stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בן שהר
חיים אישיים

שהר נולד בחולון כשני מבין שלושה ילדים למיקי סהר, יליד הארץ ממוצא תוניסאי, ולבתיה לבית פיקרז, ילידת הארץ ממוצא פולני ולטבי.
ב-4 בנובמבר 2010 שינה את איות שם משפחתו מ"סהר" ל"שׂהר", בעקבות התייעצות עם אנשי דת.
ב-9 ביוני 2014 נישא שהר ללירון שניאור, יש להם שלושה ילדים ומתגוררים בראשון לציון.
הערות שוליים

↑  תומר גנור, סופית: בן סהר חתם בצ'לסי, באתר ynet, 7 ביוני 2006
↑  אוריאל דסקל, מותג נולד: בן סהר חתם בפורטסמות' לחצי שנה, באתר כלכליסט, 2 ביולי 2008
↑  תומר גנור ואיזי עין דור, בן סהר הושאל לדה חראפסחאפ, באתר ynet, 2 בינואר 2009
↑  אופירה אסייג, ‏צ'לסי מכרה את בן סהר במיליון יורו לאספניול, באתר ONE‏, 17 ביוני 2009
↑  רועי גלדסטון, ‏סוכמו תנאיו של בן סהר בהפועל ת"א לעונה אחת, באתר ONE‏, 14 ביולי 2010
↑  עמית גולדשטיין‏, בן שהר: "כל שחקן אחר היה ב-11 של העונה", באתר וואלה, 27 במאי 2011
↑  בן סהר חתם באוקזר הצרפתית, באתר nrg מעריב, ‏ 4 ביולי 2011
↑  בעז גורן, ‏בן שהר הוצג בהרטה ברלין: אעזור לעלות ליגה, באתר ONE‏, 19 ביולי 2012
↑  בן שהר חתם בווילם: "הוא נכס עצום למועדון", באתר וואלה, 21 ביולי 2014
↑  איציק יצחקי‏, בן שהר חתם לשלוש שנים, ברדה: "נקבל אותו בזרועות פתוחות", באתר וואלה, 9 ביולי 2015
↑  בן שהר התיר את חוזהו באפואל ניקוסיה. יחזור להפועל באר שבע?, באתר וואלה, 23 במאי 2021
↑  מערכת ONE, מצטרף לאלופה: שהר חתם לשנתיים במכבי חיפה, באתר ONE, ‏28 ביוני 2021
↑  רענן ברנובסקי, ‏‏התחנה ה-15 בקריירה: בן שהר חתם במכבי פתח תקוה, באתר ספורט1, 30 ביוני 2023
↑  שמעון אלבז, הקאמבק הושלם: בן שהר חתם בהפועל ת"א, באתר ynet, 18 באוגוסט 2024
↑  אריק בלומברג, פרסום ראשון: 'חוק סהר' עבר בממשלה, באתר nrg‏, 22 באפריל 2007
↑  איזי עין דור, סופית: 'חוק סהר' בוטל ויתחלף ב'נהלי פאר', באתר ynet, 2 ביולי 2008
↑  איזי עין דור, בן סהר התגייס: "גאה להיות כמו כל ישראלי", באתר ynet, 6 באוקטובר 2008
↑  זיו אסייג ולי נוף, צה"ל ביקש מההתאחדות שבן סהר יעבור טירונות, באתר ONE,‏ 11 במאי 2009
↑  אופירה אסייג, בן סהר עלול שלא להגיע לישראל בגלל הצבא, באתר ONE,‏ 3 באוקטובר 2009
↑  נבחרת ישראל: סיכום בין ההתאחדות לכדורגל לשלטונות צה"ל לגבי הגעתו של בן סהר לארץ, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2009
↑  יעל שחרור, בן סהר נחת: "אני ממש לא משתמט", באתר ynet, 5 באוקטובר 2009
↑  אופירה אסייג, ‏בתיה סהר: זאת בושה שמציגים את בן כמשתמט, באתר ONE‏, 4 באוקטובר 2009
↑  דוד בן-שימול, סופית: בן שהר שוחרר משירות בצה"ל, באתר ynet, 22 בינואר 2015
↑  חלוץ חדש להפועל תל אביב: הכירו את בן שהר, באתר ynet, 4 באוקטובר 2010
↑  ליאור ליבוביץ' אמיר, ‏השכנים של גרשון ונטע אלחמיסטר, באתר ONE‏, 7 בספטמבר 2023
אשגבאט

