stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאליקה

| --- | --- |

 סוג:  ספרייה דיגיטלית 
 תקופת הפעילות:  1997–הווה (כ־27 שנים) 
 gallica.bnf.fr
 
לוגו ספריית גאליקה
גאליקה (בצרפתית: Gallica) היא ספרייה דיגיטלית של הספרייה הלאומית של צרפת. יש בה גרסאות דיגיטליות של ספרים, מפות, כתבי עת, תצלומים ואוסף של כתבי יד מאוירים. בשנת 1997 נפתח פרויקט גאליקה במטרה להיות "הספרייה הווירטואלית של האנשים הכנים", זאת בעוד שכבר ב-1992 החל תהליך הדיגיטציה של מסמכיה. בשנת 2000 הועלתה גרסה שנייה של המיזם לאינטרנט. בשתי הגרסאות מרבית הטקסטים מוצגים בפורמט של תמונה. ב-20 ביוני 2012 הציע אתר גאליקה 1,772,204 מסמכים שהם:
| מסמכים | מספר |
| --- | --- |
ספרים: 355,179
מפות: 43,607
כתבי יד: 26,185
תצלומים: 496,359
עיתונים וכתבי עת: 839,615
פרטיטורות: 9152
מסמכים קוליים: 2107
בנקים אזוריים לפיתוח

בנקים אזוריים לפיתוח (באנגלית: Regional Development Banks; בראשי תיבות: RDBs) הם מוסדות פיננסים ייחודיים, המשתמשים בכלים בנקאיים אך אופן פעולתם שונה מהמקובל בעולם הבנקאות המסורתי. שלא כמו בנקים מסחריים, מטרתם של הבנקים לפיתוח איננה מקסום שורת הרווח בלבד. ייעודם הוא להביא לשגשוג כלכלי במדינות מתפתחות. זאת ועוד, מניות הבנקים לפיתוח נמצאות בבעלותן של ממשלות וארגונים מולטילטרליים, והם היחידים שרשאים להחזיק בהן. הבנקים לפיתוח נוסדו במטרה לספק הלוואות וכלי מימון אחרים, יחד עם סיוע טכני, במדינות מתפתחות אליהן לא זורם הון בשל כשלי שוק שמרחיקים משקיעים פרטיים. כשלי שוק אלו נובעים מאי-ודאות מובנית בנוגע להחזר ההשקעה, צורך בהשקעות בהיקף גבוה, יציבות פוליטית נמוכה בהשוואה למדינות מפותחות ועוד. הבנקים לפיתוח מנהלים קשרים הדוקים עם ממשלות, ארגונים בינלאומיים, קובעי מדיניות וסוכנויות תכנון שונות, במטרה לעודד צמיחה בת-קיימא, כאשר ביצועיהם נמדדים בעיקר במונחי התועלת החברתית שהם מייצרים. צוות החשיבה של המרכז לפיתוח גלובלי (Center for Global Development) מביא ארבע דוגמאות לבנקים אזוריים לפיתוח.
היסטוריה

הרעיון להקמה של בנקים לפיתוח נהגה בשלהי מלחמת העולם השנייה, בוועידת ברטון-וודס (Bretton Woods, New Hampshire) שהתקיימה בעיירה קארול (Carroll, New Hampshire), ניו המפשייר, ארצות-הברית. הוועידה התקיימה בתאריכים 1–22 ביולי 1944, ובמהלכה התכנסו 730 נציגים של 44 מדינות במלון "הר וושינגטון" (Mount Washington Hotel). מטרת הוועידה הוגדרה כ"ויסות הסדר העולמי המוניטרי והפיננסי לאחר סיום מלחמת העולם". משנתו של הכלכלן האמריקאי ג'ון מיינרד קיינס היוותה השראה להסכמה כי בעתות משבר יש להגדיל את המעורבות הציבורית בכלכלה המקומית, ובהתאם הוחלט על הקמת שני מוסדות בינלאומיים למטרה זו: קרן המטבע הבינלאומית, שתפקידה לשמור על יציבות מוניטרית עולמית, והבנק העולמי, שייעודו המקורי היה שיקום ופיתוח מדינות אירופה לאחר המלחמה.
עקרונות מנחים ואופן פעולתם של הבנקים לפיתוח

