stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוזף בם

| --- | --- |

ציור דיוקן מ-1850 בצבע שמן על קנבס, הנמצא במוזיאון הצבא הפולני
 לידה:  14 במרץ 1794 טרנוב, גליציה המערבית (בפולין), ממלכת גליציה ולודומריה, האימפריה ההבסבורגית 
 פטירה:  10 בדצמבר 1850 (בגיל 56) חלב, (כיום בסוריה), האימפריה העות'מאנית 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית, פולין הקונגרסאית 
 מקום קבורה:  טרנוב 
 השכלה:  התיכון ברתלמיי-נובודבורסקי בקרקוב 
 פרסים והוקרה
 אביר בלגיון הכבוד  צלב הזהב של וירטוטי מיליטארי 
 
 חתימה:   
 
יוזף זכריאש בם (בפולנית: Józef Zachariasz Bem; בהונגרית: Bem József; בטורקית: Murat pașa; ‏14 במרץ 1794 – 10 בדצמבר 1850) היה איש צבא, קצין תותחנים וארטילריה, מהנדס צבאי ומהפכן פולני. הקים בפולין יחידה ראשונה למפעילי רקטות ופיקד על הארטילריה הפולנית במהלך המרד הפולני מנובמבר 1830. בהמשך יצא לגלות צרפת והיה לדמות חשובה בחוגי הגולים הפולנים, מייסד אגודה פולנית להיסטוריה ולספרות, ארגון גולי פולין בפריז, אגודה פוליטכנית פולנית בפריז ואיגוד ראשון למהנדסים הפולנים. באביב העמים (1849-1848) השתתף כמפקד במהפכה הווינאית השלישית ("האוקטובר הווינאי"). בהמשך היה למפקד הצבא המהפכני ההונגרי ולאחר דיכוי המהפכה בהונגריה גלה באימפריה העות'מאנית. שם התאסלם והיה למפקד בצבא העות'מאני. יוזף בם היה לגיבור לאומי של פולין והונגריה ונחשב תחת השם "מוראט פאשה" לדמות חשובה גם בהיסטוריה של הצבא העות'מאני. הסקלרים בטרנסילבניה קראו לו בחיבה "Bem apó" (בם קשישא).
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

יוזף בם נולד בשנת 1794 בעיר הפולנית טרנוב שבגליציה המערבית (אז חלק מממלכת גליציה ולודומריה שבאימפריה ההבסבורגית). הוא גדל במשפחת של האצולה הנמוכה בקרב השלאכטה ונשאה שם גרמני, Behm או Bohm. אביו של סבא רבא שלו, כריסטיאן בם היה בנו של מייצר רתמות בשם קספר בהם משווידניצה, שלזיה התחתית שהתיישב ב-1704 בלבוב. סבו של יוזף בם, ווייצ'ך בם, קיבל תואר אצולה באמצע המאה ה-18 והתמנה ליועץ של המלך סטניסלאב אוגוסט פוניאטובסקי. אביו של יוזף, אנדז'יי פרנצישק קסאברי בם (1840-1768), גם הוא הוכר בשנת 1803 כאציל, עבד כמשפטן במועצת העיר לבוב ומאוחר יותר, שימש אחר כך כעורך דין באספת אצילי טרנוב וכמורה למתמטיקה. הוא התחתן עם אגניישקה גולוכובסקה ולזוג נולדו בן יחיד, יוזף, לצד ארבע בנות. בית ההורים שכן בפרבר בורק (Burek) בטרנוב. - המשפחה עברה כעבור זמן קצר לקרקוב ל"בית האיטלקי" שבככר Rynek מס. 7 ובם בילה את ימי הקיץ בבית שקנה אביו בעיירה גאי. אמו של בם מתה ממחלת ראות כשהוא היה בן 10
האב התחתן שוב ב-1804 עם מריאנה אוסטפינסקה והוליד עוד 6 ילדים: 4 בנות ו-2 בנים (קונסטנטי ואלכסנדר)
אחרי שסיים את גימנסיית אנה הקדושה (כיום "נובודבורק") בקרקוב החל מ-3 באוקטובר 1809 הוצב בם על ידי הוריו בחיל צוערי התותחנים וההנדסה. ב-1 באפריל 1810 התקבל בם ב"בית הספר היסודי לארטילריה ולהנדסה" בוורשה. זה היה בית ספר יוקרתי, שאליו התקבלו 12 מתוך 36 מועמדים. הוא קנה בו ייסודות ידע הדרושים בהנדסה הצבאית, כולל באריתמטיקה, גאומטריה תאירוטית ויישומית, טריגונומטריה, אלגברה, טופוגרפיה ובנוסף שפות, ביניהן פולנית, צרפתית, גרמנית ורוסית. בם הצטיין במתמטיקה, השיעורים כללו שעות מעשיות של ירי והפעלת תותחים, בניית ביצורים וגשרים. אופיו הביישן משהו תלמידים אחרים כינו אותו "פאניינקה" כלומר "העלמה".
ב-3 באוקטובר 1809, בהיותו בן 15, הוצב על ידי הוריו בחיל צוערי התותחנים וההנדסה. כסגן שני, ב-1 באפריל 1810, הוא הצטרף לבית הספר המובחר של ארטילריה והנדסה בוורשה [12], שם היו 36 מועמדים לשנים-עשר מקומות [6]. שם רכש את יסודות הידע המועילים בפרקטיקה הנדסית, לימוד חשבון, גאומטריה תאורטית ומעשית, טריגונומטריה, אלגברה, טופוגרפיה, וכן שפות: פולנית, צרפתית, גרמנית ורוסית. בזכות השכלתו ומאוחר יותר מסעות ברחבי אירופה, הוא הפך לפוליגלוט. השיעורים בבית הספר כללו גם שיעורים מעשיים. בנוסף לירי והפעלת תותחים, כללה התוכנית גם שיעורי הנדסה, כגון בניית ביצורים וגשרים[13].
ביוגרפיה > הקריירה הצבאית

