stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קליבר (הסופרנוס)
עלילה

דמות הפרוטגוניסט בסרט "קליבר" ("Cleaver") - במקור "רוצח האיטליז" ("Pork Store Killer") - הוא מייקל (התייחסות לשחקן מייקל אימפריולי), המכונה "הקצב". כאשר כריסטופר מתאר את העלילה לתסריטאי ג'יי.טי. דולן, הוא מתאר את הסרט כסרט על "מאפיונר צעיר שנבגד על ידי חבריו. הם מחסלים אותו, משאירים חלקי גופתו בפחי אשפה שונים ברחבי העיר. הוא מצליח להתחבר מחדש, על ידי מדע או משהו על-טבעי, ויוצא למסע נקמה כנגד כל בי שבגד בו, לרבות ארוסתו, שבגדה בו עם הבוס של המשפחה בלילה שבו הוא נרצח".
מספר סיטואציות בסרט לקוחות מתוך עלילותיו של מולטיסנטי עצמו, כמאפיונר השייך למשפחת הפשע בראשות טוני סופרנו, לרבות אירוע שפורש לא נכון, וגרר שמועות מוגזמות, בנוגע לרומן פוטנציאלי בין טוני לבין ארוסתו של כריסטופר, אדריאנה לה סרבה. הסרט מסתיים בשוט של קרוסיפיקס וקמע, המייצגים את הניגודיות שבין קודש וחול.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן | שם הדמות | כינוי הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- | --- |
| ג'ונתן לה'פגליה | מייקל | "הקליבר" |  |
| דניאל בולדווין | סלווטורה | "סאלי-בוי" | ראש משפחת הפשע |
| ג'ורג' פוגטסיה | פרנקי |  |  |
| לני ליגוטי | ניקי |  |  |
פיתוח

מולטיסנטי פגש לראשונה את התסריטאי ג'יי.טי. דולן כאשר השניים היו במכון לגמילה מהתמכרות להרואין. השניים התיידדו, ודולן הפך לחונך של מולטיסנטי בתוכנית ה-"AA". מערכת היחסים בין השניים הסתבכה, כאשר מולטיסנטי הפגיש את דולן עם משחקי פוקר בסכומים גבוהים של העולם התחתון, ובכך איפשר לדולן, בטעות, למצוא מוצא עבור נטיית ההתמכרות שלו. תוך זמן קצר, דולן מצא עצמו בחובות של 60 אלף דולר, ומאושפז שוב במכון גמילה, בעידודו מולטיסנטי.
כאשר מולטיסנטי החליט שהוא רוצה לנסות שוב להיכנס אל תעשיית הקולנוע, הוא הציע לדולן דרך למחוק את כל חובותיו: לכתוב עבורו תסריט לסרט אימה המבוסס על סיפור שהגה מולטיסנטי (תסריט שמספר שנים קודם לכן הוא ניסה לכתוב בעצמו, אך התייאש לאחר 19 עמודים והשליך הכל לפח; בהמשך אף ניסה לפתח שוב את הרעיון, בעזרתו של במאי הקולנוע ג'ון פאברו).
בהמשך, מולטיסנטי דן בדמיון שבין דמותו של "סאלי-בוי" לבין דמותו של טוני סופרנו, תוך שהוא מציין כי מדובר בשני גברים שחושבים שהכל שייך להם - רעיון מגובש שמוצג על ידי "סאלי-בוי" בסצנת הסיום של "קליבר", כשהוא אומר למייקל: "כל מה שיש לך - שייך לי", כי "כל מה ששלי - שלי; כל מה ששלך - שלי".
מוקומנטרי

בתאריך ה-15 באפריל 2007, התקיימה הקרנת הבכורה של "Stage 5", הפרק ה-14 של עונה 6 של "הסופרנוס". בד בבד עם הקרנת הפרק, HBO שידרה סרט מוקומנטרי באורך 7 דקות, בשם "Making Cleaver", המתאר בפירוט את תהליך הפקת הסרט. הסרט כולל ראיונות עם דמויותיהם של מולטיסנטי, לופרטאזי, יאם, בולדווין, לה'פגליה, ואמן האפקטים המיוחדים והאיפור סטיב קלי. ההצצה אל המייקינג אוף מחולקת לארבעה חלקים: "קונספט", "החיזור אחר קינגסלי", "שחקנים ואנשי צוות" ו"הפקה 'משפחתית'". המוקומנטרי כלול במארזי ה-DVD הכוללים את עונה 6 של הסדרה.
הערות שוליים

↑  Lupertazzi's description of the movie at the premiere in "Stage 5"
ראש המטה הכללי (מונטנגרו)

| --- | --- |
 איוש נוכחי:  מילוטין ג'ורוביץ'
 תאריך כניסה לתפקיד:  16 באפריל 2021
 דרכי מינוי:  בידי נשיא מונטנגרו
 תחום שיפוט:  מונטנגרו מונטנגרו
 כפוף:  לשר ההגנה
 ייסוד המשרה:  9 ביוני 2006
 איוש ראשון:  יובאן לקצ'ביץ'
 
