stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איריס שטרן לוי
ביוגרפיה

איריס שטרן נולדה ביפו, בתם הבכורה מתוך שלוש בנות של ג'ורג' שטרן, יליד אוסטריה, שנשלח לגלאזגו שבסקוטלנד במסגרת הקינדר-טרנספורט במלחמת העולם השנייה, וגדל בסקוטלנד ובאנגליה; ודבורה נחמיאס, ילידת ישראל, אחת מ-13 ילדים במשפחתה. בגיל צעיר עברה עם משפחתה לאוסטרליה. ב-1970, בגיל 18, נשלחה חזרה לישראל לחיות עם קרובי משפחה בתל אביב. שטרן לוי למדה אמנות והיא בוגרת התוכנית להנחיית קבוצות באוניברסיטת תל אביב.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 גרה שטרן לוי באמסטרדם במשך שלוש שנים. בתקופה שהתגוררה שם ללא סטודיו וחיפשה עיסוק, התוודעה שטרן לוי לפגיעות בנשים בעטיית מלחמת בוסניה, כולל סחר בנשים ואונס כטקטיקת מלחמה באינטראקציות של כיבוש ונסיגה משטחים, או אונס על ידי הגברים השבים הביתה כחלק מפריקת תסכול המלחמה. זו הייתה נקודת כניסתה של שטרן לוי לעולם הסיוע לנשים מוחלשות, מוכות או הנמצאות במעגל הזנות, וכשחזרה לישראל חיפשה שטרן לוי להמשיך בפעילות זו, והחלה להתנדב במרכז הסיוע לנפגעות אלימות מינית.
לשטרן לוי שני ילדים בוגרים עם היסטוריון התרבות דרור ק. לוי. מאז 2004, חיה שטרן לוי עם בת זוגה.
פעילותה הציבורית למען נשים > מרכז הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית

בשנת 1997 החלה שטרן לוי להתנדב במרכז סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בתל אביב. תוך שנה הפכה התנדבותה למשרה מקצועית, ובמשך 16 שנים ריכזה שטרן לוי מערך של כ-200 מתנדבות במרכז. במסגרת תפקידה כמנהלת רשת המתנדבות, עסקה בקבלה של מתנדבות ובהכשרתן מטעם מרכז הסיוע לעיסוק בסיוע לקרבנות אלימות מינית. כמו כן, שטרן לוי היא ממקימות פרויקט "טריבונל עדויות נשים נפגעות תקיפה מינית". הרעיון מאחורי הטריבונל מתבסס על טריבונלים אחרים בעולם אשר הוקמו על ידי נשים אשר הבינו שמנגנוני החוק וארגוני השלטון אינם משרתים את מטרותיהן של נשים בסוגיות האלימות המינית, כדוגמת הטריבונל הבינלאומי בנושא פשעים נגד נשים (International Tribunal on Crimes against Women), אשר התקיים בשנת 1976 בבריסל. הטריבונלים אינם גופים רשמיים ואינם בעלי כוח אכיפה כלשהו; הם מיועדים להעלות מודעות לסוגיות אשר נזנחות על ידי המערכות הרשמיות והתקשורת, וכן לחיזוק סולידריות בין נשים נפגעות אלימות ופשעים אחרים.
פעילותה הציבורית למען נשים > עמותת "הופכות את היוצרות"

ב-2011 עזבה שטרן לוי את מרכז הסיוע, ופנתה לתחומים אחרים בסיוע לנשים. היא הקימה יחד עם לילך צור, שהייתה מתנדבת במרכז הסיוע, את עמותת "הופכות את היוצרות", מיזם הכשרה מקצועית, חממה עסקית ועסק חברתי, המיועדים כולם לנשים היוצאות ממעגלי ההתמכרות והזנות. מרכזי הסטודיו של העמותה מספקים מקום לימוד למקצועות תפירה ולתדמיתנות, שיווק דיגיטלי ופיתוח עסקי, ומספקים ליווי מקיף ועוטף במיצוי זכויות, שיקום וסיוע במגוון תחומי חיים.
בשנת 2013 נפתח סניף קבע של העמותה בתל אביב וכשנתיים לאחר מכן נפתח סניף נוסף בחיפה.
פעילותה הציבורית למען נשים > עמותת "המכללה"

