stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לפקושה
העיר ואתריה

לפקושה שוכנת בגובה של 150 מטר מעל פני הים, בליבו של המישור המשתרע במרכז קפריסין. נחל קנלה דרה (Kanlı dere, או פדיוס) מקיף אותה מצפון וממערב. העיר העתיקה ההיסטורית בנויה בצורת מתחם מבוצר עגול בקוטר של כ-1,500 מטרים, ואחד עשר מגדלי שמירה בולטים ממנו (תוכנית המתחם מופיעה בסמלה של העיר). חמישה מהם נמצאים בלפקושה וחמישה בחלק היווני שמדרום לה. מגדל השמירה האחד-עשר חצוי בין שתי הערים, ושטחה של העיר העתיקה מתחלק בין שתי הערים באופן שווה פחות או יותר. קו הגבול עובר ממזרח למערב, לאורך רחוב ארמו ושדרות באף (Baf Caddesi). מרכזה של העיר הטורקית הוא בכיכר אטאטורק (Atatürk Meydanı) ושדרות גירנה (Girne Caddesi) מובילות ממנה צפונה אל השער המרכזי בחומה הוונציאנית - שער גירנה (Girne Kapısı), הנמצא בצידה הצפוני של העיר העתיקה. מדרום לכיכר אטאטורק שוכן מעבר לדרה המחבר בין שני חלקי העיר. הרבעים החדשים של לפקושה משתרעים במישור שמצפון לעיר העתיקה.
המבנה הבולט ביותר בנופה של העיר הוא מסגד סלימיה (Selimiye Camii). המסגד, ששימש בעבר כקתדרלת סופיה הקדושה, שוכן בליבה של העיר העתיקה. בניית המבנה החלה ב-1209 בסגנון גותי, והסתיימה רק ב-1326. המבנה סבל מהזנחה בשנים שלאחר מכן, ונפגע ברעידות אדמה, והעות'מאנים הסבו אותו למסגד והוסיפו לו את שני המינרטים שבחזיתו המערבית.
מבנה גותי נוסף בעיר הוא מסגד היידארפשה (Haydarpaşa Camii) שהוקם במאה ה-14 ככנסייה המוקדשת לקתרינה הקדושה. כיום משמש המבנה כגלריה לאמנות.
החאן הגדול (Büyük han) נבנה ב-1572, שנה לאחר הכיבוש העות'מאני של העיר. כחאנים אחרים הוא הוקם סביב חצר מרכזית, ו-67 חדריו משתרעים בשתי קומותיו. המבנה שוחזר ומשמש כיום כמוזיאון. חאן נוסף הוא "חאן המהמרים" (Kurmacılar hanı), אשר הוקם בסוף המאה ה-17 ועדיין משמש כבית הארחה.
שרידי הבדסטן (Bedesten) שוכנים מול השוק העירוני (Belediye pazarı) הפעיל. הבדסטן הוקם ככנסייה ביזנטית במאה ה-6, ובמאה ה-14 הוגדל והיה לכנסייה קתולית. במאה ה-15 שב המבנה לשמש ככנסייה אורתודוקסית, אך לאחר מכן הפכו אותו העות'מאנים למחסן תבואה. למרות ההזנחה, שמורים במבנה מצבות מרחבי האי.
בעיר מספר מוזיאונים:
"מוזיאון הברבריות" מנציח את התנכלויות הרוב היווני למיעוט הטורקי באי, בפרט מצד ארגון אאוקה, שפעל מאמצע שנות ה-50 עד אמצע שנות ה-70.
"המוזיאון הטורקי" פועל במבנה מהמאה ה-17, אשר שימש כמשכנו של המסדר הסופיי שייסד ג'לאל א-דין רומי. מסדרי הדרווישים דוכאו ובוטלו על ידי מוסטפא כמאל ב-1926 במסגרת רפורמות אטאטורק, ובמוזיאון מוצגים הקשורים לתרבותם ולהיסטוריה הטורקית של האי בכלל.
ב"ספריית מהמוט השני" 1,700 ספרים וכתבי יד, חלקם בני 700 שנים.
כיכר אטאטורק
המעבר ברחוב לדרה. מבט מלפקושה
סמטה בעיר
ספורט

בליגת העל של צפון קפריסין משחקות מספר קבוצות מלפקושה, יניג'מי אדלן (Yenicami Ağdelen Kulübü), גניילי (Gönyeli Spor Kulübü), גנצ'ליק גוג'ו (Gençlik Gücü Türk Spor Kulübü), קיצ'יק קיימאקלה (Küçük Kaymaklı Spor Kulübü) וצ'טינקאיה טורק (Çetinkaya Türk Spor Kulübü).
ערים תאומות

ללפקושה חמש ערים תאומות, שלוש מהן בטורקיה:
טורקיה אנקרה, טורקיה
טורקיה בורסה, טורקיה
מקדוניה קומנובו, מקדוניה
טורקיה גזיאנטפ, טורקיה
מולדובה קורמט, מולדובה
הערות שוליים

