stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'פלין (סרט)

| --- | --- |

כרזת תקליטור הסרט צ'פלין
 מבוסס על:  "האוטוביוגרפיה שלי", של צ'ארלס צ'פלין, "צ'פלין, חייו ויצירתו" של דייוויד רובינסון
 בימוי:  ריצ'רד אטנבורו 
 הופק בידי:  ריצ'רד אטנבורו, מריו קאסר 
 תסריט:  ויליאם בויד, ויליאם גולדמן, בריאן פורבס, צ'ארלי צ'פלין 
 עריכה:  אן קוטס 
 שחקנים ראשיים:  רוברט דאוני ג'וניור ג'רלדין צ'פלין  אנתוני הופקינס פול ריס דן אקרויד ג'ון ת'או דיאן ליין קווין קליין מילה יובוביץ' ג'יימס וודס
 מוזיקה:  ג'ון בארי, José Padilla 
 צילום:  סוון ניקוויסט 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Carolco Pictures, Canal+ 
 חברה מפיצה:  סרטי טריסטאר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 בדצמבר 1992
 משך הקרנה:  143 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט שמבוסס על ספרים, דרמה, סרט דרמה, דרמה קומית, קומדיה טראגית 
 תקציב:  31,000,000‏$
 הכנסות:  9,500,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   chaplin
 פרסים:  פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר
 דף הסרט ב־IMDb
 
צ'פלין (באנגלית: Chaplin) הוא סרט ביוגרפי מסוגת דרמה קומית משנת 1992 על חייו של צ'ארלי צ'פלין בבימויו של ריצ'רד אטנבורו ובכיכובו של רוברט דאוני ג'וניור.
היסטוריה

התסריט מבוסס על האוטוביוגרפיה של צ'פלין. עלילת הסרט מתחילה כאשר צ'פלין בערוב ימיו, מכתיב את הביוגרפיה שלו לעורך ג'ורג' היידן (אנתוני הופקינס - דמות פיקטיבית) והעלילה נפרשת בפלשבקים.
רוברט דאוני ג'וניור זכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
הסרט התקבל על ידי המבקרים ברגשות מעורבים. משחקו של דאוני ג'וניור התקבל כמוצלח אבל הביקורת הייתה על הסרט בכללותו ששאף להכניס יותר מדי פרטים בביוגרפיה הרחבה של צ'פלין בסרט אחד. הסרט היה לכן כישלון קופתי.
אטנבורו שילב בסרט קטעים מקוריים מסרטיו של צ'פלין כמו "הנער", "זמנים מודרניים", "הדיקטטור הגדול" ועוד.
תקציר העלילה

