stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כדן קטן-פרחים
מורפולוגיה

הבצל קטן, דמוי ביצה, בקוטר 1 עד 1.5 ס"מ, טמון בקרקע בעומק רדוד של 5 עד 6 ס"מ, ובקרקעות כבדות עד 10 ס"מ. הבצל מרובד בגלדים יבשים, חומים בהירים (tunicate bulb), המונעים התייבשות החלקים הפנימיים. בצלצולי הריבוי נוצרים בחיק הגלדים החיצוניים. השורשים הם שורשים מתכווצים.
העלים פשוטים, תמימים, ללא לוואים, ומרוכזים בבסיס הצמח. מספרם 3 עד 5, הם כמעט שווים באורכם, נימיים (כ-2 מ"מ רוחבם), ארוכים, חצי גליליים (semiterete), ובעלי חריץ עדין בצדם העליון (מרזביים). עלי הבצלצולים גליליים לחלוטין.
התפרחת היא אשכול דליל, גלילי, באורך 1.5 עד 3 ס"מ, הנישא על עמוד תפרחת זקוף וחסר עלים. אורכה עולה מעט על זה של העלים, ובכל תפרחת 6 עד 12 פרחים. עוקצי הפרחים זקופים-מפושקים ועד אופקיים, שווים פחות או יותר באורכם, ואינם עולים כמעט על אורך העטיף. כל פרח מלווה בחפה ובחפית דמויי חוט (setaceous). בקצה התפרחת עשויים להופיע פרחים עקרים, אך הם זעירים מאוד או כמעט נעדרים.
הפרחים דו-מיניים, בעלי שחלה עילית, וצבע העטיף (כולל השניים) אחיד. הפרחים הפוריים באורך 3 עד 5 מ"מ בצבע לילך בהיר עד כחול חיוור, עם עורקים כהים יותר. צבעיהם אינם משתנים במהלך הפריחה או הנבילה.
העטיף מאוחה עלים כמעט לכל אורכו, ויוצר צינור דמוי ביצה עד פעמון, המסתיים בלוע (באגן) בעל 6 שיניים בצבע זהה לעטיף. מתחת ללוע קיימת היצרות קלה (שנץ), תכונה המבדילה בין הכדן לזמזומית (Bellevalia), שבה ההיצרות אינה קיימת. השיניים קצרות, דמויות ביצה, כפופות לאחור, ואורכן פחות משליש מאורך צינור העטיף. אצל זמזומית מגיע אורך השיניים לכשליש עד רבע מאורך הכותרת.
האבקנים 6, חבויים בצינור העטיף וערוכים בדור אחד. הזירים קבועים על צינור העטיף בגובה מחצית אורכו, בניגוד לזמזומית, שאבקניה ממוקמים בבסיס השיניים או בסמוך אליהם. המאבקים בצבע סגול כהה.
השחלה עילית, בת שלוש מגורות, ובכל מגורה שתי ביציות. עמוד השחלה דקיק והצלקת קטנה, דמוית ראש.
הצופנים ממוקמים על דפנות השחלה (Ovarial nectaries), לאורך המחיצות שבין המגורות, תופעה המוכרת בשם "צופני חיץ" (Septal Nectaries). בכל אחת משלוש המחיצות בשחלה ישנה מחילה פחוסה, מרופדת ברקמה צופנית. המחילה מחוברת לתעלה בחלקה העליון. הצוף המופרש על ידי הרקמה הצופנית ממלא את המחילה, עובר דרך התעלה ומצטבר באזור שבין בבסיס השחלה לעטיף.
הפרי הוא הלקט בעל שלושה מקצועות חדים וברורים, הנפתח לשלוש קשוות. קשוות ההלקט (3 עד 3.5 מ"מ) כמעט עגולות (suborbicular), רחבות יותר מאורכן, ובעלות עורקים בולטים. פתיחת ההלקט היא פְּתִיחָה חוֹצַת מְגוּרָה (loculicidal), כאשר הסדק מתחיל בקודקוד ונמשך מטה לאורך תפר הגב של כל עלה שחלה. העטיף נישא על ההלקט ונושר ונושר ממנו.
בכל מגורה 2 זרעים, שחורים, מבריקים ומקומטים וחסרי עטי (אריל, מעין תוספת).
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

