stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רומן שלוש הממלכות
הערות שוליים

↑  Three Kingdoms, נבדק ב-2020-07-13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007324400605171  PLWABN: 9813661967505606  GND: 4246675-1  LCCN: n82011710  NKC: aun2008448123  NLA: 36609390  SUDOC: 131256289  VIAF: 308671431   WorldCat (עם VIAF): 308671431 
ליו ביי מגייס את ג'וּגֶה לְיָאנְג, מתוך ציור משושלת מינג מאת דָאי גִ'ין (1388–1462).
שלושת גיבורי שלוש ממלכות, ציור על משי מאת סקן סאקוראי (1715–1790), המתאר את לְיוֹ בֵּיי, גְווָאן יוּ' וגָ'אנְג פֵיי.
איור מתוך הספר
רוזנשטראסה (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט רוזנשטראסה
כרזת הסרט רוזנשטראסה
 בימוי:  מרגרטה פון טרוטה 
 הופק בידי:  Richard Schöps, Henrik Meyer, Markus Zimmer 
 תסריט:  פמלה כץ, מרגרטה פון טרוטה
 עריכה:  הנריק מאייר, ריכרד שופס, מרקוס צימר
 שחקנים ראשיים:  מריה שרדר קטיה ריימן מרטין פייפל
 מוזיקה:  לואק דיקר 
 צילום:  פרנק ראט 
 מדינה:  גרמניה גרמניה הולנד הולנד
 חברת הפקה:  Letterbox Filmproduktion, Tele München Group, Get Reel Productions 
 חברה מפיצה:  01 Distribution 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 בספטמבר 2003
 משך הקרנה:  136 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית, אנגלית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   rosenstrasse
 דף הסרט ב־IMDb
 
רוזנשטראסה (בגרמנית: Rosenstraße) הוא סרט דרמה היסטורית גרמני משנת 2003 בבימויה של מרגרטה פון טרוטה שגם השתתפה בכתיבת התסריט.
העלילה מתוארת בפלשבק - צעירה יהודיה מניו יורק מחליטה לחקור את עברה של אמה ניצולת שואה מברלין שהיה קשור לפרשת מחאת רוזנשטראסה בברלין בשנת 1943.
מרגרטה פון טרוטה זכתה בפרס דוד די דונטלו, בפרס גלובוס הזהב ובפרס בפסטיבל הסרטים של ונציה בו זכתה גם קטיה ריימן בפרס השחקנית הטובה ביותר.
הסרט הוקרן בהקרנה מיוחדת בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, בהשתתפותה של מרגרטה פון טרוטה.
תקציר העלילה

האנה ויינסטיין (מריה שרדר) היא צעירה יהודייה המתגוררת בניו יורק. אביה נפטר ואמה רות (יוטה למפה) החליטה להפתעתה, לקיים טקס אבלות אורתודוקסי (חליצת נעליים, איסור דיבור בטלפון, ישיבה על הרצפה ועוד) למרות שתמיד הייתה חילונית גמורה. היא גם מתנגדת ליחסיה עם החבר שלה לואיס (פדיה ון הט) בגלל שאינו יהודי.
בין המוזמנים לשבעה מגיעה בת דודה של רות אותה לא הכירה האנה, מספרת לה על קורותיה של אמה בתקופת השואה בברלין ומראה לה תמונה של רות כילדה עם אשה בשם לנה פישר שהצילה אותה.
האנה מחליטה לטוס לברלין ולמצוא את לנה פישר. היא מוצאת אותה ומבקשת להיפגש אתה באמתלה של סקר שהיא עורכת על נישואי תערובת בתקופה הנאצית. לנה פישר (דוריס שאדה) כעת אשה בת 90 אך עם זיכרון צלול, מסכימה לפגוש אותה בדירתה.
בסדרת פגישות מספרה לנה להאנה את מה שעבר עליה ועל רות בשואה. אביה של רות היה ארי והוא התגרש מאמה היהודיה בתקופת השואה והשאיר אותן לנפשם.
האם נעצרה והובאה למעצר בבית הקהילה היהודית ברוזנשטראסה ביחד עם עוד גברים יהודים נשואים לנשים אריות. מול הבניין מתארגנת הפגנה של נשים אריות הצועקות כלפי אנשי האס אס, "רוצחים, אנחנו רוצות את הבעלים שלנו".
בין הנשים נמצאת הצעירה לנה פישר (קטיה ריימן), פסנתרנית, שבעלה הכנר היהודי פביאן פישר (מרטין פייפל) נלקח למעצר ברוזנשטראסה. לנה לוקחת את רות בת השמונה (סבאה תודה) לביתה ומדי יום הן מתייצבות ברחוב רוזנשטראסה מול אנשי האס אס המאיימים עליהן בירי. לנה נפגשת עם קצין בכיר ומבקשת עזרה אך הוא מכנה אותה "זונת יהודים" ומגרש אותה. אביה של לנה הוא ברון נאצי שאינו מוכן לעזור לבתו שהתחתנה עם יהודי וביישה אותו. רק אחיה ארתור (יורגן פון פוגל) שחזר פצוע מסטלינגרד וחזה ברצח היהודים, מנסה לעזור לה אך ללא הצלחה. לבסוף הוא מארגן לה הופעה לפני ראשי הממשל. היא שרה שם וצדה את עיניו של יוזף גבלס (מרטין ווטקה). ארתור מנצל את ההזדמנות ומעלה לפני גבלס את בעיית רוזנשטראסה וזה מעביר אותו לשלישו. לבסוף מתקבלת החלטה לשחרר את הגברים. פביאן יוצא ומתחבק עם לנה אך רות נשארת ללא אמה וממשיכה לגור עם הזוג פישר. כעבור שלוש שנים נדרשת לנה לשלוח את רות לדודתה בניו יורק והיא אינה מתנגדת. רות כועסת עליה ורואה בזאת בגידה ונטישה וזורקת לעברה את הטבעת שנתנה לה אמה לפני שגורשה.
האנה מגלה לה מי היא ולנה נותנת לה את הטבעת שתחזיר לאמה. האנה חוזרת לניו יורק ומספרת לאמה את הכל. כעת רות נינוחה ושמחה, מחזירה להאנה את הטבעת ומסכימה לנישואיה עם לואיס. הסרט מסתיים בחתונת האנה ולואיס.
הערות שוליים

