stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בשיר ג'ומאייל
ביוגרפיה > בחירתו לנשיא לבנון

חודשים ספורים לאחר הפלישה הישראלית ללבנון, ב-23 באוגוסט 1982 נבחר בשיר ג'ומאייל לנשיא לבנון. יש שראו בו שליט בובה מטעם ישראל וטענו כי לא ראוי למנות לנשיא המדינה אדם שעלה לשלטון על כידוניו של צה"ל ואשר הון משפחתו הגיע, על פי החשד, בעיקר מהברחות ועסקי גידול הסמים בבקעת הלבנון.
ב-1 בספטמבר, שבוע לאחר בחירתו, נפגש ג'ומאייל עם ראש ממשלת ישראל מנחם בגין ושר הביטחון אריאל שרון במלון קרלטון בנהריה. השניים הציעו לו לחתום על הסכם שלום בין שתי המדינות, אך מצדו של בשיר היו הדברים מורכבים יותר. רצונו לזכות בלגיטימציה כלל-לבנונית וכלל-ערבית חייב אותו להצניע את יחסיו עם ישראל. בישראל התקשו לקבל את המהפך בהתנהגותו של ג'ומאייל ואת הצעתו לדפוס של יחסים לא-רשמיים בין לבנון לישראל בנוסח יחסי איראן–ישראל לפני נפילת משטר השאה.
ביוגרפיה > ההתנקשות בחייו

ב-14 בספטמבר אמור היה ג'ומאייל להגיע לשיחה עם קבוצת אנשי מודיעין ישראלים במשרדי "שומרי הארזים" בשכונת אשרפייה בשעה 17:00. בדרכו לשם עבר בסניף הפלנגות בשכונה, שם נהג להרצות מדי יום שלישי בשעה 16:00. הפעם נאם את נאומו האחרון שם טרם השבעתו לנשיאות, בפני הסמינר לפעילות הצעירות של התנועה. בערב הקודם הגיע למקום טאניוס שרתוני (אנ'), נכדו בן ה-26 של בעל הבניין בן השלוש קומות, שרק שבועיים לפני כן נמכר למפלגה. משפחתו הייתה ידועה בנאמנותה לפלנגות ואחד מאחייניה אף שימש כעוזרו הקרוב של פייר ג'ומאייל. אולם טאניוס שרתוני היה חבר ברשת מחתרתית של המפלגה הסורית הסוציאליסטית הלאומית, שדגלה בחזון "סוריה הגדולה" וקטעה את הברית שלה עם הפלנגות לטובת לחימה לצד אש"ף. מפעילו של שרתוני היה סוכן מודיעין סורי שישב ברומא, וביממה שלפני כן נתן לשרתוני את ההוראה לבצע את ההתנקשות בג'ומאייל, שתוכננה עוד קודם לכן. שרתוני עלה ללא חשד לדירת אחותו בקומה השלישית והניח מטען נפץ על רצפת חדר האורחים בדירתה, ממש מעל המקום בו ניצב דוכן הנאומים בסניף המפלגה. הוא שלח את אחותו מהבית וטיפס על גג של בניין סמוך, שם המתין להגעתו של ג'ומאייל. בשעה 16:10, במהלך נאומו של ג'ומאייל, הפעיל שרתוני את מטען הנפץ בעזרת שלט-רחוק והבניין כולו קרס. ג'ומאייל נהרג יחד עם 26 פעילים בתנועת הפלנגות. רוב הקורבנות היו נערות. גופתו של ג'ומאייל לא זוהתה עד השעה 21:45. בשעה זו לאחר חיפוש מאומץ זיהה ד"ר גדי סדובסקי שנשלח על ידי  סגן מפקד אוגדה 98, אל"ם יהודה דובדבני, בהוראתו של שר הביטחון אריאל שרון,  את שעון היד של ג'ומאייל על אחת הגופות בחדר הקירור של בית החולים "אוטל דיו (אנ')". בכיס חליפתו הכחולה נמצאו אמצעי זיהוי נוספים: טבעת נישואין, מכתב מאחותו הנזירה ארזה ואיגרת-ברכה לרגל בחירתו ממוח'תאר של אחד הכפרים. לידו הייתה גופתו של ידידו, מזכיר סניף המפלגה באשרפייה, ז'אן נאדר. הלווייתו של ג'ומאייל נערכה בבכפיא (Bikfaya). מאות מלוחמי הפלנגות, שסירבו להאמין שמנהיגם מת, צעקו במהלכה "בשיר חי...בשיר חי".
מותו של ג'ומאייל עורר בישראל דאגה גדולה. למחרת, עם אור הבוקר, נכנסו כוחות רגלים של צה"ל באישור בגין ושרון לתפוס נקודות מפתח במערב ביירות. תוך יומיים הושלמה הפריצה, וכוחות צה"ל שלטו ברחובות הראשיים במערב ביירות ואף הקיפו את המחנות סברה ושתילה מבלי להיכנס לתוכם. יומיים לאחר הירצחו של בשיר ג'ומאייל ביצעו אנשי הפלנגות את טבח סברה ושתילה. לאחר מותו ירש אותו בתפקידו כנשיא לבנון אחיו אמין ג'ומאייל.
הערכות על אופיו