ראש המטה הכללי (במונטנגרית: Начелник Генералштаба) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של מונטנגרו. הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת מונטנגרו. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל.
תפקיד הרמטכ"ל נוסד כבר בממלכת מונטנגרו, אולם בוטל ב-1918 עם איחודה של הממכה לתוך יוגוסלביה. התפקיד חודש לאחר היפרדותה הסופית של מונטנגרו מסרביה ב-2006.
רשימת ראשי ההגנה

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| יובאן לקצ'ביץ' | 9 ביוני 2006 | 6 בפברואר 2008 |
| דראגאן סמארג'יץ' | 6 בפברואר 2008 | 13 בינואר 2017 |
| ליובישה יוקיץ' | 13 בינואר 2017 | 17 באוקטובר 2017 |
| איליה דקוביץ' | 17 באוקטובר 2017 | 12 ביולי 2018 |
| דרגוטין דקיץ' | 12 ביולי 2018 | 16 באפריל 2021 |
| מילוטין ג'ורוביץ' | 16 באפריל 2021 | מכהן |
קלואזוניזם

קלואזוניזם היא טכניקה וסגנון ציור מהזרם הפוסט-אימפרסיוניסטי, שהתפתחה בסוף המאה ה-19. המושג נתבע על ידי מבקר האמנות אדואר דוז'רדן (Édouard Dujardin) במהלך תערוכת סלון האמנים העצמאיים במרץ 1888 והתייחס ליצירתם של אמיל ברנאר (אנ')‏ (Émile Henri Bernard,‏ 1941-1868), פול גוגן ופול סרוזייה (Paul Sérusier)‏ (1927-1864). סגנונם של אמנים אלו מתאפיין בשימוש בצורות דו-ממדיות, המוקפות בקו מתאר שחור עבה, וצבועות בצבעים לוקאליים. אמנים אלו דחו את מוסכמות העבר, הן במישור האישי והן במישור האמנותי. במישור האישי, חיפשו תחליף לחיים בחברה העירונית, כמו גוגן שחיפש "גן עדן פרטי" באיי הדרום של צרפת, במרטיניק וסיים את חייו בטהיטי.
שמו של הסגנון מתייחס לטכניקה ליצירת חלונות ויטראז' צבעוניים מימי הביניים הקרויה קלואזונה (cloisonné) בה חיברו זכוכיות צבעוניות באמצעות אמייל פורצלן, שיצר לאחר כמה ימים פס חיבור שחור בין הזכוכיות, בדומה לקווים השחורים המקיפים את הצורות בתמונות. מבחינת השפה האמנותית, דחו האמנים את התיאור של המציאות כפי שהיא נראית, וניסו לתאר את תחושותיהם ואת התחושות של הדמויות בציורים במקביל למציאות. רעיון זה כונה סינתטיזם, סינתזה בין מציאות חיצונית ופנימית.
דוגמה לסגנון זה ניתן לראות ביצירה "עצים כחולים", 1888 של פול גוגן. ביצירה הזאת יש שימוש בצבעים לוקליים שאינם מציאותיים - למשל העצים שהגזעים שלהם מתוארים בצבע כחול ועננים כתומים. העצים, הילדים והנוף, כולם מתוארים בצורות שטוחות, המוקפות בקו מתאר שחור. יצירות נוספות בסגנון זה הן "קציר חיטה בפונט אוון", 1888, של אמיל ברנאר, ו"מסירות למר הרבוט (הסליחה)", 1893 של פול סרוזייה. המאפיינים הסגנוניים החוזרים בכולן הם צבע לוקלי, מוקף בקונטור שחור עבה, וכולן עוסקות בחיים פשוטים כתחליף לתעשייה וחיי העיר המתפתחים.
דוגמאות ליצירות

Iron Bridges At Asniéres -Emile Bernard 1887
Blue Trees Paul Gauguin 1888; Paris, France
Tropical Conversation Paul Gauguin 1887
Breton Women Vincent van Gogh 1888 Bouches-du-Rhône, France
A Little Cat Paul Gauguin 1888 Pont even France
Ladies of Arles (Memories of The Garden At Etten), Vincent van Gogh, 1888
גלריה

אמיל ברנאר, "דיוקן עצמי עם דיוקן של גוגן, מוקדש לוינסנט ואן גוך, 1888
אמיל ברנאר, "נשות ברטון באחו, אוגוסט 1888. ברנאר החליף את הציור הזה עם גוגן שהביא אותו לארל בסתיו 1888 כאשר הצטרף לואן גוך, שהיה חובב הסגנון הזה. ואן גוך צייר העתק בצבע מים כדי ליידע עליו את אחיו תאו
וינסנט ואן גוך, "נשות וילדי ברטון", נובמבר 1888, צבע מים בעקבות ברנאר.
פול גוגן, "חיזיון לאחר הדרשה: יעקב נאבק עם המלאך", 1888.
לואי אנקטן (Louis Anquetin), "אשה קוראת", 1890
פול סרוזייה, "השד" ("Le Talisman")‏, 1888, מוזיאון ד'אורסה, פריז
ראש המטה הכללי (סלובניה)

