stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארמדיל שש-החגורות

| ארמדיל שש-החגורות |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
על־סדרה:: דלשינאים
סדרה:: ארמדילאים
משפחה:: ארמדיליים
סוג:: Euphractus
מין:: ארמדיל שש-החגורות
שם מדעי
 Euphractus sexcinctus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ארמדיל שש-החגורות או ארמדיל שש הקשתות (שם מדעי: Euphractus sexcinctus), הידוע גם כארמדיל צהוב הוא מין של ארמדיל, שחי בדרום אמריקה בארגנטינה, בוליביה, ברזיל, אורוגוואי, פרגוואי ואוכלוסייה מבודדות בסורינאם. הגוף של ארמדיל שש-החגורות הוא צהוב או לעיתים אדום-כתום בהיר. זהו מין יחיד בסוג ארמדיל שש-חגורות.
ארמדיל שש החגורות הוא חיה יבשתית מתבודדת שחיה ביערות גשם, מישורי דשא, ובעיקר שטחים פתוחים כמו סוואנת סראדו. הוא אוכל כל, וניזון גם מחרקים, חסרי חוליות קטנים ובעלי חיים קטנים אחרים וגם ממגוון של צמחים. הוא ישן בדרך כלל במחילות תת-קרקעיות. בניגוד לרוב סוגי הארמדילים הוא פעיל יום ולא פעיל לילה.
הערות שוליים

↑  ארמדיל שש-החגורות באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארמדיל שבע-החגורות

| ארמדיל שבע-החגורות |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
על־סדרה:: דלשינאים
סדרה:: ארמדילאים
משפחה:: טטויים
סוג:: טטו
מין:: ארמדיל שבע-החגורות
שם מדעי
 Dasypus septemcinctus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ארמדיל שבע-החגורות (שם מדעי: Dasypus septemcinctus) הוא זן של ארמדיל דרום אמריקאי מהסוג טטו. הוא חי בארגנטינה, בברזיל, בפרגוואי, ובבוליביה. הוא נוהג להתבודד ופעיל בלילה. הוא חי במחילות שהוא חופר באזורים יבשים, בקרבה ליערות גשם. הוא ניזון בעיקר מחסרי חוליות, אך אוכל גם ירקות, קליפות עץ ושורשים.
צבעו חום כהה, ויש לו שריון הבנוי משבע טבעות, המשמש להגנה מפני טורפים. יש לו, אף מוארך, אזניים ארוכות ומחודדות ורגליים קצרות. הנקבה יולדת 7-9 צאצאים זהים לחלוטין מבחינה גנטית.
הערות שוליים

↑  ארמדיל שבע-החגורות באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנטילופה מלכותית

| אנטילופה מלכותית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צבאיים
שבט:: אנטילופות סבך
סוג:: אנטילופה ננסית
מין:: אנטילופה מלכותית
שם מדעי
 Neotragus pygmaeus ‏לינאוס, 1758

אנטילופה מלכותית (שם מדעי: Neotragus pygmaeus), היא מין של אנטילופה זעירה משבט אנטילופות סבך החיה במערב אפריקה. בשל הדמיון הרב בינה ובין איילון היא סווגה בעבר במשפחת האיילונים. בליבריה מכנים אותה "מלכת הארנבים" על שם המראה האצילי שלה וגופה הדומה לארנב. קיימת אנטילופה קטנה נוספת בסוג אנטילופה ננסית הקרויה אנטילופת בייטס (Neotragus batesi),והיא דומה מאוד בגודלה ובצבעי פרוותה לאנטילופה המלכותית.
תיאור

האנטילופה המלכותית היא האנטילופה הקטנה ביותר במשפחת הפריים והקטנה ביותר בתת-סדרה מעלי גרה אחרי האיילוניים: גובהה בכתפיים 24–27 ס"מ, אורך ראשה וגופה 38–51 ס"מ, אורך זנבה 5–8 ס"מ ומשקלה 1.5-3 ק"ג. רגליה דקיקות, והאחוריות גבוהות יותר מהקדמיות ומסייעות לה לקפוץ במהירות כאשר היא חשה בסכנה. לזכרים זוג קרניים קטנות בצבע שחור המגיעות לאורך של 1.2-2.5 ס"מ.
הפרווה בצבע חום כהה-שחור בגוף ובראש, וחום בהיר-כתמתם בלחיים, בצדדי הצוואר, וברגליים. הגרון, אמצע הצוואר, החלק האחורי של הזנב ומעל הפרסות - בצבע לבן. האוזניים מעוגלות בקצה, העיניים גדולות ושחורות, והאף קטנטן ואפור.
תפוצה ובית גידול