הדעות באשר לאופיו וערכו של ג'ומאייל חלוקות. מחד גיסא, לאחר מותו, כתב העיתונאי רן אדליסט בספר "מלון פלשתינה": "צריך לתת את הדעת כיצד אנשים מבוגרים, אחראים ורציניים על פי כל קריטריונים מקובלים - חשבו באמת שניתן להמליך את הגנגסטר הקטן הזה בנתוני השטח, האוכלוסייה והשכנים (סוריה)". מאידך גיסא, בספר "פלונטר" שכתב אליעזר "גייזי" צפריר, ראש שלוחת המוסד בלבנון בתקופה שלאחר רצח ג'ומאייל, נכתב על אופיו של בשיר ג'ומאייל: "מנהיגות נחרצת, העזה, אמינות ועמידה מאחורי המילים וגם... ברוטאליות על פי הצורך". צפריר אף הוא מצטרף להערכה שרווחה בקרב "חסידיו" של ג'ומאייל בישראל ובלבנון ש"אילו היה בשיר חי, היו באמת פני הדברים נראים אחרת, בכל התחומים".
בתרבות

הסרט ואלס עם באשיר בבימויו ארי פולמן מתאר את תחילת מלחמת לבנון, רצח באשיר ג'ומייל והטבח בסברה ושתילה.
ראו גם

תוכנית אורנים
מלחמת האזרחים בלבנון
הערות שוליים

↑  שמעון שיפר, כדור של"ג : סודות מלחמת לבנון, עמ' 23.
1 2  אהוד יערי, זאב שיף, מלחמת שולל, עמ' 310-308.
↑  לטענת תומכי פרנג'יה, מדובר היה בניסיון של בשיר ג'ומאייל להשתלט על המרדה. תומכי אלו שנותרו בחזית טוענים כי פרנג'יה החל לנהל משא ומתן עם סוריה ועושה דברה הבולט בלבנון רשיד כראמה, כדי לזכות בתמיכת סוריה שתעניק לו יתרון על פני המפלגות הנוצריות האחרות. לטענת תומכי החזית, הבריגדה של פרנג'יה החלה ברצף התנקשויות נגד בכירי מפלגת הכתאיב, ורק בעקבותיהן באה המתקפה על ביתו של פרנג'יה.
↑  אהוד יערי, זאב שיף, מלחמת שולל, עמ' 62.
↑  שמעון שיפר, כדור של"ג : סודות מלחמת לבנון, עמ' 22.
↑  שמעון שיפר, כדור של"ג : סודות מלחמת לבנון, פרק ראשון, עמ' 20-11.
↑  נחום ברנע, הנוצרים הפסידו את המלחמה, כותרת ראשית, 30 בנובמבר 1983
↑  חיים ברעם, בחילה, כל העיר, 22 בספטמבר 1989
| נשיאי לבנון |
| --- | --- | --- |
| לבנון הגדולה (מנדט צרפתי) | שארל דבאס • אנטואן פריבאט-אובארד • חביב פאשא אלסעד • אמיל אדה • פייר ג'ורג' ארלאבוס • אלפרד ג'ורג' א-נקאש • איוב ת'אבת • פייטרו טראד • בשארה אל-ח'ורי • אמיל אדה |   |
| לבנון (העצמאית) | בשארה אל-ח'ורי • פואד שהאב • כמיל שמעון • פואד שהאב • שארל חילו • סולימאן פרנג'יה • אליאס סרכיס • בשיר ג'ומאייל • אמין ג'ומאייל • רנה מעווד • אליאס הראווי • אמיל לחוד • מישאל סולימאן • תמאם סלאם (בפועל) • מישל עאון • ג'וזף עאון |   |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אליאס סרכיס | נשיא לבנון 23 באוגוסט 1982 - 14 בספטמבר 1982 | הבא: אמין ג'ומאייל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522777005171  BnF: cb14548686j (data)  GND: 119519631  ISNI: 0000 0003 6498 4451  LCCN: n82235767  SUDOC: 078999073  VIAF: 183577963   WorldCat (עם VIAF): 183577963
אבו כביר

ערך זה עוסק בשכונה בדרום תל אביב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

