stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טין טן
דמויות

טין טן (Plim Plim): ליצן בעל שיער כחול, אף אדום, מגפיים שחורים, גלימה צהובה ותג עליו מצויר לב. הדמות המרכזית בתוכנית, משפטו האופייני בתוכנית הוא ''כמובן''.
דובון (Bam): דוב אדום. שמו בשפת המקור ממוצא לטיני אוהב לנגן בתוף משפטו האופייני בתוכנית הוא ''טעים''.
מיי לי (Mei-Li): חתולה סגולה, שמה בשפת המקור ממוצא לסיני, משפטה האופייני בתוכנית הוא ''יפה''.
הוגי (Hoggie): חזיר ורוד, שמו בשפת המקור ממוצא בריטי, משפטו האופייני בתוכנית הוא ''גם אני לא''.
ארנבלה (Acuarella): ארנבת צהובה, אוהבת לנגן בקסילופון, משפטה האופייני בתוכנית הוא ''אמו''.
חדקו (Nesho): פיל כתום, שמו ממוצא הודי, המשפט האופייני שלו הוא ''כמה סקרן לטובה''.
ראפה (Arafa): ג'ירפה צהובה, המורה בבית הספר בו לומדים הילדים, שמה בשפת המקור ממוצא אפריקאי, משפטה האופייני בתוכנית הוא ''בהצלחה''.
בתוכנית ניתן גם לראות את צוויץ הציפור הצהובה וטוטיטו המכונית שיכולה להפוך גם לצוללת, מסוק, מטוס או סירה.
מדבבים

הדיבוב העברי הופק על ידי אסנת סדן וגלי נשר והופק על ידי גדי לוי.
| שם הדמות | מדבב\ת בעברית |
| --- | --- |
טין טן: מאי יעקובסון
דובון: טליה ברקאי
ראפה: אורלי קטן
מספרת: אורלי קטן
בנוסף גם דיבבו בר סביר ואורלי תגר.
התקף זעם

" כריסטינה רוסטי בהתקף זעם" מאת אחיה, דנטה גבריאל רוסטי
התקף זעם, טנטרום או התקף עצבים הוא התפרצות רגשית, המקושרת בדרך כלל עם אלו הנמצאים במצוקה נפשית, המאופיינת בדרך כלל בעקשנות, בכי, צרחות, אלימות, התרסה, התלהמות כועסת, התנגדות לניסיונות הרגעה, ובמקרים מסוימים, מכות והתנהגות אלימה פיזית אחרת. האדם עלול לאבד את השליטה העצמית שלו, וייתכן שהוא לא יוכל להישאר בשקט; גם אם האדם יצליח להגשים את "מטרתו" באמצעות התקף הזעם, הוא עשוי שלא להירגע למרות זאת. התקף זעם עלול לפגוע בסביבתו של האדם, ולהוביל להשעיה של ילד מבית ספר עבור ילדים בגיל בית ספר, ולמעצר אצל מבוגרים. התקף זעם עלול להתבטא בהתפרצות: נאום ממושך וכועס.
בילדות

התקפי זעם הם אחת הצורות הנפוצות ביותר של התנהגות בעייתית אצל ילדים צעירים, בדרך כלל בני שנתיים עד ארבע, והם נוטים לרדת בתדירות ובעוצמה ככל שהילד מתבגר. עבור פעוט, התקף זעם יכול להיחשב כנורמלי, ואפילו כמדד לפיתוח חוזק אופי.
בעוד שלפעמים התקפי זעם נתפסים כמנבאים התנהגות אנטי-חברתית עתידית, ניתן גם לראות בהם רק סימן מתאים לגיל של תסכול מוגזם, אשר יפחת עם הזמן בהינתן טיפול רגוע ועקבי. בלימה הורית שבה ילד אינו יכול להכיל את עצמו - במקום מה שהילד דורש לכאורה - עשויה להיות מה שבאמת נדרש.
סלמה פרייברג הזהירה מפני "יותר מדי לחץ או שיטות שליטה כוחניות מבחוץ" בגידול ילדים: "אם נהפוך כל מקרה של החלפת מכנסיים, ציד אוצרות, תנומה, שכשוך בשלוליות וחלוקת אשפה למשבר שלטוני נוכל להגיע בקלות להתרסה עזה, התקפי זעם וכל זיקוקי המרד בחדר הילדים".
הפרעות אינטלקטואליות והתפתחותיות

חלק מהאנשים הסובלים מהפרעות התפתחותיות כמו אוטיזם, תסמונת אספרגר, ADHD, ומוגבלות שכלית עלולים להיות פגיעים יותר להתקפי זעם מאחרים, אף על פי שכל מי שחווה נזק מוחי (זמני או קבוע) עלול לסבול מהתקפי זעם. כל אחד עלול להיות נוטה להתקפי זעם מדי פעם, ללא קשר למין או גיל. עם זאת, מלטדאון  עקב הצפה חושית (שאפילו ילדים נוירוטיפיים יכולים לחוות) אינה זהה להתקף זעם.
סטיות

