stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי ווד
קונצרטי הפרומס

את הרעיון ליצור סדרה של קונצרטי טיילת (פרומנאד), שווד ינצח עליהם, הגה ב-1893 רוברט ניומן, מנהל קווינ'ס הול. המונח קונצרטי טיילת התייחס בדרך כלל לקונצרטים בפארקים של לונדון, שם יכול היה הציבור לשמוע את המוזיקה אגב טיול. מטרתו של ניומן הייתה לחנך את הקהל להאזנה למוזיקה קלאסית, שעד אז היה נהוג לצרוך אותה במנות קטנות, כשהיא משובצת בין מופעים פופולריים אחרים. ווד היה שותף לאידיאל של ניומן וד"ר קת'קארט, רופא מומחה לאף, אוזן וגרון ואדם עשיר, הציע לממן את המיזם, בתנאי שווד יהיה אחראי על כל קונצרט. עוד תנאי שהציג היה, שגובה כוונון הכלים, שהיה גבוה באנגליה בחצי טון מן המקובל ביבשת, יורד למנעד הרגיל (A=435 Hz). ב-10 באוגוסט 1895 התקיים קונצרט הטיילת הראשון בקווינ'ס הול.
ווד בחר בפתיחה "ריאנצי" של וגנר לקונצרט הראשון, ובכך הזם את הטענה, שמנצח בריטי לא יוכל לנצח על וגנר. הגרמנים הכתירו את אנגליה של המאה ה-19 בכינוי Das Land ohne Musik, "ארץ ללא מוזיקה", ולא בלי סיבה. בשנים הבאות עתיד הנרי ווד לפעול לשינוי המצב הזה. תוכניות הקונצרטים דבקו בסדר מסוים, עם יצירות וגנר בימי שני ובטהובן בימי שישי. כן הוצגו לקהל הבריטי מלחינים אירופאים שלא הכירו קודם, כמו סיבליוס הפיני ומלחינים מן האסכולה הרוסית. בשנת 1912 ניצח ווד על "חמישה קטעים לתזמורת" של שנברג ועודד את התזמורת להתמודד בחזרה עם החומר הלא-מוכר, "זה עוד שום דבר בהשוואה למה שתידרשו לנגן בעוד 25 שנים." כמו כן, הנרי ווד גם ביצע את הופעת הבכורה הראשונה בבריטניה של הסימפוניה הרביעית של המלחין היהודי- גרמני: גוסטב מאהלר במסגרת ההופעות בפרומס.
עד 1941 נשאר ווד האחראי היחיד לקונצרטי הפרומס (בחריגה או שתיים), ואז חלק את הניצוח עם באזיל קאמרון ובעונה הבאה גם עם אדריאן בולט. ווד הציב את הפרומס במקום מרכזי בחיי המוזיקה בבריטניה והכניס חידושים רבים. הוא לחם בקביעות לשיפור תנאי השכר של הנגנים ובשנת 1911 צירף נשים לתזמורת. בשנת 1904, לנוכח ים של פנים בלתי מוכרים בתזמורת שלו עצמו, ביטל במחי יד את שיטת ממלאי המקום, שאיפשרה לנגנים לשלוח אחרים למלא את מקומם בכל זמן שרצו בכך. במחאה התפטרו ארבעים נגנים בבת אחת והקימו תזמורת משלהם, התזמורת הסימפונית של לונדון.
פעילויות מוזיקליות אחרות

