stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המוח הקטן
אופן הפעולה

המוח הקטן מקבל מידע מגוון ממספר מקורות. הוא מקבל מידע תחושתי ממערכת החושים ומאברי שיווי המשקל שבאוזן הפנימית. כמו כן הוא מקבל גם מידע מקליפת המוח על התנועות שעומדות להתבצע.
המוח הקטן עושה אינטגרציה של כלל המידע שמתקבל כדי לדאוג שהתנועות תהיינה חלקות ומתואמות בזמן אמת.
כאשר רוצים לבצע תנועה מסוימת, נשלחות פקודות מהאזור המוטורי העיקרי באונה הקדמית אל ההמיספרות של המוח הקטן (כמו גם לגרעיני הבסיס). אלו שולחים דחפים עצביים לתלמוס השולח פקודות חזרה לאזורים המוטוריים בקורטקס. מעגל פידבק זה נעשה לצורך תכנון, תיאום ותזמון התנועה הרצונית ולצורך מתן משוב על התנועה המבוצעת. בצורה זו המוח הקטן מאפשר גם למידת מיומנויות מוטוריות.
הלמידה המוטורית באה לידי ביטוי באופטימיזציה שעושה המוח הקטן עבור תנועות חוזרות.
התאים ואופי הפעילות העצבית במוח הקטן

אף על פי שהוא מהווה רק חלק קטן מהמוח, המוח הקטן מכיל יותר תאי עצב מאשר יתר חלקי המוח גם יחד. תאי העצב במוח הקטן נחלקים למספר סוגים, והם בעלי צורה ואופי ייחודיים.
סוגי התאים השונים בקליפת המוח הקטן מסודרים במבנה קבוע של שכבות, ויוצרים בינם לבין עצמם מערכת מורכבת של קישורים. אופי המעגל העצבי שבין התאים הוא זה שמעצב בסופו של דבר את אופן עיבוד האותות בתוך המוח הקטן ואת הפלט שיועבר ממנו לשאר חלקי המוח.
תאי העצב המרכזיים בקליפת המוח הקטן הם תאי פורקינייה (אנ') ותאים גרנולריים.
תאי פורקינייה הם תאי עצב בעלי דנדריטים מסועפים במיוחד, והם משחררים את המוליך העצבי האינהיבטורי GABA. הפלט של תאים אלה הוא זה שמועבר מקליפת המוח הקטן לגרעינים העמוקים, ומשם לחלקים אחרים במוח. תאי פורקינייה מופעלים הן על ידי אקסונים המגיעים מחוץ למוח הקטן, מגרעין במוח המוארך בשם Inferior olivary nucleus (סיבים אלה מכונים "הסיבים המטפסים") והן על ידי האקסונים של תאי העצב הגרנולריים בתוך המוח הקטן, אשר מכונים "הסיבים המקבילים". במקביל, פעילותם של תאי פורקינייה מווסתת על ידי מספר אוכלוסיות שונות של תאי עצב אינהיביטוריים.
התאים הגרנולריים מהווים רוב ניכר מתוך תאי העצב בצרבלום, ולמעשה מתוך תאי העצב במוח כולו. תאים אלה מופעלים על ידי קלט שמגיע מחוץ למוח הקטן, דרך אקסונים המכונים Mossy fibers. האקסונים הללו מגיעים מאזורים שונים במוח (קליפת המוח, חוט השדרה, גרעיני שיווי המשקל ועוד), ובנוסף לתאים הגרנולריים בקליפת הצרבלום הם גם מעצבבים באופן ישיר את הגרעינים העמוקים. אף על פי שה-Mossy fibers הם הקלט היחיד שמגיע לתאים הגרנולריים, מספר התאים הגרנולריים עולה בשני סדרי גודל לפחות על כמות ה-Mossy fibers שמעצבבים אותם. תצורה זו, שהיא יוצאת דופן יחסית למעגלים עצביים אחרים במוח, היוותה בסיס להיפותזה שלפיה תפקידם של התאים הגרנולריים הוא ליצור מהקלט הגולמי שהם מקבלים צירופים מורכבים יותר, ובכך לאפשר הבחנות הרבה יותר מדויקות בין תבניות קלט שונות שמגיעות למוח הקטן. לאחר העיבוד שנעשה בתאים הגרנולריים, המידע מועבר הלאה לתאי פורקינייה, וזאת בצורה של סינפסות אקסיטטוריות עם המוליך העצבי גלוטמט.
פגיעות במוח הקטן

