stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תגובה מאוחרת
תקציר העלילה

מני ליאור מילר, הוא הבעלים והמנהל של מועדון לילה ביחד עם שישו שי גולדשטיין, חברו הטוב מגיל 12, ביחד הם עורכים הופעות במועדון. בתום העבודה מני הולך להמר על קלפים ומפסיד כסף רב. מני היה נשוי בעבר לקארין (נינה קוטלר), שאחרי שנקלע לחובות ונקלע למשבר נפשי, עזבה אותו ללונדון. בתחילת הסרט קארין חוזרת אליו מאנגליה ומלחמת המפרץ פורצת.
יום אחד מני לווה כסף, ובלילה הוא מסתובב ברחובות העיר הריקים ומפזר שטרות של כסף לכל עבר. אחר-כך הוא מדמיין שהוא פוסע ברחובות לבנון עם המחלקה שלו והם נלחמים במחבלים. באותו הלילה מני מאושפז בבית חולים לחולי נפש, בתחילה נדמה לו שהערבים שבו אותו ומענים אותו.
ד"ר רוני עופר (שמואל קלדרון), מנהל המחלקה הפסיכיאטרית, מטפל במני, אולם הוא אינו יכול לסייע לו, מכיוון שבמפגשים הראשונים ביניהם מני מסרב לדבר. באחת הפגישות עם ד"ר עופר מני מספר מה שהוא לא סיפר לאיש - על החוויה הטראומתית שעברה עליו במלחמת לבנון הראשונה, לפני חופשת השחרור שלו. הוא יצא בראש שמונה חיילים להניח מטענים בוואדי מוזלם, שבדרכו עוברות חוליות מחבלים. הם הניחו את המטענים וברגע שפנו אחורה היה פיצוץ אדיר, נפתחה עליהם אש תופת. מני ניסה להזעיק עזרה בקשר, אבל העזרה בוששה להגיע והוא הרגיש חסר אונים, תוך שהוא מריח את הבשר החרוך, שומע את זעקות הפצועים ורואה חלקי גופות מפוזרות בשטח. כשהחילוץ הגיע כל החיילים כבר נהרגו, פרט לקובי שהתעוור ומני היחידי שיצא בריא מהמקום ומאז הוא כועס על עצמו על כך שנשאר בחיים בעוד שחבריו נהרגו.
בסיום הסרט מני משתחרר מבית החולים. הוא הולך לפגוש את קובי (מאור כהן), חברו מהמלחמה, שהתעוור, איתו לא שוחח במשך עשר שנים.
אודות ההפקה

צילומי המועדון התקיימו במועדון ברחוב יהודה הלוי, שהיה בעבר מועדון הפינגווין. הצילומים בביתו של מני נערכו בביתו האמיתי של ליאור מילר שמגלם את דמותו.
השחקנים ערכו הכנות לסרט במרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל. הסצנות בבית החולים הפסיכיאטרי צולמו במשך חודש וחצי במחלקה סגורה בבית החולים כפר שאול. זהו אותו בית החולים בו היה מאושפז קלדרון עצמו והסרט מתאר חוויות שהוא עבר שם. קלדרון עבד עם השחקנים והדגים להם את השפעת הכדורים על הפיזיות של החולים – הם תשושים, הולכים בכבדות, בקושי מתנועעים
קלדרון מספר ב"מאחורי הקלעים" בדיוידי של הסרט: "זה קלדרון מא' ועד ת', זה פריים ראשון עד סוף הסרט קלדרון, זה שיקוף שלי, זה כמו רנטגן, זה אני."
בעוד שקלדרון עצמו השתתף במלחמת יום הכיפורים, הרי שמני גיבור הסרט נלחם במלחמת לבנון הראשונה.
ליאור מילר היה סמל בגולני ושירת בלבנון ובדומה למני עבד גם הוא כתקליטן.
מיכה שטרית שר את שיר הנושא "יום טוב", אותו גם כתב והלחין.
שחקנים

| שחקן | דמות |
| --- | --- |
ליאור מילר: מני
נינה קוטלר: קארין
שי גולדשטיין: שישו
מאור כהן: קובי
שמואל קלדרון: ד"ר רוני עופר
מעין קרת: בת שבע
ליאת אקטע: ריקי
יוני זיכהולץ: דידי
ערן שדר: 
שמואל וולף: 
עידו מוסרי: 
שיש קולר: שרגא
קובי שטמברג: סימון
מתי אטלס: בעל מאפייה
יונתן קלדרון: 
חיים זנאתי: 
דני מוזס: 
סיגל לייבוביץ': 
ורוניקה גוטליב-כספי: 
רן זמיר: 
חגי אייד: 
אשרף פרח: 
קמילה טרבלוב: 
סאלים מרעי: 
מיטל זכריה: 
איברהים סקאלה:
הערות שוליים

