stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קידוד URL

קידוד URL או קידוד באחוזים (באנגלית: URL Encoding) הוא שיטת קידוד תווים שמאפשרת להמיר כל מחרוזת טקסט למחרוזת שמכילה תווי ASCII חוקיים בלבד, בצורה שיתאפשר להשתמש בה בתור URI תקין, כגון כ-URL על גבי האינטרנט או כמזהה משאב אחיד (URN).
קידוד באחוזים מחליף תווי ASCII לא בטוחים, כדוגמת תווים ביוניקוד שאינם מופיעים ב-ASCII, עם הסימן "%" (אחוז) ולאחריו שתי ספרות הקסדצימליות. בנוסף, URL לא יכול להכיל רווחים, ולכן הקידוד יחליף אותם עם הסימן "+" (פלוס) או עם התווים "%20".
כך למשל, המילים "קידוד URL" יוחלפו במחרוזת "%D7%A7%D7%99%D7%93%D7%95%D7%93_URL".
קידוד אחוזים ב-URI > סוגים של תווים URI

התווים המותרים ב-URI הם שמורים או לא שמורים (או תו אחוז כחלק מהקידוד). תווים שמורים הן תווים שלפעמים יש להן משמעות מיוחדת. לדוגמה, התו לוכסן (/) משמש להפרדה בין חלקים שונים של כתובת URL (או באופן כללי יותר, URI). לתווים לא שמורים אין משמעויות מיוחדת, ובאמצעות קידוד אחוזים תווים שמורים מיוצגים באמצעות רצפי תווים מיוחדים. קבוצות התווים השמורים והלא שמורים והנסיבות שבהן יש משמעות מיוחדת לתווים שמורים מסוימים השתנו מעט עם כל עדכון של מפרטים השולטים ב-URI ובסכימות URI.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ! | # | $ | & | ' | ( | ) | * | + | , | / | : | ; | = | ? | @ | [ | ] |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A | B | C | D | E | F | G | H | I | J | K | L | M | N | O | P | Q | R | S | T | U | V | W | X | Y | Z |  |
| a | b | c | d | e | f | g | h | i | j | k | l | m | n | o | p | q | r | s | t | u | v | w | x | y | z |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | - | _ | . | ~ |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
כל התווים האחרים ב-URI חייבים להיות מקודדים באחוזים.
קידוד אחוזים ב-URI > תווים שמורים

כאשר לתו מהקבוצה של התווים השמורים יש משמעות מיוחדת בהקשר מסוים, וסכימת URI אומרת שיש צורך להשתמש בתו למטרה שאינה המטרה המיוחדת, אז התו חייב להיות מקודד באחוזים. קידוד אחוזים של תו שמור כולל המרת התו לערך הבתים המתאים לו ב-ASCII ולאחר מכן ייצוג ערך זה כזוג ספרות הקסדצימליות. הספרות, שלפניהן סימן אחוז (%) המשמש כתו בריחה, משמשות לאחר מכן ב-URI במקום התו השמור. (עבור תו שאינו ASCII, הוא מומר בדרך כלל לרצף הביטים שלו בUTF-8, ולאחר מכן כל ערך בתים מיוצג כמפורט לעיל)
לדוגמה, לתו השמור /, יש משמעות מיוחדת במקרה שנעשה בו שימוש בין רכיבי "נתיב" של URI, הוא מסמן תחימה של מקטעי נתיב. לפיכך, אם לפי סכימת URI נתונה, / צריך להיות בתוך קטע נתיב, אז יש להשתמש בתווים %2F או בתווים %2f בקטע במקום בתו /.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ␣ | ! | # | $ | % | & | ' | ( | ) | * | + | , | / | : | ; | = | ? | @ | [ | ] |
| %20 | %21 | %23 | %24 | %25 | %26 | %27 | %28 | %29 | %2A | %2B | %2C | %2F | %3A | %3B | %3D | %3F | %40 | %5B | %5D |
תווים שמורים שאין להם מטרה שמורה בהקשר מסוים עשויים להיות מקודדים באחוזים אך אינם שונים מבחינה סמנטית מאלה שאינם.
ברכיב "שאילתה" של URI (החלק שאחרי תו ?), למשל, / עדיין נחשב לתו שמור אך בדרך כלל אין לו מטרה שמורה, אלא אם סכימת URI מסוימת אומרת אחרת. התו אינו צריך להיות מקודד באחוזים כאשר אין לו מטרה שמורה.
כתובות URI שההבדל היחידי שלהם הוא האם תו שמור מקודד באחוזים או מופיע באופן מילולי, נחשבים בדרך כלל לא שווים (המציינים את אותו משאב), אלא אם כן ניתן לקבוע שלתווים השמורים המדוברים אין מטרה שמורה. קביעה זו תלויה בכללים שנקבעו עבור תווים שמורים על ידי סכימות URI בודדות.[דרוש מקור][מפני ש...]
קידוד אחוזים ב-URI > תווים לא שמורים

