stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרדיולוגיה
הערות שוליים

↑  http://www.ima.org.il/Internes/ViewCategory.aspx?CategoryId=6958#.UpUGJ8TIaDv
↑  http://circ.ahajournals.org/content/127/1/e6.full?sid=58b06d23-e6d7-4262-b5a9-1706521271fe
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283476305171  BnF: cb119328721 (data)  GND: 4114141-6  LCCN: sh85020214  LNB: 000080542  NARA: 10644232  NKC: ph121467
יחסי אוקראינה–הודו

| יחסי אוקראינה–הודו |
| --- | --- |
אוקראינה: הודו


אוקראינה: הודו
שטח (בקילומטר רבוע)
603,550: 3,287,263
אוכלוסייה
38,325,793: 1,456,341,691
תמ"ג (במיליוני דולרים)
178,757: 3,549,919
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,664: 2,438
משטר
רפובליקה: רפובליקה סוציאליסטית פדרלית

יחסי אוקראינה–הודו הם היחסים הדיפלומטיים בין הודו לאוקראינה, שכוננו בינואר 1992. שגרירות הודו בקייב נפתחה במאי 1992, ואוקראינה פתחה את שגרירותה בניו דלהי בפברואר 1993. הקונסוליה הכללית של הודו באודסה תפקדה משנת 1962 עד סגירתה במרץ 1999.
הסכמים דו צדדיים

יותר מ-17 הסכמים דו צדדיים נחתמו בין הודו ואוקראינה, כולל הסכמים בנושא שיתוף פעולה במדע וטכנולוגיה, התייעצות עם משרד החוץ, שיתוף פעולה בחקר החלל, הימנעות ממיסוי כפול וקידום והגנה על השקעות.
יחסים פוליטיים

הודו מקיימת יחסי ידידות עם אוקראינה. התייעצויות שנתיות של משרדי החוץ מתקיימות ברמת המזכירה. סגן שר החוץ האחראי על אזור אסיה מייצג את הצד האוקראיני בהתייעצויות אלה. אוקראינה משתפת פעולה באופן חיובי עם הודו גם ברמה הבינלאומית. אוקראינה תומכת בהחלטה של סוגיית ג'אמו וקשמיר על בסיס הסכם שימלה. אוקראינה תומכת גם ברפורמות במבנה מועצת הביטחון של האו"ם.
יחסי מסחר

מערכת היחסים המסחרית עם הודו ושיתוף פעולה כלכלי עם הודו התפתחה על בסיס הידידות ארוכת השנים בין המדינות. במרץ 1992 נחתם הסכם הידידות ושיתוף פעולה בין הודו לאוקראינה, והעניק דחיפה משמעותית ליחסי הסחר בין הודו לאוקראינה.
יחסי הסחר בין המדינות התפתחו בקצב מהיר מאוד. נרשמה עלייה פי שלושה בסחר באוקראינה בהודו בשנים 2003–2005 והיא מסתכמת ביותר ממיליארד דולר. יבוא אוקראינה מהודו הוכפל ועמד על 3,214 מיליון דולר בשנת 2006, בעוד היצוא של אוקראינה להודו גדל פי 3.6 ועומד על 7,369 מיליון דולר בשנת 2006. המחזור הכולל בסחר בהודו ואוקראינה בשנים 2005–2006 עלה על 3.1 מיליארד דולר (נכון לינואר 2014). הפריטים העיקריים המיובאים על ידי אוקראינה מהודו הם תרופות, ייצור תרופות, עפרות ומינרלים, מוצרי טבק, תה, קפה, תבלינים, משי ויוטה. הפריטים העיקריים המיובאים על ידי הודו מאוקראינה הם כימיקלים, ציוד, מכונות ומנועים.
ממשלות אוקראינה וגם הודו משתתפות בישיבות הוועדה הבין-ממשלתית ההודית באוקראינה המקיימת את ישיבת מועצת העסקים המשותפת של אוקראינה-הודו. זה נתן דחיפה משמעותית ליחסי הסחר באוקראינה. אחרי רוסיה, אוקראינה היא שותפת הסחר השנייה בגודלה בהודו מבין מדינות חבר המדינות. אוקראינה אינה חברה חדשה בתעשייה ההודית, מכיוון שמפעליה מעורבים באופן פעיל ומהווים את עמוד השדרה של מגזר הכוח ההודי ותעשיות כבדות בין היתר.
ישנן חברות מניות משותפות כגון "Ukrindustry", אשר זכתה בחוזה לביצוע שחזור הסוללה קולה במפעלי המתכות ב-Rourkela ו-Bokaro. ישנם גם מפעלי בניית מכונות Azovmash ו-Novokramatorskyi המספקים ציוד לייצור ממירי חמצן. קשרי הסחר בין הודו לאוקראינה הצליחו גם בהגדלת שיתוף הפעולה בין המדינות בתחום הטכנולוגי והמדעי.
יחסי מדע וטכנולוגיה

