stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמיל זולא
כתבי זולא > רומנים וסיפורים

1865 La Confession de Claude (הווידוי של קלוד), רומן הביכורים של זולא, מבוסס על התנסותו בקשריו הרומנטיים עם פרוצה.
1865 Villégiature (חופשה כפרית), סיפור שפורסם בכתב עת רוסי תחת שם העט L'Homme sans rate.
1866 Le Vœu d'une morte (משאלתה של אישה מתה), רומן רגשני שלא הצליח בעיני הקוראים וגם לא בעיני המבקרים. במהדורת 1889 זולא כתב מחדש חלק ניכר מהטקסט שלו, והקדים אותו באזהרה: "אני מחליט להחזיר אותו לציבור, לא בזכות עצמו, בוודאי, אלא בשביל ההשוואה המעניינת שמבקרי הספרות עשויים להתפתות לעשות יום אחד, בין העמודים הראשונים האלה לאלה שכתבתי אחר כך».
1866 Les Repoussoirs (הרפוסוארים), נובלה העוסקת ביופי ובכיעור של נשים, מדומיין או אמיתי, ובניצולו לעשיית כסף. שם הנובלה לקוח מעולם הציור, זהו צבע בהיר המשמש לתיקונים.
1867 Thérèse Raquin (תרז ראקוין), היצירה הנטורליסטית הראשונה של זולא. תרז ראקוין היא בת לאב צרפתי ולאם אלג'יראית, שמתה בילדותה. אחרי מות האם גודלה הילדה על ידי אחות אביה ולבסוף נישאה לבנה. תרז מנהלת פרשת אהבים עם חבר של בעלה, בהמשך רוצח אותו ונושא את תרז לאישה. הזוג לא זוכה לסוף טוב. ב-1875 עיבד זולא את הרומן להצגת תיאטרון.
1867 Les Mystères de Marseille (סודות מרסיי), רומן היסטורי רב תהפוכות על רקע מהפכות 1848 בצרפת ומגפת הכולירה, סיפור אהבה בין בני זוג הבאים משכבות חברתיות שונות.
1868 Madeleine Férat (מדליין פרא), רומן על פי מחזה, שלא הצליח למצוא עבורו במאי ואכסניה. מאוחר יותר, אחרי הופעת הספר, הוצג גם המחזה.
1874 Nouveaux contes à Ninon (סיפורים חדשים לנינון).
1880 Les Soirées de Médan (הערבים של מדאן), קובץ סיפורים קצרים של זולא ושל כמה מידידיו.
1880 Jacques Damour (ז'אק דאמור), נובלה שבמרכזה פועל פריזאי, שהגיע לקלדוניה החדשה לאחר גלגולים רבים, מספר את זכרונותיו, קורות משפחתו על רקע הקומונה של פריז.
1880 Madame Sourdis (גברת סורדי), קובץ סיפורים קצרים, שהופיעו בעיתונות ופורסמו כקובץ ב-1929.
1882 Le Capitaine Burle (הקפטן בורל), קובץ סיפורים קצרים, שפורסמו לפני כן בכתב עת רוסי, באמצעות איוואן טורגנייב.
1883 Naïs Micoulin (נאיס מיקולין), קובץ של 6 סיפורים קצרים, שפורסמו לפני כן בכתב עת רוסי, באמצעות איוואן טורגנייב.
כתבי זולא > סדרת רוגון-מקוואר

