stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצלצול 2

| --- | --- |

 מבוסס על:  Ring 
 בימוי:  הידאו נקטה 
 הופק בידי:  וולטר פרקס רוי לי לורי מקדונלד מייק מקרי
 תסריט:  ארן קרוגר 
 שחקנים ראשיים:  נעמי ווטס   סיימון בייקר   דיוויד דורפמן   סיסי ספייסק   קלי סטאבלס
 מוזיקה:  הנס צימר
 צילום:  Gabriel Beristáin 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  דרימוורקס, BenderSpink, Parkes/MacDonald Productions, Vertigo Entertainment 
 חברה מפיצה:  דרימוורקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 במרץ 2005
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, אימה פסיכולוגית, סרט רוחות רפאים 
 תקציב:  50,000,000‏$
 הכנסות:  161,451,538‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   ring2
 סרט קודם:  הצלצול (2002)
 סרט הבא:  הצלצול 3
 www.thering2-themovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הצלצול 2 (באנגלית: The Ring Two) הוא סרט אימה/מסתורין אמריקאי, שיצא לאקרנים ב-2005, ומהווה סרט המשך לסרט הצלצול (2002). הסרט בוים על ידי הידאו נקטה(אנ'), במאי הסרטים "רינגו" ו"רינגו 2" היפנים עליהם נשענה עלילת הסרט הראשון. הסרט גרף בסוף השבוע הראשון להקרנתו 15 מיליון דולרים והגיע להכנסות בשווי של כ-129 מיליון דולרים. זהו סרטו הראשון של נקטה בארצות הברית, סרטיו המקוריים ידועים בהצלחתם בזכות היכולת לעורר פחד על ידי נקמה ורוע ובכך ליצור תחושת אימה.
צוות שחקנים

נעמי ווטס – רייצ'ל קלר
סיימון בייקר – מקס
דיוויד דורפמן – איידן
אליזבת פרקינס – ד"ר אמה טמפל
גארי קול – מרטין
סיסי ספייסק – אוולין
ריאן מרימן – ג'ק
אמילי ואן קאמפ – אמילי
קלי סטאבלס – סמארה מורגן
טום וג'רי: וילי וונקה ומפעל השוקולד

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  טום וג'רי מאת ביל האנה וג'וזף ברברה צ'ארלי והשוקולדה מאת רואלד דאל וילי וונקה ומפעל השוקולד מאת מל סטיוארט
 בימוי:  ספייק ברנדט וטוני סרוון 
 הופק בידי:  האחים וורנר הנפשה 
 תסריט:  ג'ין גרילו
 עריכה:  דייב קאורטר פיליפ מאלאמות'
 מדבבים:  ספייק ברנדט ג'יי פי קארליאק ג'ס הארנל לינקולן מלצ'ר מיק ווינגרט לורי אלן ג'ף ברגמן רייצ'ל בוטרה קייט היגינס דאלאס לובטו אמיל אובריין שון שאמל קאת' סוסי ג'ים וורד אודרי ווסילבסקי לורן וויסמן
 מוזיקה:  מיכאל טברה 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  direct-to-video, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 27 ביוני 2017 (דיגיטל) 11 ביולי 2017 (DVD)
 משך הקרנה:  79 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט הנפשה, סרט קומדיה, סרט פנטזיה, סרט הרפתקאות, סרט ילדים
 סרט קודם:  טום וג'רי: בחזרה לארץ עוץ 
 דף הסרט ב־IMDb
 
טום וג'רי: וילי וונקה ומפעל השוקולד (באנגלית: Tom and Jerry: Willy Wonka and the Chocolate Factory) הוא סרט הנפשה אמריקאי לילדים מסוגת קומדיה, פנטזיה והרפתקאות. הסרט הוא עיבוד לסרט "וילי וונקה ומפעל השוקולד" שהופץ בשנת 1971 על ידי האחים וורנר, ומבוסס על הסיפור "צ'ארלי והשוקולדה" שכתב רואלד דאל. הסרט בוים על ידי ספייק ברנדט וטוני סרוון (אנ') ונכתב על ידי ג'ין גרילו. הסרט מספר את סיפור "וילי וונקה ומפעל השוקולד" מנקודת מבטם של טום וג'רי.
הסרט הופץ לראשונה ב-VOD בארצות הברית ב-27 ביוני 2017 וב-DVD ב-11 ביולי 2017.
תקציר העלילה

