stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאל הלאס
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. מסת"ב 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Kozák Péter: Halász Pál. www.nevpont.hu (פטר קוזאק: נקודת שם)
Révai új lexikona IX. (Gym–Hol). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2002. מסת"ב 963-927-268-X (הלקסיקון החדש של רוואי)
Új magyar életrajzi lexikon III. (H–K). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2002. מסת"ב 963-547-414-8 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש)
ל. מולנאר: עבודתם המדעית של מרצים באוניברסיטה וצוות ספריית האוניברסיטה בשנים 1957–1961. שנים (פץ', 1962).
הערות שוליים

1 2  Születése bejegyezve a Bp. VII. ker. állami születési akv. 1169/1914. folyószám alatt.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 1277/1910. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-31.
↑  Magyar Közlöny, 1951. június 26. (96. szám)
↑  Magyar Közlöny, 1957. szeptember 4. (95. szám)
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 1179/1938. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-31.
↑  Művelődésügyi Közlöny, 1960. július 1. (4. évfolyam, 13. szám)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8014 3271  SUDOC: 244217920  VIAF: 121472950   WorldCat (עם VIAF): 121472950
פנדה בקוני

| פנדה בקוני> תקופה |
| --- | --- |
סוף פליסטוקן כ-750 אלף שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: דוביים
סוג:: פנדה
מין:: פנדה בקוני
שם מדעי
 Ailuropoda baconi ‏וודוורד, 1915

פנדה בקוני (שם מדעי: Ailuropoda baconi) היא מין של יונק נכחד ממשפחת הדוביים ומהסוג פנדה, בו הפנדה הענקית החיה כיום בסין. היא תוארה למדע ב-1915 בידי ארתור סמית' וודוורד (אנ').
מאפיינים

המאובנים של פנדה זו התגלו במספר מערות בדרום סין, לאוס, וייטנאם, מיאנמר ותאילנד והיא תוארכה לתקופת הפליסטוקן המאוחר שלפני 750 אלף שנה מזמננו. ככל הנראה היא התפתחה מפנדות קדומות יותר כמו פנדה מיקרוטה (Ailuropoda microta) או פנדה וולינגשננסיס (Ailuropoda wulingshanensis) שהתקיימו כבר בפליוקן.
לא ברור מהמאובנים כיצד נראתה מאחר שהכילו שרידים בודדים ושבורים אך מעריכים שפנדה זו הייתה גדולה יותר מהפנדה החיה כיום בסין ואולי היא הייתה האב קדמון שלה. ככל הנראה ניזונה כמוה בעיקר מבמבוקים.
הערות שוליים

↑  "Bears and Bamboo: The fossil record of giant pandas". WIRED
↑  C. Jin, R. L. Ciochon, W. Dong, R. M. Hunt, Jr., J. Liu, M. Jaeger, and Q. Zhu. 2007. "The first skull of the earliest giant panda". Proceedings of the National Academy of Sciences 104:10932-10937
פולי הולידיי

| --- | --- |

פולי הולידיי בתפקיד פלו בסדרה "אליס", 1976
 לידה:  2 ביולי 1937 (בת 87) ג'ספר, אלבמה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1963 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של פלורידה  University of Montevallo 
 פרסים והוקרה:  2 פרסי גלובוס הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
פולי דין הולידיי (באנגלית:  Polly Dean Holliday; נולדה ב-2 ביולי 1937) היא שחקנית אמריקאית זוכת 2 פרסי גלובוס הזהב על תפקידה בתור המלצרית פלורנס ג'ין "פלו" בסדרה "אליס".
ביוגרפיה

הולידיי נולדה בעיר ג'ספר שבאלבמה לוולמה וארנסט סאליבן הולידיי. היא למדה ב"מכללת אלבמה" והתנסתה לראשונה משחק ב"תיאטרון הרפרטוארי אסולו" שבעיר סראסוטה, פלורידה. לפני שפנתה לתחום המשחק הייתה הולידיי מורה לפסנתר.
קריירת משחק > טלוויזיה

הולידיי התפרסמה לראשונה באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 בזכות תפקיד משנה בו הופיעה בסדרה הקומית "אליס" שהתבססה על הסרט "אליס לא גרה כאן יותר". בסדרה שיחקה הולידיי בתור המלצרית פלורנס ג'ין "פלו", תפקיד אשר זיכה אותה ב-2 פרסי גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה ובשתי מועמדויות לפרס אמי.
דמותה הפופולרית של המלצרית פלו הובילה את חברת CBS לפתח ספין אוף בשם "פלו" בו הייתה הולידיי לשחקנית הראשית. היא הועמדה לפרס גלובוס זהב לתפקיד ראשי ולפרס אמי נוסף על גילום דמותה של פלו.
הולידיי הופיעה בקריירה הטלוויזיונית שלה גם בסדרה של ג'ון גרישם "הקליינט" וכשחקנית אורחת בסיטקומים "שפץ ביתך" בתור ליליאן, אמה של ג'יל טיילור ו-"בנות הזהב" בתור לילי, אחותה של רוז.
קריירת משחק > קולנוע

