stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיימון אלברן
ביוגרפיה > עם הגורילז

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1998 הקים אלברן יחד עם האנימטור ג'יימי האוולט את הגורילז, להקת רוק אלטרנטיבי / היפ-הופ בדיונית. הלהקה היא למעשה שיתוף פעולה עם מספר מוזיקאים, כשאלברן הוא המוזיקאי היחידי הקבוע בלהקה. בין היתר, מתארחים בלהקה גם שלושת חברי Deltron 3030, שאלברן השתתף באלבום הבכורה שלהם.
הגורילז הוציאו חמישה אלבומים: אלבום הבכורה הנושא את שמם, יצא בשנת 2001. האלבום היה מועמד לפרס מרקיורי, אך המועמדות הוסרה לבקשת הלהקה. אלבומם השני "Demon Days", יצא בשנת 2005. האלבום היה מועמד לחמישה פרסי מרקיורי, מתוכם זכה בתואר שיתוף הפעולה הטוב ביותר בפופ. אלבומם השלישי "Plastic Beach" והרביעי "The Fall", יצאו ב-2010. אלבום החמישי, "Humanz", יצא ב-2017.
ביוגרפיה > פרויקט "הטוב, הרע והמלכה"

ב־2005 התחיל לעבוד עם המפיק דיינג'ר מאוס על אלבום סולו, אך בהמשך הפך הפרויקט להרכב סופרגרופ, עם צירופם של בסיסט הקלאש לשעבר פול סימונון, הגיטריסט והקלידן של הוורב סיימון טונג, והמתופף טוני אלן. ההרכב הוציא את האלבום "The Good, the Bad and the Queen", אלבום קונספט על חיי לונדון, בשנת 2007.
ביוגרפיה > קריירת סולו וכמפיק

בשנת 2002 הוציא את אלבום המוזיקה האפריקאית "Mali Music" כפרויקט סולו. האלבום הוקלט במאלי, במהלך שהותו במדינה בשנת 2000 במסגרת פרויקט אוקספם. באותה שנה, כשהיה בניגריה, הקליט עם המתופף טוני אלן, לימים שותפו באלבום "The Good, the Bad & the Queen". בשנת 2003 הוציא את אלבום האוסף "Democrazy", אלבום שכולו הקלטות דמו שהקליט בבתי מלון בארצות הברית במהלך סיבוב ההופעות של בלר לקידום האלבום "Think Tank".
מבין שיתופי הפעולה שלו ניתן למנות את האמנים דלטרון 3030, מאסיב אטאק ואחרים.
במרץ 2010, הדמות הווירטואלית מורדוק ניקלס מהגורילז הודיעה כי אלברן התחיל לעבוד על אלבום סולו, תחת השם Prince Barry‏.
אלברן הוזכר כאחד מהמועמדים הסופיים לבימוי טקס הפתיחה באולימפיאדת לונדון 2012.
באפריל 2014 הוציא אלברן את אלבום הסולו הראשון שלו, "Everyday Robots".
חיים אישיים

בשנים 1990–1998 היה אלברן בזוגיות עם סולנית להקת "אלסטיקה", ג'סטין פרישמן. בין השנים 1998-2023 אלברן היה בזוגיות עם האמנית הבריטית סוזי ווינסטנלי, ובשנת 1999 נולדה בתם המשותפת מיסי, אשר נקראה על שם מיסי אליוט.
הערות שוליים

↑  הביוגרפיה של דיימון אלברן באתר All Music Guide
↑  בלר מתאחדים, מאת אלכס פולונסקי, באתר נענע 10
↑  גורילז מוותרים על המועמדות למרקיורי, באתר ה־BBC
↑  המועמדים לפרס המרקיורי שנת 2005
↑  רשימת הזוכים בפרס המרקיורי, 2005
↑  Damon Albarn is going solo as Prince Barry, באתר NME
↑  דיימון אלברן מועמד לבימוי טקס פתיחת האולימפיאדה, באתר NME
↑  האזינו לאלבום החדש של דיימון אלברן, באתר הארץ, 30 באפריל 2014
↑  ענבל חננאל, אחרי 25 שנה: סולן להקת BLUR נפרד מבת זוגו, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 30 ביולי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011827765305171  PLWABN: 9810618563005606  BNE: XX1502205  BnF: cb14025704n (data)  GND: 135275245  ISNI: 0000 0001 0875 4251  LCCN: n97085620  MusicBrainz: 7d7a5fdd-0d04-4c36-8bee-906feeae239c  NKC: xx0042289  SUDOC: 168995603  VIAF: 17421456   WorldCat (עם VIAF): 17421456
משה נסים