פרויד סבר שהתפתחות התקפי הזעם של איש הזאבים קשורה בפיתוי שלו על ידי אחותו: הוא הפך "לא מרוצה, עצבני ואלים, נעלב בכל הזדמנות אפשרית, ואז התעצבן וצרח כמו פרא". פרויד קישר את התקפי הזעם לצורך לא מודע בעונש המונע מרגשות אשמה - דבר שלדעתו ניתן להכליל למקרים רבים אחרים של התקפי זעם בילדות.
היינץ קוהוט טען כי התקפי זעם הם זעם של כעס, שנגרמו על ידי סיכול הליבה הגרנדיוזית - אקסביציוניסטית של התינוק. המכה[דרושה הבהרה] בדימוי העצמי המנופח, כאשר רצונותיו של ילד נדחים (באופן מוצדק), יוצרת זעם משום שהיא פוגעת בתחושת האומניפוטנטיות.
קנאה על לידת אח, ותוקפנות כתוצאה מכך, עשויה גם היא לעורר התקפי זעם שליליים, שכן המאמץ לשלוט ברגשות מעמיס על מערכת הוויסות העצמי של הילד.
בשלב מאוחר יותר בחיים

הסופר וויליאם מייפיס ת'קרי טען כי בשלב מאוחר יותר בחיים "אתה עלול להבחין בהתקף זעם ככל שאתה יכול לראות אחד, על ידי הביטוי המועקה והלא מרוצה של פניו - 'טנטרומי', אם נוכל לכנות זאת כך".
היינץ קוהוט טען כי "הליבה של התינוק עשויה להכיל חלק מרוכז בעצמו, גרנדיוזי - אקסביציוניסטי", וכי "התקפי זעם על התסכול מייצגים אפוא זעם נרקיסיסטי " במכה בדימוי העצמי המנופח. כאשר "ילד מתמודד עם סירוב כלשהו... ללא קשר להצדקותיו, הסירוב מעורר אוטומטית זעם, מכיוון שהוא פוגע בתחושת האומניפוטנטיות שלו".
הנכונות של הסלבריטאי לזרוק התקפי זעם בכל פעם שהוא מסוכל במידה הנמוכה ביותר היא סוג של נרקיסיזם מצבי נרכש או התנהגות זעם.
אם התקפי זעם מופיעים אצל אנשים מבוגרים, לעיתים קרובות הם עשויים להיות סימנים של חוסר בגרות או מוגבלות נפשית. כמו כן,  לעיתים קרובות התמוטטות של אוטיסט או הפרעות קשב וריכוז מתויגים בצורה שגויה כהתקפי זעם. הדבר יכול להתרחש גם אצל אנשים נוירוטיפיים במצב של לחץ קיצוני.
ראו גם

החצנת התנהגות
טייברן

ערך זה עוסק בכפר היסטורי בלונדון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אתר ההוצאה להורג טייברן, במפה מעשה ידי ג'ון רוק של הסיטי של לונדון, הסיטי של וסטמינסטר ואזור סאת'ק משנת 1746.
"העץ של טייברן"
"השולייה העצלן מוצא להורג בטייברן", תחריט מעשה ידי ויליאם הוגרת' משנת 1747 מתוך הסדרה: "Industry and Idleness".
טייברן (באנגלית: Tyburn) היה כפר במחוז מידלסקס, אשר במקום בו עמד ניצבת כיום מארבל ארץ' (קשת השיש) בווסטמינסטר שבלונדון. הכפר נקרא על שם פלג הטייברן שזרם באזור (כיום הנהר זורם מתחת לפני הקרקע).
האתר ידוע כאתר ההוצאה להורג של הסיטי של לונדון משך שנים רבות.
היסטוריה

הכפר היה אחד הכפרים במחוז הכנסייתי של מרילבון, שאף הוא נקרא על שם הנהר (שם האזור הוא קיצור של "כנסיית סנט מרי שליד נהר הטיבורן" - "St Mary's church by the bourne").
הכפר מוזכר בספר יום הדין, וככל הנראה עמד במקום בו ממוקם כיום קצהו של רחוב אוקספורד - צומת של שתי דרכים רומיות.
בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-13 הייתה האחוזה בבעלותו של גילברט דה סנדפורד, בנו של ג'ון סנדפורד, הצ'מברלין (שר החצר) של המלכה אלינור מקסטיליה, רעייתו של המלך הנרי השני.
בשנת 1236 נחתם הסכם בין הסיטי לבין סר גילברט לשימוש מימי פלג הטייבורן בסיטי, ונבנתה מערכת צינורות מים עשויה עופרת להעביר את המים אל העיר. המים הוזרמו מהמקום בו ניצבת תחנת הרכבת התחתית של רחוב בונד, דרך הייד פארק של ימינו, ולעבר הכפר צ'רינג קרוס, ומשם המים הועלו במעלה גבעת לדגייט (באמצעות כלים שלובים) אל ברז ציבורי בצ'יפסייד.
עמודי התלייה

