stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלרה ברטון
חייה המקצועיים כמורה > מות אימה

בשנת 1850, לאחר תריסר שנות הוראה, החליטה ברטון להעשיר את ידיעותיה והחלה ללמוד במכון הליברלי קלינטון (Clinton Liberal Institute) בקלינטון שבמדינת ניו יורק. מות אימה בחודש יולי 1851 ומצבה הכלכלי הרעוע העיבו על נפשה והיא החליטה לפרוש מהלימודים בתום שנה אחת.
חייה המקצועיים כמורה > החלום ושברו

ברטון עברה עם חברה לבורדנטאון שבניו ג'רזי, שבאותה עת לא היו בה בתי ספר ציבוריים. זו הייתה הזדמנות עבור ברטון לממש את חלומה ולפתוח בית ספר ציבורי שהלימודים בו יהיו בחינם. בשנת 1852 נפתח בית הספר בסיוע פרנסי העיר. ביום הלימודים הראשון התייצבו בו, לאכזבתה של ברטון, שישה תלמידים בלבד, אך עד מהרה נפוצו השמועות על כישורי ההוראה שלה ועד תום השנה למדו בבית ספרה למעלה מ-200 תלמידים. בתחילת שנת הלימודים השנייה נרשמו לבית הספר כ-600 תלמידים. ההישג המרשים שכנע את ההנהלה להשקיע סכום של 4,000 דולרים בהקמת מבנה חדש (סכום גדול מאוד באותם הימים, שערכו למעלה מ-100,000 דולרים בכסף עכשווי). עם השלמתו הגיעה הנהלת בית הספר למסקנה כי ראוי שגבר ינהל מוסד בסדר גודל כזה במשכורת גבוהה מזו של קלרה שהורדה לדרגת "העוזרת הנשית". תנאי העבודה החדשים, שעמדו בניגוד מוחלט לתפיסת עולמה, גרמו לה לסבל פיזי ולשברון לב, שהובילו אותה להתפטר מעבודתה ולסיום תקופת עבודתה כמורה.
עבודתה במשרד הפטנטים

בשנת 1855, במסגרת חיפושיה אחר עבודה, עברה ברטון לוושינגטון הבירה. חבר הקונגרס אלכסנדר דה ויט (אנ'), שהיה בן דוד רחוק שלה, סייע לה לקבל משרה במשרד הפטנטים האמריקאי. ברטון נפגשה עם רשם הפטנטים, צ'ארלס מייסון, שהתרשם מהמיומנויות שהפגינה בפניו, כאשת שיחה וכבעלת מודעות פוליטית. הוא הציע לה את התפקיד הנחשק שכלל העתקה של בקשות לפטנטים, אזהרות, ותקנות והיא החלה לאייש את המשרה בחודש יולי 1854. זו הייתה הפעם הראשונה שאישה קיבלה משרה משמעותית בממשלה הפדרלית. משכורתה השנתית הייתה 1,400$ והייתה זהה למשכורתם של עמיתיה הגברים. בהיותה אחת מהנשים הבודדות שאחזו במשרה ממשלתית, סבלה ברטון מהטרדות מיניות חוזרות ונשנות מצד עמיתיה לעבודה. הגעתה לשולחנה במשרד לוותה לא אחת בהערות פוגעניות וביריקות. לעיתים דרשו ממנה המנהלים שלה לעבוד בחדרון שכור ואפלולי מחוץ למשרד, כדי למנוע את הסחות הדעת שנוכחותה גרמה. שנה לאחר שהחלה את עבודתה הוריד אותה רוברט מקללנד (Robert McClelland) שהיה שר הפנים באותה עת ומהמתנגדים לתעסוקת נשים בממשלה, לדרגת "מעתיקה" בשכר של 10 סנט עבור כל 100 מילים שהעתיקה.
בשנת 1856 נבחר ג'יימס ביוקנן, שהיה מתומכי העבדות, לנשיא ארצות הברית. ניצחונו בבחירות שם קץ לתפקידה, בשל השקפותיה הליברליות נגד העבדות, שאותן השמיעה ללא מורא. ברטון חזרה למסצ'וסטס, למדה צרפתית ואמנות ותרה אחר עבודה ללא הצלחה. בעקבות בחירתו של אברהם לינקולן לנשיאות חזרה לעבוד במשרד הפטנטים בסתיו 1861, בתקווה שתוכל להשפיע בעתיד על איוש נשים נוספות בשירות הממשלתי.
התגייסותה למלחמת האזרחים האמריקאית > רקע

