stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרור בגרמניה

אנדרטה לזכר חללי הפיגוע באולימפיאדת מינכן ב-1972
לאורך ההיסטוריה, חוותה גרמניה פעולות טרור רבות שהתבצעו על אדמתה, במיוחד לאורך שנות קיומה של רפובליקת ויימאר ולאורך המלחמה הקרה. פעולות טרור אלו בוצעו על ידי קבוצות מקומיות המזוהות עם הימין הרדיקלי ועם השמאל הרדיקלי, אך גם על ידי ארגוני טרור זרים.
הטרור דעך במידת מה בתקופה שלאחר תום המלחמה הקרה ואיחוד גרמניה, אך פרץ שוב אל פני השטח בשני העשורים האחרונים עם עלייה בפעולות הטרור האיסלאמי לצד פעולות טרור נוספות מצד קבוצות קיצוניות, ימניות ושמאליות כאחד. העלייה בטרור האסלאמי הובילה את הממשלה הגרמנית לנקוט בצעדים שמטרתם להגביר את האבטחה ולהלחם בתאי הטרור. העלייה בטרור האסלאמי בגרמניה נקשרת אל צעירים רבים, מהגרים וילידי גרמניה כאחד, שנחשפים לתכנים קיצוניים עוד בשהותם בגרמניה, מטיילים למדינות איסלאמיות כמו טורקיה, אפגניסטן, פקיסטן וחבל צ'צ'ניה שברוסיה, שם מאמצים אל חיקם אידאולוגיות ג'יהאדיסטיות ויוצרים קשרים עם ארגוני הטרור.
טרור בתקופת רפובליקת ויימאר

תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה הובילה את גרמניה למצב של תוהו ובוהו פוליטי וכלכלי, אותו ניצלו ארגונים רדיקליים שזממו להשתלט על השלטון בגרמניה בכוח הזרוע. אותם ארגונים, מהימין הרדיקלי ומהשמאל הרדיקלי כאחד, הקימו מיליציות חמושות והתנקשו בחיי בכירים ברפובליקה. בין אירועי ההתנקשות הבולטים באותה תקופה נמנים רצח שר החוץ היהודי ולטר רתנאו בידי שלושה פעילי ימין רדיקלי ב-1922, וההתנקשות בבכירי המשטרה פול אנלאוף ופרנץ לנק בידי חברי המפלגה הקומוניסטית ב-1931.
בגרמניה המערבית והמאוחדת

המלחמה הקרה, ובמיוחד שנות ה-70, התאפיינה בפעולות טרור רבות שהתבצעו על אדמת גרמניה המערבית מצד ארגוני שמאל רדיקלי, ששיאן היה בתקופה המכונה "הסתיו הגרמני" של 1977 (אנ'). פעולות טרור נוספות בוצעו בשנות ה-80 וה-90.
חלק מהתארגנויות הטרור שפעלו באותה עת היו התארגנויות שמקורן מחוץ לגרמניה, במיוחד התארגנויות פלסטיניות כמו ספטמבר השחור, וחלקן קיבלו סיוע זר, במיוחד מהמשטר הקומוניסטי של מזרח גרמניה.
בין ארגוני הטרור שפעלו בגרמניה המודרנית נמנים יחידת אטומוואפן, המחתרת הנאו-נאצית, ארגון "קומבט 18", חזית הפעולה הנאציונל-סוציאליסטית, קבוצת "הפ-קקסל", סיעת הצבא האדום, תאי המהפכה, החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, תנועת ה-2 ביוני, התא האנטי-אימפריאליסטי, ארגון רוטה-צורה, אל-קאעידה, דאעש, אנצאר אל-אסלאם, הצבא האירי הרפובליקני הזמני (PIRA), ספטמבר השחור והזאבים האפורים.
בגרמניה המערבית והמאוחדת > פעולות טרור שבוצעו מחוץ לגרמניה בהן נרצחו אזרחים גרמנים

11 אזרחים גרמניים נרצחו במסגרת פיגועי 11 בספטמבר.
6 אזרחים גרמניים נרצחו בפיגוע במועדון הלילה בבאלי שבאינדונזיה ב-2002.
14 אזרחים גרמניים נרצחו בפיגוע בבית הכנסת אלגריבה בג'רבה שבתוניסיה ב-2002.
12 אזרחים גרמניים (מתוך 13 שנרצחו בפיגוע) נרצחו בפיגוע התאבדות שהתרחש באיסטנבול ב-2016.
6 אזרחים גרמניים נחטפו לעזה במהלך טבח שבעה באוקטובר ב-2023. מתוכם שוחררו 5 ואחת (שני לוק) נרצחה וגופתה חולצה מעזה.
הערות שוליים

