stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונש מוות בארצות הברית
היסטוריה > התנועה לביטול עונש המוות

שלוש מדינות ביטלו את עונש המוות בגין רצח במהלך המאה ה-19: מישיגן (שמעולם לא הוציאה להורג) בשנת 1847, ויסקונסין בשנת 1853 ומיין בשנת 1887. במינסוטה בוטל עונש מוות בשנת 1911, בורמונט בשנת 1964, באיווה ובוירג'יניה המערבית בשנת 1965 ובדקוטה הצפונית בשנת 1973. בהוואי בוטל עונש מוות ב-1948 ובאלסקה ב-1957. פוארטו ריקו ביטלה אותו בשנת 1929 ומחוז קולומביה בשנת 1981. אריזונה ואורגון ביטלו את עונש המוות בהצבעה ב-1916 ובשנת 1964 בהתאמה, אך שתיהן החזירו אותו, שוב, בהצבעה, כעבור מספר שנים. אריזונה החזירה את עונש המוות בשנת 1918 ואורגון בשנת 1978. באורגון, החזרת עונש המוות בוטלה על ידי בית המשפט העליון במדינה בשנת 1981, אך המצביעים באורגון החזירו שוב את עונש המוות בשנת 1984. פוארטו ריקו ומישיגן הן שתי הרשויות השופטות היחידות בארצות הברית שאסרו במפורש עונש מוות בחוקותיהן: בשנת 1952 ובשנת 1964 בהתאמה.
בשנת 2020 שימש עונש מוות רק 5 מתוך 50 המדינות: אלבמה, ג'ורג'יה, מיזורי, טנסי וטקסס. הוצאות להורג ממשלתיות, התרחשו רק ב-20 מתוך 195 מדינות העולם. הוצאות להורג על פשעים שונים, במיוחד רצח ואונס, התרחשו מאז הקמת ארצות הברית ועד תחילת שנות השישים.
היסטוריה > חידוש עונש המוות (1976 ואילך)

בעקבון פסק דין פורמן נגד ג'ורג'יה הושהה עונש המוות בארצות הברית. מקרה ידוע במיוחד הוא של ג'יימס אוטרי, אשר הוצאתו להורג נפסקה בעת שהיה מרותק לאלונקה בחדר ההוצאה להורג, כאשר התקבל צו בית המשפט.
לאחר מקרה טרוי ליאון גרג (אנ') ב-1973, 37 מדינות חוקקו חוקי עונש מוות חדשים במה שנקרא חוק גרג נגד ג'ורג'יה (אנ'). כמה מדינות הגיבו בחקיקת חוקי עונש מוות חובה שקבעו עונש מוות לכל מי שהורשע בצורות רצח מסוימות. מדינות אחרות אימצו הליכי משפט וגזר דין מפוצלים, עם מגבלות שונות.
ב-2 ביולי 1976, קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית את "הליך ג'ורג'יה". לפי הליך זה, בשלב הראשון, חבר המושבעים מחליט על אשמת הנאשם, אם הנאשם חף מפשע או שלא הורשע אחרת ברצח מדרגה ראשונה, לא יוטל עונש מוות. בשלב השני, חבר המושבעים קובע אם קיימים גורמים מחמירים מסוימים, האם קיימים גורמים מקלים כלשהם, ובמשפטים רבים שוקלים את הגורמים המחמירים בהערכת העונש הסופי – מוות או מאסר עולם – עם או בלי אופציית שחרור. באותו יום קבע בית המשפט שעונש מוות הוא חובה בחוק בכל מדינות ארצות הברית.
הוצאות להורג התחדשו בארצות הברית ב-17 בינואר 1977, כאשר גארי גילמור (אנ') ניצב בפני כיתת יורים ביוטה. אף על פי שמאות אנשים נידונו למוות בארצות הברית במהלך שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, רק עשרה אנשים מלבד גילמור (שוויתר על כל זכויות הערעור שלו) הוצאו להורג לפני 1984. בעקבות ההחלטה, אחוזי השימוש בעונש מוות בארצות הברית זינקו, זאת בניגוד למגמות בדמוקרטיות אחרות בעולם בהן השימוש בעונש מוות נדחה או ירד לחלוטין מהפרק.
היסטוריה > המאה ה-21

