stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדינת לאום
צמיחת מדינת הלאום

תהליך היווצרותה של מדינת הלאום החל בימי הביניים המאוחרים, בתקופת מלחמת מאה השנים. אחת מתוצאותיה של מלחמה זו היה ערעור על הסדר הפאודלי וצמיחה של זהויות לאומיות באנגליה ובצרפת. השלב הבא בהתפתחותה של מדינת הלאום היה בשנת 1648, כאשר נחתם שלום וסטפאליה בסיומן של שתי מלחמות – מלחמת 30 השנים ומלחמת 80 השנים. החלוקה המחודשת של אירופה למדינות שבוצעה תחת הסכם שלום זה הביאה לידי ביטוי תפיסות חדשות לגבי מהות המדינה, והמדינות החדשות שהוקמו תאמו במידה רבה יותר את הרעיון לפיו מדינה אמורה להכיל בתוכה לאום אחד.
במהלך המאה ה-18 חלו מספר שינויים שהביאו להתחזקות התפיסה של מדינת הלאום. ראשית, המהפכה הצרפתית ומלחמת העצמאות של ארצות הברית הביאו להקמתן של הדמוקרטיות המודרניות הראשונות, שהיו מדינות לאום אזרחיות. מדינות אלו קידמו את הרעיון כי על המדינה לייצג לאום פוליטי משותף, ללא הבדל גזע או מעמד חברתי. במקביל, המהפכה התעשייתית והתפשטות הקפיטליזם הביאו לערעור הסדר החברתי הישן ולהתחזקות התפיסה הלאומית.
המאה ה-19 ראתה את התפשטות רעיון הלאומיות באירופה, בעיקר לאומיות אתנית, ובעקבותיו גם התפשטות מדינות הלאום. אביב העמים בשנת 1848 היה הניסיון הבולט ביותר ליישום של מדינות לאום שונות ברחבי אירופה. ביטויים בולטים אחרים למגמה זו היו איחוד איטליה בשנת 1861 וגרמניה בשנת 1871. מגמה זו נמשכה אל תוך המאה ה-20, ובאה לידי מיצוי לאחר מלחמת העולם הראשונה, אז פורקו האימפריות האירופאיות והשטחים שהיו בשליטתם הפכו למדינות לאום.
אמצע המאה ה־20 הייתה תקופה של התפשטות מדינת הלאום אל מחוץ לאירופה. סוף עידן הקולוניאליזם ותהליך הדה-קולוניזציה הביאו ליצירת מדינות לאום בכל חלקי העולם, מאפריקה ועד לדרום מזרח אסיה. רבים טוענים כי החל משנות ה-70 של המאה ה-20 תם עידן הצמיחה של מדינת הלאום. תהליך הגלובליזציה הביא לערעור על המרכזיות של המדינה ולצמיחת מערכות מתחרות, תהליך המכונה פוסט לאומיות.
עם זאת, גם במקומות בהם יש עדויות למעבר למערכת על מדינתית, כמו האיחוד האירופי למשל, עדיין המקום של מדינת הלאום הוא דומיננטי ובעל השפעה רבה ביותר. לראיה, ניתן לראות מדינות שמתלבטות בנוגע להישארותן במסגרת זו, כפי שאירע בפרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי.
תמיכה וביקורת על "מדינת לאום"

תומכי "מדינת הלאום", מצדיקים זאת במגוון נימוקים:
במדינת לאום, בני אותו לאום יכולים להגן על חייהם ורכושם מפני לאומים אחרים באופן יעיל יותר מאשר במודל מדינתי אחר.
העיקרון הדמוקרטי של "הכרעת הרוב" מושג כאשר הלאום שמהווה את הרוב במדינה יכול לעצב את סמליה ומאפייניה העיקריים כרצונו.
"קבוצת לאום יכולה לפתח את תרבותה הייחודית בצורה המיטבית ביותר במסגרת מדינת לאום", והלאום זכאי לעצב את מדינתו באופן שיבטא את הלאומיות שלו.
לפי פרופ' אנדרו מיכְטה (מהמכון האירופי למחקרי ביטחון), "הרעיון בדבר מולדת לאומית בעלת עיגון היסטורי וגבולות טריטוריאליים, שמוטמעים בו עקרונות הדמוקרטיה הליברלית, חופש הקניין והחירות המוגנת בידי שלטון החוק, הוא אבן הבניין של הצלחתו הגלובלית של המערב ושל רכיב ה'סדר', יהיה אשר יהיה, ב'סדר העולמי'".
מנגד, מראשית צמיחתו, הוטחה ברעיון הלאומיות ביקורת, בעיקר מצד תנועות חברתיות שטענו לבכורה של עקרונות מארגנים אוניברסליים אחרים. ראשיתה של הביקורת הייתה מהכיוון הסוציאליסטי. הסוציאליסטים טענו כי הלאום הוא קבוצה חברתית מגבילה, ועל האדם להכיר בכך כי החשיבות העליונה בארגון החיים החברתיים היא של המעמד. הוגים מרקסיסטיים אף טענו כי הלאומיות היא בגדר תודעה כוזבת, המשרתת את בעלי ההון על-מנת לאפשר את שליטתם בפועלים, ולמנוע אחדות כלל עולמית, פורצת גבולות, של הפרולטריון. נגד ביקורת זו ניתן לטעון שרק בעלות משותפת על אמצעי הייצור של קבוצה מגובשת, החולקת בנוסף לכך מרקם חיים משותף, תוכל להבטיח שוויון והיעדר ניכור בין חבריה. לפיכך לאומים שונים החיים זה לצד זה באחווה ושיתוף הדדי, ולא פירוקן של מסגרות השתייכות קטנות לטובת שלטון ריכוזי שעלול להיות מנוכר לעובדים, עשוי להיות הגשמה ריאליסטית יותר של החזון הסוציאליסטי.
ביקורת נוספת על רעיון הלאומיות הגיעה מכיוונים פוסט מודרניים. לפי גישות אלו, עצם הטענה כי הלאום הוא בהכרח העיקרון המארגן של החיים החברתיים היא הנחה מהותנית, המניחה את קיומו של הלאום כישות חברתית בעלת קיום אובייקטיבי, שאינו תלוי בנסיבות חברתיות, בעוד שמבקרים אלו טוענים כי הלאום הוא ישות שנוצרה בדרכים של הבניה חברתית ואין לה קיום מעבר לקיום ההיסטורי והזמני.
ראו גם