כבר בגיל צעיר יחסית הגה זולא את הרעיון לכתוב סדרת ספרים על קורותיה של משפחה אחת (משפחת רוגון-מקוואר) בתקופת הקיסרות השנייה בצרפת ודרכה יעקוב באופן נטורליסטי אחרי השפעת התורשה על ההתנהגות והאופי של בני משפחה זו: משפחה בה מופיעים שגעון ואלכוהוליזם בדורות השונים.
זולא נסתמך בהתייחסותו לאלכוהוליזם ולהשפעותיו על בני המשפחה על הידע של המאה ה-19, שתמך בתאוריית הניוון. תאוריה זו גרסה שגורמים ביולוגיים, השפעות סביבתיות, רעילות או חטאים מוסריים עלולים לעורר שרשרת של בעיות חברתיות, מוסריות ורפואיות, אשר גוברות בכל דור ובסופן שתובלנה להכחדת המשפחה. תאוריה מוטעית זו של ניוון הייתה מבוססת על הרעיון שתכונות אופי נרכשות מועברות לצאצאים וזאת מתוך הנחה מוטעית, שמערך של סימפטומים ומחלות, כגון אימפולסיביות, אלכוהוליזם, שבץ, דמנציה, אפילפסיה ועוד הם ביטויים לפתולוגיה אחת בסיסית – ניוון. תאוריית הניוון הציעה הסבר רפואי לבעיות החברתיות השכיחות של סוף המאה ה-19, כאשר האלכוהוליזם שיחק תפקיד מכריע כגורם לניוון וההתמכרות נתפסה כמשפיעה גם על הדור הבא. בתחילת המאה ה-20, לאחר התגברות הידע על העברת תכונות תורשתיות, שהצביעו על תורשה נפרדת של המחלות הנפשיות והגופניות השונות, ואשר הבחינו גם בין תכונות תורשתיות ואפקטים רעילים על העובר, לא נמצאו כל תימוכין לתיאוריה זו של הורשת תכונות נרכשות והתיאוריה גוועה כליל.
1871 La Fortune des Rougon (אוצר משפחת רוגון). זה הרומן הראשון מתוך סדרה של עשרים רומנים העוסקים בבני משפחות רוגון-מקוואר. ברומן זה מוצגת לראשונה המשפחה על הסתעפויותיה.
1871-1872 La Curée (המשיסה), רומן שני בסדרה, עוקב אחר פיתוחה המהיר של פריז, תוך הריסה ובנייה והספקולנטים המתעשרים מכך.
1873 Le Ventre de Paris (הבטן של פריז) הוא רומן ברקע של אולמות ענק של שוק המזון הפריזאי.
1874 La Conquête de Plassans (כיבוש פלאסאן) - פלאסאן היא עיר דמיונית בכתבי זולא.
1875 La Faute de l'abbé Mouret (הטעות של האב מורה).
1876 Son Excellence Eugène Rougon (הוד מעלתו יוג'ין רוגון).
1878 L'Assommoir (המלכודת).
1878 Une page d'amour (דף של אהבה).
1880 Nana (נאנה).
1882 Pot-Bouille (פו־בוי ובתרגום חופשי "מה שמתבשל בסיר").
1883 Au Bonheur des Dames (אושר הנשים).
1883 La Joie de vivre (שמחת החיים).
1885 Germinal (ז'רמינל).
1886 L'Œuvre (היצירה), רומן על חיי הציירים. רבים מהקוראים הניחו שמדובר ברומן מפתח על חיי אדואר מאנה. פול סזאן חשב שהוא מזהה את עצמו באחת הדמויות וזה הביא לסיום חברותו עם זולא.
1887 La Terre (האדמה).
1888 Le Rêve (החלום).
1890 La Bête humaine (החיה האנושית).
1891 L'Argent (הכסף).
1892 La Débâcle (הקריסה),
1893 Le Docteur Pascal (הדוקטור פסקל).
כתבי זולא > שלוש הערים

את הרומן הראשון בסדרה כתב זולא בעקבות טיול לאזור הרי הפירינאים וביקור בעיר לורדס. רשמיו מהעולים לרגל ומסחור אמונתם באים לידי ביטוי בספר. כל ספרי הערים בנויים סביב דמותו של הכומר פייר פרומנט. "לורדס" היה הצלחה עצומה, נמכרו מאה ועשרים אלף עותקים בחודש אחד. לפני כתיבת הרומן על רומא ביקר זולא בבירת איטליה ואפילו ניסה, ללא הצלחה, להתקבל אצל האפיפיור.
1894 Lourdes (לורדס).
1896 Rome (רומא).
1898 Paris (פריז).
כתבי זולא > מחזור ארבעת הבשורות

מחזור זה נכתב אחרי מחזור שלוש הערים ועוקב אחריו. ארבעת הרומנים שלו בנויים סביב כל אחד מבניהם של פייר ומארי פרומנט, גיבורי הרומנים לורדס, רומא ופריז. זולא תכנן בתחילה מחזור בן שלושה רומנים ("פוריות", "עבודה", "משפט"), סימטרי למחזור הקודם, אך הוסיף את "אמת" במהלך הכתיבה. מותו של הסופר מנע את מימוש הרומן האחרון שנשאר במצב של פרויקט.
ארבע הבשורות היה מחזור הרומנים האחרון שהגה אמיל זולא, משנת 1898 ועד מותו בשנת 1902.
1899 Fecondite (פוריות).
1901 Travail (עבודה).
1903 Vérité (אמת) פורסם לאחר מות הסופר.
Justice (משפט), נשארו רק טיוטות הכנה. הרומן האחרון בסדרת ארבע הבשורות, מעולם לא התחיל. אף על פי שכותרתו תוכננה כבר ב-1897, זולא הספיק לכתוב רק כמה עמודים של פתקים שהיוו את תחילתה של טיוטה ראשונה. בכל מקרה, זה כל מה שנמצא אחרי מותו. ידוע שז'אן פרומנט היה אמור להיות הגיבור, חייל אנטי-מיליטריסטי, בטוח בצורך בפירוק נשק עולמי, כדי להבטיח את שלום העמים ואת אושרם. המטרה הייתה ליצור רפובליקה אוניברסלית באמצעות ניצחון על הלאומיות ועל המיליטריזם.
בקולנוע > סרטים על חייו

