stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אחר צהריים של פורענות
פרשנות

בתחילת הסרט מתוודע הצופה לכך שהאירועים המוצגים בסרט מבוססים על אירועים שהתרחשו במציאות, וידיעה זו תורמת למתח המתקיים בסרט בין הריאליסטי ובין התיאטרלי–בדיוני. מתח נוסף מתקיים בין גיבור העלילה האינדיבידואלי, המצטייר כקוויר וחריג בעיקר בשל מניעיו לשוד, ובין הסביבה שלו. הגיבור הוא בעצם תוצר טבעי של המוזרות הטבעית של ניו יורק, זו המאפשרת קיום לחריגים חברתיים כמוהו וזו המזינה את הדילמה המרכזית. חקר אופייה של העיר היה נושא בולט באותה התקופה בקולנוע האמריקאי ("נהג מונית", "הארי המזוהם", "קאובוי של חצות") והוא בא לידי ביטוי גם ב"אחר צהריים של פורענות". בנוסף, יש מתחים בין צדדיו הקומיים והדרמטיים של הסרט. הוא נפתח בנימה קומית האופיינית לסרטי קומדיה, וככל שהעלילה מתקדמת הוא הופך דרמטי יותר ויותר, ונע בין האבסורד אל המתח והמלודרמה, כאשר חלקו האחרון מורכב בעיקר מדיאלוגים ארוכים בין הגיבור לדמויות הסובבות אותו.
האירועים במציאות

הסרט מבוסס על אירוע אמיתי, כפי שתואר במאמר "הבחורים בבנק" מאת פול קלוג ותומאס מור שפורסם במגזין "לייף". על־פי המאמר, ג'ון וויטוביץ' וסאל נטורילה ביצעו את שוד הבנק בברוקלין שבניו יורק ב־22 באוגוסט 1972, במהלכו התבצרו במבנה והחזיקו בבני הערובה במשך 14 שעות. לאחר האירוע הורשע וויטוביץ' בבית משפט וב־23 באפריל 1973 נדון ל־20 שנות מאסר, מתוכן ריצה בפועל 6 שנים.
נטורילה, שביצע את השוד כחצי שנה בלבד לאחר שחרורו מהכלא נורה למוות על ידי המשטרה.
סניף הבנק האמיתי שבו התרחש האירוע היה סניף של צ'ייס מנהטן בנק שנמצא בשכונת גרייבסנד בברוקלין. הסכום שאותו שדדו השניים היה 213,000 דולר, ולא כפי שצוין בסרט. באחת הסצנות סאני כותב צוואה על מנת להוריש לליאון כסף מביטוח החיים שלו, כדי שתוכל לעבור ניתוח להתאמה מגדרית במקרה שייהרג במהלך השוד. במציאות קיבל וויטוביץ' 7,500 דולר ואחוז אחד מהכנסות הסרט עבור זכויות היוצרים על השימוש בדמותו, ו־2,500 דולר אותם קיבל על מנת להעניק לאליזבת עדן לשם עריכת הניתוח. עדן נשארה בניו יורק, עברה את הניתוח ושינתה את שמה (היא נולדה בשם ארנסט ארון).
גרסתו של ג'ון וויטוביץ' ומכתבו לניו יורק טיימס

ב־1975, לאחר שצפה בסרט מכלאו, כתב וויטוביץ' מכתב ארוך לעיתון "הניו יורק טיימס". במכתב כתב וויטוביץ' על עוולות שנעשו לו, לטענתו, במהלך המשפט ולאחריו, הסביר חלק מפרטי האירועים מנקודת מבטו וביקר את הסרט והשחקנים. מטרתו העיקרית, לדבריו, הייתה למנוע מהאירועים להיזכר כפי שהוצגו בסרט, על חוסר הדיוקים או הסילופים שבו. המכתב נפתח במילים: "זהו מאמר העיתונות הראשון שאי פעם כתבתי, אבל חשוב שתדעו את האמת ... מה שאתם עומדים לקרוא אלו ההערות והתחושות האישיות שלי אף על פי שזה עלול לפגוע בהכנסות הסרט, זה חייב להיעשות...".
גרסתו של ג'ון וויטוביץ' ומכתבו לניו יורק טיימס > נגד הפרקליטות, בית הכלא וחברת ההפקה