כנסיית פטרוס הקדוש שבשכונה
 מידע
 עיר:   תל אביב-יפו
 תאריך ייסוד:  שנות ה-40 של המאה ה-19
 קואורדינטות:  32°02′50″N 34°46′12″E﻿ / ﻿32.047348207462°N 34.769890397847°E﻿ / 32.047348207462; 34.769890397847
  מפת מיקום  מפה דינמית #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אַבּוּ כַּבִּיר (מערבית: أبو كبير) הייתה שכונה ערבית של יפו, אשר הוקמה בשנות ה-40 של המאה ה-19 על ידי תושבי הכפר המצרי תל אל־כביר שבמצרים. אלה הובאו למקום על ידי אבראהים פאשה לאחר שכבש את ארץ ישראל מידי העות'מאנים. כיום שוכנת השכונה בדרומה של תל אביב. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 הוקמה שכונת נווה עופר, המכונה "תל כביר", מדרום לאבו כביר. לאחר מלחמת העצמאות הוארך רחוב הרצל, והוא חוצה כיום את המתחם.
היסטוריה > ימי בית שני

בשנת 1871 ביקר באבו כביר הארכאולוג הצרפתי שארל קלרמון גנו, שזיהה באזור הכפר מערות קבורה יהודיות מהמאה ה-1 ועד המאה ה-3. בית הקברות שימש את יהודי יפו, ונקברו בו יהודים גם מערים אחרות ואף מהגולה. הכיתוב על רוב המצבות שהתגלו הוא ביוונית, ועל רובן מופיע סמל יהודי כלשהו, כמו המנורה, לולבים או המלה "שלום". רוב הקברים כוללים חצר המובילה אל שלוש יחידות קבורה, ובהן חדרים עם כוכים. רוב פתחי הקברים נאטמו בלוחות אבן. כמאה שנים מאוחר יותר, השלים את מחקר בית הקברות פרופ' יעקב קפלן, וכיום הוא שוכן ברובו בתחומי כנסיית פטרוס הקדוש הרוסית הפרבוסלבית.
היסטוריה > העת החדשה

השכונה הערבית אבו כביר שכנה בחלק הדרום־מזרחי של צומת הרחובות המוכרים כיום כרחוב הרצל ודרך קיבוץ גלויות. כיום שטח זה איננו מאוכלס, וחלקים ממנו נחפרו לשם הרחבת צומת התנועה. בשלהי המאה ה-19 היו בכפר כמה עשרות בתים, בהם התגוררו כ־280 תושבים שהתפרנסו מחקלאות, בעיקר פרדסנות, ומאוחר יותר גם ממתן שירותים לעיר תל אביב, אשר שכונותיה הדרומיות גבלו עמה, ומרכז העסקים הראשי שלה נשק לה.
בבית מנטורה, בינות לפרדסי אבו כביר, בית שנודע בסביבה כאל-קאצאר אל-אחמאר, 'הבית האדום' על שום גג הרעפים האדום שלו, והושכר למשפחת יצקר, נרצחו יוסף ברנר וששת חבריו בפרעות תרפ"א.
אתרים בשכונה

בית ספר לטבע רחוב הרצל 155 - בית ספר ייחודי אשר הוקם בשנת 1986, ונחשב לבית ספר ירוק המגן על איכות הסביבה.
גני הטבע - גן בוטני (עד 2015 פעל במקום גם גן זואולוגי), המתמקד בטבע בארץ ישראל.
בית מעצר תל אביב (בקיצור בימ"ר ת"א) בדרך בן צבי 84 - בית המעצר של שירות בתי הסוהר.
כנסיית פטרוס הקדוש - כנסייה רוסית פרבוסלבית הידועה גם בכינוי "הכנסייה הרוסית".
המרכז הלאומי לרפואה משפטית - המוסד הציבורי היחיד המספק שירותי רפואה משפטית בישראל.
סביל אבו נבוט - סביל עות'מאני שניצב על אם הדרך המובילה מיפו לרמלה וללוד, והלאה לירושלים.
פארק החורשות - פארק גדול מדרום לכנסייה הרוסית. הפארק מתבסס על חורשות אורנים שנטעו במקום בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20. בשנת 2013 נפתח חלקו הראשון של הפארק ובו פינות משחקים,  מתקן אומגה ועוד.
ארמון השייח' אבו כביר בצומת הרחובות בן צבי וגרינבוים - עד לשנת 2001 שכנה במבנה ההיסטורי יחידת חיל האוויר יה"ב 230. בשנת 2001 היחידה פונתה, וזמן קצר לאחר מכן המבנה נהרס עד היסוד. המבנה התאפיין בתקרות גבוהות וקשתיות, רצפות מצוירות וסממני פאר נוספים כגון בריכת שחייה ואורוות סוסים.
החל מקיץ 2015 הוקצו המבנים הישנים של החברה להגנת הטבע עבור פעילותה של הישיבה החילונית בינ"ה.
המכון לרפואה משפטית
בית מעצר תל אביב
לוחית זיכרון לנופלים בקרב באבו כביר ("מבצע דוד"), בכניסה לבית הספר לטבע, סביבה וחברה
חלק מהחצר הקדמית של בית הספר לטבע
לקריאה נוספת