↑  גואל פינטו, סרטים חדשים, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2004
אלנבי רומאנס

| --- | --- |

 בימוי:  ינאי גוז ויוני זיכהולץ
 הופק בידי:  ינאי גוז ויוני זיכהולץ
 תסריט:  ינאי גוז ויוני זיכהולץ
 עריכה:  דנה גורן
 שחקנים ראשיים:  דני גבע, הילי ילון
 צילום:  איתי בן-עזרא
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  2005 
 משך הקרנה:  50 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט עצמאי 
 תקציב:  40,000 ש"ח
 דף הסרט ב־IMDb
 
אלנבי רומאנס הוא סרט קולנוע ישראלי עצמאי משנת 2005 שאורכו 50 דקות, אשר נכתב, בוים והופק על ידי ינאי גוז ויוני זיכהולץ.
עלילה

עלילת הסרט נסובה סביב שתי נשמות בודדות: ניקו (דני גבע) הוא מורה לספרות בן 32 שאיבד את המשמעות לחייו לאחר גירושיו מאשתו. לילה אחד הוא יוצא לחפש את החיים שאבדו לו בתל אביב. הוא מגיע לבר הלוגוס המיתולוגי בו עבד כשהגיע לעיר, הוא מגלה שעל חורבות הבר שאהב נבנה בר צעיר וחדשני. שם הוא נתקל בנטע (הילי ילון). נטע היא מלצרית בת 18, נערה גותית שהתגייסה לצה"ל וגם לה אבד משהו בחיים. ניקו ונטע יוצאים למסע ועוברים בלילה אחד את היופי והזוהמה של העיר תל אביב.
מבחינה עלילתית הושווה הסרט ל"לפני הזריחה" ו"אבודים בטוקיו".
אודות ההפקה

זהו סרט עצמאי של יוני זיכהולץ וינאי גוז, שיחד כתבו את התסריט, ביימו והפיקו את הסרט. התקציב עמד על 40,000 שקל, ואותו הוציאו זיכהולץ וגוז מכיסם. כל הצוות עבד בהתנדבות, למעט דני גבע והילי ילון, שני השחקנים הראשיים, שעבדו בשכר זעום. מחוסר תקציב הם גם פרצו למקומות ללא אישורי כניסה.
הסרט צולם ללא תאורה ולכן הצוות חיפש רבות מקומות שיצולמו בלילה וייראו בבהירות. בין האתרים בהם צילמו היו כיכר ביאליק (לפני שלקחו משם את פסלו של נחום גוטמן), ליד הים באזור הדולפינריום, חוף גורדון בזריחה, שדרות רוטשילד, המנהרה הישנה של דרך יפו ועוד.
ביתו של זיכהולץ שימש להפקה. בו השחקנים התאפרו, התלבשו וישנו.
"המדבר", שיר הנושא של הסרט, בוצע על ידי מאור כהן, שחידש שיר ישן שלו עבור הסרט.
הצילומים החלו באוקטובר 2004 ונמשכו כ-15 ימי צילום, רובם בלילה. הקרנת הבכורה של "אלנבי רומאנס" הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. הסרט יצא לאקרנים באוקטובר 2005. הוא הוקרן מדי ימי חמישי בחצות בסינמטק תל אביב במשך שבעה חודשים והפך לקאלט[דרוש מקור]. הסרט הוקרן גם בסינמטקים של חיפה וירושלים.
ב-2006 נכנס ל-HOT VOD וב-2009 נמכר לYes, שרכשה מספר סרטים לרגל מאה שנה לתל אביב ומאז הוא מוקרן ב-Yes.
"אלנבי רומאנס" השתתף בפסטיבל קולנוע ישראלי בברלין באוקטובר 2012.
גלריית תמונות

דני גבע והילי ילון
דני גבע
הילי ילון
דני גבע והילי ילון
דני גבע והילי ילון
השחקנים

| שם השחקנ/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
דני גבע: ניקו
הילי ילון: נטע
מוסקו אלקלעי: 
אורי אברהמי: 
קייס נאשף: 
אייל רוזלס: 
ניר מנקי: 
אופירה זילברשטיין: 
אייל זוסמן: 
חן דנון: 
מרב שפר: 
מאיר דיין: 
יהונתן מגון: עצמו
דניאל מגון: עצמו
דניאל נמרודי: עצמו
נדב גיילון: עצמו
עמית כורח: 
ז'קו פח'ד: ז'קו
הילה גודני: נערת ספסל
גילי שנברג: רץ ומוכה
משה ועקנין: נוהג ומכה
ג'וני בויג'אס: גנב עגלות
אמיר אינדיצקי: ברמן
האושפיזין