עיקר פרסומו של ווד נבע מקונצרטי הטיילת, אבל הוא היה פעיל בתחומים רבים בחיי המוזיקה. הוא ניצח על קונצרטים רבים בלונדון ובערי השדה והופיע דרך קבע בפסטיבלים בנוריץ' ובשפילד. הוא ניצח על קבוצות חובבים רבות והיה נדיב מאוד בזמן שהקדיש לתזמורת הסטודנטים באקדמיה המולכותית למוזיקה. בהכנותיו לקונצרטים גילה יסודיות וקפדנות ויצר עם הזמן ספרייה גדולה של פרטיטורות, שסימן בתשומת לב בעיפרון צבעוני. זר הנעימות המפורסם שלו, "פנטזיה על שירי ים בריטיים", שהכין לחגיגות המאה לקרב טרפלגר בשנת 1905 תופסת עכשיו מקום כבוד שאין עליו עוררין בלילה האחרון של קונצרטי הטיילת.
התזמורים שלו ליצירות של מלחינים אחרים עוררו לא פעם ביקורת ועל כן, כשעיבד לתזמורת בשנת 1929 את הטוקטה ופוגה ברה מינור של יוהאן סבסטיאן באך, הציג את עבודתו כיצירה של מלחין רוסי בשם פאול קלנובסקי והתזמור זכה להצלחה רבתי. רק כעבור שנים אחדות הודה לבסוף בהלצה הקטנה שחמד לו.
בשנת 1938 ניצח על קונצרט יובל ברויאל אלברט הול. רחמנינוב היה הסולן וווהן ויליאמס כתב לכבוד האירוע את ה"סרנדה למוזיקה", לתזמורת ושישה-עשר סולנים.
ווד נטה להעמיס על עצמו עבודה רבה והמתח החל לתת בו אותותיו בשנותיו האחרונות. הוא מת ב-19 באוגוסט 1944, קצת יותר משבוע אחרי קונצרט היובל של הפרומס; בערב הקונצרט היה חולה מכדי להאזין לשידור הקונצרט ברדיו.
הנרי ווד עוטר בתואר אבירות בשנת 1911; הוא קיבל את מדליית הזהב של האגודה הפילהרמונית המלכותית ב-1921 והתקבל כחבר כבוד באגודה בשנת 1944. שמו נזכר כיום ב"אולם הנרי ווד", לשעבר כנסיית השילוש הקדוש בסאות'וורק, לונדון ומאז 1975 אולם חזרות והקלטות. פסלו במרכז הבמה ב"רויאל אלברט הול" במשך כל עונת הפרומס מדי שנה ומעוטר בזר דפנה בלילה האחרון של הפרומס.
מראי מקום

Cox, David (1980). The Henry Wood Proms. London: BBC. ISBN 0563176970.
Jacobs, Arthur (1994). Henry J. Wood: maker of the Proms. London: Methuen. ISBN 0413693406.
Stanley, Sadie (1980). "Sir Henry (Joseph) Wood". The New Grove Dictionary of Music and Musicians. London: Macmillan. pp. vol. 20. OCLC 123572539.
Wood, Henry J (1938). My Life of Music. London: Gollancz. OCLC 30533927.
דייוויד קוקס, "הפרומס של הנרי ווד", לונדון, BBC, 1980
סיידי סטנלי, "הנרי ווד" ב, מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים", כרך 20, לונדון, מקמילן, 1980
הנרי ווד, "חיי המוזיקה שלי", לונדון, גולאנץ, 1938
הערות שוליים

↑  Of Music and Musicians, הניו יורק טיימס, January 1904. Quote: "That he must have been something of an infant prodigy can be believed when it is known that at the age of ten, he was deputy organist of St. Mary's, Aldermanbury."
↑  Ray Westlake, Remembering The Great War, War Memorials.
↑  Names make news, Time Magazine, volume XXIV, issue no. 12, 17 Sep 1934.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463212005171  PLWABN: 9810697246905606  BNE: XX1486812  BnF: cb13927792n (data)  CANTIC: a10741318  CiNii: DA09846936  GND: 118807854  ICCU: PUVV230142  ISNI: 0000 0001 0878 5744  LCCN: n50016037  MusicBrainz: 9c1a1171-1c95-472e-bb1f-9da89d19ea4a  NKC: xx0032531  NLA: 35813628  NLG: 122697  NTA: 072702397  SNAC: w61j9nd9  SUDOC: 080493734  Trove: 1099509  VIAF: 22330222   WorldCat (עם VIAF): 22330222 
פסלו של הנרי ווד. זה הפסל המוצב לפני העוגב ברויאל אלברט הול בתקופת הפרומס, וכאן הוא נראה במיקומו הרגיל, בדיוק הול, האקדמיה המלכותית למוזיקה, לונדון
בלמונט (מצודה)

| --- | --- |

 היסטוריה
 נבנה:  1140–1160
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  הר צובה, הרי ירושלים
 קואורדינטות:  31°47′05″N 35°07′34″E﻿ / ﻿31.784861111111°N 35.126°E﻿ / 31.784861111111; 35.126
  (למפת ירושלים מוגדלת) בלמונט(למפת ירושלים רגילה) בלמונט(למפת הרי ירושלים רגילה) בלמונט(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בלמונט he
 
הר צובה ועליו שרידי הכפר סובא ומצודת בלמונט ומאחוריו קיבוץ צובה
מראה מצודת בלמונט
בלמונט מדרום
שרידים במצודה
בלמונט (צרפתית Belmont - "הר יפה") הוא שרידי מבצר צלבני היושב בראש תל צובה שנבנה על פי ההערכות בתקופת שלטונו של המלך פולק מאנז'ו בין השנים 1140–1160.
היסטוריה

