stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'ורז' תיירי ד'ארז'נלייה
הודו-סין

ב-16 באוגוסט 1945 מונה ד'ארז'נלייה על ידי דה גול להיות לנציב עליון על מושבות צרפת בהודו-סין, ולהשיב את הסדר והריבונות הצרפתית למושבות אלו. בתחילה נשלח אל העיר צ'אנדנגר שבהודו הצרפתית, שכן בירת הודו סין סייגון הייתה מוחזקת בידי היפנים. ב-5 באוקטובר 1945 נכנס אל סייגון הגנרל פיליפ לקלרק וב-31 באוקטובר הגיע לעיר ד'ארז'נלייה. במשרה זו היה ד'ארז'נלייה בעל אוטונומיה רבה לפעול לפי הבנתו את המצב, וזאת בשל המרחק הגאוגרפי הרב והניתוק בין פריז ובין סייגון. היסטוריונים סבורים כי ד'ארז'נלייה לא היה האיש המתאים לשירות במשרה זו בתקופה רגישה זו, שכן רקעו האישי הביא אותו להאמין כי נשלח על ידי דה גול למשימה היסטורית של שמירת הריבונות הצרפתית והשבת גדולתה ההיסטורית של צרפת בחבל הארץ אליו נשלח.
היה על ד'ארז'נלייה להתייחס אל הממשלה הנפרדת שהקים הו צ'י מין בצפון וייטנאם, ואל המגעים שקיים עם הנציג הצרפתי ז'אן סיינטני. במרץ 1946 הגיעו סיינטני והו להסכם שהכיר בווייטנאם כמדינה עצמאית. ד'ארז'נלייה סירב להכיר בהסכם זה. פגישתו עם הו צ'י מין ב-24 במרץ 1946 לאחר חתימת ההסכם לא הביאה לתוצאות, אלא רק החמירה את הסכסוך עם לקלרק, שעזב את האזור ביוני 1946. ביוני 1946 הועלה לדרגת אדמירל. ב-1 ביוני 1946, הכריז על הקמת רפובליקה של קוצ'ין-סין, בדרום וייטנאם, שבירתה סייגון, וזאת בניגוד לעמדת הו צ'י מין, ועל מנת לסכל דרישותיו.
ב-23 בנובמבר 1946 נורתה יריית הפתיחה במלחמת הודו-סין הראשונה, כאשר בעקבות סכסוך על מכס באזור העיר האיפונג, הידרדר המצב במהירות לאולטימטום שניתן לאנשי הוייט מין, ולאחר מכן למתקפה קרקעית, ימית וארטילרית על האיפונג שהביאה למותם של 6,000 אזרחים. ד'ארז'נלייה שהה באותם הימים בחופשה, ומקומו נתפס על ידי אנשי צבא, שראו לנכון לפתוח במתקפה. המטרה הצבאית הושגה, ואנשי הוייט מין עזבו את העיר האיפונג, אך שבו אליה עם תגבורת, והלחימה נמשכה מסביב לעיר עד דצמבר. הלחימה התפשטה גם להאנוי. הו צ'י מין עזב את העיר, והחל בלוחמת גרילה בהרים. הייתה זו תחילתה של לחימה שנמשכה שמונה שנים, והסתיימה בתבוסה צרפתית, ובעזיבת הצרפתים את הודו סין.
ב-5 במרץ 1947 שחררה ממשלת הרפובליקה הצרפתית הרביעית את ד'ארז'נלייה מתפקידו. ד'ארז'נלייה חזר לחיי הנזירות ביולי 1947. בתחילה שמר בידו את תפקיד "מפקד מסדר השחרור", אך בעיות בריאות קשות הביאו אותו לפרישה מן התפקיד בשנת 1958. ב-1964 מת בעיר ברסט ונטמן שם.
עיטורים

בין העיטורים שהוענקו לד'ארז'נלייה:
הצלב הגדול של לגיון הכבוד.
מסדר השחרור.
"המדליה הצבאית" (Médaille militaire).
צלב המלחמה בארצות החוץ (Croix de guerre des théâtres d'opérations extérieures).
מדליית ההתנגדות (Médaille de la Résistance)
חבר מסדר האמבט.
הערות שוליים