לאומיות
מדינת לאום מדינתית
מדינת לאום יהודית
לקריאה נוספת

להיות אזרחים בישראל
אדריאן הייסטינגס, בנייתן של אומות: התנ"ך והיווצרות מדינות הלאום, 2008, בהוצאת שלם.
אסף מלאך, "תקפות הטיעונים בזכות מדינת הלאום במקרה הישראלי", בתוך: ראיף זריק ואילן סבן (עורכים), משפט מיעוט וסכסוך לאומי, סדרת משפט חברה ותרבות, אונ' ת"א, 2017, עמ' 123–150.
הערות שוליים

1 2 3  סוגי מדינות לאום והצדקות למדינות לאום
↑  דוד וינברג, ‏"המערב מפיל את עצמו", השילוח, 6, ספטמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560774705171  GND: 4041331-7  LCCN: sh85090144  LNB: 000061560  NDL: 01193237  NKC: ph123439
מונקו (כדורגל)

א.ס. מונקו (בצרפתית: Association Sportive de Monaco Football Club ובקיצור ASM) הוא מועדון כדורגל ממונקו, שנוסד בשנת 1919, והפך למקצועני בשנת 1948. מגרשה של מונקו הוא אצטדיון לואי השני, שבו 18,500 מקומות ישיבה.
על אף שמיקומה של קבוצת הכדורגל הוא במונקו, שהיא מדינה בפני עצמה, הקבוצה משחקת בליגת העל הצרפתית ואף מגיעה להישגים רבים. בשל העובדה שהקבוצה ממומנת על ידי הנסיכות, מתייחסים אליה הצרפתים בחשדנות ונשיא אולימפיק מרסיי לשעבר אף רמז כי יש לאסור על מונקו את השימוש בכספי ציבור, שמעניקים לה יתרון על שאר קבוצות הליגה הצרפתית.
מספר האוהדים הממוצע במשחקיה הביתיים של מונקו נמוך יחסית (10,394 בממוצע למשחק בעונת 2003/2004, למשל), אולם בהתחשב בעובדה שבעיר מתגוררים רק כ-30 אלף תושבים, מדובר ביחס גבוה מאוד בין מספר התושבים למספר הצופים במשחקים.
הקבוצה ממומנת על ידי חברת Fedcom בבעלות האוליגרך הרוסי דמיטרי ריבולובלב.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1924 ביוזמה אישית של לואי השני, נסיך מונקו, ונהנית מאז ועד היום מתמיכת בית המלוכה השולט בנסיכות הזעירה.
בשנות התשעים הצליחה מונקו בסיוע של רכש נבון ואימון של מאמנים כמו ארסן ונגר להגיע להישגים משמעותיים. בעונת 1996–1997 הוביל את המועדון סגל משופע כישרון בכיכובו של השחקן הצעיר תיירי הנרי לאליפות הליגה הצרפתית. אותו סגל העפיל בשנה לאחר מכן עד לחצי גמר ליגת האלופות, אך הקבוצה הודחה ובאותה עונה גם איבדה את תואר האליפות לקבוצת לאנס.
אף על פי שאיבדה את כוכבה הגדול הנרי הצליחה הקבוצה להיבנות מחדש בעונת 1999–2000 סביב השוער הצרפתי פביאן בארטז והחלוצים דויד טרזגה ומרקו סימונה האיטלקי. הקבוצה החזירה לעצמה את תואר האליפות באותה עונה כשהיא מקדימה את פריז סן-ז'רמן ואת אולימפיק ליון.
לאחר עונת אליפות זו הלכה הקבוצה והתדרדרה אל מרכז הטבלה בשתי העונות הבאות ואף אל קרבות התחתית. הקבוצה הצליחה לחזור למאבקי האליפות בעונת 2002–2003. מינויו למאמן של קפטן נבחרת צרפת האגדי דידייה דשאן נתן את אותותיו במועדון. דשאן בנה סביבו קבוצה של שחקנים בעלי אופי התקפי מובהק. פטריס אברה, לודוביק ז'ולי והחלוץ הקרואטי דדו פרשו מחוזקים בכוכב הספרדי פרננדו מוריינטס שהגיע מריאל מדריד הובילו את מונקו לעונה טובה מאוד בליגת האלופות בשנת 2004 אשר התחילה בניצחון 3–8 על דפורטיבו לה קורוניה בשלב הבתים והמשיכה להדחה של אלופת ספרד ריאל מדריד ברבע הגמר. מונקו הצליחה להעפיל לגמר ליגת האלופות לאחר ניצחון על צ'לסי האנגלית אך בגמר הפסידה לקבוצה הפורטוגזית פורטו.
