stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות בלגרד
חיי הדת והקהילה > תרבות ואמנות

עם כינונה של נסיכות סרביה תחת מילוש אוברנוביץ', מונה המוזיקאי יוסף שלזינגר למנהל האמנותי ולמנצח של התזמורת הנסיכותית הסרבית. ב-1879 נוסדה מקהלת זמר שנקראה "אגודת הזמר היהודית-סרבית" (בסרבית: Serpsko-Jevrejsko Pevačko Društvo) והיא המשיכה את פעולתה גם לאחר מלחמת העולם השנייה בשם "מקהלת האחים ברוך" על שם האחים הפרטיזנים איזידור ברוך, בורה ברוך שהיה גם צייר נודע, יוסף, ברטה ורחל ברוך שנפלו בשורות הפרטיזנים של טיטו. המקהלה יצאה להופעות מחוץ ליוגוסלביה והופיעה גם בישראל בשנים 1952 ו-1958 במסגרת אירועי הזמריה. ב-1889 נוסדה החברה המוזיקלית "דוד" אשר הפעילה תזמורת כלי נשיפה ונועדה לחשוף את יהודי בלגרד לתרבות האירופית. החברה פעלה עד סוף המאה ה-19. ב-1910 נוסדה חבורת הנגנים "לָה לִירָה" אשר עסקה בתיעוד ובנגינה של מוזיקה יהודית. הצייר ליאון כהן היה האמן היהודי ידוע השם הראשון בסרביה. מרבית עבודותיו אבדו בתקופת השואה. 12 מציוריו מוצגים במוזיאון הלאומי של סרביה בבלגרד (אנ'), ו-3 במוזיאון היהודי ההיסטורי שבעיר. משה פיאדה היה גם צייר ועבודותיו מוצגות במוזיאון הלאומי בבלגרד ובמוזיאון הלאומי בסקופיה בירת מקדוניה הצפונית. כן בלט הגרפיקאי דוד (דידו) דה-מאיו (בסרבו-קרואטית: Dido Demajo;‏ 1906–1964).
בתחום הפיסול בלט הפסל ננדור גליד אשר למד ויצר בבלגרד. עוד בן קהילה מפורסם היה המלחין אוסקר דנון, אשר שימש כמנהל האופרה בבלגרד. בשלהי המאה ה-20 בלטו בתחום המשחק אויגן משה ורבר, פרדראג איידוס ורחלה פרארי. בתחום הספרות בלטה הסופרת גורדנה קואיץ', מחברת רב המכר "ריח הגשם בבלקנים" (אנ').
ב-1837 הופעל בבית הדפוס של נסיכות סרביה, מדור לדפוס בעברית, ובין השאר הודפסו בו מכתביו של יהודה אלקלעי, אליעזר פאפו ובהמשך שמעון ברנפלד. המדור בעברית פעל עד 1880 ונסגר. בהמשך, ביצעו את פעילות הדפוס בתי דפוס פרטיים של הקהילה. עד להפיכה בסרביה ב-1903 הודפסו כ-50 ספרים בעברית. לאחר עלייתו לשלטון של פטר הראשון החל תהליך התבוללות מהיר של יהודי בלגרד וכחלק מתהליך זה הודפסו ספרים בסרבית. ב-1888 יצא לאור העיתון הקהילתי הראשון בלאדינו שנקרא "El Amigo del Pueblo" (מלאדינו: ידיד העם) והוא הופץ במשך ארבע שנים. בהמשך, הופיעו הביטאונים: Pasatiempo (בילוי) ו"השלום" שהופיעו עד 1906. בתקופה זו חלה ירידה משמעותית בשימוש בלאדינו כשפת דיבור ראשית לטובת הסרבית. בראשית המאה ה-20 יצא לאור השבועון: Beogradski Jevrejski Glasnik (מסרבית: הביטאון של יהודי בלגרד) שפעל עד 1924, נערך על ידי מוריץ הרצל וכלל גם קטעים בלאדינו. בבלגרד נוסדה "הסוכנות היהודית לעיתונות" שהפיצה ידיעות הקשורות לחיי הקהילות היהודיות בממלכת יוגוסלביה. הסוכנות פעלה עד 1940.
חיי הדת והקהילה > חיי הדת ורבני הקהילה > התקופה הסרבית-יוגוסלבית

