stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1999 בטלוויזיה
הערות שוליים

| שנים בטלוויזיה |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-20 | 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הסמליל של TiVo
פרשת ה-500

אוסטריה - אזורי הכיבוש של בעלות הברית אחרי מלחמת העולם השנייה. הבריחה העבירה רבבות שורדים בגבולות אלה בדרך אל אוניות המעפילים באיטליה.
פרשת ה־500 היא פעולה נועזת של תנועת הבריחה של פריצת הגבול בין אוסטריה לאיטליה באופן לא לגאלי עבור שורדי השואה בדרכם לארץ ישראל.
בחדשים מרץ-אפריל 1947 גבר הלחץ של הבריטים על הצרפתים לא לאפשר מעבר של שורדי שואה בשטח השליטה של הצבא הצרפתי מאוסטריה לאיטליה. בזלצבורג, שטח כיבוש בשליטת הצבא האמריקאי, מחנות הבריחה עלו על גדותיהם ובאיטליה אוניות המעפילים חיכו לשורדים שיבואו. למפקדי הבריחה לא הייתה ברירה אלא לפרוץ את המחסום הצרפתי בכוח.
רקע

אוסטריה אחרי המלחמה חולקה לארבעה אזורי-כיבוש: הרוסי, הצרפתי, האנגלי והאמריקאי. גבולות נקבעו לפי האזורים באחריות צבאותיהם[דרושה הבהרה] ובנוסף התקיים שלטון צללים של המשטרה האוסטרית. הבריחה הייתה צריכה להעביר בגבולות אלה, באופן לא לגאלי, מאות אלפי יהודים שורדי שואה. הם נכנסו לאוסטריה מפולין, הונגריה, רומניה וצ'כוסלובקיה והמשיכו במסע למחנות באוסטריה, בגרמניה או באיטליה בדרך אל האוניות. מפקד הבריחה באוסטריה ובגרמניה היה שליח המוסד לעליה ב', אשר בן נתן, שכינויו בבריחה היה ארתור. באזור האמריקאי של אוסטריה, זלצבורג שימשה כצומת הדרכים הגדול של הפליטים, שחצו את אוסטריה. מפקד הבריחה בזלצבורג והסביבה היה שורד השואה אבא גפן.
בתקופה הראשונה, במהלך 1945, היו בזלצבורג שורדי מחנות ההסגר של מטהאוזן וסביבתה, פליטי צעדות מוות ובורחים מהחודשים הראשונים של הבריחה בפולין. בהמשך הגיעו גם בורחים מרומניה והונגריה דרך וינה, מפולין דרך ברטיסלבה, וינה ולינץ ומצ'כיה. היו תקופות שהדרך לזלצבורג הייתה חסומה על ידי הבריטים, והשורדים היו צריכים ללכת ברגל, ב'דרך שחורה' (כנוי בריחה לדרך לא לגאלית), במעברי האלפים, ביערות, בשלג בלילה. לא פעם תפשו אותם שוטרים והחזירו אותם למחנה ממנו יצאו. היו שורדים שיצאו שלוש ואף ארבע פעמים, עד שהגיעו ליעדם. מזלצבורג עברו הפליטים למחנות באזור האמריקאי בגרמניה או לאיטליה, בדרך לארץ ישראל. בינואר 1946 נסגר לגמרי הגבול לגרמניה, לחץ בריטי. למקום הגיעו שלושה חברי בריחה מומחים לארגון 'משלוחים' (טרנספורטים) לא לגאליים. תחילה העבירו קבוצות קטנות לאיטליה דרך לנדק-נוידרס, מקום שהבריטים לא הגיעו אליו. בהמשך הוגדלו הטרנספורטים והועברו שיירות של משאיות שהסיעו עד כ-350 איש ללילה. המשלוחים היו מלווים בחיילים 'אנגלים', פעילי בריחה במדים אנגליים, מצוידים בתעודות 'רשמיות' שזויפו על ידי הבריחה.
התקופה השנייה התחילה בקיץ 1946, בעיקר אחרי פוגרום קיילצה. לדרום אוסטריה התחילו להגיע טרנספורטים של אלפים, שלא הייתה אפשרות לקלוט אותם במחנות הקיימים. נפתחו מחנות נוספים:
2.7.46 - מחנה 'הרצל', בזלצבורג, קליטה עד 2,000 איש.
25.7.46 - מחנה ביאליק, זלצבורג, קליטה עד 1,500 איש.
28.7.46 - מחנה טרומפלדור, בזלצבורג, קליטה עד 1,500 איש.
7.8.46 - מחנה ישראל, בעיר פוך שליד זלצבורג, קליטה עד 1,500 איש.
10.8.46 - מחנה ישראל בתוך זלצבורג, קליטה עד 3,500 איש.
אוגוסט - מחנה עקורים בעיר סאלפלדן, כ־80 ק"מ מזלצבורג, קליטה 4,000 איש ויותר.
מנהלי המחנות קיבלו הוראות פעולה מהבריחה בנושאי הוצאת והכנסת אנשים למחנה. בתחילת 1947 התחילו להגיע לווינה אלפי יהודים מרומניה, במסגרת 'בריחת הרעב' (בריחת היהודים מרומניה אז נקראה כך עקב המצב הכלכלי הקשה ברומניה). למפקדי הבריחה לא הייתה ברירה אלא לקבלם, למרות הצפיפות במחנות. באזור השליטה הצרפתי, ליד העיר אינסברוק, בכפר קטן בשם גנדנוואלד, הוקמה נקודת בריחה עצמאית בפיקודו של סמי הלוי. הלוי היה איש הבריגדה היהודית, שנשאר באירופה, במסגרת מבצע הכפילים של ההגנה לסייע לשורדי השואה. כפילים היו חיילי הבריגדה שנשארו באירופה בזהות בדויה כדי לפעול בתנועת הבריחה, לאחר שהבריטים פרקו את הבריגדה וחייליה הוחזרו לארץ. הלוי, יליד טורקיה, דיבר צרפתית רהוטה והיו לו קשרים טובים עם אנשי הצבא הצרפתי במקום.
בתקופה השלישית, באביב 1947, גם האמריקאים החלו להצר את צעדיה של פעילות הבריחה. אחד המעברים החשובים של הבריחה בדרך לאיטליה היה המעבר מהמחנות באזור זלצבורג דרך טירול שבשליטה צרפתית.
מעברי הגבול של הבריחה בין אוסטריה לאיטליה באזור טירול

