stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סילביה קוטון
קריירה > אוניברסיטת ג'ונס הופקינס

במקביל בשנת 2015 מונתה לפרופסור משנה במחלקה לאפידמיולוגיה בבית הספר לבריאות הציבור של בלומברג, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, בולטימור, מרילנד, ארצות הברית.
בינואר 2022 קודמה לפרופסור מן המניין במחלקה.
קריירה > האוניברסיטה העברית בירושלים

בשנת 2018 מונתה לדרגת פרופסור משנה בבית הספר לסיעוד, של האוניברסיטה העברית בירושלים.
תחומי מחקרה

בשנים האחרונות מחקריה של פרופ' קוטון כוללים מחקרים על אפידמיולוגיה של שבץ ומחלות לב ומחלות כלי דם אחרות; גיל והזדקנות; דמנציה, שינויים בתפקוד הפיזי והקוגניטיבי לאחר שבץ, ובריאותם של מטפלים ראשוניים בקשישים. קוטון חוקרת את הגורמים הקשורים לשינויים באפידמיולוגיה של שבץ וגורמי סיכון קרדיווסקולריים בישראל ובארצות הברית. המחקר שלה מספק מידע חשוב על סיבות אפשריות לשינויים אלה; כיצד שכיחות השבץ עשויה להיות מושפעת מהשיעורים ההולכים וגדלים של השמנת יתר, סוכרת וגורמי סיכון קרדיווסקולריים אחרים, וכיצד המגמות המשתנות בשבץ עלולות להשפיע על שיעורי התפקוד הפיזי והקוגניטיבי אצל זקנים.
מחקר בראשותה מ-2015 מצא קשר בין הירידה בלחץ הדם המדווחת בעשור החולף לבין צמצום הפגיעה המוחית של נפגעי שבץ. בנוסף מצאה כי שינוי תנוחה פתאומי, כעס והתרגשות עלולים להגביר את הסיכון המיידי לשבץ מוחי.
מחקר נוסף בהובלת פרופסור קוטון, עליו קיבלה פרס מטעם איגוד הלב ואיגוד שבץ המוח האמריקאי התבסס על נתונים שנאספו במחקר ארוך טווח Atherosclerosis Risk in Communities(ARIC), שבו התקיים מעקב אחר התפתחות של מחלות לב וכלי דם, ביניהן שבץ מוחי, החל משנת 1987–1989. במחקרה של פרופ' קוטון נכללו 15,379 משתתפים ב-ARIC. נמצא כי הסיכון לדמנציה גבוה פי שניים באנשים לאחר שבץ מוחי בהשוואה לאלה ללא שבץ, וסיכון זה קפץ לפי 8.5 באנשים שחוו 3 אירועים מוחיים. עוד נמצא כי אנשים שחוו שבץ מוחי בדרגה גבוהה של חומרה היו בסיכון לדמנציה פי 5 בהשוואה לאלה עם שבץ קל. הודות למידע המקיף עבור כל משתתף, התאפשרה הערכה של הסיכון לדמנציה לאחר השבץ תוך נטרול מוצלח של השפעתם האפשרית של גורמי סיכון משותפים לשבץ מוחי ולדמנציה.
פרסים

בשנת 2021 זכתה בפרס TOP ISC מטעם איגוד הלב ואיגוד שבץ המוח האמריקאי על מחקרה בנושא דמנציה לאחר שבץ מוח.
בנימוקי הפרס נרשם כי תוצאות מחקרה של פרופ' קוטון תורמות לבסיס הידע המדעי בנושא פגיעה קוגניטיבית: ידוע כי התרחשות שבץ מוחי מגדילה את הסיכון לדמנציה אך המחקר הנוכחי הראה בבירור כי לחומרת שבץ המוח ולמספר אירועי השבץ שחווה אדם מסוים יש השפעה משמעותית על הסיכון להתפתחותה של דמנציה. בנוסף, המחקר של פרופ' קוטון ייחודי ביכולת להעריך את הקשר שבין שבץ מוחי לבין הסיכון לפיתוח דמנציה תוך בקרה על השפעתם של גורמי סיכון משותפים לשתי המחלות.
הערות שוליים

