stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבעת וולפסון
הערות שוליים

↑  איך נפל מרדכי בר, דבר, 3 באפריל 1938
↑  יוסי בן-ארצי,"פרשת יערות הכרמל", להפוך מדבר לכרמל הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2004, עמ' 265, 276-275
↑  מדריך ישראל החדש, כרך 5: הכרמל וחופו ורמות מנשה, "גבעת וולפסון". בעריכת יעקב שורר וסלמאן אבו רוכן, הוצאת משרד הביטחון, 2001, עמ' 64
| רכס הכרמל |
| --- | --- | --- |
| הרים, עמקים ונקודות ציון גאוגרפיות | בקעת אלון • הר אלון • הר אורן • הר חורשן • הר ערקן • הר שוקף • הר סומק • הר טללים • חניון האגם •  מצוק מגדים • עין ורדיה • עין עמיקם • עמק מהר"ל •  סטלה מאריס • רום כרמל • חוטם הכרמל |  |
| נחלים | נחל אבן  • נחל אורן • נחל אזוב  • נחל אחוזה  • נחל אלרואי • נחל בוסתן • נחל גחר • נחל גיבורים • נחל גלים • נחל דורים • נחל הוד • נחל ורדיה • נחל חוסיפה • נחל חיק • נחל חרובים • נחל יגור • נחל כלח • נחל לוטם • נחל מגדים • נחל מהר"ל • נחל מערות • נחל נדר • נחל מעפילים • נחל נץ • נחל נשר • נחל סבך • נחל סעדיה • נחל ספונים • נחל עובדיה • נחל עמיק • נחל עמירם • נחל קטיע • נחל רקית • נחל רקפת • נחל שיח • נחל תן |  |
| אתרים ארכאולוגים | חורבת דובה • חורבת כרך • חורבת סומקה • חורבת קסטרא • חורבת רקית • מבצר ראש מיה • מחצבות קדומים • מערת אורן • מערות אורנית • מערת גמל • מערת הגדי • מערת הנחל • מערת תנור • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת ספונים • מערת רקפת • נווה דוד |  |
| נקודות ציון | בית אוליפנט • גבעת ההגנה • חוות משמר הכרמל • חורשת הארבעים • בית סוהר דמון • מלון יערות הכרמל • מקאם הנביא אבו אברהים • מצפה עופר • משמר הכרמל • קרן הכרמל • פארק הכרמל • פארק נשר • בית הקברות הצבאי בעספיא |  |
| יישובים | חיפה • נשר • טירת כרמל • דלית אל-כרמל • עספיא • יגור • בית אורן • גבעת וולפסון • ניר עציון • עין הוד • ימין אורד • עין חוד • כרם מהר"ל • עופר • מאיר שפיה • פוריידיס • זכרון יעקב • מעיין צבי |  |
| שונות | גאולוגיה של הכרמל • השרפה בכרמל בשנת 1989 • השרפה בכרמל בשנת 2010 • כביש 672 • כביש 705 • כביש 721 • כביש 7212 • דרך נוף כרמל • מטמון עספיא • חזירי הבר בחיפה • מלון יערות הכרמל • ההר הירוק תמיד  • גל השריפות בישראל בשנת 2016  • יקבי כרמל |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלושה בתים בגבעת וולפסון על הר ערקן, מבט לכוון צפון מזרח מהכביש העולה למלון יערות הכרמל
ג'נסון נגד חברת אוולת' טקונייט

משפט לואיס אי. ג'נסון נגד חברת אוולת' טקונייט (באנגלית: Lois E. Jenson v. Eveleth Taconite Co) הוא התביעה הייצוגית הראשונה בגין הטרדה מינית בארצות הברית. התביעה הוגשה בשנת 1988 מטעם לואיס ג'נסון ועמיתותיה לעבודה במכרה EVTAC בעיר אוולת' שבמינסוטה, אשר נמצאת במחוז הצפוני של רכס המסבי (Mesabi Range) שהוא האזור העשיר ביותר בעפרות ברזל בארצות הברית.
עובדות

