stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פול רוזנברג (מנהל מוזיקלי)
קריירה

בשנת 1996 הקים רוזנברג את חברת ניהול הכישרונות גוליית ארטיסטס. דרך חברה זו הוא פגש את אמינם בשנה שלאחר מכן, והסכים לא רק להיות מנהלו, אלא גם עורך דינו. חברותם החלה במהלך פיתוח ה-EP של אמינם משנת 1997, "Slim Shady EP".
מאז אלבומו של אמינם משנת 1999, "The Slim Shady LP", רוזנברג הופיע במספר קטעי ביניים בשם "Paul" באלבומים של אמינם, בהם הוא משמש דמות המודאגת מהתוכן של האלבום, ומייעץ לאמינם להוריד את הטונים או לוותר על האלבום לחלוטין.
ההצלחה של האלבום "The Slim Shady LP" העניקה לאמינם את האפשרות להקים חברת תקליטים משלו, שיידי רקורדס, שהוקמה בסוף אוגוסט 1999. הוא גייס את רוזנברג להיות שותפו המייסד של החברה, מה שרוזנברג הסכים לו. האמן הראשון שחתם בשיידי רקורדס היה קבוצת D12 של אמינם.
בנובמבר 2017, לאחר עזיבת ראסל סימונס בעקבות האשמות להתנהגות בלתי הולמת מינית, הודיעה Def Jam Recordings על מינויו של רוזנברג לנשיא ומנכ"ל החברה, תפקידים שהחל למלא רשמית בראשית שנת 2018. לאחר שנתיים ושבוע, ב-21 בפברואר 2020, הודיע רוזנברג על עזיבתו מהתפקידים הללו, ולאחר מכן חזר לשתף פעולה עם יוניברסל מיוזיק גרופ להקמת חברת תקליטים חדשה בשותפות עם יוניברסל.
מאז 1996, רוזנברג הוא מייסד ומנכ"ל חברת גוליית ארטיסטס. בנוסף לניהול אמינם, הוא ניהל גם אמנים כמו די ג'יי AM, The Knux, אקשן ברונסון, Blink-182 ואחרים.
חיים אישיים

רוזנברג הוא יהודי, ומתגורר באלפיין, ניו ג'רזי מאז 2006.
הערות שוליים

↑  David, Mark (2009-04-30). "Music Manager Paul Rosenberg Moving On". Variety (באנגלית). נבדק ב-2019-12-31.
↑  "Def Jam CEO Paul Rosenberg steps down to launch Goliath Records JV with Universal Music Group". 24 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dave (29 באוגוסט 2005). ""Loyalty" - Paul Rosenberg Interview". Rap Basement. נבדק ב-27 במאי 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eminem - The Marshall Mathers LP - Paul (Skit) - Track 4 - 2000". Youtube. אורכב מ-המקור ב-2014-01-30.
↑  "Eminem Encore - Paul (Skit)". Youtube. 18 במאי 2011. ארכיון מ-2021-12-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Eminem Show - Paul (Skit)". Youtube. 17 במאי 2011. ארכיון מ-2021-12-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hip-hip - the music where it's OK to be anti-Jewish". www.thejc.com. נבדק ב-2023-02-06.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810580610705606  ISNI: 0000 0000 4036 7123  LCCN: n2008030816  MusicBrainz: 229688ec-3e73-428c-97f3-86efc2a15724  VIAF: 21613080   WorldCat (עם VIAF): 21613080
פרנץ מולנר

| --- | --- |

 לידה:  12 בינואר 1878 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1 באפריל 1952 (בגיל 74) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Neumann Ferenc 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ז'נבה 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 יצירות בולטות:  הנערים מרחוב פאל 
 בן או בת זוג:  Sári Fedák (11 באוקטובר 1922–1924)  מרגיט וסי (19 במאי 1906–1910)  לילי דרווש (9 ביוני 1926–1 באפריל 1952) 
 צאצאים:  מרתה שארקזי 
 פרסים והוקרה:  מסדר פרנץ יוזף 
 
פֶרֶנְץ מוֹלְנַר (בהונגרית: Molnár Ferenc; בארצות הברית: Franz Molnar; ‏ 12 בינואר 1878, בודפשט – 1 באפריל 1952, ניו יורק) היה סופר ומחזאי הונגרי-יהודי, אחד מגדולי הסופרים והמחזאים ההונגרים במאה ה-20.
קורות חיים

