stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם אדוארדס דמינג
קורות חיים > ראשית דרכו

דמינג נולד וגדל בחוות סבתו בסו-סיטי שבאיווה, ולאחר מכן בפאול שבוויומינג. גם שם אביו היה "ויליאם", ולכן נקרא גם על שם שמה האמצעי של אמו (פלומה אדוארדס אירין).
בשנת 1917 התקבל דמינג לאוניברסיטת ויומינג(אנ') (לאראמי), שבה סיים בשנת 1921 תואר ראשון בהנדסת חשמל. לאחר מכן פנה לתחום המתמטיקה, וסיים ב-1925 תואר שני באוניברסיטת קולורדו, וב-1928 תואר דוקטור במתמטיקה ובמתמטיקה פיזיקלית באוניברסיטת ייל. דמינג עבד כמתמטיקאי פיזיקלי במחלקה הלאומית לחקלאות (1939-1927), והיה ליועץ סטטיסטי בלשכת מפקד האוכלוסין האמריקאי (1945-1939). דמינג היה פרופסור לסטטיסטיקה באוניברסיטת ניו יורק, בבית הספר למנהל עסקים (שבו למד וסיים בשנת 1946), ולימד באוניברסיטת קולומביה בניו-יורק בין השנים (1993-1988). כמו כן, הרצה לעסקים פרטיים.
בשנת 1927 הפגיש ד"ר ס.ה. קונשמן מהמחלקה הלאומית לחקלאות (USDA) בין דמינג לבין וולטר א. שוהרט(אנ') ממעבדות בל. עבודותיו של שוהרט, שהיה ליוצר רעיון יישום שיטות הבקרה הסטטיסטיות בתהליכי ייצור של לוחות בקרה, סיפקו לדמינג השראה רבה ביישום תהליכים אלה בייצור תעשייתי ובניהול. רעיונותיו של שוהרט בנושא סטיות בתהליכי יצור המוניים ומיוחדים היוו גורם מנחה בעבודותיו של דמינג על תהליכי ייצור, אך גם על הגורמים המנחים במונופולים. תובנות אלו גרמו לשינוי חסר תקדים בהשפעתן על הצמיחה בכלכלה, בעקבות התיעוש המתגבר משנת 1950.
דמינג ערך סדרת הרצאות, שהועברו על ידי שוהרט, במחלקה הלאומית לחקלאות (אשר ראתה אור בספר שפורסם בשנת 1939). בהרצאות אילו הדגיש דמינג את השיטות הסטטיסטיות מזווית ראייה של בקרת האיכות על התהליכים. סיבה אחת מדוע דמינג למד זמן כה רב משוהרט צוינה על-ידו באחת הראיונות: "לשוהרט הייתה יכולת על-טבעית להפוך דברים פשוטים למסובכים", ועל כן נאלץ דמינג להשקיע זמן רב רק בהבנת רעיונותיו.
דמינג פיתח שיטה סטטיסטית פשוטה אשר יושמה בפעם הראשונה במפקד האוכלוסין האמריקאי ב-1940. במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר נוצרו עיכובים רבים בחיל החימוש של צבא ארצות הברית (להלן: "צווארי-בקבוק"), היה צורך למנות ועדת חירום, שתכין תקן לבחינות מדגמיות לאיכות, כפתרון מהיר לעיכובים במשלוחים. דמינג היה בין חברי הוועדה, שמנתה בסך-הכל חמישה אנשים והורכבה מכמה חוקרים ממעבדות בל, ובלט בה גם אד שילינג מהמכון הטכנולוגי של רוצ'סטר.
מתוך הוועדה נולדה גישה, הידועה עד היום בראשי התיבות AQL: "רמת איכות קבילה", שנקראת היום "גבול איכות לקבלה". AQL הוא שיעור הפגומים שהלקוח הסכים להגדיר עליו כקביל (בסטטיסטיקה זו מכונה: "טעות מסוג שני"). השימוש בתקן הצבאי לבחינה מדגמית נדרש כחובה לכל הספקים של הצבא, וזו הייתה גם אחת מהדרישות בתקני המוצרים שנרכשו. ואכן, בתוך פחות משנה נעלמו צווארי הבקבוק והיקפי הבחינה ירדו מאוד. רוב השיפורים שהושגו היו לא רק באיכות, אלא גם ביעילות התהליכים ובעלות התפעול. כמו תקני האיכות, גם השיטות הסטטיסטיות, שהמפורסמת שבהם היא "תהליכי בקרה סטטיסטיים" (SPC), צברו תאוצה במהלך המלחמה, אך גם אלה וגם אלה דעכו לאיטם אחרי המלחמה מפאת חוסר-שימוש ואדישות, דבר שיצר נזק אדיר לכלכלה האמריקאית.
קורות חיים > עבודתו ביפן

