stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרי קונדון
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 | האפר של אנג'לה | Angela's Ashes | תרזה קרמודי |  |
| 2000 | חולדה | Rat | מרייטה |  |
| 2001 |  | How Harry Became a Tree | איילין |  |
| 2003 | כנופיית נד קלי | Ned Kelly | קייט קלי |  |
| 2003 | אינטרמישן | Intermission | מלצרית בבית קפה |  |
| 2004 |  | The Halo Effect | ג'ין |  |
| 2005 | ללא מחסום | Unleashed | ויקטוריה |  |
| 2009 | התחנה האחרונה | The Last Station | מאשה |  |
| 2010 |  | The Runway | גרייס תומאס |  |
| 2011 | זה בוודאי המקום | This Must Be the Place | רייצ'ל |  |
| 2013 | דום המינגוויי | Dom Hemingway | מלודי |  |
| 2014 |  | Gold | אליס |  |
| 2015 | הנוקמים: עידן אולטרון | Avengers: Age of Ultron | F.R.I.D.A.Y. | דיבוב |
| 2016 | קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים | Captain America: Civil War | F.R.I.D.A.Y. | דיבוב |
| 2017 | ספיידרמן: השיבה הביתה | Spider-Man: Homecoming | F.R.I.D.A.Y. | דיבוב |
| 2017 | שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי | Three Billboards Outside Ebbing, Missouri | פמלה |  |
| 2018 | הנוקמים: מלחמת האינסוף | Avengers: Infinity War | F.R.I.D.A.Y. | דיבוב |
| 2018 |  | Bad Samaritan | קייטי |  |
| 2019 |  | Dreamland | אוליביה אוונס |  |
| 2022 | רוחות אינישרין | The Banshees of Inisheri | שיבון סוילאבהאיין |  זוכת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה  זוכת פרס האקדמיה האוסטרלית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה הבינלאומי לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2023)  מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר  מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע  מועמדת לפרס סטלייט לשחקנית המשנה הטובה ביותר  מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אנ') (2023) |
| 2024 | שחייה לילית | Night Swim | איב וולר |  |
| 2024 | ארץ החטאים (אנ') | In the Land of Saints and Sinners | דורין |  |
| 2025 | חלומות רכבת (אנ') | Train Dreams | קלייר |  |
| 2025 |  | F1 | קייט |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 | בליקיסאנג'ל | Ballykissangel | מייריד ריילי | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2004 |  | Born and Bred | ניב קופר | בפרק "Something Old" |
| 2005–2007 | רומא | Rome | אוקטביה | סדרת טלוויזיה |
| 2010 | חמישה ימים | Five Days | הנזירה שיבון דול | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2011–2012 |  | Luck | רוזי | סדרת טלוויזיה (8 פרקים) |
| 2013–2014 | המתים המהלכים | The Walking Dead | קלרה | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2014 | להאמין | Believe | ד"ר זואי בויל | סדרת טלוויזיה (10 פרקים) |
| 2015–היום | סמוך על סול | Better Call Saul | סטייסי ארמנטראוט | סדרת טלוויזיה |
| 2016 |  | Brace for Impact | סופיה גילקרייסט | סרט טלוויזיה |
| 2017 | צוענייה | Gypsy | מליסה סאגרייבס | סדרת טלוויזיה |
| 2018 | נשים על הקצה | Women on the Verge | לורה | מיני-סדרה |
| 2022 | ריי דונובן: הסרט | Ray Donovan: The Movie | מולי סאליבן | סרט טלוויזיה של שואוטיים |
| 2024 | מלחמת הכוכבים: צוות שלד | Star Wars: Skeleton Crew | פארה | סדרת טלוויזיה של דיסני+ (5 פרקים) |
הערות שוליים

