stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפחת קרופ
היסטוריה של המשפחה > תקופת פרידריך אלפרד

בנו של אלפרד, פרידריך אלפרד קרופ (1854–1902) ירש את המפעל המשפחתי לאחר מות אביו, והמשיך בפעולתו. בניגוד לאופיו הנוקשה של אביו, היה פרידריך אלפרד אדם נעים לבריות ופילנתרופ, ועם זאת היה בעל כישרון ניהולי כשל אביו. הוא פיתח מערכת יחסים טובה עם הקייזר וילהלם השני. פרידריך אלפרד היה בין הראשונים לנצל את מנוע הדיזל, תוך שיתוף פעולה עם יוצרו רודולף דיזל, כן היה חלוץ ביצירת צי הצוללות של גרמניה. פרידריך התאבד בשנת 1902, לאחר שהתפתחה פרשה בה היה מעורב גם הצייר כריסטיאן וילהלם אלרס ובמהלכה נתגלה ברבים כי פרידריך אלפרד קרופ הומוסקסואל (אף כי המשפחה טענה שהוא מת משבץ). עם מותו הוריש את העסק לבתו ברתה.
אלפרד קרופ האמין בדרוויניזם חברתי והקדיש 100,000 מרקים גרמניים לפרס קרופ שניתן על עבודות בנושא יישום עקרונות האבולוציה במישור החברתי.
היסטוריה של המשפחה > גוסטב קרופ

גוסטב קרופ פון בוהלן אונד הלבך לא נולד למשפחת קרופ, אך שמו הוא בין המזוהים ביותר עם המפעל. גוסטב נולד למשפחת בנקאים, ושירת בשירות הדיפלומטי הגרמני. הוא שודך על ידי הקייזר וילהלם לברתה קרופ, על מנת שהמפעל ימשיך במסורת של ניהול גברי. הזוג נישא בשנת 1906, וגוסטב קיבל על עצמו את שם משפחתה של אשתו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היו מפעלי קרופ בעלי מונופול כמעט על תעשיית הנשק של גרמניה. בין השאר ייצרה החברה בתקופה זו את תותח הענק בן 94 הטונות "ברטה הגדולה" שנקרא על שם ברתה קרופ ואת תותח פריז. כמו כן פיתחה חברה את תחום תותחי הרכבת והמציאה את "פלדת כרום-ניקל", היא פלדת אל-חלד.
לאחר המלחמה סבל המפעל מהפסדים שכן הסכם ורסאי אסר על חימושה של גרמניה. המפעל פיטר עובדים רבים, הצטמצם, והסב עצמו לייצור מיכשור חקלאי, כאשר בסתר המשיך קרופ בייצור נשק, דרך חברות בת בהולנד ובשוודיה.
בתחילה התנגד גוסטב להיטלר, על אף שבנו, אלפריד, היה תומך נלהב של הנאציזם מימיו הראשונים. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 שינה קרופ את טעמו, שכן הבין כי חימושה מחדש של גרמניה עשוי להביא לו רווחים רבים. קרופ הפך בהדרגה לאחד מתומכיו העיקריים של היטלר. במאי 1933 מונה ליו"ר "קרן אדולף היטלר", ארגון שעסק בהתרמה עבור המפלגה הנאצית. כן שימש כיו"ר ארגון התעשיינים הגרמנים. למשפחת קרופ היה תפקיד מרכזי בהתחמשותה מחדש של גרמניה.
בשנת 1938 צירף גוסטב את בנו אלפריד להנהלת מפעלי קרופ, ובשנת 1943 פרש, עקב מצב בריאותו הרעוע, והותיר את הניהול לבנו. שנות מלחמת העולם השנייה הביאו לרווחים אדירים לתשלובת קרופ. המפעל השתמש בעובדי כפייה לייצור נשק ותחמושת עבור גרמניה הנאצית, תחת הנהגתו של שר החימוש של גרמניה הנאצית אלברט שפר. עובדי הכפייה, חלקם יהודים, טופלו בתנאים חמורים, שהביאו למותם של רבים מהם. מעריכים כי כ-70,000 עובדי כפייה יהודים מתו במפעלי קרופ. רבים מהמפעלים מוקמו במחנות עבודה ובמחנות ריכוז, כאשר הידוע לשימצה מביניהם היה מפעל המרעומים במחנה אושוויץ.
על שמו של גוסטב נקרא תותח העל שוורר גוסטב.
היסטוריה של המשפחה > לאחר המלחמה

