stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התובע הכללי של אנגליה וויילס
תפקידים וסמכויות > סמכויות

סמכות חקיקתית: לתובע הכללי יש סמכות להציע חקיקה חדשה בתחום המשפט הפלילי.
סמכות תביעה: לתובע הכללי יש סמכות להחליט אילו תיקים פליליים יוגשו לבית המשפט.
סמכות ערעור: לתובע הכללי יש סמכות לערער על החלטות של בתי משפט נמוכים יותר.
ראו גם

היועץ המשפטי לממשלה (ישראל)
התובע הכללי של אוסטרליה
התובע הכללי של ארצות הברית
הערות שוליים

1 2 3  About us, GOV.UK (באנגלית)
↑  The Attorney General and Solicitor General for England and Wales, Hart Publishing, 2022, ISBN 978-1-5099-4411-8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  UKPARL: BkadVbn7
העמותה למען משרתי המילואים

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  משגב דב 
 תקופת הפעילות:  2012–הווה (כ־12 שנים) 
 www.miluim.co.il
 
העמותה למען משרתי המילואים מיסודה של פורום מג"דים, מח"טים וטייסים במילואים ופורום החפ"שים.
העמותה הוקמה בשנת 2012 והיא ממשיכה את פעילות שני הפורומים הנ"ל משנת 1995.
פעילי העמותה

חברי פורום מג"דים, מח"טים וטייסים במילואים וחברי פורום החפ"שים. יו"ר העמותה היה אל"ם במיל' אבי סייג אשר נפטר מקורונה בשנת 2021.
העמותה והארגונים יזמו והובילו את כל השינויים שהיו בתחום המילואים בשני העשורים האחרונים, וביניהם חקיקת חוק הביטוח לחיילי המילואים, חוק המילואים ועוד רבים.
מטרות העמותה

הבטחת השמירה על חוסנו ועל תפקידו הנאות של מערך המילואים בצבא ההגנה לישראל, המהווה את עיקר כוחו ועוצמתו. קידום ושמירה על זכויותיהם של חיילי ומפקדי המילואים, כשירותם, תנאי שירותם ויחסיהם עם גורמי המדינה וצבא ההגנה לישראל, על מנת שיוכלו לבצע את משימות הביטחון של המילואים.
הרומנובים

| --- | --- |

 סוגה:  דוקו-דרמה, סרט ביוגרפי 
 פרסים:  פרס TEFI לשנת 2014
 ארץ מקור:  אוקראינה אוקראינה רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  8 
 הפקה
 מפיק:  ולדיסלב ריאשין, קונסטנטין ארנסט 
 חברת הפקה:  Star Media
 אתר צילומים:  מחוז מוסקבה ואודסה
 אורך פרק:  45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 1
 תקופת שידור מקורית:  4 בנובמבר 2013 – 22 בדצמבר 2013
 קישורים חיצוניים
 http://www.starmediafilm.com/ru/historical/romanovy
 דף התוכנית ב-IMDb
 
"הרומנובים" (ברוסית: Рома́новы) היא מיני-סדרת טלוויזיה, דוקו-דרמה רוסית, שעלתה לשידור במלאת 400 שנה להקמת רוסיה הצארית ולמעברה לשליטת שושלת בית רומנוב. פרק הבכורה שודר בערוץ הראשון ב-4 בנובמבר 2013. הסדרה הופצה ב-DVD ב-21 בנובמבר 2014.
תיאור

הסדרה מגוללת את האירועים ההיסטוריים ותולדות שושלת רומנוב החל בשלטונו של מיכאיל פיודורוביץ' בראשית המאה השבע-עשרה וכלה בהוצאה להורג של המשפחה הקיסרית בראשית המאה העשרים. כל פרק מוקדש לאחד או מספר קיסרים משושלת רומנוב.
צוות השחקנים

דניס בספאלי — קריין
ליובוב גרמנובה — קריינית
אנדריי שיבארשין — מיכאיל פיודורוביץ'
אלכסנדר גורלוב — אלכסיי מיכאילוביץ'
קונסטנטין שלאגים — פיודור השלישי אלכסייביץ'
אירינה אוראקובה — סופיה אלכסייבנה
ארתור איוואנוב — פיוטר
עלא קיזילובה — יקטרינה
ולדימיר רוסקוב — פיוטר השני
יוליה פולינסקאיה — אנה איוואנובנה
אירינה אגייקינה — יליזבטה
איליה שצ'רבינין — פיוטר השלישי
אנה ישין — קתרין השנייה
ואסיליסה אלפטייבסקאיה — יקטרינה השנייה בנעוריה
דמיטרי אורוסוב — פאבל
ניקולאי איסאקוב — אלכסנדר
סרגיי דרוז'קו — ניקולאי
ואדים סקווירסקי — אלכסנדר השני
ויאצ'סלב חוטיאנובסקי — אלכסנדר השלישי
אלכסיי ירמיליצ'ב — ניקולאי השני
איוואן ליברוב — ניקולאי השני בנעוריו
פרסים

