stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חמזה עלי אל-ח'טיב
סימני התעללות

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
class=notpageimage|הצגה
סרטון וידאו של גופת חמזה, אשר צולם כמה ימים לאחר פטירתו, העיד כי חמזה עבר התעללות בידי חיילי המשטר, בעודו בחיים או לאחר מותו. בין הסימנים נצפו שברים בעצמות, פצעי ירי, כוויות, פגיעה באיבר מינו וכן סימני התעללות באמצעות שוקר חשמלי.
השפעה

הסרטון של גופת חמזה שודר בפומבי ברשת אל-ג'זירה, והדבר הוביל להתפרצות זעם מטעם סורים רבים, הן על גבי רשת האינטרנט והן במסגרת שורה של הפגנות מקומיות ברחבי סוריה. בהמשך נטען כי הפגנות אלו, יחד עם אירועים נוספים, שימשו כנקודת מפנה והובילו להידרדרות המהומות למלחמת אזרחים בהיקף מלא נגד המשטר הסורי. במקביל, חמזה עצמו הפך במידה רבה כסמל להתקוממות כנגד המשטר.
בתאריך 31 במאי 2011, מזכירת המדינה האמריקנית הילרי קלינטון התייחסה למותו של חמזה כנקודת מפנה בהתקוממות הסורית, וציינה כי מותו סימל עבור סורים רבים התנערות מלאה מכל כוונה של המשטר הסורי להגיע לעמק השווה מול תושבי סוריה.
סיפורו של חמזה אף תואר בהרחבה במסגרת דו"ח מטעם ארגון אמנסטי, שהתייחס להפרות זכויות אדם מצד המשטר הסורי. הדו"ח פורסם בסוף חודש אוגוסט 2011.
ראו גם

מוחמד בועזיזי
הערות שוליים

↑  Torture of boy reinvigorates Syria’s protest movement, באתר הוושינגטון פוסט, 29 במאי 2011
↑  רועי נחמיאס והסוכנויות, החיילים הסורים נורו בידי חבריהם, המפגינים טיפלו, באתר ynet, 29 במאי 2011
1 2 3  How a 13-year-old became a symbol of Syrian revolution, באתר The Globe and Mail
↑  Tortured and killed: Hamza al-Khateeb, age 13, באתר אל-ג'זירה, 31 במאי 2011
↑  Video of Tortured Boy’s Corpse Deepens Anger in Syria, באתר הוושינגטון פוסט, 30 במאי 2011
↑  Syrian boy's brutal death rouses protesters, באתר CBS News,‏ 31 במאי 2011
↑  מערכת וואלה! חדשות‏, ערים במצור בסוריה: עינויים וטנקים ברחובות, באתר וואלה, 31 במאי 2011
↑  Clinton, citing Syrian boy, sees 'total collapse', באתר DAWN,‏ 1 ביוני 2011
↑  חדשות 2, ‏דוח "אמנסטי" על סוריה: עינויים והתעללות עד מוות בתאי המעצר, באתר ‏מאקו‏, 31 באוגוסט 2011
↑  סוכנויות הידיעות, אמנסטי: עלייה במקרי המוות במעצר בסוריה, באתר nrg‏, 31 באוגוסט 2011

קריקטורה של חמזה רודף אחר בשאר אל-אסד, מאת קרלוס לטוף
דו"ח פאלמר

דו"ח פאלמר הוא דו"ח שנכתב על ידי ועדה מטעם האו"ם בראשות ג'פרי פאלמר שחקרה את אירועי המשט לעזה.
הוועדה הוקמה על ידי המזכיר הכללי של האו"ם באן קי-מון ביולי 2010. בראשה עמד ראש ממשלת ניו זילנד לשעבר, ג'פרי פאלמר, וסגנו היה נשיא קולומביה לשעבר, אלווארו אוריבה. נציג ישראל בוועדה היה יוסף צ'חנובר, ונציג טורקיה הדיפלומט אוזדם סאנברק, בכיר במשרד החוץ במדינה.
בספטמבר 2011 פורסם דו"ח הוועדה, ובו נקבע שהסגר הימי על רצועת עזה חוקי, אך בבלימת ספינות המשט ישראל הפעילה כוח מופרז, ולכן מומלץ שתביע חרטה בפני טורקיה ותשלם פיצויים למשפחות ההרוגים. הדו"ח ביקר את התנהלות טורקיה ופעילי ארגון IHH בפרשה.
דו"ח פאלמר

