stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שוקי בן-ענת

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1954 (בן 69) נורדיה ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  שוקי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1972–2012 (כ־40 שנה)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד שריון  מפקד חטיבת מילואים  סגן מפקד עוצבת אתגר  קצין מילואים ראשי וראש מטה עוצבת עמוד האש
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים     מלחמת לבנון     המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה הראשונה   האינתיפאדה השנייה     מלחמת לבנון השנייה   מבצע עופרת יצוקה   מבצע עמוד ענן
 
יהושע (שוקי) בן-ענת (נולד ב-10 באוקטובר 1954) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, אשר כיהן כקצין מילואים ראשי.
קורות חייו

יהושע בן-ענת נולד במושב נורדיה. עם גיוסו לצה"ל ב-1972 בחר בן-ענת לשרת בחטיבת גולני והתקבל לסיירת גולני. כשנה לאחר מכן נפצע בתאונת אימונים ועבר לשרת בחיל השריון בגדוד 82 של חטיבה 7. במלחמת יום הכיפורים לחם כתותחן טנק שוט בחזית הסורית. לאחר המלחמה עבר קורס מפקדי טנקים והשתתף במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. לאחר קורס קצינים נשאר להדריך בקורס קציני שריון ובהמשך פיקד על פלוגה מבצעית בגדוד 74 של חטיבה 188 ופיקד על פלוגה בקורס קציני שריון בביר תמדה. בשנת 1978 השתחרר מצה"ל ועסק בחקלאות. בשירות המילואים שימש בן-ענת כסגן מפקד גדוד 293 בחטיבת מרכבות הפלדה ולחם עמו במלחמת לבנון הראשונה. לאחר המלחמה עבר קורס מפקדי גדודים במילואים ומונה למפקד הגדוד. בהמשך שירת כמפקד חטיבת שריון במילואים וכסגן מפקד עוצבת אתגר. בשנת 2008 הועלה בן-ענת לדרגת תא"ל ומונה לתפקיד קצין מילואים ראשי. במקביל לתפקידו שירת בן-ענת כראש מטה עוצבת עמוד האש. הוא סיים את תפקידו באוקטובר 2012.
חיים אישיים

בן-ענת מתגורר ביישוב מעלה גמלא ברמת הגולן.
הערות שוליים

↑  שאול נגר, מערך המילואים יעמוד במשימה, ביטאון "שריון" 42, ‏ נובמבר 2012, כפי שהועלה באתר "יד לשריון".
↑  אריאלה רינגל הופמן, "גם אם במלחמה הבאה חיילי המילואים יגיעו, לא יהיה מי שיפקד עליהם", ידיעות אחרונות, ‏ 12.10.2012.
↑  ‏לקראת יום הכיפורים: קצין מילואים ראשי, תא"ל שוקי בן-ענת, מספר על החוויות הקשות ממלחמת יום הכיפורים, שלושים ושבע שנים אחרי
↑  ‏קצין חדש למילואימניקים, אתר דובר צה"ל, 22.09.2008.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שוברא אל-ח'ימה

| --- | --- |

תחנת הרכבת בעיר בלילה
 מדינה:  מצרים מצרים
 מחוז:  אל-קליוביה
 תאריך ייסוד:  1832
 שטח:  30 קמ"ר
 גובה:  26 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,275,700 (1 ביולי 2023)
  ‑ צפיפות:  42,538 נפש לקמ"ר (1 ביולי 2023)
 קואורדינטות:  30°07′43″N 31°14′32″E﻿ / ﻿30.128611111111°N 31.242222222222°E﻿ / 30.128611111111; 31.242222222222 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםשוברא אל-ח'ימה(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםשוברא אל-ח'ימה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שוברא אל-ח'ימה (בערבית: شبرا الخيمة, בערבית מצרית: شبرا الخيمه, תעתיק מדויק: שברא אלח'ימה) היא העיר הגדולה במחוז אל-קליוביה והעיר הרביעית בגודלה במצרים. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.276 מיליון בני אדם.
שוברא אל-ח'ימה שוכנת צפונית לקהיר, על גדתו המזרחית של נהר הנילוס, וסמוך לכביש המהיר לאלכסנדריה, והיא נחשבת לפרוור תעשייתי של בירת מצרים, ולחלק מקהיר רבתי. העיר נחשבת לוותיקה בין הפרוורים התעשייתיים של קהיר (הערים עשרה ברמדאן, מדינת א-סאדאת ועיר השישה באוקטובר נוסדו בשנות ה-70 של המאה ה-20).
את העיר ייסד בשנת 1832 שליט מצרים מוחמד עלי, שבניית ארמונו באזור, על גדת הנילוס, בתכנון אדריכלים טורקים וארמנים, הסתיימה ב-1822. ב-1808 יזם עלי את סלילת דרך שוברא, המקשרת עד ימינו בין קהיר לשוברא אל-ח'ימה עלי יזם בין היתר הקמת מפעלי זכוכית וכותנה מצרית בעיר. בשנים האחרונות בוצע שיפוץ מקיף בארמונו של מוחמד עלי, בהשקעה של 50 מיליון לירות מצריות, וחלק ממנו הפך למוזיאון.
במאה ה-19 היא נחשבה לרובע יוקרתי יחסית של קהיר, אך הגירה מסיבית מהאזורים הכפריים והקמת שכונות למעמד הבינוני במאה העשרים הפכו אותה לעיר צפופה, שמרבית שכונותיה נחשבות לשכונות עוני. האוכלוסייה צמחה במהירות מ-39,000 נפש ב-1947, לכ-100,000 ב-1960 וליותר ממיליון תושבים כיום. אוכלוסיית העיר מועסקת בחלקה במפעלי תעשייה בעיר, המתמקדים בטקסטיל, קרמיקה, זכוכית וכותנה. בשל ריבוי מפעלי התעשייה, האוויר בעיר נחשב למזוהם.
בשוברא אל-ח'ימא שוכן המכון הפוליטכני של קהיר.
הערות שוליים

