stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניות המערכה מסדרת מונטנה
מפרטים > הנעה

מפעל ההנעה של סדרת מונטנה היה מורכב משמונה דוודים דו-תופים של Babcock & Wilcox עם לחץ קיטור של 565 PSI‏ (3,900 קילו-פסקל) וטמפרטורת קיטור של 850°F ‏(454°C). הדוודים סיפקו קיטור לארבע טורבינות קיטור עם הילוכים, שכל אחת מהן הניעה מדחף ציר אחד. הדוודים פלטו את העשן דרך זוג ארובות שהונחו על קו האמצע באמצע האונייה. כדי לעמוד בעומסים החשמליים הגבוהים הצפויים לאוניות, התכנון היה לכלול עשרה טורבוגנרטורים לשירות ספינות של 1,250 קילוואט (SSTG), המספקים סך של 12,500 קילוואט של חשמל ללא חירום בזרם חילופין של 450 וולט. האוניות היו אמורות להיות מצוידות גם בשני גנרטורים דיזל חירום של 500 קילוואט.
הטורבינות דורגו להפיק 43,000 כוחות סוס (32 מגה ואט) כל אחת, להספק הנעה כולל של 172,000 כוחות סוס (128 מגה ואט). מערכת ההנעה נועדה לייצר מהירות תכנונית של 28 קשרים בתפוסה של 70,500 טון. אוניות הסדרה תוכננו לשאת 7,600 טון של מזוט והיו בעלי טווח נומינלי של 15,000 מיילים ימיים (27,800 ק"מ) במהירות של 15 קשרים (28 קמ"ש). שני הגאים מאוזנים למחצה הונחו מאחורי שני המדחפים הפנימיים. הצירים הפנימיים שוכנו בשכבות, אשר, תוך הגברת הגרר ההידרודינמי, חיזקו באופן משמעותי את מבנה הירכתיים.
אמנם תחנת הכוח הייתה פחות חזקה מתחנת הכוח בהספק של 212,000 כוחות סוס (158,000 קילוואט) המשמשת את סדרת איווה, אולם תחנת הכוח של מונטנה אפשרה לחלוקה משמעותית יותר של מרחבי המכונות, עם חלוקות אורך ורוחב נרחבות של חדרי הדוודים והמנועים. סידור המכונות הזכיר את זה של סדרת לקסינגטון, כאשר חדרי הדוודים מאגפים את שני חדרי הטורבינות המרכזיים עבור הצירים הפנימיים, בעוד שחדרי הטורבינות עבור צירי הכנפיים הוצבו בקצה האחורי של חללי המכונות. סידור המכונות של מונטנה בשילוב עם כוח מוגבר ישמש בסופו של דבר בסדרת מידוויי.
מפרטים > חימוש

החימוש העיקרי של אוניות הסדרה מונטנה היה שנים עשר תותחי 16 אינץ' (406 מ"מ)/50 קליבר Mark 7, שהיו אמורים להיות מורכבים בארבעה צריחים בעלי שלושה תותחים. הצריחים הוצבו בשני זוגות ירי-על, אחד לפני ואחד מאחורי המבנה העילי. התותחים ירו שני סוגים של פגזים: פגזים חודרי שריון במשקל 2,700 פאונד (1,200 ק"ג) ופגזים סופר נפיצים במשקל 1,900 פאונד (860 ק"ג). לפגזים היו מהירויות לוע של 2,500 רגל לשנייה (760 מטר לשנייה) ו-2,690 רגל לשנייה (820 מטר לשנייה), בהתאמה. בעת ירי פגזי AP בהגבהה המרבית של 45 מעלות, התותחים יכלו להגיע למטרות עד למרחק של 42,345 יארד (38,720 מטר), בעוד שלפגזי ה-HC הקלים יותר היה טווח מצומצם מעט של 41,604 יארד (38,043 מטר). לפגזים היה זמן תעופה העולה על שמונים שניות במרחקים אלו. בטווח מגע ריאלי של 20,000 יארד (18,000 מטר), פגזי ה-AP יכלו לחדור 20 אינץ' (508 מ"מ) של שריון פלדה. לתותחים היה קצב אש של שתי יריות לדקה, וקצב הסיבוב היה ארבע מעלות לשנייה. היה צריך להחזיר אותם לזווית הגבהה של 5 מעלות לצורך טעינה מחדש.
החימוש המשני עבור אוניות הסדרה מונטנה היה אמור להיות 20 תותחים דו-תכליתיים בקוטר 5 אינץ' (127 מ"מ)/54 קליבר Mark 16, הממוקמים בעשרה צריחים עם שני תותחים לאורך המבנה העילי. תותחים אלו, שתוכננו לסדרת מונטנה, נועדו לשפר את הטווח האפקטיבי על פני תותחי Mark 12 קצרי קנה שהיו אז בשירות. הם ירו קליעים של 70 פאונד (32 ק"ג) במהירות לוע של 2,650 רגל לשנייה (810 מטר לשנייה) והיו לו טווח מרבי של 25,909 יארד (23,691 מטר) כנגד מטרות פני השטח ותקרה מקסימלית של 51,600 רגל (15,700 מטר) נגד מטרות אוויריות. לתותחים היה קצב אש של חמישה עשר פגזים בדקה.
כל אונייה הייתה אמורה לשאת חימוש נ"מ קל של 32 תותחי בופורס 40 מ"מ (1.6 אינץ') ועשרים תותחי אורליקון 20 מ"מ (0.79 אינץ'). תותחי הבופורס היו אמורים להינשא בשמונה צריחים מרובעים, בעוד שהאורליקונים היו אמורים להיות בצריחים בודדים. תותחי הבופורס ירו פגזים של 1.98 פאונד (0.90 ק"ג) במהירות של 2,890 רגל לשנייה (880 מטר לשנייה), והייתה להם תקרה מקסימלית של 22,800 רגל (6,900 מטר). לתותחי האורליקון סופקו פגזים של 0.12 ק"ג (0.27 פאונד), אותם ירו במהירות לוע של 2,740 עד 2,770 רגל לשנייה (835 עד 844 מטר לשנייה).
מפרטים > שריון

