stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כתובות מקדש אידליון
רשימת הכתובות ופרסומיהן

| מספר/שם | תמונה | תארוך | קונקורדנציה> KAI | קונקורדנציה> CIS I | קונקורדנציה> NE | קונקורדנציה> KI | קונקורדנציה> NSI | קונקורדנציה> TSSI | קונקורדנציה> מזהה במוזיאון הבריטי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| כתובת 1 (הכתובת הדו־לשונית מאידליון) |  | 388 לפנה"ס | 39 | 89 |  |  |  |  | BM 125320 |
| כתובת 2 |  | 391 לפנה"ס | 38 | 90 | 421,1 | 31 | 24 | III 34 | BM 125315 |
| כתובת 3 |  |  |  | 91 | 421,2 | 32 | 25 |  | BM 125328 |
| כתובת 4 |  | 354 לפנה"ס |  | 92 |  |  | 26 |  | BM 125326 |
| כתובת 5 |  | 254 לפנה"ס | 40 | 93 | 421,3 | 33 | 27 |  | BM 125327 (העתק) |
| כתובת 6 |  |  |  | 94 |  |  |  |  | BM 125316 |
תוכן הכתובות > הכתובות הדו־לשונית מאידליון

תוכן הכתובות הפיניקי הוא:
[בימים ? לירח ?] בשנת '"`UNIQ--templatestyles-00000005-QINU`"'𐤛𐤖 למלך . מלכיתן [מלך]

[כתי ואדיל סמל] אז אש יתן ויטנא . אדננ בעלר[ם]

[בן עבדמלך לאל]י לרשף מכל . כ שמע קל יברך
נחום סלושץ פירש את הכתובת כך: ”[ביום ? לירח ?] בשנת 4 למלך מלכיתן מ[לך כתי ואדיל, הסמל] הזה אשר נתן והציב אדוננו בעלרם [בן עבדמלך לאלוֹ/לאלי] לרשף מִיכל כי שמע קול(ו/י) יברך.”.
תוכן הכתובות בכתב הקיפרי ההברתי (אנ') (הדומה לכתב קווי ב'), ביוונית עתיקה, הוא:
| תוכן בכתב הקיפרי ההברתי | תעתיק הכתב לאותיות לטיניות | יוונית עתיקה | תרגום |
| --- | --- | --- | --- |
| [...] ' 𐠞𐠪𐠐𐠵𐠩 ' 𐠖𐠑𐠌𐠅𐠰𐠜𐠩 ' 𐠋𐠯𐠃𐠚 ' 𐠊𐠁𐠭𐠑𐠃𐠚 ' 𐠞𐠪𐠐𐠄 | [i to-i ' te?-ta?-ra?to?-i? we-te-i] ' pa-si-le-wo-se ' mi-li-ki-ja-to-no-se ' ke-ti-o-ne ' ka-e!?-ta-li-o-ne ' pa-si-le-u- | [ἰ(ν) τοι ' τετάρτοι ' ϝέτει] ' βασιλεϝος ' Μιλϰιjάθονος ' Κετίον ' ϰατ Ἐδαλιον ' βασιλεύ- | [בשנה הרביעית] למלוכת מלכיתן, אשר על כתיון ואידליון מולך, |
| [...]𐠕𐠙𐠚 ' 𐠰𐠟𐠞𐠕𐠦𐠚 ' 𐠚𐠵𐠫𐠭𐠭𐠩 ' 𐠰𐠙𐠯𐠥𐠅𐠭𐠚 ' 𐠰𐠮𐠊𐠮𐠩𐠭𐠩 ' 𐠃𐠲𐠙𐠸 | [-o?-to?-se? ' ta-ne e-pa-ko-]-me-na-ne ' to pe-pa-me-ro-ne ' ne-wo-so-ta-ta-se ' to-na-ti-ri-ja-ta-ne ' to-te ka-te-se-ta-se ' o wa-na-xe | [ϝο(ν)τος ' τᾱν ἐπαγο]μενᾱν ' το πε(μ)παμέρον ' νεϝοστάτας ' τὸν ἀ(ν)δριjά(ν)ταν ' τό(ν)δε ϰατέστασε ' ὁ ϝάναξ ' | [ב(יום) האחרון] לתקופת חמשת הימים המעוברים, האדון (Anax) |
| 𐠃𐠀𐠠𐠯𐠖𐠑𐠍𐠚 ' 𐠰𐠀𐠡𐠒𐠛 ' 𐠰𐠀𐠘𐠍𐠒𐠂 ' 𐠀𐠡𐠂𐠵𐠂 ' 𐠭𐠩 ' 𐠁𐠄𐠍𐠏𐠩 | [Pa-a?-la?-ro-mo?(-se?) '] o a-pi-ti-mi-li-ko-ne ' to a-po-lo-ni ' to a-mu-ko?-lo-i ' a-po-i wo-i ' ta-se e-u-ko-la?-se | [Βααλρομ '] ὁ Ἀβδιμίλϰον ' το Ἀπόλ(λ)ονι ' Ἀμύϰλοι ' ἀφʹ οι ϝοι ' τᾶς εὐχολᾶς | [בעלרם ]בן עבדמלך לאפולון אמוכלוי הקדיש פסל זה, שאת שאיפותיו |
| [𐠁]𐠟𐠱𐠋 ' 𐠂𐠱𐠊𐠂 ' 𐠀𐠊𐠭𐠂 ' | [e]-pe-tu-ke i tu-ka-i ' a-ka-ta-i ' | [ἐ]πέτυχε ἰ(υ) τύχαι ' ἀγαθᾶι | [ה]שיג לו, למזל טוב. |
תוכן הכתובות > הכתובות הדו־לשונית מאידליון > חשיבות הכתובת במחקר