לעולם אין צורך בקידוד אחוזים של תווים מהקבוצה הבלתי שמורה.
URIs שנבדלים רק אם תו לא שמור מקודד באחוזים או מופיע באופן מילולי הם שווים בהגדרה, אך מעבדי URI, בפועל, עשויים שלא תמיד לזהות את השקילות הזו. לדוגמה, צרכני URI לא צריכים להתייחס ל-%41 בצורה אחרת מהתו Aאו ל-%7E בצורה אחרת מ ~, אבל יש כאלה שכן. למען יכולת פעולה הדדית מרבית, מפיקי URI אינם מעודדים קידוד אחוזים של תווים לא שמורים.
קידוד אחוזים ב-URI > תו אחוז

מכיוון שתו האחוז ( %) משמש כסימן לספרות שקודדו באחוזים, עליו להיות מקודד באחוזים כמו %25כדי שתו זה ישמש כנתונים בתוך URI.
קידוד אחוזים ב-URI > נתונים שרירותיים

רוב סכימות URI כוללות ייצוג של נתונים שרירותיים, כגון כתובת IP או נתיב מערכת קבצים, כרכיבים של URI. מפרטי סכימת URI צריכים, אך לרוב לא עושים זאת בפועל, לספק מיפוי מפורש בין תווי URI וכל ערכי הנתונים האפשריים המיוצגים על ידי התווים הללו.[דרושה הבהרה]
קידוד אחוזים ב-URI > נתונים שרירותיים > נתונים בינאריים

מאז פרסום RFC 1738 בשנת 1994 צוין כי סכמות המספקות ייצוג של נתונים בינאריים ב-URI חייבות לחלק את הנתונים לבייטים של 8 סיביות ולקודד באחוזים של כל בייט באותו אופן כמו לעיל. ערך בתים 0x0F, למשל, צריך להיות מיוצג על ידי %0F, אבל ערך בתים 0x41 יכול להיות מיוצג על ידי A, או %41. השימוש בתווים לא מקודדים עבור תווים אלפאנומריים ותווים אחרים שאינם שמורים מועדף בדרך כלל מכיוון שהוא גורם לכתובות URL קצרות יותר.
קידוד אחוזים ב-URI > נתונים שרירותיים > נתוני תווים

הפרוצדורה של קידוד נתונים בינאריים באחוזים הוחלפה לעיתים קרובות, לעיתים באופן לא הולם או מבלי שצוין במלואו, כדי להחיל על מחרוזות תווים. בשנות היצירה של ה-World Wide Web, כאשר עסקו בתווי נתונים בטבלת ה-ASCII והשתמשו בבתים המתאימים להם ב-ASCII כבסיס לקביעת רצפים שמקודדים באחוזים, תרגול זה היה יחסית לא מזיק; רק ההנחה הייתה שתווים ובייטים ממופים אחד לאחד וניתנים להחלפה. הצורך לייצג תווים מחוץ לטווח ASCII, לעומת זאת, גדל במהירות ותוכניות URI ופרוטוקולים לא הצליחו לספק כללים סטנדרטיים להכנת נתוני תווים להכללה ב-URI. כתוצאה מכך, יישומי אינטרנט החלו להשתמש במספר בתים שונים, תלויי מצב, וקידודים אחרים שאינם תואמים ASCII כבסיס לקידוד אחוזים, מה שמוביל לעמימות ולקושי לפרש URIs בצורה מהימנה.
לדוגמה, סכימות ופרוטוקולים רבים של URI המבוססים על RFCs 1738 ו-2396 מניחים שתווי הנתונים יומרו לבייטים לפי קידוד תווים לא מוגדר לפני ייצוג ב-URI על ידי תווים לא שמורים או בתים מקודדים באחוזים. אם הסכימה אינה מאפשרת ל-URI לספק רמז לגבי הקידוד שבו נעשה שימוש, או אם הקידוד מתנגש עם השימוש ב-ASCII לקידוד אחוזים שמורים ולא שמורים, אזי לא ניתן לפרש את ה-URI בצורה מהימנה. סכימות מסוימות אינן מסוגלות כלל להתייחס לקידוד, ובמקום זאת פשוט מציעות שתווי נתונים ממפות ישירות לתווי URI, מה שמותיר את המימושים להחליט אם וכיצד לקודד באחוזים תווי נתונים שאינם בסט השמורים או הלא-שמורים.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| newline | space | " | % | - | ־ | . | < | > | \ | ^ | _ | ` | { | | | } | ~ | £ | 円 |
| %0A או %0D או %0D%0A | %20 | %22 | %25 | %2D | %D6%BE | %2E | %3C | %3E | %5C | %5E | %5F | %60 | %7B | %7C | %7D | %7E | %C2%A3 | %E5%86%86 |
נתוני תווים שרירותיים מקודדים לפעמים באחוזים ומשמשים במצבים שאינם URI, כגון עבור תוכניות ערפול סיסמאות, או פרוטוקולי תרגום אחרים ספציפיים למערכת.
קידוד אחוזים ב-URI > תקן נוכחי