התעשייה היפנית לאחר מלחמה העולם השנייה הייתה הרוסה, ובחיפוש אחר פתרונות קראו בשנת 1947 לדמינג לבוא ליפן בראשונה ולסייע בעריכת מפקד אוכלוסין לשנת 1951. ניסיונו, בשילוב עם מעמדו בממשל הצבאי, זימן אליו את גדולי התעשייה ביפן ואת האיגוד היפני הלאומי לסטטיסטיקה. בעקבות למידתם את עבודותיו של שוורץ וחיפוש אחר מומחה בעל ידע בתהליכי בקרה סטטיסטיים ואיכות. בפתיחת הפגישה הראשונה, שלח דמינג את הנוכחים בחזרה, כאשר התברר לו כי נציגי ראשי הארגונים הגדולים לא טרחו להופיע. בעקבות זאת, קבע מועד לפגישה נוספת והפעם דרש במפגיע, שראשי הארגונים שהזמין יופיעו בעצמם. ראשי הארגונים הופיעו ודמינג תיאר בפניהם את השקפותיו על בקרת תהליכים, איכות, על שיפור מתמיד בעבודת צוות ועל שאר עקרונותיו.
"איכות לא עולה כסף, היא מביאה כסף", ציין בפגישותיו, וב-1950 דמינג נקרא שוב לבוא ליפן על-מנת שילמדם ביסודיות, כיצד לבצע את מהפכת האיכות הלאומית. במשך שנות ה-50 למדה התעשייה היפנית כיצד לבקר תהליכי הייצור וכיצד ליישם ולהטמיע SPC בתעשייה. בעקבות הצמיחה התלולה באיכות ובהקטנת העלויות בכלכלה היפנית, החליטו היפנים להכריז על פרס לאומי לאיכות ("פרס דמינג"). ב-1953 הוכרזה הזוכה הראשונה, חברת המתכת "סומיטומו", על יישום מוצלח של בקרת תהליכים במפעליה. ביפן אף חוגגים בכל שנה ב-18 באוקטובר את "חג הסטטיסטיקה", שהוא חג לאומי (נקבע בשנת 1973).
קורות חיים > עבודתו בארצות הברית

