stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גראסה דה קוטנרי

| --- | --- |

 סוג:  זן ענבים 
 מוצא:  הונגריה 
 צבע:  לבן 
 
גראסה דה קוטנרי (ברומנית: Grasa de Cotnari) הוא היין הרומני המפורסם ביותר.
גראסה דה קוטנרי הוא יין רומני טיפוסי המופק מזן של ענבים הגדל בכרמים של היישוב קוטנרי במחוז יאשי שברומניה. גידול הזן החל כבר בימי השליט הרומני בן המאה ה-15, שטפן הגדול. הכרמים משתרעים על הצד המזרחי של הרי דאלול מארה (Dealului Mare) שהם חלק מהרי חרלאו (Hârlău).
ליצירת היין משתמשים בענבים שנבצרו לאחר שיא בשלותם, בשלב שבו הותקפו כבר על ידי ריקבון אציל (Botrytis cinerea). יין זה מכיל כמות גדולה של סוכר, כ-240 גרם לליטר יין.
ערך זה הוא קצרמרבנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גבריאל סטנטון

| --- | --- |

 לידה:  1968 (בת 56 בערך) סאות' אורנג', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קולג' ברנרד 
 פרסים והוקרה:  פרס גילדת הכותבים של אמריקה 
 פרופיל ב-IMDb
 
גבריאל גייל סטנטון (באנגלית: Gabrielle Gail Stanton; נולדה ב-1968) היא תסריטאית ומפיקת קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. התפרסמה בזכות עבודתה בסדרות רבות, דוגמת "האנטומיה של גריי", ששודרה ב-ABC; "בטי" מ-The CW ו"הפלאש", שהועלתה ב-Syfy.
ביוגרפיה

לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר "קנט פלייס" לבנות בסאמיט שבניו ג'רזי המשיכה ללמוד בקולג' ברנרד ובאוניברסיטת קולומביה במנהטן. תחילת הקריירה שלה הייתה בתחום הפרסום, כאשר עבדה כמתאמת פרסום ב-PBS עד 1991.
בשנת 1992 עברה סטנטון לתחום הקולנוע כעוזרת המפיק ג'ורג' זלום בסרט "העולם על פי קליפורניה מן". בהמשך הופיעה בתפקיד משני בסרט "Free Enterprise" מ-1998, בו גם בעלה דאז, הארי ורקסמן, השתתף. בנוסף, עבדה על סרטים כמו "המספריים של אדוארד".
המעבר שלה לטלוויזיה התרחש בשנת 1998, כאשר הצטרפה לצוות הכותבים של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9". בהמשך כתבה תסריטים גם לסדרות מדע בדיוני נוספות, כמו "ארץ: הקונפליקט האחרון" ו"פארסקייפ".
בשנת 2005 הצטרפה סטנטון לצוות התסריטאים של הסדרה "האנטומיה של גריי", שם כתבה והפיקה מספר פרקים כמפיקה. על עבודתה קיבלה מועמדות לפרס אמי עבור "סדרת הדרמה הטובה ביותר" ופרס גילדת הכותבים של אמריקה. בשנת 2007 עברה לסדרה "בטי", שם שימשה כמפיקה אחראית וכתבה פרק אחד. עבודה זו זיכתה אותה גם במועמדות לפרס אמי ל"סדרה הקומית הטובה ביותר".
סטנטון עבדה על סדרת הטלוויזיה "Moonlight" של CBS, עבורה כתבה שלושה פרקים ושימשה כמפיקה שותפה ואחר כך כמפיקה ראשית. לאחר מכן הפיקה את "קאסל" ואת "יומני הערפד".
במהלך חמש העונות הראשונות של "הייבן" שימשה סטנסון כמפיקת העל. לאחר מכן הצטרפה לצוות התסריטאים של "הפלאש".
חיים אישיים

באפריל 1991 נודע כי סטנסון ובן-זוגה הארי ורקסמן עתידים להינשא במהלך השנה. טקס החתונה אירע ביולי בקפלה של אוניברסיטת אוקספורד. הם התגרשו ב-2008.
הערות שוליים

