stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חמת גדר
היסטוריה > התקופה הרומית

חמת גדר הייתה פרוור של העיר ההלניסטית גדר. מיקומה של העיר גדר היה בראש רכס הרי הגלעד, במקום בו עומד הכפר הירדני "אוֹם-קַיְס", שבו נמצאים שרידים של העיר הרומאית.
התפתחות השליטה על העיר הייתה כדלקמן:
בשנת 218 לפנה"ס נכבשה גדר על ידי אנטיוכוס השלישי, מלך האימפריה הסלאוקית, במהלך מסע המלחמה שלו לכיבוש ארץ ישראל משלטונה של האימפריה התלמית. לעיר ניתן מעמד עצמאי (פוליס).
בין השנים 103 לפנה"ס - 76 לפנה"ס חדל השלטון העצמי בעיר, והיא הפכה כפופה לממלכת יהודה, לאחר שאלכסנדר ינאי, מלך יהודה החשמונאית כבש את גדר ואת חמת גדר לאחר מצור שנמשך עשרה חודשים.
בשנת 63 לפנה"ס הוחזרה העיר לתושביה המקוריים על ידי פומפיוס בעקבות כיבוש ארץ ישראל על ידי הרומאים. הייתה חלק מהדקאפוליס (ברית עשר הערים, בהן היה רוב של אוכלוסייה לא-יהודית)
בשנת 30 לפנה"ס חזרה העיר לשלטונה של ממלכת יהודה, לאחר שהקיסר אוגוסטוס העניק אותה במתנה למלך הורדוס. תושבי גדר הלא-יהודים לא היו מרוצים מכך והתלוננו לפני מרקוס ויפסניוס אגריפה, שליט המזרח מטעמו של אוגוסטוס, על יחסו הרע כביכול של מלך היהודים אל עירם. אגריפה לא התרשם מטענותיהם ושלח אותם חזרה אל הורדוס כבולים בשלשלאות.
בשנת 4 לפנה"ס, לאחר מותו של הורדוס, הופרדה העיר משטחה של ממלכת יהודה והפכה כפופה לפרובינקיה סוריה.
היסטוריה > התקופה הרומית > המרחצאות

בתקופה הרומית בארץ ישראל החלה בניית המרחצאות הרומאיים. המעיינות החמים שימשו כאתר מרפא בשל האמונה בכוחם המרפא של המים. במקום נבנה אתר גדול הכולל מבני מרחצאות מפוארים המקושטים בפסלים, בקירות שיש ובמזרקות. מאחר שהמבקרים במקום שהו בו משך מספר ימים, נבנו בו בתי הארחה, מבני תיאטרון ואף מבני דת, כמו מקדשי אלילים ובית כנסת. במקום נמצאו שרידי התיאטרון הרומי שנבנה במאה השלישית ובו 2,000 מקומות ישיבה.
כתובת שהתגלתה באתר מזכירה את הקיסר הרומאי אנטונינוס פיוס (138–161). יש להניח שהאזכור אינו מקרי, ושהיה לקיסר חלק בסיוע לבניית המרחצאות. אזכורים למקום ניתן למצוא בכתביו של אב הכנסייה אוריגינס מהמאה השלישית.
סגולותיהם הרפואיות של המרחצאות מתוארות גם על ידי הביוגרף היווני אאונאפיוס (Eunapius), אשר ביקר במקום במאה הרביעית: "גדרה הוא מקום בסוריה בו יש מרחצאות חמים. עולים עליו באיכותם רק מרחצאות באיה (Baia) במפרץ נאפולי שבאיטליה. הוא לא ניתן להשוואה למרחצאות מרפא אחרים."
מתחם המרחצאות הרומאיים, ששטחו כ-500 מ"ר, מרוכז מסביב לעין אל מקלה, הנובע בסמוך לאפיק נחל הירמוך. מי המעיין מגיעים לבריכה עליונה, ממנה הם נשפכים לסדרה של שבע בריכות, שכל אחת מהן ממוקמת באולם נפרד. ייתכן כי לכל בריכה הייתה טמפרטורה אופיינית, במטרה לאפשר למתרחץ להסתגל בהדרגה לטמפרטורת המים, באמצעות מעבר מבריכה אחת לשנייה. ייתכן גם שלכל קבוצת חולים במחלה מסוימת היה אולם משלה, כדברי הנוסע המוסלמי אל-מוקאדסי, שביקר במקום במאה ה-10: "אנשי טבריה אומרים שהמים (בחמת גדר) היו בעבר מוקפים במבנים, כל אחד מהם למחלה מיוחדת".
התאורה באולמות המקורים הגיעה ממספר רב של חלונות. שרידי השמשות נמצאו בחפירות. החלונות פנו לכיוון דרום-מערב, כדי להבטיח קליטה מרבית של אור השמש. המסלול שעבר בין המרחצאות נמשך לאורך 12 מטר, בשביל שהיה מרוצף אבני בזלת מסותתות היטב. משני צדיו הוצבו ספסלי אבן. ממסדרון הכניסה ניתן היה להיכנס לכל אחד מהאולמות. במעבר נכללו שערים מקושטים.
החפירות באתר המרחצאות החלו בשנת 1979 על ידי יזהר הירשפלד וגיורא סולר מהאוניברסיטה העברית בירושלים, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ורשות העתיקות, ונמשכו שבע עונות חפירה. לדעת יזהר הירשפלד, מנהל החפירות, קיימים ממצאים הקבורים עדיין במעבה האדמה, כמו שער הכניסה המרכזי וחדרי קבלה ואירוח. העלון למבקרים בהוצאת החברה המפעילה את האתר מוסר כי בחפירות שנערכו בשנת 1979 נמצאו במקום יותר מ-5,000 מטבעות, אלפי בקבוקי זכוכית, חרסים וכתבים על שיש. נאמר בו ש"הם עומדים להיות מוצגים במוזיאון לעתיקות שיוקם במיוחד למטרה זו".
חופרי האתר כינו את אחת הבריכות כ"בריכת המצורעים". על פי מחקרם הבריכה הייתה נתונה בתוך חלל ארכיטקטוני ארוך וצר, המפריד בין אולם האומנות שמצפון לבין האולם האובלי (סגלגל) שבדרום. הבריכה הכילה ממצאים עשירים ביותר, כגון נרות חרס. עדויות ארכאולוגיות אלו מזכירות את התיאור המפורט שמסר אנטונינוס מפְּלַקֶנְטִיָה, עולה רגל שביקר במקום בשנת 570, וכולל בתיאוריו את בריכת המצורעים.
היסטוריה > התקופה הרומית > בית הכנסת

