פאנצר סימן 3
תיאור > דגמים A עד H

סדרת הייצור הראשונה, פאנצר סימן 3 דגם A ‏(Panzer III Ausführung A, סימונו הרשמי של הטנק בידי דיימלר בנץ - "Typ 1/ZW"), יוצרה ב-1937. מזקו"ם הטנק הורכב מחמישה גלגלי מרכוב בינוניים בכל צד, גלגל הינע קדמי ושני גלגלים מחזירים. מערכת המתלים הניסיונית הייתה מסוג קפיצי סליל. מנוע הטנק היה מדגם מייבאך 'HL 108 TR' בעל 12 צילינדרים, מקורר מים שייצר 250 כוחות סוס. מנוע זה איפשר לטנק לנוע במהירות מקסימלית של 35 קמ"ש, ובין 10–12 קמ"ש בתנאי שטח. מלאי הדלק בן 300 הליטר העניק לו טווח תאורטי של 95 עד 165 קילומטרים בהתאם לתנאי השטח.
חימושו העיקרי של דגם A היה תותח 37 מ"מ L/46.5 בעל מהירות לוע של 760 מטרים לשנייה. צמד מקלעי MG34 בקוטר 7.92 מ"מ הותקנו במקביל לתותח הראשי, ומקלע נוסף הותקן בחרטום התובה, בימין חזית הטנק ושימש את מפעיל הרדיו. התחמושת המובלת בטנק היא 120 פגזים,
ו-4,500 קליעים למקלעים. מיגון הטנק עמד בסך הכל על 14.5 מ"מ מכל הצדדים, 10 מ"מ בחלקו העליון ו-5 מ"מ בגחון, זאת כדי לשמור על מגבלת המשקל המתוכננת.
דגם B נכנס לייצור זמן קצר לאחר מכן. בדגם זה ניסו המהנדסים להתגבר על בעיית המתלים באמצעות החלפתם במערכת קפיצי עלה, עם שמונה גלגלי מרכוב קטנים בכל צד ושלושה גלגלים מחזירים. כיפת המפקד הוחלפה גם היא. מלבד זאת, הדגם היה זהה לקודמו, אך שקל מעט יותר - כ-15.9 טונות. כ-15 שלדות יוצרו, והן גם שימשו לבחינת אב הטיפוס של תותח הסער שטוג סימן 3. דגם C שיוצר במקביל, היה זהה לקודמו, עם שינוי קל במערכת הקפיצים. בינואר 1938 נכנס לייצור דגם D, בו עובה השריון ל-30 מ"מ, והותקנה כיפת מפקד חדשה. שינויים אלה העלו את משקלו של הטנק ל-19.8 טונות, וכדי לפצות על כך, הוצגה תיבת הילוכים חדשה ומשופרת בת שישה הילוכים במקום חמישה, שסייעה לשמור על מהירות הדרך של הטנק. כ-30 יחידות מדגם זה יוצרו, ובמספר טנקים מהדגמים הקודמים עובה השריון ל-30 מ"מ.
בשלהי 1938 הוחל בייצור דגם E, שפתר את בעיית המתלים של הטנק. בדגם זה שולב הפיתוח החדשני של מתלים מסוג מוט פיתול (Torsion Bar), שהיו עמידים יותר והעניקו לטנק את היתרון הכרוך בכך שרק חלק קטן ממערכת המתלים הייתה חשופה לאש אויב. הפאנצר 3, כמו מקבילו הסובייטי, הטנק הכבד KV, היה מן הטנקים הראשונים שעשו שימוש במוטות פיתול. חטיבת הכח הוחלפה גם היא; מנוע בהספק של בין 265 ל-300 כוחות סוס ותיבת הילוכים חדשה הותקנו. קרוב ל-100 יחידות מדגם E יוצרו. ייצור המוני של הטנק החל מדגם F, בספטמבר 1939; דגם זה היה כמעט זהה לקודמו.
דגם G שהוכנס לייצור באפריל 1940, כלל מעט שינויים תחילה. השריון בחלקו האחורי של התובה עובה מ-21 מ"מ ל-30 מ"מ, וכיפת המפקד הוחלפה. בסיומה של המערכה על צרפת ביוני 1940, עלתה הבעיה של עוצמת אש בלתי מספיקה של הטנקים הגרמניים. תותח ה-37 מ"מ של הסימן 3 היה נחות בביצועיו למרבית תותחי הטנקים הצרפתים והבריטים, ובעוד שטנקים אלו לא התקשו לחדור את הסימן 3, תותח ה-37 מ"מ שלו הוכח כלא אפקטיבי נגד שריונם העבה של טנקים דוגמת המטילדה סימן 2 הבריטי ושאר B1 הצרפתי. לקחים אלו זירזו את התוכניות הקיימות לשדרוג כוח האש של הטנק לתותח 50 מ"מ KwK 38 L-42 קצר קנה, בעל מהירות לוע נמוכה יחסית של 685 מטר לשנייה עם פגז חודר שריון. סוגיה זו של חימושם מחדש של הטנקים הגרמניים הובאה בפני היטלר, שהתעניינותו והבנתו בנושאים טכניים הייתה רבה. הוא הורה שתותח ה-37 מ"מ יוחלף לא בתותח 50 מ"מ L-42 הקצר, אלא בתותח 50 מ"מ L-60 לו קנה ארוך יותר, מהירות לוע גבוהה יותר של 835 מטר לשנייה וכושר חדירת שריון עדיפה. עם זאת, קציני המטה האחראים לנושא מצד משרד החימוש לא ביצעו פקודה זאת, ובחרו להתקין את תותח 50 מ"מ קצר הקנה L-42, מאחר שכבר היה בייצור. כ-50 דגמי G הראשונים צוידו בתותח 37 מ"מ, ואז הוסב הייצור לתותח 50 מ"מ. בהמשך הוחזרו דגמי E ו-F רבים למפעלים להחלפת התותח. מדגם G ואילך היה רק מקלע אחד מקביל לתותח ואחד בתובה.
הדגם הבא של הטנק, דגם H, הכיל מספר שינויים מהותיים. צריח חדש תוכנן לנשיאת תותח ה-50 מ"מ, אשר לראשונה כלל רצפת צריח מסתובבת. 99 פגזים הובלו בטנק. המערכות ב-1940/1939 הוכיחו כי מיגון הפאנצר 3 אינו תואם לשדה הקרב המודרני, ואינו מספק הגנה כנגד תותחי הנ"ט ותותחי הטנקים הקיימים. לקחים אלו הובילו לפתרון ביניים בדמות הוספת לוחות שריון בעובי 30 מ"מ שהוברגו לחזית ולעורף התובה (שעוביים הבסיסי עמד על 30 מ"מ), שהעלו את משקלו של הטנק לכמעט 22 טונות. כדי לפצות על כך, המתלים חוזקו, תיבת ההילוכים הוחלפה בדגם פשוט יותר, ורוחב הזחלים הוגדל מ-36 ס"מ ל-40 ס"מ.