stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציר הזמן של ההיסטוריה האבולוציונית של החיים

ציר הזמן של ההיסטוריה האבולוציונית של החיים מתאר את האירועים העיקריים במהלך התפתחות החיים על פני כדור הארץ, ומבוסס על התיאוריה המדעית הנוכחית. המועדים של האירועים האבולוציוניים שעל ציר הזמן הם בגדר הערכות קונצנזוס, המבוססות על ראיות מדעיות(אנ'), בעיקר מאובנים.
בביולוגיה מוגדר תהליך האבולוציה כשינוי מתמשך במאפיינים התורשתיים של אוכלוסיות. תהליכים אבולוציוניים יוצרים גיוון בכל רמה של ארגון ביולוגי, מממלכות, דרך מינים ואורגניזמים, ועד למולקולות בודדות, כגון DNA וחלבונים.
ייצוג חזותי של ההיסטוריה של החיים על פני כדור הארץ כספירלה
הדמיון בין כל האורגניזמים של ימינו מרמז על אב קדמון משותף שממנו התפצלו כל המינים הידועים, אלה החיים כיום ואלה שנכחדו. מוערך שיותר מ-99 אחוז מהמינים שחיו אי פעם (למעלה מחמישה מיליארד) נכחדו. ההערכות לגבי מספר המינים הנוכחי על כדור הארץ נעות בין 10 מיליון ל-14 מיליון, מתוכם תועדו רק 14%, כ-1.2 מיליון מינים, והשאר מינים שקיומם משוער ואינם מתועדים(אנ'). עם זאת, דו"ח משנת 2016 מעריך טריליון מינים נוספים של חיידקים, שמתוכם תועדו רק 0.001% (מאית של פרומיל אחד).
קיימת מחלוקת בין השקפות אבולוציוניות מסורתיות, לפיהן המגוון הביולוגי גובר בהתמדה, לבין השקפה חדשה יחסית לפיה מתקיימים מחזורים של השמדה וגיוון, כך שבתקופות מסוימות, כמו הפיצוץ הקמבריוני, היה מגוון ביולוגי מקסימלי, ואחריו הייתה נפילה חדה ברמת הגיוון.
ההבנה האנושית את ציר הזמן של התפתחות החיים התפתחה בעצמה לאורך ההיסטוריה האנושית. במשך מאות אלפי שנים הקיום של יצורים חיים, כולל האדם, הוסבר על ידי מיתולוגיות שונות, ובמיוחד מיתוסים של בריאת העולם. במאה ה-6 לפני הספירה החלו תאלס והוגים אחרים באסכולה המילטית לנסות ולהסביר את העולם ללא כוחות על-טבעיים. במאה ה-19, בעקבות התפתחויות בחקר הגאולוגיה, פלאונטולוגיה, זואולוגיה, בוטניקה ותחומים נוספים, פיתח צ'ארלס דרווין את התאוריה האבולוציונית ופרסם אותה בספרו "מוצא המינים" ב-1859. במשך השנים עברה התאוריה מספר שינויים, קיבלה אישושים רבים והוכיחה כוח ניבוי - כמו מציאת כמות גדולה של מאובנים של מינים נוספים, מציאת מאובני מעבר, ומציאת מינים נוספים של יצורים חיים. הסינתזה האבולוציונית המורחבת, שנוסחה בשנות ה-30 של המאה ה-20, קישרה בין התאוריה הגנטית לבין האבולוציה. במהלך המאה ה-20 התגלו התאמה בין תאוריית האבולוציה לתאוריות אסטרונמיות ותרמודינמיות הנוגעות למערכת השמש וגילה, נוצרה סינתזה עם תאוריית נדידת היבשות, נמצאו ראיות גנטיות לקיומם של עץ חיים(אנ') ושל אב קדמון משותף, ועוד. הנושא ממשיך להחקר באופנים שונים, כגון מציאת מיקרו מאובנים, שכלול של שיטות לתיארוך רדיומטרי, והעלאת תאוריות המשלבות את האבולוציה עם ארגון עצמי, אקולוגיה ומערכות מורכבות.
מוצא החיים

ההנחה הרווחת היא שהתרכובות האורגניות הראשונות נוצרו מן הגזים שהרכיבו את האטמוספירה בעבר. לפני כ-4 מיליארד שנים כדור הארץ היה בעל אטמוספירה דלה בחמצן ועשירה בתרכובות גופרית שנוצרו בגלל ההתפרצויות הגעשיות התכופות שהיו בו. ברקים היו תדירים בהרבה ממה שהם היום. הרכב התמיסה שהיה באוקיינוסים של כדור הארץ בתקופה זו מכונה המרק הקדום. ניסוי מילר-יורי הראה שבתנאים אלה נוצרות באופן ספונטני חומצות אמינו, שהן אבני הבניין הבסיסיות של החיים.
הכחדות המוניות