↑  KKTC 2011 Nüfus ve Konut Sayımı [TRNC 2011 Population and Housing Census] (PDF), TRNC State Planning Organization, 6 באוגוסט 2013, p. 16, אורכב מ-המקור (PDF) ב-6 בנובמבר 2013, נבדק ב-1 במרץ 2014 {{citation}}:  (עזרה)
↑  אתר העירייה
גן לאומי ירקון

| --- | --- |

האגם הגדול בתל אפק
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1972
 גוף מנהל:  רשות הטבע והגנים
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  השרון, מחוז ירושלים 
 קואורדינטות:  32°06′50″N 34°55′07″E﻿ / ﻿32.113786°N 34.91865°E﻿ / 32.113786; 34.91865
  (למפת גוש דן מוגדלת) גן לאומי ירקון(למפת גוש דן רגילה) גן לאומי ירקון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גן לאומי ירקון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גן לאומי ירקון
 
מפת הגן הלאומי
צעירים רוחצים בבריכה שנוצרה באחד משיפולי הירקון
מבצר אנטיפטרוס בגן
בריכת הנופרים במקורות הירקון
גן לאומי ירקון הוא גן לאומי המשלב כיום שני אתרים: האחד הוא תל אפק, שהכניסה אליו היא מכביש 483, בין פתח-תקוה לראש העין והשני, מקורות נחל הירקון שהגישה אליו היא מכביש 5 או מכביש 40, דרך הכניסה אל כפר הבפטיסטים. בגן יש אתרים לביקור לצד מרחבי דשא, עצים ומים, לנופש ולבילוי.
אתרים בפארק > תל אפק

אפק הייתה עיר מיושבת למן התקופה הכלקוליתית בארץ ישראל ברציפות כ-5,000 שנה. בתל אפק נמצאים גם שרידי אנטיפטריס, העיר שבנה הורדוס על שם אביו. את המבצר, הנקרא בטעות מבצר אנטיפטרוס, בנה הסולטאן סלים השני במאה השש-עשרה. גם שרידי הבניין שנותרו מרשימים עדיין למראה. בחלק זה של הגן גם מפעל המים, שהקימו כאן הבריטים בשנים 1934-35. המים נשאבו ממעיינות הירקון לירושלים באמצעות צינור שאורכו 60 ק"מ. לשם "דחיפת" המים במעלה ההר הוקמו מספר תחנות שאיבה: בראש העין, בעמק איילון ממערב ללטרון, בשער הגיא וסמוך לכפר הערבי סריס (שואבה). במלחמת העצמאות תפסו העיראקים את תחנת ראש העין והלגיון הערבי פוצץ את התחנה בלטרון. שתי התחנות במעלה ההר חוברו לקו חדש (קו השילוח) שהונח במהירות מאזור חולדה לאורך דרך בורמה.
אתרים בפארק > מקורות הירקון

שני חלקי הגן מתחברים בשביל מסומן, חלק משביל ישראל. בחלקו השני של הגן נמצאים האתרים הבאים:
בית הבטון - בית משאבות הראשון בארץ שנבנה מבטון.
שני גשרי רכבת זה לצד זה. האחד נבנה בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 והעביר מעל לירקון בסמוך לכפר אל מיר את מסילת הרכבת מפתח תקווה לראש העין, כיום לא בשימוש והשני הוקם בשנות ה-90 של המאה ה-20 ומשמש את מסילת הירקון.
ה"פילבוקס" - עמדת שמירה משנת 1937 לצד גשר הרכבת הבריטי בשביל "חיל נוטרי הרכבת", רובם יהודים.
בריכת הנופרים, בריכה חפורה של פרחי מים צהובים בתוך הירקון, בין עצים וצמחי גדת-נחל שונים.
טחנת קמח מן התקופה הרומית, פעלה עד סוף המאה ה-19.
מרכז חקר חינוכי אקולוגי "ירקון".
אתר של"ח המחוזי
לבד ממעיינות ראש העין, מקור נביעתו, ניזון הירקון משלושה יובלים הרריים הנובעים בשומרון ובהרי בנימין - נחל קנה, נחל רבה ונחל שילה, שלושתם נחלי אכזב.
עד להקמת מפעל ירקון-נגב (בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20), היה הירקון נהר שופע, שהיה בכוחו למנוע מעבר מגדתו הדרומית לצפונית (כפי שגילה הצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה). הקרב לצליחת מעברות הירקון מונצח בשלוש אנדרטאות זיכרון לגדותיו.
כיום, אתר מקורות הירקון נמצא בתחום השיפוט של פתח תקווה.
היסטוריה

