stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניתוח להתאמה מגדרית
היסטוריה > באיראן

לאחר המהפכה האיראנית בשנת 1979 אסר שלטון ח'ומייני על יחסי מין בין בני אותו מין, אולם התיר מעבר מגדרי לאחר ניתוח, באישור בית משפט. מצב זה הציב בפני הומואים ולסביות מחוץ לארון שתי אפשרויות - הסתכנות בענישה שעלולה לכלול מאסר, מלקות ובמקרים מסוימים אף עונש מוות, או ביצוע ניתוח התאמה מגדרית.
על פי דיווחים בתקשורת המערבית בשנת 2020, כ-4,000 ניתוחי התאמה מגדרית מבוצעים מדי שנה באיראן. על פי נתוני משרד הבריאות האיראני לשנת 2012, כ-56% מהניתוחים הם למעבר מזכר לנקבה, וכ-44% הם למעבר מנקבה לזכר. על פי ארגון אמנסטי ואקטיביסטיים מקרב חברי הקהילה הלהט"בית המקומית, מטרת השלטון היא להפוך את איראן למדינה שאין בה הומואים ולסביות, והם רואים בדילמה החוקית שבה נמצאים חברי הקהילה האיראנים מצב של ניתוח בכפייה.
האזרחים שעוברים את הניתוח מקבלים כיסוי מלא מהמדינה על הוצאות הניתוח וטיפול הורמונלי, בנוסף למענק כספי חד פעמי. עם זאת, הרשויות האיראניות לא מספקות תמיכה סוציאלית במטופלים ובמטופלות לאחר הניתוח, ופעמים רבות הם מנודים ממשפחתם ומהחברה, מה שעלול להוביל להתדרדרות לשולי החברה ולתופעות כמו זנות.
היסטוריה > בישראל

בשנת 1986 נקבע לראשונה הנוהל לשינוי מין בישראל של משרד הבריאות שהיה יוצא דופן ומתקדם לתקופתו - היות שהסדיר לראשונה את הטיפול הרפואי הנחוץ לרבים מהקהילה הטרנסג'נדרית המעוניינים לבצע שינויים בגופם, ואף מימן אותו מתוך סל הבריאות. הנוהל נקבע בעקבות תביעה שהגישה טרנסג'נדרית שניתוחה נכשל והותיר אותה למעשה ללא איברי מין במשך שנתיים. ב-2014 עודכן הנוהל בהתאם להתקדמות שחלה בתפישה הקלינית של טרנסג'נדרים ובצרכיהם. הגיל המינימלי לביצוע הניתוח הורד מ-21 ל-18, תקופת האכשרה במהלכה המועמד נדרש לחיות בזהות המגדרית החדשה קוצרה משנתיים לשנה ונקבע גם נוהל לשינוי המין בתעודת הזהות ללא ניתוח. קיימת ועדה ציבורית שתפקידה לאמת את הצורך ואת ההתאמה של הפונה אליהם לניתוח, המורכבת מפסיכיאטרית בכירה, מנתח פלסטי בכיר, פסיכולוגית קלינית, אורולוגית ואנדוקרינולוגית, יחד עם נציגה מהקהילה הטרנסג'נדרית. נכון לשנת 2020, הוועדה היחידה ממוקמת במרכז הרפואי על-שם שיבא - תל השומר, שם גם מתבצעים הניתוחים התחתונים להתאמה מגדרית מזכר לנקבה. במקרה של גברים טרנסג'נדרים, כיוון שאין בארץ מנתח פלסטי המוסמך לבצע את הניתוחים, הם ממומנים לביצוע מחוץ לישראל. בשנת 2022 נוסף לסל הבריאות מימון לטיפולי נישוי קול לנשים טרנסג'נדריות.
חרטה

סקירה שיטתית ומטא-אנליזה שנערכה בשנת 2021 בחנה את שיעור החרטה בקרב מי שעברו ניתוח להתאמה מגדרית. בהתבסס על 27 מחקרים שהתפרסמו וכללו 7928 משתתפים שעברו סוג כלשהו של ניתוח להתאמה מגדרית, נמצא כי שיעור החרטה הוא נמוך ביותר (1%). הסיבה השכיחה ביותר לחרטה הייתה נסיבות פסיכו-סוציאליות, במיוחד עקב קשיים שנוצרו כתוצאה מהחזרה לחברה עם המגדר החדש בסביבות חברתיות ומשפחתיות. סיבות אחרות פחות נפוצות היו שהניתוח לא השיג את המטרות הכירורגיות ברמה אסתטית ופסיכולוגית.
מחקר משנת 2023 על ניתוח ליצירת חזה גברי מצא שיעורים נמוכים מאוד של חרטה ושיעורים גבוהים מאוד של סיפוק מהתוצאות.
ראו גם