↑  חיים גורן, ‏המוסדות הנוצריים באבו גוש בעת החדשה, קתדרה 62, דצמבר 1991
↑  כנסיית גבירתנו של ארון הברית האתר של יעל בדיחי
↑  שארל דה גול, המאבק לחרות, כרך ראשון "אל הדגל", הוצאת עם הספר, תשי"ח, עמ' 88
↑  שארל דה גול, המאבק לחרות, כרך ראשון "אל הדגל", הוצאת עם הספר, תשי"ח, עמ' 118
↑  ז'ורז' תיירי ד'ארז'נלייה אתר מסדר השחרור, צרפתית
↑  שארל דה גול, המאבק לחרות, כרך ראשון "אל הדגל", הוצאת עם הספר, תשי"ח, עמ' 129
↑  Free French 'Big 10', פלסטיין פוסט, 28 בספטמבר 1941
↑  שארל דה גול, המאבק לחרות, כרך ראשון "אל הדגל", הוצאת עם הספר, תשי"ח, עמ' 203
↑  ז'ורז' תיירי ד'ארז'נלייה אתר מסדר השחרור, צרפתית
↑  שארל דה גול, המאבק לחרות, כרך שני "אחדות במערכה", הוצאת עם הספר, תשי"ח, עמ' 236
↑  שארל דה גול, המאבק לחרות, כרך שני "אחדות במערכה", הוצאת עם הספר, תשי"ח, עמ' 317
↑  ז'ורז' תיירי ד'ארז'נלייה אתר מסדר השחרור, צרפתית
↑  שארל דה גול, המאבק לחרות, כרך שלישי - "עם נושע", הוצאת עם הספר, תשי"ח, עמ' 236
↑  Alain-Gerard Marsot, The Crucial Year: Indochina 1946, Journal of Contemporary History Vol. 19, No. 2 (Apr., 1984), pp. 337-354 page 344
↑  Alain-Gerard Marsot, The Crucial Year: Indochina 1946, Journal of Contemporary History Vol. 19, No. 2 (Apr., 1984), pp. 337-354 page 348
↑  Cables in brief, פלסטיין פוסט, 29 ביוני 1947
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12050704s (data)  GND: 124024823  ISNI: 0000 0000 8388 5377  LCCN: n86041622  Léonore: 356833  NARA: 10572169  NTA: 133071979  SNAC: w6pb0dr9  SUDOC: 028731336  VIAF: 64024424   WorldCat (עם VIAF): 64024424
וסילי אקסיונוב

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1932 קאזאן, הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של טטר, ברית המועצות 
 פטירה:  6 ביולי 2009 (בגיל 76) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 שם עט:  Ваксон Аксон, Гривадий Горпожакс (совместно с О. Горчаковым и Г. Поженяном) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של סנקט פטרבורג לרפואה 
 שפות היצירה:  רוסית 
 תקופת הפעילות:  מ-1959 
 פרסים והוקרה:  פרס בוקר הרוסי (2004)  מפקד מסדר האמנויות והספרות  מדליה להנצחת 1000 שנים לייסוד קאזאן 
 
קברו של אקסינונוב במוסקבה
וסילי אקסיונוב (ברוסית: Василий Аксёнов;‏ 20 באוגוסט 1932 – 6 ביולי 2009) היה סופר יהודי רוסי סובייטי. הוא היה בין מתנגדי המשטר הסובייטי ובשנת 1981 נשללה ממנו אזרחות ברית המועצות.
קורות חיים

וסילי אקסיונוב נולד בקאזאן למשפחה קומוניסטית. אביו כיהן בתפקיד ניהולי גבוה בעיר. אמו יבגניה גינזבורג הייתה סופרת ועיתונאית יהודייה ידועה. בשנת 1937, עם תחילת הטיהורים הגדולים הוריו נעצרו והוא עבר לבית יתומים. בשנת 1938 דודו מצא אותו ווסילי הצעיר התגורר בבית משפחתו. בשנת 1947 לאחר עשר שנות מעצר אמו שוחררה וקיבלה אישור להתגורר במגדן. לאחר מספר שנים וסילי אקסיונוב קיבל אישור לעבור למגדן לאמו. אביו של אקסיונוב שוחרר ממעצר רק לאחר פטירת יוסיף סטלין.
בשנת 1956 אקסיונוב סיים לימודי רפואה במכון לרפואה בלנינגרד. הוא התקבל לעבודה בחברת ספנות אך בהוראת הממסד לא קיבל אישור להיות חבר צוות אוניות שמפליגות מחוץ לגבולות המדינה. במשך שנים אקסיונוב עסק ברפואה במסגרות שונות.
בשנת 1959 אקסיונוב פרסם את ספרו הראשון שהתבסס על הניסיון הרפואי שלו. כבר בשנת 1962 על בסיס הספר צולם סרט בבימוי של אלכסנדר זרחי שתסריטו נכתב על ידי אקסיונוב עצמו. בשנת 1961 הוא פרסם ספר חדש וגם על בסיסו כעבור שנה צולם סרט על פי תסריט הסופר.
בשנת 1963 ניקיטה חרושצ'וב מתח ביקורת על יצירות של אקסיונוב. בשנת 1965 אקסיונוב השתתף בהפגנה נגד ניסיונות לטהר את שמו של יוסיף סטלין ובשנים 1967–1968 כתב מספר גילויי דעת להגנת הדיסידנטים. למרות זאת במהלך שנות ה-60 יצירות שלו ממשיכות להתפרסם בברית המועצות.
בשנות ה-70, הוצאה לאור של יצירות שכתב אקסיונוב הופסקה. הביקורת עליו בממסד התחזקה ובאותה תקופה הוא היה נחשב לסופר עוין למדינה. לקראת סוף העשור יצירות שלו החלו להתפרסם בארצות הברית. בשנת 1978 הוא היה בין יוזמי אלמנך ספרותי "מטרופול" שהוכן ללא קבלת אישור הצנזורה. האלמנך לא יצא לאור בברית המועצות ופורסם רק בארצות הברית. כתוצאה מכך חלק מסופרים שיצירותיהם היו כלולות באלמנך סולקו מאיגוד הסופרים הסובייטי. כצעד הפגנתי, אקסיונוב התפטר מהאיגוד.
בשנת 1980 אקסיונוב קיבל הזמנה לבקר בארצות הברית וקיבל אישור מהשלטונות. בהיותו בארצות הברית, אזרחותו נשללה והוא לא יכול היה לחזור לברית המועצות.
קורות חיים > פעילות מחוץ לברית המועצות