לאחר כינון נסיכות סרביה התמנה הרב אברהם בן יצחק פארדו לרבה של בלגרד. הרב פארדו עזב את בלגרד בזמן המהפכה הסרבית, עבר לזמון ובה כתב 4 ספרי דרשנות. הספרים: "חבת אברהם", "ציצים ופרחים", "אוצר תכשיטי כלה" ו"אמתחת הקטן" הוצאו לאור על ידי בנו ב-1862. ב-1831 כתב לנסיך מילוש אוברנוביץ' מכתב ובו ביקש להקל על הגזירות הכלכליות שמוטלות על יהודי בלגרד. ב-1835 נפטר הרב פארדו ובמקומו מונה הרב ראובן ברוך. הרב נקלע לעימות עם נכבדי הקהילה (נוֹטָאבֶּלִים) ואלו דרשו את הדחתו. ב-21 ביוני 1837 הגישו 28 משפחות תלונה כנגד הרב לנסיך אוברנוביץ'. הנסיך הורה לרב לעזוב את העיר. הרב ברוך עזב לווינה ושם התמנה לרב הספרדי הראשי. במקומו מונה יוסף פינצי בן יצחק מסרייבו, בעל "וילקט יוסף" אשר כיהן עד למותו ב-1850. בהמשך, מתועד הרב יוסף רפאל בן מאיר ששון (1810, אדירנה – 1862, בלגרד) כרב הספרדי הראשי של בלגרד. הרב ששון בעל "דרכי האדם" ו"מוסר השכל" (סלוניקי, 1843) הגיע לבלגרד ב-1851 והתגורר עם משפחתו בבית הקהילה. הרב שהיה מחמיר נקלע לסכסוך הן עם קהל הספרדים והן עם קהל האשכנזים. נפטר בבלגרד ב-1862.
באמצע המאה ה-19 כיהן הרב יהודה זאב ויינברגר כרב האשכנזי הראשי. הרב תועד ב-1862 בזמון, אליה נמלט לאחר הפגזת בלגרד ממצודת בלגרד על ידי כוחות עות'מאניים. הרב ויינברגר כתב בעיתון המגיד על מצבם הקשה של יהודי בלגרד אשר נסו לזמון. בהמשך, כיהן הרב ד"ר י. טאובר בן העיירה זמון כרב הקהילה האשכנזית. הרב הגיע בשבתות, חגים ואירועים מיוחדים בהזמנת הקהילה. לאחר פטירתו של הרב יוסף רפאל בן מאיר ששון לא מונה רב במינוי קבע לקהילה הספרדית והיא נוהלה על ידי קבוצת דיינים. ב-1884 הגיע לבלגרד כשד"ר הרב בנימין חמווי, והוא נאות לכהן ברבנות בלגרד. כעבור מספר חדשים נקלע לסכסוך עם ראשי הקהילה ואולץ לעזוב את תפקידו. ראשי הקהל הספרדי פרסמו מודעות בעיתונות העברית באירופה ובארץ ישראל במטרה למצוא רב שיואיל לכהן בקהילתם, אשכנזי או ספרדי. לתקופה מסוימת נוהל משא ומתן עם שלמה מנדלקרן שאף הגיע לבלגרד להתרשמות, אך הקהילה לא יכלה לשלם את השכר שדרש. לבסוף, ב-1886 מונה הרב ד"ר שמעון ברנפלד לרב הראשי, לאב בית הדין ולמפקח בית המדרש. הרב ברנפלד למד לאדינו ונשא את דרשותיו בשפה זו, אך נחשב ליברלי מידי בעיני קהל הספרדים. הרב ברנפלד סבל משיגרון קשה ולבסוף ב-1893 עזב את משרתו ועבר לברלין. לאחר עזיבתו מונה הדיין אברהם בן ישראל בז'ראנו יליד סטארה זאגורה לרב הקהילה הספרדית והוא כיהן במשרתו עד למותו ב-1905. בנו של הרב ד"ר רפאל בז'ראנו נפל במלחמת העולם הראשונה. ב-1902 הגיע לבלגרד יצחק הכהן שלאנג והוא מונה בהמשך לרב האשכנזי הראשי. ב-1935 מונה הרב ד"ר צבי הנריק קאופמן בוגר בית המדרש לרבנים בווינה לממלא מקום הרב הראשי האשכנזי בשל מצב בריאותו של הרב יצחק הכהן שלאנג. ב-1908 מונה הרב יצחק אלקלעי לרב הראשי של יהודי בלגרד, ב-1911 הוא מונה לרב הראשי של ממלכת סרביה ובהמשך לרב הראשי של ממלכת יוגוסלביה. החל משלהי שנות ה-30 של המאה ה-20, אירעו מקרי ההתנצרות בקרב יהודי בלגרד. במהלך מלחמת העולם השנייה עלה בידי הרב אלקלעי להימלט לארצות הברית. הרב יצחק הכהן שלאנג נספה במחנה הריכוז באנייצה. הרב הנריק צבי קאופמן נספה במחנה הריכוז טופובסקה שופה. לאחר מלחמת העולם וכינון הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ובהמשך העלייה לישראל הפכה הקהילה חילונית באופייה וגברה מגמת ההתבוללות. לתקופה מסוימת כיהן הרב מנחם רומנו כרב הראשי ליהודי יוגוסלביה ובלגרד. לאחר התפרקות יוגוסלביה וכינון סרביה התחדשה בהדרגה הפעילות הקהילתית. נכון ל-2018 כיהן כרב הראשי ליהודי סרביה ובלגרד הרב יצחק אסיאל.
חיי הדת והקהילה > בתי הכנסת > בית הכנסת הספרדי קהל ישן