בעקבות פרישתן של שבע מדינות מהאיחוד, החל הדרום להתקיף בשלהי שנת 1860 מבצרים פדרליים, במטרה לערער את סמכותו של הממשל המרכזי. ממשלת קרוליינה הדרומית תבעה את מסירתם של מתקני הצבא הפדרלי המצויים בשטחי המפרץ והעיר. ב-26 בדצמבר 1860 הסיג מייג'ור רוברט אנדרסון, מפקד הכוח הפדרלי במקום, את כוחותיו מפורט מולטרי אל פורט סאמטר שהיה מבוצר יותר. הפגזתה של המצודה פורט סאמטר ב-12 וב-13 באפריל 1861, ששכנה בפתחו של מפרץ צ'ארלסטון, בסמוך לצ'ארלסטון (בירת קרוליינה הדרומית), הובילה לפרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית. הקרב הסתיים בכניעת כוחות הקונפדרציה, ללא נפגעים משני הצדדים. לאחר סיומו הורה לינקולן על גיוס של 75,000 חיילים לצבא האיחוד, שגרר פרישה של ארבע מדינות עבדים נוספות מן האיחוד. יריית הפתיחה החלה במהומות שהתרחשו ב-19 באפריל 1861 בבולטימור, שגרמו לשפיכות הדמים הראשונה של מלחמת האזרחים.
התגייסותה למלחמת האזרחים האמריקאית > טיפולה בחיילים הפצועים

כאשר היחידות הראשונות של הכוחות הפדרליים נהרו לעיר בשנת 1861 רק החלה מלחמת האזרחים, ותושבי הבירה היו נבוכים ומבולבלים נוכח הכאוס שנוצר בעיר. פצועים מחיל הרגלים של רגימנט מסצ'וסטס העשרים-ואחד (Twenty-first Massachusetts Regiment) הגיעו ברכבת לוושינגטון הבירה רעבים וחסרי כול, כשרק ציודם האישי על גבם וקלרה ברטון חשה כי בעת הזו היא תוכל לשרת את מדינתה טוב יותר אם תסייע לחיילים הפצועים. היא קידמה את פניהם עם אחותה סאלי בתחנת הרכבת והעניקה להם טיפול ראשוני. ברטון זיהתה עד מהרה כי חלק מהחיילים היו תלמידיה בהיותם ילדים וכינתה אותם "בניה".
בעיר לא היו מתקנים לחיילים ורוב חיילי חיל הרגלים של רגימנט מסצ'וסטס שוכנו בבניין הקפיטול. ברטון החלה, בסיוע של קבוצת נשים, לאסוף בגדים, מזון וציוד רפואי מסוחרים מקומיים עבור החיילים שרוב ציודם אבד. בנוסף לתמיכה החומרית היא ניסתה לרומם את רוחם של החיילים הפצועים. היא האזינה לבעיותיהם, התפללה עימם, הקריאה להם טקסטים מתוך ספרים ואף כתבה מכתבים עבור בני משפחותיהם. היא אשפזה את החיילים הפצועים באופן הקשה ביותר בבית אחותה וטיפלה בהם במסירות. מאוחר יותר כתבה על אודות הימים הקשים הללו כי "הדם הפטריוטי של אבותיי להט בתוך עורקיי", עם זאת לא יכלה להסתיר את אי-נוחותה באשר ל"מלחמות הגברים", וכך כתבה: "משכבר הימים נאמר, כי נשים אינן מבינות דבר במלחמה. הייתי מאחלת זאת גם לגברים".
בעקבות זרם הפצועים שהחל למלא את העיר לאחר קרב בול ראן הראשון שנערך ב-21 ביולי 1861 ושהסתיים בתבוסת האיחוד, נאלצה ברטון לתור אחר מקורות אספקה נוספים עבור החיילים, ביניהם ועדת הסיוע לנשים של ווסטרסטר ששיתפה פעולה באספקת הציוד, אריזתו ומיונו.
התגייסותה למלחמת האזרחים האמריקאית > מות אביה

בתחילת שנת 1862 שבה קלרה ברטון לביתה על מנת לסעוד את אביה שהיה על ערש דווי. לפני מותו, בעת ששכב על מיטת חוליו, הוא הספיק לעודד אותה להמשיך בתמיכתה הפטריוטית באיחוד. ב-21 במרץ 1862 נפטר קפטן סטיבן ברטון בצפון אוקספורד שבמסצ'וסטס.
התגייסותה למלחמת האזרחים האמריקאית > הגעתה לחזית