מינים של בעלי חיים וצמחים נכחדים ללא הרף, עקב שינויים בסביבות המחיה, תחרות עם אורגניזמים מתחרים על נישות סביבתיות, או עלייה של מינים חדשים בעקבות מוטציה גנטית. עם זאת, הביוספרה של כדור הארץ סובלת מדי פעם מתמותה קטסטרופלית, הכחדה המונית, אשר לעיתים היא הצטברות של אירועי הכחדה קטנים יותר על פני תקופה קצרה יחסית.
חוקרים זיהו שישה אירועי הכחדה מרכזיים בהיסטוריה של כדור הארץ:
אסון החמצן, לפני 2.4 מיליארד שנים, גרם להכחדתם של רוב המיקרואורגניזמים מסוג אל-אווירני אובליגטורי.
הכחדת אורדוביק(אנ'), לפני 440 מיליון שנים, אבדו 86% מכל המינים, כולל גרפטוליטים(אנ').
הכחדת דבון(אנ'), לפני 375 מיליון שנים, אבדו 75% מהמינים, כולל רוב הטרילוביטים.
הכחדת פרם-טריאס, אשר מכונה "ההכחדה הגדולה" והתרחשה לפני 251 מיליון שנים, אבדו 96% מהמינים, כולל אלמוגים טבוליים(אנ'), רוב העצים, והסינפסידים.
הכחדת יורה-טריאס(אנ'), לפני 200 מיליון שנה, אבדו 80% מהמינים, כולל כל הקנודונים(אנ').
הכחדת קרטיקון-פלאוגן, לפני 66 מיליון שנה, אבדו 76% מהמינים, כולל כל האמוניטים, מוזאזאוריים, האיכטיוזאורים, הפלזיוזאורים, הפטרוזאורים והדינוזאורים חסרי הכנף.
אירועי הכחדה קטנים יותר התרחשו בזמני ביניים, עם כמה תקופות גאולוגיות שונות. בימינו מתרחשת ההכחדה של הולוקן, אשר נמצאת בתחילת המאה ה-21 בעיצומה.
גורמים להכחדות המונית כוללים נדידת היבשות, שינויים בכימיה האטמוספירית והימית, געשיות והיבטים אחרים של היווצרות הרים(אנ'), שינויים בהיווצרות קרחונים(אנ'), שינויים בגובה פני הים ואירועי התנגשות.
ציר הזמן

ציר הזמן מתאר את האירועים או תחילת תהליכים שונים, לצד הזמן המוערך שלהם. הזמנים המצוינים בציר הזמן הן ביחידות למ"ש (מיליון שנה לפני זמננו). לדוגמה: 4,540 מסמלים 4,540 מיליון שנה או 4.54 מיליארד שנה.
ציר הזמן > האדן

| זמן | תהליך אבולוציוני \ גאופיזי\ תהליך במערכת השמש |
| --- | --- |
4,540: כדור הארץ המוכר לנו בתקופה הנוכחיתדיסקה קדם-פלנטרית ממנה החלה להיווצר מערכת השמש ובתוכה כוכב הלכת ארץכוכב הלכת כדור הארץ נוצר מדיסקת ספיחה המסתובבת סביב השמש הצעירה. בדיסקה הקדם-פלנטרית, שמסביבה אבק קוסמי, עדיין לא נוצרו תרכובות אורגניות הנחוצות לחיים.
4,510: עבודת אמנות המתארת התנגשות בין שני גופים פלנטריים. לפי ההשערה, התנגשות כזאת בין כדור הארץ לבין גוף בגודל מאדים הביאה להיווצרות הירח.על פי השערת ההתנגשות הענקית, הירח נוצר כאשר כדור הארץ וכוכב הלכת המשוער תיאה התנגשו, ושלחו למסלול אינספור ירחונים אשר בסופו של דבר התלכדו לירח היחיד המוכר לנו כיום. כוח המשיכה של הירח ייצב את ציר הסיבוב(אנ') התנודתי של כדור הארץ, וקבע תנאי אקלים קבועים שאפשרו את תחילתה של אביוגנזה.
4,400: המים הנוזליים הראשונים(אנ') על פני כדור הארץ.
4,280 - 3,770: הופעת צורת החיים המוקדמת ביותר(אנ') על פני כדור הארץ.
ציר הזמן > עידן ארכאיקון