2014: פרס TEFI.
ראו גם

הרוריקים
הערות שוליים

↑  Татьяна Кондратьева (2013-04-25). "Про семью Романовых снимут «Санта-Барбару»". קומסומולסקאיה פראבדה. נבדק ב-2015-06-30.
↑  Сусанна Альперина (2013-11-04). "Первый покажет конкурс Мисс Вселенная-2013". רוסיסקאיה גאזטה. נבדק ב-2015-06-30.
↑  Надежда Шульга (2014-06-28). "На телевидении настала «Оттепель»". קומסומולסקאיה פראבדה. נבדק ב-2015-06-30.
וונאמבי

| וונאמבי |
| --- | --- |
 עצמות של וונאמבי
תקופה
מיוקן-פליסטוקן כ-23,030,000–12,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: מדצואידיים
סוג:: וונאמבי
מינים
 Wonambi barriei   Wonambi naracoortensis
שם מדעי
 Wonambi

מודל של שלד וונאמבי טורף אריה כיס
וונאמבי (שם מדעי: Wonambi) הוא סוג של נחש נכחד ענקי אשר חי בתקופת המיוקן עד הפלייסטוקן באוסטרליה. הוא נקרא על שם מפלצת בשם נחש הקשת  מהמיתולוגיה האבוריג'ינית. הוא התגלה בחפירות באוסטרליה הדרומית ב-1976 וכלל שני מינים.
בעבר סברו שנחש זה השתייך למשפחת הפיתוניים הגדולים, קרוב לסוג פיתון עצים. כיום מעריכים שהוא השתייך למשפחה הנכחדת מדצואידיים והוא היה אחד מהחברים האחרונים במשפחה, אשר רובה נכחדה לפני 55 מיליון שנה.
מאפיינים

נחש זה הגיע לאורך של 6 מטרים (בעבר סברו שלאורך 9 מטרים) ולמשקל של מעל 100 ק"ג. הנחש היה בעל ראש קטן יחסית שהגביל את גודל טרפו והוא ארב לטרף במסתור במארב והרג אותו בחנק באמצעות שריריו העצומים.
הוא ניזון ממיני זוחלים, עופות ויונקים כמו קנגורו או וולבי. בני אדם היו בעלי גולגולת קשיחה מדי בשבילו אם כי ילדים יכלו להיטרף על ידו. הנחש נכחד בתקופת עידן הקרח כתוצאה ממעשי האבוריג'ינים שכללו ציד, חקלאות נרחבת או הכחדת המינים הגדולים מהם ניזון הוונאמבי.
השישייה מספר 2 בסול מז'ור של ברהמס

ברהמס בסביבות שנת 1865.
מראה מליכטנטל-באדן-באדן, בו הלחין ברהמס חלק גדול מן השישייה מספר 2 למיתרים.
שישיית המיתרים מספר 2 בסול מז'ור אופוס 36 מאת ברהמס היא יצירה קאמרית לכלי מיתרים, שהולחנה על ידי יוהנס ברהמס בין השנים 1865-1864 ופורסמה בשנת 1866 בהוצאה לאור של פריץ זימרוק. היצירה נועדה לשישייה המורכבת משני כינורות, שתי ויולות ושני צ'לי. ביצוע הבכורה העולמית שלה התקיים במועדון חמישיית מנדלסון בוסטון, מסצ'וסטס ב-11 באוקטובר 1866. מבצעיה היו: ויליאם שולצה, קרל האם, תומאס ראיין, אדוארד היינדל, רודולף הניג ואלכסנדר היינדל.
מבנה

לשישייה ארבעה פרקים:
Allegro non troppo
Scherzo - Allegro non troppo - Presto giocoso
Adagio
Poco allegro
כתיבת היצירה