ב-1937 גילם השחקן פול מוני את זולא בסרט הביוגרפי זוכה פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר "חייו של אמיל זולא".
בסרטו של רומן פולנסקי, קצין ומרגל פוגש זולא את הקולונל ז'ורז' פיקאר, הקולונל שהתמנה לאחראי על יחידת המודיעין של צבא צרפת הוא שחשף בתוך הצבא את סיפור המרמה. ובפגישתם זו עם עוד חברי פרלמנט צרפתים מעטים, חושף הקולונל את האמת. זולא מבטיח לכתוב, ובאותו יום בו נעצר הקולונל ונשלח לכלא למשך כשנה, מתפרסם המאמר של זולא.
ב-2016 יצא למסכים הסרט הצרפתי Cézanne et moi (סזאן ואני), בבימויה של דניאל תומפסון. הסרט עוסק בידידות בין זולא ובין סזאן.
מספריו בתרגום עברי

קובץ ספורים, תרגם נחום סלושץ, ורשה: הוצאת תושיה, 1898.
החרבן רומן, תרגם ט. פאדובה, (תרע"ט) 1919
האדמה, רומן בשני כרכים, תרגם מ. רבינזון, הוצאת שטיבל, תל אביב, ה'תרפ"ט 1929
אני מאשים, שני תרגומים: אחד מאת יצחק שנברג [=שנהר] והשני מאת אברהם אבא רקובסקי, שפורסם ב"הצפירה", מוסד ביאליק, ירושלים, 1949
ז'רמינל, תרגם ט. עולש, תל אביב, טברסקי, 1949
בית המוות, רומן, תרגם א. גפן, תבל, 1955
החיה שבאדם, רומן, תרגם נחמיה פורת, תל אביב, תבל, 1955
קלחת היצרים, תרגמו שאול גורדון, יוסף כרוסט, תל אביב, 1955
מבחר יצירותיו, קובץ סיפורים, כשלכל סיפור מתרגם אחר. הופיע בהוצאת ספרי זהב, 1957.
ננה, רומן, תרגם אליעזר כרמי, מזרחי, 1964. הופיע גם כספר דיגיטלי ביוני 2022, בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
סיפורי אהבה, תרגמו יוסף כרוסט, יעקב בן-ציון, ספריית תרמיל, תל אביב, 1973
היצירה, תרגם בבה ינאי, עם עובד, תל אביב, 1974.
תאוות אדם (ז'ירביז), תרגם אריה ענבי, כרמי את שות' בע"ם, 1957. אותו ספר יצא בשם ז'ראבז, תרגם מנשה לוין, ספרית פועלים, תל אביב, 1987
תרז ראקן, תרגמה מרים טבעון, כתר, ירושלים, 1987
המשיסה, תרגמה קולט בוטנר, הוצאת כרמל, 1998.
גן עדן לאישה, תרגמה מצרפתית והוסיפה הערות: עדה פלדוֹר, עריכת תרגום מיכל רוזנטל, אחרית דבר: דוד מנדלסון, כרמל, ירושלים, 2006
תמורת לילה של אהבה, תרגמה אביבה ברק, הוצאת נהר, 2012.
איך מתחתנים, תרגמה אביבה ברק-הומי, נהר ספרים, 2018.
לקריאה נוספת

אנרי טרויה, אמיל זולא, הוצאת כנרת, 2005
רוברט ויסטריך, אמת וצדק בפרשת דרייפוס: לזאר, זולא וקלמנסו, נדפס במשפט והיסטוריה, 1998.
תומר קאפון

| --- | --- |

תומר קאפון, 2019
 לידה:  15 ביולי 1985 (בן 39) חולון, ישראל
 סוגה מועדפת:  סרט פעולה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 מקום לימודים:  סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין 
 בן או בת זוג:  אורטל בן-שושן (2012–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר   פרס סרטי הקיץ של IGN
 פרופיל ב-IMDb
 
תומר קאפון (נולד ב-15 ביולי 1985) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ישראלי. זוכה פרס אופיר בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2016 על תפקידו כזולר בסרט הקולנוע "שבוע ויום".
ביוגרפיה

קאפון נולד בחולון וגדל בראשון לציון. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים התגייס לצה"ל ב-2004 ושירת כלוחם ולאחר מכן כמפקד חוליה בגדוד 202 של חטיבת הצנחנים במהלך תקופת ההתנתקות ומלחמת לבנון השנייה.
בגיל 26 החל ללמוד במכינה של בית הספר למשחק של יורם לוינשטיין אך הפסיק לבסוף את הלימודים לאחר כמה חודשים כאשר לוהק להופעתו הטלוויזיונית הראשונה בסדרת הנוער "גאליס".
ביוגרפיה > קריירה

