stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2022
הערות שוליים

↑  אלישע בן קימון,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'הרבה יותר פיגועים ביו"ש, הרבה יותר נרצחים: נתוני השב"כ השנה לעומת אשתקד, באתר ynet, 28 בדצמבר 2022
↑  דוחות חודשיים, באתר שב"כ
↑   יובל טל,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'גזרת איו"ש, באתר צה"ל, 29 בדצמבר 2022
↑  היערכות ביטחונית להסלמה: השם שנבחר בצה"ל - "שובר גלים", באתר ynet, 31 במרץ 2022
↑  יואב זיתון,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'קרבות מטווח אפס לאור יום: הפשיטה החריגה של מאות לוחמי צה"ל על מחנה הפליטים ג'נין, באתר ynet, 31 במרץ 2022
↑  יהושע בריינר,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'43 חשודים במעורבות בפעילות דאעש נחקרו השבוע על ידי כוחות הביטחון, באתר הארץ, 31 במרץ 2022
↑  אמיר בוחבוט ויואב איתיאל‏, שני חשודים בתמיכה בדאעש נעצרו באזור ואדי עארה, באתר וואלה, 2 באפריל 2022
↑  אמיר בוחבוט, אלי אשכנזי, אורי סלע ויואב איתיאל‏, לוחמים בנמל תל אביב: כך נראה מבצע הסיוע של צה"ל למשטרה במרכזי הערים, באתר וואלה, 2 באפריל 2022
↑  חיים גולדיטש, עינב חלבי,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'ניסיון לינץ' במשפחה, ירי זיקוקים על בתים, אבנים ובקת"בים על מכוניות: מהומות קשות במזרח ירושלים, באתר ynet, 12 באוקטובר 2022
↑  ערוץ 7,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'גורם ביטחוני: "המצב בירושלים עלול לצאת משליטה בקרוב", באתר ערוץ 7, ‏13 באוקטובר 2022
↑  ורד פלמן,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'המהומות במזרח ירושלים: 18 חשודים נעצרו הלילה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 14 באוקטובר 2022
↑  כוננות שיא בי-ם לפני "יום הזעם": יידויי אבנים בין ערבים ליהודים בשייח ג'ראח, באתר ynet, 13 באוקטובר 2022
↑  שלומי הלר‏, עימותים במזרח ירושלים בין כוחות הביטחון לפלסטינים, 2 שוטרים נפצעו קל, באתר וואלה, 12 באוקטובר 2022
↑  גאנם אבראהים,'"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'‏כדי להקשות על המצוד אחר המחבל: צעירים בשועפאט מגלחים את ראשיהם, באתר ‏מאקו‏, 15 באוקטובר 2022
↑  '"`UNIQ--nowiki-000001A4-QINU`"'יעל פרידסון והגר שיזף,'"`UNIQ--nowiki-000001A5-QINU`"'שני מתנחלים שנעצרו בשבוע שעבר חשודים בתקיפת פלסטיני בשייח ג'ראח, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2022
↑  חיים גולדיטש, אלישע בן קימון,'"`UNIQ--nowiki-000001A7-QINU`"'הותר לפרסום: שני צעירים יהודים חשודים בתקיפת ערבי בשייח ג'ראח "ממניע גזעני", באתר ynet, 1 בנובמבר 2022
| פיגועי טרור נגד ישראלים בשנות ה-20 של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | פיגוע הירי באלכסנדריה (8 באוקטובר 2023) • רצח צבי קוגן (21 בנובמבר 2024) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
בקבוקי תבערה שנתפסו בביתו של אחד החשודים בהצתת הבית בשייח' ג'ראח, ב־11 בפברואר.
זירת פיגוע הדקירה, 6 במרץ
איסוף הסכין ששימשה לפיגוע
זירת פיגוע הירי בחדרה
רחוב דיזנגוף לאחר פיגוע הירי, 7 באפריל
הסכין ששימשה לדקירה בפיגוע בצומת בית ענון
כלי הנשק מהם ירו המחבלים על האוטובוס בבקעת הירדן
זירת פיגוע הירי במחסום שועפאט, 8 באוקטובר 2022
זירת הפיגוע הכפול בירושלים, 23 בנובמבר 2022
אלכסנדר השני, קיסר רוסיה