הבנקים לפיתוח מהווים שחקני מפתח בקידום השגשוג הכלכלי העולמי בשבעת העשורים האחרונים, במהלכם העולם חווה פיחות עצום בשיעורי העוני והרעב. בכוחם לספק מימון בסדר גודל משמעותי, ובכך לעצב את מפת ההשקעות במדינות מתפתחות, בצורה שתעודד צמיחה וייצור מקומות עבודה אשר יביאו לשגשוג כלכלי. יתרונם של הבנקים לפיתוח מתבטא ביכולת לתמוך ולקדם רפורמות מבניות, לספק מימון לסיוע טכני, לנייד ולמנף הון פרטי ולייצר רצף קבוע של מגה-פרויקטים. ממשלות רבות משקיעות זמן ומשאבים בביסוס השפעתן בתוך גופי קבלת ההחלטות והשדרה המקצועית של הבנקים לפיתוח, מתוך רצון להגדיל את מעורבות מדינתן בתוך פעילות הבנק.
כיום הבנקים מחפשים דרכים למקסם את ההשפעה של השקעותיהם. הבנק העולמי אפיין את בעיית המהגרים כבעיה עולמית מרכזית, והוא השקיע בשנת 2018 כ-2 מיליארד דולר במדינות אפריקאיות אשר קולטות מהגרים. באוגנדה, המדינה האפריקאית בעלת מספר המהגרים הגבוה ביותר, הושקעו מעל 500 מיליון דולר להקמת מערכות מים, לבנייה ושדרוג של תשתיות קיימות במחוזות אשר קולטים אליהם מהגרים. הבנק האירופאי לשיקום ולפיתוח (EBRD) מאפיין סקטורים בעלי פוטנציאל גבוה להשפיע על הצמיחה ומנסה לחזק אותם. לדוגמה בתחום האנרגיה, בשנת 2016 ה-EBRD השקיע כ-22 מיליון דולר בבניית טחנת הרוח הראשונה בגאורגיה (ובאזור הקווקז כולו). בנוסף, ה-EBRD השקיע כ-320 מיליון דולר בשדרוג מערכות הגז הטבעי בקזחסטן.
בנייר המדיניות של צוות החשיבה האמריקאי, המרכז לפיתוח גלובלי, מובאות המלצות לשינוי מדיניות ופעילות הבנקים לפיתוח במאה ה-21. המסמך קובע כי לאחר יותר מ-70 שנה, ניתן לקבוע כי הבנקים לפיתוח הם מסיפורי ההצלחה הגדולים בקהילייה הבינלאומית של העידן שאחרי מלחמת העולם השנייה. ההון והידע הטכני, סייעו רבות לפיתוח ושיקום אזורים שמתאוששים מעימות ונטלו חלק מרכזי במאמץ לעידוד הצמיחה והפחתת עוני במדינות מתפתחות. עם זאת, במסמך מצוין כי מאז הקמתו של הבנק העולמי הנוף הגאו-כלכלי השתנה עד לבלתי היכר, ויחד איתו גם צורכי העולם המתפתח. מדינות מתפתחות מהוות כיום כמחצית מאוכלוסיית העולם, הכשל בשוק ההון שהוביל להקמת הבנקים לפיתוח חמור פחות. מדינות מתפתחות רבות מצליחות לגייס משאבים והשקעות באופן עצמאי באמצעות השוק הפרטי. גם בתחום הפיתוח, המומחיות של הבנקים לפיתוח כבר אינה בגדר מונופול, ובנקים לאומיים לפיתוח וארגונים לא-ממשלתיים, רכשו ניסיון רב בתחום. לדברי כותבי המחקר, על אף הביקוש הרב לשירותי המימון שלהם, הבנקים לפיתוח הגדולים והמובילים בעולם, מתקשים לעשות את ההתאמות הנחוצות. פערים בין המציאות החדשה, לבין מודל קבלת ההחלטות של הבנק יוצרים מתחים ברמת הדירקטוריון, האמון על קביעת אסטרטגית הפעילות של הבנקים. המדינות הלוות דורשות יותר השפעה על עיצוב המדיניות ויישומה, ומנגד התורמות הגדולות, שבאופן מסורתי קבעו את סדר היום, מעוניינות לשמר את כוחן.
ביקורת