את רוב היצירה הלחין וכתב ברהמס בבאדן-באדן, בבית ששכרה שם קלרה שומאן ובבית בבעלות אלמנה בשם קלרה בקר בכפר "ליכטנטל", ליד באדן-באדן. המקום הצטיין בסביבה עם נוף מרהיב של הר מכוסה יערות, שבו מצא המלחין רוגע נפשי שהיה חסר לו באותה תקופה. הוא התחיל את העבודה על השישייה בספטמבר 1864 תוך הסתמכות על חומר שכתב עוד בשנת 1850 וסיים את היצירה במאי 1865. בזמן הלחנת היצירה, נהג לעבוד בבקרים ואחרי צהרים נהנה מטיולים ביער.
לפי הביוגרף קרל גיירינגר, גלומה ביצירה התייחסות מוסתרת - מעין איגרת פרידה לאהובתו לשעבר של ברהמס ששמה אגתה פון זיבולד. על ידי כך השישייה הזאת היא יצירה יחידה במינה אצל ברהמס מבחינת אופייה התוכניתי. אגתה פון זיבולד, הייתה בת של פרופסור מהעיר גטינגן, האישה היחידה שהמלחין התארס איתה בשנת 1858 אחרי התאהבות לוהטת ובו זמנית לבטים לא קלים ברהמס הקדיש לאגתה את הלידר אופוס 14 ואופס 19. בעת הקשר איתה חווה ברהמס כמה כישלונות (אחד מהם צורב במיוחד- הקבלה בשריקות בוז ובבקורות דוחות של הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1) וחשש שייאלץ למצוא נחמה בבניית קן משפחתי על חשבון עבודתו האמנותית ושיהיה אומלל. על רקע לבטיו אלה עזב לבסוף את אהובתו, אולם הרהורים על הקשר ועל הצעד שנקט בו לא נתנו לו מנוחה. בשנה שבה כתב את השישייה נודע לו מידידו גרים כי אגתה איבדה את אביה ונסעה לעבוד כמטפלת באנגליה. רדוף זכרונות הוא עצמו ביקר שוב בגטינגן.
בתנועה הראשונה של השישייה לקראת סוף התצוגה (אקספוזיציה), בתיבות 168-162 מופיע המוטיב "אגתה" Agathe, המורכב מהתווים A-G-A-(D)-H-E.‏ כש-H הוא B (סי) בסימון התווים הגרמני. אחרי שסיים להלחין את השישייה כתב ברהמס לאחד מידידיו: "השתחררתי מאהבתי האחרונה".
ביצועי הבכורה באירופה

הבכורה האירופית של השישייה התקיימה באולם הגדול של קזינו בציריך ב-20 בנובמבר 1866 והיצירה בוצעה שוב ב-3 בפברואר 1867 בערב הופעתה של רביעיית הלמסברגר בווינה. היא התקבלה באדישות בהשוואה לשישייה הראשונה. מבקר מוזיקה של העיתון " וינר צייטונג" הרגיש שמשתקפים בה "חולות מן המדבר": "אנחנו אחוזים שוב מין מועקה מול בשורת היוחנן החדש מן המדבר. נביא זה די מייאש אותנו". השישייה, המצטיינת ב"עושר ההמצאה", מבחינת הצורה, ההרמוניה והקונטרפונקט. היצירה מפורסמת בפתיחה בעלת הצלילים האקזוטיים של התנועה הראשונה, המשרה הרגשה של אידיליה, ובקטעים החדשניים והניגודים הטכניים והמלודיים הרבים. יש בה יותר פוליפוניזציה מאשר השישייה הראשונה ואף יותר רוגע והרהורים פנימיים.
עיבודים

ברהמס עצמו עיבד את היצירה בשביל דואט לפסנתר. המלחין תיאודור קירשנר (אנ') עיבד את היצירה לשלישיית פסנתרים.
בשנת 1939, המלחין השוודי, קורט אטרברג (אנ') עיבד את השישייה בעבור הרכב קאמרי.
ביצירות תרבות ומדיה אחרות

צלילי הפרק הראשון של השישייה הזאת בולטים בסוף הסרט Buffet froid של הבמאי הצרפתי ברנאר בלייה משנת 1979.
לקריאה נוספת

Geiringer, Karl. Brahms: His Life and Work Da Capo Press,New York
Keller, James M. Chamber Music: A Listener's Guide. New York: Oxford University Press US .2011 p. 102. ISBN 978-0-19-538253-2. Retrieved July 29, 2011.
Ioana Ștefănescu Johannes Brahms Editura muzicală, București 1982
,Walter Frisch ,Kevin .C. Karnes (eds) Brahms and His World, Princeton University Press 2005
הערות שוליים