וויטוביץ' הטיח האשמות במערכת המשפט שהתעלמה מעסקה שנעשתה עמו כביכול, ותקף גם את חברות ההפקה וההפצה של הסרט בטענה שהן לא כיבדו את ההסכם עמו בנושא התמלוגים וחלוקת הרווחים מהסרט. הוא טען שבבית הכלא מפלים אותו לרעה ומתייחסים אליו כאסיר סוג ב' עקב הנטיות המיניות שלו ואופי הפשע שביצע, וכי מטרידים אותו באופן שרירותי ומונעים ממנו הטבות שמקבלים אסירים אחרים. עוד תיאר כיצד נדחו בתחילה בקשותיו ממנהלי בית הכלא לראות את הסרט, לאחר שחברת ההפצה "האחים וורנר" הסכימה לשלוח לו אותו בחינם. בהמשך טוען וויטוביץ' שנפגש עם עורכי־דין ובכוונתו לתבוע את אנשי חברות ההפקה וההפצה של הסרט:
"נשלחתי לכלא ל־20 שנים בגין שוד בנק מזוין אף על פי שעשיתי עסקה והודתי באשמה. הם (הפרקליטות) לא כיבדו את חלקם בעסקה אף על פי שזוהי ההרשעה הראשונה שלי..."
 "נראה שכולם מעורבים בהכחשה של זה (הסכמי התמלוגים). 'ניצול' זו מילה גסה, אך אני נוצלתי וכך גם משפחתי וחבריי ..."
 "עכשיו אני יכול לדווח כי הלחץ החיצוני גם של העיתונים ההומוסקסואלים וגם הסטרייטים (להתיר לו לצפות בסרט) היה מספיק כדי לשכנע את מנהלי הכלא לוותר, וביום שישי ה־10/3/75 יכולנו סוף סוף לצפות בסרט ... זו הייתה חוויה מרגשת מאוד".
גרסתו של ג'ון וויטוביץ' ומכתבו לניו יורק טיימס > על יחסיו עם ארנסט ארון

וויטוביץ' מציין כי הסרט השאיר שאלות רבות בלתי פתורות ולא הציג כראוי את התשובה האמיתית לשאלה מדוע ביצע את השוד. הוא מתאר את הנסיבות בהן הכיר את ארון ומדגיש כי הסיבה האמיתית לשוד הייתה הרצון להציל אותה ממוות. לדבריו, השניים נפגשו לראשונה בשוק בניו יורק בשנת 1971, שנתיים אחרי הפרידה מאשתו כרמן וילדיהם. הם נישאו בגריניץ' וילג' באותה השנה בחתונה קתולית. וויטוביץ' כותב כי ניסה תדיר להשיג כסף כדי לממן את הניתוח בו ארון חפצה, אך הדבר לא עלה בידו:
"...עשיתי מה שגבר צריך לעשות כדי להציל חיים של מישהו ... אהבתי אותו מאוד, קראו לו ארנסט ארון והוא הומוסקסואל. הוא רצה להפוך לאישה באמצעות ניתוח ולכן הרופאים הגדירו אותו כסובל מבעיות של זהות מגדרית. הוא הרגיש כאישה כלואה בגוף של גבר וזה גרם לו לכאב בל יתואר וסבל רב שהביא לניסיונות ההתאבדות שלו ... לא הצלחתי להשיג את הכסף ליום הולדתו ב־19/8/72 ולכן ביום ראשון ה־29/8 הוא ביצע ניסיון התאבדות בזמן שהייתי בבית. הוא מת מוות קליני בבית החולים אך קם לתחיה ... הוכרז כחולה נפש ונשלח לבית חולים פסיכיאטרי. הלכתי לשם וניסיתי להביא לשחרורו, אך נאמר לי שהוא ישהה שם עוד זמן ארוך מאוד ... החלטתי לעשות את מה שהיה חיוני כדי להציל את חייו של מי שאני אוהב באמת ובתמים. שום ערך כספי לא יכול להחליף את חייו של אדם, וכפי שנכתב ב"ברית החדשה": אין אהבה רבה מאהבת הנותן נפשו בעד ידידיו".
גרסתו של ג'ון וויטוביץ' ומכתבו לניו יורק טיימס > על הסרט