במסגרת ההסכם שנחתם בין הודו ואוקראינה במאי 1992, מתכנסת ועדת המו"פ המשותפת מדי שנה לדיון ביישום פרויקטים, קיום תערוכות ושיתוף פעולה במחקר מדעי. הוועדה נפגשה לאחרונה בקייב באוקטובר 2007, ואישרה 11 פרויקטים למחקר ופיתוח למימוש. ימי מדע וטכנולוגיה אוקראינים נערכו בניו דלהי בדצמבר 2004. סוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה וארגון ההודי לחקר החלל מקיימים שיתופי פעולה שוטפים בתחום החלל. באוקראינה יש תחום IT חזק מאוד. מוקדים טלפוניים רבים מחו"ל הצליחו. חברת Aptech Limited ממומבאי חתמה על הסכם במאי 2004 עם המכון הבינלאומי לניהול כוח אדם (המרכז להכשרה בתחום ה־IT באוקראינה) לארגון תוכניות IT לבתי ספר ומוסדות באוקראינה. ביו-טכנולוגיה היא המגזר האחרון בו חברות כמו ביוקון, גנום וכו' משתפות פעולה זו עם זו. היא מספקת גם טורבינות לתחנות כוח תרמיות, הידליות גרעיניות.
בשנת 2005 הביע נשיא הודו, עבדול קאלאם, עניין לחזק את שיתוף הפעולה עם אוקראינה בתחום מחקר החלל במהלך נאום שנשא בפני ההודים באוקראינה. הוא וחברי הארגון ההודי לחקר החלל ביקרו אחר כך בסוכנות החלל האוקראינית יוז'נוי, אחת היחידות הגדולות לייצור רקטות בעולם.
משפחת אוביץ

משפחת אוביץ בישראל, 1950
משפחת אוביץ הייתה משפחה של שחקנים ומוזיקאים יהודים ששרדו מאסר במחנה הריכוז אושוויץ בתקופת השואה. רוב בני המשפחה לקו בגמדות.
מוצא המשפחה

מוצא משפחת אוביץ היה בכפר רוזאווליה במחוז מרמורש, בטרנסילבניה. הם היו צאצאי שמשון אייזיק אוביץ (1868–1923), שלקה בגמדות ושימש כבדחן בחתונות וכרב נודד. נולדו לו משני נישואים עשרה ילדים, מתוכם שבעה לקו בגמדות.
ילדים מנישואיו הראשונים לברנה פרוכטר (שהייתה בעלת גובה ממוצע) היו - רוזיקה (1886–1984) ופרנזיקה (1889–1980), שתיהן לקו בגמדות.
בעקבות פטירתה של אשתו ב-1901 נישא בשנית לבתיה ברטה הוס, שהייתה גם היא בעלת גובה ממוצע. מנישואים אלו נולדו: אברהם (1903-1972) (לקה בגמדות), פרידה (1905-1975) (לקתה בגמדות), שרה (1907-1993) (גובה ממוצע), מיקי (1909-1972) (לקה בגמדות), לאה (1911-1987) (גובה ממוצע), אליזבת (1914–1992) (לקתה בגמדות), אריה (1917–1944) (גובה ממוצע), ופירושקה (פרלה) (1921-2001) (לקתה בגמדות).
האם בתיה יעצה לילדיה שיישארו יחד במשך כל חייהם, עצה שכנראה הצילה את חייהם בהמשך. היא אמרה: "באש ובמים, לעולם לא להיפרד; לשמור אחד על השני, ולחיות אחד למען השני".
להקת ליליפוט

אבי המשפחה נפטר בהיות הבת הקטנה בת שנתיים. שבע שנים אחריו נפטרה גם האם, מותירה אחריה עשרה ילדים, שהצעירה בהם בת 9. ילדיהם הקימו להקה משלהם שנקראה "להקת ליליפוט". הם שרו וניגנו באמצעות כלי נגינה קטנים המיועדים לילדים והופיעו בכל רחבי רומניה, הונגריה וצ'כוסלובקיה, כאשר בני המשפחה הגבוהים עוזרים מאחורי הקלעים. חברי הלהקה שרו ביידיש, הונגרית, רומנית, רוסית וגרמנית. כאשר לא היו בהופעות, הם התגוררו בבית אחד עם בני זוגם.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה, היו במשפחה שנים-עשר אנשים, שבעה מהם נמוכי קומה. כאשר תפסה הונגריה את צפון טרנסילבניה בספטמבר 1940, חוקי הגזע החדשים אסרו על אמנים יהודים לשעשע את מי שאינם יהודים. בני המשפחה השיגו אישורים בהם הושמטה עובדת היותם יהודים, והם המשיכו בסיורים עד 1944. לאחר השתלטות הגרמנים על הונגריה, ב-15 במאי 1944, גורשו כל 12 בני המשפחה לאושוויץ ביחד עם כל בני הכפר. למעט אחד מהאחים הגבוהים שנמלט מהגירוש, אך נעצר מאוחר יותר והוצא להורג.
אושוויץ

