stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגתריים
מאפיינים

עצלנים אלה היוו את הדלשינאים הגדולים ביותר מעולם, כשהגדול שביניהם המגתריום הגיע לגודל של פיל אפריקני בגובה 6 מטר ומשקל של 4 טון. מינים אחרים לעומתו, היו קטנים הרבה יותר ואולי טיפסו על עצים כמו העצלנים המודרניים. לעצלנים היו שיניים קטנות, זרועות רחבות וגדולות וטפרים עצומים, איתם קטפו עלים מצמרות העצים וכן היו בעלי זנב ארוך ששימש לאיזון. אחד העצלנים, התאלסוקנוס, הפך ליצור ימי שניזון מאצות בחופים.
מינים אלה לא היו לטרף קל עקב גודלם, אך הם שימשו למזון לכמה טורפים גדולים כמו הסמילודון או הארקטודוס ואולי גם לאדם, אשר היגר לאמריקה ואולי הכחיד את אחרוני העצלנים.
מיון

תת-משפחה Megatheriinae
שבט Megatheriini
תת-שבט Prepotheriina
סוג Proprepotherium
סוג Planops
סוג Prepotherium
תת-שבט Megatheriina
סוג Megathericulus
סוג Promegatherium
סוג Plesiomegatherium
סוג Megatheridium
סוג Pyramiodontherium
סוג מגתריום (Megatherium)
סוג ארמותריום (Eremotherium)
סוג Ocnopus
סוג Perezfontanatherium
תת-משפחה Schismotheriinae
סוג Hapaloides
סוג Schismotherium
סוג הפאלופס (Hapalops)
סוג Pelecyodon
סוג Parapelecyodon
סוג Analcimorphus
סוג Hyperleptus
סוג Neohapalops
תת-משפחה Thalassocninae
סוג תאלסוקנוס (Thalassocnus)
מבצע ארגז

מבצע ארגז הוא מבצע פשיטה שנערך במהלך יוני 1972, ובו השתלטו לוחמי סיירת מטכ"ל על סיור של קציני צבא בכירים סורים וחטפו חמישה מהם, במטרה שישמשו כקלפי מיקוח לצורך שחרור הטייסים גדעון מגן ובועז איתן והנווט פיני נחמני שהיו שבויים בידי סוריה.
רקע

במהלך קרב אוויר שנערך ב-2 באפריל 1970 הופל מטוס F-4 פנטום ישראלי, טייסו גדעון מגן והנווט פיני נחמני נפלו בשבי הסורי, אליהם הצטרף הטייס בועז איתן שמטוס המיראז' אותו הטיס הופל ביוני אותה שנה, והם ישבו בכלא שבפרברי דמשק. מאמצי ישראל להגיע לעסקה להחלפת שבויים עם הסורים לא צלחו למרות שישראל הציעה תמורה של 37 קצינים וחיילים ששהו בשבי ישראל שנתיים.
במטרה לשפר את תנאי המיקוח לשחרור שבויי צה"ל החל תכנון של מבצע לחטיפת קצינים סורים רמי דרג.
ההזדמנות לחטוף קצינים בכירים נקרתה בידי צה"ל בעקבות סיורים שביצעו הסורים לאורך גבול הצפון עם לבנון.
הרמטכ"ל דוד אלעזר הורה לתכנן מבצע לחטיפת הקצינים הבכירים. המבצע תוכנן כך שיוצבו בסמוך למסלול הסיור הסורי שני כוחות: כוח שיסתער על רכב הסיור וכח אבטחה שיחסום את הציר שדרכו עלול להגיע כוח תגבורת סורי. תוכנית המבצע אושרה על ידי ראש הממשלה גולדה מאיר.
ארגון הכוחות והמאמצים למבצע נמסר לאלוף פיקוד הצפון מרדכי גור, כאשר ביצוע המשימה הוטל על סיירת מטכ"ל בפיקוד אהוד ברק.
החטיפה