בשנת 2007, ניו ג'רזי הפכה למדינה הראשונה שביטלה את עונש המוות בהצבעה בחקיקה, לאחר מכן ניו מקסיקו בשנת 2009, אילינוי בשנת 2011, קונטיקט בשנת 2012 ומרילנד בשנת 2013.
ב-11 באוקטובר 2018, הפכה מדינת וושינגטון למדינה ה-20 שמבטלת את עונש המוות. ניו המפשייר הפכה למדינה ה-21 לבטל את עונש המוות כשביטלה אותו ב-30 במאי 2019. קולורדו הפכה למדינה ה-22 שביטלה את חוק עונש המוות כאשר המושל ג'ארד פוליס חתם על הצעת חוק לביטולו ב-23 במרץ 2020 והפך את כל עונשי המוות הקיימים במדינה לחיים ללא תנאי ולביטולם.
ב-24 במרץ 2021, וירג'יניה הפכה למדינה ה-23 שביטלה את עונש המוות.
11 מדינות ערכו משאל עם העוסק בעונש מוות. כל אלה הביאו להחזרתה, לדחיית ביטולה, להרחבת תחום היישום שלה, לקבוע בחוקת המדינה שהיא איננה חוקתית, או לזרז את הליך הערעור בתיקים הוניים.
הזרקת רעל

משנת 1976 ועד 24 בדצמבר 2020 התרחשו 1,529 הוצאות להורג בארצות הברית, מתוכן 1,349 בהזרקת רעל, 163 בהתחשמלות, 11 בשאיפת גז, 3 בתלייה ו-3 באמצעות כיתת יורים. רובם הגדול במדינות הדרום, 1,249 במספר. כמו כן 190 במערב התיכון, 86 במערב ורק 4 בצפון מזרח המדינה. מדינת טקסס לבדה ביצעה 576 הוצאות להורג. 11 הוצאות להורג נערכו על ידי הממשלה הפדרלית. מאז 1999 מספר ההוצאות להורג פחת מאוד ו-17 ההוצאות להורג בשנת 2020 היו לכמות המועטה ביותר מאז 1991.
עונש המוות הפך לנושא במהלך הבחירות לנשיאות ב-1988. הנושא עלה לכותרות ב-13 באוקטובר 1988 במהלך עימות בין שני המועמדים לנשיאות: ג'ורג' הרברט ווקר בוש ומייקל דוקאקיס, כאשר ברנרד שו, מנחה העימות, שאל את דוקאקיס: "נגיד, אם קיטי דוקאקיס (אשתו) תיאנס ותירצח, האם היית רוצה שעל האנס והרוצח יוטל גזר דין מוות?" דוקאקיס השיב: "לא, אני לא, ואני חושב שאתה יודע שהתנגדתי לעונש מוות במהלך כל חיי. אני לא רואה שום הוכחה לכך שזה מרתיע, ואני חושב שישנן דרכים יעילות יותר להתמודד עם פשע אלים."
מחקר שפורסם ב-לאנסט בשנת 2005 מצא כי ב-43% מהמקרים של הוצאות להורג על ידי הזרקת רעל, רמת סמי השינה בדם אצל הנידון לא הייתה מספקת כדי להבטיח חוסר הכרה שלו בזמן ההזרקה. אף על פי כן, בית המשפט העליון פסק בשנת 2008, שוב בשנת 2015 ובפעם השלישית בשנת 2019, שזריקה קטלנית אינה מהווה ענישה אכזרית ויוצאת דופן.
ב-25 ביולי 2019 הורה היועץ המשפטי לממשלה ויליאם בר לחדש את ההוצאות להורג הפדרליות לאחר הפסקה בת 16 שנים, וקבע חמישה מועדי ביצוע לדצמבר 2019 ולינואר 2020.
חלוקה

בשנים האחרונות קיים בממוצע עונש מוות אחד על כל 200 הרשעות ברצח בארצות הברית.
באלבמה יש שיעור עונש מוות הגבוה ביותר ביחס לנפש, זאת מכיוון שאלבמה הייתה אחת המדינות הבודדות שאיפשרו לשופטים לעקוף המלצת חבר מושבעים לטובת מאסר עולם, דבר שהופסק במרץ 2017.
חלוקה > בין מדינות

התפלגות עונשי המוות בין מדינות עומד ביחס חופף לאוכלוסיותיהן ושיעורי הרצח. בקליפורניה, שהיא המדינה המאוכלסת ביותר, יש גם את מספר הוצאות המוות המתוכננות הגבוהה ביותר, עם למעלה מ-700 אסירים. בויומינג, שהיא המדינה הפחות מאוכלסת, יש רק אדם אחד שמצפה לעונש מוות.
עם זאת, הוצאות להורג קורות במהירות רבה יותר לאחר גזר הדין במדינות שמרניות. טקסס, שהיא המדינה השנייה באוכלוסייתה בארצות הברית, בוצעו למעלה מ-500 הוצאות להורג בחמישים שנה האחרונות, יותר משליש מהסך הלאומי. קליפורניה ביצעה 13 הוצאות להורג בלבד באותה תקופה, ולא הוציאה להורג מאז 2006.
חלוקה > בין גזעים