ברטון שבה בקיץ לוושינגטון והייתה נחושה בדעתה להגיע לשדה הקרב, ששם, כך סברה, היו זקוקים לה יותר. את תחושותיה תיארה במילים הבאות: "אני עלולה להיאלץ לעמוד בפני סכנה, אבל אף פעם לא אפחד ממנה. בעוד שחיילינו יכולים לעמוד ולהילחם, יכולה אף אני להאכילם ולסעוד אותם" ברטון דחקה במנהיגי הממשלה והצבא לאפשר לה להגיע עם אספקה רפואית לפצועים בשדה הקרב. ב-3 באוגוסט 1862 נענו לבסוף בקשותיה הודות לתמיכתם של מייג'ר דניאל רוקר, שהיה אחראי על אגף האפסנאות, של הנרי וילסון, הסנאטור של מסצ'וסטס, ושל ג'ון אנדרו, שהיה מושל מסצ'וסטס והמפקד הראשי של כוחות מסצ'וסטס. ברטון קיבלה את אישור המעבר המיוחל לקווים הקדמיים ובעקבות הקרב על הר סידר (Cedar Mountain) בווירג'יניה הצפונית, באוגוסט 1862, הצליחה להגיע בחצות לבית חולים שדה, עם עגלה עמוסה באספקה שהייתה רתומה לארבע פרדות. המנתח התורן שהיה עד לממדי האסון האנושי שהקיף אותו, התייחס מאוחר יותר לברטון, כאשר כתב: "חשבתי באותו לילה, כי אם אי פעם שלח גן עדן מלאך – הרי שהיא הייתה האחת – הסיוע שלה הגיע ממש בזמן".
ב-1 בספטמבר 1862 הגיעה ברטון לתחנת פיירפקס ונחרדה לראות אלפי חיילים פצועים רעבים וצמאים, חשופים לקרני השמש הלוהטת. במשך יומיים עבדה ברטון ללא הפוגה כדי לספק לחיילים מזון ובגדים נקיים וכן ולחבוש את פצעיהם לקראת פינויים ברכבת לוושינגטון. ב-14 בספטמבר היא כבר הספיקה לטפל בפצועי הקרבות שהתחוללו בקרב הרפרס פרי (Harpers Ferry) ובקרב סאו'ת מאונטיין (South Mountain). כשהיה מחסור בתחבושות, היא ידעה לאלתר. היא השתמשה בעלי התירס שגדלו בשדות במקום בתחבושות, כפי שאירע בקרב אנטיאטם במרילנד, שהיה הקרב העקוב מדם בהיסטוריה הצבאית של ארצות הברית עד אותה עת, ובו נפגעו כ-23,000 חיילים משני הצדדים. עוד בטרם החל הקרב הגיעה ברטון לשדה ב-17 בספטמבר 1862 יחד עם צבא הפוטומק ועם עגלות האספקה שלה שהיו עמוסות בציוד רפואי שהיה מיועד לצוות הרפואי ולמנתחים. ברטון סייעה למנתחים בעבודתם, ולאחר שהייתה עדה מקרוב לכמה ניתוחים כירורגיים למדה להסתגל למראה קטיעתם של איברים שבוצעו ללא שימוש בכלורופורם (חומר הרדמה שהיה נפוץ באותה עת). הקרב על אנטיאטאם כמעט שם קץ לחייה, כאשר כדור פילח את שרוול שמלתה והרג את הפצוע שבו טיפלה. במשך שישה שבועות עבדה ברטון ללא הרף בשדה, עד שחלתה בקדחת הטיפואיד (Typhoid fever), שבעטיה חזרה לוושינגטון כדי להחלים.
לאחר חודש של התאוששות בוושינגטון היא השיגה את הצבא בהרפרס פרי, ולאחר מכן המשיכה איתו לפרידריקסבורג. בשבוע האחרון של חודש דצמבר 1862 עבדה ברטון בבית לייסי (Lacy House) שהוסב לבית חולים. כשהאספקה נגמרה ומרבית הפצועים מתו או נשלחו להמשך טיפול בוושינגטון, שבה ברטון לעיר הבירה.
התגייסותה למלחמת האזרחים האמריקאית > אהבה ראשונה

