stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איראקלי אוכרואשווילי
הערות שוליים

↑  אוכרואשווילי נעצר, Civil Georgia, 27.9.2007
↑  שר ההגנה הגיאורגי ניצל מירי על מסוקו בדר' אוסטיה, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2006
↑  משרד ההגנה מכחיש את הראיון בעיתון הרוסי, Civil Georgia, 17.10.2006
↑  אוכרואשווילי מדבר על חרם היין, Civil Georgia, 23.4.2006
↑  אוכרואשווילי חוזר ומצהיר על איחוד מחדש של דרום אוסטיה, Civil Georgia, 1.5.2006
↑  חדשות VOA, הנשיא הגאורגי מחליף את שר ההגנה, 10 בנובמבר 2006
↑  רויטרס, הוכרז על שר לפיתוח כלכלי חדש בגאורגיה, 20.11.2006, באתר רדיו חירות, באנגלית
↑  אוכרואשווילי יוצאי כנגד בעלי בריתו הקודמים, 26.9.2007, The Georgian Times
↑  שבחים, בוז והאשמות כנגד הנשיא הגאורגי, 26.9.2007, על מסיבת העיתונאים אם אוכרואשווילי יום קודם לכן
↑  דנה צימרמן, שגריר גאורגיה: הבחירות יחכו, לפחות יש פנסיה, באתר ynet, 7 בנובמבר 2007
↑  שר ההגנה הגאורגי לשעבר נעצר, 27.7.2007
↑  האופוזיציה מבטיחה מפגינים נוספים, Civil Georgia, 28.9.2007
גאורגיה: אלפים הפגינו בטביליסי בקריאה להתפטרותו של הנשיא, באתר ynet, 28 בספטמבר 2007
↑  אוכרואשווילי מודה באשמה, חוזר בו מהאשמותיו כנגד סאקשווילי, Civil Georgia, 8.10.2007
↑  בית המשפט משחרר את שר ההגנה לשעבר של גאורגיה בערבות, 8.10.2007, הרלד טריביון
↑  אוכרואשווילי מקווה כי הודאתו באשמה תשכך את המתיחות, Civil Georgia, 8.10.2007
↑  טרה באהרמפאור, עצרת של אלפים כנגד נשיא גאורגיה הפרו-מערבי, וושינגטון פוסט, 3.11.2007
↑  אוכרואשווילי חוזר למשחק מחוץ לגאורגיה, Civil Georgia, 6.11.2007
↑  המפלגה השלטת מציינת כי איל-הון מוביל לעימות מול האופוזיציה, Civil Georgia, 6.11.2007
↑  הדר פרבר, גאורגיה: הנשיא מחשיך את ערוצי התקשורת, באתר News1 מחלקה ראשונה, 11 בנובמבר 2007
↑  סוכנויות הידיעות, גרמניה: מתנגד לנשיא גאורגיה נעצר בברלין, באתר ynet, 28 בנובמבר 2007
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ?? |  סגן שר המשפטים   2000-2001  | הבא: ?? |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ?? |  יו"ר מועצת העיר טביליסי   2002-2003  | הבא: ?? |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: איראקלי בוצ'ורידזה |  מושל כארתלי הפנימית   2003-2004  | הבא: מיכאיל כארלי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ?? |  התובע הכללי של גאורגיה   2004  | הבא: ?? |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: גיאורגי ברמידזה |  שר הפנים של גאורגיה   2004  | הבא: ואנו מראבישווילי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: גיאורגי ברמידזה |  שר ההגנה של גאורגיה   2004-2006  | הבא: דוד קזרשווילי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ?? |  שר לפיתוח כלכלי של גאורגיה   2006  | הבא: גיאורגי ארוולדזה |
ולדיסלב ארדזינבה

ולדיסלב ארדזינבה (באבחזית: Владислав Григори-иҧа Арӡынба, בגאורגית: ვლადისლავ არძინბა; נולד ב-14 במאי 1945 - 4 במרץ 2010) הוא פוליטיקאי אבחזי, שהיה הנשיא הראשון של אבחזיה, רפובליקה בדלנית של גאורגיה, בין השנים 1994–2005, ולמעשה שליט אבחזיה מדצמבר 1990.
שנותיו הראשונות והקריירה