↑  J.Keller
↑  מידע על שישיית המיתרים, באתר פרויקט ספריית התווים הבינלאומי
↑  מבנה השישייה מספר 2 בסול מז'ור של ברהמס
↑  J.Keller
↑  J.Keller
↑  Orrin Howard
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012095438705171  BnF: cb139089325 (data)  LCCN: no98101826  MusicBrainz work: b1577d77-ac82-4a1d-9ac1-eb8ddf609a8b   WorldCat (עם LCCN): no98-101826 
אגתה פון זיבולד, אהובתו של ברהמס. לה הוקדשה היצירה.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
השואה בקולנוע

בקולנוע, הוצגה השואה, הרקע לה והאירועים הקשורים בה, בסרטים הנכללים תחת סוגות קולנועיות שונות: סרטים תיעודיים, קומדיות טראגיות, וכן דרמות על השואה, שהפכו לנפוצות מאמצע שנות התשעים בעקבות דרמת השואה המצליחה רשימת שינדלר (1993).
דרמה

עלילה של סרט דרמה על השואה מבוססת על אירועים כלליים אמיתיים, שלגביהם יש לקהל הצופים ידע כללי. התסריט מבוסס בדרך כלל על ספר שפורסם בעבר, כמו הסרט "הפסנתרן", המבוסס על ספרו האוטוביוגרפי של ולדיסלב שפילמן - פסנתרן מחונן ששרד את תקופת השואה בוורשה, או הסרט "הבריחה מסוביבור", המבוסס על אירועי המרד במחנה ההשמדה סוביבור.
דרמה > ביקורת

בחירת השואה כנושא לסרט דרמה היה מאז ומתמיד נושא לדיון ציבורי. בין היתר נטען, בעיקר בפי ניצולי השואה, כי לא ניתן להסריט באופן ראוי נושא טעון שכזה, וכי עצם הנחת היסוד שמדיום שטחי כמו קולנוע מסוגל לייצג את המציאות ואת אימי השואה באופן מהימן מוטל בספק. הזוועות של החיים בגטו או במחנות הריכוז עשויות לקבל מימד בנלי כאשר הן מוצגות בסרט עלילתי, בפרט כשהן מוצגות דרך שפתם ותרבותם של הפושעים מבצעי הזוועות. כמו כן נטען שעל אף שדרמטיזציה אף פעם אינה עולה בקנה אחד עם הצגה מדויקת של אמת היסטורית, הרי שנושא השואה פגיע במיוחד, וכי הדבר עלול לשרת תנועות רדיקליות או נאו-נאציות, היות שאם זוכרים דבר מה רק כי הוא קיים בסרט ורק מפני שהוא מתואר בו, הרי שניתן להקהות זיכרון זה או אף להכחישו באופן דומה באמצעות סרט אחר.
סוגות נוספות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. NoCategory.
לרוב, סרטי השואה מציגים את חיי היהודים בתקופת השואה ומתרחשים בגטו או במחנה כלשהו. אולם, יש גם סרטים המציגים התרחשויות מתקופת השואה ואינם מראים את מה שקורה ליהודים, כמו הסרט "אמן", שמגולל את סיפורו של קצין אס אס שמתנגד למעשי הרצח של הנאצים ופועל להפסקת השמדתם של יהודי אירופה. הסרט מתרחש בתקופת השואה וקשור להשמדת יהודי אירופה, אך אינו מתרחש בגטו או במחנה כלשהו ואינו מציג אף דמות יהודית משמעותית, אלא רק התרחשויות המתנהלות סביב ההשמדה עצמה. דוגמה נוספת היא הסרט גבעת אלף הילדים המספר את סיפורם של ילדים שהוסתרו בכפר הצרפתי לה שמבון-סור-ליניון אך אינו מספר מה עלה בגורל הילדים שנתפסו.
סרטים (מבחר) > דרמה

