stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טכניקולור

כרטיס טכניקולור מאת חברת וולט דיסני
טכניקולור (באנגלית: Technicolor) היא שיטת צבע בסרטים שהומצאה לראשונה בשנת 1916 והשתכללה עם השנים. זו הייתה השיטה הנפוצה בצילום סרטים בצבע בהוליווד מ-1922 עד ל-1952. שיטת הטכניקולור הייתה בשימוש בסרטים רבים כגון: הקוסם מארץ עוץ, שיר אשיר בגשם, וגם בסרטי אנימציה, בהם: הצרצר והנמלה, שלגיה ושבעת הגמדים ופנטזיה.
ראו גם

צביעה של סרטי קולנוע
עבר הירדן

תצלום לוויין של ארץ ישראל השלמה (כולל עבר הירדן)
נחלות שבטי ישראל. נחלותיהם של חצי שבט המנשה, שבט גד ושבט ראובן נטועות בעבר הירדן המזרחי
ממלכת החשמונאים בשיא התפשטותה משתרעת משני עברי נהר הירדן
עבר הירדן או עבר הירדן המזרחי הוא חלקה של ארץ ישראל השלמה המקראית הנמצא ממזרח לנהר הירדן. מאז הקמתה של ממלכת ירדן בשנת 1946, מרבית שטחו של עבר הירדן נמצא בשליטתה.
עבר הירדן המקראי

אזכורו הראשון של עבר הירדן בתנ"ך הוא בימי אברהם, במלחמתו בארבעת מלכי עבר הנהר. על פי המסופר (בספר בראשית, פרק י"ד) הכו מלכי עבר הנהר את הרפאים, הזוזים, האימים והחורים בואכה לאילת. כולם היו עמי עבר הירדן.
לאחר יציאת מצרים בחרו שבטי ישראל על פי מאמר ה להיכנס לארץ ישראל דרך ערד ובאר שבע. הם פנו מזרחה, עקפו את אדום ומואב וכבשו את מרכזה וצפונה של עבר הירדן. תיאור המקום עבר הירדן מופיע לראשונה בפסוק הראשון של ספר דברים: "אֵלֶּה הַדְּבָרִים, אֲשֶׁר דִּבֶּר מֹשֶׁה אֶל כָּל יִשְׂרָאֵל, בְּעֵבֶר הַיַּרְדֵּן." עוד בימי משה רבנו בחרו שבט ראובן ושבט גד להתיישב בעבר הירדן המזרחי. מחשש לאיבוד זהותם הישראלית, צירף אליהם משה את חצי שבט מנשה. בי' בניסן, באירוע הידוע בשם מעבר הירדן, הוביל יהושע בן נון את תשעת השבטים הנותרים וחצי שבט מנשה לחציית מעברות הירדן בחרבה, מערבה, לתוך ארץ כנען היא ארץ ישראל – ראשיתה של תקופת ההתנחלות.
דוד המלך ושר צבאו יואב בן צרויה כבשו את ארץ עמון. שלמה המלך נשא את נעמה העמונית ממנה נולד בנו וממשיכו בשרשרת המלוכה – רחבעם. שלמה המלך שר בשיר השירים: "עינייך ברכות בחשבון". ברכה זו נמצאת בחיסבאן – חשבון המקראית. מלכי יהודה וישראל שלטו על אזורים שונים בעבר הירדן.
בימי בית שני

גם בימי בית שני התקיימה התיישבות יהודית בעבר הירדן המזרחי, באזור שכונה פראיה, בעיקר בחלקו המערבי הגובל באזור יריחו. האזור נכבש על ידי מלכי החשמונאים והיה לחלק בלתי נפרד מממלכתם. בעראק אל אמיר בנויה מצודה שהייתה שייכת למשפחת בית טוביה, ובחפירה ארכאולוגית התגלתה בה כתובת.
בעת החדשה

