stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תפיסת שארם א-שייח' במלחמת ששת הימים
הפעולה

הפעולה, שתוכננה כמבצע "אורים" ופעולה משולבת של כוחות יבשה, אוויר וים, כשנחתות חיל הים היו אמורות להנחית כוח שריון בנבק, וחיל האוויר היה אמור לתקוף את היעדים מהאוויר, להצניח צנחנים ולהנחית גייסות ממסוקים.
ב-7 ביוני בשעה 07:01 יצא מאילת כוח שכלל 4 נחתות שנשאו 4 טנקים מסוג AMX-13 וג'יפ, בליווי 3 טרפדות משייטת 15 שלצורך הגדלת טווח הפלגתן ולשיפור עמידתן במצבי ים פורקו מטורפדו ונותרו חמושות בתותחים בלבד, סירת ברטרם והגוררת "צאלה" כספינת הפיקוד וכוננות לגרירה. הנחתות היו צפויות בשעה 09:00 דווח למפקד הכוח אברהם בוצר כי כוח צנחנים ישראלי יוצנח בשארם א-שייח' בשעה 12:30.
עקב דיווח על חילופי אש באזור מצרי טיראן יצא בוצר בראש כוח שמנה שתי טרפדות - אח"י אופיר ואח"י תרשיש, כהשטרפדת השלישית, אח"י שבא, נותרה לליווי כוח הנחתות עקב תקלה במנועה.
כאשר הגיע הכוח לטווח התותחים המצרים בראס נצרני, החוסמת את המצר, התברר כי העמדה נטושה. בשעה 11:30 נכנסו הטרפדות למעגן שארם א-שייח', שנמצא נטוש וצוותיהן הניפו את דגל ישראל על בנין בית החולים במקום, לאור תפיסת המעגן על ידי חיל הים בוטלה הצניחה וכוחות הצנחנים הוטסו למקום במסוקים. חלק מכוחות אלה הונחת בא-טור שלחוף מפרץ סואץ באמצעות מסוקים, והתקדם צפונה עד לחבירה עם אוגדה 31 באזור אבו זנימה.
בשעות הצהרים באותו יום, דווח לבוצר כי כוחות קומנדו מצריים נסוגים מהאי טיראן. באזור ראס מוחמד נתקלו הכוחות בשתי ספינות דייגים, והורו להם לעצור. במחסני הקירור שבבטן הספינות נמצאו 33 חיילים מצריים.
לקריאה נוספת

אברהם בוצר, עזר ויצמן: היום אני שופט-קו, חיל הים הגיע ראשון, בין גלים 157, אפריל 1982, עמ' 13–12
07 יוני 1967 - ששת הימים - כיבוש שארם א-שייח', באתר עמותת חיל הים
'הקרב על שארם א-שייח, באתר צה"ל, 25 במאי 2017
מלחמת ששת הימים | רשות הישדור | 3 סיפורי הנחיתה בשארם א-שייך של חייל הים ומילואי צנחנים, באתר ארכיון המדינה
ראשונים בשארם א-שייח' 1967, באתר משמר המורשת הימית
הערות שוליים

