stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית המצבור
ביקורות

דניס הארווי כתב במגזין הבידור "וראייטי" שהבימוי חסר השראה, וביצוע שגרתי ודמויות לא מרגשות הופכים את הסרט, במקרה הטוב, להעברת זמן סבירה. בביקורת באתר "Arrow In The Head" נכתב שהסרט משעמם, למרות הופעה רבת עוצמה של הוורטאס, בריאנה אביגן שמוציאה את המיטב ממה שניתן לה, וכן סצנות חוץ שהוקרנו באופן מבריק במסכי מצלמות אבטחה, בזכות טביעת עין פקחית של הבמאי.
בראיין אורנדורף כתב שהסרט לא מצליח לייצר אמינות ונראה כמו גרסת בי מובי ל"החדר" של דייוויד פינצ'ר, תוך ניסיון ליצור מהומה קלסטרופובית עם אמצעים דלים בכל הנוגע למשחק, בימוי ותסריט. זאת, משום שרודריגס איננו פינצ'ר, פריס ואביגן חסרים את הכריזמה הנחוצה למימוש הדמויות שלהם, והוורטאס הופך את דמות המשנה המאיימת שלו לבריון מעייף.
הערות שוליים

↑  Stash House 2012 Directed by Eduardo Rodríguez. Letterbox, Retrieved October 28, 2019
↑  Stash House (2012) Filming & Production. IMDb, Retrieved October 28, 2019
↑  Stash House (2012) Release Info. IMDb. Retrieved October 28, 2019
↑  Harvey, Dennis. Stash House. Variety, May 10, 2012
↑  The Arrow. STASH HOUSE(2012). Arrow In The Head, Retrieved October 28, 2019
↑  Orndorf, Brian. Stash House Review. blu-ray.com, June 9, 2012
ביט (אמנות הבמה)

ביט (באנגלית: Bit) הוא שחקן המגלם תפקיד שיש בו אינטראקציה ישירה עם אחד או יותר מהשחקנים הראשיים, ולא יותר מחמש שורות של דיאלוג (לעיתים קרובות הם מכונים "five or less" בארצות הברית; בטלוויזיה הבריטית, ביטים מכונים "under sixes"). שחקן שמופיע בקביעות בתפקידי ביט, בין אם כתחביב או לצורך פרנסה, נקרא "שחקן ביט" (bit player), מונח המשמש גם על מנת לתאר שחקן בתחילת דרכו, שעדיין לא לוהק לתפקידים משניים או ראשיים משמעותיים.
בניגוד לניצבים, שלהם בדרך כלל אין כל אינטראקציה עם השחקנים הראשיים, ביטים לעיתים מופיעים ברשימת הקרדיטים. יוצאים מן הכלל לנוהג זה הם הופעות קמאו, שבהן שחקנים ידועים או ידוענים אחרים מופיעים בתפקיד של ביט; מקובל כי הופעות כאלו אינן מציונות.
דוגמאות מפורסמות

דוגמה לחריגה היא סרט הקולנוע משנת 1951 של חברת MGM, המבוסס על המחזמר "ספינת השעשועים", שבו התפקיד של הטבחית קוויני (פרנסס א. ויליאמס) הופחת מתפקיד משנה משמעותי בגרסה הבימתית, תפקיד קצר של ביט בגרסה הקולנועית. ויליאמס, שהופעתה לא הייתה אמורה להיות הופעת קמאו, לא מופיעה כלל ברשימת הקרדיטים. מצד שני, גם תפקידו של ויליאם וורפילד, שגילם את ג'ו, בעלה של קוויני, התקצר באופן דרסטי בסרט לעומת התפקיד הבימתי המקורי, אך שמו כן הופיע בקרדיטים, שכן הוא ביצע את אחד מהשירים שבסרט.
לעיתים קרובות, לביטים יש תפקידים משמעותיים במהלך העלילתי של הסיפור, לעיתים אף תפקיד מכריע, כמו בתפקידו של ג'ק אלברטסון כעובד דואר בסרט באורך מלא משנת 1947 בשם "נס ברחוב 34".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4618562-8
ארמון הקרמלין הגדול

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון, אטרקציה תיירותית, סימן נוף 
 מיקום:  טברסקוי ראיון 
 מדינה:  רוסיה 
 מייסדים:  ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1838
 תאריך פתיחה רשמי:  1849 
 אדריכל:  קונסטנטין טון 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-ביזנטית, אדריכלות נאו-רוסית 
 קואורדינטות:  55°45′00″N 37°36′57″E﻿ / ﻿55.75°N 37.615833333333°E﻿ / 55.75; 37.615833333333
 אתר רשמי
  (למפת מוסקבה מוגדלת) ארמון הקרמלין הגדול(למפת מוסקבה רגילה) ארמון הקרמלין הגדול
 