1 2  פרופ' סילביה קוטון | הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר, באתר med.tau.ac.il
1 2 3 4 5  פרופ' סילביה קוטון, PhD - מכון הרצג לחקר ההזדקנות והזיקנה, באתר herczeg.tau.ac.il
↑  ברכות חמות לפרופ' סילביה קוטון מהחוג לסיעוד על קידומה לדרגת פרופסור מן המניין, באתר Facebook, ‏15 בדצמבר 2021
↑  דן אבן, ירידה בלחץ הדם של נפגעי שבץ מוחי בישראל, באתר כמוני, ‏16 ביולי 2015
↑  S. Koton, Y. Eizenberg, D. Tanne, E. Grossman, 4C.04: TRENDS IN ADMISSION BLOOD PRESSURE IN PATIENTS WITH ACUTE STROKE AND TRANSIENT ISCHEMIC ATTACK: THE NATIONAL ACUTE STROKE ISRAELI SURVEY (NASIS), Journal of Hypertension 33, 2015-06, עמ' e57 doi: 10.1097/01.hjh.0000467498.22224.df
↑  שינוי תנוחה פתאומי, כעס והתרגשות עלולים | Bankaut Pratit, באתר www.bankautpratit.co.il
↑  פרופ' סילביה קוטון זכתה בפרס היוקרתי TOP ISC, באתר www.tau.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264160605171  ISNI: 0000 0000 6998 2744  NLK: KAC202253925  ORCID: 0000-0002-9327-7505  VIAF: 97972067   WorldCat (עם VIAF): 97972067 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סילביה קוטון".
ארביד לינדמן

סלומון ארביד אכטס לינדמן (בשוודית: Salomon Arvid Achates Lindman;‏ 19 בספטמבר 1862 – 9 בדצמבר 1936) היה קצין צי בדרגת אדמירל משנה, טייקון ופוליטיקאי שמרן שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בין השנים 1906 – 1911 ובין השנים 1928 – 1930.
לינדמן היה גם מנהיג המפלגה השמרנית בין השנים 1912 – 1935, למעט תקופה קצרה ב-1917 כאשר הוא כיהן כשר החוץ. שתי תקופות כהונתו כראש הממשלה בישרו את הנהגת הדמוקרטיה הפרלמנטרית ואת זכות הבחירה האוניברסלית בשוודיה.
ראשית חייו

ארביד לינדמן נולד בעיירה אוסטרביברוק (Österbybruk) שבמחוז אופסלה לאכטס לינדמן ולאבה דהלגרן. הקריירה שלו כקצין צי הגיעה לשיאה כאשר הוא קודם לדרגת אדמירל משנה בכוחות המילואים של הצי. במהלך הקריירה הפוליטית שלו הוא היה ידוע בעיקר בכינוי "האדמירל". בין השנים 1892 – 1903 היה לינדמן המנהל הכללי של חברת הנייר Iggesunds Bruk ולאחר מכן ועד 1923 הוא היה המנהל הכללי של חברת הבת שלה, Strömbacka bruks AB. ב-1904 הוא גם היה למנהל הכללי של חברת התקשורת הממשלתית Televerket.
קריירה פוליטית