ג'נסון החלה לעבוד באתר הכרייה במרץ 1975, יחד עם נשים אחרות, ויחד עם העמיתות לעבודה סבלה מיחס עוין מתמיד מצד העובדים הגברים, אשר כלל הטרדות מיניות, אלימות מילולית, איומים, הטרדה והפחדה. ב-5 באוקטובר 1984, היא הגישה תלונה למחלקת זכויות האדם של מינסוטה, בה פירטה את העוונות שנאלצה לחוות. כתגובה, צמיגי מכוניתה נחתכו שבוע לאחר מכן. בינואר 1987, סוכנות המדינה העבירה בקשה לבעלים-במשותף של המכרה, חברת אוגלבי נורטון, מקליבלנד, אוהיו, לשלם $6,000 כפיצוי וכ-$5,000 בגין עוגמת הנפש שספגה ג'נסון, אך החברה סירבה.
ב-15 באוגוסט 1988, עו"ד פול ספרנגר הגיש את התביעה הייצוגית "לואיס אי. ג'נסון ופטרישיה אס. קוסמאק נגד חברת אוולת' טקונייט" לבית המשפט המחוזי במינאפוליס. בזמנו התבקשה תובענה ייצוגית והיא נענתה על ידי ג'יימס רוזנבאום ב-16 בדצמבר 1991. ג'נסון הפסיקה לעבוד במכרה ב-25 בינואר 1992, ואובחנה סובלת מהפרעה פוסט-טראומטית זמן קצר לאחר מכן.
משפט אחריות לדין החל ב-17 בדצמבר 1992, בפני השופט ריצ'רד קייל בסנט פול, מינסוטה, ושישה חודשים לאחר מכן, השופט קבע כי החברה הייתה אחראית למנוע התנהגות בלתי הולמת ובזויה שהתרחשה בקרב עובדיה. על החברה צווה להעביר סדנאות חינוך בנושא הטרדה מינית.
מספר חודשים לאחר ההכרעה במשפט פטריק מקולטי מדולות מונה להכריע לגבי סכום הכסף כפיצויים המגיע לנשים כנזיקין. השופט הפדרלי בדימוס התיר לעורכי דין של הנתבעת (חברת המכרה) להשיג רשומות רפואיות של כל הנשים התובעות. לפני המשפט, התובעות חוו סבל רב מהתצהירים אשר בחנו ופרסו בפומבי את חייהן האישיים ואת עברן הרפואי בפירוט רב.
החצי הראשון של המשפט על נזקים החל בדולות ב-17 בינואר 1995 ונמשך עד 10 בפברואר. לאחר הפסקה, הוא המשיך ב-22 במאי והסתיים ב-13 ביוני.
ב-28 במרץ 1996, מקנולטי הגיש מסמך באורך 416 עמודים אודות הנשים התובעות. הדו"ח, בו הוא כינה את הנשים "היסטריונית", פרסם לציבור הרחב פרטים על החיים הפרטיים שלהן, והעניק להן ממוצע של 10,000 דולר לכל אחת. על פסק הדין הזה הוגש ערעור לבית המשפט לערעורים (Eighth Circuit Court of Appeals) ב-5 בדצמבר 1997. בית המשפט קבע שיש לנהל משפט חדש בפני חבר מושבעים כדי לקבוע נזקים.
הסכם פשרה

ב-23 בדצמבר 1998, לפני שהמשפט התחיל, הושג הסכם פשרה בין חמש עשרה הנשים התובעות וחברת המכרות אלוות', ובו סוכם כי יועברו 3.5 מיליון דולר לנפגעות. אחת התובעות, פט קוסמאק, נפטרה בעיצומו של המשפט, ב-7 בנובמבר 1994.
המקרה תועד בשנת 2002 בספר Class Action, וב-2005 בסרט "ארץ קרה", בכיכובה של שרליז ת'רון.
הערות שוליים

↑  Minnesota Department of Human Rights
↑  Oglebay Norton
ישראל הוכמן

ישראל הוכמן
ישראל הוכמן (1908 – ספטמבר 1974) היה ראש מועצת אבן יהודה ומזכיר מועצת הפועלים באבן יהודה.
ביוגרפיה

נולד בהורנוסוייפל בפלך ושיגורד במחוז קייב באוקראינה.
קיבל חינוך מסורתי ב”חדר” ובישיבה. בגיל עשר עברה משפחתו לקייב ושם למד בגימנסיה ”תרבות” בעברית, בתנאים מחתרתיים ותחת איסור השלטונות הקומוניסטיים.
עלה לארץ ישראל ב-1924, הצטרף ל"חבורת מעבר" בפתח תקווה ועבד כפועל בניין בחקלאות.
בשנת 1936 עבר למושבה אבן יהודה, בה עבד בחקלאות, סבלות ובניין. היה פעיל בארגון הפועלים במקום להגנה על זכויותיהם. ב-1948 נבחר למזכיר מועצת הפועלים במקום, תפקיד בו החזיק אל תוך שנות ה-60.
הוכמן התמודד בראשות רשימת מפא"י למועצה המקומית וזכה בארבעה מנדטים מתוך תשעה. אולם למרות זאת הותיר את ראשות המועצה בידי ראש המועצה הראשון יהודה בכר והסתפק בתפקיד הסגן. בבחירות למועצה המקומית בשנת 1955 התמודד בראשות רשימת מפא"י שזכתה ב-2 מתוך 9 מקומות במועצה. הוא כרת הסכם קואליציוני עם יחיאל זלינגר ומונה לסגן ראש המועצה המקומית. עם פטירתו של זלינגר בשנת 1963 התמודד על ראשות המועצה אך הפסיד למשה וינקלר ונותר באופוזיציה. לאחר כשנה נוצר משבר קואלציוני במושבה ונחתם הסכם קואליצויוני בין מפא"י והליברלים, על פיו תהיה רוטציה ובספטמבר הוכמן יבחר לראשות המועצה. הוכמן נבחר שוב לראש המועצה ב-1965 ונבחר בשלישית ב-1969 מטעם המערך, אז הקים קואליציה רחבה עם אנשי גח"ל. לקראת הבחירות בסוף 1973 לא הציג שוב מועמדות למועצה.
בתקופת כהונתו הוקמו מבני חינוך ונסללו כבישים, הוקמה מחלקה חדשה במועצה - לשכת הנוער. ישראל הוכמן עסק רבות בקליטת משפחות עולים באבן יהודה. עם זאת, מדיניותו של הוכמן הייתה לפתח את אבן יהודה תוך שמירה על אופיה החקלאי.
נהרג מפגיעת רכב חולף בכביש 4. לזכרו גן ציבורי ברחוב ההדרים באבן יהודה.
משפחתו

