stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מודל TLK
האנרגטיקה של תנועת אטומים על פני השטח לפי מודל TLK > התלות בטמפרטורה של אכלוס אתר על פני השטח

מספר הפגמים מכל סוג בשיווי משקל (כלומר מספר האטומים בכל סוג של אתר פגם על פני השטח של הגביש) תלוי בטמפרטורה על ידי משוואת ארניוס. למשל, הקשר בין ריכוז האדאטומים בשיווי משקל על פני השטח לבין הטמפרטורה מתואר על ידי המשוואה הבאה:
n_{adatom}=n_{0}e^{-\Delta {G}_{adatom} \over k_{B}T}
כאשר  n_{0} הוא המספר הכולל של אתרי פני השטח ליחידת שטח,  k_{B} הוא קבוע בולצמן ו- T הטמפרטורה במעלות קלווין.
ניתן להרחיב ביטוי זה כדי למצוא את ריכוז שיווי המשקל של הסוגים האחרים של הפגמים באתרים על פני השטח. לשם כך, יש להציב בביטוי הקודם את האנרגיה של הפגם המבוקש במקום האנרגיה של היווצרות אדאטום.
הרחבת המודל לגבישים במבנים שונים

את הרעיון של מודל TLK ניתן להרחיב לגבישים במבנים שונים מהמבנה הקובי הפשוט של גביש קוסל, אבל יש להתחשב בכמות השונה של השכנים שיש לכל אטום במבנים אלו. טבלה 2 מפרטת את כמות השכנים הקרובים ביותר (NN), השכנים הקרובים מסדר שני (NNN) ומסדר שלישי (NNNN) במספר סוגים של סריגים במערכת הגבישית הקובייתית, וכן את כמות הקשרים הפתוחים לשכנים הקרובים ביותר לאטום בפני השטח.
| סוג הסריג הגבישי | שכנים קרובים ביותר לאטום צבר (NN) | שכנים מסדר שני לאטום צבר (NNN) | שכנים מסדר שלישי לאטום צבר (NNN) | קשרים פתוחים לשכנים קרובים לאטום על פני השטח (100) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| קובי פשוט (SC, קוסל) | 6 | 12 | 8 | 1 |
| קובי ממורכז פאה (FCC) | 12 | 6 | 24 | 4 |
| קובי ממורכז גוף (BCC) | 8 | 6 | 12 | 4 |
| יהלום (D) | 4 | 12 | 12 | 2 |
| צינקבלנדה (ZB) | 4 | 12 | 12 | 2 |
חשיבות המודל

על בסיס מודל TLK פיתחו ויליאם קית' בֶּרְטוֹן (אנ'), ניקולס קַבְּרֵרָה (אנ') וצ'רלס פרנק (אנ') את התאוריה הבסיסית של גידול גבישים המוכרת כתיאורית BCF. במודל TLK ובתיאורית BCF מניחים, לשם הפשטות, שברכיים המזיזות את שפת המדרגה על פני השטח ביחידת סריג אחת שכיחות הרבה יותר מאלו שמזיזות אותה ביותר מיחידת סריג אחת. קירוב זה "נשבר" כאשר אנרגיית הברך נמוכה (יחסית ל‑kBT - היכן ש-kB הוא קבוע בולצמן, ו-T הטמפרטורה במעלות קלווין), כמו באיור 2 המראה את פני השטח של Si (100). אפשר לראות שבמקרה זה הברכיים מזיזות, לעיתים, את שפת המדרגה במספר יחידות סריג. על בסיס האנרגטיקה של כל אתר אטומי במודל TLK חישבו ברטון, קבררה ופרנק את ההסתברות של הפגמים על פני השטח כפונקציה של הטמפרטורה. הגביש גדל על ידי ההתקדמות של שפות המדרגות כתוצאה מקליטה או פליטה של אדאטומים המפעפעים ומגיעים אליהם. בניתוח המתמטי שלהם מיוצגים האדאטומים באמצעות ריכוז על פני השטח, המקיים משוואת דיפוזיה. תנאי השפה במדרגות מסבירים את הפיזיקה של תהליכי ההצטרפות או ההתנתקות שלהם לשפות המדרגות, בעוד שמהירות הזרימה של שפת המדרגה פרופורציונלית לשטף הכולל של האדאטומים המגיעים אל שפתה.
ראו גם

