stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חואנמי לטאסה

חואן מיגל "חואנמי" לטאסה פרננדס לאיוס (בספרדית: Juan Miguel "Juanmi" Latasa Fernández Layos; נולד ב-23 במרץ 2001 במדריד שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת חטאפה מלה ליגה, בהשאלה מריאל מדריד.
קריירת מועדונים

לטאסה גדל במחלקות הנוער של אוניון אדארבה וריאל מדריד. בשנת 2019 החל לשחק בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של ריאל מדריד. ב-15 במאי 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 1-1 נגד קדיס במסגרת המחזור ה-37 בלה ליגה לעונת 2021/2022. זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו, בה זכתה ריאל מדריד באליפות ספרד.
ב-26 באוגוסט 2022 הושאל לטאסה למשך עונת 2022/2023 לחטאפה מלה ליגה. הוא ערך 18 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שער אחד, וב-2 ביולי 2023 הוארכה השאלתו גם לעונת 2023/2024.
תארים

אליפות ספרד (1): 2021/2022
הערות שוליים

↑  COMUNICADO OFICIAL Latasa באתר הרשמי של חטאפה, 26 באוגוסט 2022 (בספרדית)
↑  COMUNICADO OFICIAL Latasa באתר הרשמי של חטאפה, 2 ביולי 2023 (בספרדית)
חום לבן (ספר)

| --- | --- |

שער המהדורה הראשונה של הספר
 מידע כללי
 מאת:  מרקו פייר וייט
 איורים:  בוב קרלוס קלארק
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר בישול
 הוצאה
 הוצאה:  Mitchell Beazley 
 הוצאה בשפת המקור:  מיטשל ביזלי
 תאריך הוצאה:  1990
 מספר עמודים:  126 pp (מהדורה ראשונה)
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9781840003437
 
חום לבן (אנגלית: White Heat) הוא ספר בישול שנכתב בידי השף מרקו פייר וייט, ויצא לאור בשנת 1990. הוא כולל תצלומי שחור-לבן שצולמו בידי בוב קרלוס קלארק. הוא אוטוביוגרפי בחלקו, והוא נחשב גם לספר הזיכרונות הראשון של השף. אחד המבקרים תיאר את הספר בתור "כנראה ספר המתכונים המשפיע ביותר ב-20 השנים האחרונות".
תיאור

פורסם לראשונה בשנת 1990, חום לבן הוא בחלקו אוטוביוגרפיה של השף מרקו פייר וייט ובחלקו ספר בישול.
זקן ממרא

זקן ממרא ('מַמְרֵא' היא הצורה הארמית של מַמְרֶה, מהפועל הִמְרָה 'מרד, לא לציית') הוא תלמיד חכם סמוך, שמורה הלכה למעשה בניגוד לפסיקת הלכה של הסנהדרין כשהיא במקום מושבה שבלשכת הגזית, ובהרכבה המלא. הזקן מתחייב במיתה אך ורק אם הורה כך הלכה למעשה, ובתלמוד מובא עקביא בן מהללאל כדוגמה לתנא שחלק על הסנהדרין, אך לא הורה כן הלכה למעשה. ולכן לא דנו אותו כזקן ממרא אלא גזרו עליו נידוי.
התורה החמירה בדינו של הזקן, והוא מתחייב מיתה בחנק. הזקן הממרא הוא אחד מתוך ארבעה מקרים ש"צריכים הכרזה", וההלכה רואה חשיבות רבה לפרסום המקרה למען יראו וייראו. כחלק מגישה זו העונש היה מבוצע בירושלים, בחג העלייה לרגל הסמוך לגזר דינו, כדי לפרסם את העניין בקרב כל העולים לרגל. בדומה לכך, נאסר על חכמי הסנהדרין למחול על כבודם ולוותר לזקן הממרא, כדי "שלא ירבו מחלוקות בישראל".
מקור מקראי

”וְהָאִישׁ אֲשֶׁר יַעֲשֶׂה בְזָדוֹן לְבִלְתִּי שְׁמֹעַ אֶל הַכֹּהֵן הָעֹמֵד לְשָׁרֶת שָׁם אֶת ה' אֱלֹהֶיךָ אוֹ אֶל הַשֹּׁפֵט וּמֵת הָאִישׁ הַהוּא וּבִעַרְתָּ הָרָע מִיִּשְׂרָאֵל: וְכָל הָעָם יִשְׁמְעוּ וְיִרָאוּ וְלֹא יְזִידוּן עוֹד” (ספר דברים, פרק י"ז)
הזקן הממרא עובר על המצווה לשמוע לדברי חכמים, הכוללת מצוות לא תעשה אחת: ”לֹא תָסוּר מִן הַדָּבָר אֲשֶׁר יַגִּידוּ לְךָ יָמִין וּשְׂמֹאל” (ספר דברים, פרק י"ז, י"א), ומצוות עשה אחת: ”עַל פִּי הַתּוֹרָה אֲשֶׁר יוֹרוּךָ וְעַל הַמִּשְׁפָּט אֲשֶׁר יֹאמְרוּ לְךָ תַּעֲשֶׂה” (ספר דברים,פרק י"ז, י"א).
פרטי הדינים

