stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף סטילוול
בראייה היסטורית

בספרה זוכה פרס הפוליצר "סטילוול, אמריקאי בסין" כתבה ברברה טוכמן שסטילוול הפך לקורבן פוליטי בידי ממשלת ארצות הברית בשל חוסר יכולתו להסתדר עם בעלי בריתו בזירה. הדחתו מתפקידו הייתה לבטח תוצאה של לחץ פוליטי אדיר שהפעיל צ'יאנג קאי שק באמצעות דיפלומטיה ותוך שימוש בחברים אמריקאים בעלי השפעה שרחשו אהדה לממשלתו, ביניהם הנרי לוס, מייסד טיים מגזין.
היסטוריונים אחרים העלו תאוריות לפיהן חשש רוזוולט שצ'יאנג יחתום על הסכם שלום נפרד עם היפנים, ובכך יאפשר להם להעביר דיוויזיות רבות לאזורי לחימה אחרים ולכן ניסה רוזוולט לפייס את צ'יאנג. מאבקי הכוח בזירה הסינית בין סטילוול, צ'יאנג ושנו יצגו את המחלוקת הפוליטית בארצות הברית באותה עת.
פרשנות נוספת לאירועים שהתרחשו היא שסטילוול, שחתר להגיע לשליטה מלאה על כל הכוחות הסינים, השיג פריצת דרך דיפלומטית עם מאו דזה-דונג, מפקד הצבא האדום הקומוניסטי הסיני. סטילוול עקף את מפקד הזירה שלו - צ'יאנג - והשיג את הסכמתו של מאו לקבלת פיקוד אמריקאי על כוחותיו. גישתו התוקפנית במאבקי הכוח עם צ'יאנג הובילו לבסוף לנחישותו של האחרון לגרום להדחתו של סטילוול.
אף על פי שהצליח לסלק את סטילוול מהזירה, הנזק התדמיתי שספגה מפלגת הקוומינטנג היה חסר תקנה. מעט לפני עזיבתו של סטילוול את סין ראיין אותו כתב הניו יורק טיימס ברוקס אטקינסון בצ'ונגצ'ינג וכתב ש"ההחלטה להדיח את גנרל סטילוול מייצגת את הניצחון הפוליטי של השלטון הגוסס, האנטי-דמוקרטי, המודאג יותר משמירה על עליונותו הפוליטית מאשר מסילוק היפנים מסין. לקומוניסטים הסינים... יש צבאות טובים שהם טוענים שנלחמים לוחמת גרילה כנגד היפנים בצפון סין - למעשה הם מכינים עצמם בחשאי או אפילו בגלוי לעימות עם כוחות הממשלה של הגנרליסימו הגנרליסימו כמובן מתייחס לצבאות אלה כאיום העיקרי למדינה ולעליונותו... לא ראה צורך בניסיונות כנים להגיע לפחות להפסקת אש איתם למשך המלחמה... שום גאון דיפלומטי יכול היה להתגבר על אי רצונו של הגנרליסימו לסכן את צבאותיו בקרב עם היפנים." הדימוי השלילי של קוומינטנג בארצות הברית מילא תפקיד חשוב בהחלטתו של הארי טרומן להפסיק את כל הסיוע האמריקאי לצ'יאנג בשיאה של מלחמת האזרחים הסינית, שהסתיימה בהשתלטות קומוניסטית על סין היבשתית ובנסיגתו של צ'יאנג לטאיוואן.
אותות ועיטורים

צלב השירות המצוין
מדליית השירות המצוין
לגיון ההצטיינות (לגיונר)
אות השירות במערכה בפיליפינים
אות השירות במלחמת העולם הראשונה
אות השירות במלחמת העולם השנייה
אות שירות ההגנה האמריקנית
אות השירות בגבול המקסיקני
אות השירות בזירה האסייתית-פסיפית
לגיון הכבוד בדרגת אביר
עיטור החייל הקרבי (נכון ל-2010, סטילוול הוא החייל היחיד שקיבל את העיטור בדרגת גנרל)
ראו גם