מבנה גבישי
גידול גבישים
אפיטקסיה
פגמים בגבישים
ספיחה
הערות שוליים

↑  W. Kossel, Zur Theorie des Kristallwachstums, Nachrichten von der Gesellschaft der Wissenschaften zu Göttingen, Mathematisch-Physikalische Klasse 1927, 1927, עמ' 135
↑  Iwan N. Stranski, Zur Theorie des Kristallwachstums, Zeitschrift für Physikalische Chemie 136, 1928, עמ' 259
↑  R. A. Suris, Ya I Frenkel’ on real surfaces of crystals, Physics – Uspekhi 37/4, 1994, עמ' 326
↑  Yoji Imai, Masakazu Mukaida, Akio Watanabe, Tatsuo Tsunoda, Formation energies of two-dimensional nuclei randomly-generated on (001), (110), and (111) planes of a face-centered-cubic crystal, Thin Solid Films 300, 1997, עמ' Thin Solid Films
↑  A. A. Chernov, Surface Phenomena and Parameters of Crystal Growth: Simple Basics, International Summer School on Crystal Growth Dailan, China, 2010
↑  W. K. Burton, N. Cabrera, and F. C. Frank, The Growth of Crystals and the Equilibrium Structure of their Surfaces, Philosophical Transactions of the Royal Society of London. Series A, Mathematical and Physical Sciences 243, 1951, עמ' 299
איור 1: תיאור של גביש "קוסל" (קובי פשוט – SC). מימין: סוגי השכנים לאטום מרכזי. משמאל: המרחקים ביניהם. באדום – השכנים הקרובים ביותר (NN), בכחול – הקרובים ביותר הבאים (NNN), בירוק – הקרובים ביותר הבאים לבאים (NNNN).
איור 2: תיאור סכמטי של פני השטח (100) של גביש קובי פשוט על פי מודל TLK המראה את האתרים האטומיים והפגמים השונים.
תמונה 1: תמונת דימות ממיקרוסקופ מינהור סורק של פני שטח נקיים של סיליקון (100) המראה שתי מדרגות ושפה ביניהן. (ככל שנקודה בהירה יותר היא גבוהה יותר.)
קבוצת רובינשטיין

בית רובינשטיין בתל אביב
קבוצת רובינשטיין היא קבוצת חברות ישראלית הפועלת בתחום הבנייה, הדיור המוגן והנדל"ן המניב. הקבוצה הוקמה בשנת 1931 על ידי אהרן רובינשטיין (אביו של אמנון רובינשטיין) ושותפים נוספים, ובהמשך הצטרף אליו אחיו אברהם רובינשטיין. בשנות ה-80 של המאה ה-20, עם כניסת בני הדור השני של המשפחה לפעילות בחברה, הופרדה הבעלות בחברות שהחזיקה בין בני משפחה שונים. בין הנכסים של הקבוצה נמנים רשת אחוזות רובינשטיין, חברה המנהלת ומפעילה בתי דיור מוגן, מגדלי המשרדים בית רובינשטיין, מגדל סונול ותאומי רובינשטיין בתל אביב. ענף אחר של המשפחה מחזיק ברשת בתי הדיור מוגן "בית הזהב".
היסטוריה

מייסד הקבוצה, אהרן רובינשטיין, נולד בפולין, השני בין שבעה אחים ואחיות. אביו, מרדכי רובינשטיין, היה ממשפחה של סוחרים ובעלי בית־חרושת. בשנת 1924 הגיע מרדכי רובינשטיין לבדו לארץ ישראל. זמן מה אחר כך הצטרפה אשתו ושישה מילדיו, כשהאחות הבכורה נשארה בפולין. בשנה הראשונה גרה המשפחה ביפו, ואחר־כך עברה לשכונת נוה שאנן בתל אביב. מרדכי רובינשטיין הפסיד את רוב הכסף שהביא עמו מפולין. לכן, כשהיה בן 17, נאלץ אהרן רובינשטיין לעזור בפרנסת המשפחה, ועבד בקידוח בארות. בהמשך, למד טפסנות בטון וארגן שותפות של פועלים שעסקה בתחום.
בשנת 1931 פנה אל אהרן רובינשטיין קבלן בשם זליג שחורי, שזכה בעבודות הבטון להקמת מוזיאון רוקפלר בירושלים, והשניים יצרו שותפות בשם רובינשטיין-שחורי לעבודות בטון. השותפות זכתה במכרזים של ממשלת המנדט להקמת ארבעה בנייני משטרה ("מצודות טגארט"), ברמת־גן, נס־ציונה, רחובות ותל מונד (כיום מבנה בית הסוהר השרון), בנוסף בנתה את בית־הספר ביל״ו בשדרות רוטשילד בתל אביב ואת בניין הדואר המרכזי ביפו, ביצעה עבודות בנמל יפו ובמחנות הצבא הבריטי בארץ ישראל ובקפריסין.
היסטוריה > כניסת האחים לבעלות והתרחבות