↑  גווידו וו. סטינברג, German Jihad: On the Internationalization of Islamist Terrorism, הוצאת אוניברסיטת קולומביה, ISBN 978-0-231-50053-1
↑  לוקניקוס (אנ') הוא שמו של כלב משטרה מפורסם ביוון, שהשתתף באותה עת בדיכוי ההפגנות נגד מדיניות הצנע שהתקיימו ביוון בין 2010-2012.
↑  המחבל נכנס לגרמניה כקטין, לא קיבל מקלט - אך לא גורש. מנהיגי הימין: "חייבים שינוי", באתר ynet, 13 בפברואר 2025
↑  202 people died in the 2002 Bali bombings. This is who they were, SBS News (באנגלית)
↑  "Al-Qaeda claims Tunisia attack" (באנגלית בריטית). 2002-06-23. נבדק ב-2024-08-26.
↑  Was über die deutschen Hamas-Geiseln bisher bekannt ist, Focus.de, ‏19 באוקטובר 2023 (בגרמנית)
לחם ושעשועים

לחם ושעשועים (בלטינית: Panem et circenses) היא מטונימיה המתארת אסטרטגיה מדינית. זוהי דרך-פעולה שנהגתה בראשית ימי הקיסרות הרומית (המאה ה-1 לפנה"ס), הדואגת לרווחת התושבים בשימוש בפתרונות לטווח קצר. הפתרונות מספקים את דרישותיהם המיידיות והבסיסיות של האזרחים, בכך שהם מציעים מגוון של תענוגות ומזון בסיסי. מדיניות זו באה למנוע את התקוממות האזרחים, על ידי הסטה והסחת הדעת מהבעיות המהותיות של המדינה. את המושג טבע המשורר הרומי יובנאליס בסאטירה העשירית שלו, כביקורת על פעולותיו של אוגוסטוס קיסר והתנהגותם של בני-דורו.
רקע

בשלהי ימי הרפובליקה הרומית, במאה הראשונה לפני הספירה ברומא, ייצוג המון העם, מעמד הפלבאים, בשלטון, היה מזערי, חרף העובדה שהם היוו את רובה המכריע של החברה הרומית. אך מעמד זה היה בעל מודעות פוליטית ומכך נבע כוחו. כאשר נעשה עמם אי-צדק פוליטי, חוללו פורענויות ומרידות כנגד השכבות העליונות בחברה, הפטריקים, לרוב בעידודם של הטריבונים. אוגוסטוס, שהיה מודע לסיכון זה, פעל לרכוש את אהדת הפלבאים מיד עם כניסתו לזירה הפוליטית. הוא נהג לחלק מרכושו וכספו הפרטי לפשוטי העם והעניק להם תבואה בחינם. לאספקת התבואה (Cura Annonae) חשיבות מכרעת בשלהי ימי הרפובליקה, בהם האוכלוסייה הפלבאית-איכרית עברה לאורח-חיים אורבני, בו לא גידלה בעצמה את התבואה. בכך שריכז בידיו אוגוסטוס את תפקיד חלוקת התבואה, יצר הקיסר יחסי תלות של האוכלוסייה הדלה בו. אוגוסטוס לא הסתפק בהענקת מענקים חומריים (כסף ותבואה) בלבד, אלא דאג בנוסף לשעשע ולהעסיק את העם הרומאי. הביוגרף הרומי סווטוניוס, מעיד כי "בתדירות השעשועים העממיים, בריבוי גווניהם ותפארתם, עלה על כל שקדמו לו". אוגוסטוס עצמו תיאר בפרוטרוט את שמונת המשחקים הגלדיאטורים שערך בשמו ובשם נכדיו: עשרת אלפים גלדיאטורים הופיעו בפני המוני רומא שהצטופפו בקרקסים, ו-3,500 חיות מצאו את מותן בעשרים וששת משחקי הציד (venationes), לקול תרועותיהם של הצופים המשולהבים. גם פושעים או מורדים נטרפו על ידי החיות לעיני הקהל. בד בבד הפעיל אוגוסטוס עשרות סיורים של כוחות המשטרה שלו והטיל עליהם לשמור על בתי המגורים, שהפכו מטרה נוחה לפורצים וגנבים, שעה שדייריהם בילו ימים שלמים בקרקס. זאת ועוד, כדי למנוע הצטופפות יתר באירוע אחד, דאג אוגוסטוס לכך שמשחקים יאורגנו בעת ובעונה אחת ברבעים שונים של העיר. אוגוסטוס התפרסם לא כשליט נוטה חסד (clementia) בלבד, אלא גם כשליט המצטיין בנדיבות לב (liberalitas). תכונה זו בלטה במיוחד ביחסו לפלבס. אויביו כינו את מתנותיו לעם בשם "שיחוד" (largitio). את תוצאות מדיניות זו הגדיר צבי יעבץ כ"דה-פוליטיזציה של הפלבס". אוגוסטוס היה מוכן לעשות הרבה למען העם, בלי למסור לידיו סמכויות של ממש.
מקור המושג

