stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רואי כחלון
ביוגרפיה

כחלון ביצע מספר תפקידי קצונה במהלך שירותו הצבאי, לאחר שסיים את קורס הקצינים בהצטיינות. בתפקידו האחרון שימש כסגן קצין שלישות חטיבתי בחטיבת הנח"ל.
בשנים 2005–2007 עבד במועדון כושר בשם "פורמה קלאב" כמנהל מכירות ומנהל משמרת.
כחלון הוא בעל תואר ראשון ושני במשפטים, את התואר השני סיים בהצטיינות יתרה באוניברסיטת בר-אילן בשנת 2010.
בשנים 2009–2012 עבד כמתמחה ופרקליט בלשכת המשנה לפרקליט המדינה (תפקידים מיוחדים), שם עסק בתיקים בעלי אופי ביטחוני וציבורי. במהלך השנים עסק בעיקר בתחום הפלילי אך גם בתחומים המנהליים, הביטחוניים, האזרחיים והכלכליים. בתחילת דרכו בפרקליטות הוטל עליו לכתוב את חוות הדעת המשפטית של תיק המרמרה,[דרושה הבהרה] שעל בסיסה קיבלו היועץ המשפטי לממשלה ובכירי מערכת המשפט הישראלית את ההחלטות בתיק.
בשנת 2012 עבר למחלקה הכלכלית בפרקליטות המדינה, ושימש שם כראש צוות ביטחוני, הממונה על התיקים הביטחוניים של מלמ"ב והוביל מטעם הפרקליטות את תיקי המרמה כלפי מערכת הביטחון. כמו כן, שימש כראש צוות פשיעה כלכלית וראש צוות שחיתות שלטונית עד לשנת 2023. בשנים אלה הוביל ולקח חלק בתיקים משפטיים רבים, ביניהם תיק חפציבה, תיק השחיתות בעיריית ראשון לציון, החשדות להדלפת מסמכים ביטחוניים של ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט, ומגוון תיקי שוחד ומרמה בהיקפים גדולים במערכת הביטחון שחלקם, נכון ל-2024, עדיין חוסים תחת צווי איסור פרסום.
בשנים אלה זכה פעמיים בתואר העובד המצטיין של משרד המשפטים, ופעם אחת כעובד המצטיין של שירות המדינה.
בשנת 2019 נבחר כחלון על ידי העיתון "גלובס" לאחד מבין 40 הצעירים המבטיחים במדינת ישראל.
בשנים 2017–2022, במקביל לתפקידו בפרקליטות, שימש כראש תחום משמעת המשמש כבא כח היועץ המשפטי לממשלה בתחום המשמעת של עובדי המדינה, והיועץ לנציב שירות המדינה מטעם היועץ המשפטי לממשלה בתחום.
החל משנת 2015 נכלל כחלון בדירקטוריון של "פורום משפיעים" של משרד המשפטים, תוכנית הכשרה ייחודית, שתכליתה איתור ובניית קבוצת מנהלים שתשפיע על סוגיות מערכתיות במשרד המשפטים ובמגזר הציבורי בכללותו, ותהווה תשתית לפיתוח יוזמות לקידום המשרד.
במקביל לתפקידיו בפרקליטות שימש משנת 2010 עד שנת 2020 כעוזר אקדמי ומתרגל במגוון קורסים בתחום המשפט הפלילי והמשפט העברי באוניברסיטת בר-אילן.
החל משנת 2018 ועד היום משמש כחלון כחבר בוועדת האתיקה במחוז תל אביב של לשכת עורכי הדין.
באוגוסט 2023 מונה כחלון לראש המטה למלחמה בפשיעה בחברה הערבית במשרד ראש הממשלה שבמסגרתו גם הקים את המטה במשרד ראש הממשלה. המטה, שהוקם מכוח החלטת הממשלה 549 מרכז, מעצב ומסייע בתכנון מדיניות הממשלה במלחמה בפשיעה ובאלימות בחברה הערבית. המטה מבצע עבודות מטה מקצועיות, מגבש וממליץ על חלופות למדיניות עבור משרדי הממשלה וראש הממשלה - שגם עומד בראש ועדת השרים למאבק בפשיעה בחברה הערבית.
המטה מוביל ומסנכרן את שיתוף הפעולה בין משרדי הממשלה למערכת אכיפת החוק, לחברה האזרחית, לאקדמיה, לכנסת, ולחברה הערבית בישראל, לצורך מיצוי יעיל ומיטבי של התוכניות, היכולות והעוצמות של הגופים האחראיים על מימוש החלטות הממשלה, ודואג לצמצם את הפערים בתכנון ובביצוע.
ביוגרפיה > ממלא מקום נציב שירות המדינה

