stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר שפרן
הנצחה

ב-2011, במלאת מאה שנה להולדתו יצא "ספר שפרן" לכבודו, גם הוא בעריכתו של פרופ' חלמיש ובהוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
חלק מהנצחתו של הרב שפרן התחיל עוד בחייו:
במאי 2008 בית ספר יסודי מס' 15 בעיר הולדתו, בקאו, נקרא על שמו.
ב-6 במאי 2008 ספרית פדרציית הקהילות היהודיות ברומניה קיבלה את השם "ד"ר אלכסנדר שפרן".
במסגרת שחזור כנסיית ספנטה וינר בבוקרשט שנהרסה בימי צ'אושסקו מתוכננת גם הקמת ה"ככר אלכסנדר שפרן" שיימצא באותו מתחם בקרבת בית הכנסת הגדול בבוקרשט.
מוזיאון הקהילה היהודית בעיר בקאו קיבל את השם "ד"ר אלכנדר שפרן".
שנה לאחר מותו של שפרן, ב-29 ביולי 2008, במכון התרבות הרומני בתל אביב, הוצג לראשונה הספר של פרופסור קרול ינקו, "Dr. Alexandru Şafran: o viaţă de luptă, o rază de lumină" (דר' אלכסנדרו שפרן: חיים של מאבק, קרן של אור). היו נוכחים באירוע שגריר רומניה בישראל אדוארד יוסיפר, פרופסור אבינועם שפרן, בן הרב, פרופסור אסתר סטרובינסקי, בת הרב, פרופסור משה אידל, פרופסור קרול ינקו, מחבר הספר ודוקטור שלמה ליבוביץ-ליש.
ב-11 באוגוסט 2008, הוענקו לראשונה "פרס אלכסנדרו שפרן", לפרופסור קרול ינקו ו"דיפלומת הכבוד של אלכסנדרו שפרן". בטקס שנערך בבוקרשט, באוקטובר 2009, ניתן "פרס אלכסנדרו שפרן" לשנת 2008, לברוך טרקטין ולוסיאן-זאב הרשקוביץ' עבור ספרם, "נוכחויות רבניות במרחב הרומני".
אולם בבית הכנסת "בית יעקב" בז'נבה נקרא על שמו.
הערות שוליים

↑  מאמר מאת י. בארבו בכתב העת "קולטורה - חדשות תרבות מבקאו" ב-2 באוגוסט 2006
↑  אלכסנדר שפרן - ביוגרפיה שכתב קרול ינקו ב"אפוסטרוף", שנת 20, מס. 1(224), 2009 כתב העת של איחוד הסופרים הרומנים (ברומנית)
↑  ברוך טרקטין וזאב-לוצ'יאן הרשקוביץ', "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008 עמוד 67
↑  ברוך טרקטין וזאב-לוצ'יאן הרשקוביץ', "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008 עמוד 68
↑  א. שפרן - אוד מוצל מאש Un tăciune smuls flăcărilor ברומנית, ע' 73–74, הפרק "ההתנגדות הרוחנית"
↑  Alexandru Şafran Un tăciune smuls flăcărilor,Memorii'. Bucureşti: Editura Hasefer, 1996. ISBN 9739737560. p. 74 (ברומנית)
↑  אתר הקהילה היהודית ברומניה
↑  תיעוד -נספח - מאת הרי קולר: ציונים ב"זכוכית המגדלת" של הסיגורנצה ושל הסקוריטטה - תקצירי מסמכים - ע'197.
↑  כרמיאל כהן, נקודת האור, מקור ראשון, מוסף "שבת", 7 ביולי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300871005171  PLWABN: 9810556977405606  BNE: XX999694  BnF: cb11923272d (data)  CANTIC: a16313112  CiNii: DA08814606  GND: 119390752  HDS: 014934  ISNI: 0000 0000 8088 4707  LCCN: n86867412  NDL: 00515960  NKC: jn19992001028  NTA: 073454214  RERO: 02-A003777638  SNAC: w62w5fcm  SUDOC: 027117286  VcBA: 495/292826  VIAF: 9853200   WorldCat (עם VIAF): 9853200 
בית הכנסת הכוראלי של בוקרשט שבו עבד ודרש הרב שפרן
אנואר חדיד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביוני 1999 (בן 25) ארצות הברית לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Anwar Mohamed Gerard Hadid 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  מליבו 
 השכלה:  תיכון מליבו (2013) 
 תקופת הפעילות:  מ-2015 
 מעסיק:  IMG Models 
 השקפה דתית:  אסלאם, נצרות 
 בן או בת זוג:  דואה ליפה (14 ביוני 2019–דצמבר 2021) 
 