זכרונותיו של צ'פלין מתחילים בתקופה הקשה שחי בלונדון עם אמו האנה (ג'רלדין צ'פלין) ואחיו החורג סידני. האנה היא זמרת כושלת המתקשה לכלכל את ילדיה. באחת ההופעות זורקים עליה חפצים אבל הילד צ'ארלי עולה על הבמה ומבצע את השיר וזוכה לתשואות. המצב בבית מידרדר וצ'ארלי ואחיו נשלחים לבית מחסה. לאחר שחרורם מידרדת האם והם נאלצים לאשפזה במוסד לחולי נפש.
צ'ארלי מתחיל להופיע בעיקר בתפקיד של שיכור. אחיו המבוגר סידני (פול ריס) מכיר לו את המפיק פרד קרנו (ג'ון ת'או) שמתרשם ממנו ומחתים אותו על חוזה. צ'פלין מתאהב בשחקנית צעירה בשם הטי קלי (מוירה קלי) ומבקש את ידה אך היא מסרבת.
צ'ארלי ואחיו מפליגים עם להקתו של קרנו להופעות בניו יורק. צ'ארלי מצליח ומקבל הזמנה להופיע בסרטיו של המפיק מאק סנט (דן אקרויד). בתחילה הוא מופיע סרטים קצרים ולא מרשים במיוחד אבל לאחר שהוא ממציא את דמות הנווד הוא מתחיל להתפרסם ולביים את סרטיו בעצמו עד מהרה הוא עוזב את סנט ומקים חברת הפקה משלו בעזרת אחיו סידני.
ב-1921 חוזר צ'פלין לאנגליה ומתקבל בכבוד מלכים אבל כשהוא נכנס לבר עם אנשים מדלת העם הוא נתקל בדברי שנאה על התרחקותו מהעם ועל השתמטותו במלחמת העולם הראשונה וחוזר מיד לארצות הברית לשם הוא מביא את אמו הבלתי שפויה ומעניק לה מגורים והשגחה עד סוף חייה.
הוא מקים ביחד עם דאגלס פיירבנקס (קווין קליין) את חברת יונייטד ארטיסטס אך מתעקש עדיין להופיע בסרטים אילמים.
צ'פלין נמשך לנערות ולנשים צעירות. אשתו הראשונה, מילדרד האריס (מילה יובוביץ') הייתה בת 16, השנייה ליטה גריי (דבורה מור) ממנה נולדו לו שני בנים והשלישית הייתה פולט גודארד (דיאן ליין) אתה הופיע בסרט "זמנים מודרניים".
השקפותיו הסוציאליות של צ'פלין עוררו את זעמו של ג'ון אדגר הובר, ראש ה-FBI, והוא התחיל לצבור עליו מידע ותיק עבה על כך שהוא חשוד בקומוניזם.
סידני משתדל לשכנע את צ'ארלי לא להפיק את הסרט "הדיקטטור הגדול" היות שרוב האמריקאים הם בדלנים וזה יכעיס אותם אך צ'ארלי לא משתכנע.
הובר מנסה כל הזמן למרר את חייו של צ'פלין. שחקנית צעירה טוענת שהוא אבי בתה, ואף על פי שבדיקות סוג הדם מראות שאין הוא האב, מארגן הובר משפט ראווה עם תובע ארסי (ג'יימס וודס) שמטיח בצ'פלין שהוא בכלל אורח בארצות הברית. המושבעים קובעים שצ'פלין חייב לשלם דמי מזונות לילדה עד גיל 21.
לבסוף נפגש צ'פלין עם אונה או'ניל (מוירה קלי) הצעירה ממנו ב-40 שנה. הוא מפליג אתה ללונדון להצגת בכורה של "אורות הבמה" אך הם מקבלים מברק שכניסתו בחזרה לארצות הברית אסורה.
כעבור שנים מקבל צ'פלין בשווייץ מכתב מהאקדמיה האמריקאית לקולנוע להגיע לארצות הברית ולקבל פרס על מפעל חיים. הוא מסרב אך אונה משכנעת אותו.
הסרט מסתיים כשצ'פלין יושב על כסא גלגלים בחושך בשולי הבמה לפני שהוא ניגש לקבל את הפרס וברקע מוקרנים קטעים ממיטב סרטיו לקול תשואות הקהל.
קארל טאוסיג

| --- | --- |

 לידה:  4 בנובמבר 1841 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  17 ביולי 1871 (בגיל 29) לייפציג, הקיסרות הגרמנית 
 שם לידה:  Karol Tausig 
 מוקד פעילות:  פולין הקונגרסאית 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  פולנית, אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חתימה:  
 
אבן מצבתוו של טאוסיג בברלין, ובו חרוטים דברי הספד שחיבר ריכארד ואגנר
קרל טאוסיג (בגרמנית: Carl Tausig;‏ 4 בנובמבר 1841 - 14 ביולי 1871) היה פסנתרן יהודי פולני, מלחין ומורה למוזיקה. היה תלמידו של פרנץ ליסט ובמהלך חייו הקצרים מאוד ליווה את ריכרד וגנר. טאוסיג נודע בעיקר בזכות העיבודים שלו ליצירות לפסנתר של מלחינים מפורסמים רבים.
קורות חיים

טאוסיג נולד למשפחה יהודית בוורשה. קיבל את ההכשרה המוזיקלית הראשונה שלו מאביו, המלחין ותלמידו של זיגיסמונד תאלברג אלויס טי טאוסיג (1820-1885). בגיל 14 נסע לויימאר כדי לרכוש השכלה מוזיקלית אצל פרנץ ליסט, והפך במהרה לתלמידו האהוב.
טאוסיג ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 1858 בקונצרט בברלין בניצוחו של הנס פון בילו, ולאחר מכן יצא לסיור קונצרטים ברחבי גרמניה, שנמשך שנתיים. מבקרים אחדים העריצו את הכישורים הטכניים, שהפגין בנגינה על פסנתר, בעוד אחרים מצאו את נגינתו רועשת ושתלטנית. מבין המבקרים  היו שהתייחסו בסלחנות לנגינה ה"אקסצנטרית-ליסטיאנית" שלו, וסברו שזו תשתפר עם התבגרותו. בגיל 16 פגש בציריך את ריכארד ואגנר, והפך לחסידו המסור. ואגנר, שהביע עמדה אנטישמית בוטה במאמרו היהדות במוזיקה, התיידד עם טאוסיג על אף מוצאו היהודי, והציג אותו לפני מעריציו. בשנת 2013 יצא הסרט "היהודים של ואגנר", שעוסק בין היתר ביחסים המורכבים בין השניים. טאוסיג הכיר לוואגנר את עמיתו המשורר פטר קורנליוס, חסיד נוסף של המלחין.
מוצאו היהודי של טאוסיג מוזכר במכתב ששלח המלחין הגרמני הנחשב לליברלי יותר, היינריך מארשנר, שבו מכונה טאוסיג "היהודי הקטן".
לאחר שהות קצרה בדרזדן בשנת 1862, נסע טאוסיג לווינה, שם לא זכה להכרה. בווינה ב-17 אפריל 1864, ביצע לראשונה יחד עם ברהמס את הסונאטה הגדולה של ברהמס לשני פסנתרים. טאוסיג העריץ את ברהמס והתיידד עמו. בשנת 1865 נישא לסראפין פון וראבליי (Seraphine von Vrabely) והתיישב בברלין, שם פתח באותה שנה בית ספר ללימודים גבוהים בפסנתר. בתחילת 1871 תמך ב"פסטשפילהאוס" של ואגנר, והקים יחד עם תלמידה שלו, הרוזנת מארי שלייניץ, ארגון חסות לפסטיבל ביירוית. ואגנר שיבח אותו על שהרים "תרומה יוצאת דופן ועל האנרגיה הנפלאה" שלו.
זמן קצר לפני מותו ערך טאוסיג כמה סיבובי הופעות בגרמניה וברוסיה, והתקבל בהתלהבות גדולה. טאוסיג מת בלייפציג מטיפוס ב-14 יולי 1871, בגיל 29. נקבר בבית הקברות הפרוטסטנטי "Friedhof III der Jerusalems- und Neuen Kirchengemeinde".
יצירותיו