מעבר הגבול העיקרי של תנועת הבריחה בין אוסטריה לאיטליה היה מעבר ברנר. במעבר גבול זה נסעו בכלי רכב. משאיות הבריגדה, עם פליטים בתור שהיו מוסווים כציוד ומכוסים בברזנטים, עברו במעבר הברנר את הגבול. בהמשך, לאחר שהבריגדה עזבה את האזור, משאיות הבריחה היו פורקות את השורדים מספר קילומטרים לפני הגבול באוסטריה ואוספות אותם מספר קילומטרים אחריו, באיטליה. הפליטים היו עוברים את הגבול האלפיני ברגל בשלג, בחושך בדרכים לא סלולות. בתחילת שנת 1947 הבריטים הכבידו את השמירה בגבול. על פי בקשתו של ארתור בן נתן פתח הצבא האמריקאי מחנה פליטים בעיר סאלפלדן, הנמצאת במרחק של 20 ק"מ מהגבול של אזור השליטה הצרפתי. הכוונה הייתה להשתמש במחנה זה להעברת פליטים דרך אזור השליטה הצרפתי אל איטליה. בהמשך, בקיץ 1947, הגבול לאיטליה נסגר לגמרי. פעילי הבריחה בראשותו של גפן מצאו דרך הרים עתיקה במעבר הקרימל, בה עברו גנבי בקר מאוסטריה לאיטליה כבר במאה ה־16. במהלך שלושה חודשי הקיץ של 1947 עברו כ-5,000 שורדי שואה את הגבול לאיטליה ברגל בהרי האלפים במעבר הקרימל. בהמשך, בגלל עומק השלג במעבר, אי אפשר היה להמשיך להשתמש בו.
המעבר דרך אזור השליטה הצרפתי נשאר כאפשרות האחרונה להגיע לאיטליה. השורדים היו צריכים לעבור קודם כל את הגבול שבין האזור האמריקאי, שבו היו מחנות הבריחה ומחנות העקורים, לבין אזור השליטה הצרפתי. בהמשך היה עליהם לנוע באזור השליטה הצרפתי באוסטריה, ואז לעבור את הגבול בינו לבין איטליה. בחודשים מרץ - אפריל 1947 גבר לחץ הבריטים על הצרפתים לפעול נגד הבריחה. משמרות חיילים צרפתים סיירו בהרים ונעזרו בשומרי יער אוסטריים מקומיים, כדי לתפוס קבוצות שורדים בדרכן לאיטליה. מצב הבריחה במקום היה קשה. המחנות עלו על גדותיהם ובנמלים חיכו לשווא האוניות לשורדים שיגיעו. מעבר ברכבת מהעיר זלצבורג, באזור השליטה האמריקאי, לעיר אינסברוק, באזור השליטה הצרפתי, הפך בלתי אפשרי, עקב הביקורת החמורה האוסטרית-צרפתית ברכבת. מפקד הבריחה באוסטריה, שפעל בכיסוי כעיתונאי ולבש מדים של כתב צבאי, פנה אל הקולונל הצרפתי באינסברוק בדרישה להקל על העברת פליטים דרך האזור. בקשתו נדחתה. בן נתן שלח למרות זאת, כדרך לבחון את המצב, טרנספורט של כ־150 איש. הקבוצה נתפשה על ידי הצרפתים והוחזרה למקום ממנו יצאה. הלחץ הבריטי היה חד משמעי ונחוש.
המבצע

