stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שחריאר ממדיארוב
הערות שוליים

↑  ממדיארוב זכה בתחרות אסנט
↑  ממדיארוב באליפות העולם לקבוצות בשנת 2009
↑  ממדיארוב מקום ראשון משותף עם ולדימיר קרמניק וגאטה קמסקי בגביע הנשיא בבאקו
↑  ממדיארוב משחק בתחרות המועמדים לאליפות העולם בשנת 2012
↑  ממדיארוב זכה באליפות העולם בשחמט מהיר
↑  ממדיארוב מקריב צריח לצורך התקפה
↑  פרופיל השחמט של ממדיארוב
↑  Mamedyarov, Shakhriyar - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
↑  chess-results.com/tnr6368908.aspx?lan=1&art=20&fed=AZE&flag=30
↑  chess-results.com/tnr967173.aspx?lan=1&art=20&fed=AZE&flag=30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 3071151778212518130006   WorldCat (עם VIAF): 3071151778212518130006
טרינמול קונגרס

| --- | --- |

 מדינה:  הודו 
 מנהיגים:  ממאטה בנרג'י 
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 1998 – הווה (26 שנים)
 אידאולוגיות:  סוציאליזם דמוקרטי, לאומיות, חילוניות, רגיונליזם כלכלי, פופוליזם, ליברליזם חברתי, סוציאליזם 
 נוצרה מתוך:  הקונגרס הלאומי ההודי
 מטה:  קולקטה 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל-מרכז 
 נציגויות בפרלמנטים
 לוק סבהה:  29 / 543
 רג'יה סבהה:  13 / 245
 האספה המחוקקת של מערב בנגל:  225 / 294
 aitcofficial.org
 
טרינמול קונגרס הכלל-הודי (בבנגלית: সর্বভারতীয় তৃণমূল কংগ্রেস) היא מפלגה פוליטית בהודו שמרכזה במערב בנגל.
היסטוריה

מפלגת טרינמול קונגרס הוקמה ב-1998 על ידי ממאטה בנרג'י, חברת הקונגרס הלאומי ההודי שנקלעה למחלוקת עם מנהיג הקונגרס במערב בנגל, סומאן מיטרה (אנ'). ממטה טענה שהקונגרס אינה רצינית במאבקה מול המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית), מפלגת השלטון במערב בנגל משנות השבעים. בעקבות כך היא הודחה מהמפלגה בדצמבר 1997 ופנתה לדרך עצמאית, כשמפלגתה נרשמה על ידי ועת הבחירות של הודו באותו חודש, כשהיא פותחת את המפלגה באופן רשמי ב-1 בינואר 1998. המפלגה החדשה הקימה ברית עם מפלגת העם ההודית ויחד המפלגות חתרו תחת שלטונה של המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית). המאבק הפולטי גלש למהומות מקומיות ומאבקים אלימים בין תומכי המפלגות ברחבי המדינה, כשמהומות ומאבקים מתחוללים ברחבי המדינה עד ל-2000.
המפלגה הייתה שותפה בברית הדמוקרטית הלאומית וממטה ברנג'י הייתה שרת הרכבות בממשלת אטאל ביהארי ואג'פאיי.
ב-2000 זכתה המפלגה בבחירות למועצה המוניצפאלית של קולקטה, שהייתה לראשונה מזה עשרים שנה שלא בשליטת החזית השמאלית.
ב-2001 פרשה המפלגה מקואליציית מפלגת העם ההודית בעקבות פרשת שחיתות, וחתמה על הסכם מול הקונגרס הלאומי ההודי בבחירות לאספה המחוקקת של מערב בנגל ב-2001. בבחירות זכתה המפלגה ב-60 מושבים מתוך 226 שהתמודדה עליהם.
נקודת המפנה של המפלגה הייתה ב-2006, כשממשלת מערב בנגל, בהנהגת המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית), החליטה לקדם פרויקט להקמת אזור סחר מיוחד לכימיקלים בנאנדיגראם (אנ'), תוך הפקעת חלק נרחב מהעיר ועקירתם של כ-70,000 איש. ההחלטה הובילה למחאות נרחבות באזור, שנתמכו על ידי המפלגה. ב-14 במרץ 2007 פתחה המשטרה, לצד פעילי המפלגה הקומוניסטית, באש על המפגינים, כש-14 נהרגים. האירוע גרם להפעלת לחץ על הממשלת מערב בנגל, שנאלצה לבטל את התכנית. לצד זאת, הטרינמול קונגרס נהפכה לגורם דומיננטי במדינה.
בבחירות ללוק סבהה ב-2009 חתמה המפלגה על הסכם חלוקה עם הקונגרס הלאומי ההודי, כהברית זוכה ב-26 מתוך 42 מושבים של המדינה בלוק סבהה, 19 מהם לטרינמול קונגרס. המפלגה הייתה לשותפה בממשלת מאנמוהאן סינג השנייה.
בבחירות לאספה המחוקקת של מערב בנגל ב-2011 זכתה המפלגה ב-184 מתוך 294 מושבים באספה, והיא שולטת במערב בנגל מאז.
בספטמבר 2012 הודיעה המפלגה על משיכת חברותה בחזית הפרוגרסיבית המאוחדת (UPA), קואליציית המפלגות שבהנהגת הקונגרס.
בספטמבר 2016 הכירה ועדת הבחירות של הודו במפלגה כמפלגה לאומית, לאחר שהמפלגה זכתה ב-6% מהקולות בחמישה ממדינות הודו בבחירות ללוק סבהה ב-2014, הכמות הנדרשת עבור הגדרה זו.
מעמד המפלגה הלאומית ניטל מהמפלגה באפריל 2023 בעקבות חולשתה בבחירות ללוק סבהה ב-2019 לצד בחירות במדינות הודו.
המפלגה חברה בברית הפיתוח ההודית הלאומית הכללית (אנ') (I.N.D.I.A), איחוד מפלגות האופוזיציה שהוקמה על ידי הקונגרס ב-2023.
אידאולוגיה