בעקבות סיום תפקידו של דניאל הרשקוביץ כנציב שירות המדינה, בדצמבר 2024 החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו למנות את כחלון לממלא מקום נציב שירות המדינה. בכאן 11 נטען שלכחלון אין את הניסיון הניהולי הנדרש, ושבניגוד למה שהציג בקורות חייו, הייתה לו אחריות ישירה על 5–10 עובדים בלבד. היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה, התנגדה למינוי בנימוק שלכחלון אין את הידע הניהולי הנדרש ובשל "פערים ניכרים ומהותיים בין האופן שבו הוצגו ניסיונו המקצועי ונתוניו האישיים לבין המציאות כהווייתה". למרות זאת הודיע נתניהו ב-5 בינואר 2025 על מינויו של כחלון לממלא מקום הנציב. התנועה למען איכות השלטון בישראל הגישה עתירה לבג"ץ נגד המינוי, וכפשרה נפסק שכחלון ישמש בתפקיד למשך שלושה חודשים בלבד או עד למינוי נציב קבוע, לפי המוקדם. נגד כחלון נפתחה חקירה משמעתית בחשד לפערים מהותיים בקורות החיים שמסר לשם מינויו לתפקידים בשירות המדינה.
לאחר פסיקת בג"ץ הטילה היועצת המשפטית לממשלה הגבלות אחדות על כחלון, אך הוא הודיע שלא יציית להגבלות אלה, בנימוק שהן נוגדות את החלטת בג"ץ. כחלק מההגבלות הורה המשנה ליועצת המשפטית לממשלה, גיל לימון, ליו"ר הוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה, אשר גרוניס, שלא לשתף את כחלון בוועדה שתבחן את מינויו של אייל זמיר לרמטכ"ל. גרוניס פעל לפי הוראה זו והודיע לכחלון שאינו מוזמן לדיון בעניינו של זמיר. בהנחיית היועצת המשפטית לממשלה נחסמה גישתו של כחלון לדואר האלקטרוני של לשכתו ולמערכות המחשוב של הנציבות.
הערות שוליים

↑   גידי וייץ, בהרב-מיארה הורתה לפתוח בחקירה משמעתית נגד מ"מ נציב שירות המדינה, באתר הארץ, 13 בינואר 2025
↑  40 עד 40: המנהיגות הצעירה של ישראל - גלובס, באתר גלובס;
עו"ד רואי כחלון - 40 הצעירים המבטיחים של 2019, באתר גלובס
↑  ועדת האתיקה, באתר של מחוז תל אביב של לשכת עורכי הדין
↑  הודעה משותפת למשרד ראש הממשלה, משרד האוצר ורשות המיסים: יוקם צוות משימה מיוחד למלחמה כלכלית בארגוני הפשיעה בחברה הערבית, באתר משרד ראש הממשלה, 18 באפריל 2024
↑  החלטת ממשלה מספר 549: טיפול בתופעות הפשיעה והאלימות בחברה הערבית 2022-2026 באתר המשרד לביטחון לאומי, 20 ביוני 2023
↑  ועדת משנה לקידום המאבק בפשיעה בחברה הערבית בישראל (מערב), באתר משרד ראש הממשלה
↑  מיכאל שמש, קורות החיים של מועמד נתניהו לנציב הבא - והבירור, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 24 בדצמבר 2024
↑   גידי וייץ, מ"מ נציב שירות המדינה שמינה נתניהו ניפח את קורות חייו כדי לזכות בתפקידו הקודם, באתר הארץ, 5 בינואר 2025
↑  ראש הממשלה נתניהו מינה את עו"ד רואי כחלון לתפקיד ממלא-מקום נציב שירות המדינה, באתר של מרד ראש הממשלה, 6 בינואר 2025
↑  התנועה לאיכות השלטון עתרה לבג"ץ: יש לבטל את מינוי רואי כחלון לתפקיד מ"מ נציב שירות המדינה - התנועה לאיכות השלטון, באתר התנועה לאיכות השלטון, ‏7 בינואר 2025
↑  בג"ץ 10548/25 התנועה למען איכות השלטון בישראל נ' ראש הממשלה ואחרים, ניתן ב־28 בינואר 2025)
↑  נטעאל בנדל, איתמר אייכנר, הטענות ל"פערים מהותיים": נפתחה בדיקה משמעתית נגד מ"מ הנציב שמינה נתניהו, באתר ynet, 13 בינואר 2025;
 חן מענית, מ"מ נציב שירות המדינה כחלון נחקר בחשד ששינה קו"ח כדי להתמנות לתפקידים, באתר הארץ, 3 בפברואר 2025
↑  מירב ארלוזורוב, רואי כחלון מאשים את היעוץ המשפטי לממשלה בהפרת פסיקת בג"ץ, באתר TheMarker‏, 28 בינואר 2025;
עו"ד אברהם בלוך, ‏מ"מ נציב שירות המדינה נגד היועמ"שית: "התנהלות החותרת תחת שלטון החוק", באתר מעריב אונליין, 2 בפברואר 2025
↑  אדריאן פילוט, מכה לנתניהו: רואי כחלון הורחק מהוועדה למינויים בכירים, באתר כלכליסט, 9 בפברואר 2025
↑  טובה צימוקי, איתמר אייכנר, החקירה, והמלצת היועמ"שית: מ"מ נציב המדינה הורחק מדיוני מינוי הרמטכ"ל, באתר ynet, 9 בפברואר 2025
↑  מיכאל שמש, בהנחיית היועמ"שית: נחסמה גישתו של מ"מ נציב שירות המדינה למייל, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 10 במרץ 2025
אנדרטת הציפור הפצועה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה 
 על שם:  אריה פיכמן, דב הררי (ברגר) וליובה גוקובסקי
 כתובת:  בית אורן 
 מיקום:  בית אורן 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1964
 תאריך פתיחה רשמי:  1964 
 חומרי בנייה:  ארד 
 יוצר:  חנה אורלוף 
 מידות
 גובה:  2.5 מ' 
 