בקיץ 1809 במסגרת צבא "דוכסות ורשה" שהוקמה תחת הכיבוש של נפוליאון, השתתף בם במלחמה באוסטרים. ביולי 1809 הגיע עם הצבא הצרפתי לקרקוב. ב-1 באפריל 1810 התמנה ל"סגן משנה" בארטילריה של הפרשים הפולנים. בשנים 1810–1811 סיים בהצטיינות את לימודיו במוסד היוקרתי "בית הספר היישומי לארטילריה ולהנדסה". עם בוגרי בית הספר נמנו, בין היתר, הגנרלים איגנאצי פרונג'ינסקי וויצ'ך חז'אנובסקי. אחרי סיום בית הספר העלה אותו הגנרל יוזף פוניאטובסקי לדרגת לוטננט משנה ("פורוצ'ניק" בדרגה שנייה) של ארטילריית הפרשים. החל מ-1811 שירת כסגן.
ב-1812 השתתף בם במסעו של נפוליאון ברוסיה כשלחם על יד ריגה כתותחן בגיס הראשון של הכוחות הצרפתיים בפיקוד המרשל דאבו ובהמשך בגיס העשירי של המרשל מקדונלד, תחת פיקודו של ולדיסלב תומאש אוסטרובסקי. בלי להישמע לפקודות תקף בם יחידת דרגונים רוסים ולקח חמישים שבויים. ב-1813 השתתף בנסיגת הכוחות הצרפתיים-פולניים מדינבורג. מאוחר יותר עוטר בם באות לגיון הכבוד על תרומתו בינואר - נובמבר 1813 להגנת דנציג נגד הכוחות הרוסיים-פרוסיים. אחרי כניעת דנציג ישב יחד עם אביו בבוסקו-זדרוי על יד קיילצה. הוא קנה שם שני כפרים:סלובקווויצה וסקוז'וב.
אחרי קונגרס וינה ב-1815 דוכסות ורשה נהפכה לממלכת פולין החוקתית במסגרת האימפריה הרוסית. תחת השלטון הזה חזר בם לשירות הצבאי. ב-21 בינואר 1815 נכלל ברשימת הקצינים של הפלוגה הראשונה של הפרשים הקלים. ב-1816 בגלל מעורבותו בדו-קרב נענש על ידי הדוכס הגדול קונסטנטין שעמד בראש השלטון הרוסי בפולין הקונגרסאית, על ידי העברתו לתפקיד אחר. אולם בספטמבר 1817 הוחזר לצבא הסדיר של "ממלכת פולין" ושובץ בלנצ'יצה. ב-1818 התמנה למורה במכללה צבאית ולעוזר שדה של הגנרל פייר שארל בונטאן, שנשאר בפולין כאחראי על החימוש. בם שירת כמהנדס בארסנל המלכותי בוורשה.
ב-1818 מיוזמת בונטאן ערך בם במעבדה מיוחדת שהוקמה בהתאם לצרכיו, ניסויים בפירוטכניקה צבאית ובשימוש ברקטות לחימה במטרה לשפר את ביצועיהן. ב-1819 הועלה בדרגת קפטן (סרן).את הרקטות הלחימה שכונו "נורים" או "רקטות קונגרסאים" הכיר בם בזמן המצור על דנציג.
אחת ממטלותיו העיקריות הייתה לברור ולטהר באופן מתאים את האשלגן החנקתי ופחם העץ, מרכיבי אבק השריפה שהדף את הרקטות
באפריל 1819 עקב פיצוץ של דוד עם תערובת נפץ נכווה בם בפניו וכמעט איבד את ראייתו. נשאר עם צלקות לכל החיים. אף-על-פי-כן המשיך בניסויים. במאי 1819 כתב עליהם דו"ח בצרפתית המלווה באיורים נרחבים, עבור הדוכס הגדול קונסטנטין. המחקר של בם נקרא Notes sur les fusées incendiares "הערות על רקטות בערה" והוצא במהדורה ליתוגרפית. ב-1820 הוא פורסם בוויימאר גם בתרגום גרמני. בשנים 1819–1822 המשיך ללמד ארטילריה ומדע הביצורים בבית ספר החורפי לתותחנים.
ב-1822 נתגלתה חברותו בארגון פטריוטי חשאי של בונים חופשיים פולנים (Wolnomularstwo Narodowe) ובנוסף הואשם באי סדרים כספיים. הוא שהה מספר חדשים במעצר. ב-30 ביולי 1822 הורשע על ידי בית משפט חטיבתי בגין "אי הצהרה על הצטרפותו לחברות חשאיות", הורד בדרגה ונידון לשנת מאסר. ב-8 באוגוסט 1822 לבקשת בונטאן, המתיק הדוכס הגדול קונסטנטין את עונשו ואיפשר את העסקתו במשרה לא קבועה. ב-1823 הוחזר לשירות הפעיל.
בינתיים הרג את מישהו בדו-קרב (שם היריב אינו ידוע) כשהוא עצמו נפצע באחד מירכיו ונשאר פיסח כל שאר חייו. ב-23 בדצמבר 1824 הועבר לתפקיד אזרחי בגין "רשלנות בשירות" וב-29 בינואר 1826 פוטר כשהעילה הרשמית לכך הייתה "סיבות בריאות".
ביוגרפיה > בגליציה המזרחית