ארמון הקרמלין הגדול (ברוסית: Большой Кремлёвский дворец) הוא אחד מהארמונות של הקרמלין, המשמש כמשכן החגיגי של נשיא רוסיה.
היסטוריה

הארמון נבנה ביוזמת הצאר ניקולאי הראשון בין השנים 1838–1850 במקום בו ניצב קודם לכן ארמונם של איוואן השלישי ויליזבטה פטרובנה שפורקו. מטרת הארמון הייתה להנציח את תהילתם של לוחמי הצבא הרוסי לדורותיהם.
המתכנן הראשי של הארמון היה קונסטנטין טון. וכן השתתפו בתכנון האדריכלים ניקולאי צ'צ'גוב, פיודור ריכטר, פיוטר גרסימוב, ולדימיר בקריוב ואחרים. בין מעצבי הפנים של הארמון נמנו פיטור קלודט ופיודור סולנצב ואיוואן ויטלי. המבנה נבנה בסגנון המשלב את סגנון הרנסאנס עם הסגנון הרוסי.
בתוך מבנה הארמון שולבו מבנים קדומים יותר שניצבו באתר - הטרקלין המלוטש (Грановитая палата) שנבנה במאה ה-15, טרקלין הצארינה הזהוב (Золотая царицына палата) שנבנה במאה ה-16, וכן ארמון טרם שנבנה במהלך המאה ה-17.
בארמון למעלה מ-700 חדרים, ובו ממוקמים גרם מדרגות מרכזי המוביל לחמישה אולמות קבלת פנים (הנקראים על שם מסדרי רוסי הצארית: גאוגייבסקי, ולדימירסקי, אלכסנדרובסקי, אנדרייבסקי ויקטרינסקי) וכן חדרי המגורים הרשמיים של הצאר. מגורי המשרתים מוקמו בקומה הראשונה של המבנה. אורכו של הארמון 125 מטרים, גובהו 47 מטרים, ושטחו הכולל 25,000 מ"ר. מבנה הארמון רבוע, והוא נבנה סביב חצר פנימית.
בין השנים 1933–1934 אוחדו אולמות אלקסנדרובסי ואנדרייבסקי של הארמון במטרה שהאולם הגדול ישמש את הסובייט העליון, הפרלמנט של ברית המועצות. בתקופת השלטון הקומוניסטי הוסרו העיצובים הצארים של אולמות הארמון, אולם לאחר נפילת ברית המועצות הוחלט על שיקום ושיחזור הארמון, בין השנים 1994–1998 בוצעה עבודת שחזור נרחבת בארמון ואולמות אלקסנדרובסי ואנדרייבסקי שוחזרו תוך שיתוף פעולה עם הצייר איליה גלזונוב. הארמון משמש כיום את משרדי נשיא רוסיה.
גלריה

חזית הארמון מכיוון נהר מוסקבה
כיפת ארמון הקרמלין עם שעון ופעמון
אולם גאורגבסקי (רו')
אולם אלכסנדרובסקי
קישוט הפילונים של אולם אלכסנדרובסקי
אולם ולדימירסקי
נברשת וכיפה של אולם ולדימירסקי
אולם אנדרייבסקי (רו')
אולם אנדרייבסקי עם דלתות הכניסה
מפת הקרמלין במוסקבה. למידע על מקום  לחצו עליו
ארבעה ימים (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

כרזת הסדרה
 סוגה:  דרמה מותחן
 כותבים:  דייוויד הר
 בימוי:  ס. ג'. קלרקסון 
 שחקנים:  קארי מאליגן נתניאל מרטלו-וייט ג'יני ספארק ניקולה ווקר ג'ון סים בילי פייפר היילי סקוויירס
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  4
 הפקה
 מפיק:  אליזבת בינס
 מפיקים בפועל:  ס. ג' קלארקסון ג'ורג' פאבר דייוויד הר מארק פיבוס לוסי ריצ'ר
 חברת הפקה:  The Forge
 הפצה:  נטפליקס
 עורכים:  ג'יימי טרוויל סשה שוורץ
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC Two נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  12 בפברואר 2018 – 5 במרץ 2018
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ארבעה ימים (באנגלית; Collateral) היא סדרת דרמה בריטית בת ארבעה חלקים, שיצר וכתב דייוויד הר. במאי הסדרה היה ס. ג' קלארקסון. שידור הבכורה של הסדרה היה ב-12 בפברואר 2018 בערוץ BBC Two.
בסדרה מככבת קארי מאליגן בתפקיד קיפ גלספי, מפקחת בילוש הממונה על חקירת רצח של שליח פיצה, שנורה בפרוור של לונדון. בהמשך העלילה נבחנת רשת מורכבת של דמויות הקשורות לחקירת הרצח, ומוצגות הסוגיות של היחס למהגרים הלא חוקיים לבריטניה והיחס לזוגיות לסבית. נתניאל מרטלו-וייט מככב בתפקיד הבלש השותף של גילספי, סמל בילוש נייתן בילק. עוד בתפקידים הראשיים משחקים ג'יני ספארק, ניקולה ווקר, ג'ון סים ובילי פייפר.
זאת הסדרה המקורית הראשונה שכתב הר לטלוויזיה, אף על פי שכתב ל-BBC מאז 1973.
הסדרה הופקה בשיתוף נטפליקס, ויצאה ברחבי העולם ב-9 במרץ 2018. חברת Dazzler Media הפיצה את הסדרה על גבי DVD ב-25 במרץ 2018.
צוות השחקנים