לאחר תרומתו הניכרת לכלכלה והתעשייה היפנית, פנה דמינג לעיסוק האקדמי ועבד כפרופסור לסטטיסטיקה באוניברסיטת קולומביה בניו-יורק, שם עסק בתורת הדגימה. בשנת 1980, בהיותו בן 80, כתב דמינג ספר על שיטות דגימה (Quality, Productivity, and Competitive Position), בהוצאת המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ולא הרבה לעסוק בתחום האיכות. בשנה זו, הפיקה הטלוויזיה החינוכית (PBS) בבוסטון תוכנית טלוויזיה בשם: "אם יפן יכולה – למה לא אנחנו?". בתוכנית תוארה מהפכת האיכות שאירעה ביפן בזכות תורתו של דמינג. באופן מפתיע, בעקבות הקרנת תוכנית זו, תשומת הלב הלאומית הוסבה לתועלות שבאיכות. גדולי התעשייה האמריקאים "גילו" לפתע את דמינג והזמינו אותו לייעץ להן. תופעה זו הייתה מפתיעה כיוון שרק בשנות ה-70, החלו האמריקאים לראות ולהבין ש"יפני" היא מילה נרדפת לאיכות (כתוצאה מגידול ניכר במכשירי חשמל ואלקטרוניקה יפניים בשוק האמריקאי), וחיפושם אחר מומחים בתחום לא זימן להם בזמנו את דמינג.
דמינג, שחי בצנעה, זכה פתאום לקצת הכרה גם במולדתו, והסכים לבוא לייעץ לראשי התעשייה על שיטותיו. אולם, דבריו של דמינג לא נעמו לאוזני המנהלים הבכירים, ושיחות המוטיבציה איתו הפכו במהירות לגידופים (הוא כינה אותם מטומטמים שאינם יודעים לשם מה הם הולכים לעבודה בבוקר). אלה הגבילו את תדירות הפגישות אתו, אבל דמינג לא ויתר על יחסי הציבור החיוביים שצמחו לו מכך. חרף ביקורות ראשי התעשייה, בלטה תרומתו במפעל המכוניות פורד, אשר היה בהפסדים עצומים (מעל 3 מיליארד דולר) בין השנים 1979–1982). דמינג חקר ובחן את התנהלות המפעל, וקבע במפתיע כי 85% מהבעיות נובעות מכשל בניהול ולא מבעיות איכות. לאחר שקיבלו את המלצותיו של דמינג החלו ביישום האיכות בניהול, וזאת תוך כדי שיפור מתמיד באיכות הייצור. בשנת 1986 פורד הייתה לחברת המכוניות האמריקאית הריווחית ביותר, לראשונה מאז ג'נרל מוטורס בשנת 1920.
בשנת 1986 כתב דמינג את "לצאת מהמשבר" (Out of the Crisis), שבו הרחיב על הגישות החדשות בניהול, אשר כללו את "14 העקרונות לניהול". ספר זה היווה השראה עצומה ברחבי העולם וממנו צמחו לא רק גישות חדשות בניהול יצרני, אלא גם עבור שירותים.
במהלך חייו זכה דמינג בפרסים אקדמיים רבים, שככלו גם דוקטור של כבוד מאוניברסיטת אורגון. בשנת 1987 קיבל דמינג את "עיטור הטכנולוגיה" בזכות "הקידום העצום ביישום שיטות סטטיסטיות ותרומתו האדירה בתורת הדגימה ובפילוסופיות ניהוליות, שגרמו לשיפור באיכות המוצר". בשנת 1988, קיבל דמינג פרס למפעל חיים מהאקדמיה הלאומית למדע.
בשנת 1993 פרסם דמינג את ספרו האחרון: "הכלכלנים החדשים בתעשייה, בממשל ובחינוך" (The New Economics for Industry, Government, Education), אשר כלל את "שיטת הטמעת הידע" ואת "14 העקרונות" (הגרסה השנייה).
בשנת 1993 הקים דמינג את "מרכז דמינג" בספריית הקונגרס (הספרייה הלאומית של ארצות הברית), ובו מצוי ארכיון מקיף מעבודותיו והרצאותיו (גם בקלטות ובוידאו). מטרת "מרכז דמינג" היא לעודד את התובנות מאחורי "שיטת הטמעת הידע", לקדם מסחר, שגשוג ושלום.
באחריות ימיו עבד בוושינגטון הבירה כיועץ עצמאי.
דמינג חבב מוזיקה וניגן בחליל ובתופים והלחין כמה יצירות במהלך חייו, בהן עיבוד להמנון ארצות הברית.
בדצמבר 1993 נפטר דמינג בשנתו, לצד אשתו, בביתו אשר בוושינגטון.
תמצית הפילוסופיה של דמינג

בשנות ה-70 תומצתה הפילוסופיה של דמינג על ידי תומכיו היפנים באמצעות המדד שנקבע לאיכות, כיחס שבין סך כל המאמץ שהושקע ל- סך כל העלויות, כאשר האיכות עולה עם הירידה בעלויות לאורך זמן.
תמצית הפילוסופיה של דמינג > "שיטת הטמעת הידע"

"הדרך לגבור על שיטות ניהול מסורתיות היא באמצעות התנסות בשינויים. מערכת אינה יכולה להבין את עצמה אלמלא היא תביט על עצמה מבחוץ", אמר דמינג. מטרת השיטה היא להביא ראייה כוללת מנקודת מבט חיצונית הקרויה: "שיטת הטמעת הידע". שיטה זו מספקת מפה תאורטית שבאמצעותה ניתן להבין את הארגון שאנו עובדים בה".
הצעד הראשון הוא השינוי במיקרו, בפרטים הקטנים. שינוי זה הוא לא-רציף ומטרתו להביא משמעויות חדשות לחיים, לאירועים, למספרים ולקשרים הבין-אישיים. ברגע שהפרט מבין את מערכת הטמעת הידע, הוא יישם אותה ובכך ישפיע גם על סביבתו. כמו כן, יהיה לו שיקול דעת ביחס לעבודתו וביחס להשתייכותו לחברה. בכך הפרט:
ישמש דוגמה
יהיה פתוח להצעות, אך לא יתפשר
יילמד באופן מתמיד את האנשים שבסביבתו
יניע אנשים לפעול ולחשוב "מחוץ לקופסה" (בצורה לא מקובעת), מבלי לגרום להם ספקות ותחושות אשם
השינוי במערכת בא לידי ביטוי בארבעה גורמים המקושרים אחד לשני:
הערכת השיטה
הכרה של השינויים
תאוריה
פסיכולוגיה
על המנהל להבין כי איש אינו דומה לרעהו ועל-כן, הוא אינו ניתן להערכה. בנוסף, עליו להבין כי הביצועים של הפרט מושפעים במידה רבה מהמערכת, שבה הוא עובד ומאחריות ההנהלה.
תמצית הפילוסופיה של דמינג > 14 העקרונות של דמינג

