stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חמש שאלות מדוע
המחשה

דוגמה לבעיה היא: הרכב אינו מתניע.
מדוע? המצבר התרוקן (מדוע ראשון)
מדוע? האלטרנטור אינו מתפקד (מדוע שני)
מדוע? חגורת האלטרנטור אינה מתפקדת כראוי (מדוע שלישי)
מדוע? חגורת האלטרנטור התבלתה ולא הוחלפה (מדוע רביעי)
מדוע? הרכב לא תוחזק בהתאם לתזמון השירות המומלץ (מדוע חמישי, שורש סיבתי)
בדוגמה הזו ניתן להמשיך לתשאל ברמה שישית, שביעית או גבוהה יותר, אך חמש איטרציות של "מדוע?" בדרך כלל מספיקות כדי להגיע לסיבה בסיסית. המטרה היא לעודד את המתחקר להתחקות אחר שרשרת הסיבתיות עד לסיבה שורשית שעדיין יש קשר כלשהו לבין הבעיה המקורית, ולהימנע מהנחות ומלכודות לוגיות. בדוגמה זו ה"מדוע" החמישי מצביע על תהליך שאינו תקין או התנהגות שניתנת לשינוי, המעידה על הגעה לרמת שורש הסיבה.
התשובה האחרונה מצביעה על תהליך. זהו אחד ההיבטים החשובים ביותר בגישת חמש הסיבות – "שורש השורש הנכון" צריך להצביע על תהליך שאינו עובד טוב או שאינו קיים. מנחים לא מאומנים יבחינו לעיתים קרובות כי ניתנו  תשובות קלאסיות כגון "לא היה מספיק זמן", "חוסר תקציבי" או "חוסר בכח אדם". תשובות אלו אולי נכונות, אך הן אינן בשליטתנו. לכן, במקום לשאול את השאלה "מדוע?", שאל "מדוע התהליך נכשל?".
היסטוריה

הטכניקה פותחה במקור על ידי סקיצ'י טויודה היפני והייתה בשימוש בתאגיד טויוטה במהלך התפתחות מתודולוגיות הייצור שלה. הטכניקה היא מרכיב קריטי בהדרכה לפתרון בעיות, המועברת כחלק מההשראה למערכת הייצור של טויוטה. בכלי נעשה שימוש נרחב לא רק בטויוטה, והוא משמש כיום במקומות רבים, כגון בקאיזן, בייצור רזה ובשש סיגמא. חמשת הסיבובים פותחו בתחילה כדי להבין מדוע יש צורך בתכונות מוצר חדשות או בטכניקות ייצור ולא פותחו לצורך ניתוח גורמי שורש.
שיטת 5 ה"למה" אומצה לתוך מתודולוגיית התחקורים הרשמית של הצי האמריקאי וכתוצאה מכך הפכה לסטנדרט בארגונים רבים גם מחוץ לארצות הברית ולתעשיות הביטחוניות.
ראו גם

סיבתיות
חמש המ"מים (איסוף מידע)
השיטה הסוקרטית
הערות שוליים

↑  Five Whys Technique. adb.org. Asian Development Bank. בפברואר 2009. נבדק ב-5 בספטמבר 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Serrat, Olivier (2017). "The Five Whys Technique". Knowledge Solutions. pp. 307–310. doi:10.1007/978-981-10-0983-9_32. ISBN 978-981-10-0982-2.
↑  Fantin, Ivan (2014). Applied Problem Solving. Method, Applications, Root Causes, Countermeasures, Poka-Yoke and A3. ISBN 978-1499122282.
↑  Ohno, Taiichi (1988). Toyota production system: beyond large-scale production. Portland, OR: Productivity Press. ISBN 0-915299-14-3.
חיל הספר

