stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'ול דאסן
משפחה

היה נשוי לכנרת היהודיה ביאטריס לאונר (אנ') בשנים 1937–1962 ונולדו להם בן ושתי בנות. בנו הבכור היה השחקן והזמר ג'ו דאסן (1938–1980).
אשתו השנייה הייתה מלינה מרקורי, שלה היה נשוי מ-1966 ועד מותה ב-1994. היא כיכבה בחלק מסרטיו. בתחילה גרו במנהטן אבל לאחר ההפיכה שסילקה את שלטון הקולונלים הם חזרו ליוון שם מונתה מרקורי לשרת התרבות.
זיוה רודן-שפיר

| --- | --- |

זיוה רודן מופיעה יחד עם שייקה אופיר, 1951
 לידה:  2 במרץ 1933 (בת 91) המנדט הבריטי חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל ישראל ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1950–1969 (כ־19 שנים)
 עיסוק:  שחקנית, פנטומימאית, דוגמנית
 פרופיל ב-IMDb
 
זיוה שפיר בטקס הכתרתה כמלכת היין של ישראל, 1954
זיוה רודן, 1961
זיוה רודן-שפיר (באנגלית: Ziva Rodann, נולדה ב-2 במרץ 1933) היא שחקנית ופנטומימאית ישראלית-אמריקאית, שפעלה בעיקר בארצות הברית.
קורות חייה

נולדה בשם זיוה בלכמן בחיפה, לפני קום המדינה. בישראל פעלה בשם זיוה שפיר.
לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר היסודי בארץ, עברה לארצות הברית, לסנט לואיס, בהזמנת דודה, ולמדה שם שלוש שנים בבית ספר תיכון. בתום לימודיה חזרה לישראל והצטרפה לשורות תיאטרון "הבימה". כמו כן, הופיעה בהצגות פנטומימה בתיאטרון הקאמרי לצד שייקה אופיר ועמוס אריכא. השתתפה גם במחזה "תשוקה בצל האילנות" בקאמרי. בשהותה זו בארץ נישאה לבעלה הראשון, יעקב שפירא.
עמוס אריכא אמר עליה כי בתיאטרון הפנטומימה זיווה התגלתה ככישרון מעורר התפעלות. אילו הייתה מתמידה בתחום המרתק הזה הייתה מסוגלת להגיע להישגים משמעותיים ולרכוש שם ברמה בינלאומית.
באוגוסט 1954 זכתה שפיר בתואר "מלכת היין", ובספטמבר באותה שנה אף ייצגה את ישראל במסע שיווקי בארצות הברית לקידום היין הישראלי. באותה שנה הופיעה בסרט "אבן על כל מיל", ובהמשך הופיעה בסרטים "גבעה 24 אינה עונה" ו"ראשים למעלה".
בראשית 1956 עברה להוליווד וחתמה על חוזה בסרטי יוניברסל. בתחילת 1957 שינתה את שמה לזיוה רודן, על שם הפסל אוגוסט רודן. סרטה הראשון בארצות הברית היה סרט האימה "קללת פרעה" של יונייטד ארטיסטס שיצא לבתי הקולנוע בפברואר אותה שנה. כיוון שיוניברסל לא הרבו להשתמש בה בסרטיהם, עם סיום החוזה, חתמה על חוזה עם הבמאי סמואל פולר, במאי 1957. ב-1957 הופיעה במערבון של פולר "Forty Guns". כיוון שהשותפות עם פולר לא קידמה היטב את הקריירה שלה, החלה לעבוד כשחקנית עצמאית, והופיעה בסרטים ובהופעות אורח בסדרות טלוויזיה.
בגיליון ספטמבר 1958 של מגזין Scamp הופיעה בתצלומי עירום. תמונות העירום פורסמו גם בשבועון "העולם הזה" בישראל, והדבר עורר סערה בחברה. באותה שנה הופיעה בתפקיד קטן בסרט "קינג קריאול" בכיכובו של אלביס פרסלי.
בשנת 1959 התפרסמה בזכות הופעתה כאינדיאנית במערבון "רכבת אחרונה מגאן היל" (Last Train from Gun Hill) בהפקתו של האל ואליס ולצידו של קירק דגלאס. בשנת 1960 הופיעה בסרט "סיפורה של רות" (The Story of Ruth) בתפקיד ערפה, אשתו המואביה של כליון. בסרט זה השתתפה גם השחקנית הישראלית אילנה עדן. במהלך קריירת הקולנוע שלה בשנות ה-50 הופיעה בעיקר בתפקידי נשים זרות, כגון זמרת צוענייה בסרט "האחים קרמזוב". היא הופיעה גם בסרטים נוספים, כגון בסרט "שערי סין" לצד נט קינג קול.
בשנות ה-60 פרחה הקריירה הטלוויזיונית שלה והיא הופיעה רק במספר מועט של סרטים. בין היתר, הופיעה בעונה הראשונה של הסדרה "באטמן" (ששודרה בין 1966 ל-1968) בתור המלכה נפרטיטי. בשנת 1963 כיכבה בסרט הטלוויזיה "אלכסנדר הגדול" לצד ויליאם שאטנר.
ב-1967 הגיעה לישראל לצורך צילומי סרטו של מנחם גולן "999... עליזה מזרחי".
חיים אישיים