הזר, ארצות הברית (1946)
השלב האחרון, פולין, 1948
ארוכה היא הדרך, גרמניה, 1948
מוריטורי, גרמניה 1948
יומנה של אנה פרנק, ארצות הברית 1959
המשכונאי, ארצות הברית 1965
יעקב השקרן, מזרח גרמניה 1974, בבימויו של פרנק בייר, מבוסס על רומן מאת יורק בקר (עיבוד נוסף יצא בשנת 1999, בבימויו של פיטר קסוביץ)
שואה: סיפורה של משפחת וייס, ארצות הברית 1978
תזמורת על תנאי, ארצות הברית, 1980
בחירתה של סופי, ארצות הברית 1982
הבריחה מסוביבור, 1987
להתראות ילדים, צרפת 1987
חברות בווינה, ארצות הברית 1988
אירופה אירופה, גרמניה 1989
ילדה רעה, גרמניה 1990
רשימת שינדלר, ארצות הברית 1993
האי ברחוב הציפורים, דנמרק בריטניה גרמניה, 1997
עקומים, בריטניה יפן, 1997
החיים יפים, איטליה 1997
רכבת החיים, 1998
חשבון השטן, ארצות הברית, 1999
אנה פרנק - הסיפור במלואו, ארצות הברית 2001
האזור האפור, ארצות הברית 2001
הפתרון הסופי, ארצות הברית 2001
מר בטיניול, צרפת 2002
אמן, ארצות הברית 2002, בבימויו של קונסטנטין קוסטה-גבראס
רחוב השושנים, גרמניה 2003, בבימויה של מרגרט פון טרוטה
הפסנתרן, גרמניה/פולין 2002, בבימויו של רומן פולנסקי
היום התשיעי (Der neunte Tag‏), גרמניה 2004
ללא גורל, הונגריה/גרמניה/בריטניה 2005
הרכבת האחרונה לאושוויץ, גרמניה, 2006
ספר שחור, הולנד 2006
"לא כולם היו רוצחים" (סרט טלוויזיה), גרמניה 2006
הזייפנים, אוסטריה 2007
אלוהים על דוכן הנאשמים, בריטניה, 2008
הנער בפיג'מת הפסים, ארצות הברית 2008
התנגדות, ארצות הברית 2008
ממזרים חסרי כבוד, ארצות הברית 2009
ליבה האמיץ של אירנה סנדלר, ארצות הברית פולין קנדה, 2009
המפתח של שרה, צרפת 2010
בתוך הערפל, רוסיה, 2012
פרז הצעיר, צרפת, 2013
מבוך השקרים, גרמניה, 2014
הבן של שאול, הונגריה 2015
אני זוכר, קנדה גרמניה 2015
הכחשה, בריטניה ארצות הברית, 2016
העדות, ישראל אוסטריה, 2017
סוביבור, רוסיה 2018
המלחמה של אנה, רוסיה 2018
הצלם של מטהאוזן, ארצות הברית, 2018
סרטים (מבחר) > תיעוד

זיכרון המחנה, בריטניה ארצות הברית, 1945
טחנות המוות, ארצות הברית, 1945
לילה וערפל, צרפת, 1956
שואה, צרפת 1985
שחור לבן זה צבעוני, ישראל צ'כיה 1995
רשימת אהבה, ישראל 2000
החייל האלמוני, גרמניה 2006
המסע של ילדי טהראן, ישראל 2007
שתיקת הארכיון, ישראל גרמניה 2010
ירד הלילה, ישראל בריטניה, 2014
ונזכור את כולם?, ישראל, 2017
מייד אין אושוויץ: הנשים של בלוק 10, ישראל גרמניה, 2019
Through the Eye of the Needle: The Art of Esther Nisenthal Krinitz, סרט דוקומנטרי  באתר יוטיוב - על חייה של אסתר ניזנטל קריניץ
סרטים (מבחר) > הנפשה

הגפרור השביעי, אוסטרליה, 1982
צ'יקה, הכלבה בגטו, גרמניה, 2016
הכוכב של אנדרה וטאטי, איטליה, 2018
איפה אנה פרנק, בלגיה הולנד ישראל צרפת לוקסמבורג, 2021
לקריאה נוספת

עדות דמיונית: הוליווד והשואה. סרט תיעודי מאת דניאל אנקר. ארצות הברית, בריטניה, גרמניה, פינלנד, 2004, צבע + ש/ל, 92 דקות
נורית גרץ, מקהלה אחרת : ניצולי שואה, זרים ואחרים בקולנוע ובספרות הישראליים, עם עובד, 2004.
חיים בראשית, שלמה זנד, משה צימרמן, קולנוע וזיכרון: יחסים מסוכנים?, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, 2004
ליאת שטייר-לבני, שתי פנים במראה – ייצוג ניצולי השואה בקולנוע הישראלי 1945 - 2008, ירושלים: הוצאת מאגנס – אשכולות, 2009.
A. Insdorf, Indelible Shadows. Film and the Holocaust, New York 1983.
I. Avisar, Screening the Holocaust. Cinemas Images of the Unimaginable, Bloomington, 1988.
Liat Steir-Livny, Remaking Holocaust Memory: Documentary Cinema by Third-Generation Survivors in Israel, Syracuse: Syracuse University Press, 2019.
הערות שוליים

