stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפיגוע בקדומים

ערך זה עוסק בפיגוע ההתאבדות ליד קדומים ב-2006. אם התכוונתם לפיגוע ירי שאירע באזור ב-2023, ראו .
| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |
 תאריך:  30 במרץ 2006
 מקום:  קדומים, יהודה ושומרון
 קואורדינטות:  32°12′32″N 35°09′43″E﻿ / ﻿32.20893611°N 35.16205278°E﻿ / 32.20893611; 35.16205278
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  4 אזרחים ישראלים
 מבצע:   גדודי חללי אל-אקצא
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) הפיגוע בקדומים(למפת צפון השומרון רגילה) הפיגוע בקדומים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בקדומים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בקדומים
 
הפיגוע בקדומים היה פיגוע התאבדות שאירע ב-30 במרץ 2006 בקרבת ההתיישבות קדומים שבשומרון. בפיגוע נרצחו ארבעה אזרחים ישראלים.
הארגון גדודי חללי אלאקצא נטל אחריות לפיגוע.
הפיגוע

ביום חמישי, 30 במרץ 2006, בסביבות השעה 21:35, אספו בני הזוג הלנה ורפי הלוי, שנסעו במכוניתם מפתח תקווה לקדומים, שלושה טרמפיסטים בצומת קרני שומרון: שקד לסקר שחזר מחוג קפוארה, רעות פלדמן, ששירתה כבת-שירות בקדומים ועוד מחבל ערבי שהיה לבוש בגדים שחורים וקוצים בשיער. כעבור עשר דקות של נסיעה, בכניסה לקדומים, בשעה 21:45, פוצץ המחבל את חומר הנפץ שעל גופו. כל היושבים ברכב, נרצחו.
אחרית דבר

בתגובה לפיגוע מטוסי קרב ישראליים הרסו מספר מטרות בצפון רצועת עזה אשר, לטענת צה"ל, שימשו את ארגוני הטרור הפלסטינים לשיגור רקטות לעבר ישראל.
ראו גם

פיגוע הירי ליד קדומים
הערות שוליים

↑  "Bomber strikes Israeli settlement" (באנגלית בריטית). 2006-03-31. נבדק ב-2024-10-01.
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
הונג שיוצ'ואן

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
הוֹנְג שׁיּוּצְ'וָאן (במנדרינית: 洪秀全) היה יליד משפחת האקה סינית בתקופת שלטון שושלת צ'ינג המאוחרת. הונג ראה בחזיונותיו את עצמו כבן אלוהים ואחי ישו ונושא האחריות להפיל את השלטון ה"מושחת" כביכול של השושלת ולנקות את סין מאופיום. לאחר שהבין חזיונות אלו החל הונג להטיף מוסר, ערכים ודעות פוליטיות בעוד איחד את תורתו ואיגד מסביבו חבר מאמינים רחב שהתנגד לשלטון הצ'ינג. ערכי "דת סוגדי האלוהים" תחת הונג היו מבוססים על ערכי הנצרות.
בשנת 1850 החלו כוחות מאמינים אלו במרד טאיפינג נגד שלטון צ'ינג. המרד, לאחר שהניסיון הראשי להפילו נכשל, החל מתפתח ברחבי דרום ומרכז סין ועם הזמן לאחד המאבקים העקובים ביותר מדם לאורך כל ההיסטוריה ולמלחמה הגדולה ביותר במהלך המאה ה-19. הרס האופיום שבוצע בידי המורדים לפי הוראתו של הונג היה גורם מרכזי לתחילתה של מלחמת האופיום השנייה ובמהלך כמה שנים היה זה נראה כי סין עמדה ליפול לידי שלטון טאיפינג.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-19, התערבות של מעצמות מערביות נגד המרד הביא לנפילתו הסופית בשנת 1864. הונג מת עקב אכילת פטריות רעילות, לא ידוע אם עשה זאת בכוונה או בשוגג. מאבקו של הונג היה קריטי לנפילתה הסופית של סין הקיסרית במהפכת שינהאי. פועלו של הונג השפיע בסופו של דבר על המפלגה הקומוניסטית של סין, אשר הביעה פעמים רבות את תמיכתה בפועלו.
ביוגרפיה > תחילת הדרך