↑  כדן קטן-פרחים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Muscari parviflorum Desf., POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Muscari parviflorum Desf., WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏4-6-2024
↑  Naomi Feinbrun-Dothan, Flora Palaestina – Part Four, Jerusalem: , The Israel Academy of Sciences and Humanities, 1986, עמ' 72-74
1 2  כדן קטן-פרחים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987, עמ' 339-341
↑  עזריה אלון, מיכה לבנה, דוד הלר, החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 11, רמת גן: משרד הבטחון - ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1983, עמ' 219
1 2  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 520-2
1 2  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 790
↑  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987, עמ' 531, 539-540
↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 543
כדן קטן-פרחים בקריית שמונה בתחילת דצמבר
בצל של כדן קטן-פרחים
מקבץ של כדן קטן-עלים לאחר פריחה
פול פלורי

| --- | --- |

פלורי, 1973
 לידה:  19 ביוני 1910 סטרלינג, אילינוי, ארצות הברית
 פטירה:  9 בספטמבר 1985  (בגיל 75) ביג סר, קליפורניה, ארצות הברית
 ענף מדעי:  כימיה פיזיקלית של פולימרים
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מנצ'סטר (אינדיאנה)  אוניברסיטת מדינת אוהיו
 מנחה לדוקטורט:  הריק ל. ג'ונסטון
 מוסדות:  דופונט  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת קרנגי מלון  אוניברסיטת קורנל
 פרסים והוקרה:  מדליית פרקין (1977)  פרס חלוצי הכימיה  פרס הרמן מארק לכימיה פולימרית (1976)  מדלית פריסטלי (1974)  המדליה הלאומית למדעים (1974)  פרס נובל לכימיה (1974)  פרס וילארד גיבס (1973)  מדליית אליוט קרסון (1971)  פרס פטר דביי (1969)  מדליית צ'ארלס גודייר (1968)  Polymer Physics Prize (1962)  פרס ויליאם ה. ניקולס (1962)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  מלגת גוגנהיים (1954) 
 
פול ג'ון פלורי (באנגלית: Paul John Flory;‏ 19 ביוני 1910 – 9 בספטמבר 1985) היה כימאי אמריקאי, שנודע בזכות עבודתו בתחום הפולימרים או המקרומולקולות. הוא היה חלוץ בהבנת ההתנהגות של פולימרים בתמיסה, וזכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1974 "על הישגיו הבסיסיים, הן התאורטיים והן הניסיוניים, בכימיה הפיזיקלית של מקרומולקולות".
ביוגרפיה > חיים אישיים

פלורי נולד ב-19 ביוני 1910 בעיר סטרלינג, אילינוי, להוריו עזרא פלורי ומרתה ברומבו. אביו היה איש דת ומחנך, ואמו הייתה מורה. מוצא משפחתו הוא מהוגנוטים גרמנים, אשר שורשיהם הגיעו מאזור אלזס. פלורי גילה עניין במדע בזכות קרל ו' הול, שהיה פרופסור לכימיה במכללת מנצ'סטר. בשנת 1936 הוא נישא לאמילי קתרין טבור, ולשניים נולדו שלושה ילדים: סוזן ספרינגר, מלינדה גרום ופול ג'ון פלורי הבן. תפקידו הראשון היה בדופונט, יחד עם וולאס קרותרס. בשנת 2002 הוא הוכנס לאחר מותו להיכל התהילה של Alpha Chi Sigma. פלורי נפטר ב-9 בספטמבר 1985 לאחר התקף לב. אשתו אמילי נפטרה בשנת 2006 בגיל 94.
ביוגרפיה > השכלה

לאחר שסיים את לימודיו בתיכון אלגין בשנת 1927, קיבל פלורי תואר ראשון ממכללת מנצ'סטר (כיום אוניברסיטת מנצ'סטר באינדיאנה) בשנת 1931, ותואר דוקטור מאוניברסיטת אוהיו סטייט בשנת 1934. הוא השלים שנה של לימודי תואר שני בכימיה אורגנית בהנחיית פרופסור ססיל אי. בורד, לפני שעבר לכימיה פיזיקלית. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בפוטוכימיה של תחמוצת חנקן, תחת הנחייתו של פרופסור הריק ל. ג'ונסטון.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1934 הצטרף פלורי למחלקה המרכזית של דופונט ועבד עם וואלאס קרותרס. לאחר מותו של קרותרס בשנת 1937, עבד פלורי במשך שנתיים במעבדת המחקר הבסיסי שבאוניברסיטת סינסינטי. במהלך מלחמת העולם השנייה, הצטרף למעבדות אסו של חברת סטנדרד אויל, בעקבות הצורך במחקר לפיתוח גומי סינתטי.
בין השנים 1943 ל-1948 עבד פלורי בצוות מחקר הפולימרים של חברת גודייר. בשנת 1948, הוא נתן את הרצאות ג'ורג' פישר בייקר באוניברסיטת קורנל, ולאחר מכן הצטרף לסגל האוניברסיטה כפרופסור. בשנת 1957 עבר עם משפחתו לפיטסבורג, פנסילבניה, שם היה המנהל המחקרי במכון המחקר התעשייתי מלוֹן. בשנת 1961 קיבל משרה כפרופסור באוניברסיטת סטנפורד במחלקה לכימיה.
גם לאחר פרישתו, נותר פעיל בעולם הכימיה וניהל מעבדות מחקר בסטנפורד וב-IBM.
ביוגרפיה > מחקר

