stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כריס ג'ייקובס
ביוגרפיה

ג'ייקובס נולד בבאפלו שבמדינת ניו יורק, אחד מבין חמשת אחיו. הוא בן למשפחת ג'ייקובס, בעלי החברה "דלאוור נורת'" וקבוצת ההוקי קרח "בוסטון ברואינס". ג'ייקובס למד בבוסטון קולג', לאחר מכן השלים לימודי תואר שני באמריקן יוניברסיטי ובהמשך קיבל תואר במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת באפלו. לפני שהחל את נתיבתו המקצועית בקריירה הציבורית, כיהן ג'ייקובס כסגן נציב איכות הסביבה והתכנון תחת נציב מחוז אירי ג'ואל גימברה. ג'ייקובס עבד גם במחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית תחת ג'ק קמפ, מי שהיה אז מזכיר המחלקה.
בשנת 1995 ייסד ג'ייקובס את קרן המלגות BISON. קרן BISON מעניקה מלגות לתושבי העיר באפלו כדי ללמוד בבתי ספר פרטיים. בשנת 2004 הוא נבחר כחבר כללי במועצת החינוך של באפלו וכעבור חמש שנים — ב-2009 — נבחר מחדש. ב-19 באפריל 2006 מונה ג'ייקובס למזכיר המדינה של ניו יורק בידי מושל ניו יורק ג'ורג' פטאקי. בתקופתו כמזכיר המדינה מילא ג'ייקובס תפקיד פעיל בפיתוח השטחים הירוקים של נהר הניאגרה.
בפברואר 2006 היה מועמד המפלגה הרפובליקנית לסנאט של מדינת ניו יורק בבחירות ביניים למושב המייצג את מפלי ניאגרה ובאפלו. עם זאת, ג'ייקובס הובס בידי מועמד המפלגה הדמוקרטית מארק קופולה. ב-2011 נבחר ג'ייקובס לנציב מחוז אירי. הוא נבחר מחדש לתפקיד בשנת 2014. ב-8 בנובמבר 2016, ג'ייקובס ניצח את אמבר סמול הדמוקרטית בבחירות לסנאט של ניו יורק מטעם מחוז הבחירה ה-60. המחוז היה מיוצג בעבר בידי מארק פניפינטו הדמוקרטי גם הוא, כאשר הניצחון של ג'ייקובס תרם להשגת רוב רפובליקני בסנאט המדינתי.
ג'ייקובס זכה בבחירות חוזרות ב-2018. במאי 2019 הודיע ג'ייקובס כי יתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-27 של מדינת ניו יורק, במטרה למלא את שארית כהונתו של כריס קולינס שהתפטר. ג'ייקובס הביס את נייט מקמארי ב-23 ביוני 2020 עם 68.7% מקולות הבוחרים. לניצחונו תרמה תמיכתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בג'ייקובס. הוא נשבע לתפקידו בשלהי יולי 2020 עד להתפזרות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
ב-3 ביוני 2022 הכריז ג'ייקובס כי אין בכוונתו להתמודד מחדש אל הקונגרס. החלטתו זו התקבלה לאחר שנמתחה עליו ביקורת עזה מצד עמיתיו הרפובליקנים משהביע תמיכתו בהגבלת הזכות לשאת נשק בעקבות הירי בבית הספר היסודי רוב והירי בבאפלו.
הערות שוליים

↑  ג'ים היני, Interview: Chris Jacobs, באתר Investigative Post‏, 22 בספטמבר 2012 (באנגלית)
↑  New York Primary Election Results: 27th Congressional District, באתר הניו יורק טיימס, 23 ביוני 2020 (באנגלית)
↑  ברידג'ט באומן, Prison-bound ex-Rep. Chris Collins replaced in New York election, באתר Roll Call‏, 24 ביוני 2020 (באנגלית)
↑  ביל מאהוני, New York Rep. Chris Jacobs ends reelection bid following support for gun control, באתר פוליטיקו, 3 ביוני 2022 (באנגלית)
↑  מיניוון בורק, GOP Congressman, former NRA endorsee says he would support ban on assault weapons in aftermath of Buffalo, Uvalde, באתר Msn‏, 28 במאי 2022 (באנגלית)
↑  ג'רי זרמסקי, Jacobs proposes gun safety measures after Buffalo massacre: 'This has been a profoundly impactful event', באתר The Buffalo News‏, 27 במאי 2022 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: J000020
כריס גרדנר

| --- | --- |

 לידה:  9 בפברואר 1954 (בן 70) מילווקי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Christopher Paul Gardner 
 מדינה:  ארצות הברית 
 www.chrisgardnermedia.com
 