קאפון החל את קריירת המשחק שלו בשנת 2012 כאשר גילם את דמותו של בנימין ברג בסדרת הנוער הישראלית "גאליס" ששודרה בערוץ הילדים למנויי HOT. קאפון לא המשיך לעונה נוספת של הסדרה, ובמקום זאת חזר באותה השנה לעבוד בחוות סוסים בצפון ישראל.
בשנת 2013 שיחק בסדרה "בני ערובה" ששודרה בערוץ 10, בה גילם את דמותו של גיא, הצעיר מבין החוטפים. הוא המשיך לגלם תפקיד זה גם בעונה השנייה של הסדרה. הסדרה זכתה להצלחה ונמכרה לרשתות שונות ברחבי העולם.
ב-2014 שיחק בדרמה היומית "אניגמה", ששודרה בערוץ ויוה למנויי yes, ובה הוא גילם את דמותו של ריי ריי/ספריימן. בשנת 2015 שיחק בסדרת הפעולה "פאודה" מבית yes בתפקיד מרכזי בתור המסתערב בועז. באותה שנה זכה קאפון בתואר "הבטחת השנה" של המגזינים Time Out תל אביב ופנאי פלוס.
בשנת 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט קולנוע כאשר שיחק בתפקיד אורח בסרט הקולנוע "סיפור על אהבה וחושך" אשר היה סרט הביכורים כבמאית של השחקנית ההוליוודית נטלי פורטמן. בנוסף, באותה שיחק גם בסרט הקולנוע הישראלי "חתונה מנייר". כמו כן, באותה השנה השתתף גם בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "דיג" אשר עלתה לשידור בערוץ USA Network אותה יצר הקולנוען הישראלי גידי רף.
בשנת 2016 כיכב בסרט הקולנוע "שבוע ויום" בבימויו של אסף פולונסקי. הסרט זכה בפרס בפסטיבל קאן, ועל ההופעה של קאפון בתפקיד זולר בסרט זכה קאפון בהמשך בפרס אופיר בקטגוריית "שחקן המשנה הטוב ביותר". באותה השנה קאפון החל גם לשחק בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "תאג"ד" של yes, ולשחק במיני-סדרה הגרמנית "שרה שטיין" של רשת ARD.
בפברואר 2017 החל לככב בתפקיד הראשי בדרמה היומית "פולמון" בהפקת הוט בידור ישראלי, בה הוא גילם את עידן פרי.
במאי 2018 כיכב בתפקיד הראשי בסדרה של עומרי גבעון "בשבילה גיבורים עפים" בקשת 12 בה הוא גילם לוחם לשעבר בחטיבת גולני אשר מחליט לטוס לקולומביה יחד עם שלושה חברים אחרים מהשירות הצבאי על מנת לחפש את אחותו הנעדרת של אחד מהם בג'ונגלים של קולומביה. הסדרה זכתה בפרס בקטגוריית הסדרה הטובה ביותר בפסטיבל קאן סירייס - "Cannes Series" ונמכרה בהמשך לנטפליקס. באותה השנה החל לשמש כפרזנטור של רשת האופנה הישראלית "פוקס". בדצמבר 2018 התקיימה גם הקרנת הבכורה של הסרט החרדי "מודה במקצת" בבימויו של שניאור אנטבי, בו קאפון גילם את אורן שהוא חוקר פרטי חוזר בתשובה.
בשנת 2019 זכה להכרה בינלאומית כאשר שיחק בתפקיד מרכזי בסדרת גיבורי העל האמריקאית "הבנים" של אמזון פריים וידאו אשר הופקה על ידי סת' רוגן ואוון גולדברג. הסדרה מבוססת על סדרת קומיקס באותו השם מאת גארת' אניס. קאפון מגלם בסדרה את הלוחם הצרפתי פרנצ'י אשר חי חיים פרועים ומצטרף לחבורת "הבנים" שמטרתה להילחם בגיבורי־על מושחתים. באותה שנה החל לשמש כפרזנטור של חברת הביטוח "ליברה".
בשנת 2020 גילם את הדמות הראשית בסדרת הדרמה הישראלית "אחד על אחד" בבימויו של מתן יאיר, אשר שודרה בכאן 11. באותה השנה קיבל קאפון את אות יקיר "niff film festival".[דרוש מקור]
ב-2024 שיחק בתפקיד ראשי בסרט המדע בדיוני ההוליוודי "Slingshot", לצד קייסי אפלק ולורנס פישבורן. כמו כן, באותה השנה קאפון שיחק גם בסדרת הקומדיה הרומנטית הישראלית "בקרוב אצלי" בקשת 12 בה שיחק לצד עדי חבשוש ואושרי כהן.
חיים אישיים

קאפון נשוי לשחקנית אורטל בן שושן. בני הזוג מתגוררים בארצות הברית.
קאפון הוא בן דודו של השחקן והבמאי הישראלי שי קפון.
פילמוגרפיה חלקית > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | חתונה מנייר | חן |  |
| 2015 | סיפור על אהבה וחושך | החלוץ/ג'ונו |  |
| 2016 | שבוע ויום | זולר | זכייה בפרס אופיר עבור שחקן המשנה הטוב ביותר |
| 2024 | Slingshot | נאש |  |
פילמוגרפיה חלקית > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | גאליס | בנימין ברג | עונה 1 |
| 2013–2016 | בני ערובה | גיא |  |
| 2014 | אניגמה | ספריימן/ריי ריי |  |
| 2015 | דיג | נדב | סדרה אמריקאית |
| 2015 | פאודה | בועז המסתערב |  |
| 2016 | שרה שטיין | אמיר דאווד | סדרה גרמנית |
| 2016–2020 | תאג"ד | דניאל אמריליו החוג"ד |  |
| 2017–2018 | פולמון | עידן פרי |  |
| 2018 | בשבילה גיבורים עפים | אביב דנינו |  |
| 2019–הווה | הבנים | פרנצ'י | סדרה אמריקאית |
| 2020 | אחד על אחד | מוטי |  |
| 2024 | בקרוב אצלי | אסי בן טובים |  |
מועמדות ופרסים