צ'יאנג קאי שק
מלחמת סין–יפן השנייה
המערכה על בורמה
לקריאה נוספת

ברברה טוכמן, סטילוול, אמריקאי בסין, 1945-1911, הוצאת דביר, 2005.
דונובן ובסטר, דרך בורמה - סיפור הגבורה של זירת סין-בורמה-הודו במלחמת העולם השנייה, מטר - הוצאה לאור, 2006.
Taylor, Thomas H. and Martin, Robert J. Rangers: Lead the Way, Turner Publishing Company, 1997. ISBN 9781563111822.
Stilwell, Joseph; White, Theodore, Ed. The Stilwell Papers, Da Capo Press, 1991. ISBN 9780306804281. (יומני המלחמה של סטילוול).
Pfefer, Nathan, Vinegar Joe's War, Presidio Press, 2000. ISBN 9780891417156.
הערות שוליים

↑  טוכמן, עמ' 29.
↑  טוכמן, עמ' 33.
↑  טוכמן, עמ' 138.
↑  טוכמן, עמ' 488 (תרגום:מרדכי ברקאי).
↑  Bjorge, עמ' 109–110.
↑  Taylor & Martin, עמ' 94.
↑  Sherry
↑  Hump Pilots Association
↑  טוכמן, עמ' 487-486
↑  טוכמן, עמ' 456.
↑  "Crisis"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268564105171  PLWABN: 9810660815505606  BnF: cb15542134m (data)  CiNii: DA0196168X  GND: 118830821  ISNI: 0000 0001 0956 2649  LCCN: n81127226  NARA: 10570152  NDL: 00526504  NTA: 07132318X  SELIBR: 236478  SNAC: w6107tkb  SUDOC: 056244223  VIAF: 15083666   WorldCat (עם VIAF): 15083666 
סטילוול עם פרנק מריל בבורמה
סטילוול עם צ'יאנג קאי שק ואשתו סונג מיילינג
פסלו של סטילוול במוזיאון לכבודו בצ'ונגצ'ינג
דגל אנגולה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי ודגל ימי לאומי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 קבלת מעמד רשמי:  11 בנובמבר 1975
 מוטיבים עיצוביים:  דו צבעי אדום-שחור במרכז גלגל שיניים ומצ'טה
דגל אנגולה הוא דגלה הלאומי של אנגולה. עיצובו מחולק במאוזן לחלק עליון אדום וחלק תחתון שחור. האדום מייצג את הדם האנגולי שנשפך במאבק לעצמאות, בעוד השחור מייצג את יבשת אפריקה. הסמל במרכז הוא גלגל שיניים חצוי ומצ'טה עם כוכב, שאמורים לייצג את העובדים. הסמל נועד להיות דומה גם לסמל פטיש והמגל שהיה על דגל ברית המועצות והוא סמל לקומוניזם. 
בשנת 2003 הוצע דגל חדש בעיצובו של פסקל גרוס, אולם דגל זה טרם אושר או אומץ באופן רשמי. עיצוב השמש במרכזו אמור להזכיר את ציורי המערות שנתגלו במערת טכיטונדו-הולו. הדגל, שהוא שונה בתכלית מהדגל הנוכחי בעיצובו ובסמלים שהוא מייצג, שומר על אותו יחס ממדים: 2:3.
הצעה לדגל משנת 2003 שטרם נתקבלה
ראו גם