יוסף אוליצקי: ממאורעות למלחמה הוצאת מפקדת ההגנה בתל אביב, 1949.
חטיבת גבעתי במלחמת הקוממיות, הוצאת "מערכות", 1958
סביל אבו נבוט
מראה בבית הקברות המוסלמי טאסו, מול שכונת נוה עופר
בית ישן של שכונת אבו כביר, צמוד למרכז הקהילתי נוה עופר
אילי דולינסקי

| --- | --- |

דולינסקי במדי אליצור עירוני נתניה, 2024
 לידה:  6 בפברואר 2005 (בן 19) 
 עמדה:  פאוור פורוורד 
 גובה:  2.04 מטרים
 קבוצות כשחקן
 2022– 2023–:  הפועל תל אביב ← אליצור עירוני נתניה
 הישגים כשחקן
 גביע הליגה הלאומית (2024)  תגלית העונה בליגה הלאומית (2024)
 
אילי דולינסקי (נולד ב-6 בפברואר 2005) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדות הפורוורד באליצור עירוני נתניה מליגת העל בכדורסל.
ראשית חייו

דולינסקי גדל בתל אביב ושיחק בבית הספר לכדורסל ומחלקת הנוער של הפועל תל אביב כבר מגיל 6. בעונת 2021/22 הוביל דולינסקי את קבוצת הנוער של המועדון לגמר ליגת העל, בו הפסידה 1–2 להפועל גלבוע מעיינות, וקלע 37 נקודות בהפסד 95–99 במשחק האחרון והמכריע.
קריירה מקצועית

ב-28 באוגוסט 2022 חתם דולינסקי בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב מליגת העל בכדורסל עד 2029. ב-7 משחקים בעונת 2022/2023 הוא קלע בממוצע 1.1 נקודות בארבע דקות למשחק. ב-25 בדצמבר 2022 זומן דולינסקי לקבוצת מינכן בטורניר הדור הבא של יורוליג בסקטבול, ובארבעה משחקים העמיד ממוצעים של 5.5 נקודות וארבעה ריבאונדים בכ-15 דקות למשחק.
ב-17 באוגוסט 2023 הושאל לאליצור עירוני נתניה מהליגה הלאומית בכדורסל. ב-12 במרץ 2024 עזר לקבוצתו לזכות בגביע הליגה הלאומית 2023/2024 לאחר שקלע 20 נקודות ונבחר ל-MVP בניצחון 71–53 בגמר על אליצור שומרון. בסיום עונת 2023/2024 נבחר לתגלית העונה בליגה יחד עם חברו לקבוצה אלון מיכאלי ועלה עם קבוצתו לליגת העל בכדורסל.
קריירה בנבחרת הלאומית

מאז 2021 הופיע דולינסקי בנבחרות ישראל הצעירות: ב-2021 שיחק במדי נבחרת הקדטים (עד גיל 16) בטורניר הצ'לנג'ר שנערך כתחליף לאליפות אירופה בשל מגפת הקורונה והעמיד ממוצעים של 7.2 נקודות ו-7.4 ריבאונדים. ב-2022 ו-2023 שיחק במדי נבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 18 באליפות אירופה לנוער וקלע בממוצע 3.3 נקודות ו-2.3 ריבאונדים ו-3.7 נקודות ו-1.7 ריבאונדים, בהתאמה.
ב-2024 שיחק במדי נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 ורשם 11.9 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים בממוצע למשחק.
הערות שוליים

↑  משה הליקמן, "החלום? שבעוד 20/10 שנה אגיד שמימשתי לפחות 80% מהפוטנציאל": אילי דולינסקי בראיון מיוחד, באתר Sports Rabbi, ‏29 ביולי 2022
↑  גיא גבע, ‏היסטוריה: גלבוע/מעיינות זכתה באליפות הנוער, באתר ONE‏, 10 ביוני 2022
↑  אור שקדי‏, דואגת לעתיד: הפועל תל אביב החתימה את איליי דולינסקי לשבע שנים, באתר וואלה, 28 באוגוסט 2022
↑  עמרי מנהיים, ‏אילי דולינסקי חתם בהפועל ת"א עד 2029, באתר ערוץ הספורט, 28 באוגוסט 2022
↑  פרופיל, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל
↑  עמרי מנהיים, ‏איליי דולינסקי זומן ל"דור הבא של היורוליג", באתר ערוץ הספורט, 25 בדצמבר 2022
↑  גיא גבע, ‏דולינסקי זומן לטורניר "הדור הבא" של היורוליג, באתר ONE‏, 26 בדצמבר 2022
↑  פרופיל, באתר טורניר הדור הבא של יורוליג בסקטבול
↑  נתניה זכתה בגביע המדינה של הליגה הלאומית, באתר ONE‏, 12 במרץ 2024
↑  שמרה על הביתיות: אליצור נתניה ב-0:1 על נהריה, באתר ערוץ הספורט, 16 במאי 2024
↑  פרופיל, באתר טורניר הצ'לנג'ר עד גיל 16 2021
↑  פרופיל, באתר אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 18 2022
↑  פרופיל, באתר אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 18 2023
↑  פרופיל, באתר אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2024
מרוקו