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  רוברט גלאוואש
 תאריך כניסה לתפקיד:  14 במרץ 2020
 דרכי מינוי:  בידי ממשלת סלובניה בהמלצת שר ההגנה
 תחום שיפוט:  סלובניה סלובניה
 כפוף:  לשר ההגנה
 ייסוד המשרה:  1990
 איוש ראשון:  יאנז סלאפר
 https://www.slovenskavojska.si/o-vojski/kdo-je-kdo/nacelnik-generalstaba/
 
ראש המטה הכללי (בסלובנית: Načelnik Generalštaba) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של סלובניה. הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת סלובניה. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל. רמטכ"ל הצבא הסלובני נבחר בידי שר ההגנה ומועבר לאישור בממשלה. כהונת הרמטכ"ל אינה מוגבלת בזמן.
תפקיד רמטכ"ל הצבא הסלובני נוצר ב-1990 בעקבות הכרזת העצמאות של סלובניה. ב-28 בנובמבר 2018 מונתה אלנקה ארמנץ לתפקיד הרמטכ"ל, והפכה בכך לאשה הראשונה בתולדות המדינות החברות בנאט"ו שהגיעה לתפקיד זה.
רשימת ראשי המטה הכללי

| דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | יאנז סלאפר | 28 בספטמבר 1990 | 15 במאי 1993 |
|  | אלבין גוטמן | 15 במאי 1993 | 9 באפריל 1998 |
|  | איזטוק פודברגר | 9 באפריל 1998 | 1 במרץ 2001 |
|  | לדיסלב ליפיץ' | 1 במרץ 2001 | 1 ביוני 2006 |
|  | אלבין גוטמן | 1 ביוני 2006 | 1 במאי 2009 |
|  | אלויז שטיינר | 1 במאי 2009 | 27 בפברואר 2012 |
|  | דובראן בוז'יץ' | 27 בפברואר 2012 | 12 באוקטובר 2014 |
|  | אנדריי אוסטרמן | 12 באוקטובר 2014 | 22 בפברואר 2018 |
|  | אלן גדר | 22 בפברואר 2018 | 28 בנובמבר 2018 |
|  | אלנקה ארמנץ | 28 בנובמבר 2018 | 14 במרץ 2020 |
|  | רוברט גלאוואש | 14 במרץ 2020 | מכהן |
ראקל ראסטני

| --- | --- |

ראסטני, אירוויזיון 1958
 לידה:  21 באוגוסט 1915 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  17 באוגוסט 1998 (בגיל 82) Skodsborg, דנמרק 
 שם לידה:  אנה ראקל ראסטני
 מוקד פעילות:  דנמרק דנמרק
 תקופת הפעילות:  מ-1938 
 סוגה:  סווינג, שאנסון 
 פרסים והוקרה:  Dansk Melodi Grand Prix (1958) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנה ראקל ראסטני (בדנית: Raquel Rastenni;‏ 21 באוגוסט 1915 – 17 באוגוסט 1998), ידועה בשמה המקוצר, ראקל ראסטני הייתה זמרת דנית-יהודייה.
שנותיה הראשונות

ראסטני נולדה בפרברי קופנהגן, בירת דנמרק, לאם תופרת ולאב חייט. בתחילת המאה ה-20 היא והוריה היגרו לרוסיה עד שנת 1935. ראסטני ידעה לדבר דנית, שוודית, יידיש ועברית.
קריירה

בשנת 1936 החלה ראסטני להופיע כרקדנית במופעים מקומיים בעיר אלסינור. בשנת 1938, הופיעה לראשונה כזמרת בתוכנית רדיו. בשנת 1940, היא הקימה שלישיית סווינג שהופיעה ברחבי דנמרק ושוודיה. באותה השנה, ראסטני הוציאה לאור את הסינגל הראשון שלה.
באוקטובר 1943 עם פלישת גרמניה הנאצית לדנמרק, ברחו ראסטני ומשפחתה לשוודיה. ראסטני המשיכה להופיע עם תזמורות קברט שונות. בשנת 1945, חזרה לדנמרק, שם הפכה לאחת מזמרות הבלדה המוכרות ביותר בדנמרק. בשנת 1953, ראסטני הוציאה לאור את הסינגל הרווחי ביותר שלה, "Hele ugen alene", שמכר למעלה מ-120,000 עותקים. ראסטני היא האמנית הראשונה שקיבלה אלבום זהב.
ב-16 בפברואר 1958 ניצחה ראסטני בקדם הדני לאירוויזיון 1958, "Dansk Melodi Grand Prix", ונבחרה לייצג את דנמרק באירוויזיון. ב-12 במרץ 1958, ראסטני ביצעה את השיר "Jeg rev et blad ud af min dagbog", על בימת התחרות. ראסטני שובצה שישית בסדר ההופעות, לפני בלגיה ואחרי שוודיה. ראסטני זכתה במקום השמיני עם שלוש נקודות. ראסטני השתתפה פעם נוספת בקדם הדני לאירוויזיון 1961 וזכתה במקום האחרון.
ראסטני נפטרה ב-17 באוגוסט 1998, ארבעה ימים לפני יום הולדתה ה-83.
הערות שוליים

