stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כוס (כלי)
שימושים > כוסות לשתיית משקאות שונים

מקובל לשתות בכוסות שונות משקאות שונים. לעיצוב הכוס חלק בהנאה מן המשקה, בעיקר בהבאת המשקה לטמפרטורה המתאימה, באצירת הארומה ובהצגת גונו של המשקה (בכוסות שקופות).
יין בגביע (כוס בעלת רגל דקה וארוכה)
שתייה קלה בכוס ארוכה. המשקה ממלא חלק ניכר מן הכוס.
משקאות חריפים בלתי מהולים בכוס אולד פאשן או בכוס ויסקי גלנקיירן שגובהה מעט יותר מקוטרה. המשקה ממלא חלק קטן מן הכוס.
בירה בכוס גבוהה המכילה 1/3 או 1/2 ליטר, לעיתים בעלת ידית.
תה בכוס תה ייעודית, המהווה שילוב בין ספל לכוס. מדובר בכוס זכוכית, אשר התה אינו מותיר בה סימנים, ואשר מבודדת מן היד האוחזת בה באמצעות אוזן פלסטית או מתכתית המורכבת על הכוס.
שימושים > כוסות לשתיית משקאות שונים > גביע

גביע הוא כוס בעלת רגל דקה וארוכה. לרוב הגביע עשוי זכוכית, אך ניתן למצוא גם גביעי מתכת (בעיקר כסף) או חרסינה. גביעים בצורות שונות משמשים למגוון משקאות, ביניהם - גביע שמפניה, גביע יין וגביע מרטיני.
שימושים > שימוש חד פעמי

קיימות גם כוסות חד-פעמיות מקלקר, נייר או פלסטיק.
שימושים > שימוש חד פעמי > כוס נייר

כוס נייר היא כלי קיבול לשתייה העשוי מנייר. על פי רוב כוס נייר מיועדת לשימוש חד פעמי למנת שתייה עבור אדם אחד.
לרוב כוס הנייר מכוסה בחלק הפנימי בחומר המונע מהנוזל המאוחסן בה להיספג בנייר או לדלוף. חומר זה יכול להיות שעווה או פלסטיק.
שימושים > שימוש חד פעמי > כוס תרמית

כוס תרמית או ספל תרמי היא כוס בעלת דפנות כפולות, עשויות פלסטיק או נירוסטה, שביניהן אוויר, ולה מכסה שבו פתח הניתן לפתיחה וסגירה. מבנה זה מספק בידוד תרמי, המאפשר לכוס לשמור על הטמפרטורה של הנוזל שבכוס למשך שעות אחדות, בדומה לתרמוס.
ראו גם

בקבוק
הערות שוליים

↑  גם זכר גם נקבה באתר "השפה העברית"
| כלי שתייה |
| --- | --- | --- |
| כוסות בסיס |  כוס אולד פאשנד  כוס הייבול  כוס ויסקי גלנקיירן  כוס קולינס  כוס שוט |  |
| כוסות בירה |   כוס פילזנר  כוס פוני  כוס פיינט |  |
| כוסות רגל |   כוס מרטיני  כוס ברנדי סניפטר  כוס יין  כוס מרגריטה  כוס שמפניה  כוס פוקו גראנדה  כוס גביע |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562725405171  BnF: cb121252881 (data)  GND: 4184488-9  LCCN: sh85039581 
פעוטות שותים מכוסות
כוסות זכוכית מסוגים שונים
ליטל ג'ו

הליטל ג'ו (באנגלית: Little Joe - "ג'ו קטן") היה משגר רקטי שפותח על ידי נאס"א, סוכנות החלל של ארצות הברית, על מנת לבחון את התנהגותן של חלליות המרקורי והאפולו ברגעים הקריטיים של השיגור, במיוחד בזמן שהלחץ האווירודינמי נמצא בשיאו (Max Q), וכן לבחינת מערכת המילוט של החלליות במהלך השיגור.
הליטל ג'ו תוכנן כך שיהיה זול ואמין, ועל כן נבנה מרכיבים קיימים שכבר הוכיחו את יעילותם.
הגרסה הראשונה של המשגר - ליטל ג'ו 1 - שימש לבחינת חלליות המרקורי, ושוגר 8 פעמים בין 1959 ל-1961, מתוכם שני שיגורים נכשלו. הגרסה השנייה של המשגר - ליטל ג'ו 2 - שימש לבחינת חלליות האפולו, ושוגר בהצלחה 5 פעמים בין 1963 ל-1966.
ליטל ג'ו 1