ארדזינבה נולד בכפר אשרה (Ешыра) תחתית באבחזיה אסס"ר שבגאורגיה הסובייטית. לאחר שסיים את חוק לימודיו במכון הפדגוגי של סוחומי בפקולטה להיסטוריה, הוא עבר ללמוד באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי, שם קיבל תואר דוקטור. במשך 18 השנים הבאות הוא עבד במוסקבה תחת יבגני פרימקוב, ראש המכון למחקרים מזרחיים באותם ימים (ובהמשך - ראש ממשלת רוסיה). במוסקבה התמחה ארדזינבה בתרבויות העתיקות של המזרח התיכון.
כשחזר לסוחומי הוא מונה, בין השנים 1987–1989, לראש המכון לשפה, הספרות וההיסטוריה האבחזית. בשנת 1989 הוא נבחר לסגן של נציג גודאותה לסובייט העליון. ומאותו זמן החל להיות מעורב באופן הדוק בנושאים לאומיים כולל אבחזיה. עד מהרה הפך לאחד התומכים הפעילים בבדלנות אבחזיה. ארדזינבה התגלה כקומוניסט שמרן. הוא יצר קשרים הדוקים עם תומכי הקו הנוקשה במוסקבה, במיוחד עם יושב ראש הפרלמנט, אנטולי לוקיאנוב (Анатолий Лукьянов), וכן עם חברים נוספים במפלגות הימין, שהיו אחראים לצעדים המפתיעים של אוגוסט 1991.
הסכסוך הגאורגי-אבחזי

ב-4 בדצמבר 1990, נבחר ארדזינבה ליושב ראש הסובייט העליון של אבחזיה. הוא התגלה כדמות כריזמטית ורגשנית והיה פופולרי בקרב האבחזים. הגאורגים מאמינים כי הוא היה אחד מהמסיתים לאירועי סוחומי 1989. הוא הצליח לגבש את כוחו תוך זמן קצר יחסית. במהלך הבחירות הבטיח ארדזינבה להגדיל את הייצוג של הגאורגים בשלטון האוטונומיה האבחזית, אולם נסוג בו לאחר שנבחר. מאותו זמן שנבחר שלט ארדזינבה באבחזיה כשליט יחיד, אולם נמנע, לעת עתה, מלהיכנס לעימות פומבי כנגד השלטון המרכזי בטביליסי. באמצע 1991, הוא ניהל משא ומתן עם טביליסי וקיבל בסופה הסכמה של הגאורגים לערוך רפורמה בחוק הבחירות, שהבטיח רוב איתן לנציגי האבחזים בסובייט העליון של אבחזיה. במקביל ייסד ארדזינבה את המשמר הלאומי האבחזי שהיה מורכז כולו מאבחזים והנהיג מדיניות של דחיקת הגאורגים מעמדות השפעה בהנהגה האבחזית והחלפתם בפוליטיקאים ממוצא אתני אבחזי. כשהתעוררה המתיחות הגאורגית-אבחזית רכב ארדזינבה על גבי הרטוריקה והצהיר בסוף יולי 1992 כי ”אבחזיה חזקה מספיק כדי להילחם בגאורגיה”.
באוגוסט 1992, גירש כוח גאורגי בראשות תנגיז קיטובאני את ארדזינבה וחבורתו מסוחומי. הם מצאו מחסה בגודאותה מקום מושבו של בסיס רוסי של המחוז הצבאי של עבר הקווקז (מאוחר יותר חלק מכוח שמירת השלום הרוסי בגאורגיה). ארדינזבה שנהנה מקשריו הטובים עם תומכי הקו הנוקשה בהנהגה הצבאית של רוסיה, השיג את תמיכתם במלחמה כנגד הממשל הגאורגי.
נשיאות

