stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שביט קוהוטק
מבנה והרכב > גרעין וזנב

ב-1974, ניתוח פוטומטרי של קוהוטק, תוך שימוש בכוכב חמה כנקודת ייחוס, קבע כי קוטר הגרעין של קוהוטק הוא לכל היותר 30 ק"מ. ב-1975 ניסו חוקרים לקלוט הד מכ"ם מגרעין השביט קוהוטק באמצעות טלסקופ רדיו הייסטק (אנ'), אך ללא הצלחה. המסקנה הייתה שגודלו של הגרעין אינו עולה על 250 ק"מ. ב-1976 נערכה אנליזת פוטומטריה, ועל סמך קצב אובדן מים הוערך כי לגרעין יש רדיוס של כ-2.1 ק"מ ואלבדו של כ-0.67.
לשביט בהירות מוחלטת כוללת של 5.8, והבהירות מוחלטת של גרעינו היא 9.5. במהלך הופעתו של קוהוטק בשנים 1973–1974, רוחב זנבו היה כ-30,000 ק"מ בסמוך להילה וכ-300,000 ק"מ הרחק ממנה. זיהוי של יוני פחמן חד-חמצני חיוביים הראה שאורך הזנב היה לפחות 20 מיליון ק"מ. הגוון הצהוב-כתום של זנב האבק של קוהוטק במהלך הפריהליון שלו, כפי שנצפה על ידי אסטרונאוטים בסקיילאב, היה ככל הנראה תוצאה של פיזור אור על ידי חלקיקי אבק בזלת בגדלים של כ-0.5 מיקרומטר. סמוך להילה הזנב היה חסר צבע, מה שמעיד על התפלגות רחבה של גודלי החלקיקים. תצפיות ממצפה הכוכבים המשותף לחקר שביטים(אנ') בניו מקסיקו, זיהו את זנב היונים הכחול של קוהוטק, משתרע למרחק של 0.333 יחידות אסטרונומיות מהגרעין. צפיפות החלקיקים בזנב במרחק של כמה מיליוני קילומטרים מהגרעין הייתה כ-10 יונים לסמ"ק, בעוד שצפיפות האלקטרונים המקסימלית בזנב הייתה כ-20,000 אלקטרונים לסמ"ק. במרחק של 0.5 יחידות אסטרונומיות בערך מהשמש, זרם הפלזמה בזנבו של קוהוטק יצר שדה מגנטי חלש בעל עוצמה דומה לשדה המגנטי הבין-פלנטרי.
מבנה והרכב > שכיחות האבק ואנטי זנב

אנליזות ראשוניות של השביט סיפקו אומדנים שונים לכמויות האבק והגז שנפלטו מהשביט. חלקן הצביעו על כך שקוהוטק עשיר יחסית באבק (וכתוצאה מכך דל בגז) ואחרות הצביעו על כך שהשביט דל יחסית באבק (וכתוצאה מכך עשיר בגז). בין 16 ל-29 בינואר 1974 נפלטו מהגרעין בערך 1,675 ק"ג גז ו-16,000 ק"ג אבק לשנייה בממוצע. כאשר כדור הארץ עבר דרך מישור מסלולו של קוהוטק הופיע אנטי זנב, שהעיד על הדומיננטיות של האבק בחומר שנפלט מהשביט. אנטי זנבות מורכבים מחלקיקים מוצקים גדולים יחסית, המתפזרים סביב הגרעין. לחלקיקים באנטי-זנב היו רדיוסים גדולים מ-10 מיקרומטר בערך, בעוד שרדיוסי החלקיקים בהילה ובזנב היו פחות מ-1 מיקרומטר. במרחק של 0.23 יחידות אסטרונומיות מהשמש, החומר הפחות רפלקטיבי בהילה היה בעל טמפרטורה אפקטיבית (אנ') של 20 ± 720 מעלות קלווין בעוד שהחומר באנטי-זנב היה בעל טמפרטורה אפקטיבית של 10 ± 565 מעלות קלווין. חימום שמש אינטנסיבי סמוך למועד הפריהליון הפחית מאוד את גודל החלקיקים באנטי-זנב, והותיר מאחוריו רק חלקיקים בגדלים של לפחות 100–150 מיקרומטר, מה שהוביל לירידה בבהירות האנטי-זנב. סיליקטים זוהו בזנב ובאנטי-זנב באמצעות תצפיות באינפרא אדום. ב-2 בדצמבר 1973 נפלטו מקוהוטק כ-900 מיליארד מולקולות אבק בשנייה. לאחר הפריהליון ירד קצב פליטת האבק, וב-31 בינואר 1974 נפלטו מקוהוטק כ-30 מיליארד מולקולות אבק בשנייה. מעבר זה הודגש גם על ידי עלייה ביחס הגז לאבק של קוהוטק לפחות בפקטור של פי 2 לאחר הפריהליון. ייתכן שהשינוי התאפשר על ידי המראה של משטחים מכוסי קרח כאשר השביט התקרב לשמש. פליטת המטאורואידים במעבר של קוהוטק בסמוך לשמש הוסיפה בערך 1 מיליארד ק"ג מסה לענן האבק הבין-פלנטרי (אנ'). הלוויין HEOS 2 זיהה מיקרו-מטאורואידים קטנים כאשר חצה את מישור המסלול של השביט בסביבות 9 ביוני 1974. למיקרו-מטאורואידים הללו היו מסות שנעו בין ‎10-13‎ ל-‎10-11‎ גרם.
מבנה והרכב > פליטת מים מהגרעין