נולד בבודפשט בשם פרנץ נוימן (Ferenc Neumann) לרופא יהודי מפורסם בעיר. חי ויצר בה כפרנץ מולנר, השם ההונגרי שבחר כשהחל לכתוב. בבגרותו למד משפטים בבודפשט ובז'נבה, עבד כעיתונאי והתחיל להתפרסם כמחזאי. במלחמת העולם הראשונה שירת במשך שנה ככתב צבאי ורשימותיו מהחזית נאספו ב-1916 בספר "מיומנו של כתב צבאי". רשימותיו המתעדות גילויי חום וסולידריות אנושיים בעיצומן של זוועות המלחמה, פורסמו גם ב"ניו יורק טיימס", על אף שהונגריה וארצות הברית היו משני צידי המתרס. מולנר חי מספר שנים בצרפת, שהעניקה לו את אות לגיון הכבוד, והיגר לארצות הברית מאימת הנאצים במלחמת העולם השנייה, כנראה ב-1940. נפטר בניו יורק כפראנץ מולנר – הגרסה האמריקאית של שמו.
ב- 19 במאי 1906 נשא לאישה בבודפשט את מרגיט וסי בתם של העיתונאי וחבר הפרלמנט ההונגרי-יהודי יוז'ף וסי ופרנצישקה קמניפי. בשנת 1907 נולדה בתם מרתה מולנר (לימים מרתה שארקזי, רעייתו של הסופר ההונגרי-יהודי ג'ורג' שארקזי שנספה בשואה). הנישואין התדרדרו במהרה והם התגרשו בשנת 1910. אשתו השנייה הייתה השחקנית שארי פדאק ואשתו השלישית, אותה נשא ב-1926 ואיתה היגר לארצות הברית בשנת 1939 הייתה השחקנית לילי דרווש.
כסופר ידוע מולנר בעיקר כמחבר "הנערים מרחוב פאל" (A Pál utcai fiúk), המתאר את סיפורן של שתי חבורות ילדים נערים יריבות שנלחמות מלחמת חורמה על מגרש ריק בבודפשט. הספר הוא יצירה קלאסית של ספרות ילדים ונוער, האהובה בעולם כולו בשל האופן האמין והנוגע ללב שבו מתוארים חיי היומיום של הילדים ומטופלים הנושאים של חבורות נוער - עימותים וסולידריות. זהו קרוב לוודאי הספר ההונגרי הידוע ביותר בעולם. הוא הוסרט מספר פעמים, וההפקה המוצלחת ביותר היא קופרודוקציה הונגרית-אמריקאית שיצאה לאקרנים ב-1969. מולנר פרסם כ-40 מחזות, ונחשב אחד המחזאים המובילים בתקופתו, ומחזותיו הוצגו בברודוויי החל מ-1908.
מחזותיו המוכרים ביותר:
"ליליום" 1909, אשר עובד ב-1945 למחזמר וב-1956 לסרט "קרוסל" של רוג'רס והמרשטיין.
"השומר" 1910, אשר שימש כבסיס ב-1931 לסרט באותו שם.
"הברבור" 1920, סיפורה של נערה שגודלה להיות נסיכה. המחזה הוסרט שלוש פעמים. המפורסם ביותר הוא "הברבור" מ-1956, עם גרייס קלי בסרטה לפני האחרון (החברה הגבוהה).
אולימפיה 1928 - לפיו הופק הסרט "ניחוח של סקנדל" ב-1960
שני מחזות נוספים של מולנר עובדו למחזות זמר, אם כי מחזות זמר לקולנוע ולא לבמה. "הפיה הטובה" הוסרט ב-1935 עם מרגרט או'סאליבן ובגרסה נוספת שנקראה "אהיה שלך" עם דיאנה דרבין (אנ') ב-1947.
גרסת הסרט של האופרטה "חייל משוקולד" השתמשה בעלילת המחזה "השומר" של מולנר ולא בטקסט המקורי של ההפקה הבימתית, בגלל התנגדותו של ג'ורג' ברנרד שו שעל בסיס מחזהו הומחזה האופרטה, להעלמת המסר האנטי מלחמתי בגרסת הבמה של האופרטה.
ספריו לילדים

יוסי (1902) — קורות ילד יהודי בסביבה מתנכרת.
הנערים מרחוב פאל (1907. תר' רות כץ ושאול קנצלר בשם מחניים או איזהו גיבור, 1940; מרדכי ברקאי, 1984) — סיפור מלחמתם של ילדי רחוב פאול ביריביהם, תלמידי בית-הספר הריאלי. חבורת רחוב פאול נתאגדה ליחידה צבאית, שכל "לוחמיה" קצינים, זולת חייל פשוט אחד, הלא הוא נֶמֶצֶ'ק הקטן; אבל ברגע הגורלי של הקרב הוכיח הטוראי נֶמֶצֶ'ק כי מסירותו של חייל פשוט עשויה לעלות על זה של בעלי הדרגה. החייל הקטן והאמיץ הביא את הניצחון, אך שילם על כך בחייו.
אגדת הזאב (1913)
ערדל הזכוכית (1924)
הפיה הטובה (1930)
הגברת כחולת העיניים (ניו-יורק 1942) — מעשייה סמלית על בובת חלון-ראווה שקמה לתחייה.
בן-לוויה בגלות (1952) — פרקי אוטוביוגרפיה.
חטיבות הבעת'