תפוקתו של טאוסיג כמלחין קטנה וכיום ממעטים לעסוק בה. לצד יצירות מקוריות לגמרי, עיבד לפסנתר יצירות של מלחינים רבים וכתב מספר יצירות פדגוגיות לצורכי הוראה ותרגול.
מה שנותר מיצירתו של טאוסיג נועד לפסנתר בלבד. חלק מן היצירות שלא יצאו לאור מופיעות ברשימה. יצירות אחרות שלא יצאו לאור או אבדו עם השנים אינן מופיעות ברשימה. אלה כוללות עיבוד לאטיוד אופוס 25 מס' 2 של שופן וחיבורים תזמורתיים (קונצ'רטו לפסנתר וגרסה תזמורתית של "אוניית הרפאים" (Das Geisterschiff).
מבין יצירותיו המקוריות של טאוסיג ועיבודיו הרבים ליצירות קלאסיות ראויים לציון החיבורים הבאים: שני אטיודים קונצרטיים, המחליפים תעתיקים מוקדמים לפסנתר לבלדה הסימפונית שלו "אוניית הרפאים"; נעימות צוענים הונגריות, חיבור לפסנתר; "ערביות וינאיות חדשות"; תרגילי אצבעות ברמה גבוהה; מבחר תרגילים מתוך "גראדוס אד פרנסום" של קלמנטי; תעתיק לטוקטה ופוגה של באך ברה מינור, רי"ב 565; ותעתיקים ל"הזמנה למחול" של ובר ולשש רביעיות מיתרים של בטהובן; עיבודים למארש הצבאי מס' 1 ברה מז'ור של שוברט וליצירות של וגנר - אמני השירה מנירנברג, "דהרת הוולקירות" ושיר האהבה של זיגמונד.
יצירותיו > יצירות מקוריות

אימפרומפטו, אופוס 1a
שני אטיודים קונצרטיים, אופוס 1b
"אוניית הרפאים" (בלדה), אופוס 1c
מבוא וטרנטלה, אופוס 2a
"ל'אספרנסה" (נוקטורן מגוון) אופוס 3
"חלומות בהקיץ" אופוס 5
"הנחל", אופוס 6a
עשרה פרלודים
נעימות צוענים הונגריות
ואלס קפריס (פורסם כמס' 4 ו-5 על פי עיבודים של יוהאן שטראוס המצוינים בהמשך
יצירותיו > תעתיקים