בהמשך הראו אנליזות פוטומטריות כי קוהוטק היה כוכב שביט גזי עם יחס גבוה בין גז לאבק, תכונה המאפיינת שביטים הנכנסים למערכת השמש הפנימית בפעם הראשונה, מה שמרמז על גרעין עשיר בחומרים נדיפים. ניתוחים של ההילה והזנב של קוהוטק באולטרה-סגול קרוב מצאו נוכחות שווה בערך של אטומי מימן והידרוקסיד, מה שמצביע על כך שמקורם במים שעברו פוטוליזה. כאשר היה במרחק של 1 יחידות אסטרונומיות מהשמש, איבד קוהוטק כמיליון טון מים ביום. בתקופה של 120 ימים סביב הפריהליון, המאופיין בקצב המראה מקסימלי של מים, איבד השביט כ-64 מיליארד ק"ג. אובדן המסה עקב פליטת מים לאחר פריהליון היה בערך מחצית מאבדן המסה בתקופה המקבילה לפני הפריהליון. פני השטח של הגרעין של קוהוטק היו מכוסים, ככל הנראה, בתערובת של חלקיקים וקרח מים המאוחסנים בקלאתרטים(אנ'). חלק גדול מהמים הללו התאדו כאשר קוהוטק התקרב לפריהליון עקב התגברות הקרינה והותירו אחריהם רק קרח תת-קרקעי וכיסי מים קטנים יותר על פני השטח של הגרעין. הפליטה הלא אחידה של מים ושל חומרים נדיפים אחרים מצביעה על כך שלגרעין של קוהוטק יש כנראה הרכב ומבנה הטרוגניים בסקאלות של בערך 10 מטר. סילוני חומרים נדיפים נפלטו כנראה מאזורים שנחשפו לאחר שהתאדו מהם חומרים פחות נדיפים. ניתוח מאוחר יותר של ספקטרוגרמות של קוהוטק סיפק עדויות חזקות לנוכחות קטיון המים ( {\ce {H2O+}}), במיוחד בזנב השביט. היון הזה היה ככל הנראה תוצאה של פוטו-יוניזציה של מים נייטרליים ( {\ce {H2O}}) קרוב מאוד לגרעין.
מבנה והרכב > הרכב כימי

חמצן אטומי ופחמן אטומי זוהו גם כתוצרים הסבירים של פירוק פחמן חד-חמצני או פחמן דו-חמצני. הגרעין פלט גם מימן בקצב של עד כ-‎4.5×1029‎ אטומים לשנייה במהירויות של כ-0.2 ± 7.8 קמ"ש. בשל הצפיפות הנמוכה של מימן והכבידה הנמוכה של קוהוטק, ענן המימן המקיף את השביט היה גדול, ורוחבו היה כ-30 מיליון ק"מ - גדול יותר מדיסקת השמש. בתוך הענן, היחס בין דאוטריום למימן אטומי היה לכל היותר 1%. מאוחר יותר הובן שהמימן האטומי הוא התוצר של הפוטו-דיסוציאציה של קרח מים הנמצאים בגרעין השביט. ייתכן שהגרעין גם היה מכוסה פעם בשכבה בעובי של מטר בערך של חומרים נדיפים מאוד, שהתנדפו במהירות כאשר קוהוטק התקרב לראשונה למערכת השמש הפנימית.
ציאניד נצפה לראשונה בהילה של קוהוטק ב-15 באוקטובר 1973, כשהשביט נמצא במרחק של 1.8 יחידות אסטרונומיות מהשמש. החתימה הספקטרוגרפית של מתיל ציאניד באורך גל של 2.7 מ"מ זוהה גם בגרעין של קוהוטק. תצפיות רדיו ומיקרוגל של השביט זיהו מימן ציאניד, רדיקל מתילידין(אנ') ואלכוהול אתילי בנוסף להידרוקסיד ומים. חומרים כימיים אחרים שזוהו בהילה של קוהוטק כללו את רדיקל האמינו(אנ'), פחמן דו-אטומי ונתרן יודי. כמו כן זוהו חתימות פליטות של גז תלת-פחמן {\ce {C3}}(אנ') וחנקן. שלא כמו בשביטים שנצפו בעבר, רדיקלי הציאנו (אנ') והפחמן הדיאטומי בהילה של קוהוטק לא התפזרו בצורה כדורית אלא התארכו באופן משמעותי הרחק מהשמש למרחקים של עד 10,000,000 ק"מ.
היסטוריה תצפיתית

