stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונדיאל 1950
סיבוב ראשון

לפני הטורניר נערך משחק ידידות בין נבחרת כוכבי בריטניה לבין נבחרת שאר אירופה. הבריטים הביסו את נבחרת שאר אירופה בתוצאה 6–1, ועל כן נחשבה נבחרת אנגליה כאחת המועמדות הרציניות לזכייה בתואר. למרבה ההפתעה, הפסידה אנגליה במשחקה הראשון לנבחרת ארצות הברית 1–0. בתקופת מונדיאל 1950 לא היו טלוויזיות שישדרו את המשחקים, וכל העיתונים קיבלו עדכונים מפיפ"א על התוצאות. אחרי שהעיתונות האנגלית קבלה את התוצאה 1–0 לארצות הברית מפיפ"א, חשבה כי מדובר בטעות ופרסמה בעיתונות שהמשחק נגמר בתוצאה 10–1 לאנגליה, ורק לאחר מכן פרסמה את התוצאה הנכונה והתנצלות.
מאוחר יותר הפסידה אנגליה גם לספרד באותה תוצאה, דבר שגרם לה לסיים במקום השני של הבית, לאחר ספרד (שסיימה ראשונה), ולהדחה מהטורניר.
לבית הגמר של הטורניר עלו הנבחרות שסיימו ראשונות בכל בית: ברזיל, אורוגוואי, שוודיה וספרד.
אצטדיונים

| ריו דה ז'ניירו | סאו פאולו | בלו הוריזונטה |
| --- | --- | --- |
| מרקנה | אצטדיון פקאמבו | אצטדיון אינדפנדנסיה |
| 22°54′43.8″S 43°13′48.59″W﻿ / ﻿22.912167°S 43.2301639°W﻿ / -22.912167; -43.2301639﻿ (מרקנה) | 23°32′55.1″S 46°39′54.4″W﻿ / ﻿23.548639°S 46.665111°W﻿ / -23.548639; -46.665111﻿ (אצטדיון פקאמבו) | 19°54′30″S 43°55′4″W﻿ / ﻿19.90833°S 43.91778°W﻿ / -19.90833; -43.91778﻿ (אצטדיון אינדפנדנסיה) |
| קיבולת: 199,854 | קיבולת: 60,000 | קיבולת: 30,000 |

    סאו פאולובלו הוריזונטהקוריטיבהפורטו אלגרהרסיפהריו דה ז'ניירו
| קוריטיבה | פורטו אלגרה | רסיפה |
| 25°26′22″S 49°15′21″W﻿ / ﻿25.43944°S 49.25583°W﻿ / -25.43944; -49.25583﻿ (אצטדיון וילה קפנמה) | 30°3′42″S 51°13′38″W﻿ / ﻿30.06167°S 51.22722°W﻿ / -30.06167; -51.22722﻿ (אצטדיון אקליפטוס) | 8°3′46.63″S 34°54′10.73″W﻿ / ﻿8.0629528°S 34.9029806°W﻿ / -8.0629528; -34.9029806﻿ (אצטדיון אי הרטירו) |
| אצטדיון וילה קפנמה | אצטדיון אקליפטוס | אצטדיון אי הרטירו |
קיבולת: 10,000: קיבולת: 20,000
סיבוב ראשון > בית א'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ברזיל | 5 | 3 | 2 | 1 | 0 | 8 | 2 | 6 |
|  יוגוסלביה | 4 | 3 | 2 | 0 | 1 | 7 | 3 | 4 |
|  שווייץ | 3 | 3 | 1 | 1 | 1 | 4 | 6 | -2 |
|  מקסיקו | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 10 | -8 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ברזיל | 4 – 0 | מקסיקו   |
|  יוגוסלביה | 3 – 0 | שווייץ   |
|  ברזיל | 2 – 2 | שווייץ   |
|  יוגוסלביה | 4 – 1 | מקסיקו   |
|  ברזיל | 2 – 0 | יוגוסלביה   |
|  שווייץ | 2 – 1 | מקסיקו   |
סיבוב ראשון > בית ב'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ספרד | 6 | 3 | 3 | 0 | 0 | 6 | 1 | 5 |
|  אנגליה | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 2 | 0 |
|  צ'ילה | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 5 | 6 | -1 |
|  ארצות הברית | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 4 | 8 | -4 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אנגליה | 2 – 0 | צ'ילה   |
|  ספרד | 3 – 1 | ארצות הברית   |
|  ספרד | 2 – 0 | צ'ילה   |
|  ארצות הברית | 1 – 0 | אנגליה   |
|  ספרד | 1 – 0 | אנגליה   |
|  צ'ילה | 5 – 2 | ארצות הברית   |
סיבוב ראשון > בית ג'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  שוודיה | 3 | 2 | 1 | 1 | 0 | 5 | 4 | 1 |
|  איטליה | 2 | 2 | 1 | 0 | 1 | 4 | 3 | 1 |
|  פרגוואי | 1 | 2 | 0 | 1 | 1 | 2 | 4 | -2 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  שוודיה | 3 – 2 | איטליה   |
|  שוודיה | 2 – 2 | פרגוואי   |
|  איטליה | 2 – 0 | פרגוואי   |
סיבוב ראשון > בית ד'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אורוגוואי | 2 | 1 | 1 | 0 | 0 | 8 | 0 | 8 |
|  בוליביה | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 8 | -8 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אורוגוואי | 8 – 0 | בוליביה   |
כובשי השערים

