stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלילה רון־פדר-עמית
ביוגרפיה > כתיבה לילדים ולנוער > "עירית"

גם בסדרה "עירית", ששודרה ברדיו וזכתה להצלחה, יש לגלילה רון פדר עמית אמירה: כדי שילד שבא מרקע קשה יצליח בחייו הבוגרים, לא נדרש להוציא אותו מהבית. תמיכה של מדריכים, או מורים, או בוגרים קרובים וחיוביים יכולה להביא לאותן תוצאות.
במקביל לשתי הסדרות האלה החלו לראות אור ספרים שעל פי ד"ר רודין, שייכים לסוגת "ספרות בעיה", המאפיינת את כתיבתה של גלילה רון פדר עמית: "מסטול" – על הידרדרותו של נער לסמים; "מקפיצים טקילה" – על אלימות בעקבות אלכוהול; "למרות כל האכזבות" – על התאבדות בני נוער; סדרת "להתבגר", ועוד. הספרים האלה היו לרבי-מכר וזכו למקומות ראשונים במצעדי הספרים בבתי הספר.
ביוגרפיה > כתיבה לילדים ולנוער > כתיבה על אישים ודמויות מפתח בהיסטוריה הציונית

בהמשך, כתבה על אישים ודמויות מפתח בהיסטוריה הציונית, כגון: זאב ז'בוטינסקי – "באור ובסתר"; מנחם בגין – "בעוז ובהדר"; ביאליק – "אומרים אהבה יש"; א.ד. גורדון – "העורג"; יצחק נבון – "לעלות אל העם"; "המורד" על אברהם שטרן (יאיר); "משה דיין"; "לא בובה על חוט" – סיפור חייה של רחל ינאית בן-צבי; "פלדה רכה" – סיפורה של גולדה מאיר.
ביוגרפיה > כתיבה לילדים ולנוער > כתיבה על יחסים בין יהודים לערבים

נושא נוסף העולה בספריה נוגע ליחסים בין יהודים לערבים, שעומדים במרכזם של הספרים "נאדיה" ו"ילדי קו התפר", שאף הם תורגמו לשפות אחרות.
ביוגרפיה > כתיבה לילדים ולנוער > סדרות פופולריות

הסדרות פופולריות שלה שהיו לרבות-מכר הן "ג'ינג'י", "מנהרת הזמן", "משימה עולמית" ו"סיירת המדע".
ביוגרפיה > כתיבת תסריטים והפקת יצירות המבוססות על ספריה

אחדים מספריה עובדו לסדרות טלוויזיה, סרטים והצגות.
סרטי הקולנוע "בחינת בגרות", "נאדיה" ו"אל עצמי" מבוססים על ספרים שכתבה.
בשנת 1987 עובדה הסדרה "ג'ינג'י" למחזה בכיכובו של דב נבון.
היא כתבה גם את התסריטים לסדרות הטלוויזיה "ג'ינג'י", "הסודות של כנרת", "משפחה וחצי", "להתבגר", "ד.נ. גליל מערבי",, עוד משפחה וחצי, ו"שולחן לשישה".
ביוגרפיה > כתיבה למבוגרים

בהמשך דרכה החלה לכתוב גם למבוגרים, ופרסמה ספרים כגון "יש אישה אחרת", "רצח בצמרת המשטרה" ו"אמא של תרמילאי".
בשנת 2006 כתבה את ספרה "חיפושים", על גיבורה של סדרת טלוויזיה פופולרית בשם רננה, המחליטה בגיל חמישים לעזוב משפחה, מאהב וקריירה ולנסוע למרכז מדיטציה בבורמה כדי לנסות ולהבין מדוע חרף כל הישגיה אין לה שום תחושת סיפוק.
ב-2020 יצא ספרה האוטוביוגרפי, "היא - סיפור חיי".
עבודה עיתונאית

הייתה העורכת הראשונה של הירחון "פשוש" ועורכת השבועון "ראש צעיר".
בנוסף, היא גם כתבה בעיתון "אותיות וילדים"
פעילות ציבורית

בבחירות לכנסת התשיעית הוצבה במקום ה-111 ברשימת ד"ש לכנסת. בשנים האחרונות תורמת לפעילות 'השומר החדש'.
חיים אישיים

בשנת 1970 נישאה לאבי פדר, קצין משטרה, ושינתה את שמה לגלילה רון־פדר, ולהם שלושה ילדים מתוכם שניים מאומצים. בין השנים 1972 –1978 הייתה אם אומנת לעשרה ילדים, בהם הזמר והיוצר מיכה ביטון.
לאחר גירושיה מאבי פדר, נישאה בשנית לניצב משולם עמית והייתה נשואה לו עד מותו ב-3 ביולי 2024.
מתגוררת בשכונת בית הכרם בירושלים.
סגנון כתיבתה

