stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחלקת הדואר של ארצות הברית
היסטוריה > המאה ה-20 > שביתת הדואר של 1970

ב-18 במרץ 1970 פתחו עובדי הדואר בניו יורק, שלא היו שבעי רצון משכרם הנמוך ומתנאי העבודה הקשים שלהם, וזכו לעידוד מהתנועה לזכויות האזרח, בשביתה שכוונה נגד ממשלת ארצות הברית. בתחילה היו מעורבים בשביתה רק עובדים מניו יורק, אך בסופו של דבר תמכו בה יותר מ-200,000 עובדי מחלקת הדואר בכל רחבי ארצות הברית. אף על פי שהשביתה הסתיימה ללא ויתורים מצד הממשל הפדרלי, היא אפשרה לאיגודים המקצועיים של הדואר ולממשלה לדון על חוזה שבו קיבלו האיגודים כמעט את כל דרישותיהם, כולל חתימה על חוק הארגון מחדש של הדואר (Postal Reorganization Act) על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון ב-12 באוגוסט 1970. החוק החליף את מחלקת הדואר, שהייתה מחלקה בקבינט, בסוכנות פדרלית חדשה, שירות הדואר של ארצות הברית. החוק נכנס לתוקפו ב-1 ביולי 1971.
ביאורים

↑  עד אז, אנשים שהתגוררו בחוות מרוחקות היו מחויבים להגיע לסניף דואר בעיירה הקרובה כדי לאסוף את דברי הדואר שלהם, או לשלם לשליח מקומי שיאסוף את דברי הדואר עבורם.
↑  הוריה של הילדה לא מצאו בתקנות הדואר שום סעיף האוסר על העברת בני אדם, ומשקלה של שרלוט היה 48 פאונד וחצי, פחות מהמגבלה המרבית של 50 הפאונד למשלוח חבילה. מחיר הבולים שהוצמדו למעילה של הילדה, 53 סנט, היה נמוך בהרבה ממחיר כרטיס הנסיעה הרגיל ברכבת. שרלוט בילתה את הנסיעה בקרון הדואר והועברה לסבה וסבתה על ידי פקיד הדואר המקומי.
אליפות וימבלדון 1955

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  20 ביוני 1955 – 2 ביולי 1955 (13 ימים) 
 מספר תחרות:  69 
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:טוני טרברט (ארצות הברית) נשים:לואיז ברוף (ארצות הברית) זוגות גברים:רקס הרטוויג/לו הוד (אוסטרליה) זוגות נשים:אנג'לה מורטימר/אן שילקוק (הממלכה המאוחדת) זוגות מעורבים: ויק סיישס ודוריס הארט (ארצות הברית)
 
 → אליפות וימבלדון 1954 אליפות וימבלדון 1956 ← 
 
אליפות וימבלדון 1955 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-20 ביוני והסתיימה ב-2 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
התחרות > תחרות הגברים

בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
טוני טרברט (ארצות הברית ארצות הברית), ניצח בתחרות
קן רוזוול (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בחצי הגמר
ויק סיישס (ארצות הברית ארצות הברית), מנצח תחרות 1953, הודח בסיבוב השני
לו הוד (אוסטרליה אוסטרליה), הודח ברבע הגמר
רקס הרטוויג (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בסיבוב השלישי
ירוסלב דרובני (מצרים מצרים), מנצח תחרות 1954, הודח ברבע הגמר
באדג' פאטי (ארצות הברית ארצות הברית), מנצח תחרות 1950, הודח בחצי הגמר
סוון דבידסון (שוודיה שוודיה), הודח ברבע הגמר
במשחק הגמר, טוני טרברט (ארצות הברית), נפגש עם קורט נילסן (דנמרק) שלא היה מדורג וניצח אותו ב-3 מערכות. באותה שנה הוא ניצח באליפות ארצות הברית הפתוחה ובאליפות צרפת הפתוחה וכך זכה ב-3 פרסי גראנד סלאם בתחרויות גברים במהלך שנת 1955.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 96 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. מנצחת תחרות הנשים בשנים 1952-54 מורין קונולי נפצעה ופרשה מתחרויות. 8 טניסאיות זכו לדירוג:
דוריס הארט (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחת תחרות 1951, הודחה בחצי הגמר
לואיז ברוף (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחת בשנים 1948-50, ניצחה בתחרות
בברלי פלייץ (בקר) (ארצות הברית ארצות הברית), הפסידה במשחק הגמר
אנג'לה מורטימר (בריטניה בריטניה), הודחה בסיבוב השני
דורותי נוד (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה ברבע הגמר
דרלין הארד (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה בחצי הגמר
בריל פנרוז (אוסטרליה אוסטרליה), הודחה ברבע הגמר
אנג'לה בקסטון (בריטניה בריטניה), הודחה ברבע הגמר
במשחק הגמר לואיז ברוף (ארצות הברית) ניצחה את בברלי פלייץ, גם היא מארצות הברית, בשתי מערכות. בכך היא זכתה בתחרות זו בפעם הרביעית.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. מזוג מנצחי תחרות 1954 בשנה זו השתתף רק רקס הארטוויג והוא ניצח בתחרות עם פרטנר חדש. 4 זוגות דורגו:
ויק סיישס וטוני טרברט (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בחצי הגמר
רקס הרטוויג ולו הוד (אוסטרליה אוסטרליה), ניצחו בתחרות
ניל פרייזר וקן רוזוול (אוסטרליה אוסטרליה), הפסידו במשחק הגמר
באדג' פאטי והם ריצ'רדסון (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
במשחק הגמר רקס הארטוויג ולו הוד מאוסטרליה שיחקו נגד נייל פרייזר וקן רוזוול, גם הם מאוסטרליה, וניצחו אותם ב-3 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 48 זוגות. מנצחות תחרות 1954 לואיז ברוף ומרגרט אוסבורן דופונט מארצות הברית לא השתתפו. 4 זוגות קיבלו דירוג:
ברברה דייווידסון ודוריס הארט (ארצות הברית ארצות הברית), הפסידו בסיבוב השני
בברלי פלייץ ודרלין הארד (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בחצי הגמר
שירלי ברומר ופאט וורד (בריטניה בריטניה), הפסידו במשחק הגמר
אנג'לה מורטימר ואן שילקוק (בריטניה בריטניה), ניצחו בתחרות
במשחק הגמר אנג'לה מורטימר ואן שילקוק מבריטניה ניצחו את שירלי ברומר ופאט וורד גם הן מבריטניה בשתי מערכות. לראשונה מאז שנת 1937 טניסאיות אמריקיות לא זכו בתחרות זוגות נשים.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 80 זוגות. 4 זוגות קיבלו דירוג:
ויק סיישס ודוריס הארט (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחי תחרות 1953-54, ניצחו בתחרות
אנריקה מוראה (ארגנטינה ארגנטינה) ולואיז ברוף (ארצות הברית ארצות הברית), הפסידו במשחק הגמר
הם ריצ'רדסון ודרלין הארד (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הרביעי
לו הוד וג'ני הוד (אוסטרליה אוסטרליה) (הזוג התחתן מספר ימים לפני האליפות), הודחו בחצי הגמר
במשחק הגמר ויק סייסס ודוריס הארט (ארצות הברית) ניצחו ב-3 מערכות את אנריקה מוראה (ארגנטינה) ולואיז ברוף (ארצות הברית). לדוריס הארט זה היה הניצחון החמישי ברציפות בתחרות זוגות מעורבים. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
טוני טרברט, מנצח התחרות
לואיז ברוף, מנצחת תחרות הנשים
זיוה ילין

| --- | --- |

זיוה ילין, 2023. צלם: יורם פרץ
 לידה:  1962 (בת 63 בערך) קיבוץ בארי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 תחום יצירה:  אמנית, אוצרת ומנהלת גלריה בארי
 יצירות ידועות:  "כביש מתעקל"
 בן זוג:  חיים ילין
 מספר צאצאים:  4
 www.ziva-jelin.com
 
זיוה ילין (נולדה ב-1962) היא אמנית, חברת קיבוץ בארי, אוצרת גלריה בארי לצד סופי ברזון מקאי. הציגה תערוכות יחיד וקבוצתיות רבות. עבודתה "כביש מתעקל" מוצגת בתצוגת הקבע של המחלקה לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל. ראש מסלול התמחות באמנות במכללת קיי בבאר שבע ומרצה לאמנות בבית הספר לאמנות וחברה במכללת ספיר.
ביוגרפיה

ילין נולדה וגדלה בקיבוץ בארי. בשנים 1984–1987 למדה במדרשה למורים לאמנות רמת השרון, והשלימה תואר B.ED בהוראת אמנות. לאחר מכן רכשה תואר שני ושלישי בלימודי פרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן. הקימה את מגמת האמנות בבית הספר "נופי הבשור" ולימדה בו שנים רבות. מרצה לאמנות במכללת ספיר, בבית הספר לאמנות וחברה.
הציגה בתערוכות יחיד רבות, בין היתר במוזיאון ערד, בגלריה הקיבוץ, גלריה נופר וגלריה שרה ארמן בת"א, ובגלריה כברי בקיבוץ כברי. כן הציגה בתערוכות קבוצתיות במוזיאון אשדוד, בביתן אייל עופר, במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, בבית האמנים בתל אביב ועוד.
שימשה מנהלת ואוצרת גלריה בארי משנת 1993 עד אוקטובר 2023, ומאז מכהנת כאוצרת הגלריה. נשואה לפוליטיקאי חיים ילין. אם לארבעה ילדים.
לימודים

