stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בריאן טולברט
ביוגרפיה

טולברט, אשר נולד וגדל בלאנסינג שבמדינת מישיגן החל לשחק כדורסל בילדותו במסגרת חוג הכדורסל של עיירתו וכן מאוחר יותר, במכללת איסטרן מישיגן שם הוא היה מלך הסלים של המכללה בכל הזמנים.
בעונת 2001/2002 עבר טולברט לקבוצה האיטלקית סיינה, איתה זכה באותה עונה בגביע ספורטה. בעונת 2002/2003 עבר טולברט לסאות' איסט מלברן מג'יק האוסטרלית. ב-2003/2004 עבר טולברט לקבוצה הקפריסאית אפואל ניקוסיה. באותה עונה עבר לקבוצה הטורקית פינאר קרשיאקה איזמיר, בשנים 2004/2005 הגיע טולברט לישראל לקבוצת מכבי פתח תקווה איתה הוא ירד ליגה. ב-2005 טולברט הגיע לעירוני אשקלון, שנה לאחר מכן הוא הגיע למכבי ראשון לציון, בעונת 2007/2008 טולברט חתם בעירוני רמת גן, ב-2008 חתם טולברט בהפועל חולון וזכה עימה בגביע המדינה בכדורסל עם שלשה על הבאזר שקבעה את התוצאה 68–69 בגמר מול קבוצת מכבי חיפה.
בעונת 2009/2010 שב טולברט לקדנציה שנייה באליצור אשקלון, ובחודש נובמבר 2010 חזר לקבוצה הפועל חולון, ממנה ירד לליגה הלאומית כשחתם בהפועל כפר סבא\כוכב יאיר ובדצמבר 2011 הכריז על פרישה, חזר בו ושיחק את עונת 2011/2012 במדי עירוני נס ציונה מהליגה הלאומית בכדורסל בטרם פרש סופית.
פוליטיקה של תימן

תימן היא רפובליקה נשיאותית שבראשה עומד נשיא. המערכת הפוליטית בתימן נשלטת על ידי מפלגת הקונגרס הכללי של העם, וכך היה מאז האיחוד. הכוח הביצועי נמצא ידי הממשלה. הכוח החקיקתי נמצא בידי הממשלה ובידי הפרלמנט התימני.
תימן היא רפובליקה חד ביתית. לפי החוקה הנשיא ממנה  את מועצת השורא ובה 111 חברים. הנשיא הוא ראש המדינה, וראש הממשלה עומד בראשות הממשלה. החוקה קובעת כי הנשיא ייבחר בהצבעת פופולריות מבין שני מועמדים לפחות שאושרו על ידי הפרלמנט; ראש הממשלה ממונה על ידי הנשיא. תקופת הכהונה של הנשיא היא 7 שנים, וזו של הפרלמנט היא 6 שנים. זכות ההצבעה נתונה לכל אחד מעל גיל 18.
הרשות המבצעת

| המשרה | מחזיק המשרה | מפלגה | מתאריך |
| --- | --- | --- | --- |
| נשיא תימן | עבד אל ראב מנסור אל האדי | מפלגת הקונגרס הכללי של העם | 22 בפברואר 2012 |
| סגן הנשיא |  |  | 3 באוקטובר 1994 |
| ראש ממשלת תימן | אחמד עובייד בן דאג'ר | מפלגת הקונגרס הכללי של העם | 4 באפריל 2016 |
הנשיא נבחר בהצבעת פופולריות[דרושה הבהרה] ישירה לתקופה של שבע שנים. סגן הנשיא, ראש הממשלה והשרים ממונים על ידי הנשיא. מועצת השרים ממונה על ידי הנשיא והמינוי מבוסס על המלצות של ראש הממשלה. הנשיא עלי עבדאללה סאלח הוא ראש המדינה של תימן המאוחדת מאז 1990 (ושל צפון תימן מאז 1978), ונבחר פעם נוספת באופן דמוקרטי ב-1999. בבחירות הנשיאותיות בספטמבר 2006, סאלח אותגר על ידי קואליציה של 5 מפלגות אופוזיציה מובילות, מפלגות המפגש המאוחדות, שהעמידו בראשן את המועמד פייסל בין שאמלאן. דווח כי הנשיא סאלח החליט במהלך 2005 לא להתמודד על כהונה נוספת, אולם בעקבות בקשות מהציבור הוא החליט לרוץ בשנית.
הרשות המחוקקת

בפרלמנט התימני, אספת הנבחרים של תימן (מג'לס אלנואב) של תימן יש 301 חברים, הנבחרים לכהונה של 6 שנים על ידי מחוזות בחירה. במאי 1997 הנשיא הקים את מועצת שורא, גוף הנהגה מייעץ על פי השריעה, ולעיתים מתייחסים אליה כאל הבית העליון של הפרלמנט. 59 חברי המועצה ממונים כולם על ידי הנשיא.
הרשות השופטת

