stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דקה רקורדס
דקה הבריטית > פיתוחים טכנולוגיים > ffrr

שיטת (ffrr (full frequency range recording (הקלטה בתחום תדרים מלא) היא פיתוח של המהנדס ארתור הדי שעסק בפיתוח הידרופון (מיקרופון המיועד לשימוש מתחת למים למטרות הקלטה והאזנה לקול תת-מימי) איכותי ואמית במהלך המאמץ המלחמתי ב-1944. טכנולוגיית המיקרופון, שאיפשרה האזנה והקלטה בטווח תדרים גדול מאוד (80 עד 15000 הרץ) עם יחס אות לרעש של 60 דציבל הועברה עם תום המלחמה על ידי הדי למעסיקתו, דקה. בשנת 1949, עם אימוץ התקליט האריך-נגן העשוי ויניל איפשרה הדפסת הצליל הקרובה למקור את העברת ההקלטה המשובחת לתקליט, והצליל של דקה נשמע איכותי במיוחד. עד מהרה הפך ה-ffrr לתקן דה פקטו בתעשייה. דקה אימצה את תקן האריך נגן לפני EMI, דבר שהקנה לה יתרון תחרותי ממשי.
דקה הבריטית > פיתוחים טכנולוגיים > הקלטה סטריאופונית ffss

מהנדסי דקה המציאו ב-1954 את "עץ דקה" (Decca tree), אשכול מיקרופונים להקלטה סטריאופונית של תזמורות גדולות. במאי אותה שנה הקליטה דקה קונצרטים של תזמורת שווייץ המערבית בניצוחו של ארנסט אנסרמה בז'נבה, בכך הייתה דקה החברה האירופאית הראשונה שהקליטה תזמורת בסטריאו, שלושה חודשים לאחר RCA Victor האמריקאית. שיטת ההקלטה הסטריאופונית של דקה נקראה (ffss (full frequency stereophonic sound.
דקה הבריטית > פיתוחים טכנולוגיים > אמצעים טכניים לעריכה וערבול-אות (מיקס)

החברה המשיכה לפתח את הסאונד הן באמצעים טכניים והן באמצעות טכניקות של עריכה וערבול (מיקס) לשיפור והדגשת הסאונד ולרוב עשתה זאת באמצעים טכניים שפיתחה בעצמה. כך למשל השתמשה דקה בהקלטה דיגיטלית כבר בשנות השבעים והייתה שותפה בפרויקט התקליטור למוזיקה רב-ערוצית (SACD).
דקה הבריטית > לונדון רקורדס

ב-1947 הוקמה חברת התקליטים "לונדון רקורדס"( (London Recordings) לשיווק תקליטי דקה הבריטית בקרב הקהל האמריקני והקנדי, כיוון שדקה לא יכלה להשתמש במותג "דקה" שהיה שייך לחברת דקה אחרת שפעלה בארצות הברית באותה עת. תקליטי החברה הוקלטו בצליל סטריאופוני.
לונדון רקורדס שיווקה בבריטניה חברות אמריקאיות עבורן רכשה זכויות הפצה, בראשן צ'ס רקורדס, אטלנטיק רקורדס וסאן רקורדס ואף מספר תקליטים של מוטאון.
בעת "הפלישה הבריטית" של מוזיקה בריטית לארצות הברית ייצגה לונדון רקורדס את הרולינג סטונז.
דקה הבריטית > Deram Records

ב-1966 יצרה דקה הבריטית חברה-בת בשם Deram Records (מלשון "דרמטי"), בכוונה להקליט מוזיקת רוק בצליל גדול ודרמטי, כאשר שיטות ההקלטה המתקדמות איפשרו שימוש בכלי נגינה מגוונים. אחת הלהקות הראשונות שהוחתמו לדרם הייתה המודי בלוז, שהוציאה בה את תקליטה "Days of Future Passed" בדצמבר 1967. החברה קיבלה גוון ייחודי של פרוגרסיב רוק והוחתמו בה מספר אמני פרוגרסיב בריטים בשנות השבעים כקט סטיבנס הצעיר, הלהקות קאמל, פרוקול הארום, Ten Years After ודייוויד בואי, שהקליט בה את אלבומו הראשון, David Bowie.
החברה שרדה עד 1979. ב-1982 יצאו תקליטי בננה-רמה תחת המותג.
דקה הבריטית > השגיאות הגדולות של דקה הבריטית ושקיעתה