הדו"ח שפורסם לציבור בתחילת ספטמבר 2011, קובע שהסגר הימי שהטילה מדינת ישראל על רצועת עזה חוקי, כצעד לגיטימי של הגנה עצמית וזאת מכיוון שברצועת עזה ישנם ארגוני טרור רבים וקיים חשש סביר שהם ינסו להבריח נשק ותחמושת דרך הים. הדו"ח אף קבע כי ישראל עמדה בכללי המשפט הבינלאומי באופן הטלת הסגר וכי מקום הטלתו, בים הפתוח חוקי. כמו כן, הדו"ח מותח ביקורת חריפה על מארגני המשט שנהגו בחוסר אחריות, ושלחלקם כוונות אלימוֹת ופרובוקטיביות: ”לרוב המשתתפים לא היו כוונות אלימות, אך עולות שאלות קשות לגבי התנהגותם, אופיים האמיתי ומטרותיהם של מארגני המשט, במיוחד מארגון ה-IHH (המוגדר ארגון טרור בארצות הברית, באירופה ובישראל). המשט הביא להסלמה לא נחוצה”, לשון הדו"ח. לא חוסך הדו"ח את לשונו גם מממשלת טורקיה: ”טורקיה הייתה יכולה לעשות יותר כדי למנוע את יציאת המשט לעזה.”
עם זאת הדו"ח גם מביע ביקורת על התנהלות ישראל בפרשה, ואף על פי שמוזכר בדו"ח שהיה על החיילים שהותקפו בספינה להגן על עצמם, נאמר שהם השתמשו ”בכוח מוגזם ולא הגיוני”, וכן נכתב שאובדן חיי אדם על הספינה הוא ”בלתי מתקבל על הדעת”.
הדו"ח מציע שישראל תצהיר ”הצהרה בה היא מביעה חרטה על מות הפעילים הטורקים, ותעביר פיצויים לקרן שתוקם למען משפחות הנפגעים”. הפיצויים על פי הדו"ח, יקַבעו על ידי משא ומתן.
תגובות ויחסים מדיניים סביב הדו"ח > מדינת ישראל

לשכת ראש הממשלה בישראל הודיעה כי היא מקבלת את הדו"ח בכפוף להסתייגויות. טורקיה לעומת זאת דחתה אותו בשתי ידיים והודיעה כי הדו"ח לא מקובל עליה.
תגובות ויחסים מדיניים סביב הדו"ח > מתיחות בין ישראל לטורקיה

למעשה הידרדרות הקשרים בין שתי המדינות החלה מיד לאחר המשט לעזה עצמו שבו נהרגו 9 אזרחים טורקים, ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן דרש בתוקף שישראל תתנצל (ולא רק "הבעת צער" או "חרטה") על מות פעילי המשט, וכן שישראל תשלם פיצויים למשפחות ההרוגים. מאוחר יותר הוסיף ארדואן דרישה נוספת, שישראל תסיר את הסגר מעל רצועת עזה. ישראל סירבה לכל הדרישות.
אף על פי שגורמים מדיניים בישראל אמרו שישראל מוכנה להביע צער ולהעביר כסף לקרן נייטרלית שתעבירו למשפחות ההרוגים הדבר לא התבצע עקב אי מוכנותה של טורקיה.
בתקופה שקדמה לפרסום הדו"ח טענוו גורמים בטורקיה כי ישראל מנסה לדחות את פרסום הדו"ח, דבר שגרר חילופי האשמות הדדיים.
תגובות ויחסים מדיניים סביב הדו"ח > פרשת הדלפת הדו"ח

יום קודם פרסום הדו"ח, הודלף הדו"ח לעיתון הניו יורק טיימס, והתפרסם שם בצורה חלקית. ישנם הטוענים שידה של ישראל בהדלפה (שידעה את תוכנו כבר קודם מפי הנציג בוועדה), על מנת למנוע מטורקיה להשפיל את ישראל בפומבי על ידי סנקציות טורקיות על ישראל כתגובה לדו"ח ולקרע בין המדינות.
תגובות ויחסים מדיניים סביב הדו"ח > הסנקציות והאיומים מצד טורקיה

מיד לאחר פרסום הדו"ח הודיע ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, שהשגריר הישראלי וכל הנציגים הדיפלומטים של ישראל מעל דרגת מזכיר שני יגורשו מטורקיה, מאוחר יותר נודע שיגורש גם הנספח הצבאי, אך נספח המשטרה הורשה להישאר במדינה.
כמו כן הודיע ארדואן שינותקו כל הקשרים הצבאיים והכלכליים עם ישראל, ומאוחר יותר הוברר שינותקו רק קשרי מסחר של התעשיות הצבאיות אך לא המסחר האזרחי.
מספר ימים לאחר מכן, הצהיר ארדואן כי ספינות מלחמה של הצי הטורקי ילוו ויאבטחו, כל כלי שיט שיחפוץ להגיע לחוף רצועת עזה, מפני חיל הים של ישראל. עוד אמר, שספינות מלחמה של הצי הטורקי יסיירו במזרח הים התיכון על מנת "לשמור שישראל לא תשתלט על אוצרות הטבע שם" כדבריו.
תגובות ויחסים מדיניים סביב הדו"ח > תגובת ישראל