עמותת המכללה או Her Academy הוקמה על ידי שטרן לוי וטל חמווי גרנות בשנת 2016. העמותה מציעה הכשרה מקצועית לנשים יוצאות מעגל הזנות וההתמכרות, כדי לאפשר להן להשתלב במקומות עבודה ולהתפרנס. הקורסים נערכים על ידי בעלות ובעלי מקצוע בהתנדבות, במסגרת המאפשרת להם לתרום להעצמה ישירה של נשים מוחלשות בחברה. חלק מעקרונות הפעילות הוא המפגש "בגובה העיניים", תוך הכרה בצרכים המיוחדים של הנשים המשתתפות כתוצאה מנזקי הזנות, כולל בעיות ריכוז, קושי בהתמדה ודימוי עצמי נמוך. הגישה של המכללה הוכרה כייחודית בעולם, מכיוון שהיא רואה גם את המדריכות כחניכות הלומדות על תופעת הזנות, את החניכות כמקור להשראה וידע, ואת כל הכרוכות בפעילות כשגרירות לשינוי תודעתי בחברה, למען המאבק למיגור התופעה ושבירת סטיגמות וסטריאוטיפים מזיקים.
פעילותה הציבורית למען נשים > פעילויות נוספות

בשנת 2014, יזמה שטרן לוי פעולה המכוונת כלפי עיריית תל אביב, לאחר שזו טענה שהפצת כרטיסי זנות ברחובות תל אביב היא בעיה של המשטרה, ואילו המשטרה מיאנה לאכוף חוקים נגד הפצתם. יחד עם הפעילה רעות גיא, הובילה פרויקט איסוף כרטיסים מרחובות העיר, אשר פוזרו בעצרת מחאה בפני בניין העירייה, כדי לדרוש מראש העיר טיפול בנושא.
יוזמה נוספת של שטרן לוי הייתה עריכת ופרסום רשימת נשות מקצוע, כדי לקדם בעלות מקצוע, במיוחד בתחום השירותים לבית, כמו חשמל, שיפוץ, גינון ואינסטלציה, בהם יש מיעוט של נשים.
בשנת 2008 נבחרה שטרן לוי מטעם ארגון בת שלום כנציגה דוברת בכנס הבינלאומי לכבוד יום האישה הבינלאומי במדריד, בחלק "נשים נגד כיבוש", בו דיברו גם נציגות מקולומביה, קובה, והארגון הפמיניסטי הצרפתי Ni Putes Ni Soumises (אנ'). ב-2009 פיתחה קוריקולום לנותנות שירותי ייעוץ ותמיכה לפעילים ופעילות נגד הכיבוש. ב-2009 הייתה שטרן לוי אחת הדמויות שנסקרו בסרט התיעודי "נשים חוצות מחסומים" (Women Defying Barriers) של גיא דוידי, על ניסיון למפגש בין ארבע נשים – יהודיות ישראליות ופלסטיניות – בצל המתקפה על עזה ב-2008/9.
שטרן לוי מנחה קבוצות העצמה לנשים, ומאז 2016, גם קבוצות להעלאת תודעה לגברים הומואים. היא מרצה בתכיפות על נושאים פמיניסטיים, ובעיקר על ייצוגים של נשים בפרסומות ובתקשורת.
אמנות

שטרן לוי ציירה בסטודיו ועבדה כמורה לאמנות. בנוסף לעבודה שלה כאמנית, ניהלה בין השנים 2008–2011 סטודיו לאומנות עבור פליטים ותושבי שכונת שפירא בתל אביב. בין אפריל ליולי 2017 העלתה שטרן לוי תערוכת יחיד של עבודתה בגלריית בית אחותי. עבודה שלה נכללת במחקר זוכה פרס גולדנברג של היסטוריונית האמנות והמגדר, טל דקל, "זקנות מישירות מבט - אפליה גילנית של נשים בראי האמנות בישראל".
פרסים והוקרה

ב-2017 זכתה שטרן לוי יחד עם חמווי גרנות בפרס קרן יפה לונדון יערי בשל הקמת וניהול עמותת "המכללה". בהודעה על מתן הפרס, צוינה הפעילות הרבה של השתיים, ועל "המכללה" נכתב כי היא "מספקת מסגרת ייחודית של הכשרות מקצועיות בעזרת קורסים במגוון תחומים מקצועיים: שימושי מחשב ובניית אתרים, קונדיטוריה ועבודת טבחות, טיפול בילדים, מכירות בתחום האופנה, מכונאות וטיפול באופניים, טיפול בכלבים ועוד".
בפברואר 2018 זכתה שטרן לוי בפרס זוסמן-ג'וינט למצוינות בעשייה חברתית על פועלה במסגרת עמותת "המכללה", בקטגוריית מניעת התעללות באוכלוסיות מוחלשות וחסרות ישע.
בשנת 2021 זכתה שטרן לוי בפרס רות רפפורט על מפעל חיים של עשייה נשית פורצת דרך ומחוללת שינוי בחברה בישראל, על היותה פעילה ומנהיגה חברתית למען נשים מזה למעלה מ-25 שנה ועל הקמת שתי עמותות אשר עוסקות במתן סיוע תעסוקתי והדרכה לנשים השואפות לצאת ממעגל הזנות, תוך שימוש במודלים חדשניים שזכו להכרה בינלאומית ובתואר כבוד של קרן ראיה.
ראו גם