תג הכתף של חיל הספר
חיל הסְפָר היה גוף ביטחוני דמוי ז'נדרמריה, שהוקם בישראל עם קום המדינה והיה אמור להיות מופקד על שמירה וביטחון באזורים שמחוץ לערים ובאזור הגבול ("סְפָר"). המשטרה, לעומתו, הייתה אמורה רק לעסוק בפענוח פשיעה ובמניעתה. הגוף הוקם ב-1949 ופעל עד 1951 כיחידה עצמאית בצה"ל, אז הפך לחלק מן המשטרה. ב-1953 שונה שמו למשמר הגבול.
במובן מסוים, "חיל הספר" היה אמור להוות המשך של ארגון השומר והפועלים במסגרתו היו אמורים, בדומה לשוטרים אך בניגוד לצבא הסדיר, להיות אנשי מקצוע. ראשוני חיל הספר היו אמורים להיות מגויסים משורות אנשי משטרת המנדט. בתקופת המנדט היה "חיל הספר העבר-ירדני" (שבו חיילים מקומיים, יהודים וערביים) מופקד על השמירה על הסדר הציבורי והגבולות של המנדט.
באוקטובר 1949 יזמה ועדה בראשות האלוף דוד שאלתיאל, המפכ"ל ושר הביטחון את הקמת חיל הספר, להתמודדות עם חדירות גבול שמהן סבלה מדינת ישראל בראשית דרכה. שאלתיאל מונה למפקד החיל ואילו את ההקמה בפועל הוביל גיורא שנאן. שנאן פיקד בתחילה על הגדוד היחיד בו, ומאוחר יותר על החיל כולו.
כחלק מהניסיון לגבש "גאווה יחידה" בין המגויסים, הוחלט להתיר להם לחבוש "כובע אוסטרלי" (הייתה גם הצעה להפוך את החיל לחיל פרשים). לחיל יגויסו גם "בני מיעוטים" אשר יהיו מעוניינים בכך.
בעיות ארגון, תקצוב וכוח אדם גרמו לכך שלא כל התוכניות לגבי תפקודו של חיל הספר יצאו לפועל. ב-1950 החליט דוד בן-גוריון בעצה אחת עם שאלתיאל להכפיף את הכוח למשטרה. באפריל 1953, לאחר שחדל לתפקד כגוף עצמאי, שונה גם שמו בהתאם ל"משמר הגבול".
ראו גם

משמר הגבול
הערות שוליים

↑  סְפָר בוויקימילון
חכי לי אהובה

"חכי לי אהובה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרים הישראליים מאיה אברהם ויהודה מסס. את השיר הוציאה באוגוסט 2006 לאור חברת התקליטים הליקון, והוא נכלל כרצועה העשירית באלבום הבכורה של הזמרת, רק רצית אהבה. השיר נכתב על ידי ארקדי דוכין והופק על ידי נדב ביטון ורן אביב. הוא הגיע למקום ה-27 במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2006)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2006)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2006)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2006)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | – |  |
|  ישראל | רשת ג' | 27 |  |
גרסתו של ארקדי דוכין

| --- | --- |

 סינגל בביצוע ארקדי דוכין
 מתוך האלבום מרוב אהבתי – שירי האהבה הגדולים
 יצא לאור:  2013
 שפה:  עברית
 אורך:  4:15
 חברת תקליטים:  NMC
 כתיבה:  ארקדי דוכין
 הפקה:  יעקב למאי
בשנת 2013 הקליט והפיץ כותב השיר המקורי, ארקדי דוכין, את גרסתו לאור. היא נכללה באלבום האוסף שלו משנת 2013, מרוב אהבתי – שירי האהבה הגדולים. זכתה להצלחה רבה במצעדים: ב-30 במאי 2013 נכנסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום החמישי. ב-6 ביוני עלתה למקום הראשון, שם ניצבה שלושה שבועות רצופים. לבסוף, ב-11 ביולי יצאה מהדירוג השבועי לאחר שישה שבועות צעידה רצופה. כמו כן, במצעד סוף השנה התמקם השיר במקום ה-39.
גרסתו של ארקדי דוכין > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | – |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (2013)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (2013)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (2013)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (2013)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | – |  |
|  ישראל | רשת ג' | 39 |  |
הערות שוליים

↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 31 באוגוסט 2006. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 30 במאי 2013. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 6 ביוני 2013. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 13 ביוני 2013. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 20 ביוני 2013. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 11 ביולי 2013. פזמונט
↑  המצעד השנתי תשע"ג (2013), פזמונט
| מאיה אברהם |
| --- | --- |
אלבומי אולפן: רק רצית אהבה • ליום הזה חיכיתי
סינגלים: "לפני שנשתגע" • "למה" • "תרקדי" • "אמת אחת" • "עד שיבוא אוקטובר" • "תדע" • "בא הבוקר" • "עברתי את הדרך" • "אם תחזור" • "זרועותיי"
שיתופי פעולה: "חכי לי אהובה" • "ענני"
זיקית הנל

| זיקית הנל |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי איגואנה
משפחה:: זיקיתיים
סוג:: זיקית הטריצרטופס
מין:: זיקית הנל
שם מדעי
 Chamaeleo hoehnelii ‏סטיינדכנר, 1891

זיקית הנל (שם מדעי: Trioceros hoehnelii) היא מין של זיקית בסוג זיקית הטריצרטופס האנדמית למזרח אפריקה ונפוצה רק ביערות הרריים באוגנדה ובקניה בטווח גובה של 1,200 עד 3,000 מטרים. הזיקית קרויה על שם החוקר האוסטרי לודוויג פון הנל (Ludwig von Höhnel).
מאפיינים