בניית הגרסה הראשונה של הליטל ג'ו (ליטל ג'ו 1) החלה עם תכנון תוכנית מרקורי, תוכנית החלל המאוישת הראשונה של ארצות הברית, והתבססה על תכנונים קודמים של מקסים פאגט ופאול פורסר. מטרת המשגר הייתה לאפשר את בחינת מערכת המילוט של חללית המרקורי ואת מערכת המצנחים והנחיתה שלה, כל זאת בעלות הזולה ביותר. מחירם של המשגרים האחרים שתוכננו לשימוש בתוכנית, המרקורי-רדסטון והאטלס, עלו מיליון דולר ו-2.5 מיליון דולר (בהתאמה), והיו יקרים מדי לשימוש בטיסות המבחן של החללית (שמטרתם הייתה לבחון את מערכות החללית בעת הנחיתה והשיגור ולא בטיסה מסלולית - עבור משימות מבחן אלו השתמשו במרקורי-רדסטון ובאטלס). על ידי שילוב מאיצי דלק מוצק קיימים לשלב ראשון לא-מונחה התקבל משגר השווה בעוצמתו למרקורי-רדסטון, אך בחמישית ממחירו.
הליטל ג'ו 1 כלל שילוב של מאיצי דלק מוצק שכבר היו בייצור: 2 עד 4 מאיצים מסוג קסטור או פולוקס (259 קילו ניוטון למשך 37 שניות כל אחד) יחד עם 1-4 מאיצים מסוג ריקרוט (167 קילו ניוטון למשך 1.53 שניות כל אחד) שסיפקו עוד דחף ברגע ההתרוממות. משקל המשגר היה תלוי במספר המאיצים מכל סוג, ונע בין 11 ל-18 טון. מאיצי הקסטור והפולוקס הופעלו בשני אופנים: או כולם בבת אחת בעת השיגור, או בשני שלבים כדי להאריך את זמן הטיסה.
הליטל ג'ו היה למעשה מעין גליל שבתחתיתו גומחות, אליהן ניתן היה להכניס את המאיצים. גובה הגליל היה כ-7.5 מטרים וקוטרו כ-2 מטרים. יחד עם חללית המרקורי ומערכת המילוט, שהורכבו בראש הגליל, הגיע גובה הליטל ג'ו ל-15 מטרים. בתחתית הגליל הורכבו 4 כנפונים שייצבו את המשגר בעת הטיסה. הליטל ג'ו 1 נבנה על ידי חטיבת הטילים של נורת' אמריקן אוויאיישן, שזכתה בחוזה לייצורו בדצמבר 1958.
ליטל ג'ו 1 > שיגורים

| משימה | הנעה | שיגור | גובה מרבי | מהירות מרבית (מאך) | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| LJ-1 | 4 פולוקס + 4 ריקרוט | 21 באוגוסט 1959 |  |  | השיגור נכשל - המשגר לא התרומם מהקרקע |
| LJ-6 | 4 פולוקס + 4 ריקרוט | 4 אוקטובר 1959 | 74 ק"מ | 3.5 | המשימה הושלמה בהצלחה |
| LJ-1A | 2 פולוקס + 4 ריקרוט | 4 בנובמבר 1959 | 13 ק"מ | 1.9 | הצלחה חלקית - מערכת המילוט הוצתה מאוחר מדי |
| LJ-2 | 4 קסטור + 4 ריקרוט | 4 בדצמבר 1959 | 98 ק"מ | 5.2 | הצלחה (החללית נשאה שימפנזה) |
| LJ-1B | 2 פולוקס + 4 ריקרוט | 21 בינואר 1960 | 17 ק"מ | 3 | הצלחה (החללית נשאה שימפנזה) |
| LJ-5 | 2 פולוקס + 4 ריקרוט | 8 בנובמבר 1960 | 16.5 ק"מ | 1.7 | כישלון חלקי - מערכת המילוט ניצתה מוקדם מדי, לפני שחללית המרקורי נותקה מן המשגר |
| LJ-5A | 4 קסטור + 4 ריקרוט | 18 במרץ 1961 |  |  | כישלון חלקי - מערכת המילוט ניצתה מוקדם מדי, לפני שחללית המרקורי נותקה מן המשגר |
| LJ-5B | 4 קסטור + 4 ריקרוט | 28 באפריל 1961 |  |  | כישלון חלקי של המשגר אך המשימה הושלמה בהצלחה |
ליטל ג'ו 2