| שנה | יצירה | ארגון | קטגוריה | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | שבוע ויום | פרסי אופיר | שחקן המשנה הטוב ביותר | זכייה |  |
| 2017 | תאג"ד | האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה, דרמה יומית | מועמדות |  |
| 2024 | בקרוב אצלי | פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | שחקן ראשי בסדרת בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים | בהמתנה |  |
עדי חבשוש

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1987 (בת 38) פתח תקווה, ישראל
 סוגה מועדפת:  קומדיה
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2011 
 עיסוק:  שחקנית
 מקום לימודים:  הדרך - בית הספר לביטוי בימתי 
 פרופיל ב-IMDb
 
עדי חבשוש (נולדה ב-1 בפברואר 1987) היא שחקנית וקומיקאית ישראלית. זוכת העונה השנייה של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים".
ביוגרפיה

חבשוש נולדה וגדלה בפתח תקווה כבת זקונים, ולה שני אחים גדולים.
למדה בתיכון ברנר פתח תקווה.
בצעירותה למדה ריקוד אצל סיגי ניסן, ובשנת 2003 הייתה חלק מצוות הרקדנים של הפסטיגל.
את שירותה בצה"ל עשתה כאפסנאית טכנית.
לאחר סיום השירות הצבאי, עבדה בצוות בידור באילת, למדה במשך שלוש שנים בבית הספר לביטוי בימתי "הדרך", ובמקביל למדה משחק מול מצלמה אצל רות דייכס.
ב-2012, כשהייתה חבשוש בת 24, נפטרה אמה ממחלת הסרטן.
קריירה

בשנת 2011 גילמה את סימה הספרית בקומדיה "הפנטזיה הגדולה של סימיקו הקטן".
בשנת 2014 הופיעה חבשוש בסרטה של טליה לביא "אפס ביחסי אנוש", שבו גילמה את דמותה של החיילת שירה.
בשנים 2014 ו-2015 שיחקה את מאיה אחותו של יובל המבולבל בשתי הצגות של "הדרקון המתוק שלי".
בשנת 2016 הופיעה בסדרות "צומת מילר" (בשידורי קשת) ו"תאג"ד" (ב-yes), וכן השתתפה בסדרה בבימויו של גורי אלפי "האחיות המוצלחות שלי" ב-yes, בתפקיד ליזו מלכה בשנים 2016-2019. שיחקה גם בסדרה "תאג"ד" בתפקיד הקצינה אושר, אשר רימתה חיילים דתיים בבסיס כשטענה בפניהם שנכנסה מהם להיריון, במטרה לסחוט מהם כסף.
בשנים 2017-2021 הופיעה בפרסומות ל"תמי 4" בתפקיד "סיגל הצמאה", כשלצידה השתתפה בפרסומת השנייה מיכל הקטנה, ולאחר מכן הופיעו לצידה השחקן מוני מושונוב והזמר עידן חביב.
בחנוכה בשנים 2017 ו-2018 השתתפה בפסטיגל.
בשנים 2018–2019 השתתפה בעונות 1–3 של סדרת הנעורים "כפולה" בתור "נמסיס" (אסותא/אלימור אלימלך דינר).
בין השנים 2018-2022 החלה לשחק באופן קבוע ב"צומת מילר" בתפקיד רותם, בתו של עופר, הסוכן של אדיר מילר.
ב-2019 שיחקה בסדרה "גיבור אמיתי" ב-yes. בנוסף באותה שנה שיחקה בסדרה הקומית בצפר בתפקיד סמדר המורה לספורט ונעמה המורה לערבית.
ב-2021 גילמה את המורה אילנה בסדרה "שקשוקה". בנוסף, הופיעה בסדרות "החנות שיש בה הכל" ו"שבאבניקים".
בשנת 2022 גילמה את השפית מעין בן-בסט בסרט "הסיפור שלנו".
בשנת 2023 השתתפה בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" לצידו של ארטיום ליאסקובסקי, וזכתה במקום הראשון. בגמר החליף מתנאל קונבסקי את ליאסקובסקי אשר נפצע.
בפברואר 2024 החלה לשתף פעולה עם חברת "סלקום" במסגרת מסע פרסום חדש לסיבים, לצד הפרזנטור רן דנקר.
בנובמבר 2024 עלתה לשידור בקשת 12 סדרה בכיכובה, "בקרוב אצלי".
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | פרויקט | מועמדות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | שחקנית ראשית בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים | בקרוב אצלי | בהמתנה |  |
| פרסי נבחרי השנה של פרוגי | 2022 | שחקנית אהובה בסדרת נוער | שקשוקה | מועמדות |  |
חיים אישיים