סמל אנגולה
המנון אנגולה
ג'יימס קלארק מק'ריינולדס

ג'יימס קלארק מק'ריינולדס (באנגלית: James Clark McReynolds;‏ 3 בפברואר 1862 –  24 באוגוסט 1946) היה עורך דין ושופט אמריקאי מטנסי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא וודרו וילסון וכשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא כיהן על כס השיפוט מאוקטובר 1914 ועד לפרישתו בינואר 1941. כיום הוא ידוע בעיקר בשל התנגדותו הממושכת למדיניות הפנים של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט ובשל האנטישמיות הגלויה שלו.
מק'ריינולדס נולד באלקטון, קנטקי. לאחר סיום לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה הוא עסק בעריכת דין בטנסי. בתקופת נשיאותו של תאודור רוזוולט הוא היה עוזר התובע הכללי ונודע היטב בשל מיומנותו בתחום ההגבלים העסקיים. לאחר תחילת נשיאותו של וודרו וילסון ב-1913, הוא מינה את מק'ריינולדס כתובע הכללי בממשלו. ב-1914 מינה וילסון בהצלחה את מק'ריינולדס כשופט בבית המשפט העליון במקומו של הוראס לארטון שנפטר.
ב-26 שנותיו על כס השיפוט, כתב מק'ריינולדס 506 מחוות דעת הרוב של בית המשפט ו-157 חוות דעת מיעוט, מתוכן 93 היו נגד הניו דיל. מק'ריינודלס היה חלק מקבוצת ארבעת הפרשים שהיו שופטים שמרנים שלעיתים קרובות הצביעו נגד תוכניות הניו דיל. במהלך כהונתו בבית המשפט העליון כתב מק'ריינולדס את חוות דעת הרוב בתיקים כמו "מאייר נגד נברסקה", "ארצות הברית נגד מילר" ו"פירס נגד אגודת האחיות". ב-1941 הוא קיבל "מעמד בכיר" והוחלף בג'יימס פרנסיס ברנס.
ראשית חייו

ג'יימס קלארק מק'ריינולדס נולד באלקטון, קנטקי לג'ון אוליבר ואלן (לבית ריבס) מק'ריינולדס, שניהם חברי כנסיית "חניכי הנוצרי" (Disciples of Christ). ג'ון אוליבר מק'ריינולדס היה פעיל במיזמים עסקיים ושירת כמנתח בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים. הבית בו נולד ג'יימס קלארק מק'ריינולדס עדיין עומד על תילו וב-1976 נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון היוקרתי אקדמיית גרין ריבר. בהמשך הוא למד באוניברסיטת ואנדרבילט שבנאשוויל, טנסי, שם הוא סיים את לימודיו ב-1882 וזכה לשאת את הנאום מטעם כיתתו בטקס הסיום. לאחר מכן הוא השלים את לימודיו תוך 14 חודשים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה, שם הוא למד מפי ג'ון ב. מיינור (אנ'). גם כאן הוא היה המצטיין בכיתתו וב-1884 הוא קיבל תואר במשפטים.
מק'ריינולדס היה מזכירו של הסנאטור האוול ג'קסון, שב-1893 מונה כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא עסק בעריכת דין בנאשוויל ושימש שלוש שנים כמורה מן החוץ למשפט מסחרי, ביטוח ודיני תאגידים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ואנדרבילט.
מק'ריינולדס נעשה פעיל בפוליטיקה, וב-1896 התמודד ללא הצלחה על מושב בקונגרס מטעם סיעת חסידי תקן הזהב במפלגה הדמוקרטית. כראש המשלחת של טנסי לוועידת המפלגה שהתקיימה באותה שנה, הוא כתב את סעיף "המטבע הקשה" של המפלגה. בממשלו של הנשיא תאודור רוזוולט שימש מק'ריינולדס בשנים 1903–1907 כעוזר התובע הכללי, תפקיד בו הוא שירת עד להתפטרותו כדי לשוב לעריכת דין במגזר הפרטי במשרד עורכי הדין הבולט של "גתרי, קרבת' והנדרסון" בניו יורק.
התובע הכללי של ארצות הברית