כמה מן היצירות הללו נשארו לא-גמורות; במידת האפשר, ניתנו להלן פרטים על מצב כתב היד.
י. ס. באך: (6) פרלודים כוראליים (רי"ב 1098, 614, 622, 656, ???, 648). לפי אתר IMSLP:
BWV 680, 614, 622, 656, 737, 648.
באך: פרלודיום, פוגה ואלגרו, רי"ב 998
באך: טוקאטה ופוגה ברה מינור, רי"ב 565
בטהובן: שישה פרקים מתוך רביעיות מיתרים:
No.1 - Adagio from Op.59, No.1
No.2 - Scherzo from Op.59, No.2
No.3 - Andante from Op.59, No.3
No.4 - Cavatina from Op.130
No.5 - Presto from Op.131
No.6 - Scherzo from Op.135
ברליוז: "מקהלת גמדים ומחול סילפידים"
שופן: קונצ'רטו לפסנתר מס' 1 במי מינור
ליסט: "הפרלודים" (בהוצאת אדיציו מוזיקה בודפשט)
?ליסט: "טאסו" (8) (גמורה בעיקרה, רק ארבע התיבות האחרונות לא נגמרו) (הושלמה והוצאה לאור על ידי הוצאת בליזאריוס)
ליסט: "המלט" (*) (לא יצאה לאור)
ליסט: "אורפיאוס" (*) (ללא סימני פיסוק, דינמיקה או טמפו) (לא יצאה לאור)
ליסט: "האידיאלים" (25 התיבות האחרונות לא הושלמו) (לא יצאה לאור)
ליסט: "הונגריה" (13 התיבות האחרונות לא הושלמו) (לא יצאה לאור)
ליסט: "Ce qu'on entend sur la montagne" (לא יצאה לאור)
ליסט: "Heroïde funèbre" (ללא סימני פיסוק, דינמיקה או טמפו) (לא יצאה לאור)
ליסט: "סימפוניית פאוסט" (גרטכן לא גמורה, השאר גמור ברובו) (לא יצאה לאור)
ליסט: "סימפוניית דנטה) (לא יצאה לאור)
מוניושקו: "Reminiscences de Halka"
סקרלטי: חמש סונאטות:
No.1 - g minor, K.12
No.2 - g minor, K.426
No.3 - f minor, K.519
No.4 - Pastorale in E major, K.9 (orig. in D minor)
No.5 - Capriccio in E major, K.20
שוברט: אנדנטינו ווריאציות, אופוס 84, מס' 1
שוברט: מרש צבאי, אופוס 51, מס' 1
שוברט: פולונז, אופוב 75, מס' 3
שוברט: רונדו, אופוס 84, מס' 2
שומאן: "המבריח" = Contrabandista (The Smuggler)
יוהאן שטראוס הבן: Nouvelles soirées de Vienne (ואלסים-קפריסים מס' 1-3)
וגנר: "אמני השירה מנירנברג" (עיבוד לפסנתר סולו, ארבע ידיים)
וגנר: מארש הקיסר
וגנר: "הרהורים מתוך אמני השירה מנירנברג"
וגנר: שלוש פאראפרזות על טריסטן ואיזולדה
וגנר: שני תעתיקים מתוך הוולקירה
ובר: "הזמנה למחול"
טאוסיג נחשב לאחד משלושת הפסנתרנים הגדולים של המאה התשע עשרה, לצד פרנץ ליסט ואנטון רובינשטיין.
הערות שוליים

↑  אילן ורשאו, "היהודים של ואגנר", גרמניה-ארצות הברית, 2013, 55 דק'
↑  How did it originally sound?
↑  ריכרד וגנר, "Gesammelte Schriften" ix. 385
↑  Dannreuther, New Grove (2001), 25:126.
↑  באנציקלופדיה היהודית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297430405171  PLWABN: 9810564705105606  BIBSYS: 5029789  BNE: XX1023064  BnF: cb13900304b (data)  CiNii: DA09686840  GND: 119317826  ICCU: LO1V135001  ISNI: 0000 0001 0867 5078  LCCN: no88000304  LNB: 000050897  MusicBrainz: 522580de-99ec-420d-80c4-ab85ec76e687  NKC: xx0033958  NLA: 35376880  NLG: 214264  NSK: 000080959  NTA: 097390534  RERO: 02-A003889466  SNAC: w6x35rww  SUDOC: 157650766  Trove: 931128  VcBA: 495/361760  VIAF: 7575608   WorldCat (עם VIAF): 7575608 
אטיוד קונצרטי לפסנתר, אופוס 1
פרודואה רוסה

| --- | --- |

פרודואה רוסה
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Perodua (אנ') (שם רשמי: Perusahaan Otomobil Kedua Sendirian Berhad)
 שנות ייצור:  1996–2007
 הרכבה:  מלזיה מלזיה
 אורך:  3,880 מ"מ
 רוחב:  1,560 מ"מ
 גובה:  1,845 מ"מ
 משקל:  945-1,145 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,080 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 16 שסתומים, 1,296 סמ"ק המפיק 73 כ"ס ב-6,000 סל"ד  4 צילינדרים, בטור, 16 שסתומים, 1,590 סמ"ק המפיק 82 כ"ס ב-6,000 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  133 קמ"ש (מנוע 1,296 סמ"ק)  143 קמ"ש (מנוע 1,590 סמ"ק)
פרודואה רוסה (באנגלית: Perodua Rusa) הוא מיניוואן מתוצרת יצרנית הרכב המלזית פרודואה (Perodua) אשר יוצר בין השנים 1996–2007.
תצורות

