stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המנדט היפני על איי האוקיינוס השקט
הערות שוליים

↑  Mizokami, Kyle (27 ביולי 2014). "Japan's baptism of fire: World War I put country on a collision course with West". The Japan Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Burton, David Henry (1990). Cecil Spring Rice: A Diplomat's Life. Fairleigh Dickinson Univ Press. p. 100. ISBN 978-0838633953.
↑  O'Neill, Robert (1993). "Churchill, Japan, and British Security in the Pacific 1904–1942".  In Blake, Robert B.; Louis, William Roger (eds.). Churchill. Oxford: Clarendon Press. p. 276. ISBN 0198206267.
↑  Dan E. Bailey (2001). WWII Wrecks of the Truk Lagoon. אורכב מ-המקור ב-1 באפריל 2020. נבדק ב-15 ביולי 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Stephenson, Charles (2017). The Siege of Tsingtau: The German-Japanese War 1914. Pen and Sword. pp. 67–68. ISBN 978-1526702951.
↑  Perez, Louis G., ed. (2013). "League of Nations, Mandates". Japan at War. ABC-CLIO. p. 204. ISBN 978-1598847413.
↑  "League of Nations chronology" (PDF). United Nations.
↑  Dorothy Perkins (1997). Japan Goes to War: A Chronology of Japanese Military Expansion from the Meiji Era to the Attack on Pearl Harbor (1868–1941). Diane Publishing. p. 166. ISBN 978-0788134272. Admiral Takeo Takagi led the Philippines support force to Palau, an island 500 miles east of the southern Philippines where he waited to join the attack.
↑  Judson Knight (2004).  K. Lee Lerner; Brenda Wilmoth Lerner (eds.). Encyclopedia of Espionage, Intelligence, and Security (PDF). Vol. 3. The Gale Group Inc. pp. 280–281. ISBN 0787677620.
↑  Gruhl, Werner (2007). Imperial Japan's World War Two, 1931–1945. Transaction Publishers.
↑  Blakes, George H. (15 בספטמבר 1922). "The Mandates of the Pacific". Foreign Affairs. 1 (1): 103. doi:10.2307/20028201. JSTOR 20028201. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555287905171  LCCN: n82099094  NDL: 00291447  VIAF: 252619864   WorldCat (עם VIAF): 252619864 
צוקו טושירו, המושל הראשון של האיים
בניין ממשלת המנדט בסאיפאן, 1944
בית קפה קוריאני בסאיפאן, 1939
מפעל סוכר בסאיפאן ,1932
שתי ספינות מלחמה יפניות באיי טרוק, 1943
הסכם לונדון (1987)

