stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנזים
גורמים משפיעים

פעילותם של אנזימים יכולה להיות מושפעת מנוכחותן של מולקולות אחרות: מעכבי אנזימים מסוגלים להקטין את קצב הפעילות האנזימטית, ומנגד ישנם חומרים המבצעים את הפעולה ההפוכה - enzyme activators (מפעילי אנזימים). ישנם מעכבי אנזימים רבים המשמשים כתרופות או כרעלים. פעילותם של אנזימים מושפעת גם מהטמפרטורה, מה-pH, מריכוז היונים ומריכוז הסובסטרט.
טמפרטורה - לקצב הפעילות של אנזימים יש מקסימום בטמפרטורה מסוימת, שנהוג להתייחס אליה כאופטימלית. טמפרטורה זו דומה לטמפרטורת הפעילות המקובלת של היצור החי ממנו הם נלקחו. הטמפרטורה האופטימלית מתקבלת כתוצאה מאיזון בין שני גורמים: (1) הסיכוי למפגש בין מולקולות גדל ככל שאנרגיית התנועה שלהן גדלה, כלומר ככל שהטמפרטורה גבוהה יותר; (2) המבנה המרחבי של האנזים יעיל לזירוז הראקציה רק עד לטמפרטורה מסוימת שמעבר לה יעילותו יורדת (עקב דנטורציה חלקית או מלאה).
הטמפרטורה האופטימלית של אנזימים יכולה להיות שונה מעט מאנזים לאנזים, באותו יצור חי (כלומר, לא כל האנזימים ביצור חי פועלים בטמפרטורה האופטימלית שלהם).
ריכוז האנזים והסובסטרט - ככל שגדל ריכוז האנזים עולה גם קצב התגובה האנזימטית, עד אשר כמות הסובסטרט כבר אינה מספיקה (כלומר, כל מולקולות הסובסטרט כבר התחברו לאנזימים ואין מולקולות פנויות). במצב כזה, תוספת של מולקולות אנזים לא תועיל. ככל שגדל ריכוז הסובסטרט עולה גם קצב הראקציה האנזימטית, כל עוד קיימות מספיק מולקולות אנזים פנויות.
pH, רמת החומציות - לכל אנזים יש טווח pH אופטימלי לו. כל שינוי ב-pH של הסביבה גורם לשינוי המבנה המרחבי שנקבע על ידי החומציות, ופוגע בקישור בין האנזים לסובסטרט.
גורמים משפיעים > מעכבים

מעכבי אנזימים הם חומרים שמתקשרים לאנזימים וגורמים להאטה בפעילותם. ישנם שני סוגים של מעכבים - מעכבים תחרותיים ומעכבים לא תחרותיים.
מעכבים תחרותיים - מעכבים בעלי מבנה דומה למבנה המרחבי של הסובסטרט, נקשרים לאתר הפעיל של האנזים, ובכך מעכבים את קשירת הסובסטרט לאתר הפעיל. במצב כזה, פעילותם של האנזימים תהיה נמוכה וכך גם התוצרים. הוא מתחרה עם הסובסטרט על האתר הפעיל. ככל שיעלה ריכוז הסובסטרט, השפעתו של המעכב תרד ופעילות האנזים תהיה יעילה יותר.
מעכבים לא תחרותיים - בעלי מבנה שונה ממבנה הסובסטרט והם אינם מתחרים עמו על האתר הפעיל. המעכבים נקשרים לאתר אחר באנזים שאינו האתר הפעיל, ומשנים את המבנה המרחבי כך שהאנזים אינו יכול להיות מתאים במבנה לסובסטרט, ולכן לא ייקשר אליו. הוספת סובסטרט אינה יעילה מול מעכבים לא תחרותיים ולא תשפיע על פעולת המעכב.
שמות וסוגים