↑  Raquel Rastenni - "Jeg Rev Et Blad Ud Af Min Dagbog"
↑  Eurovision Song Contest 1958
↑  Eurovision 1958 Results: Voting & Points
↑  Raquel Rastenni Wiki, Biography, Net Worth, Age, Family, Facts and More, ג'ון וויט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 6097315  ISNI: 0000 0004 0654 6506  MusicBrainz: 736e23e9-4dd9-44b4-b626-3c65174a20e6  VIAF: 215149196460974791389   WorldCat (עם VIAF): 215149196460974791389
קלואי

| --- | --- |

 מבוסס על:  נטלי 
 בימוי:  אטום אגויאן 
 הופק בידי:  ג'ייסון רייטמן איוון רייטמן טום פולוק ג'ניפר וייס סיימון אורדל
 תסריט:  ארין קרסידה וילסון 
 עריכה:  סוזן שיפטון 
 שחקנים ראשיים:  ג'וליאן מור ליאם ניסן אמנדה סייפריד
 מוזיקה:  מייקל דאנה 
 צילום:  פול סרוסי 
 מדינה:  קנדה, צרפת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  The Montecito Picture Company, StudioCanal 
 חברה מפיצה:  Sony Pictures Classics E1 Entertainment StudioCanal
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 במרץ 2010 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  96 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט להט"בי, סרט ארוטי, מותחן ארוטי, סרט דרמה 
 תקציב:  11,000,000 $
 הכנסות:  11,702,642 $
 הכנסות באתר מוג'ו:   chloe
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
קלואי (באנגלית: Chloe) הוא סרט מותחן ארוטי משנת 2009, בבימויו של אטום אגויאן. הסרט הוא גרסה מחודשת של הסרט הצרפתי "נטלי..." משנת 2003 שנכתב על ידי אן פונטיין. בסרט מככבים ג'וליאן מור, ליאם ניסן ואמנדה סייפריד. הסרט נכתב על ידי ארין קרסידה וילסון.
עלילת הסרט

הסרט נפתח כשקלואי (אמנדה סייפריד) מתלבשת. קלואי מתחילה לדבר ברקע, וכאשר היא מסיימת, היא יוצאת החוצה ומתלווה לאדם בתור יצאנית. במקביל, דרך חלון במשרדה, צופה בה קתרין (ג'וליאן מור), רופאת נשים. בעלה של קתרין, דייוויד (ליאם ניסן) הוא פרופסור באוניברסיטה. קתרין חושדת בדייוויד שהוא מקיים רומן עם אחת מתלמידותיו, לאחר שהיא רואה תמונה בטלפון הסלולרי שלו מחובק עם סטודנטית.
אחרי העבודה, קתרין עוצרת עם רכבה ליד המלון שבו קלואי מחכה ללקוחותיה. קלואי אומרת לה שהיא בדרך כלל לא משרתת נשים. קתרין אומרת לה שהיא רוצה להעסיק אותה כדי לבדוק את נאמנותו של בעלה כיוון שהיא חושדת בו. בערב קתרין נפגשת עם קלואי שמספרת לה, כי בעלה שאל אותה אם הוא יכול לנשק אותה, ועשה זאת. בכעס, קתרין אומרת לקלואי כי זה לא מה שהן דיברו על כך שהיא רוצה שתעשה. עם זאת, היא מתעקשת שקלואי תמשיך להיפגש עם דייוויד שוב. בכל הלילות בהם נפגשות קתרין וקלואי, קלואי מתארת בפירוט את המפגשים עם דייוויד, אשר מעורר את קתרין (מבחינה מינית). קתרין נעלמת. מאוחר יותר, קתרין נזכרת שהיא אמורה להיפגש שוב עם קלואי. קלואי נפגשת איתה בבית המלון ושתיהן שוכבות. לאחר מכן, קתרין חוזרת לביתה ודייוויד שואל אותה אם היא הייתה נאמנה לו. קתרין אומרת לו שהיא חושבת שהוא בוגד בה. דייוויד אינו מגיב.
למחרת אחר הצהריים קתרין וקלואי נפגשות יחד וקתרין מפסיקה את היחסים ביניהן. באותו הלילה קתרין ודייוויד הולכים לבית הקפה, שם קתרין דורשת מדייוויד שיודה שהוא מנהל רומן. דייוויד מכחיש זאת. קלואי לפתע נכנסת ודייוויד אינו יודע מי היא. קלואי עוזבת במהירות, וקתרין מבינה שקלואי המציאה את המפגשים שלה עם דייוויד כדי להיות איתה. קתרין מתוודה בפני דייוויד על המפגשים המיניים שלה עם קלואי. דייוויד מחבק ומנשק אותה.
קלואי הולכת לבית משפחת סטיוארט ומקיימת יחסי מין עם מייקל, הבן של קתרין שחובב מוזיקה ונגן פסנתר. הם מקיימים יחסי מין בחדר השינה של קתרין ודייוויד. קתרין מגיעה הביתה כדי למצוא אותם. קלואי מספרת לקתרין שלא ניתן לקנות אותה בכסף, שהיא מאוהבת בה, ומאיימת לפגוע בה עם סיכת השיער שלה. קתרין שואלת את קלואי מה היא רוצה. קלואי מבקשת נשיקה אחרונה וקתרין מסכימה. מייקל רואה, קתרין נדהמת ודוחפת בגלל זה את קלואי אל חלון חדר השינה, שנשבר. קלואי מצליחה לאחוז במסגרת החלון אבל אז היא משחררת, ונופלת אל מותה. מאוחר יותר, במסיבת הסיום של מייקל, קתרין שמה את סיכת הראש של קלואי בשערה, ובכך מסתיים הסרט.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן | שם הדמות |
| --- | --- |
ג'וליאן מור: ד"ר קתרין סטיוארט
ליאם ניסן: פרופ' דייוויד סטיוארט
אמנדה סייפריד: קלואי סוויני
מקס ת'יריוט: מייקל סטיוארט
ר' ה' תומסון: פרנק
נינה דוברב: אנה
מייגן הפרן: מירנדה
לורה דקרטרט: אלישיה
מישו ולאני: ג'ולי
קלואי או'בריאן