קארי מאליגן – קיפ גלספי, מפקחת בילוש
ג'ון סים – דייוויד מארס, חבר פרלמנט ושר התחבורה בממשלת הצללים
בילי פייפר – קארן מארס, גרושתו של דייוויד
ניקולה ווקר – ג'יין אוליבר, כומרה לסבית
נתניאל מרטלו-וייט – נייתן בילק, סמל בילוש
ג'יני ספארק – סנדרין שו, קפטן בצבא הבריטי
היילי סקוויירס – לורי סטון, מנהלת הפיצרייה "ריגל פיצה"
אהד קאמל – פטימה אסיף, אחותו של עבדולה אסיף
ג'ולי נמיר – מונה אסיף, אחותו של עבדולה אסיף
קאי אלכס – לין שואן הוי, עדה מרכזית
בן מיילס – ג'ק היילי, פקד בילוש
רוב ג'רוויס – יואן ג'ונסון, בלש
ויניטה רישי – ראקי שאה, בלשית
רוברט פורטל – מייג'ור טים דייסון, המפקד של סנדרין שו
אורלה בריידי – פיבי דייסון, אשתו של טים דייסון
ג'ון הפרנן – סם ספנס, סוכן ב-MI5
מאיה סנסה – ברנה יאלאז, סוכנת סמויה ב-MI5
קים מדקאלף – סוקי וינסנט, מגישת חדשות של ה-BBC
ג'קלין בוטסוויין – מוניק
ריצ'רד מקייב – פיטר וסטבורן, בעל סוכנות נסיעות Pimlico Travel
בריאן ורנל – מייקי גאוונס, עובד ב"ריגל פיצה"
דברה פינדלי – אלינור שו, אמה של סנדרין
ססקיה ריבס – דברה קליפורד, חברת פרלמנט ומנהיגת האופוזיציה
ניקולה דופט – אליס סטון, אמה של לורי סטון
ורה צ'וק – ג'ילי לאונג, כתבת חדשות
אדריאן לוקיס – זאן סקופילד, פסיכיאטר
פרקים

| מס' בסדרה | מס' בעונה | שם הפרק | בימוי | תסריט | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | "פרק 1" | ס. ג'. קלארקסון | דייוויד הר | 12 בפברואר 2018 |
עבדולה אסיף, שליח מפיצריית ריגל, נורה ונהרג ברחוב בפרוור בדרום מערב לונדון, אחרי שהביא פיצה לקארן מארס, גרושתו של חבר הפרלמנט ושר בממשלת הצללים דייוויד מארס. מפקחת הבילוש קיפ גלספי ממונה על חקירת הרצח. קיפ מנסה להבין את המניעים של מנהלת הפיצרייה, לורי סטון, לשלוח את עבדולה במקומו של מייקי גאוונס, שהיה אמור להיות השליח באותה עת. העדה לרצח, לין שואן הוי, מזדהה בשם בדוי בפני השוטרים, משום שפגה אשרת השהייה שלה.
| 2 | 2 | "פרק 2" | ס. ג'. קלארקסון | דייוויד הר | 19 בפברואר 2018 |
קיפ חוקרת את אחיותיו של עבדולה, פטימה ומונה, בתקווה שישפכו אור על האירוע. ההתעניינות של סוכנות הביון ה-MI5 בנשים אלה מבהירה לקיפ שיש באירוע הירי יותר ממה שנדמה בתחילה. בינתיים קצינה בצבא הבריטי, סנדרין שו, נבחנת בדקדקנות על ידי המפקד שלה, מייג'ור טים דייסון.
| 3 | 3 | "פרק 3" | ס. ג'. קלארקסון | דייוויד הר | 26 בפברואר 2018 |
לאחר גילוי הגופה של לורי, קיפ חוקרת שוב את פטימה ואת מונה. דייוויד ננזף אחרי שבמסיבת עיתנואים תיאר את בריטניה כ"מדינה קטנה ומגעילה", עקב יחסה למהגרים. בהמשך הוא מגלה שקארן צורכת חשיש. נייתן, שאינו מרוצה מהשיטות של קיפ, מנסה לקדם את החקירה מאחורי גבה.
| 4 | 4 | "פרק 4" | ס. ג'. קלארקסון | דייוויד הר | 5 במרץ 2018 |
סנדרין מאיימת על אשתו של טים ומגלה לה שהוא אנס אותה. קיפ הבטיחה לפטימה ולמונה אישורים להישאר בבריטניה כדי לקבל מידע שיביא לקידום החקירה. מפקדה, ג'ק, נוזף בה על שהבטיחה תמורה שאין ביכולתה לתת. נייתן ממשיך להדליף מידע ל-MI5. אחרי שסוכנת סמויה של ה-MI5 נעצרת, קיפ משתמשת בה ככלי מיקוח לקיום הבטחתה לפטימה טלמונה, ומצליחה לפצח את התיק, ולגלות את האחראים לרצח של עבדולה ולורי.
פרסים