שמותיהם של רובם המוחלט של האנזימים מורכבים מתחילית הרומזת לפעולתו של האנזים ומהסיומת הקבועה -אָז (ase-), לדוגמה: נוּקלֵאָז (Nuclease), רֵדוּקטָאז (Reductase). לציון רבים מוסיפים בעברית -וֹת, משל היו שמות האנזימים במין נקבה (בעבר הייתה סיומת היחיד בעברית -אָזָה, כך ששמות האנזימים אכן היו בלשון נקבה); למשל, רדוּקטאזוֹת. למספר אנזימים שכיחים, מהראשונים שנתגלו, קיימים שמות טריוויאליים, למשל, פפסין.
האנזימים מחולקים באופן רשמי לשש מחלקות, בהתאם לסוג התגובה שהם מזרזים. המיון, אשר הומצא על ידי הארגון הבינלאומי לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית (IUBMB), הוצג לראשונה ב-1961. גרסתו האחרונה, מ-1992, כוללת 3,196 אנזימים. כל מחלקה מסומלת בצמד האותיות EC (ראשי תיבות של Enzyme Commission, "ועדת האנזימים") ובספרה מ-1 ועד 6:
EC 1: אוֹקסידוֹרֵדוּקטָאזות (Oxidoreductases) – אנזימים המזרזים תגובות חמצון-חיזור.
EC 2: טרָאנספֵרָאזות (Transferases) – אנזימים המזרזים העברת קבוצות פונקציונליות בין מולקולות.
EC 3: הידרוֹלָאזות (Hydrolases) – אנזימים המזרזים פירוק קשרים קוולנטיים באמצעות הידרוליזה (מתן מולקולת מים).
EC 4: לִיאָזות (Lyases) – אנזימים המזרזים פירוק קשרים קוולנטיים שלא באמצעות חמצון-חיזור או הידרוליזה.
EC 5: אִיזוֹמֵרָאזות (Isomerases) – אנזימים המזרזים שינויים מרחביים בתוך מולקולה (תוך יצירת איזומר של המולקולה).
EC 6: לִיגָאזות (Ligases) – אנזימים המזרזים איחוי בין שתי מולקולות קטנות לקבלת מולקולה גדולה.
שמותיהם של האנזימים החשובים ביותר מעידים במקרים רבים על פעולתם: DNA-פולימראז ו-RNA-פולימראז (מסנתזים חומצות גרעין); ליפאז (מפרק ליפידים); אצטילאז (מחבר קבוצת אצטיל (CH3COO) לסובסטרט); עמילאז (מפרק עמילן); ליגאז (מאחה גדילי DNA; מאנגלית: Ligate, לאחות); דהידרוגנאז (נוטל אטום מימן מהסובסטרט); אוקסידאז (מחמצן את הסובסטרט); רדוקטאז (מחזר את הסובסטרט).
אנזים הנוטל קבוצת זרחה ממולקולה עתירת אנרגיה (בדרך-כלל ATP) ומעבירה לסובסטרט נקרא קינאז. הוספת קבוצת זרחה היא מהפעולות הבסיסיות ביותר המתרחשות ביצורים חיים, והיא קשורה להפקת אנרגיה בתא (ראו: נשימה תאית וזרחון חמצוני). כ-2% מכלל הגנים ביצורים אוקריוטיים מקודדים לקינאזות; בגנום של האדם קיימים 500 גנים המקודדים לקינאזות.
אנזים המצרף קבוצת זרחה (שמקורה לאו דווקא ב-ATP) לסובסטרט נקרא פוספורילאז. אנזים המנתק קבוצת זרחה מהסובסטרט נקרא פוספטאז.
אנזים המופרש אך עדיין אינו במצב פעיל קרוי זימוגן. שני אנזימים השונים במקצת האחד מהשני אך המזרזים את אותה התגובה הכימית נקראים איזוזימים.
אנזימים מורכבים

אנזימים רבים מורכבים ממספר יחידות חלבון המחוברות יחדיו. אנזים כזה, על כל יחידותיו, קרוי הולואנזים (Holoenzyme). חלק מההולואנזימים מורכבים מחלק חלבוני גדול, אשר נטול פעילות אנזימטית, ומקבוצה קטנה, בה נמצא האתר הפעיל. החלק הגדול קרוי אפואנזים (Apoenzyme), ואילו החלק הקטן קרוי קופקטור (Cofactor). הקופקטור יכול להיות אנאורגני (בדרך-כלל אטומי מתכת, כגון ברזל או נחושת) או אורגני; במקרה האחרון נקרא הקופקטור קואנזים (Coenzyme). ויטמינים רבים משמשים כקואנזימים, אך גם חומרים אחרים - כגון קבוצת ה"הם" (Heme), המכילה אטום ברזל והנמצאת בהמוגלובין (אשר אינו אנזים) - יכולים לשמש בתפקיד זה.
אנזימים חשובים

אנזים הידוע עקב מספר האנשים הרב החסרים אותו הוא לקטאז, המופרש על ידי בלוטות במעי הדק בתגובה לשתיית חלב שמכיל את סוכר החלב - הלקטוז.
בין האנזימים יהיו גם כאלה המסייעים לתפקודי הגוף בדרכים אחרות, כגון ליזוזים, אנזים המצוי בנוזלי גוף שונים, ועשוי להיות חלק ממערכת החיסון בזכות תכונתו לעכל דפנות של תאי חיידקים.
האנזים קטלאז מצוי כמעט בכל תאי הגוף ואיבריו, ובכמות גדולה נמצא בכבד, בכליות ובדם.
הקטלאז נמצא גם במיקרואורגניזמים רבים וברקמות של צמחים.
תפקידו למנוע הצטברות של חומרים רעילים ומזיקים, וזאת על ידי פירוקם.
ידוע כי הקטלאז מסוגל לפרק מי חמצן, שהם תרכובת המזיקה לאורגניזם, למים ולחמצן.
הולואנזים - אנזים פעיל קטליטית ומכיל את כל הקבוצות הפונקציונליות הדרושות לפעילותו.
אפואנזים - החלק הפרוטאיני (חלבוני) של הולואנזים.
ראו גם