יובאנליס, משורר וסאטריקן רומי שפעל בימי אוגוסטוס, קונן על מה שהוא ראה כהידרדרות המוסר והמידות הטובות (virtus) שאפיינו את הרפובליקה ונרמסו בימי הקיסרות, ובסאטירה העשירית שלו טבע את המושג "לחם ושעשועים":
" iam pridem, ex quo suffragia nulli / uendimus, effudit curas; nam qui dabat olim / imperium, fasces, legiones, omnia, nunc se / continet atque duas tantum res anxius optat, / panem et circenses"
| --- | --- |
מתרגומה של רחל בירנבוים: מתרגומו של עודד בורלא
"זה כבר חדל העם מן המכר של קולותיו, ומאז פטור כליל מכל דאג. עם שנתן לבחיריו לגיונות, שררה ושבטיה – הוא בימינו אדיש, למעט שני דברים שישיש בם: לחם ושעשועים".: "עתה שאין איש קונה את זכות ההצבעה שלנו, השליך הקהל מאחריו את דאגותיו; אותם האנשים שהיו ממנים מפקדים, קונסולים, לגיונות וכל השאר, אינם עוסקים בזאת עתה – רק בשניים ישימו מעיינם: לחם ושעשועים".
מדיניות "לחם ושעשועים" בקיסרות הרומית

הקיסרים שעלו לאחר יוליוס ואוגוסטוס קיסר, המשיכו לנהוג באותה מדיניות כלפי פשוטי העם, להזין ולשעשע את רומא. חלוקת המזון החודשית בפורטיקו מינוקיוס הבטיחה לעם את לחמו מדי יום ביומו. בהצגות ותצוגות הפאר שנערכו במקומות ציבוריים שונים, דתיים וחילוניים, בפורום, בתיאטראות, באצטדיונים, באמפיתאטרונים ובקרבות-ים מבוימים (naumachiae), העסיקו וארגנו את זמנם הפנוי של האזרחים. אופי ההצגות ותהלוכות-הראווה, אשר בימי הרפובליקה שימשו לטקסי-דת בהובלת האריסטוקרטיה, הפכו בימי הקיסרות בהדרגה למופעים המשמשים לבידור-טהור להמונים. כתוצאה מכך התרופפה שליטתה של האריסטוקרטיה בחברה ובפוליטיקה. למדיניות זו השפעה מכרעת על ההסכמה הרחבה במעבר מרפובליקה לקיסרות. לאורך כל ימי הקיסרות נשמעה ביקורת מצד הוגי דעות אריסטוקרטיים על מדיניות זו, אך התלות שפיתח הציבור ב"לחם ושעשועים" דחקה את הביקורת מהקונצנזוס.
כותב על כך ההיסטוריון הרומי טקיטוס: "השפלים שבהמון העם, שהורגלו במשחקי הקרקס ובתיאטראות, וכן המקוללים שבעבדים והאנשים שאכלו את רכושם ובקלונו של נירון מצאו מחייתם, נפלו ברוחם ושתו בצמא כל דבר שמועה".
מוסיף על כך מרקוס קורנליוס פרונטו: "העם הרומאי שקוע מעל הכל בשני דברים – אספקת מזונו ומופעיו".
במקום בו נכשלו האריסטוקרטים, הצליחה מאוחר יותר הדת החדשה, הנצרות. המרוצים נמשכו, אך הטבח בזירה חדל בפקודתם של קיסרים נוצרים. ב-1 באוקטובר 326, הוציא הקיסר קונסטאנטינוס צו, לפיו יש להחליף את עונש ה-Ad bestias, גיוס גלדיאטורים, בעבודת פרך (Ad metalla). בעקבות כך בסוף המאה ה-4, נעלמו קרבות גלדיאטורים במזרח, ובשנת 404 לספירה, אסר הונוריוס את הקרבות במערב. בהדרגה דעכה תרבות השעשועים ומוקד השליטה בעם עבר לכנסייה.
הערות שוליים

↑  "Age of emparors, "Panem et circenses, Comune Di Roma
↑  סווטוניוס, תרגום: אלכסנדר שור, שנים-עשר הקיסרים, הוצאת מסדה, 1943, עמ' 71
↑  יעבץ צבי, אוגוסטוס והפלבס, ניצחונה של מתינות, הוצאת דביר, 1988, עמ' 139–144
↑  יובנאליס, תרגום: בירנבוים רחל, סאטירה י', הבלותן וסכלותן של משאלות אנוש., הסטירות, ספרי מופת מספרות העולם, 2003, עמ' 288, שורות 79–81
1 2  קארקופינו ז'רום, יעבץ צבי, בורלא עודד, חיי יום-יום ברומא, עם הספר, 1967, עמ' 191
↑  קארקופינו ז'רום, יעבץ צבי, בורלא עודד, חיי יום-יום ברומא, עם הספר, 1967, עמ' 157–158
↑  גלילי יאיר, בן פורת אמיר, לידור רוני, במגרש המשחקים: ספורט וחברה בתחילת האלף השלישי, האוניברסיטה הפתוחה, 2009, עמ' 28-29
↑  טקיטוס, תרגום: שרה דבורצקי, דברי הימים, ספרי מופת מהעולם, 1972, עמ' 12 פס ד'
↑  Cameron A., Circus faction – Blues and Greens at Rome, Oxford, 1976, עמ' 74
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4173173-6
אילנה רובינא