ערך זה עוסק במדינה בצפון-מערב אפריקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
נווה מדבר על גבול הסהרה
איית בן חדו
אמן ריקועי מתכת במרוקו
נשים מוסלמיות במרוקו בבגדים מסורתיים
ממלכת מרוקו (בערבית: المغرب אל־מַעְ'רִבּ, או المملكة المغربية אַל־מַמְלַכַּה אל־מַעְ'רִבִּיַּה, תרגום מילולי: ממלכת המערב או הממלכה המערבית) היא מונרכיה בקצה הצפון-מערבי של יבשת אפריקה. מצפון היא גובלת בים התיכון, בסאוטה ומלייה (ספרד) ובמצר גיברלטר, במערבה באוקיינוס האטלנטי, במזרחה באלג'יריה ובדרומה בסהרה המערבית, אשר נמצאת בשליטת מרוקו מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. מרוקו קיבלה את עצמאותה מצרפת בשנת 1956. בירת מרוקו היא העיר רבאט, על אף שהעיר המרכזית והגדולה ביותר בה היא קזבלנקה. הדת הרשמית במרוקו היא אסלאם-סוני והשפות הרשמיות בה הן צרפתית, ערבית וברברית.
ממלכת מרוקו חברה בליגה הערבית ובארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
מקור השם

שם הממלכה המלא משמעותו "הממלכה המערבית" (בערבית: المملكة المغربية), או "ממלכת המערב". "אל-מע'רב אל-ערבי" (כלומר "המערב הערבי", נכתב לעיתים קרובות בעברית "המגרב") הוא השם הערבי המקובל לאזור צפון-מערב אפריקה, וממנו נובע שמה של הממלכה. השם "מָרוֹקוֹ" בשאר השפות מקורו בשמה של בירת מרוקו לשעבר – העיר "מרקש" (פירוש שמה: "ארץ האלים" בברברית).
היסטוריה > המאה ה-20

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-1904 הוכרה מרוקו כמדינה בתחום ההשפעה של צרפת. מרוקו נעשתה למדינת חסות צרפתית עם חתימת הסכם פס ב-30 במרץ 1912. למרות זאת, חלק מצפון המדינה ("מרוקו הספרדית") נשלט על ידי ספרד. משפחת המלוכה העלווית שלטה בתקופה זו ולאחר קבלת העצמאות מצרפת ב-1956, הסולטאן מוחמד החמישי קיבל את התואר "מלך" ומרוקו נעשתה לממלכה עצמאית. באותו זמן סופחה למרוקו טנג'יר, שהייתה קודם עיר בינלאומית.
ב-1961 לאחר מותו של מוחמד החמישי, עלה לשלטון חסן השני, אשר שמר על זיקתה של מרוקו למערב ובמיוחד לארצות הברית, על אף הצטרפות המדינה לליגה הערבית ב-1958. בשנות ה-70 סיפחה מרוקו את סהרה המערבית, שהייתה תחת שלטון ספרדי החל מוועידת ברלין ב-1884, אך קודם לכן הייתה אזור השפעה מרוקאי. הסיפוח לא הוכר בקהילה הבינלאומית, והביא למתיחות בינה לבין שכנותיה אלג'יריה ומאוריטניה.
היסטוריה > המאה ה-21