טיפול הורמונלי להתאמה מגדרית
זכויות להט"ב
פיג'ו סוג 58

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Type 56 Tonneau
 יצרן:  פיג'ו
 שנות ייצור:  1904
 יחידות שיוצרו:  121
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  פיג'ו סוג 56
 מודל אחריו:  Peugeot Type 68 (אנ')
 סיווג:  רכב מסוג "Tonneau" (אנ')
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  2,950 מ"מ
 רוחב:  1,550 מ"מ
 בסיס גלגלים:  1,900 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, 833 סמ"ק המפיק 6.5 כ"ס
 צריכת דלק:  5.3 ליטר ל-100 ק"מ
פיג'ו סוג 58 (בצרפתית: Peugeot Type 58) היא מכונית בתצורה פתוחה (קבריולה) מסוג "Tonneau" (אנ'),  בעלת 4 מושבים, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בשנת 1904.
סך הכול יוצרו 121 יחידות.
מאפיינים

4 מושבים
מנוע קדמי.
הנעה אחורית
מנוע בנזין
ראו גם

פיג'ו
פיג'ו סוג 1
פיג'ו סוג 15
פיג'ו סוג 27
פיג'ו סוג 31
פיג'ו סוג 37
פיג'ו סוג 56
פיג'ו סוג 156
אריסיירה

| --- | --- |
סמל אריסיירהסמל אריסיירה

 מדינה:  פורטוגל פורטוגל
 שטח:  12.19 קמ"ר
 קואורדינטות:  38°57′46″N 9°24′55″W﻿ / ﻿38.962777777778°N 9.4152777777778°W﻿ / 38.962777777778; -9.4152777777778 
 אזור זמן:  UTC+0
 http://www.ericeira.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פורטוגל מוגדלת) ליסבון פורטו בראגה סטובל קוימברה לייריה פארו אבורה ספרד האוקיינוס האטלנטי אריסיירה(למפת פורטוגל רגילה) ליסבון פורטו בראגה סטובל קוימברה לייריה פארו אבורה ספרד האוקיינוס האטלנטי אריסיירה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אריסיירה (בפורטוגזית: Ericeira) היא פרגזיה על חוף הים במערב פורטוגל (בעיר מפרה, הממוקמת 35 ק"מ צפונית-מערבית למרכז ליסבון) ונחשבת לבירת הגלישה של אירופה. היא גם אחת משתי נקודות אירופיות בלבד השייכות לשמורות הגלישה העולמיות (אנ') (השנייה נמצאת ב-צפון דבון, בריטניה), בשל תנאי החוף יוצאי הדופן שלה. אוכלוסייתה של אריסיירה בשנת 2011 נאמדה ב-10,260, והיא משתרעת על שטח של 12 קמ"ר.
בשנות ה-40 וה-50, הייתה אריסיירה מקום מפלט פופולרי בקיץ, עבור רבות מהמשפחות המתגוררות בליסבון. כיום היא יעד פופולרי לתיירים מקומיים ומבקרים, כמו גם לגולשים מרחבי העולם (בשל 40 החופים שלאורכה, בעלי התנאים הטובים באזור).
היסטוריה