| --- | --- |
סמל אשגבאטסמל אשגבאט

מראה כללי של העיר ממגדל טורקמניסטן (אנ')
 מדינה:  טורקמניסטן טורקמניסטן
 מחוז:  אשגבאט
 ראש העיר:  רחים נורגלדייביץ' גנדימוב (מתאריך 1 ביולי 2021)
 שפה רשמית:  טורקמנית 
 תאריך ייסוד:  1818 (כפר) 1881 (מבצר)
 שטח:  980 קמ"ר
 גובה:  219 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,030,063 (2022)
  ‑ צפיפות:  1,051 נפש לקמ"ר (2022)
 קואורדינטות:  37°58′00″N 58°20′00″E﻿ / ﻿37.9666666666667°N 58.3333333333333°E﻿ / 37.9666666666667; 58.3333333333333
 אזור זמן:  UTC +5
 אתר העיר
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טורקמניסטן מוגדלת) מרי טורקמנאבאט דשוגוז טג'ן טורקמנבאשי בלקנאבאט אבאדאן איראן אפגניסטן אוזבקיסטן קזחסטן קז. הים הכספי אשגבאט(למפת טורקמניסטן רגילה) מרי טורקמנאבאט דשוגוז טג'ן טורקמנבאשי בלקנאבאט אבאדאן איראן אפגניסטן אוזבקיסטן קזחסטן קז. הים הכספי אשגבאט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אשגבאט (בטורקמנית: Ашгабат/Aşgabat; ברוסית: Ашхабад - אשחאבאד, כמו כן אשקאבאט; מפרסית: عشق‌آباد - עיר האהבה, תעתיק מדויק: עשקאבאד) היא בירת טורקמניסטן והעיר הגדולה ביותר בה. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022, התגוררו בעיר כ-1.03 מיליון בני אדם. העיר ממוקמת בין מדבר קאראקום לבין רכס הרי קופט דאג (אנ').
מבחינה דמוגרפית (נכון לשנת 2012), הטורקמנים מהווים כ-85% מאוכלוסיית העיר. הרוסים מהווים 7.7% מהאוכלוסייה, ואחריהם ארמנים (1.5%), טורקים (1.1%), אוזבקים (1.1%) ואזרים (1%).
היסטוריה

אשגבאט היא עיר צעירה יחסית. היא צמחה מכפר באותו השם שהוקם בשנת 1818, על דרך המשי. זאת לאחר שלאורך ההיסטוריה התקיימו מספר התיישבויות באזור. העיר נמצאת לא רחוק מניסה, בירת האימפריה הפרתית. בשנת 1881 השלטון באזור עבר מידי ממלכת פרס לידי האימפריה הרוסית. באותה השנה בנו החיילים הרוסים מבצר על גבעה ליד העיר, וההגנה הנוספת משכה אליה סוחרים רבים וסחורות מגוונות. בתחילת המאה ה-20 החלה להתבסס בעיר קהילה בהאית שהיוותה בסיס לכלל הקהילה הבהאית בכל טורקמניסטן בעתיד.
בזמן השלטון הסובייטי שונה שם העיר ל"פולטורצק" אחרי המרד מקומי. השם "אשגבאט" הוחזר בשנת 1927 כאשר המפלגה הקומוניסטית התבססה בטורקמניסטן. מהתקופה הזו והלאה העיר התפתחה מאוד בפן התעשייתי למרות שההתפתחות הופרעה על ידי רעידת אדמה חזקה בשנת 1948 במהלכה העיר נהרסה.
לאחר מתן העצמאות לטורקמניסטן בשנת 1991 החלה תנופת בנייה מונומנטלית בעיר שמטרתה לחזק את הגאווה הלאומית, ולהאדיר את השלטון במדינה. מבנים מפוארים, מזרקות ושדרות רחבות הוקמו בחלקים שונים של עיר הבירה.
כלכלה

אשגבאט היא עיר ממשל ושירותים ראשית בטורקמניסטן. התעשיות העיקריות של העיר הן כותנה, תעשיית הטקסטיל ותעשיות מתכת. העיר היא תחנה ראשית ברכבת הטרנס-כספית, ומדי יום ראשון שוק טולקוצ'קה בפרברי העיר מוכר מגוון עצום של סחורות לעוברים ושבים.
תחבורה

את הנכנסים והיוצאים לעיר באמצעות תחבורה אווירית משרת נמל התעופה הבינלאומי אשגבאט. משרדי טורקמניסטן איירלינס שוכנים בעיר.
חברת הרכבות העירונית מפעילה גם רכבות חשמליות.
אתרים