אשתו הראשונה הייתה רעיה קפלן, אם ילדיו: רן רם (הוכמן) ופרופ' אילה הוכמן. בשנת 1958 נפטרה אשתו רעיה. הוא התחתן עם רינה סובול בשנת 1965.
הערות שוליים

↑  בית הראשונים - אבן יהודה, באתר ועד הכפר
↑  אבן פינה לבית ההסתדרות בקדימה, על המשמר, 14 בדצמבר 1960
↑  לחברנו ישראל הוכמן, דבר, 10 ביוני 1962
↑  הודעה בדבר הבחירות למועצה המקומית אבן יהודה, 17 בנובמבר 1950, ילקוט הפרסומים 130, עמוד 389
↑  יהודה בכר - ראש מועצת אבן יהודה, הַבֹּקֶר, 2 בינואר 1951
↑  הודעה בדבר הבחירות למועצה המקומית אבן יהודה, ילקוט הפרסומים 437, 28 באוגוסט 1955, עמ' 1229
↑  י. זלינגר בראש מועצת אבן יהודה, הארץ, 17 באוקטובר 1955
↑  חגה של אבן יהודה, הַבֹּקֶר, 4 במאי 1958
↑  משה וינקלר ראש מועצת אבן יהודה, דבר, 22 במרץ 1963
↑  אלכס ינאי, המועצה המקומית באבן יהודה משותקת מאז נובמבר אשתקד, מעריב, 21 באפריל 1964
↑  גם נציג מפא"י יכהן בראשות אבן יהודה, מעריב, 13 במאי 1964
↑  י. הופמן נבחר לכהונת ראש מועצת אבן יחודה, דבר, 30 בנובמבר 1965
↑  הוקמה קואליציה במועצת אבן־יהודה, מעריב, 11 בנובמבר 1969
1 2  אלכס ינאי, אבן יהודה: שמירה על צביון חקלאי, מעריב, 22 בדצמבר 1970
↑  הרכב רשימות המועמדים בנתניה, על המשמר, 26 בספטמבר 1973
↑  אלכס ינאי, אבן־יהודה רוצה לקלוט 200 משפחות של עולים, מעריב, 23 בינואר 1963
↑  ישראל הוכמן למנוחות, דבר, 19 בספטמבר 1974
↑  גן ציבורי, דבר, 9 בספטמבר 1975
↑  ישראל הוכמן ז"ל, מעריב, 15 בספטמבר 1975
ליגת העל הדרום-אפריקאית

| --- | --- |
 שם מלא:  הפרמייר ליג של דרום אפריקה
 כינוי:  Betway פרימיירשיפ
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  ליגת הכדורגל הבכירה
 מדינות:  דרום אפריקה דרום אפריקה
 קונפדרציה:  CAF
 קבוצות:  16
 תקופת הפעילות:  1996–הווה (כ־28 שנים)
 שמות קודמים:  ליגת הכדורגל הלאומית המקצוענית ליגת הכדורגל הלאומית
 אלופה נוכחית:  ממלודי סאנדאונס (2022/2023)
 מירב הזכיות:  ממלודי סאנדאונס (13)
 מפעל גבוה:  ליגת האלופות האפריקאית
 מפעל מקביל:  גביע MTN 8 גביע נדבנק
 מפעל נמוך:  GladAfrica צ'מפיונשיפ
 http://www.psl.co.za
 