עם תום המלחמה נחשב גוסטב קרופ לפושע מלחמה, והיה אמור לעמוד לדין עם פושעי המלחמה העיקריים במשפטי נירנברג. אולם בגלל מצב בריאותו לא יכל להגיע למשפט ובגלל סירוב האמריקאים לא נדון שלא בפניו.
בנו, אלפריד, הושם במעצר תחת משמר אמריקאי בטירתו באסן. בהמשך הוא הועבר לידי הבריטים שטענו שאין מקום לשפוט אותו אלא את אביו. הוא הועמד לדין במשפטי נירנברג, במשפט מיוחד, משפט קרופ. ב-1948 הוא הורשע בשימוש רצחני בעבודת כפייה, באופן שהשופטים האמריקנים מצאו כי הוא חריג אפילו בקני המידה של גרמניה הנאצית. הוא נדון ל-12 שנות מאסר ולהחרמת כל רכושו.
הרשעת התעשיינים ספגה ביקורת בגרמניה בשל מה שהוצג כרדיפת והשחרת פניה של התעשייה הגרמנית. ב-31 בינואר 1951, שנתיים וחצי לאחר שנתנו גזרי הדין, אלפריד ומורשעים נוספים במשפט נחונו בידי הנציב העליון לשטח הכיבוש האמריקני בגרמניה ג'ון מקלוי, ושוחררו מבית הסוהר. אלפריד קרופ קיבל לידיו חזרה את השליטה במפעלי החברה בגרמניה המערבית. החברה המשיכה להיות אחת מחברות התעשייה הכבדה הגדולות במדינה.
בשנת 1999 התמזגו מפעלי קרופ עם המתחרה העסקי הגדול שלהם, מפעלי טיסן. המפעל המשולב, טיסנקרופ, הוא החברה החמישית בגודלה בגרמניה, אחד מגדולי יצרני הפלדה בעולם ויצרן המעליות השלישי בגודלו בעולם.
ראו גם

תותחי על מתוצרת החברה:
ברטה השמנה
תותח פריז
שוורר גוסטב
קרל גרט
קרופ K5
V-3
לקריאה נוספת

ברוכים הבאים לסטאלג 3: מבצר האימים של משפחת תעשייני הנשק הנאצית הרצחנית קרופ https://www.no-666.com/2022/05/22/ברוכים-הבאים-לסטאלג-3-מבצר-האימים-של-מש/האנציקלופדיה של השואה, הוצאת יד ושם וספרית פועלים, עמוד 1112.
William Manchester, The Arms of Krupp: The Rise and Fall of the Industrial Dynasty that Armed Germany at War, Back Bay Books, 2003 ISBN 978-0316529402
הערות שוליים

↑  Etan Bloom, Arthur Ruppin and the Production of the Modern Hebrew Culture (Thesis submitted for the degree “Doctor of Philosophy”), Tel Aviv University, December 1, 2008, pages 62-63
↑  יעל אלנתן, ‏פעם החרמנו מוצרים גרמניים, היום מעריצים אותם - ואולי יש דרך אחרת, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 12 באפריל 2018
↑  משפטו של קרופ נדחה, הצופה, 16 בנובמבר 1945
↑  מגדולי הפושעים בין השבויים, דבר, 16 באפריל 1945
↑  ממשלת דניץ - בכלא, דבר, 24 במאי 1945
↑  מתי יפתח משפט נירנברג?, דבר, 20 בנובמבר 1945
↑  משפט נירנברג מהדורה הדשה?, הצופה, 20 באוגוסט 1946
↑  אלפרד קרופ נדון ל-12 שנות מאסר, על המשמר, 1 באוגוסט 1948
↑  קרופ שוחרר ואתו 27, חרות, 4 בפברואר 1951
↑  אלפרד קרופ חזר למפעליו, על המשמר, 6 במרץ 1951
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264084505171  GND: 11856725X  NKC: jx20060320036  VIAF: 64799428   WorldCat (עם VIAF): 64799428 
אלפרד קרופ הפך את המפעל המשפחתי לתשלובת מפעלים מודרנית
פרידריך אלפרד קרופ
ייצור תותחים במפעלי קרופ, 1915
גוסטב קרופ
גוסטב קרופ מקבל מדליית הוקרה מאדולף היטלר, 13 במאי 1940
אלפרד קרופ (בשמאל התמונה) היה הנאשם הראשי במשפט קרופ שהיה העשירי מבין משפטי נירנברג הנוספים. כמו כן, גם אביו, גוסטב קרופ, היה אמור להישפט במשפט נירנברג המרכזי אך שוחרר מסיבות בריאותיות
מתיי בור

| --- | --- |

 לידה:  14 באפריל 1913 Grgar, סלובניה 
 פטירה:  29 בספטמבר 1993 (בגיל 80) Radovljica, סלובניה 
 שם לידה:  Vladimir Pavšič
 מדינה:  סלובניה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ממלכת יוגוסלביה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  ליובליאנה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ליובליאנה, First Grammar School, Celje 
 שפות היצירה:  סלובנית 
 פרסים והוקרה:  Sovre Award (1964)  פרס פרנצה פרשרן  מסדר האחווה והאיחוד  מדליית הפרטיזנים היוגוסלביים של 1941  עיטור ההצטיינות של העם היוגוסלבי  Župančič Award  עיטור העוז של צבא יוגוסלביה 
 
מתיי בור (בסלובנית: Matej Bor;‏ 14 באפריל 1913 – 29 בספטמבר 1993) היה סופר, מחזאי ומתרגם סלובני.
ביוגרפיה