כפי שתוכנן, המונטנה השתמשו בפילוסופיית השריון "הכל או כלום", כאשר רוב השריון התרכז במצודה הכוללת את חללי המכונות, החימוש, המחסנים ומתקני הפיקוד והבקרה. חגורת השריון הייתה אמורה להיות בעובי 16.1 אינץ' (409 מ"מ) שריון קרופ (KC) מוצק, המותקן על 1 אינץ' (25 מ"מ) פלדה לטיפול מיוחד (STS), משופע ב-19 מעלות. מתחת לקו המים, החגורה הצטמצמה ל-10.2 אינץ' (259 מ"מ). כדי להגן מפני פגיעות פוטנציאליות תת-מימיות, לאוניות תהיה חגורת שריון תחתונה הומוגנית מסוג קרופ נפרדת, 8.5 אינץ' (216 מ"מ) באזור המחסנים ו-7.2 אינץ' (183 מ"מ) באזור המכונות, שהייתה גם אמורה לשמש בתור אחת ממחיצות הטורפדו, משופעת ב-10 מעלות; חגורה תחתונה זו תצטמצם ל-1 אינץ' בתחתית המשולשת ותהיה מותקנת על 0.75 אינץ' (19 מ"מ) STS. קצות המצודה המשוריינת ייסגרו על ידי מחיצות חוצות מסוג A בעובי 18 אינץ' (457 מ"מ) מלפנים ו-15.25 אינץ' (387 מ"מ) מאחור.
שריון הסיפון יהיה בשלוש שכבות: הראשונה מורכבת מ-0.75 אינץ' (19 מ"מ) STS מרובדת על 1.5 אינץ' (38 מ"מ) STS ובסה"כ סיפון מזג אוויר בעובי 2.25 אינץ' (57 מ"מ) STS, השנייה מורכבת מ-5.8 אינץ' (147 מ"מ) Class B מרובדת על 1.25 אינץ' (32 מ"מ) STS ובסה"כ 7.05 אינץ' (179 מ"מ), וסיפון רסיסים שלישי בעובי 0.625 אינץ' (16 מ"מ). מעל מחסני התחמושת, סיפון הפיצול יוחלף בסיפון STS שלישי בעובי 1 אינץ' (25 מ"מ) כדי להגן מפני התפרקות. עובי השריון הכולל על קו האמצע היה אפוא 9.925 אינץ' (252 מ"מ) מעל המצודה ועובי 10.3 אינץ' (262 מ"מ) מעל המחסנים. בחלק החיצוני היה 6.1 אינץ' (155 מ"מ) Class B מרובדת על 1.25 אינץ' (32 מ"מ) STS ובסה"כ סיפון שני בעובי 7.35 אינץ' (187 מ"מ) וסיפון רסיסים בעובי 0.75 אינץ' (19 מ"מ). העובי הכולל של החלק החיצוני של הסיפון היה 8.1 אינץ' (206 מ"מ).
הסוללות הראשיות תוכננו עם הגנה כבדה מאוד, כאשר בחזיתות הצריחים יש 18 אינץ' (457 מ"מ) Class B מותקן על 4.5 אינץ' (114 מ"מ) STS, וכתוצאה מכך שריון בעובי בעובי 22.5 אינץ' (572 מ"מ). צידי הצריח היו צריכים להיות עד 10 אינץ' (254 מ"מ) Class A ולגגות הצריח יהיו 9.15 אינץ' (232 מ"מ) Class B. הברבטים יהיו מוגנים עד 21.3 אינץ' (541 מ"מ) Class A קדימה ו-18 אינץ' (457 מ"מ) מאחור, בעוד שלצדי מגדל הניווט יהיו 18 אינץ' (457 מ"מ) Class A.
תכנון מערכת ההגנה על הטורפדו של מונטנה שילב לקחים שנלמדו מאלה של אוניות מערכה מהירות אמריקאיות קודמות, והיה אמור להיות מורכב מארבעה מחיצות טורפדו אורכיות פנימיות מאחורי ציפוי מעטפת הספינה החיצונית שיהוו "בליטה" רב-שכבתית. שניים מהתאים יהיו עמוסים בנוזל על מנת לשבש את בועת הגז של פיצוץ ראש נפץ טורפדו בעוד שהמחיצות יתעוותו בצורה אלסטית ויספגו את האנרגיה. בשל חגורת השריון החיצונית, הגאומטריה של ה"בליטה" הייתה דומה יותר לזו של סדרת קרוליינה הצפונית ולא לזו של סדרות דקוטה הדרומית ואיווה. התכנון של מערכת ההגנה על הטורפדו של מונטנה התייחס לפגיעות פוטנציאלית של המערכת מסוג דקוטה הדרומית, שם בדיקות קיסון בשנת 1939 הראו שהרחבת חגורת השריון הראשית המתהדרת לשדרית כדי לשמש כאחת ממחיצות הטורפדו היו לו השפעות הצפה מזיקות עקב קשיחות החגורה. המערכות של דקוטה הדרומית ואיווה שונו לאור בדיקות אלו, וגם המערכת של איווה חוזקה עוד יותר. כמו בסדרות דקוטה הדרומית ואיווה, שני התאים החיצוניים יהיו עמוסים בנוזל, בעוד שני התאים הפנימיים יתבטלו עם חגורת השריון Class B התחתונה כדי ליצור את מחיצת האחיזה ביניהם. הרוחב הגדול יותר של מונטנה תאפשר עומק מערכת גבוה יותר של 20.5 רגל (6.25 מטר) בהשוואה ל-18.5 רגל (5.64 מטר) של קרוליינה הצפונית.
אוניות הסדרה