תל צובה השוכן בתחומי קיבוץ צובה, הוא תל ארכאולוגי עתיק המזוהה עם היישוב המקראי צובה, הנזכר לראשונה בתנ"ך כציון מקום ישובו של יגאל בן נתן מצובה, אחד מגיבוריו של דוד (שמואל ב', כ"ג, ל"ו). משנת 1986 נערכו בתל צובה חפירות ארכאולוגיות מצומצמות על ידי בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים מהן עולה כי המקום יושב ברציפות החל מתקופת בית ראשון (1000–586 לפנה"ס) ועד התקופה הביזנטית (324–638 לספירה).
היסטוריה > המבצר בתקופה הצלבנית

בתקופה הצלבנית בין השנים 1140–1160 לספירה בנו אבירי המסדר ההוספיטלרים על שרידי היישוב הביזנטי מצודה צלבנית שזכתה לשם בלמונט קרי ההר היפה. המבצר התקיים זמן קצר בלבד שכן לאחר קרב קרני חיטין שנערך בשנת 1187 ובמהלכו הובסו הצלבנים, נכנעו תושבי מבצר בלמונט לכוחותיו של צלאח א-דין, שהורה על הריסת המבצר.
היסטוריה > המבצר לאחר התקופה הצלבני

בתקופה הממלוכית הוקם על שרידי המבצר הצלבני הכפר הערבי סובא. כפר זה המשיך להתקיים גם במהלך התקופה העות'מאנית, דבר זה ידוע מתעודת מיסוי עות'מאנית, על פי המוכסים חיו בכפר כששים משפחות מוסלמיות וכ-7 משפחות נוצריות, שגידלו זיתים, גפן, חיטה ושעורה. בשנת 1834, בימי מרד האפנדים, ברחו לכפר צובא בני משפחת אבו גוש (על שמם היישוב אבו גוש הסמוך לתל צובה) יחד עם נאמניהם לאחר שמרדו בשלטון מצרים. שליט מצרים אברהים פחה כבש את המקום והרס את המצודה בראש ההר. בתקופת המנדט הבריטי הייתה בתחומי הכפר מצודה קטנה לשמירת הדרך לירושלים. במלחמת העצמאות שימש הכפר (בדומה לכפר ששכן בקסטל הסמוכה) בסיס לכוחות הערבים שניסו לחסום את הדרך שהובילה לירושלים. עד למלחמת העצמאות היה במקום הכפר הערבי צוּבַא שנכבש ב-13 ביולי 1948 על ידי חטיבת הראל של הפלמ"ח במסגרת מבצע דני. קיבוץ צובה, שנוסד בחודש אוקטובר 1948, הוקם ממערב לתל.
שרידים ארכאולוגיים

במקום ניתן לראות כיום את שרידי הכפר הערבי החרב צובא, את שרידי המבצר הצלבני בלמונט, הכוללים חומה חיצונית הבנויה מאבני גזית, שהונחו על בסיס משופע חצוב בסלע, לחומות הצלבניות יש שמונה צלעות ואורכן 215 מטר. במרכז המבצר שרידי מגדל ובסיסי אמנות שתמכו את הקומה שמעל. זו שימשה, למגורי המפקד וחייליו. בקומת הקרקע יש גם שרידי מחסנים וגת מטויחת. בקיר המבנה הכיפתי הסמוך יש חריתה של סוס (או חמור), באבן אחרת ישנה חריתה צלבנית של צמח תלתני הפוך. המבצר מוקף בחפיר, כמו כן ישנה חומה פנימית עם מספר שערים, מנהרת מילוט, כנסייה, ובורות מים. מסביב לתל שרידים חקלאיים רבים, ובעיקר טרסות, מערכות מים וגיתות. עוד מצויים באזור קברים מימי בית ראשון.
לקריאה נוספת

דניס פרינגל, מצודת בלמונט (צובה) , חדשות ארכאולוגיות פ"ט, (1987), עמ' 42–43
Denys Pringle, Belmont Castle (Suba),in: The New Encyclopedia of Archaeological Excavations in the Holy Land, ed. E. Stern, vol. 5: Supplementary Volume, ed. E. Stern, H. Geva and A. Paris, Jerusalem 2008, pp. 1602–4.
Denys Pringle and R.P. Harper, Belmont Castle: The Excavation of a Crusader Stronghold in the Kingdom of Jerusalem, British Academy Monographs in Archaeology, vol. 10. Oxford (2000)
Denys Pringle,Belmont Castle Excavation Project, Levant 31, (1999), p. 310
Denys Pringle, Suba, in Secular buildings in the Crusader Kingdom of Jerusalem: an archaeological Gazetteer, Cambridge University Press, (1997), p. 96
Denys Pringle and R.P. Harper, Belmont Castle 1987: Second Preliminary Report of Excavations, Levant 21, (1989), pp. 47-61
Denys Pringle and R.P. Harper, Belmont Castle: A Historical Notice and Preliminary Report of Excavations in 1986, Levant 20, (1988),pp. 101–18
Denys Pringle and R.P. Harper, Belmont (Suba) – 1986, Excavations and Surveys in Israel 5, (1986) pp. 12-13
מרי ג'קסון (מהנדסת)

