stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זהראן עלוש
השלכות

למותו של זהראן עלוש שהיה אחד מהאנשים החזקים בקרב המורדים הסורים הייתה השפעה מוראלית עצומה על המורדים בסוריה, וחסרונו בלט היטב בתור מתווך בולט בין הארגונים השונים. לאחר מותו התחילו עימותים בהיקף נמוך בין צבא האסלאם לבין אחד מהארגונים החברים בברית החזית האסלאמית - לגיון אלרחמן - אשר מעוזו הוא בשכונת ג'ובאר בדמשק, ואשר פעיל גם בע'וטה ובהרי קלמון. ארגון זה מורכב מלוחמים מתונים יותר מצבא האסלאם וזהים יחסית בהשקפתם לצבא הסורי החופשי. בשיא העימותים הלגיון כבש מידי צבא האסלאם מספר שטחים וגרם להתערבות של ג'בהת א-נוסרה אשר החשיב את לוחמי הארגון כ"כופרים", בעוד שאחראר א-שאם מצידו נותר נייטרלי בסכסוך. לבסוף בעזרת תיווך קטרי, מנהיגו החדש של צבא האסלאם - אבו חמאם אל-בואידאני, חתם עם הארגון על סיום מעשי האיבה. למרות זאת, היו חילופי אש נוספים בין הארגונים גם לאחר מכן.
גורמים מערביים העריכו, שחיסולו של עלוש מהווה אסטרטגיה רוסית וסורית כדי להפחית את השפעתם של המורדים "המתונים" יחסית בסוריה ולצמצם הבחירה בין אסד לבין המדינה האסלאמית - זאת כדי למנוע מהקהילייה הבינלאומית לפעול להדחת אסד ממשרתו כאשר החלופה המוצעת גרועה לאין שיעור.
כשבוע לאחר חיסולו של עלוש, סעודיה הוציאה להורג את השייח' השיעי נימר א-נימר באשמת חתירה נגד בית המלוכה והטפות למרידה נגדה - מה שגרם למהומות בערים השיעיות בסעודיה ולהחרפת המתח עם איראן. יש שסברו שההוצאה להורג בוצעה על ידי סעודיה כנקמה על חיסולו של עלוש.
הערות שוליים

↑  ‏ Islamist rebel leader walks back rhetoric in first interview with U.S. media
↑  ‏ "Syrian opposition defends Eastern Ghouta situation"
1 2 3 4  ‏ Who's Who: Zahran Alloush
1 2  ‏ Freedom fighters? Cannibals? The truth about Syria’s rebels
↑  ‏ Syria army 'tightens siege of rebel bastion near Damascus'
↑  ראו סרטון בו הארגונים מכריזים על הקמת צבא האסלאם ועל שבועת אמונים לזהראן עלוש
↑  סרטון על ההכרזה בדבר הקמת הפיקוד הצבאי המאוחד בע'וטה
↑  זהראן עלוש בודק את מערך השריון של צבא האסלאם מול דמשק
↑  סרטון של זהראן עלוש במהלך הקרב על המחסנים של גדוד 559 סמוך להרי קלמון
↑  זהראן עלוש נואם בפני הלוחמים בטרם פיצוץ מנהרות מתחת למטה השביח'ה בשכונת ג'ובר בדמשק
↑  אחד מנאומיו האחרונים של זהראן עלוש לפני חיסולו אשר מתייחסים אליו כמעין צוואה ללוחמי צבא האסלאם.
↑  ‏ Damascus blast 'kills' top Assad officials
↑  ‏ Syria crisis: Profiles of security and defence chiefs killed in Damascus blast
↑  ראו סרטון של הפלת מיג 8 סורי על ידי צבא האסלאם
↑  ראו סרטון; בסופו רואים את זהראן מטיס את המטוס.
↑  חיל האוויר של המורדים האסלאמיים ממריא בסוריה, טיימס אוף ישראל, 3 בנובמבר 2013
↑  ראו סרטון: המצעד הצבאי הגדול בשערי דמשק (المعارضة السورية في أكبر عرض عسكري " على أبوب دمشق " جيش الإسلام)
↑  נקמת המוג'אהידין המדוכאים
↑  ‏ "The Syrian Opposition Is Disappearing From Facebook"
↑  ראו סרטון בו השבויים מובלים בכלובים
↑  ‏ Syrian troops launch offensive after dozens killed
↑  ‏ Islamists kill 15 Alawite and Druze civilians in Syria -activists
↑  סרטון בו עלוש מדבר על יחסיו עם ג'בהת א-נוסרה
↑  סרטון של זהראן עלוש במפגש עם זקני ע'וטה
↑  ראו סרטון בו זהראן נואם נגד דאעש
↑  في أمرٍ مُستغرب من حيث التوقيت والدوافع، غادر زعيم ميليشيات “جيش الاسلام”، زهران علوش، الاراضي السورية متوجهاً إلى تركيا حيث بات في إسطنبول.
1 2  זהראן עלוש בריאיון ל-mc clatchy dc
1 2  ראיון של זהראן עלוש באל-ג'זירה
↑  ראו דוגמאות להתבטאויותיו בסרטון
↑  ראפידה משמעותו בערבית "הסרבנים". זהו מונח איסלאמי עבור מוסלמי שדוחה מעליו מרות ומנהיגות אסלאמית לגיטימית. המונח שגור בפי הסונים ככינוי גנאי עבור השיעים אשר סירבו לקבל את מרותם של החליפים אבו בכר, עומר ועותמ'אן כיורשים לגיטימיים של מוחמד וראו בחליף עלי את היורש הלגיטימי היחיד.
↑  כינוי גנאי לפרסים בטרם התאסלמו.
↑  כינוי גנאי לעלאווים על שם מייסד דתם מוחמד אבן נוסייר או על שם דמיון מנהגיהם לנוצרים.
↑  נאומו של זהראן עלוש אל האומה האסלאמית בנושא האתגר מול הסרבנים השיעים
↑  ראו סרטון
↑  ראו סרטון
↑  כתבה באל-ג'זירה על השלכות מותו של זהראן עלוש
↑  ד"ר ירון פרידמן, כשהסעודים הרגו את הנמר השיעי בכלוב, באתר ynet, 3 בינואר 2016
סטיקר