כריסטופר פול גרדנר (באנגלית: Christopher Paul Gardner; נולד ב-9 בפברואר 1954 במילווקי, ויסקונסין) הוא יזם, ממציא, סופר ונדבן אמריקאי. סיפור חייו, "The Pursuit of Happyness" ("המרדף אחרי האושר") המתאר איך הצליח להתגבר על החיים כעני מרוד בשנות ה-80 וכחסר בית, יצא לאור במאי 2006, והוא מתואר בסרט "המרדף לאושר" בו כיכב בדמותו השחקן ויל סמית'.
חייו

גרדנר גדל במשפחה אומנת. בשנות ה-80, לאחר נישואים כושלים ולאחר שהפסיד את כל הונו, מצא את עצמו ישן עם הבן הצעיר שלו בשירותי הרכבת התחתית, או במשרד אחרי שעות העבודה.
בשלב מסוים החליט גרדנר לסחור בבורסה, עבר התמחות  בתחום והחל לעבוד כברוקר. ב-1987 הקים חברת מניות קטנה, Gardner Rich & Co, שלימים גדלה והוא מכר נתח ממנה תמורת מיליוני דולרים. גרדנר טען שהתמדתו העיקשת והצלחתו הן תודות ל"גנים הרוחניים" שאימו העבירה לו, ובזכות הציפיות הגבוהות שבנו ובתו הקטנים הציבו לו. בהמשך, הגשים חלום אישי וקנהפרארי ממייקל ג'ורדן.
גרדנר גר בשיקגו, אילינוי, שם מנהל את השקעותיו ועוסק בפילנתרופיה.
הערות שוליים

↑  From sleeping on the streets to Wall Street - CNN.com, edition.cnn.com
↑  Videos - Christopher Gardner, web.archive.org, ‏2009-04-04
↑  Marianne Costantinou, Chris Gardner has pursued happiness, from the Glide soup kitchen to the big screen, SFGATE, ‏2005-10-10 (באנגלית אמריקאית)
↑  Oprah Winfrey (2006-12-14). The Oprah Winfrey Show (TV Show). Chicago, Il.
↑  Christopher P. Gardner Official Site, web.archive.org, ‏2009-01-30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448607105171  PLWABN: 9810653063705606  CiNii: DA15762965  GND: 143170767  ISNI: 0000 0000 4009 3476  LCCN: n2005085005  NDL: 01072315  NLK: KAC200704264  RERO: 02-A005741569  SUDOC: 152262962  VIAF: 14183768   WorldCat (עם VIAF): 14183768 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ישעיהו שפיגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בינואר 1904 האימפריה הרוסית לודז', האימפריה הרוסית 
 פטירה:  14 ביולי 1990 (בגיל 86) ישראל תל אביב, ישראל 
 מדינה:  פולין, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול
 שפות היצירה:  יידיש 
 פרסים והוקרה:  פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש  פרס פיכמן לספרות ואמנות
 
ישעיהו שפיגל (14 בינואר 1906, לודז', האימפריה הרוסית – כ"א בתמוז תש"ן, 14 ביולי 1990, תל אביב) היה סופר, משורר, מסאי ומבקר יידי פולני-ישראלי, ניצול השואה.
קורות חיים

ישעיהו שפיגל נולד למשפחת בעלי מלאכה עניים ברובע העני באלוט שבלודז' שבאימפריה הרוסית. בילדותו למד בחדר בעיר הולדתו, ולאחר מכן סיים בה את בית הספר העממי (פאלקסשול), והמשיך את לימודיו ב"קורסים הפדגוגיים". עד שנת 1939 הוא שימש כמורה לספרות בבתי הספר של ציש"א, רשת החינוך של תנועת "הבונד".
ישעיהו שפיגל שהה בלודז' ובגטו לודז' במהלך הכיבוש הנאצי בימי מלחמת העולם השנייה. הוא כתב סיפורי עדות מהגטו, והטמין אותם שם. שפיגל נשלח לאושוויץ, שרד את מחנה השמדה, ושב ללודז' בתום המלחמה. הוא מצא את מטמונו ולימים פרסם אותו בספר.
בשנים 1945 עד 1948 היה מורה בלודז' בבית הספר על שם י"ל פרץ. לאחר מכן עבר לעיר ורשה, ושהה בה בין השנים 1948ל-1950. בשנת 1951 עלה לישראל עם אשתו, והתיישב בגבעתיים, שם המשיך ביצירתו הסיפורית ביידיש. עד שנת 1964 עבד כפקיד במשרד האוצר.
שפיגל החל לפרסם שירים וסיפורים בשנת 1922, בבמות היידיש בלודז' ובפולין, ונמנה עם החוג של יצחק קצנלסון ומשה ברודרזון. בארץ היה בין המשתתפים הקבועים של כתב העת "די גאלדענע קייט" ("שלשלת הזהב"). אחדים מספריו תורגמו לעברית בידי מתרגמים ידועים. ספרו "מלכות גטו" תורגם לאנגלית בשם "Ghetto Kingdom" וזכה להכרה נרחבת.
בשנת 1972 זכה בפרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.
בשנת 1975 זכה בפרס פיכמן לספרות ואמנות מטעם האיגוד העולמי של יהודי בסרביה.
ישעיהו שפיגל נפטר בתל אביב ביולי 1990, ונקבר בשדרת הסופרים בבית העלמין קריית שאול.
אלמנתו שרלוטה נפטרה ב-1991 ונטמנה לצדו.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
ספריו