רון־פדר–עמית מעידה על עצמה שכתיבתה מתרחשת כאשר היא עוברת שינוי אישיותי, המאפשר לה להיכנס לדמויות שלה, להזדהות עמן ולחוש את תחושותיהן, לעיתים עד כדי טשטוש ההבדל בינה לבינן.
רון־פדר–עמית נעזרה בפופולריות שלה כדי לעסוק בנושאים שהיוו טאבו, כגון שימוש בסמים או מין בגיל ההתבגרות. רבים מספריה משתייכים לסוגה הקרויה "ספרות בעיה": ספרים ריאליסטיים, המתרחשים כאן ועכשיו, ובמרכזם ילדים ובני נוער שנאלצים להתגבר על קושי בחייהם הפרטיים או בחיי המשפחה. הספרים נכתבים לעיתים קרובות מתוך גישה חינוכית, המבקשת להקנות לקוראים ערכים וכלים להתמודדות פסיכולוגית עם מצוקות ההתבגרות. הספר "בחינת בגרות", לדוגמה, עוסק בשני תלמידי תיכון המתמודדים עם היריון לא מתוכנן; הספר נכתב תוך התייעצות עם הגינקולוג ד"ר עמירם אדוני, ומכיל מידע רב אודות שימוש באמצעי מניעה. בספרה "מסטול" תיארה נער בן טובים המידרדר לסמים לאחר שחווה אהבה נכזבת.
ספריה נחקרים גם באקדמיה, נלמדים בבתי הספר, ונקראים על ידי קוראים רבים, גם בני הדור השני.
פרסים והוקרה

רון־פדר-עמית זכתה בפרסים רבים ובהוקרה, בהם:
2001, "אות מסך קסם" "על תרומתה לילדי ישראל לדורותיהם בתחום הספרות, הקולנוע והטלוויזיה", במסגרת פסטיבל הקולנוע לילדים ולנוער בחולון.
2008, הדליקה משואה בטקס הדלקת המשואות של חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל.
2015, פרס דבורה עומר
2016, פרס בגין, על תרומה לעם ישראל ועשייה ציונית.
2018, פרס היצירה לסופרים עבריים
2018, פרס מפעל חיים מטעם המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך, על שהיא מהווה מקור השראה לכתיבה יצירתית בקרב ילדות וילדים.
2021, פרס מפעל חיים מטעם "פרס סאסא סטון לספרות ילדים, על שם פיליפ ז"ל והילדה סטון".
2022, יקיר ירושלים
2022, דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
2022, פרס ראשת הממשלה גולדה מאיר.
2023, פרס אקו"ם למפעל חיים ע"ש דליה רביקוביץ'.
ספריה > למבוגרים

טעות, הוצאת מלוא, 1978. (הספר בקטלוג ULI)
יש אישה אחרת, הוצאת מודן, 1994. (הספר בקטלוג ULI)
זייפנו כל כך, הוצאת מודן, 1995. (הספר בקטלוג ULI)
נישואים חורגים, הוצאת מודן, 1996. (הספר בקטלוג ULI)
משוחררת לעוף, הוצאת מודן, 1997. (הספר בקטלוג ULI)
רצח בצמרת המשטרה, הוצאת מודן, 1999. (הספר בקטלוג ULI)
אמא של תרמילאי, הוצאת מודן, 2002. (הספר בקטלוג ULI)
חיפושים, הוצאת מודן, 2006. (הספר בקטלוג ULI)
היא - סיפור חיי, הוצאת מודן, מושב בן שמן, 2020, אוטוביוגרפיה. (הספר בקטלוג ULI)
הכלה האחרת, הוצאת מודן, 2024 - רומן היסטורי
לקריאה נוספת