בתקופה זו, בה עסק בעריכת דין במגזר הפרטי, שכרה הממשלה את שירותיו של מק'ריינולדס בנושאים הקשורים לאכיפת ההגבלים העסקיים, במיוחד ההליכים נגד "נאמנות הטבק" בפסק הדין "ארצות הברית נגד חברת הטבק האמריקאית" (.United States v. American Tobacco Co). תיק זה, שבו הוא עסק ומשך אליו את תשומת ליבו של הנשיא וילסון היה התביעה של הממשלה נגד חברת הטבק האמריקאית, שבו הוא ייצג את הממשלה, בעוד שהחברה יוצגה על ידי קלרנס דרו ו-17 עורכי דין נוספים.
ב-15 במרץ 1913, בעקבות סיום מוצלח של תיק זה, מינה הנשיא וילסון את מק'ריינולדס, בהמלצתו של התובע הכללי הקודם, ג'ורג' וודוורד ויקרשאם, כתובע הכללי ה-48 של ארצות הברית. בתפקיד זה הוא כיהן עד 29 באוגוסט 1914. במהלך עיסוקו בעריכת דין במגזר הפרטי צבר מק'ריינולדס מוניטין כלוחם ללא חת בתחום ההגבלים העסקיים. גם כתובע הכללי הוא המשיך לפעול באותו תחום. על אף השקפותיו השליליות על תאגידים מונופוליסטים, היה מק'ריינולדס תומך נלהב של המדיניות הכלכלית לסה פר. הנשיא וילסון סבר שקשה לעבוד עמו.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית

ב-19 באוגוסט 1914 מינה הנשיא וילסון את מק'ריינולדס כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של הוראס לארטון שנפטר באופן פתאומי. באותו יום אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי והוא החל לכהן על כס השיפוט ב-12 באוקטובר אותה שנה.
כאשר נפתח בניין בית המשפט העליון ב-1935, במהלך השפל הגדול, סירב מק'ריינולדס, כמו רוב השופטים האחרים, להעביר את לשכתו לבניין החדש. הוא המשיך לעבוד במשרד אותו הוא החזיק בבית מגוריו. הוא אמר שכשהאומה נמצאת בקלחת כלכלית, על הממשל לא להוציא כל כך הרבה כספים על בניין אחד.
חיים אישיים

לאחר ליקוי שמיעה משמעותי שלקה בו ב-1925, גמלה בלבו של מק'ריינולדס ההחלטה להתפטר מכס השיפוט, והוא נמלך בדעתו רק בשל בקשות של ידידים רבים, שראו בו "אחד ממעטים שעמדו באומץ לב למען זכות הקניין וזכויות האזרח". ב-3 בינואר 1941 הוא קיבל "מעמד בכיר" (Senior status), ולמעשה פרש מכס השיפוט. הוא היה אחרון השופטים מבית המשפט בראשותו של אדוארד דאגלס וייט שנותר על כס השיפוט, וערב מותו הוא היה האחרון משופטי בית המשפט בראשותו של טאפט שנותר בחיים.
מק'ריינולדס התגורר במכלול הדירות רושמבו שבוושינגטון די. סי. החל מ-1915 ועד 1935. לאחר מכן הוא עבר לדירה בבית מספר 2400 ברחוב 16, שם הוא חי עד ליומו האחרון. מק'רריינולדס מעולם לא נשא אישה. הוא היה אחד מששת שופטי בית המשפט העליון שלא נישאו, כשהאחרים היו ויליאם מודי, בנג'מין קרדוזו, פרנק מרפי, דייוויד סוטר ואלנה קגן.
מותו ומורשתו

