stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יונתן ברנסקי
הערות שוליים

↑  קובי נחשוני, יעלון בטקס לנח"ל החרדי: לא לגייס בכפייה, באתר ynet, 21 בינואר 2014
↑  יונתן ברנסקי, סיוע וטיפול בנטיות הפוכות, יסוד ארגון "חוסן", באתר www.kimizion.org, שיעור מתוך ישיבת עטרת כהנים, ‏10 בינואר 2019
↑  רשם העמותות, פרוטוקול מאסיפה כללית של עמותת חוסן, 16 באוגוסט 2018
↑  ארנון בן-דרור, מפקד צה"ל בסדיר ועל מילואים, אתר צה"ל, ‏ 26 ביולי 2009, כפי שהועלה באתר פרש
↑  דוד זולדן, הם יורים וחרדים, באתר ynet, 18 במאי 2009
↑  גל ברגר, מסתננים לדלת פתוחה, מקור ראשון, ‏ 28 באפריל 2006, כפי שהועלה באתר פרש
↑  חנן גרינברג, פנייה לקציני הרבנות: "תנו אמון במערכת", באתר ynet, 9 ביולי 2008
↑  עמית קורח ואיתמר שגב, הדרבי(הקישור אינו פעיל, 27.5.2020), ביטאון ביבשה, גיליון 11, ספטמבר 2009
↑  יוני שנפלד ושירלי הקר, במחנה, ‏"אם נידרש לעופרת יצוקה 2, המכה תהיה כואבת יותר", באתר ‏מאקו‏, 19 בינואר 2012
↑  מפקד חדש לסיירת מטכ"ל, "ישראל דיפנס", ‏ 25 בדצמבר 2012
↑  דף הפייסבוק של ברנסקי, שהיה פעיל עד 2018
↑  חדשות סרוגים, ‏בלי מתחרים: בנט ניצח בענק את הבחירות, באתר "סרוגים", 27 באפריל 2017
↑  אבנר הופשטיין ועומר שרביט, "טיפולי המרה" לא נעלמו, הם רק עברו מיתוג מחדש, באתר זמן ישראל, 9 ביוני 2020
↑  עולם קטן, "בעלי משיכה תוך-מגדרית, פנו לקו הסיוע 'חוסן'", גיליון 752, כ' בסיון התש"ף, עמ' 8
↑  מי אנחנו, באתר חוסן
↑  חזקי ברוך, יונתן ברנסקי מתמודד מול בנט, באתר www.inn.co.il, ‏14.03.17
יחסי אוסטרליה–לוב

| יחסי אוסטרליה–לוב |
| --- | --- |
אוסטרליה: לוב


אוסטרליה: לוב
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 1,759,540
אוכלוסייה
26,778,707: 7,400,489
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 50,492
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 6,823
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: ממשלת מעבר

שגרירות לוב בקנברה
יחסי אוסטרליה–לוב הם היחסים הדיפלומטיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין מדינת לוב.
סקירה כללית

אוסטרליה תמכה במהפכנים הלובים במהלך מלחמת האזרחים הראשונה בלוב, ושלחה סיוע הומניטרי ללוב יותר מכל מדינה אחת אחרת אחרי ארצות הברית. ב-9 ביוני 2011 הכירה אוסטרליה בממשלת המורדים, חודשיים לפני לכידתה של טריפולי.
בדצמבר 2011 נסע שר החוץ האוסטרלי קווין ראד ללוב ונפגש עם ראש ממשלת לוב עבד א-רחים אל-כיב. ראד הניף טקסית את דגל אוסטרליה על הקונסוליה הכללית של ארצו בטריפולי והבטיח את תמיכתה של קנברה במאמצים לפינוי מוקשים בלוב, וכן ייעוץ לגבי המעבר המתוכנן של לוב לממשל דמוקרטי.
יהודה צבי ברנדויין (הראשון)

ערך זה עוסק במייסד חסידות סטרטין. אם התכוונתם למקובל מממשיכי דרכו של בעל הסולם, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  1780 ה'תק"ם
 פטירה:  30 באפריל 1844 (בגיל 64 בערך) י"א באייר ה'תר"ד
 
רבי יהודה צבי ברנדויין (תק"ם, 1780 – תר"ד, 1844) היה מייסד חסידות סטרטין.
תולדותיו