החוקה התימנית קוראת לעצמאות של הרשות השופטת. קובצי החוקים של תימן הדרומית והצפונית לשעבר אוחדו. המערכת המשפטית כוללת בתי משפט נפרדים לענייני מסחר ובית משפט עליון הממוקם בצנעא. הקוראן מהווה בסיס לכל החוקים, ואסור לחוק לסתור אותו. ואכן, מקרים רבים נדונים לפי הבסיס הדתי של החוק, כלומר, הפירוש של הקוראן. מסיבה זו, שופטים רבים הם מלומדים דתיים ובה בשעה מומחים לענייני משפט.
המפלגות הפוליטיות והבחירות

| --- | --- |
מועמד - מפלגה: אחוזי הצבעה
עלי עבדאללה סאלח - מפלגת הקונגרס הכללי של העם: 96.3%
נג'יב קחטאן א-שעבי - עצמאי: 3.7%
סה"כ: 100%
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| המפלגה | קולות | % | מושבים |
| מפלגת הקונגרס הכללי של העם | 3,429,888 | 58.0 | 238 |
| ההתאחדות התימנית לרפורמה | 1,333,394 | 22.6 | 46 |
| המפלגה התימנית הסוציאליסטית | 277,223 | 3.8 | 8 |
| מפלגת העם המאוחדת הנאצריסטית | 109,480 | 1.9 | 3 |
| מפלגת הלידה מחדש הערבית | 40,377 | 0.7 | 2 |
| בלתי מפלגתיים |  |  | 4 |
| סה"כ (76% הצבעה) | 5,912,302 | 100.0 | 301 |
בבחירות הפרלמנטריות באפריל 2003, מפלגת קונגרס העם הכללי (GPC) שמרה על רוב מוחלט. משקיפים בינלאומיים תיארו את הבחירות בתור "עוד צעד משמעותי בהתקדמות התימנית לכיוון דמוקרטיה; אולם, יש להשקיע מאמצים רבים כדי לתקן פגמים מהותיים בתהליכי הבחירות ובתהליכים הפוליטיים שבמדינה. היו מספר בעיות עם הצבעות של אנשים מתחת לגיל ההצבעה החוקי, החרמה של קלפיות, הפחדה בעניין ההצבעה, ואלימות שקשורה לבחירות; יתר על כן, לאופוזיציה הפוליטית בתימן יש גישה מועטה לתקשורת, כיוון שרוב כלי התקשורת נמצאים נשלטים על ידי הממשלה או נמצאים בבעלותה.
הבחירות ב-2006 תוארו בצורה חיובית, והן היו תחת פיקוח של מספר משקיפים בינלאומיים. כוח המשימה לבחירות בתימן של האיחוד האירופי פרסם את הדיווח הסופי של על הבחירות: התקשורת התימנית דיווחה שהקואליציה האופוזיציונית הקימה בתאריך 22 בינואר 2007 ממשלת צללים "כדי למלא תפקיד משמעותי בחיים הפוליטיים, כלכליים וחברתיים". המפלגה השלטת GPC קראה לאופוזיציה "ללמוד את המערכות החוקתיות לפני שהם מתחילים לדבר על... חלומות ורודים ואשליות".
מחוזות תימן

תימן מחולקת ל-17 מחוזות (muhafazat, ביחיד – muhafazah); אייבאן, עדן, אל-ביידא, אל חודיידה, אל ג'ואף, אל מחרה, אל מאחווית, עתק, דהאמאר, חדרמאות', חאג'ה, איב, לאחג', מאריב, צעדה, צנעא, תעז. ייתכן ובעתיד יתווספו ארבעה מחוזות חדשים – עיר הבירה צנעא, עמראן, דאלא'אה, ראימה.
הערות שוליים

↑  . מספר מועמדים שנבחרו כבלתי מפלגתיים הצטרפו למפלגת הקונגרס הכללי של העם או להתאחדות התימנית לרפורמה. מקורות אחרים נותנים חלוקה שונה של המושבים
שגרירות ישראל בברזיליה

| --- | --- |

 מידע כללי
 כתובת:  SES Av. das Nações, Quadra 809, Lote 38 
 עיר:  ברזיליה
 קואורדינטות:  15°49′41″S 47°53′48″W﻿ / ﻿15.828192°S 47.8965865°W﻿ / -15.828192; -47.8965865
 מיקום קודם:  ריו דה ז'ניירו
 תאריך פתיחה:  (1951) 1958
 דיפלומטיה
 חלק מ:  יחסי ברזיל-ישראל
 כפופה ל:   משרד החוץ
 שגריר:  דניאל זוהר-זונשטיין
 שטח האמנה:  ברזיל ברזיל
 מדינה מיוצגת:  ישראל ישראל
 embassies.gov.il/brasilia
  (למפת ברזיליה מוגדלת) שגרירות ישראל בברזיליה(למפת ברזיליה רגילה) שגרירות ישראל בברזיליה
 
שגרירות ישראל בברזיליה (בפורטוגזית: Embaixada de Israel em Brasília) היא הנציגות הדיפלומטית העיקרית של ישראל בברזיל. השגריר המכהן הוא דניאל זוהר-זונשיין (מאוגוסט 2021), שם כבר כיהן, בתפקיד היועץ, בין השנים 1998 ל-2002.
את בניין השגרירות תכנן האדריכל הברזילאי-ישראלי דוד רזניק.
היסטוריה

