מטאליקה
היסטוריה > 1988–1993: ‎...And Justice for All והאלבום השחור

בשנת 1988 הוציאה מטאליקה אלבום ראשון עם הבסיסט החדש, ג'ייסון ניוסטד: ‎...And Justice for All. על עטיפת האלבום נראית אלת הצדק היוונית, כשעיניה וידיה קשורות, גופה חבול ומהמאזניים שהיא מחזיקה בידה נופלים שטרות.
האלבום נכתב בהשראת הטראומה שחוו חברי הלהקה כשאיבדו את חברם. הנושא שמאפיין כמעט כל שיר באלבום הוא חוסר צדק והיעדר חופש בחירה, אם כי השיר הפותח עוסק דווקא בביקורת על זיהום הסביבה. זה אלבום קודר, בדומה לקודמו, מורכב מבחינת ביצועים אינסטרומנטליים ומתאפיין בשינויי קצב מתוחכמים יותר מהאלבומים הקודמים. כמו כן ניכרים באלבום שיעורי פיתוח הקול של הטפילד ותחילת מעברו משירה צעקנית לשירה בקול עבה.
ארבעת האלבומים הראשונים של מטאליקה הם אלבומים כבדים וקיצוניים מבחינת המלל והלחנים שלהם. ניתן לאפיין אותם בצליל "מלוכלך", שירה צעקנית (למעט הרביעי, שהשירה בו צעקנית פחות, ויותר עמוקה ואגרסיבית), נגינה מהירה, דגש רב על טכניקה וביצועים מדויקים וסולואים ארוכים. כמו כן, הלהקה הקפידה לשלב גם מספר יצירות מלודיות בכל אלבום. כל אחד מארבעת האלבומים הראשונים הכיל יצירה אחת אינסטרומנטלית, מנהג שנזנח על ידי הלהקה באלבומים הבאים, עד ליציאת האלבום Death Magnetic בשנת 2008.
למרות היותם של השירים מאוד אנטי-ממוסחרים, הן מבחינת המוזיקה וההלחנה, והן מבחינת המילים הבוטות והבלתי נעימות, ארבעת האלבומים זכו להערכה רבה בקרב המבקרים ומומחי המוזיקה, ולהצלחה מסחרית עצומה. למעשה, ארבעת האלבומים נמכרו במיליוני עותקים כל אחד, ללא כל חשיפה באמצעי התקשורת (למעט וידאו קליפ אחד בודד לשיר "One" מתוך ...And Justice for All).
אחרי ההצלחה הגדולה של ‎...And Justice for All, יצאה מטאליקה לסיבוב הופעות ברחבי העולם. רק כעבור 3 שנים, בשנת 1991, הוציאה הלהקה אלבום חדש, שנקרא כשם הלהקה Metallica. בשל עטיפתו השחורה (כאנטיתזה לעטיפת האלבום שהוציאו הביטלס, The White Album, שכולה לבנה) מכונה האלבום The Black Album – "האלבום השחור".
"האלבום השחור" היה תפנית חדה בסגנון של מטאליקה. אם בארבעת האלבומים הראשונים יצרה מטאליקה מוזיקה כבדה, טכנית, קיצונית וכמעט חסרת רגש ומלודיה, שלוותה בשירה צעקנית של הטפילד, האלבום השחור הוא מלודי וקליט יחסית, בעל קצב איטי יותר בחלק מהשירים, עם פחות דגש על סולואים מהירים, יותר קליל ופחות טכני ביחס לקודמיו. כמו כן, גם שירתו של הטפילד ב"אלבום השחור" היא מלודית יותר, בקול עבה ולירי, ואף מלאת רגש ב-"Nothing Else Matters" ו-"The Unforgiven", שני שירים שסימלו את שיא ההתרחקות מהסגנון הידוע של מטאליקה. שירים כאלה נקראים גם "בלדות מטאל". הטענה המקובלת בקרב מעריצי הלהקה היא כי מטרתו של "האלבום השחור" הייתה להרחיב את הקהל של מטאליקה, לשנות את תדמית הלהקה ולהרחיקה מהקישור לקבוצות מעריצים פנאטיים בעלי טעם כבד וקיצוני. הלהקה ביקשה לפנות לקהל מיינסטרימי יותר, שנתפס כמעדיף מוזיקה מלודית ולא פרועה. טענה זו לא אומתה על ידי חברי הלהקה עצמם.
אחת הסיבות העיקריות לשינוי בסגנון הוא מפיק האלבום, בוב רוק, שראה את הפוטנציאל המסחרי העצום שיש בלהקה, והציע ליצור מוזיקה קליטה יותר שתתאים ליותר מאזינים ותגדיל את המכירות שלהם.
מצד שני, חברי הלהקה טענו שרצו לגוון במוזיקה שהם עושים, ושנמאס להם ליצור מוזיקה מהירה ואגרסיבית, או במילותיהם "נמאס לנו לדחוף 200 תווים לתיבה". הפריטה החסומה המהירה פינתה את מקומה לריפים כבדים יותר הקרובים יותר למטאל-כבד מאשר לת'ראש מטאל המהיר שקדם לו.
תגובת המעריצים לאלבום המפתיע לא הייתה אחידה. אלה הנמנים עם הגרעין הקשה טענו כי זהו אלבום ממוסחר, שלא מייצג את רוח הלהקה, וכל מטרתו הייתה למשוך קהל מיינסטרימי. מצד שני, חלק מהמעריצים הגיבו בהתלהבות וטענו כי הלהקה התפתחה מבחינה אמנותית ונפתחה לכיוונים נוספים. כך או כך השיג האלבום את מטרתו: הקהל של מטאליקה התרחב ואיבד במקצת מאופיו המחתרתי והקיצוני. כמו כן, החל מאלבום זה החלה מטאליקה ליצור וידאו-קליפים שליוו את השירים החדשים ושודרו ב-MTV, ערוץ המוזיקה הפופולרי השנוא על רוב קהל המטאל בשל אופיו הממוסחר. עד לאלבום זה היה למטאליקה קליפ אחד בלבד, לשיר "One" מהאלבום And Justice For All.
"האלבום השחור" זכה להצלחה מסחרית עצומה, למרות הביקורות השליליות מצד חלק מהמעריצים, שלא אהבו את הכיוון הנוטה למיינסטרים של האלבום. לאחר פרסומו יצאה הלהקה לפגרה של 5 שנים מהקלטות. במקביל יצאה הלהקה לסיבוב הופעות, במהלכו הגיעה להופעה בישראל ב-30 ביוני 1993.
במחצית הראשונה של שנת 1993 נערך סבב הופעות "Nowhere Else to Roam Tour".