לאחר עונה זו חלה הידרדרות הדרגתית במעמד הקבוצה. הנהלת הקבוצה אמנם הצליחה לרכוש שחקנים נוצצים כמו חאבייר סאביולה הארגנטינאי, צ'בנטון מאורוגוואי והכוכב האיטלקי כריסטיאן ויירי. אך הקבוצה כשלה בליגה פעם אחר פעם ובנוסף לא החזירה את ההשקעה הכספית בה. בסיום עונת 11–2010 נשרה הקבוצה לליגה השנייה בצרפת אחרי 34 שנים רצופות בליגה הצרפתית הראשונה וזאת אחרי הפסד לליון במחזור הסיום.
עונת 12–2011 הייתה עונה לא קלה עבור מונקו. לראשונה מזה 35 שנים נאלצה הקבוצה להסתגל לחיים בליגה השנייה ופתיחת העונה הייתה גרועה מאוד והקבוצה דורגה במשך מחזורים רבים במקום האחרון ונראה היה שהקבוצה תרשום ירידת ליגה נוספת אל הליגה השלישית. באמצע העונה נרכשה הקבוצה על ידי בעלים חדש שביצע מסע רכש שעזר לקבוצה להישאר בסופו של דבר בליגה השנייה.
בסוף עונת 2012–2013 עלתה הקבוצה לליגה הראשונה בצרפת ולאחר מינויו של ואדים ואסילייב למנכ"ל הקבוצה ביצעה הקבוצה מספר החתמות גדולות כשהחתימה את קלאודיו ראניירי כמאמן ואת רדאמל פלקאו תמורת 60 מיליון יורו מאתלטיקו מדריד ואת ריקארדו קרבאליו מריאל מדריד. בקבוצה החתימו גם את אריק אבידל שעזב את ברצלונה, והפך לקפטן הקבוצה.
בעונת 2016/2017 זכתה מונקו באליפות ראשונה מזה 17 שנים. באותה עונה הגיעה מונקו לחצי גמר ליגת האלופות שם הודחה בידי יובנטוס. ב-31 באוגוסט 2017 הושאל אמבפה לפריז סן-ז'רמן עד לסוף העונה עם התחייבות לרכישתו תמורת 180 מיליון אירו בתום העונה, זוהי העסקה הגדולה ביותר בתולדות המועדון.
שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  צרפת אריק אבידל  צרפת פטריס אברה  טוגו עמנואל אדבאיור  גבון פייר-אמריק אובאמיינג  ארגנטינה לוקאס אוקאמפוס  צרפת קיליאן אמבפה  ברזיל סוני אנדרסון  צרפת פביאן בארטז  גרמניה אוליבר בירהוף  צרפת ויסאם בן ידר  בולגריה דימיטר ברבאטוב  איסלנד איידור גודיונסון  חוף השנהב ז'אן ז'אק גוסו גוסו  רוסיה אלכסנדר גולובין  ארגנטינה מרסלו גז'ארדו  צרפת אקסל דיסאסי  צרפת יורי דז'ורקף  אנגליה גלן הודל  צרפת תיירי הנרי  ליבריה ג'ורג' ואה  איטליה כריסטיאן ויירי |  |  צרפת לודוביק ז'ולי  חוף השנהב יא יא טורה  בלגיה יורי טילמנס  צרפת דויד טרזגה  ברזיל ואגנר לאב  פורטוגל ז'ואאו מאוטיניו  מקסיקו רפאל מארקס  צרפת מיקאל מדר  ספרד פרננדו מוריינטס  ברזיל מייקון  קמרון רוז'ה מילה  צרפת בנז'מן מנדי  צרפת אנתוני מרסיאל  צ'אד ג'אפה נדוראם  הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בורונדי שבאני נונדה  ארגנטינה חבייר סביולה  פורטוגל ברנרדו סילבה  צרפת ג'יבריל סידיבה  איטליה מרקו סימונה  אלג'יריה אסלאם סלימאני  צרפת וילי סניול |  |  ברזיל פאביניו  צרפת רומן פבר  ספרד ססק פברגאס  צרפת עמנואל פטי  קולומביה רדאמל פלקאו  איטליה כריסטיאן פנוצ'י  צרפת אורליאן צ'ואמני  קרואטיה דדו פרשו  סקוטלנד ג'ון קולינס  צ'כיה יאן קולר  צרפת הרפובליקה המרכז אפריקאית ז'ופרה קונדוגביה  פורטוגל פאביו קונטראו  פורטוגל קושטיניה  פורטוגל ריקארדו קרבאליו  גרמניה יורגן קלינסמן  בלגיה יאניק קרסקו  קולומביה חאמס רודריגס  ארגנטינה סרחיו רומרו  נורווגיה ג'ון ארנה ריסה  בלגיה נאסר שאד'לי  איטליה סטפן שעראווי  צרפת ליליאן תוראם |
הישגים