↑  "Kerry Condon". אורכב מ-המקור ב-23 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Theater Review: Terrorism Meets Absurdism in a Rural Village in Ireland". Nytimes.com. 2006-02-28. נבדק ב-2012-07-02.
↑  "That Irish accent in Avengers Age of Ultron is actress Kerry Condon!". Irish Examiner. 23 באפריל 2015. ארכיון מ-3 במאי 2015. נבדק ב-26 באפריל 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Who's the Irish woman in the new series of the Walking Dead?". אורכב מ-המקור ב-19 באוקטובר 2013. נבדק ב-19 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| זוכות פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה |
| --- | --- | --- |
| 1968–1979 | בילי וייטלו (1968) • סיליה ג'ונסון (1969) • סוזאנה יורק (1970) • מרגרט לייטון (1971) • קלוריס ליצ'מן (1972) • ולנטינה קורטז (1973) • אינגריד ברגמן (1974) • דיאן לאד (1975) • ג'ודי פוסטר (1976) • ג'ני אגאטר (1977) • ג'רלדין פייג' (1978) • רייצ'ל רוברטס (1979) |  |
| 1982–2000 | מורין סטייפלטון/רואהני האטאגאדי (1982) • ג'יימי לי קרטיס (1983) • ליז סמית' (1984) • רוזנה ארקט (1985) • ג'ודי דנץ' (1986) • סוזן וולדרידג' (1987) • אולימפיה דוקאקיס (1988) • מישל פייפר (1989) • וופי גולדברג (1990) • קייט נליגן (1991) • מירנדה ריצ'רדסון (1992) • מרים מרגוליס (1993) • קריסטין סקוט-תומאס (1994) • קייט וינסלט (1995) • ז'ולייט בינוש (1996) • סיגורני ויבר (1997) • ג'ודי דנץ' (1998) • מגי סמית' (1999) • ג'ולי וולטרס (2000) |  |
| 2001–היום | ג'ניפר קונלי (2001) • קתרין זיטה-ג'ונס (2002) • רנה זלווגר (2003) • קייט בלאנשט (2004) • טנדי ניוטון (2005)  ג'ניפר הדסון (2006) • טילדה סווינטון (2007) • פנלופה קרוז (2008) • מוניק (2009) • הלנה בונהם קרטר (2010) • אוקטביה ספנסר (2011) • אן האת'וויי (2012) • ג'ניפר לורנס (2013) • פטרישה ארקט (2014) • קייט וינסלט (2015) • ויולה דייוויס (2016) • אליסון ג'ני (2017) • רייצ'ל וייס (2018) • לורה דרן (2019)  • יון יו-ג'ונג (2020) • אריאנה דבוז (2021) • קרי קונדון (2022) ‏•‏‏ דאווין ג'וי רנדולף (2023) ‏•‏‏ זואי סלדנה (2024) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2022: ג'ודי דנץ' – בלפסט | פרס האקדמיה האוסטרלית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה הבינלאומי – שחקנית המשנה הטובה ביותר   2023: קרי קונדון – רוחות אינישרין  | הבא: |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429953305171  BNE: XX5310560  GND: 142514586  ISNI: 0000 0000 8452 4266  LCCN: no2007074422  NKC: xx0040254  SUDOC: 161753604  VIAF: 23149066630565602354   WorldCat (עם VIAF): 23149066630565602354
חיים לוי (מוזיקאי)

| --- | --- |

חיים לוי
 לידה:  2 באוגוסט 1959 (בן 65) חיפה, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1981
 מקום לימודים:  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
 סוגה:  מוזיקה ישראלית
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 
חיים לוי (‏נולד ב־2 באוגוסט 1959) הוא גיטריסט, מפיק מוזיקלי, מלחין, מעבד מוזיקלי וזמר ישראלי.
ביוגרפיה

חיים לוי נולד ב-1959 בחיפה, לאביו יעקב שעלה ממרוקו ולאמו בלהה, דור 12 בישראל. למד בבית הספר אליאנס בחיפה ובמשך שנות לימודיו הפיק מוזיקלית את כל אירועי התרבות בבית הספר.
שירת בצה"ל בחטיבת גולני בגדוד 13 כלוחם והשתתף במלחמת לבנון הראשונה.
קריירה

מגיל 12 למד בחיפה אצל אפרי אליפז ולאחר השחרור מהצבא למד אצל חיים אסולין באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. את השכלתו כמעבד השלים אצל מורים פרטיים לתזמור ולכן עסק בנגינת פלמנקו במשך תקופה מסוימת. בירושלים הכיר את הזמרת רוחמה רז ושימש כמלווה שלה כחמש שנים
ב-1985 הקים עם שותפים חברת הפקות ועבר לתל אביב.
בין השנים 1989 – 1995 עבד עם הזמרת רונית אופיר והמפיק אמנון ברנזון והפיק עבורם את האלבומים "צריך לחזור" (משירי נתן יהונתן), "3000 לירושלים", "על יפי נערים" (אלבום שירי זיכרון לחללי מערכות ישראל), "שירים ממיטב הזמר העברי א'" וקלטת וידאו מצליחה – "שיר ארץ".
ב-1990 הפיק לזמרת רומי הלחמי אלבום מקורי ומיוחד בשם "בערך בגובה רב" שזכה לביקורות מצוינות. מלבד ההפקה המוזיקלית הלחין את כל שירי האלבום. השירים הזכורים: שיר דרך, בערך בגובה רב, יש לפעמים ועוד.
ב-1992 הפיק דיסקים רבים של שירי ילדים.
ב-1993 הקים יחד עם מירן אפשטיין, נגן כלי נשיפה את "צמד נגטיב" שהופיע בהצלחה רבה בישראל ומחוצה לה, וכן הוציא מספר סינגלים לרשתות הרדיו.
בין השנים 1997 – 2005 עבד עם המפיק, הזמר ומספר הסיפורים, דודו אלהרר וביחד הופיעו בתיאטרון הבימה עם המופע "אלף שירים ושיר" משירי נעמי שמר ובתיאטרון הקאמרי במופע שירים וסיפורים.
משנת 2000 עוסק חיים לוי בניהול מוזיקלי של להקות זמר נוער ובוגרים וכן בהופעות ושירה בציבור במועדוני זמר.
חיים אישיים