מסחרית, 2 מושבים.
מיניוואן, 5 מושבים, 7 מושבים.
תצורות > דגמים

"CX" - משקל 935 ק"ג.
"EX" - משקל 1,140 ק"ג.
"GX" - משקל 1,145 ק"ג.
פרודואה רוסה

דגמי "פרודואה רוסה" מבוססים על דגם: "Daihatsu Hijet" (אנ').
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
מנוע קירור מים.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
5 דלתות (דלתות אחוריות - דלתות הזזה).
קיבולת מכל דלק - 47 ליטר.
בלמים: בלמים קדמיים: דיסקים קשיחים, בלמים אחוריים: תוף מוביל ונגרר.
מתליים: חזית - תמוכת מקפרסון (MacPherson Strut) עם בולמי זעזועים טלסקופיים כפולים, חלק אחורי - סרן קשיח עם קפיץ עלה אליפטי למחצה ובולמי זעזועים טלסקופיים.
רדיוס סיבוב מינימלי - 4.2 מטר.
צמיגים: 175/70R13 (דגם מנוע 1.3 ליטר), 185/70R14 (דגם מנוע 1.6 ליטר).
תאוצה בין 0–90 קמ"ש היא 12.7 שניות (דגם מנוע 1.3 ליטר).
תאוצה בין 0–90 קמ"ש היא 13.2 שניות (דגם מנוע 1.6 ליטר).
דגמי "פרודואה רוסה" משרתים כניידות משטרה במשטרת מלזיה, ובשרות מכבי האש המלזים.
תמונות

"פרודואה רוסה"
"פרודואה רוסה"
"פרודואה רוסה"
ראו גם

פרודואה באזה
פרודואה קליסה
פרודואה אלזה (אנ')
הערות שוליים

↑  "פרודואה רוסה" - מפרט web.archive.org/web/20031125160105
↑  "פרודואה רוסה" motortrader.com.my/cars/PERODUA/RUSA
קו ירוק עם עיניים ירוקות

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  דוד ריב
 תאריך יצירה:  1987
 טכניקה וחומרים:  אקריליק על בד
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מוזיאון תל אביב לאמנות
"קו ירוק עם עיניים ירוקות" (1987) הוא שמו של ציור מאת האמן הישראלי דוד ריב. הציור משקף את העניין הגובר של האמנות הישראלית בסוגיות הפוליטיות שעלו סביב האינתיפדה הראשונה. הציור נמצא באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות וניתן למוזיאון כתרומה על ידי האמן.
הקומפוזיציה של הציור מחולקת לשני חלקים. באחד מתוארת העיר תל אביב כדימוי של גורדי שחקים על חוף הים. מעל השמיים הכחולים משורטטים סימני X המשמשים לעיתים כסימן ויזואלי של פגיעות בזמן מלחמה. בחלקו השני של הציור מתוארים שלושה ילדים או נערים. אחד מהם מתואר כרעול פנים, כשאת פניו מכסה כאפייה. בחלק זה של היצירה מופיעים סימנים של עין בצבע ירוק, כמעין דגם (פטרן) חוזר ודקורטיבי.
לצידם של הדמויות, על הגבול של חלקה השני של היצירה מתוארת מפה סכמטית של ישראל כ"קו ירוק", הוא קו שביתת-הנשק של מדינת ישראל עם מצרים, עם ירדן, עם סוריה ועם לבנון ושימש כגבולה של המדינה עד לפריצת מלחמת ששת הימים בשנת 1967.
חלוקת הבד לשני החלקים מעצימה את העימות בין שני הדימויים. החלוקה אף מודגשת מבחינה צבעונית. בעוד הצד ה"ישראלי" מתואר בצבעים כחולים-לבנים, הרי בצד ה"פלסטיני" מודגשים צבעי השחור, האדום, הלבן והירוק של דגל פלסטין, שהיה ידוע אז כדגלו של ארגון אש"ף.
קבר איתמר בן אהרן הכהן

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תאריך הילולה:  פוקדים את הקבר א' באב
 עיר:  עוורתא
 קואורדינטות:  32°09′44″N 35°17′13″E﻿ / ﻿32.162226°N 35.286887°E﻿ / 32.162226; 35.286887
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) קבר איתמר בן אהרן הכהן(למפת צפון השומרון רגילה) קבר איתמר בן אהרן הכהן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קבר איתמר בן אהרן הכהן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קבר איתמר בן אהרן הכהן
 
חסידים ב"קבר איתמר"
הקברים המיוחסים לאלעזר ולפינחס, תמונה מראשית המאה ה-20
קבר איתמר בן אהרן הכהן הוא מבנה הנמצא בעוורתא. מסורת יהודית מצביעה על המקום כקברו של איתמר בן אהרן הכהן.
קבר איתמר הכהן