הולידיי שהצליחה בתור שחקנית טלוויזיה התפרסמה לראשונה כשחקנית קולנוע בשנת 1984 בהפקתו של סטיבן ספילברג "גרמלינס" בה שיחקה בתור גברת רובי דיגל. תפקיד בעבורו היא זכתה בפרס סאטורן לשחקנית המשנה.
בשנת 1993 השתתפה הולידיי בקומדיה "גברת דאוטפייר" בתפקיד גלוריה צ'ני שכנתם של משפחת הילארד. ב-1998 שיחקה בקומדיה "אבא מתארס" בתפקיד מרווה קולפ המנהלת ובעלת מחנה הקיץ.
קריירת משחק > תיאטרון

בשנת 1990 הועמדה הולידיי לפרס טוני על הופעתה בתפקיד ביג מאמה במחזה "חתולה על גג פח לוהט".
פילמוגרפיה נבחרת

גרמלינס (1984)
ירח מעל פראדור (1988)
גברת דאוטפייר (1993)
מר טעות (1993)
אבא מתארס (1998)
תקפצו לי (2006)
אשת החלומות (2007)
משחק הוגן (2010)
טלוויזיה

אליס (1976–1980)
פלו (1980–1981)
הקליינט (1995–1996)
שפץ ביתך (1993–1999)
פאבו נורמי

פאבו יוהנס נורמי (בפינית: ‏Paavo Johannes Nurmiקובץ:Fi-Paavo Nurmi.ogg‏Ⓘ‏, ‏13 ביוני 1897 – 2 באוקטובר 1973) היה רץ פיני למרחקים בינוניים וארוכים ואחד הספורטאים האולימפיים הגדולים ביותר אי פעם. נורמי, שנודע בכינוי "הפיני המעופף", היה מסמליה של האומה הפינית הצעירה של שנות העשרים של המאה העשרים. הוא זכה ב-12 מדליות אולימפיות (9 מזהב ו-3 מכסף), יותר מכל מתחרה אחר באתלטיקה, מאז חודשו המשחקים האולימפיים ב-1896.
ביוגרפיה > ראשית דרכו

נורמי נולד בעיר טורקו שבדרום-מערב פינלנד. כבן 12 התייתם מאביו הנגר ויצא לעבוד כנער שליח ועובד משרדי, על מנת לסייע בפרנסת משפחתו הענייה. על רקע ילדותו זאת יש לראות את אופיו של נורמי הבוגר, שתואר כאדם קשה ומופנם.
ב-1914 החל לרוץ במסגרת אגודה מקומית. התקדמותו הושגה בקצב מתון ובגיל מאוחר יחסית, אך בהתמדה, יותר בזכות עבודה קשה מאשר הודות לכישרון מולד ומבנה גוף אופטימלי. חזהו ואגנו הרחבים שיוו לו מראה שהתאים יותר למתאבק טיפוסי מאשר לאצן.
כשהחל להתבלט הושווה למדליסט הזהב הפיני מאולימפיאדת סטוקהולם, הנס קולמיינן, מי שהיווה השראה למספר רצים פינים מעולים, ששלטו בריצות הבינוניות והארוכות בדורם.
בשנים 1919 ו-1920 עשה את שירות החובה שלו בצבא, שבמהלכו התאמן אימונים סדירים ועשה את הפריצה שהביאה אותו לסגל האולימפי הפיני לקראת אולימפיאדת אנטוורפן (1920). בצבא סבל מבעיות משמעת ואף נחשד ברמאות כשסיים מסע רגלי ארוך תוך נשיאת משקל כבד, זמן רב לפני כל החיילים האחרים; למעשה רץ את כל הדרך במקום ללכת.
ביוגרפיה > ספורטאי אולימפי > אולימפיאדת אנטוורפן (1920)

נורמי הגיע לאנטוורפן עם התוצאות הטובות ביותר במבחנים הפנימיים של פינלנד, מעצמת הריצה של אז. את מרוצו הראשון, 5,000 מטרים, סיים במקום השני, לאחר שבחוסר ניסיונו פרץ מהר מדי ומוקדם מדי, ואיבד את ההובלה לקראת הסיום. לאחר מכן שעה לעצת קולמיינן וקצב עצמו טוב יותר במרוץ ה-10,000, אותו סיים ראשון לפני אותו רץ צרפתי שהקדימו ב-5,000. הניצחון במרוץ השלישי שלו באנטוורפן, ריצת שדה למרחק 8,000 מטרים, זיכה אותו בצמד מדליות זהב, האחת אישית והשנייה קבוצתית. החייל נורמי שב לפינלנד עטור ארבע מדליות ואף קודם לדרגת רב-טוראי לאחר המשחקים, אולם תהילתו של בן-ארצו קולמיינן, שהביא את הקריירה שלו לסיום מוצלח בזכייה בריצת המרתון, האפילה על הישגיו.
לאחר האולימפיאדה של 1920 זכה נורמי במלגה ללימודי הנדסת מכונות בהלסינקי. לימודיו לא מנעו ממנו להגיע למשחקי פריז, 4 שנים לאחר מכן, כפייבוריט מנוסה שרשם כבר על שמו שמונה שיאי עולם במרחקים השונים.
ביוגרפיה > ספורטאי אולימפי > אולימפיאדת פריז (1924)