הונג היה בן למשפחת חקלאים ענייה מבני האקה בתת-מחוז חויי, גואנגדונג, דרום סין, דאז שושלת צ'ינג הקיסרית. הוריו ראו פוטנציאל בבנם שלמד לקרוא בגיל צעיר יחסית, יתרה מזאת, משפחות החקלאים בסביבת הכפר המקומי התפלאו ממה שכינו "אינטליגנציה על-טבעית" בילד. הונג עצמו ראה גדולה בעתידו והיה הצעיר ביותר בארבעה ילדים. הוא למד שנים בצעירותו קונפוציאניזם ודאואיזם כדי להתקבל לבחינות הכניסה לשירות אזרחי. בני הקהילה הקרובה אספו כמה שיותר כספים בניסיון להכניס את הונג ללימודים גבוהים במטרה שיום יבוא ויעבור את מבחני הכניסה.
בתקופת ילדותו של הונג המעמדות הסיניות הוסדרו על מעמדות לכל החיים; מי אשר נולד למעמד החקלאי חי ומת במעמד החקלאי, הדרך היחידה לשנות מסלול זה הייתה דרך מבחן הכניסה לשירות האזרחי. לו הונג הצליח בבחינות היה זה מועיל לערכם של כלל מכריו והקרובים לו.
בשנת 1827 הונג בן ה-13, לאחר שנים של לימודים, הלך לגואנגג'ואו לביצוע מבחן הקבלה אך בסופו הוא נכשל. מספר שנים אחר כך נכשל הונג בשנית בניסיון נוסף להתנסות בבחינה. בשנת 1837 נמסרה לו הידיעה כי נכשל בבחינת הקבלה בפעם השלישית. כאשר הגיעה אליו הידיעה, הונג נפל למצב מנטלי קשה ולדיכאון קליני שפגע בתפקודו קשות וגרם לו לצפייה בחזיונות אשר חזרו על עצמם בעת שישן.
ביוגרפיה > תחילת הדרך > חזיונות

הונג ראה בחזיונותיו (לפי דברו) אדם מבוגר בעל זקן שהעניק לו חרב ודרש ממנו לכרות את ראשם של כל השדים הנמצאים בסין. אדם בגיר דאז הכריז עליו מטהר שדים לפני ששלח אותו חזרה לארצו. הונג, כאשר התאושש, לא ראה חשיבות בחזיונות אלה ושב לשרת כמורה בבית ספר כפרי. היה זה בשנת 1843, בעוד היה בן 29, שנכשל הונג לעבור את הבחינות לשירות האזרחי בפעם הרביעית.
זמן קצר לאחר מכן, בעת ביקור בביתו של הונג, דודו שאל אותו לגבי ספר במדף ספרים שהיה להונג. על המדף היה הספר קוּאַנְשִׁי לִינְגִּיָּאן, ספר דרשה נוצרי אשר נכתב בידי לְיַאנְג פֹּא, מיסיונר פרוטסטנטי. הספר ניתן להונג בעוד שהה בגואנגג'ואו לביצוע הבחינה והאחרון אף לא הביט בכתוב. כאשר דודו הסב את תשומת ליבו לספר, הונג החל לקרוא אותו ובפרשנות של ליאנג פא לתנ"ך הונג עצמו נתן פרשנות לחזיונותיו; המבוגר בעל הזקן היה אלוהים, זה אשר הכריז עליו מטהר שדים היה ישו וניקיון סין משדים היה קריאה של אלוהים להונג למען יצא במלחמה קדושה נגד שלטונה של שושלת צ'ינג. לפי הונג הספר הנחה אותו לכך שהוא אח ישו, בנו השני של אלוהים ובעל מנדט השמיים והלגיטימציה להיות שליט על כל סין.
ביוגרפיה > מרד טאיפינג

דבריו של הונג החלו להגיע לאוזני המושלים של הצ'ינג ואלו החלו להורות על תקיפות של סוגדי האלוהים במטרה לעצור את התפשטות הכת, פועלם הביא להפך הגמור מרצונם וביולי 1850, כאשר תקפו מיליציה של סוגדי האלוהים, תומכיו של הונג ברחבי גואנגשי לקחו נשק והחלו למרוד רשמית בשלטון הצ'ינג. בינואר 1851 צעדו 10,000 מסוגדי האלוהים אל העיר ג'ינטיאנג וכבשו אותה באכזריות.
ב-11 בינואר נפלה העיר לגמרי לידי הסוגדים לאלוהים, הונג נכנס בשעריה ועוד באותו היום הכריז על הקמתה של ממלכת טָאיפּינְג השמימית (בשמה המלא העברי "הממלכה השמימית של השלום הגדול") ועל עצמו כמלכה השמימי ולמעשה קיסר סין בעוד תומכו פנג יושנג הוכתר בתור מלך הדרום. בכך הונג הכריז רשמית על הלגיטימיות שלו למנדט השמיים וקרא תיגר על נכונותו של שיאנפנג, קיסר סין משושלת צ'ינג לשליטה על סין. באותו היום החל מרד טאיפינג. תוך זמן קצר החלה פלישה של כוחות צבא טאיפינג אל עבר נהר היאנגצה.
הונג צעד תחילה עם 10,000 מאמינים, עקב הניצחון בג'ינטיאנג נראה היה כי אכן ניתנה לו לגיטימציה שלטונית לכתר הסיני ותוך מספר חודשים גדל צבא תומכיו ליותר ממיליון חיילים. הונג קרא להילחם בצ'ינג, תמך באנשיו להאריך שיער, פעולה שעליה הוצאו להורג תחת חוק צ'ינג, הותיר לנשים להיכנס לדרגות צבאו וקרא לכל סין להרים נשקה. ניצחונות מוקדמים העניקו להונג מומנטום שהביא לכך שערים נכבשו ללא כל מאבק. בשנת 1852 הכוחות פשטו על צ'אנגשה שהייתה תחת הגנה כבדה וביצעו איגוף וכיבוש מלא של ווצ'אנג. הונג יצר קשרים עם האויגורים ובני החווי המוסלמים והבטיח להם שבתמורה לכך שילחמו בצ'ינג הוא יעניק להם מדינה ריבונית בטורקסטן. הבטחות אלו הביאו לעלייתו של מרד דונגאן במערב סין.
ביוגרפיה > מרד טאיפינג > נאנג'ינג