הוחלט על פעולה נועזת לפתיחת המעבר דרך אזור השליטה הצרפתי. נבחרו 518 צעירים, שהתנדבו להשתתף במבצע. משימתם הייתה לעבור את הגבול הראשון בין אזור השליטה האמריקאי לזה הצרפתי, להבקיע את הדרך של 30 הקילומטרים באזור השליטה הצרפתי ואז לעבור את הגבול השני, לאיטליה. ההוראה לקבוצה ולמדריכיה הייתה לא לחזור גם אם יתפשו או יאסרו. ההנחה הייתה שלא ניתן יהיה לאסור בבת אחת 500 איש, וגם אין באזור מקום מתאים למאסר של קבוצה כה גדולה. בראש הקבוצה עמד ישראל רודלניק, איש בריחה ותיק.
המבצע > ההכנות למבצע

הקבוצה חולקה לעשר יחידות, שעל כל אחת מונה מפקד קבוצה. מונו 18 חברי בריחה כאחראים ובראשם מפקד כללי למבצע, שיצא עם הקבוצה גם הוא. סיירים יצאו לבדוק את הדרך מבעוד מועד. הם קבעו את המקומות המתאימים למעבר וטיפסו באלפים לגובה של מעל 2,800 מטר.
המבצע > היציאה למבצע

המבצע החל ב-7 במאי 1947. בדרך פגשו הבורחים שלושה שומרי גבול אוסטרים מזוינים. הם פורקו מנשקם, נלקחו מהם אמצעי התקשורת, כדי שלא יכלו לקרוא לתגבורת והם נדרשו להישאר במקומם. כנראה, הם גם הוכו. הקבוצה חדרה לשטח השליטה הצרפתי ונתקלה שוב בפטרול גם בהיתקלות זו הקבוצה התגברה על החיילים האוסטרים, שברחו. הפעם הופיע קצין צרפתי חמוש. למקום הגיעו מאות חיילים צרפתיים, הקיפו את הקבוצה ודרשו ממנה לחזור לאזור האמריקאי, משם יצאו.
המבצע > המאבק

החיליים הצרפתים שהגיעו השתמשו בכוח ובין הבורחים היו פצועים. אדם מבוגר ונערה נפצעו קשה למדי. הצרפתים הציעו להם עזרה רפואית ופינוי, אך הם סרבו. למקום המשיכו לזרום כוחות צרפתיים והגיעו מכוניות משוריינות וטנקים. הם הקיפו את הפליטים שלא זזו ממקומם. מאות חיילים נעו מאחורי הטנקים, ניסו לחדור אל תוך הקהל ולהעלות אנשים בכוח על הטנקים. הפעולה לא הצליחה. אנשי הקבוצה, בעיקר בנות, השליכו עצמם אל מתחת לגלגלי המכוניות והטנקים. הקולונל הצרפתי, שעמד בראש המאבק, הופתע מעוצמת ההתנגדות והורה להפסיק את ההתקפה. המעגל הצבאי נשאר להקיף את הפליטים הנצורים במהלך יומיים ושני לילות שהו הפליטים היהודים בשטח תחת כיפת השמים. יש לזכור שבחודש מאי באירופה הלילות קרים. הפליטים שבתו רעב. סיפור ה'מלחמה' של צבא הכיבוש הצרפתי בפליטי השואה היהודים הגיע (בעזרת הבריחה) לעיתונות והתפרסם בעולם.
כעבור יומיים הגיע למקום ג'יפ אמריקאי ובו שני 'קצינים אמריקאים' בכירים, הצרפתים נתנו להם לעבור במחשבה שהם ירגיעו את רוחות השובתים. מהג'יפ ירדו, במדי אנשי צבא אמריקאים, סמי הלוי ועוזרו ממרכז הבריחה בגנדנוואלד. בנוכחותם אורגנה תפילה בציבור והם נתנו הוראות לבורחים לא לחזור בשום אופן לאזור השליטה האמריקאי, משם יצאו. הצרפתים הבינו שאינם יכולים להמשיך במאבק, שלא יוכלו 'להביס' את הפליטים ושעליהם למצוא דרך לסיים את הפרשה הקשה. הם הסכימו שהפליטים יוחזרו לגנדנוואלד, שבאזור הצרפתי וישוכנו שם באופן ארעי. הפליטים סירבו לחזור לאזור האמריקאי, משם יצאו. גפן, מפקד הבריחה בזלצבורג, שכנע את האמריקאים שלא להסכים לקבל את הפליטים חזרה לסאלפלדן, בטענה שמקומותיהם כבר התמלאו על ידי פליטים חדשים שהגיעו, דבר שהיה נכון. מיור וואסק, מפקד המשטרה הצבאית במקום אמר לגפן, שייתכן שיאלצו לקבל את הפליטים חזרה, מאחר שקיים הסכם בין הצרפתים לבין האמריקאים לקבל חזרה פליטים שחצו את הגבול באופן לא לגאלי. גפן עמד על כך כי הפעם לפליטים אלה אין דרך חזרה, ואם הצרפתים יתעקשו, הבריחה עלולה לשלוח אליהם עוד 1,000 פליטים נוספים. התקיימו דיונים קדחתניים ומפריס הגיעו הוראות ברורות לכוחות הצרפתיים לא לוותר, מפאת כבוד הצבא. במהלך כעשרה ימים מתוחים התקימו דיונים לחיפוש פתרון שישמור על כבוד הצבא הצרפתי באזור, אך גם יאפשר לבריחה להעביר שורדי שואה לאיטליה.
השורדים במחנה באזור הצרפתי היו תחת שמירה כבדה. ב-16 במאי התקבלה הוראה מקולונל היל, האמריקאי, לשלוח 15 מכוניות לגבול כדי לקבל חזרה את 500 הפליטים. גפן שכנע את מיור וואסק לא לשלוח מכוניות אמריקאיות להביא את ה-500 מגבול השליטה הצרפתי. קולונל היל השתכנע וסיכם עם הצרפתים שאם הם יצליחו להוציא את האנשים מאינסברוק, ויביאו אותם לסאלפלדן, האמריקאים ישלמו את הוצאות הנסיעה בחלק הדרך שלהם.
סיום הפרשה