| דירוג | שחקן | מס' שערים |
| --- | --- | --- |
| 1 | ברזיל אדמיר | 8 |
| 2 | אורוגוואי אוסקר מיגס | 5 |
| 3 | ברזיל צ'יקו | 4 |
| 3 | ספרד (1938-1945) אסטניסלאו באסורה | 4 |
| 3 | ספרד (1938-1945) טלמו סארה | 4 |
| 3 | אורוגוואי אלסידס גיג'ה | 4 |
| 7 | שוודיה קארל אריק פאלמר | 3 |
| 7 | שוודיה סטיג סאנדויט | 3 |
| 7 | אורוגוואי חואן סקיאפינו | 3 |
מצטיינים

| כדור הזהב | כדור הכסף | כדור הארד |
| --- | --- | --- |
| ברזיל זיזיניו | אורוגוואי חואן סקיאפינו | ברזיל אדמיר |

| נעל הזהב | נעל הכסף | נעל הארד |
| ברזיל אדמיר | אורוגוואי אוסקר מיגס | אורוגוואי אלסידס גיג'ה   ברזיל צ'יקו   ספרד (1938-1945) אסטניסלאו באסורה   ספרד (1938-1945) טלמו סארה |
כפפת הזהב
אורוגוואי רוקה מספולי
נבחרת הטורניר:
| שוער | הגנה | קישור | התקפה |
| --- | --- | --- | --- |
| אורוגוואי רוקה מספולי | שוודיה אריק נילסון     ספרד (1938-1945) חוסה פארה     אורוגוואי ויקטור רודריגס אנדרדה | אורוגוואי אובדוליו וארלה     ברזיל באואר     אורוגוואי אלסידס גיג'ה     ברזיל ז'איר | ברזיל זיזיניו     ברזיל אדמיר     אורוגוואי חואן סקיאפינו |
מורן זומרפלד

מורן זומרפלד (נולד בשנת 1974) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה. אלוף ושיאן המכביה.
ביוגרפיה

זומרפלד נולד וגדל במושב רגבה. הוא שחה בקבוצת השחייה של מכבי נהריה בהדרכתו של משה הירש.
ביוגרפיה > 1992

בתחרות גביע חיפה הבינלאומי בשחייה שנערכה בפברואר 1992 זכה זומרפלד במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.72 שניות.
ביוגרפיה > 1992 > אלוף ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש מאי אותה שנה והיוותה תחרות אחרונה לקביעת המינימום האולימפי, זכה זומרפלד בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:54.46 דקות, לפני ברק עטר מהפועל נהריה (1:57.69 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי לפני ברק עטר (4:03.33 דקות). במשחה ל-100 מטר חופשי הוא קבע תוצאה של 53.55 שניות.
ביוגרפיה > 1993

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באפריל 1993 זכה זומרפלד ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.39 דקות, לפני אריאל דולינקו מכבי חיפה (1:57.61 דקות) ורז דר מהפועל הוד השרון בית ברל (1:59.24 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.02 שניות, אחרי דימה ריבינסקי מהפועל ירושלים שנירשמה לו תוצאה זהה של 54.02 שניות, בגלל שהשעון האלקטרוני לא נעצר ולפני רז דר (54.08 שניות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.33 דקות, אחרי אריאל דולינקו (4:03.79 דקות) ולפני ברק עטר (4:13.80 דקות).
ביוגרפיה > 1993 > שיאן ישראל

בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1993 זכה זומרפלד ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:58.43 דקות, שיפור לשיאו הוותיק של אמיר גניאל שנקבע בשנת 1980 ועמד על 3:59.29 דקות, לפני דניאל קנר מארצות הברית (3:58.60 דקות) ואדם ואן מארצות הברית (4:01.09 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:53.61 דקות, אחרי דניאל קאנר שקבע שיא מכביה חדש של 1:52.25 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:48.62 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 7:33.84 דקות ולפני מקסיקו (8:21.53 דקות).
ביוגרפיה > 1994

בינואר 1994 קבע זומרפלד במשחה ל-400 מטר חופשי (בריכת 25 מטר) שיא ישראלי חדש של 3:53.65 דקות.
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.08 דקות, לפני אהוד דקטר מהפועל עומר (1:58.04 דקות) ודימה ריבינסקי (1:59.91 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.06 דקות, לפני אהוד דקטר (4:11.73 דקות) ולירן אורן מהפועל נהריה. מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.19 שניות, אחרי איתן אורבך ממכבי חיפה (52.59 שניות) ואורן אזרד מהפועל נס ציונה (52.95 שניות).
ביוגרפיה > 1995

בינואר 1995 קבע זומרפלד במשחה ל-200 מטר חופשי (בריכת 25 מטר) שיא ישראלי חדש של 1:49.82 דקות ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון ששחה משחה זה מתחת ל-1:50 דקות. חודש לאחר מכן, בפברואר הוא שיפר את שיאו הישראלי במשחה ל-400 מטר חופשי והעמידו על 3:52.96 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.51 דקות, אחרי אהוד דקטר מהפועל עומר (4:03.25 דקות).
ביוגרפיה > 1997 > אלוף ושיאן המכביה

בתחריות השחייה של המכביה ה-15 שנערכו ביולי 1997 זכה זומרפלד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא מכביה חדש של 2:03.54 דקות
לקריאה נוספת

ד"ר ברוך צ'יש, זינוק מוצלח לבריכה: שישה שיאי מכביה ושיא ישראלי ביום הראשון, הארץ, 8 ביולי 1993
ד"ר ברוך צ'יש, 6 מדליות זהב ביום השני - רק דודי אדר שנייה ב-100 חזה מנעה אכזבה ישראלית, הארץ, 9 ביולי 1993
ד"ר ברוך צ'יש, 13 שנים חיכה השיא של גניאל ב-400 חתירה למורן זומרפלד, הארץ, 12 ביולי 1993
הערות שוליים

↑  אורי שטיפט, 3 שיאי מכבייה בפתיחת תחרויות השחייה, באתר איגוד השחייה בישראל, 10 ביולי 2005
מוסכוס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־2 לפנה״ס סירקוזה העתיקה, רומא העתיקה 
 פטירה:  המאה ה־2 לפנה״ס 
 מדינה:  סירקוזה העתיקה 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה 
 יצירות בולטות:  אירופה, אהבה נמלטת
 
מוסכוס (ביוונית עתיקה: Μόσχος) היה משורר יווני עתיק ותלמידו של המדקדק האלכסנדרוני אריסטרכוס מסמותרקיה. הוא נולד בסירקוזה, יוון הגדולה, ושגשג בערך בשנת 150 לפני הספירה. מלבד שירתו, הוא נודע ביצירתו הדקדוקית, שדבר ממנה לא שרד.
עבודותיו

יצירותיו הבודדות ששרדו מורכבות מאפיליון, "אירופה" – על המיתוס של אירופה, ו"אהבה נמלטת" – המדברת על נושאים של אהבה במיתולוגיה.
הערות שוליים

↑  אירופה, באתר ויקיטקסט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265510005171  PLWABN: 9810666463605606  BIBSYS: 90573165  BNE: XX1207069  BnF: cb11985442r (data)  CANTIC: a11037982  CiNii: DA0280657X  GND: 118737066  ICCU: MILV077008  ISNI: 0000 0004 0295 9848  LCCN: n94114809  LNB: 000104497  NKC: jx20090317004  NLA: 35364915  NLG: 141796  NSK: 000248607  NTA: 068526792  RERO: 02-A000116230  SELIBR: 173335  SNAC: w6z32617  SUDOC: 027914380  Trove: 926695  VcBA: 495/44409  VIAF: 299417514   WorldCat (עם VIAF): 299417514 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מירה קדר

| --- | --- |

 לידה:  1956 (בת 68 בערך) ירושלים, ישראל
 שם לידה:  מירה אלידר 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופרת, משוררת
 מקום לימודים:  מכללה ירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  שמואל אליקים קדר 
 צאצאים:  יפעת ארליך 
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם פרס היצירה לסופרים עבריים
 
מירה קדר (נולדה ב-1956) היא סופרת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה

מירה קדר נולדה בירושלים לאסתר ויצחק אלידר. למדה במכללת בית וגן. בשנת 1989 נמנתה עם מייסדי כתב העת "דימוי" והייתה חברת מערכת שלו. קובץ השירים הראשון שלה, "מורביות של תאנה", זכה בפרס אקו"ם ליצירה המוגשת בעילום שם בשנת תשמ"ט. ספר הפרוזה "אחד מאלף" זכה אף הוא בפרס זה בשנת תשס"ו. אם לחמישה, תושבת עפרה (החל משנת תשנ"ד). הייתה נשואה לרב שמואל קדר. בתה היא העיתונאית והסופרת יפעת ארליך. בנה הוא הרב עדאל קדר.
בשנת תשע"ו נמנתה עם הזוכים בפרס ראש הממשלה לספרות (פרס היצירה לסופרים עבריים) ע"ש לוי אשכול. בשנת תשע"ז זכתה הטרילוגיה שלה "אחד מאלף", "אהבה שמיים וריח הדרים" ו"תאנה ממתינה לשמיים" בפרס שר החינוך לתרבות יהודית ע"ש אורי אורבך.
ספריה > שירה

מֻרביות של תאנה - ספריית פועלים, תש"ן
קרבת מקום - הקיבוץ המאוחד, תשנ"ה
ספריה > פרוזה

רצוא ושוב - קובץ סיפורים. כתר, תש"ס
שותפי סוד - נובלה. כתר, תשס"ב
אחד מאלף - נובלה. ידיעות ספרים, פרוזה עברית, תשס"ח (הראשון בטרילוגיה, עומד כספר בפני עצמו)
אהבה שמיים וריח הדרים - רומן. ידיעות ספרים, פרוזה עברית, תשע"א (השני בטרילוגיה, עומד כספר בפני עצמו)
תאנה ממתינה לשמיים - רומן. ידיעות ספרים, תשע"ד (השלישי בטרילוגיה, עומד אף הוא כספר בפני עצמו למיטיבי קרוא)
חותמו אמת ודגלו אהבה - רומן. ידיעות ספרים, תשע"ח
מירה פורלן

| --- | --- |

פורלן, 2006
 לידה:  7 בספטמבר 1955 זאגרב, קרואטיה, יוגוסלביה
 פטירה:  20 בינואר 2021 (בגיל 65) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, קרואטיה 
 תקופת הפעילות:  1975–2016 (כ־41 שנים) 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות הדרמה 
 בן או בת זוג:  גוראן גאייץ' 
 מספר צאצאים:  1 
 https://mirafurlan.net/
 פרופיל ב-IMDb
 
מירה פורלן (באנגלית: Mira Furlan;‏ 7 בספטמבר 1955 – 20 בינואר 2021) הייתה שחקנית וזמרת קרואטית-אמריקאית ממוצא יהודי. הייתה ידועה בעיקר בגילום הדמויות דלן מיר בסדרה "בבילון 5" ודניאל רוסו בסדרה "אבודים".
ביוגרפיה

פורלן נולדה בזאגרב שביוגוסלביה, ומשפחתה סלובנית-קרואטית מצד אביה ויהודייה מצד אמה. היא הייתה חברה בתיאטרון הקרואטי הלאומי.
בשנות ה-80 היא שיחקה כזמרת בסרט "Le Cinema" על להקת רוק. כמו כן, בשנת 1985 היא זכתה בפרס פסטיבל קאן על הסרט היוגוסלבי "מסע העסקים של אבא". ב-1986 היא שיחקה בתפקיד ראשי בסרט רב המכר "יופיו של החטא".
לאחר שהיגרה לארצות הברית הקליטה פורלן אלבום בשם "שירים מסרטים שאף פעם לא נעשו". בשנת 1992 החלה לשחק בסדרת המדע בדיוני "בבילון 5" בתפקיד דלן מיר, שגרירת הפדרציה המינברית, למשך כל חמש עונות הסדרה. בהמשך הופיעה פורלן בסדרה "אבודים", שבה היא גילמה את הדמות של דניאל רוסו.
חיים אישיים

פורלן נישאה לבמאי הסרטים היוגוסלבי, גוראן גאז'יק, שביים פרק בסדרה "בבילון 5" ומספר מחזות, בהם עיבוד למחזה "אנטיגונה" של סופוקלס. להם בן בשם מרקו לב גאז'יק. פורלן התגוררה בארצות הברית.
נפטרה ב-20 בינואר 2021 בביתה שבלוס אנג'לס עקב סיבוכים ממחלת קדחת מערב הנילוס.
הערות שוליים