ג'יימס קלארק מק'ריינולדס נפטר בוושינגטון ב-24 באוגוסט 1946. הוא נטמן בבית הקברות שבעיר הולדתו אלקטון שבקנטקי. תושבי העיר זכרו אותו בחיבה, והצביעו בגאווה על ביתו ומשרדו שם.
עוזרו המשפטי נוקס כתב, "הוא מת ב-1946 בבדידות בבית החולים, ללא שום ידיד או קרוב משפחתו לצד מיטתו. הוא נטמן בקנטקי, אך אף אחד משופטי בית המשפט העליון לא נכח בהלווייתו, אף על פי שאחד מעובדי בית המשפט נסע עד לקנטקי כדי להשתתף בטקס". בניגוד לכך, ב-1953, כאשר נפטר שליחו המבוגר של מק'ריינולדס, הארי פרקר האפרו-אמריקאי, נכחו בטקס ההלוויה שלו חמישה או שישה שופטים, כולל נשיא בית המשפט העליון. אחיו של מק'ריינולדס, רוברט, ביקר אותו בבית החולים זמן קצר לפני מותו.
בצוואתו ביקש מק'ריינולדס "שלא יתקיים שום טקס בוושינגטון". המרשל של ארצות הברית של בית המשפט העליון נסע לאלקטון לטקס ההלוויה. העיתון The Christian Science Monitor שיבח את מק'ריינולדס בהספד כ"אדם הדגול האחרון והיחידי על כס השיפוט בבית המשפט העליון שנלחם בהשגת הגבול הקבועה של הסמכויות הפדרליות על זכויות המדינות וזכויות האזרח ...שעמד בשנים המאוחרות הללו במעבר תרמופילאי".
מק'ריינולדס הוריש את כל רכושו לצדקה. הוא גם ציווה להעביר כספים לבית חולים לילדים בוושינגטון, שבו הוא תמך במשך שנים, דאג להתקנת מעלית בבניין ולמתן סכום של 10,000 דולר. ספריו ופסקי הדין שלו הועברו לספריית הקונגרס וסכום של 10,000 דולר וגלימתו הועברו לאוניברסיטת ואנדרבילט, בה הוא שימש במשך 30 שנה כחבר חבר הנאמנים.
גביע אוקיאניה לאומות 1980

| --- | --- |
 מארחת:  קלדוניה החדשה קלדוניה החדשה
 תקופת התחרות:  24 בפברואר 1980 – 1 במרץ 1980 (7 ימים)
 מספר משתתפות:  8
 הזוכה:   אוסטרליה
 מספר משחקים:  14
 מספר שערים:  94 (6.71 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  אוסטרליהאיאן האנטר אוסטרליהאדי קרנסביץ' (5 שערים)
 → 19731996 ←
 
גביע אוקיאניה לאומות 1980 נערך בנומאה שבקלדוניה החדשה. הטורניר היה הטורניר ה-2 של גביע אוקיאניה לאומות בכדורגל. התחרות נוהלה על ידי קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה, הגוף המנהל של הכדורגל באוקיאניה. התחרות התקיימה באצטדיון נומה דלי מגנטה (אנ').
נבחרת אוסטרליה ניצחה בתחרות לאחר שניצחה במשחק הגמר שתוצאתו הייתה 4–2 את נבחרת טהיטי.
משחקי הטורניר > שלב הבתים > בית א'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  טהיטי | 6 | 3 | 3 | 0 | 0 | 21 | 5 | 16 |
|  פיג'י | 4 | 3 | 2 | 0 | 1 | 10 | 7 | 3 |
|  ניו זילנד | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 7 | 8 | -1 |
|  איי שלמה | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 3 | 21 | -18 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  איי שלמה | 1 – 3 | פיג'י   |
|  טהיטי | 3 – 1 | ניו זילנד   |
|  פיג'י | 4 – 0 | ניו זילנד   |
|  טהיטי | 12 – 1 | איי שלמה   |
|  טהיטי | 6 – 3 | פיג'י   |
|  ניו זילנד | 6 – 1 | איי שלמה   |
משחקי הטורניר > שלב הבתים > בית ב'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | 6 | 3 | 3 | 0 | 0 | 20 | 2 | 18 |
|  קלדוניה החדשה | 4 | 3 | 2 | 0 | 1 | 12 | 11 | 1 |
|  פפואה גינאה החדשה | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 6 | 22 | -16 |
|  ונואטו | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 6 | 9 | -3 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  פפואה גינאה החדשה | 4 – 3 | ונואטו   |
|  קלדוניה החדשה | 0 – 8 | אוסטרליה   |
|  פפואה גינאה החדשה | 2 – 11 | אוסטרליה   |
|  ונואטו | 3 – 4 | קלדוניה החדשה   |
|  אוסטרליה | 1 – 0 | ונואטו   |
|  קלדוניה החדשה | 8 – 0 | פפואה גינאה החדשה   |
שלב הנוקאאוט > מקום שלישי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 במרץ 1980 |  קלדוניה החדשה | 2–1 |  פיג'י |  |
| 1 במרץ 1980 |   |  |   |  |
שלב הנוקאאוט > הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 במרץ 1980 |  אוסטרליה | 4–2 |  טהיטי | נומאה |
| 1 במרץ 1980 | פול קיי 4', 29' דני מוליס  ויק בוזאניץ'  |  | אנדרה ואביאלו 11' ארול בנט  | נומאה |
ג'ון פרופיומו