לאחר שפעולות האיבה נגד גאורגיה הסתיימו בשנת 1994, ורוב האוכלוסייה הגאורגית אולצה לגלות מאבחזיה, נבחר ארדזינבה לנשיא הראשון של הרפובליקה הבדלנית של אבחזיה. הבחירות שנערכו באבחזיה הוחרמו על ידי כל מדינות העולם והאו"ם יחד עם הממשל בגאורגיה גינה את הפעולה והכריז עליה כבלתי חוקית. במשאל עם שנערך ב-3 באוקטובר 1999 אושררה נשיאותו ללא יריבים ונבחר למעשה כנציג יחיד בבחירות. הוא הנהיג משטר אוטוקרטי ונשאר במעמדו ללא ערעור עד שבריאותו התרופפה בשנת 2003. הוא הצהיר כי עצמאותה של אבחזיה מגאורגיה היא עניין שלא נתון למשא ומתן וניסה לבוא בברית עם הפדרציה הרוסית שתמיכתה הפוליטית והכלכלית הייתה חיונית לקיומה של הרפובליקה. במהלך כהונתו הוא נפגש עם שני נשיאי רוסיה הרצופים - ולדימיר פוטין ובוריס ילצין וכן עם הנשיא הגאורגי אדוארד שוורדנדזה.
תחת שלטונו היה מצב זכויות האדם בכי רע. זכות השיבה של האוכלוסייה הגאורגית שגלתה מאבחזיה בעקבות הטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה, נשללה ואלה שבכל זאת נותרו באבחזיה, היו נתונים לתוכנית טיהור אתני שיטתית. ביקורת נוספת של הקהיליה הבינלאומית נמתחה על ארדזינבה בשנת 1995 בעקבות הוצאת צו שהחרים את הזרם נוצרי עדי יהוה.
במהלך השנים האחרונות לכהונתו ספג ארדזינבה ביקורת על חוסר הצלחתו להביא ליציבות באבחזיה ומעמדו הציבורי נחלש. משנת 2002 הוא הפסיק להופיע בציבור. כתוצאה מכך גבר חלקו של ראש ממשלת אבחזיה, ראול חאג'ימבה, בניהול הרפובליקה הבדלנית.
בריאותו התרופפה בצורה קיצונית והוא קיבל טיפול במוסקבה לזמן מה. למרות הקריאות ההולכות וגוברות של האופוזיציה באבחזיה (במיוחד תנועת אמטסחארה) להתפטרותו, הוא הצהיר כי ימשיך בכהונתו עד תומה, שאמורה הייתה להסתיים באוקטובר 2004, אולם לא הסתיימה למעשה עד ל-12 בפברואר 2005. תוצאות הבחירות היו שנויות במחלוקת. ועדת הבחירות האבחזית הכריזה בתחילה על ניצחונו של ראול חאג'ימבה אולם בית המשפט העליון באחזיה הכריע לאחר ערעור לטובתו של סרגיי בגאפש עם רוב של 50.3%. אולם בית המשפט הפך את החלטתו לאחר שכוחותיו של חאג'מבה הסתערו על בנין בית המשפט, ובגאפש ותומכיו קיבלו איומים שלא לערוך את טקס ההכתרה ב-6 בדצמבר 2004. בסופו של דבר הגיעו בגאפש וחאג'ימבה הגיעו להסכמה, בתחילת דצמבר, לרוץ יחד כאיחוד לאומי. הבחירות נערכו ב-12 בינואר 2005, והאיחוד כצפוי ניצח. על פי ההסכם נבחר בגאפש לנשיא וחאג'ימבה לסגנו. ארדזינבה עצמו לא יכול היה להתמודד, לא רק עקב בריאותו הרופפת, אלא כיוון שהחוקה האבחזית לא מאפשרת תקופת כהונה שלישית. במהלך הבחירות ב-2004 נהרג בתאונה גארי אאידה, אחד ממנהיגי האופוזיציה, מה שהגביר את האנדרלמוסיה.
הערות שוליים

↑  עמנואל קארגיאניס (2002), אנרגיה וביטחון בקווקז, עמ' 76–78, ISBN 0700714812, (באנגלית)
1 2  סוואנטה קורנל, אנטומיה של סכסוך: אתנוטריטוריאליות ובדלנות בדרום הקווקז: מקרה גאורגיה, עמ' 168, 180 ו-182, ISBN 9150616005, (באנגלית)
↑  סטוארט קאופמן (2001), שנאות מודרניות: הסמליות בפוליטיקה של מלחמה אתנית, עמ' 117, ISBN 0801487366, (באנגלית)
↑  על פי דוח של קבוצת משברים בינלאומיים, אבחזיה כיום: דוח מספר 176, עמ' 5 ו-12, 15,9.2006, (באנגלית)
↑  טונש אייבק (2001), הפוליטיקה של הים השחור: דינמיקה של שיתוף פעולה וסכסוך, עמ' 193, ISBN 1860644546, (באנגלית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ראשון |  נשיא אבחזיה   1994–2005  | הבא: סרגיי בגאפש 2005 - היום |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ראשון |  נשיא המועצה העליונה של הרפובליקה של אבחזיה   1992–1994  | הבא: אחרון |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ולריאן קובצ'יג'ה   1989–1990 |  יו"ר הסובייט העליון  של אבחזיה אסס"ר   1990–1992  | הבא: אחרון |
| גאורגיה הסכסוך הגאורגי-אבחזי אבחזיה |
| --- | --- | --- |
| מאורעות עיקריים | הטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה • מלחמת אבחזיה • פלישת רוסיה לגאורגיה • מלחמת אבחזיה השנייה • הסכם מוסקבה (1994) • מהומות סוחומי (1989) |  |
| מוקדי סכסוך | אבחזיה עילית • מחוז גאלי • טקווארצ'לי |  |
| מעורבים בסכסוך | אבחזיה • גאורגיה • רוסיה • UNOMIG • יחסי רוסיה-גאורגיה • הממשל דה יורה של אבחזיה • כוח שמירת השלום באבחזיה |  |
| רקע | אבחזיה ססר • אבחזים • גאורגים • מגרלים • סוואנים • ממלכת אבחזיה • נסיכות אבחזיה • אבחזיה אסס"ר • מלחמת האזרחים הגאורגית |  |
| גאורגים בסכסוך | ז'יולי שרטאווה • סומבט סאקיאן • גורם גביסקיריה • ראול אשבה |  |
| אבחזים בסכסוך | סרגיי בגאפש • ולדיסלב ארדזינבה |  |
ראו גם היסטוריה של אבחזיה • היסטוריה של גאורגיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810595347805606  GND: 132958155  ISNI: 0000 0001 1443 4086  LCCN: n83221101  NTA: 296297046  VIAF: 48150292   WorldCat (עם VIAF): 48150292
יוחנן העשירי