פלורי ביצע מחקר חלוצי בקינטיקה של פולימריזציה בתחנת הניסויים של דופונט. הוא פיתח תאוריה מתמטית של פולימריזציה של תרכובות בעלות יותר משתי קבוצות פונקציונליות, וכן תאוריה של רשתות פולימרים או ג'לים. תאוריה זו הובילה לפיתוח תאוריית פלורי-סטוקמאייר, שהייתה חלוצית בתחום החישוב המתמטי של פולימרים.
בשנות ה-50 פרסם את יצירתו המרכזית "Principles of Polymer Chemistry", שהפכה לטקסט בסיסי בתחום.
פרסים והוקרה

חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית (1953)
חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1957)
מדליית צ'ארלס גודייר (1968)
מדליית פריסטלי ופרס הפלטינה של האקדמיה האמריקאית להישגים (1974)
פרס נובל לכימיה (1974)
המדליה הלאומית למדעים (1974)
הערות שוליים

↑  The Nobel Prize in Chemistry 1974, NobelPrize.org (באנגלית)
↑  The Nobel Prize in Physics 1989, NobelPrize.org (באנגלית אמריקאית)
↑  Paul J. Flory, Wallace Hume Carothers, The Paul J. Flory papers
↑  Alpha Chi Sigma Fraternity, www.alphachisigma.org (באנגלית)
1 2  Read "Biographical Memoirs: Volume 82" at NAP.edu. (באנגלית)
↑  Paul J. Flory | Nobel Prize-Winning American Chemist, Britannica (באנגלית)
↑  Robert Pecora, Paul John Flory, Physics Today 39, 1986-11-01, עמ' 116–117 doi: 10.1063/1.2815221
↑  Member Directory - NAS, nasonline.org (באנגלית)
↑  Paul John Flory | American Academy of Arts and Sciences, amacad.org, ‏2023-02-09 (באנגלית)
↑  Golden Plate Awardees, Academy of Achievement (באנגלית)
↑  Paul John Flory | NSF - National Science Foundation, new.nsf.gov (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279223205171  BnF: cb12338814d (data)  GND: 118684035  ISNI: 0000 0001 0913 031X  LCCN: n84166187  NKC: xx0168294  NTA: 070058954  SNAC: w6v73cfh  SUDOC: 032339402  VIAF: 69527546   WorldCat (עם VIAF): 69527546
אוגוסט אדיב פאשא

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1859 קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  9 ביולי 1936 (בגיל 76) פריז, צרפת 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 
אוגוסט אדיב פאשא (בערבית: أوغست أديب باشا, בתעתיק מדויק: אוע'סת אדיב באשא; 2 באוגוסט 1859 – 9 ביולי 1936) היה ראש ממשלת לבנון הראשון.
ביוגרפיה

אוגוסט אדיב נולד בקונסטנטינופול לאב מרוני מהר הלבנון ולאם איטלקייה ולמד בבית הספר ישועי ולאחר מכן באוניברסיטת סן-ז'וזף בבירות. בשנת 1875 עבר למצרים שם עבד במוסדות המקומיים. מתוך הערכה לעבודתו, העניקה לו המדינה את התואר פאשה. הוא גם היה אחד המייסדים של מפלגת האיחוד הלבנוני שנוסדה על ידי התפוצה הלבנונית בקהיר בשנת 1908, ודרשה להעניק ללבנון עצמאות מידי האימפריה העות'מאנית.
בסוף מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1920, חזר אדיב ללבנון לאחר 25 שנה במצרים. קריסת האימפריה העות'מאנית, ששחררה את הערבים במזרח התיכון מהשלטון העות'מאני, היא שהניעה אותו לחזור ללבנון. בשנת 1926 הקימו שלטונות המנדט הצרפתי את מדינת לבנון. שארל דבאס הפך לנשיא לבנון ואוגוסט פאשה מונה ב־31 במאי 1926 לראש הממשלה הראשון. בדצמבר 1926 נסע אדיב לפריז כדי להשתתף בוועידה לפתרון בעיית החוב שהותירה האימפריה העות'מאנית. בינתיים, בלבנון, היה מאבק בין אמיל אדה ובשארה אל-ח'ורי, שביקשו לרשת אותו. אדיב לא עמד בלחץ הזה והתפטר מתפקידו ב-5 במאי 1927. ב-25 במרץ 1930 הוא מונה שוב לראש ממשלה. הוא כיהן בתפקיד עד 9 במרץ 1932.
אדיב מת מכוויות קשות ב־12 ביולי 1936 בהרובע השמיני של פריז לאחר שהפיל בטעות אש על השטיח בחדרו במלון.
הערות שוליים

