stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלתי שביר

ערך זה עוסק בסרט קולנוע משנת 2000. אם התכוונתם לסרט קולנוע משנת 2014, ראו .
| --- | --- |
כרזת הסרט בארצות הברית
כרזת הסרט בארצות הברית
 בימוי:  מ. נייט שאמלאן 
 הופק בידי:  בארי מנדל סם מרסר מ. נייט שאמלאן
 תסריט:  מ. נייט שאמלאן 
 עריכה:  דילן טיצ'נור 
 שחקנים ראשיים:  ברוס ויליס סמואל ל. ג'קסון רובין רייט ספנסר טריט קלארק
 מוזיקה:  ג'יימס ניוטון הווארד 
 צילום:  אדוארדו סרה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי טאצ'סטון
 חברה מפיצה:  סרטי טאצ'סטון
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 22 בנובמבר 2000   14 בנובמבר 2000 (בכורה בלוס אנג'לס)   ישראל 28 בדצמבר 2000
 משך הקרנה:  106 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  בלשי • פנטזיה • מדע בדיוני • מותחן
 תקציב:  75 מיליון דולר
 הכנסות:  248 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   unbreakable
 סרט הבא:  ספליט 
 סרטים בסדרה:  בלתי שביר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
בלתי שביר (באנגלית: Unbreakable) הוא מותחן גיבורי-על דרמטי אמריקאי משנת 2000, בבימויו של מ. נייט שאמלאן, ובהפקתם של סם מרסר ובארי מנדל. את הסרט כתב שאמלאן עצמו, והסרט מקשר בין עלילות של הקומיקסים והמיתוסים לבין העולם האמיתי. גיבורו של הסרט הוא דייוויד דאן, מאבטח ושחקן פוטבול לשעבר בפילדלפיה שמחפש משמעות לחייו. הוא ניצולה היחיד של תאונת רכבת הרסנית שגרמה למותם של כל הנוסעים ברכבת מלבדו. בעידודו של אלייג'ה פרייס, אדם מניפולטיבי שנולד עם מחלה נדירה שגורמת לעצמותיו להיות חלשות במיוחד ולהישבר בקלות, ושמנהל חנות לחוברות קומיקס, דייוויד הופך להיות גיבור-על הנקרא "איש האבטחה", על פי אמונתו של פרייס שמאמין כי דאן ניצל מהתאונה רק בזכות היותו גיבור-על, והוא בעצם רואה בעצמו כאויבו המושבע. בסרט מככבים ברוס ויליס כדאן, הגיבור בסרט, סמואל ל. ג'קסון כפרייס הנבל הראשי, ולצדם רובין רייט וספנסר טריט קלרק. שאמלאן מופיע בהופעת אורח ללא קרדיט בתור סוחר סמים באצטדיון.
הסרט יצא לאקרנים ב-22 בנובמבר 2000 בארצות הברית והקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-14 בנובמבר 2000 בלוס אנג'לס. בישראל, הסרט יצא לאקרנים ב-28 בדצמבר 2000. הסרט היה להצלחה קופתית מסחררת כשגרף למעלה מ-248 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של כ-75 מיליון דולר בלבד. עם הצלחתו, הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד מצד מבקרי קולנוע ששיבחו את האסתטיקה וקטעי המתח בסרט, השחקנים ואת הפסקול המוזיקלי של ג'יימס ניוטון הווארד. מגזין טיים הכריז על הסרט כאחד מבין סרטי גיבורי-העל הטובים ביותר בכל הזמנים.
עלילת הסרט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  העלילה לא מדויקת, וחסרה פרטים מהותיים.
אלייג'ה פרייס (סמואל ל. ג'קסון) נולד עם מחלת פרכת, הגורמת לעצמותיו להישבר בקלות. בילדותו הוא מתחבר לעולם הקומיקס, מאמין בקיום גיבורי-על, ובטוח שאם קיים בעולם אדם פגיע ושברירי כמוהו, ייתכן שקיים גם אדם שהוא ההפך הגמור ממנו - אדם חזק ו"בלתי שביר".
דייוויד דאן (ברוס ויליס) הוא מאבטח המחפש משמעות לחייו, הוא ויתר על קריירת פוטבול כדי להיות עם אשתו אודרי (רובין רייט) אך גם לאחר הולדת בנם הוא מרגיש שמשהו חסר בחייו. לאחר שדייוויד שרד ללא פגע מתאונת רכבת קטלנית שבה הוא הניצול היחידי פונה אליו אלייג'ה עם התאוריה שלו שהוא מין גיבור-על אמיתי. בתחילה מסרב דייוויד להפגש עמו אך מאחר שבנו משוכנע שהוא אכן גיבור-על והעובדה שהוא מעולם לא נפצע או היה חולה, הוא מסכים להפגש עם אלייג'ה.
אלייג'ה מסביר לו את התאוריה שלו שספרי הקומיקס וגיבורי-על למעשה מבוססים על אנשים בעלי יכולות על-אנושיים אמיתיים בעולם ושהוא מאמין שדייוויד הוא אחד מאותם אנשים מיוחדים, כאשר דייוויד מספר לו שהוא לא בלתי פגיע כמו שהוא חשב כי כאשר היה ילד כמעט טבע בבריכה, אלייג'ה משער שייתכן ומים הם החולשה שלו כמו שלכל גיבור-על יש חולשה.
דייוויד מגלה את יעודו בחיים ובעידודו של אלייג'ה יוצא לבצע את "אקט הגיבור" הראשון שלו, הוא מגלה בעזרת חושיו על פושע שפרץ לבית, רצח את ההורים ומחזיק את הילדים קשורים. הוא נחלץ לעזרתם ומצליח לגבור על הפושע. בבוקר למחרת הוא מראה לבנו ידיעה בעיתון על "זר מסתורי" אשר הציל 2 ילדים ואומר לו שהוא צדק לגביו לאורך כל הדרך.
הכל מסתדר על הצד הטוב ביותר, דייוויד מגלה משמעות לחייו ויחסיו עם בנו ואשתו משתפרים. הוא ניגש לאלייג'ה כדי להודות לו על עזרתו ומגלה שאלייג'ה הוא למעשה "ארכי-נבל" האחראי לשורה של אסונות נוראיים, ביניהם גם תאונת הרכבת שממנה ניצל. אלייג'ה מצדיק את מעשיו בטענה שהם נועדו כדי לחפש אדם כמותו אך דייוויד מסגיר אותו למשטרה ואלייג'ה נשלח בידי הרשויות למוסד לפושעים לא שפויים.
צוות שחקנים ודמויות