במאי 1948 השתלט הצבא העיראקי על מחנה הצבא במקום, שזה עתה התפנה מהכוחות הבריטים שעזבו את הארץ. ב-30 במאי 1948 כבשו כוחות אצ"ל את ראש העין, אם כי לא עמדו בפני התקפות הנגד של לוחמי חסן סלאמה, שנעזרו בצבא העיראקי שחל להגיע לאזור ונהדפו באבדות כבדות. 6 חיילי אצ"ל נפלו בקרב זה. האזור נכבש שוב מבצע בתק בלילה שבין ה-11 ביולי ל-12 ביולי 1948. לאחר שגדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני כבש את מגדל אפק פינו העיראקים את ראש העין ללא קרב, לאחר שפיזרו מוקשים והניחו מטעני נפץ במכוני השאיבה של קו המים. הכוחות מנועו את הפעלת המטענים במכוני השאיבה ופינו את המוקשים. בכניסה לפארק אפק יש אנדרטה ל-36 הלוחמים שנפלו בכל קרבות ראש העין ומגדל צדק במהלך מלחמת העצמאות.
לאחר הקמת המדינה האזור סופח לפתח תקווה וכבר בשנת 1951 הוצע להקים במקום פארק עירוני סביב המבצר ומקורות הירקון בשטח של 750 דונם. במקביל החל תכנון פרויקט מפעל ירקון-נגב. התוכנית להקמת הפארק לא יצא לפועל והמקום היה מוזנח במשך שנים רבות. אבנים מהמבצר, שנשמר שלם עד שנות ה-50, נלקחו לשימוש משני וחלק מקירותיו קרסו. הקמת הפארק החלה לבסוף בשנת 1971 על ידי עיריית פתח תקווה ורשות הגנים הלאומיים, במקום תוכנן לבנות בריכת שחייה, אגם ומסעדה. במקביל החלה הקמת פארק מגדל אפק הסמוך שבשטח המוניציפלי של ראש העין.
בשנת 2002 הוכפל שטח הגן עם תוספת של 1,900 דונם, מאזור טחנת אבו רבאח ועד כביש 5, לאורך גדות הירקון. בשטח שהוסף לגן נכללות אדמות הכפר הערבי אל מיר, ששכן במקום עד מלחמת העצמאות, ותושביו, שברחו במהלך הקרבות, לא הורשו לחזור אליו.
פיתוח כפארק מטרופוליני

בשנת 2003 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את תוכנית המתאר המחוזית לנחל הירקון במחוז מרכז (תממ 3/10) ובמחוז תל אביב (תממ 5/2), לפיתוח לאורך הירקון כריאה ירוקה וציר מרכזי לפעילות פנאי ונופש.
בהתאם לתוכנית מפותח פארק מטרופוליני שנמשך לאורכו של הירקון עד למפגש עם פארק הירקון בתל אביב. התוכנית כוללת שטח של כ-29,000 דונמים לאורך הירקון ויובליו. במסגרת התוכנית גם יוקמו ארבעה פארקים עירוניים שונים בשטח כולל של 7,500 דונם (כולל גני יהושע). לאורכו של הירקון צפוים להיפתח מרכזי בילוי ופנאי באזורים הצמודים לערים ושמירת האופי החקלאי בחלקים האחרים. לאורכו של הגן יסללו דרכים להולכי רגל ושבילי אופניים. אתרים ארכאולוגיים והיסטוריים יפתחו מחדש וינגשו לקהל המבקרים. מטרת התוכנית להפוך את הירקון לפארק מטרופולני בדומה לפארק אריאל שרון בסמוך לנחל איילון. מטרה נוספת היא שיקום חלקיו המזוהמים והמוזנחים של הירקון והפיכתם ממפגע סביבתי ואקלוגי לריאה ירוקה. הגן יעבור דרך מועצה אזורית דרום השרון, פתח תקווה, הוד השרון, רמת השרון, בני ברק, רמת גן ותל אביב..
בשנת 2006 אושרה תוכנית להקמת פארק בשטח של 2,000 דונם בסמוך למרכז הטניס ברמת השרון.
בשנת 2018, נחנך פארק ואגם אקולוגי מצפון לירקון וממערב לאזור התעשייה נווה נאמן שבהוד השרון.
ראו גם