זנות
מרכז סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית
קואליציית נשים לשלום
אחת מתוך אחת - תיעוד פגיעות מיניות בפייסבוק
הערות שוליים

1 2  עמותת המכללה, תיאור מקימות העמותה ואיריס שטרן לוי, באתר המכללה
1 2  המכללה Her Academy, באתר Her Academy המכללה
↑  מיה זובלה, רויטרס, 35 אלף מקרי אונס, 40 כתבי אישום. "הלב רקוב", באתר ynet, 25 בדצמבר 2012
↑  מרכז הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית, תפקיד המתנדבים וקורס ההכשרה עליו ממונה רכזת מתנדבות
↑  מרכז הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית, פרויקט "טריבונל עדויות נשים נפגעות תקיפה מינית" - פרויקט התיעוד של פגיעות מיניות
↑  ריאיון עם איריס שטרן-לוי – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org(הקישור אינו פעיל)
↑  אתר "הופכות את היוצרות"
↑  Yotsrot - Turning the Tables, turningtables3 (באנגלית)
↑  הוכרזו הזוכים בפרס זוסמן-ג'וינט לשנת 2018!, באתר ג'וינט ישראל, ‏8 בינואר 2019 (ארכיון)
1 2  זוכות וזוכה בפרס קרן יפה לונדון יערי לשנת 2017, באתר חותמים מחדש -ע"ר, ‏2017-08-10
↑  גייסטאר - אתר העמותות של ישראל
↑  המכללה Her Academy, באתר Her Academy המכללה
↑  רוח טובה - אינדקס עמותות ורשויות בישראל
↑  המטרה: למגר את כרטיסי הביקור לשירותי מין, באתר ynet, 22 בנובמבר 2014
↑  בעלות מקצוע: יש דבר כזה?, באתר https://www.pro.co.il
↑  A woman's work is never done - Features - Jerusalem Post, www.jpost.com
↑  Guy Davidi (2010-05-19), Women Defying Barriers Trailer, נבדק ב-2019-06-25
↑  Women Defying Barriers, נבדק ב-2019-06-25
↑  "איריס שטרן לוי". הארץ. נבדק ב-2019-06-25.
↑  טל דקל וסיגל דוידי - פרס גולדנברג על כתב יד מצטיין, באתר עמותה לחקר אמנות נשים ומגדר בישראל
↑  אתר אגודת ג'וינט ישראל לעשייה חברתית - זכייתה של שטרן לוי בשנת 2018 (ארכיון)
↑  הוכרזו הזוכות בפרס רות רפפורט לעשייה נשית פורצת דרך ומחוללת שינוי בחברה הישראלית לשנת 2021, באתר ‏מאקו‏, 3 במרץ 2021
↑  פאנל הזוכות בפרס רפפורט לעשייה נשית 2021 במסגרת ועידת המשפיעים של קשת 12 ו-החדשות - N12, ‏7/3/2021
↑  Justin Vellucci, Rayah Fund, jewishchronicle.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית)
אנגרה (נהר)

| --- | --- |

נהר אנגרה באירקוטסק
 מידע כללי
 אורך:  1,779 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  4,530 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  1,040,000 קמ"ר
 מוצא:  ימת באיקל
 גובה מוצא הנהר:  456 מטרים
 יובלים:  אירקוט, Irkineyeva, Kamenka, Chadobets, Karabula, Tatarka, Kata, Kuda, Ushakovka, Ilim, מורה, Belaya, Kitoy River, Taseyeva River, אוקה (נהר, אנגרה), River Kova, Iya, Koda 
 שפך:  יניסיי
 מדינות באגן הניקוז:  רוסיה, מונגוליה
 