בישראל שתקו ולא הגיבו לאיומים, אך בתקשורת פורסם ששר החוץ אביגדור ליברמן מתכנן שורה של צעדים כנגד טורקיה, ביניהם אזהרת מסע לטורקיה, פגישות עם נציגים ארמנים (בא לרמז על שואת הארמנים), ואפילו פגישות באירופה עם ראשי המחתרת הכורדית ה-PKK. בחודש מרץ 2013, בעקבות ביקורו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, בישראל, הביע ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו התנצלות בפני טורקיה והתחייב לפצות את משפחות תשעת ההרוגים. ההתנצלות גררה ביקורת קשה בימין הישראלי ובין היתר מאביגדור ליברמן שהיה שר החוץ בעת תקרית המשט, שהגדיר את ההתנצלות "שגיאה חמורה".
ראו גם

יחסי טורקיה–ישראל
הערות שוליים

↑  מתי טוכפלד ובועז ביסמוט, הנציג הישראלי: יוסף צ'חנובר, באתר ישראל היום, 8 באוגוסט 2010
↑  דו"ח המשט נחשף: "על ישראל לשלם פיצויים", באתר ynet, 1 בספטמבר 2011
בנקאות קואופרטיבית

ערך זה עוסק במוסדות בנקאיים דמוקרטיים שנמצאים בבעלות לקוחותיהם. אם התכוונתם לבנק המביא בחשבון את ההשפעה החברתית והסביבתית של השקעותיו והלוואותיו, ראו .
בנקאות קואופרטיבית היא בנקאות המאורגנת על בסיס קואופרטיבי. מוסדות בנקאות קואופרטיבית מקבלים פיקדונות ומלווים כספים במרבית חלקי העולם. המונח בנקאות קואופרטיבית כולל בנק קואופרטיבי, איגודי אשראי, אגודות בנייה ומוסדות פיננסיים קואופרטיביים נוספים. ראשיתו של הבנק הקואופרטיבי בגרמניה באמצע המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-21 מקיפה הבנקאות הקואופרטיבית מאות מיליוני חברים וטריליוני דולרים ברחבי העולם. מבנקים זעירים של מיקרו מימון בארצות מתפתחות ועד פדרציות של בנקים קואופרטיביים באירופה שבמאזנן נכסים של יותר מטריליון אירו.
היסטוריה

ראשיתו של האשראי השיתופי באגודות הבנייה של סוף המאה ה-18 בממלכה המאוחדת. ב-1775 הוקמה אגודת הבנייה הראשונה בברמינגהאם שמטרתה הייתה לאפשר לחבריה לרכוש נחלות ולבנות לעצמם בתים. האגודה גייסה כספים מחבריה באופן חודשי והעניקה להם אשראי לבנייה או רכישה בדרך של הגרלה. אגודות הבנייה התפתחו מאוד במרוצת השנים בעיקר במדינות חבר העמים הבריטי כשהן מספקות בעיקר משכנתאות ושירותי חיסכון לחבריהן.
ראשיתם של הבנקים הקואופרטיביים, בדגם הדומה למוכר מתחילת המאה ה-21, היא בגרמניה של אמצע המאה ה-19 עת התפתחו שני מודלים של בנקאות קואופרטיבית.
פרנץ הרמן שולצה-דליטש הקים ב-1850 אגודה לאשראי תחת מספר עקרונות:
האגודה פתוחה לכל מי שמעוניין להצטרף.
הון האגודה מבוסס על רכישת המניות של חבריה. מחיר מניה נקבע כך שגם מעוטי יכולת יוכלו להיות חברים.
יסודות דמוקרטיים – ניהול בהצבעה בה לכל חבר יש קול אחד.
הלוואות ניתנו לזמן קצר יחסית.
החברים אחראים לחובות האגודה עד סכום שעומד ביחס לשווי המניה.
קהל היעד של האגודה של שולצה-דליטש היה המוני העם – בעלי מלאכה, פועלים ופקידים. בתוך שנים ספורות הוקמו אגודות נוספות תחת אותם עקרונות ואלה הפכו גם לעקרונות שבבסיס מרבית הבנקים הקואופרטיביים.
במקביל הקים פרידריך וילהלם רייפאייזן ב-1849 אגודות אשראי שהיו מיועדות בעיקר לחקלאים ביישובים כפריים. לאגודות אלה התקבלו חברים רק באישור אספת חברים אך בלי צורך לרכוש מנייה. החברים היו אחראים לחובות האגודה ללא הגבלה מה שהצריך היכרות קרובה בין החברים.
עם התפתחות האגודות קמו ארגונים משותפים לכמה אגודות שאיפשרו את שיפור היעילות של השימוש באשראי בקנה מידה גדול יותר.
עד סוף המאה ה-19 התפשט רעיון הבנק הקואופרטיבי ברחבי אירופה ועם ראשית המאה ה-20 החלו לפעול גם הבנקים הקואופרטיביים הראשונים בצפון אמריקה במודל של איגודי אשראי.
מוסדות > בנק קואופרטיבי