עקרונות אלה, אשר צמחו מתוך "שיטת הטמעת הידע", וצברו תאוצה, מראשית שנת 1990, כתורת הניהול העיקרית לאיכות כוללת. 14 העקרונות שמים דגש עיקרי על שיפור תהליכי עבודה, שיפור תהליכי הייצור והפיתוח ההנדסי, תהליכי שיווק ומכירה, שיפור הנהלים, יעילות בניהול הפיננסי ובניהול כוח-אדם. הפילוסופיה העומדת מאחורי העקרונות היא ה"איכות" - "לעשות את הדבר הנכון, נכון בפעם הראשונה". עשייה נכונה זו חשובה ביותר לצורך הקטנת אי-ודאויות ומשפרת את רמת ביצועי הפירמה הבאים לידי ביטוי במדדים השונים ובעיקר בעלייה באיכות ובפריון העבודה.
14 העקרונות של דמינג:
צור תהליך מתמיד של שיפור מוצרים ושירותים. התמקד בהשקעת מאמצים בטווח הארוך ולתכנון עתידי.
על ההנהלה וכלל העובדים בפירמה ללמוד את הפילוסופיה החדשה.
הבן את המטרה של בחינה, לשיפור התהליכים ולהקטנת עלויות.
הפסק את הנוהג של ביצוע עסקים על בסיס של תג מחיר בלבד.
שפר באופן מתמיד ולתמיד את מערכת הייצור והשירות.
כונן הדרכה של כלל העובדים במקום עבודתם, תוך שימוש בשיטות הדרכה מודרניות ומעקב סטטיסטי אחר הביצועים.
לַמֵד וכונן מנהיגות.
סלק פחד. צור אמון. צור אקלים לחדשנות.
ערוך אופטימיזציה של מאמצי צוותים, קבוצות ואזורי סגל לכיוון הייעודים והמטרות של החברה.
המנע מסיסמאות ומיעדים, שאין מאחוריהם תוכניות מעשיות בנות השגה.
סלק מכסות מספריות מהייצור. סלק ניהול לפי יעדים. במקום זה, למד את כושרי התהליכים וכיצד לשפר אותם.
הסר מחסומים שגוזלים מאנשים את הגאווה בעבודה.
עודד חינוך ושיפור עצמי לכל אחד.
פעל והמשך לפעול כדי להשיג את השינוי.
הערה: היו כמה גרסאות ל-14 העקרונות אך בלטו בעיקר שתיים:
הגרסה הראשונה הייתה בוטה, קיצונית ופרובוקטיבית. בצד כל עיקרון מנחה היו גם הסברים והנמקות של הרציונל ושל הכוונות שבנקודות.
בגרסה השנייה, יכול היה דמינג להשתמש במונחים ניהוליים שכבר נהיו מוּכרים יותר ואף לנסחם בקצרה וללא כל הסברים ופירוט מיותר.
כמו כן, דמינג ניסח את תוכנית 14 העקרונות שלו פעמיים, משתי סיבות:
מרווח השנים בין שתי הגרסאות. תחום הניהול התפתח, המדע התפתח, המשק השתנה, התפתחו תאוריות חדשות והגישה הניהולית השתנתה.
פרשנויות שונות (חלקן שגויות) שנפוצו על 14 העקרונות. בין אלה – הבנה של נקודה 3 כאילו יש בה פסילה גורפת של בחינת המוצר.
תמצית הפילוסופיה של דמינג > "שבע המחלות בניהול"

חוסר תיאום בין מטרות למשאבים
דגש על רווחים לטווח קצר
הערכה של ביצועים, דירוג ערכים וסיקורים חד-שנתיים
תדירות גבוהה של תחלופות בהנהלה
ניהול פירמה על-פי מדדים גלויים
תמחור יתר
עלויות גבוהות בתעודות אחריות, הבאות לידי ביטוי בתשלום מפוקפק לעורכי-דין
ביבליוגרפיה

Deming, W. Edwards (1986). Out of the Crisis. MIT Press. ISBN 0911379010.
Deming, W. Edwards (2000). The New Economics for Industry, Government, Education - 2nd Edition. MIT Press. ISBN 0262541165.
ראו גם

ניהול איכות כוללני
בקרת איכות
לקריאה נוספת

Frederick W. Taylor, The Principles of Scientific Management (New York: Harper Bros., 1911)
George S. Radford, The Control of Quality in Manufacturing (New York: The Ronald Press, 1922)
Walter A. Shewhart, Economic Control of Quality of Manufactured Product (New York: Van Nostrand, 1931)
בקרת איכות סטטיסטית – תכנון ופיקוח הייצור, אביבה בשן, לוג'יק מערכות ייעוץ והדרכה, 1991.
אנדריאה גאבור, האיש שחולל את מהפכת האיכות: עקרונותיו וחזונו של ו' אדוארדס דמינג, הוגה תורת ה-T.Q.M. (ניהול איכות כולל) ואבי מהפכת האיכות באמריקה וביפן, מאנגלית: ברוך קורות, הוצאת מטר, תשנ"ב 1992.
וסילי גורדוב

