stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גדר ההפרדה בין מצרים לרצועת עזה

מנהרת הברחה ברפיח, 2009
גדר ההפרדה בין מצרים לרצועת עזה היא מחסום גבול באורך 14 ק"מ שנמצא לאורך הגבול בין מצרים לבין רצועת עזה.
מעבר הגבול ברפיח הוא מעבר הגבול היחיד בין רצועת עזה למצרים והוא למעשה הפתח ה"חוקי" והרשמי היחיד בגדר ההפרדה.
לדברי אנליסטים בכנס הביטחון המצרי בינואר 2010, המכשול משקף את החשש המצרי שפעילי טרור שעובדים עבור או בשליחות אל-קאעדה ופועלים ברצועת עזה יסתננו למצרים בעקבות העובדה שהם נרדפים אחר חמאס, ארגון ששולט בפועל ברצועה ומוגדר על ידי ישראל, מצרים, ארצות הברית, האיחוד האירופי ומדינות נוספות כארגון טרור.
היסטוריה

בדצמבר 2009, בשיתוף חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית ובסיוע צרפתי החלה מצרים לבנות חומת פלדה לאורך הגבול עם רצועת עזה. כ-10–11 קילומטרים של גדר הוצבו במקום ובעומק של 18 מטרים מתחת לאדמה.
באוקטובר 2014 החלה ממשלת מצרים בהקמת אזור חיץ ברוחב של כ–500 מטר באורך של 14 ק"מ, לאורך גבול רצועת עזה. תחילה פונו 120 בתים ברפיח המצרית במסגרת מאבק הממשל במנהרות מרצועת עזה, ואחר כך כ-880 בתים נוספים כשרוחב הרצועה גדל לקילומטר. באוגוסט 2015 החלה מצרים לחפור בריכות דגים בגבול עם עזה כדי להרוס מנהרות הברחה.
בפברואר 2020 החלה מצרים לבנות חומת בטון חדשה בת 3 ק"מ לאורך גבולה עם רצועת עזה, מהקצה הדרום מזרחי של הרצועה (בצמוד לקיבוץ הישראלי, כרם שלום) ועד מעבר הגבול ברפיח. המחסום החדש האריך את גדר ההפרדה לאורך של כ-14 קילומרים וכמו קודמו, נבנה בצד המצרי של הגבול. הגדר החדשה תצויד בחיישנים אלקטרוניים. לצד הגדר, יוקם באזור הגבול אזור סחר.
היבטים טכניים

מצרים תגברה את הגבול בכמה מאות חיילים כדי להגן על צוותי הבנייה של הגדר מפני התקפות של צלפים פלסטינים.
מקורות פלסטיניים אמרו כי בניית המכשול פוגעת בעשרות מנהרות הברחה שנמצאות בעומק של עד כ-30 מטר מתחת לאדמה, ובשל המחסום 1,500 המנהרות בין הרצועה למצרים הפכו ברובן לחסרות חשיבות ולא ניתן להשתמש בהן.
ראו גם

גדר המערכת סביב רצועת עזה
גדר הגבול ישראל–מצרים
הערות שוליים

↑  Egypt at risk of militant flow from Gaza -analysts, Reuters 28-01-2010
↑  Construction of Egypt's security wall causes collapse of smuggling tunnels, World Tribune 13-01-2010
↑  Fraser, Christian. Egypt starts building steel wall on Gaza Strip border. Christian Fraser, BBC, 9 December 2009.
↑   ג'קי חורי, מצרים החלה בהקמת אזור חיץ מהרצועה: בתים נהרסו, מאות תושבים עזבו, באתר TheMarker‏, 29 באוקטובר 2014
↑   ג'קי חורי, מצרים מכפילה לקילומטר את אזור החיץ בינה לבין רצועת עזה, באתר TheMarker‏, 17 בנובמבר 2014
↑   ג'קי חורי, מצרים מרחיבה את אזור החיץ ברפיח המצרית ומפנה תושבים לעיר חדשה שתוקם בסמוך, באתר TheMarker‏, 12 בינואר 2015
↑   אי-פי, מצרים החלה לחפור בריכות דגים בגבול עם עזה כדי להרוס מנהרות הברחה, באתר TheMarker‏, 31 באוגוסט 2015
↑   Egypt begins building concrete wall along Gaza border
↑   Egypt building steel wall along border with Gaza Strip
↑    אסף גבור, ‏המצרים יקימו גדר חדשה ואזור סחר בגבול רצועת עזה, בעיתון מקור ראשון, 23 בפברואר 2020
החומה הירוקה הגדולה