↑  אורי קליין, הסרט הרוסי "השיבה" זכה בפסטיבל ונציה, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2003
↑  גואל פינטו, המפחלץ מאוהב, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2003
שונן מגווייר

| --- | --- |

תמונה של שונן מגווייר מכנס מדע בדיוני ופנטזיה, 2007
 לידה:  5 בינואר 1978 (בת 46) מרטינז, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית 
 שם עט:  Mira Grant, A. Deborah Baker 
 עיסוק:  סופרת
 שפות היצירה:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה אורבנית, אימה, אפוקליפסה, מדע בדיוני, פנטזיה, עולם הפיות
 יצירות בולטות:  כל לב הוא דלת הספר הראשון בסדרת הילדים הסוררים  Feed (כ"מירה גרנט")
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 פרסים והוקרה:  כל לב הוא דלת לוקוס 2017 נבולה 2017  הוגו 2017
 http://seananmcguire.com/index.php
 
שונן מגווייר (נולדה ב-5 בינואר 1978; באנגלית: Seanan McGuire) היא סופרת, מסאית, משוררת, קריקטוריסטית ואמנית פילק אמריקאית שזכתה לפרסום והכרה במרוצת העשור השני של המאה ה-21.
 תחילת ההכרה הגיעה עם זכייתה ב-2010 בפרס ג'ון וו. קמפבל עבור כותב חדש, בכנס מדע בדיוני העולמי של אותה שנה. הצלחה נוספת הגיעה למגווייר עם פרסום הנובלה שלה "כל לב הוא דלת" ב-2016, שזכתה בפרס הנבולה, הוגו ולוקוס עבור הנובלה הטובה ביותר ב-2017. מגווייר היא כותבת פורה במיוחד עם קצב כתיבה של בין 2 ל-6 רומנים בשנה, עשרות סיפורים קצרים, מאמרים ואוספי שירה. בנוסף לאלו, מגווייר כותבת תחת הפסבדון "מירה גרנט", ספרי זומבים בעולם ה-"Newsflash" (משחק מילים ניתן להבנה גם כ"מבזק" וגם כ"חדשות הבשר"), במסגרתו היא פרסמה ספר כל שנה החל מ-2010 ועד 2017.

מגווייר קיבלה ב-2013 שיא של מועמדויות לפרסי ההוגו עם חמש מועמדויות סך הכל, שתיים עבור עבודתה כ"מירה גרנט" ועוד שלוש תחת שמה.

מגווייר ידועה בשימוש החוזר שלה בתמות הקשורות לעולם האגדות, וכמו כן בהצגת מגוון רחב של מיניות ומגדר עבור גיבורי ספריה מבלי שנושאים אלו יהיו המוטיב המרכזי של העלילה.
הערות שוליים