ברזיל הכירה רשמית במדינת ישראל בפברואר 1949, וישראל פתחה צירות בבירת ברזיל ריו דה ז'ניירו באוקטובר 1951, ודוד שאלתיאל מונה לציר. שאלתיאל הגיש את כתב האמנה שלו לנשיא ברזיל ז'טוליו ורגאס, ב-8 באפריל 1952. במרץ 1958, הועלה דרג הנציגויות הדיפלומטיות של שתי המדינות לשגרירויות.
עם הקמתה של ברזיליה ב-1960, ישראל, כמו מדינות אחרות, קיבלה קרקע חינם במתחם השגרירות הדרומי, צעד שנועד לגרום למעבר מהיר יותר של נציגויות זרות אל הבירה החדשה. בשנת 1964 עברה השגרירות לברזיליה, כאשר השגריר יוסף נחמיאס קיבל רשמית מגרש לבניית המטה העתידי של השגרירות.
ב-9 באוגוסט 1973 הונחה אבן היסוד לשגרירות בברזיליה, בטקס בהשתתפות שר החוץ של ישראל, אבא אבן, ומושל המחוז הפדרלי, קולונל הליו פראטס דה סילבירה. על הפרויקט היה אחראי האדריכל הברזילאי-ישראלי דוד רזניק, שעצב את המבנה באדרכילות מודרנית יחד עם תכונות ואלמנטים של האדריכלות הטיפוסית של המדינה המיוצגת, כמו שגרירויות אחרות שנבנו בתקופה, בהתאם לשיטת הרגיונליזם ביקורתי. המבנה נוצר על ידי קונסטרוקציה נמוכה, עם קומה אחת בלבד, בהשראת צורת צלב יווני (בעל צלעות שוות), המוצבת בזווית מעל צלב יווני אחר. השגרירות הושלמה ב-1977, לאחר שלוש שנות עבודה.
ב-2015 ביקשה ישראל למנות את דני דיין לשגריר ישראל בברזיל, אך נשיאת ברזיל דילמה רוסף סירבה לאשר את מינויו, בגלל כהונתו כיו"ר מועצת יש"ע. בעקבות כך סירבה ישראל למנות שגריר לברזיל, ורק לאחר הדחת רוסף ב-2017, מונה לשגריר ישראל בברזיל יוסי שלי.
השגריר הנוכחי הוא דניאל זוהר-זונשיין, שעבד כיועץ בשגרירות בין השנים 1998–2002. השגריר שולט בעברית, אנגלית ודובר פורטוגזית, בעל תואר שני בלימודי הגנה מאוניברסיטת חיפה ותואר בארכאולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן.
שירותים

לשגרירות כפופה קונסוליה בסאו פאולו, לצד משרד תיירות ומשרדים כלכלי, ומשרד כללי נוסף בריו דה ז'ניירו. הקונסוליה בסאו פאולו תמיד נחשבה לבעלת השפעה רבה על השגרירות, בשל נוכחותה של קהילה יהודית גדולה בעיר. בנוסף מחזיקה ישראל בשתי קונסוליות כבוד, במינאס ז'ראיס ובריו דה ז'ניירו.
פעולות נוספות שעוברות בשגרירות הן יחסים דיפלומטיים עם ממשלת ברזיל בתחומים המדיניים, הכלכליים, התרבותיים והמדעיים. ממשלות שתי המדינות התקרבו בעשרים השנים האחרונות.
ישראל וברזיל מקיימות שיתוף פעולה בתחומי חינוך, חקלאות, בריאות, ביטחון. יותר מ-150 חברות ישראליות מקיימות סחר בברזיל. ישראל תורמת גם בסיוע בעת אסונות ותיווך באירועים דיפלומטיים, בנוסף לקיום אירועים לקידום התרבות הישראלית.
שגרירים

דניאל זוהר-זונשיין 2021-
יוסי שלי 2017 - 2021
רדא מנצור 2014 - 2016
רפאל אלדד 2011 - 2014
גיורא בכר 2008 - 2011
ציפורה רימון 2004 - 2008
דניאל גזית 2000 - 2004
יעקב קינן 1995 - 2000
שלמה בינו 1992- 1995
דוד אפרתי 1989 - 1992
יצחק צרפתי 1986 - 1989
רחמים תימור 1983 - 1986
שאול רמתי 1980 - 1983
משה אראל 1976 - 1980
מרדכי שניאורון 1973 - 1976
יצחק הרכבי 1971 - 1973
שמואל דיבון 1966 - 1968
אריה אשל 1962 - 1964
אריה ארוך 1956 - 1959
דוד שאלתיאל 1952 - 1956 (ציר)
דגל פפואה גינאה החדשה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי, דגל הצי האזרחי והמדיני
 יחס אורך/גובה:  3:4
 הונף לראשונה:  1 ביולי 1971
 קבלת מעמד רשמי:  1 ביולי 1971 
 מוטיבים עיצוביים:  ביקולור אלכסוני אדום שחור. במשולש השחור מופיעה הדמיית צלב הדרום במשולש האדום ציפור גן עדן
 גרסאות נוספות:        דגל צבאי ימי
 