↑  עם פינוי כוחות האו"ם "חיילי" שוקיירי תפסו העמדות ברצועת עזה, היום (עיתון ישראלי), 21 במאי 1967
↑  מבצעי זרוע הים בין השנים 1960-1969, באתר חיל הים
| מלחמת ששת הימים |
| --- | --- | --- |
| רקע | פעולת סמוע • יום הקרבות של 7 באפריל 1967 • הנאום המגומגם • מרד הגנרלים • מבצע לשון אדומה |  |
| החזית המצרית | מבצע מוקד • קרב אום-כתף • קרב הג'יראדי • קרב חניון הלילה של גדוד 19 • פעולת אלכסנדריה • פעולת פורט סעיד • קרב רפיח • קרב מוצב אל-קובה • תפיסת שארם א-שייח' |  |
| החזית הירדנית | הקרב על גבעת התחמושת • המערכה על ירושלים • כיבוש צפון השומרון |  |
| החזית הסורית | הקרב על קלע וזעורה • קרב תל עזזיאת • קרב תל פאחר |  |
| אישים | לוי אשכול • משה דיין • יצחק רבין • מרדכי הוד • דוד אלעזר • עוזי נרקיס • ישעיהו גביש • מוחמד סידקי מחמוד • סולימאן עיזאת  • עבד אל-חכים עאמר • מוחמד פאוזי • גמאל עבד אל נאצר • חוסיין, מלך ירדן |  |
| כללי | ישראל במלחמת ששת הימים • יהדות ארצות האסלאם במלחמת ששת הימים • צבא ההגנה לישראל במלחמת ששת הימים • הצבא המצרי במלחמת ששת הימים |  |
| בינלאומי | החלטה 233 • החלטה 234 • החלטה 235 • החלטה 236 • החלטה 237 • החלטה 240 • החלטה 242 |  |
| בתרבות | בתרבות הישראלית • ירושלים של זהב • ירושלים של ברזל • משה דיין, יצחק רבין ועוזי נרקיס בשער האריות • תצלום הצנחנים בכותל המערבי • גבעת התחמושת |  |
| תיעוד והנצחה | יום הנכסה • יום ירושלים • אות מלחמת ששת הימים • גבעת התחמושת • אנדרטאות בירושלים • אנדרטה לחללי עוצבת השרון • אנדרטה לנופלי חטיבה 5 • אנדרטת אוגדת הפלדה • האנדרטה לחללי חטיבה 45  • טקס האזכרה לזכר חללי מלחמת ששת הימים ומלחמת ההתשה |  |
רוחות (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ריינה טלגמאייר
 שפת המקור:  אנגלית
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2016
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כנרת
 תאריך:  2018
 פרסים
 אייזנר
רוחות (באנגלית: Ghosts) הוא רומן גרפי בדיוני, שנכתב על ידי ריינה טלגמאייר המספר את סיפורם של קתרינה ומשפחתה, שעברו ל"ביה דה לה לונה" (עיירה בדיונית).
עלילה

עלילת הספר מתרכזת בנערה ששמה קתרינה (קת). לאחותה של קת קוראים מיה, ויש לה סיסטיק פיברוזיס, מחלה אשר משפיעה על הנשימה והעיכול. בשביל לעזור למיה קת ומשפחתה עוברים דירה לבאיה דה לה לונה, עיירה אפופת ערפל ומסתורין. הבית החדש של קת ומיה קרוב מאוד לים.
מיה וקת מסיירות בעיר החדשה שלהם, ובמהלך טיולן בעיר הן רואות אולם משחקים נטוש. הן נכנסו לאולם המשחקים שם הם פגשו את קרלוס, ילד מאוד מוזר המספר למיה וקת שיש בבאיה דה לה לונה רוחות. קת חושבת שהוא משקר לה ושאין דבר כזה רוחות.
יום למחרת קת ומשפחתה הלכו לבית השכנים, ושם היא מגלה שהשכן הוא קרלוס, הילד המוזר. הם מדברים בארוחה על יום המתים ועל מסיבת החצות ב-1 בנובמבר.
אחרי כמה ימים מיה מצליחה לשכנע את קת ללכת לסיור רוחות עם קרלוס. קרלוס מראה להן כמה מקומות בעיר שבהן יכולות להיות רוחות. קת הולכת לאיבוד ומתחילה לחפש אחרי קרלוס ומיה. בהמשך היא מוצאת רוח רפאים. היא עוקבת אחריה ומוצאת את מיה וקרלוס עומדים במרכז מעגל של רוחות. רוחות מקיפות אותם מכל הכיוונים ומיה מצליחה לתקשר בקלות עם הרוחות אף על פי שבדרך כלל קשה להן להתחבר לאנשים חדשים. הרוחות מרימות את מיה, והבקבוק נופל מהיד של מיה וכל הרוחות הופכות לענן של ערפל, ולוקחות למיה את הנשימה. מיה נופלת על הרציפה ומתחילה להשתנק. קת לוקחת אותה מהר משם ומזמינה אמבולנס. אחרי שמיה עוברת שרשרת טיפולים חל דירדור במצבה והיא צריכה להתחיל ללכת עם בלון חמצן צמוד אליה.
קת שנאה מאז את קרלוס על מה שהוא עשה למיה קת מכירה חברות חדשות במהלך שנת הלימודים ובינתיים ליל כל הקדושים ואיתו הדיה דה לוס מוארטוס (יום המתים).
ביום המתים קת וחברו תיה הולכות למסיבת יום המתים. בהתחלה קת לא רצתה ללכת לשם כי היא פחדה אבל בסוף מיה שכנעה אותה ללכת לשם. במסיבה היא מכירה את חוסה הדוד המת של קרלוס ומחליטה להביא את מסיבת יום המתים ביחד עם קרלוס וחוסה אל מיה שלא יכלה לבוא למסיבה כי הייתה לה סכנת מוות מאז המקרה עם הרוחות וחוסה לוקח את קת וקרלוס לסיור רוחות אמיתי ובסוף מגיע לבית של קת חוסה ומיה מתחברים מיד ולאחר שחוסה וקרלוס הולכים מיה מבינה שקת מאוהבת בקרלוס הן נהנות כל הלילה אבל סבתן שמתה לא הגיעה בתור רוח בהמשך מגיע חתול לתוך הבית ומכין את כל האוכל שסבתן נהגה להכין והוא בעצם סבתן שהנשמה שלה התגלגלה לגוף של חתול לאחר מכן אמן ואביהן מתעוררים ואוכלים ארוחת יום המתים.
התפתחות