מדבר סהרה בתצלום לוויין
החומה הירוקה הגדולה (בשמה המלא: החומה הירוקה הגדולה של סהרה והסאהל) היא מיזם רחב היקף של האיחוד האפריקאי והגדול ביותר מסוגו באפריקה, שנועד לבלום את תופעת המדבור ועצירת התפשטותו של מדבר סהרה דרומה, על ידי נטיעת מיליוני עצים לאורך כ־7,000 ק"מ לרוחבה של אפריקה, מסנגל במערב עד ג'יבוטי במזרח.
התפשטות מדבר סהרה

מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 עלתה תדירות הבצורת באזור סאהל, שהפכה אדמות חצי מדבריות רבות לאדמות מדבר. הדבר גרם למחסור במים, אובדן קרקעות חקלאיות פוריות ותמותה של חיות משק. עד שנת 2020 כ-45% מאדמות אפריקה הושפעו מתופעת המדבור ו-55% מאדמותיה נמצאות בסיכון גבוה או גבוה מאוד לאובדן פוריות. כתוצאה מכך נפגעו פרנסתם וביטחונם התזונתי של מיליוני תושבים בכל אזור הסאהל, ורבים מהם נאלצו להגר על מנת לחפש אדמות פוריות יותר.
תופעות אלו התרחשו במקביל לגידול באוכלוסיית אפריקה בכללותה, והסאהל בפרט, שאוכלוסייתו צפויה לגדול מ-100 מיליון נפש לכ-340 מיליון נפש עד שנת 2050, דבר היוצר ביקוש הולך וגובר למזון בשעה ששטחי החקלאות הולכים ומצטמצמים.
מטרות

על מנת להתמודד עם תופעת המדבור ואובדן פוריות האדמות, הכריז האיחוד האפריקאי בשנת 2007 על פתיחת מיזם החומה הירוקה הגדולה, שנועד ליצור אזור חיץ בין מדבר סהרה ואדמות הסאהל החצי מדבריות ולהשיב לאדמות את פוריותן. לצורך כך החלו נטיעות של מיליוני עצים לאורך הסאהל על ידי המדינות המשתתפות במיזם, בסיוע כלכלי ומקצועי של ארגונים שונים בעולם.
היעד שהוצב לשנת 2030 הוא השבת כמיליון קמ"ר של אדמות שאיבדו את פוריותן, ללכוד פחמן בהיקף של 250 מיליון טונות וליצור 10 מיליון מקומות עבודה בשטחים חקלאיים ברחבי אפריקה. בנוסף משמשת החומה כאמצעי להשגת 15 מתוך 17 יעדי האו"ם לפיתוח בר קיימא, מלבד היעדים בעוסקים בפיתוח עירוני בר קיימא ובמגוון הביולוגי הימי.
המדינות והארגונים המשתתפים

לצורך מימוש מטרותיה של החומה הירוקה הגדולה נוצרה שותפות של 21 מדינות: אלג'יריה, אריתריאה, אתיופיה, בורקינה פסו, בנין, גאנה, גמביה, ג'יבוטי, מצרים, כף ורדה, ליבריה, מאלי, מאוריטניה, ניז'ר, ניגריה, סנגל, סומליה, סודאן, צ'אד, קמרון, ותוניסיה.
האיחוד האפריקאי הוא מוביל המיזם, בעזרת תמיכה הניתנת משורה של ארגונים מקצועיים וכלכליים ברחבי העולם, וביניהם ארגון האומות המאוחדות, האיחוד האירופי, ארגון IUCN, הבנק העולמי ועוד.
אתגרי המיזם והתקדמותו

המיזם הענק עומד בפני אתגרים רבים הנובעים מהקושי בתיאום ויצירת שיתופי פעולה בין המדינות הרבות המשתתפות בו, אשר הנושא הסביבתי אינו נמצא לעיתים בעדיפות גבוהה על סדר היום הפוליטי והציבורי שלהן. בנוסף קיימים אתגרי מימון ותקצוב למיזם בעל היקף כה רחב. כ-15% ממטרותיו של המיזם הושגו עד שנת 2020, לפי הנתונים הרשמיים. לפי הגרדיאן האנגלי רק 4% מהמטרות הושגו..
נכון לשנת 2020 חודשו על פי נתונים הרשמיים כ־40,000 קמ"ר של אדמות שאיבדו את פוריותן נכון לשנת 2020, לפי הפירוט הבא: 15,000 קמ"ר באתיופיה, 12,000 קמ"ר בסנגל, 5,000 קמ"ר בניגריה, 5,000 קמ"ר בניז'ר ו-3,000 קמ"ר בבורקינה פאסו.
הערות שוליים

