stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוליטיקה של ישראל
נושאי חתך > הציר החברתי-כלכלי > יחסי דת ומדינה

נושא יחסי דת ומדינה מציף מחלוקת הקשורה להגדרת מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית. המחלוקת נוגעת למתחים שבין שני מרכיבי ההגדרה, ולשאלה האם יש להגדיר את המדינה כיהודית במובן הדתי של המילה, או במובן הלאומי בלבד. בסוגיות דת ומדינה החלוקה היסודית אינה לימין ושמאל אלא לחילונים ודתיים. רוב החילונים תומכים בביטול חוקים דתיים, לעומת רוב הדתיים התומכים בשימורם. עמדה דתית רדיקלית תומכת בחקיקה דתית עד כדי הפיכת המדינה למדינת הלכה, במטרה לחזק את זהותה היהודית של המדינה. ומנגד, עמדה רדיקלית חילונית תומכת בהפרדת דת ומדינה וביטול הסטטוס קוו.
נושאי חתך > הציר החברתי-כלכלי > מדיניות כלכלית

בישראל אין חפיפה מובהקת בין העמדה המדינית לזו הכלכלית ועניין זה נתפס כמורכב מאוד מכיוון שאינו מתואם בהכרח אחד עם השני וגם משום שמדובר בשני נושאים שונים בתכלית. ככלל השמאל הישראלי תומך בהרחבת מעורבות הממשלה במשק והרחבת מדינת הרווחה. עמדותיהן נעות מסוציאל-דמוקרטיה ועד קומוניזם. בקרב השמאל הרדיקלי, הן הציוני והן הלא-ציוני ישנם המחזיקים בעמדות מרקסיסטיות. רבים בימין קוראים גם הם להרחבת מדינת הרווחה ומעורבות הממשלה במשק.
רוב תנועות המרכז (כמו שינוי, המפלגה הליברלית הישראלית, יש עתיד ואחרות) ורוב תנועות הימין (כמו הליכוד והציונות הדתית) נוטים יותר לליברליזם כלכלי ומאמינים בשוק חופשי פתוח ומתפתח המאפשר לעוד ועוד חברות לפעול בו ושהוא גם בעיקר מתבסס על יזמות והיי-טק תוך הפחתת הרגולציה הממשלתית על הכלכלה, החברות והעסקים הקטנים והבינוניים.
הזרמים הפוליטיים בישראל

להלן החלוקה המקובלת לזרמים הפוליטיים העיקריים בארץ. החלוקה על פי קווים אלה נובעת מההתפלגות הקואליציונית שבאופן היסטורי נחלקת בין גוש ה"ימין", בהובלת הליכוד, לבין גוש ה"שמאל", בהובלת העבודה, עם ניסיונות חוזרים ונשנים של מפלגות שונות ליצור "מרכז" יציב (קדימה, כחול לבן). עם זאת, ערכי היסוד של ציונות ודמוקרטיה משותפים לגוש ה"מרכז" ולרובם המכריע הן של גוש ה"שמאל" והן של גוש ה"ימין". מרבית החברה הישראלית חלוקה בדרכי מימושם של אותם ערכי יסוד. לעומת זאת, האגפים הרדיקליים בימין ובשמאל עשויים להתנגד לציונות, לדמוקרטיה, או לשני הערכים גם יחד, מתוך נשיאת ערכי יסוד אחרים (כגון לאומנות יהודית, לאומנות ערבית, פוסט-ציונות, או חרדיות).
הזרמים הפוליטיים בישראל > השמאל