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1934 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  18 באוקטובר 2020 (בגיל 86) פרדס חנה, ישראל 
 מקום קבורה:  תל אביב-יפו 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1959–2007 (כ־48 שנים)
 שפה מועדפת:  עברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלמה קוגן (מימין) עם אילנה רובינא (משמאל) בחנות משכית בתל אביב, 1963
אילנה רובינא (10 בפברואר 1934 – 18 באוקטובר 2020) הייתה זמרת, שחקנית ודוגמנית ישראלית, שהייתה פעילה בעיקר בשנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20.
דיסקוגרפיה

אילנה רובינא שרה שירי אהבה - ישראפון 1960
שני הצדדים - פונודור 1972
שרה שירי אהבה - הליקון 2001
הערות שוליים

↑  אילנה רובינא, באתר נוסטלגיה אונליין
1 2  אביבה לורי, אוי אילנה, באתר הארץ, 25 בינואר 2007
↑  על פי ריאיון עם רובינא בתוכנית הרדיו "כל ההתחלות", מראיין אלי לפיד, שודר ברשת ג', 21 במאי 2010
↑  כוס לנישואי אילנה רובינא, מעריב, 13 בנובמבר 1956
↑  יוסף לפיד, אילנה - בצילו של אילן, מעריב, 14 באוקטובר 1959
↑  על פי ראיון ב"כל ההתחלות"
↑  על פי ראיון ב"כל ההתחלות", לדברי רובינא, השיר הוקלט לפני נישואיהם
↑  דוד גרינברג, סרטי השבוע, על המשמר, 20 בדצמבר 1960
↑  צמד הגפרורים, באתר האתר הרשמי של אריק איינשטיין
יוסי פנטילט, כמה חם: כל הסיפורים שלא הכרתם על אריק איינשטיין, באתר nrg‏, 25 במרץ 2012
↑  אילנה רובינא זכתה במקום שני בפסטיבל זמר בפולין, דבר, 26 באוגוסט 1963
↑  תוכניות הרדיו, מעריב, 8 בינואר 1971
↑  על פי ראיון ב"כל ההתחלות", לדברי רובינא, הטענה כי נודע לה על מות אביה בזמן ההופעה איננה נכונה
↑  רן בוקר, הזמרת והשחקנית אילנה רובינא הלכה לעולמה בגיל 86, באתר ynet, 18 באוקטובר 2020
↑  אילנה רובינא שרה שירי אהבה באתר סטריאו ומונו
↑  שני הצדדים באתר סטריאו ומונו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309430305171  BnF: cb16546891g (data)  ISNI: 0000 0001 4024 2600  LCCN: n2019027150  MusicBrainz: 82e7fe90-72d2-46af-a978-e11b2dbd8189  VIAF: 187430865   WorldCat (עם VIAF): 187430865
יוליה ליווילה

| --- | --- |

פרוטומה של יוליה ליווילה. מוצג באוסף העתיק בברלין
 לידה:  18 לסבוס, האימפריה הרומית 
 פטירה:  42 (בגיל 24 בערך) Ventotene, איטליה 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 מקום קבורה:  מאוזוליאום אוגוסטוס 
 בן או בת זוג:  מרקוס ויניקיוס 
 
מטבע המציג את קליגולה מצד אחד, ואת שלוש אחיותיו מצד שני
יוליה ליווילה (בלטינית: Julia Livilla;‏ תחילת שנת 18 לספירה – סוף 41 או תחילת 42) הייתה אצילה רומאית מהשושלת היוליו-קלאודית. היא הייתה בתו של גרמניקוס, נכדתו המאומצת של טיבריוס, נינתו של אוגוסטוס, אחותו של קליגולה, אחייניתו של קלאודיוס ודודתו של נירון.
הערות שוליים

↑  טקיטוס, "ספרי השנים", ספר שני, 54.
↑  טקיטוס, "ספרי השנים", ספר שישי, 15.
↑  סווטוניוס, "קליגולה האלוהי", 15.
1 2 3  סווטוניוס, "קליגולה האלוהי", 24.
↑  Susan Wood, Diva Drusilla Panthea and the Sisters of Caligula, American Journal of Archaeology, Vol. 99, No. 3 (Jul., 1995), pp. 457-482
↑  טקיטוס, "ספרי השנים", ספר ארבעה עשר, 2.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1136939938  VIAF: 4040150085880315060005   WorldCat (עם VIAF): 4040150085880315060005
פטיש חירום