הליטל ג'ו 2 פותח מאותו קונספט של הליטל ג'ו 1, תוך התאמתו לצורכי חללית האפולו, ששקל פי 10 מחללית המרקורי. בתחילת 1962 פרסמה נאס"א מכרז לבניית 5 משגרי ליטל ג'ו 2, בו זכתה חברת קונבאייר האמריקאית שהציעה לבנות את המשגרים תמורת 4.4 מיליון דולר.
גרסה זו הליטל ג'ו נועדה לבחון את צירוף ה-CSM (תא הפיקוד + תא השירות) של חללית האפולו, שבטיסות מבחן אלו שקלו כ-15 טון (החלליות המבצעיות שקלו כ-50 טון). כדי להשיג מספיק דחף, הוחלפו מאיצי הפולוקס והקסטור ב-1 עד 6 מאיצים מסוג אלגול 1D ‏(465 ק"נ למשך 40 שניות כל אחד) שפותחו במקור עבור טיל הסקאוט. כמו קודמו, המשגר כלל גם עד ל-6 מאיצים מסוג ריקרוט.
כמו בגרסתו הקודמת, ניתן היה להתאים את סוג ומספר המאיצים של המשגר בהתאם לצורכי המשימה, ועל כן משקלו (לא כולל חללית האפולו) נע בין 15 טון ל-48 טון. כמו כן ניתן היה להפעיל את המאיצים בשלבים, על מנת להגדיל את זמן הטיסה.
קוטר הליטל ג'ו 2 היה 3.9 מטרים (כקוטר חללית האפולו) וגובהו היה כגובה מאיץ האלגול - 10 מטרים. יחד עם חללית האפולו ומערכת המילוט בחרטומו הגיע גובה המשגר ל-26 מטרים.
כמו הליטל ג'ו 1, גם הליטל ג'ו 2 היה גליל בעל 7 תאים שעברו בתוכו ולאורכו: אחד במרכז ו-6 סביבו במעגל. בכל תא ניתן היה להכניס או מאיץ אלגול יחיד או בין 1 ל-3 מאיצי ריקרוט. בתחתית הגליל הורכבו 4 כנפונים לייצוב המשגר בעת טיסתו.
ליטל ג'ו 2 > שיגורים

| משימה | הנעה | שיגור | גובה מרבי | מהירות מרבית (מאך) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| QTV | 1 אלגול + 6 ריקרוט | 28 באוגוסט 1963 | 5.5 ק"מ | 0.93 |
| A-001 | 1 אלגול + 6 ריקרוט | 13 במאי 1964 | 5.9 ק"מ | 0.94 |
| A-002 | 2 אלגול + 4 ריקרוט | 8 בדצמבר 1964 | 9.8 ק"מ | 1.56 |
| A-003 | 6 אלגול | 19 במאי 1965 | 3.8 ק"מ | 0.75 |
| A-004 | 4 אלגול + 5 ריקרוט | 20 בינואר 1966 | 18.6 ק"מ | 2.43 |
הערות שוליים