משהגיעה המשפחה למחנה אושוויץ, היא משכה את תשומת לב השומרים הגרמנים. אלו הזעיקו את רופא המחנה יוזף מנגלה אשר נהג לאסוף קוריוזים כגמדים ותאומים עבור המחקרים שלו בתורשה. בני המשפחה שוכנו במתחם מיוחד שהיה באחריותו של מנגלה. מנגלה היה סקרן במיוחד בשל העובדה שהמשפחה כללה הן נמוכי קומה והן בעלי גובה רגיל. שמונה אסירים אחרים, בני משפחת שלומוביץ שעבדו עם משפחת אוביץ, טענו שהם קרובי משפחה שלהם, ומנגלה צירף גם אותם לקבוצה של המשפחה שהייתה באחריותו. על מנת לשמור אותם בריאים הוא דאג שיהיו להם תנאי מחיה היגייניים יותר, אוכל טוב וכלי מיטה משלהם. מנגלה איפשר להם לשמור על הבגדים שלהם, והם לא נאלצו ללבוש את מדי הפסים של שאר יושבי המחנה.
בני המשפחה היו נתונים לבדיקות שונות. בדיקות דם ומח עצם, לקיחת דגימות שיער ועוד. הם גם הוצגו בפני קבוצות של רופאים ומבקרים שבאו למחנה לצפות במחקריו של מנגלה. בשחרור המחנה נמצא מרשם התרופות של המשפחה. הרישום הראשון שנמצא – יוני 1944. מנגלה לקח מח עצם מעמוד השדרה של כל בני המשפחה. ללא משככי כאבים. דם נלקח מהם כמה פעמים ביום. הוא שפך מים חמים וקרים על אוזניהם ועקר את שיניהם.
פרלה הייתה מודאגת שמא מנגלה יתחיל סדרת ניסויים שנייה, אכזרית יותר. "היינו בטוחים שמהמחנה הזה לא נצא על שתי רגליים". דייוויס מתאר כיצד הוא מתקשה לדמיין איך זה לחיות עם מחשבה כזאת.
ב-17 בינואר 1945 מנגלה ברח. עשרה ימים לאחר מכן הכוחות הרוסים חדרו לאושוויץ ושחררו את כל 5,800 האסירים שנותרו בחיים. לאחר שמונה חודשי גיהנום, משפחת אוביץ שוחררה כשכולם בחיים.
בשנת 2001, בגיל 80 התראיינה פרלה ואמרה: 'ניצלתי בעזרת חסדו של השטן'.
עם שחרור אושוויץ ב–27 בינואר 1945 על ידי הצבא האדום שוחררו בני המשפחה, ביחד עם בני משפחת שלומוביץ שניצלו בזכותם.
בישראל

במסע ארוך לאחר השחרור, הגיעו בני המשפחה בחזרה לביתם בכפר, ושם גילו כי ביתם נבזז. משם הם עברו לסיגט ולאחר מכן לבלגיה. במאי 1949 עלו לישראל והתיישבו בחיפה. הם החלו שוב במסעות של הופעות ברחבי הארץ. הופעות אלו היו להצלחה והם הצליחו כבעבר למלא אולמות. בשנת 1955, הם פרשו מהופעות ורכשו שני בתי קולנוע בחיפה – "גנים" ו"כרמל", אותם ניהלו, הפעם מאחורי הקלעים. כעבור כעשור נסגרו שני בתי הקולנוע.
הגברים מהמשפחה שנישאו, הולידו צאצאים בעלי גובה רגיל. הנשים במשפחה לא יכלו ללדת עקב מבנה גופן. חלק מבני המשפחה הגיע לגיל מופלג. רוזיקה אוביץ נפטרה בשנת 1984 בגיל 98. פרלה אוביץ הייתה הצאצאית האחרונה שנפטרה - בשנת 2001.
נינתו של אברהם היא הזמרת דנה ליקוורניק, שכתבה לזכרו את השיר "איש קטן".
נאמנים לצוואת אמם – לעולם לא להיפרד, קבורים כל בני המשפחה בחלקת קבר משותפת בחיפה.
אזכורים בסרטים

על בני המשפחה נעשו שני סרטים תיעודיים – "ליבה פרלה" בהפקת שחר רוזן, שהופק ב-1999. הסרט זכה במספר פרסים בפסטיבלים של סרטים תיעודיים.
הסרט השני – "עמידה זקופה באושוויץ" הופק בשנת 2006, על ידי ביל ברומר.
בסרט "פעם הייתי" הוצגה דמותה של משפחת גמדים המחזיקים בבית קולנוע בעיר התחתית בחיפה שהתבססה על סיפורה של משפחת אוביץ. את הדמות המרכזית במשפחה ("סילביה"), גילמה השחקנית בת-אל פאפורה, בתי הקולנוע של המשפחה כבר לא היו קיימים ולכן צולם הסרט במה שהיה קולנוע "הדר" ברחוב קיבוץ גלויות. הסרט מבוסס על הספר "בשבילה גיבורים עפים" של אמיר גוטפרוינד.
לקריאה נוספת

אליזבט מושקוביץ, חסד השטן: קורות משפחת גמדים בנסויי ד"ר מנגלה באושוויץ, הוצאת ידיעות אחרונות, 1987
הערות שוליים