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1896 פלך אופה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 הוצאה להורג:  24 באוגוסט 1950 (בגיל 53) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות דונסקויה החדש 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1915–1946 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרל פולקובניק
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-67 מפקד הארמייה ה-21 מפקד הארמייה התשיעית מפקד ארמיית המילואים הראשונה מפקד הארמייה ה-64 מפקד חזית סטלינגרד מפקד הארמייה ה-33 מפקד ארמיית המשמר השלישית מפקד המחוז הצבאי וולגה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים ברוסיה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
           
 
וסילי ניקולייביץ' גורדוב (ברוסית: василий николаевич гордов; 12 בדצמבר 1896 - 24 באוגוסט 1950) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה הוצא להורג כחלק מפרשת הגנרלים.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

גורדוב נולד למשפחת איכרים ב-12 בדצמבר 1896. ב-1915 התגייס לצבא האימפריה הרוסית, ולחם במסגרתו בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה. במהלך המלחמה הועלה לדרגת סמל ראשון. ב-1917 הצטרף למשמר האדום, וב-1918 עבר לצבא האדום. הוא לחם לצד הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה כנגד הצבא הלבן, ובמהלך המלחמה מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-53. הוא לחם במערכה כנגד נסטור מאכנו, ועל חלקו במהלכה הוענק לו עיטור הדגל האדום. בין 1925–1926 הוצב גורדוב במונגוליה כיועץ לצבא המונגולי. ב-1932 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית פרונזה, ולאחר מכן הוצב בבית הספר למקצועות חי"ר במוסקבה. במאי 1935 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-18, וב-29 בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת פולקובניק. ביוני 1937 מונה למפקד הדיוויזיה ה-67. ביולי 1939 מונה לראש מטה המחוז הצבאי קלינין. בתחילת מלחמת החורף, הוא לחם כנגד פינלנד כראש מטה הארמייה השביעית, אך הודח מהתפקיד בשל כישלונות הארמייה. ב-4 ביוני 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-11 ביולי של אותה שנה מונה לראש מטה המחוז הצבאי וולגה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-22 ביוני 1941, יום המתקפה הגרמנית, מונה גורדוב לראש מטה הארמייה ה-21 אשר הייתה חלק מהחזית המערבית. במחצית הראשונה של יולי ניהלה הארמייה שורת מתקפות נגד הכוחות הגרמניים המתקדמים, ואף זכתה למספר הצלחות מקומיות. ב-7 באוגוסט מונה גורדוב למפקד הארמייה, ונאלץ לסגת אל הנהר דסנה תחת לחץ גרמני כבד. חלק מכוחות הארמייה כותרו. ב-24 באוגוסט מונה וסילי קוזנצוב למפקד הארמייה, וגורדוב הוחזר לתפקיד ראש המטה. הוא לחם עם הארמייה במהלך קרב קייב, עד שזו פורקה ב-27 בספטמבר. ב-5 ביוני 1942 מונה למפקד הארמייה התשיעית, ב-17 ביוני הועבר לפקד על ארמיית המילואים הראשונה, ב-10 ביוני הועבר לפקד על הארמייה ה-64, ב-22 ביולי הועלה לדרגת גנרל לייטננט, ויום לאחר מכן מונה למפקד חזית סטלינגרד במקום סמיון טימושנקו.
עם כניסתו לתפקיד, נאלצה החזית להגן על אזור ברוחב 520 ק"מ ממערב לעיקול נהר הדון. בגלל הנסיגה ושינויים בפריסת הכוחות גדל רוחב החזית שנדרשה לתפוס חזית סטלינגרד לכדי 800 ק"מ בקירוב, ולכן החליט הפיקוד הסובייטי בראשית אוגוסט לפצל אותה לשניים. הארמיות שהחזיקו בשטח מדרום לנהר דונסקאיה צאריצה הועמדו תחת פיקוד החזית הדרום-מזרחית במטרה לעצור את התקדמות ארמיית הפאנצר הרביעית לסטלינגרד מכיוון דרום. חזית סטלינגרד נדרשה לעצור את התקדמות הארמייה הגרמנית השישית לסטלינגרד מכיוון צפון ומערב. לאחר פריצת הארמייה השישית אל נהר הוולגה מצפון לסטלינגרד בסוף אותו החודש, קיבלה חזית סטלינגרד את האחריות על קו החזית מצפון לעיר, וניהלה שורת התקפות נגד כושלות כנגד האגף השמאלי של אגד הכוחות הגרמני שתקף את סטלינגרד. בסוף ספטמבר, שונה שמה של חזית סטלינגרד לחזית הדון, והחזית הדרום-מזרחית הפכה להיות חזית סטלינגרד החדשה. כמפקד חזית סטלינגרד החדשה מונה אנדריי יריומנקו, וגורדוב מונה כסגנו. ב-18 באוקטובר של אותה שנה הוא מונה למפקד הארמייה ה-33 והשתתף עמה בקרב סמולנסק. ב-9 בספטמבר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל-פולקובניק. ב-2 באפריל 1944 הוא מונה למפקד ארמיית המשמר השלישית אשר הייתה חלק מהחזית האוקראינית הראשונה. ב-6 באפריל 1945 הוענק לו עיטור גיבור ברית המועצות. הוא לחם עם הארמייה עד סוף המלחמה, ובכלל זה בקרב על ברלין והקרב על פראג.
ביוגרפיה > מותו