קיימת מחלוקת תנאים מהו אותו דין עליו מתחייב זקן ממרא מיתה אם חלק על הסנהדרין. לשיטת רבי מאיר מדובר רק בדבר שבמזיד העונש עליו הוא כרת ובשגגה קרבן חטאת, כלומר, על דינים מדאורייתא. לעומתו סבור רבי יהודה כי הדין עליו נחלקים הזקן והסנהדרין הוא פרשנות חז"ל על דין מדיני התורה, שאינה מתחייבת מהמקרא עצמו. ורבי שמעון אומר שאפילו אם חלק הזקן על הסנהדרין בדין קל מדרבנן, הוא יכול להתחייב מיתה בגין כך. ההלכה למעשה נפסקה כשיטת רבי מאיר.
על פי המשנה, היה צריך הזקן הממרא לעבור דרך שני בתי-הדין בירושלים, זה שהיה יושב בפתח הר הבית וזה שהיה בפתח עזרת ישראל, שבשניהם ישבו 23 דיינים. רק לאחר שלא קיבל את דעתם, היה מגיע הזקן לסנהדרין הגדולה שישבה בלשכת הגזית שבעזרת הכהנים, ומברר את ההלכה עימם. לעומת זאת מופיעה בספרי דעה שונה, לפיה אין הזקן חייב לחלוק על בית הדין הגדול שבירושלים, אלא אף אם הוא מורה נגד דעתם של הסנהדרין כששהתה ביבנה - דינו כזקן ממרא, אבל חייב מיתה רק אם הורה נגד בית הדין בירושלים.
חואניטו (1976)

חואן גוטיירס מורנו (בספרדית: Juan Gutiérrez Moreno; נולד ב-23 ביולי 1976), הידוע בכינוי חואניטו (בספרדית: Juanito), הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

חואניטו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער קדיס, עיר הולדתו. בגיל 19 הצטרף לקבוצת המילואים ויש לו גם הופעה אחת בקבוצה הבוגרת. בשנת 1997 הצטרף לריאל בטיס ב' בה שיחק שלוש שנים. בקיץ 2000 הושאל לרקראטיבו ולבה מהליגה השנייה עד לסיום העונה.
בקיץ 2001 חזר לבטיס והצטרף לקבוצה הבוגרת. ב-23 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד ריאל ואיאדוליד. ב-13 בינואר 2002 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד מאלגה. שבועיים לאחר מכן הבקיע בתיקו 1-1 נגד ריאל מדריד. חואינטו היה שותף לעונת השיא של המועדון אחרי שנים רבות בהן רשמה זכייה בגביע המלך הספרדי ובמקביל סיימה את הליגה במקום הרביעי שהובילה להשתתפות בליגת האלופות לראשונה בתולדותיה. במשחק הבכורה של המועדון במפעל בו הפסידה 2-1 לליברפול שימש כקפטן.
בקיץ 2009 עבר לאתלטיקו מדריד בהעברה חופשית אחרי שעונה קודם לכן בטיס ירדה לליגה השנייה. ב-4 באפריל 2010 כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0-3 נגד דפורטיבו לה קורוניה.
בקיץ 2011 חתם בריאל ואיאדוליד מהליגה השנייה. בסיום העונה פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית

ב-21 באוגוסט 2002 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד נגד הונגריה. ב-1 במרץ 2006 הבקיע את השער הראשון שלו בנבחרת בניצחון 2-3 נגד חוף השנהב.
חואניטו השתתף עם הנבחרת ביורו 2004, מונדיאל 2006 ויורו 2008 בו זכתה ספרד.
תארים

גביע המלך הספרדי: 2004/2005
הליגה האירופית: 2009/2010
אליפות אירופה בכדורגל: 2008
התחנה המרכזית של באת'

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  7 ביוני 2009 – הווה (15 שנים) 
 מיקום:  באת' 
 קואורדינטות:  51°22′40″N 2°21′33″W﻿ / ﻿51.377862°N 2.359069°W﻿ / 51.377862; -2.359069
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי התחנה המרכזית של באת'(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי התחנה המרכזית של באת'
 
התחנה המרכזית
התחנה המרכזית של באת' (אנגלית: Bath Bus Station) היא תחנה מרכזית השוכנת ברחוב מנברס שבמרכז העיר באת', אנגליה. התחנה נפתחה ב-1958, בניהולה של חברת בריסטול אומניבוס.
היסטוריה

