stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דהראדון

| --- | --- |

 מדינה:  הודו הודו
 מדינה:  אוטראקהאנד
 תאריך ייסוד:  1676 
 שטח:  300 קמ"ר
 גובה:  435 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  578,420 (2011)
 קואורדינטות:  30°19′05″N 78°01′44″E﻿ / ﻿30.318°N 78.029°E﻿ / 30.318; 78.029 
 אזור זמן:  UTC+5:30
 http://dehradun.nic.in/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודידהראדון(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודידהראדון(למפת אוטראקהאנד רגילה) דהראדון(למפת אוטראקהאנד מוגדלת) דהראדון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דֶּהְרָאדוּן (בהינדי: ‏देहरादूनקובץ:Dehradun.ogg‏Ⓘ‏; באנגלית: Dehradun או Dehra Dun) היא עיר גדולה בהודו ובירת מדינת אוטראקהאנד. העיר ממוקמת במחוז דהראדון שבתוך אוטראקהאנד. דהראדון ממוקמת 650 מטרים מעל פני הים ומספר התושבים בעיר היה 578,420 נכון ל-2011.
דפוסי אקלים

הטמפרטורה הממוצעת השנתית באזור דהראדון היא 27.8 מעלות צלזיוס. החודש החם ביותר הוא מאי, כאשר באותו החודש הטמפרטורה הממוצעת היא 35.6 מעלות צלזיוס, והחודש הקר ביותר בשנה הוא ינואר, כאשר באותו החודש הטמפרטורה הממוצעת היא 19.3 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 2,208.9 מילימטרים. החודש הגשום ביותר בשנה הוא אוגוסט, כאשר ממוצע המשקעים בחודש זה הוא 728.2 מ"מ והחודש היבש ביותר בשנה הוא נובמבר, כאשר ממוצע המשקעים בחודש זה הוא 8.6.
הערות שוליים

1 2  תוצאו אוכלוסין ראשוניות, מפקד האוכלוסין של הודו 2011; ערים עם אוכלוסייה של לאק 1 ומעלה, הרשם הכללי ונציב מפקד האוכלוסין של הודו (אנ') (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550581105171  GND: 4085403-6  LCCN: n81089769  NKC: ge560624  VIAF: 129016322   WorldCat (עם VIAF): 129016322 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דגל ונקובר

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מוניציפלי
 קבלת מעמד רשמי:  17 במאי 1983
 שם המעצב:  רוברט ואט
 
הדגל בשדה התעופה של ונקובר
דגל ונקובר משמש דגלה של העיר ונקובר בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. הדגל, שעוצב על ידי רוברט ואט (Robert Watt), מנהל מוזיאון ונקובר באותה עת, אומץ על ידי מועצת העיר ב-17 במאי 1983.
בסמוך לניצב הדגל מצוי משולש (שברון) ירוק, ובמרכזו מגן בצבע זהב שעליו מצוירים כתר ובו גרזן ומשוט (הכתר ובו הגרזן והמשוט מהווים את "תג העיר").
הכתר מסמל את איחוד חלקיה השונים של ונקובר לעיר אחת. הגרזן והמשוט מזכירים את התומכים של סמל העיר ומסמלים את ענפי הכלכלה העיקריים עליהם התבססה בעבר כלכלת העיר - כריתת עצים ודיג.
הצבע הירוק מסמל את היערות הרבים הצומחים סביב העיר. ביתר חלקי הדגל מצוירים פסים תכולים ולבנים בצורת גלים, המסמלים את האוקיינוס השקט ואת הנהרות הרבים המקיפים את העיר. פסים גליים אלה מקורם בדגל קולומביה הבריטית.
גבינת אפנצלר

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה מחלב פרה, גבינה בלחיצה, גבינה שווייצרית 
 מוצא:  שווייץ 
 מרכיבים עיקריים:  חלב פרה 
 
גבינת אפנצלר (בגרמנית: Appenzeller (Käse)) היא גבינה קשה מחלב פרה המיוצרת באזור אפנצל (Appenzell) שבצפון מזרח שווייץ, בשני הקנטונים דהיום של אפנצל אינר-רודן ואפנצל אוסר-רודן. היא מסווגת כגבינה שווייצרית או גבינה אלפינית.
היסטוריה