ולדימיר פבשיץ' (בסלובנית: Vladimir Pavšič) נולד בשנת 1913 בכפר ליד גוריציה אז בשטח של האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום סלובניה). לאחר מלחמת העולם הראשונה השטח עבר לשליטת איטליה ומשפחתו עברה לצליה, שהייתה חלק של ממלכת יוגוסלביה. לאחר סיום בית הספר, פבשיץ' נרשם ללימודים באוניברסיטת ליובליאנה, שם למד סלובנית ופילולוגיה. לאחר סיום האוניברסיטה הוא החל לעבוד כעיתונאי.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הצטרף לשורות הפרטיזנים. השירים שכתב היו פופולריים מאוד. בתקופה זו הוא אימץ לעצמו את שם העט "מתיי בור" (בסלובנית: Matej Bor). בשנת 1944, לאחר שחרור בלגרד, הוא עבר לעיר והחל לעבוד במחלקה הסלובנית של הרדיו, לצד אנטון אינגוליץ'.
בשנת 1945 עבר מתיי בור לליובליאנה והקדיש את עצמו לכתיבה ולתרגום. בשנים 1947 ו-1952 קיבל פרס ספרותי על יצירותיו.
בתקופת השלטון הקומוניסטי תמך מתיי בור במתנגדי המשטר. בשנות ה-60 פרסם מאמר נגד מעצר מיכאילו מיכאילוב הסרבי. בהמשך פעל למתן חנינה לקורבנות משפטים פוליטיים שנערכו בשנת 1947. בשנת 1984 הוא פעל לפרסום סיפור על פעילות מחנה לאסירים פוליטיים בשטח קרואטיה של היום.
במהלך הקריירה הספרותית פרסם מתיי בור מספר ספרים עם אוסף שירים. הראשון, Previharimo viharje, ראה אור בשנת 1942. בשנת 1959 יצא לאור ספרו Šel je popotnik skozi atomski, שתורגם למספר שפות.
מתיי בור כתב מספר מחזות ויצירות לילדים. בשנת 1954 הוא כתב תסריט לסרט קולנוע. הוא תרגם מספר יצירות של ויליאם שייקספיר לסלובנית.
הוא ניסה לקדם תאוריה, לפיה מקורותיו של העם הסלובני ומקור שפתו בשפה הוונטית. תאוריה זו לא נתמכה על ידי בעלי מקצוע בתחום הבלשנות.
מצוות לינה

מצוות לינה היא מצווה  מדאורייתא להישאר ללון בירושלים ביום הקרבת קורבן.
מקור

נאמר בתורה ”ופנית בבוקר והלכת לאהלך” (ספר דברים, פרק ט"ז, פסוק ז'). מפסוק זה למדו חז"ל שאדם חייב לשהות בירושלים בלילה שלאחר הקרבת הקרבן שהביא. יש אומרים שברגל החיוב הוא לשהות בירושלים במשך כל ימי הרגל, גם אם לא הביא קרבן באותו יום ויש אומרים שהחיוב הוא רק לילה אחד כבכל קרבן.
טעם המצווה

התורה תמימה טען שההסבר למצווה זה הוא החיוב על כל אדם לצאת לדרכו בבוקר בלבד מפני שבלילה מצוי הזק. לשיטה זו פסוק זה הוא מקור לדין רחב בהרבה.
הרש"ר הירש כתב שסיבת דין זה היא לשהות בקרבת המקדש ולספוג את אווירתו.
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת בכורים, פרק ב', משנה ד'
↑  תורה תמימה על דברים פרק טז הערה ל
↑  פירוש הרש"ר הירש על ב דברים פרק טז
ערך זה הוא קצרמרבנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משפט הקירוב של ויירשטראס

משפט הקירוב של ויירשטראס הוא תוצאה יסודית בתורת הקירובים ובאנליזה פונקציונלית, הקובעת שכל פונקציה רציפה בקטע סגור וחסום ניתנת לקירוב במידה-שווה על ידי פולינומים. במילים אחרות, המשפט קובע שתת-מרחב הפולינומים מהווה קבוצה צפופה במרחב הפונקציות הרציפות על קטע סגור וחסום.
משפט סטון-ויירשטראס מהווה הכללה חשובה של משפט זה.
המשפט

פרספקטיבה אחרת בה ניתן לגשת למשפט זה, היא התייחסות למרחב הפולינומים כתת-מרחב של מרחב הפונקציות הרציפות.
באופן כללי, בהינתן קטע ממשי סגור וחסום  [a,b] כלשהו, מסמנים ב- C([a,b]) את מרחב הפונקציות הרציפות  \ f:[a,b]\to \mathbb {R} , שמהווה מרחב וקטורי ביחס לפעולות הסכום והכפל בסקלר המוגדרות נקודתית. זהו מרחב בנך (כלומר מרחב נורמי שלם) תחת "נורמת  L-אינסוף":  \|f\|_{\infty }=\sup _{x\in [a,b]}|f(x)|.
לא קשה לראות שסדרת פונקציות מתכנסת תחת נורמת  L-אינסוף אם ורק אם היא מתכנסת במדה שווה. לפיכך הנוסח הבא שקול לחלוטין למשפט הקירוב בנוסח שהזכרנו:
הוכחה