חייה האישיים האפילו לעיתים קרובות על קריירת המשחק שלה:בתחילת שנות ה-60 נכתב בעיתונות שקיימה קשרים רומנטיים עם כוכבי קולנוע שונים, כגון רוברט אוונס, גרדנר מקיי, לנג ג'פריס וג'ורג' מונטגומרי וגם עם הסופר הנרי מילר.
בשנת 1964 נישאה לריד קימבל (Reid Kimball), מנהל של מרכז גמילה מסמים בסנטה מוניקה, קליפורניה, אך באותה השנה התגרשה ממנו.
בספטמבר 1966 הכירה את איש העסקים הקנדי דייוויד אלן שפלר והשניים התארסו. במהלך שהותה בישראל לצילומי הסרט "עליזה מזרחי", נהרג ארוסה שפלר, בעת שהטיס את מטוסו הפרטי.
באוקטובר 1967 נישאה בשלישית לג'יימס ר. קריץ' (James R. Creech III), שחקן וסופר. היא פרשה מקריירת המשחק, כדי להקדיש את עצמה לחיי משפחה. השניים התגרשו בדצמבר 1975.
בדצמבר 1974 התאזרחה גם כאמריקאית.
בפברואר 1977 נישאה לבעלה הרביעי, פרד ס. מיד (Fred S. Meade), שהיה מבוגר ממנה ב-10 שנים. בעלה נפטר בסוף דצמבר 2002.
מתגוררת בפאלם ספרינגס, קליפורניה.
הערות שוליים

↑  ראו Ziva Rodann biography, Brian's Drive-In Theater. חלק מהמקורות מציינים את תאריך לידתה כ-22 במרץ, ואת שנת לידתה כ-1933 או 1937
↑  תיאטרון בלי מלים, דבר, 26 בפברואר 1954
↑  סופרנו בשומרון, המונים השתתפו בחג היין, דבר, 12 באוגוסט 1954
1 2  Ziva Rodann - The Private Life and Times of Ziva Rodann, glamourgirlsofthesilverscreen.com (באנגלית)
↑  יעקב בר-און, האנשים שלנו בהוליווד, באתר ynet, 28 באפריל 2001
↑  הרצל פינת רפאלי, עונה 1 פרק 2
↑  Ziva Rodann biography, Brian's Drive-In Theater
↑  "Ziva Creech - California, Southern District Court (Central) Naturalization Index". FamilySearch. נבדק ב-4 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX6029215  BnF: cb14040195b (data)  ISNI: 0000 0000 0124 7540  VIAF: 64207151   WorldCat (עם VIAF): 64207151
וירג'יניו רוזטה

וירג'יניו רוזטה (באיטלקית: Virginio Rosetta; 25 בפברואר 1902 – 31 במרץ 1975) היה כדורגלן ומאמן איטלקי ששיחק בעמדת המגן הימני.
רוזטה נחשב לאחד מגדולי שחקני ההגנה של יובנטוס בכל הזמנים. הוא החל את הקריירה בקבוצת פרו ורצ'לי, עמה זכה בשתי אליפויות, ובשארית הקריירה שיחק ביובנטוס, עמה זכה בשש אליפויות נוספות, מתוכן חמש אליפויות רצופות. הוא מחזיק, במשותף, במספר אליפויות איטליה הגבוה ביותר לשחקן. הוא ייצג את איטליה 52 פעמים, בין היתר בשלושה טורנירים אולימפיים, כולל זכייה במדליית הארד באולימפיאדת אמסטרדם 1928. רוזטה אף זכה עם איטליה בגביע העולם במונדיאל 1934.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, שהחלה ביובנטוס אותה הוביל לזכייה בקופה איטליה לראשונה בתולדותיה.
קריירת משחק