במכתב טוען וויטוביץ' שפרטים רבים מהאירוע מוצגים בסרט באופן שגוי או מסולפים מיסודם. בראש ובראשונה מותו של סאל בן ה־18 אשר "נרצח על ידי ה־FBI אף על פי שהיה כפות ולא היווה סיכון לשוטרים", לדבריו: ”הסרט לא מראה את זה כמו שזה באמת קרה, כפי שהוא עושה עם סצנות רבות אחרות. אני מעריך שהסרט הוא 30% אמיתי אף על פי שהוא מצהיר שהוא מבוסס על סיפור אמיתי. לאורך כל הסרט העובדות העיקריות נכונות, אך הן מוצגות בצורה שגויה.” בהמשך הצביע על פרטים רבים מהסרט שלא התרחשו במציאות, לטענתו, או הוצגו באופן שגוי:
ההימלטות של שותפם השלישי מהבנק הייתה שונה לטענתו מכפי שהוצגה, והיא שונתה כדי להעניק גוון קומי להתרחשות.
אף על פי שאמו הייתה נוכחת במקום, השיחה ביניהם המוצגת בסרט לא התקיימה מעולם ווויטוביץ' טען כי הוא אפילו לא ראה אותה. בנוסף, דמותה בסרט הייתה מוגזמת וסטראוטיפית.
דמותה של גרושתו, כרמן ביפולקו, הייתה מעוותת. לדבריו, השחקנית ששיחקה אותה גרמה לה להיראות כ"אישה נוראית".
המשטרה סירבה לתת לו לשוחח עם כרמן, שלא כפי שהוצג בסרט. לטענתו הוא ניסה לחייג אליה אך ה־FBI ניתקו את קו הטלפון.
כרמן הוצגה כ"שעיר לעזאזל" ואשמה בכך שבעלה לשעבר התאהב בגבר, מה שלא היה נכון.
"הרמיזה העבה" לפיה הוא עשה לטובתו עסקה עם ה־FBI במטרה לבגוד בשותפו סאל הייתה "מעליבה וחולנית", לדבריו.
למרות תלונותיו הרבות על הסרט מצא וויטוביץ' לנכון גם לשבח אותו בחום על איכויותיו הקולנועיות. וויטוביץ' כתב כי הסרט נגע ללבו וכי הוא בכה מהתרגשות כמעט לכל אורכו, במיוחד בסצנה בו הוא מוצג כותב את הצוואה. עם זאת, הוא מדגיש כי בסופו של דבר הוא נותר פגוע עמוקות וכעוס: ”במהותו, הסרט הזה הוא חתיכת זבל. הוא לא מראה את כל האמת ובמעט שהוא כן מראה זה נעשה בצורה מעוותת ומסולפת ... אבל הוליווד רוצה לעשות כסף, ואם להקריב את האמת או לנצל את חייהם של אנשים אמיתיים זו דרך לעשות כסף – אז זה מה שהם עושים.”
גרסתו של ג'ון וויטוביץ' ומכתבו לניו יורק טיימס > תגובת העיתון למכתב

ב־22 בדצמבר 1975 ענה למכתבו של וויטוביץ' עורך מדור תרבות ופנאי של הניו יורק טיימס, ויליאם האנן, ודחה את פרסומו בזו הלשון:
דמויות ושחקנים

המאמר במגזין "לייף" תיאר את ג'ון (סאני בסרט) כ"בחור כהה ושדוף בעל פנים מסוקסות כמו של אל פצ'ינו או דסטין הופמן". התפקיד אכן הוצע להופמן לאחר שפאצ'ינו השהה לזמן קצר את השתתפותו בסרט וחשב לסרב לתפקיד, אך חזר בו בעקבות ההצעה. בנוסף, סאל היה בן 18 בעת האירוע, ואילו בסרט הוא מיוצג על ידי ג'ון קאזאלה, שהיה בן 39 בעת הצילומים. במקור לוהק לתפקיד שחקן בן 18. בנוסף, לאנס הנריקסן (המגלם את הסוכן מרפי) נבחן במקור לתפקיד ליאון.
| הדמות בסרט | שחקן/ית | תיאור | במציאות |
| --- | --- | --- | --- |
| סאני וורציק | אל פצ'ינו | בחור ללא עבר פלילי שהוגה את רעיון שוד הבנק ומוביל אותו, לשם מימון ניתוח להתאמה מגדרית לבן זוגו, ליאון. ניכר כי יש לו רקע קודם בבנקאות, אך איננו בעל השכלה גבוהה. סאני מצטייר כבחור טוב־לב בעל רגישות רבה וכנות. בסוף האירוע הוא נעצר על ידי המשטרה. | ג'ון וויטוביץ' |
| סאלוואטור "סאל" נאטורילה | ג'ון קאזאלה | שותפו של סאני למעשה השוד, אשר ריצה מאסר בעבר. ללא משפחה או חברים. שקט, מופנם ואדיש, ובעל מזג קר. מעיד על עצמו כנוצרי אדוק. בסוף האירוע נורה למוות על ידי השוטרים. | סאלוואטור נאטורילה |
| ליאון שרמר | כריס סרנדון | אישה שנישאה לסאני בנישואים חד־מיניים, טרנסג'נדרית לפני תהליך להתאמה מגדרית. בחורה צנומה וחלשה, שהעידה כי היא אוהבת את סאני אך מערכת היחסים ביניהם הייתה הרסנית עבורה ובעקבותיה ביצעה ניסיון התאבדות כושל ואושפזה בבית חולים פסיכיאטרי. | אליזבת דבי עדן (נולדה בשם ארנסט ארון) |
| איגן מורטי | צ'ארלס דרנינג | בלש משטרה אשר ממונה בתחילה על המשא ומתן עם סאני. | ג'יימס מק'גוהן |
| הסוכן שלדון | ג'יימס ברודריק | סוכן ה-FBI שמחליף את מורטי במשא ומתן. קשוח ותקיף יותר ממורטי. | ריצ'רד בייקר |
| סילביה ("הפה") | פנלופה אלן | הכספרית הראשית. אישה חזקה ודעתנית בעלת ביטחון רב, מנהיגה את שאר הכספריות בעת השוד. מגלה אמפתיה כלפי השודדים. | שירלי בל |
| הסוכן מרפי | לאנס הנריקסן | סוכן ה-FBI המסיע את השודדים ובני הערובה לנמל התעופה. | הסוכן מרפי |
| מולבאניי | סאלי בויר | מנהל הבנק. חווה תת סוכר בדם במהלך השוד, אך בניגוד להמלצת רופא מתעקש להישאר במקום יחד עם שאר העובדים. | רוברט בארט |
| אנג'י | סוזאן פרץ | אשתו לשעבר של סאני המרוחקת ממנו ומטפלת בשני ילדיהם לבדה. אישה פטפטנית המוציאה את סאני מדעתו בעת השיחה ביניהם. | כרמן ביפולקו |
| ג'ני ("הסנאי") | קרול קיין | טלרית |  |
| סטיבי | גארי ספרינגר | השותף השלישי לשוד אשר השתתף בהתפרצות לבנק, אך שינה את דעתו ועזב מיד לאחר ההשתלטות. ניסה להניא את סאני מלבצע את השוד מתוך חשש ופחד. | רוברט ווסטנברג |
| האוורד קלווין | ג'ון מאריוט | איש הביטחון הלא חמוש של הבנק. מבוגר, צייתן ופסיבי בעת האירועים. בן הערובה שפוּנה ראשון בעקבות התקף אסתמה. | קלווין ג'ונס |
הפקת הסרט