חוקרים רבים מעלים שאלות על מהותם של הבנקים האזוריים לפיתוח. כך למשל: מה תרומתם של בנקים אזוריים לפתוח המערכת הכלכלית או המערכת הפיננסית העולמית? היכן מתבטא השוני בין התפקידים שנטלו על עצמם ובין התפקידים של הבנק העולמי ושל גופים בינלאומיים אחרים? מה מערכת היחסים בין הגופים האלה לבין RDB? האם ישנה חלוקת תפקידים ברורה? לשאלה האחרונה קיימת טענה שחוזרת ונשנית, והיא, שתמיד תהיה חפיפה בין מוסדות בינלאומיים לבנקים אזוריים לפיתוח, מכיוון שנושאים גלובליים ומקומיים משתלבים זה בזה.
ביקורות נוספות שעולות, נוגעות לנהלים אדמיניסטרטיביים, דוגמת החשש שהפרויקטים שייבחרו יהיו על בסיס פוליטי ולא על בסיס כלכלי. כמו כן קיימת בעיית אכיפה קשה בנוגע לביצוע הפרויקטים ועמידתם בזמנים ובהתחייבויות, מכיוון שבמדינות מתפתחות המוסדות הפוליטיים אינם חזקים מספיק. כפי שהוזכר לעיל, לבנקים ניהול אדמיניסטרטיבי משותף, קיים חשש שמינוי לתפקידים מקצועיים של המדינות לבנקים אזוריים לפיתוח יעשה על פי תנאים פוליטיים ולא מקצועיים. עם זאת בבנק הפיתוח של אמריקה הלטינית (Development Bank of Latin America) לדוגמה, מדינות ויתרו על המכסה של אנשי צוות והחליטו שקבלה לתפקידים ייעשו רק לפי מקצוענות. בעיה נוספת שעלולה להופיע היא התנגדות בקרב קבוצות לאומיות לפרויקטים משותפים הנוגעים למדינות האזור עקב נטיות לאומניות חזקות שעדיין נמצאות באזורים אפריקאיים ואסיאתיים רבים. לאור ההיסטוריה הקולוניאלית, עולות טענות שהשתתפות מרבית של מדינות מפותחות בבנקים אזוריים אלה תומכת בהמשך המדיניות הקולוניאליסטית, שנועדה לשרת את הצרכים של המדינות המפותחות.
התנגדות נוספת מגיעה ממבקרי הגישה הרגיונלית. כך לטענתם בנקים אזוריים לפיתוח מטרתם לייצר אינטגרציה אזורית אשר לא בהכרח תתרום לתהליכי גלובליזציה עולמית. חסידי גישה זו מביאים כדוגמה הסכמים פיננסיים וכלכליים של הבנק האירופאי שקם כדי לתמוך באינטגרציה אירופאית, ויצירת גושי סחר אזוריים עלולה לייצר מתיחויות בין הגושים ולאו דווקא יצירת תחרות משוכללת עולמית.
ראו גם

הסכם ברטון-וודס
מוסדות פיננסיים בינלאומיים
ביבליוגרפיה

משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, מדריך לחברות וליועצים ישראליים על עבודה עם המוסדות הפיננסיים הבין לאומיים: קבוצת הבנק העולמי וה-EBRD.http://www.moital.gov.il/NR/rdonlyres/72FD5508-8AD2-43F1-8798-048678DBEE67/0/financial_guideinternet2.pdf (אורכב 12.05.2012 בארכיון Wayback Machine)
Fan, M. and Zhang, X. “Infrastructure in Latin America: Recent Development in Rural China“, China Economic Review, Vol. 15, No.2. 2004.
Global Environment Facility, GEF/C.13/3 April 1999. "Expanded opportunities for executing agencies: revent efforts and current proposals to expand opportunities for regional development banks" (accessed: 15 באפריל 2010)
Stephany Griffith-Jones with David Griffith-Jones and Dagmar Hertova, “Enhancing the Role of Regional Development Banks”, Paper prepared for G 24, No. 50, July 2008. (accessed: 20 באפריל 2010)
Hinds, M. ‘‘What is the role of the regional development banks in rebuilding the international financial architectur“, Prepeared for a Conference on Financing for Development: Regional Challenges and Regional Development Banks. 2002. http://www.iie.com/publications/papers/hinds0202.pdf (אורכב 06.01.2011 בארכיון Wayback Machine) (accessed: 20 באפריל 2010)
Ocampo, J.A. “Regional Financial Cooperation: Experiences and Challenges”, in Ocampo, J.A., Regional Financial Cooperation, 2006, Brookings Institution Pres: Baltimore, MD.2006.
Sagasti,F. and Prada, F. “”Regional Development Banks: A Comparative Perspective”, in Ocampo, J.A., Regional Financial Cooperation, 2006, Brookings Institution Pres: Baltimore, MD. 2006.
Wyplosz, C. “Regional Exchange Rate Arrangements: The European Experience”, in Ocampo, J.A., Regional Financial Cooperation, 2006, Brookings Institution Pres: Baltimore, MD.2006.
הערות שוליים