לאחר סיורים שערכו אנשי סיירת מטכ"ל נבחר מיקום החטיפה בדרך עפר תלולה שעולה להר דב בצידו הלבנוני של הגבול. מקום בו הסיור צפוי לחלוף בנסיעה איטית.
בניסיון החטיפה הראשון, שנקרא "מבצע ארגז 1", התמקמו הכוחות במיקום הנבחר בשעות הלילה. אהוד ברק היה מפקד הכוח המסתער ובנימין נתניהו ("ביבי") היה מפקד כוח החסימה. לאחר המתנה עד לשעות הבוקר ומשלא חלף הסיור הסורי בוטל המבצע בהוראת הרמטכ"ל.
הניסיון השני, "מבצע ארגז 2", נערך ב-19 ביוני באזור א-נאקורה. הכוחות התמקמו כמתוכנן בשעות הלילה. בשעות הבוקר התמקמה בסמוך לכוח ביבי שריונית חמושה בתותח של צבא לבנון, למטרת תצפית. ביבי דיווח לברק וזה הודיע לרמטכ"ל אלעזר, שהורה לכוחות להסתתר. בצהריים חלפה לימוזינה שחורה ובה הקצינים. בשלב מסוים ירד אחד הקצינים לכיוון הכוח שהסתתר בשיחים. הקצין עבר את הכוח של ביבי שלא נחשף, המשיך הלאה ושם זיהה את כוח אהוד ברק שמיהר להשתלט על הקצין. בשלב זה היה ברור שמוכרחים לסגת לאחור ושהמבצע לא יצליח. ברק דיווח על כך לדוד אלעזר, שהורה על ביטול המבצע למרות שכוח ביבי דיווח כי יוכל להשתלט על המכונית.
ב-21 ביוני יצא אל הפועל "מבצע ארגז 3". כוחות סיירת מטכ"ל יצאו בפעם השלישית למארב, הפעם בסמוך לכפר רָמִיֶה, הממוקם בגזרה המרכזית של גבול הצפון, מערבית לעייתא א-שעב. על כוח הסיירת פיקד יוני נתניהו וסגנו במבצע היה עוזי דיין. שניים ממפקדי הצוותים שהשתתפו במבצע היו מוקי בצר ודני ברונר ובין הלוחמים הנוספים מסיירת מטכ"ל היה עדו נתניהו וסרן אהרון צדוק, אשר נפצע במהלך המבצע. לכוח של מוקי בצר הצטרף איש יחידה 504 אלי זיו, שהיה אז מפקד בסיס גולן של היחידה (לימים הגיע לדרגת אלוף-משנה ופיקד על יחידה 504). למבצע נלוו כוחות חיפוי מחיל השריון, חטיבת הצנחנים וסיירת אגוז. ברק, שהוביל את שני הניסיונות הקודמים בשטח, שהה הפעם בחדר הפיקוד של המבצע, בין השאר על מנת לוודא שהמבצע ייצא אל הפועל. שיירת מכוניות הסיור הסורי נעצרה על ידי רכב לנד רובר מסווה לרכב של צבא לבנון. בקרב הקצר שהתחולל בין הכוחות נורו ונהרגו שלושה מלווים לבנונים ונפצע סרן אהרון צדוק. אחד מהקצינים הסורים הצליח להימלט בחסות ההמולה. בין הקצינים הסורים שנתפסו היו קצין המודיעין נזיר ג'ראח, ראש מחלקת מבצעים בצבא סוריה, בדרגת זַעִים (מקביל לתת-אלוף); שני קציני שריון בדרגת עַקִיד (אלוף-משנה), ששירתו באגף המבצעים של צבא סוריה; ושני טייסים בדרגת מֻקַדַם (סגן-אלוף) ששירתו במודיעין חיל האוויר הסורי. כמו כן נתפסו מספר חיילים ושוטרים לבנונים. בנוסף הובאה לישראל מכונית השברולט אימפלה שבה נסעו הקצינים. בחקירת השבויים התברר כי הקצין שנמלט היה ראש המודיעין הקרבי בסוריה.
החלפת השבויים

לאחר החטיפה דרשה סוריה את החזרתם של קציניה ללא תנאי בשל הטענה שנחטפו ואינם שבויי מלחמה, וממשלת לבנון פנתה למועצת הביטחון של האו"ם על מנת שתנקוט בצעדים נגד ישראל. כעבור מספר חודשים סוכמה עסקת חילופי שבויים, שיצאה אל הפועל ב-3 ביוני 1973. במסגרת העסקה הוחזרו לישראל שלושת אנשי צוות האוויר השבויים ובתמורה שחררה ישראל את השבויים הסורים שנתפסו במבצע וכן 41 שבויים סורים נוספים. ללבנון הוחזרו שבויים שנתפסו במבצע זה ובמבצע קלחת 4, וכן ניתנה חנינה לכאמל קנג', מנהיג דרוזי ממג'דל שמס, שנידון במאי 1972 ל-23 שנות מאסר בגין ריגול לטובת סוריה.
חקירת השבויים והמידע שהתקבל