יוחנן העשירי (בלטינית: Ioannes X;‏ 860 – 28 במאי 928) היה האפיפיור ממרץ 914 ועד למותו בשנת 928. הוא ניסה לאחד את איטליה כנגד הסרצנים אך בסופו של דבר נכלא ונרצח.
ביוגרפיה

נולד בעיירה Tossignano (איט') הנמצאת כ-30 ק"מ דרומית מזרחים מבולוניה. את דרכו הדתית בבולוניה. במהרה הצליח להתקרב לאצולה ומונה לארכיבישוף על ידי האפיפיור סרגיוס השלישי שאיתו עבד בשיתוף פעולה. בשנת 914 הגיע לרומא ושם נבחר לאפיפיור. הדבר הראשון שעשה כאפיפיור היה מאבק כנגד סרצנים אשר ישבו על נהר הגריליאנו. יוחנן הצליח לגבש ברית נוצרית אשר ניצחה בסופו של דבר את הסרצנים והסירה איום זה מאיטליה לזמן מה.
חוץ מהתעסקות בסכסוכים פנים-איטלקיים, הצליח יוחנן גם לעסוק ולתווך בסכסוכים דתיים באימפריה הביזנטית. בנוסף על כך, יוחנן הביע תמיכה בקונרד הראשון, מלך גרמניה ועל רפורמות בקלוני, מנזר במזרח צרפת.
כתוצאה מהסכסוכים הפנים-איטלקיים, יוחנן נאסר בשנת 928 והושלך לצינוק עד מותו. לא ברור כיצד מת, וישנן שתי טענות בנושא: לפי הראשונה, יוחנן נרצח בצינוק, ולפי הטענה השנייה יוחנן מת בשנת 929 ממות טבעי כתוצאה מתנאי הצינוק ומדיכאון. נקבר בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו והוחלף על ידי לאו השישי.
איראקלי אלאסניה

איראקלי אלאסַניָה (בגאורגית: ირაკლი ალასანია; נולד ב-21 בדצמבר 1973) הוא פוליטיקאי ודיפלומט גאורגי, המכהן מה-25 באוקטובר 2012 כשר ההגנה של גאורגיה. הוא כיהן כשגריר גאורגיה באו"ם מספטמבר 2006 ועד להתפטרותו בדצמבר 2008. הוא כיהן, בין היתר, גם כראש הממשלה הגולה של אבחזיה, ועוזר נשיא גאורגיה לשיחות הגאורגיות-אבחזיות. ב-4 בדצמבר 2008 הודיע אלאסניה על התפטרותו מתפקיד השגריר, והקים מפלגת אופוזיציה למיכאיל סאקשווילי. בבחירות לרשויות המקומיות בגאורגיה, שנערכו במאי 2010, התמודד אלאסניה על ראשות עיריית טביליסי וזכה במקום השני עם19% מהקולות בלבד (גיגי אוגולאווה, ראש העירייה המכהן זכה ב-55% מהקולות).
תחילת חייו והקריירה

אלאסניה נולד בבתומי שבאג'ריה אסס"ר. אביו, ממיה אלאסניה, מפקד בכוחות ביטחון הפנים של גאורגיה, נהרג ב-27 בספטמבר 1993 יחד עם פוליטיקאים גאורגים אחרים במהלך טבח סוחומי, על ידי בדלנים אבחזים. בשנת 1995 סיים אלאסניה את לימודיו באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי עם תואר במשפט בינלאומי. במקביל למד, בין השנים 1994-1996, באקדמיה לביטחון של גאורגיה. בין השנים 1994-1998 עבד במשרד לביטחון לאומי של גאורגיה, ובאוקטובר 2001 הועבר למשרד החוץ של גאורגיה. בין השנים 2002-2004 הוא כיהן כסגן השר לביטחון לאומי של גאורגיה, וממרץ 2004 ועד יולי באותה שנה כיהן כסגן שר ההגנה של גאורגיה. במהלך כהונתו הוא הועבר לתפקיד עוזר למזכיר מועצת הביטחון הלאומית של גאורגיה.
שירות דיפלומטי