גו דון הולמס (Holms) חקר פגיעות במוח הקטן בקרב חיילים שסבלו מפגיעות כדורים באזור זה, בזמן מלחמת העולם הראשונה. הם סבלו מפגיעה בתפקוד המוטורי של הצד הפגוע, אשר באה לידי ביטוי בחוסר יכולת להתנגד להפעלת כוח, לכוון את התנועה למטרה הרצויה ומרעד בזמן ביצוע תנועות.
קיימים גם מקרים נדירים של אדם ללא מוח קטן כלל. פגיעה במוח הקטן יכולה להוביל לתנועה קופצנית, לא יציבה ובלתי מתואמת. 
הפגיעה במוח הקטן מצריכה הפעלה של חשיבה מרובה ליצירת תנועה בצד הפגוע. בהתאם לכך, נראה שהמוח הקטן חוסך מאמץ משאר מרכיבי מערכת העצבים, כך שבזכותו הם יכולים להתרכז בפעילויות מורכבות ומעניינות יותר.
לאנשים עם דיסלקסיה יש יותר קשיים הקשורים לתפקוד של המוח הקטן לגבי תנועת איברים ושיווי משקל.
להבדיל מקוראים תקינים, שהמוח הקטן מופעל אצלם במהלך למידת רצף מוטורי ובפעילות מוטורית אוטומטית, דיסלקטיים משתמשים יותר באונה המצחית. משום שאינם מסוגלים להסתמך על הפעילות האוטומטית של המוח הקטן נראה שהם משתמשים באסטרטגיות מודעות יותר לצורך פעילויות אלו.
הסימפטומים של הפרעת קשב מקושרים בין היתר גם לפגיעה במוח הקטן וליחסים שלו עם האונה המצחית וגרעיני הבסיס.
אוסף תמונות

המוח הקטן (באדום) לצד המוח הגדול
הצרבלום ואונות המוח
איור המראה את קישורי המוח הקטן לחלקים אחרים במוח
המשטח העליון של המוח הקטן
המשטח התחתון של המוח הקטן
חתך של המוח הקטן ליד חיבור הורמיס וההמיספרה
חתך המראה את סיבי המוח הקטן
ראו גם

הצרבלום וניסיון פענוח חידת הדיסלקסיה
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson.
1 2 3 4 5 6 7  רמי רחמימוב (2004). מהפכת המוח: תקשורת, מחלות נפש וסמים. רעננה: מכון ון ליר בירושלים הקיבוץ המאוחד.
1 2  גריג ר. ג. וזימברדו פ.ג. (2010). מבוא לפסיכולוגיה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
1 2 3 4 5  ישי-קרין, נ. (2005). דיסלקסיה, רכיבה על סוסים והצרבלום. מתוך אתר פסיכולוגיה עברית.
↑  טל לינזן, הזריקה שתעזור להתגבר על פוביות, באתר הארץ, 24 במרץ 2010
↑  Brown, T. E. (2005). Attention deficit disorder: The unfocused mind in children and adults. Yale University Press.
↑  Jon Hamilton, The Underestimated Cerebellum Gains New Respect From Brain Scientists, אוקטובר 2018
↑  Azevedo FA, Carvalho LR, Grinberg LT, Farfel JM, Ferretti RE, Leite RE, Jacob Filho W, Lent R, Herculano-Houzel S (2009). "Equal Numbers of Neuronal and Nonneuronal Cells Make the Human Brain an Isometrically Scaled-Up Primate Brain". Journal of Comparative Neurology. 513 (5): 532–541. doi:10.1002/cne.21974. PMID 19226510.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Marr D (1969). "A theory of cerebellar cortex". J. Physiol. 202 (2): 437–70. PMC 1351491. PMID 5784296.
↑  Barkley, R. A., Cook, E. H., Dulcan, M., Campbell, S., Prior, M., Atkings, M., & ... DuPaul, G. J. (2002). Consensus Statement on ADHD. European Child & Adolescent Psychiatry, 11(2), 96.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284809705171  GND: 4125073-4  LCCN: sh85022078  NKC: ph348271  TA98: A14.1.07.001 
מבנה המוח הקטן - חלוקה לאזורים
תרשים של המעגלים העצביים בתוך המוח הקטן. סימן פלוס מציין סינפסה אקסיטטורית (מעוררת), וסימן מינוס סינפסה אינהיבטורית (מעכבת).

במוקד המעגל נמצאים תאי פורקינייה (אנ') (PC) בקליפת המוח הקטן, שמעבירים פלט אינהיבטורי לגרעינים העמוקים (DCN). תאי פורקינייה מופעלים על ידי הסיבים המטפסים (CF), המגיעים מחוץ למוח הקטן, ועל ידי הסיבים המקבילים (PF) של התאים הגרנולריים (GC).