דגל פפואה גינאה החדשה אומץ רשמית ב-1 ביולי 1971. במשולש התחתון מופיע קבוצת הכוכבים הצלב הדרומי על רקע שחור; במשולש העליון מופיעה צללית של ציפור גן עדן בצבע צהוב על רקע אדום.
מעצבת הדגל הייתה סוזן הוהומה (Susan Huhume), תלמידת בית ספר תיכון בת 15, אשר זכתה בתחרות לאומית שנערכה לקביעת עיצוב הדגל.
אדום ושחור היו באופן מסורתי צבעים שבטיים של שבטי פפואה. שחור, לבן ואדום היו צבעי דגל האימפריה הגרמנית ששלטה באי קודם לשנת 1918. ציפור גן העדן מסמלת את האי ומופיעה גם על סמל פפואה גינאה החדשה.
דגל זה מכיל את הריכוז השני בגודלו של הצבע השחור (אחרי דגל לוב) – 48.1% ממנו צבועים בשחור.
ראו גם

סמל פפואה גינאה החדשה
המנון פפואה גינאה החדשה
תמר אריאל

| --- | --- |

תמר אריאל בדף הפייסבוק שהוקם לזכרה
 לידה:  12 בספטמבר 1989 משואות יצחק
 נהרגה:  14 באוקטובר 2014 (בגיל 25) אנאפורנה, נפאל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   סרן
 תפקידים בשירות
 נווטת בטייסת העמק ופיקוד על גף מודיעין וניווט
 פעולות ומבצעים
   מבצע צוק איתן
 הנצחה
 בית ספר תיכון בנתניה, אולם באולפנה באבן שמואל, מכינת צהלי במשואות יצחק, בית כנסת בקיבוץ שדה נחמיה, מרכז חינוך וספורט במשואות יצחק, בית מדרש בירוחם ועוד.
 
תמר אריאל שבוע אחרון בקורס טיס, 2012
תמר אריאל שבוע אחרון בקורס טיס, 2012
תמר אריאל (12 בספטמבר 1989 – 14 באוקטובר 2014) הייתה נווטת הקרב הדתיה הראשונה בחיל האוויר הישראלי.
נסיבות חייה ומותה בסופת שלגים בנפאל הפכו את דמותה לסמל ולמודל חיקוי לנשים דתיות המתגייסות לשירות צבאי מלא בצה"ל במקום לשירות לאומי. על שמה קרויים בית ספר תיכון בנתניה, מכינה קדם-צבאית, בית מדרש, מרכז חינוך וספורט, בית כנסת ועוד. כמו כן, מתקיימים מדי שנה אירועים על שמה, כמו "מרוץ שפיר" השנתי ועוד.
קורות חיים

תמר אריאל נולדה ב-1989 במושב השיתופי הדתי משואות יצחק, השלישית מששת ילדיהם של ענת וחנן אריאל. אביה הוא דור שני במושב ואביו היה ממייסדי משואות יצחק בגוש עציון ונפל בשבי הירדני ב-1948 עם נפילת הגוש. האם הגיעה מפוארטו ריקו לשנת ציונות בעבודה חקלאית בישראל, ופגשה את האב בשדות המושב.
אריאל למדה בבית הספר היסודי האזורי "שפיר" במרכז שפירא והמשיכה לאולפנה באבן שמואל. הייתה מדריכה בתנועת בני עקיבא במשואות יצחק. כמו רוב גדול של בנות הציונות הדתית באותה תקופה, בסיום לימודיה היא המשיכה לשנת שירות לאומי באולפנה, כמדריכה, ושנת שירות שנייה עשתה בקיבוץ עלומים, כקומונרית של בני עקיבא. בניגוד לאותו רוב, אחרי שנתיים של שירות לאומי החליטה להתגייס לצה"ל.
קורות חיים > חיל האוויר