↑  2017 Locus Awards Winners מתוך אתר locusmag.com, ה-24 ביוני 2017
↑  Nebula Award Recipients Announced מתוך אתר sfwa.org ה-20 במאי 2017
↑  2017 Hugo Awards מתוך אתר thehugoawards.org, ה-17 באוגוסט 2017
1 2  Summary Bibliography: Seanan McGuire הביבליוגרפיה של שנון מגווייר מתוך אתר www.isfdb.org (באנגלית)
↑  Alison Flood, Seanan McGuire gets record five nominations for Hugo awards מתוך ההגרדיאן, פורסם ב-31 במרץ 2013
↑  Beth Woodward, Five Reasons You Should Read Seanan McGuire’s October Daye Books ה-31 באוקטובר 2016 (באנגלית)
↑  Seanan McGuire, Sometimes sexuality doesn't have to matter, it just has to exist. ה-21 ביוני 2013, מתוך הבלוג של שונן מגווייר (באנגלית)
↑  Women in Queer SFF: Interview with Seanan McGuire מתוך הבלוג Just Love: Queer book reviews ה-7 בספטמבר 2017 ראיון ב(באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007387395605171  BIBSYS: 1533887379835  BnF: cb165197454 (data)  CiNii: DA19344286  GND: 14033081X  ISNI: 0000 0001 2032 1109  LCCN: no2009183644  MusicBrainz: 57cf4ca8-8a82-4a6d-bf8a-80ccac1677fe  NDL: 001306469  NKC: jo2014814371  NTA: 329528068  SUDOC: 164042415  VIAF: 103858307   WorldCat (עם VIAF): 103858307
רוזנפלד (עיר)

| --- | --- |
סמל רוזנפלדסמל רוזנפלד

רוזנפלד
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה:  באדן-וירטמברג באדן-וירטמברג
 שפה רשמית:  גרמנית
 שטח:  51.11 קמ"ר
 גובה:  620 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  6,547 (31 בדצמבר 2022)
  ‑ צפיפות:  54.04 נפש לקמ"ר (2015)
 קואורדינטות:  48°17′11″N 8°43′27″E﻿ / ﻿48.286388888889°N 8.7241666666667°E﻿ / 48.286388888889; 8.7241666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.rosenfeld.de
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונירוזנפלד(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונירוזנפלד(למפת באדן-וירטמברג רגילה) שטוטגרט מנהיים קרלסרוהה פרייבורג היידלברג היילברון אולם פפורצהיים רויטלינגן בוואריה צרפת שווייץ ריינלנד פפאלץ  הסןרוזנפלד(למפת באדן-וירטמברג מוגדלת) שטוטגרט מנהיים קרלסרוהה פרייבורג היידלברג היילברון אולם פפורצהיים רויטלינגן בוואריה צרפת שווייץ ריינלנד פפאלץ  הסןרוזנפלד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
רוזנפלד (בגרמנית: Rosenfeld) היא עיר בדרום גרמניה, כ-80 ק"מ מדרום לעיר שטוטגרט.
העיירה מחולקת לשבעה אזורים עירוניים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בשנים 1758-1808 שימשה העיר כבירת האזור המנהלי (Oberamt) רוזנפלד.
בינואר 1975 צורפו לעיר מספר יישובים סמוכים.
היסטוריה > יהודים במקום

טרום מלחמת העולם הראשונה חיו בעיר לפחות שלוש משפחות יהודיות. משפחות אלו היגרו מהעיר להונגריה ולפולין.
כיום בעיירה לא גרים יהודים כלל.
רביב גזית

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1949 (בן 75) תל-אביב, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
רביב גזית (נולד ב-2 באוגוסט 1949) הוא מלחין, מעבד מוזיקלי, ונגן ישראלי. מראשוני המלחינים הישראלים שעסקו במוזיקה אלקטרונית.
ביוגרפיה

גזית נולד כבן בכור ליעקב ועליזה גזית בתל אביב-יפו וגדל ברמת גן. בגיל שבע החל ללמוד נגינה בפסנתר והמשיך ללמוד נגינה קלאסית וג'אז עד שהגיע לגיל 18. לאחר שסיים את שירותו הצבאי בצה"ל, החל לנגן כקלידן עם מספר להקות רוק. במקביל, החל בלימודי הנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת תל אביב ורכש תואר ראשון בנושא בשנת 1975. אף על פי שסיים את התואר, מעולם לא עבד כמהנדס, אלא המשיך לעבוד כנגן וכמעבד מוזיקלי.
ב-1982 הלחין את פסקול הסרט "חמסין" של הבמאי דניאל וקסמן.
החל משנות ה-80 עבד כמעבד המוזיקלי של זמרים רבים ביניהם שלמה ארצי, יזהר אשדות ויהודית רביץ. בין היתר עיבד את השיר "שמש רטובה" של אריק איינשטיין ו"שדות של אירוסים" של שלמה ארצי וכן את האלבומים לילה לא שקט וירח של ארצי. ארבעה שירים שעיבד מאלבום זה הגיעו למצעדים השנתיים והשיר "נרקוד נשכח" דורג במקום השני במצעד הפזמונים ה'תשמ"ו. בשנים אלו הלחין גם מוזיקה להצגות בתיאטרון חיפה, בתיאטרון החאן ובתיאטרון הבימה ובהן "ליל העשרים" ובנוסף הלחין את המוזיקה לסרט חמסין. ב-1988 הוציא לאור את אלבומו הראשון Ze, שכלל יצירות אלקטרוניות ויצא על גבי תקליט ויניל.
ב-1991, הלחין גזית את המוזיקה בסרט "גמר גביע". שנה מאוחר יותר, רכש גזית תואר בקומפוזיציה מאוניברסיטת תל אביב. ב-1995 הוציא לאור את האלבום "יצירות אלקטרוניות" יחד עם המלחין אריה שפירא. כארבע שנים מאוחר יותר, ב-1999, הוציא לאור את האלבום "Shape Shifter" וייסד את המרכז למוזיקה באמצעות מחשבים באוניברסיטת תל אביב, שהיה לראשון מסוגו בישראל. גזית שימש כמנהל המרכז וכמרצה בו עד שנת 2004.
רבות מיצירותיו של גזית הושמעו בפסטיבלים ובקונצרטים בארץ ובעולם. בין היצירות שהלחין ניתן למנות את היצירות "Zee‏, "ZtoZ", "מיתת נשיקה" ו-"Octet 95".
בראשית העשור הראשון של המאה ה-21, עיבד גזית את חלק משירי האלבום "סנטיאגו דה קובה" של מיכה שטרית. ארבע שנים אחרי כן, הלחין את המוזיקה בסרטים "שושלת שוורץ" ו"תגובה מאוחרת". שנה מאוחר יותר, עיבד מספר שירים באלבום "אם אלה החיים" של קרן פלס וביניהם השיר שנושא את שם האלבום אשר דורג במקום החמישי במצעד הפזמונים ה'תשס"ו.
נכון ל-2019, גזית מתגורר בכרמי יוסף עם בנו דניאל.
אלבומים