↑  אור סיגולי, ‏כיצד השפיע "רשימת שינדלר" על סרטי השואה ההוליוודיים, באתר "סריטה", 1 במאי 2011
↑  Majdanek - cmentarzysko Europy cz.1/2
↑  Liebman, Stuart. Documenting the liberation of the camps:  the case of Aleksander Ford's "Vernichtungslager Majdanek-Cmentarzysko Europy" (1944).  In: Lessons and Legacies, VII (2006) 333-351
↑  Nürnberg und seine Lehre, באתר IMDb
↑  אתר הסרט
↑  "טחנות המוות", בארכיון הסרטים של סטיבן שפילברג
↑  טוביאס אברכט, דימויים של השואה בקולנוע הפופולרי, באתר יד ושם
↑  רותה קופפר, סרט תיעודי של היצ'קוק על השואה יוקרן לראשונה במלואו, באתר הארץ, 12 בינואר 2014
↑  מימי אש ואסף טל, "אימה מוחלטת איננה ברת-מסירה", סקירת סרטים, באתר יד ושם
↑  עידו הרטוגזון, רשימת שינדלר: מקרה מבחן, באתר מארב, 2005-05-03
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562961805171  LCCN: sh85061523
התובע הכללי של אוגנדה

| --- | --- |


קריווה קיוונוקה התובע כללי הנוכחי
 איוש נוכחי:  קריווה קיוונוקה
 תאריך כניסה לתפקיד:  8 ביוני 2021
 תחום שיפוט:  אוגנדה 
 איוש ראשון:  אליסון ראסל
 
התובע הכללי של אוגנדה הוא היועץ המשפטי של ממשלת אוגנדה. התובע הכללי המכהן הוא קריווה קיוונוקה אשר מונה בתאריך 8 ביוני 2021.
היסטוריה

בעבר, משרד התובע הכללי היה משולב עם משרד המשפטים. מאוחר יותר נותקו שני התיקים ומונו שני שרים נפרדים בממשלה.
התובעים הכלליים של אוגנדה (מאז 1962)

קריווה קיוונוקה (אנ'): 2021 -
ויליאם ביארוהנגה (אנ'): 2016 - 2021
פרד רוהינדי (אנ'): 2015 עד 2016
פיטר ניומבי (אנ'): 2011 עד 2015
קידו מקובויה (אנ'): 2005 - 2011
אמאמה מבבאזי (אנ'): 2004 - 2006
פרנסיס איומה (אנ'): 2001 - 2004
בארט מגונדה קטוריבה (אנ'): 1996 - 2001
ג'וזף קליאס אקמו (אנ'): 1994 - 1996
אבו מאיאנג'ה (אנ'): 1991 - 1994
ג'ורג' ויליאם קנייאיהמבה (אנ'): 1988 - 1991
ג'וזף מולנגה (אנ'): 1986 - 1988
סאם קוטסה: 1985 - 1986
סטיבן אמודינג אריקו: 1979 - 1985
ג'ורג' ויליאם קנייאיהמבה (אנ'): 1979
מתיה בזיטיה מטובו: 1977 - 1979
גודפרי לולה: 1974 - 1977
פיטר ג'יימס נקאמבו מוגרווה (אנ'): 1971 - 1974
לאמק לובווה: 1967 - 1971
גודפרי בינייסה: 1962 - 1967
התובעים הכלליים של אוגנדה (לפני העצמאות ב-1962)

ראלף לאונרד עמנואל דרשפילד: 1951 - 1962
גאי וילמוט מקלינטוק הנדרסון: 1948 -1951
ג'יימס ריאלי גרג: 1943 - 1947
ראלף הון (אנ'): 1937 - 1943
נוויל הארי טורטון: 1933 - 1936
קנת' אליסטון פויזר: 1928 - 1933
סידני סולומון אברהמס (אנ'): 1925 - 1928
אלן פרדריק הוג: 1918 - 1924
דונלד קינגדון (אנ'): 1912 - 1918
אליסון ראסל: 1906 - 1912
ראו גם