לגבינה מ-Appenzellerland יש היסטוריה מתועדת של לפחות 700 שנה, והיא מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1282. עם זאת, תהליך הייצור אינו מוזכר ואולי היה שונה למדי מהיום. כיום, כ-75 מחלבות מייצרות את גבינת האפנצלר, שלכל אחת מתכון אחר לשטיפת המלח אצלה. רוב המתכונים הם סודות מסחריים.
סימני מסחר

האפנצלר אינו שם של סוג או כינוי מקור מוגן, אלא שם של סימן מסחרי (שכן שווייץ מגנה על ייעודים המתאימים לציון המקור בצורה זו). סימנים מסחריים המכילים את הכינוי APPENZELLER מוגנים במדינות רבות בעולם.
סימן מסחרי של המילה APPENZELLER
תחת מספר רישום בינלאומי 756252 ותחת מספר רישום 002104941 כסימן מסחרי קהילתי לטובת Sortenorganisation Appenzeller Käse GmbH.
APPENZELLER כסימן מסחר פיגורטיבי תחת מספר רישום בינלאומי 522443 לטובת קנטון אפנצל.
ייצור

תמלחת צמחים, שלעיתים משולבת ביין או בסיידר, נמרחת על גלגלי (כיכרות) הגבינה בזמן שהם מבשילים, מה שמוסיף טעם וגם משמר את הגבינה תוך כדי קידום היווצרות הקליפה.
גרסאות

הגבינה עצמה בצבע קש, עם חורים קטנטנים וקליפה זהובה. יש לה ריח חזק וטעם אגוזי או פירותי, שיכול לנוע בין מתון לחריף, תלוי כמה זמן הוא מיושן. נמכרים שלושה סוגים:
"קלַאסִי". מיושנת שלושה עד ארבעה חודשים, חריפות קל. הכיכרות עטופות בתווית כסופה.
"Surchoix". מיושנת ארבעה עד שישה חודשים, חריפות חזקה. תווית זהב.
"אקסטרה". מיושנת שישה חודשים או יותר, חריפה במיוחד. תווית שחורה.
הערות שוליים

1 2  Vogler, Werner (1981). "15. Januar 1282 - erste urkundliche Erwähnung von Appenzeller Käse". Schweizer Volkskunde. 71 (6): 103–106.
1 2  "Home Appenzeller Käse". נבדק ב-2015-11-01.
↑  "www.appenzeller.ch" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-11-30. נבדק ב-2015-11-01.
↑  "www.appenzeller.ch" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-11-30. נבדק ב-2015-11-01.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4473889-4
גליקופרוטאין IIb/IIIa

גליקופרוטאין IIb/IIIa, או בקיצור gpIIb/IIIa, הוא האינטגרין שנמצא על טסיות הדם. הוא מתפקד כקולטן לפיברינוגן ופועל לשפעול טסיות. הוא נבנה בתהליך קישור בין gpIIb ו-gpIIIa (תהליך תלוי סידן), אשר מהווה צעד הכרחי לקראת האגרגציה, איגור טסיות דם לצבר, והיצמדותן אל האנדותל. אחרי שטסית משופעלת על ידי ADP (תהליך שנחסם על ידי clopidogrel), אפינפרין, קולגן או תרומבין, מתרחש שינוי קונפורמציה של קלטני gpIIb/IIIa שגורם להם להקשר לפיברינוגן.
gpIIb/IIIa מהווה מטרה של מספר תרופות:
abciximab
eptifibatide
tirofiban
ג'ון קר

.
סר ג'ון רוברט קר (באנגלית: John Robert Kerr; ‏ 24 בספטמבר 1914 – 24 במרץ 1991) היה המושל הכללי ה-18 של אוסטרליה. ב-11 בנובמבר 1975 היה קר המושל שפיטר את ממשלתו של גוף ויטלם בשיאו של המשבר החוקתי המשמעותי ביותר בהיסטוריה של אוסטרליה. קודם לכן הוא כיהן כנשיא בית המשפט העליון של ניו סאות' ויילס.
ראשית חייו

ג'ון קר נולד בבלמיין, פרבר של מעמד העובדים של סידני. אביו היה פועל דוודים. הוא למד בבית ספר תיכון בסידני ומאוחר יותר זכה במלגת לימוד באוניברסיטת סידני, שם סיים בהצטיינות תואר במשפטים לפני שעבר את בחינות ההסמכה ללשכת עורכי הדין של ניו סאות' ויילס ב-1938. באותה שנה הוא נשא לאישה את אליסון (פגי) וורסטיד ויחד אתה הוא הביא לעולם שלושה ילדים. במלחמת העולם השנייה הוא עבד בשירות המודיעין האוסטרלי, עובדה שעוררה שנים לאחר מכן השערות בנוגע לחלקו של המודיעין האוסטרלי בפרשת פיטוריה של ממשלת ויטלם. ב-1946 הוא מונה להיות מנהל בית הספר להכשרה מנהלית והמזכיר הכללי הראשון של הנציבות הדרום-פסיפית.
קריירה משפטית