רביב גזית: Ze,‏ (1988)
רביב גזית / אריה שפירא: יצירות אלקטרוניות, (1995)
רביב גזית: Shape Shifter,‏ (1999, אנגליה)
מוזיקה

מוזיקה לתיאטרון:
"הפלשתינאית", מאת יהושע סובול, במאי: גדליה בסר, תיאטרון חיפה, 1985
"מולייר", מאת מיכאיל בולגקוב, במאי: גדליה בסר, תיאטרון חיפה, 1986
"מלך ישראל", מאת יהושע סובול, במאי: עמית גזית, תיאטרון חיפה, 1987
"חפצים", מאת אברהם ב. יהושע, במאי: גדליה בסר, תיאטרון חיפה, 1987
"העלמה יוליה", מאת יוהאן אוגוסט סטרינדברג, במאי: גלדיה בסר, תיאטרון חיפה, 1987
"נידוני אלטונה", מאת ז'אן-פול סארטר, במאי: יורם פאלק, תיאטרון בית ליסין, 1988
"אביב מתעורר", מאת פרנק ודקינד, במאית: אסתר איזביצקי, תיאטרון החאן ירושלים, 1988
"צור וירושלים", מאת מתתיהו שוהם, במאי: יוסי יזרעאלי, תיאטרון הבימה ופסטיבל ישראל, 1988
"זהב", מאת יוסף בר-יוסף, במאית: אופירה הניג, תיאטרון הבימה, 1989
"ליל העשרים", מאת יהושע סובול, במאית: אופירה הניג, תיאטרון הבימה, 1990
"פצפונת ואנטון", מאת אריך קסטנר, במאית: אופירה הניג, תיאטרון הבימה, 1991
מוזיקה לסרטים:
חמסין, סרט עלילתי באורך מלא, במאי: דניאל וקסמן, 1982
כורדניה, סרט קצר, במאית: דינה צבי-ריקליס, 1984
אל הערים העשנות, סרט תיעודי, במאי: יוסי טוריסקי, 1988
גמר גביע, סרט עלילתי באורך מלא, במאי: ערן ריקליס, 1991
Winter Olympics, כותר CD Rom בהפקת S.E.A מולטימדיה, 1996
Olympic Century, כותר DVD בהפקת S.E.A מולטימדיה, 1997
תגובה מאוחרת, סרט עלילתי באורך מלא, במאי: שמואל קלדרון, 2004
שושלת שוורץ, סרט עלילתי באורך מלא, במאי: שמואל הספרי ואמיר הספרי, 2005
רנה לאסר

מסעדת לסר, נובמבר 2008
רנה לאסר (בצרפתית: René Lasserre; ‏12 בנובמבר 1912 - 15 במרץ 2006) היה שף ומסעדן צרפתי מפורסם, מייסד מסעדת לאסר השוכנת בלב הרובע השמיני של פריז וניבטת אל מול פאלה דה לה דקוברט.
ביוגרפיה