האנטילופה המלכותית מצויה במדינות מערב אפריקה הבאות: סיירה לאון, חוף השנהב, ליבריה, גאנה, וגינאה. בית גידולה כולל יערות גשם טרופיים ואגני ניקוז של נהרות ולעיתים רחוקות גם סוואנות או שטחי מרעה.
מאפיינים ותזונה

האנטילופות המלכותיות חיות בזוגות או בבדידות ופעילות בשעות הבוקר המוקדמות ושעות הערב והלילה. לכל זוג יש שטח קטן בגודל של 100 מטר המסומן בגללים. כאשר הן חשות בסכנה, הן יסתתרו בצמחייה או בכיסוי סבוך אחר; אם הטורף ימשיך להתקרב לכיוונן, הן יזנקו בשעת כושר וימלטו בריצה מהירה דרך הצמחייה, או לחלופין ימלטו בקפיצות מהירות בגובה של 55 ס"מ ולמרחק של 2.8 מטרים.
תקופת ההריון לא ידועה, ומספר הולדות הוא אחד. בעת הלידה העופר שוקל פחות מ-300 גרם ודומה יותר לחולדה בגודלו. לאחר שני חודשים העופרים נגמלים ואוכלים מזון מוצק, ומגיעים לבגרות בסביבות שנה. תזונתם של האנטילופות הללו כוללת עלים, שתילים, פרחים, פרות, ופטריות.
איומים ושימור

לאנטילופה המלכותית טורפים רבים בטבע ביניהם עופות דורסים, ונחשים - ולמעשה כל טורף בגודלה ומעלה. אף על פי שהאוכלוסייה במגמת ירידה המין לא נמצא בסכנת הכחדה כיוון שהוא מוגן ברוב המדינות. עם זאת, קיים ציד לא חוקי נרחב ובמקומות מסוימים הוא עלול להיכחד מחמת בירוא יערות. האוכלוסייה העולמית מוערכת בכ-62,000 פרטים. תוחלת חייהם של האנטילופות המלכותיות: בטבע עד 6 שנים, בשבי עד 10 שנים.
הערות שוליים

↑  אנטילופה מלכותית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| צבאיים |
| --- | --- | --- |
| אנטילופות ערבה | אנטילופות ערבה |  |
| צבי | צבי הנגב • צבי מצוי • צבי הודי • צבי קווייר • צבי רים • צבי ספיקי • צבי הזפק • צבי החול • צבי ארלנג'ר • צבי ערבי |    |
| צבי אמיתי | צבי תומסון • צבי מונגאלה • צבי אדום חזית • צבי הוגלין • צבי אדום |    |
| צבי דק-צוואר | צבי יחמורי • צבי גראנט • צבי סומרינג |    |
| צבי קלארק | צבי קלארק |    |
| צבי ג'ירפי | צבי ג'ירפי |    |
| אנטילופה הודית | אנטילופה הודית |    |
| דלגן | דלגן |    |
| צבי יעלי | צבי יעלי פרז'וואלסקי • צבי יעלי מונגולי • צבי יעלי טיבטי |    |
| סאיגות | סאיגות |    |
| סאיגה | סאיגה |    |
| אנטילופות סבך | אנטילופות סבך |    |
| אוריבי | אוריבי |    |
| צבי הסלעים | צבי הסלעים |    |
| אנטילופה ננסית | דלקרן המושק • אנטילופה מלכותית • אנטילופת בייטס |  |
| דיקדיק | דיקדיק גינתר • דיקדיק קירקי • דיקדיק כסוף • דיקדיק סולט |  |
| דוקרן | דוקרן הסטינבוק • דוקרן הכף • דוקרן שארפי |  |
| אנטילופת ביירה | אנטילופת ביירה |  |
איור של אנטילופות מלכותיות.
אנפת לילה מצויה

| אנפת לילה מצויה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אנפתיים
תת־משפחה:: אנפות לילה
סוג:: אנפת לילה
מין:: אנפת לילה מצויה
שם מדעי
 Nycticorax nycticorax ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


אנפת לילה מצויה (שם מדעי: Nycticorax nycticorax) היא מין עוף מים מתת-המשפחה אנפות לילה שבמשפחת האנפתיים. שמו של המין מגיע מכך שהוא פעיל בעיקר בשעות הלילה.
תיאור

