stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוזיאון ראשון-לציון
הערות שוליים

↑  הדואר הוקם במקום רק לאחר שהמרפאה עברה לבניין הקליניקה
↑  הדיליז'נס שוחזר על פי דגם מקורי ובתהליך השחזור נעשה שימוש בחלק מהמרכבות המקוריות
↑  נאוה קסלר, באתר rishon4u.co.il
↑  ד"ר רוני באום- בנאי, אתר rishon4u.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299565605171  LCCN: n2010008146  VIAF: 127211495   WorldCat (עם VIAF): 127211495
מונה (מונית)

מונה עם מדפסת
מונה ארגנטינאי
מונה הוא מכשיר אלקטרוני המותקן במונית המחשב את מחיר הנסיעה בהתאם למרחק הנסיעה בשילוב עם זמן נסיעה וזמן המתנה. המונה העניק למונית את שמה בעברית באנגלית ובשפות נוספות.
מונים היו בשימוש כבר ברומא העתיקה ופעלו על בסיס מכשיר מכני אשר שחרר כדורים קטנים. בסוף הנסיעה שילם הנוסע את עלותה בהתאם למספר הכדורים ששוחררו. המונה המודרני הומצא על ידי הגרמני וילהלם ברון ב-1891, והמונית הראשונה המצוידת במונה - "דיימלר ויקטוריה" - הורכבה על ידי גוטליב דיימלר ב-1897. גם מונה זה היה מכני והורכב מחוץ למונית בסמוך לגלגל הקדמי שבצד הנהג. רק בשנות ה-80 של המאה ה-20 הופיעו המונים האלקטרוניים הראשונים, ועמם עבר מן העולם רעש התקתוק האופייני של המונים המכניים. ברוב המקומות ניתן להפעיל את המונה לפי מספר תעריפים בהתאם לשעות היום או ימי השבוע, וכן ניתן להוסיף למחיר עליו הוא מצביע תוספות שונות בגין עודף מטען, יעד או מוצא הנסיעה וכדומה.
במקומות מסוימים מחובר המונה לשלט חיצוני מואר המראה אם המונית פנויה או תפוסה. הפעלת המונה תכבה את תאורת השלט או שתחליף את הכיתוב בו כך שיראה כי המונית אינה פנויה. בין החידושים שנכנסו לשימוש במשך השנים נמנים חיבור המונה אל מדפסת ו/או אל מכשיר לחיוב באמצעות כרטיס אשראי, משדרים שונים המשדרים נתונים מהמונה אודות פעילותה של המונית - הן למטרות בטיחות והן למטרות חלוקת עבודה על ידי הסדרן, חיישן המזהה נוכחות נוסעים במונית במטרה למנוע הסעה בלא הפעלת מונה ועוד.
ליגת העל ההודית

ערך זה עוסק בליגת הכדורגל הגבוהה ביותר באיגוד בכדורגל בהודו. אם התכוונתם לI-League, ראו .
| --- | --- |

 שם מלא:  הסופר ליג ההודית
 כינוי:  ליגת העל ההודית
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל ההודית
 מדינות:  הודו הודו
 קונפדרציה:  AFC (אסיה)
 קבוצות:  11
 תקופת הפעילות:  21 באוקטובר 2013 – הווה (11 שנים)
 אלופה נוכחית:  אתלטיקו קולקטה (2019/2020)
 מירב הזכיות:  אתלטיקו קולקטה (3)
 מפעל מקביל:  הסופר קאפ ההודי גביע דוראנד
 מפעל נמוך:  I-League
 http://indiansuperleague.com/
הסופר ליג ההודית (בהינדי: इंडियन सुपर लीग) היא ליגת הכדורגל הבכירה של הודו.
הליגה הוקמה ב-21 באוקטובר 2013 במטרה להביא את הכדורגל לצמרת הספורט בהודו ולתודעת הכדורגל העולמי. בשל הכסף המושקע בליגה, שחקנים רבים הנמצאים בשלהי הקריירה מגיעים לשחק בה.
הליגה התחילה באוקטובר 2014 עם שמונה קבוצות שהיו קבועות בהתחלה. במהלך שלושת העונות הראשונות שלה, התחרות פעלה ללא הכרה רשמית של קונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC), התחרות נבנתה גם באותו קווים כמו ליגת העל ההודית לאותה תקופה, ה-I-League, שהיום מהווה את הליגה השנייה.
בהתחלה כל עונה נמשכה רק 3 חודשים, מאוקטובר עד דצמבר, ומשחקים נערכו כמעט מדי יום. עם זאת, לפני עונת 2017/2018, הליגה התרחבה לעשר קבוצות, הרחיבה את לוח הזמנים שלה לשישה חודשים וזכתה להכרה מה-AFC.
החל מעונת 2022 ליגת הסופר ליג היא הליגה הבכירה בהודו, ומתקיימת בין החודשים אוקטובר ועד מרץ, בה משתתפות 11 הקבוצות הבכירות מרחבי הודו, כאשר השחקנים נבחרים לקבוצות בשיטת הדראפט. בעונה הסדירה ישנם 22 מחזורי ליגה בהם כל קבוצה מתחרה פעמיים נגד קבוצה אחרת, ובסוף העונה לקבוצה בעלת מספר הנקודות הגבוהה מוענק "גביע מגן המנצחים של הליגה", והיא עולה לשחק בפלייאוף האליפות ביחד עם הסגנית וארבעת הקבוצות במקומות 3-6 שמצטרפות אליהם.
הליגה מגיעה לשיאה בשלב גמר ה-ISL שקובע את זהות האלופה, לה מוענק גביע ה-ISL.
לקבוצות שזוכות באליפות הליגה בכל עונה, יש הזדמנות להשתתף בגביע ה-AFC, שהוא בעצם הגביע השני בחשיבותו בכדורגל הבינלאומי האסייאתי.
קבוצות הליגה בעונת 2020/2021