סמל הליגה בעבר
ליגת העל הדרום-אפריקאית (באנגלית: South African Premier Division), או בשמה המסחרי Betway Premiership, היא ליגת הכדורגל הבכירה בדרום אפריקה, אשר הוקמה ב-1996. הליגה מכונה לעיתים בשם PSL, כראשי התיבות של מִנְהֶלֶת הליגה: "ליגת הכדורגל הבכירה" (The Premier Soccer League), המנהלת את הטורניר, והיא גם כפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
עונת הליגה מתחילה בדרך כלל באוגוסט-ספטמבר, ומסתיימת במאי-יוני של העונה העוקבת (אולם עקב דחיית העונה האחרונה מפאת נגיף הקורונה, הליגה לעונת 2019/2020 הסתיימה רק בספטמבר). נכון לעונת 2020/2021, בליגה 16 קבוצות, כאשר הקבוצות המסיימות במקומות הראשון (האלופה) וה-2 (הסגנית) מעפילות לליגת האלופות האפריקאית, והקבוצה שמסיימת במקום ה-3 מעפילה לגביע הקונפדרציה האפריקאי. הקבוצות שמסיימות במקומות 15 ו-16 יורדות ל"GladAfrica צ'מפיונשיפ", ליגת המשנה בדרום אפריקה.
נכון ל-2024 קבוצת ממלודי סאנדאונס מממלודי היא קבוצת הכדורגל המצליחה ביותר בדרום אפריקה, עם 13 זכיות באליפות הליגה. שניות בדירוג הן הקבוצות אורלנדו פירטס וקייזר צ'יפס עם 4 אליפויות, ובצוותא הן הקבוצות העיקריות המוצלחות ביותר בכדורגל הדרום אפריקאי.
הליגה מדורגת באופן קבוע בין עשרת המקומות הראשונים בדירוג הליגות ה-5 שנתי של ה-CAF (דירוג הליגות האפריקאי).
קבוצות הליגה לעונת 2020/2021

| קבוצה | עיר | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- |
| אמאזולו | דרבן (צפון דרבן) | אצטדיון קינג גודוויל זוולית'יני | 10,000 |
| ברוקה | פולוקוואנה | אצטדיון פיטר מוקבה | 45,500 |
| בלאק לאופרדס | ת'והויאנדו | אצטדיון ת'והויאנדו | 40,000 |
| בלומפונטיין סלטיק | בלומפונטיין | אצטדיון דר פטרוס מולמלה | 22,000 |
| קייפטאון סיטי | קייפטאון | אצטדיון קייפטאון | 55,000 |
| צ'יפה יונייטד | פורט אליזבת | אצטדיון מפרץ נלסון מנדלה | 48,459 |
| גולדן ארווס | דרבן (למונטוויל) | אצטדיון הנסיכה מאגוגו | 12,000 |
| קייזר צ'יפס | יוהנסבורג (סווטו) | אצטדיון FNB | 94,736 |
| ממלודי סאנדאונס | פרטוריה (מראבאסטד) | אצטדיון לופטוס וורספלד | 51,762 |
| מאריצבורג יונייטד | פייטרמאריצבורג | אצטדיון הארי גוואלה | 12,000 |
| מורוקה סוואלווס | יוהנסבורג (סווטו) | אצטדיון דובסונוויל | 24,000 |
| אורלנדו פירטס | יוהנסבורג (סווטו) | אצטדיון אורלנדו | 37,139 |
| סטלנבוש יונייטד | סטלנבוש | אצטדיון קואצנבורג | 8,000 |
| סופרספורט יונייטד | פרטוריה | אצטדיון "יצירת האומנות" לוקאס מוריפ | 28,900 |
| TS גלקסי | קאמילריבייר | אצטדיון קאמילריבייר | 4,000 |
| טשקהומה טשה מדזיווהאנדילה | ת'והויאנדו | אצטדיון ת'והויאנדו | 40,000 |
היסטוריה

הליגה הוקמה מתוך מיזוגן של ליגת הכדורגל הלאומית וליגת הכדורגל הלאומית המקצוענית בשנת 1996.
בעונת הבכורה כללה הליגה 18 קבוצות: להלן הרכב ליגת PSL בשנת 1996: אומטטה בוש באקס, אורלנדו פירטס, אמזולו, בלומפונטיין סלטיק, ג'ומו קוסמוס, הלניק, ואל פרופשיונלס, ווינבנק אסס, וויטס יוניברסיטי, מורוקה סוולואוס, מיכאו ווריורס, ממלודי סאנדונס, מנינג רנג'רס, סופרספורט יונייטד, קווה קווה סטארס, קייזר צ'יפס, קייפטאון ספורס, ריל רוברס. האלופה הראשונה בשנת 1997 הייתה מנינג רנג'רס מהעיר דרבן.
בשנת 2001 אירעה טרגדיה שנרשמה בהיסטוריה של הכדורגל הדרום אפריקאי כאשר 33 אוהדים נרמסו למוות באצטדיון אליס פארק ביוהנסבורג במשחק דרבי של קייזר צ'יפס מול אורלנדו פירטס.
האצטדיון יכול להכיל 60,000 אוהדים אך נדחקו לתוכו 120,000 אוהדים. בסוף עונת 2001/02 צומצמה הליגה מ-18 קבוצות ל-16 קבוצות.
מאז 2019 קבוצת הבנקאות Absa Group Limited היא נותנת החסות של הליגה.
פורמט