מיטן פּנים צו דער זון: לידער, לודז': אלפא, 1930.
מלכות געטאָ: נאָוועלן, לודז': דאס נייע לעבן (קליינע ביבליאטעק), 1947. (סיפורים שנכתבו בגטו לודז' בשנים 1940–1944) (תורגם לעברית: "מלכות גיטו")
שטערן איבערן געטאָ: נאָוועלן, פריז: די ארגאניזאציע פון די פוילישע יידן אין פראנקרייך (יידישע פאלקס-ביבליאטעק), 1948.
י’ שפיגל, ש[למה] לאסטיק, מיַין יידיש בוך: פארן 4-טן קלאס, ורשה – לודז': שול-אפטיילונג ביים צענטראל קאמיטעט פון יידן אין פוילן, 1948. (מקראה לכיתה הרביעית)
מענטשן אין טהאָם: געטָא-נאָוועלן, בואנוס איירס: איקוף, 1949.
און געוואָרן איז ליכט: לידער, ורשה – לודז': יידיש-בוך, 1949.
ליכט פֿונעם אָפּגרונט: געטָא נאָוועלן, ניו יורק: ציקא (ל"מ שטיין פאלקס ביבליאטעק), 1952. (תורגם לעברית: "אור מעמקי תהום")
ווינט און וואָרצלען: נאָוועלען, ניו יורק: אלטוועלטלעכן יידישן קולטור-קאנגרעס, 1955.
די בריק: נאָוועלן, צייכענונגען: אלכסנדר באָגען, תל אביב: פארלאג י"ל פרץ, 1963. (תורגם לעברית: "הגשר")
שטיגן צום הימל, תל אביב: פארלאג י"ל פרץ, תשכ"ו 1966. (תורגם לעברית: "מדרגות אל השמים"; ולצרפתית)
פֿלאמען פֿון דער ערד: ראָמאן, תל אביב: ישראל-בוך, 1966. (תורגם לצרפתית)
די קרוין: דערציילונגען, תל אביב: ישראל-בוך, תשל"ג.
שטערן לייכטן אין תהום: געזאמלטע דערציילונגען (1940–1944), 2 כרכים, תל אביב: ישראל-בוך, תשל"ו 1976.
צווישן תוו און אלף: געזאמלטע לידער, תל אביב: ישראל-בוך, תשל"ח.
"אברהם סוצקעווערס לידער פֿון טאָגבוך": עסיי, תל אביב: קאמיטעט פאר יידיש און יידישער קולטור; ביבלוס, 1979. (ספרון)
געשטאלטן און פּראָפֿילן: ליטערארישע עסייען, תל אביב: המנורה, תשל"א-תשמ"א 1980.
הימלען נאָכן שטורעם: נאָוועלן, עסייען און לידער, תל אביב: וועלטראט פאר יידיש און יידישער קולטור, תשמ"ד 1984.
אייגנס און פֿון נאָענטע קוואלן, תל אביב: המחבר, 1987.
ספריו > בתרגום

מלכות גיטו: סיפורים; מיידיש: א"ד שפיר, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשי"ג. ("מלכות געטאָ")
ערומים בטרם שחר: רומאן; עברית: א"ד שפיר, מרחביה: ספרית פועלים בשיתוף עם קרן ויינפר-מורגנשטרן (סדרת ספרים בעריכת דוד הנגבי), תשכ"ח.
אור מעמקי תהום; מיידיש: א.ד. שפיר, בנימין טנא; מבוא: בין להבות ושלבים, מאת דב סדן), תל אביב: י"ל פרץ, תשכ"ט 1969. (על הכריכה: "אור מעמקי תהום: ל"ו סיפורי שואה") ("ליכט פֿונעם אָפּגרונט")
מדרגות אל השמים: רומן; תורגם מיידיש בידי א"ד שפיר, תל אביב: עם עובד – ספרייה לעם, תש"ל 1970. ("שטיגן צום הימל")
הגשר: סיפורים; עברית: נפתלי גינתון, תל אביב: ספרית פועלים; בסיוע קרן תל אביב לספרות ואמנות, תשל"ד. ("די בריק")
האשמורת השלישית: סיפורים; המתרגמים: מרדכי אמיתי, נפתלי גינתון, בנימין טנא, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ו.
שני סיפורים; מיידיש: מרדכי אמיתי, תל אביב: ישראל בוך, תשל"ח-1978.
צוויי דערציילונגען / ... שני סיפורים; מיידיש: מרדכי אמיתי, תל אביב: ישראל בוך, תשל"ח. (התוכן: עובד האלילים; חסד של אמת) (הסיפורים ביידיש ולאחריהם בתרגום לעברית)
Isaie Spiegel, Les flammes de la terre, Paris: Gallimard, 1973. (צרפתית: פֿלאמען פון דער ערד)
Isaie Spiegel, Une échelle vers le ciel; traduit du Yiddish par Rachel Ertel, Paris: Gallimard, 1979. (צרפתית: שטיגן צום הימל)
Ghetto kingdom: short stories, [S.l.]: I. Spiegel, 1989. (אנגלית)
Isaiah Spiegel, Ghetto Kingdom: Tales of the Lodz Ghetto; translated from the Yiddish by David H. Hirsch & Roslyn Hirsch; and with an introduction by David H. Hirsch, Evanston, Ill.: Northwestern University Press (Jewish Lives), 1998. (אנגלית: מלכות געטאָ)
ספר יובל