בעקבות גילוי השביט על ידי לובוש קוהוטק, נערכו תצפיות נוספות על השביט, שהראו כי הילת השביט הייתה צפופה מאוד וקוטרה כ-20 שניות קשת. ב-5 במאי 1973 הפך השביט לחיוור מכדי שניתן יהיה לצפות בו בשעות הדמדומים. בשלב זה, בהירות השביט הייתה בערך 14. לאחר מספר חודשים של ראות לקויה, זוהה השביט על ידי אסטרונום יפני חובב ב-23 בספטמבר; בהירותו הנראית של השביט הייתה 11 אבל הוא נשאר אובייקט מפוזר ונטול פרטים. בשלב זה היה השביט במרחק של 2.2 יחידות אסטרונומיות מהשמש. בסוף ספטמבר הופיע זנב ברור בצורת מניפה באורך 2 דקות קשת. עד אמצע אוקטובר 1973 ההילה גדלה לקוטר של 1 דקת קשת, ועד סוף החודש נראה בבירור גם גרעין השביט.
בנובמבר 1973 הפך קוהוטק בהיר מספיק כדי שניתן יהיה לראות אותו בעין בלתי מזוינת. זנב היונים של השביט נצפה לראשונה ב-21 בנובמבר, כשהוא מלווה את זנב האבק הבהיר יותר. עד 22 דצמבר 1973 הגיע השביט לבהירות נראית של 2.8, לפני שהפך לבלתי ניתן לצפייה מכדור הארץ עקב ההתקבצות של קוהוטק והשמש; בין 24 ל-31 בדצמבר השביט היה במרחק זוויתי של 10° מהשמש. במהלך תקופה זו, השביט הפך השביט בהיר יותר, מה שהציב אותו בשורה אחת עם השביטים הגדולים. קוהוטק היה בעוצמתו הבהירה ביותר בתקופה זו, והיה אובייקט בבהירות נראית 3- בערך. באינפרא אדום היה קוהוטק היה עצם בהיר בהרבה, ובאורכי גל של 10 מיקרון ו-20 מיקרון הייתה בהירותו הנראית 4.75- ו-5.70- בהתאמה.
בנקודת הקִרבה המקסימלית שלו אל השמש, השביט נצפה במרחק זוויתי של 0.75 מעלות בלבד ממרכז השמש. בזמן זה בהירות השמש הקשתה על תצפית מכדור הארץ, אך אסטרונאוטים במשימות סקיילאב וסויוז 13 הצליחו לבצע תצפיות ישירות בשביט. האסטרונאוטים בסקיילאב ציינו כי השביט היה צהבהב במובהק, והעריכו כי קוהוטק בשיא הבהירות שלו דומה לבהירותו של צדק, 1.6- . במהלך המעבר הקרוב של קוהוטק הופיע אנטי זנב, שנמתח עד 5–7 מעלות מהשביט לכיוון השמש. תצפיות מסקיילאב לא הצליחו לזהות את ההפרדה הטיפוסית בין זנב הגז לזנב האבק בשביט. במקום זאת, השביט קיבל מרקם צהוב אחיד, השתנה ללבן ומאוחר יותר למראה סגול מנומר. הצבע הצהוב של השביט בפריהליון נבע מפיזור אור השמש על ידי נתרן שנפלט מהשביט. בשיא גודלו, התפרס זנב השביט קוהוטק על פני זווית של 25 מעלות בשמים. בנוסף, התגלו בזנב מבנים מורכבים, כגון סלילים ועננים לא סדירים, שהשתרעו למרחק ניכר מהגרעין.
החל מה-27 דצמבר 1973 ניתן היה לחזור ולצפות בקוהוטק מכדור הארץ. לצופים בכדור הארץ היה השביט אובייקט שבהירותו 0 או 1. עד שקוהוטק הגיע לעמדה נוחה יותר לצפייה על ידי הציבור הרחב, הוא דעך לבהירות 2 בערך. אף על פי שהשביט היה עמום מהצפוי, הוא בכל זאת היה בין עשרת השביטים הבהירים ביותר שנראו מכדור הארץ בין 1750 ל-1994. לאחר הפריהליון שלו ב-28 דצמבר, השביט התעמעם במהירות, לבהירות 1.5 ב-1 בינואר 1974 ולבהירות 4 ב-10 בינואר 1974. עד סוף ינואר 1974, קוהוטק היה חיוור מכדי שיוכל להראות בעין בלתי מזוינת. השביט התעמעם לבהירות של כ-10 לקראת סוף מרץ 1974. עד אפריל 1974 עקבו אחר השביט בטלסקופים מכדור הארץ. בדרכו הרחק מהשמש הוא נראה הרבה יותר מפוזר ומטושטש בהשוואה למראהו כשהתקרב אליה. כאשר השביט חזר לאותו מרחק מהשמש שבו התגלה, הוא היה פי 100 יותר חיוור מאשר בזמן שהתגלה. השביט צולם בפעם האחרונה בתחילת נובמבר 1974 כשהוא במרחק של כ-5 יחידות אסטרונומיות מהשמש, ובהירותו הנראית 22.
מטר מטאורים קלוש שנראה ב-1–3 מרץ 1974, בזמן המעבר הקרוב ביותר של כדור הארץ למסלולו של קוהוטק, עשוי להיות קשור ישירות לקוהוטק.
תחזיות בהירות השביט