 
אנגרה (רוסית: Ангара מבוריאטית: אנגאי, אנגרה, מילולית: "פתוח") הוא נהר הזורם בדרום-מזרח סיביר שברוסיה. מוצאו מימת באיקל ליד ההתיישבות ליסטבינקה והוא נשפך לנהר יניסיי בסמוך לסטרלקה כ-40 קילומטרים דרום-מזרחית ללסוסיבירסק. הנהר עובר בשני מחוזות של רוסיה: מחוז אירקוטסק ומחוז קרסנוירסק, בו הוא מתנקז לתוך היניסיי. על גדות הנהר נמצאות הערים אירקוטסק, אנגרסק (מרכז זיקוק ועיבוד נפט), בראטסק ועוד.
נהר אנגרה הוא אחד המקורות הגדולים בעולם לאנרגיה הידרואלקטרית, והוקמו עליו ארבעה סכרים
הידרואלקטריים - באירקוטסק, בבראטסק, באוסט-אילימסק ובבוגוצ'ני - להפקת חשמל המיועד בעיקר לתעשייה הכבדה. אחד מהם, סכר בראטסק, יוצר את האגם המלאכותי הגדול בעולם, אגם בראטסק, ומזין תחנת כוח הידרואלקטרית בעלת תפוקה של כ-4,500 מגאוואט, מהגבוהות בעולם. האגמים המלאכותיים שנוצרו עקב הקמת הסכרים, גרמו להצפת התיישבויות, כפרים ואזורים חקלאיים לאורך הנהר. עקב ההשפעה השלילית על התושבים בסמוך לנהר, ספגה בניית הסכרים ביקורת מכיוונם של מספר אינטלקטואלים סובייטים ובהם הסופר האירקוטסקי וולנטין רספוטין. ניתן להבחין בביקורת זו בספריו: להתראות למטיאורה וסיביר, סיביר. בנוסף, מהווה הנהר מקור חשוב לדיג.
על התיישבות לחוף האנגרה בתקופת סטלין מסופר ברומן "זוליכה פוקחת עיניים" מאת גוזל יכינה.
הערות שוליים

↑  דף הספר באתר הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4313825-1  NKC: ge117638  VIAF: 235182195   WorldCat (עם VIAF): 235182195 
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אייר סנגל

אייר סנגל (בצרפתית: Air Sénégal) היא חברת הדגל של סנגל. החברה הוקמה בשנת 2016 והיא בבעלות המדינה. משרדיה ממוקמים בנמל התעופה הבינלאומי שליד דקר, בירת סנגל.
היסטוריה

חברת התעופה הוקמה בשנת 2016 על מנת להחליף את חברת התעופה סנגל איירליינס שפשטה רגל ופורקה. חברת התעופה הלאומית החדשה היא חלק מהרפורמות שיזם הנשיא מאקי סאל. בראש החברה עומד פיליפ בוהן, סגן הנשיא לשעבר של איירבוס.
ב-29 באפריל 2018, חברת התעופה קיבלה את תעודת המפעיל האווירי שלה (AOC), והחלה בטיסות פנים ב-14 במאי עם צי של שני מטוסי ATR 72 חדשים. בסוף 2018 היא שכרה שני מטוסי איירבוס A319, מה שהחברה התרחבה עוד והחלה לטוס לאביג'אן, קוטונו וקונאקרי.
בנובמבר 2019 אייר סנגל הייתה לחברת התעופה האפריקאית הראשונה שרכשה שני מטוסי איירבוס A330-900. המטוס הראשון הגיע בינואר 2019 לאחר טיסת משלוח מטולוז והשיק את הקו היומי דקר-פריז. באותה השנה אייר סנגל התרחבה ליעדים נוספים במערב אפריקה, כולל קזבלנקה שבמרוקו, אקרה בירת גאנה, אבוג'ה ולאגוס שבניגריה.
ההתרחבות ופעילות החברה הופסקו בחדות במרץ 2020 עקב פרוץ מגפת הקורונה. בסוף 2020 אייר סנגל קיבלה את האיירבוס A321 הראשון שלה, כשהשני הגיע בפברואר 2021. 2 המטוסים הללו הובילו להשקת קווים חדשים, למילאנו שבאיטליה וליון שבדרום צרפת. מסלולים אלו החלו בפברואר ומרץ בהתאמה.
נכון ל-2022, אייר סנגל מפעילה טיסות למדינות אפריקה, איטליה, צרפת, ספרד (ברצלונה) וארצות הברית (בולטימור וניו יורק).
הערות שוליים