ב-1960 דחתה החברה את השיר "Tell Laura I Love Her" שביצועו מפי ריקי ואלאנס, שהופק בחברת EMI, שהה שלושה שבועות במקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי. כן דחתה החברה את להקת היארדבירדס ואת מנפרד מן.
אולם השגיאה הקשה ביותר של החברה הייתה ב-1 בינואר 1962, אז הוזמנו חברי להקת הביטלס למבחן באולפני דקה ונדחו בטענה ש"להקות גיטרה הן כבר לא באופנה". הביטלס היו בסופו של דבר ללהקה של EMI והזכויות על הקלטותיהם עדיין מהוות בסיס כלכלי לפעילותה.
תיקון השגיאה שעשתה "דקה" עם הביטלס הגיע עם החתמת הרולינג סטונז. החברה החתימה גם את הזמר טרי דן (Terry Dene), שהוגדר כ"אלביס פרסלי הבריטי".
החברה התקשתה למצוא מפיצים לאמניה בארצות הברית כאשר חברת אטלנטיק רקורדס הפסיקה חוזה הפצה עמה ב-1966 ו-תקליטי RCA, שהפיצו את תקליטי דקה בארצות הברית מאז 1957 הפסיקו את החוזה עמה ב-1971. ב-1970 עזבו הרולינג סטונז את דקה והלהקה הפופולרית החשובה האחרונה בקטלוג שלה נותרה המודי בלוז.
עם מותו של מייסד החברה בינואר 1980 הושלם תהליך רכישתה על ידי תאגיד PolyGram (השילוב של פיליפס רקורדס ודויטשה גרמופון). ב-1999 מוזגה דקה ליוניברסל.
דקה הבריטית > אולפני דקה

אולפני דקה ממוקמים בוסט המפסטד, לונדון. בהם הקליט דייוויד בואי את התקליטון הראשון שלו ואת אלבומו הראשון, בהם הוקלטו כל אלבומי המודי בלוז עד 1970 ובהם הוקלט המיני-אלבום "The Rolling Stones" ב-1963 על ידי הרולינג סטונז. באולפני דקה התקיים גם המבחן הכושל של הביטלס ב-1962.
מוזיקה קלאסית

לפני מלחמת העולם השנייה לא היה לדקה רפרטואר קלאסי מרשים ואיכות הצליל שלה לא הספיקה לחוויה מוזיקלית טובה. החברה הקליטה מיצירות פרדריק דיליוס והנרי פרסל הבריטים, כולל הפקה מלאה של האופרה דידו ואניאס (1936). מיד לאחר המלחמה הצטרף לחברה המפיק ג'ון קלשו (John Culshaw), שהיה עד מהרה למנהל החטיבה הקלאסית. מיד עם תום המלחמה הקליטה החטיבה קונצרטים קלאסיים בערי אירופה, פריז, אמסטרדם, ציריך, ז'נבה, ביירוית ווינה תוך שימוש חלוצי בשיטת ה-ffrr החדשה, שהייתה אמורה להקנות צליל חי ואמיתי יותר. אחד מהקונצרטים המפורסמים שהוקלטו היה "השיר על הארץ" מאת גוסטב מאהלר, בניצוחו של ברונו ולטר בשנת 1951, עם קתלין פרייר, יוליוס פאצאק והתזמורת הפילהרמונית של וינה. כן החתימה החברה את הזמרת קתלין פרייר ואת תזמורת שווייץ המערבית בניצוחו של ארנסט אנסרמה. ההצלחה הגדולה שהושגה תוך ניצול האמצעים הטכניים הובילה להחתמתם בחברה של אמנים רבים.
אולם, עד הכנסת אריך-הנגן, לא הייתה חוויית ההאזנה מיטבית בשל בעיות טכניות של הדפסה. ב-1958 יצא קלשו להקלטת האולפן הראשונה המלאה מאז ומעולם של מחזור האופרות "טבעת הניבלונגים" מאת ריכרד וגנר בניצוחו של גאורג שולטי עם התזמורת הפילהרמונית של וינה וזמרת הסופרן בירגיט נילסון כברונהילדה. כן הקליט קלשו עם שולטי הקלטות אולפן של יצירות מאת ריכרד שטראוס, ורדי, מהלר ובלה בארטוק עם התזמורת הסימפונית של שיקגו והתזמורת הסימפונית של לונדון בכלל זה כל הסימפוניות של בטהובן, ברהמס, ברוקנר, אלגר, שומאן ומהלר.
משנות החמישים פעלו דקה הבריטית ודקה האמריקאית בנפרד, כאשר רוב ההפקות המקוריות נעשות על ידי דקה הבריטית (ומופצות באמריקה באמצעות "לונדון רקורדס") ודקה האמריקאית מפיצה הקלטות של דויטשה גרמופון ופרלופון (EMI). ב-1956 הצטרף לדקה האמריקאית המפיק ישראל הורוביץ (Israel Horowitz), שפיתח את תחום ההקלטה הקלאסית בדקה האמריקאית עם התזמורת הסימפונית של סינסינטי בניצוחו של מקס רודולף. כן החתים את נגן הגיטרה קלאסית אנדרס סגוביה. דקה האמריקאית סיימה לפעול בתחום הקלאסי ב-1971.
תחת מותג דקה הקלאסי ממשיכות לצאת הקלטות חדשות וכן הקלטות ותיקות, תוך שיפור סאונד.
הערות שוליים