ב-1902 דחה לינדמן את ההצעה להיות שר האוצר בממשלתו השנייה של אריק גוסטב בוסטרם, אך ב-1905 הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו כאשר הוא מונה להיות שר הצי בממשלתו הרחבה של כריסטיאן לונדברג וחבר בבית העליון של הריקסדאג (הפרלמנט השוודי).
ממשלתו הליברלית של קרל סטף קיוותה להנהיג זכות בחירה מלאה לכל הגברים ששירתו שירות צבאי בבחירות בשיטה הרובנית והביעה גם תמיכה סמויה[דרושה הבהרה] בזכות בחירה לנשים (וזאת לאחר בקשות ולחצים רבים מצד האיגוד הלאומי לזכות בחירה לנשים). במהלך המערכה להצעות אלו נבחר לינדמן להיות ראש הממשלה השמרנית. בכישורים פוליטיים רחבים הצליח לינדמן להעביר החלטה על מתן זכות בחירה כללית לגברים על פי העיקרון של "מידתיות כפולה" בשני בתי הפרלמנט במהלך השנים 1907 – 1909. ממשלתו שכיהנה שש שנים דאגה ליישום כמה רפורמות בתחומי התעשייה, החינוך והחברה. הוקמה ועדת ביטחון, התקבלו החלטות לבנייתו של הצי ומעמדה הבינלאומי של שוודיה חוזק בהסכמים שנחתמו עם המדינות הנורדיות והמדינות הבלטיות. התסיסה הפוליטית והכלכלית הובילה ב-1909 לשביתה כללית שנחלה כישלון וממשלתו של לינדמן נותרה בשלטון, לכאורה בתמיכתו של המלך.
הרחבת זכות הבחירה והנהגת שיטת בחירות בשיטה היחסית (על פי שיטת ויקטור ד'הונד) שמרו על כוחו של האגף הימני בפרלמנט, אך גם תרמו להצלחתה של קואליציית האגף השמאלי, כאשר הליברלים והסוציאל-דמוקרטים ניצחו בבחירות לבית התחתון שנערכו ב-1911. לינדמן עבר אז להיות חבר בבית התחתון ומנהיג האגף הימני בו בין השנים 1912 – 1935, למעט תקופה קצרה ב-1917 כאשר הוא כיהן כשר החוץ בממשלתו של קרל שוורס. כדמות מפתח באגף הימני הוא יעץ למלך בנוגע להקמת ממשלותיהם של ילמאר המרשלד ושל קרל שוורס, מתוך כוונה לחסום את המנהיג השמרני הקיצוני יותר מהבית העליון, ארנשט טריגר.
בין השנים 1913 – 1935 כיהן לינדמן כיושב הראש של הארגון הלאומי של מפלגות הימין, שהיה קודמתה של מפלגת המתונים, וככזה הוא היה הכוח המניע מאחורי תהליך המודרניזציה של המנגנון המפלגתי, במיוחד לאחר השינוי החוקתי של 1918 שבו הונהגה זכות בחירה כללית לגברים. בין שאר החידושים הוא שכר מטוס שייקח אותו במסעות הבחירות ברחבי שוודיה ודאג לעיצובה של כרזת הבחירות. הקואליציה איבדה את מעמדה כמפלגה הגדולה ב-1917 לטובת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ששמרה על מעמדה זה מאז, למעט כמעט שוויון בין המפלגות בבחירות הכלליות של 2010. שיטת הייצוג היחסי גרמה לשמירת תמיכה משמעותית, אם כי מוגבלת, הן במפלגה הליברלית והן במפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
לאחר מערכת בחירות קשה שהתנהלה ב-1928 הקימו הסוציאל-דמוקרטים קואליציה שנויה במחלוקת עם כמה גורמים מהמפלגה הקומוניסטית ונחלו הפסדים בבחירות. לינדמן הרכיב ממשלת מיעוט של מפלגות הימין, לאחר שהליברלים דחו את הצעתו של המלך להקים ממשלת מרכז-ימין רחבה. בין הצעדים שנקטה ממשלת לינדמן השנייה ראויה לציון קריאתה ב-1928 לקיום ועידה להשכנת שקט תעשייתי במקומות העבודה, מהלך שנועד לשים קץ לשביתות התכופות. ב-1930 התפטרה הממשלה לאחר שהליברלים והסוציאל-דמוקרטים הפילו את ההצעה להעלאת תעריפי המכס על הדגנים, שמטרתה הייתה חיזוקו של המגזר החקלאי. אף אחת מהמפלגות או אף צירוף של מפלגות לא הצליח ליצור רוב וכתוצאה מכך נודעו שנות העשרים וראשית שנות השלושים בשוודיה כסוערות במיוחד.
משנתו הפוליטית

לינדמן היה מנהיג מפלגה מודרני, שבאמצעות מעורבותו וצחות לשונו פנה ישירות אל קהל הבוחרים. הן כתעשיין והן כפוליטיקאי הוא היה טיפוס אנרגטי ומוכוון מטרה. הוא היה שמרן פרגמטי שלא איבד את עקרונותיו והיה פוליטיקאי משפיע שעסק רבות ביישוב סכסוכים. בתקופה בה עלה כוחן של הדיקטטורות באירופה הוא לקח על עצמו את תפקיד שומר העיקרון של הממשלה למען העם ודיבר בתקיפות כנגד הנאציזם והפשיזם. בשנות השלושים, כאשר ארגון הצעירים של מפלגתו החל להקים קבוצות פעולה של לובשי מדים, הוא דאג שהם יורחקו מהמפלגה. כאשר הוא התפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה ב-1935 והוחלף באיש האקדמיה גוסטה ברגה, הוא זכה לתשבחות ממנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, פר אלבין הנסון והיה זה רק סמל לכבוד הרחב שרחשו לו בציבוריות השוודית.
מותו

ארביד לינדמן נהרג בתאונת מטוס ב-9 בדצמבר 1936, כאשר מטוס דאגלס DC-2 שבו הוא טס התרסק על אזור מגורים ליד נמל התעופה קרוידון שבלונדון, לאחר שהמריא בערפל כבד.
משפחתו

ב-1888 נשא לינדמן לאישה את אני אלמסטורם ויחד איתה הוא הביא לעולם שלושה ילדים. בן דודו היה עיתונאי הספורט השוודי, אלכס לינדמן.
הערות שוליים