בקיץ 1924 הגיע נורמי לשיאו בפריז. הוא זכה במרוצים ל-1500 ו-5000 מטרים, אף שהזינוק לזה האחרון נערך פחות משעתיים אחרי שהסתיים הראשון. כדרכו לא השאיר נורמי דבר ליד המקרה ותירגל בהכנותיו לקראת המשחקים את ההתאוששות המהירה בין הריצות. ריצת השדה שנערכה בחום כבד הותירה 24 מ-39 משתתפים מחוסרי הכרה, אולם נורמי עמד בתנאים הקשים והוסיף שתי מדליות זהב למאזנו. למחרת זכה בזהב חמישי בריצה הקבוצתית ל-3,000 מטרים, בה התמודד עם רצים רבים שהיו 'טריים'.
פרנסי המשלחת הפינים מנעו ממנו זהב שישי, כאשר לא אפשרו לו להשתתף במרוץ ה-10,000, אם משום שחששו לבריאותו לאחר המאמץ המצטבר, או שהעדיפו שישאיר מדליה אחת לאתלטים הפינים האחרים, ואכן וילה ריטולה הפיני זכה במדליית הזהב בריצה זו. במחאה יצא לבדו לריצה בפריז, לא זו הרשמית של המשחקים - וסיים אותה בזמן טוב משיא העולם.
בעקבות הצלחה זו יצא נורמי למסע בארצות הברית והתחרה שם במרוצים רבים. באמריקה התקבל ככוכב ואף נפגש עם נשיא ארצות הברית קלווין קולידג'. אז התחלו לצוץ שמועות שהאשימו את נורמי במקצוענות.
ביוגרפיה > ספורטאי אולימפי > אולימפיאדת אמסטרדם (1928)

התקופה שבין אולימפיאדת פריז לאולימפיאדת אמסטרדם התאפיינה בהאטה בקצב שבו שבר נורמי שיאי עולם ובירידה מסוימת בכושרו, בין השאר משום שסבל מראומטיזם ומפציעות בגיד אכילס. למרות זאת חזר לכושר לקראת המשחקים ושב וזכה בזהב בריצת 10,000 מטרים. עליה הוסיף כסף בריצת 5000 מטרים ובריצת 3,000 מכשולים. הסיבה שבגללה השתתף נורמי במרוץ המכשולים, אף על פי שלא הצטיין בהיבט הטכני של הקפיצה, הייתה שריצת השדה בוטלה באמסטרדם, משום שהמארגנים לא ששו לראות את שאירע בפריז ארבע שנים קודם לכן חוזר על עצמו. כך הגיע מנין המדליות שהשיג ל-12.
בשנים שלאחר אמסטרדם הציב לעצמו מטרה, כמו קולמיינן לפניו, להשלים את המעבר למרחקים הארוכים ביותר. הוא קבע שיאים במרחקים כגון 20 קילומטרים, בדרכו ליעד הסופי: סיום הקריירה בזכייה במרתון האולימפי של 1932. כשקבע שיא-עולם לא רשמי במבחנים הפינים, נראה היה שכהרגלו תזמן הפיני העיקש את הכנותיו באופן מושלם, אולם אז צצו שוב ההאשמות במקצוענות. השוודים התלוננו שהפיני 'מקצוען' ומקבל כסף. למעשה, נורמי קיבל דמי נסיעה שהיו לדעת השוודים גבוהים מדי. ברוב דרמטי של 13 נגד 12, החליטה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, בראשה עמד זיגפריד אדסטרום, לפסול את השתתפותו של נורמי במשחקים האולימפיים. עצומה של כל רצי המרתון בכפר האולימפי לא עזרה וההחלטה נותרה בעינה. כך נגנז חלום המרתון וירדו לטמיון שנות האימונים שהקדיש למענו. כתוצאה מההחלטה חלה אפילו התדרדרות של ממש ביחסים בין שתי המדינות הסקנדינביות, לפחות בכל האמור לשיתוף פעולה ספורטיבי.
ב-1934, כשנתיים לאחר ההחלטה שסיימה למעשה את הקריירה שלו, פרש נורמי מריצה.
ביוגרפיה > חייו האישיים