↑  United Ntions Convention to Combat Desertification, THE GREAT GREEN WALL IMPLEMENTATION STATUS AND WAY AHEAD TO 2030, ‏2020
↑  Great Green Wall – Challenges, Great Green Wall (באנגלית)
↑  Great Green Wall – 2030 Ambition, Great Green Wall (באנגלית)
↑  Great Green Wall – Partners, Great Green Wall (באנגלית)
↑  Great Green Wall – The Great Green Wall, Great Green Wall (באנגלית)
↑  Africa's Great Green Wall just 4% complete halfway through schedule, the Guardian, ‏7 בספטמבר 2020 (באנגלית)
↑  Great Green Wall – Results, Great Green Wall (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2010158818  VIAF: 130610200   WorldCat (עם VIAF): 130610200 
חבל סאהל על מפת אפריקה
יעדי האו"ם לפיתוח בר קיימא
איימי דאימונד

| --- | --- |

דאימונד בהופעה בהלסינקי, 2008
 לידה:  15 באפריל 1992 (בת 32) נורשפין, שוודיה
 שם לידה:  איימי לינאה דיזיסמונט
 שם במה:  Amy Diamond 
 מוקד פעילות:  שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 סוגה:  פופ
 חברת תקליטים:  Bonnier Amigo Music Group
 www.amydiamond.se
 פרופיל ב-IMDb
 
איימי דאימונד (נולדה איימי לינאה דיזיסמונט בשוודית: Amy Deasismont;‏ ב-15 באפריל 1992) היא זמרת פופ שוודית. היא התפרסמה בגיל 12 עם יציאתו של הסינגל, "What's in It for Me" שהפך ב-2005 ללהיט בשוודיה ובמדינות השכנות לה.
ביוגרפיה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .
דאימונד נולדה בנוֹרְשֶפּין שבשוודיה כבת שנייה לאב אנגלי, לי, ולאם שוודית, כריסבת'. זמן קצר לאחר לידתה עברה המשפחה לאנגליה. כשדאימונד הייתה בת 4 חזרה המשפחה להתגורר בשוודיה בעיר יֶנְשֶפּין (אנ'), שם היא למדה שוודית. דאימונד עדיין מתגוררת בינשפין, יחד עם שתי אחיותיה הצעירות, ליסה והולי, ואחותה הגדולה, דניאל.
דאימונד החלה להחליק על הקרח בגיל שש, וזכתה במדליית זהב כפולה. היא התאמנה שש פעמים בשבוע לפני תחילת קריירת השירה שלה. בנוסף, היא למדה בבית ספר לתיאטרון ולריקוד.
דאימונד אהבה לשיר מאז שהייתה בת שנתיים. אחת מהופעותיה הראשונות הייתה בהיותה בת 7 בתחרות כישרונות צעירים. בתוכנית היא התלבשה כמו הזמרת בלינדה קרלייל והניעה את שפתייה כאילו היא שרה את שירה של קרלייל "Heaven is a Place on Earth". היא הגיעה למקום השלישי.
בשנת 2004 היא השתתפה בסדרת תחרויות כישרונות שוודיות בשם "סופר טרופרס" וזכתה ברובן. הפרס בתחרות היה הקלטת שיר, ובתחילת 2005, יצא הסינגל הראשון של דאימונד - " What's in It for Me". הסינגל זכה להצלחה רבה בשוודיה ובמדינות השכנות לה, ובמרץ 2005 הפך לפלטינה. בעקבות הצלחת הסינגל, יצא במאי 2005 אלבום הבכורה של דאימונד, " This Is Me Now". האלבום מכר למעלה מ-100,000 עותקים והפך לאלבום זהב. בסוף 2005, יצאה דאימונד לסיבוב הופעות במרכז אירופה.

בגיל 13, הפכה לדאימונד לזמרת הצעירה ביותר שזכתה בפרס המוזיקה הנורדי, על השיר "What's in It for Me", שזכה בקטגוריית "להיט השנה".
דאימונד החלה בהקלטת האלבום השני בפברואר 2006, והאלבום יצא ב-24 במאי אותה שנה.