המפלגה נעדרת מסמך אידאולוגי מחייב, ונטען כי היא חסרת אידאולוגיה יציבה ונוטה לפופוליזם. בהיותה פלג פורש מהקונגרס הלאומי ההודי, המפלגה היא בעלת גוון אידאולוגי דומה לקונגרס, כשהיא מקדמת כלכלה ליברלית ברמה, תוך הקפדה על רטוריקה פרו-קבוצות מוחלשות באוכלוסייה. לצד זאת, המפלגה מציגה גוון מסוים של לאומיות בנגלית.
תוצאות בחירות

| לוק סבהה> שנה | לוק סבהה> מושבים | לוק סבהה> שינוי | לוק סבהה> מדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | 7 / 543 | 7  | מערב בנגל |
| 1999 | 8 / 543 | 1  | מערב בנגל |
| 2004 | 2 / 543 | 6  | מערב בנגל |
| 2009 | 19 / 543 | 17  | מערב בנגל |
| 2014 | 34 / 543 | 15  | מערב בנגל |
| 2019 | 22 / 543 | 12  | מערב בנגל |
| 2024 | 29 / 543 | 7  | מערב בנגל |
| האספה המחוקקת של מערב בנגל> שנה | האספה המחוקקת של מערב בנגל> מושבים | האספה המחוקקת של מערב בנגל> שינוי | האספה המחוקקת של מערב בנגל> קולות | האספה המחוקקת של מערב בנגל> אחוזים | האספה המחוקקת של מערב בנגל> תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | 60 / 294 |  | 11,229,396 | 30.66% | אופוזיציה |
| 2006 | 30 / 294 | 30  | 10,512,153 | 26.64% | אופוזיציה |
| 2011 | 184 / 294 | 154  | 18,547,678 | 38.93% | ממשלה |
| 2016 | 211 / 294 | 27  | 24,564,523 | 44.91% | ממשלה |
| 2021 | 215 / 294 | 4  | 28,968,281 | 48.025 | ממשלה |
בנוסף, התמודדו מועמדים מטעם המפלגה באוטר פרדש, טריפורה, מגהלאיה, מניפור, גואה, אסאם וארונאצ'ל פרדש, אך לא היוו השפעה ממשית על הפוליטיקה במדינות אלו.
הערות שוליים

1 2 3 4  The fall and rise of Trinamool Congress, The Indian Express, ‏13 במאי 2011
↑  Partha Sarathi Banerjee, Party, Power and Political Violence in West Bengal, Economic and Political Weekly vol. 46, no. 6, 2011, עמ' 16–18‏, JSTOR 27918111
↑  Mamata Banerjee withdraws support to UPA government, טיימס אוף אינדיה, ‏18 בספטמבר 2012
↑  Express Web Desk, Trinamool Congress gets national party status, The Indian Express, ‏2 בספטמבר 2016
↑  Anupam Mishra, TMC loses national status: What the setback means for Mamata Banerjee's party, India Today, ‏10 באפריל 2023
1 2 3  Sumit Howladar, Trinamool, Politics and Poribarton Comprehending the Ideological Connection, University of North Bengal
↑  Indrajit Kundu, The Bengali card: Is Mamata trying to give TMC a new ideological core?, India Today, ‏25 בנובמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1043303677  ISNI: 0000 0000 8681 9631  LCCN: no99075060  VIAF: 27145067041266630671   WorldCat (עם VIAF): 27145067041266630671
ננה דזאגנידזה

| --- | --- |
ננה דזאגנידזה בהרקליון, כרתים
ננה דזאגנידזה בהרקליון, כרתים
 לידה:  1 בינואר 1987 (בת 37) כותאיסי, ברה"מ 
 הישג בולט:  אלופת אירופה בשחמט לשנת 2017
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן
 מד כושר מרבי:  2573 (יוני 2015)
 מד כושר נוכחי:  2513 ‏(אוקטובר 2024)
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות   גאורגיה גאורגיה
 