הסכם לונדון נחתם ב-11 באפריל 1987 בין שר החוץ הישראלי שמעון פרס לבין חוסיין מלך ירדן, במהלך פגישה חשאית בין השניים בביתו של ידידם המשותף לורד מישקון בלונדון. בפגישה נכחו גם ראש הממשלה הירדני, זייד אל-ריפאעי, ומנכ"ל משרד החוץ יוסי ביילין.
חוסיין בן טלאל, מלך ירדן
ההסכם, אשר נחתם בחשאי ונוסח כהבנה הכפופה לאישור שתי הממשלות, התווה מסגרת לוועידה בינלאומית בחסות האו"ם למציאת פתרון לסכסוך הישראלי-ערבי ולסוגיה הפלסטינית באמצעות ועדות בילטרליות, שבאחת מהן תדון ישראל מול נציגות ירדנית-פלסטינית.
ההסכם נועד לקדם את "האופציה הירדנית", כלומר את הרעיון שלפיו ממלכת ירדן תחזור לשלוט באוכלוסייה הפלסטינית ביהודה ושומרון במתכונת כלשהי, ובמקביל תחתום על חוזה שלום עם ישראל. סוכם כי העניין הפלסטיני ייוצג במסגרת המשלחת הירדנית לוועידה הבינלאומית, וכי נציגי אש"ף לא ישתתפו בוועידה. פרס, אשר יזם את הפגישה עם חוסיין, קיבל את אישורו של ראש הממשלה יצחק שמיר להוציאה אל הפועל, אך לא למטרת חתימת הסכם. שמיר הסתייג ממסירת שטחי יהודה ושומרון לירדנים.
עם שובו לארץ, עדכן פרס את ראש הממשלה שמיר בדבר ההסכם אולם סירב, לפי עדותו של פרס, להעביר לראש הממשלה עותק של ההסכם "מחשש להדלפות". שמיר טען כי ההסכם נחתם בחוסר סמכות, ללא אישור הממשלה, ועל דעתו של שר החוץ פרס בלבד. בעוד פרס קידם את ההסכם ופנה לאמריקנים על מנת שיציגו אותו כיוזמתם, כפי שסיכם עם חוסיין, שמיר, שלא נתן אישור למהלך מלכתחילה, מנע אותו. הוא שלח את איש אמונו משה ארנס לארצות הברית להיפגש עם מזכיר המדינה ג'ורג' שולץ, על מנת להבהיר לו כי ישראל רואה בניסיונה של ארצות הברית ליזום ועידת שלום ניסיון פסול להתערבות בענייניה הפנימיים. הממשל האמריקאי העדיף שלא לקדם את היוזמה. ההסכם הוצג בפני הקבינט במאי, שדחה אותו.
שרי הליכוד בממשלה סירבו לקבל את ההסכם בטיעונים הבאים: השתתפות ברית המועצות בוועידה הבינלאומית תחזק את הצד הערבי ותקשיח את עמדותיו; האו"ם אינו גוף מאוזן ונוטה באופן מובהק לקדם את זכות הפלסטינים להגדרה עצמית; המסגרת הרב-צדדית תביא לגיבוש חזית כלל-ערבית ואנטי-ישראלית שתיישר קו על פי המכנה המשותף הקיצוני ביותר בצד הערבי.
שמעון פרס עוד ניסה לקדם את "האופציה הירדנית", אולם חוסיין נסוג מתמיכתו בה. בדצמבר 1987 פרצה האינתיפאדה הראשונה בשטחי יהודה ושומרון וחבל עזה, וביולי 1988 הודיע חוסיין כי ירדן מוותרת על כל תביעה ריבונית בגדה המערבית.
למרות ניצחון הליכוד בבחירות 1988, העדיף שמיר לכונן ממשלת אחדות לאומית עם מפלגת העבודה שבראשה פרס, על פני ממשלה צרה עם המפד"ל והחרדים. הסכם לונדון סימן את לב המחלוקת בין המנהיגים. שמיר התמיד בהתנגדותו הנחרצת לכינוסה של ועידה בינלאומית. בשנת 1990, עקב כישלונו של פרס להפיל את הממשלה, בה הוא כיהן, ולהקים במקומה ממשלת שמאל וחרדים צרה, במה שכונה לימים "התרגיל המסריח", הקים שמיר ממשלת ימין צרה יחד עם החרדים. ממשל בוש הוסיף ללחוץ על שמיר להסכים לכינוס ועידה בינלאומית לשלום, ובסופו של דבר הסכים שמיר לכינוסה של ועידת מדריד באוקטובר 1991. זאת בתנאי שהוועידה תהיה טקסית, וכי המשא ומתן שיתקיים בעקבותיה יהיה עם כל מדינה ערבית בנפרד, ולא במסגרת הוועידה. ועידת מדריד אימצה את העיקרון שהותווה בהסכם לונדון שעל-פיו הפלסטינים ייוצגו במסגרת משלחת ירדנית-פלסטינית משותפת, וכי אנשי אש"ף לא ייכללו בה.
הערות שוליים

↑  Shimon Peres, 1995, Battling for Peace: Memories, Orion Books
↑  Efraim Halevy, 2006, Man in the Shadows : Inside the Middle East Crisis with The Man Who Led the Mossad
↑  יוסף נבו, ירדן – החיפוש אחר זהות (ספר 3 בסדרה המזרח התיכון בימינו), האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 215.
נבחרת אורוגוואי בכדורסל

| --- | --- |
אורוגוואי
 מידע כללי
 התאחדות:  FUBB
 הצטרפות:  1936
 השתייכות:  פיב"א אמריקה
 דירוג פיב"א (10 באוגוסט 2024):  52       ‎-4‏
  - ניקוד פיב"א:  237.9
 מאמן:  חרארדו ג'אורי
 www.fubb.org.uy
 
 אליפות העולם בכדורסל
 הופעות:  7 (הראשונה ב-1954)
 ההישג הטוב:  מקום שישי (1954)
 המשחקים האולימפיים
 הופעות:  7 (הראשונה ב-1936)
 ההישג הטוב:  ארד: 1952, 1956
 אליפות אמריקה בכדורסל
 הופעות:  18 (הראשונה ב-1980)
 ההישג הטוב:  כסף: 1984
 
נבחרת הגברים של אורוגוואי בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של אורוגוואי. מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל של אורוגוואי (FUBB). הדירוג הנוכחי של נבחרת אורוגוואי ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-52 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, ירידה של 4 מקומות לעומת דירוג קודם.
הישג השיא של הנבחרת במשחקים האולימפיים הוא המקום השלישי, שאליו הגיעה בשנים 1952 ו-1956.
הנבחרת סיימה במקום השני באליפות אמריקה בכדורסל בשנת 1984.
הישג השיא של הנבחרת באליפות העולם בכדורסל הוא המקום השישי בשנת 1954.
כל האולימפיאדות

