stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטיקה

ערך זה עוסק בעיר עתיקה וחבל ארץ בצפון אפריקה. אם התכוונתם לכפר במדינת אילינוי שבארצות הברית, ראו .
| --- | --- |

חורבות אותיקה
 מדינה:  תוניסיה תוניסיה
 תאריך ייסוד:  המאה ה־12 לפנה״ס 
 תאריך נטישה:  698 
 קואורדינטות:  37°03′24″N 10°03′44″E﻿ / ﻿37.056527777778°N 10.062258333333°E﻿ / 37.056527777778; 10.062258333333 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת תוניסיה מוגדלת) תוניס ג'רבה קירואן ביזרטה ספקס סוסה קרתגו גאפסה לוב אלג'יריה הים התיכוןאוטיקה(למפת תוניסיה רגילה) תוניס ג'רבה קירואן ביזרטה ספקס סוסה קרתגו גאפסה לוב אלג'יריה הים התיכוןאוטיקה  - tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אוטיקה (בלטינית: Utica, עותיקה) היא עיר פניקית עתיקה, ושמו של חבל הארץ בו שכנה ההתיישבות הפיניקית (בתוניסיה ולוב של היום) בצפון אפריקה. וממוקם בסמוך לשפך של נהר המג'רדה, 32 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר תוניס בתוניסיה. היא הייתה אחד היישובים החשובים בקרב היישובים הפיניקיים באפריקה.
זמן ייסודה של אוטיקה איננו ודאי, ותארוכו תלוי בשאלות גדולות יותר הנוגעות לסיבת תחילת ההתפשטות הפיניקית מערבה; תארוכים מוקדמים מתייחסים לסוף האלף השני לפנה"ס, בסביבות 1,100 לפנה"ס.
אוטיקה הייתה הקולוניה הראשונה של הפיניקים בצפון אפריקה, ומכאן פשר שמה: (עיר) עתיקה. אמנם שכנתה הצעירה קרתגו, עלתה עליה והפכה במהרה להגמונית באזור, תוך שהיא לוקחת תחת חסותה ערים פיניקיות אחרות דוגמת לפטיס מגנה, אך אוטיקה שמרה במשך תקופה ארוכה על עצמאות כלכלית ופוליטית וגם מאוחר יותר כשכבר הייתה תחת שליטה של קרתגו נחשבה לבעלת ברית מיוחסת.
לפי מנאנדרוס מאפסוס ודיוס, חירם הראשון מלך צור יצא למסע נגד אנשי אוטיקה (Ἰτυκαίοις) שלא שילמו מס לצור.
עם חורבנה של קרתגו בעקבות המלחמה הפונית השלישית הפכה אוטיקה לבירתה של הפרובינקיה הרומית אפריקה, אולם מעמד זה נלקח ממנה עם ייסודה של קרתגו הרומית בימיו של אוגוסטוס. סטראבון כתב שאוטיקה שנייה בחשיבותה רק לקרתגו, ולאחר חורבן קרתגו בידי הרומאים הפכה למטרופולין רומי ולראש לכל שלטונם באפריקה.
תוך ירידת קרנה של הקיסרות הרומית המערבית נכבשה העיר בידי הונדלים ב-439 לספירה וכמאה שנים מאוחר יותר בידי הביזנטים. חורבנה הסופי של העיר הגיע עם כיבושה על ידי הערבים בסוף המאה ה-7.
הערות שוליים

↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, Utica, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA
↑  Maria Eugenia Aubet, The Phoenicians and the West: Politics, Colonies and Trade, Cambridge University Press, 1993, עמ' 50–52, ISBN 978-0-521-79543-2
↑  Ora Negbi, Early Phoenician Presence in the Mediterranean Islands: A Reappraisal, American Journal of Archaeology 96, 1992, עמ' 599 doi: 10.2307/505187
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, 8.5.3, יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, 1.17–1.18
↑  משה אילת, תרשיש בישעיהו כג ובהיסטוריה, שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום י, 1986, עמ' 23
↑  סטראבון, גאוגרפיקה, 17.3.13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4119325-8 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אבודה ממנו ומכל אדם

| --- | --- |
 מקרא:  ספר דברים, פרק כ"ב, פסוק ג'
 תלמוד בבלי:  מסכת בבא מציעא, דף כ"ז, עמוד א', מסכת בבא מציעא, דף כ"ב, עמוד ב'
 משנה תורה:  ספר נזקים, הלכות גזילה ואבידה, פרק י"א, הלכה י'
 שולחן ערוך:  חושן משפט, סימן רנ"ט, סעיף ז'
 ספרי מניין המצוות:  ספר מצוות גדול עשין ע"ד
 