הריאליזם של רוחות מסמן שינוי חד מיצירותיה הקודמות של טלגמייר, שהיו אוטוביוגרפיים ("חיוך" (2010); "אחיות" (2014)) או בדיוני ריאליסטי ("דרמה" (2012)). במקום זאת, טלגמייאר מתארת את הרוחות כנוכחות אמיתיות אך טובות לב, כדי לעזור לקתרינה להבין את המוות ולהתמודד עם מחלתה הסופנית של מאיה.
טלגמייר הצהירה שהיא קיבלה השראה לכתוב את "רוחות" בחלקה בגלל מותה של בת דודתה הצעירה סבינה, שמתה ממחלת הסרטן בגיל 13.
ביקורות, פרסים

בשנת 2017, רוחות זכה בפרס אייזנר לספר הטוב ביותר לילדים (גילאי 9–12).
בשנת 2017, גרסת הכריכה רכה הייתה כמה שבועות ברשימת רבי המכר של ניו יורק טיימס תחת הקטגוריה "ספרים גרפיים בכריכה רכה".
ביקורות, פרסים > ביקורות

הספר זכה לביקורות חיוביות. דן קויס, מהניו יורק טימבס כינה זאת "יצירה אמפתית שמורכבת בדרך כלל מיוצר קומיקס מחונן".
לאחר פרסום הרומן, כמה קוראים הצביעו על הניכוס התרבותי של יום המתים וכן על התיאור בעיתי של יום המתים. טלגמייר הגיבה בהעלאת מאמר קצר בן היא הכירה בעמדות הביקורתיות באתר שלה.
הערות שוליים

↑  Larson, Sarah (13 בספטמבר 2016). ""Ghosts": Raina Telegemeier returns". The New Yorker. נבדק ב-25 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Best Sellers - Paperback Graphic Books". The New York Times. 29 בינואר 2017. נבדק ב-25 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Shortt, Shay. "Ghosts". Required Reading [blog]. נבדק ב-25 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jiminez, Laura (18 בספטמבר 2016). "Ghosts: Swing and a Hard Miss". Booktoss [blog]. נבדק ב-25 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Arredondo, Faythe (4 באוגוסט 2016). "A look at Ghosts". Teen Services Underground. נבדק ב-25 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Reese, Debbie (17 בספטמבר 2016). "Not recommended: GHOSTS by Raina Telgemeier". American Indians in Children's Literature. נבדק ב-25 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Slapin, Beverly (27 בספטמבר 2016). "Ghosts". De Colores Reviews. נבדק ב-25 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Telgemeier, Raina. "About Ghosts". goraina.com. נבדק ב-25 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
מגפת הקורונה בהולנד

| --- | --- |

 תקופת המגפה:  פברואר 2020 – הווה (כ־4 שנים)
 במדינות או באזורים:  הולנד הולנד
 פתוגן:  נגיף ה-SARS-CoV-2
 מקרי מוות:  22,992‏
 מקרי הדבקה:  8,610,372‏   • 0 מהם חולים פעילים     • 53 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  8,587,380‏ רענון נתונים
  
 
מקרים ראשונים של נגיף הקורונה אובחנו לראשונה בהולנד בסוף פברואר 2020 כחלק ממגפת הקורונה העולמית.
הדיוויזיה ה-353 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  5 בנובמבר 1943 – 18 באפריל 1945 (שנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
 
הדיוויזיה ה-353 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בנורמנדי ובקרבות בגרמניה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-5 בנובמבר 1943, והועמדה תחת פיקוד פאול מאהלמן. הדיוויזיה הוצבה בברטאן שבצרפת, כחלק מהקורפוס ה-74 במסגרת הארמייה השביעית. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה בנורמנדי, וכמעט הושמדה במהלך קרב פאלז. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה, וב-18 באפריל 1945 היא הושמדה בכיס הרוהר.
מפקדים

