stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי קאליש
רבני קאליש

רבי ישראל דרשן שפירא (ב"ר נתן דרשן מלובלין בן ר' יצחק שפירא אב"ד ור"מ לובלין בן ר' נתן שפירא אשכנזי מהוראדנא (ונקרא בפוסקים רנ"ש)), חיבר ספר "בית ישראל". שימש כאב"ד וראש ישיבה (בשנים 1658 – 1680)
רבי אבלי חריף - כיהן כרב העיר משנת ה'תקכ"ז (1767) ועד פטירתו ב-ה'תקס"ט (1809)
רבי שלמה איגר - בשנת ה'תקצ"א (1831) עמד בראש ועד יהודי שהשתתף במרד הפולני מול השלטון הרוסי, במהלך המרד איבד את כל רכושו והוכרח לקבל על עצמו בשנת 1835 את משרת הרבנות בעיר קאליש כדי לכלכל את ביתו, הוא שימש ברבנות חמש שנים עד שנת 1840.רבי שלמה איגר מרבניה של קהילת קאליש
רבי אליהו רגולר התמנה כרב קהילת קאליש בשנת ה'ת"ר (1840), ועמד בראשה עשר שנים עד שנת 1850. בשנת ה'תר"ח התדרדר מצבו הבריאותי, הוא לקה במחלת קיבה ונאבק בה תקופה ממושכת. לאחר שנתיים נואשו הרופאים מחייו, עם הגיעו לגיל חמישים ושש הפקיד בידי אנשי הקהילה מכתב התפטרות שבו הצהיר כי לא יקפיד על מי שימונה למלא את מקומו בחייו. זמן קצר לאחר התפטרותו ממשרת הרבנות נפטר, בי"ט בחשוון ה'תר"י.
רבי צבי הירש חיות - בשנת תרי"ב 1852 הוזמן לכהן כרבה של קאליש. כיהן כרב העיר עד שבת תרט"ו (1855), כשמגפת כולרה שעברה בעיר, פגעה במהר"ץ ובאשתו. השניים נסעו להתרפא במעיינות מרפא ואחר כך שבו לזאלקווא.
רבי מאיר אוירבך - מונה לרבה של העיר בשנת תרט"ו (1855) עד שנת ה'תר"כ (1860) שהחליט לעלות לארץ ישראל.
רבי חיים אלעזר וקס מונה לכה כרב העיר בשנת תרכ"ב (1862) עד שנת 1881
רבי שמשון אורנשטיין - בשנת ה'תרמ"ו התמנה כרב ואב"ד בקאליש, ומשנת 1881 - לאחר מותו של רבי חיים אלעזר וקס, מילא את מקומו. הוא כיהן כרבה של קאליש עד פטירתו בשנת ה'תרס"ד (1902).
רבי יחזקאל ליבשיץ (ליפשיץ) כיהן כרב העיר משנת ה'תרס"ו, 1906, עד פטירתו בתענית אסתר, י"ג באדר ב' תרצ"ב, 21 במרץ 1932 בקבורתו נחנך בית הקברות החדש בקאליש.
רבי זאב מוזס משנת תרצב 1932 לאחר פטירת רבי יחזקאל ליבשיץ. התעוררו חילוקי דעות בעיר סביב מינוי בנו של הרב ליבשיץ כממלא מקומו, כיסא הרבנות נותר פנוי במשך כמה שנים והרב מוזס מילא את התפקיד בפועל. עם עלותו לארץ ישראל בשנת ה'תרצ"ה, 1935, התמנה תחתיו הרב מנחם מנדל אלתר מפביאניצה כרבה של קאליש.
הרב מנחם מנדל אלתר מפביאניץ - ב- תרצ"ד (1934) נבחר לכהן כרבה של קאליש, תפקיד בו כיהן עד פרוץ המלחמה. מינויו התעכב עד שנת תרצ"ח בשל סירובו לבוא לקאליש עד שהקהילה תמלא את התחייבויותיה כלפי משפחת הרב ליבשיץ ובנו שעל פי צוואת רבי יחזקאל ליבשיץ אמור היה בנו, הרב אליעזר ליבשיץ, לכהן אחריו. רבי מנחם מנדל נרצח בכ"ט באב תש"ב (1942) במחנה ההשמדה טרבלינקה.
אישים מפורסמים מבני הקהילה

ה'מגן אברהם', רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר, מגדולי האחרונים, חי ופעל במרבית שנותיו בקאליש, ונקבר בה
רבי שבתי בַּס (ה'ת"א, 1641 - כ"ב בתמוז ה'תע"ח, 1718) תלמיד חכם, ביבליוגרף ובעל בית דפוס, מחבר הפירוש לפירוש רש"י לתורה 'שפתי חכמים'
רבי יהודה ב"ר ניסן, מחבר ספר "בית יהודה"
עדה פגיס, סופרת ומתרגמת ישראלית
הערות שוליים