ב-2009 התקבלה אריאל לקורס טיס בחיל האוויר, ובתום השנה הראשונה צורפה למגמת טייסי קרב בקורס. בטיסת הסולו הראשונה שלה על מטוס האימונים T-6 טקסאן II, המכונה בחיל האוויר הישראלי "עפרוני", במהלך הנחיתה, נאלצה לנטוש בשל תקלה, נפצעה בגב ונזקקה לחצי שנה של התאוששות. עם החלמתה שבה לקורס הבא וצורפה למגמת נווטי קרב בקורס 165, כשבמקביל למדה לתואר ראשון בפוליטיקה וממשל.
בדצמבר 2012 סיימה את הקורס, "הנווטת הדתייה הראשונה בצבא" ופורצת דרך לבנות המגזר הדתי, כלשון עיתוני התקופה. בריאיון עיתונאי שנערך עימה אז, ופורסם בעילום שם ותמונה ופורסם בשנית באופן מלא רק לאחר מותה, סיפרה על הקורס ועל הקשיים המיוחדים והחוויות, כמו ליל הסדר שנאלצה לנהל בעצמה, וסיכמה:
לא באתי לקורס טיס כנושאת דגל הציונות הדתית או כמייצגת הנשים הדתיות באשר הן. זה קרה ככה, מטבע הדברים. חניכה בבית הספר לטיסה, שלובשת חצאית במדי הא' שלה. זה נראה מוזר בהתחלה. היו כאלה ששאלו מתוך עניין, סקרנות. שאלו על תפילות, על שמירת נגיעה, על צניעות, על שמירת שבת. אחר כך כבר מתרגלים. אפילו צוחקים על יתרונות החצאית, שלא צריך גומיות בנעליים. אבל בסך הכול, ביום-יום, הייתי עם מכנסיים של מדי ב' או עם סרבל, בדיוק כמו כולם
הוצבה כנווטת בטייסת העמק והתפקיד המשמעותי ביותר שמילאה בה היה פיקוד על גף מודיעין וניווט, האחראי על הפקדת החומר לטיסה. הספיקה לשרת כנווטת בטייסת במשך כשנה, והשתתפה בשלושים ושלוש גיחות מבצעיות, אשר עשרים ואחת מהן נערכו במבצע "צוק איתן" ביולי-אוגוסט 2014, נגד החמאס ברצועת עזה. ההשתתפות כללה גיחות תקיפה לאורך כל המבצע, פיקוד על גף מודיעין וניווט, והשתתפות במאמץ המבצעי בבור של חיל האוויר. בתום המבצע נבחרה על ידי מפקד הטייסת כלוחמת המצטיינת של היחידה.
קורות חיים > מותה

באוקטובר 2014 יצאה אריאל לחופשה וטסה עם חברים לטיול בהרי ההימלאיה שבנפאל. במהלך הטיול בטרק סובב אנאפורנה הקבוצה נקלעה לסופת שלגים קשה והיא ושלושה מחבריה נספו. אחרי מותה הועלתה לדרגת סרן.
ב-18 בספטמבר 2019 פורסם שאגף משפחות הנצחה ומורשת במשרד הביטחון החליט להכיר בתמר כחלל צה"ל ובמשפחתה כמשפחה שכולה, בהתאם לחוק תגמול לחייל הנפגע בהצלת חיי הזולת, ולאחר שהוצגו בפני המשרד ראיות המעידות שתמר נספתה במהלך ניסיון להציל חיים של אחרים.
הנצחתה

במהלך השנים לאחר מותה, נקראו על שמה בית ספר תיכון בנתניה, אולם באולפנה באבן שמואל ובמרכז שפירא, מכינת צהלי במשואות יצחק, בית הכנסת "מורשת תמר", בקיבוץ שדה נחמיה, מרכז חינוך וספורט במשואות יצחק, בית מדרש בירוחם ועוד. בנוסף, אירועים רבים מתקיימים מדי שנה ולעיתים אף תכופות יותר, לזכרה, ובהם: הרצאות בראשי חודשים "לאורה של תמר", בנושאים מגוונים הקשורים לדמותה; הוקמה קבוצת ריצה על שמה במועצה האזורית שפיר; מרוץ שפיר הנערך מדי שנה לאחר יום העצמאות ובו היא עצמה השתתפה קרוי על שמה; בבית חיל האוויר בהרצליה נערך כנס "כנפי תמר – צעירים פורצי דרך", במרוץ הר לעמק הוקמו שתי קבוצות הרצות לזכרה.
האירועים שהתרחשו במהלך סופת השלגים ולאחריה היוו בסיס לרומן הבדיוני ״בית התה על פס המוות״ מאת דניאל אדלסון. קורות חייה היוו בסיס לסרט תיעודי בבימויה של נטע אריאל, "המראה של השמש", שהוקרן ב-2018 בערוץ 10 וגם השתתף בתחרות סרטים תיעודיים בפסטיבל חיפה.
לקריאה נוספת

רזיאל ממט, הנווטת תמר אריאל, ראשון לציון: ידיעות ספרים, 2019
הערות שוליים

↑  שלמה פיוטרקובסקי, "סרן תמר אריאל ז"ל היא המודל", באתר ערוץ 7, 29 במאי 2017
↑   יאיר אטינגר, תמר אריאל הפכה לסמל לנערות דתיות, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2014
↑  אמיר בוחבוט ודנה ירקצי‏, חמש שנים לאחר מותה בנפאל: משרד הביטחון הכיר בתמר אריאל כחלל צה"ל, באתר וואלה, 18 בספטמבר 2019
↑  אתר בית הספר
↑  על הטקס, באתר העירייה, אוקטובר 2016
↑  מכינת צהלי - שנה של לימוד ועשייה - אתר המכינה
↑  80 שנה ללא תפילות: מייסדי הקיבוץ התחלחלו - אבל בית הכנסת הוקם, באתר ynet, 14 בספטמבר 2021
↑  על הקמת בית המדרש בירוחם, באתר רשת אמי"ת
↑  אתר המירוץ
↑  המרוץ לזכר תמר - אלפים השתתפו במרוץ שפיר ה-7 ע"ש סגן תמר אריאל ז"ל, חדשות קריית מלאכי, 10 במאי 2017
↑  על הכנס, באתר עיריית הרצליה, 16 בספטמבר 2015
↑  זיעה ודמעות, באתר גלובס, 21 באפריל 2015
↑  דניאל אדלסון, בית התה על פס המוות, באתר ידיעות ספרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411423105171  ISNI: 0000 0005 0115 2249  LCCN: no2020000797  VIAF: 1665156223647205400000   WorldCat (עם VIAF): 1665156223647205400000
קלמאן לאנגלה