לוחמי הטאיפינג החלו בהתנהלות ברוטלית על כל אשר כבשו. מי שלא הסכים עם דרשותיהם הדתיים נטבח. כל החיילים של צבא שושלת צ'ינג אשר נתפסו הוצאו להורג באופן מיידי וכל המאנצ'ורים אשר נמצאו בדרכם פגשו גורל אכזר. בשנת 1853 התקרבו לוחמי הטאיפינג אל נאנג'ינג (הבירה הדרומית), העיר אשר ישבה על גדות היאנגצה הייתה קריטית למעבר אספקה כגון תבואה אל הבירה בייג'ינג (הבירה הצפונית) דרך התעלה הגדולה של סין, כאשר נאנג'ינג נפלה היה זה רק עניין של זמן עד אשר ממשל הצ'ינג בבייג'ינג ייפול. לוחמי טאיפינג הבעירו באש את הרובע המאנצ'ורי בפאתי העיר.
ב-10 במרץ, עם כיבוש העיר הכריז עליה הונג כבירה כפי שהייתה בתקופת שושלת מינג. בנקודה זאת רוב דרום סין נפלה לידי הטאיפינג, אך מתקפת נגד של כוחות הצ'ינג אשר מקורה באזור גואנגג'ואו פגעה קשות בגדה הדרומית של המרידה.
עם לקיחת נאנג'ינג אלפי אירופאים נעו אל ממלכת טאיפינג לברר עם טענתם כי זוהי ממלכה של נוצרים היא אמיתית. כאשר הגיעו אל טאיפינג הם פגשו באומה הנשלטת בידי הדרג הקיצוני ביותר, תחת חוקי ממשלו של הונג נאסר על אנשים לעשן, לשתות משקאות חריפים ואפילו לרקוד. הונג דרש שיחסי מין יקוימו אך ורק לצורך הולדת ילדים כמו כן מגבר נדרש להיות נאמן לאישה אחת בלבד אך בעצמו הונג היה מוקף במספר נשים בארמונו בנאנג'ינג. הוא נחשב כנאמן אך ורק לאשתו, לָאִי שֶׁיְּיַנְג, אשר ביחד איתה נולדו לו ארבעה בנים ובת אחת:
הוֹנְג טִיאָנְגִ'יאוּ, הנסיכה
הוֹנְג טִיאָן-גוּיְפוּ, המלך השמיימי (יורש עצר)
הוֹנְג טְיַנְמִינְג, מלך מינג
הוֹנְג טִיאַנגוּאָנג, מלך גואנג
הוֹנְג טִיאָנְיוּ, מלך המזרח
מורו המיסיונרי לשעבר של הונג, יששכר ג'ק רוברט, מתוך תמיכה ואהדה למעשיו של תלמידו לשעבר, עבר לגור בנאנג'ינג לאחר כיבושה אך בתוך שנה עזב את מושבו לאחר שנחרד בפועלו הלא-נוצרי של הונג.
ביוגרפיה > מרד טאיפינג > מאבק כוח

הנהגת טאיפינג הייתה מחולקת ל"מלכים" אשר כביכול היו כולם מקושרים עם אלוהים. לאחר שפנג יושנג נהרג במהלך הצעדה על נאנג'ינג, יַאנְג שי-קְװַאן, מלך המזרח, הפך ליד ימינו של הונג שיוצ'ואן, בפועל מילא יאנג תפקיד המקביל לראש ממשלה.
תחת הנהגתו של יאנג ועינייו הצופות של הונג הוצא לפועל תהליך מודרניזציה במהרה אשר כלל בתוכו סלילת כבישים ומסילות ברזל, קביעת מיסים והפיכת המיליציות לכדי צבא סדיר. יאנג הסדיר חוק לפיו גבר ואישה הם שווי ערך והעלים רכוש אישי. בלונדון, כתב עת קרא לתמוך במרד טאיפינג וליישר קו עם הנוצרים הסינים, הפילוסוף הגרמני קרל מרקס תמך תחילה במרד אך מאוחר יותר טען כי המרד גרוע יותר מהעבדות של הדרג החברתי הנמוך ומצדה של ממשלת טאיפינג של יאנג והונג נעשה כל שביכולתם להשיג הוקרה מצידם של האירופאים. יאנג תמך בהתערבות האירופאית וניסה לגייס אנשי עסקים בריטים, צרפתים ואמריקאים לתמוך בממשל טאיפינג במדינותיהם.
נכון לשנת 1855 השפעתו של יאנג גברה והיה כמעט שווה בסמכותו להונג. הונג בתגובה הורה למלך המערב, װַאי צְ'אנְג-חְװֵי להרוג את יאנג וכמוהו את כל תומכיו. מספטמבר 1855 לחודשיים שאחר כך כל תומכי יאנג, אזרחים, פקידים, חיילים ובני משפחתו של יאנג, כולם נטבחו. בסיום הטבח הונג הוציא להורג את וואי בעצמו בשביל למנוע את עליית כוחו של האחרון, לערך 27,000 מאזרחי נאנג'ינג נטבחו. מנקודה זאת והאלה ממשלו של הונג התבסס על נאמנות לו ורק לו ומערכת השוויון בין המעמדות התמוססה. כעת הייתה ממלכת טאיפינג דיקטטורה טוטליטרית.
ביוגרפיה > מרד טאיפינג > אופיום