ערך זה עוסק בקיסר רוסיה. אם התכוונתם לאישים אחרים בשם זה, ראו .
אלכסנדר ניקולאייביץ' השני (ברוסית: Александр II Николаевич‏; 17 באפריל 1818 – 13 במרץ 1881) היה צאר האימפריה הרוסית, מלך פולין והדוכס הגדול של פינלנד משנת 1855 ועד 1881. אלכסנדר השני הנהיג קו ליברלי ורפורמות מקיפות, בייחוד שחרור הצמיתים ב-1861, וחתר ליציבות ביחסי החוץ של המדינה.
אלכסנדר השני ירש את הקיסרות לאחר מות אביו, ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. בהשפעת הרפורמות שהונהגו בצרפת ובאנגליה הנהיג אלכסנדר השני רפורמות מרחיקות לכת ברוסיה, כולל שחרור האיכרים הצמיתים, דבר שאך הגביר את התסיסה ברוסיה בהיווצר מעמד של איכרים ללא קרקע וללא אמצעי קיום. לאחר מלחמת קרים הצאר חדל מכוונות התפשטות של רוסיה והתרכז בביצור גבולותיה. הצאר השתמש במלחמת האופיום השנייה במטרה לספח את חבל מנצ'וריה החיצונית מידי האימפריה הסינית. לאורך כל שלטונו הביא אלכסנדר לכיבושים במרכז אסיה שהחלו יריבות אימפריאלית עם האימפריה הבריטית אשר כונתה "המשחק הגדול".
לנוכח טבח באוכלוסייה הבולגרית של האימפריה העות'מאנית, אלכסנדר השני הביא לפתיחתה של המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) אשר כמעט הובילה לקריסתה של האימפריה העות'מאנית אילולא התערבות בריטית וצרפתית שמנעה מהגעת הכוחות הרוסית לקונסטנטינופול, הבירה העות'מאנית. במטרה לייצב את מערכת הכוחות במרכז אירופה תמך אלכסנדר השני בהקמתה של ברית שלושת הקיסרים בין האימפריה הרוסית, האימפריה האוסטרו-הונגרית והקיסרות הגרמנית כונה "הצאר הטוב", "המשחרר".
הצאר אלכסנדר השני נרצח על ידי טרוריסטים נרודניקים זמן קצר לפני שעמד להוציא לאור סדרת רפורמות ליברליות ברוסיה. תקופת שלטונו עמדה בסימן המהפכה התעשייתית ותהפוכות חברתיות שהובילו עם הזמן לעלייה בתסיסה האזרחית הכוללת בתוך האימפריה הרוסית. בנו ירש אותו בתור אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה.
שנותיו הראשונות

אלכסנדר ניקולאייביץ' - אלכסנדר השני נולד במוסקבה ב-17 באפריל 1818 כבנו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ושרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה ממקלנבורג-שטרליץ והיה שליט רוסיה הראשון שנולד במוסקבה מאז פיוטר הגדול. בשנת 1814 ביקר בברלין, ממלכת פרוסיה הנסיך הרוסי בן ה-18 ניקולאי הראשון (לימים הצאר), בנו השלישי של פאבל הראשון, קיסר רוסיה, ובמהרה שתי משפחות המלוכה, בית רומנוב הרוסי ובית הוהנצולרן הפרוסי, הסכימו כי הוא יינשא לנסיכה שרלוטה. בביקורו השני של ניקולאי בברלין לאחר מספר חודשים פגש לראשונה בשרלוטה, שהייתה אז בת 17, ובשובם לרוסיה יחדיו היו כבר מאורסים. היו אלו נישואים פוליטיים בעיקרם אך השניים הסתדרו לטובה אחד עם השנייה.
חינוכו של הצארביץ' (יורש העצר) אלכסנדר נפל לאחריותו של איש האשכולות וסילי ז'וקובסקי, אשר שם דגש בחינוכו של אלכסנדר בכל הנוגע ללימוד מדעי המדינה ושפות אירופאיות מרכזיות, כגון גרמנית, צרפתית ואנגלית, בהן ידע אלכסנדר לדבר בצורה שוטפת לצד שפת האם הרוסית שלו. אביו, הצאר ניקולאי הראשון, טען כי העדיף שבנו יחונך תחילה להיות אדם ואחר כך קיסר. כאשר היה בן 13 התפרץ אביו לשיעור שלו ושאל את אלכסנדר מה היה עושה במצב של ניסיון הפיכה כושל נגד שלטונו. אלכסנדר הגיב כי היה סולח ונותן חנינה לכל המעורבים בניסיון ההפיכה. בשנת 1837, באופן יוצא דופן באותה עת, אלכסנדר הצעיר נלקח לסיור שנמשך שישה חודשים ברחבי האימפריה הרוסית, וביקר ב-30 מחוזות ברחבי האימפריה. במסע זה הפך אלכסנדר ליורש העצר הרוסי הראשון שביקר בסיביר שמעבר להרי האורל בצפון אסיה. בשנת 1839 נשלח בידי הוריו לסיורים ברחבי אירופה, שם פגש בויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. בעודו יורש עצר, אלכסנדר תואר בתור אדם בעל דעות מודחקות שלעיתים ניתן לפרשן בתור פציפיזם.
האווירה האינטלקטואלית של סנקט פטרבורג לא קראה לכל רפורמה או שינוי; חופש המחשבה וכל צורה של יוזמה פרטית כלכלית הודחקו נמרצות בהוראת אביו, הצאר ניקולאי הראשון, אשר הנהיג משטר ברזל במדינה בידי משטרה חשאית מחשש לניסיון הפיכה אנטי-צארית ואנטי-אוטוקרטית כפי שבוצע בעת עלה לשלטון (ראו מרד הדקבריסטים "דצמבריסט"). צנזורה אישית ורשמית הייתה רווחת באימפריה הרוסית באותה העת; ביקורת על הרשויות נחשבה לעבירה חמורה שעונשה יכול היה להגיע עד למוות.
קיסר רוסיה: שנים ראשונות > כיבוש הקווקז