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1921 המפטון, וירג'יניה, ארצות הברית 
 פטירה:  11 בפברואר 2005 (בגיל 83) המפטון, וירג'יניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Mary Winston 
 ענף מדעי:  מתמטיקה, מחקר בחלל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המפטון (1942)  Phoenix High School  Phenix High School 
 מוסדות:  נאס"א (1985)  הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (1951)  מרכז המחקר לנגלי  נאס"א 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של הקונגרס (2019) 
 
מרי ג'קסון, 1980
מרי וינסטון ג'קסון (באנגלית: Mary Winston Jackson; ‏9 באפריל 1921 – 11 בפברואר 2005) הייתה מתמטיקאית, מחשבת, ומהנדסת אווירונאוטיקה אמריקאית בוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (NACA), אשר מאוחר יותר הפכה לנאס"א.
חיים אישיים

מרי ג'קסון הייתה בתם של אלה (לבית סקוט) ופרנק וינסטון. היא גדלה בהמפטון, וירג'יניה, וסיימה שם תיכון בהצטיינות. היא השיגה תואר ראשון במתמטיקה במכון המפטון (אנ') בשנת 1942. ג'קסון הייתה עשרים שנה מנהיגה בצופים. היא צוינה לשבח על סיוע לילדים שחורים בקהילתה ביצירת מיניאטורה של מנהרת רוח.
ג'קסון הייתה נשואה ונולדו לה שני ילדים.
קריירה

לאחר שסיימה את לימודיה במכון המפטון, לימדה ג'קסון בבית ספר במרילנד. ב-1943, היא הפכה מזכירה ומנהלת חשבונות. ב-1951 הצטרפה לוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (NACA), אשר מאוחר יותר הפכה לסוכנות הלאומית לאווירונאוטיקה וחלל (נאס"א). היא החלה את הקריירה שלה שם במחקר מתמטי בתפקיד "מחשבת" (computer), במרכז המחקר לנגלי בעיר הולדתה המפטון, וירג'יניה. לאחר חמש שנים בנאס"א, לאחר נטילת מספר קורסים נוספים, הצטרפה להכשרה מיוחדת והועלתה לדרגת מהנדסת אווירונאוטיקה. לאחר מכן עבדה כדי לנתח נתונים של מנהרת רוח בטיסת מטוסים בלנגלי. היא ביקשה להבין זרימת אוויר, כולל כוחות דחף וגרר. שנים רבות מאוחר יותר, שובצה לעבודה כמהנדסת טיסה בנאס"א. היא הייתה מחברת או מחברת שותפה של 12 מסמכים טכניים של NACA ונאס"א.
ג'קסון עבדה כדי לעזור לנשים ומיעוטים אחרים לקדם את הקריירה שלהם, כולל ייעוץ בלימודיהם כך שיוכלו לשנות את הגדרת תפקידם וכישוריהם מ"מתמטיקאי" ל"מהנדס" על מנת להגדיל את סיכויי הקידום שלהם, כפי שעשתה היא-עצמה.
אחרי 34 שנים בנאס"א, הגיעה ג'קסון לרמה הגבוהה ביותר של מהנדס שהייתה אפשרית בלא להפוך למפקחת. היא החליטה להסכים לקיצוץ בשכרה ולשנות תפקיד כדי לעבוד בקידום שוויון ההזדמנויות. לאחר הכשרה במטה נאס"א, חזרה ללנגלי שם עבדה בביצוע שינויים לשם קידום נשים ומיעוטים אחרים. היא שימשה בתפקיד פדרלי של מנהלת תוכנית לקידום נשים (Federal Women’s Program Manager) וכן תוכנית לקידום שוויון הזדמנויות ואפליה מתקנת. היא עבדה בנאס"א עד צאתה לגמלאות בשנת 1985.
ב-2019 הוענקה לה מדליית הזהב של הקונגרס, העיטור האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
בתרבות הפופולרית

דמותה של ג'קסון היא אחת הדמויות הראשיות בסרט מאחורי המספרים (2016) על שלוש נשים אפריקאיות-אמריקאיות בנאס"א שחישבו מסלולי טיסה עבור פרויקט מרקורי ואפולו 11 ב-1960. הסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת מרגוט לי שטרלי בו מתועדות הקריירות של ג'קסון ועמיתותיה בנאס"א, קתרין ג'ונסון ודורותי ווהן. ג'קסון גולמה על ידי ג'אנל מונה.
הערות שוליים