המעבר הצפוי של קוהוטק בסמוך לשמש וההשערה כי מעולם לא התקרב לשמש בעבר, הפכו את השביט למועמד להיות אחד השביטים הבהירים ביותר של המאה ה-20. ההנחה המקובלת הייתה כי בהירותו של שביט פרופורציונית להופכי של החזקה הרביעית של מרחקו מהשמש. הנחה זו הייתה הבסיס לחיזוי שיא בהירותם של שביטים. הערך של החזקה n המשמשת לחישוב הבהירות המרבית של שביט, אינו קבוע ונע בין 3 ל-6. גמישות זו בערך n גורמת לחוסר ודאות בחישובי בהירות השביטים.
במקרה של קוהוטק, החישובים התאורטיים הצביעו על אפשרות לעלייה בבהירות של פי מיליון ויותר. אף על פי שעל סמך התצפיות המוקדמות ניתן היה לספק הערכה מדויקת יותר לבהירות הנראית הסופית של השביט, בערך 2.3-, חלק מהאקסטרפולציות של בהירות השביט באמצעות תצפיות הצילום הראשוניות חזו כי בסמוך לפריהליון תהיה בהירותו הנראית 10-. שביט כה בהיר יראה היטב באור יום. מאוחר יותר הגיעו ההערכות לבהירות של 12-, דומה לבהירות של ירח מלא.
בהתבסס על הבהירות הגבוהה, חזו האסטרונומים כי יהיה ניתן לצפות בשביט בעין בלתי מזוינת במשך זמן רב. תחזיות מוקדמות הראו שקוהוטק ייראה בעין בלתי מזוינת מתחילת נובמבר 1973. לאחר מכן, עד אמצע דצמבר, יהפוך לבהיר כמו צדק, ובינואר 1974 בסמוך לזמן שיגיע לפריהליון, תגדל בהירותו עוד יותר. כאשר פורסמו ההערכות הללו הוכתר קוהוטק על ידי העיתונות כ"שביט המאה". פרד לורנס וויפל ציין כי השביט עשוי "להיות השביט של המאה".  בריאן מרסדן הצהיר כי "עצם [בגודל של שביט קוהוטק] צריך להגיע לבהירות חריגה ולפתח זנב יוצא דופן", וכי הוא צפוי להראות בעין בלתי מזוינת למשך כ-12 שבועות. אך הוא גם הזהיר כי העבר מראה, ששביטים עשויים להיות בלתי צפויים ומאכזבים. סוכנות הידיעות Associated Press דיווחה בתחילת אפריל 1973, שאסטרונומים האמינו שהגעתו של השביט "עשויה להיות האירוע האסטרופיזי המרהיב ביותר של המאה [העשרים]".
למרות התחזיות, שמשכו את תשומת הלב של העיתונות והציבור הרחב, היו גם אסטרונומים זהירים, שקבעו שתחזיות אלה היו אופטימיות מידי. ללא קשר לבהירות שלו, השביט יהיה קרוב מדי לשמש מכדי שצופים מכדור הארץ יוכלו לצפות בו בשיאו. חוזר 548 של האגודה הבריטית לאסטרונומיה, שפורסם ב-25 יולי 1973, סיפק תחזית חלופית בגודל 3- לשיא הבהירות של קוהוטק. עד אוגוסט 1973, ההערכות לגבי הבהירות המקסימלית של קוהוטק נותרו גבוהות מאוד. מאמר ב-Nature שפורסם בשבוע האחרון של ספטמבר 1973 טען שבהסתברות מעל 50 אחוז, שיא הבהירות של קוהוטק יהיה בטווח של שתי יחידות מ-4-. באוקטובר 1973 העלון הלאומי המלווה את "כתב העת של האגודה האסטרונומית המלכותית של קנדה" העריך כי קוהוטק ייראה בעין בלתי מזוינת במשך ארבעה חודשים סביב הפריהליון.
ככל שהתקרב השביט לפריהליון, עודכנו תחזיות הבהירות כלפי מטה. ב-11 באוקטובר 1973 חוזר BAA 549 תיקן את ההערכה של בהירותו הנראית מרבית של השביט לערך 4-. בהירות כזו תניב רק כעשרה ימים של ראות ברורה בעין בלתי מזוינת לצופים בחצי הכדור הצפוני. בנובמבר 1973 פורסמו תחזיות נמוכות יותר לבהירות השביט.
אף על פי שקוהוטק התבהר בפקטור של כמעט מיליון כאשר הגיע לפרהליון, מספיק "כדי להוות אובייקט משובח עבור צופים מנוסים בתנאים אידיאליים בשמים בהירים הרחק מאורות העיר", השביט היה חיוור בהרבה מהחזוי ונראה בינוני למדי בעיני הציבור. בסופו של דבר, הבהירות הסופית של השביט הייתה קרובה לתחזיות הנמוכות שפורסמו. מאוחר יותר אמר אחד החוקרים כי "אם אתה רוצה הימור בטוח, תהמר על סוס – לא על שביט."
תחזיות בהירות השביט > סיבות לאופטימיות יתר של התחזיות