הסרט מספר על טום החתול וג'רי העכבר, אשר הצטרפו אל צ'ארלי באקט וסבא ג'ו אל מפעל השוקולד הקסום של וילי וונקה.
הדמויות והמדבבים

| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית |
| --- | --- |
טום וג'רי, ספייק: ספייק ברנדט
וילי וונקה: ג'יי פי קארליאק
סבא ג'ו, ביל מנהל חנות הממתקים, מר סם ביוריגרד: ג'ס הארנל
צ'ארלי באקט: לינקולן מלצ'ר
מר סלאגוורת' / מר ווילקינסון: מיק ווינגרט
גב' טי.וי.: לורי אלן
דרופי, כתב אמריקאי: ג'ף ברגמן
אוגוסטוס גלופ, ווינקלמן: רייצ'ל בוטרה
גברת באקט: קייט היגינס
ויולט ביוריגרד: דאלאס לובטו
ורוקה סולט: אמיל אובריין
מר סולט, מר טורקנטי: שון שאמל
טאפי: קאת' סוסי
קריין, כתב גרמני: ג'ים וורד
גברת גלופ: אודרי ווסילבסקי
מייק טי.וי.: לורן וויסמן
הצלף: עורב לבן

| --- | --- |
 מדינה:  אוקראינה 
 הקרנת בכורה:  24 באוגוסט 2022 
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  אוקראינית, רוסית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מלחמה 
 תקציב:  997,800 דולר אמריקאי
 דף הסרט ב־IMDb
 
צלף: עורב לבן (באוקראינית: Снайпер. Білий ворон) הוא סרט מלחמה אוקראיני משנת 2022, שההפקה עליו החלה בשנת 2019. הסרט מומן על ידי הסוכנות הממלכתית האוקראינית לקולנוע והופק על ידי UM-Group. את הסרט ביימו מריאן בושאן על פי תסריט מאת מיקולה וורונין. הסרט מבוסס על אירועים שקרו למיקולה וורונין.
הסרט יצא לאקרנים ביום העצמאות של אוקראינה, ב-24 באוגוסט 2022, בעיצומה של מלחמת אוקראינה–רוסיה.
עלילה

מורה פציפיסט מבית ספר לפיזיקה מנסה לחיות בשלום ובהרמוניה עם הטבע, אך המלחמה מגיעה לדונבאס. יש לו חוש צדק חד והוא לא רוצה להשלים עם מה שהמלחמה מביאה איתה, לאחר רצח אהובתו בידי חיילים רוסיים הוא הופך לצלף בצבא האוקראיני.
שחקנים ודמויות

פאבלו אלדושין - מיקולה (עורב לבן)
מרינה קושקינה - נסטיה
רומן סמיסל - מפקד הגדוד
אנדריי מוסטרנקו - קאפ
אולג דראץ' - "האפור"
רומן יאסינובסקי - קלים
ואדים ליאלקו - קצין המודיעין הצבאי הרוסי
אולג שולגה - דנובה
פטרו נדזלסקי - מפקד מטה
הפקה

הצילומים התרחשו בסתיו 2020 במחוז קייב. בצילומים השתתפו אנשי צבא וציוד צבאי של המרכז הבינלאומי והיחידה הטריטוריאלית המבצעית הצפונית של המשמר הלאומי של אוקראינה, כמו גם חטיבת התגובה המהירה של המשמר הלאומי. בסצנות ההמוניות השתתפו כמאה חיילים וכשני תריסר פריטי ציוד צבאי.
יאמבליכוס

| --- | --- |

 לידה:  245? כלקיס, סוריה 
 פטירה:  325? (בגיל 80 בערך) 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף, סופר 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 יצירות ידועות:  גאוגרפיה, חיי פיתגורס 
 
יַאמְבְּליכוס (ביוונית: Ἰάμβλιχος,‏ Iamblichus;‏ 245–325 לספירה לערך) היה פילוסוף נאופלאטוני סוּרי, שקבע את הכיוון שאליו פנתה מאוחר יותר הפילוסופיה הנאופלאונית. כמו כן, הוא היה הביוגרף של המיסטיקן היווני, הפילוסוף והמתמטיקאי פיתגורס.
פרט לתרומתו הפילוסופית של יאמבליכוס עצמו, לחיבורו "פרוטרפטיקוס" (Protrepticus) יש חשיבות לחקר הסופיסטים, בזכות שימורם של כעשרה עמודים של סופיסט שאינו מוכר משום מקור אחר, הידוע במחקר בכינוי "אנונימוס יאמבליכי" (הוגה מספר 89 במספור דילס–קרנץ).
חייו