קיימות הוכחות שונות למשפט זה. כאן לא נביא את הוכחתו המקורית של ויירשטראס, אלא הוכחה נפוצה של המתמטיקאי הרוסי סרגיי ברנשטיין שבה עושים שימוש בפולינומי ברנשטיין. פולינומים אלו הם תת-קבוצה של אוסף הפולינומים, ובמסגרת הוכחה זו נראה שאפילו תת-קבוצה מסוימת זו צפופה במרחב  C([a,b]).
פולינומי בסיס של ברנשטיין הם פולינומים מהצורה  p_{k}(x,n)={n \choose k}x^{k}(1-x)^{n-k}.
קל לראות מהבינום של ניוטון שמתקיים השוויון:
\sum _{k=0}^{n}p_{k}(x,n)=\sum _{k=0}^{n}{n \choose k}x^{k}(1-x)^{n-k}=(x+(1-x))^{n}=1
זהות עקרונית נוספת המתקיימת לפולינומים אלה, היא שלכל  0<\delta  מתקיים אי השוויון:
\sum _{|{k \over n}-x|\geq \delta }p_{k}(x,n)\leq {1 \over n\delta ^{2}}.
ניגש להוכחת המשפט. נראה שבהינתן פונקציה רציפה  f:[0,1]\to \mathbb {R} , לכל  0<\epsilon  קיים פולינום  g מתאים כך שמתקיים  \sup _{x\in [0,1]}|f(x)-g(x)|<\epsilon .
אם כך, בהינתן פונקציה  f כנ"ל נגדיר לכל n טבעי את הפולינום  B_{n}(f(x))=\sum _{k=0}^{n}f\left({\frac {k}{n}}\right)p_{k}(x,n). נראה שלכל  0<\epsilon , לכל n מספיק גדול מתקיים כי  \sup _{x\in [0,1]}|f(x)-B_{n}(x)|<\epsilon .
יהי  0<\epsilon . נזכור שהפונקציה  f רציפה בקטע סגור וחסום ולכן היא חסומה בו על ידי  M\in \mathbb {R}  כלשהו. מאותה עובדה נובע גם כי היא רציפה במידה שווה בקטע, לכן לכל  0<\epsilon , בפרט עבור  {\epsilon  \over 2} הנתון, קיים  0<\delta  מתאים כך שלכל  x,y\in [a,b] אם  |x-y|<\delta  אז  |f(x)-f(y)|<{\epsilon  \over 2}. נחשב:
|B_{n}(f(x))-f(x)|=|\sum _{k=0}^{n}f\left({\frac {k}{n}}\right)p_{k}(x,n)-f(x)|=
=|\sum _{k=0}^{n}f\left({\frac {k}{n}}\right)p_{k}(x,n)-f(x)\cdot \sum _{k=0}^{n}p_{k}(x,n)|=
=|\sum _{k=0}^{n}\left[f\left({\frac {k}{n}}\right)-f(x)\right]\cdot p_{k}(x,n)|\leq \sum _{k=0}^{n}\left|f\left({\frac {k}{n}}\right)-f(x)\right|p_{k}(x,n)=
=\sum _{|{k \over n}-x|<\delta }\left|f\left({\frac {k}{n}}\right)-f(x)\right|p_{k}(x,n)+\sum _{|{k \over n}-x|\geq \delta }\left|f\left({\frac {k}{n}}\right)-f(x)\right|p_{k}(x,n)<
<\sum _{|{k \over n}-x|<\delta }{\epsilon  \over 2}\cdot p_{k}(x,n)+2M\cdot {1 \over n\delta ^{2}}\leq
\leq {\epsilon  \over 2}\cdot \sum _{k=0}^{n}p_{k}(x,n)+2M\cdot {1 \over n\delta ^{2}}={\epsilon  \over 2}+2M\cdot {1 \over n\delta ^{2}}
נשים לב שהחסם שקיבלנו אינו תלוי במשתנה x, ולכן מדובר בחסם במידה-שווה על  [0,1], שמתקיים לכל n טבעי. אם כך ברור שעבור N מספיק גדול מתקיים:
|B_{N}(f(x))-f(x)|<{\epsilon  \over 2}+2M\cdot {1 \over N\delta ^{2}}<\epsilon
הערות שוליים

↑  זוהי למעשה פונקציית ההתפלגות של משתנה מקרי מפולג בינומית  {\textrm {B}}\left(n,p\right).
↑  שוויון זה הוא יישום של אי-שוויון צ'בישב להתפלגות בינומית.
↑  כל קטע ממשי סגור וחסום הוא הומאומורפי לקטע [0,1].
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546739505171  BnF: cb15014506g (data)  GND: 4341745-0  LCCN: sh94005265  SUDOC: 092475205
מצודת צפת