| שם האונייה | מספר גוף | המספנה | הזמנה | השעייה | ביטול |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מונטנה | BB-67 | מספנת הצי בפילדלפיה, פילדלפיה, פנסילבניה | 19 ביולי 1940 | אפריל 1942 | 21 ביולי 1943 |
| אוהיו | BB-68 | מספנת הצי בפילדלפיה, פילדלפיה, פנסילבניה | 19 ביולי 1940 | אפריל 1942 | 21 ביולי 1943 |
| מיין | BB-69 | מספנת הצי בניו יורק, ניו יורק, ניו יורק | 19 ביולי 1940 | אפריל 1942 | 21 ביולי 1943 |
| ניו המפשייר | BB-70 | מספנת הצי בניו יורק, ניו יורק, ניו יורק | 19 ביולי 1940 | אפריל 1942 | 21 ביולי 1943 |
| לואיזיאנה | BB-71 | מספנת הצי בנורפוק, נורפוק, וירג'יניה | 19 ביולי 1940 | אפריל 1942 | 21 ביולי 1943 |
USS מיזורי מסדרת איווה, שקדמה לסדרת מונטנה
תוכנית עיצוב משנת 1940, BB-65 סכמה 4 (BB 65-4)
גרסה אחת של תכנון האונייה המהירה BB 65-8 משנת 1940
תרשים של אוניית מערכה מסדרת מונטנה
סקיצה של סדרת מונטנה
דגם של סדרת מונטנה
חתך של צריח תותחי 16 אינץ'
מבט מהירכתיים של דגם אוניית מערכה מסדרת מונטנה
אל סייר דה קאן רוקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסעדה 
 כתובת:  Carrer de Can Sunyer, 48, 17007 Girona 
 מיקום:  ז'ירונה 
 מדינה:  ספרד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1986
 תאריך פתיחה רשמי:  1986 
 קואורדינטות:  41°59′36″N 2°48′30″E﻿ / ﻿41.9934068°N 2.8082605°E﻿ / 41.9934068; 2.8082605
 cellercanroca.com/home/en/
  (למפת ספרד מוגדלת) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהאל סייר דה קאן רוקה(למפת ספרד רגילה) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהאל סייר דה קאן רוקה
 
השף חואן רוקה מבשל בטבח המסעדה
אל סייר דה קאן רוקה (בספרדית: El Celler de Can Roca) היא מסעדה בז'ירונה בספרד. היא נבחרה במקום ה-21 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2006,
במקום ה-11 בשנת 2007,
במקום ה-26 בשנת 2008,

בשנת 2009 היא נבחרה במקום החמישי,

וב-2010 התקדמה המסעדה למקום ה-4 בעולם.

וב-2011 התקדמה למקום ה-2 בעולם.

