טיבור ברנסקי
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

ב־19 במרץ 1944, הונגריה נכבשה בידי גרמניה הנאצית. דודתו של טיבור ברנסקי, מרגיט סטרנדר, הייתה חברה קרובה של משפחה יהודית - משפחת סקרש. אף על פי שמשנת 1938 ממשלת הונגריה חוקקה סדרה של חוקים אנטישמיים שדמו מאוד לחוקי נירנברג, היחסים בין משפחת סקרש למרגיט סטרנדר התהדקו. החל ממאי 1944 יהודי הונגריה החלו להשלח ברכבות למחנות ההשמדה. כמעט כולם נשלחו לאושוויץ'-בירקנאו ורבים מהם נרצחו מיד. ב־15 ביוני 1944, יצאה ההוראה להעביר משפחות יהודיות לבתים מסומנים בטלאי צהוב ולגטאות קטנים בשטח הונגריה. משפחת סקרש נמלטה למחבוא והותירה בידי משפחת סטרנדר את בנם התינוק החולה, גאבור לסלו סקרש.
ב־20 באוקטובר 1944, הגיע טיבור ברנסקי לבודפשט אחרי שנאלץ לעזוב את לימודי הכמורה שלו לפני שסיימם. הוא עבר לגור עם דודתו, שבינתיים הצטרפה למחתרת שעזרה ליהודים לברוח אל מעבר לגבול. סטרנדר ביקשה מאחיינה שייעזר בקשריו בכנסייה (אף על פי שלא הספיק לסיים את הכשרתו ככומר) כדי להשיג מסמכי הגנה לגאבור סקרש הקטן ולמשפחתו, שעמדו להישלח החוצה מהמדינה. ברנסקי נעתר מייד ונסע לבקר את הנונציו (שגריר מטעם הוותיקן) בהונגריה. כשהגיע לשם, ראה שהלשכה עמוסה באנשים רבים שבקשו להשיג גם הם מסמכים אלו ותור ארוך נמשך ממשרדו של הנונציו אנג'לו רוטה. ברנסקי עטה את גלימת הכמורה שלו, אף על פי שלא היה כזה, ועקף את התור בטענה שהוא שם בעניין רשמי. אנג'לו רוטה הנפיק לו את המסמכים הדרושים וברנסקי ליווה את בני משפחת סקרש לבית מוגן של הוותיקן. משפחת סקרש הייתה המשפחה היהודית הראשונה שברנסקי הציל.
ברנסקי הרשים את רוטה באומץ שלו ובדיבורו השוטף בגרמנית, ולכן הוזמן לשוחח עם רוטה בערב. אנג'לו רוטה מסר לו רשימה של כ-45 שמות, והסביר לו שאנשים אלו הם יהודים שקיבלו מסמכי חסינות מהוותיקן. מאחר שהמסמכים הללו הושמדו, היהודים נכלאו במפעל ויועדו להישלח למחנות השמדה בזמן הקרוב. רוטה דחק בברנסקי לצאת לדרך בבוקר, בשל דחיפות העניין. ברנסקי החליט לצאת מיד ולא לחכות לבוקר. כדי להרשים את הגרמנים, התעקש ברנסקי לקחת את הרכב הרשמי של רוטה, מכונית מרשימה מדגם 'רולס רויס' הנושאת את דגל הוותיקן. כדי להוסיף לתדמית, שכנע ברנסקי מספר אנשים ללוות אותו כפמליה, ואף גייס נהג -כל זאת כדי ליצור רושם ולהראות סמכות. כשהגיע למחנה, השומרים סירבו להכניס את ברנסקי, ולכן הוא איים שיבקש מנהגו לנסוע אל תוך השער בכוח. ברנסקי הורשה להיכנס, והצליח לאתר את רוב היהודים ברשימה ולהוציאם. בנוסף, הוא הסיח את דעת השומרים כדי שמלוויו יוכלו להנחות את היהודים שנותרו במחנה כיצד ליצור קשר עם ארגון המחתרת ולהימלט. רוטה התרשם מפעולותיו של ברנסקי, ולכן גייס אותו לעוד מספר משימות ומינה אותה למנהל כללי ב"תנועה להגנת היהודים" של הוותיקן בהונגריה.
נוסף על כך, ברנסקי היה פעיל בארגון מחתרתי יחד עם דודתו, מרגיט סטרנדר. סטרנדר עבדה בחברת תרופות, ועזרה לספק משאבים ליהודים שבבתים המוגנים. במסגרת עבודתו כמנהל התנועה מטעם הוותיקן, פגש ברנסקי מספר דיפלומטים שפעלו כדי להציל יהודים, ובהם ראול וולנברג.
לאורך השבועות הבאים, המשיך ברנסקי לצוץ במקומות בהם הוחזקו יהודים כשבידיו מסמכים מהוותיקן, ליווה יהודים לבתים מוגנים ואף עצר צעדה של יהודים שהובלו מבודפשט לכיוון הגבול האוסטרי ודרש להוציא ממנה מספר יהודים גדול ככול יכולתו. לצעדה זו הוא הגיע עם מכתבים ריקים מהוותיקן ובו במקום הנפיק מהם אישורים שמיים ליהודים שפגש. לאלו שלא היה יכול להנפיק אישורים, הוא סיפק מזון, ציוד ותרופות. ברנסקי קיבל שיחת נזיפה ישירה מאדולף אייכמן לאחר שזה שמע על מעשיו להצלת יהודים. אייכמן בישר לו שכמות המכתבים להגנה על יהודים שאושרו בידי הנאצים תקטן משמעותית. ברנסקי, בתגובה, כינה את אייכמן "בן בליעל".
במהלך אחת ממשימותיו, כיוון קצין גרמני אקדח טעון לראשו של ברנסקי ודרש לדעת למה הוא, כנוצרי, עוזר ליהודים. ברנסקי השיב שהוא עוזר להם משום שהוא נוצרי. באירוע אחר, ברנסקי נזרק למרתף חשוך בידי כמה קצינים נאצים. ברנסקי חשב שהוא כבר לא יצא מהמרתף הזה בחיים. למזלו, קצין נאצי שעבד באופן סודי עם המחתרת, זיהה אותו והתקשר מיד להודיע לנונציו. ברנסקי שוחרר תוך פחות מארבעים דקות, ואנג'לו רוטה המתין לו ברכב, מודאג מאוד.
גם לאחר שמכתבי ההגנה של יהודים מטעם הכנסייה לא הוכרו עוד כתקפים, ברנסקי המשיך לסייע ליהודים להתחבא במערות ובמרתפי יין. בעזרת מסמכים מזויפים בעלי מראה רשמי, ביטחון רב ואומץ רב לא פחות, הצליח ברנסקי להביא למקלט בבתים מוגנים למעלה מ-3,000 יהודים, והצליח להציל בין 8,000 ל-12,000 יהודים.
בסוף דצמבר, 1944, הצבא הסובייטי פלש לבודפשט. כיוון שהחיילים הסובייטים חשבו שטיבור ברנסקי שיתף פעולה עם הנאצים, הוא נעצר ב-30 בדצמבר ונשלח לצעדה אכזרית של למעלה משבועיים לאורך 160 קילומטרים, בה אכל רק ארבע פעמים. בסוף הצעדה ברנסקי אושפז בבית חולים, בו שהה עד לסוף המלחמה.