stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמות יוון–פרס
הפלישה של חשיארש > פלטאיה ומיקאלה

באביב שלחו הפרסים לאתונה את אלכסנדר הראשון, מלך מוקדון, להציע ברית בין פרס לאתונה, אשר תכלול פיצוי פרסי על הנזקים שנגרמו לעיר על ידי הפלישה הפרסית וכן את הרחבת גבולותיה של אתונה. האתונאים סירבו, אך ההצעה טלטלה את הספרטנים שהתמהמהו עד אז, וגרמה להם להבטיח להצטרף לאתונה למלחמה בפרסים. מכיוון שהמערכה אמורה הייתה להתנהל ביבשה, הייתה חשיבות רבה לצבא הספרטני, שכוחו היה ביבשה, לעומת האתונאים שכוחם היה בים.
בפועל, כאשר הצבא הפרסי התחיל לנוע לעבר אתיקה, הספרטנים, כמו בערבי הקרבות הקודמים, היו עסוקים בחגיגות פולחניות ולא זזו, כמו כן הסתבכו במסע ימי מיותר לאסיה הקטנה.
הפרסים תקפו מצפון. מרדוניוס, המצביא הפרסי, הציע שוב לבני אתונה לכרות ברית אך הם סירבו ונאלצו שוב לפנות את עירם ולהתמקם בסלמיס. הפעם הם הבהירו לספרטנים שאם אינם מצטרפים לקרב, הם יישארו לבדם מול הפרסים כי האתונאים יפרשו. נוכח האיום, התעשתו בני ספרטה ושיגרו את צבאם - כ-45,000 לוחמים. הפרסים, לאחר שכילו זעמם בבנייני אתונה, עזבו את אטיקה והתכוננו להתעמתות הצפויה בבויאוטיה שמצפון-מערב לאתונה.
על צבא הברית היוונית פיקד פאוסניאס, בן אחיו של המלך לאונידס, גיבור קרב תרמופילאי, מצביא חסר ניסיון, חסר דמיון וכריזמה. על הצבא הפרסי פיקד מרדוניוס, שנחשב מצביא מוכשר נבון ובעל ניסיון.
שני הצבאות נערכו ליד פלטאיה, בסמוך למעבר קיתאירון באוגוסט 479 לפנה"ס. כל צד ביקש לנצל את יתרונו הטקטי: היוונים העדיפו להילחם בגבעות בגלל לוחמי הרגלים שלהם, והפרסים העדיפו את המישור בגלל הפרשים. אחרי עשרה ימי המתנה תקפו הפרסים ראשונים, ובמיקום הגאוגרפי הנחות מבחינתם - הגבעות. הקרב, שאין לגביו הרבה מידע, הסתיים במפלה קשה של הפרסים ובמות מנהיגם, מרדוניוס. הפעם, כנראה על יסוד נקמני, לא לקחו היוונים שבויים, אלא המיתו את החיילים הפרסיים שהצליחו לשרוד.
במקביל התנהלה מערכה גם בים, כשהצי היווני מוכן להתמודד עם הצי הפרסי ליד מילטוס שבאסיה הקטנה. בסופו של דבר התנהל הקרב על היבשה בכף מיקאלה והסתיים אף הוא בכישלון פרסי. שני הקרבות התנהלו באותם ימים בסוף חודש אוגוסט.
ברור היה שערי יוון אשר שיתפו פעולה עם הפרסים, כגון בתסאליה ובבויאוטיה, תענשנה קשות, וכך היה בשנת 479 לפנה"ס. בשנה זו השלימו היוונים את סילוק ההשפעה הפרסית מתחום יוון היבשתית. המעוז הפרסי האחרון בתראקיה היה איון שעל הנהר סטרימון, ובשנת 471 לפנה"ס הוא נפל בידי המצביא האתונאי קימון בן מילטיאדס.
משמעות המלחמות והשפעתן בתולדות יוון

המלחמות עם הפרסים הסתיימו אפוא בניצחון הלני. את מהלכי הניצחון ניצלה בעיקר אתונה. היא הפכה לאימפריה כלכלית, מסחרית וצבאית. אתונה הייתה למעצמה ימית, חסרת תקדים בהיסטוריה ההלנית, ובמקביל חיזקה את יסודותיה הדמוקרטיים, מכיוון שכוחם של פשוטי העם – החיילים הקלים ובעיקר לוחמי הצי – עלה והם היו ראויים לזכויות.
לאחר המלחמה נותרה העיר דוריסקוס כעיר היוונית היחידה שנשארה בשליטת הפרסים וכל הניסיונות של היוונים להחזיר אותה לשליטתם לא צלחו.
האימפריה האתונאית הקימה ברית בשם הברית האטית-דלית, שאחת ממטרותיה המרכזיות הייתה לשחרר את היוונים שהיו עדיין תחת שלטון פרס, ולהגן על אלה שכבר השתחררו מהעול הפרסי. מול אתונה התחזקה ספרטה כמעצמה יבשתית וכבעלת משטר אריסטוקרטי-אוליגרכי. העימות בין שתי המעצמות היה אפוא קרוב, והוא פרץ בשנת 460 לפנה"ס – המלחמה הפלופונסית הראשונה.
ראו גם

כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול
לקריאה נוספת

פלוטארכוס. חיי אישים - אנשי יוון, תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי, מוסד ביאליק, תשל"א (הספר בקטלוג ULI)
הרודוטוס היסטוריה, תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ, פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998 (הספר בקטלוג ULI)
משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, הוצאת מאגנס, תשס"ב (הספר בקטלוג ULI)
בנימין שימרון ורחל צלניק, הרודוטוס ומלחמות פרס, האוניברסיטה הפתוחה, 1979 (הספר בקטלוג ULI)
האימפריה הפרסית בשיאה
מפת מלחמות פרס-יוון
לוחמי בני האלמוות של ממלכת פרס. המאה הרביעית לפני הספירה, מוזיאון פרגמון
פלנקס, המערך הקרבי המקובל של החי"ר היווני
הופליט יווני בשריון ארד
תנועות הצבא בים וביבשה
תלת טורית - ספינת המלחמה העיקרית של התקופה
יהודים בתעשיית הפורנוגרפיה בארצות הברית

היהודים בתעשיית הפורנוגרפיה בארצות הברית התבלטו במספרם ביחס לשיעורם באוכלוסייה (כ-2%) ובהשפעתם.
היסטוריה > השתלבות היהודים בתעשיית הפורנוגרפיה בארצות הברית

בין 1890 ל-1940 השתלבו יהודים מגרמניה בתעשיית הארוטיקה הכתובה כמהגרים בארצות הברית.
בארצות הברית באותה תקופה גזע ודת השפיעה במידה רבה על סיכוייו של אדם להתקבל לעבודה או לעבוד בעסק קיים, ואנטישמיות אמריקנית בהעסקה הגבילה את יכולתם של יהודים להתקדם במרבית תחומי העיסוק. יהודים רבים פנו להקמת עסקים באופן עצמאי, ולהצליח בזכות כישורי תיווך ומכירות.
אחרים פנו ל"תעשיות שוליים" כגון תעשיית הקולנוע (הוליווד), לצד תעשיות הארוטיקה והפורנוגרפיה, שבהן לא-הוטלו אותן מגבלות תעסוקה אנטישמיות שהשפיעו במידה רבה גם על תחומי עבודתם בארצות הברית, וכך גם לשנים קדימה. תאוריה נוספת טוענת כי הסיבה שיהודים רבים נמשכו לתעשיית הפורנוגרפיה היה כ"מרד" מול האדיקות והשמרנות התרבותית בקרב האוכלוסייה הנוצרית באותה עת.
היסטוריה > במאה ה-20

במהלך שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, מרבית במאי ושחקני הפורנוגרפיה בארצות הברית ממין זכר היו יהודים ולצדם שיחקו גם מספר שחקניות פורנוגרפיה בעלות רקע יהודי מסוים. באותה תקופה נשלטה תעשיית הפורנוגרפיה בארצות הברית כמעט לחלוטין על ידי אדם אחד, אמריקאי יהודי בשם ראובן סטורמן, שהזדהה כיהודי והיה תורם מכספו לארגוני צדקה יהודיים בארצות הברית, וריצ'רד פצ'או, שהחל לימודי רבנות לפני הקריירה בפורנוגרפיה, (אנ') שכונה "הוולט דיסני של הפורנוגרפיה". סטורמן, בן למהגרים יהודים מרוסיה, החל את פעילתו בשלהי שנות ה-50, ומכר חוברות קומיקס ועיתונים, אך כשהבין שניתן להרוויח יותר ממכירת ירחוני פורנוגרפיה עבר לעסקים אלו. לפי משרד המשפטים האמריקאי, במהלך שנות ה-70 סטורמן שלט במרבית הפורנוגרפיה בארצות הברית, עם למעלה מ-200 חנויות שהיו בבעלותו. לסטורמן מיוחסת המעבר לפורנוגרפיה בצבע, ולקלטות וידאו - שהחליפו את מופעי המציצנות החיים. סטורמן נפטר ב-1997 בכלא אמריקני, אחרי שהורשע בהעלמת מס.
במהלך שנות ה-80 פעל בארצות הברית שחקן הפורנוגרפיה רון ג'רמי שנחשב לגדול שחקני הפורנוגרפיה בארצות הברית. ג'רמי, שהחל לפעול ב-1979, מופיע ב"ספר השיאים של גינס" כבעל מספר ההופעות הרב ביותר בסרטים פורנוגרפיים. על פי נתוני מסד הנתונים האינטרנטי Internet Adult Film Database, נכון ל-2009, ג'רמי השתתף ב-1,999 סרטים פורנוגרפיים וביים 278 סרטים פורנוגרפיים.[דרוש מקור]
במהלך שנות ה-90 פעל שחקן הפורנוגרפיה אדם גלזר בשם הבמה, סימור באטס. הוא החל לפעול בשנות ה-90 בלוס אנג'לס והפך לאחד מהשמות המשפיעים ביותר בתעשיית הפורנוגרפיה, ונחשב למי שהמציא את שיטת הצילום גונזו. גלזר העסיק במשרדי החברה שבבעלותו מספר קרובי משפחה, ביניהם אמו ודודניו.
היסטוריה > במאה ה-21