שי רודין, אל עצמה: עיונים ביצירתה של גלילה רון-פדר-עמית, הוצאת מודן, 2018. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  גלילה רון-פדר-עמית, באתר library.osu.edu
1 2 3 4 5  תום שגב, הנוער על פי גלילה רון־פדר, כותרת ראשית, 19 ביוני 1985
1 2  צילום: עופר חן, "אל עצמה", באתר www.israelhayom.co.il, ‏5 באוקטובר 2017
↑  גלילה רון־פדר־עמית, גלילה רון־פדר־עמית כותבת למנחם בגין: הראשון שהתייחס אליי כסופרת, באתר Xnet‏, 7 באפריל 2020
↑  ענת לב-אדלר, "אני לא סופרת קאנונית ואף פעם לא רציתי להיות כזאת", ידיעות אחרונות 7/5/2021 7 לילות, עמ' 14
↑  ספרים חדשים - עיון ראשון, מעריב, 10 במרץ 1972
מאיר בראלי, בני אצ"ל, דבר, 11 בספטמבר 1972
↑  אוריאל אופק, ילדים אלמונים, דבר, 30 במרץ 1973
↑  אל עצמי: היום שבו ציון חדר ללבבות, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית
1 2  אל עצמי, מעריב, 1 ביולי 1988
↑  יחיעם ויץ, "בעוז ובהדר, סיפורו של מנחם בגין" מאת גלילה רון-פדר עמית | בגין שבדמיון, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2010
↑  אחוות ג'ינג'ים, חדשות, 9 באפריל 1987
↑  הדרמה "ג'ינג'י" קיבלה פרס בבולגריה, באתר גלובס, 4 בנובמבר 1996
↑  אביבה קרול, ‏מקום ראשון ל"הסודות של כנרת", באתר גלובס, 23 במרץ 2000
↑  ניר קיפניס, ‏רק אל עצמי לספר ידעתי, באתר גלובס, 15 בינואר 2001
↑  גיורא יהלום, ‏יותר מדי גלילה, באתר גלובס, 23 באוקטובר 2000
↑  רותה קופפר, גרסה חדשה לסדרה משפחה וחצי, באתר הארץ, 14 בינואר 2009
↑  הארץ, ספרים חדשים - עיון - מקור, באתר הארץ, 10 באפריל 2006
↑   שני ליטמן, בגיל 70, אחרי 400 ספרים, גלילה רון פדר עמית מספרת על הסוד של חייה, באתר הארץ, 8 בינואר 2020
↑  גלילה רון פדר: התפכחתי מהאשלייה, חדשות, 17 באוגוסט 1990
↑  עלית קרפ, "סיפור חייה: הסופרת שלא נחה לרגע באוטוביוגרפיה חדשה", באתר מקור ראשון, ‏23 באפריל 2020
1 2  ד"ר שי רודין, לא מקובלת: הקאנון של גלילה רון פדר עמית, באתר ynet, 1 בפברואר 2015
↑  גואל פינטו, פסטיבל קולנוע לילדים ולנוער בחולון, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2001
↑  אוראל תמרי, גלילה רון-פדר ואלי ויזל - בין מדליקי המשואות ביום העצמאות, באתר הארץ, 3 במרץ 2008
↑  גילי איזיקוביץ, גלילה רון־פדר ויונה טפר בין זוכי פרס דבורה עומר לספרות ילדים ונוער, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2015
↑  הארץ, גלילה רון פדר עמית ודרור בורשטיין בין זוכי פרס היצירה לסופרים ומשוררים, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2017
↑  ימי רוט, ‏פרס מפעל חיים לגלילה רון פדר: "חשוב לי שהגיבור של ספריי ידבר בשפה עכשווית", באתר מעריב אונליין, 6 בפברואר 2018
↑  יקירי ויקירות ירושלים 2022: בין מקבלי האות השופטת מרים נאור, הסופרת גלילה רון פדר והקבלן חיים זקן, באתר כל העיר, 22 בינואר 2022
↑  יעל ארד, גלילה רון פדר עמית, חווה אלברשטיין, בעלת טחינה אל-ארז ועוד מספר נשים מובילות ומשפיעות יקבלו הערב תואר "דוקטור לשם כבוד" באוניברסיטת בר אילן, באתר אייס, 22 במאי 2022
↑  פרס גולדה מאיר, באתר של מכון גולדה מאיר למנהיגות וחברה
↑  רן בוקר, פרס אקו"ם למפעל חיים יוענק לסופרת גלילה רון-פדר-עמית, באתר ynet, 19 במרץ 2023
↑  יחיעם פדן, שורשים, שואה ונעורים, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267122505171  PLWABN: 9810625890705606  BnF: cb12333178h (data)  CiNii: DA12417290  GND: 12001842X  ISNI: 0000 0000 8120 4830  LCCN: n83027267  NDL: 00736264  NLA: 35107970  NLK: KAC200306710  NTA: 202011135  RERO: 02-A011822213  SNAC: w6kt00c9  SUDOC: 167739425  VIAF: 41911731   WorldCat (עם VIAF): 41911731
רננה גוטמן

אין תמונה חופשית
רננה גוטמן (1924 – 17 בספטמבר 2016) הייתה מנכ״לית משרד מבקר המדינה. האישה הראשונה שהתמנתה למנכ״לית של משרד ממשלתי.
ביוגרפיה