תחביר ה-URI הגנרי ממליץ שסכימות URI חדשות המספקות ייצוג של נתוני תווים ב-URI צריכות, למעשה, לייצג תווים מהקבוצה הבלתי שמורה ללא תרגום, ועליו להמיר את כל שאר התווים לבייטים לפי UTF-8, ולאחר מכן לקודד באחוזים את הערכים האלה. הצעה זו הוצגה בינואר 2005 עם פרסום RFC 3986. סכמות URI שהוצגו לפני תאריך זה אינן מושפעות.
המפרט הנוכחי לא מטפל במה לעשות עם נתוני תווים המקודדים. לדוגמה, במחשבים, נתוני תווים באים לידי ביטוי בצורה מקודדת, ברמה מסוימת, ולכן ניתן להתייחס אליהם כאל נתוני בינארי או תווים בעת מיפוי לתווי URI. ככל הנראה, זה תלוי במפרטי סכימת ה-URI לתת את הדעת על אפשרות זו ולדרוש כזו או אחרת, אבל בפועל, מעטים, אם בכלל, עושים זאת.
קידוד אחוזים ב-URI > יישומים לא סטנדרטיים

קיים קידוד לא סטנדרטי עבור תווי יוניקוד:, כאשר xxxx היא יחידת קוד UTF-16 המיוצגת כארבע ספרות הקסדצימליות. התנהגות זו אינה מוגדרת על ידי אף RFC ונדחתה על ידי W3C, המהדורה השמינית של ECMA-262 עדיין כוללת פונקציית escape שמשתמשת בתחביר זה, יחד עם encodeURI ו-encodeURIComponent, אשר מיישמות קידוד UTF-8 למחרוזת, ואז קידוד-באחוזים של הבתים המתקבלים.
בטפסי HTML

כאשר נתונים שהוזנו לטפסי HTML נשלחים, השמות והערכים של שדות הטופס מקודדים ונשלחים לשרת בהודעת בקשת HTTP באמצעות שיטות GET או POST. הקידוד המשמש כברירת מחדל מבוסס על גרסה מוקדמת של כללי הקידוד האחוזים הכלליים של URI, עם מספר שינויים כגון נורמליזציה של שורה חדשה והחלפת רווחים ב-+ במקום %20. סוג המדיה של הנתונים המקודדים בדרך זו הוא application/x-www-form-urlencoded, והוא מוגדר כעת במפרטי HTML ו- XForms. בנוסף, הדרישות של ה-CGI מכילים כללים לאופן שבו שרתי אינטרנט מפענחים נתונים מסוג זה והופכים אותם לזמינים ליישומים.
כאשר נתוני טופס HTML נשלחים בבקשת HTTP GET, הם נכללים ברכיב השאילתה של URI הבקשה באמצעות אותו תחביר שתואר לעיל. כאשר נשלח בבקשת HTTP POST או בדוא"ל, הנתונים ממוקמים בגוף ההודעה, והתגית application/x-www-form-urlencoded נכתבת ב-Content-Type של ה-header של ההודעה.
הערות שוליים

↑  HTML URL Encoding Reference, www.w3schools.com (באנגלית אמריקאית)
↑  RFC 3986 - Uniform Resource Identifier (URI): Generic Syntax, datatracker.ietf.org
↑  Internationalized Resource Identifiers (IRIs), www.w3.org
↑  https://www.ecma-international.org/ecma-262/8.0/index.html
↑  RFC 1630 - Universal Resource Identifiers in WWW: A Unifying Syntax for the Expression of Names and Addresses of Objects on the Network as used in the World-Wide Web, datatracker.ietf.org
אג'ליל