לשם הטקסונומי של האזור יש היסטוריה מפותלת. מאמינים שמקורו של השם אריסיירה הוא בקורסיקה, בעצמה נגזרת של Ouriço, המתייחסת לשם של קיפודי ים (המשמשים בסמל הקהילה). אחת האגדות סיפרה כי אריסיירה היא ה־terra de ouriços (ארץ Ouriços), בשל מה שנחשב לשפע של קיפודי ים לאורך החופים. עם זאת, חקירות אחרונות, שנשמרו בארכיון במוזיאון ה-Misericórdia, מאשרות שהחיה המוזכרת לא הייתה "ouriço", אלא "ouriço-caixeiro" (קיפוד אמיתי), מין המזוהה עם האלה הפיניקית אסטרטה. ההתיישבות העתיקה היא ככל הנראה מהמעבר והקולוניזציה של הפיניקים.
המסמך החוקי הראשון, Foral, (אנ') הראשון של האזור מתוארך לשנת 1229, אז הונפק על ידי הנזיר דון פרנאו רודריגס מונטירו, רב הפרשים והמסדר הצבאי של סאו בנטו דה אוויס, אשר עבר רפורמה מאוחר יותר על ידי המלך מנואל, בשנת 1513.
לאחר היעלמותו של מלך פורטוגל, סבסטיאו, במהלך קרב אלקאסר קוויביר, קמו כמה טוענים לכס המלכות. אחד מהם היה מלך אריסיירה, נזיר צעיר שבסיסו בקפלה של סאו ג'וליאו, דרומית ליישוב אריסיירה, שהתחזה לדון סבסטיאן. הוא הכתיר מלכה, חילק דפי מידע, העניש את מתנגדיו, וזכה בכמה תוארי אצולה. בסופו של דבר הוא הוצא להורג באמצעות גיליוטינה, וגם תומכיו הועלו לגרדום.
אריסיירה הייתה אזור מתוייר מאוד בשל נוחות האקלים והחוף שלה. למעשה, שארל לפייר, מהנדס כימי, התייחס לחופי אריסיירה כאל "מוקד של הריכוז העיקרי של יוד בכל החוף הצפוני של פורטוגל". בשנת 1803, הבישוף מקוימברה (אנ') הגיע למרחצאות באריסיירה, ובשנת 1864, משפחת המלוכה, כולל המלכה מריה פיה מסבויה, ביקרו במקום. בסוף המאה ה-19, תחילת המאה ה-20, רבים מבני האצולה המקומית של ליסבון החלו לבנות בתים במקום, כולל בני הזוג בורני, אולריך וריבוטי.
פיתוח הנמל המסחרי הפך את אריסיירה למיקום מרכזי בכלכלת האזור. דיווחים משנת 1834 ציינו עגינה של 175 סירות המובילות מוצרים לכפר, בעיקר דגנים (שהופצו אחר כך לתוך פנים הארץ) בעוד שהיצוא, במיוחד יינות ומשקאות חריפים, נשלח לאלגארבה, לאיים ולמקומות אחרים. בית המכס באריסיירה, תמך באזור שנמשך מקשאיס ועד פיגיירה דה פוש, והנמל היה הרביעי בחשיבותו במדינה, אחרי ליסבון, פורטו וסטובל. עם בניית מסילת הברזל המערבית ופיתוח התחבורה היבשתית, איבד נמל אריסיירה הרבה מחשיבותו. בסוף המאה ה-19 נבנו כמה מחסנים וחנויות אספקה לדייגי סרדינים, שהעסיקו 500 איש, אך שינו את מאפייני הדיג הישנים של המקום. תור הזהב בשגשוגה של אריסיירה היה במהלך המאה ה-19, כאשר הנמל היה העמוס ביותר במחוז אסטרמדורה ההיסטורי .
במהלך מלחמת העולם השנייה הפך האזור למקלט לכמה קהילות זרות, כולל קבוצות של פולנים, גרמנים, צרפתים, בלגים והולנדים שנמלטו מרדיפות הנאצים בארצותיהם.
אריסיירה ידועה בשל היום בו יצא לגלות מנואל השני מלך פורטוגל, מפראיה דוס פסקדורס, לאחר פרוץ מהפכת 5 באוקטובר 1910. בשעה 15:00 בערך, ב-5 באוקטובר 1910, הגיעו ברכב ממפרה, המלך בן ה-20, מלווה במלכה אמלי מאוליאן והמלכה האם מריה פיה. הוא נמלט מהמהפכה הרפובליקנית האחרונה בליסבון, במטרה להגיע ליאכטה המלכותית D. Amelia offshore.
מיקומה, ליד ליסבון, ופיתוח רשת הדרכים אפשרו, לאחר שנות ה-50, הגירה גדולה יותר של מחפשי שמש בקיץ, מה שסייע לשנות את אופיו של המקום. מנמל דיג מסחרי, אריסיירה הפכה ליישוב עירוני התלוי בתיירות עונתית. ההתמסרות למריה הקדושה תחת תואר גבירתנו למסע הטוב החלה באריסיירה.
גאוגרפיה

לאורך גבולה הצפוני נמצא אזור הגלישה Coxos Break point, הידוע כאחד מאזורי הגלישה המקצועיים הטובים באירופה, ולא אזור למתחילים. הקהילה מורכבת מ- שכונת ארסניו אמדאו, קלסג'יניה פראטה, אריסיירה, פונטה בואה, פונטה בואה דוס נאבוס, לאפה דה סרה, פינאל דה פראדס ו-סיקסל.
כלכלה

אריסיירה היא עיירת חוף המוקפת בחופים רבים ובאתרי גלישה רבים הנחשבים כבעלי רמה עולמית. עסקים הקשורים לתיירות, החל משירותי מזון ועד אירוח, כמו גם מסחר ודיג, הם הענפי הכלכלה העיקריים בעיירה.
אריסיירה הוא הבית של איגוד/מועדון הגלישה הראשון והגדול בפורטוגל, מועדון גלישה אריסיירה (Ericeira Surf Clube). המועדון נוסד בשנת 1993, והתפתח מיחידת הגלישה של מועדון הצי אריסיירה, אשר ארגן תחרויות מקומיות, אזוריות וארציות בגלשנים שונים כמו, בודיבורד, קניבורד וגלשני לונגבורד לאורך השנים. בנוסף, מועדון הגלישה פתח בית ספר להכשרת ספורטאים מקומיים ותיירים הרוצים ללמוד לגלוש.
בשנת 2020, במיוחד לאחר מגפת הקורונה העיירה הפכה פופולרית בקרב פרילנסרים ניידים בינלאומיים - מה שנקרא נוודים דיגיטליים - שמתקרבים יותר ויותר אל האוכלוסייה המקומית, באמצעות חללי עבודה משותפים קבוצות קהילתיות מקוונות. מפגשים במקומות כמו Open Coffee Ericeira הופכים יותר ויותר פופולריים.
ארכיטקטורה > אתרים אזרחיים

