פואבלו בוניטו
תיאור

פואבלו בוניטו בנוי בצורת האות האנגלית D, כאשר החלק הישר פונה דרומה. ההיקף הכללי של המבנה כ-400 מטרים, ומתוכם אורך הקטע הישר 158 מטרים. שטח המתחם כ-12 דונם. הוא מחולק לשני קטעים באמצעות חומה העוברת לאורכו מצפון לדרום דרך הרחבה המרכזית. "קיווה גדולה" בנויה משני עברי החומה, תוך יצירת תבנית סימטרית נפוצה במרבית אתרי הפואבלו. בנוסף לקיווה הגדולה נתגלו עוד כ-30 קיווה קטנות יותר, רבות מקושרות לחצר המרכזית הגדולה.
במבנה נותרו שרידים של כ-300 חדרים, אבל משערים כי בתקופת השיא, כשחלקים הצפוניים של הפואבלו התנשאו לגובה של ארבע קומות, שמהן נותרו כיום קירות בלבד, היו במבנה כ-800 חדרים. החדרים היו גדולים למדי בהשוואה לפואבלו אחרים. בזמן בנייה מאוחרת יותר מולאו חלק מהחדרים התחתונים בהריסות על מנת לתמוך במשקל של הקומות העליונות. השימוש בטכניקת "ליבה וציפוי חיצוני קישוטי"  והבנייה לגובה יצרה קירות מסיביים שעוביים הגיע עד כמטר.
הארכאולוגית מרי מטקלף העריכה כי נדרשו 805,000 שעות אדם על מנת לבנות את המבנה המרכזית של פואבלו בוניטו.
בנוסף למבנה המרכזי התגלו בסביבה הקרובה ממצאים ארכאולוגיים נוספים הקשורים לאנשי הפואבלו הקדומים. על קיר הצוק שמאחורי פואבלו בוניטו יש סדרה של פטרוגליפים בהם מצוירות דמויות להן רגל בת שש בהונות, אלמנט סגנוני שנתגלה גם באתרי אמנות סלע אחרים של בני פואבלו הקדומים. ציורים אלו מתוארכים לשלהי המאה ה-10 או תחילת המאה ה-11.
קיימות הערכות שונות לגבי גודל האוכלוסייה שהתגוררה במבנה. בתחילת המאה ה-20 חשבו שהמבנים תפקדו כערים קטנות כשבכל חדר התגוררו תושבים. מתוך הנחה זו יכול היה פואבלו בוניטו להכיל בשיאו כמה אלפי תושבים. מחקרים מודרניים הקטינו את גודל האוכלוסייה לפחות מ-800, בעיקר תודות לכמות התנורים שנתגלו בחורבות. מחקר המבוסס על הארכיטקטורה שבדק היכן היו אזורי מגורים בפואבלו העריך כי במבנה היו 12 משפחות, או כ-70 איש בתקופת השיא ושהו בו כנוסף כ-200 איש נוספים שלא התגוררו במבנה. אזורי המגורים שכנו בקומת הקרקע, סמוך לרחבה המרכזית, והם קשורים לכניסות לסדרה של חדרים הנכנסים עמוק יותר לתוך המבנה. החדרים היו מחוברים באמצעות סדרה של פתחים, חלקם בצורת האות T. משפחה שכנה בשלושה עד ארבעה חדרים, כשהחדרים הפנימיים הקטנים יותר שימוש כמחסנים. לא הייתה גישה לגושי החדרים מבחוץ, אלא רק מתוך החצר המרכזית.
ייתכן שבפועל לא היה פואבלו בוניטו עיירה או אפילו כפר. אף שגודלו מאפשר להכיל אוכלוסייה משמעותית, הסביבה הקרובה לא הייתה מסוגלת לקיים אוכלוסייה גדולה. החפירות באתר לא חשפו ערימות פסולות משמעותיות המציינות יישוב גדול. ההשערה המקובלת היא שפואבלו בוניטו היה מרכז פולחני. אישוש לטענה זו קיים לא רק בשפע הקיוות (שבדרך כלל קושרים אותן לשימוש בפולחנים) אלא גם במבנה האתר ויחסו לאתרים אחרים בקניון צ'אקו. אף על פי שבזמן קיומו התגוררו במבנה דיירים רבים, נמצאו בסביבתו רק בין 50 ל-60 קברים.
מהאתר ניתן להסיק את מידת ההיכרות של אנשי הפואבלו הקדומים עם מחזורי השמש והירח. שניהם מסומנים על הפטרוגליפים בצוקים המקיפים את הפואבלו כמו גם צורת המבנה של פואבלו בוניטו.
קינים של מין החולדה הסוחרת (Neotoma cinerea) חשפו שבזמן שנבנה פואבלו בוניטו היו קניון צ'אקו והאזורים הסובבים אותו מיוערים בעצים דוגמת אורן הזפת. עדות לעצים אלו ניתן לראות במבנה של פואבלו בוניטו, כדוגמת קורות התמיכה של הקומה הראשונה. המדענים משערים שבתקופה בה אויש הפואבלו בוראו כמעט כל העצים מהעמק, על מנת לספק עץ לבנייה ולהסקה. פעולה זו, יחד עם תקופת בצורת, הובילה לירידה חמורה במפלס מי התהום בעמק, והקרקע הפכה עקרה. גורמים אלו מסבירים מדוע היה פואבלו בוניטו מאוכלס רק כ-300 שנים והוא דוגמה טובה להשפעה שגורם בירוא יערות על הסביבה המקומית. האנסאזי, שכבר לא היו מסוגלים לגדל יבולים על מנת לקיים את האוכלוסייה, היו צריכים לעקור למקום אחר.