זיקית זו קטנה עד בינונית בגודלה ומגיעה לאורך של 20 ס"מ בנקבות ו-25 ס"מ בזכרים. היא בעלת גוונים ירוקים בהירים ומפוספסת בפסים כהים אך היא כהה יותר בשעות הבוקר, מה שעוזר לה להשיג אור שמש. בניגוד לקרוביה לסוג לזיקית זו ישנם קרני אף קצרים במיוחד, גדולים יותר אצל הזכרים ומשמשים לנגיחות הדדיות. הקסדה עבה ונמוכה וסביב הראש ישנם "קוצים" קצרים. לאורך הגוף ישנם זיזים דוקרניים בהירים והזנב מפותל ועוזר להיאחז בענפים. בדומה לרוב הזיקיות היא מסוגלת לשנות את צבעה להסוואה ולמטרות חברתיות. הזיקית משריצה בעונת הרבייה 4 עד 22 צאצאים חיים.
הזיקית היא ציידת של חרקים שונים שהיא לוכדת בלשונה, תוך שהיא אורבת להם בין הענפים. היא עצמה עלולה להיטרף בידי עופות דורסים ונחשים ובעיקר ממבה ירוקה מערבית. בתור הגנה הזיקית נוטה להפול את עצמה מהענפים ולהסוות על הקרקע, שם הממבה מצויה פחות.
הזיקית אינה מצויה בסכנה בטבע אך כלולה ברשימת המינים המוגנים של אמנת וושינגטון.
לזיקית זו ישנם 2 תת-מינים:
Trioceros hoehnelii hoehnelii
Trioceros hoehnelii altaeelgonis
זיקית מדגסקר

| זיקית מדגסקר |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: לטאות
משפחה:: זיקיתיים
סוג:: זיקית מדגסקר
שם מדעי
 Calumma ‏גריי, 1865

Calumma gastrotaenia
זיקית מדגסקר (שם מדעי: Calumma) הוא סוג של זוחלים ממשפחת הזיקיתיים האנדמים לאי מדגסקר שבאוקיינוס ההודי.
אורכם של זיקיות מסוג זה משתנה מאורך של 68 ס"מ אצל זיקית פרסון עד לכמה סנטימטרים. הן קרובות של הזיקית היחידה בסוגה Archaius tigris ולזיקוניות אך גדולות מהם בהרבה.
זיקיות אלה אנדמיות למדגסקר וחיים על ענפי העצים ביער. הן יכולות להסתוות במהירות תוך החלפת צבעים ולטפס בשקט מבלי להיראות הן לטורפים והן לטרפם. לכמה מהמינים ישנם "קרניים" על האף.
מינים

בסוג זה 33 מינים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Calumma amber  Calumma ambreense  Calumma andringitraense  Calumma boettgeri  זיקית קצרת-קרן (Calumma brevicorne)  Calumma capuroni  Calumma crypticum  Calumma cucullatum  Calumma fallax  Calumma furcifer  Calumma gallus  Calumma gastrotaenia  Calumma glawi  Calumma globifer  Calumma guibei  Calumma guillaumeti  Calumma hafahafa |  Calumma hilleniusi  Calumma jejy  Calumma linotum  Calumma malthe  Calumma marojezense  זיקית ארוכת-אף (Calumma nasutum)  Calumma oshaughnessyi  זיקית פרסון (Calumma parsonii)  Calumma peltierorum  Calumma peyrierasi  Calumma tarzan  Calumma tsaratananense  Calumma tsycorne  Calumma vatosoa  Calumma vencesi  Calumma vohibola |  |
חוק בוסמן

חוק בוסמן, או פסק דין בוסמן הוא חוק ששינה את פני הכדורגל המקצועני באירופה, כאשר קבע ששחקנים רשאים לעזוב בתום חוזה את קבוצותיהם ללא תמורה, וביטל כלא חוקיות את ההגבלות שמנעו מקבוצות מלשתף יותר ממספר מסוים של שחקנים לא מקומיים. כתוצאה מפסק הדין, שניתן בשלהי 1995, חלו מספר תמורות משמעותיות בכדורגל האירופי, ובראשן ריבוי השחקנים מארצות האיחוד האירופי שמשחקים מחוץ לארצם, באחת מארצות האיחוד האחרות. כמו כן חלה עלייה חדה במשכורות השחקנים וחוזיהם התארכו. גם ענפי ספורט אחרים, מלבד הכדורגל, הושפעו באורח דומה אך במידה פחותה.
רקע