בשנת 1949 הכניס אהרן רובינשטיין שלושה מאחיו לעסקיו ושותף נוסף, אליעזר וקסמן. הוא הקים את חברת "אהרן רובינשטיין ושות'", שבה החזיק ב-60% מהמניות, ושאר השותפים החזיקו 10% כל אחד. לאחר כעשר שנים פרשו שני אחים והאח הצעיר, אברהם רובינשטיין, רכש את חלקם. בשנות ה-50 וה-60 התרחבה החברה באופן משמעותי והחלה לבנות שכונות שלמות, בין השאר את שכונת רמת יוסף בבת ים, את השכונות נאות רחל ונאות שושנים וחלק משכונת קריית בן-גוריון בחולון, שכונת אפרידר באשקלון, ואחר־כך חלקים גדולים משכונות רמת־אשכול, הגבעה־הצרפתית, פת וגילה בירושלים. שכונת "נאות רחל" הוקמה בתחילת שנות ה-60 ונקראה על שם אשתו של אהרן רובינשטיין, רחל, שנפטרה ב-1962.
בשנת 1974 הייתה שותפה קבוצת רובינשטיין להקמת "החברה לישראל ב'", על פי הדגם "החברה לישראל" "המקורית" שהוקמה שש שנים קודם, במטרה לגייס הון של מיליונרים יהודים בישראל ובעולם להשקעה במפעלי תעשייה, תמורת הטבות מס. ההשקעה הראשונה של החברה הייתה במניות מפעל "עסיס", ובהמשך רכשה את השליטה במפעל. ב-1980 רכשה קבוצת רובינשטיין את השליטה ב"חברה לישראל ב'". חלק מהתמורה שולמה במניות "החברה לישראל" המקורית, שגם בה החזיקו מניות.
בשנות ה-70 התחיל הדור השני של המשפחה להיכנס לחברה. השותף וקסמן פרש מהחברה, מפני שראה שבניו לא יוכלו להיקלט בה והחליט לצאת עם חלק מהרכוש שיוכל להעביר לבניו, ולהישאר בחברה כשכיר. האחים רובינשטיין קנו את חלקו, כל אחד לפי חלקו היחסי בחברה, ונוצרה חלוקה חדשה: 75% לאהרון ומשפחתו 25% לאברהם ומשפחתו. בין אהרון ואברהם נוצרה בתקופה זאת חלוקת עבודה. אברהם עסק בניהול השוטף, פיתוח הקרקעות, ביצוע, מכירות, כשעל חלק מהתחומים ממונים בני הדור השני. אהרון התעסק בפיתוח עסקים חדשים, כולל השתלטות על חברות. קבוצת רובינשטיין התרחבה לתעשייה באמצעות חברת החזקות בשם "לנדקו", כולל רכישת מפעלי השימורים "עסיס" ו"מן", ונכנסה לענף התיירות, עם שותפות ברשת מלונות "בזל", במלון "אסטוריה" ובחברת הנסיעות "קופל". בנוסף השתלטה על חברה שנסחרה בבורסת ניו יורק, שהיו שבבעלותה בתי דירות בעיר ניו יורק. חברת "לנדקו" הוקמה בשנת 1963, נרכשה על ידי משפחת רובינשטיין ב-1971, והונפקה בבורסת תל אביב ב-1978, בשם "לנדקו-רובינשטיין השקעות". בין החזקותיה היו 42% ממניות "חברת הירקון", חברה שהוקמה לשם פיתוח שטח תל אביב שמצפון לירקון, שבין בעלי המניות שלה היו גם עיריית תל אביב-יפו וחברת הכשרת היישוב.
היסטוריה > הפרדת הבעלות