בראשית התקופה העות'מאנית ידוע היה על קיומו של לפחות בית כנסת ספרדי אחד מרכזי המתואר כבנוי מעץ ומאבן. ב-1688 בעת המצור האוסטרי על בלגרד ומהלך הביזה שלאחר הכיבוש הועלה בית הכנסת באש ונחרב. ב-1690 עם חידושו של השלטון העות'מאני נבנה בית הכנסת מחדש ולימים נקרא בית הכנסת קהל ישן. במהלך המלחמות השונות בין העות'מאנים לממלכת הבסבורג נפגע מבנה בית הכנסת מהפגזות. כך ב-1717 ובהמשך ב-1739. בשנים: 1752, 1790, 1795 ניזוק בית הכנסת קשות מדליקות שפרצו בו. המבנה שוקם וחזר לפעילות בזכות תרומות שהעבירו יהודי מנטובה. ב-1861 תועדו בבלגרד 3 בתי כנסת ספרדיים (בלשון הקהילה Havra, מטורקית: בית כנסת). ב-1862 נפגע שוב בעת שהפגיזו העות'מאנים את העיר ממצודת בלגרד. בשלהי המאה ה-19 הותר ליהודי בלגרד להתיישב בכל חלקי העיר, רבים עזבו את שכונת יאלייה וקהל המתפללים הלך והתמעט. מבנה בית הכנסת שרד את אירועי מלחמת העולם השנייה, אך ב-1952 נהרס על ידי השלטונות היוגוסלביים לצורך מימוש תוכנית בניין עיר חדשה.
חיי הדת והקהילה > בתי הכנסת > בית הכנסת הספרדי בית ישראל

כאמור, בשלהי המאה ה-19 עברו יהודי בלגרד להתגורר ברחבי העיר. רבים עברו לדורצ'ול העילית המכונה זֶרֶק ׁבסרבית לטינית: Zerekׂ. הקהילה גדלה במהירות ומספר בניה נשק ל-4,000 נפשות. בראשית המאה ה-20 החליט ועד העדה הספרדית בראשות ד"ר דוד אלקלעי להקים בית כנסת מרכזי חדש לקהל הספרדי בדורצ'ול עילית, ולממן את הפרויקט באמצעות מגבית מבני הקהילה. ב-1907 הונחה אבן הפינה על ידי פטר הראשון, מלך סרביה וב-1908 נחנך המבנה. ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה. באותו היום נערכה הפצצה כבדה על בלגרד ובית הכנסת נפגע. ב-1944 פוצץ המבנה על ידי חיילי הצבא הגרמני הנסוג. לאחר המלחמה שוקם מבנה בית הכנסת והוסב לגלריה לאמנות ובו נערכים גם קונצרטים.
חיי הדת והקהילה > בתי הכנסת > בית הכנסת האשכנזי "סוכת שלום"

קהילה יהודית אשכנזית ממוסדת וקטנה נוסדה לאחר השתלטות האוסטרים על בלגרד ב-1717. בסוף המאה ה-18 או בראשית המאה ה-19 נשכר מבנה בשכונת יאלייה בסמוך לבית הכנסת הספרדי "קהל ישן" ובו התפלל הקהל האשכנזי. בית הכנסת כונה "החדש" והתפילות נוהלו בגרמנית. ב-1 באוקטובר 1869 הכירו השלטונות רשמית בקהילה האשכנזית. לפי תיאור מ-1886 בית הכנסת "החדש" היה נפתח רק בשבתות וחגים וגם אז התקשו לארגן מניין. המתפללים מקרב הקהל האשכנזי היו נאולוגים והם היו מיעוט מקרב הקהל הכללי שנטה להתבולל. בשלהי המאה ה-19 גברה הגירת סוחרים ופקידים אשכנזים לבלגרד. בדרך כלל היו אלו משפחות אמידות שהתיישבו בדורצ'ול עילית (Zerek) ולא ביאלייה. בראשית המאה ה-20 נשכר בניין בדורצ'ול עילית אשר שופץ והוסב לבית כנסת שנקרא "ההיכל", שכנו בו מגורי הרב ובעלי תפקידים נוספים בקהילה וכן כיתת בית ספר לבנים וכיתת בית ספר לבנות. במבנה זה נעשה שימוש עד 1926.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התחוללה הגירה פנימית בתוך ממלכת יוגוסלביה ויהודים אשכנזים רבים היגרו לבלגרד, בעיקר מוויבודינה. מקרב מהגרי וויבודינה נמנה אחוז מתפללים גדול יחסית, ובית הכנסת "ההיכל" נעשה צר מלהכיל את מספר המתפללים. נשיא הקהילה האשכנזית ד"ר פרידריך פופס יזם את הקמתו של בית כנסת חדש לקהילה. לאחר מגעים עם עיריית בלגרד הוקצתה קרקע ללא תמורה וב-1926 נחנך בית הכנסת "סוכת שלום" ובו 300 מושבים. התפילות היו בנוסח נאולוגי ושולבה בהן נגינת עוגב. במהלך מלחמת העולם השנייה הפכו הנאצים את המבנה לבית בושת. המבנה שרד את המלחמה ולאחריה שוקם ונותר בית הכנסת היחיד הפעיל בבלגרד.
חיי הדת והקהילה > בתי העלמין