↑  Jenny Ottenhoff, Regional Development Banks (ABCs of the IFIs Brief), cgdev.org, September 23, 2011
↑  Ibid.,6
↑  Ibid.,31
↑  Ocampo, “Regional Financial Cooperation: Experiences and Challenges”, in Ocampo, J.A., Regional Financial Cooperation, (Brookings Institution Pres: Baltimore, MD, 2006).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph122800
בריאן סנדובל

בריאן סנדובל (באנגלית: Brian Sandoval; נולד ב-5 באוגוסט 1963) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כמושל נבדה מינואר 2011 עד ינואר 2019. הוא מכהן כנשיא אוניברסיטת נבדה ברינו החל מ-2020.
ביוגרפיה

סנדובל נולד בעיר רדינג שבקליפורניה וגדל בעיר ספרקס הסמוכה לרינו שבנבדה. הוא בנם של רון ולוריה סנדובל, שניהם ממוצא מקסיקני. ב-1986 הוא סיים תואר ראשון באנגלית ובכלכלה באוניברסיטת נבדה ברינו וב-1989 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת המדינה של אוהיו. לאחר לימודיו עבד כפרקליט פרטי בנבדה.
ב-1994 נבחר לאספה המחוקקת של נבדה וב-1996 נבחר לכהונה נוספת בתפקיד. ב-1998 מונה לנציב ההימורים של נבדה, תפקיד שבאחריותו פיקוח על פעולתם של בתי הקזינו במדינה. במקביל כיהן במועצה המייעצת של הסוכנות המשותפת לנבדה ולקליפורניה לשימור אזור אגם טאהו.
ב-2002 נבחר לתובע הכללי של נבדה ונכנס לתפקידו בינואר 2003 הוא כיהן בתפקיד עד אוקטובר 2005, מועד בו אושר הושבע לשופט בבית המשפט הפדרלי במחוז נבדה. ב-2009 החליט לפרוש מכס השיפוט (כהונה שהיא לכל החיים), ולקרוא תיגר על המושל המכהן של נבדה ג'ים גיבונס. הוא גבר על גיבונס בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר 2010 התמודד מול רון ריד, בנו של הארי ריד, מנהיג הרוב הדמוקרטי בסנאט של ארצות הברית דאז, וזכה לרוב של 53.3%. ב-2014 זכה ברוב גדול של 70.6% בבחירות לכהונה נוספת בתפקיד.
סנדובל מחזיק בעמדות מתונות. הוא קיבל כספים פדרליים עבור המדיקייד כחלק מרפורמת הבריאות של הנשיא ברק אובמה, ובעל עמדות ליברליות בנושאי הפלות ונישואים חד-מיניים. בפברואר 2016 נחשף כי נשקלה מועמדותו לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של אנטונין סקאליה, אך בהמשך ויתר סנדובל על מועמדות אפשרית.
בשנת 2020 מונה סנדובל לנשיא אוניברסיטת נבדה ברינו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

סנדובל הוא נוצרי קתולי באמונתו, נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  Sandoval: 'I Do Not Wish to Be Considered' for Supreme Court Job,‏NBC News‏, 25 בפברואר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1177310740  LCCN: no2017098092  VIAF: 3174150172661800180003   WorldCat (עם VIAF): 3174150172661800180003
ג'ון קיפמאייר

| --- | --- |

ג'ון קיפמאייר בהופעה ב-1990
 לידה:  11 ביולי 1969 (בן 55) מחוז קונטרה קוסטה, ארצות הברית 
 שם במה:  Al Sobrante 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט, Contra Costa College 
 סוגה:  פאנק רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  מערכת תופים 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון קיפמאייר (אנגלית: John Kiffmeyer, ידוע גם כאל סוברנטה (Al Sobrante);‏ נולד ב-1969) הוא המתופף של להקת גרין דיי לשעבר.
מקור הכינוי הוא בעיירה אל-סוברנטה (El Sobrante) בקליפורניה, צפונית לברקלי. קיפמאייר סיפר שהתעלף יום אחד וכשהתעורר ראה את השלט "ברוך הבא לאל סוברנטה". בשל הטשטוש בו היה שרוי, חשב שכתוב שם "ברוך הבא, אל סוברנטה" ולאחר שסיפר על כך לחבריו, הם החלו לכנותו אל סוברנטה.
קריירה