קינטיקת מיכאליס-מנטן
מעכבי אנזימים
קיבוע אנזימים
אנזים מלאכותי
מנוע מולקולרי
הערות שוליים

↑  אנזימים, אנציקלופדיה אביב חדש, כרך 2, עמ' 74‏, באתר "כותר"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550781905171  BNE: XX525254  BnF: cb11935541n (data)  GND: 4014988-2  LCCN: sh85044229  NDL: 00566733  NKC: ph119969 
תיאור התהליך הכימי
פעילותו של האנזים כזרז ביולוגי מתבטאת בהורדת אנרגיית השפעול. העקומה האדומה מראה תגובה שאינה מזורזת; העקומה הכחולה מראה את אותה התגובה כשהיא מזורזת על ידי אנזים. ציר ה-X מייצג את הזמן, וציר ה-Y - את האנרגיה
ארווין יאלום

| --- | --- |

 לידה:  13 ביוני 1931 (בן 93) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 שם לידה:  Irvin David Yalom 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, בית הספר לרפואה באוניברסיטת בוסטון, Theodore Roosevelt High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 הושפע מ:  ברוך שפינוזה 
 בן או בת זוג:  Marilyn Yalom 
 פרסים והוקרה:  פרס זיגמונד פרויד (2009)  פרס אוסקר פפיסטר (2001)  פרס סטרקר (1974) 
 www.yalom.com
 
ארווין ד. יאלום (באנגלית: Irvin David Yalom; נולד ב-13 ביוני 1931) הוא סופר ופסיכיאטר יהודי אמריקאי, מחשובי הפסיכולוגים בתחום הפסיכותרפיה האקזיסטנציאלית.
חייו

יאלום נולד ב-1931 בוושינגטון הבירה, ארצות הברית, להורים יהודים שהיגרו מרוסיה (במקור מפולין). למד פסיכיאטריה ועבד כמטפל. שימש בתפקיד פרופסור באוניברסיטת סטנפורד ועדיין מרצה לעיתים ברחבי ארצות הברית. כתב שורה ארוכה של ספרים בתחום הפסיכולוגיה שתורגמו לשפות רבות. ספרו הידוע והנמכר ביותר, "כשניטשה בכה", מתאר מפגשים דמיוניים בין הרופא ד"ר יוזף ברויר לבין הפילוסוף פרידריך ניטשה בווינה, 1882. ב-2007 הספר עובד לסרט בשם זהה. ספרו "להביט בשמש" (2009) עוסק בהתמודדות האדם עם המוות. כיום מתגורר יאלום בפאלו אלטו שבקליפורניה.
יאלום היה נשוי למרילין עד למותה ב-2019. היא סייעה לו רבות בספריו. בנם, בן יאלום, מסייע אף הוא בכך.
הפסיכותרפיה האקזיסטנציאלית

יאלום דוגל בשילוב משמעותי של גישת הטיפול האקזיסטנציאלית, בה מודגשות השאלות הקיומיות על אודות מהות האדם, משמעות חייו, והתמודדותו עם מותו. על פי גישת הפסיכותרפיה האקזיסטנציאלית מתמודד האדם עם ארבע חרדות מרכזיות שיכולות להיות מודעות או לא-מודעות:
הפחד מהמוות.
החשש מההכרה כי האדם חופשי לעצב את חייו.
הרצון להיות מקושר לעולם ולא להיות מבודד ממנו.
החיפוש אחר משמעות החיים.
יאלום שם פחות דגש על אבחון בעזרת המדריך האבחוני DSM IV של האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית, והדגיש יותר את הרעיון של "כאן ועכשיו" בטיפול פסיכולוגי ובחיים. הטיף כנגד שיטות הלימוד בפקולטות לפסיכולוגיה של טיפולים קצרי טווח, והמליץ על ראיונות ארוכים וטיפול שוטף בפציינטים.
ספריו