למרות ערכים גבוהים יותר של החזקה n, עקומת האור (אנ') של קוהוטק מ-24 בנובמבר 1973 לפריהליון התאימה לערך של n = 2.2. אחרי פריהליון ל-16 בינואר 1974 ההתאמה הטובה ביותר הייתה ל- n = 3.3 או n = 3.8. השימוש האופטימי בערך n = 6 הוביל להערכת-יתר של בהירות הפריהליון של קוהוטק בשיעור של עד פי 2800. ייתכן שהבהירות המוקדמת של קוהוטק בסביבות זמן גילויו הושפעה משחרור אינטנסיבי של חומרים נדיפים מאוד, שעשויים היו להיות שכיחים בגרעין שביט שמתקרב למערכת השמש הפנימית בפעם הראשונה. ייתכן שפליטת הגזים הוגברה על ידי שכבות חיצוניות נקבוביות במיוחד של הגרעין, שאפשרו לקרח הנדיף ביותר להתאדות בקלות במרחק גדול מהשמש. במודל זה, השביט היה מתבהר במהירות בשלבים המוקדמים של התקרבות השמש שלו, עם n = 5.78 בערך, לפני שהוא ממשיך להתבהר בדומה לשביטים קצרי מחזור. הפרץ המוקדם היה מוביל לציפיות מוגזמות של הבהירות הסופית של השביט. מחקר נפרד על שביטים ארוכי-מחזור שפורסם ב-1995 מצא ששביטים בעלי ציר חצי-ראשי התחלתי גדול מ-10,000 יחידות אסטרונומיות מתבהרים לאט יותר ובמידה פחותה מאשר שביטים בעלי מחזור קצר יותר. כעת מובן שעקומת האור של קוהוטק, שקדמה לפריהליון של 1973 הייתה אופיינית לשביטים עם מסלולים דומים.
סיקור תקשורתי

בעוד מאה שנה, כיצד יזכרו הנכדים הגדולים שלנו את 1973?

בעתיד, כאשר שמותיהם של ניקסון  וברז'נייב ייזכרו במעומעם, ואלה של ארווין ומיצ'ל ודין הם הערות שוליים קטנות במסות מלומדים, השם והתגלית שיאירו את 1973 יהיה לובוש קוהוטק.
קוהוטק היה בזמנו השביט המתוקשר ביותר מלבד השביט של האלי. תשומת הלב התקשורתית נבעה משילוב של מספר גורמים, כולל התחזיות המוקדמות של בהירותו, המעבר שלו במקביל לחג המולד והחגים, מעורבותם של מצפי כוכבים רבים וטלסקופים רבי עוצמה, והכוונה להשתמש במשימת סקיילאב 4 לחקור את השביט. נאס"א ניהלה מסע יחסי ציבור נרחב, שהוביל לסיקור נרחב של השביט בעיתונים אמריקאים בששת החודשים האחרונים של 1973. דייל ד' מאיירס, המנהל המשנה לטיסות חלל מאוישות בנאס"א, העיר ביולי 1973 כי "שביטים [בגודל של קוהוטק] מתקרבים כל כך פעם במאה שנה", ובכך תרם את תרומתו לעניין שהציבור גילה בשביט. במהדורת 30 ביולי 1973 של "ניו יורק טיימס" כתב הטור ויליאם ספיר כי "ייתכן שהוא [קוהוטק] התופעה השמימית הגדולה, הבהירה והמרהיבה ביותר שיראה האדם בן זמננו". בחודש אוגוסט 1973, ציין עיתונאי של The Mercury News בסן חוזה, קליפורניה, שחוקרים המתכוננים לחקור את השביט במרכז המחקר איימס של נאס"א' כינו את קוהוטק "שביט המאה"; תואר כבוד זה נקשר במהרה לשביט. ההחלטה של נאס"א לדחות את השיגור של צוות סקיילאב 4 כדי לתמוך בתצפיות על השביט העצימה עוד יותר את העניין הציבורי ומיקדה את תשומת הלב של העיתונות בקוהוטק. למרות התבטאויות זהירות של הקהילה המדעית, שעדכנו את תחזיות הבהירות כלפי מטה, סיפורים המתייחסים להערכות המוגזמות של בהירות קוהוטק המשיכו להתפרסם ולהלהיב את הציבור ככל שהשביט התקרב. אחת המהדורות של Time הקדישה את כריכת הגיליון לשביט. גם דוברי נאס"א המשיכו להציג את הופעת השביט כאירוע אסטרונומי בעל חשיבות היסטורית. במטרה לנצל את ההזדמנות לפרסום חיובי לנאס"א, הציע היועץ למנהל נאס"א, ג'יימס סי פלטשר, לקיים תוכנית טלוויזיה מיוחדת של חצי שעה שתוקדש לשביט, לסקיילאב, ולודעת חג המולד מהמשפחה הראשונה של ארצות הברית. עם זאת, ג'ון דונלי, עוזר המנהל לענייני ציבור של נאס"א, דחה את ההצעה בטענה, שהיא מערבת באופן לא ראוי את הסוכנות בפוליטיקה. מאוחר יותר הצהיר דובר מרכז טיסות החלל גודארד כי קוהוטק היה עבור המדע הצלחה אדירה, אך "מנקודת מבט של יחסי ציבור, זה [היה] אסון".
סיקור תקשורתי > אירועי תצפית