ערך זה עוסק בסרט קולנוע. אם התכוונתם למושג במסורת היהודית, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  גידי דר
 הופק בידי:  גידי דר רפי בוקאי
 תסריט:  שולי רנד
 עריכה:  יצחק צחייק
 שחקנים ראשיים:  שולי רנד מיכל בת שבע רנד שאול מזרחי אילן גנני אברהם אבוטבול
 מוזיקה:  עדי רן
 צילום:  עמית יסעור
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  צרפת Limelight ארצות הברית Picturehouse ארגנטינה Ficja בריטניה Lionsgate בריטניה Redbus
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2004
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  דרמה קומית 
 מקום התרחשות:  ירושלים 
 תקציב:  ₪4,400,000
 הכנסות:  ₪5,680,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   ushpizin
 פרסים:  פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר (זכייה, שולי רנד) פרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר (מועמדות, שולי רנד) פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר (מועמדות, שאול מזרחי) (זכייה) Israeli Critics Awards Best Picture
 www.ushpizin.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
האושפיזין הוא סרט קולנוע דרמטי-קומי ישראלי משנת 2004. את הסרט כתב שולי רנד וביים גידי דר.
הסרט צולם במחנה שנלר ובבתי ראנד בירושלים, ומשתתפים בו, בין השאר, חלק מתושבי השכונה. הסרט הופק בהיתרים מיוחדים מרבנים[דרוש מקור]. במסגרת ההסכם עם הרבנים, הסרט לא הוקרן במהלך השבת בבתי הקולנוע. הסרט מתאר בצורה מדויקת למדי את האווירה וההווי בשכונות החרדיות בירושלים, תוך הצגת דמויות טיפוסיות ושילוב ביטויי דיבור אופייניים שנהגות מפי השחקנים. הופק בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
השחקנים הראשיים בסרט הם שולי רנד ואשתו בזמן הסרט מיכל בת-שבע רנד. לצדם מופיעים שאול מזרחי, אילן גנני, אברהם אבוטבול ואחרים.
שמו של הסרט מתבסס על מושג האושפיזין, הקשור בחג סוכות.
עלילה

משה הוא אברך חוזר בתשובה מחסידות ברסלב, נשוי למלי. הזוג חי בעוני באחת מהשכונות החרדיות של ירושלים ולא מצליח להביא ילדים לאור בעיות פוריות של מלי.
בערב סוכות זוכים השניים בדרך נס לגמילות חסדים, המזמנת להם סוכה וכסף לצורכי החג בסך 1,000 דולר. משה רוכש בחלק מהכסף אתרוג מהודר ויקר במחיר 1,000 שקל. אבל עם הנס מועמדים השניים בניסיון קשה: יוסף ואליהו, אסירים נמלטים, שאחד מהם (אליהו) הוא חברו של משה מעברו העברייני באילת, מגיעים לירושלים ומתגלגלים לסוכתם של משה ומלי. (האסירים הם "האושפיזין" שעליהם רומז שם הסרט). עד מהרה נחשף אופיים הגס והנצלני, אולם משה ומלי מתעקשים למלא את מצוות הכנסת האורחים, בתקווה שהשם יגמול להם על כך.
בסוף הסרט מלי נכנסת להיריון ויולדת בן, ואילו העבריינים יוסף ואליהו משלימים עם השינוי שעבר עמיתם משה.
התגובות לסרט

הסרט זכה לביקורות חיוביות בעיתונות הישראלית, תוך השוואה לסרטי חג המולד האמריקאיים. כמו כן בקרב הקהל זכה הסרט להצלחה, והיה אחד הסרטים הישראליים הרווחיים ביותר בשנת 2004. בין השאר משך הסרט לקולנוע קהל דתי רב שאינו נוהג בדרך כלל לצפות בקולנוע, בישראל ובארצות הברית.
על תפקידו בסרט זכה שולי רנד בפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לפרס אופיר גם בקטגוריות התסריט ושחקן המשנה (לשחקן שאול מזרחי), אך לא זכה. הסרט היה מועמד לפרס וולג'ין לקולנוע ישראלי בפסטיבל הקולנוע ירושלים, אך לא זכה. התסריט לסרט זכה בפרס על שם זבולון המר מטעם האגף לתרבות יהודית במשרד החינוך.
הסרט ייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים של רוטרדם, בינואר 2005. במאי 2005 הוקרן בפסטיבל הסרטים טרייבקה.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
שולי רנד: משה בלנגה
מיכל בת-שבע רנד: מלי (מלכה) בלנגה
שאול מזרחי: אליהו סקורפיו
אילן גנני: יוסף
אברהם אבוטבול: בן ברוך
יהונתן דנינו: דוד גבאי
דניאל דיין: הרב
הערות שוליים

