stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות להט"ב באוגנדה
תנאי מחיה > אלימות

ההפללה הקיימת בחוק האוגנדי נגד הומוסקסואליות שהוחמרה במשך השנים עד כדי עונש מוות, הובילה למעצרים, סחיטות ואלימות קשה מצד הציבור כלפי אזרחי להט"ב במשך שנים, שלוותה בתחושת רוח גבית עבור הפושעים עקב ההפללה הקשה נגד הומוסקסואליות במדינה. הפעולה האלימה המפורסמת ביותר במדינה שבוצעה בנושא ידועה כרצח פעיל זכויות הלהט"ב דייוויד קאטו בינואר 2011. קאטו הותקף בביתו על ידי אדם אחת לפחות, והוכה בראשו בפטיש ומת בדרך לבית החולים.
ב-4 באוגוסט 2016, פשטו כוחות משטרת קמפלה על תחרות יופי של שהתקיימה במסגרת אירוע להט"ב בעיר. השוטרים כיתרו את הרחובות שהקיפו את מתחם התחרות, פרצו למקום חמושים בכבדות ותקפו את הנוכחים. לפחות 20 פעילים נעצרו או עוכבו על ידי המשטרה במשך שעות. חלק מהנפגעים אושפזו בבתי החולים, כאשר אחד מהם במצב קשה. זמן קצר לאחר מכן, הודיע שר האתיקה והמוסר של אוגנדה, סימון לוקודו, כי הוא מגייס כוחות שיימנעו את קיומו של מצעד גאווה שאמור היה להתקיים בסוף השבוע בעיר, והצהיר כי הוא "מחויב לדכא כל פעילות עבור להט"ב במדינה". בעקבות מעצרם של פעילים רבים במהלך הפשיטה, קיימו מארגני המצעד פגישה עם לוקודו, במהלכה הוא השווה את המארגנים לטרוריסטים והבהיר להם כי הוא "יעצור את כל מי שיגיע להשתתף במהלכו". כמו כן, לוקודו הבהיר כי יביא המונים למקום המצעד, שימנעו בכוח את קיומו. בשל החשש לחיי המשתתפים, נאלצו המארגנים לדחות את המצעד. באוגוסט 2017, מארגני המצעד המתוכנן בעיר נאלצו לבטל שוב את האירוע לאחר איומי מעצר מצד גורמים שונים.
באוקטובר 2019 פעיל הלהט"ב האוגנדי בן ה-28 בריאן וואסווה הוכה למוות בביתו.
תנועת זכויות להט"ב

הארגון העיקרי של אוגנדה שפועל למען שיפור זכויות להט"ב הוא "מיעוטים מיניים אוגנדה" (אנ') שנוסד בשנת 2004 על ידי ויקטור מוקאסה (אנ'). מנכ"ל הארגון הנוכחי הוא הפעיל פרנק מוגישה (אנ'). פעילותו של הארגון כוללת רפורמה במדיניות ובמקביל פיקוח וסיוע לתיאום בין המאמצים של ארגוני להט"ב אחרים במדינה, להספקת שירותים שונים כגון טיפול רפואי, ייעוץ, הדרכה ותמיכה כלכלית. שנותיו הראשונות של הארגון היו מוגדרות ללא דיכוי ממשלתי באופן יחסי, אולם, בשנת 2012 כשארגון הגיש בקשה להירשם באופן רשמי כארגון, הבקשה נדחתה על ידי לשכת שירותי הרישום של אוגנדה, הגוף המפקח על ארגונים לא ממשלתיים. הארגון הגיש ערעור על החלטת הלשכה בשנת 2016, שנדחתה על ידי בית המשפט העליון בשנת 2018 בטענה כי ללשכה קיימת זכות חוקית למנוע את רישום הארגון מאחר שמטרותיו "מנוגדות לחוקי אוגנדה". בעוד שארגונים לא ממשלתיים שנאסר עליהם להירשם באופן רשמי, רשאים לפעול על בסיס לא רשמי כ-"אגודות", הם מוגבלים מלפתוח חשבונות בנק או לבקש מימון מתרומות. באוגוסט 2022, הארגון קיבל הוראה על ידי הלשכה להפסיק לחלוטין את הפעילות שלו. ארגוני להט"ב נוספים שפעלו במשך השנים או ממשיכים לפעול במדינה כוללים את:
"Uganda Bisexuals and Lesibian Movement"
"Freedom and Roam Uganda"
"Kuchu Times Media Group"
"Let's Walk Uganda"
בסוף 2014, פעילים אוגנדים פרסמו את הפרק הראשון של מגזין הלהט"ב "Bombastic" והשיקו את הפלטפורמה המקוונת "Kuchu Times" שדנה בסוגיות להט"ב באוגנדה.
ראש ממשלת אוגנדה לשעבר בין השנים 2011–2014 אממה מבאבאזי (אנ') נודע כמועמד הראשון לנשיאות אוגנדה שהתנגד בגלוי להומופוביה. הוא רץ בבחירות לנשיאות ב-2016 (אנ') והגיע לבסוף למקום השלישי. מבאבאזי הצהיר כי "אין לאפליה מקום בחברה האוגנדית" בעוד שהומוסקסואליות "אינה הסכנה הגדולה ביותר" במדינה. הצהרותיו קיבלו שבחים מצד פעילים וארגוני להט"ב מקומיים.
בנובמבר 2017, בניגוד מפתיע למדיניות המשטרה כלפי להט"ב אוגנדים עד לאותה העת, מספר שוטרים מאזור המטרופולין של קמפלה הורו על ידי מפקד המשטרה להשתתף בסדנה בנושא זכויות להט"ב. דובר המשטרה הצהיר באומרו כי "ההכשרה מכוונת כדי ללמד את קציני השטח שלנו להעריך שלמיעוטים יש זכויות שצריך לכבד".
תנועת זכויות להט"ב > דייוויד קאטו