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טירה 
 מיקום:  צפת
 מדינה:  ישראל
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אמנות גותית 
 קואורדינטות:  32°58′04″N 35°29′43″E﻿ / ﻿32.9678°N 35.4953°E﻿ / 32.9678; 35.4953
  (למפת צפת מוגדלת) מצודת צפת(למפת צפת רגילה) מצודת צפת(למפת הגליל העליון רגילה) מצודת צפת(למפת הגליל העליון מוגדלת) מצודת צפת
 
מצודת צפת בשלג
מצודת צפת היא מצודה עתיקת יומין, הממוקמת על גבעה נישאה במרכז העיר צפת. במקום שרידים של יישוב מהתקופה הכנענית, וככל הנראה התקיימה בו מצודה בתקופה האחרונה של בית המקדש השני, אך רוב השרידים שנותרו במקום הם מהתקופה הצלבנית, הממלוכית והעות'מאנית. המצודה נפגעה קשות ברעידת האדמה החזקה שפקדה את צפת ב-1837. בעשרות השנים האחרונות התבצעו במקום חפירות ארכאולוגיות נרחבות, שחשפו שרידים וממצאים עתיקים מכל תקופות קיומה של המצודה. כיום נחשבת המצודה לאתר תיירות ונוף, שכן עקב מיקומה הגבוה ניתן לצפות ממנה על סביבותיה של צפת, למן גוש הרי מירון במערב, הכנרת במזרח, הגליל התחתון בדרום, ועד הרי נפתלי והחרמון בצפון. סביב המצודה הוקם בשנת 1950 גן המצודה בשנת 1950 שתוכנן על ידי אדריכל הגנים שלמה אורן ויינברג   ובו הוקמה מצבת זיכרון לחללי צפת בקרב צפת ובשאר מלחמת העצמאות.
היסטוריה > היסטוריה קדומה

בחפירות שנערכו באזור גבעת המצודה נתגלו סימנים לקיומו של יישוב כנעני מתקופת הברונזה. במקום נחשפו מערות קבורה אופייניות לתקופה, ונקבע שהקבורה במקום נמשכה כשמונה מאות שנה. כמו כן נתגלו שרידים מתקופת הברזל, המקבילה לתקופת התנחלותם של בני ישראל, לאחר שנכנסו לארץ לפי הסיפור המקראי. העיר צפת נכללת בתוך גבולות נחלת שבט נפתלי, אך אינה נזכרת בתנ"ך, לפחות לא בשם זה.
היסטוריה > תקופת המרד הגדול

לקראת המרד הגדול החליט מפקד הגליל יוסף בן מתתיהו לבנות מספר מבצרים חזקים במקומות אסטרטגיים בגליל. בחיבורו "מלחמות היהודים" מספר יוסף, כי הוא ביצר את "סלע עכבּרה ואת ספף ואת ימנית ואת מירון". ספף היא ככל הנראה מצודת צפת. יוסף בחר לבנות את המצודה בהר הסמוך לצפת, הר שגובהו 834 מטר מעל פני הים, מתנשא על פני סביבתו ומדרונותיו משופעים בתלילות. בדרך זו הוא קיווה להגן על היישוב היהודי מפני חיילי רומא, שצפויים היו לנסות לכבוש את הגליל תחילה.
היסטוריה > התקופה הממלוכית