סטיקרים מודבקים על רכב
סטיקרים פוליטיים בישראל (2002)
סטיקר (על־פי האקדמיה ללשון העברית: דִּבְקִית) הוא מדבקה אשר מציגה בדרך־כלל עמדות מסוימות, באה לפרסם עסק או עמותה כלשהם, או כשעשוע היתולי. הסטיקרים מחולקים בדרך־כלל במפגשים או בסניפים של הארגון אותו הסטיקר מייצג. גודלו של הסטיקר אינו עולה בדרך־כלל על גודלו של חצי עמוד A4 (לאורך) וצורתו היא לרוב מלבן או מעגל.
נהוג להדביק את הסטיקרים על השמשה האחורית של הרכב או מתחתיה, על דלת הבית או על דלתות וקירות במבנים ציבוריים.
בישראל הפכו הסטיקרים למצרך פופולרי מאז שנת 1995 שבה הופץ הסטיקר "שלום, חבר" בעקבות רצח רבין בכ־750,000 עותקים.
הסטיקרים מאופיינים בסיסמאות קליטות או במשפטים קצרים הממצים בתוכם רעיון כלשהו. לרוב, הסטיקרים צבועים ומעוצבים בהתאם לתוכנם, בפוליטיקה למשל, הם צבועים בצבע של המפלגה (הליכוד והעבודה – כחול. מרצ ועלה ירוק – ירוק).
ריבוי הסטיקרים על גבי כלי רכב הביא את דויד גרוסמן לכתוב את השיר "שירת הסטיקר" שכל מילותיו לקוחות מסטיקרים. השיר מבוצע על ידי להקת הדג נחש ויצא ב-2004.
במלחמת חרבות ברזל הונצחו רבים מהנופלים והנרצחים באמצעות סטיקר שכלל את תמונתם ומשפט מייצג.
הערות שוליים

↑  דִּבְקִית, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑   קינת הסטיקר של המלחמה: המדבקות שהפכו לסמל ההנצחה, סרטון בערוץ "חדשות 13", באתר יוטיוב (אורך: 07:09)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10630780
מג'דל יאבא

| --- | --- |

מבצר מג'דל יאבא
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז לוד
 נפה:  נפת רמלה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  המאה ה-16
 שטח:  26,632 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  13 ביולי 1948
 יישובים יורשים:  ראש העין, עינת, גבעת השלושה, נחשונים
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  1,520 (1945)
 קואורדינטות:  32°04′51″N 34°57′25″E﻿ / ﻿32.08084444°N 34.95693611°E﻿ / 32.08084444; 34.95693611 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מג'דל יאבא (בערבית: مجدل يابا, "מגדל יפו", על שום שממנו נראית במערב הרחוק העיר יפו; נקרא גם מג'דל צאדק – מגדל צדק) היה כפר ערבי בירכתי השרון ולמרגלות הרי השומרון – כ-6 ק"מ מזרחה מפתח תקווה, בצד הכביש פתח תקווה וראש העין–בן שמן (היום כביש 444). הכפר הוקם על הריסות היישוב היהודי מגדל אפק מתקופת בית שני. במלחמת העצמאות נכבש הכפר, נהרס והתרוקן מתושביו. מרכז הכפר, על שרידיו הארכאולוגיים מתקופות שונות, הוכרז בתחילת המאה ה-21 כגן לאומי מגדל אפק.
סקירה היסטורית