↑  Maciej Błachowicz; Mariusz Kurzajczyk; Sławomir Przygodzki; Maciej Kowalczyk; Tomasz Ławniczak (2008). "Przebieg wydarzeń" (PDF direct download, 1.67 MB). Rok 1918 w Kaliszu. Kalisia nowa. Miesięcznik społeczno-kulturalny (Monthly). pp. 4–15. ISSN 1426-7667. נבדק ב-3 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מועדון ספורט יהודי בקאליש שבפולין לפני השואה, באתר יד ושם
↑  Megargee, Geoffrey (2012). Encyclopedia of Camps and Ghettos. Bloomington, Indiana: University of Indiana Press. p. Volume II, 60-61. ISBN 978-0-253-35599-7.
↑  Krzyzanowski, Lukasz. "An Ordinary Polish Town: The Homecoming of Holocaust Survivors to Kalisz in the Immediate Aftermath of the War." European History Quarterly 48.1 (2018): 92-112.
↑  ספר קאליש, ב, עמ' 69-70
ההרס הגרמני של קאליש, 1914
דגם בית הכנסת הגדול בקאליש (Wielka Synagoga) נחשף בבית הקברות היהודי בקאליש
דנילו לואיס דה סילבה

דנילו לואיס דה סילבה (בפורטוגזית: Danilo Luiz da Silva; נולד ב-15 ביולי 1991), המוכר בשם דנילו, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן הימני בפלמנגו ובנבחרת ברזיל.
דנילו החל את הקריירה באמריקה פוטבול קלוב (בלו הוריזונטה) לפני שעבר לסנטוס, שם כבש את שער הניצחון בגמר הגביע ליברטדורס 2011. ב-2011 עבר דנילו לפורטו שם זכה באליפות בשתי העונות הראשונות שלו במועדון.
דנילו זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של ברזיל בכדורגל ב-2011. בנוסף דנילו זכה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ב-2011 ובמדליית כסף באולימפיאדת לונדון 2012.
קריירת קבוצות > תחילת הקריירה

דנילו נולד בביקאס, מינאס ז'ראיס. הוא הצטרף למחלקת הנוער של אמריקה פוטבול קלוב (בלו הוריזונטה) בגיל 12, ועלה לבוגרים ב-2009 עת שיחקה הקבוצה בליגה המחוזית של מינאס ז'ראיס ובסרייה C.
במאי 2010 עבר דנילו לסנטוס, הוא זכה באליפות סאו פאולו בכדורגל ב-2011. דנילו שיחק 90 דקות בשני המפגשים בגמרי גביע הליברטדורס נגד פניארול וכבש את שער הניצחון במשחק הראשון אשר הסתיים בתוצאה 1–2.
קריירת קבוצות > פורטו

בתחילת ינואר 2012 עבר דנילו לפורטו לאחר גביע העולם לקבוצות 2011.
דנילו חתם בפורטו עד יוני 2016 עבור 18 מיליון אירו וסעיף שחרור של כ-50 מיליון יורו. תחילה הוא שימש כמחליף לכריסטיאן ספונרו, כשמאוחר יותר הפך לשחקן הרכב.
קריירת קבוצות > ריאל מדריד

ב-31 במרץ 2015 יצאה הודעה רשמית מטעם פורטו וריאל מדריד על כך שדנילו סיכם בריאל מדריד ויעבור אליה בתחילת עונת 2015–2016. ריאל מדריד שילמה לפורטו 31.5 מיליון אירו. והוא חתם ב-9 ביולי 2015 על חוזה במועדון עד יוני 2021. ב-24 באוקטובר כבש דנילו את שער הבכורה שלו בריאל מדריד בניצחון 1–3 על סלטה ויגו.
קריירת קבוצות > מנצ'סטר סיטי

ב-23 ביולי 2017 חתם דנילו במנצ'סטר סיטי לחמש שנים. סכום ההעברה המשוער הוא כ-30 מיליון יורו.
קריירת קבוצות > יובנטוס

ב-7 באוגוסט 2019 חתם לחמש שנים ביובנטוס תמורת 37 מיליון אירו.
נבחרת לאומית

בעקבות יכולתו הטובה במדי סנטוס, זומן דנילו לנבחרת הבוגרת של ברזיל בכדורגל ב-14 בספטמבר 2011. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במפגש הראשון של הסופרקאלסיקו של אמריקה (ארגנטינה נגד ברזיל) אשר הסתיים בתוצאה 0-0. באותה השנה הופיע גם בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בקולומביה. בגמר פגשה ברזיל את פורטוגל ואותה ניצחה 2–3 לאחר הארכה.
דנילו ייצג את נבחרת ברזיל בכדורגל עד גיל 23 באולימפיאדת לונדון 2012. לאחר שרשם 4 הופעות ושער נגד נבחרת ניו זילנד (3-0) הוא זכה עם הנבחרת במדליית כסף.
נכלל בסגל נבחרת ברזיל לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת ברזיל לטורניר קופה אמריקה 2024.
תארים > קבוצתיים