המסעדה מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום.
אודות המסעדה

המסעדה נמצאת בז'ירונה, קטלוניה, ספרד, היא נוסדה ב-1986 בידי האחים חואן וג'וזף (פיטו) רוקה, בסמוך למסעדה המשפחתית של הוריהם שמגישה תבשילים מסורתיים.
האח המבוגר, חואן רוקה, הוא השף הראשי, האח האמצעי, ג'וזף רוקה, הוא הסומלייה. ב-1996 הצטרף אליהם האח הצעיר ג'ורג' (ז'ורדי) ונהיה אחראי על המתוקים. ב-2007 עברה המסעדה למבנה מודרני שהוקם במיוחד עבורה כמאה מטרים ממשכנה הקודם.
כיום (2010) עובדים במסעדה מעל 25 אנשים, בכללם פונטיין, אשתו של ג'וזף רוקה. במסעדה מקום ל-45 סועדים על פני 12 שולחנות בחדר שגודלו 80 מטר מרובע. גודלו של המטבח הוא 210 מטר מרובע וגודלו של המחסן הוא 250 מטר מרובע ובו למעלה מ-40,000 בקבוקי יין מכ-1,600 מותגים שונים. ב-2008, התפריט נע בין 80 אירו ל-95 אירו והמחיר הממוצע לסועד כולל משקאות היה בסביבות 120 אירו.
סגנון הבישול הוא "טכני-אמוציונלי". הוא אמוציונלי בניסיון לשחזר ארומות וטעמים אבודים בזכרונו של הסועד דרך התת-מודע (בדומה לשמיעת שיר ישן) שיזכירו לו זכרונות אישיים מהעבר. משתמשים בטכניקות בישול מסורתיות וגם חדשות, והצגה קפדנית של המנות.
ב-2013 דורגה המסעדה כמסעדה הכי טובה בעולם, והדיחה את מסעדת נומה הדנית.
הם יצרו כמה תבשילים וקינוחים המבוססים על בשמים ידועים, קינוח אחד מ-2008 מבוסס על הבושם 'אטרניטי' של קלווין קליין,



קרולינה הררה,

חברת הבשמים הקטלנית Puig,‏

'היפנוטיק פויזן' של דיור, בולגרי, 'טרזור' של לנקום, 'אנג'ל' של טיירי מוגלר ועוד.
פרסים והוקרה

ב-1995 קיבלה המסעדה כוכב ראשון במישלן.
ב-2000 חואן רוקה נבחר לשף השנה בידי האקדמיה הספרדית לגסטרונומיה.
ב-2002 קיבלה המסעדה כוכב שני במישלן.
ב-2006 בחר המגזין הבריטי רסטורנט במסעדה כ-21 בטיבה בעולם.
באפריל 2006 היא זכתה במקום השני במגזין הצרפתי L' officiel, בעמוד 75 נכתב שתבשיליה של אל סייר דה קאן רוקה "יכולים להיות במוזיאון גוגנהיים בילבאו או במומה בניו יורק" וכי "אין להם שום שווה ערך בספרד ואולי גם מחוץ לספרד.
ב-2007 בחר המגזין הבריטי רסטורנט במסעדה כ-11 בטיבה בעולם.
בינואר 2008 העיתון Wine & Gastronomy בחר במנה Ory Gambini של חואן רוקה כתבשילה הטוב ביותר לשנת 2007.
ב-2008 בחר המגזין הבריטי רסטורנט במסעדה כ-26 בטיבה בעולם.
באוגוסט 2008 הופיעה המסעדה על שער כתב העת Gourmet Club.
בנובמבר 2008 הקדיש המגזין Apicius, המתמחה במטבח העילי, סקירה בת 35 עמודים על המסעדה.
בדצמבר 2008 הייתה המסעדה נושא לכתבת השער של כתב העת Discover Cuisine.
ב-2009 בחר המגזין הבריטי רסטורנט במסעדה כחמישית בטיבה בעולם.
במאי 2009 שלושת האחים ואימם הצטלמו לשער גיליון מספר 347 של The Dominical של El Periódico.‏
המסעדה נבחרה בידי Tour de France כמייצגת המטבח הקטלני.
בנובמבר 2009 זכתה המסעדה בכוכב שלישי במישלן.
ב-2010 בחר המגזין הבריטי רסטורנט במסעדה כרביעית בטיבה בעולם.
ספרי המסעדה

VacuumCooking by Joan Roca and Salvador Brugués. In Castilian, English, French, German and Italian.
Les Catalans tota Receptes life,Joan Roca and Fontané Montserrat. In Catalan.
The kitchen of my mother,by Joan Roca. In Catalan and Castilian.
Dolces Sensacions, Jordi Roca. In Catalan.
El Celler de Can Roca, a fantastic symphony,Jaume Coll. In Catalan and Castilian.
TenMenus for a concert by Joan Roca. In Catalan and Castilian.
הערות שוליים