על חקירת השבויים, שנערכה במתקן עדן, הופקדה יחידה 154. חקירתו של נזיר ג'ראח התנהלה על ידי אלי זיו, אליו הצטרף עמוס גלבוע. במהלך החקירה סיפר ג'ראח על חטיבת השריון החדשה 47 שהוצבה בחמאת וציין שהחטיבה תועבר לרמת הגולן רק במקרה שבו תתכוון סוריה לפתוח במלחמה. סימן נוסף שהיה עשוי להתריע על מלחמה מתקרבת שהתגלה בחקירת השבויים נגע להצבת מטוסי הפצצה בשדות תעופה קדמיים.  ב-2 באוקטובר, ימים ספורים לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים, עדכן אביעזר יערי (שהיה ראש ענף 5, המופקד על סוריה) בישיבת מחלקת המחקר כי חטיבה משוריינת 47 שמוצבת בצפון סוריה עברה למערכים מול דרום רמת הגולן, וכי יש סימנים כי גדוד גישור סורי שמוצב בצפון סוריה ירד לחזית רמת הגולן. עמוס גלבוע העלה את תזוזת החטיבה לחזית הסורית כסימן מעיד למלחמה כפי שעלה מחקירות השבויים במבצע ארגז, אך אריה שלו, ראש מחלקת המחקר, הציע כי מטרות הסוריות הגנתיות. למרות הידיעות שנתקבלו מהשבויים הסוריים כי מדובר בהכנות למלחמה לא שינה אמ"ן את הערכתו כי ישנה סבירות נמוכה לפריצת מלחמה.
לקריאה נוספת

משה זונדר, סיירת מטכ"ל, הוצאת כתר ספרים, ירושלים, 2000
יוסף ארגמן, זה היה סודי ביותר, פרק ב': חטיפת הגנרלים הסורים, הוצאת מערכות
בן כספית ואילן כפיר, "אהוד ברק: חייל מספר אחד", קוראים, 1998.
אילן כפיר ודני דור, ברק: מלחמות חיי, זמורה ביתן, 2015.
מוקי בצר, לוחם חשאי, הוצאת כתר, 2015, עמודים 131–138.
אבנר שור ואבירם הלוי, סיירת מטכ"ל - המבצעים הגדולים של היחידה, ידיעות ספרים, 2020.
הערות שוליים

↑  מרדכי גור, מצפון ומים - מתאר את שירותו כאלוף פיקוד צפון, הוצאת משרד הביטחון, 1998, עמודים 164–165.
↑  משה זונדר, סיירת מטכ"ל, הוצאת כתר ספרים, ירושלים, 2000, עמוד 58
↑  מוקי בצר, לוחם חשאי, הוצאת כתר, 2015, עמודים 131–138.
↑  אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל עשור שלישי, עמ' 33
↑  משה זונדר, סיירת מטכ"ל, הוצאת כתר ספרים, ירושלים, 2000, עמ' 183.
↑  שמשון עופר, דיין: חילופי השבויים עם סוריה יקלו על חילופין עם מצרים, דבר, 4 ביוני 1973, המשך;
דן ארקין, "צפורני אצבעות רגלי לא חזרו אתי", אומר אחד הטייסים ששבו, מעריב, 4 ביוני 1973
↑  עמוס גלבוע, "ידיעות זהב" שלא הוחמצו, המודיעין שאיפשר את מבצע ארגז, אתר המרכז למורשת המודיעין, ספטמבר 2016
↑  יוסי זעירא (סאל- ראש ענף בינה רשתית ביחידה 848), ישיבה קד מתאריך 14.03.1974 בפני ועדת אגרנט
↑  אריה שליו (תאל), ישיבה קו מתאריך 24.03.1974 בפני ועדת אגרנט
↑  עמוס גלבוע, סיפור אישי על התרעה במלחמת יום הכיפורים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 באוקטובר 2014
מבצע רוטב

מבצע רוטב ומבצע דורבן היו סדרת גיחות של מטוסי תובלה של חיל האוויר הישראלי לתימן בשנים 1964–1966 כדי להצניח כלי נשק וציוד אחר למורדים המלוכניים שנלחמו נגד צבא מצרים בתקופת מלחמת האזרחים בתימן.
רקע