ברוס ויליס בתור דייוויד דאן, מאבטח שחיפש משמעות לחייו ושחקן פוטבול לשעבר, הניצול היחיד מתאונת הרכבת שגרמה למותם של כל הנוסעים ברכבת, הגיבור הראשי בסרט. אלייג'ה שכנע אותו כי הוא בעצם גיבור-על כתוצאה מהתאונה וכי הוא הניצול היחיד, ועל כך, הוא לוקח מעיל גשם, ומאמץ את הכינוי "איש האבטחה".
סמואל ל. ג'קסון בתור אלייג'ה פרייס, אדם מניפולטיבי ומנהל של חנות קומיקס, אשר נולד עם מחלה נדירה שגורמת לעצמותיו להיות פגיעות במיוחד ולהישבר בקלות, ועל כן, הוא קיבל את הכינוי "מר זכוכית", אשר מתמרן את דייוויד להיות גיבור-על, ולבסוף, הוא נחשף כנבל הראשי של הסרט בשל היותו הגורם לתאונת הרכבת ואסונות אחרים.
רובין רייט בתור אודרי דאן, אשתו של דייוויד.
ספנסר טריט קלארק בתור ג'וזף דאן, בנו של דייוויד שמאמין כי הוא אכן גיבור-על.
הופעת קמע: מ' נייט שאמלאן - סוחר סמים באצטדיון.
ביקורות והכנסות

הסרט קיבל ביקורות מעורבות אך טובות, והיה לשובר קופות כאשר הכניס בזמנו 248 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה קטן של 75 מיליון דולר.
מגזין "טיים" רשם את הסרט כאחד מבין סרטי גיבורי-העל הטובים ביותר בכל הזמנים.
מוזיקה

את הפסקול לסרט הלחין וכתב ג'יימס ניוטון הווארד, שידוע בהלחנת פסקולי הסרטים של שאמלאן.
סרט המשך

אחרי שנים של פיתוח סרט המשך, "ספליט" - המשך תימאטי ל"בלתי שביר" - יצא לאקרנים בינואר 2017. בסרט זה, ברוס וויליס שב לגלם את דמותו של דאן, בהופעת קמע. שאמלאן הצהיר על כוונתו ליצור סרט שלישי, שבו יככבו השחקנים הראשיים משני הסרטים הראשונים, הסרט יצא לבסוף תחת השם מיסטר גלאס.
בודקסי

בודקסי או בודאקסי (בהונגרית: Budakeszi) היא עיר באזור המטרופולין של בודפשט, במחוז פשט, מקום מושבו של נפת בודקסי והיישוב השני המאוכלס ביותר בנפה אחרי בודהארש.
העיר היא בעלת חשיבות בינלאומית מכיוון שהמועצה הבינלאומית לשימור חיות הבר (Conseil International de la Chasse et de la Conservation du Gibier) פועלת במקום.
גאוגרפיה

בודקסי ממוקמת בערך באותו קו רוחב כמו האי מרגיט, כ-9 קילומטרים מערבית לאי. בנסיעה על הכביש, המרחק מגשר השלשלאות (Széchenyi lánchíd) מאבן הקילומטר "0" של כיכר קלארק אדם שבראש הגשר בצד של בודה, הוא 14 ק"מ.
האקלים של היישוב דומה לזה של בודפשט. כמות המשקעים זהה. הטמפרטורה הממוצעת נמוכה אמנם ב-2 מעלות צלזיוס, אך יש יותר שעות שמש. זיהום האוויר נמוך בהרבה מהמחוזות ההרריים של הבירה.
הצמחייה סביב העיר היא בעיקר יער אלונים, שבתוכו ישנו כרם קטן שנמתח בכיוון צפון מערב. יש כרם גדול בהרבה מדרום-מערב ליישוב, המלווה במספר בוסתנים.
תחבורה