↑  "The Croydon Disaster", Flight magazine, December 17, 1936, p.663 (online archive version) retrieved 2010-05-20.
| ראשי ממשלת שוודיה  |
| --- | --- | --- |
| האיחוד השוודי-נורווגי | לואיס ירד דה יר • ארביד פוסה • קרל יוהאן תיסליוס • רוברט תמפטנדר • גיליס בילט • גוסטב אוקרילם • אריק גוסטב בוסטרם • פרדריק פון אוטר • אריק גוסטב בוסטרם • יוהאן רמסטט • כריסטיאן לונדברג |  |
| ממלכת שוודיה | קרל סטף • ארביד לינדמן • קרל סטף • ילמאר המרשלד • קרל שוורס • נילס אידן • ילמאר ברנטין • ירד לואיס דה יר • אוסקר פון סידוב • ילמאר ברנטין • ארנשט טריגר • ילמאר ברנטין • ריקארד סנדלר •  קרל גוסטב אקמן • ארביד לינדמן •  קרל גוסטב אקמן • פליקס המרין • פר אלבין הנסון • אקסל פרסון-ברמסטורפ • פר אלבין הנסון • טאגה ארלנדר • אולוף פלמה • תורביורן פלדין • אולה אולסטן • תורביורן פלדין • אולוף פלמה • ינגוואר קרלסון • קארל בילדט • ינגוואר קרלסון • יירן פרסון • פרדריק ריינפלט • סטפן לוון • מגדלנה אנדשון • אולף קריסטרסון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1085817  GND: 128351535  ISNI: 0000 0000 8254 8803  KulturNav: f63d5059-84cb-49a2-a662-26ff444163fd  LCCN: no2010161788  SELIBR: 270734  SUDOC: 170159272  VIAF: 67516277   WorldCat (עם VIAF): 67516277
אלישה ויט

| --- | --- |

וויט, 2014
 לידה:  21 באוגוסט 1975 (בת 49) ווסטר, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בוסטון  המכללה לאומנות יפה של אוניברסיטת בוסטון 
 http://www.aliciawittmusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 
וויט, 2012
אלישיה רואן וויט (באנגלית: Alicia Roanne Witt; נולדה ב-21 באוגוסט 1975) היא מוזיקאית, זמרת ושחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית.
ביוגרפיה

אלישיה וויט נולדה בווסטר, מסצ'וסטס שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. הוריה הם דיאן ורוברט וויט. יש לה אח בשם איאן. ויט נתגלתה על ידי הבמאי דייוויד לינץ' כאשר הופיעה בתוכנית הטלוויזיה !That's Incredible בשנת 1980, שם היא דקלמה קטע ממחזהו של שייקספיר "רומיאו ויוליה". הוא ליהק אותה לסרט "חולית" (1984) שם היא גילמה את עליה, אחותו הצעירה ובעלת התודעה המוגברת של פול מואדיב אטריידאס. אחרי תפקיד זה, היא עזבה את הוליווד כדי להתרכז בלימודיה ובמוזיקה. היא למדה בביתה כאשר הוריה מלמדים אותה במקום בית ספר. היא למדה לנגן בפסנתר באוניברסיטת בוסטון וזכתה במספר תחרויות נגינה לאומיות ובינלאומיות של פסנתר קלאסי, כולל בתחרות "Bartok-Kabalevsky International Piano Competition".
בגיל 14 קיבלה וויט תעודת סיום תיכון. לאחר מכן, היא עברה להוליווד יחד עם אמה (שהחזיקה בשנים 1988–1993 בשיא השיער הארוך ביותר בעולם) כדי לפצוח בקריירה של שחקנית. לאחר זמן קצר, הקולנוען דייוויד לינץ', אליו היא מתייחסת בתור מנטור, יצר את התפקיד של גרטשן הייוורד במיוחד עבורה בסדרה המצליחה שלו "טווין פיקס". הוא ליהק אותה שוב ב"בלק-אאוט", קטע בסדרת הקצרה שלו ב-HBO "חדר מלון". זה היה שיתוף הפעולה האחרון בין השניים לזמן רב.
קריירה