בית התפילה הבהאי באשגבאט - בשנת 1908 הוקם בעיר בית התפילה הבהאי הראשון. המבנה תוכנן בידי עלי-אכבר בנא בהנחייתו של עבד אל-בהאא'. בשנת 1948 המבנה ניזוק קשות ברעידת אדמה שפקדה את העיר, ובשנת 1963 הוא נהרס באופן סופי.
הארמון הנשיאותי אוע'וזחאן
ארמון רוחיית
תיאטרון הבובות של טורקמניסטן
מתחם הזיכרון Halk Hakydasy
מסגד ארטורול גאזי
כנסיית אלכסנדר נבסקי
קולנוע אשגבאט - בית הקולנוע נפתח בשנת 2011, והוא הראשון בטורקמניסטן שמציג בתלת־ממד
(לצפייה הזיזו עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
ערים תאומות

ניו מקסיקו אלבקרקי, ארצות הברית, ניו מקסיקו
יוון אתונה, אטיקה, יוון
טורקיה אנקרה, טורקיה
אוקראינה קייב, אוקראינה
הערות שוליים

↑  Türkmenistanyň Prezidentiniň gol çeken resminamalary, tdh.gov.tm
↑  Turkmenistan: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb170717760 (data)  GND: 4086010-3  MusicBrainz: 881356cc-d5c8-44e0-8cfa-72d04c087b4a  NKC: ge490356  NSK: 000595281  TDVİA: askabad  VIAF: 236371753   WorldCat (עם VIAF): 236371753 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טורקמניסטן ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהודה, אחי ישו

יהודה, על פי המסופר בברית החדשה, היה אחד מבניו של יוסף ואחיו של ישו.
על פי המסופר בבשורה על-פי מרקוס ו' 3, מתואר ישו כבנה של מרים וכאחיהם של יעקב, יוסה, יהודה ושמעון (ועוד מוזכרות אחיות בלא ציון שמן).
יש המזהים את יהודה כאחד מהשליחים המכונה יהודה השליח (המכונה בבשורה על-פי לוקאס בשם "יהודה מיעקב" כאשר השם מפורש כ"יהודה אחי יעקב" - וכך תורגם הביטוי בתנ"ך המלך ג'יימס).
לפי סברה אחת יהודה הוא השליח תומאס הקדוש. מקור השם "תומאס" הוא מהמילה "תאום", ובארמית וביוונית הוא נקרא בשם "דידמוס" שמשמעו "תאום". על פי הסברה, יהודה נקרא בשם זה בשל דמיונו לישו ועל מנת להבדילו מיהודה איש קריות.
ישנה מסורת נוצרית לפיה יהודה כתב את איגרת יהודה - אחד מספרי הברית החדשה.
צאצאים

הגסיפוס, היסטוריון נוצרי מהמאה השנייה מזכיר בכתביו צאצאים של יהודה החיים ברומא בתקופת הקיסר הרומי דומיטיאנוס. אוסביוס מקיסריה בספרו "תולדות הכנסייה" (ספר שלישי, פרקים 19–20) מספר כי דומיטיאנוס הורה על הריגת כל צאצאי דוד המלך, וכי כופרים הסגירו את הנכדים של יהודה (אחיו של ישו) שהיו צאצאי דוד המלך, אולם לאחר משפט שחרר דומטיאנוס את הנכדים. בהמשך מציין אוסביוס כי בתקופת שלטונו של הקיסר טראיאנוס הוצא להורג יהודה קיריאקוס - נכדו של יהודה.
| השליחים |
| --- | --- | --- |
| 12 השליחים | פטרוס הקדוש • אנדראס הקדוש • יעקב בן זבדי • יוחנן בן זבדי • פיליפוס הקדוש • ברתולומאוס הקדוש •  מתי (לוי) • תומאס הקדוש • יעקב בן חלפי • תדיאוס הקדוש (מזוהה גם עם יהודה, אחי ישו) • שמעון הקנאי • יהודה איש קריות ומחליפו מתיאס הקדוש |  |
| שליחים נוספים | פאולוס • סילא • ברנבא • יעקב הצדיק |  |
השנאה (סרט, 1995)

| --- | --- |
 בימוי:  מתייה קסוביץ
 הופק בידי:  כריסטוף רוסינגסון
 תסריט:  מתייה קסוביץ
 עריכה:  מתייה קסוביץ, סקוט סטבנסון
 שחקנים ראשיים:  ונסן קאסל, הוברט קונדה, סעיד טמאורי
 מוזיקה:  Assassin
 צילום:  פייר האים
 מדינה:  צרפת
 חברת הפקה:  Les Productions Lazennec, Le Studio Canal+, La Sept Cinéma, Kasso Inc. Productions
 חברה מפיצה:  MKL Distribution
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 במאי 1995 (פסטיבל קאן)  31 במאי 1995 (צרפת)
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  מתח, דרמה, פשע
 מקום התרחשות:  פריז, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תקציב:  $2,600,000
 הכנסות:  $15,300,000
 פרסים:  הסרט האירופאי של השנה (StudioCanal, La Sept, מתייה קסוביץ, Les Productions Lazennec) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
השנאה (בצרפתית: La Haine; בארצות הברית נקרא בשם Hate) הוא סרט מתח חברתי צרפתי משנת 1995 שנכתב ובוים על ידי מתייה קסוביץ. בכיכובם של ונסן קאסל, הוברט קונדה וסעיד טמאורי, הסרט מתאר 24 שעות בחייהם של שלושה חברים משכונת מהגרים ענייה בפרברי פריז. שם הסרט נובע משורה שנאמרה על ידי אחד משלושת החברים, הוברט: " La haine attire la haine! ", "שנאה מולידה שנאה". קסוביץ זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר על סרט זה בפסטיבל קאן 1995.
צוות השחקנים