רנה לאסר נולד בבארן בארץ הבסקים, בצדה של באיון ב-12 בנובמבר 1912. הוריו ניהלו בית קפה קטן. אביו נפטר בתאונה כשרנה לסר היה בן תשעה חודשים. הוא הגיע לפריז למשך תריסר שנים עם תעודת גמר מבית הספר בכיסו ונהיה פקיד. בהיותו בן 17 הוא היה "מטר ד'אוטל" (רב-המלצרים). הוא עבד במסעדות Armenonville Pavilion בלידו, chez Drouant וchez Prunier.
ב-1942 הוא נהפך לבעלים של ביסטרו-האנגר קטן שנבנה עבור "התערוכה הבינלאומית של האמנויות והטכנולוגיה בזמנים המודרניים" (Exposition Internationale des Arts et Techniques dans la Vie Moderne) בגן האחוזה, שהיה ממוקם בשדרת ויטוריו אמנואלה השלישי מס' 17, שדרה ששמה שונה לשדרת פרנקלין דלאנו רוזוולט, בעקבות שחרורה של צרפת במלחמת העולם השנייה.
ב-1952 הוא עיצב את הביסטרו והסב אותו למסעדת יוקרה מקורה. הוא אירח חגיגות, עם מסלולי דוגמנות, שמפניה שזרמה כמים, משתי שחיתות, שהיוו מקום מפגש לשמנה וסלתה של פריז. במהלך השנים התארחו בה סלבדור דאלי, רוברט דה נירו, לואיס מריאנו, אנדרה מאלרו (שסעד מדי יום), אודרי הפבורן, פרננדל, רוז'ה פייר וז'אן-מארק תיבו, אורסון ולס ועוד).
מרתף היין של מסעדתו הכיל 200,000 בקבוקים, בכללם 49 בצירים של שאטו או-בריון ומאה מלצרים במסעדה שירתו מאה אורחים כל ארוחה.
ב-1949 הוא זכה בכוכב הראשון במדריך מישלן האדום, ב-1951 הוא זכה בכוכב השני וב-1962 זכה בכוכב השלישי.
ב-2001 פרש לגמלאות והעביר את המסעדה לידי סגנו ז'ראר לואי, המסעדה הורדה לשני כוכבי מישלן, בהם היא עדיין מחזיקה כיום (2010), תחת השף ז'אן לואי נומיק (שעבד לפני כן אצל אלן דיקאס ב-Juan-les-Pins שבמונטה קרלו). היא נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
ב-2006, בהיותו בן 93, הלך לאסר לעולמו בביתו במורסאן-סיר-סן, אסון.
תבשילים מפורסמים

פואה גרא בליווי אגסים חמים.
יונת אנדרה מלרו (ממולאת עם פואה גרא)
מקרוני עם כמהין שחורות ופואה גרא.
מסקלן (סלט עלים מפרובאנס) של אמא אירמה (לזכרה של הטבחית מהלאנד שהייתה חברה טובה של אמו של לסר)
ביבליוגרפיה

2007: Restaurant Lasserre by Jean-Louis Nomicos - Editions Favre.
אביטל ענבר, התענוגות של יינות בורדו, הוצאת כתר, ירושלים, 2005, עמ' 226, 228.
הערות שוליים

↑  מסעדת לסר במדריך השולחנות הגדולים בעולם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14196744r (data)  ISNI: 0000 0000 0142 4324  SUDOC: 220614857  VIAF: 74062410   WorldCat (עם VIAF): 74062410
קרב ארטואה השני

קרב ארטואה השני היה אחד מקרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. הקרב נערך בארטואה בין 9 במאי ל-18 ביוני 1915, ובעיקרו היה התקפה צרפתית על הגרמנים, עם סיוע של חיל המשלוח הבריטי מצפון לחזית הלחימה הצרפתית, וזאת כדי לשבור את קיפאון מלחמת החפירות ששרר בחזית המערב מאז המרוץ אל הים, בסתיו 1914. למרות הצלחות ראשוניות, גם יוזמה זו, כמו אחרות לפניה ואחריה, משני הצדדים, נדונה לכישלון רווי דם. עם זאת, קרב ארטואה השני גרם להפסקת המתקפה הגרמנית בקרב איפר השני.
רקע – החזית המערבית ב-1915

סיום שלב קרבות התנועה שלאחר הדיפת המתקפה הגרמנית בפתיחת מלחמת העולם הראשונה, מאז 'המרוץ אל הים', בסתיו 1914, הביא למלחמת חפירות סטאטית, בעלת מאפיינים רבים של לוחמת מצור.
בהדרגה החלו להגיע לחזית המערבית גם כוחות בריטיים וכוחות מן האימפריה הבריטית, במספרים הולכים וגדלים, ואלה נטלו חלק גדול יותר ויותר באותם קרבות, שבעיקר עולם בשנים 1914 ו-1915 נשאו הצרפתים. אלא שכל הניסיונות לשינוי הסטטוס קוו נכשלו תוך אבדות כבדות.
ב-21 באפריל 1915 החל צפונה מגזרת ארטואה קרב איפר השני. עם זאת, באותו שלב, ולמעשה בכל מהלכה של שנת 1915, הגרמנים החליטו לרכז את מאמציהם בכיוון החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה, ופרט לקרב איפר השני, הסתפקו במגננה במערב. למגמה זו, של פסיביות יחסית גרמנית, מול תוקפנות יחסית צרפתית, תרמה העובדה שקו החזית במערב נמתח ברובו בטריטוריה צרפתית.
הרמטכ"ל הצרפתי, ז'וזף ז'ופר, למרות האבדות הכבדות, החזיק בדעה כי המשך הסטטוס קוו מועיל לגרמנים יותר מאשר למדינות ההסכמה, שכן הזמן החולף מאפשר להם לייצב את הישגיהם מתחילת המלחמה. ואכן, הגרמנים חיזקו בהתמדה את קו ההגנה שלהם בחזית המערבית בכלל, ובגזרה האמורה בפרט. מספר התקפות מקומיות שערכו הצרפתים במרס ובאפריל הוכיחו את עמידות המערך הגרמני. בכל זאת, שיפורים מסוימים בהתנהלות הצרפתים, כתוצאה מהתקפותיהם רוויות האבדות, כולל סיוע ארטילרי רב יותר, נתנו לדעת ז'ופר מקום לאופטימיות, ולפיכך, לאפשרות לתקוף פעם נוספת.
פני השטח והכוחות