קיפמאייר היה פעיל בסצנת הפאנק באזור מפרץ סן פרנסיסקו וכבר היה מתופף של להקה אחרת, כאשר הצטרף לחבריו לייסוד גרין דיי. ההופעות הראשונות של הלהקה היו בקולג' קונטרה קוסטה, שם למד עיתונות. הופעות אלו הקנו ללהקה את החוזה שהוביל להוצאת האלבום הראשון.
ב-1990 עזב קיפמאייר את הלהקה על מנת להמשיך בלימודיו לקראת תואר באוניברסיטת הומבולדט. הוא היה חבר במספר הרכבי פאנק במהלך ולאחר סיום לימודיו; ומפיק מוזיקת פאנק.
קיפמאייר מתגורר בסן פרנסיסקו עם אשתו גרטה ושני ילדיו.
גאליצ'יצה

| --- | --- |

הר גאליצ'יצה ממנזר סווטי נאום
 מידע כללי
 גובה:  2,254 מ' 
 שטח:  227 קמ"ר 
 מדינה:  אלבניה, מקדוניה הצפונית 
 מיקום:  מקדוניה הצפונית, אלבניה
 אורך הרכס:  34 ק"מ 
 קואורדינטות:  40°56′30″N 20°48′23″E﻿ / ﻿40.941666666667°N 20.806388888889°E﻿ / 40.941666666667; 20.806388888889
  
 
גאליצ'יצה (במקדונית: Галичица; באלבנית: Mali i Thatë) הוא הר שנמצא בגבול אלבניה–מקדוניה הצפונית. בצד המקדוני של ההר, יש פארק לאומי, השוכן בין שני האגמים הגדולים ביותר במדינה: אגם אוחריד ואגם פרספה. הפארק הלאומי, שבו נמצאו למעלה מ-1,600 מינים, משתרע על שטח של כ-227 קמ"ר.
גלריה

נוף לאגם אוחריד ואגם פרספה ממרומי גאליצ'יצה
מבט מגאליצ'יצה מחלקו הדרומי של אגם אוחריד
גאליצ'יצה באביב
מבט מגאליצ'יצה מחלקו הצפוני של אגם אוחריד
נוף מגליצ'יקה על העיר אוחריד
גאליצ'יצה בקיץ
ג'ונגמיו

הכניסה להיכל הראשי
ג'ונגמיו (הנגול קוריאני 종묘; הנג'ה 宗廟; הגייה בקוריאה: צ'ונגמיו; תרגום לעברית: מקדש ג'ונג) הוא מקדש קונפוציאני בגני טאפגול בשכונת אינסאדונג (인사동) ברובע ג'ונגנו-גו (종로구) שבמרכז סיאול, בירת קוריאה הדרומית. המקדש נועד להנציח את זכרם של המלכים והמלכות המנוחים של שושלת ג'וסון הקוריאנית. לפי אונסק"ו ג'ונגמיו הוא המקדש המלכותי הקונפונציאני העתיק ביותר שהשתמר, והטקסים שמתקיימים בו מהווים המשך למסורת שהחלה במהלך המאה ה-14. מקדשים דומים התקיימו בתקופת שלוש הממלכות של קוריאה, אך מתוכם שרדו רק אלה שהוקדשו לשליטי ג'וסון. ארגון אונסק"ו הכריז על המקדש כאתר מורשת עולמית ב-1995.
היסטוריה

כאשר המקדש נבנה ב-1394 לפי צו של המלך טאג'ו, הוא נחשב לאחד המבנים הארוכים ביותר באסיה. בהיכל הראשי (ג'יונגג'יון) היו שבעה חדרים המיועדים כל אחד לזוג מלכותי אחד. המתחם הורחב על ידי המלך סג'ונג ב-1419, כאשר ציווה להקים את היכל הנוחות הנצחית (יונג-ניונג-ג'יון) עבור מצבת הזיכרון של המלך השני משושלת ג'וסון, צ'ונג-יונג. בשנת 1547 הוספו למקדש ארבעה חדרים נוספים בגלל מחסור במקום.
כל המבנים במקדש נהרסו בשרפה שהתרחשה במהלך הפלישה היפנית לקוריאה (1592 – 1598). סונג'ו לקח איתו את מצבות הזיכרון לפני שברח מפני היפנים. במקום המקדש החרב נבנה מקדש חדש, שבנייתו הסתיימה ב-1608.
בשנת 1667 הוספו ליונג-ניונג-ג'יון חדרים נוספים, וב-1778 ו-1836 הוספו לבניין צ'ונג-ג'ון חדרים נוספים. סך החדרים הכולל לאחר התוספות הללו היה 8 ו-19, בהתאמה. בעקבות תוספות מאוחרות יותר עלה מספר החדרים בשני הבניינים ל-16 ו-35, בהתאמה.
בניין הג'יונג-ג'יון הנוכחי נחשב לאוצר לאומי והוא המבנה המסורתי הארוך ביותר בקוריאה.
תיאור