ב-1962 נרצח אימאם תימן אחמד בן יחיא חמיד אלדין, וכשבוע לאחר מכן בוצעה הפיכה צבאית בהשראת נאצר נגד יורשו, מוחמד אל-בדר, שהביא לפרוץ מלחמת האזרחים של צפון תימן.
במלחמה תמכו הבריטים, ששלטו בעדן, וערב הסעודית בכוחות המלוכנים בראשות מוחמד אל-בדר, בעוד מצרים תמכה ברפובליקנים. בעקבות כך, ראתה ישראל הזדמנות לגרום להכבדה על הכוחות המצריים, על מנת להחליש אותם ולמנוע מהם את היכולת לתקוף גם את ישראל.
בדצמבר 1963 פגש מנכ"ל משרד החוץ יעקב הרצוג את שר האוצר של אל-בדר, יחיא אל-חרסי, בלונדון. השר ביקש סיוע מישראל, ואף ביקר בישראל ב-20 בדצמבר ופגש באישים שונים, בהם שרת החוץ גולדה מאיר. סוכם בין הצדדים כי ישראל תסייע לתימן המישור המדיני וההסברתי, היכן שבכוחה לעשות זאת. על מנת לאפשר קשר ישיר בין הצדדים, סוכם כי המלוכנים יפתחו נציגות רשמית בפריז וכי ישראל תשא בהוצאות במשך ששה חודשים. בתמורה התחייבו המלוכנים כי במידה ויעלה בידם לבסס שליטה על הממלכה, תכיר ממלכת תימן בישראל.
עבד אל-רחמן, דודו של האימאם ששימש כשליחו בלונדון, מסר דרך חבר הפרלמנט הבריטי סיר פיצרוי מקלין לנספח הצבאי הישראלי בלונדון, כי האימאם מוכן לקבל נשק מישראל. מקלין קישר בין הנספח לבין שני קולונלים בריטיים בדימוס שפעלו לטובת המלוכנים, שביקרו בישראל בפברואר 1964 וביקשו סיוע בפתרון בעיה לוגיסטית: קווי האספקה המלוכנים לא הצליחו לספק סיוע לכוחות הנסיך עבדאללה בן חסן, שפעלו כ-30 ק"מ ממזרח לצנעא, ולדעתם הדרך היחידה לסייע להם הייתה בהצנחת סיוע מוטס.
המבצעים

המטוסים טסו לתימן בשעות הלילה לאורך חופי סעודיה, ולאחר שהצניחו את הציוד המשיכו לג'יבוטי, שהייתה אז תחת שלטון צרפתי, חנו שם לתדלוק, וחזרו לישראל. במבצעים "רוטב ו"דורבן" השתתפו מטוסי סטרטוקרוזר, שקיימו 14 טיסות מבסיס תל נוף לתימן. הטיסה הראשונה בפיקודו של מפקד טייסת 120 יצאה ב-31 במרץ 1964 והטיסה האחרונה יצאה ב-5 במאי 1966.
מבצעים אלה, שנערכו בתיאום עם שירות הביון החשאי הבריטי, נועדו לסייע לרתק לתימן כוחות צבא מצריים כדי להרחיקם מקו החזית מול ישראל. במהלך המבצעים הציע המתאם הבריטי, טוני בויל, שמטוסי חיל האוויר הישראלי יפציצו את שדה התעופה של צנעא. מפקד חיל האוויר עזר ויצמן הסכים לבצע זאת, אך ראש הממשלה לוי אשכול אסר על כך.
במבצעים השתתפו ארבעה אלחוטנים מיחידה 8200 שנועדו לעזור באבטחת המטוסים באמצעות האזנה ולהתריע מפני התקרבות מטוסי אויב. על כך קיבלו תעודת הערכה מהרמטכ"ל יצחק רבין.
באותה הזדמנות החדיר המוסד סוכנים לתימן, בעיקר כדי להשיג מידע מודיעיני על הצבא המצרי.
דבר קיומם של המבצעים "רוטב" ו"דורבן" נחשף רשמית בישראל בשנות האלפיים.
לקריאה נוספת

משה רונן, תהומות ושחקים (חייו של אל"ם (מיל) זאב לירון), ידיעות ספרים, 2013, עמ' 186-180
הערות שוליים