ניתן להגיע לבודקסי ב"דרך בודקסי". המשך הדרך הוא כביש 1102 המוביל לכיוון פאטי - ז'אמבק.
ניתן להגיע ליישוב באמצעות תחבורה ציבורית מבודפשט משני כיוונים, מצד אחד מדרך בודקסי עם "משפחת האוטובוסים" מספר 22 (22, 22A, 222, 922), ומהצד השני מבודהארש דרך קלנפלד (Kelenföld) עם קווי אוטובוס 188 ו-188E.
היסטוריה

העיר הייתה מיושבת עוד בתקופה הנאוליתית. בתקופה הרומית היה יישוב משגשג במקום ששכן לאורך דרך המסחר. בזמן הכיבוש הונגריה על ידי השבטים ההונגריים (התיישבות המדיארים במרכז אירופה) היישוב היה אזור ההתיישבות של שבט קסי, ממנו ניתן לגזור את שמו. שמו מוזכר לראשונה בשנת 1270. בזמן זה זו הייתה כבר התיישבות משגשגת, שכן היישוב שכן על ציר נתיב הסחר פהרוואר - בודה. ביישוב עברה גם דרך אחרת, טיניי - אסטרגום, שאיפשרה לעקוף את תחנת המכס של וישגראד.
עם נפילת בודה בשנת 1541, היישוב נפל לידי הטורקים, הוא נשאר מאוכלס ברובו. בשנת 1659 רכש הרוזן אישטוואן זיצ'י את האחוזה הקיסרית לשעבר, ואחר כך (במיוחד לאחר גירוש הטורקים בשנת 1686) הוא הזמין מתיישבים גרמנים. הם עסקו בעיקר בגידול גפנים במקום. בודה, לימים בודפשט הייתה שוק עבורם.
בשנת 1739 מגפת דבר קשה פגעה קשה ביישובם. בשנות ה-70 של המאה ה-19 כנימת הפילוקסרה השמידה את מרבית הכרמים ולכן רבים חיפשו עבודה בבודפשט, שהייתה בשפע בגלל הבנייה רחבת ההיקף לקראת האלף החדש. במאה ה-20 נוסדה גם התעשייה המקומית: הוקם מפעל להנדסת חשמל ובית חרושת לצבע.
מלחמת העולם השנייה ביססה באופן יסודי את חיי היישוב. גירושם של השוואבים, האוכלוסייה הגרמנית הילידה, הפכה למעשה את העיר ל"עיר השינה" של בודפשט. יותר ויותר אנשים אמידים מבודפשט עברו ליישוב, והקימו גם את החיים האינטלקטואליים המקומיים. התושב המפורסם בעיר היה פרנץ ארקל.
נפטרו במקום

יוליה ויידה, בשמה הקודם: ריכטר (בהונגרית: Vajda Júlia; טרנצ'ין, 10 בספטמבר 1913 – בודקסי, 1 במאי 1982) הייתה ציירת וגרפיקאית יהודייה-הונגרייה, חברה בקבוצת האמנים שנקראה בית הספר האירופי.
אתרים בעלי חשיבות

עמק החלומות
ארבורטום בודקסי
אנדרטת מלחמת העולם הראשונה (מעל הכנסייה הקלוויניסטית)
פסל חזה פרנץ ארקל (הכיכר המרכזית)
לוח זיכרון של פרנץ ארקל (רחוב ארקל)
קטר קיטור (רחוב רוז'ה)
פסל המנון (בגבול העיר בודפשט)
קברים צבאיים
הערות שוליים

↑  "BUDAKESZI „ÁLOMVÖLGYRŐL" TÉNYSZERŰEN". Budakeszi Hírmondó (בהונגרית). 2019-03-27.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567185705171  GND: 4446367-4  LCCN: n84112492  MusicBrainz: bf92fe1d-6299-4a66-adae-227ae6e50276  NKC: ge1218006  VIAF: 125538671   WorldCat (עם VIAF): 125538671 
אוטובוס 22A בכיכר דוז'ה ג'רג'
בחפירות בחצר הכנסייה הרומית-קתולית של ימינו בשנת 1997 נחשפו גדמי הקירות של כנסייה מימי הביניים בגודל משמעותי בהשוואה לגודל היישוב, מתחת לכנסייה הבארוקית שנבנתה בין השנים 1761–1766.
הכנסייה הקלוויניסטית
אנדרטה הרואית
בן רייס

| --- | --- |

רייס בשנת 2017
 לידה:  1 באפריל 1990 (בן 34) ישראל
 עמדה:  קלע, סמול פורוורד
 גובה:  1.95 מטר
 קבוצות כשחקן
 2008–2012   2012–2013   2013–2015   2015:  בני השרון   בני הרצליה   מכבי חיפה   הפועל חולון
בן רייס (נולד ב-1 באפריל 1990) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
ביוגרפיה