יאמבליכוס היה הנציג הראשי של הנאופלאטוניזם הסורי, אם כי השפעתו התפשטה על פני חלק גדול מהעולם העתיק. אירועי חייו ואמונותיו הדתיות אינם ידועים לחלוטין, אך ניתן לשחזר את העקרונות העיקריים באמונותיו מתוך כתביו הקיימים.
לפי הסודא, והביוגרף שלו אונאפיוס, הוא נולד בכלקיס שבסוריה. הוא היה בן למשפחה עשירה וידועה, ונאמר כי היה צאצא של מספר מלכים-כוהנים ממשפחת המלוכה (אנ') של אמסה.
תחילה הוא למד תחת אנטוליוס מלאודיקיאה (אנ'), ולאחר מכן המשיך ללמוד תחת פורפיריוס, תלמידו של פלוטינוס, מייסד הנאופלאטוניזם. הוא לא הסכים עם פורפיריוס לגבי הפרקטיקה של תאורגיה; יאמבליכוס מגיב לביקורותיו של פורפיריוס על התאורגיה בספר המיוחס לו, "על המסתורין של המצרים, הכשדים והאשורים" (אנ').
בסביבות 304 הוא חזר לסוריה כדי להקים בית ספר משלו באפאמיה, שהייתה עיר מפורסמת בזכות הפילוסופים הנאופלאטונים שלה. שם הוא עיצב תוכנית לימודים ללימודי אפלטון ואריסטו, והוא כתב פרשנויות לשני אלה, ששרדו בקטעים בלבד. ובכל זאת, עבור יאמבליכוס, פיתגורס היה הסמכות העליונה. ידוע שהוא כתב את "אוסף התורות הפיתגוראיות", אשר בעשרה ספרים כלל תמציות ממספר פילוסופים קדומים. רק ארבעת הספרים הראשונים וקטעים מתוך הספר החמישי שרדו.
חוקרים ציינו כי החיבור "ההטפה לפילוסופיה של יאמבליכוס" חובר באפאמיה בראשית המאה ה-4.
נאמר כי יאמבליכוס היה אדם בעל תרבות ולמידה רבה. הוא היה ידוע גם בזכות הצדקה וההינזרות שלו.
תלמידים רבים התאספו סביבו, והוא חי עימם בחברות. לדברי יוהאן אלברט פבריציוס (אנ'), הוא מת בתקופת שלטונו של קונסטנטינוס, זמן מה לפני שנת 333.
רק חלק מהספרים של יאמבליכוס שרדו. את ידיעתנו לגבי שיטתו, אנו חבים חלקית לקטעי הכתבים שנשמרו על ידי סטובאיוס (אנ') ואחרים, כמו גם להערותיהם של ממשיכי דרכו, ובמיוחד פרוקלוס, לחמשת ספריו הקיימים ולקטעי היצירה הגדולה שלו על הפילוסופיה הפיתגוראית. מלבד אלה, נראה כי פרוקלוס ייחס לו את חיבורה של המסה הנודעת "תאורגיה" או "על המסתורין המצרי". עם זאת, ההבדלים בין ספר זה ליצירותיו האחרות של יאמבליכוס בסגנון ובכמה נקודות הקשורות לתורתו, הביאו להטלת ספק לגבי היותו המחבר האמיתי. ובכל זאת, מקורה של המסה בהחלט בבית הספר שלו, והיא מהווה ניסיון שיטתי לספק הצדקה ספקולטיבית של מנהגי הכת הפוליתאיסטית של ימיו, והיא מסמנת נקודת מפנה בתולדות ההגות בה עמד יאמבליכוס.
כתאוריה ספקולטיבית, הנאופלאטוניזם קיבל את ההתפתחות הגבוהה ביותר שלו מפלוטינוס. השינויים שהוצגו על ידי יאמבליכוס היו ההרחבה המפורטת של חלוקותיו הפורמליות, היישום השיטתי יותר של הסימבוליזם המספרי הפיתגוראי, ותחת השפעת שיטות מזרחיות, פרשנות מיתית לחלוטין של מה שנאופלאטוניזם החשיב בעבר כמושגי. סביר להניח, כי בשל כך זכה יאמבליכוס לכזו הערכה. בניגוד לפלוטינוס, שפרץ מהמסורת האפלטונית וטען לנפש שאינה עבירה, יאמבליכוס אישר מחדש את התגלמות הנפש בחומר, והאמין כי החומר הוא אלוהי כמו שאר הקוסמוס.
לדברי לידוס, האסכולות של יאמבליכוס, סיריאנוס ופרוקלוס, סבורות כי אלוהי היהודים הוא "הדמיאורג של העולם המוחש, ומכנות אותו האל של ארבעת היסודות".
יאמבליכוס זכה לשבחים רבים על ידי אלה שהיו חסידי הגותו.
בני זמנו זקפו לו כוחות פלאיים. הקיסר הרומאי יוליאנוס שלא הסתפק בהספד הצנוע יותר של אונאפיוס, על פיו יאמבליכוס היה נחות מפורפיריוס רק בסגנון, ראה ביאמבליכוס יותר מאשר שני לאפלטון, וטען שייתן את כל הזהב של לידיה עבור אגרת אחת של יאמבליכוס. במהלך תחיית ההתעניינות בפילוסופיה שלו במאות ה-15 וה-16, שמו של יאמבליכוס כמעט ולא הוזכר ללא הכינוי "אלוהי" או "האלוהי ביותר".
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Iamblichus (philosopher), המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, בוויקיטקסט באנגלית
↑  Introduction to Iamblichus' Exhortation to Philosophy, 2014
↑  Lydus, De Mensibus, IV, 53; תרגום בתוך: פטר שפר, יודופוביה, פרק 2: האל היהודי, עמ' 72.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262919205171  PLWABN: 9810649461705606  BIBSYS: 90195558  BNE: XX1490909  BnF: cb11908535t (data)  CANTIC: a10489526  CiNii: DA01326761  GND: 118555154  ICCU: CFIV024305  ISNI: 0000 0001 0870 0683  LCCN: n50053655  LNB: 000028648  MusicBrainz: 98ee86a9-1413-4ef6-8ce2-eb5d69306355  NDL: 00814929  NKC: jn19981001515  NLA: 35298371  NLG: 19194  NTA: 069184690  RERO: 02-A000093242  SELIBR: 253184  SNAC: w6gj4j4m  SUDOC: 026934523  Trove: 902470  VcBA: 495/44436  VIAF: 12310254   WorldCat (עם VIAF): 12310254
הר דראם