↑  יוסי מלמן, נשיא תימני משלנו, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2008
↑  יעל בר וליאור אסטליין, ‏המרכיב הסודי של הרוטב, באתר חיל האוויר הישראלי, אפריל 2008
↑  מבצעי "רוטב ו"דורבן", באתר עמותת בוגרי 8200
מגלן ירוק

| מגלן ירוק |
| --- | --- |
 Theristicus caudatus
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כפניים
תת־משפחה:: מגלנים
סוג:: Mesembrinibis
מין:: מגלן ירוק
שם מדעי
 Mesembrinibis cayennensis ‏גמלין, 1789
תחום תפוצה


מגלן ירוק (שם מדעי: Mesembrinibis cayennensis) הוא מין יחיד בסוגו של מגלן, שמצוי במרכז ובדרום אמריקה, מהונדורס דרך ניקרגואה, קוסטה ריקה, ועד לצפון ארגנטינה ופרגוואי.
מין זה תועד טקסונומית לראשונה על ידי יוהאן פרידריך גמלין ב-1789, סמוך לקאיין שבגינאה הצרפתית; גמלין קרא למין זה Tantalus cayennensis, וכך מיקם אותו בסוג של מגלנים מהעולם הישן. ב-1930, האורניתולוג האמריקאי ג'יימס לי פטרס מיקם את המגלן הירוק בסוג חדש, Mesembrinibis, בו נמצא רק מין זה. שם הסוג הוא הלחם של המילים היווניות "דרומי" (mesēmbrinos) ו"מגלן".
המגלן הירוק בינוני ביחס לשאר המינים במשפחתו. רגליו קצרות, ומקורו ארוך ומעוקל. אורכו כ-45 עד 60 ס"מ, ומשקלו כ-700 עד 890 גרם. הזכר והנקבה דומים במראם ובאורכם, אם כי הזכרים לעיתים קרובות גדולים מהנקבות. בניצוי הרבייה של זכרים בוגרים, נוצות הגוף שחורות-ירקרקות בוהקות, הרגליים ירוקות בהירות, והפנים אפורות. גופם של פרטים צעירים צבעוני פחות, אך רגליהם קצרות יותר וכנפיהם רחבות יותר מאלה של המגלן החום.
המגלן הירוק פעיל ביותר בשעות הדמדומים, ונצפה בדרך כלל בקבוצות קטנות או בזוגות. הוא ניזון בעיקר מדגים, צפרדעים ובעלי חיים מימיים, כמו חרקים. הקן בנוי מזרדים, ומוקם על עץ.
למרות שאוכלוסייתו של המגלן הירוק נמצאת במגמת ירידה, מין זה רשום ברשימה האדומה של ארגון IUCN במצב "ללא חשש".
הערות שוליים

↑  מגלן ירוק באתר הרשימה האדומה של IUCN
מוחמד בארוויס

מוחמד עבדאללה עלי בארוויס (בערבית: محمد عبد الله علي بارويس; נולד ב-30 בנובמבר 1985 בתימן) הוא כדורגלן תימני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אל-וחדה עדן מליגת העל התימנית ובנבחרת תימן.
קריירת מועדונים

בארוויס משחק באל-וחדה עדן מאז שנת 2009, ושיחק עמה בליגת העל התימנית ובליגת המשנה התימנית לסירוגין. בשנת 2018 הושאל לאום סלאל מליגת העל הקטרית למשך חצי עונה, וערך הופעה אחת במדי המועדון.
קריירה בינלאומית

ב-23 ביוני 2012 ערך בארוויס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תימן, בהפסד 3-1 לנבחרת לוב במסגרת הגביע הערבי . ב-26 ביוני, בהופעתו השנייה בנבחרת, הבקיע את שער הבכורה שלו, בניצחון 2-0 על נבחרת בחריין במסגרת אותו טורניר.
הוא היה חלק מסגל נבחרת תימן בטורניר גביע אסיה 2019.
הערות שוליים

↑  Every AFC Asian Cup 2019 Squad Revealed - Final 23-man lists באתר Goal, ‏ 28 בדצמבר 2018 (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מוחמד בארוויס".
מוזס פינלי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  20 במאי 1912 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  23 ביוני 1986 (בגיל 74) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Moses Israel Finkelstein 
 ענף מדעי:  התקופה הקלאסית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת סירקיוז 
 מנחה לדוקטורט:  ויליאם לין וסטרמן 
 מוסדות:  אוניברסיטת ראטגרס  אוניברסיטת העיר ניו יורק 
 פרסים והוקרה:  פרס וולפסון להיסטוריה (1974)  עמית האקדמיה הבריטית  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  Knight Bachelor 
 