↑  הביוגרפיה של פול כהן
↑  Guinness Book of Records, 2009 Edition, pages 14, 15 & 169
↑  ארתור הדי
↑  על ffrr, "היסטוריה על ויניל"
↑  Philip Norman, Shout!: The Beatles in their Generation, New York: Simon and Schuster, 1981 עמ' 167. הסברה הרווחת הייתה שהעתיד טמון בזמרי סולו עם להקות ליווי
↑  [The Beatles' Decca audition http://www.jpgr.co.uk/afelp1047.html]
↑  הספד לישראל הורוביץ, הניו יורק טיימס, 8 בינואר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007427897605171  BNE: XX4985845  BnF: cb13888061r (data)  GND: 4064042-5  ISNI: 0000 0001 2150 7167  LCCN: n84066068  MusicBrainz: f18f3b31-8263-4de3-966a-fda317492d3d  NLA: 35821552  SUDOC: 13991465X  Trove: 1102957  VIAF: 124382912   WorldCat (עם VIAF): 124382912 
לוגו דקה בארצות הברית, שנות השישים
לוגו לונדון רקורדס
לוגו דקה קלאסיק
אוסיפ ברנשטיין

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1882 ז'יטומיר, פלך ווהלין, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 בנובמבר 1962 (בגיל 80) Saint-Arroman, צרפת 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן (משנת 1950)
 השכלה:  אוניברסיטת היידלברג, אוניברסיטת חרקוב 
 מקצוע נוסף:  עורך דין
 מדינה:  רוסיה, צרפת
 הערות:  יהודי
 
אוסיפ ברנשטיין (Ossip Samoilovich Bernstein‏; 20 בספטמבר 1882 בז'יטומיר, אוקראינה – 30 בנובמבר 1962 בהרי הפירינאים, צרפת) היה שחמטאי יהודי-אוקראיני-צרפתי בדרגת רב-אמן ועורך דין, שהתמחה בתחום הפיננסי.
קורות חיים

ברנשטיין נולד באימפריה הרוסית למשפחת סוחרים יהודית אמידה וגדל בסביבה אנטישמית של התקופה שקדמה למהפכה הקומוניסטית. הוא למד בגרמניה, בין השנים 1901–1906 בבית הספר הטכני הגבוה (הכשרה של מהנדס) בהנובר ולאחר מכן בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת ברלין וסיים דוקטורט למשפטים בהיידלברג. הוא עבד במוסקבה כעורך דין שהתמחה בתחום הפיננסי.
ברנשטיין היה איש עסקים מוצלח. הוא צבר הון רב לפני שהפסיד את כולו במהפכה הבולשביקית, צבר מחדש הון רב שהפסיד בשפל הגדול ופעם שלישית התעשר והפסיד את כל כספו כאשר גרמניה הנאצית פלשה לצרפת ב-1940. ברנשטיין, שאיבד את כל זכויותיו בגלל היותו יהודי, ברח לספרד.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, המהפכה הבולשביקית ובמהלך מלחמת האזרחים בשנת 1918 ברח ברנשטיין לצרפת. הוא נעצר באודסה על ידי הצ'קה (המשטרה החשאית של הבולשביקים) והועמד לפני כיתת יורים משום שהיה יועץ משפטי לבנקאים. כאשר כיתת היורים התארגנה לביצוע הירי מפקדם ביקש לראות את רשימת המוצאים להורג. כאשר גילה את שמו של ברנשטיין הוא שאל אם הוא השחמטאי המפורסם. כאשר ברנשטיין ענה בחיוב לא התרשם הקצין וציווה על קיום משחק שחמט בינו לבין האסיר. אם ברנשטיין יפסיד או שהמשחק ייגמר בתיקו הוא יוצא להורג. ברנשטיין ניצח במהירות ושוחרר. הוא נמלט על גבי אניה בריטית והתיישב בפריז.
ברנשטיין מת בסָנָטוֹרְיוּם (בית הבראה) בהרי הפירינאים הצרפתיים בשנת 1962.
קריירה שחמטאית