פעיל זכויות הלהט"ב האוגנדי דייוויד קאטו (אנ') נחשב לאבי התנועה למען זכויות להט"ב במדינה. קאטו פוטר ב-1991 מעבודתו במספר בתי ספר בעקבות נטייתו החד-מינית, ועבר להתגורר ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. הוא הושפע מהתנועה למען זכויות להט"ב במדינה, וב-1998 חזר לאוגנדה והצהיר באופן גלוי על היותו הומוסקסואל במסיבת עיתונאים שהובילה לכך שנעצר ושוחרר לאחר כשבוע. בשנת 2004 ייסד קאטו עם שותפים נוספים את הארגון מיעוטים מיניים אוגנדה. ב-2009 נאם בנוגע לזכויות להט"ב בוועידה שנוצרה במימון האו"ם, שבמהלכה, נציגי אוגנדה לעגו לקאטו בזמן נאומו. לאחר מכן עזבו קאטו ואנשיו את הוועדה מחשש שייעצרו.
ב-26 בינואר 2011 קאטו הותקף בביתו שבעיר מוקונו, ומת בדרך לבית החולים. מקורביו של קאטו דיווחו כי קאטו הצהיר על עלייה חדה באיומים על חייו, והגדירו את הרצח שלו כנעשה על רקע היותו הומוסקסואל. בנובמבר 2011 החשוד ברצח קאטו סידני נסובוגה אנוך הורשע ונידון ל-30 שנות מאסר. הסרט תיעודי "Call Me Kuchu" (אנ') יצא לאור ב-2012 ומתמקד בחלקו בפרשת רצח קאטו. באוגוסט 2012, שנה לאחר רציחתו של קאטו ובצל איומים מצד השלטון, פעילי להט"ב אוגנדים יצאו לרחובות קמפלה וציינו אירועים שונים בהם פסטיבל סרטים, מסיבות חוף וצעדה. מזכירת המדינה של ארצות הברית, הילרי קלינטון, ביקרה באוגנדה בעת העת והעניקה פרס לקואליציה של פעילים מקומיים על האקטיביזם שלהם למען שיפור המעמד של זכויות להט"ב במדינה.
תנועת זכויות להט"ב > קאשה ג'קלין נאבגסרה