בנק קואופרטיבי הוא בנק ששייך לחבריו כך שהם הבעלים וגם הצרכנים של הבנק. בנקים קואופרטיביים ברחבי העולם נותנים מגוון רחב של שירותי בנקאות ופיננסים כגון הלוואות, פיקדונות, חשבונות עובר ושב ועוד. חלק מהבנקים הקואופרטיביים מעניקים גם משכנתאות ושירותי מסחר בניירות ערך. בנקים קואופרטיביים נדרשים בדרך כלל לעמוד באותן אמות מידה בנקאיות כמו בנקים רגילים. בנקים קואופרטיביים הם בממוצע גדולים יותר מאיגודי אשראי. יש בנקים שנסחרים בבורסה לניירות ערך ורבים מהם מספקים שירותים גם למי שאינם חבריהם. המונח בנק קואופרטיבי נפוץ יותר באירופה מאשר בצפון אמריקה.
איגוד הבנקים הקואופרטיבים האירופי מונה מספר מאפיינים של הבנק הקואופרטיבי:
מעורבים בכלכלה המקומית – תוך הגעה גם לפריפריה.
הבנק נמצא בבעלות לקוחותיו.
אדם אחד – קול אחד – לכל חבר קול אחד בקביעת המדיניות של הבנק.
מבנה עסקי יציב – על ידי מתן אשראי מגוון.
מימון לכלכלה הריאלית – באיטליה, צרפת גרמניה והולנד מספקים הבנקים הקואופרטיביים 25% - 45% מהמימון למשקי בית ועסקים קטנים ובינוניים.
אחריות חברתית – בפיתוח הכלכלות המקומיות ובהקצאת אשראי.
מוסדות > בנק קואופרטיבי > הבדלים בין בנק קואופרטיבי ובנק רגיל

בנקים קואופרטיביים שונים מבנקים רגילים במבנה הארגוני, במטרות, בערכים המנחים ובמבנה הניהול.
בעוד לבנקים קואופרטיביים יש הנהלה, דירקטוריון וכל הגופים כמו בבנקים רגילים. יש להם גם אספה כללית של החברים שמקבלת החלטות אסטרטגיות על דמותו ודרכו של הבנק.
מטרתו העיקרית של בנק קואופרטיבי היא טובתם של לקוחותיו=חבריו=בעליו. בשונה מבנק רגיל הוא אינו שואף להגדיל את רווחיו אלא להקטין את העלויות של לקוחותיו ולהעניק להם את השירות הטוב ביותר. רבים מהבנקים הקואופרטיביים משתמשים ברווחיהם כדי להחזיר לחבריהם כסף בהתאם להיקף פעילותם.
קואופרטיבים בכלל ובנק קואופרטיבי בפרט מהווים מענה לחלק מהכשלים במנגנון השוק החופשי. בבנקאות קיימים פערי ידע וכוח גדולים בין הבנק ובין הלקוח בשל מיעוט הבנקים ובשל מורכבות ההסכמים המשפטיים. הבנקים הקואופרטיביים מעבירים את הכוח לידי החברים ואינם מנצלים את פערי הידע כדי לייצר רווח על חשבון הלקוחות.
מוסדות > איגודי אשראי