אז הוא עזב לגליציה המזרחית, בשטח האימפריה האוסטרית. ב-15 בפברואר 1826 הגיע ללבוב ושכר מידי דודו, הקאנון יאקוב בם, את הכפר בשובקה (Basiówka )
על אף רווחיו המועטים, ניהל ומימן על חשבונו את שיפוץ המנזר והכנסייה של הנזירות הכרמליטיות בלבוב כדי להפוך אותם למושב המכון הפולני אוסולינאום
ב-1826 התקבל לעבודה כמנהל אחוזותיו של הרוזן פרנצישק סטניסלב פוטוצקי, על יד ברודי. בם ניהל בהן עבודות רבות, הקים מתקנים תעשייתיים, כמו בתי חרושת לסוכר ומזקקות ביישובים קוניושקי, קלקוטי וזבאראז'. בבתי החרושת הפעיל מנועי קיטור. במימונו של פוטוצקי הקים בית חרושת לנייר בברודי. במקביל שיפץ את הכנסייה האורתודוקסית לכבוד "אמו של האל" שהוקם ב-1600. בנוסף ניהל את עבודות השיקום של הארמון פוטוצקי בברודי ושל הארמון לובמירסקי בפשוורסק.
עסק גם בחקר מנועי הקיטור ופרסם את ניסוייו. בעת שהייתו עד 1830 בלבוב ובברודי תכנן לכתוב ספר לימוד מקיף על מנוע הקיטור.
ביוגרפיה > מרד נובמבר

בפרוץ מרד נובמבר נגד השלטון הרוסי בפולין, ב-29 בנובמבר 1830, שהה בם בוורשה וב - 3 בדצמבר 1830 ענה לקריאת הגנרל יוזף כלופיצקי והצטרף למורדים עם הגדוד שלו. באמצע דצמבר פנה לדגז', שם נדרש להגן על דרכי התחבורה. ב-10 במרץ 1831 הגיע לוורשה,. צבא המורדים העניק לו דרגת מייג'ור (רב-סרן) ואת פיקוד פלוגת הפרשים הקלים מס. 4 שכללה 291 חיילים ו-12 תותחים. ב-9 באפריל 1831 שובצה פלוגתו בגיס של הגנרל איגנאצי פרונג'ינסקי. בראש יחידה זו הוא השתתף ב-10 באפריל בקרב דומאניצה במזוביה, שהתסיים בניצחון ההמורדים פולנים. בם הצטיין בשלוותו ובגבורתו ב-איגאניה. הגנרל פרונג'ינסקי ציין אותו בדו"חו והמפקד העליון, הגנרל יאן זיגמונט סקז'ינצקי בביקורו בשדה הקרב העלה אותו לדרגת לוטננט-קולונל.
בעימות הבא עם הרוסים בקרבת הכפר פשטיץ' (Przetycz Włościańska) האש המדויקת של פלוגתו גרמו לנסיגת האויב. כך קרה בעוד כמה תקריות, על יד הכפר דלוגושודלו בנפת וישקוב, כמו כן על הנהר אוז'יץ, על יד רוז'ה (Ruże) ועל יד זלוטוריה, בפרובינציית קויאבה-פומרניה.
בקרב אוסטרולנקה במטחי ארטילריה עצר בם את התקדמות הצבא הרוסי ואיפשר לשרידי הצבא הפולני לסגת. אף-על-פי שצבא המורדים הפולנים נחל תבוסה כבדה ואיבד 6,000 מלוחמיו, פעולותיו של בם מנעו את חורבן הצבא כולו. בם נפצע בשדה הקרב וב-4 ביוני הועלה לדרגת קולונל. ב-21 ביוני התמנה למפקד התותחנים של הצבא הסדיר, וב-1 ביולי, עוטר עבור גבורתו בקרב בצלב הזהב "Virtuti Militari". בהמלצת הגנרל קז'ימייז' מלאכובסקי ב-22 באוגוסט הוא הועלה לדרגת בריגדיר-גנרל יחד עם הגנרל יוזף סובינסקי. בעקבות המתקפה הרוסית שבפיקוד הגנרל איוואן פסקביץ' הגנת ורשה התמוטטה. בם התנגד לכניעה עד לרגעים האחרונים של ההתקוממות. אולם ב-5 באוקטובר 1831 נאלץ הצבא המורד להיכנע ובפיקודו של הגנרל מצ'יי ריבינסקי חצה את הגבול הרוסי-פרוסי ונמלט לגלות. גם בם הגיע לפרוסיה עם חלק מהארטילריה וכוחותיו. באזור מאריינוורדר, באלבלונג וקווידזין, ובסביבה, היחידות הפולניות פורקו.
ביוגרפיה > בגלות צרפת ופורטוגל