אביב 1863 טמן בחובו שינויים בחייה של ברטון. משרד המלחמה התיר לה להצטרף לאחיה דייוויד, שהיה קצין אפסנאות בקורפוס ה-18 שהוקם ב-24 בדצמבר 1862. הוא היה מורכב בתחילת דרכו מחמש אוגדות שהוצבו בצפון קרוליינה במטרה להפציץ את צ'ארלסטון. בחודש אפריל 1863 היא הגיעה לאי הילטון הד (Hilton Head) שבקרוליינה הדרומית, ששימש כבסיס חשוב לפעולות המצור של האיחוד על נמלי הים של הקונפדרציה. לאחר שהאי נפל לידי כוחות האיחוד נהרו מאות עבדים שזכו בחופש בהתאם להצהרת האמנציפציה של אברהם לינקולן מינואר 1863 להילטון הד וניסו לשקם את חייהם, תוך שמירה על זהותם ותרבותם.
ברטון שוכנה באחד הבסיסים, במתחם הקצינים, סמוך לחדרו של קולונל ג'ון אלוול מקליבלנד שבאוהיו, שהיה קצין האפסנאות הראשי של האזור, נשוי ובעל משפחה בסינסינטי. החל מפגישתם הראשונה, הם למדו כי הם חולקים ביניהם דברים רבים במשותף, כולל חיבתם העזה לסוסים. אלוול היה איש שיחה מבריק שקנה ברגישותו הרבה את ליבה של ברטון. הוא מצידו התרשם משנינותה, מחוכמתה ומעוז רוחה. בשל מעמדו כקצין בכיר, הייתה לאלוול גישה לאורוות הסוסים של הצבא והם ניצלו זאת עד תום. הם היו משכימים בבוקר ורוכבים לאורך החופים, סמוך למים, ונהנים זו מחברתו של זה. אלוול היה נוהג להזמינה בערבים לחדרו והיה אדיש לרינונים שהחלו להישמע מאחורי גבם. "אני לא יכול לשכוח את מראה הבעות פנייך בעת ששוחחנו", כך כתב לאחר מפגש אינטימי שנערך ביניהם. הקשר ביניהם התהדק אט אט וברטון חשה לראשונה בחייה רגשות אהבה לגבר. הם העבירו זה לזה עשרות פתקים והמסר הידידותי שהיה כתוב בהם, התחלף בהדרגה למילות אהבה. ברטון ידעה כי לעולם לא תחלוק את חייה עמו בשל היותו נשוי וכי לעולם לא תגרום לו לעזוב את אשתו ומשפחתו.
ברטון התוודעה בהילטון הד לפרנסיס גייג' שהייתה רפורמיסטית שדגלה בשוויון זכויות לנשים ובביטול העבדות. היא שימשה בעת ההיא כמפקחת על למעלה מ-500 עבדים שחורים משוחררים שעבדו במטעים, תחת פיקודו של הגנרל רופוס סקסטון. השתיים התיידדו וגילו עד מהרה כי הן חולקות ערכים ותפיסת עולם משותפת, שתתבטא מאוחר יותר בעבודה משותפת עם השחורים במקום. לאחר תקופה חשה ברטון רגשות אשמה בשל היותה מנותקת מהמאבק המלחמתי והיא החליטה לעזוב. אלוול שכנע אותה להישאר, אך לא לזמן רב. עד מהרה התדפקה המלחמה על דלתם. ברטון ומרי גייג', בתה של פרנסיס, ששהתה עם אימה במקום, הצטרפו לכוחות שהוקצו למצור על פורט וגנר בדרום קרוליינה. הפקידים הצבאיים התרעמו על נוכחותה במקום ולאחר זמן מה, היא שבה חולה ומותשת נפשית להילטון הד, שם זכתה לטיפולו המסור של אלוול. לאחר שהתאוששה סייעה לפרנסיס גייג' בפעולות השיקום של הפועלים השחורים שעבדו במטעים. היא העריצה את תרבותם העשירה, סייעה להם במזון ובביגוד ולימדה אותם קרוא וכתוב, מה שנבצר מהם בעת שהיו משועבדים לאדוניהם.
לאחר סיומם של 10 חודשי מצור בפטרבורג, הודיע המצביא גרנט לנשיא אברהם לינקולן על כניעתו של רוברט לי, מפקד כוחות הדרום. ב-9 באפריל 1865 הגיעה לסיומה מלחמת האזרחים האמריקאית בניצחונו של האיחוד.
הצלב האדום האמריקאי > התפטרותה מנשיאות הארגון

תפקידה הממושך של ברטון כנשיאת הצלב האדום הביא לה אינספור שבחים, אך עם זאת כמות שווה של ביקורת ותלונות. בגיל 83 נאלצה ברטון להתפטר מתפקידה כנשיאת הצלב האדום, בשל הביקורת שהוטחה על אופן הניהול שלה. מבקריה טענו שלא ידעה להפריד בין המשאבים המקצועיים והאישיים שלה, ושסגנון מנהיגותה אינו הולם את המבנה הפורמלי של ארגון צדקה. ב-14 במאי 1904 פרשה לביתה בגלן אקו מותשת מהמאבק במבקריה. לאחר התפטרותה ייסדה את האגודה הלאומית לעזרה ראשונה ושימשה כנשיאת הכבוד שלה במשך חמש שנים. בעת ההיא נלמדו שיעורי עזרה ראשונה ופותחו ערכות של עזרה ראשונה, שהחלו לשמש כאחת מהפונקציות החיוניות ביותר של הצלב האדום האמריקאי. עם חלוף הזמן הוכח חזונה של ברטון כנכון. העזרה הראשונה בבית הצליחה לסייע לאנשים רבים, יותר ממה שהצלב האדום יוכל אי-פעם לסייע, והיערכות החירום התבררה כמרכיב החשוב ביותר בהקלה בעת אסון.
אחרית ימיה