מראשית פעילותה ראתה התנועה הציונית בעבר הירדן המזרחי חלק בלתי נפרד מארץ-ישראל, אך בשל הריחוק והתנאים המקומיים לא התיישבו בו יהודים, פרט למספר ניסיונות התיישבות כושלים ברמת הגולן.
בד' בחשון תרמ"ו, 1885 פרסם העיתון הצפירה את הכותרת "קנו אדמה בעבר הירדן", ובהמשך הידיעה נכתב כי "סופר מכתבי-העתי Jewish Chronicle מירושלים מודיע, כי שלושים יהודים ילידי צפת קנו בעבר הירדן אחוזה לעבודת האדמה".
ב-1921 הוציאה בריטניה (שקיבלה מנדט על שני עברי הירדן) את רובו הגדול של עבר הירדן המזרחי מתחום ארץ-ישראל (פלשתינה) במסגרת הספר הלבן הראשון, וייסדה בו את אמירות עבר הירדן, בראשות עבדאללה הראשון ותחת שלטון בריטי, שהפכה מאוחר יותר לממלכת ירדן. חלק קטן מן השטח ממזרח לירדן ומצפון לירמוך, ובו מספר קיבוצים, נכלל בגבולות שטח המנדט של פלשתינה (א"י).
תחנת הכוח של רוטנברג, שהוקמה בנהריים, שכנה בחלקה בשטחה של עבר הירדן. גם היישוב היהודי תל אור, שבו גרו עובדי תחנת-הכח היהודיים, הוקם בשטח עבר-הירדן. היישוב היה היישוב היהודי היחיד בעבר הירדן והתקיים עד להתקפת הלגיון הירדני במאי 1948.
נהר הירמוך מחלק את עבר הירדן לשני חלקים:
החלק שמדרום לירמוך: שטחו 50,000 קמ"ר, רובם בשטח ממלכת ירדן, ששטחה 92,300 קמ"ר, (היא כוללת במזרחה גם שטחים שאינם מוגדרים כחלק מארץ ישראל).
החלק שמצפון לירמוך: שטחו 8,500 קמ"ר, רובם בשטח סוריה. 1,200 קמ"ר מתוכם (רמת הגולן) נכבשו על ידי מדינת ישראל במלחמת ששת הימים, וסופחו אליה בשנת 1981, במסגרת חוק הגולן. סיפוח הגולן למדינת ישראל לא הוכר מבחינת החוק הבינלאומי אך הוכר על ידי ארצות הברית בשנת 2019.
קודם לקבלת ההחלטה על ייסוד אמירות עבר הירדן, העלה חיים ויצמן נימוקים רבים, היסטוריים ומעשיים, בזכות שמירת שלמות הארץ משני עברי הירדן. לאחר מעשה קיבלה ההסתדרות הציונית את הגבולות שהתוו הבריטים לארץ ישראל, ואת הוצאת עבר הירדן מתחום המנדט הבריטי, והעדיפה להתמקד בפיתוח ארץ ישראל שממערב לירדן. התנועה הרוויזיוניסטית ומקימה זאב ז'בוטינסקי וחלק מתנועת אחדות העבודה, המשיכו לראות את עבר הירדן כחלק מארץ ישראל וכמתאים להתיישבות יהודית וראוי להיכלל במדינה היהודית המתוכננת. סמל האצ"ל כלל תמונת רובה על רקע מפת ארץ ישראל בגבולות המנדט המקורי, בשני צדי הירדן.
התנועה היחידה כיום הקוראת לסיפוח עבר הירדן המזרחי אל מדינת ישראל היא תנועת ההתיישבות "נחלה" שהקימו הרב משה לוינגר ודניאלה וייס.
בהלכה

שאלת מעמדו ההלכתי של עבר הירדן המזרחי והשתייכותו לארץ ישראל נידונה בפוסקים.
לגבי עניינים מסוימים הוא נחשב כחלק מארץ ישראל ויש בו קדושת ארץ ישראל, והם מצוות התלויות בארץ, תרומות ומעשרות ושביעית. מביאים ממנה עגלה ערופה. נוהג בה דין בתי ערי חומה. נתנו ממנה ערים ללויים.
אמנם לגבי דברים רבים נחלקו האם עבר הירדן נחשב כארץ ישראל, והם:
קבורה – יש אומרים שהקבור בה כקבור בארץ ישראל ויש אומרים שנחשב כקבור בחוץ לארץ.
חיבת הארץ – יש אומרים שמצווה לחבבה כארץ ישראל, ויש אומרים שאין בה מצוות חיבה.
סגולות הארץ – ארץ ישראל מסוגלת לברכה בבנים, אוירה מחכים, ובה מתגלית הנבואה – יש אומרים שכל אלו נוהגים גם בעבר לירדן ויש חולקים.
ביכורים – נחלקו במשנה האם מביאים ביכורים מעבר לירדן. להלכה פסקו שמביאים. המפרשים נחלקו האם החיוב הוא מהתורה.
שתי הלחם – נחלקו הראשונים האם מביאים שתי הלחם מתבואת עבר הירדן.
בהלכה > מבית שני ואילך

כתב הרמב"ם: "עבר הירדן שביעית נוהגת בה מדבריהם, וספיחי סוריא ועבר הירדן מותרין באכילה. טעמו הוא שאף שבבית ראשון נהג שביעית מן התורה בעבר הירדן, בבית שני לא קידשו עולי בבל את עבר הירדן, ולכן נהגו בו שביעית רק מדרבנן. ולגבי ספיחין לא גזרו שם.
ראו גם

פראיה
אמירות עבר הירדן
ירדן
נסיכות עבר הירדן
כיכר הירדן
הלגיון הערבי
לקריאה נוספת

חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, תשנ"ד 1993, ספר ב: ארצות המנדט הבריטי, יחידה 3, חלק ב: אמירות עבר־הירדן בשנות העשרים, עמ' 163–272.
שמואל קליין, עבר הירדן היהודי, וינה, תרפ"ה.
צבי אילן, הניסיונות לרכישת אדמה ולהתיישבות יהודית בעבר הירדן המזרחי, 1891–1947, חיבור לשם קבלת תואר "דוקטור לפילוסופיה" (בהדרכת פרופ' מרדכי אליאב), רמת גן, תשמ"א
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק ד', פסוק י"ט
↑  מאז 2016 נחוג המאורע במסגרת חג יום העלייה
↑  הצפירה, ד' חשון תרמ"ו, 1885, "קנו אדמה בעבר-הירדן", מתוך : שלמה שבא, דן בן אמוץ, "ארץ ציון ירושלים", הוצאת זמורה, ביתן, מודן, תל אביב, 1973, פרק : מושבות, עמוד 73
↑  "Amir Abdullah's Bodyguard on Camels with Red, Green and White Standard at Far Left". World Digital Library. באפריל 1921. נבדק ב-2013-07-14. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  שו"ת תשב"ץ חלק ג סימן ר. תרי ענייני נינהו קדושת שכינה וקדושת מצות וקדושת שכינה היא מיוחדת בעבר הירדן ימה וקדושת מצות בין בזו ובין בזו.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר נזקים, הלכות רוצח ושמירת נפש, פרק י', הלכה א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף ל"ב, עמוד א'
↑  ספר יהושע, פרק כ"א.
↑  ספר כפתור ופרח פרק ט. ואת הארץ שכבש אדון הנביאים אדוננו משה ע"ה אם אין עליה מין ממין תועלת אדמת ישראל, תמה למה בחרו בה הראובני והגדי בעד מקניהם וכל אשר לאיש יתן בעד נפשו. וכן דוד, שהיה מלך ורוצה בתקנת בנו, מדוע לא צוה לגלות הגל ולהוציאו מן הפחת ולהביאו לארץ ישראל. וכן ברזילי הגלעדי כדי ליקבר בקבר אביו ואמו יאבד הטוב ההוא.
1 2  שו"ת תשב"ץ חלק ג סימן ר
↑  הדעות בפיסקה הקודמת
↑  אוצר ארץ ישראל ח"ו עמוד 131
↑  משנה, מסכת בכורים, פרק א', משנה י'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות ביכורים ושאר מתנות כהונה שבגבולין, פרק ב', הלכה א'
↑  לדעת רש"י סנהדרין יא, ב וכן כתוב בספרי זוטא ה מביאים. לעומת זאת לדעת הר"ן נדרים כב, א - לא מביאים.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות שמיטה ויובל, פרק ד', הלכה כ"ח
| אזורים בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| רמת הגולן וסביבתה | הר חרמון • טרכון • חורן • הבשן • רמת הגולן |  |
| הגליל והעמקים | הגליל העליון • אצבע הגליל • הגליל המערבי • הגליל התחתון • עמק יזרעאל |  |
| מישור החוף | מישור החוף הצפוני • הכרמל • השרון • מישור חוף יהודה • גוש דן • מישור החוף הדרומי |  |
| הבקע הסורי-אפריקני | בקעת הירדן • עמק החולה • ארץ כינרות • עמק בית שאן • הערבה • בקעת ים המלח |  |
| מרכז שדרת ההר המערבית | השומרון • הרי בנימין • השפלה • יהודה • מדבר יהודה |  |
| שאר עבר הירדן | הגלעד • ארץ המישור • עמון • מואב • הרי אדום |  |
| הנגב | הנגב הצפוני • חבל אשכול (חבל הבשור) • בקעת באר שבע • מכתשים בנגב • הר הנגב • מדבר פארן • הרי אילת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540105605171  VIAF: 155320750   WorldCat (עם VIAF): 155320750
אנה לוקשבסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1975 (בת 49 בערך) וילנה, ברה"מ 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וילנה  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים  המכללה האקדמית בית ברל 
 תחום יצירה:  ציור, רישום 
 זרם באמנות:  הברביזון החדש 
 annalook.wordpress.com
 
אנה לוקשבסקי (נולדה ב–1975) היא אמנית ציור ורישום ישראלית. משנת 2010, לוקשבסקי פעילה בקבוצת האמניות "הברביזון החדש".
ביוגרפיה

אנה לוקשבסקי נולדה בשנת 1975 בווילנה, בירת ליטא, שהייתה אז חלק מברית המועצות. היא ומשפחתה היגרו מווילנה לישראל בסוף שנות התשעים, כחלק מהעלייה הרוסית לישראל של אותה תקופה. בילדותה לוקשבסקי למדה ציור, ובהמשך למדה שפות סלאביות באוניברסיטת וילנה. לאחר הגעתה לישראל, למדה עיצוב גרפי באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ועבדה מעצבת בתחום. בשנת 2009, השלימה תואר שני במדרשת בית ברל לאמנות.
לוקשבסקי מתגוררת ומלמדת בהדר הכרמל בחיפה, עם בן זוגה ושתי ילדות.
עבודותיה