נורמי נישא ב-1932 לסילבי לקסונן, אשת-חברה פינית ידועה. בנם היחיד מאטי היה בבגרותו גם הוא לרץ למרחקים בינוניים, אולם נורמי האב חשב שלבנו אין את הכישרון הדרוש לריצה ולא עודד אותו בתחום זה. ב-1935 התגרשו בני הזוג ונורמי מעולם לא נישא בשנית.
ביוגרפיה > לאחר הריצה

לאחר פרישתו עסק נורמי בעניינים הקשורים לריצה רק לעיתים רחוקות. הוא אימן את רצי המשלחת הפינית לאולימפיאדת ברלין (1936) שנערכה בגרמניה הנאצית ועזר להם לזכות ב-7 מדליות. יחסיו עם חניכיו תוארו כיחסים שבין רב-סמל ראשון לטירונים. ב-1952, כשארחה פינלנד את המשחקים האולימפיים בבירתה הלסינקי, הוחלט לכבד את נורמי וקולמיינן יחדיו בהדלקת הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה (כבוד השמור מסורתית לגדולי הספורטאים של האומה המארחת), אולם נורמי עשה זאת בחוסר רצון בולט, משום שראה בריצה לא יותר מהקדמה לפרק החשוב יותר בחייו, בו היה לאיש עסקים מצליח.
את המימון הדרוש כדי להתחיל את הקריירה השנייה שלו השיג נורמי ממקורותיו הוא: מהכסף שחסך בשנים שעוד עבד כשכיר וממה שקיבל (על אף חובבנותו המוכרזת) עבור ריצה. עסקיו היו רבים. בין השאר סחר במניות בבורסה, תוך שימוש בקשריו כדי להשיג מידע מבנקאים ידועים, והקים חנות סדקית גדולה. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה ביזמות נדל"ן, כשבנה דירות מגורים רבות להשכרה ולמכירה. עובדיו הכירו אותו כמעסיק תובעני, ששילם משכורות מעל לתעריף השוק ודרש את מסירותם בתמורה.
ב-1940, בזמן מלחמת העולם השנייה, נסע שוב לארצות הברית כדי להשתמש בפרסומו כדי לעורר את דעת הקהל האמריקאית לטובת פינלנד בשעתה הקשה. בתקופה שלאחר המלחמה הייתה בנייה עסק רווחי מאוד בפינלנד ונורמי היה לעשיר מופלג, עד כדי כך שראה בתהילת העבר שלו כנטל שמונע ממנו מלזכות לכבוד הראוי לו כאיל הון.
בשנות החמישים ניסה בלא הצלחה להתרחב לעסקי הספנות. כישלונו נבע מהתנגשות חזיתית עם איגודים מקצועיים חזקים.
בזקנתו סבל נורמי מבריאות לקויה והקים קרן למימון מחקר רפואי בתחום מחלות הלב שמהן סבל.
פאבו נורמי הלך לעולמו ב-1973 ונערכה לו בהלסינקי הלוויה ממלכתית. לאחר כן נטמן בחלקה המשפחתית בבית העלמין בטורקו.
מאפייניו כרץ

הצלחתו של נורמי - מספרי השיא של 12 מדליות אולימפיות בהן זכה וכ-26 שיאים עולמיים שקבע - נבעה מגישתו המקצועית והשיטתית להכנה פיזית ופסיכולוגית. הוא היה אמן הריצה הטקטית וידע לקבוע את הקצב המתאים לכל ריצה ולכל יריב, מתי להדבק ליריביו ומתי לברוח קדימה. ככל שהתבגר עשה יותר שימוש בטקטיקה של הידבקות לאורך המרוץ ויציאה קדימה בסופו. מקצועיותו התבטאה גם בקריאה של כל הספרות שנכתבה על ריצה. חיבתו הגדולה הייתה נתונה לריצות השדה (cross-country) ולתנאי דרך קשים.
את התחרויות שבהן השתתף ניהל בצורה מחושבת. שיאי עולם נשברו על פי תכנון מראש, בתחרויות קטנות שאורגנו במיוחד, וכל פעם בשיעור לא-גדול.
סגנון הריצה של נורמי היה ייחודי והתאפיין בצעד גבוה ודחיפת האגן קדימה ככל האפשר. הסגנון והשיטה עמדו מאחורי הדומיננטיות שלו וחיפו על כך שברמה הפיזית לא היה אתלט יוצא דופן: גובהו היה בינוני וגם הדופק שלו היה רגיל.
בראי ההיסטוריה