ישעיהו שפיגל: יובל-בוך, 2 כרכים, תל אביב: [חמו"ל], 1986. (בוך 1: אין ליכט פון דער קוואליקער פען: אויסדערוויילטע קריטישע אפהאנדלונגען וועגן זיין שאפן; בוך 2: אין ליכט פון דער פארלאשענער פען: אויסדערוויילטע קריטישע אפהאנדלונגען וועגן זיין שאפן) (החומר לוקט על ידי אשתו של שפיגל, שרלוטה)
שיריו

חלק משיריו של ישעיהו שפיגל תורגמו לעברית ויש שאף זכו לביצוע בפרויקט של עמותת שם עולם:
לא צימוקים ולא שקדים בביצוע של יונתן רזאל.
לקריאה נוספת

דב סדן, 'בינה בחשכה', בספרו: אבני מפתן: מסות על סופרי יידיש, א, תל אביב: י.ל. פרץ, תשכ"ב-1961, עמ' 186–189. (נדפס במקור ב"מבפנים" סז)
ישורון קשת, 'על שני מספרים יהודיים : א. רומן הישיבה של חיים גראדה ב. סיפורי ישעיהו שפיגל', מולד סדרה חדשה, אלול תשכ"ט / ספטמבר 1969, כרך ב (כ"ה) חוברת 11-12 (221-222), עמ' 715-707.
דב סדן, 'בין להבות ושלבים', מבוא, בתוך: שפיגל, אור מעמקי תהום (תל אביב תשכ"ט 1969).
יעקב גלאטשטיין, על הסופר ויצירתו, בתוך: שפיגל, אור מעמקי תהום (תל אביב תשכ"ט 1969), עמ' 363–370.
יצחק יונסוביץ, 'ישעיהו שפיגל: המספר של הגיטו', מאזנים מג (תשל"ו-1976). (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
אהוד בן עזר, 'על סיפורי "האשמורת השלישית"', מאזנים מג (תשל"ו-1976). (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
דיוקנו של סופר: ישעיהו שפיגל: מבחר בקורות על הסופר ויצירתו; החומר נאסף... על ידי אשתו של ישעיהו שפיגל, שרלוטה, תל אביב: [חמו"ל], תשמ"ו 1985.
יחיאל שינטוך, 'דפים לחקר הספרות היהודית בתקופת השואה: הפרוזה של ישעיהו שפיגל מגטו לודז’', דפים לחקר תקופת השואה ז (תשמ"ט-1989).
ישעיהו שפיגל – פּראָזע-כתבים פון לאָדזשער געטאָ: 16 דערציילונגען / ישעיהו שפיגל – פרוזה סיפורית מגיטו לודז'; ארויסגעגעבן לויט אפגעראטעוועטע כתב-יד מיט אריינפירן און אן אינטערוויו מיט זייער מחבר: יחיאל שיינטוך; מיטרעדאקטירט: ווערא סאלאמאן; צוגעגרייט צום דרוק קערי פרידמאן, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשנ"ה 1995. (שישה-עשר סיפורים מפוענחים על פי כתבי-יד שניצלו בצירוף מבוא וריאיון עם המחבר) (שער א: יחיאל שיינטוך, 'מבוא – הרקע ההיסטורי והעיצוב הספרותי של סיפורי ישעיהו שפיגל בכתב יד'; שער ב: שישה עשר סיפורי גיטו מאת ישעיהו שפיגל; שער ג: תיעוד בעל-פה: יחיאל שינטוך, סדרת ראיונות בעל-פה עם ישעיהו שפיגל) (עיקר הספר ביידיש, עם מבוא בעברית)
הערות שוליים

