מייצ'יסלב מנלי
משפטן

תחת המשטר הקומוניסטי, מנלי נחשב למעין אידאולוג חצוי, "מרקסיסט ליברלי", שתמך במטרות הממשל אך לא בשיטותיו להשגתן. ב-1956 תמך מנלי במהפכה הפולנית שגרמה לפלג הלאומני של מפלגת הפועלים המאוחדת בראשות ולדיסלב גומולקה להפיל את ההנהגה הסטליניסטית בוורשה ולתפוס את השלטון. בפגישה דרמטית בפוליטביורו של המפלגה, שם גם נכח בהפתעה ניקיטה חרושצ'וב, גומולקה הצליח לשכנע את חרושצ'וב שפולין תלך בדרך סוציאליסטית משלה ותמשיך להיות בעלת בריתה של ברית המועצות. מאוחר יותר תיאר מנלי את המהפכה כ"כמעט אמנציפציה", מכיוון שקודם לכן לא התאפשר בתוך המפלגה לפקפק ב"שלמות הסובייטית" מחשש שיאשימו אותך בבגידה. פולין נשארה דיקטטורה קומוניסטית לאחר "מהפכת אוקטובר" הפולנית של 1956. אומנם היה חופש ביטוי גדול יותר במדינה, אך לא באופן מוחלט.
במאמרו "על הסובלנות" שפורסם ביולי 1956 במגזין הנוער "פו פרוסטו", כתב מנלי:
"להכריח מישהו בכוח לשנות את רעיונותיו זה סותר את הרגשות האנושיים הבסיסיים ביותר שנוצרו והתפתחו במהלך מאות שנים... כל מעשה של חוסר סובלנות, כל רדיפה פיזית או מוסרית של אנשים שחושבים אחרת, מביאים לדמורליזציה של החברה ומביאים לצביעות".
בשל פרסום מאמרים התומכים בחופש הביטוי, "פו פרוסטו" נסגר על ידי השלטונות ב-1957, אך מנלי הורשה לשמור על תפקידו כדיקן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ורשה.
הרצאותיו של מנלי, בהם קרא לשלטון החוק לכולם ולשמירה על חופש הביטוי כפי שמובטח בחוקה הפולנית, הפכו אותו לפופולרי בקרב הסטודנטים, ולמצורע בעיני הרשויות. אחד מחבריו של מנלי היה שר החוץ אדם רפצקי, שהגן עליו מפני פעולות תגמול על הרצאותיו. רפצקי ייצג את הצד הליברלי יותר של המפלגה הקומוניסטית של פולין, בניגוד לסיעה הקיצונית בהובלת שר הפנים, המייג'ור גנרל מייצ'יסלב מוצ'אר.
בין השנים 1954–1968, כתב מנלי את ששת הכרכים של "תולדות הדוקטרינות הפוליטיות והמשפטיות", עליהם זכה פעמיים בפרסים על ידי שר ההשכלה הגבוהה. באוניברסיטת ורשה ייסד מנלי את המחלקה החדשה לתולדות הדוקטרינות הפוליטיות והמשפטיות, והפך ליושב ראש הראשון שלה.
בשנת 1957, כאחד המומחים המובילים בפולין לענייני אסיה, ביקר מנלי ברפובליקה העממית של סין. שם הוא פגש יחד עם קבוצה של דיפלומטים פולנים את מאו דזה-דונג כדי לדון בסיוע הסיני לפולין. כאמור, לאחר מהפכת אוקטובר 1956 בפולין הפך ולדיסלב גומולקה למנהיג פולין. גומולקה היה קומוניסט ובו זמנית לאומן פולני, שאף נכלא ב-1951 בגלל חוסר כבוד לברית המועצות. גומולקה נודע כמי שרצה ליצור דרך עצמאית יותר לפולין, ברוח הסוציאליזם. מאו יזם את הפגישה כי הוא חיפש לקרוא תיגר על ניקיטה חרושצ'וב ולעמוד כמנהיג העולם הקומוניסטי, ולמעשה ההזמנה של משלחת פולנית לבייג'ינג בתואנה של הבטחה לסיוע הייתה פיתיון. כשאחד המבקרים הפולנים התלונן על רמת החיים הנמוכה בפולין, מאו ענה: "אני לא מאמין שרמת החיים בפולין נמוכה מדי. להפך, אני מרגיש שהיא גבוהה יחסית; הפולנים אוכלים 2000–3000 קלוריות בכל יום בעוד ש-1,500 יכולות להספיק. אם הציבור מרגיש שיש מעט מדי מוצרי צריכה זמינים, אזי המשטר צריך להגביר את מאמצי התעמולה שלו". לאחר האזנה למונולוג של מאו, כתב מנלי שהמבקרים הפולנים "הבינו שהסיוע הסיני לא יכול להיות משמעותי או ארוך טווח, כי התוכנית שלהם הייתה אפילו יותר 'אנטי-אנשים' מהמקבילה הסובייטית".
מנלי תיאר את מנהיג פולין גומולקה כמי שאינו מסוגל לקבל שהמדינות הקומוניסטיות ייאבקו זו בזו על השפעה, ואינו מבין כמה הפילוג גדול בין ברית המועצות לרפובליקה העממית של סין. מנלי תיאר את שר הפנים מוצ'אר כמי שהחדיר סוכנים למגזר הציבורי שמטרתם להבטיח שגומולקה יקבל אך ורק את המידע שמוצ'אר רוצה שהוא יקבל. הוא גם האשים את מוצ'אר בכך שביקש לחתור תחת רפצקי בכל צעד ושעל, בניסיון למנוע ממנו למנות שגרירים בעולם כראות עיניו. מנלי תיאר את מינויו לנציב הפולני ל"וועדת הבקרה הבינלאומית" כתוצאה ממאבק הכוחות בין מוצ'אר ורפצקי, בין השאר בגלל ניסיונו של פטרונו רפצקי להוציא אותו מוורשה, שכן הרצאותיו באוניברסיטה הטרידו מאוד את מוצ'אר. מ-1958 עד 1968 כיהן מנלי כיו"ר משותף של הוועדה המשפטית האירופית להעמדה לדין של משפטנים נאצים.