ב-1948 שב קר לעסוק בעריכת דין, כשהוא מייצג בעיקר את האיגודים המקצועיים ואת חברי מפלגת הלייבור האוסטרלית. הוא ביקש לקבל את תמיכת המפלגה כדי להתמודד על מושב בפרלמנט בבחירות של 1951 אך ויתר לטובת מועמד אחר. בעקבות הפילוג במפלגת הלייבור ב-1955 הוא התאכזב מפעילות פוליטית מפלגתית. הוא סלד ממה שלדעתו הייתה הנטייה השמאלית של מפלגת הלייבור תחת מנהיגותו של ה.ו. אבט, אך לא נמשך לקבוצת הפורשים שהקימה את מפלגת הלייבור הדמוקרטית. במהלך שנות החמישים הוא הצטרף לקבוצת עורכי דין אנטי-קומוניסטית שהוקמה על ידי ה-CIA וב-1957 הוא הצטרף למועצת המנהלים שלה.
בשנות השישים היה קר לאחד מעורכי הדין המובילים בסידני בתחום יחסי העבודה. ב-1964 הוא היה אחד מעורכי הדין שהגנו על המוציאים לאור של המגזין הסאטירי, Oz, שהועמדו לדין על פרסום דברי תועבה.
ב-1966 מונה קר להיות שופט בבית הדין הפדרלי לעבודה ובהמשך שימש בתפקידי שיפוט אחרים. בתקופה זו נעשו דעותיו הפוליטיות שמרניות יותר. הוא התיידד עם סר גרפילד ברוויק, התובע הכללי הליברלי של אוסטרליה שב-1964 מונה להיות נשיא בית המשפט העליון של אוסטרליה. קר היה היושב ראש הראשון של האגודה המשפטית של אסיה ומערב האוקיינוס השקט (LawAsia) ושימש בתפקיד זה בין השנים 1966 – 1970.
ב-1972 מונה קר להיות נשיא בית המשפט העליון של ניו סאות' ויילס. ביולי 1974 עמד המושל הכללי של אוסטרליה, סר פול הזלק, לפני סיום תפקידו, וראש ממשלת אוסטרליה, גוף ויטלם, חיפש מחליף מתאים. בחירתו הראשונה, קן מייר, דחה את ההצעה. לאחר מכן הוא פנה לקר, שקיבל את ההצעה בתנאי שהוא יכהן בתפקיד עשר שנים ושהוא יוכל לייצג את אוסטרליה מעבר לים כראש המדינה. הדיונים על כך החלו בספטמבר 1973 וב-27 בפברואר 1974 הוא הוכרז כמושל הכללי המיועד. ההיכרות בין קר לויטלם הייתה שטחית, אף על פי שלשניים היו צומתי דרכים משותפים בקריירות המשפטיות שלהם, אך קר היה מיודד עם כמה משרי ממשלתו של ויטלם. נשותיהם של השניים היו חברות לספסל הלימודים בשנותיהן באוניברסיטה. נראה היה שויטלם סבר שבשל עברו של קר במפלגת הלייבור, ניתן לסמוך עליו מבחינה פוליטית, זאת מבלי לדעת שקר שינה את עמדותיו ושהוא ראה את תפקיד המושל הכללי בצורה שונה מראייתו של ויטלם.
המושל הכללי של אוסטרליה