טייברן שימש כאתר תלייה עד המאה ה-18. האסירים הוצאו מכלא ניוגייט שבסיטי, דרך כנסית סנט גיילס שבשדות ורחוב אוקספורד.
אירוע התלייה הראשון המתועד באתר הוא תלייתו של מנהיג העניים הפופולרי ויליאם פיץ אושברן בשנת 1196.
בשנת 1571 הוקם "עץ טייברן" (the Tyburn Tree) במפגש הדרכים. עץ זה כלל משולש עץ שנתמך על ידי שלוש רגלים ואיפשר ביצוע מספר תליות בו זמנית. כך לדוגמה ב-23 ביוני 1649 נתלו 23 גברים ואישה אחת בשל היותם קתולים.
מיקום עץ התלייה נבחר בשל הדרך הראשית שעברה באתר, על מנת לסמל את המשפט האנגלי ואת הציות לחוק בעיר לונדון.
הקורבן הראשון שנתלה על העץ היה ד"ר ג'ון סטורי, נוצרי קתולי אשר סירב להכיר במלכותה של אליזבת הראשונה. לימים ניתלו על העץ גם ג'ון ברדשו, הנרי אירטון ואוליבר קרומוול אשר ניתלו לאחר מותם, במצוות צ'ארלס השני כנקמה על כך שהורו על כריתת ראש אביו, צ'ארלס הראשון.
ההוצאות להורג היו פופולריות ביותר בלונדון, וקהל של אלפים מתושבי העיר נהר לצפות בהם. תושבי הכפר טייברן נהגו להקים בסמוך לעץ התלייה מושבי עץ ולמכור כרטיסי צפייה במקומות הטובים. מתועד מקרה בו התמוטט יציע המושבים והרג רבים מהצופים.
בשל מספרן הרב של ההוצאות להורג, והתקופה הארוכה בה פעל עץ התלייה הפך המונח "טייברן" לכינוי להוצאה להורג בתלייה, והביטוי "לרכב לטייברן" ("to take a ride to Tyburn") משמעו "להוציא להורג", "לורד האחוזה של טייברן" ("Lord of the Manor of Tyburn") היה כינוי לתליין, ו"לרקוד את ריקוד טייברן" ("dancing the Tyburn jig") ביטוי המסמל תלייה.
הוצאות להורג ידועות בטייברן

| שם | תאריך | סיבה |
| --- | --- | --- |
| רוג'ר מורטימר, רוזן מארץ' | 29 בנובמבר 1330 | ניתלה בלא משפט בשל ניסיון לקשור נגד המלך |
| סר המפרי סטאפורד מגרפטון | 8 ביולי 1486 | תמך בריצ'רד השלישי; ניתלה בלא משפט בהוראת הנרי השביעי. |
| מייקל אן גוף ותומאס פלאמאנק | 24 ביוני 1497 | מנהיגי המרד של קורנוול של 1497. |
| פרקין וורבק | 23 בנובמבר 1499 | נתלה בעוון קשר. טען להיותו אחד משני הנסיכים במצודה, ולזכותו לכתר במקום הנרי השביעי. |
| אליזבת בארטון  "העלמה הקדושה מקנט" | 20 באפריל 1534 | הוצאה להורג בגין קשר; נזירה אשר ניבאה כי המלך הנרי השמיני ימות בתוך שישה חודשים אם יישא לאישה את אן בולן. |
| ג'ון הוטון, קדוש נוצרי | 2 במאי 1535 | סירב לתמוך בגירושין של הנרי השמיני עם קתרין מארגון. |
| תומאס קולפפר | 10 בדצמבר 1541 | ניהל רומן עם קתרין האוורד, רעייתו של הנרי השמיני. קלפפר ניתלה לאחר שראשו נכרת ממנו במצודת לונדון. פרנסיס דרהאם אשר נשפט עמו, ניתלה קודם לכן, ורק לאחר מכן בותרה גופתו בהתאם לגזר הדין. |
| המפרי ארונדל | 27 בינואר 1550 | מנהיג מרד ספר התפילה. |
| רוברט יוברט | 28 בספטמבר 1666 | הודה בכך שהצית את השרפה הגדולה של לונדון. |
| קלאוד דובל | 21 בינואר 1670 | שודד דרכים. |
| אוליבר פלנקט, קדוש נוצרי | 1 ביולי 1681 |  |
| ג'יין ווס | 19 בדצמבר 1684 | שוד דרכים ורצח |
| ויליאם צ'אלונר | 23 במרץ 1699 | זייפן שנתפס על ידי סר אייזק ניוטון |
| ג'ק שפרד  "ג'נטלמן ג'ק" | 16 בנובמבר 1724 | גנב ידוע. |
| ג'ון אוסטין | 3 בנובמבר 1783 | שודד דרכים שהיה האחרון שניתלה בטייברן. |
ג'ודו באולימפיאדת טוקיו (2020)