קאשה ג'קלין נאבאגסרה (אנ') ידועה כפעילת זכויות הלהט"ב הנשית המפורסמת ביותר באוגנדה. נבאדסרה נולדה ב-1980 בקמפלה, ונחשבת לאם המייסדת של ארגון זכויות הלהט"ב "Freedom & Roam Uganda" (אנ'). היא הובילה את הארגון במשך עשור וכיהנה כמנכ"לית שלו עד 2013. גם לאחר רציחתו של דייוויד קאטו, נאבגסרה המשיכה בפעילותה למען שיפור זכויות להט"ב באוגנדה, שכללה מסע פרסום עבור העברת אי-הפללה של הומוסקסואליות והתנגדות לחקיקה מפלה נגד להט"ב אוגנדים.
פפה ג'וליאן אונזימה
פפה ג'וליאן אונזימה (אנ') ידוע כפעיל טרנסקסואל שמשמש כמנחה התוכנית בארגון מיעוטים מיניים באוגנדה. אונזימה נולד בשנת 1980 כנקבה והחל בתהליך התאמה מגדרית בתחילת העשור השני של המאה ה-21. אונזימה התפרסם בין היתר בעקבות ראיון שנערך בתוכנית הבוקר של חדשות "NBS" באוגנדה ב-18 בדצמבר 2012 במהלכו התראיין, שזכה לפופולריות והפך לתופעת אינטרנט בשל הדברים שאמר במהלכו ד"ר מרטין סמפה, פעיל אוגנדי שמוכר בדעותיו ההומופוביות. סמפה התפרץ לדיון בעודו מטיח האשמות באונזימה, ומנפנף בירקות ופירות, תוך כדי שהוא מדגים בעזרתם יחסים הומוסקסואלים.
להט"ב אוגנדים ידועים

ליילה בבירייה (אנ'), אמנית ופעילת זכויות להט"ב לסבית.
קלייר ביירוגבה (אנ'), פעילת זכויות להט"ב לסבית.
קלאופטרה קמבוגו קנטארו (אנ'), פעילת זכויות להט"ב טרנסקסואלית.
דייוויד קאטו, מורה ופעיל זכויות להט"ב הומוסקסואל.
ריצ'רד לוזימבו (אנ'), פעיל זכויות להט"ב ומפיק קולנוע הומוסקסואל.
פרנק מוגישה (אנ'), פעיל זכויות להט"ב הומוסקסואל.
ג'יי מולוצ'ה (אנ'), שחקן כדורסל ופעיל זכויות להט"ב טרנסקסואל.
קושבה מוזס מוורקו (אנ'), בולגר ורופא צבאי הומוסקסואל.
קאשה ג'קלין נאבגסרה, פעילת זכויות להט"ב לסבית.
ג'אופריי אוגווארו (אנ'), פעיל זכויות להט"ב הומוסקסואל.
פפה ג'וליאן אונזימה, פעיל זכויות להט"ב טרנסקסואל.
ג'ון וואמבר (אנ'), פעיל זכויות להט"ב הומוסקסואל.
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית: /  (פלילית מאז 1902 בקרב גברים, מאז 2000 בקרב נשים. (עד 2023) עונש: מאסר עולם לגברים, 7 שנות מאסר לנשים. משנת 2023, מאסר עולם לגברים ונשים, עונש מוות על "הומוסקסואליות מחמירה" (הרשעה מעל לפעם אחת ורקעים נוספים)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים: 
חוקים נגד אפליה בתעסוקה: 
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים: 
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שטנה): 
נישואים חד-מיניים:  (קיימת מגבלה חוקתית שמכירה בנישואים הטרוסקסואלים בלבד מאז 2005)
הכרה בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור): 
אימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים: 
אימוץ ילד חורג בקרב זוגות חד-מיניים: 
גישה להפריה חוץ-גופית בקרב זוגות לסביות: 
הכרה משפטית בשינוי מגדר: 
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בצבא: 
איסור על ביצוע טיפול המרה בחוק: 
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: 
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאים לתרום דם:
ראו גם

זכויות להט"ב
זכויות להט"ב באפריקה
זכויות להט"ב בחבר העמים הבריטי
לקריאה נוספת

Healy, L. & Kamaya, H. (2014). Ethics and International Discourse in Social Work: The Case of Uganda's Anti-Homosexuality Legislation. Ethics and Social Welfare. 8(2), 151-169.
Sandgrove, Joanna. Vanderneck, M Robert. Andersson, Johan. Valentine, Gill. Ward, Kevin. 2012. "Morality plays and money matters: towards a situated understanding of the politics of homosexuality in Uganda". J. of Modern African Studies, 50 (1). 103-129.
Jjuuko, Adrian. "The incremental approach: Uganda’s struggle for the decriminalisation of homosexuality." Human rights, sexual orientation and gender identity in The Commonwealth: Struggles for decriminalisation and change (2013): 381-408.
SEO, HYEON-JAE. "ORIGINS AND CONSEQUENCES OF UGANDA'S BRUTAL HOMOPHOBIA" Harvard International Review 38, no. 3 (2017): 44-47
DeJong, Christina, and Eric Long. "The death penalty as genocide: The persecution of “homosexuals” in Uganda." Handbook of LGBT communities, crime, and justice. Springer, New York, NY, 2014. 339-362.
יהודה בן מאיר הכהן