| --- | --- |

הר דראם - מבט מכיוון צפון-מזרח
 מידע כללי
 גובה:  3,660 מ' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  אלסקה, ארצות הבריתארצות הברית
 רכס הרים:  הרי ראנגל 
 קואורדינטות:  62°06′58″N 144°38′17″W﻿ / ﻿62.1161°N 144.638°W﻿ / 62.1161; -144.638
  (למפת אלסקה מוגדלת) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורהר דראם(למפת אלסקה רגילה) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורהר דראם
 
המדרונות המזרחיים של הר דראם, מבט מהכביש המהיר גלן, בשנת 1974.
הר דראם (באנגלית: Mount Drum) הוא הר הגעש שכבתי בהרי ראנגל שבמזרח מדינת אלסקה שבארצות הברית.
גאוגרפיה > מיקום

ההר ממוקם בקצה המערבי של הרי ראנגל, 29 קילומטרים מערבית - דרום-מערבית מהר סנפורד ומרחק זהה מהר ראנגל שנמצא מערבית - צפון-מערבית מהר דראם. ההר ממוקם 40 קילומטרים ממזרח לנהר קופר.
הר דראם ממוקם בשטח הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס, בסמוך לגבול המערבי של הפארק.
גאוגרפיה > גובה מעל פני הים וביחס לסביבה הקרובה

גובהו של ההר 3,661 מטרים מעל פני הים.
הר דראם מתנשא לגובה של 2,046 מטרים מעל סביבתו; הר דראם הוא ההר ה-90 בהתנשאותו באמריקה הצפונית; והוא ההר ה-25 בהתנשאותו באלסקה.
ההר יוצא דופן בהתנשאותו, ובמדרונותיו התלולים. מדרונו הדרומי של ההר מתנשא לגוה של 1,830 מטרים מעל ראשו של קרחון נאדינה (Nadina Glacier) - במרחק אופקי של 2.6 קילומטרים. מדרונו המערבי של ההר עולה לגובה של 2,743 מטרים, מעל הטונדרה המקיפה את ההר, במרחק אופקי של 16 קילומטרים, גובהו של מדרון זה 3,353 מטרים ביחס לנהר קופר הממוקם 40 קילומטרים מההר.
גאולוגיה

הר דראם היה הר געש פעיל בתקופה שבין 600,000 ל-240,000 לפני הספירה. בשלהי תקופת פעילותו נוצרו במעגל סביב פסגת ההר הנוכחית מספר כיפות דקיט - ובהן פסגת סניידר - הממוקמת מדרום לפסגת הר דראם. התפרצויות געשיות עזות בשלהי תקופה זו הביאו להר חלקו הדרומי של הר הגעש השכבתי, ולקריסת המדרונות, המהווים כיום את המדרונות הדרומיים של ההר.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו ב-1885 על ידי לוטננט אלן (Allen) מצבא ארצות הברית.
ההר נקרא על שמו של גנרל ריצ'רד קולטר דראם (Richard Coulter Drum), אשר התגייס לצבא ארצות הברית על מנת לשרת במלחמת ארצות הברית–מקסיקו, ולאחר מכן השתתף במתקפות נגד האינדיאנים משבטי הלקוטה, וכן השתתף במלחמת האזרחים של ארצות הברית.
היסטוריה > הטיפוס על ההר

המטפסים הראשונים שהגיעו לפסגת ההר היו מטפס ההרים האוסטרי היינרך הארר (Heinrich Harrer), וכן קית' הארט (Keith Hart), וג'ורג' שלאר (George Schaller), שביצעו טיפוס זה, דרך המדרון הצפוני של ההר, ב-4 ביוני 1954.
הטיפוס השני לפסגת ההר בוצע על ידי היינץ אלמאן (Heinz Allemann) וניקלאוס לצקר (Niklaus Lötscher), שביצעו טיפוס זה דרך המדרון הדרום-מערבי ב-26 באוגוסט 1968.
לקריאה נוספת