| --- | --- |

 היכל:  ניפון בודקאן
 תאריך התחלה:  24 ביולי 2021
 תאריך סיום:  31 ביולי 2021
 מתחרים:  393 מ-128 מדינות
 → 2016 2024 ← 
נבחרת ישראל בג'ודו, זוכי וזוכות מדליית ארד אולימפית משותפת בטוקיו 2020
תחרויות הג'ודו באולימפיאדת טוקיו 2020, נערכו באולם ניפון בודוקאן, מ-24 עד 31 ביולי 2021, לאחר שבמרץ 2020, בעקבות מגפת הקורונה, הוחלט לדחות את המשחקים האולימפיים לשנת 2021.
386 ג'ודוקא התחרו ב-15 קטגוריות משקל שונות; 7 קטגוריות משקל שונות לגברים, 7 קטגוריות משקל שונות לנשים, ולראשונה גם קטגוריית נבחרות מעורבות.
נבחרת ישראל זכתה במדליית ארד, בתחרות הנבחרות המעורבות, לאחר שניצחה את איטליה, ברזיל ורוסיה והפסידה לצרפת.
סקירה

ההשתתפות בתחרויות הג'ודו בטוקיו 2020, מתבססת על פי רשימת הדירוג העולמי של איגוד הג'ודו העולמי, כפי שעמדה ביוני 2021. 18 הג'ודוקא הראשונים בכל קטגוריית משקל העפילו לתחרות בכפוף למגבלה של נציג אחד למדינה בכל קטגוריית משקל, בהנחה שהשיג את הקריטריון האולימפי. אליהם התווספו 14 ג'ודוקא בכל קטגוריות המשקל מהמארחת יפן.
בקטגוריית הנבחרות המעורבות שהתקיימה לראשונה במשחקים האולימפיים, ההשתתפות הותנתה למדינות שבהם לפחות 6 ג'ודוקא, מתוכם 3 גברים ו-3 נשים, השיגו את הקריטריון האולימפי בשש קטגוריות משקל שונות. 6 הנציגים מחולקים ל-6 קטגוריות משקל: עד 73, עד 90 ו-90+ ק"ג לגברים, עד 57, עד 70 ו-70+ לנשים. בכל מקצה הג'ודאים מתחרים זה מול זה בכל קטגוריית משקל והנבחרת הראשונה שמגיעה ל-4 ניצחונות מעפילה לשלב הבא.
בראש טבלת המדליות סיימה יפן עם 12 מדליות (9 זהב, 2 כסף ו-1 ארד) מתוך 15 מדליות אפשריות. במקום השני סיימה צרפת עם 8 מדליות (2 זהב, 3 כסף ו-3 ארד) ובמקום השלישי סיימה קוסובו עם שתי מדליות זהב. בסך הכל זכו 26 מדינות במדליה בתחרויות הג'ודו במהדורה זו של המשחקים האולימפיים.
רשימת הזוכים במדליות > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| משקל | זהב | כסף | ארד |
| עד 60 ק"ג | נאוהיסה טקטו   יפן יפן | יאנג יונג-וויי   טאיוואן טאיוואן | ילדוס סמטוב   קזחסטן קזחסטן לוקה מחיידזה   צרפת צרפת |
| עד 66 ק"ג | היפומי אבה   יפן יפן | ואזה מרגוולשווילי   גאורגיה גאורגיה | אן באול   קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית דניאל קרגנין   ברזיל ברזיל |
| עד 73 ק"ג | שוהיי אונו   יפן יפן | לאשה שבדאטואשווילי   גאורגיה גאורגיה | אן צ'אנג-רים   קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית צוגטבאטר צנד-אוצ'יר   מונגוליה מונגוליה |
| עד 81 ק"ג | טקאנורי נאגאסה   יפן יפן | סעיד מולאי   מונגוליה מונגוליה | שאמיל בורצ'שווילי   אוסטריה אוסטריה מתיאס קאס   בלגיה בלגיה |
| עד 90 ק"ג | לאשה בכאורי   גאורגיה גאורגיה | אדוארד טריפל   גרמניה גרמניה | דוולט בובונוב   אוזבקיסטן אוזבקיסטן כריסטיאן טוט   הונגריה הונגריה |
| עד 100 ק"ג | ארון וולף   יפן יפן | צ'ו גו-האם   קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | ז'ורז' פונסקה   פורטוגל פורטוגל ניאז איליאסוב   הוועד האולימפי הרוסי הוועד האולימפי הרוסי |
| מעל 100 ק"ג | לוקאש קרפאלק   צ'כיה צ'כיה | גוראם טושישוילי   גאורגיה גאורגיה | טדי רינר   צרפת צרפת טמרלן בשייב   הוועד האולימפי הרוסי הוועד האולימפי הרוסי |
רשימת הזוכים במדליות > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| משקל | זהב | כסף | ארד |
| עד 48 ק"ג | דיסטריה קרסניקי   קוסובו קוסובו | פונה טונאקי   יפן יפן | דריה בילודיד   אוקראינה אוקראינה אורנצצג מונחבאט   מונגוליה מונגוליה |
| עד 52 ק"ג | אוטה אבה   יפן יפן | אמנדין בושארד   צרפת צרפת | אודט ג'ופרידה   איטליה איטליה צ'לסי ג'יילס   בריטניה בריטניה |
| עד 57 ק"ג | נורה ג'קובה   קוסובו קוסובו | שרה-ליאוני סיזיק   צרפת צרפת | ג'סיקה קלימקייט   קנדה קנדה צוקאסה יושידה   יפן יפן |
| עד 63 ק"ג | קלריס אגבניינו   צרפת צרפת | טינה טרסטניאק   סלובניה סלובניה | מריה צ'נטרקיו   איטליה איטליה קתרין בושמין פינארד   קנדה קנדה |
| עד 70 ק"ג | צ'יזורו אראי   יפן יפן | מיכאלה פולרס   אוסטריה אוסטריה | מדינה טאימזובה   הוועד האולימפי הרוסי הוועד האולימפי הרוסי סאנה ואן דייק   הולנד הולנד |
| עד 78 ק"ג | שורי המאדה   יפן יפן | מדלן מלונגה   צרפת צרפת | אנה-מריה וגנר   גרמניה גרמניה מיירה אגיאר   ברזיל ברזיל |
| מעל 78 ק"ג | אקירה סונה   יפן יפן | אידאליס אורטיס   קובה קובה | אירינה קינדזרסקה   אזרבייג'ן אזרבייג'ן רומן דיקו   צרפת צרפת |
רשימת הזוכים במדליות > נבחרת מעורבת

