רם לוי
ביוגרפיה

לוי נולד וגדל בתל אביב. לדבריו, גדל "בסביבה מאוד ציונית-ישראלית-אשכנזית-צפון תל אביבית רגילה", היה חניך בתנועת הצופים, ולמד בתיכון עירוני א'. התגייס לחטיבת הצנחנים, ועם שחרורו מהצבא למד בחוגים לכלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית ולאחר מכן גם בבית הספר לקולנוע בלונדון. היה עמית בתוכנית קרן נימן (Nieman Fellow) באוניברסיטת הרווארד. בשנים 1968-1999 עבד כבמאי במחלקת הדרמה של הטלוויזיה הישראלית ויצר עשרות דרמות וסרטי תעודה. כיום הוא יוצר עצמאי.
את בסיס ההשראה ליצירותיו, שרובן עסקו באנשים בשולי החברה, בפערים החברתיים ובנושא הקונפליקט הישראלי-פלסטיני שאב לדבריו מהשואה שהשפיעה עליו מצעירותו:
העובדה שהעם הגרמני יכול היה להגיע לאן שהגיע, אמרתי לעצמי שזה בעצם יכול לקרות בכל חברה, שהיא תתחיל לעשות דברים לא תקינים כלפי המיעוט שלה. בלי להשוות, הגרעינים הבסיסיים של שנאת הזר ודיכוי הזר מתפתחים בכל מקום כוחני עם מרכיבים לאומיים, או לאומניים, לא חשוב איך נגדיר את זה. הנטייה כלפי המדוכא, לא חשוב מאיזו סיבה, הייתה בי תמיד. גם הנושא החברתי וחוסר השוויוניות בין האנשים היה דבר שמצאתי את עצמי מרגיש מעורב בו וחייב לנקוט עמדה.
כבר בסרט הראשון שהפיק, "אני אחמד" מ-1966 (במאי: אבשלום כ"ץ), עסק לוי בנושא הפלסטיני וביחסים בין יהודים לערבים, כשגיבורו התיעודי היה פועל ערבי בדרכו מן המשולש לתל אביב. אחד מסרטיו הידועים שעסקו בנושא הפלסטיני היה "חרבת חיזעה", דרמה עלילתית לפי תסריט של דניאלה כרמי המבוססת על סיפורו של ס. יזהר שעסקה בגירוש תושבי כפר ערבי במהלך מלחמת העצמאות. הדרמה שודרה בטלוויזיה ב-1978 לאחר התנגדויות וויכוחים רבים. סרטו התיעודי "הסרט שלא היה" מ-1994, הביא עדויות של ערבים שעונו על ידי השב"כ. הוא היה מורכב משני סרטים שעסקו בסוגיית העינויים. החלק הראשון עסק בעינויים בחקירות משטרה והחלק השני עסק בעינויים של פלסטינים בגדה המערבית ובעזה על ידי צה"ל והשב"כ. סרט תיעודי אחר, "סכנין חיי", גולל את סיפורה של קבוצת הכדורגל בני סכנין על רקע הזכייה בגביע המדינה והטענות לקיפוח.
לוי עסק בחלק מסרטיו בעוני ובפערים החברתיים בישראל. יצירתו הבולטת הייתה הדרמה "לחם" מ-1986 לפי תסריט של גלעד עברון ומאיר דורון, העוסקת במשפחה המצויה במשבר חברתי וכלכלי. הסרט זכה בפרס איטליה. הסרט הגיע לכותרות העיתונים והשפיע אף על מדיניות חברי ממשלה באותה עת. סרט אחר, "אינדיאני בשמש" (1981), על פי סיפור של אדם ברוך ותסריט של דיתה גרי שעליו זכה לוי בפרס "כינור דוד". הסרט מתאר מפגש בין שני עולמות שונים: חייל צפון-תל אביבי וחייל מושבניק ממוצא הודי.
בשנת 1972 ביים לטלוויזיה את סיפורו של גדעון תלפז "מי ורדים מפורט סעיד" על משפחה יהודית בתקופת המנדט הבריטי שחוזרת לארץ לאחר שנים במצרים.
לוי עיבד לטלוויזיה גם מחזות תיאטרון, בהם "הכלה וצייד הפרפרים", הילד חולם ו"כתר בראש", ויצר את הסדרה "מר מאני" (1996) על פי ספרו של א. ב. יהושע, העוסקת בתולדותיה של משפחה יהודית במשך מאה שנה. בשנת 1988 ביים לטלוויזיה את הדרמה "משחקים בחורף" על פי סיפור של יצחק בן נר. בשנת 1992 ביים את סרט הטלוויזיה " בוצ'ה", בהפקת הערוץ הראשון על פי תסריט של גלעד עברון, שעיבד את מחזהו של יוסף בר-יוסף, בכיכובם של יגאל נאור ושמואל וילוז'ני.
בשנת 1993 זכה לוי בפרס ישראל לתקשורת על מכלול עבודותיו.
בשנת 2000 ביים לוי סדרת טלוויזיה בשם "רצח, מצלמים" (על פי תסריט של הסופרת בתיה גור ואסף ציפור). הסדרה כללה, בין השאר, תיאור מקרה של הריגת שבויי מלחמה מצריים בראס סודר במלחמת ששת הימים, כפי שסיפרו ללוי חבריו ליחידת הצנחנים בה שירת.
בשנת 2003 יצא סרטו "סגר", על עזה שלפני ההתנתקות ולפני שלטון החמאס.
בשנת 2009 יצא מארז DVD שכלל 5 סרטים בולטים: "כתר בראש", "הכלה וצייד הפרפרים", "חירבת חזעה", "לחם" ו"אינדיאני בשמש" ביוזמה ובהפקה של "האוזן השלישית".
בשנת 2016 ביים לערוץ הראשון את סדרת הדרמה "גירושים מאוחרים" על פי ספרו של א.ב. יהושע.
בשנת 2019 יצר את סרט הקולנוע הראשון שלו, "המתים של יפו". הדרמה עוסקת בזוג נטול ילדים, ג'ורג' וריטה, המתגורר ביפו. את חייהם השלווים ואת יחסיהם מערערים שלושה ילדים פלסטינים המגיעים אליהם לאחר שאמם מתה ואביהם נשלח לכלא. את התסריט כתב גלעד עברון לפני פטירתו. בתפקידים הראשיים מופיעים יוסף אבו ורדה ורובא בלאל-עספור. הסרט הוצג בפסטיבל הקולנוע ירושלים ויצא לאקרנים בישראל ב-30 בינואר 2020.