↑  Egypt: Governorates, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulatiom.de
↑  מקור. (הקישור אינו פעיל, 22 בספטמבר 2019)
↑  מקור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567031605171  LCCN: n84124127  VIAF: 145468037   WorldCat (עם VIAF): 145468037 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים במצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רמת הטייסים

| --- | --- |

האנדרטה לזכרם של הטייסים
 מידע
 עיר:  תל אביב-יפו
 שטח:  326 דונם
 אוכלוסייה:  1,980 (2012)
 קואורדינטות:  32°03′26″N 34°48′34″E﻿ / ﻿32.05731667°N 34.80949444°E﻿ / 32.05731667; 34.80949444
 שכונות נוספות בתל אביב-יפו
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) רמת הטייסים(למפת גוש דן רגילה) רמת הטייסים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רמת הטייסים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רמת הטייסים  he רמת הטייסיםhe רמת הטייסיםמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רמת הטייסים היא שכונה בדרום-מזרח תל אביב. היא תחומה בין הרחובות דרך השלום, דרך הטייסים ועודד. ממערב לה פארק וולפסון, מדרום כפר שלם וממזרח שכונת רמת חן שברמת גן.
היסטוריה

השכונה נוסדה בשנות ה-50 ונקראה על שם שלושה טייסי חיל האוויר שנפלו בהגנה על תל אביב במהלך מלחמת העצמאות, מודי אלון, מתתיהו סוקניק ואהרן דוד שפרינצק.
השכונה כוללת 45 בתי שיכון בני שתיים עד שלוש קומות, מוקפים בגינות ובעלי גגות רעפים. שטחה 134 דונם, ובשנת 2008 התגוררו בה כ-2,200 תושבים. היא כוללת מרכז מסחרי, סניף של קופת חולים הכללית, מרפאה לבריאות הנפש ובית ספר. שדרה ירוקה חוצה אותה לרוחבה, בין רחוב עודד לפארק וולפסון.
במהלך מלחמת המפרץ פגע בשכונה טיל סקאד. בשנת 2008 החלה עיריית תל אביב-יפו בניסוי של הטמנת פחי אשפה מתחת לקרקע, במטרה לבחון את האפשרות לנהוג כך במקומות נוספים בעיר.
האנדרטה לשלושת הטייסים מוקמה ברחוב עודד בסמוך למרכז המסחרי בשכונה. לידה נמצאה אנדרטה קטנה לזכר בני השכונה שנפלו במערכות ישראל.
היות שמקודם פרויקט הכולל הריסת המרכז המסחרי, בשנת 2022 הוזזה האנדרטה לגינה המרכזית בשכונה.
בשנת 2021 אושר מסמך מדיניות תכנונית לשכונה המציע מתווה להתחדשותה באמצעות תוכניות בניין עיר.
ראו גם

אנדרטת הטייסים (גן העצמאות)
הערות שוליים

↑  קורות החיים של מתתיהו סוקניק, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  קורות החיים של אהרן דוד שפרינצק, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
שביר (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אריק איינשטיין
 מתוך האלבום שביר
 יצא לאור:  1983 
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  אריק איינשטיין 
 לחן:  יצחק קלפטר 
 