סיום מלחמת התנועה בסוף סתיו 1914 הביא להיווצרות בליטה בקו הגרמני, החודרת מערבה אל תוך הקו הצרפתי, מצפון לאראס ומדרום ללנס, שם עבר קו החזית מצפון לדרום, ולזו היה פוטנציאל לסכן את קווי התחבורה של כוחות מדינות ההסכמה שבסמוך לחזית באותו מקום. בליטה זו, יחד עם היותה של לנס צומת כבישים ומסילות ברזל חשוב, היוותה מטרה לשורת התקפות של צבאות מדינות ההסכמה החל מן החודשים האחרונים של 1914. כך הפכה ארטואה למוקד של כמה מן הקרבות המרים ביותר במלחמה. בין 17 בדצמבר 1914 ל-13 בינואר 1915 לחמה הארמייה העשירית הצרפתית בקרב ארטואה הראשון, תוך שהיא מקבלת סיוע מהארמיות השנייה והשמינית, בהמשך השנה נערך בסמוך קרב רכס וימי. עד לאמצע 1915, כל הקרבות האלה הביאו לשינויים מעטים בלבד.
כללית, פני השטח בארטואה מישוריים, אך משובצים בגבעות סלעי גיר נמוכות. רכס וימי, המורכב משרשרת גבעות המתמשכת מספר ק"מ מדרום מזרח לצפון מערב, נמצא בבסיסה המזרחי של הבליטה בחזית הגרמנית. מצפון מערב לרכס וימי משתרע רכס נוטרה דאם דה לורט (Notre Dame de Lorette) העובר ממזרח למערב, בקירוב, והוא נכלל בחלקו בשטח שבשליטה צרפתית, וחלקו בשטח בשליטה גרמנית. בין שני הרכסים הנמוכים עבר מצפון לדרום הכביש מלנס לאראס. שני נהרות חוצים את הזירה, שניהם ממזרח למערב, סקארפ, מעט מצפון לאראס, וקארנסי (Carency), מלנס ועד לקצה המערבי של הבליטה.
על גזרת ארטואה, ממנן (Menin) בצפון, לאורך 90 ק"מ, ועד דרומה לאראס, הגנה הארמייה השישית בפיקודו של רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה. אותה ארמייה כללה 13 אוגדות, מהן שתיים בעתודה.
מולה עמדה הארמייה העשירית הצרפתית, בפיקודו של הגנרל ויקטור ד'ורבל (D'urbal). זו כללה שישה קורפוסי רגלים, קורפוס פרשים ועוד שלוש אוגדות בעתודה. לצרפתים היו בגזרה 1,075 תותחים. עם זאת, ייצור הפגזים הצרפתי לא עמד בדרישות מבחינת כמות ואיכות. כתוצאה, סבלו התותחים ממחסור בתחמושת, ובנוסף, חלק מן הפגזים התפוצצו טרם זמנם.
מפקד חיל המשלוח הבריטי באמצע 1915 היה הגנרל ג'ון פרנץ'. הבריטים החזיקו בקטע של קו החזית צפונית לארמייה העשירית הצרפתית, עד לאיפר.
הקרב > תוכניות והכנות