קודם לבוסמן היו השחקנים במידה רבה קניינם של המועדונים בהם שיחקו. ברוב ארצות אירופה - ספרד הייתה היוצא מן הכלל המעיד על הכלל - לא היה רשאי שחקן לעזוב מועדון אחד ולעבור לשחק באחר, אלא בהסכמתו של המועדון שבו היה חתום ורשום. עבור הסכמתו ציפה המועדון לקבל פיצוי כספי, והשחקן היה רשאי לעבור כאשר נמצא מועדון שהיה מוכן לשלם מחיר זה. לעיתים נהגו מועדונים לדרוש מחיר מופרז במכוון, או פשוט לסרב לשחרר שחקן. במצב זה לא היה יכול השחקן לעשות דבר, מלבד להישאר בקבוצתו הישנה ולהסתפק במשכורתו הקיימת.
מלבד התלות האמורה במועדונים, הוגבלו השחקנים גם לפי לאום. חוקי אופ"א אפשרו את שיתופם של לא יותר משלושה זרים ושני מתאזרחים בתחרויותיה, כאשר לעניין זה נחשבו שחקנים מארצות אחרות באיחוד האירופי לזרים. גם בליגות המקומיות היו כללים דומים, אם כי מספר הזרים השתנה ממקום למקום. חוקים אלה הגנו על השחקנים המקומיים מפני תחרות זרה. אולם צדו השני של המטבע היה ששווקים זרים נסגרו בפניהם.
מקרה בוסמן

ז'אן-מארק בוסמן היה כדורגלן בלגי, קשרה של אר אף סה לייז', ששיחקה אז בליגת העל הבלגית. עם תום חוזהו ב-1990 ביקש לעבור לשורות דנקרק הצרפתית, אולם זו לא הייתה מוכנה לשלם ללייז' את הסכום שביקשה. בוסמן פנה לסעד משפטי, בטענה כי תחת תנאי הסכם רומא (1957) הוא חופשי לנוע ולמצוא תעסוקה בכל אחת מארצות השוק המשותף.
ב-15 בדצמבר 1995 פסק בית הדין האירופי לצדק לטובת בוסמן, ונגד לייז', התאחדות הכדורגל הבלגית ואופ"א. בית הדין חייב את מוסדות הכדורגל ביבשת לבטל את התקנות הלא חוקיות על פי שני העקרונות הבאים. ראשית, שחקנים המסיימים חוזה יהיו רשאים לעזוב בלא פיצוי כספי. שנית, כל שחקן בעל אזרחות של אחת ממדינות האיחוד האירופי יוכל לשחק בכל מועדון באיחוד, בלא כל הגבלה.
בוסמן עצמו כבר איבד בינתיים חמש שנים יקרות מהקריירה שלו, ופרש לאחר ששיחק תקופה קצרה בליגה הבלגית השלישית. אולם התמורה שחולל בכדורגל האירופי רק החלה.
שיטת ההעברות החדשה

פסק דין בוסמן חל על שחקנים שחוזיהם תמו בלבד. אולם במחצית השנייה של שנות התשעים העמידה הנציבות האירופית בסימן שאלה את שיטת ההעברות כולה, כלומר גם את התשלומים עבור העברות של שחקנים הקשורים בחוזה. העברות כמו אלו של זינדין זידאן ולואיש פיגו, בסכומים של עשרות מיליוני אירו, נחשבו בעיני הנציבות להגבלות לא ראויות על סחר - שכן רק מועדונים מעטים בארצות מעטות יכלו לשלם סכומים אלה. הסכומים עצמם לא נראו כפיצוי על הפרת חוזה, אף שהוצגו כך. עם זאת הכירה הנציבות בכך שספורטאים מקצוענים הם "מקרה מיוחד", ולכן לא דרשו לקבוע חופש מעבר מוחלט, בהתראה של חודש, כפי שנהוג בדרך כלל בחוזי העסקה רגילים.
ב-2001 הציגה פיפ"א, התאחדות הכדורגל העולמית, שיטת העברות בינלאומית חדשה, כדי להתמודד עם נושאים אלו, שעיקריה:
פיצוי כספי, לפי קריטריונים שקופים וגם בתום חוזה, על עזיבתם של שחקנים צעירים (עד גיל 23)
הנהגת שני "חלונות העברות", כלומר שתי תקופות בשנה (האחד ביולי-אוגוסט, השני בינואר), שרק בהן מותר לשחקנים לעבור בין מועדונים
הגנה על חוזים של שחקנים רק במשך שנתיים או שלוש שנים מעת חתימתם (בהתאם לגיל השחקן). לאחר תקופה זו, יכול שחקן לעזוב באופן חד צדדי, אך תמורת פיצוי כספי.
הקמת ועדה עצמאית לקביעת סכומי פיצוי ולטיפול במקרים חריגים.
השיטה החדשה יצרה מצב שבו סכומי העברות גבוהים עדיין משולמים, אולם העברות שחקנים מתבצעות, ברוב גדול של המקרים, בהסכמת הצדדים כולם. כמו כן הבטיחה השיטה פיצוי מסוים למועדונים קטנים, עבור שחקנים צעירים ש"נחטפים" על ידי מועדוני העלית.
השפעת החוק