אפרו אמריקאים מהווים 41% מהאסירים שהוצאו להורג, בעודם מהווים רק 12.6% מכלל האוכלוסייה. הם היוו 34% מאלה שהוצאו להורג בפועל מאז 1976. עם זאת, מדובר בייצוג חסר יחסית לשיעור הרוצחים שהורשעו, 52.5% מכלל עברייני הרצח בין 1980 ל-2008 היו אפרו אמריקאים.
כ-13.5% מהאסירים עליהם חל גזר דין מוות הם ממוצא היספני או לאטיני, בעוד שהם מהווים 17.4% מכלל האוכלוסייה במדינה.
כ-1.81% מהאסירים עליהם חל גזר דין מוות הם ממוצא אסייתי, אם כי אסייתיים מהווים כ-5.6% מכלל האוכלוסייה בארצות הברית.
חלוקה > בין המינים

החל מ-1 באוקטובר 2016, מרכז המידע לעונש מוות מדווח כי ישנן 54 נשים הממתינות לעונש מוות. נתון זה מהווה 1.86% מכלל אוכלוסיית האסירים הממתינים לעונש מוות. 16 נשים הוצאו להורג מאז 1976, לעומת 1,426 גברים באותו פרק זמן, כלומר, נשים היוו 1.1% מההוצאות להורג ב-40 השנים הראשונות. מאז 2016 לא הוצאה להורג אישה לעומת 82 גברים שהוצאו להורג באותו פרק זמן, והפחיתה את הנתון הנ"ל ל-1.05%.
מאז 1608 בוצעו 15,391 הוצאות להורג, מתוכם 575, או 3.6%, היו נשים. כמו כן, כל 8 ההוצאות להורג הפדרליות שבוצעו מאז 1976 היו של גברים. מתוך 16 הנשים שהוצאו להורג ברמת המדינה, 6 התקיימו בטקסס, 3 באוקלהומה ו-2 בפלורידה. 25% (4) אפרו-אמריקאים, והשאר (12) היו לבנות מכל מוצא אתני. היסטורית, המדינות שהוציאו להורג הכי הרבה נשים הן קליפורניה, טקסס ופלורידה, אם כי בניגוד לטקסס ופלורידה, קליפורניה לא הוציאה להורג אישה ב-50 שנה האחרונות. ההתפלגות הגזעית של נשים שנידונות למוות היא 61% לבנות, 21% שחורות, 13% לטיניות, 3% אסיאתיות ו-2% אינדיאניות אמריקאיות.
חלוקה > בין המינים > נשים

בשנת 1632, 24 שנים לאחר ההוצאה להורג הראשונה של גבר, ג'יין צ'מפיון הפכה לאישה הראשונה שידוע שהוצאה להורג בעקבות גזר דין. היא נידונה למוות בתלייה לאחר שהורשעה ברצח תינוקות. כשני שלישים מהנשים שהוצאו להורג במאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18 הורשעו ברצח ילדים. נשים היוו רק חמישית מכל ההוצאות להורג בין השנים 1632 ל-1759.
נשים בולטות שהוצאו להורג ניתן למצוא את מרי סוראט שהוצאה להורג בתלייה בשנת 1865 לאחר שהורשעה בקשירת קשר להתנקשות באברהם לינקולן. מרגי ולמה ברפילד הורשעה ברצח וכאשר הוצאה להורג בזריקה קטלנית בשנת 1984, הפכה לאישה הראשונה שהוצאה להורג מאז שהוסר האיסור על עונש מוות בשנת 1976. וונדה ז'אן אלן הורשעה ברצח בשנת 1989 והוצאה להורג בהזרקת רעל בינואר 2001. היא הייתה האישה השחורה הראשונה שהוצאה להורג בארצות הברית מאז 1954. עורכי הדין של אלן לא הכחישו את אשמתה, אך טענו כי התובעים ניצלו את מנת המשכל, הגזע וההומוסקסואליות שלה כחלק מהסיבות להחלטתם.
השלטון הפדרלי מוציא להורג נשים לעיתים רחוקות. אתל רוזנברג הוצאה להורג בגין ריגול ב-19 ביוני 1953. בוני בראון האדי הוצאה להורג בגין חטיפה ורצח מאוחר יותר באותה שנה ב-18 בדצמבר.
ב- 13 בינואר 2021, לאחר מאבק משפטי ממושך, הוצאה להורג בזריקת רעל ליסה מונטגומרי, שהורשעה בהריגת אישה בהיריון, כריתתה וחטיפת תינוקה. מונטגומרי היא האישה התשיעית שהוצאה להורג על ידי הרשויות הפדרליות.
חלוקה > נוער