"שביר" הוא שיר שנכתב על ידי אריק איינשטיין והולחן על ידי יצחק קלפטר ב-1983, בעקבות תאונת דרכים קשה, בה אריק איינשטיין היה מעורב.
רקע לשיר

ב-23 באוגוסט 1982 לפנות בוקר לאחר שאריק איינשטיין חזר מרחוב פרישמן-ריינס שבתל אביב פגע ברכבו אוטובוס אשר גרם לצלעותיו להישבר ולפגיעה קשה בראשו ובעיניו. בנוסף לכך היו צריכים להשתיל לו רשתית חדשה בעינו. גם אשתו סימה אליהו נפגעה קשה וחברתם נהרגה בתאונה. בעקבות כך, בספטמבר בשנת 1983, אריק איינשטיין יצר את התקליט האישי ביותר שלו "שביר", בו הוא כתב את כל השירים. התאונה עצרה לאריק איינשטיין את השנה המוצלחת וגרמה לו להישלח לשיקום ממושך. לימים אמר שלאחר התאונה והמשבר שעבר חדל להופיע בפני קהל, ועסק יותר בהוצאת שירים חדשים, לצד צילומי שירים ששודרו בטלוויזיה.
מיכאל תפוח (אמרגנו של אריק איינשטיין) ציין שהתאונה קטעה להם הרבה תוכניות. חלק מתהליכי השיקום שעבר איינשטיין היה לעבוד על יצירת התקליט. ובגלל המצב הנפשי והפיזי שבו היה איינשטיין רוב המילים בשיר היו מושפעות ממצבו. שמו של התקליט של אריק איינשטיין ויצחק קלפטר שהם הפיקו היה "שביר", זהו התקליט היחיד שאריק איינשטיין כתב את כל המילים בעצמו.
משמעות השיר

זה תקליט של עצירה וחשבון נפש, השיר נותן דוגמה לאדם שביר אשר בקלות יכול להתפורר ובדרך כלל מעמיס על עצמו יותר מידי דאגות, גם לדברים שאינו יכול לשלוט עליהם ובכלל לא קשורים אליו.
על השיר

דודו טסה מסר: "'שביר' הוא שיר שמאוד מייצג במילותיו את מי שאריק היה ומה שהוא שידר כלפי חוץ. אריק איינשטיין היה אחד מעמודי התווך במוזיקה הישראלית, הוא היה ונותר אחד המוזיקאים האהובים".
אריק איינשטיין, התייחס לאלבום כך: "ב'שביר' כתבתי את כל הטקסטים, דבר די נדיר אצלי. זה תקליט מאוד מאוד אהוב עליי. מסחרית הוא פחות הצליח, אבל בעיניי הוא אחד היפים שלי". השיר "שביר" היה אחד השירים שאריק איינשטיין הכי אהב.
באוגוסט 1983, שנה לאחר תאונת הדרכים, נכנס השיר "שביר" למצעד הפזמונים של רשת ג'.
33 שנה לאחר שהשיר הוקלט לראשונה, יצחק קלפטר הוציא אותו בעיבוד חדש. השיר הוביל לדרך המשותפת של ברי סחרוף ודודו טסה שהייתה בשיא כאשר הם הוציאו את האלבום החדש "בדל של אור".
שולם לעולם

שוֹלֶם לְעוֹלָם הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמרת-יוצרת הישראלית אתי אנקרי. האלבום יצא לאור ב-12 באפריל 2020 בהוצאת PIL.
רקע והוצאה

בשנת 2020 הוציאה יחד עם בתה מעיין ליניק, גרסת כיסוי לשיר "מסך עשן" של הזמר אריאל זילבר. השיר יצא במסגרת הפרויקט המוזיקלי צו השעה. בנוסף, חידשה אלבום שירי ילדים, שכתבה לכבוד בתה, ושנשאר גנוז במגירה 12 שנים. שמו נבחר להיות "שולם לעולם" והוא פורסם באפריל באותה השנה.
הסינגל המוביל והיחיד מתוך האלבום נקרא "את" והוא פורסם כבר ב-2 באפריל 2020.
ביקורת