מוחמד אנואר ג'רארד חדיד (באנגלית: Anwar Mohamed Gerard Hadid; נולד ב-22 ביוני 1999) הוא דוגמן ואקטיביסט אמריקאי. אחיהן הצעיר של ג'יג'י חדיד ובלה חדיד.
ביוגרפיה

חדיד נולד בלוס אנג'לס שבארצות הברית, לאב פלסטיני-אמריקאי ולאם הולנדית-אמריקאית. אביו הוא מוחמד חדיד, יזם נדל"ן שנולד בנובמבר 1948 בנצרת, ישראל למשפחה מוסלמית. אמו היא יולנדה חדיד (לבית ואן דן הריק) – דוגמנית עבר שנולדה וגדלה בפפנדרכט שבהולנד למשפחה נוצרית. אחותו הבכורה של חדיד היא הדוגמנית המצליחה ג'יג'י חדיד, ולו אחות גדולה נוספת אף היא דוגמנית בלה חדיד. לו גם שתי אחיות-למחצה הגדולות ממנו, מנישואיו הראשונים של אביו, ועוד חמש אחיות חורגות מאביו החורג.
לאחר שהוריו התגרשו, נישאה אמו בשנית למפיק המוזיקלי הקנדי דייוויד פוסטר. ב-2015 הם התגרשו, וב-2016 שינתה יולנדה את שם משפחתה מ"פוסטר" שוב ל"חדיד" - כדי שיהיה כמו של ילדיה. ב-2014, התארס אביו מוחמד לשיבא ספאי, דוגמנית ואשת עסקים נורווגית ילידת-איראן, אך ב-2019 הם נפרדו.
חדיד ואחיותיו גדלו בחווה בסנטה ברברה, ועברו למאליבו כשהיה בבית ספר יסודי.
קריירה

חדיד החל את קריירת הדוגמנות שלו כשהופיע בגיליון אוקטובר 2015 של מגזין "Nylon". הוא היה על השער של "Teen Vogue" ביוני/יולי 2016. בינואר 2017 הוא נבחר לייצג את קו האופנה HUGO של הוגו בוס Menswear.  חדיד הופיע בשבוע האופנה "זדיג וולטייר" בניו יורק בפברואר 2017.[דרוש מקור] הוא כיכב על שער העיתון "Teen Vogue" של יוני/יולי 2016 לצד קמרון דאלאס.
הוא מיוצג על ידי סוכנות הדוגמנות הבינלאומית IMG Models מאז 2016.
בשנים 2012–2015 הוא השתתף לסירוגין בתוכנית המציאות "עקרות בית אמיתיות: בוורלי הילס", בעונות בהן כיכבה אמו יולנדה.
מאז 2019, חדיד הוא הפרזנטור של הבושם מבית האופנה Valentino של המעצב האיטלקי ולנטינו גאראווני.
חיים אישיים

בשנים 2019–2021 היה בזוגיות עם הזמרת הבריטית-אלבנית דואה ליפה.
ב-2019 ביקר בשטחים הפלסטיניים, שיתף את מיליוני עוקביו ברשתות החברתיות, נפגש עם אקטיביסטים פלסטיניים, ופרסם ש"אחיי ואני נגענו היום במולדת [...] בתקווה שנוכל להראות לכם את הדברים השקועים עמוק ומשפיעים על החיים של בני עמנו מדי יום". ב-2020 החליט לפרסם פוסטים בעד הפלסטינים ונגד נשיא ארצות הברית ונגד ישראל, עקב פרסום תוכנית השלום של הנשיא טראמפ.
הערות שוליים