ב-9 ביולי 1945 מונה גורדוב למפקד המחוז הצבאי וולגה, וב-5 בנובמבר 1946 פרש מתפקידו. ב-12 בינואר 1947 הציג השר לביטחון המדינה ויקטור אבאקומוב, הקלטות המעידות שבמהלך פיקודו על המחוז הצבאי וולגה, ניהל גורדוב שיחה עם סגנו גריגורי קוליק וראש מטהו פיליף ריבלצ'נקו, בה הרשו לעצמם השלושה להתבטא בחופשיות כנגד המשטר. סטלין נתן אישור למעצרם, והפרשה נודעה כפרשת פיקוד הוולגה, אשר נחשבת לחלק מפרשה גדולה יותר הידועה כ"פרשת הגנרלים". שלושתם הואשמו בתכנון פעולות טרור, והוצאו להורג ב-24 באוגוסט 1950 בכלא לפורטובו. ב-11 באפריל 1956 הם זוכו מכל אשמה.
ויליאם הילטון

| --- | --- |

דיוקן עצמי
 לידה:  3 ביוני 1786 לינקולן, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  30 בדצמבר 1839 (בגיל 53) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנויות 
 תקופת הפעילות:  1800–1839 (כ־39 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  ג'ון רפאל סמית' 
 
ויליאם הילטון (באנגלית: William Hilton‏; 3 ביוני 1786 – 30 בדצמבר 1839), היה צייר בריטי של דיוקנאות ונושאים היסטוריים. הוא גם נודע בשם "ויליאם הילטון הצעיר".
ביוגרפיה

הילטון נולד בלינקולן, אנגליה, בנם של מרי וויליאם הילטון האב, יליד ניוארק, צייר דיוקנאות ואחד מציירי הנוף של חברת התיאטרון רוברטסון. הילטון הוטבל בסנט מרי לה ויפורד, לינקולן. בתחילה עבד עם אביו. הילטון הצעיר שוכנע על ידי הבעלים של התיאטרון פאני רוברטסון להמשיך בקריירה כאמן. לאחר שהפך לאקדמאי מלכותי הוא צייר אותה. היא פרשה והתגוררה בקרבת התיאטרון (בהווה תיאטרון הזוויות בוויסבך), וציורו מתאר את פאני בתפקיד "ביאטריס" בשנת 1866.
אף על פי שהוא התפרסם בזכות דיוקנאות של המשוררים ג'ון קיטס וג'ון קלייר, הוא הצליח בימי חייו בציורים היסטוריים ענקיים, שלא נהנו מביקוש באקדמיה הבריטית בהמשך של המאה ה־19.
בשנת 1800 למד הילטון אצל החרט ג'ון רפאל סמית', ובאותה תקופה נרשם לבית הספר של האקדמיה המלכותית. חניך נוסף משנת 1802 היה פיטר דה וינט, הם הפכו לחברים בלתי נפרדים והתגוררו יחד ברחוב ברוד. דה וינט התחתן עם הרייט, אחותו היחידה של ויליאם הילטון. דה וינט ביקר בביתו של הילטון באופ-היל, לינקולן, וצייר רבים מנופיו המקסימים באזור.
הילטון הציג לראשונה באקדמיה המלכותית בשנת 1803, ולאחר מכן הוא ערך סיור באיטליה עם הצייר תומאס פיליפס.
קריירה