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא מפלגות חדשות וישנות שצריך להוסיף/להסיר או לאחד.
השמאל בישראל, אשר נקרא בעבר "מחנה הפועלים" בשל זיקתו החזקה לסוציאליזם, הונהג בעבר על ידי מפלגת העבודה (בפרט כמפא"י) על גלגוליה השונים אשר ייצגה את הכלכלה הסוציאליסטית, ובשנות ה-90 של המאה ה-20 הובילה את תהליך אוסלו. מחנה זה, הכולל בכנסת גם את חד"ש (ועד כינון הכנסת ה-25 כלל גם את מרצ), דוגל בגישה יונית כלפי הסכסוך הישראלי-ערבי ומאמין שוויתורים מצד ישראל יביאו להסכמי שלום והם הדרך הטובה ביותר לפתרון הסכסוך. השמאל מעדיף קידום משא ומתן דיפלומטי, גם אם הוא כרוך ב"וויתורים" מצד ישראל אפילו אם וויתורים אלה הם חד צדדיים (שבעיני חלקם אינם נחשבים לוויתורים), על פני פעולות צבאיות, ומתנגד לנוכחות הישראלית בשטחים או ברובם. כלומר, השמאל תומך בוויתורים טריטוריאליים ובפינוי רוב ההתנחלויות (או אף כולן) ובהקמת מדינה פלסטינית בשטחי יהודה, שומרון ועזה.
בהיבט המדיני, השמאל בארץ מתחלק בין שמאל ציוני התומך בציונות לבין השמאל הרדיקלי, שמתנגד לציונות ורואה בה תנועה שנישלה את העם הפלסטיני מאדמתו. השמאל הציוני תומך בעיקרון שתי המדינות לשני העמים וסבור שכך יתאפשר לשמר בה את הרוב היהודי מבלי לפגוע בזכויותיה של האוכלוסייה הפלסטינית ביו"ש ובעזה. לדעתו של השמאל הציוני, עיקרון שתי המדינות חיוני לקיומה של מדינת ישראל כמדינת הלאום היהודי, תוך שמירה על הלגיטימציה הבינלאומית שלה. כמו כן, השמאל הציוני סבור שעקרון שתי המדינות הוא צעד הכרחי לשם כינון שלום בעתיד עם העולם הערבי. לעומת זאת, רובו של השמאל הרדיקלי היהודי דוגל בביטול מדינת ישראל כמדינה יהודית והפיכתה למדינה נייטרלית מבחינה לאומית, בין אם לאחר חלוקתה קודם לכן לשתי מדינות או בהפיכתה למדינה דו-לאומית על כל שטחי ארץ ישראל. השמאל נוטה לליברליזם בנושאי חברה, דת ומדינה. הוא תומך בהפרדת דת ומדינה וחופש מדת. הוא בעד שוויון זכויות לבני מיעוטים (לרבות מיעוטים על רקע מגדר מיני, כגון הלהט"ב). בנושאי כלכלה קיימת קשת של דעות בחוגי שמאל שונים, בין קומוניזם לסוציאל-דמוקרטיה ומדינת רווחה. כך מרצ מזוהה כמפלגה הדוגלת במדיניות רווחה כלכלית, והפרדת הדת מהמדינה. בנוסף, היא מקדמת מדיניות לחיזוק זכויות מיעוטים כגון ערבים אזרחי ישראל, נכים, פליטים לא יהודים (כגון עובדים זרים) וקהילת הלהט"ב. גוש השמאל הלך וקטן במהלך העשורים האחרונים, ובכנסת ה-25 מונה בסה"כ 8 מנדטים בלבד של המפלגות חד"ש והעבודה.
אחד מארגוני השמאל החוץ-פרלמנטריים הוותיקים הוא "שלום עכשיו", הפועל לסיום הכיבוש ולגיוס תמיכה ציבורית לכך וסבור שצעדים אלה יביאו לקידום השלום עם הפלסטינים ועם מדינות ערב. הארגון מתרכז בעיקר בפעילות נגד ההתנחלויות. עוד ארגונים שפועלים לקדם הסכם מדיני עם הפלסטינים הם יוזמת ז'נבה של יוסי ביילין והמפקד הלאומי של עמי אילון. לצדם פועלים עשרות ארגוני שמאל וכמה ארגוני שמאל רדיקלי קטנים, כאשר רבים מהם מתעסקים בעיקר בסכסוך הישראלי-פלסטיני. הקרן החדשה לישראל תומכת ומממנת ארגוני שמאל רבים.
הזרמים הפוליטיים בישראל > החרדים

המפלגות החרדיות (מיוצגות נכון ל-2024 על ידי ש"ס ויהדות התורה המורכבת מדגל התורה ואגודת ישראל). נחשבו הרבה שנים כ"לשון מאזניים" כי הן ישבו בממשלות ימין אך ישבו גם בממשלות השמאל והמרכז. מפלגות אלו פועלות אך ורק על-פי רבניהן (בהנהגת מפלגת 'ש"ס' עומדת מועצת חכמי התורה, בהנהגת דגל התורה עומדת מועצת גדולי התורה (מועצג"ת), מכונה בהגה ליטאית "המויעצ'ס" ולאגודת ישראל יש מועצת גדולי התורה משלה). המפלגות מתנגדות להפרדת דת ומדינה ושמרניות מאוד בנושאי צביון המדינה והחברה. הן מתנגדות לגיוס בחורי ישיבה ולכל פגיעה אחרת ב"עולם הישיבות". מפלגות אלה תומכות במדינת רווחה והגדלת הקצבאות לחלשים בחברה. מפלגות אלו אינן נוטות להתמקד בענייני חוץ וביטחון ועיקר עיסוקן בשמירה על הגנת התקציבים והשירותים החברתיים של האוכלסיות המוחלשות, וכן מימון החינוך הדתי ושירותי הדת ובחקיקה דתית שתדגיש את זהותה היהודית של המדינה, מתוך שאיפה לשוויון זכויות מלא לציבור החרדי אותו הם מייצגים. סיעת יהדות התורה מייצגת את רוב הציבור החרדי האשכנזי ואילו מפלגת ש"ס, שהוקמה על ידי הרב עובדיה יוסף, מייצגת את הזרם הספרדי ביהדות ובין תומכיה נמנים חרדים מהזרם הספרדי אך גם מסורתיים רבים מעדות המזרח. בעבר פעלה בכנסת פועלי אגודת ישראל אשר התמזגה עם אגודת ישראל, כיום המפלגות החרדיות נחשבות לחלק מגוש הימין.
הזרמים הפוליטיים בישראל > העולים מברית המועצות לשעבר