ננה דזאגנידזה (בגאורגית: ნანა ძაგნიძე‏; 1 בינואר 1987) היא שחמטאית גאורגית, בדרגת רב-אמן ואלופת אירופה לשנת 2017.
קריירה

הפכה לרב-אמן בשנת 2008.
בספטמבר 2017 היא השתתפה בגביע העולם בשחמט לגברים והייתה אחת הנשים הבודדות שהשתתפו. היא הודחה בסיבוב הראשון על ידי אניש גירי.
נכון למרץ 2020, דזאגנידזה מדורגת במקום 11 בעולם בין הנשים, במקום הראשון בין הנשים הגאורגיות, וה-12 בדירוג הכללי בגאורגיה, לפי מד כושר.
באולימפיאדות השחמט

דזאגנידזה ייצגה את גאורגיה ב-10 אולימפיאדות שחמט.
| שנה | לוח | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | 2 | 2484 | 8.5 מ-12 | 7+ 3= 2- | 70.8 | 4 קבוצתי, 4 אישי |
| 2006 | 2 | 2454 | 7 מ-10 | 7+ 3= 0- | 70 | 6 קבוצתי, 9 אישי |
| 2008 | 2 | 2503 | 7 מ-10 | 5+ 4= 1- | 70 | 1 קבוצתי, 4 אישי |
| 2010 | 1 | 2534 | 7 מ-10 | 6+ 2= 2- | 70 | 3 קבוצתי, 4 אישי |
| 2012 | 1 | 2547 | 6 מ-8 | 4+ 4= 0- | 75 | 8 קבוצתי, 2 אישי |
| 2014 | 1 | 2550 | 7 מ-9 | 7+ 2= 0- | 88.9 | 4 קבוצתי, 1 אישי |
| 2016 | 1 | 2409 | 5.5 מ-9 | 3+ 5= 0- | 61.1 | 10 קבוצתי |
| 2018 | 1 | 2401 | 7.5 מ-10 | 5+ 5= 0- | 88.9 | 3 קבוצתי, 3 אישי |
| 2022 | 1 | 2531 | 6 מ-10 | 3+ 6= 1- | 60.0 | 2 קבוצתי |
| 2024 | 1 | 2531 | 7 מ-10 | 4+ 6= 1- | 70.0 | 6 קבוצתי, 3 אישי |
הערות שוליים

↑  https://chess-results.com/tnr653632.aspx?lan=1&art=20&fed=GEO&flag=30
↑  https://chess-results.com/tnr967172.aspx?lan=1&art=20&fed=GEO&flag=30
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלי מחפוד

אלי מחפוד (‏נולד ב־25 במרץ 1961) הוא כדורגלן עבר ישראלי וכיום מאמן כדורגל. מחפוד שיחק בעמדת הקשר בהפועל פתח תקווה, ונחשב בעיני רבים לאחד הסמלים הגדולים של המועדון.
קריירה