1 2  אברהם כרמלי, איריס רביד–ימין, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 2004–2005, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, פברואר 2008, אדר א' תשס"ח, עמ' 8
↑  עכבר העיר, סרטים של משה מזרחי וגידי דר יזכו בתמיכת קרן הקולנוע, באתר הארץ, 18 בינואר 2003
↑  שהרה בלאו, כמה קב"א יש לקב"ה?, באתר nrg‏, 5 באוגוסט 2004
↑  גואל פינטו, מספר שיא של 1.3 מיליון צופים לסרטים ישראליים ב-2004 - פי שניים מ-2003, באתר TheMarker‏, 19 בינואר 2005
↑  גואל פינטו, מה זה בעצם אתרוג, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2005
↑  אורי קליין, זהב אופיר, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2004
↑  פבלו אוטין, ‏השופטים לא לקחו סיכונים, באתר גלובס, 18 ביולי 2004
↑  מרב יודילוביץ', "אושפיזין" של שולי רנד זכה בפרס לתסריט ע"ש זבולון המר, באתר ynet, 13 בינואר 2004
↑  דן פיינרו, רוטרדם, ‏רוטרדם מחכה לאושפיזין, באתר גלובס, 31 בינואר 2005
↑  שירות גלובס, ‏טרייבקה ננעל, באתר גלובס, 1 במאי 2005
משהו טוטאלי

| --- | --- |

 בימוי:  גור בנטביץ'
 הופק בידי:  אייל שיראי רן טל
 תסריט:  גור בנטביץ' אתגר קרת
 שחקנים ראשיים:  טינקרבל מאור כהן
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  סינמה פקטורי
 הקרנת בכורה:  2000
 משך הקרנה:  84 דקות
 שפת הסרט:  עברית אנגלית
 סוגה:  סרט הרפתקאות 
 תקציב:  $496,000
 הכנסות:  ₪331,250
 פרסים:  מועמד לשלושה פרסי אופיר
 דף הסרט ב־IMDb
 
משהו טוטאלי הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של גור בנטביץ', אשר יצא לאקרנים בשנת 2000.
הסרט הוא קומדיה סאטירית המתרחשת בישראל, הולנד והודו, והוא מספר על שלושה חברים לשעבר, היוצאים להציל מהכלא בהודו, את אהבת חייהם שהסתבכה בעסקת סמים.
במהלכו הוא מצייר את עולמם של התרמילאים הישראלים אחרי צבא, רבים מביניהם הזדהו עם אווירת החופש והסמים ועבורם הסרט הפך לסרט פולחן.
את ההפקה ליוו צלמים ולסרט מצורף הסרט "טוטאל לוס", סרט דוקומנטרי על ההתרחשויות המלוות את צילומי "משהו טוטאלי".
פרטי עלילה

בתחילת הסרט מוצגים שלושה חברים, חיים (מאור כהן), זוהר (זוהר דינר) ושושן (גור בנטביץ'). חיים מפתח סם חדש, שמקבל את הכינוי "משהו טוטאלי", ולחלופין "טוטאל לאב" או TLV בקיצור. אחרי שחיים מנסה אותו ביחד עם רננה (טינקרבל) שהייתה ידידה שלו, הם מפתחים מערכת יחסים רומנטית.
כשנה לאחר מכן מגיע חיים לבקר את שושן שסוחר בסמים באמסטרדם, מספר לו שרננה יושבת בכלא ומראה לו ידיעה שפורסמה בעיתון על צעירה ישראלית שנעצרה בגואה באשמת אחזקת סם העונה לכינוי TLV. חיים מעוניין לגייס סכום של עשרת אלפים דולר לצורך שוחד שיאפשר את שחרורה המוקדם. שושן מארגן לו עסקה עם סוחר בשם אם-ג'יי, שמסכים לשלם את הסכום תמורת ה-TLV. עם זאת, זמן קצר לאחר מכן מתברר שחיים מסר לו חומר מזויף, והוא נאלץ להחזיר את הכסף כשהבריון השכיר של אם-ג'יי, קאאוס, רודף אחריהם. כמו כן מתברר שרננה ביקרה את שושן באמסטרדם והם ניהלו מערכת יחסים לאחר שלקחו יחד את ה-TLV. שושן שכנע את רננה לבצע עבורו עסקה בגואה, ולכן הוא וחיים נוסעים לגבות את התשלום ולהשתמש בכסף בשביל לשחרר אותה.
בגואה הם פוגשים את אלישע, בעלים של זולה על החוף, והוא מספר להם שמסר את הכסף לרננה ששהתה אצלו חודשיים בחברת זוהר. חיים הולך לחפש את זוהר באשראם בהרים, אבל נאלץ להוריד את נעליו לפני שהוא עולה למקום שנחשב קדוש. זוהר, שמשמש כמשרת של בבא הודי זקן, מסכים להצטרף אל חיים בסופו של דבר. חיים מגלה שהנעליים שלו נגנבו, ואיתן ה-TLV שהיה מוסווה בתוך הסוליה. כמו כן מתגלה שהוא ניסה לייצר את הסם פעם נוספת אבל נכשל, כך שהכמות המקורית היא כל מה שיהיה אי פעם.
אל הזולה שבה הם משתכנים מגיע אם-ג'יי שדורש מחיים את מה שנשאר מה-TLV. במסיבת סוף המילניום שעל החוף מגלה חיים את הנעליים על רגליו של הדי-ג'יי, שמחזיר לו אותן ברצון. קאאוס מאתר את חיים ולוקח בכוח את אחת הנעליים, אבל אם-ג'יי נותן לו לשמור את השנייה בטענה ש"גם לבחור הזה מגיע קצת אהבה". חיים נותן את הסם לאלישע שמבטיח לשחד בשבילם מכר מצוות בית הכלא.
חיים ושושן פורצים לכלא בחסות הביטחון של השוחד, אבל נתפסים ומובאים אל המנהל. חיים מספר לו על אהבתו לרננה והמנהל נותן לו את המפתח לתא שלה, שם מתגלה שמדובר בכלל בבחורה אחרת (שירה גפן), שמספרת לחיים שרננה מכרה לה את הסם. בסוף הסרט חיים והבחורה מתעוררים ביחד ולוקחים את הטיפה האחרונה שנשארה מה-TLV, באמירה "מקסימום נתאהב".
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
טינקרבל: רננה
מאור כהן: חיים
זוהר דינר: זוהר
גור בנטביץ': שושן
שירה גפן:
ראו גם