בתקופת בית שני התקיים יישוב יהודי במקום בשם מגדל אפק, שהוקם כבר בתקופה החשמונאית (במאה ה-2 לפנה"ס), במטרה לבצר את הדרך הראשית בארץ ישראל שעברה למרגלות האתר. הוא נקרא מגדל אפק כיוון שצפה על העיר אפק שממערב לו. היישוב נהרס על ידי הרומאים בזמן המרד הגדול בשנת 67 לספירה. האתר היה חלק ממערכת התיישבות מפותחת במרכזה בעמק נחל הירקון ואשר הגיעה לשיאה בתקופות הרומית והביזנטית.
במהלך התקופה העות'מאנית התיישבו כפריים מאזור השומרון בכפרים מבוצרים במערב השומרון, בסמוך למישור החוף, כדי לעבד את האדמות הפוריות. כך גובש בחורבות האחוזה הצלבנית גרעין כפרי שנקרא מג'דל יאבה שמנה 44 נפשות (על פי עדות משנת 1596).
במאה ה-18 הפך הכפר לאחד מ-24 כפרי הכס שבהם ישבו מוח'תארים בארמון, או מצודה ושלטו על האזור.
הכפר נזכר בשם "מג'דה" במפת ז'קוטן, שמתבססת על מדידות שבוצעו במהלך מסע נפוליון ללבנט בשנת 1799 לספירה.
במאה ה-19 השתלט על האזור שייח' צאדק אל ג'מעיני ובנה אחוזה על חורבות המצודה לריכוז שלטונו ולצורך גביית מיסים באופן בלתי חוקי מעוברי אורח, לבסוף הגלו אותו השלטונות העות'מאנים. מאז הכפר מג'דל יאבא כונה על שמו גם בשם מג'דל צאדק שתורגם לעברית כ"מגדל צדק", אך במספר מפות, כמו גם ברוב המקורות, נקרא המקום מג'דל יאבא.
במחצית השנייה של המאה ה-19 השתפו אנשי מג'דל יאבא, לצד ערביי קלקיליה והשבט ערב אל-ג'ראמנה (אזור נווה ירק) במלחמה שבטית נגד אנשי אבו כישכ ובעלי בריתם הבדואים מצד שני, שבמהלכה נהרג השיח' פארס אבו כישכ, אך אנשי מג'דל ובעלי בריתם הובסו.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה מחוז לוד (1945). על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 שטחי אדמותיו היו 26,632 דונם והכפר מנה 1,520 נפשות. במלחמת העצמאות הכפר שימש בסיס לכוח הערבי ובו התבצרו חיילים עיראקים. ב-13 ביולי 1948 נכבש הכפר על ידי לוחמי חטיבת אלכסנדרוני, תושביו הפכו לפליטים ונמצאים, ברובם, במחנה הפליטים בלאטה שבשכם.
התקופה המודרנית

ליד מסעף הכבישים ובכניסה אל הכפר ההרוס ניצבת אנדרטה לזכר הלוחמים במלחמת העצמאות שנפלו בכיבוש הכפר. על אדמות הכפר יושבים היום היישובים ראש העין, עינת, גבעת השלושה וקיבוץ נחשונים.
קבר השיח הממוקם בפינה הצפון-מזרחית של האתר הוא קברו של באראז אד-דין (Sheikh Baraz Ed Din) כפי שמופיע במפת הקרן לחקר ארץ ישראל, ולא שיח' צאדק כפי שבטעות מוזכר בכמה מקומות.
גלריה

מבט אוויר
קבר באראז אד-דין 1948, ארכיון המנדט הבריטי
קבר באראז אד-דין כיום
ראו גם

מגדל אפק
מחצבות מגדל צדק
לקריאה נוספת

אפרים תלמי, מנחם תלמי, "כל הארץ-לכסיקון גאוגרפי של ישראל",הוצאת "עמיחי בע"מ, ספטמבר 1966, ערך: מגדל צדק, עמוד 387
רועי מרום, "הכפר מג'דל יאבא: בין ההר למישור", כנס מחקרי מגדל צדק: חוברת תקצירים, 2019
הערות שוליים

↑  נגה קדמן, בצדי הדרך ובשולי התודעה, ספרי נובמבר, 2008, עמ' 152.
↑  Roy Marom, A short history of Mulabbis (Petah Tikva, Israel), Palestine Exploration Quarterly 151, 2019-04-03, עמ' 134–145 doi: 10.1080/00310328.2019.1621734
↑  מגדל צדק – חרושת האבן העברית (ארכיון)
↑  Macalister, R. A. Stewart; Masterman, E. W. G., "Occasional Papers on the Modern inhabitants of Palestine, part I & part II"., Quarterly Statement - Palestine Exploration Fund., 1905, עמ' 356-343
↑  רועי מרום, מלבס: הכפר ותושביו לפני הקמת פתח-תקוה, קתדרה 176, 2020, עמ' 54
↑  כל מקום ואתר מדריך שלם להכרת הארץ, משרד הביטחון – ההוצאה לאור והוצאת כרטא, 1980 הערך מגדל אפק עמ' 275. התרגום לעברית נמצא גם בשמן של מחצבות מגדל צדק הסמוכות לכפר
↑  במפות 1:250,000 מהשנים 1937 ו-1946 נקרא המקום Majdal Yaba
↑  רועי מרום, מלבס: הכפר ותושביו לפני הקמת פתח-תקוה, קתדרה 176, 2020, עמ' 62-61
↑  נגה קדמן, בצדי הדרך ובשולי התודעה, ספרי נובמבר, 2008, עמ' 146.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542591205171
מהומות מנהרת הכותל