העיר גלן אקו נוסדה בשנת 1891 על ידי האחים אדוארד ואדווין בלצ'לי. כחלק מתוכניתם לפתח את המקום ולהביא לשם משקיעים תרמו האחים לברטון חלקת אדמה ובנו שם מבנה ויקטוריאני, שבתחילת דרכו שימש כמחסן של הצלב האדום. בשנת 1897 שופץ המקום ושינה את ייעודו כמטה הלאומי של הצלב האדום וכמקום מגוריה הקבועים של ברטון עד יומה האחרון. בשנותיה האחרונות כתבה אוטוביוגרפיה קצרה בשם "סיפור ילדותי" שיצאה לאור בשנת 1907. הספר התעתד להיות אחד מתוך סדרה שלמה של אוטוביוגרפיות קצרות המתמקדות באספקטים שונים של חייה. ברטון לא הצליחה להשלים משימה זו. ב-12 באפריל 1912, בגיל 90, הלכה לעולמה לאחר מאבק עיקש בדלקת ריאות שהכריעה אותה בביתה. היא נטמנה בחלקת הקבר המשפחתית באוקספורד שבמסצ'וסטס. מילותיה האחרונות היו: "!Let me go! Let me go" ("הניחו לי ללכת! הניחו לי ללכת!").
אמונתה הדתית

על אף שברטון לא הייתה חברה רשמית בכנסייה האוניברסלית של ארצות הברית, הצהירה על אמונתה במכתב ששלחה בשנת 1905 לידידתה, אלמנתו של קרל נורמן תראשר, בלייקווד שבאוהיו:
חברתי ואחותי היקרה,
אמונתך כי אני אוניברסליסטית, נכונה כמו אמונתך שאת עצמך היא עצמך, אמונה שכל מי שזכאי להחזיק בה, ראוי לשמוח. במקרה שלי, זו הייתה מתנה גדולה, נולדתי חופשייה כמו סנט פול, ושמרתי את הכאב כדי שאוכל להגיע אליו דרך שנים של מאבק וספק. אבי היה מנהיג בבניין הכנסייה שבה הטיף הושע באלו את דרשת המסירות הראשונה שלו. הרישומים ההיסטוריים שלך, יציגו כי בעיירה ההוגנוטית הישנה של אוקספורד הוקמה אחת מהכנסיות האוניברסליות הראשונות באמריקה, אם לא הראשונה שבהן. בעיר הזו נולדתי, בכנסייה הזו גדלתי, בכל השיפוצים והשחזורים שלה לקחתי חלק. ואני צופה בחרדה לזמן בעתיד הקרוב, כשהעולם הטרוד יאפשר לי פעם נוספת להיות חלק מהאנשים הללו, לשבח את אלוהים על התקדמותה של האמונה הליברלית בקרב הדתות בעולם כיום, וזאת הודות להוראת האמונה הזאת.

שלך, קלרה ברטון
כשנשאלה על אמונתה בימיה האחרונים, אמרה ברטון כי היא עדיין אוניברסליסטית באותה חוזקה כפי שהייתה בתקופת ילדותה.
מוזיאונים המנציחים את מורשתה > האתר ההיסטורי הלאומי על שם קלרה ברטון

בשנת 1975 צורף האתר ההיסטורי הלאומי על שם קלרה ברטון, ששימש כביתה של ברטון ב-15 השנים האחרונות של חייה, כיחידה של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. שירות זה שיקם 11 חדרים, כולל את משרדי הצלב האדום, הסלון וחדר השינה של ברטון והפך את המבנה למוזיאון המשקף למבקרים המקבלים הדרכה במקום, שמץ מאישיותה, סגנון עבודתה וצרכיו של ארגון הצלב האדום.
מוזיאונים המנציחים את מורשתה > מוזיאון Birthplace

סטיבן, אביה של קלרה ברטון, רכש בשנת 1817 את חוות הסוסים הנמצאת על הגבעות בצפון אוקספורד שבמסצ'וסטס והפך את המקום לבית המשפחה ששימש אותה במשך שנים רבות. באמצע שנות ה-50 של המאה ה-19 נמכר הבית, ומאז היה בבעלותם של רוכשים רבים. בשנת 1921 רכשה אגודת הנשים המיסיונרית הלאומית של הכנסייה האוניברסלית את הבית ואת השטח הסובב אותו בתמיכתן של אגודות שונות וכן של משפחת ברטון המורחבת. זמן קצר לאחר מכן הוסב המקום למוזיאון המספר את סיפורה של קלרה ברטון. במקביל נפתח באזור מחנה נוער לטיפול בסוכרת שבו לומדים בני נוער לטפל במחלתם, על פי חזונה של ברטון שהתוותה את עקרונות הצלב האדום והאגודה ל'עזרה ראשונה' בארצה. ברבות השנים התפתח המקום והפך למרכז ברטון לחקר הסוכרת.
מוזיאונים המנציחים את מורשתה > מוזיאון לשכת החיילים הנעדרים