סמים בקולנוע הישראלי
הערות שוליים

↑  אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 1999–2001, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, ספטמבר 2003, עמ' 18
↑  אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 1999–2001, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, ספטמבר 2003, עמ' 30
ויקרא

ערך זה עוסק בספר ויקרא. אם התכוונתם לפרשת ויקרא, ראו .
| --- | --- |

קטע מספר תורה ובו פסוקים מספר ויקרא מהמאה ה-6 שנמצא בבית הכנסת העתיק בעין גדי
 
 כינוי:  תורת כהנים 
 שפה:  עברית 
 תקופת התרחשות:  נדודי בני ישראל במדבר
 סוגה:  כתבי קודש 
 מספר פרקים:  27 
 מספר פסוקים:  859
 סדרת ספרים:  תורה 
 הספר הקודם:  שמות 
 הספר הבא:  במדבר 
 התרחשויות מרכזיות:  פירוט עבודת הקרבנות, דיני טומאה וטהרה, מצוות שונות המקדשות את הכהנים ואת עם ישראל, וברכות וקללות
 
סֵפֶר וַיִּקְרָא הוא הספר השלישי מחמשת חומשי התורה. שמו נגזר מהמילה הראשונה בספר: ”וַיִּקְרָא אֶל מֹשֶׁה וַיְדַבֵּר ה' אֵלָיו מֵאֹהֶל מוֹעֵד לֵאמֹר”. חומש ויקרא נודע גם בכינויו התלמודי "תורת כהנים", לו זכה כיוון שהוא עוסק בעיקר בהלכות הקרבת הקרבנות ובשאר דיני המשכן. בדומה לכך, בביבליה הנוצרית מכונה הספר Λευιτικός בתרגום השבעים היווני, או Leviticus בתרגום הוולגטה הלטיני, כלומר – "של הלווים". מבחינתם הוא כלול ב"Pentateuch" (חמשת הספרים) של הברית הישנה.
רובו המוחלט של הספר עוסק כאמור במצוות, בקרבנות ובחוקים שונים, והוא מכיל רק שני קטעים קצרים בעלי גוון סיפורי (תיאור שבעת ימי המילואים וסיפורו של המקלל).
לפי תורת התעודות (הרואה את המקרא כשילוב של מקורות), ספר ויקרא מיוחס בעיקרו למקור הכהני (מקור P).
על פי המדרש, פרשת ויקרא הפותחת את חומש זה היא הפרשה הראשונה שלומדים ילדי ישראל, וזאת מהטעם ש"יבואו טהורים (ילדים שעדיין לא חטאו) ויעסקו בטהרות".
הספר מכיל עשרים ושבעה פרקים, עשרים ושלושה סדרים, חמישים ושתיים פרשיות פתוחות וארבעים ושש סתומות.
תוכן ומבנה הספר > מצוות הקרבנות (פרקים א–ז)

כהמשך לספר שמות, המסיים בהשלמת המשכן ובנייתו, פותח ספר ויקרא בפרטי מצוות הקרבנות, ומפרט את סדר הקרבתם של העולה, המנחה, השלמים, החטאת, אשם המעילות ואשם הגזילות.
לאחר מכן מצווה התורה על תרומת הדשן, ומוסיפה פרטים שונים למצוות המנחה, החטאת, האשם, התודה והשלמים.
באמצע דיני השלמים בא גם איסור על אכילת חֵלֶב.
תוכן ומבנה הספר > שבעת ימי המילואים (פרקים ח–י)