רוזטה החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של פרו ורצ'לי מעיר הולדתו. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת, שהייתה מהמובילות באיטליה באותן השנים, בעונת 1919/1920, תחילה כחלוץ, לפני שהוסט לעמדת המגן הימני. רוזטה זכה עם פרו ורצ'לי באליפות איטליה בכדורגל 1920/1921, לאחר ניצחון בגמר הארצי על פיזה בתוצאה 1–2.רוזטה זכה עם קבוצתו באליפות איטליה שנייה ברציפות עם ניצחון כפול בגמר הארצי עם פורטיטודו רומא.
לקראת אליפות איטליה בכדורגל 1923/1924 עבר, בניגוד לרצון הנהלת קבוצתו, לקבוצה המתחדשת של יובנטוס תחת הנשיא החדש, אדוארדו אניילי. ביובנטוס הפך רוזטה לכדורגלן מקצועני שקיבל שכר עבור שירותיו, בניגוד לתקופתו בפרו ורצ'לי. עם זאת, המעבר של רוזטה היה שנוי במחלוקת, וזכה לכינוי תיק רוזטה. פרו ורצ'לי טענה כי מעברו של רוזטה מקבוצה אחת במחוז פיימונטה לקבוצה אחרת נעשתה באופן לא חוקי ותוך ניצול עמדת הכוח של משפחת אניילי. יובנטוס נענשה על ידי ההתאחדות האיטלקית בכדורגל בכך שנמנע מרוזטה לשחק בקבוצה עד לתום העונה, וכל שלושת המשחקים בהם שותף עד אז הפכו להפסדים טכניים ליובנטוס. העונש הכבד הוביל לאובדן האליפות באותה העונה לגנואה.
רוזטה, שהחזיק לבדו במספר אליפויות גבוה יותר מאשר יובנטוס (שתי אליפויות לעומת תואר בודד בו זכתה יובנטוס עד אז), הפך עד מהרה לבורג מרכזי בחוליית ההגנה של יובנטוס. עונת 1924/1925 הייתה לפורה ביותר שלו במדי יובנטוס, ובה כבש תשעה שערי ליגה ב-23 הופעות, למעלה ממחצית שעריו בכל תקופתו ביובנטוס. הוא זכה עם קבוצתו באליפות לראשונה בעונת 1925/1926, לאחר ניצחון 1–12 בסיכום שני מפגשי הגמר הארצי על אלבה רומא.
ב-1929 התמנה לקפטן השני בתולדות המועדון, כאשר ירש את סרט הקפטן מקרלו ביגאטו. הוא המשיך לשמש כקפטן עד לפרישתו ממשחק. יחד עם רוזטה, הפכה יובנטוס לאחת הקבוצות הבכירות באיטליה בשנות ה-30, שנותיה הראשונות של הסרייה א'. בין עונת 1930/1931 לעונת 1934/1935 זכה רוזטה עם יובנטוס בחמש אליפויות רצופות, ובסך הכול עלה לשמונה זכיות באליפות איטליה בקריירה, שהיו לשיא חדש. כיום רוזטה עדיין מחזיק בשיא, בצוותא עם ג'אנלואיג'י בופון, חברו לרצף ביובנטוס ג'ובאני פרארי וג'וזפה פורינו.
לקראת עונת 1935/1936 התמנה רוזטה לתפקיד מאמן-שחקן ביובנטוס. הוא לא הצליח לשמור על רצף האליפויות של הקבוצה, והוביל אותה למקום החמישי בעונת הבכורה שלו כמאמן, בה גם הוסיף 24 הופעות ליגה. בתום העונה פרש רוזטה בן ה-34 ממשחק פעיל, אך נותר בתפקידו כמאמן הקבוצה. בסך הכול ב-13 עונות כשחקן יובנטוס כבש רוזטה 15 שערי ליגה ב-338 הופעות וזכה בשש אליפויות. עד היום נחשב רוזטה לאחד מגדולי מגני הקבוצה בכל הזמנים.
קריירת משחק > נבחרת איטליה

רוזטה החל את דרכו בנבחרת איטליה במסגרת טורניר הכדורגל באולימפיאדת אנטוורפן (1920). את הופעת הבכורה שלו ערך ב-31 באוגוסט 1920 בטורניר על מדליות הכסף והארד, בניצחונה של איטליה 1–2 על נורווגיה בהארכה. הוא לא שותף בהפסד 0–2 לספרד שסיים את דרכה של איטליה בטורניר.
במהלך 1921 ערך ארבע הופעות במשחקי ידידות, ומאז לא לבש את מדי הנבחרת במשך כשלוש שנים. הוא חזר לנבחרת יחד עם המאמן ויטוריו פוצו במרץ 1924, ומאז היה לאחד משחקניה המובילים של איטליה. הוא שיחק בכל שלושת משחקיה של איטליה בטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (1924), שהסתיימו בהדחה מול שווייץ ברבע הגמר.
רוזטה היה לחלק מטורניר הכדורגל באולימפיאדת אמסטרדם (1928) המוצלח של איטליה. הוא שיחק בניצחון 3–4 על צרפת בשמינית הגמר, ובשוויון 1-1 מול ספרד ברבע הגמר שגרר משחק חוזר. גם בו רוזטה שיחק כאשר איטליה מביסה 1–7 את הספרדים. משחקו הרביעי והאחרון של רוזטה בטורניר היה בהפסד 2–3 לאורוגוואי בחצי הגמר. הוא לא שותף במשחק על מדליית הארד, בו הביסה איטליה את מצרים בתוצאה 3–11.
רוזטה זומן על ידי פוצו לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1934 הביתי. רוזטה עלה כקפטן הנבחרת למשחק הפתיחה מול ארצות הברית, בו ניצחה איטליה בתוצאה 1–7. בהמשך הטורניר איבד את מקומו בהרכב לארלדו מונצליו, ואיטליה המשיכה לזכייה בגביע העולם הראשון בתולדותיה.
בסך הכול רשם רוזטה 52 הופעות במדי הנבחרת, מתוכן שמונה כקפטן.
קריירת אימון