| כדורסל במשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
| גרמניה הנאצית 1936 | מקום שישי | 6 | 3 | 3 |
| בריטניה 1948 | מקום חמישי | 8 | 5 | 3 |
| פינלנד 1952 | מקום שלישי | 8 | 5 | 3 |
| אוסטרליה 1956 | מקום שלישי | 8 | 6 | 2 |
| איטליה 1960 | מקום שמיני | 8 | 2 | 6 |
| יפן 1964 | מקום שמיני | 9 | 4 | 5 |
מקסיקו 1968: לא העפילה
גרמניה המערבית 1972: לא העפילה
קנדה 1976: לא העפילה
ברית המועצות 1980: לא העפילה
| ארצות הברית 1984 | מקום שישי | 8 | 3 | 5 |
קוריאה הדרומית 1988: לא העפילה
ספרד 1992: לא העפילה
ארצות הברית 1996: לא העפילה
אוסטרליה 2000: לא העפילה
יוון 2004: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2008: לא העפילה
בריטניה 2012: לא העפילה
ברזיל 2016: לא העפילה
יפן 2020: לא העפילה
צרפת 2024: לא העפילה
ארצות הברית 2028: 
| סך הכל | 7 הופעות | 55 | 28 | 27 |
כל אליפויות העולם

| אליפות העולם בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
ארגנטינה 1950: לא העפילה
| ברזיל 1954 | מקום שישי | 9 | 4 | 5 |
| צ'ילה 1959 | מקום תשיעי | 6 | 2 | 4 |
| ברזיל 1963 | מקום עשירי | 8 | 4 | 4 |
| אורוגוואי 1967 | מקום שביעי | 6 | 1 | 5 |
| יוגוסלביה 1970 | מקום שביעי | 9 | 2 | 7 |
פרגוואי 1974: לא העפילה
הפיליפינים 1978: לא העפילה
| קולומביה 1982 | מקום 11 | 7 | 2 | 5 |
| ספרד 1986 | מקום 18 | 5 | 2 | 3 |
ארגנטינה 1990: לא העפילה
קנדה 1994: לא העפילה
יוון 1998: לא העפילה
ארצות הברית 2002: לא העפילה
יפן 2006: לא העפילה
טורקיה 2010: לא העפילה
ספרד 2014: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2019: לא העפילה
הפיליפיניםיפןאינדונזיה 2023: לא העפילה
קטר (מדינה) 2027: 
| סך הכל | 7 הופעות | 50 | 17 | 33 |
כל אליפויות אמריקה

| אליפות האמריקות בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
| פוארטו ריקו 1980 | מקום שביעי | 6 | 0 | 6 |
| ברזיל 1984 | מקום שני | 8 | 6 | 2 |
| אורוגוואי 1988 | מקום רביעי | 8 | 3 | 5 |
מקסיקו 1989: לא נרשמה
| ארצות הברית 1992 | מקום עשירי | 4 | 0 | 4 |
| פוארטו ריקו 1993 | מקום עשירי | 4 | 0 | 4 |
| ארגנטינה 1995 | מקום שישי | 8 | 4 | 4 |
| אורוגוואי 1997 | מקום שמיני | 8 | 3 | 5 |
| פוארטו ריקו 1999 | מקום שמיני | 8 | 1 | 7 |
| ארגנטינה 2001 | מקום שמיני | 8 | 1 | 7 |
| פוארטו ריקו 2003 | מקום תשיעי | 4 | 0 | 4 |
| הרפובליקה הדומיניקנית 2005 | מקום שמיני | 8 | 1 | 7 |
| ארצות הברית 2007 | מקום שישי | 8 | 3 | 5 |
| פוארטו ריקו 2009 | מקום שישי | 8 | 3 | 5 |
| ארגנטינה 2011 | מקום שביעי | 8 | 2 | 6 |
| ונצואלה 2013 | מקום שביעי | 8 | 2 | 6 |
| מקסיקו 2015 | מקום שמיני | 8 | 2 | 6 |
| ארגנטינהקולומביהאורוגוואי 2017 | מקום שישי | 3 | 2 | 1 |
| ברזיל 2022 | מקום עשירי | 3 | 0 | 3 |
| ניקרגואה 2025 | העפילה |  |  |  |
| סך הכל | 18 הופעות | 120 | 33 | 87 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
יחסי גבון–ישראל

| יחסי גבון–ישראל |
| --- | --- |
גבון: ישראל


גבון: ישראל
שטח (בקילומטר רבוע)
267,667: 22,072
אוכלוסייה
2,557,082: 10,009,800
תמ"ג (במיליוני דולרים)
20,516: 509,901
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,023: 50,940
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי גבון–ישראל הם היחסים הדיפלומטים בין מדינת ישראל והרפובליקה הגבונית.
היסטוריה