ערך זה עוסק בתלמידו של רבנו גרשום. אם התכוונתם למורו של רבנו גרשום, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  980 לערך
 פטירה:  1050 לערך
 תקופת הפעילות:  ?–1050 
 השתייכות:  ראשוני אשכנז
 רבותיו:  רבנו גרשום מאור הגולה
 תלמידיו:  ר' יצחק בן יהודה, ר' דוד הלוי
 חיבוריו:  "ספר הדינים"
 
רבי יהודה בן רבי מאיר הכהן (980 (?) - 1050 (?)), נכדו של רבנו יהודה הכהן ליאונטין, היה רב אשכנזי יליד גרמניה במגנצא בתחילת המאה ה-11. רבי יהודה היה תלמידו של רבינו גרשום מאור הגולה (הרגמ"ה), מעמיתיו להנהגת הישיבה בעיר, ומראשי הישיבה לאחר מותו של רבינו גרשום. נקרא גם ר' יהודה ממגנצא.
בספרו "ספר הדינים" הוא כתב על מסעותיו ועל יהודי מזרח אירופה. הספר הוא הספר הרבני הראשון באירופה שחלקיו נשתיירו. הוא מכיל שו"ת ממרחבי יהדות אשכנז, כגון הונגריה, פולין ואוקראינה.  הספר מציין את קייב ופשמישל כתחנות מסחר על דרך המסחר של סוחרים יהודים "הולכי רוסיה" שעסקו בסחר עבדים בארצות הסלאבים.  אולי מדובר ברדהנים.
נשתמרו יותר מ-40 שאלות ותשובות שלו, רבות מהן בענייני מסחר ודיני כספים סבוכים. ידוע על שו"ת שכתב יחד עם רב אליעזר הגדול בן יצחק, חברו להנהגת הישיבה במגנצא, לקהילה היהודית בטרוייש (טרואה).
הספר זוהה בידי החוקר יום-טוב ליפמן צונץ בתוך כתב יד עם תשובות המהר"ם מרוטנברג. אך פרופסור אברהם גרוסמן שליקט בשנת תשל"ז את כל הידוע בשמו עד ה'תשל"ז, אמר שמעט מהתשובות שזוהו בידי צונץ, אינן מרבי יהודה בן מאיר הכהן.
בנו, רבנו שמואל בן יהודה הכהן, הוא מחבר הפיוט "מלאכי רחמים משרתי עליון" הנאמר בסליחות. בן נוסף, רבי אברהם הכהן, נודע אף הוא כפייטן. ידוע גם על בן בשם מאיר, שיש המזהים אותו עם רבי מאיר הכהן שנרצח בשנת ד'תתמ"ה בדרכו מוורמייזא למגנצא.
לקריאה נוספת

ספרו ספר הדינים, תשובותיו מלוקטות ממקורות שונים, בהוצאת מרכז זלמן שזר, ירושלים, תשל"ז, באתר אוצר החכמה
אשר פרישמן, האשכנזים הראשונים - תלדות היהודים באירופה הצפונית מראשית התיישבותם עד פרעות תתנ"ו, הוצאת הקיבוץ המאוחד- ספריית הילל בן חיים למדעי היהדות, 2008.
אברהם גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים, ירושלים תשמ"א
הערות שוליים

↑  רבי יהודה הכהן וספר הדינים אברהם גרוסמן, כרטסת רמב"י
יד למעפיל האלמוני

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  המעפילים לחוף הרצליה
 מיקום:  הרצליה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1964
 תאריך פתיחה רשמי:  1964 
 יוצר:  אליקים רונקין (הסירה המקורית)
 קואורדינטות:  32°09′41″N 34°48′45″E﻿ / ﻿32.161288888889°N 34.812447222222°E﻿ / 32.161288888889; 34.812447222222
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) יד למעפיל האלמוני(למפת נתניה רגילה) יד למעפיל האלמוני(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד למעפיל האלמוני(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד למעפיל האלמוני  he יד למעפיל האלמוניhe יד למעפיל האלמונימפת  __ הרצליה (in English: Herzliya)  __ כפר שמריהו (in English: Kfar Shmaryahu) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רשפון (in English: Rishpon) (מועצה אזורית חוף השרון (in English: Hof HaSharon Regional Council)) מצפון-מזרח: __ רעננה (in English: Ra'anana) ממזרח: __ גבעת ח"ן (in English: Givat Hen) (מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council)), __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) מדרום: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ גליל ים (in English: Glil Yam) (מועצה אזורית חוף השרון), __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
יד למעפיל האלמוני היא אנדרטה בצורת סירה, המצויה על מסלעה בולטת בסמוך למחלף הסירה בכניסה להרצליה. היא הוקמה ב-1964 לזכר המעפילים שסירותיהם הגיעו באישון לילה לחוף הרצליה, במטרה לעלות ארצה בניגוד לתקנות המנדט הבריטי שפורסמו בספר הלבן. האנדרטה נקראת בקיצור יד למעפיל או בפשטות הסירה.
היסטוריה