↑  Jose Antonio Payet (21 בספטמבר 2019). "Air Senegal Plans to Launch U.S. Flights". Airlinegeeks.com. נבדק ב-9 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eutou Xalima (14 באוגוסט 2017). "Who is Philippe Bohn, the new French DG of Air Sénégal SA?" (Translated from the original French). Xalima.com. נבדק ב-9 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Martin Rivers (30 באפריל 2018). "Newly Certified Air Senegal To Launch Flights In May, Adding A319s". Forbes.com. נבדק ב-9 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  African Aerospace (7 ביוני 2019). "A New A319 For Air Senegal" (Route Planning & Tourism). African Aerospace. נבדק ב-9 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Airbus SE (2 בפברואר 2018). "Air Sénégal Confirms Its Order For Two A330neo Aircraft". Airbus SE. נבדק ב-9 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ben Lucky (25 בספטמבר 2018). "Air Senegal Will Start Flying To Paris With A330neos". Onemileatatime.com. נבדק ב-9 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Romania's Blue Air wet-leases B737-500 to Air Sénégal". ch-aviation. 14 בנובמבר 2019. נבדק ב-27 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jim Liu (16 באוקטובר 2019). "Air Senegal continues Africa network expansion in W19". routesonline.com. נבדק ב-27 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Air Senegal network informations". Air Senegal. 18 במרץ 2020. נבדק ב-1 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Air Sénégal inducts first A321". ch-aviation. 7 בדצמבר 2020. נבדק ב-1 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Air Senegal to begin Lyon flights from March 28". logupdateafrica.com. 21 בינואר 2021. נבדק ב-1 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
אלי שגיא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 ביולי 1939 (בן 85) רפובליקת פולין 
 שם לידה:  אליעזר פרלשטיין 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  יהודים 
 שפות היצירה:  עברית, יידיש 
 מספר צאצאים:  2 
 
אלי שגיא (שמו המקורי: אליעזר פרלשטיין, נולד ב-10 ביולי 1939) הוא סופר, מחזאי ותסריטאי ישראלי. בתחילת דרכו התפרסם בזכות סדרת ספרי מדע בדיוני לנוער, "קפטן יונו", שכתב בתחילת שנות ה-60. בהמשך כתב מחזות, בהם "אמי הגנרלית", ויש הרואים בו המחזאי המצליח ביותר בתולדות התיאטרון המסחרי בישראל. נמנה עם יוצרי סדרת הטלוויזיה "המסעדה הגדולה" בטלוויזיה הישראלית בערבית, וביים את הסרט "שיגעון של אבא" המבוסס על שניים ממחזותיו.
קורות חייו > תחילת דרכו

נולד בשם אליעזר פרלשטיין ליוסף פרלשטיין והלן בורקו בפולין. אביו היה סופר ועיתונאי ביידיש ואימו הייתה סופרת גם היא.
בילדותו קרא ודקלם ביידיש באירועים שונים בפני קהל יהודי. ב-1949 עלה עם משפחתו לישראל.
קורות חייו > קפטן יונו

הסדרה עוסקת בנער ונערה צעירים, המתגנבים לחללית כנוסעים סמויים, ועוברים סדרת הרפתקאות בחלל. הגיבורים הם רוסים, ככל הנראה בהשפעת הצלחתה של תוכנית החלל הסובייטית באותה תקופה. במהלך הסדרה הופכים הגיבורים לקוסמונאוטים בזכות עצמם.
הסדרה כוללת שלושה ספרים: "הרפתקותיו של קפטן יונו על הכוכב המסתורי" (הוצאת א. דר, 1963), "הרפתקותיו של קפטן יונו בשליחות מסוכנת" (הוצאת א. דר, 1963), ו"הרפתקותיו של קפטן יונו בין שודדי מערכת השמש" (הוצאת קרני, 1964). שגיא תכנן, ככל הנראה, גם ספר רביעי ושמו "הרפתקותיו של קפטן יונו בממלכת מאדים האבודה", אך הדבר לא הסתייע.
באותה תקופה פרסם שגיא גם ספר בשם תולדות המדעים ובו סקירה קצרה על שנים עשר תחומים במדע.
קורות חייו > בתיאטרון המסחרי

באמצע שנות ה-60 עזב שגיא את תחום ספרות המדע הבדיוני, ופנה לקולנוע ולתיאטרון. הוא כתב וביים עשרות סרטי הדרכה ופרסומות. כדובר המכון לפריון העבודה והייצור, כתב את הדיאלוגים לסרט טלפון שבור שביים נתן גרוס.
בתיאטרון, החל שגיא בערבי מערכונים ובמחזה דרמטי אוטוביוגרפי, גבול האמת.
בהמשך כתב שגיא קומדיות עממיות שזכו להצלחה מסחרית חסרת תקדים. הראשונה שבהן, אמי הגנרלית, על אם המגיעה בהפתעה לבסיס הצבאי שבו משרת בנה, הוצגה בישראל 1,084 פעמים, הופקה ב-14 ארצות ושפות שונות, ועובדה לסרט בשנת 1979. העריכו כי רבע מתושבי ישראל ראו את ההצגה. הצגה אחרת, בני הדוקטור, הוצגה בישראל 380 פעמים, והופקה בעשר שפות שונות.
מצד שני, הצגותיו של שגיא זכו לביקורות גרועות. נטען שהן עוצבו לפי נוסחה קבועה: למקום סגור ובו קבוצה קטנה של אנשים מגיע אורח, או "פולש", מבחוץ; הופעתו יוצרת הפתעות וסיבוכים, ואנשי הקבוצה נאלצים להתאחד כדי להתמודד עמם.
קורות חייו > המסעדה הגדולה