קלמאן לאנגלה (בצרפתית: Clément Lenglet; נולד ב-17 ביוני 1995 בבווה, צרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם באתלטיקו מדריד.
הקריירה שלו החלה בננסי, שם הופיע ב-85 משחקים החל מעונת 2013/2014, כאשר הוא זכה עם המועדון באליפות הליג-2 בעונת 2015/2016. בינואר 2017 עבר לסביליה תמורת 5.4 מיליון אירו, שם הופיע ב-73 משחקים, הבקיע ארבעה שערים, ונמכר כעבור שנה וחצי לברצלונה תמורת 35 מיליון אירו.
קריירת מועדונים > נאנסי

לנגלה נכנס כמחליף להופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של נאנסי, כאשר שיחקה הקבוצה בליגת המשנה, ב-27 בספטמבר 2013. הוא ערך 34 הופעות בעונת 2015–2016 במדי נאנסי, בסיומה זכתה הקבוצה באליפות ליגת המשנה. את שערו הראשון הבקיע ב-29 בינואר 2016, שהיה שער השוויון במשחק מול קלרמון, שהסתיים בניצחון קבוצתו 3:1. לאנגלה גרם לבעיטת עונשין והורחק בכרטיס אדום ב-12 בפברואר במהלך המשחק מול אוסר, שהסתיים בתיקו 2:2. ב-25 באפריל הבקיע את השער היחיד בניצחון על סושו, אשר הבטיח את העפלתה של נאנסי לליגה הראשונה לאחר שלוש שנות היעדרות.
במחצית הראשונה של עונת 2016/2017 פתח ב-18 משחקים במדי נאנסי בליגה הראשונה.
קריירת מועדונים > סביליה

ב-4 בינואר 2017 עבר לספרד, שם חתם בקבוצת סביליה עד שנת 2021, תמורת חמישה מיליון אירו ששולמו לנאנסי.
לאנגלה הוחתם על מנת שישמש כמחליפו של בן ארצו טימותה קולודז'ייצ'אק, אשר עבר לבורוסיה מנשנגלדבך.
כעבור שמונה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו במדי סביליה, כאשר שיחק ב-16 הדקות האחרונות בתיקו הביתי 3–3 מול ריאל מדריד במסגרת גביע המלך, אשר הסתיים בהדחת קבוצתו מהמפעל לאחר 3–6 בסיכום שני המשחקים. ב-15 בינואר שיחק לראשונה במסגרת הליגה, שוב נגד ריאל מדריד, במשחק הניצחון שנערך באצטדיון רמון סאנצ'ס פיחואן. ניצחון קבוצתו, בתוצאה 2–1, סיים את רצף 40 המשחקים ללא הפסד של ריאל מדריד בכל המסגרות. במהלך המחצית השנייה של העונה שותף לאנגלה ב-17 משחקי ליגה נוספים.
ב-19 באוגוסט 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי סביליה במשחק הראשון של העונה מול אספניול, אשר הסתיים בתיקו 1–1. ב-1 בנובמבר הבקיע את שערו הראשון במסגרת האירופית בניצחון 2–1 על ספרטק מוסקבה בליגת האלופות.
קריירת מועדונים > ברצלונה

ב-12 ביולי 2018 הצטרף לברצלונה, לאחר שהפעיל את סעיף השחרור שלו מסביליה, אשר עמד על 35 מיליון אירו, וחתם לחמש עונות. הוא פתח במדי קבוצתו החדשה במשחק הסופר קאפ הספרדי נגד קבוצתו הקודמת, סביליה, כאשר הוא משלים 90 דקות בניצחונה של ברצלונה בתוצאה 2–1. ב-23 בספטמבר הורחק בכרטיס אדום במשחק הבכורה שלו בליגה במדי ברצלונה מול ג'ירונה שהסתיים בתוצאה 2:2. ב-31 באוקטובר, במשחק מול קולטורל לאונסה במסגרת גביע המלך, הבקיע בתוספת הזמן את שער הניצחון לזכות קבוצתו.
קריירת מועדונים > השאלות לטוטנהאם ואסטון וילה

ב-8 ביולי 2022 הושאל לעונה לטוטנהאם הוטספר. ב-6 באוגוסט ערך לנגלה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשנכנס כמחליף בדקות הסיום במשחק שהסתיים בניצחון 1–4 על סאות'המפטון.
ב-1 בספטמבר 2023 הושאל לאסטון וילה לעונה אחת.
ב-26 באוגוסט 2024 הושאל לאתלטיקו מדריד לעונה אחת.
קריירה בינלאומית