רייס הוא בנו של משה רייס, כדורסלן עבר ישראלי. גדל באילת. בנעוריו שיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב, אותה הוביל לזכייה בשני גביעים ושתי אליפויות רצופות בשנים 2007 ו-2008, כאשר הוא אף נבחר לחמישיית העונה בליגה לנוער בעונת 2007/2008. כמו כן, שיחק עם נבחרת הנוער של ישראל באליפויות אירופה ב-2007 ו-2008 וב-15 משחקיו בטורנירים אלו קבע ממוצעים של 8.7 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-1.3 חטיפות למשחק.
לקראת עונת 2008/2009 חתם לארבע עונות בקבוצת בני השרון מליגת העל. בעונתו הראשונה בשרון קיבל מעט מאוד דקות, ורק במשחק נגד הפועל ירושלים אותו סיים עם 14 נקודות ו-2 ריבאונדים שותף ביותר מ-20 דקות. עם זאת, זומן לסגל נבחרת העתודה של ישראל לאליפות אירופה 2009 ובששת משחקיו בטורניר קלע 6.7 נקודות והוריד 4.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
עונת 2009/2010, השנייה של רייס בבוגרים, הייתה טובה בהרבה מהקודמת והוא הפך לשחקן משמעותי בסגל בני השרון. את העונה הסדירה סיים עם ממוצעים של 3.8 נקודות, 1.9 ריבאונדים ואסיסט אחד למשחק, כאשר הוא פותח בחמישייה ב-12 משחקים מתוך ה-17 שבהם שותף. ברבע גמר הפלייאוף התמודדה בני השרון נגד קבוצת נעוריו של רייס, מכבי תל אביב, לאחר שסיימה את העונה הסדירה במקום השמיני. רייס הצטיין במשחק הראשון בסדרה ועם 11 נקודות ו-5 ריבאונדים הוביל את קבוצתו לניצחון מפתיע 79-89 על מכבי באולמה הביתי. אף על פי כן, בהמשך הסדרה הפגין יכולת בינונית ובני השרון הודחה לאחר הפסד 71-69 במשחק החמישי. בעקבות יכולתו בעונה זו, זומן רייס על ידי אריק שיבק לסגל נבחרת ישראל למוקדמות אליפות אירופה 2011.
בתחילת עונת 2011/2012 קרע רייס את הרצועה הצולבת בברך והושבת ממשחק פעיל עד לסוף העונה.
את עונת 2012/2013 סיים רייס עם ממוצעים של 10 נק' ו-3.8 ריב' במשחק כאשר הוא רשם את משחק השיא בקריירה שלו נגד מכבי חיפה, עם 27 נק', 7 ריב' ו-31 נקודות מדד.
לקראת עונת 2013/2014 חתם רייס על חוזה לעונה אחת עם אלופת הליגה מכבי חיפה, עם אופציה לעונה נוספת. רייס זומן באותו הקיץ לסגל המורחב של נבחרת ישראל לטורניר אליפות אירופה, אך נופה לבסוף מהסגל.
בתחילת עונת 2014/2015 קרע שוב את הרצועה הצולבת בברך וגמר את העונה בטרם החלה.
לקראת עונת 2015/16 חתם בקבוצת הפועל חולון שם שיחק גם אביו משה רייס, אך לרוע המזל בעת משחק אימון קרע את הרצועה בברך בפעם השלישית וגמר את העונה שוב בטרם החלה. לאחר מכן הצטרף רייס לקבוצת בית הלוחם תל אביב המשחקת בליגת הכדורסל בכיסאות גלגלים על תקן של חריג פציעה (שחקן שאינו יושב על כיסא גלגלים ביום יום).
רייס הוא בעל אזרחות גרמנית בנוסף לזו הישראלית. בקיץ 2013 הוא נבחן בשורות אלבה ברלין שהחליטה שלא להחתימו.
הערות שוליים

↑  אודות בן רייס באתר מנהלת ליגת העל
↑  הסגל המלא למוקדמות יורובאסקט 2011 באתר ספורט 5
↑  נדב צנציפר, הקריירה החדשה של בן רייס, באתר ynet, 10 בדצמבר 2015
↑  דובי פיק, ‏בן רייס הרשים, אך באלבה החליטו לא להחתימו, באתר ONE‏, 5 ביולי 2013
בם

ערך זה עוסק בעיר באיראן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בָּם (בפרסית: بم) היא עיר בפרובינציית כרמאן שבדרום מזרח איראן. העיר, שמספר תושביה לפני רעידת האדמה בשנת 2003 היה 90,000 איש, ידועה בשל מצודת בם השוכנת בה.
אטימולוגיה