↑  Miller, Gregory E. (28 בינואר 2015). "Who is Gigi and Bella Hadid's little brother, Anwar?". New York Post. נבדק ב-14 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  סילבסטר סטאלון תובע טייקון יליד-נצרת, אתר ערוץ 7 (באנגלית); Unmasking the Mysterious Mohamed Hadid
↑  "לראות ולא להאמין: ככה נראית אמן החורגת של ג'יג'י ובלה חדיד | Fashion Forward | אופנה". fashionforward.
↑  Mohamed Hadid's Ex-Fiancée Shiva Safai Confirms Split as She Posts Photo with New Boyfriend, PEOPLE.com (באנגלית)
↑  "The face that launched a thousand tweets".
↑  "10 world-famous celebs you didn't know were of Arab origin". english.alarabiya.net. נבדק ב-10 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Anwar Hadid Landed His First Major Fashion Campaign". ELLE (באנגלית). 24 בינואר 2017. נבדק ב-14 בפברואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Capitán, Andrew Bevan, Coco. "Anwar Hadid Gets Real About Growing Up with Supermodel Sisters — And His Fashion Future". נבדק ב-27 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Magazine, Paper (22 באפריל 2016). "Anwar Hadid Launches a Modeling Career". נבדק ב-27 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Yolanda Foster Defends Bella Hadid and Anwar Hadid as Lisa Vanderpump Debates Their Lyme Disease Diagnoses" (באנגלית). 27 בינואר 2016. נבדק ב-11 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://www.forbes.com/sites/celiashatzman/2019/07/16/anwar-hadid-on-his-valentino-fragrance-campaign-and-modeling-tips-from-his-sisters-gigi-and-bella/
↑  Erica Gonzales, Dua Lipa and Anwar Hadid Take Their Puppy on a Beach Date, Harper's BAZAAR, ‏2020-08-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  https://www.albawaba.com/entertainment/old-rules-dua-lipa-wears-hijab-and-conservative-clothes-inside-abu-dhabi-mosque-pictur
↑  https://www.milleworld.com/why-anwar-hadids-trip-to-palestine-is-so-important/
↑  https://www.arabnews.com/node/1596211/lifestyle
↑  Anwar Hadid is the Palestinian Advocate We’ve Been Waiting For, Mille World, ‏2020-02-12
אנו החיים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  איין ראנד
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  סנקט פטרבורג 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת מקמילן, רנדום האוס 
 תאריך הוצאה:  1936, 2022
 מספר עמודים:  438
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מ. מזרחי, אנכי
 תאריך:  1963, 2022
 תרגום:  שושנה עין-גד, שרון פרמינגר
 סדרה
 הספר הבא:  כמעיין המתגבר 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-965-92710-9-2
 הספרייה הלאומית:  002725485, 002073495
 
אנו החיים (באנגלית: We the Living) הוא שמו של הרומן הראשון של איין ראנד, הכולל היבטים אוטוביוגרפיים רבים מתקופת חייה בברית המועצות. הרומן, שבו נימה אנטי-טוטליטרית חריפה, פורסם לראשונה בשנת 1936. הוא לא זכה תחילה להצלחה משמעותית, אולם דבר זה השתנה לחלוטין עם השנים שחלפו וכיום עומד מספר העותקים שנמכרו מהספר על מעל לשלושה מיליון.
השפעת הספר

הספר זכה לקבלת פנים צוננת עם צאתו לאור אך ברבות השנים זכה להצלחה מסחררת. איין ראנד סיימה את כתיבת "אנו החיים" כבר ב-1934 (הוא נקרא תחילה Airtight), אולם במשך כשנתיים סירבו מספר רב של מו"לים להוציאו לאור. גם הוצאת מקמילן, שהוציאה את הספר לאור בסופו של דבר עשתה כן בלי להשקיע דבר כמעט בשיווק ורק לאחר חילוקי דעות חריפים בתוכה, בעיקר עקב התנגדות גרנוויל היקס, אחד העורכים שלה, שהיה באותה תקופה חבר המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית. הספר זכה בארצות הברית לביקורות פושרות למדי ונמכרו פחות משלושת אלפים עותקים שלו.
כשנה לאחר צאתו של הספר לאור בארצות הברית הוא יצא לאור גם בבריטניה ואחר כך גם באוסטרליה, בדנמרק ובאיטליה, שם הצליח הרבה יותר, דבר שגרר עלייה במכירות גם בארצות הברית. ב-1940 הספר הומחז, אך ירד מהר מאוד מעל במות ברודוויי בשל הביקורת הקטלנית שספג. ב-1942 הופק באיטליה סרט בשני חלקים (Noi Vivi, Addio, Kira), על פי הספר. משטרו הפשיסטי של מוסוליני נטה תחילה לאסור את הפצת הסרט, אחר כך אישר אותו בשל מיקומו בברית המועצות והמחשבה שהוא תוקף את הקומוניזם ולכן הוא "טוב" לשלטונות. לנוכח הצלחתו של הסרט באיטליה הבינו הנאצים בעלי בריתו של מוסוליני, שהסרט תוקף באותה מידה גם את הפשיזם וגרמו לשלטונות לעצור את ההקרנות.
הרבה אחרי גמר מלחמת העולם השנייה, בשנות הששים ושוב בשנות השמונים הופקו גרסאות חדשות של הסרט האיטלקי, בתרגום אנגלי.
הספר עצמו יצא שוב לאור בכמה מהדורות שהפכו לרבות מכר בשנים 1959 (כריכה קשה בהוצאת רנדום), 1960 (כריכה רכה) ולאחר מכן.
עלילה