התגורר שנים רבות בראשון לציון ומאז 2018 מתגורר בבאר יעקב.
נשוי לאורית ולהם שלושה בנים.
הערות שוליים

↑  "מי, מה, מתי", מעריב, 1 בנובמבר 1985.
↑  אלי אלון, סיפור חייו של אמנון ברנזון, קפה דה-מרקר, 8 בינואר 2015.
↑  פרטי האלבום "בערך בגובה רב" מתוך מאגר הספרייה הלאומית
↑  אמנים משתתפים במופע למען "הומוריקה", באתר ynet, 14 ביוני 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007516729105171  VIAF: 1348158070666508780003   WorldCat (עם VIAF): 1348158070666508780003
שמעון פרץ (רב)

ערך זה עוסק ברב וראש ישיבה. אם התכוונתם לאישים נוספים בשם זה, ראו .
| --- | --- |

הרב שמעון פרץ, יום העצמאות תשפ"ב
 לידה:  7 בספטמבר 1975 (בן 49) ב' בתשרי תשל"ו ישראל 
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  ישיבת נתיב מאיר, ישיבת מרכז הרב, כולל ישיבת הר עציון
 מקום מגורים:  קריית גת
 מקום פעילות:  קריית גת
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  ספרות תורנית, תנ"ך, תלמוד
 רבותיו:  הרב יוסף אביקסיס (סבו), הרב אברהם שפירא, הרב שלמה לוי, הרב יהושע צוקרמן,
 חיבוריו:  רשפי דת, סדרת מועדי קדשך, סדרת חיי אורה, סדרת להודות ולהלל, קדיש, ואהבת, כולנו כאחד, ובתורתו יהגה (על הש"ס), חטא העגל ופרה אדומה, ירושלים של זהב, פירוש על אורות המלחמה, ביאור למלחמת הדעות והאמונות, עוד יוסף חי.
 בת זוג:  תהילה
 מספר צאצאים:  7
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה, רב בית כנסת
 
הרב שמעון פרץ (נולד בב' בתשרי ה'תשל"ו, 7 בספטמבר 1975) הוא ראש ישיבת ההסדר הגבוהה קריית גת, רב בית הכנסת "משכן יעקב" בשכונת רובע הבנים בקריית גת, ורב קהילת 'באר אורה'.
ביוגרפיה

שמעון פרץ נולד בישראל וגדל בקריית גת, מוצא משפחתו ממרוקו. הרב פרץ למד בבית הספר היסודי יורה דעה שבעיר, ובישיבת נתיב מאיר שבירושלים. לאחר סיום לימודיו בישיבה התיכונית, עבר ללמוד בישיבת מרכז הרב במשך שמונה שנים, במהלכן שירת בצה"ל בחיל התותחנים, ולמד חמש שנים נוספות בכולל בישיבת הר עציון, אצל הרב שלמה לוי.
לאחר סיום לימודיו בישיבת הר עציון, חזר לעיר הולדתו קריית גת, ושם, בשנת תשס"ו, סייע לרב שלמה לוי לייסד את ישיבת ההסדר הגבוהה קריית גת. הרב פרץ לימד מספר שנים בישיבה כר"מ וכסגן ראש הישיבה, ובשנת תשע"ה, מונה על ידי הרב שלמה לוי לתפקיד ראש הישיבה.
הרב פרץ נשוי לתהילה ואב לשבעה. מתגורר בקרית גת ומשמש, בנוסף לתפקידיו כראש ישיבה, בתפקיד רב בית הכנסת משכן יעקב שבעיר, ורב קהילת הישיבה 'באר אורה'.
השקפתו > שיטתו החינוכית

הרב פרץ דוגל בגישת "תורה עם אהבה". על פי דרכו של ר' עקיבא וקביעתו כי "ואהבת לרעך כמוך רבי עקיבה אומר זהו כלל גדול בתורה". הרב פרץ רואה חשיבות גדולה בחירות כבסיס לצמיחת ועיצוב האישיות של התלמיד על דברי חז"ל לפיהם "אֵין אָדָם לוֹמֵד תּוֹרָה אֶלָּא מִמָּקוֹם שֶׁלִּבּוֹ חָפֵץ".
השקפתו > דעותיו בנושאים ציבוריים > אחדות והרבנות הראשית