בשנת 1642, הצעיר הראשון אי פעם, תומאס גראונגר, נידון למוות בפלימות', מסצ'וסטס בגין זואופיליה. מאז, 361 צעירים אחרים נידונו לעונש מוות.
בשנת 2005 בוטל עונש המוות לנוער. לפני כן, כל נער בן 16 ומעלה יכול היה להישפט למוות בכמה מדינות, האחרון שבהם היה סקוט האין, שהוצא להורג באוקלהומה בשנת 2003 בגין שריפת שני אנשים למוות כשהוא בן 17 בלבד. מאז 2005 לא נערכו הוצאות להורג ואפילו לא דיונים בהוצאת בני נוער להורג בארצות הברית.
שיטות ביצוע

כל 27 המדינות עם עונש מוות בגין רצח עושות זאת באמצעות הזרקת רעל כשיטת ההוצאה להורג. חוק עונש המוות הנותר של ורמונט בגין בגידה מספק התחשמלות כשיטת ההוצאה להורג. מדינות מסוימות מאפשרות שיטות אחרות מלבד הזרקת קטלנית, אך רק כשיטות משניות ניתן להשתמש רק על פי בקשת האסיר, או אם הזרקת קטלנית אינה זמינה.
ההוצאות להורג האחרונות על ידי שיטות אחרות חוץ מזריקה קטלנית הן כדלקמן (כולן נבחרו על ידי האסירים):
| שיטה | תאריך | מדינה | אסיר |
| --- | --- | --- | --- |
|  כיסא חשמלי | 20 בפברואר 2020 | טנסי | ניקולס טוד סאטון |
| כיתת יורים | 18 ביוני 2010 | יוטה | רוני לי גרנדר |
| תא גזים | 3 במרץ 1999 | אריזונה | וולטר ברנהד לגרנד |
| תלייה | 25 בינואר 1996 | דלוואר | בילי בילי (Billy Bailey) |
מדינות שביטלו את עונש המוות

| מדינה/ מחוז/ טריטוריה | שנה | ביצוע אחרון |
| --- | --- | --- |
| איווה | 1965 | 1963 |
| אילינוי | 2011 | 1999 |
| אלסקה | 1957 | 1950 |
| דלאוור | 2016 | 2012 |
| דקוטה הצפונית | 1973 | 1905 |
| הוואי | 1957 | 1947 |
| וושינגטון | 2018 | 2010 |
| וושינגטון די. סי. | 1981 | 1957 |
| ויסקונסין | 1853 | 1851 |
| וירג'יניה | 2021 | 2017 |
| וירג'יניה המערבית | 1965 | 1959 |
| מיין | 1887 | 1885 |
| מינסוטה | 1911 | 1906 |
| מישיגן | 1847 | - |
| מסצ'וסטס | 1984 | 1947 |
| מרילנד | 2013 | 2005 |
| ניו ג'רזי | 2007 | 1963 |
| ניו המפשייר | 2019 | 1939 |
| ניו יורק | 2007 | 1964 |
| ניו מקסיקו | 2009 | 2001 |
| פוארטו ריקו | 1929 | 1927 |
| קולורדו | 2020 | 1997 |
| קונטיקט | 2012 | 2005 |
| רוד איילנד | 1984 | 1845 |
מדינות שביטלו את עונש המוות > סטטיסטיקת ביצוע

מספר האנשים שהוצאו להורג בארצות הברית מאז 1977
|  |  |  |  |  |  | 1977 | 1978 | 1979 | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 | 1990 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  | 1 | 0 | 2 | 0 | 1 | 2 | 5 | 21 | 18 | 18 | 25 | 11 | 16 | 23 |
| 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |
| 14 | 31 | 38 | 31 | 56 | 45 | 74 | 68 | 98 | 85 | 66 | 71 | 65 | 59 | 60 | 53 | 42 | 37 | 52 | 46 |
| 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 |  |  |  |  |  |  |  |
| 43 | 43 | 39 | 35 | 28 | 20 | 23 | 25 | 22 | 17 | 11 | 18 | 11 |  |  |  |  |  |  |  |
דעת קהל