הכדורגל האירופי שאחרי בוסמן שונה ללא הכר מזה שלפניו. יותר מכל בולט שיתופם של שחקנים בני לאומים שונים בקבוצות אירופיות רבות. בהקשר זה ראויים לציון שני סימני דרך: ביום הקופסאות 1999 עלתה צ'לסי למשחק ליגה נגד סאות'המפטון, עם אחד עשר שחקנים שאף לא אחד מהם היה אנגלי. כשש וחצי שנים לאחר מכן, במעמד גמר ליגת האלופות, שיחקה ארסנל חלק מהמשחק עם הרכב של אחד עשר שחקנים בני אחת עשרה אומות שונות. יש הרואים בכגון אלה ביטויים של אובדן זהות ואף פגיעה בכבוד לאומי. אולם אוהדי הכדורגל בהמוניהם לא הפסיקו לבא למשחקים ולקנות חולצות, אף על פי שמועדוניהם שכרו יותר ויותר שחקנים זרים.
מי שללא ספק הרוויחו מהרפורמה הם השחקנים עצמם, כמו גם סוכניהם. שחקנים שסיימו חוזים ביקשו וקיבלו מהמועדונים אליהם עברו משכורות גבוהות, כך שחלק ממה שבעבר היה משולם למועדון, שולם כעת לשחקן. דוגמה מובהקת ומוקדמת לכך הייתה העברתו החופשית ב-1999 של סטיב מקמנמן מליברפול לריאל מדריד, העברה שבה חומש שכרו של שחקן הכנף האנגלי.
לאחר זמן מה הפנימו המועדונים את המצב החדש. על מנת להבטיח את השארותם של שחקנים, החתימו אותם על חוזים ארוכי טווח, בשכר הולך וגדל. באופן זה לקחו עליהם מועדונים רבים התחייבויות כספיות שמעבר ליכולתם. לעיתים היו אלה שחקני דרג שני ומטה, שקיבלו חוזים רווחיים ארוכי טווח, כדי להבטיח את השארותם. התוצאה הייתה, עבור מועדונים מסוימים, הרת אסון מבחינה כלכלית וספורטיבית. כזה היה המקרה של לידס יונייטד, שנאלצה לבסוף למכור את טובי שחקניה, על מנת לחסוך בעלויות.
אף על פי שהשחקנים הפכו חופשיים יותר ויותר, עדיין משולמים סכומים, גבוהים מאי פעם, תמורת העברות. המועדונים בליגות הבכירות מקבלים כסף רב עבור שידורי טלוויזיה, כרטיסים למשחקים וחסויות. בלחץ האוהדים, הדורשים מהמועדון הצלחה ספורטיבית מיידית, משמשים כספים אלה לקניית שחקנים ידועים ומבטיחים, תמורת דמי העברה גבוהים. כך נותרה בעינה זרימת הכספים מהמועדונים הגדולים לקטנים, המאפשרת את המשך קיומם של אלה האחרונים.
הערות שוליים

↑  זאב אברהמי, חוזה לך ברח: הפסיקה שתגרום לרעידת אדמה בכדורגל העולמי, באתר ynet, 8 באוקטובר 2024
זיקית מזלג

| זיקית מזלג |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי איגואנה
משפחה:: זיקיתיים
סוג:: זיקית מזלג
שם מדעי
 Furcifer ‏פיטזינגר, 1843

זיקית פנתר
זיקית מזלג (שם מדעי: Furcifer) הוא סוג של זוחלים ממשפחת הזיקיתיים. הרוב הגדול של בני הסוג חיים במדגסקר, אך חלקם חיים באיי קומורו, במאוריציוס וראוניון. המין זיקית פנתר הופץ גם לקניה. מבנה רגליהן דמוי המזלג של הזיקיות העניק לסוג זה את שמו.
מאפיינים

הסוג מתאפיין בגודל רב, וכולל שתיים מהזיקיות הגדולות בעולם: זיקית מלגשית ענקית וזיקית פנתר. המין זיקית תימנית מהסוג זיקית גדול אף יותר.
זיקיות המזלג חיות ביערות על גבי עלים וצמחים, וניזונות ממגוון חסרי חוליות שהן לוכדות עם לשונן הדביקה. לחלק מהמינים קרניים זעירות על האף והמצח.
מינים

