stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחוז קובה

מאז המאה ה-16 האי קובה היה תחת שליטתו של המושל-קפטן הכללי של סנטו דומינגו. כיבוש קובה אורגן ב-1510 על ידי המשנה למלך של איי הודו, דייגו קולון, ששוחזר לאחרונה בפיקודו של דייגו ולאסקס דה קואיאר, שהפך למושל הראשון של קובה עד מותו ב-1524.
ולאסקס ייסד את העיר ברקואה בשנת 1511 וכינס קבילדו כללי (מועצה ממשלתית מקומית) כדי לשלוט בקובה, שהוסמך על ידי מלך ספרד.
הכיבוש הספרדי של הרנאן קורטס של האימפריה האצטקית בוצע מקובה. קובה התאגדה בספרד החדשה לאחר כיבוש מקסיקו.
מולדת (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

כרזת הסדרה
 מבוסס על:  חטופים
 סוגה:  דרמה מותחן פסיכולוגי
 יוצרים:  גידי רף   פאבל לונגין
 כותבים:  טימור ויינשטיין
 בימוי:  פאבל לונגין טמאש טות
 שחקנים:  ולדימיר מאשקוב סרגיי מקובצקי ויקטוריה איסאקובה אנדריי מרזליקין
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית וערבית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  12
 הפקה
 מפיק:  טימור ויינשטיין
 חברת הפקה:  WeitMedia קשת
 אתר צילומים:  מוסקבה, מחוז מוסקבה
 אורך פרק:  68 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  רוסיה-1
 תקופת שידור מקורית:  16 במרץ – 26 במרץ 2015
 קישורים חיצוניים
 הדף הרשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מולדת (ברוסית: Родина) היא סדרת דרמה רוסית אשר עלתה לשידור בערוץ רוסיה-1 ב־16 במרץ 2015. הסדרה הופקה על בסיס הסדרה הישראלית "חטופים" ועל בסיס הגרסה האמריקאית "הומלנד". הסדרה עוסקת בקצינת מבצעים של שירות הביטחון הפדרלי הרוסי אנה זימינה, המאמינה כי הנחת, שהוחזק כאסיר של המחבלים הצ'צ'ניים בצפון הקווקז, אינו אלא מחבל המאיים על ביטחונה הלאומי של המדינה.
הסדרה הפכה לפופולרית מאוד ולסדרה הפופולרית ביותר של ערוץ רוסיה-1 מאז שנת 2013. עם שידור פרק הבכורה הוזמנה אומנם עונה נוספת לסדרה, אך הפקתה הוקפאה.
עלילה

הסדרה מתחילה בשנת 1993, כשקולונל אלכסיי בראגין מחיל הנחתים והצלף יורי חמזין נופלים בשבי הצ'צ'ני במהלך מבצע צבאי. שש שנים לאחר מכן בעת מבצע חשאי משולב של המודיעין הצבאי וכוחות הביטחון מושמדים מחנות אימונים של מחבלים, בעת ההשתלטות עליהם נמצא אלכסיי בראגין, כשהוא מזוקן וכפות.
שובו מהשבי הופך אותו לנושא המרכזי של התקשורת במדינה, הוא נלקח לתשאול וחקירה, לאחר שנים בשבי. החייל מתחיל לעבוד עם מיטב הפסיכולוגים והרופאים אך נאלץ גם להתעמת מול חוקרת המרכז ללוחמה בטרור של הפס"ב, אנה זימינה, המאמינה שהוא הפך למחבל ועלול להוציא לפועל פיגוע טרור. במהלך העונה הצופים נחשפים לחיי משפחתו של הנחת לאחר החזרה מהשבי, מגלים כי הוא התאסלם, סיפור התאהבותו באנה ולבסוף מתברר כי חייל נוסף שנחטף והוגדר כמת, יורי חמזין, למעשה חי ופועל נגד הפדרציה הרוסית תחת חסותו של הטרוריסט בן ג'אליד. בראגין אף הוא משתף פעולה במטרה לבצע פיגוע במתחם הקרמלין, היכן שנמצאים הדרגים הגבוהים של הממשלה.
דמויות

| שחקן | דמות | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| ויקטוריה איסאקובה | אנה זימינה | חוקרת המרכז ללוחמה בטרור של שירות הביטחון הפדרלי. |
| ולדימיר מאשקוב | אלכסיי בראגין | קצין חיל הנחתים הרוסי, שחולץ על ידי כוח אלפא וספצנאז גר"ו לאחר שהוחזק בידי מחבלים צ'צ'נים כשבוי במשך שש שנים. |
| סרגיי מאקובצקי | מיכאיל וולסקי | ראש אגף וקצין הפס"ב. |
| מריה מירונובה | ילנה בראגינה | אשתו של אלכסיי בראגין, מנסה להתמודד עם חזרתו של בעלה מהשבי, יצאה עם דמיטרי בראגין, אחיו, בהנחה שאלכסיי מת. |
| סופיה חילקובה | קטיה בראגינה | בתו של אלכסיי בראגין. |
| אריק חוליאקובו-גרישין | וניה בראגין | בנו של אלכסיי בראגין. |
| ולדימיר וודוביצ'ניקוב | דמיטרי בראגין | אחיו של אלכסיי, שיצא עם ילנה מתוך הנחה שאלכסיי מת. |
| איליה איסאייב | באגמט | מנהל המרכז ללוחמה בטרור של הפס"ב. |
| ואלריו אנדריוצה | בן ג'אליד | בכיר צ'צ'ני |
| יורי יאקובלב סוחאנוב | יורי חמזין | חייל נחתים שנשבה יחד עם אלכסיי בראגין והוסב להיות טרוריסט בשבי. |
| אנדריי מרזליקין | אולג באסוב | חבר פרלמנט בדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית |
פיתוח והפקה