עוד מימי שלטונה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה החלה ההתפשטות הרוסית לתוך צפון הקווקז. לאחר הבסתה של השושלת הקאג'ארית של פרס במסגרת מלחמות רוסיה–פרס הפכה רוסיה למעצמה המרכזית היחידה בצפון הקווקז והשנייה בעבר הקווקז (דרום הקווקז) לצד האימפריה העות'מאנית. הטופוגרפיה של הרי הקווקז הקשתה על ייצוב משטר הצאר הריכוזי על תושבי העמים הקווקזים. בהתחשב בעובדה שרוב עמים אלו היו מוסלמים, התנגדותם לכיבוש הרוסי האורתודוקסי הייתה גדולה עוד יותר. שליטיה של רוסיה הוקירו בחשיבות של הקווקז להתפשטות אל עבר אסיה הקטנה וממלכת פרס. ההתנגדות המרכזית לכיבוש הרוסי נבעה משלוש פדרציות שבטיות בצפון הקווקז, דאגסטן, צ'צ'ניה וצ'רקסיה. תחת ההנהגה של גאמזק-בק והאימאם שאמיל, הכוחות השבטיים האנטי-רוסים התארגנו לכדי אימאמות הקווקז. הטקטיקה של הכוחות השבטיים להשתמש בלוחמת גרילה הקשתה על צבא האימפריה הרוסית הסדיר והובילה לגרירת המאבק במשך עשורי שנים עד לשלטונו של אלכסנדר השני. החל משנות ה-20 של המאה ה-19, כל מנהיגי ההתנגדות ניסו פעם אחר פעם להגיע להסכם עם הרוסים, אך נענו עם הדרישה הנוקשה לכניעה ללא תנאי. כל משא ומתן שהרוסים ניהלו עם הקווקזים היה למטרות טקטיות בלבד, משמע להרוויח זמן או לנטרל קבוצה אחת כדי להילחם בקבוצה אחרת. גם כאשר הקיסר אלכסנדר השני עצמו הציע הסדר משא ומתן עם האימאם שאמיל בשנת 1856, ההצעה נדחתה במקום על ידי המשנה לצאר במלכות המשנה של הקווקז (היחידה המנהלית בתוך האימפריה הרוסית של חבל הקווקז); הנסיך אלכסנדר בריאטינסקי.
לבסוף תפסו כוחות רוסים באימאם שאמיל ולקחו אותו בשבי בפעולה שסימלה את סיום הלחימה. צ'צ'ניה ודאגסטן סופחו זמן קצר לאחר מכן אך לא צ'רקסיה. למרות הפלת ההנהגה של הצ'רקסים, אנשיהם המשיכו במאבק גרילה בלתי פוסק נגד הכוחות הרוסים ומנעו המרה תרבותית רוסית ויישוב של תושבים רוסים בארצם כמו גם הפצת דת הכנסייה האורתודוקסית הרוסית. מפקדי צבא דוגמת דמיטרי מיליוטין החלו להעלות לשיח את רעיון הגירוש של האוכלוסייה הצ'רקסית המקומית במטרה להשקיט סופית את האזור ולהסדיר את סמכות הצאר אחת ולתמיד. מלכות המשנה של הקווקז הייתה בעלת אוטונומיה חלקית מהשליטה הרוסית (בדומה לדוכסות הגדולה של פינלנד) ועל כן בשנת 1860 הוחלט להביא ליישוב מחדש של הצ'רקסים; העברת אוכלוסייה. אף על פי שהצאר אלכסנדר השני אישר את הגירוש של האוכלוסייה הצ'רקסית רק בשנת 1862, לאחר שהיה נואש מהמאבק הממושך, מפקדים שונים בקווקז הוציאו לפועל פקודות גירוש כבר בשנת 1860. עד שנת 1864 התרחשה גלות הצ'רקסים שעקב אכזריותה קיבלה את הכינוי "רצח העם הצ'רקסי" שכן במהלכה נהרגו לערך מיליון תושבים צ'רקסים בצפון הקווקז.
רצח הצאר > אופוזיציה לשלטון