באותה תקופה, וויט עבדה בנגינה בפסנתר במלון Regent Beverly Wilshire כדי לממן את מגוריה בלוס אנג'לס, קליפורניה. היא אפילו ניגנה חלקים קטנים בסרט של "תשוקה הרסנית" של הבמאי מייק פיגיס בו מופיע אחיה איאן, בדרמה Gen-X, ב-Bodies, Rest & Motion ובסרט הטלוויזיה The Disappearance of Vonnie. ב-1994, קיבלה תפקיד ראשי ראשון בסרט קולנוע, היא גילמה נערה מופרעת בגיל ההתבגרות בשם בוני בסרט "כיף". היא קיבלה את פרס Special Jury Recognition בפסטיבל סאנדנס והייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר בתחרות פרס אינדפנדנט ספיריט. הופעה זו גרמה למדונה לרצות שוויט תלוהק לתפקיד המאהבת שלה בחלק הראשון של הסרט "ארבעה חדרים".
ויט פרצה לתודעה של קהל גדול יותר כשגילמה את זואי וודביין, בתה של הדמות של סיביל שפרד בקומדיית המצבים "סיביל" בשנים 1995–1998. בין לבין היא כיכבה בסרטים: "סימפוניית החיים", "החברות של רות" בבימוי אלכסנדר פיין, Passion's Way ו-Bongwater. אחרי הסדרה "סיביל" קיבלה ויט את תפקיד "הנערה האחרונה" בסרט האימה אגדה עירונית המתאר רציחות הנעשות בקמפוס בהשראת אגדות אורבניות. היא גם תרמה את קולה לסרט האנימציה Gen¹³ אך הוא מעולם לא הופץ שכן לא הושלם עקב חוסר מימון.
בשנת 2000 קיבלה ויט תפקידים חשובים ב"אלי מקביל" ובדרמת הפשע "הסופרנוס" וכן את התפקיד הראשי בסרט הקומדיה Playing Mona Lisa. היא הופיעה גם בסרט "ססיל בי. דימנטד". ב-2001 הופיעה לראשונה על הבמה, במחזה The Gift, בתיאטרון טיפאני בלוס אנג'לס, קליפורניה, בו היא גילמה חשפנית יקרה עם מחלה. בשנים שלאחר מכן, הקריירה של ויט האטה. היה לה תפקיד קטן בסרט "ונילה סקיי" של קמרון קרו, שנועד להתייחס לתפקיד שלה בסרטים "חולית" ו-"תשוקה הרסנית". היא גם שיחקה בוגרת מכללה שדנה באובדן בתוליה בסרט הניסיוני "Ten Tiny Love Stories" ושיחקה נערת טריילר-טראש ברבי "American Girl" שהופץ בווידאו ב-2005.
בשנת 2002 הופיעה בקומדיה הרומנטית "שבועיים מראש". בשנים 2003–2004 היא עזבה את הוליווד ועברה לחיות בבריטניה, שם היא שיחקה בסרט "הצד הטוב של הכעס" לצד קווין קוסטנר, וכיכבה כאוולין בהפקה הבימתית של "צורה לאהבה". בין מיזמים אלה היא הצטלמה לסרט הטלוויזיה הגרמני Kingdom in Twilight שצולם בדרום אפריקה. היא גילמה את קריאמהילד בגרסה הקולנועית לשירת הניבלונגים.
ב-14 ביוני 2004 וויט דגמנה את מה שנחשב כנראה לכובע היקר ביותר בעולם, עבור בית המכירות הפומביות "כריסטי'ס" בלונדון. הכובע, Champrau d'Amour, תוכנן בידי לואי מארייט, שוויו מוערך ב-2.7 מיליון דולר והוא מכוסה ביהלומים.
פילמוגרפיה > קולנוע

"חולית" (1984)
"תשוקה הרסנית" (1991)
"תנועה אחת ארבע נשימות" (1993)
"כיף" (1994)
"ההיעלמות של ווני" (1994) - סרט טלוויזיה
"ארבעה חדרים" (1995)
"סימפוניית החיים" (1995)
"החברות של רות" (1996)
"צלילי המים" (1997)
"אגדה אורבנית" (1998)
"השונית" (1999) - סרט טלוויזיה של CBS
"לשחק את מונה ליזה" (2000)
"ססיל בי. דימנטד" (2000)
"ונילה סקיי" (2001)
"עשרה סיפורי אהבה זעירים" (2001)
"נערה אמריקאית" (2002)
"שבועיים מראש" (2002)
"קללת הטבעת" (2004) - סרט טלוויזיה
"הצד הטוב של הכעס" (2005)
"החופשה האחרונה" (2006)
"88 דקות" (2007)
"עשן כחול" (2007) - סרט טלוויזיה
"אדגר פלואטס" (2010) - סרט טלוויזיה
"חתונה בחצר האחורית" (2010) - סרט טלוויזיה
"עולם מציצני" (2010)
"מעוף הברבור" (2011)
"גוף משותף" (2011)
"בוקרות ומלאכים" (2012)
"לכופף את הכללים" (2012)
"I Do"‏ (2012)
"ערבוב שמח מאוד" (2013) - סרט טלוויזיה
"שלג גלובלי בחג המולד" (2013) - סרט טלוויזיה
"האזרח כלב ווינר" (2013)
"חג המולד של מדיאה" (2013)
"רחוק מכאן" (2014)
"שישה סיפורי אהבה באל.איי." (2016)
"שור הברונקס" (2017)
"חדר נוסף" (2018)
"חג המולד אצל הקרטרייט" (2014) - סרט טלוויזיה
"אני לא מוכנה לחג המולד" (2015) - סרט טלוויזיה
"רשימת חג המולד" (2016) - סרט טלוויזיה
"פונדק הדבקון" (2017) - סרט טלוויזיה
"חג מולד בשביל היערה" (2018) - סרט טלוויזיה
"Modern Persuasion"‏ (2020)
"אכפת לי" (2021)
"Alice" ‏(2022)
"לונגלגס" (2024)
"Switch Up" ‏(2024)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