נולד בזוואלוב לרב שמואל זנוויל ברנדויין. אביו למד אצל המגיד ממזריטש, ואחר כך התקרב לרבי אורי מסטרליסק ("השרף"). לימים גם הוא עצמו דבק בו ונעשה תלמידו המובהק.
לאחר פטירת רבי אורי מסטרליסק, בכ"ג באלול תקפ"ו, עברה ההנהגה לבנו רבי שלמה, אולם כעבור מספר חודשים נפטר הבן והנהגת החסידות עברה לרבי יהודה צבי ברנדויין. הוא התיישב בעיירה סטרטין שבגליציה ונודע כבעל מופת ופועל ישועות. שמונה עשרה שנה הנהיג עדה גדולה שמנתה אלפי חסידים. צדיקי דורו הפליגו בשבחו, רבי חיים מצאנז כתב עליו ועל בנו רבי אברהם:
" הלא ידוע שהקדוש רבי אברהם (מסטרטין) ואביו הקדוש (רבי יהודה צבי) זכרונם לחיי העולם הבא לא היו רבנים ורק מחמת גודל קדושתם ויראתם נשמעו דבריהם לכל הגליל וינהו אחריהם ללמוד תורה ויראה מהם גם נתנו להם נדבות לכבד יראי השם כמותם ירבו בישראל ושאלו עצות כאשר ישאל איש בדבר אלקים כי היו בעלי רוח הקודש ותפילתם ודיבורם בקדושה עשו פרי..".
היה בקי ברפואה טבעית ועל טבעית ואף חיבר "קונטרס רפואות וסגולות" שהודפס על ידי צאצאיו.
יורשו בהנהגת האדמו"רות של שושלת סטרטין הוא בנו, רבי אברהם ברנדויין. בניו האחרים היו רבי חיים שנפטר בצעירותו בחיי אביו, רבי אליעזר מאזיפולי ורבי שמואל זנוויל. בתו הייתה רייזל, אשת רבי חיים קרייטנר.
ספריו

שארית יהודה
דגל מחנה יהודה – שני הספרים יצאו לאור על ידי נכדו הרב אליעזר ברנדויין בלמברג לפני מלחמת העולם הראשונה.
קונטרס רפואות וסגולות
הערות שוליים

↑  שו"ת דברי חיים חושן משפט חלק ב' סימן ל"ב.
יונה מעופפת

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1936–הווה (כ־88 שנים) 
 מיקום המטה:  טיינג'ין 
 ענפי תעשייה:  תעשיית האופניים 
  
 flyingpigeon-bicycle.com
 
יונה מעופפת (בסינית: 飞鸽) היא חברה סינית לייצור אופניים שמרכזה בעיר טיאנג'ין. מאז שנת 1950 יצרה החברה מעל 500 מיליון זוגות אופניים, יותר מכל סוג של כלי רכב כלשהו בהיסטוריה.
היסטוריה

בשנת 1936 הקים איש עסקים יפני בעיר טיאנג'ין מפעל ליצור אופניים. לאחר סיום מלחמת האזרחים הסינית בשנת 1949 הולאם המפעל, והונחה לייצר דגם חדש של אופניים שיהיה חזק, עמיד, קל משקל, ומעוצב, וזה הוצג לראשונה ב-5 ביולי 1950.
עיצוב הדגם החדש התבסס על הדגם הקלאסי של אופני שירות של חברת ראלי הבריטית (אנ') משנת 1932 שנקרא בשם Raleigh roadster.
במהלך מלחמת קוריאה שונה שם החברה ל"יונה מעופפת", כביטוי של שלום. הלוגו עוצב מחדש ונועד לסמל הסכמה והרמוניה.
חברת יונה מעופפת עמדה בחזית תופעת ההתרחבות העצומה של השימוש באופניים ככלי רכב עממי בסין הקומוניסטית. על פי קביעה ממשלתית, בעלות על אופניים הייתה סוג של חובה אזרחית (ביחד עם בעלות על מכונת תפירה ושעון) המפגינה מודרניות, ומאפשרת בעלות על נכסים, בתוך מערך חברתי השואף להבטיח נוחות במסגרת של אורח חיים סדיר, יציב, ושוויוני.
במהלך שנות ה-60 וה-70 הפך לוגו החברה לשם נרדף כמעט לכל זוג אופניים שיוצר במדינה. מנהיג סין בתקופה שלאחר מאו, דנג שיאופינג, אשר יזם את המהפכה הכלכלית של סין בשנות ה-70, הציב יעד של בעלות על זוג אופניים אחד לפחות בכל משק בית כהוכחה לשגשוג כלכלי. בשנות ה-80 הפכה החברה ליצרן האופניים הגדול בסין עם מכירות של כ-3 מיליון זוגות מדי שנה.
בשנת 1998 הועבר המפעל ששכן במרכז העיר טיאנג'ין לאזור התעשייה שמחוץ לעיר. ציוד היצור עבר מודרניזציה מלאה וכיום מעסיק המפעל כ-600 עובדים ומייצר כ-40 דגמים שונים של אופניים. רוב הדגמים החדשים הם בתצורה של אופני הרים או אופניים עירוניים מודרניים במגוון צבעים, תלת אופניים לשימושים ביתיים ומסחריים, ואופניים חשמליים. חלק מתוצרתה מיועד גם ליצוא.
בשנים האחרונות חווה סין ירידה בשימוש באופניים ככלי רכב אישי עממי כתוצאה מן ההתפתחות הכלכלית שעברה בעשורים האחרונים, ואשר הגבירה מאוד את השימוש בכלי רכב ממונעים, בעיקר על ידי בני מעמד הביניים המשכיל בערים הגדולות. בשנת 1994 הכריזה ממשלת סין על האופניים הקלאסיות מתוצרת חברת יונה מעופפת כעל "מותג בעל סימן מסחרי לאומי תחת הגנה" בדומה לאוצרות לאומיים אחרים.
עיצוב