בשנת 1266 צר צבאו של הסולטאן הממלוכי ביברס על מצודת צפת. ב-23 ביולי, לאחר שישה שבועות של מצור, הצליחו הממלוכים להשתלט בעורמה על המצודה ולטבוח את מגיניה. הכובשים, שהפכו את צפת לבירת מחוז הגליל, חששו משרידי הצלבנים שנותרו בעכו וכן מהמונגולים שהלכו והשתלטו בעת ההיא על חלקים עצומים מאסיה. חששות אלו הניעו את הממלוכים לפתוח בתנופת בינוי מרשימה במצודה.
תוספות הבנייה של הממלוכים מתוארים בהרחבה בספרו של אל-עות'מאני. לדבריו, נוספו למצודה שני מגדלי ענק; האחד הוא מגדל ניצחון עגול, דמוי חילזון, בדרומה של המצודה. מידותיו היו עצומות לפי כל קנה מידה: 60 מטר גובה ו-35 מטר קוטר. בתוך המגדל נחצב בור מים ענק, שסיפק מי שתייה לאלפי חיילי המצודה. שרידי המגדל ובור המים נמצאים כיום מתחת לאנדרטה שבפסגת גן המצודה.
המגדל השני שבנה ביברס הוא מגדל שער מוצק, שמידותיו הן 15 על 20 מטר, בדרום מערב המצודה. גם שרידי מגדל זה קיימים עד ימינו.
הגאוגרף הערבי א-דִמשקי, שכתב בשנת 1300 את ספרו "מבחר הזמנים והנפלאות ביבשה ובים", מתאר גם הוא את המצודה הממלוכית:
זוהי מצודה על פסגת הר כנען... ביברס בנה בעיבורה מגדל עגול. הוא מתנשא לגובה 120 אמה וקוטרו 70 אמה. ברום המגדל שני מעברים. חמשה סוסים רתומים יוכלו לעבור שם עד לרומו באמצעות משטח מהודק ללא מדרגות (כבש). למגדל שלש קומות ובו אולם, חדרים, בית מרחץ ומחסנים. מתחת לבניין בור מים הממולא במי גשמים המספקים את צורכי מגיני המצודה במשך שנה שלמה. המבנה דומה למגדלור של אלכסנדריה
מהתקופה הממלוכית התגלו שרידים רבים נוספים, המלמדים על היקף השקעתם במצודה: בתי שימוש המחוברים בתעלה מלבנית; כבש גישה למגדל השער, באורך של 24 מטר וברוחב של 7-8 מטר; קמרונות וקשתות; אבן מרובעת גדולה, שעליה חרוט אריה דוהר, כנראה חלק מסמל הסולטאן ביברס; בור מים עגול, בעומק של 10.5 מטר ובקוטר של 10 מטר; כלי חרס רבים, חלקם מתוצרת מקומית וחלקם מיובאים ממקומות רבים; מטבעות ממלוכיים וונציאניים, ועוד. נתגלו אף מתקנים המתאימים לפעילות אומנותית, המתוארכים לסוף תקופת הממלוכים או לתחילת תקופת העות'מאנים. כמו כן נתגלו כלי מיוליקה מן המאה השש עשרה.
משערים כי מבנים ממלוכיים חשובים נהרסו ברעידת האדמה שפקדה את האזור בשנת 1303. תקופה ארוכה נשארה המצודה חרבה, אך בשנת 1475 הורה הסולטאן הממלוכי קאיתבאי לשפץ אותה ולשקמה.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

התקופה העות'מאנית בארץ ישראל הייתה תקופה של שקיעה בחשיבותה של מצודת צפת. העות'מאנים לא השקיעו בשיפוץ ותחזוקת המצודה, שהבלאי הטבעי ורעידות האדמה כרסמו בה בשיטתיות. רק במחצית המאה השמונה עשרה, נבנתה המצודה מחדש על ידי השליט הבדואי דאהר אל עומר. באפריל 1799 השתלטו על המצודה חייליו של נפוליאון בונפרטה, אך נסוגו לאחר זמן קצר.
מהתקופה העות'מאנית נמצאו שרידים ספורים, בהם קירות מעטים בדרומה של המצודה.
ב-1 בינואר 1837 פקדה את הגליל רעידת אדמה קשה ביותר. רעידת האדמה גרמה להרס ניכר במצודה, ומאז היא לא שוקמה עוד. שרידי המצודה הופקרו לכל החפץ בהם, ותושבי צפת נטלו ממנה אבנים ועפר כדי לבנות את בתיהם. הבזיזה השיטתית העלימה שרידים אדריכליים ממאות שנות קיומה של המצודה. רעידת האדמה בשנת 1931 מוטטה שרידים רבים נוספים שעמדו עדיין על תילם.
הקרב על המצודה במלחמת העצמאות

במלחמת העצמאות נערכו בצפת קרבות קשים ומרים, בין ערביי העיר וצבא ההצלה בפיקודו של אדיב שישקלי, לבין הכוחות היהודים הלוחמים, שהיו נחותים מהם בנשק ובכח אדם.
ב-6 במאי 1948 ניסה הגדוד השלישי של הפלמ"ח לכבוש את המצודה מידי הערבים. המבצע נחל כישלון חרוץ, נהרגו בו 5 לוחמים, נפצעו 32 ו-1 נעדר. בליל 10 במאי התהפך הגלגל לטובת היהודים. פלוגת פלמ"ח נוספת שהצטרפה לקרב, בסיוע מרגמות דוידקה ונשק נוסף, הצליחו לכבוש את המצודה. לכיבוש זה היה חלק רב ברוח התבוסה שנפלה על ערביי הגליל בכלל ועל ערביי צפת בפרט. מיד אחרי נפילת המצודה החלה המנוסה הגדולה שרוקנה את צפת מערבייה.
החפירות במצודה