ב-28 בספטמבר 2004 מינה הנשיא מיכאיל סאקשווילי את אלאסניה ליושב ראש הממשלה הגולה של אבחזיה, שמושבה בטביליסי. ב-15 בפברואר 2005 מינה אותו לעוזר הנשיא לשיחות השלום הגאורגיות-אבחזיות. הבדלנים האבחזים התנגדו בתחילה לשבת מול אלאסניה, אולם מאוחר יותר נתרצו, בלחץ כוח המשקיפים של האו"ם. בתקופה זו הצליח אלאסניה לבסס קשרים טובים עם הפוליטיקאים האבחזים והיה הגורם המניע בחידוש ועדת התיאום הגאורגית-אבחזית, ועדה שהביאה, במרץ 2006, לשיחות ישירות בין שני הצדדים. באותו חודש הוא מונה לנציג הקבוע של גאורגיה באו"ם. ההחלטה על מינויו עוררה ביקורת שטענה כי הוצאת אלאסניה מהמשא ומתן הגאורגי-אבחזי תעכב את המומנטום החיובי שהושג זה לא מכבר בתהליך.
מכל מקום, אלאסניה התפטר מתפקידו כשליח מיוחד של נשיא גאורגיה לענייני אבחזיה. בתפקידו הוא ערך, ב-12 במאי 2008, ביקור פתע, שלא פורסם ברובו, בסוחומי. הביקור הניב מבוי סתום בשיחות בין גאורגיה לאבחזיה, והביא להגברת המתיחות בין גאורגיה לרוסיה ואבחזיה. בתחילת הפלישה הרוסית לגאורגיה דחה אלאסניה את הצעת השלום הרוסית, ובמהלך ישיבת חירום של מועצת הביטחון האשים את רוסיה בכך שטיוטת ההחלטה היא חד-צדדית בתמיכתה בבדלנים, היא חלק מסכסוך בן מאות שנים בין רוסיה לגאורגיה, העילה במקרה זה, לדבריו, היא פרישת החבלים אבחזיה ודרום אוסטיה. בשניהם, רוסיה הציבה כוחות צבא, לכאורה כחלק מ"כוח שלום".
הערות שוליים

↑  מינויו של אלאסניה לאו"ם מעורר מחלוקת, 13.6.2006, "סיביל גאורגיה", (באנגלית)
↑  הניו יורק טיימס ואיי.פי., ארצות הברית מתווכת בעימות בין גיאורגיה לבדלנים באבחזיה. משלחת של אמריקאים וגיאורגים באה לסוחומי, בירת המחוז הבדלני, במטרה לדון באפשרות לקיים שיחות שלום, באתר הארץ, 23 במאי 2008
↑  השליח הגאורגי לאו"ם פוגש במנהיג האבחזי בסוחומי, 13.5.2008, "סיביל גאורגיה", (באנגלית)
↑  סוכנויות הידיעות, פוטין: גיאורגיה מחפשת הרפתקאות דם, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2008
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ?? |  סגן שר לביטחון לאומי של גאורגיה  2002–2004  | הבא: ?? |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ?? |  סגן שר ההגנה של גאורגיה   2004  | הבא: ?? |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: לונדר צאווה |  ראש ממשלת אבחזיה הגולה  2004–2006  | הבא: מלחז אקישבאיה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ?? |  שגריר גאורגיה באו"ם   2006–2008  | הבא: ?? |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דִימִיטרִי שַׁאשׁקִינִי (אנ') |  שר ההגנה של גאורגיה   2012  | הבא: מִינדִיָה גַ'אנֵלִידזֶה (אנ') |
איראקלי אלאסניה בראש משלחת גאורגית בבסיס חיל האוויר גראף איגנאטייבו בבולגריה
ניקה גילאורי

ניקוֹלוֹז (ניקָה) גילַאוּרי (בגאורגית: ნიკოლოზ (ნიკა) გილაური; נולד ב-14 בפברואר 1975) הוא פוליטיקאי גאורגי שכיהן כראש ממשלת גאורגיה מ-2009 עד 2012.
גילאורי, יחד עם שני שרים אחרים, הוא מהפוליטיקאים הוותיקים שיכהנו בממשלות סאקשווילי מפברואר 2004. לפני מינויו לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה כיהן גילאורי בתפקיד שר האוצר של גאורגיה והסגן הבכיר של ראש ממשלת גאורגיה.
תחילת חייו

גילאורי נולד בשנת 1975 בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה) ולמד כלכלה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי. בשנת 1998 הוא סיים את לימודיו במכללת בורנמאות' אנגליה, ושנה לאחר מכן, בשנת 1999, הוא סיים כבוגר אוניברסיטת לימריק (לימריק אירלנד) עם תואר במימון וכלכלה. לאחר מכן עבר גילאורי ללמוד באוניברסיטת טמפל. בפילדלפיה שבארצות הברית. בשנת 2000, הוא סיים את לימודיו לתואר שני בניהול עסקים בינלאומי.
בשנת 1999, הוא עבד, במקביל ללימודיו, כמנהל מנהלי של נכסי תאגיד אינווסקו (Invesco) במרכז המימון הבינלאומי בדבלין. בשנת 2000, הוא עבד כיועץ לפרויקט שימור אנרגיה במרכז לפיתוח עסקים קטנים בפילדלפיה. בשנת 2001, הוא מונה ליועץ פיננסי בחברת התקשורת הגאורגית, "גאורגיה טלקום". בשנת 2002, הוא עבד כיועץ הפיננסי של הסוכנות הגאורגית של קונצרן איברדרולה. בין השנים 2003–2004, הוא עבד בחברה אירית שהייתה חברה קבלנית עבור חברת החשמל הגאורגית.
קריירה פוליטית