סאות'גייט הוא אזור בבאת' בין רחוב מנברס במזרח לסנט ג'יימס פרייד במערב, שהושפע במידה הרבה ביותר מבליץ בדקר באפריל 1942. התחנה המרכזית נבנתה במסגרת פרויקט לחידוש אזור זה של באת', שבו שכנה תחנת הרכבת המרכזית שהייתה על המסילה המחברת את בריסטול ולונדון. התחנה המרכזית נבנתה ליד המחלבה הוויקטוריאנית, שהייתה עשויה מלבנים אדומות, ועליה ניכרו סימנים להפצצות הקשות. במהלך הבנייה נהרסו בניינים ורחובות ישנים על מנת לפנות מקום לתחנה, ובנוסף להם נהרסו גם מרכז הקניות סאות'גייט וחניון האם גארדנס. הרס המבנים העתיקים נודע בכינוי "האונס של באת'", והוא נפסק בשנות ה-60 בעקבות המחאה הציבורית. מאז אותם אירועים הוכרזה העיר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו, וחלק ניכר מהבניינים שבמרכזה מוגנים באמצעות מעמד של בניין רשום.
מאז בנייתה הייתה התחנה מוקד לפעילות של מגוון שירותי אוטובוסים: אוטובוסים עירוניים, אוטובוסים מחוזיים, אוטובוסים מדינתיים וסיורים באוטובוסים עם גג פתוח. התחנה חוותה את תהליכי הלאמת והפרטת התחבורה הציבורית על ידי מפלגת הלייבור והמפלגה השמרנית בהתאמה, ואת הפיכת חברת בריסטול אומניבוס לחברת בדג'רליין, שנרכשה על ידי החברה הסקוטית פירסטגרופ ומותגה מחדש כפירסט סומרסט & אייבון בע"מ.
במשך 20 שנים היו תוכניות להרוס את התחנה המרכזית כחלק מתוכנית החידוש של אזור סאות'גייט. בתקופה זו היה הבניין בבעלות המועצה המקומית והוחכר לפירסטגרופ. אף אחת מהמפלגות ששלטו בעיר לא הייתה מוכנה לשפר או לתקן את מצבו הרעוע, ונראה היה כי הוא אכן ייהרס. אולם, הפיתוח מחדש היה שנוי במחלוקת ולעיתים קרובות היה צורך בבדיקות חוזרות, והפרויקט יצא לדרך בתחילת 2007 עם מינוים של קבלנים חדשים. בסופו של דבר נהרסה התחנה ביולי 2007.
הפעילות של חברת פירסט סומרסט & אייבון הועברה לאתר זמני שנבנה בחניון שברחוב אייבון ב-16 ביוני 2007. מהלך זה בוצע על ידי החברה הקבלנית "סר רוברט מק'אלפין", על מנת להשלים את פרויקט סאות'גייט כולו בתוך שנה אחת.
המיקום החדש שנבחר עבור התחנה המרכזית היה בית צ'רצ'יל, ששימש חברת חשמל מקומית וננטש בשנות ה-20. הריסת הבניין הייתה שנויה במחלוקת, ונטען כי ראוי לשמר את חזית הבניין ולשלב אותה בעיצוב הכללי של התחנה המרכזית החדשה, ומנגד טענו האדריכלים כי הדבר אינו ישים. בתחילת 2007 אישרה מועצת העיר של באת' תוכניות חדשות לבניית רוטונדה מזכוכית ומתכת במגרש ליד תחנת הרכבת באת' ספא ועל קצה נהר אייבון, ולאחר מכן החלו העבודות. התחנה המרכזית החדשה נפתחה ב-7 ביוני 2009.
הערות שוליים

↑  פרנק בארט, Architecture: Bath: secrets behind the Georgian facade: Some say it was jerry-built, but how come so many treasures survive? Frank Barrett visits a museum that houses the answers, האינדפנדנט, 5 בינואר 1994
חום מסיבה לא ברורה

|  קישורים ומאגרי מידע |
| --- | --- |
 MeSH:  D005335
 סיווגים
 ICD-10:  R50 
 ICD-11:  MG26 
 
חום מסיבה לא ברורה (Fever of unknown origin), הוא מצב קליני שבו לחולה יש חום ממושך ללא גורם הנראה לעין.
לפי עקרונות הרפואה הפנימית של הריסון (מהדורה 20), בשביל אבחנה של חום מסיבה לא ברורה צריכים להתקיים ארבעה תנאים:
חום של לפחות 38.3 מעלות צלזיוס בשתי מדידות שונות.
תחלואה של שלושה שבועות רצופים.
העדר חוסר חיסוני ידוע.
אטיולוגיה שנותרת לא ברורה גם לאחר אנמנזה מקיפה, בדיקה גופנית ובדיקות מעבדה בסיסיות.
הגורמים השכיחים ביותר לחום מסיבה לא ברור הם זיהומים, מחלות של מערכת החיסון, מחלות ממאירות וגמילה מסמים.
הערות שוליים