בהלכה, אֲבוּדָה מִמֶּנּוּ וּמִכָּל אָדָם הוא כלל בהלכות השבת אבדה, שלפיו אין חיוב להשיב אבדה במקרה שהיא נמצאה במקום שבו אין אפשרות סבירה להצילה משם, וזאת ללא תלות בקיומם של סימנים. מקור ההלכה במקרא, לפי דרשת חז"ל:
אמר רבי יוחנן משום רבי שמעון בר יוחאי: מניין לאבידה ששטפה נהר שהיא מותרת? שנאמר: "כן תעשה לכל אבידת אחיך אשר תאבד ממנו ומצאתה", מי שאבודה הימנו ומצויה אצל כל אדם. יצתה זו שאבודה ממנו ואבודה מכל אדם.
מקור נוסף מצינו בדברי רבי שמעון בן אלעזר:
וכן היה רבי שמעון בן אלעזר אומר: המציל מן הארי ומן הדוב ומן הנמר ומן הברדלס, ומן זוטו של ים ומשלוליתו של נהר... הרי אלו שלו, מפני שהבעלים מתיאשין מהן".
הראשונים חלוקים בטעם דין זה:
יש אומרים שהוא דין ייאוש, כיוון שאבודה ממנו ומכל אדם הרי מתייאש ממנה.
דין הפקר.
דין נפרד: התורה התירה חפץ שאבוד ממנו ומכל אדם.
מבין האחרונים, רבי שמואל רוזובסקי דן בשאלה: האם הדין "אבודה ממנו ומכל אדם" הוא סימן או סיבה; כלומר, האם העובדה שהאבדה אבודה מכל אדם בעולם היא המתרת אותה, או שמא צריך שהאבדה תהיה אבודה רק מהמאבד, אלא שכל עוד לא אבודה מכל אדם הרי היא עדיין לא אבודה לגמרי מהמאבד שכן אדם אחר יכול להחזירה לו.
הכלל בשימוש באינטרנט

הרב דוב ליאור מתיר הורדת קבצים מכל סוג מהאינטרנט, בסוברו כי התכנים באינטרנט הם כמו אבדה ששטפה נהר, שהיא נחשבת כהפקר וברור שבעליה התייאש ממנה; אך ההיתר נוגע לשימוש אישי בלבד, ולא לשימוש מסחרי. החולקים על הרב ליאור טוענים כי במקרה של הורדת קבצים כל אדם יכול להציל את האבדה, על ידי כך שלא יוריד את אותם קבצים. בנוסף, בעל היצירה לא התייאש מאנשים שיקנו אותה באופן חוקי. חלק מהחולקים, ובהם הרב יעקב אריאל, מגדירים הורדת קבצים כגזל ולא כאבדה.
הערות שוליים

↑  ספר דברים, פרק כ"ב, פסוק ג'
↑  רש"י בתלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ס"ו, עמוד א'; הרמב"ם במשנה תורה הלכות גזילה ואבדה יא י; וכך התלמוד ירושלמי, מסכת בבא מציעא,  פרק ב', הלכה א'
↑  נתיבות המשפט רסב ג
↑  רמב"ן על בבלי בבא מציעא כב ב; שולחן ערוך חושן משפט רנט ז
↑  חידושי ר' שמואל בבא מציעא עמוד קטו
↑  הרב דוב ליאור, בעניין הורדת שירים מהאינטרנט, באתר "ישיבה"
↑  הרב ניר אביב, הגדרת רשת האינטרנט כ'זוטו של ים', באתר ישיבה, ‏תשע"ג
↑  גל מור, הרבנים חלוקים: האם מותר להוריד ולצרוב שירים?, באתר ynet, 3 ביולי 2005
אבודים באמריקה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  אלברט ברוקס
 הופק בידי:  מרטי כץ
 תסריט:  אלברט ברוקס, מוניקה ג'ונסון
 עריכה:  דייוויד פינפר
 שחקנים ראשיים:  אלברט ברוקס ג'ולי הגרטי 
 מוזיקה:  ארתור ב. רובינשטיין
 צילום:  אריק סרינן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  The Geffen Film Company 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 במרס 1985
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 תקציב:  4,000,000 $
 הכנסות:  $10,179,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   lostinamerica
 דף הסרט ב־IMDb
 
אבודים באמריקה (באנגלית: Lost in America) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1985 בהפקה, כתיבה ובימוי של אלברט ברוקס, עם אלברט ברוקס וג'ולי הגרטי בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על זוג נשוי שמחליט להתפטר מעבודתם ולטייל ברחבי ארצות הברית במעונוע.
תקציר העלילה