בהיותו בארצות הברית אקסיונוב כיהן כפרופסור לספרות רוסית במספר אוניברסיטאות. במקביל הוא שיתף פעולה עם תחנות רדיו ששידרו ברוסית כמו קול אמריקה ורדיו אירופה החופשית. כמו כן הוא פעל בירחון הספרותי "קונטיננט" שהיה יוצא לאור בפריז.
במהלך שנות ה-80 הוא פרסם מספר רומנים שנכתבו עוד בשנות ה-70 אך לא פורסמו בברית המועצות. בין השנים 1989–1993 אקסיונוב כתב רומן ב-3 כרכים "הסגה המוסקבאית" על חיי משפחת גרדוב במהלך 1923–1953.
בשנת 1989 ביקר בברית המועצות ושנה אחר כך, הוחזרה לו אזרחותו שנשללה כעשור קודם לכן.
במהלך שנות ה-90 אקסיונוב ביקר רבות ברוסיה אך התגורר בעיקר בצרפת.
בשנת 2004 הוקרנה בטלוויזיה הרוסית סדרת הטלוויזיה "הסגה המוסקבאית", אשר זכתה להצלחה רבה.
בינואר 2008 אקסינוב אושפז בבית החולים במוסקבה ובוצעו לו מספר ניתוחים. למעשה ממחלה זו הוא כבר לא השתקם ולאחר מספר ניתוחים נוספים וסיבוכים, נפטר ב-6 ביולי 2009 בגיל 76 ונקבר בטקס נוצרי.
כבר לאחר פטירתו, בשנת 2009 יצא לאור הרומן האחרון שלו. רומן זה מהווה למעשה אוטוביוגרפיה של הסופר ותוארו בו דמויות ידועות בתרבות הסובייטית של שנות ה-60 שאקסיונוב הכיר אותם אישית.
בשנת 2009 הבניין בו אקסיונוב התגורר בילדותו בקאזאן שוחזר ובו ממוקם המוזיאון של אקסיונוב.
יצירות עיקריות

"קולגי" (עמיתי עבודה) – 1959
"זביוזדני בילט" (כרטיס הכוכב) – 1961
"אוז'וג" (כווייה) – 1975
"אוסטרו קרים" (האי קרים) – 1979
"מוסקובסקאיה סאגה" – 1992, ב-3 כרכים
"וולטריאנצי ווולטריאנקי" (תומכי וולטר) – 2004
ז'יבויין מישיץ'

| --- | --- |

צילום מ-1919
 לידה:  19 בינואר 1855 סטרוגאניק, נסיכות סרביה, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  20 בינואר 1921 (בגיל 66) בלגרד, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים ממלכת יוגוסלביה
 מקום קבורה:  בית הקברות החדש של בלגרד 
 מדינה:  ממלכת סרביה, נסיכות סרביה, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של בלגרד  הגימנסיה הראשונה של בלגרד 
 בן או בת זוג:  לויזה מישיצ'ובה 
 צאצאים:  אלכסנדר מישיץ', ראדובן מישיץ', וויוסלאב מישיץ' 
 השתייכות:   צבא סרביה
 תקופת הפעילות:  1874–1918 (כ־44 שנים)
 דרגה:  פילדמרשל
 תפקידים בשירות
 המלחמה העות'מאנית-סרבית (1876).  המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) כמפקד גדוד.  מלחמת בולגריה–סרביה (1885).   מפקד אוגדה במלחמת הבלקן הראשונה.   מפקד אוגדה במלחמת הבלקן השנייה.   מפקד הארמייה הראשונה וקבוצת ארמיות במלחמת העולם הראשונה.   ראש המטה הכללי של ממלכת הסרבים, הקרואטים וסלובנים.
 פעולות ומבצעים
 המלחמה הסרבית–עות'מאנית (1876–1878)  מלחמת הבלקן השנייה  מלחמת העולם הראשונה  מלחמת הבלקן הראשונה  מלחמת בולגריה-סרביה  המלחמה הסרבית–עות'מאנית 
 עיטורים
 אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.   אות מסדר כוכב בית קראג'ורג'ביץ'.   תואר וויווד.
 הנצחה
 אנדרטה בבית העלמין בבלגרד ובעיר ואלייבו.  מספר מוסדות ציבור וחינוך הקרויים על שמו.
 