מעיינות ראש העין
תעלת עינת
לקריאה נוספת

עזריה אלון, מדריך כרטא, שמורות טבע וגנים לאומיים
הערות שוליים

↑  משה כוכבי, אפק - אנטיפטריס חמשת אלפים שנות היסטוריה, רעננה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989
↑  הירקון והספקת המים באזור תל־אביב, ידיעות עיריית תל אביב, 12 באפריל 1949
↑  מרדכי בר-און, יחסי כוחות במציאות קרבית ומיתוס 'דוד מול גולית' במלחמת העצמאות, ישראל: כתב עת לחקר הציונות ומדינת ישראל, חוברת 20, אביב תשע"ב, 2012, עורך: מאיר חזן
שוחררה ראש העין מכון המים לירושלים - בידינו, מעריב, 30 במאי 1948
↑  ראש-העין נכבשה אך פונתה, הַבֹּקֶר, 31 במאי 1948
↑  נכבשה ראש העין - מכון המים ניצל, המשקיף, 14 ביולי 1948
↑  שלמה רייך, "הך בתותח ויצאו מים" - ביקור בחזית ראש העין-מגדל צדק, על המשמר, 12 באוגוסט 1948
↑  אושר תקציב הפיתוח של פ"ת, על המשמר, 7 באוגוסט 1951
↑  מושלמות התכניות לניצול המים של מעינות הירקון, דבר, 10 במאי 1950
↑  מי זוכר את מבצר אנטיפטרוס, מעריב, 18 בנובמבר 1966
↑  צבי אילן, ההרס בקטע אחד נעצר במקום אחד - ומה במקומות אחרים, דבר, 24 ביוני 1973
↑  שמעון פינס, פארק על שטח 800 דונם יוקם ליד פתח־תקוה, דבר, 20 בדצמבר 1971
↑  עפרה אליגון, פארק אנטיפטרוס מחפש פרוטקציה, מעריב, 20 באוקטובר 1972
עפרה אליגון, תל-אפק ומגדל אפק, מעריב, 27 באוקטובר 1972
↑  רון פז, ‏הוכפל שטח הגן הלאומי ירקון, ובית הכנסת בעין גדי הוכרז כגן לאומי, באתר גלובס, 6 במאי 2002
↑  הודעות רשמיות, הַבֹּקֶר, 15 בינואר 1939
↑  שרון קדמי, ‏אושרה תוכנית נחל הירקון, באתר גלובס, 25 במאי 2003
↑  צפריר רינת, שומרים את הירקון ירוק, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2010
צפריר רינת, שם קוד: "גאולת הירקון", באתר הארץ, 15 באוקטובר 2007
↑  גיא ימין, ‏"פארק הירקון" על שטח של 2,000 דונם צפוי לקום גם ברמת השרון, באתר גלובס, 4 ביולי 2006
↑  אורי חודי, ‏הוד השרון: אזור תעסוקה חדש עם פארק וטיילת אושר להפקדה, באתר גלובס, 4 ביולי 2018
|  גנים לאומיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן והגליל | אושא • אכזיב • ארבל • בית הכנסת בכפר נחום • בית שערים • ברעם • הר תבור • חורשת טל • חורבת מנים • חמת טבריה • חצור • כוכב הירדן • כורזים • כורסי • כפר נחום • מבצר יחיעם • מבצר נמרוד • מונפור • נחל צלמון • סוסיתא • ציפורי • קרני חיטין • ראש הנקרה • שדה עמודים • שמרון • תל חי • תל יודפת • תל צפצפות • תל קדש |  |
| השרון והשומרון | אביחיל • אפולוניה • בית אלפא • בית שאן • גן השלושה • הר גריזים • הר הכרמל • חוף גדור • חוף השרון • מבצר קאקון • מעיין חרוד • נחל אלכסנדר • נחל מהר"ל • נחל נדר • סידנא עלי • פארק השרון • צור נתן • קיסריה • שומרון • תל דור • תל מגידו • תל שקמונה |  |
| יהודה ומישור חוף יהודה | בית גוברין • בית עיטאב • גן המלך • הגן הבוטני הלאומי • הגן הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש טבצ'ניק • הר צובה • הרודיון • הרי יהודה • חוף פלמחים • גבעות הכורכר נס ציונה • ירקון • מאוזוליאום מזור • מגדל אפק • מורדות הר הצופים • מערות סמך • מערות חזן • נבי סמואל • נחל רובין • סובב חומות ירושלים • עין חמד • עמק צורים • קומראן • תל גזר • תל חברון • תל לכיש • תל צפית |  |
| הנגב | אנדרטת חטיבת הנגב • אשכול • אשקלון • גן הפסלים • ממשית • מצדה • ניצנה • עבדת • עין עבדת • עתיקות עין גדי • שבטה • תל באר שבע • תל ערד |  |
בריכת הנופרים
PikiWiki Israel 51793 a pillbox in the yarkon sources
פררו

ערך זה עוסק בחברת ממתקים איטלקית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  עסק משפחתי
 מייסדים:  פייטרו פררו
 תקופת הפעילות:  1946–הווה (כ־78 שנים)
 חברות בנות:  פררה קנדי  Thorntons Limited  Fannie May  Ferrero Ardennes 
 מיקום המטה:  אלבה 
 משרד ראשי:  טורינו, פיימונטה איטליה
 ענפי תעשייה:  תעשיית המזון 
 מוצרים עיקריים:  ממתקים
 הכנסות:  17,000,000,000 אירו (נכון ל־31 באוגוסט 2023) 
 מנכ"ל:  ג'ובאני פררו
 עובדים:  47,212 (נכון ל־31 באוגוסט 2023) 
  