בשנת 1984 הונפקו עסקי הבנייה של המשפחה תחת השם "רובינשטיין ושות׳ חברה קבלנית", חברת החזקות שתחתה פעלו שורה של חברות. בשלב זה נחשף בציבור לראשונה היקף העסקים של המשפחה וההחזקות השונות שלה. מיד אחר כך החלה לעלות השאלה של המשך ניהול הקבוצה. שני המועמדים העיקריים היו אמנון ומרדכי (מוטי), בניו של אהרון. מרדכי עבד בחברה מאז 1969 וראה עצמו כיורש, אך אביו העדיף את אמנון הבכור, שפנה לאקדמיה ואחר כך לפוליטיקה והיה מעורב בעסקי המשפחה רק באופן חלקי. אשתו של אמנון, רוני רובינשטיין, שהיא עורכת דין במקצועה, עבדה בחברה והחזיקה במניות לאחר שנכנס לכנסת ולממשלה. מרדכי החליט לקחת את חלקו ולפרוש, ומכר את מניותיו לדודו אברהם בשנת 1985. בהמשך חולקו שאר נכסי הקבוצה. אברהם ומשפחתו קיבלו את עסקי הבנייה והנדל"ן של "רובינשטיין ושות'" ואהרון ומשפחתו את "לנדקו". המהלכים שהביאו להפרדת עסקי המשפחה נעשו על רקע הנפקת החברה בבורסה, דבר שהוביל ב-1987 לחקירה של רשות ניירות ערך על אי-סדרים במהלך ההנפקה.
לאחר הפרדת הבעלות התמקד מרדכי רובינשטיין בניהול חברת "בית הזהב", שייסד עם שותפים ב-1981 לשם הקמת בית דיור מוגן בשכונת יד אליהו בתל אביב. החברה הונפקה בבורסה ב-1989.
אברהם רובינשטיין ובנו יואב הועמדו למשפט בפרשת הנפקת חברת "רובינשטיין ושות' באשמת מרמה, בטענה שהסירו את כוונתם לרכוש מניות בהנפקה ולהשתלט על החברה. הם הורשעו בדצמבר 1991 בבית המשפט המחוזי, ערערו לבית המשפט העליון וזוכו.
אברהם נפטר ב-31 בדצמבר 1995. לאחר מותו כך פרץ סכסוך ירושה בין שני ילדיו, אמם ואח שלישי, רמי רובינשטיין. רמי רובינשטיין קיבל את השליטה בעסקיו של אביו, ובין השאר הקים את "אחוזת ראשונים", בית דיור מפואר בראשון לציון.
היסטוריה > בשנות ה-2000

בשנות ה-2000 נכנס הדור השלישי לעסקי המשפחה. גיל רובינשטיין, בנו של רמי ונכדו של אברהם, הוביל את הקמת רשת הדיור המוגן "אחוזות רובינשטיין". בנוסף הקימו רמי וגיל רובינשטיין את מגדלי המשרדים בית רובינשטיין, מגדל סונול ותאומי רובינשטיין בתל אביב.
גולן רובינשטיין, בנו של מרדכי (מוטי) ונכדו של אהרון, החל לנהל את חברת "בית הזהב". החברה נכנסה לשוק הבריטי ב-2015 כאשר רכשה שמונה בתי אבות בשותפות עם איש העסקים יגאל אהובי. את הפעילות באנגליה מנהל ארנון רובינשטיין, אחיו של גולן.
"חברת הירקון" עברה לבעלותם של רוני רובינשטיין, רעייתו של אמנון רובינשטיין, ושל אחיו של אמנון, גיורא רובינשטיין. החברה מחזיקה קרקעות בשכונת כוכב הצפון, נמל התעופה דב הוז, ו"הגוש הגדול" שעליו הוקמה שכונת נופי ים. החברה גם מחזיקה בחלק מהבעלות על מגדל המאה ברחוב אבן גבירול בתל אביב, וב-2009 רכשה עם שותפים גם את קומת המסחר במגדל.
פרס פתאל

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לחקר המשפט
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  אוניברסיטת חיפה 
 תקופת הפרס:  2014–הווה (כ־11 שנים) 
 נקרא על שם:  יוסף פתאל
 
פרס פתאל הוא פרס בתחום חקר המשפט, המוענק מדי שנה על ידי הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, לזכרו של עורך הדין יוסף פתאל.
בחירת הזוכה

הפרס מוענק מדי שנה, בתחום מסוים בחקר המשפט שנקבע מראש על ידי ועדת ההיגוי של הפרס. הוא מוענק לחוקר ישראלי מצטיין, אשר גילו אינו עולה על 50, על סמך ההישגים האקדמיים של המועמד והצטיינות במחקר. גובה הפרס עומד על 30,000 ש"ח.
ועדת הפרס, הבוחרת מדי שנה את הזוכה, מורכבת מחברי סגל מחמש הפקולטות למשפטים של האוניברסיטאות בישראל. הבחירה נעשית על בסיס מצוינות אקדמית, כפי שזו באה לידי ביטוי בפעילות האקדמית של החוקר, ובכלל זה התרומה המשמעותי והחדשנות לקידום השיח והידע המשפטי בתחום הנבחר.
הזוכים