פטיש חירום ברכבת, הנקודה האדומה מסמנת את המקום לשבירת החלון
פטיש חירום הוא אמצעי בטיחות המותקן בכלי רכב ומשמש להימלטות באמצעות שבירת החלון בשעת חירום.
הפטיש בעל ידית פלסטיק וקצה מפלדה. השימוש העיקרי בו הוא לשבירת חלון,במקרה חירום בו לא ניתן לצאת דרך הדלתות. שימוש נוסף של פטיש חירום הוא קריעת חגורות בטיחות במקרה חירום בכלי תחבורה.  פטיש החירום נפוץ בתחבורה הציבורית, בעיקר באוטובוסים ורכבות אבל גם בבניינים.
הערות שוליים

↑  פטיש חירום לניפוץ חלונות וחילוץ בשעת חירום, באתר EasyLee
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה ובנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שאדי אל-וויסי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1985 (בן 40 בערך) מחוז חלב, סוריה 
 שם לידה:  شادي محمد الويسي 
 מדינה:  סוריה 
 תפקיד:  שר המשפטים (10 בדצמבר 2024) 
 
שאדי מוחמד אל-וויסי (בערבית: شادي محمد الويسي; נולד ב-1985) הוא פוליטיקאי סורי ואיש דת מוסלמי-סוני, המכהן כשר המשפטים בממשלת המעבר הסורית. קודם לכן הוא היה שר המשפטים בממשלת ההצלה הסורית(אנ') של היאת תחרית א-שאם באידליב.
ביוגרפיה

אל וויסי נולד במחוז חאלב בסוריה בשנת 1985.
הוא בעל השכלה דתית איסלאמית, ושימש בעבר כאימאם ומורה. בנוסף, פורסם כי החל לימודים לתואר מוסמך בלימודי משפט איסלאמי.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה הוא היה חלק מארגון ג'בהת א-נוסרה, ועבר ממנו מאוחר יותר להייאת תחריר א-שאם.
הוא מילא תפקידים שיפוטיים שונים בשטחים שהיו בשליטת המורדים הסורים. ומאוחר יותר, בממשלת ההצלה הסורית(אנ') במחוז אידליב.
עם נפילת משטר אסד והקמת ממשלת המעבר הסורית מונה לתפקיד שר המשפטים על ידי אחמד א-שרע.
סמוך לכניסתו לתפקיד, פורסמו סרטונים המתעדים אותו נוכח בהוצאות להורג ואף מכריז על פסק דין המוות של נשים שהורשעו ב"ניאוף".
מוקדם יותר, אמר אל-וויסי בראיון לתקשורת כי "רוב הסורים תומכים בהחלת חוקי השריעה בסוריה".
הערות שוליים

↑  אוהד רובינשטיין, פעילי טרור מלומדים: ממשלת המעבר בסוריה מעלה סימני שאלה, באתר www.makorrishon.co.il, ‏29/12/2024
↑  i24NEWS, המורדים: אלו השרים שירכיבו את ממשלת "סוריה החדשה", באתר i24NEWS, ‏2024-12-24
↑  מחריד: שר המשפטים החדש בסוריה תועד מפקח על הוצאות להורג | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2025-01-05
↑  هل ظهر وزير العدل الحالي في فيديو يوثق إعدام امرأة في ريف إدلب؟, verify-sy.com (בערבית)
↑  كابوس القتل من جديد.. النصرة تعدم ثاني امرأة بأسبوع, العربية, ‏2015-01-21 (בערבית)
↑  Syriens Justizminister ließ offenbar Frauen hinrichten, bild.de (בגרמנית)
↑  فيديو شادي الويسي: هل يؤثر على منصبه كوزير للعدل؟ - النصر الإخباري, ‏2025-01-04 (בערבית)
↑  The New Arab Staff, New Syrian justice minister 'oversaw execution of women for prostitution' in 2015, the new arab, ‏05 בינואר 2025 (באנגלית)
↑  Adnan, وزارة العدل بيد متطرف, The Syrian Nation | الأمة السورية (בערבית)
אסילום

אסילום (מיוונית: άσυλα, בלטינית: asylum) היה מקום בעולם העתיק, אליו יכלו להימלט אנשים שחשו נרדפים או הזדקקו למקלט. מקומות אלו זכו לחסות ומיסוד דתי והתקיימו בעיקר במקדשים ומקומות פולחן. לעיתים היה צורך במגע פיזי עם המזבח או עם הפסל שבמקדש על מנת לזכות בהגנת האסילום.
בהיסטוריה