הכתובת היוותה אבן רוזטה לפענוח הכתב הקיפרי ההברתי (אנ'). כתובות דו־לשוניות פיניקיות־קיפריות מהשנים 17 ו־30 למלוכת מלכיתן נמצאו גם בטמסוס (אנ').
תוכן הכתובות > כתובת 2

הכתובת ידועה כ־KAI 38.
מרקע חרץ אז אש יתן מלך מלכיתן מלך כתי ואדיל בן בעלרם לאלי

לרשף מכל באדיל ב'"`UNIQ--templatestyles-00000015-QINU`"'ירח בל בשנת '"`UNIQ--templatestyles-00000016-QINU`"'𐤚 למלכי על כתי ואדיל כ שמע קל יברכ
נחום סלושץ פירש את הכתובת כך: ”מרקע חרוץ אשר נתן המלך מלכיתן מלך כתי ואדיל בן בעלרם לאלוֹ לרשף מִיכל באדיל בירח בול בשנת 2 למלכו על כתי ואדיל, כי שמע קול(ו). יברך.”.
תוכן הכתובות > כתובת 3

הכתובת ידועה כ־CIS I 91.
סמל . אז . אז יתן . מלך . מלכיתן . מלך . כתי . ו[אדיל . בן בעלרם . לאלי ל]

רשף . מכל . נצחת . את . [סד]י . היצאם . ועזרנם . [...]
נחום סלושץ פירש את הכתובת כך: ”הסמל הזה אשר נתן המלך מלכיתן מלך כתי ו[אדיל לאלו ל]רשף מִיכל. ניצחתי את שָׂרֵי/סָרַי היוצאים (נגדי) ועוזריהם...”. יש המציעים שהניצחון המוזכר פה הוא אותו ניצחון המתואר על טרופאיון מנמל כתיון, אותו הקדישו "מלכיתן מלך כתי ואדיל בן בעלרם וכל עם כתי לאדֹנם לבעל עז" על ניצחונם על אויביהם ועוזריהם הפפים בשנה הראשונה למלכות מלכיתן.
תוכן הכתובות > כתובת 4

הכתובת ידועה כ־CIS I 92.
[סמל אז אש יתן מלך פמייתן מלך] כתי ואדיל בן מלך מלכיתן

[מלך כתי ואדיל לאלי לרשף מכל בי]רח כרר בשנת שמנ '"`UNIQ--templatestyles-00000024-QINU`"'𐤛𐤛𐤚 למלכי על

[כתי ואדיל כשמע קל יברכ]
"ירח כרר" המוזכר בכתובת נזכר גם בלוחיות פירגי. נחום סלושץ פירש את הכתובת כך: ”[הסמל הזה אשר נתן המלך פמייתן מלך] כתי ואדיל בן המלך מלכיתן [מלך כתי ואדיל לאלו לרשף מִיכל בי]רח כרר בשנת שמונה 8 למלכו על [כתי ואדיל, כי שמע קולו. יברך].”.
תוכן הכתובות > כתובת 5

הכתובת ידועה כ־KAI 40.
בימם '"`UNIQ--templatestyles-00000029-QINU`"'𐤛𐤛𐤖 לירח חיר בשנת '"`UNIQ--templatestyles-0000002A-QINU`"'𐤘𐤗𐤖 לאדן מלכם פתלמיס בן פתלמי[ס פלדלף]

אש הא שת '"`UNIQ--templatestyles-0000002B-QINU`"'𐤘𐤘𐤗𐤛𐤛𐤖 לאש כתי כנפרס ארסנאס פלדלף אמתאסר בת מכ[....]