קפה ארקאדה (בפורטוגזית: Edifício na Praça da República/Café Arcadas/Sede da Junta de Turismo)
הבית של סבתא לוסיה (בפורטוגזית: Casa da Avó Lúcia)
קזינו אריסיירה (בפורטוגזית: Casino da Ericeira/Auditório Jaime Lobo)
האחוזה של Leitões (בפורטוגזית: Quinta dos Leitões/Casal do Morgado dos Leitões)
האחוזה של סראו פרנקו (בפורטוגזית: Quinta de Serrão Franco)
מזרקת קאבו (בפורטוגזית: Fonte do Cabo)
מזרקת הדולפינים (בפורטוגזית: Fonte dos Golfinhos)
מזרקת סאו פדרו (בפורטוגזית: Fonte de Milreu/Fonte de São Pedro)
מזרקת טריטון (בפורטוגזית: Fonte do Casino/Fonte do Tritão)
פארק סנטה מרתה (בפורטוגזית: Parque de Santa Marta)
עמוד הקלון של אריסיירה (בפורטוגזית: Pelourinho de Ericeira)
בית חולים של החמלה (בפורטוגזית: Hospital da Santa Casa da Misericórdia)
הדואר, הטלגרף והטלפון (CTT) של אריסיירה (בפורטוגזית: Edifício dos Correios, Telégrafos e Telefones, CTT, da Ericeira)
בית הספר היסודי של אריסיירה (בפורטוגזית: Escola Primária da Ericeira/Escola Básica do 1.º Ciclo e Jardim de Infância da Ericeira)
ארכיטקטורה > אתרים צבאיים

מבצר מילראו (בפורטוגזית: Zona Envolvente do Forte de Milreu)
מבצר מבצר גבירתנו מפיידדה/מבצר גבירתנו של המולד (בפורטוגזית: Forte de Nossa Senhora da Piedade/Forte de Nossa Senhora da (Natividade/Posto da Guarda Fiscal, GF, da Ericeira
ארכיטקטורה > אתרים דתיים

קפלת סנטה מרתה (בפורטוגזית: Capela de Santa Marta)
קפלת אנתוני הקדוש/קפלת גבירתנו מבואה/מסע הימאים (בפורטוגזית: Capela de Santo António/Capela de Nossa Senhora da Boa Viagem dos Homens do Mar)
קפלת סאו סבסטיאו (פורטוגזית: Capela de São Sebastião)
כנסיית מיזריקורדיה (בפורטוגזית: Igreja da Santa Casa da Misericórdia da Ericeira)
כנסיית סאו פדרו (פורטוגזית: Igreja Paroquial da Ericeira/Igreja de São Pedro)
תרבות

התזמורת הפילהרמונית המקומית, הנקראת כיום הפילהרמונית התרבותית של אריסיירה, קיימת מאז 1849.
ספורט

חוף Ribeira d'Ilhas, המארח באופן קבוע, סבב של אליפות הגלישה העולמית של ASP (אנ') ונחשב כאחד החופים הטובים באירופה לספורט זה, ממוקם 2 קילומטרים מצפון לעיירה. בשנת 2011, אריסיירה ה-WSR להיות אחת משמורות הגלישה העולמיות, יחד עם מאליבו וסנטה קרוז בקליפורניה, חוף מנלי באוסטרליה והואנצ'אקו בפרו. המועצה המקומית פיתחה מחדש את חוף Ribeira d'Ilhas כדי להראות את תמיכתם בחשיבות הגלישה לתרבות ולכלכלה המקומית.
ראו גם

גלישת גלים
פרארי S 159

| --- | --- |

Ferrari 159 S
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פרארי
 שנות ייצור:  1947
 הרכבה:  איטליה איטליה: מפעל פרארי במרנלו
 מודל קודם:  Ferrari 125 S (אנ')
 מודל אחריו:  Ferrari 166 S (אנ')
 אורך:  3,350 מ"מ
 רוחב:  1,470 מ"מ
 גובה:  1,120 מ"מ
 משקל:  750 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,420 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V12 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 1,902 סמ"ק המפיק 125 כ"ס, יחס דחיסה 8.5:1, מנוע "פרארי" מסדרת "Ferrari Colombo engine" (אנ')
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  180 קמ"ש
 מעצב:  Gioacchino Colombo (אנ')
"פרארי S 159"
פרארי S 159 (באיטלקית: Ferrari 159 S) היא מכונית ספורט מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט והמרוץ האיטלקית פרארי אשר יוצרה בשנת 1947 באיטליה.
"פרארי S 159"

