מרל רוברטסון
קריירה מחקרית

בשנת 1964 קיבלה רוברטסון תואר שני באמנות מאוניברסיטת גואנחואטו. רוב הקריירה שלה שזורה בלימוד והוראה, אולם עיקר הקריירה המחקרית שלה התמקדה בתרומתה לחקר ההיסטוריה של בני המאיה.
בשנת 1961 הגיעה רוברטסון לראשונה אל אתר חורבות מאיה – טיקאל, בגוואטמלה. שם התחילה את תקופת החניכות שלה בארכאולוגיה ובילתה את שלושת הקיצים הבאים בציור ציורים אדריכליים של האקרופוליס עבור אוניברסיטת פנסילבניה. במקביל, החלה בפיתוח טכניקת השעתוק שלה. היא עבדה באתרי מאיה אחרים, בתיעודים עבור אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת פנסילבניה ואוניברסיטאות נוספות. בסך הכל, רישומיה, צילומיה ושעתוקיה התיעודיים של רוברטסון חולשים על פני יותר ממאה אתרי מאיה.
בשנת 1964 הגיעה רוברטסון אל אתר חורבות המאיה פלנקה, מקסיקו. היא קבעה את ביתה במרחק של שמונה קילומטרים מפלנקה ונתנה לו את השם הילידי "נה צ'אן-באהלום" (Na Chan-Bahlum). רוברטסון העבירה את רוב שנות השבעים בחקר האתר הסמוך אליו. מייקל קו כינה את הבית "גן עדן לפלנקו-פילים [אוהבי פלנקה]"; זאת משום שבמקום זה התקיימו מפגשי הרצאות וסיעור מוחות שזכו לכינוי "מפגשי השולחן העגול של פלנקה" (Mesas Redondas de Palenque). בשנה הראשונה נכחו במפגש שלושים וחמישה איש, אך כאשר הם הובאו לידיעת מקסיקו סיטי, סטודנטים וסטודנטיות התחילו להגיע למפגשי "השולחן העגול" והתעורר צורך להעתיק את מקום הפגישה. עד יוני של 1993 ארגנה אותם רוברטסון, אז הודיעה על פרישתה מניהולם, ואת המפגשים המשיך לתחזק המכון המקסיקני הלאומי לאנתרופולוגיה והיסטוריה, עם רוברטסון בתפקיד של נשיאת כבוד.
בפלנקה עסקה רוברטסון בפענוח צופן הצבעים ובפסלי הסטוקו של האתר: רוברטסון גילתה שהפיגמנט האדום מייצג את הישויות מהעולם הזה, הפיגמנט הכחול מייצג את האלים והמלכים, ופיגמנט אוכרה צהוב מייצג את יצורי השאול.
מלבד זאת, היא גילתה את המתודה בה השתמשו האמנים הקדומים לפיסול וצביעת הפסלים, ואת הנוסחה המדויקת של הפיגמנטים בהם השתמשו. רוברטסון ארגנה מספר חפירות ארכאולוגיות חשובות בפלנקה, וכתבה קוורטט על פלנקה, בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון. ב-1982 ייסדה רוברטסון את פאר"י (PARI, המכון לאמנות פרה-קולומביאנית), מכון המממן מלגות ותומך במחקרים בתחום המאיאניזם. במכון קיימת ספרייה ובה אלפי כרכים, והמכון מוציא לאור ספרים ועלונים, ביניהם כתב העת של המכון ועלוני "השולחן העגול של פלנקה". רוברטסון הייתה עמיתה במכון לחקר אמריקה המרכזית באוניברסיטת טוליין וב-1987 קיבלה תואר של דוקטור למדעי הרוח לשם כבוד מאוניברסיטת טוליין. יתרה מכך, היא כתבה שבעה ספרים העוסקים בממצאיה ומאמרים רבים עבור כתבי עת מדעיים.
שעתוקים ("שפשופים")
טכניקת השעתוק של רוברטסון, שזכתה לשם "שפשופים" (Rubbings), הביאה טכניקה שהייתה קיימת אמנם – לדוגמה הייתה בשימוש על ידי ג'ון ה' דניסון הבן – לדרגת אמנות של ממש. ה"שפשופים" גם הוכחו כמועילים במיוחד, לאחר שתבליטים רבים נפגעו על ידי איתני הטבע או נשדדו. למעשה, יצירת "גרסת גיבוי" לאמנות המאיה עבור דורות העתיד הייתה אחת המטרות של גיחות השעתוק הרבות שערכה. בסך הכל, יצרה רוברטסון מעל ארבעת-אלפים "שפשופים",
גרין רוברטסון ירתה את יריית הפתיחה של טכניקת ה"שפשוף" בשנת 1962 בטיקאל, כאשר פרסה על אחד התבליטים – Altar 5 – סדין, ואליו הידקה את אגודלה המרוח בצבע שמן שוב ושוב, עד לקבלת שעתוק מדויק של התבליט. ב-1963 רוברטסון כבר שכללה את כלי הטכניקה לנייר אורז, דיו "סומי" ומברשת צבע: היא הייתה מדביקה את הנייר על גבי התבליט או המונומנט ומשקיעה אותו עם מעט מים. לאחר מכן הייתה דוחסת את הנייר אל המונומנט עם מטלית, ונותנת לו להתייבש עד מידה מדויקת; אז הייתה לוקחת כדור של צמר גפן טבול בדיו וטופחת אותו אל הנייר הלח. לעיתים, תלוי במונומנט, הייתה משתמשת בצבע שמן.