בית הכנסת בחמת גדר הוא בית כנסת עתיק שנבנה במאה הרביעית, דבר המעיד, כנראה, על קיומה של אוכלוסייה יהודית בעלת אמצעים באזור. הביקורים החוזרים של המתרחצים במרחצאות הביאו לכך שהם הרימו תרומה נכבדה לבניית בית הכנסת. מתוכנן ומעיצובן של הכתובות שנמצאו בשלושת הפסיפסים שברצפת בית הכנסת עולה כי מדובר באוכלוסייה אמידה, אשר שכרה אומנים לעיצוב רצפת הפסיפס. חלקו העליון של הפסיפס שוחזר ומצוי בכניסה לבניין בית המשפט העליון בירושלים. לדעת החוקרים, רצפה נוספת של בית הכנסת נמצאת במעמקי האדמה בלא שנחשפה בשלב זה.
היסטוריה > התקופה הרומית > חמת גדר בכתבי חז"ל

חמת גדר נזכרת עשרות פעמים בכתבי חז"ל:
על הפסוק "נבקעו כל מעיינות תהום רבה", בעניין המבול, אמרו חז"ל: ”אמר רבי יוחנן, שלושה נשתיירו מהם - בלועה דגדר וחמי טבריא ועיניא רבתי דבירם”.
חכמי המשנה והתלמוד נהגו לשהות ולהתארח בחמת גדר בשבתות. הבולט שבהם היה רבי יהודה הנשיא: ”אתייא דרבי בא בר חנה כרבי חנינא דמר ר' חנינא, עולין היינו עם רבי לחמת גדר, והיה אומר לנו בחרו לכם חלקי אבנים, ואתם מותרין לטלטלן למחר”. היות שרבי יהודה הנשיא חי במאה השנייה, ניתן להניח כי היה במקום בית כנסת עתיק יותר, ואכן, תחת בית הכנסת שנמצא באתר נמצאו שרידי בנייה קדומים יותר.
גם נכדו של רבי יהודה הנשיא, רבי יהודה נשיאה, נהג לפקוד את המקום, ואף הורה בו הלכה חדשה לפיה ילד שנולד ליהודיה מעבד או מנוכרי אינו ממזר: ”רבי יונתן סלק (עלה) עם רבי יודה נשייא לחמתא דגדר, הורי תמן (הורה שם) הוולד כשר”. כן נזכר כי בביקורו של רבי יהודה נשיאה במקום נדרש להלכה בדבר איסור ביקור אצל רופא נוכרי: ”רבי אמי סלק (עלה) עם רבי יודן נשייא לחמתא דגדר, לקה באצבעיה, יהב (שם) עליה אספלנית”. עוד נזכר כי יהודה נשיאה ורבי אמי נדרשו בחמת גדר לשאלת אופן השימוש בכליהם של נוכרים: ”רבי אמי סלק (עלה) עם רבי יודן נשייא לחמתא דגדר, ושאלון כסף מן אילין דאוסינוס (ושאלו כלי כסף מנוכרים שם), שאלון לרבי ירמיה, אמר צריך להטביל, לפי שיצאו מטומאת הנכרי ונכנסו לקדושת ישראל”.
בהתאם להלכה, היהודים נהגו לרחוץ בחמת גדר גם בשבת: ”רוחצים במי גדר, במי חמתן, במי עיסא ובמי טבריא, אבל לא בים הגדול ולא בימי משרה ולא בימה של סדום”.
במסגרת דיון בתלמוד ירושלמי בהלכות עירוב תחומין נאמר: ”ועוד התיר רבי שיהו בני גדר יורדין לחמתה ועולין לגדר ובני חמתה אין עולין לגדר”, כלומר רבי יהודה הנשיא התיר לבני העיר גדר לרדת בשבת לחמת גדר, ולחזור ממנה, אך לא התיר לבני חמת גדר לעלות בשבת לעיר גדר.
לעניין הלכות עירוב חצרות, נזכרים בתלמוד הירושלמי מספר מעשים הנוגעים לבתי האירוח שהתקיימו בחמת גדר: ”רבי חיננא ורבי יונתן סלקין חמתה דגדר, אמרין נמתין עד שיבואו זקני הדרום לכאן”, וכן: ”רבי יסא ורבי אימא סלקון לחמתה דגדר, שאלון לרבי חמא בר יוסף ושרא”.
כן נזכר האתר לעניין המאכלים המיוחדים שהוגשו בבתי האירוח שבו ודיניהם: ”רבי שמואל בר נתן בשם רבי חמא בר חנינא, אני ואבא עלינו לחמת גדר והביאו לפנינו ביצים קטנות כעזרידין וטעמון יפה כפינקריסין”.
היסטוריה > התקופה הביזנטית