ה"אסילום" שימש כמקום מפלט עבור המבקשים לקבל סיוע והגנה מפני רדיפות ואפילו עבור פושעים: רדיפת אדם אל תוך האסילום והוצאתו משם נחשבו לפשע, גם אם אדם זה נדון למוות לפני כן והצליח להימלט.
מסופר על קילון ותומכיו שנמלטו למקדש באקרופוליס וכל עוד שהו בתוכו או היו קשורים לחבל שקצהו השני היה קשור לפסל היו מוגנים; כאשר הקשר של החבל נפרם, ראו בכך הוכחה שאינם בחסות האסילום ואישור להורגם. פלייסטואנאקס התגורר כ-19 שנים על הר ליקייאון (אנ') בארקאדיה, בבית שחציו היה בתוך מקדש זאוס, וכך זכה לחסות האסילום. בנו, פאוסניאס, שנידון למוות על התחמקות מקרב עם תבאי, נמלט לטגאה (אנ') ומצא מקלט במקדשה של אתנה, שם מת מוות טבעי.
במובן הרחב יותר, אסילום היה מקום שבשם קדושת הדת וקדושת המקדש היה אפשר לשמור בו רכוש וגם בתקופת מלחמה היה אסור להיכנס ולבזוז את הרכוש שבמקדש, הן את כלי הפולחן והן רכוש השמור בו. היו חריגים לכלל זה, וידועים מקרים שבהם כן נבזזו מקדשים (למשל ביזת בית המקדש על יד שישק הראשון, יואש, חזקיהו ונבוכדנצר השני).
מקדש הפייסטוס (אנ') באתונה הרחיב את ההגנה גם לעבדים שסבלו מהתעללות מצד בעליהם: בעלים של עבד שהצליח למצוא מקלט במקדש היה חייב למכור את העבד לאדם אחר. חוק דומה חוקק ברומא על ידי אנטונינוס פיוס.
ברומא היה אסילום על גבעת הקפיטולין ובמקומות רבים נוספים. על פי טקיטוס (בספר 3 של האנלים), טיבריוס החליט לצמצם את מספר המקדשים שיכולים להיות אסילום כי הוא חשב שמספר גדול מדי יפריע לעשיית צדק וייתן מחסה גם לאלו שאינם ראויים למחסה.
הלמולד מבוזאו, בספר השני של הכרוניקה הסלאבית, פרק 61, מתאר אסילום במרחב הסלאבי, למשל במקדש האל פרובו (צר') שבחצי האי וגרלנד (אנ').
ביהדות

גם היהדות קידשה אסילום, הן ערי המקלט והן, במקרה של רוצח בשגגה אחיזה בקרנות המזבח.
תלמי השלישי העניק לבתי הכנסת שבמצרים מעמד אסילום.
אסילום באוניברסיטאות

אוניברסיטאות באירופה התאפיינו בחופש אקדמי במחקר ובהוראה, כמו גם חופש ביטוי ותנועה של רעיונות דרך הקמפוס. בנוסף, טענו האויברסיטאות להיותן אסילום ושטח אקס-טריטוריאלי ולפיכך כוחות שמירת הסדר הציבורי (משטרה) מנועים מלהיכנס לאוניברסיטאות אם לא קיבלו אישור מתאים מהנהלת האוניברסיטה. עיקרון זה נשבר בשנות ה-60 של המאה ה-20 בהפגנות הסטודנטים בצרפת כאשר שוטרים נכנסו לקמפוסים כמו ננטר והסורבון (בפעם הראשונה רק אחרי הזמנת הרקטור של אוניברסיטת פריז, ז'ן רוש, ובפעמים הבאות על דעת עצמם), בשנות ה-70 בארצות הברית כאשר שוטרים נכנסו לקמפוסים במהלך ההפגנות נגד מלחמת וייטנאם וטנק שפרץ לאוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה ב-17 בנובמבר 1973.
ראו גם

מקלט מדיני
קו אסיון
עיר מקלט
הערות שוליים

↑  שמואל ספראי המקדש בתקופת בית שני
החזית המהפכנית המאוחדת

החזית המהפכנית המאוחדת (באנגלית: Revolutionary United Front; בראשי תיבות: RUF) הייתה מורכבת ממורדים שנלחמו במשך עשר שנים במלחמת האזרחים בסיירה לאון, בין השנים 1991–2002. בהמשך הפכה למפלגה פוליטית, והתקיימה עד שנת 2007. שלושת המנהיגים הבכירים ביותר ששרדו, עיסא סיסי, מוריס קאלון ואוגוסטין גבו, הורשעו בפברואר 2009 בפשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
הקמה