1987-1984 - לימודים במדרשה למורים לאמנות, רמת השרון
2002-2000 - לימודים להשלמת B.ED במדרשה, בית ברל
2015-2006 - לימודי תואר שני ושלישי בבר-אילן במחלקה הבינתחומית, לימודי תרבות ופרשנות.
תצוגת קבע במוזיאון ישראל

בטבח בבארי, שהיה חלק ממתקפת הפתע הרצחנית של החמאס, נופצו חלונות הסטודיו וקליעים חדרו וחוררו את הציורים. בהמשך חולצו העבודות מהסטודיו. הציור "כביש מתעקל", אקריליק וצבעי קיר על בד שילין ציירה ב-2010, מוצג מ-12 בנובמבר 2023 בתצוגת הקבע של המחלקה לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל בירושלים. בציור שצבוע אדום, נראות עכשיו גם שתי נקודות לבנות שנוצרו מרסיסים שפגעו בו.
הציור הוצב סמוך ליצירותיהם של אורי ריזמן ויוחנן סימון. ד"ר אמיתי מנדלסון, אוצר בכיר וראש המחלקה לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל, התייחס למיקום הציור: "היצירה בקדמת הגלריה, בלב תצוגת הקבע של האמנות הישראלית, מוקפת בציורים של גדולי האומנים הישראלים. ציורה של ילין טבול בתחושה של אסון מתקרב ובא. הרסיסים שדבקו לבד של הציור הזה ב-7 באוקטובר הם עדות לזוועה שהתרחשה שם, לרצון הרצחני להרוס ולחסל. אך הציור הפגוע והצגתו כאן הם ביטוי לרוחו של האדם במאבקו עם הרוע ולכוחה של האמנות להפיח תקווה גם ברגעים הכי קשים".
עבודתה

בעיני האוצרת ומבקרת האמנות סמדר שפי, ילין משתמשת בחומרים נוסטלגיים, משבשת אותם, מתעמתת, מוחקת, מחברת מחדש קטעי מראות מנופי הקיבוץ לכדי מציאות בדויה. "על רקע אדום עז ועמוק ציירה בזפת שחורה את נופי הקיבוץ של פעם... בשלב האחרון מהלה זפת קרה בטרפנטין ונתנה לה לנזול במורד הציור, מוחקת ומעוותת את הצבע שמתחתיה....".
השפה האישית שפיתחה ילין נעה בין הריאליסטי לפואטי ולאקספרסיבי, כשהיא נוגעת בעיקר במקומות בהם הדימוי המקורי מתפרק, מתמוסס ונעלם, במקום שבין זיכרון לשכחה.
ב-2021 הציגה ילין בגלריה התל אביבית "מקום לאמנות", תערוכת יחיד בשם "קליפות", אותה אצרה סופי ברזון מקאי. ילין הציגה מיצב פיסול בקיר המצופה כולו בנייר אריזה חום ועליו רישומים בלבן, המשחזר את בית ילדותה בקיבוץ. מן הקיר בקעו חפצים תלת־ממדיים, בהם מדפים עם ספרים, קרניז ווילון, עציץ מטפס ותמונה ישנה. על נייר האריזה מצויר נוף הקיבוץ.
תערוכות יחיד

1994 - ציורים, גלריה שרה ארמן, תל אביב
1996 - קרוסלה, הקיבוץ גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב
12 אוגוסט, 1996 - 30 אוגוסט, 1996
1999 - אני לא יודעת למה אני זוכרת את זה, הגלריה בכברי, קיבוץ כברי
2015 - רק העצים נשארו כפי שהיו, גלריה בארי, קיבוץ בארי
2016 - שדרות הברושים ציאורים גלריה לאמנות, קיבוץ אורים
2016 - שבילים שבילים, הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב
2021 - קליפות, גלריה "מקום לאמנות". אוצרת: סופי ברזון-מקאי
2022 - שמורת טבע, הגלריה לשלום, המרכז לאמנויות גבעת חביבה
2022 - שמורת טבע II, גלריה בארי, קיבוץ בארי
תערוכות קבוצתיות