לאחר שעבדה בתור מעצבת גרפית, לוקשבסקי התמקדה בציור והוראה עצמאיים. עבודותיה מבטאות דחייה של העיסוק השכיח בישראל ביצירה קונספטואלית. סגנון הציור בו מתמקדת לוקשבסקי הוא פליין אייר (אנ'). ציוריה מבוססים על התבוננות ונעשה בהם שימוש בצבעים עזים ומשיכות מכחול חדות. הנופים והנושאים המתוארים בציוריה סובבים חיי מהגרים בישראל, בפריפריה הגאוגרפית ובשולי החברה הישראלית.
לוקשבסקי משתמשת בחומרים "זולים" ליצירתה, וחלק גדול מהציורים מבוצעים בשמן על גבי קרטון. השימוש בחומרים "זמינים" ו"זולים" כמו קרטון כמצע לציור, נועד להצביע על עמדתה של לוקשבסקי כמהגרת, פרקריאט בנוף הישראלי. יצירתה של לוקשבסקי ייחודית בשדה האמנות הישראלית גם בזכות היותו מבוסס על ציור בהתבוננות. ציור פיגורטיבי מהתבוננות נלמד באקדמיות אירופאיות והוביל במאה ה-19 להקמת בית הספר לאמנות הברביזון.
בשנת 2010 הצטרפה לוקשבסקי לקבוצת 'הברביזון החדש' לצד ארבע ציירות נוספות ממוצא סובייטי-רוסי (זויה צ'רקסקי, אולגה קונדינה, אסיה לוקין ונטליה זורבובה). סגנון ה-'פליין אייר' של לוקשבסקי השתלב בגוף העבודה של קבוצת ברביזון. העבודות של האמניות בקבוצה הן נראטיביות ומתעדות את אורחות חייהם של קהילות מהגרים שונות בישראל, כמו מהגרים מאפריקה ורוסיה, על רקע הערים בהן חיים המהגרים. החל משנת 2016, בעקבות נסיבות חייהן, חברות קבוצת ברביזון החדש לא נפגשות או מציירות באותה מתכונת. עם זאת, לוקשבסקי שומרת על מסורות הציור מהתבוננות. בשנים אלה עסקו עבודותיה של לוקשבסקי בסוגיות של זהות וסביבת מגוריה.
בשנת 2013 הציגה לוקשבסקי את תערוכת היחיד "אנשים שאתם מכירים" בגלריית "החדש והרע" בחיפה. התערוכה כללה פורטרטים עדינים של אנשים שונים שלוקשבסקי ציירה בחלל הסטודיו שלה. בשנת 2014 הציגה לוקשבסקי את תערוכת היחיד "הפרובנציאלים" בגלריה רוזנפלד וכללה ציור מהתבוננות.
בשנת 2016 הציגה לוקשבסקי את הסדרה "חיפה סובייטית" בתערוכה הקבוצתית "הילדים רוצים קומוניזם (2)" במוזיאון בת ים לאמנות. בסדרה "חיפה סובייטית" לוקשבסקי מתארת את חיי היום-יום של מהגרים מברית המועצות על רקע הים התיכון, ישראל ועיר תעשייתית. השתתפות הסדרה "חיפה הסובייטית" בתערוכה הקבוצתית ניצבת בניגוד לתערוכות קבוצתיות מוקדמות יותר של חברות הברביזון החדש. הסבב הראשון של התערוכה "הילדים רוצים קומוניזם" שהוצג במוזיאון בת ים הוביל את קבוצת הברביזון החדש להתמקד בנוסטלגיה לילדות בברית המועצות. לוקשבסקי לא לקחה חלק בסבב הראשון של התערוכה "הילדים רוצים קומוניזם", ועבודותיה בסבב השני של התערוכה מבטאות מבט מפוכח בחיי יוצאי ברית המועצות וחוויית ההגירה.
השכלה

1994–1997: אוניברסיטת מדינת ליטא, המחלקה לשפות סלאביות, וילנה
1998–2002: תואר ראשון באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, לימודי תקשורת חזותית
2007–2009: תואר שני במדרשה בית ספר לאמנות, בית ברל.
תערוכות יחיד נבחרות

2012 - 2011 (עם זויה צ'רקסקי), גלריה רוזנפלד, תל אביב-יפו
2013 - אנשים שאתם מכירים, אוצרת נטלי לוין, גלריה החדש והרע, חיפה
2014 - הפרובינציאלים, גלריה רוזנפלד, תל אביב-יפו
2018 - מבט מפוכח, גלריה רוזנפלד, תל אביב-יפו.
תערוכות קבוצתיות נבחרות