| שחקן | דמות |
| --- | --- |
ונסן קאסל: וינץ
הוברט קונדה: הוברט
סעיד טמאורי: סעיד
מארק דורט: מפקח נוטר-דאמי
בנויט מגימל: בנויט
עבדל אחמד: עבדל
פרנסוואה לוונטאל: אסטריקס/סנופי
אנדרה דמאנט: קונסיירז׳
פיליפ נאון: מפקד המשטרה
זינדין סואלם: שוטר בלבוש אזרחי
וינסנט לינדון: איש שיכור
קארין ויארד: נערת הגלריה
פיטר קסוביץ: עובד הגלריה
אנטוני סאוטר: גלוח ראש
מתייה קסוביץ: גלוח ראש
הפקה

קסוביץ (במאי הסרט) אמר שהרעיון עלה בו כאשר צעיר זאירי, מאקומה מ'בווולה (צר'), נורה ב-1993. הוא נורה מטווח אפס בזמן שהיה עצור ואזור בתחנת משטרה. דווח כי לאחר חילופי דברים עם שוטר, השוטר איים עליו באקדחו, וכדור שנפלט מהאקדח הרג אותו. קסוביץ החל לכתוב את התסריט ב-6 באפריל 1993, היום שבו מבווולה נורה. הוא קיבל השראה גם מהמקרה של מאליק אוסקין, סטודנט בן 22 שמת לאחר שהוכה קשות על ידי המשטרה לאחר הפגנה המונית ב-1986 בה לא השתתף. מותו של אוסקין מוזכר גם במונטאז' הפותח של הסרט. קסוביץ כלל את החוויות שלו; הוא השתתף בהתפרעויות, הוא משחק במספר סצנות ואפילו ליהק את אביו פיטר.
רוב הצילומים נעשו בפרבר הפריזאי Chanteloup-les-Vignes. קטעים לא מבוימים שצולמו מ-1986 עד 1995 שולבו בסרט; מהומות עדיין התרחשו בזמן הצילומים. כדי לצלם בפרברים, קסוביץ, צוות ההפקה והשחקנים, עברו לשם למשך שלושה חודשים לפני הצילומים וכן במהלך הצילומים. בשל הנושא השנוי במחלוקת של הסרט, שבע או שמונה מועצות צרפתיות מקומיות סירבו לאפשר לצוות הצילום לצלם בשטחן. קאסוביץ' נאלץ לשנות זמנית את שם התסריט ל- Droit de Cité (עיר החופש). חלק מהשחקנים לא היו מקצועיים והסרט כולל סיטואציות רבות שהתבססו על אירועים אמיתיים.
המוזיקה של הסרט בוצעה על ידי קבוצת הראפ הארדקור הצרפתית Assassin, ששירה "Nique la Police" (בתרגום חופשי "לעזאזל עם המשטרה") הופיע באחת מסצנות הסרט. אחד מחברי assassin, מתיאס, הוא אחיו של ונסן קאסל, שמגלם בסרט את וינץ.
הסרט מוקדש לאלה שמתו בזמן יצירתו.
הכנסות וביקורת