רננה גוטמן נולדה בשנת 1924 בלבוב שבגליציה המזרחית, לקופא וגזילה שוורץ. בשנת 1940 עלתה משפחתה לארץ ישראל. היא למדה בתל אביב בתיכון בלפור (הגימנסיה הריאלית). למדה משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים בין השנים 1942 ועד 1946, ובאוניברסיטה העברית פילוסופיה, היסטוריה וסוציולוגיה של התרבות. את ההתמחות במשפטים עשתה במשרד עורכי הדין רווה קאופמן.
רננה גוטמן התגייסה לצבא בשנת 1948, ועבדה במשרד התובע הצבאי. היא נטלה חלק בצוות שהתאים את חוקת השיפוט מתקופת ההגנה לצרכים של צה״ל. היא שימשה כתובעת הכללית של חיל הנשים. היא נמנתה עם צוות ההקמה של בית הספר לפיקוד ומטה, והייתה העוזרת של שמעון פרס בעת שהיה מנכ״ל משרד הביטחון. בשנת 1956 השתחררה מצה״ל בדרגת סגן-אלוף.
לאחר שחרורה מהצבא בשנת 1958 הצטרפה למשרד מבקר המדינה. לאורך כל תקופת העסקתה נחשבה פורצת דרך. תחום עיסוקה המרכזי היה ביקורת של מערכת הביטחון, ועשר שנים לאחר שהצטרפה למשרד היא מונתה לממונה על התחום. בשנת 1972 מונתה לכהן כמנכ״לית משרד מבקר המדינה, והייתה לאשה הראשונה שמונתה לתפקיד מנכ״ל משרד ממשלתי. בתפקיד זה כיהנה עד סוף יולי 1977.
לאחר שסיימה את עבודתה במשרד מבקר המדינה כיהנה בתפקידים שונים בקופת חולים כללית. בפברואר 1984 נבחרה למבקרת הסוכנות היהודית, תפקיד בו כיהנה עד לפחות 1993. בשנת 1986 מונתה לועדה שבחנה את המינויים בשירות הממשלתי. בנוסף, כיהנה מאוקטובר 1995 ועד 2004 כדירקטורית בבנק לאומי, וכחברה בוועדת הכספים בבנק. בשנת 1997 מונתה על ידי נציב שירות המדינה, שמואל הולנדר, לבדוק את הביקורת הפנימית במס הכנסה.
הייתה נשואה לד״ר אהרון גוטמן ממנהלי בית החולים מאיר בכפר סבא, עד פטירתו בשנת 1981. לזוג שני ילדים תמר ועמוס. בתה תמר מכהנת כמשנה ליועץ המשפטי במשרד מבקר המדינה. ב-17 בספטמבר 2016, בגיל 92 היא נפטרה.
לקריאה נוספת

איל כתבן, ״נשים בטוגה של גבר - נתיב השתלבותן של הנשים בפרופסיה המשפטית בארץ ישראל ובמדינת ישראל״, אוניברסיטת בן-גוריון.
מאת יואב יצחק, ‏חוות דעת שהוגשה לנאמן: יש להימנע מהדחת מבקרת הפנים של מס הכנסה, באתר גלובס, 30 בספטמבר 1997
הערות שוליים

↑   עופר אדרת, הישראלית שעשתה היסטוריה ב-1972, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2016
↑  משרד מבקר המדינה אבל על פטירתה של רננה גוטמן ז״ל
↑  יחיאל לימור, האתגר: להגיע לחקר האמת, מעריב, 27 ביולי 1972
↑  ישעיהו אביעם, עובדי מבקר המדינה בת"א נגד המנכ"ל החדש, מעריב, 5 ביולי 1977
↑  יוסף צוריאל, רננה גוטמן נבחרה למבקרת הסוכנות, מעריב, 23 בפברואר 1984
↑  תזכורת הוצאות פרטיות על חשבון הסוכנות, חדשות, 26 באוגוסט 1993
↑  שרגא מקל, נציב שירות המדינה: "פעילי המפלגות תובעים משרות והשרים ממנים", מעריב, 6 באוגוסט 1986
↑  כן אדוני היו"ר, חדשות, 15 באוגוסט 1989
↑  מאת אורנה רביב, ‏האסיפה הכללית של בל"ל אישרה: תוספת של בשכרו של רף ובונוס בסך 310 אלף ש', באתר גלובס, 30 באפריל 1997
דפנה צוקר, ‏שלמה ינאי ומשה וידמן יתמנו לדירקטורים בלאומי, באתר גלובס, 6 ביוני 2004
↑  מאת סטלה קורין-ליבר, ‏נציב שירות המדינה מינה בודקת לתיפקוד הביקורת הפנימית במס הכנסה, באתר גלובס, 2 ביולי 1997
מדד V-Dem

מפה של מדד הדמוקרטיה האלקטורלית של V-Dem לשנת 2023
מדדי הדמוקרטיה של V-Dem הם מדדי דמוקרטיה שפותחו על ידי מכון V-Dem המתארים תכונות של דמוקרטיות שונות. מדובר בפרויקט בינלאומי לחקר הדמוקרטיה הכולל מגוון רחב של מדדים הקשורים לדמוקרטיה, לחירויות אזרחיות, זכויות אדם, וחברה אזרחית. המדד מתפרסם מדי שנה.
מערך הנתונים של V-Dem פופולרי בקרב מדעני המדינה ותחומים דומים. המדד מתאר את המאפיינים של משטרים פוליטיים. מערכי נתונים המפורסמים על ידי מכון V-Dem כוללים מידע על מאות אינדיקטורים המתארים את כל היבטי השלטון. המדידה נעשית תוך שיתוף פעולה בין-לאומי של למעלה מ-4200 חוקרים ברחבי העולם. המדד החל בשנת 1789 ומודד בכל מדינות העולם.
V-Dem מספק מערך נתונים רב-ממדי המשקף את המורכבות של מושג הדמוקרטיה כמערכת שלטון שהיא מעבר לקיום הפשוט של בחירות. נעשה שימוש בכלים מתודולוגיים לבדיקת מהימנות הדירוג. בין השאר נעשה ניסיון לחקור באמצעות v-dem את המנגנונים הסיבתיים המקשרים בין היבטים שונים של דמוקרטיה.
בהשוואה למדדים אחרים של דמוקרטיה מדדי הדמוקרטיה של מכון V-Dem הם יותר מפורטים, מקיפים ובעלי עומק היסטורי.
החל מפרסום המדד לראשונה ב־2014 דורגה ישראל כדמוקרטיה ליברלית. לצד זאת, המדד מחשיב את ישראל של עד 1966 כדמוקרטיה אלקטורלית עקב המשטר הצבאי על ערביי ישראל. ב־2023, בעקבות הרפורמה המשפטית, ישראל הורדה במדד והוגדרה כדמוקרטיה אלקטורלית.
מדדי דמוקרטיה