סר מוזס פינלי (באנגלית: Sir Moses I. Finley; ‏ 20 במאי 1912 – 23 ביוני 1986) היה היסטוריון קלסיקאי, יהודי אמריקאי - בריטי. ספרו הידוע ביותר הוא The Ancient Economy בו טען שהכוחות המניעים את הכלכלה בעת העתיקה היו המעמד והאידאולוגיה החברתיים ולא המניעים הכלכליים הרציונליים.
קורות חיים

פינלי נולד בניו יורק ב-1912 בשם משה ישראל פינקלשטיין לנתן פינקלשטיין ואנה כצנלסון והלך לעולמו ב-1986 כנתין בריטי. הוא למד באוניברסיטת סירקיוז ובאוניברסיטת קולומביה. למרות שהוא עשה תואר שני במשפט ציבורי, רוב המחקרים שפרסם היו בנושא ההיסטוריה של העת העתיקה, והם דנו בעיקר בהיבטים חברתיים וכלכליים של העולם הקלאסי.
הוא לימד באוניברסיטת קולומביה ובסיטי קולג' בניו יורק, שם הושפע מחוקרים של אסכולת פרנקפורט שעבדו באמריקה. בזמן המקארתיזם, ב-1952, פוטר פינלי ממשרת ההוראה באוניברסיטת ראטגרס; הוא זומן לוועדת ביטחון של הסנאט ונשאל אם היה אי פעם חבר במפלגה הקומוניסטית האמריקאית. הוא השתמש בתיקון החמישי לחוקה וסירב לענות על השאלה.
מכיוון שלא עלה בידו למצוא עבודה בארצות הברית, עזב פינלי לאנגליה ב-1955, שם הוא לימד לימודים קלאסיים במשך שנים רבות באוניברסיטת קיימברידג' בהתחלה כ-reader (פרופסור חבר) של החברה העתיקה וכלכלה היסטורית בג'יזאס קולג' (1970-1964); אחר כך כפרופסור מן המניין להיסטוריה עתיקה (1979-1970) ולבסוף כמנהלו של דרווין קולג' (1982-1976). במחקריו חרג מעבר לפילולוגיה כפי שהיה מקובל ושילב בהם גם תרבות, כלכלה, וחברה. הוא קיבל נתינות בריטית ב-1962 ונבחר לעמית באקדמיה הבריטית ב-1971; והוענק לו תואר אבירות ב-1979.
בין עבודותיו ניתן למנות את הספר 'עולמו של אודיסאוס' (מהדורה ראשונה ב-1954; מהדורה מורחבת ב-1978) שהניב מחקרים רבים בתחום. בספר הוא מיישם את ממצאי האתולוגים והאנתרופולוגים כמו מרסל מוס על מנת להאיר באור חדש את כתבי הומרוס; גישה רדיקלית שחייבה את עורכו להוסיף מבוא שכתב הקלסיקאי הידוע מוריץ בורה (Maurice Bowra). פול קארטלדג' (Paul Cartledge) טען ב-1995: "...במבט לאחור, ניתן לראות את יצירת המופת הקטנה של פינלי כמי ששתלה את הזרע של הפריחה העכשווית במחקרים מבוססי אנתרופולוגיה של התרבות והחברה של העת העתיקה".
עבודתו המשפיעה ביותר של פינלי היא ספרו The Ancient Economy ‏ (1973), שמבוסס על הרצאות סאטר (Sather Lectures) באוניברסיטת קליפורניה בברקלי שנה קודם לכן. בספר זה פותח פינלי בהתקפה על המסורת המודרנית בדיסציפלינה של ההיסטוריה הכלכלית של העת העתיקה. בעקבות הדגם שהציב קרל פולאני, טוען פינלי שאין לנתח את הכלכלה העתיקה תוך שימוש בתפישות של מדע הכלכלה המודרני, מכיוון שלאדם הקדום לא ראה את הכלכלה כחלק נפרד של החברה והיות שהפעולות הכלכליות בעת העתיקה נקבעו בעיקר ממניעים חברתיים ופחות מסיבות כלכליות.
פרסומים