בין 9 ל-12 בדצמבר 1973 הפליגה הספינה המלכה אליזבת 2 בהפלגה מיוחדת של שלושה ימים, שהוקדשה לשביט. אורח הכבוד בהפלגה היה מגלה השביט, לובוש קוהוטק; בהפלגה נכח גם אייזק אסימוב. על הסיפון התקיימו גם דיונים על צילום אסטרונומי והרצאות שדנו באסטרונומיה ובכוכב השביט, בהנחיית מדענים ממכללת דאולינג. עננים וגשמים הפריעו לתצפיות על השביט במהלך ההפלגה, שיצאה מניו יורק והפליגה לאורך החוף המזרחי של ארצות הברית וחזרה לניו יורק. באוטוביוגרפיה האחרונה שלו, כתב אסימוב מאוחר יותר כי "גם אם לא היה [מעונן וגשום כל לילה], השביט קוהוטק היה אכזבה עצומה".
בינואר 1974 יצאה המלכה אליזבת 2 להפלגות דומות באיים הקריביים, שסיפקו הזדמנויות טובות יותר לצפות בשביט. באז אולדרין, יו דאונס, ברל אייבס וקארל סייגן הצטרפו להפלגות בקריביים, ומנהל הפלנטריום של היידן, מארק צ'ארטאנד, שימש כ"אסטרונום ההפלגה".
ב-3 בינואר 1974 יצאה הספינה SS רוטרדם לשייט בן תשעה ימים לפוארטו ריקו ואיי הבתולה. במהלך המסע הוצעו לנוסעים הרצאות באסטרונומיה, שהועברו על ידי האסטרונום לויד מוץ. בדצמבר 1973 הטיסה חברת התעופה פרילנדיה(אנ') 149 מחבריה לפרו כדי לצפות בשביט. לקראת הופעתו הצפויה של השביט, המליץ איגוד הרכב האמריקאי לנוסעים להביא משקפות לטיולים בין דצמבר 1973 ופברואר 1974. פלנטריומים ברחבי ארצות הברית השיקו אירועים ממוקדי שביט והקימו קווים חמים כדי לענות לשאלות הציבור. מצפה הכוכבים של ויליאם מילר ספרי ביוניון קאונטי קולג' והמצפה על גג היכל בוידן באוניברסיטת רוטגרס-ניוארק, שניהם בניו ג'רזי, הנגישו את המתקנים שלהם לציבור המתעניין בשביט, כשהראשונים מקיימים קו טלפון חם לעדכונים על השביט.
סגן ראש כוחות ההגנה (אוסטרליה)

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  רוברט צ'יפמן
 תאריך כניסה לתפקיד:  9 ביולי 2024
 כפוף:  ראש כוחות ההגנה
 דרגה:  תת אדמירל   לוטננט גנרל   מרשל אוויר
 משך כהונה קצוב:  4 שנים
 ייסוד המשרה:  6 ביוני 1986
 איוש ראשון:  מרשל אוויר   ריי פאנל
 אתר רשמי
 
סגן ראש כוחות ההגנה (באנגלית: The Vice Chief of the Defence Force; בראשי תיבות: VCDF) הוא הסגן הצבאי של ראש כוחות ההגנה (CDF) של אוסטרליה, ופועל כ-CDF בהיעדרו בהסדרי פעולה קבועים. מרשל אוויר רוברט צ'יפמן, מכהן בתפקיד מאז 9 ביולי 2024.
אחריות

נוצר ב-1986, ה-VCDF הוא קצין בדרגת שלושה כוכבים בכוחות ההגנה של אוסטרליה (תת אדמירל, לוטננט גנרל, או מרשל אוויר). תחומי האחריות הקבועים של התפקיד כוללים: דוקטרינה משותפת, חינוך, הכשרה והערכה; לוגיסטיקה משותפת; מדיניות מילואים; ויכולות משותפות, התחייבויות ותפיסות. כאשר הוא פועל כראש כוחות ההגנה, ה-VCDF משתתף בוועדה לביטחון לאומי (NSC) של הקבינט (NSCC) ובוועדת המזכיר לביטחון לאומי (SCNS).
עד ספטמבר 2007, ה-VCDF היה "כובע כפול" כראש התפעול המשותף (CJOPS). בתפקיד זה פיקד על פעולות כוחות ההגנה האוסטרליים מטעם ראש כוחות ההגנה. בספטמבר 2007 הכריז שר ההגנה, ברנדן נלסון, על הקמת תפקיד CJOPS נפרד בדרגת שלושה כוכבים הממוקם במפקדת מטה המבצעים המשולבים (HQJOC) בבונגדור, ניו סאות' ויילס.
מינוי

המינוי נעשה על ידי המושל הכללי בעצת שריו/ה לפי סעיף 9AA לחוק ההגנה (1903) והוא לתקופת כהונה קצובה של ארבע שנים, המתחלפת באופן נומינלי בין שלושת השירותים, הצי המלכותי האוסטרלי (RAN), הצבא האוסטרלי וחיל האוויר המלכותי האוסטרלי (RAAF); אולם בפועל זה לא היה המקרה והמינוי נערך לפרקי זמן ארוכים או קצרים יותר. התפקיד הוא נייטרלי מבחינה פוליטית, כמו כל התפקידים הצבאיים, ואינו מושפע מחילופי שלטון.
קבוצת VCDF