↑  יש מקורות שגורסים כי נולד ב-1903 או ב-1904.
↑  הוענקו פרסים ע"ש פיכמן, דבר, 4 ביוני 1975.
↑  ישעיהו שפיגל באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  ארכיון ישעיהו שפיגל, בספרייה הלאומית
↑  איזה פרליס, גשר של חשבון-נפש, דבר, 31 במאי 1974.
↑  עם כרך א: י. ח. בילצקי, דמויות ופרופילים, דבר, 17 בספטמבר 1971.
↑  עמנואל בן-גריון, מלכות גיטו, דבר, 26 במרץ 1954.
↑  מרדכי אבישי, מדרגות ילדות אל השמים, מעריב, 3 באפריל 1970; מרדכי אבישי, בין מציאות קודרת וראיה לירית: "מדרגות אל השמים" לי. שפיגל, דבר, 12 ביוני 1970.
↑  י. ח. בילצקי, "האשמורת השלישית" לי. שפיגל, דבר, 27 ביוני 1976; אסף לויט, הלילה ומעבר לו, דבר, 17 בדצמבר 1976.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268354005171  PLWABN: 9810703887305606  BnF: cb13321898h (data)  GND: 119235560  ISNI: 0000 0001 1645 2739  LCCN: n86072197  NKC: js2012714217  NTA: 107415127  SUDOC: 076974677  VIAF: 54291519   WorldCat (עם VIAF): 54291519
יעל בלבן

| --- | --- |

 לידה:  1958 (בת 66 בערך) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום לימודים:  המדרשה לאמנות  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  רישום, פיסול 
 www.yaelbalaban.com/Heb/
 
יעל בלבן, חתימת הפקיד, 2005, פוליאוריתן על קיר, תצוגה במדרשה לאמנות בית ברל
יעל בלבן (נולדה ב-1958) היא אמנית רישום ופיסול ישראלית, בוגרת המדרשה לאמנות ובעלת תואר שני מבצלאל. עבודות הפיסול שלה משלבות חומרים מן הנמצא, כגון קפיצים, אבובים וחלקי חילוף. בעבודות הרישום שלה היא מיישמת שיטה ייחודית שפיתחה, של רישום ספירלי היוצר אשליה של תלת-ממד. זכתה במגוון פרסים והציגה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בישראל ובעולם. היא מתגוררת ויוצרת בחיפה ומרצה ב"סל תרבות ארצי".
ביוגרפיה

יעל בלבן נולדה במוסקבה. היא הגיעה לארץ כילדה עם אמה והתמודדה עם הרצון להשתייך. למדה בהדסים, בהמשך שרתה בצבא בחיל אוויר. לאחר הצבא סיימה תואר במתמטיקה ומחשבים באוניברסיטת תל אביב. לאחר הלימודים חיפשה כיוונים של רוחניות בדת וחזרה בתשובה. אולם, מספר שנים מאוחר יותר עזבה את הדת ומצאה את מקומה ביצירה. היא למדה אמנות במדרשה לאמנות בבית ברל ובבצלאל. כיום חיה ועובדת בחיפה. בלבן החלה את פעילה האמנותית בגיל מתקדם יחסית כשהיא בת 45, בשנת 2003.
"הכל התחיל מהחתימה," מספרת יעל בלבן. רק אחרי שנים רבות של השתקה מצד הוריה גילתה בלבן פרטים רבים בהיסטוריה המשפחתית, ובעיקר סיפור ההוצאה להורג של סבה, בוריס פומיץ' אסקין, על ידי סטלין בשנת 1938 באשמת בגידה במולדת. היה זה העונש החמור ביותר האפשרי – הוצאה להורג בירייה והחרמת רכוש. בשנת 1957, שנים אחדות לאחר מותו של יוסיף סטלין, קיבלה המשפחה מסמך המטהר את שמו של הסב. אביה של בלבן, שהגיע לביקור בארץ בשנות ה-90, הביא אתו את מכתב הטיהור ובקש ממנה "לעשות אתו משהו". הייתה זו נקודת ההתחלה של יצירתה של בלבן באמנות. מאז הרגישה והבינה את ערך השליחות שמתגלם באמנות. עבודתה הראשונה הוצגה במסגרת תערוכה במדרשה ונקראת 'חתימת הפקיד'.
מהסלסול של החתימה במסמך המקורי התפתחה שפת האמנות של יעל בלבן אותו היא מכנה 'רישום ספירלי.' הוא נעשה באמצעות רישום ידני אוטומטי ברפידוגרף – עט דיו נוזלית המיועד לשרטוט טכני ובעזרתו היא רושמת לולאות ספירליות. השימוש ברפידוגרף יוצר אפקט של תמונה תלת־ממדית ומקנה לעבודות שפה ויזואלית ייחודית. בעזרת טכניקת הרישום הספירלית יוצרת יעל בלבן ציורים עדינים ויפהפיים. יצירותיה של בלבן מתכתבות עם מגוון נושאים תרבותיים, ביניהם תולדות האמנות, מוזיקה, מדעים וספרות. הקווים הספירליים ברישומיה משולים למלאכת רקמה סיזיפית. הרישום האינטנסיבי מדגיש את האיכויות הישירות והעוצמתיות של הרישום כמדיום אינטימי וביוגרפי, קיימת ברישום ייחודיות אינטואיטיבית ואקספרסבית.
יעל בלבן מרצה בתוכנית החינוכית "סל תרבות ארצי", החושפת תלמידים לתרבות ואומנות. במפגשים, היא משוחחת עם התלמידים על תהליך היצירה ועל מקומה של האמנות בחייה, כעולה מרוסיה, כנכדה לסב שהוצא להורג, וכאם לשבעה ילדים. יעל הציגה את אמנותה בעשרות תערוכות יחידניות וקבוצתיות, וזכתה במספר פרסים, ביניהם בפרס שרת התרבות והספורט לאמנות פלסטית, בשנת 2014.
יצירתיות והשפעות