בהתבסס על הסדרה הישראלית "חטופים" ועל הצלחת הגרסה האמריקאית "הומלנד" הבמאי הרוסי פאבל לונגין (שצילם בעבר בישראל את סרטו "המלחין") החליט לעבוד על גרסה משלו בשיתוף פעולה עם גידי רף ובתחילת שנת 2014 נרכשו זכויות ההפקה על הגרסה הרוסית משידורי קשת כשהצילומים של הפרק הראשון נערכו במוסקבה ומחוז מוסקבה.
ערוץ רוסיה-1, המהווה ערוץ ממשלתי בבעלות התאגיד הרוסי הממלכתי לטלוויזיה ורדיו נתן אור ירוק לסדרה עם הזמנת עונה שלמה בת 12 פרקים. שלבי ההפקה נשמרו בסוד ורק באוקטובר 2014 דווח על הפקת הסדרה שצילומי עונתה הראשונה הושלמו בדצמבר 2014. בפברואר 2015 נחשף שהסדרה תעלה לשידור במרץ 2015.
לאור הציפייה לסדרה, הודיע המפיק טימור ויינשטיין ב-16 במרץ 2015, עוד טרם שידור פרק הבכורה מהעונה הראשונה, על חידוש הסדרה לעונה שנייה, שהפקתה יצאה לדרך במרץ 2015. הסדרה זכתה להצלחה גם בקרב מבקרי הטלוויזיה וגם בטבלאות הרייטינג (למעלה מ-20% צפייה בכל פרק) והפקת העונה השנייה אושרה זמן קצר לאחר שידור פרק הבכורה על ידי הערוץ, אם כי הפקתה נדחתה לזמן לא ידוע.
ביקורת

אף שהסדרה זכתה לרייטינג גבוה היא ספגה ביקורת רבה ממבקרי הטלוויזיה בשל דמיונה הרב לגרסה האמריקאית. בדומה לה, גם כאן הסדרה מתמקדת בניסיונותיה של החוקרת להוכיח את אשמתו של החייל והפיכתו למחבל.
נוסף לזה, אירועי הסדרה מתרחשים אומנם בשנת 1999, אך פעמים רבות גיבורי הסדרה משתמשים בטכנולוגיות מודרניות שלא היו עדיין בשימוש בשנת 1999. מה גם, שבעוד שהומלנד מותחת ביקורת על ההנהגה הפוליטית של ארצות הברית, הגרסה הרוסית (שמשודרת בערוץ טלוויזיה ממלכתי) נמנעת מלעשות כן ומתרחשת למעשה בשנת 1999, עוד לפני שוולדימיר פוטין הפך לנשיא רוסיה.
ראו גם

חטופים
הומלנד
מחוז קאוואן

מחוז קאוואן (באנגלית: County Cavan, באירית: Contae an Chabháin) הוא מחוז באירלנד. המחוז ממוקם בפרובינציית אלסטר, ובירת המחוז היא העיר קאוואן, על שמה הוא נקרא. לפי מפקד אוכלוסין משנת 2016, מתגוררים במחוז כ-76,092 תושבים, רובם נוצרים קתולים. המחוז גובל במחוז מית' מדרום מזרח, במחוז לונגפורד מדרום מערב, במחוז ליטרים ממערב, במחוז מונאהן מצפון מערב, ובמחוז פרמנה שבצפון אירלנד מצפון.
מקורות נהר שאנון מתחילים בהרים שבמחוז קאוואן. המחוז ידוע בכינוי ״ארץ האגמים״ מאחר שבשטחו ישנם כ-365 אגמים שונים, כשהגדול ביניהם הוא לוך שילין. על אף שמבחינה היסטורית המחוז היה שייך לפרובינציית קונכט, עם הפיכתו הרשמית למחוז בשנת 1584 הוחלט על העברתו לפרובינציית אלסטר. אזורים מסוימים בקאוואן נפגעו בצורה קשה מרעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, בעיקר מהתפרצותן של מחלות כמו טיפוס וחולרה. אוכלוסיית המחוז צנחה בהדרגתיות מאז הרעב ועד לאמצע המאה ה-20 - אם בשנת 1841 התגוררו במחוז כ-243,158 תושבים, בסוף המאה ה-19 התגוררו בו כ-97,541 תושבים בלבד, ואילו עד שנות ה-70 של המאה ה-20 חלה ירידה נוספת והתגוררו בו כ-52,618 תושבים. עלייה החלה להרשם רק משנות ה-80 של המאה ה-20, למרות שעד היום לא הצליחה אוכלוסיית המחוז להתאושש, והיא עומדת על פחות מ-40% מאוכלוסייתו המקורית. השפה המדוברת במחוז היא אנגלית, כשרק כ-35% מאוכלוסייתו יודעים לדבר באירית בצורה כזו או אחרת. פרט למחוז ליש, גידול האוכלוסין במחוז הוא הגבוה ביותר באירלנד.
מחוז קדיס