| --- | --- |

שרידי בית מהכפר אג'ליל על רכס כורכר ליד חניון סינמה סיטי גלילות
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז לוד
 נפה:  נפת יפו
 שפה רשמית:  ערבית
 שטח:  10,592 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  סוף מרץ-תחילת אפריל 1948
 יישובים יורשים:  הרצליה, רמת השרון, גליל ים
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  660 (1945)
 קואורדינטות:  32°09′30″N 34°48′46″E﻿ / ﻿32.158472222222°N 34.812833333333°E﻿ / 32.158472222222; 34.812833333333 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) אג'ליל(למפת גוש דן רגילה) אג'ליל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אג'ליל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אג'ליל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אִגְ'לִיל (בערבית: إجليل, או גַ'לִיל, جليل) היה כפר ערבי בקרבת חוף הים התיכון, כ-10 ק"מ צפונית ליפו. תושבי הכפר עזבו אותו במהלך מלחמת העצמאות. מקור השם אִגְ'לִיל הוא ביישוב "גליל", שנזכר בספרות השומרונית הקדומה. על אדמות הכפר לשעבר נבנו שכונות של הערים הרצליה ורמת השרון, קיבוץ גליל ים ומחנה גלילות.
היסטוריה

השם "גליל" נזכר בספרות השומרונית והוא השתמר כנראה בשם הכפר ובשם של קדוש מוסלמי - שיח' צאלח עבד אל-ג'ליל - שנטמן לכאורה בכפר. הכפר המודרני נוסד בשלהי המאה ה-18 או ראשית המאה ה-19 בידי תושבי הכפר חג'ה שבשומרון, כ"חלק התפשטות הליבה היישובית מהרי השומרון לאזורי הספר היישובי." לדברי מרום, ירידת תושבי ההר אל השרון הייתה קשורה בתהפוכות הפוליטיות בעבר הירדן, בלחצים דמוגרפיים גוברים בשדרת ההר וסכסוכי קייס וימן ". תושבי אג'ליל היו מוסלמים, והתפרנסו מחקלאות ומדיג. בתקופת המנדט הבריטי פוצל הכפר לשני חלקים - ג'ליל א-שמאליה (הצפוני) וג'ליל אל-קבליה (הדרומי), שהיה החלק הגדול יותר.
בשנת 1881 סומן הכפר על מפת הקרן לחקר ארץ ישראל ("Survey of Western Palestine").
במפקד האוכלוסין שנערך ב-1922 מנתה אוכלוסיית הכפר 154 נפשות. ב-1931 נמנו בכפר 305 נפשות. על פי סקר הכפרים משנת 1945 התגוררו בשני חלקי הכפר, הצפוני והדרומי, כ-660 תושבים, במניין זה נכללו 210 יהודים. בשנה זו היו למעלה מ-6,500 דונם מסך שטחי הכפר בבעלות יהודית.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 נקנו חלק מאדמות הכפר, ובהמשך נבנו עליהן (ועל אדמות שנקנו מכפרים שכנים נוספים, כמו אל-חרם) היישובים היהודיים הרצליה, רמת השרון (שהייתה אז שכונה בשם "עיר שלום") וגליל ים. הקשרים בין המתיישבים היהודים לתושבי אג'ליל היו ידידותיים.
בינואר 1948 השתתף נציג אג'ליל, ג'מיל ג'אסר, לצד נציגי כפרים אחרים מהאזור (כמו שייח' מוניס, אבו כישכ), בפגישה עם נציגי הכוחות הלוחמים העבריים. הפגישה התקיימה בפתח תקווה, בביתו של אברהם שפירא. בפגישה הביעו מנהיגי הכפרים את רצונם בשלום והצהירו שלא ייתנו מחסה לכוחות צבא ערביים וכי במקרה הצורך יפנו לעזרת "ההגנה" לקבלת הגנה וכלכלה.
בתחילת מרץ הגיעו קצינים מצבא השחרור הערבי שחנה בשומרון לכפרים הסמוכים לתל אביב במטרה לארגן את הגנתם. לוחמי צבא השחרור דרשו מתושבי שייח מוניס, אג'ליל ואבו כישכ לפנות את הנשים והילדים ולהשאיר רק גברים בגיל צבא. על פי יואב גלבר, הובילו פעולות אלה את אנשי ההגנה לתכנן את כיבוש הכפרים, על מנת למנוע השתלטות של צבא השחרור על אזורים סמוכים לתל אביב. במרץ השתלטה ההגנה על הכפרים שייח מוניס וסומייל ובראשית אפריל השתלטה ההגנה ללא קרב על אג'ליל שעוד קודם התרוקן מיושביו על פי הוראות צבא השחרור.
חלק ממפוני אג'ליל התיישבו בשכונת אבו סנינה במזרח כפר סבא.
ב-26 במאי 1948 הוקם בכפר הנטוש מחנה שבויים. עם תום מלחמת העצמאות התווספו חלק מאדמות הכפר ליישובים הרצליה ורמת השרון; על חלק אחר מהאדמות הוקמו מחנות צבא, בהם בית הספר להנדסה צבאית. במרכז הכפר הוקמה מעברה, "מעברת ג'ליל" שנקראה רשמית "מעברת גלילות", בשנת 1954 המעברה צורפה להרצליה. בשנת 1960 פורקה המעברה סופית - תושבי המעברה שוכנו בשיכונים שנבנו בהרצליה והשטח נשאר בתחומי הרצליה. על חלק מאדמות הכפר שבתחומי רמת השרון הוקם המרכז המסחרי "רב מכר" ובו מתחם בתי הקולנוע סינמה סיטי גלילות. כמה מבתי הכפר נותרו על תלם בתוך המחנה הצבאי גלילות.
הערות שוליים