1 2  "Mary Winston Jackson". Daily Press. 13 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6  Warren, Wini (1999). Black Women Scientists in the United States. Bloomington, Indiana, USA: Indiana University Press. pp. 126. ISBN 9780253336033.
1 2  "Mary Jackson". Introductions Necessary. 27 באפריל 2016. אורכב מ-המקור ב-2016-08-17. נבדק ב-2017-02-18. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Lewis, Shawn D. (באוגוסט 1977). "The Professional Woman: Her Fields Have Widened". Ebony. Johnson Publishing Company. 32 (10). ISSN 0012-9011. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Shetterly, Margot Lee (2016-09-06). Hidden Figures: The American Dream and the Untold Story of the Black Women Mathematicians Who Helped Win the Space Race (באנגלית). William Morrow. p. 95. ISBN 9780062363596.
↑  "Mary Winston Jackson". Human Computers at NASA. Macalester College.
1 2 3  Champine, Gloria R. "Mary Jackson" (PDF). NASA.
↑  Mary W. Jackson (pdf), National Aeronautics and Space Administration, באוקטובר 1979 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Czarnecki, K.R.; Jackson, Mary W. (בספטמבר 1958), Effects of Nose Angle and Mach Number on Transition on Cones at Supersonic Speeds (NACA TN 4388), National Advisory Committee for Aeronautics {{citation}}:  (עזרה)
↑  Czarnecki, K.R.; Jackson, Mary W. (בינואר 1961), Effects of Cone Angle, Mach Number, and Nose Blunting on Transition at Supersonic Speeds (NASA TN D-634), NASA Langley Research Center {{citation}}:  (עזרה)
↑  Jackson, Mary W.; Czarnecki, K.R. (ביולי 1961), Boundary-Layer Transition on a Group of Blunt Nose Shapes at a Mach Number of 2.20 (NASA TN D-932), NASA Langley Research Center {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Hidden Figures Movie".
↑  Buckley, Cara (20 במאי 2016). "Uncovering a Tale of Rocket Science, Race and the '60s". The New York Times. ISSN 0362-4331. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007358948205171  BIBSYS: 1488830536071  GND: 1128106922  LCCN: no2017089085  NKC: xx0212136  SUDOC: 200204017  VIAF: 167149068434065730003   WorldCat (עם VIAF): 167149068434065730003
למענם

| --- | --- |

 פעילות:  הנגשה מהירה של טיפול רפואי הניתן בהתנדבות על ידי רופאים מומחים לשורדי השואה בישראל
 התאגדות:  2020
 מדינה:  ישראל
 מייסדים:  ד"ר תמרה קוליץ
 מנכ"ל:  רז אביטן - כץ
 תקופת הפעילות:  2020–הווה (כ־4 שנים) 
 פרסים והוקרה:  אות הנשיא למתנדב
 https://www.lemaanam.org.il/
 
למענם - רופאות ורופאים למען שורדי שואה היא עמותה הפועלת להנגשה מהירה של טיפול רפואי (ביקור בית או בדיקה בבתי חולים או במרפאות), הניתן בהתנדבות על ידי רופאים לשורדי השואה בישראל. מערך המתנדבים בעמותה כולל כ-1,200 מתנדבים, מתוכם כ-800 רופאות ורופאים, רבים מהם בכירים ומנהלי מחלקות, וכן מאות מתנדבים ממקצועות הבריאות.
בין החודשים אפריל 2020 לאוגוסט 2021 טיפלה העמותה בכ-5,000 פניות של שורדי שואה ובני משפחותיהם.
השירות הרפואי ניתן במסגרת מרפאות, ביקורי בית וכשירות טלפוני מרחוק, ללא תשלום.
תולדות העמותה

העמותה הוקמה בשנת 2020 על-ידי ד"ר תמרה קוליץ. במהלך התמחותה ברפואה פנימית החלה ד"ר קוליץ לערוך ביקורי בית בחינם אצל שורדי שואה שהיו זקוקים לטיפול רפואי. עם תחילת מגפת הקורונה והחשש הגובר לצאת מהבית התרבו פניות השורדים. ד"ר קוליץ פנתה לחברותיה בקבוצת רופאות ברשת והציעה להקים יחד מערך רפואי ייעודי. תוך ימים ספורים התגייסו בהתנדבות מאות רופאות ורופאים מכל תחומי הרפואה, במטרה אחת – להעניק לשורדי השואה רפואה מקצועית, נגישה ובחינם.
שורה של שותפים לדרך חברו למשימת ההקמה ובחודש נובמבר 2020 נפתח המוקד הטלפוני של העמותה.
מוטי זוננפלד, מייסד 'קרן דניאלי' וחבר ועד העמותה, סייע בהפיכת המערך הרפואי לעמותה. עם חברי הנהלת העמותה נמנים משה סוויל, סמנכ"ל רשת עדי (לשעבר על"ה נגב) לטיפול בבעלי מוגבלויות, משה טייטלבאום, יו"ר איחוד הצלה בישראל וד"ר בעז תדמור, מומחה ברפואה פנימית, לשעבר מנהל בית החולים בילינסון.
שירותי העמותה