דייוויד הווארד (אלברט ברוקס) ואשתו לינדה (ג'ולי הגרטי) הם זוג יאפים שגרים בלוס אנג'לס ומשועממים מחייהם הבורגניים. דייוויד עובד בחברת פרסום ומצפה לקידום ולינדה עובדת כפקידה בחנות כלבו.
דייוויד מוזמן לשיחה עם הבוס פול מורס (פיטר מרס) שמודיע לו שלא יקודם בלוס אנג'לס אלא יעבור לניו יורק ויקדם את הפרסום של חברת פורד. דייוויד כועס, מטיח עלבונות כלפי הבוס ומפוטר מיד. הוא רץ שמח ללינדה מודיע לה שהוא פוטר וכי גם עליה להתפטר והם ימכרו את הבית, יממשו את חסכונותיהם ויקנו מעונוע שבו יגורו ויסתובבו ברחבי המדינה כמו בסרט איזי ריידר.
הם נוסעים ללאס וגאס כדי לחגוג את חייהם החדשים בטקס נישואים חוזר בכנסייה. בהגיעם עייפים הם מעדיפים לגור בלילה הראשון בבית מלון. הם מתאכסנים בבית המלון דזרט אין (אנ') שבו יש גם קזינו.
בלילה מתגנבת לינדה לקזינו ומפסידה במשחק את כל כספם. דייוויד מגיע לקזינו מאוחר יותר ושופך את כל זעמו על אשתו. הוא משוחח עם מנהל הקזינו (גארי מרשל) ומציע לו שיחזיר את כספו ובתמורה יפרסם את המלון כמוסד שיש לו רגשות חמלה. המנהל מתייחס אליו בנימוס אבל דוחה את הצעתו.
הם ממשיכים לסכר הובר ורבים כל הזמן עד שלינדה תופסת טרמפ עם גבר (דונלד גיב) ומסתלקת. דייוויד רודף אחריהם ומוצא אותם במסעדה. הגבר הוא אסיר לשעבר והוא חובט בפניו של דייוויד ומסתלק.
הם ממשיכים וחונים בחניון קראוואנים. דייוויד מוצא "עבודה" כמפקח במעבר חצייה ולינדה עובדת במסעדת שניצלים עם בוס שגילו מחצית מגילה.
לבסוף הם מבינים שנכשלו בניסיונם לחקות את איזי ריידר הם נוסעים לניו יורק שם מתקבל דייוויד שוב לחברה במשכורת מופחתת ולינדה מקבלת משרה בבלומינגדיילס והם מצפים לילד ראשון.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אלברט ברוקס | דייוויד הווארד |  |
| ג'ולי הגרטי | לינדה הווארד |  |
| גארי מרשל | מנהל קזינו |  |
| מייקל גרין | פול דאן | מנהל חברה |
| דונלד גיב | אסיר לשעבר |  |
אובפמי אוולווו

צ'יף אובפמי ג'רמיה אוייניאי אווֹלוֹווֹ (באנגלית: Obafemi Jeremiah Oyeniyi Awolowo‏, 6 במרץ 1909 – 9 במאי 1987), ידוע גם כאובפמי אווֹלוֹווֹ או אווֹ (Awo), היה מדינאי ופטריוט ניגרי אשר שיחק תפקיד מפתח בתנועת העצמאות של ניגריה בתקופת הרפובליקה הראשונה והשנייה, ובמהלך מלחמת ביאפרה (מלחמת האזרחים של ניגריה). הוא היה ראש הממשלה הראשון של המחוז המערבי של ניגריה, הנציב הפדרלי של האוצר, וסגן יושב-ראש המועצה הפדרלית המבצעת במהלך מלחמת ביאפרה.
אוולווו אשר נולד בעיר איקנה בניגריה, היה האדם הראשון בעידן המודרני שזכה להיקרא "מנהיג אנשי היורובה" (Asiwaju Omo Oodua) - תואר אשר עם הזמן הפך למקובל לתיאור ממשיכיו בתפקיד המנהיג הפוליטי של אנשי היורובה של ניגריה.
חיים מוקדמים