העולים מדינות ברית המועצות לשעבר נוטים ברובם לימין במישור המדיני, וחשובה להם הפטריוטיות של המנהיג והקשיחות שהוא מפגין כנגד הטרור. ברם, בנושאי תרבות, דת וכלכלה רובם ליברלים, ותומכים בשוק חופשי ובהפרדת דת ומדינה.
מאז העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים היו שלוש מפלגות מרכזיות ברחוב הרוסי: ישראל בעלייה בראשות נתן שרנסקי, שקיבלה בבחירות 1996 7 מנדטים, ולימים התרסקה ונטמעה בליכוד; ישראל ביתנו, בראשות אביגדור ליברמן שהגיעה ל-15 מנדטים בבחירות לכנסת ה-18, והפכה למפלגה השלישית בגודלה כאשר קיבלה קולות רבים מחוץ למגזר הרוסי; והבחירה הדמוקרטית בהנהגת רומן ברונפמן, שרצה יחד עם מרצ ואיננה פעילה יותר (נכון ל-2024).
כיום, רק מפלגת ישראל ביתנו הימנית, מזוהה עם העלייה הרוסית.
מחנות פוליטיים בישראל

במישור המדיני-ביטחוני:
במישור הכלכלי-חברתי:
במישור גישות ליהדותה של מדינת ישראל:
במישור הלאומי:
במישור הדתי:
במישור המשטרי:
במישור אמונה:
מושגים ודימויים בפוליטיקה הישראלית

הקבינט – המהפך – ממשלת אחדות לאומית (ישראל) – שלום – מלחמה – סיפוח יהודה ושומרון – המשבר הפוליטי – ממשלת מיעוט – חוק בדר-עופר – החוק הנורווגי – ממשלת חילופים – הסכם רוטציה
ביטויים וכינויי גנאי בפוליטיקה הישראלית

או"ם שמום – גיס חמישי – צ'חצ'חים – הציבור מטומטם ולכן הציבור משלם– ביביסטים
ראו גם

ארגוני ימין בישראל
ימין פוליטי בישראל
ארגוני שמאל בישראל
שמאל רדיקלי בישראל
ימין רדיקלי בישראל
מרכז פוליטי בישראל
לקריאה נוספת

שמואל נח אייזנשטדט, חיים אדלר, רבקה בר-יוסף, ראובן כהנא, ישראל - חברה מתהווה, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשל"ב-1972.
עמוס כרמל, הכל פוליטי - לקסיקון הפוליטיקה הישראלי (שני כרכים), הוצאת דביר, 2001.
משה ליסק, ברוך קני-פז (עורכים), ישראל לקראת שנות האלפיים: חברה, פוליטיקה ותרבות,ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשנ"ו-2006.
יונה הדרי, איפה אנחנו חיים?!: שמאל, ימין - עימות רעיוני, נתניה: הוצאת אחיאסף, 2007.
יצחק גל-נור, המערכת הפוליטית בישראל א+ב, עם עובד, 2013.
אורי יזהר, עתיד השמאל בישראל - דעיכה או התחדשות?, הוצאת פרדס, 2014.
דן סואן, שמאל, ימין: מחלומות חירות וצדק ללאומנות — סיפורה של החברה הישראלית, הוצאת פרדס, 2015.
אודי אדיב, הסוציאליזם הציוני, שברו של חלום, הוצאת גבטה, 2017.
עמית סגל, סיפורה של הפוליטיקה הישראלית, בהוצאה עצמית, 2021
אייב ספרסטין

| --- | --- |
אייב ספרסטין, סביבות 1950
אייב ספרסטין, סביבות 1950
 לידה:  4 ביולי 1902 לונדון, בריטניה בריטניה
 פטירה:  15 במרץ 1966 (בגיל 63) שיקגו, אילינוי, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ולסטון 
 ידוע בשל:  ייסוד הארלם גלובטרוטרס
 השכלה:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין  תיכון לייק ויו 
 תקופת הפעילות:  1926–1966 (כ־40 שנה)
 מקצוע:  מנהל ספורט
 תפקיד:  מייסד, בעלים ומאמן הארלם גלובטרוטרס נציב ליגת ה-ABL
 השקפה דתית:  יהודי
 