הונג ראה את האופיום כאחת הסיבות לנפילתה של סין לעומת האירופאים. הוא הורה לחייליו להשמיד את כל האופיום אשר ימצאו, בתי עישון אופיום הועלו באש, חביות אופיום נשלחו לים ועוד. סחר האופיום עם שושלת צ'ינג היה קריטי לאיזון הכלכלה של האימפריה הבריטית, אשר בתגובה לכמות המסחר האדירה שלה בתה מסין היה עליה למכור בחזרה את האופיום.
אי העברת ההטבות אשר סוכם עליהם לפי חוזה נאנג'ינג מהצד של שושלת צ'ינג פגע ביחס האירופאים והסינים. בנקודה מסוימת נדמה היה למספר חיילים הנאמנים לצ'ינג שהוצבו על גדות ים סין הדרומי כי ראו באופק ספינה של מורדי טאיפינג, הכוחות הסינים תקפו את הספינה ורק אז התברר להם כי הייתה זאת ספינה בריטית. התקרית הביאה להגברת ההתחממות ביחסים ותוך זמן קצר החלה מלחמת האופיום השנייה אשר במסגרתה פעלה האימפריה הבריטית ביחד עם הקיסרות הצרפתית השנייה בעוד האימפריה הרוסית סיפחה שטחים במנצ'וריה בעזרת לחץ גובר על ממשל הצ'ינג לחתום על חוזה אייגון.
באותו הזמן, נגד שלטון טאיפינג קמו "הצבאות החדשים", מיליציות אשר התנגדו לשלטון הצ'ינג כמעט כפי שהתנגדו לטאיפינג והונהגו בידי ראשי קהילות אזוריות. מיליציות אלו היו הכוחות המוצלחים ביותר במאבק נגד טאיפינג שכן היו מרוכזים על מאבק באנשיו של הונג בשונה מהצ'ינג אשר התמודדו עם הטאיפינג בדרום, החווי במערב, האירופאים בפאתי בייג'ינג והנפאלים בטיבט.
ביוגרפיה > מרד טאיפינג > היחלשות

בשנת 1861, זמן מה לאחר סיום מלחמת האופיום השנייה וחתימת הסכם בייג'ינג של 1860, כוחות טאיפינג יצאו במערכה לכבוש את שאנגחאי שהפכה לאחת הערים החשובות ביותר בסין לאחר מלחמת האופיום הראשונה עקב רמת הפיתוח המערבי שהייתה בתוכה. הפלישה נהדפה ונכשלה אך גרמה לכאוס אזרחי בעיר אשר לבסוף שכנע את האירופאים והאמריקאים כי דבר מה צריך להיעשות בנוגע לכוחות הטאיפינג.
מומחים אירופאים החלו לאמן מגויסים לצבא הצ'ינג והעבירו כוחות משלהם נגד הטאיפינג. בפרט, צ'ארלס גורדון מטעם האימפריה הבריטית הפך למפקד העיקרי במערכה בפאתי שאנגחאי ופגע קשות בקו האש של טאיפינג. צבא צ'ינג, לאחר אימונו ולאחר מה אשר נעשה לכוחותיו בידי הברוטליות של לוחמי הטאיפינג, החל לטבוח בטאיפינג כפי שמעולם לא נעשה. כל עיירה, עיר או כפר אשר הצ'ינג כבשו הפך אפר ועוברי אורח אירופאים בחזית של מרכז סין טענו כי היה מאבק זה נדמה לתיאור סוף העולם. הצ'ינג טבחו בלוחמי הטאיפינג ולא נשארו חייבים אף לא לאזרחים. בתוך שנתיים דרום-מרכז ודרום סין בערו באש, הצבאות החדשים, הצ'ינג וטאיפינג הפכו 600 ערים לאפר ובעוד תבואה נהרסה בצורה קריטית החלו מרידות אזרחים, מגפות ורעב גדול במסגרתו מיליונים נהרגו ורובם אזרחים.
כוחות הטאיפינג הגיעו בשיא התפשטות כוחם 70 קילומטרים מבייג'ינג, אך עם הזמן הגלגל החל להתהפך נגדם. מלבד צ'ינג השושלת הקיסרית היחידה בסין שהצליחה להתגבר על מרד כה גדול בנקודה מאוחרת כל כך לפני הסוף היא שושלת טאנג במאבקה נגד מרד אן לושאן במהלך המאה ה-8.
ביוגרפיה > מוות