הליגה שנמשכת מחודש אוגוסט עד חודש מאי וכל עונה נערכת בשנה קלנדרית אחת. כל קבוצה משחקת 30 משחקי ליגה בעונה סך הכל כאשר כל הקבוצות נפגשות אחת מול השנייה פעמיים בעונה למשחק בית ומשחק חוץ. קבוצה מנצחת זוכה בשלוש נקודות, כאשר תיקו מזכה את שתי הקבוצות בנקודה והמפסידה יוצאת ללא נקודות.
הזוכה באליפות וסגניתה משחקות בליגת האלופות האפריקאית, כאשר המסיימת שלישית בליגה ומחזיקת הגביע הדרום אפריקאי בכדורגל משחקות בגביע הקונפדרציה האפריקאי (מפעל משני, המקביל לטורניר הליגה האירופית.
הקבוצה שמסיימת אחרונה בליגה יורדת לליגה השנייה והקבוצה הלפני האחרונה (מקום 15) משחקת מול הקבוצה במקום השני מהליגה השנייה במשחק מבחן.
אלופות > זכיות לפי מועדון

| # | קבוצה | זכיות | סגנויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ממלודי סאנדאונס | ‏13 | ‏3 | 1997/1998, 1998/1999, 1999/2000, 2005/2006, 2006/2007, 2013/2014, 2015/2016, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021, 2021/2022, 2022/2023 |
| 2 | אורלנדו פירטס | ‏4 | ‏8 | 2000/2001, 2002/2003, 2010/2011, 2011/2012 |
| 3 | קייזר צ'יפס | ‏4 | 5 | 2003/2004, 2004/2005, 2012/2013, 2014/2015 |
| 4 | סופרספורט יונייטד | ‏3 | ‏2 | 2007/2008, 2008/2009, 2009/2010 |
| 5 | בידווסט ויטס | ‏1 | ‏1 | 2016/2017 |
| 6 | מנינג רנג'רס | ‏1 | ‏- | 1996/1997 |
| 7 | סנטוס | ‏1 | ‏- | 2001/2002 |
נשיאי הליגה

| --- | --- |
 :  ראו גם – ליגת הכדורגל הבכירה (דרום אפריקה)
אנגליה טרבור פיליפס (1996–1998)
דרום אפריקה ג'ו מנדללה (1998–2000)
דרום אפריקה רובין פטרסון (2000–2001)
אנגליה ט. פיליפס (2002–2007)
נורווגיה קייטיל סים (2007–2011)
דרום אפריקה זולה מג'אבו (2011)
דרום אפריקה סטנלי מתיוס (2012)
דרום אפריקה קיימברידג' מוקאניין (2013)
דרום אפריקה ברנד דה וילרס 2013–2015
דרום אפריקה מאטו מדלאלה (2016–ואילך)
חסויות וזכויות שידור > נותנות חסות

1996-2007: Castle Lager (או Castle Premiership)
2007–2020: ABSA (או ABSA Premiership)
חסויות וזכויות שידור > זכויות שידור

לליגה הסכם זכויות שידור בשווי 277 מיליון דולר למשך 5 שנים עם מפעילת הטלוויזיה בלוויין במדינה, חברת SuperSport המופעלת על ידי קונגלומרט התקשורת Naspers. העסקה שנחתמה בשנת 2007, הוארכה מספר פעמים בעלות נוספת של 200 מיליון דולר (המהווים 1.6 מיליארד ראנד). חברת SuperSport מעניקה אפשרות צפייה למספר משחקי ליגה לתאגיד השידור הדרום אפריקני (South African Broadcasting Corporation ,SABC).
קרב ורדן

קרב ורדן היה אחד הקרבות הגדולים שנערכו בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. הוא נמשך כעשרה חודשים בשנת 1916, והצדדים היריבים ספגו במהלכו כמיליון הרוגים, פצועים ונעדרים.
הקרב החל במתקפה של הצבא הגרמני על שרשרת המבצרים הצרפתית, שהגנה על העיר ורדן. הגרמנים הצליחו להשיג התקדמות נאה בשלבים הראשונים של המתקפה, ולכבוש חלק מהמצודות הצרפתיות, כולל מבצר דואומון, אך תוך זמן קצר נבלמה התקדמותם, והקרב הפך למערכת התשה עקובה מדם, שגררה לתוכה חלק ניכר מכוחות הצבא הצרפתי והגרמני. המטרה העיקרית של הפיקוד הגרמני הייתה לגרור את הצבא הצרפתי למערכת התשה בתנאים נוחים לצד הגרמני, ולגרום לו "לדמם למוות". הצבא הצרפתי ספג אומנם מאות אלפי נפגעים במהלך הקרבות בוורדן, אך גם הצבא הגרמני ספג אבדות כבדות מאוד, שלא נפלו בהרבה מאבדות הצד הצרפתי.
מבחינה אסטרטגית, ההתקפה הייתה אסון לגרמנים, ודאי בהשוואה לאפשרויות האחרות שהיו פתוחות לפניהם — התקדמות נוספת בחזית המזרחית, והוצאת האימפריה הרוסית מחוץ למלחמה, תוך כיבוש שדות התבואה של אוקראינה.
רקע > ורדן