↑  מסעדת אל סייר דה קאן רוקה מדורגת במקום ה-21 בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2006
↑  מסעדת אל סייר דה קאן רוקה מדורגת במקום ה-11 בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2007
↑  מסעדת אל סייר דה קאן רוקה מדורגת במקום ה-26 בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2008
↑  מסעדת אל סייר דה קאן רוקה מדורגת במקום ה-5 בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2009
↑  מסעדת אל סייר דה קאן רוקה מדורגת במקום ה-4 בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2010
↑  מסעדת אל סייר דה קאן רוקה מדורגת במקום ה-2 בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2011.
↑  קלי סנואודון, "חואן רוקה: מסורת ספרדית לחיך המודרני", starchefs.com
↑  Arte de Vivir, number 106, nov. 2008
↑  Descobrir Cuina number 78, page 27
↑  Descobrir Cuina number 78, page 27
↑  Descobrir Cuina number 78, page 27
↑  כתבה על המסעדה, כתב העת Dominical גיליון 347, ‏ 10 במאי 2009
↑  כתבה על המסעדה, כתב העת Dominical גיליון 347, ‏ 10 במאי 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 8692150325554610090001   WorldCat (עם VIAF): 8692150325554610090001
אכנתיזיים

| אכנתיזיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: אכנתיזיים
שם מדעי
 Acanthizidae ‏סונדוואל, 1872

Pyrrholaemus sagittatus
אכנתיזיים (שם מדעי: Acanthizidae) או סבכיי אוסטרליה היא משפחת ציפורי שיר קטנות החיות באוסטרליה וסביבותיה. הן קרובותיהם של הפרדלוטיים.
מאפיינים

אורכן 8–12 ס"מ והן בעלות זנב ארוך ונוצות חומות-אדמוניות. הן דומות מאוד לסבכיים של העולם הישן, אך אינן קרובות. ראשן קטן עם מקור קצר, הפנים לעיתים מפוספסות והגוף מוצק יותר.
ציפורים אלה חיות במגוון בתי גידול באינדונזיה, אוסטרליה, ניו זילנד ואיי האוקיינוס השקט. ייתכן שהן הגיעו עד לפיליפינים. הן חיות בעיקר ביערות ובאזורי שיחים, אך ישנם מינים המותאמים לתנאים הרריים. הן ניזונות על חרקים וחלק גם על זרעים.
מיון

משפחה אכנתיזיים (Acanthizidae)
תת-משפחה Sericornithinae
סוג ומין יחיד Pycnoptilus floccosus
סוג ומין יחיד Origma solitaria
סוג ומין יחיד Oreoscopus gutturalis
סוג Crateroscelis (בו 3 מינים)
סוג Sericorni (בו 13 מינים)
סוג ומין יחיד Acanthornis magna
סוג Hylacola (בו 2 מינים)
סוג Calamanthus (בו 2 מינים)
סוג Pyrrholaemus (בו 2 מינים)
תת-משפחה Acanthizinae
סוג ומין יחיד Smicrornis brevirostris
סוג Gerygone (בו 19 מינים ואחד נכחד)
סוג קוצנית מקור (Acanthiza) (בו 13 מינים) - בו קוצנית מקור צהובת-שת
סוג Aphelocephala (בו 3 מינים)
אמיל גורובץ

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1923 האיסין, אוקראינה 
 פטירה:  17 באוגוסט 2001 (בגיל 78) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  ניו ג'רזי 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, ברית המועצות, ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1955 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 
אמיל גורובץ (ברוסית: Эмиль Яковлевич Горовец‏; 10 ביוני 1923 – 17 באוגוסט 2001) היה זמר סובייטי ממוצא יהודי שעזב את ברית המועצות בשנת 1972.
נולד בשם רחמיאל גורובץ בעיירה האיסין (אז בתחומי ברית המועצות, כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. בשנת 1946 הוא סיים את בית הספר למשחק ליד התיאטרון היהודי הממלכתי במוסקבה ושיחק בו עד לסגירתו בשנת 1949. בשנים 1950–1954 הוא למד שירה במכון גנסין במוסקבה. החל משנת 1952 הוא הופיע עם שירי יידיש. בשנת 1959 עם קבוצת שחקנים הוא נסע לפריז להשתתף בחגיגות המאה של שלום עליכם. בשנת 1960 גורובץ התחיל לשיר בנוסף ליידיש גם ברוסית ובאוקראינית. הדבר הרחיב מאוד את קהל היעד שלו והוא אף זכה בתחרות שירה.
במהלך שנות ה-60 גורובץ היה פופולרי מאוד בברית המועצות. מלחינים ידועים כמו ארנו בבדג'ניאן, ולדימיר שאינסקי, אנדריי פטרוב ויאן פרנקל נתנו לו בכורה בשירים שהם כתבו. בנוסף לכך הוא שר שירים שנכתבו בארצות הברית ובאירופה תוך תרגומם לרוסית.
בתחילת שנות ה-70 הממשל הסובייטי אסר למעשה על השמעת שירי יידיש בהופעות, ברדיו ובטלוויזיה. בשנת 1973 הזמר ואשתו עלו לישראל. לאחר תקופה קצרה הם עברו לארצות הברית. במשך שבע שנים גורובץ הופיע ברחבי ארצות הברית עם שיריו. בשנת 1980 הוא הגיע לסדרת קונצרטים בישראל.
במהלך שנות ה-80 גורובץ המשיך להופיע בארצות הברית ובשנת 1989, בתקופת הפרסטרויקה, אף חזר לסדרת הופעות בברית המועצות. בשנת 1990 הוא העלה על הבמה מחזמר באחד מתיאטראות ברודוויי ושיחק בו את התפקיד הראשי.
בנוסף לכך הייתה לגורובץ תוכנית רדיו ביידיש וברוסית.
גורובץ נפטר בשנת 2001 ונטמן בבית העלמין היהודי בניו ג'רזי.
אכסדרת אוקטביה