צרפת הייתה המוקד העיקרי של הגולה הפולנית. מבחינה פוליטית תמך בם במונרכיסטים הפולנים, שיתף פעולה עם הארגון "אוטל לאמבר" (Hôtel Lambert) שבראשות הרוזן אדם ייז'י צ'ארטוריסקי והיה חבר בארגון החשאי "הברית לאיחוד לאומי" (Zwiazek Jednosci Narodowej). ב-10 בינואר 1832 יצא לדרזדן ואחר כך בלייפציג ולאלטנבורג, על מנת לארגן נקודות כינוס עבור החיילים והמורדים הפולנים שהיו בדרכם למערב אירופה. בהוראתו, ארגן אנטוני פאטק נקודות כינוס דומות בצרפת, ואחר כך הגיע לשווייץ (שבה הצטיין כחלוץ תעשיית השעונים).
במרץ 1832 חזר בם לפריז. הוא התפרנס ממתן שיערי מתמטיקה ופעל במסגרת החברה הפולנית להיסטוריה ולספרות (Towarzystwo Historyczno-Literackie) אותה הקים ב-1832 יחד עם אחרים.
בם פרסם מאמרים בעיתונים וגם כמה ספרים, כולל "סינופסיס לקורות פולין" (1836), "סינופסיס לקורות צרפת" (1845), בצרפתית - La Pologne dans ses ancienne limites, le Duché de Moscou en 1743 et l'empire des Russes actuel. Ouvrage historique et politique (פולין בגבולותיה העתיקים, דוכסות מוסקבה ב-1743 והאימפרית הרוסים של היום. חיבור היסטורי ופוליטי) ואת הספר בשלושה כרכים "על המרד הלאומי בפולין" (1848-1846), ספרים שהוצאו לאור בחסות הרוזן צ'ארטוריסקי. בספר האחרון, על המרד, הציג בם מצע לתחיית המאבק לשחרור פולין.
ב-1835 הקים את החברה הפוליטכנית הפולנית בפריז והיה היושב ראש הראשון שלה. פעל בארגון זה עד 1836 שהפסיק בגלל קשיים כלכליים. במסגרתו בם תמך בחינוך הטכני בקרב הצעירים הפולנים, שאף לעזור להם בהשתלמויות מקצועיות ובמציאת תעסוקה בצרפת. . בם ביקר באותה תקופה בקורסים בבית הספר לגשרים וכבישים בפריז וגם בבית הספר למכרות. והשקיע מאמצים בקידום שיטות ללימוד העצמי, בין היתר, בעזרת שימוש במנמוטכניקה. הוא התעניין גם בהכשרת הנוער הפולני המחונן בתחום האמנויות. בהתחלת פעילותה תמכה החברה הפוליטכנית הפולנית בלימודיהם של 81 צעירים: 26 התקבלו באקול פוליטקניק בפריז בכן באקול סנטרל לאמנויות ותעשיות, בבית הספר הלאומי לגשרים ולכבישים ובבית הספר למכרות.
עד 1848 חילק בם את זמנו בין עיסוקיו הרבים, לרבות פרויקטים ספרותיים וציור. בהתחלה צייר להנאתו ובהמשך גם במטרות מסחריות. אחד מציוריו הוצג בסלון ידידו, הגנרל קרול קניאז'ביץ' ובשלב מאוחר יותר נשלח כמתנה למלכה מריה השנייה של פורטוגל. בם יצא למסעות לפורטוגל, מצרים, ספרד, והולנד, מתוך ניסיון להקים מחדש צבא פולני, אפילו באלג'יריה. הממסד של הגולה הפולנית התנגד לתוכניות אלה. עם זאת ב-21 ביולי 1833 הביע פרנצישק צ'רטוריסקי תמיכה ברעיון הקמת לגיון פולני בפורטוגל. ב-19 במאי 1833 בם חתם על הסכם עם פדרו הראשון, קיסר ברזיל שנמצא במאבק על כתר פורטוגל עם דום מיגל השמרן. בם הבטיח שלגיון פולני שיתאמן עם צבאו של פדרו יהיה מוכן להילחם לצידו.
בפורטוגל תת-סגן בשם פלטון פשרבסקי, אולי בשירות רוסיה, ירה בבם מתוך ניסיון התנקשות בחייו. בעת. הכדור נעצר בבגדיו. בם המשיך לשווא את המו"ם עם נציגי פורטוגל. בשלב מסוים הממשלה הפורטוגזית עצרה אותו למשך חודשיים במגדל בלם בליסבון.
ביוגרפיה > אביב העמים - וינה - 1848