ליגה 1
אלופה (8): 1961, 1963, 1978, 1982, 1988, 1997, 2000, 2017
סגנית (7): 1964, 1984, 1991, 1992, 2003, 2014, 2018
הגביע הצרפתי
זוכה (5): 1960, 1963, 1980, 1985, 1991
סגנית (5): 1974, 1984, 1989. 1992, 2010
גביע הליגה הצרפתי
זוכה (1): 2003
סגנית (2): 2001, 2017
הסופר-קאפ הצרפתי
זוכה (4): 1961, 1985, 1997, 2000
סגנית (4): 1960, 2017, 2018, 2025
קופה גמברדלה
זוכה (3): 1962, 1972, 2011
ליגת האלופות
סגנית (1): 2004
גביע המחזיקות
סגנית (1): 1992
גביע אופ"א
חצי גמר (1): 1997
גביע דלה אלפי
זוכה (3): 1979, 1983, 1984
גביע מוחמד החמישי
זוכה (1): 1988
הערות שוליים

↑   שאול אדר, במונאקו יודעים לעשות דברים גם בצניעות, באתר הארץ, 21 בפברואר 2017
↑  נדב יעקבי, לא רק אמבאפה: קבלו את מונאקו החדשה, באתר ynet, 28 ביולי 2017
↑  Players, AS Monaco (באנגלית אמריקאית)
| ליגת האלופות 2024/25 |
| --- | --- | --- |
| דרג א' | ספרד ריאל מדריד (אלופה מכהנת) • אנגליה מנצ'סטר סיטי • גרמניה באיירן מינכן • צרפת פריז סן-ז'רמן • אנגליה ליברפול • איטליה אינטר מילאנו • גרמניה בורוסיה דורטמונד • גרמניה ר.ב. לייפציג • ספרד ברצלונה |  |
| דרג ב' | גרמניה באייר לברקוזן • ספרד אתלטיקו מדריד • איטליה אטאלנטה • איטליה יובנטוס • פורטוגל בנפיקה ליסבון • אנגליה ארסנל • בלגיה קלאב ברוז' • אוקראינה שחטאר דונצק • איטליה מילאן |  |
| דרג ג' | הולנד פיינורד • פורטוגל ספורטינג ליסבון • הולנד פ.ס.וו. איינדהובן • קרואטיה דינמו זאגרב • אוסטריה רד בול זלצבורג • צרפת ליל • סרביה הכוכב האדום בלגרד • שווייץ יאנג בויז ברן • סקוטלנד סלטיק |  |
| דרג ד' | סלובקיה סלובן ברטיסלאבה • צרפת מונקו • צ'כיה ספרטה פראג • אנגליה אסטון וילה • איטליה בולוניה • ספרד ז'ירונה • גרמניה שטוטגרט • אוסטריה שטורם גראץ • צרפת ברסט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12009363b (data)  ISNI: 0000 0001 2288 9777  LCCN: no2009062402  SUDOC: 028212401  VIAF: 134506012   WorldCat (עם VIAF): 134506012
סדריק דיגורי

| --- | --- |

 שם ספר:  הארי פוטר
 שם סרט:  הארי פוטר
 הופעה ראשונה:  הארי פוטר והאסיר מאזקבאן
 הופעה אחרונה:  הארי פוטר וגביע האש
 יוצרים:  ג'יי קיי רולינג 
 גילום הדמות:  רוברט פטינסון (רק 4)
 דיבוב בשפה העברית:  מתי אטלס
 מידע
 כינויים:  דיגורי
 סטטוס:  מת
 תאריך לידה:  ספטמבר/אוקטובר 1977
 מין:  זכר
 מקצוע:  תלמיד, שחקן קווידיץ'
 כוחות:  קסמים, קסמים קשים להבנה, תלמיד מוסמך
 תאריך פטירה:  24 ביוני 1995 (בגיל 17)
 מקום פטירה:  הנגלטון הקטנה 
 סיבת המוות:  הגיע עם חברו הארי פוטר לגביע הטורניר בטורניר הקוסמים המשולש והגביע היה מפתח מעבר לבית קברות, שם וולדמורט מצווה על זנב תולע להרוג את סדריק, וזנב תולע עושה כבקשתו
 דמויות קשורות
 משפחה:  איימוס דיגורי (אבא) mrs.Diggory (אמא)
 חברים:  כל בית הפלפאף בהוגוורטס, הארי פוטר
 אויבים:  אוכלי המוות, טום רידל, זנב תולע
 