↑  "Mira Furlan: Babylon 5 and Lost actress dies at 65". BBC News (באנגלית בריטית). 2021-01-22. נבדק ב-2021-01-24.
| בבילון 5 |
| --- | --- | --- |
| יוצר | ג'יי מייקל סטרזינסקי |  |
| שחקנים | מייקל או'הייר • ברוס בוקסלייטנר • קלודיה כריסטיאן • ג'רי דויל • מירה פורלן • ריצ'רד ביגס • אנדריאה תומפסון • סטיבן פורסט • ביל מומי • ג'ייסון קרטר • ג'ף קונאוויי • רוברט ראסלר • ג'ולי קייטלין בראון • מארי קיי אדמס • פטרישיה טולמן • פיטר ג'וראסיק • אנדריאס קטסולאס • רובין אטקין דאונס |  |
| נושאים | דמויות • גזעים • עלילה • מלחמות • ספרים • השראה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432808805171  PLWABN: 9810574008205606  BIBSYS: 6085027  BNE: XX5208035  BnF: cb141794160 (data)  GND: 139331816  ICCU: TSAV338500  ISNI: 0000 0001 1467 1698  LCCN: no99009571  MusicBrainz: 32b16298-413b-46ec-88d9-8e4303874b9f  NKC: xx0168711  NLA: 40008899  SUDOC: 170035603  VIAF: 7598036   WorldCat (עם VIAF): 7598036 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוסין נגאן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  רובה שירות, שימש גם כרובה צלפים
 נגזרות:  בעיקר קרבינים שונים ללא שינויים מהותיים
 תכנון:  סרגיי מוסין ולאון נגאן
 מדינה מייצרת:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית ברית המועצות ברית המועצות רוסיה רוסיה
 יצרן:  מפעל הנשק (טולה), Manufacture d'armes de Châtellerault, Sestroretsk arsenal, נשקי רמינגטון, קונצרן קלשניקוב, וסטינגהאוס 
 מעצב:  סרגיי איבנוביץ' מוסין, לאון נגאן 
 תקופת השימוש:  1891–הווה (כ־133 שנים)
 מלחמות:  מרד הבוקסרים, מלחמת החורף, קרב חלקין גול, קרב אגם חסן, מלחמת קוריאה, מלחמת אפגניסטן, מלחמת וייטנאם, מלחמת האזרחים באוקראינה, מלחמת האזרחים בסוריה, מלחמת האזרחים בספרד, מלחמת רוסיה-יפן, מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, מלחמת האזרחים הסינית, המהפכה הפיליפינית, מלחמת האזרחים ברוסיה, המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה, מלחמת אוקראינה–רוסיה 
 יחידות שיוצרו:  37,000,000 
 מידע טכני
 קליבר:  7.62x54R מ"מ מזרחי  \ 7.62\times 54\ {\mbox{mmR}}
 פעולה:  רובה בריחי
 הזנה:  מחסנית
 כוונות:  כוונות ברזל, כוונות טלסקופיות
 אורך כולל:  1,232 מ"מ
 אורך קנה:  800 מ"מ (דגם חי"ר) ו-510 מ"מ (קרבין)
 משקל ריק:  4 ק"ג ו-3.5 ק"ג (קרבין)
 קצב אש:  כ-10 כדורים לדקה
 מהירות לוע:  865 מטר לשנייה
 טווח אפקטיבי:  500–800 מטר
 טווח מקסימלי:  2,000 מטר
 דיוק:  1 דקת קשת
 
מוסין נגאן (ברוסית: Винтовка Мосина), הוא רובה בריח צבאי בעל מחסנית של 5 כדורים ששימש את כוחות האימפריה הרוסית, ברית המועצות אחריה ומדינות אחרות לאחר הפצת הרובה בעולם.
המוסין, שכונה גם "רובה שלוש השורות" (Трёхлинейная винтовка) על שום השיטה הרוסית הישנה למדידת קוטרם של כלי נשק, היה הרובה הראשון שהשתמש בתחמושת בקליבר 0.30 אינץ' ותחמושת 7.62x54R מ"מ. הוא היה בשירות בדגמים שונים מ-1891 ועד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20, אז הוחלף על ידי הדרגונוב. כרובה שירות, הוא הוחלף בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 על ידי ה-AK-47, רובה סער קלשינקוב.
היסטוריה