בנימין משה נסים (נולד ב-10 באפריל 1935) הוא עורך דין ופוליטיקאי ישראלי, בעבר כיהן כחבר הכנסת וכשר בממשלות ישראל. חבר הכנסת הצעיר ביותר שנבחר אי פעם: החל את כהונתו הראשונה בגיל 24. בהמשך עבד כעורך דין.
קורות חיים

משה נסים נולד בירושלים לוויקטוריה ולרב יצחק נסים, הראשון לציון והרב הראשי לישראל. לפני היותו בן 17 סיים תיכון והחל ללמוד בישיבה של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל. כאשר הישיבה התרופפה, עבר ללמוד בישיבה של אביו, ועזר לאביו בכתיבת תשובות בהלכה. במקביל למד משפטים באוניברסיטה העברית. לטענת הרב נסים בכוונת בנו היה להתגייס ביוני 1958, לאחר חמש שנות לימוד בישיבה. אולם, בעקבות שאילתה של יצחק בן-אהרן בשאלה מדוע בניו של הרב נסים לא גויסו לצבא, וביקורת ציבורית בנושא, הוא זומן לגיוס בפברואר 1958. נסים שירת בצה"ל כקצין משפטים בחיל האוויר בדרגת סמל. הוא שוחרר מצה"ל באמצע ספטמבר 1959 כדי שיוכל להשתתף במערכת הבחירות לכנסת הרביעית ובהמשך לצורך תפקידו כחבר הכנסת. ב-1961, לאחר שלא נבחר לכנסת החמישית השלים עוד 10 חודשים של שירות צבאי.
קורות חיים > קריירה פוליטית

ביוזמת אברהם קריניצי שביקש למשוך את קולותיהם של יוצאי עיראק ברמת גן, הוצע לו לקראת הבחירות לכנסת הרביעית על ידי בכירי מפלגת הציונים הכלליים, פרץ ברנשטיין, ישראל רוקח ויוסף ספיר להיכלל ברשימת המפלגה לכנסת. נסים היסס, אך לבסוף שוכנע על ידי ידיד המשפחה, הסופר שמואל יוסף עגנון, ועל ידי הרב מרדכי אליהו. ב-1959 נבחר לכנסת. נסים היה לחבר הכנסת הצעיר אי פעם (בן 24) וכונה "הינוקא של הכנסת". לאחר מכן, עם איחוד הציונים הכלליים והמפלגה הפרוגרסיבית, המשיך להיות חבר כנסת מטעם המפלגה הליברלית המאוחדת, אולם לא שובץ למקום ריאלי לקראת הבחירות לכנסת החמישית. נסים השלים את שירותו הצבאי והתמחה כעורך דין, ובמקביל היה פעיל במוסדות המפלגה.
בשנת 1969 נבחר לכנסת השביעית מטעם גח"ל, גוש של תנועת החרות והמפלגה הליברלית, וכיהן בכנסת עד 1996 מטעם גח"ל שהתמזגה אל תוך הליכוד. בכנסת השביעית שימש יו"ר הסיעה מטעם המפלגה הליברלית, בצוותא עם מנחם בגין מטעם תנועת החרות. בשנת 1970 היה נסים בין מקימי הוועד הציבורי נגד נסיגה ובהפגנה של הוועד הוא נאם כנציג המפלגה הליברלית.
במהלך שנות ה-80 נסים היה ממובילי המהלך של מיזוג מלא של מפלגת הליברלים עם חירות כנגד יצחק מודעי שביקש לשמור על עצמאות מסוימת של המפלגה הליברלית.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע והבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצב נסים במקום ה-120 והאחרון ברשימת הליכוד.
קורות חיים > כשר בממשלות ישראל