בשנת הלימודים תשע"ד (2013-2014) הפרס ניתן בתחום המשפט הציבורי לפרופ' ברק מדינה
בשנת הלימודים תשע"ה (2014-2015), הפרס ניתן בתחום דיני החיובים לפרופ' רונן פרי ופרופ' אהוד גוטל
בשנת הלימודים תשע"ו (2015-2016) הפרס ניתן לפרופ' אורן גזל-אייל, על מחקריו בתחום חקר משפט וחברה ומחקר אמפירי של המשפט
בשנת הלימודים תשע"ז (2016-2017) הפרס ניתן בתחום סדרי הדין ויישוב סכסוכים לפרופ' יששכר רוזן-צבי ולפרופ' מיכל אלברשטין.
בשנת הלימודים תשע"ח (2018-2017) הפרס ניתן בתחום המשפט הפלילי (מהותי ודיוני) לפרופ' טליה פישר ולפרופ' באדי חסייסי.
בשנת הלימודים תשע"ט (2019-2018) הפרס ניתן בתחום המשפט המסחרי לפרופ' אהוד קמר.
בשנת הלימודים תש"פ (2020-2019) הפרס ניתן בתחום משפט, טכנולוגיה וקניין רוחני לפרופ' טל ז'רסקי
בשנת הלימודים תשפ"א (2021-2020) הפרס ניתן בתחום התיאוריה של המשפט לפרופ' דוד אנוך ופרופ' יובל פלדמן
בשנת הלימודים תשפ"ב (2021-2022) הפרס ניתן בתחום חיי אדם וקהילתו: משפט ורווחה, משפט ודת לפרופ' הילה שמיר וד"ר אריאן ברזילי-רנן
בשנת הלימודים תשפ"ג (2022-2023) הפרס ניתן בתחום מקורות ההיסטוריים של המשפט הישאלי לפרופ' אורנה אלייגון דר וד"ר איילת הופמן ליבזון
בשנת הלימודים תשפ"ד (2023-2024) הפרס ניתן בתחום המשפט הבינלאומי ובכללו משפט בינ"ל םרטי, דיני מלחמה, משפט בינלאומי הומניטארי, בינ"ל פרטי, משפט על- לאומי, סחר בינ"ל, דיני אמנות, משפט כלכלי בינ"ל, משפט בינ"ל פלילי, טריבונאליים בינ"ל, דיני סביב ואקלים בינ"ל לפרופ' איתמר מן כהנוביץ וד"ר סיון שלמה-אגון
ראו גם

פרס חשין
פרס צלטנר
הערות שוליים

1 2 3  ליאור פרי, אוניברסיטת חיפה תעניק פרס על-שם יוסף פתאל, באתר mynet‏ חיפה, 23 במרץ 2014
1 2  חן מענית, ‏פרס פתאל לחקר המשפט יוענק השנה לפרופ' אורן גזל-אייל, באתר גלובס, 29 בפברואר 2016
↑  שני זוכים בפרס פתאל לחקר המשפט, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 בינואר 2015
מרדכי הלפרין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1946 (בן 79 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  ישיבת פוניבז'  הקריה האקדמית אונו 
 
הרב ד"ר מרדכי הלפרין (נולד ב-1946) הוא רופא, מנהל מכון שלזינגר ועורך כתב העת "אסיא". מומחה בתחום האתיקה הרפואית ושימש כממונה על האתיקה במשרד הבריאות.
קורות חייו

מרדכי הלפרין נולד בירושלים. למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ולאחר מכן בישיבות טעלז (קליבלנד ארצות הברית), פוניבז' ומיר והוסמך לרבנות. ב-1974 סיים את לימודי התואר הראשון בפיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטה העברית, ולאחריהם שימש כר"מ בישיבת הגולן בתקופתה הראשונה במשך שנתיים על פי בקשת רבו, הרב אריה בינה, ובהמשך כיהן כראש הישיבה במשך שלוש שנים. אחר כך שימש כר"מ במדרשית נעם בפרדס חנה, בישיבת שבות ישראל באפרת ועוד. במקביל השלים את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ב-1987. עד לשנת 2000 עבד במרכזים רפואיים שונים בישראל. במסגרת שירותו הצבאי הגיע לדרגת סגן-אלוף ברבנות הצבאית. בשנת 1973 הקים את "ישיבת גושן", יחד עם הרב יהושע בן מאיר. במהלך מלחמת חרבות ברזל שימש הרב הלפרין כראש צוות חליטה של הרבנות הצבאית במחנה שורה. בשנת 2005 סיים תואר ראשון במשפטים בקריה האקדמית אונו.
הרב הלפרין מרבה לעסוק בתחומי רפואה והלכה ואתיקה רפואית. בנושאים אלו העביר מאות הרצאות וסדנאות ופרסם מאמרים רבים בישראל ומחוצה לה.[דרוש מקור] נמנה עם מקימי החברה הישראלית לאתיקה רפואית ומכהן כחבר בוועדות אתיקה של גופים שונים. בשנים 2000–2001 כיהן כיועץ שר הבריאות לענייני אתיקה רפואית, ובשנים 2001–2014 היה הממונה על האתיקה במשרד הבריאות. מכהן כיו"ר הוועדה הציבורית לנושא תרומת ביצית, כמנהל המרכז להנחיות מקדימות עבור חולים סופניים, וכיו"ר המועצה הציבורית לענייני האזרחים הוותיקים במשרד העבודה. בתשע"ג הוחלט להעניק לו את פרס הרב קוק לספרות תורנית על ספרו "רפואה, מציאות והלכה".
בנוסף משמש הרב הלפרין כמנהלו של מכון שלזינגר לחקר הרפואה על פי התורה, וכעורכם של שני כתבי העת של המכון העוסקים ברפואה והלכה ובאתיקה יהודית: "אסיא" בעברית ו-"JME" ‏(Jewish Medical Ethics) באנגלית. הוא חבר ההנהגה הרבנית של "חותם".
הרב הלפרין היה מקורבם של הרב שלמה זלמן אוירבך והרב ישראל זאב גוסטמן במשך עשרות שנים, ושימש אותם בפסיקות הלכתיות ובהכרעות בענייני הלכה ומדע, בעיקר רפואה. בשנת ה'תש"פ הוציא קובץ תורני מיוחד לרגל נישואי בנו, ובו בין השאר שלושים פסקים ומעשים תורניים מרבו הרב גוסטמן, שהתפרסמו בו לראשונה.
מתגורר בשכונת גבעת מרדכי בירושלים, נשוי למיכל ואב לשישה.
הערות שוליים