IO - Inferior Olivary Nucleus, GgC - Golgi Cell, MF - Mossy Fibers, BC - Basket Cell, SC - Stellate Cell.
תמונת מיקרוסקופיה קונפוקלית של המוח הקטן בעכבר. התאים הירוקים בתמונה הם תאי פורקינייה, אשר מסומנים בצורה פלואורסצנטית על ידי ביטוי החלבון GFP.
הקרב בנחל תרצה

הקרב בנחל תרצה (באנגלית:Battle of Tulkarm)  התקיים בשלהי מלחמת העולם הראשונה בעמק שבו עובר נחל תרצה (ואדי אל-פארעה), היורד משכם לעמק הירדן.
העמק היה דרך המוצא היחידה שנותרה לחיילי הארמיות העות'מאניות הנסוגות מהרי השומרון. ב-21 בספטמבר 1918 הפכה הדרך התלולה ל"מלכודת טופוגרפית". לתוכה נהרו החיילים הנסוגים. הנסיגה הפכה למנוסת בהלה. נתיב הבריחה היה למלכודת מוות אכזרית, שבאה מידי האווירייה הבריטית.
מתקפת מגידו

בלילה שבין 18 בספטמבר - 19 בספטמבר 1918 החלה הבריגדה הארצישראלית של חיל האוויר המלכותי בהפצצה אווירית על מרכזי הצבא העות'מאני בעפולה: תחנת הרכבת - מרכז ההובלה והאספקה, שדה התעופה ומתקני התקשורת הצבאית שהיו בה. הייתה זו תחילתה של המתקפה הבריטית, שכונתה קרב מגידו, ששמה קץ לשלטון העות'מאני בארץ ישראל.
במקביל, הצבא הבריטי התקדם במישור החוף, בנחל עירון ירד בדרכים, בין גבעות, ל"אבו שושא", (היום משמר העמק), לכיוון המפקדה הראשית העות'מאנית בנצרת, למרכז הלוגיסטי בעפולה ולמעברות הירדן - דרך הנסיגה לדמשק. תוצאות ההפצצה האווירית ותנועת האיגוף של גנרל אלנבי הביאה את המפקדות של הצבא הטורקי בשכם ובטולכרם למצב של אי-ידיעה על המתרחש. לאחר יום יומיים, כאשר התבררה תמונת הקרב, החלה הנסיגה ההמונית של הארמיות הטורקיות.
חיל האוויר בפעולה

נתיב הבריחה של הארמיות הטורקיות היה מטול כרם, במסלול שבו עובר כיום כביש 57, דרך ענבתא לשכם. משם אל בלאטה, דרך ואדי בידאן ונחל תרצה לנתיב המוליך לגשר אדם על נהר הירדן, ומשם המטרה הייתה להגיע דרך עבר הירדן לדמשק.
הטייסות הבריטיות שהוקצו למערכה יצאו משדות התעופה ברמלה וליד תחנת ואדי צראר. תפקידן הראשוני היה למנוע מהמטוסים הגרמניים, שפעלו בארץ ישראל, להמריא ולסייע לכוחות העות'מאניים. בהמשך הן תקפו את מרכזי התקשורת והאספקה. בבוקר 21 בספטמבר 1918, יום שכונה "יומה של האווירייה" (The outstanding day), גילו הטייסים שדרת מסע ענקית של הצבא העות'מאני נעה, בדרכים צדדיות, מטול כרם ומשכם לכיוון בית שאן ואל מעברות הירדן.
לקריאה נוספת

דב גביש, נחל תרצה - עמק המוות במלחמה הגדולה, בתוך: זאב ח. ארליך (עורך), "שומרון ובנימין - כרך שני", הוצאת ראובן מס, 1991.
קורצ'יקה אנאמי

| --- | --- |
גנרל קורצ'יקה אנאמי בעת היותו שר המלחמה
גנרל קורצ'יקה אנאמי בעת היותו שר המלחמה
 לידה:  21 בפברואר 1887 האימפריה היפנית טקאטה, אויטה, יפן
 התאבד:  15 באוגוסט 1945 (בגיל 58) האימפריה היפנית טוקיו, יפן
 מקום קבורה:  בית הקברות טאמה 
 מדינה:  יפן 
 צאצאים:  Koreakira Anami, Koremichi Noma, Koremasa Anami, Korehiro Anami, Koreshige Anami 
 השתייכות:  הצבא הקיסרי היפני הצבא היפני הקיסרי
 תקופת הפעילות:  1906–1945 (כ־39 שנים)
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-109 מפקד הארמייה ה-11 מפקד הארמייה האזורית השנייה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת סין–יפן השנייה  המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט
 עיטורים
 מסדר השמש העולה, דרגה ראשונה  Order of the Pillars of the State  מדליית הכבוד הצבאית  מדליית הניצחון  מסדר השמש העולה  מסדר דיית הזהב  Showa Enthronement Commemorative Medal  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תפקידים אזרחיים
 שר המלחמה
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
קורצ'יקה אנאמי (ביפנית: 阿南 惟幾;‏ 21 בפברואר 1887 – 15 באוגוסט 1945) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי בזמן מלחמת העולם השנייה. בנוסף שימש אנאמי כשר המלחמה בזמן כניעת האימפריה היפנית.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