בן עבדססם בן גדעת הסמלם האל אש יטנא בתשלם בת מדיחי בן אשמנאדן

על בנ בני על אשמנאדן ושלם ועבדרשף שלשת בן מריחי בן אשמנאדן בן נחמי

בן גלב הנדר אש כנ נדר אבנם מריחי בחיי לאדננם לרשף מכל יברכם
נחום סלושץ פירש את הכתובת כך: ”בימים 7 לירח חיר בשנת 31 לאדון המלכים תלמי בן תלמ[י פילדלף,] אשר היא שנת 57 (לממשלת) איש/אישי כתי. (ביום בו היתה) נושאת הסל (ל)ארסינואי פילדלף אמתאֹסִר בת מכ------ בן עבדססם בן גדעת: הסמלים האלה אשר הציבה בתשלם בת מריחי בן אשמנאדון על (שלום) בנֵי בנִי על אשמנאדון ושלם ועבדרשף שלושת בני מריחי בן אשמנאדון בן נחמי בן גלב. הנדר אשר נדר  אביהם מריחי בחייו לאדונם לרשף מִיכל. יברכם.”. פתלמיס המוזכר בכתובת זאת הוא תלמי השני פילדלפוס. "איש/אישי כתי" הוא כינוי לאוליגרכיה שהושלטה בממלכה לאחר שתלמי סוטר הרג את פמייתן מלך כתי בשנת 311 לפנה"ס, והוא בניגוד לכינויי השלטונות בצור ועריה: "עם צר", "עם גול", "עם קרתחדשת" וכו'. מניין השנים לפי שנות האוליגרכיה של כתיון מעיד שגם עשורים לאחר הריגת פמייתן וביטול מלכות כתיון ואידליון, אידליון נותרה קשורה לכתיון ותלויה בה. "כנפרס ארסנאס פלדלף" הן העתקה מדויקת מיוונית: ϰανηφόρου Ἀρσινόης Φιλαδέλφου; "כנפרס" היא תהלוכה של נשיאת הסל שחגגו לכבוד האלהת תלמי וארסינואי (ארסנאס בכתובת), אשתו ואחותו.
תוכן הכתובות > כתובת 6

הכתובת ידועה כ־CIS I 94.
[בירח ? בשנת '"`UNIQ--templatestyles-00000037-QINU`"'𐤘𐤛𐤛  לאדן מל]

[כם פתלמיס אש] הא שת '"`UNIQ--templatestyles-00000038-QINU`"'𐤘[𐤘𐤗𐤚  לאש]

[כתי . סמל אז] אש יתן אשמנאדן

בן נחמי בן אשמנאדן בן נחמי לאלי

לרשף מכל . יברכ
נחום סלושץ פירש את הכתובת כך: ”[בירח ? בשנת 26 לאדון מלכים פתלמיס, אשר] היא שנת 2[5 לאיש כתי, הסמל הזה] אשר נתן אשמנאדן בן נחמי בן אשמנאדן בן נחמי לאלו לרשף מִיכל. יברך.”.
ראו גם

הכתובות הדו־לשוניות מטמסוס
רשימת כתובות כנעניות וארמיות
לקריאה נוספת

J. Murray (1878). "NARRATIVE OF EXCAVATIONS IN A TEMPLE AT DALI (IDALIUM) IN CYPRUS, BT R. H. LANG ESQ., WITH OBSERVATIONS ON THE VARIOUS ANTIQUITIES FOUND THEREIN, BY R. S. POOLE, ESQ., KEEPER OF THE COINS AND MEDALS, BRITISH MUSEUM. (Read November 16, 1871.)". Transactions of the Royal Society of Literature of the United Kingdom. Royal Society of Literature (Great Britain): 50.
Paul Schröder, 6 May 1872, Über einige Fragmente phönikischer Inschriften aus Cypern, 6. Mai. Sitzung der philosophisch-historischen, Monatsberichte der Königlichen Preussische Akademie des Wissenschaften zu Berlin; Königliche Preussische Akademie der Wissenschaften.
סיחריד קאח

סיחריד אחנס מריה קאח (בהולנדית: Sigrid Agnes Maria Kaag; נולדה ב-2 בנובמבר 1961) היא פוליטיקאית, פעילה בנושאים הומניטריים ודיפלומטית הולנדית.
קריירה