מאז 1937 חברת גאלופ סקרה ושאלה: "האם אתה בעד עונש מוות לאדם שהורשע ברצח?" החברה תיעדה עלייה חדה בתמיכה בעונש מוות בין 1966 ל-1994. עם זאת, התמיכה החלה לדעוך, ירידה מ-80% בשנת 1994 ל-56% בשנת 2019. יתר על כן, התמיכה משתנה במידה ניכרת בהתאם למאפייני היעד ולאלטרנטיבות שהוצגו, עם תמיכה נמוכה בהרבה בהריגת קטינים וחולי נפש (26% ו-19% בהתאמה).
סקרי Pew Research הראו ירידה בתמיכה האמריקאית בעונש מוות: 80% בשנת 1974, 78% בשנת 1996, 55% בשנת 2014 ו-49% בשנת 2016. הסקר משנת 2014 הראה הבדלים משמעותיים בתמיכה בעונש מוות לפי גזע: 63% מהלבנים, 40% מההיספנים ו-36% מהשחורים, בהתאמה, תמכו בעונש מוות באותה שנה. עם זאת, בשנת 2018, הסקרים של Pew הראו כי התמיכה הציבורית בעונש המוות גדלה ל-54% מ-49% ב-2016. מאז 2016 התמיכה בקרב הרפובליקנים והדמוקרטים לא השתנתה במידה נכרת, אך תמיכתם של העצמאים (לא רפובליקנים ולא דמוקרטים) המצדדים בעונש מוות גדל בשמונה נקודות האחוז (מ-44% ל-52%).
בנובמבר 2009, סקר נוסף של גאלופ מצא כי 77% מהאמריקאים מאמינים כי המוח מאחורי פיגועי 11 בספטמבר, ח'אלד שיח' מוחמד, צריך לקבל עונש מוות אם יורשע, גבוה ב-12 נקודות משיעור התמיכה הכללית בעונש מוות בסקר של גאלופ, הסקר האחרון באותה תקופה. תוצאה דומה נמצאה בשנת 2001 כאשר הנסקרים נשאלו על הוצאתו להורג של טימותי מקווי בגין הפיגוע באוקלהומה סיטי בו מתו 168 בני אדם.
ב-24 בספטמבר 2024 הוצא להורג במיזורי האסיר מרסלוס ויליאמס, שהורשע בשנת 2001 ברצח אכזרי של עובדת סוציאלית בביתה. הן התביעה והן משפחתו של הקורבן התנגדו להוצאה להורג, ורבים גינו אותה. המקרה של ויליאמס היה שנוי במחלוקת, בין השאר בגלל שוויליאמס, אדם שחור, הורשע על ידי חבר מושבעים שכלל 11 מושבעים לבנים ומושבע שחור אחד. המקרה שלו משך תשומת לב לסוגיות של הטיה גזעית ואמינות של עדות ראייה, כאשר העדים המרכזיים נגדו היו שניהם עבריינים מורשעים. בנוסף לכך, בשנת 2017 נחשפו ראיות DNA חדשות שהעלו ספקות משמעותיים לגבי אשמתו. ויליאמס הצליח באוגוסט 2024 להגיע להסכם משפטי עם התביעה במחוז סנט לואיס שיאפשר את המרת עונש המוות במאסר עולם, אך פרקליטות המחוז התנגדה לכך וערערה לבית המשפט העליון של מיזורי, שביטל את ההסכם.
ראו גם

עונש מוות
עונש מוות לפי מדינה
רצח
כיסא חשמלי
זריקת רעל
תא גזים
כיתת יורים
הערות שוליים