2008: גויים, הגלריה החדשה - סדנאות האמנים, אצטדיון טדי, ירושלים
2008: להעיר את הנמר, גלריית פלורנטין 45, תל אביב
2008: ירושלים, רפאים, הגלריה החדשה - סדנאות האמנים, אצטדיון טדי, ירושלים
2009: דוגמת משפחה, מרתף לב העיר, הרצליה
2010: גרובמן: תערוכת מחווה למיכאיל גרובמן, גלריה שרה קישון, תל אביב
2012: זויה צ'רקסקי / אנה לוקשבסקי: 2011, גלריה רוזנפלד, תל אביב
2012: תערוכת קיץ, גלריה רוזנפלד, תל אביב
2013: מובי דיק, גלריה לרישום והדפס מתנת הידידים הגרמנים של מוזיאון תל אביב לאמנות
2013: שוק בבאר שבע, מוזיאון הנגב לאמנות, באר שבע
2013: תערוכת קיץ, גלריה רוזנפלד, תל אביב
2013: קול דודים: על לשון האהבה של שיר השירים, יאיר גלריה לאמנות, תל אביב
2015 - 2016: עבודות על נייר, גלריה רוזנפלד (1952–2009), תל אביב
2016: הילדים רוצים קומוניזם (2), מובי - מוזיאון בת ים, בת-ים
2016 - 2017: אורות וצללים; פרויקט אמנות בתחנה המרכזית החדשה, התחנה המרכזית החדשה, תל אביב
2016 - 2017: בנוגע לאפריקה: אמנות עכשווית ואפרו־פוטוריזם, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2017: הברביזון החדש: השיבה לחיים, עם הברביזון החדש, המשכן לאמנות על שם חיים אתר, קיבוץ עין חרוד
2017: חלום אמריקאי, עם הברביזון החדש, אוניברסיטת טקסס, אוסטין, ארצות הברית
2017: טרי מהמכבש, הדפסים חדשים, מרכז גוטסמן לתחריט, כברי
2019: מציירים חיים – תערוכה קבוצתית, בית דיסקונט, תל אביב
2019: אומנויות ומלאכות, עם הברביזון החדש, יריד אומנות הצבעים הטריים 11, תל אביב
2019: אמריקה, עם הברביזון החדש, אוצר אבי לובין, גלריית המדרשה, תל אביב
2019: לידה, אוצרת האנה ווטסון ושרלוט יאנסן, גלריית טי.ג'יי בולטינג, לונדון.
2022: טיפוסים, מוזיאון חיפה.
הערות שוליים

↑  אנה לוקשבסקי, אנה לוקשבסקי כתב.ה בגְרַנְטָה, באתר גְרַנְטָה
1 2  דאשבסקי, ליליה. ׳׳התופעה של הברביזון החדש באמנות הישראלית.׳׳ אוסף מאמרים מאמרים – ׳׳ישראל: שפות, חברה, תרבות׳׳,מוסקבה: המכון ללימודי מזרחיות, האקדמיה הרוסית למדעים, 2020, (עמ. 333 – 365.) (באנגלית).
↑  יהב, גליה. "צבע העם", הארץ – גלריה, 03/02/2012.
↑  אלעד בילו, לצבוע את הכישלון, באתר כלכליסט, 10 באוגוסט 2016
↑  עין גל, עופר. "שינוי עכשיו", פנאי פלוס, 01/02/2012.
↑  "הברביזון החדש – השיבה לחיים", משכן לאמנות עין חרוד, 2017.
↑  קונדינה, אולגה., "מצירות בשטח", ברעם: מוזיאון בר דוד לאומנות ויודאיקה, 2014.
↑  קרבה, זועי. ׳׳הברביזון החדש׳׳, תל–אביביאן, 2017 (באנגלית)
↑  ברטוש, רון. ׳׳קבוצת הברביזון החדש: ריאליזם – חברתי דהיום׳׳, ערב רב, 2014
↑  "מחוץ למסגרת", הארץ – גלריה, 02/07/2013.
↑  ׳׳הברביזון החדש – אנה לוקשבסקי׳׳, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2017
↑   גליה יהב, אנה לוקשבסקי לא עוזבת את העיר, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2014
↑  "הילדים רוצים קומוניזם (סבב שני)", מובי: מוזיאוני בת ים, 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438318905171  VIAF: 4906150203823703250008   WorldCat (עם VIAF): 4906150203823703250008
מעורבות איראן במלחמת אוקראינה–רוסיה

במלחמת אוקראינה–רוסיה, איראן סיפקה לרוסיה תחמושת וכטב"מים, הקימה מפעל ביטחוני בשטחה, וחיזקה את יחסיה עימה בהיבטים צבאיים, כלכליים ואסטרטגיים שהיו להם השפעות גאו־פוליטיות נוספות שחצו את גבולות המלחמה.
שיתוף פעולה צבאי־אסטרטגי עם רוסיה