| --- | --- |

 גילום הדמות:  מרי לין רייסקוב 
 מידע
 מקצוע:  מנתח מודיעין, cyberterrorist, מרגל, סוכן ממשלתי
 אזרחות:  ארצות הברית 
 
קלואי או'בריאן (באנגלית: Chloe O'Brian) היא דמות בדיונית שמגלמת מרי לין רייסקוב בסדרת הטלוויזיה האמריקאית 24. היא הופיעה ב-101 פרקים בסדרה. מהעונה השלישית עד לעונה השמינית. היא הדמות הנשית המובילה החל מהעונה השישית. היא הופיעה בעונות השלישית עד השביעית, מתוכן הופיעה בכל הפרקים בעונות השלישית, החמישית והשישית.
אישיות

קלואי מיומנת בתפעול מחשבים. למרות התנהגותה האגרסיבית, קלואי הצליחה לרכוש מספר רב של חברים והפגינה נאמנות רבה כלפיהם. קלואי עזרה לצ'ייס אדמונס (ג'יימס דייל) לטפל בבתו שאימה נטשה אותה ואת צ'ייס. היא אפילו הכריזה שהילדה שלה כדי למנוע מחברתו של צ'ייס, קים באואר (אלישה קאת'ברט), לדעת על התינוקת.
לקלואי יש מערכת יחסים מורכבת עם גיבור הסדרה, הסוכן ג'ק באואר (קיפר סאת'רלנד). בהתחלה, ג'ק החשיב אותה כמטרד, מה שלא מנע ממנו לבקש ממנה להשתמש במערכת המחשבים של CTU ללא אישור. ג'ק ביקש ממנה פעמים רבות לסכן את הקריירה שלה. בדרך כלל, קלואי נענתה לבקשותיו ללא התלהבות.
בתחילת העונה הרביעית, יחסם של קלואי וג'ק השתנו בצורה דרמטית בגלל נכונתה לעזור לו. כאשר חבר של קלואי נחטף על ידי טרוריסטים מפני שהוא גילה מידע חיוני על פעילותם, היא פנתה לג'ק שיעזור לה. למרות זאת, ג'ק זעזע את קלואי כאשר הוא אמר לה שהוא מעדיף לתת לחברה למות מאשר שהטרוריסטים ידעו שהוא עוקב אחריהם. אחרי כמה דקות של שכנועים, ג'ק נכנע והבטיח לקלואי שהוא יציל את חברה. מעשה זה גרם לה להיות נאמנה באופן מוחלט לג'ק, עד כדי שכך שהייתה מוכנה להתפטר מ-CTU ולא להפסיק לעזור לג'ק (שלא עבד באותו זמן עם CTU).
קלואי התפטרה מ-CTU, אך מאוחר יותר גויסה מחדש על ידי מישל דסלר (רייקו איילסוורת') שהתמנתה למנהלת CTU. מישל טענה שהיא רוצה את קלואי כי אין ב-CTU מישהו מיומן ומוכשר כמוה. קלואי רכשה את נאמנותה של מישל במהירות, והיא עזרה לה ולטוני אלמיידה (קרלוס ברנארד) לזייף את מותו של ג'ק בסופו של אותו יום.
בזמן שקלואי עבדה עם אדגר סטיילס (לואי לומברדי (אנ')) ב-CTU, הייתה להם מערכת יחסים עוינת יחסית, אם כי מספר פעמים שניהם הרגישו רגשות דאגה כנים זה לזה. בעונה הרביעית, כאשר קלואי נשלחה למשימת שטח מסוכנת, אדגר רצה להחליפה. היא הגיבה בצורה קשה מאוד כאשר הוא נהרג מול עיניה, אחרי שנחשף לגז קטלני.
לקלואי יש בעל-לשעבר, מוריס א'ובריאן (קרלו רוטה (אנ')) שגם הוא עבד ב-CTU. בעונה החמישית, כאשר היא מנסה לגייסו מחדש ל-CTU, מתברר שהוא עובד בחנות לנעלי נשים בבוורלי הילס. מוריס הוא די פטפטן, מקסים ופלרטטן. אבל כאשר הוא חוזר לעבוד ב-CTU, קלואי מלאת טינה כלפיו. אף על פי כן, בסוף העונה הם מתפייסים. בעונה השישית, הם חוזרים להיות ביחד אך לא נשואים.
לפני העונה השישית, קלואי ומיילו פרסמן (אריק בלפור (אנ')) יצאו, אך הם החליטו לוותר על מערכת היחסים ביניהם. זה גרם לעוינות בין מיילו למוריס.
לקראת סוף העונה מתברר שקלואי בהריון ממוריס. היא יולדת לפני העונה השביעית.
במהלך העונה השביעית, קלואי עוזרת לטוני, ביל וג'ק לחשוף מזימה של אנשים מהשלטון של הנשיאה אליסון טיילור (שרי ג'ונס). היא אף נעצרת על ידי ה-FBI לאחר ששיתפה פעולה עם ג'ק כשהוא נמלט מהם. בסוף העונה, היא נשארת ב-FBI כדי להיות עם ג'ק בשעותיו האחרונות לאחר שנחשף לנגיף שממנו הוא מחלים לבסוף.
גם במהלך העונה השמינית קלואי עוזרת לג'ק למרות פקודות הפוכות שקיבלה. בפרק האחרון היא מונעת ממנו להתנקש בנשיא רוסיה.
בעת יציאת העונה התשיעית של 24, התברר שבעלה מוריס ובנה מתו בתאונת דרכים בארצות הברית, בעקבות כך, נכנסה קלואי לדיכאון ועברה ללונדון. שם התחברה לקבוצת האקרים המנסים להשיג מסמכים סודיים מהממשלה האמריקאית. בשלב מסוים נתפסה קלואי וג'ק יצאה ממחבואו בשביל למלט אותה מעינוים שביצעו עליה ה-CIA. במשך העונה התשיעית ניכר שוב היחסים המיוחדים בין ג'ק באואר לקלואי, המתאפיינים בעזרה הדדית.
הופעות אחרות