קורצ'יקה אנאמי נולד בעיר טקאטה, שבמחוז אויטה שביפן שם שימש אביו כפקיד בכיר במשרד הפנים. אנאמי למד באקדמיה הצבאית הקיסרית כחלק מהמחזור ה-18 ובסיום לימודיו בדצמבר 1906 קיבל דרגת לוטננט שני והוצב בחיל הרגלים.
אנאמי המשיך בקריירה צבאית ובנובמבר 1918 סיים את לימודיו במכללה הצבאית למלחמה, קיבל דרגת קפטן והוצב במטה הכללי של הצבא היפני. בפברואר 1922 עלה אנאמי לדרגת מייג'ור. בין השנים 1923 לשנים 1925 שימש אנאמי כקצין בצבא המשלוח היפני לאי סחלין שתפקידו היה לכבוש את צפון האי כחלק מההתערבות היפנית בסיביר.
באוגוסט 1925 קודם אנאמי לדרגת לוטננט קולונל ומונה לנספח צבאי בצרפת. הוא שימש בתפקיד זה עד לחודש דצמבר של אותה שנה ועם חזרתו ליפן קיבל תפקיד פיקודי בגדוד 45 של חיל הרגלים. באוגוסט 1929 מונה אנאמי לשמש כעוזרו האישי של הקיסר הירוהיטו. הוא שימש בתפקיד זה במשך שנה ולאחר מכן קודם לדרגת קולונל. בין השנים 1933 ל-1934, שימש אנאמי כמפקד גדוד במשמר הקיסרי. לאחר מכן הוא שימש כמפקד המכינה הצבאית בטוקיו. במרץ 1935 קודם אנאמי לדרגת מייג'ור גנרל.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

באוגוסט 1936 החל אנאמי לשמש כראש אגף המנהל הצבאי במשרד המלחמה. במרץ 1937 הוא מונה לתפקיד ראש אגף כוח אדם במשרד המלחמה ושנה לאחר מכן קודם לדרגת לוטננט גנרל.
בנובמבר 1938, במהלך מלחמת סין–יפן השנייה, קיבל אנאמי את הפיקוד על חטיבה 109 שלחמה בחזית הסינית. באוקטובר 1939 הוא נקרא לחזור ליפן ומונה לתפקיד סגן שר המלחמה בקבינט של ראש הממשלה פומימרו קונואה. בעת שהיה חבר קבינט, היה אנאמי אחד מחברי קבוצת הפוליטיקאים ואנשי הצבא שתמכו בעלייתו של הידקי טוג'ו לשלטון בשנת 1941.
באפריל 1941 חזר אנאמי לחזית הסינית הפעם כמפקד הארמייה ה-11. ביולי 1942 הוא הועבר לפקד על הארמייה האזורית השנייה שהוצבה במנצ'וקוו. במאי 1943 קודם אנאמי לדרגת גנרל.
המתקפה היפנית על הבסיס הצבאי של ארצות הברית בפרל הארבור בדצמבר 1941 הביאה לכניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה ובסופו של דבר למפנה במלחמה לרעתה של יפן. בנובמבר 1943, לאחר מספר כישלונות צבאיים יפניים במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט הועברה הארמייה האזורית השנייה בפיקודו של אנאמי למערב גינאה החדשה ואיי מאלוקו בניסיון לסייע לבלום את התקדמות האויב.
בדצמבר 1944 נקרא אנאמי לחזור ליפן בפעם השנייה ומונה למפקח הכללי של התעופה הצבאית ולראש המחלקה הצבאית לאווירנאוטיקה (אחד מגלגוליו הקודמים של חיל האוויר). באפריל 1945 מונה אנאמי לשר המלחמה בקבינט של ראש הממשלה קנטרו סוזוקי והפך בכך לאחד החברים במועצת המלחמה העליונה.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