1996 - פרויקט פיסול בדרך נחאביר וכביש הבטון, הגלריה בכברי, קיבוץ כברי
1996 - תחנה בתנועה - פרויקט מס' 3 תחנה בתנועה - פרויקט מס' 3, קניון תל אביב בתחנה המרכזית החדשה, תל אביב
1998 - שבת בקיבוץ - 1922 – 1998, מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, קיבוץ אשדות יעקב מאוחד
1998 - זיכרון, מוזיאון אשדוד ע"ש קורין ממן, אשדוד
2005 - דגל אדום, סדנת התחריט ע"ש זאב וולפגנג מאיר, קיבוץ נירים
2005 - לינה משותפת: קבוצה וקיבוץ בתודעה הישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות - ביתן אייל עופר, תל אביב
2007 - מעל ומעבר הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב
2009 - זמן קיבוץ: חדר האוכל כמשל, קיבוץ יפעת
2010 - AC118R אדום על בסיס מים צבע אידאולוגי, מכון - סדנת התחריט ע"ש זאב וולפגנג מאיר, קיבוץ נירים
2011 - משק-בית, ציאורים גלריה לאמנות, קיבוץ אורים,
2015 - מקלטים, גלריית הסנט, אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע
2020 - שדה ראייה, בית אוסף קופפרמן, קיבוץ לוחמי הגטאות
2021 - איש החול, זוזו – גלריה להנעה תרבותית, עמק חפר
הערות שוליים

↑  תערוכות: ילין, זיוה, באתר מוזיאון ישראל
↑  ד"ר זיוה ילין, באתר בית לאמנות ישראלית
1 2 3  זיוה ילין // קליפות, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2021-11-27
↑  דרום אדום, באתר מוזיאון ישראל, ‏12 בנובמבר 2023
↑  ציור שנפגע מרסיסים במתקפה על בארי הוצב במוזיאון ישראל: "זה מצמרר", באתר ynet, 12 בנובמבר 2023
↑  זיוה ילין, באתר ד"ר סמדר שפי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520493605171  ISNI: 0000 0004 3405 5392  LCCN: no2016106749  ULAN: 500479839  VIAF: 159147118290226342173   WorldCat (עם VIAF): 159147118290226342173 
זיוה ילין ברקע התמונה במוזיאון ישראל. צלם: יורם פרץ
הציור "פנורמה חדר האוכל ועץ האלמוגן". צלם: טל בדרק
מחצית החיים הביולוגית

זמן מחצית חיים ביולוגי (ידוע גם כמחצית חיים של אלימינציה, זמן מחצית חיים תרופתי) הוא הזמן שבו ריכוז של חומר ביולוגי (כגון תרופה) יורד מהריכוז המרבי שלו ( Cmax) למחצית מ-Cmax בפלזמת הדם, והוא מסומן כ- t_{\frac {1}{2}}.
מדד זה משמש למדידת קצב הסילוק של מטבוליטים, סמים, תרופות ומולקולות איתות מהגוף. בדרך כלל, זמן מחצית החיים הביולוגי מתייחס לניקוי הטבעי של הגוף באמצעות פעולות הכבד, הכליות והמעיים. מדד מחצית החיים הביולוגית הוא שימושי כאשר קצב הסילוק הוא, בקירוב, מעריכי.
בהקשר רפואי, זמן מחצית חיים מתאר במפורש את הזמן שלוקח לריכוז הפלזמה בדם של חומר ליפחות בחצי (זמן מחצית חיים בפלזמה) מהמצב היציב שלו, כאשר הוא נמצא במחזור הדם של יצור חי. מדידה זו שימושית ברפואה, פרמקולוגיה ופרמקוקינטיקה מכיוון שהיא עוזרת לקבוע כמה מהתרופה רצוי לתת ובאיזו תדירות יש צורך ליטול אותה אם יש צורך בכמות ממוצעת מסוימת באופן קבוע. לעומת זאת, היציבות של חומר בפלזמה מתוארת כיציבות פלזמה.
הקשר בין זמן מחצית החיים הביולוגי לבין יציבות הפלזמה של חומר יכול להיות מורכב, עקב גורמים הכוללים הצטברות ברקמות (קשירת חלבון), מטבוליטים פעילים ואינטראקציות עם הקולטן.
דוגמאות > מים

זמן מחצית החיים הביולוגי של מים באדם הוא כ-7 עד 14 ימים. הוא יכול להשתנות על ידי התנהגות. שתיית כמויות גדולות של אלכוהול תפחית את זמן מחצית החיים הביולוגי של המים בגוף. השפעה זו שימשה לטיהור בני אדם שספגו מי טריטיום. הבסיס לשיטת טיהור זו הוא הגדלת קצב החלפת המים שבגוף למים חדשים.
דוגמאות > אלכוהול