מחפוד גדל בעיר פתח תקווה בשכונת שערייה, למשפחה חרדית ממוצא תימני בת 10 ילדים. הוא החל את הקריירה שלו בגיל 9 בקבוצות הילדים והנוער של הפועל פתח תקווה, עד שהועלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-8 בדצמבר 1979 ערך את הופעת הבכורה שלו, במשחק מול הפועל יהוד. בקבוצה הבוגרת הוא שיחק כקשר בין השנים 1979–1993. בסך הכול הופיע מחפוד במדי הפועל פתח תקווה ב-362 משחקים בכל המסגרות. בעונת 1991/1992 הפועל פתח תקווה זכתה בגביע המדינה בכדורגל בזמן שמחפוד היה קפטן הקבוצה, ואף הבקיע את שער היתרון הראשון במשחק הגמר (1:3 מול מכבי תל אביב). בסך הכל רשם במהלך הקריירה 364 הופעות בכל המסגרות במדי הפועל פתח תקווה, וכבש 21 שערים.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל החל לכהן בתפקידים שונים בקבוצת נעוריו, עד שמונה למנהל מקצועי של מחלקת הנוער. בשנת 2004 הורשע מחפוד בהעלמת מס ונידון לתשעה חודשי מאסר. לאחר תום הפרשה הוא המשיך לכהן כמנהל מחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, ובעונת 2007/2008 מונה למאמן קבוצת הבוגרים ששיחקה בליגה הלאומית. מחפוד הצליח לעלות עם הקבוצה לליגת העל בסיום אותה עונה.
ב-2009 פוטר מהפועל פתח תקווה ומונה למאמן מכבי אחי נצרת מחפוד העלה את מכבי אחי נצרת לליגת העל לאחר ניצחון כפול נגד הכח עמידר רמת גן בפלייאוף העלייה לליגת העל בסיום עונת 2008/2009. מספר חודשים לאחר מכן פוטר דני ניראון מתפקידו בהפועל פתח תקווה ובמקומו חזר אלי מחפוד לאמן את הקבוצה. ב-16 באוקטובר פוטר מחפוד מתפקידו כמאמן הפועל פתח תקווה. מאוחר יותר בעונת 2010/2011 הוא חתם בהפועל אשקלון. בעונת 2011/2012 סיימה קבוצתו של מחפוד, הפועל אשקלון, בפלייאוף האמצעי של הליגה הלאומית.
ב-14 ביוני 2012 מונה מחפוד לקדנציה נוספת כמאמנה של הפועל פתח תקווה, לאחר שירדה לליגה הלאומית. ב-19 בינואר 2013 פוטר מתפקידו, לאחר הפסד 2:0 בדרבי מול מכבי פתח תקווה.
בינואר 2015 מונה מחפוד למאמן מכבי יפו מליגה א'. בינואר 2016 מונה מחפוד למאמן הפועל ירושלים במטרה להשאירם בליגה הלאומית ובתום עונת 2015/2016 הצליח מחפוד לעמוד במשימה.
באוקטובר 2016 מונה למאמנה של מכבי שעריים. לאחר חודש ב-22 בנובמבר פוטר מתפקידו.
חיים אישיים

מחפוד נשוי ואב לשלושה ילדים.
הערות שוליים

1 2  אשר גולדברג‏, "איבדתי כוחות, אלה היו הנשימות האחרונות שלי", באתר וואלה, 13 ביולי 2023
↑  רענן בן צור, הפועל פ"ת: תשעה חודשי מאסר הוטלו על אלי מחפוד, באתר ynet, 21 בספטמבר 2004
↑  זאב גולדשמיט, יש מאמן: אלי מחפוד סיכם בהפועל פ"ת, באתר ynet, 13 ביוני 2012
| מאמני הפועל ירושלים |
| --- | --- | --- |
| הפועל ירושלים (1926—2019) | פוליאקוב (1957-58) • קיש (1958-60) • גיבונס (1960-63) • חרניצ'ק (1963) • שפר (1963) • פוקס (1963-65) • וולב (1965-67) • שמילוביץ' (1967-69) • ליטבק (1969-70) • מנצ'ל (1970-72) • לבקוביץ' (1972-74) • שמילוביץ' (1974-75) • רזניק (1975) • חליבנר (1975-76) • לבקוביץ' (1976-77) • סטלמך (1977-78) • סינגל (1978-79) • שפיגל (1979-81) • לבקוביץ' (1981-82) • רדלר (1982) • סינגל (1982-83) • ברגיג (1983-84) • עופר (1984-85) • ברגיג (1985-86) • רוזן (1986) • יוסי כהן (1986-87) • פייגנבוים (1987-88) • שווייצר (1988-89) • בן דוד (1989-1990) • פייגנבוים (1990-91) • מזרחי (1991-92) • בן דוד (1992) • נמני (1992-93) • עופר (1993-94) • אבוטבול (1994-95) • מלמיליאן (1995-96) • מזרחי (1996-99) • עופר (1999) • דיין (1999-2000) • א. לוי (2000-01) • דיין (2001-03) • אסייג (2003-04) • דיין (2004-05) • פייגנבוים (2005) • אסייג (2005-06) • דיין (2006-07) • קדוש (2007-09) • עמר (2009-10) • זגורי (2010) • קדוש (2010-12) • עמר (2012-13) • טל (2013) • עמר (2013-14) • בן דוד (2014-15) • שי כהן(ז) (2015-16) • מחפוד (2016) • מזרחי (2016) • בוזגלו (2016-17) • מרטן (2017) • עזו (2017-19) |  |
| הפועל קטמון ירושלים (2007—2020) | בן שמעון (2007-08) • מ. כהן (2008-09) • זדה (2009-12) • טסלפפה (2012-14) • נימני (2014-15) • דוד (2015-16) • בן זקן (2016-17) • זדה (2017-19) • מזרחי (2019) • אריה (2019-20) |  |
| הפועל ירושלים (2020—) | זיו אריה (2020—) |  |
גבריאל מרטירוסיאנאייטה

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1991 (בת 33) קובנה, ליטא 
 מדינה:  ליטא 
 מקום מגורים:  וילנה 
 