↑  States and Capital Punishment, www.ncsl.org
↑  History of the Death Penalty in America, web.archive.org, ‏16 בנובמבר 2011
↑  Homepage, Death Penalty Information Center (באנגלית)
1 2  Death penalty on the ballot, Ballotpedia (באנגלית)
↑  ארה"ב: שיאנית ההוצאות להורג ביטלה את עונש המוות, באתר ynet, 25 במרץ 2021
↑  Meet the Press: Inside Takes on the Latest Stories with Chuck Todd, NBC News (באנגלית)
↑  אחרי 16 שנה: הממשל הפדרלי בארה"ב יחדש את עונש המוות, באתר וואלה, 26 ביולי 2019
↑  Chip Brownlee, The Federal Government Plans to Revive the Death Penalty After 16 Years, Slate Magazine, ‏25 ביולי 2019 (באנגלית)
↑  Alabama ends death penalty by judicial override, WRBL, ‏12 באפריל 2017 (באנגלית)
↑  Criminal Brief: The Mystery Short Story Web Log Project
↑  NEW RESOURCES: Hispanics and the Death Penalty, Death Penalty Information Center (באנגלית)
1 2  Women, Death Penalty Information Center (באנגלית)
↑  Early History of the Death Penalty, Death Penalty Information Center (באנגלית)
↑  Mary Surratt's Story - Surratt House Museum, web.archive.org, ‏4 בנובמבר 2017
↑  Velma Margie Barfield #29, www.clarkprosecutor.org
↑  Wanda Jean Allen #687, www.clarkprosecutor.org
↑  אחרי 67 שנה: ארה"ב הוציאה להורג אישה, באתר ynet, 13 בינואר 2021
↑  Gallup Inc, Death Penalty, Gallup.com, ‏24 באוקטובר 2006 (באנגלית)
↑  1615 L. St NW, Suite 800Washington, DC 20036USA202-419-4300 | Main202-857-8562 | Fax202-419-4372 | Media Inquiries, Support for death penalty lowest in more than four decades, Pew Research Center (באנגלית)
↑  1615 L. St NW, Suite 800 Washington, DC 20036 USA202-419-4300 | Main202-419-4349 | Fax202-419-4372 | Media Inquiries, Shrinking Majority of Americans Support Death Penalty, Pew Research Center's Religion & Public Life Project, ‏28 במרץ 2014 (באנגלית)
↑  1615 L. St NW, Suite 800Washington, DC 20036USA202-419-4300 | Main202-857-8562 | Fax202-419-4372 | Media Inquiries, U.S. support for death penalty ticks up in 2018, Pew Research Center (באנגלית)
↑  Gallup Inc, Americans at Odds With Recent Terror Trial Decisions, Gallup.com, ‏27 בנובמבר 2009 (באנגלית)
↑  Foes of death penalty say McVeigh is an exception, usatoday30.usatoday.com
↑  חודש לפני ההוצאה להורג - אסיר שנידון למוות הצליח לשנות את גזר הדין, באתר hebrewnews.com, ‏25 באוגוסט 2024
↑  The Execution of Death Row Inmate Marcellus Williams, טיים, ‏25 בספטמבר 2024 (באנגלית)
| ערכים העוסקים בענישה |
| --- | --- | --- |
| ענישה | ענישה • ענישה בישראל • ענישה במדינות העולם • עונש מוות בארצות הברית (עונש מוות לקטינים בארצות הברית) • עונש מוות ברוסיה |  |
| סוגי ענישה | חרם חברתי • מבחן וטיפול בקהילה • קנס • פיצוי הקורבן • מאסר עולם • עבודות שירות • מעצר מנהלי • מאסר • בית סוהר • ענישה גופנית • גלות • עונש מוות |  |
| גופי הטלת ענישה | בית משפט • בית דין צבאי • דין משמעתי • בית דין שדה • משפט חברים • חבר מושבעים • חבר מושבעים גדול • וואר דיר • איון על ידי מושבעים |  |
| מקור הסמכות לענישה | חוק • תקנון • משמעת • מצווה |  |
| תופעות המצריכות ענישה | סטייה חברתית • עבירה |  |
הוצאות להורג בארצות הברית בין השנים 1608 עד 2009
חדר להזרקות רעל בבית כלא בפלורידה
אופנה גותית

הדוגמנית הגותית סנדי ג'יי.
אופנה גותית היא סגנון לבוש המשויך לתת-תרבות הגותית. סגנון זה מאופיין במראה אפל ולעיתים מורבידי, ומשתמש רבות בצבעי שחור בבגדים שיער ובאיפור. האופנה הגותית כוללת לרוב שיער צבוע בשחור, בגדים שחורים, איפור כבד הכולל אייליינר כהה, לק שחור ושפתון כהה, ומראה דרמטי וייחודי. סגנונות הלבוש הגותי שואבים השראה מתקופות כמו התקופה האליזבתנית והוויקטוריאנית, וכן ממוטיבים השאובים מעולם ה-BDSM.
מאפיינים

האופנה הגותית מזוהה בעיקר בזכות שימוש נרחב בבגדים כהים, כולל קטיפה שחורה, תחרה, רשתות ועור, ובצבעים כמו ארגמן וסגול. לעיתים קרובות, משולבים בה פריטים כמו מחוכים, כפפות, נעלי עקב גבוהות ותכשיטי כסף המעוטרים בסמלים דתיים או אוקולטיים. סגנון זה מבטא את התחכום, המסתורין והמורכבות של תת-התרבות הגותית.
אייקונים גותיים

בין הדמויות המשפיעות ביותר על סגנון הלבוש הגותי נמנית סוזי סו, סולנית להקת "סוזי והבנשיז", שהשפיעה רבות על הופעת סצנת הרוק הגותי. בנוסף, דמויות כמו רוברט סמית', מלהקת "הקיור", מוסידורה, בלה לוגוסי, דייוויד בואי, רוז ויליאמס, בטי פייג' ומורטישה אדמס מזוהות גם הן עם הסגנון הגותי והפכו לאייקונים בתחום זה.
מוזיקה

המוזיקה הגותית של שנות ה-80, שהתפתחה בעיקר בלונדון, היוותה חלק חשוב בעיצוב האופנה הגותית. להקות כמו "באוהאוס", "הקיור", "סוזי והבנשיז" ו"סיסטרס אוף מרסי" השפיעו על המוזיקה ועל סגנון הלבוש של תת-התרבות הגותית.
השפעה של מדיה חברתית

הרשתות החברתיות הגבירו את המודעות לאופנה הגותית והפכו אותה לנגישה יותר לקהל הרחב. עם זאת, נוצרה גם תופעה של "גותיות ראווה", שבה אנשים מציגים את סגנונם הגותי בעיקר לצורך צילום תמונות או סרטונים, ולא בהכרח כאורח חיים. הדבר הוביל לביקורת מצד חברי הקהילה הגותית המסורתית, אשר רואים בתופעה זו ניסיון שטחי לשייך את עצמם לתרבות הגותית ללא הבנה אמיתית של מהותה.
ראו גם