בקיץ 1863 הגיעו כוחות הצ'ינג אל פאתי שערי נאנג'ינג והוטל מצור על העיר בעוד קווי האספקה שלה נחתכו. במאי 1864 הבירה הייתה כמעט חסרת כל הגנה, מאוגפת ומכותרת לגמרי ותושביה גוועו ברעב. ממשל צ'ינג הצליח ליצור כמות מספקת של תבואה שהובלה מסביב לנאנג'ינג בשביל למנוע רעב בבייג'ינג ובכך הם הצליחו לשרוד גם בלי השליטה בנאנג'ינג ובכלל התעלה הגדולה.
מאז הטבח בתומכי יאנג וההסדר החדש של הממשל הונג נעלם מעיני הציבור ועסקי הפוליטיקה. הוא הותיר למפקדי הצבא את כיבוש סין ואלו כאמור כשלו במשימתם. משנת 1862 כאשר מצבם של הטאיפינג החל מחמיר והאלה רבים מתומכיו ואף המלכים בממשלו קראו להונג לעזוב את הבירה נאנג'ינג ולסגת בשביל לאגד מחדש את הכוחות להמשך המאבק, לכולם ענה הונג אותו הדבר:
איש לא יעזוב. לא בעוד אלוהים לצד טָאיפּינְג.
כל צל אנושיות בדרג טאיפינג נעלם בשנת 1861, כאשר במהלך המצור על העיר אן-שינג שהייתה תחת שלטון טאיפינג הביא לפשעים נגד האנושות. למשמע דבריו של הונג נותרו הנאמנים לו בבירה ולא נסוגו גם כאשר גוועו ברעב, דבר אשר בעזרתו הביעו את נאמנותם לשלטונו. לבסוף במאי 1864 הסכים הונג לעזוב את ארמונו ולהתאגד מחדש מאוחר יותר. הונג קרא לאנשיו לאסוף מן לאכילה כפי שקרה לעם ישראל בסיני. תומכי הונג מצאו עשב ופטריות שגדלו בטבע. סיבת מותו של הונג לא ידועה לגמרי. יש המעריכים כי מת מחולי, יש הטוענים כי ביצע התאבדות אך מקובל לחשוב כי הפטריות אשר אכל היו רעילות והוא מת מאכילתם בתוך זמן קצר.
במותו של הונג הכתר עבר לבנו הבכור בן ה-14 הוֹנְג טִיאָן-גוּיְפוּ ושלושה ימים של הקרב על נאנג'ינג השיבו את העיר לידי כוחות הצ'ינג בעוד הביאו למותם של מעל 100,000 איש. המאבק בשרידי טאיפינג המשיך מאוחר יותר עד 1866 והמרד המוסלמי אשר תמך בהצתתו נמשך כמעט עד סוף שנות השבעים של המאה ה-19. קברו של הונג הוצא מארמונו ונורה לכדור מתותח בסיום המאבק.
בסך הכל, מרד טאיפינג הביא למותם של לערך 36,000,000 איש.
מורשת

היחלשות שושלת צ'ינג עקב המרד הייתה קריטית להפסדים שבאו על הצ'ינג בהמשך המאה, בהם מלחמת סין–צרפת, מלחמת סין–יפן הראשונה, מרד הבוקסרים ולבסוף התקוממות ווצ'אנג בשנת 1911, שהפכה לתוך מהפכת שינהאי שהפילה סופית את הממשל הקיסרי בסין והשליטה ממשל רפובליקני.
מאוחר יותר, מלחמת האזרחים הסינית הביאה לנפילת המפלגה הלאומית (קוומינטנג), נסיגתה לאי טאיוואן ועלייתה של הרפובליקה העממית של סין תחת המפלגה הקומוניסטית. מנהיג המפלגה, מאו דזה-דונג, נודע באהדתו לפועלו של הונג וטען כי פעמים רבות פעל לחקות אותו.
ראו גם

מרד טאיפינג
המחלוקת על הטקסים הסיניים
שושלת צ'ינג
מאה שנות ההשפלה
האקה (קבוצה אתנית)
לקריאה נוספת