בעבודותיה, מצליחה יעל בלבן לברוא עולמות דמיוניים מלאי השראה, טעונים בשאלות של חיים ובנייה, הרס ומוות, פירוק והרכבה. היא יוצרת רשת של קשרים, מארגים, רקמות ומרחבים, שאין להם גבול. יש עבודות המעבות את המתח בין החלק הגברי לחלק הנשי שבהן. היא משתמשת בחומרים כגון קפיצים, חלקי חשמל ומכונות שהם טריטוריה גברית מסורתית ויוצרת מהם מצב שיש בו הפרדה בין הגוף לתשוקה והופך את הגוף לאובייקט. עבודות מסוימות מושפעות מלימודי המתמטיקה והמחשבים של בלבן שבהן היא חוקרת את מגבלות הרישום המסורתי, ומחפשת את הקשר בין העולם הטבעי לעולם המלאכותי, בניסיון למדוד את העולם שאין בו אפשרות להפטר ממכונות וטכנולוגיה. אפשר לראות את "המכונה" הגברית של בלבן כאימפוטנטית, חסרת יכולות בריאה והרס שאין ביכולתה לייצר אמנות. לצד זאת, ניתן גם לראות במכונת הרישום רחם נשית, יצרנית, השרויה בכאוס המשתק את פעילותה. הרישומים של האמנית יוצרים מתח בין אטמוספירה תוקפנית ואלימה מחד גיסא, לבין שבריריות פרומה מאידך גיסא. הרישום שקט ומנותק מהמציאות ומתמקד ברגש והאמנית מנהלת מאבק כדי לתת ביטוי לחלקים נסתרים ומוסתרים בנשיותה.
בעבודותיה עוסקת בלבן בסיפורה הביוגרפי. לדבריה, רבים מזיכרונות הילדות שלה נמחקו, והרישום האוטומטי, האינטואיטיבי מחזיר אותה לעבר ולעיתים הזיכרונות מתבהרים וכך היא רוקמת את הביוגרפיה האבודה שלה. סיפורה הביוגרפי מתחבר גם לביוגרפיה של תולדות האמנות הפמיניסטית. בעוד הגניאולוגיה המשפחתית והמורשת עוברת דרך רוסיה הקומוניסטית ודרך היהדות, דומה כי המורשת האמנותית נסמכת דווקא על אווה הסה, אמנית שכבר באמצע שנות ה-60 עבדה בחומרים כמו לטקס וחבלים, ויצרה צורות טבעתיות וצורות מופשטות אורגניות המתייחסות לחלל. בתערוכת הסיום שלה בבצלאל, לדוגמה, יצרה בלבן פסל מפנימיות גלגלים מנופחות. עבודותיה של בלבן מזכירות גם את עבודותיהן של לואיז בורז'ואה, דינה שצ'ופק, מירית כהן, תמר גטר, מיכל נאמן ואחרות וכך היא מתכתבת באופן טבעי עם הפמיניזם של שנות ה-2000 ועם העיסוק בנשיות.
עבודותיה של יעל בלבן מושפעות גם מקשר עמוק לאמנות הקלאסית. עבודותיה מושפעות מיצירות כמו ונוס מאורבינו של טיציאן (1538), ומוטיבים הלקוחים מן הקפלה הסיסטינית של מיכלאנג'לו. לדוגמה, בלבן משתמשת בגוף האידיאלי (Ignudi) של מיכלאנג'לו ומפשיטה אותו מהנפח הפיסולי שלו, משבשת את צורותו ומעוותת אותו. עם זאת, ציורי הגברים של בלבן מעידים גם על השפעתה הפמיניסטית של יהודית לוין שעבדה בסוף שנות ה-70 ויצרה גם היא דמויות גבריות בתנוחות שונות. רישומי החיות שלה מושפעים מרישומי החיות של אנטוניו פיזנל, דירר (Durer) והאמן וונצ'לסאוס הולר בן המאה השבע עשרה. האמנות הרישומית שלה מתכתבת גם עם עבודות Art Brut, עבודות סריגה ביתיות, והתבוננות באלבום המתייחס לאורח החיים, התלבושות והחפצים של תרבות הסמוראים.
אחדים מרישומיה של יעל בלבן מציגים גם את ההיבט הלוקאלי, החיפאי, שאתו היא נפגשת ביומיום. מראות העיר המעורבת והרב תרבותית, הנוף הפנורמי, הכיפות והמינארטים של המסגדים, כיפת מקדש הבאהיים, תורני האוניות בנמל, נחשי הרכבות, ופניני האורות העוטפים את העיר – כל אלה חודרים כערך מוסף למרחבי היצירה ומופיעים בעבודותיה בנקודות מבט הצופות מלמעלה ונותנות תחושת ריחוק.
השכלה