במהלך האביב הערבי. פרצו הפגנות על המצב הכלכלי והחברתי. אושרה חוקה חדשה, שהרחיבה את סמכויות הפרלמנט וראש הממשלה. עם זאת למלך נשארו סמכויות רבות והשפעה על כל מוסדות השלטון. הוא נשאר אחראי על ענייני הביטחון, הדת והצבא.
בשנת 2020, אחרי כ-30 שנות הפסקת אש, חודש העימות בין חזית פוליסריו מסהרה המערבית למרוקו.
פוליטיקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מרוקו היא מונרכיה חוקתית, ובה פרלמנט הנבחר על ידי העם. מאז שנת 1996 הפרלמנט מחולק לשני בתים. הבית העליון מורכב מ-395 נציגים שרובם נבחרים פעם ב-5 שנים. בבית התחתון חברים כ-270 נציגים. מפלגות אופוזיציה הן חוקיות במרוקו וקיימות. אמנם סמכויות הפרלמנט הן מוגבלות, אבל הורחבו כתוצאה מרפורמות בשנת 1996 ובשנת 2011, כתוצאה מהפגנות.
מלך אחראי לממשלה ולצבא (בין שאר תפקידיו). מלך מרוקו הוא מוחמד השישי מאז יולי 1999. המלך ממנה את ראש הממשלה (ראש המפלגה הגדולה בפרלמנט) ואת חברי הממשלה. ראש הממשלה הנוכחי הוא עזיז אח'נוש (אנ').
דו"ח חירות בעולם לשנת 2019 דירג את מרוקו כמדינה "חופשית חלקית".
סהרה המערבית נמצאת בשליטת מרוקו מאז 1979. מרוקו תובעת ריבונות על השטח מאז ויתרה עליו ספרד ב-1975, ומחזיקה בכולו מאז ויתרה מאוריטניה על שליטתה בחלקים ממנו ב-1979. מרוקו התעלמה מהכרזת עצמאות של תושבי הטריטוריה, וכיום נתון עתיד השטח למשאל עם בחסות האו"ם, אלא שאין הסכמה בין הצדדים על הגדרת בעלי זכות הבחירה במשאל.
פוליטיקה > יחסים עם ישראל

השלטון המרוקאי ידוע ביחסו האוהד ליהודים, עוד מלפני קום מדינת ישראל, ועד היום. במשך שנים רבות התקיימו קשרים גלויים וחשאיים בין ישראל לבין מרוקו. המלך חסן השני תמך בפיוס ובפשרה בסכסוך הישראלי-ערבי ותיווך בין הצדדים בהסכם השלום בין ישראל למצרים ובמשא המתן בין ישראל לפלסטינים. בשנת 1995 כוננו יחסים דיפלומטיים מלאים בין המדינות. בשנת 2000, בעקבות אירועי האינתיפאדה השנייה, ניתקה מרוקו את יחסיה עם ישראל, אך ישראלים יכולים להיכנס למרוקו ולטייל בה. בסוף 2020 במסגרת הסכמי אברהם, הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על כינון היחסים בין ישראל למרוקו. ב-22 בדצמבר 2020 נחתם ברבאט הסכם בין המשלחת הישראלית לנציגים המרוקנים (הסכם ישראל–מרוקו). ההסכם כלל מסגרת לחידוש היחסים הדיפלומטים; הסכם לשיתוף פעולה בתחום המים, הסכם בריאות, והסכם כלכלי הכולל שיתופי פעולה בתחומי ההשקעות והפיננסים.
פוליטיקה > מדיניות אקלים

משבר האקלים צפוי להשפיע באופן משמעותי על מרוקו: על מגזרי כלכלה כמו חקלאות, דיג ותיירות, על אחוז גדול מהאוכלוסייה המתגורר באזורי החוף, על מקורות המים המוגבלים שלה וכן על תחומים נוספים. על רקע זה, מרוקו פועלת במספר אופנים כדי להתמודד עם השפעות אלו: מעבר לאנרגיה מתחדשת, ביטול סובסידיות על דלקים מזהמים, פיתוח חקלאות ימית בר-קיימא, שימור אקוויפרים, ועוד.
בשנת 2019 מרוקו דורגה במקום השני במדד ה-CCPI (אנ') שמדרג את המדינות השונות על פי ביצועיהן בהתמודדות אל מול משבר האקלים. מרוקו דורגה אחרי שוודיה ולפני ליטא.
פוליטיקה > כוחות מזוינים

הכוחות המזוינים של מרוקו או כוחות הצבא המלכותי של מרוקו הם הכוחות הצבאיים של ממלכת מרוקו. הם מורכבים מהצבא, הצי, חיל האוויר, הז'נדרמריה המלכותי והמשמר המלכותי.
הכוחות המזוינים של מרוקו גדולים, מאומנים היטב עם ניסיון רב-נגד התקוממות, לוחמה במדבר ופעולות אוויר-קרקע. ניסיון נוסף הגיע מהשתתפות בפעולות שמירת השלום.
כלכלה