בראשית שנת 1978 החל לכהן כשר בלי תיק בממשלת בגין, ועם התפטרותו של שמואל תמיר החל נסים לכהן ב-13 באוגוסט 1980 כשר המשפטים. הוא כיהן בתפקיד קרוב לשש שנים תחת שלושה ראשי ממשלה: מנחם בגין, יצחק שמיר וכן בממשלת האחדות הלאומית תחת שמעון פרס, והוביל מהלכי חקיקה רבים, לרבות השלמת חקיקתו של חוק יסוד: השפיטה. בהיותו שר לא נסע לחוץ לארץ בניגוד לשרים אחרים שהרבו לטוס.
ב-16 באפריל 1986, בעקבות פיטוריו של יצחק מודעי ממשרת שר האוצר בממשלת האחדות הלאומית בראשותו של פרס, מונה נסים לתפקיד זה. הוא קיבל לידיו משק וכלכלה, שניצלו מקריסה בעקבות תוכנית החירום הכלכלית שהכין פרופ' מיכאל ברונו, והדבר הבולט ביישומה היה הורדת האינפלציה בישראל מקצב שנתי של כ-450% לקצב שנתי של כ-20%.
נסים היה נטול השכלה כלכלית ונטול עניין מיוחד בתחום. הוא המשיך במימוש תוכנית הייצוב הכלכלית של פרס ומודעי והגיש תוכנית לייצוב המשק ותוכנית המשך לצמיחת המשק. בתקופתו יושמו רפורמות יסודיות במס הכנסה ובשוק ההון הונהגה מדיניות תקציבית מרוסנת. לפי עקרונות תוכנית הייצוב ירד מס הכנסה השולי המרבי ליחידים מתחת ל-50% (48%) בסיסמה: "רוב עמלו של אדם בידו" ומס ההכנסה לחברות ירד בשיעור ניכר, מ-61% ל-43%. כמו כן ביטל נסים את מס המעסיקים ועוד כעשרה מיסים אחרים שהוטלו שנים אחדות קודם לכן כדי להגדיל את הכנסת המדינה ולממן את התקציב הגרעוני.
בתקופתו לא זו בלבד ששוב לא היה גירעון בתקציב שהגיע לעיתים ל-17% אלא התקציב אף הסתיים ביתרות. עקב כך בתקופתו הגיעה צמיחת המשק לכ-6% וצמיחת הסקטור העסקי לשיא של כל הזמנים שעמד על 9.6%. כמו כן נסים הצליח לבצע גם מהפכה זוטא, בהמירו חלק גדול מההלוואות היקרות של ממשלת ישראל מממשלת ארצות הברית בהלוואות בריבית נוחה יותר והביא לחסכון של מיליארד וחצי דולר, ובהקטנה, בפעם הראשונה מזה עשרות שנים, של מצבת חובות החוץ של ישראל. הוא כיהן בתפקיד גם תחת יצחק שמיר עד סוף שנת 1988. בשל המדיניות המרסנת שהנהיג החל המשק להתייעל ושוב הממשלה לא הפכה מקור למימון הפסדי חברות והן נאלצו להתייעל.
עם זאת, התקציב לשנת 1987 לא כלל את הקיצוצים שהתחייבו מתוכנית הייצוב הכלכלי (תוכנית החירום הלאומית). הריבית במשק גדלה כדי למנוע גידול בהיקף האשראי וב-1988 החלה לפוג השפעת תוכנית הייצוב של 1985. האבטלה החלה לטפס לשיעור שלא היה כמוהו מאז מיתון 1966 בישראל. החיסכון הפרטי וההשקעות במשק הצטמצמו והצמיחה שהואצה בשנים 1986–1987 הואטה. ההאטה הזו, יחד עם התנגדות המעסיקים, עמדו ברקע התנגדותו העזה של נסים לחוק שכר המינימום. החוק נחקק בסופו של דבר בשל הלחץ הציבורי והסכמה רחבה בכנסת, אבל נסים הצליח לרככו ולהקטין את גובהו.
בסוף שנת 1988 מונה לשר בלי תיק בממשלת האחדות החדשה בראשות יצחק שמיר, ובשנת 1990, לאחר התפטרות אריאל שרון מן הממשלה, מונה לתפקיד שר התעשייה והמסחר וסגן ראש הממשלה.
שימש ציר לקונגרס הציוני מטעם האיגוד העולמי של הציונים הכלליים, יו"ר הנהלת המפלגה הליברלית וחבר נשיאות המפלגה ויו"ר הנהלת הליכוד. כמו כן, עמד בראש המכון לחקר החברה והכלכלה ע"ש יוסף ספיר, שבמסגרתה ובהובלתו הוצא לאור הספר “המפלגה הליברלית בישראל - לידתה, פועלה וניצחון דרכה", הסוקר את דרכה של המפלגה הליברלית.
קריירה פרטית