סֶדְרִיק דִיגוֹרִי (באנגלית: Cedric Diggory‏; ספטמבר/אוקטובר 1977  – 24 ביוני 1995) הוא דמות בדיונית בסדרת סרטי וספרי הפנטזיה האפית הארי פוטר של ג'יי קיי רולינג, שהופיע כאורח בספר אחד וראשי בספר שאחריו. את גילום הדמות בסרט הרביעי גילם רוברט פטינסון. סדריק מת בליל 24 ביוני 1995, בגיל 17, לעיני הארי פוטר. הוא נרצח בידי זנב תולע, משרתו של לורד וולדמורט.
ביוגרפיה בדיונית > שנותיו הראשונה בהוגוורטס

סדריק נולד בין 1 בספטמבר ל31 באוקטובר 1977. אחרי גיל 11 (מעט לפני יום הולדת 12 שלו), ב1 בספטמבר 1989, הגיע לקינגס קרוס והתחילה שנתו הראשונה בבית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות. מצנפת המיון בחרה בו לבית הפלפאף ואף בהמשך, במשחקי הקווידיץ', הוא הפך ל"מחפש" בקבוצת הקווידיץ' של הפלפאף. הוא לא חווה דברים "מטורפים" בחמשת שנותיו הראשונות בהוגוורטס (כמו הארי, הרמיוני, רון ודראקו) והוא היה ילד רגיל, עד שנתו השישית בהוגוורטס. כן ניתן לציין את משחק הקווידיץ' בשנתו החמידית בהוגוורטס, בו יחד עם קבוצתו ניצח סדריק את קבוצתו של הארי פוטר, לאחר שכמחפש הוא תפס את הסניץ' ולא הארי - וזאת בשל העובדה שהארי נבלם בשל נוכחותם של הסוהרסנים במגרש באותו המשחק, מה שהוביל לנפילתו מהמטאטא. סדריק לאחר שהבין זאת ניסה לבטל את הניצחון במדחק ולדרוש שייעשה משחק חוזר, אך כפי שנכתב בספר, הניצחון הגיע לו ולקבוצתו ביושר. אביו אף התפאר בניצחון זה "על הארי פוטר" בתחילת הספר הרביעי כאשר הוא ובנו (סדריק) הולכים עם משפחת וויזלי, הרמיוני והארי, אל מפתח המעבר שהוביל אותם אל משחק גביע העולם בקווידיץ'.
ביוגרפיה בדיונית > שנתו השישית

בשנתו השישית בהוגוורטס, התחיל טורניר הקוסמים המשולש בהוגוורטס, (מנקודת מבטם של הארי, רון והרמיוני היה זה ב"שנתם הרביעית בהוגוורטס) שהיה מותר להשתתף בו רק מגיל 17 - וסדריק נבחר בתחילה כנציג של הוגוורטס. מאוחר יותר בשל תחבולתו של ברטי ראוץ' ג'וניור (כ"מודי"), נבחר בפועל גם הארי, שהיה רק בן 14, להשתתף בטורניר, ביחד עם סדריק, ועם תלמידי דורמשטרנג: ויקטור קרום (בן 17) ובובאטון: פלר דלאקור (בת 17).
ביוגרפיה בדיונית > מותו

בסוף משימת הסיום בטורניר, שרק סדריק והארי נשארו, שניהם נגעו בגביע האש, אך הגביע היה מכושף והיה מפתח-מעבר לבית קברות. בבית הקברות לורד וולדמורט ומשרתו, זנב תולע, צצים מתוך יער שחור, וסדריק מרים שרביט על זנב תולע, ווולדמורט מצווה על זנב תולע במילים "הרוג את המיותר", זנב תולע מרים את שרביטו של וולדמורט ואומר את הקללה ההורגת, ("אבדה קדברה") וסדריק מת. הארי נלחם בוולדמורט, ובאמצע הקרב כל מיני אנשים שהארי מכיר נראים כרוחות רפאים (כמו הוריו) ואחד מרוחות הרפאים היה סדריק, שאומר לו להחזיר את גופתו אל אביו. הארי עושה כבקשתו, ולבסוף כולם יודעים שסדריק דיגורי נרצח, ומתאבלים עליו, במיוחד הארי.
ביוגרפיה בדיונית > הנצחתו