מוקד שירות טלפוני שמספרו 3191*, העומד לרשות שורדי השואה החיים בישראל, מכל רחבי הארץ.
ביקורי מרפאה, ביקורי בית וייעוץ טלפוני על ידי רופאים מומחים.
סיוע בענייני בירוקרטיה להנגשת השירותים הרפואיים הקיימים.
מערך תומך מכל קשת מקצועות הבריאות.
מערך מתנדבים המסייעים בשינוע וליווי של השורדים למרפאות.
הוקרה

2021 – אות הנשיא להתנדבות, הוענק על ידי נשיא המדינה, ראובן (רובי) ריבלין.
הערות שוליים

1 2  אטילה שומפלבי, הרופאים שהתגייסו בזמן מגפת הקורונה לעזור לשורדי שואה בהתנדבות, באתר ynet, 8 באפריל 2021
1 2  דן לביא, המלאכים בלבן של שורדי השואה, באתר ישראל היום
1 2  יובל בגנו, ‏מאות רופאים עורכים ביקורי בית אצל ניצולי השואה - בהתנדבות מלאה, באתר מעריב אונליין, 25 בפברואר 2021
1 2  יובל בגנו, ‏הנשיא העניק אות התנדבות לעמותה שמעניקה טיפול רפואי לניצולי שואה, באתר מעריב אונליין, 6 ביולי 2021
↑  אילנה שטוטלנד, ‏"הרעה את מצבם": ניצולי השואה בישראל נפגעו קשה במיוחד במשבר הקורונה, באתר מעריב אונליין, 7 באפריל 2021
↑  למענם רופאות ורופאים למען שורדי השואה בישראל, באתר קרן דניאלי
↑  יורי ילון, רגע לפני סיום תפקידו: ריבלין העניק את "אות הנשיא להתנדבות", באתר ישראל היום
נעם בן חורין

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1953 נווה איתן, ישראל 
 פטירה:  15 ביוני 2015 (בגיל 62) 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1982) 
 תחום יצירה:  ציור, אדריכלות
 www.noambenhorin.com
 
נעם בן-חורין (6 במרץ 1953 - 15 ביוני 2015) היה צייר ואדריכל ישראלי.
ביוגרפיה

בן חורין נולד וגדל בקיבוץ נוה איתן. למד באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים וסיים לימודי עיצוב אורבני. עבד וצייר בתל אביב.
עבודותיו של בן-חורין נעות ממופשט למחצה עד מופשט. השתתף בתערוכות יחיד וקבוצתיות רבות, ויוצג על ידי גלריית אנגל בתל אביב.
בציוריו מתורגמים הדימויים לשפה המאוחסנת במסכים. משם הם מועברים לקנבס בתיווך היד ליצירת היצירה.
עבודתו של בן חורין תלויה בבנין האופרה בתל אביב, תרומת האמן ותמונותיו מוצגות בגלריית אנגל ובאוספו הפרטי.
מדברי האמן: ”הקשיבו, הקשיבו, הקשיבו, לקולות. לריחות. לסביבה. לכל המתרחש בו זמנית, במעגלים אין סופיים, בחלל האינסופי.
אנו מבחינים בעיקר ההתרחשות בשטחי החתך של המעגלים, מאחר ששם מתקיימת צפיפות ההתרחשויות המתורגמים במוח לדימויים. אנו קובעים את נקודת ההתייחסות ממנה נבחרים הדימויים הנבחרים, נבחרים לשרת את היצירה. הדימויים מועברים בתיווך היד ישירות אל הקנבס, עליו מונחים מסכי הצבע. לפי חוקי קומפוזיציה אשר מבוססים על תפיסת חלל עצמית ותודעה קבוצתית המתקיימים מתחילת האנושות.”
נפטר ביוני 2015, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
תערוכות