לאחר פרישתו ממשחק המשיך רוזטה בתפקיד מאמן יובנטוס. בעונת 1937/1938 הוביל רוזטה את יובנטוס למקום השני בסרייה א', מרחק שתי נקודות בלבד מהאלופה אינטר מילאנו (אז בשם אמברוסיאנה-אינטר). באותה העונה הוביל רוזטה את יובנטוס לזכייה הראשונה בתולדותיה בקופה איטליה. יובנטוס הדיחה בחצי הגמר את האלופה שבדרך עם ניצחון 0–2, והעפילה לצמד משחקי גמר מול יריבתה העירונית, טורינו. יובנטוס השיגה 1–3 בחוץ וניצחון 1–2 ביתי הבטיח לה זכייה ראשונה בגביע האיטלקי. הוא המשיך לעונה נוספת, רביעית ואחרונה כמאמן הקבוצה, בה לא הצליחה לשחזר את הישגיה וסיימה שמינית בלבד בטבלה.
לקראת עונת 1939/1940 התמנה לתפקיד מאמן לוצ'זה מהסרייה ב'. הוא הוביל את הקבוצה לעונה מוצלחת, אך לא הצליח להוביל אותה להעפלה לליגה הבכירה. לוצ'זה סיימה את העונה במקום השלישי, מרחק שתי נקודות מליבורנו הסגנית ושלוש פחות מאטאלנטה האלופה, שהעפילו לסרייה א'.
במהלכה של עונת 1943/1944, שהתקיימה בצל מלחמת העולם השנייה שהתחוללה באותן השנים באירופה, התמנו רוזטה וחברו לשעבר ביובנטוס, לואיס מונטי, בצוותא לתפקיד מאמני ביאלזה ששיחקה במחוז פיימונטה-ליגוריה של הליגה האיטלקית הלאומית ששוחקה בזמן המלחמה. ביאלזה סיימה שלישית במחוז ולא העפילה לשלבים הבאים של העונה.
לאחר תום המלחמה, בעונת 1946/1947, אימן רוזטה את מסטרינה, ששיחקה בסרייה ב'. הליגה חולקה אז לשלושה בתים, ומסטרינה של רוזטה שיחקה בבית ב', שם סיימה במקום ה-18 מתוך 21 קבוצות וירדה לליגה השלישית.
רוזטה נותר בסרייה ב' ולקראת עונת 1947/1948 התמנה לתפקיד מאמן פלרמו. הוא הוביל את הקבוצה לעונה מוצלחת בבית ג' של הסרייה ב', שם סיימה פלרמו במקום הראשון, נקודה מעל פיזה, והעפילה אוטומטית לסרייה א'. הייתה זו עונתו האחרונה של רוזטה כמאמן.
תארים > תארים כשחקן

אליפות איטליה (2): 1920/1921, אליפות איטליה
אליפות איטליה (6): 1925/1926, 1930/1931, 1931/1932, 1932/1933, 1933/1934, 1934/1935
גביע העולם: 1934
מדליית ארד אולימפית: 1928
תארים > תארים כמאמן

הגביע האיטלקי: 1937/1938
סטטיסטיקות > יובנטוס

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1923/1924 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 7 | 3 |
| 1924/1925 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 23 | 9 |
| 1925/1926 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 24 | 0 |
| 1926/1927 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 27 | 1 |
| 1927/1928 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 32 | 1 |
| 1928/1929 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 24 | 0 |
| 1929/1930 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 31 | 0 |
| 1930/1931 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 28 | 0 |
| 1931/1932 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 33 | 0 |
| 1932/1933 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 31 | 1 |
| 1933/1934 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 32 | 0 |
| 1934/1935 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 22 | 0 |
| 1935/1936 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 24 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 338 | 15 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1920 | 1 | 0 |
| 1921 | 4 | 0 |
| 1924 | 5 | 0 |
| 1925 | 2 | 0 |
| 1926 | 4 | 0 |
| 1927 | 4 | 0 |
| 1928 | 9 | 0 |
| 1929 | 4 | 0 |
| 1930 | 4 | 0 |
| 1931 | 3 | 0 |
| 1932 | 4 | 0 |
| 1933 | 6 | 0 |
| 1934 | 2 | 0 |
| סה"כ | 52 | 0 |
וולאצלאווקער טאגבלאט

| --- | --- |

שער העיתון ב-2 במרץ 1919
 עורך ראשי:  שמואל וולקוביץ
 תאריכי הופעה:  1919–הווה (כ־105 שנים)
 מדינה:  פולין פולין
 