הרב פרץ שם דגש על אחדות בתוך עם ישראל ובפרט בתוך הציבור הדתי והחרדי. הרב פרץ פועל ודוחף לכבוד הדדי ושיתוף פעולה בין הציבור החרדי לציבור הדתי לאומי, ובתוך הציבור הדתי לאומי בין גווניו השונים. הרב פרץ הולך על פי הנהגותיו של מרן הרב צבי יהודה ועל פי הנהגותיו הציבוריות של מרן הרב אברהם שפירא, בו הוא רואה כמורו ורבו יחד עם הרב שלמה לוי. הרב פרץ נמנה עם הרבנים השמרניים אך מתנגד להחרמת רבנים או ספרים.
בנוסף, הרב פרץ רואה חשיבות גדולה בהליכה אחרי פסקי הרבנות הראשית לדורותיה בכל העניינים הציבוריים, כמו אמירת הלל ביום העצמאות וכדומה.
הלכות ציבור
הרב פרץ סובר כי אין לפרסם פסקים בהלכות ציבור כדעת יחיד (כלומר לפסוק כאשר הרב הפוסק הוא היחיד הסובר כך, בניגוד לדעת רוב ככל הפוסקים). לשיטתו ההשלכות הנובעות מפרסום פסק יחיד בהלכות ציבור הן נרחבות, ועל כן יש להימנע מכך. במקביל, הרב פרץ מתנגד באופן עקרוני להחרמת ספרים של רבנים הפועלים באופן שנוי במחלוקת.
עלייה להר הבית
הרב פרץ מתנגד לעלייה להר הבית, מהטעם שאין ללכת נגד פסיקתה של הרבנות הראשית לישראל בעניין, ונגד רוב הרבנים האוסרים על כך. הרב פרץ מציין כי אם רבו של אדם מתיר לו לעלות אז יכול, אבל ככלל אין ללכת נגד פסיקה של הרבנות הראשית לישראל. מטעם זה הרב גם מתנגד לביצוע שינויים קיצוניים במערכי הדת בישראל ללא הסכמת הרבנים הראשיים, לדוגמה רפורמות בכשרות ובגיור.
ספריו

רשפי דת (תשס"ב) - חידושים ועיונים בתורה על פי יסודות חז"ל והמפרשים (שני כרכים).
חיי אורה - אסתר (תשס"ט) - חידושים ועיונים במגילת אסתר.
חיי אורה - רות (תשס"ט) - חידושים ועיונים במגילת רות.
חיי אורה - שיר השירים (תשפ"ה) - חידושים ועיונים במגילת שיר השירים.
ואהבת (תשע"ב) - מהות אהבת ישראל ודרכים להשגתה.
עוד יוסף חי (תשפ"א) - קווים לדמותו של הרב יוסף אביקסיס.
להודות ולהלל - חנוכה - (תשע"ו) - מאמרים ושיחות על חג החנוכה ומצוותיו, וביאור מעמיק לתפילת על הניסים.
להודות ולהלל - פורים (תשע"ז) - מאמרים ושיחות על חג הפורים ומצוותיו
ירושלים של זהב (תשע"ז) - סיפור חייו של ר' עקיבא, מותו מעשיו ומרד בר כוכבא.
ובתורתו יהגה (תשע"ט) - עיונים וחידושים בסוגיות בבבא מציעא ובבבא קמא.
כולנו כאחד (תשע"ט) - בניין מידת האהבה והעצמת הקשר הזוגי.
קדיש (תשפ"א) - התעמקות בקדיש וביאור מילולי ורעיוני שלו.
מועדי קדשך - יום כיפור (תשפ"א) - יום כיפור בתקופת המקדש.
מועדי קדשך - ראש השנה וצום גדליה (תשפ"ב) - ראש השנה, ימי התשובה ותקיעה בשופר.
מועדי קדשך - סוכות (תשפ"ב) - מהות חג הסוכות שמיני עצרת ושמחת תורה.
להודות ולהלל - יום העצמאות ויום ירושלים (תשפ"ב) - בירורים הלכתיים ורעיוניים בימים קדושים אלו
להודות ולהלל - פסח (תשפ"ב) - מאמרים ושיחות לחג הפסח וביאור להגדה של פסח
חטא העגל ופרה אדומה (תשפ"ב) - פרה אדומה ותיקון העולם שבה, התעמקות בסוד הטהרה.
אורות המלחמה (תשפ"ב) - ביאור לאורות המלחמה של מרן הראי"ה.
מלחמת הדעות והאמונות (תשפ"ב) - ביאור למאמר בשם זה של מרן הראי"ה.
הערות שוליים