קומדיית המצבים המסעדה הגדולה הייתה הפקה מקורית ששודרה בטלוויזיה הישראלית בערבית בשנים 1985–1988. הסדרה כללה 39 פרקים. שגיא היה אחד מיוצרי הסדרה, כתב את רוב התסריטים, וביים, יחד עם אבי אמבר, את 12 הפרקים הראשונים. במרץ 2011 כתב שגיא:
פנו אלי מרשות השידור ואולפני טלעד לעשות סדרת טלוויזיה על מסעדה ערבית קטנה בחומת העיר העתיקה, כשלקוחותיה הם ערבים, מעשני נרגילות ועלילות הנרקמות על רקע אתני ערבי - בלבד. המחשבה של להפוך את הקיוסק הערבי למסעדה מפוארת בסגנון בינלאומי עם מלצרים לבושי חליפות מחויטות וקהל לקוחות בינלאומי - הדובר בכל השפות, כולל עברית - ולא רק ערבית - היא היצירה שלי.
הסדרה זכתה להצלחה גדולה. 83.2% מצופי הטלוויזיה בישראל צפו בה בקביעות, כמו גם רבים במדינות ערב, בקפריסין ובטורקיה. דמויות הסדרה ושחקניה הופיעו גם בהצגה "חתונה במסעדה הגדולה" (1988), מעין ספין אוף שיצר שגיא.
קורות חייו > שנים מאוחרות

ב-1981 כתב וביים את הסרט "שגעון של אבא" עם גבי עמרני בתפקיד הראשי.
ב-1994 יצר שגיא עבור ערוץ 2 את סדרת הטלוויזיה פאפא, העוסקת במשפחה בת חמש נפשות מאשדוד, בכיכובו של זאב רווח. הסדרה לא זכתה להצלחה.
ב-2008 הפיק תיאטרון גבעתיים, במסגרת שיתוף פעולה עם משרד הקליטה, מחזה מאת שגיא בשם המאהב של אשתו, בתרגום לספרדית. גם הפקה זו לא זכתה לתהודה ושגיא פרש מכתיבה לתיאטרון.
בשנת 2018 עלתה הפקה חדשה של "אמי הגנרלית", בכיכובה של ציפי שביט.
חיים פרטיים

שגיא נשוי לרחל, אב לשניים וסב לארבעה.
ספריו

דרכון לריגול: כל האמת על הריגול הרוסי, בשיתוף עם פרלן ג’וזף, תל אביב: פנינים, 1968.
הרפתקותיו של קפטין יונו בין שודדי מערכת השמש. תל אביב: קרני, 1964.
הרפתקותיו של קפטין יונו בשליחות מסוכנת. תל אביב: א. דר, 1964.
הרפתקותיו של קפטין יונו על הכוכב המסתורי. תל אביב: א. דר, 1963.
מה שלומך, מיסטר רוטשילד: סינופסיס לתסריט. הוצאה עצמית, 1960.
נשים רעבות: רומן. תל אביב: א. דר, 1968. (בשם העט א. גיש)
תולדות המדעים. תל אביב: ש. שרברק, 1964.
מחזותיו

נשים נשים (ערב מערכונים).
כל אחד והשיגעון שלו (ערב מערכונים, 1966).
40 מעלות בצל (1967).
גבול האמת (1968).
אמי הגנרלית (1970).
אמי הגנרלית בגולן (1975).
בני הדוקטור (1973), בקרוב אצלכם (1977) - עובדו לסרט שיגעון של אבא.
תפוש כפי יכולתך (1972) - ערב מערכונים עם ז'ק כהן ולילית נגר.
ישראלי באמריקה (1976) - קומדיה על היורדים.
בואינג אקספרס (1979).
מפקח רחמים קולומבו (1980).
חתונה במסעדה הגדולה (1988).
המאהב של אשתו (2008).
הערות שוליים

↑  המסעדה הגדולה של אלי שגיא מאת אלי אשד.
↑  אתר אישים
↑  ברוך קרוא, תולדות המדעים - כל ענפי המדע בספר אחד, מעריב, 22 במאי 1964
↑  מה קורה כשהטלפון שבור, דבר, 21 באוקטובר 1965.
↑  רחל אורן, גבול האמת, דבר, 15 במרץ 1968, המשך
↑  עמי פרידמן, מצחיקים בעיקר את עצמנו, באתר ynet, 3 במרץ 2011
↑  רפרטואר מקורי - המאהב של אשתו באתר תיאטרון גבעתיים
↑  "מה שלומך מיסטר רוטשילד" יוסרט ע"י "סרטי דגון", מעריב, 4 באוגוסט 1966.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428468805171  ISNI: 0000 0003 8854 2674  LCCN: no2019184949  NTA: 072726199  VIAF: 281743386   WorldCat (עם VIAF): 281743386
איימי שלנור