ביוני 1902 ניצח ברנשטיין בתחרות ברלין. ביולי-אוגוסט 1902 הגיע ברנשטיין למקום השני בתחרות הנובר.
בתחילת 1903 ניצח ברנשטיין בתחרות ברלין. בספטמבר 1903 הגיע למקום השני, לאחר מיכאל צ'יגורין בתחרות קייב שהייתה אליפות כלל-רוסיה השלישית. בתחילת 1904 חלק מקום 2–3 עם רודולף שפילמן בתחרות ברלין אותה ניצח הורציו קארו. ביולי-אוגוסט 1904 חלק מקום 4–5 בתחרות קובורג. באוגוסט 1905 חלק מקום 4–5 בתחרות ברמן. בשנת 1906 חלק מקום ראשון שני עם קרל שלכטר בתחרות סטוקהולם ומקום 4–6 בתחרות אוסטנד.
בשנת 1907 חלק מקום ראשון עם עקיבא רובינשטיין בתחרות אוסטנד. בשנת 1909 הגיע למקום החמישי בתחרות בסנקט פטרבורג. בשנת 1911 זכה בתחרות מוסקבה. בפברואר -מרץ 1911 חלק מקום 8–9 בתחרות סן סבסטיאן.
בשנת 1912 הגיע למקום השני, אחרי רובינשטיין בתחרות וילנה שהייתה אליפות כלל-רוסיה. בינואר 1914 הפסיד דו-קרב קצר לחוסה ראול קפבלנקה במוסקבה (הפסד אחד, תיקו אחד). באפריל -מאי 1914 חלק מקום 6–7 עם רובינשטיין בתחרות בסנקט פטרבורג.
בשנת 1922 הפסיד ברנשטיין דו-קרב קצר לאלכסנדר אלכין בפריז (הפסד אחד, תיקו אחד).
בשנת 1930 הגיע למקום השני אחרי הנס ג'ונר בתחרות לה-פונט. ביולי 1932 חלק מקום 5–6 עם יפים בוגוליובוב בתחרות ברן. בשנת 1933 סיים בתיקו דו-קרב עם אלוף העולם המכהן אלכין. +1 -1 =2
בשנת 1934 חלק מקום 6–7 עם אהרון נימצוביץ' בתחרות ציריך. בתחרות זו זכה אלכין.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזר ברנשטיין לשחמט. בשנת 1946 הגיע למקום השני, אחרי הרמן שטיינר בתחרות לונדון. באותה שנה סיים במקום ה-15–16 בתחרות החזקה בגרוניגן. ביוני 1946 זכה משחק נגד לאיוש שטיינר בדו-קרב אוסטרליה-צרפת שהתקיים באוסטרליה. בדצמבר 1948 סיים בתיקו משחק נגד ראובן פיין בדו-קרב טלגרפי בין ניו-יורק לפריז. באפריל 1954 הפסיד שני משחקים מול דוד ברונשטיין במהלך דו-קרב בין צרפת לברית המועצות, דו-קרב שהתקיים בפריז. באותה שנה חלק מקום 2–3 עם מיגל ניידורף בתחרות מונטווידאו, בגיל 72. המנצח בתחרות היה רנה לטלייר.
ברנשטיין שיחק בלוח הראשון בנבחרת צרפת באולימפיאדת השחמט ה-11 שהתקיימה באמסטרדם +5 -5 =5. הוא היה חבר בנבחרת הצרפתית באולימפיאדת השחמט ה-12 שהתקיימה במוסקבה אך לא שיחק מפאת מחלתו.
כאשר פיד"ה הכריזה על תארים רשמיים בשנת 1950, קיבל ברנשטיין תואר רב אמן. היו לו תוצאות מאוזנות נגד שחקנים מהשורה הראשונה כגון אלוף העולם השני עמנואל לסקר +2 -2 =1, עקיבא רובינשטיין +1 -1 =7, אהרון נימצוביץ' +1 -2 =4, מיכאל צ'יגורין +2 -1 =0, סאלו פלור +0 -0 =3. לעומת זאת היו לו תוצאות גרועות מול אלוף העולם השלישי קפבלנקה +0 -3 =1 ואלוף העולם הרביעי אלכין +1 -8 =5.
מחבר סיומים

הלבן מתחיל וצריך להשיג תיקו
פתרון: 1. ז7+ מז8 2. ו7+ מ:ו7 3. רח5+ מז8 4. רו7+ מ:ו7 5. ז6+ מז8 והלבן בפט.
משחקי מופת > לבן: אוסיפ ברנשטיין שחור:  ז'אק מיזס קובורג 1904

כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "Coburg (Meisterturnier)"]
[Site "Coburg GER"]
[Date "1904.08.01"]
[EventDate "1904.07.18"]
[Round "13"]
[Result "1-0"]
[White "Ossip Bernstein"]
[Black "Jacques Mieses"]
[ECO "B45"]
[WhiteElo "?"]
[BlackElo "?"]
[PlyCount "97"]
1. e4 c5 2. Nc3 e6 3. Nf3 Nc6 4. d4 cxd4 5. Nxd4 Nf6 6. Nxc6
bxc6 7. e5 {מסע זה מביא לשליטה ב-ד6, צעד ראשון בדרך לשליטה במשבצות השחורות של יריבו}
Nd5 8. Ne4 f5 9. exf6 Nxf6 10. Nd6+ Bxd6 11. Qxd6 {לאחר המסע ה-11 לשחור קשיים לפתח את הכלים. הרץ ב-ג8 חסום לגמרי, רגלי ד' חסום ולא יכול להתקדם והמלך השחור לא יכול להצריח}. 
Ne4 {עדיף היה 11...מהב6 12. רד3 ג5 }
12. Qd4 Nf6 13. Qd6 Ne4 14. Qb4 {למסע זה כמה תכליות - להמשיך למנוע אפשרות הצרחה מהשחור, לאיים על הפרש ולמנוע מהצריח להגיע ל-ב8}
d5 15. Bd3 Qd6 16. Qxd6
Nxd6 {בסיום חילופי הכלים ללבן זוג רצים חזקים, והעדר הרץ השחור במחנה השחור יקנה לו שליטה מוחלטת בערוגות השחורות. לצריח השחור יש טור פתוח בו יוכל לפעול, ושלושת הרגלים במרכז הלוח יגבילו במעט את ניידות הרצים הלבנים}
17. f4 {מטרת מסע זה היא למנוע מהשחור את המסע 17...ה5 ושחרור הרץ. אפשר היה להשיג אותה מטרה על ידי 17. רו4 שמשמר עמדה טובה}
a5 18. Be3 Ba6 19. Kd2 {המלך מתחיל את פעילותו ההתקפית במרכז הלוח, וככל שמספר הכלים יורד כן כוחו עולה.}
Nc4+ {השחור היה צריך לפעול בדרך דומה ולשחק מד7. החלפת הכלים גרועה מאוד לשחור}
20. Bxc4 Bxc4 21. a4
Kd7 22. b3 Ba6 23. Bb6 Bc8 24. Ke3 Ra6 25. Bc5 Kc7 26. Kd4 Bd7
27. Rae1 h5 28. Re5 g6 29. Rg5 Rg8 30. Ke5 Be8 31. Re1 Ra8
32. Kf6 Bd7 33. g3 Rae8 34. Ree5 Rh8 35. Rxg6 Rh7 36. Rg7 Reh8
37. Rxh7 Rxh7 38. Kg6 Rh8 39. Kg7 Rd8 40. Rxh5 Be8 41. Rh7
Rd7+ 42. Kh6 Rxh7+ 43. Kxh7 Bh5 44. h4 Bd1 45. c3 Bxb3 46. g4
Kd7 47. g5 e5 48. f5 Bxa4 49. f6 1-0
במשחק זה ברנשטיין שולט באופן מלא בערוגות השחורות של הלוח. בשלב מוקדם בוצעו חילופי כלים מסיביים, ומיקום הרגלים של הלבן מנע למעשה תזוזה של הרגלים השחורים ויציאתם של הכלים השחורים לקרב. המלך הלבן הוכיח את יכולותיו ההתקפיות והצטרף ככלי לכל דבר למערכה במרכז הלוח.
משחקים ראויים לציון

ברנשטיין נגד חוסה ראול קפבלנקה, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
סבלי גריגורייביץ' טרטקובר מול ברנשטיין -ניצחון בשחור ב-13 מסעים, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
ברנשטיין מול מיגל ניידורף, על משחק זה קיבל ברנשטיין פרס על המשחק הטוב ביותר, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1911

חוסה ראול קפבלנקה מול אוסיפ ברנשטיין, 20.2.1911, Unworthy   Capablanca vs Bernstein   San Sebastian (1911)
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1914

חוסה ראול קפבלנקה מול אוסיפ ברנשטיין, 30.4.1914, The Brilliancy Prize!  Capablanca vs Bernstein  St. Petersburg (1914)
הערות שוליים

↑  Chess Trivia - B, באתר Logical Chess
↑  Ossip Bernstein vs Jacques Mieses (1904) The theory of black holes, www.chessgames.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295940905171  PLWABN: 9810666717505606  BnF: cb13534161h (data)  GND: 118746030  ISNI: 0000 0000 8116 0583  LCCN: no97048075  NTA: 095157123  SUDOC: 083830901  VIAF: 37078196   WorldCat (עם VIAF): 37078196
רחל דייטש

| --- | --- |

 לידה:  1868 צפָת, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1965 (בגיל 97 בערך) צפָת, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
רחל דייטש (נכתב לעיתים: דויטש; 1868–1965), המכונה גם "רוחל דה-בובה", הייתה המיילדת המדופלמת הראשונה ביישוב העברי. היא פעלה כיובל שנים בצפת וסביבותיה ויילדה כ-50 אלף תינוקות.
ביוגרפיה

רחל דייטש נולדה בצפת והתייתמה מהוריה בגיל צעיר. היא גדלה אצל סבה, הרב שמואל הלר, רבה של צפת. דייטש נישאה בגיל 17 ליצחק, אברך בן 19, ולזוג נולדו שבעה ילדים. לאחר שבעלה חלה ורותק למיטתו, החליטה דייטש, בעצת סבה, לצאת לחוץ לארץ כדי ללמוד מקצוע. הסב הפקיד בידי נכדתו מכתב המלצה המיועד לבנימין זאב הרצל. בשנת 1898 הגיעה דייטש לווינה, יחד עם שניים מילדיה. היא פגשה את הרצל שהציע לה ללמוד מיילדות בצורה מקצועית, על מנת שתוכל לעבוד במושבות בארץ ישראל. דייטש נועצה גם באדמו"ר מוויז'ניץ, שנתן לה את ברכתו והחלה בלימודים, שהוצאותיהם מומנו על ידי הרצל.
עם תום לימודיה בבית הספר למיילדות בווינה, אותם סיימה בהצטיינות, שבה דייטש לארץ ישראל ועבדה כמיילדת במושבות. לאחר מכן שבה לצפת, שם עבדה כחמישים שנה. היא פרשה מעבודתה בגיל 86 ועזבה את צפת למשך שנה, על מנת לנוח מקריאות הלילה. בגיל 92 נכחה בפעם האחרונה בלידה, כאשר נולד נינה רפי בן-גור.
על פי ההערכות, דייטש יילדה במהלך שנות עבודתה כ-50 אלף תינוקות.
דייטש הלכה לעולמה בשנת 1965 ונקברה בבית העלמין העתיק של צפת. המצבה של קברה עוצבה בדומה לקבר רחל בבית לחם.
עיריית צפת הנציחה את זכרה בשלט על גבי ביתה של דייטש בעיר העתיקה.
לקריאה נוספת