ב-1521 היקצו העות'מאנים חלקת קרקע בצמוד לחומות העיר סמוך למורד הנהר סאווה לצורך הקמת בית עלמין יהודי. בית העלמין היהודי מצוין במספר מפות מ-1688 טרום הכיבוש האוסטרי. ככל הנראה במהלך הלחימה באוסטרים נלקחו מצבות לשימוש משני לצורך ביצור וחיזוק המצודה. במפה מ-1735 מופיע בית עלמין יהודי בקצה השכונה היהודית יאלייה. חלק מהקברים ומהמצבות הועברו מבית העלמין הראשון לבית העלמין השני. מתועד כי במהלך חפירות להנחת יסודות לבניה חדשה באזור בית העלמין הראשון נתגלו שברי מצבות ועצמות אדם. ב-1759 לקחו תושבים ממוצא טורקי מצבות מבית העלמין לצורך פיתוח סביבת מסגד יחיא-פאשה. פרנסי הקהילה פנו לבית הדין השרעי וזה הורה לחדול לאלתר מביזת המצבות. המצבות שנבזזו הוחזרו לקהילה ומאחר שסותתו ונמחק מהן הכתוב, התיר הרב הראשי שלמה בן יחיאל שלם למכור אותן ולהעביר את כספי המכירה לחברה קדישא. ככל שהתרחבה העיר ועימה גם השכונה היהודית, כך השתנה מיקומם של בתי העלמין.
ב-1876 הוחל בעבודות להקמת בניין חדש באזור השוק של בלגרד. במהלך החפירות התגלתה חלקה של בית עלמין יהודי ובו מצבות שאת הכיתוב בעברית על חלקן ניתן היה לזהות. אחת המצבות הייתה של "החכם החשוב אהרן יצחק אבראבאניל", אך את תאריך הפטירה לא ניתן היה לדלות. חלק מהחוקרים ייחסו את המצבה ליצחק, בנו של יהודה אברבנאל וקבעו על סמך זאת שראשית התיישבות היהודים בבלגרד קדמה לגירוש ספרד. הנחה זו נשללת על ידי המחקר המודרני. במהלך המאה ה-19 שכן בית העלמין ברובע פָּאלִילוּלָה (אנ') באזור רחוב דלמאטינסקה (בסרבית לטינית: Dalmatinska).
ב-1887 הורה הממשל המקומי לקהילה לסגור את בית העלמין הישן בשל הצורך במימוש תוכנית בניין עיר חדשה. בהמשך, לאחר מלחמת העולם הראשונה, נהרס אזור בית העלמין ועל הקרקע נבנו מפעלי תעשייה. ב-1888 נחנכו ברחוב מִייֶה קוֹבָאצֶ'בִיצָ'ה (בסרבית לטינית: Mije Kovačevića) שני בתי עלמין אשכנזי וספרדי אשר ניצבו בשני צידי הרחוב. בתי העלמין נחנכו בטקס חגיגי. בית העלמין הספרדי גדול יותר, נכון לראשית המאה ה-21 היה מתוחזק והכיתוב על המצבות היה בעברית, בלאדינו ובסרבית. בבית העלמין האשכנזי נמצאות 200 מצבות שהכיתוב עליהן הוא בעברית, בסרבית, בהונגרית ובגרמנית. ב-1925 סופחו שני בתי העלמין לשטח בית הקברות החדש בבלגרד השוכן בסמוך. באמצע שנות ה-20 של המאה ה-20 הוקמה בשטח בית העלמין אנדרטה לזכר 132 יהודי בלגרד שנפלו במלחמות סרביה ממלחמת הבלקן הראשונה ועד מלחמת העולם הראשונה. ב-1928 הועברו מצבות רבני הקהילה מבית העלמין הישן לבית העלמין החדש. בבית העלמין קיימת גניזה בה הוחל ב-1894 ועבורה נקבעה מצבה ב-1931. בבית העלמין קיימת גם אנדרטה לזכר קרבנות קלאדובו-שאבאץ.
לקריאה נוספת

ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006 (הספר בקטלוג ULI)
מנחם שלח (עורך), תולדות השואה יוגוסלביה, הוצאת יד ושם, דפוס כתר, ירושלים, 1990
גורדנה קואיץ', ריח הגשם בבלקן, תרגמה לעברית: דינה קטן בן-ציון, הוצאת כרמל, 2013 מסת"ב 9655402967
משה פראגר, "בלגראד – בירת יוגוסלביה, זכרונות העבר ללא תקוה לעתיד", בתוך לאות ולעד, גנזך קידוש השם, עמ' 857–866, 1976
Harriet Pass Freidenreich. The Jews of Yugoslavia: A Quest for Community. (Jewish Communal and Public Affairs.) Philadelphia: Jewish Publication Society of America. 1979
ביאורים