דימוי גוף
גותים (זרם תרבותי)
תורת הנסתר
הערות שוליים

1 2 3  Grunenberg 1997, p. 172
↑  Fischer, Rachel K. (2019-06-22). "The Alert Collector: The Gothic Aesthetic: From the Ancient Germanic Tribes to the Contemporary Goth Subculture". Reference & User Services Quarterly (באנגלית אמריקאית). 58 (3): 143–148. doi:10.5860/rusq.58.3.7040. ISSN 1094-9054.
↑  Polhemus 1994, p. 97
↑  Hannaham 1997, p. 113
1 2 3  Wooden, Bianca (2016-11-13). "Goths On Social Media Are Changing the Subculture". Millennial Influx (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-12-12.
זוג גותי זכר ונקבה
אנטי-מערביות

סמואל הנטינגטון טען בעבר בספרו "התנגשות הציביליזציות" כי לאחר סיום המלחמה הקרה, ההבדלים התרבותיים בין העולם המערבי (מדינות המסומנות במפה בכחול כהה) לבין הציוויליזציות האחרות יהוו את המקור העיקרי לסכסוכים בעולם.
אנטי-מערביות (באנגלית: Anti-Western sentiment), מתייחס למערך רחב של גישות ואמונות המאופיינים בהתנגדות או עוינות כלפי האוכלוסייה, התרבות או המדיניות של מדינות העולם המערבי. האנטי-מערביות יכולה להתבטא בצורות שונות, החל מביקורת על מדיניות ופעולות של מדינות מערביות ועד לדחייה מוחלטת של הערכים והנורמות המערביים.
אנטי מערביות מתבטאת בעת המודרנית לעיתים רבות במחאות, הפגנות ואף מעשי אלימות נגד מטרות מערביות. לדוגמה, ארגוני טרור כמו אל-קאעידה ודאעש תקפו לאורך השנים אוכלוסייה אזרחית ממדינות המערב כנקמה על מה שהם מכנים "אימפריאליזם מערבי" והמעורבות של העולם המערבי בעולם המוסלמי.
מדען המדינה האמריקאי סמואל הנטינגטון טען בעבר כי לאחר סיום המלחמה הקרה, יוחלפו הסכסוכים המרכזיים בעולם סביב האידאולוגיה הכלכלית של מדינות העולם בסכסוכים סביב הבדלי התרבות. בספרו "התנגשות הציביליזציות" טען הנטינגטון שהצמיחה הניכרת של האוכלוסייה המוסלמית בעולם, אשר מתקיימת מקביל לצמיחה בקנאות האסלאמית, תוביל לדחייה נרחבת של תהליך ההתמערבות.
רקע היסטורי

המקור לסנטימנטים האנטי-מערביים נובע בפעמים רבות מהאינטראקציות שהתקיימו לאורך ההיסטוריה בין העולם המערבי לציוויליזציות אחרות ברחבי העולם. מעצמות קולוניאליות כמו בריטניה, צרפת, ספרד ופורטוגל הרחיבו את האימפריות שלהן באמצעות כיבוש וניצול של אזורים שונים ברחבי העולם, ולעיתים קרובות כפו את התרבות והפוליטיקה שלהם על אוכלוסיות הילידים באותם האזורים. בשל כך קיים כעס וחוסר אמון בקרב אנשים רבים מאותן המדינות כלפי מדינות המערב.
בעת המודרנית

בעידן המודרני הסנטימנטים האנטי מערביים קשורים לעיתים רבות להתנגדות למדיניות החוץ של מדינות מערביות מסוימות בהווה, ובמיוחד כאשר אותה המדיניות נתפסת כניסיון של אותן המדינות המערביות לפעול בצורה אימפריאליסטית. דוגמאות בולטות למקרים הללו כוללים מקרים של התנגדות נרחבת בקרב אוכלוסיות מסוימות בעולם להתערבויות צבאיות של מדינות מערבית במזרח התיכון, באפריקה ובאסיה, וכן לביקורת על התמיכה של מדינות מערביות מסוימות במשטרים אוטוריטריים על מנת לקדם אינטרסים גאופוליטיים.
במזרח התיכון הפאן-ערביות והאסלאמיזם תרמו לאורך השנים לכך שהאנטי-מערביות הפכה נפוצה בעיקר בקרב האוכלוסייה המוסלמית. גם במדינות רבות באמריקה הלטינית האנטי-מערביות גברה לאורך השנים בקרב הציבור בשל הביקורת של רבים על המעורבות האמריקאית והאירופית באמריקה הלטינית לאורך ההיסטוריה. מאז שנות ה-90 ואילך האנטי-מערביות גם התעצמה באסיה, ובמיוחד בסין, בין היתר בשל האימפריאליזם של המעצמות המערביות באסיה במאה ה-19 ובמאה ה-20. בנוסף לכך לאורך השנים האנטי-מערביות גם התעצמה ברוסיה לאחר שהמנהיגים הרוסים דחו באופן את הליברליזם המערבי אשר נתפס על ידי כאיום על ההגמוניה הרוסית במזרח אירופה.
האנטי מערביות נוטה להתעצם לעיתים רבות בעקבות אירועים אקטואליים שונים. בעשורים האחרונים, הסנטימנטים האנטי-מערביים הועצמו בין היתר כתוצאה מהתפתחות של אירועים בולטים כמו מלחמת עיראק, כתוצאה מהתמיכה של מדינות מערביות שונות בישראל וכתוצאה מהסנקציות שהוטלו על ידי מדינות המערב נגד מדינות כמו איראן.
ראו גם