| קבוצה | עיר | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- |
| ATK מוהון באגאן | קולקטה, מערב בנגל | אצטדיון פטורדה | 18,600 |
| בנגלור | בנגלור, קרנאטקה | אצטדיון פטורדה | 18,600 |
| גואה | מרגאו, גואה | אצטדיון פטורדה | 18,600 |
| צ'נאיין | צ'נאי, טאמיל נאדו | GMC אתלטיק סטאדיום | 30,000 |
| קרלה בלסטרס | קוצ'י, קרלה | GMC אתלטיק סטאדיום | 30,000 |
| מומבאי סיטי | מומבאי, מהאראשטרה | GMC אתלטיק סטאדיום | 30,000 |
| אודישה | בובנשוואר, אודישה | GMC אתלטיק סטאדיום | 30,000 |
| מ.ס. מזרח בנגל | קולקטה, מערב בנגל | אצטדיון טילאק מיידן | 5,000 |
| היידראבאד | היידראבאד, טלנגאנה | אצטדיון טילאק מיידן | 5,000 |
| ג'אמשדפור | ג'אמשדפור, ג'הרקאנד | אצטדיון טילאק מיידן | 5,000 |
| נורת'איסט יונייטד | גוואהטי, אסאם | אצטדיון טילאק מיידן | 5,000 |
אלופות הליגה בעבר

| עונה | זוכה בבכירות הליגה | סגנית בבכירות הליגה | אלופה | תוצאה בגמר הליגה | סגנית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | לא התקיים | לא התקיים | אתלטיקו קולקטה | 0-1 | קרלה בלסטרס |
| 2015 | לא התקיים | לא התקיים | צ'נאיין | 2-3 | גואה |
| 2016 | לא התקיים | לא התקיים | אתלטיקו קולקטה | 1-1 (3-4 בפנדלים) | קרלה בלסטרס |
| 2017/2018 | לא התקיים | לא התקיים | צ'נאיין | 2-3 | בנגלור |
| 2018/2019 | לא התקיים | לא התקיים | בנגלור | 0-1 | גואה |
| 2019/2020 | גואה | אתלטיקו קולקטה | אתלטיקו קולקטה | 1-3 | צ'נאיין |
| 2020/2021 | מומבאי סיטי | מוהון בגאן | מומבאי סיטי | 1-2 | מוהון בגאן |
| 2021/2022 | ג'אמשדפור | היידראבאד | היידראבאד | 1-1 (1-3 בפנדלים) | קרלה בלאסטרס |
| 2022/2023 | מומבאי סיטי | היידראבאד | מוהון בגאן | 2-2 (3-4 בפנדלים) | בנגלור |
אליפויות לפי קבוצות

| קבוצה | סך הכל תארים | בכירות הליגה | עונת זכייה | אליפות הליגה | סגנית אלופה | עונות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אתלטיקו קולקטה | 3 | – | – | 3 | – | 2014, 2016, 2019/2020 |
| צ'נאיין | 2 | – | – | 2 | 1 | 2015, 2017/2018 |
| מומבאי סיטי | 2 | 1 | 2020/2021 | 1 | – | 2021 |
| בנגלור | 1 | – | – | 1 | 1 | 2018/2019 |
| היידראבאד | 1 | – | – | 1 | – | 2022 |
| גואה | 1 | 1 | 2019/2020 | – | 2 | – |
| ג'אמשדפור | 1 | 1 | 2021/2022 | – | – | – |
מוזיאון קלוני

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להיסטוריה, גלריה, מוזיאון לאומי 
 כתובת:  הוטל דה קלוני 
 מיקום:  הרובע החמישי של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 מבקרים בשנה:  217,827 (נכון ל־2019)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 17 במרץ 1844
 תאריך פתיחה רשמי:  1843 
 קואורדינטות:  48°51′02″N 2°20′36″E﻿ / ﻿48.850555555556°N 2.3433333333333°E﻿ / 48.850555555556; 2.3433333333333
 www.musee-moyenage.fr
  (למפת פריז מוגדלת) מוזיאון קלוני(למפת פריז רגילה) מוזיאון קלוני
 