למרות התנגדות הבורחים עצמם, הם הוחזרו לאזור השליטה האמריקאי, לסאלפלדן. החיילים הצרפתים במחנה גנדנוואלד פרצו למגורים של הפליטים תוך שבירת דלתות וחלונות, הכו את השורדים והעלו אותם בכוח על המכוניות הצבאיות. ארתור הורה לפזר שברי זכוכיות על הכביש לאורך הדרך ומכוניות צרפתיות נפגעו.
בשיחה שערכו האמריקאים עם גפן התברר להם שחלק מקבוצת ה– 500 הגיעו ממחנה סאלפלדן וחלק הגיעו מגרמניה. קפיטן מיכלסון דרש מגפן להכין רשימה של הפליטים שהגיעו מגרמניה, כדי להחזירם לשם. גפן הודיע לו כי לא יגיש רשימה כזו, כי השורדים הגיעו מגרמניה כדי לעבור לאיטליה והבריחה לא תסכים להחזיר יהודים לגרמניה. גפן הבטיח למיכלסון להוציא מהמחנה בהקדם את הפליטים שהגיעו מגרמניה. עוד באותו הלילה יצאה קבוצה של כ-50 שורדים לאזור השליטה של הצבא הצרפתי, כשהמשמר הצרפתי מעלים עין. הקבוצה עברה למחרת לאיטליה. בהמשך, הצרפתים אפשרו לבריחה להמשיך בפעולותיה ולא הפריעו לקבוצות של כ־50 ובהמשך גם כ־100 איש לעבור ולהגיע לאיטליה.
אוניות המעפילים שחיכו, העלו את השורדים ויצאו להפלגות אל ארץ ישראל.
ראו גם

תנועת הבריחה
המוסד לעליה ב'
אשר בן נתן
אבא גפן
הבריגדה היהודית
מחנות עקורים
אזורי הכיבוש באוסטריה
ההעפלה
שביל השלום האלפיני
שארית הפליטה
אפרים דקל
לקריאה נוספת

כרמי פתאל (עורך),הכפילים בשליחות הצלה עלומה, הוצאת אגוד החיילים המשוחררים בישראל, 1990
אהרון חוטר ישי, הבריגדה ושארית הפליטה, איגוד החיילים המשוחררים בישראל, 1999
שלמה קלס, בדרך לא סלולה, תולדות ה"בריחה" 1948-1944, מורשת, 1994
הערות שוליים