מחוז קדיס (בספרדית: Provincia de Cádiz) הוא מחוז בקהילה האוטונומית אנדלוסיה שבדרום־מערב ספרד.
המחוז גובל במחוז אואלבה ובמחוז סביליה מצפון, במחוז מאלגה במזרח, כמו גם באוקיינוס האטלנטי בדרום־מערב ובים התיכון בדרום־מזרח, ובמצר גיברלטר ובטריטוריה הבריטית גיברלטר מדרום.
בירת המחוז בעיר קדיס ושטחו 7,435.85 קמ"ר. בשנת 2005 מנתה אוכלוסיית המחוז 1,180,817 איש, כאשר כ-600,000 מהם התגוררו באזור מפרץ קדיס, וצפיפות האוכלוסייה במחוז היא 158.80 איש לקמ"ר. במחוז 44 עיריות, ומלבד קדיס הבירה, נמנות גם חרס דה לה פרונטרה ואלחסירס (Algeciras) עם עריו החשובות; העיירה סטניל דה לאס בודגאס היא אתר תיירות ידוע.
כלכלת המחוז מתבססת ברובה (67%) על מתן שירותים כגון תיירות, הארחה ומנהל, אך גם על תעשייה (28%) וחקלאות (4%) (נתוני 2003). ההכנסה הממוצעת לנפש במחוז בשנת 2003 הייתה  9,076 אירו, אשר היוותה 76.15% מהממוצע הלאומי. ככזו היא הייתה הנמוכה ביותר באנדלוסיה והשלישית בעוניה בספרד כולה. שיעור האבטלה במחוז עמד על 17.22%, והיה השלישי בגובהו בספרד בשנת 2006.
מורגן שניידרלין

מורגן שניידרלין (בצרפתית: Morgan Schneiderlin; נולד ב-8 בנובמבר 1989 בזלווילר, אלזס) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בקבוצת קוניאספור בעמדת הקשר אחורי.
קריירה

שניידרלין החל את קריירת המשחק שלו בקבוצות הנוער של שטרסבורג ובגיל 16 הוא חתם על חוזה לקבוצה הבוגרת. בעונת 2006 הוא שותף פעמיים וקבוצתו עלתה לליגה הראשונה. בעונה שלאחר מכן הוא שותף בשלושה משחקים בלבד. בעקבות ירידת שטרסבורג לליגה השנייה הם נדרשו לאזן את התקציב ולכן מכרו את שניידרלין בן ה-18 לסאות'המפטון. בניגוד לשנתיים בשטרסבורג, בסאות'המפטון הוא מרכיב חשוב בקבוצה ששיחקה בליגה השנייה באנגליה. בתום אותה עונה הקבוצה ירדה לליגה השלישית. לאחר שתי עונות בליגה השלישית הם עלו לליגה השנייה ושנה לאחר מכן עלו לפרמייר ליג. בעונת 2012/13 הוא נבחר לשחקן המצטיין של סאות'המפטון, למתקל המצטיין של הפרמייר ליג ולפי מספר כלי תקשורת בריטים גם למתקל המצטיין באירופה.
בעונת 2013/14 בעקבות מנויו של מאוריסיו פוצ'טינו כמאמן הקבוצה, הוא הפך לשחקן חשוב שסביבו פוצ'טינו בנה את הקבוצה. ב-13 ביולי 2015, חתם שניידרלין לארבע עונות עם אופציה לעונה נוספת במנצ'סטר יונייטד ששילמה עבורו 25 מיליון ליש"ט. ב-8 באוגוסט 2015, ערך שניידרלין את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד כשפתח בהרכב בניצחון 0–1 על טוטנהאם הוטספר במסגרת המחזור הראשון של הפרמייר ליג.
ב-12 בינואר 2017 חתם שניידרלין לשלוש וחצי שנים באברטון עבור 20 מיליון ליש"ט. ב-15 בינואר ערך שניידרלין את הופעת הבכורה שלו במדי אברטון בניצחון 4–0 על מנצ'סטר סיטי.
ב־23 ביוני 2020 שניידרלין חתם בקבוצת ניס מהליגה הבכירה בצרפת. וחזר לליגת העל של צרפת לאחר 12 שנים בכדורגל האנגלי.
ב-28 בינואר 2023 הושאל שניידרלין לוסטרן סידני וונדררס האוסטרלית.
ב-1 באוגוסט 2023 חתם בקוניאספור הטורקית.
קריירה > נבחרת צרפת