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא הבעלים היהודי החדש של פורנהאב.
במהלך העשורים הראשונים של המאה ה-21 פעל שחקן הפורנו האמריקאי ג'יימס דין(אנ') (שם הבמה של בראיין מת'יו סביליה), שאיזכר על אודות תרבותו היהודית (למרות שאינו נימול), אליה יחס לשבח את מראהו הפיזי וכושרו, וכן ואת הפופולריות שצבר בקרב מעריצותיו נשות ה-WASP. דין שיחק במאות סצנות פורנו שונות עם עלילות פנטזיה ובדייה, כשבאחדים מתוכן הוא אף גילם רב.
בתעשיית הפורנוגרפיה הגאה פעל שחקן, במאי ומפיק הפורנוגרפיה הגאה האמריקאי-יהודי מייקל לוקאס (שם הבמה של אנדריי לוביץ' טרביאס שנולד, גדל והתחנך ברוסיה הסובייטית, טרם הגירתו לארצות הברית ב-1997), שהקים ב-1998 את אחת מחברות הפורנוגרפיה הגאה הגדולה ביותר בעולם. לוקאס מדגיש את זהותו היהודית בשילוב עם קריירת הפורנוגרפיה. בהמשך הקריירה שלו קידם שחקני פורנוגרפיה יהודים ישראלים כמו יונתן לנגר, ואף צילם סרטי פורנוגרפיה בישראל. בפברואר 2011, מייקל לוקאס איים להחרים את המרכז הלהט"בי הניו-יורקי, בעקבות מסיבת התרמה לגיוס כספים ומימון משט לעזה במטרה "לשבור את המצור של צה"ל על עזה" שתוכננה במקום, ביקר באופן נוקב את המארגנים של המשט האנטישמי וטען כי מטרתם היא הפצת דה-לגיטימציה נגד צה"ל בפרט ונגד מדינת ישראל בכלל. בזכות התערבותו של לוקאס, ביטל המרכז הלהט"בי בניו יורק את המשט מטעמם לרצועת עזה. ב-2009 קיבל אזרחות ישראלית מכוח חוק השבות, כאקט של הזדהות עם ישראל (הוא לא עלה אליה בפועל).[דרוש מקור]
יחס היהדות לפורנוגרפיה

היהדות, כדת העוסקת במכלול חייו של האדם, מקדישה מקום לא מבוטל לנושאי מיניות ונוטה להציג עצמה כדת מתירנית ביחס למיניות האדם. מצוות אחדות עוסקות במיניות ולהן מוקדש דיון נרחב בתלמוד ובספרי הלכה מאוחרים יותר. בניגוד לתפיסה המקובלת בנצרות הקתולית של החטא הקדמון, בה גן עדן מוצג כמקום אידיאלי, וככזה אין בו יחסי מין, שעצם קיומם מהווה חטא, גם אם למטרות רבייה. לפי השקפת חז"ל אדם וחוה קיימו יחסי מין בגן עדן, והמסורת היהודית כוללת עיסוק במיניות כנושא חיובי, בו באיחוד בין גבר ואישה נשואים נמצאת השכינה, תחת מגבלות מסוימות. מנגד, חוקי הצניעות בדת היהודית מגבילים את מיניות האדם ורואים בפורנוגרפיה תחום בעייתי למדי. לדוגמה, מאישה מצופה שלא לחשוף את גופה בפני גברים, ומגברים מצופה שלא להסתכל בגופן החשוף של נשים. כמו כן, ההלכה אוסרת על קיום יחסי מין מחוץ לנישואים. כנגזרת מכך, מין בציבור ומין שאינו בין בני זוג נשואים, ובפרט צפייה במין כזה, אסורים ביהדות.
בנושא האוננות, על אף שאינה אסורה במפורש בתורה, ההלכה ומסורת התורה שבע"פ רואות באוננות גברים איסור הלכתי וחטא גדול. היחס אל הזרע הוא כאל חי בפוטנציה, ואל האוננות כמעין רצח שבו האדם מחסל את צאצאיו הפוטנציאליים. בחוגים דתיים יהודים מודרניים, פורנוגרפיה ולבוש שאינו צנוע שגורם לאוננות ולהשחתת זרע לבטלה הם אסורים וטמאים.
תיאוריות קונספירציה אנטישמיות