↑  מפת חיפה, 1954, בהוצאת מחלקת המדידות, עם ציון מיקום בתי הקולנוע 'גנים' ו-'כרמל' (מס' 25 ו- 26 במפתח), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  פרלה אוביץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
↑  יובל אראל‏, ליליפוט בארץ הרשע, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 3 במאי 2016
↑  פרלה יקירתי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 124559093  VIAF: 8324449   WorldCat (עם VIAF): 8324449
קוניור ירוק לחי

| קוניור ירוק לחי |
| --- | --- |
 קוניור ירוק לחי ילו סיידד
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תוכיים
סוג:: תוכון
מין:: קוניור ירוק לחי
שם מדעי
 Pyrrhura molinae ‏Rivoli & Souancé, 1854
תחום תפוצה
צהוב - תחום תפוצה ידוע, מקווקו- תחום תפוצה משוער

קוניור ירוק לחי רגיל
קוניור ירוק לחי קינמון
קוניור ירוק לחי אננס
ירוק לחי ילו סייד
קוניור ירוק לחי (שם מדעי: Pyrrhura molinae) הוא תוכי בגודל קטן/בינוני, ממשפחת התוכיים. זהו מין בסוג תוכון (המכיל 22 מינים).
שמו נגזר מצבעו הדומיננטי הירוק.
תת-מינים

לקוניור ירוק לחי שישה תת-מינים:
P. m. molinae
P. m. australis
P. m. flavoptera
P. m. sordida
P. m. phoenicura
P. m. restricta
מין זה ניתן לגידול בארבעה זנים בעלי גוונים שונים: ירוק (Normal green), ילוו סידד (Yellow Sided), קינמון (Cinnamon) ואננס (Pineapple).
מין זה מתרבה בעיקר בשבי, בבתי גידול וחוות.
תיאור

מוצאו של הקוניור ירוק הלחי הוא מדרום אמריקה; רמות בוליביה המזרחית, ברזיל וניתן למוצאו בצפון ארגנטינה. תוחלת חייו בטבע יכולה להגיע עד 30 שנה ובשבי עד 20 שנה[דרושה הבהרה].
בטבע הוא ניזון מזרעים, פקעות, ירקות ופירות, בעיקר סברס. בשבי הוא ניזון ממזון יבש המכיל את כל אבות המזון שהתוכי צריך, תערובת השריה הכוללת לרוב תירס, אפונה, שעועית, תפוחים, בננות, גרעינים כאלו ואחרים ועוד. כופתיות לתוכים הן המזון העיקרי שלו, ירקות, פירות, דוחן בסוגים שונים, זרעים וגרעינים. המזון האהוב עליו הוא פקאן.
אבוקדו ושוקולד הם מזונות רעילים עבורו. עגבנייה מותרת רק אדומה אך לא כדאי להסתכן.
הקוניור ירוק לחי הוא תוכי פעיל מאוד. כשהוא מוחתם הוא אוהב מאוד לשחק עם בעליו, לקבל מהם אוכל מהיד וליטופים. ירוקי הלחי מתרבים בקלות וזקוקים לתא הטלה שבו הם גם ישנים. ירוק הלחי ניתן לאילוף בקלות, ניתן להחתמה (הרגלה למגע וטיפול בני אדם מגיל צעיר מאוד) בקלות ועם תוצאות טובות. בטבע מין זה נמצא בעיקר על צמרות העצים ויורד לקרקע רק לעיתים נדירות.
התנהגות

יכולת דיבור - משפחת הקוניורים לא נחשבת למשפחת תוכים דברניים, אך הם אכן יכולים בשלב מתקדם בגידולם לדבר ולהגות מספר קטן של מילים (לא מהבנה, אלא רק מחיקוי), לירוק הלחי יכולת דיבור טובה יותר מבין שאר מיני הקוניורים (דבר זה מצריך השקעה מרובה יחסית מצד המטפל).
רעש - הקוניור ירוק הלחי שקט יחסית לשאר מיני הקוניורים.
מקלחת - הקוניורים ירוקי הלחי וכלל משפחת הקוניורים, אוהבים מאוד מקלחת, במיוחד בימי הקיץ כשחם, הם נוהגים להרטיב את עצמם בטבע, או בשבי כשמרטיבים אותם. כשהם רטובים הם מסדרים את נוצותיהם (סינוץ), במהלך הסינוץ הוא נוגע עם מקורו בבלוטות השומן שעל גופו ומורח את השומן על גופו, מה שמעניק לנוצותיו ברק והגנה בפני רטיבות.
הקוניורים ירוקי הלחי ידועים כבעלי חיבה ללעיסה, לכן בשבי חשוב ואף חובה לספק להם צעצועים ללעיסה, על מנת למנוע מהם מלהשתעמם, דבר שלעיתים יכול לגרום לשינוי שלילי בהתנהגותם, הרגל י לעיסה של חפצים שונים. פעילות הקוניור ירוק הלחי חשובה מאוד מהבחינה הפיזית ומהבחינה הפסיכולוגית.
בנוסף, ירוק הלחי זקוק ל-10–12 שעות שינה בחושך ובשקט מוחלט.
אנטומיה