במאי 1974 התקיימו בחירות כלליות בעקבות פיזור של שני בתי הפרלמנט. ממשלת ויטלם נצחה בבחירות, אך לא הצליחה להשיג שליטה בסנאט, בו מאזן הכוחות נשמר בידיהם של שני סנאטורים עצמאיים. ב-9 ביולי נפתח הפרלמנט החדש על ידי המושל הכללי פול הזלק ויומיים לאחר מכן הושב קר לתפקיד המושל הכללי. הצעות החוק השנויות במחלוקת, שבעטיין פוזר הפרלמנט הקודם, הונחו שוב על שולחנו של הפרלמנט החדש, וכצפוי נדחו שוב. כעת בשלו התנאים לקיום ישיבה משותפת של שני בתי הפרלמנט. ב-30 ביולי חתם קר על זימון הישיבה המשותפת ב-6 באוגוסט, שדיוניה נמשכו יומיים ובה אושרו כל הצעות החוק שבמחלוקת.
ב-9 ביולי מתה אשתו של קר, פגי, בגיל 59 לאחר מאבק במחלה קשה. בראשית 1975 הוא נשא לאישה את אן רובסון, שהתגרשה זמן קצר קודם לכן מבעלה הראשון.
במהלך שנת 1975 הסתבכה ממשלת ויטלם בשורה של שערוריות, שכתוצאה מהן פוטרו שני שרים בכירים בממשלה. מנהיג האופוזיציה מטעם המפלגה הליברלית, מלקולם פרייזר, החליט להשתמש ברוב שלו בסנאט כדי לחסום את אישורם של חוקי התקציב, ובכך לכפות בחירות מוקדמות.
על הנייר, חוקת אוסטרליה העניקה למושל הכללי מגוון רחב של סמכויות, כולל הסמכות למנות ולפטר שרים ולפזר את הפרלמנט. עם זאת, ב-1975 היה מקובל כבר שתפקיד זה הוא טקסי כמעט לחלוטין והיה ברור שברוב המקרים המושל הכללי מחויב לפעול על פי עצת ראש הממשלה ושריו. ויטלם ואחרים החזיקו בדעה שלמושל הכללי אין שיקול דעת להפעיל את הסמכויות הללו, אלא על פי עצת ראש הממשלה והשרים. לקר ולאחרים הייתה דעת מנוגדת והם טענו שהחוקה הגדירה במפורש את סמכויותיו של המושל הכללי.
בנוסף לסמכויות הרגילות שמופעלות רק על פי עצת ראש הממשלה, קיימות כמה סמכויות שהמושל הכללי יכול להפעיל על דעת עצמו. קר היה מודע לקיומן של סמכויות אלו בעקבות היכרותו עם ה.ו. אבט שחיבר ספר על הנושא וקודם להסכמתו לקבל את תפקיד המושל הכללי הוא קרא את הספר הזה היטב.
המושל הכללי של אוסטרליה > המשבר החוקתי של 1975