הדגם הבסיסי של אופניים מתוצרת החברה היו בתצורה הקלאסית של אופני שירות (roadsters) (אנ'), בצבע שחור בלבד (אם כי אופניים לשירות הדואר הסיני נצבעו בירוק, לשימוש מכבי האש נצבעו באדום, וצבעים נוספים לשימוש עסקים אחרים), ללא הילוכים ובעיצוב שונה לשימוש עבור גברים (עם מסגרת עליונה אופקית) ונשים (עם מסגרת עליונה המשתפלת מטה בחלקה האחורי, המאפשרת פסיעה לישיבה בדומה לקטנוע). זוג אופניים כזה שקל כ-20 ק"ג, היה פופולרי ביותר ורשימת ההמתנה לרכישת זוג אופניים שמחירן היה שווה לשכר 4 חודשי עבודה, נמשכה מספר שנים ולעיתים דרשה גם הפעלת קשרים אישיים להשגתם.
האופניים הורכבו משלדת צינורות פלדה במבנה היהלום המסורתי. הגלגלים בקוטר 28 אינץ' בעלי חישורים. הגלגלים כוסו בכנפיים להגנה על רגלי הרוכב מפני בוץ ולכלוך, וכך גם מגן השרשרת המכוסה במלואה אשר סיפק הגנה נוספת לרוכב מפני לכלוך והתפסות המכנס בגלגל השיניים הראשי. המושב עשוי עור ומכיל קפיצים לצורך שיכוך מינימלי. מנופי הבלמים הותקנו על הידיות ופעלו באמצעות מוטות העברה. על האופניים ניתן להתקין סבל אחורי, סל קדמי ודינמו להפעלת התאורה.
לקריאה נוספת

Koeppel, Dan (January–February 2007), "Flight of the Pigeon", Bicycling, vol. 48, no. 1, Rodale, Inc., pp. 60–66, ISSN 0006-2073
Newson, Alex (2013), Fifty Bicycles That Changed the World: Design Museum Fifty, Octopus Books, p. 40, ISBN 9781840916508
יונתן ברקאי

| --- | --- |

ברקאי בנובמבר 2014
 לידה:  18 במרץ 1937 לידא, הרפובליקה הפולנית השנייה פולין 
 פטירה:  12 באפריל 2020 (בגיל 83) תל אביב-יפו, ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1954–2020 (כ־66 שנים)
 עיסוק:  משורר שחקן מורה
 
יונתן ברקאי (18 במרץ 1937 – 12 באפריל 2020) היה משורר, שחקן ומורה ישראלי.
קורות חיים