 קואורדינטות:  32°43′50″N 35°00′22″E﻿ / ﻿32.730486916838°N 35.006132212235°E﻿ / 32.730486916838; 35.006132212235
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) אנדרטת הציפור הפצועה(למפת הגליל המערבי רגילה) אנדרטת הציפור הפצועה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת הציפור הפצועה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת הציפור הפצועה
 
אנדרטת הציפור הפצועה היא אנדרטה שהוקמה בשנת 1964 בקיבוץ בית אורן להנצחת זכרם של שלושה צנחנים – אריה פיכמן, דב הררי (ברגר) וליובה גוקובסקי – שהתנדבו לצבא בריטי והוצנחו באירופה במהלך מלחמת העולם השנייה. השלושה שבו בשלום משליחותם אך נספו עשור לאחר מכן, באסון התרסקות המטוס במהלך טקס זיכרון בקיבוץ מעגן. האנדרטה, שעוצבה על ידי הפסלת חנה אורלוף, מתארת ציפור פצועה המסמלת את גבורתם ונפילתם.
רקע

האנדרטה מנציחה את שלושת הצנחנים, בני קיבוצי יגור ובית אורן, שהיו חלק מקבוצת מתנדבים לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. בשנת 1944 הם הוצנחו באירופה כדי להשיג ידיעות אודות האויב ולנסות לעזור ליהודים. השלושה שבו בשלום משליחותם, אך נהרגו עשר שנים לאחר מכן, ב-29 ביולי 1954, במהלך אירוע זיכרון לצנחנים שנפלו, כאשר מטוס התרסק על קהל המשתתפים בטקס שנערך בקיבוץ מעגן. באסון נספו 17 בני אדם, בהם שלושת הצנחנים המונצחים באנדרטה.
תיאור האנדרטה

האנדרטה ניצבת ברחבה בין שני עצי אורן, ולפניה דגל ישראל. היא כוללת פסל ברונזה בגובה של כ-2.5 מטר, המתאר ציפור פצועה: כנף אחת שלה מנסה להתרומם ולעוף, בעוד הכנף השנייה שמוטה. הפסל ניצב על סלע, ועל חזיתו מופיע איור של מצנח והמילה "לצנחנים". לצד הפסל חקוקות מילות השיר: "והטובים מכל נחים מעבר דומיית האדמה, ורק כהד עולה שירת האמיצים". בסמוך לאנדרטה נמצא שלט ועליו פרטים על הנופלים, שליחותם באירופה ונסיבות נפילתם.
הקמת האנדרטה

האנדרטה הוקמה בשנת 1964 ביוזמת קיבוץ בית אורן, במלאת עשר שנים לאסון מעגן. היא עוצבה על ידי הפסלת חנה אורלוף ונועדה להנציח את זכרם של שלושת הצנחנים, תוך הדגשת מסירותם וגבורתם. האנדרטה משמשת מקום התייחדות עם זכרם של הצנחנים ושל כלל לוחמי הצנחנים שפעלו למען הצלת יהודים במהלך המלחמה.
הערות שוליים

