יעל רונן
ביוגרפיה > בזירה הבינלאומית

בשנת 2006, ביקר בישראל הולק פרייטג (גר'), הבמאי והמנהל האומנותי של השטאסשאושפיל (גר') בדרזדן. לאחר שצפה בהצגה "פלונטר" בתיאטרון הקאמרי הזמין את רונן לכתוב ולביים מחזה מקורי משלה על פי אנטיגונה מאת סופוקלס.
ב-2007, העלתה רונן בתיאטרון בדרזדן את "אנטיגונה FREE" - עיבוד חופשי לטרגדיה היוונית, עבודת הבימוי הראשונה שלה שלא בישראל. על אף המודרניזציה ושינוי המשמעות בעיבוד, "אנטיגונה" בעיבודה של יעל נותרה גיבורה, סמל של התנגדות, פרובוקציה לכוח בזמנים של היבריס. עם זאת, היא אינה עמדה עוד על הכן של מצוות ואידיאלים עליונים, אלא על בסיס אופייה וזהותה הבין-תרבותית. היא צייתה לעצמה ולא לאלים. ההצגה הוזמנה לפסטיבל במינכן ליוצרים צעירים שעבודתם הראשונה עוררה את סקרנות קהיליית התיאטרון בגרמניה.
ב-2008, במסגרת חגיגות שישים שנה למדינת ישראל, התקיים שיתוף פעולה תרבותי בין פולין וישראל. במסגרתו, הוזמנה רונן על ידי מנהלת תיאטרון "בין זמננו" בוורוצלב (WTW) ליצור פרויקט תיאטרוני בינלאומי משותף עם הבמאי הפולני מיכאל זאדרה - "טיקוצ'ין-בת ים". הפרויקט עלה בבכורה עולמית בשיתוף פעולה בין התיאטרון בוורוצלב ותיאטרון "הבימה". במסגרת הפרויקט עבד הבמאי הפולני עם שחקני "הבימה" על המחזה "טיקוצ'ין" בעברית, בשעה שיעל כתבה וביימה את המחזה "בת ים" עם שחקני תיאטרון "בין זמננו", בשפה הפולנית. ב-2009, נבחרה "טיקוצ'ין-בת ים" לאחת מעשר ההצגות הבולטות בפולין באותה שנה, והוזמנה להשתתף בפסטיבל בוורשה שאירח את אותן עשר הצגות.
שנת 2009 סימנה את פריצת הדרך הבינלאומית המשמעותית של יעל רונן כאשר תומאס אוסטרמאייר (אנ'), הבמאי והמנהל האומנותי של תיאטרון "שַאוּבִּיהנֶה" (אנ'), הזמין אותה לכתוב ולביים את המחזה "דור שלישי" ("Third Generation") - קופרודוקציה בין ה"שַאוּבִּיהנֶה" בברלין ותיאטרון "הבימה" ובהשתתפות שחקנים מגרמניה, ישראל ופלסטין. רונן חקרה את הקשר בין דור שלישי למלחמה ולאשמה בין יהודים גרמנים ופלסטינים. הפריימירה נערכה בברלין, בשאובינה ובישראל על בימת "צוותא" תל אביב. "דור שלישי" הוזמנה להציג על הבמות המרכזיות באירופה מעל מאה פעמים. הביקורות היו נלהבות והכתירו את האירוע בסופרלטיבים רבים. הירחון החשוב לתיאטרון "התיאטר הויטה"(גר'), אף פרסם את המחזה בגרמנית. בשל העובדה ששחקנים גרמנים, ישראלים, ופלסטינים הופיעו יחדיו על אותה בימה, נציגים של משרד החוץ הישראלי בארץ ובברלין לא הסכימו לתמוך בפרויקט מהחשש שההצגה תיצור משוואה בין סבלו של העם היהודי לסבלו של העם הפלסטיני. בסיום כל אחת מההצגות התקיים דיון שהיה לעיתים לא פחות סוער ודרמטי מההצגה עצמה.
ב-2011, בעקבות ההצלחה הבינלאומית של "דור שלישי", רונן הוזמנה שוב על ידי תיאטרון "שַאוּבִּיהנֶה" לכתוב ולביים הצגה נוספת - "היום שלפני היום האחרון" ("The Day Before the Last Day"). ההצגה עסקה בהקצנה דתית ובהשלכותיה על עתיד העולם. עלילתה מתרחשת במציאות עתידנית כאוטית אחרי המפץ הגדול שיבוא. הצגות הבכורה נערכו בברלין ובתל אביב, במסגרת שיתוף הפעולה בין "שַאוּבִּיהנֶה" ותיאטרון "הבימה".
בשנת 2012 הוזמנה יעל על ידי אנה בדורה (גר'), מנהלת תיאטרון "שאושפילהאוס", גרץ (Schauspielhaus Graz) (גר') ותיאטרון "הפולקסתיאטר" בווינה (Volkstheater) (אנ'), לאחר שצפתה בהצגה "דור שלישי", לכתוב ולביים הצגה עבור התיאטרון. הפעם בחרה יעל לכתוב מחזה ביוגרפי המבוסס על סיפור חייו של סבה שנמלט מאוסטריה ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה - "הכוח וינה" ("Hakoah Wien") שהועלה ב-"שאושפילהאוס", גרץ. במרכזו, בחור ישראלי (גולם על ידי מיכאל רונן, אחיה של יעל) המחליט לנוסע לווינה בעקבות טראומה משירותו הצבאי. בשיטוטיו בווינה הוא מתעמת עם רוחו של סבו. זהו עימות בין החלוץ הציוני שמתכוון לעלות לארץ לנכדו הפוסט ציוני שמבכה את אובדן הערכים עליהם לחם סבו. ההצגה זכתה בפרס הצגת השנה היוקרתי על שם נסטרוי (Nestroy) (אנ'), המוענק מדי שנה באוסטריה להצגות דוברות גרמנית. בעקבות ההצלחה עלתה ההצגה בווינה, כחלק מרפרטואר ה"פולקסתיאטר" והוזמנה למספר הצגות בתיאטרון הגורקי בברלין (אנ'). עוד באותה שנה, כתבה וביימה רונן את "שטח הפקר" ("No Man's Land") עבור ה"שאושפילהאוס", גרץ.