ב-19 במאי 2019 זומן לאנגלה לסגל נבחרת צרפת על ידי המאמן דידייה דשאן לקראת משחק הידידות מול בוליביה וצמד המשחקים במסגרת מוקדמות יורו 2020 מול אנדורה וטורקיה, שנערכו ביוני של אותה שנה. הוא ערך את הבכורה שלו במדי נבחרת צרפת ב-11 ביוני, בניצחון 0–4 על אנדורה, והבקיע את שערו הראשון בנבחרת במשחק הנוסף בין הנבחרות, שנערך ב-10 בספטמבר והסתיים בניצחון 0–3.
תארים

אליפות ליגת המשנה: 2015/2016
אליפות ספרד: 2018/2019
גביע המלך הספרדי: 2020/2021
הסופר קאפ הספרדי: 2018
הערות שוליים

↑  Nancy - Clermont : 3-1.
 Clermont Foot.com. 29 Janvier, 2016. (בצרפתית)
↑  À trop se frotter, l’A.J. Auxerre toute proche de se faire piquer par le chardon nancéien. Auxerre TV.com. 13 Février, 2016. (בצרפתית)
↑  Cédric Lieto et Lucas Valdenaire, Revivez la montée en Ligue 1 de l'ASNL et sa victoire contre Sochaux (1-0). Fance Bleu.fr. 25 Avril, 2016. (בצרפתית)
↑  Sevilla bring in Lenglet as Kolodziejczak completes Gladbach switch. Four Four Two.com. 4 January, 2017. (באנגלית)
↑  ספרד: סביליה ניצחה 1:2 את ריאל מדריד, שהפסידה אחרי 40 משחקים, באתר וואלה, 15 בינואר 2017
↑  ליגת האלופות: סיטי ניצחה את נאפולי 2:4 ועלתה, 0:3 לליברפול על מאריבור, באתר וואלה, 1 בנובמבר 2017
↑  לנגלה הוצג בברצלונה: סוג של חלום מבחינתי, באתר ONE‏, 13 ביולי 2018
↑  ספרד: ברצלונה וג'ירונה נפרדו ב-2:2 דרמטי, באתר וואלה, 23 בספטמבר 2018
↑  גביע המלך: ניצחון דחוק לברצלונה, ריאל מדריד הביסה. ישראל ספורט. 1 בנובמבר 2018
↑  Lenglet arrives on loan, Tottenham Hotspur, 8 July 2022
↑  Tottenham Hotspur vs. Southampton  4 - 1, Soccerway
↑  Equipe de France : Clément Lenglet, Léo Dubois et Mike Maignan appelés pour la première fois, FranceTV Info. 21 May 2019
↑  Deschamps praises 'great attitude' after France's revival, The Straits Times. 13 June 2019
↑  France 3–0 Andorra, BBC Sport. 10 September 2019
| נבחרת צרפת – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 לוריס •  2 פבאר •  3 קימפמבה •  4 וראן •  5 לאנגלה •  6 פוגבה •  7 גריזמן •  8 למאר •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 טוליסו • 13 קאנטה •  14 רביו • 15 זומה • 16 מנדנדה • 17 סיסוקו • 18 דין • 19 בנזמה • 20 קומאן • 21 הרננדס • 22 בן ידר • 23 מניאן • 24 דובואה • 25 קונדה • 26 תוראם • מאמן: דשאן |  1 לוריס •  2 פבאר •  3 קימפמבה •  4 וראן •  5 לאנגלה •  6 פוגבה •  7 גריזמן •  8 למאר •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 טוליסו • 13 קאנטה •  14 רביו • 15 זומה • 16 מנדנדה • 17 סיסוקו • 18 דין • 19 בנזמה • 20 קומאן • 21 הרננדס • 22 בן ידר • 23 מניאן • 24 דובואה • 25 קונדה • 26 תוראם • מאמן: דשאן | צרפת |
יהונתן וילוז'ני

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1995 (בן 28) תל אביב, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  שחקן
 פרופיל ב-IMDb
יהונתן וילוז'ני (נולד ב-9 בדצמבר 1995) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה

יהונתן וילוז'ני נולד בתל אביב, להוריו השחקן והקומיקאי שמואל (שמוליק) וילוז'ני ואיריס וילוז'ני. גדל והתחנך בעיר הולדתו, בוגר תיכון עירוני א' תל אביב.
בצה"ל שירת בלהקה צבאית.
למד בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין.
קריירה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | חוף ללא מציל | יואל הצעיר | סרט קצר בבימויו של יחזקאל לזרוב |
| 2017 | כדברא | שרון לביא | תפקיד ראשי בעונות 1-2 |
| 2018 | הנשף | מעיין | סרט ישראלי |
| 2018 | כיפת ברזל | אלחנן | הסדרה שודרה בערוץ 2 ומאוחר יותר בקשת 12 |
| 2018 | האביב מתעורר |  | מחזה בתיאטרון הקאמרי, תפקיד ראשי |
| 2020 | בלקספייס | תום תדמור | הסדרה שודרה ברשת 13 ונמכרה לנטפליקס |
| 2022 | ריקוד האש | יוסף | סדרת טלוויזיה מבית yes |
| 2023 | פול ספיד | מייקי קוגן | סדרת נוער, שודרה בערוץ טין ניק |
| 2024 | ארוס ומלנכוליה |  | מחזה שכתב יואב רינון |
| 2024 | כיסופים | יואב |  |
סמל פפואה גינאה החדשה