1 2 3  אתר יזכור - אנדרטת הציפור הפצועה
ארונה (עיר)

| --- | --- |
סמל ארונהסמל ארונה

 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  פיימונטה פיימונטה
 בירת העיר:  ארונה 
 שטח:  14.90 קמ"ר
 גובה:  212 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  13,694 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  45°45′N 8°33′E﻿ / ﻿45.750°N 8.550°E﻿ / 45.750; 8.550
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.comune.arona.no.it
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןארונה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןארונה(למפת פיימונטה רגילה) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגוריארונה(למפת פיימונטה מוגדלת) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגוריארונה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פסל קארלו בורומאו
ארונה (באיטלקית: Arona, במילאנזית: Aruna) היא עיר בפיימונטה (על גבול לומברדיה) בצפון איטליה, על גדות אגם מאג'ורה.
היסטוריה

לפי ממצאים ארכאולוגיים התקיימה במקום התיישבות במאות ה-18 עד ה-13 לפנה"ס. במקום היו התיישבויות של קלטים, רומאים ולומברדים.
במאה ה-11 נוסד במקום מנזר בנדיקטיני על שם המרטירים פליניוס וגראטיאנוס.
מ-1277 הייתה העיר פייף של בית ויסקונטי ממילאנו בראשית המאה ה-14 הפכה לקומונה חופשית השייכת למנזר, העיר הוענקה ב-1439 כרוזנות לבית בורומאו.
אתרים

ה-Sancarlone (או Colosso di San Carlo Borromeo) - פסל ארד בגובה 35 מטרים שהוקם ב-1614 לכבוד הקדוש קארלו בורומאו על ידי בן-דודו הקרדינל פדריקו בורומאו. הפסל הושלם רק ב-1698 והיה לפסל הארד הניצב הגדול ביותר בעולם בזמנו (שני רק לפסל החירות). הפסל נועד לשמש כמרכז למספר מבנים מהם הוקמו במאה ה-17 רק בזיליקה וארמון הקרדינל.
La Rocca - פארק המצודה של משפחת בורומאו. מצודה עצמה נחרבה במהלך המלחמות הנפוליאוניות.
הכנסייה Collegiata della Natività di Maria Vergine (כנסיית המולד של מרים הבתולה) מ-1482 מכילה ציורים אודות חיי הקדוש קארלו בורומאו מעשי ידי צ'זרה נביה (1536–1614).
חוף האגם למרגלות האלפים.
ערים תאומות

הערים התאומות של ארונה הן:
צרפת קומפיין, צרפת
ספרד ארונה, ספרד
בלגיה אואי, בלגיה
קארלו בורומאו

| --- | --- |

 לידה:  2 באוקטובר 1538 ארונה, דוכסות מילאנו
 פטירה:  3 בנובמבר 1584 (בגיל 46) מילאנו, דוכסות מילאנו
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית
 תארים:  קרדינל, ארכיבישוף מילאנו
 ביאטיפיקציה:  12 במאי 1602 על ידי פאולוס החמישי
 קאנוניזציה:  1 בנובמבר 1610 על ידי פאולוס החמישי
 מקום פולחן עיקרי:  קתדרלת מילאנו
 חג:  4 בנובמבר
קארלו בורומאו (באיטלקית: Carlo Borromeo, בלטינית: Carolus Borromeus (קארולוס בורומאוס); 2 באוקטובר 1538 – 3 בנובמבר 1584) היה קרדינל וארכיבישוף מילאנו. דמות מפתח בקונטרה-רפורמציה הקתולית. בשנת 1610 הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור פאולוס החמישי.
תולדות חייו > שנים ראשונות

נולד בארמון משפחת בורומאו בארונה, על גדות אגם מאג'ורה לאחת המשפחות בעלות ההשפעה הרבה ביותר באזור מילאנו. אביו היה ג'ילברטו השני בורומאו, רוזן ארונה, ואמו הייתה מרגריטה דה מדיצ'י, אחותו של האפיפיור פיוס הרביעי.
כבר בגיל 12 קיבל משרה כנסייתית מידי דודו ג'וליו צ'זרה. את ההכנסות מהמשרה העביר לעניים. למד משפטים חילוניים ודתיים באוניברסיטת פאביה. בשנת 1554 נפטר אביו, למרות שאחיו הבכור פדריקו ירש את תואר האצולה נקרא קארלו לשוב ולנהל את ענייני המשפחה. לאחר מכן חזר לפאביה ובשנת 1559 קיבל תואר דוקטור. עם התמנות דודו, פיוס הרביעי לאפיפיור שנה לאחר מכן, מונה קארלו בורומאו, בגיל 22, לחשמן (קרדינל), מזכיר מדינת האפיפיור (Protonotaio apostolico), הממונה על מסדרי הפרנציסקנים, הכרמליתים ואבירי מלטה וארכיבישוף מילאנו.
לאחר מות אחיו הבוגר הפצירה בו משפחתו לנטוש את הכנסייה וליטול את מקומו כיורש וממשיך השושלת אך הוא סירב.
תולדות חייו > פעילות והשפעה