ב-2014 הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של צרפת והיווה אחד משבעת המחלפים לסגל צרפת למונדיאל 2014. בעקבות פציעות בנבחרת הצרפתית הוא נכנס לסגל צרפת למונדיאל יחד עם לואיק רמי ורמי קאבלה. המשחק הראשון של שניידרלין בנבחרת צרפת היה כמחליף במשחק ידידות לפני המונדיאל. את הופעתו הרשמית הראשונה ערך במשחק השלישי בשלב הבתים במונדיאל. בעקבות יכולת טובה של צרפת והבטחת העלייה לשלב הבא, מאמן נבחרת צרפת דידייה דשאן ערך 6 חילופים לפני המשחק השלישי. שניידרלין סיים 90 דקות בתיקו 0–0 של צרפת נגד נבחרת אקוודור. זו הייתה ההופעה היחידה שלו במונדיאל 2014, בה נבחרתו הגיע לשלב רבע הגמר.
שניידרלין לא הייתה אמור להיות שותף בתחרות יורו 2016 אולם פציעה של אנגולו קאנטה הכניסה אותו לסגל הנבחרת. הוא לא שותף כלל בטורניר בו צרפת הגיע עד לגמר בו הפסידה.
סה"כ שניידרלין שותף ב-15 משחקים בנבחרת צרפת בשנים 2014–2015.
תארים

שטרסבורג
גביע גומבארדלה: 2006
סאות'המפטון
פרס הפוטבול ליג: 2010
מנצ'סטר יונייטד
הגביע האנגלי: 2015/2016
הערות שוליים

↑  גביע גומבארדלה הוא גביע המדינה לנוער
| נבחרת צרפת – מונדיאל 2014 |
| --- | --- | --- |
|  1 לוריס •  2 דבושי •  3 אברה •  4 וראן •  5 סאקו •  6 קבאי •  7 קאבלה •  8 ולבואנה •  9 ז'ירו •  10 בנזמה •   11 גריזמן •  12 מאבובה • 13 מנגאלה •  14 מטווידי • 15 סאניה • 16 רופייה • 17 דין • 18 סיסוקו • 19 פוגבה • 20 רמי • 21 קוסיילני • 22 שניידרלין • 23 לנדרו • מאמן: דשאן |  1 לוריס •  2 דבושי •  3 אברה •  4 וראן •  5 סאקו •  6 קבאי •  7 קאבלה •  8 ולבואנה •  9 ז'ירו •  10 בנזמה •   11 גריזמן •  12 מאבובה • 13 מנגאלה •  14 מטווידי • 15 סאניה • 16 רופייה • 17 דין • 18 סיסוקו • 19 פוגבה • 20 רמי • 21 קוסיילני • 22 שניידרלין • 23 לנדרו • מאמן: דשאן | צרפת |
| נבחרת צרפת – יורו 2016 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 לוריס •  2 ז'אלה •  3 אברה •  4 ראמי •  5 קאנטה •  6 קבאי •  7 גריזמן •  8 פאייה •  9 ז'ירו •  10 ז'יניאק •   11 מרסיאל •  12 שניידרלין • 13 מנגאלה •  14 מטווידי • 15 פוגבה • 16 מנדנדה • 17 דין • 18 סיסוקו • 19 סאניה • 20 קומאן • 21 קוסיילני • 22 אומטיטי • 23 קוסטיל • מאמן: דשאן |  1 לוריס •  2 ז'אלה •  3 אברה •  4 ראמי •  5 קאנטה •  6 קבאי •  7 גריזמן •  8 פאייה •  9 ז'ירו •  10 ז'יניאק •   11 מרסיאל •  12 שניידרלין • 13 מנגאלה •  14 מטווידי • 15 פוגבה • 16 מנדנדה • 17 דין • 18 סיסוקו • 19 סאניה • 20 קומאן • 21 קוסיילני • 22 אומטיטי • 23 קוסטיל • מאמן: דשאן | צרפת |
מורה (נהר)

ערך זה עוסק בנהר במרכז אירופה. אם התכוונתם לפירושים נוספים, ראו .
| --- | --- |

נהר מורה באוסטריה
 מידע כללי
 אורך:  465 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  166 מ"ק לשנייה 
 אגן ניקוז:  13,824 קמ"ר
 מוצא:  הוהה טאורן
 גובה מוצא הנהר:  1898 מטרים
 יובלים:  Drauchenbach, Saßbach, Schwarzaubach, Mokoš, Boračevski potok, Hammerbach, Petersbach, Mlinski Potok, Plitvički Potok, Andritzbach, Südliche Taurach, Kainach, Mürz, Ledava, Sulm, Trnava, Lassnitzbach, Liesing, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 שפך:  דראווה 
 מדינות באגן הניקוז:  אוסטריה, סלובניה, קרואטיה, הונגריה
 