בשנת 1869 סגרה ברטון את לשכת החיילים הנעדרים שהייתה ממוקמת בבניין לבנים מסחרי במרכז וושינגטון, אפסנה חפצים רבים בעליית הגג ונסעה לאירופה. בשנת 1913 נאטמה הקומה השלישית בקרשים והאתר נשכח. בשנת 1997 נשכר הנציב למינהל השירותים, ריצ'רד ליונס, כדי לפנות את הבניין לקראת הריסתו. בטרם עשו הדחפורים את מלאכתם, מצא ליונס בעליית הגג חפצים של קלרה ברטון, בהם בגדיה האישיים, גרבי חיילים של הצבא האזרחי, אוהל צבאי, עיתונים מתקופת מלחמת האזרחים, מסמכים רבים ואת השלט שהיה מחובר בזמנו לחזית הבניין שבו כתוב: "לשכת החיילים הנעדרים, קומה 3, חדר 9, מיס קלרה ברטון". תגלית זו הצילה את הבניין מהריסה לאחר שהנהלת המוזיאון הלאומי לרפואה של מלחמת האזרחים, בפרדריק שבמרילנד, חתמה על הסכם עם בעל הבניין, שעיקרו שימור ושיפוץ המבנה על מנת להפכו למוזיאון. חלפו שנים רבות, בהן גויסו כספים רבים לביצוע המשימה, ובסופו של דבר נפתח בשנת 2015 מוזיאון "החיילים הנעדרים" על שם קלרה ברטון, המנוהל על ידי המוזיאון הלאומי לרפואה של מלחמת האזרחים.
כתבים שפרסמה (באנגלית)

The Red Cross-In Peace and War. Washington, D.C.: American Historical Press, 1898. OCLC 1187508.
Story of the Red Cross-Glimpses of Field Work. New York: D. Appleton and Company, 1904. OCLC 5807882.
The Story of My Childhood. New York: Baker & Taylor Company, 1907. Reprinted by Arno Press in 1980. OCLC 6015444.
יצירות שנכתבו אודותיה (באנגלית)

Numbering All the Bones (מספור כל העצמות), מאת אן רינאלדי, ספר העוסק בקלרה ברטון ובתנאים הקשים ששררו בכלא אנדרסונוויל בתקופת מלחמת האזרחים.
Angel of Mercy (מלאך הרחמים), סרט ביוגרפי משנת 1939 בבימויו של אדוארד ל. קאהן, בכיכובם של שרה היידן המגלמת את קלרה ברטון ואן ראת'רפורד המגלמת אישה ששכלה את אחיה במלחמת האזרחים ומצטרפת בשל כך לברטון בעבודתה.
Voyagers (מטיילים) סדרת טלוויזיה של רשת NBC‏ (1982-1983), העוסקת במסעם אחורה בזמן של פיניאס בוג וג'פרי ג'ונס, כדי לוודא שההיסטוריה מתנהלת כראוי. בפרק מסעות של מרקו וחברים, הם מנסים להציל את קלרה ברטון הנחנקת משאיפת עשן בתוך עגלה בוערת. ג'פרי – ילד צעיר משנת 1982 מנשים אותה מפה לפה (טכניקת החייאה, שלא הייתה ידועה בתקופת ברטון), ומצליח להציל את חייה ולאפשר לה לייסד את הצלב האדום האמריקני.
יצירות שנכתבו אודותיה (באנגלית) > ביוגרפיות

Clara Barton, Professional Angel, by Elizabeth Brown Pryor, The University of Pennsylvania Press, Philadelphia, PA, 1987.
A Woman of Valor: Clara Barton and the Civil War, by Stephen B. Oates, The Free Press, New York, NY, 1994.
Clara Barton, By Susan Sales Harkins, William H. Harkins, Mitchell Lane Publishers, 2009.
Clara Barton: Humanitarian, by Samuel Willard Crompton, Infobase Publishing, 2009
מקומות הקרויים על שמה > בתי ספר