אברהם מייקל "אייב" ספרסטין (באנגלית: Abraham Michael "Abe" Saperstein; ‏4 ביולי 1902 – 15 במרץ 1966) היה מנהל ומאמן כדורסל יהודי-אמריקאי. נחשב לאחד המנהלים החשובים בתולדות הענף עקב היותו המייסד, הבעלים הראשון והמאמן הראשון של קבוצת הכדורסל הארלם גלובטרוטרס, והיותו חלוץ בשילוב שחקנים אפרו-אמריקאים בכדורסל המקצועני באופן כללי.
ספרסטין ידוע גם בשל החידושים שהנהיג בענף הכדורסל, שחלקם, כגון הקליעה ל-3 נקודות, הפכו לחלק בלתי נפרד מהמשחק.
בשל תרומתו לענף, התקבל ספרסטין כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל ב-1971. התקבל ליד לאיש הספורט היהודי ב-1979.
ראשית חייו ותחילת הדרך

ספרסטין נולד בלונדון למשפחה יהודית שמוצאה בפולין. המשפחה עברה לשיקגו כשאייב היה בן 5, והתיישבה בשכונה ענייה בעיר שהייתה מאוכלסת ביהודים רבים. אביו של אייב, שהיה חייט בפולין, התקבל לעבודה אצל חייט שסירב לקבל יהודים לעבודה, ולכן הסווה את שמו והציג עצמו בשם הגרמני "שניידר" (שפירושו "חייט"). לאחר שקנה את בית העסק מבעליו המקוריים, חזר ספרסטין האב להציג את עצמו בשמו האמיתי.
בגיל 10 גילה ספרסטין את אהבתו לספורט ושיחק כדורסל ובייסבול, ובבית הספר התיכון הרחיב את עיסוקיו הספורטיביים גם לאתלטיקה, אגרוף ופוטבול. לאחר התיכון החל את לימודיו באוניברסיטת אילינוי, אך נשר ממנה כדי לעזור כלכלית למשפחתו. אף על פי שהיה נמוך (1.60 מטר) ובעל יכולת אתלטית מוגבלת, החליט שלא ללכת בעקבות אביו ולהיות חייט, וחלם על קריירה ספורטיבית.
לבסוף התקבל ספרסטין לעבודה במחלקת הפארקים בעיריית שיקגו, וכשראה את השחקנים החובבים משחקים כדורסל בפארקים עליהם פיקח, גמלה בליבו החלטה לייסד קבוצה משלו. הקבוצה שייסד, "שיקגו רדס", הייתה קבוצה חצי מקצוענית ששיחקה בליגה בה הוגבל משקל השחקנים ל-61 ק"ג, וספרסטין שיחק בה כרכז.
בתפקידו כבעלים, מנהל, מאמן ושחקן בשיקגו רדס, פגש ספרסטין בעלים של קבוצה ששיחקה בליגה לאפרו-אמריקאים בלבד, שרצה לשלוח את קבוצתו למסע משחקי ראווה באילינוי ובוויסקונסין. הוא הציע לספרסטין לשמש אמרגן לקבוצתו, וכך היה.
פעילות בספורט > הארלם גלובטרוטרס