יאלום כתב 17 ספרים, מהם:
כשניטשה בכה
על הספה, הוצעת עם עובד, 1996
מתנת התרפיה
כל יום יותר קרובים, הוצאת כנרת זמורה ביתן- הספר מתאר את התהליך הטיפולי מנקודת מבטו של המטפל ומנקודת מבטה של המטופלת. הוא משלב סיכומי פגישות אותם כתבו יאלום והמטופלת ג'יני אחרי המפגשים במהלך טיפול שנמשך ארבע שנים.
תליין האהבה
אמא ומשמעות החיים
הריפוי של שופנהאואר
טיפול קבוצתי תאוריה ומעשה, הוצאת מאגנס וכנרת זב"מ (2006)
להביט בשמש, הוצאת דביר, 2009
(ביחד עם רוברט ברגר) אני מזמין משטרה, כנרת, 2011
פסיכותרפיה אקזיסטנציאלית, כנרת, 2011
בעיית שפינוזה, כנרת, 2012 - רומן היסטורי ופסיכולוגי על ברוך שפינוזה והשפעתו המורכבת על דמותו של אלפרד רוזנברג, האידאולוג הנאצי. מלבד העובדות ההיסטוריות ונופך העלילה, הרעיונות שמביע שפינוזה בספר מבוססים על מאמר תאולוגי מדיני, תורת המידות (אתיקה) והאיגרות שכתב. תיאור דמותו של רוזנברג מבוסס על נאומיו, כתיבתו האוטוביוגפית ודברי אחרים אודותיו
כולנו בני חלוף וסיפורים אחרים של פסיכותרפיה, כנרת, זמורה־ביתן, 2016
להיעשות אני: זיכרונותיו של פסיכיאטר, כנרת, זמורה־ביתן, 2018 - אוטוביוגרפיה
עניין של מוות וחיים, זמורה־ביתן,2021. נכתב על ידו בשיתוף עם רעייתו מרילין
סרט

ב-2014 הוקרן בישראל הסרט התיעודי "הריפוי של יאלום".
ראו גם

ויקטור פראנקל
הערות שוליים

↑  ישי קיצ'לס, פסטיבל קולנוע יהודי בירושלים | ישראל היום, באתר ישראל היום, 15 בדצמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306528605171  PLWABN: 9810536587905606  BIBSYS: 90841671  BNE: XX1162704  BnF: cb122044523 (data)  CANTIC: a1161920x  CiNii: DA02207906  GND: 120541092  ICCU: CFIV116072  ISNI: 0000 0000 8406 8192  LCCN: n50013971  LNB: 000005917  MusicBrainz: db356daa-3955-4b12-9da3-4fd32c2daeb5  NDL: 00477583  NKC: jo20010088885  NLA: 35623223  NLG: 136718  NLK: KAC199630728  NSK: 000352193  NTA: 068408137  RERO: 02-A021536555  SNAC: w6vd95f1  SUDOC: 030675294  Trove: 1018632  VIAF: 109548796   WorldCat (עם VIAF): 109548796
ארנסט בראון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באפריל 1916
 פטירה:  21 באוגוסט 2009 (בגיל 93) 
 
ארנסט "בראוני" בראון (25 באפריל 1916 - 21 באוגוסט 2009) היה רקדן סטפס אפרו-אמריקאי. בראון היה חלק מצמד רקדנים יחד עם צ'ארלס "קוקי" קוק אשר רקדנו והופיעו יחד מיימי הוודויל בשנות ה-60. ב-16 שנותיו האחרונות, רקד יחד עם רג'ינלד מקלגלין שהיה ידוע בכינוי "רג'יו ההופר".
ביוגרפיה

בראון התחיל להופיע באופן מקצועי כילד במועדונים שונים: רוקסי רדיו סיטי, מועדון הכותנה בניו יורק, הקזינו הלטיני בפריז ובפלדיום שבלונדון בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20.
הוא קיבל פרס מטעם אגודת הסטפס האמריקאי בשנת 2004 והופעתו האחרונה הייתה במסגרת המופע השנתי "עיר הסטפס" מטעם אותה האגודה יחד עם מר מקלגלין.
בראון הופיע בסרטים כמו "קאו קאו בוגי", על במת ברודוויי בשנת 1948 "נשקי אותי קייט", בפסטיבל הג'אז של ניופורט, במופעים שונים כמו "אשפה ושתי הפחיות שלו" שבו שיחק את אחת הפחיות.
בנוסף הופיע בסרט דוקומנטרי שהיה מועמד לפרס אמי "ג'ובה- המאסטרים של הריקוד הקצבי והסטפס"
ארנסט "בראוני" בראון נפטר בשיקגו בשנת 2009.
הערות שוליים