1975 - תערוכת יחיד, גלריה "ידי אומן", יפו העתיקה
1976 - תערוכה קבוצתית, צוותא, תל אביב
1988 - תערוכת יחיד, גלריה אנגל, תל אביב
1990 - תערוכת יחיד, גלריה דנון, תל אביב
1992 - תערוכה קבוצתית, "אירופה ארט", ז'נבה, שווייץ .
1997 - תערוכת יחיד 'חמש תחנות 'המשכן לאמנויות הבמה, תל אביב.
1995 - תערוכת יחיד גלריה דנון, תל אביב.
1997 - תערוכת יחיד, גלריה אגודת הציירים והפסלים, תל אביב
1997 - תערוכת יחיד, גלריה דנון, תל אביב.
2000/1999 - תערוכה קבוצתית, "סוף המילניום", גלריה אנגל. תל אביב.
2000 - תערוכה קבוצתית, "זו ארצי", גלריה אנגל, תל אביב.
2001 - תערוכת קבוצתית, "מחיצות", גלריה אנגל, תל אביב.
2001 - תערוכת יחיד בבית האופרה בתל אביב.
2002 - תערוכה קבוצתית, "פרחים", גלריה אנגל, תל אביב.
2004 - תערוכה קבוצתית, גלריה אגודת הציירים והפסלים, תל אביב.
2005 - תערוכה קבוצתית, מרכז מאירהוף לחינוך לאמנות- מוזיאון תל אביב.
2006 - תערוכה קבוצתית, גלריה אגודת הציירים והפסלים, תל אביב.
2006 - תערוכה קבוצתית, גלריה אנגל, תל אביב.
2010 - תערוכת יחיד, מרכז חייק לאמנות עכשווית, יפו.
2011 - תערוכת אמנות ישראלית, בנק הפועלים, תרומה למען המלחמה באיידס.
2012 - תערוכה קבוצתית ' עבר ועתיד ' בגלריה אנגל.
הערות שוליים

↑  תערוכה קבוצתית, גלריה אנגל
↑  תערוכת יחיד, מרכז חייק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 280921  NLI: 987007524925105171  ULAN: 500484961  VIAF: 308269287   WorldCat (עם VIAF): 308269287 
פינת עבודתו של הצייר בחצר הבית בתל אביב
היינץ יוסט

| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1904 הומברג, פרובינציית הסן-נסאו, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  12 בנובמבר 1964 (בגיל 60) בנסהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית, גרמניה המערבית 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 פרסים והוקרה:  אות הזהב המפלגתי 
 
היינץ יוסט (בגרמנית: Heinz Jost; ‏9 ביולי 1904 - 12 בנובמבר 1964) היה מפקד אס אס גרמני בתקופת גרמניה הנאצית. הוא היה מעורב בריגול כאיש אס דה של משרד VI (מודיעין זר) במשרד הראשי לביטחון הרייך. יוסט היה אחראי לרצח העם במזרח אירופה כמפקד איינזצגרופה A ממרץ-ספטמבר 1942.
לאחר תבוסתה של גרמניה, יוסט נשפט והורשע על ידי בית משפט צבאי אמריקאי במשפט האיינזצגרופן. בדצמבר 1951 שוחרר יוסט מכלא לנדסברג לאחר שעונשו הוקל ומת ב-1964.
חיים מוקדמים

היינץ יוסט נולד בהומברג (Homberg) שבמדינת הסה למשפחה קתולית ולאומנית ממעמד הביניים. היינריך יוסט, אביו, היה רוקח ולימים הפך לחבר במפלגה הנאצית. יוסט למד בבית ספר יסודי בבנסהיים, וסיים את לימודיו ב-1923. כסטודנט הפך לחבר, ולאחר מכן למנהיג, ב"מסדר הגרמני הצעיר" (Jungdeutsche Orden), תנועה גרמנית לאומנית לא-צבאית. יוסט למד משפטים וכלכלה באוניברסיטאות גיסן (Giessen) ומינכן. הוא עבר את הבחינה לשירות המדינה במאי 1927. הקריירה המשפטית שלו החלה כעובד מדינה בעל הכשרה משפטית שהועסק בהסה. לאחר מכן עבד בבית המשפט המחוזי בדרמשטאדט.
קריירה נאצית

יוסט הצטרף למפלגה הנאצית ב-2 בפברואר 1928 מספר חבר 75,946. הוא מילא תפקידים עבור המפלגה בדרום הסה. בשנת 1930 השתקע כעורך דין עצמאי בלורש (Lorsch), הסה. במרץ 1933, לאחר שהנאצים עלו לשלטון, היה יוסט מנהל המשטרה בוורמס ולאחר מכן מנהל המשטרה של גיסן. אז הכיר את ורנר בסט, שהכניס אותו לסוכנות הביון והביטחון הנאצית הראשית, האס דה. ב-25 ביולי 1934 יוסט החל קריירה במשרה מלאה באס דה. מספר החבר שלו באס אס היה 36,243. במאי 1936 יוסט הועלה בדרגה במשרד הראשי של האסד דה לתפקיד ראש מחלקה III 2 (שירותי מודיעין זרים). בשנת 1938 יוסט עמד בראש איינזצגרופה דרזדן שלאחר מכן כבשה את בוהמיה ומוראביה. באוגוסט 1939 הטיל ריינהרד היידריך על יוסט להשיג מדים פולניים שנדרשו להתקפת הדגל הכוזב על התחנה בגלייביץ.
כאשר הוקם המשרד הראשי לביטחון הרייך (RSHA) בספטמבר 1939, מונה יוסט לראש מחלקה VI, מחלקת מודיעין זר (Ausland-SD). אחת המטרות העיקריות של המחלקה הייתה לנטרל שירותי מודיעין זרים שעשויים לנסות לפעול בגרמניה. הוא שירת גם כקצין אס אס בפלישה הגרמנית לפולין ב-1939.
פיקוד על איינזצגרופה