Furcifer angeli
Furcifer antimena
Furcifer balteatus
Furcifer belalandaensis
Furcifer bifidus
Furcifer campani
Furcifer cephalolepis
Furcifer labordi
Furcifer lateralis
Furcifer major
זיקית משנית (Furcifer minor)
Furcifer nicosiai
זיקית מלגשית ענקית (Furcifer oustaleti)
זיקית פנתר (Furcifer pardalis)
Furcifer petteri
Furcifer polleni
זיקית קרנפית (Furcifer rhinoceratus)
Furcifer timoni
Furcifer tuzetae
Furcifer verrucosus
Furcifer viridis
Furcifer willsii
חיים אריה ארלנגר

אין תמונה חופשית
הרב חיים אריה ארלנגר (נכתב: ערלאנגער ;כ"א בניסן תרפ"ד, 1924 – ט"ו בכסלו תשמ"ח, 1988) היה מקובל חרדי שווייצרי.
קורות חייו

נולד בשווייץ, בן שמשון רפאל ארלנגר. סבו אברהם ארלנגר היה מראשי היהדות האורתודוקסית בשווייץ. בצעירותו למד בישיבת לוצרן והיה תלמידו של הרב שטיינמן. כבר בתקופת לימודיו בישיבה נהג בהנהגות של קדושה ופרישות. במשך תקופה נהג לצום במשך כל ימות השבוע. כמו כן, גזר על עצמו תענית דיבור למשך מספר חודשים. בשנות מלחמת העולם השנייה נמנע מלקרוא את עיתוני החדשות כביטוי של שליטה עצמית.
בשנת תש"ה שיגר "קוויטל" לאדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר, והאדמו"ר התפעל מתוכנו ושמר את ה"קוויטל" למשמרת. בקוויטל כתב בין היתר משאלתו להיות "מרכבה לשכינה". בנו, האדמו"ר מגור רבי ישראל אלתר, שאביו סיפר לו בהתפעלות על ה"קוויטל", שמר את הקוויטל לאחר פטירת אביו, ונהג לקום לכבודו של הרב ארלנגר.
בשנת תש"ז נישא ליהודית רתק, בת הרב אברהם יהושע רתק מהונגריה. לאחר נישואיהם השתקעו בלוגאנו. לפרנסתו פתח חנות לממכר בדים, אך את עיקר זמנו הקדיש לתפילות וללימוד תורה, כשחלק נכבד מלימודו מוקדש לתורת הנסתר. כמו כן, מסר שיעורים בתלמוד ובהלכה בפני יהודי העיר. ייחד חדר מיוחד בביתו לכבוד שבת, שהיה סגור במשך ימות השבוע.
הוציא לאור ספרי קבלה קדמונים מאת גדולי המקובלים והוסיף להם את פירושיו. לאחר מותו הוציאו בניו את איגרת הרמב"ן עם פירושו "איגרת פתוחה".
זכה לקרבה מיוחדת מהאדמו"ר מסאטמר רבי יואל טייטלבוים, שאף מסר לו במתנה את מעילו העליון. כונה על ידי ה"סטייפלר" "הבעל-מקובל". האדמו"ר רבי חיים מאיר הגר מויז'ניץ התבטא: "אני חסיד גדול שלו".
במוצאי שבת ט"ו בכסלו תשמ"ח כששב מבית הכנסת לביתו נדרס למוות על ידי מכונית חולפת. הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
בנו הוא הדרשן והמקובל הרב סנדר ארלנגר (נפטר י"ח בשבט התש"ף).
אחיו הוא הרב אברהם ארלנגר.
דודו הוא רופא העיניים הד"ר משה יהושע ארלנגר, שהיה רופא העיניים היהודי הראשון בארץ ישראל.
מצוואתו

”תשתדלו להגיד כל מה שאפשר דברי תורה, עבודה או מוסר משמי, שחידשתי או הגדתי בימי חיי, ובמה שהייתי נזהר. אמנם לא תכתבו עלי שום תואר שיהיה חס וחלילה לבושתי ולחרפתי למעלה, אלא רק זאת תגידו, שהייתי משתוקק להיות עבד נאמן לה' ולתורה הקדושה, ובעומק פנימיות יחידתי היה צימאון וגעגועים להתקרב לה' ולהיות צדיק וחסיד וישר, אהוב ונאמן לעשות בזה נחת רוח לבורא.”
מצבתו