חבשוש רווקה ומתגוררת בפתח תקווה.
הערות שוליים

↑  עידו סולומון, ‏הכוכבת המפתיעה של מופעי החנוכה, באתר ‏מאקו‏, 15 בדצמבר 2017
↑  נבו זיו, יוצאת חבשוש, באתר ynet, 10 בינואר 2017
↑  רן בוקר, "גורי אלפי דפק על השולחן באודישן שלי", באתר ynet, 21 באפריל 2016
↑  משה בנימין, הקומיקאית עדי חבשוש תוביל קמפיין חדש של תמי 4, באתר אייס, 19 בדצמבר 2016
↑  מעריב אונליין, ‏אם בריטני ספירס הייתה ישראלית, כוכבת תאג"ד משחזרת את הלהיטים, באתר מעריב אונליין, 28 ביוני 2017
↑  רעות כהן-גרוס, עדי חבשוש מפתח תקוה תעלה על בימת הפסטיגל בחנוכה, באתר mynet‏ פתח תקוה, 7 באוגוסט 2017
↑  יוני פרוים, עדי חבשוש: "רוב הזמן אני לא שמחה, זה משהו שהייתי רוצה לתקן בחיים שלי", במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 7 באפריל 2022
↑  "רוקדים עם כוכבים" נחשפת: אלו מתמודדי העונה החדשה, באתר אייס, 14 במאי 2023
1 2  עדי חבשוש וארטיום ליאסקובסקי הם המנצחים ב"רוקדים עם כוכבים", באתר ynet, 30 באוגוסט 2023
↑   המועמדות והמועמדים לפרסי הטלוויזיה 2024, סרטון בערוץ "האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה", באתר יוטיוב, 2 במרץ 2025
היסטוריה של הספורט

ההיסטוריה של הספורט ראשיתה בפרה היסטוריה והמשכה עד היום. ספורט נחשב לפיתוח ואימון של מיומנויות אנושיות בסיסיות – הן למטרות תועלתניות והן לשם האימון עצמו. הדבר מצביע על כך כי ההיסטוריה של הספורט עתיקה כהיסטוריה האנושית בכללה, וכי הייתה זו דרך שימושית עוד מימי האדם הקדמון להגביר את השליטה של האדם על הטבע והסביבה.[דרושה הבהרה]
פרה היסטוריה

המונח פרה-היסטוריה מתאר את ההיסטוריה האנושית לפני התפתחות הכתב, ובאזורים מסוימים בכדור הארץ, הפרה-היסטוריה למעשה מתמשכת עד להגעת האירופאים הראשונים, אשר תיעדו לראשונה את החברות המקומיות בכתב. מספר ציורי מערות שהתגלו בין היתר בצרפת, אפריקה ואוסטרליה מצביעים על עדות לקשתות (שימוש בחץ וקשת) לצרכים טקסיים (ולא מעשיים). חלק מן הציורים בני כ-30,000 שנים. השימוש באמנות מצביע על עניין בכישורים אשר אינם קשורים לצורכי ההישרדות הבסיסיים ולעובדה כי היה קיים גם זמן פנוי בתקופה זו. בציורים מוצגות פעילויות לא-תכליתיות, טקסיות, אחרות. לפיכך, למרות שמדובר בעדות ישירה מצומצמת לעיסוק בספורט, ניתן להניח כי הייתה כבר בתקופה זו פעילות דמוית ספורט.
כאשר ביקר לראשונה קפטן קוק באיי הוואי, ב-1778, הוא דיווח על כך שהילידים עסקו בגלישת גלים. הילידים בהוואי התעסקו במשחקים וספורט עוד לפני הגעת האירופאים לאזור, כגון משחק דמוי-לקרוס, ריצה ופעילויות אתלטיות אחרות. בני המאיה והאצטקים עסקו אף הם במשחקי כדור רציניים. המגרשים עליהם שיחקו תרבויות אלו משמשים אותנו עד היום כבסיס למספר משחקים.
מראיות היסטוריות אלו ואחרות עולה כי הספורט התפתח במקביל להתפתחות החברה האנושית עצמה.
סין העתיקה

קיימים פרטי אומנות ומבנים הרומזים לכך שהסינים עסקו בספורט כבר בסביבות שנת 4000 לפנה"ס. נראה כי מקור ההתפתחות של פעילויות ספורטיביות בסין היה קשור לעבודות הייצור, אמנות, מלחמה ובידור שבאותה תקופה.
נדמה כי התעמלות הייתה מאוד פופולרית בעברה של סין. כך ללא ספק המצב הוא כיום, כאשר המיומנות הגבוהה של לוליינים סינים הוא דבר מוכר בצורה בין-לאומית.
בבייג'ינג ישנו מוזיאון המוקדש לנושא הספורט בסין וההיסטוריה שלו – מוזיאון הספורט הסיני.
מצרים העתיקה