סרייה C - ‏ 2009/2010
קומפאנטו פאוליסטה - 2010/2011
גביע ליברטדורס 2011 - 2010/2011
פרימיירה ליגה - 2011/2012, 2012/2013
ליגת העל הספרדית - 2016/2017
ליגת האלופות - 2016/2017, 2015/2016
הסופר קאפ האירופי - 2016
גביע העולם למועדונים: 2016
אליפות אנגליה (2): 2017/18, 2018/19
גביע אנגלי: 2018/2019
גביע הליגה: 2017/2018, 2018/2019
אליפות איטליה: 2019/2020
הסופר קאפ האיטלקי: 2020
קופה איטליה: 2020/2021, 2023/2024
תארים > בינלאומיים

אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 - 2010/2011
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2010/2011
הסופר קלאסיקו הדרום אמריקאי - 2010/2011,2013/2014
אולימפיאדת לונדון (2012) - מדליית כסף
תארים > אישיים

הליגה המחוזית של מינאס ז'ראיס - השחקן הצעיר הטוב ביותר
יהדות בולגריה
היסטוריה > מהרומניוטים באימפריה הרומית ועד לביזנטית

בראשית ימיה של נסיכות בולגריה התגבשה הערכה כי ראשוני היהודים התיישבו באזור בולגריה בתקופת בית ראשון. הנחה זו התבססה על ממצאיהם של הארכאולוגים קארל והרמן שקורפיל והפרשנות שניתנה להם על ידם ועל ידי חוקרים בולגרים כגון קונסטנטין פטקוביץ'. בנוסף, נודע מממצאים שונים על התיישבות יהודים בעת ההיא בבלקן ובכלל זה בסלוניקי. לדוגמה, כתובות שנמצאו בעיר דלפי שתוארכו למאה ה־2 לפנה"ס מתארות פדיון עבדים יהודים על ידי הקהילה המקומית. כן נתגלתה הנחיה של הסנאט הרומי מאותה התקופה למושלי הפרובינקיות ובכלל זה באזור הבלקן להתייחס באופן נאות לתושבים היהודים. בשל ממצאים אלו הסיקו החוקרים כי הייתה התיישבות כזו גם באזור בולגריה. ההיסטוריון שלמה אברהם רוזאניס טען כי במהלך מלחמת פרס–יוון חיילים יהודים ששירתו בצבא ממלכת פרס האחמנית התיישבו בבלקנים. מחקרים אלו הסתמכו בחלקם על פולקלור, על פרשנות מופלגת או שגויה של מקורות ראשוניים ושניוניים, חלקם נשללו בהמשך על ידי המחקר המודרני וחלקם נותרו בגדר השערות מחקר בלבד.
ב־1912 הוביל הפרופסור גבריל קצרוב משלחת ארכאולוגית אשר גילתה ליד הכפר גיגן את חורבותיה של העיר הרומית אוּלְפִּיָה אֶסְקוּס שהוקמה ב־106 על ידי הקיסר הרומי טראיאנוס. במקום נמצאה מצבה ועליה כיתוב שכלל את הביטוי ארכי־סינאגוגוס יוספוס. הכתובת המלאה תורגמה ל"יוסף ראש בית הכנסת ומנהל ראשי, בנו של מקסימיני מפנוניה". קצרוב תארך את המצבה לאמצע המאה ה־2 ובמאמר שהוציא לאור קבע שתולדות יהודי בולגריה קודמות להגעת השבטים הסלאבים לאזור בולגריה. בהמשך, תארך חוקר נוסף את המצבה למאה ה־4. באותה העת, הייתה זו העדות הארכאולוגית הקדומה ביותר להתיישבות יהודים באזור בולגריה (פרובינקיית מואסיה התחתונה של הקיסרות הרומית). יהודים אלו כונו בהמשך רומניוטים. בשלהי המאה ה־19, איתר הרב הראשי ליהודי בולגריה ד"ר מוריץ גרינוואלד בבית העלמין העתיק של העיר הרומית בּוֹנוֹנְיָה מצבה ועליה הכיתוב "אנאניס" שתוארכה למאה ה־2 וזוהתה כמצבתו של יהודי בשם חנניה. הפרשנות לממצא זה נתונה במחלוקת.
בראשית שנות ה־80 של המאה ה־20 התגלו בעיר העתיקה של פלובדיב שרידי בית כנסת עתיק מתקופת הקיסרות הרומית. ההיסטוריון הבולגרי חריסטו דאנוב אשר חקר את הממצאים ביחד עם הארכאולוגית אלינה קסיאקובה תארך במאמר שפרסם ב־1984 את חלקו התחתון הקדום יותר של המבנה למאה ה־2 ואת חלקו העליון למאה ה־4. דאנוב ציין, כי המבנה היה גדול ממדים ושימש גם כמרכז כלכלי, ארגוני ותרבותי ליהודי פלובדיב. במאמרו, מציין דאנוב כי בני הקהילה הגיעו בנתיב הסחר מארץ ישראל לקונסטנטינופול ומשם לאדריאנופול ולפלובדיב. במחקרו, טען דאנוב כי בני קהילת פלובדיב היו בעלי מעמד כלכלי וחברתי רמים והוו נדבך חשוב בפעילות המסחר בתראקיה.
לאור הממצאים השונים קובע המחקר המודרני כי ראשוני היהודים התיישבו באזור בולגריה לאחר חורבן בית שני, עת נשלט השטח על ידי הקיסרות הרומית. הממצאים העידו על קהילות בעלות מוסדות חינוך ודת, אשר זכו למעמד חברתי רם יחסית והיו בעלות איתנות כלכלית. במהלך פלישת ההונים לאזור חרבו מקומות יישוב רבים בשטחי בולגריה ועימם חרבו גם קהילות יהודיות. בנוסף, הקיסרים הביזנטיים פוקאס ולאו השלישי הורו להמיר את דתם של יהודי האימפריה, אשר חלק מאזור בולגריה נכלל לפרקים בשטחה, אם כי לא ברור מה הייתה מידת יישומם של הצווים. ככל הנראה שבו היהודים בהדרגה להתגורר ביישובים המרכזיים אשר היו ממוקמים על נתיבי המסחר כגון בווידין.
היסטוריה > האימפריה הבולגרית הראשונה

בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה התקיימו קשרי מסחר בין ממלכת הכוזרים לבולגריה, ולעיתים אף התחוללו עימותים צבאיים. סוחרים בני הקהילה בבולגריה שימשו כמתווכים בין שתי הישויות, כמו במקרים רבים אחרים בארצות הפזורה היהודית, וקיימות עדויות רבות על השפעה תרבותית יהודית על אוכלוסיית בולגריה; מרבית ההיסטוריונים סבורים כי עיקר ההשפעה "היהודית" הייתה מצד הכוזרים, בעיקר לאחר התגיירות האליטות בממלכה בשל מספרם הגדול ועוצמתם הצבאית והכלכלית. בתקופתו של קרום, חאן בולגריה, נכבשו הערים אדריאנופול וסלוניקי ושבויי מלחמה יהודים שנלקחו מערים אלו, הורשו בהמשך להתיישב בערי הממלכה הבולגרית. בתקופה זו מתועדים סוחרים יהודים בערים מרכזיות היושבות על נתיבי המסחר, כגון בווידין.
ב־863, תקופת שלטונו של בוריס הראשון, קניאז בולגריה, אימצו הבולגרים את הנצרות האורתודוקסית ושליחיו של בוריס הראשון הפנו 106 שאלות הלכתיות לאפיפיור ניקולאוס הראשון. השאלות אבדו, אך מתשובותיו של האפיפיור שנשתמרו בארכיוני הוותיקן עולה כי הייתה השפעה יהודית ניכרת בממלכת בולגריה. מבין התשובות: ביטול הצורך להמשיך ולשמור את יום השבת, התרת כל בעלי החיים למאכל, התייחסות לתפילת הגשם, קבורה "מחוץ לגדר" והבאת ביכורים. עוד עולה ממחקרים, כי ליהודי בולגריה הייתה השפעה ממשית על ייסוד האלפבית הגלגוליטי שהתפתח בהמשך לכתב הקירילי, כאשר האחים קירילוס ומתודיוס, שאלו מספר אותיות מהאלף בית העברי הקדום כגון, האותיות ש (Ш בכתב קירילי), צ (Ц בכתב קירילי) ו־ב (Б במהופך בכתב קירילי).
אחת מהשערות המחקר בדבר השפעה יהודית על אזור בולגריה עוסקת בשושלת המלוכה האחרונה של האימפריה הבולגרית הראשונה, אשר כונתה על ידי הביזנטים קוֹמִיטוֹפּוּלִי וכך נודעה בתיעוד ההיסטורי. קיימות מספר גרסאות למקורה של המשפחה ושמות בניה סמואיל, אהרן, דוד, מוזס וגבריל שהם בעלי קונוטציה יהודית, הובילו להשערות מחקר שטרם הוכחו בדבר מוצא יהודי או כוזרי קדום של המשפחה. ב־1018 נכנע השליט הבולגרי פרסיאן השני לצבאותיו של קיסר ביזנטיון בסיליוס השני והאימפריה הבולגרית הראשונה חדלה מלהתקיים. בתקופת הביניים שבין האימפריה הראשונה לשנייה קיימות עדויות מעטות, חלקן שניוניות, על יהודי בולגריה. ניתן ללמוד על הימצאותן של קהילות יהודיות פעילות באזור בולגריה מכתביהם של טוביה בן אליעזר בעל הלקח טוב שהתגורר בקסטוריה, הרב אבישי מארץ זגור"ה, רבי יהודה מוסקוני(אנ') יליד אוחריד וכן מתיעוד מסעותיו של בנימין מטודלה בבלקנים.
היסטוריה > תחת השלטון העות'מאני