 
מורה (קרואטית, הונגרית וסלובנית: Mura, גרמנית: Mur) הוא נהר במרכז אירופה, העובר במדינות סלובניה, אוסטריה, קרואטיה והונגריה. נשפך לנהר דראווה, שנשפך לבסוף לנהר הדנובה.
מקורו של הנהר נמצא בפארק הלאומי האוסטרי הוהה טאורן, בגובה 1,898 מטר מעל גובה פני הים. אורכו הכולל הוא 465 קילומטר, כש-295 קילומטר נמצאים באוסטריה, 98 בסלובניה, והשאר עובר לסירוגין על גבול קרואטיה-הונגריה, ומסתיים ליד העיירה לגארד שבקרואטיה, שם הוא נשפך לנהר דראווה. העיר הגדולה ביותר בה עובר הנהר היא גראץ שבאוסטריה.
במקומות שונים בנהר ישנן עדויות על טחנות מים שהופעלו על ידי זרם הנהר מאז המאה הרביעית לפנה"ס. השיטה של הפעלת טחנות על ידי מים אומצה מאוחר יותר על ידי הסלאבים והמדיארים שהגיעו לאזור. בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 עוד פעלו טחנות רבות מכוח הנהר. כיום פועלת רק טחנה סלובנית אחת בשם "Babičev mlin".
בנהר ישנן כמויות קטנות של זהב, אמנם לא מספיק בשביל שינוצל כיום, אך בתקופות קדומות השתמשו בו.
מבצע יונתן (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט "מבצע יונתן"
 בימוי:  מנחם גולן 
 הופק בידי:  יורם גלובוס מנחם גולן רוני יעקב
 תסריט:  מנחם גולן קן גלובוס
 עריכה:  דב הניג 
 שחקנים ראשיים:  יהורם גאון אסי דיין אריק לביא גילה אלמגור קלאוס קינסקי
 מוזיקה:  דובי זלצר 
 צילום:  אדם גרינברג 
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 במרץ 1977
 משך הקרנה:  128 דקות
 שפת הסרט:  עברית אנגלית ערבית גרמנית צרפתית ספרדית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מתח, דוקו-דרמה, סרט דרמה 
 פרסים:  מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר  פרס כינור דוד
 דף הסרט ב־IMDb
 
יהורם גאון בתפקיד יוני נתניהו בסרט מבצע יונתן, 22 בדצמבר 1976
מבצע יונתן הוא סרט קולנוע ישראלי שהופק בשנת 1977, בבימויו של מנחם גולן, המשחזר את חטיפת נוסעי מטוס "אייר פראנס" לאנטבה שבאוגנדה וחילוצם ב"מבצע יונתן". הסרט זכה להצלחה רבה בישראל ובעולם. הסרט זכה בפרס כינור דוד לסרט השנה 1977, ואף היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר". זהו אחד הסרטים הנצפים ביותר בתולדות הקולנוע הישראלי.
הסרט מלווה בנעימת השיר "ארץ צבי" מאת תלמה אליגון, שביצע השחקן הראשי בסרט יהורם גאון, השיר נכתב בעקבות המבצע, ומזוהה בעקבות האירוע.
בשל הצלחת הסרט הוא דובב לאנגלית ולצרפתית, והופץ ברחבי העולם. קודם לסרט זה, יצאו בעקבות המבצע שני סרטים אמריקאיים: "ניצחון באנטבה" ו"הפשיטה על אנטבה".
עלילה

הסרט מציג את המבצע משלוש נקודות מבט:
החטיפה: נראים החטופים, החוטפים וצוות המטוס במטוס ובאנטבה.
הדרג הצבאי: הדיונים המתנהלים בין יוני נתניהו ובין דן שומרון, תכנון המבצע והתהליכים הצבאיים בדרך ליציאה למבצע, ואחר כך שחזור הפעולה הצבאית.
הדרג המדיני ודעת הקהל בארץ: נראים שר הביטחון, שמעון פרס ושר התחבורה, גד יעקובי ושר החוץ, יגאל אלון. כמו כן ישנם גם צילומים מקוריים ממשכן הכנסת ומישיבות הממשלה, בהם נראה יצחק רבין בדיונים מהכנסת על החטיפה.
בסרט, שמה של המחבלת הגרמנייה הוא גבריאל הלימה, ושמה האמיתי היה בריגיטה קוהלמן, אך שם המחבל הראשי בסרט זהה לשמו במציאות.
בסרט נערכות הקבלות בין החוטפים בשל היותם גרמנים לבין הנאצים, כאשר השחקן ראובן בר יותם מגלם ניצול שואה. דמותו של בר יותם גם נלחמת בתפישה השגויה לפיה השואה הייתה אסון של אשכנזים בלבד. הדמות היא דמות סטראוטיפית של יהודי מעדות המזרח.
שחקנים ודמויות