אנאמי היה אחד המתנגדים הבולטים והקולניים ביותר נגד כניעת יפן לבעלות הברית. אנאמי החזיק בעמדה זו עד לסיום המלחמה אף על פי שהיה מודע שרצף הפסדיה של יפן בשדה הקרב והרס התעשייה והערים היפניות על ידי מפציצים אמריקאיים הביאו לכך שיפן הלכה למעשה הפסידה את המלחמה. אף לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי המשיך אנאמי להתנגד לקבלת תנאי הכניעה של בעלות הברית שנוסחו בהצהרת פוטסדאם והציע במקום זאת לנהל קרב הירואי להגנת המולדת. אנאמי טען כי קרב כזה יביא לאבדות כה גבוהות לבעלות הברית עד שהם יסכימו לחתום על הסכם נוח ליפן לסיום המלחמה.
טיעוניו של אנאמי נגד מה שהוא ראה ככניעה מבישה לא התקבלו לאחר שהקיסר הורה לחברי קבינט המלחמה להביא לסיומה של המלחמה. תומכיו של אנאמי בצבא קראו לו להצביע נגד כניעה לבעלות הברית בקבינט, או לחלופין להתפטר מהקבינט. אנאמי דחה את הצעתם בטענה שכחייל יפני מחובותו לציית לקיסר שלו. הוא הודיע לקצינים במשרד המלחמה על החלטתו והבהיר להם שזו פקודה קיסרית וכי מחובתם לציית לה. חוסר נכונותו לתמוך בפעולה כלשהי נגד החלטתו של הקיסר הייתה אחת הסיבות העיקריות לכישלונה של תקרית קיוג'ו - ניסיון לבצע הפיכה צבאית על ידי קצינים זוטרים במטרה למנוע את שידור הרדיו של הודעתו של הקיסר לעם היפני בדבר קבלת תנאי הכניעה של בעלות הברית.
ביוגרפיה > מותו

ב-14 באוגוסט חתם אנאמי, ביחד עם שאר חברי הקבינט, על הסכם הכניעה. בבוקר שלמחרת, ביצע אנאמי ספוקו - התאבדות יפנית טקסית המתבצעת על ידי חיתוך הבטן בפגיון או בוואקזישי. ליד גופתו של אנאמי נמצא פתק בכתב ידו בו נכתב: ”אני, עם מותי, מתנצל בענווה בפני הקיסר על הפשע הגדול”. לפתק מסתורי זה ניתנו פרשנויות שונות לאורך השנים[דרושה הבהרה].
אנאמי נקבר בטוקיו. חרבו, הבגדים ספוגי הדם אותם לבש כאשר התאבד והפתק המסתורי אותו השאיר מוצגים במוזיאון הצבאי יושוקן שבמקדש יסוקוני. בנו, אנאמי קורשיג'י, שימש כשגריר יפן בסין בין השנים 2006-2001.
לקריאה נוספת

Brooks, Lester (1968). Behind Japan's Surrender: The Secret Struggle That Ended an Empire. McGraw-Hill.
Axelrood, Allen (2007). Encyclopedia of Word War II. Infobase Publishing.
Butow, Robert (1978). Japan's Decision to Surrender. Stanford University Press.
Frank, Richard (1999). Downfall: The End of the Imperial Japanese Empire. Penguin Books.
Kurzman, Dan (1986). Day of the Bomb. McGraw-Hill.
Pacific War Research Society (2002). Japan's Longest Day. Kodansha International.
Toland, John (2003). The Rising Sun: The Decline and Fall of the Japanese Empire, 1936-1945. Modern Library.
סואמו טויודה

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1885 Kitsuki, יפן 
 פטירה:  22 בספטמבר 1957 (בגיל 72) טוקיו, יפן 
 מדינה:  האימפריה היפנית, יפן 
 השכלה:  הקולג' ללוחמה ימית  האקדמיה הימית הקיסרית 
 השתייכות:  הצי הקיסרי היפני 
 תקופת הפעילות:  מ-1905 
 דרגה:  אדמירל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
סואמו טויודה (יפנית: 豊田 副武; ‏ 22 במאי 1885 - 22 בספטמבר 1957) היה אדמירל בצי הקיסרי היפני במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