לקראת תום כהונת הכנסת ה-13, בשנת 1996, החליט משה נסים לפרוש מהפוליטיקה והחל לעסוק במקצועו כעורך דין. בשנת 1999 הקים משרד עורכי דין יחד עם עורכי הדין מוטי רינקוב ואבי סנדרוביץ תחת הפירמה: משה נסים, רינקוב, סנדרוביץ. המשרד עוסק בשלל תחומים, ובהם ליטיגציה מסחרית, משפט מנהלי וגביית חובות של רשויות מקומיות וחובות אחרים. המשרד מיצג בין השאר את רשות שדות התעופה, נתיבי ישראל - החברה הלאומית לתשתיות תחבורה, משרד ראש הממשלה, אוניברסיטת תל אביב, עמידר, רשות מקרקעי ישראל, עיריית תל אביב-יפו, עיריית רמת-גן, עיריית הרצליה, עיריית רעננה, עיריית טבריה, עיריית לוד, ואת רשות השידור. המשרד מונה כ-70 עובדים, מתוכם כ-20 עורכי דין, ומקום מושבו בבית איילון ביטוח.
בשנת 2010 מונה נסים כחבר בוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה.
בשנת 2017 מונה נסים על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו לעמוד בראשות ועדה שתגבש המלצות בסוגיית הגיור בישראל מבין המלצות הוועדה-גיור על פי תורת ישראל בלבד, מתן מעמד בגיור לרפורמים, הדרישה של קיום כל תרי"ג המצוות הוחלפה בדרישה להבנה וקיום של עניינים יסודיים כפי ששנה הרמב"ם. ההמלצות גובשו לאחר עבודה שנמשכה שמונה חודשים אך הממשלה לא עשתה בהם שימוש, וההמלצות לא הובאו כלל לדיון בממשלה.
בפברואר 2023 פנה יושב ראש הכנסת אמיר אוחנה אל נסים בבקשה לשמש מגשר בין האופוזיציה והקואליציה בנוגע לתוכנית לוין. נסים התנה זאת בכנות הכוונות של הליכוד בנוגע לכוונתם להשיג פשרה ובנכונות מראש לקבל את הפשרה שתתקבל בתווכו. כיוון שלא קיבל התחייבות מצד הליכוד על עמידה בתנאים אלו לא יצא הדבר אל הפועל.
נסים הביע אכזבה רבה מממשלת ישראל ה-37 ומהאופן בו התקיים המשא ומתן להקמתה. נסים שהעריך את תרומתו של נתניהו בקדנציות הראשונות לכהונתו כראש ממשלה סבור כי ב-2023 נתניהו לא מפעיל מנהיגות כפי שהפעיל בעבר ומתנהג באופן כנוע. נסים מתנגד לרפורמה המשפטית שהובילה ממשלת ישראל ה-37. הרפורמה לדבריו "פגומה ופסולה גם מבחינת הזמן וגם מבחינת הצורה. היא הועברה בבליץ ללא העמקה במהות הבעיה ותוך רדידות של מחשבה".
חיים אישיים

נסים נשוי לרות, בתו של ח"כ לשעבר וסגן שר האוצר מטעם המערך יצחק קורן ואחותו של ח"כ לשעבר דני קורן. אחיו של נסים היה פרופ' מאיר בניהו.
לזוג נסים חמישה ילדים: בן וארבע בנות.
לקריאה נוספת

יהודה יערי, לא גבה לבו – דרכו ופועלו של משה נסים, טפר הוצאה לאור, 2021.
יאיר קוטלר, הנבחרת הלאומית, כרך א', פרק ב' (4), ירדן הוצאה לאור, 1988, עמודים 207–226
הערות שוליים