↑  עקרונות הרפואה הפנימית של האריסון, 20, עמ' 115
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ויליאם הורד

ויליאם דמפסטר הורד (באנגלית: William Dempster Hoard;‏ 10 באוקטובר 1836 –  22 בנובמבר 1918) היה מוציא לאור, עסקן חקלאי ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל ויסקונסין ה-16 בשנים 1889–1891.
כמי שזכה לכינוי "אבי תעשיית החלב המודרנית", פעולות הקידום של הורד לחקלאות מדעית והרחבת ענף ייצור החלב נזקפו לזכותו כאשר שינה את הכלכלה החקלאית של ויסקונסין. הצעדים שנקט לקידום השימוש בממגורות והאכלת הבקר באלפלפה, ביצוע בדיקות שחפת בקר, וצעדים נוספים במגזין שלו Hoard's Dairyman, הפכו אותם לנוהג מקובל בכל רחבי ארצות הברית. פעולתו המשותפת עם אגודת יצרני החלב של ויסקונסין הובילו לייצוא תוצרת החלב של המדינה אל החוף המזרחי של ארצות הברית, ומוצרים אלו זכו לתודעה ארצית.
כעורך העיתון Jefferson County Union, היה הורד אחד מעורכי העיתונים המחוזיים הראשונים שהרחיבו את הכיסוי העיתונאי שלהם באמצעות השימוש בכתבים מקומיים ובפרסום מאמר מערכת קולני בעיתון קטן, שבו הוא עשה שימוש לקידום תהליכי חקלאות משופרים וייצור חלב.
כמושל ויסקונסין, הקים הורד את נציבות החלב והמזון המדינתית, אחת מסוכנויות הפיקוח על המזון הראשונות בארצות הברית, והעביר חוק חינוך חובה, שנוי במחלוקת וקצר ימים, שחייב את כל התלמידים במדינה ללמוד אנגלית כחלק מתהליך האמריקניזציה של המהגרים.
ראשית חייו

ויליאם הורד נולד בכפר מאנסוויל שבמדינת ניו יורק כבכור מבין ארבעת ילדיהם של ויליאם ברדפורד הורד ושרה קתרין וייט הורד. אביו היה נפח ומטיף מתודיסטי נודד שהטיף בקרב האינדיאנים מאומת האונידה. הורד התחנך בבית ספר חד-כיתתי שפעל בבקתה ושנבנה על ידי סבו אנוס, שגם ניהל ספרייה. הספרייה והעידוד שהעניקה להורד אימו, הובילו אותו לתשוקה לקריאה. בגיל 16 הוא עזב את בית הספר כדי לעבוד כעוזר בחווה עבור ווטרמן סימונס, בעל חווה שכנה לייצור חלב שממנו למד הורד כיצד לייצר גבינה וחמאה. בעת עבודתו בחווה, היה הורד עד לדלדול הקרקע של מדינת ניו יורק עקב גידול חיטה ויבולים נוספים שהוביל לגידול במספרן של חוות החלב במדינה.
ב-1857 עבר הורד לעיירה אוק גרוב שבוויסקונסין, שם הוא למד להיות כומר מתודיסטי עד אשר עימות עם מנהיגות הכנסייה הוביל אותו לנטוש את דרכה. בשלוש השנים הבאות מצא הורד תעסוקה כחוטב עצים ובמתן שיעורי שירה. ב-1860 נשא הורד לאישה את אגנס אליזבת בראג ועבר לגור עם הוריה בעיר לייק מילס שבוויסקונסין. לשניים נולדו שלושה ילדים.
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, התגייס הורד, שהיה מעריץ של אברהם לינקולן, לצבא האיחוד. הוא הוצב ברגימנט הרגלים הרביעי של ויסקונסין כנגן חליל והשתתף בכיבוש ניו אורלינס (אנ'). בעת שרדף אחרי חיילי צבא הקונפדרציה הוא חלה ושוחרר מהשירות, ושב לחווה של הוריו בניו יורק לאחר שהחלים באופן מלא. לאחר מכן הוא התגייס שוב לצבא האיחוד והוצב בסוללה B של גדוד הארטילריה הקלה הראשון של ניו יורק, בו הוא שירת עד תום המלחמה ב-1865. לאחר המלחמה עבר הורד לקולומבוס שבוויסקונסין, וניסה לגדל שם כשות. מחירי היבולים ירדו והוא ויתר על עיסוק זה.
מוציא לאור