יוון העתיקה: תקופת הברונזה והתקופה הארכאית, תרגום: ארי אבנר, תל אביב: דביר, 1978.
עולמו של אודיסאוס, תרגום: גבריאל הרמן, ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ח 1998.
Studies in Land and Credit in Ancient Athens, 500–200 B.C.: The Horos Inscriptions (1951).
Economy and Society in Ancient Greece (1953).
The World of Odysseus (1954).
The Ancient Greeks: An Introduction to Their Life and Thought (1963).
A History of Sicily: Ancient Sicily To The Arab Conquest (1968).
Aspects of Antiquity: Discoveries and Controversies (1968).
Early Greece: The Bronze and Archaic Ages (1970).
The Ancient Economy (1973).
Democracy Ancient and Modern (1973).
Studies in Ancient Society, editor (1974).
The Use and Abuse of History (1975).
Schliemann's Troy: One Hundred Years After (1975).
Studies in Roman property, editor (1976).
The Olympic Games: The First Thousand Years, with H.W. Pleket (1976).
Ancient Slavery and Modern Ideology (1980).
The Legacy of Greece: A New Appraisal (1981).
Authority and Legitimacy in The Classical City-State (1982).
Politics in the Ancient World (1983).
Ancient History: Evidence and Models (1985).
לקריאה נוספת

גבריאל הרמן, "מבוא: מ"י פינלי - האיש ופועלו", בתוך: עולמו של אודיסאוס, ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ח 1998, עמ' 24-7.
Derks, Hans. "The Ancient Economy: The Problem and the Fraud," The European Legacy, Vol. 7, No. 5. (2002), pp. 597–620.
Hornblower, Simon. "A gift from whom?: [Moses Finley's book The World of Odysseus: Critical Essay]," Times Literary Supplement, December 24, 2004, pp. 18–19.
Morris, Ian. "Foreword [to the updated edition]," The Ancient Economy by Moses I. Finley. Berkeley; Los Angeles; London: University of California Press, 1999 (paperback, ISBN 0-520-21946-5), pp. ix–xxxvi.
Nafissi, Mohammad. "Class, embeddedness, and the modernity of ancient Athens," Comparative Studies in Society and History, Vol. 46, Issue 2. (2004), pp. 378–410.
Nafissi, Mohammad. Ancient Athens and Modern Ideology: Value, Theory and Evidence in Historical Sciences. Max Weber, Karl Polanyi and Moses Finley (Bulletin of the Institute of Classical Studies. Supplement; 80). London: Institute of Classical Studies, School of Advanced Study, University of London, 2005 (paperback, ISBN 0900587911).
Shaw, Brent D.; Saller, Richard P. Editors' introduction to Economy and society in ancient Greece (with Finley's up-to-date bibliography). London: Chatto & Windus, 1981 (hardcover, ISBN 0-7011-2549-7); N.Y.: The Viking Press, 1982 (hardcover, ISBN 0-670-28847-0); London: Penguin Books, 1983 (paperback, ISBN 0-14-022520-X).
Silver, Morris. Review of The Ancient Economy, edited by Walter Scheidel and Sitta von Reden", Economic History Services, January 3, 2003.
Watson, George. "The man from Syracuse: Moses Finley (1912–1986)," Sewanee Review, Vol. 112, Issue 1. (2004), pp. 131–137.
הערות שוליים

↑  Cartledge, Paul. "The Greeks and Anthropology", Anthropology Today, Vol. 10, No. 3. (1994), p. 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261277505171  PLWABN: 9810617502405606  BNE: XX865869  BnF: cb119027964 (data)  CANTIC: a1008499x  CiNii: DA0020612X  GND: 11894228X  ICCU: CFIV003878  ISNI: 0000 0001 2146 8313  LCCN: n79096748  NDL: 00439542  NKC: jn19990002273  NLA: 36209703  NLG: 60824  NLK: KAC200108716  NTA: 068624514  SELIBR: 186892  SNAC: w6hq433t  SUDOC: 02686536X  Trove: 1229729  VcBA: 495/104773  VIAF: 108173685   WorldCat (עם VIAF): 108173685
מוזס שוורצפלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בדצמבר 1857 יאשי, מולדביה 
 פטירה:  11 באוקטובר 1943 (בגיל 85) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 
מוזס שוורצפלד (רומנית: Moses Schwarzfeld; 8 בדצמבר 1857 –  11 באוקטובר 1943) היה היסטוריון, עורך עיתונים, מוציא לאור, פובליציסט יהודי רומני והמזכיר הראשון של החברה ההיסטורית יוליו באראש.
קורות חיים