לאחר הניסיון המר במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), בה נלחמו הרוסים ברובי ירייה בודדת כ"ברדן" ו"קרלה" כנגד העות'מאנים, שצוידו ברובי וינצ'סטר משוכללים, החלו הרוסים בשנת 1882 לפתח רובה מוזן מחסנית. הם בחנו אפשרויות רבות, ביניהן דגמים משופרים של הברדן ודגמים שנוצרו על ידי יצרנים אירופיים אחרים. סגן צעיר בשם סרגיי איבנוביץ' מוסין הציע תכנון משלו בקוטר "3 קווים" (מידה רוסית קדומה השווה 0.3 אינץ' או 7.62 מ"מ) שהתבלט כמוצלח לצד רובה של הבלגי לאון נגאן בקוטר 3.5 "קווים". במבחנים שנערכו ב-1891 העדיפו הבוחנים חד משמעית את רובהו של נגאן ו-10 מתוך 14 חברי ועדת הבחירה בחרו בו. עם זאת, לחץ ניכר להעדפת רובה מתכנון מקומי הביא לפשרה: רובהו של מוסין ייוצר עם מנגנון ההזנה של נגאן וכונה בסימן "1891" על שם אותה שנה.
היצור החל בשנת 1892 במפעלי הנשק בטולה, איז'בסק וססטרורייצק. בשל יכולת הייצור המוגבלת של מפעלים אלו הוזמנו חצי מיליון רובים מחברה צרפתית בשם Manufacture Nationale d'Armes de Châtelleraut. עד מלחמת רוסיה יפן בשנת 1904 היו כ-3,800,000 רובים בשירות הצבא הרוסי.
בין השנים 1891 ו-1910 יוצרו מספר תתי-דגמים משופרים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה סבלו הרוסים ממחסור חמור באמצעי ייצור ונשק, ולכן הזמינו שוב יותר מ-3 מיליון רובי מוסין-נגאן שיוצרו על ידי חברות נשק אמריקאיות. מספרים גדולים של רובי מוסין-נגאן הגיעו כשלל לידי כוחות הגרמנים והאוסטרו-הונגרים והיו בשימוש כוחות עורפיים וכוחות הצי הגרמני. פינלנד קנתה בשנות ה-20 של המאה ה-20 כמויות גדולות של רובים אלו מאוסטרו-הונגריה.
הרובה היה בשימוש נרחב בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה, אם כי ייצור רובים חדשים פחת במידה ניכרת. עם ניצחונו של הצבא האדום הוקמה ועדה בשנת 1924 לבחינת מודרניזציה ברובה, שעד אז היה בשירות כבר כארבעה עשורים. מסקנות הוועדה הובילו לייצור דגם 1891/30 שהותקנו בו כוונות מטריות עם מגן על הכוונת הקדמית, קוצר הקנה, הותקן כידון רובה חדש ונערכו שינויים נוספים. עד 1945 יוצרו כ-17 וחצי מיליון רובים מדגם זה.
בשנת 1932 אומץ המוסין-נגאן גם כרובה צלפים, והיה בשימוש הצלפים של ברית המועצות במלחמת העולם השנייה. וסילי זייצב התפרסם בשימוש בו. הרובה זכה למוניטין כעמיד ואמין ביותר, מדויק וקל לאחזקה. דגמי מוסין-נגאן של צלפים הם פריט מבוקש בקרב אספנים, בעיקר בארצות הברית. למרות היותו רובה פשוט וישן מאוד, הוא היה מדויק מאוד לזמנו ומסוגל לקבץ בדיוק של 1.0 דקת קשת, דיוק שגם היום עומד בתקן של רובי צלפים.
לאחר מלחמת העולם השנייה הופסק ייצור הרובה, וברית המועצות הוציאה אותו מהשירות בהדרגה לטובת ה-AK-47 (קלשניקוב) והדרגונוב. הוא עדיין היה בשימוש בארצות רבות, ובהן מצרים (בה יוצר תחת השם "ריאד"), שם שימש את הצלפים המצריים בתעלת סואץ במלחמת ההתשה.
במלחמת רוסיה-אוקראינה הנשק ראה שימוש מחודש כנשק אישי של כוחות הרפובליקות המורדות במזרח אוקראינה, שנלחמות לצד רוסיה.
הערות שוליים

1 2  דיוק (יכולת הקביצה) של רובה נמדד בדקות קשת (MOA). מספר זה מייצג את הסטייה הזוויתית המרבית מנקודת הפגיעה וככל שהוא נמוך יותר כך הרובה מדויק יותר. לדוגמה: רובה צלפים בעל דיוק של 1 MOA מקבץ (יורה מספר קליעים אל עבר אותה מטרה) בפיזור של 3 ס"מ בירי למרחק 100 מטר (1.047 אינץ' בירי למרחק 100 יארד).
↑  חשבון הטוויטר @200_zoka, באתר טוויטר, ‏13 במאי 2022
מירהורוד