מוּזֶה דֶה קְלוּני (צרפתית: Musée de Cluny) או בשמו הרשמי, "המוזיאון הלאומי על ימי הביניים" (Musée National du Moyen Âge) הוא מוזיאון הנמצא ברובע החמישי של פריז.
המבנה

המבנה בו שוכן המוזיאון, שבנייתו החלה בשנת 1334 ושמשלב סגנון גותי ורנסאנס, היה בעבר מעונו הפריזאי של אב מנזר קלוני. הוא הפך למוזיאון ציבורי בשנת 1833, ולמעט שמו, אין לו עוד כל קשר למנזר. המבנה מהווה ככל הנראה את הדוגמה הטובה ביותר לאדריכלות ימי הביניים בפריז.
במקור הבית היה חלק ממבנה גדול יותר השייך למנזר, וכלל גם מבנה (שאינו קיים עוד) ששימש כקולג' דתי בכיכר הסורבון. דיירי הבית במרוצת השנים כוללים את מארי טודור – אותה שיכן שם בשנת 1515 פרנסואה הראשון לאחר מות בעלה, לואי השנים עשר, כדי שיוכל לפקח אחריה מקרוב, ולבדוק בעיקר האם היא בהיריון (שכן לואי השנים עשר מת ללא בן יורש). במאה ה-17 התגוררו בבית כמה נציגים דיפלומטיים של האפיפיור, ביניהם הקרדינל מאזארן.
בשנת 1793 הוחרם הבית על ידי המדינה ובמשך שלושת העשורים הבאים נעשה בו שימוש מגוון. בין השאר היה הבית בבעלותו של רופא שהשתמש בקפלה המצועצעת שבקומה הראשונה כחדר ניתוח.
בשנת 1843 אלכסנדר די סומראר (Alexandre Du Sommerard), אספן של אמנות ימי הביניים, רכש את המבנה, שיכן בו את אוספיו והפך אותו למוזיאון. לאחר מותו ב-1842 נרכש האוסף על ידי המדינה ובנו מונה לאוצר הראשון של המוזיאון. הגנים נפתחו ב-1971.
מתחת למבנה התגלו שרידי מרחצאות רומאיים מהמאה ה-3 לספירה. הם מכונים "מרחצאות קלוני" (Thermes de Cluny). בחלליהם מוצגים חפצים שמקורם בתקופה הרומית ובהם "עמוד יורדי הסירות".
המוזיאון מציג מוצגים מימי הביניים ובהם שטיחי הקיר של הגבירה והחד קרן. כמו כן מוצגים במוזיאון רהיטים וחפצי אמנות מימי הביניים וכן תכשיטי זהב וחפצי שנהב. במוצגים בולטים ראשיהם המנותצים של פסלי מלכי יהודה, שעטרו את חזית קתדרלת נוטרדאם עד שנערפו בידי ההמון במהלך המהפכה הצרפתית.
גלריה

מהתצוגה במוזיאון קלוני - ראשיהם המנותצים של פסלי מלכי יהודה שעטרו בעבר את חזית קתדרלת נוטרדאם בפריז, ונערפו בידי ההמון בזמן המהפכה הצרפתית משום שזיהו אותם בטעות כפסלים של מלכי צרפת
מבט מהפארק הסמוך אל המוזיאון
מכסה של קופסה קטנה, מגולף שנהב, בו נראה ישו על כס המלכות ומוקף בארבעת שליחיו. מהמחצית הראשונה של המאה ה-13
קופסה קטנה מגולפת שנהב מהמאות העשירית או האחת-עשרה, מקונסטנטינופול
מוזיאון קלוני: המבנה משלב יסודות אדריכלות גותית ורנסאנס
אולם הפריגידריום הרומי במרחצאות קלוני, ציור מ-1845
פנורמה של חצר המוזיאון
לוריס גראו

| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1979 (בן 45) אובון, צרפת 
 תחום יצירה:  מיצב 
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר האמנויות והספרות 
 www.greaustudio.com
 
לוריס גראו (בצרפתית: Loris Gréaud; נולד ב-7 בפברואר 1979 באובון, צרפת) הוא אמן מיצב קונספטואלי, קולנוען ואדריכל.
ביוגרפיה