במאמר עליו התבססה הפקת הסרט נכללים רבים מהפרטים שהוצגו בו ומתואר בהרחבה הקשר שנרקם בין וויטוביץ' ונאטורילה לבין בני הערובה ועל ההתנהלות מול השוטרים. במאמר מצוטט מנהל הבנק, רוברט בארט, שאמר לאחר האירוע: "אני אמור לשנוא אתכם בחורים, אבל צחקתי באותו הלילה יותר משצחקתי במשך שבועות ... הייתה לנו מין אחווה". עיבודו של המאמר לסיפור ששימש את הסרט נעשה על ידי הסופר לזלי וולר, תחת שם העט פטריק מאן.
לסרט אין פסקול ולא נשמעת בו מוזיקה כלל, מלבד שירו של אלטון ג'ון, "אמורינה" המופיע בנעימת הפתיחה, והשיר "Easy Living" של להקת אוריה היפ המתנגן ברדיו למשך זמן קצר במהלך אחת הסצנות בתוך הבנק.
על אף שהסרט מתרחש ביום חם מאוד, בפועל הוא צולם ביום קר עד כדי כך שחלק מהניצבים בסצנות שצולמו ברחוב נאלצו להחזיק קוביות קרח בפיהם על מנת שאדי הנשימה שלהם לא ייראו. כדי להעביר לצופים את תחושת החום הכבד בסרט הותזו מים על פני השחקנים כדי לדמות זיעה, ומלבד זאת לא היה בסרט כל שימוש באיפור או באפקטים מיוחדים. סצנות החוץ צולמו בשכונת "Windsor Terrace" שבברוקלין, וסצנות הפנים צולמו בסט צילומים שנבנה במחסן.
הפקת הסרט > בימוי ומשחק

במאי הסרט, סידני לומט, נחשב לאחד מהבמאים האמריקאים הפוריים ביותר ולראשון במעלה בתעשיית הקולנוע בניו יורק. הוא ביים יותר מ־50 סרטים והיה מועמד חמש פעמים לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר וזכה בפרסים רבים נוספים. "אחר צהריים של פורענות" נחשב לסרט המייצג את עשייתו הקולנועית, המתבטאת בעיסוק רב בפשע, בשבריריותו של החוק והצדק ואי־יושרה של המשטרה, ובצילומיו בעיר ניו יורק המביאים לידי ביטוי את אופייה וקצבהּ הייחודי. למעשה, רוב סרטיו של לומט צולמו בניו יורק והוא מעדיף להימנע מצילומים באולפנים בהוליווד. על אהבתו לעיר אמר: "המגוון של העיר, השכונות האתניות שבה, האמנות והפשע, התחכום והשחיתות, היופי והכיעור, כל אלה תורמים למה שמהווה את ההשראה לעשיית סרטים". לדידו, על מנת ליצור יש להתעמת עם המציאות בצורה היום–יומית שלה, ובהקשר זה "הוליווד היא ארץ הפנטזיות".
לומט מעדיף לתת בסט הצילומים של סרטיו מקום רב לאלתור והדבר בא לידי ביטוי גם בסרטו זה, כאשר חלק מהדיאלוגים לא היו חלק מהתסריט המקורי. בנוסף, הוא מרבה לעבוד עם שחקנים שלמדו את הטכניקה "שיטת המשחק" בה השחקנים מנסים לשעתק את המצב הרגשי בו נתונה הדמות אותה הם מגלמים במאמץ ליצור הופעה מציאותית כמה שיותר. אל פצ'ינו שמגלם את התפקיד הראשי ב"אחר צהריים של פורענות" הוא תלמיד של לי סטרסברג, שהגה את טכניקת המשחק הזו. בנוסף, פאצ'ינו החל את הקריירה שלו כאמן סטנד־אפ, וחיבתו לכך באה לידי ביטוי בסרט.
"אחר צהריים של פורענות" נחשב לנקודת מפנה חיובית בקריירה של פאצ'ינו, ואף הוא עצמו התייחס אליו כנקודת שיא בקריירה שלו כאשר בריאיון למגזין פלייבוי סיפר כי כאשר נשאל במסיבת עיתונאים האם לדעתו יעשה אי־פעם סרט טוב יותר מ"אחר צהריים של פורענות", ענה בפשטות: "לא". בפועל, כאשר הוצע לו התפקיד על ידי לומט הוא כמעט וסירב לו היות שהיה תשוש ומדוכא לאחר סיום צילומי הסרט "הסנדק חלק שני", שבמהלכו אף אושפז בבית חולים. הוא חזר בו לאחר שהתפקיד הוצע לדסטין הופמן.
תגובות לסרט > ביקורות