מפקדתו של מישיץ' מהחזית המקדונית.
האנדרטה לזכרו של מישיץ' בעיר ואלייבו
ז'יבויין מישיץ' (בסרבית Živojin Mišić;‏ 19 בינואר 1855, סטרוגאניק, נסיכות סרביה, האימפריה העות'מאנית – 20 בינואר 1921, בלגרד, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים), היה פילדמרשל סרבי, אשר לחם בכל מלחמות נסיכות וממלכת סרביה מהמלחמה העות'מאנית-סרבית (1876) ועד הניצחון על ממלכת בולגריה במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > ילדותו ותחילת הקריירה

מישיץ' נולד ב-1855 בסטורגניק על יד מיוניצה בסרביה תחת השלטון העות'מאני, כבן הזקונים מתוך 13 ילדיהם של אנדליה בת למשפחת דמיאנוביץ'-קושטוניץ' ורדובן מישיץ', איכרים קשי יום שאבותיהם היגרו ממונטנגרו לסרביה בראשית המאה ה-18. מישיץ' היה לרועה צאן בגיל 6 ואת השכלתו היסודית והתיכונית סיים בהצטיינות בעיר קרגוייבץ. בספטמבר 1874 נשלח מישיץ' לאקדמיה הצבאית בבלגרד ובאפריל 1876 הוצב בגדוד רגלים. מישיץ' שירת בהצטיינות במלחמה העות'מאנית-סרבית, המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) ובמלחמת בולגריה–סרביה (1885). בין 1893 -1897 כיהן כשלישו של המלך אלכסנדר הראשון. ב-1897 נשלח מישיץ' להשתלמות צבאית בבית הספר לרובאות "בְּרוּק" אשר באוסטרו-הונגריה. בין השנים 1898–1901 לימד מישיץ' אסטרטגיה צבאית באקדמיה הצבאית הסרבית. ב-1901 הועלה לדרגת קולונל ומונה לפקד על חילות מצב בגזרות שונות בממלכה וב-1902 מונה לפקד על אוגדת "דרינה" של חיל הרגלים הסרבי.
ב-1904, לאחר רצח המלך אלכסנדר הראשון אולץ לפרוש מהשירות הצבאי מאחר שנחשב מקורב לבית אובראנוביץ'. ב-1908 נקרא לשוב לשירות והוצב במטה הכללי הסרבי תחת המרשל ראדומיר פוטניק בעת משבר סיפוח בוסניה על ידי האימפריה האוסטרו הונגרית.
במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה כיהן מישיץ' כמפקד אוגדה ובהמשך כעוזרו של ראש המטה הכללי הסרבי פוטניק. מישיץ' זכה להערכה רבה בשל הערכות המצב האסטרטגיות שלו שהובילו להשגים צבאיים רבים. יש הזוקפים לזכותו את הניצחון המכריע בקרב ברגאלניצה במלחמת הבלקן השנייה. בסיום מלחמות הבלקן, אולץ שוב מישיץ' לפרוש מהשירות הצבאי.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

במהלך משבר יולי, לאחר רצח יורש העצר פרנץ פרדיננד ולפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נקרא לשוב לשירות ומונה לסגן הרמכ"ל הסרבי פוטניק ובשל היעדרותו הזמנית של פוטניק בשל חופשה, ניהל מישיץ' את גיוס הצבא הסרבי וניתובו להגנה מפני הפלישה האוסטרו-הונגרית. בהמשך, מונה מישיץ' כמפקד הארמייה הראשונה הסרבית. עם פרוץ המלחמה, החלה המערכה על סרביה ומישיץ' וכוחותיו נשלחו להדוף את הפלישה האוסטרו-הונגרית. ב-9 בדצמבר 1914 הביסו הסרבים את האוסטרו-הונגרים בקרב קולובארה, הסבו להם כ-150,000 נפגעים והדפו אותם אל מחוץ לשטח סרביה. מישיץ' נלחם בראש כוחותיו בקווים הקדמיים ומנהיגותו במהלך הקרב, נחשבת לסיבה המרכזית לתבוסה הגדולה של הכוחות האוסטרו-הונגרים. מיד לאחריו הועלה מישיץ' לדרגת פילדמרשל וזכה לתואר וויווד.
לאחר כניסת הקיסרות הגרמנית לקרבות ומאוחר יותר ממלכת בולגריה, גורל המערכה על סרביה הוכרע לטובת מעצמות המרכז. מישיץ' התנגד לתוכנית הנסיגה ותבע לעבור למתקפת נגד, אך ההנהגה הסרבית הכריעה בעדה. מישיץ' ארגן את הכוחות הסרבים הנסוגים וביחד עם המלך פטר הראשון, הובילם לחופי אלבניה, משם לקורפו ובהמשך למפקדת כוחות מדינות ההסכמה בסלוניקי. מישיץ' עצמו סבל מכוויות קור קשות ועם הגעת הכוחות בבטחה לסלוניקי, נשלח לסנטוריום בפריז ואחר כך ברומא להחלמה.
ב-ספטמבר 1916 חזר לפקד על הארמייה הראשונה הסרבית בחזית המקדונית ובהמשך מונה כמפקד החזית של הצבא הסרבי. בספטמבר 1918 פיקד מישיץ' על כוחותיו במסגרת המתקפה לאורך עמק הווארדאר תחת פיקודו של מפקד הזירה לואי פראנשה ד'אספרה. לאחר קרב דוברו פולה ביקשה בולגריה הפסקת אש לצורכי כניעה והעניין הוליד תגובת שרשרת שהובילה לסיום כל המערכה בבלקן. מישיץ' הוביל את כוחותיו לתוך שטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית במטרה לקבוע עובדות בשטח, לקראת הקמת ממלכת יוגוסלביה.
ביוגרפיה > שלהי הקריירה ואחריתו