יונתן ברקאי נולד בשם "יאן שיבנסקי" ב-1937 בעיירה לידא הסמוכה לווילנה (בתחומי בלארוס של ימינו). ב-1941 במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה ניצל מאירוע הרג גדול בגטו על ידי התחזות לגופה, כאשר אמו מרחה עליו ועליה דם מגופה שהייתה שם. הוא נמלט עם אמו בזהות שאולה (אותה סיפק להם חסיד אומות העולם הכומר ד"ר ויטולד שימשוקביץ') לווילנה, שם הוסיפו לחיות גם אחרי תום המלחמה והשואה. עם עלייתו לישראל ב-1951 התגורר בקריות עם אמו ואביו החורג.
שיחק כשנה בתיאטרון האהל בתל אביב, ולאחר מכן שירת בצה"ל כאלחוטאי בחיל הקשר והתקשוב. לאחר שהשתחרר מהצבא למד באוניברסיטה העברית בירושלים היסטוריה כללית ומדע המדינה, ובמהלך לימודיו נחטף לירדן והיה שבוי במשך חודשים בבית הכלא בקישלה ובזרקא. במהלך לימודיו שיחק בלהקת הסטודנטים של האוניברסיטה, והשתתף בתסכיתים בקול ישראל. לאחר מכן התקבל כשחקן בתיאטרון העירוני חיפה והקים יחד עם רחל לוי וניסים זוהר את "תיאטרון הצוות" שהיה אחד מתיאטראות הפרינג' הראשונים בארץ, והופיע בת"א ובהתיישבות העובדת. בשנת 1963 נסע ללמוד משחק בבית ספרה של אוטה האגן והרברט ברגהוף בניו יורק ועבד וביים במחנות קיץ בארצות הברית. עם שובו לישראל שימש כמורה להיסטוריה ואזרחות בבית הספר התיכון בקריית חיים ובבית הספר אורט קריית ביאליק. בנוסף, ביים גרסאות למחזות שונים – בין היתר, "צלילי המוסיקה", "סיפור הפרברים", "קזבלן", "הקרנפים", "אנדורה", "שני קוני למל", "דודתו של צ'ארלי", ו"רביזור". ב-1990 השתתף בסדנת תיאטרון של דודו מעיין בקיבוץ כברי והחל לכתוב שירה. השתתף בסדנאות שירה של ישראל בר-כוכב ואגי משעול ופרסם את שיריו בכתבי עת רבים ובאיגרת השבועית של תיאטרון החדר של אמיר אוריין.
ארז שוויצר כתב על שיריו "שיריו של ברקאי אינם עוד שלוחה מאוחרת של אוונגרד שובר מוסכמות שפה וחיים. הם לא עוד פרובוקציה לשם פרובוקציה הרושם הבולמוסי שהם מעוררים נובע מרעב אדיר לחיים, מהיאחזות במה שנשאר אחרי שנשרפה הנפש, כלומר בבשר, אבל גם מחוסר יכולת להכיל עוד בכלים ראויים כביכול, מכובדים כביכול, מתורבתים, את מה שאין לקבלו."
בנוסף לשני ספרי שירים בעברית פרסם גם שלושה ספרי שירה מתורגמים לפולנית על ידי ויולה ויין (הוצאת ורסט, לובלין) שזכו לביקורות אוהדות.
התגורר בתל אביב. נפטר ב-12 באפריל 2020.
מכתביו > ספריו

דו"ח קצר, רעננה: אבן חושן, 2010
באווירה הפסטורלית של בית העלמין, אבן חושן 2014
מכתביו > תרגומיו

רק החיבה עולה לשמיים – שיריו של תומאש יאסטרון, חיפה: הוצאת פרדס, 2010
מכתביו > שיריו

"שירים אורבניים", שבו, 25, עמ' 89 - 94
"שני שירים", שבו, 22 – 23, עמ' 166 - 167
לקריאה נוספת

ענת זגורסקי-שפרינגמן, הרהורים אחדים על "דו"ח קצר", שירים מאת יונתן ברקאי. פסיפס, גל' 78 (קיץ 2010), עמ' 43–46
הערות שוליים

↑  ארז שוויצר,  "דברים שבשירה – זיכרונות מתהומות האבסורד", 30 ביוני 2010
↑  יונתן ברקאי, שירה: "בקברט אימים בנאלי נועדתי לשחק", באתר ynet, 28 באפריל 2014
↑  יונתן ברקאי ז"ל, באתר אבלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295929105171  PLWABN: 9810553416105606  BnF: cb16592019m (data)  ISNI: 0000 0000 9367 1727  LCCN: no2010141024  VIAF: 137627443   WorldCat (עם VIAF): 137627443
יהודה צלליכין

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1861 שקלוב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  19 בספטמבר 1941 (בגיל 80) ראשון לציון, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית עלמין גני אסתר 
 תקופת הפעילות:  מ-1882 
 
יהודה אידל צלליכין (7 בספטמבר 1861 - 19 בספטמבר 1941) היה מחלוצי העלייה הראשונה, חבר ביל"ו, נמנה עם מייסדיה של המושבה ראשון לציון.
ביוגרפיה