משה, אהרן ובניו מקיימים את המצווה שנצטוו בספר שמות כט א–לז, להקריב קרבנות ולקדש בהם ובשמן המשחה את המזבח, המשכן, הכהנים ובגדיהם. מצווה זו נמשכת שבעה ימים.
ביום השמיני נכנסים אהרן ובניו לתפקידם בקרבנות מיוחדים לאותו יום. אש יוצאת מלפני ה' ואוכלת על המזבח את העולה והחלבים.
נדב ואביהוא, שני בניו הגדולים של אהרון, מקריבים קטורת זרה. הם נענשים במוות. אהרן ושני בניו הנותרים, אלעזר ואיתמר, מצווים שלא לנהוג עליהם מנהגי אבילות.
אהרן ובניו מצטווים על איסור שתיית יין לפני ובזמן העבודה ומתמנים על הוראת התורה לעם, עם דגש על דיני טהרה וטומאה.
משה מצווה לאהרן ובניו לאכול מחלקי הקרבנות. מתקיים דיון באשר לשעיר החטאת שנשרף.
תוכן ומבנה הספר > דיני טומאה וטהרה: מאכלות, יולדת, נגעים, ודם (פרקים יא–ט"ו)

בפרקים אלו מפורטים דיני בעלי החיים הכשרים לאכילה והטמאים, ופרטי טומאת נבלה. לאחר מכן מפורטים דיני טהרת היולדת וקורבנה, ומוזכרת מצוות ברית המילה ביום השמיני. אחריהם באים דיני נגע הצרעת בגוף, הבגד והבית, ודיני הזב והזבה.
תוכן ומבנה הספר > סדר עבודת יום הכיפורים (פרק טז)

הפרק פותח באיסור על אהרן הכהן להיכנס בכל עת אל קודש הקודשים. התורה מפרטת את הקרבנות שעליו להביא בבואו – פר חטאת, איל לעולה ושני שעירים – ואת סדר הקרבתם והקטרת הקטורת לפני-ולפנים. על שני שעירים הוטלו גורלות, "ל-ה' ו"לעזאזל" : זה של ה' הוקרב לחטאת, והשני נשלח לשאת את עוונות ישראל אל ארץ גזרה במדבר. התורה נוקבת בזמן בו יש לערוך את הסדר הזה – אחת בשנה, ביום הכיפורים – ומוסיפה פרטי דינים הנוהגים בו, כגון עינוי נפש ואיסור מלאכה.
תוכן ומבנה הספר > איסור שחוטי חוץ ואיסור דם (פרק יז)

התורה אוסרת בפרק זה לשחוט בהמות מחוץ למחנה, מבלי לזרוק את הדם על מזבח ה' באוהל מועד (וזאת כהרחקה מעבודת השעירים שהיו רגילים בה).
התורה מאריכה באיסור אכילת דם וכן מצווה על כיסוי דם חיות ועופות.
תוכן ומבנה הספר > איסור עריות (פרק יח)

התורה אוסרת על הליכה בחוקות ארץ מצרים וכן ארץ כנען, ומפרטת את סוגי העריות, היינו – איסורי מגע מיני.
נמנים כאן ערוות אב, אם, אשת אב, אחות, בת הבן, בת הבת, בת אשת אב, אחות אב, אחות אם, אחי האב, אשת אחי האב, אשת הבן, אשת האח, אישה ובתה, בת בנה או בת בתה, שתי אחיות, נידה, אשת איש, (באמצע נכנס איסור המולך, שאיננו ערווה כי אם עבודה זרה), משכב זכר ורביעת בהמה, בין לאיש הרובע בין לאישה הנרבעת. התורה מאיימת בעונש – "ולא תקיא הארץ אתכם".
תוכן ומבנה הספר > חוקי האזרח והמוסר, ובידול מדרכי האלילים (פרק יט)