ביוני 2022 איראן הציגה לרוסיה את מל"טי השאהד 191 וה-129. עובר לספטמבר 2022 נעשה שימוש במל"ט המוהג'ר 6, ועובר לאוקטובר, בכטב"ם שאהד 131. באותו החודש דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב השיב לשאלה בדבר השימוש בכטב"מים איראניים באומרו שרוסיה משתמשת באמצעי לחימה שיוצרו מקומית, וציין כי יש לפנות בנושא למשרד ההגנה. בנובמבר קצינים וטכנאים רוסים הגיעו לטהראן, ו־18 מל"טים הועברו לרוסיה, שישה מוהאג'ר-6 ותריסר מל"טי שאהד 191 ו-129.
שאהד 136 הוא קטן מה־131, ושמו הרוסי הוא "גראן 2". בפברואר 2023, פותח שאהד 136 משופר, והחלה הקמת מפעל מל"טים איראנים ברוסיה שהגדיל את היקף הייצור. המפעל נבנה ביילבוגה במחוז טטרסטן סמוך לקאזאן, בתמורה להעברת נשק שלל מהחזית מול אוקראינה אל איראן. תוך חודשים מספר, מפעל נוסף הוקם בסוריה.
אוקראינה הציעה לבעלות בריתה שיספקו לה אמצעים על מנת שתתקוף את המפעלים שבאיראן, בסוריה, וייתכן שגם ברוסיה.
באפריל 2023, איראן הודיעה כי תרכוש מרוסיה מטוסי סוחוי-35. עד שלהי אותו החודש, איראן העבירה לרוסיה 300,000 פגזים ומיליון קליעים.
מאוגוסט 2022 ועד מאי 2023, איראן העבירה לרוסיה יותר מ־400 כטב"מים. רובם הועברו דרך נמל אמירבאד, הים הכספי ונמל מחצ'קלה.
ביוני 2023, ההגנה האווירית באוקראינה יירטה סביב קייב 28 מתוך קבוצה של 30 כטב"מים איראניים בשימוש רוסיה. בסוף ספטמבר, יורטו 34 מתוך קבוצה של 44 כטב"מים. בדצמבר, יורטו 41 מנחיל של 42 כטב"מים מדגם השאהד 136. אוקראינה אף השמידה בנמל פאודוסיה את הנחתת הרוסית "נובוצ'רקסק", שנשאה אמצעי לחימה מתוצרת איראן, ייתכן מל"טי שאהד.
לפני ינואר 2024, איראן השלימה את פיתוחו של שאהד 107, שמסוגל לשדר למפעיליו תיעוד חזותי בזמן אמת, ומכרה ממנו לרוסיה בעסקה בשווי יותר משני מיליון דולר.
השפעה על יחסים בין־לאומיים > השתלבות ביחסי איראן–רוסיה ובגאו־פוליטיקה של המזרח התיכון

עסקאות הנשק שהתממשו ותוכננו משפיעות על יחסיהן הצבאיים של איראן ורוסיה, ומדינות נוספות. ארצות הברית גרסה כי שאיפת איראן להשיג מרוסיה מטוסי סוחוי-35, מסוקי מי-28, מכ"מים, ומטוסי אימון מדגם יאק-130, מאיימת על יציבות המזרח התיכון.
עוד בדצמבר 2022, הצי החמישי האמריקאי החרים במפרץ עומאן משלוח נשק איראני למורדים החות'ים בתימן. הנשק חולט, מיליון קליעים ממנו הועברו לצבא ארצות הברית, ונשקים, משגרי רקטות וטילי נ"ט הועברו לאוקראינה.
לצד זאת, לפי רז צימט מהמכון למחקרי ביטחון לאומי, ציפיות איראן מיחסיה המדיניים עם רוסיה לא התקיימו במלואן, למשל כאשר רוסיה תמכה ביולי 2023 בעמדת איחוד האמירויות כלפי איראן ומזכר ההבנות עליו חתמה ב־1971 בעניין האיים אבו מוסא, טונב הגדול וטונב הקטן – איים במפרץ הפרסי עליהם השתלטה מאז.
הדיוק הנמוך מהצפוי של הטילים המשמשים את רוסיה, התגלה בחודשי הלחימה הראשונים שלה באוקראינה, ועודדו אותה לפנות אל איראן גם כספקית שלהם. באוקטובר 2023, פקעו עיצומי האומות המאוחדות על תוכנית הטילים הבליסטיים של איראן. העיצומים נקבעו בהחלטה 2231 של מועצת הביטחון משנת 2015, שאשררה את הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית. אך, בעקבות פרישת ארצות הברית מההסכם ב־2018 הוא התפרק, ועם פקיעת העיצומים רוסיה הודיעה שהיא אינה מחויבת עוד להימנע מלסייע לפיתוח איראני של טילים בליסטיים, אף שארצות הברית והאיחוד האירופי ימשיכו לאכוף אותן. פיתוחם של טילים מדויקים דרש חודשים רבים, ובינואר 2024, רוסיה ערכה תרגילים בבסיסי חיל האוויר באיראן, לקראת אפשרות שתקבל ממנה טילי קרקע–קרקע בליסטיים מדויקים. זאת, כשבוע לאחר חתימת איראן על הסכם סחר חופשי עם האיחוד הכלכלי האירואסייתי (הכולל את רוסיה).
השפעה על יחסים בין־לאומיים > ההשפעה האיראנית על יחסי ישראל–רוסיה