צלליכין נולד בשקלוב שבבלארוס. אביו, משה צלליכין, היה דיין ממשפחת דיינים. כבן לדיין, למד יהודה בצעירותו בחדר ואחר כך בישיבה. בעקבות פרעות ה"סופות בנגב", הצטרף אל הביל"ויים במטרה לעזוב את רוסיה ולעלות לארץ ישראל. סדר עלייתם של הבילויים לארץ נקבע לפי תור. על פי סיפורים, תשוקתו של צלליכין לעלות לארץ בהקדם הייתה כה גדולה, עד שהציע לשלם כסף על מנת להקדים את תורו. הצעתו התקבלה, והוא עלה לארץ במקום מנחם אוסישקין, אשר ויתר זמנית על תורו.
צלליכין עלה באונייה "לזרוב" יחד עם עוד חמישה חברים, והגיע לנמל יפו ב-11 באוגוסט 1882.
אשתו, חסיה לבית בנינסון, נולדה בינואר 1862, בעיר בוריסוב, והתחנכה במינסק בבית אחיה יהושע דב בנינסון. בבואה לארץ הצטרפה למגורי הבילויים בבית אנטון איוב. השניים התארסו במקום ועברו יחדיו לראשון לציון. חתונתם נערכה ב-3 בפברואר 1884.
צלליכין היה מן הראשונים שקבלו עליהם את הנתינות הטורקית ולכן נקנו על שמו אדמות רבות במקומות כדוגמת בן שמן, רוחמה ונחלת יהודה. כמו כן סייע ליהושע חנקין ברכישת אדמות רחובות, בכך שרכש אדמה לעצמו באזור. בהזדמנות זאת רכש נחלה ברחובות גם עבור אחיו, הרב צבי קאהן, רבם של יהודי פרנקפורט שגר באותה תקופה בגרמניה, ועלה מאוחר יותר לישראל והתיישב ברחובות.
תפקידיו הציבוריים בראשון לציון וברחובות

בעל זיכיון (יחד עם אשר לוין) לקו הדיליז'נס רחובות-יפו-רחובות.
רב ממונה בראשון לציון מטעם הטורקים.
מראשוני המייסדים ויו"ר של "קופת חקלאית" בראשון לציון.
יושב ראש הראשון של "קופה הדדית לביטוח בהמות" בראשון לציון.
צלליכין חי כל ימיו כאיכר בראשון לציון, והיה בעל כרמים ופרדסים בראשון לציון, ברחובות ובגדרה. את שמו כתב עם "א" בסוף (יהודא) על מנת לא לחלל את שם ה'. נפטר בראשון לציון ונטמן בבית העלמין הישן בעיר. על שמו נקרא רחוב יהודה צלליכין בראשון לציון.
לקריאה נוספת

ראשון לציון התרמ"ב - התש"א, בעריכת דוד יודילביץ
פעמי הגאולה - ספר הציונות הרוסית מראשית "חיבת ציון" עד מהפכת 1917, בעריכת עבר הדני, הוצאת טברסקי.
סרטון באתר יוטיוב שצולם בשנת 1913 ובו נראים יהודה וחסיה צלליכין
יהללך זר ולא פיך

"יְהַלֶּלְךָ זָר וְלֹא פִיךָ" הוא ביטוי המופיע בספר משלי (כז, ב). לרוב מפרשים אותו כעצה, ויש מפרשים כעובדה או הבטחה.
פרשנות

הפסוק השלם הוא ”יְהַלֶּלְךָ זָר וְלֹא-פִיךָ; נָכְרִי, וְאַל-שְׂפָתֶיךָ”. הפסוק ממליץ לאדם לא לפאר את עצמו ולהניח את הדבר לאחרים. האימרה היא מקרה פרטי של האימרה "אין הנחתום מעיד על עיסתו" אם כי בניגוד אליה היא מנוסחת כהמלצה ולא כקביעה.
ירמיהו הנביא מבחין בין הלל עצמי אסור להלל עצמי מותר: ”כּה אָמַר ה': אַל יִתְהַלֵּל חָכָם בְּחָכְמָתו,
וְאַל יִתְהַלֵּל הַגִּבּור בִּגְבוּרָתו, אַל יִתְהַלֵּל עָשִׁיר בְּעָשְׁרו. כִּי אִם בְּזאת יִתְהַלֵּל הַמִּתְהַלֵּל: הַשְׂכֵּל וְיָדעַ אותִי, כִּי אֲנִי ה' עשֶׂה חֶסֶד מִשְׁפָּט וּצְדָקָה בָּאָרֶץ, כִּי בְאֵלֶּה חָפַצְתִּי נְאֻם ה'” (ירמיהו ט כב). את ספרו "מורה נבוכים" סיים הרמב"ם בפסוקים אלה (עד המילים "הַשְׂכֵּל וְיָדעַ אותִי").
כך מובא גם באבות דרבי נתן: "שלא יניח אדם עטרה מעצמו בראשו, אבל אחרים יניחו לו, שנאמר יהללך זר ולא פיך".
בעברית הישראלית יש המצטטים את האמרה כאשר מנסים לרמוז לאדם שהוא מגזים בהתפארותו.
ואם לא פיך