הופעה חיצונית - צבעו הדומיננטי של הירוק לחי הוא ירוק, לעיתים מעט צבע אדמדם במצחו. צבע ראשו אפור עם מעט חום (בדרך כלל כהה, לקוניור ירוק לחי רגיל). צבעי נוצות צווארו ובטנו ירוק - חום ואדום ולעיתים מעט נוצות צהבהבות בבטנו העליונה, צבע זנבו אדמדם עם מעט ירוק שחוצה למעלה, מסביב לעין טבעת בצבע לבן, עיניו חומות והמקור בצבע אפור כהה (לזני צבע אחרים אפור בהיר).
בנוסף לזן הירוק לחי הירוק הרגיל, קיימים עוד שלושה זני צבעים נוספים, שגם להם צבע ירוק שולט, אך עם שינויים:
ירוק לחי (ילוו סידד) - צבע בטנו צהוב-כתום וראשו אפור כהה.
ירוק לחי (קינמון) - צבע בטנו צהוב-כתום, מקורו בהיר וראשו אפור בהיר.
ירוק לחי (אננס) - צבע בטנו ופניו צהוב-כתום ומקורו בהיר.
אורכו: - נע בין 23 ס"מ - 25 ס"מ, לירוק לחי בוגר.
משקלו: - 100 גרם בדרך כלל.
תוחלת חיים בשנים: - בשבי - 40+ בטבע - 15–20
מין - לרבות מסוגי התוכים יש סימנים חיצוניים ברורים בהם אפשר להבדיל בין הזכר לנקבה (לדוגמה: תוכון אוסטרלי, לתוכון הזכר מופיע צבע כחול על הדונגית (האיזר שמעל המקור)ולנקבה חום/ורדרד), אצל הקוניור ירוק לחי כמעט ואי אפשר בכלל להבדיל על פי סימנים חיצוניים אלא רק בדיקות גנטיות (DNA), אולם, ישנה אפשרות אחת שהיא בדיקת עצם האגן, אצל הזכרים עצמות האגן קרובות יותר מאשר אצל הנקבות, בדיקה זו אינה זוכה להצלחה רבה.
בדיקת ה(DNA) בטוחה ואמינה ובה שולחים דגימת דם למעבדה שם בודקים את מינו של התוכי.
בחלק מסוגי ותתי סוגי הקוניורים ישנה גם אפשרות לבדוק את מינו של התוכי על פי צבע עיניו (זכר - שחור ונקבה - אדום), אצל הירוק לחי בדיקה זו לא תהווה שום הבדל מכיוון שלשני המינים עיניים בצבע חום.
רבייה

קוניורי ירוק לחי מתרבים בקלות רבה. כדי שייווצר חיזור הקוניורים ירוקי הלחי צריכים להתרגל לסביבת מחייתם, לאחר שיתרגלו, החיזור והקינון יתבצעו בקלות. ירוק לחיים כמו שאר התוכים מטילים, בטבע בקינים ובשבי בתאי הטלה/ תיבת קינון, בדרך כלל גודל תיבת הקינון תהיה בגודל בין 25x25 - 30x30ס"מ, וגובהה 50 ס"מ.
הקוניורים ירוקי הלחי יכולים להתרבות גם לפני הגעה לבגרות מינית, אך דבר זה לא מומלץ, הם מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה עד שנה וחצי. בדרך כלל התטולה הראשונה אינה מוצלחת כל כך, לעיתים יכולה להצליח באופן מושלם. מספר הביצים שהנקבה תטיל הוא ארבע עד חמש ביצים (לתטולה אחת) והיא תדגור עליהם לרוב כ-24 ימים. ב־24 הימים של הדגירה, הזכר מאכיל את הנקבה (מפני שהיא נשארת בתא ההטלה וישנה שם לרוב). לאחר הקינון והתטולה הראשונה, הקוניורים ירוקי הלחי ימשיכו להתרבות שנה אחר שנה.
לירוק לחיים בשבי, בשביל רבייה טובה כדי ואף מומלץ כלוב גדול יחסית (מטר על מטר, גובה 2 מטר). בזמן הרבייה מומלץ להאכיל במזון אשר מכיל חלבונים ומינרלים. הגוזלים מקבלים את כל נוצותיהם לאחר 50 ימים.
פרטים למגדלים