הסינגל הראשון מתוך האלבום השלישי, "?Is It Love", יצא ב-26 בספטמבר 2007. האלבום עצמו, "Music in Motion", יצא ב-27 בנובמבר 2007.
בפברואר 2008 השתתפה דאימונד בתחרות הקדם אירוויזיון השוודית, המלודיפסטיבלן, עם השיר "Thank You".
דיסקוגרפיה

עד היום (2008) הוציאה דאימונד 3 אלבומים:
דיסקוגרפיה > This Is Me Now

סינגלים מהאלבום:
"?What's In It For Me" -הסינגל יצא כפרס מאחת התחרויות שדאימונד השתתפה בהן (יצא ב-2005).
"Welcome To The City" (יצא ב-2005).
"Shooting Star" (יצא ב-2005).
דיסקוגרפיה > Still Me Still Now

סינגלים מהאלבום:
"Don't Cry Your Heart Out" (יצא ב-2006).
"Big Guns" (יצא ב-2006).
"It Can Only Get Better" (יצא ב-2006).
דיסקוגרפיה > Music In Motion

סינגלים מהאלבום:
"Is It Love?"
"Stay My Baby".
זכויות להט"ב באילינוי

| --- | --- |

אילינוי, ארצות הברית
 מעמד בחוק:  הומוסקסואליות ולסביוּת חוקיות משנת 1962
 טרנסג'נדריות:  טרנסג'נדרים מורשים לשנות את מגדרם ללא צורך בניתוח לשינוי מין
 שירות צבאי:  להט"בים מורשים לשרת בכוחות המזוינים של ארצות הברית
 הגנה מפני אפליה:  החוק אוסר אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  נישואים חד־מיניים חוקיים משנת 2014
 אימוץ:  אימוץ ילד של בן או בת הזוג וכן אימוץ על ידי זוגות חד־מיניים חוקיים
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  בעד(כחלק מארצות הברית)
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת אילינוי שבארצות הברית התקדמו משמעותית במאה ה־21, וכיום אילינוי נחשבת לאחת המדינות הליברליות והסובלניות ביותר כלפי להט"בים בארצות הברית ובעולם. המדינה מכירה באיחוד אזרחי עבור זוגות חד־מיניים החל מיוני 2011, ובנובמבר 2013 חתם המושל פט קווין על חוק המכיר בנישואים חד־מיניים. זוגות חד־מיניים מורשים לאמץ ילדים, וחוקי המדינה אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. כמו כן, טיפולי המרה עבור קטינים אינם חוקיים באילינוי.
בשיקגו, העיר הגדולה ביותר באילינוי, ישנם אירועים רבים של קהילת הלהט"ב. מצעד הגאווה הראשון בעיר התקיים בשנת 1970 (שנה לאחר מהומות סטונוול), ובשנת 2017 השתתפו בו כמיליון אנשים.
מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק

ב־28 ביולי 1961 חוקי מדינת אילינוי חודשו, ואחד השינויים היה ביטול האיסור על מעשי סדום, שכללו פעילות מינית בין בני אותו המין. השינויים בחוק נכנסו לתוקף ב־1 בינואר 1962, ואילינוי הפכה למדינה הראשונה בארצות הברית שביטלה את האיסור על יחסי מין הומוסקסואליים וקבעה גיל הסכמה של 18 שנים. עם זאת, החוק החדש אסר "ללטף את גופו של אדם אחר מאותו המין במקומות ציבוריים". בשנת 1963 בתי המחוקקים של אילינוי שינו את החוק כך שיאסור ללטף כל אדם במקומות ציבוריים, ולא רק אדם מאותו המין כפי שהיה קודם לכן. איסור הליטוף בוטל לחלוטין בשנת 1984, וגיל ההסכמה ירד ל־16 שנים. ב־1 בינואר 2012 גיל ההסכמה עלה ל־17 שנים.
הכרה בזוגיות חד־מינית

החל משנת 2006, מדינת אילינוי מעניקה הטבות לבני זוג של הומוסקסואלים ושל לסביות שעובדים בעבודות ממשלתיות של המדינה.
הכרה בזוגיות חד־מינית > איחוד אזרחי

ב־31 בינואר 2011 פט קווין, מושל אילינוי, חתם על חוק להכרה באיחוד אזרחי של זוגות חד־מיניים. החוק נכנס לתוקף ב־1 ביוני 2011, והוא אפשר למדינת אילינוי להכיר בנישואים חד־מיניים שבוצעו במדינה אחרת. על פי החוק, אם אדם נשוי עבר ניתוח לשינוי מין, נישואיו עדיין יוכרו על ידי המדינה, גם אם בעקבות הניתוח מינם של בני הזוג הנשואים הפך לזהה.
הכרה בזוגיות חד־מינית > נישואים חד־מיניים