| זמן | תהליך אבולוציוני\ גאופיזי\ תהליך במערכת השמש |
| --- | --- |
4,100–3,800: ההפגזה הכבדה המאוחרת, מטח של מטאורואידים הפוגעים בכוכבי הלכת במערכת השמש.תפיסתו של האמן את הירח בעת "ההפגזה הכבדה המאוחרת" (מעל) וכיום (מתחת). שטף תרמי מפעילות הידרותרמית נרחבת במהלך ההפגזה סייע לתהליך היווצרות החיים ולגיוון מוקדם שלהם. שרידים של צורות החיים המוקדמות ביותר נמצאו בסלעים בני 4.1 מיליארד שנה במערב אוסטרליה.
4031-3580: חשיפת סלעי משקע של קרום כדור הארץ העתיקים ביותר ששרדו. קטע של Acasta Gneiss(אנ'), גנייס טונליט שנחשף בקנדה. הסלע עבר מטמורפוזה לפני 3.58 עד 4.031 מיליארד שנים והוא שבר הקרום השלם הקדום ביותר הידוע שנתגלה על פני כדור הארץ.
3,900–2,500: לראשונה מופיעים תאים הדומים לפרוקריוטים. לפי המחקר, האורגניזמים הראשונים הללו היו כימואוטוטרופים, שהשתמשו בפחמן דו-חמצני כמקור לפחמן, ובחמצון של חומרים אנאורגניים להפקת אנרגיה.
3,800: היווצרות חגורת האבן הירוקה של איסואה במערב גרינלנד, שתדרי האיזוטופים שלה מרמזים על נוכחות חיים. העדויות המוקדמות ביותר לחיים על פני כדור הארץ כוללות: המטיט ביוגני בן 3.8 מיליארד שנה בקנדה; גרפיט בסלעים בני 3.7 מיליארד שנים במערב גרינלנד; ומאובני חיידקים באבן חול בת 3.48 מיליארד שנה במערב אוסטרליה.
3500: אב קדמון משותף אוניברסלי אחרון (LUCA): מבדיל בין חיידקים לארכאונים. חיידקים מפתחים פוטוסינתזה פרימיטיבית, שבתחילה לא ייצרה חמצן. אורגניזמים אלה מתחילים לייצר אדנוזין טריפוספט (ATP), מנגנון המשמש כמעט את כל האורגניזמים הבאים.
3,000: פוטוסינתזה של כחוליות באמצעות מים וייצור חמצן כתוצר פסולת. ריכוז החמצן באטמוספירה עולה לאט, מרעיל חיידקים רבים וגורם בסופו של דבר לאסון החמצן. בסופו של התהליך נכחדו כמעט כל המינים האל-אווירניים על פני כדור הארץ, ואת מקומם תפסו המינים האווירניים.
2,800: העדויות העתיקות ביותר לחיי חיידקים על היבשה, בצורה של פלאוסולים עשירים בחומר אורגני, שלוליות חורף וסחף, חלקם נושאים מיקרו-מאובנים(אנ').
ציר הזמן > עידן-על פנרוזואיקון

עידן הפנרוזואיקון (ביוונית: "תקופה של חיים הנראים לעין") מסמן עליה משמעותית בתיעוד המאובנים של אורגניזמים שונים. הוא מחולק לשלושה תקופות, פלאוזואיקון, מזוזואיקון וקנוזואיקון, עם הכחדות המוניות במהלך העידנים.
ציר הזמן > עידן פלאוזואיקון

| זמן | תהליך אבולוציוני |
| --- | --- |
535: הייקויכטיס, מהדגים המוקדמים ביותר.הפיצוץ הקמבריוני; עלייה דרמטית בקצב היווצרות המינים של אורגניזמים בילטרליים על פני כדור הארץ, ביניהם היצורים החיים באוקיינוסים: פרוקי רגליים (כגון טרילוביטים וסרטנאים), מיתרניים, רכיכות, ברכיופודים, חוריריות, הייקויכטיס.
530: תיעוד ראשון של טביעות רגל על היבשה.
520: הגרפטוליטים(אנ') המוקדמים ביותר.
511: הסרטנאים הקדומים ביותר.
508: מאובנים (פצלי ברג'ס) בפארק הלאומי יוהו, קנדההתאבנות של פצלי ברג'ס, שכבה המכילה מאובנים מלפני 508 מיליון שנים, שהשתמרו באופן יוצא דופן.
500: מדוזות ראשונות.
485: בעלי חוליות ראשונים עם עצמות (דגים חסרי לסתות).
450: תחילת הופעתם של קיפודי ים.
440: דמויי דגים חסרי לסתות ראשונים: גלספידים(אנ'), הטרוסטרצים(אנ') ופיטורספידים (אנ').
420: מקריני סנפיר ראשונים, עכבישים ועקרבים יבשתיים.
410: סימנים ראשונים של התפתחות שיניים בדגים. הנאוטילידה הקדומה ביותר; ליקופיטים (בעלי קשקשים); ופרטיקה, סוג של צמח נכחד מקבוצת חסרי קשקשים שהתקיים בתקופת הדבון שבעידן הפלאוזואיקון.
488 – 400:  נאוטילוסאים, תת-מחלקה של חסרי חוליות ימיים, שגשגו במהלך התקופה הפליאוזואיקונית המוקדמת, ועד הקמבריון המאוחר, בו הם היוו את החיות הטורפות העיקריות.סילוניות, נאוטילוסאים ורב-לוחיתאים ראשונים.
395: חזזיות ראשונות, נאווניתאים, הקוצרים המוקדמים ביותר, קרדית, אמוניטים (קפזנבאים) ושש-רגלים, איכתיוסטגאים.
375: טיקטאליק, דג אונה סנפיר עם כמה מאפיינים אנטומיים הדומים לטטרפודים (בעלי ארבע רגליים) מוקדמים. הוצע כי מדובר במין מעבר בין דגים וטטרפודים.
365: אקנתוסטגה הוא אחד מהחולייתנים המוקדמים ביותר שהיה בעל יכולת ללכת, והיווה מעין צורת מעבר בין דגים לבעלי ארבע רגלים.
363: בתחילת תקופת קרבון, עלייה במגוון של אוכלוסיית היונקים. כרישים ראשונים.
360: סרטנים ושרכים ראשונים. שרכים מופיעים לראשונה בתיעוד המאובנים לפני כ-360 מיליון שנה בשלהי תור הדבון.
350: כרישים גדולים, דגי כימרות קצרות חוטם, התפתחות מיקסינות, טטרפודים (בעלי ארבע רגליים).
350: גיוון של דו-חיים.
325-335: דמויי זוחלים ראשונים.
330-320: בעלי חוליות מי שפיר (Paleothyris) ראשונים.
320: סינפסידים (אבות היונקים) נפרדים מזאורופסידים (זוחלים) בסוף עידן הקרבון.
305: קריסת יער הגשם הפחמימני(אנ') מתרחשת, וגורמת לאירוע הכחדה קטן. זוחלים דיאפסידיים ראשונים (למשל פטרולקוזאורוס).
280: החיפושיות הקדומות ביותר, צמחי זרעים ועצי מחט מגוונים בעוד שמגוון הלפידודנדרידים(אנ') והספנופסידים(אנ') פוחת. עלייה במספר המינים בדו-חיים ופליקוזאורים (למשל דימטרודון).
275: תראפסידה נפרדים מסינפסידים פליקוזאורים.
265: גורגונופסיים, משפחת זוחלים מתקופת הפרם מופיעים לראשונה בתיעוד המאובנים.
251.9 – 251.4: הכחדת פרם-טריאס; מעל 90-95% מהמינים הימיים נכחדים. אורגניזמים יבשתיים לא הושפעו בצורה רצינית כמו הביוטה הימית.
ראו גם