טויודה נולד באזור שהוא כיום העיר קיטסוקי, מחוז אויטה, יפן. הוא סיים את לימודיו בשנת 1905 באקדמיה הימית הקיסרית במקום ה-26 מתוך 176 צוערים, במחזור ה-33. הוא שירת כימאי על סיפון הסיירות "האשידטה" ו"נישין", ולאחר שקיבל דרגת קצונה שירת כאנסיין על סיפון המשחתת "אסטסויה".
טויודה שב לאקדמיה הימית והפך למומחה לטורפדו ולתותחנות ימית. כלוטננט משנת 1911 שירת טויודה על סיפון סיירת המערכה "קורמה". הוא סיים את לימודיו במכללת הלוחמה הימית בשנת 1915 וקודם לדרגת לוטננט-קומנדר בשנת 1917. בין השנים 1917-1919 שימש טויודה שלישו הצבאי של אדמירל יושימאסה מוטומארו. בין השנים 1919-1922 הוא נשלח כנספח צבאי לבריטניה, במהלכן קודם לדרגת קומנדר.
עם שובו ליפן קיבל טויודה מספר תפקידים ניהוליים, ובשנת 1925 קודם לדרגת קפטן וקיבל את הפיקוד הראשון בקריירה הצבאית שלו - הסיירת "יורה". בדצמבר 1930 קיבל את הפיקוד על אוניית המערכה "היוגה". במהלך הוועידה הימית בלונדון בשנת 1931 ליווה טויודה את אדמירל איסורוקו יממוטו. ב-1 בדצמבר 1931 קודם לדרגת אדמירל משנה.
בין דצמבר 1931 לפברואר 1933 שימש טויודה מפקד המחלקה השנייה המטה הכללי של הצי הקיסרי היפני, וקודם לדרגת תת-אדמירל ב-15 בנובמבר 1935. בין 1935-1937 היה טויודה מנהל המשרד לענייני הצי, ב-20 באוקטובר 1937 קיבל את הפיקוד על הצי הרביעי, ושנה לאחר מכן קיבל את הפיקוד על הצי השני. שני הציים פעלו במלחמת סין–יפן השנייה וסיועו לפלישה לסין. מ-1939 עד 1941 היה טויודה מפקד מחלקת המספנות בצי.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-18 בספטמבר 1941 קודם טויודה לדרגת אדמירל, ובעת ההתקפה על פרל הארבור היה מפקד הבסיס הימי בקורה. ב-10 בנובמבר 1942 הפך טויודה לחבר במועצת המלחמה העליונה, בה השקיע מאמצים בהסטת משאבים בתעשייה הצבאית לעבר תעופה ימית, אך לרוב נתקל בהתנגדות באנשי הצבא היפני הקיסרי. ב-21 באפריל 1943 עזב טויודה את המועצה וקיבל את הפיקוד על בסיס הצי ביוקוסוקה.
לאחר מותו של אדמירל מינאיצ'י קוגה קיבל טויודה את הפיקוד על הצי היפני המשולב ב-3 במאי 1944. בחודש יוני של אותה שנה הגה תוכנית מבצעית בשם "מבצע א-גו" שהתממשה בתבוסה מכרעת של הצי הקיסרי תחת פיקודו של אדמירל ג'יסאבורו אוזאווה בקרב ים הפיליפינים. לאחריה הגה את תוכנית "שו-גו", שהתממשה גם היא בתבוסה יפנית בקרב מצר סוריגאו. טויודה היה מודע לעובדה ששתי התוכניות היוו הימור, אך מכיוון שהדלק והאספקה של הצי הקיסרי אזלו והלכו, הוא חש שסיכויי ההצלחה עולים על הסיכון באובדן צי, שעמד בלאו הכי להפוך לחסר תועלת תוך זמן קצר. על אף התבוסות המשיך טויודה באותה אסטרטגיה, כשאישר את מבצע טן-גו בה שלח את אוניית המערכה יאמטו למשימת התאבדות לאוקינאווה.
לאחר התפטרותו של קושירו אויקאווה ממשרת ראש המטה הכללי של הצי החליף אותו טויודה, והיה למפקד האחרון של הצי הקיסרי היפני מ-29 במאי 1945 ועד לתום המלחמה.
טויודה לקח חלק במספר ועידות קיסריות בנוגע לכניעת יפן. ראשית קיווה שר הצי מיטסומאסה יונאי שטויודה יוכל לסייע במיתון ראש המטה הכללי של הצבא, יושיג'ירו אומזו (מאחר ששניהם נולדו באותו מחוז). בסופו של דבר הצטרף טויודה לאומזו במחאתו כנגד הצהרת פוטסדאם. טויודה תמך בסיום המלחמה אך התעקש שממשלת יפן תדרוש תנאים טובים יותר. לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי התקשחה עוד יותר עמדתו וטען שעל היפנים להגן על איי הבית עד האדם האחרון.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נעצר טויודה על ידי הפיקוד העליון של בעלות הברית בטוקיו ונשלח לכלא סוגאמו, אך לבסוף שוחרר מבלי שעמד למשפט בגין פשעי מלחמה.
ב-1957 נפטר טויודה מהתקף לב כשהוא בגיל 72.
לקריאה נוספת

Butow, Robert J. C. Japan's Decision to Surrender. Stanford University Press, 1954. ISBN 9780804704601.
Dull, Paul S. A Battle History of the Imperial Japanese Navy, 1941-1945. Naval Institute Press, 1978. ISBN 9780870210976.
הערות שוליים

↑  נישידה, Graduates of Naval Academy class 33rd
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007315223905171  BnF: cb16905917z (data)  CiNii: DA00530580  ISNI: 0000 0000 8232 7672  LCCN: n79014498  NDL: 00085800  SNAC: w6tz159d  VIAF: 52955603   WorldCat (עם VIAF): 52955603
אנדרטת הנ"ד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  אסון הנ"ד 
 מיקום:  בקעת הירדן 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1978
 תאריך פתיחה רשמי:  1978 
 יוצר:  מ' אריה 
 