בם הצטיין במיוחד כמצביא בעימותים צבאים שהתעוררו באירופה במהלך אביב העמים, קודם בהתקוממות השלישית והאחרונה בווינה, שכונתה על ידי האוסטרים "מהפכת אוקטובר". במרץ 1848 הוא נסע ללבוב ובספטמבר התכוון להגיע להונגריה כדי לתמוך המהפכנים שם. אבל בינתיים פרצה התקוממות מחודשת בווינה.
הוא הגיע לווינה ב-10 באוקטובר 1848 ועל אף הסתייגותם של הווינאים בעיקר העשירים בתוכם, תוך שבועיים גייס בתוך בניינים מבוצרים בעיר כ-25,000 בני אדם, שהשתייכו בעיקר למעמד הביניים, ולמעמד הפועלים. לצידו היו גם 500 חברי "הלגיון הפולני". הם הפכו למגני הדמוקרטיה הווינאית הצעירה שהתגבשה בפרלמנט האוסטרי הראשון בהיסטוריה.
בם עמד בראש מגניה של ווינה המהפכנית אף על פי שלא התמנה רשמית למפקד של הכוחות המהפכניים. נהנה מתמיכת ההונגרים והפרלמנט הווינאי שבו הפולנים מילאו תפקיד חשוב, בעיקר סגן היושב הראש שלו פרנצישק סמולקה, שהפך למנהיגו אחרי עזיבת הצ'כים. צזאר ונצל מסנהאוזר, לוטננט ומשורר ממורביה, קרא לעצמו מפקד ראשי של המהפכנים אבל בפועל הוא נשמע לפקודותיו של בם. צבא הקיסר בפיקודו של הנסיך אלפרד צו וינדיש-גרץ, הקיף את העיר. הכוחות ההונגרים שעמדו בגבול מעבר לנהר לייטה נחלו תבוסה בעימות עם הכוחות הקיסריים בשווכאט.
בם לא אמר נואש וב-26 באוקטובר עם צבא של 26,000 מורדים נאבק בכוחות החזקים בהרבה של בצבא הקיסרי על 30,000 לוחמיו. הקרב הסתיים בכניעת צבאו ב-31 באוקטובר 1848. בכל זאת הוא לא רצה לוותר ונמלט לפוז'ון, ברטיסלבה של היום, אז בהונגריה, כשהוא מחופש לעגלון. בזמן הקרב על וינה נפגע בם בחזה על ידי רסיס שהוצא מגופו רק אחרי שחצה את הגבול ההונגרי בכפר סניץ.
ביוגרפיה > גלותו השנייה ומותו באימפריה העות'מאנית

עם דיכוי המהפכה נמלט בם לאימפריה העות'מאנית, שם הוא התאסלם.

הוא נקלט בצבא ובמנהל העות'מאני תחת השם מוראט פאשה. רוסיה ואוסטריה לחצו על העות'מאנים לשבץ אותו באסיה, שם התמנה כמושל של חלב
ניצחונו הצבאי האחרון היה על מורדים בדואים שצרו על העיר חלב ואיימו על הנוצרים בעיר.
בם - מוראט פאשה מת ב דצמבר 1850 ממחלת חום בלתי מזוהה, היו שסברו כי ממלריה. הובא לקבורה בבית הקברות המוסלמי הצבאי ג'בל אל-חיזאם בחלב.
ביוגרפיה > גלותו השנייה ומותו באימפריה העות'מאנית > סמל משפחת בם

הסמל של משפחת האצולה בם כולל תמונה של כבש לבן במחצית הימנית הצבועה באדום וגריפון ירוק במחצית השמאלית הצבועה בלבן.
הנצחה

1880 - פסל נחנך לזכרו בעיר טרגו מורש (מרושוואשארהיי), אז בממלכת הונגריה, אוסטרו-הונגריה.
1927 - תחת חסות נשיא פולין איגנצי מושצ'יצקי "ועד" מיוחד, שאחד מחברי הכבוד שלו היה המרשל יוזף פילסודסקי עמל לארגן את העברת אפרו של הגנרל בם לקבורה בפולין. בהוצאת שארית גופתו מבית הקברות בחלב ב־20 ביוני 1929 השתתפו נציגים מטורקיה, הונגריה, פולין וצרפת, המעצמה המנדטורית ששלטה בסוריה. הארון הובל בקרון מיוחד עד לבודפשט שם ב-27 ביוני ניתן לו כבוד במוזיאון הלאומי
ובדרך מבודפשט עד לגבול פולין כשהוא מלווה במשלחת צבאית הונגרית.
ב-29 ביוני, הארון מקושט בדגלי פולין, הונגריה וטורקיה, הוצג בארמון ואוול בקרקוב. משם ב-30 ביוני הועבר בטקס ממלכתי למאוזולאום שהוכן בגן סטז'לצקי. בטקס 21 תותחים ירו יריות כבוד.
המוזולאום הוקם על אי קטן באמצע בריכה בגן סטז'לצקי בטרנוב בעיצובו של אדולף שישקו-בוחוש, רקטור האקדמיה לאמנויות בקרקוב.
רובע בוורשה נקרא במובו לזכרו
בשנות ה-1930 להונגריה ולפולין היו גדודי ארטילריה רכובה קרויים על שמו.
ב-23 באוקטובר 1956 המרד ההונגרי מ-1956 פרץ עם אספה על יד פסלו של יוזף בם בבודפשט כמפגן הזדהות עם מאבק פועלים בפוזנאן בפולין,
מורשתו