פאול מאהלמן (20 בנובמבר 1943 – יולי 1944)
אריך מילר (יולי 1944 – אוגוסט 1944)
תיימה (אוגוסט 1944)
פאול מאהלמן (אוגוסט 1944 – 15 בפברואר 1945)
קורט האמל (15 בפברואר 1945 – 18 באפריל 1945)
עיטורים וציונים לשבח במלחמת יום הכיפורים

בעלי עיטורים במלחמת יום הכיפורים: מלמעלה למטה: 
דוד ישראלי ז"ל, בעל עיטור העוז; 
שי ברוש, בעל עיטור המופת; 
אמנון אברמוביץ', בעל צל"ש הרמטכ"ל


בעקבות מלחמת יום הכיפורים עוטרו בעיטורים ובציונים לשבח 557 חיילי צה"ל. הוענקו 296 עיטורים ו-261 ציונים לשבח. בנוסף ניתנה תעודת הערכה לשישה חיילים. 192 חיילים קיבלו אותם לאחר מותם.
עיטורים וציונים לשבח

העיטורים לחיילים הוענקו בהתאם לחוק העיטורים בצבא הגנה לישראל. הציונים לשבח ניתנו בהתאם להוראות הפיקוד העליון של צה"ל.
בעקבות המלחמה הוקמה ועדת עיטורים צבאית, שבראשה עמד האלוף מנחם מרון. הוועדה דנה במאות המלצות שהוגשו לה והעיטורים והצל"שים הוענקו בהתאם להחלטותיה. מרבית העיטורים והצל"שים הוענקו בשנים 1975 ו-1976 ומיעוטם מאוחר יותר.
העיטורים והציונים לשבח ניתנו ל-331 קצינים (מהם שלוש נשים), ל-230 חוגרים ולשני אזרחים.
חיילים קיבלו עיטורים וצל"שים על פעולתם בחזיתות שונות:
פיקוד הדרום - 345
פיקוד הצפון - 167
פיקוד המרכז - אחד
עיטורים וציונים לשבח > הענקה לאחר המוות

117 חיילים עוטרו בעיטור לאחר מותם ו-75 קיבלו לאחר מותם ציון לשבח.
119 קצינים ו-73 חוגרים בעלי עיטור וציון לשבח נפלו בקרב.
168 מהנופלים היו חיילי חיל השריון וחיל הרגלים ושבעה היו חיילי חיל האוויר.
עיטורים וציונים לשבח > סוגי עיטורים וציונים לשבח

סוגי העיטורים והציונים לשבח שניתנו ללוחמים במלחמה:
עיטורים:
עיטור הגבורה - שמונה (שישה לחיילי שריון, אחד לחייל חיל הרגלים ואחד ללוחם הקומנדו הימי)
עיטור העוז - 93
עיטור המופת - 195
ציונים לשבח:
צל"ש הרמטכ"ל - 104 (מהם 66 לחיילי חיל השריון וחיל הרגלים ותשעה לחיילי חיל הרפואה)
צל"ש אלוף פיקוד - 72
צל"ש מפקד חיל האוויר - שבעה
צל"ש מפקד חיל הים - ארבעה
צל"ש אלוף-ראש אגף המודיעין - שניים
צל"ש מפקד אוגדה (לרבות תפקידים מקבילים) - 44
צל"ש מפקד חטיבה (לרבות תפקידים מקבילים) - 28
תעודת הערכה - ניתנה לשישה חיילים
עיטורים וציונים לשבח > חלוקה לפי משרתים בחילות

חיל השריון - 174 עיטורים, 109 צל"שים
חיל הרגלים - 49 עיטורים, 40 צל"שים
חיל האוויר - 22 עיטורים, 13 צל"שים
חיל הרפואה - 13 עיטורים, 19 צל"שים
חיל התותחנים - עיטור אחד, 21 צל"שים
חיל הים - 11 עיטורים, 4 צל"שים
חיל ההנדסה - חמישה עיטורים, שלושה צל"שים
חיל החימוש - ארבעה עיטורים, שני צל"שים
חיל המודיעין - שלושה עיטורים, שלושה צל"שים
חיל ההספקה - עיטור אחד, חמישה צל"שים
חיל הרבנות הצבאית - שני עיטורים, צל"ש אחד
חיל השלישות - שלושה צל"שים
חיל הנשים - צל"ש אחד
חיל הקשר - צל"ש אחד
השיוך החילי של 42 חיילים נוספים איננו ידוע.
עיטורים וציונים לשבח > מידע נוסף