היסטוריה אבולוציונית של החיים
לוח הזמנים הגאולוגי
הנואם

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך יצירה:  העשור הראשון של המאה ה־1 לפנה״ס 
 טכניקה וחומרים:  ארד 
 ממדים בס"מ
 גובה:  179 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אמנות אטרוסקית, פיסול הלניסטי 
 מספר יצירה:  2 (National Archaeological Museum) 
 מיקום:  פאלאצו פיטי, גלריית אופיצי, National Archaeological Museum
 
"הנואם" (באיטלקית: Arringatore; באנגלית: The Orator), הוא פסל ברונזה אטרוסקי, המתוארך למאה ה-1 לפנה"ס. גובהו של הפסל הוא כ-180 ס"מ והוא מוצג כיום במוזיאון הארכאולוגי בפירנצה, איטליה.
דמותו של הפסל משקפת השפעה של הפיסול ושל האמנות היוונית. השפעה זו בולטת בנטייה לתיאור ריאליסטי ברור והקפדה גם על תיאור קפלי הבד. שלא כמו הפסלים היוונים, למרות השלווה שבפני הדמות, ידו של "הנואם" מושטת קדימה בברכה ויוצרת אפקט דרמאטי בעיני הצופה. תנוחה מסוג זה מציגה את ההשפעה של הפיסול האטרוסקי על הפיסול רומי המאוחר ממנו. הדבר בולט, לדוגמה, בהשוואת תנועת היד הדומה בפסל "אוגוסטוס מפרימה פורטה".
נתן בן יהודה

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה-13 (בערך)
 פטירה:  המאה ה-13 (בערך)
 בני דורו:  רשב"א, רא"ש
 חיבוריו:  ספר המחכים 
 
רבי נתן בן יהודה הוא אחד מהראשונים, חי ופעל במאה ה-13, ומחבר ספר המחכים. נהג לחתום את שמו 'נתן בן לביא'.
חייו

מעט מאוד ידוע על קורות חייו. הוא נולד וחי בצרפת, משפחתו הייתה משפחת רבנים. הוא למד תורה מפי אביו רבי יהודה, וגם בספרו מביא ממנו מנהגים והלכות.
בספרו הוא מביא הלכות מכמה ראשונים אותם הוא מכנה 'רבותיו'. כך למשל מביא בשם הלכה בשם רבי יחיאל, כשהכוונה לרבי יחיאל מפריז,  אותו הוא מזכיר כ'רבי'. כן מביא הלכות בשם רבי יצחק בן טודרוס מברצלונה גם אליו הוא מייחס תואר-כבוד זה.
סבו היה רבי עזריאל בן נתן, שאף הוא מוזכר בספרות הראשונים, כגון בספר התשובות לרש"י.
מתלמידיו ידועים לנו שניים בלבד, האחד כתב הגדה של פסח בה הוא מרבה להביא פירושים מאת רבו רבי נתן בן יהודה. תלמיד נוסף הוא רבי יהודה בן אליעזר, מחבר הספר "מנחת יהודה" על פירוש רש"י לתורה.
התפרסם בעיקר בעקבות חיבורו 'ספר המחכים'. כתב גם הגהות על סידור הסמ"ק.
ספר המחכים