אנפת הלילה המצויה יכולה להגיע לאורך של כ-64 סנטימטרים ולמשקל ממוצע של כ-800 גרם, ללא הבדלים משמעותיים בין הזוויגים.
צווארה הקצר מקנה לראשה מראה עגלגל. הגב, הכיפה והמקור שחורים, הכנפיים והזנב אפורים כהים וחלקי גופה התחתונים לבנים. רגליה צהובות ועיניה אדומות. לאנפה זו יש שתי נוצות ציצית לבנות וארוכות מאחורי ראשה.
תפוצה ובית גידול

בעלת תפוצה רחבה ביותר ולמעשה מקננת בכל היבשות מלבד אנטארקטיקה ואוסטרליה, עם העדפה לאזורים חמים וטרופיים.
מין זה מצוי בישראל הן כמין יציב והן כעוף נודד. בשנים האחרונות חלה עלייה משמעותית בכמות אנפות הלילה המקננות וניתן למצוא אנפות לילה כמעט בכל מושבות קינוני האנפות המעורבות.
בעבר קיננה אנפה זו בעיקר בצפון הארץ אך כיום מין זה מתפשט גם לאזורי פארקים במרכז הארץ.
רבייה

אנפות לילה הן עופות חברתיים שחיים במושבות. בעונת הרבייה מתקיים הקינון על איים או במקומות מרוחקים מטורפים. הזכר מקים טריטוריה ומחזר אחר הנקבה בתצוגות ראווה שונות, הכוללות השתחוויות המבליטות את נוצות העורף הלבנות והרטטת המקור. גם הזכרים וגם הנקבות משתתפים בהגנה, בהאכלה ובקינון, גם הזכר וגם הנקבה דוגרים על הביצים במשך כ-25 ימים עד לבקיעתן.
הגוזלים עוזבים את הקן בגיל חודש ומתחילים להלך בתוך המושבה, ובגיל שישה שבועות הם לומדים לעוף.
תזונה

אנפת הלילה נוהגת לחפש אחר מזונה ביחידות משקיעת השמש עד שעות הבוקר המוקדמות ומסתייעת בראיית לילה.
תזונת אנפת הלילה מגוונת וכוללת דגים קטנים, סרטנאים, נחשים, דו-חיים, מכרסמים קטנים, עופות קטנים, גוזלים ואפרוחים, חרקים ולעיתים גם צמחים.
הערות שוליים

↑  אנפת לילה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  אנפת לילה, באתר הצפרות הישראלי
↑  מידע מאתר ARKive
↑  מידע מאתר ARKive
↑  Black-crowned Night-Heron, All About Birds
↑  Birdlife International (April, 2009)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283124905171  LCCN: sh85014546
אשחר ארץ ישראלי

| אשחר ארץ ישראלי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: אשחריים
סוג:: אשחר
מין:: אשחר ארץ ישראלי
שם מדעי
 Rhamnus lycioides ‏לינאוס, 1762
אֶשְׁחָר ארץ ישראלי (שם מדעי: Rhamnus lycioides) הוא מין של שיח קוצני גבוה, בסוג אשחר.
מאפיינים

האשחר הארץ ישראלי הוא שיח נשיר, גובהו מגיע עד כ-3 מטרים, נופו סבוך במיוחד, וענפיו מסתיימים בקוצים חדים. עליו של האשחר הארץ ישראלי קטנים, רחבים כלפי ראשם וצרים יותר כלפי בסיסם, שפת העלה חלקה או משוננת מעט כשבין השיניים בלוטות כהות קטנות. הפריחה בין מרץ לאפריל, השיח דו-ביתי – הפרחים חד-מיניים וצומחים על גבי שיחים נפרדים. הפרחים קטנים, צבעם ירקרק-צהוב, והם בעלי ארבעה עלי כותרת. הפרי – בית גלעין עסיסי, קוטרו כ-6 מ"מ, צורתו דומה לביצה, צבעו סגול או אדום כהה, והוא מנוקד בכתמים שחורים. ההבשלה בסביבות אוגוסט. ציפתו של הפרי מתוקה והיא נאכלת על ידי ציפורים, וזרעיו מופצים על ידיהן. הפירות ראויים גם למאכל אדם.
משרעת תפוצתו של האשחר הארץ ישראלי היא מזרח ים-תיכונית. בארץ הוא נפוץ בבתות של האזור הים-תיכוני. האשחר הארץ ישראלי מתחדש בקלות לאחר כריתה או שרפה, וזרעיו המופצים על ידי ציפורים נובטים ומתבססים בקלות רבה. תכונות אלו עוזרות לאשחר הארץ ישראלי להשתלט במהירות על שטחי חורש שנכרת ועל אזורים הנתונים ללחץ רעייה חזק. תפוצתו הרבה של הצמח ניכרת גם בכך שעל שמו קרויים מספר מקומות בארץ ישראל, ביניהם היישוב אשחר בגליל ועין אשחר בנחל געתון.
על פי קריספיל ופליקס, האטד המקראי הנזכר במשל יותם הוא האשחר.
בעבר שימש האשחר הארץ ישראלי להפקת צבעים טבעיים, ואף כיום יש המשתמשים בו לצביעה בגווני תפוז.
המילה "אשחר" אינה מופיעה במקורות ספרותיים קדומים; מדובר בתחדיש של העברית הארצישראלית החדשה. אברהם אבן שושן העלה במילונו את ההשערה כי האשחר (הארץ-ישראלי) קיבל את שמו על שום הגרגירים השחורים שבתוך פירותיו.
אסרולה