באוקטובר 1975 ניצלה המפלגה הליברלית את הרוב שלה בסנאט כדי להשהות את ההצבעה על חוקי התקציב עד אשר הממשלה תסכים לעריכת בחירות חדשות. כתוצאה מכך פרץ משבר פוליטי. ויטלם סירב להכריז על בחירות חדשות ופרייזר סירב לתת לחוק התקציב לעבור. במקרה שמבוי סתום היה נמשך, לא הייתה הממשלה מסוגלת להמשיך לתפקד ללא תקציב מאושר מעבר לסוף נובמבר. ויטלם היה משוכנע שלפחות כמה מהסנאטורים מהמפלגה הליברלית יסכימו לשנות את דעתם אם הוא יחזיק מעמד עד אז. הוא גם סבר שדעת הקהל תגרום לשינוי במצב ושהוא יוכל להביא להחלטה לעריכת בחירות לסנאט בלבד, כאמצעי לשבירת המבוי הסתום.
שיקולים אלה היו ידועים גם לפרייזר. הוא היה מודע לחוסר הנוחות שחשו חלק מהסנאטורים מטעם מפלגתו בנוגע לאי אישור התקציב, ושהוא לא יוכל להסתמך עליהם למשך זמן רב. הוא גם הבין מתוך סקרי דעת הקהל על הדעה השלילית בציבור בנוגע לחסימת חוק התקציב על ידי הסנאט. מסיבה זו, הוא היה נחוש בדעתו להביא את המשבר לידי סיום מהיר. התערבותו של המושל הכללי היה המוצא היחיד למשבר.
באוקטובר כבר החלו להישמע קריאות מכיוון הספסלים האחוריים של האופוזיציה שהמושל הכללי יפטר את ויטלם. ב-16 באוקטובר, פרסם אחד מראשי המפלגה הליברלית, רוברט אליקוט, לשעבר התובע הכללי של אוסטרליה, על דעתו של פרייזר, חוות דעת משפטית שאותה הוא הכין לעיונה של ממשלת הצללים, ושעל פיה זכותו וחובתו של המושל הכללי לפטר את הממשלה במידה והיא לא מצליחה להעביר את חוק התקציב. למחרת היום, אמר ויטלם בריאיון עיתונאי כי המושל הכללי לא יכול להתערב במשבר, שכן הוא חייב להישמע לעצתו של ראש הממשלה. קר ראה באמירות אלו איום על סמכותו.
קר ראה את עצמו כשחקן פעיל בדרמה הפוליטית המתגלגלת. בכמה שיחות עם השרים הוא הבהיר שהוא לא יכול לקבל את הדעה שהמושל הכללי יעמוד מנגד עד אשר הממשלה תישאר ללא מקורות כספיים. הוא ראה זאת כחובתו למנוע מצב כזה. ב-30 באוקטובר הוא הציע פשרה, על פיה הסנאט יאשר את התקציב ובתמורה ויטלם ימשוך את בקשתו לעריכת בחירות מוקדמות לסנאט, אך פרייזר סירב להצעה. ב-2 בנובמבר הציע פרייזר לאשר את התקציב בתנאי שויטלם יסכים לעריכת בחירות כלליות לפני אמצע שנת 1976, אך ויטלם סירב להצעה זו. על פי שיטת וסטמינסטר זכותו של ראש הממשלה המכהן להחליט על העיתוי לבחירות. היה ברור שקר קיים דיונים עם פרייזר בניגוד לעצתו המפורשת של ויטלם. כאשר ויטלם דחה את הצעתו של פרייזר, נראה היה שקר הבין שאין יציאה מהמבוי הסתום.
בשלב זה היו היחסים האישיים בן קר לבין ויטלם די מתוחים. קר לא היה שבע רצון מהרמיזות שהמועצה המייעצת למושל הכללי פעלה באופן בלתי ראוי במהלך פרשת ההלוואות, ויותר מכך, הוא חשד שאם ויטלם היה מעלה על דעתו שהוא שוקל לפטר את הממשלה, הוא (ויטלם) היה נוקט בצעד מנע ומייעץ למלכה לפטר תחת זאת את קר. ויטלם מצדו הניח, בביטחון האופייני לו, שקר יפעל כצפוי על פי גישתם של קודמיו בתפקיד מתוך סימפתיה לעמדתה של הממשלה ולא יעשה כל צעד כנגדה. לפיכך הוא לא עשה כל מאמץ כדי להשיג את הסכמתו של קר לגישתו ולא התייעץ איתו כראוי במהלך המשבר.
המושל הכללי של אוסטרליה > לאחר הפיטורין

החדשות על פיטוריו של ויטלם נפוצו ברחבי אוסטרליה במהלך אחר הצהריים וכתוצאה מכך התקיימו הפגנות מחאה נזעמות של תומכיו של ויטלם. מכאן ועד לבחירות שנקבעו ל-13 בדצמבר 1975, השמיצו ויטלם ותומכי מפלגת הלייבור בעוצמה ובהתמדה את קר, כשלא היה ספק בליבם שציבור הבוחרים ירחש אהדה לממשלה המפוטרת. במערכת הבחירות התמקדה מפלגת הלייבור בעיקר בחוסר הלגיטימיות של הפיטורין, כשסיסמתם הייתה "בושה פרייזר, בושה" (Shame Fraser, Shame), בעוד שהקואליציה התמקדה בביקורת על כישלון המדיניות הכלכלית של הלייבור. רבים ציפו למעבר של קולות מפרייזר לויטלם, שבמעמד השקת מערכת הבחירות שלו הוא קרא לתומכיו "לכבוש את זעמם" ושהתבסס על סקרי דעת קהל מאוקטובר ומראשית נובמבר שהצביעו על אי שביעות רצון מהתכסיסים של פרייזר. אבל משעה שהוכרזו הבחירות, רוב ציבור הבוחרים התמקד בנושאים הכלכליים והגיב לסיסמת הליברלים "הדליקו את האורות" (Turn on the lights). למרות התלהבותם של תומכי הלייבור, שזעמו על מה שהם ראו כמזימה להפיל את הממשלה, נחלה המפלגה את התבוסה הגדולה בתולדותיה כשהיא מאבדת 7.4% מהקולות בהשוואה לבחירות של 1974. הקואליציה בראשות המפלגה הליברלית המשיכה למשול עד 1983.
תומכי הלייבור המשיכו להפגין נגד קר. הוא נפגע קשות מההתקפות האישיות עליו ועל אשתו, שאותה האשימו ויטלם ואחרים בבחישה מאחורי הקלעים של מהלך הפיטורין. עד תום תקופת כהונתו כמושל הכללי, לא היה קר מסוגל כמעט להופיע בציבור מבלי להיתקל בהפגנות זועמות. בהזדמנות אחת היה חשש אפילו לחייו כאשר הוא לא היה יכול לצאת מפגישה במלבורן, אלא רק על ידי מעבר של רכבו דרך המון זועם. חברי הפרלמנט מטעם הלייבור, ברמה הארצית וברמה המדינתית, סירבו להכיר בלגיטימיות שלו כמושל הכללי, ונעדרו בהפגנתיות מאירועים בהם הוא נכח. לקראת סוף כהונתו, בטקס הענקת גביע מלבורן (מרוץ סוסים מרכזי באוסטרליה) ב-1977, היה קר שתוי.
התפטרותו