היחסים בין ישראל לבין גבון כוננו באוקטובר 1960, זמן קצר לאחר שגבון הכריזה על עצמאותה. עם כינון היחסים הגיעה קבוצה של סטודנטים ללימודים בישראל. במרץ 1962  שגריר גבון הראשון בישראל הגיש את כתב האמנתו לנשיא המדינה והיא פתחה שגרירות בירושלים.
במאי 1962 נשיא גבון, לאון מ'בה, הגיע לביקור ממלכתי בן 10 ימים בישראל, בלוויית שרי החוץ והכלכלה של ארצו. במסגרת הביקור נחתם הסכם לשיתוף פעולה טכני ואמנת ידידות. במהלך הביקור מסר לנשיא המדינה מתנה, שן פיל באורך שני מטר.
במרץ 1965 מינתה ישראל את שמעון אביזמר כשגריר בגבון.
בינואר 1967 הגיע שר החוץ של גבון לביקור בישראל.
ביוני 1970 רעית נשיא גבון באה לביקור בישראל, אך לוח הזמנים של ראש הממשלה גולדה מאיר לא אפשר לה להיפגש איתה, בתגובה החזירה גבון את שגרירה מישראל, בגלל "פגיעה בכבוד" אשת הנשיא.
בפברואר 1973 הגיע שוב שר החוץ של גבון לביקור בישראל, בכדי לדון ביצוא נפט לישראל.
ב-30 באוקטובר 1973 לאחר מלחמת יום כיפור, ולאחר שישראל התעלמה מהחלטה 242 והחלטה 339 של האו"ם, ניתקה גבון את היחסים עם ישראל.
ב-29 בספטמבר 1993, היחסים כוננו מחדש, בעקבות החתימה על הסכמי אוסלו ושיפור המצב המדיני.
ב-29 בנובמבר 2012, תמכה גבון בהחלטה בהחלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם, על קבלת פלסטין כחברה ה-194 באו"ם.
בשנת 2016 בנק הפועלים ובנק מזרחי טפחות מימנו פרויקט להקת הקמת רשת חשמל בגבון בעלות של 260 מיליון שקל.
ב-21 בדצמבר 2017, תמכה גבון בהחלטה של העצרת הכללית של האומות המאוחדות השוללת את ההכרה האמריקאית בירושלים כבירת ישראל.
גלריה

נשיא גבון, לאון מ'בה על הבמה במפגן יום העצמאות ה-14 של מדינת ישראל, 1962
נשיא גבון, לאון מ'בה עם דוד בן-גוריון, 1962
נשיא גבון, לאון מ'בה בפגישה עם ראש עיריית ירושלים מרדכי איש-שלום, 1962
שר החוץ של גבון, ז'אן אנגונה, עם שר החוץ הישראלי אבא אבן בטרקלין האח"מים בנמל התעופה בן-גוריון, 1962
ראו גם

יחסי החוץ של ישראל
אדמה נגוחה

חורבות מגדל שמירה סיני מתקופת שושלת האן עשוי מאדמה נגוחה בדוּנְחְוָאנְג במחוז גאנסו, הקצה המזרחי של דרך המשי
אדמה נְגוּחָה, הידועה גם כאדמה דחוסה (pisé de terre או בקצרה pisé), היא טכניקה לבניית קירות תוך שימוש בחומרי גלם כדוגמת בוץ, סיד וחצץ. זוהי טכניקת בנייה עתיקה שזכתה לתחייה במאה ה-21 בעיקר משום הנטייה בקרב קבוצות שונות להעדיף חומרי בנייה בני קיימא. החומרים המשמשים לבנייה זו אינם דליקים, והבנייה עצמה מבודדת תרמית, חזקה מאוד ועמידה בפני שחיקה. יתרונות נוספים הם עלות נמוכה ודרך פשוטה לבנות קירות. בעבר היו בניינים עשויים מאדמה נגוחה מצויים בדרך כלל באזורים צחיחים בהם כמות העצים הייתה מצומצמת.
תהליך הבנייה