מהמט השני, אשר הפך את הישות העות'מאנית לאימפריה, הביא אל קיצה את האימפריה הביזנטית וכבש שטחים נרחבים באירופה, ביצע גם טרנספר אוכלוסיות נרחב בכל הבלקן במטרה לאסלם את החבל ולהוביל להגברת האחיזה העות'מאנית בשטחים האירופיים. גורל זה לא פסח על חלק מיהודי בולגריה שהוגלו ומקצתם נודעו כעובדי כפייה שכונו סוּרְג'וּן. בהמשך זכו יהודי האימפריה, ובכלל זה יהודי אזור בולגריה, למעמד מועדף על פני נתינים נוצרים, ובאופן מסורתי נחשבו על ידי השלטון העות'מאני כמיעוט תורם ונאמן לסולטאן. יחס זה הוביל להגעת מגורשים מרחבי אירופה לשטחי האימפריה העות'מאנית. הקהילה בבולגריה הפכה למרובת קהלים ובנוסף לקהל הרומניוטי וההונגרי, נקלטו בה מגורשים מאזורים בצרפת, בבוואריה ובאיטליה. בשלהי המאה ה־15 הגיעו לאזור בולגריה מגורשי ספרד, ובהמשך גם מגורשי פורטוגל, בעידודו של הסולטאן באיזיט השני. מספרם הגדול שינה את אופיין של הקהילות השונות אשר קיבלו בהדרגה צביון ספרדי. הגעתם של יהודי ספרד ופורטוגל חפפה לתור הזהב של האימפריה העות'מאנית ויהודי בולגריה ידעו פריחה כלכלית ותרבותית ומקרבם נודעו סוחרים ואומנים אשר הביאו את בשורת הדפוס לרחבי האימפריה.
בשלהי המאה ה־16, לאחר תקופת שלטונו של סולימאן הראשון, החל תהליך נסיגתה ההדרגתי של האימפריה העות'מאנית. התהליך לווה בהתנוונות מערכת השלטון המקומי, התערערות מצב ביטחון הפנים ומלחמות שהתחוללו בשטחי בולגריה בין העות'מאנים לבין האימפריה הרוסית וממלכת הבסבורג. הקשר בין קהילות בולגריה לבין מרכזי ההלכה בסלוניקי, באדירנה ובאיסטנבול הלך והצטמצם והקהילות פיתחו בהדרגה עצמאות הלכתית. במקביל חלה הידרדרות ניכרת ברמת החינוך ובמצבם הכלכלי של יהודי בולגריה. בראשית המאה ה־18 נטמעו כל הקהילות בתוך הקהילה הספרדית הגדולה ואזכורים למוצאן של המשפחות השונות מופיע בשמותיהן, אשר נגזרו מכינויים שניתנו להן על ידי הספרדים. רומאנו ופאפו לרומניוטים; מג'ר להונגרים; צרפתי, פרנסא ופרנקו לצרפתים; אשכנזי ליהודי בוואריה; מיטרני, פיזאנטי וגרציאני ליהודי איטליה.
בני הקהילה היהודית שנודעו כמיעוט מועדף ונאמן לעות'מאנים, הפכו למטרה לפולשים השונים לאזור בולגריה ולא אחת חרבו קהילות שלמות ופליטים עזבו את מקומות מגוריהם ועברו לערים אחרות. במקביל, איבדו העות'מאנים בהדרגה שטחים באירופה ויהודים רבים ממחוזות אלו, העדיפו או אולצו לסגת ביחד עם העות'מאנים וחלקם הגיע לבולגריה. ב־1878 הובסו העות'מאנים במלחמה העות'מאנית–רוסית וצבא האימפריה הרוסית כבש את בולגריה. במהלך הלחימה הותקפו יהודי בולגריה הן על ידי חיילי הצבא הרוסי והן על ידי החיילים העות'מאנים הנסוגים שאיבדו כל רסן. לאחר המלחמה הפכה בולגריה לנסיכות עצמאית ויהודיה עסקו בשיקום ההריסות ומיצובה של קהילה מודרנית ומאורגנת.
היסטוריה > מעצמאות בולגריה ועד מלחמת העולם השנייה