מספר ראשונים פירשו את הפסוק במשמעות הפוכה: "יהללך זר, וָלא - פיך". כלומר, אם אין מי שיספר את תהילתך, עשה זאת בעצמך, פרשנות זו נכתבה לראשונה בה'מ"א, על ידי רבי יצחק אבן סהולה הרשב"א הביא את פירוש זה בשם האמורא רב פפא על אף שלא נמצא כן בתלמוד בבלי.
פירוש זה מובא אף בספר הזוהר, שמגביל אותו וגורס שאף אם אין מי שישבח את האדם לא ישבח את עצמו ישירות, אלא יפתח פיו בדברי חכמה וכך יעמדו על טיבו באופן פאסיבי. אמנם בזוהר חדש פירש כך בפשטות.
ראו גם

אין הנחתום מעיד על עיסתו
לקריאה נוספת

יעקב ישראל סטל (עורך), הרב שמואל אשכנזי (מחבר), אלפא ביתא תניתא דשמואל זעירא, ירושלים תשע"א, כרך א, עמ' 370 - 376.
הערות שוליים

↑  יהודה איזנברג, שיחות בספר ירמיהו, פרק ט: בזאת יתהלל המתהלל, באתר "דעת"
↑  פרק יא, לפי נוסח אחד.
↑  רבי יצחק אבן סהולה, משל הקדמוני, שער ב פרק לג, מהדורת תל אביב תשי"ג עמ' 111, "ואם אמר החכם במשלי מליצותיך / יהללך זר ואל פיך נכרי ואל שפתיך. דקדקו הנבונים הרבה במדרשו / וצריך פירוש לפירושו. ואמרו: אם אין נכרי להגיד ישרך וטובך / שפתיך יענו בך"
↑  תשובות הרשב"א, חלק א סימן פד, "והיינו דאמרי ליה לרב פפא: מה שמך? אמר להו: רב פפא, ושאלו: והא כתיב יהללך זר ולא פיך, ואמרו: והא אין זר פיך" ומשם רבי אשתורי הפרחי, כפתור ופרח, פרק ד; רבי שמואל ירונדי, אהל מועד, שער ראשית חכמה נתיב ד דרך ו, נדפס בתוך יעקב שמואל שפיגל, שער ראשית חכמה ושער הרפואה לרבי שמואל ב"ר משולם ירונדי, ספר הזיכרון לרבי יצחק נסים, סדר שלישי ירושלים תשמ"ה, עמ' רנה
↑  ספר הזוהר פרשת בלק, דף קצג
↑  זוהר חדש מהדורת הרב ראובן מרגליות, ירושלים תשי"ג, סוף דף פ
יהודה צבי יבזרוב

| --- | --- |

 לידה:  1854 מסטיסלב, בלארוס 
 פטירה:  16 באפריל 1935 (בגיל 81 בערך) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 השקפה דתית:  יהדות, ציונות 
 
יהודה ליב צבי יֶבזֶרוֹב (בכתיב ארכאי: יעווזעראָוו; ברוסית: Лейб Евзеров;‏ 1854, מסטיסלב, פלך מוהילב, רוסיה (רוסיה הלבנה) – י"ג בניסן תרצ"ה, 16 באפריל 1935, תל אביב) היה רב ומטיף-תועמלן לאומי ("מגיד") מפורסם ברוסיה. מראשי וראשוני חובבי ציון, איש חסלביץ, נמנה עם גדולי המטיפים לרעיון הציוני, יחד עם ר' בצלאל צדיקוב (המגיד צודיקוב), ר' חיים זונדל מכבי (המגיד מקמיניץ), ר' צבי הירש מאסליאנסקי ור' יצחק ניסנבוים.
קורות חיים