↑  ישיבת ההסדר גבוהה קרית גת, צוות הישיבה
↑  תלמוד ירושלמי מסכת נדרים פרק ט' הלכה ד'
↑  מסכת עבודה זרה דף י"ט עמ' ב'
↑  ישיבת ההסדר גבוהה קרית גת, ספרי הישיבה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450623005171  LCCN: n2017038504  VIAF: 15149912544506211860   WorldCat (עם VIAF): 15149912544506211860
מלכות המשנה של פרו

| --- | --- |

 מלכויות המשנה באימפריה הספרדית באמריקה במאה ה-18.
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 ראש הרשות המבצעת:  Viceroy of Peru 
 שפה נפוצה:  ספרדית (דה פקטו)
 עיר בירה:  לימה   קוסקו (1821–1824)
 רשות מחוקקת:  מועצת האינדים 
 גאוגרפיה
 יבשת:  אמריקה הדרומית 
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך הקמה:  1542
 פירוק:   
 קרב אייקוצ'ו:  9 בדצמבר 1824
 ישות קודמת:  בילקבמבה   ממשל קסטיליה החדשה   ממשל טולדו החדשה   פרובינציה של טיירה פירמה   ממשל של אנדלוסיה החדשה
 ישות יורשת:  פרו פרו   ספרד 1785 מלכות המשנה של גרנדה החדשה   מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה   צ'ילה צ'ילה
 דמוגרפיה
 דת:  נצרות קתולית
 כלכלה
 מטבע:  פסו   ריאל ספרדי קולוניאלי
 שונות
 
 
מלכות המשנה של פרו (בספרדית: Virreinato del Perú) הייתה מלכות משנה שכללה, במהלך רוב התקופה הקולוניאלית באמריקה הספרדית, את השטח שהיה תחת שליטת האימפריה הספרדית ביבשת אמריקה הדרומית, להוציא את החוף הקריבי של ונצואלה, שנשלט מסנטו דומינגו. בירת מלכות המשנה הייתה לימה. מלכות המשנה נוסדה בשנת 1541 והתפרקה בשנת 1821, עת השיגה פרו את עצמאותה. במהלך שנות קיומה הייתה זו מלכות המשנה העשירה והחזקה ביותר בנחלות הספרדיות באמריקה, בעיקר הודות למכרות הכסף העשירים של פוטוסי.
בחלוף השנים חל פיחות בעוצמתה של מלכות המשנה. בתקופת איחוד הכתרים של ספרד ופורטוגל, בין השנים 1580 ו-1640, איבד חוזה טורדסיאס, אשר חילק את תחומי ההשפעה בין שתי המעצמות, מחשיבותו, והפורטוגלים התפשטו מערבה, על חשבון מלכות המשנה של פרו. מאוחר יותר, כחלק מהרפורמות המנהלתיות באימפריה במסגרת הרפורמות הבורבוניות, הוקמו מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה (1776) ומלכות המשנה של גרנדה החדשה (1717, הוקמה מחדש ב-1739) אשר נקרעו משטח מלכות המשנה של פרו. הקמת מלכויות משנה חדשות אלו צמצמה את מלכות המשנה של פרו, בקירוב לשטחה של מדינת פרו המודרנית, וערערה את משקלה הרב של לימה באימפריה. דעיכת המכרות וייצור הטקסטיל האיצו מגמה זו.
בשנת 1798 הוסדר באופן מוחלט מעמדה של הקפיטניה חנרל של צ'ילה כעצמאית  ממלכות המשנה של פרו.
היסטוריה > גילוי ויישוב (1542–1643)

לאחר הכיבוש הספרדי של ממלכות האינקה (1532–1537) הוקמה בפרו האאודיינסיה הראשונה. בשנת 1542 ייסד הכתר את מלכות המשנה של קסטיליה החדשה, אשר שינתה את שמה זמן קצר לאחר מכן למלכות המשנה של פרו. בשנת 1544 מינה קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את בלאסקו נונייס דה ולה (Núñez de Vela) כמשנה למלך הראשון של מלכות המשנה. בשנת 1572 ביצע המשנה למלך פרנסיסקו דה טולדו בדיקה קפדנית של מלכות המשנה ובעקבותיה יישם רפורמות מרחיקות לכת וארגן מחדש את מלכות המשנה.
פרנסיסיקו דה טולדו, שהיה מנהלן מוכשר, הקים בית משפט אינקוויזטורי, שבר את כוחם של האנקומנדרוס (בעלי האנקומיינדס – מענקי קרקע ועבודות שירות שניתנו לקונקיסטאדורים הראשונים תמורה לשירותם), ארגן את מכסות העבודה של המיט'ה וארגן אותה בעיקר סביב מכרות הכסף העשירים שהתגלו לספרדים מספר שנים קודם לכן בפוטוסי. טולדו ביצר את מלכות המשנה, חיזק את הצי הספרדי באזור כנגד שודדי ים, והצליח להכניע את ההתנגדות האחרונה של האינקה, ששרדה תחת פיקודו של טופאק אמארו, הסאפה אינקה האחרון, בעיר וילקבמבה.
במהלך המאה ה-16 התרחבה מלכות המשנה, ונוסדו בה ערים חדשות. בשנת 1573 נוסדה קורדובה (כיום בארגנטינה) ושנה לאחר מכן נוסדו קוצ'במבה וטריחה (Tarija). בין השנים 1580 ו-1640, בתקופת איחוד הכתרים האיבריים, במהלכה שלטה למעשה ספרד בפורטוגל, הפך חוזה טורדסיאס, שחילק את העולם החדש בין שתי המעצמות האיבריות, לחסר משמעות. בו בזמן חקרו הספרדים איים רבים באוקיינוס השקט, כגון גינאה החדשה (1545), איי שלמה (1568) ואיי מרקיז (1595), אולם לא יצרו קשרי מסחר או יישבו אותם.
בשנת 1609 החלה פעילותם המיסיונרית של הישועים בתחום מלכות המשנה עם הקמת המיסיון הראשון. אלו פעלו לניצור האינדיאנים ול"תירבותם". בראשית המאה ה-17 הוקם הקונסולאדו (גילדת הסוחרים) של לימה, שעסקה בכל ענייני הסחר של מלכות המשנה. משנים למלך אחרים עסקו גם הם בביצור מלכות המשנה וחיזוק עוצמתה הצבאית כנגד מעצמות זרות, כמו גם כנגד מרידות פנימיות וכיבוש חלקים נוספים, כגון מלחמת האראוקו שהתחוללה בדרומה של המושבה החדשה שבצ'ילה.
ביום 9 ביולי 1586, פגעה רעידת אדמה בלימה ובקייאו נמלה, וגל הצונאמי שבה בעקבותיה גרם לנזק בקייאו.
היסטוריה > ימי בית הבסבורג האחרונים (1643–1713)