הביקורות שהופנו כלפי שולם לעולם היו חיוביות. באתר "סך הקול" נכתב: ”אתי אנקרי, באמצעות השירים שבאלבום 'שולם לעולם', מעניקה את החסד של קוהרנטיות גם בעולם של חוסר פשר – או של פשר לא מפוענח. וזוהי מתנה שלא רק ילדים זקוקים לה כרגע אלא גם מבוגרים, במציאות משתנה ומוזרה שלא ידענו כמותה מעולם”.
בערוץ 7 פורסמה כתבה במסגרתה נסקר תהליך ההקלטה של האלבום כמו גם המשמעות העומדת מאחוריו.
רשימת רצועות

| שולם לעולם> מס' | שולם לעולם> שם | שולם לעולם> משך | שולם לעולם>  | שולם לעולם>  | שולם לעולם>  | שולם לעולם>  | שולם לעולם>  | שולם לעולם>  | שולם לעולם>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | עננים  | 1:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | יד קטנה  | 1:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | את  | 2:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | נמלה  | 2:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | שושנה  | 2:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | ירח  | 1:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | לא רוצה  | 1:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | ג'ירפה  | 2:09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | שולם לעולם  | 1:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | יד ללב  | 2:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | פיפה  | 2:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | מרפקים  | 2:29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | השעון  | 1:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | בנהר  | 2:18 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 29:24 |  |  |  |  |  |  |  |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 12 באפריל 2020 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | PIL |  |
הערות שוליים

1 2 3 4  שולם לעולם, 2020-04-12, נבדק ב-2024-07-20
↑  מסך עשן, 2020-09-09, נבדק ב-2024-07-20
↑  את, 2020-04-02, נבדק ב-2024-07-20
↑  אתי אנקרי, אלבום "שולם לעולם", 2020, ‏2020-04-01
↑  "שׁוֹלֶם לעולם" אלבום שירי ילדים חדש, באתר www.inn.co.il
רחל שקלובסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בנובמבר 1946 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  27 בינואר 2013 (בגיל 66) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  תיכון א' לאמנויות תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס ברנשטיין 
 
רחל שקלובסקי (6 בנובמבר 1946 – 27 בינואר 2013) הייתה מבקרת ספרות ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה

שקלובסקי נולדה בתל אביב. התחנכה בצעירותה בשווייץ ובארצות הברית וסיימה את לימודיה בתיכון עירוני א' בתל אביב. הייתה בעלת תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים במדע המדינה וספרות אנגלית ומוסמכת בספרות אנגלית ואמריקאית. מלבד זאת למדה שנתיים לימודי פילוסופיה ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1976–1980 לימדה פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב: קורסים בספקנות, בעיית הצדקת הרציונליזם, קריאה באפלטון ואחרים.
שקלובסקי פרסמה שירים ומאמרים במוספים לספרות מסוף 1975. במשך שלושה עשורים פרסמה מאמרי ביקורת ושירים בעיתונים "הארץ", "דבר", "ידיעות אחרונות", "מעריב" "שישי" ובכתב העת "עיתון 77". בספרה הראשון משנת 1988, "בין שעבוד לחירות", פרסמה מבחר מאמרים המביאים את נקודת מבטה הייחודית על יצירות ספרותיות קלאסיות ומודרניות וכן על יצירות הגות בתחומים מגוונים כולל היסטוריה, פסיכיאטריה ויהדות. בין המאמרים שקיבצה מופיעים שני מאמרי ביקורת על תפיסת היהדות הלייבוביצ'יאנית וכן תשובתה לישעיהו ליבוביץ בעקבות תגובתו. במסות הפילוסופיות שפרסמה באה לידי ביטוי השקפת עולם חילונית רציונליסטית המהווה את תעודת הזהות האומנותית שלה. ספרה השני "בחיפוש אחר החיים הטובים" מהווה המשך לספרה הראשון, אך בניגוד לו מתמקד בביקורת ספרותית ופחות ברשימות פילוסופיות.
שקלובסקי זכתה פרס ברנשטיין לביקורת ספרותית בעיתונות היומית, עם חלוקתו לראשונה בשנת 1979.
שקלובסקי נפטרה ב-27 בינואר 2013 בביתה בתל אביב.
מפרסומיה

"זה בסך הכול החיים", תל אביב: הוצאת גוונים, תשס"ח 2007.
"דמויים מהעולם ומירושלים", תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ט 1999.
"בחיפוש אחר החיים הטובים": קובץ ביקורות על ספרים, תל אביב: ירון גולן, 1996.
"בין שעבוד לחירות": מסות פילוסופיות, תל אביב: ירון גולן, 1988.
לקריאה נוספת