בתהליך הבנייה באדמה נגוחה דוחסים תערובת לחה של אדמה המכילה תערובת ביחסים מתאימים של חול, חצץ וחרסית (לעיתים יחד עם תוספת מייצב) שמשקלה הסגולי בין 1,700 ל-2,200 קילוגרם למ"ק, לתוך מסגרת חיצונית תומכת שמעצבת את צורת קטע הקיר תוך יצירת חומת אדמה מוצקה. בעבר נעשה שימוש במייצבים מסורתיים כדוגמת סיד או דם של בעלי חיים על מנת לייצב את החומר, אך כיום מקובל לעשות שימוש בצמנט. עם זאת, השימוש בצמנט נתון במחלוקת שכן תהליך ייצורו אחראי ל-10% מכמות הפחמן הדו-חמצני שמייצר האדם. לאחר שהאדמה נדחסה ניתן להסיר את המסגרות של הקיר מיד, אבל נדרשים כמה ימים יבשים וחמים לאחר הבנייה על מנת שהקיר יתייבש ויתקשה. על מנת שהקיר יתגבש לחלוטין נדרש זמן ארוך, עד שנתיים, וככל שהוא מתגבש יותר כך המבנה נעשה חזק יותר. התוצר בסיום התהליך דומה לבניית חומה מסלע מוצק.
צורת המסגרת החיצונית וגודלה נקבעים על פי הצורה הרצויה של קטע הקיר. המסגרות עשויות בדרך כלל מלבידים מחוזקים, אך ניתן להשתמש גם בפח ואפילו בסיבי זכוכית. קירות המסגרת מחוזקים מבחוץ על ידי קורות מאונכות, על מנת למנוע את כיפוף פני הקיר כלפי חוץ בשל תהליך הדחיסה. נוהגים לחבר בין קירות המסגרת מלמעלה (ראו תצלום משמאל), ואת הקיר הסוגר מהחזית נועלים בלחץ בין הקירות החיצוניים על מנת לעמוד בלחצים החזקים הנוצרים בתהליך הדחיסה. אם לא מבוצעת תמיכה חיצונית לקיר מאדמה נגוחה מקפידים שהיחס בין גובה הקיר לעוביו לא יעלה על 1 ל-12. את התערובת הלחה שופכים בשכבה בעובי שבין 10 ל-15 ס"מ (מעבר לכך הדחיסה לא תהיה יעילה), ואז דוחסים את האדמה בעזרת דוחס פנאומטי – מכשיר הדומה בצורתו למקל פוגו כשבקצהו לוח שטוח, או בעזרת דוחס ידני. בדחיסה מכווץ החומר לכדי 50% מגובהו המקורי. שכבות נוספות של החומר נוספות והתהליך חוזר על עצמו עד שהקיר מגיע לגובה הרצוי. כבר בשלב זה הקיר כה מוצק שאפשר להסיר את המסגרת מיד, וחייבים לעשות זאת אם רוצים להבריש את הקיר על מנת לתת לו מרקם, אחרת תוך כשעה הקיר נעשה קשה מדי מכדי שאפשר יהיה להברישו. כאמור נדרש לקירות זמן רב על מנת להתייבש לחלוטין, אך דבר זה אינו מונע המשך עבודה על המיזם. את הקיר החשוף אפשר לאטום כנגד נזקי מים – קיימים מספר מוצרים שנועדו ספציפית לאטום קירות מאדמה.
בגרסאות המודרניות של השיטה נבנים קירות מאדמה נגוחה על יסודות קונבנציונליים או על בסיס מבטון מזוין, לעיתים עם תוספת בידוד תרמי מהקרקע בעזרת שכבה אופקית של פוליסטירן. יש בנאים המוסיפים תחמוצות צבעוניות או פריטים אחרים כגון בקבוקים או קטעים מגזעי עצים על מנת לגוון את המבנה.
מהרגע שהקירות התגבשו לחלוטין קל מאוד לעבוד איתם. קל לדפוק מסמר או להבריג בורג לתוכם וניתן לתקן חורים בהם אם נדרש, כשהתוצאה בלתי מורגשת אם נעשה שימוש בחומר המקורי. במקור יש לקירות אלו מרקם וצבע של אדמה טבעית. פגמים ניתן לתקן תוך שימוש בתערובת קרקע כטיח ואז ללטש על מנת להחליק את פני התיקון. קירות מאדמה נגוחה טיפוסיים הם בעובי שבין 30 ל-40 ס"מ, עובי אידיאלי על מנת שיתפקדו כמחסומים אקוסטיים בפני רעשי התחבורה בחוץ.
ניתן למקם קירות של אדמה נגוחה בתוך השלד של בניין, וכך ליצור סביבה חסינה מפני תהפוכות מזג האוויר. בהתאם לתנאים אפשר להוסיף לקירות בידוד חיצוני, טיח רך, חיפוי בעץ או חיפויים אחרים שמקובל להוסיף למבנים מקומיים. יש להיזהר משימוש בציפויים שאינם חדירים למים, כדוגמת טיח צמנט, על קירות מאדמה נגוחה, משום שאלו פוגעים ביכולתו של הקיר לפלוט לחות ולהתייבש, דבר המוביל להחלשת הקיר.
יתרונות הבנייה באדמה נגוחה