ישנן מספר סברות אודות מקור השם בם, שחלקן מתייחסות לאלמנטים מיתולוגיים בהיסטוריה האיראנית. לפי מספר מקורות, מקור שמה של העיר בנסיך באהמאן, המוזכר ב"שאהנאמה" של פירדוסי. לאחר שהביס את פאראמארז, אחד מבניו של גיבורי הספר, הודות לסופת חול שהכתה בפאראמארז, בנה בהאמאן כאות ניצחון מבצר בראש גבעה, במקום שבו ניצבת כיום מצודת בם.
היסטוריה

יש הטוענים כי בם נוסדה בתקופת האימפריה הפרתית, אימפריה פרסית ששלטה בין השנים 250 לפנה"ס-226 לספירה. לבם הייתה חשיבות כלכלית ומסחרית בשל מיקומה האסטרטגי על דרך המשי, והייתה ידועה בבגדים ובטקסטיל שיוצרו בה. אבן חווקל, נוסע ערבי וגאוגרף, מתאר את העיר בספרו צורת הארץ (صورة الأرض):
”שם אורגים בגדי כותנה מעולים, יפים ועמידים לזמן רב, אשר נשלחים למדינות וערים רחוקות. הם מכינים אף בגדים מעולים, שכל אחד מהם עולה כ־30 דינר. אלה נמכרים בח'וראסאן, עיראק ומצרים.”
המצודה של בם מתוארכת לפני 200 שנה, אך רוב בתי העיר נבנו בתקופת האימפריה הספווית. העיר נזנחה בשל פלישה אפגנית ב־1722, שסיימה את שלטון השושלת הספווית. לאחר שיושבה מחדש, ננטשה העיר שוב בשל פלישה משיראז. העיר אף שימשה בעבר כבסיס צבאי.
העיר המודרנית התפתחה כמרכז חקלאי ותעשייתי, ונהנתה מגידול משמעותי באוכלוסייה. בם הייתה ידועה בעיקר בתמרים ופירות ההדר שלה. בנוסף, שימשה כמרכז תיירות, בשל המצודה השוכנת בה.
היסטוריה > רעידת האדמה בשנת 2003

ב־26 בדצמבר 2003, בשעה 5:26 (לפי השעון המקומי), רובה של העיר בם, כולל מצודתה, נהרסו ברעידת אדמה. עוצמת הרעידה נאמדה ב־6.6 בסולם ריכטר, ודווח כי 70% ממבני העיר נהרסו. מספר ההרוגים הרשמי עומד על 26,230 איש. בנוסף, דווח על כ־30,000 פצועים. סוכנות הידיעות האיראנית דיווחה כי המצודה חרבה עד היסוד.
מבני הבוץ בעיר אפשרו למעטים בלבד לשרוד, כיוון שלבני הבוץ קברו את האנשים תחתן, במקום ללכוד אותם בכיסי אוויר כפי שקורה במבני בטון. הניצולים המעטים חולצו בשעות הראשונות לאחר הרעידה, על ידי ניצולים אחרים, או כיוון שנלכדו בכיסי אוויר. הניצולה הידועה ביותר הייתה שהרבאנו מאזנדראני, שנלכדה תחת שולחן בביתה, ליד אוורור, במשך 8 ימים, עד אשר כלב גישוש גילה את מקומה.
היסטוריה > לאחר רעידת האדמה

מיד לאחר רעידת האדמה, החלו השלטונות האיראניים לתכנן עיר חדשה ומודרנית שתפתור את הבעיות שהיו קיימות בעיר העתיקה. תכנון העיר החדשה נתקל בהתנגדויות קשות מצד ניצולי רעידת האדמה. למרות זאת, שלטונות איראן החליטו להמשיך בתוכנית, וכעת העיר נבנית מחדש. אף המצודה נבנית מחדש בעזרת סיוע של משרד התרבות ואוניברסיטאות יפניות.
ראו גם

מצודת בם
העיר לאחר רעידת האדמה
העיר בם, 2002
אשת הברזל (טלנובלה)

| --- | --- |
 סוגה:  טלנובלה 
 יוצרים:  חברת טלוויסה
 כותבים:  קארי פאחרל
 בימוי:  סלבדור גריסיני
 שחקנים:  גבריאלה ספניק פרננדו קולונגה לוסרו סילביה פינאל אדוארדו קפטילו סרחיו גווירי
 ארץ מקור:  מקסיקו 
 שפות:  ספרדית 
 מספר פרקים:  142
 הפקה
 הפצה:  טלוויסה 
 אורך פרק:  45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  טלוויסה ויוה
 תקופת שידור מקורית:  19 באפריל 2010 – 7 בנובמבר 2010
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אשת הברזל (בספרדית: soy tu dueña, תרגום מילולי: אני הבעלים שלך) היא טלנובלה מקסיקנית אשר נוצרה על ידי חברת "טלוויסה" בשנת 2010.
כוכבי הטלנובלה הם: לוסרו ופרננדו קולונגה.
עלילה