האירועים המוצגים ב"אחר צהריים של פורענות" התרחשו בתקופה בה הייתה בארצות הברית התנגדות עזה למלחמה בווייטנאם. הצהרותיו האנטי־ממסדיות של סאני והיותו יוצא צבא ביסקסואל שלחם בווייטנאם בלטו על רקע הלך הרוח באותה התקופה בארצות הברית.
לאחר יציאת הסרט לאקרנים הוא זכה לתגובות אוהדות רבות. מבקר הקולנוע הבכיר של הניו יורק טיימס, וינסנט קנבי, כינה אותו "סרטו הניו יורקי הראוותני והמדויק ביותר של סידני לומט", ושיבח את "אפיון הדמויות המבריק" של כל צוות השחקנים. רוג'ר איברט, מבקר הקולנוע של "השיקגו סאן טיימס" תיאר את סאני כ"אחת מדמויות הקולנוע המודרני המעניינות ביותר" והעניק לסרט שלושה כוכבים וחצי מתוך ארבעה.
גם שנים רבות לאחר מכן המשיך הסרט לקבל ביקורות חיוביות: כריסטופר נול, מבקר קולנוע ובלוגר באתר "יאהו!" כתב על הסרט כי "הוא לוכד בצורה מושלמת את רוח הזמן של שנות ה־70 המוקדמות, תקופה שבה האופטימיות גירדה את הקרקעית" ושיבח את וויטוביץ'. גם כותב המאמר עליו התבסס הסרט שיבח את הביצוע הקולנועי ואמר כי הוא שומר על הרוח העיתונאית של הסיפור, ומציג אותו באופן "חזק ובעל קצב מהיר, ללא מחשבות עמוקות על החיים והרהורים".
בעקבות חריגותו יחסית לתקופה הוא דורג במקום השני ברשימת "עשרת סרטי השוד הטובים ביותר אי־פעם" של מגזין Movie Magic הבריטי. בנוסף, הוא דורג במקום ה־443 בקרב רשימת "500 הסרטים הטובים ביותר של כל הזמנים" שערך מגזין Empire ב־2008. מגזין Vrij Nederland הוותיק דירג את סצנת השוד בסרט כשלישית הטובה ביותר בהיסטוריה של הקולנוע, אחרי "בייבי אריזונה" (1987) ו"היט" (1995). הציטוט "אטיקה! אטיקה!" הגיע למקום ה־86 ברשימת 100 הציטוטים האהובים שהכין מכון הסרטים האמריקאי, ולמקום ה־70 ברשימת "מאה שנים... מאה מותחנים" שהכין המכון לרגל 100 שנות קולנוע אמריקאי. בנוסף, ב־2006 ערך מגזין Premiere את רשימת "100 ההופעות הקולנועיות הגדולות של כל הזמנים" ודירג את דמותו של סאני על ידי אל פצ'ינו במקום הרביעי.
תגובות לסרט > התייחסויות ומחוות בקולנוע ובטלוויזיה