ניסיון ראשון לחקור את המצודה נעשה בחודש יולי 1875 על ידי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל שעסקה בסקר ארץ ישראל המערבית. החוקר קלוד קונדר וצוותו הגיעו לאתר במטרה לסקור אותו, אבל כבר ביום בואם הותקפו על ידי ערביי צפת ובראשם השייח' עלי אגא עלאן. בהתקפה נפגעו כל אנשי המשלחת, ובעקבותיה פסקה עבודת הסקר. בשנת 1877 חזרו הסוקרים למקום עם הוריישו קיצ'נר בראשם. הם ערכו סקר ארכאולוגי באזור המצודה, וחשפו ממצאים שונים. הם דיווחו על שלוש חומותיה של המצודה, שעוד היו קיימות באותה תקופה.
מן העשור השני למדינת ישראל נמשכות החפירות הארכאולוגיות במצודה, במשך עשרות שנים לסירוגין. תחילת החפירות הייתה בשנת 1961 על ידי אדם דרוקס, ארכאולוג מטעם אגף העתיקות והמוזיאונים. בשנות השמונים של המאה העשרים נמשכו החפירות על ידי רשות העתיקות, ונתגלו בהן ממצאים ארכאולוגיים מרשימים. בשנים 2001-2003 נערכו חפירות נוספות, על ידי חיים ברבה ועמנואל דמתי. כל החפירות גילו סימנים להרס רב, שנוצר על ידי רעידות האדמה המרובות, שפקדו את צפת והגליל במשך השנים. החפירות כללו עבודות שימור ושחזור, והכשרת האתר לתצוגה וביקורים. הוכשר מסלול מסודר העובר בסמוך לשרידים הארכאולוגיים, שנחשפו בעונות החפירה הרבות.
החפירות במצודה > גן המצודה

במחצית שנות העשרים שתלו הבריטים עצי אורן על פסגת המצודה העתיקה, ובשנת 1949 הזמינה עיריית צפת  את אדריכל הגנים שלמה אורן וינברג,  לתכנן את גן המצודה בצפת. הגן מעל השרידים של המצודה העתיקה ומבלי לפגוע בשרידיה.  הגן הוא דוגמה לגן רב שכבתי הלוקח בחשבון את הטופוגרפיה של השטח, השרידים העתיקים, הנוף והאדם.
ראו גם

אתרים צלבניים בארץ ישראל
לקריאה נוספת

אלי שילר וגבריאל ברקאי, צפת ואתריה (אריאל 157-158), הוצאת אריאל, ירושלים 2002, עמודים 39-67, 122-127, 141-145
אייל מירון, צפת וכל נתיבותיה, הוצאת יד יצחק בן-צבי 2006, עמודים 62-78
Denys Pringle, Reconstructing the Castle of Safad, Palestine Exploration Quarterly 117, (1985), pp. 139-49
Denys Pringle, Safad, in Secular buildings in the Crusader Kingdom of Jerusalem: an archaeological Gazetteer, Cambridge University Press, (1997), pp. 91-92
הערות שוליים

↑  בתנ"ך מוזכר כמה פעמים יישוב בשם "צפת", אבל יישוב זה נמצא לא בגליל, אלא בשפלה בסמוך למרשה, ראו ספר דברי הימים ב', פרק י"ד, פסוק ט'
↑  Conder, Claude Reignier (1879) Tent Work in Palestine, vol 2 עמ' 203-190
↑  גן רב שכבתי – גן המצודה בצפת, באתר של משרד אדריכלות נוף – טוך-סרגוסי בע"מ
סמלו של הסולטאן ביברס, אשר נמצא במצודת צפת. נמצא כיום במוזיאון ישראל
האנדרטה לחללי מלחמת העצמאות, בפסגת גן המצודה
מתייה דבושי

מתייה דבושי (בצרפתית: Mathieu Debuchy; נולד ב-28 ביולי 1985) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן הימני בואלנסיין. לזכותו 27 הופעות במדי בנבחרת צרפת.
קריירה

דבושי החל את הקריירה בקבוצת כדורגל בעיר הולדתו פרטין, ובגיל שמונה עבר למחלקת הנוער של ליל. בינואר 2004 עלה לקבוצה הבוגרת, ובעונת 2004/2005 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה. דבושי היה שותף לזכייתה של ליל בדאבל בעונת 2010/2011. בעונה שלאחר מכן הוא נכלל בנבחרת העונה בליגה הצרפתית.
בחלון ההעברות של ינואר 2013, אחרי 9 שנים בקבוצה הבוגרת של ליל, ומעט יותר מ-19 שנים בסך הכל במועדון, עבר דבושי לקבוצת ניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג האנגלית, ובמדיה שיחק שנה וחצי.
ב-17 ביולי 2014 עבר לארסנל תמורת דמי העברה בסך 12 מיליון פאונד. ב-1 בפברואר 2016 הושאל לבורדו עד לסוף העונה.
ב-31 בינואר 2018 חתם דבושי בסנט אטיין מהליגה הצרפתית.
באוגוסט 2021 חתם בואלנסיין.
קריירה > נבחרת צרפת

דבושי זומן לנבחרת צרפת הצעירה אך פציעה בברכו מנעה ממנו להשתתף באליפות אירופה עד גיל 21 שהתקיימה ב-2006.
במהלך עונת 2010/2011 זומן דבושי לראשונה לנבחרת צרפת, ובנובמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו. את שערו הראשון במדי הנבחרת כבש במשחק מול נבחרת איסלנד שנערך במאי 2012. דבושי שיחק במדי הנבחרת ביורו 2012 ובמונדיאל 2014.
תארים