יהודה ליב יבזרוב נולד בשנת 1854 בעיר מסטיסלב שבפלך מוהילב שבמערב האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה), בנם של רבקה מאשה ומשה. אביו, סוחר וחוכר קרקעות, נהרג בעת שהשתתף במצור על פּלֶבֶן במסגרת במלחמה העות'מאנית-רוסית ב-1877.
התחנך כרגיל ב"חדר" והמשיך ללימודים בישיבות בעירו מסטיסלב ובחסלביץ שבפלך מוהילב, שבה התגורר במשך מרבית חייו.
נישא ללאה דבורה, והיה אב לחמישה.
התמנה כרב מטעם בחסלוביץ.
בשנים 1881–1888 פרסם מאמרים בשבועון הפוליטי-ספרותי היידי "יודישעס פֿאָלקס־בלאַט" שערך והוציא אלכסנדר צדרבוים בסנקט פטרבורג, במאסף בן שני הכרים לספרות, ביקורת ומדע "די יודישע פֿאָלקס-ביבליאָטהעק" שערך שלום עליכם (1888–1889), וכן בעיתונים העבריים "המליץ" וב"הצפירה".
בשנת תרמ"ו היה יבזרוב המגיד הראשון שהזמינה אגודת "בני ציון" במוסקבה לעבור בערי רוסיה ועיירות ולעשות נפשות לרעיון הציוני. בהמשך, לאחר היווסד הוועד האודיסאי ב-1890, היה חבר בו, ונסע להטיף מטעמו. בנוסף הטיף מטעם תנועת הציונות המדינית. במשך יותר מ-30 שנה נסע ברחבי רוסיה והטיף לציונות בבתי הכנסת, בתי המדרש ובאספות. נאם ברוח החרדים, והשפיע בעיקר על בני המעמדות הבינוני והנמוך.
לזכותו אגודות רבות של חובבי ציון, והביא רבנים רבים בכנפי התנועה הציונית. בשנת תרנ"ב (1891) פרסם עשרה מכתבים מרבנים נודעים לטובת הציונות בקובץ "שיבת ציון" ("קובץ מאמרי גאוני הדור בשבח ישוב ארץ ישראל") שהוציא אברהם יעקב סלוצקי בוורשה.
ב-1917 היה ציר לוועידה הציונית בפטרוגרד.
בשנת 1922 עלה לארץ ישראל. תחילה התגורר במושבה רחובות, ואחר-כל עבר לתל אביב. שם נהג לשאת דרשה מדי שבת בבית הכנסת הגדול.
נפטר בתל אביב באביב תרצ"ה (1935). נקבר בבית הקברות טרומפלדור. באפיטף שעל מצבתו נכתב: "מהמטיפים הראשונים לחבת ציון".
בתו חיה נישאה לרב משה אליעזר רבינוביץ, שכיהן כרב במוהילב ובאנגליה. שושנה נישאה לרופא ד"ר מאיר גוטליב (פרסם חוברות פופולריות ביידיש בנושאי בריאות הציבור) בוורשה. רחל נישאה לד"ר אשר ספיר. גיטל הייתה רופאת שיניים, ונישאה לעורך הדין וינוקור במוסקבה. ומשה יבזרוב היה מנהל "כרמל מזרחי" בחיפה.
בן אחיו של יבזרוב, אלכסנדר עזר (יבזרוב), היה פוליטיקאי, פעיל ציוני רוויזיוניסט יהודי-רוסי ויזם בארץ ישראל.
לקריאה נוספת

'יבזרוב, יהודה צבי', בתוך: ש"ל ציטרון, לקסיקון ציוני: תולדות אנשי-שם שהצטיינו על שדה הרעיון הציוני, ורשה: ש. שרברק, תרפ"ד 1924.
'יעווזעראָוו, יהודה־צבֿי', אין: לעקסיקאָן פֿון דער ניַיער יִידישער ליטעראַטור, באַנד 4, ניו יורק: אַלוועלטלעכער יִידישער קולטור-קאָנגרעס, 1961, ז' 278. (ביידיש)
הערות שוליים

↑  אברהם יעקב סלוצקי, שיבת ציון: קבץ מאמרי גאוני הדור בשבח ישוב ארץ ישראל, ורשה: דפוס האחים שולדבערג, תרנ"ב-1891, באתר היברובוקס.
↑  יהודה צבי יבזרוב באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 308265770   WorldCat (עם VIAF): 308265770
יהודה קווה

| --- | --- |

 לידה:  רעננה
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
יהודה קווה (נולד ב-1940) הוא במאי סרטים דוקומנטריים. כתב וביים למעלה מחמישים סרטים, רובם במסגרת הטלוויזיה הישראלית.
ביוגרפיה

יהודה קווה נולד ברעננה לבלומה, תופרת במקצועה וליעקב, פועל יומי, יוצאי פולין שעלו ארצה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. כילד בן חמש השתתף במסדר הניצחון לסיום המלחמה שהתקיים בכפר סבא, מעשה שהטביע בו חותם שבא לידי ביטוי במגוון עבודותיו העוסקות בשואה, בהיסטוריה הפוליטית של עם ישראל ושל העם היהודי ובשורה של פרשיות עלומות. בית הספר היסודי-עממי בו למד השתייך לזרם העובדים אשר בוטל לאחר כינון המדינה. כתלמיד מחונן המשיך את לימודי התיכון בבית הספר ע"ש כצנלסון בכפר סבא. בזמן לימודיו היה חניך ומדריך בתנועת הנוער המחנות העולים. בהמשך התגייס לנח"ל בגרעין משלים לקיבוץ רגבים שבהרי אפרים. קווה השתתף במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים. את שירות המילואים עשה במסגרת שתי סיירות: של החטיבה הירושלמית ושל חטיבת שריון. קווה למד ספרות וגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים. נשוי למשוררת דליה קווה, להם שלושה ילדים. אחיו הוא הסופר אבשלום קווה.
קריירה