1978–1981 תואר ראשון במתמטיקה ומדעי מחשב, אוניברסיטת תל אביב
2003–2006 השלמות לתואר ראשון באמנות, המכללה האקדמית בית ברל
2006–2008 ‏M.F.A באמנות פלסטית, בצלאל, ירושלים
תערוכות יחיד

| --- | --- |
2016: פט, גלריה הקיבוץ, תל אביב
2014: נורא יפה יפה נורא, גלריה הקיבוץ, תל אביב  לא צפוף, גלריה קיבוץ גבעת חיים איחוד
2013: גוף ללא גוף, שתי תערוכות יחיד בחלל גלריה מרינה גיסיץ', ס. פטרסבורג
2012: עושים סדר, גלריה עירונית רחובות
2011: זמן אבוד, עבודות לקיר ולפיר, מוזיאון ינקו דאדא
2010: קפוסטה, גלריה שי אריה, ת"א מגן אנטואנט, בית קנר, גלריה עירונית ראש"ל תשוקת הריזום, מוזיאון גינוסר, חוף כנרת התקפת רישום, קיבוץ כברי
2009: פרמננט, גלריה שי אריה, תל אביב
2008: ששה ל_סף, בית האומנים ע"ש זריצקי, תל אביב, אוצרת אורלי הופמן אוויר של כולם, מרכז אומנות ירושלים, אוצרת אליזבת דור
פרסים

| --- | --- |
2014: פרס השרה של משרד התרבות והספורט 2014
2013: פרס הצטיינות "צבע גלילי" רדיו קול רגע
2009: ציון לשבח ל"אמנית בדרך", פרס אברהמי - בית קנר, גלריה עירונית לאמנות, ראשון לציון
2007: פרס עידוד לעבודה בסטודיו – מחלקת אמנות של בצלאל פרס הצטיינות של לי קופר – מחלקת אמנות של בצלאל
אוספים

| --- | --- |
2010: אוסף דייוויד רזניק, ניו יורק אוסף משפחת פרץ אוסף אבי וניצה רייך
2008–2009: אוספים פרטיים.
פרסומים

| --- | --- |
2013: "אודות נייר" ספר על אמנות ישראלית ברומא בשיתוף גלריה מרי לור פלייש
2010: "Carrier Pigeon" מגזין מדע בדיוני ואמנות בניו יורק
2010: "מס. יוז ת"אCarrier Pigeon: Illustrated Fiction and Fine Art" מגזין מדע בדיוני ואמנות, מסדנת תחריט של ברוסוולדמן, ניו יורק
הערות שוליים

1 2  אורית חסון וולדר, Yתרבות, באתר ynet, 16 ביוני 2009
↑  The clerk's Signature, www.yaelbalaban.com
↑  אלי ערמון אזולאי, ביקור בסטודיו של יעל בלבן: הצורה מתנפצת, אי אפשר להמשיך אותה עד אינסוף, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2010
↑  יעל בלבן | Yael Balaban, באתר www.israeliartists.co.il
1 2  יעל בלבן – אמנות ישראלית, באתר www.artbeat.co.il
↑  מאת מיטל רז, שלוש תערוכות רישום חדשות שאסור לפספס בתל אביב, באתר טיים אאוט, ‏2016-07-13
1 2 3 4  אורה קראוס, עושים סדר, קטלוג תערוכה
↑  יעל בלבן, באתר saltarbutartzi.org.il
1 2 3 4  דרורה דקל, התקפת רישום, קטלוג תערוכה
1 2  About Paper, Rome Italy: Galeria Marie – Laure Fleisch, עמ' 113
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 280914  NLI: 987007304452505171  ISNI: 0000 0003 8130 4016  LCCN: no2018020982  ULAN: 500483165  VIAF: 97186235   WorldCat (עם VIAF): 97186235 
יעל בלבן, הנער השמיני, 2013, רישום רפידוגרף על נייר, צילום ורהפטיג וניציאן
יעל בלבן, תשע עדשות, 2014, דיו ורפידוגרף על נייר, צילום ורהפטיג וניציאן
יעל בלבן, עץ היוגה, 2015, צבעי מים ורפידוגרף על נייר, צילום ורהפטיג וניציאן
כריס גאטלינג