בחודשים שלפני קרב ארטואה השני הגרמנים, אשר בחרו באותה שנה באסטרטגיה הגנתית, חיזקו, כאמור, בהתמדה את קו ההגנה שלהם. עמדות מקלעים נבנו אחת לכל כ-100 מ' של חזית. בחזית נחפרו שלושה קווי הגנה, לפניהם נמתחו גדרות תיל והוצבו מכשולים אחרים, וכשני ק"מ מאחוריהם נחפר קו הגנה נוסף. לעמדות, אשר חוזקו בבטון, נוספו חיפויי ראש ושקי חול. עד אמצע 1915 תהליך זה, אליו נוספו חפירת תעלות גישה ומנהרות, התקדם בהדרגה. אחד מן האזורים המבוצרים ביותר בקו הגרמני היה 'הלבירינת'. זה השתרע משני צידי הכביש שבין לנס לאראס, בחלקו הסמוך לעברו הדרומי של בסיס הבליטה, וכלל מערך של מעוזים מקושרים במנהרות, כולל עמדות מוסוות, מוכנות מראש, להתקפת נגד כלפי עורפו של האויב, במידה שיצליח לחדור.
החל מינואר 1915 החלו הצרפתים לחפור מנהרה שאורכה כ-2.4 ק"מ עד אל מתחת לעמדות הגרמנים בקארנסי, סמוך לקצה המערבי של הבליטה בקו הגרמני, וזאת במגמה לפוצץ 30 טון חומר נפץ מתחת לעמדות הגרמנים.
ההתקפה הצרפתית, נועדה להיערך בחזית שרוחבה 15 ק"מ. עיקר ההתקפה, בחזית שרוחבה 10 ק"מ, נועד להיערך על ידי שלושה קורפוסים של הארמייה העשירית, ומטרתו הייתה השתלטות על רכס וימי, ולאחר מכן התבססות על הרכס כנגד התקפות נגד גרמניות. בשלב זה יצטרפו הפרשים והאוגדות שברזרבה, וישטפו את הגרמנים מכיוון הרכס למישור סביב דואה (Douai). ק"מ מספר מצפון לגזרה האמורה, תוכננה התקפה של חיל המשלוח הבריטי. פרט לכיבוש השטח אותו יתקיפו, נועדה ההתקפה הבריטית להרחיב את החזית עליה יגנו הגרמנית, וכן לרתק ולהסיח כוחות גרמניים, וזאת על מנת להקל על הצרפתים בהתקפתם. במקרה של הצלחה בריטית, חדירה בכיוון מישור דואה יכולה לנתק קווי תחבורה גרמניים חשובים, ואף בכך לסייע להתקפה הצרפתית.
באשר לסיוע ארטילרי, אם כי ד'ורבאל תכנן הפגזה מקדימה קצרה יחסית, בת ארבע שעות, טרם ההתקפה, נאלץ לבטל את רצונו מפני רצונם של מפקדיו, ז'ופר ופרדיננד פוש, מפקד קבוצת הארמיות 'צפון', שכללה את הארמייה העשירית, אשר הכתיבו הפגזה בת ארבעה ימים. זאת כיוון שלדעתם כישלון ההתקפות הקודמות נבע מהכנה ארטילרית לא מספקת. עיכוב בריכוז הארטילריה הוביל לדחיית ההתקפה מ-1 ל-7 במאי. ההפגזה החלה ב-3 במאי. מזג אוויר גרוע, ועקב כך ראות גרועה, הביא לדחיית ההתקפה הרגלית, ובינתיים ההפגזה נמשכה, וארכה לבסוף כששה ימים, בהם נורו 265,430 פגזים.
9 במאי היה יום בהיר, והוחלט לצאת באותו היום, ב-10:00, להתקפה המיועדת. בהתאם, בשעות האחרונות להפגזה היא התמקדה בסיוע ישיר להתקפה הרגלית המתקרבת. כיוון שכך, הופגזו העמדות שבחזית הגרמנית, גדרות התיל, וקו החפירות הראשון של הכוחות שבעתודה. ואכן, הרס רב נגרם למטרות.
הקרב > ההתקפה הרגלית > 9 במאי > הארמייה העשירית