התקופה שהחלה בהקמת נסיכות בולגריה והסתיימה לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה רבת טלטלות בקורותיה של יהדות בולגריה ולוותה במאבקים חברתיים, דתיים ופוליטיים אשר עיצבו את דרכה. בשלהי המאה ה־19 עסקו יהודי בולגריה בשיקום נזקי מלחמת העצמאות הבולגרית ובהתמודדות עם גל האנטישמיות ועלילות הדם שפשטו בנסיכות לאחר המלחמה בעידודם של כוחות הצבא הרוסי שחנו במדינה. הממשלה הבולגרית והסינוד ניסו להתמודד עם האירועים ובמקרים מסוימים אף להיאבק נגדם, בהצלחה חלקית.
במקביל החלה הקהילה לגבש את דמותה תוך מאבקים פנימיים חריפים בשל חילופי הדורות. שלטונות בולגריה הזמינו משכילים יהודים לצורך פיתוח מערכת ההשכלה הגבוהה בנסיכות, והדבר הוביל לפיתוח מערכת החינוך הקהילתית אך גם ליצירת זיקה פוליטית ציונית, שכן רבים מהמשכילים היו מחוג חובבי ציון. הגעתו לבולגריה של יוסף מרקו ברוך האיצה את התהליך ואגודות ציוניות הוקמו בקהילות השונות. ב־1896 הגיע לבולגריה בנימין זאב הרצל וביקורו סחף את צעירי הקהילות השונות. ב־1897 ייצגו ישועה כלב, קרל הרבסט וצבי בלקובסקי את יהדות בולגריה בקונגרס הציוני הראשון שנערך בבזל. ב־1898 נוסדה ההסתדרות הציונית בבולגריה ושנותיה הראשונות לוו במאבק עיקש על השליטה ברחוב היהודי ועל חילוניותה של הנהגת יהודי בולגריה אשר ניטש בין ניצי התנועה, חסידיו של יוסף מרקו ברוך ובהם ישועה כלב ומרקו רומנו, לבין המחנה המתון בראשות יקיר רומנו ובינם לבין המשפחות הנכבדות (נוֹטָאבֶּלִים) והרבנות הראשית. המאבק הסתיים בניצחונה של התנועה הציונית שהפכה לדומיננטית ברחוב היהודי.
במקביל, עוגן תפקידו של הרב הראשי בחוקי המדינה והנהגת יהדות בולגריה שהייתה ברובה המוחלט ספרדית, החליטה להזמין לבולגריה מאירופה רבנים אשכנזים משכילים כדי שינהלו את ענייני הקהילה ובכלל זה גם את ענייני הדת. ב־1889, בעצתו של הרב צדוק כהן מצרפת ובאישורו של שר החוץ והדתות דימיטר גרקוב, הוקמה הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה שנועדה לנהל את ענייני הקהילות. ב־1900 מונה להרב הראשי ד"ר מרדכי אהרנפרייז. בתקופתו התחולל ביתר שאת המאבק על הנהגת יהדות בולגריה בין התנועה הציונית לממסד הרבני. גם מאבק זה הוכרע לטובת התנועה הציונית והרב אהרנפרייז עזב את בולגריה. לאחר עזיבתו, צומצם תפקידו של הרב הראשי לנושאי דת בלבד והנהגת הקהילה היהודית נשלטה בלעדית על ידי חברי התנועה הציונית והייתה חילונית בהגדרתה. כנספח למאבק שליטה זה התחולל עימות בין רשת החינוך של כל ישראל חברים לבין אנשי התנועה הציונית ומערכת החינוך הקהילתית על רקע העדר תכנים לאומיים ולימודי השפה העברית. העימות הסתיים בסגירת בתי הספר של הרשת ועזיבתה את בולגריה.
מלחמות הבלקן ומלחמת העולם הראשונה במהלכן נהרגו 991 מבני הקהילה, חלקם מראשיה, הובילו לשיתוק הפעילות הקהילתית והפוליטית ולפגיעה במערכת החינוך. לאחר תבוסת בולגריה במלחמת העולם הראשונה וחתימת חוזה ניי עברו על הממלכה שנות אי שקט פוליטי שלווה במשבר כלכלי וחברתי, שאחד מסממניו היה הגירה פנימית משמעותית מיישובים קטנים לערים מרכזיות בבולגריה ובעיקר לבירה סופיה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו למעלה ממחצית מיהודי בולגריה בסופיה. התקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה תקופת שיקום ובה מוצבה מחדש התנועה הציונית כגוף המנהיג את הקהילה, נציגי התנועה כיהנו בקונסיסטוריה היהודית והיו ראשיה. החל מאמצע שנות ה־30 החלה בולגריה מתקרבת לגרמניה הנאצית, ולמדיניות זו הייתה השלכה על יהודי בולגריה בדמות אנטישמיות שהפכה בהדרגה לממוסדת.
היסטוריה > מעצמאות בולגריה ועד מלחמת העולם השנייה > מלחמת העולם הראשונה ולאחריה