↑  Little Joe - Encyclopedia Astronautica
↑  NASA report on the results of the first 5 flights of Little Joe I page 11.
↑  NASA Volume 1 : Gestion du projet page 4-2.
↑  NASA Volume 2: Technical Specifications 1-9.
| משגרי לוויינים וחלליות |
| --- | --- | --- |
| בשימוש | ארצות הברית אטלס 5 • טאורוס • מינוטואר • אלקטרון • אנטארס • פאלקון 9 • פאלקון כבד • פגאסוס • SLS‏  • וולקן קנטאור • פיירפליי אלפה •   רוסיה סויוז 2 • אנגרה • פרוטון (פרוטון M) •   הרפובליקה העממית של סין צ'אנגג'נג (2C‏ • 2D‏ • 2F‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 4B‏  • 4C‏ • 5 • 6 • 7 • 8 • 11) • קואיג'ואו • קינטיקה 1 • קרס 1 • Zhuque • Jielong ‏• גרביטי • היפרבולה • הודו GSLV‏ • PSLV‏ •  SSLV • LVM-3‏ •  יפן H-II‏ (H-IIA)‏ • H-3‏ • אפסילון •   איראן סימורג • Qaem •  האיחוד האירופי וגה צרפת אריאן 6 קוריאה הדרומית נורי קוריאה הצפונית אונחה ישראל שביט |  |
| יצאו משימוש | ארצות הברית אטלס (1 • 2 • 3 • אג'ינה • אייבל • קנטאור • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E/F‏ • G‏ • H‏ • LV-3B‏ • SLV-3) •  אתנה • ג'ונו 2 • דלתא (0100 • 2 • 3 • 4 • 1000 • 2000 • 3000 • 4000 • 5000 • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E‏ • G‏ • J‏ • L‏ • M‏ • N)‏ • ואנגארד • טיטן (טיטן 2 23G‏ • טיטן 2 GLV‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 3D‏ • 3E‏ • טיטן 3 מסחרי • 4‏ • 34D) • ליטל ג'ו • סטורן (1 • 5 • IB‏ • INT-21) • פאלקון 1 • רדסטון • תור (אג'ינה • אייבל • אייבלסטאר • בורנר • דלתא • תוראד-אג'ינה • DSV-2 • DSV-2U)‏ • Launcher One • סקאוט  ברית המועצות ספוטניק • לונה • ווסטוק (ווסטוק K • ווסטוק 2 • ווסטוק 2M) • קוסמוס (קוסמוס 2 • קוסמוס 3M) • מולניה • ווסחוד • סויוז (סויוז • סויוז FG • סויוז U) • פרוטון (פרוטון • פרוטון K) • רוקוט • זניט (זניט 2 • זניט-3SL) • דנייפר • ציקלון (ציקלון 2 • ציקלון 3) הרפובליקה העממית של סין פנג באו 1 • צ'אנגג'נג (1 • 2 • 3) •  יפן N-1‏ • N-II‏ • H-I‏ • H-IIB‏ • Mu‏ •  הודו GSLV‏ (Mk I)‏ • צרפת דיאמנט • אריאן (1 • 2 • 3 • 4 • 5) • איראן סאפיר • קוריאה הדרומית נרו 1 |  |
| בפיתוח | ניו גלן • אירטיש • סויוז SPG • סטארשיפ • צ'אנגג'נג 9 • צ'אנגג'נג 12 • טיאנלונג-3 |  |
| פיתוחם בוטל | ארס 1 • ארס 5 • K-1‏ • Sea Dragon‏ • STAR 460 • Stratolaunch |  |
| תוכנית מרקורי |
| --- | --- | --- |
| טיסות לא מאוישות | ליטל ג'ו 1 • ביג ג'ו 1 • ליטל ג'ו 6 • ליטל ג'ו 1A • מרקורי-אטלס 1 • Beach  Abort • ליטל ג'ו 5 • מרקורי-רדסטון 1 • מרקורי-רדסטון 1A • מרקורי-אטלס 2 • ליטל ג'ו 5A • מרקורי-רדסטון BD • מרקורי-אטלס 3 • ליטל ג'ו 5B • מרקורי-אטלס 4 • מרקורי סקאוט 1 |  |
| טיסות עם יונקים | ליטל ג'ו 2 • ליטל ג'ו 1B • מרקורי-רדסטון 2 • מרקורי-אטלס 5 |  |
| טיסות מאוישות | מרקורי-רדסטון 3 • מרקורי-רדסטון 4 • מרקורי-אטלס 6 • מרקורי-אטלס 7 • מרקורי-אטלס 8 • מרקורי-אטלס 9 |  |
| טיסות שבוטלו | Balloon Ascents  • מרקורי־יופיטר • מרקורי-אטלס 10 • מרקורי-אטלס 11 • מרקורי-אטלס 12 |  |
| אסטרונאוטים | אלן שפרד • וירג'יל גריסום  • ג'ון גלן • סקוט קרפנטר • וולטר שירה הבן • גורדון קופר  • דונלד סלייטון |  |
| משגרים | ליטל ג'ו • מרקורי-רדסטון • אטלס |  |
| שונות | שביעיית מרקורי  • ה-13 של מרקורי  • אנוס (שימפנזה)  • האם (שימפנזה) • הצוות המובחר • די אוהרה |  |
שיגור משימת LJ-6.
שיגור משימת A-002.
לואיס דה מדרסו

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1825 מדריד, ספרד 
 פטירה:  9 בפברואר 1897 (בגיל 71) מדריד, ספרד 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות של מדריד 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר איזבלה הקתולית 
 בן או בת זוג:  Luisa de Madrazo y Garreta 
 
לואיס דה מדרסו (בספרדית: Luis de Madrazo; ‏27 בפברואר 1825 – 9 בפברואר 1897) היה צייר דיוקנאות וסצנות דתיות ספרדי ממשפחה ידועה של אמנים שכללה את אביו חוסה דה מדרסו, ואת אחיו פדריקו, הצייר, פדרו, מבקר האמנות, וחואן שהיה אדריכל. סבו הפולני תדיאוש קונצה היה גם צייר.
ביוגרפיה