1 2 3  אבי בטלהיים, שקר+חנופה שווה פוליטיקה, מעריב, 21 ביוני 1985
↑  שמעו עליהם - בני הרב, דבר, 13 בדצמבר 1957
↑  בן הרב נסים מתיצב לצבא, מעריב, 31 בינואר 1958
יהושע ביצור, משה נסים הולך לצבא, מעריב, 2 בפברואר 1958
ק. שבתאי, בניו של הרב נסים, דבר, 28 בפברואר 1958
↑  אנשי שם - לא בזכות הפרוטקציה, מעריב, 11 בספטמבר 1959
↑  מרכז חרות יכריע היום בין שכטרמן ויוטן, מעריב, 10 בספטמבר 1959
עמנואל פרת, משה נסים לא הופיע, מעריב, 20 בספטמבר 1959
1 2  יוסף לפיד, דיברו עליהם - היכן הם היום?, מעריב, 8 באפריל 1963
↑  יואל מרקוס, בערבון מוגבל, דבר, 13 בספטמבר 1959
↑  הוקם ועד ציבורי לפעולה נגד נסיגה, דבר, 20 באוגוסט 1970
↑  שום הסדר שיכלול נסיגה לא יחסל את אש ארגוני החבלה, מעריב, 1 בספטמבר 1970
↑  אבי בטלהיים, יש נסים אין נפלאות, מעריב, 21 ביוני 1985
↑  אחרי 20 שנה הגיע הזמן להתחתן, מעריב, 21 ביוני 1985
↑  גבי קסלר, חוק התקציב אושר בקריאה ראשונה, מעריב, 19 בפברואר 1987
↑  איכשהו הדמיון הפך למציאות, מעריב, 21 באפריל 1987
↑  אבי ניצן, צמיחה במשק אפשרית, מעריב, 29 בנובמבר 1987
1 2  יעקב בר-און, ‏בדרך נסים: מודאג ממשבר המנהיגות, מגנה את האלימות וקורא למנדלבליט לפרסם את הקלטות, באתר מעריב אונליין, 15 באוגוסט 2020
↑   דן גלעדי, כלכלת ישראל: טיפול בהלם - הייצוב והצלחתו: 1985-1989, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח, במקור בתוך: כלכלת ישראל: התפתחות, מאפייני, מדיניות בעריכת אופז חיים. הוצאת משרד החינוך, שירות הפרסומים. 1998.
↑  דבר ימי הכנסת, דיון לפני הצבעה, חוק שכר המינימום, באתר ארכיון הכנסת, ‏30 במרץ 1987
↑  משה נסים, רינקוב, סנדרוביץ - פרופיל
↑  יאיר שרקי, ‏השר לשעבר שיפתור את משבר הגיור?, באתר ‏מאקו‏, 16 באוגוסט 2017
1 2 3  פרק 97 - משה נסים, 2023-09-05, נבדק ב-2023-09-27
↑  הרפורמה במערכת המשפט: השר לשעבר משה ניסים הוצע כמגשר בין הצדדים, באתר ערוץ 7, 13 בפברואר 2023
↑  "ייחלתי לכך שנתניהו יחזור לראשות הממשלה, היום אני מאוכזב" | פרק 152, 2023-08-31, נבדק ב-2023-09-27
↑  דב גולדשטיין, שתי מפלגות, מעריב, 3 באוקטובר 1969
| שרי הכלכלה והתעשייה בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| שרי התעשייה והמסחר  (1948–2003): | פרץ ברנשטיין • אליעזר קפלן • יעקב גרי • דב יוסף • פרץ נפתלי • פנחס ספיר • חיים יוסף צדוק • זאב שרף • יוסף ספיר • חיים בר-לב • יגאל הורביץ • גדעון פת • אריאל שרון • משה נסים • מיכה חריש • נתן שרנסקי • רן כהן • אהוד ברק • דליה איציק • דני נוה |  |
| שרי התעשייה, המסחר והתעסוקה  (2003–2013): | אהוד אולמרט • אלי ישי • בנימין בן אליעזר • שלום שמחון |  |
| שרי הכלכלה  (2013–2016): | נפתלי בנט • אריה דרעי • בנימין נתניהו |  |
| שרי הכלכלה והתעשייה  (2016 ואילך): | בנימין נתניהו • משה כחלון • אלי כהן • עמיר פרץ • אורנה ברביבאי • ניר ברקת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007321772405171  VIAF: 9443149368864785980007   WorldCat (עם VIAF): 9443149368864785980007
בני ציפר

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1953 (בן 71) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלי
 עיסוק:  עורך מדור "תרבות וספרות" בהארץ
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית
 בת זוג:  עירית ציפר
 
בני ציפר באירוע "שבתרבות" ברמת גן עם אסף ליברמן
בני צִיפֶר (נולד ב-21 בינואר 1953) הוא סופר, משורר ועיתונאי ישראלי, עורך מאז 1989 את מדור "תרבות וספרות" של עיתון "הארץ", ובעבר בעל טור דעה בעיתון זה.
ביוגרפיה

בני ציפר נולד ב-21 בינואר 1953 בתל אביב להיינץ ונירה ציפר, שעלו ב-1949 מטורקיה. נקרא על שם דודו בנימין פרחי (בנג'י) שנפל בקרב על משלטי חוליקאת במלחמת העצמאות. אביו היינץ, יליד וינה, היה מהנדס חשמל ועבד בחברת החשמל, ואמו הייתה רופאה ועבדה בקופת חולים. המשפחה גרה בשכונת אפקה וציפר למד בתיכון אליאנס, שם רכש לדבריו את אהבתו לתרבות הצרפתית.
פעילות עיתונאית ופובליציסטית