למרות הרפורמות שהנהיג, שעוררו את חמת האצולה, נחשב הצאר מתון מדי בעיני הליברלים והרדיקאלים, ועורר התנגדות עזה בקרב חוגי האינטליגנציה, שדוכאה על ידיו. לאורך שלטונו התרחבה ההתמרמרות העממית הכוללת כלפי השלטון. בשנים הראשונות לתקופת שלטונו של אלכסנדר השני הייתה דרישה מסוימת מצד חוגים ליברלים בקרב האצולה לממשלה ייצוגית ברמה הלאומית - לא לשלטון פרלמנטרי מלא, ולא זכות בחירה דמוקרטית, אלא אספה מייעצת בה יוכל הציבור לדון בסוגיות ואשר יכולה לשים בפני הקיסר לפחות את דעותיו של החלק המושכל בעם הרוסי. הצאר והביורוקרטים שלו סירבו לשקול זאת, יותר מכל מכיוון שהם ראו ברפורמה החוקתית מדרון חלקלק שיוביל להתפוררות המדינה והאימפריה ולמלחמה מעמדית בין בעלי קרקעות לאיכרים. עקרון האוטוקרטיה חייב היה להישאר מקודש; כזו הייתה ההשקפה לא רק של ביורוקרטים, אלא גם של מדינאים והוגי דעות כמו ניקולאי מליוטין ויורי סמארין, שניהם הניחו את תקוותם לרפורמות שלא יפגעו בסמכויות הצאר. עמדתם הייתה כי אסור לריבון להיות "קשור בזרועותיו" וכך למנוע ממנו לממש את "התוכניות שהיו לטובת האומה". בראשית שנות ה-60 של המאה ה-19 יצאה החלטה ממשלתית אשר שללה מרוסיה את האפשרות לחינוך פוליטי ציבורי כמו שהיה קיים, למשל, בממלכת פרוסיה באותה העת, והיא שללה מהממשלה אפשרות גיוס עתידי של רבים לתפקידים מדיניים.
במהלך שנות ה-60 האופוזיציה הליברלית התרכזה בעיקר בקבוצות בדלנים, שרוסקו באירועים כגון מרד ינואר בפולין הקונגרסאית. בשנות ה-70 של המאה ה-19 התחדשה הפעילות המהפכנית. מרכזה היה הנוער באוניברסיטאות, שהושפע יותר ויותר ממגוון רעיונות סוציאליסטים שמקורם במרכז אירופה. צעירים אלה ראו באיכרים את הפוטנציאל העיקרי לפעילות מהפכנית. בשנים 1873–1874 מאות בני הנוער, כולל נשים, "הלכו לעם", פלשו לאזור הכפרי וביקשו לעורר את האיכרים בנאומיהם. האיכרים ברובם לא מצאו אכפתיות באידאולוגיה המהפכנית והמשטרה עצרה את המהפכנים הצעירים. חלקם נידונו למאסר, ומאות גורשו לגלות במחוזות נידחים או בסיביר. התברר כי לא ניתן לצפות להתקדמות מפעילות מהפכנית גלויה ועל כן פנו רוב המהפכנים אל פעילות קונספרטיבית. בשנת 1876 נוסד ארגון פוליטי חדש שקיבל את הכינוי זמליה אי ווליה ("ארץ וחופש"). כמה מחבריו העדיפו חיסול של פקידים בולטים בתגובה בגין התעללות בחבריהם וגם כאמצעי ללחוץ על הממשלה כדי ללחוץ על הצאר לחלץ חירויות פוליטיות מהמערב. הניסיון גם הראה להם שבשונה מהאיכרים, העובדים בערי התעשייה החדשות הציעו קהל מבטיח יותר.
סיעה זו נפגשה בהתנגדות על ידי אחרים במפלגה ששללו את מבצעי ההתנקשות, המשיכו לשים לב יותר לאיכרים מאשר לעובדים והיו אדישים בכל הנוגע להשגת חירויות פוליטיות ליברליות ובעיקר פעלו לחלוקת סמכויות האוטוקרט. בשנת 1879 המפלגה התפצלה ובתוך הפלג הקיצוני שלה קמה תנועה מהפכנית בשם "נרודניה ווליה" (בתרגום חופשי: "רצון העם"). השלטון עצר ושפט מאות סטודנטים, והדבר הביא לתגובה של טרור. וניסיונות התנקשות אחדים שנכשלו. היו מספר ניסיונות להתנקש באלכסנדר השני בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19. מהניסיון הראשון ב-4 באפריל נחלץ בנס. על מנת להנציח את הצלתו בנס, נבנו מספר כנסיות ברחבי רוסיה. גם נציגי הקהילה היהודית הביעו את שמחתם וכתבו לכבוד האירוע תפילה מיוחדת.
רצח הצאר > ההתנקשות בחיי אלכסנדר