| --- | --- |

 היסטוריה
 תרבויות:  רומא העתיקה 
 נבנה:  27 לפנה״ס 
 מיקום
 מדינה:  איטליה 
 קואורדינטות:  41°53′33″N 12°28′43″E﻿ / ﻿41.892436°N 12.478533°E﻿ / 41.892436; 12.478533
  (למפת רומא מוגדלת) אכסדרת אוקטביה(למפת רומא רגילה) אכסדרת אוקטביה
 
אכסדרת אוקטביה.
אכסדרת אוקטביה (בלטינית: Porticus Octaviae  - "פורטיקוס אוקטביה", באיטלקית: Portico di Ottavia - "פורטיקו די אוקטביה") הוא מבנה אכסדרה שהיה ממוקם בשדה מרס שברומא העתיקה, כיום בתחום הרובע היהודי ('הגטו').
היסטוריה ותיאור המבנה

האכסדרה נבנתה על ידי הקיסר אוגוסטוס להנציח את שמה של אחותו אוקטביה, ככל הנראה בשנת 27 לפנה"ס, במקום בו עמד קודם לכן אכסדרת מטלי. האכסדרה נשרפה בשנת 80 ושוקמה מחדש על ידי הקיסר דומיטיאנוס. המבנה נשרף שנית בשנת 203 ושוקם על ידי הקיסרים ספטימוס סוורוס וקרקלה. המבנה כלל מקדש, ספרייה שהוקמה על ידי אוקטביה לזכר בנה מרקוס קלאודיוס מרקלוס, קוריה (אשר שמשה את הסנאט הרומי בחלק מפגישותיו) ובית ספר.
אכסדרת העמודים הקיפה מספר מקדשים קדומים יותר לאלים יופיטר ויונו. אורכה של האכסדרה כ-120 מטרים ורוחבה כ-118 מטרים. הכניסה לחצר המוקפת על ידי האכסדרה הייתה בחזית הדרומית - מערבית של המבנה. האכסדרה כללה שורות עמודים קורינתיים עשויים שיש שחלקם הגיעו לגובה של 8.6 מטרים.
את יום תהלוכת הניצחון על יהודה שנערך ברומא בשנת 71 החלו טיטוס ואספסינוס לבושים בגדי חג בצעדה לאורכה של האכסדרה שבחזיתה הוקמה במה ועליה כיסא שן כפול לכבודם ושם נשמעה תרועת הברכה בפני השמנה והסולתה של רומא, נערכה תפילה וסעודה. תשע עשרה מאות לאחר מכן רוכזו בכיכר הסמוכה, ככר ה-16 באוקטובר 1943, על ידי הנאצים וסייעניהם הפשיסטים האיטלקים, אלפים מיהודי רומא, טרם שולחו להשמדה באושוויץ.
בימי הביניים שימש המבנה כשוק דגים אשר פעל במקום עד המאה ה-19.
ראו גם

האכסדרה האוקטביאנית
הערות שוליים

↑  קסיוס דיו טוען בכתביו שהאכסדרה נבנתה בשנת 33 לפנה"ס, כנראה בשל בלבול עם האכסדרה האוקטביאנית.
↑  יוספוס פלאביוס, מלחמות היהודים, VII, 5.4.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, מתוך הפרק החמישי בספר השביעי, מסדה, 1964
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012922275905171  GND: 4403845-8  VIAF: 244717818   WorldCat (עם VIAF): 244717818
אייווארס סטפוקוניס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1972 (בן 52 בערך) קובנה, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  ליטא 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 מקום לימודים:  Franciscan University of Steubenville 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 
אייווארס סטפוקוניס (בליטאית: Aivaras Stepukonis; נולד ב-1972) הוא מוזיקאי ופילוסוף ליטאי.
ביוגרפיה