מלחמת אוקראינה–רוסיה הפכה את יחסי ישראל עם רוסיה ואוקראינה לרגישים. ישראל התאמצה לנקוט גישה נייטרלית, תוך ניסיון לתווך ביניהן והבעת סולידריות מועטה עם אוקראינה בשל אהדתה. קבלת האספקה הצבאית האיראנית בידי רוסיה גרמה למדינות אחרות להפעיל לחץ על ישראל לשנות את עמדתה כלפי רוסיה ולסייע לאוקראינה, גם בציוד צבאי.
ביוני 2023 הביעה ישראל את מחאתה בפני רוסיה על שיתוף הפעולה הצבאי שלה עם איראן, ובמיוחד על מסירה רוסית של מערכות נשק מתקדמות בתמורה לסיוע ולאספקה האיראניים.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר, נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, נשיאת הנציבות האירופית אורסולה פון דר ליין, ונשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי, הציגו את פעולותיהם של רוסיה וחמאס כתוקפנות אנטי־דמוקרטית נגד מדינות דמוקרטיות שכנות. במקור, גישתה הנייטרלית של ישראל, נבעה מתוך רצון לשמור על חופש הפעולה במערכתה שבין המלחמות נגד המטרות האיראניות בסוריה. עם זאת, לפי גאורגי פורוסקון וירון גמבורג, המשך הגישה הזו, למרות דברי הנשיאים ולעומת רוסיה שנקטה גישה פרו־חמאסית (שאולי רואה במלחמת חרבות ברזל חלק ממאבק גאו־פוליטי בינה לארצות הברית), עשוי להעביר לרוסיה את המסר שניתן להמשיך ולהתעלם מהאינטרסים הישראלים, ובכללם אלו הנוגעים לאיראן.
בינואר 2024, לאחר שרוסיה אישרה סופית מכירת מטוסי ומסוקי קרב לחיל האוויר האיראני, שגריר ישראל באו"ם גלעד ארדן אמר בישיבת מועצת הביטחון בה נכח שר החוץ של רוסיה, סרגיי לברוב: ”רוסיה משתמשת ברחפנים איראניים כדי להרוג אזרחים באוקראינה. הטרור האיראני יגיע לכולכם [...]”.
ראו גם

מלחמת אוקראינה–רוסיה
יחסי איראן–רוסיה
הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית
הסכסוך האיראני-ישראלי
פנפלורידול

| --- | --- |

 שם IUPAC
 1-[4,4-bis(4-fluorophenyl)butyl]-4-[4-chloro-3-(trifluoromethyl)phenyl]piperidin-4-ol
 שמות מסחריים בישראל
 סמאפ (בעבר)   פנלורידול
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C28H27NClF5O 
 מסה מולרית:  523.17 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  70%-60%
 מטבוליזם:  בכבד
 זמן מחצית חיים:  כ-66 שעות עד 120 שעות
 הפרשה:  בעיקר בצואה
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם.
 סיכון לתלות:  נמוך
 דרכי מתן:  פומי
 מזהים
 קוד ATC:  N05AG03 
 מספר CAS:  26864-56-2
 PubChem:  33630
 ChemSpider:  31017
 
פנפלורידול (בלועזית: Penfluridol), ידוע גם בשמות המסחריים Semap, Micefal, Longoperidol, Acemap הוא תרופה אנטיפסיכוטית מן הדור הראשון של תכשירים נוגדי פסיכוזה, תרופה אנטיפסיכוטית פומית ראשונה בעלת פעלה ממושכת (long-acting) הודות לתכונותיו הליפופיליות. הוא חומר ממשפחת הדיפנילבוטילפיפרידינים. נתגלה על ידי חברת יאנסן פרמסאוטיקל (Janssen Pharmaceutica) בשנת 1968. לפנפלורידול, הקרוב במבנהו לתרופות דיפנילבוטילפיפרידינים אחרות כמו פימוזיד (Imap) ופלוספירילן, יש בהפרשתו מחצית חיים ארוכה ביותר וההשפעה שלו נמשכת ימים רבים אחרי מנה פומית אחת. חוזקו האנטיפסיכוטי דומה לזה של הלופרידול או של הפימוזיד.
הוא סדטיבי בצורה קלה, אך עלול בדומה לתכשירים אנטיפסיכוטיים אחרים מן הדור הראשון לגרום לתופעות לוואי אקסטרפירמידליות כמו אקתיסיה, דיסקינזיה ופסאודו-פרקינסוניזם. פנפלורידול מומלץ כטיפול אנטיפסיכוטי של חולי סכיזופרניה ממושכת והפרעות פסיכוטיות דומות. הודות להשפעתו ארוכת הטווח, הוא ניתן תכופות במינון של טבלייה אחת, שתיים או שלוש בשבוע. סקירה משנת 2006 בדקה את השימוש בפנפלורידול בסכיזופרניה.
פרמקודינמיקה - מנגנון פעולה

פנפלורידול חוסם את הקולטן בתר-סינפטי לדופמין במערכת הדופמינרגית המזולימבית ואינו מאיץ את שיעור המחזור של הדופמין. מעכב שחרורם של הורמונים היפותלמיים וביתרת המוח.
פרמקוקינטיקה

בדרך פומית המולקולה נספגת בקלות במערכת העיכול. היא מגיעה לשיא הריכוז בפלזמה שעתיים אחרי הבליעה. היא עוברת מטבוליזציה של מעבר ראשון במעי ובכבד, תהליכים של דה-אלקילציה. ההפרשה נעשית דרך הצואה (בה ניתן למדוד את המטבוליט תוצר ה- N-אלקילציה) ובשתן.
מחצית החיים של ההפרשה היא בין 66–120 שעות.
שימוש קליני