חטיבות הבעת' או גדודי הבעת' (בערבית: كتائب البعث) היו ארגון מיליציה התנדבותי שהורכב מחברי מפלגת הבעת' הסורית, כמעט כולם מוסלמים סונים מסוריה וממדינות ערב אחרים אשר היו נאמנים לממשלת בשאר אל-אסד הסורית.
היסטוריה

גדודי הבעת' הוקמו בחלב ב-2012 בפיקודו של הילאל הילאל (אנ'), לאחר שהמורדים השתלטו על רוב החצי המזרחי של העיר. בתחילה שימשו גדודי הבעת' לשמירה על מבני ממשלה ומתקנים מרכזיים אחרים בחלב, אך תפקידם התרחב ככל שגדל כוחם מ-5,000 חברים בנובמבר 2012 ל-7,000 בדצמבר 2013.מאוחר יותר נוצרו יחידות נוספות בלטקיה ובטרטוס. בסוף שנת 2013 החלה החטיבה להתפרס בדמשק והוטל עליה לאייש מחסומים ולבצע "פעולות לוגיסטיות קלות". החטיבה עמדה בראש המתקפה על העיר העתיקה של חלב בתחילת 2014 בקרב חלב.
ב-2018 החלה ממשלת סוריה לפרק את גדודי הבעת', כמו גם מיליציות פרו-ממשלתיות אחרות, תוך שילוב חלקים מהן בצבא הסורי.
גדודי הבעת' פורקו בעקבות הסכם הפירוז באידליב בספטמבר 2018. מנהיג הקבוצה דאז, ג'יהאד ברכאת, הודיע בעמוד הפייסבוק שלו כי "המבצעים הצבאיים שניהלו כוחות הבעת' הסתיימו לחלוטין".
כמה ממפקדי החטיבות לשעבר המשיכו למלא תפקידים בולטים בסוריה. באסם סודן ואיסאם נבהן סובאי, לשעבר מפקדי החטיבות בלטקיה וחמה, בהתאמה, התמודדו בהצלחה כמועמדים בבחירות לפרלמנט בסוריה ב-2020.
הערות שוליים

↑  The Baath Battalions Move Into Damascus - Syria in Crisis - Carnegie Endowment for International Peace, web.archive.org, ‏2014-01-16
↑  كتائب البعث» إلى شوارع دمشق». Al Akhbar. 30 בדצמבר 2013. נבדק ב-14 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Troublesome allies: How the Syrian regime is reintegrating loyalist militias". Middle East Eye (באנגלית). נבדק ב-2019-08-31.
↑  "Russia Curbs Maher al-Assad's Influence". The Syrian Observer. 2019-03-08. נבדק ב-2019-08-31.
↑  "Source: The "Tiger" Cancels the Contracts of 6500 of Its Troops throughout Syria". Enab Baladi (באנגלית אמריקאית). 2018-09-20. נבדק ב-2019-08-31.
↑  Inside Syria's Clapping Chamber: Dynamics of the 2020 Parliamentary Elections, Middle East Institute (באנגלית)
ג'רמיין דופרי

| --- | --- |

דופרי ב-2005
 לידה:  23 בספטמבר 1972 (בן 52) אשוויל, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jermaine Dupri Mauldin 
 שם במה:  Jermaine Dupri 
 מקום הקמה:  אטלנטה 
 מוקד פעילות:  אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1984
 עיסוק:  זמר, מפיק וכותב שירים
 סוגה:  היפ-הופ, רית'ם אנד בלוז, מוזיקת נשמה
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  סו סו דאף רקורדינגס  איילנד רקורדס   תג רקורדינגס
 שיתופי פעולה בולטים:  קריס קרוס, ג'נט ג'קסון, באו וואו, אשר, נלי,  דה בראט, מריה קארי, Xscape
 global14.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'רמיין דופרי מולדין (באנגלית: Jermaine Dupri Mauldin ; נולד ב-23 בספטמבר 1972), הידוע גם תחת שמות הבמה ג'רמיין דופרי (Jermaine Dupri) וג'יי די (JD), הוא ראפר, מפיק וכותב שירים אמריקאי. דופרי זכה ב-2006 בפרס גראמי על הפקת וכתיבת מילות הלהיט שכתבו והפיקו הוא ומריה קארי, "We Belong Together".
ביוגרפיה