אובפמי אוולווו נולד ב-6 במרץ 1909 בעיר איקנה (Ikenne) במדינת אוגון (Ogun State) בדרום-מערב ניגריה שבזמנו הייתה תחת שלטון בריטי (British Protectorate). אוולווו נולד למשפחה שעל פי דבריו הייתה אצילה ומהוללת. אביו אשר היה איכר בן יורובה (Yoruba) היה מבוסס דיו על מנת לחנך את אוולווו בבתי ספר של הכנסייה האנגליקנית ושל הכנסייה המתודיסטית בעיר הולדתו. ב-1920 אביו נפטר במפתיע ממחלת אבעבועות שחורות ולכן מפאת מחסור בכסף, נאלץ אוולווו להפסיק את לימודיו. בשנים הבאות הוא עבר ממקום למקום ועבד במקומות שונים על מנת לחסוך כסף עבור המשך לימודיו. בשנים 1923-1926 הוא למד בשלושה בתי ספר שונים בעיר אבאוקוטה (Abeokuta) שכללו את בית הספר התיכון לבנים בפטיסטיים (Baptist Boys’ High School – BBHS).
בתחילה עבד כמורה מתלמד ולאחר מכן השתלם בהוראה במכללת ווסלי (Wesley College) שנמצאת בעיר איבדאן (Ibadan). לאחר זאת, ב-1927 נרשם ללימודי קצרנות והדפסה במכללת ווסלי. ב-1928 נשר מלימודיו במכללה כדי לעבוד כמורה בית ספר באבאוקוטה ובלאגוס (Lagos). ב-1932 הוא חזר למכללת ווסלי על מנת לעבוד כפקיד במכללה, ובנוסף עבד ככתב בעיתון "Daily Times Nigeria". מאוחר יותר עבד כסוחר ועיתונאי, וביוני 1940 נתמנה למזכיר סניף איבדאן של "תנועת הנוער הניגרי" (Nigerian Youth Movement – NYM).
בשנות ה-30 החל להתמקד באיגודים המקצועיים. הוא ארגן את אגודת הסוחרים היצרניים של ניגריה, והתמנה למזכיר איגוד התחבורה הניגרי.
ב-1944 קיבל תואר ראשון במסחר כתלמיד חוץ באוניברסיטת לונדון (University of London) שבבריטניה. מאוחר יותר באותה שנה הוא נסע לבריטניה כדי ללמוד משפטים באוניברסיטת לונדון, ובכך הגשים את שאיפתו משכבר הימים. הוא סיים את לימודיו בהצלחה, והוסמך לפרקליט שנתיים לאחר מכן. ב-18 בנובמבר 1946 הוסמך על ידי האינר טמפל (The Honorable Society of the Inner Temple) כעו"ד.
פוליטיקה

ב-1943 היה שותף לייסודו של "קונגרס האיגודים המקצועיים של ניגריה" (Trade Union Congress of Nigeria – TUC). ב-1945, כאשר התגורר בלונדון הוא ייסד את "החברה של צאצאי אודודווה" (Egbe Omo Oduduwa) אשר היה ארגון ניגרי פוליטי תרבותי של יורובה שממנו צמחה מפלגת "קבוצת הפעולה" (Action Group – AG) שבסיס התמיכה העיקרי שלה היה באזור יורובה בדרום-מערב ניגריה.
בספרו רב ההשפעה "הנתיב לחירות ניגרית" (Path to Nigerian Freedom – 1947) אשר היה למעשה המנשר השיטתי הפדרלי הראשון שנכתב על ידי פוליטיקאי ניגרי, הוא תמך בהפיכת ניגריה לפדרציה על ידי חלוקתה למספר מדינות על פי שיוך אתני. הוא האמין כי ממשל פדרלי מהווה את הבסיס היחיד שיכול לאפשר אינטגרציה לאומית הוגנת אשר תגן על זכויותיהן של הקבוצות האתניות השונות בניגריה.
לאחר הסמכתו לעו"ד, הוא חזר לאיבדאן ב-1947 והחל לעסוק במקצועו, אך המשיך לפעול במסגרת "החברה של צאצאי אודודווה", ואף התמנה למזכירו הכללי ב-1948.
ב-1949 הוא ייסד את ה"טריבון הניגרי" (Nigerian Tribune) – העיתון הניגרי הפרטי הוותיק ביותר, שבאמצעותו הפיץ מודעות פטריוטיות בקרב אזרחי ניגריה.
ב-1951 "קבוצת הפעולה" הוכרזה באופן רשמי כמפלגה פוליטית, וכן זכתה בבחירות המקומיות במערב-ניגריה. אוולווו היה למנהיגה הבלתי מעורער. כתוצאה מכך, אוולווו הפך לראש השרים של המחוז המערבי, אשר היה האזור הראשון בניגריה שזכה לאוטונומיה בטרם שחרורה של ניגריה מידי הבריטים.
בשנים 1951-1954 הוא כיהן כשר לענייני ממשל מקומי, ביצע רפורמה במבנה הממשל המקומי וייסד מערכת מודרנית של מועצות נבחרות, שבהן נשמרו מושבים לצ'יפים מסורתיים. במהלך הוועידה בנוגע לחוקת ניגריה ב-1953, הוא הוביל יחד עם ננמדי אזיקיווה שהיה פוליטקאי בולט משבט איגבו, את המשלחת הדרומית במאבק לכינון ממשל עצמי בניגריה.
בתור היותו ראש "קבוצת הפעולה", הוא קרא לכתיבת חוקה פדרלית אשר הוצגה ב-Lyttleton Constitution ב-1954, ונכתבה ברובה על פי המודל שהוצע על ידי המשלחת של המחוז המערבי שאותה הנהיג אוולווו. באותה השנה, לאחר שהחוקה נכנסה לתוקף, אוולווו הפך לראש-ממשלת מערב-ניגריה. בערב ההכרזה על עצמאות ניגריה ב-1959, הוא התפטר מתפקידו על מנת להתמודד לתפקיד ראש-ממשלת ניגריה, ובמקומו מינה את צ'יף סמואל לאדוק אקינטולה בתפקיד ראש-ממשלת מערב-ניגריה. אוולווו היה המנהיג הרשמי של האופוזיציה בפרלמנט הפדרלי בתקופת שלטונו של אבובכר טפוואה בלווה בשנים 1959-1963.
בעקבות חילוקי דעות כבדים בין אוולווו לאקינטולה בנוגע לשיטת שלטונו של אקינטולה במערב-ניגריה, הוביל אקינטולה יחד עם בלווה ובכירים בממשלת ניגריה מהלך להפלתו של אוולווו. ב-1963 במלאת שנתיים לעצמאות ניגריה, משימתם צלחה, ובעקבות כך אוולווו נעצר והואשם בבגידה ובקשירת קשר להפלת השלטון. הוא נידון ל-10 שנות מאסר, אך שוחרר ב-1966 על ידי הגנרל יעקובו גואון (Yakubu Gowon) שהיה ראש הממשלה בצפון. בעת מלחמת ביאפרה, בשנים 1966-1970, הוא שימש כשר האוצר וכסגן ראש הממשלה. ב-1971 הוא פרש מהפוליטיקה ושב לעסוק בעריכת דין. ב-1979 הוא נכשל בבחירות לנשיאות ניגריה.
מורשת