אהרן שי, סין במאה העשרים, אוניברסיטה משודרת
הערות שוליים

↑  באותה הנקודה החלה מלחמת סין-נפאל אשר במסגרתה כוחות מממלכת נפאל פלשו אל טיבט הסינית דרך ההימלאיה.
↑  מאו – הסיפור הבלתי נודע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277973705171  BnF: cb15515058f (data)  CANTIC: a11357952  GND: 118967266  ISNI: 0000 0001 1670 1811  LCCN: n82070104  LNB: 000221666  NDL: 00623023  NLA: 36611558  NLK: KAC202108444  NTA: 170359549  SUDOC: 112819427  Trove: 1327942  VIAF: 72194171   WorldCat (עם VIAF): 72194171 
פסל של הונג באתר הנצחה בג'ינטיאנג
"גלימת הדרקון" הקיסרית של הונג שיוצ'ואן
הקרב על קרפלד

הקרב על קרפלד הוא קרב שהתחולל ב-23 ביוני 1758 בין הצבא הפרוסי-הנובראי והצבא הצרפתי במהלך מלחמת שבע השנים.
את הצבא הפרוסי-הנובראי הוביל הדוכס פרדיננד, ומולו עמד הצבא הצרפתי בפיקוד לואי, רוזן קלרמונט. הצבא הפרוסי הסיג את הכוחות הצרפתיים אל מעבר לנהר הריין. כוחותיו של פרדיננד חצו את הנהר, ואיימו להתקיף את הצבא הצרפתי.
קלרמונט שזה עתה קיבל את הפיקוד על הצבא, השתדל להשיג יתרון על פני פרדיננד המאיים, והורה לחייליו לתפוס קו הגנתי לאורך הנהר, המהווה מכשול טבעי, דבר שיתן לחייליו יתרון בקרב.
חייליו של פרדיננד תקפו את צידו השמאלי של המחנה הצרפתי במהלך ארוחת הצהרים, כשמפקדם לא היה מוכן למתקפה, דבר שגרם לכך שהגדוד השמאלי נתפס בעודו אינו מוכן. עם זאת מפקד הגדוד לא איבד את עשתונותיו והורה על נסיגה, כך שיחסית הצבא הצרפתי יצא בנזקים קלים.
לאחר המפלה, קלרמונט התפטר מתפקידו כמפקד הצבא, והוחלף על ידי לואי ז'ורז' אראזם דה קונטאד.
היסטוריה של קטר

ההיסטוריה של קטר היא ארוכת שנים והחלה כבר מהתקופה הפרהיסטורית, בהתיישבות האדם הקדמון במקום, ונמשכת כמדינה עצמאית בעידן המודרני. האדם הראשון שהתיישב בחצי האי של קטר חי לפני כ-50,000 שנה, להערכתם של החוקרים שמצאו כלים ומאהלים מהתקופה ההיא. מסופוטמיה הייתה הציוויליזציה הראשונה באזור שהייתה קיימת באופן ודאי, כאשר קמה בתקופה הנאוליתית, ובחצי האי התגלו חרסים רבים מתקופה זו באזור חוף הים.
חצי האי קטר נשלט בידי אימפריות רבות בעלות דתות מגוונות בתקופה העתיקה של ההתיישבות, לרבות האימפריה הסלווקית, האימפריה הפרתית וגם האימפריה הסאסאנית. בשנת 628 לספירה, התאסלמה האוכלוסייה ברובה לאחר ששליחו של מוחמד, מונסיר אבן סאווה משבט בנו תמים (השבט שממנו הוקם בית ת'אני) הגיע לאזור. בתקופה העבאסית הפך האזור לצומת מסחר אסטרטגי אשר קישר בין המזרח הרחוק למזרח התיכון ולחצי האי ערב, שהביא לגידול באוכלוסייה ולעליה במספר היישובים באזור. בשנת 1783 נכבש האזור על ידי בית ח'ליפה הבחרייני ובשנת 1868 נכבש חצי האי כולו על ידי בית ת'אני. העות'מאנים הרחיבו את האימפריה שלהם לתוך מזרח סעודיה ב-1871 ונסוגו מהאזור עם תחילת מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1916 הפכה קטר למדינת חסות בריטית ועבדאללה בן ג'אסם אאל ת'אני חתם עימם על הסכם שקבע כי ביכולתו לוותר על טריטוריה יחידה לבריטים בתמורה להגנה מכל התוקפנות בדרך ים ותמיכה במקרה של התקפה יבשתית. אמנה מתוקנת משנת 1934 העניקה הגנה נרחבת יותר. בשנת 1935 הוענק זיכיון של 75 שנים לחברת קטרנפט, אשר חודש מאוחר יותר על ידי ממשלת קטר מכיוון שהחברה הייתה מנוסה וטובה.
בתקופה שבין 1950 ל-1960 הביאו ההכנסות הגדולות מנפט לשגשוג, עלייה מהירה באיכות החיים, התקדמות חברתית משמעותית, ואת ראשיתה של ההיסטוריה המודרנית של המדינה. לאחר שבריטניה הודיעה על מדיניות של סיום יחסי הברית עם קטר במפרץ הפרסי בשנת 1968, הצטרפה האחרונה אל שמונה המדינות האחרות שהיו אז תחת חסות בריטית בניסיון להקים פדרציה של אמירויות ערביות. באפריל 1970 הכריז שליט קטר על כוונה להכריז על עצמאות. עד אמצע 1971, עם התקרבות התאריך לסיום יחסי האמנה הבריטיים, ובעוד תשע המדינות עדיין ללא החלטה על יישום התוכנית להקמת פדרציה, הכריזה קטר על עצמאותה ב-3 בספטמבר 1971. בחודש יוני 1995 הדיח חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני את אביו, אמיר קטר דאז ח'ליפה בן חמד אאל ת'אני, בהפיכת חצר והנהיג מדיניות ליברלית יותר. חוקה חדשה אושרה במשאל עם ציבורי באפריל 2003 נכנס לתוקף ביוני 2005.
פרהיסטוריה > התקופה הפלאוליתית (50,000 לפנה"ס - 8000 לפנה"ס)