בשנת 1991 בית המשפט העליון של מדינת הוואי קבע שהאיסור על נישואים חד־מיניים מהווה אפליה על רקע מיני. קביעה זו עוררה התנגדות נחרצת, וכ־12 אלף מכתבים נכתבו נגדה על ידי אנשי כמורה וכנסייה. כתוצאה מכך, ב־1996 העלה טום ג'ונסון, נציג בבית הנבחרים של אילינוי, הצעת חוק שנועדה למנוע מהמדינה להכיר בנישואים חד־מיניים שבוצעו במדינה אחרת. מספר נציגים אחרים בבית הנבחרים הביעו את התנגדותם להצעת החוק, ואחד מהם אמר "אתם משלים את עצמכם אם אתם חושבים שאתם עושים את העבודה של אלוהים. להזכירכם, רשימה ארוכה של אנשי כמורה וקבוצות דתיות התבטאו בתקיפות נגד הצעת החוק הזו." בסופו של דבר, הצעת החוק עברה ברוב של 42–9 בסנאט וברוב של 87–13 בבית הנבחרים.
בנובמבר 2013 בית הנבחרים של אילינוי אישר הצעת חוק להתרת נישואים חד־מיניים ברוב של 61–54. לאחר מכן, הסנאט של המדינה אישר את ההצעה ברוב של 32–21. ברק אובמה (נשיא ארצות הברית דאז והסנאטור של אילינוי לשעבר) בירך על העברת החוק, וכתב בעמוד האינסטגרם שלו: "כל הכבוד, אילינוי. אהבה זו אהבה." המושל פט קווין חתם על החוק ב־20 בנובמבר 2013, וב־1 ביוני 2014 הוא נכנס לתוקף.
הכרה בזוגיות חד־מינית > נישואים חד־מיניים > תביעות משפטיות

במאי 2012 הארגון "Lambda Legal" והאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות הגישו תביעות משפטיות נגד הסירוב של מחוז קוק להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים. התובעים טענו שהאיסור על נישואים חד־מיניים במדינה (שנחקק בשנת 1996) מפר את חוקת אילינוי, המבטיחה שוויון זכויות ויחס הוגן. התביעות המשפטיות הללו נזנחו בהמשך, מאחר שבתי המחוקקים של המדינה אישרו נישואים חד־מיניים בנובמבר 2013.
ב־21 בפברואר 2014 שופטת פדרלית הורתה למחוז קוק להתחיל להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים, אף על פי שהחוק המתיר זאת תוכנן להיכנס לתוקף רק ב־1 ביוני 2014. בעקבות החלטתה של השופטת, מחוז קוק החל להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים באופן מיידי.
הגנה מפני אפליה וחוקים נגד בריונות

החל מ־1 ביוני 2006, חוקי אילינוי מגנים על להט"בים מפני אפליה בחברות ובעסקים עם 15 עובדים או יותר. חוקי המדינה אוסרים אפליה על רקע גזע, דת, קבוצה אתנית, מגדר, נטייה מינית, גיל, מצב נישואים או שירות צבאי בהעסקת עובדים, בדיור ובשירותים ציבוריים. ההגדרה של "נטייה מינית" בחוק כוללת במפורש גם זהות מגדרית. העיר שיקגו חוקקה חוק נגד אפליית להט"בים עוד בשנת 1988.
בשנת 2014 החוקים נגד בריונות באילינוי הורחבו, כך שיכללו גם בריונות נגד להט"בים.
ביוני 2018 בתי המחוקקים של אילינוי אישרו הצעת חוק שנועדה להרחיב את איסור האפליה נגד להט"בים, כך שיכלול גם חברות ועסקים עם פחות מ־15 עובדים. עם זאת, המושל ברוס ראונר הטיל וטו על ההצעה באוגוסט 2018.
אימוץ והורות

מדינת אילינוי מתירה ללהט"בים יחידים ולזוגות חד־מיניים לאמץ ילדים. כמו כן, ניתן לאמץ את הילד של בן או בת הזוג.
פשעי שנאה

החל משנת 1991, חוק פשעי השנאה של אילינוי כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית. החוק לא כלל במפורש פשעים שנעשו על רקע זהות מגדרית, אם כי לעיתים פשעים כאלה קוטלגו כפשעים שנעשו על רקע נטייה מינית ולפיכך נכללו בפועל בחוק.
ב־16 באפריל 2015 בית הנבחרים של אילינוי אישר פה אחד הצעה להוספת המילים "זהות מגדרית" לחוק פשעי השנאה של המדינה. הסנאט אישר את השינוי פה אחד ב־20 במאי 2015, והמושל ברוס ראונר חתם עליו ב־20 ביולי 2015. השינוי נכנס לתוקף ב־1 בינואר 2016.
חוק Gay panic defense