ב-1922 הקרן על שם אובפמי אוולווו (Obafemi Awolowo Foundation) הוקמה בתור ארגון עצמאי, לא פרטיזני, ללא מטרות רווח למען קידום אינטראקציה שיתופית של המדיניות הציבורית ומלגה רלוונטית עם גישה לקידום הפיתוח הכולל של אומת ניגריה. הקרן הושקה על ידי נשיא ניגריה בזמנו – גנרל איברהים באבנגידה (General Ibrahim Babangida), ב"אצטדיון החירות" (Liberty Stadium) באיבדאן.
שמו מוזכר גם הודות ליוזמותיו להקמת אחד האצטדיונים הראשונים במערב אפריקה, הקמת תחנת טלוויזיה חלוצית ומאמציו להכללת החינוך היסודי לכל ילדי האזור המערבי של ניגריה
למרות זאת, המורשת החשובה ביותר שלו היא היושרה המופתית שלו, גישתו לרווחה, תרומותיו להאצת הדה-קולוניזציה ותמיכתו העקבית והמנומקת בגישה פדרלית המבוססת בין היתר על שפה והגדרה עצמית – כבסיס הטוב ביותר לאחדות ניגרית.
אוולווו נפטר בשלווה בביתו באיקנה ב-9 במרץ 1987 בגיל 78, והובא לקבורה במתחם The Ikenne Residence of Chief Obafemi Awolowo אשר מייצג את ביתו של אוולווו. בין היתר, המתחם הכיל בתוכו את "היכל אפוניילה" שנקרא על שם אימו של אוולווו (Mary Efunyela Awolowo) אשר משרת כאזור קבלה ואירוח, ואת "ספריית שופולו" על שם אביו של אוולווו (David Shopolu Awolowo). אשתו האנה אידווו דידאולו אוולווו (Hannah Idowu Dideolu Awolowo) המוכרת כ-HID נפטרה ב-2015, ונקברה לצידו במתחם.
הנצחה

מתחם הזיכרון בעיר הולדתו, איקנה.
האוניברסיטה בעיר איפה בניגריה נושאת את שמו - אוניברסיטת אובפמי אוולווו.
דיוקנו מופיע על שטר של מאה נאירה שהונפק על ידי הבנק הפדרלי של ניגריה.
ביבליוגרפיה

Path to Nigerian Freedom (1947)
Awo – Autobiography of Chief Obafemi Awolowo (1960)
My Early Life
Thoughts on the Nigerian Constitution (1966)
The People’s Republic (1968)
The Strategy & Tactics of the People's Republic of Nigeria (1970)
The Problems of Africa – The Need for Ideological Appraisal (1977)
Awo on the Nigerian Civil War
Path to Nigerian Greatness
Voice of Reason
Voice of Courage
Voice of Wisdom
Adventures in Power – Book 1 – My March Through Prison (1985)
Adventures in Power – Book 2 – Travails of Democracy (1987)
ראו גם