קצב סילוק אתנול (ממשקאות אלכוהול) מהגוף באמצעות חמצון על ידי אלכוהול דהידרוגנאז בכבד הוא מוגבל. מכאן, שסילוק ריכוז גדול של אלכוהול מהדם עשוי לעקוב אחר קינטיקה מסדר אפס. כמו כן, השלבים מגבילי הקצב עבור חומר אחד, עשויים להיות משותפים עם חומרים אחרים. לדוגמה, ניתן להשתמש בריכוז האלכוהול בדם כדי לשנות את הביוכימיה של מתנול ואתילן גליקול, שהם רעילים מאד ועלולים לגרום עיוורון ומוות. כדי למנוע את חמצון המתנול לפורמלדהיד ולחומצה פורמית, הרעילים בגוף האדם, ניתן לתת כמות מתאימה של אתנול לאדם שבלע מתנול. אדם שבלע אתילן גליקול יכול להיות מטופל באותו אופן. זמן מחצית החיים תלוי בקצב חילוף החומרים האישי.
דוגמאות > תרופות מרשם נפוצות

| חומר | זמן מחצית חיים ביולוגי |
| --- | --- |
אדנוזין: פחות מ-10 שניות (הערכה)
נוראפינפרין: 2 דקות
אוקסליפלטין: 14 דקות
זלפלון: שעה אחת
מוֹרפִין: 1.5–4.5 שעות
מתוטרקסט: 3-10 שעות (מינונים נמוכים יותר), 8-15 שעות (מינונים גבוהים יותר)
מתדון: 15-72 שעות במקרים נדירים עד 8 ימים
דיאזפאם: 20–50 שעות מטבוליט פעיל ( nordazepam ): 30-200 שעות
פניטואין: 20–60 שעות
בופרנורפין: 28–35 שעות
קלונאזפאם: 30–40 שעות
דונפזיל: 3 ימים (70 שעות)
פלווקסטין: 4-6 ימים (תחת ניהול רציף) מטבוליט ליפופילי פעיל ( נורפלווקסטין ): 4-16 ימים
אמיודרון: 14-107 ימים
ונדטניב: 19 ימים
דוטאסטריד: 21-35 ימים (תחת ניהול מתמשך)
בדקילין: 165 ימים
דוגמאות > מתכות

זמן מחצית החיים הביולוגי של צסיום בבני אדם הוא בין חודש לארבעה חודשים. ניתן לקצר זאת על ידי הזנת האדם בתרכובת כחול פרוסי. הכחול הפרוסי פועל במערכת העיכול כמחליף יונים מוצקים, הסופג את הצזיום תוך שחרור יוני אשלגן.
עבור חלק מהחומרים, יש להתייחס לגוף האדם או החיה כמורכב מכמה מדורים, שלכל אחד מהם זיקה משלו לחומר, ולכל מדור זמן מחצית חיים ביולוגי שונה (מודלים פרמקוקינטיים מבוססי פיזיולוגיה). ניסיונות לא זהירים להסיר חומר ממדור אחד, עלולים להגביר את ריכוזו במדור אחר. לדוגמה, אם לאדם המזוהם בעופרת ניתן EDTA בטיפול כלציה, הרי שבעוד קצב איבוד העופרת מהגוף יעלה, העופרת בגוף תיטה יותר גם לעבור למוח, בו היא תגרום לנזק הגדול ביותר.
לפולוניום בגוף יש זמן מחצית חיים ביולוגי של כ-30 עד 50 יום.
לצסיום בגוף יש זמן מחצית חיים ביולוגי של כחודש עד ארבעה חודשים.
לכספית (כמו מתיל כספית) בגוף יש זמן מחצית חיים של כ-65 ימים.
לעופרת בדם יש מחצית חיים של 28–36 ימים.
לעופרת בעצם יש זמן מחצית חיים ביולוגי של כעשר שנים.
לקדמיום בעצם יש זמן מחצית חיים ביולוגי של כ-30 שנה.
לפלוטוניום בעצם יש זמן מחצית חיים ביולוגי של כ-100 שנים.
לפלוטוניום בכבד יש זמן מחצית חיים ביולוגי של כ-40 שנה.
דוגמאות > זמן מחצית חיים היקפי

לחומרים מסוימים עשויים להיות זמני מחצית חיים שונים במדורי גוף שונים. לדוגמה, לאוקסיטוצין יש בדרך כלל זמן מחצית חיים של כשלוש דקות בדם כאשר ניתן לוריד. פפטידים כמו אוקסיטוצין, הניתנים באופן היקפי (למשל תוך ורידי) חוצים את מחסום הדם-מוח באופן מזערי, אם כי כמויות קטנות מאוד (< 1%) אכן נכנסות למערכת העצבים המרכזית בבני אדם כאשר ניתנות דרך זו. דווח כי בניגוד למתן היקפי, כאשר ניתן תוך-בהסנפה באמצעות תרסיס לאף, אוקסיטוצין חוצה בקלות את מחסום הדם-מוח ומביא להשפעות פסיכואקטיביות בבני אדם. בנוסף, שוב בניגוד למקרה של מתן היקפי, דווח כי לאוקסיטוצין בהסנפה יש זמן מחצית חיים של לפחות 2.25 שעות ועד 4 שעות במערכת העצבים המרכזית.
משוואות קצב > סילוק (אלימינציה) מסדר ראשון