"טווין פיקס" (1990)
"חדר בית מלון" (1993)
"סיביל" (1998-1995)
"אלי מקביל" (2000)
"הסופרנוס" (2000)
"אזור הדמדומים" (2003)
"חוק וסדר: כוונה פלילית" (2007)
"Wainy Days"‏ (2008) - סדרת רשת
"שני גברים וחצי" (2008)
"המנטליסט" (2012-2009)
"אורות ליל שישי" (2011-2009)
"CSI: מיאמי" (2011)
"מבוקש" (2012)
"ממלכה" (2014)
"צדק פרטי" (2014)
"שומרי האוצרות" (2014)
"בית השקרים" (2015)
"אלמנטרי" (2015)
"המתים המהלכים" (2016)
"מניע" (2016)
"נאשוויל" (2016)
"על טבעי" (2017)
"טווין פיקס" (2017)
"מגרש השדים" (2017)
"הפוכים" (2018)
"כתום זה השחור החדש" (2019)
פילמוגרפיה > תיאטרון

"המתנה" The Gift (שנת 2001), ב-Tiffany Theatre, לוס אנג'לס
"The Shape of Things" (שנת 2004), ב-New Ambassadors Theatre, לונדון
"Piano/Forte" (שנת 2006), בתיאטרון רויאל קורט, לונדון. המחזה נכתב במיוחד כדי לנצל את כשרונה בנגינה על פסנתר.
"Dissonance" (שנת 2007), ב-Williamstown Theatre Festival
"Reasons to be Pretty" (שנת 2014), ב-Geffen Playhouse, לוס אנג'לס
גבריאל מוסקרדו

גבריאל סילבה מוסקרדו דה סאלס (בפורטוגזית: Gabriel Silva Moscardo de Salles; נולד ב-28 בספטמבר 2005 בטאובטה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת סטאד ריימס מליגת העל הצרפתית, בהשאלה מפריז סן-ז'רמן.
קריירת מועדונים

מוסקרדו גדל במחלקות הנוער של אתלטה סידאדאו וקורינתיאנס. בשנת 2023 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של קורינתיאנס במסגרת ליגת העל הברזילאית וגביע ליברטדורס, ובסך הכל ערך 18 הופעות ליגה בעונת 2023, בהן הבקיע שער אחד.
ב-25 בינואר 2024 חתם מוסקרדו על חוזה לארבע שנים וחצי בפריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית, והושאל בחזרה לקורינתיאנס עד ל-30 ביוני 2024. הוא ערך שתי הופעות ליגה נוספות במדי קורינתיאנס במהלך תקופת ההשאלה.
ב-21 באוגוסט 2024 הושאל מוסקרדו לסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית למשך עונת 2024/2025. ב-23 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד אולימפיק ליון במסגרת המחזור ה-12 בליגה. ב-22 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על אסוסיאסיון סטיל מוטזיג במסגרת שלב 64 הגדולות של הגביע הצרפתי.
קריירה בינלאומית

מוסקרדו בסגל נבחרת ברזיל עד גיל 20 לקראת טורניר אליפות אמריקה הדרומית עד 20 בשנת 2025.
הערות שוליים

↑  Técnico que descobriu Moscardo vibra com evolução do volante e relembra início no interior de SP, ge, ‏2023-08-24 (ב־Brazilian Portuguese)
↑  Novidade no Corinthians, Gabriel Moscardo concilia futebol com o curso de Administração; conheça, ge, ‏2023-07-01 (ב־Brazilian Portuguese)
↑  LUCAS MUSETTI PERAZOLLI, Volante de 17 anos vive rápida ascensão com Luxemburgo no Corinthians, Acessa.com, ‏2024-08-26 (ב־Brazilian Portuguese)
1 2  Promising midfielder Gabriel Moscardo signs for Paris Saint-Germain until 2028, EN.PSG.FR, ‏2024-01-25 (באנגלית)
↑  Le PSG officialise la signature de Gabriel Moscardo, L'Équipe (בצרפתית)
↑  Gabriel Moscardo loaned to Stade de Reims, EN.PSG.FR, ‏2024-08-21 (באנגלית)
↑  Seleção Brasileira é convocada para Sul-Americano Sub-20 | Confederação Brasileira de Futebol, www.cbf.com.br (ב־Brazilian Portuguese)
↑  Com destaque do Corinthians, seleção brasileira sub-20 é convocada para o Sul-Americano, Estadão (ב־Brazilian Portuguese)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גבריאל מוסקרדו".
דוד דנון

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1921 
 פטירה:  17 באוקטובר 2015 (בגיל 94) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 השכלה:  אוניברסיטת ז'נבה 
 