החזית המהפכנית המאוחדת נוצרה על ידי פודאי סנקו ובני בריתו, אבו קאנו, ראשיד מנסאריי וכל שבט מנדיי במחוזות הדרומיים והמזרחיים של המדינה, עם סיוע משמעותי מצ'ארלס טיילור מליבריה. בתחילה הייתה החזית המהפכנית המאוחדת פופולרית בקרב אנשי סיירה לאון, שרבים מהם התרעמו וראו בפריטאון עלית מושחתת וציפו לקבל חינוך חינם ובריאות, ושיתוף שוויוני מהכנסות היהלומים. עם זאת, צברה החזית המהפכנית המאוחדת מוניטין גרוע בזירה הבינלאומית בשל אכזריותה כלפי האוכלוסייה האזרחית במהלך המאבק שנמשך כעשור, ובמיוחד בשל הנוהג של כריתת גפיים במטרה להפחיד, להטיל אימה בקרב האוכלוסייה והשימוש הנרחב שלה בילדים-חיילים.
עם הקמתה הפיצה את הסלוגן, "לא עוד עבדים, לא עוד אדונים. כוח ועושר לעם".
המטרה הייתה בבירור החלפת הממשלה בסיירה לאון, אך החזית המהפכנית המאוחדת לא סיפקה כמעט מידע באשר לסוג הממשלה אשר תחליף אותה. הקבוצה לא תמכה במרקסיזם או אידאולוגית שמאל דומה, ומצד שני גם לא תמכה לאומיות או פשיזם. הקבוצה גם לא התיימרה להוות כוח לוחם בשביל קבוצה אתנית או אזור מסוים.
בשלב מסוים, במהלך משא ומתן מתמשך ב-1995, פרסמה החזית המהפכנית המאוחדת חוברת בשם "דרכים לדמוקרטיה: לקראת סיירה לאון חדשה", אשר כללה כמה התייחסויות לצדק חברתי ופאן-אפריקאים.
ההפיכה

פודאי סנקו לא עמד בהבטחותיו המוקדמות של שיתוף שוויוני מהכנסות מיהלומים ועשה שימוש בכספים אלה כדי לחמש את עצמו.
עם מכרות היהלומים תחת שליטת המורדים, החזית המהפכנית המאוחדת התמקדה בהגנה על בסיסי המשאבים שלה.
כלכלת סיירה לאון קרסה, כאשר אזרחים רגילים נלכדו בין האכזריות של חיילי החזית המהפכנית המאוחדת ורעב. לאחר הפיכה על ידי הכוחות המזוינים המועצה המהפכנית (AFRC) ב-1997, החזית המהפכנית המאוחדת ו-AFRC יצרו חונטה משותפת כדי לשלוט על הארץ, לאחר מכן פונו מהבירה על ידי פלישה של כוחות ממערב אפריקה בהובלת ניגריה, במטרה להחזיר את השלטון לידי הנשיא אחמד טג'אן קבאח. ההערכה היא שהמלחמה גבתה את חייהם של כ-200,000 אנשים.
ילדים-חיילים

ילדים רבים גויסו למלחמת האזרחים בסיירה לאון; ההערכות הן שכ-11,000 ילדים-חיילים השתתפו בסכסוך. רובם שימשו בהתקפות על כפרים ובשמירה במכרות יהלומים, וכן שמירה על מאגרי נשק. כיום, כ-2000 עדיין בשירות בצבא של סיירה לאון.
אלפי נערים ונערות נחטפו ונאלצו לשרת כחיילים או כשפחות מין, אלה שנבחרו להיות לוחמים היו נאלצים לפעמים לרצוח את ההורים שלהם. כוחות הגרילה היו לעיתים קרובות חורטים את ראשי התיבות RUF על החזה שלהם, והקצינים היו מורחים קוקאין לתוך החתכים כדי למנוע מהם פחד ולהפוך אותם למסוכנים.
חלק מהחיילים היו מהמרים על מינו של תינוק שטרם נולד ואז היו חותכים את בטנה של האישה כדי לקבוע את הזוכה. החזית המהפכנית המאוחדת חטפו בדרך כלל ילדים בגילאי 7 עד 12, אבל ידועים מקרים בהם לקחו ילדים צעירים יותר כמו גילאי 5.
פשעים

בתגובה מיידית להרג של מורדים על ידי הממשלה, כוחות החזית המהפכנית המאוחדת הנהיגו מדיניות של כריתת הידיים של חיילים מטעם הממשלה במטרה להעביר מסר, "אתה לא מחזיק נשק נגד אח שלך." מורדי החזית המהפכנית המאוחדת קטעו את הידיים, הזרועות, הרגליים של עשרות אלפי סיירה לאונים.. החזית המהפכנית המאוחדת ציינו כי הסיבה לפעולות אלה הייתה מכיוון שקטועי איברים כבר לא יוכלו לעבוד במכרה יהלומים, אשר יכול לשמש כדי לתמוך כוחות הממשלה.
סיסמת הבחירות באותו זמן זה הייתה שלאנשים היה "כוח בידיים שלהם", אז החזית המהפכנית המאוחדת כרתה את הידיים כדי למנוע את ההצבעה. חברי החזית המהפכנית המאוחדת אמרו כי השתתפו באכילת בשר אדם. הממשלה הקימה מחנה פליטים בו התכנסו בקטועי גפיים; המחנה היה ממוקם ליד מלונות בינלאומיים. הם גם עזרו לממן את מחנות ולספק להם אוכל ומים.
התערבות זרה