הוא נודע בעיקר בזכות ספרו 'המחכים'. בהקדמה לספר הוא כותב כי כתב את הספר לאחר בקשותיהם של חבריו. חלק מהספר צורף גם לספר סדר טרוייש של רבי יהודה בן אליעזר מבעלי התוספות ותלמידו של רבי מנחם, אלא שלמעשה הוא נדפס לראשונה רק בשנת תרס"ט בקראקוב על ידי רבי יעקב פריימן.
ספר המחכים > תוכן הספר

הספר מפרט את הלכות דיני התפילה ונועד בעיקרו לשליח ציבור. הספר כולל:
סדר התפילה לימי חול
סדר תפילה ליום השבת
סדר התפילה והמועדים, ונועד בעיקרו לשליח ציבור
סדר ההפטרות לחלק משבתות השנה.
בספרו הוא מביא הלכות מרבנים שונים, וכן כתב כמה פעמים בשם אביו רבי יהודה.
ספר המחכים > בספרות הראשונים

רבים מפסיקותיו נזכרו בספרי הראשונים שלאחריו:
בספר אורחות חיים ובקיצורו הכלבו מצוטטות בשמו הלכות רבות, לדוגמה תשובה בעניין דיני ברכו. ובתשובה אחרת מזכיר גם את שם אביו "הרב נתן בן הרב רבי יהודה"..
כמו כן נזכרו הלכות בשמו בספר שלטי הגיבורים ועוד.
בשו"ת מהרי"ק[./נתן_בן_יהודה#cite_note-8 [8]] מובא שהמחבר נשאל בעניין צירוף קטן למניין עשרה, וכפי הנראה מתשובתו מתבססת השאלה על דברי "ספר המחכים" המיקל בזה לדברי השואל. המהרי"ק משיב שלאחר שעבר על הספר כולו ועל כל יתר ספריו ולא ראה זכר לאפשרות כזו, שכנראה יצא לשואל כך מדברי ר' נתן בתחילת הספר ושמדובר בהבנה מוטעית..
בספר ארבעה טורים הביא בשמו הלכה אחת בהלכות תענית: ”כתב רב נתן: ש"צ שאינו מתענה אינו יכול להתפלל, שכיון שאינו מתענה אינו יכול לומר עננו.” (טור, אורח חיים סימן תקסו.)
לקריאה נוספת

מידע על נתן בן יהודה בקטלוג הספרייה הלאומית
נתן בן יהודה, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
לקריאה נוספת > ספריו

מידע על ספר המחכים בקטלוג הספרייה הלאומית
רבי נתן בן יהודה, ספר המחכים, בעריכת יעקב רייפמן, עם מבוא ותולדות המחבר, וורשה תרס"ט, באתר אוצר החכמה
ספר המחכים באתר דעת
יששכר דב ברגמן (מהדיר), סידור לבעל הסמ"ק עם פירושיו של בעל ה"מחכים", ספר זיכרון לשמואל קלמן מירסקי, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
הערות שוליים

↑  בחלק מכתבי היד מופיע בשמו המלא 'רבי יחיאל מפריז'.
↑  אזכור נוסף של ר' יצחק בן טודרוס מופיע בהלכות ראש חודש, שם כותב רבי נתן שמצא בתשובות "רבי יב"ט" שביום השני של ראש חודש, אם לא הזכיר בתפילת ערבית "יעלה ויבוא", חוזר.
↑  יש ששיערו שרבי עזריאל זה הוא אחיו של רבי יהודה בר נתן חתנו של רש"י, ראו במובא לספר בההדרת רבי יעקב פריימן.
↑  לשון מחבר הספר: "השם יהיה לי לעזרה בהחילי לכתוב מנהגים וסדרים ישרים מיוסד הרב רבינו מנחם שליח ציבור מעיר הקודש טרויש, ובו תמצא קצת דברי הרב ר' נתן אשר יסד חיבור נאה הנקרא מחכים, והמה כתובים בהגהות בכתיבה דקה"
↑  הערך "נתן בר יהודה" וטקסט ספרו באתר דעת.[דרושה הבהרה]
↑  כלבו סימן ה
↑  כלבו סימן ח.
↑  בסימן מט.
↑  בחלק מהמדורות הספר ישנו שיבוש בדברי התשובה, ותחת 'המחכים' נכתב 'חכמים'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011416465005171  ISNI: 0000 0000 4381 4056  LCCN: no2002052562  VIAF: 43967671   WorldCat (עם VIAF): 43967671
הרייט קווימבי

| --- | --- |

 לידה:  11 במאי 1875 מישיגן, ארצות הברית 
 פטירה:  1 ביולי 1912 (בגיל 37) Squantum, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסיקו 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשות מישיגן (2013)  היכל התהילה הלאומי של התעופה (2004)  נשים בתעופה בין-לאומית 
 