עם יציאתו לאקרנים, זכה "השנאה" לשבחי ביקורת נרחבים והתקבל היטב בצרפת ומחוצה לה. הסרט הוצג בפסטיבל קאן 1995 שם ספג מחיאות כפיים סוערות. קסוביץ זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל. הסרט נפתח במקום הראשון בקופות הצרפתיות עם ברוטו של 12.5 מיליון פרנק לשבוע. זה היה במקום הראשון במשך ארבעה שבועות רצופים. לסרט היו בסך הכל 2,042,070 כניסות בצרפת, שם הוא היה הסרט ה-14 המרוויח ביותר של השנה.
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג חיובי של 96% על סמך 69 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8/10. קונצנזוס המבקרים של האתר קורא, " לה היין פוגע קשות ועוצר נשימה, מסתכל ללא פשרות על חלוקות חברתיות וכלכליות שנמשכו זמן רב והשפיעו על פריז של שנות ה-90". קווין תומאס מהלוס אנג'לס טיימס כינה את הסרט "גולמי, חיוני ושובה לב". וונדי אייד מהטיימס הצהירה כי לה היין הוא "אחת היצירות האפקטיביות ביותר של קולנוע עירוני שנעשו אי פעם".
לאחר שהסרט התקבל היטב עם יציאתו לאקרנים בצרפת, אלן ז'ופה, שהיה אז ראש ממשלת צרפת, הזמין הקרנה מיוחדת של הסרט עבור הקבינט, בה נדרשו השרים להשתתף. דובר ראש הממשלה אמר כי למרות ההתמרמרות על כמה מהנושאים האנטי-משטרתיים הקיימים בסרט, ג'ופה מצא כי לה היין היא "יצירה יפה של אמנות קולנועית שיכולה לגרום לנו להיות מודעים יותר למציאויות מסוימות".
הוא דורג במקום ה-32 ב"100 הסרטים הטובים ביותר של הקולנוע העולמי" של מגזין אמפייר בשנת 2010.
תארים

הבמאי הטוב ביותר (פסטיבל קאן 1995) - מתייה קאסוביץ
העריכה הטובה ביותר (פרסי סזאר) - מתייה קאסוביץ וסקוט סטיבנסון
הסרט הטוב ביותר (פרסי סזאר) - מתייה קאסוביץ
המפיק הטוב ביותר (פרס סזאר) - כריסטוף רוסיניון
הסרט הצעיר הטוב ביותר (פרסי הסרטים האירופיים) - מתייה קאסוביץ
הסרט הזר הטוב ביותר (פרסי חוג מבקרי הסרט של אוסטרליה)
הבמאי הטוב ביותר (פרס לומייר) - מתייה קאסוביץ
הסרט הטוב ביותר (פרס לומייר) - מתייה קאסוביץ
מדיה ביתית

La Haine היה זמין ב-VHS בארצות הברית, אך לא יצא ב-DVD עד ש־The Criterion Collection הוציאו מהדורת שני דיסקים ב-2007. גם גרסאות HD DVD וגם גרסאות Blu-ray יצאו באירופה, ו-Criterion הוציאו את הסרט ב-Blu-ray במאי 2012. המהדורה כוללת פרשנות אודיו מאת קסוביץ, הקדמה מאת השחקנית ג'ודי פוסטר, "עשר שנים של לה היין ", סרט תיעודי המפגיש את הקאסט ואת הצוות עשור לאחר יציאת הסרט לאקרנים, קטע על תפאורת הסרט, קטעי הפקה, וסצנות שנמחקו ומורחבות, שלכל אחת מהן פתיח מאת קסוביץ.
La Haine יצא גם בפורמט 4K Blu-ray על ידי Criterion ב-2 באפריל 2024.
הערות שוליים

↑  "La Haine". British Board of Film Classification. נבדק ב-2022-02-12.
↑  Elstob, Kevin (1 בדצמבר 1997). "Hate (La Haine) review". Film Quarterly. Berkeley, California: University of California Press. 51 (2): 44–49. doi:10.2307/3697140. ISSN 0015-1386. JSTOR 3697140. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Sciolino, Elaine (30 במרץ 2006). "Violent Youths Threaten to Hijack Demonstrations in Paris". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Vincendeau, Ginette (8 במאי 2012). "La haine and after: Arts, Politics, and the Banlieue". The Criterion Collection. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Tooze, Gary (2005). "La Haine". DVD Beaver. נבדק ב-12 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Johnston, Sheila (19 באוקטובר 1995). "Why the prime minister had to see La Haine". The Independent. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "La Haine (1996)". Rotten Tomatoes. נבדק ב-20 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Thomas, Kevin (8 במרץ 1996). "Compelling, Bleak Look at 'Hate'". Los Angeles Times. ארכיון מ-7 בנובמבר 2012. נבדק ב-7 ביולי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ide, Wendy (19 באוגוסט 2004). "La Haine". The Times. אורכב מ-המקור ב-25 במאי 2024. נבדק ב-7 ביולי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The 100 Best Films Of World Cinema | 32. La Haine". Empire. 2010. ארכיון מ-2 בדצמבר 2011. נבדק ב-7 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Festival de Cannes: La Haine". Festival de Cannes. ארכיון מ-8 במרץ 2012. נבדק ב-4 בספטמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "La haine". The Criterion Collection.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15515450s (data)  GND: 7501254-6  LCCN: n2005034689  SUDOC: 113102674  VIAF: 316751914   WorldCat (עם VIAF): 316751914
התקפת הקטיושות על פתח תקווה