↑  הצהרות הנציב העליון של סוריה, דואר היום, 1 ביוני 1926
↑  מברקים, ממשלה חדשה בלבנון, דואר היום, 31 במרץ 1930
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1136999183  ISNI: 0000 0000 4958 786X  LCCN: nr91035431  SUDOC: 083063188  VIAF: 58939224   WorldCat (עם VIAF): 58939224
דנג שיאופינג

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1904 Guanganzhou, שושלת צ'ינג 
 פטירה:  19 בפברואר 1997 (בגיל 92) בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  שושלת צ'ינג, הרפובליקה הסינית, הרפובליקה העממית של סין 
 השכלה:  אוניברסיטת סון יאט-סן במוסקבה  האוניברסיטה הקומוניסטית של פועלי המזרח  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של סין, קוומינטנג 
 בן או בת זוג:  Zhang Xiyuan (1928–1929) Jin Weiying (1931–1939) Zhuo Lin (1939–1997) 
 
 
 פרסים והוקרה
 People's Liberation Army Strategist  איש השנה של הפיננשל טיימס (1978, 1992) 
 
 חתימה:   
 
דנג שיאופינג בגיל 16, בהיותו סטודנט בצרפת
דֶנְג שְׂיָאו פִּינְג (בסינית מסורתית: ‏邓小平קובץ:Zh-Deng Xiaoping.ogg‏Ⓘ‏; 22 באוגוסט 1904 – 19 בפברואר 1997) היה מהפכן וממנהיגי המפלגה הקומוניסטית בסין, מנהיגה בפועל של סין מ-1976 ועד 1997, אף על פי שמעולם לא אחז בתפקידים הרשמיים של נשיא הרפובליקה, ראש הממשלה, או מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית. שיאופינג היווה את גרעין הדור השני בהנהגת המפלגה, לאחר מות מאו דזה-דונג. תחת הנהגתו התפתחה הכלכלה הסינית למעמדה ככלכלה מתפתחת ומודרנית, מהגדולות והחזקות בעולם.
רקע

דנג נולד בכפר שִׂישְׂייֵן שבמחוז סצ'ואן. הוא התחנך בצרפת ושם, בדומה למהפכנים סינים רבים, התוודע לראשונה לתורת המרקסיזם-לניניזם.
לאחר שגורש מצרפת, שהה ברוסיה במשך שנה, וקיבל שם הכשרה מפלגתית. בסוף 1927 חזר לסין והצטרף לצבא בצפון-מערב סין.
הוא התחתן שלוש פעמים והביא לעולם 5 ילדים מאשתו השלישית ג'ווֹ לין, שהייתה גם היא חברת המפלגה הקומוניסטית.
תחילת הקריירה

דנג הצטרף לשורות המפלגה בעודו סטודנט.
בתחילת המצעד הארוך ב-1934 כבר היה מזכיר ראשי של הנהגת המפלגה. בהיותו מקורב של מאו דזה-דונג ניהל את ענייני היום-יום של המדינה יחד עם הנשיא המכהן ליו שאוצ'י.
בזמן מלחמת סין–יפן השנייה (1937–1945) היה מפקד בכיר בצבא ובמלחמת האזרחים בסין פיקד על מחצית הצבא הקומוניסטי שניצח במערכה על חואי-חאי. אחרי המלחמה הופקד על מספר מחוזות ובהם מחוז הולדתו, ובתחילת שנות ה-50 קודם על ידי מאו להנהגה המרכזית בבייג'ינג.
בתחילת שנות ה-60, לאחר התפכחות המדינה וגילוי אי שביעות הרצון מתוכנית הקפיצה הגדולה קדימה של מאו, צברו דנג וליו כוח ופופולריות בקרב העם וראשי המפלגה, וזאת על חשבון מאו עצמו. מאו, שחשש מאיבוד שליטתו במפלגה בראותו את הצלחתם של השניים, הגה את המהפכה התרבותית, שבמהלכה סר חינו של דנג מעיני העם. דנג הוכפש בתור "הנגוע בקפיטליזם השני בגודלו", אחרי ליו, וב-1967 הוא הושם במעצר-בית וילדיו ואמו החורגת פונו מביתם. הוא נאלץ לעבור "אספות גינוי", אולם אלו כללו הרבה פחות התעללות פיזית מאלו שעבר ליו, ובניגוד לליו, אשתו לא הופרדה ממנו. אולם במאי 1968 נלקחו בנו ובתו לאוניברסיטת בייג'ינג בעיניים מכוסות, שם נצטוו להלשין על אביהם. בנו בן ה-24 קפץ מהחלון הקומה העליונה ונעשה משותק עד החזה. הדבר נמסר לדנג ואשתו רק כעבור שנה, זמן קצר לפני שהוגלו מבייג'ינג באוקטובר 1969. דנג עבד במפעל לייצור טרקטורים במחוז ג'יאנגסי וחי במעצר בית תחת שמירה. על דנג נאסר לראות את בנו המשותק עד יוני 1971, אז הועבר הבן להתגורר עם אביו.
דנג חזר לתפקידו ב-1974. מפלה נוספת ב-1976 לא עצרה בעדו מלשוב ולתפוס את הנהגת המדינה מייד לאחר מותו של מאו באותה השנה.
החזרה לשלטון