מדד V-Dem מגדיר חמישה עקרונות ליבה המגדירים דמוקרטיה. כל עקרון נמדד בנפרד כמדד ליבה. בנוסף, מפורק כל עיקרון ליבה למרכיביו וכל מרכיב נמדד בנפרד. המרכיבים כוללים מאפיינים כמו בחירות חופשיות והוגנות, חירויות אזרחיות, עצמאות שיפוטית, כפייה בביצועים, שוויון מגדרי, חופש תקשורתי וחברה אזרחית. לבסוף, כל מרכיב מחולק לאינדיקטורים ספציפיים. נכון לשנת 2024 נמדדים יותר מ-600 אינדיקטורים.
מדדי הליבה הם מדד הדמוקרטיה האלקטורלית, מדד הדמוקרטיה הליברלית, מדד הדמוקרטיה המשתפת, מדד הדמוקרטיה הדיונית ומדד הדמוקרטיה השוויונית.
השפעה ושימוש

מגוון ארגונים משתמשים במערך הנתונים של V-Dem בבניית האינדיקטורים שלהם. מדדי הממשל העולמי של הבנק העולמי משתמשים גם בנתונים של V-Dem כדי לעדכן את מד השליטה בשחיתות שלהם (הכולל את מדד השחיתות של V-Dem), מד שלטון החוק (הכולל את מדד המרכיבים הליברליים של V-Dem), ומד הקול והאחריותיות (הכולל את חופש הביטוי המורחב, חופש ההתאגדות ומדי בחירות נקיות של V-Dem).
פרויקט חברה דיגיטלית

פרויקט החברה הדיגיטלית הוא קבוצת משנה של אינדיקטורים במדד V-Dem, ששואל שאלות לגבי הכוח הפוליטי של המדיה החברתית והאינטרנט. באופן ספציפי, פרויקט החברה הדיגיטלית מודד מגוון שאלות הקשורות לצנזורה באינטרנט, מידע מוטעה באינטרנט והשבתות אינטרנט.  דו"ח שנתי זה כולל 35 אינדיקטורים המעריכים חמישה תחומים: דיסאינפורמציה, חופש מדיה דיגיטלית, רגולציה מדינית של מדיה דיגיטלית, קיטוב של מדיה מקוונת ופילוג חברתי מקוון.  המדד מעודכן מדי שנה החל משנת 2019.
דירוג ישראל

על פי מדד v-dem ישראל דורגה עד 1966 כדמוקרטיה אלקטורלית בשל המשטר הצבאי על ערביי ישראל. משנת 1966 עד שנת 2023 דורגה ישראל כדמוקרטיה ליברלית. בשנת 2023 ירד הציון שניתן לישראל במדד הדמוקרטיה הליברלית (LDI) ל-0.63, והיא הוגדרה שוב כדמוקרטיה אלקטורלית, בעקבות קידום המהפכה המשפטית ומתקפות שרי הממשלה על מערכת המשפט. בשנת 2024 ירד הציון שניתן לישראל ל-0.62.
הערות שוליים