למרוקו אחת הכלכלות היותר חזקות באפריקה. כלכלת המדינה ליברלית למדי ונשענת על תעשיית הפוספטים כגון זרחן (מרוקו היא ספקית הפוספטים השלישית בגודלה בעולם אחרי סין וארצות הברית). מקור ההכנסה השני בחשיבותו של המדינה הוא העברות של כספי תושבים שעובדים מחוץ למדינה. מגזרים חשובים נוספים הם החקלאות, הטקסטיל והתיירות. בין שנת 2000 ל-2007 צמחה כלכלת המדינה בקצב של 4%-5% בשנה.
האבטלה, העומדת על כ-9.6% (נכון ל-2008) והחוב הלאומי הגדול, מהווים נטל כבד על כלכלת המדינה.
על פי נתוני 2022, סך כל הייצוא של מרוקו עמד על 46.7 מיליארד דולר (כ-15% פוספטים, וכ-12% מכוניות), וייעדי הייצוא העיקריים הן ספרד (כ-20%), צרפת, הודו ואיטליה. סך הייבוא עומד על 68.9 מיליארד (כ-13% מהם נפט גולמי), ורובו מגיע מספרד (כ-17%), צרפת, ארצות הברית, סין וסעודיה.
סביבת ההשקעות במדינה נוחה מאוד: ההגבלות מעטות, מערכת המס יעילה, וישנם תמריצים למשקיעים. אחד היעדים העומדים כיום בפני כלכלת מרוקו הוא השגת צמיחה מתמשכת ויציבה, ועידוד גיוון התעשייה.
את תפקיד הסמכות המוניטרית העליונה במדינה ממלא הבנק המרכזי של מרוקו.
המטבע וההילך החוקי של המדינה הוא דירהם מרוקאי.
גאוגרפיה

שליש משטחה של מרוקו הם הרים. רכס הרי האטלס הוא האזור הגבוה ביותר של מרוקו, הוא עובר כעמוד שדרה לאורך כל הארץ, מדרום-מערב לצפון-מזרח. הרי האטלס מתחלקים לרכס האטלס התיכון ולרכס האטלס הרים. הפסגה הגבוהה ביותר היא ג'בל טובקאל (4165 מטר), הנמצאת ברכס הרים. מדרום לרכס הרים משתרע עמק סוס, ומעבר לו - רכס הרי מול האטלס. מצפון לרכס הרים עובר שקע אום א-רביע, ומעבר לו - רכס האטלס התיכון. רכס נוסף, לאורך החוף הים-תיכוני, הוא של הרי הריף. ממערב לשלשלות ההרים הללו משתפלת רמה היורדת עד חוף האוקיינוס האטלנטי. שני הנהרות העיקריים במרוקו הם מולויה, הנשפך לים התיכון, ואום א-רביע, הנשפך לאוקיינוס האטלנטי.
מרוקו מחולקת ל-12 מחוזות (כולל סהרה המערבית שמשתרעת על פני שלושה מחוזות דרומיים).
21% משטחה ראוי לעיבוד חקלאי, מתוך זה 20% שטח מיוער, 47% שטחי מרעה ושטחים חקלאיים. 58,012 קמ"ר הם שטחים מושקים.
במרוקו מגוון סוגי אקלים, החל מאקלים ים-תיכוני דרך האקלים היבשתי של פנים הרמה עד לאקלים המדברי בסהרה.
גאוגרפיה > רעידת האדמה בשנת 2023

ב 8 בספטמבר 2023 בשעה 23:18 שעון מרוקו בלילה שבין יום שישי ליום שבת כ"ג באלול תשפ"ג הורגשה רעש אדמהבקרבת העיר מרקש בעוצמה של 6.9 בסולם ריכטר, לפחות 2,950 בני אדם נהרגו ברעש האדמה רובם מחוץ לעיר מרקש. הרעש הורגש עד פורטוגל ואלג'יריה,, ולפחות 2,000 בני אדם נפצעו בדרגות פציעה שונות. בנוסף, נפגעו אתרים היסטוריים בעיר מרקש ובניינים רבים בה. מוקד הרעידה היה כ־71.8 ק"מ דרומית־מערבית לעיר מרקש, בסמוך לעיירה איגיל שבהרי האטלס. לאחר הרעידה בכרבע שעה, הורגשה רעידת משנה נוספת בעוצמה של 4.8 בסולם.
דמוגרפיה