באוקטובר 1915 נכנסה בולגריה למלחמת העולם הראשונה כשותפה לגוש מעצמות המרכז והייתה שותפתן גם לתבוסה הקשה. יהודי בולגריה התגייסו בהמוניהם לצבא ובפועל שותקו כל חיי הציבור של הקהילה. זמן קצר לאחר כניסת בולגריה למלחמה פלשו כוחותיה לסרביה. מנהיגי הקהילה היהודית בבולגריה הורשו להגיע לשטחים הכבושים ולסייע לבני הקהילות היהודיות. הקולונל היהודי אברהם תג'ר מונה למפקד חיל המצב בעיר הסרבית הכבושה וראניה. תג'ר סירב להוראת מפקדיו להוציא להורג אזרחים תושבי וראניה, הודח מתפקידו והועמד לדין. הוא זוכה בערכאה עליונה. בהמשך שמע ראש הממשלה אלכסנדר סטמבוליסקי על נסיבות המקרה ומינה את תג'ר לאחד מנציגי צבא בולגריה לוועידת השלום בפריז. עוד מונה כנציג המיעוט היהודי בממלכה הד"ר ישועה כלב ממנהיגי יהדות בולגריה.
במלחמה נהרגו 714 מבני הקהילה היהודית בבולגריה, מתוכם 28 קצינים חלקם בכירים. אחוז הנופלים מבני הקהילה היה גדול מאחוז הנופלים בקרב כלל האוכלוסייה הבולגרית ורבים מהם היו מעמודי התווך של הקהילה. הקהילה היהודית ככל בני העם הבולגרי יצאה מן המלחמה מוכה וחבולה. תקופת אי השקט שלאחר המלחמה חוו היהודים קשיים נוספים. אחד מחברי מנגנון הטרור ששילח את המפגעים אשר ביצעו את הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה באפריל 1925, שבו נהרגו 160 בני אדם, היה חיים מרקו פרידמן בן הקהילה היהודית הדבר הוביל לפרץ אירועים אנטישמיים בבירה סופיה. בתגובת רצח משטרו של אלכסנדר צאנקוב מאות אנשי שמאל ובהם גם יהודים. מבין הנרצחים ניתן לציין את העיתונאי יוסיף הרבסט אשר "נעלם" במהלך מעצרו וגופתו מעולם לא נמצאה. יוסיף הרבסט היה אחיו של קרל הרבסט.
במרץ 1927 נערכו בבולגריה הפגנות יהודים לאות של סולידריות עם יהדות רומניה בעקבות המהומות האנטישמיות הסטודנטיאליות ברומניה וזיכויו של רוצח היהודי דוד פאליק.
ב־1928, אירעה רעידת אדמה בבולגריה אשר גרמה נזקים כבדים בערים פאזארג'יק, סטארה זאגורה, חאסקובו ופלובדיב. הנזקים היו הן למבני מגורים והן למבני ציבור, כך שגם הפעילות הכלכלית שותקה. היהודים חיו שבועות ארוכים במחנות אוהלים ארעיים מחוץ לעירם וזאת בשל תקופת השיקום הארוכה של נזקי הרעידה. המשבר הכלכלי החריף שפרץ באירופה מתחילת שנות ה־30 לא פסח גם על בולגריה. סוחרים יהודים רבים פשטו את הרגל, בתי ספר ומוסדות ציבור סגרו את שעריהם. דווקא בעת הזו חל פילוג בתנועה הציונית בבולגריה נושא שלא הועיל להתמודדות עם גל הפאשיזם הגואה. משבר זה הוביל לגל הגירה פנימית בתוך בולגריה בעיקר לבירה סופיה שריכזה אליה מחצית מיהדות בולגריה, חלקם פליטים במצב כלכלי קשה במיוחד.
החל מאמצע שנות ה־30, החלה בולגריה להתקרב במדיניותה לגרמניה הנאצית מסיבות כלכליות וכן בשל רצונה להחזיר אליה את השטחים שאיבדה לאחר תבוסת מלחמת העולם הראשונה. ב־1935, הותר רשמית קיומם של ארגונים אנטישמיים בבולגריה ובחודש מאי של אותה שנה הושלכה פצצה לתוך בית הכנסת בעיר קיוסטנדיל. ב־1936 הוקם ארגון אנטישמי בשם ראטניק ומאוחר יותר גם ארגון נוער פאשיסטי בשם בראניק. הופצו ספרים ומאמרי שטנה כנגד הקהילה היהודית, אך הם לא זכו לתהודה רחבה בקרב מרבית שכבות האוכלוסייה.
היסטוריה > יהדות בולגריה במלחמת העולם השנייה