סגן ראש כוחות ההגנה אחראי על מתן ייעוץ ותכנון של השפעות אסטרטגיות ומחויבויות צבאיות, חינוך והכשרה מקצועית צבאית משותפים, תמיכה לוגיסטית, תמיכה בריאותית, מדיניות צוערים ומילואים, תיאום יכולות משותף, ניהול מוכנות ודוקטרינת ADF משותפת ומשולבת.
האגף להתחייבויות אסטרטגיות צבאיות (MSCD) מספק ומתאם ל-ADF ייעוץ אסטרטגי משותף ושלושת שירותים ברחבי ממשלת אוסטרליה (כולל מפקדת מטה המבצעים המשולבים (HQJOC) וקבוצת המדיניות האסטרטגית והמודיעין של ההגנה (SP&I)) ומודעות למצב להתחייבויות נוכחיות ופוטנציאליות של ADF. ההתחייבויות האסטרטגיות הצבאיות הראשיות אחראיות גם על שירות החקירות של חיל ההגנה האוסטרלי (ADFIS), תקשורת אסטרטגית, תגובת משבר אסטרטגית, התוכנית הפרלמנטרית של חיל ההגנה האוסטרלי, ומעורבות עם האו"ם ושותפי קואליציה אחרים.
האגף לתוכניות אסטרטגיות צבאיות (MSPD) מספק תכנון אסטרטגי המקשר בין מדיניות להסדרים תפעוליים.
אגף שילוב הכוח (FID) אחראי על תכנון, פיתוח, אינטגרציה ותיאום של יכולות לוחמה משולבים של ה-ADF, כולל מערכות מידע (IS), פעולות מבוססות אפקטים (EBO) ואמצעי נגד IED.
חטיבת עיצוב כוח אחראית על מתן הדרכה ותכנון עתידי של כוח משותף, דרישות ויכולות של ה-ADF.
מנויים

הרשימה הבאה מתעדת באופן כרונולוגי את אלו שמילאו את תפקיד סגן ראש כוחות ההגנה.
| סדר כהונה | שם   (שנות חיים) | תמונה | תחילת הכהונה | סיום הכהונה | זרוע |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מרשל אוויר   ריי פאנל   (1935–) |  | 6 ביוני 1986 | יולי 1987 | חיל האוויר המלכותי האוסטרלי |
| 2 | תת אדמירל   איאן נוקס   (1933–2024) |  | יולי 1987 | 16 בספטמבר 1989 | הצי המלכותי האוסטרלי |
| 3 | תת-אדמירל   אלן ביומונט   (1934–2004) |  | 18 בספטמבר 1989 | אוקטובר 1992 | הצי המלכותי האוסטרלי |
| 4 | לוטננט גנרל   ג'ון בייקר   (1936–2007) |  | אוקטובר 1992 | אפריל 1995 | צבא אוסטרליה |
| 5 | תת-אדמירל   רוברט וולס   (1941–) |  | אפריל 1995 | מרץ 1997 | הצי המלכותי האוסטרלי |
| 6 | תת-אדמירל   כריס בארי   (1945–) |   | מרץ 1997 | 3 ביולי 1998 | הצי המלכותי האוסטרלי |
| 7 | מרשל אוויר   דוגלס רדינג   (1943–) |  | 3 בילוי 1998 | 5 ביוני 2000 | חיל האוויר המלכותי האוסטרלי |
| 8 | לוטננט גנרל   דזמונד מולר   (1943–) |  | 5 ביוני 2000 | 15 ביוני מרץ 2002 | צבא אוסטרליה |
| 9 | תת-אדמירל   ראס שלדרס   (1951–) |  | 15 ביולי 2002 | 4 ביולי 2005 | הצי המלכותי האוסטרלי |
| 10 | לוטננט גנרל   קן גילספי   (1952–) |  | 4 ביולי 2005 | 3 ביולי 2008 | צבא אוסטרליה |
| 11 | לוטננט גנרל   דייוויד הארלי   (1953–) |  | 3 ביולי 2008 | 3 ביולי 2011 | צבא אוסטרליה |
| 12 | מרשל אוויר   מארק בינסקין   (1960–) |  | 3 ביולי 2011 | 30 ביוני 2014 | חיל האוויר המלכותי האוסטרלי |
| 13 | תת-אדמירל   ריי גריגס   (1961–) |  | 30 ביוני 2014 | 5 ביוחי 2018 | הצי המלכותי האוסטרלי |
| 14 | תת-אדמירל   דייוויד ג'ונסטון   (1962–) |  | 5 ביולי 2018 | 9 ביולי 2024 | הצי המלכותי האוסטרלי |
| 15 | מרשל אוויר   רוברט צ'יפמן   (1971–) |  | 9 ביולי 2024 | מכהן | חיל האוויר המלכותי האוסטרלי |
יגאל שפרן

| --- | --- |

הרב שפרן בשנת 2015
 לידה:  17 ביוני 1950 (בן 74) רומניה 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  ישיבת מרכז הרב  אוניברסיטת מינסק 
 מקום מגורים:  קריית משה 
 מעסיק:  אוניברסיטת בר-אילן 
 רבותיו:  צבי יהודה קוק, דוד כהן 
 צאצאים:  קוה שפרן 
 
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים (2019) 
 
הרב יגאל בצלאל שפרן (נולד ב-17 ביוני 1950) הוא רב ואיש חינוך ישראלי, פרופסור לאתיקה רפואית ומומחה לרפואה והלכה.
ביוגרפיה