זוהי אחת ההפקות הישראליות הגדולות ביותר שביים מנחם גולן, ובסרט משחקים למעלה מ-100 שחקנים, ישראלים וזרים.
| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| יהורם גאון | יוני נתניהו | מפקד סיירת מטכ"ל שנהרג במהלך המבצע |
| אסי דיין | שוקי (מוקי בצר) | סגנו של יוני נתניהו |
| קלאוס קינסקי | וילפריד בזה | המחבל הגרמני, מפקד חוליית המחבלים |
| אריק לביא | דן שומרון | קצין חי"ר וצנחנים ראשי, מפקד המבצע |
| אורי לוי | בני פלד | מפקד חיל האוויר |
| גילה אלמגור | נורית אביב | שחקנית ישראלית שעלתה על המטוס על מנת לפצוח בקריירה בינלאומית |
| שייקה אופיר | גדי ארנון | אחד מחטופי המטוס |
| שושיק שני | עלמה לוי | אחת מנוסעי המטוס |
| חלי גולדנברג | דליה כהן | המאהבת של גדי ארנון |
| ראובן בר יותם | שלמה בן-דוד | אחד מחטופי המטוס, ניצול שואה מסלוניקי |
| מארק הית' | אידי אמין | נשיא אוגנדה |
| גבי עמרני | גבריאל טר | אחד מחטופי המטוס |
| אברהם רונאי | אדון בורוכוביץ' | בעלה של אידה בורוכוביץ |
| מרים נבו | אידה בורוכוביץ' | אחת מחטופי המטוס שנהרגה בחילוץ |
| אשר צרפתי | זאב | קצין המבצעים של סיירת מטכ"ל |
| יצחק נאמן | ג'אבר | מחבל פלסטיני |
| אריה מוסקונה | יצחק בלוך | בנה של דורה בלוך, שנשאר בישראל |
| עודד תאומי | דן זמיר | דובר ראש הממשלה |
| שמואל רודנסקי | דוקטור וייסברג | אביו של החטוף רמי וייסברג |
| מונה זילברשטיין | נעמי טל | אחת מחטופי המטוס, בתו של פרופ' אבנר טל |
| מוטי בהרב | מאיר | אחד מהמפקדים בסיירת מטכ"ל |
| דבורה קידר | פרידה בן-דוד | אשתו של שלמה בן-דוד |
| אברהם בן-יוסף | פרופ' אבנר טל | אביה של נעמי טל |
| אריה גרדוס | יקותיאל אדם | סגן הרמטכ"ל וראש אג"ם, ממתכנני המבצע |
| הנרי צ'רניאק | מישל בקוס | קברניט המטוס החטוף |
| רולף עדן |  | טייס המשנה |
| סיביל דנינג | גבריאל הלימה (בריגיטה קוהלמן) | המחבלת הגרמניה |
| לואיס רוזנברג | מחבל |  |
| ראובן דיין | מוחמד | מחבל פלסטיני |
| רחל מרכוס | דבורה בלום | אחת מנוסעי המטוס, שנרצחה בבית חולים בקמפלה (במקור, דורה בלוך) |
| ירמי קפלן | אפרים לוי | אחד מנוסעי המטוס, בנה של עלמה לוי |
| שלמה וישינסקי | משה בלום | אחד מנוסעי המטוס, בנה של דבורה בלום |
| גד קינר | רוגמן | כתב זר גרמני |
| יהודה אפרוני | יהודה גולדשטיין | אחד מנוסעי המטוס, רב |
| יוסי גרבר | יוסף לוי | אחד מנוסעי המטוס, בעלה של עלמה לוי |
| עמי וינברג | רמי וייסברג | אחד מנוסעי המטוס, בנו של ד"ר וייסברג |
| רות גלר |  | אחת מנוסעי המטוס |
עוזי כהן: 
| שמעון בר |  | רופא גרמני מנוסעי המטוס |
| קן גלובוס |  | טייס הרקולס |
| שמעון ישראלי | בוריס |  |
| יוסי קינן | אברהם בן-דוד | בנו של שלמה בן-דוד |
| אברהם פלטה |  | כתב צרפתי |
| שושנה רביד |  | אמו של רמי וייסברג |
| אביבה גר | חנה | ברוריה, חברתו של יוני נתניהו |
| שמעון פרס | עצמו | שר הביטחון |
| יצחק רבין | עצמו | ראש הממשלה |
| יגאל אלון | עצמו | שר החוץ |
| גד יעקבי | עצמו | שר התחבורה |
מאחורי הקלעים