↑  "New index rates countries by degree of freedom for scholars".
1 2  Varieties of Democracy (V-Dem)
↑  Hegedüs, Daniel (2020). "Varieties of Democracy: Measuring Two Centuries of Political Change. By Michael Coppedge, John Gerring, Adam Glynn, Carl Henrik Knutsen, Staffan I. Lindberg, Daniel Pemstein, Brigitte Seim, Svend-Erik Skaaning, and Jan Teorell. Cambridge: Cambridge University Press, 2020. 226p. $99.99 cloth". Perspectives on Politics (באנגלית). 18 (4): 1258–1260. doi:10.1017/S1537592720003059. ISSN 1537-5927.
↑  Daniel Hegedüs, Varieties of Democracy: Measuring Two Centuries of Political Change. By Michael Coppedge, John Gerring, Adam Glynn, Carl Henrik Knutsen, Staffan I. Lindberg, Daniel Pemstein, Brigitte Seim, Svend-Erik Skaaning, and Jan Teorell. Cambridge: Cambridge University Press, 2020. 226p. $99.99 cloth., Perspectives on Politics 18, 2020-12, עמ' 1258–1260 doi: 10.1017/S1537592720003059
1 2 3 4 5 6  Coppedge, Michael; John Gerring; Carl Henrik Knutsen; Staffan I. Lindberg; Jan Teorell; David Altman; Michael Bernhard; Agnes Cornell; M. Steven Fish; Lisa Gastaldi; Haakon Gjerløw; Adam Glynn; Allen Hicken; Anna Lührmann; Seraphine F. Maerz; Kyle L. Marquardt; Kelly McMann; Valeriya Mechkova; Pamela Paxton; Daniel Pemstein; Johannes vonRömer; Brigitte Seim; Rachel Sigman; Svend-Erik Skaaning; Jeffrey Staton; Aksel Sundtröm; EitanTzelgov; Luca Uberti; Yi-ting Wang; Tore Wig; and Daniel Ziblatt (2021). "V-Dem Codebook v11". Varieties of Democracy (V-Dem) Project. (אורכב 08.06.2021 בארכיון Wayback Machine).
↑  "The V-Dem Dataset". V-Dem Institute. 2024. נבדק ב-7 במרץ 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Coppedge, Michael; Gerring, John; Glynn, Adam; Knutsen, Carl Henrik; Lindberg, Staffan I.; Pemstein, Daniel; Seim, Brigitte; Skaaning, Svend-Erik; Teorell, Jan (2020). Varieties of Democracy. doi:10.1017/9781108347860. ISBN 978-1-108-34786-0.
1 2  "WGI-Documents". The World Bank. נבדק ב-2021-06-27.
1 2  Mechkova, Valeriya; Pemstein, Daniel; Seim, Brigitte; Wilson, Steven (2021). Digital Society Survey Codebook (PDF). Digital Society Project.
↑  לראשונה מזה 50 שנה: ישראל כבר לא מוגדרת כ"דמוקרטיה ליברלית", באתר ישראל היום
↑  Democracy Reort 2024: Democracy Winning and Losing at the Ballot, V-Dem
↑  Democracy Report 2025: 25 Years of Autocratization – Democracy Trumped?, v-dem, ‏מרץ 2025 (באנגלית)
מדינות עם שינוי מהותי ומשמעותי לכיוון אוטוקרטיה (אדום) או לכיוון דמוקרטיה (כחול) (2010–2020). המדינות באפור נשארות ללא שינוי מהותי.
הרבנות הצבאית

| --- | --- |
  
סמל הכומתה, סמל מערכה ודגל חיל הרבנות הצבאית.
 תודעה יהודית לצה"ל מנצח
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  חיל
 בסיס האם:  בעבר: בסיס הרבנות הצבאית 779 ביפו, מחנה ידין (צריפין). כיום הבסיס ממוקם במחנה שורה שנמצא דרומית לרמלה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־77 שנים) 
 מקים היחידה:  אלוף הרב שלמה גורן
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  2,000~
 פיקוד
 יחידת אם:  כפוף ישירות למטכ"ל
 דרגת המפקד:    תת-אלוף
 מפקד נוכחי:  תת-אלוף הרב אייל קרים
 מפקדים:  מפקדי החיל
חיל הרבנות הצבאית הוא חיל בצה"ל העוסק במתן שירותי דת לחיילי צה"ל (כולל לאלה שאינם יהודים) ובטיפול בחללים. הרבנות הצבאית היא חיל הכפוף למטכ"ל. בעבר נעשו ניסיונות להכפיף את החיל לאגף כוח אדם, אך לבסוף נשמרה עצמאות החיל.
בראש הרבנות הצבאית עומד הרב הצבאי הראשי (הרבצ"ר), קצין בדרגת תת-אלוף. הרב הראשי לצה"ל הנוכחי הוא תא"ל הרב אייל קרים.
מלבד הרב גד נבון, אשר הוענקה לו דרגת האלוף עם מינויו – הרבנים הראשיים לצה"ל החלו מדרגה נמוכה מזו. תקן הרבצ"ר השתנה לתקן תת-אלוף, החל מכניסת תא"ל הרב ישראל וייס לתפקיד.
בעבר היה, לצד הרבצ"ר, גם סגן רבצ"ר בתקן תת-אלוף – אך הרב גד נבון ביטל אותו כאשר נכנס לתפקיד הרב הראשי לצה"ל.
היסטוריה