גבריאל מרטירוסיאנאייט (בליטאית: Gabrielė Martirosianaitė; נולדה ב-23 בפברואר 1991) היא דוגמנית ליטאית.
ביוגרפיה

מרטירוסיאנאייט נולדה בקובנה ולמדה באוניברסיטת וילנה.
היא נבחרה למיס ליטא לשנת 2008 (שנה אחרי יורגיטה יורקוטה) וייצגה את ליטא בתחרות מיס עולם 2008, לאחר מכן עבדה כדוגמנית למספר חברות אופנה.
ב-2009 שנבחרה וילנה לבירת התרבות של אירופה היא נבחרה לשמש כשגרירה של העיר.
ב-2013 השתתפה בקמפיין הבא לעודד אימוץ חיות מחמד.
היא הנחתה מספר פעמים את תחרות המוזיקה הליטאית של LRT שבאמצעותה נבחר נציג ליטא לאירוויזיון, בנוסף היא לקחה חלק בהנחיית ערב התרמה למעוטי יכולת ובמספר פרויקטים נוספים לטלוויזיה.
הערות שוליים

↑  RENT BOUTIQUE / I'm THAT GIRL: Gabriele Martirosianaite, www.rentboutique.com (באנגלית)
↑  zmones24.lt, Gabrielė Martirosianaitė: lagaminuose – beveik visas gyvenimas, 15min.lt (בליטאית)
↑  Lithuanian celebrities for “SOS Animals“! (ארכיון)
↑  Emily Herbert, Lithuania: Gabriele Martirosianaite and Giedrius Masalskis to Host Eurovizijos 2019, Eurovoix, ‏13 בדצמבר 2018 (באנגלית)
↑  More than 127 000 € are already donated to the charity campaign “Maltesers soup”, maltieciai.lt (ארכיון)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גבריאל מרטירוסיאנאייטה".
קמחית הדוחן

| קמחית הדוחן> מיון מדעי |
| --- | --- |
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: כנימות
על־משפחה:: כנימות מגן
משפחה:: קמחיתיים
סוג:: Antonina
מין:: קמחית הדוחן
שם מדעי
 Antonina panica ‏Hall
קמחית  הדוחן (שם מדעי: Antonina panica) היא חרק ממשפחת הקמחיתיים, השייכת לעל-משפחה כנימות מגן.  
כנימה זאת מתפתחת על שורשים וצוואר השורש של דוחן אשון (Panicum turgidum), ממשפחת הדגניים. בישראל היא מצויה בבקעת תמנע אשר בדרום הערבה. פרט לישראל היא מצויה באלג'יריה, מצרים, סיני וירדן.
ביבליוגרפיה

Williams, D.J. 2001. African species of the mealybug genus Antonina Signoret (Hemiptera:  Coccoidea Pseudococcidae). Journal of Natural History 35: 833-848.
איליה סמירין

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1968  (בן 56) ויטבסק, ברה"מ 
 הישג בולט:  מס' 12 בעולם בינואר 2002
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן משנת 1990
 מד כושר מרבי:  2702 (יולי 2001)
 מד כושר נוכחי:  2563 ‏(אוקטובר 2024)
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל
 
איליה סמירין (נולד ב-12 בינואר 1968) הוא שחמטאי בדרגת רב-אמן ואלוף ישראל בשחמט לשנים 1992, 2002 ו-2023. חבר נבחרת ישראל בשחמט.
ביוגרפיה

סמירין נולד בעיר ויטבסק, אז בברית המועצות. הוא התחיל ללמוד שחמט אצל לב פק לצד רבי אמנים עתידיים כמו יבגני אגרסט ורחל איידלסון והאמן הבינלאומי איליה בוטביניק שהיה מאמנו במשך 20 שנים. סמירין עלה לישראל בשנת 1992. בברית המועצות הוסמך כמורה לשחמט על ידי המכון הממלכתי הביילורוסי לתרבות גופנית במינסק. בשנת 1987 זכה סמירין באליפות ה-SSR הבלארוסית. מאז עלייתו לישראל השתתף בארבע אליפויות עולם של FIDE (1999, 2000, 2002 ו-2004) ובשלושה גביעי עולם של FIDE (2005, 2009 ו-2015). ההצלחות של סמירין בטורניר כוללות מקומות ראשונים שווים בסברדלובסק 1987, ניו יורק 1994 ואליפות ישראל 2002. הוא גם זכה בליגה הראשונה באליפות ברית המועצות (1987, 1989), באליפות ישראל (1992, 1994, 1999), ובטורנירי המוקדמות לגראנד פרי ה-PCA העולמי של 1994 ו-1995.
בשנת 2000 הוא זכה באליפות ניו יורק הפתוחה במהדורה האחרונה שלה. בשנת 2001, הוא לקח את הטורניר הסגור בדוס הרמנאס (יחד עם אלכסיי דרייב). סמירין זכה בטורניר הגראנדמאסטר המסורתי של פסטיבל השחמט של ביל בשנת 2002 כברור ראשון. הוא זכה במדליית כסף במשחקי המכביה 2005 בישראל. ב-2007, הוא זכה באקרופוליס הבינלאומי באתונה, בשנת 2008, הוא השתווה לראשונה עם יבגני פוסטני במעלות-תרשיחא. סמירין זכה באליפות העולם הפתוחה בשובר שוויון ב-2014, לאחר שחילק את המקומות הראשונים ב-2001, 2002 ו-2003. ב-2015 הוא שוב השתווה למקום הראשון. בשנת 2019. ב-2016 פרסם את הספר King's Indian Warfare.
קבלת דרגות בינלאומיות