מלכות המשנה התמודדה באופן שוטף עם בעיות ביטחוניות רבות. המשנים למלך הגנו על חוף האוקיינוס השקט מפני סחר בלתי חוקי (בעיקר הברחות בשיתוף עם צרפתים) ומפני התקפות של שודדי ים, או פריבטירים אנגליים והולנדיים. מכיוון שכך בוצרו המבצרים החופיים של ואלדיביה, ולפראיסו, אריקה וקייאו וחומות נבנו סביב לימה (1686) וטרוחיו (Trujillo; 1685–1687). אף על פי כן הצליח הפרייבטיר האנגלי הנרי מורגן להסתער, לתפוס ולבזוז את פנמה סיטי בתחילת 1670. כוחות פרואנים הדפו את התקפותיהם של פרייבטירים אנגלים אחרים עד להסכם אוטרכט בשנת 1713, אשר אפשר לסוחרים אנגליים לסחור ביריד בפורטובלו.
בעיות ביטחון אימו על מלכות המשנה גם מבפנים, שכן מרידות רבות אירעו בתקופה זו. בשנת 1656 מרד פדרו בואורקס (Bohórquez), הכתיר עצמו כ"אינקה" של האינדיאנים בני הקלצ'אקי (Calchaquí) והצית מרידת אינדיאנים; בין השנים 1665 ו-1668 מרדו בעלי המכרות העשירים חוסה וגספר סלסדו (Salcedo) כנגד הממשלה הקולוניאלית; אנשי הכמורה התנגדו למינויים של הגמונים מספרד; מרידת עבדים פרצה באסיינדה של אואצ'יפה דה לימה (Huachipa de Lima), והמשנה למלך עצמו נדרש לדיכוייה. נוסף על כל אלו הכו במלכות המשנה שתי רעידות אדמה קשות (1655 ו-1687) והותירו אחריהן גל של מגפות.
עם זאת הוסדרו הבטים שונים של מלכות המשנה. העבודה באוברחס (Obraje), מפעלים מקומיים שייצרו בעיקר, אך לא רק, מוצרי טקסטיל, הוסדרה בחוק בשנת 1664; המיטבעה של לימה הופעלה מחדש לאחר שנסגרה בשנת 1572; ייצור הכסף במכרות של פוטוסי סן ניקולאס (San Nicolás), קוחטאמבו (Cojatambo) ואואנקבליקה (Huancavelica) הואץ; הוטלה הגבלה על ייצורם של משקאות אלכוהוליים (Aguardiente) ואלו מוסו במס כבד.
כמו כן הושלמה בנייתם של כנסיית לוס דסאמפאראדוס (Los Desamparados;1672), כנסיית לה בואנה מוארטה (La Buena Muerte) ומנזר מינימוס דה סן פרנסיסקו דה פאולה (Mínimos de San Francisco de Paula) והם נפתחו. כמו כן נבנו בתי החולים של אספיריטו סנטו (Espiritu Santo) וסן ברתולומה (San Bartolomé).
היסטוריה > הרפורמות הבורבוניות (1713–1806)