עשרות חיילים קיבלו עיטורים וצל"שים על חלקם בקרבות החווה הסינית
15 חיילים קיבלו עיטורים וצל"שים על חלקם בשני הקרבות על מוצב החרמון. כולם נפלו בקרב
27 טייסים ונווטים קיבלו עיטורים וצל"שים על חלקם במלחמה, מהם שבעה לאחר מותם
תשעה רופאים עוטרו בעיטורים (אחד בעיטור העוז) וחמישה קיבלו צל"שים
אחד מאנשי טנק הקצינים קיבל את עיטור העוז ושלושה קיבלו את צל"ש הרמטכ"ל. הארבעה נפלו בקרב
ארבעת אנשי טנק הצוערים קיבלו את צל"ש הרמטכ"ל. כולם נפלו בקרב
שמונה מחיילי גדוד התותחנים 647 קיבלו ציונים לשבח על פעולתם בחילוץ פצועים לאחר אירוע שבו נפגעה עמדתם באש מצרית. אחד מהם נהרג בפעולה
שתי קצינות קיבלו את צל"ש הרמטכ"ל וקצינה אחת קיבלה את צל"ש מפקד האוגדה
חייל הרבנות הצבאית עוטר בעיטור המופת על לחימתו במעוז, שבו הוצב כמש"ק דת. חייל נוסף של הרבנות עוטר בעיטור המופת על פעולתו המסורה לזיהוי חללים בחזית הצפון
הכתב הצבאי רון בן ישי קיבל את צל"ש הרמטכ"ל על פעולתו בחזית הדרום
שלושה חיילים עוטרו בעקבות המלחמה בעיטור שני, בנוסף לעיטור שהוענק להם בעבר:
אביגדור קהלני - עוטר בעיטור הגבורה בנוסף לעיטור המופת שבו עוטר בעקבות מלחמת ששת הימים
גד קרול - עוטר בעיטור העוז בנוסף לעיטור המופת שבו עוטר בעקבות מלחמת ההתשה
שלמה ניצני - עוטר בעיטור המופת בנוסף לעיטור הגבורה שבו עוטר בעקבות מלחמת סיני
האחים אביגדור ועמנואל קהלני עוטרו שניהם בעיטורים בעקבות המלחמה - אביגדור בעיטור הגבורה ועמנואל בעיטור המופת לאחר מותו
לאחים נועם ועירא דביר הוענקו ציונים לשבח בעקבות המלחמה - נועם קיבל את צל"ש הרמטכ"ל לאחר מותו ועירא קיבל את צל"ש מפקד החטיבה.
הערות שוליים

↑  לגבי 50 חיילים נוספים - לא ידוע הפיקוד שבו לחמו, או שהם השתתפו בקרבות בשתי חזיתות המלחמה.
↑  כולל מפקדי בסיסים וקצין מודיעין ראשי.
↑  כולל מפקדי בסיסים.
↑  טנק הקצינים היה טנק בגדוד 79 בחטיבה 14 בחזית הדרום, שכל צוותו הורכב מקצינים.
עשהאל אבלמן

אין תמונה חופשית
עשהאל אבלמן (נולד ב-1975) הוא היסטוריון של היהדות בעת החדשה, פובליציסט, מחבר ועורך ספרים ישראלי. מרצה להיסטוריה במכללת הרצוג (בעבר ראש החוג) ובמרכז האקדמי שלם, מנהל אקדמי בקרן תקווה  וראש התכנית הרב-תחומית במדעי הרוח (היסטוריה, ספרות ופילוסופיה) בישיבת שפע של הרב עדין אבן ישראל-שטיינזלץ.
אבלמן בעל תפיסת עולם שמרנית, פרסם מאמרים רבים בכתבי עת ובעיתונים פופולריים בישראל ובארצות הברית.
נשוי לאחותו של מתן כהנא.
חיבוריו

תולדות היהודים: היסטוריה ישראלית, חבל מודיעין: דביר, 2019.
הלל ציטלין ויצירתה של התרבות היהודית במזרח אירופה 1871–1919, דיסרטציה, אוניברסיטת בר-אילן תשס"ז.
תהליכי חילון בחברה היהודית באירופה ובארץ ישראל במפנה המאות התשע עשרה והעשרים והניסיון ליצור תרבות עברית חילונית: המקרה של מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, חייו, הגותו והשפעתו הציבורית, עבודת גמר (MA), אוניברסיטת בר-אילן תשס"ג.
מכל הלשונות - למה אנחנו מדברים עברית? ביחד עם חנוך גמליאל, כנרת, זמורה, דביר 2022.
קהלת – סדק של אור (יחד עם יונתן גרוסמן), מגיד, 2023 (תשפ"ג).
ספרים בעריכתו

