אלק באצ'יק
קורות חייו > בארצות הברית ובקנדה

בסוף 1965 נסע לארצות הברית. בפברואר ומרץ 1966, הוא ביקר אצל הקהילה הצוענית בניו יורק וערך סיבוב הופעות ככנר ראשון ("פרימאש") של להקת ביהרי ההונגרית-אמריקאית. בהמשך הקליט עם נגני להקה זו מוזיקה מסורתית צוענית הונגרית (Zigani Ballet בבית ההקלטות Audio Fidelity)
בחזרה לצרפת בקיץ, היא היה מעבד ומלווה של ז'אן מורו באלבום השנסון של השחקנית מ-1967. פרנסואה ריישנבך יצר סרט תיעודי על עבודתם המשותפת.
בסתיו 1966 היגר באצ'יק דרך קבע לארצות הברית.
הוא סייר למשך כמה שבועות כנגן בוזוקי בלהקתו של הכנר הארמני חראץ' יעקבוביאן, הצטרף שוב כ"פרימאש" ללהקת Zigan Ballet ולאחר מכן נסע ללאס וגאס. הקליט קטעים מפסקולים של סדרות טלוויזיה וכמה תקליטים ביחד עם מוזיקאים בחוף המערבי של ארצות הברית, כמו טוני בנט, אנדי ויליאמס ואחרים. זמן מה בשנים 1969 ו-1972 הופיע ככנר וגיטריסט בתזמורתו של אלביס פרסלי. ב-1972 ניגן מספר פעמים בלהקתו של טומי ויג ובין השנים 1970–1972 הופיע מספר פעמים עם קווינסי ג'ונס, כולל בביצוע הפסקול שיצר אמן זה לסרט "דולרים" (Dollars).
ב-1973 החל לעבוד עם בוב טיל והוציא שני דיסקים ארוכי נגן שבהם ניגן בעיקר בכינור ובכינור חשמלי, לצד ויולה וגיטרה. באלבום באלבום I Love You, שיצא ב-1973, הוא ניגן בגיטרה לצד הכינור, ואוליבר נלסון הקדיש לו את לחנו "Blues for Elek". זה היה גם תקליט הג'אז היחיד מחוץ להונגריה שבו הופיעה יצירה הונגרית - ה-Valse Triste (ואלס עצוב) של פרנץ וצ'יי.
בדיסק Bird and Dizzy: Musical Tribute (ברד אנד דיזי:מנחה מוזיקלית) בשנת 1975 ניגן באצ'יק קטעי ביבופ מאת צ'ארלי פארקר ודיזי גילספי בכינור ובכינור מיוחד שנקרא ויולקטרה שגדולו דומה לכינור אך הוא מכוון באוקטבה נמוך יותר מהכינור, כך שצליליו נשמעים כשל כלי ביניים בין צ'לו ולוויולה. קטע אחד מהתקליט נבחר על ידי המכון סמית'סוניאן כאחת ההקלטות הג'אז הטובות בכל הזמנים שנוגנו בכינור.
בשני תקליטי הביבופ, שיתף פעולה עם כוכבים כמו אלווין ג'ונס ואחיו, האנק ג'ונס, באקי פיצרלי, אוליבר נלסון, שלי מאן, ווורן מארש.
ב-1974 הוא ניגן בהצלחה רבה בפסטיבל הג'אז של ניופורט, ג'אם סשן לזכרו של דיוק אלינגטון.
האלבומים I Love You וBird and Dizzy: Musical Tribute פתחו בפניו את סצנת בתי הקזינו והמועדונים של לאס וגאס (למשל Duke's ב Paradise Road)) אבל לא הוציאו אותו עדיין מהאלמוניות.
באצ'יק נעלם מהזירה המרכזית של עולם הג'אז למשך חמש עשרה שנה. בזמן הזה בשנות ה-1970–1980 פעל ככנר ראשי של הזמר ויין ניוטון. בנוסף לעבודתו במוזיקת הבידור הופיע בטצ'יק בפסטיבלי ג'אז כגיטריסט, כנר, נגן ויולה וצ'לן,
פעם אחת העביר כיתת אמן. מתקופה זו נותרו כמה הלקטות חובבניות עם נגינתו. ב-1977 היה ראש מחלקת הכינור של האיגוד הלאומי לחינוך במוזיקת ג'אז.
בשנותיו האחרונות - עד 1990–1991 ניגן בתזמורות צוענים, אחר כך במועדוני ג'אז, ברים ומסעדות בקנדה - בערים קוויבק סיטי ומונטריאול.
בשנים 1988 ו-1989 לקח חלק בפסטיבלי הג'אז הבינלאומיים הראשונים Nuits Bleues ("לילות כחולים") של קוויבק סיטי.
סבל מהתמכרות להימורים, לטבק ולטיפה המרה.
ב-1991 הזמין רדיו קנדה אלבום ג'אז ממנו ומשני אמנים נוספים שבאצ'יק ניגן איתם בשלישייה - הפסנתרן ז'יל ברנאר והקונטרבסיסט פייר קוטה. העבודה נקטעה בגלל אירוע מוחי עם שיתוק בחצי גוף שאילץ אותו להפסיק לנגן. עד מהרה אובחן אצלו גם סרטן ריאות שהיה חשוך מרפא.
כעבור מספר חודשי אשפוז הוא גורש מקדנה בעילה של ויזה לא מסודרת.
את שנתיים האחרונות לחייו שהה באצ'יק בגלן אלין, פרבר של שיקגו. הוא נפטר בשנת 1993, ככל הידוע, בבית החולים באלק גרוב וילג' (Elk Grove Village ) הסמוך.
גופתו נשרפה ואפרו פוזר בבית הקברות איסט דאנדי טווין פיינס.
אלק באצ'יק השאיר בדרום-מערב צרפת בת בשם פסקל רדייר (Pascale Radière) (ילידת 1963), מורה לצרפתית וסופרת, שלא הכירה אותו וגילתה בגיל 46 שבאצ'יק היה אביה. היא כתבה ביוגרפיה שלו תחת שם העט באלוואל אקל (שם שמשמעותו "רוח ובדידות" בשפת הרומאני).