נסים לוי, פרקים בתולדות הרפואה בארץ ישראל 1799–1948, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 301–302
הערות שוליים

↑  ⁨נינים ובני נינים השאירה המיילדת הראשונה בארץ של כמח מאות איש ביניהם ראש עירית צפת ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 23 יוני 1965 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
1 2  ברכה בן-גור, הרצל נתן לה מילגה, מעריב, 17 באפריל 1964
↑  צפורה שחורי-רובין, 'וייטב אלהים למילדֹת' - מיילדות עבריות בארץ-ישראל בשלהי התקופה העותמאנית, מסכת, חוברת ח, תשס"ט 2008, הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן, 2008, עמ' 73 (מוזכרת כ"רחל דויטש")
↑  רחל דייטש| ⁨דבר⁩ | 22 יוני 1965 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  יחזקאל המאירי, רבבות הילדים של רוחל דה-בובה, לאשה, גיליון 951, 29 ביוני 1965
↑  לכה דודי נצאה השדה-שבת בצפת עיר המקובלים | Sefaria, באתר www.sefaria.org
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רחל דייטש".
נפרת-יאבת

נפרת־יאבת ( nfr.t ỉ3b.t – "יפת המזרח") הייתה נסיכה מצרית קדומה של השושלת הרביעית. ייתכן והיא הייתה בתו של פרעה ח'ופו.
קבר

הקבר הידוע שלה נמצא בגיזה (G 1225). מידותיו של המצטבה (מבנה קבר במצרים העתיקה, בעל צורה מלבנית דמוית בית עם גג שטוח וקירות משופעים) שלה הוא 24.25 על 11.05 מ'.
פסל שלה, כיום ממוקם במינכן, מקורו ככל הנראה בקבר שלה.
ישנו לוח סטלה ידוע המתאר את הנסיכה שנמצא כעת במוזיאון הלובר. נפרת־יאבת מוצגת בו יושבת ופניה פונות לכיוון ימין. היא נראית בו עם פיאה של שיער ארוך ובגד העשוי מעור פנתר. על שולחן המונח מול רגליה מציע מנחות שונות, כמקובל, המציין "מוצרי השדה" וכן מוצרי מזון אחרים. מתחת לשולחן מוצגות מנחות אחרות שונות הכוללות פשתן ומשחה משמאל, ומימין מנחות לחם, בירה, אוריקס ושור. מימין ללוח מוצגת רשימת פשתן.
הקבר כלל במקור פיר אחד, שהכיל את קבורתו של נפרת־יאבת. הפיר כולל מעבר ותא. נמצאו שברי ארון גיר לבן עם מכסה שטוח. באחת מפינות החדר נחפר בור חופה. החדר הכיל כמה קערות וצנצנות. מאוחר יותר נוסף נספח עם פיר קבורה נוסף, אך הוא נמצא ריק.
ראו גם

ח'ופו
הפירמידה הגדולה של גיזה
הערות שוליים

↑  Reisner, George A. A History of the Giza Necropolis. Vol. 1. Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 1942. pp 403 - 406
לוח הסטלה של נפרת־יאבת מקברה בגיזה.
ארת'ארין קאזן

ארת'ארין קאזן (באנגלית: Ertharin Cousin; נולדה ב-1957 בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית) היא אשת עסקים, דיפלומטית ופוליטיקאית אמריקאית, אשר כיהנה בין היתר כמנהלת תוכנית המזון העולמית של האומות המאוחדות בשנים 2012–2017.
בין השנים 2009 ו-2012 שימשה קאזן שגרירת ארצות הברית לסוכנויות המזון והחקלאות של האו"ם ברומא, וכן עמדה בראש משלחת ארצות הברית לסוכנויות האו"ם ברומא. לפני כן, כיהנה בתפקידים שונים במגזר הציבורי, תחילה כעובדת המפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית, והחל משנות ה-90 של המאה ה-20 בתעשיית המזון ובמוסדות ללא כוונת רווח בתחום המזון.
בשנת 2014 דורגה קאזן במקום ה-45 ברשימת "100 הנשים החזקות בעולם" של כתב העת "פורבס", וכן נכללה ברשימת "100 האנשים המשפיעים בעולם" של "טיים מגזין".
ראשית דרכה