עלות בנייה נמוכה - אדמה היא חומר בנייה זול, וכאשר ניתן להשתמש באדמת האתר שבו מתבצעת הבנייה, עלותה למעשה אפסית. לכן בנייה באדמה נגוחה היא שיטת בנייה המצויה בהישג ידם של בעלי הכנסה נמוכה, שכן כוח עבודה בלתי מקצועי, חברים ומשפחה מסוגלים לתרום חלק נכבד מהעבודה הנדרשת. כיום יותר מ-30% מאוכלוסיית העולם עושה שימוש באדמה כחומר בנייה. על פי בדיקות שערכה מחלקת החקלאות של ארצות הברית (USDA) מבנים מאדמה נגוחה עמידים לתקופה ארוכה מאוד וניתן לבנות אותם בשני שלישים מעלות בתים המבוססים על שלד תקני.
ויסות הבדלי טמפרטורה - אחד היתרונות המשמעותיים של מבנים מאדמה נגוחה הוא המסה התרמית המצוינת שלהם; הקירות מתחממים לאיטם במהלך היום ומשחררים את החום בערב. תופעה זו יכולה לאזן הבדלי הטמפרטורות קיצוניים המתחוללים באזורים מסוימים, ולצמצם את הצורך במיזוג אוויר ובחימום. לחום לוקח 12 שעות על מנת לעבור דרך קיר בעובי של 36 ס"מ. קצב העברת החום של חצי יממה, והמסה התרמית של החומר הופכים את האדמה הנגוחה לחומר המתאים במיוחד לבניינים סולריים פסיביים. אדמה נגוחה היא הבחירה המועדפת לבניינים בהם תנודות הטמפרטורה חייבות להיות מווסתות למינימום.
ויסות הלחות בתוך הבית - קירות של אדמה נגוחה המכילה חרסית, והחשופים לחלל הפנימי מווסתים את הלחות הפנימית לערכים שבין 40% ל-60% שהם במקרה גם הרמה התחתונה והעליונה ללחות הנסבלת על ידי אנשים הסובלים מאסתמה. בנוסף זו גם הלחות האידיאלית לאחסון פריטים רגישים כדוגמת ספרים.
בנייה ידידותית לסביבה - משום שמבנים מאדמה נגוחה עושים שימוש בחומרים זמינים מקומית, הם מייצרים מעט מאוד פסולת ודרגת האנרגיה הגלומה (סך כל האנרגיה הנדרשת לייצור ושינוע החומר) בהם נמוכה. אדמה בה נעשה שימוש לבנייה היא משאב נפוץ מאוד, והשפעת כרייתה לצורכי שימוש בבנייה על הסביבה מינימלית. סוגי הקרקעות בהן נעשה שימוש הן מתת הקרקע תוך שימור הקרקע שעל פני השטח, המכילה חומרים אורגניים, לשימוש חקלאי. המצב האידיאלי הוא כאשר ניתן להשתמש באדמת האתר שבו מתבצעת הבנייה, ולחסוך באנרגיה הנדרשת לשינוע. בניינים עשויים מאדמה נגוחה מצמצמים את הצורך בעץ. מסגרות העץ, בהן נעשה שימוש בבניית קיר מאדמה נגוחה, הן רב שימושיות, ומיד לאחר הקמת הקיר הן מפורקות וניתן להשתמש בהם להקמת קטע קיר אחר. כתוצאה מכך הם מסייעים בעזרה לפתרון בעיית בירוא היערות. יתרון אקולוגי נוסף לבנייה באדמה נגוחה הוא מניעת הצורך בשימוש בחומרי בנייה רעילים כמקובל בשיטות הבנייה הקונבנציונליות.
בנייה מהירה - דחיסת האדמה יכולה להיעשות ידנית באמצעות דוחס עשוי מלוח שטוח כבד המחובר לידית מאונכת ארוכה. תוך שימוש בדוחס המונע בכוח פנאומטי ניתן לדחוס את החומר תוך שימוש בהרבה פחות עבודה ידנית. אף על פי שעלות החומר זולה, בנייה באדמה נגוחה בלא כלים מכניים עלולה להיות פרויקט הדורש זמן רב; לעומת זאת תוך שימוש בדוחס מכני ובמסגרות מורכבות מראש ניתן לבנות קירות לבניין בשטח של 180–200 מ"ר בתוך יומיים עד שלושה.
עמידות לאורך זמן - קירות מאדמה נגוחה בנויים היטב יכולים לעמוד במעמס אלפי שנים כפי שמוכיחה ההיסטוריה של מבנים מאדמה נגוחה סביב העולם.
בידוד אקוסטי - העובי וצפיפות החומר של הקירות מבטיחים בידוד אקוסטי.
עמידות בפני שרפה – אדמה נגוחה היא חסינת אש, בניגוד למבנים מעץ.
עמידות בפני מזיקים – בניגוד לקירות עץ אין בקירות מאדמה נגוחה סכנה מחרקים דוגמת טרמיטים המקננים בעץ או מכרסמים
מניעת התעבות - אדמה נגוחה מאפשרת יותר תחלופת אוויר מאשר מבני בטון, שכן החומר מאפשר למבנה "לנשום", מונע בעיית של התעבות מים בלא איבוד חום משמעותי.
חסרונות הבנייה באדמה נגוחה