דופרי החל את הקריירה שלו בגיל 12 כרקדן עבור הרכב ההיפ הופ הודיני, כמו כן הוא הופיע בקליפ לשיר "Freaks Come Out At Night" של ההרכב. ב-1990 הפיק דופרי את האלבום "It Ain't Where Ya From...It's Where Ya At" של הראפרית Silk Tymes Leather. ב-1991 הקים דופרי את צמד הראפ קריס קרוס, אחרי שפגש את כריס קלי וכריס סמית' (חברי הצמד) בקניון מקומי. ב-1992 הוציא ההרכב לאור את אלבום הבכורה שלהם, "Totally Krossed Out", אשר הופק במלואו על ידי דופרי. האלבום הוכתר ארבע פעמים כאלבום פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
בשנת 1993 הקים דופרי את חברת התקליטים סו סו דאף רקורדינגס (הלייבל נכנס לשותפות עם חברות התקליטים סוני מיוזיק וקולומביה רקורדס). זמן קצר לאחר מכן, הוא גילה את להקת האר אנד בי Xscape בפסטיבל באטלנטה והחתים אותם בחברת התקליטים שלו. אלבום הבכורה של הלהקה הוכתר כאלבום פלטינה, גם באלבום זה דופרי היווה מרכיב מרכזי בהפקתו ובכתיבת המילים של שירי האלבום. באותה השנה דופרי פגש את הזמרת דה בראט, לאחר שהיא זכתה בפגישה עם קריס קרוס כפרס על הניצחון בתוכנית יו! אם-טי-וי ראפ. דופרי החתים אותה בחברת התקליטים שלו, וב-1994 יצא לאור אלבום הבכורה שלה, "Funkdafied", שהוכתר כאלבום פלטינה.
בשנת 1996 התארח דופרי בשיר "Not Tonight" של ליל קים. ב-1998 התארח ג'רמיין דופרי בשיר "With Me Part I" של דסטיניז צ'יילד. ב-21 ביולי 1998 הוציא דופרי לאור את אלבום הבכורה שלו, "Life in 1472", שהגיע למקום ה-3 במצעד בילבורד 200. באלבום התארחו אומנים רבים, כמו: סנופ דוג, וורן ג'י, ג'יי זי, נאז, קרייזי בון, מריה קארי, טו שורט, אשר, ליל קים, DMX ואומנים נוספים. באותה השנה דופרי החתים את הראפר ליל באו וואו בסו סו דאף רקורדינגס.
בשנת 2001 הוציא דופרי לאור את אלבומו השני, "Instructions". גם באלבום זה אירח אומנים רבים, כמו: קורופט, נייט דוג, לודאקריס, ג'אגד אדג', ג'אדקיס ואומנים נוספים. האלבום הצליח פחות מהאלבום הקודם, אך גם הוא נכנס למצעד בילבורד 200 כשהוא הגיע למקום 15 במצעד. ב-2002 פג תוקפו של החוזה עם קולומביה רקורדס, וב-2003 הוא חתם שותפות עם אריסטה רקורדס.
ב-7 באוקטובר 2013 החל ג'רמיין דופרי להיות המנהל האישי של מריה קארי, במקום רנדי ג'קסון. דופרי עבד עם מאריה במספר אלבומים שלה, כמו: Merry Christmas II You ו-The Emancipation Of Mimi.
חיים אישיים

לדופרי יש בת אחת, בשם שאניה מולדין (נולדה ב-1998), מהחברה שלו לשעבר פאם סוויט. בין השנים 2001 למרץ 2009 ג'רמיין יצא עם זמרת האר אנד בי ג'נט ג'קסון.
דופרי הוא טבעוני ותומך בזכויות בעלי חיים, ואף שיתף פעולה עם ארגונים למען בעלי חיים בפעילויות לקידום תזונה טבעונית.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

| שם האלבום | פרטי האלבום | מקום במצעדים> US | מקום במצעדים> US R&B | גורם מאשר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Life in 1472 |  תאריך: 21 ביולי 1998  חברת תקליטים: סו סו דאף, קולומביה | 3 | 1 |  RIAA: פלטינה  MC: זהב |
| Instructions |  תאריך: 30 באוקטובר 2001  חברת תקליטים: סו סו דאף, קולומביה | 15 | 3 |  |
דיסקוגרפיה > אלבומי שיתוף פעולה