מרוקו היא המדינה הערבית החמישית בגודלה באפריקה, אחרי מצרים, אלג'יריה, לוב ו-סודאן. אוכלוסייתה מונה כ-37.9 מיליון נפש (2022). מרבית תושבי המדינה (95%) הם מוסלמים סונים, ממוצא ערבי, ברברי או עירוב של שני העמים. הערבים פלשו למרוקו במאה ה-7 ובמאה ה-11 ומאז הפכו לרוב.
ישנו מיעוט שיעי קטן, שאוכלוסייתו מונה כמה אלפי שיעים, שרובם תושבי חוץ מלבנון או מעיראק. הקהילה הבהאית ממוקמת בעיקר באזורים עירוניים, ומונה 350–400 תושבים.
כמו כן חיים במדינה כ-100,000 תושבים שאינם אזרחי המדינה אלא עובדים בה בלבד ללא אזרחות, רובם אזרחי צרפת וספרד.
השפה הרשמית במרוקו היא הערבית, המשמשת בכל אמצעי התקשורת הלאומיים. הערבית המרוקאית היא דיאלקט הנפוץ בעיקר במערב המדינה והיא מעין שילוב של שפות ברבריות והערבית. שפות נוספות במרוקו הן: תמאזיגת, תאריפית ותשלחית, המדוברות על ידי האוכלוסייה הברברית במדינה, המהווה למעלה ממחצית תושביה. בצפון המדינה ישנם כ-20,000 איש המדברים ספרדית.
רוב אוכלוסיית מרוקו מתגוררת מערבית לרכס הרי האטלס, אזור המבודד על ידי רכס ההרים ממדבר סהרה.
תוחלת החיים במדינה היא 71.9 לגברים ו-75.4 לנשים. שיעור הפריון הוא 2.3 צאצאים בממוצע לאישה.
הערים החשובות במדינה הן, לפי גודלן:
קזבלנקה - מרכז המסחר והתעשייה במרוקו ובה נמל חשוב.
רבאט - עיר הבירה בה מרוכזים כל משרדי הממשלה.
פאס - העיר החשובה ביותר לעם הערבי במרוקו, המהווה את המרכז הדתי של המדינה.
מרקש - אתר תיירותי חשוב מאוד, הנמצא במרכז המדינה, באזור השבטים הברברים.
טנג'יר - העיר החמישית בגודלה, בה נמצא נמל חשוב המקשר בין מרוקו לספרד.
דמוגרפיה > דתות

חלוקת הדתות במרוקו היא:
מוסלמים - 98.7%
נוצרים - 1.29%
יהודים - 0.01%
דמוגרפיה > דתות > יהדות מרוקו

עדויות אפיגרפיות מלמדות, שכבר במאה ה-3 לספירה חיו יהודים במרוקו. על פי מסורות מקומיות, יהודים הגיעו למרוקו כבר לאחר חורבן בית ראשון בשנת 586 לפנה"ס. יהדות מרוקו הייתה קהילה יהודית מהגדולות ביותר והחשובות ביותר בתפוצות, ומרכז ליהדות צפון אפריקה ("המגרב"). בעקבות גירוש ספרד בשנת 1492, הגיעו למרוקו רבים מיהודי ממלכת ספרד, וחוללו תמורה בצביונה של יהדות מרוקו ושל שכנותיה.
בשנת 1948, ערב מלחמת העצמאות חיו בה כ-265,000 יהודים והיא הייתה המיעוט היהודי הגדול בצפון אפריקה. בשנה זו החלו פוגרומים ופגיעות שונות ביהודי מרוקו, בעקבותיהם עזבו כ-67,000 יהודים את מרוקו. מלבד זאת, היהודים במרוקו מקבלים חופש דת כמעט מוחלט. מהקמת מדינת ישראל ב-1948 ועד לשנת 1967 היגרו למעלה מ-250,000 מבני יהדות מרוקו למדינת ישראל. רבים נוספים היגרו לצרפת ולצפון אמריקה. כיום מתגוררים במרוקו כ-2,500 יהודים בלבד, מרביתם בקזבלנקה, שריד לקהילה גדולה זו.
תרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בפאס שוכנת מדרסת אל-קרוויין שהוקמה במאה ה-9, המוגדרת על ידי אונסק"ו כמוסד ההשכלה הגבוהה העתיק ביותר המתקיים ברציפות עד ימינו. בימי הביניים פעלו בה כמה מגדולי הרוח של התקופה, כגון אבן ח'לדון, אבן ערבי ואחרים. כיום המוסד היא אוניברסיטה רשמית בחסות המדינה.
מרוקו מפורסמת במטבחה המגוון, המשלב השפעות ערביות, ברבריות, מוריות, מזרח תיכוניות, ים תיכוניות, אפריקאיות ויהודיות.
תרבות > ספורט

נכון לשנת 2017 צברה מרוקו במשחקים האולימפיים 23 מדליות, מהן 6 מדליות זהב. בין הבולטים בספורטאיה נמנה האצן הישאם אל גרוז', המחזיק בשיאי עולם שונים במרחקים בינוניים. הספורט האהוב ביותר במדינה הוא כדורגל ונבחרת מרוקו הופיעה 6 פעמים במונדיאל וזכתה פעם אחת (1976) בגביע אפריקה לאומות.
נבחרת מרוקו היא הנבחרת הראשונה והיחידה עד כה מהעולם הערבי ומיבשת אפריקה שהעפילה לחצי גמר המונדיאל (2022).
ראו גם

מגרב
ערבית מרוקאית