↑  אפרים דקל, בנתיבי הבריחה, משרד הביטחון, 1963, עמ' 137
↑  אשר בן נתן, החוצפה לחיות, משרד הביטחון 2002
↑  אבא גפן, פורצי המחסומים, יסוד, 1961
↑  אפרים דקל, בנתיבי הבריחה, משרד הביטחון, 1963, עמ' 154
↑  אפרים דקל, בנתיבי הבריחה, משרד הביטחון, 1963, עמ' 159
↑  אפרים דקל, בנתיבי הבריחה, משרד הביטחון, 1963, עמ' 160
↑  כרמי פתאל, הכפילים:בשליחות הצלה עלומה, מוסד ביאליק, 1990
↑  חנה ויס ומירי נהרי, בנתיבי "הבריחה", מעברי האלפים ברגל, עמותת מורשת הבריחה, 2021, עמ' 174-137
↑  אשר בן נתן, החוצפה לחיות, משרד הביטחון, 2002, עמ' 46
↑  חנה ויס ומירי נהרי, בנתיבי "הבריחה", מעברי האלפים ברגל, עמותת מורשת הבריחה, 2021
1 2  אשר בן נתן, החוצפה לחיות, משרד הביטחון, 2002, עמ' 45
↑  אבא גפן, פורצי המחסומים, יסוד, 1961, עמ' 221
1 2  אפרים דקל, בנתיבי הבריחה, משרד הבטון, 1963, עמ' 167- 170
1 2 3 4  אבא גפן, פורצי השערים, יסוד, 1961, עמ' 225-223
↑  אפרים דקל, בנתיבי הבריחה, 1963, עמ' 170
מעבר הברנר אחרי מלחמת העולם השנייה, מעבר גבול בין אוטריה לאיטליה
שיירת פליטים בהרי האלפים בדרך מאוסטריה לאיטליה.
ילדות אבודות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  כתיבה: אלן מור איור: מלינדה גבי
 איורים:  מלינדה גבי 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן גרפי ארוטי
 נושא:  ארוטיקה לסבית 
 מקום התרחשות:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 תקופת התרחשות:  1913, 1914 
 הוצאה
 הוצאה:  Top Shelf Productions
 תאריך הוצאה:  2006
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 1-891830-74-0
 
ילדוֹת אבודות (באנגלית: Lost Girls) הוא רומן גרפי ארוטי שנכתב על ידי סופר הקומיקס הבריטי אלן מור ואויר על ידי בת זוגו, הציירת מלינדה גבי. בריאיון לרשת BBC אמר מור ששאב את ההשראה לכתיבת "ילדות אבודות" מן הספר "פיטר פן" (החבורה שאותה מנהיג פיטר פן נקראת "Lost Boys" בספר על פיטר פן).
הרומן מתאר את פגישתן הדמיונית של שלוש דמויות מסיפורי ילדים מפורסמים: ונדי דארלין מ"פיטר פן", אליס מ"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" ודורותי גייל מ"הקוסם מארץ עוץ". השלוש נפגשות בעתיד כנשים בוגרות. בפגישה השלוש חולקות ביניהן סיפורים אודות עברן והרפתקאות מיניות שעברו, ומפתחות יחסים אינטימיים האחת עם רעותה.
מור נחשב לאחר מאמני הקומיקס האהודים והמעוררים מחלוקת ביותר בארצות הברית, וכאשר יצא "ילדות אבודות" הוא עורר עניין וסוקר בהרחבה בתעשיית הקומיקס. למרות המחיר הגבוה של הספר, 75 דולר, שתי ההדפסות הראשונות שלו בכמות של 10,000 כל אחת, אזלו עוד ביום ההפצה הראשון בארצות הברית.
עלילה

אליס, אישה מבוגרת בעלת שיער אפור הקרויה גברת פיירצ'יילד (Lady Fairchild), ונדי פוֹטר בת ה-30 הנשואה לבחור בן 20 בשם הרולד פוטר ודורותי הנמצאת בשנות ה-20 לחייה נפגשות במקרה במלון יוקרה באוסטריה בשם "Hotel Himmelgarten" בערב מלחמת העולם הראשונה (1913–1914), וחולקות חוויות מיניות מעברן המבוססות על סיפורי הפנטזיה מעולמן:
ונדי מספרת כי היא ושני אחיה, ג'ון ומייקל דארלינג, פגשו חסר בית בשם פיטר פן, אחותו וחבורתם "הנערים האבודים" בפארק ציבורי המשמש לקרוזינג, במהלך הקיץ בו הייתה בת 16.
דורותי גייל מספרת על מקרה בו קיימה אורגיה עם שלושה חוואים ובהמשך גם עם אביה כאשר הייתה בת 16, לאחר שסופת ציקלון פגעה בקנזס. כאשר הייתה כלואה בביתה עקב הסופה, חוותה את האורגזמה הראשונה שלה.
אליס מתארת קיום יחסי מין עם גבר וכמה נשים בבית ספר לבנות בו למדה בגיל 14.
בנוסף לסיפורים מהעבר מציג הרומן יחסי מין בין השלוש ובינן לבין צוות המלון וכמה מאורחיו. העלילה מתרחשת על רקע אירועים היסטוריים ותרבותיים מהתקופה בה מתרחשת העלילה כגון הצגת הבכורה של "פולחן האביב" מאת איגור סטרווינסקי, וכן ההתנקשות בפרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה.
המחלוקת סביב מיניות בקרב ילדים