פאבו נורמי הוא אחד מארבעה אתלטים בלבד שזכו ב-9 מדליות זהב אולימפיות, והיחיד שזכה ב-12 מדליות כלשהן. בקנה מידה זה הוא האתלט האולימפי הטוב ביותר אי פעם. פרמטרים סטטיסטיים רבים מלמדים על הדומיננטיות שלו בריצות הבינוניות והארוכות של זמנו. ביניהם בולטים במיוחד עשרות שיאי עולם, 20 אליפויות לאומיות של פינלנד (המעצמה העולמית המובהקת בריצות אלה באותה תקופה), ועשרות שיאי עולם בלתי-רשמיים באולמות שקבע במהלך שהותו בארצות הברית.
כשבאים להשוות בין איכות הישגיו של נורמי לאלה של אתלטים מאוחרים יותר בני-השוואה, כגון קרל לואיס, ראויה לציון מצד אחד העובדה, שפעמיים קיבל צמד מדליות זהב על ריצה אחת, ריצת השדה האישית-קבוצתית שבוטלה מאז כמקצוע אולימפי. מצד שני, כדי לזכות במדליות שלו היה על נורמי להתחרות בצפיפות שלא תאמן, ואפילו באותו יום ובהפרש של פחות משעתיים, במרוצי סבולת ארוכים וטעוני זמן התאוששות ארוך. אין לדעת גם כמה מדליות נוספות יכול היה להשיג, אילו התאפשר לו להשתתף במרוץ ה-10,000 של אולימפיאדת פריז ובמרתון של אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932); לכל הפחות הייתה סבירות גבוהה שיזכה בראשון מבין השנים. מעל לכל מייחדת את נורמי העובדה שהוא זכה בכסף או בזהב בכל אחד מעשרת המרוצים האולימפיים שבהם השתתף.
שיאי העולם של נורמי גם הם מצביעים על דומיננטיות שאין לה אח ורע: שיאו ב-10,000 מ' - אותו קבע בשובו מאולימפיאדת פריז, כדי להוכיח שיכול היה לזכות בזהב השישי שנמנע ממנו - החזיק מעמד כמעט 13 שנים. אף ספורטאי אחר לא הצליח מאז להחזיק את אותו שיא לתקופה דומה, אף שבמקצוע זה התחרו מגדולי הרצים, שמות כרון קלארק, היילה גבריסלאסי ואמיל זטופק. שיאים שקבע במרחקים לא אולימפיים ארוכים יותר, כגון 20,000 מטר או המרוץ לשעה אחת, עמדו בעינם עשרות שנים.
נדבך נוסף בייחודו של נורמי הוא המקום שתפס כסמל של האומה הפינית בכלל, מעבר לתחום המצומצם של ספורט. ראיה אחת לכך היא הופעתו על גבו של שטר כסף פיני בן 10 מארק, מקום השמור לאישים חשובים בתולדות המדינה שהנפיקה את השטר.
הנצחתו

הופעתו על גבו של שטר כסף פיני בן 10 מארק
לכבוד הישגיו בתחום הספורט נקרא אסטרואיד 1740 על שמו
בית ספר ברובע מרצאן-הלרסדורף בברלין נקרא על שמו
מרתון על שמו נערך החל משנת 1969 במדינת ויסקונסין שבארצות הברית וכן בעיר הולדתו טורקו (משנת 1992)
מונומנט לזכרו בהלסינקי, פינלנד
לקריאה נוספת

Veli-Matti Autio (Translated by Roderick Fletcher), Paavo Nurmi, in: 100 Faces from Finland – a Biographical Kaleidoscope, Helsinki, 2000 Etusivu, kansallisbiografia.fi
הערות שוליים

↑  באותה תקופה הורשו להתחרות באולימפיאדה אך ורק ספורטאים חובבנים, כלומר שאסור היה להם לקבל תשלום עבור עיסוקים בספורט. ספורטאים רבים הפרו את רוח החובבנות כשקבלו תשלומים בדרכים עוקפות, כגון שהוסוו כ"החזרי הוצאות" או שנתנו בסתר; ככל הנראה היה נורמי ביניהם.
↑  התאחדות האתלטיקה הבינלאומית לא החלה להכיר בשיאי עולם באולמות ולרשמם עד 1987, ששים ושתיים שנים לאחר הסיבוב האמריקאי של נורמי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16630979d (data)  GND: 119512645  World Athletics: 14561891  ISNI: 0000 0000 3997 9739  LCCN: n90648571  NTA: 235237531  SUDOC: 145200205  VIAF: 10657664   WorldCat (עם VIAF): 10657664 
נורמי בעת הדלקת הלפיד האולימפי ב-1952
קברו של נורמי בבית העלמין בטורקו
דיוקנו של נורמי על גבי שטר בן 10 מארקים פינים
פאל שבש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במאי 1899 גיומנדרד, הונגריה 
 פטירה:  1938 (בגיל 38 בערך) ברה"מ 
 מדינה:  הונגריה 
 
פאל שבש מקודם שפאט – Spät (בהונגרית: Sebes Pál; גיומנדרד, 4 במאי 1899 – ברית המועצות, 1938) היה קומוניסט יהודי-הונגרי, שהוצא להורג בברית המועצות בטיהורים הגדולים של סטלין.
ביוגרפיה