מינואר 1987 ציפר עורך את המדור "תרבות וספרות" בגיליון יום שישי של העיתון "הארץ", ומפרסם בו לעיתים קרובות גם טור אישי. בשנת 2004 החל לכתוב ב"הארץ" גם את הטור "הטלוויזיה של השבוע" (במקומו של יורם ברונובסקי שהלך לעולמו), העוסק בתרבות הטלוויזיונית הישראלית.
משנת 2005 החל לפרסם בלוג באתר "הארץ", בשם "לא בבית ציפרנו". חלק מהרשימות בבלוג מבוססות על הטור "ציפרלנד" שפרסם בעיתון מדי יום שישי. הבלוג עורר תגובות רבות בשל התעסקותו הפרובוקטיבית והעוקצנית בנושאים רגישים כמו השואה, גלותיות, הומוסקסואליות, הסכסוך הישראלי-פלסטיני, השוואה בין תרבות ארצות המערב ותרבות ארצות ערב ועוד. לדוגמה, בטור שכותרתו "המתים לפחות כבר לא יראו את ההתבהמות של ישראל" קישר ציפר בין סביאת מזון מהיר לבין חדירת כוחות צה"ל לרצועת עזה.
את טורו בנושא הטקס הצבאי לציון יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, חתם בקריאה לחיילי צה"ל להיות נרפים וחלשים מכיוון שזוהי "הדרך היחידה להחזיר את ישראל למסלול הנכון".
במחצית השנייה של שנות 2010 פנה ימינה בתפיסותיו הפוליטיות. בשנת 2015 יצא להגנתה של אשת ראש הממשלה, שרה נתניהו, ובהמשך תיאר בהתפעלות את ביקורם של שרה ובנימין נתניהו בביתו. העיתונאים גל אוחובסקי וב. מיכאל מתחו עקב כך ביקורת חריפה על ציפר. בשנים 2016–2017 ביטא בפומבי את אהדתו למתנחלים ואת זלזולו העמוק כלפי השמאל הישראלי. תשע שנים לאחר שפרסם מאמר בו קרא לחסידי חב"ד שמניחים תפילין בכותל המערבי "ציידי נפשות" נצפה בשנת 2017 בני ציפר מניח תפילין בעמדת חב"ד בכותל המערבי בטענה "שיניתי את דעתי מאז. אני מניח תפילין מדי פעם, ובכל פעם שאני בא לכותל ומניח תפילין – הבקשות שלי מתקבלות. היום אני אדם מאמין מאוד בקיומו של הקב"ה".
במרץ 2016 כתב בטורו ב"הארץ": "אמנים, מגתה ועד אייל גולן, מרחפים בתוך שיכרון אוויר הפסגות של העשייה האמנותית, אך מוכרחים גם לחוש באינטנסיביות את הדברים הנחשבים הכי נמוכים ויצריים בחיים, כגון משגלים עם מעריצות צעירות. בלעדי זה לא תהיה יצירה, עם כל הצער שעלול הדבר להסב לצעירות הללו, שחייהן אולי נפגעו", ובכך עורר זעם בציבור. בעקבות הסערה החליט עורך "הארץ" אלוף בן על הורדת טורו של ציפר. ב-9 במרץ 2016 פרסם טור אחרון במדור "ציפרלנד", ובו התנצל על דבריו. הביקורת על ציפר ועל "הארץ" נמשכה גם לאחר ההודעה על הורדת טורו של ציפר.
סטודנטים במכללת ספיר התלוננו בפני ההנהלה על הערות גזעניות כביכול שכתב ציפר כנגד עדות המזרח. ההנהלה השיבה כי "דבריו של בני ציפר לא מתיישבים עם דעותינו, וגם אותנו הם מטרידים" אך לדבריה חופש הביטוי מתיר לו לאומרם.
החל משנת 2016 הגיש ציפר פינת ביקורת מסעדות בתוכנית 'כלכלי בלילה' בערוץ 20.
בשנת 2020 הצטרף כחבר פאנל קבוע בתוכנית "הפטריוטים" של ערוץ 20.
בשנת 2021 השתתף בעונה החמישית של תוכנית המציאות "בואו לאכול איתי", שם חשף בפני המשתתפים ששקל אורח חיים הומוסקסואלי בעברו, "יש הרבה אנשים שיש להם כל מיני מאוויים. בגיל הזה שמהססים אם אתה גיי או לא, החלטתי להיות סטרייט".
השכלה וחיים אישיים

בוגר תואר ראשון בספרות צרפתית בחוג לתרבות צרפת באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית.
נשוי לד"ר עירית ציפר (אנ'), ארכאולוגית העובדת במוזיאון ארץ ישראל, ואב לשלושה. החל משנת 2016 מתגורר חלק מהזמן בהרחבה הקהילתית של קיבוץ חפציבה. בתו טלילה ציפר, כותבת ביקורת ספרות בעיתון הארץ והייתה אמורה להינשא לבאסם אבו רחמה שנהרג בעת ההפגנה בכפרו בילעין. בנו, יותם ציפר ברגר, הוא ראש החוג לביולוגיה במכללת לוינסקי לחינוך.
יצירתו הספרותית

ציפר כתב שבעה ספרים ותרגם מספר ספרים מצרפתית. בספריו עוסק ציפר בין היתר בהומוסקסואליות בישראל ובתרבות של העולים מטורקיה.
יצירתו הספרותית > ספרים שכתב