"ילדות אבודות" היה נתון תחת ביקורת קשה והוטחו בו הטענות לפיהן סצנות המין שבו, המתארות יחסי מין עם קטינות מתחת לגיל ההסכמה, יגרמו לכך שהחנויות שמוכרות את הספר או אלה שיקנו אותו יואשמו במכירה או החזקה אסורה על פי החוק של פורנוגרפיה מסוג פדופיליה. קמעונאים רבים הודיעו כי לא יחזיקו את הספר במלאי מחשש לתביעת זימה, אולם אחדים הודיעו כי יאפשרו את רכישתו באמצעות הזמנה מיוחדת.
בארצות הברית העמדה לדין בגין הפקה או החזקה של "חומר מגונה" אפשרית בכפוף לבחינת הנושא על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית. למרות שפורנוגרפיה המציגה ילדים מסווגת כ"חומר מגונה" הסיווג דורש מעורבות דה פקטו של ילדים בהפקה, מה שלא קרה בהפקת הספר. החוק במדינות אחרות פחות מפורש, ובחלקן אסור להציג ילדים בעירום בקונוטציה מינית ללא קשר לתהליך ההפקה. חברת ההפצה הצרפתית Delcourt המתמחה בקומיקס השעתה באופן זמני את הפצת הגרסה הצרפתית של הספר בשנת 2008, בשל חשש שמא הדבר אסור על פי החוק המקומי.
תמה ספרותית > הצלבות בדיוניות וביוגרפיות בדויות בעלילה

קרוס-אובר בסביבה משותפת של דמויות ראשיות מסיפורים נפרדים הוא טכניקה מקובלת בקומיקס העוסקים בגיבורי על, ז'אנר שמור כותב בו בהיקף גדול. מור הושפע מעבודותיו של פיליפ חוזה פארמר בהן בא לידי ביטוי הקונספט "Wold Newton family" שפיתח ובו נעשה קרוס אובר בין עלילות שונות ומפותחות ביוגרפיות בדויות לדמויות מוכרות. זו דוגמה מוקדמת למה שעשה מור ב-"ילדות אבודות", ומאוחר יותר בסדרת קומיקס אחרת שכתב - The League of Extraordinary Gentlemen.
תמה ספרותית > מוטיב המחסה מפני הסערה והשפעה ספרותית

עלילה המציגה קבוצה של אנשים מבודדים יחד במקום מסוים וחולקים סיפורים או עוסקים בפעילות מנוונת אחרת בזמן ש"בחוץ" מתרחש משהו רע או כאוטי, היא דבר נפוץ בסיפור סיפורים בתרבות המערב. העלילה בספר שופעת בנושאים ודימויים מספרים העוסקים בכך, והיא מזכירה את עלילות הספרים "120 הימים של סדום" של המרקיז דה סאד המתאר מין פרוורטי הכולל ילדים, ואת "הר הקסמים" של תומאס מאן אשר כמו ב- "ילדות אבודות" מציג את מלחמת העולם הראשונה כנקודת מפנה משמעותית בהיסטוריה של האנושות ואף מתרחש במקום ובתקופה כמעט זהים.
תמה ספרותית > מוטיב הסקס

מור עצמו תיאר את הספר כפורנוגרפיה, ז'אנר ספרותי שהוא וגבי רוצים לטפח:
"בהחלט אנו מאמינים כי סקס כז'אנר מיוצג בספרות בצורה מעוררת רחמים. לכל תחום אחר בהתנסויות האנושיות, אפילו אזוטרי כמו בוקרות, בילוש או טייס חלל, יש סוגות שלמות העוסקות בהם בעוד הז'אנר היחיד שבו סקס יכול לבוא לידי ביטוי הוא ידוע לשמצה, מלוכלך וגס, שנעשה מתחת לשולחן וללא כל סטנדרטים לחלוטין ... המוני ובזוי"
הערות שוליים

↑  ?"What are the names of the lost boys in "Peter Pan‏, באתר "Reference.com" (באנגלית)
↑  'Lost Girls' at 35k And Counting, icv2, 01/05/2007
↑  Rich Johnston, "Lying in the Gutter Volume 2 Column 54", Comic Book Resources, 30/5/2006
↑  Child Pornography Prevention Act - 1996, politechbot.com
1 2  , Dorman T. Schindler, "Alan Moore leaves behind his Extraordinary Gentlemen to dally with Lost Girls", Science Fiction Weekly, 7/8/2006)
הנשים נפגשות בבית המלון. מתוך הספר.
אנדרו פלטשר

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1961 נוטינגהאם, אנגליה
 פטירה:  26 במאי 2022 (בגיל 60) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  אנדרו ג'ון פלטשר
 שם במה:  Fletch 
 מוקד פעילות:  בסילדון, אנגליה
 תקופת הפעילות:  1979–2022 (כ־43 שנים)
 עיסוק:  חבר בלהקת דפש מוד, קלידן הלהקה, דובר הלהקה, DJ
 סוגה:  סינת'-פופ • רוק אלקטרוני • גל חדש • רוק אלטרנטיבי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  קלידים, סינתיסייזר
 חברת תקליטים:  מיוט רקורדס 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדרו (אנדי) ג'ון פלטשר (באנגלית: Andrew John Leonard Fletcher; ‏8 ביולי 1961 – 26 במאי 2022) היה חבר להקת המוזיקה האלקטרונית הבריטית דפש מוד וממייסדיה.
קריירה > דפש מוד