1 2  "Gabrielle G. Stanton Is Married in England". The New York Times. 14 ביולי 1991. נבדק ב-2008-03-08. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gabrielle Stanton & Harry Werksman (28 בנובמבר 2005). "From Gabrielle Stanton & Harry Werksman, writers of "Much Too Much"". Grey Matter. אורכב מ-המקור ב-2008-03-18. נבדק ב-2008-03-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "58th Annual Emmy Award winners and nominees". The Hollywood Reporter. 2006. אורכב מ-המקור ב-11 באוקטובר 2007. נבדק ב-2008-03-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Writers Guild Awards: 2006 Awards Winners". Writers Guild of America, west. 2008. אורכב מ-המקור ב-2012-05-03. נבדק ב-2008-03-08.
↑  "59th Annual Emmy Award winners and nominees". The Hollywood Reporter. 2007. אורכב מ-המקור ב-11 באוקטובר 2007. נבדק ב-2008-03-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kristin Dos Santos (13 במאי 2008). "Exclusive: Moonlight Producers Confirm Cancellation". E!. נבדק ב-2008-06-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dawn, Randee (17 ביוני 2010). "The Gates -- TV Review". The Hollywood Reporter. אורכב מ-המקור ב-21 ביוני 2010. נבדק ב-12 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gabrielle Stanton to Wed". The New York Times. 14 באפריל 1991. נבדק ב-2008-03-08. {{cite news}}:  (עזרה)
מרג'ון בושאמפ

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 2000  (בן 24) יאקימה, וושינגטון, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד, קלע
 גובה:  2.01 מטרים
 מספר:  3
 מכללה:  מכללת יאקימה ואלי
 דראפט:  בחירה מספר 24, 2022 מילווקי באקס
 קבוצות כשחקן
 2021–2022 2022–:  ג'י ליג איגנייט מילווקי באקס
 
מרג'ון בושאמפ (באנגלית: MarJon Beauchamp; נולד ב-12 באוקטובר 2000) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והקלע במילווקי באקס מליגת ה-NBA.
קריירה בתיכון

כשעלה לבית הספר התיכון עבר בושאמפ מעיר הולדתו יאקימה, וושינגטון, לסיאטל כדי לשחק בתיכון ניית'ן הייל תחת המאמן ברנדון רוי. בתור פרשמן הוא בעיקר ישב על הספסל כשמייקל פורטר הבן היה השחקן הבולט בקבוצה. תיכון ניית'ן הייל סיים במאזן 29–0, זכה באליפות המדינה בדרג 3A ודורג במקום הראשון בכל ארצות הברית על ידי MaxPreps. כסופומור הוא עבר לבית הספר התיכון גארפילד בסיאטל, יחד עם מאמן ניית'ן הייל לשעבר ברנדון רוי. הוא זכה באליפות המדינה השנייה ברציפות בדרג 4A ועזר לגארפילד להגיע לרבע הגמר אליפות התיכונים של ארצות הברית.
לקראת עונת הג'וניור שלו, בושאמפ עבר לבית הספר התיכון ריינאייר ביץ' בסיאטל. לאחר שהוביל את ריינאייר ביץ' לאליפות הליגה והמחוז, הוא נבחר ל-MVP בליגת המטרו של סיאטל בדרג 3A.‏ בושאמפ הוביל את קבוצתו להופעה בחצי גמר המדינתי בדרג 3A ולמקום החמישי בסך הכל. הוא העמיד ממוצעים של 26 נקודות, 11 ריבאונדים וחמישה אסיסטים למשחק ונבחר לחמישייה השנייה במדינה על ידי USA Today, לחמישיית העונה של דרג 3A של Associated Press ולחמישיית המדינה השנייה של הסיאטל טיימס. בושאמפ עבר לבית הספר כריסטיאן דרים סיטי בגלנדייל, אריזונה, לעונת הסיניור שלו. לאחר שסיים את קריירת הכדורסל שלו בתיכון הוא חזר לעיר הולדתו יאקימה כדי לסיים את לימודיו בתיכון אייזנהאואר.
לאחר העונה הראשונה שלו, בושאמפ החזיק בהצעות מארבע מכללות מחטיבה I של ה-NCAA, כולל מאוניברסיטת וושינגטון. ב-1 באוגוסט 2019 הוא הודיע כי יוותר על כדורסל מכללות.
קריירת מכללות

לאחר התיכון, בושאמפ התאמן ב-Chameleon BX, תוכנית אימונים שבסיסה בסן פרנסיסקו, קליפורניה, כדי להתכונן לדראפט ה-NBA ב-2021. לאחר יותר משישה חודשים עם התוכנית, הוא חזר לוושינגטון עקב מגפת הקורונה והחל לשקול מחדש את אפשרויות המכללות שלו. במרץ 2021, בושאמפ הצטרף לקבוצת הכדורסל במכללת יאקימה ואלי בעיר הולדתו. בהופעת הבכורה שלו במכללות ב-20 באפריל 2021, בושאמפ רשם תשע נקודות ותשעה ריבאונדים בהפסד 99–90 לטרז'ר ואלי. ב-1 ביוני הוא רשם שיא קריירה של 50 נקודות ו-11 ריבאונדים בהפסד 107–106 בהארכה לטרז'ר ואלי. בתור פרשמן, בושאמפ רשם ממוצעים של 30.7 נקודות, 10.5 ריבאונדים ו-4.8 אסיסטים למשחק ב-12 משחקים, והוביל את אזור הנורת'ווסט אתלטיק בנקודות. הוא משך תשומת לב מוושינגטון, וושינגטון סטייט, אורגון, טקסס טק, ארקנסו ולואיזיאנה סטייט, אך בחר לוותר על לימודיו באוניברסיטה מחטיבה I.‏
קריירה מקצועית > ג'י ליג איגנייט (2021–2022)