לאחר סיום המלחמה מונה מישיץ' לראש המטה הכללי של הממלכה, אך מצב בריאותו הלקוי אילץ אותו לפרוש מהתפקיד בקיץ 1919. מישיץ' אושפז בסנטוריום ליד פריז ולאחר שנה חזר לבלגרד, שם נפטר בינואר 1921. מישיץ' נקבר בבית העלמין החדש בבלגרד, שם הוקמה אנדרטה לזכרו. בעקבות מותו פטר פשיץ' מונה זמנית לתפקיד ראש המטה הכללי הסרבי.
משפחתו

ב-1884 נישא מישיץ' ללואיזה קרינקר ולזוג נולדו 6 ילדים. בנו הבכור ראדובן (Радован Мишић) שהיה פקיד בנק, שירת כקצין מילואים במלחמת העולם השנייה, נפל בשבי הגרמנים באביב 1941, הועבר למחנה שבויים בגרמניה, ונפטר ב-1945, בעודו בשבי. בנו השני אלכסנדר(אנ'), שהיה קצין צבא וחבר מחתרת הצ'טניקים, נורה למוות בידי הגסטפו בדצמבר 1941. בנו השלישי ווֹיסלאב הצטרף לצבא השחרור העממי של יוגוסלביה בפיקודו של יוסיף ברוז טיטו ובהמשך היה אגרונום נודע ביוגוסלביה. שמות שלוש בנותיו של מישיץ': אליאונורה, אולגה ואנדליה.
ראו גם

סרביה במלחמת העולם הראשונה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  "הוויווד ז'יבויין מישיץ'", באתר paluba.info (בקרואטית).
1 2 3  אינצקלופדיה לתולדות מלחמת העולם הראשונה, הוויווד ז'יוויין מישיץ', באתר גוגל ספרים (באנגלית).
1 2 3 4  "הוויווד ז'יוויין מישיץ'", באתר firstworldwar.com (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12103413s (data)  GND: 119414945  ISNI: 0000 0000 6305 7793  LCCN: n88271290  NKC: jx20090213009  NLA: 35986110  NSK: 000016656  SUDOC: 083000682  Trove: 1173807  VIAF: 59112847   WorldCat (עם VIAF): 59112847
ז'אן-קלר טודיבו

ז'אן-קלר דימיטרי רוז'ה טודיבו (בצרפתית: Jean-Clair Dimitri Roger Todibo; נולד ב-30 בדצמבר 1999 בקאיין, שבגיאנה הצרפתית) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בווסטהאם יונייטד.
קריירת מועדונים

טודיבו גדל במחלקת הנוער של לה לילה, ובשנת 2016 הצטרף למחלקת הנוער של טולוז. ב-19 באוגוסט 2018 ערך טודיבו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על ז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור השני בליגת העל הצרפתית. ב-30 בספטמבר הבקיע טודיבו את שערו היחיד במועדון, שער בדקה ה-87 בתיקו 1-1 נגד סטאד רן במסגרת המחזור השמיני בליגה. בסך הכל ערך טודיבו עשר הופעות ליגה בטולוז.
ב-8 בינואר 2019 הגיע טודיבו להסכם עם ברצלונה מהלה ליגה, לפיו יעבור לקבוצה בחודש יולי, כאשר חוזהו בטולוז יסתיים. עם זאת, ברצלונה קידמה את העברתו והוא הצטרף למועדון ב-31 בינואר. טודיבו קיבל את חולצה מספר 6. ב-13 באפריל ערך טודיבו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 0-0 נגד וסקה במסגרת המחזור ה-32 בליגה. בסך הכל ערך טודיבו שתי הופעות ליגה בעונת 2018/2019 שבסופה זכתה ברצלונה באליפות ספרד. ב-16 בינואר 2020 הושאל טודיבו לשאלקה 04 עד לסוף העונה. ב-5 באוקטובר 2020 הושאל טודיבו לבנפיקה ליסבון לעונה אחת.
ב-1 בפברואר 2021 עבר בהשאלה לניס מהליגה הצרפתית. ב-3 בפברואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 2–1 למונקו. ב-25 באפריל כבש את שערו הראשון בניצחון 3-1 על מונפלייה. ב-27 ביוני 2021 חתם באופן קבוע בניס.
ב-10 באוגוסט 2024 הושאל טודיבו לוסטהאם יונייטד לעונה אחת עם אופציית רכישה.
קריירה בינלאומית