פרופיומו ב-1960
ג'ון דניס פרופיומו (John Dennis Profumo; ‏30 בינואר 1915 – 9 במרץ 2006) היה איש צבא ופוליטיקאי בריטי, אשר שירת כשר המלחמה (Secretary of State for War) בשנים 1960–1963. התפרסם בעיקר עקב השערורייה שנקראה על שמו – פרשת פרופיומו, שהביאה לסיומן של כהונתו והקריירה הפוליטית שלו.
ביוגרפיה

פרופיומו נולד בלונדון לאב עורך דין ודיפלומט ממוצא איטלקי. למד בבית הספר הארו ולמד משפטים באוניברסיטת אוקספורד.
בקיץ 1939 הוסמך לקצין בחיל השריון המלכותי. לחם במלחמת העולם השנייה בצפון אפריקה, שם עוטר בציון לשבח. השתתף גם בקרבות במערכה בנורמנדי בקיץ 1944. בהמשך שירת במפקדת קבוצת הארמיות ה-15 באיטליה ובדצמבר 1944 מונה לקצין במסדר האימפריה הבריטית כאות הערכה על שירותו באיטליה. הגיע לדרגת בריגדיר. ב-1947 עוטר בעיטור כוכב הארד של ארצות הברית.
ב-1940, בעודו משרת בצבא, נבחר לחבר הפרלמנט מטעם המפלגה השמרנית בבחירות משנה כנציג מחוז הבחירה קטרינג (Kettering) שבנורת'האמפטונשייר. הוא היה אז החבר הצעיר ביותר בפרלמנט. במאי 1940 הצביע נגד ממשלת צ'מברלין בדיון שנערך בפרלמנט בעקבות הכישלון הצבאי הבריטי בנרוויק שבנורווגיה.
בבחירות הכלליות ב-1945 נוצח פרופיומו במחוז קטרינג על ידי מועמד הלייבור. בהמשך השנה מונה לראש מטה המשלחת הצבאית הבריטית ביפן הכבושה. ב-1950 פרש משירות צבאי, ובבחירות באותה שנה נבחר לחבר הפרלמנט מטעם השמרנים במחוז סטרטפורד-און-אייבון שבווריקשייר. ב-1954 נשא לאשה את השחקנית ולרי הובסון, והיה נשוי לה עד מותה ב-1998.
ביוגרפיה > פרשת פרופיומו