ב-17 בפברואר 2004 מינה זוראב ז'ווניה את גילאורי לתפקיד שר האנרגיה של גאורגיה בממשלתו הראשונה של מיכאיל סאקשווילי לאחר מהפכת הוורדים. הוא כיהן בתפקיד זה עד אוגוסט 2007. בתקופת כהונתו ביצע מספר צעדים חשובים במדיניות האנרגיה של סאקשווילי, בהם השלמת צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן, מציאת מקורות נוספים למשק הגז של גאורגיה וביטול התלות בגזפרום הרוסית, שהייתה חברת הגז היחידה בגאורגיה. הוא היה במרכז ההתרחשויות בניסיון הרוסי לדכא יוזמות להפרטת משק הגז של גאורגיה בשנת 2006.
ב-7 בספטמבר 2007 מונה לתפקיד שר האוצר של גאורגיה. בחילופי הגברי שנערכו ב-24 בינואר 2008, נותר גילאורי בתפקידו יחד עם שר ההגנה דוד קזרשווילי, שר החקלאות פטרה ציסקארישווילי (პეტრე ცისკარიშვილი) ושר האנרגיה שהחליף את גילאורי, אלכסנדר חתאגורי (ალექსანდრე ხეთაგური). בנובמבר 2008, עם מינויו של מגאלובלישווילי לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה, מונה גילאורי לתפקיד הסגן הראשון של ראש ממשלת גאורגיה.
ב-30 בינואר 2009 התפטר גריגול מגאלובלישווילי מסיבות רפואיות מתפקיד ראש ממשלת גאורגיה לאחר שכיהן שלושה חודשים בלבד. באותו מעמד הוא מינה את גילאורי לתפקיד. ב-4 ביולי 2012 סיים גילאורי את כהונתו כראש הממשלה, ותחתיו התמנה לתפקיד ואנו מראבישווילי.
הערות שוליים

↑  אוניברסיטת טמפל (Temple University) - אוניברסיטה ציבורית גדולה בפילדלפיה שבפנסילבניה ארצות הברית
↑  ‏איברדרולה (Iberdrola) - קונצרן החשמל השני בגודלו בעולם שבסיסה בספרד.
↑  ‏הקבינט הגאורגי אושר, "סיביל ג'ורג'יה", 17.2.2004, (באנגלית)
↑  ‏הקבינט אושר בהצבעת אמון, "סיביל ג'ורג'יה", 7.9.2007, (באנגלית)
↑  ‏ראש ממשלת גאורגיה מתפטר בעקבות מחלה, בי.בי.סי., 30.1.2009, (באנגלית)
↑  נשיא גאורגיה מינה את שר האוצר לתפקיד ראש הממשלה, באתר ynet, 30 בינואר 2009
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ממוקה ניקולאשווילי | גאורגיה שר האנרגיה של גאורגיה   2004–2007  | הבא: אלכסנדר חתאגורי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אלכסי אלכסישווילי | גאורגיה שר האוצר של גאורגיה   2007–2009  | הבא: קאחה באינדוראשווילי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: גריגול מגאלובלישווילי | גאורגיה ראש ממשלת גאורגיה   2009–2012  | הבא: ואנו מראבישווילי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1125539666  VIAF: 1519148753681541320000   WorldCat (עם VIAF): 1519148753681541320000
יוהאן גאורג הראשון, נסיך אנהלט-דסאו

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1567 הארצגרודה, נסיכות אנהלט-צרבסט  
 פטירה:  24 במאי 1618 (בגיל 51) דסאו, נסיכות אנהלט-דסאו  
 מדינה:  האימפריה הרומית הקדושה 
 בת זוג:  דורותיאה ממנספלד-ארנשטיין   דורותיאה, רוזנת פפאלץ-זימרן
 
יוהאן גאורג הראשון, אנהלט-דסאו (בגרמנית: Johann Georg I. von Anhalt-Dessau; ‏9 במאי 1567 – 24 במאי 1618) היה נסיך גרמני מבית אסקניה. בין השנים 1586–1603 הוא שלט בנסיכות אנהלט במשותף עם האחים שלו. לאחר חלוקת הנסיכות ב-1603, הוא שלט בנסיכות אנהלט-דסאו בין השנים 1603–1618.
ביוגרפיה > ראשית חייו

