stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסוטליים

| מסוטליים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עכבישאים
תת־סדרה:: מסוטליים
שם מדעי
 Mesothelae ‏פוקוק, 1892
מסוטליים (שם מדעי: Mesothelae) היא תת-סדרה של עכבישאים פרימיטיביים בהם יש רק משפחה אחת קיימת – הליפיסטידיים החיים בדרום-מזרח אסיה, ביפן ובסין. כל שאר מיני העכבישים משתייכים לתת-סדרה אופיסתותלה, המפותחת יותר.
יצורים אלה בעלי שתי ריאות ובעלי שסע בשריונם באזור פטמות הטוויה (spinnerets) שלהם. יצורים אלה בעלי רגליים גדולות ושעירות והם מזכירים מעט טרנטולות אך אינם קרובים אליהם. קצות הגפיים בעלי טבעות צהובות. הם חיים על קרקע היער וטווים קורים על הרצפה במרכז חור שהם יוצרים. כשחרק או יצור אחר נוגע בקורים הם עטים עליו עם מצבטיהם הארסיים וגוררים אותו לחור.
בסרטים שונים רואים עכבישים פרהיסטוריים מהקבוצה בגדלים ענקיים אך אין הוכחות ממאובנים לדבר.
מיון

סוג Palaeothele – נכחד
משפחה Arthrolycosidae – נכחדה
משפחה Arthromygalidae – נכחדה
משפחה Pyritaraneidae – נכחדה
משפחה ליפיסטידיים (Liphistiidae)
סוג Ganthela
סוג Heptathela
סוג Liphistius
סוג Qiongthela
סוג Ryuthela
סוג Sinothela
סוג Songthela
סוג Vinathela
סוג Cretaceothele – נכחד
עידו לוין

עידו לוין (נולד ב-7 במרץ 1999) הוא ג'ודוקא ישראלי המתחרה בקטגוריית המשקל של עד 73 ק"ג, זוכה מדליית ארד באליפות עולם (טשקנט 2022) בקטגוריית הנבחרות המעורבות.
קריירת ג'ודו > 2021

באליפות אירופה שנערכה באפריל בליסבון שבפורטוגל הפסיד בסיבוב השני לאקיל גיאקובה מקוסובו.
קריירת ג'ודו > 2022

באליפות אירופה שנערכה באפריל-מאי בסופיה שבבולגריה הפסיד בסיבוב השני לבנז'מן אקסוס מצרפת.
קריירת ג'ודו > 2022 > מדליית ארד באליפות עולם בקטגוריית הנבחרות המעורבות

באליפות העולם שנערכה באוקטובר בטשקנט שבאוזבקיסטן הפסיד בסיבוב השני לצנד-אוצ'ירין צוגבטאר ממונגוליה, לאחר שבסיבוב הראשון ניצח את סלימאן חמד מערב הסעודית, שסירב ללחוץ את ידו בתום הקרב.
בקטגוריית הנבחרות המעורבות זכה במדליית ארד יחד עם חבריו לנבחרת ישראל, לאחר שהשתתף בשלוש קרבות: בשלב שמינית הגמר, בו ניצחה הנבחרת הישראלית את הנבחרת האוזבקית, הפסיד ליריבו שאחראם אחאדוב; בשלב רבע הגמר, בו ניצחה הנבחרת הישראלית את הנבחרת הדרום קוריאנית, הפסיד ליריבו לי און-קיול; בקרב על מדליית הארד, בו ניצחה נבחרת ישראל את הנבחרת ההולנדית, ניצח את יריבו איבו ורהורסטרט.
פרסים