ב-13 במרץ 1881 היה הקיסר אלכסנדר השני בדרכו מאקדמיית הרכיבה בזירת מייקל אל ארמון החורף בסנקט פטרבורג. קהל של תושבי העיר עמד על המדרכות בצדי הכביש לצפות בשיירה הקיסרית. בשעה 14:15 בצהריים, בעת עברה השיירה ליד המהפכן ניקולאי ריסאקוב (חבר הנרודניה ווליה), זרק האחרון פצצה לעבר הכרכרה הקיסרית. אחד מבין הקוזאקים שרכבו לצד הכרכרה נפצע אנושות ונפטר מפצעיו בהמשך היום. מספר עוברי אורח נוספים נפגעו מהפיצוץ. הודות להיות הכרכרה חסינה בפני יריות רק חלק ממנה התפרק מהפיצוץ והצאר אלכסנדר השני יצא ללא פגע. ריסאקוב נתפס בידי אנשי הז'נדרמריה והצאר דרש לראותו לפני שימשיך לפי התוכנית המקורית לנוע לארמון החורף. אלכסנדר השני היה מוכן להמשיך בנסיעה כאשר התקרב מאחוריו מהפכן נוסף ממוצא פולני, איגנצי הרינייוצקי, עם פצצה בידיו. במרחק של מספר מטרים בלבד זרק איגנצי את הפצצה לעבר רגליו של אלכסנדר השני והפצצה העיפה את שניהם. רגליו של אלכסנדר התנפצו מתחת לברך והוא נפצע באורח חמור גם בבטנו ופניו. לפי הפרוטוקול של הסובבים אותו, אלכסנדר השני קרא במילותיו האחרונות לעוזריו לקחת אותו אל הארמון, שם ימות. אלכסנדר השני מת מפצעיו החריפים בארמון החורף, לצד בני משפחתו, בשעה 15:30. רופאו האישי סרגיי בוטקין, קבע כי לא ניתן להציל אותו.
במקום הירצחו נבנתה קתדרלת "כנסיית הדם השפוך". אלכסנדר השני תמך וסייע בהקמת העיר הפינית הנקו. פסלו הוצב במקומות אחדים, בהם בחזית כנסיית "ישו הגואל" במוסקבה, בסופיה כאות הוקרה לשחרור בולגריה משלטון האימפריה העות'מאנית, ובכיכר הסנאט בהלסינקי. מספר שבועות קודם לכן הסכים אלכסנדר השני להמלצתו של שר הפנים מיכאיל לוריס מליקוב לרפורמה פוליטית, שנועדה ליצור אספה מחוקקת מוגבלת, אך ארבעה ימים לפני שעמד להציג את הרפורמה בקבינט שלו, הוא נרצח. היה זה רק לאחר ההתנקשות בחייו של אלכסנדר השני שהתגלתה תוכניתו לרפורמה פוליטית. ההתנקשות באלכסנדר השני ב-1 במרץ 1881 הייתה מגדולי הניצחונות של התנועות המהפכניות האנטי-מלוכניות. לאחר מותו ירש את מקומו בנו, אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה. הקיסר החדש האשים את המדיניות הליברלית של אביו כגורם המרכזי להתנקשות בחייו ועבר לגבש מחדש את סמכות הצאר לכדי אוטוקרטיה מוחלטת.
יחסו ליהודים

תחת שלטונו של ניקולאי הראשון, אביו של אלכסנדר השני, סבלו קהילת יהודי רוסיה מפני 600 גזירות שנועדו להמיר אותם תרבותית להיות רוסים. כמו כן, הושתו רדיפות דת רבות על יהודי רוסיה. ליהודי רוסיה הותר להתגורר רק ב"תחום המושב", ונאסר עליהם להיות בעלי אדמות והושמו עליהם מגבלות על תנועה ופעילות, מגבלות שלא הוסרו בימי אלכסנדר השני. עם זאת, אלכסנדר הביא לסיום המס המיוחד על יהודים והתיר ליהודים שסיימו לימודים תיכוניים לחיות מחוץ לתחומי המושב ולשרת בתפקידים מנהליים. בתוך זמן קצר מאז רפורמות אלו אלפי יהודים עברו להתגורר בסנקט פטרבורג, מוסקבה וערים גדולות אחרות. אלכסנדר הביא לסיום הגיוס של ילדים יהודים בני מתחת לגיל 12 לצבא הרוסי. אלכסנדר פעל בצורה הפוכה מקודמיו וטען כי חיבור האוכלוסייה היהודית עם חיי החברה הרוסית יתרמו להמרה התרבותית שלהם בצורה עדיפה על כפייה. ליחסו הסובלני של אלכסנדר השני הייתה תמורה מרחיקת לכת בקרב יהדות מזרח אירופה, שהתאפיינה ברובה בשמרנות וכעת ניצבה בפני חברה פתוחה בדומה למערב אירופה מה שהוביל לדיון ער על המשך ההתבדלות אל מול האפשרות להתערות בחברה (המקרה הידוע ביותר בקרב תומכי גישה זאת הוא השיר הקיצה עמי). העיתונות האנטישמית בקייב ובאודסה רמזה שהיהודים הם אלו שרצחו את הצאר, הופצו כרוזים רבים ותועמלנים הטיפו לממשלה להכות ביהודים על שרצחו את "הצאר הגואל", משחרר הצמיתים. בעקבות אירועים אלה פרצו מאורעות "הסופות בנגב", הפוגרומים ביהודי דרום-מערב האימפריה הצארית הרוסית.
משפחתו