"מנהרת המוצא" שנחצבה כדי לאפשר את היציאה ממנהרות הכותל
מהומות מנהרת הכותל (שם קוד צה"לי: ברזל לוהט) הוא השם שניתן לשלושה ימי לחימה בין מדינת ישראל לבין הפלסטינים, שהתרחשו בין 23 בספטמבר עד 27 בספטמבר 1996, ממוצאי יום כיפור עד ערב סוכות תשנ"ז. המהומות החלו לאחר פתיחתה של מנהרת מוצא ממנהרות הכותל למעבר תיירים, על-פי החלטתו של ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, וקריאתו של יאסר ערפאת לציבור הפלסטיני להגיב באלימות נגד צעד זה. באירוע זה נהרגו 17 חיילי צה"ל וכמאה פלסטינים, ונפצעו נוספים.
אירוע זה היה העימות הראשון בין ישראל לפלסטינים לאחר הסכמי אוסלו בו נעשה שימוש נרחב בנשק קל, וצה"ל לא היה מוכן דיו לקראתו, דבר שהוביל לנפגעים רבים. תוצאות האירוע הובילו לשינוי אופן ההתייחסות של צה"ל לפלסטינים, והכנה לקראת אירועים עתידיים דומים.
רקע למהומות

עד שנת 1996 היו מנהרות הכותל ללא מוצא, וכל המבקרים בהן הגיעו עד נקודה מסוימת, ואז שבו על עקבותיהם. התנהלות זו יצרה עומס וקשיי תעבורה במעברים הצרים, ובשל כך הוחלט לפתוח פתח יציאה בחלק הצפוני של המנהרות, כדי לאפשר לקהל לזרום החוצה באופן מסודר. בבריכת הסטרותיון, השוכנת בקצה מנהרות הכותל, אוּתָר קיר אבנים בודד, המפריד בין המנהרות ובין חנות בוויה דולורוזה (קיר אבנים זה נראה עד היום בפינת הבריכה, בראש גרם מדרגות). בעלי החנות, ערבי נוצרי, ניאות למכור את חנותו למשרד הדתות האחראי על מנהרות הכותל, אך חזר בו לאחר שקיבל איומים על חייו, בשל שיתוף פעולה עם ישראל. בעקבות כך הוחלט לחצוב מנהרת מוצא מלאכותית באורך כמה מטרים בסלע האם של גבעה השוכנת צפונית להר הבית, ולפתוח פתח יציאה לוויה דולורוזה, שלא דרך נכס של איש. מכונות החציבה הוכנסו לבריכת הסטרותיון בחלקים דרך מנזר האחיות ציון, והורכבו בפנים מחדש.
עם תחילת החציבה, הודיע הווקף כי לא יאפשר יציאה מהמנהרה אל לב הרובע המוסלמי, כה קרוב להר הבית. בשל חשש ממהומות, ניאותה ישראל לאשר בדיעבד את הקמתו של מסגד לא חוקי באורוות שלמה שבהר הבית, בתמורה לשקט עם פתיחת מוצא המנהרות. הסכם זה לא היה מתואם עם הרשות הפלסטינית, שהן ישראל והן הווקף (שנשלט על ידי ירדן) התנגדו למעורבותה בהר. ההסכם החשאי, בו היה מעורב ראש הממשלה יצחק רבין, גם לא היה רשמי או כתוב, עובדה שנוצלה בהמשך על ידי הווקף להתנערות ממנו.
במוצאי יום כיפור ה'תשנ"ז, 23 בספטמבר 1996 הודיע במפתיע ראש הממשלה החדש בנימין נתניהו על פתיחת מוצא המנהרה. הדבר נעשה לאחר שהתייעץ עם ראש השב"כ עמי איילון, שאישר את הצעד הזה. צעד זה הוביל למחאה חריפה מצד הווקף, שטען עתה כי המנהרה עוברת תחת הר הבית ופוגעת בקודשי האסלאם (בפועל, מנהרת המוצא עוברת מתחת לבית הספר אל עומריה, ולא נוגעת כלל בהר הבית). בעקבות כך אלפי פלסטינים יצאו להפגנות אלימות ברחבי יהודה ושומרון, שמוקדן היה בחברון ובירושלים.
מהלך המהומות