"פרארי S 159" הייתה הדגם השני שייצרה "פרארי", הדגם היה למעשה "פרארי 125 S" עם מנוע גדול יותר והבדלים קוסמטיים קלים מאוד.
יוצרו 2 יחידות.
2 נוסעים.
שלדת מסגרת צינורית מפלדה.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
3 קרבורטורים מתוצרת "וובר" מסוג 32DCF.
בלמי התוף הורכבו מלפנים ומאחור.
מתלה - מתלה עצם עם קפיצי עלים רוחביים מלפנים וציר חי מאחור ובולמי זעזועים הידראוליים מסביב.
קיבולת מכל דלק - 72.1 ליטר.
דגם ה-"פרארי S 159" התחרה לראשונה עבור פרארי (קבוצת מרוצים) ב-15 באוגוסט 1947 במרוץ "Pescara Circuit" (אנ') כשנהג החברה, פרנקו קורטזה, הגיע למקום השני.
ראו גם

פרארי 195 אינטר
הערות שוליים

↑  שנת 1947 - השנה הראשונה של פרארי modelfoxbrianza.it/1947_Ferrari
↑  פרארי שנת 1947 / ראו "פרארי S 159" classiccarcatalogue.com/FERRARI
↑  "פרארי S 159" topspeed.com/cars/ferrari-159
↑  "פרארי S 159" auto.ferrari.com/it_IT/modelli-auto-sportive/modelli-del-passato/159-s
↑  "פרארי S 159" autoevolution.com/cars/ferrari-159-s-1947
| פרארי |
| --- | --- | --- |
| אישיים | אנצו פרארי - מייסד החברה • ג'ון אלקן יו"ר ומנכ"ל החברה הנוכחי • פיירו פרארי - סגן היו"ר (בנו של אנצו פרארי) • פלאביו מאנזוני (המעצב הראשי) |  |
| כלי רכב נוכחיים | פרארי 812 סופרפאסט • פרארי פורטופינו • פרארי מונזה SP • פרארי F8 טריבוטו • פרארי SF90 סטרדלה • פרארי רומא • פרארי 296 GTB • פרארי דייטונה SP3 |  |
| פארקים | פרארי וורלד • פרארי לנד |  |
| מוזיאונים | מוזיאון פרארי • מוזיאון קאסה אנצו פרארי |  |
| מפעלים | מפעל פרארי במרנלו |  |
| מרוצים | פיוראנו (מסלול מרוצים) • סקודריה פרארי • אקדמיית פרארי לנהגים |  |
| מנועי פרארי | V6 F1 טורבו • F163 • F160 • F154 • F140 |  |
| שונות | פרארי בהתאמה אישית • פרארי אן. וי - חברת החזקות המחזיקה בבעלות פרארי |  |
|  מדיה וקבצים בנושא פרארי בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פרארי קטגוריה:פרארי |  מדיה וקבצים בנושא פרארי בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פרארי קטגוריה:פרארי |  |
המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה

| --- | --- |

 מבוסס על:  המלאכיות של צ'רלי 
 בימוי:  ג'וזף מק'גינטי ניקול 
 הופק בידי:  דרו ברימור, לאונרד גולדברג, ננסי ג'ובונן 
 תסריט:  ג'ון אוגוסט, קורמק ויברלי, מריאן ויברלי 
 עריכה:  ויין ואהרמן 
 שחקנים ראשיים:  קמרון דיאז לוסי לו דרו ברימור ברני מק ג'ון פורסיית' (דיבוב) קריספין גלובר ג'סטין ת'רו רוברט פטריק דמי מור שיה לה-באף לוק וילסון ג'ון קליז
 מוזיקה:  אדוארד שירמור 
 צילום:  ראסל קרפנטר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Wonderland Sound and Vision, Flower Films, סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 ביוני 2003
 משך הקרנה:  106 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט אמנויות לחימה, סרט קומדיה, סרט חבר'ה נשי, סרט הרפתקאות 
 הכנסות באתר מוג'ו:   charliesangels2
 סרט קודם:  המלאכיות של צ'רלי
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה (באנגלית: Charlie's Angels: Full Throttle) הוא סרט פעולה קומי, המשך לסרט המלאכיות של צ'רלי משנת 2000. הסרט יצא לאקרנים ב-27 ביוני 2003, והיה במקום הראשון בשוברי הקופות של אותו שבוע. הסרט הכניס $259,175,788 ברחבי העולם.
צוות השחקנים כולל כמו בסרט הקודם את קמרון דיאז, דרו ברימור ולוסי לו. בנוסף מככבים בו גם דמי מור, וברני מק במקום ביל מארי.
עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
המלאכיות נשלחות לאתר טבעות טיטניום שנגנבו ממשרד המשפטים שבהם יש את הקודים של הזהויות מתוכנית להגנת עדים ולעצור מלאכית לשעבר המחליטה להרוס את המלאכיות ואת צ'ארלי לאחר חקירה לפני כמה שנים שמאז היא מחפשת נקמה ועברה לצד השני שתוכניתה היא למכור את הטבעות למשפחות הפשע שיעידו נגדם.
בזמן שעברה של דילן נחשף ומגלים שגם היא נמצאת בתוכנית להגנת עדים עקב מקרה שקרה לפני 8 שנים - היא התאהבה בשיימוס אוגריידי (פושע מהמאפייה האירית) שירה במישהו ואיים עליה שאם היא תספר למישהו אז הוא יהרוג אותה. הוא משתחרר בעזרת עזרה ממשלתית, קיבל את הטבעות, והבין שאם הוא יחזיק ב-2 הטבעות אז היא תנסה להחזיר אותן, והוא יקבל את הנקמה שלו הוא חיכה 8 שנים.
בוזלי (ביל מאייר) מוחלף בשחקן ברני מק ואמו מאמצת ילד שהוריו נרצחו בידי אוגריידי והעיד נגדם.
נטלי עוברת לגור עם פיט, ודילן פוחדת שהיא תפסיק לעבוד איתן, ותהיה להן במקומה מלאכית חדשה.
הפקת הסרט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
קורטני לאב, חברה קרובה של דרו ברימור, הייתה אמורה לשחק במקור את מדיסון לי, אך לאחר שסבלה מהפלה טבעית בשל צילומי פעלולים עבור "לכודים", היא החליטה לוותר על התפקיד.
היווט