דוד דנון (17 באוקטובר 1921, ט"ו בתשרי תרפ"ב - 17 באוקטובר 2015, ד' בחשון, תשע"ו) היה רופא, ביולוג וגרונטולוג ישראלי, פרופסור מן המניין במכון ויצמן למדע, חלוץ בחקר הביולוגיה של ההזדקנות, וכן צייר. ממציא שיטה ייחודית לריפוי פצעי לחץ. היה מפקד ב"חלק האדום" ויחידות מחץ (ה"ים") בהאצ"ל, היה המפקד-המייסד של יחידת הפינוי הרפואי בהיטס של חיל האוויר (ירפ"א 386), מנהל המרכז לחקר הזיקנה במכון ויצמן (1979–1987), המדען הראשי של משרד הבריאות (1979–1987) והנשיא-המייסד של האגודה הישראלית למיקרוסקופיה.
קורות חייו > ילדות ונעורים

דוד דנון נולד בשנת 1921 בפָּאזָארְדְזִ'יק שבבולגריה, בנם של רגינה ומשה דנון, זוג רופאים. אמו עסקה ברפואת נשים, ואביו היה רופא משפחה. הוריו היו ציונים, ובשנת 1925 עלו לארץ ישראל עם שלושת ילדיהם (נורה, דוד ואידה) והתיישבו בתל אביב. המשפחה השתייכה לזרם הרוויזיוניסטי (ובהמשך לתנועת החרות). דנון למד מכיתה א' ועד סוף לימודיו התיכוניים בארבעה בתי ספר, שהאחרון בהם היה גימנסיה בלפור בלב תל אביב. בין חבריו לכיתה היו עמיחי פאגלין (לימים קצין המבצעים של אצ"ל ויועץ ראש הממשלה לענייני טרור), אליהו בית צורי (מעולי הגרדום) ועוזי אורנן.
קורות חייו > פעילותו באצ"ל

מיד אחרי סיום לימודיו בגימנסיה הצטרף לאצ"ל, שם קיבל את הכינוי "אהוד". בזמן הפילוג בין אצ"ל ללח"י התלבט לאיזה מחנה להצטרף, פרש מפעילות, עבר לזכרון יעקב, עבד בכרם ועסק בציור, שבו ראה את מקצועו העתידי. בשנת 1942 חזר לאצ"ל ועמו הצטרפו גם חבריו עמיחי פאגלין ואליהו בית צורי. לפרנסתו עסק במכונאות רכב ואחר כך במכניקה עדינה. במסגרת פעילותו באצ"ל סיים "קורס סגנים", עסק בהדרכה בשוני ובהמשך מונה למפקד ביחידות מחץ (ה"ים"). עם הכרזת המרד על ידי מנחם בגין השתתף דנון בפעולות הראשונות נגד הבריטים, ונשלח לביירות לנסות להשיג נשק מאנשי "צרפת החופשית". באחת הנסיעות, בעיצומה של תקופת "הסזון", נעצר והועבר לבית הסוהר ביפו, ובהמשך למחנה המעצר בלטרון. מאחר שנעצר על פי הלשנה בלבד, ולא היו נגדו כל הוכחות, הצליח אביו לשחררו ממעצר כעבור שבעה חודשים על ידי כך שרשם אותו כסטודנט לרפואה באוניברסיטת ז'נבה, והוא נסע ללמוד.
בסוף שנת 1947 הפסיק את לימודיו וחזר לפעילות באצ"ל. עסק באיסוף נשק בצרפת, והיה מפקד הבסיס שהכין את הפלגתה של האונייה "אלטלנה". נשלח לתוניס לארגן הגנה עצמית בקרב הקהילה היהודית. מספר חודשים אחרי הפגזתה של "אלטלנה" בחוף תל אביב, שב ללימודיו.
קורות חייו > לימודי רפואה

דנון הגיע לבית הספר לרפואה בז'נבה ב-31 בדצמבר 1945, באיחור לסמסטר הראשון של שנת הלימודים, בשל הפעילות באצ"ל וללא כל ידיעה בשפה הצרפתית. למרות נתוני פתיחה אלה, כבר בשנת הלימודים השנייה התחיל לעסוק במחקר, שתוצאותיו פורסמו בכתבי עת מדעיים בין השנים 1948 ו-1950. בשובו למחקר מצא שפרטי מבנה של מערכת עצבים שחקר אינם ניתנים לזיהוי באמצעות המיקרוסקופ המקובל, עקב יכולת רזולוציה מוגבלת של המיקרוסקופ האופטי. הוא פנה למכון לפיזיקה שבו עסקו במחקר בעזרת מיקרוסקופ אלקטרוני, שם הוסבר לו כי הקושי בשימוש במיקרוסקופ אלקטרוני לצרכיו נעוץ בקושי לחתוך פרוסות דקות של רקמה. וכך החל לפתח את מיקרוטום (מכשיר לחיתוך פרוסות רקמה דקות ביותר) לשימוש במיקרוסקופ האלקטרוני. על פיתוח מכשיר זה זכה בפרס עבודת הדוקטור של אוניברסיטת ז'נבה.
קורות חייו > היחידה לפינוי בהיטס