צ'ו צ'אנג, (מבית רייבנקלו בהוגוורטס) הייתה בת זוגו של סדריק בשנת 1995, עד מותו. הארי וצ'ו היחידים שנשארו זמן רב בהתאבלות של סדריק, ואף זוכרים אותו עד שנתם האחרונה בהוגוורטס. חוץ מזה שכולם התאבלו עליו ואף דמבלדור סיפר על המוות שלו והתאבל עליו בפני כל התלמידים בהוגוורטס. (משרד הקסמים אסר עליו לומר זאת מול התלמידים ולהתאבל עליו מולם). המוות שלו היה קשה והארי לא שכח זאת עד היום, (כפי שסופר ב"הארי פוטר והילד המקולל") והמוות השפיע על הארי עצמו כבר בשנתו החמישית בהוגוורטס, אשר בקיץ 1995, לפני שנתו החמישית, היו לו סיוטים על המוות של סדריק ועל זה שוולדמורט יכול להיכנס אל ביתו בכל רגע נתון. בסוף דבר, המוות השפיע על הארי עצמו מאוד.
תפקיד בספרים > מאפיינים

בספרים, סדריק מתואר בתור דמות ידידותית מאוד ואוהבת כל, עם שיער חום פרוע, ותלמיד מוסמך בהוגוורטס. חוץ מזה לא ידוע עליו יותר מדי.
תפקיד בספרים > הארי פוטר והאסיר מאזקבאן

בספר השלישי בסדרה, סדריק נראה כאורח קצר בלבד, בתור המחפש בקווידיץ' מבית הפלפאף (נגד הארי), במשחק הקווידיץ' גריפינדור נגד הפלפאף, אשר בגלל שהארי נתקף על ידי סוהרסנים, הפלפאף נצחו במשחק.
תפקיד בספרים > הארי פוטר וגביע האש

בספר הרביעי בסדרה, סדריק נראה כדמות ראשית. בשנתו השישית בהוגוורטס, בסוף גיל 16 ותחילת גיל 17 שלו, השתתף ביחד עם הארי, ויקטור קרום, ופלר דלאקור בטורניר הקוסמים המשולש, אשר הארי והוא הפכו לחברים טובים מאוד, עד שהוא מת.
תפקיד בספרים > הארי פוטר ומסדר עוף החול

בספר החמישי בסדרה, סדריק רק מוזכר בכך שהארי חולם סיוטים שונים עליו ועל וולדמורט.
תפקיד בסרטים > מאפיינים

בסרט השלישי לא ידוע איזה שחקן גילם את סדריק עד היום, אך רק ראו את השיער השחור שלו. בסרט הרביעי סדריק מגולם בידי רוברט פטינסון, בעל שיער חום חלק מאוד, אשר תלמיד מוסמך בהוגוורטס. גם בסרטים, כמו בספרים, סדריק בעיקר ידידותי מאוד.
תפקיד בסרטים > הארי פוטר והאסיר מאזקבאן

בסרט, כמו הספר, סדריק היה כאורח ולא ראו בגופו כלום בגלל הערפל, חוץ משיער שחור היוצא מראשו.
תפקיד בסרטים > הארי פוטר וגביע האש

בסרט, כמו בספר, סדריק היה דמות ראשית והיה חבר טוב מאוד של הארי, והשתתף איתו בכל שלושת משימות טורניר הקוסמים המשולש, עד מותו בידי זנב תולע (פיטר פטיגרו, אשר שיחק אותו טימותי ספול) בסוף המשימה השלישית והאחרונה.
ביאורים

↑  בשנת הלימודים 1994-1995,.סדריק היה בשנתו השישית בהוגוורטס. באותה שנה הוא היה חייב להיות בן 17 בין 1 בספטמבר ל31 באוקטובר, כיוון שכדי להשתתף בטורניר הקוסמים המשולש היה עליו להיות בן 17 לפני טקס בחירת המשתתפים בליל כל הקדושים. על כן בהכרח לסדריק מלאו 17 שנים בתאריך כלשהוא בין 1 בספטמבר באותה שנה (1994) לבין 31 באוקטובר. בהתאםשנת לידתו היא 1977
הרפובליקה הצרפתית הרביעית

הרפובליקה הצרפתית הרביעית היא כינוי לתקופה בהיסטוריה של צרפת בין השנים 1946 ל-1958 בהן נשלטה צרפת על פי חוקה שכונתה "חוקת הרפובליקה הרביעית", שהתקבלה ב-13 באוקטובר 1946. במובנים רבים הייתה רפובליקה זו המשך לרפובליקה השלישית שהתמוטטה בתבוסה צבאית במהלך מלחמת העולם השנייה, וסבלה מאותן בעיות.
תקופת הרפובליקה הרביעית אופיינה בצמיחה כלכלית, ובניין הכלכלה והתעשייה הלאומית בצרפת לאחר ההרס של תקופת המלחמה. אוכלוסיית המדינה גדלה, התעשייה עברה מודרניזציה, וניכרה עלייה ברמת החיים. כן התאפיינה התקופה בתיקונים סוציאליים מהותיים, ובהנהגת מדיניות רווחה. צרפת נטלה חלק בתהליכי האיחוד של יבשת אירופה, ששינו במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 את פני היבשת.
עם זאת, נותר המשטר בלתי יציב מבחינה פוליטית, על אף ניסיונות לחזק את הרשות המבצעת כחלק מלקחי התמוטטות הרפובליקה השלישית. אך חוסר היציבות נותר, ואף החמיר בשל משברי מדיניות החוץ ותהליכי הדה-קולוניזציה, ששיאם השלילי במעורבות צרפת במלחמת העצמאות האלג'יראית. בתקופה של עשר שנים החליפה הרפובליקה 20 ממשלות, ואף ממשלה לא הצליחה ליישם את עיקרי מדיניותה, ולהכריע הכרעות חשובות וארוכת טווח בנושאים עקרוניים. כתוצאה מכך התמוטטה הרפובליקה בתהליך שהוביל בתחילה לעלייתו לשלטון של הגנרל שארל דה גול ב-1958, באופן שנתפס על ידי רבים כבלתי חוקתי, ולאחריו לאימוץ חוקת הרפובליקה הצרפתית החמישית ב-1959.
הקמת הרפובליקה הצרפתית הרביעית