לרוב, הקוניורים לא מומלצים למגדלים מתחילים, הם רועשים מאוד וצריך לדעת איך לגשת אליהם, אך הקוניור ירוק לחי שונה מבני משפחתו, הוא השקט יחסית מביניהם, הרבה יותר סבלני מבחינת חרדת נטישה (שזו בעיה שכיחה מאוד אצל תוכים) ואף יותר קטן בגודלו. בנוסף יש לו את אותו האופי כמו לכלל הקוניורים, כך שניתן דרכו לחוות התנסות ראשונית בגידול הקוניורים וכן בתוכים שונים.
כאמור, תזונה, סוגי דוחן שונים, זרעים, גרעינים, פירות וירקות (לא מומלץ עגבנייה), כופתיות לתוכים, תערובת השריה של קיטניות (תירס, אפונה, שעועית ועוד..), פקאן וכדומה. יש מגדלים מנוסים וחוות שונות שטוענים כי מוטב לתת לתוכי מעט מכל דבר שאתה אוכל (לכבד אותו), כך שזה גם מעצים את הקשר בין התוכי למגדל ואף מספק הנאה והתעניינות לתוכי. אסור להאכיל באבוקדו ושוקולד, יש בהם חומרים שרעילים לתוכי, היכולים לגרום למוות מידי.
כלוב הירוק לחי צריך להיות בגודל שמתאים לו, גודל מינימלי מטר/מטר, 2 מטר גובה (מומלץ אף גדול יותר).
יש למקם את הכלוב במקום שנמצאים בו רוב אנשי הבית, למשל בסלון מכיוון שתוכים הם חיה חברתית שצריכה תשומת לב ואנשים סביבה שהיא מדמה אותם ללהקה שלה, יש להיזהר מלמקם את הכלוב במטבח, מסכנת גזים רעילים היוצאים מהכיריים.
בתוך הכלוב יש להיזהר מעצמים חדים שעלולים לפצוע אותו, הכלוב מומלץ שיהיה עשוי מחומר מאל חלד.
במידה והירוק לחי האכלת יד, יש להשקיע בו טיפול מרבי, להוציא אותו רבות במשך היום, להאכיל אותו ולשחק איתו, על מנת שלא יהפוך לתוכי מקולקל (תוכי האכלת יד, שאינו קיבל בתקופה ארוכה יחס וטיפול מהמגדל ודבר זה גורם לתוכי להפוך לתוקפני, כמו תוכי פרא, שלא גדל בידו של אדם).
הערות שוליים

↑  קוניור ירוק לחי באתר הרשימה האדומה של IUCN
יהודה יפרח

| --- | --- |

יהודה יפרח בהרצאה בכנס שומרון הרביעי
 לידה:  1 בספטמבר 1976 (בן 48)
 מדינה:  ישראל ישראל
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  yehuday30
יהודה יפרח (נולד בשנת תשל"ו 1976) הוא עיתונאי וראש הדסק המשפטי של העיתון "מקור ראשון".
ביוגרפיה

יפרח למד בישיבה התיכונית אור עציון, שש שנים בישיבת ההסדר בעתניאל ושבע שנים במכון משפטי ארץ להכשרת דיינים. למד בנוסף בכולל בריסק, בישיבת המקובלים בית אל, ואצל הרב אליעזר צבי ספרין, האדמו"ר מקומרנא בית שמש. שירת בצה"ל כקצין בחיל השריון והגיע במילואים לדרגת רב-סרן.
בעל תואר ראשון בחינוך ממכללת מורשת יעקב, ותואר שני ודוקטורט במחשבת ישראל מאוניברסיטת בר-אילן. עבודת התזה שלו עוסקת בהעלאת מחשבות זרות בתורת הבעל שם טוב ותלמידיו, ועבודת הדוקטורט עוסקת בקבלה של האדמו"ר האמצעי בחב"ד, הרב דובער שניאורי. סיים תואר במשפטים בקריה האקדמית אונו.
לימד כעשר שנים במדרשת שובה, ובמסגרתה הקים את בית המדרש הגבוה 'פנימה'. כשלוש שנים לימד במכינה הקדם צבאית אלישע שבנווה צוף. הקים וניהל במשך שלוש שנים את "סטנדר - אתר הלימודים לציבור הדתי".
בשנת ה'תשע"א (2011) הקים בעיתון מקור ראשון מוסף בשם "צדק", מגזין שבועי לענייני משפט, דין והלכה. הוא ערך את המוסף עד שנת 2014 אז מונה לראש הדסק המשפטי של העיתון. במקביל לעבודתו במקור ראשון עורך יפרח את מדור "הכרוניקה" בכתב העת השילוח.
בעבר פרסם מאמרים פובליציסטיים רבים בבמות שונות כגון בשבע, הארץ, נקודה, סגולה ועוד. כתיבתו עוסקת בתחומים מגוונים: משפט, הלכה, פוליטיקה, פילוסופיה, קבלה, וחברה.
עוסק בדמיון מודרך בשיטת 'דמיון נובע'. הוא מחזיק ברישיונות טיס וצלילה.
מתגורר בתקוע.
הערות שוליים

↑  יהודה יפרח, העלאת המחשבות הזרות במסורת ר' ישראל בעל שם טוב בכתבי תלמידיו, אוניברסיטת בר-אילן תשס"ח
↑  יהודה יפרח, התבוננות, התפעלות והשגה פרקטיקות מיסטיות בכתבי ר' דובער שניאורי – 'האדמו"ר האמצעי' מחב"ד, אוניברסיטת בר-אילן תשע"ד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296854505171  ISNI: 0000 0004 0285 4974  VIAF: 298819815   WorldCat (עם VIAF): 298819815
מריאן צ'ייס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 באוקטובר 1896 פרובידנס, ארצות הברית 
 פטירה:  19 ביולי 1970 (בגיל 73) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
מריאן צ'ייס (באנגלית: Marian Chace;‏ 31 באוקטובר 1896 – 19 ביולי 1970) הייתה רקדנית אמריקאית, ממייסדי תחום הטיפול בתנועה. לאורך חייה פיתחה בהדרגה עקרונות פרקטיים ומתודות שנחשבות כיום לבסיס התאורטי של הטיפול בתנועה.
קורות חיים