↑  בימינו, ישנם יהודים מתפוצות הבלקן הנושאים שם משפחה זה. בחלק מהמקרים מבוטא השם סורז'ון או סורג'ון.
1 2  יש מספר מצומצם של מקורות בהם מצוין מספר היהודים בבלגרד ב-1941, והוא נע מ-10,000 ועד 12,000. המקורות חלוקים האם פליטים מחוץ ליוגוסלביה נכללים במספרים הללו או שיש להוסיף אותם. ישנן גרסאות שונות גם בנתוני הקהילה היהודית ובתוכה בקהילה הספרדית. ההיסטוריונית הארייט פאס פריידנרייך גורסת כי בבלגרד התגוררו 10,388 יהודים. ההיסטוריון יאשה רומנו גורס כי בבלגרד התגוררו 11,500 יהודים. פרופסור מנחם שלח גורס כי המספר 11,870 אינו כולל יהודים שהמירו את דתם וכאלו הנשואים בנישואי תערובת שלא נרשמו במפקדי האוכלוסין כיהודים, אך הוצאו להורג על ידי הנאצים לפי חוקי הגזע.(תולדות השואה יוגוסלביה, עמוד 55, הערת שוליים 5.) טשטוש הראיות להשמדת יהודי בלגרד שבוצע על ידי הגרמנים במסגרת מבצע 1005, הותיר את אי הבהירות בעינה.
↑  המספר מתייחס לאלו שהצהירו על עצמם כיהודים במפקדי האוכלוסין.
ששון אהרוני

ששון אהרוני הוא ספורטאי ספורט נכים ישראלי. השתתף חמש פעמים כנציג ישראל במשחקים הפאראלימפיים.
נולד בשכונת שעריה בפתח תקווה ובגיל שנתיים חלה בשיתוק ילדים. הוא החל להתאמן במרכז הספורט לנכים. שנים ארוכות היה אלוף ישראל בסיוף בכיסאות גלגלים ויצא לתחרויות בינלאומיות.
במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) התחרה בשתי תחרויות סיף אישיות, באחת זכה במדליית כסף ובשנייה לא העפיל לגמר. נבחרת הגברים בסיף זכתה באולימפיאדה זו במדליית ארד אך הרכב החברים בנבחרת לא נרשם.
במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) התחרה בשתי תחרויות סיף, אחת מהן סיים במקום החמישי ובשנייה לא העפיל לגמר. עם נבחרת הכדורסל זכה במדליית כסף.
במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) התחרה בסיף ודורג במקום השישי. עם נבחרת כדורסל כיסאות גלגלים היה שותף לזכייה במדליית זהב.
במשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) זכה במדליית כסף בתחרות הסיף.
במשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) התחרה בטניס כיסאות גלגלים והפסיד בחצי הגמר. באותה שנה היה ממקימי ההתאחדות העולמית לטניס כיסאות גלגלים וכיהן בה כסגן נשיא ההתאחדות.
בשנת 2025 נחנך לכבודו כוכב בשדרת כוכבי הספורט של העיר פתח תקווה.
ששון היה נשוי בעבר לספורטאית ספורט נכים תקווה אהרוני להם שני ילדים משותפים: בנם, הזמר חן אהרוני וביתם, ליאן.
הערות שוליים

↑  דינה חלוץ, הזמר חן אהרוני על הוריו הנכים שהולידו לו אחות אחרי שהתגרשו, באתר Xnet‏, 7 בנובמבר 2017
↑  אורן אהרוני, יש כבוד: נחנכה שדרת הכוכבים החדשה בפתח תקווה, באתר ישראל היום, 3 בינואר 2025
אלכס מורנו

אלכס מורנו לופרה (בספרדית: Álex Moreno Lopera; שם מלא: אלכסנדרֶה מורנו לופרה; בספרדית: Alexandre Moreno Lopera; נולד ב־8 ביוני 1993) הוא כדורגלן ספרדי שמשחק בנוטינגהאם פורסט בעמדת המגן השמאלי.
קריירת מועדונים > שנים מוקדמות ומיורקה

מורנו, שנולד בעיירה במחוז ברצלונה, קטלוניה, סיים את לימודיו בקבוצת הנוער של המועדון המקומי וילפרנקה (אנ'), וערך במדי הקבוצה הבוגרת הופעה בודדת בליגה הרביעית. הוא חתם במועדון ברצלונה באפריל 2011, והוא שויך לקבוצת הנוער. הוא שוחרר מהמועדון בסוף העונה.
ביולי 2012, מורנו הצטרף למועדון בדאלונה פוטור (אנ'). הוא סיים את העונה עם 1,333 דקות משחק, בהן כבש פעמיים.
ב־4 ביולי 2013, מורנו עבר למועדון מיורקה, לאחר שירדה לליגה השנייה בעונת 2012/2013. הוא שיחק את המשחק הראשון במדי הקבוצה ב־18 באוגוסט, בהפסד חוץ 0–4 לסבאדל.
מורנו כבש את שערו הראשון בליגה השנייה ב־4 בינואר 2014 בשוויון 2–2 נגד לאס פאלמאס. הוא הופיע בקביעות במהלך העונה, מכיוון שקבוצתו נמנעה בקושי מירידת ליגה נוספת.
קריירת מועדונים > ראיו ואיקאנו ואלצ'ה