עם תום לימודיו ב-1953 חזר לישראל והחל שירות חובה בחיל האוויר. בשנת 1954 קיבל ממפקד חיל האוויר, דן טולקובסקי, פקודה להקים את היחידה לפינוי רפואי בהיטס (ירפ"א 386) ומונה כמפקדהּ. במבצע קדש עסק בפינוי נפגעים בהיטס, ומיד אחר כך החל בתרגול של פינוי נפגעים במסוקים. במלחמת ששת הימים השתתף בפינוי נפגעים בהיטס בכל החזיתות; במלחמת התשה השתתף בפינוי נפגעים באזור תעלת סואץ ופיתח מכשיר המאפשר לבדוק את פעילות הלב של הפצוע בתנאי שדה כדי לגלות אם הפצוע עדיין בחיים; ובמלחמת יום הכיפורים השתתף בפינוי נפגעים בהיטס והיה במטוס הראשון שנחת מעבר לתעלה לצורך פינוי נפגעים. מיד אחרי המלחמה ביטל את תוכנית הנסיעה המתוכננת למטרות מחקר מדעי בארצות הברית והתגייס לשנת שירות בחיל האוויר במטרה לשפר את מערך פינוי הנפגעים בהיטס. על פעילותו בשנה זו הוענק לו בשנת 1978 פרס חיל האוויר.[דרוש מקור]
קורות חייו > פרסים והוקרה

בשנת 1977 הציע בגין לדנון להיות מועמד לנשיאות המדינה, אולם לאחר התייעצות בעניין זה בעמיתו ממכון ויצמן, הנשיא אפרים קציר, הגיע דנון למסקנה כי מוטב לו שידבק בעיסוקו המדעי.
בשנת 1989 הוענק לו פרס האגודה הבינלאומית לחקר הזקנה (פרס Sandoz).
בשנת 1998, שנת היובל למדינה, העניק לו המסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי אות הוקרה על "מפעל חיים בשרות הרעיון הלאומי ומדינת ישראל ועל תרומתו בתחום המדע".
קורות חייו > ציור

דנון למד ציור אצל אהרן אבני, מייסדו של מכון אבני. לאורך כל חייו עסק בציור, גם במעצר בלטרון, גם בבית הספר לרפואה בז'נבה, בטיולים, במילואים ובכל מקום בו היה במסגרת עבודתו כמדען. אחדים מציוריו הוצגו במסגרת תערוכות שנערכו במוסדות המחקר והרפואה שבהם עבד. בשנת 2011 העלה תערוכת יחיד בגלריית "הפואייה" בפתח תקווה בשם "שבעים שנות ציור" .
קורות חייו > משפחתו

דנון היה נשוי שלוש פעמים. רעייתו הראשונה הייתה מתילדה קרים ולזוג נולדה בת אחת. לו ולרעייתו השנייה נולדו שני ילדים.
יחסי אוזבקיסטן–אזרבייג'ן

| יחסי אוזבקיסטן–אזרבייג'ן |
| --- | --- |
אוזבקיסטן: אזרבייג'ן


אוזבקיסטן: אזרבייג'ן
שטח (בקילומטר רבוע)
447,400: 86,600
אוכלוסייה
36,708,857: 10,367,352
תמ"ג (במיליוני דולרים)
90,889: 72,356
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,476: 6,979
משטר
דיקטטורה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אוזבקיסטן–אזרבייג'ן הם יחסי החוץ שבין רפובליקת אוזבקיסטן לבין הרפובליקה של אזרבייג'ן. לשתי המדינות היסטוריה משותפת שמשתרעת על פני שנים רבות. האוזבקים והאזרים קיימו קשרים היסטוריים הדוקים שכן המנהיגים, התרבות, הדת, המסורת והשפה בין המדינות והעמים משותפת. במשך שנים רבות, שתי המדינות היוו חלק מברית המועצות. עשרות אלפי אזרים מצאו מקלט באוזבקיסטן במהלך דיכוי המוני שאירע בשנות השלושים. כיום, מעל 40,000 אזרים משתתפים באופן פעיל בתחומים החברתיים, הציבוריים והכלכליים בחברה האוזבקית. כמו כן, לאחר רעידת האדמה ההרסנית באוזבקיסטן באפריל 1996, האזרים נתנו את אחת מחבילות הסיוע הגדולות ביותר לאוזבקיסטן, ואזרחי אזרבייג'ן סייעו רבות לשיקום הבירה, טשקנט.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמית ב-2 באוקטובר 1995. מאז 1996, אזרבייג'ן מחזיקה שגרירות בטשקנט, ומאז 1998, אוזבקיסטן מחזיקה שגרירות בבאקו.