סטפוקוניס נולד בקובנה.
מ-1992 ועד 1994 הוא למד פילוסופיה ותאולוגיה באוניברסיטת פרנסיסקן של סטאובנויל (Franciscan University of Steubenville) שבאוהיו.
ב-1997 סיים תואר שני באקדמיה הבינלאומית לפילוסופיה של שאן, בין השנים 2001 ל-2005 הוא ביצע את לימודיי דוקטורט בפילוסופיה במכון המחקר לתרבות אומנות ופילוסופיה של וילנה.
ב-2005 הוא גם הוציא מונוגרפיה אודות סוציולוגיה של הידע.
ב-2007 הוא קיבל מלגת עוזר מחקר מטעם אונסק"ו עבור לימוד באוניברסיטת הוואי.
מוזיקה

מ-1983 ועד 1986 הוא למד בבית ספר למוזיקה בעירו ומ-1987 ועד 1991 למד נגינת קלרינט בקונסרבטוריון של קובנה.
מ-1998 ועד 2001 הוא שימש כסולן להקת "Pėdsakai" (טביעות רגליים) ולאחר מכן החל בקריירת סולו.
ב-2001 זכה בפרס במדינתו כאמן השנה.
בתחרות הלאומית עבור המוזיקאי שייצג את ליטא באירוויזיון 2002 הוא הגיע למקום השני עם שירו "את שמחה", לאחר מכן התברר כי השיר שזכה במקום הראשון יצא ופורסם שנה קודם לכן, דבר הנוגד את חוקי תחרות האירוויזיון ולפיכך נפסל השיר וסטפוקוניס נשלח להשתתף בתחרות שנערכה בטאלין באותה שנה, לבסוף הוא הגיע באירוויזיון למקום ה-23 עם 12 נקודות.
אחרי כן הוא הוציא שלושה אלבומים, כמו כן הוא שימש כמלחין ובמאי סאונד עבור מוזיקאים אחרים.
מאז 2005 הוא משמש כעמית מחקר במכון הליטאי ללימודי תרבות "Institute for Science Lithuanian Cultural Studies".
אכסדרה

אַכְסַדְרָה (מכונה בעברית גם "סְטָיו" או בלועזית: "קוֹלוֹנָדָה") היא שדרת עמודים מקורה. שדרות עמודים קיימות בצורות ובשימושים שונים בחזיתות מבנים, בסמוך לחצרות ובשימושים אדריכליים שונים נוספים. כאשר האכסדרה מקושתת, כלומר בין העמודים מצויים קשתות ולעיתים גם קמרונות, היא נקראת "מקשת" או "ארקדה".
שימוש באכסדרות נפוץ מאוד באדריכלות בסגנונות ובמקומות שונים. האכסדרה משמשת לרוב כחלל תווך בין המבנה וחלקו החיצוני המטשטש את הגבול בין הפנים והחוץ. שהייה בחלל האכסדרה נותנת מצד אחד תחושה של חוץ ומצד שני שייכות למרחב המבנה. לחלופין, מאפשרת אכסדרה מעבר מקורה לאורך בניין, סביב חצר ואף לאורך רחוב.
אחת האכסדראות הידועות מהעולם העתיק היא האכסדרה הגדולה בתדמור, סוריה, שנבנתה בשלושה שלבים במאות ה-2 וה-3 לפנה"ס. אורכה הכולל הוא מעל ק"מ.
אטימולוגיה

הן המילה העברית "אכסדרה" והן המילה הנרדפת "סטיו", מקורן ביוונית. המונח היווני המקורי "אֶכְּסֶדְרָה" (ἐξέδρα) התייחס למרפסת המקורה המופרדת מהחצר או מן החוץ על ידי שורת עמודים. המילה "סטיו" מקורה במושג "סטואה" (στοά) – מבנה טיפוסי לאדריכלות יוון העתיקה בעל אכסדרה.
גלריה

קטע מהאכסדרה הגדולה בתדמור
אכסדרה באוסטנדה, בלגיה
אכסדרה בבית המשפט העליון, ירושלים
ראו גם

ארקדה – אכסדרה מקושתת.
קלויסטר – חצר אופיינית למבני מנזר, המוקפת אכסדראות.
אליפות העולם בכדוריד 1938

| --- | --- |
 מארחת:  ברלין, גרמניה
 תקופת התחרות:  5 בפברואר 1938 – 6 בפברואר 1938 (יומיים)
 מספר משתתפות:  4
 הזוכה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מספר משחקים:  6
 מספר שערים:  53 (8.83 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  6 - אינגבה למברג שוודיה  האנס טייליג גרמניה הנאצית
 שוודיה 1954 ←
 