| אסרולה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: מלפיגיים
סוג:: מלפיגיה
מין:: אסרולה
שם מדעי
 Malpighia glabra ‏לינאוס, 1753
אסרולה (שם מדעי: Malpighia glabra ידוע בכינוי דובדבן ברבדוס) הוא מין של מלפיגיה, סוג צמחים בעלי פרחים הנפוץ באמריקה הדרומית. האסרולה הוא עץ נמוך קומה (צומח לגובה של עד שלושה מטרים) הנושא פרי דמוי דובדבן הקרוי על שמו.
פירות האסרולה עשירים בוויטמינים ונמכרים כמיץ שטעמו חמוץ ומרוכז.
תפוצה

האסרולה הוא מין מקומי לאיים הקריביים (בפרט איי הודו המערבית), ומשם התפשט המין לאמריקה הדרומית והמרכזית, מקסיקו וטקסס.
מאפיינים

עצי האסרולה הם ירוקי עד, עליהם בעלי צורה פשוטה ושפה תמימה, קצה מעוגל וגוון ירוק כהה.
הפרחים צומחים במקבצים של שתיים עד חמש פריחות יחדיו, כל פריחה בעלת חמישה עלי כותרת בגוון ורוד-אדום.
הפרי הוא ענבה עסיסית בעלת ציפה מבריקה, שגוונה מאדים עם ההבשלה, המכילה בין שניים לשלושה זרעים קטנים וקשים. טעם הפירות חמוץ עד מתוק, והם מכילים כמות גדולה של ויטמין C (בין אחוז ל-4.5 אחוז ממשקל הפרי הוא חומצה אסקורבית). לשם השוואה, תפוז מקולף לרוב יכיל כ-0.05% (כ-50 מ"ג ל-100 גרם) של חומצה אסקורבית. האסרולה עשירה בוויטמינים נוספים - מכילה כמות של ויטמין A הדומה לגזר, ריבופלאבין וניאצין.
הפרי מכיל מינרלים כגון גופרית, אשלגן, חומצה מאלית, ברזל, סידן ועוד. הסוכרים שבו כוללים דקסטרוז, סוכרוז ופרוקטוז.
ערכים תזונתיים

| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 קלוריות:  32 קק"ל
 
 חלבונים:  0 ג'
 פחמימות:  8 ג'
 פחמימות זמינות:  0 ג'
 שומן:  0 ג'
 כולסטרול:  0 מ"ג
 
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין A:  767 מק"ג
  ‑ ויטמין B2:  0.06 מ"ג
  ‑ ויטמין B3:  0.4 מ"ג
  ‑ ויטמין C:  1677 מ"ג
 
 ברזל:  0.2 מ"ג
 סידן:  12 מ"ג
 מגנזיום:  18 מ"ג
 זרחן:  11 מ"ג
 אשלגן:  146 מ"ג
 נתרן:  7 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  1 ג'
 
 מקור: [דרוש מקור]
בשימוש האדם

האסרולה משמש כמזון מקומי באמריקה הדרומית, שם הוא נמכר למאכל בדומה לדובדבנים. אחד מהשימושים הנפוצים ביותר בו הוא למיצים - מיץ האסרולה עשיר בוויטמינים, ומהווה מקביל מקומי באיים הקריביים למיץ התפוזים, הפופולרי באמריקה הצפונית.
שימוש נוסף הוא כמרכיב בקוסמטיקה - הודות לריכוז ויטמין A וחומצה אסקורבית, יש המכינים ממנו מסיכות פנים. יעילותו של האסרולה בתחום זה לא הוכחה מדעית.
הערות שוליים