על ידי העברה זהירה של תמיכתו בתוך המפלגה הקומוניסטית, הצליח דנג לתמרן את יורשו החוקי של מאו חְווָה גְווֹפֶנְג וסילק אותו מראשות המדינה ב-1980. בניגוד לחילופי שלטון קודמים במדינה, התיר דנג לחווה, שנשאר חבר בוועדת המפלגה, לפרוש בשקט ויצר תקדים בו מנהיג מודח מסיים את כהונתו מבלי להיפגע באופן פיזי.
לאחר תפיסתו את השלטון דחה דנג את המהפכה התרבותית, והחל את התקופה הידועה כאביב של בייג'ינג, תקופה בה הותרה ביקורת על הסבל שנגרם בעת המהפכה התרבותית. הוא החליש את האנשים שהתחזקו בעקבות המהפכה, בעודו מחזק את האנשים שהודחו במהלכה, ביניהם הוא עצמו.
אף על פי שתפקידו הרשמי היה צנוע מאוד (יושב ראש הוועדה הצבאית-מרכזית של המפלגה), הוא החליף את המזכ"לים תחתיו ולמעשה היה האיש החזק ביותר בשלטון.
ההפתחות למערב

תחת שלטונו של דנג, התפתחו קשריה של סין עם המערב באופן חסר תקדים. הוא קיים פגישות עם מנהיגים מערביים ואף נסע לארצות הברית להיפגש עם הנשיא ג'ימי קרטר בבית הלבן, לאחר שארצות הברית הפסיקה את יחסיה הדיפלומטיים עם טאיוואן ב-1979. הישג נוסף של דנג היה ההסכם שנחתם בין בריטניה וסין ב-19 בדצמבר 1984, הסכם לפיו תועבר הונג קונג לידי סין בשנת 1997 עם תום 99 שנות החכירה של רוב שטח המושבה. דנג הסכים באותו חוזה להשאיר את המשטר הקפיטליסטי באי על כנו למשך 50 השנים מרגע ההחזרה. כינויה של התוכנית: "מדינה אחת, שתי שיטות", שווקה בקרב הסינים כפתח אפשרי לאיחוד סין עם טיוואן בשנים הקרובות. עם זאת, שיאופינג נצמד למאואיזם וסלד מפיתוח היחסים עם ברית המועצות, שבעיניו היא מעצמת-על השווה לארצות הברית, אך מסוכנת יותר לסין בשל קרבתן הפיזית.
הרפורמה בכלכלת סין

בין השנים 1978–1997 הוביל דנג רפורמות כלכליות פוליטיות נרחבות שכללו פתיחה של המשק הסיני להשקעות זרות ולמיקור חוץ, דה-קולקטיביזציה של ענף החקלאות לסחר חופשי וחידוש היחסים עם העולם המערבי. הרפורמות הביאו לצמיחה מסיבית של התמ"ג הסיני ולהפיכתה לאחת המעצמות המשמעותיות בעולם, והחל מאמצע העשור השני של המאה העשרים ואחת למעצמה הכלכלית הגדולה בעולם על פי תמ"ג כוח קנייה. כשנשאל על ההתנגשות בין קומוניזם ובין השוק החופשי אמר דנג: "לא חשוב אם החתול הוא לבן או שחור. חתול טוב תופס עכברים".
דנג שיאופינג נפטר ב-19 בפברואר 1997 בגיל 92 כתוצאה מדלקת ריאות בעקבות מחלת פרקינסון ממנה סבל.
הערות שוליים