ציפור מקננת בראש (1978) - פרוזה פיוטית.
מארש טורקי (1995) - רומן.
ציפר ובני מינו (1999) - רומן על חיי זוג הומוסקסואלים.
איסטנבול מאלף ועד תו (2000) - מדריך טיול ובילוי בעיר.
עלייתו השמיימה של העורך הספרותי (2005), הוצאת אוב - ז.ע.פ..
בינינו, הלבנטינים - סיפורי מסעות (2012).
לגן עדן עם החמורים (2016, אפיק - ספרות ישראלית) - רומן אוטוביוגרפי.
יצירתו הספרותית > ספרים שתרגם

בבל - מאת גרישה מני. הוצאת חדקל, תשמ"א.
צפע בידי - מאת ארוה באזן. הוצאת עם עובד, תשמ"ח 1987.
אוראנוס - מאת מרסל אמה. הוצאת עם עובד, תשמ"ט 1989.
הסימפוניה הביזנטית - מאת ז'אן אוליביה טדסקו. הוצאת עם עובד, תשנ"ב 1992.
כרמן - מאת פרוספר מרימה. הוצאת עם עובד, תשנ"ז 1996.
להפך - מאת ז'וריס קרל הויסמנס. הוצאת כרמל, תשנ"ח 1998.
חזירויות - מאת מרי דריאסק. הוצאת עם עובד, תשנ"ט 1998.
המשורר הנרצח - מאת גיום אפולינר. הוצאת עם עובד, תשנ"ט 1998.
הפרוזה של הטרנס סיבירית ושירים אחרים - מאת בלז סנדראר. הוצאת המעורר, 1999.
אחד-עשר אלף המלקות - מאת גיום אפולינר. הוצאת בבל, תשס"ה 2005.
הספר של מונל - מאת מרסל שווב. הוצאת נהר ספרים, 2006.
לילות אוקטובר - מאת ז'ראר דה נרוואל. הוצאת נהר ספרים, 2020.
עם הזרם - מאת ז'וריס קרל הויסמנס. הוצאת תשע נשמות, 2021.
הערות שוליים

↑  מתוך עמוד הפייסבוק של בני ציפר
↑  בני ציפר, מת אבא, אבא זקוף הגו שלי, באתר הארץ, 28 במרץ 2008
1 2  יובל דרור, הקורא מספר אחת, באתר העין השביעית, 9 במרץ 2016
↑  בני ציפר, המתים לפחות כבר לא יראו את ההתבהמות של ישראל, באתר הארץ, 2 במרץ 2008
↑  בני ציפר, צעירים, היו פייגאלאך. רק ישראל חלשה תחזיר אותנו לנתיב האבוד, באתר הארץ, 28 באפריל 2008
↑   בני ציפר, שרה נתניהו אירחה אותי השבוע בביתה - ואני הסתחררתי, באתר הארץ, 6 בפברואר 2015
↑  בני ציפר, כמה ענוג היה הלילה בו ביליתי עם בני הזוג נתניהו בביתי. ענוג עד מאוד, באתר הארץ, 22 ביולי 2015
הדס סיני‏, ארוחת ערב עם ראש הממשלה ורעייתו: "ההומור של שרה מרתק", באתר וואלה, 19 ביולי 2015
↑  גל אוחובסקי, ‏אז מה אכלה שרה נתניהו לארוחת ערב?, באתר ‏מאקו‏, 22 ביולי 2015
↑   ב. מיכאל, הערב הענוג-ענוג שלי עם הרב כהנא, באתר הארץ, 29 ביולי 2015
↑  נעמה לנסקי, "אני שונא את השמאל", באתר ישראל היום, 22 באפריל 2016
↑  אפרים מיכאלי, בני ציפר ביקר בשומרון: "אשרי האיש שחדל להאמין באלילי השקר של השמאל", באתר ערוץ 20, 4 בספטמבר 2017
↑  http://www.ch10.co.il/news/365155/#.WRS1bPkrL4Y
↑   בני ציפר, הדרישה מאייל גולן לגלות מוסר מוכיחה: החברה הישראלית חסרת תרבות, באתר הארץ, 5 במרץ 2016
↑  שגיא בן נון‏, איגודים פמיניסטיים נגד בני ציפר: "הצדקת פדופיליה היא חציית קו אדום", באתר וואלה, 6 במרץ 2016
↑  לי-אור אברבך, ‏בעקבות הטור השערורייתי: "הארץ" מוריד את הטור של בני ציפר, באתר גלובס, 9 במרץ 2016.
↑  בני ציפר, בבקשה, תסלחו לי, באתר הארץ, 9 במרץ 2016
↑  טל ניצן, טור ההתנצלות של בני ציפר: מראה בפני "הארץ", באתר "mako",‏ 9 במרץ 2016
גל אוחובסקי, מה שווה ההתנצלות של ציפר, באתר "mako",‏ 10 במרץ 2016
↑  ליאור אבני, סטודנטים בספיר: המרצה בני ציפר משמיע הערות גזעניות, באתר nrg
↑  בני ציפר חושף: "היו מאוויים, אך החלטתי מתוך בחירה להיות סטרייט", באתר וואלה, 3 באוגוסט 2021
↑   בני ציפר, פרידה מהמקום שבו למדתי שבלי בטלנות אין תרבות, באתר הארץ, 19 באפריל 2014.
↑  גיא נרדי, ‏גם עמק חרוד, סמל לערש הציונות, עובר מהפכה נדל"נית, באתר גלובס, 3 במאי 2017
↑  ביקורת ספרות של טלילה ציפר ב"הארץ"
 טלילה ציפר, גיבורת "הנערה הכי בת־מזל בעולם" יוצאת למסע לא פשוט אל העבר, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2017
 טלילה ציפר, הסיפורים והשירים של מיה גורן, שנרצחה בידי בן זוגה, מרמזים על פגיעותה, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2018
↑  אורן פרסיקו, מעבר לקווי האויב (במרכז העמוד), באתר העין השביעית, 21 במאי 2009
בני ציפר, פרשת חייו הקצרה של באסם אבו רחמה שנהרג בעת ההפגנה בבילעין, באתר הארץ, 24 באפריל 2009
בני ציפר, הפנים החדשות של ישראל, באתר הארץ, 2 במרץ 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310555205171  BnF: cb146281560 (data)  GND: 137503792  ISNI: 0000 0000 8133 4846  LCCN: nr95025740  RERO: 02-A024141688  SUDOC: 177464151  VIAF: 54402713   WorldCat (עם VIAF): 54402713
פרי גן