יד למעפיל היא אחת ממספר אנדרטאות לזכר ההעפלה לארץ ישראל בתחילת המאה ה-20. האחרות פרושות בערים לאורך מישור החוף, כגון תל אביב, ולאורך החוף הצפוני של ישראל, כגון חיפה ועתלית. הרצליה הייתה אחד מיעדי המעפילים שניסו לעלות לארץ ישראל באופן לא חוקי בשנות ה-30 תחת שלטון המנדט הבריטי, אז עלו דרכה כ-4,000 מעפילים. הספינה הראשונה ניסתה לעגון בחוף הרצליה ביולי 1934, היות שהאזור היה מבודד אז, טרם סלילת הכביש לרמת השרון ותל אביב-יפו ב-1941. לאחר שהפך חוף הרצליה לנקודת העפלה קבועה, מיקמו הבריטים מגדל תצפית בחוף סידנא עלי הסמוך. מאמציהם היו מוגבלים, אך הם הצליחו למנוע עלייה של ספינות מעפילים ספורות כגון ה"ברל כצנלסון". ב-1945 לוחמי הפלמ"ח התקיפו את מוצבי המשקיפים הבריטיים, כולל זה בחוף סידנא עלי, והשמידו אותו.
בעבר שכן בסמוך צומת הסירה, שנקרא על שם האנדרטה. עם סלילת המחלף בשנות ה-90, הפך מיקומה של הסירה לבולט פחות (נמצאת בסמוך ליציאה לכביש 2, לכיוון חיפה). הסירה המוצבת על הגבעה כיום אינה סירת המעפילים המקורית שהוצגה במקום, אלא העתק משופץ השונה מן המקור[דרוש מקור].
אנדרטה אחרת הנמצאת בסמוך למחלף ובולטת יותר היא מגדל המים שעליו צללית מעוטרת של בנימין זאב הרצל.
ראו גם

ההעפלה
יורשות רומא

לאחר נפילתה של האימפריה הרומית קמו יחידות מדיניות רבות שראו עצמן כממשיכות המורשת התרבותית והמדינית של רומא.
האימפריה הרומית המזרחית

האימפריה הביזנטית, שהתקיימה בין השנים 395 עד 1453 הייתה הבולטת בין יחידות אלו ובשיאה השתרעה על חלקים נרחבים באסיה הקטנה, הבלקן, ארץ ישראל, צפון אפריקה ואף איטליה עצמה. ביזנטיון החלה את דרכה כחלקה המזרחי של האימפריה תחת הרפורמות המנהליות הידועות כשלטון הטטררכיה בימיו של דיוקלטיאנוס.
הביזנטים הצליחו לשמור על קיומה של מדינתם יותר מאלף שנים, באמצעות שלטון קיסרי נרחב, דת מדינה נוצרית אורתודוקסית, תרבות יוונית רומאית ומסורת צבאית ומדינית של הקיסרות הרומית.
האימפריה הרומית המזרחית > רוסיה