↑  Ernest Brown, באתר ספריית הקונגרס האמריקאי
ארווין מאיור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בינואר 1901 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  10 באוקטובר 1967 (בגיל 66) הג'ווידק, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד, האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 
ארווין מאיור (בהונגרית: Major Ervin;‏ בודפשט, 26 בינואר 1901 – בודפשט, 10 באוקטובר 1967) היה היסטוריון מוזיקה ומלחין יהודי-הונגרי. הוא בנו של דיולה מאיור. מאיור ביצע עבודה משמעותית בחקר תולדות המוזיקה ההונגרית, בעיקר בחקר תולדות המוזיקה ההונגרית של המאה ה-18 והמאה ה-19, כמו כן חקר גם את ההיבטים ההונגריים של יצירות בטהובן, היידן, מוצרט, ברהמס, ליסט ואחרים.
ביוגרפיה

ארווין מאיור נולד במשפחה יהודית כבנם של המלחין והפסנתרן דיולה יעקב מאיור (במקור מאייר) (1858–1925) ושל אידה גליקליך. הוא למד אצל לאו ויינר באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט ובמקביל השיג ב-1924 דוקטורט במדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד).
בין השנים 1926–1928 ערך את כתב העת "סקירת המוזיקה" (Zenei Szemle), במקביל לעבודתו כעורך שותף בכתב העת "מוזיקה" בין השנים 1919 לבין 1930. משנת 1928 לימד קומפוזיציה ולאחר מכן תולדות המוזיקה ב"בית הספר הלאומי למוזיקה" ובמקביל ניהל את ספריית בית הספר. שם, ב-1933, מצא את המנגינות האינסטרומנטליות מאזור גלנטה, שמהן כתב זולטאן קודאי את היצירה התזמורתית "ריקודי גלנטה" (Galántai Táncok) לרגל 80 שנה של התזמורת הפילהרמונית של בודפשט.
ב-1935 מונה כמרצה לתולדות המוזיקה ההונגרית באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. ב-1941, לדרישתו של באלינט הומן, האקדמיה נאלצה לפטר אותו בשל יהדותו. על אף שאחרי מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 קיבל את מישרתו בחזרה והפך שוב למרצה במחלקה לתולדות המוזיקה של האקדמיה למוזיקה, הוא לא המשיך את הקריירה שלו שם, אלא משנת 1948 בגימנסיה למוזיקה בבודפשט, ומשנת 1954 באקדמיה למוזיקה על שם בלה בארטוק, שם לימד קומפוזיציה.
חייו הפרטיים

ב-1931 נישא לאמה שארושי בבודפשט. הנישואים פורקו ב-1935. אשתו השנייה הייתה שרולטה רדנאי, איתה חי משנת 1938 ועד מותו.
עבודתו

מאיור ביצע עבודה משמעותית בחקר תולדות המוזיקה ההונגרית, בעיקר בחקר תולדות המוזיקה ההונגרית של המאה ה-18 והמאה ה-19, כמו כן חקר גם את ההיבטים ההונגריים של יצירות בטהובן, היידן, מוצרט, ברהמס, ליסט ואחרים. מאיור הלחין יצירות תזמורת, יצירות קאמריות, סונטות, שירים, עיבודים לשירי עם.
ב-1955 הוא היה שותף פעיל ביצירת תערוכת היובל של בטהובן ובארטוק. בספטמבר 1961 הרצה בוועידת ליסט-בארטוק בבודפשט. הוא היה מחבר שותף בלקסיקון המוזיקה שפורסם ב-1931 וב-1965. מיטב מחקריו פורסמו ב-1968 על ידי היסטוריון המוזיקה פרנץ בוניש (פרקים מתולדות המוזיקה ההונגרית, עם הקדמה מאת בנצה סאבולצ'י, בודפשט, 1968).
יצירותיו העיקריות

סונטה לחליל ופסנתר (1932)
Andante all'ungherese (לתזמורת, 1934)
סונטה למקהלה ופסנתר (1936)
פתיחה לצלילי מרק רוז'אוולדי לרגל יובל התיאטרון הלאומי (1937)
Gömör verbunk, שירים, עיבודים לשירי עם, יצירות קאמריות (1952)
כתביו