ב-1870 ייסד הורד בלייק מילס עיתון שבועי בשם Jefferson County Union. אל מול המגמות של התקופה, הוא הרחיב את הכיסוי של העיתון כך שכלל את האזורים הסובבים. לדברי הביוגרף ג'ורג' ויליאם רנקין, השימוש של הורד בכתבים מקומיים כדי להרחיב את הכיסוי של העיתון, היה אחד הראשונים בארצות הברית. המהדורות הראשונות של העיתון הודפסו על פי חוזה עם העיתון Watertown Republican, שעבורו כתב הורד קודם שייסד את עיתונו. ב-1873 העביר הורד את העיתון לעיר פורט אטקינסון, וב-1883 כבר היה בנוי עבורו בניין חדש שכלל את בית הדפוס.
הורד שימש גם כעורך העיתון. הוא כלל בו מאמר מערכת, דבר שהיה נדיר בעיתונים קטנים באותה תקופה. הוא השתמש במאמרי המערכת כדי לכתוב על מגוון של נושאים, רובם היו קשורים לקידום שיטות עבודה מדעיות במגזר החקלאי. קוראי העיתון קיבלו את מאמרי המערכת הללו בספקנות, זאת בשל חוסר ניסיונו של הורד בחקלאות של ויסקונסין, והתייחסו אליו כתאורטיקן וכ"חוואי על פי הספר". הוא המשיך לכתוב מאמרי מערכת בסוגיות חקלאיות ולאחר שזכה לעידוד מבנו ארתור ומאד. א. קו, המוציא לאור של העיתון Whitewater Register, ייסד הורד ב-1885 את העיתון Hoard's Dairyman כמוסף ליוניון.
ה-Dairyman מומן בתחילה על ידי עיתון האב, אך ב-1889 הוא כבר היה למגזין נפרד שהתמקד בעיקר בחוות החלב. כדבר שבשגרה בפרסומים של ענף החלב באותה תקופה, עירב הורד דיווחים ופרסומות בכתב העת, כשהציב אלה לצד אלה פרסומות עם מאמרים לקידום הטכנולוגיות או הטכניקות שפורסמו.
על דפי ה-Dairyman, קידם הורד שיטות עבודה שהפכו עקב כך לדבר שבשגרה בוויסקונסין ומעבר אליה, כולל בדיקות שגרתיות של עדרים נגד שחפת הבקר, הרחבת השימוש באלפלפה כמזון לבקר, השימוש בזנים מסוימים של בקר לחלב ולבשר, השימוש במבחן בבקוק (Babcock test) כבדיקה לאחוז השומן בחלב, ואימוץ השימוש בממגורות לאחסון המזון לבקר. ב-1924 כבר קראו את העיתון Hoard's Dairyma קוראים ביפן, אוסטרליה ואנגליה. הוא נחשב לפרסום החקלאי הראשון בארצות הברית בעל תפוצה ארצית.
איגוד יצרני החלב

ב-1871 ייסד הורד את ארגון יצרני החלב של מחוז ג'פרסון. בהבינו שארגון שכזה ברמת המחוז הוא קטן מדי כדי להשפיע על תעשיית החלב בהיקף נרחב, הוא ייסד בשנים הבאות את ארגון יצרני החלב של ויסקונסין, יחד עם צ'סטר הייזן, וולטר ס. גרין, סטיבן וא. ד. פביל, ה. סי. דרייק וה. פ. דוסמן, כדי לשפר ולקדם את מוצרי החלב של המדינה. בשנה שלאחר מכן נסע הורד לשיקגו כדי לדון שם עם חברות הרכבות על הבטחת מחירים טובים יותר להובלה בקירור של גבינות מוויסקונסין אל החוף המזרחי של ארצות הברית. מאמציו נחלו הצלחה. חברת הרכבת סאטר יוניון העבירה קרון קירור אל העיר ווטרטאון שבוויסקונסין כדי להוביל את מוצרי הגבינה אל מחוץ למדינה.
באמצעות ארגון יצרני החלב של ויסקונסין, הצליחו הורד ומייסדים נוספים של הארגון לבצע פעולות שדלנות להעברת חוקים ותקנות הקשורים למגזר החקלאי, כולל חקיקה לאיסור ייצור גבינה מעובדת, והקמת מוסדות עבור החוואים ואת הקולג' לחקלאות של אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. באוניברסיטה, פעל הארגון לטובת הקמת בית הספר הראשון בארצות הברית לייצור חלב, שבו למדו הסטודנטים את מלאכת ייצור החלב והחמאה. הארגון גם פעל למען הצגת תוצרת החלב של ויסקונסין בפילדלפיה ובשיקגו, זאת לצורך הרחבת המוניטין שלה. הורד גם סייע בהקמת ארגון יצרני החלב של צפון-המערב ואת קונגרס החוואים הלאומי.
הורד התנגד למכירת מוצרי חלב מהולים, וקידם מהלכים נגד מכירת מרגרינה שהייתה פופולרית בסוף המאה ה-19. המרגרינה, שמיוצרת על ידי ערבוב של שומן מתחלב עם חלב ומים, נצבעה לעיתים קרובות בצהוב כדי לתת לה חזות של חמאה ונמכרה ככזאת. עלות ייצור המרגרינה הייתה נמוכה בהרבה מעלות ייצור החמאה, ובעלי החוות לייצור חלב ראו בה איום על פרנסתם. הורד העיד לעיתים קרובות בפני הקונגרס בנוגע לאופי ההונאתי של המרגרינה ולזמן מה גרם לירידה בהיקף ייצורה.
ראשית הקריירה הפוליטית