ספרסטין הרחיב את עסקי אמרגנות הכדורסל שלו ל-7 קבוצות שונות, ולבסוף ב-1926 הרכיב קבוצה משלו מבין שחקני הקבוצות. הוא קרא לקבוצה "ניו יורק הארלם גלובטרוטרס", אף על פי שלקבוצה לא היה קשר להארלם ושחקניה לא הגיעו מהשכונה או האזור, כדי לסמן קבל עם ועולם ששחקני הקבוצה היו אפרו-אמריקאים, וכדי לא להפתיע את הקהל הלבן בעיירות בהן שיחקה הקבוצה החדשה.
הקבוצה שיחקה את משחקה הראשון בהינקלי, עיירה קטנה בצפון אילינוי, והפדיון מהמשחק היה 8 דולר בלבד, שחולקו בין כל ששת אנשי הקבוצה כולל ספרסטין. בשנים הראשונות בהן סיירה הקבוצה בין עיירות קטנות בעיצומו של השפל הגדול שימש ספרסטין כמנהל, מאמן, אמרגן, נהג, איש יחסי ציבור, ולעיתים - כשהיה צורך - גם כשחקן. הקבוצה נזקקה למשחק בכל ערב כדי להיות מאוזנת כלכלית, ולעיתים פדיונה לערב היה נמוך מ-50 דולר; בשבע השנים הראשונות לקיומה שיחקה הקבוצה למעלה מ-1000 משחקים. כמו כן התמודדה הקבוצה עם קושי במציאת מקומות לינה בעת סיוריה, כיוון שמקומות לינה רבים לא הסכימו לארח אפרו-אמריקאים.
כבר מתחילת הדרך התווה ספרסטין את הקו של הגלובטרוטרס כקבוצה המשלבת כדורסל עם מופע בידור ולהטוטי שליטה בכדור, אך חלק ממשחקיה היו משחקי כדורסל רציניים והוכיחו את יכולתה של הקבוצה. נקודת ציון חשובה לקבוצה ולענף בכלל השיגו ספרסטין והגלובטרוטרס ב-1948 במשחק מול מיניאפוליס לייקרס, שנחשבה לקבוצה הטובה ביותר בליגת ה-NBA שאך זה קמה, והייתה אז עדיין על טהרת השחקנים הלבנים. למרות יתרון גובה שנהנו ממנו הלייקרס בראשות כוכבם ג'ורג' מייקן, הגלובטרוטרס ניצחו במשחק 61:59 והוכיחו ששחקנים אפרו-אמריקאים, שנחשבו בעיני רבים בענף אז כבעלי אינטליגנציה נמוכה וקשים מאוד לאימון, יכולים להתחרות בהצלחה עם טובי השחקנים הלבנים. זמן קצר לאחר אותו משחק החלה ה-NBA לשלב שחקנים אפרו-אמריקאים, ושני השחקנים האפרו-אמריקאים הראשונים שחתמו על חוזה בקבוצת NBA - צ'אק קופר ונייט קליפטון - שיחקו לפני כן בגלובטרוטרס.
למרות האינטגרציה הגזעית ב-NBA, עדיין משכו ספרסטין והגלובטרוטרס את מיטב הכישרונות האפרו-אמריקאים. בין השאר עבר בקבוצה גדול שחקני התקופה ואחד מגדולי השחקנים בכל הזמנים, וילט צ'מברלין, בטרם המשיך לקריירה מפוארת ב-NBA.
עם התקדמות השחקנים האפרו-אמריקאים ב-NBA, מיקד ספרסטין את הגלובטרוטרס יותר ויותר באלמנט הבידורי ובלהטוטי השליטה בכדור כחלק המרכזי של מרבית משחקי הקבוצה, מיקוד איתו היא מזוהה עד היום. עם ההכרה ביכולותיה הן בכדורסל והן כמופע בידור, נדדו ספרסטין והגלובטרוטרס ברחבי העולם. באחד האירועים הזכורים ביותר בתולדותיה הופיעה הקבוצה במשחק ראווה לאחר מלחמת העולם השנייה באצטדיון האולימפי של ברלין מול 75,000 צופים; ספרסטין אירח במשחק את האתלט האגדי ג'סי אוונס, שבאולימפיאדת ברלין (1936) זכה ב-4 מדליות זהב באותו אצטדיון, למגינת ליבו של אדולף היטלר שעזב את המקום כדי שלא יצטרך ללחוץ את ידו. ראש עיריית ברלין הכריז באירוע: "ב-1936 היטלר סירב ללחוץ את ידך; היום אני לוחץ את ידך בשתי ידי."
פעילות בספורט > ליגת ה-ABL והמצאת הקליעה ל-3 נקודות

עם ביסוסו כמנהל ואמרגן כדורסל מצליח, לא הסתיר ספרסטין את רצונו להיות בעלים של קבוצת NBA, ושאף להקים בה את הקבוצה הראשונה בקליפורניה. מעברה של מיניאפוליס לייקרס ללוס אנג'לס ב-1960, ומעברה של פילדלפיה ווריורס למפרץ סן פרנסיסקו שנה לאחר מכן, סיכלו את תוכניותיו בנושא.
במקום זאת, הקים ספרסטין ב-1961 ליגה חדשה בשם American Basketball League, ובראשי תיבות ABL, ושימש כנציב שלה וכבעלים של אחת הקבוצות, שיקגו מייג'ורס.
כדי לבדל את ה-ABL מה-NBA הנהיג ספרסטין מספר שינויים חוקתיים במשחק, שחלקם הפך לחלק מהמשחק עד היום. ללא ספק, השינוי המשמעותי והגדול בהם היה המצאת הקליעה ל-3 נקודות. ספרסטין, שהתייעץ עם מאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דפול בשיקגו, ריי מאיירס - לימים חבר בהיכל התהילה של הכדורסל - קבע את מרחק קשת ה-3 נקודות על 25 רגל (כ-7.62 מטר). אף על פי שרוב קבוצות הליגה דרשו מרחק קצר יותר, התעקש ספרסטין, והמרחק שקבע נותר בעינו במשך שלוש שנות קיומה של הליגה.
גם לאחר הפסקת פעילותה של ה-ABL נשארה הקליעה ל-3 נקודות חיה וקיימת בזכות ליגת ה-ABA שניסתה להתחרות ב-NBA במהלך שנות ה-70, כשהקליעה ל-3 נקודות הפכה לאחד החוקים שבידלו אותה ממתחרתה. ה-ABA חדלה להתקיים והתמזגה לתוך ה-NBA ב-1976, וב-1979 אימצה ה-NBA את הקליעה ל-3 נקודות, עם קשת במרחק של 23 רגל ו-9 אינץ' (כ-7.24 מטר). הקליעה ל-3 נקודות אומצה גם על ידי פיב"א ב-1984 וקיימת בכל עולם הכדורסל עד היום.
פעילות בספורט > בייסבול