פלטשר ניגן בס בלהקה שהקים עם וינס קלארק, עבר לנגן בסינתיסייזר, בלהקה "Composition of Sound", יחד עם מרטין גור. בשנת 1980 הקימו השלושה את דפש מוד ביחד עם דייב גהאן, שנבחר כסולן. הוא חבר הלהקה היחיד שמעולם לא כתב או הלחין שיר בלהקה, אף על פי שהביע עניין לעשות זאת בעבר.
חיים אישיים

פלטשר נפטר במאי 2022 בגיל 60. כחודש לאחר מותו, פורסם כי סיבת המוות היא מפרצת באבי העורקים.
היה נשוי לגריין ולהם שני ילדים: מייגן וג'ו. להוריו קוראים ג'וי וג'ון, ויש לו שלושה אחים: סוזן, קרן וסימון כאשר הוא הבוגר מביניהם. פלטשר התגורר במרכז לונדון, בשכונת הסיטי של וסטמינסטר.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיית דפש מוד, אתר allmusic
↑  המוזיקאי אנדרו פלטשר, ממייסדי דפש מוד, הלך לעולמו בגיל 60, באתר וואלה, 26 במאי 2022
| דפש מוד |
| --- | --- | --- |
| מרטין גור • דייב גהאן • אנדרו פלטשר  חברי עבר: וינס קלארק • אלן ויילדר | מרטין גור • דייב גהאן • אנדרו פלטשר  חברי עבר: וינס קלארק • אלן ויילדר |  |
| אלבומי אולפן | Speak & Spell (1981) • A Broken Frame (1982) • Construction Time Again (1983) • Some Great Reward (1984) • Black Celebration (1986) • Music For The Masses (1987) • Violator (1990) • Songs of Faith and Devotion (1993) • Ultra (1997) • Exciter (2001)  • Playing the Angel (2005) • Sounds of the Universe (2009)• Delta Machine (2013)  • Spirit (2017)  • Memento Mori (2023)  |  |
| אוספים | People Are People (1984) • The Singles 81-85 (1985) • Catching Up With Depeche Mode (1985) • The Singles 86>98 (1998) • Remixes 81-04 (2004) • The Best Of - Volume 1 (2006) • |  |
| הופעה | 101 (1989) • Songs of Faith and Devotion Live (1993) • Recording The Angel (2006) • Recording The Universe (2009) |  |
| סינגלים | Dreaming of Me • New Life • Just Can't Get Enough • See You • The Meaning of Love • Leave in Silence • Get the Balance Right! • Everything Counts • Love, In Itself • People are People • Master & Servant • Blasphemous Rumours/Somebody • Shake the Disease • It's Called a Heart • Stripped • A Question of Lust • A Question of Time • Strangelove • Never Let Me Down Again • Behind the Wheel • Little 15 • Personal Jesus • Enjoy the Silence • Policy of Truth • World in my Eyes • I Feel You • Walking in my Shoes • Condemnation • In Your Room • Barrel of a Gun • It's No Good • Home • Useless • Only When I Lose Myself • Dream On • I Feel Loved • Freelove • Goodnight Lovers • Precious • A Pain that I'm Used To • Suffer Well • John the Revelator/Lillian • Martyr • Wrong • Peace • Fragile Tension / Hole to Feed • Heaven • Soothe My Soul |  |
ראו גם: יאזו • אירייז'ר • סינת' פופ • אנטון קורבין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 6008966  GND: 1069608238  ISNI: 0000 0001 3097 3346  LCCN: no2024098989  MusicBrainz: 0042aa4d-a972-4a2a-b7cf-8044d09bbc67  NKC: ola2002151962  VIAF: 6281149296287180670004   WorldCat (עם VIAF): 6281149296287180670004
אריק באנה

| --- | --- |

באנה, 2014
 לידה:  9 באוגוסט 1968 (בן 56) אוסטרליה מלבורן, ויקטוריה, אוסטרליה
 שם לידה:  Eric Banadinović 
 מדינה:  אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 מקום לימודים:  Penleigh & Essendon Grammar School 
 פרסים והוקרה:  חבר מסדר אוסטרליה (10 ביוני 2019) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אריק באנדינוביץ' (באנגלית: Eric Banadinović; נולד ב-9 באוגוסט 1968) הידוע בשם הבמה אריק באנה (Eric Bana), הוא שחקן קולנוע וקומיקאי אוסטרלי.
ביוגרפיה