מירהורוד (באוקראינית: Миргород; ברוסית: מירגורוד) היא עיר במחוז פולטבה שבאוקראינה.
היסטוריה

מירהורוד הוקמה ב-1575 והייתה חלק מהדוכסות הגדולה של ליטא. ב-1654 נכבשה על ידי האימפריה הרוסית.
ב-1865 בעיר התגוררו 9,842 תושבים שגרו ב-1,166 בתים, בעיר היה בית חולים אחד וסניף דואר. בסוף המאה ה-19 דרך העיר עברה מסילת רכבת שחיברה את קייב עם פולטבה.
העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-13 בספטמבר 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-18 בספטמבר 1943.
הקהילה היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ערים תאומות

בולגריה גורנה אוריאחוביצה, בולגריה (מ־1991)
ארצות הברית רנדולף, ורמונט, ארצות הברית (מ־1999)
פולין זגוז'לץ, פולין (מ־2007)
מייקל קוק

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1940 (בן 83) 
 מקום לימודים:  בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה של אוניברסיטת לונדון  קינגס קולג' 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון  בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה של אוניברסיטת לונדון 
 פרסים והוקרה:  פרס הולברג (2014)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  מלגת גוגנהיים 
 
מייקל אלן קוק (באנגלית: Michael Allan Cook; נולד ב-1940) הוא היסטוריון אנגלי ומזרחן החוקר את ההיסטוריה של עולם האסלאם. כתב מספר ספרים בצוותא עם פטרישה קרון, הידוע שבהם הוא הגריזם: היווצרות העולם האסלאמי. ספריו תורגמו לעשר שפות.
קורות חיים

אביו של מייקל קוק היה פרופסור לארכאולוגיה של התקופה הקלאסית וכילד נסע איתו לחפירות בטורקיה. עד גיל שש חי קוק באדינבורו, את חמש השנים הבאות בילה באתונה, שנתיים נוספות באדינבורו, ובהמשך שהה בבריסטול, שם למד בתיכון בקולג' קליפטון. הוא למד היסטוריה ולימודי המזרח לתואר ראשון בקינגס קולג' בקיימברידג' בשנים 1959–1963 ולמד לימודים מתקדמים בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה באוניברסיטת לונדון בשנים 1963–1966 בהדרכתו של פרופסור ברנרד לואיס. היה מרצה לכלכלה היסטורית ובייחוד זו של המזרח התיכון בשנים 1966–1984 בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה בשנים 1984–1986 היה רידר (זהו שם דרגה באקדמיה הבריטית, המקבילה לפרופסור חבר באקדמיה הישראלית) בהיסטוריה של המזרח הקרוב והתיכון בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה. בשנים 1987–2007 כיהן כפרופסור המופקד על הקתדרה על שם קליבלנד דודג' ללימודי המזרח הקרוב באוניברסיטת פרינסטון, החל משנת 2007 הוא מופקד הקתדרה של Class of 1943 באוניברסיטת פרינסטון. קוק היה עמית גוגנהיים באביב 1990.
תובנות העולות ממחקריו

בספרו על מוחמד עמד קוק על הבדל היסודי בין התאולוגיות המונותיאיסטיות הראשית שנבנו זו על זו: היהדות, הנצרות והאסלאם. על פי הבנתו, בעוד היהדות והנצרות ראו בתיקון העולם ערך חשוב ומעשה ראוי שיש לנסות ולבצעו דרך פעולה אנושית מוסרית (אם דרך עדה שלמה, לפי היהדות, ואם דרך נבחרים - ישוע קודם כל ואחריו הנזירים למיניהם - לפי הנצרות), התאולוגיה המוסלמית הציעה במקום תיקון ציפייה להרס העולם הקיים.
אין זה המקום להתייחס לערכה המוחלט של שליחות מוחמד. על פי המסורת הוא ראה את עצמו כלבנה האחרונה במבנה הנבואה המונותיאיסטית. היום אנו חיים בנוף מלא בפסולת בניין שנשרה ממבנים שכאלה; אנו, מי שעבורם לבנים אינם אלא חומר, כיצד עלינו להעריך את תרומתו של מוחמד לנוף זה? כל תשובה לשאלה הזאת דינה שתהיה שרירותית ביותר, ולפיכך לא אנסה אלא לעמוד על אותה תכונה של האסלאם שהשפיעה עלי יותר מכול בכתיבת ספר זה. היהדות והנצרות כאחת הן דתות של פאתוס עמוק - היהדות, בחלומה על גאולת עם מאומללות בהווה; והנצרות, בישועת הפרט בזכות סבלו של אלוהי האהבה. בשני המקרים הפאתוס אכן נוגע ללב; אך זה פאתוס הפורט בקלות רבה מדי על נימים של רחמים עצמיים. לעומת זאת, האסלאם משוחרר באופן בולט מן הפיתוי הזה. הקדרות שראינו בתפישתו את מערכת היחסים בין אלוהים לבין האדם היא הקדרות האמיתית והצרופה של היקום עצמו"
פרסים ומלגות חשובים