הסרט הופק בשיתוף פעולה עם חיל האוויר וממשלת ישראל. יצחק רבין, שמעון פרס, יגאל אלון וגד יעקבי הופיעו בסרט לאחר שנתנו הסכמתם לצילומים.
סצנות המטוס החטוף שהתרחשו במציאות בלוב צולמו בנמל התעופה בן-גוריון.
לצורך צילום הסצנות שמחוץ ובתוך שדה התעופה של אנטבה נבנה בקרבת אילת תעתיק מדויק של שדה התעופה.
לתפקיד החיילים האוגנדים לוהקו עולים מאתיופיה.
הסרט צולם כולו בגרסה נוספת דוברת אנגלית לצורך הפצתו מחוץ לישראל.
ביום חמישי כ"ז באדר תשל"ז-17 במרץ 1977, בחסות ראש הממשלה יצחק רבין, נערכה הפרמיירה לסרט ב"קולנוע שחף" בכיכר אתרים בת"א - שזה גם חנוכת הקולנוע החדש והמשוכלל ביותר בארץ. בפרמיירה נכחו נשיא המדינה פרופסור אפרים קציר, הרמטכ"ל מוטה גור ואלופי צה"ל. אורח הכבוד היה מפקד מבצע יונתן - הקחצ"ר תת-אלוף דן שומרון. בנוסף נכחו גם חברי כנסת, אישי ציבור, עיתונאים, יוצרי הסרט והשחקנים.
יומיים לאחר מכן, במוצ"ש כ"ט באדר תשל"ז-19 במרץ 1977, הוצג הסרט בהצגת בכורה בכל רחבי הארץ.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר אולם הסרט הזוכה היה הסרט הצרפתי "כל החיים לפניו" בבימויו של הישראלי משה מזרחי.
הסרט זכה בפרס כינור דוד - סרט השנה 1977.
ראו גם

שבעה ימים באנטבה
הערות שוליים

↑  דורון פישלר, מאה הסרטים הישראליים הנצפים בכל הזמנים, באתר עין הדג, 25 בספטמבר 2016
↑  ליאת שטייר-לבני, שתי פנים במראה – ייצוג ניצולי השואה בקולנוע הישראלי 1945 - 2008, ירושלים: מאגנס-אשכולות, 2009, עמ' 91
↑  נשיא המדינה אפרים קציר, פרס כינור דוד 1977 (עמ' 32), באתר ISA-President-LetterCredence-000dkxu, ‏25.2.1978
| מועמדים ישראליים לפרס אוסקר |
| --- | --- | --- |
| הסרט הזר הטוב ביותר | 1964: "סאלח שבתי" • 1971: "השוטר אזולאי" • 1972: "אני אוהב אותך רוזה" • 1973: "הבית ברחוב שלוש" • 1978: "מבצע יונתן" • 1985: "מאחורי הסורגים" • 2008: "בופור" • 2009: "ואלס עם באשיר" • 2010: "עג'מי" • 2012: "הערת שוליים" |  |
| השחקן הטוב ביותר | 1971: חיים טופול - "כנר על הגג" בתפקיד טוביה החולב |  |
| הצילום הטוב ביותר | 1991: אדם גרינברג - "שליחות קטלנית 2: יום הדין" |  |
| הסרט התיעודי הטוב ביותר | 1974: "המכה ה-81" • 2012: "חמש מצלמות שבורות" • 2012: "שומרי הסף" |  |
| הסרט הקצר הטוב ביותר | 2014: "איה" • 2018: גיא נתיב - על הפקת "Skin" (זכייה) • 2021: עין לבנה |  |
| מיקס הסאונד הטוב ביותר | 2013: ניב אדירי - "כוח משיכה" (זכייה) |  |
מוחמד אל-פאיד

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1929 Ras el-Tin, אלכסנדריה, ממלכת מצרים 
 פטירה:  30 באוגוסט 2023 (בגיל 94) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ממלכת מצרים, הרפובליקה הערבית המאוחדת, רפובליקת מצרים, מצרים 
 תפקיד:  מנהיג 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן או בת זוג:  סמירה ח'אשוקג'י (1954–1956)  Heini Wathén (1985–2023) 
 מספר צאצאים:  5 
 
מוחמד אל-פאיד (בערבית מצרית: محمد الفايد; 27 בינואר 1929 – 30 באוגוסט 2023) היה איש עסקים יליד מצרים, שמקום מגוריו והתעניינותו העסקית היה בבריטניה מאז סוף שנות ה-60 של המאה ה-20. בתקופות שונות היה בעליהם של מלון ריץ בפריז, חנות הכלבו הרודס ומועדון הכדורגל פולהאם, שניהם בלונדון. בנובמבר 2022 נאמד הונו של פאיד ב-1.9 מיליארד דולר, מה שדירג את עושרו במקום 1,512 בעולם.
בנו של פאיד, דודי, נולד בשנת 1955 מנישואיו הראשונים לסמירה ח'אשוקג'י משנת 1954 ועד 1956. דודי היה במערכת יחסים רומנטית עם דיאנה, הנסיכה מוויילס, עד למותם בתאונת דרכים בפריז ב-1997. פאיד התחתן בשנית עם אשת האליטה הפינית והדוגמנית לשעבר הייני וואטהן ב-1985, ממנה יש לו ארבעה ילדים: יסמין, קארים, קמילה ועומר.
ביוגרפיה