במרץ 2019 הייתה הסדרה מועמדת לשני פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה, בקטגוריית "הצילום והתאורה הטובים ביותר" ובקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר לבילי פייפר.
| שנה | פרס | קטגוריה | מועמדים | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | פרס באפט"א לטלוויזיה | שחקנית המשנה הטובה ביותר | בילי פייפר | מועמדות |  |
| 2019 | British Academy Television Craft Awards | צילום ותאורה | באלאז בוליגו | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  "Netflix Boards BBC Two's 'Collateral'; Billie Piper & More Join David Hare Thriller". Deadline Hollywood. 6 באפריל 2017. נבדק ב-7 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Anita Singh, ‏Police dramas have been 'done to death' says writer of new BBC police drama, The Telegraph, 18 January 2018
↑  "Full Cast Announced for Thriller Series 'Collateral' Starring Carey Mulligan". Variety. 6 באפריל 2017. נבדק ב-7 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Latest News: Collateral". BBC.
↑  "Here's Everything New On Netflix March 2018: Movies, Shows, Netflix Originals, And More". Decider. 6 באפריל 2018. אורכב מ-המקור ב-23 בפברואר 2018. נבדק ב-6 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Collateral (BBC) [DVD]". UK.
↑  "BAFTA Television 2019: Nominations for the Virgin Media British Academy Television Awards + British Academy Television Craft Awards" (באנגלית). BAFTA. 28 במרץ 2019. נבדק ב-28 במרץ 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Television 2019: Winners of the Virgin Media British Academy Television Awards + British Academy Television Craft Awards". BAFTA. 28 במרץ 2019. נבדק ב-18 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Television 2019: Winners of the Virgin Media British Academy Television Awards + British Academy Television Craft Awards". BAFTA. 28 במרץ 2019. נבדק ב-18 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
ארמון הרוחות

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון 
 על שם:  רוח 
 כתובת:  ג'איפור 
 מיקום:  Jaipur district 
 מדינה:  הודו 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1799
 תאריך פתיחה רשמי:  1799 
 אדריכל:  Lal Chand Ustad 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מוגולית 
 מידות
 קומות:  5 
 קואורדינטות:  26°55′26″N 75°49′36″E﻿ / ﻿26.924°N 75.82672°E﻿ / 26.924; 75.82672
 אתר רשמי
 he
 
ארמון הרוחות (בהינדי: हवामहल) הוא ארמון שנמצא בעיר ג'איפור, הודו. הארמון נבנה ב-1799 על ידי פטרפ סינג (אנ') ועוצב על ידי לאל צ'אנד אוסטד. הארמון נבנה בהשראתו של המבנה חתרי מאהל (אנ'), שנמצא בג'ונג'הונו (אנ').
עבודות שחזור ושיפוץ של הארמון, המוערכות בשווי של 5.468 מיליון רופי, בוצע ב-2006.
לקריאה נוספת

Tillotson, G.H.R (1987). The Rajput Palaces - The Development of an Architectural Style (Hardback) (First ed.). New Haven and London: Yale University Press. ISBN 0-300-03738-4.
הערות שוליים

↑  ארמון הרוחות (Hawa Mahal) בג'ייפור, למטייל
↑  "About Hawa Mahal | Hawa Mahal" (באנגלית בריטית). ארכיון מ-2019-06-17. נבדק ב-2019-07-04.
↑  Rai, Vinay; William L. Simon (2007). Think India: the rise of the world's next superpower and what it means for every American. Hawa Mahal. Dutton. p. 194. ISBN 978-0-525-95020-2. נבדק ב-6 בדצמבר 2009. Hawa Mahal. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Restoration of Hawa Mahal in Jaipur". Snoop News. 22 במרץ 2005. אורכב מ-המקור ב-17 ביולי 2011. נבדק ב-10 בדצמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398299405171  LCCN: sh2016001970
ארתור ויטי