לאחר שחרור צרפת במלחמת העולם השנייה, והתמוטטות משטר צרפת של וישי הוקמה הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית. במצב בו רוב הממסד הפוליטי הוכתם בשיתוף פעולה עם האויב במסגרת שלטון וישי, הפכו הגוליזם והקומוניזם לשני הכוחות הפוליטיים הפופולריים בצרפת.
שארל דה גול עמד בראש הממשלה הזמנית בין 1944 ל-1946, ובשלב זה נבחנו הצעות לחוקה חדשה שתועמד למשאל עם. דה גול תמך במשטר נשיאותי והתנגד ל"משטר המפלגות". כאשר התברר לו כי הוויכוח התחוקתי נוטה כנגדו, החליט כי לא יוכל לשמש בכל תפקיד במסגרת החדשה המתגבשת ובמילותיו "בטוח הייתי שאם אשאר בתוך המשטר הקם והולך לא אוכל להכתיר את השקפותי בניצחון אף לא להחזיק בהן". בינואר 1946 הודיע על פרישתו, והוחלף בפליקס גואן, איש המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית. בסופו של דבר תמכו רק הסוציאליסטים והקומוניסטים בחוקה המוצעת, שהייתה מבוססת על ממשלה הנסמכת על בית אחד, הבוחר בראש ממשלה על בסיס סיעתי. במשאל עם שהתקיים ב-5 במאי 1946 נדחתה ההצעה ברוב קטן.
ביוני 1946 נבחרה אספה לאומית חדשה, בה הייתה הסיעה הדומיננטית סיעת ה-MRP, התנועה הרפובליקנית העממית, מפלגה נוצרית דמוקרטית בעלת נטייה קתולית, כאשר ל"ברית שלוש המפלגות" של הקתולים, הסוציאליסטים והקומוניסטים רוב מוחלט, כשהם דוחקים אל הצד גורמים רדיקלים ושמרנים. ז'ורז' בידו, ראש הממשלה החדש, הביא לעיבוד חוקה חדשה, שהייתה דומה מאוד לחוקת הרפובליקה השלישית, והתבססה על פרלמנט בן שני בתים, בו עיקר הכוח הפוליטי נמצא בידי "נשיא האספה" (הוא ראש הממשלה) ולצידו מכהן נשיא בעל סמכויות סמליות בעיקרן. החוקה התקבלה ברוב קטן במשאל עם שנערך ב-13 באוקטובר 1946. האספה הלאומית החדשה, שנבחרה ב-10 בנובמבר 1946, הביאה להמשך שליטת ברית שלוש המפלגות - הקתולים, הקומוניסטים והסוציאליסטים, שביחד זכו לרוב מוחלט, ודחקו אל הצד גורמים רדיקלים ושמרנים. בין דצמבר 1946 לינואר 1947 כיהן לאון בלום כראש ממשלה לתקופה קצרה. לאחר הבחירות לנשיאות נבחר וינסן אוריו לנשיא הרפובליקה, ובלום התפטר ופינה את מקומו לפול רמדיה שכיהן כראש הממשלה הראשון של הרפובליקה הרביעית.
כישלון הניסיון הפרלמנטרי ברפובליקה הרביעית