קאח החלה לעבוד באומות המאוחדות בשנת 1994. בין השנים 2007 ו-2010 היא הייתה המנהלת של אזור המזרח התיכון וצפון אפריקה ביוניצף. תפקידה הבא היה עוזרת למזכיר הכללי של האומות המאוחדות ומנהלת הלשכה לקשרי חוץ בתוכנית הפיתוח של האומות המאוחדות.
מאוקטובר 2013 עד ספטמבר 2014 היא פיקחה על פירוק הנשק הכימי בסוריה, במסגרת משימה משותפת של האו"ם ושל הארגון למניעת הפצת נשק כימי. מינואר 2015 ועד אוקטובר 2017 הייתה המתאמת המיוחדת של האו"ם ללבנון.
קאח נכנסה לפוליטיקה ההולנדית ב-2017 כשרה לסחר חוץ ותיאום הפיתוח מטעם מפלגת דמוקרטים 66, כחלק מממשלתו השלישית של מארק רוטה. בשנת 2021 נבחרה להנהיג את המפלגה, וגם כיהנה מספר חודשים כשרת החוץ.
בממשלתו הרביעית של רוטה (החל מינואר 2022) כיהנה קאח כסגנית ראש הממשלה וכשרת האוצר. בשנת 2023 החליטה שלא להתמודד שוב, והוחלפה בראשות המפלגה על-ידי רוב יטן. בינואר 2024 פרשה מתפקידה כשרה וחזרה לאו"ם כמתאמת בכירה של האומות המאוחדות לנושאים הומניטריים ולבנייה מחדש של עזה.
בינואר 2025 מונתה על ידי מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש לשליחת האו"ם למזרח התיכון במקומו של תור ונסלן.
חיים אישיים

קאח נשואה ואם לארבעה ילדים. בעלה, אניס אל-קאק, הוא רופא שיניים ואזרח פלסטיני מירושלים, שכיהן כסגן שר תחת יאסר ערפאת בשנות התשעים וכנציג הפלסטיני בשווייץ. קאח היא פוליגלוטית ידועה ודוברת שש שפות: הולנדית, אנגלית, צרפתית, ספרדית, גרמנית וערבית.
הערות שוליים

↑  Janine di Giovanni,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'Poison Control in Syria, Newsweek, ‏5 ביוני 2014
↑  Sigrid Kaag Assumes Responsibilies as UN Special Coordinator for Lebanon, UNSCOL, ‏2015-01-19'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000006-QINU`"'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1224235908  ISNI: 0000 0004 9306 0650  NTA: 413198227  VIAF: 109151246655444132790   WorldCat (עם VIAF): 109151246655444132790 
משאל לימין: אלעד גורן, יואב גלנט, אנתוני בלינקן, סיחריד קאח. במעבר כרם שלום, מאי 2024.
מקדש אשמון (צידון)

| --- | --- |

כס עשתרת במקדש אשמון
 מידע כללי
 סוג:  מקדש
 שימוש:  אתר ארכאולוגי
 על שם:  אל הרפואה אשמון במיתולוגיה פיניקית
 מיקום:  אשמון, צידון
 מדינה:  לבנון לבנון
 מייסדים:  אשמונעזר השני
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  המאה ה־7 לפנה"ס – המאה ה־8 לספירה
 חומרי בנייה:  אבן גיר
 סגנון אדריכלי:  יווני-פרסי
 מידות
 אורך:  70 מטר
 רוחב:  50 מטר
 גובה:  22 מטר
 שטח:  כ־3.5 דונם
 
 קואורדינטות:  33°35′08″N 35°23′53″E﻿ / ﻿33.585556°N 35.398056°E﻿ / 33.585556; 35.398056
 www.eshmoun.com
  (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןמקדש אשמון(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןמקדש אשמון he
 
מקדש אשמון (בפיניקית 𐤁𐤕 𐤀𐤔𐤌𐤍 – "בית (כלומר מקדש) אשמון") הוא מקדש פיניקי לאשמון – אל הרפואה והפטרון של צידון. המקדש הוקם במאה השביעית לפנה"ס על גדות נהר אל-אוואלי מצפון לצידון והיה פעיל עד למאה השמינית לספירה, כשבמאה השישית לספירה נהרסו חלקים ממנו ברעידת אדמה. לאחר שננטש שימשו אבני המקדש לבניית מבנים אחרים בסמוך לו.
המקדש נחשף מחדש בתחילת המאה ה-20 והחל מ-1963 מתבצעות בו חפירות ארכאולוגיות כשרוב הממצאים הועברו למוזיאון הארכאולוגיה של לבנון בביירות. המקדש נחשב לאתר הפיניקי השמור ביותר בלבנון והוא פתוח לביקורי תיירים. הוכנס לרשימת אתרי המורשת העולמית (בסטטוס "על תנאי").
רקע