 www.ferrero.com
 
פֶרֶרו (באיטלקית: Ferrero SpA) היא יצרנית איטלקית של שוקולד ומוצרי מתיקה שונים, רובם על בסיס שוקולד. החברה נוסדה על ידי פייטרו פררו בשנת 1946 ובסיסה העיקרי שוכן בטורינו, איטליה. החברה עדיין נמצאת בשליטת משפחת פררו. החברה כוללת כיום 15 מפעלי ייצור ו-33 חברות שפועלות בכל העולם. בשנת 2006 היקף הייצור עמד על כ-800,000 טון. יבואנית מוצרי פררו לישראל הרשמית היא פרימיום - חברה לדברי מתיקה ולמסחר בע"מ. לפני כן הייתה חברת ליימן שליסל היבואנית, אך ב-2016, לאחר כ-45 שנים רצופות, נלקח מליימן שליסל הזיכיון על ידי פררו העולמית.
היסטוריה

ב-1946 פיתח פייטרו פררו (Pietro Ferrero) קרם זול במיוחד שהתקבל משילוב אגוזי לוז זולים בקקאו יקר שנועדו להימרח על פרוסות לחם ונקרא Pasta Gianduja.
הוזלת תהליך הייצור הצליחה, ובעקבות זאת נוסדה החברה על שמו לייצור ושיווק המוצר. קרם שוקולד למריחה, המיוצר בתהליך ייצור דומה, נמכר תחת השם נוטלה מראשית 1946, ונעשה ממרח פופולרי בעולם. בהמשך פיתח התאגיד מגוון מוצרים רחב המבוסס רובו ככולו על ממרח זה, בניסיון לכוון את המוצרים לנישות שיווקיות שונות (למשל, בעוד שנוטלה ודופלו שווקו כמוצרים פשוטים, פררו רושה הדומה להם שווק כמוצר יוקרתי יותר) פררו היא גם יצרנית ביצי הקינדר וקינדר בואנו.
בשנת 1956 החל ייצור מותג "מון שרי" ובשנת 1990 "רפאלו".
הערות שוליים

↑  בית המשפט המחוזי בתל אביב - יפו ת"צ 56239-12-17
↑  Italy's richest man, Michele Ferrero, dies after illness, dw.com, 14 February 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7859222-7  LCCN: nb2006014427  VIAF: 242377426   WorldCat (עם VIAF): 242377426
כריסטיאן דיור (חברה)

| --- | --- |


המטה בפריז, צרפת
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית, Euronext CDI
 בורסה:  בורסת פריז (CDI) 
 מייסדים:  כריסטיאן דיור
 תקופת הפעילות:  1946, צרפת צרפת – הווה
 מיקום המטה:  פריז 
 משרד ראשי:  פריז, צרפת
 ענפי תעשייה:  activités des sociétés holding 
 מוצרים עיקריים:  אופנה עילית בשמים תכשיטים
 הכנסות:  24.62 מיליארד אירו (2011)
 יו"ר:  ברנאר ארנו
 מנכ"ל:  אנטואן ארנו
 עובדים:  85,000 (2011)
  
 www.dior.com
 
חנות של כריסטיאן דיור בהונג קונג
חברת כריסטיאן דיוֹר (בצרפתית: .Christian Dior S.A), המוכרת בקיצור כדיוֹר, היא חברה ציבורית צרפתית העוסקת בייצור ובשיווק של מוצרי יוקרה, ובהם אופנה עילית, בשמים, מוצרי איפור, תכשיטים, שעונים ואביזרי אופנה. החברה הוקמה בשנת 1946 כבית אופנה על ידי המעצב כריסטיאן דיור.
המותג "כריסטיאן דיוֹר" פונה בעיקר לנשים, והחברה מפעילה גם מותג בשם "דיור אום" (Dior Homme) לגברים ו"בייבי דיור" (baby Dior) לילדים. מוצרי החברה נמכרים ברשת חנויות בבעלותה ברחבי העולם, וכן באתר האינטרנט של החברה.
היסטוריה

בשנת 1945 מימן המעצב מרסל בוסה לעמיתו כריסטיאן דיור את הקמת בית האופנה "כריסטיאן דיור", שנפתח בדצמבר 1946. בפברואר 1947 הציג דיור את תצוגת האופנה הראשונה בשם Corolle, תצוגה אשר נודעה בכינוי שהעניקה לה העורכת הראשית של המגזין הארפר'ס בזאר: New Look. עיצוביו של דיור התאפיינו בעיצובים עשירים יותר מאשר העיצובים החסכניים בבד שהופיעו עם תום מלחמת העולם השנייה, בהשפעת הקיצוב בבדים. דיור נחשב בעולם האופנה לאמן ביצירת צורות וצלליות בבד ובעיצוב בגדים המחמיאים מאוד לצורת הגוף. מנגד, בגדיו זכו בתחילה לביקורת על כמויות הבד שהושקעו ביצירת כל בגד, זאת על רקע המחסור בבדים שאפיין את התקופה. קו ה-New Look של דיור היה להצלחה מיידית, והוא זכה לשפע של הזמנות לבגדיו מידוענים דוגמת השחקנית ריטה הייוורת' ורקדנית הבלט מרגוט פונטיין. כמו כן הוזמן לערוך תצוגת אופנה פרטית לבית המלוכה הבריטי.
יש המייחסים לדיור את שיקומה של פריז כבירת עולם האופנה. דיור המשיך וחידש בעולם האופנה כאשר שיווק את בגדיו ברחבי תבל וגיוון את מוצרי המותג כך שכללו אף אביזרי אופנה אחרים, כדוגמת בשמים. דיור אף מכר רישיונות לייצור אביזרי אופנה תחת המותג שייצר.
כריסטיאן דיור נפטר בשנת 1957. לאחר מותו המשיכו מעצבי אופנה אחרים להוביל את בית האופנה שהקים, זאת עד לשנת 1990, אז נרכש בית האופנה בידי לואי ויטון (Möet Hennessey Luis Viutton). משנת 1997 ועד 2011 עמד בראש בית האופנה המעצב ג'ון גליאנו, שפוטר עקב התבטאויות אנטישמיות.
נחום לב