בסבך הלבנון : מלחמת לבנון השנייה - זיכרון, קרבות, משפחות, ירושלים: ראובן מס, 2010
ורד מור, מגילת גרות : מסען של מתגיירות, ירושלים: ראובן מס, 2010
אפרים חמיאל, הדרך הממוצעת - ראשית צמיחת הדתיות המודרנית : תגובות למודרנה בהגות של מהר"ץ חיות, רש"ר הירש ושד"ל, ירושלים: ראובן מס, 2010
יצחק גרינברג, הדרך היהודית : החיים וההיסטוריה במעגל החגים, מאנגלית: ענבל קארו, ירושלים: ראובן מס, 2010
(מתרגם ועורך) הרב אהרן ליכטנשטיין, מקרא אהרן (מאמר), אלון שבות: מכללת הרצוג - תבונות, תשע"ה
גרטרוד הימלפרב, משפט ההיסטוריה : מבחר מאמרים, מאנגלית: צור ארליך, ירושלים: הוצאת שלם, תשע"ח
הערות שוליים

↑  באתר הישיבה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300409205171  ISNI: 0000 0001 2031 2827  LCCN: no2011087805  VIAF: 97424560   WorldCat (עם VIAF): 97424560
המלחמה העות'מאנית-רוסית (1686–1700)

המלחמה הרוסית-עות'מאנית 1686–1700 הייתה חלק מהמאמץ הכלל אירופי נגד האימפריה העות'מאנית, הידוע בתור המלחמה הטורקית הגדולה. זו הייתה המלחמה השלישית בהיסטוריה של מלחמות רוסיה-טורקיה.
המלחמה החלה לאחר שרוסיה הצארית הצטרפה לקואליציה האירופית האנטי-טורקית (ממלכת הבסבורג, האיחוד הפולני–ליטאי, וונציה) בשנת 1686, אחרי שפולין הסכימה להכיר בחוזה השלום הנצחי בשליטה הרוסית על קייב ועל אוקראינה של הגדה השמאלית.
המלחמה

במהלך המלחמה, הצבא הרוסי לחם במערכת קרים בשנים 1687–1689 שהסתיימה בתבוסה רוסית. למרות הכשלונות האלו, פתחה רוסיה במערכות אזוב בשנים 1695 ו-1696, ולאחר מצור ממושך כבשה בהצלחה את מבצר אזוב בשנת 1696.
הסכם השלום

לאור ההכנות למלחמה נגד האימפריה השוודית, חתם הצאר הרוסי פיוטר הגדול על הסכם קרלוביץ עם האימפריה העות'מאנית ב-1699. לאחר מכן באמנת קונסטנטינופול ב-1700, ויתרו העות'מאנים על אזוב, מבצר טגנרוג, פאבלובסק ומיוס לרוסיה ואף החזירו את כל שבויי המלחמה. הצאר גם אישר כי הקוזאקים הכפופים לו, לא יתקפו את העות'מאנים, ואילו הסולטן אישר כי הטטרים של קרים, לא יתקפו את הרוסים.
הערות שוליים

↑  William C. Fuller, Strategy and Power in Russia 1600-1914, (MacMillan Inc., 1992), 16.
↑  Lindsey Hughes, Sophia, Regent of Russia: 1657 - 1704, (Yale University Press, 1990), 206.
↑  Brian Davies,Warfare, State and Society on the Black Sea Steppe, 1500–1700, (Routledge, 2007), 185.
↑  The Crimean Tatars and the Austro-Ottoman Wars, Dan D.Y. Shapira, The Peace of Passarowitz, 1718, ed. Charles W. Ingrao, Nikola Samardžić, Jovan Pesalj, (Purdue University Press, 2011), 135.
↑  Robert Bideleux and Ian Jeffries, A History of Eastern Europe: Crisis and Change, (Routledge, 1998), 86.
↑  Treaty of Constantinople (1700), Alexander Mikaberidze, Conflict and Conquest in the Islamic World: A Historical Encyclopedia, Vol. 1, 250.
הפיגוע בכנסייה בנורמנדי