| שם האלבום | שנה | פרטי האלבום | מקום במצעדים> U.S. | מקום במצעדים> U.S. R&B |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 Soulful Nights of Christmas | 1996 |  תאריך: 22 באוקטובר 1996  חברת תקליטים: סו סו דאף, קולומביה | – | 57 |
| Young, Fly & Flashy, Vol. 1 | 2005 |  תאריך: 19 ביולי 2005  חברת תקליטים: סו סו דאף, וירג'ין | 43 | 12 |
| Y'all Know What This Is... The Hits | 2007 |  תאריך: 23 באוקטובר 2007  חברת תקליטים: סו סו דאף, איילנד | - | 72 |
פרסים ומועמדויות > פרסי גראמי

| שנה | שם היצירה | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | "Life In 1472" | אלבום הראפ הכי הטוב | מועמדות |
| 1999 | "Money Ain't a Thang" | ביצוע הראפ הטוב ביותר על ידי צמד או הרכב | מועמדות |
| 2005 | "Burn" | שיר האר-אנד-בי הטוב ביותר | מועמדות |
| 2005 | "My Boo" | שיר האר-אנד-בי הטוב ביותר | מועמדות |
| 2006 | "We Belong Together" | שיר האר-אנד-בי הטוב ביותר | זכייה |
| 2006 | "We Belong Together" | שיר השנה | מועמדות |
| 2007 | "Don't Forget About Us" | שיר האר-אנד-בי הטוב ביותר | מועמדות |
הערות שוליים

↑  Jermaine Dupri Presents Life in 1472 Review Music Reviews and News
↑  Jermaine Dupri : Black Entrepreneurs, Black CEO, Black Executive, Black Billionaires, Entrepreneur Profile
↑  Rock on the Net
↑  East Vs. West: Biggie & Puffy Break Their Silence
↑  Mariah Carey Hires Jermaine Dupri as Manager
↑  Jermaine Dupri And Breaking Up With Janet Jackson
↑  Hip-Hop Legend Jermaine Dupri Wants You to ‘Feel the Beets’ and Go Vegan, PETA, August 23, 2018
↑  Gold & Platinum: Jermaine Dupri America.
↑  Gold and Platinum Search (Jermaine Dupri)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1053586  BnF: cb14012062z (data)  GND: 133737365  ISNI: 0000 0000 5921 8881  LCCN: no97047018  MusicBrainz: fb75bc76-a50b-4d3a-b060-63092a4c6bbf  VIAF: 3671520   WorldCat (עם VIAF): 3671520
פריז–ניס

| --- | --- |

 כינוי:  המרוץ אל השמש
 מדינות:  צרפת צרפת
 סוג:  מרוץ קטעים
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1933
 מרוצים עד כה:  83
 מנצח ראשון:  בלגיה בלגיה אלפונס שפרס
 מוביל במספר הניצחונות:  אירלנד אירלנד שון קלי שבעה ניצחונות
 מנצח אחרון:  ארצות הברית מטאו ג'ורגנסון
 שנת מרוץ אחרונה:  2025
 
פריז–ניס, המכונה גם "המרוץ אל השמש", הוא מרוץ אופניים בקטעים המתקיים מדי שנה בצרפת באמצע חודש מרץ. המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1933 והמנצח בו היה אלפונס שפרס (Alfons Schepers) מבלגיה. רוכב האופניים בעל שיא הזכיות במרוץ הוא שון קלי (Sean Kelly) מאירלנד. הוא זכה ברציפות שבע שנים בשנים 1982–1989.
למרות שמו של המרוץ, הוא אינו תמיד מתחיל בפריז. לעיתים קרובות המרוץ מתחיל בעיירות הנמצאות דרומית לפריז. הקטע האחרון במרוץ מסתיים לרוב בטיילת האנגלית בניס (Promenade des Anglais; נהגה: פְּרוֹמֵנָאד דֶ'זַאנְגְלֶה). אחד משני הקטעים האחרונים עובר בדרך כלל במעבר הרים קרוב לניס, הנקרא קול דֶ'ז ('Col d'Eze').
בשנת 2000 עבר ארגון המרוץ לידיו של רוכב העבר הצרפתי, לורן פיניון, אולם, כבר לאחר שנתיים, עמד המרוץ בפני פשיטת רגל בשל אי מציאת חברות מממנות למרוץ. במצב שנוצר, רכשה חברת (ASO (Amaury Sport Organisation, אשר מארגנת גם את הטור דה פראנס, מרוץ פריז–רובה ואירועים אחרים כמו ראלי דקר, את הזכויות לארגון המרוץ ומאז, המרוץ מאורגן על ידיה.
בשנת 2003 התרחשה, במהלך המרוץ, תאונה בה נפצע בראשו, ומת כתוצאה מהפציעה, הרוכב הקזחי – אנדרי קיבילב. בעקבות תאונה טרגית זו, הוציאה האיגוד הבין-לאומי לאופניים חוק חדש המחייב את הרוכבים לחבוש קסדה במרוצי האופניים.
החל משנת 2006 נכלל המרוץ בסבב הפרו-טור ומ-2011 ב-UCI World Tour – סבב המרוצים החשובים ביותר במשך עונת המרוצים.
רשימת המנצחים בשנים האחרונות