קאזן גדלה בלונדייל, שכונה ענייה בשיקגו, עם שלוש אחיותיה. אמהּ, אן קאזן, עבדה בתחום הרווחה, ואביה עסק בריכוז פעילות מתנדבים בקהילה. בשנת 1971, החלה קאזן בלימודים בבית הספר הטכני ליין, בשיקגו, במחזור הראשון שקיבל נשים ללימודים. היא השלימה את לימודי התיכון בשנת 1975.
קאזן השלימה תואר דוקטור למשפטים באוניברסיטת ג'ורג'יה בשנת 1982. שם גם למדה משפט בינלאומי, ואחד ממוריה היה דין ראסק, לשעבר שר החוץ של ארצות הברית.
קאזן עבדה כפרקליטה במשרד תובע מחוזי באילינוי, ולימים ניהלה את המרחב המערבי בפרקליטות מדינת אילינוי, וכן שימשה סגנית מנהלת ועדת האתיקה של שיקגו. אחר כך ניהלה את תחום היחסים עם הממשל בחברת AT&T.
היא גרושה ואם לילד.
קריירה במפלגה הדמוקרטית

קאזן עקרה לוושינגטון די. סי. ועבדה בשנת 1993 כסגנית מנהל מטה מועצת המפלגה הדמוקרטית. בשנת 1994 עברה לכהן כאשת הקשר בין הבית הלבן למשרד החוץ האמריקני. שם הוענק לה פרס בשם Meritorious Service Award. בזמן אולימפיאדת אטלנטה שימשה יועצת בכירה למזכירת המדינה מדליין אולברייט. בהמשך אותה שנה, פרשה מתפקיד זה וניהלה את מטה הבחירות של קלינטון באילינוי.
תעשיית המזון והמגזר השלישי

בשנת 1997 מינה הממשל את קאזן לכהן בוועדה לפיתוח בינלאומי של מזון וחקלאות, במינוי למשך ארבע שנים. בתפקיד זה הייתה מעורבת במיזמים רבים של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID). במקביל שימשה סמנכ"ל לענייני ממשל וקהילה ברשת מרכולים בשם Jewel Food. בשנת 1999 נרכשה רשת המרכולים על ידי חברת אלברטסון בע"מ, וקאזן הפכה סמנכ"ל ליחסי ציבור ושתדלנות. בנוסף כיהנה כנשיאת ויושבת ראש קרן הצדקה של אותה חברה, ודוברת החברה.
בשנת 2002, הצטרפה קאזן לוועד המנהל של הארגון America's Second Harvest, הארגון הגדול ביותר בארצות הברית בתחום מניעת רעב ותת-תזונה, ובשנת 2004 התקדמה לתפקיד סמנכ"ל ומנהלת הפעילות בארגון. בין היתר הובילה את התמודדות הארגון עם הוריקן קטרינה בשנת 2005, שכללה חלוקת כ-30,000 טונות של מזון לנזקקים באזורי חוף מפרץ מקסיקו, שנפגעו מן הסופה. קאזן סייעה בהכפלת סך התרומות שגייס הארגון בתקופתה.
בשנת 2006 עזבה את הארגון ושימשה נשיאת חברת ייעוץ בנושא יחסי ציבור ושתדלנות בשיקגו, בשם "קבוצת רחוב פולק". בשנת 2009 מסרה את ניהול החברה לבנהּ, מוריס קאזן, כדי לקבל מינוי ממשלתי נוסף.
שגרירות

ב-19 ביוני 2009 מונתה קאזן על ידי הנשיא ברק אובמה לשמש שגרירת ארצות הברית לסוכנויות המזון והחקלאות של האומות המאוחדות, ברומא. מינויה אושר בידי הסנאט ארצות הברית ב-7 באוגוסט 2009, והיא הושבעה עשרה ימים לאחר מכן. ברומא עמדה לא בראש משלחת ארצות הברית לסוכנויות האו"ם ברומא, אלא גם הייתה חברה ב"קהילת שלוש המשלחות", שכללה גם את שגרירות ארצות הברית לאיטליה, ואת שגרירות ארצות הברית לכס הקדוש.
ניהול תוכנית המזון העולמית

באפריל 2012 החליפה קאזן את ג'וזט שירן בתפקיד מנכ"ל תוכנית המזון העולמית של האו"ם. שרת החוץ האמריקאית דאז, הילרי רודהם קלינטון, אמרה לרגל המינוי כי לקאזן "היה חלק מרכזי בתכנון ובמימוש מדיניות ביטחון המזון של ארצנו. אני סמוכה ובטוחה שהיא תמשיך להוות קול חזק במאבק העולמי נגד רעב, ושהיא תעמיד את מרצה, את האופטימיות שלה, ואת הניסיון שלה לרשות תוכנית המזון העולמית.[דרוש מקור] קאזן זכתה במינוי לאחר שהממשל התנגד לכהונה נוספת של שירן, אשר מונתה בימי ממשל ג'ורג' ווקר בוש.
עם כניסתה לתפקיד, הצהירה קאזן שהיא תומכת במעבר של תוכנית המזון העולמית (שהיה בעיצומו באותה עת) מסעד מזון (food aid) לסיוע להשגת מזון (food assistance), ואמרה "אני חושבת שהוויכוח הסתיים. ושתוכנית המזון העולמית היא עכשיו ארגון סיוע להשגת מזון, עם הכלים הנכונים, והכלים הללו כוללים סעד מזון. אבל גם סיוע בכסף מזומן, ובתלושים, וכל שאר האפשרויות."
כהונתה נגמרה באפריל 2017 והיא הוחלפה על ידי דייוויד ביזלי.
הערות שוליים