אלכס זהבי. דיוקנו של הרצנזנט כפילוסוף. מעריב, ספרות, כ"ד באדר ב' תשמ"ט, 31 במרץ 1989, עמ' 3.
דורית זילברמן. תרבות העונג. דבר, י"ח בתמוז תשמ"ט, 21 ביולי 1989, עמ' 20.
עמוס לויתן. בין לבין. עתון 77, גל' 110 (1989), עמ' 19.
מירי פז. הרציונאל של רחל שקלובסקי. דבר, דבר השבוע, ז' בשבט תשמ"ט, 13 בינואר 1989, עמ' 23.
עמוס שיינבלט. רוח אופטימית בבית. עיתון 77, שנה ל"ב, גל' 329 (ניסן תשס"ח, מרץ-אפריל 2008), עמ' 14.
שלמה אפרתי

שלמה אפרתי (כ"ט באייר ה'תרע"ב, 16 במאי 1912 – כ"ח באייר ה'תשכ"ה, 30 במאי 1965) היה מזכ"ל הקיבוץ הדתי וראש המועצה האזורית חבל יבנה.
ביוגרפיה

נולד בשם שלמה אפטרוט באנטוורפן שבבלגיה. אביו, שמעון היה מזכיר הקהילה באנטוורפן. למד בבית ספר ציבורי והשלים לימודי יהדות בבית הספר תחכמוני (בית ספר). היה פעיל בתנועת נוער ציונית. עם סיום לימודיו החל לעבוד במפעל של סבו באלמלו שבהולנד, השתלם בהנהלת חשבונות וכן למד נגרות כהכנה לעלייה לארץ, ובמקביל המשיך בפעילות בתנועת הנוער. היה פעיל בהכשרה של בח"ד באלמלו וחבר הנהלת הארגון הציוני-דתי ההולנדי "דת וארץ". ב-1937 התחתן ועלה לארץ ישראל, והשתקע בקבוצת רודגס שהפכה לימים לקבוצת יבנה. בתחילה עבד כנגר (ואף השתתף בבניית כפר הנוער הדתי בכפר חסידים), והשתלב בעבודה הציבורית כמזכיר קבוצת יבנה, תפקיד שבו נשא שנים רבות. בין השאר, הוביל לכך שבית הכנסת יהיה מבנה הציבור הראשון שייבנה בקבוצה. ב-1945 יצא לאירופה כדי לסייע בארגון הבריחה וההעפלה. לאחר כשנתיים שב ארצה והחל לעבוד במרכז החקלאי של הפועל המזרחי, בשליחותו יצא לארצות הברית ולאנגליה. נבחר למזכ"ל הקיבוץ הדתי. עם הקמת המועצה האזורית חבל יבנה ב-1950, נבחר כיושב הראש הראשון שלה. במקביל המשיך לשמש כמנהל החשבונות של הקיבוץ וכחבר הנהלת גבעת וושינגטון. במשך שנים ארוכות העביר שיעור יומי בתלמוד בבית הכנסת של הקיבוץ.
ביום ראשון, 30 במאי 1965, טבע למוות בבריכת השחייה של הקיבוץ. נקבר בבית הקברות בקיבוצו. בין מספידיו היה השר יוסף בורג.
שמו הונצח בבית ספר למלאכה בגבעת וושינגטון.
חיים אישיים

היה נשוי לחנה לבית דויץ ואב לחמישה ילדים.
נכדו הוא הסופר שלמה אפרתי.
הערות שוליים

↑  ב. ינאי, שר הפנים: כאן ההמשך למה שנותק לפני אלפי שנים, הצופה, 25 באוגוסט 1950
↑  ראו במודעת האבל מטעם גבעת וושינגטון, הצופה, 31 במאי 1965
↑  שלמה אפרתי טבע בבריכה, הַבֹּקֶר, 1 ביוני 1965
↑  שלמה אפרתי ז"ל - למנוחות, מעריב, 1 ביוני 1965
↑  בית ספר מקצועי לבנות יוקם בגבעת וושינגטון, הצופה, 5 ביולי 1967
↑  רמי עפרוני, "על המדף" תמוז תשס"ד: "ניקול הייתה כאן", באתר הקיבוץ הדתי
שכונת אחווה (תל אביב)