ביולי 1961 השתתף פרופיומו במסיבה בביתו של פוליטיקאי ואיש עסקים שמרני. הוא פגש שם בדוגמנית בת 19 בשם כריסטין קילר, אשר פטרונה סטיבן וורד ארגן את המסיבה. בין פרומיומו לבין קילר התנהלה מערכת יחסים מינית שפרופיומו סיים אותה לאחר מספר שבועות. עם זאת שמועות אודות יחסיהם החלו לצוף. לקילר הייתה מערכת יחסים דומה עם יבגני איוואנוב, נספח ימי בשגרירות ברית המועצות בבריטניה, ועובדה זו נתנה לפרשה היבט של ביטחון לאומי.
בדצמבר 1962 התרחשה תקרית ירי בלונדון שבה היו מעורבים שני גברים שהיו אף הם במערכת יחסים עם קילר. בעקבות זאת חקרה העיתונות אודותיה ונחשפו היחסים שהיו לה עם פרופיומו. העיתונות נמנעה מלפרסם זאת מחשש לתביעת דיבה, אך במרץ 1963 חשף את יחסיהם בפרלמנט חבר הפרלמנט מהלייבור ג'ורג' ויג, תוך ניצול חסינותו הפרלמנטרית. ויג טען שעשה זאת בעקבות ההיבט של ביטחון לאומי שבפרשה. פרופיומו הגיב בפרסום הצהרה, שבה הודה בהיכרות עם קילר, אך הכחיש שהיה דבר מה בלתי מכובד ביחסיהם, ואיים בתביעת דיבה אם תטען העיתונות אחרת.
איומו של פרופיומו לא מנע מהעיתונות לפרסם מידע אודות קילר, ובמהרה התברר לראש הממשלה מקמילן כי פרופיומו לא יוכל להוסיף לכהן בממשלתו. ב-5 ביוני נאלץ פרופיומו להודות כי שיקר לפרלמנט - מעשה בל יסולח בפוליטיקה הבריטית. הוא התפטר מתפקידו, מחברותו בפרלמנט ומהמועצה המלכותית. עוד לפני כן התוודה פרופיומו על הפרשה בפני אשתו, שבחרה לתמוך בו. מעולם לא הוכח שבמסגרת יחסיו של פרופיומו עם קילר נגרמה פגיעה לביטחון הלאומי.
הפרשה זעזעה את ממשלת השמרנים והייתה בין הגורמים להפסדה ללייבור בבחירות 1964. עוד לפניהן, באוקטובר 1963, פרש מקמילן מראשות הממשלה והוחלף על ידי אלק דאגלס-יום.
פרופיומו לא דיבר עוד על הפרשה באופן פומבי, גם לא לאחר יציאתו לאקרנים ב-1989 של הסרט "סקנדל", שעסק בפרשה ולא לאחר פרסום זיכרונותיה של קילר.
ב-2013, כשפרופיומו כבר לא היה בחיים, עלה לבמות מחזמר אודות הפרשה בשם "סטפן וורד", לצלילי מוזיקה שהלחין אנדרו לויד ובר.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה מהפוליטיקה

מעט לאחר הפרישה מהפוליטיקה החל פרופיומו לעבוד בהתנדבות בניקיון חדרי שירותים בבית טוינבי, מקום משכנה של אגודת צדקה במזרח לונדון שהייתה חלק מתנועת בתי ההתיישבות, והתמיד בעבודה שם לשארית חייו. עם הזמן שוכנע לחדול מעבודות הניקיון והיה למגייס התרומות הראשי של המוסד. הוא הצליח לגייס עבורו כסף רב תוך ניצול ניסיונו וקשריו הפוליטיים. כל עבודתו נעשתה בהתנדבות, שכן הונו המשפחתי הספיק למחייתו. עיתונאי כתב עליו כי "התנדף לאיסט אנד של לונדון למשך 40 שנה כשהוא עושה שם עבודות שקטות וטובות". פעילות זו שיקמה את שמו הטוב. גם אשתו ולרי הובסון עסקה בעבודות צדקה עד סוף חייה.
ב-1975 מונה פרופיומו למפקד במסדר האימפריה הבריטית. הטקס בו קיבל את העיטור מידי המלכה אליזבת השנייה בארמונה סימל את שובו למעמד של אדם מכובד. הוא הופיע לאחר מכן בציבור רק לפרקים. ב-1995 הוזמן והשתתף בארוחת ערב לרגל יום ההולדת ה-70 של מרגרט תאצ'ר, שבה ישב בסמוך למלכה.
ב-7 במרץ 2006 לקה פרופיומו באירוע מוחי. הוא מת בבית חולים יומיים אחר כך, בגיל 91. גופתו נשרפה ואפרו נקבר לצד זה של אשתו בחלקת הקבר המשפחתית בכפר הרשם (Hersham) שבסארי.
הערות שוליים

↑  בחירות משנה או בחירות הביניים (UK Parliamentary by-elections) נערכות בבריטניה תוך כדי כהונת הפרלמנט בין הבחירות הכלליות, למילוי מושב בבית הנבחרים שהתפנה עקב התפטרות או מוות.
↑  פרפיומו וידידיו כיום, דבר, 11 באוגוסט 1972
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272828805171  PLWABN: 9810637107905606  BNE: XX1248918  BnF: cb120985505 (data)  CiNii: DA07610280  GND: 118741977  ISNI: 0000 0000 5938 138X  LCCN: n87898012  NSK: 000032461  NTA: 070975833  SNAC: w6mf3c7q  SUDOC: 029337909  VIAF: 54943740   WorldCat (עם VIAF): 54943740
גשור הדרומית