ב-23 בספטמבר 2021 חתם בושאמפ בג'י ליג איגנייט מליגת הפיתוח של ה-NBA. הוא העמיד ממוצעים של 15.1 נקודות, 7.3 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.
קריירה מקצועית > מילווקי באקס (2022–הווה)

ב-23 ביוני 2022 נבחר בושאמפ על ידי המילווקי באקס במקום ה-24 בדראפט ה-NBA ‏2022. בושאמפ הצטרף לסגל ליגת הקיץ של הבאקס לשנת 2022. בהופעת הבכורה שלו בליגת הקיץ, בושאמפ קלע 16 נקודות בניצחון 94–90 על ברוקלין נטס. ב-7 ביולי 2022, בושאמפ חתם על חוזה רוקי עם הבאקס. ב-1 באוקטובר 2022, בהופעת הבכורה שלו במשחקי ההכנה של ה-NBA, הוא רשם 4 נקודות, 6 ריבאונדים, אסיסט ו-2 חטיפות בהפסד 102–107 לממפיס גריזליס.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022/2023 | מילווקי | 52 | 11 | 13.5 | 0.395 | 0.331 | 0.730 | 2.2 | 0.7 | 0.4 | 0.1 | 5.1 |
| קריירה |  | 52 | 11 | 13.5 | 0.395 | 0.331 | 0.730 | 2.2 | 0.7 | 0.4 | 0.1 | 5.1 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022/2023 | מילווקי | 2 | 0 | 2.5 | 0.667 | 1.000 | 0.000 | 0.5 | 0.0 | 0.0 | 0.0 | 2.5 |
| קריירה |  | 2 | 0 | 2.5 | 0.667 | 1.000 | 0.000 | 0.5 | 0.0 | 0.0 | 0.0 | 2.5 |
חיים אישיים

בושאמפ הוא נוצרי. אביו של בושאמפ, ג'ון, שיחק כדורסל בקולג' במזרח וושינגטון ובמכללת הייליין. בושאמפ הוא ממוצא ילידי. הוא נכדו של הנרי בושאמפ, ראש העיר האפרו-אמריקאי הראשון של יאקימה.
Les Aventures de Totor, C. P. des Hannetons

|  מידע קומיקס |
| --- | --- |
 יוצר:  הרז'ה 
 סוגה:  הרפתקאות
 תקופת פרסום מקורית:  1926–1929 (כ־3 שנים) 
 ארץ מקור:  בלגיה בלגיה
 שפת המקור:  צרפתית
 
Les Aventures de Totor, C.P. des hannetons היא סדרת הקומיקס הראשונה שפרסם הקומיקסאי הבלגי הרז'ה. הסדרה התפרסמה מדי חודש במגזין הצופים "Le Boy-Scout Belge" בין השנים 1926 – 1929, ותיארה את הרפתקאותיו של נער צופים צעיר בשם טוטור.
עלילה

נער הצופים הבלגי טוטור עוזב את בריסל ומפליג לאמריקה כדי לבקר את דודו ודודתו המתגוררים בטקסס. כריש מושך אותו מסיפון האניה ומשליך אותו אל צוללת אמריקאית, שלוקחת אותו אל ניו יורק. בניו יורק נפגע טוטור ממכונית חולפת ומושלך על הולך רגל, שמתגלה כפושע בשם ג'ון בלאד. כפרס על לכידת הפושע זוכר טוטור ב-5,000 דולר.
מניו יורק נוסע טוטור ברכבת אל החווה של דודיו. דודו אוסף אותו מתחנת הרכבת, אך בדרך לחווה קבוצת אינדיאנים תוקפת אותם. טוטור מצליח להסיח את דעתם של האינדיאנים ובורח עם דודו, אך לאחר זמן קצר האינדיאנים תופסים אותו ומנסים להרוג אותו כנקמה. טוטור בורח בשחייה בנהר, ומוצא בקרקעיתו תיבה עתיקה מלאה תכשיטים, אותה הוא קובר בקרבת מקום.
צייד בסירת קאנו משיט את טוטור במעלה הנהר. טוטור צועד אל החווה של דודיו, ומוצא שדודתו נחטפה על ידי שודדים, שדורשים מדודו לשלם כופר גדול תמורת שחרורה. טוטור מציע להשתמש בתכשיטים שמצא כדי לשלם את הכופר. הוא משיג את התכשיטים ומשחרר את דודתו, ואז חוזר לבלגיה, שם הוא מספר למשפחתו ולידידיו על הרפתקאותיו ומבטא את רצונו לצאת להרפתקאות נוספות.
היסטוריה