הפופולריות של המרחצאות גברה בתקופה הביזנטית. באולם המזרקות התגלו חמש כתובות שבהן נזכרת הקיסרית אֶלְיָה אֶוּדוֹקִיָה (401–460), שהייתה אשתו של הקיסר הביזנטי תאודוסיוס השני 401–450 והתגוררה בירושלים. היא הכירה את השירה היוונית ובהתאם לכך ניסחה את הכתובות.
גודלה של כתובת הקיסרית אליה אודוקיה בת 16 השורות הוא 1.81 על 0.71 מטר. היא כתובה על לוח שיש, נושאת את תוארה המלכותי של הקיסרית ומפארת את המעיינות והמרחצאות של חמת גדר. אשר עובדיה מניח במאמרו כי כתובת השבח חוברה בהזדמנות החגיגית של חנוכת המרחצאות או אגף שלהן.
היסטוריה > התקופה המוסלמית

ב-5 בדצמבר 662, נקבעה ב"אולם המזרקות" כתובת המספרת על השיפוצים שנערכו במקום בימיו של הח'ליף האומאי מועאויה הראשון, ששמו מופיע בכתובת, בפקודתו של המושל המקומי עבדאללה אבן אבו האשם / אבו עאצם. המרחצאות חרבו כנראה במאה השמינית או במאה התשיעית, שכן נוסע מוסלמי מהמאה העשירית, אל-מוּקאדסי, כותב על המרחצאות בלשון עבר: "אנשי טבריה אומרים שהמים (בחמת גדר) היו מוקפים בעבר במבנים, כל אחד מהם למחלה מיוחדת".  מכך ניתן ללמוד כי במאה העשירית המרחצאות כבר לא היו בשימוש. המקום חרב ברעידת אדמה שעדות לה נמצאה במהלך החפירות.
המרחצאות היו בשימוש כשש מאות שנה, הצטיינו בחזותם האדריכלית שהייתה מקור גאווה לאנשי המקום, וכן היו מקור הכנסה חשוב עבורם. שמם של המרחצאות העתיקים של חמת גדר נשמר בשמו של כפר ערבי שכן - תל באני - ככל הנראה שיבוש של המילה הלטינית המקורית ל"מרחצאות" - בּלנֵאוּם או באניום.
היסטוריה > בתקופה העות'מאנית