אלכסנדר השני היה נשוי פעמיים:
מאשתו הראשונה, מארי, נסיכת הסן (מריה אלכסנדרובנה), בתו של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן (מדינה בתוך הקונפדרציה הגרמנית), היו לו 8 ילדים:
הדוכסית הגדולה אלכסנדרה אלכסנדרובנה (1842–1849)
הדוכס הגדול ניקולאי אלכסנדרוביץ' (1843–1865)
הצאר אלכסנדר השלישי (1845–1894)
הדוכס הגדול ולדימיר אלכסנדרוביץ' (1847–1909)
הדוכס הגדול אלכסיי אלכסנדרוביץ' (1850–1908)
הדוכסית הגדולה מריה אלכסנדרובנה (1853–1920), לאחר נישואין - דוכסית אדינבורו.
הדוכס הגדול סרגיי אלכסנדרוביץ' (1857–1905) - נרצח במהפכת 1905.
הדוכס הגדול פאבל אלכסנדרוביץ' (1860–1919) - הוצא להורג על ידי הבולשביקים במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.
בשנת 1880, לאחר מות אשתו הראשונה, התחתן אלכסנדר השני עם המאהבת שלו, הדוכסית יקטרינה דולגורוקובה. היא ילדה לצאר אלכסנדר השני 4 ילדים. כולם נולדו לפני הנישואין הרשמיים בין בני הזוג, אך לאחר הנישואין הוכרו באופן רשמי על ידי הצאר.
הנישואין של הצאר לדוכסית דולגורוקובה היו נישואים מורגנטיים, לכן הילדים מנישואין אלו לא יכלו לקבל את התואר "הדוכס (או הדוכסית) הגדול". הילדים של הצאר והדוכסית דולגורוקובה נשאו שם משפחה "יורייבסקי", שם שהומצא להם על ידי הצאר.
דוכס גאורגי יורייבסקי (1872–1913)
דוכסית אולגה יורייבסקי (1873–1925)
דוכס בוריס יורייבסקי (1876–1876)
דוכסית יקטרינה יורייבסקי (1878–1959)
הלילה הוא שירים (אלבום)

"הלילה הוא שירים" הוא אלבום האולפן ה-18 של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין. את האלבום הוציאה בשנת 1977 לאור חברת התקליטים CBS ישראל.
שירים

"ציפור השיר" עוסק בדואליות שבין חיי האמן לבין עולמו הפנימי, תוך תיאור ההתרגשות, הפחד והגעגוע לאמת ולפשטות בתוך עולם הבמה הזוהר. במילותיו, ניכרת הכמיהה לחיבור אנושי ולהבעה אמיתית, לצד תיאור הדמויות והרגשות שמלווים את היוצרת לאורך מסעה האמנותי. "שיעור מולדת" מתאר מוהר תמונות שונות מילדותו בבית הספר, המציגות דימויים של מה שנתפס כארץ ישראל הישנה והטובה. בבית הראשון הוא מתאר את התמונה שעל קיר חדר האוכל בבית ספרו, ועל האידיאה של האיכר הישראלי שמצמיח לחם; בבית השני מתואר שיעור מולדת בו המורה מראה לתלמידים חצב כסמן לסתיו וליורה וכן הלאה. "מים מתוך הבאר" מבטא את מסעו של האדם בעולם, מתחילת דרכו ועד סופה, דרך חיבורו הפשוט והעמוק לטבע, לארץ ישראל ולחיים. באמצעות סמלים של מים, לחם ופרי, מודגשת התלות ביסודות הבסיסיים והנצחיים של הקיום. "בובה זהבה" נכתב על ידי מרים ילן-שטקליס ופורסם לראשונה בשנת 1941 בעיתון "דבר לילדים".
"רוזלינדה" הוא גרסת כיסוי לשירו של דני עמיהוד מ-1972. הוא מתאר דמות טרגית ומלנכולית בשם רוזלינדה, המסמלת גורל בלתי נמנע ותחושת אובדן. "שיר ערש" הוא שיר ערש שחיברו נתן אלתרמן וסשה ארגוב עבור המחזמר "אסתר המלכה". בהקשר המחזה שר ליצן החצר את השיר למלך אחשוורוש בלילה שבו נדדה שנת המלך. "הלילה הוא שירים" מדגיש את הרבגוניות של הלילה, המתבטאת במוזיקה, תפילות ותחושות תמימות ותקווה. הוא מזמין להשהות את הרגע, להתרכז ברגעים הפשוטים והיפים שהלילה מביא עמו. "אהבה בת עשרים" עוסק במערכת יחסים ארוכה וסוערת, המשלבת אהבה עוצמתית, כאב ובגידה. השיר מבטא נאמנות עמוקה ורצון להמשיך יחד, תוך הבנה של הזמן והסיכונים הכרוכים באהבה.
"אחרי שלושים שנה" מתאר באופן הומוריסטי ומפוכח את תהליך ההזדקנות והשינויים שחלים ביחסים אינטימיים לאורך השנים. דרך תחנות שונות בחיים, השיר מדגיש את הניגוד בין העבר האנרגטי לבין ההווה המתון, תוך שילוב של נוסטלגיה והתפכחות. "חלומות שמורים" מונה את האוצרות החבויים בנפש האדם: זיכרונות ילדות, חלומות ראשונים וקולות מהעבר, שנשארים בתוכנו לאורך החיים. הוא מדגיש כיצד ריח, צליל או מילה יכולים לעורר מחדש תחושת תמימות ושמחה כמו בימי הילדות. "מאיה" מבטא אהבה גדולה ועדינה של הדובר למאיה, המתוארת כיקרה וקרובה ללבו. הוא מתאר את תחושת הקסם שבה, את גדילתה ואת הקשר העמוק ביניהם, תוך שילוב רגשות של תמימות ונוסטלגיה. "זמר אהבה לים" נכתב על ידי רפאל אליעז והולחן על ידי סשה ארגוב.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | ציפור השיר  | 3:36 |
| 2. | שיעור מולדת  | 3:23 |
| 3. | מים מתוך הבאר  | 5:01 |
| 4. | בובה זהבה  | 3:17 |
| 5. | רוזלינדה  | 3:19 |
| 6. | שיר ערש  | 3:01 |
| 7. | הלילה הוא שירים  | 3:16 |
| 8. | אהבה בת עשרים  | 3:57 |
| 9. | אחרי שלושים שנה  | 2:57 |
| 10. | חלומות שמורים  | 4:31 |
| 11. | מאיה  | 2:02 |
| 12. | זמר אהבה לים  | 4:31 |
| משך כולל: | משך כולל: | 42:57 |
מבצע גוזל