ב־15 ביולי 2014, מורנו חתם על חוזה לארבע שנים עם ראיו ואיקאנו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ב־14 בספטמבר, כשעלה כמחליף בתבוסה הביתית 2–3 לאלצ'ה.
קריירת מועדונים > אלצ'ה

מורנו הושאל לאלצ'ה מהדרג השני לשנה אחת ב־13 באוגוסט 2015, אך הוחזר לראיו ואיקאנו. הוא כבש 3 פעמים ב־40 הופעות, ובאותה עונה חזרה הקבוצה לליגה הבכירה כשסיימה ראשונה את עונת 2017/2018.
קריירת מועדונים > ריאל בטיס

ב־21 באוגוסט 2019, לאחר שראיו ואיקאנו ירדה ליגה מהמקום האחרון בתום עונת 2018/2019, מורנו הצטרף לריאל בטיס בחוזה לחמש שנים. הוא הבקיע את שערו הראשון עבור הקבוצה ב־11 בינואר 2020, בניצחון 0–3 על פורטוגלטה בסיבוב השני של גביע המלך הספרדי. הוא הבקיע את השער הראשון שלו בליגה ב־24 באוקטובר 2021, בניצחון 3–2 על ראיו ואיקאנו. הוא הבקיע צמד ב־12 בדצמבר, בניצחון הביתי 4–0 על ריאל סוסיאדד.
קריירת מועדונים > אסטון וילה

ב-11 בינואר 2023, הצטרף מורנו לאסטון וילה מהפרמיירליג תמורת תשלום לא ידוע, וחתם על חוזה לשלוש שנים וחצי. ערך את הופעתו הבכורה יומיים לאחר מכן בניצחון 2-1 על לידס יונייטד.
ב-21 באוגוסט 2024 הושאל לנוטינגהאם פורסט לעונה אחת.
תארים

אליפות הליגה הספרדית השנייה (1): 2017/2018
גביע המלך הספרדי (1): 2021/2022
הערות שוליים

↑  La cantera del Barça se refuerza (Barça's youth system is strengthened); Mundo Deportivo, 26 April 2011 (in Spanish)
↑  El Llagostera incorpora el davanter Àlex Moreno, del Barça juvenil (Llagostera add forward Àlex Moreno, from Barça youths); Diari de Girona, 16 July 2012 (in Catalan)
↑  Carbón para el Baleares en Llagostera (Baleares get tails in Llagostera); Diario de Mallorca, 7 January 2013 (in Spanish)
↑  El Llagostera aguanta con diez desde el 35' (Llagostera hold on with ten from the 35th onwards); Mundo Deportivo, 28 February 2013 (in Spanish)
↑  El Real Mallorca ficha a Alex Moreno del UE Llagostera (Real Mallorca sign Alex Moreno from UE Llagostera) (אורכב 03.10.2013 בארכיון Wayback Machine); RCD Mallorca, 4 July 2013 (in Spanish)
↑  El Sabadell golea y es el primer líder de la temporada (Sabadell thrash and are the season's first leaders); Marca, 18 August 2013 (in Spanish)
↑  Moreno y Vallejo renuevan con el Mallorca (Moreno and Vallejo renew with Mallorca); La Liga, 27 June 2014 (in Spanish)
↑  Álex Moreno nuevo jugador del Rayo (Álex Moreno new Rayo player) (אורכב 17.07.2014 בארכיון Wayback Machine); Rayo Vallecano, 15 July 2014 (in Spanish)
↑  Rayo Vallecano 2–3 Elche; ESPN FC, 14 September 2014
↑  Álex Moreno cedido al Elche CF (Álex Moreno loaned to Elche) (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine); Rayo Vallecano, 13 August 2015 (in Spanish)
↑  Real Betis sign Álex Moreno; Real Betis, 21 August 2019
↑  Betis thump Real Sociedad 4–0 as Moreno bags a brace; ESPN, 12 December 2021
מאיר בנאי (אלבום)

מאיר בנאי הוא אלבום הבכורה של מאיר בנאי, שכתב, הלחין ושר את כל שירי האלבום, פרט לשיר "זה חלום" שהלחין אריק רודיך, ולשיר "בתוך הכלוב", אותו הלחינו בנאי ורודיך ביחד.
האלבום הופיע ב-1984 והתקבל באהדה על ידי המבקרים. המפיק המוזיקלי והמעבד של האלבום הוא אריק רודיך. בין הבולטים שבשירי האלבום: "כשהיום עולה", "מחפש את הכיוון", "כמו ציפור מעל הים", "לילות", ושני השירים שבנאי הוציא עוד בשנת 1982 - "אל המנוחה" ו"אביתר".
האלבום יצא בחברת התקליטים "מאי מיוזיק" של נחום היימן, שהאמין בבנאי הצעיר והפיק את האלבום.
בשנת 1990 יצא לראשונה על גבי התקליטור, בהוצאה של חברת CBS ישראל, עם עטיפה בצבע שחור-לבן.
בשנת 1998 האלבום יצא על גבי התקליטור, בהוצאה של חברת "הליקון", עם עטיפה בצבע סגול.
רשימת השירים באלבום

