היסטוריה צבאית של ברית המועצות
התפתחות המבנה, האידאולוגיה ותורת הלחימה הסובייטית > הדוקטרינה הצבאית

צבא הצאר הובס במלחמת העולם הראשונה. לעובדה זו הייתה השפעה חזקה על השלבים הראשונים של עיצוב הצבא האדום. בעוד שצבאות בריטניה וצרפת המשיכו ברצון להחזיק באסטרטגיות שהקנו להם את הניצחון במלחמה, הצבא האדום פיתח וניסה טקטיקות ותפישות חדשות. הסובייטים ראו עצמם כאומה ייחודית בהיסטוריה האנושית ולפיכך לא חשו נאמנות כל שהיא למסורות צבאיות קודמות, אידאולוגיה שהעמידה את החדשנות בסדר עדיפות ראשון.
על פי תפישתו, הצבא האדום היה מחויב לשימת דגש על לוחמה בתנועה. החלטה זו הושפעה מהמלחמות שבמהלכן הוקם ועוצב הצבא, הווה אומר, מלחמת האזרחים והמלחמה הפולנית-סובייטית. לשני עימותים אלו היה מעט מאוד במשותף עם מלחמת החפירות הסטטית של מלחמת העולם הראשונה. תחת זאת, הן התבססו על מבצעים ניידים ארוכי טווח, לעיתים על ידי כוחות קטנים אך חדורי מוטיבציה וכן על מהלכי התקדמות מהירים של מאות ק"מ תוך מספר ימים.
בתקופת המדיניות הכלכלית החדשה של לנין, היו לברית המועצות משאבים מצומצמים מאוד להקצות לצבא האדום בתקופת עיצובו בשנות העשרים. מצב זה השתנה רק כאשר החל סטלין את מדיניות התיעוש ב-1929, מדיניות שהוחל בה בין השאר כדי לאפשר הקצאה חסרת תקדים של תקציבים לטובת הצבא.
כשהוא עושה שימוש במשאבים אלו, פיתח הצבא האדום של שנות השלושים תפישה מתוחכמת של לוחמה ניידת שנסמכה על עוצבות ענקיות של כוחות שריון, חיל אוויר, וצנחנים, שנועדו לבקע את קווי האויב ולהעביר את הקרב עמוק לשטחו. בהתאם לכך סיפקה התעשייה הסובייטית טנקים, מטוסים וציוד אחר בכמויות מספיקות לצרכים המבצעיים הללו. כדי להימנע מהערכה מוגזמת של כוחות של הצבא האדום, קודם לשנת 1941, העוצבות שלו בכל רגע נתון היו שוות בעוצמתן ואף חזקות יותר בהשוואה לעוצבות מקבילות בצבאות אחרים. האבדות הכבדות שנחל הצבא האדום במלחמה ותהליכי ארגון מחדש שהתבססו על הניסיון בשטח, יצרו תמונת מצב הפוכה בשלבים האחרונים של המלחמה. כך למשל, סדר הכוחות של כלי הרכב המשוריינים של גיס שריון סובייטי טיפוסי היה זהה לזה של דיוויזיה משוריינת אמריקאית ודיוויזיית רגלים סובייטית, למעט במקרים בהן היא תוגברה, הייתה לעיתים קרובות שוות ערך לרגימנט רגלים אמריקאי.
הסובייטים פיתחו את בתי החרושת של התעשייה הצבאית שלהם על פי הנחת העבודה שבמהלך מלחמה הם יצטרכו לבנות את כל ציודו של צבא היבשה ושל חיל האוויר כמה פעמים מחדש. הנחה זו אכן הוכחה כנכונה במהלך ארבע שנות הלחימה של ברית המועצות במלחמת העולם השנייה.
התמקדותו של הצבא האדום במבצעים ניידים בראשית שנות השלושים שובשה באופן חמור עקב הטיהורים הגדולים שביצע סטלין בקצונה. מאחר שהדוקטרינות החדשות נקשרו בשמם של קצינים שהוכרזו אויבי המדינה, דעכה התמיכה ביישומן. עוצבות ממוכנות גדולות רבות פורקו והטנקים שלהן הוקצו לסיוע לחיל הרגלים. לאחר שמלחמת הבזק של הגרמנים הוכיחה את יעילותה בפולין ובצרפת, החל הצבא האדום לנקוט בצעדים נואשים לבנות מחדש את העוצבות הממוכנות הגדולות שלו, אך משימה זו הושלמה רק באופן חלקי עם תחילת מבצע ברברוסה ביוני 1941. העוצבות המשוריינות הענקיות, שהיו רבות עוצמה רק על הנייר, הושמדו ברובן על ידי הגרמנים בחודשים הראשונים ללוחמה. גורם נוסף שתרם לתבוסה הראשונית הייתה ההתחמשות האיטית של הצבא ונחיתותו מול הורמאכט.
בשלבים הראשונים של המלחמה, לנוכח האבדות הכבדות, הקטין הצבא האדום באופן משמעותי את העוצבות המשוריינות שלו, כשבריגדת טנקים הפכה ליחידה הגדולה ביותר שהתפרסה בשדות הקרב והייתה מוגבלת למצבי קרב פשוטים ביותר. יתר על כן, הדוקטרינות המהפכניות של שנות השלושים, שעוצבו על פי ניסיון קרבי, יושמו בהצלחה בסופו של דבר ב-1943, לאחר שהיוזמה בשדה הקרב עברה מחדש לידי הצבא האדום.