↑  זהו השטח הכולל כאשר 8,692 השתייכו לג'ליל אל-קבליה ו−1,900 לג'ליל א-שמאליה
↑  מתוכם 210 יהודים
↑  כל מקום, משרד הביטחון-ההוצאה לאור, 1967, עמוד 92
↑  מפות אדמות הכפר, מאוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
↑  זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת הארץ, הוצאת ידיעות אחרונות, 1956, הערך "גליל-ים" עמ' 232 והערך "גלילות" עמ'241.
↑  Roy Marom, Al-Sheikh Muwannis: Transformations in the Arab Countryside between the Mountainous Interior and the City of Jaffa, 1750-1848 הכפר אלשיח' מונס תמורות במרחב הכפרי הערבי בין שדרת ההר לעיר יפו 1948-1750, קתדרה, 2023-01-01, עמ' 17-16
↑  רועי מרום,"ההתיישבות הערבית המחודשת באזור רעננה", בתוך: יצחק שטייגמן, משממה למושבה פורחת – רעננה – דגם להתיישבות פרטית בארץ ישראל (1981-1922), ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2017, עמ' 437-435.
↑  מעין הס-אשכנזי, ‏ההגירה הערבית אל השרון בתקופת המנדט, קתדרה 16, תמוז תשס"ה
↑  Sami Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970 דפים סרוקים באתר פלסטין ריממברד
↑  מיכאל יעקובסון, סיבוב באיג'ליל / סינמה סיטי בצומת גלילות, באתר חלון אחורי, ‏2012-12-30
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949 תל אביב : עם עובד, תשנ"א 1991. עמוד 62
↑  יואב גלבר, קוממיות ונכבה : ישראל, הפלסטינים ומדינות ערב, 1948,  אור יהודה : דביר, תשס"ד 2004, עמ' 149
↑  אלון קדיש (עורך), מלחמת העצמאות תש"ח תש"ט - דיון מחודש, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, עמ' 569
↑  ביקור המחנה שבויים ערביים, דבר, 14 ביוני 1948
↑  זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת הארץ, הוצאת ידיעות אחרונות, 1956 הערך גלילות עמ' 241.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415670805171  BnF: cb15843531f (data)  VIAF: 315125056   WorldCat (עם VIAF): 315125056
צ'אד

ערך זה עוסק במדינה באפריקה. אם התכוונתם לאות באלפבית הערבי, ראו .
רפובליקת צ'אד (בערבית: جمهورية تشاد, תעתיק מדויק: ג'מהורית תשאד; בצרפתית: République du Tchad) היא מדינה ללא מוצא לים במרכז אפריקה, אשר גובלת בלוב בצפונה, בסודאן במזרחה, ברפובליקה המרכז-אפריקאית בדרומה, בקמרון ובניגריה בדרום-מערב ובניז'ר במערב.
רוב אוכלוסיית צ'אד מורכבת ממוסלמים, והיא אף חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי, ומשמשת כמדינה משקיפה בליגה הערבית. מרבית אוכלוסייתה אנאלפביתית, וקיים פער גדול לרעת הנשים, כשרק 14% מהם בעלות יכולת אוריינות.
פוליטיקה

על-פי חוקת צ'אד, המדינה מוגדרת כרפובליקה נשיאותית שבראשה עומד נשיא הנבחר על ידי אזרחי המדינה שמלאו להם 18 שנים. הנשיא ממנה ראש ממשלה ו"מועצת מדינה" (קבינט), ומחזיק בהשפעה ניכרת על מינוים של שופטים, מפקדי צבא, פקידי מחוזות ומנכ"לי החברות הממשלתיות. הרשות המחוקקת של צ'אד מורכבת מאספה לאומית, פרלמנט חד-ביתי בן 155 מושבים, הנבחר כל ארבע שנים (החוקה מגדירה את הפרלמנט כדו-ביתי, בקובעה כי לצד האספה הלאומית יוקם סנאט, אך זה טרם נוסד). הרשות השופטת כוללת בית משפט עליון, בית דין לערעורים, בתי דין פליליים ובתי דין אזרחיים.
המערכת הפוליטית של צ'אד נשלטת במידה רבה על ידי הרשות המבצעת בעלת סמכויות נרחבות, המונהגת על ידי הנשיא אידריס דבי מתנועת הגאולה הפטריוטית. דבי נבחר באופן חוקתי בשנים 1996 ו-2001, ואולם משקיפים בינלאומיים הבחינו באי-סדרים שונים בתהליך הבחירות. בפועל, דבי כיהן כנשיא צ'אד משנת 1990, אך החוקה נכתבה רק ב-1996. דבי שינה ב-2005 את החוקה כך שיותר לו להיבחר לכהונה שלישית כנשיא, צעד שקומם נגדו חוגים רחבים. כוחות מורדים המשתייכים למספר ארגונים מנהלים מאבק נגד משטרו של דבי, הנתמך בידי צרפת. בראשית פברואר 2008 תקפו המורדים בכוח שמנה אלפי לוחמים את הבירה נג'מנה, ואף צרו על ארמון הנשיאות, אך נהדפו.
יחסים עם ישראל