טודיבו לקח חלק עם נבחרת צרפת עד גיל 20 בגביע העולם עד גיל 20 לשנת 2019. הוא ערך הופעה אחת בטורניר. במרץ 2023 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת לקראת המשחקים נגד אירלנד והולנד במוקדמות יורו 2024. ב-12 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בהפסד 2-1 לגרמניה.
תארים

אליפות ספרד (1): 2018/19
הערות שוליים

↑  À la découverte de Jean-Clair Todibo באתר הרשמי של טולוז, 7 ביולי 2017 (בצרפתית)
↑  Todibo, Barça's new signing for 2019-20 באתר הרשמי של ברצלונה, 8 בינואר 2019 (באנגלית)
↑  Jean-Clair Todibo transfer to FC Barcelona brought forward באתר הרשמי של ברצלונה, 31 בינואר 2019 (באנגלית)
וילארד מטקלף

| --- | --- |

וילארד מטקלף, 1920
 לידה:  1 ביולי 1858 לוול, ארצות הברית 
 פטירה:  9 במרץ 1925 (בגיל 66) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  בית הספר של המוזאון לאומנויות יפות בבוסטון 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 הושפע על ידי:  צ'יילד האסאם, אימפרסיוניזם 
 בן או בת זוג:  Henriette Alice McCrea-Metcalf 
 
וילארד לירוי מטקלף (באנגלית: Willard Leroy Metcalf;‏ 1 ביולי 1858 - 9 במרץ 1925) היה אמן אמריקאי יליד מסצ'וסטס. הוא התבלט כצייר נוף, בדרך כלל נקשר שמו לאימפרסיוניזם אמריקני. הוא היה אחד מקבוצת "העשרה" הציירים האמריקאים אשר בשנת 1897 פרשו מאגוד האמנים האמריקאים.
ראשית חייו

וילארד מטקלף נולד למשפחה ממעמד הפועלים והתחיל לצייר בשנת 1874. בשנת 1876 פתח סטודיו בבוסטון וקיבל מלגה בבית הספר לציור בבוסטון, שם למד עד 1878. בשנת 1882 ערך תערוכה בגלריית צ'ייס בבוסטון, שהמכירות ממנה מימנו נסיעה ללימודים באירופה.
מטקלף עזב לאירופה בספטמבר 1883 ולא חזר לארצות הברית עד סוף 1888. במהלך אותה תקופה הוא נסע וצייר. הוא למד קודם בפריז אצל גוסטב בולאנז׳ה וז'ול-ג'וזף לפבר, לאחר מכן נסע לאנגליה ולפונט-אוון, בבריטני. בחורף 1884 הוא ככל הנראה פגש את ג'ון הנרי טוואצ'טמן בפריז, וצייר לצד אמנים אמריקאים אחרים, כולל תאודור רובינסון. נופיו מתקופה זו היו עיבודים מסורתיים של סצנות איכרים, כדרכו של ז'אן-פרנסואה מילה. בשנת 1886 צייר מטקלף בז'יברני, כנראה הצייר האמריקני הראשון שביקר שם. זמן קצר לאחר מכן הוא נסע לאלג'יריה ותוניסיה, וחזר לז'יברני בקיץ 1887 ו-1888, בחברתם של ציירים אמריקאים אחרים.
חזרה לאמריקה

עם שובו לארצות הברית הייתה למטקלף תערוכת יחיד במועדון סנט בוטולף בבוסטון. לאחר שהתגורר זמן קצר בפילדלפיה, בשנת 1890 פתח אולפן בניו יורק. בתקופה זו הוא עבד במשך כמה שנים כצייר דיוקנאות, מאייר ומורה. בשנת 1895 הוא צייר בגלוסטר, מסצ'וסטס, וחדל לעבוד כמאייר. בסוף שנות התשעים של המאה ה-19 נראה כי הוא צייר מעט, ותרומותיו לתערוכות הראשונות של קבוצת "העשרה" היו מאכזבות. באותה תקופה מטקלף ניהל חיים חברתיים תוססים שכללו שתייה כבדה.
בשנת 1899 הצטרף מטקלף לחבריו רוברט ריד ואדוארד סימונס בציור ציורי קיר בבית משפט בניו יורק. בז'אנר זה הוא לא הצליח יותר ממה שהיה כשעבד כמאייר וכדיוקנאי. הדוגמנית של מטקאלף לציורי הקיר הייתה מרגריט ביופורט היילה, שחקנית במה הצעירה ממנה בעשרים שנה, שהאמן התחתן איתה בשנת 1903.
בגרות

