רנה-ניקולא דה מופו
קורות חיים > המהפכה המשפטית של מופו

אחרי שחמש פעמים (בפעם האחרונה ב-18 בינואר 1771) שלח מופו מסרים שבהם דרש את חזרת חברי הפרלמנט (ה"מגיסטרטים") לעבודתם, בלילה של 20/19 בינואר 1771 הגיעו במפתיע לבתיהם מוסקטרים שדרשו מהם לענות ב"כן או לא" לדרישה שיחזרו לעבודה. שלושים ושמונה חברי פרלמנט נענו בחיוב, אבל נוכח הגלייתם של עמיתיהם לשעבר שקיבלו "אגרות סגורות" (lettres de cachet) מהמלך, הם חזרו בהם והוגלו בתורם. באפריל 1771 נכסיהם הופקעו ונקנו על ידי הממלכה.
מופו הקים מועצת מדינה האחראית על המשפט עד להקמתם של אחד עשר פרלמנטים  ומועצות עליונות בפרובינציה ושל "פרלמנט" חדש בפריז, בעל שטח שיפוט מצומצם בהרבה. בכל המוסדות האלה תפקיד השופטים (ה"מגיסטרטורה") לא עבר יותר בירושה. השופטים החדשים, (המכונים "יועצים")  היו שכירים ממונים על ידי המלך ולא היו זכאים יותר  ל"ממתקים" - מתנות רשמיות שהתקבלו בעבר מטעם הצדדים המתדיינים. שטח השיפוט של הפרלמנט הישן של פריז שסמכותו הופעלה עד אז על מעל שליש משטחה של צרפת,  חולק לשישה אזורי שיפוט שבראשם עמדו חמש מועצות עליונות, רשויות ריבוניות חדשות - בבלואה, שאלון, קלרמון-פראן,ליון ופואטייה ובנוסף הפרלמנט של פריז... המועצות העליונות החדשות שימשו כבתי משפט לערעורים
בוטלו "המועצה הריבונית של ארטואה" והפרלמנטים של רואן ודואה והוחלפו על ידי מועצות עליונות. בוטלו גם המועצה הגדולה, בית המשפט לערעורים (Cours des aides) של פריז, של רואן וקלרמון פראן, ובית המשפט לערעורים לעניינים פיננסיים, "המועצה הריבונית של דומב", את בתי הדין למטבעות (cours de monnaies), בתי הדין של מפקדת הצי המלכותי, בתי דין אזוריים (bailliages) הידועיים בגישתם העוינת  או קרובים יותר מדי זה לזה.  במקום הפרלמנט של טולוז הקים מועצה עליונה בנים. במקום הפרלנמט של רואן הקים מועצה בבאייה ובמקום הפרלמנט של מץ הקים מועצה בנאנסי..
המתנגדים העירו שיהיה קושי לגייס שופטים חדשים בעלי רמה. אולם מופו הצליח להרכיב את הפרלמנטים ואת המועצות החדשים משופטים חדשים, גם כאלה המקורבים לחצר. המוסדות החדשים כונו בלעג "הפרלמנטים של מופו". הפבלמנט של פריז הורכב מחברים לשעבר של המועצה הגדולה וכמה מחברי בית המשפט לערעורים לשעבר. בראש הפרלמנט החדש של פריז מינה המלך משפטן מפורסם ובעל ניסיון, ברטייה דה סוביני. 

הוא ביטל גם את קמרת המיסים ואת בית המשפט בשאטלה. 
מופו ביטל גם את בית המשפט לערעורים לעניינים פיננסיים שנודע בשם  הוא ביקש ליצור ברחבי הממלכה מערכת משפט אחידה יותר במקום מעשה הטלאים שפעל עד אז. מופו הצליח להוביל את המהלך הרדיקלי הזה תוך שמונה חדשים.. המשפטים נערכו מהר יותר ויותר קרוב למגורי המתדיינים.
וולטר העריך מהפכה זו ובירך על ביטול מעמד השופטים התורשתיים, גם הישועים אולם האצילים כולל אצילי הגלימה ראו בצעדים אלה ניצחון העריצות. המחאות נתקלו בצווי הגליה או בצווי סגירה. 
מדיניותו של מופו נתפסה כניצחון של הרודנות. מחאות  הנסיכים, של האצולה ושל בתי המשפט הקטנים נענשו בהגליה ובדיכוי.
עד סוף שנת 1771, המערכת המשפטית החדשה של "הפרלמנטים של מופו" קרמה עור וגידים ולשכת עורכי הדין שעד אז גילתה התנגדות פסיבית, חזרה לעבוד. נעשה שוב ניסיון להטיל מיסים על קבוצות פריבילגים ושהיו עד אז פטורות ממסים.
המכה שניתנה לזכויות היתר של אצולת הגלימה הייתה עשויה להוביל לחיסולן אחת אחרי השנייה, של כל שאר הפריבילגיות. מבחינה זו לדעתו של ההיסטוריון ז'אק מדול, יכול היה הצו מ-23 בפברואר 1771 להוות התחלת מהפכה מלכותית. אחרי כישלון הניסיון של שואזל להנהיג את השיטה האנגלית, הייתה עשויה המהפכה המשפטית של מופו להביא לידי הנהגת דספוטיזם נאור בדומה לזה ששלט במספר מדינות במרכז ומזרח אירופה. המדיניות החדשה לא יכלה להצליח בלי תמיכה בדעת הקהל. הרפורמה נתפסה בעיני רבים כניצחון השרירותיות תוך התעלמות מהגמוניית הפריבילגים שאפיינה את המערכת עד אז
הרפורמה של מופו איימה על כולם. נוצרה סולידריות נגדה בין אצולת הסיף לאצולת הגלימה. גם חבלי ארץ שסופחו לא מזמן לצרפת, כמו ברטאן חששו  מפני ביטול זכיויותיהם המיוחדות. לא היה ברור לטובת מי פועלת הרפורמה, אם היא לטובת האומה כולה, או לטובת כמה אנשי חצר.   .הסופר פייר בומרשה כבר התקומם נגד גצמן, אחד השופטים החדשים, שנחשד בשחיתות.
במקביל לרפורמה המשפטית, האב טרה תיקן ופישט את המיסים הישירים, ביטל פטורים רבים שלא היו מוצדקים, עש שינויים מנהליים, בתחום רישום הקרקעות וכו'.
אולם מותו של המלך לואי החמישה עשר במאי 1774 שם קץ למעמדו של מופו ולמהפכתו.