לאחר ניצחון הגרמנים על צרפת ב־1870 הותווה הגבול בין שתי המדינות במרחק של כשלוש מאות קילומטרים מפריז. כדי למנוע איום על עיר הבירה, הוטל על הגנרל סאֶראֶ דה-ריביאֶר לבנות קו ביצורים לגבולה של צרפת. דה-ריביאר הקים שורת מצודות שקועות באדמה. בגבול שווייץ שימשה בלפור עוגן קו הביצורים, שנמשך עד גבעות אֶפינאל. ורדן שימשה כעוגן השני של קו זה, שהמשיך ממנה עד טול. מצפון לוורדן נמצא יער אַרגון ולאחריו גבעות הארדנים המיוערות. הגבול הבלגי והיערות שמצפון לוורדן לא בוצרו, וורדן שימשה כנקודת המפתח לכל קו ההגנה הנ"ל.
רקע > צרפת

ב־1916 היה מצבה של צרפת בכי רע. 1915 הייתה שנה של כישלונות צבאיים משמעותיים לבעלות הברית במסגרת מלחמת העולם הראשונה. במהלך השנה נפלה סרביה, רוסיה נחלשה יותר ויותר (עד ספטמבר באותה שנה נלקחו כ־750,000 חיילים רוסים בשבי), ואיום הצוללות הגרמניות נותר ללא פתרון. ז'וזף ז'ופר, ראש המטה הכללי של צבאות צרפת, והפילדמרשל החדש של בריטניה דאגלס הייג, נועדו ב־6 בדצמבר כדי לתכנן יחדיו את המתקפה העתידית על הסום, שהתברר כאחד מהכישלונות הכבדים ביותר לבעלות הברית במלחמה.
בעיותיו של צבא צרפת נבעו, בין השאר, מהקונספציה שבה היה שבוי[דרושה הבהרה]. לאחר תבוסתו של לואי נפוליאון ב־1870, עברה החשיבה הצבאית הצרפתית שינוי. הססנותו של לואי נפוליון הוחלפה בתורתו של הקולונל לואי לויזו דה גרנמזון, ששמה מבטחה בהסתערות כידונים ובהתקפות נגד, ללא תשומת לב למחיר. דוגמה אחת לאסון שעתידה הייתה להמיט תורה זו על צרפת היא סירובו של ז'ופר לייצר קסדות לחיילים בשלבים המוקדמים ללחימה, מתוך הטענה כי גרמניה תיפול עד שהקסדות יהיו מוכנות. דוגמה נוספת, ומכרעת באשר לקרב ורדן, היא הוצאת חלק ניכר מהארטילריה שבמבצרי ורדן, כדי לעשות בהם שימוש במתקפות אחרות. מבצרי ורדן, לאור תורתו של דה גראנמייזון, ביטאו פחדנות והססנות, ולא יועילו במלחמה עצמה. פעולה זו נבעה ממחסור בארטילריה כבדה, מחמת סירוב המטה הכללי להשתמש בנשק זה.
בנוסף לכך, סבל צבא צרפת ממחסור בקצינים טובים. לאחר פרשת דרייפוס, והזעזוע שעברה המדינה בעקבותיה, נעשה "טיהור" שיטתי בשורות הצבא הצרפתי, ובפני קצינים קתוליים רבים נחסמה אפשרות הקידום[דרוש מקור]. זאת ועוד, "הלשכה השנייה" (המודיעין הצרפתי) חישבה את מספר ההרוגים בקרבות בנוסחה, שעל פיה על כל 2 אבדות צרפתיות איבדו הגרמנים 3 חיילים. המפקדה הראשית תכננה את מבצעיה בהתאם לנתונים אלה, שהיו כמעט הפוכים מהמציאות, ובתוך כך שלחה אלפי חיילים למותם.
רקע > מבצר ורדן