עד 2017 היה קיים באילינוי חוק "Gay panic defense". חוק זה אפשר לנאשמים ברצח או בתקיפה לטעון שפעלו מתוך אי־שפיות זמנית משום שהבחינו בהתנהגות מינית הומוסקסואלית או טרנסג'נדרית של הקורבן, ובכך להגן על עצמם מבחינה משפטית. ביוני 2017 בתי המחוקקים של אילינוי הצביעו פה אחד בעד ביטול ההגנה המשפטית הזו. מושל אילינוי, ברוס ראונר, חתם על השינוי בחוק ב־25 באוגוסט 2017, והוא נכנס לתוקף ב־1 בינואר 2018.
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר

בעבר מדינת אילינוי התירה לטרנסג'נדרים לשנות את מינם בתעודת הלידה, אך החוק כלל דרישות רבות שהקשו על אנשים מסוימים לעשות זאת. החוק באילינוי דרש מטרנסג'נדרים לעבור לפחות ניתוח לשינוי מין, הסרת שיער בלייזר מהפנים, אפילציה בפנים וניתוח בחזה כדי שיוכלו לשנות את מינם בתעודת הלידה. טרנסג'נדרים מסוימים לא יכלו לממן את כל הטיפולים הרפואיים הנדרשים או לא היו מעוניינים לעבור אותם, מה שמנע מהם לבצע את שינוי המין בתעודת הלידה.
ב־31 במאי 2017 בתי המחוקקים של אילינוי אישרו חקיקה לביטול הדרישה לניתוח לשינוי מין לצורך שינוי המגדר ברישיונות נהיגה, בתעודות לידה ובמסמכים ממשלתיים אחרים של המדינה. מושל אילינוי, ברוס ראונר, חתם על החוק ב־25 באוגוסט 2017, והוא נכנס לתוקף ב־1 בינואר 2018.
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר > כינויי מגדר בהלוויות

באפריל 2015 בתי המחוקקים של אילינוי אישרו הצעת חוק המאפשרת לכל אדם לבחור את כינוי המין הדקדוקי שבו ייעשה שימוש בהלווייתו. המושל ברוס ראונר חתם על החוק ב־20 באוגוסט 2015, והוא נכנס לתוקף ב־1 בינואר 2016.
טיפולי המרה

ב־10 באפריל 2014 בית הנבחרים של אילינוי דחה הצעת חוק שנועדה לאסור על ביצוע טיפולי המרה עבור קטינים להט"בים. 44 מחוקקים הצביעו בעד ההצעה, 51 הצביעו נגדה ו־22 לא הצביעו כלל.
הצעת החוק הועלתה מחדש בשנת 2015. בית הנבחרים אישר אותה ב־19 במאי 2015 ברוב של 68–43, והסנאט אישר אותה ב־29 במאי 2015 ברוב של 34–19. המושל ברוס ראונר חתם על החוק ב־20 באוגוסט 2015, והוא נכנס לתוקף ב־1 בינואר 2016, מה שהפך את אילינוי למדינה הרביעית בארצות הברית שאסרה לבצע טיפולי המרה עבור קטינים.
שיעורי חינוך מיני

חוקי מדינת אילינוי אינם מחייבים את בתי הספר לקיים שיעורי חינוך מיני, אך בתי ספר שמקיימים שיעורים כאלה חייבים לספק לתלמידים מידע בנוגע לאמצעי מניעה ולמחלות מין (כולל HIV). המידע חייב להתאים לגילם של התלמידים, והוא חייב להיות מדויק מבחינה רפואית. הורים מורשים להחליט שילדיהם לא ישתתפו בשיעורים אלה.
במאי 2018 הסנאט של אילינוי אישר הצעת חוק שנועדה להוסיף את ההיסטוריה של קהילת הלהט"ב לתוכנית הלימודים של בתי הספר הציבוריים, במטרה "לעודד חמלה והבנה וכן לספק מודלים היסטוריים עבור תלמידים להט"בים". כרגע הצעת החוק ממתינה להצבעה בבית הנבחרים.
דעת קהל

סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־65% מתושבי אילינוי תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־25% מתנגדים ו־10% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־71% מתושבי אילינוי תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־21% מתנגדים לחוקים כאלה. זאת ועוד, הסקר מצא ש־59% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־33% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
טבלת סיכום