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1997 (בת 26) קובנטרי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  האוניברסיטה הפתוחה במילטון קיינס  Henley College, Coventry 
 מפלגה:  מפלגת הירוקים של אנגליה וויילס, המפלגה הליברל-דמוקרטית 
 www.aimeesunflower.com
 
איימי נייט (לבית שלנור, באנגלית: Aimee Challenor, נולדה ב-1 באוקטובר 1997) היא אקטיביסטית בריטית למען זכויות טרנסג'נדרים. שימשה גם כדוברת של המפלגה הירוקה הבריטית, התמודדה בה לראשות המפלגה בקובנטרי וזכתה ל-1.3% מקולות הבוחרים.
אביה של שלנור, דייוויד, ששימש כמנהל קמפיין הבחירות שלה, הורשע בשנת 2018 באונס של ילדה בת 10 ונידון למאסר. האב מונה לתפקיד, למרות הגשת כתב האישום החמור, ובו 22 סעיפי עבירות מין. חקירה פנים-מפלגתית שהתנהלה בעקבות חשיפת הפרשה הובילה להשעייתה מהמפלגה. מאוחר יותר, התפקדה שלנור למפלגה הליברל-דמוקרטית, אך הושעתה משם עקב ציוצים בעלי אופי פדופילי שפורסמו בעמוד הטוויטר של בן זוגה, נת'נייל נייט. שלנור, שהייתה פעילה גם בארגון הצדקה "סטונוול", התפטרה מתפקידה בארגון והיגרה לארצות הברית באותה השנה.
חייה

שלנור נולדה כזכר בקובנטרי שבאנגליה בשנת 1997, ולטענתה "הבינה שהיא נקבה" בגיל 10, אך הוריה לא היו מודעים לקיומם של טרנסג'נדרים. בילדותה אובחנה כאוטיסטית ועם הפרעת התנגדות, ועקב כך התחנכה ב"מרכז הלמידה ע"ש לואיס צ'רלטון", בית ספר עצמאי לילדים הסובלים מבעיות התנהגותיות. שלנור ואחיה הצעירים הוצאו מבית הוריהם בשנת 2013. היא יצאה מהארון כטרנסג'נדרית בשנת 2014; אחותה הבכורה אף היא טרנסג'נדרית.
שלנור למדה לאחר מכן בקולג' הנלי שבקובנטרי, שם הייתה חברה בכירה בתא הלהט"בי של המכללה. מאוחר יותר, למדה לתואר ראשון בפילוסופיה, פוליטיקה וכלכלה באוניברסיטה הפתוחה, ובזמן זה, עברה לגור עם אמה בביתם שבקובנטרי.
בשנת 2019 פתחה שלנור בהליכים לשינוי המגדר החוקי שלה דרך תקנת המגדר שהוציא בית הנבחרים הבריטי בשנת 2004 (Gender Recognition Act 2004). בעקבות כך הנפיקה עבורה ממשלת בריטניה תעודת זהות חדשה בה נרשמה כנקבה. בדצמבר באותה השנה, נישאה שלנור לבן זוגה האמריקני, נת'נייל נייט.
קריירה

שלנור התפקדה למפלגה הירוקה של אנגליה וויילס בשנת 2014, שם הייתה פעילה בתא הלהטבא"קי במפלגה בין השנים 2015–2017, ואף מונתה לדוברת המפלגה בנושאי שוויון בשנת 2016. לטענת המפלגה, שלנור הייתה למעשה הטרנסג'נדרית היחידה ששימשה כדוברת עבור מפלגה פוליטית כלשהי בבריטניה.
ביולי 2017 התמודדה שלנור עבור המושב השמור למחוז "דרום קובנטרי" בבית הנבחרים הבריטי, וזכתה רק ב-1.3 אחוזים מקולות הבוחרים, שהם 604 קולות. שלנור התמודדה גם בבחירות למועצת עיריית קובנטרי מטעם המפלגה הירוקה בפברואר ומאי 2016 וכן במאי 2018, אך לא נבחרה.
קריירה > פרשת הקמפיין הפוליטי והרשעתו של אביה בפלילים