עלילת הטלנובלה עוסקת סביב חייה של ולנטינה ויאלבה. ולנטינה היא אישה שהחיים חייכו אליה, היא יפה, יש לה קריירה מצליחה בתור עורכת בהוצאת ספרים, ירושה גדולה מהוריה וארוס שבו היא מאוהבת, אלונסו. היא גרה במקסיקו עם דודתה האוהבת, איסבל, האומנת שלה, בניטה אשר גידלה אותה מתקופת ילדותה מאחר שהוריה של ולנטינה מתו כאשר היא הייתה קטנה ובת דודתה אשר רוצה כל מה שיש לה, איוונה. ולנטינה מחכה ליום הגדול שבו היא תינשא לאלונסו, אולם מה שוולנטינה אינה יודעת זה שאיוונה ואלונסו בוגדים בה מאחורי גבה ומתכננים להשתלט על הונה. התוכנית של איוונה ואלונסו נכשלת ואלונסו נאלץ לברוח כאשר הוא משאיר לאיוונה הודעה שהכל נגמר ביניהם ואת ולנטינה הוא נוטש בפתח הכנסייה. מאורע זה הופך את ולנטינה מאישה נעימה, רגישה, ואוהבת את הזולת לאישה קרה וקשה ובשלב מאוחר יותר מכנים אותה כולם "הנחש".
לאחר שננטשה בידי אלונסו מחליטה ולנטינה להתגורר באחוזת "לוס קסקבלס" שהייתה אחד מנכסיה בכפר. בכפר פוגשת ולנטינה בחוסה מיגל אשר הגיע לעבוד באחוזה של הוריו "מונטסינוס" אשר שוכנת בצמוד לאחוזתה של ולנטינה. תוך זמן קצר האנשים בכפר מתחילים לפחד מוולנטינה בשל שחצנותה ובשל המעשים הרעים של העוזר שלה, רוסנדו.
בתחילה חוסה מיגל וולנטינה אינם מסתדרים וכל הזמן מתווכחים על האדמות הצמודות זו לזו. אולם כל זה לא מפריע לחוסה מיגל להתאהב בוולנטינה ולנסות לשבור את תדמית הברזל שבנתה לעצמה. אם הזמן ולנטינה גם היא מתאהבת בחוסה מיגל אשר גרם לה להאמין שוב באהבה והחזיר אותה להיות אותה אישה נעימה ואוהבת אך אהבתם לא הולכת להתממש כל כך מהר. בשל תככיה של אימו לאונור, קנאתה של בת דודתה, איוונה אשר רוצה את חוסה מיגל לעצמה ואהבתו החולנית של רוסנדו לוולנטינה, הקשר של חוסה מיגל וולנטינה הופך כמעט אבל רק כמעט לבלתי אפשרי.
צוות שחקנים

לוסרו - ולנטינה ויאלבה - הגיבורה הראשית.
פרננדו קולונגה - חוסה מיגל מונטסינוס - הגיבור הראשי.
גבריאלה ספניק - איוונה דורנטס רנחל - בת דודתה הקנאית של ולנטינה אשר שואפת להרוס אותה.
דוד ספדה - אלונסו פניילברט - ארוסה של ולנטינה שנוטש אותה בפתח הכנסייה.
סרחיו גווירי - רוסנדו גבילן - מנהל העבודה של החווה "לוס קסקבלס".
אנה מרטין - בניטה - האומנת של ולנטינה אשר אוהבת אותה כאילו הייתה בתה שלה.
סילביה פינאל - איסבל דורנטס רנחל - דודתה האוהבת של ולנטינה ואמה של איוונה.
אדוארדו קפטילו - הורסיו אקוסטה - בעל המכולת של הכפר וחבר טוב של חוסה מיגל.
פתימה תורה - אילומינדה קמרגו - משרתת באחוזת "לס קסקבלס".
ג'קלין אנדרה - לאונור מונטסינוס - אימו של חוסה מיגל.
אריק דל קסטילו - פדריקו מונטסינוס - אביו של חוסה מיגל.
פביאן רובלס - פליפה סנטיבניאז - הרופא של הכפר.
מריסול דל אולמו - גבריאלה איסלס - מורה, חברה טובה של ולנטינה.
חוסה קרלוס רואיז - סבינו מרקדו - מנהל העבודה באחוזת מונטסינוס.
דיאגו אוילה - צ'ואי- בנו של עובד בחוות מונטסינוס וחברו של חוסה מיגל.
כריסטינה אוברגון - סנדרה מקוטלה - בתם היחידה של מוייסס, מנהל סניף הבנק המקומי ואשתו אנריקטה.
מרוסנה סאן חואן - כריסנטה קמרגו - אימה של אילומינדה, הייתה חברה של רוסנדו.
קלאודיו בהאז - אוסקר אמפודיה - שותפו של אלונסו, נרצח על ידי איוונה.
ראול פדילה - האב ונטורה - הכומר של העיירה.
ג'ורג'ו סומר

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1834 פרנקפורט 
 פטירה:  7 באוגוסט 1914 (בגיל 79) נאפולי, איטליה 
 שם לידה:  Georg Sommer 
 תחום יצירה:  צילום 
 