בתחילת המאה ה-21, ובעיקר בתחילת שנת 2018, החלו סופרים, עיתונאים ומפיצי תאוריות קונספירציה מהימין הקיצוני והנאו-נאצי של ארצות הברית להפיץ תאוריית קשר אנטישמית שלטענתה תעשיית הפורנוגרפיה המערבית הוקמה בידי יהודים במטרה לפגוע במוסריות ובקישורים החברתיים של בחורים לבנים ונוצרים, כתוצאה מכך לפגוע בייצר הגברי ובדחף המיני שלהם, ובכך להוביל לירידה בילודה בקרב האדם הנוצרי והלבן, אמונות אלו הן למעשה חלק מתאוריית הקשר על רצח עם של האדם הלבן, ומאשימות את היהודים בתוכנית מאורגנת להשמיד את הגזע הלבן, מה שישאיר את היהודים כגזע האינטליגנטי היחיד בעולם המערבי שישלוט בגזעים האחרים. הסוגיות ה"בעייתיות" מבחינתם, לפי מה שמוזכר ממרבית מטענותיהם של הנאו-נאצים המאמינים בתאוריית הקונספירציה, הן סוגיות של צניעות, אך גם בקיום יחסי מין בין גזעים שונים (כגון גבר שחור שמקיים יחסי מין עם אישה לבנה "טהורה") וכוכבי פורנוגרפיה יהודים שמקיימים יחסי מין עם נשים נוצריות קתוליות. לפי חוקרים, שורשי תאוריית הקונספירציה באמונות אנטישמיות ישנות המקשרות בין יהודים לזנות, מחלות מין וסטיות מיניות. כדוגמה, היטלר האשים במיין קאמפף את התפשטות מחלת הזיבה בזונות וסרסורים יהודים באירופה, והשתמש במונח "מיניות בולשביקית", כאזכור ליהודים.
תיאוריות קונספירציה אנטישמיות > מקור

לטענת הנאו-נאצים, בתחילת המאה ה-19 החלו מהגרים יהודים מגרמניה להגיע לארצות הברית, ונמשכו לתעשיית המין בארצות הברית, שבשנות ה-60 הפכה, שוב ביוזמת היהודים, לתעשיית הפורנוגרפיה. על פי המאמינים בטענות אלו, היהודים השתמשו בזיכרון השואה כדי להתחיל להפיץ פורנוגרפיה בעולם המערבי, באמצעות החדרת עירום לקולנוע בארצות הברית באמצעות הצגתו בסרטים קולנועים שעוסקים בשואה; כגון בסרט המשכונאי, שהיה הראשון שהציג עירום בסרט קולנועי בארצות הברית, וברשימת שינדלר. בנוסף, המאמינים בתאוריה טוענים שיהודים הקימו את התעשייה ומזכירים שמות כגון ראובן שטורמן, מי שכונה "הדיסני של פורנוגרפיה", ורון ג'רמי, כיהודים ששלטו בתעשיית הפורנוגרפיה. לטענת מפיצי תאוריית הקונספירציה, צה"ל משתמש בפורנוגרפיה כנשק כנגד האוכלוסייה הפלסטינית, ומקרין סרטים פורנוגרפיה בטלוויזיה הפלסטינית. לא קיימות עדויות לתמוך בטענה זו.
תיאוריות קונספירציה אנטישמיות > השפעות

מנהיגים פוליטיים בארצות הברית שהתבטאו בתמיכה בתיאוריות קונספירציה אנטישמיות שנוגעות בשליטה לכאורה של יהודים בתעשיית הפורנוגרפיה כוללים את דייוויד דיוק, מנהיגו לשעבר של הקו קלוקס קלאן, ופול נלן, שהורחק מטוויטר בעקבות הפצת תאוריית הקונספירציה, ומוזכר לעיתים קרובות על ידי אתר החדשות האנטישמי הדיילי סטורמר. ב-27 באפריל נאו-נאצי אמריקאי בן 19 ביצוע פיגוע ירי בבית חב"ד באזור סן דייגו, בו נהרגה אישה אחת ונפצעו שלושה. במניפסט שפרסם לפני הפיגוע האשים את היהודים בכך ש"גרמו לרבים לחטוא בכך שהפיצו פורנוגרפיה", בין האשמות רבות נוספות. גם הרוצח שביצע את הטבח בבית הכנסת בפיטסבורג ב-2019 ואנדרס ברינג בריוויק, שביצע את מתקפת הטרור בנורווגיה הזכירו את התאוריה.
חלק מהמאמינים בתאוריה מתנזרים מפורנוגרפיה כדי להשתחרר מההשפעה של "הנשק היהודי", ומתנהלים תחת הסיסמה "מוות לפורנו" ובקבוצות שונות באתרים כגון רדיט ו-4chan. תנועה אינטרנטית תחת ההאשטאג #NoNutNovember (בתרגום חופשי: "אם נובמבר אין אוננות") שמופיע לעיתים בקיצור #NNN, שמעודד גברים לאתגר את עצמם ולא לאונן במהלך כל חודש נובמבר במטרה להיגמל מהתמכרות לפורנוגרפיה. במקומות רבים באינטרנט הנכשלים באתגר מסומנים בתמונה של "קומר", דמות בעלת סממנים אנטישמיים, ומייצגת את היהודי שצוחק על הגבר הלבן ש"נפל במלכודת של פורנוגרפיה". גם לתרבות זו של התנזרות ממין ובעיקר מאוננות יש שורשים אנטישמיים מוקדמים, כמו הדרישה מחברי נוער היטלר להימנע מאוננות. על פי חוקרים, שיטות אלו בשימוש על ידי משטרים פשיסטיים גם כאמצעי שליטה וגם כאמצעי לגיוס פעילים.
תיאוריות קונספירציה אנטישמיות > השפעות > טיעונים אנטישמיים כנגד הפורנוגרפיה בעולם הערבי והמוסלמי