מאז הכיבוש הצלבני ועד לשלהי התקופה העות'מאנית כמעט ולא היו מרחצאות חמת גדר בשימוש. בראשית המאה ה-20 הוקמה במקום תחנת רכבת, במקטע שחיבר את מסילת רכבת העמק עם מסילת הרכבת החיג'אזית. רכבת העמק, שתחנת המוצא שלה הייתה בחיפה, חצתה את הירדן ועברה באפיק הירמוך עד לעיר דרעא שבסוריה, שם התחברה המסילה ל"מסילת הרכבת החיג'אזית" שפעלה בין דמשק לבין אל-מדינה שבחיג'אז, ערב הסעודית, ושימשה את עולי הרגל המוסלמים בדרכם לערי הקודש מכה ומדינה.
מבנה תחנת הרכבת בחמת גדר עומד על תלו עד היום. כן ניתן לצפות בגשרים של המסילה על פני הירמוך, במנהרות קצרות שבהן עברה ובתחנות רכבת נוספות (אלו הם מבנים באפיק הנחל עם גגות רעפים אדומים). אחדים נצפים מהכביש העובר מחמת גדר עד משולש הגבולות של ישראל, ירדן וסוריה.
בתקופה העות'מאנית הוקם במקום חמאם. הוא בנוי מעל המעיין עין אֶ-רִיח, חַמֶּת, אשר נשפך לירמוך. חום מימיו הגיע ל-37°. היום הוא סגור למבקרים. צורת החמאם היא מלבנית והוא מחולק ל-2 אולמות: האולם הגדול ובו בריכה המלאה תמיד מים שכן היא בנוי מעל נביעה והאולם הקטן יותר ובו מים חמים יותר. היום המבנה הרוס למדי ותקרת האולם הגדול חסרה ברובה.
קיים באתר גם מבנה נטוש של חמאם מודרני אשר נמצא במרחק די גדול מהחמאם הטורקי, כמה מאות מטרים בתוך הסבך. הוחל בבנייתו לאחר שנות ה-50. החמאם בנוי בסגנון מערבי, עם חלוקה למספר בריכות מרוצפות בגדלים שונים, חדרי הלבשה וחדרי שירותים.
היסטוריה > בתקופת המנדט

חלוקת שטחי האימפריה העות'מאנית בתום מלחמת העולם הראשונה הולידה קו גבול בין שטחי המנדט הבריטי על ארץ ישראל והמנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון שעבר 7 ק"מ ממזרח לתחנת הרכבת צמח. עד 1925 לא היה ברור אם אל חמה נמצאת בתחום המנדט הבריטי על אמירות עבר הירדן או בתחום המנדט הבריטי על ארץ ישראל. ב-1925 נקבע שאל חמה בשטחי ארץ ישראל המערבית.
בשנות העשרים של המאה העשרים חָכַר סולימאן נדיף ביי, ערבי עשיר ובעל השפעה, את אדמות המקום מממשלת המנדט וקיבל זיכיון להקמת ולהפעלת מרחצאות בתמורה לשירותים שנתן לבריטים במהלך מלחמת העולם הראשונה. בראשית שנות הארבעים החל נדיף ביי בהקמת המרחצאות מחדש. פרופסור סוקניק, בספרו על בית הכנסת (ראו להלן), הודה לו על העזרה שהגיש לביצוע החפירות הארכאולוגיות.
היסטוריה > בתקופת המנדט > תחנת הרכבת אל חמה

מהמועד בו לקחה חברת הרכבות הצרפתית את האחריות לתפעול הקטע צמח-אל חמה ב-15.11.1928, היו קטע המסילה והתחנה באל חמה מובלעת צרפתית בשטח המנדט הבריטי.
היסטוריה > בתקופת המנדט > משטרת אל חמה

ב-1941 הקימו הבריטים מבנה משטרה במצוק מעל אל חמה כחלק מפרויקט הקמת מצודות טגארט. המשטרה הוחזקה על ידי צוות שוטרים בריטים עד הקמת המדינה.
היסטוריה > בתקופת המנדט > מלון מרפא

מרפא היה בית מלון ופנסיון ובו 45 חדרים, שפעל בין השנים 1944–1967, על פי זיכיון של שלטונות המנדט הבריטי לסלימן נדיף ביה, ובמימון של זאב ספיר מחיפה. לקראת סיום המנדט הבריטי, בסתיו 1947, נאלץ ספיר לנטוש את חמת גדר מטעמי ביטחון ומשפחת נדיף המשיכה להפעילו לבד עד מלחמת ששת הימים.
היסטוריה > בתקופת המנדט > ליל הגשרים

בליל הגשרים, הלילה שבין 16 ביוני ל-17 ביוני 1946, פוצץ הפלמ"ח בפעולה מתואמת אחד-עשר גשרים בארץ ישראל. אחד מהגשרים היה גשר אל-חמה על נהר הירמוך. הגשר פוצץ על ידי כוח מהגדוד השלישי של הפלמ"ח בפיקוד אהרן ספקטור. הגשר, שאורכו היה 130 מטר, היה הגשר הארוך ביותר באותה עת בארץ ישראל. הגשר מעולם לא שוקם.
היסטוריה > בתקופת המנדט > החלטת החלוקה

על פי החלטת החלוקה נועדה אל חמה להיות בתחומי הריבונות של המדינה היהודית.
היסטוריה > הכיבוש הסורי

במלחמת העצמאות פונה המלון מדייריו וזאב ספיר חולץ מידי הערבים שהשתלטו על המקום. צבא סוריה פלש לתחומי מדינת ישראל, וטור סורי שנע לכיוון הדגניות (דגניה א' ודגניה ב') כבש את אזור אל-חמה, שעל פי החלטה 181 נועד להיות בתחום המדינה היהודית. לאחר מלחמת העצמאות וחתימת הסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה בשנת 1949, האזור הוכרז כשטח מפורז.
היסטוריה > תקרית אל-חמה