| --- | --- |

צילום: שמעון לב
 לידה:  9 באוקטובר 1956 ד' בחשוון תשי"ז שיקגו, ארצות הברית
 נהרג:  23 באוגוסט 2000 (בגיל 43) כ"ב באב תש"ס כביש הערבה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1974–1995 (כ־21 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד סיירת מטכ"ל  מפקד כוחות המילואים של סיירת מטכ"ל  מפקד מפקדת כוחות אוויר מיוחדים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון  האינתיפאדה הראשונה  מבצע הצגת תכלית    המערכה ברצועת הביטחון
 עיטורים
   צל"ש הרמטכ"ל
 
נחום לב (9 באוקטובר 1956; ד' בחשוון תשי"ז – 23 באוגוסט 2000; כ"ב באב תש"ס) היה לוחם ומפקד ביחידות מיוחדות בצה"ל (ובהן סיירת מטכ"ל ויחידת שלדג), מעוטר בצל"ש הרמטכ"ל.
לקריאה נוספת

שמעון לב, "ושיודע לשאול", הוצאת חרגול, תל אביב 1998, עמ' 116- 131, מונולוג של נחום לב בספרו של אחיו שמעון לב העוסק בסיפור חייו.
משה זונדר, "סיירת מטכ"ל", הוצאת כתר ,2000.
גל הירש, "אנחנו לפני אני", ירושלים: גפן הוצאה לאור, 2018, עמ' הקדשת הספר לזכרו של נחום לב ז"ל.
הערות שוליים

↑  נאוה כהן צוריאל, ה' עוז לעמו ייתן, באתר nrg‏, 4 בינואר 2001.
↑  משה (בוגי) יעלון, דרך ארוכה קצרה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2008. עמ' 61, "בתקופת פיקודי על היחידה, נהניתי מחבורה מצוינת של קציני מטה ומפקדים, שרק מעטים מהם נחשפו בציבור. כמו סגני, פנחס בוכריס שהשתחרר כתת-אלוף לאחר שפיקד על יחידה 8200 וכיום הוא מנכ"ל משרד הביטחון, נחום לב ז"ל (שנהרג בתאונת אופנוע בערבה, לאחר שהשתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה)".
↑  רונן ברגמן, סופר צללים, ידיעות אחרונות מוסף "7 ימים", ‏ 20.12.2013, עמודים 38-46, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  זמן אמת | ההולכים בחושך - אנשי הסוד מדברים, חלק ב, ערוץ היוטיוב של כאן 11, תאגיד השידור הישראלי, 2018
↑  אביב הורביץ, ‏בן כספית נגד שלמה בן-צבי, באתר ‏מאקו‏, 11 באוגוסט 2012
↑  רס"ן נחום לב, באתר הגבורה, מתוך "אתר הגבורה".
↑  גל הירש, סיפור מלחמה סיפור אהבה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2009, עמוד 77.
↑  גל הירש, סיפור מלחמה סיפור אהבה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2009, עמוד 162.
↑  ספר נחום, פרק ג', פסוק א'
↑  גל הירש, אנחנו לפני אני, ירושלים: גפן הוצאה לאור, 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520716705171  VIAF: 315204311   WorldCat (עם VIAF): 315204311
דב סדן

דב סדן (שְׁטוֹק) (21 בפברואר 1902 – 14 באוקטובר 1989) היה חוקר ספרות, סופר, מבקר, מתרגם, פובליציסט וחבר הכנסת.
חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, וחתן פרס ישראל למדעי היהדות לשנת תשכ"ח (1968).
ביוגרפיה