וולאצלאווקער טאגבלאט הוא עיתון ביידיש שיצא בוולוצלאווק בתקופה שבין מלחמות העולם. העיתון נוסד בשנת 1919, והתפרסם בוולוצלאווק, פלוצק ובקוטנו.
עורך העיתון היה שמואל וולקוביץ.
חומר מקציף

חומר מקציף (באנגלית: Foaming agent) הוא חומר אשר הוספתו למוצר מביאה ליצירת קצף.
כתוסף מזון הוספת חומר מקציף מאפשרת יצירת קצף במוצר מזון, כאשר זו נועדה להשפיע על המרקם של המוצר, או על יציבותו באמצעות יצירת בועות אוויר השומרות על מרקמו.
חומרים מקציפים מהווים מרכיבים של חומרי טואלטיקה כגון סבון, שמפו לשיער, משחת שיניים (לרוב נעשה שימוש בנתרן לורת זרחתי, נתרן לוריל אתר זרחתי, נתרן לוריל זרחתי ואמוניום לוריל זרחתי).
אחת מדרכי השימוש של חומר מקציף בתעשייה היא ניצול תכונה של חומרים מקציפים לשחרר גז בטמפרטורות מסוימות, ולכן חימום המוצר מביא להפיכתו מנוזל לקצף. חומרים מסוג זה הם טיטניום הידריד וזריקוניום הידריד המשמשים ביצירת קצף מתכתי.
ראו גם

חומר מונע קצף
זכות המרד

בפילוסופיה הפוליטית, זכות המרד היא זכותה או חובתה של אומה להפיל את המשטר כאשר הוא פועל נגד אינטרסים משותפים של אותה אומה.
מתוך אמונה בזכות זו, נעשה בה שימוש לאורך ההיסטוריה כדי להצדיק מהפכות שונות ובהן מלחמת האזרחים באנגליה, מלחמת האזרחים האמריקנית והמהפכה הצרפתית.
התפישה של זכות המרד כמושג בפילוסופיה הפוליטית פותחה בתחילת עידן הנאורות בחיבור "שתי מסכתות על ממשל מדיני" שנכתב על ידי הפילוסוף ג'ון לוק. זכות המרד מהווה לדעתו חלק בלתי נפרד מתורת האמנה החברתית, בה ניסה להגדיר את המקור והבסיס ליחסים חברתיים. לוק הצהיר כי על פי משפט הטבע (החוק הטבעי), לכל אדם יש את הזכות לחיים, לחירות ולרכוש. תחת האמנה החברתית, קיימת לעם הזכות למרוד בשלטון, כאשר הוא פועל נגד האינטרסים של האזרחים, ולשאוף להחליפו בשלטון שידאג לזכויותיהם. במקרים מסוימים, לפי לוק, הזכות למרד היא חובה, וקיומה מהווה מחסום בפני עריצות שלטונית.
זולאג

| --- | --- |

הר זולאג במבט מכיוון העיירה ונגן
 מידע כללי
 גובה:  2,413 מטר
 מדינה:  שווייץ 
 מיקום:  קנטון ברן ב שווייץ שווייץ
 רכס הרים:  האלפים הברניים
 אורך הרכס:  100 קילומטר
 קואורדינטות:  46°37′17.4″N 07°51′7.1″E﻿ / ﻿46.621500°N 7.851972°E﻿ / 46.621500; 7.851972
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.זולאג(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.זולאג(למפת ברן רגילה) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץזולאג(למפת ברן מוגדלת) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץזולאג
 
זולאג (בגרמנית Sulegg) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,413 מטר מעל פני הים, וממוקם בקנטון ברן בשווייץ.
גאוגרפיה

ההר ממוקם ברכס המפריד בין העמקים סקסה (Saxettal) וסוס (Soustal) בצדו השמאלי של עמק לאוטברונן (Lauterbunnen valley), למרגלותיו בעמק סקסה נמצאת העיירה סקסטן (Saxeten).
על מדרונו המזרחי נמצא אגם סולסיולי (Sulsseewli) ובדרומו מעט גבוה יותר אגם סולסיולי העליון (Obers Sulsseewli).
בהמשך הרכס מדרום נמצא הר השוואלמר (Schwalmere). מעבר לעמק לאוטברונן בצדו המזרחי נמצא הר מנליכן ובצדו המערבי מעבר לעמק סקסה ההר מורגנברגהורן.
המלוכה הבלגית