בשנת 1813, לאחר שהציג את "מירנדה ופרדיננד", הוא נבחר לעמית של האקדמיה, ובשנת 1820 קיבל תואר אקדמאי מן המניין. בשנת 1823 הפיק את "ישו עטור קוצים", יצירה גדולה וחשובה שנחשבה ליצירת המופת שלו, שנקנתה לאחר מכן על ידי קרן צ'נטרי בשנת 1878.
בשנת 1827 הוא החליף את הנרי תומסון כמזכיר האקדמיה המלכותית. שתיים מיצירותיו נקנו על ידי המוסד הבריטי עבור כנסיות תמורת 525 ליש"ט ו־1,050 ליש"ט, אך הוא נכשל במכירת ציור היסטורי נוסף ב־1834, מה שסימן את ירידת הביקוש ליצירות כאלה. ניתן להשוות את הילטון עם בנג'מין רוברט היידון, אם כי הוא תמיד הצליח יותר.
הילטון נפטר בלונדון ב־30 בדצמבר 1839 ונקבר בקבר המשפחתי בקפלת סבוי, שנהרסה בשריפה ב־7 ביולי 1864. הקפלה שוחזרה בשנת 1866 ואחותו, הרייט דה וינט הניחה מצבת מבנה חדשה לזכרו ולזכר בעלה.
בשנת 1921 אחייניתו הגדולה של האמן מיס טטלוק הורישה בד ציור מאת אביו ויליאם הילטון, וחמש מתמונותיו של הבן, כולל דיוקן עצמי למוזיאון העיר לינקולן והמחוז. ציוריו נמצאים באוספים מרכזיים כמו גלריית טייט, ומוזיאונים נוספים ברחבי בריטניה ואירופה.
גלריה

המשורר ג׳ון קלייר
ניצחונו של וילינגטון
המשורר ג'ון קיטס
החטיפה של אירופה
רבקה ועבד אברהם ליד הבאר
הערות שוליים

↑  "Fine Arts. Death of Mr. Hilton". The Spectator. Vol. 13 no. 601. London: Joseph Clayton. 4 January 1840. pp. 19–20
↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Hilton, William". Encyclopædia Britannica. 13 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 470.
↑  Tate, William Hilton the Younger 1786–1839, Tate (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AAG: 980  ISNI: 0000 0001 1475 2631  LCCN: no91029443  NKC: xx0132676  RKD: 38500  SNAC: w6qv42p8  ULAN: 500028631  VIAF: 75880700   WorldCat (עם VIAF): 75880700
ואדים אלכסייב

ואדים אלכסייב (ברוסית: Вадим Алексеев; נולד ב-11 באפריל 1970) הוא שחיין עבר ישראלי-סובייטי שהשתתף בשתי אולימפיאדות. הוא אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה במשחי החזה.
אלכסייב ייצג את ברית המועצות בסיאול 1988 וקבע את הישג השיא שלו, מקום שישי באולימפיאדה. הוא ייצג את ישראל באטלנטה 1996 והגיע עם נבחרת השליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם אורבך, קטלר וברוק למשחה הגמר (מקום שמיני), הופעה ראשונה של השחייה הישראלית במעמד גמר אולימפי. הוא סיים במקום תשיעי באליפות העולם (רומא 1994) ובמקום חמישי באליפות אירופה (סביליה 1997).
בנו של אלכסייב הוא השחיין האולימפי אלכסיי גליבינסקי.
ביוגרפיה

אלכסייב נולד וגדל באלמטי שבקזחסטן הסובייטית. הוא עלה לישראל בשנת 1992 והתאמן בקבוצת הפועל ירושלים.
ביוגרפיה > 1988 > מקום שישי באולימפיאדה

באולימפיאדת סיאול (1988) סיים אלכסייב במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:16.70 דקות.
ביוגרפיה > 1989

באליפות אירופה שנערכה בבון, גרמניה באוגוסט 1989 סיים אלכסייב במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.31 דקות.
ביוגרפיה > 1990

במשחקי הרצון הטוב שנערכו בסיאטל, ארצות הברית בסוף יולי 1990 זכה אלכסייב במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה ובמקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.09 דקות.
ביוגרפיה > 1991

באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בינואר 1991 סיים אלכסייב במקום 12 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:16.96 דקות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:16.91 דקות.
ביוגרפיה > 1993

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באפריל 1993 זכה אלכסייב ב-4 מדליות זהב אישיות, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.80 דקות, לפני אורי שטיפט ממכבי נהריה (1:06.65 דקות) ויגאל שטייפמן מהפועל עמק יזרעאל (1:06.83 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:20.68 דקות, לפני אנדריי רוזנטול מהפועל ירושלים (2:21.02 דקות) ויגאל שטייפמן (2:26.69 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.92 דקות, לפני אנדריי רוזנטול (2:11.11 דקות) ואביב שגב (2:14.28 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:42.13 דקות, לפני יואב מאירי מהפועל ירושלים (4:43.01 דקות) ומיקי חליקה מהפועל ירושלים (4:43.04 דקות).
ביוגרפיה > 1993 > שיאן ישראל