| קטגוריה | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| נבחרות משולבות | צרפת צרפת קלריס אגבניינו  אמנדין בושארד  גיאום שאן  קיליאן לה בלוש  אקסל קלרז'ה  שרה-ליאוני סיזיק  רומן דיקו  אלכסנדר אידיר  מדלן מלונגה  טדי רינר  מרגו פינו | יפן יפן צ'יזורו אראי  שואיצ'ירו מוקאי  שוהיי אונו  אקירה סונה  ארון וולף  צוקאסה יושידה  היפומי אבה  אוטה אבה  שורי המאדה  היסאיושי הראסווה  טקאנורי נאגאסה  מיקו טאשירו | ישראל נבחרת ישראל בג'ודו מודגשים: השתתפו אקטיבית גילי שריר  שגיא מוקי  רז הרשקו  פיטר פלצ'יק  תמנע נלסון-לוי  טוהר בוטבול  אורי ששון  לי קוכמן  שירה ראשוני  ברוך שמאילוב  ענבר לניר גרמניה גרמניה ג'יאובאנה סקוקסימרו (אנ')  דומיניק רסל  אנה-מריה וגנר  קרל-ריכרד פריי (אנ')  תרזה שטול (אנ')  סבסטיאן זיידל  אדוארד טריפל  יוהנס פריי (אנ')  יסמין קולבס (אנ')  קתרינה מנץ (אנ')  מרטינה טריידוס (אנ')  איגור ונדטקה (אנ') |
ישראל בתחרויות הג'ודו > תחרויות אישיות

12 ג'ודוקא ב-12 מתוך 14 קטגוריות המשקל ביחידים, ייצגו את ישראל באולימפיאדת טוקיו. זו הייתה נציגות הג'ודו הישראלית הגדולה ביותר שנשלחה למשחקים האולימפיים. בתחרויות האישיות, ישראל סיימה ללא מדליות.
שני ג'ודוקא סיימו במקום החמישי; שירה ראשוני בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג שהפסידה בקרב על מדליית הארד וסיימה עם 3 ניצחונות ו-2 הפסדים וברוך שמאילוב בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג שהפסיד בקרב על הארד וסיים עם 3 ניצחונות ו-2 הפסדים.
שלושה ג'ודוקא סיימו במקום השביעי; תמנע נלסון-לוי בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג שהודחה בשלב רבע הגמר וסיימה עם ניצחון אחד ושני הפסדים, טוהר בוטבול בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג שהודח בשלב רבע הגמר וסיים עם שני ניצחונות ושני הפסדים ופיטר פלצ'יק שהודח בשלב רבע הגמר וסיים עם ניצחון אחד ושני הפסדים.
שבעה ג'ודוקא סיימו בשלבים המוקדמים; שגיא מוקי הודח בסיבוב השלישי, לי קוכמן הודח בסיבוב השלישי, גילי כהן הודחה בסיבוב השני, ענבר לניר הודחה בסיבוב השני, רז הרשקו הודחה בסיבוב השני, אורי ששון הודח בסיבוב השני וגילי שריר הודחה בסיבוב הראשון.
במהלך התחרויות בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג, החרים הג'ודוקא האלג'יראי פתחי נורין את השתתפותו בסיבוב הראשון כדי להימנע ממפגש אפשרי עם טוהר בוטבול הישראלי בסיבוב השני. בתום המשחקים האולימפיים נורין הושעה לעשר שנים מתחרויות על ידי איגוד הג'ודו העולמי ועקב כך החליט לפרוש.
ראו גם