משגר רקטות קטיושה דומה לזה שבו נעשה שימוש בהתקפה
התקפת הקטיושות על פתח תקווה נערכה ב-7 ביולי 1971. רקטות קטיושה שנורו מיהודה ושומרון לעבר העיר פתח תקווה פגעו במבנים אזרחיים וגרמו למותן של שלוש נשים וילדה. כעבור כשבוע הרג צה"ל את חברי חוליית המחבלים שירתה את הרקטות, אשר הגיעה מירדן.
ההתקפה

ב-7 ביולי 1971 בשעה 22:30 פגעו בפתח תקווה ארבע רקטות קטיושה שנורו ממזרח, משטח יהודה ושומרון. הרקטות פגעו בשכונת שערייה הנמצאת במזרח העיר. נפגע בית החולים השיקומי בית רבקה. כמו כן נפגעו ליד בית החולים בית מגורים ברחוב קיש ושתי כיתות בבית ספר יסודי. בבית החולים נהרגה מאושפזת אחת. בבית המגורים נהרגה ילדה בת חמש. 19 אנשים נוספים נפצעו. שתיים מהפצועות שנפגעו בבית החולים מתו מפצעיהן בימים הבאים.
בבית החולים נפגעו בסך הכל עשרה מאושפזים וארבעה אנשי צוות. רבים מהם נפגעו מהריסות שנפלו עליהם. נפצעו גם ארבעת בני משפחת הילדה שנהרגה וכן שכנתם. הנפגעים הועברו לבתי החולים בילינסון והשרון. לבילינסון הועברו גם חולים מבית רבקה שחדריהם נהרסו בהתקפה. מטבח בית החולים בית רבקה נהרס בהתקפה. הדף התפוצצויות הרקטות גרם נזקים גם לבתים שכנים לאלו שנפגעו.
לאחר ההתקפה

ארגון פת"ח נטל את האחריות על ההתקפה בהודעה שפרסם בביירות שבלבנון. סיור אווירי גילה את המשגר ששימש לירי הקטיושות ליד הכפר דיר בלוט, כתשעה קילומטר ממזרח לפתח תקווה. הוא יועד לרקטות בקוטר של 122 מילימטר שטווחן 11 קילומטר. ליד המשגר נמצאה גופת פרדה, שנהרגה עקב התפוצצות. המקום גם היה ממוקש, ושני ילדים מקומיים נפצעו מהתפוצצות אחד המוקשים. נערך מצוד אחרי חברי החוליה שירתה את הרקטות מתוך הנחה שכוונתה להימלט לשטח ירדן. במסגרתו הוטל עוצר על כפרים ממזרח לקו הירוק. ב-15 ביולי זיהו חיילים את שבעת חברי החוליה ליד סרטבה, כחמישה קילומטר ממערב לנהר הירדן. בקרב שהתפתח עמם נהרגו שישה מהמחבלים והשביעי נמלט. ממצאים שנמצאו על גופות המחבלים העלו שהם חצו את הירדן מערבה ב-3 ביולי כשהם מסתייעים בפרדות, לאחר תכנון מפורט של הפעולה. הם שהו בשטח בשליטה ישראלית במשך 12 ימים. בכליהם נמצא בין השאר תרשים מפורט של פתח תקווה.
ראו גם

שיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל
שיגור רקטות וטילים מלבנון לעבר ישראל
שיגורי רקטות מסיני לעבר אילת ועקבה
מינס