ספרסטין הרבה לעסוק גם בניהול קבוצות וליגות בייסבול לאפרו-אמריקאים. אחת הליגות, שפעלה באזור החוף המערבי של ארצות הברית, הוקמה בשותפות בין ספרסטין לאתלט העבר האגדי ג'סי אוונס.
לבקשת ידידו, שהיה הבעלים של קבוצת הליגה האמריקאית (ולימים ה-MLB) קליבלנד אינדיאנס, הפך ספרסטין למגלה הכישרונות של הקבוצה בקהילה האפרו-אמריקאית. האינדיאנס החתימו בהשפעתו של ספרסטין חמישה שחקנים, שהיו האפרו-אמריקאים הראשונים ששיחקו בליגה האמריקאית.
חיים אישיים

ספרסטין היה הבכור מבין תשעה אחים ואחיות, שחלקם היו מעורבים גם הם בהארלם גלובטרוטרס.
ספרסטין התחתן ב-1934 והיה אב לבן ובת. בנו ג'רי ניהל את הפעילות הבינלאומית של הגלובטרוטרס בשנות ה-60, עסק בניהול ספורט גם בהוקי קרח ובטניס, והיה סגן נשיא חברת הניהול של מדיסון סקוור גארדן.
ספרסטין נפטר מהתקף לב ב-15 במרץ 1966. הוא קבור בעיירה נורידג', מובלעת בתוך שיקגו.
בשל תרומתו לענף הכדורסל, התקבל ספרסטין כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל ב-1971. התקבל ליד לאיש הספורט היהודי ב-1979, במחזור הראשון של קבלת חברים להיכל.
הארלם גלובטרוטרס, 1950. אייב ספרסטין עומד מימין
קברו של ספרסטין לצד קברותיהן של אשתו ובתו
האנטומיה של גריי (סדרת טלוויזיה)
רקע

בתחילה, אמורה הייתה הסדרה לשמש כסדרה מחליפה של אמצע העונה (בין ינואר לאפריל) לסדרה שיצאה לפגרה. בשל כך הזמינה רשת ABC רק 14 פרקים, מהם שודרו רק 9 – במטרה להוריד את הסדרה עד סיום עונת השידורים במאי. אולם הרייטינג הממוצע היה גבוה יחסית ולכן הוחלט לשדר את שאר הפרקים בעונת השידורים הבאה ואף להזמין עונה נוספת, שכללה 22 פרקים.
בעונתה השנייה המשיך הרייטינג של הסדרה לעלות, כששיאו נרשם בפרק "It's The End Of The World", ששודר מיד לאחר סיום משחק הסופרבול ב-5 בפברואר 2006. בפרק זה צפו כ-38.1 מיליון אנשים. להצלחת השידור הייתה השפעה מכרעת על החלטת מנהלי ABC להחליף את יום השידור של הסדרה ולהציב אותה מול מובילת הרייטינג של CBS, סדרת המשטרה הפופולרית "CSI: Crime Scene Investigation".
את שיר הנושא של הסדרה, "Cosy In The Rocket", הקליטה הלהקה הבריטית Psapp (אנ').
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון | דירוג | מדרוג |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 9 | 9 | 27 במרץ 2005 | 22 במאי 2005 | 8 | 11.6 |
|  | 2 | 27 | 27 | 25 בספטמבר 2005 | 15 במאי 2006 | 5 | 12.5 |
|  | 3 | 25 | 25 | 21 בספטמבר 2006 | 17 במאי 2007 | 7 | 12.1 |
|  | 4 | 17 | 17 | 27 בספטמבר 2007 | 22 במאי 2008 | 9 | 10.4 |
|  | 5 | 24 | 24 | 25 בספטמבר 2008 | 14 במאי 2009 | 10 | 9.6 |
|  | 6 | 24 | 24 | 24 בספטמבר 2009 | 20 במאי 2010 | 11 | 9.0 |
|  | 7 | 22 | 22 | 23 בספטמבר 2010 | 19 במאי 2011 | 17 | 7.5 |
|  | 8 | 24 | 24 | 22 בספטמבר 2011 | 17 במאי 2012 | 21 | 7.6 |
|  | 9 | 24 | 24 | 27 בספטמבר 2012 | 16 במאי 2013 | 18 | 7.7 |
|  | 10 | 24 | 24 | 26 בספטמבר 2013 | 15 במאי 2014 | 11 | 8.5 |
|  | 11 | 25 | 25 | 25 בספטמבר 2014 | 14 במאי 2015 | 17 | 7.8 |
|  | 12 | 24 | 24 | 24 בספטמבר 2015 | 19 במאי 2016 | 11 | 7.9 |
|  | 13 | 24 | 24 | 22 בספטמבר 2016 | 18 במאי 2017 | 16 | 7.3 |
|  | 14 | 24 | 24 | 28 בספטמבר 2017 | 17 מאי 2018 | 12 | 7.1 |
|  | 15 | 25 | 25 | 27 בספטמבר 2018 | 16 במאי 2019 | 20 | 6.5 |
|  | 16 | 21 | 21 | 26 בספטמבר 2019 | 9 באפריל 2020 | 30 | 7.0 |
|  | 17 | 17 | 17 | 13 בנובמבר 2020 | 3 ביוני 2021 | 36 | 7.6 |
|  | 18 | 20 | 20 | 30 בספטמבר 2021 | 26 במאי 2022 | 34 | 6.4 |
|  | 19 | 20 | 20 | 6 באוקטובר 2022 | 18 במאי 2023 | 42 | 5.2 |
|  | 20 | 10 | 10 | 14 במרץ 2024 | 30 במאי 2024 | 42 | 5.1 |
|  | 21 | 18 | 18 | 26 בספטמבר 2024 | — | — | — |
תקציר עלילה > עונה 1