הרייט קווימבי (באנגלית: Harriet Quimby; ‏11 במאי 1875 – 1 ביולי 1912) הייתה הטייסת האמריקאית הראשונה שקיבלה רישיון טיס, ב-1 באוגוסט 1911. ב-4 בספטמבר אותה שנה הייתה לטייסת הראשונה שטסה טיסת לילה. ב-16 באפריל 1912 הייתה האישה הראשונה לחצות את תעלת למאנש בטיסה. את חציית התעלה היא עשתה במטוס תוצרת לואי בלריו. היא יצאה מדובר שבאנגליה וכעבור 59 דקות נחתה על חוף ים בהרדלו-פלג', פא-דה-קאלה שבצרפת, כ-40 קילומטר מקאלה.
ב-1 ביולי 1912 טסה קווימבי במפגש התעופה השנתי השלישי במסצ'וסטס בצוותא עם מארגן האירוע, במטוס דו מושבי חדש מתוצרת לואי בלריו. המטוס נטה קדימה וקווימבי והנוסע הועפו למותם.
קורמורן גואניי

| קורמורן גואניי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סולתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קורמורניים
סוג:: קורמורן כחול-עין
מין:: קורמורן גואניי
שם מדעי
 Leucocarbo bougainvillii ‏לסון, 1837
תחום תפוצה


קורמורן גואניי (שם מדעי: Leucocarbo bougainvillii) הוא מין של עוף ימי ממשפחת הקורמורניים אשר חי בחופי האוקיינוס השקט שלחופי פרו וצפון צ'ילה. חלק מהפרטים מגיעים עד לארגנטינה ולפטגוניה שלחופי האוקיינוס האטלנטי ועוד כמה נודדים צפונה לקולומביה, אקוודור ופנמה בעת זרמי אל ניניו. הוא משתייך לסוג קורמורן כחול-עין.
מאפיינים

הקורמורן הוא עוף בינוני באורך 78 ס"מ והוא בעל נוצות אפורות-לבנות עם ראש שחור, מקור צהוב-בהיר ועיניים אדומות. הסנטר והחזה לבנים וכפות הרגליים אדומות. הקורמורן הוא מעופף גרוע יחסית אך צולל מצוין בזכות רגליו החזקות, בנן הוא חותר מתחת למים.
להקות קורמורנים מקננות במושבות צפופות לאורך חופים סלעיים ואיים מבודדים לחופי האוקיינוס השקט, שם הם מקננים ומייצרים גואנו שופע. הקורמורנים ניזונים באוקיינוס לצד עופות ים אחרים מעפייניים (אנשובי) ודגי אזרינופסידיים שהם צוללים אליהם.
כיום להקות ענקיות אלה ירדו מעט עקב הפגיעה בבית גידולם וצמצום אוכלוסיות האנשובים והדגים שהם ניזונים מהם. כיום קורמורן גואניי הוא במצב קרוב לסיכון (NT) ויש חשש שייכחד אם הדגים שהוא ניזון מהם יוסיפו להתמעט.
פיג'ו סוג 15

| --- | --- |

Peugeot Type 15
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Peugeot Phaeton, tipo 15
 יצרן:  פיג'ו (פיג'ו הייתה קרויה בשנת 1897: "S. A. des Automobiles Peugeot"
 שנות ייצור:  1897
 הרכבה:  פריז, צרפת צרפת
 מודל קודם:  Peugeot Type 14
 מודל אחריו:  פיג'ו סוג 16
 אורך:  2.50 מטר
 רוחב:  1.50 מטר
 בסיס גלגלים:  1,45 מטר
 מפרט טכני
 מנוע:  2 צילינדרים, 2,423 סמ"ק המפיק 8 כ"ס (מנוע אחורי)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  30 קמ"ש
פיג'ו סוג 15 (בצרפתית: Peugeot Type 15) היא מכונית, קטנה ופתוחה (קבריולה) מסוג "Runabout (car)" (אנ'),  בעלת מנוע בנזין מתוצרת חברת פיג'ו הצרפתית בין השנים 1897–1901.
סך הכול יוצרו 276 יחידות.
חברת פיג'ו הייתה קרויה בשנת 1897: "S. A. des Automobiles Peugeot".
צ'ארלס רולס, אשר ייסד ביחד עם הנרי רויס וקלוד ג'ונסון את חברת רולס-רויס בשנת 1904, היה בעליו של "פיג'ו סוג 15".
מאפיינים

מנוע בנזין, ממוקם מאחור
מערכת היגוי - על ידי כידון (בקצה הימני ובקצה השמאלי בליטה לאחיזת הכידון)
4 מושבים
קבריולה
תמונות

פיג'ו סוג 15, שנת 1898
פיג'ו סוג 15
פיג'ו סוג 15
דגם Peugeot Phaeton, שם מלא: "Peugeot Phaeton, tipo 15"
דגם Peugeot Phaeton
ראו גם