מנגינות ריקוד הונגריות בעיבודו של היידן (1929, בגרמנית ב-Zeitschrift für Musikwissenschaft)
שיר ראקוצי ומארש ראקוצי (עיתון בודפשט, 25 בדצמבר 1929 )
רשימת יצירותיו של פרנץ ארקל (סקירת המוזיקה, 1947)
באך והונגריה (1953)
מוצרט וממלכת הונגריה (1956)
מוזיאון בטהובן במרטונוואשאר (סקשפהרוואר 1958)
Mozart und die ungarische Musikgeschichte - מוצרט והמוזיקה ההונגרית (1958)
צ'וקונאי והמוזיקה ההונגרית (1954)
הצוענים מגלנטה (מוזיקה הונגרית, 1960)
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי
ז'יגמונד לאסלו : ארווין מאיור (מוזיקה הונגרית, 1967. מס' 5)
פרנץ בוניש : על מותו של ארווין מאיור (מוזיקה, מס' 12, 1967)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest II. kerületi születési akv. 250/1901. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-05.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi polgári halotti akv. 2187/1967. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-05-26.
↑  "Major Ervin és Sárossy Emma házasságkötése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 471/1931. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-05.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281863205171  PLWABN: 9810637965005606  BNE: XX5103920  BnF: cb127654157 (data)  CiNii: DA16219448  GND: 1165524864  ISNI: 0000 0001 0905 9840  LCCN: no90014006  LNB: 000302179  NKC: mzk2012712212  NTA: 071287612  RERO: 02-A003552789  SUDOC: 250632004  VcBA: 495/98681  VIAF: 59210460   WorldCat (עם VIAF): 59210460
ארתור מריאנו

ארתור נורי אויאקאווה מריאנו (בפורטוגזית: Arthur Nory Oyakawa Mariano; נולד ב-18 בספטמבר 1993) הוא מתעמל ברזילאי, זוכה מדליית הארד בתרגיל הקרקע בהתעמלות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
ביוגרפיה

מריאנו נולד וגדל בקמפינאס. בשנת 2011 היה חבר בנבחרת הברזילאית שזכתה במדליית הזהב באליפות דרום אמריקה בהתעמלות שנערכו בסנטיאגו דה צ'ילה. שנה מאוחר יותר שחזר את ההישג באליפות דרום אמריקה שנערכה ברוסאריו, וגם זכה במדליות אישיות: מדליית זהב בתרגיל הקרקע ומדליות ארד בתרגילי הקפיצות וסוס הסמוכות. באולימפיאדת לונדון (2012) העפיל עם הנבחרת הברזילאית לשלב הגמר, וסיים עמה במקום השישי. במקצים האישיים לא הצליח להעפיל לשלב הגמר, אך סיים במקום ה-12 בתרגיל הקרקע.
בשנת 2014 זכה במדליית כסף עם הנבחרת הברזילאית במשחקי דרום אמריקה שנערכו בסנטיאגו דה צ'ילה, ובאליפות העולם שנערכה באותה שנה בנאנינג סיים עם הנבחרת במקום השישי. ב-2015 זכה במדליית כסף נוספת עם הנבחרת, במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בטורונטו. באליפות העולם שנערכה באותה שנה בגלאזגו סיים במקום הרביעי בתרגיל המתח ובמקום ה-12 בקרב-רב, וכן סיים במקום השמיני עם הנבחרת הברזילאית.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) רשם מריאנו את הישג השיא שלו, כשזכה במדליית הארד בתרגיל הקרקע.
ארווין לאסלו

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1932 (בן 92) בודפשט, הונגריה 
 מוקד פעילות:  הונגריה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 צאצאים:  Alexander Laszlo 
 ervinlaszlobooks.com
 
ארווין לאסלו (בהונגרית: László Ervin;‏ נולד בבודפשט ב-12 ביוני 1932) הוא פילוסוף של המדע יהודי-הונגרי, סופר, במקור פסנתרן, חבר חיצוני באקדמיה ההונגרית למדעים. תחום התמחותו הוא אבולוציה כללית ותורת מערכות וכן הפילוסופיה של המדע.
קורות חייו