פוליטיקה של אוגנדה
הערות שוליים

↑  Samuel Muhimba, Kiryowa Kiwanuka appointed Attorney General in new cabinet, Nile Post, ‏2021-06-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  Waswa, Sam (12 במרץ 2015). "Peter Nyombi Hands Over Attorney General Office". Kampala: Chimpreports.com. נבדק ב-12 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Sadab Kitatta Kaaya, and Alex Nsubuga (4 במרץ 2015). "Uganda: Kadaga Happy With New Attorney General". Kampala. נבדק ב-12 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kiirya, Hillary (31 בינואר 2005). "Attorney General awaiting Zzimwe documents". Kamala. נבדק ב-12 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
השגעון הגדול

| --- | --- |

כריכת הספר בהוצאת דביר
 מידע כללי
 מאת:  אביגדור המאירי
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן מלחמתי
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת מצפה הוצאת דביר
 תאריך הוצאה:  1929 (מצפה) 1989 (דביר)
 סדרה
 הספר הבא:  בגיהנום של מטה 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001099116, 001002228, 002041490, 001182070, 001855656
 
השגעון הגדול הוא ספרו של אביגדור המאירי המתאר את חוויותיו כלוחם במלחמת העולם הראשונה, כקצין זוטר בצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית שלחם בחזית המזרחית כנגד צבאות האימפריה הרוסית.
הספר נכתב על ידי המאירי עוד כאשר שירת במלחמה, ולאחר מכן הוא המשיך לכתבו בהונגריה שלאחר המלחמה. בשנים 1922–1923, לאחר עלייתו לארץ ישראל, ניסה למכרו למו"לים שונים, אך נכשל. לבסוף פרסם פרקים ממנו בעיתון "הארץ" בשנת 1929 ולאחר מכן הוציאו בהוצאת מצפה. הספר היה לרב-מכר במושגי אותם זמנים, ונמכר באלפי עותקים. בעת יציאתו לאור הושווה הספר על ידי יצחק יציב לספר "במערב אין כל חדש" של אריך מריה רמרק, שיצא לאור באותה העת בגרמניה, ותיאר באופן דומה את חוויותיו של חייל גרמני.
הספר מתאר בגוף ראשון את חוויותיו של צעיר יהודי משכיל, העוסק בכתיבה ומעורה בחוגי הבוהמה האינטלקטואלית של בודפשט, אשר מגויס למלחמה. הספר מתאר את הכשרתו כקצין, את טבילת האש שלו, את הקרבות בהם השתתף, ולבסוף את נפילתו בשבי. בכל גלגוליו נושא הקצין הזוטר זהות יהודית וציונית. הספר מתאר בפירוט את מחשבותיו והגיגיו, אך כולל גם תיאורי קרבות, תיאורים מהווי החיילים ותיאורים מבודפשט שבזמן המלחמה. המסר שבספר הוא מסר אנטי-מלחמתי ברור, ויש בו גם נימה יהודית ייחודית, המתריסה כנגד המלחמה שבה נאלצו יהודים להילחם ביהודים. מאבקו של הקצין, הנאלץ להוכיח את הפטריוטיות שלו, ולהיאבק כנגד האנטישמיות של חבריו למדים, הוא אחד הנושאים העיקריים בספר.
כשלוש שנים לאחר יציאתו לאור של הספר, בשנת 1932, יצא המשכו "בגיהנום של מטה", המתאר את גורלו של הקצין היהודי בשבי הרוסי. כן פרסם המאירי מספר קובצי סיפורים קצרים בהם עסק בחוויותיו במלחמה.
בשנת 1936 המחיז המאירי את ספרו, והוא הועלה בתיאטרון "סדן".
מהדורה מחודשת של הספר יצאה לאור בהוצאת דביר בסדרה "קולות" בשנת 1989. למהדורה זו נכתבה אחרית דבר בשם "הרומאנים התיעודיים של אביגדור המאירי" על ידי אבנר הולצמן.
לקריאה נוספת

השגעון הגדול - מהדורה דיגיטלית מלאה בפרויקט בן-יהודה
אבנר הולצמן "הרומאנים התיעודיים של אביגדור המאירי" (אחרית דבר לספר השגעון הגדול), הוצאת דביר, 1989.
אבנר הולצמן, אביגדור המאירי וספרות המלחמה, הוצאת מערכות, 1986.
אהוד בן עזר, "השגעון הגדול לאביגדור המאירי", בתוך אהבת סופרים, ערך ישראל אלירז, הוצאת דביר, 1984.
הערות שוליים