הוא נולד במדריד, למשפחת אמנים. אביו היה חוסה דה מדרסו, ואחיו היו פדריקו דה מדרסו ופדרו דה מדרסו. אחייניו ריימונדו דה מדרסו וריקרדו דה מדרסו הפכו שניהם לציירים בולטים. משפחת מדרסו תוארה כאחת משושלות הציור החשובות ביותר, ששלטה בציור של המאה ה-19 בספרד.
הוא ואחיו קיבלו את שיעורי האמנות הראשונים שלהם בסטודיו של אביהם. מאוחר יותר, נכנס לאקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של סן פרננדו. בשנת 1845, הוא מצא עבודה כמאייר עבור המגזין Seminario Pintoresco Español . מספר שנים לאחר מכן, הוא קיבל מלגה שאפשרה לו להשלים את לימודיו ברומא ולשפר את סגנונו. בתחילה, הוא למד באקדמיה של סן לוקא, ולאחר מכן נרשם לאקדמיית צרפת ברומא שבווילה מדיצ'י. בהיותו שם, הוא פגש את יוהאן פרידריך אורבק והושפע מתנועה הנצרתיים.
לאחר לימודיו ברומא, הוא סייר באירופה, והתגורר זמן קצר בפריז, מינכן, ונציה וברלין. בתחילת שנות ה-90 הוא התיישב לזמן מה בפומפיי עם שניים מחבריו הציירים מספרד. הוא חזר למדריד כאשר השפעתם של אביו ואחיו הגדולים נתנה לו כניסה למעגלים האמנותיים של אותה עיר, מה שהוביל לאמונה שהצלחתו נבעה לחלוטין מהמוניטין של משפחתו.
בתקופה האחרונה של חייו, הוא התמסר בעיקר להוראה ולציור דיוקנאות של האצולה. הוא קיבל דרגת מפקד במסדר איזבלה הקתולית ובסופו של דבר הפך למנהל ״בית הספר הגבוה לציור, פיסול וחריטה של מדריד".
עם מותו, בעיר הולדתו מדריד, ירש אותו דיוסקורו פואבלה.
גלריה

הכרזת פלגיוס הראשון, מלך אסטוריאס, 1855
קבורתה של ססיליה הקדושה בקטקומבות של רומא, 1852
אדם מחזיק פגיון, 1850
תרסה מאווילה, 1855
הערות שוליים

1 2  Caso, E.D., Les Orientalistes de l'école Espagnole, ACR edition, 1997, p. 158
↑  Madrazo y Kuntz, Luis de (1825-1897) » MCNBiografias.com, www.mcnbiografias.com
↑  Los Madrazo, una familia de artistas: [Exhibition], Museo Municipal, 1985 [catálogo de la exposición, tapa del libro]
↑  Madrazo y Kuntz, Luis de - Museo Nacional del Prado, www.museodelprado.es
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX862866  GND: 116655291  ISNI: 0000 0000 7102 4051  LCCN: n00031426  RKD: 130461  SUDOC: 120786133  ULAN: 500037475  VIAF: 38146655   WorldCat (עם VIAF): 38146655
לואיס דאנק

לואיס קרל דאנק (נולד ב-21 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן אנגלי המשחק כבלם במועדון ברייטון אנד הוב אלביון.
קריירה

דאנק גדל במחלקת הנוער של ברייטון. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במאי 2010. ב-4 באוקטובר 2013, הוחלט להשאיל את דאנק לבריסטול סיטי. מקיץ 2014, דאנק היה שחקן פותח בברייטון ובמשך שלוש עונות הוא שיחק כארבעים משחקי ליגה לעונה באליפות. בעונת 2016/17, סיימה ברייטון במקום השני באותה תחרות ובכך השיגה עלייה לפרמיירליג. בסוף קיץ 2017, דאנק האריך את חוזהו עד אמצע 2022. שלוש שנים לאחר מכן החוזה נוהל מחדש והוארך לשלוש עונות.
ביולי 2023, התחייבות זו הוארכה בשנה נוספת. דאנק הפך לשחקן מפתח בהרכב ברייטון ועזר לה להעפיל לפרמייר ליג בעונת 2016/2017.
נבחרת לאומית

באוקטובר 2018, זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 על ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  BRIGHTON DEFENDER LEWIS DUNK TO JOIN ENGLAND SQUAD FOR CROATIA AND SPAIN TRIP, thefa
| נבחרת אנגליה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 פיקפורד •  2 ווקר •  3 שו •  4 רייס •  5 סטונס •  6 גהי •  7 סאקה •  8 אלכסנדר-ארנולד •  9 קיין •  10 בלינגהאם •   11 פודן •  12 טריפייר • 13 רמסדייל •  14 קונסה • 15 דאנק • 16 גלאגר • 17 טוני • 18 גורדון • 19 ווטקינס • 20 בואן • 21 אזה • 22 גומז • 23 הנדרסון • 24 פאלמר • 25 וורטון • 26 מיינו • מאמן: סאות'גייט |  1 פיקפורד •  2 ווקר •  3 שו •  4 רייס •  5 סטונס •  6 גהי •  7 סאקה •  8 אלכסנדר-ארנולד •  9 קיין •  10 בלינגהאם •   11 פודן •  12 טריפייר • 13 רמסדייל •  14 קונסה • 15 דאנק • 16 גלאגר • 17 טוני • 18 גורדון • 19 ווטקינס • 20 בואן • 21 אזה • 22 גומז • 23 הנדרסון • 24 פאלמר • 25 וורטון • 26 מיינו • מאמן: סאות'גייט | אנגליה |
ליטל כשריאל