קיימות עדויות ארכאולוגיות להתיישבויות באזור מלפני 50,000 שנה, כאשר קבוצות קטנות של תושבי התקופה בנו מאהלים וכלים מאבני צור.
בשנת 1961 חשפה משלחת ארכאולוגית דנית שחקרה את חצי האי כ-30,000 אבנים מ-122 אתרים שהיו מיושבים בתקופה הפלאוליתית. רוב האתרים מוקמו לאורך קו החוף, וכן חולקו לארבע קבוצות תרבותיות נפרדות. כלים רבים כגון כלי גירוד, ראשי חץ וגרזני יד מהתקופות הפלאוליתית היו בין התגליות הרבות שגילתה המשלחת.
ההצפה של המפרץ הפרסי, אשר התרחשה לפני כ-8,000 שנה גרמה לעקירתם של תושבי המפרץ הפרסי, לכיבושה של קטר, ולניצול משאבי החוף שלה. מעת זו ואילך, קטר שימשה בקביעות כשטח מרעה עבור שבטים נודדים מאזור ערב הסעודית, והמאהלים העונתיים והארעיים שנבנו שם נבנו סביב מקורות מים ועל קו החוף.
פרהיסטוריה > התקופה הנאוליתית (8000 לפנה"ס - 3800 לפנה"ס)

הקמת ההתנחלויות הראשונות בחצי האי מוערכת בשנת 7500 לפנה"ס, דהיינו, תחילת התקופה. אתר ארכאולוגי על החוף הצפון מערבי נקרא ואדי דאביאן הוא אחד היישובים הקדומים ביותר בקטר. שרידי ים, חומר צמחי וחומרי בנייה היו בין החפצים אשר נחפרו. שברי כלי חרס שמקורם בתקופה מוקדמת (בין מסופוטמיה לתחילת התקופה הנאוליתית) (תקופת מסופוטמיה התבררה מ-6500 לפנה"ס עד 3800 לפנה"ס בקירוב). גם חולצו באחת ההתנחלויות המוקדמות נמצאות החלק הדרומי של קטר (מכונה שארג'ה) שהוקמה עד לשנת 6000 לפנה"ס. במקום נמצאו: מבנה בן שני חדרים, אבני צור, פלנקטון ושאריות דגים.
קדרות שמקורן בשנת 7000 לפנה"ס נחשפו בחצי האי בשלוש משלחות נפרדות במהלך שנות השבעים של המאה ה-20 ושנות השמונים של המאה ה-20. ניתוחים מיקרופרובים שבוצעו על חרסים רבים הראו שהם מדרום מסופוטמיה. בשל העובדה כי חצי האי הקטרי לא היה יכול לאכלס את התנאים ההכרחיים לקיומה של ציוויליזצית חרס. הועלתה השערה כי הקדרות הופקו בדרום ערב הסעודית ונמכרו למתנחלים. ההשערה נסתרה בכך שנאמר שאין נתיבי מסחר יבשתיים בדרום ערב הסעודית והסברה היום היא כי הסחר נעשה בדרך כלל דרך הים.
אל-דאסה, התנחלות מוקדמת הממוקמת בחופה הצפוני של קטר, הוא האתר הארכאולוגי הגדול ביותר בחצי האי כולו. אתר זה נחפר על ידי צוות דני בשנת 1961. משערים כי האתר שימש לאירוח מאהלים עונתיים, קטנים וארעיים ומדי פעם לאירוח קבוצות דייג שהיו צריכות ללון באזור. עדות לכך הוא הגילוי של כמעט שישים בורות אש באתר, אשר עשויים לשמש לבישול דגים יבשים או קרים, בנוסף לכלי צור כגון כלי גירוד, סכיני אבן ולהבי חץ ראשיים. יתר על כן, שרשראות מצריות וחרסים רבים שלא אופייניים למקום נמצאו בו מה שמראה על קשרים בחו"ל.
בחפירה שנעשתה באל ח'ור בשנים 1977–1978, נמצאו קברים מתקופה מוקדמת ובית הקברות הוכר כבית הקברות המוקדם ביותר בקטר. אחד מהקברים באזור הכיל שיירה של אישה שהשתמרה בתוך הקבר. שמונה קברות אחרים כללו סוסים וחמורים. בין היתר, בתקופה הנאוליתית ירושה לא הייתה נהוגה והיו קוברים את המת יחד עם חפציו, עקב כך מצאו בקברים גם: חרוזים עשויים צדף, שרשראות, חרסים ואבנים. סביר להניח שמקור רוב החפצים שנקברו היה מאזור דרום מזרח ערב הסעודית.
פרהיסטוריה > תקופת הברונזה (2100 לפנה"ס - 1155 לפנה"ס)