• Gary R. Winkler, , U.S. Geological Survey Professional Paper 1616
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3  מידע גאוגרפי
↑  הרי אמריקה הצפונית לפי התנשאותם
↑  הרי אלסקה לפי התנשאותם
↑  ההיסטוריה הגעשית של הר דראם
1 2 3 4  ההיסטוריה של הטיפוס על ההר
טונאלמאטל

עמוד מספר 13 מתוך קודקס בורבוניקוס, המראה את הטרסנה (trecena) ה-13 בלוח השנה האצטקי. טרסנה זו הייתה תחת חסותה של האלה טלאסולטאוטל (Tlazolteotl), המצוירת בפינה השמאלית העליונה עוטה עור שנפשט, בעודה יולדת את סינטאוטל (Cinteotl). סימני 13 ימי הטרסנה, החל מ-1 רעידת אדמה, 2 סכין או חלמיש, 3 גשם וכדומה מוצדים בשורה התחתית ובטור לאורך הצד הימני.
טונאלמאטל (בנאוואטל: Tonalamatl) הוא אלמנך מקודש שהיה בשימוש במרכז מקסיקו בעשורים, ואולי אף במאות, שקדמו לכיבוש מקסיקו. משמעות המילה בשפת הנאוואטל היא "דפי הימים".
הטונאלמאטל נבנה סביב טונאלפוואלי, השנה המקודשת בת 260 ימים. שנה זו הורכבה מ-20 טרסנות (trecena) בנות 13 יום כל אחת. כל עמוד בטונאלמאטל מציין טרסנה אחת, והוא מקושט בציור הישות האלוהית שנתנה את חסותה לטרסנה זו, ומעוטר בסימני 13 הימים וקישוטי דמויות נוספות. סימני ימים וקישוטים שלו נועדו לכתיבת הורוסקופ ולניבוי העתיד.
הטונאלמאטל הטובים ביותר ששרדו עד לימינו הם קודקס בורבוניקוס וקודקס בורג'ה.
הנרי א. דו פונט

הנרי אלגרנון דו פונט (באנגלית: Henry Algernon du Pont‏; 30 ביולי 1838 – 31 בדצמבר 1926) היה קצין צבא אמריקאי, איש עסקים ופוליטיקאי מדלאוור. בן למשפחת דו פונט, הוא סיים ראשון בכיתתו בווסט פוינט זמן קצר לאחר תחילת מלחמת האזרחים האמריקנית ושירת בצבא ארצות הברית, וזכה בעיטור מדליית הכבוד על מעשיו במהלך קרב סידר קריק באוקטובר 1864.
לאחר פרישתו מהצבא ב-1875, הוא היה נשיא חברת הרכבות וילמינגטון והצפון במשך 20 שנה, עד 1899. כחבר פעיל במפלגה הרפובליקנית, הוא נבחר על ידי בית המחוקקים של המדינה כסנאטור אמריקאי מדלאוור, וכיהן ברוב שתי הקדנציות.
דו פונט היה גם חבר נבחר באגודה הפילוסופית האמריקאית.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

דו פונט נולד ב-30 ביולי 1838 ב-Eleutherian Mills, ליד גרינוויל, דלאוור, והיה בנם של הנרי ולואיזה גרהרד דו פונט ונכדו של אלייתייר אירנה דו פונט, מייסד EI du Pont de Nemours and Company.
הוא למד באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה וסיים ראשון בכיתתו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט, ניו יורק, בשנת 1861, בתחילת מלחמת האזרחים האמריקנית.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים וקריירה צבאית

דו פונט הוסמך ללוטננט משנה בחיל ההנדסה עם סיום לימודיו בווסט פוינט ב-6 במאי 1861. זמן קצר לאחר מכן הועלה לדרגת לוטננט ראשון ברגימנט הארטילריה ה-5. הוא שירת כקצין ארטילריה קלה בצבא האיחוד במהלך המלחמה, והוצב בתחילה להגנת וושינגטון וניו יורק הרבור. מ-6 ביולי 1861 עד 24 במרץ 1864, שימש כספיח גדוד (קצין מנהלי) עד שהועלה לדרגת קפטן. לאחר מכן הוא מונה לראש ארטילריה בצבא וירג'יניה המערבית.
דו פונט שירת בצבאו של גנרל פיליפ שרידן בעמק שננדואה שבצפון וירג'יניה. הוא קיבל את עיטור מדליית הכבוד על טיפולו בנסיגה בקרב סידר קריק, מה שאיפשר לשרידן לזכות בניצחון בקרב. במהלך המלחמה קיבל דו פונט שני קידומים (קידום כבוד). הראשון היה לדרגת מייג'ור, עבור שירות אמיץ בקרבות אופקון וגבעת פישר. הקידום השני היה לדרגת לוטננט קולונל, מיום 19 באוקטובר 1864, עבור שירות מכובד בקרב סידר קריק, וירג'יניה.
לאחר המלחמה, דו פונט המשיך בקריירה צבאית עד שהתפטר ב-1 במרץ 1875. בשנים שלאחר המלחמה הוא הפך לעמית המסדר הצבאי של הלגיון הנאמן של ארצות הברית (MOLLUS), ארגון לקצינים לשעבר של צבא האיחוד וצאצאיהם.
ביוגרפיה > נישואים ומשפחה