ליטל כשריאל (נולדה בשנת 1979) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה, בעלת 3 מדליות זהב מהמכביה, המכביה החמש-עשרה (1997).
ביוגרפיה

כשריאל גדלה במעלה אדומים, אביה, בני כשריאל הוא ראש עיריית מעלה אדומים לשעבר. היא שחתה בקבוצת השחייה של מכבי מעלה אדומים. לאחר מכן עברה להתאמן בפנימיית המחוננים בווינגייט תחת הדרכתו של לאוניד קאופמן. היא ייצגה את קבוצת השחייה של ירושלים רבתי.
ביוגרפיה > 1993

באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכתה כשריאל בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:11.20 דקות, אחרי שירה גינצבורג מהפועל נתניה (1:07.00 דקות) ולפני שירה בש מהפועל נהריה (1:11.52 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב אחרי קרן רגאל מהפועל ירושלים (2:21.94 דקות) ושירה גינצבורג (2:23.30 דקות).
ביוגרפיה > 1994 > שיאנית ישראל

בתחרות שנערכה בשנת 1994 קבעה כשריאל במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:06.71 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של טימאה טוט (1:06.79 דקות).
ביוגרפיה > 1994 > אלופת ישראל

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכתה כשריאל ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 27.97 שניות, לפני אניה גוסטומלסקי מכבי חיפה (28.28 שניות) ונעמי עזריאלי מהפועל ימק"א ירושלים (29.23 שניות), במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.20 דקות, לפני מיכל צהרי מהפועל עמק יזרעאל (1:07.00 דקות) ושירה גינצבורג ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:07.58 דקות, לפני שירה גינצבורג (1:08.01 דקות) ואלה ברנוף מהפועל עמק חפר (1:10.89 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:00.65 דקות, אחרי אניה גוסטומלסקי (1:00.16 דקות) ולפני נעמי עזריאלי (1:02.26 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:27.29 דקות, אחרי שירה גינצבורג (2:27.25 דקות) ולפני אניה גוסטומלסקי (2:30.65 דקות).
ביוגרפיה > 1995

בתחרות שחייה שנערכה בסלובקיה ביולי 1995 קבעה כשריאל במשחה ל-50 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 29.68 שניות, שיפור לשיא בן ה-5 שנים של טימאה טוט (29.77 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בתחילת אוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.29 שניות, לפני אניה גוסטומלסקי ממכבי חיפה (28.39 שניות), במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.58 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:29.62 דקות, לפני אלונה טריינסייבה מהפועל עמק יזרעאל (2:31.07 דקות).
ביוגרפיה > 1996

בשתי תחרויות שחייה (בריכת 25 מטר) שנערכו בפברואר 1996 קבעה כשריאל במשחה ל-50 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 28.57 שניות ובמשחה ל-100 מטר פרפר שיא ישראלי חדש נוסף של 1:02.49 דקות.
בגביע חיפה הבינלאומי שנערך במאי אותה שנה קבעה כשריאל במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי חדש של 31.33 שניות, שיפור לשיא בן ה-6 שנים של הדס פדה (31.48 שניות).
בתחרות גראנד פרי שנערכה בברצלונה, ספרד בסוף חודש מאי אותה שנה קבעה כשריאל במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:04.80 דקות, שיפור לשיא בן השנה של פדה (1:06.12 דקות). שיא זה נשבר לאחר 5 שנים על ידי אניה גוסטומלסקי (1:04.26 דקות).
ביוגרפיה > 1997

גביע העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערך בפריז, צרפת בפברואר 1997 קבעה כשריאל במשחה ל-100 מטר פרפר תוצאה של 1:03.91 דקות.
בגביע חיפה הבינלאומי שנערך במאי אותה שנה קבעה כשריאל במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש של 2:20.30 דקות, שיפור לשיא בן ה-5 שנים של טוט (2:21.48 דקות). שיא זה נשבר לאחר 3 שנים על ידי ורד בורוכובסקי (2:20.02 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה ה-15 שנערכו באותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות זהב.
מאלט (משקה)