נולד ברומניה כנצר למשפחת שפרן שרבים מבניה היו רבנים ברומניה. עלה לארץ עם הוריו בהיותו בן שש, וגדל בתל אביב שם כיהן אביו, הרב מנחם קוה דב, כרב. למד בבית הספר "אלומות" ובתיכון צייטלין בעיר. לאחר שירותו בצה"ל למד בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה קוק והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא והוסמך לרבנות.
בעל תואר דוקטור לפילוסופיה מטעם האקדמיה למדעים (אנ') בבלורוסיה. הרב שפרן נחשב כמומחה בתחומי רפואה והלכה ומשמש כמרצה לאתיקה רפואית באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת תל אביב ובטכניון. באוניברסיטת בר-אילן הוא ראש המגמה למדע הלכה וחינוך. הוא משמש כראש המחלקה לרפואה והלכה ברבנות הראשית, וחבר בפורומים נוספים (מדעיים ממשלתיים ואזרחיים) העוסקים בתחומי רפואה (כדוגמת ועדת הלסינקי של משרד הבריאות). פרסם מאמרים רבים בתחום זה.
בין השנים 2000–2005 שימש כחבר בוועדה לענייני החולה הנוטה למות.
בין הנושאים בהם עסק הרב שפרן כחוקר וכפוסק: קביעת רגע המוות על פי מוות מוחי (נושא הנוגע להשתלת איברים), טיפול בחולה ללא הסכמתו, טיפול בחולה סופני, הלכה ואתיקה בגנטיקה, הנאה מהמת לצורכי רפואה ומחקר, ועוד. ערך ספר "לקט תפילות החולה", בו נאספו תפילות רבות "לאמירה בעת מחלה על ידי החולה, קרובי משפחתו ומבקריו".
בשנת תשמ"ג–תשמ"ד שימש כמנכ"ל הרבנות הראשית לישראל.
הרב שפרן עומד בראש "מרכז מרחבים" להכשרת מורים, אותו ייסד בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 יחד עם שני אברכים נוספים מישיבת מרכז הרב, הרב אריה שטרן והרב יששכר גואלמן, בעידוד ראש הישיבה, הרב צבי יהודה הכהן קוק. בנוסף הוא משמש כרב בית כנסת המנציח את שמו של סבו בשכונת קריית משה בירושלים, בה הוא מתגורר.
בה'תשע"ט נבחר ליקיר ירושלים לאותה שנה. נימוקי הוועדה לנתינת הפרס לרב שפרן היו "על קידום הקשר שבין עולם המדע לעולם ההלכה, על הרחבת מאגר התורמים לכלל האוכלוסיות – בהן דתיות וחרדיות – ועל שנים רבות של יצירת הידברות וסובלנות בממשק שבין רפואה להלכה".
בחשוון ה'תשפ"ה הועלה לדרגת סא"ל לאחר פועלו במילואים בוועדות השונות במהלך המלחמה.
משפחתו

אביו, הרב ד"ר מנחם קווה דב שפרן, שהיה רב בפלויישט ברומניה ולאחר מכן שימש כרב ומחנך בישראל, הוא בנו של הרב בצלאל זאב שפרן ואחיהם של הרב חנוך הניך שפרן, הרב ד"ר יוסף שפרן והרב אלכסנדר שפרן ששימשו כרבנים ואנשי חינוך ברומניה. אמו, מלכה, היא בתו של הרב דב בורשטיין שכיהן כרב ודיין ברומניה ובתל אביב, ואחותו של מרדכי בורשטיין. אחיו הוא האלוף עמי שפרן. בין ילדיו: קוה שפרן, איש תקשורת; דביר, מנהל בית ספר באשקלון; הרב חנניה, פוסק הלכה ברבנות הצבאית; ינון, איש עסקים; ישי, מנהל אבטחת מידע.
מפסיקותיו > יילוד עובר כאשר האם עברה מוות מוחי

הרב שפרן דן בהיבטים ההלכתיים של יילוד עובר שמצוי ברחם של אם שעברה מוות מוחי, כלומר מוות של גזע המוח. במאמר סוקר הרב שפרן את מעמדו ההלכתי של עובר לגבי תחומים שונים בהלכה, ותולה את היתר פעולת היילוד בהגדרת מעמד החיים של האם: לסוברים שהאם מוגדרת כגוססת, אסור ליילד אותה, משום שהיילוד עלול להרוג את האם, ואילו לסוברים שהאם נחשבת כמתה חובה ליילד אותה ולהציל את העובר, על פי דברי התלמוד: ”האשה שישבה על המשבר ומתה בשבת מביאין סכין ומקרעים את כריסה ומוציאין את הוולד”.
מפסיקותיו > אמירת האמת לחולה על מצבו

הרב שפרן דן בשאלת הדיווח לחולה על חומרת מצבו. האם חל במצב זה איסור שקר, או שהחשש שאמירת האמת תביא לשברון לב שיחליש את החולה מצדיק את השקר. מאידך, לפעמים שברון הלב יכול לנבוע דווקא אם חש החולה שמסתירים ממנו את מצבו האמיתי. הרב שפרן מסיק שברוב המקרים יש לספר לחולה את מצבו האמיתי, ורק במקרים מיוחדים יש להימנע מכך.