הקריירה של יוסט סבלה מהקשר שלו עם ורנר בסט, שהיה יריבו של היידריך. בסט הפסיד במאבק כוחות עם היידריך שהפך לאחד האנשים החזקים בגרמניה הנאצית. במרץ 1942 יוסט פוטר מתפקידו כמפקד מחלקת מודיעין זר. את מקומו תפס בריגדפירר ולטר שלנברג, סגנו של היידריך. היידריך הטיל על שלנברג לבנות תיק להדחת יוסט. לדברי שלנברג, יוסט היה חסר מיומנות ביורוקרטית ודחף.
"חוסר היעילות הכללי של מחלקה זו וכישלונו של הבריגדפירר היינץ יוסט בתפקידו כמפקד, כישלונו לשלוט בפקודיו ולנהל את ענייני המחלקה, היה ידוע. שלנברג תיאר את יוסט כאדם שחוק, עייף, עצלן חסר יוזמה או רצון לעבוד, שהיה פעיל לכל היותר שלוש או ארבע שעות ביום. בשעות אלו הוא קרא כמה דיווחים, אותם העביר לרוב ללא הערכה או ביקורת והתיר למספר מצומצם של יחידים [יועצים] שהמתינו לא פעם שבועות לראיון, להביא בפניו עניינים שונים. בגלל חוסר יכולתו לומר "לא", אומר שלנברג, הכפופים לו עבדו ללא הכוונה, משכפלים את עבודתם ללא צורך."
יוסט נשלח לפקד על איינזצגרופה A, שמפקדה הקודם פרנץ ולטר שטאלקר נהרג בקרב עם פרטיזנים. איינזצגרופה A פעלה במדינות הבלטיות ובבלארוס. יוסט הפך למפקד משטרת הביטחון וה- (Befehlshaber der Sicherheitspolizei und des SD או BdS) בנציבות הרייך אוסטלנד, ומפקדתו הייתה בריגה. יוסט כיהן בתפקיד זה עד ספטמבר 1942. לדברי יוסט, תפקיד זה נשא אחריות מהותית:
"במהלך פעילותי כמפקד איינזצגרופה A, הייתי גם מפקד משטרת הביטחון והאס דה באוסטלנד. המטה של איינזצגרופה A היה ממוקם בקראסנוגווארדייסק (Krasnogvardeisk), והמפקדה של המפקד העליון של משטרת הביטחון והאס דה באוסטלנד הייתה בריגה. תפקידיו של מפקד משטרת הביטחון והאס דה היו זהים לאלו של מפקד איינזצגרופה, ותפקידיו של מפקד משטרת הביטחון והאס דה היו זהות לאלו של ראש זונדרקומנדו או איינזצקומנדו, בהתאמה."
כשהשטח שבתחום שיפוטו היה בשליטת הצבא, יוסט כמפקד איינזצגרופה A שיתף פעולה עם פיקוד הצבא. כשהשטח עבר לניהול אזרחי, יוסט, כמפקד משטרת הביטחון והאס דה, קיבל את פקודותיו ממפקד האס אס והמשטרה פרידריך יקלן. בשני המקרים יוסט היה אחראי לכל הפעולות שבוצעו בשטחו.
לאחר שפיקד על האיינזצגרופן A, הצליח יוסט להשיג תפקיד בממשל הכיבוש בשטחים המזרחיים, שניהל אלפרד רוזנברג, שם שימש כקצין קישור בין רוזנברג למפקד הוורמאכט בדרום רוסיה, אוואלד פון קלייסט. במשפטו טען יוסט כי החזיק בתפקיד זה עד מאי 1944, כאשר כתוצאה מאיבה מצד היינריך הימלר, הוא נאלץ להתגייס לוואפן אס אס בדרגת סגן משנה. הימלר החליט בינואר 1945, שיוסט יפרוש מהאס אס עם פנסיה.