צ'ייס החלה את הקריירה שלה ב-1920, כרקדנית וכוריאוגרפית בבית הספר דניס שון בניו יורק. בית הספר דגל בפיתוח ההבעה האישית וכישורי הכוריאוגרפיה של תלמידיו.
ב-1930 עברה לוושינגטון, שם, בנוסף להופעותיה החלה ללמד ריקוד. במסגרת עבודתה עם סטודנטים בעשור שנות ה-30 של המאה ה-20 היא צברה ניסיון רב בהבנה ותחקור של היבטי תקשורת שאינה מילולית, דבר שישמש אותה רבות בהמשך.
במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20 עבדה כמנחה ותרפיסטית בבית ספר לילדים שנדחו על ידי מערכת החינוך. בכך החלה לראשונה להתנסות בתרפיה בריקוד, בתקופה בה מושג זה לא היה עדיין בשימוש. בעקבות מלחמת העולם השנייה גדל משמעותית מספר החולים במחלות נפש. מצב זה האיץ את התפתחות התחום. ב-1942 התנדבה צ'ייס בבית החולים סנט אליזבת והעבירה סדנאות קבוצתיות. צ'ייס השתמשה בתנועה כבסיס לתקשורת עם אותם חולים.
באותה התקופה היא אף החלה לעבוד עבור הצלב האדום, בטיפול באנשי שירות באמצעות שימוש בריקוד. בתקופה זו צ'ייס ניסתה את השפעתה של המוזיקה על חולים; מקור השראתה היה בית הספר דניס שון בו למדה, ששם דגש על מוזיקה וכן על הריקוד העממי ומבנה המעגל המפתח אינטראקציה חברתית. ב-1946 החלה לעבוד גם במוסד הפסיכיאטרי בשם "צ'סנאט לודג'ט" במהלך כ-25 שנה.
ב-1960 עברה לניו יורק, בה הצטרפה לתוכנית שמהווה ציון דרך למטפלים בתנועה, בבית הספר "Turtle Bay Music School".
ב-1966 סייעה בהקמת איגוד התרפיסטים האמריקאים(The American Dance Therapy Association ,ADTA)והפכה לנשיאתו הראשונה.
עבודתה של צ'ייס התבססה על ארבעה עקרונות: פעילות הגוף – קואורדינציה; סמליות; תנועה טיפולית; מקצב בקבוצה.
תאוריה

ארבעת העקרונות הבסיסיים לטיפול על פי צ'ייס הם:
פעילות הגוף – החולה רוכש כושר תנועה של שרירי השלד. זיהוי חלקי גוף, דפוסי נשימה או רמות מתח שונות שחוסמות ביטוי רגשי, מספקים למטפל רמזים לגבי פעילויות פיזיות עוקבות שהחולה יכול לפתח דרכו מוכנות לתגובה רגשית. על ידי הבנה של הקשרים הטמונים בין התנועה, הריקוד והביטוי הרגשי, המטפל יכול לעזור לחולה לנוע ולהיות מונע.
סימליות – צ'ייס האמינה שניתן לעבוד על בעיות באמצעות רמה סימבולית פשוטה, הפרשנות והניתוח לא הכרחיים לקונפליקט כדי לפתור אותו. באמצעות הכוח שבתנועה, רגשות ופחדים שדוכאו יכלו להשתחרר בצורות שונות. כשהמטפל מקבל ותומך, ברוב המקרים באמצעות סמלים, החולה חווה תחושה של אמון עמוק וקבלה של התהליך בו הוא מתבטא, דבר המעודד גילויים נוספים. לאחר השחרור, לעיתים התוכן והדמויות מאחורי הסמלים יכולים לצאת בבטחה מהתת מודע.
יחסים טיפוליים בתנועה – צ'ייס טענה כי כדי לבנות יחסים טיפוליים ברמה של תנועה, יש להשתמש בתפיסה חזותית ומרחבית של ביטוי תנועת המטופל. היא השתמשה בכישורים וברגישות שלה כמטפלת, וכך יכלה להכיל את התוכן הרגשי של התנהגות המטופל לתוך תגובותיה התנועתיות; בכך ניסתה לבטא את המסר "אני יודעת איך את/ה מרגיש/ה" דרך התנועה, וכך יצרה אינטראקציה משמעותית. היא ניסתה להיכנס לעולמו של המטופל על ידי שחזור המבנה הבסיסי המאפיין את הביטוי התנועתי שלו, כשהיא יוצרת את תנועותיו בגופה; היא מנסה לחוש מה אפשרי להמשכת האינטראקציה על ידי עשייה של דברים דומים, או הרחבה והשלמה של תנועות. היא לפעמים ניסתה לשקף, להגדיל או להשלים את תנועתו האפשרית של המטופל, וכך להעביר לו מסר שתנועתו מובנת. בכך ניסתה ליצור אמון שמוביל מטופלים להביע רעיונות ורגשות מודחקים ולהסתכן בחוויות ובקשרים חדשים.
פעילות קבוצתית מקצבית – צ'ייס הכירה במקצב כמארגן את התנהגות הפרט וכיוצר תחושה של סולידריות ואחדות בין אנשים. כאשר רגשות מתבטאים במקצב משותף, כל משתתף לוקח מהמאגר המשותף אנרגיה ותחושה של כוח וביטחון. הכוח של פעילות קיצבית בקבוצה איפשר תמיכה לביטוי מחשבות ורגשות בצורה מסודרת ובשליטה. אפילו מטופלים שהיו במצב קשה גויסו ונדבקו בקצב; המקצבים הפשוטים והחוזרים סיפקו קרקע להחצנה של רגשות כאוטיים ומבלבלים. מטרת הקצב הייתה לא רק לארגן את המחשבות והרגשות לריקוד עם משמעות, אלא גם לעזור לשנות התנהגויות כמו היפראקטיביות או נטיות להתנהגויות ביזאריות. בתהליך של הקיצביות והתקשורת הלא-ורבלית צ'ייס הציעה סמלים ותכנים אשר העשירו את התנועות והעלו את רמת המודעות לגוף. באופן הדרגתי המטופלים התאימו את התנהגותם ואף פתרו חלק מהקונפליקטים שגרמו להתנהגויות הקיצוניות.
תרומתה לתחום הטיפול בתנועה

בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 הייתה מהראשונות שהשתמשו בתנועה כטיפול, מעבר לכך, תרומתה העיקרית לתחום הטיפול בתנועה הייתה בתיאור השיקוף של התנועה והפרשנות שלה כמתייחסת לאמפתיה תנועתית ולשיקוף אמפתי עבור המטופל.
צ'ייס פיתחה תאוריה של טיפול באמצעות ריקוד, ששורשיה נמצאים במחול. באמצעות הריקוד היא מצאה דרך להגיע לחולים פסיכוטיים. במקום להתבסס על מודלים תאורטיים שמדגישים פתולוגיה, היא חיפשה תנועה ובריאות. הכוח שיש למרכיב הקצב בתנועה, הוביל אותה לפתח שיטה שבה תוכל לעורר את החיות של מטופליה וליצור עימם קשר. עם זאת, צ'ייס מעולם לא הציגה את הרעיונות שפיתחה בצורה שיטתית, אלא השתמשה בהם לצורכי עבודתה.
עבודתה של צ'ייס התמקדה בתחום הטיפול הקבוצתי. שיטות העבודה בקבוצה אותן הציגה היו באמצעות קול, פשטות, שלמות עם התמקדות טבעית מיחיד לקבוצה, ומשלב אחד לאחר.
צ'ייס תרמה לתרפיה במחול ותנועה את נושא השימוש באמצעים של תקשורת ישירה, ביטוי, ואינטראקציה מילולית ובלתי-מילולית עם אנשים שלא ניתן היה לתקשר איתם, תוך עבודה בתוכנית קבוצתית פסיכותרפית, המביאה את הקבוצה להיות מלוכדת, מגובשת ומכילה עבור המטופל.
רעיונות שלה השפיעו על ייצוב שיטת טיפול ריו אביירטו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Levy, F. (1988). Dance Movement Therapy: A healing art -Marian Chace. American Alliance for Health and Dance
↑  פדרמן, ד. (2001). הגוף הזוכר (ואינו סולח)- נקודות ציון בהתפתחות התרפיה בתנועה. מחול עכשיו, 4, 64-67.
1 2 3  Chaiklin, S. & Schamais, C. (1979). The Chace approach to Dance Therapy. Lewis.P. Theoretical Approaches in Dance-Movement Therapy. Vol.1. Kendall/Hunt Publishing
↑  Chaiklin, S. (1975). Ed. Marian Chace: Her papers. Colombia: America Dance Therapy Association.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454717405171  GND: 1029250138  ISNI: 0000 0000 3549 9156  LCCN: n93080051  SNAC: w6028tvp  VIAF: 33673619   WorldCat (עם VIAF): 33673619
אנסטסיה, נסיכת אנהלט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בדצמבר 1940 (בת 83) רגנסבורג, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית 
 שם מלא:  אנסטסיה לואיזה אלכסנדרה אליזבת יוטה זיבילה מריה אוגוסטה הנרייטה, נסיכת אנהלט
 מדינה:  גרמניה 
 בן זוג:  מריה עמנואל, מרקיז מייסן
 
אנסטסיה, נסיכת אנהלט(בגרמנית: Anastasia Prinzessin von Anhalt; נולדה ב-22 בדצמבר 1940) היא נסיכה גרמנייה מבית אסקניה, ואשתו של מריה עמנואל, מרקיז מייסן.