ישראל כוננה יחסים דיפלומטיים עם צ'אד במהלך שנות השישים. כינון היחסים עם צ'אד, שבה רוב מוסלמי ברור, נתפס מפחית את האלמנט הדתית בסכסוך הישראלי-ערבי. לישראל היו יחסים קרובים עם הנשיא הראשון של צ'אד פרנסואה טומבלבי. עוד לפני עצמאות המדינה הוא הגיע לביקור ב-1959. ב-1965 ביקר כנשיא צ'אד בישראל כאורחו של לוי אשכול ראש הממשלה.
צ'אד הייתה אחת משלושים המדינות האפריקניות שניתקו את יחסיהן עם ישראל בראשית שנות השבעים. למעשה, עוד לפני מלחמת יום הכיפורים (אוקטובר 1973), בעקבות ביקורו של המלך הסעודי פייסל, ולחץ הרוב המוסלמי, הביאה צ'אד לקץ יחסיה עם ישראל. עיקר פעילותה של ישראל בצ'אד, כמו במדינות אפריקניות רבות, התרכז בהכשרת כוחות הביטחון. על אף ניתוק היחסים הרשמי, הוסיפו מומחים ישראליים לסייע לממשלת צ'אד בענייני צבא וביטחון, לרבות עסקאות נשק, והאלוף אברהם טמיר אף ביקר בה.
בשנת 2005 פורסם כי צ'אד שוקלת לחדש את יחסיה עם ישראל, אך מהלך זה לא יצא לפועל. בשנת 2008 הנפיקה צ'אד גיליונות זיכרון לציון שישים שנות עצמאות לישראל. בינואר 2011 אמר נשיא צ'אד שלכבוד יום העצמאות ה-50 לצ'אד "אנחנו שוקלים לחדש את היחסים עם ישראל".
ביולי 2016 ביקר מנכ"ל משרד החוץ אצל הנשיא אידריס דבי, בכפר הולדתו, שם דיברו השניים על חידוש יחסי המדינות. בנוסף, הנשיא בירך ושיבח את צבא הגנה לישראל. ב-25 בנובמבר 2018, הגיע נשיא צ'אד לביקור דיפלומטי בישראל, במהלכו נפגש עם ראש הממשלה ונשיא המדינה. ב-20 בינואר 2019 הכריזו על חידוש היחסים בין המדינות. ב-1 בפברואר 2023, במהלך ביקור רשמי של נשיא צ'אד מחמוד דבי איטנו בישראל, הוכרזה פתיחת שגרירות צ'אד ברמת גן.
מחוזות

צ'אד מחולקת ל-22 אזורים (החל מ-2008). בראשות כל אזור עומד מושל הממונה על ידי ממשלת צ'אד. האזורים מחולקים ל-61 נפות אשר בעצמן מחולקות לתת-נפות, שגם הן מחולקות לקנטונים.
כלכלה

כלכלתה החקלאית והענייה של צ'אד זוכה בשנים האחרונות לעידוד משמעותי כתוצאה ממיזמי נפט שונים במדינה. כשמונים אחוזים מאוכלוסיית המדינה נשענים על חוואות לצורכי-קיום ועל גידול צאן לצורכי פרנסה, וחיים מתחת לקו העוני. צ'אד מייצאת בעיקר כותנה, בקר וגומי ערבי, ומשנת 2004 החלה בייצוא מפוקח של נפט. עם אוצרות הטבע של צ'אד נמנים מצבורי אורניום, אשלגן, קאולין (טין לבן) ודגה. כלכלתה של צ'אד סבלה זה שנים לנוכח היעדר מוצא לים, עלויות חשמל גבוהות והיסטוריה של היעדר יציבות כללית. פיגורה הכלכלי של צ'אד מתבטא גם בתשתיתה התקשורתית והתחבורתית; נכון ל-2002, מספר קווי הטלפון בצ'אד לא עלה על 12,000, כ-15,000 בני אדם בלבד חוברו לרשת האינטרנט, רק 267 ק"מ מרשת הכבישים במדינה (כ-33,400 ק"מ בסך הכל, נכון ל-1999) נסללו, ולא פועלת בה כלל רשת רכבות. צ'אד מוסיפה להישען על סיוע חוץ ועל הון חיצוני, המממנים את מרבית ההשקעות במגזר הפרטי והציבורי כאחד.
חברת תעופה לאומית צ'אדיה איירליינס פעלה מספר שנים ונסגרה עקב הפסדים.
צבא וביטחון