לקראת עבודת ציור קיר שהוזמנה על ידי חברת טבק, מטקלף נסע להוואנה, קובה בשנת 1902, כדי לעשות רישומים. באותה שנה הוא גם הפיק סדרת ציורי נופים חשובים, כולל "הסירה" ו"פארק באביב". עבודות אלה התאפיינו ברעננות חדשה של ביצוע וקלילות של לוח הצבעים.
בשנת 1904 הוא התגורר וצייר בהתמדה במפרץ קלארק, מיין. בשנת 1905, בעידוד חברו הצייר צ'יילד האסאם, החל לעבוד בקיץ באולד ליים כצייר ומורה כאחד וקיים תערוכות מצליחות בניו יורק. עבודותיו העדינות והמומחיות של ציור הנוף בניו אינגלנד, זכו בהצלחה בביקורת וכן הייתה לו הצלחה כלכלית קבועה.
בשנת 1907 זכה הציור "לילה במאי" במדליית הזהב של גלריית קורקורן, והתמונה נרכשה בסכום הגבוה בסך 3,000 דולר והיה הציור האמריקני הראשון שקנה אותו מוסד. זו נותרה אחת העבודות הטובות ביותר והיא נמצאת באוספי הגלריה הלאומית לאמנות. באותה שנה נישואיו עם מרגריט התפרקו כשהיא התחברה עם אחד התלמידים של מטקלף.
המושבה לאמנים קורניש

מטקלף ביקר לעיתים קרובות במושבה לאומנים קורניש, שבמרכז הכפר קורניש, ניו המפשייר בין 1909 ל-1921, לעיתים קרובות בעונות החורף השקטות בהן חזרו רבים מתושבי המושבה לעיר. המושבה השתרעה על גבעות מתונות ופתוחות לאורך נהר קונטיקט עם נופים של הר אסקוטני בוורמונט. הנוף הזה היה דומה לנוף בטוסקנה אזור של בתי קיץ איטלקיים. בשנת 1909, לואי שיפמן, מחזאי ובעלה של אדריכלית הנוף אלן בידל שיפמן, הזמין את מטקלף להצטרף אליו לחורף בפלינפילד, באחוזתו שם, ברוק פלייס.
מטקלף חזר במשך חורפים רבים, ולפחות קיץ אחד למקום הזה, שם בילה עם אשתו השנייה בירח הדבש בשנת 1911. נושא הציור שלו השכיח בקורניש היה נחל קטן העובר באזור, וזרם לאורך מקום מגוריו. עבודות אחרות שלו מתארות את הגבעות, את בית משפחת שיפמן או מבני כפר אחרים. תפוקתו בקורניש הייתה גבוהה, והעלתה את המוניטין שלו בציור נוף צנוע ואינטימי של העונות המתחלפות, אלמנטים המיוצגים ביצירתו מאותה תקופה. הציורים שהפיק באזור קורניש הביאו איתם הצלחה חברתית, ביקורתית ומסחרית לחייו. ציוריו הושוו עם שירתם של רוברט פרוסט, וולט ויטמן וסופרים אחרים, שהקנו לו מוניטין.
מוות ומורשת

מטקלף המשיך לערוך תערוכות יחיד בניו יורק ובבוסטון. בשנות העשרה של המאה העשרים נסע ללא הרף בחיפוש אחר אתרי ציור. בשנת 1913 בילה תשעה חודשים בציור בפריז, נורווגיה, אנגליה ואיטליה. בארצות הברית, בנוסף לקורניש ופלינפילד, ניו המפשייר, מטקלף חי וצייר בקונטיקט, ורמונט ומיין.
הסכסוכים המשפחיים לא נטשו אותו, גם עם אשתו השנייה הנרייט אליס מטקלף, גם לאחר שנולדו לו שני ילדים. הוא והנרייט התגרשו בשנת 1920, מה שדרבן את התמכרותו לשתייה ולווה בירידה בפריון. עם זאת, הוא התייצב וצייר מספר שנים בוורמונט, ואולי חזר גם לקורניש.
גלריה קורקורן קיימה תערוכה גדולה מיצירתו של מטקלף בשנת 1925, במהלכה נפטר האמן מהתקף לב בניו יורק, ב-6 במרץ.
הוא היה בן 66. אפרו פוזר בקורניש, ניו המפשייר, על ידי ידידו הוותיק צ'ארלס פלאט.
הערות שוליים