הפיניקים היו עם כנעני שראשיתו במזרח הים התיכון (בעיקר באזור המזוהה כיום עם לבנון) ובשיאם שלטו במושבות חוף רבות לאורך חופי הים התיכון. הפיניקים, שהיו פגנים, האמינו במספר רב של אלים כמו אל, אשרה, בעל, ענת, עשתרת, מלקרת, אשמון, תנת, בעל חמון, רשף, ירח ועוד.
אחד מהאלים החשובים היה אשמון שנחשב לאל הבריאות, הרפואה, התחדשות החיים והאביב וכן היה הפטרון של צידון. האל היווני אסקלפיוס מזוהה עם האל הפיניקי אשמון, בין השאר על פי ממצאים אפיגרפיים, עדויות סופרים קדומים, והחורשה שמקיפה את המקדש וקרויה "חורשת אסקלפיוס".
לפי האמונה הפיניקית היה אשמון בן זוגה של האלה הפיניקית עשתרת לכן זוהו במקדשים של השניים אתרי תפילה גם לבן הזוג.
תולדות המקדש

להערכת הארכאולוגים מקום המקדש הפך למקום פולחן פשוט כבר בימי שלטונו של מלך צידון הפיניקי אשמונעזר הראשון (אנ'), אבל רק בימי שלטונו של נכדו, אשמונעזר השני (אנ'), החלה הקמת המקדש המפואר במקום. אישוש לסברה זו נמצאה בכתובת שנחרתה על ארון קבורת אשמונעזר השני ובה נאמר (שורות 16–17): "...ואנחנו אשר בנינו בית לאשמון שר קודש בעין־ידלל בהר...". היכולת של אשמונעזר השני לבנות מקדש מפואר לאשמון (כמו גם מקדשים נוספים) התאפשרה כשתוגמל על ידי חשיארש הראשון, מלך פרס (בשנים 485–465 לפסה"נ),[דרושה הבהרה] לאחר שסייע לו עם הצי הפיניקי שלו במהלך מלחמות יוון–פרס.
המקדש הוקדש לאל הרפואה הפיניקי והפטרון של צידון אשמון ולתפארת העושר של העיר. המלך בדעשתרת (אנ') הגדיל במידה ניכרת את מתחם המקדש הזה, כך שמקור המים המקומי של "ידלל" (שם המקום) כנראה לא סיפק עוד את צורכי המים המוגברים שלו; לכן בנה המלך תעלה מנהר האוואלי (כפי שמתואר בכתובת תעלת המים של בדעשתרת). המקדש שופר והורחב בידי שליטי העיר הבאים וביניהם יתנמלך (אנ') ושליטים מאוחרים יותר.
במאה הרביעית לפנה"ס נפגע המקדש מרעידת אדמה שהרסה את מבנה השיש בראש הבמה אך המקדש המשיך לפעול כמקום פולחן ואף נוספו לו קפלות ומקדשי משנה. המקום המשיך לפעול כמרכז רוחני לאשמון גם בראשיתה של האימפריה הרומית אולם עם התחזקות הנצרות ברומא החלה רדיפה של עובדי אלילים ברחבי האימפריה (אנ') ויצא צו האוסר קיום טקסים לאשמון. במסגרת רדיפה זו הוקמה במקום כנסייה נוצרית.
במאה השלישית נוספה למקדש אכסדרה ולהערכת הארכאולוגים היא נבנתה בתקופת הקיסר ספטימיוס סוורוס. בערך באותה תקופה נבנו באתר גם אגני רחצה, נימפאיום ומיזרקות מים.
ב-570 פקדה את צידון רעידת אדמה שהרסה חלקים גדולים מהמקדש. להערכת הארכאולוגים, על אף ההרס המשיכו הטקסים במקדש להתקיים עד המאה השמינית אז ננטש המקום ונזנחו הטקסים לכבודו של אשמון. במאה ה-17 שימשו אבני המקדש לבניית מבנים אחרים (בין השאר לבניית גשר על נהר האוולי). מטיילים שביקרו בצידון במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 דווחו על חורבות המקדש וכן זיהו שהגשר על האוולי בנוי מאבנים מעוצבות יוצאות דופן שנלקחו מהמקדש.
מבנה המקדש