סיפור העלילה מתחיל בשנת 1917 בתקופה שאחרי המהפכה הקומוניסטית. קירה ארגונובה, בתו של קפיטליסט בורגני, חוזרת לפטרוגרד עם משפחתה אחרי גלות ממושכת ומגלה כי כל רכושה הוחרם והמשפחה עוברת להתגורר בבית דודתה של קירה. ההישרדות, כפי שמגלים קירה ומשפחתה במהרה, אפשרית רק למי שמוכן לכרות ברית עם השליטים החדשים במדינה ולזכות באמונו של הממסד הקומוניסטי.
קירה נרשמת למוסד הטכנולוגי, כדי להגשים את חלומה להפוך למהנדסת. היא פוגשת, במקביל, את ליאו קובלנסקי, צעיר מרדני המעורר את התפעלותה. שניהם חשים עוינות עמוקה ובוז למשטר הדיכוי הקומוניסטי ומתכננים להימלט יחד מן הארץ, אך נתפשים על–ידי השלטונות. ליאו נכלא, אך קירה מסתייעת בעמיתה ללימודים, אנדרי טגנוב, החבר במפלגה הקומוניסטית, כדי להינצל ממאסר, ומצליחה מאוחר יותר לשחרר גם את ליאו.
השניים עוברים לגור יחד, אך בעוד שקירה מוכנה להתפשר ולשתף פעולה עם המערכת עד שתוכל לממש את חלומה ולהימלט, ליאו מסרב להתפשר ומסרב לעבוד במוסד בבעלות המדינה. הוא פותח חנות קטנה, המשמשת כיסוי לפעילות בשוק השחור, אך אנדריי, המאוהב בקירה, מביא ללכידתו וכליאתו.
קירה מנסה להסתייע באנדריי כדי לשחרר את לאו מכלאו, ומסכימה להפוך לפילגשו של אנדריי כדי להצילו. כאשר ליאו משתחרר מכלאו, הוא אדם מובס—שבור, שתיין וחולה בדלקת ריאות. קירה, בסיוע אנדריי, מצליחה להביא לשליחתו לחופשת החלמה, אך חשדם של אנשי המפלגה ביחס לחולשתו של אנדריי לקירה מתעורר ומביא לאבדן כוחו במפלגה.
אנדריי, המאוכזב מהרעיון הקומוניסטי ומהגילוי שקירה מאוהבת בליאו, שולח יד בנפשו. קירה מחליטה לנטוש את ליאו המובס ועושה ניסיון אחרון לחצות את הגבול לפינלנד, אך נורית על-ידי צלף.
הספר בעברית

אנו החיים - תרגמה שושנה עין-גד; ערך אברהם בירמן; הוצאת מ. מזרחי, 1963.
אנו החיים - תרגמה שרון פרמינגר; הוצאת אנכי, 2022.
הערות שוליים

↑  Soviet Triangle, מאמר ביקורת על הספר כפי שפורסם בניו יורק טיימס ב-19 באפריל 1936
↑  על הסרט, באתר IMDb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb155725617 (data)
אנט בדלנד

| --- | --- |

אנט בדלנד
 לידה:  26 באוגוסט 1950 (בת 74) אדג'בסטון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנט בדלנד (באנגלית: Annette Badland; נולדה ב-26 באוגוסט 1950) היא שחקנית אנגלייה הידועה ממגוון תפקידים שביצעה בטלוויזיה, ברדיו ובקולנוע. היא גילמה את מרגרט בליין בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", את דורה "יום הדין" בסדרה "תעלומת ספרטיקל", בירדי הנשל בסדרת הדרמה "קצוות מפוצלים", מייוויס בעונה השישית של הסדרה "סקינס", אורסול קרו בסדרת הפנטזיה לילדים "Wizards vs Aliens", ובדמות בייב סמית באופרת הסבון "איסטאנדרס". בדלנד משחקת בתפקיד הייזל וולי בסדרה הרדיופונית "The Archers". ב-2005 הופיעה בסרט הקולנוע "צ'ארלי בממלכת השוקולד".
ביוגרפיה