מבצע גוזל היה מבצע יירוט אווירי של מטוס מדגם מיג 25 של חיל האוויר הסורי על ידי חיל האוויר הישראלי, שהתרחש ב-31 באוגוסט 1982, במהלך מבצע שלום הגליל.
רקע

בשנות ה-70 ושנות ה-80 של המאה ה-20 היווה המיג-25 את חוד החנית הטכנולוגית בתחום התעופה, והיה המטוס המהיר ובעל גובה המעוף הגבוה ביותר בעולם באותה העת. במזרח התיכון המטוס הופעל על ידי אלג'יריה, לוב, סוריה ועיראק. למטוס שני פרופילי טיסה: יירוט וצילום, פרופיל הצילום של המטוס, בגובה של בין 60–70 אלף רגל, ומהירות של למעלה מ-2.5 מאך, הפך אותו למורכב מאוד ליירוט על ידי מטוסים ומערכות נ״מ.
רקע > ניסיונות קודמים ליירוט מיג-25

בשנת 1970 החלה הקמתו של מערך צבאי אווירי סובייטי על אדמת מצרים, בהתאם לבקשתו של גמאל עבד אל נאצר לעזרה בחימוש, הדרכה ובניית מערך הגנה אווירית של הצבא המצרי. במסגרת מערך זה נפרסו ב-1971 ארבעה מטוסי מיג-25 בשדה קהיר-מערב למטרת ביצוע גיחות צילום מעל שטחי מדינת ישראל.
המטוסים החלו טיסות מבצעיות במאי 1971. עם קצב טיסות של פעמיים בחודש, מטוסי הביון במהרה צלמו את כל חצי האי סיני והחלו לחדור לשטח ישראל עצמה, כאשר כל העת מטוסים ישראלים מנסים ליירטם ללא הצלחה.
במסגרת אחת מגיחות אלו, בנובמבר 1971, ניסו שני מטוסי F-4 פנטום ישראלים, שצוידו במיוחד למשימה זו, ליירט את המטוס באמצעות טילי AIM-7 ספארו. המיג-25 טס בגיחה זו במתאר של כ-80 אלף רגל בעוד שהגובה המרבי של מטוסי הפנטום היה שישים אלף רגל. המטוסים ניסו לשגר את טילי האוויר-אוויר אחרי שהרימו את חרטומיהם גבוה ככל שיכלו, ואף על פי שהטילים הגיעו לגובה הטיסה של המיג-25, מהירותו הגבוהה גרמה לכך שהתרחק מנקודת הפיצוץ לפני שנגרם לו נזק.
סך הכל טסו מטוסי המיג-25 20 גיחות צילום מעל שטחים בשליטת ישראל, והביאו לתוצרים משמעותיים מאוד במישור המודיעיני עבור הצבא המצרי. הכישלון ביירוט המטוסים נשאר זיכרון כואב בחיל האוויר לזמן רב.
זיכרון זה הורגש גם בזירת לבנון, במיוחד עם קליטתו של מטוס המיג-25 על ידי חיל האוויר הסורי ב-1980.
ב-1981 הצליחו זוג מטוסי F-15 ישראליים ליירט מטוס מיג-25 אחד שטס בפרופיל יירוט על ידי מארב שהוצב לזוג מטוסי מיג-25 שטסו בשמי לבנון. יירוט זה היה היירוט הראשון בעולם של מטוס מיג-25 בפרופיל יירוט, אך פרופיל הצילום היה עדיין מעבר ליכולות היירוט של העולם המערבי.
רקע > מבצע שלום הגליל

בעיצומו של מבצע שלום הגליל ביצעו הסורים גיחות צילום באמצעות מטוס מיג-25 שטס מעל דרום לבנון בגובה של כ-70 אלף רגל במהירות של 2.5 מאך. ניסיונות ליירוטו באמצעות מטוסי קרב לא צלחו.
היערכות ותכנון המבצע