ג'ודו במשחקים האולימפיים
ג'ודו באולימפיאדת לונדון 2012
ג'ודו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016
הערות שוליים

↑  ‏ "IOC, IPC, Tokyo 2020 Organising Committee and Tokyo Metropolitan Government announce new dates for the Olympic and Paralympic Games Tokyo 2020",‏ 30 במרץ 2020, אתר הוועד האולימפי הבינלאומי
↑  טוקיו 2020: ג'ודו, אתר הוועד האולימפי הבינלאומי
1 2   איתמר קציר, מדליה שנייה בטוקיו 2020: נבחרת הג'ודו ניצחה את רוסיה וזכתה בארד, באתר הארץ, 31 ביולי 2021
↑  אתר אולימפיאדת טוקיו 2020
↑  גברים-נשים מקטגוריות משקל שונות
↑  שירי אלג'ם, שליחת ערוץ הספורט לטוקיו, ‏לא רשמו אותה לסגל: כהן לא קיבלה מדליה, באתר ערוץ הספורט, 1 באוגוסט 2021
↑  הג'ודוקא האלג'יראי שהחרים את טוהר בוטבול בטוקיו הושעה לעשר שנים, באתר ynet, 7 בספטמבר 2021
↑  "איגוד הג'ודו העולמי תמיד שיתף פעולה עם הטרור הציוני", 22 בנובמבר 2021, ישראל היום
↑  "דקה אחר דקה: ג'ודו קבוצתי 31.7" - תקצירי הקרבות, 31 ביולי 2021, אתר ערוץ הספורט
↑  יניב טוכמן‏, נלסון לוי ברבע הגמר, פרישה של יריב סודני העלתה את בוטבול לשמינית, באתר וואלה, 26 ביולי 2021
אולם ניפון בודוקאן, אשר אירח את תחרויות הג'ודו באולימפיאדת טוקיו 1964, יארח גם את תחרויות הג'ודו באולימפיאדת טוקיו 2020.
ננסי קרוליין

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1944 ניוטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית
 פטירה:  12 בדצמבר 2002 (בגיל 58) מטולה, ישראל
 לאום:  ישראל, ארצות הברית
 עלתה לישראל:  1977
 לימודי רפואה:  ארצות הברית
 התמחות:  פנימאית, רפואת חירום, רפואה פליאטיבית, אונקולוגיה
 תואר:  פרופסור
 תפקידים:  המנהלת הרפואית של מגן דוד אדום
 פרסים והוקרה:  פרס יו"ר הכנסת עבור שרות למדינת ישראל; פרס משרד הבריאות ; אות המופת לרופא מטעם האגודה לרפואה ומשפט בישראל
 הנצחה:  הוספיס גליל עליון
ננסי קרוליין (באנגלית, Nancy Lee Caroline‏, 27 ביוני 1944 - 12 בדצמבר 2002) הייתה רופאה פנימאית, אשר התמחתה בטיפול נמרץ, בעלת שם עולמי בטיפול פליאטיבי.
קורות חייה