המקדש שוכן דרומית מזרחית לארמון צ'אנגדאוקגונג, גם הוא אתר מורשת עולמית, ודרומית-מערבית לארמון גייאונגבוקגונג. כאשר המלך התבונן מהאחרון, ניצב מקדש ג'ונגיומו משמאל (ממזרח) ואילו מקדש סאג'יק, שהוא מקדש קונפונציאני חשוב נוסף, היה מצד ימין (ממערב). מקורו של סידור זה הוא במנהגים סיניים. ההיכלים הראשיים של שני המקדשים מוקפים בגבעות. בחזית של כל היכל נמצאת חצר וולדיי, שאורכה הוא 150 מטרים ורוחבה 100 מטרים.
שער הכניסה המערבי נשמר על מנת לאפשר לרוחות להיכנס ולצאת, השער המזרחי היה מיועד עבור המלך, והשער המערבי היה מיועד לביצוע הטקס המסורתי.
השטח הכולל של אדמות המקדש הוא 194 דונם. הבניינים שוכנים בעמקים והם מוקפים בגבעות מלאכותיות. הגבעות הללו הן תוספת מלאכותית שנועדה להגביר את האיזון בין היסודות הטבעיים שנבעו מהגאומנטיה.
ג'ונגמיו מורכב משלוש קבוצות של בניינים המתרכזות סביב היאנגדיצ'ונג (בניין חד-קומתי המיועד לאחסון חפצים טקסיים), צ'ונג-ג'ון (המקדש הראשי, נחשב למבנה המסורתי הארוך ביותר באסיה) ויונג-ניונג-ג'יון.
השער הראשי בנוי מקורות עץ ומידותיו הן 3 קאן על 2 קאן.
להיאנגדיצ'ונג שתי כנפיים צדדיות המקיפות את החדר הראשי שאורכו 4 קאן ורוחבו 3 קאן. גודלן של שתי הכנפיים שונה: הכנף המערבית קצרה מהמזרחית בקאן בודד. הטואקן בחזית פתוח כמו בג'ונג-ג'ון, והוא מופרד מהחדרים הפנימיים יותר באמצעות דלת עץ. בראש עמודי האבן נמצאות תומכות עץ, והן מסייעות לעמודים לתמוך בגמלונים של הגג.
הטקסים

ג'ונגמיו ג'רייק הוא טקס מסורתי המבוצע במקדש בכל שנה. במהלך הטקס מבוצעים טקסים קונפוציאניים על ידי מוזיקאים, רקדנים ומלומדים. הטקס עבר שינויים ועדכונים במהלך השנים. הטקס ג'ונגמיו דיג'י (טקס המקדש המלכותי) מבוצע בחודש מאי בכל שנה (בעבר הוא בוצע חמש פעמים בשנה) וזכה להגנה חוקתית כנכס תרבותי. הטקס ג'ונגמיו ג'ריה-אק מבוצע על ידי תזמורת מיוחדת וזכה גם כן למעמד של נכס תרבותי. מקורו של הטקס המוזיקלי הזה הוא במוזיקת החצר הסינית שהובאה לקוריאה במהלך שושלת קוריאו (אנ'). המלך סג'ונג הלחין מוזיקה חדשה לטקס ב-1447 ו-1462 על סמך מסורות מוזיקליות קוריאניות.
הערות שוליים