יוהאן גאורג נולד בהארצגרודה ב-9 במאי 1567, והיה הבן הבכור של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט-צרבסט ואשתו הראשונה אגנס מבארבי-מיהלינגן, בתו של וולפגנג הראשון, רוזן בארבי-מיהלינגן.
בשנת 1570 מת דודו האחרון ששרד, ברנהרד השביעי, נסיך אנהלט-צרבסט, ואביו הפך לשליט הבלעדי של כל מדינות אנהלט, אשר אוחדו לראשונה מאז פוצלו בשנת 1252.
ביוגרפיה > שלטונו

בשנת 1586 מת אביו, ויוהאן גאורג ירש את נסיכות אנהלט המאוחדת, בשיתוף עם אחיו הצעיר כריסטיאן וחמישה אחים למחצה, ומכיוון שהם היו עדיין קטינים, שימש יוהאן גאורג כעוצר.
בשנת 1603 חולקה הנחלה בין האחים; יוהאן גאורג קיבל את אנהלט-דסאו, כריסטיאן את אנהלט-ברנבורג, אוגוסט את אנהלט-פלצקאו, רודולף את אנהלט-צרבסט ולודוויג. את אנהלט-קתן. כשליט, שמר יוהאן גאורג על מדיניות הרפורמציה במדינה שלו, ופעל במרץ לביטול המנהגים והליטורגיה המסורתית של הכנסייה הקתולית. יוהאן גאורג זכה להערכה רבה על ידי נתיניו, משום שנחשב למלומד, במיוחד במקצועות האסטרולוגיה והאלכימיה, בוסף, הייתה לו ספרייה עם מעל ל-3000 כרכים.
ב-24 באוגוסט 1617, במהלך הלוויית אחותם דורותיאה מריה, דוכסית סקסוניה-ויימאר, יוהאן גאורג ואחיו הצעיר של לואיס אנהלט-קתן ייסדו את האגודה מניבת הפירות, ולודוויג התמנה למנהיג הראשון.
ביוגרפיה > מותו

ב-24 במאי 1618 מת יוהאן גאורג בדסאו, ובנו יוהאן קזימיר, נסיך אנהלט-דסאו עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-22 בפברואר 1588 התחתן יוהאן גאורג עם דורותיאה ממנספלד-ארנשטיין, בתו של יוהאן אלברכט השישי, רוזן מנספלד-ארנשטיין, ממנה נולדו לו חמישה ילדים:
סופיה אליזבת מאנהלט-דסאו (1589–1622), התחתנה עם גאורג רודולף, דוכס ליגניץ
אנה מגדלנה מאנהלט-דסאו (1590–1626), התחתנה עם אוטו, נסיך הכתר של הסן-קאסל
אנה מריה מאנהלט-דסאו (1591–1637)
יואכים ארנסט, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו (1592–1615)
כריסטיאן מאנהלט-דסאו (1594)
ב-21 בפברואר 1595 התחתן יוהאן גאורג עם דורותיאה, רוזנת פפאלץ-זימרן, בתו של יוהאן קזימיר, רוזן פפאלץ-זימרן, ממנה היו לו אחד עשר ילדים:
יוהאן קזימיר, נסיך אנהלט-דסאו (1596–1660)
אנה אליזבת מאנהלט-דסאו (1598–1660), התחתנה עם וילהלם היינריך, רוזן בנטהיים-שטיינפורט
פרידריך מוריץ מאנהלט-דסאו (1600–1610)
אלאונורה דורותיאה מאנהלט-דסאו (1602–1664), התחתנה עם וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר
זיבילה כריסטינה מאנהלט-דסאו (1603–1686), התחתנה עם פיליפ מוריץ, רוזן הנאו-מינצברג, ולאחריו התחתנה עם פרידריך קזימיר, רוזן הנאו-ליכטנברג
היינריך ולדמאר מאנהלט-דסאו (1604–1606)
גאורג אריברט מאנהלט-דסאו (1606–1643)
קוניגונדה יוליאנה מאנהלט-דסאו (1608–1683), התחתנה עם הרמן הרביעי, רוזן הסן-רוטנבורג
סוזנה מרגרטה מאנהלט-דסאו (1610–1663), התחתנה עם יוהאן פיליפ מהנאו-ליכטנברג
יוהנה דורותיאה מאנהלט-דסאו (1612–1695), התחתנה עם מוריץ, רוזן בנטהיים-טקלנבורג
אווה קתרינה מאנהלט-דסאו (1613–1679)
יוהאן גאורג הראשון ואשתו השנייה דורותיאה, רוזנת פפאלץ-זימרן
יוהאן השני, רוזן העיר נירנברג

| --- | --- |

 לידה:  1309 
 פטירה:  1357 (בגיל 48 בערך) 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  מנזר היילסבורן 
 בן או בת זוג:  אליזבת מהנברג 
 