התייחסויות רבות לסרט נעשו בסרטים אחרים ובסדרות טלוויזיה, לרבות התייחסויות מפורשות ומרומזות, ופרודיות, חיקויים של הסצנות וסרטים החוקרים את סיפור הסרט ומחוות אחרות. סצנת צעקתו של סאני "אטיקה! אטיקה!", בהתייחסותו למהומות בית הכלא באטיקה, היא סצנה זכורה במיוחד והיא צוטטה רבות.
התייחסויות בולטות בצורת ציטוטים או חיקויים של סצנות מהסרט נעשו ב"ספיד", "שגעון המוזיקה", "משפחת סימפסון", "דוגמה" ו"השוטר הטוב", וקריאות "אטיקה!" צולמו גם בסדרות "בנות גילמור", "האוס", "דירת המצוירים" ו"המשרד". בסדרות רבות נקראו פרקים על שם הסרט או התייחסות לשמו, כגון "קרובים רחוקים מאוד", "ספין סיטי", "תהרוג אותי וזהו", "הפמליה", "קסם של הורים", "אריזה משפחתית" ו"עלילות טייני טון".
סרטים דוקומנטריים אחדים נעשו על "אחר צהריים של פורענות" או התייחסו אליו בחקירתם את האירועים. הבולט שבהם היה הסרט ההולנדי "מבוסס על סיפור אמיתי" (2004), בבימויו של וולטר סטוקמן. הסרט בחן את היכרותם של אזרחי ניו יורק עם "אחר צהריים של פורענות" והאירוע המקורי. בנוסף, נעשתה השוואה בין פרטי האירוע במציאות לאלה המופיעים בסרט תוך כדי ראיונות עם ג'ון וויטוביץ' לאחר שהשתחרר מהכלא ועם אחרים שלקחו חלק באירוע.
פרסים ומועמדויות > פרסי אוסקר

"אחר צהריים של פורענות" זכה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (פרנק פירסון) ובנוסף היה מועמד בקטגוריות הבאות:
| קטגוריה | מועמד |
| --- | --- |
פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר: "אחר צהריים של פורענות"
פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר: סידני לומט
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר: אל פצ'ינו
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר: כריס סרנדון
פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר: דדה אלן
פרסים ומועמדויות > פרסי גלובוס הזהב

הסרט היה מועמד בשבע קטגוריות בפרס גלובוס הזהב, ללא זכייה:
| קטגוריה | מועמד |
| --- | --- |
סרט הקולנוע הטוב ביותר – דרמה: "אחר צהריים של פורענות"
הבמאי הטוב ביותר – סרט קולנוע: סידני לומט
שחקן הקולנוע הטוב ביותר – דרמה: אל פצ'ינו
התסריט הטוב ביותר – סרט קולנוע: פרנק פירסון
שחקן המשנה הטוב ביותר – סרט קולנוע: צ'ארלס דאונינג
שחקן המשנה הטוב ביותר – סרט קולנוע: ג'ון קאזאלה
הופעת הבכורה הקולנועית הטובה ביותר – גבר: כריס סרנדון
פרסים ומועמדויות > פרסים נוספים

בנוסף, זכה הסרט בפרסים הבאים:
פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר (אל פצ'ינו)
פרס גילדת הכותבים בארצות הברית לדרמה הטובה ביותר שנכתבה עבור סרט קולנוע (פרנק פירסון)
פרס NBR לשחקן המשנה הטוב ביותר (צ'ארלס דאונינג)
הערות שוליים