↑  האות ㅈ נשמעת בדרך כלל כ-ג', אך בתחילת מילה היא דומה ל-צ'. עם זאת, ברומניזציה מחודשת של קוריאנית (הנהוגה מאז שנת 2000) נקבע כי צורת הכתיבה היא Jongmyo
↑  קאן היא יחידת מידה מסורתית בין שני עמודי אבן ובהמרה לשיטה המטרית היא שווה 1.8 מטרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579377705171  BnF: cb16706388q (data)  GND: 7527117-5  LCCN: sh2014000309  NLK: KSH2000029947 
הכניסה הראשית ליונג-ניונג-ג'יון
מבט צדדי על יונג-ניונג-ג'יון
טקס ג'ונגמיו ג'רייק
ג'ונגליי

| --- | --- |
דגל ג'ונגליידגל ג'ונגליי

 מדינה:  דרום סודאן דרום סודאן
 חבל ארץ:  הנילוס העליון הגדול
 בירת המדינה:  בור
 שטח:  122,580.83 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במדינה:  1,443,500 (2010)
  ‑ צפיפות:  12 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  7°24′00″N 32°04′00″E﻿ / ﻿7.4°N 32.066666666667°E﻿ / 7.4; 32.066666666667 
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ג'ונגליי (באנגלית: Jonglei) היה אחד מעשרת מחוזות דרום סודאן בשנים 2011 ל-2015. שטחו הכולל היה כ-122,479 קמ"ר והוא היה הגדול מבין מחוזות המדינה וגם המאוכלס ביותר, גודל האוכלוסייה היה כ-1,358,602 נפש, לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2008. העיר בור הייתה בירת המחוז.
היסטוריה

מחוז זה הוא המקור למלחמת האזרחים הסודאנית השנייה שהחלה בשנת 1983. מחוז ג'ונגליי סובל ממלחמות שבטים פנימיות עד ימינו. תושבי המקום יחד עם 400 משקיפים מטעם האו"ם מנסים לסיים את המחלוקות בין השבטים הנואר (Nuer) והמורל (Murle) שנלחמות על בקר.
חלוקה לנפות

מחוז ג'ונגליי חולק ל-11 נפות:
נפת טוויק המזרחית (Twic East County)
נפת דוק (Duk County)
נפת בור (Bor County)
נפת אקובו (Akobo County)
נפת ניירול (Nyirol County)
נפת אורור (Uror County)
נפת פיבור (Pibor County)
נפת פוצ'לה (Pochalla County)
נפת היוד (Ayod County)
נפת פיג'י (Pigi County)
נפת פנגאק (Fangak County)
בראש כל נפה עמד נציב שמונה על ידי נשיא המדינה, סאלווה קיר מאיארדיט.
ראו גם

מדינת הנילוס העליון
הערות שוליים

↑  UN: Hundreds dead in South Sudan tribal clash - Africa - Al Jazeera English
בוני גרמוס

| --- | --- |

בוני גרמוס עם כלבהּ "99" על רקע חלון ראווה ובו המהדורה הבריטית של ספרה, 2023
 לידה:  18 באפריל 1957 (בת 67) ריברסייד, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית
 תחום כתיבה:  סיפורת
 יצירות בולטות:  שיעורים בכימיה
 www.bonniegarmus.com
 
בוני גרמוס (באנגלית: Bonnie Garmus; נולדה ב-18 באפריל 1957) היא סופרת אמריקנית, פרסומאית לשעבר ומחברת רב המכר שיעורים בכימיה.
ביוגרפיה וקריירה

נולדה ב-1957 בריברסייד שבקליפורניה. במשך עשורים, עבדה כפרסומאית וכמנהלת קריאייטיב (אנ') בארצות הברית ומחוצה לה, בעיקר בתחומי טכנולוגיה, רפואה וחינוך - בין היתר בחברת ספרי לימוד מדע. במהלך עבודתה כמנהלת מחלקה בסוכנות פרסום, חוותה מיזוגניה מצד אחד מהקולגות שלה, שניכס לעצמו רעיון שלה. גרמוס סיפרה כי את הזעם בעקבות המקרה תיעלה לחיבור ספר, עליו עבדה חמש שנים - תוך שמירה על עבודה כפרסומאית, שבמרכזו כימאית המופלית מגדרית בשנות ה-50 וה-60 בארצות הברית. לפני פרסום ספרה, קיבלה גרמוס 98 דחיות מהוצאות לאור בנוגע לספרים אחרים שחשבה לפרסם.
באפריל 2022, יצא לאור ספר הביכורים שכתבה, שיעורים בכימיה. הנובלה תורגמה ל-43 שפות,, עמדה בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס כששה חודשים ונבחרה כספר השנה (2022) של בארנס אנד נובל, הניוזוויק, וושינגטון פוסט ובטופ 20 במדד ספרי השנה (2022) של אמזון. הספר זכה לעיבוד טלוויזיוני בהפקת אפל TV פלוס ובכיכובה של ברי לארסון.
ב-2023 זכתה בפרס לזכר פול טורדיי (The Paul Torday Memorial Prize) (אנ') לנובלת הביכורים הטובה ביותר למחברים גיל 60 ומעלה. הסופר אנדרו טיילור (אנ'), שופט בוועדת הפרס, כתב:
קשה להאמין ששיעורים בכימיה היא נובלת הביכורים של בוני גרמוס. גיבורת ספרה, אליזבת' זוט, קופצת מהדף ומעמתת אותנו עם כזו שנינות וסמכות עד שנדמה שהיא תמיד הייתה קיימת בין דרום קליפורניה לארץ חלומותינו. זוט מככבת בספור המענג הזה על הנקמה הפרוטו-פמיניסטית.
כיהנה בוועדת השיפוט של פרס הספר המדעי על שם טריבדי של החברה המלכותית לשנת 2023.
חיים אישיים