פרדריק ארתור ויטי קוטון (באנגלית: Frederick Arthur Witty Cotton, נולד ב-1878 בברצלונה שבספרד, נפטר ב-9 בנובמבר 1969 בברצלונה) היה כדורגלן ונשיאו הרביעי של מועדון הכדורגל ברצלונה. ויטי שיחק במדי המועדון החל מהיווסדו ב-1899 ועד 1905, ובמקביל, בין 1903 ל-1905, היה נשיאו. בנוסף, היה איש עסקים פורה, כשעיסוקו המרכזי היה מסחר.
תארים

קופה מקאיה 1902
קופה ברצלונה 1903
אליפות קטלוניה 1904/1905
הערות שוליים

↑  MARÍTIMAS Y AÉREAS‏, La Vanguardia,‏ 8.2.1934, עמ' 18
↑  Falleció don Arturo Witty, fundador del Barcelona,‏ El Mundo Deportivo,‏ 12.11.1969, עמ' 4
שחקני ברצלונה שזכו בקופה ברצלונה ב-1903: 
 עומדים: וידאל, רץ', טרדס וליובט; 
יושבים: לסלטה, האריס, גאמפר, ויטי, מייר, שטיינברג ואוסו.
ביטוח משנה

ביטוח משנה או מבטח משנה (באנגלית: Reinsurance) היא שיטה לניהול סיכונים פיננסיים המאפשרת פיזור של הסיכון בין מבטחים שונים. בשיטה זו חברות הביטוח ("המבוטחות במשנה") מעבירות למבטחי המשנה חלק מהסיכונים הכספיים בגין פוליסות שהן הנפיקו לציבור.
ביטוח משנה נועד לבטח סיכונים בהיקף גדול מהיכולת הכלכלית הטבעית של חברות הביטוח, בעיקר במקרי קיצון שעשויים להוביל להתמוטטות חברת הביטוח בשל חוסר היכולת לפרוע את התחייבויותיהן. הנטל אותו לוקחות על עצמן חברות הביטוח מכונה "שייר" (מאנגלית: Share). תמורת ביטוח המשנה משלמות חברות הביטוח חלק מהפרמיה שהן מקבלות מלקוחותיהן.
נהוג לחלק את סוגי ביטוח המשנה לביטוח משנה פקולטטיבי (רצוני), בו מבטח המשנה יכול לקבל או לדחות את העסקים המוצעים לביטוח, מול ביטוח משנה אובליגטורי (חוזי), שבו מבטח המשנה מתחייב בחוזה לקבל לביטוח את כל העסקים שיועברו לו על ידי המבטח הישיר בהתאם לתנאי החוזה. ביטוח משנה אובליגטורי קל יותר לתפעול, משום שאינו מצריך משא ומתן נפרד על כל חוזה ביטוח בין המבטח למבטח המשנה, אך הוא מצריך אמון גדול יותר של מבטח המשנה שבכך שהמבטח הישיר פועל נכון בסיכונים שהוא מבטח.
מבטחי המשנה הגדולים בעולם הם חברת "Munich Re", חברת "Swiss Re", שוק הביטוח לוידס של לונדון וחברת "Gen Re" של תאגיד ברקשייר האת'וויי.
בישראל נוהגות חברות הביטוח לקנות ביטוח משנה בחו"ל. מכיוון שקרנות הפנסיה בישראל מתבססות על ערבות הדדית, רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון מחייבת קרנות פנסיה המונות פחות מ-1,500 עמיתים לרכוש ביטוח משנה. בפועל, למרות שבכל קרנות הפנסיה בישראל יש יותר מ-1,500 עמיתים, חלקן עדיין מעבירות את הסיכונים לידי מבטח משנה. מבטחי המשנה המבטחים את קרנות הפנסיה בישראל הם: "סוויס רה" ו- "Scor".
הערות שוליים