|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  תל אביב-יפו 
 תאריך ייסוד:  1899 
 על שם:  אגודת אחוה 
 קואורדינטות:  32°03′37″N 34°45′57″E﻿ / ﻿32.06027778°N 34.76583333°E﻿ / 32.06027778; 34.76583333
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) שכונת אחווה(למפת תל אביב רגילה) שכונת אחווה(למפת גוש דן רגילה) שכונת אחווה(למפת גוש דן מוגדלת) שכונת אחווה  he שכונת אחווהhe שכונת אחווהמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שכונת אחווה הייתה שכונה יהודית שקמה צפונית-מזרחית ליפו בשנת 1899 בשטח שבו עובר כיום חלקו הדרומי של רחוב אחווה בתל אביב-יפו, בסמוך למרכז סוזן דלל בנווה צדק.
מקימיה היו יהודים אשכנזים שומרי מסורת ובעלי יכולת, שהיו חברים באגודת אחווה ששמה לה למטרה לקדם עזרה הדדית וקיום ממשי של מצוות "ואהבת לרעך כמוך". השכונה הוקמה בצורה מאורגנת ומרווחת, ובתיה הוקפו בחצרות קטנות.
בשכונה התיישב הרב קוק ברחוב בנות יעקב פינת מגדל. בהשראת הרב הנערץ הקימה האגודה בשכונה מוסדות ציבור, ובהם בית כנסת וחדר בו למדו התלמידים בעברית. זה היה לימים לבית ספר תחכמוני שעבר לרחוב לילינבלום בתל אביב.
שמואל יוסף עגנון ציין את ביתו של הרב קוק בספרו תמול שלשום:
"חמדת דר בעלייתו שבקצה נווה צדק שבקצה יפו. הולכים משם מנווה שלום דרך בתי זרח ברנט עד שמגיעים לבית הספר הישן לבנות. הגיעו, רואים כמה בתים מבצבצים ויוצאים מתוך החול, וביניהם בית המדרש החב"די מצד ימין וביתו של הרב קוק בצד שמאל".
בית המדרש החב"די המצוין בציטוט עומד עד עצם היום הזה. חלונותיו אטומים. בית הספר הישן לבנות נמצא ברח' בנות יעקב פינת רח' שלוש.
רוסתם

רוסתם קוטל את הדרקון, מאת עאדל עדילי
רוֹסְתָם (פרסית: رُستَم, תעתיק מדויק: רסתם), המכונה גם רוסתם-י דסתאן (رستم دستان) או רוסתם בן זאל (رستم پسر زال), הוא אחד מגדולי הגיבורים בתרבות הפרסית. עלילותיו מסופרות באפוס הפרסי מהמאה ה-10, השאהנאמה.
לידתו וילדותו של רוסתם

רוסתם נולד בחבל זאבוליסטן (כיום דרום-מזרח אפגניסטן) לזאל(אנ'), מגדולי הגיבורים של איראן, ולרודאבה, בתו של מהראב מלך קאבול. סבו של רוסתם, סאם, ואבי סבו, נרימאן, היו אף הם גיבורים מפורסמים אשר לחמו למען איראן.
לידתו של רוסתם הענק התארכה בשל גודלו יוצא הדופן של התינוק, וחייה של אימו היו בסכנה. אביו זאל, שחשש שיאבד את אשתו ואת בנו במהלך הלידה, זימן את הסימורג, הציפור האגדית שגידלה אותו בצעירותו, על ידי שריפת נוצה שזו העניקה לו טרם פרידתם. הסימורג הדריכה את זאל כיצד לבצע מעין ניתוח קיסרי באשתו, וכך ניצלו חייה של רודאבה ורוסתם בא לעולם.

כבר בילדותו מבצע רוסתם מספר מעשי גבורה. לילה אחד נודע לו שהפיל הלבן של המלך מנוצ'הר משתולל ומסכן את הסובבים. שומרי הארמון חוששים להתקרב, אך רוסתם מסתער על הפיל והורג אותו בחבטה אחת מהאלה של סבו, סאם. כמו כן, רוסתם עדיין ילד כאשר הוא מאלף בעצמו את סוסו האגדי רחש, שאינו מתיר לאף רוכב אחר לרכוב עליו.

לאחר מכן, רוסתם נשלח על ידי אביו לשכנע את קאי-קובאד, השאה הראשון בשושלת קאיניאן, לשוב מהר אלבורז ולתפוס את מקומו כמלך. מכאן שלרוסתם תפקיד מרכזי בייסוד השושלת.
שבע המטלות של רוסתם

רוסתם יוצא למסע להצלת השאה של איראן, קאי-קאווס(אנ'), אשר פותה לצאת לכבוש את ארץ הדִיבִים (שדים) מאזנדראן אך נפל בשבי עם כל צבאו. סיפור מסעו של רוסתם במאזנדראן מתחלק לשבעה מאורעות מרכזיים ומכונה "שבע המטלות של רוסתם" (פרסית: هفت خوان رستم, תעתיק: הפת ח'ואן רסתם):
שבע המטלות של רוסתם > מערכה ראשונה: רחש והאריה