אולם בארטון באוניברסיטת המדינה מונטקלייר (Montclair State University), ניו ג'רזי
בית הספר היסודי קלרה ברטון בשדרות דל אמו, לונג ביץ', קליפורניה
בית הספר היסודי קלרה ברטון באלטון, אילינוי
בית הספר היסודי קלרה ברטון במילווקי, ויסקונסין
בית הספר היסודי קלרה ברטון באנהיים, קליפורניה
בית הספר היסודי קלרה ברטון בברונקס
בית הספר היסודי קלרה ברטון בצ'רי היל, ניו ג'רזי
בית הספר היסודי קלרה ברטון בשיקגו
בית הספר היסודי קלרה ברטון בקורונה, קליפורניה
בית הספר היסודי קלרה ברטון באוקספורד, מסצ'וסטס
בית הספר היסודי קלרה ברטון בסן דייגו (עכשיו בית הספר בזיכיון שיתופי)
בית הספר היסודי קלרה ברטון ברוצ'סטרניו יורק
בית הספר היסודי קלרה ברטון במערב מיפלין (West Mifflin), פנסילבניה
בית ספר התיכון קלרה ברטון (Royal Oak), מישיגן
בית ספר התיכון קלרה ברטון בברוקלין
בית קלרה ברטון, מעונות סטודנטים באוניברסיטת טאוסון בטאוסון מרילנד
בית הספר הפתוח קלרה ברטון במיניאפוליס
בית הספר קלרה ברטון בקבין ג'ון (Cabin John), מרילנד, עכשיו משמש כמרכז קהילתי על שם קלרה ברטון
בית הספר קלרה ברטון הספר בבורדנטאון, ניו ג'רזי
בית הספר קלרה ברטון בפארגו, צפון דקוטה
בית הספר קלרה ברטון בפילדלפיה
מקומות הקרויים על שמה > מקומות נוספים

מכתש ברטון ממוקם על כוכב נוגה
מרכז ברטון לחקר הסוכרת, צפון אוקספורד, מסצ'וסטס
מחוז ברטון, קנזס
מגדלי ברטון רויאל אוק, מישיגן, במקום שבו היה ממוקם בעבר התיכון שבו למדה ברטון.
ברטון, אוניברסיטת איווה
מעבר ברטון, פיטספילד, מסצ'וסטס, מקלט לחסרי בית
מרכז קהילתי קלרה ברטון, בקתת ג'ון, מרילנד
אגודת קלרה ברטון, אגודה אזורית של קהילות אוניטריות אוניברסליות
עזרה ראשונה קלרה ברטון, אדיסון, ניו ג'רזי
בית החולים קלרה קלון, מרפאות, הויזינגטון, קנזס
שירות שטח קלרה ברטון, על כביש ניו ג'רזי כביש ב- Oldmans Township, ניו ג'רזי
קהילה מקומית, קלרה ברטון, ניו ג'רזי
עץ קלרה ברטון, סקוויה ענקית ב- National Park 40
יער זיכרון על שם קלרה ברטון בניו יורק, נשתל בשנת 1925
אגם ברטון בבורק, וירג'יניה
פונקציה גזירה

גרף של פולינום (ממעלה 4) הגזיר בכל נקודה
גרף של פונקציית הערך המוחלט הגזירה בכל נקודה למעט x=0
גרף של פונקציית ויירשטראס שהיא רציפה בכל נקודה אך אינה גזירה באף נקודה
בחשבון אינפיניטסימלי, פונקציה גזירה היא פונקציה ממשית שיש לה נגזרת בכל תחומה. לגרף של פונקציה גזירה יש משיק בכל נקודה והוא נראה "חלק" יחסית, ללא קווים שבורים ו"השתוללויות". תכונה חשובה של פונקציה גזירה, שגם שקולה לגזירותה, היא האפשרות לקרב אותה ליניארית.
הגדרות

פונקציה  \ f גזירה בנקודה  \ x אם קיים הגבול:
תוצאת הגבול נקראת "הנגזרת של  \ f בנקודה  \ x" ומסומנת  \ f'(x).
פונקציה  \ f גזירה בקבוצה  \ D אם לכל  \ x ב- \ D מתקיים ש- \ f גזירה ב- \ x. פונקציה  \ f גזירה אם היא גזירה בתחום שלה.
על פונקציה שהנגזרת שלה רציפה נאמר כי היא גזירה ברציפות. אם הנגזרת של פונקציה גזירה בעצמה, נאמר כי הפונקציה "גזירה פעמיים", ובאופן כללי אם לפונקציה יש נגזרת n-ית נאמר כי היא גזירה n-פעמים או גזירה מסדר n. פונקציה שהיא גזירה n-פעמים לכל n היא פונקציה גזירה אינסוף פעמים, או פשוט פונקציה חלקה.
קבוצת הפונקציות שגזירות n-פעמים ברציפות מסומנת  \ C^{n}, כאשר  \ C^{0} היא קבוצת הפונקציות הרציפות ו- \ C^{\infty } היא קבוצת הפונקציות החלקות. לכל n,‏  \ C^{n} מכילה את  \ C^{m} כאשר  \ m>n וכולן מכילות את  \ C^{\infty }.
פונקציה  \ f היא גזירה למקוטעין בקטע אם קיים אוסף בן מנייה (ואולי אף סופי) של נקודות  \ P=\lbrace p_{0}<p_{1}<\ldots <p_{n}<\ldots \rbrace  עבורו לכל  \ x בקטע פתוח  \ x\in (p_{i},p_{i+1})  \  מתקיים כי  \ f גזירה ב- \ x.
פונקציה היא גזירה מימין או גזירה משמאל כאשר הגבול המגדיר את הנגזרת קיים מימין או משמאל בהתאמה.
כאשר דנים בפונקציות בכמה משתנים, אז פונקציה גזירה חלקית לפי x אם קיימת לה נגזרת חלקית לפי המשתנה x. תנאי חזק שמכליל גזירות בכמה משתנים הוא דיפרנציאביליות. פונקציה דיפרנציאבילית היא פונקציה שניתן לקרב ליניארית, ובפרט היא גזירה חלקית לפי כל משתנה. במשתנה אחד המונחים פונקציה דיפרנציאבילית ופונקציה גזירה מתלכדים.
רציפות