 קואורדינטות:  31°55′43″N 35°26′16″E﻿ / ﻿31.928638888889°N 35.437722222222°E﻿ / 31.928638888889; 35.437722222222
  (למפת דרום השומרון מוגדלת) אנדרטת הנ"ד(למפת דרום השומרון רגילה) אנדרטת הנ"ד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת הנ"ד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת הנ"ד
 
סיפור ההתרסקות באתר ההנצחה בגבעת הנ"ד
אנדרטת הנ"ד נמצאת בבקעת הירדן כקילומטר דרומית מזרחית לייט"ב. היא הוקמה לזכר 54 חיילי צה"ל שנהרגו בהתרסק מסוק בבקעת הירדן ב-10 במאי 1977 (כ"ג באייר תשל"ז), אירוע שנקרא אסון הנ"ד.
תיאור המקום

האנדרטה מנציחה את 54 הנופלים באסון הנ"ד. היא בנויה מלוחות אבן היוצרים את האותיות נ"ד ועוצבה בידי הצייר אריה מוסקוביץ. לראש הגבעה מובילה שדרת עצי דקל. בקדמת האנדרטה נמצאת כתובת: "והיו למאורות ברקיע השמים להאיר על הארץ" (בראשית, א', ט"ו). על האנדרטה יש לוחות מתכת עליהם מופיעים סמלי הצנחנים וחיל האוויר וכן שמות 54 הנספים: 44 לוחמים מגדוד 890 ו-10 מצוות חיל האוויר.
במקום ניטעה חורשה של 54 עצי זית וליד כל עץ נחקקו שמות הנספים באבן. בצד האנדרטה נמצאים שני סלעים, על האחד מופיע סיפור ההתרסקות ועל השני מופיע הסיפור בצורה של שיר שכתב אחד מלוחמי הפלוגה.
אפשר להגיע למקום גם מכביש אלון צומת רימונים, דרך כביש 449. הדרך למקום מכביש 90 עוברת בכפר הפלסטיני עוג'ה א-תחתא ומכביש 449 עוברת למקום דרך צרה ומתפתלת באורך של כ-2 ק"מ.
היסטוריה

האנדרטה הוקמה בשנת 1978 ביוזמת המשפחות השכולות על גבעת הנ"ד בבקעת הירדן - מקום התרסקות המסוק. היא נחנכה ב-8 ביוני 1978.
ליד האנדרטה מתקיים טקס הזיכרון השנתי לנופלים באסון, בהשתתפות בני המשפחות השכולות והחברים לנשק. בשנות ה-80 התקיים "מרוץ הנ"ד" שנקודת הסיום שלו הייתה באנדרטת הנ"ד. בגלל בעיות מקרקעין עם המנהל האזרחי אתר גבעת הנ"ד אינו מוכר כאתר הנצחה מוכרז ולכן משרד הביטחון אינו משתתף באחזקתו ואף הועלו הצעות להעבירו למקום אחר. במהלך שנות ה-2000 פעלו תושבי חוות עינות קדם הסמוך לתחזק את המקום. למרות זאת, במלאת 40 שנה לאסון התבצעו באתר עבודות שיקום והרחבה, במימון המשרד והמועצה האזורית.
במשך שנים הדרך למקום הייתה על שביל כורכר. בשנת 2020 נסללה לגבעה דרך מסודרת על ידי הקרן הקיימת. נכון לפברואר 2024 במקום מחסום, והוא נעול.
לקראת יישום תוכנית טראמפ ביולי 2020 הביעו משפחות הנופלים חשש שגבעת הנ"ד תישאר מחוץ למפת הריבונות של ישראל, והן פנו בנושא זה לראש הממשלה ולשר הביטחון.
הערות שוליים

↑  לא מתעניינים במשפחות חללי המסוק - קבל אב שכול, מעריב, 9 ביוני 1978
↑  אזכרה לנ"ד חללי המסוק, מעריב, 29 במאי 1979
יום התייחדות עם נ"ד חללי המסוק, דבר, 29 במאי 1981
הרמטכ"ל: כאב על אובדן חיים לא פג לעולם, מעריב, 10 במאי 1983
טקס לזכר חמישים וארבעה החיילים, מעריב, 29 במאי 1984
אזכרה לחללי המסוק, מעריב, 3 ביוני 1986
אזכרה לנ"ד, מעריב, 27 במאי 1988
↑  עוזי ברוך, אסון הנ"ד: 31 שנים של שכול נוראי, באתר ערוץ 7, 15 במאי 2008
↑  טקס אזכרה לנ"ד נופלי אסון המסוק, מעריב, 30 במאי 1986
↑  דנה ויילר פולק‏, אסון הנ"ד: מדוע הושכחו 54 הלוחמים שנהרגו?, באתר וואלה, 14 באפריל 2013
↑  דרך לאנדרטת הנ"ד בבקעת הירדן, קרן קיימת לישראל
↑  משפחות הנופלים באסון הנ"ד נאבקות על השארת האנדרטה לזכר הנופלים, באתר עכשיו 14, 24 ביוני 2020
אנדרטת חללי סיירת גולני במלחמת ההתשה