↑  Box Office Mojo
↑  Mark J. Miller, "Charm City North", January 2, 2006
1 2 3 4  P.F. Kluge and Thomas Moore, "The Boys in the Bank",Life, September 22, 1972, Vol. 73,12.
1 2  Nina Rayburn Dec, "Magazine Articles Make It to the Big Screen", New York Review of Magazines, January 11, 2006
↑  Bank robber wins parole
↑  History of Gay Bars in New York City, “A Blighted ‘Affair’ Led To Bank Holdup”, the New York Times, August 24, 1972
↑  באנגלית: Avenue P / East 3rd Street, Gravesend, Brooklyn
↑  Paul Meskil, "An Insider is Sought in Bank Holdup". Daily News, August 24, 1972
1 2 3 4 5  Dog Day Afternoon, IMDb
↑  לצפייה בתמונה של אליזבת' עדן
↑  Liz Eden (Ernest Aron) Papers, Lesbian, Gay, Bisexual & Transgender Center, December 17, 2003
↑  Real Dog Day hero tells his story, Jump Cut, no. 15, 1977, pp. 31-32
↑  במקור מן הברית החדשה, הבשורה על-פי יוחנן, פרק 15 פסוק 13. התרגום לעיל על-פי פרנץ דליטש
↑  כך על-פי הביוגרפיה של אל פצ'ינו.
↑  Sidney Lumet, "Dog Day Afternoon, feature commentary"
↑  ‏באנגלית: Amoreena, מתוך האלבום Tumbleweed Connection שיצא בשנת 1970.
↑  Soundtracks for Dog Day Afternoon, IMDb
↑  Cynthia Blair, 1975: "Dog Day Afternoon" Filmed in Brooklyn, Newsday
1 2 3  Thomson Gale, "Sidney Lumet - Encyclopedia of World Biography"', 2004
↑  Awards for Sidney Lumet, IMDb
↑  Joanna E. Rapf, "Sidney Lumet: Interviews", Univ. Press of Mississippi, 2006
↑  סיימון הטנסטון, Pacino's way, גרדיאן, 3 בדצמבר 2004
↑  נעם בוקסבאום, עכבר העיר אונליין, אל פאצ'ינו לא מזיע, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2007.
↑  Lawrence Grobel, "AL PACINO: 20Q", Playboy
↑  "AL PACINO: PLAYBOY INTERVIEW", Playboy, 12/1979
1 2  10 Best Heist Movies Ever, Movie Magic
↑  Vincent Camby, "Screen: Lumet's Dog Day Afternoon", The New York Times, September 22, 1975
↑  Roger Ebert, "Dog Day Afternoon", the Chicago Sun-Times, January 1, 1975
↑  Christopher Null, "Dog Day Afternoon Reviews", Rotten Tomatoes
↑  Max Porcelijn, "The 5 Best Bank Robberies in Film History", Vrij Nederland, pp. 96-97, April 26, 2008
↑  100 Years...100 Thrills, AFI, June 13, 2001
↑  Movie connections for Dog Day Afternoon, IMDb
↑  "מבוסס על סיפור אמיתי" באתר "הבמה".
↑  National Board of Review of Motion Pictures
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019119776  VIAF: 1765156677153333770009   WorldCat (עם VIAF): 1765156677153333770009 
סאני (מימין) וסאל, מקיימים שיחת טקטיקה בנוגע להמשך צעדיהם במהלך השוד
סאני וקצין המשטרה מורטי מנהלים משא ומתן מחוץ לסניף הבנק.
סניף הבנק שבו התרחשו האירועים במציאות, 1975
ג'ון וויטוביץ' במהלך שוד הבנק
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
סידני לומט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, 2007.
כרזת הסרט המקורית, כפי שפורסמה ב־1975
אליפות העולם בכדורסל נשים 2014

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  27 בספטמבר 2014
 תאריך סיום:  5 באוקטובר 2014
 מספר משתתפות:  16
 מארחת:  טורקיה טורקיה
 ערים מארחות:  אנקרה, איסטנבול
 זוכה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מספר משחקים:  40
 מלך הסלים:  ספרד סנצ'ו ליטל  109, 18.2 למשחק
 מלך הריבאונדים:  בלארוס ילנה לבצ'נקו  52, 12.0 למשחק
 מלך האסיסטים:  קובה איניידוס קסנובה  23, 5.8 למשחק
 www.fiba.com/Turkey2014
 
אליפות העולם בכדורסל נשים 2014 הייתה אליפות העולם בכדורסל נשים ה-17 שאורגנה על ידי פיב"א ונערכה בטורקיה בין 27 בספטמבר ל-5 באוקטובר 2014.
ארצות הברית זכתה באליפות בפעם התשיעית בתולדותיה.
הנבחרות המשתתפות

| אזור | מקומות | נבחרות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| מארחת | 1 |  טורקיה |  |
| אמריקה | 4 |  ארצות הברית  קובה  קנדה  ברזיל | אלופה אולימפית אלופת אמריקה מקום שני באליפות אמריקה מקום שלישי באליפות אמריקה |
| אירופה | 5 |  ספרד  צרפת  סרביה  בלארוס  צ'כיה | אלופת אירופה מקום שני באליפות אירופה מקום רביעי באליפות אירופה מקום חמישי באליפות אירופה  מקום שישי באליפות אירופה |
| אסיה | 3 |  יפן  סין  קוריאה הדרומית | אלופת אסיה מקום שני באליפות אסיה מקום שלישי באליפות אסיה |
| אוקיאניה | 1 |  אוסטרליה | אלופת אוקיאניה |
| אפריקה | 2 |  אנגולה  מוזמביק | אלופת אפריקה מקום שני באליפות אפריקה |
שיטת המשחקים

תחילה התקיים השלב המוקדם בארבעה בתים. הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים העפילו ישירות לרבע הגמר, והקבוצות במקומות 2–3 בבתים התמודדו בשיטת פלייאוף על ארבעה מקומות נוספים. בהמשך נערכו משחקי חצי הגמר והגמר.
שיטת המשחקים > שלב הפלייאוף