אליפות העולם בכדוריד 1938 היא אליפות העולם הראשונה והיא נערכה על ידי איגוד הכדוריד העולמי. הטורניר התקיים בברלין, גרמניה בין ה-5 בפברואר ל-6 בפברואר 1938. המשחקים נערכו ב-Deutschlandhalle שהיו בו 8764 מקומות והוא נבנה לקראת אולימפיאדת 1936.
טורניר נערך בשיטת ליגה בהשתתפות 4 נבחרות.
| מיקום | מדינה | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית | 6 | 3 | 0 | 0 | 23 | 9 | 14 |
| 2 |  אוסטריה | 4 | 2 | 0 | 1 | 16 | 11 | 5 |
| 3 |  שוודיה | 2 | 1 | 0 | 2 | 8 | 13 | 5- |
| 4 |  דנמרק | 0 | 0 | 0 | 3 | 6 | 20 | 14- |
אל-איתיפאק

מועדון הכדורגל אל-איתיפאק (בערבית: نادي الاتفاق لكرة القدم) הוא מועדון כדורגל סעודי מהעיר דמאם, המשחק בליגת העל הסעודית.
היסטוריה

לפני הקמת אל-איתיפאק, היו שלושה מועדונים בדמאם שהוקמו בשנת 1941 (אל-טאאוואן, אל-שא'אב ואל-שבאב). בשנת 1945, הנשיאים נפגשו בביתו של פאריס אל-חמיד והחליטו להתמזג למועדון אחד. אל-חמיד הציע שהמועדון החדש ייקרא "אל-איתיפאק", שמשמעותו "ההסכם" בערבית. הם גם הסכימו שהצבעים של המועדון החדש יהיו ירוק ולבן, אשר השתנה בסופו של דבר לירוק ואדום. שנות ה-60 הייתה תקופה יחסית מוצלחת בהיסטוריה של אל-איתיפאק, והמועדון אף הגיע לחמשת משחקי הגמר של הגביע המקומי וזכו בשניים מהם. ב-1976, ח'ליל אל-זיאני, שחקן לשעבר ששיחק כשחקן כדורגל כל הקריירה שלו באל-איתיפאק, וזכה בתארים גדולים עם המועדון כשחקן, לקח את המושכות כמאמן. עם אל-זיאני, הקבוצה החלה לבנות מחדש את הסגל ויושמו טקטיקות חדשות. הסגל נבנה בעיקר עם שחקני אקדמיה מבטיחים שהועלו מקבוצות הנערים.
תארים

אליפות ליגת העל הסעודית: (2):
1982/1983, 1986/1987
גביע המלך הסעודי (2):
1968, 1985
גביע יורש העצר הסעודי (1):
1965
אמיל דה ז'ירארדן

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1802 פריז, הרפובליקה הצרפתית הראשונה 
 פטירה:  27 באפריל 1881 (בגיל 78) הרובע השישה-עשר של פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 תפקיד:  Member of parliament for the Seine (16 בדצמבר 1877–27 באפריל 1881)  בפסקה זו 4 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מפלגה:  Resistance Party 
 בן או בת זוג:  דלפין דה ז'ירארדן (1 ביוני 1831–29 ביוני 1855)  Wilhelmina Brunold (30 באוקטובר 1856–ערך בלתי־ידוע) 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 
אמיל דה ז'ירארדן (בצרפתית: Émile de Girardin‏; 22 ביוני 1802, פריז – 27 באפריל 1881) היה עיתונאי, מוציא לאור ופוליטיקאי צרפתי. בשנים 1831–1855 הוא היה נשוי לדלפין דה ז'ירארדן.
ביוגרפיה

אמיל דה ז'ירארדן נולד בפריז כבן לא חוקי של גנרל אלכסנדר דה ז'ירארדין. הרומן הראשון שלו Émile עסק בילדתו ופורסם בשנת 1827.
הוא המשיך לעבוד כעיתונאי ומוציא לאור. עיתון שלו Journal des connaissances utiles הגיע לכ-120 אלף מינוים ו- Almanach de France נמכר בכמיליון עותקים. בשנת 1836 הוא התחיל להוציא La Presse תמורת דמי מינוי שנתיים של 40 פרנק בלבד. זה היה העיתון הראשון שניצל פרסומות להורדת עלות למינוים.
במקביל לקריירה כעיתונאי, אמיל דה ז'ירארדן נכנס לפוליטיקה ובשנת 1834 הוא נבחר לראשונה לאספה הלאומית. הוא היה חבר פרלמנט עד לשנת 1881 (עם הפסקות).
בשנת 1848 אמיל דה ז'ירארדן נעצר ל-11 ימים בהוראת גודפרואה קווניאק, לאחר שחרורו הוא התנגד למינוי קווניאק לנשיא. בשנת 1852 לאחר נפילת הרפובליקה הצרפתית השנייה הוא גורש מצרפת אך קיבל רשות לחזור תוך זמן קצר.
בשנת 1872 אמיל דה ז'ירארדן רכש לה פטי ז'ורנל וניצל אותו להגנת על מדיניות של אדולף טייר.
אליא, דוכס פארמה

אליא, דוכס פארמה (באיטלקית: Elia di Borbone-Parma‏; 23 ביולי 1880 – 27 ביוני 1959), היה הטוען לכתר דוכסות פארמה בין השנים 1950–1959.