בדלנד נולדה באדג'בסטון שבעיר ברמינגהאם, ולמדה בבית הספר למשחק איסט 15 בלונדון. היא הופיעה בתפקידים רבים בטלוויזיה ובהם בסדרה "ברז'ראק" (1981–1984), "2.4 ילדים בממוצע", "Making Out", "סאמר היל", "תחרה", "ג'קאנורי", העיבוד לרומן "Archer's Goon", הסדרה "The Demon Headmaster", "הנסיכה הקטנה", "The Worst Witch", העיבוד לספר הילדים "The Queen's Nose" ובאופרת הסבון "קורוניישן סטריט". ב-1989 שיחקה בדלנד בפרק "The Rough and The Smooth" בסדרה "כל היצורים גדולים כקטנים". ב-2005 השתתפה בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בדמות סלית'ין המופיעה בשם מרגרט בליין. היא גם הייתה קריינית בסדרת "מאחורי הקלעים" של "דוקטור הו" עבור הפרקים "מלחמת העולם השלישית" ו"בום טאון". ב-2006 הופיעה בסדרת הדרמה "נערות רעות" ב-ITV1 בתפקיד אנג'לה רובינס הסובלת מהפרעת זהות דיסוציאטיבית.
בקולנוע הופיעה בדלנד בסרטים "Jabberwocky" (מ-1977), "Out of Order" (מ-1987), "Beyond Bedlam" (מ-1994), "אסירים" (1995), "קול קטן" (1998), "אנשים יפים" (1999), "סיפור אהבה מזוין" (2000), ובסרט "צ'ארלי בממלכת השוקולד" (מ-2005). בטלוויזיה שיחקה בעיבוד ל"מסעות גוליבר" מ-1996 בתפקיד אשתו של האיכר, ובדמות גברת פזיוויג בסרט "מזמור חג המולד" משנת 1999. היא השתתפה בתסכיתי דרמה ברדיו בין השאר בשנת 2001 ב-"Rolling Home", ב-2003 ב-"Smelling of Roses", ובעיבוד לרומן "At the Back of the North Wind" מאת ג'ורג' מקדונלד. עוד שיחקה בתפקיד ראשי בדמות בלשית גוון דנבורי בתסכית רדיו בשם "An Odd Body". ב-2005 החלה להופיע בדמות הייזל וולי באופרת הסבון הרדיופונית הוותיקה "The Archers". ב-2008 השתתפה בעיבוד לספר "The Way We Live Right Now" מאת אנתוני טרולופ בתפקיד טילי קרבורי.
בדלנד הייתה המגישה של תוכנית הטלוויזיה "You and Me" של ה-BBC בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים. ב-2008 שיחקה בסרט הקומדיה "פעם שלישית החוצה". עוד הופיעה בדמות אתל טונקס בסדרת הדרמה " All the Small Things" מ-2009 לצדם של שרה לנקשייר, ניל פירסון, שרה אלכסנדר ובריאן דיק. ב-2009 השתתפה בדלנד בסדרה "חדר מיון" בדמות אם מעורערת שדואגת באופן תמידי לבנותיה.
הופעת הבכורה של בדלנד בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר הייתה בתפקיד מאדאם ארקרטי במחזה "Blithe Spirit". ב-2010 שיחקה במחזה "Far Away" מאת קריל צ'רצ'יל בתיאטרון אולד ויק בבריסטול.
ב-5 ביול 2010 הופיעה בדלנד בסדרה "רופאים". ב-2012 שיחקה בתפקיד אורסולה בסדרת המדע בדיוני "Wizards vs Aliens" של ערוץ CBBC. עוד השתתפה בסדרה "קצוות מפוצלים" במשך ארבע עונות.
בתוכנית המצליחה של CBBC "תעלומת ספרטיקל" גילמה בדלנד את דורה "יום הדין" ואת הולו-דורה. היא שיחקה בארבעה פרקים בדמות דורה "יום הדין", ובשמונה פרקים בדמות הולו-דורה.
ב-2014 שיחקה בדלנד בתפקיד גברת פיצגיבונס בסדרה "זרה" של רשת הטלוויזיה Starz.
ב-12 בדצמבר 2013 פורסם שבדלנד תופיע בתפקיד קבוע באופרת הסבון של ה-BBC "איסטאנדרס" בדמות בייב סמית'. הופעת הבכורה שלה בסדרה שודרה ב-31 בינואר 2014. ב-18 בספטמבר 2015 פורסם שדמותה של בדלנד קוצצה מהסדרה, והופעתה האחרונה תהיה בסוף 2016.
הערות שוליים