ספרד,  טורקיה,  אוסטרליה ו- ארצות הברית סיימו ראשונות בבית המוקדם והעפילו ישירות לרבע הגמר.
כל המשחקים נערכו באולקר ספורט ארנה, איסטנבול.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רבע גמר | רבע גמר |  |  | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |
:  
|  | 3 באוקטובר | 3 באוקטובר |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  | 3 באוקטובר | 3 באוקטובר |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   ארצות הברית |  71 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   ארצות הברית |  71 |   |   | 4 באוקטובר | 4 באוקטובר |   |   |  |  |
|  |   סין |  55 |   |   | 4 באוקטובר | 4 באוקטובר |   |   |  |  |
|  |   סין |  55 |   |   |   ספרד |  66 |   |   |  |  |
|  | 3 באוקטובר | 3 באוקטובר |   |   |   ספרד |  66 |   |   |  |  |
|  | 3 באוקטובר | 3 באוקטובר |   |   |   טורקיה |  56 |   |   |  |  |
|  |   טורקיה |  62 |   |   |   טורקיה |  56 |   |   |  |  |
|  |   טורקיה |  62 |   |   |  |  |   |   | 5 באוקטובר | 5 באוקטובר |
|  |   סרביה |  61 |   |   |  |  |   |   | 5 באוקטובר | 5 באוקטובר |
|  |   סרביה |  61 |   |   |  |  |   |   |   ספרד |  64 |
|  | 3 באוקטובר | 3 באוקטובר |   |   |  |  |   |   |   ספרד |  64 |
|  | 3 באוקטובר | 3 באוקטובר |   |   |  |  |   |   |   ארצות הברית |  77 |
|  |   אוסטרליה |  63 |   |   |  |  |   |   |   ארצות הברית |  77 |
|  |   אוסטרליה |  63 |   |   | 4 באוקטובר | 4 באוקטובר |   |   |  |  |
|  |   קנדה |  52 |   |   | 4 באוקטובר | 4 באוקטובר |   |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |
|  |   קנדה |  52 |   |   |   אוסטרליה |  70 |   |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |
|  | 3 באוקטובר | 3 באוקטובר |   |   |   אוסטרליה |  70 |   |   |  5 באוקטובר |  5 באוקטובר |
|  | 3 באוקטובר | 3 באוקטובר |   |   |   ארצות הברית |  82 |   |   |  5 באוקטובר |  5 באוקטובר |
|  |   ארצות הברית |  94 |   |   |   ארצות הברית |  82 |   |   |   טורקיה |  44 |
|  |   ארצות הברית |  94 |   |   |  |  |   |   |   טורקיה |  44 |
|  |   צרפת |  72 |   |   |  |  |   |   |   אוסטרליה |  74 |
|  |   צרפת |  72 |   |   |  |  |   |   |   אוסטרליה |  74 |
משחק הגמר:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 באוקטובר 2014 |  ארצות הברית | 77–64 |  ספרד | איסטנבול, אולקר ספורט ארנה |
|  | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: |  |
|  | נק': סנצ'ו ליטל- 16 |  | נק': מאיה מור - 18 |  |
המשחק על המקום השלישי:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 באוקטובר 2014 |  אוסטרליה | 74–44 |  טורקיה | איסטנבול, אולקר ספורט ארנה |
|  | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: |  |
|  | נק': מריאנה טולו - 21 |  | נק': נברי אילמז - 13 |  |
דירוג סופי

| מיקום | נבחרת |
| --- | --- |
1:  ארצות הברית
2:  ספרד
3:  אוסטרליה
4:  טורקיה
5:  קנדה
6:  סין
7:  צרפת
8:  סרביה
9:  צ'כיה
10:  בלארוס
11:  ברזיל
12:  קובה
13:  קוריאה הדרומית
14:  יפן
15:  מוזמביק
16:  אנגולה
אליה הובס

אליה הובס (באנגלית: Aleia Hobbs; נולדה ב-24 בפברואר 1996), היא אתלטית אמריקאית. זוכת מדליית כסף אולימפית (טוקיו 2020) וזוכת מדליית זהב באליפות עולם (יוג'ין 2022) בריצת שליחות 4x100 מטר, לאחר שהשתתפה בריצות המוקדמות. אלופת ארצות הברית (2018) והמכללות (2018) בריצת 100 מטר ואלופת ארצות הברית באולם (2023), שיאנית אמריקה ובעלת התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים (6.94 שניות) בריצת 60 מטר.
ביוגרפיה

הובס נולדה וגדלה בניו אורלינס, לואיזיאנה. היא בוגרת אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה.
ביוגרפיה > 2018 > אלופת המכללות

באליפות המכללות באולם שנערכה בטקסס במרץ 2018 היא זכתה במדליית זהב בריצת 60 מטר בשיא מכללות חדש של 7.07 שניות. באליפות המכללות שנערכה ביוני יוג'ין, אורגון היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.01 שניות ובריצת שליחות 4x100 מטר.
ביוגרפיה > 2018 > אלופת ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה בדה מוין, איווה בסוף יוני אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.91 שניות, לפני אשלי אנדרסון (10.96 שניות) וג'נה פרנדיני (10.98 שניות).
ביוגרפיה > 2019

באליפות ארצות הברית שנערכה בדה מוין בסוף יולי 2019 היא סיימה במקום שישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.33 שניות