↑  Hiesinger, Ulrich W., Impressionism in America: The Ten American Painters, Prestel-Verlag, 1991
↑  Chisholm, Hugh, ed., "Metcalf, Willard"
↑  "Cornish Colony"
↑  J.D. Salinger's New Hampshire hometown has a rich artistic history - USATODAY.com, usatoday30.usatoday.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119063220  ISNI: 0000 0000 6674 7263  LCCN: n85274600  RKD: 55520  SNAC: w61j9dbh  SUDOC: 186424159  ULAN: 500030616  VIAF: 5732808   WorldCat (עם VIAF): 5732808 
וילארד מטקלף, גבעות קורניש, 1911
וליארד מטקלף, ארוחת בוקר של 10 סנט, 1887
וילארד מטקלף, אשתי ובתי, 1917
וילארד מטקלף, קיץ אינדיאני בוורמונט, 1922
ז'ולי טאטון

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1984 (בת 40) נאמור, בלגיה 
 מדינה:  צרפת צרפת
 
ז'ולי טאטון (בצרפתית: Julie Taton; נולדה ב-6 בפברואר 1984) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה בלגית. מיס בלגיה לשנת 2003.
ביוגרפיה

טאטון נולדה בנאמור, ב-2003 זכתה בתואר מיס בלגיה.
היא השתתפה כנציגת בלגיה בתחרויות מיס תבל, מיס עולם ומיס אירופה.
לאחר סיום כהונתה כמלכת יופי היא הצטרפה לצוות ערוץ הטלוויזיה "RTL-TVI", היא גם הגישה תוכנית בוקר בערוץ הרדיו "Radio Contact".
מ-2008 ועד 2011 הנחתה את תוכנית הלוטו של ערוץ France 2.
ב-2009 השתתפה בגרסה הצרפתית של התוכנית המבצר.
מ-2010 ועד 2012 הנחתה את הגרסה של ערוץ TMC לתוכנית בוס בהסוואה.
ב-2010 יצא ספרה "Start to run : La forme et le fun en 10 semaines" בו היא נותנת עצות בנושאי בריאות וכושר.
ב-2011 השתתפה בשעשועון הטלוויזיה הבלגי "Total Blackout".
הערות שוליים

↑  julie taton : Biographie, Actu et Vidéos, MYTF1 (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1165890763  VIAF: 1976153596625751900001   WorldCat (עם VIAF): 1976153596625751900001 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זאכארי היקס

| --- | --- |
 לידה:  1739 סטפני, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  25 במאי 1771 (בגיל 32 בערך) סנט הלנה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 
זאכארי היקס (באנגלית: Zachary Hickes ‏ 1739 – 25 במאי 1771) היה קצין בצי המלכותי, משנה ללייטננט ג'יימס קוק במסעו הראשון לאוקיינוס השקט והראשון בין אנשי הצוות של קוק שאיתר בצפייה את יבשת אוסטרליה. היקס היה קצין מהימן, שהתקדם במהירות מדרגה לדרגה והיה ממונה על ניהול הקשרים וההתחייבויות הצבאיות למען קוק, לרבות פיקוד על קבוצות חוף בריו דה ז'ניירו וחטיפתו של ראש שבט מטהיטי כדי לאלץ את אנשיו לשתף פעולה ולסייע בהשבתם של עריקים. החשיבה המהירה של היקס כשהיה מפקד זמני של "אנדוור" גם הצילה את חייהם של קוק, ג'וזף בנקס ודניאל זולאנדר, כשמאורים התקיפו אותם בניו זילנד בשנת 1769.
אך בריאותו של היקס, חבר נאמן ונמרץ בסגל "אנדבר", נפגעה והמשיכה להתערער ככל שהתקדם המסע. הוא הלך לעולמו במאי 1771 ממחלת השחפת, שבה נדבק כנראה עוד לפני ההפלגה מאנגליה. גופתו נקברה בלב ים, סמוך לאי האטלנטי סנט הלנה. מפרץ היקס בניו זילנד ופוינט היקס במזרח אוסטרליה קרויים על שמו.
ביוגרפיה > שירות בצי

היקס נולד בסטפני בשנת 1739. הוא התגייס או גויס בכוח לשירות צבאי בריפון ושמו מופיע לראשונה ברשומות הצי כמלח כשיר בצי המלכותי וכחובל על סיפון אוניית הצי "לונסטון" בשנת 1766. כימאי מיומן, קודם לדרגת קצין זוטר על סיפון החד-תורנית "הורנט" באוגוסט 1767, וללייטננט בפועל באותה אונייה במרץ 1768. מינויו לקצין אושר רשמית ב-26 במאי 1767 במקביל להעברה אל "אנדוור", ספינתו של ג'יימס קוק, שם היה סגן לייטננט ומשנה למפקד. באופן רשמי הצטרף לספינה ב-3 ביוני.
כקצין, זכה היקס להערכה אך לא במידה יוצאת דופן: ההיסטוריון ג'. ביגלהול מתאר אותו כ"אדם מוכשר" אך "ללא סיכוי להבריק ... אדם ראוי לאין שיעור, מן הסתם, בכל משלחת; אבל אולי מי שנולד להיות משנה."