בין השנים 1975- 1965 ערך משדרי תעודה בקול ישראל. בשנת 1975 עבר לטלוויזיה הישראלית בה עבד כבמאי סרטי תעודה עד שפרש לגמלאות.
סרטיו זכו להערכה רבה בקרב מבקרים, אנשי מקצוע, בהם היסטוריונים וצופים רבים. חלק מסרטיו זכו בפרסים בישראל ומחוצה לה.
אחרי שפרש מהטלוויזיה המשיך לביים סרטים עבור גורמים פרטיים ובמקביל לימד כמורה מהחוץ בחוג לתקשורת של אוניברסיטת ירושלים, חיפה ומכללת יזרעאל.
חלק מסרטיו

פרשת קסטנר (1983) - עליו זכה בפרס רשות השידור.
לאחר שאינם יהודים (1988) - על שואת יהודי פולין. מקום ראשון בתחרות הסוכנות היהודית.
מכתבים מלבנון (1988) - זכה במקום שלישי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במינכן.
לוי נויפלד (1992) - הסרט עסק בפרשת סטולרו-יכמן-צ'צ'קס. ייצג את ישראל בתחרות בינלאומית שהתקיימה באיטליה.
עד מוות (2000) - עסק בהתנקשות בלורד מוין בקהיר בשנת 1944.
שלמה (מוני) ניצני (2003) - על סגן-אלוף במילואים שלמה ניצני בעל עיטור הגבורה במבצע סיני ועיטור המופת במלחמת יום כיפור.
חלומות מסתערבים (2003).
הציור הוא הנפש (2004) - סרט על הצייר אורי רייזמן.
אבידניום (2005) - סרט רחב יריעה אודות המשורר דוד אבידן.
נתן זך - פגישה עם משורר (2007) - על המשורר נתן זך
ילדי טהראן (2007) - על ילדי טהראן.
מבצע מוראל (2008) - על המבצע הסודי של המוסד להעלאת 530 ילדים ממרוקו בשנת 1961.
יחסי אוסטרליה–טורקמניסטן

| יחסי אוסטרליה–טורקמניסטן |
| --- | --- |
אוסטרליה: טורקמניסטן


אוסטרליה: טורקמניסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 488,100
אוכלוסייה
26,778,707: 7,525,648
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 59,887
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 7,958
משטר
מונרכיה חוקתית   דמוקרטיה פרלמנטרית: דיקטטורה סמכותנית חד מפלגתית (רשמית - רפובליקה נשיאותית)

יחסי אוסטרליה–טורקמניסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין טורקמניסטן.
סקירה כללית

אוסטרליה וטורקמניסטן כוננו יחסים דיפלומטיים ב-14 במאי 1992. שתי המדינות משתפות פעולה בארגונים בינלאומיים, ובכלל זה באו"ם. שתי המדינות משתתפות בטורניר הכדורגל גביע אסיה, וביוני 2022 נפגשו שתי הנבחרות הלאומיות למשחק בטשקנט.
נציגויות דיפלומטיות

טורקמניסטן אינה מיוצגת באוסטרליה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
אוסטרליה מיוצגת בטורקמניסטן באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
טקס פרסי אנני ה-41

| --- | --- |

 תאריך:  1 בפברואר 2014
 מיקום:  רויס הול, לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מנחים:  פטריק וורברטון
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  "לשבור את הקרח"
 הבימוי הטוב ביותר:  כריס באק וג'ניפר לי, עבור "לשבור את הקרח"
 סרט קצר:  "השג לך סוס!"
 תסריט:  הייאו מיאזאקי, עבור "הרוח העולה"
 זכייה במספר הפרסים הרב:  "לשבור את הקרח", עם חמישה פרסים
 מספר המועמדויות הרב:  "בית ספר למפלצות" ו"לשבור את הקרח", עם עשר מועמדויות
 אתר רשמי
 →40 42← פרס אנני
טקס פרסי אנני ה-41 (באנגלית: 41st Annie Awards) נערך ב-1 בפברואר 2014 ובמהלכו הוענקו פרסים על תחום ההנפשה בקולנוע ובטלוויזיה בשנת 2013. הטקס נערך באולם "רויס הול" שבארצות הברית, והונחה על ידי פטריק וורברטון.