מנקודת המבט הצרפתית, ההגנה על ורדן הייתה חובה פטריוטית, אך יש שראו בתפיסה זו סתירה לתפיסה הצבאית המודרנית כיוון שנסיגה אסטרטגית אל הרכסים המיוערים ממערב לוורדן הייתה יוצרת עמדת הגנה הרבה יותר קלה, וגם הייתה משחררת כוחות נוספים. עם זאת, הדוקטרינה הצבאית הצרפתית משנת 1910, המיוצגת בתוקף על ידי ז'ופר, חיזקה את חשיבות המתקפה. כאשר כמה קצינים, גנרל פטן והקולונל דריאן ביניהם, הביעו דאגה לגבי דוקטרינה זו, עמדתם נדחתה כתבוסתנית.
כמפקד הגזרה החשובה ביער קור ומפקד הגדודים 56 ו-59 של ה-Chasseurs à pied, דריאן ניסה שוב ושוב לשווא לשכנע את ה-GQG לבצע שיפור משמעותי במערכת החפירות הצרפתית. בכוחות עצמו, דריאן נתן ללוחמיו לבצר את עמדתם מול המתקפה הצפויה; למרות זאת, דריאן נפל בהתקפה הראשונה ב-22 בפברואר. משלימים להגנה משמעותית, ה-GQG וז'ופר הסתמכו על מערכת ההגנה הצרפתית בהתקפה, שעמוד השדרה שלה היה כוח הדחיפה של החייל הפשוט, שבאמצעות האומץ שלו, היה צריך להביא את היתרון המכריע.
לאחר מלחמת צרפת-פרוסיה של 1870/71 החלה צרפת לאבטח את הגבול עם גרמניה על ידי הקמת ביצורים מודרניים, למרות האמונה שניתן להשיג ניצחון רק על ידי התקדמות חיל רגלים. לשם כך, כמה ערים במזרח צרפת הוקפו בטבעת של מבצרים, כולל ורדן. ורדן נחשבה בעיקר לתחליף למץ האבודה, שביצוריה הישנים הורחבו מאוד על ידי האימפריה. בתחילת המלחמה היו מעל 40 ביצורים בורדן וסביבתה, כולל 20 מבצרים ומבצרי ביניים, שהיו מצוידים במקלעים, תצפית משוריינת וצריחי נשק וקיזמטים. ורדן הייתה אפוא אחד המקומות המבוצרים הטובים ביותר. סיבה נוספת להתרחבות החזקה במיוחד של מבצר ורדן הייתה המרחק הקצר של 250 ק"מ לפריז, אפילו עבור אמצעי התחבורה של אז, ומיקומו על כביש ראשי.
כבר בין 22 ל-25 בספטמבר 1914 התנהלו קרבות מול ורדן, מה שסיים את ההתקדמות הגרמנית באזור המז. בהתרשמות כוח ההרס העצום של תותחי המצור הגרמניים מול נאמור ומול ליאז', חשיבותם של ביצורים חזקים בהתקפה עם תותחי מצור כבדים (למשל מרגמות מצור 30.5 ס"מ) נראתה אחרת מבעבר.
כמו כן, המצור על מובז' הראה לגרמנים ולצרפתים שמבצרים אינם בלתי ניתנים לחדירה, אלא שניתן 'לירות בהם' ולהביסם.
בעקבות כך ומהעובדה שהצדדים הלוחמים התרכזו בחלקים אחרים של החזית בעקבות קרבות הגבול הביאו להערכה מחדש של חשיבותה הצבאית הנמוכה של ורדן: ה-GQG בפיקודו של ז'ופר הכריז על ורדן כחלק שקט. ב-5 באוגוסט 1915, מבצר ורדן אף הורד באופן רשמי למרכז ה- Region fortifiée de Verdun – RFV ("האזור המבוצר של ורדן"). כתוצאה מכך, בחודשים שלאחר מכן, 43 סוללות תותחים כבדות ו-11 סוללות תותחים קלות נלקחו מטבעת המבצר ומרבית מקלעי המבצרים נמסרו ליחידות שדה. כעת כלל הקורפוס ה-30, שהיה מופקד על הגנת האזור, רק שלוש דיוויזיות:
דיוויזיית המילואים ה-72 מאזור ורדן
דיוויזיית המילואים ה-51 מליל
הדיוויזיה הסדירה ה-14 מבזאנסון
הדיוויזיה ה-37 מאלג'יריה הייתה מוצבת בעתודה.
רקע > גרמניה

גרמניה עמדה לפתוח את שנת 1916 בעמדת יתרון. בעלות הברית לא הצליחו להבקיע את ההגנה בחזית המערבית, מה שאיפשר לגרמניה להפנות חלק מכוחותיה למזרח, שם הרוסים ספגו מפלה אחר מפלה. אמנם הקרב על המארן הסתיים בתבוסה גרמנית (לא מעט הודות ליורשו של הגראף פון שליפן, מולטקה, שהוחלף על ידי אריך פון פאלקנהיין ב־1914), אך המחסור הצרפתי בארטילריה כבדה ובמקלעים, כמו גם העובדה כי צרפת איבדה עד אז כמעט חצי מקציני הקבע שלה, הותירו את גרמניה בעמדה נוחה למדי.
עם זאת, גם גרמניה לא הייתה נטולת בעיות. לאחר הקרב על המארן החל הקייזר, וילהלם השני, להתערב פחות בתוכניות המלחמה, והותיר את מרבית הפיקוד למטה הכללי הגרמני. קידומם של קצינים טובים, שאינם בעלי תואר אצולה, כאריך לודנדורף ואחרים עוכב במידה רבה בשל שיטת המעמדות הגרמנית. אי לכך, כאשר עמדה גרמניה להחליט כיצד תשתמש ביתרונה ב־1916 הייתה ידו של פאלקנהיין על העליונה. בוויכוח, שנסוב באותו זמן בגרמניה סביב השאלה איזו חזית לחזק, נטה פאלקנהיין בבירור לטובת החזית המערבית. בדצמבר 1915 הוא כתב תזכיר היסטורי לקייזר בו הוא ממליץ לתקוף בוורדן, המוקפת שרשרת מבצרים, כדי ש"יקיזו כוחותיה של צרפת את דמם עד מוות". הצרפתים, טען פאלקנהיין במידה רבה של צדק, לא יעזו לפנות את ורדן, הקרובה כל כך לפריז ובעלת החשיבות ההיסטורית. תזכיר זה פעל את פעולתו על הקייזר, שהסכים לתוכנית (בין השאר בגלל שבנו פיקד על ארמייה באזור זה). מבצע Gericht ("גרדום" או "דין" בגרמנית) החל.
ההכנות למתקפה