מתוך דאגה לבריאותו החליט קר לסיים את כהונתו כמושל הכללי בדצמבר 1977, זמן רב לפני תום חמש השנים המקובלות. למעשה, הרעיון שקר יתפטר עלה כבר במרץ אותה שנה, במהלך ביקורה של המלכה באוסטרליה. פרייזר כינה את אלו שהלעיזו על קר "מיעוט עוין ומריר", שאין להצדיק את מעשיהם. לקר הוצע להיות שגריר אוסטרליה לאונסק"ו, תפקיד שהוא חש שהוא לא יהיה מסוגל לקבל בשל המתקפות עליו בפרלמנט ומחוצה לו. ביל היידן, מנהיג הלייבור החדש ומנהיג האופוזיציה, היה אחד מהמבקרים הראשיים נגד מינוי זה. בדיון בפרלמנט הוא אמר: "מינויו של סר ג'ון קר כשגריר... הוא לא רק תרגיל מגונה של ציניות מובהקת. הוא בכל מובן עלבון למדינה".
לדברי ההיסטוריון, פיליפ נייטלי, "שנותיו האחרונות של סר ג'ון קר היו אומללות. הוא היה נתון להטרדות בלתי פוסקות בכל פעם כשהוא הופיע בציבור". לפיכך הוא עבר להתגורר בלונדון, "שם הוא היה יכול להראות בציבור, לבוש בדרך כלל באופן לא הולם במיוחד, במועדון גברים זה או אחר".
סר ג'ון קר מת בסידני ב-1991. הוא הותיר אחריו את שלושת ילדיו ואת אשתו השנייה. המשפחה השהתה את ההודעה על מותו עד לאחר הקבורה. בכך הובטח שממשלת הלייבור שכיהנה אז לא תעמוד בפני ההחלטה לערוך לו הלוויה ממלכתית, כבוד שניתן באופן אוטומטי לכל מושל כללי לשעבר. אשתו השנייה של קר מתה ב-1997.
ראו גם

גוף ויטלם
הערות שוליים

↑  Legislative Council of New South Wales, 17 September 1974, Death of Her Excellency Lady Kerr, Wife of the Governor-General: Address of Condolence, p. 1014. Retrieved 19 April 2014
↑  Dismissal of a NSW Premier – www.schools.nsw.edu.au
↑  "Kerr's letter terminating Whitlam's commission". Australianbeers.com. Retrieved 23 April 2010.
↑  Pick the best of those you never forget, Sydney Morning Herald, 13 June 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: kerr-sir-john-robert-23431  GND: 1229196706  ISNI: 0000 0000 6343 0033  LCCN: n80149529  NTA: 274737175  SNAC: w61z4p11  Trove: 493931  VIAF: 72703216   WorldCat (עם VIAF): 72703216
דגל ויסקונסין

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 הונף לראשונה:  1863
 מוטיבים עיצוביים:  דגל כחול מוטען בסמל ויסקונסין, מעליו מופיע הכיתוב ויסקונסין ומתחתיו המספר 1848.
דגל מדינת ויסקונסין (באנגלית: Flag of Wisconsin) מורכב מרקע כחול כהה שבמרכזו סמל המדינה, מעליו שם המדינה "Wisconsin" ומתחתיו שנת ייסוד המדינה - 1848.
דגלה הראשון של ויסקונסין עוצב בשנת 1863 עבור חיילי ויסקונסין שלחמו במלחמת האזרחים האמריקנית. מאז, עבר הדגל מספר גלגולים עד שהגיע למצבו הנוכחי, למעט הכיתוב, בשנת 1913. הכיתוב מעל ומתחת לסמל הוספו רק בשנת 1979 על מנת למנוע בלבול בינו ובין דגל מדינת ניו יורק.
סמל ויסקונסין מציג מלח וכורה המחזיקים שלט צהוב שעליו מחרשה המייצגת את החקלאות, מכוש ואת המייצגים את הכרייה, יד המחזיקה בפטיש המייצג את החרושת ועוגן המייצג את הספנות. באמצע השלט נראים הפסים והכוכבים של דגל ארצות הברית. מעל לשלט מוצגת המוטו של המדינה "קדימה".
דגל זיילנד