פאל שבש נולד במשפחה יהודית אינטלקטואלית ענייה עם שמונה ילדים. אביו ברנאט בלה שבש (שפאט) היה מורה יליד סרווש, ואימו הייתה ברתה דיאמנט. הוא למד בבית ספר תיכון למסחר בבודפשט וסיים את לימודיו בשנת 1916. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית השתתף במערכה הצפונית כחייל בגדוד חי"ר האדום מס' 1 של בודפשט (המערכה הצפונית הייתה ניסיון של הצבא האדום ההונגרי, שהוקם ב-1919 לכבוש את הרמות בצפון הונגריה-דרום סלובקיה שהיו בעבר בשליטת הונגריה). לאחר נפילת הרפובליקה נכלא במחנה עונשין ממנו שוחרר בשנת 1920.
שבש הצטרף לתנועת הפועלים הוצב ופעל בתפקידים שונים באיגוד המקצועי של פקידים. בשנת 1926 הפך לחבר במפלגת הקומוניסטים בהונגריה ה-KMP שהיה אז בלתי חוקי. כחבר בולט הוא צורף לוועד המרכזי של המפלגה בגיל צעיר, בשנת 1929, אך נעצר במהרה. שנה לאחר מכן שוחרר בהיעדר ראיות ממשיות נגדו ובשנת 1930 השתתף בקונגרס השני של המפלגה. מתחילת השנה שלאחר מכן ועד קיץ 1932 היה נציג מפלגת הקומוניסטים בהונגריה בקומינטרן השלישי (האינטרנציונל הקומוניסטי, או בקיצור קומינטרן (ברוסית: Коммунистический интернационал), הידוע גם בשם האינטרנציונל השלישי, היה ארגון קומוניסטי בין-לאומי שנוסד במרץ 1919). לאחר מכן חזר לפעילות הבלתי חוקית במפלגה.
כדי להימנע ממעצרים נוספים הוא נסע לברית המועצות באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20. שם נעצר במהירה באשמה מפוברקת ונידון למוות במסגרת משפטי הראווה של סטלין בטיהורים הגדולים והוצא להורג.
משפחתו

אֶחַיו: אימרה שבש, ג'רג' שבש, לאסלו שבש, שאנדור שבש ואישטוואן שבש.
לקריאה נוספת

פאל שבש. אינדקס ביוגרפי הונגרי. המוזיאון הספרותי פטפי.
לקסיקון ביוגרפי הונגרי. 1981.
פאל שבש ב-Unionpedia
הערות שוליים

1 2  Születése bejegyezve Endrőd állami akv. 208/1899. folyószám alatt.
↑  A Belügyminisztérium 1899. évi 28484. sz. rendelete. MNL-OL 30804. mikrofilm 685. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1899. év 60. oldal 21. sor.
↑  Sebes György. Névpont. Hozzáférés ideje: 2016. január 24.
↑  HU BFL – VII.5.c – 5145 – 1935
עמיאל הירש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1959 (בן 65 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  היברו יוניון קולג' - המכון היהודי לדת  היברו יוניון קולג' 
 
עמיאל הירש (באנגלית: Ammiel Hirsch; נולד ב-1959) הוא עורך דין ורב רפורמי אמריקני וישראלי. הרב הבכיר של בית הכנסת החופשי ע"ש סטיבן וייז. לשעבר מנכ"ל "ארצה" האיגוד של הציונים הרפורמים בארצות הברית.
ביוגרפיה

עמיאל הירש נולד בארצות הברית לאביו הרב ריצ'רד ג. הירש ואמו בלה. אביו היה ממובילי הדרך של היהדות הרפורמית אל התנועה הציונית, ולאחר עלייתו ארצה ממנהיגי ההסתדרות הציונית בישראל. עמיאל עלה ארצה יחד עם הוריו ולמד בבית ספר תיכון בישראל. שרת בצה"ל כקצין שריון. למד משפטים בבית הספר לכלכלה של לונדון אותו סיים בהצטיינות. בהמשך למד לימודי רבנות בהיברו יוניון קולג' בניו יורק והוסמך לרבנות בשנת 1989.
בשנים 1992 עד 2004 הירש היה מנכ"ל "ארצה" האיגוד של הציונים הרפורמים בארצות הברית. מאז 2004 הוא משמש כרב הבכיר של "בית הכנסת החופשי ע"ש סטיבן וייז", בית כנסת רפורמי באפר וסט סייד, מנהטן.
כתביו