לוריס גראו מוכר בתקשורת ועל ידי מבקרים בינלאומיים כאחד האמנים החשובים והמשפיעים ביותר בדורו. עם זאת, מאז תחילת הקריירה שלו, סירב האמן לפרסם את הביוגרפיה שלו. לפיכך, רוב הביוגרפיות הזמינות הן שגויות או לוקות בחסר.
יצירותיו של לוריס גראו מאורגנות לכדי פרויקטים במקום תערוכות.
הראשונה Silence Goes Quicker When Played Backwards התקיימה בפריז ב- Plateau / Frac île-de-France בשנת 2005. פרויקט זה הוא ששיגר אותו לתוך שדה האמנות הבינלאומית.
ב-2008, לוריס גראו היה האמן הראשון שהוענק לו שימוש מלא בחלל הפאלה דה טוקיו בפריז, לפרויקט שלו Cellar Door. הוא המשיך ופיתח פרויקט זה ב-ICA (אנגליה), ב-Kunst Halle Sankt Gallen (שווייץ), במוזיאון La Conservera de Murcia (ספרד), ב-Kunsthalle Wien (אוסטריה), ולבסוף ביריד האמנות ארט בזל לצד פרסום הקטלוג בהוצאת JRP Ringier אשר הִתְוָה את הפרויקט כולו.
למרות שאספנים בינלאומיים ומוזיאונים רכשו מספר רכישות חשובות של עבודותיו, גראו בוחר להופיע בגלריות וירידים רק לעיתים. הייתה לו תערוכה אחת כפולה בין הגלריות שמייצגות אותו. הפרויקט The Unplayed Notes הוצג בגלריה Pace בניו יורק (2012) ולאחר מכן בגלריה Yvon Lambert בפריז (2012).
ב-2013 הוא היה האמן הראשון שהוזמן להציג במשותף על ידי הלובר ומרכז פומפידו בפריז. התערוכה, "לוריס גראו [I]", הייתה פתוחה לציבור הרחב והתקיימה בחצרות המוזיאונים, בהימנעות מכוונת מחללי התצוגה הרגילים של שני המוסדות.
בשנת 2014 לוריס גראו מונה כאביר במסדר האמנויות והספרות. (Chevalier des Arts et des Lettres).
ב-2015, עבור הפרויקט שלו The Unplayed Notes Museum, הוא היה האמן הראשון שהשתלט באופן מלא על חלל המוזיאון העכשווי בדאלאס (ארצות הברית).
מאז 2010, האמן משתתף לעיתים רחוקות בתערוכות קבוצתיות, ומעדיף לרכז את משאביו בפיתוח פרויקטים אישיים. האמן רואה את "מסלול העבודה לאורך זמן כפסל בפני עצמו״.
גישה אמנותית

המתודה של לוריס גראו מאופיינת על ידי מתן עדיפות למושג הפרויקט על התערוכה. הוא סבור כי על הרעיון והפרויקט בלבד להיות העקרונות המנחים המגדירים את מצבי ההופעה, תצוגה וחלוקה, ואפילו משך זמן ועלות.
הפרודוקטיביות והיעילות המצויות בבסיס הפרויקטים שלו הן מוקד עשייתו. בנוסף, הוא גם מקדיש תשומת לב למחיקת הגבולות באופן שיטתי בין חללי דמיון ומציאות.
אחד המאפיינים המשותפים למגוון הפרויקטים של לוריס גראו הוא קנה המידה שלהם. על ידי הפקת עבודות בסדר גודל כזה עם חזון גלובלי, הוא שואף לגבור על חלל וזמן ה״תערוכה״.
ציטוטים

״כיום, אני רואה הרבה ממה שאני מכנה תסמונת רימבאוד, ״האחר הוא אני״. הבלוגרים רוצים להיות עיתונאים, העיתונאים רוצים להיות מבקרי אמנות, מבקרי האמנות רוצים להיות אוצרים, האוצרים רוצים להיות אמנים ובאופן טראגי… האמנים רוצים להיות אמנים...״
מונוגרפיות

(צרפתית+אנגלית) 2015 ,Loris Gréaud, Jannink Editions מסת״ב 978-2-37229-004-3
(צרפתית+אנגלית) Dis Voir, 2015 מסת״ב 978-2-914563-75-8
(צרפתית+אנגלית) Christophe Ono-Di-Biot, Gréaudstudio Éditions, 2013
(צרפתית+אנגלית) Alain Seban, Marie-Laure Bernadac, Michel Gauthier, Jean-Luc Martinez, Louvre éditions, Centre Pompidou, 2013 מסת״ב 979-10-90490-32-1
(צרפתית+אנגלית) Loris Gréaud, Gréaudstudio Éditions, 2011
(צרפתית+אנגלית+ספרדית) Pascal Rousseau, Gréaudstudio Éditions - JRP Ringier, 2011 מסת״ב 978-3-03764-167-5
(צרפתית+פולנית) Loris Gréaud, Poznan Arts Stations Foundation, 2010 מסת״ב 978-83-927804-0-3
(צרפתית+ספרדית) Daniel Birnbaum, 2009 מסת״ב 978-1-933128-67-2
(צרפתית+אנגלית) Raimundas Malasauskas, Aaron Shuster, Loris Gréaud, JRP Ringier, 2008 מסת״ב 978-3-905829-52-5
(צרפתית+אנגלית) Onestar Press, 2007
(צרפתית+אנגלית) HYX, 2006 מסת״ב 2-910385-44-2
אוספים ציבוריים