ג'ורג'ו סומר (בגרמנית: Giorgio Sommer; ‏ 1834, פרנקפורט – 1914, נאפולי) היה צלם גרמני, מחשובי הצלמים באירופה במאה ה-19.
סומר פתח סטודיו לצילום בשווייץ. בשנת 1856 העביר את הסטודיו שלו לנאפולי, איטליה, ויצר שותפות עסקית עם אדמונד בהלה, בעל סטודיו לצילום ברומא.
השניים זכו בפרסים רבים על עבודתם:
לונדון-1862, פריז-1867, וינה-1873, נירנברג- 1885 ואף מונו לצלם את ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה.
השותפות התקיימה עד 1874. לאחר פירוק השותפות כל צלם פעל בנפרד, וסומר פתח ארבעה סטודיואים נוספים במקביל.
גלריה

עמוד התפרצות בוזוב
יציקת גבס של קורבן ההתפרצות בפומפיי
יציקת גבס של כלב קורבן ההתפרצות בפומפיי
שרידי מקדש בפומפיי
צילום הר וזוב בנאפולי
עגלת כלבים בלוצרן
תיאטרון סן קרלו
אוכלי ספגטי בנאפולי
צילום של פרסקו מפומפיי מאת סומר ובהלה במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי
שער טיטוס
ג'ורג'ו נפוליטנו

ג'ורג'ו נפוליטנו (באיטלקית: Giorgio Napolitano; 29 ביוני 1925 –  22 בספטמבר 2023) היה נשיא איטליה האחד-עשר במספר. כיהן בתפקיד בין התאריכים 15 במאי 2006 – 14 בינואר 2015. הוא הראשון שנבחר לשתי תקופות כהונה.
ביוגרפיה

נולד בנאפולי ולמד באוניברסיטה המקומית. היה מן המתנגדים לפשיזם, והשתתף בפעילויות אנטי-נאציות במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה, הצטרף למפלגה הקומוניסטית האיטלקית. ב-1953 נבחר מטעמה כחבר בבית התחתון של הפרלמנט האיטלקי. לאחר התפרקותה של המפלגה הקומוניסטית בשנת 1991, הצטרף למפלגה הדמוקרטית השמאלנית של איטליה (Democratici di Sinistra). היה נשיא בית הנבחרים ושר הפנים. בשנת 1999 אף נבחר לציר בפרלמנט האירופי. בשנת 2005 מונה לסנאטור לכל החיים.
בשנת 2006 נבחר בסבב ההצבעה הרביעי להיות נשיא איטליה במקומו של קרלו אזליו צ'אמפי. הוא נבחר לקדנציה של 7 שנים.
בנובמבר 2008 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים. במאי 2010 זכה בפרס דן דוד.
עם סיום תקופת כהונתו, באפריל 2013, לאחר שלא הושג רוב לאף אחד מהמועמדים להחליפו, הסכים נפוליטנו להיות מועמד לתקופת כהונה נוספת וזכה בבחירות. בדצמבר 2014 הודיע על כוונתו להתפטר מתפקידו והתפטר ב-14 בינואר 2015.
נפטר ב-22 בספטמבר 2023.
הערות שוליים

↑  נשיא איטליה קיבל היום תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית, באתר האוניברסיטה העברית, 27 בנובמבר 2008
↑  חתני פרס דן דוד לשנת 2010, באתר אוניברסיטת תל אביב
↑  כתבה באתר יאהו חדשות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451590305171  PLWABN: 9810564261305606  BIBSYS: 90267693  BnF: cb119174016 (data)  CiNii: DA00973537  GND: 119295547  ICCU: CFIV035482  ISNI: 0000 0001 2279 0769  LCCN: n80158751  NDL: 00450994  NKC: jx20070406008  NTA: 068870515  SUDOC: 027044556  VcBA: 495/364299  VIAF: 44303019   WorldCat (עם VIAF): 44303019 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בלגיה באירוויזיון 2019

בלגיה השתתפה באירוויזיון 2019, שהתקיים במאי 2019 בתל אביב. אליוט וסמיה נבחר לייצג את בלגיה בתחרות עם השיר "Wake Up".
לפני האירוויזיון > בחירת השיר והנציג

ב-14 בינואר 2019 נבחר אליוט וסמיה לייצג את בלגיה בתחרות. ב-28 בפברואר 2019 נבחר השיר שיר "Wake Up" להשתתף בתחרות.
באירוויזיון

על פי חוקי האירוויזיון, כל המדינות (פרט לחמשת הגדולים: צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד ובריטניה), נדרשות להעפיל מאחד משני חצי הגמר אל הגמר, ובכל חצי גמר, עשרה מהמדינות המשתתפות מעפילות אליו. איגוד השידור האירופי היה אחראי על סידור המדינות לשישה סלים שונים, תוך התבססות על דפוסי הצבעתם של המדינות בסל מהתחרויות הקודמות. ב-28 בינואר 2019, התקיים במוזיאון לאמנות בתל אביב טקס העברת מפתחות האירוויזיון מליסבון לתל אביב, וכן הגרלה בה חולקו המדינות המשתתפות לשני חצאי הגמר. בהגרלה זו, בלגיה נבחרה ליטול חלק בחצי הגמר השני, אך לבסוף נבחרה להופיע בחצי הגמר הראשון.
באירוויזיון > חצי הגמר