| --- | --- |
פרי גן, 1983
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: אשכול
גובה ממוצע: ‎93 מטר
תאריך ייסוד: 1981
תנועה מיישבת: העובד הציוני
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 330 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת מערב הנגב מוגדלת) פרי גן(למפת מערב הנגב רגילה) פרי גן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פרי גן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פרי גן31°13′18″N 34°21′17″E﻿ / ﻿31.2215736320416°N 34.3547848331282°E﻿ / 31.2215736320416; 34.3547848331282  heמפת היישובים של מועצה אזורית אשכול (in English: Eshkol Regional Council) באדום - פרי גן בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

פְּרִי גַּן הוא מושב בחבל שלום, כ-11 קילומטר מדרום-מזרח לרפיח. משתייך לארגון יישובי העובד הציוני.
הוקם על ידי יוצאי מושב פרי גן המקורי ששכן בחבל ימית. הגרעין המייסד התארגן במושב שדה עוזיה, עלה על הקרקע במקום זמני בפתחת רפיח בשנת 1978, ובשנת 1981 עברו ליישוב הקבע במקום הנוכחי.
התושבים מתפרנסים בעיקר מגידול ירקות ופרחים.
בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם  התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי עוטף עזה, ניתן לתושביו זיכוי ממס הכנסה בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה.
קרב פרי גן

ב-7 באוקטובר 2023, במסגרת טבח שבעה באוקטובר, תקפה חוליית מחבלים המשתייכים לארגון הטרור חמאס את המושב, במטרה לבצע טבח בתושביו ולחטוף מהם לרצועת עזה. 11 מחברי כיתת הכוננות של המושב שלומית הסמוך הוקפצו למקום, ניהלו קרב עם המחבלים והצליחו לבלום אותם. שניים מחברי הכיתה ושוטר נהרגו בקרב.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  תקנה 12(ב) לתקנות פיצויי פיטורים (חישוב הפיצויים, והתפטרות שרואים אותה כפיטורים), תשכ"ד-1964
↑  בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה ניתן לתושב יישוב זה זיכוי ממס הכנסה בשיעור מסוים מהכנסתו החייבת מיגיעה אישית, בתנאי שהתגורר ביישוב שנה לפחות. ראו חוברות ניכויים חודשיות - לוח עזר לחישוב מס הכנסה ממשכורת ושכר עבודה, באתר של רשות המיסים
| ישובי סיני שפונו במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים או הסכמים אחרים |
| --- | --- | --- |
| יישובי חבל ימית | אבשלום • אוגדה • דקלה • חולית • חרובית • חצר אדר • ימית • מחנה נורית • מעוז הים • נאות סיני • ניר אברהם • נתיב העשרה • פריאל • פרי גן • סופה • עצמונה • שדות • תלמי יוסף |  |
| יישובי מרחב שלמה | אופירה • די זהב • נביעות • שלהבת • זהרון |  |
| נוספים | קדש ברנע • נח"ל ים • נח"ל תרשיש |  |