Frac île de France הקרן האזורית לאמנות עכשווית, איל דה-פרנס, צרפת.
Frac Auvergne הקרן האזורית לאמנות עכשווית, אוברן, צרפת.
Fnac הקרן הלאומית לאמנות עכשווית, צרפת.
הקרן העירונית של עיריית פריז, צרפת.
מרכז ג'ורג' פומפידו, פריז, צרפת.
LVMH, אוסף ברנרד ארנו (Arnault) פריז, צרפת.
אוסף פרנסואה פינו (Pinault), ונציה, איטליה.
אוסף גץ (Goetz), מינכן, גרמניה.
מוזיאון אליזה, לוזאן, שווייץ.
קרן קדיסט (Kadist), פריז וסן פרנסיסקו, ארצות הברית.
LACMA, לוס אנג'לס, ארצות הברית.
אוסף אמנות משפחת רובל (Rubell), מיאמי, ארצות הברית.
אוסף מרגילס (Marguiles), מיאמי, ארצות הברית.
מוזיאון ישראל, ירושלים, ישראל.
מרכז לאמנות נאם ג'ון פייק (Nam June Paik), קוריאה.
הערות שוליים

↑  "«Plus qu'un coup, c'est une prise de risques»". Libération.fr (בצרפתית). נבדק ב-2017-02-23.
↑  Caroline Bourgeois and Loris Greaud, Prima Materia, Electa, 2013
↑  Noé, Paola (1 July 2005), "Paris / Loris Gréaud: Silence goes more quickly when played backwards", Modern Painters
↑  CELLAR DOOR, UNE EXPOSITION DE LORIS GREAUD, archives.palaisdetokyo.com (ארכיון)
↑  Palazzo Grassi, Contemporary Art, Palazzo Grassi / Punta della Dogana (באנגלית)
↑  Nomination dans l'ordre des Arts et des Lettres janvier 2014 - Ministère de la Culture et de la Communication, www.culturecommunication.gouv.fr (בצרפתית)(הקישור אינו פעיל)
↑  Magazine, Wallpaper* (2015-01-23). "Loris Gréaud's trail of destruction at Dallas Contemporary | Art | Wallpaper* Magazine". Wallpaper*. נבדק ב-2017-02-23.
↑  Initiartmagazine, www.initiartmagazine.com
↑  Ray, Michael (October 2012), "Icare vs Cousteau", Novo
↑  Initiartmagazine, www.initiartmagazine.com
↑  Quin, Elisabeth (30 January 2012), "Ouvert La Nuit", France Inter
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810583436305606  BnF: cb15071247r (data)  GND: 131940406  ISNI: 0000 0000 7848 1773  LCCN: no2008165081  RKD: 345464  SUDOC: 108938921  ULAN: 500355868  VIAF: 66755937   WorldCat (עם VIAF): 66755937 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לוריס גראו".
מוסקבה מתחת לאפס

| --- | --- |

 בימוי:  María Lidón 
 שחקנים ראשיים:  וינסנט גאלו סייג' סטאלון ראדה שרבג'יה ג'וס אקלנד יואכים דה אלמיידה ואל קילמר אוקסנה אקינשינה Julio Perillán 
 צילום:  ריקרדו ארונוביץ' 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית, ספרד 
 חברה מפיצה:  סרטי סוני, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2006 
 שפת הסרט:  רוסית, אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מוסקבה מתחת אפס (ברוסית: Москва ноль) הוא סרט משנת 2006 בבימויה של מריה לידון.
תקציר עלילת הסרט

צוות חילוץ מחפש אחר אנתרופולוג שנעלם במערות ובקטקומבות שמתחת לעיר מוסקבה שמאוכלסים בשדים.
שחקנים ודמויות

| שחקן | דמות |
| --- | --- |
וינסנט גאלו: אואן
אוקסנה אקינשינה: ליובה
ואל קילמר: אנדריי
סייג' סטאלון: וסילי
ז'ואקים דה אלמיידה: יורי
ראדה סרבדז'יה: סרגיי
ג'וס אקלנד: טולסטוי
חוליו פרילן: אלק מילר
מונה (מכשיר)

מונה הוא מכשיר מדידה, שעוזר למנות כמות של אירועים, תכולות ביצוע או יחידות מניה שונות בפרק זמן נתון.
דוגמאות של מונים

מונה גייגר - מודד את כמות הקרינה המצטברת לה נחשף המונה. יחידת מידה נפוצה: גריי.
מונה חשמל - מודד את צריכת זרם החשמל. יחידת מידה נפוצה: קילוואט שעה.
מד מים - מודד את כמות המים הנצרכת. יחידת מידה נפוצה: מטר מעוקב.
מונה גז - מודד את כמות הגז הנצרכת. יחידת מידה נפוצה: מטר מעוקב.
מונה במונית, חרף שמו, אינו מונה, משום שאינו מציג מנייה של גודל כלשהו, אלא את מחיר הנסיעה במונית. מחיר זה מחושב לפי גורמים אחדים, ובהם תשלום התחלתי קבוע, פרק הזמן שבו נמצא הנוסע במונית ומרחק הנסיעה, אך המונה אינו מציג נתונים גולמיים אלה, אלא רק את התוצאה הכספית הנובעת מהם.
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מדרסה