| חלק מפעולות טרור בצרפת |
| --- | --- |
 תאריך:  26 ביולי 2016
 מקום:  צרפת כנסייה בסנט-אטיין-דו-רוברה, צרפת
 מטרה:  כנסייה 
 קואורדינטות:  49°22′49″N 1°06′30″E﻿ / ﻿49.380305°N 1.108209°E﻿ / 49.380305; 1.108209
 סוג:  פיגוע 
 נשק:  סכינים
 הרוגים:  1
 פצועים:  2
 מבצע:  המדינה האסלאמית המדינה האסלאמית
 מספר מפגעים:  2
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי מקום הפיגוע(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי מקום הפיגוע(למפת נורמנדי רגילה) רואן אוורה לה האבר דייפ קן מון-סן-מישל שרבור סן-לו אלנסון ברטאן פיי דה לה לואר סאנטר- עמק הלואר  א.ד. פר.  א.ד.פ. תעלת למאנשמקום הפיגוע(למפת נורמנדי מוגדלת) רואן אוורה לה האבר דייפ קן מון-סן-מישל שרבור סן-לו אלנסון ברטאן פיי דה לה לואר סאנטר- עמק הלואר  איל-דה פראנס  א.ד.פ. תעלת למאנשמקום הפיגוע
 
הפיגוע בכנסייה בצרפת התבצע בכנסייה בעיירה סנט-אטיין-דו-רוברה (Saint-Étienne-du-Rouvray) בנורמנדי שבצפון צרפת ב-26 ביולי 2016.
בבוקר 26 ביולי 2016, קצת אחרי השעה 9:30, נכנסו שני אנשים חמושים בסכינים ובאקדח[דרוש מקור] לכנסייה, החזיקו בני ערובה ושיספו את גרונו של כומר הכנסייה, ז'אק המל בן ה-84. בנוסף המחבלים פצעו אנושות את אחד מבני הערובה ופצעו פציעה קלה עוד אחד מבני הערובה. נזירה בת ערובה שהצליחה לברוח מהכנסייה התקשרה למשטרה. השוטרים שהגיעו למקום חיסלו את שני התוקפים.
כמה שעות לאחר התקיפה פרסם ארגון המדינה האסלאמית סרטון בו נשבעו השניים אמונים לארגון.
הערות שוליים

↑  רחל קדרס, פיגוע בצרפת: לקחו בני ערובה ורצחו כומר, באתר ynet, 26 ביולי 2016
↑  Isis posts video 'showing two Normandy attackers pledging allegiance' ידיעה באתר האינדפנדנט, 28 ביולי 2016
ערך זה הוא קצרמרבנושא צרפת ובנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תנועת הצופים בלאוס

סמל צופי לאו, הכולל בתוכו את האות "L" בלאית
תנועת הצופים בלאוס הייתה פעילות נוער רשמית של מדינת לאוס אשר פעלה ברחבי המדינה עד לשנת 1975. נכון לשנת 2023, אין פעילות רשמית ידועה של תנועת הצופים בלאוס.
היסטוריה

בשנות ה-30 של המאה ה-20 הקים אנדרה לפבר, ראש צופי צרפת, מחנה הכשרה ל-60 צופים מכל רחבי הודו-סין הצרפתית. בסוף 1937 שלחו הצופים הצרפתים את ראש הצופים ריימונד שלמר לאזורים הקמבודיים, הלאוטיים והווייטנאמיים של הודו-סין כדי לפקח על הקמת הפדרציה ההודית של אגודות הצופים (Fédération Indochinoise des Associations du Scoutisme) בכל שלושת האזורים.
מ-1939 עד 1945 המצב הפוליטי השפיע על פעילות הצופים בכל רחבי הארץ, שכן מלחמת העולם השנייה הולידה תנועה למען עצמאות לאוס ותנועת הצופים הייתה מזוהה עם הכובשים הצרפתים. הצרפתים החלו לאבד שליטה ולבסוף הופלו על ידי התערבות יפנית. בכך הופסקה פעילות הצופים הצרפתיים בלאוס ויחד איתה גם הצופים כתנועת נוער חדלה מלהתקיים במדינה.
בשנת 1948 אורגן לראשונה ניסיון חדש בבית הספר התיכון בעיר לואנג פרבאנג עם מורים וצופים צרפתיים לאסוף נערים וצעירים לעבודות חברתיות והומניטריות. שישה שבטי צופים, שהוקמו מחדש לאחר שנסגרו על ידי היפנים, קיימו עצרת גדולה מחוץ לויינטיאן ב-1952. באותה תקופה, הנהגת "צופי לאו" כללה את נציב הצופים קפטן ז'אן דוב בעוד חברי הפרלמנט Pheng Phongsavan ו Bong Souvannavong מילאו את תפקידי הנשיא וסגן הנשיא. בלואנג פראבנג בתחילת 1953, חיילי כוחות הקרקע של המזרח הרחוק הצרפתים השתמשו בצופים מקומיים ככוחות עזר בקרב הראשון של לאוס נגד כוחות קומוניסטיים. הצופים הכינו תחבורה לאורך הנהרות נאם או ונאם סואנג. צופי לאו נשלחו לקו החזית, העבירו מזון וציוד רפואי לבסיסים, ולאחר מכן נשאו את ההרוגים והפצועים בחזרה לאזורי הבטיחות דרך הג'ונגל של לאוס. בערים הוצבו הצופים לסייע לפליטים, לכוון תנועה ועוד.
צופי לאו (בלאית: ສກຸດລາວ, מבוטא skudlao) התאגדו רשמית ב-1959, ומנו אז 2,300 צופים. הצופים פעלו בלאוס עד לשנת 1975, אז פורק הארגון על ידי הממשלה הקומוניסטית החדשה של המפלגה המהפכנית העממית שהשתלטה על המדינה.
צופי לאוס בגלות