↑  אתי אפללו, ידין ענתבי לחברות הביטוח: פרטו את חשיפתכן למבטחות משנה גדולות בחו"ל, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2008
↑  אלעזר לוין, ‏הפרמיה לביטוח שייר ברעידת אדמה התייקרה ב-50%, באתר גלובס, 2 בינואר 2001
↑  עירן פאר, ‏שתי חברות ביטוח משנה אירופיות מחזיקות במחצית משוק ביטוח המשנה בישראל, באתר גלובס, 26 בספטמבר 2005
↑   מירב ארלוזורוב, חברות הביטוח מזהירות: מבטחי משנה לא יסכימו לשינוי בתביעות סיעוד, באתר TheMarker‏, 3 באפריל 2017
↑  גולן חזני, הישראליות עיצבנו את השוויצרים, וביטוחי הרכב עלולים להתייקר, באתר כלכליסט, 26 ביולי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529505405171  BnF: cb11974686g (data)  GND: 4050860-2  LCCN: sh85112467  NDL: 00569992  NKC: ph229518
אנטוני ויט

| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1944 (בן 80) קרקוב, גנרלגוברנמן 
 מוקד פעילות:  פולין 
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה היגלונית 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  פולנית 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד  קצין במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  קצין במסדר הצלב הדרומי  אביר במסדר פולוניה רסטיטוטה  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה  צלב הכסף של ההצטיינות 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנטוני ויט (בפולנית: Antoni Wit, נולד ב-7 בפברואר 1944) הוא מנצח פולני.
ביוגרפיה

ויט נולד בקרקוב. משנת 2002 עד 2013 היה מנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של ורשה. כמו כן עבד עם התזמורת הסימפונית של נווארה מעונת 2010–2011 עד עונת 2016–2017 והופיע עמה כמנצח האורח הראשון שלה. במאי 2013 מונה למנהל אמנותי של האנסמבל הספרדי, היושב בפמפלונה.
ויט סיים את לימודיו באקדמיה למוזיקה של קרקוב (שנקראה אותם ימים Państwowa Wyższa Szkola Muzyczna) בשנת 1967. הוא למד ניצוח אצל הנריק שיץ, והלחנה אצל קשישטוף פנדרצקי. בהמשך למד בפריז אצל נדיה בולאנז'ה.
ויט ניצח על הפילהרמונית של ברלין, שטאטסקאפלה דרזדן, תזמורת האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא, תזמורת טונהאלה בציריך ובלונדון על תזמורת רשות השידור הבריטית, תזמורת פילהרמוניה, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית של קרקוב, והתזמורת הסימפונית הלאומית של קטלוניה בברצלונה.
ויט הקליט יותר מ-90 אלבומים, רובם בחברת נקסוס, ורבים מהם עם תזמורת הרדיו הלאומית של פולין בקטוביץ, שבה כיהן כמנהל אמנותי בשנים 1983 עד 2000. הוא התמחה ביצירותיהם של מלחינים פולנים כמו הנריק גורצקי, וויצך קילאר, קשישטוף מאייר, ויטולד לוטוסלבסקי, קרול שימנובסקי וקשישטוף פנדרצקי, שאת יצירתו רקוויאם פולני הקליט בשנת 2004.
ויט זכה בפרס קאן קלאסיקל על הקלטתו ל"סימפוניית טורנגאלילה" של אוליבייה מסייאן; גם ההקלטה שלו למחזור "מולדתי" (Má vlast) של בדז'יך סמטנה זכתה לשבחים רבים.
ויט מלמד באקדמיה ע"ש פרדריק שופן בוורשה.
הערות שוליים

↑  Orquesta Sinfónica de Navarra Under Wit’s Baton התזמורת הסימפונית של נווארה תחת שרביטו של ויט 7 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423821305171  PLWABN: 9810584419805606  BIBSYS: 1025299  BNE: XX1336316  BnF: cb13901256j (data)  CiNii: DA10853203  GND: 128857048  ISNI: 0000 0001 2321 0594  LCCN: n84011604  LNB: 000106955  MusicBrainz: 4b341f64-2f9f-4d9a-9343-db023cad6dba  NKC: xx0043031  NLA: 35306184  NSK: 000478578  NTA: 109656555  RERO: 02-A003981521  SUDOC: 080668496  Trove: 905334  VIAF: 74039263   WorldCat (עם VIAF): 74039263
ארמון הרפובליקה

| --- | --- |


ארמון הרפובליקה בשנת 1977. ברקע מגדל הטלוויזיה של ברלין
 מידע כללי
 סוג:  מרכז כנסים, בית תרבות, מרכז אמנויות במה, מבנה פרלמנט, מבנה לשעבר 
 מיקום:  מיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1976
 תאריך פתיחה רשמי:  23 באפריל 1976 
 תאריך פירוק:  2 בדצמבר 2008 
 אדריכל:  היינץ גרפונדר, היינץ אוסט, מנפרד פראסר, וולף-רודינגר אייזנטראוט, Karl-Ernst Swora 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודרנית 
 מידות
 אורך:  180 מ' 
 רוחב:  100 מ' 
 גובה:  32 מ' 
 קואורדינטות:  52°31′03″N 13°24′09″E﻿ / ﻿52.5175°N 13.4025°E﻿ / 52.5175; 13.4025
  (למפת ברלין מוגדלת) ארמון הרפובליקה(למפת ברלין רגילה) ארמון הרפובליקה
 