ערך זה עוסק בבית מדרש ללימודי אסלאם. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מדרסה במדינת קרנאטקה בהודו
מַדְרַסַה (בערבית: مدرسة, ריבוי: مدارس – מַדַ֫ארִס) היא המונח הערבי לכל בית ספר, חילוני או דתי (של כל דת). שפות שונות שאלו מונח זה וברבות מהן נטבע המונח במובן אחד בלבד, בית מדרש ללימודי דת האסלאם.
בימי הביניים "מדרסה" היה שמם של המוסדות להשכלה גבוהה בעולם המוסלמי, המקבילים לאוניברסיטה האירופאית.
הגדרה

המילה מדרסה מקורה בשורש הערבי ד.ר.ס. ( د-ر-س) המתייחס לפעלי הלמידה וההוראה (הזהה לשורש ד.ר.ש. בעברית), בשם עצם שמשמעותו "המקום שבו הפעולה (ד.ר.ס.) נעשית". לכן, מדרסה משמעותה המילולית היא "המקום שבו למידה/הוראה נעשית". המונח אף הושאל, במשמעותו הכללית, לשפות רבות המושפעות מן השפה הערבית כגון אורדו, הינדי, פרסית, טורקית, כורדית, אינדונזית, מלאית ובוסנית. משמעות המילה מדרסה בשפה הערבית אינה שונה ממשמעות המילה "בית ספר" בשפה העברית. כך ניתן להשתמש במילה זו בהקשר של בית ספר ציבורי, פרטי, תיכוני, יסודי, מקצועי, דתי או חילוני, וכיוצא באלה. המילה מדרסה נובעת מאותו מקור שממנו נובעת המילה "מדרשה" בשפה העברית.
המדרסה הדתית

מדרסה כמוסד לימוד מוסלמי-דתי מציעה באופן טיפוסי שני מסלולי לימוד:
לימוד בשיטת ה"חיפז" – כלומר לימוד בעל פה של הקוראן (התלמיד המשנן את הקוראן כולו בעל פה נקרא "חאפז");
לימוד בשיטת "עאלִם" – מסלול שבסופו הופך התלמיד למלומד מוכר בקהילתו.
תוכן הלימודים כולל לימודי השפה הערבית, לימודי תפסיר (פרשנות הקוראן), שריעה (המשפט המוסלמי), חדית' (סיפור חיי הנביא מוחמד), מַ֫נְטִק (תורת ההיגיון), והיסטוריה מוסלמית. בחלק מן המדרסות, בהתאם לדרישות החינוכיות המקומיות, קיימת הוראה של ספרות ערבית, לימודי אנגלית ושפות זרות אחרות וכן לימודי מדע והיסטוריה כללית.
התלמידים במדרסה הם בני כל הגילאים, חלקם מסיימים את מסכת לימודיהם והופכים לאימאמים. ההסמכה לעאלִם נמשכת בדרך כלל כ-12 שנות לימוד. רבים מתלמידי המדרסות מסיימים לימודיהם כ"חאפז". ברבות מן המדרסות מתקיימים אף לימודי ערב למבוגרים ובחלקן קיימים מעונות בהם ישנים התלמידים. היבט חשוב בפעילות המדרסה הוא בתפקידה החברתי: המדרסה משמשת לא אחת כבית ליתומים וילדים עניים, מתוך מטרה להקנות השכלה וחינוך לילדים אלה. קיימות מדרסות המקבלות בשעריהן אף תלמידות, אולם אלה לומדות בנפרד מן התלמידים. קיימות אף מדרסות לבנות בלבד.
היסטוריה