צופי לאוס בגלות קיימים בארצות הברית מאז תחילת שנות ה-90, כחלק מהברית הלאומית הלאוטית-אמריקאית, בעיקר בלוס אנג'לס ובברמינגהם. כיום, שריד קטן ממשיך לפעול בסקרמנטו ובסן פבלו, לצד צופים וייטנאמים בגלות וצופי קמבודיה בגלות.
הקמה מחדש של צופי לאוס

לדברי אריק קו הנג-פנג מארגון הצופים העולמי, הארגון העולמי מקווה להקים מחדש את צופי לאוס, לאחר שצופי קמבודיה הוקמו מחדש בשנת 2005. וחזרתם הרשמית של צופי וייאטנם בשנת 2019. ארגון הצופים העולמי עובד על כך באופן צמוד עם איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה ומקווים לרשום את כל המדינות, כולל סין, באזור הצופים אסיה-פסיפיק.
החל משנת 2016, הופיעה קבוצת צופות בנות בויינטיאן בבית הספר הבינלאומי ויינטיאן, ואף תיחזקה בלוג ונוכחות בפייסבוק.
מוטו הצופים של לאוס

המוטו של הצופים הוא ຕຣຽມພຣ້ອມ‏ (Triam Phrom,‏ /tliaːm˨ pʰlɔːm˦˩/), "להתכונן" בלאו, ו-Sois Prêt, "היה נכון" בצרפתית.
הערות שוליים

↑  Scouts - World Scouting, www.scouts.org.uk (באנגלית)
↑  Embodied Nation: Sport, Masculinity, and the Making of Modern Laos by Simon Creak chapter 3 page 94 מסת"ב 9780824853167, 2014
↑  Facts on World Scouting, Boy Scouts International Bureau, Ottawa, Ontario, Canada, 1961
↑  Laotian American National Alliance, www.lanausa.org
↑  Scouts Lao FB site
↑  "Girl Scouts".
המתקפה על בתי כנסת בפריז (1941)

המתקפה על בתי כנסת בפריז היו סדרה של התקפות בפריז שתוכננה על אז'ן דלונקל והאנס זומר בלילה שבין ה-2 ל-3 באוקטובר 1941, שישה בתי כנסת בפריז הותקפו ונפגעו ממטעני חבלה שמוקמו ליד דלתותיהם בין השעות 2:05 ל-4:05 בבוקר. מניחי המטענים זוהו אך לא נעצרו.
המתקפה

בלילה שבין ה-2 ל-3 באוקטובר 1941 הונחו מטעני חבלה ליד שישה בתי כנסת בפריז:
בית הכנסת טורלנס (במחוז המארה היהודי)
בית הכנסת דה לה רו קופרניק (ברובע ה-16 של פריז)
בית הכנסת דה נצרת (ברובע ה-3 של פריז)
בית הכנסת אגודת הקהילות (ברובע ה-4 של פריז)
בית הכנסת של מונמארטר (ברובע ה-18 של פריז)
בית הכנסת דה לה ויקטואר (ברובע ה-9 של פריז)
הלמוט קנוכן, המפקד הראשי של משטרת הביטחון הורה על התקפות על בתי הכנסת בפריז. חברי המיליציה הצרפתית היו אלה שהציבו את הפצצות. גם התנועה החברתית המהפכנית (MSR), מפלגת ימין קיצוני, הייתה מעורבת בהתקפות.
הערות שוליים

↑  "LA POLICE DE SÉCURITÉ ALLEMANDE ET SES AUXILIAIRES EN EUROPE DE L'OUEST OCCUPÉE (1940–1945). www.ciera.fr". אורכב מ-המקור ב-2 בנובמבר 2020. נבדק ב-29 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Paris Promeneurs – La synagogue de la rue Pavée". www.paris-promeneurs.com. נבדק ב-29 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)