היסטוריה של ניגריה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  חזן, נ., השמשוני-יפה, נ., & קרן, א. (2002). צמיחת המדינות החדשות באפריקה: קולוניאליזם ודה-קולוניזציה באפריקה. האוניברסיטה הפתוחה.
1 2 3 4 5  Abegunrin, O. (2015). The Political Philosophy of Chief Obafemi Awolowo. Lanham, Maryland: Lexington Books.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Olson, J. S., & Shadle, R. (Eds.). (1996). Historical Dictionary of the British Empire (Vol. 1). Greenwood Publishing Group.
1 2 3 4 5 6  Shillington, K. (Ed.). (2013). Encyclopedia of African History 3-Volume Set. Routledge.
1 2  The Editors of Encyclopaedia Britannica. (2018). Obafemi Awolowo. In Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica, inc. Retrieved March 13, 2018, from https://www.britannica.com/biography/Obafemi-Awolowo.
↑  "About Us". Nigerian Tribune. Archived from the original on May 20, 2011. Retrieved March 13, 2018.
↑  Sklar, R. L. (2015). Nigerian political parties: Power in an emergent African nation. Princeton University Press.
↑  Obafemi Awolowo Foundation. (2012). Retrieved March 13, 2018, from http://www.obafemiawolowofoundation.org/aboutUs_historical_sketch.php.
↑  Oladimeji, D. (2015, November 14). Obafemi Awolowo: Inside the Late Sage's Ikenne Home. Retrieved March 14, 2018, from http://guardian.ng/saturday-magazine/obafemi-awolowo-inside-the-late-sages-ikenne-home/.
↑  Obafemi Awolowo Foundation. (2012). Retrieved March 13, 2018, from http://www.obafemiawolowofoundation.org/awo_bio.php.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279748405171  BIBSYS: 9018243  BNE: XX5449683  BnF: cb120257093 (data)  CiNii: DA04916568  GND: 118878468  ISNI: 0000 0001 1478 6380  LCCN: n50030500  NTA: 070244502  RERO: 02-A011970878  SELIBR: 351727  SNAC: w6rz3kcd  SUDOC: 028418077  VIAF: 100271940   WorldCat (עם VIAF): 100271940 
הכניסה למתחם ביתו של אובפמי אוולווו
המאוזולאום של אובפמי אוולווו באיקנה
אורית אילן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 במאי 1960 (בת 64)
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית
 יצירות בולטות:  הרומן "אחות לפליאדות"
 פרסים והוקרה:  פרס ספיר לשנת 2022  פרס אקו"ם (1991)
 
אורית אילן (נולדה ב-14 במאי 1960) היא סופרת ישראלית, כלת פרס ספיר לשנת 2022 על ספרה "אחות לפליאדות".
אילן גדלה בקריית גת, חייתה מספר שנים בירושלים, ובגיל 27 עברה לתל אביב, שם היא מתגוררת עד היום. הנחתה סדנאות כתיבה במקומות שונים, בהם בבצלאל, בבית ברל ובעלמא. עובדת במשרה חלקית כמפתחת חומרי למידה. היא נשואה ואם לשניים.
בגיל 19, בהיותה חיילת, השתתפה בסדנת כתיבה בהנחיית יורם קניוק. לדבריה, הסדנה הייתה עבורה התגלות ששינתה את מסלול חייה.
ספריה

עד החתונה זה יעבור - עם עובד (1991), זיכה אותה בפרס אקו"ם.
ספר המעשיות לאמהות - רדיום (2016), היה מועמד לפרס ספיר.
אחות לפליאדות - ידיעות ספרים (2022), זיכה אותה בפרס ספיר.
הערות שוליים

↑  דינה חלוץ, אורית אילן, זוכת פרס ספיר לספרות: "לא הייתי בשלה רגשית לכל העלבונות שבדרך", באתר ynet, 5 בינואר 2023
↑  קרן דותן, זוכת פרס ספיר בראיון: "הפרס הגיע בזמן, אבל יצר מצב לא מידתי - עליתי מאפס למיליון", באתר ישראל היום, ‏5/1/2023,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308084505171  ISNI: 0000 0000 6693 2688  LCCN: no91018133  VIAF: 66033675   WorldCat (עם VIAF): 66033675
אה"מ לורד נלסון (1906)