↑  באתר משרד הבריאות
↑  הישיבה מוזכרת במאמר זה וגם בכתבה בעלון "מצב הרוח", 18 בדצמבר 2015
↑  האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, הוועדה המדעית של טבורית, הוועדה הציבורית לענייני החולה הנוטה למות
↑  הרב ד"ר מרדכי הלפרין, תרומת ביצית היבטים חוקיים ואתיים, באתר מכון פוע"ה
↑  דן אבן, מי מצביע בעד המוות?, באתר nrg, ‏28 בדצמבר 2008
↑  החלטות מישיבת הממשלה השבועית (13/10/2002), באתר משרד ראש הממשלה
↑  אודות, באתר "חותם"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262356105171  GND: 1073951626  ISNI: 0000 0000 6696 6052  LCCN: nr92031629  VIAF: 54014015   WorldCat (עם VIAF): 54014015
יגאל לרר

| --- | --- |

הרב לרר בישיבת מרכז הרב ביום ירושלים. מימין: הרב מנחם בורשטיין.
 לידה:  12 בינואר 1957 (בן 68) י' בשבט ה'תשי"ז ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ירושלים, פתח תקווה
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  גמרא, דיינות, הלכה
 רבותיו:  הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב אברהם שפירא, הרב שאול ישראלי, הרב חיים צימרמן
 תלמידיו:  הרב דוד מנחם (רב) הרב אברהם גאופטמן ועוד
 חיבוריו:  גאולת הצבי  ספרים שערך: חזון יהושע
 
 תפקידים נוספים:  חבר בית הדין הרבני הגדול (מינוי זמני)  אב בית דין פתח תקווה, ר"מ בישיבת מרכז הרב, נשיא כולל בפתח תקווה.
 
הרב ירחמיאל יגאל אליהו לרר (נולד בי' בשבט ה'תשי"ז, 12 בינואר 1957) הוא רב ציוני דתי, דיין במינוי זמני בבית הדין הרבני הגדול, אב"ד בבית הדין הרבני פתח תקווה, ר"מ בישיבת מרכז הרב ונשיא הכולל של ישיבת מרכז הרב בפתח תקווה.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לשרה וליהושע לרר, החזן הראשי של בית הכנסת הגדול בתל אביב ובתי הכנסת הגדול בלונג איילנד ובאנטוורפן. בגיל שלוש עזבה משפחתו את הארץ למספר שנים ועברה לאנטוורפן, והוא שב ארצה לבדו בגיל 14. למד במדרשית נעם בפרדס חנה, לאחר מכן, בשנת ה'תשל"ג עבר ל"ישיבת בית התלמוד-גור אריה חיים ברלין" בראשות הרבנים דב שוורצמן ויצחק הוטנר. לאחר תקופה קצרה, עבר לישיבת מרכז הרב, שם למד אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב שאול ישראלי ורבו המובהק הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. כמו כן, במשך שנים רבות למד אצל הרב חיים צימרמן. הוסמך לרבנות וקיבל כושר לרב עיר מהרב שפירא. בהמשך, הוסמך לדיינות על ידי הרבנים הראשיים לישראל, ישראל מאיר לאו ואליהו בקשי דורון.
שימש כ'נושא ונותן' בישיבה, ובשנת ה'תשנ"ג התמנה לר"מ. במסגרת תפקידו כר"מ בישיבה, מעביר שיעורים בסוגיות בעיון לפי סדר המסכתות הנלמדות בישיבה ושיעור בנושאים לפי סדר פרשיות השבוע. בעבר העביר גם שיעור עיוני קבוע בספר "חידושי רבינו חיים הלוי" (של רבי חיים סולובייצ'יק מבריסק) אשר דרכו הלימודית מהווה את אבן היסוד בדרכו של הרב לרר, אך שיעור זה נפסק לאחר אירוע לבבי שעבר, בהוראת רופאו שטען שההתרגשות וההתלהבות שמסירת שיעור זה מזיקות לליבו ומסכנות אותו.[דרוש מקור]
בשנת ה'תש"ס התמנה לדיין בבית הדין הרבני בבאר שבע. בשנת ה'תשס"ח עבר לבית הדין בפתח תקווה, ובשנת ה'תשע"ה התמנה לאב"ד בפתח תקווה. בשנת ה'תשפ"ה התמנה במינוי זמני כחבר בית הדין הרבני הגדול.
מלבד היותו אב"ד בפתח תקווה ור"מ בישיבת מרכז הרב, הקים בשנת ה'תשע"ד כולל בפתח תקווה, שמהווה שלוחה של ישיבת מרכז הרב והוא משמש כנשיאו ומעביר בו שיעורים רבים. כמו כן, מעביר שיעורים רבים ברחבי העיר. בעבר העביר באופן קבוע שיעורים בישיבת נחלים ובישיבת דרכי נעם בפתח תקווה.
משמש כחבר בוועדת השיפוט במיזם "קנה לך חבר" - תחרות החיבורים התורניים לבני הציונות הדתית של מפעל הפיס.
הרב התגורר בירושלים במשך שנים רבות בבניין של רבני ישיבת מרכז הרב הסמוך לישיבה, ובשנת תש"ע עבר לפתח תקווה. נשוי לצביה, בתו של הרב יוסף בא-גד.
מפסיקותיו הבולטות