על פי מסורת יהודית, נקבר איתמר ליד גבעת פינחס, דרומית לשכם. סמוך לגבעה נוסד היישוב איתמר המנציח את שמו.
בשנים האחרונות נבנה על-גבי ציון הקבר מסגד המשמש את תושבי עוורתא. רבים פוקדים את הקבר ביום ההילולה של אהרן הכהן שחל בא' באב, תחת אבטחת כוחות צבא.
העדות הראשונה על מיקום הקבר נמסרה על ידי רבי יעקב השליח שביקר בארץ בסביבות שנת 1235 לספירת הנוצרים (למעלה מ-2,500 שנה אחרי זמן מותו המשוער של איתמר):
משכם עולים למקום שקורין עוורתא ושם שני הרים זה כנגד זה והדרך באמצע מקום מישור וכפר עוורתא לשמאל העולה לירושלם ושם קיברו של איתמר הכהן, והוא מקום נאה מאוד.
אשתורי הפרחי כתב בספרו כפתור ופרח  בראשית המאה ה-14 כי הגיע לעוורתא, אשר שם קבורים אלעזר ואיתמר ופינחס ושבעים הזקנים.
ב-1838 ביקר בקברים אליעזר הלוי, והוא כתב תיאור מפורט של האתר.
סבותי ממנו אל קברי פינחס, אלעזר ואיתמר, אשר בכפר אווארטאה, רחוק כשתי שעות משכם. הקברים האלה עומדים על מכונם בנוים בגאוה, והמקום נעים, עד כי קשתה עלי מאד למוש ממנו. השומרונים המה המקימים את הקברים על כנם, ולא יחוסו על ההוצאה הרבה ביד הגדר החזקה עליהם; כי כאשר קבל אברהים־פחה את השלטון על סוריא ועל ארץ־ישראל, נחשבו השומרונים לו לעובדי אלילים, אשר לא אבה לתת להם ניר בארצו, ותהי להם עת צרה, אשר כמוה לא נהיתה, בדעתם כי צפוים הם לאבדון, לולא מהר איש גדול מעדתם אל הפחה ויוכח לו, כי הם המה הישראלים האמתיים, עד אשר צלחה לו להטות את לב הפחה להחיותם ולקיימם על אדמתם. ובעת צרה הזאת נדרו לפאר את קברי הקדושים האלה בכל פאר, אבל גם הערביאים כבדו את הקברים האלה בכל כבוד, ולפעמים תשקדנה גם נשי המושלמנים להאיר את הקברים בשמנן אם יחסר להן פרי־בטן. על קבר איתמר חרות כדברים האלה: “בשם הויה הגדול עמד זה איתמיד האיש בעל הטוב אברהם בן”, ויתר הכתב היה ממוחה בסיד, עד כי לא יכולתי להוציא ממנו בלתי אם את פרט השנה הרשום בלשון ערבית. אין מספר להטעיות אשר בכתבת זו: השם “הויה הגדול” היא העתקה מוטעה מלשון הערביים, האומרים: אל אכביר (אל כביר), כי השם הויה לא יקבל בעברית כל תואר; “עמד זה” צריך להיות העמיד, “אקונן” צ“ל הכהן, אבל השומרונים השמיטו את הה”א מאת השפה העבריה, כאשר אמר עליהם המושל הקדמוני: “אין להם ה' מן אברהם ואין להם הוד, ואין להם ה' מן יצחק ואין להם חסד, ואין להם ע' מן יעקב ואין להם ענוה”; ובמקום האותיות האלה כותבים א', ובזה הדבר מודים שאינם מזרע ישראל, כי אין להאנשים האלה מדת הענוה, ורוח הגאוה מרחפת על פני כולם.
ראו גם