| --- | --- |
סמל הוד מלכותו מלך הבלגים

 
 נוכחי: פיליפ, מלך הבלגים
 תואר:  הוד מלכותו
 השליט הראשון בבית זה:  לאופולד הראשון, מלך הבלגים
 תקופת המלוכה:  21 ביולי 1831 – הווה (193 שנים)
 מעון רשמי:  הארמון המלכותי של בריסל הטירה המלכותית של לייקן
 שטח שיפוט:  בלגיה 
 https://www.monarchie.be
 
| --- | --- |

שלט האצולה של בית בלגיה
 מדינה:  בלגיה בלגיה
 בית האב:  בית סקסה-קובורג-גותה
 תארים:  מלך הבלגים
 מייסד:  אלברט הראשון, מלך הבלגים
 ראש הבית הנוכחי:  פיליפ, מלך הבלגים
 תקופת השושלת:  1920–הווה (כ־104 שנים)
בלגיה היא מונרכיה חוקתית, עממית ועוברת בירושה. תואר המונרך הוא מלך או מלכת הבלגים (בהולנדית: Koning(in) der Belgen, בצרפתית: Roi / Reine des Belges, בגרמנית: König(in) der Belgier) ומשמש כראש המדינה. מאז עצמאות בלגיה ב-1830 היו למדינה שבעה מלכים.
מלך הבלגים המכהן הוא פיליפ, שעלה על כס המלכות ב-21 ביולי 2013, לאחר התפטרותו של אביו אלברט השני.
ירושה וחוקה

כמערכת מונרכיה חוקתית העוברת בירושה, תפקידה ופעולה של המלוכה הבלגית נשלטים על ידי החוקה. משרת המלך מיועדת אך ורק לצאצא של לאופולד הראשון, מלך הבלגים הראשון.
מאחר שהוא מחויב לחוקה (מעל כל שיקולים אידאולוגיים, דתיים, פוליטיים, כלכליים ואחרים) נועד המלך לשמש כבורר ושומר על האחדות והעצמאות הלאומית של בלגיה. המלכים של בלגיה מוכתרים בטקס השבעה אזרחי בלבד.
ממלכת בלגיה מעולם לא הייתה מונרכיה אבסולוטית. עם זאת, עולות טענות כי המלוכה אינה "חוקתית באמת".
ירושה וחוקה > לאופולד הראשון, לאופולד השני ואלברט הראשון

המלך לאופולד הראשון היה ראש ענייני החוץ של בלגיה כ"מלך משטר עתיק", ולשרי החוץ הייתה סמכות לפעול רק כשרי המלך. לאופולד הראשון הפך במהרה לאחד מבעלי המניות החשובים ביותר של החברה הכללית של בלגיה (Société Générale de Belgique).
בנו של לאופולד, המלך לאופולד השני, זכור בעיקר בזכות הקמתה של מדינת קונגו החופשית באפריקה כנחלה אישית. שערורייה התרחשה כאשר זוועות קונגו פורסמו ברבים, מה שגרם לממשלת בלגיה להשתלט על המדינה. קונגולזים רבים נהרגו כתוצאה ממדיניותו של לאופולד בקונגו לפני הרפורמות בשלטון הבלגי הישיר. שערוריית המדינה החופשית נדונה במוזיאון קונגו בטרוורן בבלגיה.
במספר הזדמנויות לאופולד השני הביע בפומבי אי הסכמה עם הממשלה השלטת (למשל בשנת 1905 נגד ראש הממשלה אוגוסט ברנארט) והואשם על ידי איבון גואה באי ציות למערכת הפרלמנטרית של המדינה.
לאופולד השני מת מבלי ששרדו בנים לגיטימיים. השושלת המשיכה לאחיינו ויורשו, אלברט הראשון, ששלט בזמן ש-90% מבלגיה נכבשו על ידי כוחותיו של הקייזר הגרמני וילהלם השני, והוא בולט בשל סיוריו לקולוניות הבלגיות באפריקה – קונגו הבלגית ומאוחר יותר מזרח אפריקה הגרמנית, מנדט חבר הלאומים ברואנדה-אורונדי. בשנת 1934, נהרג אלברט בנסיבות מסתוריות כשטיפס לבדו על סלע האל הישן במארש-לה-דיים.
רשימת מלכי הבלגים

מלכי בלגיה השתייכו במקור לבית סקסה-קובורג-גותה. שם המשפחה שונה על ידי אלברט הראשון ב-1920 לבית בלגיה כתוצאה מרגשות אנטי-גרמניים לאחר מלחמת העולם הראשונה והכיבוש הגרמני בבלגיה.
| שם | תמונה | משנת | עד |
| --- | --- | --- | --- |
| לאופולד הראשון |  | 1831 | 1865 |
| לאופולד השני |  | 1865 | 1909 |
| אלברט הראשון |  | 1909 | 1934 |
| לאופולד השלישי |  | 1934 | 1951 |
| בודואן |  | 1951 | 1993 |
| אלברט השני |  | 1993 | 2013 |
| פיליפ |  | 2013 | מכהן |
תואר