ב־25 בספטמבר, חלה החרפה בהפגנות שהפכו למהומות והחלו להתרחש קרבות ירי בין חיילי צה"ל לבין שוטרים של הרשות הפלסטינית. במהלך יום זה התרחשו מהומות בכל ערי יהודה ושומרון ורצועת עזה וקרבות ירי התרחשו בקבר רחל, ברמאללה, בכפר דרום, בצומת גוש קטיף, בצומת נצרים, ובמחסום ארז.
26 בספטמבר היה היום הקשה ביותר של המהומות, שבמהלכו נהרגו 11 חיילים ישראלים ו־69 פלסטינים. במהלך היום הוכרז מצב חירום בשטחים, צה"ל קירב טנקים למרכזי הערים הפלסטיניות והזרים כוחות רבים למוקדי העימות. הקרבות הקשים ביותר נערכו בסביבות כפר דרום, בצומת גוש קטיף, ברמאללה ובשכם, במתחם קבר יוסף. במהלך הקרב בקבר יוסף צרו מאות פלסטינים חמושים על הכוח הצה"לי הקטן שהיה במקום, חלקו פצוע בדרגות שונות. כח הנדסה שהיה במקום חיכה לפקודה להיכנס לחלץ את הפצועים, אך הפקודה לא הגיע מאחר שנתניהו חיכה לג'בריל רג'וב שהבטיח לחלץ את החיילים, פקודה שלא הגיעה לבסוף. במהלך הניסיון הישראלי להכניס כוחות תגבור לכוח זה, נהרגו שישה חיילים וקצינים מגדוד חרוב. צה"ל נערך לכבוש את שכם, ולאחר מגעים עם ג'יבריל רג'וב ראש מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית, הופסקו המהומות. מסתערבים ואנשי ביטחון פלסטינים בכלי רכב של כוח 17 בפיקודו של ג'יבריל רג'וב חילצו את 40 לוחמי צה"ל ומג"ב שהיו במתחם.
בצהרי 27 בספטמבר, עם תום תפילת יום שישי במסגדים, תקף המון של מאות פלסטינים את היאחזות הנח"ל אלישע, הסמוכה ליריחו. במהלך הקרב נפצעו שני חיילי נח"ל אשר שירתו במקום, ונהרגו ארבעה שוטרים פלסטינים. הציר המרכזי לגוש קטיף, צומת גוש קטיף באזור האורחאן, נחסם לסירוגין על ידי אלפי מפגינים פלסטינים מולם עמדה מחלקת חי"ר מגבעתי וכיתת צוערים מבה"ד 1. הכח הצה"לי הקטן הצליח להחזיק את הציר. שלושה חיילים נפצעו וחייל אחד נהרג.
המהומות הסתיימו באותו יום, כאשר הורה ערפאת לשוטרים הפלסטינים לנצור את נשקם, בעקבות שיחת טלפון שקיים עם נתניהו. על תוכן השיחה יש גרסאות סותרות: מקור ביטחוני בכיר, שמודה שלא היה נוכח בעת השיחה, טען שהמסר שהומלץ לנתניהו להעביר לערפאת על ידי מערכת הביטחון היה מסר מרגיע ולדעתו כך עשה נתניהו. לעומת זאת, מזכיר הממשלה, דני נוה, שרשם את פרטי השיחה, טען שנתניהו איים על ערפאת כי יורה על כיבוש מחדש של שטחי הרשות אם לא ייפסקו המהומות. שנים לאחר מכן תיאר נתניהו את השיחה בדומה לתיאורו של נוה.
במהלך יום המהומות האחרון נהרג סגן מפקד אוגדת עזה, אלוף-משנה נביה מרעי.
תוצאות המהומות