| --- | --- |

 מוטיבים עיצוביים:  סמל זיילנד 
 
דגל זיילנד (בהולנדית: Vlag van Zeeland) הוא דגל מחוז זיילנד שבהולנד. הוא אומץ ב-14 בינואר 1949, עוצב על ידי ט. שורר (T.A.J.W. Schorer).
במרכז הדגל מצוי סמל זילנד. על הדגל קווים כחולים המייצגים את גלי הים ואת המאבק המתמיד של הולנד נגד הים הצפוני.
בדגל ארבעה קווי גלים כחולים – קו אחד יותר מאשר על הסמל (וזה בעקבות התעקשות של שורר, מטעמים אסתטיים. לדבריו הגלים ממסגרים את הדגל).
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע היסטורי
| דגלי ממלכת ארצות השפלה |
| --- | --- | --- |
| בית המלוכה ההולנדי | דגלי בית המלוכה ההולנדי |  |
| מדינות הממלכה | הולנד • ארובה • סנט מארטן • קוראסאו |  |
| מחוזות הולנד | אוברייסל • אוטרכט • דרום הולנד • דרנתה • זיילנד • חלדרלנד • חרונינגן • לימבורג • פלבולנד • פריסלנד • צפון בראבנט • צפון הולנד |  |
| הולנד הקריבית (טריטוריות מעבר לים) | בונייר • סאבא • סנט אוסטתיוס |  |
| ערים בהולנד | אמסטרדם • וירט • מאסטריכט • סכוונינגן • רוטרדם |  |
| דגלים היסטוריים | איי הודו המזרחיים ההולנדיים • האנטילים ההולנדיים • גינאה החדשה ההולנדית • חברת הודו המזרחית ההולנדית • סורינם ההולנדית |  |
דגל ונואטו

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי, דגל הצי האזרחי והמדיני
 יחס אורך/גובה:  3:5
 הונף לראשונה:  13 בפברואר 1980
 מוטיבים עיצוביים:  מסגרת, פס, שדה, שרכנים, חט 
 גרסאות נוספות:       דגל ימי
 
דגל ונואטו אומץ ב-13 בפברואר 1980 לאחר שהאי זכה בעצמאותו.
צבעי הדגל - אדום, ירוק, ושחור, הם צבעי מפלגת ואנואאקו שפעלה והביאה לעצמאות האי. ועדה פרלמנטרית בחנה הצעות של אמנים מקומיים על בסיס דגלים אלה ובחרה את דגל המדינה.
הירוק מסמל את העושר של האיים, האדום - צבע הדם מסמל את אנשי האי, והשחור מסמל את צבע העור של התושבים.
הצהוב נוסף לבקשת ראש הממשלה באותה עת על מנת להדגיש את הצבע שחור, והוא מסמל את ה"אור" של הברית החדשה - 75% מתושבי האי הם נוצרים.
בקרבת הניצב, במרכז המשולש השחור ישנו סמל המורכב מחטים של חזירי בר - סמל השפע אשר תושבי האי נוהגים לענוד כחלק משרשראות. במרכז החט מופיעים שני עלים של שָׂרָך, אשר להם יחד 39 עַלְעַלִּים המסמלים את 39 חברי האספה המכוננת של ונואטו.
ראו גם

סמל ונואטו
המנון ונואטו
ג'ון, מלך אנגליה

.
מצבתו של ג'ון
ג'ון (באנגלית: "John "Lackland;‏ 24 בדצמבר 1166/67 – 19 באוקטובר 1216) היה מלך אנגליה ושליט האימפריה האנגווינית מ-1199 עד 1216. הוא הוכתר משום שהיה אחיו הצעיר של ריצ'רד הראשון (הידוע כ"ריצ'רד לב הארי"). ג'ון זכה לכינוי "ג'ון בלי ארץ" (בצרפתית,  sans terre) ו"חרב רכה". ידוע בעיקר בשל כך שאולץ לחתום על המגנה כרטה, שהייתה אבן דרך בהתפתחות הדמוקרטיה באירופה.
ביוגרפיה > לפני מלכותו > ילדותו