קארלו בורומאו ייסד את האקדמיה של הוותיקן, שבמסגרתה התכנסו מלומדים ולמדו יחדיו בלילות, עיוניהם התפרסמו בחיבורים שנשאו את השם Noctes Vaticanae ("לילות הוותיקן"). באותו זמן בערך ייסד גם את קולג' בורומאו באוניברסיטת פאביה. בהמשך ייסד את המערכת הקתולית של סמינרים וקולג'ים להוראה והכשרה של פרחי-כהונה מתוך רפורמה כוללת שנועדה להעלות את רמתם של כל הנושאים במשרות קודש בשירות הכנסייה.
בעקבות סיכומי ועידת טרנטו שמסקנתם הייתה שיש לנקות את הקתדרלות מקישוטים עודפים ומנקרי עיניים, הסיר פסלים וקברים מקתדרלת מילאנו, בין היתר קברים של בני משפחתו. כמו כן הציע להפריד את ספסלי הגברים והנשים בתפילה. הוא מינה את פלגרינו פלגריני (Pellegrino Pellegrini) כמהנדס הראשי של הקתדרלה, על מנת לשוות לה מראה חדש ורנסאנסי יותר, שידגיש את טבעה הרומי-איטלקי ויעמעם את הסגנון הגותי, שנראה כעת כזר ולא מתאים. ב-1577 קידש בורומאו את המבנה של מזרח הקתדרלה ככנסייה חדשה.
בורומאו הקים את המסדר החילוני של אמברוזיוס הקדוש, במסגרת המסדר התחייבו אישים חילונים לסייע למנזרים וקהילות, לפי הוראות הכנסייה. בפרט טיפח את המסדר על שם יוחנן המטביל שטיפל באסירים ונידונים למוות.
המלכים הקתולים של אירופה של תקופתו, מרי, מלכת הסקוטים, אנרי השלישי, מלך צרפת ופליפה השני, מלך ספרד ביקשו את עצתו כמו גם האפיפיורים תחתם שירת (פיוס הרביעי, פיוס החמישי וגרגוריוס השלושה עשר).
על מנת להילחם בפרוטסטנטים בשווייץ, ביקר בורומאו בין השנים 1524–1526 בקנטונים הקתוליים של שווייץ ואיחד אותם ל"ליגה" (שנקראה על שמו) שמרכזה בלוזאן. תפקידה היה לתאם ולארגן את הפעילות הקתולית בשווייץ. בין היתר הביא הדבר לפיצולו של קנטון אפנצל על רקע דתי.
נטל על עצמו להיות פטרון מסדר נזירות-אחיות צרפתי שנקרא מאז על שמו, מסדר האחיות הבורומאיות.
ב-1576 ארגן את הטיפול בחולים וקבורת המתים במהלך המגפה שפקדה את מילאנו.
פעילותו הנמרצת יצרה לו אויבים ומתנגדים רבים. עתירות נגדו הוגשו לבתי משפט במדריד וברומא ואף נעשה ניסיון התנקשות בחייו, שהשרדותו לאחריו נחשבה לנס.
לאחר מותו

לאחר מותו ב-3 בנובמבר 1584, נקבר בקתדרלת מילאנו. סמוך לאחר מכן החלו קולות במילאנו, בולוניה, פאביה ומקומות נוספים לקרוא להכרזתו כקדוש. מגמה זו הגיעה לשיאה ב-1 בנובמבר 1610, אז הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור פאולוס החמישי. שלוש שנים מאוחר יותר הוכרז 4 בנובמבר כיום חגו.
ב-1614 יזם בן-דודו, הקרדינל פדריקו בורומאו את הקמת ה - Sancarlone (או Colosso di San Carlo Borromeo) - פסל ארד בגובה 35 מטרים בעיר ארונה. הפסל הושלם רק ב-1698 והיה לפסל הארד הניצב הגדול ביותר בעולם בזמנו (שני רק לפסל החירות). הפסל נועד לשמש כמרכז למספר מבנים מהם הוקמו במאה ה-17 רק בזיליקה וארמון הקרדינל.
על שמו נקראו כנסיות, מנזרים ובתי ספר רבים לכמורה בכל רחבי העולם הקתולי.
קארלו בורומאו ומריה (1714) על תקרת כנסיית קארל בווינה
ה-Sancarlone (או Colosso di San Carlo Borromeo), פסל ארד של בורומאו בגובה 35 מטרים בעיר ארונה
קארלסקירכה, כנסייה שהקים קרל השישי בווינה, אותה הקדיש לפטרונו קארלו בורומאו
גן הנשיא (פתח תקווה)