ב-4 באפריל 1951 (יום רביעי, כ"ז אדר ב' תשי"א) ניסתה ישראל לממש את הריבונות שלה בחמת גדר ושלחה לאתר מחלקה של חיילים במדי שוטרים, בפיקוד קצין משטרה. לפי הסכם שביתת הנשק משנת 1949 נקבע כי חמת גדר תיכלל ב"אזור המפורז הדרומי" – מנוקייב (צפונית לעין גב) עד מעגן, כולל בקעת חמת גדר, אז אל-חמה. סעיף הפירוז בהסכם שביתת הנשק נותר מעורפל. הצדדים, הישראלי והסורי, לא הגיעו להסכמה באשר למהות הפירוז: ישראל ראתה בשטחים המפורזים שטחים ריבוניים שבהם מותרת פעילות אזרחית מלאה ופעילות צבאית מוגבלת. ואילו סוריה ראתה בשטחים אלה שטחי הפקר, שבהם אין לקיים כל פעילות צבאית, ותאושר נוכחות אזרחים בלבד וכוחות שיטור אזרחיים. מכל מקום, בגרסה הרשמית של הסכם שביתת הנשק, באנגלית, המונח המפורש היה שהאזורים הללו הם "ללא צבא" (demilitarized) ולא רק שלא נאסרה בהם נוכחות של אזרחים ישראלים - להפך, נכתב שנוכחות אזרחים מותרת (סעיף V5e) באישור יושב-ראש ועדת הבקרה המשותפת.
הכוח, שנשלח להפגין נוכחות באל-חמה, יצא לדרכו ממשטרת צמח בשני כלי רכב. במבואות אל-חמה יצאו לקראת חיילי הכוח חיילים סוריים, וקראו להם לסגת מיד. הכוח סירב והמשיך בדרכו. הסורים פתחו באש. כלי הרכב הסתובבו כדי לחזור, רכב אחד הצליח לשוב על עקבותיו ואילו השני נתקע באמצע הכביש. במטח היריות נהרגו שבעה לוחמים, שלושה נפצעו ואחד נשבה. למחרת בוצעה פעולת התגמול הראשונה לאחר שביתת הנשק על ידי חיל האוויר הישראלי.
כל החיילים שנהרגו היו עולים חדשים, שעלו לישראל זמן קצר קודם לכן (רובם בגילאי 18–24). ב-2015 הוקם לזכרם במקום התקרית, אתר הנצחה בשם יד לשבעה.
הסורים המשיכו לשלוט באל-חמה עד מלחמת ששת הימים. המובלעת של חמת גדר (ה"אזור המפורז הדרומי"), בעיקר חלקה המערבי בו הוקמו קיבוצים, הייתה מקור לחיכוכים בלתי פוסקים בין ישראל וסוריה.
היסטוריה > הקמת האתר במאה ה-20

אתר חמת גדר הוקם מחדש ב-1977 על ידי שלושה קיבוצים מדרום רמת הגולן – מבוא חמה, כפר חרוב ואפיק. המנהלת הראשונה של האתר, האחראית על הייזום, ההקמה והניהול בשנים 1976–1979, הייתה פמלה טרנטר, חברת קיבוץ מבוא חמה שעלתה ארצה מבריטניה כחלק מגרעין תנועת "הבונים" שעלה במהלך מלחמת יום הכיפורים.
היסטוריה > האתר במאה ה-21

נכון לשנת 2017, חמת גדר מנוהלת על ידי ארבעת קיבוצי דרום רמת הגולן של התק"ם: מבוא חמה, כפר חרוב, אפיק ומיצר. האתר משתרע על שטח של כ–150 דונם והוא כולל מתקני מים, מרחצאות חמים, חוות גידול תנינים, פינות חי ומסעדות. המים המסופקים כיום למרחצאות נובעים בעיקר ממעין בלסמון.
בשנת 2001, הקימה הנהלת האתר בשיתוף עם איש העסקים מלון בוטיק "ספא וילג'" ומרכז לספא.
באתר בריכת מים אחת מרכזית. בבריכה מיטות וכיסאות ג'קוזי לעיסוי חלקי הגוף, תותחי מים לשחרור הצוואר, הכתפיים והגב, בריכת בועות ומפל גדול להרפיית הגוף.
מקובל לא לטבול במים החמים יותר מ-15 דקות. כן יש הגבלה על הרחצה לאנשים בעלי מגבלות רפואיות, בין השאר חולי לב, בעלי לחץ דם גבוה ונשים בהיריון.
מספר המבקרים באתר מוערך בלמעלה מ-450,000 נופשים מדי שנה.
היסטוריה > האתר במאה ה-21 > איכות המים