1989 - אמן בינלאומי
1990 - רב-אמן.
הישגים בולטים

1987 - זכה במקום ראשון בתחרות סברדלובסק.
1992 - זכה במקום ראשון באליפות ישראל בשחמט (באותה שנה בה עלה לישראל).
1994 - זכה במקום ראשון בתחרות ניו יורק, לאחר שצבר 8.5 נקודות מ-13 אפשריות ורמת ביצוע של 2750, הישג שיא בקריירה.
1999 - השתתף באליפות העולם בשחמט, דורג במקום ה-25 והודח בסיבוב השני.
2000 - השתתף באליפות העולם בשחמט, דורג במקום ה-14 והודח בסיבוב השני.
2000 - זכה במקום ראשון בתחרות ניו יורק הפתוחה.
2001 - זכה במקום ראשון בתחרות דוס הרמאנאס.
2002 - זכה בשנית באליפות ישראל בשחמט.
2002 - השתתף באליפות העולם בשחמט, דורג במקום ה-11 והודח בסיבוב השלישי.
2005 - השתתף בנבחרת ישראל שזכתה באליפות אירופה והשיגה את מדליית הכסף. צבר 5 מ-8 נקודות אפשריות.
2007 - זכה במקום ראשון בתחרות אקרופוליס.
2008 - זכה במקום שני באליפות ישראל בשחמט.
2013 - זכה במקום שני באליפות ישראל בשחמט.
2014 - זכה במקום ראשון בתחרות העולם הפתוחה בארלינגטון.
2014 - סיים במקום שלישי באליפות ישראל.
2015 - חלק את המקום ראשון בתחרות העולם הפתוחה בארלינגטון.
2015 - השתתף בגמר גביע העולם שנערך בבאקו.
2023 - זכה בשלישית באליפות ישראל בשחמט.
הופעות באולימפיאדות

סמירין ייצג את ישראל 13 פעמים באולימפיאדות השחמט.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1992 | 2 | 2545 | 4.5 מ-10 | 3+ 3= 4- | 45 | 11 קבוצתי |
| 1994 | 2 | 2615 | 8.5 מ-12 | 5+ 7= 0- | 70.8 | 14 קבוצתי |
| 1996 | 1 | 2625 | 4 מ-10 | 1+ 6= 3- | 40 | 17 קבוצתי |
| 1998 | 2 | 2615 | 7.5 מ-11 | 5+ 5= 1- | 68.2 | 4 קבוצתי |
| 2000 | 2 | 2674 | 7 מ-11 | 4+ 6= 1- | 63.8 | 5 קבוצתי |
| 2002 | 2 | 2683 | 5.5 מ-11 | 4+ 3= 4- | 50 | 9 קבוצתי |
| 2004 | 3 | 2673 | 5 מ-9 | 2+ 6= 1- | 55.6 | 5 קבוצתי |
| 2006 | 2 | 2662 | 5.5 מ-9 | 4+ 3= 2- | 61.1 | 4 קבוצתי |
| 2010 | 3 | 2657 | 4 מ-6 | 3+ 2= 1- | 66.6 | 3 קבוצתי |
| 2014 | 3 | 2656 | 6 מ-9 | 4+ 4= 1- | 66.7 | 9 קבוצתי |
| 2018 | עת | 2594 | 7.5 מ-9 | 6+ 3= 0- | 83.3 | 39 קבוצתי, 2 אישי |
| 2022 | 3 | 2601 | 5.5 מ-8 | 4+ 3= 1- | 68.8 | 16 קבוצתי |
|  2024 | 4 | 2575 | 4.5 מ-8 | 4+ 1= 3- | 56.1 | 57 קבוצתי |
עקב חילוקי דעות עם האיגוד הישראלי לשחמט לא ייצג את ישראל באולימפיאדת השחמט 2016.
מבחר תחרויות נוספות בהן השתתף