פאיד נולד ברושדי, אלכסנדריה, מצרים, בנו הבכור של מורה מצרי בבית ספר יסודי מאסיוט. שנת הלידה שלו שנויה במחלוקת. באתר האינטרנט שלו נטען שהוא נולד ב-1933, אך משרד הסחר הבריטי מצא ששנת לידתו הייתה 1929. האתר תיקן את שנת הלידה מ-1933 ל-1929 בשנת 2011. אחיו עלי וסלאח היו עמיתיו לעסקים.
פאיד נשא לאישה את סמירה ח'אשוקג'י ב-1954, בהיותו בן 25. הוא עבד עם אחיה של אשתו, סוחר הנשק הסעודי ואיש העסקים עדנאן ח'אשוקג'י.
מתישהו בתחילת שנות ה-70, הוא החל להשתמש בכינוי "אל-פאיד" במקום רק "פאיד". אחיו עלי וסלאח הלכו בעקבותיהם בזמן רכישתם את בית פרייזר בשנות ה-80. ראוי לציין כי עד סוף שנות ה-80, שניהם חזרו לקרוא לעצמם "פאיד". היו שהניחו שהוספת התחילית "אל-" לשמו של פאיד הייתה בכדי לרמוז על מקורות אריסטוקרטיים, כמו "דה" בצרפתית או "פון" בגרמנית, אם כי ל"אל-" אין אותן קונוטציות חברתיות בערבית. הנחה זו הובילה לכך שהמגזין Private Eye כינה אותו "פרעה הפוני".
הממלכה המאוחדת > עסקאות מוקדמות

פאיד ואחיו הקימו חברת ספנות במצרים לפני שהעבירו את המטה שלה לגנואה, איטליה עם משרדים בלונדון. בסביבות 1964 הוא נכנס למערכת יחסים קרובה עם מנהיג האיטי פרנסואה דובלייר, המכונה 'פאפא דוק', והתעניין בבניית בית זיקוק נפט פאיד-דובלייה בהאיטי. הוא גם קשור לגאולוג ג'ורג' דה מורנשילד. פאיד סיים את שהותו בהאיטי שישה חודשים לאחר מכן, כאשר דגימת "נפט גולמי" שסופקה לו על ידי שותפים מהאיטי התבררה כמולסה ברמה נמוכה.
לאחר מכן עבר פאיד לאנגליה, שם התגורר במרכז לונדון. באמצע שנות ה-60, הוא פגש את שליט דובאי, השייח' ראשיד בן סעיד אל מקטום, שהפקיד אותו בסיוע בשינוי דובאי, שם הקים את IMS (שירותי ים בינלאומיים) ב-1968. פאיד הציג חברות בריטיות כמו קבוצת Costain (שממנה הפך לדירקטור ו-30% בעל מניות), ברנרד סאנלי ובניו וטיילור וודרו לאמירות כדי לבצע את עבודות הבנייה הנדרשות. הוא גם הפך ליועץ פיננסי לסולטאן ברוניי עומר עלי סאיפודיאן השלישי ב-1966.
פאיד הצטרף לזמן קצר במועצת המנהלים של קונגלומרט הכרייה לונרו ב-1975 אך עזב לאחר מחלוקת. ב-1979 הוא קנה את מלון ריץ בפריז, צרפת תמורת 30 מיליון דולר.
ב-1984, פאיד ואחיו רכשו 30% ממניות House of Fraser, קבוצה שכללה את החנות הלונדונית הרודס, מרולאן 'קטנטן' רולנד, ראש לונרו. ב-1985, הוא ואחיו קנו את 70% הנותרים של House of Fraser תמורת 615 מיליון ליש"ט. רולנד טען שהאחים פאיד שיקרו לגבי הרקע והעושר שלהם והוא הפעיל לחץ על הממשלה לחקור אותם. הושקה חקירה של משרד המסחר והתעשייה (DTI) לגבי הפאידים. הדו"ח שלאחר מכן של ה-DTI היה קריטי, אך לא ננקטו צעדים נגד בני הזוג פאיד, ובעוד שרבים האמינו לתוכן הדו"ח, אחרים הרגישו שהוא ממניעים פוליטיים.
בשנת 1998, רולנד האשים את פאיד בגניבת ניירות ותכשיטים מהכספת שלו בהרודס. פאיד נעצר, אך האישומים בוטלו. רולנד מת ב-1998. פאיד יישב את הסכסוך בתשלום לאלמנתו; הוא גם תבע את משטרת המטרופולין על מעצר שווא ב-2002, אך הפסיד בתיק.
בשנת 1994, בית פרייזר יצא לציבור, אך פאיד שמר על הבעלות הפרטית על הרודס. הוא השיק מחדש את המגזין ההומוריסטי פאנץ' ב-1996, אך הוא התקפל שוב ב-2002. אל-פאיד הגיש בקשה לאזרחות בריטית פעמיים, ב-1994 וב-1999, ללא הצלחה. יש הסבורים כי הריב שלו עם רולנד תרם לסירוב הראשון.
אל פאיד נפטר ב-30 באוגוסט 2023 בלונדון, יום לפני שמלאו 26 שנים למותו של בנו דודי אל-פאיד.
בספטמבר 2024 פרסם ה-BBC תחקיר שבו טענו חמש נשים שאל-פאיד אנס אותן, ו-15 טענו להטרדה מינית שלו כלפיהן. לאחר פרסום התחקיר, מספר המתלוננות נגד אל-פאייד הגיע ל-150 נשים.