| --- | --- |
אנדרטת חללי סיירת גולני במלחמת ההתשה
אנדרטת חללי סיירת גולני במלחמת ההתשה
 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  לוחמי סיירת גולני שנפלו במהלך מלחמת ההתשה בין השנים 1967–1970
 מיקום:  תצפית תל ישמעאל
 מדינה:  ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2021
 תאריך פתיחה רשמי:  2021 
 
 קואורדינטות:  32°33′00″N 35°33′42″E﻿ / ﻿32.549972°N 35.561705°E﻿ / 32.549972; 35.561705
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) תל ישמעאל(למפת עמק בית שאן רגילה) תל ישמעאל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל ישמעאל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל ישמעאל
 
אנדרטת חללי סיירת גולני במלחמת ההתשה ניצבת בתל ישמעאל על שביל עמק המעיינות. מהגבעה תצפית רחבה לכל הכיוונים כולל מבט להרי הגלעד הגלבוע כוכב הירדן והגולן. האנדרטה מנציחה את זכרם של חללי סיירת גולני שנפלו במלחמת ההתשה בעמק בית שאן ובעמק הירדן.
רקע

במלחמת ההתשה, 1967-1970, שימשה הסיירת של חטיבת גולני בעיקר כיחידה למבצעים מעבר לגבול בגזרת ירדן, רמת הגולן ולבנון.
היחידה נאבקה בארגוני המחבלים ששהו אז בעיקר בממלכת ירדן, עד "ספטמבר השחור" בשנת 1970 כאשר בעקבות הלחץ הצבאי של צה"ל החליט המלך חוסיין לגרש את כל ארגוני המחבלים משטח הממלכה.
הסיירת בצעה בשנים אלו עשרות פשיטות על בסיסי מחבלים, מיקושים וחבלה, מארבים נגד אדם וכלי רכב ואף נגד הצבא הירדני, שלפעמים סייע למחבלים. מפקדי הסיירת בתקופת מלחמת ההתשה היו ראובן אליעז (רובקה), אסף אמיר (ממלא מקום מ"פ הסיירת), משה ספקטור, אורי שגיא ודוד (דוביד) כץ.
בין המבצעים הבולטים: הפשיטה על מוצב החרוט ב-25 באוקטובר 1968, פשיטה לכפר יאבס ב-8 במאי 1969 ופיצוץ תעלת הע'ור ב-22 ביוני 1969.
האנדרטה

אנדרטת ההנצחה הוקמה בשנת 2021 ביוזמת הלוחמים הוותיקים של הסיירת אשר התגייסו ליחידה בין השנים 1968-1965 ובראשם האלוף אורי שגיא אשר פיקד על היחידה בשנים 1968–1969. האנדרטה נחנכה בחודש נובמבר 2021 במעמד המשפחות השכולות וחבריהם ומפקדיהם של הנופלים.
על האנדרטה חקוקים שמותיהם של הלוחמים אשר נפלו במאבק על הגנת העמק, ועל גבולה המזרחי של מדינת ישראל במלחמת ההתשה:
יורם פרג - נפל בקרב עם מחבלים בקיבוץ חמדיה ביום כ"ז באלול תשכ"ז (1.10.1967).
דוד הרוש - נפל בשעת מילוי תפקידו בהיתקלות במארב בעמק בית שאן ביום כ"ג במרחשון תשכ"ח (26.11.1967).
טוביה שניצקי - נפל בשעת מילוי תפקידו בהיתקלות במארב בעמק בית שאן ביום כ"ד במרחשון תשכ"ח (27.11.1967).
זאב דורי - נפל בשעת מילוי תפקידו בהיתקלות במארב בעמק בית שאן ביום כ"ד במרחשון תשכ"ח (27.11.1967).
ראובן בביוף - נפל בשעת מילוי תפקידו בהיתקלות במארב בעמק בית שאן אור ליום כ"ה במרחשון תשכ"ח (27.11.1967).
אליעזר גומל - נפל בשעת מילוי תפקידו במהלך פעילות מבצעית ביום י"ט בניסן תשכ"ח (16.4.1968).
רוני שרון - נפל במהלך הפשיטה על מוצב החרוט ביום ג' במרחשון תשכ"ט (25.10.1968).
שרגא כהן - נפל בעת מילוי תפקידו ברמת הגולן ביום ט"ו בסיון תשכ"ט (1.6.1969).