כוונת מנסחי החוקה הייתה ליצור מערכת חוקתית רציונלית, שבה השרים יהיו אחראים כלפי גוף מחוקק, האספה הלאומית, אך ננקטו אמצעים לחיזוק כוחו של נשיא האספה שעמד בראש הקבינט. המטרה הייתה ליצור מעין פשרה בין המשטר הנשיאותי והמשטר הפרלמנטרי.
על פי החוקה נשיא המועצה היה ראש הרשות המבצעת. נשיא צרפת שנבחר על ידי הפרלמנט ו"מועצת הרפובליקה" שימש בתפקיד סמלי, ואישר את כהונת נשיא המועצה לאחר שזה נבחר בפרלמנט. נשיא המועצה היה היחיד שבכוחו לקרוא להצעת אמון לממשלה בפרלמנט, ואם רוב מוחלט של חברי הפרלמנט הצביע אי אמון, הייתה הממשלה מתפזרת.
עם זאת, אמצעים אלו לרציונליזציה של ההליך הפוליטי לא פעלו. ובמשך כל שנות קיומה סבלה הרפובליקה הרביעית מאי יציבות שלטונית, וממשלות התחלפו מדי מספר חודשים. התפרקות "ברית שלוש המפלגות" ב-1947, כאשר הקומוניסטים עזבו את הקואליציה, האופוזיציה הגוליסטית, ושיטת הייצוג היחסי לא איפשרו יציבות מיניסטריאלית. הקמת הקואליציה הייתה לרוב מעשה טלאים של מפלגות שפעלו מאינטרסים אד הוק, ברשת של שאיפות אישיות ופוליטיות מנוגדות. הזעזועים בעקבות התמוטטות האימפריה הקולוניאלית הצרפתית, ששיאם במלחמת העצמאות האלג'יראית תרמו והאיצו את חוסר היציבות החוקתי.
לאחר פרישת הקומוניסטים מן הממשלה עלה רעיון "הכוח השלישי", של ממשלות המתבססות על גורמים פוליטיים בספקטרום שאינו כולל את הקומוניסטים משמאל ואת הגוליסטים מימין. רעיון זה הביא למעשה לשלטון סיעות הקתולים בתמיכת המפלגות הרדיקליות הקטנות, כאשר הסוציאליסטים משחקים תפקיד משני, ממשלות שאף הן נטו להתפרק כעבור זמן קצר. מ-1952 עד 1954 משלו ממשלות ימין מובהקות, שדיכאו את ארגוני העובדים ואת הקומוניסטים ובמאבק הבין גושי נקטו בעמדות פרו אמריקאיות מובהקות. ניסיון שונה הייתה ממשלתו של פייר מנדס פראנס שנתמכה גם על ידי הסוציאליסטים והקומוניסטים ושלטה בין יוני 1954 לפברואר 1955. לאחר נפילת ממשלה זו, ותקופה קצרה של שלטון ממשלת המרכז של אדגר פור עלו לשלטון ממשלות שמאל, שמשלו בין 1956 ל-1958.
אחדות אירופית

יצירת קהילת הפחם והפלדה האירופית הוצעה לראשונה על ידי שר החוץ הצרפתי רובר שומאן והכלכלן ז'אן מונה ב-9 במאי 1950 כדרך למנוע מלחמה עתידית בין צרפת לגרמניה. על אף שבריטניה הוזמנה להצטרף, ממשלת הלייבור לא הצטרפה ליוזמה. "אמנת פריז" שנחתמה ב-1951 איחדה את תעשיות הפחם והפלדה של צרפת, איטליה, שלוש מדינות בנלוקס וגרמניה המערבית. הצלחתה של קהילה זו הביאה לחתימתו של הסכם רומא בשנת 1957 שהיה תחילתו של השוק האירופי המשותף, שיהפוך בשנת 1993 לאיחוד האירופי. בהתפתחות זו הייתה לממשלות הרפובליקה הרביעית תפקיד חשוב.
דה-קולוניזציה וסופה של הרפובליקה הרביעית

מלחמת העצמאות האלג'יראית החלה לאחר כישלונה של צרפת במלחמת הודו-סין הראשונה. תהליכי הדה-קולוניזציה הביאו לדרישות לעצמאות במרוקו, תוניסיה ואלג'יריה, מושבות צרפת בצפון אפריקה, שהיו מאוכלסות במתיישבים צרפתים. בתחילה נקטו ממשלות הרפובליקה הרביעית בצעדים תקיפים נגד המורדים באלג'יריה, והצליחו להכיל את המרידה, אך בסופו של דבר הביא המרד לפילוג בעם, ובעוד שהכוחות הצרפתים הצליחו בצעדים הצבאיים לדכא את המרד, העלה חלק גדול מן הציבור שאלות מוסריות ואחרות באשר לצעדים שננקטו, ולאפשרות להחזיק לטווח הארוך במושבות בניגוד לרצונן.
במאי 1958 הציע ראש הממשלה הנבחר פייר פלימלן, איש המפלגה הקתולית, לשאת ולתת עם הלאומנים האלג'ירים. אנשי הימין בצבא הצרפתי בראשות הגנרל ז'אק מאסו תפסו את השלטון בעיר אלג'יר ואיימו להתקיף את פריז אם לא יועמד הגנרל דה גול בראשות הרפובליקה. משהסתבר כי הציבור אינו מוכן להגן על הרפובליקה מפני המורדים, פנו ראשי הרפובליקה אל הגנרל דה גול, שהסכים להרכיב ממשלה, וזאת בתנאי שתתקבל חוקה חדשה שתבסס משטר נשיאותי. לאחר קבלת השלטון על ידי דה גול ב-1 ביוני 1958 באה אל קיצה הרפובליקה הרביעית. לאחר קבלת החוקה שהציע דה גול, ב-28 בספטמבר 1958, החלה תקופת הרפובליקה הצרפתית החמישית.