הורד גילה עניין בפוליטיקה עוד מילדותו. ב-1870 הוא מונה כסגן מרשל של ארצות הברית, והוצב להיות פוקד במפקד האוכלוסין של ארצות הברית בלייק מילס ובסביבתה. במסגרת תפקידו זה, הוא פגש משפחה של מהגרים גרמנים, שלא יכלו לדבר אנגלית, ושנפלו למעשה הונאה של נוכלים דוברי אנגלית שגזלו מהם סכום גדול של כסף. מקרה זה השפיע על דעותיו של הורד בנוגע לחינוך כאשר כיהן כמושל. ב-1872 מונה הורד כסדרן (Serjeant-at-arms) של הסנאט של ויסקונסין.
מושל ויסקונסין

ב-1888 כבר היה הורד נואם פופולרי כאשר הרצה על נושאים חקלאיים ברחבי ויסקונסין. הוא נבחר כמועמד המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל ויסקונסין בזכות מאמר שנכתב בעילום שם בעיתון מילווקי סנטינל באותה שנה וקיבל תמיכה רחבה מהחוואים בכל רחבי המדינה. בבחירות הכלליות הוא נבחר כמושל לאחר שהביס את מועמד המפלגה הדמוקרטית ג'יימס מורגן. הורד כיהן כמושל בתקופת כהונה אחת של שנתיים. בתקופת כהונתו הוקמה אחת מסוכנויות הפיקוח על מזון הראשונות בארצות הברית, ועבר חוק חינוך חובה שהיה שנוי במחלוקת ושחייב את בתי הספר ללמד באנגלית.
כמושל, הקים הורד את נציבות החלב והמזון כדי לפקח על החלב במדינה וכדי לאכוף את האיסור על גבינה רזה, סוג של גבינה שנטתה להתקלקל במהרה עקב תכולת השומן הנמוכה שלה, וכן על מוצרי חלב מהולים אחרים. נציבות זו הייתה הסוכנות הממשלתית הראשונה בארצות הברית שעסקה בפיקוח על מזון.
מושל ויסקונסין > חוק בנט

החוק הראשון שעליו חתם הורד כמושל היה חוק בנט (Bennett Law), שעבר באפריל 1889 וחייב את הילדים בוויסקונסין מגיל 7 ועד 14 לבקר בבית ספר במחוז מגוריהם במשך לפחות 12 שבועות בשנה ולקבל חינוך בשפה האנגלית. הסעיף האחרון מבין אלו הוסף על ידי הורד, שקידם את תהליך האמריקניזציה למהגרים במדינה וראה בקיומה של "תנועת האנגלית בלבד" (English-only movement) כצעד חשוב בתהליך זה.
ב-1890, כ-70 אחוזים מאוכלוסיית ויסקונסין הייתה מורכבת ממשפחות מהגרים או מכאלו שלפחות אחד מהורי המשפחה היה מהגר. רבים מהם היו ממוצא גרמני. גרמנים בני האמונה הלותרנית והאמונה הקתולית בוויסקונסין, ששילבו את הפטריוטיות האמריקאית עם גאווה חזקה במוצאם ועם חיבה לשפה הגרמנית, חשו שהחוק היווה מתקפה על עצמאות הקהילות הכנסייתיות שלהם ועל בתי הספר הקהילתיים שלהם, שברבים מהם התנהלו הלימודים בשפה הגרמנית, כסוג של קיסרופאפיזם. מנגד חש הורד, שהקהילות הדתיות התמקדו יותר בהגדלת מספר חבריהן באמצעות בתי ספר אלו ופחות בטיפוח אזרחותם האמריקאית.
במרץ 1890 פרסמו שלושה בישופים קתוליים בוויסקונסין מנשר בו הם הביעו את התנגדותם לחוק, ושלושה חודשים לאחר מכן הוא זכה לגינוי גם מצד הסינודים האוונגליים של ויסקונסין ושל מיזורי. פרסומים בשפה הגרמנית בכל רחבי ויסקונסין פתחו במערכה לביטול החוק, וקראו לקתולים וללותרנים לפעול למען ביטולו לאחר הבחירות של 1890. לתנועה למען ביטול החוק הצטרפו מהגרים מסקנדינביה תושבי ויסקונסין בהתבסס על הסעיף בו שחייב את הילדים ללמוד בבתי הספר במחוזות מגוריהם. לקהילות הסקנדינביות היו פחות בתי ספר קהילתיים בהשוואה למקביליהם הגרמנים, והם שוכנעו על ידי מתנגדי החוק שהוא ימנע מילדיהם ללמוד בבתי הספר הקהילתיים. חוק בנט הפך לנושא מרכזי במערכת הבחירות, אם כי לחצים כלכליים שיוחסו לחוקי המחירים של ויליאם מקינלי היו גם הם נושא מרכזי. הורד הגן על החוק, אך גרמנים שתמכו בעבר במפלגה הרפובליקנית הפנו כלפיה עורף במערכת הבחירות של 1890. בבחירות זכו הדמוקרטים ברוב עצום בבית המחוקקים של ויסקונסין ובשמונה מבין תשעת המושבים של המדינה בבית הנבחרים של ארצות הברית. בבחירות למשרת המושל הובס הורד על ידי מועמד הדמוקרטים ג'ורג' וילבור פק. בפברואר 1891 בוטל חוק בנט, צעד החקיקה הראשון של בית המחוקקים החדש. ההיסטוריון לואיס פלפס קלוג ציין שמטרת החוק להרחבת ידיעת האנגלית בקרב קהילות המהגרים הושגה על אף ביטולו. מנגד, בתי הספר הקהילתיים שאפו להוכיח שהחקיקה לא הייתה נחוצה כאשר הם לימדו יותר ויותר שיעורים בשפה האנגלית.
מותו ומורשתו