לאסלו נולד במשפחה יהודית ממעמד הביניים כבנם של אישטוואן לאסלו ושל מריה קרטס. אביו הגיע לעיר פץ' מסיביו, למד שם וקיבל תואר במשפטים באוניברסיטת פץ'. אמו גדלה בבודפשט ולמדה פסנתר מגיל צעיר. הוריו נישאו במאי 1929 בבודפשט. לסבו מצד אמו של ארווין לאסלו, לאנטל (אדולף) קרטס (1874–1936) היה בית חרושת לנעליים, הוא הזמין את חתנו לנהל את המפעל, שאכן הפך לבעלים ולמנהל העסק לאחר מות חותנו.
לאסלו למד את לימודיו התיכוניים בגימנסיה בבודפשט וכן בבית הספר הלאומי למוזיקה. בגיל תשע ביצע את רסיטל הפסנתר הראשון שלו ב"וויגאדו של פשט" בהשתתפות הפילהרמונית ההונגרית וזו הסיבה שהוא נחשב לילד פלא מוזיקלי. לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה במרץ 1944 (מבצע מרגרטה), הוא והוריו עברו לגור בבית בן שלוש קומות ברחוב אבוני, אותו חלקו עם מספר משפחות. לאחר השתלטות מפלגת צלב החץ שלחו אותו הוריו לווישגראד עם זוג נוצרי, שטיפלו בו במשך חודש. באוקטובר 1944, הוא ואמו ביקרו בסתר את המנצח המלחין והפסנתרן ההונגרי ארנסט פון דוהנאני, שסידר שיקבלו מגורים באחד הבתים המוגנים תחת חסות ספרדית.
הוא שרד את השואה וביוני 1947, באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, קיבל את תעודת האמן שלו בגיל ארבע עשרה, ובאותה שנה זכה בפרס הראשון בתחרות הפסנתר פרנץ ליסט, ולאחר מכן זכה במקום השני בתחרות המוזיקה הבינלאומית בז'נבה. באביב 1948 – בגיל 16 – הוא עבר לארצות הברית ונסע ברחבי העולם עד 1966 כפסנתרן מפורסם.
מאחר שהכיר הרבה תרבויות במהלך מסעותיו, החל להתעניין גם במדע ובפילוסופיה. את האחרון פגש לראשונה כשהיה ילד קטן, כשדודו סיפר לו על קאנט. במהלך מסעותיו למד סמסטרים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק ובבית הספר החדש למחקר חברתי. הוא התחיל לכתוב מחקרים ב-1959 ופרסם אותם בצורת ספר ב-1962 באמצעות הוצאת Martinus Nijhoff ההולנדית. ספרו הראשון, המהות החברתית, משך את תשומת לבם של פילוסופים אירופאים ואמריקאים כאחד.
יצירתו

הקריירה המדעית שלו החלה בתחילת שנות השישים. בין 1961 לבין 1966, בנוסף לקונצרטים, הוא עבד כשותף מחקר במכון המחקר המזרח אירופי של אוניברסיטת פרייבורג. ב-1966 חזר לארצות הברית בהזמנת הפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת ייל. ב-1967 לימד מוזיקה ואסתטיקה כפרופסור אורח באוניברסיטת אינדיאנה, ובמחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת אקרון. בשנת 1969, הוא היה פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת ניו יורק.
לאסלו ערך שני כתבי עת:
The Journal of Value Inquiry
The Philosophy Forum
וכן כתב ספרים רבים בנוסף לאלו, ולכן ב-1970 הוענק לו תואר דוקטור באמנויות ליברליות ובמדעי הרוח מאוניברסיטת סורבון בפריז. (באופן רחב, "האמנויות הליברליות" הן מחקרים אקדמיים שנועדו לפתח יכולות אינטלקטואליות כלליות, בניגוד לכישורים תעסוקתיים).
בשנת 1972, הרצה לאסלו באוניברסיטת פרינסטון על פילוסופיית המערכת הכללית החלה על יחסים לאומיים. אז החל לעסוק בתיאוריה שלו המשלבת את השקפות ההתפתחות הביולוגית והפיזית עם התפתחות אנושית וחברתית. כתוצאה מכך, אאורליו פצ'אי (אנ') ביקש ממנו להכין טיוטה עבור מועדון רומא (אנ'), מה צריכה להיות המשימה של ממשלות, קהילות ואנשי עסקים בשנות ה-70 ובשנות ה-80. לעבודה העצומה הזו הוא קיבל מאה ושלושים עמיתים ממדינות רבות בעולם.
לאחר מכן הוא החליף את הקתדרה שלו באוניברסיטה עם תפקיד המנהל של "מכון האומות המאוחדות להכשרה ומחקר" (UNITAR-United Nations Institute for Training and Research). בשנת 1977 יצא לאור ספרו "מטרות לאנושות". ב-1979 הוא עבד שוב עבור UNITAR בתוכנית של שיתוף פעולה חברתי וכלכלי בינלאומי. בהקשר זה ראו אור בסך הכל 21 כרכי ספריו.
משנת 1984, בביתו באיטליה, הוא בילה את רוב זמנו הפנוי בפיתוח תיאוריות משלו על אחדות הטבע והחברה. בשנות ה-80 הוא פרסם מחקרים על בעיות גלובליות ועל התיאוריות שלו.
חברויות

ארווין לאסלו היה חבר ב:
מועדון רומא
האקדמיה הבינלאומית למדע (International Academy of Science)
האקדמיה העולמית לאמנויות ולמדע ( World Academy of Arts and Science)
תפקידים נוספים