כריס ריימונד גאטלינג (באנגלית: Chris Raymond Gatling; נולד ב-3 בספטמבר 1967) הוא כדורסלן עבר אמריקאי אשר היה פעיל בין השנים 1991–2003. לאורך 11 עונותיו בליגת ה-NBA שיחק עבור 8 קבוצות שונות, וממוצעיו הכוללים בליגה הם 10.3 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות ונבחרת ארצות הברית

גאטלינג נולד בעיר אליזבת שבניו ג'רזי, ובשנת 1988 החל ללמוד באוניברסיטת אולד דומיניון אשר בנורפוק, וירג'יניה. במהלך 3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 21.3 נקודות והוריד 10.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בקיץ 1990 השתתף בטורניר אליפות העולם בכדורסל כשחקן נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליית הארד. לאורך הטורניר קלע גאטלינג 6.8 נקודות בממוצע למשחק.
קריירה מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 1991 נלקח גאטלינג על ידי גולדן סטייט ווריורס בבחירה ה-16. לאחר 3 עונות בינוניות, התבלט גאטלינג בעונת 1994/1995 כאשר קלע 13.7 נקודות למשחק ב-63.3% קליעה מהשדה – אחוזי הקליעה הגבוהים ביותר ב-NBA באותה עונה. במהלך העונה העוקבת הועבר בטרייד למיאמי היט, לצד טים הארדוויי, בתמורה לקווין ויליס ובימבו קולס.
לקראת עונת 1996/1997 חתם על חוזה בדאלאס מאבריקס, וב-44 משחקיו בקבוצה קבע שיאי קריירה של 19.1 נקודות ו-7.9 ריבאונדים למשחק. במהלך העונה נבחר גאטלינג להשתתף במשחק האולסטאר, בפעם היחידה בקריירה, אך כשבוע לאחר המשחק נשלח יחד עם ג'ים ג'קסון וסם קאסל בטרייד לניו ג'רזי נטס. בעונות 1999–2002 הועבר בין קבוצות בשישה טריידים נוספים, ושיחק במהלכן עבור מילווקי באקס, אורלנדו מג'יק, דנוור נאגטס, קליבלנד קאבלירס ומיאמי היט. ב-5 מתוך 11 עונותיו ב-NBA העפיל עם קבוצתו לשלב הפלייאוף, ובכולן הודח כבר בסיבוב הראשון.
בשנת 2002 עזב את ה-NBA וחתם על חוזה בצסק"א מוסקבה. לאחר 6 משחקים בלבד עזב את מוסקבה וחתם על חוזה בסקאבוליני פזארו האיטלקית, ובסיום אותה עונה פרש ממשחק, בגיל 35.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות קריירת המשחק של גאטלינג, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של גאטלינג, באתר sports-reference.com
↑  נבחרת ארצות הברית באליפות העולם בכדורסל 1990, באתר USA Basketball
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1991, באתר basketball-reference.com
↑  גאטלינג והארדוויי מועברים בטרייד למיאמי, באתר לוס אנג'לס טיימס, 23 בפברואר 1996
↑  גאטלינג מועבר בטרייד לניו ג'רזי, באתר שיקגו טריביון, 18 בפברואר 1997
| נבחרת ארצות הברית – אליפות העולם בכדורסל 1990 (מדליית ארד) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 ד. סמית' •  5 רנדל •  6 מייברי •  7 ויליאמס •  8 כ. סמית' •  9 אנדרסון •  10 סטית' •   11 דיי •  12 גאטלינג • 13 לייטנר •  14 אוונס • 15 מורנינג • מאמן: ששבסקי |  1  •  2  •  3  •  4 ד. סמית' •  5 רנדל •  6 מייברי •  7 ויליאמס •  8 כ. סמית' •  9 אנדרסון •  10 סטית' •   11 דיי •  12 גאטלינג • 13 לייטנר •  14 אוונס • 15 מורנינג • מאמן: ששבסקי | ארצות הברית |
לוחמה כימית

לוחמה כימית (באנגלית: Chemical warfare; בראשי תיבות: CW) היא שימוש בתכונות הרעילות של כימיקלים כנשק. סוג זה של לוחמה נבדל מלוחמה גרעינית, לוחמה ביולוגית ולוחמה רדיולוגית, המרכיבים יחד את CBRN, ראשי התיבות של גרעיני, ביולוגי וכימי (לוחמה או נשק), כולם נחשבים "כלי נשק להשמדה המונית". אף אחד מאלה אינו נופל תחת המונח כלי נשק קונבנציונליים. בתיאוריה, עם ציוד מגן מתאים, אימונים ואמצעי טיהור, ניתן להתגבר על ההשפעות העיקריות של כלי נשק כימיים. בפועל, הם ממשיכים לגרום לסבל רב, כיוון שרוב הקורבנות הם חסרי הגנה.
השימוש בנשק כימי אסור על פי החוק ההומניטארי הבינלאומי המקובל, אך למדינות רבות יש מלאי עצום של מאגרי נשק כימיים לקראת שימוש בזמן המלחמה.