סמליל העמותה
היווט ("חיים" באמהרית), היא עמותה שמטרתה לסייע לעולי אתיופיה בקליטתם והשתלבותם בחברה הישראלית.
העמותה היא היחידה הפועלת באזור חיפה והקריות בתחום זה. היא ייחודית גם בכך שהוקמה על ידי קבוצת נשים מתוך הקהילה למען הקהילה.
העמותה הוקמה באופן רשמי בשנת 2001, לאחר התארגנות שהחלה כבר בשנת 1993, על ידי קבוצת סטודנטיות עולות מאתיופיה באוניברסיטת חיפה. מנכ"לית העמותה היא מלכה דניאל-דוק, שעלתה מאתיופיה כילדה וכיום בעלת תואר ראשון בחינוך ומסיימת תואר שני בייעוץ חינוכי. מלכה דניאל-דוק החליפה ב-2013 את ריקי טגבה, ממייסדות העמותה אשר יצאה לשנת שבתון בארצות הברית.
העקרונות המנחים של העמותה הם מענה לאוכלוסיית יוצאי אתיופיה, תוך רגישות מוגברת לתרבותה הייחודית ולצרכיה הייחודיים, התייחסות למכלול צורכי המשפחה, וחיזוקה בתחומי הפעילות המתייחסים לילדים ובני נוער.
העמותה מפעילה ארבעה מרכזי נוער בערים קריית ביאליק, קריית ים וקריית מוצקין, ומועדונית לילדי בית ספר יסודי בשכונת צור שלום בקריית ביאליק. במרכזי הנוער ובמועדונית משתתפים כ-350 חניכים. פעילות העמותה בתחום הנוער הנה במימון הפרויקט הלאומי של עולי אתיופיה, ובשותפות עם הרשויות המקומיות והקרן לידידות.
וולוו YCC

| --- | --- |
Volvo YCC
Volvo YCC
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Your Concept Car
 יצרן:  וולוו
 שנות ייצור:  2004 (מכונית קונספט)
 הרכבה:  שוודיה שוודיה
 מפרט טכני
 מנוע:  5 צילינדרים 2.5 ליטר המפיק 218 כ"ס
 הילוכים:  6 מהירויות
דגם "וולוו YCC"
דגם "וולוו YCC"
וולוו YCC (בשוודית: Volvo YCC, קרוי גם: Your Concept Car) היא מכונית קונספט, בתצורת סלון קופה יוקרתית, 3 דלתות במטרה המוצהרת של מתן מענה לצרכיהם של נהגות, מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר הוצגה בשנת 2004.
ממאפייני "וולוו YCC"

"YCC" פירושו ("Your Concept Car" בתרגום לעברית: "רכב הקונספט שלך").
דגם "וולוו YCC" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה בשנת 2004.
4 מושבים.
2 דלתות צד בתצורה "Gull-wing door" (אנ').
מנוע 5 צילינדרים ("Straight-five engine" (אנ')) 2.5 ליטר.
סוג הנעה: הנעה אחורית 4x2.
הפגושים וחיפוי המרכב עשויים מחומרים קשים ועמידים בפני שקעים.
ממאפייני "וולוו YCC" > מכונית שנבנתה עבור נהגות נשים