| --- | --- |
הומוסקסואליות ולסביוּת חוקיות:  (משנת 1962)
גיל ההסכמה שווה: 
חוקים נגד אפליה בהעסקת עובדים: / (משנת 2006, בחברות ובעסקים עם 15 עובדים או יותר)
חוקים נגד אפליה באספקת מוצרים ושירותים:  (משנת 2006)
הכרה בזוגיות חד־מינית במסגרת איחוד אזרחי:  (משנת 2011)
נישואים חד־מיניים:  (משנת 2014)
התרת אימוץ ללהט"בים יחידים: 
התרת אימוץ ילד של בן או בת הזוג: 
התרת אימוץ לזוגות חד־מיניים: 
זכות לשינוי המגדר החוקי: 
טיפולי המרה אסורים עבור קטינים:  (משנת 2016)
ניירי דון פורטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בינואר 1936 נפייר, ניו זילנד 
 פטירה:  10 באפריל 2001 (בגיל 65) לונדון/וונדסוורת', הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של פאטני וייל 
 מדינה:  ניו זילנד, הממלכה המאוחדת 
 פרסים והוקרה:  קצינה במסדר האימפריה הבריטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ניירי דון פורטר OBE (באנגלית: Nyree Dawn Porter;‏ 22 בינואר 1936 – 10 באפריל 2001) הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ילידת ניו זילנד.
ביוגרפיה

פורטר נולדה בעיר נייפר שבניו זילנד בשנת 1936. שמה המקורי הוא Ngaire, והשם Nyree הוא תעתיק פונטי של שם זה.
עבודת המקצועית הראשונה הייתה בסיור הופעות עם "ניו זילנד פליירס טרסט". היא זכתה לשבחים על הופעתה כג'סיקה ב"הסוחר מוונציה" וכג'ולייט במחזה "רומנוף וג'ולייט". עוד הופיעה פורטר בהצגות רוויו ובמחזות זמר. ב-1958 זכתה בתחרות כישרונות לשחקניות צעירות בשם "מיס סינמה" בארגון של "Rank", והפרס היה טיול מסביב לעולם ומבחן בד בלונדון. מבחן הבד היה כנראה תעלול פרסומי בלבד, אבל פורטר עברה לגור בבריטניה והחליטה להישאר שם. עד מהרה החלה לשחק בתיאטרון. הופעת הבכורה שלה בווסט אנד הייתה במחזה "Look Who's Here" בתיאטרון פורצ'ן בדרורי ליין. בהמשך שיחקה בתפקיד קוני במחזה הראשון של ניל סיימון בווסט אנד "לך תקע בחצוצרה", ובמחזות נוספים.
ב-1990 גילמה שתי דמויות במחזמר "יום ראשון בפארק עם ג'ורג'" מאת סטיבן סונדהיים בתיאטרון הלאומי, ושיחקה בתפקיד אוליביה במחזה "הלילה השנים עשר" בתיאטרון שו, ובתפקיד רוזלינד במחזה "כטוב בעיניכם" בפסטיבל לאדלו.
בסיור הופעות באוסטרליה שיחקה במחזה "Beyond Reasonable Doubt" מאת ג'פרי ארצ'ר, וכן במחזמר "המלך ואני".
בקולנוע הופיעה פורטר בסרט "The Cracksman", ב-"Two Left Feet" ובאנתולוגיה של סרטי האימה "The House That Dripped Blood" ו-"From Beyond the Grave". היא השתתפה בתוכניות טלוויזיה שונות, והיא זכורה בעיקר מתפקידה כאייריני בסדרת הדרמה "ההגדה לבית פורסייט" ובתפקיד הרוזנת קרוליין בסדרה "The Protectors".
ב-1968 כיכבה פורטר בסדרה הקומית "Never a Cross Word" וחמש שנים אחר כך שיחקה בסדרה של ג'רי אנדרסון "The Protectors". בסדרה היומית "For Maddie With Love" גילמה פורטר את הדמות הראשית, אישה שנותרו לה חודשים מעטים לחיות. בתפקיד הבעל הופיע השחקן איאן הנדרי. שתי העונות של הסדרה שודרו ב-1980 וב-1981. בסדרה "הגומלים" השתתפה פורטר בתפקיד אורח בפרק "Death on The Slipway".
ביוגרפיה > חיים אישיים