לאחר נפילתה של האימפריה הביזנטית בשנת 1453 הנסיך של מוסקבה איוון השלישי, תבע לעצמו את תפקיד הפטרון של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית. לפיכך ראתה עצמה השושלת הצארית כממשיכת ביזנטיון. מסורת זו חוזקה על ידי נישואיו של איוון לאחייניתו של קונסטנטינוס האחד עשר, הקיסר הביזנטי האחרון. בהשפעתה של הנסיכה אימצה מוסקבה הן את מנהגי החצר של ביזנטיון והן את שאיפותיה האימפריאליות. מוסקבה הוכתרה על ידי שליטיה כ"רומא השלישית" לאחר רומא וביזנטיון. קשרי האיחוד וההורשה בין מוסקבה לביזנטיון הודגשו על ידי איחוד סמלי שתי הממלכות – גאורגיוס הקדוש של מוסקבה והעיט הדו-ראשי של ביזנטיון. העיט הדו-ראשי הוא סמלה של רוסיה.
גם לאחר נפילתה של שושלת איוון, המשיכה יורשתה, שושלת רומנוב, לראות עת עצמה כממשיכה של השלטון הרומי. בני רומנוב אף פרסמו שושלת יוחסין מזויפת במאה ה-17 המייחסת את מוצאו של מייסד השושלת, אנדרי איוואנוויץ קבילה, ליוליוס קיסר.
האימפריה הרומית המערבית

בחלקה המערבי של האימפריה המצב היה סבוך יותר. בהדרגה ולאורך המאה החמישית לספירה, החלו השבטים שזכו לאדמות בצד הרומי של הדנובה והריין להקים ממלכות עצמאיות או עצמאיות למחצה בתחומי האימפריה הרומית. גאליה, ספרד, והמגרב נשמטו בהדרגה מידי האימפריה לטובת הוונדלים, הוויזיגותים, הפרנקים, הלומברדים ואחרים. החלק שנותר, שכלל בעיקר את איטליה והעיר רומא עמד בשליטה הולכת וגוברת של גנרלים גרמאנים.
התמוטטותה הסופית של האימפריה בשנת 476, הייתה סמלית יותר מממשית. השלטון בפועל היה מסור ממילא בידי שליטי ממלכות גרמאנים. חלק מהם, כמו תאודוריק הראשון, ראו עצמם כיורשיה הלגיטימיים של האימפריה הרומית, אך הסדר שאלו רצו ויכלו לקיים, גם אם היו בו יסודות רומיים, היה שונה מאוד מסדר העולם של הציוויליזציה היוונית-רומית.
ממלכות הוונדלים בצפון אפריקה, הוויזיגותים במזרח ספרד ודרום צרפת, הפרנקים בצפונה, הבורגונדים במרכזה וממלכת אודואקר שירשה את האימפריה הרומית באיטליה היו הכוחות העיקריים בסוף המאה החמישית.
בין המאה החמישית והמאה השמינית לספירה נוצרה בשטחי אירופה המערבית תשתית פוליטית וחברתית חדשה. תחת האוסטרוגותים באיטליה, הוויזיגותים בספרד, הפרנקים והבורגונדים בגאליה ובמערב גרמניה והסקסונים באנגליה התפוררו כל הסדרי השלטון הרומיים ופינו מקומם לשלטון שליטים-לוחמים בנוסח הגרמאני.
מידה מסוימת של התרבות הרומית הכתובה ושל קשרים בין השטחים השונים של האימפריה ההיסטורית נשמרה בחסות הכנסייה, המנזרים, אך היוונית והלטינית, התרבות, הספרות, הממשל והחוק ששלטו באגן הים התיכון מאז עלייתה של אתונה במאה החמישית לפנה"ס נדחקו לטובת השפות הוולגריות והתרבויות המקומיות.
בהנהגת כלוביס הראשון, מייסד השושלת המרובינגית השתלטו הפרנקים בהדרגה עד סוף המאה השישית על שטחי צרפת כולה. מתחילת המאה השביעית, ממשיכיהם הקרולינגים הרחיבו בהדרגה את שטחי שלטונם גם לצפון איטליה ומזרחה על פני רוב שטח גרמניה ומרכז אירופה. הפרנקים הקימו למעשה את הישות המדינית האירופאית היציבה והחזקה ביותר בימי הביניים וכתוצאה מכך ראו את עצמם כממשיכיה הטבעיים של התרבות הרומאית. גישה זו ניתן לראות בתואר שניתן לקרל הגדול בשנת 800 לספירה על ידי האפיפיור ליאו השלישי: "קארל אוגוסטוס, מלך הרומאים".
איטליה, לעומת זאת, התפוררה כבר אחרי תום שלטון תאודוריק הראשון לשורה של ממלכות נפרדות ואילו ספרד הלכה ודעכה עד שחלקים נכבדים ממנה נכבשו בידי נסיכים מוסלמים מבית אומיה.
האימפריה הרומית המערבית > הקיסרות הרומית הקדושה