המכביה ה-17 ב-2005
אליפויות ישראל בשחמט בשנים: 1992, 2002, 2008, 2013, 2014 ו-2018
אליפות אירופה בשחמט 2015
הערות שוליים

↑  Master Preparation
↑  Events – ChessBase Archived 2007-04-05 at the Wayback Machine
↑  "Ilya Smirin wins Acropolis 2007". ChessBase News. 26 August 2007. Retrieved 10 April 2008.
↑  http://www.olimpbase.org/players/5jrnbnpc.html
↑  http://chess-results.com/tnr368908.aspx?lan=1&art=20&fed=ISR&flag=30
↑  http://chess-results.com/tnr653631.aspx?lan=1&art=20&fed=ISR&flag=30
↑  https://chess-results.com/tnr967173.aspx?lan=1&art=20&fed=ISR&flag=30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 9793 2196  LCCN: no2017003324  NTA: 407887148  VIAF: 587148037691788350003   WorldCat (עם VIAF): 587148037691788350003
אנדריוס קוביליוס

אנדריוס קוביליוס (בליטאית: Andrius Kubilius; נולד ב-8 בדצמבר 1956) הוא פוליטיקאי ליטאי שכיהן כראש ממשלת ליטא בשנים 1999–2000 ו-2008–2012.
קוביליוס נולד בווילנה. בשנים 1974–1979 למד פיזיקה באוניברסיטת וילנה. בשנת 1992 נבחר לפרלמנט של ליטא.
אשתו, ריטה, היא כנרת בתזמורת הסימפונית הליטאית, ולזוג שני בנים.
ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר

ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר ובראונשווייג, דוכס קמברלנד וטיביודייל השלישי (ארנסט אוגוסט וילהלם אדולף גאורג פרידריך, באנגלית: Prince Ernest Augustus, 3rd Duke of Cumberland and Teviotdale; ‏21 בספטמבר 1845 – 14 בנובמבר 1923) היה הילד הבכור והבן היחיד של גאורג החמישי, מלך הנובר ושל רעייתו, מריה מסקסוניה-אלטנבורג. עם סיפוחה של ממלכת הנובר לפרוסיה, ב-1866, נשלל מארנסט אוגוסט כתר הממלכה ומאוחר יותר, ב-1884 נשלל ממנו התואר דוכס בראונשווייג. למרות שהוא היה הבכור בסדר הירושה הזכרי מבין ניניו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, הוא נושל מתארי האצולה הבריטים שלו בשל העובדה שהוא לחם בצד הגרמני במלחמת העולם הראשונה. ארנסט אוגוסט היה הנסיך האחרון לבית הנובר שהחזיק בתואר מלכותי בריטי ושהיה חבר במסדר הבירית. צאצאיו נמצאים בסדר הירושה לכתר הבריטי.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הנסיך ארנסט אוגוסט נולד ב-21 בספטמבר 1845 בהנובר במהלך תקופת מלכותו של סבו מצד אביו, ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר. ב-1851, עם עלייתו לכס המלוכה של אביו כגאורג החמישי, מלך הנובר, הוא הפך להיות יורש העצר. ב-1866, הדיחו וילהלם הראשון והקנצלר שלו, אוטו פון ביסמרק, את גאורג החמישי, לאחר שזה האחרון צידד באוסטריה שהובסה במלחמת אוסטריה–פרוסיה וסיפחו את ממלכתו לפרוסיה. במהלך המלחמה השתתף הנסיך ארנסט אוגוסט בקרב לאנגנזאלצה.
ביוגרפיה > גלות

לאחר המלחמה, עברה משפחת המלוכה של הנובר להתגורר בגלות בהייצין שליד וינה, אך בילתה את רוב זמנה בפריז. גאורג החמישי לא ויתר מעולם על תביעתו לכתר ממלכת הנובר והחזיק על חשבונו כוח צבאי קטן.
לאחר מותו של גאורג החמישי ב-12 ביוני 1878 בפריז, ירש ממנו ארנסט אוגוסט את תואר האצולה הבריטי, דוכס קמברלנד וטיביודייל ואת תואר האצולה האירי רוזן ארמה. ב-1 באוגוסט אותה שנה העניקה לו המלכה ויקטוריה את התואר אביר מסדר הבירית.
ביוגרפיה > משפחתו