פסק לגבי היכולת להסתמך על "בדיקת רקמות". במקרה בו הוא דן שאישה פנויה (גרושה) שילדה בת וטוענת שהוא מפלוני ואותו אדם מכחיש, אך בבדיקת רקמות הוכח שהבת אכן היא בתו. לאחר בירור הסוגיה הוא מחייב את האב במזונות אם מצד היות הבדיקה הוכחה ודאית, אם מצד זה שהאב התחייב בעשותו את הבדיקה לקבל את תוצאותיה. במהלך הדברים נידון גם הנושא של נאמנות רופאים והוא מייסד שם לפי דברי הראי"ה קוק שיש לחלק בין השערות לידע מדעי. בתחום ההשערות יש מקום לסייג את הנאמנות אך בנושאים מדעיים שהרופאים אינם אלא המבררים את המציאות יש להם נאמנות.
פסק לגבי זוג שנפרד וחזר לקיים יחסי אישות, אך הבעל חשש שהבן שנולד אינו שלו. הוא ביקש בדיקת רקמות, והרב לרר נדרש לקבוע אם הם "נשואים מחדש", הרב לרר פסק כי חזרת הצדדים זה לזה דרך קיום יחסים ומגורים קבועים ללא חופה וקידושין אינם מחייבים מתן גט, כך שחשש הממזרות מתבטל. לפיכך, אישר את עריכת בדיקת האבהות.
פסק לגבי יהדותה של יעל, נכדתה של הנערה דומני מריאטה שראול ולנברג חילץ מהנאצים כחלק מהמבצע שלו להצלת רבבות יהודים בהונגריה, המסמך המקורי שעליו חתם ולנברג, כדיפלומט שוודי, למען הסבתא - שכנע את הרב לרר כי היא הייתה יהודייה, וממילא הנכדה יכולה להינשא כאן, בארץ, כדת משה וישראל.
חיבוריו

קונטרס גאולת הצב"י - מראה מקומות על התוספות, בכל הש"ס. יצא לאור בשנת ה'תשמ"ב.
חזון יהושע - ערך את הספר ובו חידושיו של אביו ר' יהושע לרר על סוגיות הש"ס אותם כתב בגיל 18, הספר כולל תולדות חייו של החזן יהושע לרר יליד ירושלים. הבן, הרב יגאל לרר, כותב בהקדמה כי אביו היה "מגדולי החזנים, משיירי זן החזנים מהדורות הקודמים בעל קול אדיר במתיקות שאין לתארה, כיבד ה' מגרונו ממעמקי ליבו, בעל רגש עצום אשר ריגש את שומעיו בתפילותיו"
חיבר מאות מאמרים ופסקי דינים שפורסמו ב'שורת הדין', בכתב העת 'ניצני ארץ' ובבמות נוספות.
הערות שוליים