אדמה נגוחה אינה מבודד טוב - כמו לבנים ובטון (שגם להם יש מסה תרמית מצוינת), ניתן להשתמש באדמה נגוחה גם באקלימים קרים, אך אז יש להגן על הקירות מפני גשמים עזים ולבודד אותם באמצעות יריעות איטום (vapor barriers).‏
עמידות בלחצים - אדמה נגוחה מסוגלת לשאת עומס כבד, וחיזוק במוטות פלדה, עץ או חזרן עשוי למנוע כשלים שמקורם ברעידות אדמה או סופות כבדות. ערבוב צמנט בתערובת הקרקע עשוי להגביר את יכולת העמידה של המבנה בעומס אך לא ניתן לערבב צמנט עם חומר המכיל חרסית. עקב כך הנוהג המקובל, במקומות בהם נעשה שימוש בצמנט על בסיס קבוע (אוסטרליה וקליפורניה), הוא להשתמש בתערובת חול וחצץ שאין בהם חרסיות. תערובת זו זהה לבטון מלבד העובדה שהקירות נבנים עם תכולת מים נמוכה יותר ולכן חלשים יותר מאשר לו היו נבנים עם בטון קונבנציונלי. כוח העמידה במאמץ לחיצה של אדמה נגוחה יכול להגיע עד 44 ק"ג לסמ"ר, כשני שלישים מכוח העמידה של בטון בעובי דומה.
שימוש בצמנט כמייצב - הוספת צמנט לחומר מונעת תכונת ויסות הלחות שתוארה לעיל. יותר מכך, היא גם מבטלת את הגדרת החומר כ"ידידותי לסביבה". בתהליך יצירת טון צמנט נוצר גם 1.25 טון פחמן דו-חמצני שהוא גז חממה הגורם לאפקט החממה ועקב כך להתחממות עולמית. בהתחשב בעובי בלוקים מבטון וקירות מאדמה נגוחה שבה אחוז תכולת הצמנט נעה בין 5% ל-13% ניתן לומר כי קיר אדמה נגוחה בעובי של 30 ס"מ הכולל צמנט בתערובת יהיה אחראי לפליטת יותר פחמן דו-חמצני מקיר בטון בעובי של 11.5 ס"מ. על בעיה זו ניתן להתגבר בצורה משמעותית על יד שימוש בתחליפי צמנט כדוגמת ground granulated blast furnace slag.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  webs.ashlandctc.org
↑  USDA Farmers' Bulletin No. 1500: Rammed Earth Walls for Buildings, 1937, p20
↑  אנרגיה גלומה באתר אקו-ויקי
↑  www.greenbuilding.com
↑  www.networkearth.org
1 2  BENEFITS OF BUILDING IN RAMMED EARTH
↑  Xujie Liu, Nancy S. Steinhardt (ed.), Chinese Architecture, Yale University Press, 2002, New Haven, pages 12-14, 21-22, isbn 0-300-09559-7
↑  Julia Lovell, The Great wall, 2008, Grove Press, New York, page 31
↑  כיום מוצג דיגיטלי בספריה העירונית של ליון (Bibliothèque municipale de Lyon France)
↑  Rural+Economy+Johnson&printsec=frontcover&source=bl&ots=iZ13ff52w_&sig=b868XmgFRlJybdOaXovU5sOCL0g&hl=iw&ei=_sO_SqKDOdDG_gbq_YBh&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=1#v=onepage&q=&f=false תוכן הספר ב-Gooogle books
קטע מהחומה הגדולה של סין הבנוי מאדמה נגוחה
שרטוט המסביר כיצד לבנות קיר מאדמה נגוחה, בית הספר לאדריכלות כפרית, ליון, צרפת 1790
מבנה מאדמה נגוחה בבורו האוס פלנטיישן (Borough House Plantation), נבנה ב-1821 בסטייטבורג (Stateburg) שבדרום קרוליינה
קירות מאדמה נגוחה הם חלק מבניין הכניסה לפרויקט עדן בקורנוול שבאנגליה
מודל המדגים בניית קיר אדמה נגוחה על יסודות
תצלום קרוב של פני קיר אדמה נגוחה. לבד מכתמים של נזק, מראים פני השטח קווים אופקיים קבועים ממסגרת העץ בה נעשה שימוש בעת בניית הקיר וקווים עדינים יותר המפרידים בין שכבות האדמה הדחוסות
מבנה מאדמה נגוחה בווילבורג (Weilburg) בגרמניה, נבנה לפני 1836
חומות מאדמה נגוחה בטירת פדרנה בחבל אלגרבה בפורטוגל
און

ערך זה עוסק בעיר במצרים העתיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
האובליסק של שנוסרת הראשון – נמצא ברובע הליופוליס בקהיר
האובליסק של תתחותמס השלישי מוצב בסנטרל פארק בניו יורק
און הייתה עיר במצרים העתיקה. שרידיה נמצאים 8 ק"מ מזרחית לגדת הנילוס צפונית לממפיס, צפונית לקצה הדרומי של דלתת הנילוס, בקרבת קהיר. העיר הייתה אחת הערים העתיקות ביותר במצרים ונוסדה עוד לפני התקופה הקדם-שושלתית (לפני 3100 לפנה"ס).
שמות העיר

שמה המצרי הקדום של העיר היה אַנוּ, ומכאן נבע השם העברי הנזכר במקרא, "און". העיר הייתה מרכז עיקרי לפולחן אל השמש אתום וכן לאל רע ולכן נקראה גם בפי המצרים בית השמש או בית רע. 