שם המתאר סוגים של מוסדות פיננסיים בנקאיים קואופרטיביים. במדינות שונות התואר הזה ניתן למוסדות בעלי אופי שונה. מה שמשותף לכל איגודי האשראי הוא שהם משרתים רק את חבריהם, בעוד בנק קואופרטיבי נותן שירותים גם למי שאינם חבריו. ההתאגדות באיגוד אשראי היא בדרך כלל על בסיס משותף כמו – קהילה גאוגרפית, מקום עבודה, מוצא אתני וכו'.
פעמים רבות איגודי אשראי פועלים על מנת להעצים את הקהילה אותה הם משרתים. פעילות חברתית במסגרת מפגשים היא דבר נפוץ, בעיקר באיגודי אשראי קטנים, ובארצות מתפתחות.
מסיבות היסטוריות ורגולטוריות, איגודי האשראי נפוצים יותר בצפון אמריקה מאשר באירופה. בארצות הברית מוגדרים איגודי האשראי כמוסד ללא כוונת רווח ונותנים רק חלק משירותי הבנקאות. לעומתם, בקנדה הבנקים הקואופרטיביים נקראים איגודי אשראי, אף על פי שהם נותנים את מלוא השירותים. איגוד אשראי בדרך כלל קטן יותר מבנק קואופרטיבי אך יש גם איגודי אשראי שמגלגלים עשרות מיליארדי דולרים. חלקם משרתים איגוד של איגודי אשראי.
איגודי אשראי מנוהלים על ידי דירקטוריון של מתנדבים שנבחר על ידי החברים בהצבעה לפי העיקרון של קול אחד לכל חבר.
איגודי אשראי הם לרוב ארגון קואופרטיבי שאיננו נתמך על ידי גופים חיצוניים, אך ישנן חריגות. ישנם איגודי אשראי שהם למטרות צדקה או תמיכה באוכלוסיות חלשות, כאשר אלו נתמכים על ידי קרנות בדומה לעמותות. חלק מאיגודי האשראי המבוססים מפרישים חלק מכספי הרווחים שלהם לקרנות התורמות לאיגודי אשראי המשמשים לפיתוח מטרות חברתיות.
ישנן מועצות שונות המאחדות תחתן איגודי אשראי שונים ברמה הלאומית והבינלאומית כשהגדולה שבהן היא "מועצת איגודי האשראי העולמית" - "WOCCU".
איגודי אשראי מרכזיים הם פדרציה של איגודי אשראי, ומאפשרים לאיגודי אשראי שונים הלוואות. כמו כן ישנם מוסדות ביטוח המבטחים איגודי אשראי, חלקם ממשלתיים.
מוסדות > איגודי אשראי > איגודי אשראי בעולם

לפי נתוני איגודי האשראי העולמית בשנת 2010, יש בעולם 52,945 איגודי אשראי ב-100 ארצות, המשרתים 187,986,967 לקוחות ומהווים 7% ממגזר הבנקאות בעולם. סך כל ההפקדות באיגודי אשראי נעים סביב 1.23 טריליון דולר.
איגודי אשראי נפוצים בעיקר ביבשת אמריקה הצפונית-בקנדה וארצות הברית, וחולשים על 43% ממגזר הבנקאות. באירלנד איגודי האשראי חולשים על 70% משוק הבנקאות אך באירופה כולה אינם נפוצים, והם כ-3.5% מכלל המגזר. באסיה אינם כה נפוצים ומהווים כ-2.6% בלבד מהמגזר הבנקאי, שהוא השיעור הנמוך ביותר מבין היבשות השונות, קוריאה היא המדינה שבה פלח השוק הגדול ביותר של איגודי אשראי העומד על 15.7%.
איגודי אשראי משמשים כחלק מתוכניות פיתוח אזורי לחיזוק מעמד הביניים ופתרונות אשראי לעסקים קטנים ובינוניים במדינות המתפתחות, אלו איגודי האשראי נתמכים על ידי קרנות המספקות לעניים הלוואות בריביות אפסיות או ללא ריביות כלל. נפוצים במודל זה הם אפריקה והודו. בהודו לבדה נמנו בתחילת המאה ה-21 כ-10 מיליון חברים באיגודי אשראי, וכ-40 מיליארד דולר בהפקדות. באפגניסטן הושק באותה העת מודל איגודי אשראי המשמש על מנת לשקם את חיי התושבים לאחר המלחמה עם ארצות הברית. באתיופיה הושק פרויקט חינוך בדצמבר 2011, שפועל עם חברי האיגוד, ומקנה להם כלים להתמודד עם השוק, והשכלה פיננסית.
מוסדות > אגודות בנייה

אגודות בנייה קיימות בממלכה המאוחדת, אירלנד ומדינות נוספות, בעיקר בחבר העמים הבריטי. אגודות בנייה דומות לאיגודי אשראי מבחינה ארגונית אך במקום להציע הלוואות לא מובטחות במטרה כללית של קידום רווחת החברים מטרתן העיקרית היא לספק משכנתאות לחבריהן. בעבר הייתה לאגודות הבנייה שייכות לאזור מגורים ספציפי אך עם השנים התאחדו מרבית האגודות למספר קטן של אגודות בנייה גדולות. מאז תחילת המאה ה-21 מספקות רבות מאגודות הבנייה שירותי בנקאות קמעונאית נוספים כמו חשבון עובר ושב, כרטיסי אשראי והלוואות עסקיות.
במאה ה-21