ננסי קרוליין נולדה ב-27 ביוני 1944 בעיר ניוטון במדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית לליאו וזלדה קרוליין. היא למדה רפואה בקליבלנד והתמחתה בטיפול נמרץ בפיטסבורג. היא ביקשה לעבוד עם שירות אמבולנסים חדש יחסית בעיר, The Freedom house, שהיה מיוחד בכך שהעסיק מובטלים שחורים כחובשים באמבולנסים. היא הפכה למנהלת הרפואית של השרות וכתבה את ספר הלימוד הראשון לפרמדיקים.
בשנת 1977 עלתה לישראל והייתה המנהלת הרפואית של מגן דוד אדום עד שנת 1982. ננסי קרוליין שהייתה מאבות מקצוע הפרמדיק בארצות הברית, פתחה וניהלה את קורס הפרמדיקים הראשון בישראל במגן דוד אדום בפורמט שהיה מקובל בארצות הברית.
בשנת 1982 יצאה לניירובי לשליחות בת חמש שנים במזרח אפריקה. היא שימשה כיועצת רפואה ראשית וניהלה את שירות רפואת החירום Amref Health Africa בעזרת רופאים מוטסים בטנזניה, אוגנדה, קניה ודרום סודאן.
היא פיקחה על כיתות לימוד לעובדי רפואה בכל האזור וכתבה טור שבועי קבוע בעיתון הקנייתי The Standard Kenya בשם: Ask Dr. AMREF
. בתקופת שהותה באפריקה היא כתבה ספר בסיסי לרפואה מונעת וכן עסקה בייעוץ לצלב האדום והעבירה קורסים בעזרה ראשונה. במקביל, עבדה קרוליין בשיתוף פעולה נרחב עם הכנסייה האורתודוקסית באתיופיה לשיפור הבריאות והתזונה ב-600 בתי יתומים. פעילות נוספת שלה באפריקה הייתה הקמת מוסד ללא כוונות רווח בשם Agro-Africa Limited, שמטרתו לפתח מיזמים חקלאיים זעירים לצורך סיוע לנפגעי הבצורות הקשות שפקדו את קניה.
בשנת 1987 חזרה לישראל אך המשיכה את עבודה עם ארגון הרופאים המוטסים. היא חיברה קורסים בהתכתבות עבור עובדי רפואה באזורים הכפריים וקורסים לרפואת חירום.
היא התיישבה במטולה והחלה להתמחות בתחום האונקולוגיה.
היא המשיכה לשמש כפרופסור אורח ומייעץ, על בסיס התנדבותי, בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פיטסבורג. כמו כן שמשה כרופאה מייעצת למגן דוד אדום, למחלקה האונקולוגית במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר, ובהוספיס של תל השומר בחמש עשרה שנותיה האחרונות היא הקדישה עצמה לעבודה בטיפול במחלת הסרטן ולטיפול בהוספיס בישראל.
בשנת 1995 הקימה את עמותת הוספיס גליל עליון, המעניקה טיפול פליאטיבי - תומך לאוכלוסיית הגליל העליון ורמת הגולן. ההוספיס מהווה דגם מקצועי ללמידה ויישום במקומות שונים בעולם והקנה לפרופסור ננסי קרוליין שם עולמי בתחום הרפואה הפליאטיבית.
בשנת 2002 נישאה ללזרוס אסטרחן, חוקר בתחום הביולוגיה המולקולרית, אותו פגשה לראשונה בבית הספר לרפואה.
חלתה במחלת הסרטן- מיאלומה נפוצה והמשיכה לעבוד עד מותה בשנת 2002. נפטרה בביתה במטולה ונקברה בבוסטון - ארצות הברית.
לננסי לא היו ילדים ואת ביתה הורישה להוספיס גליל עליון.
ספרים שכתבה

National Training Course, Emergency Medical Technician, Paramedic: Course Guide, 1977
Workbook for Emergency Care in the Streets (with James C. McClintock), 3rd edition, 1987
Ambulance Calls: Review Problems for the Paramedic, 3rd edition, 1991
CPR for All: An Illustrated Manual of Basic Cardiopulmonary Resuscitation (CPR) in Adults, Children, and Infants (with Ilan Yeshua), 1991
Emergency Medical Treatment: A Textbook for EMT-As and EMT-Intermediates, 1991
A Manual for Instructors Adapted to Emergency Medical Treatment, 3rd edition, 1991
Workbook for Emergency Medical Treatment: Review Problems for EMTs: With Answers, 1991
Handbook of Prehospital Medications, 1995
Study Guide for Emergency Care in the Streets, 5th Edition, 1995
Handbook of Palliative Care (with Alexander Waller), 2nd edition, 2000
מהפרסים שהוענקו לה

1988 - פרס יו"ר הכנסת עבור שרות למדינת ישראל
1999 - פרס משרד הבריאות
2003 - אות המופת לרופא מטעם האגודה לרפואה ומשפט בישראל, שהוענק לה אחרי מותה
הערות שוליים

↑  האמא של הפרמדיקים, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2002
↑  "The First Paramedics – This is True". This is True (באנגלית אמריקאית). 2013-11-11. נבדק ב-2018-11-23.
↑  Paramedic Association of Canada, Nancy Caroline, Nancy Caroline's Emergency Care in the Streets, Canadian Edition, Jones & Bartlett Learning, 2009. (באנגלית)
↑  מקבלי הפרסים של קרן פרס יושב ראש הכנסת לאיכות החיים (עמ' 8), באתר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426752405171  BIBSYS: 90556881  CiNii: DA0888744X  GND: 17201591X  ISNI: 0000 0001 1687 8019  LCCN: n79126218  LNB: 000054394  NDL: 00727207  NLA: 35830995  NLK: KAC201007243  NTA: 152842624  SUDOC: 114914478  Trove: 1107218  VIAF: 93518971   WorldCat (עם VIAF): 93518971 
שירות רופאים מוטסים במזרח אפריקה, ניירובי 1973
ננסי קרוליין על אופנוע
דני סיידה

דן (דני) סיידה (נולד בצפת בי"ח בניסן ה'תשי"ט, 26 באפריל 1959) הוא פוליטיקאי ישראלי, שהיה חבר הכנסת העשרים מטעם מפלגת ש"ס וראש המועצה הדתית האזורית מרום הגליל, יו"ר ש"ס בהסתדרות.
ביוגרפיה