במסגרת סבב תחרויות השחייה, "מרה נוסטרום" שנערכה במונקו ביוני אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש  של 2:18.17 דקות, שיפור לשיאו בן השנה של אנדריי רוזנטול (2:18.76 דקות) ומדליות כסף במשחה ל-50 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 29.38 שניות, כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 29.88 שניות, שיפור לשיאו של בן ה-6 שנים אייל שטיגמן (29.95 שניות), אותו שיפר בשלב חצי הגמר והעמידו על 29.51 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:03.88 דקות, שיפור לשיאו בן ה-6 שנים של אייל שטיגמן (1:04.55 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו ביולי הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.85 דקות, אחרי אורי שטיפט שקבע שיא מכביה חדש של 1:04.45 דקות  ולפני אלכסנדר קלבר מבריטניה (1:05.14 דקות).
ביוגרפיה > 1993 > אליפות אירופה

חודשיים לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בשפילד, אנגליה באוגוסט אותה שנה הוא קבע במשחה ל-100 מטר שיא ישראלי חדש של 1:03.21 דקות, שיפור לשיא הטרי של אורי שטיפט (1:04.45 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 2:17.86 דקות.
בתחרות שנערכה בבריכת 25 מטר ב-13 בדצמבר 1993 קבע אלכסייב במשחה ל-200 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 2:11.82 דקות. שיא זה החזיק מעמד כ-9 שנים וחודשיים ונשבר על ידי דב מלניק (2:11.39 דקות). למחרת, הוא קבע במשחה ל-100 מטר חזה שיא ישראלי חדש נוסף של 1:01.41 דקות.
ביוגרפיה > 1994

במסגרת סבב תחרויות השחייה, "מרה נוסטרום" שנערכה בקאן, צרפת ב-12 ביוני 1994 קבע אלכסייב במשחה ל-100 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 1:03.01 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה במונקו ב-19 ביוני אותה שנה הוא קבע במשחה ל-50 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 28.90 שניות. שיא זה החזיק מעמד כ-11 שנים ונשבר על ידי מיקי מלול (28.83 שניות).
ביוגרפיה > 1994 > מקום תשיעי באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה ברומא איטליה בספטמבר אותה שנה סיים אלכסייב במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.16 דקות ובמקום עשירי במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש נוסף של 2:15.47 דקות. שיא זה החזיק מעמד 13 שנים ונשבר על ידי תום בארי (2:14.01 דקות).
ביוגרפיה > 1995

בתחרות גביע העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשפילד, אנגליה ב-12 בפברואר 1995 קבע אלכסייב במשחה ל-100 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 1:00.57 דקות. שיא זה החזיק מעמד כ-13 שנים ונשבר על ידי מיקי מלול (1:00.22 דקות).
באליפות ישראל שנערכה באותה שנה זכה אלכסייב במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:21.11 דקות, לפני דב מלניק (2:21.36 דקות).
באליפות אירופה שנערכה בווינה, אוסטריה באוגוסט 1995 סיים אלכסייב במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:02.52 דקות. שיא זה החזיק מעמד כ-13 שנים ונשבר על ידי תום בארי (1:02.42 דקות).
ביוגרפיה > 1996

באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים אלכסייב במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם איתן אורבך, דן קטלר ויואב ברוק בתוצאה של 3:42.90 דקות. בשלב המוקדמות, הרביעייה הישראלית קבעה שיא ישראלי חדש של 3:42.24 דקות. כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" במשחה ל-100 מטר חזה תוצאה של 1:02.15 דקות. הייתה זו ההופעה הראשונה של השחייה הישראלית במעמד גמר אולימפי והיחידה עד כה (2015) של נבחרת שליחים ישראלית בגמר אולימפי בשחייה. נוסף לכך, הוא סיים במקום 18 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.92 דקות ובמקום 27 במשחה ל-200 מטר בתוצאה של 2:20.47 דקות.
ביוגרפיה > 1997

באליפות אירופה שנערכה בסביליה ספרד באוגוסט 1997 סיים אלכסייב במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד איתן אורבך, ערן גרומי ויואב ברוק בתוצאה של 3:43.64 דקות, הוא קבע בסגנון החזה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:03.15 דקות, במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.78 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:03.22 דקות ובמקום 11 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.59 שניות.