מרדית' גריי (אלן פומפאו), הבת של אליס גריי, מנתחת עבר ידועה, מתחילה התמחות במחלקה כירורגית בבית החולים "סיאטל גרייס". ערב קודם להתחלת עבודתה בבית החולים, מרדית' גריי מכירה את מי שמתגלה אחר כך כאחד המנתחים הבכירים בבית החולים, ד"ר דרק שפרד (פטריק דמפסי). במקביל מכירה מרדית' גריי את שאר חבריה המתמחים: כריסטינה יאנג (סנדרה או), איזבל (איזי) סטיבנס (קת'רין הייגל), ג'ורג' או'מאלי (טי אר נייט) ואלכס קרב (ג'סטין צ'יימברס), מי שיהפכו בהמשך לחבריה הקרובים, ואיזי וג'ורג' יהפכו אף לשותפיה לדירה.
העונה הראשונה מביאה פסיפס של דמויות שונות בבית החולים, בהם האחראית על המתמחים, ד"ר מירנדה ביילי (צ'נדרה וילסון), מנהל המחלקה הכירורגית, ד"ר ריצ'רד ובר (ג'יימס פיקנס), ושני רופאים מומחים שכל אחד מהם רואה את עצמו כמחליפו של ובר: ד"ר דרק שפרד – מנהל מחלקת נוירולוגיה וד"ר פרסטון ברק (איזאיה וושינגטון) – מנהל מחלקת חזה ולב. במהלך העונה הראשונה מרדית' גריי מנסה להסוות את העובדה שאמה, המנתחת המצליחה אליס גריי, חולה במחלת אלצהיימר. במקביל היא מנסה למלא את החובות המוטלות עליה כמתמחה, ולהתמודד עם הרומן שלה עם דרק שפרד שעומד במבחן בסצנת הסיום של העונה כשמתגלה שדרק למעשה נשוי לרופאה בשם אדיסון.
תקציר עלילה > עונה 2

בעונה זו היחסים בין מרדית' לדרק נקלעים למשבר בשל הופעתה הפתאומית של ד"ר אדיסון אדריאן פורבס מונטגומרי-שפרד (קייט וולש), אשתו של דרק המחליטה להישאר לעבוד ב"סיאטל גרייס" כמנתחת בכירה המתמחה בגינקולוגיה. בעונה זו צץ רומן קטן בין איזי לאלכס אך הוא נהרס כשאיזי מוצאת את אלכס בוגד בה עם אוליביה, האחות. גם הרומן בין כריסטינה יאנג ופרסטון ברק עובר עליות ומורדות. לבסוף, איזי סטיבנס מתאהבת בחולה לב בשם דני דוקט, ומתארסת לו. כדי לקדם את דני למקום גבוה יותר ברשימת ההשתלות, איזי חותכת את הכבל של משאבת הלב שלו תוך שהיא מניחה שד"ר ברק, יוכל להשתיל בו לב במהירות. ד"ר ברק נורה ועקב הניתוח בידו, עולה ספק באשר לשאלה האם יוכל לשקם את עצמו לרמה שתאפשר לו להמשיך לבצע ניתוחים, אך בת זוגו, כריסטינה יאנג עוזרת לו ומבצעת איתו את ניתוחיו.
בנוסף מצטרפות בעונה זו שתי דמויות חדשות: ד"ר קאליופה (קאלי) טורס (שרה רמירז), מתמחה באורתופדיה, שנדלקת על המתמחה ג'ורג' אומאלי, וד"ר מארק סלואן (אריק דיין), מנתח פלסטי, שהיה חברו הטוב ביותר של דרק כשחי בניו יורק, אך אדיסון בגדה בו עם מארק, מה שגרם לסכסוך גדול ביניהם. למרות הצלחתה של איזי במתן לב חדש לדני דוקט, לאחר הניתוח כשלכאורה הכל נראה כשורה. איזי מחליטה להרוס את קוצב הלב של דני כדי שהשם שלו יהיה בראש הרשימה בארגון ההשתלות, הוא מקבל את הלב אבל הוא מת בכול זאת מקרישת דם. איזי עוזבת את בית החולים ומוותרת על תפקידה. מרדית' מתלבטת בין דרק לבין הווטרינר של חיית המחמד שלה – פין, שמעוניין בה גם הוא.
תקציר עלילה > עונה 3