אליפות העולם
טשקנט 2022 (נבחרת מעורבת)
הערות שוליים

↑  אסי ממן, ‏כבוד: בוטבול סגן אלוף אירופה, מוקי זכה בארד, באתר ONE‏, 17 באפריל 2021
↑  יניב טוכמן, ‏‏גילי שריר זכתה במדליית ארד באליפות אירופה בג'ודו, באתר ספורט1, 30 באפריל 2022
↑  אסי ממן, ‏פספוס: טוהר בוטבול ונלסון לוי לא זכו בארד, באתר ONE‏, 8 באוקטובר 2022
↑  נדב צנציפר, מרשים: מדליית ארד לנבחרת ישראל באליפות העולם בג'ודו, באתר ynet, 13 באוקטובר 2022
מארק ריץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בדצמבר 1934 אנטוורפן, בלגיה 
 פטירה:  26 ביוני 2013 (בגיל 78) לוצרן, שווייץ 
 שם לידה:  Marcell David Reich 
 מדינה:  ארצות הברית, בלגיה, ספרד, ישראל 
 מקום קבורה:  עינת 
 השכלה:  אוניברסיטת ניו יורק  תיכון פורסט הילס  Rhodes Preparatory School 
 מעסיק:  Phibro 
 בן או בת זוג:  Denise Eisenberg Rich (1966–1996) 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן 
 www.marcrich.ch
 
מארק ריץ' (באנגלית: Marc Rich; נולד בשם מרסל דייוויד רייך; 18 בדצמבר 1934 באנטוורפן בלגיה – 26 ביוני 2013 בלוצרן שווייץ) היה איש עסקים ואיל הון יהודי, שהחזיק באזרחות ישראלית ובדרכונים אמריקאי, ספרדי ובלגי. היה המייסד של חברת המסחר הבינלאומית "Marc Rich & Co AG" (כיום גלנקור) ונודע בכינוי "מלך הסחורות", כיוון שהיה הסוחר הפרטי הגדול ביותר בנפט אשר המציא את הסחר המידי בו. הונו נאמד ב-2012 ב-2.5 מיליארד דולר, והוא דורג בשנת 2006 במקום ה-242 ברשימת 400 עשירי העולם של המגזין "פורבס". ריץ' היה מעלים המס הגדול בארצות הברית שזכה לחנינה נשיאותית, וביקורת רבה ליוותה את עסקיו ואת פעילותו במסחר, בין היתר על קיום מסחר עם איראן, עיראק ומשטר האפרטהייד.
ילדותו

אביו, דוד רייך, נולד ב-1902 למשפחה יהודית אורתודוקסית בעיירה פז'מישל באימפריה האוסטרו-הונגרית. בתום מלחמת העולם הראשונה נערכו פוגרומים ביהודים ברחבי האימפריה ודוד רייך והוריו נמלטו לפרנקפורט בגרמניה. לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 נמלט דוד רייך מגרמניה, שנה שבה פגש את אשתו, ושנה לאחר מכן הזוג התחתן והחליט להשתקע באנטוורפן בלגיה.
ריץ' נולד באנטוורפן בשנת 1934 והיה בן יחיד. אביו היה אדם מלומד, שהקפיד בכל הנוגע למשמעת, עבודה קשה ולמצוות הדת, ומרק העריץ אותו. פאולה, אמו של מארק, הייתה אישה אינטליגנטית מגוננת ממוצא צרפתי.
באביב 1940, לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה ובעיצומה של הפלישה הגרמנית למערב אירופה, היגרה משפחתו לצרפת של וישי בזכות רכב סיטרואן שאבא של ריץ' קנה בכל חסכונותיו, הפליגה לאוסטרליה בספינת פליטים אך עוכבה במרוקו וריץ' ומשפחתו עוכבו במחנה הפליטים אזמור במרוקו. לבסוף ב-1941, בזכות פניתה של אחותו של אביו למזכיר המדינה האמריקאי, הותר למשפחה להפליג לארצות הברית.
בארצות הברית המשפחה שינתה את שמה לריץ' ונדדה מניו יורק לפילדלפיה וקנזס עד שחזרו לניו יורק. ריץ' היה ילד שקט ומופנם שנאלץ להסתדר בכוחות עצמו. ריץ' למד בתיכון רודוס שבמנהטן ואביו היה הדמות המשפיעה והמכוננת ביותר בחייו ומארק תמיד שאף לעורר בו גאווה. ריץ' עבד כסוחר עבור אביו שייבא שקי יוטה מבוליביה ולאחר מכן החל את לימודיו באוניברסיטת ניו יורק, אולם עזב לאחר סמסטר אחד.
מרק הצעיר גדל בסביבה דו-לשונית, הוא דיבר בבית גרמנית, שפת אביו וצרפתית, שפת אימו.
ב 14 בפברואר 1947 ריץ' ומשפחתו קיבלו אזרחות אמריקאית.
דרכו במסחר