במטה חיל האוויר החליטו לנסות להפיל את המטוס באמצעות מערכת הוק, חרף העובדה שהמיג-25 טס בגובה העולה ב-15 אלף רגל מטווח הירי המרבי של ההוק, שהוא 55 אלף רגל. בחודש אוגוסט 1982 יצא לדרך המבצע להפלת המיג-25 שקיבל את שם הקוד "גוזל".
עקב הביטחון הרב בקרב צבא סוריה ביכולותיו של מטוס המיג-25 וכישלון כלל מאמצי היירוט הקודמים של חיל האוויר הישראלי, המטוסים היו ממריאים לגיחות צילום קבועות מאותו בסיס בסוריה אחת לעשרה ימים. מערך הנ״מ בחר לפרוס סוללת הוק בגובה רב, במטרה לצמצם את הפער בין היכולת המרבית של המערכת, 55 אלף רגל, לגובה הטיסה של המטוס, 70 אלף רגל. סוללות ההוק נפרסו בג'בל ברוך, אתר בגובה 1,943 מטר מעל פני הים, ובכך צמצמו את הפער ל-7,000 רגל בלבד.
ב-12 באוגוסט הופיע המטוס אך מכ"ם ההוק, מסוג HPI, לא הצליח לנעול עליו.
היערכות ותכנון המבצע > שינויים שבוצעו במערכת ההוק

סמ"ר פיני שפטר, טכנאי במילואים באחת הסוללות, יזם שינוי במערכת שנועד להגדיל את טווח הירי שלה. שפטר בנה התקן המורכב על גבי מכ״ם המערכת, שאִפשר נעילה על מטוס בגובה רב ובמהירות גבוהה באמצעות הזנת נתוני ההגבהה של המכ״ם באופן ידני באמצעות ידית מכנית. להתקן זה נלוותה טבלה שריכזה את הנתונים הנדרשים ללוחמים שהפעילו את המערכת להינעל על המטוס, טבלה זה כונתה ״טבלת גוזל״.
ההתקן נוסה לראשונה בסוללת הוק בסטלה מאריס, שם הצליח, ולאחר מכן הותקן בסוללה בג׳בל ברוך.
תוכנית המבצע הייתה שהבקר ביב״א יספק למפעיל בסוללת ההוק את נתון הגובה של המטוס מראש, ובכך לאפשר למפעיל להינעל ידנית באמצעות ההתקן המיוחד ויאפשר את יירוט המטוס, זוג מטוסי קרב מסוג F-15 חיכו במארב להשלים את יירוט המטוס אם יפגע.
שבוע לאחר ההתקנה, נוסתה המערכת עם הרכיב החדש, התקבלה נעילה אך לא התקיימו תנאים שאִפשרו ביצוע של ירי.
היירוט

ב-31 באוגוסט, סמוך לשעה 7:25 בבוקר, שוב נצפה המיג-25 טס בגיחת צילום בלבנון. עם קבלת הידיעה נכנסו בסוללת ההוק לכוננות. הבקרים של הסוללה קיבלו את נתוני הטיסה של המיג, הצליחו לנעול על המטוס ושיגרו שני טילי הוק לעבר המיג. המיג נפגע והחל לאבד גובה, זוג מטוסי F-15 מטייסת 106 שהמתינו מראש לפגיעה, שיגרו לעברו טילי אוויר-אוויר נוספים.
המטוס נפל ליד ג'וניה מצפון לביירות לתוך בית מגורים רב קומות שהיה ריק בעת הפגיעה, הטייס לא הצליח להיחלץ ונהרג בהתרסקות.
מורשת והשפעה

יירוט המטוס היה היירוט הראשון בעולם של מטוס המיג-25 בפרופיל טיסה של צילום, ויירוט ראשון של המטוס על ידי מערכת נ״מ קרקעית. לאחר ההפלה נמנעו הסורים מביצוע גיחות צילום נוספות באמצעות המיג-25 באזור זה עד סוף המלחמה. ההתקן של שפטר, שנמצא כמוצלח, הוכנס לבסוף לכל סוללות ההוק.
ראש להק ציוד, תא"ל יצחק גבע, ציין את תפקודו של שפטר כ"ביצוע למופת". מאוחר יותר קיבל על כך גם את פרס חיל האוויר.
ביאורים

↑  High Power Illuminator, מכ״ם נעילה בעל אונה צרה וארוכה, ״אונת עיפרון״.
הערות שוליים

1 2 3   ״חשיפה: הפלת מיג-25 סורי בשמי לבנון״ כתבת מבט שני על המבצע, 1983, סרטון  באתר יוטיוב
1 2 3 4 5 6 7  הפלת מיג 25 בפודקאסט "עושים היסטוריה" Feb 2015
↑  MiG-25 'Foxbat', Guardian of the Soviet Borders, Yefim Gordon, עמ' 97-101
↑
מטוס מיג-25 סובייטי
ג'בל בארוכ, המתנשא לגובה של 1,943 מטר מעל פני הים, עליו מוקמה סוללת ההוק
מכ״ם ה-HPI, עליו הותקן ההתקן של שפטר.