בקבוקי מאלט
בית החרושת "בירה נשר" בראשון לציון, 1941
מאלט, הקרוי גם בירה שחורה, הוא משקה לא-אלכוהולי. המשקה מיוצר בדומה לבירה, אך נעשה שימוש בלתת קלוי כהה כדי להעניק למשקה גוון שחור, וזמן תסיסת השמרים קצר במיוחד כדי שהמשקה לא יהיה אלכוהולי. למשקה נוסף סוכר להשגת טעמו המתוק. גרסת המשקה הנמכר בישראל היא פרי פיתוח מקומי וייחודית בטעמה.
בשנת 1934 הוקמה בראשון לציון מבשלת הבירה הראשונה בארץ בשם "Palestine Brewery Ltd", שבנוסף לבירה אלכוהולית יצרה גם מאלט בשם "ראשונייה". מכיוון שהבירה האלכוהולית לא הייתה פופולרית בישראל, הוחלט על פיתוח משקה בירה הקרוב יותר למשקה קל. לשם כך הובא במיוחד לארץ מומחה צ'כי, שפיתח את הנוסחה הייחודית המוכרת בארץ כ"בירה שחורה", וזו נמכרה כמותג "נשר מאלט". עד שנת 1987 הייתה נשר מאלט הבירה השחורה היחידה שנמכרה בארץ.
כיום מיוצרים ונמכרים בישראל שלושה מותגים של מאלט: נשר מאלט, מהמותגים הוותיקים בישראל, המיוצר על ידי חברת טמפו משקאות, מאלט סטאר, המיוצר אף הוא על ידי חברת טמפו משקאות, ומאלטי (נקרא בתחילת דרכו "טובורג מאלט"), שמיוצר החל משנת 1995 על ידי חברת מבשלות בירה ישראל בע"מ. כל שלושת המותגים נמכרים גם בגרסת דיאט.
הערות שוליים

↑  userdd9f9c, בירה שחורה - כל הסיבות התזונתיות והבריאותיות לאהוב אותה, באתר דיאטה, ‏2017-02-15
ערך זה הוא קצרמרבנושא משקאות ובנושא חברות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לינדה פסטן

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1932 הברונקס, ארצות הברית 
 פטירה:  30 בינואר 2023 (בגיל 90) Chevy Chase, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכללת רדקליף, אוניברסיטת הרווארד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  איירה פסטן 
 פרסים והוקרה:  פרס פושרט 
 
לינדה פסטן (באנגלית: Linda Pastan; 27 במאי 1932 –  30 בינואר 2023) הייתה משוררת יהודייה אמריקאית.
חייה

לינדה פסטן נולדה למשפחה יהודית ברובע הברונקס שבניו יורק בשנת 1932. היא למדה במכללת רדקליף והשלימה לימודיה באוניברסיטת ברנדייס. לינדה פסטן פרסמה כעשרה כרכי שירה, שהוציאו לה שם של משוררת מוערכת, והיא גם זכתה בפרסים ספרותיים רבים על עבודתה הספרותית.
לינדה פסטן הייתה משוררת החצר, המשוררת הרשמית, של מדינת מרילנד, משנת 1991 עד שנת 1995. שיריה עוסקים ביקיריה החיים, ובדמויות מיתיות וארכיטיפיות, הן מן התנ"ך והן מהמיתולוגיה היוונית. לעברית עדיין לא תורגם ספר משלה, אך שירים בודדים משלה תורגמו בידי כמה מתרגמים ונדפסו בכתבי עת ספרותיים בישראל.
משפחה

פסטן התגוררה בצ'בי צ'ייס, מרילנד, עם בעלה אירה פסטן, חוקר ורופא בהכשרתו.
היא אם לסופרת רייצ'ל פסטן, לשף ולבעל המסעדה פיטר פסטן, ולנפרולוג סטפן פסטן.
מבחר עבודותיה

1971 - A Perfect Circle of Sun‏. Chicago: Swallow Press Inc
1975 - Aspects of Eve‏. New York: Liveright
1978 - Marks.
1978 - The Five Stages of Grief.‏ New York: W. W. Norton & Co.
1980 - Setting the Table‏ Dryad Press.
1981 - Waiting For My Life.‏ New York: W. W. Norton & Co
1982 - PM / AM.‏ New York: W. W. Norton & Co.
1985 - A Fraction of Darkness.‏ New York: W. W. Norton & Co.
1988 - The Imperfect Paradise.‏ New York: W. W. Norton & Co.
1991 - Heroes in Disguise.‏ New York: W. W. Norton & Co.
1995 - An Early Afterlife.‏ New York: W. W. Norton & Co.
1998 - Carnival Evening. New and Selected Poems: 1968 – 1998.‏ New York: W. W. Norton & Co.
2001 - The Last Uncle.‏ New York: W. W. Norton & Co.
2006 - Queen of a Rainy Country. Poems.‏ W. W. Norton & Co.
2011 - Traveling Light.‏ New York W. W. Norton & Co.
2011 - A daughter leaving home.‏ New York W. W. Norton & Co.
הערות שוליים