↑  אסרולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Acerola information from Drugs.com
↑  Tropical Plant Database entry for: Acerola - Malpighia glabra
ארה צבאית

| ארה צבאית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תוכיים
סוג:: ארה
מין:: ארה צבאית
שם מדעי
 Ara miltaris ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


ארה צבאית עפה
Ara militaris
ארה צבאית (שם מדעי: Ara miltaris; ע"פ האקדמיה ללשון: אָרָה אֲדֻמַּת מֵצַח, שם שמקובל למין Ara rubrogenys) הוא מין עוף מהסוג ארה שבמשפחת התוכיים החי במקסיקו ובאמריקה הדרומית ביערות גשם.
מאפיינים

קל להתבלבל בין מין זה לקרובו לסוג ארה ירוקה גדולה (Ara ambiguus). הוא מגיע לאורך 70 ס"מ, מוטת כנפיים של 99–110 ס"מ ומשקל 1.1 ק"ג. הארה הוא תוכי ירוק בעל ראש גדול עם פנים לבנות משורטטות בפסים שחורים, מקור חסון ומעוקל בצבע שחור ומצח אדום. אברות התעופה ושכבת הנוצות החיצונית בכנפיו ובאחורי גופו כחולות בצדן הגבי וצהובות בצדן הגחוני. צבעו הירוק השולט, המזכיר מדי צבא, נתן לו את שמו.
הארה ניזון מזרעים גדולים, פירות ואגוזים שאותם הוא מפצח במקורו החזק. הארה גם מחפש צוקים של אבני חרסית ואוכל מהאבנים, דבר המסייע לו להתמודד עם רעלים במזונו.
תוכי זה נמצא במצב שימור פגיע. למרות זאת, הוא עדין ניצוד למטרות סחר כחיית מחמד.
תת-מינים

Ara militaris bolivianus - מצוי בצפון קולומביה וצפון מערב ונצואלה, אקוודור, פרו ומערב בוליביה
Ara militaris mexicanus - אנדמי למקסיקו
Ara militaris militaris - מצוי במזרח בוליביה למורדות הרי האנדים ובצפון ארגנטינה
הערות שוליים

↑  ארה צבאית באתר הרשימה האדומה של IUCN
ארמוס

| ארמוס |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ארמיים
סוג:: Aramus
מין:: ארמוס
שם מדעי
 Aramus guarauna ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


ארמוס במעופו
ארמוס, לימפקין או עגור בוכה (שם מדעי: Aramus guarauna) הוא מין עוף טרופי החי ברחבי אמריקה והוא קרובם הרחוק של העגורים. זהו העוף היחיד במשפחת הארמיים ששייכת לסדרת העגוראים. תפריטו מבוסס על שבלולים והוא מהלך בצורה מהוססת מעט.
מאפיינים

הארמוס חי באמריקה הצפונית, המרכזית והדרומית ומשוטט בביצות ואזורים לחים שונים מפלורידה (בעיקר בביצת האוורגליידס) עד לארגנטינה. הוא נפוץ בביצות, ערבות לחות, שדות מוצפים, שדות מנגרובים ולעיתים גם בקרבת החוף. עם זאת הוא נמנע מיערות צפופים או מאזורים לא נגישים למים.
עוף זה נמצא על שלב הביניים בין העגוריים לטמשניים ובעבר גם סייגו אותו כשייך למשפחת הכפניים, אך צורת מקורו והליכתו הביאו את החוקרים להסיק שהוא שייך לקבוצה עצמאית. הוא מזכיר מעט את המגלן הלבן החי באותם אזורים בטבע.
הארמוס מגיע לאורך של 64–73 ס"מ, מוטת כנפיו 101–107 ס"מ ומשקלו 900–1,300 גרם בממוצע. הוא בעל מקור ארוך וצהוב, ראשו וצווארו הארוך אפורים והגוף חום עם נוצות לבנות מעל.
הוא מדשדש במים רדודים ומחפש שם טרף כמו חלזונות מים שונים, בעיקר מהסוג תפוחון. העוף תופס חילזון, מוציא אותו ליבשה ועם מקורו הקמור הוא פוצע את הקונכייה ואוכל את היצור שבפנים, או מונע מהחילזון לסגור את עצמו בתוך הקונכייה על ידי פגיעה בשריר עצמו. שתי הטכניקות עוזרות גם לאכילת צדפות שונות. בניגוד לעגוראים אחרים הוא מעדיף לאכול לבד וצורת הליכתו משווה מראה גוסס מעט. הוא אוכל בנוסף לחלזונות: חרקי מים, סרטנים, תולעים, דגים וצפרדעים אך בעיקר חלזונות מים.
הטורף העיקרי של הארמוס באמריקה הצפונית הוא אליגטור אמריקני וגם פומת פלורידה. הקטנים עלולים להיחטף על ידי יצורים אוכלי ביצים ואפרוחים כמו ראקונים, נחשים, עורבים, חמוסים וחוטמנים. בנוסף לטורפים דיית החלזונות החיה באותם אזורים וכמותו ניזונה בעיקר חלזונות חוטפת לו את החילזון מהמקור.
הערות שוליים