2000 – אנדראס קלודן
2001 – דריו פריגו
2002 – אלכסנדר וינוקורוב
2003 – אלכסנדר וינוקורוב
2004 – יירג יקשה
2005 – בובי ג'וליץ'
2006 – פלויד לנדיס
2007 – אלברטו קונטדור
2008 – דווידה רבלין
2009 – לואיס לאון סאנצ'ס
2010 – אלברטו קונטדור
2011 – טוני מרטין
2012 – בראדלי ויגינס
2013 – ריצ'י פורט
2014 – קרלוס בטנקור
2015 – ריצ'י פורט
2016 – גראנט תומאס
2017 – סרחיו הנאו
2018 – מרק סולר
2019 – אגן ברנל
2020 – מקסימיליאן שכמן
2021 – מקסימיליאן שכמן
2022 – פרימוש רוגליץ'
2023 – טאדיי פוגאצ'אר
2024 – מטאו ג'ורגנסון
2025 – מטאו ג'ורגנסון
דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  דמותו של "דוקטור סטריינג'" מאת סטן לי וסטיב דיטקו
 בימוי:  סם ריימי 
 הופק בידי:  קווין פייגי 
 תסריט:  מייקל ולדרון
 עריכה:  בוב מוראווסקי טיה נולאן
 שחקנים ראשיים:  בנדיקט קמברבאץ' אליזבת אולסן צ'ואיטל אג'יופור בנדיקט וונג סוצ'י גומז רייצ'ל מקאדמס מייקל סטולברג
 מוזיקה:  דני אלפמן 
 צילום:  ג'ון מתיסון
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני מארוול 
 חברה מפיצה:  חברת וולט דיסני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ישראל 5 במאי 2022   ארצות הברית 6 במאי 2022
 משך הקרנה:  126 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  גיבורי-על פנטזיה אימה
 תקציב:  200 מיליון דולר
 הכנסות:  955 מיליון דולר (27 באוגוסט 2022)
 הכנסות באתר מוג'ו:   marveli21a
 סרט קודם:  כרונולוגית (MCU): "ספיידרמן: אין דרך הביתה" כרונולוגית מבחינה עלילתית: "דוקטור סטריינג'", "וונדה-ויז'ן"
 סרט הבא:  כרונולוגית (MCU): "תור: אהבה ורעם"
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף (באנגלית: Doctor Strange in the Multiverse of Madness) הוא סרט גיבורי-על אמריקאי משנת 2022 המבוסס על הדמות דוקטור סטריינג' של מארוול קומיקס. הסרט הופק על ידי אולפני מארוול והופץ על ידי אולפני וולט דיסני, והוא מהווה המשכון לסרט "דוקטור סטריינג'" ולסדרת הטלוויזיה "וונדה-ויז'ן", וכן את סרטו ה-28 של היקום הקולנועי של מארוול. הסרט בוים על ידי סם ריימי, הופק על ידי קווין פייגי ונכתב על ידי מייקל ולדרון. בסרט מככבים בנדיקט קמברבאץ' בתור דוקטור סטיבן סטריינג', לצדם של אליזבת אולסן, רייצ'ל מקאדמס, בנדיקט וונג, סוצ'י גומז וצ'ואיטל אג'יופור.
באוקטובר 2016, נמסר כי אולפני מארוול שוקדים על פיתוחו של סרט המשך. בדצמבר 2018, נמסר כי במאי הסרט הקודם, סקוט דריקסון עתיד לשוב לביים את סרט ההמשך. ביולי 2019, הוכרז שמו הרשמי של הסרט, לצד אישור כי בסרט תככב אולסן לצדו של קמברבאץ', בעוד שבאוקטובר 2019, נמסר כי על כתיבת התסריט תהיה אמונה התסריטאית ג'ייד האלי בארטלט. בינואר 2020, נודע כי דריקסון פרש מהפקת הסרט, ובפברואר 2020, נמסר כי על בימוי הסרט יהיה אמון ריימי. צילומי הסרט החלו בנובמבר 2020 בלונדון אך הושבתו בינואר 2021 בעקבות מגפת הקורונה. במרץ 2021, הצילומים התחדשו והסתיימו באמצע אפריל בסאמרסט. צילומים נוספים התקיימו גם בסארי ובלוס אנג'לס.
הסרט עלה לאקרנים בתיאטרון דולבי שבהוליווד ב-2 במאי 2022, בישראל ב-5 במאי, ובארצות הברית ב-6 במאי, והוא מהווה חלק מהשלב הרביעי של היקום הקולנועי של מארוול. הסרט בעיקר לביקורות חיוביות, כשחלק מהמבקרים הביעו שבחים על עבודת הבימוי והצילומים, האפקטים החזותיים, סצנות הפעולה וביצועיהם של צוות השחקנים, ובפרט של קמברבאץ' ואולסן, בעוד שהתסריט וקצב התקדמות העלילה ספגו ביקורות.
הפקה > פיתוח