בין רופאת מחוז הצפון של משרד הבריאות, ד"ר מיכל כהן-דר, ובין מפעילת האתר, "חמת גדר בע"מ", פרץ סכסוך משפטי, עקב החלטה של רופאת המחוז להוציא צו הפסקה מנהלי לאתר, בעקבות בדיקת איכות המים באתר.
צו הפסקה מנהלי ראשון הוצא ב-4 בנובמבר 2005. מפעילת האתר פנתה לבית משפט השלום בנצרת לקבלת סעד משפטי. לטענתה, התקן התברואי המחייב לאתרי המרפא, כמו חמת גדר, הוא תקן מי ים בחופי רחצה ולא התקן המחייב בריכות רחצה עם מים מתוקים שלפיו הוצא צו הסגירה המינהלית. בית המשפט קיבל את עמדת הנהלת האתר, והוא נותר פתוח לציבור.
ב-18 באפריל 2006 שוב הוציאה רופאת המחוז צו הפסקה מנהלי, שהורה לחברת "חמת גדר בע"מ" להפסיק כל פעילות במרחצאות. גם במקרה זה פסק בית המשפט כי יש לבטל את הצו.
היסטוריה > חוות התנינים

חוות התנינים והאליגטורים בחמת גדר היא חוות תנינאים המשמשת גם כפינת חי, גן חיות, ומרכז שימור. היא כוללת כ-120 תנינאים בגילים שונים. היא נחשבת לחוות התנינאים הגדולה ביותר במזרח התיכון[דרוש מקור].
לקריאה נוספת

אליעזר ליפא סוקניק, "בית-הכנסת העתיק בחמת-גדר", קובץ החברה לחקירת ארץ-ישראל, ג'
זאב וילנאי,  מדריך ארץ ישראל חיפה העמקים הגליל החרמון, 1941, הדפסה שלישית : 1948. הוצאת תור ארץ ישראל ירושלים
צבי אילן, משוט בארץ - טיולים באזורים המשוחררים, הוצאת מפעלי תרבות וחינוך, יולי 1967
מנחם תלמי, חלום יפהפה שנגזל, מעריב, מוסף "ימים ולילות", 30 בספטמבר 1977
נוה יוסף, בית הכנסת חמת-גדר, על פסיפס ואבן, ירושלים 1977, 64-54.
יצחקי גל, טבילה חמה באל-חמה, מתוך דרך ארץ (עורכת: עירית זהרוני), משרד הביטחון, 1984.
יזהר הירשפלד וגיורא סולר, המרחצאות הרומיים של חמת גדר, מתוך דרך ארץ (עורכת: עירית זהרוני), משרד הביטחון, 1984.
נחמן גד, "זכרונות מחפירות בית-הכנסת בחמת גדר בשנת 1932", מתוך רמת הגולן (ערכו: משה ענבר ואלי שילר), הוצאת ספרים אריאל - ירושלים והמכון לחקר הגולן - קצרין, 1987 - חוברת 50–51.
יזהר הירשפלד, המרחצאות הרומיים של חמת גדר, מתוך "רמת הגולן" (ערכו: משה ענבר ואלי שילר), הוצאת ספרים אריאל - ירושלים והמכון לחקר הגולן - קצרין, 1987 - חוברת 50–51.
צבי אילן, בית הכנסת חמת-גדר, בתי-כנסת קדומים בארץ-ישראל, 1990, 93-91.
מיכה לבנה, גולן - 20 שנה ועוד 2000, משרד הביטחון הוצאה לאור, 1993
זאב ח' ארליך, המעיינות החמים, מזרח הירדן במבט יהודי, 1995, 54-53.
לני אברמסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בנובמבר 1966 (בן 58) דבלין, אירלנד 
 שם לידה:  Leonard Ian Abrahamson 
 מדינה:  אירלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד  ד'ה הייסקול 
 פרופיל ב-IMDb
 
לאונרד איאן אברמסון (באנגלית: Leonard Ian Abrahamson נולד ב-30 בנובמבר 1966) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה אירי הידוע בעבודותיו המוערכות בתחום הקולנוע העצמאי. אברמסון זכה לפרסום בינלאומי בזכות סרטו "חדר" (2015), שהיה מועמד ל-3 פרסי אוסקר כולל פרס האוסקר לסרט הטוב ביותר והקנה לשחקנית ברי לרסון את פרס השחקנית הטובה ביותר. בין יצירותיו הבולטות נמנים גם הסרטים "פרנק" (2014) ו"מה שריצ'רד עשה" (2007), וכן סדרות טלוויזיה כמו "אנשים נורמלים" (2020) שעליה היה מועמד לפרס אמי לבימוי מצטיין במיני-סדרה.
ביוגרפיה