התגוררה בעבר בקולומביה, בשווייץ, ובסיאטל. נכוון ל-2023, גרה גרמוס בלונדון עם בעלה, מדען במקצועו, ושתי בנותיה. היא חובבת שחייה במים פתוחים ומתחרה בחתירה, תחביב שהיא חולקת עם גיבורת ספרה.
פרסומים

Lessons in Chemistry, דאבלדיי 2022. בעברית: שיעורים בכימיה, הוצאת תכלת 2022.
ראו גם

שיעורים בכימיה (ספר)
שיעורים בכימיה (סדרת טלוויזיה)
הערות שוליים

1 2  Tracy Smith, "Lessons in Chemistry" author Bonnie Garmus on channeling "constructive anger", CBS, ‏11 ביוני 2023
1 2 3  Egan, Elisabeth (2022-04-04). "She Moved From the Chem Lab to the Kitchen, but Not by Choice". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-11-04.
1 2  About, Bonnie Garmus (באנגלית)
↑  Bonnie Garmus wrote ‘Lessons in Chemistry.’ She learned the formula for TV would bring changes, Los Angeles Times, ‏2023-08-31 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Bonnie Garmus, www.curtisbrown.co.uk
↑  Barnes & Noble, Barnes & Noble's Best Fiction of 2022, Barnes & Noble's Best Books of 2022, Books, Barnes & Noble (באנגלית)
↑  Lessons in Chemistry, Bookshop.org
1 2  "Lessons in Chemistry" author Bonnie Garmus on channeling "constructive anger" - CBS News, www.cbsnews.com, ‏2023-06-11 (באנגלית אמריקאית)
↑  Lessons in Chemistry, WRITERS GUILD of AMERICA WEST (באנגלית)
↑  Porter Anderson, Winners of the Society of Authors 2023 Awards, Publishing Perspectives, ‏2023-07-10 (באנגלית אמריקאית)
↑  Prize - Paul torday, Paul Torday (באנגלית בריטית)
↑  Royal Society Trivedi Science Book Prize | Royal Society, royalsociety.org
↑  Garmus and Joseph to judge the 2023 Royal Society Science Book Prize, The Bookseller (באנגלית)
↑  Bonnie Garmus, Lessons in Chemistry, National Geographic Books, 2022-04-05, ISBN 978-0-385-54734-5. (באנגלית)
↑  Bonnie Garmus, שיעורים בכימיה, Tekhelet, 2022. (בiw)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011554662305171  PLWABN: 9812826056505606  BIBSYS: 1642068491101  BnF: cb18074405h (data)  GND: 1255216166  ISNI: 0000 0005 0682 266X  LCCN: n2021010421  LNB: 000341606  NDL: 033279302  NKC: xx0276223  NLK: KAC2023A5245  NSK: 000779677  NTA: 43562007X  SUDOC: 262091976  VIAF: 16161451339064100599   WorldCat (עם VIAF): 16161451339064100599
בשעה אחת

בשעה אחת הוא סיפור קצר בן י"ג פרקים, מאת ש"י עגנון, שנכלל בקובץ עיר ומלואה, שראה אור בהוצאת שוקן. הסיפור התפרסם לראשונה בעיתון "הארץ" בגיליון ערב ראש השנה ה'תשט"ז (1955).
עלילת הסיפור עוסקת ביום אחד, ט"ו באב, בחיי יהודי ביטשאטש, עיר הולדתו של עגנון.