בשנת 2001 נבחר כחבר החברה הפילוסופית האמריקאית
בשנת 2002 הוא קיבל מענק מחקר בסך 1.5 מיליון דולרים מקרן מלון עבור תרומה משמעותית למחקר מדעי הרוח.
בשנת 2004 נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בשנת 2006 זכה בפרס על שם הווארד ברמן עבור הישג יוצא דופן במדעי הרוח בפרינסטון.
בשנת 2008 זכה בפרס הבינלאומי על שם פאראבי במדעי הרוח ובלימודי האסלאם בטהראן.
בשנת 2014 זכה בפרס הולברג.
על ספרם של קוק וקרון - הגריזם: היווצרות העולם האסלאמי ראו:
ספריו שתורגמו לעברית

מוחמד; תרגמה מאנגלית: מיכל סלע; ירושלים: מוסד ביאליק, תשמ"ט 1989.
הקוראן: מבוא קצר מאוד; מאנגלית: מאיר מ’ בר אשר ונורית צפריר; תל אביב: ידיעות אחרונות, 2005.
מספריו באנגלית

Population pressure in rural Anatolia, 1450-1600 / by M. A. Cook; London : Oxford University Press, 1972
A History of the Ottoman Empire to 1730 : chapters from the Cambridge history of Islam and the New Cambridge modern history / by V. J. Parry ...(et al.) ; edited with an introd. by M. A. Cook; Cambridge : Cambridge University Press, 1976
Hagarism : the making of the Islamic world / Patricia Crone, Michael Cook; Cambridge : Cambridge University Press, 1977
Early Muslim dogma : a source-critical study / Michael Cook; New York : Cambridge : Cambridge University Press, 1981
Muhammad / Michael Cook; Oxford : Oxford University Press, 1983
The Koran : a very short introduction / Michael Cook; Oxford : Oxford University Press, 2000
Commanding right and forbidding wrong in Islamic thought / Michael Cook; New York : Cambridge University Press, 2000
Forbidding wrong in Islam : an introduction / Michael Cook; New York : Cambridge University Press, 2003
Studies in the origins of early Islamic culture and tradition / Michael Cook; Aldershot, Hampshire ; Burlington, VT : Ashgate, Variorum, 2004
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310881405171  BIBSYS: 4028227  BNE: XX1311280  BnF: cb12208784h (data)  CANTIC: a11200704  CiNii: DA01722099  GND: 12431449X  ICCU: NAPV087218  ISNI: 0000 0001 2122 911X  LCCN: n50027286  LNB: 000135536  NDL: 01002207  NKC: jx20090818019  NLA: 35030813  NSK: 000080041  NTA: 069989427  RERO: 02-A023180637  SELIBR: 260962  SNAC: w63z5mg1  SUDOC: 030730503  Trove: 803663  VcBA: 495/79245  VIAF: 19657742   WorldCat (עם VIAF): 19657742
מוסך (חלק בבית)

מוסך (באנגלית: Garage) הוא חלק בבית המשמש לאחסון רכבים, ולעיתים משמש גם כמחסן, או כחדר מלאכה.
מוסכים בעולם > באמריקה הצפונית

למוסכים באמריקה הצפונית לרוב יש דלת מוסך אוטומטית הנפתחת כלפי מעלה.
המוסכים לרוב מחוברים באמצעות שביל גישה אל הכביש.
במוסכים יש מקום לרוב לרכב אחד או שניים.
במוסכים שנבנו אחרי 1950 יש לרוב דלת המקשרת בין המוסך לבית. אך מוסכים שנבנו מוקדם יותר היו ממוקמים בעיקר בחצר האחורית, ושביל גישה ארוך או סמטה הובילו אל למוסך.
מוסכים בעולם > בישראל

בישראל המוסך נפוץ פחות ובמקום זה לרבים יש חנייה פרטית.
ראו גם

מכירת גראז'
מוסך
מוסך במינסוטה