1 2 3 4  ג'ונג צ'אנג וג'ון האלידיי, מאו: הסיפור הבלתי נודע, עמ' 745-744
↑  National Accounts - Analysis of Main Aggregates (AMA), unstats.un.org
↑  Scissors, Derek (במאי–ביוני 2009). "Deng Undone: The Costs of Halting Market Reform in China". Foreign Affairs. 88 (3). {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Report for Selected Country Groups and Subjects (PPP valuation of country GDP)". IMF. נבדק ב-8 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דנה דר ויניב ניסים, מה אפשר ללמוד מעולם העסקים של סין, באתר כלכליסט, 30 בספטמבר 2009
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: חואה גוופנג | מנהיג הרפובליקה העממית של סין דנג שיאופינג  | הבא: ג'יאנג דזה-מין |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422914705171  PLWABN: 9810638866605606  BIBSYS: 90149515  BNC: 000303496  BnF: cb12988100v (data)  CANTIC: a10424714  CiNii: DA00885994  GND: 118621297  ICCU: IEIV012009  ISNI: 0000 0001 1456 2686  LCCN: n81021998  LNB: 000174972  NARA: 10567868  NDL: 00317835  NKC: jn20000701787  NLA: 36730148  NLK: KAC199631372  NTA: 069488819  RERO: 02-A000049680  SELIBR: 48803  SNAC: w6k0776b  SUDOC: 028041798  Trove: 1438058  VIAF: 120735493   WorldCat (עם VIAF): 120735493 
פסל הנצחה לזכר דנג שיאופינג בעיר שנג'ן
דנג שיאופינג במפגש דיפלומטי עם נשיא ארצות הברית באותה תקופה ג'ימי קרטר
אחוזי הגידול בתמ"ג לנפש 1990–2007

ניתן לראות כי אחוזי הצמיחה בסין היו באותה תקופה מהגבוהים בעולם
ארנסט תלמאן

| --- | --- |

 לידה:  16 באפריל 1886 המבורג, הקיסרות הגרמנית 
 הוצאה להורג:  18 באוגוסט 1944 (בגיל 58) בוכנוואלד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית, רפובליקת ויימאר, הרייך הגרמני 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי פרידריכספלדה 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית של גרמניה, המפלגה הקומוניסטית של גרמניה 
 בן או בת זוג:  רוזה לוקסמבורג 
 פרסים והוקרה
 צלב הברזל 
 
ארנסט תלמאן (1932)
ארנסט תלמאן (בגרמנית: Ernst Thälmann‏; 16 באפריל 1886 – 18 באוגוסט 1944) היה פוליטיקאי גרמני מטעם המפלגה הקומוניסטית של גרמניה.
ביוגרפיה