↑  רשימת 100 הנשים החזקות בעולם (אנגלית), באתר פורבס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2019021026  SNAC: w6s57gc2  VIAF: 44155707102822412011   WorldCat (עם VIAF): 44155707102822412011 
קאזן בנאום לרגל יום כדור הארץ ברומא, אפריל 2010.
שרית

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט
 בימוי:  ג'ורג' עובדיה
 הופק בידי:  ג'ורג' עובדיה, יוסף זבידה ודן שמר
 תסריט:  דבורה הירשפלד (פזמונים אבי קורן)
 עריכה:  דב הניג
 שחקנים ראשיים:  דליה פרידלנד   יגאל בשן   אלישבע מיכאלי   חיה קציר   ירדנה ארזי
 מוזיקה:  אלברט פיאמנטה ויגאל בשן
 צילום:  אמנון סלומון
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  25 במאי 1974
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות:  330,000
 דף הסרט ב־IMDb
 
שרית הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1974 בבימויו של ג'ורג' עובדיה עם דליה פרידלנד, יגאל בשן וחיה קציר בתפקידים הראשיים.
עלילה

"שרית" היא מלודרמה המספרת את סיפורה של השחקנית שרית (דליה פרידלנד), המחליטה לפרוש מן הבמה. בן זוגה גבי (אריאל פורמן) נוטש אותה לאחר שנודע לו שהיא בהיריון ממנו. שרית מגלה כי הוא בוגד בה ובסערת רגשותיה יורה למוות בו ובמאהבתו. היא נשפטת למאסר עולם. בנה אבי, נמסר לאחזקת עוזרת הבית שלה, תמי (ירדנה ארזי), המבטיחה לעשות הכל למען גידולו ולבוא לבקר את שרית בבית הכלא. תמי מרבה להופיע בערבים במועדוני ריקודים בהם היא רוקדת במגוון סגנונות בלבוש אותנטי ולרוב יחפה.
מאחר שתמי לא מצליחה לגדל אותו, היא מוסרת אותו לאימוץ.
לאחר שחרורה מגיעה שרית לבית משפחת דניאלי המאמצת ומתקבלת לעבודה כעוזרת בית כדי להיות קרובה לבנה הביולוגי. היא מנסה לדבר אל לבו של אבי המבוגר (בגילומו של יגאל בשן), על מנת שישפר התנהגותו, אך הוא דואג שיאשימו אותה בגנבה. שרית מגורשת בבושת פנים. היא מתקבלת באהבה רבה על ידי בתיה (חיה קציר), חברתו של אבי. בתיה בהיריון והדבר נשמר בסוד מפני אמו המאמצת של אבי (אלישבע מיכאלי). אבי איננו יודע שהוא ילד מאומץ ואמו האמיתית, שרית, עושה הכל למען החיבור הנכון, לדעתה, בין שני האוהבים. אבי מכחיש שיש בינו ובין בתיה קשר כלשהו, וגורם זו הפעם השנייה, לשרית, לחוש שקרנית. בבואו להציע נישואין לבתיה, שרית מסלקת אותו משם בהשפלה זהה לזו שלה, כאשר גורשה מביתו בגלל שקריו. אך נימוקיה חזקים ומשכנעים את בתיה ללכת בדרכה ולא בדרכו הנחפזת. היא דורשת ממנו למצוא עבודה, לפרנס את משפחתו החדשה ואת בנו שנולד. היא פוקדת עליו לא לנתק את הקשר עם אמו המאמצת. אבי מוצא עבודה ומחליט להתחתן בלי לקבל את ברכת אמו, ולהיות תלוי בעצמו, ולא בכסף של אימו המאמצת מה שיגרום לנישולו מצוואתה. החתונה מתקיימת בניגוד להמלצותיה של שרית. אמו של אבי מגיעה לחתונה כדי לחשוף בפניו שהיא אינה אימו האמיתית, אך שרית באה לקראתה ופותחת בפניה את השער, היא מספרת לה שהיא אימו הביולוגית, ומנסה למנוע ממנה לחשוף בפניו שהיא אינה אמו האמיתית, כאשר הדבר יגרום לו הרס נפשי. כאן מתגלה גדולתה של שרית, כאמא המסוגלת להקריב את אהבתה למען אושרו של בנה. הסרט מסתיים כששרית עוזבת לאחר שהבטיחה לאימו של אבי שלאחר הפיוס ביניהם הם לא יראו אותה יותר.
בסרט משולבים שירים שכתב אבי קורן והלחין יגאל בשן, בהם "החיים היפים", "כוכבים לא משקרים" ו"עוד מעט". נאוה ברוכין הקליטה לפסקול הסרט את השיר "איך שנים עברו".