קבר אלעזר בן אהרן הכהן
גבעת פינחס
הערות שוליים

↑  מאות בקברי בניו של אהרן הכהן בעוורתא, באתר ערוץ 7
↑  נדפס בתוך יהודה דוד איזנשטין, אוצר מסעות, עמ' 66, באתר היברובוקס
↑  המקור: ספר כפתור ופרח, פרק י"א: גבולות הארץ, בהוצאת המכון ללימודי מצוות הארץ ע"ש הב"ר חיים קהן ז"ל, שעל ידי בית המדרש להלכה בהתיישבות, ירושלים, תשנ"ז, עמוד קי"ד.
↑  מובא במרדכי אהרן גינצבורג, "השומרונים (על פי מכתבי המסע של הד"ר אלעזר הלוי)" בפרויקט בן-יהודה
| אתרים בשומרון |
| --- | --- | --- |
| צפון השומרון | תל דותן • עמק דותן • קסטלום בליסימום • יער ריחן • מצפה שלפים - עמק דותן • שומרון • יער שקד |  |
| מרכז השומרון | בריכת ישמעאל • עין מח'נה (מעיין עמשא) • האלות האטלנטיות • מצפה יוסף • מצפה הדר • מצפור רבבה • שכם הקדומה • קבר יוסף • הר גריזים • מוזיאון השומרונים • מקדש השומרונים בהר גריזים • יקב הר ברכה • הר עיבל • מזבח הר עיבל • באר יעקב (שכם) • עין כפיר • עיינות בידאן • הר כביר •  בור הציפורים • סבסטיה • גבעת פינחס • קברי אלעזר ואיתמר • אלוני יצהר • קבר השייח' סלמאן אל-פארסי |  |
| מערב השומרון | המרפסת של המדינה • נחל קנה • גתות ברקן • דיר קלעה • פארק הצנירים • חורבת כורכוש • חורבת דיר סמען • חורבת צרידה |  |
| מזרח השומרון | מצפה שלושת הימים • מצפה מתן • תל חייא • שמורת נבי נון • חורבת עורמה • בריכת אירוס השומרון • מצפה אילן (אלון מורה) • מצפה בניו • בוסתן שלמה • טנא א-תחתא |  |
| דרום השומרון | קבר יהושע בן נון • קבר כלב בן יפונה • מעיין אייל • ח'ירבת סמארה • יקב טורא |  |
| קברי צדיקים בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| ירושלים | קבר דוד המלך • קבר שמעון הצדיק • קברי הסנהדרין • בית הקברות היהודי בהר הזיתים • קברים נוספים |  |
| יהודה | מערת המכפלה • קבר רחל • קבר ישי ורות • קבר אבנר בן נר • קבר עתניאל בן קנז • בית העלמין היהודי העתיק בחברון |  |
| שומרון | קבר יוסף • קבר איתמר בן אהרן הכהן • קבר אלעזר בן אהרן הכהן • גבעת פינחס • קבר יהושע בן נון • קבר כלב בן יפונה |  |
| הגליל | קבר רבי שמעון בר יוחאי • קבר יונתן בן עוזיאל • קבר רבי יהודה הנשיא • קברי מרדכי ואסתר • בית הקברות היהודי העתיק בצפת • מערת שם ועבר • מערת הלל • קברים נוספים |  |
| טבריה | קבר רבי מאיר בעל הנס • קבר הרמב"ם • קבר רחל אשת רבי עקיבא • קבר האמהות • קברים נוספים |  |
| חיפה | קבר אבדימי דמן חיפה • בית העלמין היהודי הישן של חיפה |  |
| קברים נוספים | נבי רובין • נבי ימין • קבר שמואל הנביא • קבר הבאבא סאלי |  |
קארצ'ב

קארצ'ב (בפולנית: Karczew; ביידיש: קארטשעוו) היא עיירה במחוז אוטבוצק שבפרובינציית מזוביה בפולין, מדרום מזרח לוורשה וממזרח לוויסלה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

קארצ'ב נזכרת מהמאה ה-16, עת הייתה בבעלות משפחת האצולה קארצ'בסקי, ובשנת 1548 הוענקו לה זכויות עיר, והיתרים לקיום ירידים שבועיים ושנתיים. בשנת 1757 אושרו זכויות אלה מחדש.
יהודי קארצ'ב

יהודים החלו להתיישב בקארצ'ב בראשית המאה ה-16. בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,025 יהודים. בשנת 1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, פרעו ביהודי העיירה חיילי הצבא הכחול. בין מלחמות העולם התגוררו בעיירה כ-830 יהודים, שהיוו כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. בשנות השלושים של המאה ה-20 התגברו ההתנכלויות האנטישמיות בעיירה, שבאו לידי ביטוי בחרם על עסקי היהודים בה, ואף ברצח של קשיש יהודי.
באמצע ספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה מפרכות במחנה עבודה שהוקם בסמוך לעיירה. בדצמבר 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אשר שעריו ננעלו לאחר זמן קצר. כתוצאה מרעב וממגפות, מתו רבים מיושבי הגטו, ובינואר 1941 חוסל הגטו, עם העברת כל יושביו לגטו ורשה.
קבוצה מיהודי גטו קארצ'ב, בראשות משה גונטרסקי, הצליחה להימלט ממנו לפני האקציה, והתארגנה ליחידת פרטיזנים. כל חברי הקבוצה נרצחו בידי פרטיזנים פולנים מהארמייה קריובה.
אנדרטה לזכר קורבנות קארצ'ב בשער בית הקברות היהודי שלה.
קונהדייש