סדן נולד בשם דב בֶּרְל שְׁטוֹק בשנת 1902 בעיר ברודי שבגליציה, אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. אמו נפטרה בלידתו. הוא קיבל חינוך יהודי מסורתי, ואת השכלתו הכללית רכש בכוחות עצמו. במהלך מלחמת העולם הראשונה עברה משפחתו ללבוב, ושם הצטרף סדן לתנועת "החלוץ" והיה לאחד מראשי התנועה בפולין.
בשנת 1925 עלה סדן לארץ ישראל. בין השנים 1927–1949 היה חבר מערכת עיתון 'דבר', ובעיקר עסק בעריכת המוסף הספרותי של העיתון.
בסוף 1949 עזב את מערכת העיתון ועבר ללמד ספרות עברית וספרות יידיש באוניברסיטה העברית.
בשנת 1952 זכה בפרס ברנר לספרות על ספרו "אבני בוחן".
בין השנים 1952–1970 היה מופקד על הקתדרה ליידיש באוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת זו מונה בשנת 1963 לדרגת פרופסור, אף שבהשכלתו הרשמית לא נכלל אפילו תואר ראשון. בנוסף למשרתו באוניברסיטה העברית לימד סדן, החל משנת 1965 ועד לשנת 1970, ספרות עברית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1965 נבחר לכנסת השישית מטעם המערך, אך התפטר בסוף שנת 1968, במחאה על יציאת משלחת של הכנסת לגרמניה.
בשנת 1962 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 1968 הוענק לו פרס ישראל לחוכמת ישראל. בשנת 1972 זכה בפרס פיכמן. בשנת 1974 הוענק לו פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.
פרסם מאות ספרים ומאות מאמרים.
על עמדותיו אפשר להבין בין היתר מדברים שאמר לתלמידו עמוס עוז בראשית שנות השישים:
הציונות כולה אינה אלא אפיזודה חולפת, התפרצות זמנית של חולין...יהדות ההלכה תשוב ותתגבר על הציונות ותטמיע אותה בקרבה.
בשנת 1980 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
היה נשוי לגוסטה לבית פרנס, מראשונות העלייה השלישית, ואב לשניים: פרופ' עזרא סדן, כלכלן ולשעבר מנכ"ל משרד האוצר, ופרופ' יוסף (יוסי) סדן, חוקר תרבות האסלאם.
סדן נפטר בסתיו 1989, בן 87 במותו.
ארכיונו, המכיל בין היתר התכתבויות, טיוטות וחמרי הכנה למחקריו ותצלומים, שמור בספרייה הלאומית
מספריו > ממאמריו

מה בסכנה ומי בסכנה, דפוס הסולל, ירושלים, תרפ"ט, 1928.
הנמר וידידו המנמנם: אסופת מאמרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, תשי"א, 1950.
על אורי צבי גרינברג וסביביו, נתיב 3, יולי 1988
מספריו > מתרגומיו

לודוויג שוורין, (כתיבה וציור), שחוק הגורל: ספורים וציורים, תרגם מכתב היד דב סדן, מרחביה, הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, ספרית פועלים ('לכל'), 1951.
יוסף ארליך, טוב הארץ, תרגם מכתב יד והקדים דב סדן, תל אביב, נ' טברסקי, תשי"ב, 1951.
מתיאס קלאודיוס, לבני יוחנן 1799, דפוס לימודי ירושלים, ירושלים, תשי"ג, 1953.
יוסף אופטושו, מאה סיפור וסיפור, מרחביה, הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, (ספרית פועלים לכל), 1955.
מתוך: כתבי הרצל בעשרה כרכים, כרך ט': איגרות מראשות הפעולה הציונית ועד הקונגרס הראשון (מאי 1895 - אוגוסט 1897), החומר המקורי נערך על ידי אלכסנדר ביין, האיגרות תורגמו בידי דב סדן, ירושלים, הספרייה הציונית, תשכ"א, 1960.
דער נסתר, הנזיר והגדיה: סיפורים, שירים, מאמרים / דעת נסתר: תרגם מיידיש דב סדן, מבוא: חנא שמרוק, מוסד ביאליק, ירושלים, תשכ"ג, 1962.
יחיאל הופר, חדר בפוקורנה, תרגם מיידיש והקדים מבוא: דב סדן, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, תשכ"ח, 1967.
אייזיק מאיר דיק, ר' שמעיה מברך המועדות: ודברי סיפור אחרים, תרגם והקדים מבוא: דב סדן, מוסד ביאליק, ירושלים (ספריית דורות), תשכ"ז, 1967.
שקספיר, מקור עברי בהסוחר מוונציה לשקספיר, ביחד עם: שינפלד שלמה יהודה, שהם חנה, ירושלים: שקמונה, 1976.
יאנוש קורצ'אק, דת הילד, רשימות, מסות ומאמרים על ארץ ישראל ועל פדגוגיה שפורסמו בביטאונים שונים (1938-1919) ומבחר מעיתונות הילדים "מאלי פשגלונד" וחמש רשימות מהדו-שבועון לילדים ומחנכים "בשמש" (1926-1919), תרגם מפולנית ביחד עם  צבי ארד, בית לוחמי הגטאות, בית לוחמי הגטאות על שם יצחק קצנלסון, והקיבוץ המאוחד, תשל"ח, 1977.
ספר יובל לכבודו