ריץ' עזב את לימודיו באוניברסיטת בניו יורק כדי לעבוד בחדר הדואר של חברת האחים פיליפ, (כיום Phibro), החברה המובילה בארצות הברית לסחר בטובין. לאחר שעבד בכל מחלקות החברה, הכיר אותה על בוריה והתקדם בסולם הדרגות עד שהועבר לאגף המשלוחים, שם היה אחראי על השליטה בכל התנועות של המוצרים הפיזיים של החברה. בהמשך עבר בין סניפי החברה בעולם וניהל את המשרד במדריד בשנים 1964–1974. מנהל החברה, יהודי אורתודוקסי, טיפח את הסוחר הצעיר ולימד אותו את יסודות הסחר במתכות ובחומרי גלם וריץ' למד רבות על אופי הסחר עם מדינות העולם השלישי. ריץ' היה בעל חושים חדים בתחום המסחר וידע לזהות הזדמנויות בתקופות משבר ומלחמות ולנצל הזדמנויות. לאחר מלחמת קוריאה קנה כספית ויצר לה שוק כשמכר אותה לספקים של סוללות לצבא האמריקאי וידע לזהות את משבר הנפט העולמי בסוף שנות ה-60 כשרכש נפט ומכר אותו באופן מידי ובכך יצר את שוק הסחר המידי לנפט.
עד מהרה הפך ריץ' לאחראי בחברה על הסחר עם מדינות כמו קובה, בוליביה וספרד ופיתח רשת ענפה של קשרים והכרויות אישיות. ב-1965 הוריו, שהיו מיודדים עם הוריה של הזמרת דניס אייזנברג, הכירו לו אותה, והם התחתנו כשנה לאחר מכן, באוקטובר 1966.
ריץ' ידוע בכינוי "מלך הנפט" כיוון שבתחילת שנות ה-70 המציא את המסחר קצר המועד בנפט באמצעות מימון בנקאי, הבסיס לסחר בסחורות שאנו מכירים היום, והצליח לקבל חוזי נפט על חשבון חברות הנפט הגדולות שהתבססו על חוזים ארוכי טווח במימון עצמי ואשר שלטו בשוק. במהלך משבר האנרגיה של 1973–1974 השתמש ריץ' בקשריו במזרח התיכון על מנת לעקוף את האמברגו על ארצות ערב על מנת לרכוש נפט גולמי מאיראן ועיראק. לאחר שרכש נפט גולמי בעבור 14 דולר לחבית, ריץ' מכר את חביות הנפט לחברות הנפט בארצות הברית שהיו במחסור במחיר כפול וגרף רווחים עצומים.
חברת Marc Rich & Co AG