פיג'ו
פיג'ו סוג 1
פיג'ו סוג 2
פיג'ו סוג 4
פיג'ו סוג 6
פיג'ו סוג 17
פיג'ו סוג 24
פיג'ו סוג 27
פיג'ו סוג 31
פיג'ו סוג 33
הערות שוליים

↑  פיג'ו סוג 15guide-automobiles-anciennes.com/VOITURE/peugeot-type-15-double-phaeton
↑  "פיג'ו סוג 15"://patrimoineautomobile.com/peugeot-type-15-1897-1902
↑  פיג'ו סוג 15estrepublicain.fr
↑  פיג'ו סוג 15spainisculture.com/en/obras_de_excelencia/museo_del_ejercito_de_toledo/peugeot_phaeton
האומר כן / האומר לא

| --- | --- |
כרזת ההצגה בהפקה של מעבדת תרבות דימונה
כרזת ההצגה בהפקה של מעבדת תרבות דימונה
 מוזיקה:  קורט וייל 
 הצגת בכורה:  23 ביוני 1930 
 שפה:  גרמנית 
 
האומר כן / האומר לא (בגרמנית: Der Jasager) היא אופרת בית-ספר בשתי מערכות לליברטו של ברטולט ברכט מאת קורט וייל. האופרה, המבוססת על אדפטציה של ברכט לדרמת נו יפנית, נכתבה ב-1930 וצמחה מאוחר יותר ובעקבות הפולמוס שעוררה לצמד מחזות ניגודיים-משלימים.
היסטוריה

'האומר כן' ו'האומר לא' הם צמד מחזות שצמחו מתוך האופרה 'האומר כן' שברכט ביסס על מחזה נו יפני בשם 'טאניקו' או 'ההשלכה אל העמק'. האופרה הייתה מיועדת לביצוע על ידי ילדי בית ספר ומטרתה העיקרית הייתה דידקטית, להוות מוקד לתהליך למידה למשתתפים בה. האופרה הועלתה לראשונה בברלין על ידי תלמידי האקדמיה למוזיקת כנסייה ובית-ספר ב-23 ביוני 1930 ושודרה ברדיו בשידור חי. האופרה זכתה להצלחה שהובילה ל-300 הופעות נוספות ובשל סופה הטראגי עוררה פולמוס ציבורי נרחב שהוביל את ברכט לכתוב להצגה גרסה שנייה, בעלת סוף שונה.
תקציר ההצגה

העלילה מתרחשת בכפר קטן בתחילת ימי הביניים. מגפה מתפשטת ומאיימת על קיומם של התושבים. מורה מהעיר הסמוכה שוכר שלושה מתלמידיו לשעבר: גיבן, אסיר ונושאת כלים. בכוונתם לצאת למסע אל מעבר להרים שם לפי השמועה ישנה עיר גדולה בה גרים הרופאים הגדולים שיוכלו לסייע במציאת מזור למגפה. המורה ושלושת השכירים עוצרים להיפרד מאם ובנה, תלמיד בכיתתו של המורה. הילד הקטן נעדר מזה זמן מבית הספר לצורך טיפול באמו שנדבקה אף היא וחיה חיים ללא תקווה. הילד מתעקש לצאת עם המשלחת אל המסע חרף הסכנות וגילו הצעיר ומסכים לכל מה שעלול לקרות בדרך רק למען הסיכוי לשוב עם תרופה לאימו. המסע קשה והילד לא עומד בקשיים עד שאינו יכול עוד להמשיך. לפי המסורת העתיקה, יש להשליך לעמק אל מותו את מי שאין בכוחו להמשיך במסע על מנת שלא לסכן ולעכב את השאר. לפי הנוהג, על שאר חברי הקבוצה להפנות אל החלש את השאלה: 'האם אתה מסכים שנשליך אותך אל העמק, או שברצונך שנשוב כולנו על עקבותינו?'. אותה מסורת ממש קובעת בנוסף כי על הנשאל להשיב: 'כן, אני מסכים'.
הדיון הציבורי

דרישת ההסכמה היא הציר דרכו הופך ברכט את המסע הפולחני המתרחש ב'טאניקו' לשאלה חברתית-פוליטית והאכזריות של האופרה, המסתיימת בהסכמת הילד להשלכתו לתהום, עוררה ויכוחים בקרב הקהל והמשתתפים על האופן בו יש לפרש את האופרה ומה ניתן ללמוד ממנה. בעקבות הפולמוס החליט ברכט לשנות את הטקסט של 'האומר כן' ולהצמיד לו מחזה משלים-נגדי, 'האומר לא', בסופו מסרב הילד להקרבה, על אף המסורת העתיקה. כל אחת מהיצירות מטרידה באופן אחר, ועצם הניגוד ביניהן ממחיש עד כמה אנושית היא הכחשת האנושיות. כבמחזות נוספים של ברכט, המסר המרכזי של ההצגה הוא שהאכזריות, חוסר המוצא והיעדר החמלה, הם, בהיעדר מהפך רדיקלי, מאפיין מרכזי שלנו כבני אנוש.
ביקורת ופרשנויות