בלגיה השתתפה בחצי השני של חצי הגמר הראשון של התחרות. בלגיה הופיעה בסדר 10–17 על הבמה.
| הקהל> 12 נקודות | הקהל> 10 נקודות | הקהל> 8 נקודות | הקהל> 7 נקודות | הקהל> 6 נקודות | הקהל> 5 נקודות | הקהל> 4 נקודות | הקהל> 3 נקודות | הקהל> 2 נקודות | הקהל> 1 נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  | צרפת צרפת | אסטוניה אסטוניהספרד ספרד | קפריסין קפריסין | פורטוגל פורטוגל | איסלנד איסלנדפולין פולין |
השופטים
| 12 נקודות | 10 נקודות | 8 נקודות | 7 נקודות | 6 נקודות | 5 נקודות | 4 נקודות | 3 נקודות | 2 נקודות | 1 נקודות |
|  | פורטוגל פורטוגל קפריסין קפריסין |  |  | סלובניה סלובניה | ספרד ספרד | איסלנד איסלנד | ישראל ישראל פולין פולין צ'כיה צ'כיה | גאורגיה גאורגיה סן מרינו סן מרינו פינלנד פינלנד |  |
באירוויזיון > חצי הגמר > נקודות שהוענקו על ידי בלגיה

| ציון | הקהל | השופטים |
| --- | --- | --- |
| 12 נקודות | אסטוניה אסטוניה | אוסטרליה אוסטרליה |
| 10 נקודות | אוסטרליה אוסטרליה | איסלנד איסלנד |
| 8 נקודות | פורטוגל פורטוגל | צ'כיה צ'כיה |
| 7 נקודות | איסלנד איסלנד | אסטוניה אסטוניה |
| 6 נקודות | צ'כיה צ'כיה | יוון יוון |
| 5 נקודות | פולין פולין | סרביה סרביה |
| 4 נקודות | יוון יוון | בלארוס בלארוס |
| 3 נקודות | סלובניה סלובניה | קפריסין קפריסין |
| 2 נקודות | סן מרינו סן מרינו | הונגריה הונגריה |
| 1 נקודות | קפריסין קפריסין | פורטוגל פורטוגל |
באירוויזיון > גמר > נקודות שהוענקו על ידי בלגיה

| ציון | הקהל | השופטים |
| --- | --- | --- |
| 12 נקודות | הולנד הולנד | איטליה איטליה |
| 10 נקודות | צרפת צרפת | איסלנד איסלנד |
| 8 נקודות | איטליה איטליה | צרפת צרפת |
| 7 נקודות | נורווגיה נורווגיה | שווייץ שווייץ |
| 6 נקודות | ספרד ספרד | הולנד הולנד |
| 5 נקודות | שווייץ שווייץ | צ'כיה צ'כיה |
4 נקודות: אוסטרליה אוסטרליה
| 3 נקודות | סלובניה סלובניה | קפריסין קפריסין |
| 2 נקודות | איסלנד איסלנד | יוון יוון |
| 1 נקודות | רוסיה רוסיה | דנמרק דנמרק |
ג'ורדן אוויאיישן

ג'ורדן אוויאיישן (באנגלית Jordan Aviation; בערבית الأردنية للطيران) היא חברת תעופה ירדנית שמרכזה בנמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עליה. החברה נוסדה בשנת 1998 על ידי היזם סרן מוחמד אל-חשמן והחלה לפעול בשנת 2000. בין השנים 2001 ו-2003 ריכזה ג'ורדן אוויאיישן את פעילותה בחוזי שכר עם כוחות שמירת השלום של האו"ם וכעת היא הספק המועדף עליהם. החברה מפעילה טיסות שכר ומשכירה מטוסים לחברות תעופה אחרות. היא טסה לשני יעדים פנימיים בירדן (עמאן ועקבה) ולשישה יעדים בינלאומיים (בגדאד בעיראק, קהיר ושארם א-שייח' במצרים, כווית סיטי בכווית, ג'דה בערב הסעודית, ודובאי באיחוד האמירויות הערביות). זו חברת תעופה מודרנית, צומחת ומתקדמת עם 700 אנשי צוות, וחברות הבת שלה מעסיקות עוד 150 אנשי צוות.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A320-200 | 2 | — | 168 | 168 |  |  |
| איירבוס A330-200 | 2 | — | לא ידוע | לא ידוע |  |  |
| בואינג 737-300 | 2 | — | 148 | 148 |  |  |
| בואינג 737-400 | 1 | — | 168 | 168 |  |  |
| בואינג 767-200ER | 2 | — | 266 | 266 |  |  |
| סה"כ | 8 | — |  |  |  |  |