אנטי-אמריקניזם
אנטי-נצרות
התנגשות הציביליזציות
מערבנות
נאו קולוניאליזם
פופוליזם שמאלי
גזענות
פופוליזם ימני
הערות שוליים

↑  Huntington, Samuel P. (1 ביוני 1993). "The Clash of Civilizations?". Foreign Affairs. 72 (3): 22–49. doi:10.2307/20045621. JSTOR 20045621. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Definition of ANTI-WESTERN". www.merriam-webster.com. נבדק ב-30 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "anti-Western | Definition of anti-Western in English by Oxford Dictionaries". Oxford Dictionaries | English. אורכב מ-המקור ב-1 בדצמבר 2018. נבדק ב-30 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Abdul-Ahad, Ghaith (14 בספטמבר 2012). "Anti-western violence gripping the Arab world has little to do with a film". The Guardian. נבדק ב-22 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
מרטיניזם

מרטיניזם הוא מסדר אחוותי נלווה לבנייה החופשית. המסדר נוטה לאזוטריות כמסורת מאגית, מרטיניזם היה במקור שייך למערכת דרגות גבוהות יותר, נוסד על ידי מרטינז דה פסקוואלי, בסביבות שנת 1740 בצרפת התפצל ופותח בשתי צורות שונות על ידי תלמידיו לואי קלוד דה סנט-מרטין וז'אן-בפטיסט וילרמוס, אוחד בחזרה בשנת 1886 על ידי אוגוסט שאבו וג'רארד אנקוסזה (פאפוס) ופועל בכל רחבי העולם.
המרטיניזם הוא כיוון בבנייה החופשית המיסטית, שמשנתה מתארת את נפילתו של האדם מהאלוהי (רוחני) לחומר, כמו גם את דרך חזרתו לאלוהות באמצעות התחדשות, או הארה רוחנית, שהושגה באמצעות תפילה מהלב. בין השנים 1909–1916 בסנט פטרסבורג יצא המגזין "איזיס", שהפך במרוצת השנים לבית הוצאה לאור רשמי של מרטיניסטים ברוסית, שתרגם, בין השאר, את ספרי פאפוס.
מרטינזיזם: הבנייה החופשית סנט-מרטין

ניתן לחלק את המרטיניזם לשלוש צורות קיומו, כמסורות שבאמצעותן עברו בסדר כרונולוגי:
מסדר האבירים - הבונים החופשיים של היקום ("Ordre des Chevaliers-Macons Elus-Cohen de L'Univers") היא מערכת אזוטרית ותיאורגית של הדרגות הגבוהות של הבונים החופשיים, שנוצרה על ידי, המיסטיקן, המקובל והתאורטיקן מרטינז דה פסקוולי, המנטור של סנט-מרטין. הדרך המקורית והבלעדית היחידה לתהליך ההשתלבות.
הנוסח הסקוטי ("Rite écossais rectifié"), או אבירי העיר הקדושה (ציון) ("Chevaliers Bienfaisants de la Cite-Sainte"), גרסה מתוקנת, בה התוכן הפילוסופי מבוסס על מנהגיהם של הרוזנקריצריים הקיימים עד היום, בשתי צורות שונות רגולריות ולשכות נשים.
מרטיניזם מסורת מיסטית המתמקדת במדיטציה רוחנית פנימית ואלכימיה של התת מודע. סנט-מרטין הציע מסלול שונה מרעיונות בני דורו על מרטיניזם, "נתיב הלב" השקט המוביל להשתלבות מחודשת. מורשתו של סנט-מרטין הוסבה למסדר המרטיניסטי המאוחד בשנת 1886 על ידי אוגוסט שאבו וג'רארד אנקוסזה (פאפוס).