תבנית:פארק
גן הנשיא הוא אחד הגנים הראשונים בעיר פתח תקווה. הגן נמצא בפינת הרחובות רוטשילד וחיים כהן ושופץ לאחרונה בשנת 2014.
היסטוריה

הגן תוכנן על ידי המהנדס העירוני השמשוני, יחד עם הגננים ארזי לויהלום, וכלל תעלה קטנה לאורך הגן שהוביל לבריכת דגים. העבודות על הגן הושלמו במאי 1942 וטקס הפתיחה החגיגי התקיים באוגוסט 1942 בנוכחות מושל המחוז רוברט אדוארד הרולד קרוסבי ויהודה ראב, ממיסדי פתח תקווה וראש מועצת רמת גן, אברהם קריניצי.
הגן שימש את פתח תקווה לאירועים חגיגיים כמו ביקור הנציב העליון, ג'ון ורקר, ויקונט גורט השישי, באפריל 1945, חגיגות צה"ל ביום המדינה ב-27 ביולי 1948 וקבלת פנים לבאי המכביה השלישית בספטמבר 1950. מהגן יצאו אנשי האצ"ל אל ההתקפה על משטרת רמת גן.
בגן הייתה פינת חי קטנה שכללה כלוב קופים, כלוב תוכים וכלוב איילים. בסביבות שנת 1954 הועברו החיות לפינת החי ליד בית יד לבנים, שהיה לגן החיות של פתח תקווהתבנית:הערה.
הגן לא קיבל שם בעת פתיחתו ונודע כ"הגן העירוני", "גן הקופים" או "גן רוטשילד"תבנית:הערה על שם הרחוב לצדו שכן. בשנת 1953 החליטה עיריית פתח תקווה לקרוא לגן על שם נשיא המדינה יצחק בן-צביתבנית:הערה, לכבוד ביקורו בעיר לחגיגות 75 למושבה. בעת קריאת השם ביקש הנשיא לקרוא לגן פשוט "גן הנשיא" ולא "גן הנשיא יצחק בן-צבי"תבנית:הערה.
הגן נפתח מחדש לאחר שהיה סגור למשך שנה לשיפוצים, בספטמבר 1962תבנית:הערה. הגן שופץ וחודש במזרקה ומתקני משחק בשנת 2014תבנית:הערה. בגן גם הותקן פינה לכלביםתבנית:הערה.
ראו גם

הפארק הגדול
פארק יד לבנים
הערות שוליים

תבנית:הערות שוליים
↑  גן עירוני שני בפתח תקווה, דבר, 7 באוגוסט 1942
↑  גן חדש באם המושבות, הַבֹּקֶר, 5 באוגוסט 1942
↑  לפני פתיחת הגן העירוני החדש, המשקיף, 18 במאי 1942
↑  פתח תקווה פתיחת הגן העירוני החדש, המשקיף, 3 באוגוסט 1942
↑  נפתח חגיגית הגן העירוני החדש, המשקיף, 5 באוגוסט 1942
↑  רוזבלט הבין אתכם אמר הנציב העליון בביקורו ברמת גן, הַבֹּקֶר, 15 באפריל 1945
יש להתכונן על תקופה של חוסר עבודה אמר ה.מ., הצופה, 15 באפריל 1945
↑  חגיגות הצבא בחדרה, דבר, 28 ביולי 1948
↑  חגיגות המכבייה בפתח תקווה, חרות, 29 בספטמבר 1950
↑  היום - יום השנה להתקפת האצ"ל על המשטרה הבריטית ברמת גן, חרות, 24 באפריל 1957
↑  "גיבור" הוצא להורג, על המשמר, 20 ביולי 1951
↑  בגלל קוף-תובעים פיצויים מעירית פ"ת, הארץ, 3 בינואר 1956
↑  אברהם רגלסון, פתח תקווה - כחום היום, על המשמר, 31 באוגוסט 1951
ג'וליאנו מר

| --- | --- |
ג'וליאנו מר ח'מיס, 2010
ג'וליאנו מר ח'מיס, 2010
 לידה:  15 במאי 1958 נצרת, ישראל ישראל
 נרצח:  4 באפריל 2011  (בגיל 52) ג'נין, הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 תקופת הפעילות:  1984–2011 (כ־27 שנים)
 פרסים והוקרה:  Medal of Jerusalem (2011) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וליאנו מֵר חַ'מִיס (בערבית: جوليانو مير خميس; 15 במאי 1958, נצרת – 4 באפריל 2011, ג'נין) היה שחקן קולנוע ותיאטרון, במאי ופעיל פוליטי ערבי-ישראלי. בן לאב ערבי-נוצרי ולאם יהודייה. נרצח ב-4 באפריל 2011 בג'נין שבשטח הרשות הפלסטינית על ידי חמוש רעול פנים, לא הרחק מהתיאטרון שניהל.
ביוגרפיה