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מאיר בנאי (מלבד: "זה חלום" - מילים: מאיר בנאי, לחן: אריק רודיך ו-"בתוך הכלוב" - מילים: מאיר בנאי, לחן: מאיר בנאי ואריק רודיך).
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | כשהיום עולה  | 3:54 |
| 2. | מחפש את הכיוון  | 5:00 |
| 3. | אולי היום  | 3:52 |
| 4. | כמו ציפור מעל הים  | 3:33 |
| 5. | אביתר  | 3:40 |
| 6. | לילות  | 4:22 |
| 7. | אל המנוחה  | 4:51 |
| 8. | זה חלום  | 3:23 |
| 9. | בתוך הכלוב  | 3:42 |
| 10. | שוב מלבלב  | 1:57 |
| משך כולל: | משך כולל: | 37:14 |
רשימת המשתתפים באלבום

אריק רודיך - הפקה מוזיקלית ועיבודים, תופים אלקטרוניים, קלידים, סיקוונסרים, תופי קונגוס אלקטרוניים, קולות.
מאיר ישראל - תופים.
חיים רומנו - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית.
שמוליק בודגוב - גיטרה חשמלית.
גרי אקשטיין - גיטרה חשמלית.
מיקי שביב - גיטרה בס, גיטרה חשמלית (ב-"מחפש את הכיוון").
מאיר בנאי - שירה, מילים, לחנים וגיטרה אקוסטית.
נחום היימן - מפיק.
גשם (אלבום)

גשם הוא אלבומו השני של מאיר בנאי, שכתב, הלחין ושר את כל שירי האלבום. האלבום הופיע ב-1987. המפיק המוזיקלי והמעבד של האלבום הוא מתי כספי. בין הבולטים שבשירי האלבום: "אצלך בעולם", "תגידי אש תגידי מים", "אל תלכי מכאן", "הלילה של אתי", "המסיבה שנגמרה" ושיר הנושא, "גשם" שהפך ללהיט.
הקלטת כל הפלייבקים לאלבום ארכה כשבוע, ואת השירה לכל האלבום סיים בנאי להקליט בשלוש וחצי שעות. תוך חודשים ספורים הגיע האלבום למעמד אלבום זהב, על מכירות של 20,000 עותקים
רשימת השירים באלבום

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מאיר בנאי.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | המסיבה שנגמרה  | 4:48 |
| 2. | אל תלכי מכאן  | 4:00 |
| 3. | הלילה של אתי  | 6:53 |
| 4. | אצלך בעולם  | 4:00 |
| 5. | תגידי אש תגידי מים  | 4:40 |
| 6. | השיכור  | 5:53 |
| 7. | לבד  | 5:38 |
| 8. | גשם  | 5:00 |
| משך כולל: | משך כולל: | 40:40 |
רשימת המשתתפים באלבום

מאיר בנאי - שירה, גיטרה אקוסטית ופסנתר
מתי כספי - קלידים, כלי הקשה, הפקה מוזיקלית, עיבודים
ז'אן פול זימבריס - תופים
מיכה מיכאלי - בס
יאיר מיכאל - גיטרות חשמליות
עדי דגני - קלידים
הוקלט ב"אולפני קולינור" וב"אולפני הרולד"
טכנאי הקלטה: דודו רודן (אולפני קולינור), אייל מדיין (אולפני הרולד)
טכנאי מיקס: יעקב מורנו באולפני "טריטון"
עיצוב עטיפה: יהודה דרי
מפיק: סולו יורמן
נסים אלוני

| --- | --- |

נסים אלוני (משמאל) ואבנר חזקיהו בחזרות להצגה "החולה המדומה"
 לידה:  24 באוגוסט 1926 י"ד באלול ה'תרפ"ו המנדט הבריטי תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  13 ביוני 1998 (בגיל 71) י"ט בסיוון ה'תשנ"ח ישראל תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1944–1998 (כ־54 שנים)
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 בן או בת זוג:  אילנה עדן 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1996)  פרס ביאליק (1983)  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
נסים אלוני (שורה שנייה, שני משמאל) בטקס קבלת פרס "כינור דוד", 1964
לוחית זיכרון על ביתו של נסים אלוני ברח' דיזנגוף 223 בתל אביב
נסים אלוני (24 באוגוסט 1926 – 13 ביוני 1998) היה מחזאי, במאי תיאטרון, סופר, עיתונאי, תסריטאי, מתרגם ופזמונאי ישראלי, חתן פרס ישראל לשנת 1996, הנחשב לאחד ממחזאי ישראל הבולטים והחשובים ביותר.
ביוגרפיה