לאחר פתיח קצר הדורש את היותנו קדושים, ומפרט על הזמן והמקום המקודשים, רוב הפרק זה עוסק בהתחשבות האזרחית (המקביל למשפט הפלילי בימינו, אך כולל דרישות מוסריות), ובהיבדלות מהנהגות אליליות. במקבצי חוקים אלה מזכיר הספר מקבצי חוקים הנמצאים גם בחומשים אחרים (כמו שמות), וכן למרות הדימוי ה"מקדשי" של הספר, הרי כי הציווי "ואהבת לרעך כמוך" – למשל – לקוח דווקא מקובץ חוקים זה (ויקרא יט יח).
הפרק פותח עם מצווה כללית – "קדושים תהיו" ומיד לאחריו עוסק בזמן ובמקום המקודשים: שמירת השבת. איסור פניה לאלילים, והגבלת עת אכילת קרבנות (איסור נותר ופיגול). עיקר הפרק עוסק במצווות ההתחשבות האזרחית. התחשבות בעני ובגר: פאה ולקט, עוללות ופרט. מצוות המשפט האזרחי: איסור גנבה, כחש, שקר, שבועת שווא, עושק, גזל, הלנת שכר. התחשבות בחלש: איסור קללת חרש, הכשלת עיוור, והטיית משפט. אחריות ואחווה אזרחית: איסור הליכת רכיל, איסור הימנעות מהצלה ואיסור שנאה בלב. מצוות תוכחה, ואיסור נקימה ונטירה. מצוות היבדלות: כלאי בהמה, כלאי זרעים, שעטנז ומצוות אשם שפחה חרופה (שילוב של בן חורין ושפחה). ההתנהגות הראויה בארץ (והיבדלות מדרכי עובדי האלילים): איסור ערלה ונטע רבעי, איסור אכילה על הדם, ניחוש, הקפת פאת הראש והשחתת הזקן, שריטה על מת וכתובת קעקע, הזניית הבת, מצוות שמירת שבת (לעומת עובדי האלילים) ומורא מקדש, איסור אוב וידעוני, הידור זקן ושיבה (כנראה בניגוד לעובדי האלילים), איסור הונאת גר (בניגוד להתנהגות המצרים), ומצוות אֶמֶת המידות והמשקלות.
תוכן ומבנה הספר > עונשי עריות (פרק כ)

בפרק זה מפורט עונש ספציפי למעביר בנו ובתו למולך ולכל סוגי העריות המוזכרים בפרק יח.
תוכן ומבנה הספר > קדושת הכהנים, וקצת דיני קודשים (פרקים כא–כב)

בפרק זה מוזהרים הכהנים מלהיטמא טומאת מת. כהנים רגילים ("הדיוטות") מותרים להיטמא לקרוביהם, כהן גדול – גם לא זה. כמו כן מוזהרים הכהנים מלשאת אישה זונה, או חללה או גרושה, וכהן גדול – אסור גם באלמנה.
כמו כן נאסרים כהנים בעלי מום להקריב קרבנות.
כהנים טמאים, או אנשים זרים (שאינם כהנים), נאסרים מלאכול תרומה וקודשים. כן מבוארים דיניהם של תושב כהן ושכירו, עבדו, בניו ובנותיו.
כן נאסר להביא קרבנות מבהמות בעלות-מום.
כן נאסר להקריב מחוסר זמן.
נאסר לשחוט בהמה ובנה ביום אחד.
התורה חוזרת על איסור נותר.
פרקים אלה מסיימים באיסור חילול השם ובציווי על קידוש השם.
תוכן ומבנה הספר > מצוות המועדים (פרק כג)

פרק זה עוסק במועדי השנה. מוזכרים שבת, קורבן פסח, חג המצות, מנחת העומר, ספירת העומר, שבועות, ראש השנה, כיפור, סוכות ושמיני עצרת.
תוכן ומבנה הספר > נר התמיד, לחם הפנים והמגדף (פרק כד)

בפרק זה חוזרת התורה על פרשת נר התמיד, מפרטת את דיני לחם הפנים ומספרת את סיפורו של המגדף ועונשו.
בעקבות מעשה המגדף נוספים עונשים למי שמגדף, למכה אדם, למכה בהמה, ומטיל מום באדם.
תוכן ומבנה הספר > שמיטה, יובל ודינים נלווים (כה,א–כו,ב)

בפרשה זו מפורטים דיני השמיטה, היובל, גאולת הקרקע, איסור ריבית, דיני עבד עברי, גאולת עבד הנמכר לגוי, איסור פסל, מצבה וכן אבן משכית.
תוכן ומבנה הספר > התוכחה (פרק כו)

בפרק זה באות ברכות באם ישמרו בני ישראל את התורה, וקללות באם לא ישמעוה. בסוף הקללות באה הבטחה – "וזכרתי את בריתי... ואף גם זאת, בהיותם בארץ אויביהם, לא מאסתים...".
תוכן ומבנה הספר > מצוות ערכים וחרמים (פרק כז)

בפרק זה באים דיני הנודר ערכי אדם, דיני המקדיש בהמה "טהורה" או "טמאה" (בעלת-מום), המקדיש בית, שדה אחוזה או שדה מקנה, וכן דיני בכור, דיני חרם, מעשר שני ופדיונו, מעשר בהמה ודיני תמורה.
חלוקת הספר

בספר ויקרא 10 פרשות ואלו הן:
ויקרא
צו
שמיני
תזריע
מצרע
אחרי מות
קדושים
אמור
בהר
בחקתי
פרשנות הספר בעת העתיקה