ויליאם הורד נפטר בפורט אטקינסון שבוויסקונסין ב-22 בנובמבר 1918. הוא נטמן בבית הקברות שבעיר.
לעיתים קרובות נזקף לזכותו של הורד השינוי שהוא חולל בחקלאות של ויסקונסין והמעבר שלה מגידול חיטה לגידול בקר לחלב וייצור מוצרי חלב. העיתון לוס אנג'לס טיימס כינה אותו "אבי תעשיית החלב המודרנית". דרכו לקידום שיטות העבודה החקלאיות כמו שימוש בלעדי בעדרי בקר לחלב, והשימוש בתחמיץ ובאלפלפה כמזון לבהמות, הובילו להפיכתן של שיטות עבודה אלו לעניין שבשגרה בכל רחבי ארצות הברית. ב-1915 הוא זכה לתואר "האזרח הנכבד ביותר של ויסקונסין" על ידי ועדה שכונסה על ידי המושל עמנואל פיליפ.
ב-1922 הוצב פסל בדמותו של הורד, מעשה ידיו של הפסל גאטסון בורגלם, בשדרת הנרי בחזית הקולג' לחקלאות שבקמפוס אוניברסיטת ויסקונסין.
החווה של Hoard's Dairyman הוכנסה אל המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים והיא נחשבת לאחרת מהחוות לגידול בקר לחלב המפורסמות ביותר בעולם.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1736
McIntyre, Calvin Martin (1966). William Dempster Hoard as an Agricultural Educator, 1870–1892. Madison, Wis.: University of Wisconsin Press.
וולגה אוליאנובסק (בנדי)

| --- | --- |
 מדינה:  רוסיה 
 תאריך ייסוד:  1934 
 
וולגה (ברוסית: Во́лга) הוא מועדון בנדי מהעיר אוליאנובסק, המתמודד בליגת העל הרוסית בבנדי. המועדון נוסד בשנת 1934. צבעי הקבוצה: צהוב-כחול. הישגי השיא הן סגנות אליפות ברית המועצות ומקום שלישי באליפות רוסיה.
היסטוריה