אברמסון נולד ברתפרנהם, דבלין, להורים יהודים, אדנה (לבית וולזמן) ומקס אברמסון, עורך דין. אף על פי שמשפחתו לא הייתה אדוקה מבחינה דתית, היא השתייכה לבית כנסת אורתודוקסי, והוא חגג בר מצווה. משפחתו מצד שני ההורים הגיעה במקור ממזרח אירופה; סביו מצד האם היו יהודים פולנים שהתיישבו באירלנד בשנות ה-30 של המאה ה-20, בעוד שסבו מצד האב (שעל שמו הוא נקרא) היה מנתח יהודי מאוקראינה (אודסה). אמו הייתה חברה ילדות של הנשיא העתידי של ישראל, חיים הרצוג, שניהם היו ילדי מהגרים יהודים לאירלנד, וגדלו בשדרת בלומפילד בפורטובלו. הוא למד בבית הספר התיכון ולאחר מכן בטריניטי קולג' בדבלין.
אברמסון קיבל מלגה ללימודי דוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת סטנפורד, אך לאחר שישה חודשים עזב את הלימודים וחזר לאירלנד כדי לעסוק בקולנוע. בתחילת דרכו ביים פרסומות, ביניהן סדרת פרסומות פופולרית עבור חברת הבירה קרלסברג.
קריירה > קריירה בקולנוע

אברמסון החל את דרכו בקולנוע עם סרט הבכורה שלו, הקומדיה שחורה "אדם ופול" (2004), שכתב מארק אוהאלורן. הסרט, המתאר את מסעם של שני מכורים להרואין ברחובות דבלין, זכה בפרס הסרט הראשון הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בגולוויי ב-2004 ובגראן פרי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסופיה ב-2005. סרטו השני, "מוסך" (2007), גם הוא בשיתוף עם אוהאלורן, סיפר על עובד תחנת דלק בודד באירלנד הכפרית, בגילומו של פט שורט. הסרט הוקרן במסגרת "שבוע הבמאים" בפסטיבל קאן ב-2007 וזכה בפרס CICAE לאמנות וסרטים ניסיוניים, וכן בפרס הסרט הטוב ביותר בטקס פרסי IFTA.
ב-2012, ביים את "מה שריצ'רד עשה" שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בטקס IFTA של 2012. בשנת 2014, חשף בראיון ל־Eurochannel כי הוא עובד על סרט בשם "פרנק" קומדיה על מוזיקאי צעיר שמצטרף ללהקה אקסצנטרית, בכיכובם של מייקל פסבנדר, דונל גליסון ומגי ג'ילנהול. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס בינואר 2014 וזכה לשבחים.
שיא קריירתו הגיע עם "חדר" (2015), עיבוד לרומן של אמה דונוהיו, שהיה מועמד לארבעה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר ולבימוי, והביא לברי לרסון את פרס השחקנית הטובה ביותר. הסרט זכה להצלחה רבה מבחינה ביקורתית ומסחרית.
קריירה > עבודה בטלוויזיה

ב-2007, שודרה ברשת RTÉ (אנ') האירית מיני-סדרה בת ארבעה חלקים, "שגשוג," שנכתבה בשיתוף עם מארק אוהאלורן. הסדרה התמקדה באנשים בשולי החברה האירית, עם כל פרק מתמקד בדמות אחרת, כמו אלכוהוליסט, אם חד-הורית ומבקשת מקלט. "שגשוג" הייתה מועמדת לשישה פרסי הקולנוע והטלוויזיה האיריים ב-2008 וזכתה בשני פרסים: הבימוי הטוב ביותר לאברמסון והתסריט הטוב ביותר לאוהאלורן.
ב-2020, ביים שישה פרקים וייצר את הסדרה "אנשים נורמלים" שהייתה מועמדת לפרס אמי לבימוי לסדרה מוגבלת, והדגישה את כישוריו גם בתחום הטלוויזיה.
חיים אישיים

אברמסון הוא אתאיסט. הוא נשוי למוניקה פמולה, מורה לקולנוע שנולדה בפולין, ולהם שני ילדים.
קישורים נוספים

לני אברמסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
לני אברמסון, באתר AllMovie (באנגלית)
לני אברמסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
לני אברמסון, באתר Discogs (באנגלית)
הערות שוליים