ישות מדינית אירופית נוספת שראתה את עצמה כממשיכת דרכה של רומא הייתה הקיסרות הרומית הקדושה. יחידה מדינית זו השתרעה על חלקים נרחבים באירופה, והתקיימה, בגלגוליה השונים, קרוב לאלף שנה.
אחד האירועים המכוננים בהקמתה של קיסרות זו הייתה משיחתו של אוטו הראשון בשנת 962 לקיסר על ידי האפיפיור. כותבים בני הזמן, כמו גם כותבים מאוחרים יותר, התייחסו להכתרה האפיפיורית בתור ה translatio imperii, העברת הקיסרות מידי הרומאים לישות מדינית חדשה. הקיסרים הגרמנים ראו עצמם כממשיכי דרכם הישירים של קיסרי האימפריה הרומית; מסיבה זו כינו עצמם אוגוסטוס, על שם הקיסר הרומי הראשון, אוגוסטוס קיסר. בשלב זה, עם זאת, נמנעו מלכנות עצמם קיסרים "רומאים", ככל הנראה מתוך כוונה שלא לעורר סכסוך עם הקיסר הביזנטי שעדיין ישב בקונסטנטינופול. המונח imperator Romanorum (קיסר הרומאים) נפוץ רק בשלב מאוחר יותר, בתקופתו של קונראד השני ( 1024 – 1039).
תרבותה העתיקה של רומא ראתה עדנה מסוימת בקיסרות הרומית הקדושה תחת שלטונו של פרידריך ברברוסה (1155-1190). בימיו שבה ועלתה תפיסת ה"רומאיות" של האימפריה, שהייתה, ככל הנראה, חלק מהניסיון להצדיק את עוצמתו הנפרדת של הקיסר ביחס למוסד האפיפיורות, שהלך והתחזק בשנים אלה. מערכת החוקים שאימץ ברברוסה כללה מרכיבים רבים, ששורשיהם היו בחוק הרומי המסורתי. בהם ניתן למנות טביעת מטבעות, סלילת דרכים, גביית מיסים, הטלת קנסות וכן מינוי פקידים.
האימפריה הרומית המערבית > מדינת האפיפיור

טוענת נוספת לירושת רומא הייתה מדינת האפיפיור. מדינה זו, שהאפיפיור היה גם שליטה האזרחי, התקיימה בין שנת 756 לשנת 1870 והשתרעה על חלקים נרחבים במרכז איטליה. טענתה של מדינה זו לשררה ארצית נשענה בעיקר על המסמך המזויף הידוע כ-מתת קונסטנטינוס. לפי מסמך זה הקיסר הרומאי קונסטנטינוס העניק לאפיפיור סילבסטר הראשון והאפיפיורים שיבואו אחריו את השליטה על העיר רומא ועל כל הקיסרות הרומית המערבית, בעוד קונסטנטינוס המשיך לשלוט על הקיסרות הרומית המזרחית מבירת האימפריה החדשה קונסטנטינופול.
האימפריה הרומית המערבית > איטליה

יורש נוסף מטעם עצמו של רומא העתיקה היה בניטו מוסוליני ששלט על המדינה המודרנית של איטליה משנת 1922 ועד 1945. היה זה חלומו של מוסוליני להחזיר את תהילת האימפריה הרומית ולהפוך שוב את הים התיכון ל"Mare Nostrum" (הים שלנו). השלטון הפאשיסטי שהקים, התיימר להיות יורשה של האימפריה הרומית, ואבן פינה לשיטת ממשל מהפכנית שסופה למשול בעולם. בפועל היה מוסוליני כישלון מדיני ופוליטי, אשר סיים את דרכו בשותפות לפשעי מלחמה איומים, חלקם כנגד בני ארצו (ובהם ניסיון להרס של היישוב היהודי בן 2000 שנה באיטליה).
חסימת אגיוס דמטריוס

בשנת 1978 ארגון הפת"ח בסיוע סורי הכין את אניית התופת אגיוס דמטריוס במטרה לבצע מגה פיגוע. האונייה חומשה ברקטות ונשאה כמות רבה של חומר נפץ. המטרה הייתה להפגיז ברקטות את אילת ולשלוח את האונייה להתפוצץ בחוף הומה מבקרים בראש השנה תשל"ט, 1978. האונייה הפליגה מסוריה, השלימה את חימושה בלבנון, ועברה בתעלת סואץ ובמצרי טיראן. בהיותה בדרום מפרץ אילת היא נעצרה על ידי נחתת חיל הים לתשאול. החשד גבר ולאחר ירי לעברה, התפוצצה רקטה מהתחמושת שהייתה על סיפון האניה. צוות האונייה נכנע ונלקח בשבי בידי צוות הנחתת. הסטי"ל אח"י רשף הגיע לסייע. צוות השתלטות מצא על האונייה חומר נפץ ורקטות מוכנים לפעולה. משהחלה האונייה להסחף לעבר החוף הסעודי, היא טובעה בירי תותח מהסטי"ל.
רקע מדיני