שמואל ורסס, נתן רוטנשטרייך, חנא שמרוק (עורכים), ספר דב סדן: קובץ מחקרים מוגשים במלאת לו שבעים וחמש שנה, ירושלים–תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ז. (הספר בקטלוג ULI)
חנא שמרוק, דוד וינפלד, חוה טורניאנסקי (עורכים), עיונים בספרות - דברים שנאמרו בערב לכבוד דב סדן במלאת לו שמונים וחמש שנים, האקדמיה הלאומית למדעים, ירושלים.
לקריאה נוספת

שלום קרמר, לשונם של סופרים: א. יעקב קלצקין, ב. דב סדן, הוצאת המזכירות המדעית של האקדמיה ללשון העברית, ירושלים, תשל"ה, 1975, (לשוננו לעם).
ישראל כהן, דב סדן,  בתוך: כתבים, כרך ב: סופרים, הוצאת עקד, תשל"ו 1976, עמ' 162 - 206. 4 מסות.
נורית גוברין, "שער עשירי: דב סדן". 9 פרקים על מִשנתו של דב סדן. בתוך: 'קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה', כרך ב', הוצאת גוונים ואוניברסיטת תל אביב, תשס"ב 2002.
ביבליוגרפיה:
גצל קרסל, כתבי דב סדן – ביבליוגרפיה, (א: ספרים – תרפ"א–תשמ"א 1921–1981; ב: בעיתונים ובכתבי-עת עד שלהי 1936), הוצאת עם עובד, תל אביב, תשמ"א, 1981.
יוסף גלרון-גולדשלגר, כתבי דב סדן: ביבליוגרפיה תרצ"ו–תשמ"ד כולל השלמות לשנים תרפ"ו–תרצ"ו, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשמ"ז, 1986.
יוסף גלרון-גולדשלגר, 'ביבליוגרפיה של כתבי דב סדן וזעיר מעט ממה שנכתב עליו ועל יצירתו בין השנים תשמ"ד–תש"ן', סדן (מחקרים בספרות עברית) 1 (תשנ"ד), 265–296.
הערות שוליים

↑  דן לאור, אלתרמן, עמ' 535.
↑  בטקס מתן פרס ברנר בתל אביב, דבר, 10 באוקטובר 1952
↑  פרופ' סדן התפטר מהכנסת - ברקע – אכזבה כללית ושיגור משלחת לגרמניה, הארץ, 5 בדצמבר 1968
↑  פרס פיכמן לפרופ' דב סדן והירש אושרוביץ, מעריב, 2 במאי 1972
↑  הערב - "פרס מנגר", דבר, 25 ביוני 1974
↑  עמוס עוז, פה ושם בארץ ישראל, 1983, עמ' 12
↑  מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד, אוניברסיטת בר-אילן
↑  על אשתו: תקוה ויינשטוק, סדר נשים | גב' גוסטה-גילה סדן: "אוניה פרסונלית" עם סופר ומרצה, מעריב, 18 באפריל 1958.
↑  ארכיון דב סדן, בספרייה הלאומית
↑  ראו ביקורות: י. ח. בילצקי, 'אבני גדר' לדב סדן, דבר, 26 במרץ 1971; דן מירון, מאחורי "אבני הגדר": על אסופת מסות הביקורת החדשה של דב סדן, דבר, 4 ביוני 1971, המשך.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אהרן אפלפלד, אבות ישורון | פרס ביאליק לספרות יפה  1980 | הבא: זרובבל גלעד, יהושע טן-פי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267413805171  PLWABN: 9810627122405606  BnF: cb12196003z (data)  CANTIC: a19676918  GND: 118972995  ISNI: 0000 0001 1182 8733  LCCN: n82099661  MusicBrainz: e4098e0e-a833-4a56-acb1-5e21bae667e6  NLA: 36469156  NTA: 107995328  SELIBR: 251282  SUDOC: 098184490  Trove: 1258915  VIAF: 15569808   WorldCat (עם VIAF): 15569808
דייוויד צ'ארבט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במאי 1972 (בן 52) ליון, צרפת 
 שם לידה:  דייוויד פרנק צ'ארבט
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 מקצוע:  זמר ושחקן
 השקפה דתית:  יהדות 
 בת זוג:  ברוק ברק (2011–2020)
 מספר צאצאים:  2 
 www.davidcharvet.com
 
דייוויד פרנק צ'ארבט (בצרפתית: David Franck Charvet; נולד ב-15 במאי 1972) הוא זמר, שחקן ודוגמן צרפתי. ידוע במיוחד בזכות גילום הדמות מאט ברודי בסדרה "משמר המפרץ", אשר הייתה אחת מתוכניות הטלוויזיה הנצפות ביותר בעולם בשנות ה-90, וכמו כן בזכות הקריירה המוזיקלית שלו.