עמיאל הירש. ממשה למרקס: הציונות הרוסית כפי שהשתקפה בעיתונות העברית של שנת 1917. הוצאת ההיברו יוניון קולג', 1989 (באנגלית).
עמיאל הירש ויוסף ריינמאן. דו-שיח נוקב ביו רב רפורמי לרב אורתודוקסי. הוצאת אריה ניר, 2003.
סקוט אטראן

| --- | --- |

 לידה:  1952 (בן 72 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום מגורים:  צרפת 
 מקום לימודים:  מכללת קולומביה (יוני 1972)  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס (יוני 1973)  אוניברסיטת קולומביה (יוני 1984)  אוניברסיטת קולומביה 
 מנחה לדוקטורט:  מרגרט מיד 
 מוסדות:  מכללת ג'ון ג'יי למשפט פלילי (2006–2016)  אוניברסיטת מישיגן (1991)  המרכז הלאומי למחקר מדעי (1985)  אוניברסיטת אוקספורד  אוניברסיטת קיימברידג'  אוניברסיטת מישיגן 
 פרסים והוקרה:  עמית אגודת המדעים הקוגניטיביים  האקדמיה הלאומית למדעים 
 
סקוט אטראן (באנגלית: Scott Atran; נולד ב-6 בפברואר 1952) הוא אנתרופולוג תרבות אמריקאי-צרפתי מנהל אמריטוס למחקר באנתרופולוגיה במרכז הלאומי למחקר מדעי בפריז, פרופסור למחקר באוניברסיטת מישיגן, ומייסד שותף של ARTIS International ושל המרכז ליישוב סכסוכים בלתי מיושבים באוניברסיטת אוקספורד. הוא חקר וכתב על טרור, אלימות, דת, ניהול סביבתי של ילידים והיסודות הבין-תרבותיים של סיווג ביולוגי. הוא עשה עבודת שטח עם טרוריסטים ופונדמנטליסטים איסלאמיים, מנהיגים פוליטיים ואינדיאנים.
ראשית חייו

אטראן נולד בניו יורק בשנת 1952. כסטודנט היה עוזרה של האנתרופולוגית מרגרט מיד במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע. הוא קיבל תואר ראשון ממכללת קולומביה, תואר שני מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ודוקטורט באנתרופולוגיה מאוניברסיטת קולומביה.
קריירה

אטראן לימד באוניברסיטת קיימברידג', באוניברסיטה העברית בירושלים, באקול פראטיק דה אוטז אטיד ובאקול פוליטקניק בפריז, ובקולג' ג'ון ג'יי למשפט פלילי בניו יורק. הוא מנהל מחקר אמריטוס באנתרופולוגיה במרכז הלאומי למחקר מדעי וחבר במכון ז'אן ניקו באקול נורמל סופרייר. הוא פרופסור מחקר למדיניות ציבורית ופסיכולוגיה באוניברסיטת מישיגן, עמית מייסד של המרכז ליישוב סכסוכים בלתי ניתנים לדיאלוג באוניברסיטת אוקספורד ומייסד שותף של ARTIS International. הוא נבחר כעמית של החברה למדעים קוגניטיביים וחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
קריירה > ראשית פעילותו

ב-1974 יזם דיון במנזר רויאמון בצרפת על טבעם של האוניברסלים במחשבה ובחברה האנושית. בדיון השתתפו הבלשן נועם חומסקי, הפסיכולוג ז'אן פיאז'ה, האנתרופולוגים גרגורי בייטסון וקלוד לוי-שטראוס והביולוגים פרנסואה ז'קוב וז'אק מונו. הווארד גרדנר ואחרים רואים באירוע זה אבן דרך בהתפתחות המדע הקוגניטיבי והשתלבותו בקהילה המדעית הרחבה יותר.
קריירה > מחקר

אטראן ערך ניסויים על הדרכים שבהן מדענים ואחרים מקטלגים ומניחים הנחות על הטבע, על הפסיכולוגיה האבולוציונית, על המדע הקוגניטיבי של הדת ועל גבולות של רציונליות בהבנה ובניהול קונפליקט תרבותי ופוליטי עמוק. עבודתו פורסמה בעיתונות פופולרית ובכתבי עת מדעיים במגוון דיסציפלינות. הוא תדרך את חברי הקונגרס האמריקאי וצוות המועצה לביטחון לאומי במסמכים ומצגות כולל "השחקן המסור לעומת השחקן הרציונלי בסכסוך עולמי", "אנטומיה השוואתית והתפתחות של טרור רשת גלובלי" ו"נתיבים אל קיצוניות אלימה וממנה". הוא היה מבקר מוקדם של התערבות ארצות הברית בעיראק ושל העמקת המעורבות באפגניסטן. באפריל 2015 הוא נאם במועצת הביטחון של האו"ם בנושא "נוער, שלום וביטחון".
אטראן מתנגד לניסיונות פוליטיים לחסל את המימון הממשלתי למדעי החברה, בטענה שהוא קריטי לאינטרס הלאומי, כולל חדשנות וביטחון בעסקים, טכנולוגיה, רפואה וביטחון.
קריירה > מחקר > על משא ומתן על סכסוך