התואר הרשמי של המלך הבלגי הוא מלך הבלגים ולא מלך בלגיה. התואר מצביע על מונרכיה עממית הקשורה לתושבי בלגיה (כלומר המלוכה עוברת בירושה, אך אושררה על ידי רצון עממי), ולא לטריטוריה או למדינה הבלגית. התרגום הלטיני של מלך בלגיה היה Rex Belgii, אשר, משנת 1815, היה שמו של מלך הולנד. לכן, הבדלנים שהקימו את בלגיה בחרו בתואר Rex Belgarum.
בלגיה היא המונרכיה האירופית היחידה שבה יורש העצר אינו עולה לשלטון מיד עם מותו או התפטרותו של קודמו. על פי סעיף 91 של החוקה הבלגית, יורש העצר עולה לכס המלכות והופך למלך רק לאחר השבעה לפני מושב משותף של שני בתי הפרלמנט הפדרלי של בלגיה (בית הנבחרים והסנאט). הישיבה המשותפת צריכה להתקיים בתוך עשרה ימים מיום מותו או התפטרותו של המלך הקודם. המלך הבלגי החדש נדרש להישבע בשבועה החוקתית הבלגית, "אני נשבע לקיים את החוקה ואת חוקי העם הבלגי, לשמור על העצמאות הלאומית ושלמות השטח", בשלוש השפות הרשמיות של בלגיה: צרפתית, הולנדית וגרמנית.
בני משפחת המלוכה הבלגית ידועים לרוב בשני שמות: הולנדי וצרפתי. לדוגמה, המלך הנוכחי, פיליפ, נקרא בצרפתית "Philippe" ובהולנדית "Filip"; המלך החמישי של הבלגים נקרא "Baudouin" בצרפתית ו-"Boudewijn" בהולנדית.
בניגוד לתואר "מלך הבלגים" של המלך פיליפ, אליזבת, נסיכת בלגיה, נקראת "נסיכת בלגיה", והתואר "נסיך הבלגים" אינו קיים. היא גם דוכסית בראבנט, התואר המסורתי של יורשת העצר לכס המלכות הבלגי. תואר זה הפך נסיכת בלגיה.
בשפה הרשמית האחרת של בלגיה, הגרמנית, המלכים מכונים בדרך כלל בשמותיהם הצרפתיים. הדבר נכון גם לגבי אנגלית (למעט בשם לאופולד, אז המבטא מבוטל לצורך פשטות).
בגלל מלחמת העולם הראשונה והרגש האנטי-גרמני החזק כתוצאה ממנה, שם המשפחה שונה בשנת 1920 מסקסה-קובורג-גותה ל-van België, de Belgique או von Belgien ("של בלגיה"), בשלוש השפות הרשמיות של המדינה (הולנדית, צרפתית וגרמנית, בהתאמה). שם המשפחה הזה משמש בתעודות הזהות ובכל המסמכים הרשמיים על ידי בני המלוכה של בלגיה (למשל רישיונות נישואים). בנוסף לשינוי השם הזה, סמל סקסוניה הוסר מסמל המלוכה הבלגי. מלכים אחרים ממשפחת סקסה-קובורג-גותה מרובת הענפים שינו גם הם את שמם בשל רגש אנטי-גרמני חזק במדינותיהם, כמו ג'ורג' החמישי מהממלכה המאוחדת שאימץ את שם המשפחה וינדזור על שם מקום מגוריה של משפחת המלוכה הבריטית.
אף על פי כן, הצו המלכותי שפורסם ב-19 ביולי ונחתם ב-12 ביולי 2019 על ידי המלך פיליפ, החזיר את סמל בית וטין לכל הגרסאות המלכותיות של סמל המשפחה. החזרת הסמל המלכותי של סקסה-קובורג-גותה התרחש זמן קצר לאחר ביקורם של המלך פיליפ והמלכה מתילדה בארמון פרידנשטיין בגותה.
תפקיד חוקתי