↑  "Bad Girls". Uk-tv-guide.com. נבדק ב-2010-10-21.(הקישור אינו פעיל)
↑  "Blithe Spirit Review". Thestage.co.uk. נבדק ב-2010-10-21. Published Wednesday 16 December 2009 by Natalie Anglesey
↑  "Doctors". digitalspy.co.uk. נבדק ב-2010-10-22.
↑  Natalie Abrams (29 באוגוסט 2013). "Doctor Who and Layer Cake Vets Join Ron Moore's Outlander". TVGuide.com. נבדק ב-23 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brown, David (12 בדצמבר 2013). "EastEnders: Timothy West and Annette Badland to join as Danny Dyer's screen family expands". Radio Times. נבדק ב-12 בדצמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Metro.co.uk, Rebecca Lewis for (2016-09-18). "EastEnders' Aunt Babe to leave Albert Square but will be waiting 'in the wings'". Metro. נבדק ב-2016-09-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1062378636  ISNI: 0000 0000 4238 6512  LCCN: no2001053775  VIAF: 78431048   WorldCat (עם VIAF): 78431048
אמריקן גותיק

ערך זה עוסק בציור. אם התכוונתם לתצלום, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  גרנט ווד 
 תאריך יצירה:  1930 
 טכניקה וחומרים:  שמן על עץ
 ממדים בס"מ
 רוחב:  65.3 ס״מ 
 גובה:  78 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אזורנות (אמנות) 
 מספר יצירה:  1930.934 (מכון האמנות של שיקגו) 
 מיקום:  מכון האמנות של שיקגו שיקגו שבארצות הברית
 
אמריקן גותיק (באנגלית: American Gothic, "גותיקה אמריקאית") הוא ציור מאת גרנט ווד משנת 1930, ששמור באוסף מכון האמנות של שיקגו. ווד צייר את הציור בהשראת קוטג' שעוצב בסגנון "גותיקת הנגרים", זרם באדריכלות התחייה הגותית, בעל חלון עליון ייחודי ומאפיין. לצד הקוטג', הוא צייר "אנשים מהסוג שסברתי שמתאימים לגור באותו בית", לפי דבריו. הציור מציג איכר לצד בתו, רווקה זקנה. ביצירת הציור שימשו עבור ווד כמודלים אחותו ורופא השיניים שלו. האישה לבושה בסינר העשוי בסגנון אופייני לארצות הברית של המאה ה-19, והזוג מאופיין באלמנטים המזכירים תפקידים מסורתיים של גבר ואישה – הקלשון שבו אוחז הגבר מסמל עבודת כפיים, והפרחים ברקע כתפה הימנית של האישה רומזים לביתיות.
זהו אחד הדימויים המוכרים ביותר במכלול האמנות האמריקאית של המאה ה-20, ואחת מהעבודות שהיו למושא הפרודיות המרובות ביותר בתרבות הפופולרית של ארצות הברית.
יצירה

ב-1930 נתקל גרנט ווד, צייר אמריקאי בעל הכשרה אירופאית, ב"בית הדיבל" (Dibble House), בית לבן קטן באלדון, איווה, הבנוי בסגנון גותיקת הנגרים. ווד החליט לצייר את הבית, לצד "אנשים מהסוג שסברתי שמתאימים לגור באותו בית". הוא גייס לצורך כך את אחותו נאן ווד גרהאם (Nan Wood Graham; 1899-1990) שתשמש עבורו כמודל לאישה בציור, והלביש אותה בסינר בסגנון אופייני לארצות הברית של המאה ה-19, וכן את רופא השיניים שלו, ד"ר ביירון מקיבי (Dr. Byron McKeeby; 1867-1950), שהתגורר בסידר רפידס, איווה, וששימש לו כמודל לגבר בציור. שלוש שיניו של הקלשון משתקפות בתפרים שעל הסרבל אותו לובש הגבר, וכן בעיצוב הגותי של החלון העליון של הבית ובתווי הפנים של הגבר. כל אלמנט בציור צויר בנפרד; המודלים צוירו בנפרד והם אף לא הועמדו על רקע הבית.
קבלה וביקורת