אנדרטאות למלכי מצרים רומזות כי כבר לפני אלפי שנים התעסקו המצרים בספורט, ביניהם ענפי השחיה ודיג. אפשרי כי הדבר אינו מפתיע, בהינתן בחשיבות של הנילוס לחיים במצרים. בין ענפי הספורט האחרים ניתן היה למצוא את ענף הטלת הכידון, קפיצה לגובה והתאבקות.
גם בתקופה זו טבעו של הספורט הפופולרי קשור לפעילויות היום-יומיות באותה התקופה.
יוון העתיקה

מתקופת יוון העתיקה ידוע לנו על מגוון רחב של ענפי ספורט. הנפוצים שבהם היו היאבקות, ריצה, אגרוף, קפיצה לרוחק, הטלת כידון, זריקת דיסקוס ומרוצי מרכבות. מגוון זה מראה כי כמו גם בשאר התרבויות-הציוויליזציות גם ביוון השפיעה התרבות הצבאית על התפתחות הספורט ולהפך.
תחרויות ספורטיביות מתוארות באיליאדה, מהיצירות החשובות בתרבות יוון העתיקה. סוגים שונים של תחרויות נערכים לכבוד מותו של פטרוקלס, מי שהיה ידידו בלב ובנפש של הגיבור אכילס. התחרויות, שנקראו בשם "משחקי אבל", נוהלו על ידי אכילס, לאחר שפטרוקלס נהרג על ידי הקטור, בנו של פריאמוס מלך טרויה. במשחקים אלה, שבהם נטלו חלק ידידיו המפקדים של ההרוג, באו ערכי רוח הצוות וחישול האופי לידי ביטוי. אכילס, כמנהיג התחרויות הללו, מציע פרסים כמספר המשתתפים. הפרסים היו חלק מרכושו ומכלי נשקו של החלל, ובנתינתם כפרס, הושג אפקט שימור שם הנפטר ופועלו.
המשחקים האולימפיים העתיקים נערכו כל ארבע שנים ביוון העתיקה. היוונים הקפידו באדיקות רבה על מחזוריות זו מחד ועל רצף מחזורי המשחקים מאידך, בעיקר משום שיוחסו להם סימני לוואי אליליים-מקודשים, ואלה נערכו בחסות זאוס, ראש האלים ההלני. המשחקים נקראו גם בשם "משחקי שנת החמש" מכיוון שספרו את שנת המשחק פעמיים: פעם כשנת משחק ופעם כשנה הפותחת את המחזור הבא. המשחקים נערכו לא רק כאירוע ספורטיבי, אלא גם כחגיגה של המצוינות של היחיד, מגוון אומנותי ותרבותי וכן גם כאירוע תיירותי עבור חידושים בתחום האדריכלות והפיסול.
במקורה, הייתה זו תקופה של אסירות תודה וכבוד כלפי האלים היוונים. הוכרזה הפסקת אש בזמן אירועי המשחקים ועל כן פעולות צבאיות והוצאות להורג הושעו לפחות להלכה. מדובר על כל "חודש השלום" (תקופה המקבילה לחודש אוגוסט) כשהמשחקים נערכו בסך הכול במשך חמישה ימים: יומיים לפני מחצית החודש, ויומיים לאחריה. כל זאת על מנת לאפשר לאנשים להתקהל בשלום ולהשלים את האירוע בצורה מתורבתת.
המתחרים שהגיעו לאולימפיה מכל רחבי יוון ומכל העולם היווני, לרבות האורחים והצופים, נחשבו למקודשים ובעלי חסינות שחלילה מלפגוע בהם. על רקע זה מסתברת היטב ההוראה האוסרת על הכנסת כלי נשק לאולימפיה. כמו כן כל ספורטאי נאלץ להישבע מול פסלו של זאוס שהוא יווני, זכר, חופשי ומי שלא ביצע אף אחד מהפשעים הבאים: רצח, חילול הקודש והפרת כללי השלום.
רומא העתיקה

הפעילות הגופנית הספורטיבית ברומא העתיקה הייתה נחלתם של מעטים: אנשי מקצוע מזה ושבויי מלחמה מזה. את הספורט הרומאי אפיינו התכונות הבאות: נוקשות וקשיחות, שעשועיות, תועלתיות ופוליטיזציה. צמד האטרקציות הרומיות – מרוץ המרכבות ושעשועי הדם (קרבות גלדיאטורים) – נועד לרכז את ההמונים ביציעי הצופים, למוסס את האגרסיות שלהם ולהגביר את תמיכתם בבית הקיסרות על ידי עידוד היצר הפטריוטי. פה-ושם מוצאים השפעות יווניות, אך אלה נועדו לבני האריסטוקרטיה. שני דברים חסרו בספורט הרומי, שכה ייחדו את זה היווני – העדר גימנסיונים (ספורט במערכת החינוך) ותחרויות על בסיס (כמעט) חובבני.
התפתחויות אירופאיות וגלובליות