קוּנְהֶדְיֶיש (בהונגרית: Kunhegyes) היא עיירה בת 7,500 תושבים באזור המישור הגדול הצפוני בהונגריה, במחוז יאס-נאגיקון-סולנוק ומקום הולדתו של המתמטיקאי ההונגרי-יהודי גאבור סגה שפרסם 141 מאמרים מדעיים ו-7 ספרים. עם עבודתו על הפולינומים האורטוגונאליים הניח את היסודות לתורת הפונקציות הקונסטרוקטיבית וכן מקום הולדתו גם של הסופר אנדרה קאדאר (מקודם: שוורץ) מהדור הראשון של כותבי כתב העת הספרותי ניוגט שנרצח בשואה במחנה ההשמדה אושוויץ.
מיקום

העיירה נמצאת בחלק הצפון מערבי של האלפלד המישור ההונגרי הגדול, באזור מרכז נהר הטיסה, כ-160 ק"מ מבודפשט, 15 ק"מ מאגם טיסה (אבאדסלוק), וממושב המחוז העיר סולנוק כ־50 ק"מ. היישובים הסמוכים הם: קונמדראש, אבאדסלוק.
ניתן להגיע אל העיירה בכביש הראשי 34 מכיוון טיספירד. ניתן להגיע אליה גם מאבאדסלוק בדרך משנית. תחבורה ציבורית באמצעות אוטובוסי וולאנבוס. בנוסף ליישובים הסמוכים, נגישים ישירות הערים אגר, סולונוק, יאסברן, דברצן, בקשצ'בה, ג'נג'ש, טיספירד ומישקולץ.
היסטוריה

היישוב נקרא לראשונה Hegyesegyháza על ידי קארוי הראשון, מלך הונגריה באיגרת שלו מוואץ ב-8 בנובמבר 1311. משנת 1552 נקרא הכפר אחר כך עיירה כבר בשם הנוכחי.
במלחמת העולם הראשונה לחמו תושבי העיירה כמעט בכל חזית. מבין החיילים 373 נהרגו ו -676 נפלו בשבי. במהלך המלחמה שימש בניין חוג הקריאה כבית חולים לפצועים.
ב־9 באוקטובר 1944 הצבא האדום הסובייטי כבש את העיירה, במסגרת מתקפת הנגד המשוריינת הגרמנית שכשלה. בחלק הפנימי של העיירה לא התרחשה לחימה ולכן לא היו נזקים מיוחדים למבנים. מלחמת העולם השנייה גבתה כ -400 קורבנות מהיישוב, ביניהם יהודים רבים שנשלחו למחנות ההשמדה.
אתרים בעלי חשיבות

הכנסייה הרפורמית השנייה בגודלה במדינה: היא נבנתה בין 1827 ל -1948 בסגנון הקלאסי, על בסיס תוכניותיו של יוזף הילד. כנסיית האולם בעלת שני המגדלים, בעלת שלוש ספינות, קיבולת של כ-4000 איש.
פסל סנט אישטוואן: יצירת פאל צופ בשנת 2000 .
אנדרטה לקדושי המאה ה -20: יצירתו של לאיוש ג'ורפי (1993)
בית המלח: נבנה בשנת 1739 בסגנון בארוק . זה כרגע בית של ספריית העיר.
פסל חזה פרנץ ז'יגמונד: יצירתו של לאיוש פאפי.
פסל חזה של גאבור סגה: יצירתו של לאיוש ג'ורפי.
צלב טריאנון.
בניין העירייה: נבנה בשנת 1878, בסגנון אקלקטי, על בסיס תוכניותיו של ג'אנום פום.
הכנסייה הרומית-קתולית (השילוש הקדוש): נבנתה בין 1830 ל־36, בסגנון קלאסיציסטי, על בסיס תוכניותיו של פרנץ הומאיושי.
אוסף אתנוגרפי
ילידי המקום

גאבור סגה (בהונגרית: Szegő Gábor, קונהדייש, 20 בינואר 1895 - פאלו אלטו, 7 באוגוסט 1985) היה מתמטיקאי הונגרי-יהודי-אמריקאי, פרופסור באוניברסיטה.
אנדרה קאדאר, מקודם שוורץ (בהונגרית: Kádár Endre; קונהדייש, 9 בדצמבר 1886 – אושוויץ, 1944 נובמבר) היה עיתונאי, סופר יהודי-הונגרי, השתייך לדור הראשון של כתב העת הספרותי החשוב ניוגט.
מידע נוסף

בשנת 2004 עיריית היישוב הזמינה את היהודים שורדי השואה ילידי המקום ליום שלם של טקס הסרת הלוט מאנדרטה לזכר היהודים שנספו.
ראו גם

קהילת יהודי קונהדייש
לקריאה נוספת

קון-מאדאראש בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 487
קון-מאדאראש, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 371–372. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  "Kádár Endre". Magyar Életrajzi Index. נבדק ב-2014-03-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537828805171  LCCN: n94061866  NKC: ge1095950  VIAF: 154924771   WorldCat (עם VIAF): 154924771