| זמן (t) | אחוז מהערך ההתחלתי | אחוזי השלמה |
| --- | --- | --- |
t½: 50%
| t½ × 2 | 25% | 75% |
| t½ × 3 | 12.5% | 87.5% |
| t½ × 3.322 | 10.00% | 90.00% |
| t½ × 4 | 6.25% | 93.75% |
| t½ × 4.322 | 5.00% | 95.00% |
| t½ × 5 | 3.125% | 96.875% |
| t½ × 6 | 1.5625% | 98.4375% |
| t½ × 7 | 0.781% | 99.219% |
| t½ × 10 | 0.098% | 99.902% |

זמני מחצית חיים חלים על תהליכים שבהם קצב הסילוק הוא מעריכי (אקספוננציאלי). אם  C(t) הוא הריכוז של חומר בזמן  t, התלות בזמן שלו ניתנת על ידי הנוסחה
כאשר k הוא קבוע קצב התגובה. קצב דעיכה כזה נובע מתגובה מסדר ראשון שבה קצב הסילוק הוא יחסי לכמות החומר:
זמן מחצית החיים של תהליך זה הוא
לחלופין, זמן מחצית חיים ניתן לחשב בנוסחה
כאשר λ z הוא שיפוע השלב הסופי של עקומת זמן-ריכוז של החומר בסולם חצי-לוגריתמי.
זמן מחצית החיים נקבע על ידי פינוי (CL) ונפח התפלגות (VD) והקשר מתואר על ידי המשוואה הבאה:
בשימוש קליני, המשמעות היא שיש להמתין פי 4 עד 5 מזמן מחצית החיים עד שריכוז התרופה בסרום מגיע למצב יציב לאחר תחילת מינון סדיר, הפסקה או שינוי המינון. כך, למשל, לדיגוקסין יש זמן מחצית חיים של 24–36 שעות והמשמעות היא המתנה של כשבוע להשפעה מלאה של שינוי במינון. מסיבה זו, תרופות עם זמן מחצית חיים ארוך (למשל, אמיודרון, עם ½t של כ-58 ימים) מתחילים בדרך כלל במינון טעינה כדי להשיג את האפקט הקליני הרצוי מהר יותר.
משוואות קצב > זמן מחצית חיים דו-שלבי (בי-פאזי)

תרופות רבות עוקבות אחר עקומת סילוק דו-שלבית - תחילה מדרון תלול ואחריה מדרון רדוד:
מחצית החיים הארוכה יותר נקראת מחצית החיים הסופית. מחצית החיים של הרכיב הגדול ביותר נקראת מחצית החיים הדומיננטית. לתיאור מפורט יותר, ראו פרמקוקינטיקה § מודלים מרובי תאים.
ערכים ומשוואות לדוגמה