↑  ארמוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
אספסת

| אספסת |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: קיטניתאים
משפחה:: קטניות
תת־משפחה:: פרפרניים
סוג:: אספסת
שם מדעי
 Medicago ‏לינאוס, 1753
אַסְפֶּסֶת (שם מדעי: Medicago) הוא סוג צמח פורח ממשפחת הקטניות. המין הידוע ביותר בסוג הוא האספסת התרבותית (אלפלפה).
מאפיינים

רוב המינים בסוג הם צמחים נמוכים ושרועים; האספסת התרבותית, לעומת זאת, יכולה להגיע לגובה של מטר.
לצמחי האספסת על-פי רוב פרי בעל צורה מעוגלת אופיינית של סליל, שבלול, כליה או חרמש. המורפולוגיה של הפרי היא הסימן העיקרי להבחנה בין מיני האספסת השונים בשדה.
בישראל גדלים בר 28 מינים של אספסת, רובם צמחים חד-שנתיים קטנים. 3 מינים זוהו בעבר עם הסוג גרגרנית, אולם בעקבות מחקרים עדכניים הם משויכים כיום לסוג אספסת. שמותיהם העבריים נותרו כבעבר (למשל "גרגרנית מצויה"), דבר העלול ליצור בלבול רב.
מאפיינים > מיני אספסת הגדלים בר בישראל

גרגרנית מאוצבעת
גרגרנית חד-פרחית
גרגרנית מצויה
אספסת מצויה
אספסת זעירה
אספסת השיח
אספסת הים
אספסת חרמשית
אספסת תרבותית
אספסת מצויצת
אספסת קעורה
אספסת בלאנש
אספסת עדשתית
אספסת מקומטת
אספסת הכתרים
אספסת ריסנית
אספסת הגליל
אספסת החילזון
אספסת החוף
אספסת מפוצלת
אספסת קטנה
אספסת גלגלית
אספסת החבית
אספסת איטלקית
אספסת אשונה
אספסת קטועה
אספסת כדורית
אספסת שכנית
חקלאות

האספסת גדלה בכל רחבי העולם והיא משמשת בכל העולם כמזון לבקר ולמכרסמים. בדרך-כלל נקצרת האספסת כמספוא בעל הערך התזונתי הגבוה ביותר מכל סוגי המספוא הנפוצים, ולעיתים נדירות הוא משמש גם בשדות מרעה. כמו סוגי קטניות אחרות, האספסת יכולה לפתח בשורשיה סימביוזה עם חיידקים המסוגלים לקבע חנקן מהאוויר, ולכן היא עשירה בחלבונים גם אם רמת החנקן בקרקע נמוכה.
הגידול הנרחב של אספסת באירופה במהלך המאה ה-17 היה צעד חשוב בהתקדמות החקלאות ביבשת. השימוש באספסת עזר לייעל את החקלאות באופן ניכר.
האספסת היא אחד הצמחים היחידים המגלים רעילות עצמית (אנ'). צמחי אספסת מפרישים לאדמה חומרים שמפחיתים את שיעור הנביטה של זרעי אספסת, ואף מאיטים מאוד את התפתחותם של נבטי אספסת וצמחי אספסת חדשים. כדי להתמודד עם הבעיה, נהוג להמתין לפני זריעה מחודשת של אספסת בשדות אספסת קיימים, ואף לחרוש ולהפוך שדות אספסת לפני זריעה מחודשת.
נבטי האספסת התרבותית משמשים למאכל האדם, למשל כמרכיב לסלט, וטובים לבריאות.
בנוסף, משמשת האספסת לטיהור אדמות מזוהמות במתכות כבדות עקב יכולתה לספוח מתכות כבדות בלא נזק.
אטימולוגיה