מר נולד בנצרת, בנם האמצעי של ארנה מר (ח'מיס), אשה יהודייה, בתו של הרופא וחוקר המלריה פרופסור גדעון מר, פעילת זכויות האדם, שעסקה רבות בזכויות אדם בחברה הפלסטינית, ושל צליבא ח'מיס, ערבי-נוצרי, פעיל במפלגה הקומוניסטית הישראלית. אחיו של ג'וליאנו, ספרטקוס ואביר, הנהיגו בשנות השמונים את להקת האנרכו-פאנק The A (מלהקות הפאנק הבודדות בישראל שהיו חברים בה ערבים).
למד בתיכון עירוני א' בחיפה, במאי 1977 התגייס לחטיבת הצנחנים, אך הודח זמן קצר לאחר תחילת הטירונות ושירת בחיל הרפואה.
לאחר שירותו הצבאי, נסע ללונדון ולמד ריקוד ופנטומימה, לאחר שנה חזר לישראל ולמד בבית הספר הגבוה לאמנות הבמה "בית צבי". תפקידו הראשון בקולנוע היה ב-1984, בסרט המתח האמריקאי "המתופפת הקטנה" העוסק בסכסוך הישראלי-ערבי, בבימויו של ג'ורג' רוי היל ובכיכובה של דיאן קיטון. ב-1984 שיחק תפקיד ראשי בסרטו של אבי נשר, "זעם ותהילה", ובהמשך שיחק בסרטים הישראליים "בר 51", "חתונה בגליל", "סיפורי תל אביב", "עץ הדומים תפוס", "זהר", "פתיחה 1812", "יום יום", "בחודש התשיעי" ועוד. הוא שיחק במספר סרטים של במאי הקולנוע עמוס גיתאי, בהם: "ברלין ירושלים", "אסתר", "כיפור", "קדמה" ו"טאהרה", עליו אף היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר" ב-2002. כן שיחק במספר סרטים אמריקניים, קנדיים וצרפתיים.
מר ח'מיס שיחק גם במספר הצגות תיאטרון, בהן "הילדה של כולם" בתיאטרון בית ליסין; "בני ערובה", "מדלן" ו"אותלו" בתיאטרון חיפה; "מראה מעל הגשר" ו"נשיקת אשת העכביש" בתיאטרון הבימה. בנוסף העלה ב-1990 הצגת יחיד בפסטיבל עכו, "המורד העירום".
בכתבה שהתפרסמה בעיתון "הארץ" נאמר עליו שהשתמש באלימות נגד השחקנית מאיה מעוז והטיח את ראשה במיטה. הוא בתפקיד אותלו והיא בתפקיד דסדמונה, בהפקת "אותלו" בתיאטרון חיפה. ב-17 במאי 1998 הוחלט להוריד את ההצגה "עקב בעיות משמעת". הבמאי יוסי פולק הודיע שיחפש מחליף למר, ובתגובה לדבריה של מעוז אמר מר ל"הארץ": ”בכל הצגה אני סוטר למעוז בעדינות, ואולי אתמול הסטירה פגעה במקום אחר. אין סיבה שמכה חלשה תגרום לה לעזוב את ההצגה. [...] כשאני בתפקיד אני בטראנס, אני אוהב להישרף על הבמה”.
בראיון שהתפרסם בעיתון הזמן הוורוד, בנובמבר 2000 סיפר מר שהוא ביסקסואל.
ב-2003 יצר וביים את סרטו התיעודי הראשון, "הילדים של ארנה". הסרט עוסק בתיאטרון לילדים פלסטינים בג'נין, "תיאטרון האבן", שהפעילה אמו, ארנה מר חמיס, בשנות ה-90. שבע שנים אחרי מות אמו, ובעקבות הקרב בג'נין 2002, חזר מר ח'מיס אל הילדים שהשתתפו בתיאטרון ותיעד איך רבים מהם הפכו ללוחמים מתבגרים זועמים וחלקם נהרגו. מר זכה על סרטו בפרס "דסק המבקרים" של פסטיבל הסרטים התיעודיים הבינלאומי בטורונטו, קנדה, ובפרס הראשון בפסטיבל הסרטים טרייבקה בניו יורק. הסרט זכה גם בפרס "חביב הקהל" בפסטיבל בפינלנד, במקום הראשון בפסטיבל זכויות האדם בפראג, ובפרס "השופטים הצעירים" בפסטיבל בשווייץ.
בשנת 2006, בעקבות גל תמיכה בינלאומי שעורר הסרט, פתח מר תיאטרון קהילתי לילדים ולמבוגרים בג'נין, בשם "תיאטרון החופש".
מר לימד משחק באקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב עד יום מותו. להנצחת זכרו החלה האקדמיה להעלות מדי שנה את "ההפקה השנתית ע"ש ג'וליאנו מר-ח'מיס".
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