ב-2007, מרי לין רייסקוב וקיפר סאת'רלנד השתתפו בפרק מיוחד של משפחת סימפסון שהיה פרודיה על הסדרה 24.
קנאטבק איסאייב

| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1975 (בן 49) Koshoy, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקירגיזית, ברית המועצות 
 מדינה:  קירגיזסטן קירגיזסטן
 השכלה:  Kyrgyz National University 
 מפלגה:  קירגיזסטן
 
 
קנאטבק איסאייב (בקירגיזית: Канатбек Кедейканович Исаев; נולד ב-7 בפברואר 1975, בכפר קלינובקה (כיום קושוי), אזור צ'וי, הרפובליקה הקירגיזית, ברית המועצות) הוא פוליטיקאי קירגיזי, מאז 13 באוקטובר 2020 מכהן כיושב ראש המועצה העליונה, הפרלמנט הקירגיזי והוא מנהיג המפלגה הפוליטית "קירגיזסטן". במשך מספר שעות ב-15 באוקטובר הוא שימש כנשיא הרפובליקה הקירגיזית עד שהעביר את המושכות לראש הממשלה סאדיר ג'פארוב.
ביוגרפיה

בשנת 1996 סיים את לימודיו בפקולטה לחשבונאות ומסחר באוניברסיטה הלאומית הקירגיזית על שם באלאסאגין בעל תואר בכלכלה. בשנת 2008—2010, שימש כראש עיריית טוקמק.
בשנת 2010 הוא נבחר לחבר פרלמנט. מדצמבר 2010 עד יוני 2012 הוא עמד בראש הסיעה הפרלמנטרית הרפובליקנית. גם בשנים 2010–2012. היה יו"ר הקואליציה הראשונה אי פעם של מפלגת הרוב הפרלמנטרי "אחדות ופיתוח" ותנועת "בירימדיק" (אחדות). בשנים 2013—2015 היה מושל מחוז צ'וי.
ב-9 ביולי 2015 בקונגרס השלישי של המפלגה הפוליטית "קירגיזסטן" נבחר למנהיגה. בבחירות לפרלמנט ב-4 באוקטובר 2015, מפלגת "קירגיזסטן" תפסה בביטחון את המקום השלישי. בשנים 2015—2016 היה מנהיג מפלגת "קירגיזסטן". ב-14 בספטמבר 2016 נבחר ליו"ר הקואליציה. וב-22 בספטמבר 2019, בקונגרס השישי של המפלגה, הוא נבחר מחדש למנהיגה (לקדנציה שנייה, עד 2023).
| --- | --- |
 :  ראו גם – המחאות בקירגיזסטן (2020)
ב-13 באוקטובר 2020, לאחר הפגנות עממיות נרחבות, הוא נבחר ליושב ראש המועצה העליונה (הפרלמנט). ב-15 באוקטובר 2020 הוא הפך לנשיא בפועל של הרפובליקה הקירגיזית. שעות ספורות לאחר שהועברו לידיו הסמכויות המוטלות על ידי החוקה, הוא סירב למלא את התפקיד וסמכויות הנשיא הועברו לידי ראש ממשלת קירגיזסטן סאדיר ג'פארוב.
חיים אישיים