המהומות גבו חיים של עשרות אנשים משני הצדדים, בהם 17 חיילי צה"ל, הבכיר שבהם הוא אל"ם נביה מרעי, וקרוב למאה פלסטינים, והביאו לפציעתם של מאות בקרב הפלסטינים.
כתגובה להתנגשות בשטחים הכריזה ועדת המעקב העליונה של ערביי ישראל על שביתה כללית ועל קיומן של עצרות ותהלוכות מחאה. בערים נצרת, יפו, לוד ורמלה התפתחו הפרות סדר ובמהלך העימותים בין משטרת ישראל למפגינים הערבים נפצעו עשרות אנשים.
בעקבות המהומות חלה תפנית חדה בגישתו של ראש-הממשלה, בנימין נתניהו לתהליך. בחודשים הראשונים לכהונתו הציג נתניהו קו נוקשה והירבה להשתמש בסיסמה: "יתנו-יקבלו, לא יתנו - לא יקבלו" כתנאי לכך שהמשך התהליך מותנה בכך שהרשות הפלסטינית תמלא את חלקה. אולם לאחר אירועי מנהרת הכותל, שינה נתניהו את גישתו והביע את נכונותו המיידית להתקדם בתהליך.
נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, מיהר לקרוא לנתניהו ולערפאת לפסגה בוושינגטון, בהשתתפותו של חוסיין מלך ירדן. הפסגה הביאה להפסקת האלימות וסללה את הדרך לחתימת "הסכם חברון" בינואר 1997. בהסכם התחייבה ממשלת נתניהו לסגת מרוב שטחה של העיר חברון, למעט מאזור מערת המכפלה ומאזורים סמוכים שבהם קיימים בתים של מתנחלים יהודים. הנסיגה בוצעה עוד באותו חודש, בסיום הוועידה נשא נתניהו נאום ובו שיבח במילים חמות את יאסר ערפאת ואף אמר כי "מצאתי ידיד ושותף".
ב־21 באוקטובר הדיח הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק את מח"ט שכם בעקבות הליקויים הרבים בפעילות הכוחות שפעלו בגזרת שכם במהלך האירועים.
המהומות והלקחים שהופקו בהם תרמו רבות להערכת המצב של צה"ל את מהות העימות הבא עם הפלסטינים וגיבוש הדרכים להגיב לו. במהלך השנים הבאות נערכו הכנות רבות לעימות עתידי דומה עם הפלסטינים, בניצוח של גל הירש, ששימש קצין אג"ם באוגדת יהודה ושומרון. הכנות אלו תרמו למספר נפגעים מועט בקרב חיילי צה"ל בתקופה הראשונית של האינתיפאדה השנייה.
בהסכם בלתי רשמי בין ממשלת ישראל בראשות נתניהו וראשי הווקף המוסלמי, ניתן אישור רטרואקטיבי לעבודות בלתי חוקיות שהחלו כחודשיים קודם לכן במבנה התת-קרקעי "אורוות שלמה". מטרת עבודות אלו הייתה להמיר את המבנה הקדום למסגד רחב-ממדים על שם מרואן הראשון. אישור זה ניתן בתמורה לפתיחת המנהרה. המסגד, המכונה "אל מוסלה אל מרואני", נפתח בדצמבר 1996 והוא פעיל עד היום.
בעקבות המהומות נסגרה מנהרת המוצא במנהרות הכותל לפרק זמן קצר, אך נפתחה שוב, תוך ליווי ביטחוני של המבקרים בדרכם חזרה דרך הרובע המוסלמי לרחבת הכותל. פתח המנהרה משמש כפתח היציאה העיקרי ממתחם מנהרות הכותל, אם כי הוא נסגר מפעם לפעם בשל מתיחות ביטחונית, למשל בתקופת האינתיפאדה השנייה.
לקריאה נוספת

50 לישראל, הוצאת מעריב, 1997
ואלה שנות, נסים משעל, הוצאת ידיעות אחרונות
הערות שוליים

↑  יצחק רייטר, סטטוס-קוו בתהליכי שינוי: מאבקי שליטה בהר הבית, עמ' 43, באתר מכון ירושלים לחקר ישראל, ‏2016.
↑  היום לפני 17 שנה: שישה חיילים נהרגו בקרב בקבר יוסף, ‏17 בספטמבר 2013
↑  אורי מילשטיין, פרשת קבר יוסף - מערכה ראשונה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 במאי 2013
↑  מורשת קרב, פלוגת אוגוסט 95 שקד, מאורעות ברזל לוהט 26/9/96 צומת "יהודה, צומת הגוש, גוש קטיף.
↑  אלי קמיר, אירועי מנהרת הכותל, 1996, באתר nrg‏, 16 באפריל 2002.
↑  בנימין נתניהו, ביבי: סיפור חיי, 2022, עמ' 256
↑  אורי מילשטיין, ‏ציר המוות: סיפורו של הקצין הבכיר שנפל באירועי מנהרת הכותל, באתר מעריב אונליין, 24 בספטמבר 2016
↑  ענת פולק, "לחיצת יד חמה עם ערפאת: נחשף הסרטון שיהרוס לנצניהו את הקמפיין"
↑  נתניהו וערפאת, הסיפור, באתר youtube
↑  ד"ר אורי מילשטיין, ‏תחקיר: כך הצליח צה"ל למנוע מעורבות איראנית בשטחים באינתיפאדה השנייה, באתר מעריב אונליין, 26 במרץ 2016
↑  הר הבית - על מה רבים, באתר הארץ, 16 במרץ 2001
| היסטוריה של מדינת ישראל  |
| --- | --- | --- |
ביטחון • תעשייה • מדע וטכנלוגיה • חינוך • כלכלה • משפטים • דת • תרבות
| שנות ה-40 | הכרזת העצמאות • מלחמת העצמאות • אלטלנה • הסכמי שביתת הנשק • הממשל הצבאי על ערביי ישראל • מבצע על כנפי נשרים |  |
| שנות ה-50 | העלייה ההמונית • תקופת הצנע • המדיניות הכלכלית החדשה • הסכם השילומים • חינוך ממלכתי • העסק הביש • פעולות התגמול • ייבוש החולה • מלחמת סיני • אירועי ואדי סאליב |  |
| שנות ה-60 | הקמת המוביל הארצי • המלחמה על המים • משפט אייכמן • הקמת הקריה למחקר גרעיני - נגב • מיתון 1966 • תקופת ההמתנה • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה |  |
| שנות ה-70 | הפנתרים השחורים • מלחמת יום הכיפורים • הקמת גוש אמונים • מבצע יונתן • יום האדמה • המהפך • הקמת שלום עכשיו • מבצע ליטני • הסכם השלום עם מצרים |  |
| שנות ה-80 | מלחמת לבנון הראשונה • המערכה ברצועת הביטחון • פרשת קו 300 • האינפלציה • משבר מניות הבנקים • תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 • משבר הקיבוצים • האינתיפאדה הראשונה |  |
| שנות ה-90 | מלחמת המפרץ • העלייה מברית המועצות לשעבר • ועידת מדריד • הסכמי אוסלו • טבח מערת המכפלה • הסכם השלום עם ירדן • רצח יצחק רבין • המהפכה החוקתית • אסון המסוקים |  |
| עשור ראשון של המאה ה-21 | הנסיגה מרצועת הביטחון • אירועי אוקטובר 2000 • האינתיפאדה השנייה • מבצע חומת מגן • חומת מגן כלכלית • הקמת גדר ההפרדה • תוכנית ההתנתקות • מלחמת לבנון השנייה • מבצע עופרת יצוקה |  |
| עשור שני של המאה ה-21 | אסון הכרמל • המחאה החברתית • מבצע עמוד ענן • מבצע צוק איתן • הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל • הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן • המשבר הפוליטי |  |
| עשור שלישי של המאה ה-21 | מגפת הקורונה בישראל • הסכמי אברהם • אסון הר מירון • מבצע שומר החומות • הרפורמה המשפטית • טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל |  |
פורטל ישראל • היסטוריה של עם ישראל • היסטוריה של ארץ ישראל • ציר הזמן של ההיסטוריה של ישראל
עיפרון הקסם