ב-23 בנובמבר 2012 טען אימאם מצרי בדרשה נגד פורנוגרפיה ששודרה בטלוויזיה המצרית כי היהודים "החליפו את הכוח הצבאי בכוח רך" והאשים אותם במימון את הפורנוגרפיה במטרה ל"קלקל" את הנוער המוסלמי. לטענתו, בספר הקונספירציה-האנטישמי "פרוטוקול זקני ציון" רשום כי "אלכוהול וזונות יצליחו להשמיד את הנוער המוסלמי יותר טוב מאלפי תותחים".
ב-29 באוקטובר 2019 פרסם ערוץ מבית רשת אל-ג'זירה - סרטון באינטרנט - שמוכוון לנוער בו האשימו את היהודים בהמצאת והפצת הפורנוגרפיה בעולם. בסרטון הזכירו את השחקנית האמריקאית-יהודייה גלוריה לאונרד כמי ש"המציאה את הסקס הטלפוני", ואת המגזין האמריקני "פלייבוי" וטענו כי הוא נשלט על ידי יהודים. הסרטון חזר על טענות של תיאוריות הקונספירציה האנטישמיות שהפורנוגרפיה הומצאה בידי יהודים כדי "לזהם את המוסריות" של העולם הנוצרי.
רשימת שחקניות, שחקני ובמאי פורנוגרפיה יהודיות ויהודים

הטבלה הבאה מפרטת את שחקני ובמאי הפורנוגרפיה היהודים - כולל ישראלים וישראליות - שהתפרסמו באופן ייחודי על פי עשורים ומקצועם בתחום.
מודגשים: מי שעדיין פעילים או מועסקים בענף..
| עשור | שחקני פורנוגרפיה | שחקניות פורנוגרפיה | במאים |
| --- | --- | --- | --- |
| תחילה המאה ה-20 | ברנרד נתן (אנ') |  | ברנרד נתן (אנ') |
| שנות ה-60 | ג'יימי גילס (אנ') |  | ראדלי מצגר (אנ') |
| שנות ה-70 | ג'יימי גילס, בובי הולנדר (אנ'), רנדי ווסט (אנ'), ויליאם מרגולד (אנ'), הרשל סאבאג' (אנ'), ריצ'רד פצ'או (אנ'), רוברט קרמן (אנ'), הארי רימס (אנ'), פול תומאס (אנ') | גלוריה לאונרד (אנ'), אנני ספרינקל | סקוט מסטרס (אנ'), ראדלי מצגר, פול תומאס (אנ') |
| שנות ה-80 | ג'רי באטלר (אנ'), ג'יימי גילס, רון ג'רמי, בובי הולנדר, רנדי ווסט, ויליאם מרגולד, הרשל סאבאג', ריצ'רד פצ'או, רוברט קרמן, הארי רימס, פול תומאס | ברברה דייר (אנ'), נינה הארטלי, גלוריה לאונרד, טרייסי לורדס, אנני ספרינקל, קנדי קיין (אנ') | רון ג'רמי, סקוט מסטרס, פול תומאס |
| שנות ה-90 | ג'רי באטלר, ג'יימי גילס, אדם גלזר (אנ'), רון ג'רמי, בובי הולנדר, רנדי ווסט, ויליאם מרגולד, הרשל סאבאג' | ברברה דייר, נינה הארטלי, אנני ספרינקל, ריילין (אנ') | ג'יימי גילס, אדם גלזר, נינה הארטלי, סקוט מסטרס |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | דרור ברק, רון ג'רמי, ג'יימס דין (אנ'), רנדי ווסט, ויליאם מרגולד, הרשל סאבאג', אוון סיינפלד (אנ'), מר פיט (אנ') | אפריל או'ניל (אנ'), ג'ואנה אנג'ל (אנ'), ג'לינה ג'נסן (אנ'), אנני ספרינקל, איימי פישר (אנ'), דפני רוזן, ריילין, נעמי ראסל (אנ') | ג'ואנה אנג'ל (אנ'), אדם גלזר, ג'יימס דין, סקוט מסטרס, מר פיט |
| העשור השני של המאה ה-21 | ג'יימס דין, יונתן לנגר, מר פיט (אנ') | נעמי ראסל (אנ'), אפריל או'ניל, ג'לינה ג'נסן, אבלה דנג'ר (אנ'), ליילה סין, אנני ספרינקל, דפני רוזן, בוני רוטן (אנ'), ריילין, ליה עזרא, סטייסי ג'אי | ג'ואנה אנג'ל (אנ'), אדם גלזר, ג'יימס דין (אנ'), מר פיט, בוני רוטן, אבלה דנג'ר (אנ') |
ראו גם