בין השעות 9:40 ו-9:50 ההפגזה פסקה. לקראת השעה 10:00 הפכה ההפגזה הצרפתית לאינטנסיבית ביותר, 'הפגזת סופה'. בשעה 10:00 החלה הארטילריה הצרפתית ב'הפגזה זוחלת', במגמה לסייע ישירות לכוחות הרגליים התוקפים. הכוחות הרגליים תקפו מזרחה, כאשר מוקד ההתקפה מעט צפונה מ'חוד' הבליטה הגרמנית (צפונה מערבה מסושה (Souchez)). התוקפים תפסו את שלושת קווי ההגנה הגרמניים שלפניהם, אך ספגו תוך כדי כך אבדות כבדות. עם חשיכה הקרב נמשך, אך תוך כדי כך החלו הצרפתים להתחפר על מנת לחזק את אחיזתם באותו חלק מן המערך הגרמני אשר נכבש. התוקפים, אשר כבשו את החפירות הגרמניות בקארנסי, ניסו, בניגוד לפקודות, להיכנס גם לכפר, אך נאלצו לעצור בשל אש הגרמנים. גורל דומה פקד את התוקפים מעט צפונה משם, את הכפרים קארנסי, סושה ואלבן (Albain). הם התקדמו קמעא עד למבואות הכפרים, ואש גרמנית עצרה אותם ואף אילצה אותם לסגת מעט. בסופו של דבר הסתכמה התקדמותם בכ-600 מ' מקו ההתחלה. ההתקפה על רכס וימי הצליחה יותר, ואם כי נותרו מספר עמדות גרמניות מבודדות בעורף הצרפתים, הושגה התקדמות של כארבעה ק"מ, וכוחות צרפתיים החלו להתחפר על הרכס. ההישגים יוצבו גם באמצעות תגבורות, אם כי הן התקשו להתקדם לנוכח אש ארטילרית גרמנית, ואלה כללו גם חוליות מצוידות במכונות ירייה. הצרפתים הגיעו בצהרים עד למבואות סושה ועד לז'יבנשי-אן-גואל (Givenchy-en-gohelle), תפסו כ-500 שבויים ולקחו שלל כ-30 מכונות ירייה, תוך שחלפו על פני הכביש סושה-נוויל (Neuville), אך אש ארטילרית גרמנית והתקפות נגד אילצו אותם לסגת עד לכביש. בסיכום היום מצבם של הגרמנים בקצה הבליטה, בקארנסי, התערער, שכן רוב תעלות הקשר בינה לבין העורף נכבשו או שנחסמו, והמעבר התאפשר רק דרך אלבן.
מעט דרומה משם, בקצה הדרומי מערבי של הבליטה שטפה אוגדה צרפתית את קווי הגרמנים שמול לה טרגט (La Targette). עקב תנופת ההתקפה ההתנגדות הגרמנית כמעט שלא הספיקה לבוא לידי ביטוי, והכפר נכבש ב-11:15 לפני הצהרים, תוך לקיחת כ-350 שבויים. גם כאן מיהרו הצרפתים, אשר המשיכו ולחצו לכיוון נוויל, לייצב את הישגיהם, ובנוסף, החישו קדימה את תותחי השדה שלהם באותה גזרה, על מנת שיעסיקו מטרות בעומק המערך הגרמני. בהמשך הצרפתים השיגו מדרס רגל בחלק מן הכפר. בימין (דרום) הגיעו הצרפתים עד למרגלות רכס וימי, אך נעצרו בשל התנגדות גרמנית עזה מכיוון ה'לבירינת'. מדרום לשם הצרפתים התקדמו רק מעט, אם בכלל, ולכל היותר הצליחו להשתלט רק על חלקים מקו החפירות הגרמני הראשון.
עד הלילה תפסה הארמייה העשירית כ-3,000 שבויים, עשרה תותחי שדה וכ-50 מכונות ירייה. ההצלחות החלקיות עלו בהוצאת תחמושת מרובה, דבר שחייב, לדעת פוש וז'ופר, את הגבלת המבצעים המתוכננים להמשך. כך, הצעתו של ד'ורבל לתקוף גם מדרום לאראס, נדחתה.
הקרב > ההתקפה הרגלית > 9 במאי > הבריטים – הקרב על רכס אובר

מעט לפני ההתקפה הצרפתית, וכדי לרתק חלק מכוחות הגרמנים, ולהאריך את חזיתם כלפי צפון, פתחה הארמייה הראשונה הבריטית, בפיקודו של דאגלס הייג, במתקפה בגזרת נב שפל (Neuve Chapelle). הבריטים תקפו מזרחה, מדרום לנב שפל, ודרומה, מצפון לנב שפל, כאשר שתי זרועות ההתקפה מתמקדות בכיוון רכס אובר (Aubers), רכס נמוך, הגבוה אך מעט מסביבתו השטוחה. כל אחת מזרועות ההתקפה כללה אוגדה אחת תוקפת ואוגדה אחת כעתודה לאוגדה התוקפת. ההתקפה החלה בהפגזה בשעה 5:00, אשר עוצמתה גברה ב-5:30. עשר דקות אחר כך החלה ההתקפה הרגלית. עד מהרה התברר שעוצמת ההפגזה לא היה בה די כדי לכרסם במערך הגרמני, וכן למנוע את תגבורו. אחת הסיבות לכך הייתה מצבם השחוק של תותחי הבריטים, עקב שימוש יתר. בנוסף לחוסר היעילות היחסי של ההפגזה, הבריטים לא הכינו עתודות בכמות ובמהירות הדרושים כדי לתגבר את המאחזים שבכל זאת נתפסו על ידי יחידות החלוץ, ואלה ננטשו בשעות הלילה. כן חסר היה מודיעין על חיזוקו של הקו הגרמני, או שלא ניתנה תשומת לב מספקת למודיעין הקיים. כיוון שלא הושגה שום הפתעה לגבי מועד ומיקום ההתקפה, הבריטים התוקפים ספגו אש עזה ממכונות ירייה ומרובים כבר בעת יציאתם משוחותיהם שלהם. ניסיונות לחדש את ההפגזה, או ההתקפה, בהמשך היום, לא העלו דבר. כך, ההתקפה הבריטית נחלה כישלון חרוץ, ללא שום הישגים קרקעיים, ובמחיר 11,161 אבדות. כמו כן, אין זה ברור אם אכן ההתקפה הבריטית סייעה במשהו לצרפתים, שלחמו כ-25 ק"מ דרומה משם, שכן תגבורות גרמניות עשו דרכן לגזרות שהותקפו על ידי הצרפתים.