האבן הזאת מצבה למקום מנוחת חייתנו יחידתנו ידידות מנשמתנו/ אור רוחנו יקר המותה לחסידיו/ חטאנו ידענו יחולל מפשענו/ אבל רב יתעטף העולם
פקודת אבינו שמרה רוחנו/ ולא כתבנו תוארים ושבחים/ על מעשיו הכבירים והנפלאים/ ידועים וגלויים לפני בורא העולמים/ יעמדו לזכות לבנים ובני בנים/ לדור דורים נצח נצחים.
חיבוריו

פתח עיניים ויפה עיניים – פירושים על הספר מאירת עיניים מאת רבנו יצחק דמן עכו
חיים למצאיהם – פירוש על הספר שער הרזים מאת רבי טודרוס בן יוסף אבולעפיה.
איגרת פתוחה – פירוש לאיגרת הרמב"ן
לקריאה נוספת

בצרור החיים – דברי זיכרון והספד על הרב חיים אריה ארלנגר (2 כרכים)
הערות שוליים

↑  הרב ארלנגר שמע על מטרה זו שהיא תכלית היהודי, מרבו הרב שטיינמן. אעלה בתמר-בריסק, עמוד רל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458210805171  LCCN: n80030185  VIAF: 5159999706430112257   WorldCat (עם VIAF): 5159999706430112257
חומרא וקולא

חומרא וקולא הם שני כיוונים קוטביים בפסיקת הלכה ובמנהגים, כאשר חומרא היא פסיקה שלרוב אוסרת ומחייבת ואילו קולא היא פסיקה שלרוב מתירה ופוטרת.
להגדרות אלו חשיבות הלכתית, המתבטאת, בין השאר, בקביעה ההלכתית כי "ספק דאורייתא לחומרא" ו"ספק דרבנן לקולא".
חומרא וקולא כמדדים לפסיקת הלכה

לעיתים החומרא והקולא משמשים כמדד לפסיקת הלכה. כך, למשל, נקבע הכלל "ספיקא דאורייתא לחומרא וספיקא דרבנן לקולא", כלומר בספק בדין מהתורה יש להחמיר ובספק בדברי חז"ל יש להקל.
גם בשיטת הלימוד יש נפקא מינה לחומרא ולקולא. כך נקבע הכלל "לחומרא ולקולא לחומרא מקשינן", כלומר: כאשר ניתן ללמוד היקש – אחת מדרכי ההיסק המדרשיות – להחמיר או להקל, בוחרים באפשרות המחמירה.
מצבי חומרות

ישנם מספר מצבים בהם נפסק שיש לנקוט בגישה מחמירה או שהוגדר שטוב להחמיר:
חומרות לכתחילה – מצבים בהם ההלכה נקבעה מראש כך שיש עדיפות לקיום מצווה בדרך מסוימת אך הדבר לא חובה. כך, לדוגמה, יש הנוהגים בחג הסוכות להחמיר ולא לאכול או לשתות דבר מחוץ לסוכה, אף על פי שמן הדין מותר לאכול אכילת עראי מחוץ לסוכה.
סייגים – דינים שנתחדשו על ידי חכמי הדורות כדי לעשות סייג למצוות. סייגים רבים נקבעו כגזירה מחייבת.
חששות – כאשר במצב של ספק לעיתים חוששים לצד המחמיר. ישנם חששות שנקבעו להלכה, בתוכם הכלל "ספיקא דאורייתא לחומרא", אך יש חששות שהם רשות בידי הרוצה להחמיר.
ישנם גם מצבים בהם כתבו הפוסקים שאין ראוי להחמיר.
למשל במקום בו יש "הפסד ממון" לישראל אחר אין זו מידת חסידות להחמיר. (למעט ל"גדולי החכמים")
בתלמוד הירושלמי נקבעו שני תנאים הקובעים את ערכה החיובי של החמרה בדין:
א. שאין המחמיר סובר שזהו עיקר הדין, אלא יודע שזוהי חומרא.
חומרא הנובעת מטעות בדין אינה טובה – והאריך לגנותה רבי חיים ויטאל בהקדמתו לספרו עץ חיים, וכתב שהיא נובעת מכפירה בתורת הרזים:
חכמים המה להרע ולהטיב לא ידעו, כי בסיבת היותם מואסים בעץ חיים אין הקב"ה עוזר אותם, והם שוגים בפרטי עץ הדעת טוב ורע ומהפכים אותו לרע, ומטמאים את הטהור ואוסרים את המותר ופוסלים את הכשר
ב. שאין המחמיר מבזה אחרים שמקילים.
על נידון כעין זה השיב המבי"ט: ”ראינו אנשים חכמים, ידועים וכשרים אשר הם נפרשים ממנו, ממאכלינו ומשתינו, וכליהם מכלים שונים ועושים במה לעצמם... ובסעודות של מצוה אינם רוצים להזדמן אפילו לקרוביהם. מבשרם לא יאכלו, ואחר כל ירוק ידרושו (יאכלו רק מן הצומח ולא בשר ודגים) ויש בה חילול התורה בפני האומות, כי חושבים אותנו לשתי תורות. על כן יצאתי לפניהם לשחר פניהם... אל נא יהיו חסידים הרבה ודי להם מה שאסרה תורה... ומפני שהיה נמשך מחומרות אלו מחלוקות בסעודות של מצוה ובין איש לאשתו...”
חומרות רשות