בשנת 1919 הצטרף ז'ורז' רמי לתנועת הצופים. מדריך הקבוצה שלו, רנה וברברג, עודד אותו לפתח את כשרון הציור שלו, ופרסם את ציוריו הראשונים בפרסומי התנועה. ביולי 1926 החל רמי, שבשלב זה החל להשתמש בשם העט "הרז'ה", לפרסם את סדרת "Les Aventures de Totor" בעיתון הלאומי של צופי בלגיה, "Le Boy-Scout Belge".
הקומיקס לא כלל בועות דיבור, שהיו אז טכניקה חדשנית שלא הייתה מקובלת באירופה, ולא היה בנוי כמקובל בקומיקס המודרני; בתחילה כלל כל עמוד ארבע מסגרות קומיקס, שכל אחת מהן לוותה בכיתוב קצר. עם התקדמות הסדרה הוגדל מספר המסגרות מארבע לשמונה, והרז'ה החל להשתמש בטכניקות חדשניות, אליהן נחשף במגזיני קומיקס אמריקאיים ששלח לו ידידו לאון דגרל. הוא החל לשלב בקומיקס בועות דיבור, שהכילו מסרים פשוטים וקצרים כמו "אאורקה!" ו"באנג!", והוסיף סימנים גרפיים לתיאור כאב, תדהמה וכדומה: ”מדי פעם... הסתכנתי בסימן שאלה ביישני, או אולי בכמה כוכבים, כאשר, לדוגמה, דמות קיבלה אגרוף. בטח ראיתי את זה ב-"L'Éatant" או ב-"Les Belles Images", עיתונים מאוירים של אותה תקופה,” סיפר.
הרז'ה המשיך לאייר את הסדרה גם במהלך שירותו הצבאי בשנת 1926, אך בתחילת 1927 הפסיק את הפרסום למשך תשעה חודשים כדי להתמקד בפרויקטים אחרים. בקיץ 1929, כשהחל לפרסם את "טינטין בארץ הסובייטים" בעיתון הבלגי השמרני "Le Vingtième Siècle", הוא סיים את סדרת "Les Aventures de Totor" כדי להתמקד בסדרה החדשה שלו, "הרפתקאותיו של טינטין", בה ראה פוטנציאל גדול יותר. בסך הכל כללה סדרת "Les Aventures de Totor" ‏ 26 פרקים.
השפעה וביקורת

טוטור הציב את היסודות לבניית דמותו של טינטין, הן מבחינה גרפית והן מבחינה רעיונית. הרז'ה תיאר את טינטין בתור ”האח הקטן של טוטור”, ש”הפך לעיתונאי, אבל שמר על רוח הצופה.”
מייקל פאר הגדיר את טוטור כ"אב הטיפוס הטבעי" של טינטין. הביוגרף של הרז'ה, פייר אסולין, טען ש"הסיפור הוא מאוד ברוח הצופים, ומשמש בבירור כ'פרה-פיגורציה' של טינטין", והקומיקס "מביך, מהוסס, חסר, אבל מלא תנועה, קצב ומעל הכל - הומור."
הספר השלישי בסדרת "הרפתקאותיו של טינטין", "טינטין באמריקה", עוסק גם הוא בהרפתקאות עם פושעים, בוקרים וילידים אמריקאיים, ומכיל כמה סצנות דומות מאוד לאלו שהוצגו ב-"Les Aventures de Totor". לדבריו של המבקר הארי תומפסון (אנ'), "טינטין באמריקה" הושפע באופן מובהק מסדרת "Les Aventures de Totor" ולמעשה משמש כגרסה משופרת שלה.
הערות שוליים

1 2  פייר אסולין, תרגום: צ'רלס רואס, 1, Hergé: the Man Who Created Tintin, Oxford University Press, 2009, עמ' 9, ISBN 978-0-19-539759-8. (באנגלית)
↑  Scouting & Tintin, The Scouting Pages (באנגלית בריטית)
↑  ”זו עדיין לא היתה רצועת קומיקס אמיתית: זה היה סיפור כתוב ומאויר בסימן קריאה או בסימן שאלה מהוסס פה ושם,” אמר הרז'ה.
1 2  מייקל פאר, .Tintin & Co, לונדון: Moulinsart, 2007, עמ' 12, ISBN 978-1-4052-3264-7. (באנגלית)
↑  Hergé : his tribute to scouting, Tintin.com, ‏1 בינואר 2021
↑  מייקל פאר, .Tintin & Co, לונדון: Moulinsart, 2007, עמ' 13, ISBN 978-1-4052-3264-7. (באנגלית)
הרגישות החדשה