תהליך הבנייה הארוך של המקדש משתקף במגוון סגנונות אדריכליים שגילו הארכאולוגים במבנה. המקדש מורכב מטיילת וחצר מפוארת ובסופה קיר גדול מאבן גיר התומך בבמה שבראשה מקדש אשמון העשוי שיש בסגנון יווני-פרסי. במקדש מספר אגני שטיפה פולחניים שהוזנו מתעלות מים שמקורם מנהר אל-אוואלי וכן ממעיין קרוב בשם "עין ידלל" שנחשב קדוש. מים אלו שימשו למטרות טיפוליות וטיהור המאפיינות את פולחן האל אשמון.
בתחומו של המקדש נבנו מספר קפלות לאפשר תפילה לאלים אחרים כשבין השאר נבנתה במקום קפלה שהוקדשה לבת זוגו של אשמון, האלה עשתרת.
מקום המקדש

מספר מקורות מאששים את הנחת הארכאולוגים על המיקום של מקדש אשמון לחופי האוולי:
בכתובת שנחרתה על ארון קבורת אשמונעזר השני נאמר: "...ואנחנו אשר בנינו בית לאשמון שר קודש בעין־ידלל בהר..." (שורות 16–17).
הנוסע מהמאה השנייה, דיוניסיוס פרייגטס דווח על ביקורו במקדש אשמון לחופי נהר בוסטרנוס (Bostrenos River) המזוהה כשמו העתיק של האוולי.
הצליין האיטלקי Antonin de Plaisance עבר במקום במאה השישית וזיהה את המקדש לחופי נהר אסקלפיוס Asclepius המזוהה כשמו העתיק של האוולי.
בכתביו של סטראבון מאוזכר המקדש והחורשה שסביבו.
החפירות הארכאולוגיות

המקדש התגלה ב-1900 על ידי מחפשי אוצרות מקומיים שגילו במקום ממצאים ואבנים עם כתובות פיניקיות. לאחר שהבוזזים מכרו את התגליות שלהם לסוחרי עתיקות בביירות עלה הנושא לכותרות. מייד לאחר פרסום הגילוי נשלח למקום תיאודור מקרידי (אנ'), האוצר של המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול, שאסף ממצאים במקום והביאם למוזיאון.
ב-1903 פעל במקום הארכאולוג Wilhelm Von Landau וב-1920 הגיע למקום הארכאולוג Gaston Contenau עם צוות חוקרים שבדק את המקום.
ב-1963 הגיעה למקום משלחת ארכאולוגים, בראשות מוריס דונאן (אנ'), שחפרה במקום עד פרוץ מלחמת האזרחים בלבנון ב-1975. עם פרוץ המלחמה הועברו כ-2,000 ממצאים מצידון למרתף בטירת ביבלוס אך ב-1981 פרצו שודדי עתיקות למרתף, גנבו כ-600 פריטים היסטוריים והבריחו אותם מחוץ ללבנון.
ב-2000, לאחר יציאת צה"ל מלבנון, חודש מהלך השיקום של המקדש.
בחפירות שנערכו באתר המקדש נמצאו חפצים רבים בעלי ערך, כולל אבנים ועליהן כ-30 כתובות פיניקיות, כמו כתובות בדעשתרת וכתובת אשמון (אנ'). כתובות אלו מתארות את שלבי העבודה כמו למשל כתובות בדעשתרת לפיהן בנה המלך בדעשתרת את הבמה ואת התעלה שהיטתה מים מנהר האוולי למקדש. כמו כן נתגלו באתר שרידים לבמת המקדש, גרמי מדרגות, אגני רחצה ומערכת הובלת המים לאגנים, הנימפאיום, בסיסי העמודים של האכסדרה הרומית, שרידי וילה רומית וחלקי פסיפס. הממצאים הכבדים שנחפרו במקום הושארו באתר בעוד שהממצאים הקטנים הועברו ברובם לתצוגה במוזיאון ביירות וכן למוזיאון הלובר. ממצאים אחרים שמורים בארכיונים של מנהל העתיקות של לבנון.
אחד הממצאים הבולטים באתר הוא כס עשתרת – כס עם כרובים משני צדדיו, שסימל במקרים שונים אלוהות או מלכות. כיסאות דומים ודגמים מוקטנים של כיסאות נמצאו באתרים כנעניים־פיניקיים אחרים כמו צור, חמון, גבל, מגידו, קרתגו, סרדיניה ועוד. לכל הכיסאות מאפיינים דומים הכוללים חריתות של כנפיים וגופים של אריות.
האתר רשום מ-1996 כאתרי המורשת העולמית בסטטוס "על תנאי" והוא פתוח למבקרים ונחשב לאתר הפיניקי השמור ביותר בלבנון.
גלריה