רוסתם נרדם בין קני הסוף כאשר לפתע אריה תוקף את סוסו רחש. רחש נאבק באריה ולבסוף הורג אותו בעזרת שיניו ופרסותיו. רוסתם מתעורר מההמולה ורואה את האריה המת ואת סוסו הפצוע, אך גוער ברחש על שנלחם באריה בעצמו במקום להעיר אותו ולהיעזר בו.
שבע המטלות של רוסתם > מערכה שנייה: רוסתם במדבר

רוסתם מגיע למדבר של מאזנדראן ולאחר רכיבה ממושכת הרוכב וסוסו צמאים ונשקפת סכנה לחייהם. רוסתם מתפלל לאל לישועה, ולפתע מופיע במקום כבש שמן. רוסתם רואה בכבש סימן מבשר טובות ועוקב אחריו על מנת למצוא את מקור המים ממנו הוא שותה. הכבש מוביל את רוסתם למעיין מים ובכך מציל את חייו, ולאחר מכן הוא נעלם.
שבע המטלות של רוסתם > מערכה שלישית: רוסתם נלחם בדרקון

רוסתם הולך לישון ומורה לרחש להעיר אותו במקרה של סכנה ולא להתמודד עימה בעצמו כמו במקרה עם האריה. בחצות הלילה מגיע למקום דרקון, ורחש שמזהה את הסכנה מתחיל לצהול ולרקוע בפרסותיו עד שרוסתם מתעורר. רוסתם מביט סביב אך אינו רואה את הדרקון, שנעלם. הוא גוער ברחש על שהעיר אותו לשווא וחוזר לישון. הדרקון ממשיך להופיע ולהיעלם מספר פעמים, ורחש ממשיך להעיר את רוסתם ובכל פעם זוכה לגידופים הולכים ומחריפים מצד אדונו. בסופו של דבר, רוסתם מצליח לראות את הדרקון ולאחר קרב קשה קוטל אותו בעזרתו של רחש.
שבע המטלות של רוסתם > מערכה רביעית: רוסתם נלחם במכשפה

רוסתם ממשיך במסעו ועם ערב מגיע לחלקה ירוקה. להפתעתו, הוא מגלה שולחן שעליו אוכל ויין, ומתחיל לאכול ולשתות מבלי לדעת שהשולחן שייך לחבורת מכשפים. רוסתם מסיים לאכול ומתחיל לנגן ולשיר אודות הרפתקאותיו. השיר מגיע לאוזניה של מכשפה, אשר לובשת את דמותה של נערה יפהפייה ומתיישבת לצדו. רוסתם מגיש למכשפה כוס יין ומפציר בה לשתות לחיי אורמזד, אך למשמע שמו של האל, הכישוף נשבר והמכשפה שבה לדמותה המקורית. רוסתם מתעשת, תופס את המכשפה בפלצור וחותך אותה לשניים בחרבו .
שבע המטלות של רוסתם > מערכה חמישית: רוסתם נלחם באולאד

רוסתם נרדם ליד שדה זרוע בזמן שרחש מתחיל ללחך בו. שומר השדה מגיע להתלונן בפני רוסתם על ההתנהגות של סוסו, אך רוסתם מכה אותו ומגרש אותו. השומר המוכה קורא לבעל האדמה, אולאד, שיוצא לתקוף את רוסתם עם חייליו. רוסתם הורג את חייליו של אולאד, תופס אותו ומכריח אותו לגלות לו היכן נמצאים קאי-קאווס והדיב הלבן שלקח אותו בשבי. רוסתם מבטיח לאולאד שאם הוא יעזור לו הוא יקבל את השליטה במאזנדראן לאחר שהדיבים יובסו. אולאד מסכים, ומשלב זה הופך למורה הדרך של רוסתם עד סוף מסעו במאזנדראן.
שבע המטלות של רוסתם > מערכה שישית: רוסתם נלחם בדיב ארז'אנג

בהדרכתו של אולאד רוסתם מגיע לעיר מאזנדראן, שם הוא הורג את הדיב ארז'אנג, מפקד צבא מאזנדראן, ותולה את ראשו על אוכפו. חיילי צבא מאזנדראן נתקפים פחד למראה ראש מפקדם הכרות ובורחים. לאחר מכן, אולאד מוביל את רוסתם ברחבי העיר למקום כלאו של קאי-קאווס, אשר התעוור כתוצאה מכשפיו של הדיב הלבן. קאי-קאווס מהלל את רוסתם ושולח אותו להרוג את הדיב הלבן.
שבע המטלות של רוסתם > מערכה שביעית: רוסתם נלחם בדיב הלבן