בשל חשיבותו לחוק המקראי ולמשפט העברי שהמשיך אותו, ספר ויקרא זוכה להתייחסות רבה בספרות חז"ל, אין ודאות ששם הספר: "ויקרא" היה שם הספר בתקופה קדומה, ובלשון התנאים קרוי היה גם "תורת כוהנים" ועדיין בימי שמואל הנגיד, נצרך הוא להסביר: "ותורת-כוהנים הוא ספרא והוא ספר-ויקרא לבד".
בעוד שבמסורת הנוצרית אין מסורת פרשנית נרחבת עליו (בהשוואה לספר בראשית, למשל). שני קובצי מדרשים הנחשבים מהמוקדמים ביותר נערכו על ספר ויקרא, ספרא שהוא מדרש הלכה וויקרא רבה שהוא מדרש אגדה. אחד מקובצי הדרשות הבודדים המוקדשים לויקרא מבין אבות הכנסייה חובר על ידי אוריגנס, שחי בקיסריה וקיים קשרים קרובים עם רבנים יהודים, כך שאפילו בפרשנות הנוצרית ניכרת השפעת העניין היהודי בספר.
חיבורו של ספר ויקרא לפי בקורת המקרא

בעת החדשה שויך בתחילה רובו ככולו של ספר ויקרא למקור קדום אחיד, ששויך למסורת הכהנים וקיבל בביקורת המקרא את הכינוי ס"כ (P). רד"צ הופמן השתמש בדוגמאות רבות מספר ויקרא בחיבורו "ראיות מכריעות כנגד ולהויזן", ובנוסף חיבר פירוש לספר ויקרא, בו פיתח את שיטתו.
בתקופות מאוחרות יותר, הגדירו חוקרים הבחנה בין שתי שכבות עריכה כהניות בספר ויקרא: "תורת הכהנים" (תו"כ, או P) ו"ספר הקדושה" (אה"ק, או H). עיקר החומר של אה"ק מופיע בחלק המכונה "תורת הקדושה" (ויקרא י"ז–כ"ו), אך חוקרים סיווגו גם קטעים נוספים בחומש כתוספות ועריכות של אה"ק.
לצד פירושו המונומנטלי של יעקב מילגרום לספר ויקרא, פיתחו שיטה זו גם שני חוקרים מן האוניברסיטה העברית: ישראל קנוהל וברוך שוורץ. אף כי שלושתם מסכימים לגבי אבחנת היסוד בין תו"כ לאה"ק, הם חלוקים באשר לשאלה האם מדובר ברובד עריכה או בהתפתחות פנימית במקור הכהני, בשאלת תיארוך כל אחת מן השכבות וביחס בין טומאה לחטא (או בין טהרה ומוסר) בשתי השכבות.
לקריאה נוספת > פרשנות ומחקר על הספר

משה ויינפלד (עורך), ספר ויקרא, מתוך סדרת עולם התנ"ך, הוצאת "דברי הימים", תל אביב, 2002 גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
מנחם בולה, 'ספר ויקרא (שני כרכים), מתוך סדרת דעת מקרא, מוסד הרב קוק, ירושלים
יעקב מילגרום, ויקרא: ספר הפולחן והמוסר, מוסד ביאליק, ירושלים, 2014 גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
ד' הופמן, ספר ויקרא, ירושלים, תשי"ג
Balentine, Samuel E (2002). Leviticus. Westminster John Knox Press. ISBN 9780664237356.
Bamberger, Bernard Jacob The Torah: A Modern Commentary (1981), ISBN 0-8074-0055-6
Gerstenberger, Erhard S (1996). Leviticus: A Commentary. Westminster John Knox Press. ISBN 9780664226732.
Gorman, Frank H (1997). Divine Presence and Community: A Commentary on the Book of Leviticus. Eerdmans. ISBN 9780802801104.
Grabbe, Lester (1998). "Leviticus".  In John Barton (ed.). Oxford Bible Commentary. Oxford University Press. ISBN 9780198755005.
Hartley, John E. (1992). Leviticus. Word. ISBN 0849902037.
Houston, Walter J (2003). "Leviticus".  In James D. G. Dunn, John William Rogerson (ed.). Eerdmans Bible Commentary. Eerdmans. ISBN 9780802837110.
Kleinig, John W (2004). Leviticus. Concordia Publishing House. ISBN 9780570063179.
Levine, Baruch A. (1989). JPS Torah Commentary: Leviticus. Jewish Publication Society. אורכב מ-המקור ב-2016-08-05. נבדק ב-2014-07-07.
Milgrom, Jacob (1998–2001). Leviticus 1–16, Leviticus 17–22, Leviticus 23–27. New Haven: Yale.
Milgrom, Jacob (2004). Leviticus: A Book of Ritual and Ethics. Minneapolis: Fortress. ISBN 9781451410150.
Watts, James W. (2013). Leviticus 1–10. Leuven: Peeters. ISBN 9042929847.
Wenham, Gordon (1979). The Book of Leviticus. Eerdmans. ISBN 9780802825223.