תוכנית המקדש
שרידי המקדש, בנוי אבני גזית
כמה מכתובות בדעשתרת שנמצאו במקדש
ראשי שור מהמקדש, מהשלב הקדום (התקופה הפרסית)
בסיסי עמודים מהמקדש מהשלב הקדום, באתרם
ארכאולוגים משערים שהשלב ההלניסטי של המקדש היה דומה למקדש המתואר על סרקופג המקוננות (אנ') (בתמונה)
צלמית נער שעל בסיסה חקוקה כתובת בעלשלם (אנ') (KAI 281), כתובת בסגנון כתובות נדר של בן מלוכה צידוני לאל אשמון
פסלים ממקדש אשמון; פסל הנער שהקדיש בעלשלם הוא השני מימין
תבליט הלניסטי מהמקדש ובו אלים (למעלה), נגנים ורקדנים (למטה)
ראו גם

אשמון
כתובת אשמנעזר
כתובות בדעשתרת
לקריאה נוספת

Lipiński, Edward (1995). Dieux et déesses de l'univers phénicien et punique (בצרפתית). Peeters Publishers. pp. 120–496. ISBN 9789068316902.
Conteneau, Gaston (1924). "Deuxième mission archéologique à Sidon (1920)". Syria (בצרפתית). 5 (5–1): 9–23. doi:10.3406/syria.1924.3094.
Krings, Veronique (1995). La civilisation phénicienne et punique (בצרפתית). Leiden: Brill. pp. 21, 100–101, 120, 365, 460, 566–567, 617. ISBN 9789004100688. OCLC 31376448. ארכיון מ-10 במאי 2021. נבדק ב-2009-03-17. {{cite book}}:  (עזרה)
Baudoin, Jacques (2006). Grand livre des saints: culte et iconographie en Occident [Big book of saints: cult and iconography in the West] (בצרפתית). Nonette: Editions Creer. pp. 100–101. ISBN 9782848190419.
Gingras, George E. (1970). Egeria: diary of a pilgrimage. Ancient Christian writers. Vol. 38. New York: The Newman Press. ISBN 9780809100293.
Lipiński, Edward; Marcel Le Glay; René Rebuffat; Claude Domergue; Marie-Hélène Marganne (1996). Dictionnaire de la civilisation phénicienne et punique (בצרפתית). Paris: Brepols. ISBN 9782503500331. OCLC 29031989.
הערות שוליים

↑  KAI 66 – כתובת אשמן מארח
↑  דמאסקיוס, חיי איסידורוס, 302 (fr. 348)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'Jayne, Walter Addison (2003). Healing Gods of Ancient Civilizations. Kessinger Publishing. pp. 136–140. ISBN 9780766176713.
↑  בתחילת תקופת האימפריה הפרסית האחמנית[דרושה הבהרה]
↑  עין ידלל היה מעיין קדוש שהזין מים למקדש
↑  Paolo Xella et José-Ángel Zamora, Une nouvelle inscription de Bodashtart, roi de Sidon, sur la rive du Nahr al-Awwali près de Bustān ēš-Šēẖ, BAAL, 8, 2004, pp. 273-300. Compte-rendu réalisé par Astrid Nunn https://doi.org/10.4000/abstractairanica.16652
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000008-QINU`"'Jidejian, Nina (1971). Sidon, through the ages. Beirut: Dar el Mashreq. p. 287. ISBN 9780718921873.
↑  הנהר נקרא בתקופת שונות בשמות אסקלפיוס (Asclepius) ובוסטרנוס (Bostrenos)
↑  שם המעיין זוהה כ"ידלל" בהתאם לשמו המקורי YDLL. יחד עם זאת, מכיוון שהפיניקים לא השתמשו בתנועות אין ודאות מלאה איך הם נהגו לבטא את השם
↑  ב-2009 הודה מנהלו לשעבר של המוזיאון הארכאולוגי בבזל שהמוזיאון מחזיק חלק מהעתיקות הגנובות שהוחזרו בהמשך ללבנון
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000D-QINU`"'Makarem, May (4 בדצמבר 2009). "Qui est responsable du pillage du temple d'Echmoun – Six cent pièces issues du temple d'Echmoun circulent sur le marché mondial des antiquités" [Who is responsible for the looting of the Temple of Echmoun - Six hundred pieces from the Temple of Eshmun circulate on the world antiquities market]. L'Orient-Le Jour (בצרפתית) (12733 ed.). Beirut. p. 4. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000F-QINU`"'Tahan, Lina G. (2017-02-01). "Trafficked Lebanese Antiquities: Can They Be Repatriated from European Museums?". Journal of Eastern Mediterranean Archaeology and Heritage Studies. University Park, PA: The Pennsylvania State University Press. 5 (1): 27–35. doi:10.5325/jeasmedarcherstu.5.1.0027. ISSN 2166-3548. JSTOR 10.5325/jeasmedarcherstu.5.1.0027. OCLC 8870783268. ארכיון מ-23 בנובמבר 2022. נבדק ב-14 ביוני 2023. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000011-QINU`"'Direction Générale des Antiquités, Ministère de la Culture et de l'Enseignement Supérieur, Monument: Temple d'Echmoun – UNESCO World Heritage Centre (בצרפתית), UNESCO, ארכיון מ-13 בספטמבר 2019, נבדק ב-26 בדצמבר 2019 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Temple d’Echmoun, באתר אונסקו
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000014-QINU`"'Najjar, Charles; Tyma Daoudy (1999). The indispensable guide to Lebanon. Etudes et Consultations Economiques. p. 46.
↑  Stucky, Rolf A.; Stucky, Sigmund; Loprieno, Antonio; Mathys, Hans-Peter; Wachter, Rudolf (2005). Das Eschmun-Heiligtum von Sidon: Architektur und Inschriften [The Eshmun Sanctuary of Sidon: Architecture and Inscriptions] (בגרמנית). Vereinigung der Freunde antiker Kunst. p. 91. ISBN 9783909064199. ארכיון מ-31 ביולי 2023. נבדק ב-31 ביולי 2023. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 316594895   WorldCat (עם VIAF): 316594895
אבולוציה מקבילה