ב-1875, בעת ביקור שערך בבית סאנדרינגהאם אצל בן דודו מדרגה שנייה, אלברט אדוארד, הנסיך מוויילס, פגש ארנסט אוגוסט את תירה, נסיכת דנמרק, בתו הצעירה של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ואחותה של אלכסנדרה, נסיכת ויילס. בדצמבר 1878 נישאו השניים בארמון כריסטיאנבורג בקופנהגן.
לזוג היו 6 ילדים:
מריה לואיזה, נסיכת הנובר (11 באוקטובר 1879 - 31 בינואר 1948), התחתנה עם מקסימיליאן, נסיך באדן.
גאורג וילהלם, נסיך הנובר (28 באוקטובר 1880 - 20 במאי 1912).
אלכסנדרה, נסיכת הנובר (29 בספטמבר 1882 - 30 באוגוסט 1963), התחתנה עם פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
אולגה, נסיכת הנובר (11 ביולי 1884 - 21 בספטמבר 1958).
כריסטיאן, נסיך הנובר (4 ביולי 1885 - 3 בספטמבר 1901).
ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג (17 בנובמבר 1887 - 30 בינואר 1953), התחתן עם ויקטוריה לואיזה, נסיכת פרוסיה.
ביוגרפיה > דוכס בראונשווייג

ב-1876 מינתה המלכה ויקטוריה את ארנסט אוגוסט כקולונל בצבא הבריטי, ב-1886 הוא קודם לדרגת מייג'ור גנרל, ב-1892 הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל וב-1898 לדרגת גנרל. למרות היותו אציל בריטי וחבר המשפחה המלכותית, הוא המשיך להחשיב את עצמו כמלך בגלות של ממלכת הנובר וסירב לוותר על זכותו לרשת את כתר הנובר. הוא קבע את ביתו בגמונדן שבאוסטריה עילית.
ארנסט אוגוסט היה גם הראשון בתור לרשת את תואר דוכס בראונשווייג לאחר בן דודו הרחוק, וילהלם השמיני, דוכס בראונשווייג. ב-1879, כאשר התברר כי וילהלם ילך לעולמו מבלי להותיר אחריו צאצאים, הקים הפרלמנט של בראונשווייג מועצת עוצרים שתנהל את הדוכסות עם מותו של וילהלם. המועצה הייתה אמורה למנות עוצר במקרה בו ארנסט אוגוסט לא יהיה מסוגל לקבל על עצמו את תואר הדוכס. לאחר מותו של וילהלם ב-1884, הכריז ארנסט אוגוסט על עצמו כדוכס בראונשווייג. יחד עם זאת, מאחר שהוא המשיך לטעון לכתר ממלכת הנובר, הכריז הרייכסראט (Reichsrat) הגרמני שהכתרתו של ארנסט אוגוסט כדוכס בראונשווייג תפגע בשלום האימפריה. עקב לחץ פרוסי, התעלמה מועצת העוצרים של הדוכסות מטענתו של ארנסט אוגוסט ומינתה את הנסיך אלברכט מפרוסיה כעוצר הדוכסות.
המשא ומתן בין ארנסט אוגוסט לבין ממשלת גרמניה המשיך כמעט שלושה עשורים ולא הניב תוצאות. במהלך תקופה זו מת הנסיך אלברכט ובמקומו מונה כעוצר הדוכס יוהאן אלברכט ממקלנבורג.
ביוגרפיה > פיוס

ב-1913 התפייס ארנסט אוגוסט באופן חלקי עם שושלת בית הוהנצולרן, כאשר בנו היחיד שנותר בחיים, הנסיך ארנסט אוגוסט, נשא לאישה את בתו היחידה של וילהלם השני, קיסר גרמניה, נכדו של מלך פרוסיה שהדיח את אביו של ארנסט אוגוסט. ב-24 באוקטובר 1913 הוא ויתר על זכויותיו כדוכס בראונשווייג. בתמורה, הוכתר הנסיך ארנסט אוגוסט הצעיר כדוכס בראונשווייג ב-1 בנובמבר. וילהלם השני העניק לארנסט אוגוסט האב את תואר אביר מסדר העיט השחור. ב-1918 התפטר ארנסט אוגוסט הצעיר מתוארו כפי שעשו נסיכים גרמנים אחרים כאשר כל בתי האצולה הגרמנים הורדו מגדולתם על ידי הממשלה הגרמנית הזמנית שהוקמה לאחר שהקיסר בעצמו התפטר מתפקידו וגלה להולנד.
ביוגרפיה > מלחמה

מלחמת העולם הראשונה גרמה לקרע בין משפחת המלוכה הבריטית לבין בני דודיה מממלכת הנובר. ב-13 במאי 1915, הורה המלך ג'ורג' החמישי על שלילת תואר אביר מסדר הבירית מארנסט אוגוסט. על פי תנאי חוק שלילת התארים 1917, הוא הוצא ב-28 במרץ 1919 מרשימת תוארי האצולה של בריטניה ואירלנד על פי צו של המלך במועצתו, על כך שהוא "נשא נשק כנגד בריטניה הגדולה".
ביוגרפיה > מותו

הנסיך ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר לשעבר ודוכס קמברלנד לשעבר, מת משבץ מוחי באחוזתו בגמונדן ב-14 בנובמבר 1923.