בשנת 1974, לאחר שלא היה מרוצה מבונוס שקיבל בחברת פיליפ ברדרס לאחר שנה מאוד מוצלחת, החליט לעזוב את החברה וליסד יחד עם שותפו פינקוס גרין וצוות סוחרים את חברת הסחר "Marc Rich & Co AG" בשווייץ. בזכות הניסיון וההכרויות שצבר בעת שעבד בחברת פיליפ ברדרס והלוואה שקיבל מהוריה של אשתו, שהיו הבעלים של חברת נעליים גדולה - New England shoe manufacturing, הקים את החברה. בחברה החדשה, ריץ' וגרין היו הסוחרים הראשונים שהקימו וביססו את שוק הספוט (סחורות למסירה מיידית), וניצלו אותו לעשיית רווחים מהירים. תחת החברה החדשה, ריץ' סגר עסקאות עם משטרים דיקטטוריים שונים ומדינות תחת אמברגו, דוגמת איראן ודרום אפריקה. איראן הפכה לספקית נפט גולמי חשובה ביותר של ריץ' במשך יותר מ-15 שנים. באותה העת חברת הסחר של ריץ' הרוויחה מיליארדי דולרים מחוזי הנפט של משטר האייתוללה האיראני.
תוך פחות מעשור לאחר היווסדה הייתה חברת "מארק ריץ' ושות'" חברת סחר הנפט והטובין העצמאית הגדולה והרווחית בעולם, כשעד לאמצע שנות ה-80 החברה סחרה בכמיליון חביות נפט ביום ובכל סוגי המתכות והמינרלים.
בשנות ה-80 הוחמרו חוקי המס בארצות הברית, וב-19 בספטמבר 1983 הוגש נגדו ונגד קבוצת ריץ' אינטרנשיונל כתב אישום בגין התחמקות מתשלום מס בהיקף של 48 מיליון דולר, הונאה וסחר עם האויב שכלל ביצוע עסקות נפט לא חוקיות עם איראן במהלך סוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 בעת משבר בני הערובה באיראן - הפרה של הסנקציות שהטילה ארצות הברית על איראן באותה העת.
כתב האישום כלל 63 סעיפים תחת חוק ריקו למלחמה בפשע מאורגן שהוחל רק במקרים נדירים כנגד עבירות קשות של שחיתות ומרמה תאגידית. ריץ' ופינקוס נמלטו לשווייץ וטענו שלא יזכו למשפט הוגן כתוצאה מהלחץ והביקורת הציבורית הקשה שכבר הביעה דעתה בנושא. את המסע התקשורתי כנגד ריץ' וגרין ליווה רודולף ג'וליאני, התובע הפדרלי של מחוז דרום ניו יורק. עד שנת 2001 ריץ' היה ברשימת עשרת האנשים המבוקשים ביותר של האף.בי.איי והצליח להימלט ממספר ניסיונות מעצר.
החברות של ריץ' הגיעו להסדר עם שלטונות המס בארצות הברית ושילמו קנסות בגובה 90 מיליון דולר.
למרות האישומים והאמברגו האמריקאי, חברת מארק ריץ' ושות' המשיכה לפעול משווייץ.
בשנת 1993, לאחר השקעה כושלת בשוק האבץ שעלתה בהפסדים כבדים לחברה, ריץ' מכר את החברה להנהלה ובעקבות כך שמה של החברה שונה לגלנקור. בזמן מכירת החברה, היא פעלה ב-125 מדינות בעולם עם 40 משרדים, עם מחזור עסקים של למעלה מ-30 מיליארד דולר והעסיקה 1,200 סוחרים. כיום גלנקור היא חברת המסחר בסחורות הגדולה בעולם.
חייו לאחר Marc Rich & Co AG

לאחר מכירת החברה, ריץ' הקים חברת סחר קטנה יותר שהתמקדה בתחום הנפט והמתכות, ובשנת 2003 מכר אותה. בנוסף, הייתה לו חברה שעסקה בבנייה ובשיפוץ של מבנים מסחריים ובנייני מגורים בשווייץ, ספרד, פורטוגל, צ'כיה ורוסיה.
ב-1996 נפטרה בתו גבריאל מלוקמיה בארצות הברית; הוא נמנע מלהגיע ללוויה בארצות הברית בגלל צו המעצר כנגדו. באותה שנה גם התגרש מאשתו דניס. באותה תקופה גם נמנע מלהגיע להלווית אביו בארצות הברית ואמר עליו קדיש בטלפון.
ב-20 בינואר 2001, ביום האחרון של ביל קלינטון כנשיא ארצות הברית, העניק קלינטון חנינה נשיאותית לריץ' ולגרין בטענה שלא מדובר בפשעים שמצדיקים אישום פדרלי. החנינה הייתה שנויה במחלוקת, מפני שלא נהוג לתת חנינה למי שברח מהרשויות ולא ריצה את עונשו. החנינה עוררה גם ביקורת רבה, שכן גרושתו של ריץ' הייתה תורמת גדולה למפלגה הדמוקרטית. קלינטון הסביר את החלטתו באומרו כי מצבים דומים יושבו בעבר מחוץ לכותלי בתי המשפט; שמספר עורכי דין רפובליקנים תמכו בחנינתו; וכמו כן ציין כי בכירי ממשל ישראלים רבים, לרבות ראש ממשלת ישראל דאז אהוד ברק וכן שמעון פרס, הפצירו בקלינטון לחון את ריץ' "בשל תרומתו ושירותיו למטרות צדקה ישראליות, למאמצי המוסד להציל ולפנות יהודים מארצות עוינות, ולתהליך השלום באמצעות מימון תוכניות חינוך ובריאות בעזה ובגדה המערבית." ראש המוסד לשעבר, שבתי שביט, הפציר בקלינטון גם כן לחון את ריץ, וטען כי הוא אפשר לסוכני מודיעין להשתמש במשרדיו ברחבי העולם באופן קבוע.
בתרמית מיידוף ב-2009, הפסיד ריץ' 14.5 מיליון דולר.
ריץ' התגורר בקנטון לוצרן שבשווייץ.
היה הבעלים של אתרי הסקי בסנט מוריץ שבשווייץ ובמארבלה שבספרד ובתים בספרד ובישראל.
נודע כחובב אמנות ותרבות והיה בעל אוסף אמנות נרחב שכלל ציורים של רנואר, מונה ופיקאסו.
בין תחביביו האחרים היו עישון סיגרים וסקי.
פעילות פילנתרופית