מוסדות בנקאות קואופרטיבית נפוצים בתחילת המאה ה-21 כמעט בכל רחבי העולם. בקרב המדינות המפותחות ישנם בנקים קואופרטיבים בעיקר באירופה ואיגודי אשראי בעיקר בצפון אמריקה. במדינות המתפתחות ישנם הן איגודי אשראי והן בנקים קואופרטיבים בפריסה שונה במדינות השונות. מספרן של אגודות הבנייה פחת בתחילת המאה ה-21 אך הן עדיין מהוות גורם רב משמעות בתחום האשראי במדינות חבר העמים הבריטי. באיגוד הבנקים הקואופרטיבים האירופי חברים נכון לסוף 2011 24 בנקים וארגוני גג ארציים של בנקים קואופרטיביים שמעסיקים 850 אלף עובדים ומשרתים 215 מיליון לקוחות שמתוכם 55 מיליון חברים. יחד הם מנהלים נכסים בשווי 7 טריליון אירו.
במועצה העולמית של איגודי האשראי מיוצגים נכון ל-2011 51 אלף איגודי אשראי מ-100 מדינות שבהם 196 מיליון חברים. יחד הם מנהלים נכנסים בשווי 1.5 טריליון דולר.
במאה ה-21 > במשבר הפיננסי

שיעור פשיטות הרגל של איגודי האשראי בארצות הברית במהלך השנים 2008–2010 היה בין שליש לחמישית משיעור פשיטות הרגל של הבנקים המסחריים. לפני המשבר היה שיעור פשיטות הרגל דומה.
בישראל

הבנקאות הקואופרטיבית בישראל החלה בראשית המאה ה-20 עת הוקמו במושבות ויישובים נוספים אגודות בשם "הלוואה וחיסכון". חלק מאגודות אלו הקימו בשנת 1932 בנק קואופרטיבי מרכזי בשם "בנק זרובבל" שסייע לאגודות בהון חוזר, הלוואות מיוחדות ואשראי לטובת רזרבה בנקאית. באותה תקופה הוקמו גם מספר בנקים קואופרטיביים נוספים כמו "בנק אשראי חברה הדדית", "בנק לקרדיט גומלין אגודה הדדית" ועוד. באותה תקופה פעלו כ-20 אגודות שיתופיות שבשמן הופיעה המילה בנק וכמה עשרות אגודות שיתופיות ל"אשראי וחיסכון".
בשנת 1937 היו בארץ ישראל 113 אגודות אשראי עם 87 אלף חברים ובשנת 1956 99 אגודות עם 370 אלף חברים. במהלך השנים התאחדו האגודות כך שבשנת 1967 היו רק 17 אגודות שיתופיות לאשראי עם 83 סניפים שהחזיקו ב-8.4% מכלל פיקדונות העו"ש של הציבור.
במהלך שנות ה-70 נקנו מרבית האגודות על ידי בנקים מסחריים והפסיקו את פעולתן הקואופרטיבית. הבנק הקואופרטיבי האחרון לפעול היה בנק קופת העובד הלאומי לאשראי וחיסכון שנרכש על ידי בנק אוצר החייל בשנת 2005. קצת לפני סגירתו היו לבנק 5,600 חברים 2,000 לקוחות ומאזן של 88 מיליון ש"ח.
נכון לתחילת העשור השני של המאה ה-21, פועלות בישראל אגודות אשראי קטנות וספורות שאינן מצרפות לשורותיהן חברים חדשים. עליהן נמנות קופת עליה של יהודי בולגריה ואגודת "הלוואה וחסכון" של ותיקי זכרון יעקב.
ביולי 2012 פורסמו מסקנות הוועדה לבחינת התחרותיות בענף הבנקאות בראשות המפקח על הבנקים דוד זקן שהמליצה כחלק מהצעדים לשיפור התחרותיות על הקמה של בנק קואופרטיבי.
ביוני 2012 הקים צוות בראשות דורון שורר, תום דרומי חכים, אורי אופיר, יפעת סולל וקרן-אור און את אופק - אגודה שיתופית לניהול הון בע"מ שמטרתה הקמת בנק קואופרטיבי בישראל.
במאי 2013 פורסם מחקר באוניברסיטה העברית, על ידי צוות בראשות רועי מימרן, בנושא בנקאות קואופרטיבית ואפשרות יישומה בישראל, שהמליץ על חידוש הבנקאות הקואופרטיבית בישראל והציע מודל עסקי לבנק כזה.
ביוני 2014 פורסמה טיוטת הנחיות של בנק ישראל לנושא "אגודות בנקאיות" המגדירה מתווה להקמתו ולקבלת רישיון של בנק כזה בישראל. בפועל ההנחיות נחשבו בפגיעה באפשרות להקים בנקאות קואופרטיבים בכלל מגבלות שונות ודרישות הון גבוהות. ביוני 2016 הודיעה ועדת שטרום, שהוקמה על ידי משרד האוצר ובנק ישראל, על המלצה להקל על הקמת בנקים אגודות אשראי ולהפחית את דרישות ההון.
ראו גם

רבובנק - בנק קואופרטיבי הולנדי
אופק - אגודה שיתופית לניהול הון - אגודה שיתופית שהוקמה ב-2012 במטרה להקים בנק קואופרטיבי בישראל.
הערות שוליים