| --- | --- |

אה"מ לורד נלסון
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  לורד נלסון
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Palmers Shipbuilding and Iron Company 
 תחילת הבנייה:  18 במאי 1905
 הושקה:  4 בספטמבר 1906
 תקופת הפעילות:  1 בדצמבר 1908 – מאי 1919 (כ־10 שנים)
 אחריתה:  נגרטה
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 16,500 טון, מקסימלי: 17,683 טון
 אורך:  135.2 מטר
 רוחב:  24.2 מטר
 שוקע:  8.2 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  18 קשרים
 גודל הצוות:  800–817 איש
 טווח שיוט:  17,000 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  15 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור בהספק 16,750 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 305 מ"מ, שריון סיפון – 25–102 מ"מ, צריחי תותחים ראשיים – 305–343 מ"מ, צריחי תותחים משניים – 76–178 מ"מ, ברבטות – 76–305 מ"מ, מחיצות הגנה – 203 מ"מ, מגדל הניווט – 305 מ"מ
 חימוש:  4 תותחים 12 אינץ' (305 מ"מ), 8 תותחים 9.2 אינץ' (234 מ"מ), 24 תותחים 12 ליטראות (3 אינץ', 76 מ"מ), 5 צינורות טורפדו 18 אינץ' (457 מ"מ)
 
אה"מ לורד נלסון הייתה אחת משתי אוניות מערכה פרה-דרדנוט מסדרת לורד נלסון שהושקו ב-1906 והושלמו ב-1908. היא הייתה אוניית המערכה הפרה-דרדנוט האחרונה של הצי המלכותי שנבנתה. האונייה הייתה אוניית הדגל של צי התעלה כשהחלה מלחמת העולם הראשונה ב-1914. לורד נלסון הועברה לים התיכון בתחילת 1915 כדי להשתתף במערכת הדרדנלים. היא נשארה שם, והפכה לאוניית הדגל של שייטת מזרח הים התיכון, שלימים הפכה לשייטת הים האגאי. לאחר הכניעה העות'מאנית ב-1918 עברה האונייה לים השחור שם נשארה כאוניית דגל לפני שחזרה לבריטניה במאי 1919. לורד נלסון הועברה לעתודה עם הגעתה ונמכרה לגרוטאות ביוני 1920.
בנייה ותיאור

אה"מ לורד נלסון הונחה על ידי פאלמרס בניית ספינות וחברת ברזל בג'ארו ב-18 במאי 1905 והושקה ב-4 בספטמבר 1906. השלמתה התעכבה מאוד בגלל הסטת תותחי ה-12 אינץ' (305 מ"מ) וצריחים כדי לזרז את השלמת דרדנוט, והיא לא הושלמה במלואה עד אוקטובר 1908. למרות שהיא לא הייתה הפרה-דרדנוט האחרונה שהונחה עבור הצי המלכותי, היא הייתה האחרונה שנכנסה לשירות.
ב-8 בינואר 1908, בזמן ניווט בסאות' שילדס, האונייה התנגשה עם הברקנטינה אמה קוק, שעגנה בסכר מיל וגרמה לה נזק.
הדחק האונייה בְּטָעוּן היה 17,683 טונות ארוכות (17,967 טונות), והיא הייתה באורך של 443 רגל 6 אינץ' (135.2 מטרים), רוחב של 79 רגל 6 אינץ' (24.2 מטרים) ושוקע של 26 רגל 9 אינץ' (8.2 מטרים). היא הונעה על ידי שני מנועי קיטור תלת דרגתיים עם ארבעה צילינדרים, שסיפקו 16,750 כוחות סוס (12,490 קילוואט) והעניקו לה מהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש).
האונייה הייתה חמושה בארבעה תותחי Mk X נטעני מכנס 12 אינץ' המסודרים בשני צריחי תותחים דו-קניים, לפני ומאחורי המבנה העילי. החימוש המשני שלה כלל עשרה תותחי BL‏ 9.2 אינץ' Mk XI, בצריחי תותחים דו-קניים בכל פינה של המבנה, וצריח תותח בודד ביניהם, בתוספת 24 תותחי 12-פאונד מהירי-ירי 18 cwt. היא גם כללה חמישה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 18 אינץ' (457 מילימטרים), שעבורם הונחו 23 טורפדות.
היסטוריית שירות > לפני מלחמת העולם הראשונה

לורד נלסון נכנסה לשירות לראשונה בעתודה ב-1 בדצמבר 1908 במספנת צ'טם, והייתה כפופה לפלגת נור של צי הבית עם צוות שלדי. היא נכנסה לשירות מבצעי ב-5 בינואר 1909 והחליפה את אוניית המערכה מגניפיסנט כאוניית הדגל של פלגת נור, צי הבית, ובאפריל הפכה לחלק מהפלגה הראשונה, צי הבית. היא הועברה בינואר 1911 לפלגה השנייה של צי הבית, ובמאי 1912 לשייטת אוניות המערכה השנייה. היא צורפה זמנית בספטמבר 1913 לשייטת אוניות המערכה הרביעית. באפריל 1914, היא החליפה את אוניית המערכה קווין כאוניית דגל, תת אדמירל, צי התעלה.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, לורד נלסון הפכה לאוניית הדגל של צי התעלה והתבססה בפורטלנד. עם אוניות אחרות, היא חיפתה על ההובלה הבטוחה של חיל המשלוח הבריטי, בפיקודו של סר ג'ון פרנץ', לצרפת. ב-14 בנובמבר היא עברה לשירנס כדי לשמור על החוף האנגלי מפני אפשרות של פלישה גרמנית. היא חזרה לפורטלנד ב-30 בדצמבר והועסקה בהגנה על הנמלים הדרומיים של אנגליה ובסיורים בתעלת למאנש עד פברואר 1915.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > מערכת הדרדנלים, 1915–1916