מדרסות לא היו קיימות בשנותיו הראשונות של האסלאם. מקור התהוותן של המדרסות הוא כנראה המנהג המוסלמי העתיק להתכנס במסגד ולשוחח על נושאים דתיים, בהנחיית אנשים משכילים ומבינים בענייני הדת. מורים בלתי פורמליים אלה נודעו מאוחר יותר בשם שייח'ים, ושייח'ים אלה החלו ללמד שיעורי דת במסגרת קבועה. שיעורים אלה נקראו בשם מג'לס.
בשנת 859 נוסדה בעיר פאס שבמרוקו מדרסת אל-קאראווין, הנחשבת למדרסה העתיקה ביותר בעולם המוסלמי, ולמוסד ההשכלה הגבוהה העתיק ביותר בעולם שפועל ברציפות עד ימינו.
בתקופת שלטון בית עבאס, יסד הווזיר הסלג'וקי ניזאם אל-מולכ את מוסד ההשכלה הגבוהה המשמעותי הרשמי הראשון, הידוע בשם "מדרסה ניזאמיה", אשר התבסס על שיעורים לא פורמליים של השייח'ים. הוא המשיך והקים בימיו מערכת של מדרסות ציבוריות (אשר כונו בימיו "הניזאמיה", על שמו) בערים שונות שהיו תחת שלטון בית עבאס בשלהי המאה ה-11.
ההיסטוריון ג'ורג' מקדיסי ערך השוואה בין מוסד המדרסה שהתפתח במהלך המאה ה-11 בעולם האסלאם, ובפרט בבגדאד, לבין מוסד האוניברסיטה שהחל להתפתח באותה תקופה במערב. לדבריו, בעוד שהאוניברסיטה היא ארגון היררכי, ריכוזי ופורמלי, שהייתה במהלך שנותיה הראשונות נתונה לפיקוח צמוד מצד המלוכה והכנסייה, המדרסות באותה תקופה היו חופשיות מפיקוח של הח'ליפות. בניגוד לאוניברסיטה, מוסד המדרסה בימי הביניים לא עבד על בסיס תוכניות לימודים פורמליות, אלא על בסיס הנחיה אישית של התלמיד על ידי המרצה שלו.
בימי שלטון השושלת הפאטמית והממלוכית ובימי הביניים, רבים מן המעמד השליט יסדו מדרסות באמצעות הקדש (וקף). המדרסה הייתה לא רק סמל-מעמד בולט עבור מייסדה, אלא גם אמצעי יעיל להעברת המעמד והכוח שרכש לבני הדורות הבאים במשפחה. הדבר בלט במיוחד בימי הממלוכים, כאשר בניהם של השליטים לא יכלו לרשת אותם. הבטחת משרה לבני הדור הבא במדרסה שיסד אביהם, הבטיחה להם את מעמדם. אחת המדרסות הבולטות שנבנו בתקופה זו הייתה המדרסה של סולטאן חסן בקהיר.
הערות שוליים

↑  Makdisi, G. "Madrasa and University in the Middle Ages". Studia Islamia 32 (1970), pp. 255-264.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532413105171  BNE: XX5826806  BnF: cb12509548v (data)  GND: 4169230-5  LCCN: sh96009872  NKC: ph137338  TDVİA: medrese
מיר קומען אן

| --- | --- |
 בימוי:  אלכסנדר פורד
 תסריט:  ונדה וסילבסקה, יעקב פת, ש' מנדלסון וח"ש קאזדאן, על פי חומר שהגישה הנהלת הסאנאטוריום
 מוזיקה:  חנוך (הנריק) קון, יענקל טרומפיאנסקי
 צילום:  סטניסלב ליפינסקי
 מדינה:  פולין
 הקרנת בכורה:  1935
 משך הקרנה:  61 דקות
 שפת הסרט:  יידיש
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מיר קומען אָן ("מיר קוּמֶן אוֹן"; יידיש: אנחנו באים; בפולנית: Droga młodych, מילולית - "דרך הצעירים") הוא סרט תיעודי פולני משנת 1935. בסרט מתועד הסנטוריום על שם מֶדֶם לילדים יהודים עניים שלקו בשחפת, הממוקם בעיירה מיֶידזֶשין (Miedzeszyn) שליד ורשה. הסרט מציג את שיטות החינוך ואת דרכי ההבראה ברוח ערכים סוציאליסטיים הנהוגות בסנטוריום (תנועת הבונד הייתה בין יוזמי הפקת הסרט, ומדם עצמו היה בונדיסט).
הסרט נחשב ליצירת מופת בסוג סרטים זה. הצנזורה בפולין גנזה את הסרט להקרנה בפולין, בתואנה כי "תוך שימוש במצוקה ההמונית מפיץ את השקפת העולם הקומוניסטית" (כך, מפי אלכסנדר פורד). הסרט הוקרן במערב אירופה.
במרכז הסרט נמצאים שלושה ילדים יהודים עניים המגיעים לסנטוריום לביקור של שלושה חודשים. בסרט מוצג עולם אלטרנטיבי לאותם ילדים המוּצאים לזמן מה ממעגל העוני. בזמן זה, מתאפשרת לילדים הילדוּת; הם משחקים, שרים, ומתיידדים עם ילדי כורים פולנים. חברת הילדים המוצגת בסרט מחונכת על פי ערכים של חברה חדשה המספקת את צרכיה בעצמה. וזאת בדומה לחינוך הילדים והנוער ב"חברת הנוער" בקיבוץ ובבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בארץ ישראל באותה תקופה.
לקריאה נוספת

נתן גרוס, תולדות הקולנוע היהודי בפולין, ירושלים: הוצאת מאגנס, 1990, עמ' 85-83, 126.
הערות שוליים