מוזס שוורצפלד נולד ביאשי, במשפחת שוורצפלד כבנו של וילהלם שוורצפלד, נכדו של בנימין שוורצפלד ואח של אליאס שוורצפלד ושל מי שעתידה להיות אימו של ברבו פונדויאנו. מוזס התחיל את לימודיו בגיל 4, למד את יסודות הדת היהודית ומושגים בסיסיים בעברית ובגרמנית, ואת השפה הרומנית למד בבית הספר, שבו לימד יון קראנגה. לאחר סיום בחינות הבגרות, ביאשי, בסתיו 1876, התיישב בבוקרשט ונרשם ללימודי רפואה. אולם, שוורצפלד לא היה עקבי בלימודי הרפואה, והעדיף לבקר בקורסים של הפקולטה לספרות ופילוסופיה. כעבור שנתיים זנח לחלוטין את לימודי הרפואה והקדיש את עצמו לחקר יהדות רומניה.
פועלו העיתונאי וההיסטורי

שוורצפלד פתח את כתיבתו הפובליציסטית ב"רביסטה ישראליטה" (ברומנית: "Revista Israelită"), כתב עת, שערך אחיו, אליאס שוורצפלד, בשנים 1874–1875, ביאשי. הוא עזר בהוצאתו לאור של "Calendarul pentru Israeliţi" ("לוח השנה עבור ישראליטים") בבקאו, בשנת 1877. כתב עת זה המשיך להופיע, מהשנה שלאחר מכן, בבוקרשט, תחת השם "Anuar pentru Israeliţi" ("שנתון עבור ישראליטים"). המשך הופעת השנתון, שנה אחר שנה עד 1899, היה במידה רבה הודות לשוורצפלד, שנחשב להורה של השנתון ולרוח היצירתית שלו.
בשנת 1890, ייסד את השבועון "Egalitatea" ("השוויון"), וערך אותו ללא הפסקה עד שנת 1940, כאשר נסגר במסגרת חוקי הצנזורה האנטישמיים.
ב-22 ביוני 1886, ייסד את החברה ההיסטורית יוליו באראש (Societatea istorică Iuliu Barasch) ובה שימש כמזכיר כללי או מזכיר ראשון.
כתביו בנושא יהדות רומניה

1880-1881, Adolf Cremieux. Asupra vieţii şi activităţii sale. - אדולף כרמיה. על חייו ופעילותו.
1886, Un document istoric. - מסמך היסטורי.
1886, Fragmente din response. - קטעים מתשובות.
1886, Davicion Bally. Biogrfie. - דוויצ'ון באלי. ביוגרפיה.
1886, Un act de la 1650. - תעודה משנת 1650.
1887, Cronica Israelită în România כרוניקה ישראלית ברומניה.
1887, Chazarii şi evreii din România הכוזרים ויהודי רומניה.
1887, Ochire asupra istoriei evreilor în România din cele mai vechi timpuri până la jumătatea veacului ak XIX-lea מבט על ההיסטוריה של יהודי רומניה מהזמנים הקדומים ביותר ועד מחצית המאה ה-19.
1887, Abraham Cohen-Bucureşteanul. 1840 - 1877. Schiţă biografică. אברהם כהן-בוקורשטאנו. 1840 - 1877. קווים ביוגרפיים.
1888, Excursiuni critice asupra istoriei evreilor din România de la început, până la mijlocul  acestui veac . גיחות ביקורתיות על ההיסטוריה של יהודי רומניה מראשיתה ועד אמצע המאה הנוכחית.
1889, Momente din istoria evreilor din România רגעים מההיסטוריה של יהודי רומניה.
1890, Un sul de amintire, datat Roman גליל של זיכרון, מתוארך רומאן.
1896, Moses Iacob Löbel מוזס יעקב לבל.
1914, Iorga şi vechimea evreilor יורגה וקדמוניות היהודים.
1919, Dr. Iuliu Barasch (iunie 1815 - 30 april 1863). Omul. Opera. Bucăţi alese din operele sale. יוליו באראש (יוני 1815 - 30 באפריל 1863). האדם. היצירה. חלקים נבחרים מיצירתו.
לקריאה נוספת

Evreii din România În texte Istoriografice - Antologie, Editura Hasefer, Bucureşti, 2004, pagini 207 - 208.
Evreii din România - Breviar biobliografic, Editura Hasefer, Bucureşti, 2008, pagini 350 - 352.
הערות שוליים

↑  מדובר במאה ה-19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267851805171  LCCN: nr99039011  VIAF: 63931982   WorldCat (עם VIAF): 63931982