לאחר מלחמת הירושה הספרדית החלו המלכים בני בית בורבון ברפורמות שונות בכל רחבי האימפריה הספרדית, אשר הקיפו את כל תחומי החיים ותכליתן הייתה לייעל את השליטה באימפריה ולהתאימה לרוח עידן האורות שנשבה באירופה. רפורמות אלו, שנודעו בשם "הרפורמות הבורבוניות", החלו תחילה בספרד עצמה, ולאחר מכן, בעיקר תחת שלטונו של קרלוס השלישי, ביתר שאת בנחלותיה הקולוניאליות באמריקה.
במסגרת הרפורמות המנהליות נקרעו בשנת 1717 האאודיינסיות של בוגוטה, קיטו ופנמה ממלכות המשנה של פרו ויצרו מלכות משנה חדשה: מלכות המשנה של גרנדה החדשה. מלכות המשנה החדשה לא החזיקה מעמד ופורקה בשנת 1724, אולם הוקמה מחדש בשנת 1739. כמה עשורים מאוחר יותר, בשנת 1776, נקרע חלקה הדרום מזרחי של מלכות המשנה על מנת להקים את מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, שהשתרעה על השטח המצוי כיום תחת המדינות המודרניות של בוליביה, פרגוואי, אורוגוואי וארגנטינה. חוזה טורדסיאס הוחלף בהסכם מדריד בשנת 1750 אשר העניק לאימפריה הפורטוגזית את השטחים בהם שלטה באמריקה הדרומית, גם ממערב לקו שנקבע בחוזה טורדסיאס. המשנים למלך בתקופה זו ארגנו מחדש את מלכות המשנה, ששטחה הצטמצם משמעותית בעקבות שינויים אלו, וחילקו אותה לשבע אינטנדנסייס, שטחי משנה מנהליים שבראשם עמד מנהלן, אינטנדנטה, שדיווח ישירות למלך, ולא למשנה למלך.
בו בזמן הוקמו מוסדות שונים שנועדו להבטיח מסחר יעיל ורווחי יותר, כגון ה-"Junta Superior de Comercio" וה-"Tribunal de Minería". גם בית המכס הראשון נבנה בקייאו באותה העת, וכן זירת השוורים הראשונה בלימה.
תגובות האינדיאנים המקומיים לרפורמות הבורבוניות לא פסחו על מלכות המשנה של פרו. במהלך המאה ה-18 לבדה התחוללו במלכות המשנה 14 מרידות רחבות היקף בהרי האנדים. על אלו ניתן למנות את מרידותיהם של חואן סנטוס אטאולפה (Juan Santos Atahualpa) בשנת 1742; שלוש המרידות של ראשית שנות השמונים של המאה ה-18, אלו של טופאק אמארו השני (Túpac Amaru), תומאס קטארי (Tomás Katari) וטופאק קטארי. אמנם היו חלק ממרידות אלו באופן רשמי בתחומי שיפוטה של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, אך הן השפיעו עמוקות על זו של פרו גם כן. לאלה קדמו מרד הקומונרוס בפרגוואי, שהתחולל בין השנים 1721 ו-1732.
בשנת 1767 גורשו הישועים מכלל האימפריה הספרדית, ובכללה גם מלכות המשנה של פרו, שתחת שיפוטה נמצאו אז רוב המיסיונים של הישועים בקרב בני הגוואראני בפאראגוואי.
היסטוריה > סופה של מלכות המשנה (1806–1824)