ווד הגיש את הציור לתחרות שנערכה במכון האמנות של שיקגו. השופטים סברו כי הציור נראה כמו "כרטיס ברכה קומי", אך אחד התורמים למוזיאון שכנע אותם להעניק לציור את מדליית הארד ולהעניק לווד פרס כספי בשווי 300$. הוא אף שכנע את המוזיאון לרכוש את הציור, שמוצג במוזיאון עד היום. לאחר מכן החל הציור להתפרסם בעיתונים שונים, כאשר הראשון היה Chicago Evening Post המתפרסם בשיקגו, ולאחריו פורסם בעיתוני ניו יורק, בוסטון, קנזס סיטי ואינדיאנפוליס. עם זאת, כאשר פורסמה היצירה בעיתון Cedar Rapids Gazette המתפרסם בסידר רפידס, החל גל ביקורת שהופנה כלפי ווד. תושבי איווה הזדעמו על שווד תיאר אותם בציור כ"אנשים מקומטים ועגומי פנים, קנאים פוריטנים החובטים ספרי ביבליה". ווד טען בתגובה כי הוא לא צייר קריקטורה של בני איווה, אלא תיאור של העם האמריקני. אחותו נאן, שהייתה כפי הנראה נבוכה על כך שהוצגה כאשתו של אדם המבוגר ממנה פי שניים בגיל, סיפרה לאנשים שהציור מתאר אב ובתו, תיאור שנראה שגרנט מאמת במכתב שכתב בשנת 1941.
מבקרי אמנות שהחזיקו בדעה חיובית על הציור, כמו גרטרוד שטיין וכריסטופר מורלי, הניחו אף הם כי הציור נועד להיות סאטירה על החיים הכפריים בעיירה קטנה. הציור נחשב חלק מהמגמה לתיאור ביקורתי יותר של הווי החיים הכפרי באמריקה, המצטרף ליצירותיהם הספרותיות של שרווד אנדרסון, סינקלר לואיס וקרל ואן וכטן.
לפי פרשנות אחרת, הציור הוא "דיוקן של בוקר בסגנון מיושן. הווילונות מכסים את חלונות הבית, הן בקומה העליונה והן בקומה התחתונה, מנהג שנהג בשעות הבוקר באמריקה של התקופה הוויקטוריאנית. האישה לובשת שמלה שחורה מתחת לסינר, ומביטה הרחק כאילו היא מנסה לעצור את דמעותיה מלהתפרץ. ניתן לחשוב כי היא מבכה על הגבר שלצידה".
עם זאת, עם תחילתה של תקופת השפל הגדול, רווחה התפיסה כי הציור מייצג את רוח החלוציות האמריקנית. ווד סייע לשינוי תפיסתי זה על ידי כך שזנח את אורח החיים הבוהמי שטיפח בפריז, והתחבר עם ציירים ממרכז ארצות הברית המערבית, כמו ג'ון סטיוארט קרי ותומאס הארט בנטון, שהיו מחוברים אל העם ומחו נגד ההגמוניה של חוגי האמנות שבחוף המזרחי. ווד צוטט באותה תקופה כמי שאמר, "את רעיונותיי הטובים ביותר, הגיתי בעת שחלבתי פרה".
פרודיות

הפרשנות של הציור שרווחה בתקופת השפל הגדול, ושראתה בו תיאור של סצנה אמריקנית אותנטית, הביאה לפרודיה המפורסמת הראשונה של הציור, "אמריקן גותיק, וושינגטון די. סי.", תצלום מאת גורדון פארקס שצולם בוושינגטון די. סי. בשנת 1942 המציג עובדת ניקיון בשם אלה ווטסון על רקע דגל ארצות הברית.
לפי מיה פיינמן, כתבת מגזין האינטרנט סלייט, "אמריקן גותיק" הוא אחד מהציורים הבודדים שהצליחו להפוך לאייקונים תרבותיים, יחד עם ה"מונה ליזה" מאת לאונרדו דה וינצ'י ו"הצעקה" מאת אדוורד מונק. מדובר, אם כן, באחת מיצירות האמנות שהיו למושא הפרודיות המרובות ביותר. בפרודיות רבות הוחלפו הגבר והאישה שבציור בזוגות מוכרים אחרים והבית הוחלף במבנים ידועים. פרודיות על הציור הופיעו על גלויות, במגזינים, בסדרות מצוירות, בפרסומות, בחוברות קומיקס, על עטיפות אלבומים, בתוכניות טלוויזיה, בסרטים ובכרזות קולנוע.
בנוסף, ב"בית הדיבל", הבית המופיע בציור, מוצעת כיום אטרקציה תיירותית: המבקרים יכולים להתחפש לגבר ולאישה שבציור עם תחפושות מוכנות השמורות במקום, ולהצטלם על רקע הבית.
לקריאה נוספת

Steven Biel (2005). American Gothic: A Life of America's Most Famous Painting. W. W. Norton & Company. ISBN 0-393-05912-X.
הערות שוליים

↑  "Grant Wood", Art Institute of Chicago. Retrieved December 14, 2008.
1 2 3 4 5 6 7  Fineman, Mia, The Most Famous Farm Couple in the World: Why American Gothic still fascinates., Slate, 8 June 2005
1 2  "About This Artwork: American Gothic". The Art Institute of Chicago. נבדק ב-20 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andréa Fernandes. "mental_floss Blog » Iconic America: Grant Wood". Mentalfloss.com. אורכב מ-המקור ב-2009-02-15. נבדק ב-2010-04-12.
↑  "Grant Wood's Letter Describing American Gothic". Campsilos.org. נבדק ב-2010-04-12.
↑  Deborah Solomon (28 באוקטובר 2010). "Gothic American". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4848225-0  LCCN: n98094062  SUDOC: 094410194  VIAF: 175915992   WorldCat (עם VIAF): 175915992 
הבית שבאלדון, איווה, הבנוי בסגנון "גותיקת הנגרים", אשר צויר ב"אמריקן גותיק".
"אמריקן גותיק, וושינגטון די. סי." (1942), תצלומו של גורדון פארקס, שהיה הפרודיה המפורסמת הראשונה של הציור.
מבקרי "בית הדיבל" יכולים להתחפש לגבר ולאישה שבציור ולהצטלם על רקע הבית.
אמריקן אקספרס