בין פעולותיו הפילנתרופיות מימן ריץ' באופן פרטי ב-1985 את הפיצויים למשפחות הקורבנות הישראלים בפיגוע בראס בורקה בסיני, תרם עשרות מיליוני דולרים לקליטת עולים מאתיופיה ורוסיה, תרם לפרויקט תגלית, יסד במוזיאון תל אביב אגף לאמנות ישראלית ובינלאומית על שם בתו גבריאלה שנפטרה, ותרם להקמת הבניין החדש של סינמטק תל אביב שנקרא מרכז ריץ' לקולנוע ישראלי, וכן להקמת בניין הספרייה הראשית במרכז הבינתחומי הרצליה ובניין הפקולטה להנדסה באוניברסיטת בר-אילן, אשר נושאים את שמו. כמו כן, פעל למען דו-קיום בין ישראל לפלסטינים בהקמת תוכניות חינוך ובריאות בגדה המערבית ובעזה ובתרומותיו לוועידת הנשיא מדי שנה.
ריץ' תרם גם למרכז למחקר על שם סלואן-קטרין, למרכז המחקר הרפואי באוניברסיטת ייל, למרכז הרפואי רבין ולמכון דנה-פרבר לחקר הסרטן.
ריץ' עמד מאחורי קרן ריץ' - אחת הקרנות הגדולות הפועלות בישראל אשר מנוהלת על ידי אבנר אזולאי ואשר השקיעה למעלה מ-135 מיליון דולר בשני עשורים האחרונים. הקרן הוקמה על ידי ריץ', אשתו לשעבר - דניס ושותפיו העסקיים: אלקה אקל ופינקוס גרין. הקרן תרמה במשך השנים למוסדות תרבות, חינוך ובריאות ישראלים שונים בהם תוכנית המצטיינים במדעי הרוח והחברה באוניברסיטת ת"א, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, סינמטק תל אביב, תיאטראות הקאמרי, הבימה ובאר שבע, המרכז הבינתחומי הרצליה, בית החולים שערי צדק, בית ברל, מוזיאון תל אביב ומוזיאון ישראל.
ריץ' סייע באמצעות קשריו וממונו בהעלאת יהודים מתימן ואתיופיה בתחילת שנות ה-80 ובשנות ה-90.
במהלך כל אותן שנים סייע ריץ' לארגוני מודיעין ישראלים במידע על איראן ובשימוש במשרדיו על ידי סוכני מודיעין.
הוקרה

במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 קיבל פרסים ואותות רבים בהם:
בשנת 2004 ו-2006 קיבל ממוזיאון תל אביב וישראל (בהתאמה) אותות חבר של כבוד על תרומותיו הרבות.
בשנת 2007 קיבל תואר ד"ר לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן ואות יקיר הנגב מאוניברסיטת בן-גוריון כאות הוקרה על תרומותיו הכספיות לאוניברסיטאות, וקיבל תעודת אזרח של כבוד לתרומתו לעיר תל אביב.
בשנת 2008 קיבל אותות של כבוד מהמרכז הרפואי שיבא-תל השומר ומהמרכז הבינתחומי הרצליה.
בשנת 2009 קיבל תואר ד"ר לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב כהוקרה על הפעילות הפילנתרופית הנרחבת שלו למען מדינת ישראל והעיר תל אביב.
משפחתו