| מאפיין | תיאור | סימול | יחידה | נוסחה | ערך מחושב לדוגמה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מנה | כמות התרופה הניתנת. |  D |  \mathrm {mol}  | פרמטר מתוכנן | 500 mmol |
| מרווח בין מנות | זמן בין נטילת המנות. |  \tau  |  \mathrm {h}  | פרמטר מתוכנן | 24 h |
| Cmax | ריכוז השיא של התרופה בפלסמה לאחר נטילתה. |  C_{\text{max}} |  \mathrm {mmol/L}  | מדידה ישירה | 60.9 mmol/L |
| tmax | הזמן הנדרש להגיע ל-Cmax. |  t_{\text{max}} |  \mathrm {h}  | מדידה ישירה | 3.9 h |
| Cmin | הריכוז הנמוך (שפל (אנ')) שהתרופה מגיעה אליו לפני שניטלת המנה הבאה. |  C_{{\text{min}},{\text{ss}}} |  \mathrm {mmol/L}  | מדידה ישירה | 27.7 mmol/L |
| Cavg | הריכוז הממוצע של התרופה בפלסמה בזמן שבין המנות במצב יציב (אנ') |  C_{{\text{av}},{\text{ss}}} |  \mathrm {h\times mmol/L}  |  {\frac {AUC_{\tau ,{\text{ss}}}}{\tau }} | 55.0 h×mmol/L |
| נפח הפיזור | הנפח המסתבר שבו התרופה מתפזרת (כלומר, הפרמטר של היחס בין ריכוז התרופה בפלסמה לכמותה בגוף). |  V_{\text{d}} |  \mathrm {L}  |  {\frac {D}{C_{0}}} | 6.0 L |
| ריכוז | כמות התרופה בנפח נתון של פלסמה. |  C_{0},C_{\text{ss}} |  \mathrm {mmol/L}  |  {\frac {D}{V_{\text{d}}}} | 83.3 mmol/L |
| זמן מחצית החיים של ספיגה | הזמן הדרוש ל-50% של מנה נתונה של תרופה להיספג למחזור הדם. |  t_{{\frac {1}{2}}a} |  \mathrm {h}  |  {\frac {\ln(2)}{k_{\text{a}}}} | 1.0 h |
| קבוע קצב הספיגה | הקצב בו התרופה נכנסת לגוף דרך הפה או דרכים אחרות שאינן כלי הדם. |  k_{\text{a}} |  \mathrm {h} ^{-1} |  {\frac {\ln(2)}{t_{{\frac {1}{2}}a}}} | 0.693 h−1 |
| זמן מחצית החיים של הסילוק | הזמן הדרוש להגעת ריכוז התרופה למחצית ערכו ההתחלתי. |  t_{{\frac {1}{2}}b} |  \mathrm {h}  |  {\frac {\ln(2)}{k_{\text{e}}}} | 12 h |
| קבוע קצב הסילוק (אנ') | קצב סילוק התרופה מהגוף. |  k_{\text{e}} |  \mathrm {h} ^{-1} |  {\frac {\ln(2)}{t_{{\frac {1}{2}}b}}}={\frac {CL}{V_{\text{d}}}} | 0.0578 h−1 |
| קצב העירוי | קצב העירוי הנדרש לאיזון הסילוק. |  k_{\text{in}} |  \mathrm {mol/h}  |  C_{\text{ss}}\cdot CL | 50 mmol/h |
| שטח תחת עקומה | האינטגרל של עקומת ריכוז-זמן (אחרי מנה בודדת או במצב יציב). |  AUC_{0-\infty } |  \mathrm {M} \cdot \mathrm {s}  |  \int _{0}^{\infty }C\,\operatorname {d} t | 1,320 h×mmol/L |
| שטח תחת עקומה | האינטגרל של עקומת ריכוז-זמן (אחרי מנה בודדת או במצב יציב). |  AUC_{\tau ,{\text{ss}}} |  \mathrm {M} \cdot \mathrm {s}  |  \int _{t}^{t+\tau }C\,\operatorname {d} t | 1,320 h×mmol/L |
| Clearance | נפח הפלסמה ממנו מסולקת התרופה ביחידת זמן. |  CL |  \mathrm {m} ^{3}/\mathrm {s}  |  V_{\text{d}}\cdot k_{\text{e}}={\frac {D}{AUC}} | 0.38 L/h |
| זמינות ביולוגית | שיעור התרופה הזמין למחזור הדם. |  f | Unitless |  {\frac {AUC_{\text{po}}\cdot D_{\text{iv}}}{AUC_{\text{iv}}\cdot D_{\text{po}}}} | 0.8 |
| תנודתיות (אנ') | תנודת שיא-שפל במרווח מינון יחיד במצב יציב. |  \%PTF |  \% |  100{\frac {C_{{\text{max}},{\text{ss}}}-C_{{\text{min}},{\text{ss}}}}{C_{{\text{av}},{\text{ss}}}}} where  C_{{\text{av}},{\text{ss}}}={\frac {AUC_{\tau ,{\text{ss}}}}{\tau }} | 41.8% |
ראו גם

מחצית חיים
ג'ון מרטין (מושל ג'ורג'יה)

ג'ון מרטין (באנגלית: John Martin;‏ 1731 –  ינואר 1786) היה בעל מטעים, איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי מג'ורג'יה, שכיהן כמושל ג'ורג'יה ה-16 ב-1782.
ראשית חייו

ג'ון מרטין נולד בפרובידנס שבמושבת רוד איילנד. ב-1767 הוא עבר לסוואנה שבג'ורג'יה יחד עם אחיו ג'יימס, שם רכשו השניים אחוזות מטעים שכנות.
מלחמת האזרחים של ארצות הברית

במהלך המהפכה האמריקאית היה מרטין פעיל, ושימש כנציג לקונגרס הפרובינציאלי של ג'ורג'יה ביולי 1775 וכן כחבר ועדת הביטחון של המדינה. במלחמת העצמאות של ארצות הברית הוא מונה כלוטננט בפלוגה השביעית של הרגימנט הראשון של ג'ורג'יה של הצבא הקונטיננטלי בינואר 1776, והתקדם עד לדרגת לוטננט קולונל ב-1777. ב-1781 הוא מונה כלוטננט קולונל של מחוז צ'טהאם.
קריירה פוליטית