פורנוגרפיה#המצב החוקי במדינת ישראל
פורנוגרפיה_פמיניסטית#פורנו קווירי ופמיניסטי בישראל
הומוארוטיקה#בישראל
עמליה זיו
הערות שוליים

1 2 3 4  ניית'ן אייברמס, Jews in the American porn industry, Jewish Quarterly, חורף 2004 (באנגלית)
1 2  יעל מילר, Six Jews Who Changed the Way We Talk About Sex, הארץ, 3 בספטמבר 2014
↑  ביל ברדלי, The James Deen Workout, מגזין GQ,‏ 30 באפריל 2013 (באנגלית)
↑  גרט ג'ונקרס, Michael Lucas New York's Hardcore Porn Director From Russia Eats Ass in Private, אתר Butt Magazine,‏ 14 בדצמבר 2006 (באנגלית)
↑  שרי וולף, What’s So Gay About Apartheid? מאמר דעה של פעילה בקבוצה, ‏The Advocate,‏ 11 באוגוסט 2011 (באנגלית)
↑  דנקן אוסבורן, Michael Lucas Says LGBT Center Pressed Jewish Group to Move Meeting,‏ Gay.com news,‏ פברואר 2011 (באנגלית)
1 2 3  הרב ד"ר ריימונד אפל, The Jewish View of Pornography, ערוץ 7 (באנגלית)
↑  מדרש בראשית רבה פרשה יח' פסקה ו'
↑  בבלי, מסכת נידה יג א
1 2 3  ביל בלאק, WHY THE ALT-RIGHT THINKS PORN IS A JEWISH CONSPIRACY, מגזין MEL,‏ 2018 (באנגלית)
1 2 3  איג'יי דיקסון, How a New Meme Exposes the Far-Right Roots of #NoNutNovember, הרולינג סטון, 8 בנובמבר 2019 (באנגלית)
↑   "המשכונאי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  דייוויד דיוק, קטע מהספר האנטישמי "Jewish Supremacism", באתר Sailan Muslim,‏ 2009 (באנגלית)
1 2 3  רוב קוזניה, Among Some Hate Groups, Porn Is Viewed as a Conspiracy, הניו יורק טיימס, 7 ביוני 2019 (באנגלית)
↑  דנה ירצקי‏, אחרי הירי בבית הכנסת: היהודים בקליפורניה מנסים לאחות את השברים, באתר וואלה, 29 באפריל 2019
↑  זואי וינוגראד, ‘Jews corrupting Muslims with pornography’, הג'ואיש כרוניקל, 29 בנובמבר 2012 (באנגלית)
↑  אילן בן ציון, ‘Jews corrupting Muslims with porn’, טיימס אוף ישראל, 28 בנובמבר 2012 (באנגלית)
↑  MEMRI, Al-Jazeera claims Jews created, control porn industry, hate Jesus Christ, ההסתדרות הציונית העולמית, 3 בנובמבר 2019 (באנגלית)
↑  Love Rocket, The Top 20 Best Jewish Pornstars (2024), PornStar Gold, ‏2023-04-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  Love Rocket, The Top 20 Best Israeli Pornstars (2024), PornStar Gold, ‏2023-08-12 (באנגלית אמריקאית)
"ואת ערום ועריה", פרט מתוך הגדת רוטשילד. איור המציג דמות אישה בעירום חלקי, המלמד על גישה מתירנית לעירום נשי ביהדות איטליה של המאה ה-15, ועל לגיטימיות של הופעה כזו אף בתוך טקסים ליטורגיים.
מאנגה