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  פפואה גינאה החדשה 
 תאריך אימוץ:  1971 
 
סמל פפואה גינאה החדשה, שאומץ ב-1971, כולל ציפור גן עדן העומדת על חניתות מסורתיות של תושבי האיים. ציפור גן העדן מסמלת את צמחיית האי והחי בו, והחניתות את תושבי האיים. הציפור עצמה מהווה אלמנט מסורתי בפולקלור האי, ונוצותיה משמשות בטקסים דתיים באי.
צבעי הסמל הם שחור, אדום ולבן. השחור והאדום הם צבעים מסורתיים המסמלים את האי. השחור, האדום ולבן הם צבעי האימפריה הגרמנית אשר שלטה בגינאה החדשה בראשית המאה ה-20.
מתחת לסמל רשום שם המדינה באנגלית.
ראו גם

דגל פפואה גינאה החדשה
המנון פפואה גינאה החדשה
הגשש החיוור במועדון הסנטר הכפול - שמחת זקנתי

| --- | --- |
עטיפת התקליט הראשון של הגשש החיוור
עטיפת התקליט הראשון של הגשש החיוור
 אלבום אולפן מאת הגשש החיוור
 יצא לאור:  1964
 סוגה:  סטייג' אנד סקרין 
 שפה:  עברית 
 חברת תקליטים:  הד ארצי 
 הפקה:  אברהם דשא (פשנל)
 
הגשש החיוור במועדון הסנטר הכפול - שמחת זקנתי הוא אלבום הבכורה של הגשש החיוור. האלבום יצא בשנת 1964.
על עטיפת התקליט נכתב: ”שלישית הגשש החיוור - שייקה, פולי, גברי - חברי להקות צבאיות לשעבר שנפגשו בלהקת "התרנגולים" והחליטו להמשיך במשותף כשלישייה בהנהלת א. דשא (פשנל) מנהל להקת "התרנגולים". השירים המוקלטים בתקליט זה הם חלק מהתוכנית "שמחת זקנתי" בבימויו של שייקה אופיר. את השלישייה מלווה תזמורת קבועה בת 4 מנגנים: פסנתר, קונטרבס, גיטרה וסקסופון”.
את האלבום הפיק אברהם דשא (פשנל). האלבום לא יצא על גבי תקליטור אלא רק על גבי תקליט ויניל.
שירי האלבום

צד א:
ספר לי (עממי/ עממי)
פנס בודד (חיים גורי, יוסף דר / אלכסנדר (סשה) ארגוב)
מתי שוב נשתחרר (עמוס אטינגר, גברי בנאי / עממי)
התנצלות (ירון לונדון / אריה לבנון)
מה הוא עושה לה (יוסי גמזו / רנאטו קרסונה)
פלפילו (פריד אל אטרש, שייקה אופיר / פריד אל אטרש)
צד ב:
עוזי עוזי (גברי בנאי, אלברט סבג / מולוג'י)
איזה לילה (עמוס קינן / יוחנן זראי)
בלדה לגשש החיוור (דוד אבידן / אריה לבנון)
חסידי הגשש החיוור (עממי / עממי)
פרידה על החוף (יוסי גמזו / עממי)
עונות השנה (אהרן שבתאי / אריה לבנון)
הערות שוליים

↑  כך לפי התקליט, אך לפי אקו"ם: משה ברודרזון / סורין ברזובסקי
| הגשש החיוור |
| --- | --- | --- |
| שייקה לוי     •     ישראל (פולי) פוליאקוב     •     גברי בנאי | שייקה לוי     •     ישראל (פולי) פוליאקוב     •     גברי בנאי |  |
| סרטי קולנוע | מוישה ונטילטור • פורטונה • ארבינקא • השכונה שלנו • כל ממזר מלך • התרוממות • גבעת חלפון אינה עונה • חמש מאות אלף שחור • שלאגר • הקרב על הוועד |  |
| אמרגן, במאים וכותבים | אברהם דשא (פשנל) • נסים אלוני • יוסי בנאי • מוטי קירשנבאום • שייקה אופיר • אסי דיין • אורי זוהר • נעמי שמר • אפרים קישון |  |
| שירים | מים לדוד המלך • למה צחקה מיכל • אחותי רוחמה • מה הוא עושה לה • אורחים לקיץ • פנס בודד • לו יהי • יש לי חג • זאת שמעל לכל המצופה • הלאה |  |
| ערכים קשורים | ישראבלוף • התרנגולים • הצ'ופצ'יק של הקומקום |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.