↑  עקרונות הבנק הקואופרטיבי לפי איגוד הבנקים הקואופרטיביים האירופי (EACB)
↑  financial statistics for credit unions and financial cooperatives
↑  על פי נתוני הדו"ח הסטטיסטי השנתי של ה-EACB
↑  על פי הדו"ח הסטטיסטי השנתי של ה-WOCCU
↑  In Pictures: Banks vs. Credit Unions in the Financial Crisis, מאמר של מאט קרופ, באתר The Motley Fool,‏ 22 בנובמבר 2011
↑  ביטאון "רואה החשבון" יוני 2008
↑  אסף ברגרפרוינד, בנק ישראל ימנה מנהל מיוחד לבנק קופת העובד הלאומי, באתר TheMarker‏, 14 באפריל 2004
↑  המלצות הוועדה לבחינת התחרותיות בענף הבנקאות
↑  בנקאות קואופרטיבית ויישומה בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283004605171  BnF: cb119586532 (data)  GND: 4250702-9  LCCN: sh85011651
קהילת הפחם והפלדה האירופית

| --- | --- |
 
 תחום:  צרפת, גרמניה, איטליה, הולנד, בלגיה, לוקסמבורג
 מטה הארגון:  לוקסמבורג, בריסל
 מייסדים:  בלגיה, לוקסמבורג, הולנד, איטליה, צרפת, גרמניה המערבית 
 יושב ראש:  ז'אן מונה 
 תקופת הפעילות:  1952–2002 (50 שנה) 
 
המדינות החברות בקהילת הפחם והפלדה האירופית
המדינות השותפות בקהילת הפחם והפלדה האירופית בשנת הקמתה (1952)
קהילת הפחם והפלדה האירופית (בראשי תיבות: ECSC) הייתה ארגון שמטרתו הייתה לאחד את תעשיית הפחם והפלדה האירופי תחת ארגון בינלאומי בין ממשלתי של אינטגרציה אזורית, שעתיד להפוך לגוף על לאומי. הוגה הרעיון היה רובר שומאן, בהשראת מסמך שהגיש לידיו ז'אן מונה בשנת 1950. שומאן, בהשראת מונה, ביקש ליצור סולידריות בין המדינות על ידי ארגון משאבים אלו, לאחר מלחמת העולם השנייה. קהילת הפחם והפלדה כוננה באמנת פריז בשנת 1951 ונכנסה לתוקף 23 ביולי 1952. האמנה נחתמה על ידי צרפת, מערב גרמניה, איטליה, בלגיה, הולנד ולוקסמבורג. הקהילה מנתה מוסדות שונים אשר ישבו בלוקסמבורג. בשנת 2002 אמנת פריז הגיעה לסופה וקהילת הפחם והפלדה התייתרה לאור השינויים הטכנולוגיים והתעשייתיים ועלייתו של האיחוד האירופי הקהילה ביקשה לשקם את הכלכלות של המדינות החברות בה, לחזק שוק משותף וסחר חוץ, לכונן קהילה חזקה ורחבה. בנוסף, היא הייתה אחת מהגורמים המשפיעים על החזרת גרמניה המערבית לחברה ולחיזוק כלכלות שהיו במערב אירופה
היסטוריה

האינטגרציה האירופית הייתה תהליך ארוך שנעשה על ידי משא ומתן, אמנות והסכמים בין מדינות. ניתן להצביע על כך שקיומה של מלחמת העולם השנייה הייתה אחת מן הגורמים המרכזיים שהניעו את האינטגרציה. אחרי מלחמת העולם הראשונה האווירה ששררה באירופה הייתה אווירה של שבר וכישלון, אך התחושות האלו לא הספיקו בשביל להוציא צעדים בפועל למען האינטגרציה. לאחר מלחמת העולם השנייה, תחושות השבר הקשות שהיו הפכו לתובנות, לקבלת הגורמים שגרמו להרס ביבשת ולרצון לפעול בנושא. כך התחילו תנועות, מנהיגים ומפלגות להזכיר ולהעלות את הרעיון לאינטגרציה האירופית. קהילת הפחם והפלדה הייתה דריסת הרגל הראשונה באינטגרציה האירופית. אחת ממטרותיה הייתה הצלחה כלכלית למדינות החברות שלה, הצלחה כלכלית שבסופו של דבר תחזיר את הלגיטימיות שאבדה למדינות במרוץ השנים.
מטרה נוספות בהקמת קהילת הפחם והפלדה הייתה הבאת תמריץ למדינות לשתף פעולה ביניהן לאחר משבר ביחסים, משום שלאחר המלחמה היה פיצול ביבשת; בין המזרח והמערב. ההבנה הייתה שאם יהיה תחום מסוים שבהן המדינות יצטרכו לקבל החלטות משותפות ולהיות תלויות אחת בשנייה, היריבויות יופסקו ותהיה הצלחה בשיקום היחסים. לכן, ההצעה הייתה להתמקד בתחום הפחם והפלדה שכן זה תחום שלמדינות יש עניין בו, יש את הציוד המתאים, חוסר בתלות בגורמים חיצוניים ורצון לשקם את עצמן בעזרת משאבים אלו.
הצהרת שומאן