ראשיתה של הרבנות הצבאית טרם הקמתו של צה"ל. בהגנה הוקמה "המחלקה לענייני דת". מספר חודשים לפני ההכרזה על הקמת מדינת ישראל החליט מפקד ההגנה ישראל גלילי, על הקמת השירות הדתי, מחלקה מיוחדת שתטפל בהסדרת העניינים הדתיים. עם הקמת צה"ל הוקמה יחידת הרבנות הצבאית, בעקבות בקשת הרב הראשי הרב יצחק הרצוג. זמן קצר לאחר מכן, מוזגו "השירות הדתי" והרבנות הצבאית ובסוף שנת 1948 פרסם הרמטכ"ל, רא"ל יעקב דורי את פקודות המטכ"ל הראשונות על הקמת הרבנות הצבאית.
עם הקמת הרבנות הצבאית, מונה הרב שלמה גורן לרב ראשי לצה"ל והוענקה לו דרגת סגן-אלוף. לאורך שירותו טיפס בסולם הדרגות עד שהגיע לדרגת אלוף. כרבצ"ר הראשון בנה הרב גורן את יסודותיה של הרבנות הצבאית. פעל להוצאת הסידור האחיד, קבע את נוהלי הכשרות בצה"ל ובמטבחיו, וקבע את יום השבת כיום מנוחה רשמי בצה"ל. כמו כן עסק הרב גורן בהיתרי עגונות.
הרב מרדכי פירון היה הרב הצבאי הראשי השני ושירת בתפקיד זה בין השנים 1971–1977. בתקופה זו, שבה התרחשה מלחמת יום הכיפורים, עסקה הרבנות הצבאית בצורה מקיפה בטיפול בחללים.
הרב גד נבון מונה לרב הצבאי הראשי השלישי ושירת בתפקיד זה בין השנים 1977–2000. בתקופה זו חל מעבר הדרגתי מתפקיד קצין הדת לתפקיד הרב הצבאי ומוסד קורס הרבנים הצבאיים. הרב נבון חיבר מאמרים הלכתיים בנושא זיהויים של חללי צה"ל ובתקופתו ניתן יתר תוקף לאמצעי הזיהוי. הרב נבון הוא הרבצ"ר היחיד שהוענקה לו דרגת האלוף עם מינויו – שאר הרבנים הראשיים לצה"ל החלו מדרגה נמוכה מזו.
הרב ישראל וייס מונה לרב הצבאי הראשי הרביעי וכיהן בתפקידו בשנים 2000–2006. הרב וייס מיסד את תחומי ההסברה וההלכה, הקים את תחום "ערכי תורה ללחימה" והביא לפיתוח אמצעי זיהוי החללים תוך מעבר לאמצעים ממוחשבים והטמעתם במערך הרבנות הצבאית.
הרב אביחי רונצקי מונה לרב הצבאי הראשי החמישי וכיהן בתפקידו בשנים 2006–2010. הרב רונצקי הרחיב את פעילות תחום התודעה היהודית (לשעבר "ערכי תורה ללחימה") בחיל השם דגש על היחידות הלוחמות.
הרב רפי פרץ מונה לרב הצבאי השישי וכיהן בתפקיד בשנים 2016-2010. בתקופת הרב פרץ הועבר ענף "תודעה יהודית" מהרבנות הצבאית לאגף כוח אדם, ורק חלק קטן ממנו הושאר בסמכותה.
ביולי 2016 מונה אל"ם הרב אייל קרים, ראש מחלקת הרבנות, לרב הצבאי השביעי, ובדצמבר 2016 הוא קודם לדרגת תת-אלוף ונכנס לתפקיד.
תפקידי הרבנות הצבאית

הרבנות הצבאית עוסקת בתחומים רבים. לדוגמה:
תחום רעו"ת (רוח, עוז ותורה) - חיזוק רוח הלחימה, המוטיבציה לשירות בצה"ל, הערכים בקרב מפקדי וחיילי צה"ל מתוך היהדות.
הענקת שירותי דת לחיילים הדתיים (גם שאינם יהודים).
ענף הלכה - פסיקת הלכה צבאית ומענה הלכתי לצורכי החיילים והצבא.
ענף כשרות - מתן כשרות למטבחים בבסיסי צה"ל וביחידות שונות של משרד הביטחון.
ענף זיהוי וקבורה - טיפול בגופות חללי צה"ל, ובכלל זה בזיהוי ובטיפול בחללים ובעריכת טקסי קבורה צבאיים.
גיור לחיילים לא-יהודים המעוניינים להתגייר.
הענקת שירותי נישואין לחיילים המעוניינים בכך (החיילים רשאים להירשם לנישואין גם ברבנות האזרחית).
הרבנות הצבאית היא הגוף הממונה על המוסדות הדתיים בתחום הצבא. על פי התקן הצבאי, בכל יחידה ובסיס צבאי אמור להיות רב צבאי, וכן קצין דת או רכז מו"ר (מסורת ורוח. בעבר נקרא "מש"ק דת"), האחראים על ענייני הדת ביחידה, ומספר משגיחי כשרות האחראים על הכשרות במטבח היחידה. כיום, קיימים רבנים צבאיים במפקדת החטיבה, האוגדה והפיקוד וגם בבסיסי הדרכה, הכשרה ואימונים. בנוסף, לכל גדוד מילואים נדרש רב צבאי, המהווה חלק בלתי נפרד מסגל המטה של הגדוד. הרבנים הצבאיים מוכשרים בקורס רבנים צבאיים המתקיים בבית הספר לקצינים של צה"ל, ובסופו מוענקת להם דרגת סגן במילואים (חלקם ממשיכים לשירות קבע).
מקהלת הרבנות הצבאית היא להקה צבאית השייכת לרבנות הצבאית ומופיעה באירועים רבים, ביניהם חידון התנ"ך העולמי.
בשנת 2005 הייתה הרבנות אחראית על העברת בית העלמין של גוש קטיף, במסגרת תוכנית ההתנתקות. הרב הצבאי ישראל וייס סירב לרב אברהם שפירא שדרש ממנו לסרב פקודה, וספג גינויים ואיומים.
לאחר כניסת הרב רונצקי לתפקידו כרבצ"ר, החלו חיכוכים בין אנשי הרבנות הצבאית לאנשי חיל החינוך והנוער ובראשם קצין חינוך ראשי, תא"ל אלי שרמייסטר, בהקשר לתכני החינוך והזהות היהודית המוקנים לחיילים. בשנת 2009, במהלך מבצע עופרת יצוקה ליוו אנשי הרבנות הצבאית, בהוראת הרבצ"ר, תא"ל רונצקי, את הכוחות הלוחמים, העבירו להם הרצאות ושיעורים וכן חילקו דפי מסרים. הדבר יצר חיכוך עם אנשי חיל החינוך והנוער וכן עמד בפני ביקורת תקשורתית נרחבת. הרמטכ"ל גבי אשכנזי, הודה לאנשי הרבנות על חיזוק רוח הלחימה בקרב הכוחות אך גם העיר להם כי חלק מהמסרים שהפיצה במבצע לא היו ראויים, עמדו בניגוד לפקודות, ונקטו עמדה פוליטית ושיפוטית כלפי דעותיהם ואמונותיהם של חיילי צה"ל.
מבנה