מקור השם המדעי של סוג האספסת כולו – Medicago, מגיע מתקופת הרומאים ובעיקר מהסופר הרומי פלדיוס (אנ') בן המאה ה-4 שמזכיר בכתביו את הצמח. הצמח נקרא בפי הרומאים כך, משום שהם סברו שהוא בא מארץ מדי (בדומה לשמו הלטיני של האתרוג – Citrus medica שהגיע גם הוא ממדי לדעת הרומאים). למרות אזכורו של פלדיוס, אין עדויות רבות על תפוצת האלפלפה באזור הים התיכון באותה תקופה.
המילון הערבי מהמאה ה-13 "ליסאן אל-ערב" מפרש ש-"אל-פיספיסה" (אספסת) הוא מאכל בהמות. בספרד השתבשה המילה במאה ה-14 למילה הספרדית – אלפלפה ושימשה לכינוי חציר מזן משובח לסוסים. במאה ה-16 מתיישבי הקולניות של האימפריה הספרדית באמריקה הציגו אותו בפני המתיישבים בארצות הברית וכך נקלטה גם המילה בשפה האנגלית. כיוון שרוב היבול העולמי של האלפלפה מגיע מצפון אמריקה ומדרומה, נקלטה המילה בשפות רבות (כמו עברית).
הערות שוליים

↑  Managing Alfalfa Autotoxicity, Jeff Volenec and Keith Johnson, Department of Agronomy, Purdue University
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534486405171  NKC: ph449172
ארנריה אדמונית

| ארנריה אדמונית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חרטומניים
סוג:: ארנריה
מין:: ארנריה אדמונית
שם מדעי
 Arenaria interpres ‏קארולוס ליניאוס, 1758
תחום תפוצה


אֲרֵנָרִיָּה אדמונית (שם מדעי: Arenaria interpres) הוא מין של עוף מים ממשפחת החרטומניים.
הארנריה האדמונית ניזונה מחרקים, רכיכות, תולעים וסרטנים קטנים. אורכה עד 25 סנטימטר, משקלה כ-110 גרם ומוטת כנפיה 43-49 ס"מ. היא בעלת צוואר קצר, וצבע רגליה כתום. עם זאת, צבעיה של הארנריה משתנים לאורך עונות השנה: בחורף לשני המינים ראש חום בהיר, גב חום כהה, בטן לבנה וגרון שחור. בעונת הרבייה לזכרים יש מופע שונה: ראש וצוואר שחורים וגב אדום.
תפוצה

הארנריה האדמונית מקננת בחופים הצפוניים של אירואסיה וצפון אמריקה. מחוץ לעונת הקינון תפוצתה רחבה ביותר וניתן למצוא אותה בחופים בכל רחבי העולם, כולל אוסטרליה ואפריקה.
בישראל היא חולפת מצויה וחורפת שכיחה למדי בעיקר באזור החוף. מקייצת לעיתים רחוקות אך לא מקננת.
הערות שוליים

↑  ארנריה אדמונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  ברק ביכלר, ארנריה אדמונית, באתר הצפרות הישראלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561214105171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אשחר

ערך זה עוסק בסוג הצמחים אשחר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| אשחר |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים קדומים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: אשחריים
סוג:: אשחר
שם מדעי
 Rhamnus ‏לינאוס, 1753
פרי האשחר
אשחר (שם מדעי: Rhamnus) הוא סוג צמחים ממשפחת האשחריים. הסוג מונה כ-100 מינים הנפוצים ברובם בחצי-הכדור הצפוני.
מאפיינים

המינים השונים הם עצים או שיחים בעלי פרחים זעירים. פירות האשחר הם בתי-גלעין המכילים 2–4 גלעינים.
מיני האשחר משמשים לרוב ברפואה ובתעשייה. מהמינים השונים ניתן להפיק חומרים משלשלים וחומרי-צבע המשמשים לרוב בתעשיית העור והנייר.
בארץ ישראל נפוצים המינים אשחר ארצישראלי ואשחר רחב עלים המקובלים גם כצמחי-נוי. במדינת ישראל המינים: אשחר דו-זרעי (Rhamnus dispermus), אשחר הלבנון (Rhamnus libanotica), אשחר מנוקד (Rhamnus punctata) ואשחר רב-עלים (Rhamnus alternus) הם ערכי טבע מוגנים על פי חוק.
הערות שוליים

↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292551805171  BnF: cb15107734z (data)  LCCN: sh85017443  NKC: ph116899 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אצנדל

| אצנדל |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: נדלים
סדרה:: אצנדלאים
משפחה:: אצנדליים
סוג:: נדל ארך רגליים
מין:: אצנדל
שם מדעי
 Scutigera coleoptrata ‏לינאוס, 1758