נשוי, אב לחמישה ילדים.
הערות שוליים

↑  "В Киргизии создана коалиция парламентского большинства "Единство"" (ברוסית). Regnum. נבדק ב-2019-11-21.
↑  "Партия "Кыргызстан" выбрала своего председателя". Вечерний Бишкек. נבדק ב-2019-11-21.
↑  Гулиза Чудубаева (2016-09-14). "Канат Исаев избран главой коалиции парламентского большинства" (ברוסית). K-News. נבדק ב-2019-11-21.
↑  Баракелде. "Канат Исаев повторно избран лидером партии «Кыргызстан» » Политика » Gezitter.org - Чтобы понимали..." www.gezitter.org. נבדק ב-2019-11-21.
↑  Парламент Кыргызстана избрал новым спикером депутата Каната Исаева
↑  Айгуль КУВАТОВА (2020-10-15). "Спикер Канат Исаев отказался от полномочий и. о. президента". 24.kg (ברוסית). נבדק ב-2020-10-15.
קרלוס השני, מלך ספרד

קרלוס השני, מלך ספרד (בספרדית: Carlos II de España‏; 6 בנובמבר 1661 – 1 בנובמבר 1700), הידוע בכינויו "קרלוס המכושף", היה המלך האחרון של ספרד תחת שלטון בית הבסבורג. קרלוס שלט כמעט על כל איטליה (מלבד פיימונטה, מדינת האפיפיור והרפובליקה של ונציה), ארצות השפלה הספרדיות, ועל האימפריה הספרדית, שהשתרעה ממקסיקו ועד לפיליפינים. קרלוס ידוע בשל הבעיות הפיזיות, האינטלקטואליות והנפשיות הנרחבות שהיו לו – בשל שלטונו החלש וחסר ההשפעה עקב כך – וכמו כן גם ידוע בשל תפקידו בהשתלשלות העניינים שהובילה לפרוץ מלחמת הירושה הספרדית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קרלוס נולד במדריד ב-6 בנובמבר 1661, והיה בנו השורד היחיד של אביו, פליפה הרביעי, מלך ספרד מבית הבסבורג ושל אשתו השנייה, מריאנה מאוסטריה, גם מבית הבסבורג. לידתו קודמה בהקלה ושמחה מצד העם הספרדי, שחשש לעתידו של הכתר הספרדי, אם לא היה לפליפה בן יורש זכר.
תרבות בני האצילים באירופה במאה ה-16 בדרך כלל שידכה בין בני דודים מדרגה ראשונה, או בין דוד לאחייניתו, ובכך שימרה את "מעלות המשפחה" (בפועל, זה חיזק את החולשות הגנטיות בבית הבסבורג). באילן היוחסין הקרוב של קרלוס היו אחייניות רבות שילדו ילדים לדוד שלהן: אמו של קרלוס עצמה הייתה אחייניתו של אביו, מה שגרם לשימור רבות מהחולשות התורשתיות במשפחה. דור זה של שושלת הבסבורג היה נתון למקרים רבים של לידת מת. כמו כן גם הייתה אי שפיות במשפחתו של קרלוס: סבתא רבתה רבתה שלו, חואנה מקסטיליה, אימו של קרלוס הראשון, מלך ספרד, איבדה את שפיותה עוד בראשית חייה.
החל משנת 1550 בערך, נישואין מחוץ למשפחתו של קרלוס הופסקו לחלוטין. החל מאותו הזמן, כל אילן היוחסין של קרלוס היה בדרך זו ו/או אחרת צאצא של חואנה מקסטיליה ושל פליפה הראשון, מלך קסטיליה, וביניהם כל בית המלוכה של ספרד, אוסטריה ובוואריה. בשל כך, הגנום של קרלוס היה הומוזיגוטי בהרבה מהממוצע. הוא נולד נכה פיזית ונפשית, וכמו כן גם נולד כשפניו מושחתות. לקרלוס לא הייתה יכולת ללעוס, כנראה מסיבוך של פרוגנתיזם. הלשון של קרלוס הייתה כה גדולה שדיבורו היה בקושי מובן, וכמו כן הוא גם הזיל ריר לעיתים תכופות. כמו כן, ישנה סברה שהיה חולה במחלה האנדוקרינית אקרומגליה.
כתוצאה מבעיות אלו, ידוע קרלוס בהיסטוריה הספרדית כקרלוס המקולל, בשל האמונה העממית – בה האמין גם קרלוס עצמו – כי בעיותיו הנפשיות והפיזיות נגרמו כתוצאה מכישוף.
מאחר שלמד לדבר בגיל ארבע, וללכת רק בגיל שמונה, קרלוס קיבל יחס כאל תינוק עד שהגיע לגיל עשר. מאחר שחששה כי בית הספר יהיה יותר מדי בשביל קרלוס השברירי, האומנת שלו לא הכריחה אותו ללמוד. בטלנותו של קרלוס הצעיר הפכה לניכרת כל כך עד שלא ציפו ממנו לניקיון.
הפעילות הגופנית היחידה שבה ידוע כי קרלוס לקח חלק היא קשתות, ולעיתים השתתף בקליעה למטרה במתחם אל אסקוריאל.
ביוגרפיה > שלטונו