בעלה הראשון, ביירון או'לירי, מת ב-1970 ממנת יתר של תרופות. פורטר נישאה שוב ב-1975 לשחקן רובין הלסטיד. בני הזוג התגרשו ב-1987 אחרי הולדת בתם נטליה פרנצ'סקה הלסטיד.
ב-1970 הוענק לה תואר קצינה במסדר האימפריה הבריטית (OBE).
ב-2001 נפטרה פורטר בוונדסוורת' שבלונדון ממחלת הלוקמיה. גופתה נשרפה ונטמנה בבית הקברות שבפאטני וייל.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1960 |  | Sentenced for Life | בטי מרטין |  |
| 1960 |  | Identity Unknown | פאם |  |
| 1961 |  | Part-Time Wife | ג'ני |  |
| 1962 |  | Operation Snatch | W.R.A.C. Officer |  |
| 1963 |  | Two Left Feet | איילין |  |
| 1963 |  | The Cracksman |  |  |
| 1970 | ג'יין אייר | Jane Eyre | בלאנש אינגרם |  |
| 1971 |  | The House That Dripped Blood | אן נורטון |  |
| 1974 |  | From Beyond the Grave | סוזן וורן |  |
| 1998 | הילרי וג'קי | Hilary and Jackie | דיים מרגוט |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1961 | מלכודת | Danger Man | דיילת |  |
| 1961 | הגומלים | The Avengers | ליז ולס |  |
| 1961–1968 | תיאטרון הכורסה | Armchair Mystery Theatre | מילדרד, ליסה, ברברה |  |
| 1964 | המלאך | The Saint | פטסי באטלר |  |
| 1965 | העין הציבורית | Public Eye | שילה ריינולדס |  |
| 1967 | ההגדה לבית פורסייט | The Forsyte Saga | איירין פורסייט |  |
| 1974 |  | Thriller | לורה |  |
| 1972–1974 |  | The Protectors | הרוזנת קרולין די קונטיני |  |
| 1976 |  | Softly, Softly | ג'יין רולינגס |  |
| 1980 |  | The Martian Chronicles | אליס האת'וויי |  |
| 1986 | דייוויד קופרפילד | David Copperfield | גברת סטירפורת' |  |
הערות שוליים

↑  Year of birth given as 1936 at findmypast.co.uk, which contains the following "Death record transcript":
Civil registration event: Death
Name: PORTER, Ngaire Dawn
Registration district: Wandsworth
County: London
Year of registration: 2001
Month of registration: April
Date of Birth:22 January 1936
District no: 2561A
Reg no: A100A
Ent no: 042
DOR: 401
↑  White, Leonard (2003). Armchair Theatre: The Lost Years. Tiverton, Cheshire, England: Kelly Publications. p. 261. ISBN 978-1-903053-18-8.
↑   Nyree Dawn Porter (Obituary), The Telegraph, 12 April 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007342237605171  BIBSYS: 6039836  BNE: XX1604294  BnF: cb140672188 (data)  ISNI: 0000 0000 6636 5521  LCCN: no2005013165  NLA: 35833304  SNAC: w6d35tk1  VIAF: 37121945   WorldCat (עם VIAF): 37121945
ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו

ערך זה עוסק במצביא ומדינאי אנגלי מהמאה ה-17 והמאה ה-18. אם התכוונתם לאישים נוספים בשם זה, ראו .
ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו (אנגלית: John Churchill, 1st Duke of Marlborough‏; 5 ביוני 1650 – 27 ביוני 1722) היה מצביא ומדינאי אנגלי, שפעל בשלהי המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18. אומץ לבו וכישוריו הדיפלומטיים סייעו בקידומו המהיר, בחסות פטרונו ג'יימס, דוכס יורק, לימים המלך ג'יימס השני. בשלהי המאה זנח מרלבורו את המלך הקתולי והעביר את תמיכתו למלך הפרוטסטנטי ויליאם מאוראנז'.
מרלבורו שירת בהצטיינות באירלנד ובפלנדריה במהלך מלחמת הברית הגדולה. תחת שלטונם של ויליאם ומרי השנייה שררו יחסים עכורים בינם לבין מרלבורו ורעייתו רבת ההשפעה, שרה. מרלבורו נחשד בקשר עם המלך הגולה ג'יימס השני, הודח מכל תפקידיו הצבאיים והאזרחיים ונכלא לזמן מה  במצודת לונדון. רק לאחר מותה של מרי, ובשל החשש מפני מלחמה גדולה נוספת באירופה השתפרו יחסיהם של המלך ומרלבורו.
השפעתו של מרלבורו בחצר המלוכה הגיעה לשיאה משעלתה לשלטון המלכה אן לבית סטיוארט, שהייתה חברתה הקרובה של שרה. מרלבורו קודם לדרגת קפיטן-גנרל בצבא הבריטי, ואחר כך הוענק לו התואר דוכס מרלבורו. הוא זכה להכרה בינלאומית בזכות הישגיו בקרבות מלחמת הירושה הספרדית, בהם קרב בלנהיים וקרב ראמיאי. ברבות השנים הורעו היחסים בין אן לשרה, ובעקבות כך דרשו הטורים מן המלכה להדיחו, מכיוון שרצו לחתום על הסכם שלום עם צרפת. הוא חזר לגדולה פעם נוספת משעלה  לשלטון ג'ורג' הראשון ב-1714, אך אז החלה בריאותו להידרדר במהירות, ולאחר סדרת אירועי שבץ מוחי הוא מת במיטתו באכסניית וינדזור ב-27 ביוני 1722.