בם הפך לגיבור לאומי עבור הפולנים וההונגרים, וזכה להערכה על אומץ לבו וגבורתו, שעמדו בניגוד לקומתו הנמוכה. נהנה מכריזמה, והשפיע על חייליו אף על פי שבמקרה טרנסילבניה, לא ידעו את שפתו. כאיש צבא הצטיין בשימוש בארטילריה ובמסעותיו הזריזים.
לקריאה נוספת

C.Căzănișteanu, V.Zodian, A.Pandea - Comandanți militari - Dicționar- Editura Stiințifică și Enciclopedică București 1983
Jadwiga Chudzikowska: Generał Bem (1794–1850). Warszawa: PWN, 1990. ISBN 83-06-01982-2. (בפולנית)
István Kovács: Józef Bem. Bohater wiecznych nadziei. Warszawa: RYTM, 2009. ISBN 978-83-7399-328-0.(בפולנית)
István Kovács - Bem tábornok, Ed. Magyar Napló, Budapest, 2014 ISBN 9631134849 (אישטוואן קובאץ' - הגנרל בם) (בהונגרית)
Otton Laskowski: Encyklopedia wojskowa t. I, hasło „Bem Józef”, strony 252-253. Warszawa: Wojskowy Instytut Naukowo-Wydawniczy, Towarzystwo Wiedzy Wojskowej, 1931.
Alfred Liebfeld: Polacy na szlakach techniki. Warszawa: Wydawnictwa Szkolne i Pedagogiczne, 1985, s. 56–62. ISBN 83-02-01574-1
(פולנים בדרכי הטכנולוגיה) (בפולנית)
Bolesław Orłowski: Nie tylko szablą i piórem. Warszawa: Wydawnictwa Komunikacji i Łączności, 1985, s. 139, 154. ISBN 83-206-0509-1.
(לא רק בסיף ובעט) (בפולנית)
הערות שוליים

↑  B.Orlowski
1 2  1904 Z.Milkowski
↑  אתר "גניאלוגיית הפולנים"
1 2  I. Kovacs עמ' 27
↑  AMW
↑  באתר גניאלוגיית הפולנים
↑  Chudzikowska עמ' 35-34
↑  באתר "גניאלוגיית הפולנים"
1 2 3 4 5 6 7  B.Orlowski עמ' 22
↑  Laskowski 1931 עמ' 252-253
↑  I.Kovács 2009עמ' 20
↑  "דמויות היסטוריות" JÓZEF BEM (1794-1850)
↑  Chudzikowska1990 עמ' 111-112
↑  Chudzikowska 1990 עמ' 129
1 2  1931 Laskovski עמ' 253-252
↑  Chudzikowska1990 עמ' 122
↑  Chudzikowska1990 עמ' 129
1 2  Chudzikowska 1990 עמ' 299
↑  W.Rostocki 1982
↑  Władysław Rostocki Jeszcze o próbach stworzenia legionu polskiego w Portugalii, Annales Universitatis Mariae Curie-Skłodowska,vol.XXXVII, issue14, 22/3/2020, pages=257–278 1982
↑  אתרי הזיכרון Wojcieh Mulet ביוגרפיה של קולוג'ייבסקי
↑  באתר babel matrix
↑  The Islamic World and the West, Christoph Marcinkowski,עמ 99
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273204605171  PLWABN: 9810598302005606  BnF: cb10493665p (data)  CiNii: DA09857295  GND: 118658107  ISNI: 0000 0001 0895 419X  LCCN: n85101069  NKC: js2009500795  RERO: 02-A014092497  SUDOC: 077481569  VIAF: 46750903   WorldCat (עם VIAF): 46750903 
לוחיות זיכרון בפולנית ובהונגרית במקום שבו שכן בעבר בית הוריו של בם בטרנוב
תמונת דיוקן של יוזף בם מ-1830
הבית שבו התגורר יוזף בם בפשט בנובמבר 1848 - בפינת רחוב אקדמיה/וידיאזו פרנץ 2
סמל משפחת בם (בהם)
מאוזולאום הגנרל בם בטרנוב
פסל ברונזה של הגנרל בם בעיר טרגו מורש בטרנסילבניה, ברומניה
רכבות בבריטניה