ריץ' נישא בשנת 1966 לדניס אייזנברג ולשניים נולדו שלוש בנות. ריץ' ורעייתו התגרשו בשנת 1996. לאחר מכן הוא נישא לגיזלה רוסי, והתגרש ממנה ב-2005.
ריץ' נפטר משבץ מוחי בגיל 78 ב-26 ביוני 2013 בביתו אשר בקנטון לוצרן בשווייץ. נקבר בקיבוץ עינת בישראל.
לקריאה נוספת

דניאל אמאן, מלך הנפט: חייו הסודיים של ידיד ישראל, אור יהודה: כנרת, 2012.
הערות שוליים

↑  https://www.youtube.com/watch?v=WNYemuiAOfU
1 2  שרה ליבוביץ דר, הנדיב לא ידוע, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2003
↑  פורסם תעתיק השיחות בין ברק לקלינטון בפרשת ריץ, באתר nana10‏, 20 באוגוסט 2001
↑  קלינטון: בכירי ממשל ישראלים הפצירו בי לחון את ריץ', באתר nana10‏, 19 בפברואר 2001
↑  Associated Press (26 ביוני 2013). "Marc Rich dies at 78; last day pardon by Clinton provoked a flood of criticism". Washington Post. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  דוד ליפקין, מקורבנות מאדוף: המיליונר מארק ריץ' שתורם למוסדות בארץ, באתר nrg‏, 11 בינואר 2009
↑  תמרה טראובמן, הדוקטור והכבוד, באתר הארץ, 25 במאי 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300807205171  PLWABN: 9811265094205606  GND: 120055317  ISNI: 0000 0000 8418 4433  LCCN: n85016318  NDL: 01222986  VIAF: 3893039   WorldCat (עם VIAF): 3893039 
קרן מארק ריץ'
ספריית מארק ריץ' במרכז הבינתחומי הרצליה
ליפיסטידיים

| ליפיסטידיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עכבישאים
תת־סדרה:: מסוטליים
משפחה:: ליפיסטידיים
שם מדעי
 Liphistiidae ‏טורל, 1869
תחום תפוצה

ליפיסטידיים (שם מדעי: Liphistiidae) היא משפחת עכבישאים פרימיטיביים והיחידים מתת-סדרת המסוטליים. כל שאר מיני העכבישים משתייכים לתת-סדרה אופיסתותלה. הם חיים ביערות גשם בדרום-מזרח אסיה וכן בסין ויפן.
מאפיינים

אלו מיני עכבישים פרימיטיביים יחסית באורך 8–23 מ"מ, המכינים מלכודת צינורית שבתוכה הם מתחבאים מטרפם. בכניסה הם מכינים דלת מוסווית וטווים סביבה מעט קורים כדי להרגיש בטרף שיפעיל את המלכודת. הם בעלי 8 רגליים גדולות ו"שריון" עבה בצבע חום או שחור. הארס שלהם חלש יחסית (או לא קיים בכלל) והעיניים קטנות.
הם פעילי לילה ומצויים בעיקר בקרקע יערות, בין השרכים והעלים, אם כי חלקם חיים במערות. הם משוטטים על הקרקע רק לעיתים נדירות וחטפים חרקים שמהלכים מעל המלכודת שלהם.
מיון

משפחה ליפיסטידיים (Liphistiidae)
סוג Ganthela
סוג Heptathela
סוג Liphistius
סוג Qiongthela
סוג Ryuthela
סוג Sinothela
סוג Songthela
סוג Vinathela
סוג Cretaceothele – נכחד
שמורת אלון

| --- | --- |
באר חורבת צ'רקס
באר חורבת צ'רקס
 מידע כללי
 סוג:  שמורת טבע
 תאריך הכרזה:  10 באוגוסט 1967
 כניסה בתשלום:  חינם
 נתונים ומידות
 שטח:  0.0078 קמ"ר
 גובה ממוצע:  36
 צומח:  עצי אלון
 בעלי חיים:  אין מידע
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  השרון
 קואורדינטות:  32°27′27″N 34°57′01″E﻿ / ﻿32.457416666667°N 34.950333333333°E﻿ / 32.457416666667; 34.950333333333
  (למפת הכרמל מוגדלת) שמורת אלון(למפת הכרמל רגילה) שמורת אלון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת אלון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת אלון
 