ב-1874, בגיל 36 נישא דו פונט למרי פאולין פוסטר ונולדו להם שני ילדים, הנרי פרנסיס דו פונט ולואיז אוולינה דו פונט. הם גרו באחוזה שלו, וינטרתור, ליד גרינוויל, דלאוור. בני המשפחה היו חברים בכנסייה האפיסקופלית בכריסטיאנה האנדרד.
ביוגרפיה > קריירה עסקית

ב-1875 חזר דו פונט במשרה מלאה לדלאוור. תוך שנים ספורות הוא הפך לנשיא ומנהל כללי של חברת Wilmington & Northern Railroad Company, כיהן מ-1879 עד 1899. במהלך אותה תקופה, ובמשך שארית חייו, הוא גם הפעיל חוות ניסויים באחוזתו. מאז 1951, כאשר בנו הקים אותה כמוזיאון, האחוזה מופעלת כמוזיאון וינטרתור, הגן והספרייה ליד גרינוויל, דלאוור.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 1895, דו פונט התמודד לסנאט האמריקאי, וטען כי נבחר. בדצמבר 1895, תומכיו של דו פונט הגישו בשמו עתירה לוועדת הסנאט לענייני הרשאות ובחירות, בטענה שהוא נבחר במאי לכהונה שהחלה במרץ של אותה שנה. העצומה התרכזה בשאלה האם ויליאם ט. ווטסון, יו"ר הסנאט של דלאוור שעלה לכהונת המושל עם מותו של ג'ושוע ה. מרוויל ב-8 באפריל, היה רשאי להצביע במושב המשותף של בית המחוקקים ב-9 במאי. לולא קולו של ווטסון, דו פונט היה נבחר בהצבעה של 15 מול 14, אבל עם הצבעתו, בית המחוקקים נתקל במבוי סתום. חוקת דלאוור אוסרת על המושל לשבת בבית המחוקקים, אך הועלו שאלות האם ווטסון היה בעצם המושל או שרק "ממלא את תפקיד המושל". בעוד שהוועדה שבשליטת הרפובליקנים מצאה לטובתו של דו פונט, הסנאט בכללותו התנגד להושיב אותו בהצבעה לפי קווי המפלגות, כאשר פופוליסטים וחבר מפלגת הכסף מצטרפים לדמוקרטים, תוך ציון זכותו של בית מחוקקים במדינה לקבוע את חברותו בעצמו. דו פונט הגיש עתירה נוספת בינואר 1897, אך לא הציג ראיות חדשות, מה שהוביל לכך שהוועדה דחתה את עתירתו.
דו פונט נבחר לסנאט האמריקני ב-13 ביוני 1906 כדי למלא את המושב הפנוי בקדנציה החל מה-4 במרץ 1905. במהלך קדנציה זו כיהן עם הרוב הרפובליקני בקונגרס ה-59, ה-60 וה-61. בקונגרס ה-61 הוא היה יושב ראש ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט של ארצות הברית.
הוא נבחר שוב לסנאט האמריקאי ב-1911. במהלך קדנציה זו כיהן עם הרוב הרפובליקני בקונגרס ה-62, אך היה במיעוט בקונגרס ה-63 וה-64. בקונגרס ה-62 היה שוב יו"ר הוועדה להוצאות במחלקת המלחמה, בקונגרס ה-63 היה חבר בוועדה לעניינים צבאיים, ובקונגרס ה-64 היה חבר בוועדה לתחבורה ומכירה של מוצרי בשר.
בבחירות העממיות הראשונות של סנאטור אמריקאי בדלאוור, דו פונט הפסיד בניסיון להיבחר לכהונה מלאה שלישית בשנת 1916 לדמוקרט ג'וזיה או. וולקוט, התובע הכללי של דלאוור. בסך הכל, הוא שירת את רוב שתי הקדנציות מ-13 ביוני 1906 עד 4 במרץ 1917, בתקופת הממשלות של נשיאי ארצות הברית תאודור רוזוולט, ויליאם ה. טאפט ווודרו וילסון.
בשנת 1919 נבחר דו פונט כחבר כבוד באגודת דלאוור של סינסינטי.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

הנרי א. דו פונט מת ב-31 בדצמבר 1926 בביתו, וינטרתור, והוא קבור בבית הקברות Du Pont de Nemours בגרינוויל, דלאוור. בנו, הנרי פרנסיס דו פונט, הפך את ביתו למוזיאון וינטרתור, הגן והספרייה, המוזיאון הראשי של המדינה לאמנויות דקורטיביות אמריקאיות. חומרי ארכיון הקשורים אליו הם חלק מהאוספים שבידי ספריית וינטרתור.
בתרבות הפופולרית