↑  גרוס, עמ' 83.
↑  זילבר, עמ' 33.
↑  זילבר, עמ' 32.
מבשם

מבשם הוא דמות מקראית, בנו של ישמעאל. למבשם היו 11 אחים: נביות, קדר, אדבאל, משמע, דומה, משא, חדד, תימא, יטור, נפיש, קדמה, בשמת.
בדברי הימים מוזכר מבשם ברשימת צאצאי שמעון, מה שגרם להשערה שצאצאי שמעון התחתנו עם צאצאי ישמעאל.
פירוש השם מבשם הוא בושם.
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוקים י"ג–ט"ו
1 2  ראו אנציקלופדיה מקראית כרך ד
↑  ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוקים כ"ד–כ"ה
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוסקבה פטושקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ונדיקט ירופייב
 שפת המקור:  רוסית
 סוגה:  נובלה
 הוצאה
 הוצאה:  סאמיזדאט 
 תאריך הוצאה:  1969
 מספר עמודים:  239
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת עם עובד
 תאריך:  1994
 תרגום:  נילי מירסקי
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001302644
 
מוסקבה-פטושקי (ברוסית: Москва́ — Петушки́) הוא ספר של ונדיקט ירופייב, שנכתב בשנת 1969 והופץ בצורת סאמיזדאט בברית המועצות. הספר זכה למעמד של "ספר פולחן" בברית המועצות.
הספר הודפס לראשונה בשנת 1973 בכתב העת "עמי" בשפה הרוסית, שיצא לאור בישראל. מאוחר יותר יצא הספר לאור גם בפריז, אך ברוסיה עצמה ראה אור רק בשנת 1989, שנה לפני מות המחבר ולאחר שמדיניות הפרסטרויקה הקלה את מגבלות הצנזורה על ספרים.
הספר תורגם מחדש לעברית בשנת 1994 בידי נילי מירסקי, ויצא לאור בהוצאת עם עובד.
עלילה

הספר מתאר מסע סוריאליסטי ומשעשע של הגיבור, שלרוב הוא שיכור, וניצ'קה, שהוא בן דמותו של ירופייב, ברכבת ממוסקבה אל אהובתו ובנו בפטושקי, מרחק 125 ק"מ, במטרה למצוא את הגאולה בעולם זה. בסופו של דבר הוא מוצא עצמו חזרה במוסקבה הקומוניסטית, באזור הקרמלין, אותו לא ראה עד לאותו הרגע, ומת בדקירה בגרונו.
בתחילת הסיפור וניצ'קה מתאר עצמו כמי שפוטר מעבודתו בהנחת כבלי טלפון בשל שרטוט דיאגרמות השתייה שלו ושל עמיתיו לעבודה. דיאגרמות אלו גילו מתאם ברור בין כמויות השתייה החריפה וטיפוס האישיות. וניצ'קה מבזבז את שארית כספו על מתנות לבנו, מזון לדרך וקניית משקה אלכוהולי נוסף. הוא שוקע במונולוגים ארכניים אודות היסטוריה, פילוסופיה ופוליטיקה. בנוסף הוא מתיידד עם נוסעים אחרים ודן איתם במצבה העגום של ברית המועצות תוך כדי שתייה.
הספר כתוב בסגנון ייחודי כהזיה המשולבת במתכונים של קוקטיילים מוזרים ובציטוטים תרבותיים, דתיים ופוליטיים למכביר. הוא משלב אמרות מליציות, סלנג וקללות וכן התייחסות ליצירות ספרותיות ופילוסופיות, כמו אלה של יוהאן וולפגנג גתה ועמנואל קאנט.
ביקורת פוליטית

לאורך הספר מביע ירופייב ביקורת והתרסה כנגד המשטר הסובייטי בברית המועצות. פרפרזות על כתבי לנין שזורות לאורך הרומן. כמו כן, ישנם אזכורים ציניים של קארל מרקס, פרידריך אנגלס ואלכסנדר הרצן. במהלך הספר מוזכרים אישים כמו ז'אן-פול סארטר וסימון דה בובואר, תוך ביקורת מרומזת על תמיכתם במדיניות הגולאגים בברית המועצות.
בנוסף לכך מופיעה לאורך הספר ביקורת גם על היחס של המשטר הסובייטי לנצרות. ירופייב מביע רגשות דתיים והזדהות עם ישו ואף חוזר לנצרות הקתולית ולא לנצרות הפרבוסלבית הנהוגה ברוסיה. דוגמה מוקצנת לכך היא רפרנס לרעיון הפניית הלחי השנייה בו מתקין הגיבור קוקטייל בשם "מעי הכלבה" וטוען שאחרי שתייתו "אדם מגיע לכזאת דרגה של רוחניות שאפשר לירוק עליו במשך מחצית השעה והוא לא יגיד דבר".
כמו כן, מביע הסופר יחס חיובי לישראל, ולועג על הפרנויה הסובייטית מהציונות. למשל, הוא מספר לפועלים שעבדו איתו בהנחת כבלי הטלפון על משה דיין ואבא אבן, תוך התבדחות גסה על שמותיהם. דבריו נגדו את המדיניות הרשמית של הקרמלין שהורה על תמיכה במדינות ערב בכל רחבי הגוש הקומוניסטי והתנגד לישראל.