הרגישות החדשה, או הקולנוע האישי, היא תנועה בקולנוע הישראלי, שהחלה בשנות ה-60, ונמשכה בערך עד לסוף שנות ה-70.
מבחינה צורנית, התנועה ביקשה ליצור בארץ קולנוע מודרניסטי בעל ערכים אמנותיים ואסתטיים בהשפעת סרטיו של מיכלאנג'לו אנטוניוני, ותנועות הגל החדש הצרפתי והנאו-ריאליזם האיטלקי. ערכים אסתטיים אלה נפסו כתנועת נגד לז'אנר "הריאליזם הציוני" ששלט ביצירה הקולנועית הישראלית, וכנגד סרטי הבורקס שהפתחו באותה תקופה.
את המושג "הרגישות החדשה" טבע, שנים לאחר דעיכת התנועה, הבמאי יהודה ג'אד נאמן. התנועה מעולם לא הוגדרה באופן רשמי ולא נכתב לה מניפסט, אך הסרטים שנוצרו במסגרתה ניתנים לזיהוי ברור.
חברים בולטים בתנועה, הם: אורי זוהר (שסרטו "חור בלבנה" מ-1964 נחשב לסרט הראשון שבישר את בוא התנועה), אברהם הפנר, ז'ק קתמור, יצחק צפל ישורון, דן וולמן, דוד פרלוב, יקי יושע, איתן גרין ואחרים.
רקע

תעשיית הקולנוע הישראלית בשנות ה-40 ובשנות ה-50, ובשנות ה-60 התאפיינה בהגמוניה של סוג קולנוע שכונה מאוחר יותר "ריאליזם ציוני", והופק בעידודה הרשמי ובמימונה של המדינה. הסרטים היו בעלי מסר ציוני, תעמולתי לרוב, והדגישו את המסרים של ממשלת ישראל, הסוכנות היהודית וההסתדרות, והתמקדו בהצגת החלוצים באור הירואי.
הראיליזם הציוני התערער בעקבות ההתפתחויות החברתיות בישראל, שעיקרן השלכות העלייה ההמונית מארצות המזרח ופרשת לבון שגרמה לשבר פוליטי, אשר הובילו לאובדן האמונה בצדקת הדרך אותה הובילה מפא"י בשנות החמישים. על התפתחויות אלו נוספה דעיכת ספרות דור תש"ח, שנכנסה אף היא למשבר אמנותי עם השינויים הדמוגרפיים והתברגנות החברה הישראלית.
שנות השישים מאופיינות גם בהתפתחות סרט הבורקס – סרטים מלודרמטיים המאופיינים בהומור עדתי.
באותה תקופה, חלו בקולנוע האירופאי תרומות שהתאפיינו בתנועות הגל החדש הצרפתי והנאו-ריאליזם האיטלקי. סרטי הגל החדש ערערו על מוסכמות קולנועיות מקובלות וראו בבמאי את מרכז העשייה הקולנועית, בעוד סרטי הנאו-ריאליזם התמקדו באדם הפשוט, ולא נשאו מסר פוליטי מסוים ואחיד. הרגישות החדשה שאבה את השראתה הצורנית מתנועות אלה, כאשר תוכנם התמקד בביקורת על מסרי הקולנוע המרכזי, ובהצגת קונפליקטים אינדיבידואליים תוך התרחקות מהפוליטי, וכנגד סרטי הבורקס, שנתפסו כמלודרמטיים ועממיים.
התפתחות התנועה