התרופה משמשת בהפרעות פסיכוטיות עם מחשבות שווא או הזיות, כולל בטיפול אחזקתי-מונע בסכיזופרניה. מכיוון שההיענות בטיפול התרופתי הקבוע היא חיונית במצבים אלה, ההשפעה הממושכת של פנפלורידול יכולה לעזור מאוד במקרים של מטופלים שאינם רוצים טיפול תרופתי יומיומי או טיפול בזריקות לטיפול ארוך טווח.
תופעות לוואי

במהלך הטיפול ניתן לראות סוגים שונים של תופעות לוואי, כמו עם תרופות נוירולפטיות, בעיקר מן הדור הראשון.
הפרעות נוירולוגיות כמו הרגעת יתר (סדאציה) או ישנוניות, דיסקינזיות מוקדמות (טורטיקוליס - כיווץ שרירי הצוואר), משבר אוקולוגירי, טריסמוס, הפרעות חוץ פירמידליות (היפרטוניה, היוקינזיה, אקינזיה, או היפרקינזיה כמו רעד, תנועות דמויי-מחולית (קוראיפורמיים), אטטוזיס, המיבליזם, טיקים, דיסקינזיה מאוחרת.
הפרעות אנדוקריניות ומטבוליות: הפרעה בזקפה, הפרעה בזקפה, פריגידיות, אמנוראה, גלקטוראה, גינקומסטיה, היפרפרולקטינמיה וגליקוזוריה.
הפרעות קשורות למערכת העיכול - חוסר תיאבון, ריור (סיאלוראה), דיספפסיה, בחילות, הקאות, שלשולים
אסתניה, תת-לחץ דם, טכיקרדיה, פלפטציות, פריחה עורית.
גם פנפלורידול, כמו תרופות רבות אחרות, יכול לגרום לתסמונת נוירולפטית ממארת המתאפיינת בחום גבוה, נוקשות שרירים, חוסר יציבות אוטונומית - דופק ולחץ דם בלתי יציבים ואי-ספיקת כליות
בחשד הכי קטן של תסמונת ממארת יש צורך בהפסקה מידית של הטיפול ותמיכת בפונקציות החיוניות.
לקריאה נוספת

Ranjan Bhattacharyya et al - Resurgence of Penfluridol: Merits and Demerits, Eastern Journal of Psychiatry, Januray-June 2015
הערות שוליים

↑  R Bhattacharyya et al 2015 עמ' 23
גיהוק

|  קישורים ומאגרי מידע |
| --- | --- |
 MeSH:  D004884
 סיווגים
 ICD-10:  R14 
 ICD-11:  MD91 
 
גִּהוּק או גיסוּי (בלשון הדיבור נקרא גם גְרֶפְּס או גרפץ, נכתב גם ״גרעפץ״) הוא שחרור גז האגור בקיבה ובוושט דרך הפה, המלווה בקול אופייני.
פיזיולוגיה

גיהוק נגרם בדרך-כלל על ידי אכילה או שתייה מהירה מדי, הגורמים לבליעת אוויר (אירופגיה) ולשחרורו בזמן מאוחר יותר. גיהוק עלול להיגרם גם על ידי צריכה של משקאות מוגזים כמו בירה, משקאות קלים מוגזים ושמפניה, שמשחררים לאחר שתייתם גז פחמן דו-חמצני. רפלוקס קיבתי-ושטי עלול אף הוא לגרום לגיהוק בלתי רצוני. מחלות והפרעות שונות במערכת העיכול יכולות לגרום לגיהוק עם ריח אופייני. קול הגיהוק נגרם על ידי רטט בסוגר הוושט העליון כשהגז עובר דרכו.
גיהוק אצל תינוקות

תינוקות נוטים לצבור גז בקיבה בעודם מואכלים, וצבירה זו עלולה לגרום לאי נעימות ניכרת לתינוק אלא אם כן הוא מוגהק. פעולת הגהקת התינוק כוללת הצבת התינוק בתנוחה הנוטה לגרום לשחרור הגז, למשל על כתף ההורה, או כשבטן התינוק מונחת על חזה ההורה. לעיתים טפיחה בעדינות על הגב התחתון מעודדת את הגיהוק.
כיוון שגיהוק עלול להיות מלווה בפליטת חלק מהמזון, "מטלית פליטה" (חיתול בד) לעיתים מונחת על כתף ההורה על מנת להגן על בגדיו.
דיבור ושטי

ניתן להניע גיהוק בצורה רצונית על ידי בליעת אוויר ואז שחרורו, ועל ידי תפעול מערכת הקול ניתן להפיק דיבור ושטי. בעוד שלעיתים קרובות הדיבור הוושטי מבוצע על ידי ילדים כאמצעי לבידור או לתחרות, זה יכול גם לשמש בתור אמצעי חלופי לדיבור עבור אנשים שעברו ניתוח כריתת בית הדיבור, כשגיהוק מחליף את הוצאת הקול מבית הדיבור כאשר הרטט של חלקו העליון של הוושט מחליף את הרטט של מיתרי הקול.