ההגנה הלאומית באחריות הצבא (כולל כוחות היבשה וחיל האוויר), הז'נדרמריה והמשמר הלאומי, בעוד שמירת הסדר והביטחון הציבורי היא באחריות המשטרה, הז'נדרמריה והמשמר הלאומי.
גאוגרפיה

צ'אד היא מדינה ללא מוצא לים, השוכנת בצפון-מרכז אפריקה. שטחה כ-1,284,000 קמ"ר. אורך גבולותיה הכולל (עם לוב, קמרון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, ניז'ר, ניגריה וסודאן) הוא 5,968 ק"מ. ישנם מספר אזורי-אקלים בצ'אד: צפונה מדברי, מישורי וצחיח ברובו, ומהווה חלק ממדבר סהרה. במרכז המדינה שורר אקלים צחיח למחצה האופייני לחבל הסאהל, ואילו במישוריה הדרומיים נמצאת סוואנה טרופית. פני השטח ברובם מישוריים, פרט להרי בצפון מערב (הנקודה הגבוהה ביותר: הר אמי קוסי, 3,415 מטרים), ולרמות אֶנֶדי (Ennedi) וואדאי (Ouaddaï) במזרח, שמגיעות לרום של עד 1,500 מטרים.
פחות משלושה אחוזים מאדמות המדינה ניתנים לעיבוד, ואין גידולי קבע כלשהם. מפגעים סביבתיים כוללים סופות אבק חמות ויבשות בצפון, בצורות תקופתיות וכן נחילי ארבה. בנוסף, אחוז ניכר ממי השתייה של צ'אד הוא מזוהם, בעיה הגורמת למקרי כולרה רבים. אגם צ'אד, הנמצא בתחומי צ'אד, ניגריה וקמרון, היה בעבר האגם השני בגודלו באפריקה, ואולם בעשורים האחרונים הצטמק באופן ניכר, וגודלו הנוכחי הוא עשרה אחוזים מכפי שהיה בעבר. עם זאת, זהו גוף המים החשוב ביותר באזור הסהרה.
דמוגרפיה

אוכלוסיית צ'אד מונה כ-19 מיליון איש. תוחלת החיים הממוצעת היא 53 שנים: 51 לגבר ו-54.7 לאישה. קצב הריבוי הטבעי עומד על 3% לשנה, כאשר שיעור הפריון עומד על 6 צאצאים לאישה. שיעור תמותת התינוקות עומד על 65.48 מקרי מוות לכל 1,000 לידות. כ-210,000 נשאי איידס חיים בצ'אד ובכל שנה מתים כ-2,700 בני אדם כתוצאה מהמחלה. אחוז הבערות במדינה עומד על 73.24%.
כשלושה רבעים מאוכלוסיית צ'אד (74.8%) מתגוררים באזורים הכפריים של המדינה.
יותר ממאתיים קבוצות אתניות שונות קיימות בצ'אד. אלה השוכנות בצפון המדינה ובמזרחה הן מוסלמיות ברובן (סה"כ: 51.8% מאוכלוסיית המדינה), ואילו הדרומיות – נוצריות: פרוטסטנטים 23.5%, קתולים 20.3%, 2.9% חסרי דת ו-0.6% אנימיסטיות. רבים מתושבי האזורים המזרחיים והתיכוניים של צ'אד עברו תהליך הדרגתי של שיערוב בעקבות יחסיהם הדתיים והמסחריים עם סודאן ומצרים: רובם דוברי ערבית ומקיימים מנהגים תרבותיים ערביים.
ערבית וצרפתית הן השפות הרשמיות במדינה, אף שקיימים כ-120 לשונות ודיאלקטים אחרים השגורים בפי הקבוצות השונות החיות בה.
לבון טר-פטרוסיאן