אלוני נולד בשם נסים לוי, בשנת 1926, למשפחה קשת יום שהתגוררה בשכונת וולפסון בתל אביב. השכונה והדינמיות בה התנהלו ענייניה, כביכול, על ידי הילדים, סיפקו כר נרחב לדמיונו הפורה, ושנים רבות לאחר מכן תיאר אותה בסיפורי "הינשוף" שלו. בתום לימודיו התיכוניים בבית הספר "השכלה", התגייס לנוטרות ושם החל לכתוב לשבועון במחנה. עם סיום שירותו הצבאי התמנה אלוני לעורך הספרותי של כתב העת "אשמורת" ולחבר מערכת "בעין".
במלחמת העצמאות שירת בגדוד 52 של חטיבת גבעתי, וסיים בהצלחה קורס קצינים. בין היתר, השתתף בקרב על משלט עיבדיס. מוראות המלחמה השפיעו עליו לאורך כל שנות כתיבתו.
למד היסטוריה כללית ותרבות צרפת באוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה מקצועית > מחזאי

ב־1953 הועלה מחזהו הראשון "אכזר מכל המלך" בתיאטרון הלאומי "הבימה", בבימויו של שרגא פרידמן, ועורר הד גדול בקרב שוחרי התיאטרון. המחזה עוסק בדמותו של המלך ירבעם בן נבט, ובעלילת המחזה משרבב אלוני השקפות עולם ועמדות אישיות בנושאים על סדר היום הציבורי.
ב־1961 הועלה ב"הבימה" מחזהו "בגדי המלך" שמיקם אותו כמחזאי ישראלי מוביל.
רבים ממחזותיו של אלוני עוסקים בבני האצולה, במלכים ובנסיכים, כמו: "בגדי המלך", "הנסיכה האמריקאית", "אכזר מכל המלך" ו"אדי קינג".
מחזות נוספים שכתב וביים אלוני, הם: "הצוענים של יפו", "המהפכה והתרנגולת", "כמו כולם" (או בשמה הנוסף: "לוקאס הפחדן"), "הנפטר המתפרע", "נפוליון - חי או מת" ו"שעיר אחד לעזאזל".
נסים אלוני העריך במיוחד את שחקנית "הבימה" חנה רובינא, לה אף כתב מחזה המוקדש לה בשם "דודה ליזה", שבו גילמה את התפקיד הראשי.
ב-1972 ביים דוד פרלוב את סרט הקולנוע "הגלולה" על פי תסריט עשיר בהמצאות עלילתיות ולשוניות שכתב אלוני, ובו השתתפו אבנר חזקיהו, יוסי בנאי, שרגא פרידמן, אדית אסטרוק, ז'רמן אוניקובסקי, גדעון זינגר וזהרירה חריפאי.
ב-1974 ביים רם לוי את סרט הטלוויזיה "הכלה וצייד הפרפרים", על פי מחזה של אלוני (שגם כתב את התסריט, יחד עם לוי), ובו השתתפו יוסי בנאי בתפקיד גץ, גילה אלמגור בתפקיד מי ויוסי פולק.
ההצגות האחרונות שכתב אלוני היו "שמחת קבצנים" (עם שייקה אופיר) שהוצגה ב-1984 בהפקת התיאטרון העממי של אברהם דשא פשנל ו"שפריץ" של להקת ילד מבחנה (אלי יצפאן, גדי פור, מיכאל מורים, דבי קליידר, נולי עומר, שמוליק לוי) בהפקת טמירה ירדני ב-1988.
קריירה מקצועית > כתיבת פרוזה

אלוני פרסם קובץ פרוזה בשם "רשימותיו של חתול רחוב". הקובץ מהווה לקט של טורים שכתב לעיתונים 'דבר', 'הארץ' ו'ידיעות אחרונות', על סיוריו במקומות שונים בארץ ושפתה, מכתבים מפריז, אמסטרדם וברלין המספרים חוויות מעניינות מסוף שנות החמישים, סיפורים על חבריו הטובים הציירים יוסל ואודרי ברגנר, וסיפורים על הצגות שכתב.
קריירה מקצועית > הקמת תיאטרון העונות

ב־1963 הקים אלוני, עם חבריו השחקנים יוסי בנאי ואבנר חזקיהו, את "תיאטרון העונות", שבמסגרתו העלה כמחזאי-במאי את "הנסיכה האמריקאית". מכאן ואילך ביים אלוני את כל מחזותיו. תיאטרון "העונות" שרד עונות בודדות, שקע בחובות ונאלץ לנעול שעריו.
קריירה מקצועית > מערכונים ופזמונים לגשש החיוור

אלוני כתב מערכונים לשלישיית הגשש החיוור וביים שתיים מתוכניותיהם: "סינמה גשש" ו"קנטטה לשווארמה". כתיבתו לשלישייה התאפיינה בחידודי לשון ויש שרואים בו כממציאה של "השפה הגששית" המוכרת לקהל הישראלי. אלוני כתב גם מספר פזמונים ללהקה, ובהם "יפות יפות", "כולם חכמים כולם" (יחד עם ירון לונדון) ו"שירת הבִרבור". פזמון מוכר נוסף שכתב הוא "שיר כלולות", שהלחין עודד לרר והתפרסם בביצועו של יזהר כהן.