המבנה בשנת 2003
פורום הומבולדט בבנייה (2016), צילום ממגדל הטלוויזיה של ברלין
ארמון הרפובליקה או פאלאסט דר רפובליק (בגרמנית: Palast der Republik) היה מבנה במרכז ברלין, על אי המוזיאונים, לגדת נהר השפרה, בין השלוספלאץ והלוסטגארטן, אשר שימש כמקום מושב הפולקסקאמר, הפרלמנט של גרמניה המזרחית. כמו כן המבנה הכיל שני אולמות כנסים, גלריות אמנות, מסעדות ומגרש באולינג.
היסטוריה

ארמון הרפובליקה הוקם בין השנים 1973–1976 בסגנון אדריכלות קומוניסטי. המבנה נבנה במקום בו עמד הברלינר שטאטשלוס (ארמון העיר) אשר נפגע קשות בהפצצות מלחמת העולם השנייה ונהרס בשנות ה-50 בהוראת ממשלת גרמניה המזרחית.
אורכו של המבנה המונומנטלי 180 מטרים, רוחבו 83 מטרים וגובהו 32 מטרים.
המבנה כוסה במראות ברונזה. טקס חנוכת המבנה נערך ב-23 באפריל 1976 והמבנה נפתח לציבור ב-25 באפריל באותה שנה.
המבנה עוטר במנורות רבות ובעיטורי זכוכית עד שזכה לכינוי "חנות המנורות של אריך" (בגרמנית: Erichs Lampenladen) כשהכוונה לאריך הונקר ולאולם המבואה בו היו 1001 מנורות.
המבנה נבנה במטרה לשמש כ"ארמון העם", ולא רק כבניין הפרלמנט. לכן נבנו בבניין מסעדות, אתר החלקה על הקרח, מגרש באולינג וכן אולמות כנסים. בשל העדר מתקנים דומים במזרח ברלין זכו המתקנים בבניין לפופולריות בקרב תושבי ברלין המזרחית. אולם הכנסים הגדול שימש למופעים ואירועים תרבותיים. אולם זה היה בצורת משושה שרוחבו 67 מטרים וגובהו 18 מטרים. במת האולם הייתה בעלת גודל משתנה הנע בין 170 ל-1000 מ"ר. מספר המושבים באולם נע בין 1,000 ל-4,500.
זיהום האזבסט

זמן קצר לפני איחוד גרמניה, באוקטובר 1990 התגלה כי הבניין מזוהם באזבסט. המבנה נסגר לציבור ב-19 בספטמבר 1990 ובמשך כעשור, עד שנת 2003, נוקה הבניין מאזבסט. כמו כן הוצאו ממנו כל חפצי האמנות שבו והבניין הוכן להריסה. בשנת 2003 הופעל לחץ ציבורי במטרה להשתמש בבניין לאירועי תרבות, ואכן נערכו בו מספר אירועי תרבות ותערוכות בשנת 2004.
הריסת הבניין

בנובמבר 2003 החליט הבונדסטאג על הריסת המבנה, מתוך כוונה שלאחר שיושג מימון לצורך זה יבנה במקום מחדש השטאטשלוס.
הריסת הבניין החלה ב-6 בפברואר 2006 והסתיימה ב-2008. עבודות ההריסה היו איטיות ביותר, והבניין פורק ולא פוצץ בשל החשש לפגוע בבניינים ההיסטוריים הסמוכים לו ובהם הקתדרלה של ברלין הצמודה לבניין. עלות הריסת המבנה הוערכה ב-12 מיליון אירו.
עבודות ההריסה התעכבו פעמים רבות בשל גילוי של חלקיקי אזבסט נוספים במבנה.
העלות המשוערת של הבנייה מחדש של השטאטשלוס במיקום זה הוערכה ב-400 מיליון אירו. הבניין החדש נקרא Humboldt Forum והוא משמש כמוזיאון ומרכז תרבותי. הבנייה הסתיימה ב-2019.
פנים המבנה
ארתור הרצברג

| --- | --- |

ארתור הרצברג בסביבות שנת 1972
 לידה:  9 ביוני 1921 לובאצ'וב, רפובליקת פולין 
 פטירה:  17 באפריל 2006 (בגיל 84) וסטווד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, פולין 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס  בית המדרש לרבנים באמריקה 
 תקופת הפעילות:  ? – 17 באפריל 2006 
 מעסיק:  אוניברסיטת קולומביה 
 