על פי הידוע לנו, הספורט הקבוצתי מאפיין בעיקר את התרבויות המערביות. ספורט יחידים, כגון התאבקות וקשתות, תורגל בכל רחבי העולם, אולם הספורט הקבוצתי המודרני צמח באירופה ובעיקר באנגליה. ישנן מספר דוגמאות נגדיות שראוי לציינן, ביניהם קבדי שמוצאו בהודו וכן גם טלאצ'טלי.
הספורט הפך במידה הולכת וגוברת למאורגן ומסודר מתקופת המשחקים האולימפיים בעת העתיקה ועד לימינו. פעילויות שהיו הכרחיות להשגת אוכל ולהישרדות, הפכו להיות פעילויות סדירות המתקיימות לבידור או תחרות, כגון ציד, דיג וגננות. המהפכה התעשייתית והייצור ההמוני יצרו שעות פנאי רבות נוספות ואפשרו צפייה בתחרויות ספורט ונגישות גדולה יותר אליהן.
מגמות אלו נמשכו ואף גברו בעקבות התפתחות תקשורת ההמונים ותקשרות גלובלית. המקצוענות הפכה להיות שכיחה ובכך הוסיפה לעלייה בפופולריות של הספורט. הדבר מזכיר את האידיאל היווני לפיו ניצחון במשחקים היה מבוקש במיוחד ומתוגמל בענף זית, אות לכבוד הרב אותו היה המנצח מקבל בכל רחבי יוון ובמיוחד בעירו.
ראו גם

ספורט ומגדר במאה ה-19
הערות שוליים

↑  מוזיאון הספורט הסיני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000080074  NKC: ph488972 
הקולוסאום ברומא, מרכז ספורט רומי
שקשוקה (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

סמליל העונה השנייה של הסדרה
 מבוסס על:  סדרת הספרים "שקשוקה" ו"אני מייקי" מאת גליה עוז
 סוגה:  דרמה קומית
 יוצרים:  אבנר ברנהיימר   אסיה לבטוב
 כותבים:  אבנר ברנהיימר (תסריטאי ראשי)   אסיה לבטוב   מיכל מונצ'ז (עונה 2)   חגית סעד (עונה 3)
 בימוי:  אביעד קידר
 שחקנים:  נועה בן גיגי   מיכאלה רון   גור עדן   רעות אלוש   איתי תורג'מן   עדי חבשוש   חנה לסלאו   אמיר שורוש   רבקה מיכאלי   מיה דגן   עמי סמולרצ'יק   גיא שטרן   שלי ברק   רוני דולב   נוי דולב   אור באום   דני דרימר   יולי יוסף   נח טאוב גולן   אופיר עייני   מיכאל מרשה   איתמר כהן   איתי להב   יואל ברנהיימר   ירדנה ישראלוף   אלי נחמני   מאיה ססובר   נעמי בן נחום   מנשה מנשירוב   אביתר רובין   יהלי גבאי   אודל קרודו
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  6
 מספר פרקים:  112 + פרק מאחורי הקלעים (נכון לעונה 6)
 הפקה
 מפיק:  שולה שפיגל   דנה עדן
 חברת הפקה:  שולה ודנה הפקות
 צלמים:  צלמים ראשיים:   ישי ניקומרוב (עונה 1)   עמוס רפאלי (עונות 2–3)   צלמים נוספים:   זוהר מוטעין, ססר בירגר (עונות 1–3)   בועז מסיקה, אמיר וולנסקי, אדיר בקר, מתניה טאוסיג (עונות 2-1)  איתן נדל, יאן פינקלברג, שוקי גוז'יק, אור אזולאי, איציק ברכה, שי גרנות (עונה 3)
 אורך פרק:  כ־23 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן חינוכית
 תקופת שידור מקורית:  7 במרץ 2021 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
שקשוקה היא סדרת טלוויזיה ישראלית המשודרת בכאן חינוכית. הסדרה נוצרה על ידי אבנר ברנהיימר ואסיה לבטוב ובוימה על ידי אביעד קידר. הסדרה נכתבה בהשראת ספריה של גליה עוז "שקשוקה" ו"אני מייקי".
הסדרה החלה את שידוריה ב־3 במרץ 2021. ב־13 במרץ 2022 עלתה העונה השנייה. העונה השלישית של הסדרה עלתה ב־12 במרץ 2023. יוצרי הסדרה הודיעה על עונה רביעית ועונה חמישית, העונה הרביעית עלתה ב-10 בספטמבר 2023. העונה החמישית עלתה ב-31 במרץ 2024. העונה השישית עלתה ב-4 באוגוסט 2024.
עלילה > עונות 1–2

העלילה מתמקדת בבית הספר "שדות" בצפון הרחוק, שם חבורת ילדים מכיתה ה' מתמודדים עם סיטואציות חברתיות ומשפחתיות, חלקן נעימות וחלקן פחות.