בספרות ההלכה מופיעים לעיתים ביטויים בשבח החומרא, וחוזר בה הביטוי "המחמיר תבוא עליו הברכה". דברים בשבח הנטייה הנפשית להחמיר נכתבו גם בספר כף החיים: ”וכל איש אשר נשמתו זכה ביותר תאוה נפשו לעשות חומרות וחסידוּת ביותר וכל אשר אין נשמתו מתוקנת כל-כך תאוה נפשו לילך אחר הקוּלות.”
גם בספר מסילת ישרים, המונה את סולם המעלות בעבודת ה', נכתב שמעלת הפרישות כוללת את היות האדם מחמיר בדינים וחש לדברי יחיד במחלוקת, אם דברי היחיד הגיוניים, אפילו כשההלכה נפסקת לא כמותו. בהקשר זה, הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק סייג את ההמלצה להחמיר בחומרות רשות, ואמר ש'חשש' לא נמנה בין החומרות אשר בהכרח טוב להחמיר בהן, אמנם אם אדם חושש לצד המחמיר של הספק עליו להחמיר אך רק בגלל האפשרות שכך הוא הדין. וכן יש דעה שאסור להחמיר ולא לאכול דבר שנתבטל בשישים "והוי כמו אפיקורסות".
מנגד, יש מצבים שבהם נאסר להחמיר: רבן גמליאל ביקר את מעשהו של רבי אלעזר בן עזריה, שהחמיר וקרא קריאת שמע בשכיבה כדברי בית שמאי, וזאת משתי סיבות:
א. בנימוק שאין לעשות כדברי בית שמאי. וביאר את חומרת הדבר במסילת ישרים: ”שענין מחלוקת בית שמאי ובית הלל היה ענין כבד לישראל מפני המחלוקת הגדולה שרבתה ביניהם, וסוף סוף נגמר שהלכה כבית הלל לעולם, הנה קיומה של תורה שגמר דין זה ישאר בכל תוקף לעד ולעולמי עולמים ולא יחלש בשום פנים שלא תעשה תורה חס ושלום כשני תורות, ועל כן לדעת המשנה הזאת יותר חסידות הוא להחזיק כבית הלל אפילו לקולא, מלהחמיר כבית שמאי.”
ב. בנימוק "שמא יראו התלמידים ויקבעו הלכה לדורות" – כיוון שהחומרא גורמת טעות בדין, יצא שכרו בהפסדו.
אמנם, בדבריו של רבי אלעזר בן עזריה (שגם הם הובאו בפוסקים) מופיע טעם חיובי להחמיר: ”משל לאחד שאומרים לו: זקנך מגודל, אמר להם: יהיה כנגד המשחיתים.” לחלק מהפירושים הכוונה שאותו אחד מחמיר ולא מגלח את זקנו אפילו באופנים המותרים, כריאקציה כנגד עבירתם של אחרים על "לא תשחית את פאת זקנך" – כלומר, בתער. החפץ חיים בהקדמה לקונטרסו בנושא זה, הקרוי "תפארת אדם", מעודד גישה זו.
ישנן פעמים שהחומרא מביאה לידי קולא, כגון אדם המקבל על עצמו חומרות בדיני כשרות, אך בעקבות כך מודיע להוריו שלא יאכל בביתם, תוך פגיעה בכבודם.
חומרות רשות > כיום

מקובלת הסברה כי כיום נפוצה יותר בציבור החרדי המגמה להחמיר בעניינים שונים, כגון צניעות וכשרות; ולעומת זאת במגזר הדתי לאומי המצב לא אחיד, ובפלגים מסוימים החומרות נפוצות יותר ובאחרים פחות. הרב אורי שרקי טען כי הרצון להחמיר הפך לעיתים ל"נטייה כרונית חולנית".
פעמים שהפרעה טורדנית-כפייתית מביאה אנשים לידי חומרות קיצוניות שאינן נובעות מהקפדה הלכתית אלא מאובססיה.
ראו גם

חומרא דרבי זירא
מהיות טוב אל תקרא רע