שירותו הפוליטי של מרטין כלל כהונה כראש עיריית סוואנה בשנת 1778, כשריף של מחוז צ'טהאם, כחבר בית הנבחרים של ג'ורג'יה, כגזבר המדינה, וכמושל ג'ורג'יה מינואר 1782 ועד ינואר 1783. מרטין הושבע לכהונתו כמושל ב-2 בינואר 1782. ג'יימס רייט כתב עליו, "המושל המורד מרטין, שכעת נמצא באבנעזר, הוציא שלוש הכרזות, אחת לכוחות המלך, אחת להסים, ואחת למיליציה, והציע להם למרוד ולהצטרף לאמריקאים המוסריים כנגד הרודנות של הממשלה הבריטית". רייט גם התייחס למרטין כ"בלאק ג'ק מהצפון".
כאשר החל מרטין את כהונתו כמושל, החזיקו הבריטים בסוואנה כחלק מהזירה הדרומית של מלחמת העצמאות של ארצות הברית, שאף על פי שעמדה לפני סיומה, הלחימה התרחשה עדיין בתחומי ג'ורג'יה. מרטין כתב לגנרל אנתוני ווין (אנ'), "שום דבר מלבד המצב העגום הנוכחי של הארץ הזאת, ומצב הרעב של רוב התושבים, שרבים מהם לא טעמו לחם זה יותר מחודש, לא היה יכול לגרום לי להטריד את הוד מעלתך בהזדמנות זו. אבל התרשמתי מהרעיון שהמצוקות שלנו, שנבעו מהזוועות המצטברות של המלחמה שהמדינה הזאת חוותה בארבע השנים האחרונות, עשויות להעניק לנו תקווה להקלה קלה בהווה ממדינת האחות שלנו, עודדה אותי ליוזמה זו".
במהלך תקופת כהונתו של מרטין כמושל, חוקקה ג'ורג'יה כמה חוקים חשובים. הוא הציע להגן על האזרחים מפני שבטי המוסקוגי והסמינול, והעדיף את מצב הלחימה על פני השלום. מרטין הכריז שתושבי ג'ורג'יה לא יפקפקו ב"רגע שבו הם יעדיפו את החרב או את ענף עץ הזית". הוא הציע להעניק חנינה מלאה לכל הלויאליסטים שייכנעו בפני הגנרל ווין, וכן הציע קרקעות להסים שייפרדו מהבריטים. צעדים אלו הגבירו את קצב העריקות מהכוחות הבריטים. כשג'ורג'יה הייתה במצב של חורבן כלכלי עם תום המלחמה, הוא גם דאג להעברת חוק ההחרמה והגירוש ב-1782 שעל פיו נתפס רכושם של 342 לויאליסטים שזוהו בשמם.
בנוגע למלחמה בג'ורג'יה, כתב מרטין ב-11 בינואר 1782: "נכון הדבר, מלחמה זו הפכה אותנו לעניים, ואנו לא מתביישים בכך, שכן מטרתנו צודקת, אך עד מהרה נהיה עשירים ומאושרים". ב-11 ביולי אותה שנה שחררה ג'ורג'יה את סוואנה מידי הבריטים, ובכך הגיע המלחמה במדינה לסיומה.
שנותיו האחרונות

ב-9 בינואר 1783 הושבע ליימן הול כמושל, וכהונתו של מרטים הגיע לסיומה. לאחר המלחמה שירת מרטין כחבר צוות המשא ומתן עם שבטי המוסקוגי והצ'רוקי. הוא ניהל משא ומתן לסיועו של מושל פלורידה הבריטית לעצירת חבורות השודדים, ופעל להשכנת השלום עם שבטי המוסקוגי.
ב-31 בינואר 1783 נבחר מרטין כגזבר המדינה של ג'ורג'יה, משרה בה הוא כיהן עד לפרישתו ב-17 במרץ 1784.
ג'ון מרטין נפטר בינואר 1786. העיירה מרטין, שבמחוז סטיבנס שבג'ורג'יה, קרויה על שמו.
הערות שוליים

↑  Collections of the Georgia Historical Society, vol 3, 1873, Georgia Historical Society, p. 374.
↑  Smith, George Gilman (1900). The story of Georgia and the Georgia people, 1732 to 1860. Atlanta: Franklin. p. 102.
↑  "Official letters of Governor John Martin". Georgia Historical Quarterly. 1 (4): 296. 1917.
↑  Martin, John (1917). "Official Letters of Governor John Martin, 1782-1783". Georgia Historical Quarterly. 1 (4), p. 314.
↑  Lamplugh, George R. (1986). Politics on the Periphery: Factions and Parties in Georgia, 1783-1806. Newark: University of Delaware Press. p. 45.
↑  "Official letters of Governor John Martin". Georgia Historical Quarterly. 1 (4): 285. 1917.
↑  Harris, Joel Chandler (1896). Stories of Georgia. New York: American Book Company. p. 145.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1193432057  VIAF: 5517156762954041300007   WorldCat (עם VIAF): 5517156762954041300007