אטראן פרסם מחקר על גבולות הבחירה הרציונלית בסכסוך פוליטי ותרבותי.
הוא השתתף במחקר על האופן שבו ניתן להגדיל את הסיכוי למשא ומתן מדיני שייצור הסכמה. אטראן והפסיכולוגים ג'רמי ג'ינג'ס ודאגלס מדין ומדען המדינה חליל שיקקי ערכו ניסוי שסקר "600 מתנחלים יהודים בגדה המערבית, יותר מ-500 פליטים פלסטינים, ויותר מ-700 סטודנטים פלסטינים, שמחציתם הזדהו עם חמאס ועם הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני".  החוקרים חילקו את הנבדקים לשלוש קבוצות. לכל אחת הוצג "הסכם שלום היפותטי" שונה. במצב הבסיסי, הוצג בפני הנסקרים "פתרון שתי מדינות שבו הישראלים ייסוגו מ-99 אחוז מהגדה המערבית ומעזה אך לא יצטרכו לקלוט פליטים פלסטינים"; ההצעה "לא עלתה יפה". עבור הקבוצה השנייה, העסקה ההיפותטית "הומתקה בפיצוי כספי מארצות הברית והאיחוד האירופי, מיליארד דולר בשנה למשך מאה שנים, או ערובה שהעם יחיה בשלום ושגשוג. עם המתקות אלה על השולחן, הבלתי אבסולוטיים, כצפוי, ריככו מעט את התנגדותם. אבל האבסולוטיסטים, שנאלצו להרהר בהחלפה של הנושא שעבורם היה טאבו, נגעלו אף יותר, כעסו והיו מוכנים לנקוט אלימות". עבור הקבוצה השלישית, לפתרון שתי המדינות המוצע "נוספה הצהרה סמלית של האויב שבה הוא התפשר על אחד מערכיו הקדושים".
בעסקה שהוצגה למתנחלים הישראלים, הפלסטינים "יוותרו על כל תביעה לזכות השיבה שלהם" או "יידרשו להכיר בזכות ההיסטורית והלגיטימית של העם היהודי על ארץ ישראל"; הוצג לפלסטינים תרחיש שבו ישראל "תכיר בזכות ההיסטורית והלגיטימית של הפלסטינים למדינה משלהם ותתנצל על כל העוולות שנעשו לעם הפלסטיני", או "תוותר על מה שהם מאמינים שהוא זכותם הקדושה על הגדה המערבית" או שיכירו באופן סמלי בלגיטימציה ההיסטורית של זכות השיבה [מבלי להעניק אותה למעשה]". בסיכום התוצאה, טוען הפסיכולוג הקוגניטיבי סטיבן פינקר, "בניגוד לשוחד בדמות כסף או שלום, הוויתור הסמלי של האויב על ערך מקודש, במיוחד כאשר הוא מכיר בערך מקודש של הצד השני, הפחית את הכעס והגועל של האבסולוטיים ואת נכונותם לתמוך באלימות".
במחקר על מנהיגי המזרח התיכון שפורסם ב-Science, אטראן ראיין מנהיגים. בתגובות הקודמות, אנשים דחו ויתורים חומריים ללא ויתורים סמליים, אך היו פתוחים למשא ומתן שהתחיל בוויתורים סמליים. מנהיגים הגיבו באותה צורה, אלא שראו בוויתור הסמלי רק מבוא לוויתורים מהותיים.
לדוגמה, כאשר החוקרים שאלו את מוסא אבו מרזוק, סגן יו"ר חמאס, על פשרה ושלום ללא מתן זכות שיבה, הוא אמר "לא". כשהציעו לו פשרות עם תמריץ מהותי מהותי, הוא אמר "לא" ביתר תוקף; "אנחנו לא מוכרים את עצמנו בשום סכום." אבל כשהציעו לו התנצלות, הוא אמר "כן", אף על פי שהתנצלות תהיה רק התחלה. "הבתים והאדמה שלנו נלקחו מאיתנו וצריך לעשות משהו בנידון".
באופן דומה, כאשר שאלו החוקרים את בנימין נתניהו (אז יו"ר האופוזיציה), "האם תשקול ברצינות לקבל פתרון שתי מדינות בעקבות גבולות 1967 אם כל הפלגים הפלסטיניים הגדולים, כולל חמאס, היו מכירים בזכותו של העם היהודי לעצמאות עצמאית. מדינה באזור?" הוא אמר, "כן, אבל הפלסטינים יצטרכו להראות שהם מתכוונים לזה בכנות, לשנות את ספרי הלימוד ואת המאפיינים האנטישמיים שלהם ואז לאפשר כמה התאמות גבול כדי שבן-גוריון [שדה התעופה] יהיה מחוץ לטווח של טילי כתף."
אטראן עבד עם מועצת הביטחון של האומות המאוחדות והיה מעורב במשא ומתן על סכסוך במזרח התיכון.