סיידה נולד בכפר חושן (ספסופה), שירת בצה"ל והשתחרר בדרגת סמל ראשון. במשך כשני עשורים היה יושב ראש המועצה הדתית מרום הגליל. היה סגן ראש המועצה האזורית מרום הגליל ויו"ר הוועדה החקלאית.
סיידה נחשב מקורב לאריה דרעי ובשנת 2012, לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, מונה על ידו ליועצו לענייני התיישבות וחקלאות.
בבחירות לכנסת העשרים שובץ במקום ה-14 ברשימת ש"ס לכנסת, אך המפלגה זכתה בשבעה מנדטים. לאחר התפטרותם מהרשימה של אברהם מיכאלי וחיים ביטון, ולאחר התפטרותם של השר אריה דרעי וסגן השר משולם נהרי מהכנסת במסגרת "החוק הנורווגי הקטן", ניצב סיידה במקום העשירי ברשימה. בספטמבר 2017 התפטר יגאל גואטה מהכנסת. בשל התפטרותם של רפאל ברנז ובועז ביטון הבאים לפניו ברשימת ש"ס, התמנה סיידה לחבר הכנסת ב-19 בספטמבר 2017; אולם יממה אחת בלבד לאחר התפטרות גואטה מהכנסת, התפטר מהממשלה סגן השר משולם נהרי שהיה אז בהפסקת חברות מהכנסת – ובהתאם להוראות החוק הנורווגי הקטן חזר לכהן כחבר כנסת מן השורה – תוך תפיסת מקומו של סיידה. על כן, כהונתו הראשונה בכנסת הייתה הקצרה ביותר – יממה אחת שלוש שעות ו־35 דקות.
בינואר 2018 שלח מנכ"ל ש"ס מכתב מוכן מראש של התפטרות סיידה מרשימת ש"ס, ליו"ר הכנסת יולי אדלשטיין, אך בשל בעיה משפטית בדרך ההגשה, ההתפטרות לא נכנסה לתוקף.
לאחר הפסקת חברותו בכנסת של יצחק כהן במסגרת החוק הנורווגי הקטן נכנס סיידה בשנית לכנסת ב־22 בפברואר 2018. הוא סיים את כהונתו עם הקמת הכנסת העשרים ואחת.
כיום, מכהן סיידה כיו"ר סיעת ש"ס במוסדות ההסתדרות.
הערות שוליים

↑  שאול כהנא, ‏דני סיידה מונה ליועץ לענייני התיישבות של אריה דרעי, באתר כיכר השבת, 10 בדצמבר 2012
↑  אריה ריבקינד, גואטה כבר לא ח"כ: עד שנהרי יכנס במקומו – דני סיידא ח"כ ליום אחד, באתר חרדים10, 19 בספטמבר 2017
↑  ישי כהן, ‏אריה דרעי מבקש למנות את דני סיידה לחבר כנסת בש"ס, באתר כיכר השבת, 6 בפברואר 2018
קאל פן

| --- | --- |

קאל פן, 2009
 לידה:  23 באפריל 1977 (בן 47) ארצות הברית מונטקלייר, ניו ג'רזי, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  תיכון האוול  אוניברסיטת סטנפורד  Freehold Township High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
קאלפן סורש מודי (באנגלית: Kalpen Suresh Modi; נולד ב־23 באפריל 1977), המוכר בשם הבמה קאל פן (Kal Penn) הוא שחקן, מרצה ואיש ציבור אמריקאי. כשחקן הוא ידוע בתור לורנס קוטנר (אנ') בסדרת הטלוויזיה "האוס" (2007–2009, 2012), בתור דובר הבית הלבן סת' רייט בסדרה "השורד המיועד" (2016–2019) ובתור קומר פאטל בסדרת הסרטים "הרולד וקומר" (2004–2011). הוא מוכר גם בזכות הופעתו בסרטה של מירה נאיר "עניין של שם" (אנ') (2006). פן אף לימד באוניברסיטת פנסילבניה בתוכנית ללימודי קולנוע כמרצה אורח.
באפריל 2009, פן הצטרף לממשל אובמה בתור מנהל שותף במחלקת יחסי הציבור של הבית הלבן. פן עזב לזמן קצר את תפקידו ביוני 2010 כדי לצלם את הסרט השלישי בסדרת "הרולד וקומר", וחזר לעבודתו בבית הלבן עם סיום הסרט. ביולי 2011, הוא שוב עזב את הבית הלבן כדי לקבל תפקיד בסדרת הטלוויזיה "איך פגשתי את אמא" (2011–2014).
מ-2016 עד 2019, הוא גילם את סת' רייט בדרמה הפוליטית "השורד המיועד" ברשת ABC. בנוסף, הוא שימש כמנחה של השעשועון "Superhuman" ברשת Fox. בשנת 2019, פן גילם את גארט מודי בסדרת הסיטקום "Sunnyside" ברשת NBC. בשנה שלאחר מכן הוא הנחה את תוכנית הפאנל הפוליטית "Kal Penn Approves This Message" ברשת Freeform.