כל פונקציה גזירה היא בהכרח רציפה (ולכן גם אינטגרבילית). ניתן להוכיח זאת ישירות מהגדרת הנגזרת. אם  \ f אינה רציפה ב- \ x אז  \ \lim _{h\to 0}f(x+h)-f(x)\neq 0 ולכן הגבול המגדיר נגזרת אינו קיים (הוא ביטוי מהצורה " \ {\tfrac {a}{0}}" כאשר a שונה מאפס). ההפך אינו נכון - לא כל פונקציה רציפה היא גם גזירה. למשל פונקציית הערך המוחלט רציפה בנקודה x=0 אך אינה גזירה שם, כי הנגזרת מימין והנגזרת משמאל שונות זו מזו. רוב הפונקציות הרציפות השימושיות גזירות כמעט בכל נקודה. אולם ב-1872 מצא קארל ויירשטראס דוגמה ראשונה לפונקציה רציפה שאינה גזירה באף נקודה: פונקציית ויירשטראס. לפי משפט הקטגוריה של בר כמעט כל הפונקציות הרציפות אינן גזירות באף נקודה.
גזירות מרוכבת

גזירות של פונקציה מרוכבת היא תנאי חזק בהרבה מגזירות של פונקציה ממשית. פונקציה גזירה במובן המרוכב נקראת פונקציה הולומורפית.
לואי ברנדייס

לואי דמביץ ברנדייס (באנגלית: Louis Dembitz Brandeis;‏ 13 בנובמבר 1856 – 5 באוקטובר 1941) היה משפטן יהודי-אמריקאי, היהודי הראשון שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. עד 1910 התנגד לציונות כמו רוב בני מעמדו, אך משנה זו הפך לציוני נלהב ולימים היה ממנהיגי ארגון ציוני אמריקה, ראשון ארגוני התנועה הציונית בארצות הברית.
קורות חיים

ברנדייס נולד בלואיוויל שבקנטקי לאדולף ברנדייס ופרדריקה דמביץ, שניהם ממשפחה יהודית אמידה שמוצאה מפראג. סבו ואבי-סבו היו שניהם מנהיגים פרנקיסטים בולטים בעירם, מתומכי הנביאה רייזל איגר. ברנדייס היה בן הזקונים בין ארבעה ילדים, וחלק מחינוכו קיבל בדרזדן, בעת שאביו נקלע לקשיים כספיים ושב לאירופה לזמן מה.
ברנדייס לא קיבל חינוך יהודי פורמלי, אך השפעתו הרבה של דודו, לואי נפתלי דמביץ, סייעה להשכלתו היהודית. בשל חיבתו לדוד זה הוא כינה עצמו "דמביץ" ושינה את שמו האמצעי –שהיה דויד – לדמביץ. דוד זה, שהיה עורך דין, גם תרם להתעניינותו במשפטים.
כישוריו האינטלקטואליים הבלתי רגילים של ברנדייס באו לידי ביטוי בהישגים מזהירים באוניברסיטת הרווארד, שם נבחר כחבר באחוות פי בטא קפא. הציון הממוצע שהשיג היה 97, ציון חסר תקדים בתולדות הפקולטה למשפטים באוניברסיטה זו. משסיים את התואר בגיל 20, צעיר בשנה מהגיל המקובל, אפשרו לו כישוריו להשיג במהירות מוניטין כפרקליט צעיר מצליח בלואיוויל ואחר כך בבוסטון.
ב-1891, בגיל 34, התחתן עם בת דודתו מדרגה שנייה, אליס גולדמארק. לזוג נולדו שתי בנות, סוזן ברנדייס גילברט (1893) ואליזבת ברנדייס ראוסשנבוש (1896).