תקופת מלחמת העולם השנייה הייתה מכוננת וגורלית בתולדותיה של יהדות בולגריה ובמהלכה נרדפו בני הקהילה וניצלו מגירוש אל מחנות ההשמדה, שעות ספורות לפני שיצא לפועל. התחיקה האנטי־יהודית אשר פגעה בכל היבטי חייה של יהדות בולגריה, הובילה לחיזוק הזיקה הלאומית ציונית והגברת המוטיבציה לעלייה לישראל. בפרוץ מלחמת העולם השנייה הכריזה בולגריה על נייטרליות ועם זאת המשיכה להדק את קשריה עם גרמניה הנאצית. ב־15 בספטמבר 1939 פורסם צו גירוש ל־4,000 נתינים זרים, רובם ככולם יהודים והוא בוצע בקשיחות רבה על ידי המשטרה הבולגרית. בפברואר 1940 התמנה בוגדאן פילוב, דמות אנטישמית ידועה לראש ממשלת בולגריה והוא מינה את פטר גברובסקי ראש הארגון האנטישמי ראטניק לתפקיד שר הפנים של הממלכה. בינואר 1941, אושר בפרלמנט הבולגרי החוק להגנת האומה אשר דמה במתכונתו לחוקי נירנברג וחודשיים מאוחר יותר הצטרפה בולגריה להסכם התלת־צדדי והפכה לבעלת בריתן של מדינות הציר. כ־9,000 מיהודי בולגריה נשלחו לעבודות כפייה. הוורמאכט נכנס ללא קרב לשטחי בולגריה והשתמש באדמתה כדי לפלוש ליוון ויוגוסלביה. שטחי תראקיה ומקדוניה הווארדארית הועברו לבולגרים כפיקדון והם החילו את האזרחות הבולגרית על תושביהם, להוציא את יהודי החבלים מהם נמנעו האזרחות וזכויותיה הנלוות. במרץ 1943 גירשו הבולגרים למחנות ההשמדה את 11,343 יהודי תראקיה, מקדוניה ופירוט, ובמקביל, נכשל ניסיון גירושם של לפחות 6,365 מיהודי בולגריה הישנה בזכות מאבק עיקש שניהלו ראשי הקהילות תוך שהם נעזרים בקומץ פוליטיקאים וראשי הכנסייה.
במאי 1943 גורשו כ־19,000 מיהודי סופיה לערי השדה ובהמשך מאות יהודים מערים נוספות. חלקם נשלחו לשלושה מחנות ריכוז שפעלו לתקופות מסוימות בממלכה. מאות מבני הקהילה הצטרפו לשורות הפרטיזנים, רובם השתייכו למפלגה הקומוניסטית ולפחות 130 מהם נהרגו בהיתקלויות עם המשטרה הבולגרית והצבא הגרמני. חלקם, כגון אנה ונטורה, מתי רובנובה ואמיל שקרג'יסקי הפכו לסמלי המאבק נגד המשטר. באוגוסט מת המלך בוריס השלישי ולאחר מותו, ובמקביל להרעת מצב הגרמנים בחזית המזרחית, החלה ממשלת בולגריה לשנות את מדיניותה הכללית ולהגמיש את המדיניות כלפי יהודי הממלכה. בשלהי אוגוסט 1944, בוטל החוק להגנת האומה וב־9 בספטמבר 1944 בוצעה הפיכה בבולגריה שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית ונסמכה על תמיכתו של הצבא האדום. קימון גאורגייב מונה לראש הממשלה ואנטון יוגוב לשר הפנים, וליהודי בולגריה הותר לשוב לבתיהם. בולגריה הכריזה מלחמה על גרמניה ומקצת מבני הקהילה גויסו בהליך מהיר לצבא הבולגרי ונשלחו להילחם לצד הצבא האדום.
במקביל, השתלטו הקומוניסטים היהודים באלימות על מוסדות הקהילה היהודית והחל מאבק על השליטה "ברחוב היהודי" בינם לבין התנועה הציונית ותנועות הנוער מטעמה. מאבק זה חפף למאבק שהתחולל בכל המדינה, אך למרות כוחניותו, היה אלים במידה פחותה לאין שיעור לעומת מאבק השליטה הכללי בין הקומוניסטים לבין מתנגדיהם.