דו פונט הוצג על ידי דייוויד ארקט בסרט "שדה הנעליים האבודות" מ-2014, שתיאר את הקרב על השוק החדש במאי 1864.
הערות שוליים

↑  "APS Member History". search.amphilsoc.org. נבדק ב-2024-03-28.
↑  "The Election Case of Henry A. Du Pont of Delaware (1897)". United States Senate. 1995.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007369181205171  LCCN: n88071012  SNAC: w6g163cz  US Congress: D000559  VIAF: 75398555   WorldCat (עם VIAF): 75398555 
מרי פאולין פוסטר דו פונט
הצלצול (סרט קצר)

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ונתן ליבסמן 
 תסריט:  ארן קרוגר, ג'ונתן ליבסמן 
 שחקנים ראשיים:  ראיין מרימן קלי סטאבלס אמילי ואן קאמפ אלכסנדרה ברקנרידג' 
 מוזיקה:  הנס צימר 
 צילום:  לוקס אטין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  דרימוורקס 
 שיטת הפצה:  direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  2005 
 משך הקרנה:  16 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה 
 סרט קודם:  הצלצול
 סרט הבא:  הצלצול 2
 www.she-is-here.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הצלצול (תרגום מילולי מאנגלית: Rings) הוא סרט אימה קצר בן 17 דקות, שמתרחש לפני עלילת הסרט השני בסדרה (הצלצול 2) ועוקב אחר ג'ייק, תלמיד תיכון שרואה את הקלטת המקוללת של סמארה מורגן ומנסה למצוא אדם שיראה אותה אחריו לפני שיעברו שבעה ימים.
הסרט יצא כסרט בונוס יחד עם גרסת ה-DVD של הסרט הראשון (הצלצול).
עלילה

לאחר סיום הסרט הראשון, הקלטת המקוללת של סמארה הופצה וכל אדם שרואה אותה חייב להכין ממנה עותק ולהראותו לאדם אחר. בעקבות כך קמה לה תת תרבות הסובבת סביב הסרט וכל אדם הצופה בו מנסה להחזיק מעמד ולהגיע כמה שיותר קרוב ליום השביעי. טרם נגמר הזמן, אותו אדם מכין עותק נוסף ומעביר אותו לאדם אחר, כך הוא מסיר מעצמו את הקללה. במהלך הימים אנשים יוצרים תיעוד של עצמם מנסים לעבור את שבעת הימים ומפרסמים אותם באתרי אינטרנט המוקדשים לתופעה. אותם אנשים מחולקים לקבוצות ונקראים "צלצולים/טבעות" (Rings באנגלית).
הסרט מתמקד בג'ייק פירס, תלמיד תיכון שחבר בקבוצה של אנשים שאיתגרו את עצמם לצפות בסרט. הקבוצה עצמה גייסה את טים, האדם שאמור לראות את העותק של ג'ייק לאחר שהאחרון יישבר. אדי, אחד מחברי הקבוצה טוען שמעטים הצליחו להחזיק מעמד ממש עד היום השביעי לפני שנשברו, כל אלו שהצליחו מצאו את מותם. אדי מבקש מג'ייק לוודא שהוא מקליט כל מה שהוא רואה ועובר במהלך הימים. ג'ייק בהתחלה נדהם מהניסוי ו-ונסה, אחת מחברות הקבוצה מדרבנת את ג'ייק להחזיק מעמד עד היום השביעי והאחרון.
במהלך הימים הניסוי נעשה מפחיד יותר ויותר. ג'ייק מתחיל לראות חזיונות של סמארה בכל מקום שבו הוא נמצא וחולם חלום זהה לחלום שרייצ'ל קלר חלמה שבו סמארה תופסת את ידו ומשאירה עליה סימן. לאחר אירועים נוספים, ג'ייק נשבר ביום השישי, אך טים מסרב לצפות בסרט. מסתבר שונסה היא זאת ששכנעה את טים לסרב לצפייה במטרה לגרום לג'ייק להגיע ליום השביעי והאחרון ולראות מה קורה לבסוף. לצערו של ג'ייק, הדבר משאיר אותו בלי אדם להעביר אליו את הקללה ולהינצל.
ביום השביעי והאחרון, ג'ייק הנואש מנסה להציג את הסרט על גבי מסכים בחנות אלקטרוניקה, אך נתפס ונזרק משם על ידי עובד שבעצמו חבר באחת הקבוצות ומכיר את הקללה. ג'ייק מתחיל לחייג למספרי טלפון אקראיים, מקווה למצוא מישהו שיראה את הסרט. לבסוף, הוא חושב על אמילי, נערה שלומדת יחד איתו בתיכון. הוא מזמין אותה אליו הביתה מבלי לספר לה על הסרט. לפני שאמילי מגיעה, ג'ייק חווה חיזיון נוסף בו סמארה יוצאת מהמסך של מצלמת הווידאו שלו ותוקפת אותו.
שעה לפני סוף היום השביעי, ונסה נראית מדרבנת את אמילי ללכת אל ג'ייק ובכך מתחילה את אירועי הסרט השני.
שחקנים