באפריל 2016, התסריטאי-שותף של "דוקטור סטריינג'", כריסטופר רוברט קרגיל, אמר כי אולפני מארוול קיבלו כמה רעיונות ראשוניים על הסרט ממנו, והבמאי סקוט דריקסון התרגש יותר מדי מ"דברים מוזרים" הקשורים לדמות הנמצאים בסיפור המקור של דוקטור סטריינג', אך מהאולפנים אמר לשניים לשמור את הרעיונות עבור סרטים עתידיים פוטנציאליים. באוקטובר 2016, דריקסון אישר כי יש לו תוכניות לסרט המשך, ואמר: "אני אוהב את הדמות, אני אוהב את האפשרויות החזותיות, ואני מכיר את הקומיקס כל כך טוב - הסרט הראשון הוא קצה הקרחון. יש כל כך הרבה שניתן להתקדם ממנו". דריקסון רצה לקחת דוגמה מ"האביר האפל ו"להביא נבל שאיתו אתה באמת צריך ללכת עמוק ולחוות חוויה יותר מטלטלת קרביים". קמברבאץ' הוסיף כי הוא חתם לפחות על עוד סרט סולו נוסף של "דוקטור סטריינג'". דריקסון קיווה להציג את דמותו של נייטמייר בסרט המשך פוטנציאלי, והביע עניין להמשיך ולחקור את דמויותיהם של ג'ונתן פנגבורן והאמיר בסרט ההמשך, אחרי שקיבלו תפקידים קטנים יותר בסרט הראשון. דריקסון גם הסביר כי בשל יחסיו הקרובים עם נשיא אולפני מארוול, קווין פייגי וג'ו רוסו, הבמאי-שותף של "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ו"הנוקמים: סוף המשחק", הוא נשאר מעודכן בנוגע לצורה בה סרטי הנוקמים השתמשו בדמותו של דוקטור סטריינג'. תסריטאי-שותף נוסף של הסרט הקודם, ג'ון ספייץ, הביע עניין לראות את דמותה של קליאה מופיעה בתסריט פוטנציאלי.
באפריל 2017, דווח כי דריקסון יחזור לסרט ההמשך הפוטנציאלי, לאחר מילוי התחייבויותיו לסדרת הטלוויזיה "המפתחות של משפחת לוק". בדצמבר 2018, דריקסון היה בשלבי סגירת עסקה על חזרה למלאכת הבימוי בסרט ההמשך. אולפני מארוול היו אמורים להתחיל לחפש אחר תסריטאי עבור הסרט, בעוד שמקביל אושר שקמברבאץ', רייצ'ל מקאדמס, ובנדיקט וונג ישובו לגלם את דמויתיהם מהסרט הקודם. "הוליווד ריפורטר" דיווח שהתסריט ייכתב במהלך שנת 2019 ושהצילומים מתוכננים להתחיל בתחילת שנת 2020, והוסיף שייתכן והסרט יעלה לאקרנים במאי 2021. ביולי 2019, הוכרז רשמית שהסרט ייקרא 'Doctor Strange in the Multiverse of Madness, ובמקביל אושר שהסרט יעלה לאקרנים ב-7 במאי 2021. דריקסון העיר כי הוא מעוניין שהסרט ייחשב ל"סרט האימה הראשון של היקום הקולנועי של מארוול", וכי הסרט יחקור יותר מהמוטיבים הגותיים של סוגת האימה מספרי הקומיקס, בניגוד לסרט הקודם. בנוסף, חשף פייגי כי עלילת המיני-סדרה "וונדה-ויז'ן" תוביל באופן ישיר לאירועי הסרט, ואישר כי כוכבת המיני-סדרה, אליזבת אולסן, תשוב לגלם את דמותה של וונדה מקסימוף / מכשפת השני בסרט. עוד נמסר כי עלילת הסרט מתרחשת חודשים ספורים לאחר אירועי "אין דרך הביתה", בו קמברבאץ' שב לגלם את דמותו של סטיבן סטריינג' וכן לאחר העונה הראשונה של הסדרה "לוקי, שאירועי פרק הסיום שלה השפיעו על אירועי הסרט. לאחר שידור פרק הסיום של העונה הראשונה, נפוצו שמועות כי טום הידלסטון עתיד לשוב לגלם את דמותו של לוקי בסרט.