מר ח'מיס היה פעיל פוליטי שעסק בסכסוך הישראלי-ערבי. הוא מחה כנגד הכיבוש הישראלי בשטחים ובניית התנחלויות, ופעל למען זכויות אדם של הפלסטינים בשטחים. בריאיון לעיתון הערבי "אל מדינה" ב-2006, הגדיר מר ח'מיס את זכריה זביידי, המנהיג הצבאי של גדודי חללי אל אקצה בג'נין, כחברו, ואמר שהדבר היחידי שמקשר בינו לבין המגזר הישראלי הוא המשכורת החודשית שלו. לאחר פרסום הראיון קיבל מר איומים על חייו ועל חיי בתו, הכחיש את הדברים שנטען כי אמר, ודרש מהעיתון לפרסם התנצלות בנוגע לעיוותים שהוכנסו. מר טען שהכתב עיוות את דבריו באופן משמעותי כשתרגם, למשל, את הביטוי "יודונאצים" שהשתמש בו (מושג שטבע ישעיהו ליבוביץ), למושג שלא אמר, "נאצים חדשים". העיתון "אל-מדינה" פרסם בהבלטה התנצלות והבהיר כי הדברים תורגמו בטעות ובתום-לב. מאוחר יותר הצהיר מר שהוא תומך במאבק מזוין כנגד ישראל ושהמדינה הפלסטינית צריכה לקום על כל שטחי ארץ ישראל המנדטורית. עם זאת התבטא בפומבי שהתיאטרון שלו ינהל "אינתיפאדה בעט, מכחול ומצלמה".
במהלך ההצגה "מדליין" בתיאטרון חיפה ב-2003, עורר סערה בקהל כאשר הקריא מנשר של מטה המאבק של האמנים בישראל תוך הכנסת הערות פוליטיות על כך שהממשלה מפנה כספים לכיבוש במקום לתרבות. מר השתתף לעיתים קרובות בהפגנות מחאה בנושאים פוליטיים, וב-2005 אף שילם פיצויים לאחר שנקלע לעימות עם מפגין אחר.
ביוגרפיה > תיאטרון החופש

בשנת 2006 הקים מר-ח'מיס יחד עם זכריה זביידי, דרור פיילר ויהונתן סטנזק, את תיאטרון החופש במחנה הפליטים ג'נין. התיאטרון שם לו למטרה לאפשר לבני נוער וילדים להביע את עצמם וללמוד תיאטרון ושינוי דרך אמנות. מר-ח'מיס הקים לתיאטרון החופש מועצה בינלאומית התומכת בפעילותו, ובין חבריה הפילוסופית ג'ודית באטלר, הבלשן נועם חומסקי, הפילוסוף אטיין בליבאר, המחזאי הווארד ברנטון, הסופר אליאס ח'ורי, ואנשי התיאטרון הישראליים אברהם עוז וסלווה נקארה.
ביוגרפיה > משפחתו

למר-ח'מיס בת מבת זוגו הראשונה. הוא התגורר עם אשתו השנייה ג'ני ניימן, אזרחית פינלנד, אותה הכיר כאשר הגיעה כמתנדבת לג'נין, בחיפה ובמחנה הפליטים ג'נין בקומה השנייה בביתו של זביידי.
חודשיים לאחר מותו ילדה אלמנתו תאומים, אחים קטנים לבן שנולד ב-2010.
בני דודו הם התסריטאית-במאית ליהי חנוך (אשתו לשעבר של שלום חנוך) והמוזיקאי רן עפרון.
ביוגרפיה > מותו

מר נרצח בג'נין שבשטח הרשות הפלסטינית ב-4 באפריל 2011. רעול פנים חמוש ירה בו חמש פעמים בעת שישב ברכבו בשכונת מגוריו. הלווייתו התקיימה ביום 6 באפריל, ארונו הוצב בתיאטרון אל-מידאן בחיפה, לאחר מכן יצא מסע הלוויה שהחל בהליכה עם ארונו במספר רחובות בשכונת הדר, משם הוסע הארון למחסום ליד ג'נין, ומשם חזרה לקבורה בקיבוץ רמות מנשה, לצד אמו. הרוצח לא נעצר והמניעים למעשה אינם ידועים.