בשנת 1996, מונה לרקטור של האקדמיה האירופית לניהול אבולוציוני ומחקרים מתקדמים (The Europan Academy of Evolutionary Management and Advanced Studies)
למזכ"ל קונסורציום אירופה לתרבות ההשפעה (Europan Culture Impact Research Consortium)
ליועץ למנכ"ל הראשי של אונסק"ו
הוא ייסד את מועדון בודפשט.
לפי אתר האינטרנט שלו, הוא היה מועמד פעמיים לפרס נובל לשלום, אולם, שמות המועמדים לפרס נובל נשמרים בסוד על ידי ועדת הפרס למשך 50 שנה ולטענות הקשורות לכך אין מעמד רשמי.
בשנת 2010, הוא הפך לחבר חיצוני במחלקה לכלכלה ומשפטים של האקדמיה ההונגרית למדעים. כותרת הצגת הקתדרה האקדמית: "קיימות גלובלית לאור תורת המערכות".
הספקנים ביקרו אותו שוב ושוב על הצהרותיו המתנגשות עם הפרדיגמה המדעית הנוכחית.
כתביו הנבחרים

Introduction to Systems Philosophy: Toward a New Paradigm of Contemporary Thought, Gordon and Breach, 1972; Harper Torchbooks, 1973.
The Systems View of the World: A Holistic Vision for Our Time, Hampton Press, 1996.
The Whispering Pond: A Personal Guide to the Emerging Vision of Science, Element Books, Ltd., 1996.
Evolution: The General Theory, Hampton Press, 1996.
Macroshift: Navigating the Transformation to a Sustainable World, Berrett - Koehler, 2001
The Connectivity Hypothesis: Foundations of an Integral Science of Quantum, Cosmos, Life, and Consciousness, State University of New York Press, 2003.
You Can Change the World: The Global Citizen's Handbook for Living on Planet Earth: A Report of the Club of Budapest, Select Books, 2003.
Science and the Akashic Field: An Integral Theory of Everything, Inner Traditions International, 2004.
Science and the Reenchantment of the Cosmos : The Rise of the Integral Vision of Reality, Inner Traditions, 2006.
The Chaos Point: The World at the Crossroads, Hampton Roads, 2006.
Quantum Shift in the Global Brain: How the New Scientific Reality Can Change Us and our World, Inner Traditions, 2008.
WorldShift 2012: Making Green Business New Politics & Higher Consciousness Work Together, McArthur & Company, 2009.
The Immortal Mind: Science and the Continuity of Consciousness Beyond the Brain, with Anthony Peake, Simon and Schuster, 2014.
The Intelligence of the Cosmos, Inner Traditions, 2017.
Reconnecting to the Source: The New Science of Spiritual Experience, How It Can Change You, and How It Can Transform the World, St. Martin's Essentials, 2020.
הערות שוליים

1 2  "Az MTA tagjai: László Ervin". אורכב מ-המקור ב-2013-06-12. נבדק ב-2012-08-05.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 706/1929. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-12-03.
↑  "Kertész Antal (Adolf) gyászjelentése". Magyarország. 1936-11-03. נבדק ב-2021-12-03.
1 2  Ervin Laszlo, ph. D. (2011). Simply Genius! And Other Tales from My Life. Hay House, Inc. ISBN 1-401-92958-3. נבדק ב-2021-12-03.
↑  "Archivált másolat". אורכב מ-המקור ב-2013-06-30. נבדק ב-2010-04-14.
↑  video: László Ervin MTA székfoglaló előadás, 2010. október 12 »(הקישור אינו פעיל, 2019-02)
↑  Bencze Gyula: „Kiszera méra bávatag” – posztmodern módra, Népszabadság, 1997. február 15.
↑  Bencze Gyula: A harmadik évezred fantáziaképe, Magyar Tudomány, 1999. január
↑  Hraskó Gábor: László Ervin, a természettudományok díszdoktora, Szkeptikus blog, 2010. április 8.
↑  Németh Ferenc (2011-05-23). "A pszí-mező jelentősége a középiskolai fizikaoktatásban". נבדק ב-2012-07-29.
↑  Coyne, Jerry (2010-04-18). "HuffPo screws up evolution again" (באנגלית). whyevolutionistrue.wordpress.com. אורכב מ-המקור ב-2012-07-23. נבדק ב-2012-07-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010651092105171  BIBSYS: 90097257  BNE: XX958724  BnF: cb11911227w (data)  CiNii: DA01064610  GND: 115496890  ICCU: CFIV010201  ISNI: 0000 0001 0867 5369  LCCN: n79076033  MusicBrainz: c18995f6-5183-4fa8-b12c-d13c2debfbab  NKC: skuk0003619  NLK: KAC199615995  NTA: 068308752  SELIBR: 305480  SUDOC: 026967960  VIAF: 7591760   WorldCat (עם VIAF): 7591760