המועדון נוצר בתחילת 1934 בחסות מפעל לבניית מכונות מקומי. עד שנת 1957 הוא נקרא "זניט". בתקופה שבין 1957 עד 1959 הוא נקרא "טרוד" (בעיתונות אוליאנובסק באותה תקופה הוזכרה לעיתים קרובות בשם "מועדון וולודארסקי"). מאז פברואר 1959 המועדון נקרא בשם "וולגה" (למעט 2001–2003, אז הקבוצה שיחקה בשם "וולגה-UAZ", על שם הספונסרית "UAZ", אוא"ז).
המועדון היווה חלק מאגודת "זניט" (1936-1957 ו-1966–1987) ואגודת "טרוד" (1957-1966). כיום זהו מועדון עצמאי שמהווה ארגון אוטונומי ללא מטרות רווח "מועדון ההוקי וולגה" ("Хоккейный клуб «Волга»).
בשנים שלפני המלחמה המועדון השתתף בתחרויות עירוניות. בשנת 1945 הופיע לראשונה בתחרויות לאומיות כאשר בשנים 1947 ו-1953 התמודד בגביע רוסיה הסובייטית. לאחר שדינמו אוליאנובסק נשרה מאליפות ברית המועצות בשנת 1959, את מקומה תפסה קבוצת וולגה באליפות ברית המועצות. במקביל, 13 שחקני דינמו עברו לוולגה.
בעונת הבכורה שלה בליגת ההוקי הבכירה, וולגה תפסה את המקום העשירי. בהדרגה, וולגה החלה להיות אחת הקבוצות הטובות במדינה. בשתי העונות הבאות "וולגה" תפסה את המקום השביעי. כמה שנים מאוחר יותר, שחקני וולגה כבר זומנו לנבחרת ברית המועצות.
בעונות 1976 ו-1977 וולגה תפסה את המקום השלישי, שהיה להישג השיא של הקבוצה באותן שנים וכן במקום השני (1972, 1976).
בשנים הבאות הקבוצה התדרדרה וחזרה לבמת הבכורה של האליפות הלאומית ובשנת 1995, הקבוצה זכתה לשחק עם הקבוצות החזקות במדינה, כשחזרה לליגת העל. בשנת 1997 הקבוצה סיימה במקום השלישי באליפות רוסיה ובשנת 2000 לראשונה העפילה לגמר גביע המדינה. עם זאת הקבוצה נכנסה לתקופה של מיתון בתחילת המאה ה-21 ובעשור השני של המאה ה-21 המצב לא השתנה. הקבוצה לא קיבלה את תמיכת המושל והקבוצה נאלצת לחפש ספונסרים מדי עונה וניכרת בחוסר יציבות כלכלית במועדון.
תארים

סגנות: 1972
מקום שלישי: 1976, 1977, 1997
גמר: 2000
חאשורי

חאשוּרי (בגאורגית: ხაშური) היא עיר בנפת חאשורי שבמחוז כארתלי הפנימית, מרכז גאורגיה, למרגלות הרי הקווקז הקטן, על גדות נהר הסוּראמוּלה (სურამულა), בגובה 690 מטר מעל פני הים, ומשמשת כמרכז המנהלתי של הנפה. חאשורי הוכרזה כעיר בשנת 1921. אוכלוסיית העיר מונה 28,711 איש.
היסטוריה

חאשורי נוסדה בשנת 1872, כתחנת רכבת צנועה בשם מיכאילוֹבוֹ (მიხაილოვო), וזה היה שמה עד לשנת 1917, ונכללה במחוז פותי-טביליסי. העיר התפתחה, עד לסוף אותה מאה למרכז תחבורתי חשוב. בשנת 1894 נסלל קו מסילת הברזל, חאשורי-בורג'ומי. בשנת 1896 הייתה לתחנת מעבר בקו צינור הנפט באקו-בתומי, שנבנתה לאורך קו מסילת הברזל, ושימש למעבר נפט לאוניות בים השחור. בשנים 1918–1928, נקרא העיר חאשורי, ובשנים 1928–1934, נקראה העיר סטליניסי (בתרגום חופשי מגאורגית: "של סטלין" או "ששייך לסטלין")
מפעלי התעשייה של חאשורי כוללים: מפעל למכלי זכוכית, מפעל לטיפול בנפט גולמי ותחנת כוח הידרואלקטרית, שעל נהר הסוראמולה, ונבנה בעזרת האיחוד האירופי.
העיר היא מקום מושבם של משפחת ג'וגשווילי (משפחתו של יוסיף סטלין). במאי 2000 הוצב מחדש, במקום מרכזי בעיר, פסל בגובה 2.5 מטר של סטלין. 44 שנים לאחר שהוסר.
בעיר נמצאים שרידים של מצודה מהמאה ה-18. וקתדרלה ונציגות של האיפרכיה של רואיסי-אורבניסי.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסיית העיר לפי שנים:

1989 - 31,717 איש

1993 - 33,400 איש

2002 - 28,560 איש

2005 - 28,711 איש
↑  האתר הרשמי של האיפרכיה של רואיסי-אורבניסי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2014034750  VIAF: 296661606   WorldCat (עם VIAF): 296661606
וולגה אוליאנובסק (הוקי שדה)

| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות 
 תאריך ייסוד:  1968 
 
וולגה אוליאנובסק (ברוסית: ХК «Волга» Ульяновск) היא קבוצת הוקי שדה מהעיר אוליאנובסק.
היסטוריה

המועדון נוצר בשנת 1968 על בסיס מועדון ההוקי וולגה אוליאנובסק. מאז 1970 השתתף באליפות ברית המועצות וזכה שלוש פעמים באליפות ברית המועצות ולאחר מכן השתתף בגביע אירופה לאלופות (1975).
המועדון לא שרד את התפרקות ברית המועצות ופורק בשנת 1991.
תארים

זכייה: 1970, 1971, 1974
סגנות: 1972, 1976
מקום שלישי: 1975