הטקסטים של המחזות ישירים, כמעט ילדותיים, ללא אפיון דמויות או פסיכולוגיה ונעדרי מקום או זמן. היצירות שקופות קמעה ועוצמתן בסרוב להותיר אף לקהל מוצא בין הכן והלא. המבקר פרנק ורשאואר, מיודעו של ברכט, תקף את אופרת בית-הספר בטענה שהיא 'מחדירה לנשמות האנשים הצעירים, באורח מלאכותי ויעיל ביותר, משהו שמכיל רכיבים מרושעים, פזורים בתחכום רב, של חשיבה ריאקציונית הנעוצה בסמכות חסרת תבונה'. ארנסט בלוך טען בדבריו על המחזה שברכט בוחר לקיים בו מעין ניסוי מחשבתי בעניין וניגודו, וזאת על הבמה, ללא התוצאות הגרועות שהיו עלולות להתחולל בחיי המציאות, ועם לקח חינוכי אשר מציג את התוצאות הגרועות האלו באופן דרמטי. גם אלטרנטיבות אפשריות, מסביר בלוך, מוצגות כך באופן ניסויי ועמן מועלות על הבמה תוצאות של כל אחת מן האלטרנטיבות הללו. הפילוסוף צבי טאובר מאוניברסיטת תל אביב סבור שאין במחזה ביקורת כנגד אמירת ה"הן" כשלעצמה, כשם שאין בו שירת הלל לאמירת ה"לא" כשלעצמה, אלא היצג של מצבים מורכבים שמתוכם עולות משמעויות שונות ל"הן" ול"לא". טאובר רואה את כתיבת הגרסה השנייה של המחזה והוספת 'האומר לא', כמיותרת מבחינה אומנותית ואולי כניסיון של ברכט להדוף את הביקורת הציבורית שהוטחה בו. יניב ברוך, שתרגם את האופרה לעברית, מאמין בחשיבות היצירה נוכח המסר האמורפי שלה וטוען שהיא רלוונטית במיוחד למציאות הישראלית האקטואלית, מציאות של שעת מבחן ושסע, שלטענתו חשוב בה במיוחד לברר מחדש את מושג ההסכמה.
האופרה בישראל

האופרה תורגמה לעברית בשנת 1941 תחת הכותרת 'המסכים' והועלתה באותה שנה פעם אחת באולם ימק"א ירושלים בהשתתפות שרה ידגר-רול, ראובן לזר ודולה גוטהלפ ובניצוחו של קארל סלומון על תזמורת רשות השידור.
בשנת 2010 עלו בישראל שתי הפקות נפרדות של המחזה. הפקה אחת במסגרת קבוצת תיאטרון רות קנר והפקה נוספת בשיתוף פעולה ראשון מסוגו בין אנסמבל מעבדת תרבות דימונה ובית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב. במסגרת ההפקה המשותפת תורגמה האופרה מחדש לעברית על ידי יניב ברוך והועלתה על ידי תלמידי בית הספר למוזיקה בניהול ובימוי של ד"ר מיכל גרובר-פרידלנדר.
תלמידי בית הספר למוזיקה מעלים את האופרה באוניברסיטת תל אביב (יוני 2010)
לקריאה נוספת

Hinton, Stephen. 1992. "Jasager, Der". The New Grove Dictionary of Opera. Ed. Stanley Sadie. London:. ISBN 0-333-73432-7
הערות שוליים

↑  Peter Szondi, 1981, p.73; ג'ון פיוג'י,2001, עמ' 250
↑  Ernst Bloch, 1973, vol.1, p.482
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4844074-7
פוליטיקה של הממלכה המאוחדת

הפוליטיקה של הממלכה המאוחדת מתנהלת במסגרת דמוקרטיה ייצוגית פרלמנטרית בה הממונה העיקרי הוא ראש ממשלה. היא נחשבת גם למונרכיה חוקתית, אם כי לבית המלוכה תפקיד ייצוגי בעקרו. השלטון הוא שלטון רב-מפלגתי, הכולל אצילה חלקית של סמכויות בסקוטלנד, ויילס, ולעיתים גם בצפון אירלנד.
הסמכות המבצעת היא הממשלה. הסמכות החקיקתית נמצאת בידי הממשלה ובידי שני חדרי הפרלמנט – בית הנבחרים ובית הלורדים. המערכת המשפטית פועלת באופן עצמאי מהסמכות המבצעת ומהסמכות התחיקתית. שיטת ממשל זו נקראת גם שיטת הממשל של וסטמינסטר והיא אומצה גם במדינות אחרות, כגון קנדה, הודו, אוסטרליה, ניו זילנד, סינגפור, מלזיה וג'מייקה, מדינות אשר היו חלק מן האימפריה הבריטית, ובמידה רבה גם בישראל.
לממלכה המאוחדת אין חוקה כתובה ומסודרת, אלא מוסכמות חוקתיות שרובן בלתי כתובות, ונתגבשו במשך השנים.