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "אהרן והעיפרון הסגול" מאת קרוקט ג'ונסון
 בימוי:  קרלוס סלנדה
 הופק בידי:  ג'ון דייוויס
 תסריט:  דייוויד גויון מייקל הנדלמן
 עריכה:  טיה נולאן מארק הלפריך
 שחקנים ראשיים:  זאקרי לוי ליל רל האוורי בנג'מין בוטני ג'מיין קלמנט טניה ריינולדס זואי דשנל
 מוזיקה:  בטו סנר
 צילום:  גבריאל בריסטיין
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה Davis Entertainment
 חברה מפיצה:  ארצות הברית סרטי סוני ישראל פורום פילם
 הקרנת בכורה:  ישראל 1 באוגוסט 2024 ארצות הברית 2 באוגוסט 2024
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט קומדיה, סרט לכל המשפחה, סרט מונפש למחצה, סרט קומדיה פנטזיה 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
עיפרון הקסם (באנגלית: Harold and the Purple Crayon) הוא סרט קומדיית-פנטזיה אמריקאי המשלב בין לייב אקשן להנפשה, שבוים על ידי קרלוס סלדנה על פי תסריט מאת דייוויד גויון ומייקל הנדלמן על בסיס ספר הילדים "אהרן והעיפרון הסגול" משנת 1955 מאת קרוקט ג'ונסון. בסרט מככב זאקרי לוי בתפקיד הראשי, עם ליל רל האוורי, בנג'מין בוטני, ג'מיין קלמנט, טניה ריינולדס וזואי דשנל בתפקידי משנה. הסרט משמש כהמשך לספר המקורי, שבו, לאחר שהרולד ההרפתקן גדל, הוא שואב את עצמו מדפי הספר אל העולם האמיתי באמצעות העיפרון הסגול הקסום שלו.
הסרט הופק על ידי "סרטי קולומביה" בשיתוף פעולה עם חברת ההפקות "Davis Entertainment", והוא עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-2 באוגוסט 2024 בהפצת "סרטי סוני". בישראל, יופץ הסרט באמצעות "פורום פילם" ויעלה לאקרנים ב-1 באוגוסט 2024.
צוות השחקנים והדמויות

זאקרי לוי (בדיבוב העברי: דדי זוהר) – הרולד, אדם בעל עיפרון סגול קסום מאז ילדותו שביכולתו לגרום לכל מה שמצויר באמצעותו להתעורר לחיים.
ליל רל האוורי (בדיבוב העברי:גדי אלטמן) – מוס, אייל ואחד מחבריו הקרובים של הרולד שהופך לאנושי בעולם האמיתי, אך הופך לאייל שוב בכל פעם שהוא נבהל.
בנג'מין בוטני (בדיבוב העברי: אדם פייגנבוים) – מל, בנה של טרי, שמתיידד עם הרולד.
זואי דשנל – טרי (בדיבוב העברי: נועה קשפיצקי), אם חד-הורית ומושא אהבתו של הרולד.
ג'מיין קלמנט (בדיבוב העברי:רובי מוסקוביץ)– גארי, ספרן בעל כוונות זדוניות המעוניין לנצל את פיסת העיפרון של הרולד שנמצאת ברשותו, שבעצמו הוציא ספר שנדחה על ידי כמה מוציאי לאור. מאוהב בטרי בסתר.
טניה ריינולדס (בדיבוב העברי: נעמה שטרית) – פורקי, דורבנית (בתרגום העברי שונה לקיפוד) ואחת מחבריו הקרובים של הרולד שהופכת לאנושית בעולם האמיתי.
אלפרד מולינה (בדיבוב העברי: דב רייזר) – המספר יוצרו של הרולד. מבוסס על הסופר עצמו, שאותו הרולד חיפש בעולם האמיתי כשהוא כינה את עצמו "הזקן".
ראווי פאטל – בן, בעלה של טרי ואביו של מל, שנפטר טרם אירועי הסרט.
קמיל גואטי
פיט גרדנר
סת' רובינס
הפקה > ניסיונות פיתוח ראשונים