יוהאן השני, רוזן העיר נירנברג (בגרמנית: Johann II. von Nürnberg;‏ 1309–1357) היה רוזן העיר נירנברג מבית הוהנצולרן.
ביוגרפיה

יוהאן נולד בשנת 1309, לפרידריך הרביעי, רוזן העיר נירנברג ולמרגרטה מקרינתיה, בתם של אלברט מגוריציה ואגנס מההנברג. בשנת 1332 מת אביו, ויוהאן ירש את נחלותיו. הוא התפרסם לאחר שהצליח לצרף לנחלותיו את קולומבאך בשנת 1340. בתקופת שלטונו התחוללה המגפה השחורה, אשר גבתה קורבנות רבים בנירנברג. בשל הטענה כי האוכלוסייה היהודית הייתה אחראית על המגפה, יהודים רבים בנירנברג נרצחו, בעוד יוהאן עמד מנגד, ללא תמיכה פעילה או התנגדות פעילה.
משפחתו

יוהאן התחתן עם אליזבת מהנברג-שלויזינגן, בתם של ברטהולד השביעי, רוזן הנברג-שלויזינגן ואדלהיידה מהסן, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג (1333–1398).
מרגרטה מנירנברג (מתה ב-1377), התחתנה עם שטפן השני, דוכס בוואריה.
אליזבת מנירנברג (מתה ב-1383), התחתנה עם אולריך, רוזן שאונברג.
אנה מנירנברג (מתה ב-1383).
אדלייד מנירנברג.
הפיגוע בצומת אריאל (2018)

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |

 תאריך:  5 בפברואר 2018
 מקום:  צומת אריאל, שומרון
 מטרה:  אזרחים
 קואורדינטות:  32°06′25″N 35°09′54″E﻿ / ﻿32.106944444444°N 35.165°E﻿ / 32.106944444444; 35.165
 סוג:  פיגוע דקירה
 נשק:  סכין
 הרוגים:  1
 פצועים:  0 
 מספר מפגעים:  מחבל פלסטיני (עבדל חכים עאצי)
 מניע:  טרור אסלאמי לאומני
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) צומת אריאל(למפת צפון השומרון רגילה) צומת אריאל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת אריאל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת אריאל
 
הפיגוע בצומת אריאל היה פיגוע דקירה בצומת אריאל בשומרון, שבו נרצח הרב איתמר בן גל, תושב הר ברכה, בידי מחבל פלסטיני ב-כ' בשבט תשע"ח (5 בפברואר 2018).
הרקע לפיגוע

כחודש קודם לפיגוע אירע פיגוע הירי ליד חוות גלעד בשומרון בו נרצח הרב רזיאל שבח. הפיגוע עורר הדים נרחבים בחברה הישראלית ובחברה הערבית, בין השאר בשל העובדה שבוצע בידי חוליה מאורגנת, שתכננה אותו מראש והצטיידה בנשק חם, רצחה אדם ונעלמה בלי להותיר עקבות.
באותה עת קיימו ארגוני הטרור הפלסטיניים, בראשם חמאס והג'יהאד האיסלאמי, מסע תעמולה נרחב לעידוד המשך מה שכינו "אינתיפאדת אל קודס", אשר חלק נרחב ממנה בוצע בפעולות טרור אישיות ("אינתיפאדת הבודדים"). כלי משמעותי עבורם היה הרשתות החברתיות של החברה הפלסטינית, בהן חוללו הסתה רציפה ועמוקה כנגד מה שכינו "הכיבוש הציוני". המאורע שציין עבורם את תחילת גל הטרור הפלסטיני היה רצח איתם ונעמה הנקין, שאירע באוקטובר 2015, והם קיוו להמשיכו ולהעצימו.
הרקע לפיגוע > מקום הפיגוע

צומת אריאל בשומרון נחשב למועדף על מפגעים בודדים, בין השאר בשל מרכזיותו היחסית, ורצונם של מחבלים להיחרט בתודעה הציבורית, וליצור שיח ברשתות חברתיות כחלק מ"פיגועי אווירה". שנתיים וחצי קודם לפיגוע אירע בו פיגוע דקירה נוסף, וחודשים לאחר מכן נדקרה ונפצעה בו חיילת. בשני המקרים כוח צה"ל המוצב בצומת חיסל את המחבלים. כשנה לאחר הפיגוע אירע בצומת הפיגוע המשולב בצומת אריאל, בו נרצחו חייל צה"ל גל קיידאן והרב אחיעד אטינגר. לאחר פיגועים נוספים, תחקירים והפקת לקחים, ערך צה"ל שינויים טקטיים במבנה כוחותיו במקום, אשר מנעו פיגועים נוספים בצומת.