הסרט שנחשב בידי רבים כמבשר התנועה הוא "חור בלבנה" של אורי זוהר משנת 1965, שנכשל בקופות כישלון חרוץ (ארבעים אלף צופים בלבד), אך היה אהוד על המבקרים, ונחשב ראשוני הן מבחינה צורנית והן מבחינת ביקורתו על האתוס הציוני תוך הגחכת תעשיית הקולנוע הישראלית, ומעלה, לפי יהודה ג'אד נאמן, את "שאלת היחסים בין האוונגרד הקולנועי לבין האוונגרד הפוליטי בישראל". סרט מוקדם יותר, שמכיל מאפיינים מן התנועה אף הוא, הוא הסרט התיעודי-פיוטי "בירושלים" של דוד פרלוב, משנת 1963.
יוצרי "הרגישות החדשה" באו מהבוהמה התל אביבית, מבתי הספר לקולנוע ומחבורות השוליים שנוצרו, כגון "חבורת לול" שהתכנסה סביב אורי זוהר או אנשי "העין השלישית" שבראשם הבמאים ז'ק קתמור, דוד גרינברג, הצלם אמנון סלומון ואחרים. בין הסרטים אותם יצרו נמנים "שלושה ימים וילד" (1967) אשר זכה להצלחה בישראל ומחוצה לה, והעניק לעודד קוטלר את פרס השחקן המצטיין בפסטיבל קאן; סרטיו הקצרים של אברהם הפנר "לאט יותר" ו"סיירים", סרטו של קתמור, "מקרה אישה" (1969), וסרטו של הבמאי האיטלקי ג'ילברטו טופאנו, "מצור" משנת 1969. סרטים אלה התאפיינו בתקציבי הפקה נמוכים, התמקדו במרחב האורבני בכלל והתל אביבי בפרט, ועסקו בנושאים אוניברסליים, תוך העדפת התמקדות בחוויה הרגשית של הפרט על פני נושאים לאומיים ואידאולוגיים.
שנות השבעים היוו מפנה בסרטי התנועה, כאשר המשבר שפקד את החברה הישראלית לפני מלחמת יום הכיפורים ולאחריה גרם ליצירתם של סרטים שעוסקים בערעור על דימוי הצבר הקלאסי, דעיכת החזון הציוני והתנתקות המדינה מערכיה. סרטים בולטים מתקופה זו הם "מציצים" של אורי זוהר, ו"לאן נעלם דניאל וקס?" של אברהם הפנר. במקביל, נעשו סרטי הרגישות החדשה משוקעים יותר באופייה הים-תיכוני של ארץ ישראל, והחלו, בדומה לקולנוע הנאו-ריאליסטי, לתת ביטוי למוטיבים של עוני, הסללה חברתית וקיפוח עדתי, כפי שמתבטא בסרט "אור מן ההפקר" של נסים דיין. בהמשך העשור הסוגה דעכה, כאשר לדעת מבקרים רבים, האירוע שסימן את סיומה הוא המהפך הפוליטי של 1977.
לקריאה נוספת

אריאל שוייצר, הרגישות החדשה, הוצאת בבל.
הערות שוליים

↑  שמוליק דובדבני, מבוא, באתר ספר הקולנוע הישראלי, ‏2015-09-03
↑  אוהד לנדסמן, לצפות ביומן או לדבר עליו: מחשבות על ״דוד פרלוב״, באתר DocTalk, ‏13.11.2014
ריצ'רד אנגל

| --- | --- |

 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד המשרד לתמיכה צבאית של צבא ארצות הברית סגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים מפקד פיקוד הכוחות המיוחדים ה-1
 עיטורים
   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (3)  לגיון ההצטיינות (4)   כוכב הארד (2)
ריצ'רד אנגל (באנגלית: Richard E. Angle) הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית המכהן כמפקד המבצעים המיוחדים של פיקוד אירופה.
ביוגרפיה

אנגל סיים ב-1991 תואר ראשון בכלכלה מהאקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא. הוא שירת בגדוד הראשון של רגימנט החי"ר הרביעי במערב גרמניה כמפקד מחלקה רובאית, מפקד מחלקת סיור וקצין סיור פלוגתי. הוא התנדב לכוחות המיוחדים ושירת כקצין בגדוד השני של קבוצת הכוחות המיוחדים העשירית בזמן שהוצב בבוסניה וקוסובו. בשנת 2000 הצטרף ליחידת משרד לתמיכה צבאית של צבא ארצות הברית בה שימש מפקד פלוגה, קצין מבצעים ומפקד גדוד. ב-2008 מונה למפקד הגדוד הראשון של קבוצת הכוחות המיוחדים הראשונה שהוצב באוקינאווה. בשנים 2012 עד 2014 פיקד על המשרד לתמיכה צבאית. הוא שימש עוזרו של מזכיר ההגנה של ארצות הברית, ראש מטה פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית וסגן מפקד פיקוד הכוחות המיוחדים ה-1. במהלך שירותו נטל חלק בלחימה בזירת אפגניסטן, עיראק, קרן אפריקה ובפיליפינים.
ביוני 2018 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד הסייבר של צבא ארצות הברית. בנובמבר 2019 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. בפברואר 2021 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ובאוגוסט אותה שנה מונה למפקד פיקוד הכוחות המיוחדים ה-1 השייך לפיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית. באוקטובר 2024 מונה למפקד מפקדת המבצעים המיוחדים של פיקוד אירופה בדרגת לוטננט גנרל.
אנגל בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת ובסטר ותואר שני באסטרטגיית ניהול משאבים לאומיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי.
הליגה למניעת כפייה דתית

| --- | --- |
 פעילות:  מאבק בכפייה הדתית בישראל
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  עוזי אורנן ערי ז'בוטינסקי צבי שוורץ
 תקופת הפעילות:  1951 – העשור של 1970 
 