רכבת נוסעים לצד כביש M1 שבבריטניה.
תחבורת הרכבות בממלכה המאוחדת מפותחת מאוד וכוללת מסילות מפותחות, תחנות רכבת גדולות, היסטוריות ומפוארות, ורשת קווים גדולה מפותחת.
מערכת הרכבות בבריטניה היא מערכת הרכבות הוותיקה ביותר בעולם. מסילת הרכבת הציבורית הראשונה שנגררת בקטר נפתחה ב-1825, ואחריה הגיע עידן של התרחבות מהירה. רוב התחבורה המסילתית מנוהלת על ידי נטוורק רייל, שבשנת 2017 הייתה לה רשת של 15,811 קילומטרים (9,824 מיילים) של קווים סטנדרטיים, מתוכם 5,374 קילומטרים (3,339 מיילים) מחושמלים. קווים אלו נעים בין מסלול יחיד למסלול מרובע או יותר. בנוסף, בחלק מהערים יש מערכות נפרדות של רכבת תחתית, רכבת קלה וחשמלית (כולל הרכבת התחתית הנרחבת וההיסטורית של לונדון). ישנן גם מסילות רכבת פרטיות רבות (חלקן צרות), שהן בעיקר קווים קצרים לתיירים. רשת הרכבות הראשית מחוברת לזו של יבשת אירופה באמצעות מנהרת התעלה וקו High Speed 1 (במקור, Channel Tunnel Rail Link), שנפתח במלואו ב-1994 וב-2007 בהתאמה. בשנת 2023 מרבית התחבורה המסילתית צפויה לעבור לניהולה של חברת רכבת בריטניה הגדולה.
בשנת 2016, היו 1.718 מיליארד נסיעות ברשת הרכבות הלאומית, מה שהפך את הרשת הבריטית לחמישית בגודלה בעולם (בריטניה נמצאת במקום 23 באוכלוסיית העולם). בניגוד למספר מדינות אחרות, נסיעות הרכבת בבריטניה זכו לרנסאנס בשנים האחרונות, כאשר מספר הנוסעים מתקרב לרמה הגבוהה ביותר אי פעם. זה קרה במקביל להפרטה של חברת בריטיש רייל, אך הסיבה לעלייה זו אינה ברורה. הצמיחה מיוחסת בחלקה למעבר מנהיגה פרטית עקב הגודש בכבישים ועליית מחירי הדלק, אך גם לעלייה הכוללת בנסיעות עקב המצב הכלכלי. נסיעות הנוסעים בבריטניה גדלו ב-88% במהלך השנים 1997-1998 עד 2014, בהשוואה ל-62% בגרמניה, 41% בצרפת ו-16% בספרד.
בריטניה חברה באיגוד הרכבות הבינלאומי (UIC). לבריטניה יש את רשת הרכבות ה-17 בגודלה בעולם; למרות קווים רבים שנסגרו במאה ה-20, בגלל צמצומים, היא נותרה אחת הרשתות הצפופות ביותר. זוהי אחת מרשתות מסילות הרכבת העמוסות ביותר באירופה, עם 20% יותר משירותי רכבת של צרפת, 60% יותר מאיטליה, ויותר מספרד, שווייץ, הולנד, פורטוגל ונורווגיה ביחד, וכן מייצגת יותר מ-20% מנפח השימוש מכלל רשת רכבות הנוסעים באירופה. תעשיית הרכבות מעסיקה 115,000 עובדים ותומכת בעוד 250,000 עובדים באמצעות שרשרת האספקה שלה.
לאחר התקופה הראשונית של התרחבות מהירה בעקבות חניכת מסילות הברזל הציבוריות הראשונות בתחילת המאה ה-19], החל משנת 1900 לערך סבלה הרשת משחיקה הדרגתית, ומרציונליזציה חמורה יותר בשנות ה-50 וה-60. עם זאת, הרשת שוב גדלה מאז שנות ה-80. בריטניה דורגה במקום השמיני מבין מערכות הרכבת האירופיות הלאומיות במדד ביצועי הרכבת האירופית לשנת 2017 בעוצמת השימוש, איכות השירות וביצועי הבטיחות. כדי להתמודד עם הגדלת מספר הנוסעים, יש תוכנית גדולה של שדרוגים לרשת, כולל תמזלינק, קרוסרייל, חשמול קווים, רכבות בין עירוניות חדשות, קווים מהירים חדשים ורפורמה רחבת היקף שתביא ליצירת חברת רכבות הממלכה המאוחדת בשנת 2023.
סקירה היסטורית