לבון הגופי טר-פטרוסיאן (בארמנית: Լևոն Հակոբի Տեր-Պետրոսյան; נולד ב-9 בינואר 1946) הוא פוליטיקאי ארמני. הוא היה נשיא ארמניה הראשון מ-1991 עד 1998. כשהיה חוקר בכיר במכון מטנדראן לכתבים עתיקים, הוא הוביל את תנועת קרבאך למען איחוד המחוז נגורנו קרבאך, שבו רוב אתני ארמני, עם ארמניה ב-1988. אחרי שקיבלה ארמניה את עצמאותה מברית המועצות ב-1991, טר-פטרוסיאן נבחר לנשיאות באוקטובר 1991 עם תמיכה ציבורית גורפת. הוא הנהיג את המדינה במהלך מלחמת נגורנו קרבאך נגד אזרבייג'ן השכנה, שבמהלכה ארמניה תמכה במדינה העצמאית החדשה הרפובליקה של ארטסאך שקמה בנגורנו קרבאך במלחמתה נגד אזרבייג'ן.
הוא הואשם בזיוף הבחירות של 1996, שאחריהן נהרו אלפים לרחובות במחאה על התוצאות. בראש המפגינים כמד יריבו שטען לניצחון בבחירות, וזגן מנוקיאן, שהיה קודם לכן עמיתו של טר-פטרוסיאן וראש ממשלתו הראשון, ואחר כך שר הביטחון. העצרות ההמוניות דוכאו באמצעות כוח צבאי. בעקבות חילוקי דעות קשים עם אנשי מפתח ממשלה, ובמיוחד שר הביטחון ואזגן סרקיזיאן וראש הממשלה רוברט קוצ'ריאן, טר-פטרוסיאן התפטר מהנשיאות ב-3 בפברואר 1998.
מעת התפטרותו ועד 2007, טר-פטרוסיאן נותר פעיל בזירה הפוליטית, ואף עשה קאמבק פוליטי בספטמבר 2007, והחליט להתמודד על הנשיאות ב-2008. הוא מתמודד נגד אחד מחברי ממשלתו לשעבר, ובזמן הבחירות ראש הממשלה, סרז' סרקזיאן. לפי תוצאות רשמיות, הוא זכה ברק 21.5% מקולות המצביעים. טר-פטרוסיאן טען שהבחירות זויפו, והוביל אלפים מתומכיו בהפגנות המוניות נגד הזיוף לכאורה, וקרא לבחירות חדשות. אחרי שבוע של הפגנות, הממשלה השתמשה בכוח משטרתי וצבאי לפיזור התומכים של פטרוסיאן, והביאו למותם של עשרה אנשים, ב-1 במרץ 2008.
ב-1 באוגוסט 2008, טר-פטרוסיאן ייסד את הקונגרס הארמני הלאומי, ארגון גג אשר כלל יותר מתריסר מפלגות פוליטיות וארגונים חוץ-ממשלתיים. בתור מפלגת האופוזיציה הראשית בארמניה, הקונגרס הלאומי לא ישב בפרלמנט והיה מעורב בעיקר במאבק בשטח נגד ממשלתו של סרג' סרקזיאן. הם ארגנו עצרות המוניות בעקבות האביב הערבי, והצליחו לדחוף את הממשלה לכמה ויתורים מדיניים. בבחירות של שנת 2012 לאספה הלאומית, הקונגרס הלאומי זכה ב-7.1% מקולות הבוחרים.
תחילת דרכו

טר-פטרוסיאן נולד בחלב, שבסוריה, למשפחה אשר שרדה את השואה הארמנית ואף לקחה חלק בהתנגדות מוסא דאג. משפחתו היגרה להסובייטית ארמניה באותה שנה בה הוא נולד. בשנת 1968 הוא סיים תואר במזרחנות באוניברסיטת ירוואן. בשנת 1972 הוא השלים תואר שני באוניברסיטת לנינגרד, וב-1987 את הדוקטורט. בשנים 78–1972, טר-פטרוסיאן עבד בתור חוקר זוטר במכון הארמני לספרות. מ-85–1978, הוא החזיק בתפקיד מזכיר המדע במכון מטרדראן, הקרוי על שם הקדוש הקדוש Mesrob Mashdots. מ-1985 והלאה, הוא עבד במכון כחוקר בכיר.
הוא נשוי ללודמילה (לבית פלסקובסקאיה); לזוג יש בן אחד, דוד, ושלושה נכדים (הייק, לבון, וארמין).
קריירה אקדמית

טר-פטרוסיאן הוא פוליגלוט הדובר ארמנית, אשורית, רוסית, צרפתית, אנגלית, גרמנית, וערבית. הוא מחברם של יותר מ-70 פרסומים בארמנית, רוסית וצרפתית. הוא חבר באיגוד הסופרים של ארמניה, החברה הצרפתית-אסייתית, אקדמיית מחיטריאן ונציה, והוא קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לה ברן, אוניברסיטת סופיה, הסורבון ואוניברסיטת שטרסבורג.