המלוכה הבלגית שומרת ומסמלת את תחושת האחדות הלאומית בבלגיה על ידי ייצוג המדינה בתפקידים ציבוריים ובמפגשים בין-לאומיים.
בנוסף, למלך מספר תחומי אחריות פוליטית בתהליך הקמת הממשלה. ההליך מתחיל בדרך כלל עם מינוי "מודיע" על ידי המונרך. לאחר הבחירות הכלליות, המודיע מצהיר רשמית למלך על ההרכבים השונים לממשלות שעשויות לקום. לאחר שלב זה, המונרך יכול למנות מודיע נוסף או למנות "פורמטור", שתפקידו להרכיב ממשלה חדשה, ובדרך כלל הוא הופך לראש הממשלה.
סעיף 37 לחוקת בלגיה מקנה למלך את "הכוח הביצועי הפדרלי". לפי סעיף ג', סמכות זו כוללת מינוי ופיטורי שרים, יישום החוקים שהעביר הפרלמנט הפדרלי, הגשת הצעות חוק לפרלמנט הפדרלי וניהול היחסים הבין-לאומיים של המדינה. המלך מטיל עיצומים ומפרסם את כל החוקים שהתקבלו על ידי הפרלמנט. בהתאם לסעיף 106 של החוקה, המונרך נדרש להפעיל את סמכויותיו באמצעות השרים. פעולותיו אינן תקפות ללא חתימה של השר האחראי, שבכך נוטל על עצמו אחריות פוליטית למעשה. משמעות הדבר היא שהסמכות המבצעת הפדרלית מופעלת בפועל על ידי הממשלה הפדרלית של בלגיה, אשר אחראית לבית הנבחרים בהתאם לסעיף 101 של החוקה.
המונרך מקבל את ראש הממשלה לפגישה בארמון בריסל לפחות פעם בשבוע, וגם מזמן בקביעות חברי ממשלה אחרים לארמון על מנת לדון בעניינים פוליטיים. במהלך פגישות אלה, למלך הזכות לקבל מידע על המדיניות הממשלתית, לייעץ ולהתריע בכל עניין שיראה לנכון. המונרך מקיים גם פגישות עם מנהיגי כל המפלגות הפוליטיות הגדולות וחברי פרלמנט קבועים. כל הפגישות הללו מאורגנות על ידי הקבינט הפוליטי האישי של המונרך שהוא חלק מבית המלוכה.
המונרך הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של בלגיה וממנה את בעלי התפקידים הגבוהים בצבא הבלגי. שמות המועמדים נשלחים למלך על ידי משרד הביטחון. תפקידיו הצבאיים של המונרך מבוצעים בעזרת משק הבית הצבאי בראשות המשרד הכללי. אזרחים בלגים יכולים לכתוב למלך כאשר הם נתקלים בקשיים עם סמכויות מנהליות.
המונרך הוא גם אחד משלושת המרכיבים של הכוח המחוקק הפדרלי, בהתאם לחוקה הבלגית, יחד עם שני בתי הפרלמנט הפדרלי: בית הנבחרים והסנאט. כל החוקים שמתקבלים על ידי הפרלמנט נחתמים ומפורסמים על ידי המונרך.
בעבר, ילדי המלך היו זכאים למושב בסנאט (סנאטרוים מכוח הזכות) כשהיו בני 18. זכות זו בוטלה בשנת 2014 כחלק מהרפורמה השישית של המדינה הבלגית.
תפקיד חוקתי > חסינות

סעיף 88 של החוקה הבלגית קובע כי "המלך אינו ניתן להרשעה", כלומר לא ניתן להעמיד את המלך לדין, לעצור או להרשיע אותו בפשעים, אי אפשר לזמן אותו להופיע בפני בית משפט אזרחי והוא אינו אחראי לפרלמנט הפדרלי. עם זאת, חסינות זו נחשבה בלתי תואמת את סעיף 27 של אמנת רומא של בית הדין הפלילי הבין-לאומי, הקובע כי התפקיד הרשמי לא יפטור אדם מאחריות פלילית על פי החוק.
תפקיד חוקתי > מסורות

בית המלוכה עדיין שומר על כמה מסורות ישנות, המפורסמת ביותר היא המסורת שמלך הבלגים הופך לסנדק של בן שביעי והמלכה לסנדקית של בת שביעית. לאחר מכן ניתן לילד שמו של הריבון והוא מקבל מתנה מהארמון ומהבורגומאסטר של העיר (ראש העירייה). מסורת דומה קיימת אצל נשיא ארגנטינה והייתה קיימת גם אצל הצאר הרוסי. מסורת נוספת היא קבלת הפנים הטקסית בת מאות השנים שמקבל המלך החדש במהלך הכניסה השמחה, הביקור הרשמי הראשון שלו בעיר מסוימת כמונרך. מסורת זו מיוחסת לדוכסי בראבנט.
תמיכה עממית

התמיכה העממית במלוכה הייתה היסטורית גבוהה יותר בפלנדריה ונמוכה יותר בוולוניה. המפלגה הקתולית הפרו-מונרכית, ומאוחר יותר המפלגה הנוצרית-חברתית, שלטו בפלנדריה, בעוד שבוולוניה המתועשת יותר זכתה לתמיכה רבה יותר מפלגת הפועלים הבלגית ולאחר מכן המפלגה הסוציאליסטית. לדוגמה, במשאל העם של 1950 הצביעו בפלנדריה ברוב מוחץ בעד חזרתו של המלך לאופולד השלישי, בעוד שרוב ולוניה הייתה נגד. עם זאת, בעשורים האחרונים התהפכו התפקידים הללו, שכן הדתיות בפלנדריה פחתה והמלך נתפס כמגן על המדינה מפני בדלנות פלמית וחלוקת המדינה.