↑  "Lenny Abrahamson". Television Academy (באנגלית). נבדק ב-2023-01-15.
↑  Max Abrahamson profile (אורכב 07.12.2017 בארכיון Wayback Machine), lawsociety.ie; accessed 7 March 2016.
↑  Curt Schleier (14 באוגוסט 2014). "Lenny Abrahamson, Ireland's 'Third Most Famous Jew'". Forward.com. נבדק ב-15 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brady, Tara (8 בינואר 2016). "Lenny Abrahamson: 'I couldn't bear the idea that I wasn't the smartest'". The Irish Times. נבדק ב-22 ביולי 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ryan Gilbey (3 בינואר 2013). "Lenny Abrahamson: 'Good guys can be complex, too'". The Guardian. נבדק ב-4 בספטמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "IFTA Academy | Irish Film & Television Academy | Irish Film & Television Awards".
↑  Interview - Lenny Abrahamson | Euro Cinema | English - Eurochannel, Eurochannel: The European TV channel - European movies & TV series (באנגלית בריטית)
↑  Eurochannel. "Prosperity - Lenny Abrahamson - Gary Egan - Ireland - Eurochannel". Eurochannel: The European TV channel - European movies, TV series and music (באנגלית בריטית). נבדק ב-2016-03-07.
↑    Ben Lawrence, ‏Sexual repression, class envy and ghosts... The making of psychological drama The Little Stranger, The Telegraph, 1 September 2018
↑  Aine McMahon. "Oscars: 'You have to mark an event like this', Lenny Abrahamson says". Irishtimes.com. נבדק ב-15 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Staff. "Interview: Lenny Abrahamson". Shaqsy.com. אורכב מ-המקור ב-2 במרץ 2016. נבדק ב-15 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007379416205171  PLWABN: 9810632267505606  BNE: XX4809802  BnF: cb16148663g (data)  CiNii: DA18959784  GND: 141273488  ICCU: LO1V366262  ISNI: 0000 0001 1937 473X  LCCN: no2008053645  NKC: xx0208169  NLK: KAC201521518  NTA: 294544658  SUDOC: 129563013  VIAF: 90688843   WorldCat (עם VIAF): 90688843
בני עקיבא

| --- | --- |
סמל התנועה
סמל התנועה
 תאריך ייסוד:  ה'תרפ"ט, 1929
 ארגון גג:  הפועל המזרחי
 מספר  חניכים (על פי התנועה):  כ-80,000
 אישים בולטים:  הרב משה צבי נריה, יחיאל אליאש, הרב חיים דרוקמן
 מזכיר כללי:  יגאל קליין
 מיקום המטה:  יהושע יבין 15, ירושלים
 מוטו:  קדש חייך בתורה וטהרם בעבודה
 
  אתר האינטרנט הרשמי של תנועת בני עקיבא בישראל
בני עקיבא היא תנועת נוער ציונית-דתית בין-לאומית, הדוגלת בערכי תורה ועבודה. בני עקיבא בישראל היא תנועת הנוער המרכזית של הציבור הדתי לאומי בישראל ותנועת הנוער השלישית בגודלה במדינה. מזכ"ל התנועה בישראל הוא יגאל קליין.
שמה של התנועה נגזר משמו של רבי עקיבא. שמסמל הן את הגבורה היהודית והן את לימוד התורה. השם הוצע על ידי אברהם קסטנבוים,
סמל התנועה מבטא את האתוס המרכזי שלה, "תורה ועבודה": לוחות הברית ולצדם עלי זית ושעורה ומעליהם חרמש וקלשון, על הלוח הימני כתובה האות ת', המסמלת את התורה, ועל הלוח השמאלי האות ע', המסמלת את העבודה. המוטו ברוח זו המהווה אבן פינה באידאולוגיית התנועה הוא "קדש חייך בתורה וטהרם בעבודה", שנטבע על ידי שלמה זלמן שרגאי. שמו של ביטאונה הרשמי הוא "זרעים", המבטא מצד אחד קשר לתורה (סדר זרעים הוא הסדר הראשון בסדרי המשנה) ומצד שני קשר לעבודת החקלאות.
המנון

הרב משה צבי נריה חיבר את המנון התנועה בשנת תרצ"ב 1932:
יד אחים לכם שלוחה, הנוער החביב

על דגלנו כולכם חנו מסביב

יזהיר לכם כוכב תורה

דרככם סוגה בעבודה

בלב אמיץ, בעזרת ה', עלה נעלה!

קדימה, בני עקיבא, הידד במעלה!



מולדת זו ארץ אבות, ארצנו הקדושה

מידי אביר יעקב לנו מורשה

ראשינו בעמקי תורתה

כפינו ברגבי אדמתה

בלב אמיץ, בעזרת ה', עלה נעלה!

קדימה, בני עקיבא, הידד במעלה!
לאורך כעשרים שנה הושר השיר לפי הלחן של שיר החירות הגרמני־טירולרי במנטובה בכבלים (Zu Mantua in Banden) שחיבר לאופולד קנבלסברגר (גר') (ומוכר גם כלחן של השיר הסובייטי "הגוורדיה הצעירה" (רו'), שהוא תרגום של שיר הפועלים הגרמני "לקראת זריחת השמש" (גר') המתבסס על הלחן של קנבלסברגר). פרופסור איתן אביצור (אנ') העיד שהשיר הושר גם למנגינת שיר ההלל לקייזר ברברוסה "Der alte Barbarossa". הלחן הוחלף בעקבות הערה של עובדת סוציאלית במחנה קיץ בשנת 1953 על כך שחברי התנועה עומדים דום כשהם שרים מנגינה גרמנית, קוימה תחרות ללחן חדש, הלחן שנבחר והושר לראשונה בטקס בסוכות אותה שנה, מוכר מאז כלחן ההמנון עד ימינו.