ריאן מרימן - ג'ייק.
אמילי ואן קאמפ - אמילי.
קלי סטייבלס - סמארה מורגן.
אלכסנדרה ברקנרידג' - ונסה.
ג'וש וויס - טים.
ג'סטין אלן - אדי.
אנדרו ד'מיקו - עובד בחנות אלקטרוניקה.
ביקורות

הסרט הקצר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרים ומקהל הצופים.
טונאקאטקוטלי

טונאקאטקוטלי (באצטקית: "אל הקיום") הוא אל הפריון במיתולוגיה האצטקית.
על פי המיתולוגיה האצטקית, טונאקאטקוטלי אחראי על פריון האדמה, ועל היבולים. במיתולוגיה האצטקית טונאקאטקוטלי הפריד בין האדמה לבין הים בעת בריאת העולם, ולאחר הפרדה זו ברא את אומטקוטלי ואומקיהואטל.
המיתולוגיה האצטקית מספרת כי טונאקאטקוטלי הפך את האלה צ'נטיקו לכלבה כעונש על אכילת פפריקה בזמן צום.
על פי המיתולוגיה האצטקית טונאקאטקוטלי נשוי לאלה טונאקאקיהואטל, והם מתגוררים באומיוקן (בשמיים העליונים).
הצלפים של ברית המועצות

בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה מילאו הצלפים של ברית המועצות תפקיד חשוב, בפרט בהשוואה לעימותים שקדמו למלחמה זו או אלו שהתחוללו אחריה. במלחמת העולם השנייה השתמשו הצלפים הסובייטיים ברובים בקליבר 7.62x54R תוך שימוש בקליעים חודרי שריון (B-30), קליעים מתלקחים וחודרי שריון (B-32), קליעים מדויקים מתלקחים (P3) וקליעים נותבים. מרבית הצלפים הסובייטים במלחמת העולם השנייה נהגו לשאת עימם לשדה הקרב 120 כדורים. שלא כמו בצבאות של אומות אחרות, היו נשים בין הצלפים הסובייטים. ב-1943 היו מעל ל-1,000 נשים בתפקיד זה.
דוקטרינה

על פי הדוקטרינה הצבאית הסובייטית נכללו צלפים ברמת כיתה שבדוקטרינות אחרות מכונים קלע סער. הם נהגו כך משום שבעקבות אימוץ התת-מקלע (שהוא נשק עדיף ללחימה בטווחים קצרים בשל קצב האש שלו) כנשק התקני של החיילים הרגילים אבדה ליחידה היכולת להילחם בטווחים ארוכים.
על פי הדוקטרינה הצבאית הסובייטית שימשו הצלפים לשם חיפוי מרחוק ולחיסול מטרות מזדמנות, בייחוד מפקדים, משום שמפקדי צבא ותאורטיקנים צבאיים סובייטים (וסילי זייצב, אף שרשמית לא היה אף אחד מהשניים, תרם רבות לדוקטרינה הצבאית הסובייטית) גילו שארגונים צבאיים מתקשים להחליף מש"קים וקצינים מנוסים בזמן מלחמה. הם אף גילו שתועלתו של רובה צלפים היקר יותר והחסין פחות אינה נופלת מרובה סער הזול יותר בתנאי שבעליו נבחר כיאות, אומן והוא דבק בדוקטרינה. ברית המועצות אף השתמשה בצורה נרחבת בנשים לתפקידי צליפה, כולל לודמילה פבליצ'נקו ונינה לובובסקייה. ההצלחה הגדולה של הצלפים הסובייטים במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה בשלב המגננה במלחמה (1943-1941), ואחריה עבר יתרון ההגנה לגרמנים, והצלפים הגרמנים היוו סכנה של ממש לכוחות הסובייטים המתקדמים.
בשנות ה-60, לאחר הכנסתו של רובה הצלפים מדגם דרגונוב (СВД), פרס הצבא הסובייטי צלפים ברמת מחלקה. צלפים אלו נבחרו מתוך כוח אדם שהשיג תוצאות טובות במבחני קליעה בהיותם בארגון הקדם-צבאי (ОСОАВИАХИМ). לצלפים אלו היה סיכוי של 50% לפגוע במטרת אדם עומדת במרחק של 800 מטרים ו-80% לפגוע במטרת אדם עומדת במרחק של 500 מטרים. למרחקים שלא עלו על 200 מטרים הסיכוי היה הרבה מעל 90%. על מנת להשיג דרגת דיוק זו הצלף לא היה מסוגל לירות ביותר משתי מטרות כאלו בדקה.