| --- | --- |
 :  ראו גם – דילמון, בבל
איים רבים בקטר היו קרובים מאוד לבחריין והרגישו את השפעתה של הציוויליזציה דילמון שהייתה השלטת בבחריין באותה העת. חרס רב נמצא בשני אתרים על ידי "פרויקט הארכאולוגיה של קטר", החרס מעיד על מעורבותה של המדינה ברשת הסחר של דילמון. כשעם דילמון החל לעסוק בפעילויות ימיות סביב 2100 לפנה"ס עד 1700 לפנה"ס, תושבי קטר גם הם החלו לפתח ציוד צלילה פרימיטיבי ולצלול במים רדודים כדי לחפש פנינים במי המפרץ הפרסי. הקטרים עסקו במסחר של פנינים ותמרים בתקופה זו.
הועלתה טענה כי שרידי יישובי דילמון אשר נמצאו בקטר אינם מייצגים ראיות מוצקות לקשרי בני אדם מטווחים ארוכים בתקופת הברונזה. קטר נשארה מיושבת בתקופה זו בעיקר עקב הגירה קבועה על ידי שבטים ערבים נוודים בחיפוש אחר מזון שלא נוצל ומקורות מים. ההתנחלויות מתקופת דילמון, במיוחד האי אל ח'ור, הוקמו כדי לזרז מסעות סחר בין בחריין לקטר וכדי לפתח התנחלות משמעותית במפרץ הפרסי. תרחיש נוסף הגיוני סובר כי המאהלים נוצרו על ידי ביקור דייגים או מחפשי פנינים מדילמון בקטר. כמו כן הוצע כי הנוכחות של כלי חרס מעידה על הסחר בין תושבי קטר וציוויליזצית דילמון, הסברה נשקלת ברצינות מכיוון שסבירותה להתקיים היא סבירה בהחלט בשל האוכלוסייה הנדירה של חצי האי ודילמון בתקופה ההיא.
הייתה גם השפעה בבלית באזור שהחלה במילניום השני לפני הספירה. בין הממצאים שזוהו מאזור בבל היו 3,000,000 קונכיות כתושות וכטון חרסים. זה גם קבע והוכיח כי קטר היא האתר הראשון שייצר צבע באמצעות קונכיות והראשון שהצליח להגיע לצבע סגול. ייתכן שייצור הצבע היה בפיקוח הממשל הבבלי ונמכר לאזורים שונים במסופוטמיה בחסותו.
ימי קדם > תקופת הברזל ושליטה בבלית-פרסית (680 לפנה"ס - 325 לפנה"ס)

| --- | --- |
 :  ראו גם – אשור
המלך האשורי אסרחדון הוביל מלחמה מוצלחת נגד באזו מלך דילמון בנוגע לשטח שהקיף את דילמון וקטר, בשנת 680 לפנה"ס. נכון להיום, אין עדות ארכאולוגית המוכיחה את קיומם של יישובים מתקופת הברזל המוקדמת התגלו בחצי האי. זהו כנראה עקב שינויים אקלימיים קשים והתחממות מרבית.
במאה ה -5 לפנה"ס, ההיסטוריון היווני הרודוטוס פרסם את התיאור המוקדם ביותר הידוע של אוכלוסיית קטר, המתאר תושביה כמו הכנענים.
ימי קדם > התקופה ההלניסטית (325 לפנה"ס - 250 לפנה"ס)

בסביבות 325 לפנה"ס, אלכסנדר מוקדון שלח את האדמירל העליון שלו, אנדרוסטנס תאסוס, לסקור את המפרץ הפרסי כולו. התרשימים שהוא ביקש הגיעו מעט אחרי מותו ביולי 323 לפנה"ס. סלאוקוס הראשון כבש את שטחי המפרץ הפרסי וצירף אותם לממלכתו. החל מ-312, הסלווקים שלטו גם באזור עיראק וכווית, ובחלקים גדולים מערב הסעודית. עדויות ארכאולוגיות של חומרים יווניים התגלו בקטר. בחפירות מצפון לדוח'אן חשפו חרסים וכן, 100 תלי קבורה שתוארכו לתקופה זו התגלו. כמו כן, גילו גם קהילה ימאית גדולה מהתקופה ההיא כשמצאו שרידי אניות וסירות קטנות במי המפרץ הפרסי.
לאחר שהפסידו את רוב השטחים שלהם במפרץ הפרסי, ההשפעה הסלווקית חדלה באזור בשנת 250 לפנה"ס.