פעילותה במפלגה הושעתה עקב הרשעתו של אביה, דייוויד שלנור, בפלילים.
באוגוסט 2018 הורשע שלנור כי חטף, עינה ואנס באכזריות ילדה בת 10 במרתף ביתם, בו התגוררו גם איימי ואמה, טינה, ונידון ל-22 שנות מאסר. במהלך ההליכים המשפטיים, שהחלו כבר בשנת 2015, בחרה שלנור באביה כמנהל הקמפיין שלה (election agent) במהלך הבחירות הכלליות בבריטניה בשנת 2017 וכן במהלך הבחירות למועצות המקומיות בשנת 2018. במהלך הקמפיין בחרה שלנור להציג את אביה בשם "באלו שלנור" בטענה כי הוא ידוע בכינוי זה בקרב מכריו. לאחר תום המשפט וההרשעה בפלילים, שלנור טענה כי לא ידעה דבר על מעשי אביה, אך למרות זאת הסירה את מועמדותה מהבחירות לראשות המפלגה. שלנור הושעתה מכל פעילות במפלגה בעקבות חקירת הכשלים שאפשרו לה למנות את אביה כקמפיינר שלה למרות ההליכים המשפטיים וכתב האישום שהוגש נגדו, בעל 22 סעיפי עבירות מין. בספטמבר 2018 התפטרה שלנור מפעילות במפלגה, בטענה כי ננקטת נגדה "טרנסופוביה".
דו"ח החקירה קבע כי שלנור ביצעה "משגה שיפוטי חמור" בכך שמינתה את אביה למנהל הקמפיין שלה. בנוסף לכך, טען הדו"ח כי המפלגה הייתה צריכה לחקור את העניין יותר לעומק מרגע שנחשפה הפרשה, וזאת אף על פי שדייוויד שלנור עצמו לא היה חבר במפלגה.
חודש לאחר מכן, באוקטובר 2018, התפקדה שלנור למפלגה הליברלית-דמוקרטית בבריטניה, שם הפכה לפעילה למען מגוון תרבותי. פעילותה במפלגה הושעתה ביולי 2019 לאחר שהתגלתה בחשבון הטוויטר של בן זוגה סדרת ציוצים ובה התוודה נייט על פנטזיות מיניות בעלות אופי פדופילי מובהק אותן היה מעוניין להגשים, בין היתר ציוצים בהם הביע את רצונו לקיים יחסי מין עם ילדים. שלנור טענה להגנתה כי חשבון הטוויטר של בן זוגה נפרץ.
קריירה > המחאה נגד מינויה כמנהלת אתר Reddit

במרץ 2021 גולשי Reddit חשפו כי החברה המפעילה את האתר, מעוניינת לגייס את שלנור כמנהלת ראשית. חשיפת הטענות הובילה למחאה ניכרת בקרב הגולשים. הללו דרשו משלנור להתפטר, ומנהלי תתי-פורום רבים בחרו כצעד מחאתי להחשיך את תתי-הפורום שלהם על ידי הפיכתם לפרטיים.בנוסף, הם הביעו את מחאתם על הצנזורה שננקטת נגדם עקב מחיקת הפוסט המקורי (שפורסם בפורום r/UkPolitics) וחסימת המשתמש המפרסם. מספר שעות לאחר פרוץ המחאה, מנהלי הפורום הראשיים הצהירו שהם אוסרים על פרסום שמה ופרטיה של שלנור.
ב-25 במרץ 2021 הודיעו נציגי הנהלת האתר על הפסקת העסקתה. נטען מצידם כי הם לא בדקו את הרקע של שלנור לפני שבחרו למנות אותה לתפקיד.
אקטיביזם

בזמן שכיהנה כחברת התא הלהט"בי של הקולג' בו למדה בשנת 2015, ארגנה שלנור פעולות מחאה כנגד צנזור אתרי אינטרנט גאים דוגמת Birmingham Pride(אנ') במסנן התוכן של רשת האינטרנט של הקולג'. כמו כן ארגנה שלנור את מצעד הגאווה בעיר קובנטרי בשנים 2016-17. לאחר שנציג משרד התחבורה בלונדון(אנ') טען בפניה בשיחת טלפון כי שלנור "לא נשמעת כמו אישה", הצליחה שלנור לגרום למשרד התחבורה לחקור את המקרה ולנקוט בצעדי מנע נגד הישנות תקריות כאלו, ושימוש בלשון נייטרלית מבחינת מגדר בהכרזותיהם לציבור.
שלנור הייתה חברה גם בארגון הצדקה הלהט"בי "סטונוול", ארגון הצדקה הגדול מסוגו בבריטניה. היא התפטרה מתפקידה בארגון בקיץ של שנת 2019.