| --- | --- |
סמל מינססמל מינס

כיכר ריברה במינס
 מדינה:  אורוגוואי אורוגוואי
 מחוז:  לבז'חה
 שפה רשמית:  ספרדית 
 תאריך ייסוד:  1783
 שטח:  8.2 קמ"ר
 גובה:  136 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  38,446 (2011)
 קואורדינטות:  34°22′00″S 55°14′00″W﻿ / ﻿34.366666666667°S 55.233333333333°W﻿ / -34.366666666667; -55.233333333333 
 אזור זמן:  UTC -3
 http://www.lavalleja.gub.uy/web/lavalleja/120
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אורוגוואי מוגדלת) מונטווידאו קולוניה דל סקרמנטו סלטו ריברה פונטה דל אסטהברזיל א ר ג נ ט י נ ה מינס(למפת אורוגוואי רגילה) מונטווידאו קולוניה דל סקרמנטו סלטו ריברה פונטה דל אסטהברזיל א ר ג נ ט י נ ה מינס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מינס (בספרדית: Minas) היא עיר הבירה והעיר המאוכלסת ביותר במחוז לבז'חה שבאורוגוואי. בעיר 38,446 תושבים וזו העיר השתים עשרה בגודל האוכלוסייה במדינה. שטח העיר 10.016 קמ"ר. העיר היא מקום הולדתו של המהפכן והנשיא זמני של אורוגוואי ב-1853, חואן אנטוניו לבז'חה (ספ'). העיר בולטת ברמה הלאומית בסביבתה התיירותית, בפסטיבלים המפורסמים שלה, בתרבות הגסטרונומית שלה, כמו גם בתעשיות המלט וייצור המים המינרליים המצטיינות שלה.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת בחלקו הדרומי של מחוז לבז'חה, בגובה 136.14 מטר, ליד נחל סן פרנסיסקו - יובל של נהר סנטה לוסיה - מוקפת בגבעות ורדן וסרו ארטיגס בין סיירה דה לאס מינס לסיירה דה קראפה - שתיהן רכסי הרים המהווים חלק מה-קוצ'ילה גרנדה (ספ') - וליד כביש מספר 8. בהצטלבותו עם כביש 12.
היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1783 בשם "ויז'ה דה לה קונספסיון דה לאס מינס", כאשר מספר משפחות (152 מתיישבים) מהאזורים הספרדיים אסטוריאס וגליציה התיישבו באזור. ב-1837 הוקם המחוז מינס, כשהעיר היא בירתו. מאוחר יותר, בשנת 1927 הוחלף שם המחוז ללבז'חה, לכבודו של המצביא שנולד בעיר, אך בירת המחוז נשארה בשם מינס.
שר האוצר המלכותי של מלדונדו, רפאל פרס דל פוארטו, יליד העיר הספרדית אספה, מונה על ידי המשנה למלך של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה חואן חוסה דה ורטיס אי סלקדו (ספ') לייעד את האתר לעיר. במרץ 1783 שרטט פרס דל פוארטו את המקום.
בכפר נולדו האחים חואן אנטוניו לבז'חה (1784–1853, מנהיג שלושים ושלושה המזרחים ולימים נשיא אורוגוואי), ומנואל לבז'חה (1797–1852, קפטן ארטיגס ואחד משלושים ושלושה המזרחים).
לאחר מהפכת מאי, ב-24 באפריל 1811, שוחררה העיר מהשלטון המלוכני על ידי כוחותיו של מנואל פרנסיסקו ארטיגס.
אקלים

בעיר מינס יש אקלים סובטרופי לח, ויורדים בה גשמים לאורך כל השנה. החודש החם ביותר הוא ינואר, עם טמפרטורות ממוצעות סביב 28°C, והחודש הקר ביותר הוא יוני, עם טמפרטורות ממוצעות סביב 6°C.
אוכלוסייה

על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2011 התגוררו בעיר 38,446 תושבים, מהם 20,289 גברים ו-23,157 נשים. בעיר מתגוררים 65% מכלל אוכלוסיית המחוז ו-73% מהאוכלוסייה העירונית שלו. ליד העיר מינס, ישנן שלוש עיירות קטנות הקשורות לעיר, אך נחשבות כעיירות עצמאיות: בריו לה קורוניז'ה (Barrio La Coronilla) עם 301 תושבים, בלאנס ויאלה (Blanes Viale) עם 104 תושבים, וסן פרנסיסקו דה לאס סיירס (San Francisco de las Sierras) בה גרים 58 תושבים, כך שאוכלוסיית האזור מסתכמת בקרוב ל-40,000 תושבים.
אוכלוסייה > התפתחות דמוגרפית של מינס

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
ההתפתחות הדמוגרפית של מינס בין השנים 2011 ו-1908 
| 2011 | 2004 | 1996 | 1985 | 1975 | 1963 | 1908  |
| 38,446 | 37,925 | 37,146 | 34,658 | 35,225 | 31,256 | 13,345 |
מפורסמים בעיר

ספורטאים: סבסטיאן אבראו, גבריאל סדרס (אנ'), אדוארדו דה לה פנייה (אנ'), גוסטבו טרלס (אנ'), סבסטיאן בריטוס (אנ'), חורחה וילאר (ספ').
אמנים וסופרים: חואן חוסה מורוסולי (ספ'), סנטוס אינסאורלדה (ספ'), מילטון פורנרו (ספ'), אולגריה מצ'אדו אמור (ספ'), מקסימיליאנו רודריגז וסינו (ספ'), קלאודיו טדיי (ספ'), רובן לוסה אגרברה (ספ'), גיז'רמו קואדרי (ספ'), קרלוס פרביס (ספ').
פוליטיקאים: אדריאנה פניה (אנ'), אוגניו גומס (ספ'), חורחה סבלסה (אנ'), חואן אנטוניו לבז'חה (אנ').
תיירות > אתרים ואירועים מובילים