אבולוציה מקבילה (באנגלית: Parallel evolution) היא התפתחות דומה של תכונה במינים שונים שאינם קשורים זה לזה, אך חולקים תכונה מקורית דומה בתגובה ללחץ אבולוציוני דומה.
אבולוציה מקבילה מול אבולוציה מתכנסת

בהינתן תכונה המופיעה בכל אחת משתי שושלות שמקורן באב קדמון מוגדר, ניתן בתיאוריה להגדיר מגמות אבולוציוניות מקבילות ומתכנסות, ולהבדיל אותן זו מזו. אולם הקריטריונים להגדרת אבולוציה מתכנסת לעומת אבולוציה מקבילה אינם ברורים בפועל, כך שהבחנה שרירותית היא שכיחה. כאשר שני מינים חולקים את אותה התכונה, האבולוציה מוגדרת כמקבילה, באם ידוע כי האבות הקדמונים שלהם גם הם חלקו את הדמיון הזה. אם האבות הקדמוניים לא חלקו את אותה התכונה, הרי זו אבולוציה שמוגדרת כמתכנסת. עם זאת, התנאים האמורים הם עניין של מידה כי כל האורגניזמים חולקים אבות קדמונים משותפים. מדענים חלוקים בשאלה האם ההבחנה בין אבולוציה מקבילה לאבולוציה מתכנסת מועילה למדע.
אבולוציה מקבילה בין חיות כיס ובעלי שלייה

דוגמאות לאבולוציה מקבילה מספקים שני הענפים העיקריים של היונקים, בעלי שליה וחיות הכיס, אשר עברו שינויים במסלולים אבולוציוניים עצמאיים בעקבות הפרדות יבשות כמו גונדוונה לפני כ-100 מיליון שנה. באזור הנאוטרופי בדרום אמריקה, חיות כיס וחיות שלייה חלקו את אותה מערכת אקולוגית (לפני ההחלפה האמריקנית הגדולה); שבו מינים רבים של בעלי-חיים יבשתיים היגרו מאמריקה הצפונית דרך מרכז אמריקה לאמריקה הדרומית, ובכיוון ההפוך. באוסטרליה התקיימו חיות הכיס; ובעולם הישן ובאזור הנארקטי בצפון אמריקה חיו בעלי השליה. עם זאת, בכל האזורים האלה היונקים היו קטנים ומילאו רק מקומות מוגבלים במערכת האקולוגית עד לתקופת ההכחדה ההמונית של הדינוזאורים בתקופת הקרטיקון-פלאוגן, לפני 65 מיליון שנה. לאחר מכן, יונקים בכל שלוש היבשות החלו לקבל מגוון רחב יותר של צורות ותפקידים. כמה צורות היו ייחודיות לכל סביבה, אך בעלי-חיים דומים הופיעו לעיתים קרובות בשתיים או שלוש מהיבשות המופרדות. דוגמאות לכך הן החתולים בעלי השיניים ובעלי השליה השנחרבים (אנ') ואת בעלי ניבי-החרב הדרום אמריקאית -תיילקוסמילוס (אנ'), הזאב הטסמני והזאב המצוי האירופי; כמו גם חפרפרת כיס בעלת שלייה, הסנאי המעופף וככל הנראה אנטכינוס - קיפוד הנמלים.