בשנת 1992, הקים ג'ון בי קרלס את חברת הפקת הסרטים המשפחתית, "Wild Things Productions", יחד עם מוריס סנדק, סופר ומאייר הספר "Where the Wild Things Are". השניים רכשו זכויות על ספרי ילדים אחרים, כולל "אהרן והעיפרון הסגול", אשר מחברו, קרוקט ג'ונסון, שימש כמנטור לסנדק. את הסרט שיתבסס על הספר התעתדו להפיק סנדק ודניס די נובי. בסביבות שנת 1994, נשכר התסריטאי מייקל טולקי לכתוב את התסריט והבמאי הנרי סליק למלאכת הבימוי, אך לאחר שסליק עזב על מנת לביים את הסרט "ג'יימס והאפרסק הענק עבור חברת וולט דיסני, קרלס בחר בספייק ג'ונז עבור פיתוח הסרט, שנועד לשלב בין לייב אקשן להנפשה. בנוסף, הובא התסריטאי דייוויד או. ראסל לעזור בשכתוב התסריט. עבודות הליהוק, הסטוריבורד וההנפשה החלו אך ג'ונז נאלץ לנטוש את הפרויקט לאחר יותר משנה שעבד עליו כאשר ההנהלה החדשה ב-"TriStar Pictures" עצרה את הפקת הסרט חודשיים לפני שהצילומים הראשיים התעתדו להתחיל.
בפברואר 2010, דווח כי "סרטי קולומביה", "סרטי סוני הנפשה, "אמבלין אנטרטיינמנט" ו"אוברברוק אנטרטיינמנט" שוקדים על פיתוח עיבוד מונפש לספר, שיופק על ידי ויל סמית' וג'יימס לאסיטר, ואת תסריטו יכתוב ג'וש קלאוזנר. בדצמבר 2016, דווח כי לכתיבת התסריט צורף התסריטאי דאלאס קלייטון.
הפקה > פיתוח הסרט מחדש

ב-1 בפברואר 2021, דווח כי בסרט, שיהיה שילוב של לייב אקשן והנפשה מסורתית, יככב זאקרי לוי, אם כי בתחילה לא צוין היקף תפקיד הדמות שהוא יגלם. כמו כן, הוכרז כי את הסרט יביים קרלוס סלדנה, וכי על כתיבת התסריט יופקדו דייוויד גויון ומייקל הנדלמן. ב-11 בינואר 2022, נמסר על ליהוקו של ליל רל האוורי לצוות השחקנים. בפברואר 2022, נמסר על ליהוקם של זואי דשנל וראווי פאטל, ב-1 במרץ 2022, על ליהוקה של קמיל גואטי, ובמאי 2022, על ליהוקם של טניה ריינולדס ופיט גרדנר הצטרפו במאי 2022. בינואר 2024, נחשף דבר ליהוקו של ג'מיין קלמנט לצוות השחקנים.
בתחילת 2022 התקיימו צילומי הסרט בסביבות אטלנטה, ג'ורג'יה; ועליהם הופקד צלם הקולנוע גבריאל בריסטיין שימש כצלם הקולנוע.
הפקה > פוסט-פרודקשן

על עריכת הסרט הופקדה העורכת טיה נולאן.
מוזיקה

בפברואר 2023, הכריז בטו סנר, שהלחין בעבר מוזיקת ליווי לסרטים שהולחנו על ידי המלחין ומשתף הפעולה התכוף של סלדנה, ג'ון פאוול, כי הוא הופקד על הלחנת הפרטיטורה עבור הסרט.
הפצה

הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-2 באוגוסט 2024 בהפצת "סרטי סוני". בישראל, הופץ הסרט באמצעות "פורום פילם" ויעלה לאקרנים ב-1 באוגוסט 2024. במקור, התעתד הסרט לעלות לאקרנים ב-27 בינואר 2023, ולאחר מכן, ב-30 ביוני 2023.
הפצה > שיווק

ב-13 במרץ 2024, פורסמו כרזות הטיזר הראשונות, תוך כדי אישוש כי את דמותו של הרולד יגלם לוי, וכי הדמות, שבמקור הוצגה כפעוט, תוצג כאדם בוגר בסרט. קדימון רשמי לסרט הופץ ב-20 במרץ 2024. ב-22 במאי 2024, הופץ הקדימון הרשמי השני.