שנות שלטונו של קרלוס היו קשות עבור ספרד. הכלכלה הייתה גרועה, היה רעב בארץ, ושלטון המלוכה על המחוזות הספרדים השונים היה חלש מאוד. קרלוס היה בן שלוש כאשר אביו, פליפה הרביעי, מת ב-17 בספטמבר 1665. מועצת קסטיליה מינתה את אשתו השנייה של פליפה ואמו של קרלוס, מריאנה מאוסטריה, כעוצרת השלטון במקומו של קרלוס.
בעת עלותו לשלטון התרחשה מלחמת השיקום הפורטוגזית, וזמן קצר לאחר עלייתו לשלטון החלה מלחמת ההאצלה עם צרפת על השליטה בארצות השפלה הספרדיות ובפראנש-קונטה. אמו מריאנה ניהלה את ענייני המדינה באמצעות ידידיה, והביאה לסיום המלחמות עם פורטוגל וצרפת, על אף אובדן שטחים שהשתייכו קודם לכן לספרד. גם בבגרותו של קרלוס המשיכה אמו למשול, בשל מחלתו וחוסר תפקודו. בשנת 1677 נערכה הפיכה נגד מריאנה, שהובלה על ידי חואן מאוסטריה הצעיר – בנו הלא חוקי של פליפה הרביעי, מלך ספרד, ומסרה את השלטון לקרלוס.
ב-19 בנובמבר 1679, בגיל 17, התחתן קרלוס עם מארי לואיז ד'אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן והנרייטה אן, נסיכת אנגליה. המלכה החדשה נודעה ביופייה ובקסמה האישי, וקרלוס היה מאוהב בה מהרגע הראשון. למרות זאת, חצר המלוכה הספרדית ונסיונותיה הכושלים להיכנס להריון גרמו לה לסבול מדיכאון. הזוג המלכותי ניסה במשך שנים רבות להביא ילדים לעולם אך ללא הצלחה. למרות זאת הם נשארו אופטימיים ונהגו להתפלל יחדיו בכנסייה לילדים.
בשנת 1680 ניהל קרלוס את טקס האוטו-דה-פה הגדול ביותר בהיסטוריה של האינקוויזיציה הספרדית, שבה נכפו 120 אסירים, ומתוכם 21 נשרפו מאוחר יותר על המוקד. האוטו-דה-פה הציבורי האחרון התרחש בשנת 1691.
בנובמבר 1683 לואי הארבעה עשר, מלך צרפת תקף שוב את ארצות השפלה הספרדיות במלחמת האיחודים (1683–1684). אף כי המלחמה הייתה קצרה, היא הייתה הרסנית לכוחות הספרדים והסתיימה באוגוסט 1684 בשביתת רטיסבון, שאפשרה ללאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להתרכז בלחימה נגד האימפריה העות'מאנית במזרח במהלך המלחמה הטורקית הגדולה. בשנת 1688 פרצה מלחמת תשע השנים, שבמהלכה שוב לחמו צרפת וספרד. הלחימה נמשכה עד לשנת 1697, והסתיימה בהסכם רייסווייק, וספרד קיבלה את קטלוניה ואת המבצרים במונס, לוקסמבורג וקורטרייק.
בפברואר 1689 מתה אשתו מארי לואיז ד'אורליאן בנסיבות מפוקפקות, ובאוגוסט אותה שנה התחתן קרלוס עם מריה אנה מנויבורג, בתם של פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט, אך גם ממנה לא היו לו ילדים. מריה אנה הייתה מעורבת בתככי חצר המלוכה הספרדית, ורצתה להביא לבחירתו של אחיינה קרל, ארכידוכס אוסטריה ליורש העצר. בעקבות כך הסתכסכה מריה אנה עם חמותה מריאנה מאוסטריה, שרצתה להביא לבחירתו של נינה יוזף פרדיננד מבוואריה ליורש העצר. מריה אנה הייתה שנואה בחצר המלוכה הספרדית, בשל דרכה לגנוב כסף וחפצי אמנות יקרים ולשלוח אותם למשפחתה בגרמניה. ב-16 במאי 1696 מתה אמו מריאנה מאוסטריה, ולאחר מותה שלט קרלוס לבדו עד מותו בשנת 1700.