מבנה חיל הרבנות הצבאית הנוכחי מתבסס על שתי מחלקות עיקריות: מחלקת הרבנות ומחלקת ההפעלה (המכונה - מטה הרבנות). המבנה ההיררכי של המחלקות, כנהוג ביחידות מטה בצה"ל, מורכב מענפים וממדורים.
מבנה > מחלקת הרבנות

בראש מחלקת הרבנות עומד אל"ם הרב חיים וייסברג.
ענף ההלכה - עוסק בבירור סוגיות הלכתיות הנוגעות לחיילים ולהפעלת הצבא, יצירת מסורת פסיקה צבאית ייחודית, כתיבת מדריכים הלכתיים שונים ומציאת פתרונות טכנולוגיים לבעיות הלכתיות בצבא. הענף מפעיל בית מדרש  הממוקם בבית הכנסת אוהל יצחק בעיר העתיקה בירושלים, בו מתבררות הסוגיות הנצרכות. הענף מוציא לאור סדרת ספרים בשם 'תורת המחנה' שנועדה לסקר את כל ההיבטים ההלכתיים של השירות הצבאי, וכן חוברת מקוצרת בשם 'קיצור תורת המחנה'. כמו כן, מדי שנה יוצא לוח דינים ומנהגים לחיילי צה"ל. תחום נוסף חשוב הוא כתיבת תדריכים הלכתיים ייעודיים לתחומים שונים בצבא ועוד. הענף גם מוציא לאור את מחניך - ביטאון הרבנות הצבאית. ענף הלכה מפעיל, בשיתוף עם המרכז האקדמי לב, מעבדה להלכה וטכנולוגיה, ובה מפתחים פתרונות טכנולוגיים לבעיות הלכתיות שונות בצבא, בתחומי שבת, כשרות ועוד. לענף מעבדת סת"ם מרכזית, האחראית לכתיבה ובדיקה של ספרי תורה, תפילין, מזוזות ומגילות לבסיסי צה"ל.
ענף הכשרות - עוסק בקביעת נהלים לכשרות המטבחים בכל מתקני צה"ל, משרד הביטחון, התעשייה הביטחונית וגורמי ביטחון נוספים. הענף מכשיר ומבקר את משגיחי הכשרות בבסיסים, ואחראי גם על הכשרת כל המטבחים לפסח.
בית הדין לגיור - נותן מענה לחיילים לא יהודים המעוניינים להתגייר במהלך שירותם הצבאי. גיורי בית הדין מוכרים על ידי הרבנות הראשית לישראל (בעקבות הסכמתו של הרב עובדיה יוסף), אך רבנים מסוימים מן הציבור החרדי ערערו על הגיורים. הענף אחראי הן על התכנים הנלמדים בסמינרים לקראת הגיור, הן על ליווי המתגיירים במהלך תהליך הגיור ולאחריו והן על הגיור בפועל, ברית המילה והטבילה במקווה. בית הדין כולל ארבעה הרכבים, בהם רבנים אזרחים, רבנים בקבע ובמילואים (ביניהם תא"ל במיל' הרב ישראל וייס, הרבצ"ר לשעבר), ופועל בבסיס הרבנות הצבאית 779 במחנה שורה ובירושלים.
תחום רוח עוז ותורה (רעו"ת) - תחום רעו"ת היה בעבר חלק מענף תודעה יהודית, עד העברתו של האחרון לאגף כוח האדם. מאז פועל התחום באופן עצמאי במחלקת הרבנות. התחום עוסק בהעשרת התודעה היהודית והעברת תכנים יהודיים ורוחניים לחיילים הדתיים בלבד (המענה לכלל החיילים ניתן על ידי ענף זהות ותודעה יהודית באכ"א). התחום כותב עלונים תקופתיים לחיילים, חוברות למועדים וחומרים לרבנים הצבאיים. כמו כן, מארגן התחום ימי עיון, סיורים והרצאות.