שם העיר ביוונית היה הליופוליס (Ἡλίου πόλις או Ἡλιούπολις ) שפירושו עיר השמש. על פי דיודורוס סיקולוס, היסטוריון יווני מהמאה ה-1 לפנה"ס, העיר נבנתה על ידי אקטיס אשר היה בנו של הליוס מהמיתולוגיה היוונית, אשר קרא לעיר על שם אביו. השם "הליופוליס" משמש היום לשם שכונת יוקרה בקהיר במצרים המודרנית
העיר נזכרת במקרא בספר בראשית, בספור יוסף, בשם "און": "וַיִּקְרָא פַרְעֹה שֵׁם-יוֹסֵף, צָפְנַת פַּעְנֵחַ, וַיִּתֶּן-לוֹ אֶת-אָסְנַת בַּת-פּוֹטִי פֶרַע כֹּהֵן אֹן, לְאִשָּׁה; וַיֵּצֵא יוֹסֵף, עַל-אֶרֶץ מִצְרָיִם...וּלְיוֹסֵף יֻלַּד שְׁנֵי בָנִים, בְּטֶרֶם תָּבוֹא שְׁנַת הָרָעָב, אֲשֶׁר יָלְדָה-לּוֹ אָסְנַת, בַּת-פּוֹטִי פֶרַע כֹּהֵן אוֹן". ובספר ירמיהו, בסיפור המספר מה קרה לנשארים לאחר חורבן בית ראשון (שם מזהיר ירמיהו את העם לא לרדת למצרים), בשם "בית שמש": "וְשִׁבַּר, אֶת-מַצְּבוֹת בֵּית שֶׁמֶשׁ, אֲשֶׁר, בְּאֶרֶץ מִצְרָיִם; וְאֶת-בָּתֵּי אֱלֹהֵי-מִצְרַיִם, יִשְׂרֹף בָּאֵשׁ".
היסטוריה

העיר הייתה מאוכלסת עוד מהתקופה הקדם-שושלתית, שהסתיימה בסוף האלף ה-4 לפנה"ס. בעיר נעשתה בנייה מסיבית בתקופת הממלכה הקדומה. העיר שימשה כמרכז דתי גדול וחשוב והתחרתה בעיר ממפיס. לכהני העיר הייתה השפעה רבה על ענייני ארץ מצרים ועל התפתחות הדת המצרית במשך כל זמן קיומה, ובמיוחד בתקופת השושלת החמישית. באון היו קובעים את מועד עליית הכוכב סותיס אשר שימש בסיס לחישוב לוח השנה המצרי. 

בתקופת הממלכה התיכונה בימי השושלת השתים עשרה בנה המלך אמנמחת הראשון מייסד השושלת, מקדש מפואר. בנו סנוסרת הראשון הקים שני אובליסקים. אחד האובליסקים עומד עד היום באתרו, (ניתן לראותו ברובע הליופוליס בקהיר המודרנית). האובליסק עשוי מאבן שחם אדומה, מתנשא לגובה 20.7 מטר ומשקלו 120 טון. בתקופת החיקסוס יש הסכמה במחקר כי האתר היה שייך לממלכתם. בתקופת הממלכה החדשה המתוארכת בין המאה ה-16 לפנה"ס – המאה ה-11 לפנה"ס היה המקדש באון אחד המקדשים הגדולים והעשירים במקדשי מצרים. 

תחותמס השלישי מהשושלת ה-18 (המאה ה-15 לפנה"ס) הקים באון שני אובליסקים. האובליסקים עשויים שחם שנחצבו במחצבות הנמצאות ליד האשדות הראשונים של הנילוס באסואן, גובהם 21 מטר ומשקל כל אחד 180 טון. הם מעוטרים בכתב חרטומים אשר נחרתו 200 שנה מאוחר יותר בתקופת רעמסס השני. הכתובות מפארות את ניצחונותיו בקרבות. האובליסקים הועברו על ידי המלכה קלאופטרה למקדש שהיא בנתה באלכסנדריה לכבוד מרקוס אנטוניוס. היום אחד האובליסקים מוצב בסנטרל פארק בניו יורק והשני מוצב ברובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון. המלך אחנתון בנה בעיר מקדש לאל אמון.

בעקבות התגברות השפעתם של כהני נא אמון החלה השפעתם של כהני און במצרים לרדת, אבל הם המשיכו להיות ידועים בלמדנותם. הרודוטוס, היסטוריון יווני שחי במאה ה-5 לפנה"ס ביקר אותם ושאב מהם ידיעות. אלכסנדר הגדול בצעדתו מאזור החוף לממפיס, עצר בעיר. בתקופת בית תלמי עברו כהני און לאלכסנדריה, ומרכז כוחה של העיר אבד. הגאוגרף והפילוסוף היווני סְטְרָאבּוֹן ביקר בעיר בשנת 20 לפנה"ס ומצא עיר חרבה, ריקה מאנשים. המקדשים עדיין עמדו על תילם. 

און הייתה ידועה בתקופת יוון העתיקה ובתקופת הקיסרות הרומית. העיר הוזכרה בכתביהם של רוב הגאוגרפים החשובים של התקופה, כולל תלמי, הרודוטוס, דיודורוס סיקולוס, אריאנוס, פלוטרכוס, יוסף בן מתתיהו ועוד.
משרידיה של העיר לא נותר היום כמעט דבר. המבנים ואבני העיר שימשו בשימוש משני כמקור אבן לבנית העיר קהיר. ניתן היום לראות בשערי העיר קהיר, אבנים שמקורן במקדש שבנה אחנתון.
גלריית תמונות

המלך סתי השני מגיש מנחה, השושלת ה-19, הליופוליס
האובליסק של תחותמס השלישי מוצב בלונדון