↑  שמעון גן, שיחה עם אביגדור המאירי, דבר, 12 ביולי 1957
↑  יצחק יציב, מספרות המלחמה - השגעון הגדול, דבר, 20 בדצמבר 1929
↑  להצגת "השגעון הגדול", דבר, 1 בדצמבר 1936
וילהלם אלכסנדר טסלף

| --- | --- |

וילהלם אלכסנדר טסלף
 לידה:  27 ביולי 1880 האימפריה הרוסית (1858–1883) ויבורג, הדוכסות הגדולה של פינלנד, האימפריה הרוסית
 פטירה:  26 במרץ 1941 (בגיל 60) פינלנד הלסינקי, פינלנד
 מדינה:  פינלנד 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הקיסרית הרוסית 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית  צבא פינלנד
 תקופת הפעילות:  1894–1918 (כ־24 שנים)
 דרגה:   אברסטי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים הפינית
 
וילהלם אלכסנדר טסלף (בפינית: Wilhelm Alexander Thesleff;‏ 27 ביולי 1880 – 26 במרץ 1941) היה איש צבא ופוליטיקאי פיני שהשתתף במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת האזרחים הפינית, ואף שימש כשר ההגנה הראשון של פינלנד.
ביוגרפיה

טסלף נולד בוויפורי ב-27 ביולי 1880. ב-1894 הוא החל ללמוד בבית ספר לצוערים, וב-1901 סיים את לימודיו והתגייס לצבא האימפריה הרוסית. בין 1904–1907 הוא למד בסנט פטרבורג באקדמיית הסגל ע"ש ניקולאי. בין 1910–1911 הוא למד בבית הספר לקציני חיל הפרשים. במלחמת העולם הראשונה, הוא לחם בצבא הרוסי כנגד הקיסרות הגרמנית, אולם בספטמבר 1917 נפל בשבי הגרמני בריגה. כמו צעירים פינים רבים אחרים, טסלף בחר להתגייס לצבא הגרמני, שבאותה תקופה הקים כוח גדול שהורכב ממתנדבים פינים (שכונו בשם הכולל יגרים). טסלף נשלח בתחילה לשמש כקצין קישור בין הפיקוד הגרמני למתנדבים הפינים, ובהמשך מונה למפקד גדוד היגרים ה-27.
באוקטובר 1917 הכריזה פינלנד על עצמאות, וכמעט מיד פרצה בה מלחמת אזרחים בין הצבא האדום לצבא הלבן. גרמניה בחרה לסייע לצבא הלבן, ושיגרה את דיוויזיית הים הבלטי לפינלנד כדי לסייע לו. טסלף נשלח לשמש כקצין קישור בין הפיקוד העליון של הצבא הלבן לבין מפקדת הדיוויזיה.
לאחר המלחמה הקים יוהו קוסטי פאסיקיבי ממשלה שהתחייבה לכונן בארץ מונרכיה חוקתית אולם הייתה בפועל ממשלת בובות גרמנית. ב-27 במאי 1918 מינה פאסיקבי את טסלף כשר ההגנה שלו, וכך הפך טסלף לשר ההגנה הראשון של פינלנד. ב-12 באוגוסט של אותה שנה, התפטר מפקד הצבא קרל פרדריק וילקמה מתפקידו, וטסלף מינה את עצמו למפקד הצבא במקביל לתפקידו כשר ההגנה. עם זאת, הוא לא האריך ימים בשני התפקידים, שכן עם תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה, איבדה ממשלת פאסיקיבי את הלגיטימיות שלה והתפזרה. פינלנד הפכה לרפובליקה, וטסלף עזב את שני התפקידים ופרש הן מהצבא והן מהחיים הפוליטיים.
הוא נפטר בהלסינקי ב-26 במרץ 1941.
הרכבת התחתית של דונצק

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  אוקראינה
 עיר:  דונצק 
 מידע על הקו
 רוחב המסילה:  1520 מ"מ 
 תרשים הקו
  
 
הרכבת התחתית של דונצק (באוקראינית: Донецьке метро) היא רכבת תחתית מתוכננת בעיר דונצק, אוקראינה. העבודות על בניית הרכבת החלו ב-1993 והושעו באופן זמני ב-2011. אם קו זה ייבנה לבסוף, הוא יהפוך לקו הרכבת התחתית החמישית באורכה באוקראינה (לאחר הרכבת התחתית של קייב, חרקוב, דניפרו וקריבי ריה (אנ')). לחלופין, קיימות גם תוכניות לבניית רכבת קלה ברחבי העיר במקום הרכבת התחתית.