בעונה זו ד"ר קאלי טורס (שרה רמירז) וד"ר מארק סלואן (אריק דיין), שערכו הופעות אורח בעונה השנייה הפכו לחלק קבוע מצוות הרופאים בסדרה. מרדית' שכמעט מתה כתוצאה מטביעה, נאלצת להתגבר על פטירתה של אמה. ההתלבטות בין חברה החדש הווטרינר פין דנדריג' לבין דרק שפרד, המבקש את קרבתה שוב – נמשכת. איזי מתקשה להתגבר על האובדן של ארוסה, דני דוקט. היא אף זוכה לירושה מפתיעה על סך 8.7 מיליון דולר, אותם היא מחליטה לבסוף לתרום לטובת בניית מרפאת חינם ע"ש דני דוקט בתוך בית החולים שתטפל במיעוטי יכולת.
ד"ר ובר, מנהל המחלקה, מבקש לפרוש מתפקידו בשל איומי אשתו שאם לא יעשה כן, היא תתגרש ממנו. כל הרופאים הבכירים רואים את עצמם כמועמדים להחליפו אך ובר מציע את משרת המנהל לד"ר שפרד שמסרב להצעה. ד"ר ברק מגלה מורת רוח רבה מכך ולפיכך שוקל את המשך דרכו ב"סיאטל גרייס". כריסטינה יאנג ובן זוגה ד"ר ברק מנסים להתגבר על תוצאות פציעתו של ברק, אותן הוא מנסה להסוות עד שהדבר הופך בלתי אפשרי. בהמשך הוא מציע נישואים לכריסטינה אך בסופו של דבר ברק נטש את כריסטינה בחופה כאשר הבין שהוא לא רוצה לעשות ממנה משהו שהיא לא ואז עוזב את דירתם המשותפת. ג'ורג' מציע נישואים לד"ר קאלי טורס, מי שמקודמת לתפקיד המתמחה הראשית של בית החולים להפתעתה של מירנדה ביילי, שראתה עצמה כמועמדת הנכונה לתפקיד. ג'ורג' לעומת זאת נותר מאחור ביחס לחבריו כאשר הוא נכשל במבחן הסיום של תקופת הסטאז' כשבפניו שתי אפשרויות: לעזוב את התוכנית או להתחילה מחדש. ד"ר אדיסון מונטגומרי עוזבת לטובת מרפאה פרטית בלוס אנג'לס.
תקציר עלילה > עונה 4

לאחר סיום הסטאז' כולם, למעט ג'ורג', הופכים למתמחים בכירים. לפיכך, יש להם סטאז'רים משלהם ובהם מתמחה חדשה – לקסי גריי (קיילר לי), אחותה למחצה של מרדית' מצד אביה. ג'ורג' שנכשל במבחני הסיום מתחיל את הסטאז' מחדש כאשר מרדית' היא המתמחה האחראית עליו. בעוד הרומן בין איזי וג'ורג' מתפתח אך לא ממש מצליח בהתחלה. קאלי מתקשה לעמוד בלחץ של התפקיד החדש ונתקלת ביחס מזלזל מצד רופאים אחרים ובמיוחד מצד ד"ר מירנדה ביילי שראתה את עצמה כמועמדת מובילה לתפקיד המתמחה הראשית. לבסוף ביילי מקבלת את התפקיד במקום ד"ר טורס. דרק ומרדית' נפרדים ודרק יוצא עם אחות בשם רוז. דרק ומרדית' עובדים על ניסוי קליני חדש ונאלצים להתמודד עם המון אבדות. ד"ר אריקה האן (ברוק סמית') שהופיעה לראשונה בפרק בסוף העונה השנייה, מחליפה את ד"ר ברק בתפקיד ראש מחלקת קרדיולוגיה ונהפכת לחברה מאוד קרובה של ד"ר טורס. רבקה (אווה) חוזרת לבקר את אלכס עם הודעה על הריון, שמתגלה בהמשך כהריון מדומה, ולאחר ניסיון התאבדות מאושפזת בבית החולים. מרדית' מתחילה בטיפול פסיכולוגי שעוזר לה להבין יותר את אמה ואת עצמה. בסוף העונה ד"ר בילי נותנת לאיזי את הקליניקה שהם בנו