במרץ 1997 ברח סנקו לניגריה, שם היה כלוא במעצר בית, ובהמשך נכלא. מאותו יום ועד שחרורו של סנקו ב-1999 ניהל סאם בוקרי את הפעילות הצבאית של החזית המהפכנית המאוחדת. בשנת 1999, התערבות של ארצות הברית, בריטניה, מדינות אחרות והאו"ם, הביאו לחתימת הסדר השלום בלומה ב-7 ביולי 1999.
סנקו הורשה לחזור בכפוף לתנאי ההסכם. עם חזרתו התלקחה שוב הלחימה, והאו"ם שלח כוחות לשמירת השלום בתקווה לשילוב החזית המהפכנית המאוחדת בצבא הלאומי. התערבות זו נכשלה גם כן, ועד שנת 2000 החזיקו אנשי החזית כבני ערובה כ-500 כוחות שמירת השלום של האו"ם עד לשחרורם בעקבות משא ומתן על ידי טיילור. הבריטים והגינאים שלחו לבסוף כוח מקצועי קטן ב-2001. החזית המהפכנית המאוחדת הוכנעה על ידי כוחות הודים ובריטים מיוחדים והמהפכה מסתיימת. סנקו נתפס על ידי ההמון ונמסר לבריטים, הוא הואשם במספר פשעי מלחמה על ידי בית משפט בחסות האו"ם. בשנת 2003 סנקו מת בכלא לפני שהמשפט התקיים.
בית הדיין המיוחד לסיירה לאון

חמישה מנהיגים, פודאי סנקו סם בוקארי, עיסא חסן ססאי, מוריס קאלון ואוגוסטין גבאו, של החזית המהפכנית המאוחדת הועמדו לדין בבית הדין המיוחד לסיירה לאון (אנ') הועמדו לדין. כולם הואשמו בפשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה.
במהלך הדיונים שנערכו בית הדין המיוחד לסיירה לאון טענו התובעים, כי צ'ארלס טיילור השתתף באופן פעיל בהכוונת האסטרטגיה של החזית המהפכנית המאוחדת מליבריה; בין השאר נטען שהוא היה זה שארגן תחבורה עבור מפקדי החזית המהפכנית המאוחדת למונרוביה במטרה לפגוש אותם באופן אישי.
מפלגה פוליטית

אחרי שהשלום הוחזר, החזית המהפכנית המאוחדת הפכה להיות מפלגה פוליטית. משנת 2006 המזכיר הכללי של המפלגה היה ג' ונתן. ב-10 במאי 2001, זכתה המפלגה ב-2.2% של הקולות ולא זכתה במושבים. המועמד שלה בבחירות לנשיאות קיבל 1.7% מהקולות. ביולי 2007, מפלגת החזית המהפכנית המאוחדת התמזגה עם מפלגת כל האנשים של הקונגרס.
הערות שוליים

↑  "S Leone war crimes trio convicted".
1 2  David M. Crane "Indictment proceedings of the special court for Sierra Leone Case No. SCSL - 2004-15-PT".
↑  John Quiñones.
1 2 3  David M. Crane "Terrorism Knowledge Base".
1 2  "Footpaths to Democracy".
↑  "GlobalSecurity.
1 2  Taylor Baines, "When Crime Pays: West African Leaders' Brutality Reaps Rewards".
↑  "What's Going On: Child Soldiers in Sierra Leone".
↑  "Brutal child army grows up".
1 2  Peter Takirambudde, "Sierra Leone Rebels Forcefully Recruit Child Soldiers".
↑  "The child soldiers of Sierra Leone".
↑  Joseph Opala, "What The West Failed To See In Sierra Leone".
↑  "UN: Sierra Leone should widen control".
↑  Douglas Farah "Children Forced to Kill".
↑  Mar Roman, Roman, Mar (April 19, 2007).
↑  "Sierra Leone - Childhood - a casualty of conflict" (PDF).
↑  "Foday Sankoh, an African revolutionary".
↑  "Evidence of torture and human rights abuses Sierra Leone".
1 2  Sorious Samura, "Return to Freetown".
1 2  "Diamond trade fuels bloody wars".
↑  Brown, Derek (May 17, 2000).
↑  "The rebels advance in Sierra Leone".
↑  "Sierra Leone - Building the Road to Recovery".
↑  "Crimes of War".
↑  "'I am the scorpion.
↑  [https://www.ictj.org/sites/default/files/ICTJ-SierraLeone-Special-Court-2004-English.pdf THE SPECIAL COURT FOR SIERRA LEONE:
THE FIRST EIGHTEEN MONTHS], International Center for Transitional Justice, ‏March 2004
↑  "Alleged Taylor-RUF Racket Detailed".
↑  http://www.sierra-leone.org/electioncoverage.html
↑  As RUF Merges with APC, Youth Groups Say ‘Ernest Koroma is Salone’s Saviour: Sierra Leone News
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604249405171  GND: 4998248-5  LCCN: n98068545  SUDOC: 09422563X  VIAF: 140900977   WorldCat (עם VIAF): 140900977
רועי ורמוס

אין תמונה חופשית
רועי ורמוס (נולד ב-1970) הוא מנכ"ל פסגות בית השקעות לשעבר.