.
קוראות בחנות מאנגה בטוקיו
קוראים בחנות מאנגה בטייוואן
מאנגה (בקאנג'י: 漫画; בהיראגאנה: まんが; בקאטאקאנה: マンガ) הוא שם כללי המקובל מחוץ ליפן לקומיקס שמקורו ביפן ומאפייניו ניתנים לזיהוי כקומיקס יפני אותנטי. ביפן עצמה, בדומה למונח "אנימה", המילה "מאנגה" היא שם לכל קומיקס, ללא התייחסות לארץ המוצא.
המאנגה התפתחה במקביל לקומיקס המערבי, אך שונה ממנו הן במאפיינים גרפיים, עלילתיים ומבניים והן בתרבות הסובבת את התעשייה. ביפן אנשים מכל הגילאים קוראים מאנגה. המדיום כולל יצירות במגוון רחב של ז'אנרים – פעולה, הרפתקאות, קומדיה, סיפורים בלשיים, דרמה, היסטוריה, אימה, מסתורין, רומנטיקה, מדע בדיוני, פנטזיה, ארוטיקה, ספורט, מתח, ועוד. חוברות וספרי מאנגה רבים מתורגמים לשפות אחרות. שוק המאנגה של יפן הוא שוק הקומיקס הגדול בעולם. בשנת 1995 הוערך שוק המאנגה ביפן בכ-586.4 מיליארד ין (בסביבות 7 מיליארד דולר), עם מכירות שנתיות של 1.9 מיליארד ספרים ומגזינים של מאנגה ביפן בלבד (שווה ערך ל-15 פריטים לאדם). לאורך השנים סדרות המאנגה זכו גם לקהל קוראים גדול ברחבי עולם. בשנת 2008 שוק המאנגה הוערך ב-175 מיליון דולרים. נכון ל-2019 מאנגה מהווה 38% משוק הקומיקס הצרפתי. בשנת 2005 שוק המאנגה בצרפת הוערך בכ-460 מיליון אירו (569 מיליון דולרים). בשנת 2012 באירופה ובמזרח התיכון שוק המאנגה הוערך בכ-250 מיליון דולרים.
סיפורי מאנגה מודפסים בדרך כלל בשחור-לבן, אם כי ישנם גם סיפורי מאנגה שמודפסים בצבע מלא. ביפן יוצאים בדרך כלל מרבית סיפורי מאנגה בהמשכים במגזינים מיוחדים המוקדשים רק למאנגה, ולעיתים קרובות מכילים סיפורי מאנגה רבים. כל מגזין מכיל פרק אחד בכל סיפור מאנגה. מעת לעת יוצאים גם כרכים מיוחדים בהם נמצאים כל הפרקים בסיפורי מאנגה מסוימים שנאספו לכרך אחד. לרוב הכרכים הללו מודפסים בספרים עם כריכה רכה. אמן מאנגה (המכונה ביפנית "מאנגקה") עובד בדרך כלל עם כמה עוזרים בסטודיו קטן ועובד במקביל עם עורך מטעם חברת פרסום מסחרית. אם סדרת מאנגה פופולרית מספיק, היא עשויה להפוך בהמשך לסדרת או סרט אנימה. לפעמים נוצרים סיפורי מאנגה אשר מציגים את העלילה של סרטי אנימציה או סרטי לייב-אקשן פופולריים.
אטימולוגיה

"מאנגה" היא מילה יפנית (漫画 או まんが) המשמשת לציון "קומיקס". המשמעות המילולית של הביטוי: "תמונה מגוחכת". הוא מורכב משתי מילים: "גא" (画) - "תמונה" או "תגליף", ו"מאן" (漫) - "מגוחך". את השם "מאנגה" טבע הצייר קצושיקה הוקוסאי, בהעניקו שם זה לסדרת קריקטורות פופולרית שלו. צייר מאנגה קרוי "מאנגאקה" (Mangaka 漫画家).
בשפה היפנית המילה "מאנגה" מציינת כל קומיקס שהוא, ואילו העולם שמחוץ ליפן אימץ את המילה ככינוי לקומיקס היפני בלבד.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > בדרך למאנגה המודרנית והשפעות ראשיות עליה

קדמו למאנגה האמאקימונו (emakimono) - מגילות מאוירות המגוללות סיפור בעזרת שילוב של מלל ואיורים. מגילות אלה החלו להופיע בתקופת נארה (Nara) כחיקוי למגילות דומות שהיו מקובלות בסין. החל מאמצע המאה ה-12 החלו המגילות היפניות להיבדל משמעותית בסגנונן ממקבילותיהן הסיניות. המגילות היפניות מתאפיינות במשקל רב שניתן לציורים על חשבון המלל. עליונות הציור על המלל היא גם אחד המאפיינים החשובים ביותר של המאנגה.
מאוחר יותר, בתקופת אדו (Edo) החלו להתפרסם ספרים נטולי מלל ובהם רק תגליפי עץ. ספרים אלו נקראו "ספרי התבוננות" בניגוד ל"ספרי קריאה".
היסטוריה > השפעות של הקומיקס מהעולם המערבי במחצית הראשונה של המאה ה-20

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לאחר תקופת רסטורציית מייג'י החל ייבוא של קומיקס מהעולם המערבי ליפן ואמנים יפנים רבים החלו ללמוד רבות מהקומיקסאים בחו"ל. המאנגה המודרנית עוצבה, למעשה, בצלם רצועות אלה. במחצית הראשונה של המאה העשרים החלו להופיע בעיתונות היומית ביפן מגוון סדרות קומיקס המחקות את אחיותיהן מעברו השני של האוקיינוס השקט.
היסטוריה > התקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה

תחת הכיבוש האמריקני שלאחר תום מלחמת העולם השנייה, היו המאנגאקים נתונים יותר מאי פעם להשפעת רצועות הקומיקס האמריקאיות, שתורגמו והופצו בעיתונות היומית היפנית.
המאנגה המודרנית נוסדה למעשה במהלך תקופת הכיבוש האמריקני (1945 עד 1952) ובשנים שלאחר הכיבוש האמריקני (1952 עד תחילת שנות השישים), בעוד שיפן, אשר בעברה הייתה מדינה מיליטריסטית ואולטרה-לאומית, הקימה מחדש את התשתית הפוליטית והכלכלית שלה וחוותה באותה העת תקופה של צמיחה אומנותית. אחד המאנגאקים הללו, שהושפע רבות מוולט דיסני, חולל מהפכה בסוגה זו, והיה למעשה לאבי המאנגה של ימינו: אוסמו טזוקה (手塚 治虫 Osamu Tezuka). עד בוא טזוקה, היו המאנגות מעוצבות כהצגת תיאטרון: הדמויות היו מתוארות באותו "מרחק" מהקורא בכל המסגרות והיו מוצבות במרכז התמונה כשהן עומדות. טזוקה היה הראשון שתיאר תנועה בקומיקס היפני. עבודותיו היו דומות יותר לסרט קולנוע מאשר להצגת תיאטרון. לשם המחשת התנועה, השתמש טזוקה באמצעים גרפיים כגון עקבות-תנועה או שימוש במילות רעש ("בום", "ווושש", וכדומה) שליוו את כל התנועות. אולם המהפך האמיתי שחולל היה בהשתמשו במסגרת כבעדשת מצלמה. הוא נטל לעצמו את החופש לשנות את מיקום "מצלמה" זאת ממסגרת למסגרת, ולמקם את הדמויות שלו באזורים שונים של המסגרת, לאו דווקא במרכזה.
טזוקה ביקש להתנסות בסוגים שונים של מאנגה. תוך כדי כך הוא גם המציא כמה סוגים חדשים. בינואר 1963 עלתה לשידור בטלוויזיה היפנית סדרת ההנפשה המקורית הראשונה. טזוקה הפיק אותה, והיא הייתה מבוססת על אחת מעבודותיו הידועה במערב כ"אסטרו, הרובוט הקטן". עד שנות ה-60 היו ילדים קהל היעד העיקרי של המאנגות. בשנות השישים היה טזוקה אחד המאנגאקים שהחלו ליצור מאנגות למבוגרים. מאנגות אלה טיפלו בנושאים "רציניים" יותר ועלילותיהן היו מורכבות יותר.
טזוקה נודע בחוש ההומור שלו, ברגישותו האנושית, בעמדותיו האנטי-צבאיות ובחשש שעלה מעבודותיו מפני השתלטות הטכנולוגיה על החברה. בשנת 1985 הוענק לטזוקה אוסאמו פרס התרבות של טוקיו. ארבע שנים לאחר מכן הלך לעולמו. שנה לאחר מותו הקדיש לו המוזיאון לאמנות מודרנית בטוקיו תערוכה. אירוע זה ציין את הצטרפותה "הרשמית" של המאנגה לקאנון התרבות היפני.
היסטוריה > התפתחות המדיום למוצר הנצרך באופן מאסיבי ביפן וברחבי העולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בעוד שלפני כן עיקר הקוראים של מאנגה היו גברים, במהלך שנות ה-70 החלה לגדול כמות הקוראות של המאנגה באופן משמעותי. קבוצת המאנגקות "קבוצה 24" היו מאמני המאנגה הראשונים שיצרו סיפורי מאנגה המיועדים בעיקר לקהל נשי. במגזיני המאנגה אשר קהל היעד העיקר שלהם היו בני נוער מדע בדיוני הפך לז'אנר פופולרי במיוחד בשנות ה-70, כאשר שניים מתתי הז'אנרים הפופולריים שהתפתחו בתקופה זו היו מכה ואופרות חלל. בשנות השמונים הפכו סדרות המדע הבדיוני לעמוקות יותר, ולעיתים קרובות יותר עסקו בשאלות פילוסופיות. דוגמאות בולטות כוללות את "אקירה" ו"הרוח שבמעטפת", אשר יחד עם סרטי האנימה שלהם היו המאנגות הראשונות שזכו להצלחה מהותית בעולם המערבי. המאנגה המצליחה ביותר של העשור, לעומת זאת, הייתה "דרגון בול", אשר הגיע קצת מאוחר יותר לאירופה ואמריקה הצפונית, אך בסופו של דבר תזכה גם להצלחה רבה באירופה ובאמריקה הצפונית.
ז'אנרים ותת-ז'אנרים > לפי קהל היעד

כתבי העת של מאנגה מיועדים בדרך כלל לקבוצת גיל מוגדרת ולמין מסוים:
קודומו (Kodomo, 子供): לילדים צעירים (מתחת לגיל 10)
שונן (Shonen, 少年): לילדים או לנערים מתבגרים (לרוב בגילים 8 עד 18)
שוג'ו (Shojo, 少女): לילדות או לנערות מתבגרות (לרוב בגילים 8 עד 18)
סיינן (Seinen, 青年): לגברים צעירים (לרוב בגילים 18 ומעלה)
ג'וסיי (Josei, 女性): לנשים צעירות (לרוב בגילים 18 ומעלה)