דגם "וולוו YCC" נבנה במטרה המוצהרת של מתן מענה לצרכיהם של נהגות.
וולוו הרכיבה צוות עיצוב המורכב כולו מנשים, בסביבות אוקטובר 2001. זה היה תרגיל מרכזי בארגונומיה מנקודת מבט של נהגת.
צוות העיצוב שהיה מעורב במספר שלבים של הפרויקט, זכה בפרס טושטן ו-וואניה סדרברי לשנת 2005, עבור עיצוב מכונית הקונספט.
מבחוץ המכונית נראתה, במבט ראשון, כמו קופה ארבעה מושבים עתידנית קלה. בבדיקה מדוקדקת יותר ניתן היה לראות שאין מכסה מנוע, כלומר אין לוח גישה המאפשר גישה למנוע המכונית. תחזוקת מנוע נדרשת להוצאת כל הקצה הקדמי של מרכב המכונית, רצוי בממסד כלשהו עם החלל והציוד הנדרש. זה לא היה אמור לקרות לעיתים קרובות, מכיוון שהמנוע תוכנן להזדקק להחלפת שמן רק לאחר 50,000 ק"מ (31,000 מייל) וכדי לשלוח באופן אוטומטי הודעת רדיו למוסך זמן קצר לפני כל תחזוקה נדרשת.
המכונית הציגה צמיגים שטוחים, כמו אלה של כלי רכב משוריינים, כדי להיות מסוגלים לנסוע עד למוסך לאחר פנצ'ר ובכך להימנע מהצורך להחליף צמיג בצד הדרך.
הכניסה למכונית נעשתה באמצעות שתי דלתות "כנף שחף בצדדים". הרעיון היה עיצוב קופה עם שלוש דלתות, ארבעה מושבים. הייתה לדגם "וולוו YCC" גם דלת האצ'בק שנפתחת כלפי מעלה והעניקה גישה לתא המטען והמטען.
כל שלוש הדלתות מונעו עבור כניסה מבוססת "ללא מפתח". לחיצה על כפתור בודד על מחזיק המפתחות פתחה אוטומטית את הדלת הקרובה ביותר, מה שמקל על מישהי שמחזיקה שקיות של מצרכים או ציוד אחר, כדי להכניס את המצרכים למכונית מבלי להניח דבר. הפנים היה ממקסם לאחסון קל ולמראה טוב.
ניתן היה להסיר את כל לוחות הטקסטיל או חלקי הטקסטיל כגון רפידות המושב או דפנות הדלת כדי לשנות את ערכות הצבעים ולגוון מרקמים.
על משענות הראש היו חריצים להכיל תסרוקות מסוג "זנבות סוס".
התמסורת ובלם היד הוסרו מהקונסולה המרכזית כדי להעניק לנוסעי המושב הקדמי גישה קלה יותר לתאי האחסון הגדולים הממוקמים בתוך לוח המחוונים.
המושב האחורי יכול היה להתקפל, מה שמקל על הנהגת להשיג פריט גדול למדי במכונית מבלי לפתוח את דלת האצ'בק האחורית.
ראו גם

וולוו ונוס בילו
וולוו GTZ / GTZ 3000
וולוו קונספט אסטייט
הערות שוליים

↑  מכונית הקונספט שלך - על ידי נשים לאנשים מודרניים ראו "וולוו YCC" media.volvocars
↑  "וולוו YCC" newatlas.com/volvo-ycc-concept-car-wins-major-design
↑  "וולוו YCC" - תמונות netcarshow.com/volvo/2004-ycc
↑  Gull-wing door - דלת "כנף שחף", המכונה גם דלת "כנף בז" או דלת עליונה, היא מונח של תעשיית הרכב המתאר דלתות מכוניות המונפות בגג ולא בצד
↑  כוח נשי מרכך את הקצוות של וולוו web.archive.org/web/20140802142401
↑  מכונית הקונספט שלך - על ידי נשים volvoclub.org.uk/press/pdf/presskits/YCCPressKit
האגודה לאספרנטו בישראל

| --- | --- |

מפגש ארצי של האגודה 2018
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 יושב ראש:  עמרי ונדל, יוסף שמר 
 www.esperanto.org.il
 
האגודה לאספרנטו בישראל (אספרנטו: ELI - La Esperanto-Ligo en Israelo) היא העמותה המקדמת את שפת האספרנטו ותרבותה בישראל. האגודה חברה בארגון האספרנטו העולמי UEA ומוציאה גם מגזין ישראלי באספרנטו 'ישראלה אספרנטיסטו'. בראשה מכהן כיום האסטרופיזיקאי פרופ' עמרי ונדל.
היסטוריה > ראשית תנועת האספרנטו בישראל