בפברואר 1915, לורד נלסון הצטוותה להפליג לדרדנלים כדי להשתתף במערכת הדרדנלים. היא עזבה את פורטלנד ב-18 בפברואר והצטרפה לשייטת הדרדנלים הבריטית במודרוס שמונה ימים לאחר מכן. היא השתתפה בהפגזת המבצרים הפנימיים ותמכה בנחיתות הראשונות בתחילת מרץ. המבצרים העות'מאניים ירו בה בכבדות ב-7 במרץ ופגעו בה מספר פעמים, כולל על ידי כדור תותח אבן שנחת על הסיפון ונשמר למזכרת על ידי קצין הדגל, ארתור בייקר, בכנסיית לונגקרוס; היא ספגה נזק במבנה העילי ולחבלול שלה, והיא נחדרה בפגיעה אחת מתחת לקו המים שהציף שני מחסני פחם. לאחר תיקונים במלטה, חזרה האונייה לקחת חלק בהתקפה העיקרית על מבצרי נארוס ב-18 במרץ. מאוחר יותר היא הפגיזה סוללות שדה עות'מאניות ב-6 במאי לפני הקרב השני על קריתיה.
לורד נלסון החליפה את אוניית המערכה קווין אליזבת כאוניית הדגל של שייטת הדרדנלים הבריטית ב-12 במאי, כשהיא מניפה את דגלו של תת-אדמירל רוסלין ארסקין-ומיס. ב-20 ביוני, היא הפגיזה רציפים וספינות תובלה בגליפולי, בסיוע איתור של בלון פורח, וגרמה נזק משמעותי. לורד קיצ'נר עשה עליה את המפקדה שלו בנובמבר, וב-22 בדצמבר הונף על לורד נלסון דגלו של התת-אדמירל ג'ון דה רובק כשהחליף את ומיס.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > פעולות הים התיכון, 1916–1918

עם סיום מערכת הדרדנלים בינואר 1916, שבמהלכה לא ספגה לורד נלסון נפגעים, כוחות הצי הבריטי באזור אורגנו מחדש ולורד נלסון הפכה לאוניית הדגל של שייטת מזרח הים התיכון, אשר סומנה מחדש כ"שייטת הים האגאי" באוגוסט 1917. תחת שני השמות, השייטת הייתה מפוזרת ברחבי האזור כדי להגן על איים שבידי מדינות ההסכמה, לתמוך בצבא הבריטי בסלוניקי, ולהישמר מפני כל ניסיון פריצה מהדרדנלים על ידי סיירת המערכה הגרמנית גבן והסיירת הקלה ברסלאו. את שארית המלחמה בילתה לורד נלסון בסלוניקי ובמודרוס, לסירוגין בין שני הבסיסים עם אחותה אגממנון; אגממנון התבססה בעיקר במודרוס, לורד נלסון בעיקר בסלוניקי.
לפי ההיסטוריון הימי איאן בוקסטון, התפקיד החשוב ביותר של הצי המלכותי היה לחסום את הדרדנלים ובכך לשמור על מזרח הים התיכון מפני פריצה של גבן. ב-12 בינואר 1918, אדמירל משנה ארתור הייז-סאדלר הניף את דגלו על סיפון הלורד נלסון במודרוס כמפקד החדש של שייטת הים האגאי. הייז-סאדלר היה זקוק להגיע לסלוניקי לוועידה עם מפקד הצבא הבריטי שם, אולם היאכטה האישית שלו לא זמינה, ולכן הורה ללורד נלסון לקחת אותו לשם, ולכן היא לא הייתה נוכחת כשגבן וברסלאו ערכו לבסוף את ניסיון הפריצה שלהם ב-20 בינואר. האונייה לא יכלה לחזור לדרדנלים בזמן כדי להשתתף בקרב אימברוס שהתרחש כתוצאה מהפריצה או ליירט את גבן לפני שזכתה למקלט בדרדנלים. לורד נלסון קיבלה מאוחר יותר שיפוץ קצר במלטה באוקטובר.