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו ב-4 בנובמבר 2020, בלונדון, ועליהם היה אמון הצלם ג'ון מתיסון, לאחר שבמקור עליהם היה אמון הצלם ירון אורבך. מתיסון צילם את הסרט עם מצלמות Panavision DXL2 IMAX. במקור, צילומי הסרט התעתדו להתחיל במאי 2020, אך נדחו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה. ב-25 בנובמבר 2022, אולסן החלה לצלם את הסצנות בהשתתפותה, בשיטת צילום גב-אל-גב במקביל לצילומי "וונדה-ויז'ן", וציינה שעבורה למעבר בין הצילומים הייתה תחושה מוזרה. בתחילת דצמבר, הצילומים התקיימו באולפני לונגקרוס שבלונגקרוס, סארי, שם הסטים של מספר רחובות ניו יורקיים ושל הסנקטום סנקטורום נבנו על ידי מעצב ההפקה צ'ארלי וודס. בדצמבר 2020, קמברבאץ' החל לצלם את הסצנות בהשתתפותו, לאחר שסיים את צילומי "אין דרך הביתה" באטלנטה.
אולסן הספיקה לצלם את הסצנות בהשתתפותה במשך שלושה שבועות לפני שהממשלה הבריטית החמירה את ההגבלות לקראת סוף דצמבר והכריזה על סגר נוספת באנגליה החל מ-6 בינואר 2021. במרץ 2021, נודע כי צילומי הסרט התחדשו, לאחר שקמברבאץ' חשף את חידוש הצילומים, וכי אג'יופור החל לצלם את הסצנות בהשתתפותו. צילומי הסרט התקיימו בין היתר בחניון ברומפילד היל שבריצ'מונד פארק ובכנסיית הבונים החופשיים שבמרכז לונדון. ב-15 באפריל, פייגי הצהיר כי הפקת סרט נמצאת בשבוע האחרון לצילומיה, בחוות סיידר בורו היל בסאמרסט. על פי הדיווחים, נמסר כי על הסט נצפו ג'ט קליין וג'וליאן היליארד, שגילמו את בניה התאומים של מקסימוף, טומי ובילי במיני-הסדרה "וונדה-ויזן", ודבר השתתפותם אושר רשמית באפריל 2022. צילומים נוספים התקיימו גם בניו יורק סיטי, בלוס אנג'לס ובוונקובר. הפקת הסרט הצליחה דחיות ועיכובים הקשורים למגפת הקורונה כאשר הצילומים חודשו בתחילת 2021, אם כי קמברבאץ' נאלץ להשהות את הצילומים באופן זמני לאחר ששהה בקרבה לחבר בצוות ההפקה שקיבל תוצאה חיובית כוזבת.
רבים מהשחקנים, כולל אולסן, קמברבאץ', ו-וונג, הביעו את התרגשותם מהעבודה המשותפת עם ריימי. עבור צילומי הסרט, הבמאי השתמש בטכניקות המצלמה המועדפות עליו, כולל שימוש במצלמה ובפרספקטיבה על מנת ליצור תחושת חרדה בקרב הצופים. על הסט, ריימי עודד את השחקנים לאלתר, והוסיף כי כל אחד מצוות השחקנים היה יכול להתאים אישית את האינטראקציות שלהם בשל היכרותם העמוקה עם דמויותיהם, וכי התסריט השתנה לעיתים קרובות לפני תחילת הצילומים. ריימי חשף שנעשה שימוש בהרבה "ויזואליות ממדית" במהלך הצילומים עבור עלילת הסרט. קמברבאץ' ציין כי לתחושתו לצילומי הסרט היו אופי שיתופי ומכיל יותר מאשר לצילומי הסרטים הקודמים ביקום הקולנועי בהם הוא הופיע. אולסן הוסיפה שהסרט משרה "אווירה של מופע אימה", תיארה אותו כ"מטורף", והשוותה אותו לסרטי "מוות אכזרי" של ריימי, והוסיפה שריימי ניסה ליצור את "הסרט המפחיד ביותר של מארוול", וליצור "כמה שיותר מתח עבור הצופים". קמברבאץ' חשף כי סוף העלילה היה "באוויר" כשהחלו הצילומים, וכי לקח זמן עד שהוחלט על הסוף שיקשר בין "המסעות של כולם" בסרט.