הקבוצה האספרנטיסטית הראשונה שפעלה בארץ ישראל נתהוותה בירושלים בשנת 1908, ואורגנה על ידי ד"ר ארנסט שמיץ מנהל בית החולים הגרמני בעיר. ד"ר אהרון מאיר מזי"א, ממחדשי העברית ומחבר המילון הרפואי העברי הראשון היה אף הוא חבר בקבוצה ולמד אספרנטו. בשנת 1914 חידש כומר יווני-אורתודוקסי, האב גבריאל, את הקבוצה הירושלמית, בטקס תפילה חגיגי שנערך בכנסיית הקבר. כומר אחר, האב מאוריוס רוסי, קידם את רעיון האספרנטו בבית לחם.
התנועה האספרנטיסטית בישראל תפסה תאוצה בתקופת העלייה השנייה בשנות ה-20. בשנת 1922 הקים מ. עמיאל מניו-יורק את ארגון 'שלום ואחווה' ופתח במסגרתו קורס אספרנטו, שהתקיים עד שובו של עמיאל לארצות הברית. אחד ממשתתפי הקורס היה נתן בן ציון חבקין, אשר הציג אף את רעיון האספרנטו בסביבות שנת 1924 לאיתמר בן אב"י, בנו של מחדש השפה העברית אליעזר בן יהודה ועורך עיתון 'דואר היום'. בן אב"י הקדיש לרעיון האספרנטו עמוד שלם בעיתונו בשנת 1925. מאוחר יותר פרסם חבקין חומרים נוספים ועזרי לימוד אספרנטו בשפה העברית. במקביל התארגנה בתל אביב גם קבוצת 'קונקוקד' לקידום רעיון האספרנטו במשרדו של עו"ד מ. גורודיסקי, ובשנת 1924 פורסם לראשונה המגזין 'ישראלה אספרנטיסטו'. הכינוס האספרנטיסטי הלאומי הראשון בארץ ישראל נתכנס ב-1925 בירושלים.
בקונגרס האספרנטו העולמי ה-17 בז'נבה, הציגה ההסתדרות הציונית לראשונה חוברת בשפת האספרנטו שנכתבה על ידי ד"ר עמנואל אולסבנגר אשר הציגה את התפתחות היישוב העברי בארץ. בקונגרס העולמי ה-18 באדינבורו הוצגה חוברת נוספת, מאויירת, של אותו מחבר תחת הכותרת 'אנשים חדשים, דרכים חדשות'.
בשנת 1928 הופיע לראשונה מילון עברית-אספרנטו מאת פרופ' עזרא ציון מלמד, בהוצאת בית הדפוס מוריה בירושלים.
בשנת 1934 התקיים הכינוס הלאומי השני בארץ ישראל, לציון יום הולדתו של חבקין, בהשתתפות כ-60 פעילים מתל אביב, ירושלים וחיפה וממקומות נוספים. באותה השנה התקיים גם הקונגרס המזרח תיכוני הראשון בתל אביב, שבפתיחתו השתתפו כמאה פעילים, חלקם אורחים מארצות זרות. שיאו של הקונגרס, שסוקר על ידי העיתונות באספרנטו ובשפות אחרות, היה כשראש העיר תל אביב מאיר דיזנגוף חנך בחגיגיות את 'רחוב זמנהוף' הראשון במזרח התיכון, עם שם הוגה שפת האספרנטו אליעזר זמנהוף, והרצה על פועלו ועבודתו.
היסטוריה > הקמת אגודת האספרנטו בפלשתינה

גלי העלייה בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה הביאו עימם כוחות חדשים לתנועת האספרנטו בישראל. גם בין החיילים הזרים אשר הגיעו לארץ היו כמה דוברים ופעילים של התנועה. מספר קבוצות האספרנטו והמועדונים גדל, והתעורר הצורך בהקמת ארגון ארצי. אגודת האספרנטו בפלשתינה (PEL - La Palestina Esperanto-Ligo) הוקמה בכינס הלאומי השלישי של התנועה בארץ ישראל ב-13–15 באפריל 1941. בשנת 1943 פרסם חבקין שני תרגומים לספר התרגול של זמנהוף באספרנטו - הוצאה עברית והוצאה ערבית.
בשנת 1943 נתקבלה אגודת האספרנטו בפלשתינה כארגון לאומי חבר באגודת האספרנטו הבינלאומית (IEL) ופ. לחובסקי מונה למקשר בין הארגון העולמי לאגודה המקומית פלשתינה.
לאחר הקמת האגודה, התקיים כינוס ארצי מדי שנה. בפסח 1942 התקיים הכינוס הרביעי בתל אביב בהשתתפות 100 אנשים. באפריל 1943 התקיים הכינוס החמישי בבית הספר טרה-סנטה בירושלים. ב-20 בינואר 1944 התקיים הכינוס השישי בסימן יום הולדת 70 לחבקין בבית מלון בירושלים עם למעלה ממאה משתתפים מקומיים ואורחים נוספים בהם אורחים ממדינות ערביות. בכינוס זה הציגה קרן היסוד חוברת מאויירת באספרנטו בשם 'ההצלה והשיבה' (Savo kaj Hejmreveno). הכינוס השביעי התקיים בירושלים בשנת 1945, וכך גם הכינוס השמיני בשנת 1946. בשנים הבאות לא התקיימו כינוסים מקומיים, אך לקונגרס הבינלאומי ה-32 שנערך בברן בשנת 1947 יצאה משלחת בת 25 חברים מהאגודה.