פארק סלוס, בו נמצאים מפעל הביקבוק למים מינרלים של סאלוס ומפל המים "פומה".
פארקה רודו (Parque Rodó) בצפון מזרח העיר, סמוך לגן חיות, בו ישנם מדשאות, מגרשי משחקים לילדים, בריכת שחייה, אזור לפיקניק, משעדה, חוות חיות קטנה, מגרשי ספורט ואצטדיון קטן. בפרק הזה מתקיים פסטיבל מינאס ואבריל (ספ') ואירועי סמנה דה לה לבז'חה (שבוע לאבז'חה) (ספ').
האזור הטבעי של סרו ארקיטה (Cerro Arequita), סרו דה לוס קוארבוס (Cerro de los Cuervos) והבלנאריו (Balneario) וקמפינג סנטה לוסיה (Camping Santa Lucía).
במזרח העיר נמצא פארק וגבעת ארטיגס, בה מתקיים מדי שנה פסטיבל ליל התנורים (ספ') בשבוע לבז'חה, בהשתתפות מעל ל-50,000 איש.
פארק הנופש UTE-Antel, עם מלון גדול ואטרקציות נוספות.
סיירה דה מינס (Sierras de Minas), שם נמצא מפל מים בגובה כ-60 מטר, הנקרא סאלטו דל פניטנטה (Salto del Penitente).
תיירות > פסטיבלים

בחודש אפריל מתקיים הפסטיבל הפופולרי השני בגודלו במדינה, שנקרא פסטיבל מינס אי אבריל, בו נפגשים המוזיקאים והאמנים המסורתיים והייצוגיים ביותר של אורוגוואי.
בחודש אוקטובר, "פסטיבל שבוע לבז'חה" מתקיים ברחבי המחוז, עם השתתפותם של כ-180,000 איש. ומשתתפים בו אמנים לאומיים ובינלאומיים ידועים. נעילת האירוע מתקיימת מדי שנה בסרו ארטיגאס, מתחת לאנדרטת הרוכב השנייה בגודלה בעולם, במה שמכונה ליל התנורים, עם שירה מסורתית ומופע זיקוקים בחצות. כשהאירוע התקיים לראשונה, בשנת 1978, השתתפו בו כ-20,000 איש.
ערים תאומות

ונצואלה קורו, ונצואלה
צרפת אמיין, צרפת
העררות שוליים

1 2 3  באתר מחוז לבז'חה (בספרדית)
↑  היסטוריית העיר (בספרדית)
↑  המקור בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה באורוגוואי
↑  האתר הרשמי של חברת סלוס
↑  "קהל משוער: יותר מ-50,000 איש"
↑  ציפו ל-70,000 איש, ולבסוף השתתפו מעל 180,000 איש (בספרדית)
↑  על הפסטיבל הראשון, מהעיתונות.
נוף פנורמי בסרו ארקיטה
אנדרטה של חוסה ארטיגס בגבעת ארטיגס
בפארק הנופש UTE-Antel
מפל המים בסיירה דה מינס
מיוחדת (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

אלה מלאכי ובר מיניאלי (מתוך סמליל הסדרה)
 סוגה:  דרמת נעורים 
 יוצרים:  מיכל קופר-קרן 
 כותבים:  מיכל קופר-קרן 
 בימוי:  לליב סיון אמיל בן שמעון
 שחקנים:  בר מיניאלי אלה מלאכי אופק פסח נועה אסטנג'לוב ליהי טולדנו דנה לב רועי רשף תום אמסלם
 פרסים:  פרס מיפקום לייצוג מוגבלויות בסדרה מתוסרטת הטובה ביותר (2022)
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  40 + פרק מאחורי הקלעים
 הפקה
 הפצה:  כאן חינוכית
 אורך פרק:  25-27 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן חינוכית
 תקופת שידור מקורית:  3 ביולי 2022 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בר מיניאלי
בר מיניאלי ורננה רז
אלה מלאכי
רועי רשף
בר מיניאלי
יעל ליפשיץ
אופק פסח, ליהי טולדנו, בר מיניאלי ורועי רשף
שיט ביימיה
מיוחדת היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמת נעורים אשר משודרת בערוץ כאן חינוכית החל מ-3 ביולי 2022.
הסדרה זכתה בפרס בינלאומי בפסטיבל "מיפקום" 2022 בקטגוריית ייצוג מוגבלויות בסדרה מתוסרטת הטובה ביותר.
ב-25 בדצמבר 2022 פורסם כי הסדרה תחודש לעונה שנייה.
ב-27 ביוני 2023 פורסם כי הסדרה נמכרה לטורקיה וכי תופק שם עיבוד מקומי לסדרה. ב-14 בינואר 2024 פורסם כי העונה הראשונה של הסדרה משודרת בנטפליקס, והיא נמכרה לחברה זאת.
ב-11 ביוני 2024 פורסם הקדימון לעונה השנייה, והוכרז שהעונה השנייה תשודר ב-23 ביוני 2024.