תלמאן נולד בהמבורג במשפחת פועלים. בגיל 14 עזב את הבית והחל לעבוד כסבל בנמל המבורג. לאחר מכן הצטרף לצי הסוחר. בשנת 1904 הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית שהייתה אז במחתרת. בשנת 1912 הוא נבחר להיות ראש ועד עובדי התחבורה בהמבורג.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס תלמאן לצבא ונשלח לחזית המערבית. כלוחם ביחידת תותחנים השתתף בקרב על הסום, קרב קמברה ובמתקפת האביב בשנת 1918. במהלך הקרבות נפצע פעמיים ועוטר בצלב הברזל מדרגה שנייה. בנובמבר 1918, מיד לאחר פרוץ המהפכה בגרמניה, ערק תלמאן מן הצבא.
בשנת 1918 הוא פרש מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית והצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הבלתי תלויה. בשנת 1920 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית. בשנת 1923 מונה ליו"ר המפלגה הקומוניסטית הגרמנית, כשבמקביל לתפקיד זה היה גם ראש החזית האדומה (Rotfrontkämpferbund) – ארגון צבאי למחצה (מיליציה) של המפלגה הקומוניסטית.
תלמאן האמין כי בשיטה הדמוקרטית שהייתה נהוגה בגרמניה באותה העת ניתן יהיה להשתלט על המדינה. בבחירות לרייכסטאג במאי 1924 זכתה המפלגה הקומוניסטית בראשותו בכ-10% מקולות הבוחרים.
בבחירות לנשיאות בשנת 1925 הציגה אותו המפלגה הקומוניסטית כמועמדה לנשיאות. בסיבוב הראשון תלמאן זכה ב-7% מקולות הבוחרים ודורג רביעי מתוך שבעת המועמדים. הוא הצליח לעלות לסיבוב השני והתמודד מול פילדמרשל פאול פון הינדנבורג, שנהנה מתמיכת הימין, ווילהלם מרקס, שנהנה מתמיכת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת המרכז. בסיבוב זה הוא זכה ב-6.4% מקולות הבוחרים.
בשנת 1928 נערכו שוב הבחירות לרייכסטאג. בבחירות אלו זכתה המפלגה הקומוניסטית ב-54 מושבים ודורגה כחמישית בגודלה. בשנת 1930 כשהוקדמו הבחירות לרייכסטאג עלתה המפלגה ל-77 מושבים, אך יריבתה, המפלגה הנאצית זכתה ב-107 מושבים. בשנת 1932 התמודד תלמאן בפעם השנייה על נשיאות גרמניה מול הנשיא המכהן פאול פון הינדנבורג, שהיה מועמד המרכז ומול אדולף היטלר מועמד הנאצים. בבחירות שנערכו בתחילת אותה שנה עלתה המפלגה ל-89 מושבים ובבחירות שנערכו באמצע השנה עלתה המפלגה ל-100 מושבים. בסיבוב השני של הבחירות לנשיאות זכה תלמאן ב-10.2% מקולות הבוחרים לעומת היטלר שזכה ב-36.8% והינדנבורג שזכה ב-53%. לאחר מינויו של היטלר לקנצלר גרמניה בשנת 1933 נתפסו המשרדים הראשיים של המפלגה בברלין בפקודה רשמית של הרמן גרינג, שר-הפנים של פרוסיה. ב-27 בפברואר לאחר שנשרף הרייכסטאג נעצרו בפקודת היטלר כמה צירים של המפלגה הקומוניסטית שהואשמו בשריפת הפרלמנט.
בבחירות הדמוקרטיות האחרונות, שנערכו ב-5 במרץ 1933, הייתה המפלגה הקומוניסטית המפלגה השלישית בגודלה, אך בעקבות קבלת חוק ההסמכה, שהוציא אל מחוץ לחוק את כל המפלגות פרט למפלגה הנאצית, וקבלת סמכויות חירום מהינדנבורג, פורקה המפלגה באופן סופי ורבים מחבריה נשלחו למחנות ריכוז, ובהם תלמאן עצמו. באוגוסט 1944 הוא הוצא להורג בהוראה מלמעלה, אך באמצעי התקשורת דווח שנהרג בהפצצה של בעלות הברית.
לאחר המלחמה הפך תלמאן לגיבור לאומי במזרח גרמניה, יחד עם רוזה לוקסמבורג וקרל ליבקנכט, ודמותו נעשתה למוקד של פולחן אישיות. הופיעו בולים רבים עם דיוקנו, סרט תעמולה על שמו הופק אודות חייו, ורחובות רבים נקראו על שמו בגרמניה המזרחית. בברית המועצות נקראו על שמו כפרים ועיירות. אנדרטאות לזכרו מוצבות עד היום בגרמניה (בערים ויימאר וברלין) וברוסיה (בערים מוסקבה וקלינינגרד). בשנת 1973 הממשל של קובה שינה שמו את אחד האיים ל"ארנסט תלמאן" והעביר אותו באופן סמלי לשליטה של מזרח גרמניה.
משפחתו

ב-13 בינואר 1915, יום לפני גיוסו לצבא, התחתן עם רוזה קוך (1890–1962). מנישואין אלו נולדה בתו היחידה, אירמה (1919–2000). בשנת 1944 שתיהן נעצרו על ידי גסטפו ונשלחו למחנה ריכוז ראוונסבריק. הן שוחררו מן המחנה באפריל 1945 על ידי הצבא האדום. לאחר המלחמה האם והבת היו חברות בפרלמנט של מזרח גרמניה.
יואב צפיר

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1968 (בן 56) רמת השרון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 בת זוג:  מיכל צפיר
 מספר צאצאים:  3
 פרופיל ב-IMDb
 
פורטרט של יואב צפיר. צילם: מיכה קירשנר
יואב צפיר (נולד ב-14 בנובמבר 1968) הוא מפיק טלוויזיה, במאי, עורך, תסריטאי, שחקן ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה

צפיר נולד וגדל ברמת השרון כבן בכור ולו שני אחים קטנים. אביו הוא הקומיקאי טוביה צפיר.
פריצתו הגדולה של יואב צפיר לתודעת הקהל הייתה לפני גיוסו לצבא, כאשר כיכב בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע הישראלי מ-1987, "בלוז לחופש הגדול".
כאשר התגייס לצה"ל התקבל ללהקת הנח"ל, ושירת בה בשנים 1986 עד 1989 (לצד מומי לוי, שרון חזיז, דנה ברגר, אורי הוכמן, תומר שרון, אילה אשרוב, שרון שחל ושי זורניצר). זו הייתה הפעם הראשונה שבן של חבר בלהקה צבאית (טוביה צפיר) שירת באותה להקה. מיד עם שחרור החל להשתתף במספר מופעים במקביל, באוקטובר 1989 החל לשחק במחזמר "המבשר" שעלה בפסטיבל עכו,  בדצמבר 1989 החל לשחק בתיאטרון החאן במחזה "דו-קרב" שכתבה דפנה אילת, על פי ספרו של דויד גרוסמן, בבימוי של אילן אלדד, בנוסף השתתף במופע "ציל"ה" - צוות יוצאי להקת הנח"ל" שיזם יחד עם יוצאים אחרים של להקת הנח"ל. בנוסף החל ללמוד לתואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
באוקטובר 1990, החל להשתתף ב"סופשבוע באגף הסגור" - פינה סאטירית בתוכנית "סופשבוע", תוכנית האירוח המרכזית של ימי שישי בערוץ 1, בה גילם דמויות שונות לצד אביו טוביה צפיר, אסנת וישינסקי, מומי לוי, גדי פור ועוד. במהלך שנת 1992 העלה אותו צוות שחקנים מופע בידור וסאטירה בשם "האגף הסגור".
בסוף 1991 החל לשחק בסדרת הילדים "יום יומן" בערוץ 2 הניסיוני (בתפקיד צ'סטר, בובה ענקית בצורת צ'יטה). בנוסף שיחק בדרמת הטלוויזיה בערוץ הראשון "כידונים ואורכידאות" כבנם של ריקי גל ואסי דיין.
בתחילת 1992 השתתף בהפקת ענק של ערוץ 4 הבריטי, מיני-סדרה בשם "הגדודים הגדולים" ("The Big Battalions") שהופקה בתקציב כולל של עשרה מיליון דולר בשלוש יבשות. הסדרה עוקבת אחר חייהן של שלוש משפחות, נוצרית, מוסלמית ויהודית - על פני חמש מדינות, בריטניה, אתיופיה, ערב הסעודית, ירדן וישראל. העלילה המפותלת והמסובבת מקשרת בין כל הגורלות של הנפשות הפועלות. בסדרה גילם צפיר את דמותו של קצין ישראלי מצפוני, רגיש ומיוסר, על רקע האינתיפדה הראשונה. צפיר נבחר לתפקיד לאחר מבחני בד שערכו המפיק והבמאי לעשרות שחקנים ישראלים. הסדרה צולמה בישראל ובלונדון והשתתף בה גם טוביה צפיר שגילם בה את אביו של יואב.
בשנת 1993 כיכב בסרט "מנת יתר" כחבר של צעירה (לימור גולדשטיין) בת טובים מהמעמד הבינוני-גבוה המתדרדרת לצריכת סמים קשים. באותה שנה, עם תחילת השידורים המסחריים בערוץ השני, גיוס לצוות שידורי קשת. בנובמבר 1993, החל להגיש את תוכנית הילדים "סוד כמוס", שבה אחים ואחיות מספרים סודות אחד על השני.
בשנת 1999 שיחק בתפקיד הראשי בקומדיית המצבים "פאזל" ששודרה בערוץ 2.
בשנים 2004–2007 שיחק בסדרה ״השיר שלנו״ (אותה גם יצר והפיק) בתפקיד רם שגב, עוזרו של אודי שניר (דליק ווליניץ).
בשנת 2012 השתתף בסדרה "עניין של זמן" בתפקיד בעלה של שרון.
משנת 1994 צפיר משמש במאי, עורך ומפיק ראשי בחברת ההפקות "טדי הפקות". לאורך השנים צפיר הפיק, ביים וערך את תוכניות הטלוויזיה "ייסורי אפרים", "הקומדי סטור", "החרצופים", "שמש", "של מי השורה הזאת?", "כוכב נולד", "נולד לרקוד", "השיר שלנו", "הפיג'מות", "צה"ל 1", "לא נפסיק לשיר", "זה זה או זה זה", "דני הוליווד","תנוחי", "Oboy", "פוראבר" ו"PPS".
צפיר השתתף בדיבוב לסדרות מצוירות רבות, ביניהן: "האופנוברים ממאדים", "חבורת הצב המעופף", "צבי הנינג'ה" (מיכלאנג'לו בעונות הראשונות), "האחים סופר מריו" (מריו) ו"תום סויר".
החל מספטמבר 2013, צפיר הוא הבמאי (יחד עם אמיר אוקרייניץ) והעורך של תוכנית המציאות "הכוכב הבא", המשודרת בערוץ קשת 12.
חיים אישיים

צפיר נשוי למיכל צפיר ואב לשלוש בנות, בהן השחקנית והקומיקאית מיה צפיר. מתגורר ברמת השרון.