באנה נולד במלבורן, ויקטוריה שבאוסטרליה, למשפחה מרקע נוצרי. אביו אוון יליד-קרואטיה שעסק כמנהל לוגיסטי בחברת קטרפילר, ואמו אלינור ילידת-גרמניה הייתה מעצבת שיער. לו שני אחים גדולים. את ילדותו בילה בפרבר טולהמרין אשר במערב העיר מלבורן.
כנער צפה באנה בסרט "מקס הזועם", בכיכובו של השחקן האמריקאי מל גיבסון, והחליט שהוא רוצה להיות שחקן קולנוע. ב-1991 החל לערוך מופעי סטנד-אפ כברמן במלון מקומי במלבורן.
קריירה

ב-1993 ערך באנה את הופעתו הטלוויזיונית הראשונה בתוכנית "Tonight Live", ההופעות שלו בתוכנית העניקו לו מקום בתוכנית המערכונים "Full Frontal". בעקבות הופעותיו הקומיות המצליחות הוציא ב-1994 אלבום קומדיה בשם "Out of Bounds".
ב-1997 הופיע באנה בסדרה קומית פרי עטו "The Eric Bana Show". על תוכניתו קיבל באנה את פרס לוגי, פרס הטלוויזיה האוסטרלית. באותה השנה רשם באנה את הופעתו הראשונה בסרט אוסטרלי, בקומדיה "הטירה".
בשנת 2000 השתתף באנה בדרמת הפשע האוסטרלית "צ'ופר". בסרט שיחק באנה את דמותו של צ'ופר ריד, פושע ואסיר אוסטרלי לשעבר, בשביל התפקיד גילח באנה את שיערו והעלה כ-30 קילוגרמים. על תפקידו בסרט קיבל באנה את פרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע. תפקיד זה סלל את דרכו של באנה להוליווד. הבמאי רידלי סקוט התרשם מאוד מיכולת המשחק של באנה בסרט צ'ופר והחליט ללהק אותו לסרטו "בלאק הוק דאון". בסרט גילם באנה את דמותו של סמל ראשון נורם "הוט" גיבסון. למען התפקיד השיל מעצמו באנה את כל השומנים שאגר לצורך צילומי הסרט צ'ופר, באנה אף התאמן עם יחידת לוחמה מיוחדת בארצות הברית שם למד כיצד לירות ברובה.
ב-2003 נבחר באנה על ידי הבמאי אנג לי לגלם את גיבור הסרט "הענק" (האלק/פרופסור באנר) לצידה של ג'ניפר קונלי. על תפקידו בסרט קיבל באנה שבחים רבים מצד המבקרים. כמו כן, באותה שנה דיבב באנה בסרט האנימציה שובר הקופות "מוצאים את נמו". ב-2004 שיחק באנה באפוס ההיסטורי "טרויה" לצד בראד פיט ואורלנדו בלום, וגילם את דמותו של הנסיך המיתולוגי הקטור.
ב-2005 שיחק באנה בסרטו של סטיבן ספילברג "מינכן", בסרט גילם את דמותו של סוכן המוסד אבנר קאופמן, המבוססת על דמותו של יובל אביב, במהלך מבצע זעם האל לחיסול חברי חוליית ספטמבר השחור. שנתיים לאחר מכן שיתף פעולה עם השחקנית דרו ברימור בדרמה הקומית "לשחק עם המזל". באותה שנה קיבל באנה את פרס האקדמיה האוסטרלית השני שלו על תפקידו בסרט "אבי רומולוס".
בשנת 2008 שיחק באנה לצידן של סקרלט ג'והנסון ונטלי פורטמן בדרמה הרומנטית "בת בולין האחרת". בסרט גילם באנה את דמותו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. ב-2009 שיחק באנה בתפקיד הנבל קפטן נרו בסרטו של ג'יי ג'יי אברהמס "סטארטרק", הסרט ה-11 בסדרת סרטי מסע בין כוכבים.
בשנת 2017 שיחק בסרט "קינג ארתור: אגדת החרב", פנטזיה היסטורית על המלך ארתור אשר הפך למיתוס. בסרט באנה מגלם את יות'ר פנתדרגון, לצידם של צ'ארלי האנם, ג'וד לאו, אסטריד ברג'ס פריסבי ודג'ימון הונסו.
בשנת 2019 שיחק באנה בסדרה" ג'ון הנבל" מבית היוצרים של נטפליקס, המבוססת על סיפור אמיתי, הסדרה זכתה לשבחים רבים ואף הייתה מועמדת לפרסים כגון "מיני הסדרה הטובה ביותר".
ב־2020 כיכב בסרט המסתורין "הבצורת", על פי ספרה של ג’יין הארפר.
חיים אישיים

ב-1995 הוא הכיר את אשת יחסי הציבור רבקה גלסון, על סט הצילומים של הסדרה "Full Frontal". השניים התחתנו ב-1997. לזוג נולדו שני ילדים.
באנה הוא חובב פוטבול אוסטרלי ואוהד את קבוצת St Kilda Football Club.