ב-1978 התנהל משא ומתן בין מצרים לישראל לחתימת הסכם שלום. מצרים הייתה במצב מלחמה עם ישראל מאז הקמתה והייתה המדינה הגדולה ביותר עם הצבא החזק ביותר מבין המדינות שגבלו עמה. בתחילת ספטמבר אותה שנה התכנסו מנהיגי ישראל ומצרים לוועידת קמפ דייוויד בארצות הברית במטרה לסיים את המשא ומתן. לאחר יותר מעשרה ימי שיחות נערך טקס חגיגי בבית הלבן, ב-17 בספטמבר 1978, ובו חתמו מנחם בגין ואנואר סאדאת על הסכם שלום בנוכחות הנשיא האמריקאי ג'ימי קרטר.
סוריה ואש"ף, אשר עמדו בראש המתנגדים למשא ומתן לשלום עם ישראל, החליטו ליזום פיגוע גדול אשר יסכל את מאמצי השלום ויוכיח שאין תועלת בביצוע מהלכים מדיניים ללא הסכמתם.
התוכנית וההיערכות לפיגוע

התוכנית הייתה לבצע את הפיגוע בראש השנה תשל"ט, על ידי ירי רקטות אל העיר אילת מאונייה במסווה אזרחי ולאחר מכן לכוון את האונייה לעבר החוף על מנת שתתפוצץ שם. אנשי הצוות היו אמורים לנטוש את האונייה לפני הכוונתה לעבר החוף ולהימלט לעבר החוף הירדני.
לצורך הפיגוע נרכשה האונייה אגיוס דמטריוס, שהפליגה בדגל קפריסין. ב-21 בספטמבר 1978 עגנה אגיוס דמטריוס בנמל לטקיה שבסוריה. הצוות הוחלף והאונייה חומשה במטולי רקטות שהוסוו בארגזי מטען שהונחו על הסיפון. ב-23 בספטמבר האונייה עגנה בנמל טריפולי שבצפון לבנון לטעינת רקטות 122 מ"מ וחביות חומר נפץ. האונייה הפליגה לדרכה, אך נאלצה לעגון בקפריסין ב-25–26 בספטמבר על מנת לתקן את ההגה האוטומטי שהיה לו תפקיד חשוב בתוכנית הפיגוע.
ב-28 בספטמבר 1978 עברה האגיוס דמטריוס בתעלת סואץ מבלי שעוררה חשד בדרכה לעבר מפרץ אילת.
זירת ים סוף

ב-1978 זירת ים סוף כללה מרחב ים ארוך שהשתרע מאזור א-טור בדרום מפרץ סואץ, דרך ראס כניסה, מצרי יובל, שארם א-שייח', מצרי טיראן ומפרץ אילת, בואכה אילת. התקופה הייתה לאחר נסיגת צה"ל ממערב סיני ומצפון ומרכז מפרץ סואץ במסגרת הסכם הביניים בין ישראל למצרים 1975, והמשא ומתן המדיני לקראת חתימת הסכם שלום עמה.
מפקדת זירת ים סוף של חיל הים שכנה בשארם א-שייח' – בבסיס מרחב שלמה (במ"ש), בצמוד למפקדת הפיקוד של מרחב שלמה (מרש"ל). ליד בניין מפקדת הזירה, אשר ניצב על גבעה נישאת מעל המפרץ הטבעי של שארם ומעגן חיל הים, מוקמו חדר המבצעים ומי"ק בבונקר ממוגן במעמקי הגבעה.
בסיס מרחב שלמה היה הבסיס המרכזי של חיל הים בזירה הדרומית. בבסיס עגנו שישה סטי"לים (פלגה 45), שש נחתות (פלגה 921), וסיירת בת ארבעה דבורים של פלגה 915. משרדי הפלגות של כלי השיט היו ליד מפקדת הזירה. לחיל הים היו בזירת ים סוף בסיסים נוספים בא-טור ובראס כניסה שבמפרץ סואץ, ובאילת שבה הייתה המספנה הזירתית.