שְׁמוּרתַ אַלּוֹן, הידועה גם בשם שמורת ח'ירבת צ'רקס, היא שמורה טבע קטנה בשטח של כ-8 דונם, כקילומטר ממזרח לקיבוץ גן שמואל, הכוללת חורשה של עצי אלון התבור עתיקים ומרשימים שגובהם כ-7–8 מטרים.
תולדות השמורה

שטח השמורה היה חלק מיער השרון ההיסטורי. כאשר יער השרון נכרת בידי השלטון העות'מאני במהלך מלחמת העולם הראשונה, במטרה לספק עצים להבערת כבשני הקטרים של הרכבת הצבאית העות'מאנית, החורשה שרדה כיוון שבתחומיה היה בית הקברות של הכפר הצ'רקסי המוכר כיום כח'ירבת צ'רקס.
במאי 1956 נכללה השמורה בתוכנית להכרזה על 50 שמורות טבע בישראל שהציג המדור להגנת הטבע בשיתוף עם אגף התכנון במשרד הפנים והחברה להגנת הטבע. בתחילת 1963 נכללה השמורה ברשימה של 93 שמורות־טבע מומלצות של ועדה שמונתה על ידי הקרן הקיימת ומשרד החקלאות. החורשה הוכרזה ב-10 באוגוסט 1967 כשמורת טבע ושטחה הוא 7.848 דונם.
מיקום השמורה

השמורה נמצאת בצומת אלון, במפגש הכבישים כביש 65, כביש מחלף קיסריה - מחלף "משמר הגבול", לשעבר צומת עירון ו- "כביש 650" - כביש גישה לפרדס חנה.
באר המים של ח'ירבת צ'רקס שרדה כחצי ק"מ מדרום לשמורת הטבע, מאחורי מפעלי גרנות.
צמחיית השמורה

על קרקע חמרה חולית אדומה גדלים כ-60 אלוני התבור מבוגרים ועצים צעירים שנטעו במטרה לשקם את החורשה. הם יוצרים חורשה צפופה ונאה. בסוף הקיץ ניתן להבחין במגוון עצום של פירות אלון התבור. רוב העצים הקשישים הם כמעט בני אותו גיל, דבר זה והעובדה שמבחינה גנטית העצים קרובים לעצים בגליל התחתון ולא לאוכלוסיית הכרמל הקרובה יותר גאוגרפית, מצביעה על כך שככול הנראה הם נטעו באופן יזום ושהבלוטים/השתילים הובאו מהצפון.
בשטח הפתוח בין העצים צומחים הדגניים: זקנן שעיר - השולט בשוליים, חילף החולות - ההולך ונדחק, מיכאל זהרי סבור כי שני השיחים הם מלווים קבועים של אלון התבור בקרקעות הקלות של שפלת החוף. יער אלון התבור הוא יער-פרק או תצורה דמוית סוונה, לא יער מעורב ולא יער צפוף. בצמחים הגאופיטים, בולטת פריחת חצבים שנשתלו סביב הקברים (בעיקר בצל העצים), בן-חצב סתווני, כלניות אדומות, נורית אסיה, שום ארדל וצבעוני השרון. כמו כן יש בשטח שפע עשבוניים, ובין היתר תלתן דו-גוני.
עונות ביקור בשמורה: סתיו (פריחת חצבים) חורף (פריחת כלניות בחודשים ינואר-פברואר) ואביב (פריחת צבעונים ונורית אסיה בסוף פברואר ובמהלך מרץ).
ראו גם

רכבת האלונים במוזיאון "חצר הישנה" בקיבוץ עין שמר
השלוחות לכריתת עצים עבור הרכבת בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה
לקריאה נוספת

עוזי פז, "שמורת תל אלון", בתוך: ארץ הצבי והיעל: שמורות וטבע בישראל, הוצאת מסדה, רשות שמורות הטבע, 1981
עמנואל הראובני, "שמורת אלון", בתוך: קום והתהלך בארץ: מדריך שמורות טבע בישראל, הוצאת זמורה ביתן, 1993
הערות שוליים