הצהרת שומאן הייתה תוכנית לשיתוף פעולה כלכלי אירופי אשר הוצגה במסיבת עיתונאים ב-9 במאי 1950 בפריז, על ידי רובר שומאן. ההצהרה כללה מספר צעדים שנועדו ליצור מיזוג אינטרסים וסולידריות בקרב מדינות מסוימות ובנוסף לכך, שיתוף פעולה אשר יתרחב עם הזמן לעוד תחומים. חלק מהצעדים היו ניהול משאבי הפחם, פלדה, הברזל והמתכת של צרפת, גרמניה ועוד מדינות שיבקשו להצטרף על ידי הרשות הבין לאומית. דבר זה היה ביקש להביא לתוצאה של אספקה שוטפת של המשאבים לקהילת המדינות, מודרניזציה ותנאי עבודה מטיבים יותר.
הצהרה זו היוותה אבן דרך ראשונה ליצירה של עידן בו נוסדים מוסדות על לאומיים בעלי יכולות התערבות ותכנון נרחבות אשר ייצרו תשתית מסוימת להקמת פדרציה שתשמור על השלום באירופה שלאחר שתי מלחמות עולם.
אמנת פריז

הצהרת שומאן הובילה לחתימה על אמנת פריז, בשנת 1951. אמנת פריז נכנסה לתוקף ב-23 ביולי 1952 ונמשכה חמישים שנה. האמנה הקימה בפועל את קהילת הפחם והפלדה האירופית בתקופה בה הוצעה קהילת הפחם והפלדה, המדינות האירופיות פחדו מהמחסור של המשאבים ביבשת ופחדו כי גרמניה תנצל זאת ותשפיע לרעה על הכלכלה שלהן. ז'אן מונה חשב על האמנה והגה אותה מתוך ההבנה שהקהילה תוכל לחתור למגע בין לאומי, להקים מגזר שלם ובכך לפצות על המחסור של המשאבים. התוכן של אמנת פריז, והמסמך שניסח ז'אן מונה שהיה הכוח המניע מאחורי האמנה, ביטאו דעות חלוקות בין המדינות השונות. המדינות קיימו משא ומתן ארוך שנמשך מ-20 ביוני 1950 עד אפריל 1951. חילוקי הדעות לגבי אמנת פריז נגעו בהרכבי המוסדות אך הבעיה העמוקה יותר הייתה קשורה בכך שהתעשיינים של צרפת ומערב גרמניה סלדו מהרעיון של ארגון על לאומי הקשור בפחם ובפלדה.
במהלך המשא ומתן על הקמת הקהילה, המדינות לא הביעו רצון להקים מגזר משותף, אלא הביעו עניין במשאבים שיעזרו להן לבנות עצמן מחדש. כל מדינה משכה את המשא ומתן לכיוון שלה ולצרכיה; יצרנים צרפתים ביקשו גישה למשאבי גרמניה, חברות בלגיות, איטלקיות והולנדיות ביקשו זמן הסתגלות בשביל לבנות את התעשיות שלהן מחדש, וההולנדים דרשו להקים מועצת שרים שתפקח על הרשות העליונה של הקהילה.
לבסוף הקמת קהילת הפחם והפלדה התממשה למרות ההתנגדויות שעלו בגלל האינטרסים השונים של התעשיינים. זאת משום שהייתה תמיכה פוליטית מארצות הברית, צרפת, ומערב גרמניה. בסוף המשא ומתן שש מדינות חתמו על האמנה, והן - בלגיה, צרפת, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, איטליה, לוקסמבורג והולנד. האמנה כוללת הקדמה וסעיפים חשובים שמכסים את המשימות ואת המטרות של קהילת הפחם והפלדה, קווים מנחים בנוגע לכלכלה ולחברה, סידורים הקשורים למוסדות ועוד הוראות כלליות.
האמנה קבעה שקהילת הפחם והפלדה תימשך 50 שנה, ובהמשך ניתן לראות כיצד הקהילה סיפקה פלטפורמה ארגונית ליוזמות על-לאומיות דומות, כמו הקהילה הכלכלית האירופית, שנוצרה בשנת 1958. למעשה, אמנת פריז קבעה את האופי העל לאומי של קהילת הפחם והפלדה, בעלת האחריות לניהול שוק משותף למגזרי הפחם והפלדה. היא ייסדה את היחסים החדשים בין צרפת למערב גרמניה לאחר המלחמה וקבעה את התשתיות למערכת טרנס אטלנטית חדשה.