ממלכת גְּשׁוּר הדרומית שכנה מדרום לערי הפלשתים, נזכרה בספר יהושע כאחת מן הארצות שלא נכבשו בידי יהושע.
בספר שמואל נזכר שדוד המלך בעת שבתו בצקלג כאשר קיבל עליו את חסותו של אכיש מלך גת, פשט על עריהם.
יהודה קיל בפירוש דעת מקרא ליהושע משער על פי שמה הקדום של בירת החורים שהיה גשור, כי העם הגשורי שבדרום היה שייך לחורים.
ראו גם

גשור (ממלכה)
הערות שוליים

↑  י"ג, ב'.
↑  שמואל א', כ"ז, ח'.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דגל אלסטר

ערך זה עוסק בדגל הטריטוריה ההיסטורית. אם התכוונתם לדגל צפון אירלנד המכונה גם "הנס של אלסטר", ראו .
| --- | --- |

 סוג הדגל:   עיצוב שהיה בשימוש בעבר, אך כיום לא בשימוש
 הונף לראשונה:  המאה ה-9
 מוטיבים עיצוביים:  דגל זהב, צלב ישר אדום מתוח עד לקצות הדגל, מוטען במגן לבן ובתוכו היד האדומה של אלסטר
דגל אלסטר הוא הנס ההיסטורי המייצג את אלסטר, אחת מארבע הפרובינציות ההיסטוריות של אירלנד. זהו דגל זהב המוטבע בצלב ישר אדום הנמתח עד לקצות הדגל ובמרכזו מגן לבן המוטען בכף יד ימנית בצבע אדום.
הדגל משלב בין שלטי האצולה של שתי משפחות אצולה חשובות מהפרובינציה – היד האדומה, הידועה כיד האדומה של אלסטר, מייצגת את שבט או'ניל (O'Neill) שממנו הגיעו המלכים ההיסטוריים של אלסטר, והצלב האדום על רקע זהב, לייצוגו של בית ברק (Burke) - בית אצולה נורמני אשר התיישב באזור במאה ה-11.
הדגל עודנו בשימוש לייצוגה של פרובינציית אלסטר בעיקר באירועי ספורט איריים בנפרד לצדם של דגלי הפרובינציות האחרות או כחלק מדגל ארבע הפרובינציות - דגל משולב של ארבעת הדגלים, שם הוא מופיע ברבע הראשון (שמאלי עליון). הדגל אף שימש בסיס לעיצובו של דגלה ההיסטורי של צפון אירלנד, ששטחה חופף לשטחיה ההיסטוריים של אלסטר.
הערות שוליים

↑  דגל ארבע הפרובינציות באתר YourIrish.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא סמלים ובנושא אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גוגאנפה

| --- | --- |
סמל גוגאנפהסמל גוגאנפה

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  מרכז טרנסדנוביה
 מחוז:  וספרם (מחוז) וספרם
 נפה:  נפת שימג
 שטח:  13.17 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  780 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  47°01′18″N 17°11′24″E﻿ / ﻿47.021680555556°N 17.189988888889°E﻿ / 47.021680555556; 17.189988888889 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.goganfa.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.גוגאנפה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.גוגאנפה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גוגאנפה (בהונגרית: Gógánfa) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בגוגאנפה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 820 ובשנת 2020 רק 780 תושבים.
יהודי גוגאנפה

בגוגאנפה חיו יהודים בתקופות זמן שונות. חלק מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 13 |  |
| 1880 | 18 | 885 |
| 1910 | 13 |  |
| 1920 | 5 |  |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודים מגוגאנפה שנרצחו בשואה באתר יד ושם
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת שימג |
| --- | --- | --- |
| יישובים | שימג • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר |  |