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (AXP) 
 מייסדים:  ויליאם פארגו, הנרי ולס, ג'ון וורן בטרפילד 
 תקופת הפעילות:  1850–הווה (כ־174 שנים)
 חברת אם:  Federal Financial Supervisory Authority 
 מיקום המטה:  Brookfield Place 
 משרד ראשי:  ניו יורק, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  בנקאות, שירותים פיננסיים
 שווי שוק:  192.28 מיליארד דולר (10 באוקטובר 2024)
 הכנסות:  52,862,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח תפעולי:  5,694,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2007) 
 רווח:  7,514,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 הון עצמי:  19,584,069,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2021) 
 יו"ר:  קנת' צ'נולט
 מנכ"ל:  קנת' צ'נולט
 עובדים:  61,000 (2010)
  
 americanexpress.co.il
 
אמריקן אקספרס (באנגלית: American Express Company, או AmEx), היא חברת שירותים פיננסיים אמריקאית בינלאומית, שמרכזה בבניין Three World Financial Center, מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. החברה הוקמה בשנת 1850, והיא אחת משלושים החברות הנכללות במדד דאו ג'ונס. החברה ידועה בעיקר בשל שירותי כרטיסי האשראי, כרטיסי החיוב, והמחאות הנוסעים שלה. כרטיסי אמריקן אקספרס אחראים לכ-24% מסך נפח החיוב בעסקאות בכרטיסי אשראי בדולר אמריקני בארצות הברית, שיעור גבוה מכל מנפיק כרטיסים אחר. ביזנסוויק ואינטרברנד דירגו את אמריקן אקספרס כמותג ה-22 בחשיבותו בעולם, בהערכתם את שווי המותג ב-14.97 מיליארד דולר אמריקני. מגזין Fortune דירג את אמריקן אקספרס כאחת מ-20 החברות הנערצות ביותר בעולם. סמל החברה, אשר אומץ בשנת 1958, הוא קנטוריון, דרגת קצונה בצבא הרומאי. סמל זה מופיע על המחאות הנוסעים וכרטיסי החיוב של החברה.
היסטוריה מוקדמת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אמריקן אקספרס החלה את דרכה כשירות דואר אקספרס באולבני, ניו יורק בשנת 1850. השירות הוקם כתוצאה ממיזוג עסקי משלוחי האקספרס של הנרי וולס, ויליאם פארגו וג'ון וורן בטרפילד - אותם אנשים שהקימו מאוחר מכן בשנת 1852 גם את בנק וולס פארגו, כאשר בטרפילד ודירקטורים נוספים התנגדו להתרחבות פעילותה של אמריקן אקספרס לקליפורניה. אמריקן אקספרס תחילה התבססה באזור המכונה היום טרייבקה, במנהטן. במשך שנים נהנתה החברה בפועל ממונופול בתחום משלוחי האקספרס (טובין, ניירות ערך, שערי חליפין וכו') ברחבי מדינת ניו יורק. בשנת 1874 אמריקן אקספרס העבירה את משרדיה הראשיים לשדרת ברודוויי 65, למה שהחל להיות מרכז העסקים של מנהטן.
כרטיסי אשראי

כרטיסי האשראי של החברה מופקים ברמות אחדות, שאותן ניתן לזהות לפי צבע הכרטיס, והן נבדלות זו מזו בהיקף האשראי שמקנה הכרטיס ובהטבות נוספות הנלוות אליו. בישראל מונפקים הכרטיסים (בסדר עולה של גובה האשראי) בצבעים: כחול, טורקיז (קרדיט), ירוק, זהב, פלטינה ושחור (אמריקן אקספרס סנטוריון).
אמריקן אקספרס בישראל

המנפיקה והסולקת הבלעדית של אמריקן אקספרס בישראל היא חברת ישראכרט, אך חברות אחרות יכולות לסלוק במודל מאגד. מנכ"ל אמריקן אקספרס בישראל משנת 2023 הוא מני כהן.