מהפכת התחבורה הגדולה בעולם התרחשה בשנת 1860 באנגליה, אומת הבית של האימפריה הבריטית. באותה העת החלו בבניית מסילות הרכבת שעליהם נסעו הרכבות הראשונות - קטר קיטור איטי ורועש שגרר אחריו מספר קטן של קרונות עץ. רכבות אלו לא שימשו להובלת נוסעים ובאו לידי שימוש במכרות הפחם של צפון אנגליה, שם שימשו הן להובלת הפחם מהמכרות אל הערים והכפרים. במהלך המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים החלו הרכבות לשמש לתעבורת נוסעים. קומץ קטן של חברות רכבת פרטיות וקטנות הפעילו רשת קווים מקומיים וקצרים, חברות אלו נקנו מאוחר יותר על ידי חברות גדולות ששלטו במחירים ופיתחו קווים ארוכים יותר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הובלה רשת קווי הרכבת על ידי הממשלה, שבמהלכה שכללה הממשלה בהרבה את הרכבות והקווים ופתחה קווים חדשים רבים. אולם, אף על פי שהציבור היה מרוצה מאוד משירות הרכבות בידי הממשלה, הרכבות לא הולאמו מפני התנגדותם של חברי ממשל רבים. במקום זאת, העניקה הממשלה את השליטה על הרכבות בידי מה שנקרא: "ארבע הגדולות", הרכבת המערבית הגדולה (GWR), רכבת לונדון וצפון-מזרח (LNER), רכבת לונדון, מידלנד וסקוטלנד (LMS) והרכבת הדרומית (SR). אלו היו ארבע חברות ציבוריות עם מניות משותפות והם המשיכו לנהל את מערכת הרכבות עד 31 בדצמבר 1947.
הגידול בתחבורת הכבישים בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים הקטין את הכנסות חברות הרכבות. חברות הרכבות האשימו את הממשלה בעד הובלת כבישים באמצעות בניית כבישים מסובסדת. הרכבות נכנסו לירידה איטית בגלל היעדר השקעה ושינויים במדיניות התחבורה ואורח החיים. במהלך מלחמת העולם השנייה התחברו הנהלות החברות והקימו למעשה חברה אחת. החברה צברה בעיות תחזוקה רבות שהתפתחו במהלך המלחמה ולציבור היו רק שנתיים להתמודד עם הבעיות לאחר תום המלחמה. לאחר 1945, מסיבות מעשיות ואידאולוגיות כאחד, החליטה הממשלה להכניס את שירות הרכבות לחברות ציבוריות.
שירות ותעבורת נוסעים > נוסעים

השליטה על שירותי הנוסעים בבריטניה מתחלקת בין מספר זכיינים אזוריים שמנוהלים על ידי מספר חברות רכבת פרטיות (כלומר, שאינן בבעלות המדינה). חברות אלו מציעות חוזים לשבע עד שמונה שנים לניהול זיכיונות פרטניים. 3מרבית החוזים מוענקים על ידי המחלקה הארצית לתחבורה. בתחילה היו 25 זיכיונות, אך מספר חברות ההפעלה השונות התקטן יותר מכיוון שחברות מסוימות, כולל חברת "FirstGroup" וקבוצת "Stagecoach", מנהלות יותר מזכיינית אחת.
על פי מבדק רשמי שערך משרד התחבורה הבריטי בשנת 2015, שירותי הזכיינות סיפקו בסך הכל 1,718 מיליון נסיעות ו-64.7 מיליארד קמ"ר של קווי נוסעים. עלייה לעומת 1994–5 בשיעור של 117% בנסיעות (מ־761 מיליון), לאחר שהמידע היה שטוח וחדגוני בין השנים 1965 ל־1995, לראשונה בשנת 1998 חלה עלייה בכמות הנוסעים, עלייה שממשיכה עד היום לעלות תלולות.
שירות ותעבורת נוסעים > תחנות רכבת

ברשת המסילות הלאומית בבריטניה פועלות בסך הכל 2,563 תחנות בכל קווי הרכבות והנוסעים. אם כוללים בספירה גם את תחנות הרכבת התחתית של לונדון ומערכות אחרות שאינן חלק מהרשת הלאומית, כמו מסילות ברזל מורשתיות - המספר גדל בהרבה.
תחנות הרכבת המרכזיות בערים והיישובים הגדולים נבנו בתקופה הוויקטוריאנית, בתקופה שמהווה מודל לעיצוב האנגלי ולכן מעוצבות בהתאם: תחנות גדולות ומפוארות מעוטרות בקשתות מעוצבות ומרשימות. תחנות הרכבת של בריטניה מושכות אליהן אלפי חובבי רכבות מדי שנה.
תחנות מרכזיות שוכנות לרוב בערים גדולות, כאשר העיירות הגדולות ביותר (למשל ליברפול, ברמינגהאם, בריסטול, קארדיף, אדינבורו, גלאזגו ומנצ'סטר) בדרך כלל מחזיקות יותר מתחנה ראשית אחת. לונדון היא רכזת מרכזית ברשת, כאשר 12 תחנות רכבת ואלפי קויים מהווים "טבעת" סביב מרכז לונדון.
ברמינגהאם, לידס, מנצ'סטר, גלאזגו, בריסטול ורידינג משמשים כמחלפים גדולים עבור קווי רכבות חוצי מדינה רבים שאינם עוברים בלונדון. עם זאת, כמה תחנות צומת רכבות חשובות שוכנות בערים ועיירות קטנות יותר, למשל יורק ואלי. כפרים רבים התרחבו לעיירות וערים בשל רשת הרכבות שעברה בהם. סווינדון, למשל, הייתה מעט יותר מכפר לפני שחברת הרכבת המערבית הגדולה בחרה להציב שם את תחנת הרכבת המרכזית שלה. במקרים רבים, גאוגרפיה, פוליטיקה או שיקולים צבאיים גרמו לתחנות להימצא במיקומם הנוכחי, אף על פי שעם הזמן ניתן היה להתגבר על סוגיות אלה, בחלוף השנים נתונים אלו השפיעו רבות על גודל ואוכלוסיית הערים.