אצנדל (שם מדעי: Scutigera coleoptrata) או נדל ארך רגליים הוא מין של נדל אפור צהבהב בעל 15 זוגות רגליים. מקורו מאזור הים התיכון, אך כיום נפוץ המין במקומות נוספים בעולם שם הוא חי בדרך כלל בבתים. הוא ניזון מחרקים שהוא צד.
תפוצה ומקום חיות

מוצאו של האצנדל הוא אזור הים התיכון, אולם הוא התפשט למקומות נוספים וכיום נפוץ באסיה, אירופה וצפון אמריקה.
מחוץ לבתים, מעדיפים האצנדלים לשכון במקומות לחים וקרים. הם נפוצים תחת אבנים, בין ערמות עצים ובחריצים קטנים בקרקע. בבתים הם עשויים להימצא כמעט בכל מקום במבנה: הם שוכנים במרתפים, חדרי אמבטיה ושירותים, שבהם כמות רבה של מים, אך עשוים להימצא גם במקומות יבשים בבתים כדוגמת משרדים, חדרי שינה ובמטבחים.
תיאור המין

לאצנדל בוגר יש בממוצע 15 זוגות רגליים עדינות וארוכות וגוף קשה. אלו מאפשרים לו לטפס במהירות מפתיעה על קירות ותקרות ולנוע במהירות על קרקע. לאצנדל בוגר 18 פרקי גוף. צבע גופו אפור צהבהב. על גבו שלושה פסים כהים שנמתחים לכל אורך גופו; גם על הרגליים מצויים פסים כהים.
כפעולת הגנה מסוגל האצנדל לשחרר באופן רפלקטיבי רגל תפוסה, וזאת במטרה להסיח את דעתו של התוקף. הרגל מתנתקת בנקודה מיוחדת בין קטעים מסוימים ברגל, בעקבות תגובה מהמרכז העצבי של פרק הגוף הנושא את הרגל. גם לאחר ניתוקן של מספר רגליים הוא מסוגל לנוע במהירות. הוא עובר התנשלויות בהמשך, שבהן מתחדשות הרגליים החסרות.
תזונה

האצנדלים ניזונים מפשפשים, טרמיטים, תיקנים, דגיגי כסף הסוכר, עכבישים וחרקי בית אחרים. הם הורגים את טרפם באמצעות הזרקה של ארס ואז אוכלים את הטרף המת.
רבייה ומחזור חיים

האצנדל מגורה על ידי קולות ופרומונים. הם מטילים את ביציהם באביב. בניסוי מעבדה שכלל 24 אצנדלים, הוטלו בממוצע 63 ביצים, כשהמקסימום הגיע ל-151. הצעירים בבוקעם מן הביצה הם בעלי 4 זוגות רגליים בלבד, אך בהמשך הם עוברים סדרת התנשלויות כשבכל אחת מהן הם רוכשים זוג רגליים נוסף. במשך כשבועיים לאחר הבקיעה מן הביצה חיים הצעירים בקרבת אמם.
הם חיים בין שלוש לשבע שנים, תלוי בסביבתם.
האצנדל והאדם

בניגוד לקרוביו הטרופיים שנעדרים רגליים ארוכות אך הגדולים ממנו בהרבה, האצנדל יכול לחיות את מלוא חייו בתוך מבנה. האצנדלים נחשבים ליצורים מועילים למשקי בית, שכן הם ניזונים ממזיקים ביתיים. ואולם מעטים הם הרואים אותם כרצויים בביתם, זאת מפאת המראה המאיים שלהם, ומהירותם המבהילה. הם אינם גורמים נזק למזון, לריהוט ולבני אדם.
אצנדל מסוגל לנשוך אדם, אולם הדבר קורה לעיתים נדירות. לרוב, כאשר אדם מנסה להחזיק את האצנדל על ידו. נשיכתם אינה מסוכנת, אך עלולה להיות מעט לא נעימה. ארסו של האצנדל חלש מכדי לגרום נזק לאדם או לחיות מחמד כגון כלבים וחתולים.
אנפה אפורה

| אנפה אפורה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפה
מין:: אנפה אפורה
שם מדעי
 Ardea cinerea ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
תפוצתה של האנפה האפורה, האזור המסומן בכחול הוא אזור בו האנפות נמצאות בחורף, האזור המסומן בירוק בהיר הוא האזור בו הן נמצאות בקיץ והאזור שבירוק כהה הוא האזור בו הן נמצאות במשך כל השנה

אֲנָפָה אֲפוֹרָה (שם מדעי: Ardea cinerea) היא עוף מים ממשפחת האנפתיים. עוף חברותי החי בלהקות גדולות ליד מקורות מים מתוקים.