רוסתם מגיע למקום משכנם של הדיבים. אולאד מייעץ לו לתקוף באמצע היום, כאשר השמש נמצאת גבוה בשמיים, משום שבשעה זו הדיבים ישנים והם יתעוררו מבולבלים. רוסתם עושה כן והורג את הדיבים, ולאחר מכן נכנס למאורתו של הדיב הלבן. בין השניים מתפתח קרב איתנים שבסופו רוסתם מביס את הדיב, עורף את ראשו ועוקר את ליבו. רוסתם שב אל קאי-קאווס ומורח את הדם מליבו של הדיב על עיניהם של השאה וחייליו וכך משיב להם את מאור עיניהם.
בהמשך קאי-קאווס שולח למלך מאזנדראן מכתב בו הוא כותב כי רוסתם קטל את הדיב ארז'אנג ואת הדיב הלבן וקורא לו להיכנע לאיראן. מלך מאזנדראן מסרב להיכנע ואף מאיים להחריב את איראן. שני הצבאות נפגשים בשדה הקרב ולאחר קרב ארוך חיילי איראן מנצחים את חיילי מאזנדראן. במהלך הקרב רוסתם ומלך מאזנדראן נלחמים זה בזה, אך לאחר שרוסתם מביס את המלך, זה משתמש בכשפיו כדי להפוך את עצמו לסלע. קאי-קאווס דורש שמלך מאזנדראן יועמד לדין, ולכן רוסתם נאלץ לשאת את הסלע לארמונו של השאה, שם הוא מאיים לנפץ אותו אם המלך לא ישוב לצורתו המקורית. מלך מאזנדראן המפוחד שב לצורתו המקורית, נשפט על ידי קאי-קאווס ומוצא להורג. לבסוף, קאי-קאווס מעניק לרוסתם עושר רב ואף מעניק לאולאד את השליטה במאזנדראן כפי שהבטיח לו רוסתם.
רוסתם וסוהראב

רוסתם מחפש אחר סוסו שנגנב ומגיע לעיר סמנגאן, שם הוא מתארח בארמונו של המלך ופוגש את בתו, הנסיכה תהמינה. הנסיכה מגיעה לחדרו של רוסתם באישון לילה ומתוודה על הערצתה כלפיו. היא מתחננת שייתן לה ללדת את בנו ובתמורה מציעה להשיב לו את סוסו האבוד. רוסתם נענה לבקשתה של תהמינה, נושא אותה לאישה ומקיים את חלקו בעסקה. טרם עזיבתו, הוא משאיר ברשותה תכשיט שענד על זרועו כדי שתענוד אותו על זרועו של בנו אם ייוולד לה בן, או בשערה של בתו אם תיוולד לה בת. תשעה חודשים לאחר מכן תהמינה יולדת בן וקוראת לו סוֹהְרָאבּ.

בגיל עשר סוהראב כבר לוחם בלתי מנוצח ואימו מגלה לו שאביו הוא הגיבור האגדי רוסתם. סוהראב מחליט למצוא את אביו ולעזור לו לתפוס את מקומו של השאה כמלך איראן, ולצורך כך מצטרף לצבאו של אפרסיאב, מלך טוראן. עד מהרה השמועה על כוחו של סוהראב נפוצה בקרב האיראנים ומגיעה לאוזניו של רוסתם, אך הוא סבור כי בנו עדיין רק ילד ולכן פוסל את האפשרות שמדובר בו. בסופו של דבר, צבאות איראן וטוראן נפגשים וסוהראב מתייצב מול רוסתם בדו-קרב. סוהראב חושד שיריבו הוא למעשה אביו ומנסה לגרום לו להודות שהוא רוסתם, אך רוסתם מכחיש את זהותו פעם אחר פעם. השניים נלחמים זה בזה ולאחר קרב קשה ידו של סוהראב על העליונה, אך בעזרת סיוע אלוהי רוסתם מצליח לגבור עליו ולשבור את גבו. סוהראב הגוסס מאיים על הורגו שאביו, רוסתם, ינקום את מותו, ורוסתם מבין שהרג את בנו במו ידיו. הוא פותח את שריונו של סוהראב וכאשר הוא רואה על זרועו את התכשיט שהעניק לתהמינה, הוא נתקף צער עמוק ואף מנסה להתאבד. רוסתם מבקש את עזרתו של קאי-קאווס בריפוי בנו, אך השאה מסרב לבקשתו מחשש שכוחם המשולב של האב והבן יביא למפלתו. לפני מותו, סוהראב מבקש מאביו לחוס על צבא טוראן, ורוסתם נענה למשאלתו. לאחר מכן, רוסתם המתאבל לוקח את גופת בנו עמו לזאבוליסטן ומקים לו שם קבר מפואר.