המשנה למלך שבחלקו נפלה ההתמודדות עם משבר המלוכה הספרדית היה חוסה פרננדו דה אבסקל אי סוסה (Abascal y Sousa). אבסקל הנהיג רפורמות חינוכיות במלכות המשנה, ארגן מחדש את הצבא והתמודד בהצלחה עם מספר מרידות וקנוניות מקומיות. עם פרוץ מלחמות העצמאות של אמריקה הלטינית הייתה מלכות המשנה של פרו למעוז תומכי המלוכה הספרדית באמריקה הדרומית. המרידות רחבות ההיקף של סוף המאה ה-18, להן היה אופי אתני מובהק, היוו תזכורת מתמדת לאליטה הספרדית המקומית לחולשתם בכל הסדר רפובליקני עתידי אחר. מלכות המשנה הצליחה לדכא מספר פרובינציות מורדות, וכן התמודדה עם שטחים שלא היו תחת סמכות שיפוטה, ואת חלק מהן כבשה מחדש, כגון את הקפיטניה חנרל של צ'ילה, ואת הפרובינציות של אלטו פרו מידי מלבות המשנה של ריו דה לה פלטה.
בהדרגה הובסו צבאות מלכות המשנה בידי המורדים. בתחילת שנת 1817 חצה צבא האנדים את הרי האנדים וכבש את צ'ילה. ביום 8 בספטמבר 1820 נחתה בחוף פראקאס (Paracas), ליד העיר פיסקו (Pisco) שמדרום ללימה, משלחת שאורגנה בצ'ילה. ב-21 ביולי 1821 כבשה המשלחת את לימה, וחוסה דה סן מרטין אשר היה מפקדה של המשלחת, הכריז על עצמאותה של פרו ביום 28 ביולי אותה השנה. המשנה למלך חוסה דה לה סרנה אה אינוחוסה (Serna e Hinojosa) נסג לחאוחה (Jauja), ולאחר מכן לקוסקו.
ביום 26 ביולי 1822 נפגשו סן מרטין וסימון בוליבר לפגישתם ההיסטורית בגואיאקיל. פרטי אותה פגישה אינם ידועים, אולם לאחריה חזר סאן מרטין לארגנטינה, ואילו בוליבר המשיך והנהיג את תומכי העצמאות לניצחונותיהם הסופיים כנגד המלוכנים באלטו פרו. בספטמבר 1823 הגיע בוליבר ללימה, מלווה באנטוניו חוסה דה סוקרה, על מנת לתכנן את מתקפתם על המלוכנים.
בפברואר 1824 זכו המלוכנים להחזיק שנית בלימה, אם כי באופן זמני בלבד. בוליבר ארגן את צבאו בטרוחיו (Trujillo) ומשם צעד לקראת קרב עם המלוכנים תחת פיקודו של חוסה דה קנטראק (Canterac). הצבאות נפגשו ביום 6 באוגוסט 1824, במישורים שליד העיר חונין (Junín). המורדים ניצחו את המלוכנים ואלו פינו את לימה בשנית.
ב-7 באוקטובר 1824, עבר הפיקוד על המורדים לידיו של סוקרה, בעקבות צו של הקונגרס של רפובליקת קולומביה הגדולה. לעומתו התרכזו המלוכנים בסביבות העיר אייקוצ'ו (Ayacucho), בה נערך הקרב האחרון לעצמאות פרו. ב-9 בדצמבר 1824, התחולל קרב אייקוצ'ו במרחק כמה קילומטרים מהעיר במישור "לה קינואה" (Pampa de La Quinua), בקרבת העיירה קינואה. הכוחות המורדים יצאו וידם על העליונה, ובכך נחתמה עצמאותן של פרו ושל אמריקה הדרומית. סוקרה ניצח ולקח בשבי את המשנה למלך לה סרנה, שנפצע, וכן כ־3,000 שבויים נוספים. המלוכנים איבדו כ־2,000 מאנשיהם וצבאם נפוץ. סרנה חתם על כתב כניעה סופי, שוחרר, והפליג חזרה לאירופה.
אף על פי כן המשיכו הספרדים להחזיק באי צ'ילואה, שבדרום צ'ילה, עד 1826, וניסו לכבוש מחדש את נחלותיהם שמעבר לים מספר פעמים, כגון בקרב קייאו, אולם בשנת 1879 הכירו, לבסוף, בעצמאותה של פרו.
חלוקה מִנהלית

מלכות המשנה של פרו הייתה מחולקת בחלוקה מנהלית פנימית למספר אאודיינסיות, יחידה מנהלית עליה הופקד מושל ואשר תאמה את שטח שיפוטה של האאודיינסיה המקומית – בית משפט בעל סמכויות משפטיות ומנהליות מעורבות יחדיו. בתקופת בית האבסבורג חולקה מלכות המשנה לשש אאודיינסיות: פנמה (1538), לימה (1543), סנטה פה דה בוגוטה (1548), צ'רקאס (1559), קיטו (1563) וצ'ילה (1563–1573, 1606). תחת בית בורבון נתווספו שלוש אאודיינסיות חדשות לאלו הקיימות: בואנוס איירס (1661–1672, 1776), קראקאס (1786), וקוסקו (1787).
חלק מאאודיינסיות אלו הוגדרו כ"נשיאויות" (presidencias), שכן נשיא האאודיינסיה היה אחראי על המנהל השוטף שלה, בעוד שסמכויות פוליטיות וצבאיות נשארו בידי המשנה למלך. בפועל, המרחק הרב והתקשורת האיטית העניקו לנשיאים מרחב תמרון רחב למדי, בעיקר בעת מצוקה שדרשו יכולת הכרעה מהירה. חלק מהאאודיינסיות הוגדרו כקפיטניה חנרל, בהן הייתה למושל, שהיה גם נשיא האאודיינסיה, סמכות רבה יותר, והכפיפות למשנה למלך הייתה להלכה בלבד, אם כי הדבר היה תלוי בצרכי השעה ובאשיותם של המושל והמשנה למלך באותו הזמן. גרנדה החדשה, ומאוחר יותר צ'ילה וצ'רקאס, היו קפיטניות חנרל שכאלו.
בשנת 1784, כחלק מהרפורמות הבורבוניות, חולקה מלכות המשנה לאינטנדנסיות (intendencia). האינטנדנט, שלרוב היה פנינסולרי, זכה לסמכות מרובה ולקשר ישיר עם המלך בפועל, גם אם להלכה עדיין היה כפוף למשנה למלך. אלו נעזרו ב"סובדלגדוס" (subdelgado), אשר גויסו לתפקידם במקום.
ראו גם

אנטוניו דה לה קלנצ'ה – כרוניקן של תחילת המלכות, בספרי הכרוניקה שלו תיאר את כיבוש האימפריה של אינקה על ידי הספרדים ואת המנהגים והמסורות של האינדיאנים המקומיים.
קרב אייקוצ'ו