הליגה למניעת כפייה דתית הייתה ארגון שהתקיים משנת 1951 עד תחילת שנות השבעים והגדיר את מטרתו כלחימה בכפייה הדתית בישראל. אנשי הארגון דגלו בהפרדת דת ומדינה, תמכו בנישואים אזרחיים והתנגדו להגבלות על התנועה בשבת. הליגה הייתה אחד הגופים המרכזיים שפעלו למען חילוניות בישראל, אם כי לא נחלה הישגים של ממש.
הרקע להקמת הליגה

בשנות ה-40 עלתה השאלה איך תיראה המדינה העברית: מדינה דתית מסורתית או מדינה חילונית. ביישוב העברי היו אנשים דתיים שרצו להמשיך את אורח החיים של הדת היהודית, במיוחד אנשי היישוב הישן, לעומתם רוב היישוב החדש, ובמיוחד שכבות הפועלים, המורים, הקיבוצים והצעירים, היו בעד מדינה חילונית ביסודה, המכבדת את הדת, אבל אינה מזדהה איתה. דוד בן-גוריון ביקש לאחד את כל כוחות היישוב, וכאשר היה ברור לקראת הדיון באו"ם שהמדינה עתידה לקום, חשוב היה לו שגם הדתיים ישתתפו במאבק המדיני. הוא ניהל איתם דו-שיח, ושלח את "מכתב הסטטוס קוו" לארגונים הדתיים. במכתבו הבטיח ארבעה דברים:
שבת - יום המנוחה השבועי יהיה יום השבת.
כשרות - תתאפשר שמירה על דיני הכשרות במטבחי המוסדות הממלכתיים.
דיני אישות - ענייני נישואים וגירושים ייעשו בבתי דין דתיים מיוחדים.
חינוך - אוטונומיה מלאה תהיה לכל הזרמים בחינוך, אבל ייקבע "המינימום של לימודי חובה" שיהיה משותף לכולם, במקצועות עברית, היסטוריה ומדעים.
פעילות הליגה

הליגה למניעת כפייה דתית החלה לפעול בירושלים בשנת 1951. בין מייסדיה היו עוזי אורנן, חבר הכנסת ערי ז'בוטינסקי ועורך דין צבי שוורץ. בירושלים היו מקרים של זריקות אבנים וחסימת רחובות בשבת, ואנשי ברית הקנאים אף הציתו בכמה מקרים מכוניות של אנשים שנסעו בשבת. אחת הפעולות הראשונות של הליגה הייתה הוצאת חוברת בשם "שבת בלי כבלים". בחוברת הושמעה קריאה להניח לכל אדם לחגוג את יום המנוחה השבועי כרצונו. אחת הדוגמאות הייתה של אדם הרוצה להתפלל בשבת בבית כנסת רחוק ממקום מגוריו. האם לא יוכל לנסוע לשם ברכבו?
החוברת הופצה בכ-600 עותקים בכל הארץ והביאה לידי הקמת סניפים, אולם רק שלושה מהם קיימו פעילות קבועה, בירושלים, בתל אביב ובחיפה. מספר החברים לא עלה בגלגול זה של הליגה על כמה מאות. בכינוס של הליגה ביולי 1952 התלונן אורנן כי הותקף פיזית ומשקפיו נשברו.
כאשר התקבל ב-1953 בכנסת "חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין)", שקבע כי "ענייני נישואין וגירושין של יהודים בישראל אזרחי המדינה או תושביה יהיו בשיפוטם הייחודי של בתי דין רבניים", החלה הליגה להחתים אזרחים על עצומה הקוראת לחוקק חוק להסדרת נישואים אזרחיים, ובשנת 1955 הגישה אותו לכנסת, כשחתומים עליו 105,000 אזרחים. לאחר סיומו של מבצע זה, ועם מיקוד תשומת הלב הציבורית לנושא הביטחוני, לקראת מלחמת סיני, פסקה פעילות הליגה למספר שנים.
באוקטובר 1961 הוקמה ממשלה חדשה ובמסגרתה הובטח למפלגות הדתיות כי התחבורה הציבורית לא תחלל את השבת. בעקבות כך החל לארגן ד"ר אלכס הרשאפט פעילות כנגד הסדרים אלה. הפעילות התפתחה לכדי החייאתה של הליגה, במתכונת רחבה יותר, של אלפי חברים. כבר במאי אותה שנה שיגרה הליגה מנשר ל"אזרח הלא-דתי" שקרא להירשם במרשם האוכלוסין כחסרי דת ולא כיהודים. בינואר 1964 הגישה הליגה לכנסת עצומה שעליה חתמו יותר מ-55,000 איש, בקריאה להנהגת נישואים אזרחיים בישראל. ב-1965 החתימה הליגה יותר מ-105,000 אזרחי ישראל על עצומה שתבעה "שכל השירותים הציבוריים, התחבורה בדרכים, רכבת ישראל, הנמלים, שדות התעופה, הדואר והטלגרף ושירות השידור יפעלו כסדרם בכל ימות השנה, שיקוימו בכל יום שהציבור ירצה בהן, כולל בשבתות וחגים, וכן שיבוטלו כל ההגבלות מטעמי דת החלות כיום על הפעילות הציבורית". בשנים 1964 ו-1968 התקיימו שתי ועידות כלליות של הליגה.
שקיעת הליגה