↑  רשימת ה-POET LAUREATE של מרילנד, מתוך האתר הרשמי של המדינה MARYLAND MANUAL ON-LINE
↑  לינדה פסטן, לזווג את המוות ליופי, באתר ynet, 8 בפברואר 2009
↑  Pastan, Linda | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273085205171  PLWABN: 9810596548605606  BNE: XX6302713  BnF: cb12060423f (data)  CiNii: DA11412484  GND: 141680407  ISNI: 0000 0001 0866 6593  LCCN: n79088873  MusicBrainz: b68165c9-aabd-4ee4-8458-3d6be80ddcc3  NTA: 074712667  RERO: 02-A009007312  SNAC: w68k7vvc  SUDOC: 075012677  VIAF: 7411957   WorldCat (עם VIAF): 7411957 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לינדה פסטן".
מוגמבו

| --- | --- |
כרזת הסרט מוגמבו
כרזת הסרט מוגמבו
 מבוסס על:  המחזה "אבק אדום" של וילסון קוליסון
 בימוי:  ג'ון פורד 
 הופק בידי:  סאם צימבליסט 
 תסריט:  ג'ון לי מהין
 עריכה:  פרנק קלארק 
 שחקנים ראשיים:  קלארק גייבל אווה גרדנר גרייס קלי
 מוזיקה:  מקס שטיינר
 צילום:  רוברט סרטיס
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 באוקטובר 1953
 משך הקרנה:  115 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט הרפתקאות 
 תקציב:  3,100,000‏$
 הכנסות:  8,300,000‏$
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (גרייס קלי)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מוגמבו (באנגלית: Mogambo) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגה קולנועית של סרט הרפתקאות/סרט רומנטי משנת 1953 בבימויו של ג'ון פורד עם קלארק גייבל, אווה גארדנר וגרייס קלי בתפקידים הראשיים.
הסרט צולם בשיטת טכניקולור באפריקה המשוונית הצרפתית ויש בו קטעים רבים של מרחבי אפריקה עם חיות בר, טורפים ועופות.
התסריט מבוסס על המחזה "אבק אדום" (Red Dust) של וילסון קוליסון משנת 1928. ב-1932 הופק הסרט "אבק אדום" המבוסס על המחזה וגם כאן שיחק קלארק גייבל בתפקיד הראשי.
אמנם בקדימון לסרט נרמר כי מוגמבו פירושו "הגדול ביותר" אבל מפיק הסרט אמר שלשם הזה אין כל משמעות וכי הוא קבע אותו בגלל דמיונו למועדון לילה מפורסם בהוליווד בשם "מוקנדו" ובגלל הצליל האפריקאי שלו.
במרכז הסרט - משולש אהבה בין גבר לשתי נשים. במשך ההסרטה החל רומן בין קלארק גייבל לגרייס קלי שנמשך עוד מספר חודשים לאחר גמר ההסרטה.
אווה גארדנר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה
גרייס קלי הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע
תקציר העלילה

ויקטור מרסוול (קלארק גייבל) הוא בעל חווה במרכז אפריקה ובעזרת עובדיו הלבנים ובעיקר הילידים השחורים הוא מתפרנס מארגון מסעי ספארי לתיירים ומצייד ומסחר בחיות בר.
יום אחד מגיעה אליו אלואיז קלי (אווה גארדנר) שחבר שלה, מהראג'ה עשיר הזמין אותה למקום אך עזב את החווה לפני שהגיעה. היא בינתיים "תקועה" שם עד לבוא הספינה הבאה. היא אינה רגילה לתנאי המקום אך ויקטור מנסה להרגיל אותה והיא מתחילה להתאהב בו.
היחסים ביניהם מופרעים כאשר מגיע לחווה הזוג צעיר נורדלי. דונלד נורדלי (דונלד סינדן) ואשתו הצעירה לינדה (גרייס קלי).
דונלד הוא אנתרופולוג המבקש לערוך מחקר על גורילות בתחילה הוא סובל מחום גבוה, מרסוול מטפל בו בנאמנות ולינדה מתחילה להתאהב בו. בינתיים הספינה שהשיטה את קלי מהחווה התקלקלה וקלי חוזרת לחווה.
כולם יוצאים לספארי הגורילות. הרומן בין לינדה למקסוול פורח למגינת ליבה של קלי. דונלד לא מודע לרומן בין אשתו למקסוול. מקסוול משוחח איתו ועד מהרה הוא חש עד כמה דונלד אוהב את אשתו. בעת הצייד נאלץ מקסוול לירות בגורילה שתוקפת את דונלד.
בחזרה לחווה מקסוול מחליט לנתק את קשריו עם לינדה. הוא משתכר וכשקלי נכנסת לאוהל שלו הם מתחילים להתעלס. לינדה מוצאת אותם ביחד ובלהט קנאה היא שולפת את אקדחו של מקסוול ופוצעת אותו בזרוע. למחרת עוזבים כולם את החווה. מקסוול מבקש מקלי להישאר בתחילה היא מסרבת, אבל כשהיא רואה אותו על החוף היא קופצת מהסירה, מגיעה למקסוול בשחייה ונופלת בזרועותיו.