↑  יוכרז על 50 שמורות טבע, הארץ, 27 במאי 1956
זאב שיף, 50 שמורות טבע בישראל, הארץ, 4 ביוני 1956
↑  עזריה אלון, שמורות הטבע שלנו, למרחב, 22 במרץ 1963
עזריה אלון, שמורות הטבע במרכז הארץ, למרחב, 5 באפריל 1963
↑  ד"ר גבריאל שילר, "השונות הגנטית בתוך אוכלוסיות אלון התבור בישראל", באתר גידול עצי יער ויערות בישראל, ארץ של ספר המִדבר, עמ' 260
↑  מקור: מיכאל זהרי, נופי הצומח של הארץ, הוצאת עם עובד, 1980, עמ' 183
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
ג'ורג' קליין

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1925 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  10 בדצמבר 2016 (בגיל 91) סטוקהולם, שוודיה 
 מוסדות:  מכון קרולינסקה 
 פרסים והוקרה:  פרס דובלוג (1990)  מדליית הזהב ע"ש רוברט קוך (1998)  פרס אלפרד סלואן (1979)  פרס ביורקן (1978)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (1976)  פרס הארווי (1975)  פרס ויליאם ב' קולי (1975)  פרס לאופולד גריפואל (1974)  פרס אמיל פון בהרינג (1974)  AACR-G.H.A. Clowes Award for Outstanding Basic Cancer Research (1967) 
 בן או בת זוג:  אווה קליין 
 
ג'ורג' קליין (בהונגרית: Klein György, בגרמנית: Georg Klein; בודפשט, 28 ביולי 1925 – סטוקהולם, שוודיה, 10 בדצמבר 2016) היה ביולוג תאים יהודי-הונגרי-שוודי, אימונולוג, אונקולוג, מחבר מאמרים מדעיים, דוקטור למדעים בביולוגיה, חבר כבוד של האקדמיה ההונגרית למדעים. הוא היה מדען מוכר בינלאומי בתהליכים תאיים של היווצרות גידולים ובמחקר וירולוגי ואימונולוגי של סרטן. בין השנים 1957–1993 היה ראש המחלקה לביולוגיה של גידולים במכון קרולינסקה בסטוקהולם.
קורות חיים

ג'ורג' קליין סיים את הגימנסיה ברז'ני דניאל בבודפשט. בשל מוצאו היהודי, בשנת 1944 על פי צו משרד הפנים 8935/1944 הוא נאלץ לעבור לשטח גטו בודפשט.
קורות חיים > תקופת השואה

בספרו "פייטה"(אנ') ובמקומות נוספים קליין כתב על קורותיו בתקופת השואה כנער בבודפשט לאחר פלישת גרמניה להונגריה במרץ 1944. במאי או ביוני 1944 עבד קליין כמזכיר הנוער של מועצת היהודים (יודנרט) ברחוב שיפּ כאשר הבוס שלו, ד"ר זולטאן קוהן (כהן), הראה לו עותק של דו"ח ורבה-וצלר. הדו"ח היה דיווח כעדי ראייה על מה שקורה באושוויץ, כולל פרטים על תאי הגזים. המחברים, רודולף ורבה ואלפרד וצלר, ברחו ממחנה ההשמדה באפריל של אותה שנה. הם הזהירו שרוב המגורשים שיגיעו למחנה ירצחו מייד ולא יישלחו ליישוב מחדש (כפי שהגרמנים הציגו זאת ליהודים).
קליין ניסה להזהיר את משפחתו ואת חבריו, אך איש לא הקשיב לו. כשהגיע הזמן לעלות על אחת מרכבות הגירוש הוא העדיף לברוח ועד ינואר 1945 (מועד שחרור בודפשט על ידי הצבא האדום הסובייטי) הסתתר במרתף. עשרות שנים מאוחר יותר הוא פנה אל ורבה, אז פרופסור לפרמקולוגיה בקנדה, כדי להודות לו, ואחר כך כתב שני מאמרים עליו ועל הדו"ח שלו, "הפחד האולטימטיבי של נוסע שחזר מהגיהנום", שפורסם בספרו "פייטה" (לראשונה בשוודיה בשנת 1989), וכן "להתמודד עם השואה: דין וחשבון של עד ראייה" (2011) על דיווחי אושוויץ והשואה בהונגריה, בעריכת רנדולף ל. ברהם ויליאם ואנדן הובל.