מלחמת ששת הימים השפיעה על פעולותיה של הליגה. ישראל כבשה את יהודה והשומרון, ובהם אתרים שחשיבותם הדתית רבה. הליגה ניסתה למנוע מהדתיים להשתלט על כמה מאתרים אלה, ובמיוחד על אזור הכותל המערבי, אבל לא הצליחה בכך, וכל אזור הכותל ניתן לשליטת הממסד הדתי. בעקבות כיבוש יהודה והשומרון התגלעו חילוקי דעות בליגה, שמנתה קודם לכן אנשים מכל גוני הקשת הפוליטית.
שקיעת הליגה הייתה הדרגתית, ובשנות ה-70 של המאה ה-20 נתנו גם ארגונים אחרים את חלקם למאבק שהליגה החלה אותו. נוסדו אז מספר ארגונים שפעלו למען הפרדה בין המדינה ובין הדת: מפלגת "רצ", "התנועה החילונית הישראלית" וכן רשימת "שינוי".
ראו גם

חופש (עמותה)
חדו"ש – לחופש דת ושוויון
דעת אמת
לקריאה נוספת

אלי צור, "להיות עם חופשי": הליגה למניעת כפייה דתית בהקשרה ההיסטורי, בתוך: מדינה בדרך, מרכז זלמן שזר, ירושלים תשס"א, עמ' 238-205
הערות שוליים

↑  אפרים יער וזאב שביט, מגמות בחברה הישראלית, כרך א', עמ' 213-214, 222-223
↑  ליגה למניעת כפיה דתית, הארץ, 5 במרץ 1951
↑  אסיפה בחסות משטרה ל"מניעת כפייה דתית", חרות, 13 ביולי 1952
↑  ליטל לוין, 4.1.1962 / הליגה למניעת כפייה דתית יוצאת מקיפאונה, באתר הארץ, 4 בינואר 2012
↑  הגישו לכנסת עצומה למען הנהגת נישואין אזרחיים, דבר, 8 בינואר 1964
↑  הליגה למניעת כפיה דתית תפעל נגד "חוק השבת", דבר, 20 ביולי 1965
↑  תום שגב, "1967 - והארץ שינתה את פניה", עמ' 455
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448362905171  VIAF: 38148874711649622635   WorldCat (עם VIAF): 38148874711649622635
תנועת אומ"ץ

| --- | --- |

 פעילות:  מאבק נגד השחיתות ולמען שוויון הכול בפני החוק
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  אריה אבנרי
 מנכ"ל:  פליצ'ה פלד
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־21 שנים)
 נוצר מתוך:  עמותת אמיתי
 www.ometz.org.il
 
תנועת אומ"ץ היא עמותה ישראלית שמטרתה לפעול למען מנהל תקין, צדק חברתי ומשפטי, כנגד הקשר ההדדי בין הון לשלטון, נגד השחיתות ולמען שוויון הכול בפני החוק.
העמותה הוקמה במאי 2003 כשדרוג לעמותת אמיתי, שהפסיקה לפעול. בהודעת ההקמה נאמר שהעמותה הוקמה עקב מה שחבריה רואים כשימוש ציני בנושאים ביטחוניים ומדיניים לעסקיהם הפרטיים של כמה מבכירי הממשל ומקורביהם, וחדירת גורמים פליליים למערכת הפוליטית הממלכתית והמקומית. זוהי עמותה א-פוליטית, המתקיימת מתרומות ומדמי חבר, ללא תקצוב מהמדינה, וחבריה פועלים בהתנדבות. בראשה עמד העיתונאי אריה אבנרי עד לפטירתו. מאפריל 2016 עומד בראש העמותה פליצ'ה פלד.
ראו גם

אות אביר השלטון בישראל
עמותת עוגן - להגנה על חושפי שחיתויות