הרב אברהם [ארתור] הֶרְצְברג (באנגלית: Arthur Hertzberg;‏ 9 ביוני 1921 – 17 באפריל 2006) היה רב קונסרבטיבי, פרופסור ליהדות, היסטוריון וממנהיגי יהדות ארצות הברית במאה ה-20.
ביוגרפיה

נולד כאברהם הרצברג בעיירה לוּבַּצ'וֹב (Lubaczów) שבדרום-מזרח פולין ב-9 ביוני 1921. אביו היה צבי אלימלך הרצברג, רב אורתודוקסי מחסידות בעלז. כשהיה בן חמש עברה המשפחה לארצות הברית, קודם לאוהיו, ואחר כך לבולטימור בה כיהן אביו כרב. מגיל צעיר הכין את עצמו הרצברג למשרה של רב ולמד תלמוד במקביל ללימודי חול. הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבמרילנד, בהיסטוריה ובשפות שמיות. הוא למד יהדות בבית המדרש לרבנים באמריקה, המוסד האקדמי העליון של הזרם הקונסרבטיבי, ובשנת 1943 הוסמך על ידם לרבנות. הוא נישא בשנת 1950 לפיליס קאנון, ולזוג נולדו שתי בנות. נפטר בשנת 2006 כשהוא בן 84 שנים.
בין השנים 1951 ל-1953 כיהן כרב צבאי בחיל האוויר האמריקני. הוא התגורר באינגלווד שבניו ג'רזי, שם היה רב של קהילת בבית הכנסת הקונסרבטיבי עמנו-אל משנת 1956 עד לשנת 1985.
פעילות אקדמית

בנוסף להיותו רב קהילה, היה אקדמאי מכובד וצבר מוניטין והכרה על ספריו שגוללו את תולדות יהודי ארצות הברית ועל התנועה הציונית. הוא חיבר עשרות ספרים, מאמרים ומחקרים שעסקו בכל תחומי ההיסטוריה, ההגות והמחשבה של היהדות והציונות, ורבים מספריו מהווים כטקסט יסוד בתחומם.
הרצברג סיים לימודי דוקטורט בהיסטוריה בשנת 1966 מאוניברסיטת קולומביה. הוא לימד במספר מוסדות, בהם אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת ראטגרס, האוניברסיטה העברית בירושלים ובדארטמות' קולג'. משנת 1991 ועד מותו ב-2006 שימש כפרופסור אורח למדעי הרוח באוניברסיטת ניו יורק.
הרצברג חקר את תופעת האנטישמיות בספרו משנת 1968, שהיה מבוסס על עבודת הדוקטורט שלו, "הנאורות הצרפתית והיהודים: מקורות האנטישמיות המודרנית", בו טען כי מקור האנטישמיות מגיע לראשית ימי עידן האורות ולפילוסופים כדוגמת וולטר.
בשנת 2003 יצא לאור ספרו האחרון, אוטוביוגרפיה אישית השזורה בקורות העם היהודי, הנקרא "יהודי באמריקה, חיי ומאבק של עם על זהותו". במאמר ביקורת על הספר כתב ג'ייקוב ניוזנר, פרופ' ללימודים יהודיים, "הרצברג הוא האינטלקטואל הבולט ביותר של יהדות ארצות הברית".
פעילות חברתית

הרצברג השתתף במצעד הרבנים באוקטובר 1943 בבירת ארצות הברית וושינגטון בקריאה לכוחות הברית לפעול לעצירת השמדת היהודים באירופה. כיהן כנשיא הקונגרס היהודי האמריקני בין השנים 1972 ל-1978 ובמקביל כיהן גם בוועד הפועל של הקונגרס הציוני העולמי. בשנים 1975-1991 היה סגן הנשיא של הקונגרס היהודי העולמי. הרצברג היה פעיל בהתנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית והיה בין חשובי היהודים שהתגייסו למטרה זו, והוא אף השתתף במצעד המפורסם של מרטין לותר קינג ב-1963 שבו נאם את הנאום, יש לי חלום.
הרצברג היה ציוני מתחילת דרכו, ובשנת 1947 נסע לארץ ישראל לעזור בהקמתה. לאחר מלחמת ששת הימים תמך הרצברג בהקמת מדינה פלסטינית, נושא ששם אותו במחלוקת עם רבים בקהילה היהודית, בעת שהנושא היה פחות מקובל מבימינו, אולם לא חשש להביע את דעתו. הוא תמך בתנועת שלום עכשיו.
הרצברג ביקר את הסתמכות של יהודי ארצות הברית על זכר השואה כמכשיר לביצור תחושת הקהילתיות והזהות היהודית. הוא קרא למוזיאון השואה האמריקני, "הקתדרלה הלאומית ליהדות של יהודי ארצות הברית". הוא רצה לראות את הזהות היהודית מבוססת על תכנים נוספים פרט לזכר השואה.