אליפות צרפת: 2010/2011
הגביע הצרפתי: 2010/2011
מגן הקהילה: 2014, 2015
גביע ה-FA: ‏2015
מריו שניידר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בינואר 1948 (בן 76) ארגנטינה 
 ענף מדעי:  מדע המדינה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
מריו שניידר (Mario Sznajder; נולד ב-13 בינואר 1948) הוא פרופסור לשעבר במחלקה למדע המדינה ובחוג ללימודים רומאניים ולטינו-אמריקניים באוניברסיטה העברית בירושלים. עד לשנת 2012 שימש ראש המחלקה למדע המדינה. הודח מן האוניברסיטה בשנת 2015 עקב תלונות על הטרדה מינית. משמש יו"ר 13 RC, הוועדה לחקר הדמוקרטיזציה ב-IPSA (האיגוד הבינלאומי למדע המדינה), ועמית מחקר במכון טרומן.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שניידר נולד בארגנטינה, גדל בצ'ילה ועלה לישראל בגיל 18. בישראל, למד באוניברסיטה העברית את לימודיו מתואר ראשון עד תואר שלישי. מנחהו בעבודת הדוקטורט, שאושרה בשנת 1986, היה פרופ' זאב שטרנהל.
בין 2009 ו-2012 שימש ראש המחלקה למדע המדינה. עד 2016 שימש כיו"ר הוועדה לחקר הדמוקרטיזציה ב-IPSA (האיגוד הבינלאומי למדע המדינה), ועד 2015 כעמית מחקר במכון טרומן.
מחקריו עוסקים בעיקר בפוליטיקה באמריקה הלטינית ובדרום אירופה. חיבר ספרים ומאמרים מדעיים שונים ורבים על אנטישמיות, האידאולוגיה והפרקטיקה של הפשיזם, זכויות אדם, פוליטיקה ודמוקרטיזציה באמריקה הלטינית. פרסם מעל 130 פרסומים מחקריים ובעלי אופי אקדמי. זכה במספר פרסים וקיבל תשעה מענקי מחקר.
ב-14 באפריל 2015 פורסם כי לאחר שהוגשה נגדו תלונה על הטרדה מינית מצד סטודנטית שלימד, נחתם בין שניידר, המתלוננת והאוניברסיטה הסכם שבו הוא מודה כי התנהג כלפי הסטודנטית ב"אורח בלתי הולם ופוגעני, מתנשא ומשפיל", ולפיכך, הוא יפסיק ללמד באוניברסיטה, לא ילמד בה גם לאחר יציאתו לגמלאות, לא יוכל להיכנס במשך שנה וחצי לקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה, ולא יוכל להשתתף במשך חמש שנים בכנסים אקדמיים או סמינרים באוניברסיטה או מטעמה. בנוסף, נקבע כי שניידר ישלם למתלוננת פיצוי כספי בסך 95 אלף שקלים.
נשוי ואב לבן.
ספריו

זאב שטרנהל, מריו שניידר ומאיה אשרי, יסודות הפשיזם, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1989.
M. Sznajder, "Del Estado-refugio al Estado-conflicto: El Holocausto y la formación del imaginario colectivo israelí" Revista Mexicana de Ciencias Políticas y Sociales, 200, 2008.
M. Sznajder, L. Roniger, The politics of exile in Latin America. New York, Cambridge: Cambridge University Press, 2009
M. Sznajder “Israele dopo le elezioni. Un paese in stallo,” Il Mulino 2, 2009.
M. Sznajder, "Populismo y Globalización América Latina," in Judit Bokser Liwerant y Gilda Waldman (Eds.) ensar la gobalización, la democracia y la diversidad, México: UNAM, 2009.
M. Sznajder, "Fascismo e Intolerancia," in Maria Luiza Tucci Carneiro (Ed.) Tempos de Fascismo: Ideologia, Intolerancia, Imaginario, Sao Paulo: USP, 2010.
הערות שוליים

↑  עמרי מניב, פרסום ראשון: פרופ' מריו שניידר הוא המרצה נגדו הוגשה תלונה על עבירות מין, באתר nana10‏, 14 באפריל 2015
↑  ירדן סקופ, מרצה שהטריד סטודנטית באוניברסיטה העברית לא יוכל ללמד עוד ויורחק מהקמפוס לשנה וחצי, באתר הארץ, 14 באפריל 2015; ירדן סקופ, הסטודנטית שהתלוננה נגד מרצה באוניברסיטה העברית נחשפה בפייסבוק: התייחס לגופי באופן פוגעני וגזעני, באתר הארץ, 15 באפריל 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281083805171  PLWABN: 9810546054805606  BNE: XX1155398  BnF: cb121091064 (data)  GND: 172392659  ISNI: 0000 0001 2027 5675  LCCN: n89660655  LNB: 000240105  NKC: mub2011633079  NTA: 074614347  SUDOC: 029470064  VIAF: 66497416   WorldCat (עם VIAF): 66497416