↑  החזן ר' יהושע לרר: 10 שנים לפטירתו, י' חשון התשע"ה, באתר חרדים 10
↑  פרסום ראשון: ששה דיינים מהציונות הדתית מונו לאבות בתי דין, כ"א חשון תשע"ו, באתר כיפה
↑  אברמי פרלשטין, בית הדין הרבני הגדול: הנשיא הורה על מינוי זמני של שישה דיינים, באתר בחדרי חרדים, 4 בפברואר 2025
↑  בשורה טובה ללומדי התורה: בית המדרש חדש נפתח בבית כנסת מוריה בשכונת כפר גנים בפתח תקווה ,ט' כסלו התשע"ה, באתר קול הזמן
↑  הוכרזו הזוכים בתחרות החיבורים התורניים, כ"ד בחשון תשע"ג, באתר 'ערוץ 7'
↑  סקירה על הפסיקה באתר 'ארץ חמדה' ,המאמר 'בדיקת רקמות כהוכחה בדיני ממונות ויוחסין בשורת הדין  כרך ט', מכון שער המשפט ירושלים תשס"ה (תצ"ו עמ') ויעוין עוד באסיא חלק פד'-פה' הערה 360 ושם חלק יד'.
↑  איל בר לב, זוג שכב אחרי הגירושין: האם הם שוב נשואים?, באתר ynet, 27 במרץ 2016
↑  קובי נחשוני, בזכות ראול ולנברג - הוכיחה לרבנות שהיא יהודייה, באתר ynet, 4 בנובמבר 2015
↑  החזן ר' יהושע לרר ז"ל: 10 שנים לפטירתו, י' חשון התשע"ה, באתר חרדים 10
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297432105171  LCCN: n85104612  VIAF: 97390907   WorldCat (עם VIAF): 97390907 
קטגטריה:דייני בית הדין הרבני הגדול
הרב יגאל לרר עם הרב יעקב שפירא (מימין)
והרב יהושע מגנס
הרב יגאל לרר בהכנסת ספר תורה
בישיבת מרכז הרב עם הרב איתמר אורבך
המנון אורוגוואי

| --- | --- |

פרנסיסקו אקוניה דה פיגרואה
 מדינה:  אורוגוואי אורוגוואי
 שפה:  ספרדית
 מילים:  פרנסיסקו אקוניה דה פיגרואה
 לחן:  פרנסיסקו חוסה דבלי
 תאריך מעמד רשמי:  1833 (מילים) 1848 (לחן)
 שמות נוספים:  בני המזרח, המולדת או הקבר  (Orientales, la Patria o la Tumba)
 ‏האזנהקובץ:United States Navy Band - National Anthem of Uruguay (short).ogg‏Ⓘ‏
המנון אורוגוואי, "בני המזרח, המולדת או הקבר" (בספרדית: Orientales, la Patria o la tumba), הוא ההמנון הלאומי של הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי.
מילות ההמנון נכתבו על ידי פרנסיסקו אקוניה דה פיגרואה (Acuña de Figueroa) שכתב גם את המנון פרגוואי. מילות השיר הוכרזו באופן רשמי כהמנון ביום 8 ביולי 1833. השיר הולחן בידי פרנסיסקו חוסה דבלי (Debali), שפעל בשתוף פעולה עם פרננדו קיחאנו (Quijano) ובוצע לראשונה ביום 19 ביולי 1845. כשלוש שנים לאחר מכן, ביום 25 ביולי 1848, הוכר הלחן כזה של ההמנון הרשמי. תשעים שנה לאחר מכן (20 במאי 1938, צו חדש כלל בשיר שינויים מאת חררדו גראסו (Grasso) ובנונה קלקבקצ'יה (Calcavecchia)
מילות ההמנון > הגרסה המקוצרת

| תרגום לעברית | ספרדית |
| --- | --- |
בני המזרח, המולדת או הקבר  חרות, או למות בגאווה.    זהו הנדר שנשמתנו נודרת,  ושאנו באומץ יודעים למלא.  שאנו יודעים למלא.  יודעים למלא!    "חרות, חרות, בני המזרח!"  זעקה זו את ארצנו הושיעה.  ואת גיבוריה, בקרבות הקשים,  בהתלהבות עילאית שרפה.    זכותנו למתנה קדושה זו של תהילה  עריצים, היזהרו!    "חרות!" נצעק בקרב  ובמותנו גם "חרות!"  גם "חרות!": Orientales, la Patria o la tumba.  Libertad, o con gloria morir.    Es el voto que el alma pronuncia,  y que heroicos, sabremos cumplir.  Que sabremos cumplir.  Sabremos cumplir!    ¡Libertad, libertad, Orientales!  Este grito a la patria salvó.  Y a sus bravos, en fieras batallas,  De entusiasmo sublime inflamó.    De este don sacrosanto la gloria merecimos  Tiranos ¡temblad!    ¡Libertad! en la lid clamaremos  Y muriendo, también ¡Libertad!  También ¡Libertad!