ההכנות הגרמניות למתקפה בוורדן נשמרו בסוד מוחלט. מלבד הארמייה החמישית, לא ידע שאר הצבא הגרמני על ההתקפה המתוכננת. אליסטר הורן טוען בספרו, "ורדן, מחיר התהילה", כי על פני הוובר נבנו עשר מסילות ברזל ו־24 תחנות רכבת חדשות. עוד הוא מציין כי, "בשביל קורפוס אחד בלבד כללה רשימת האפסניה 6,000 מספרי־תיל, 17,000 אתים, 125,000 רימוני יד, מיליון שקי חול, 265,000 ק"ג תיל דוקרני וכו' וכו'". 140,000 חיילים גרמנים הועברו לגזרת ורדן, וכן "306 תותחי שדה ו־542 תותחים כבדים, בסיוע כ־152 'מטילי מוקשים'", 13 ברטות גדולות, 2 תותחי 380 מ"מ, 17 מרגמות 305 מ"מ ואינספור תותחי 210 מ"מ (כל הנתונים בערך זה נלקחו מספרו של הורן). העברת כל הציוד הזה, כאמור, נעשתה בסודיות גמורה: הגרמנים החליטו לתקוף מהאזור שמצפון-מזרח לוורדן, בשל היותו מיוער ומכוסה תדיר בערפל; מעל למקומות חשופים נמתחו רשתות הסוואה ענקיות; נחפרו ה"שטולן", חפירות רחבות במיוחד, שחלקן יכלו להחזיק חצי גדוד; ונפרשה "מטרייה אווירית", שמנעה מכל סיור אווירי של בעלות הברית לגלות את המתרחש.
בינתיים פורק חלק נכבד ממצודות ורדן מהארטילריה שלהן, שהצרפתים נצטרכו לה לקרבות השדה. תפיסתו של דה גראנמייזון ראתה במצודות כ"מעוזים הנדונים לכיתור". עד אוקטובר הורחקו מוורדן ארבעים ושלוש סוללות כבדות, יחד עם 128,000 פגזים ו־11 סוללות של תותחי שדה. למרות ניסיונותיהם של כמה מהמפקדים בגזרת ורדן למנוע את הנעשה, נלקחו מהם ללא הרף חיילים, על מנת למלא פרצות בחזיתות "קרביות" יותר. כאשר מבצע "דין" הושלם היו לגרמנים בוורדן כ־850 תותחי ארטילריה מול כ־270 תותחים צרפתים, ו־72 גדודים מול 34 גדודים צרפתים. ב־11 בפברואר עברו הצרפתים לכוננות רשמית, יום לפני ההתקפה הגרמנית המתוכננת. אולם ב־12 בפברואר החל לרדת שלג כבד על אזור ורדן כולו, שהקנה לצרפתים שהות להתכונן.
הכוחות המסתערים

בגדה המזרחית של המז, רק שש דיוויזיות היו אמורות להשתתף במתקפה ביום הראשון של הקרב:
קורפוס המילואים ה-7 (וסטפאליה וריינלנד) תחת פיקודו של גנרל חיל הרגלים יוהאן פון צווהל עם דיוויזיות המילואים ה-13 וה-14 בין Consenvoye ל-Flabas.
הקורפוס ה-18 (הסן ונסאו) תחת פיקודו של גנרל חיל הרגלים דדו פון שנק עם הדיוויזיות ה-21 וה-25 באמצע.
הקורפוס ה-3 (ברנדנבורג) תחת פיקודו של גנרל חיל הרגלים אוואלד פון לוכו עם הדיוויזיות ה-5 וה-6 בין Ville ו-Gremilly.
באגף השמאלי במישור ווברה במזרח הוחזקו כוחות נוספים שהצטרפו למתקפה בימים שלאחר מכן:
קורפוס המילואים ה-5 (פוזן ומערב פרוסיה) תחת פיקודו של גנרל חיל הרגלים אריך פון גינדל עם דיוויזיות המילואים ה-9 וה-10.
הקורפוס ה-15 (אלזס-לורן) תחת פיקודו של גנרל חיל הרגלים ברתולד פון דיימלינג עם הדיוויזיות ה-30 וה-39.
על הגדה המערבית של המז הוחזקו כוחות נוספים שתמכו בתחילה במתקפה העיקרית רק באמצעות הארטילריה שלהם:
קורפוס המילואים ה-6 (שלזיה) תחת פיקודו של גנרל חיל הרגלים קונרד פון גוסלר עם דיוויזיות המילואים ה-11 וה-12.