הוא נולד באוקספורד, בנם החמישי של המלך הנרי השני ואלינור מאקוויטניה, והיה תמיד בנו המועדף של הנרי השני, אף על פי שבשל היותו בן הזקונים הוא לא יכול לצפות לירושה (ומכאן הכינוי "בלי ארץ").
ביוגרפיה > לפני מלכותו > נישואים

ב-1189 הוא נישא לאביסה, בתו של רוזן גלוסטר (היא כונתה בכמה שמות אחרים במהלך ההיסטוריה, כולל יוויסה, ג'ואן ואלינור). לא היו להם ילדים, וג'ון ביטל את נישואיהם על בסיס קרבת דם, זמן מועט לאחר או לפני עלייתו למלכות ב-6 באפריל 1199. אביסה התחתנה לאחר מכן עם ג'פרי דה מנדרוויל, ולאחריו עם יוברט דה ביור.
ביוגרפיה > לפני מלכותו > יחסיו עם אחיו

לפני עלייתו לכס, ג'ון כבר הצליח לרכוש מוניטין כבוגדני, לאחר שקשר קשר פעם עם אחיו הבוגרים, הנרי, ג'פרי וריצ'רד ופעם נגדם. ב-1184 טענו ג'ון וריצ'רד כי הם היורשים החוקיים לאקוויטניה, שהייתה הדוכסות של אימם. היה זה רק אחד מכמה סכסוכים בין השניים.
ביוגרפיה > לפני מלכותו > שליט אירלנד

ב-1185 נעשה ג'ון לשליט אירלנד, שתושביה החלו לתעב אותו במהירות, וגרמו לו לעזוב את הכס לאחר שישה חודשים בלבד.
ביוגרפיה > לפני מלכותו > בזמן מסע הצלב

בזמן היעדרותו של ריצ'רד למסע הצלב השלישי, מ-1190 עד 1194, ניסה ג'ון להדיח את יורש העצר הממונה, על אף שאחיו אסר עליו לעזוב את צרפת. הייתה זו אחת מהסיבות לכך שהאגדה הישנה על יער שרווד עודכנה לתקופת שלטונו של ריצ'רד, ושם הגיבור הוחלף לרובין הוד. עם זאת, עם שובו לאנגליה ב-1194 סלח ריצ'רד לאחיו, והכריז עליו כיורשו.
ביוגרפיה > מלכותו

תקופת מלכותו של ג'ון תוארה באופן מסורתי כאחת מהתקופות ההרסניות ביותר בהיסטוריה של אנגליה: שלטונו החל בתבוסות; הוא הפסיד את דוכסות נורמנדיה למלך צרפת, פיליפ השני, בחמש השנים הראשונות למלכותו; ושלטונו הסתיים כאשר אנגליה הייתה קרועה במלחמת אזרחים, והוא עצמו על סף איבוד הכס. ג'ון המשיך את המדיניות הנצלנית של קודמיו בהטלת מיסים כבדים במיוחד על הקהילה היהודית באנגליה. בשנת 1210 הטיל מס של 60,000 מרק על הקהילה, סכום עתק בזמנו. יהודים רבים נכלאו ועונו כשלא יכלו לעמוד בסכום שהוקצה להם. מתיו פריז ציין כי כאשר יהודי אחד עשיר, יצחק מנוריץ', סירב לשלם את הכופר, הורה המלך לעקור שן אחת מפיו בכל יום עד שישלם. לאחר שאיבד שבע שיניים, הסכים יצחק לשלם את המס. כתוצאה מהגזרה יהודים רבים נמלטו מהממלכה וקהילות שלמות נמחקו.  ב-1213 הפך ג'ון את אנגליה לאחוזה של האפיפיור, במטרה לפתור סכסוך עם הכנסייה, והוא ידוע במיוחד בשל הסכסוך עם ברוניו, שכתוצאה ממנו אולץ לחתום על המגנה כרטה ב-15 ביוני 1215. יש הטוענים[דרוש מקור], עם זאת, ששלטונו של ג'ון לא היה טוב או גרוע יותר משלטונם של קודמו ויורשו.
ביוגרפיה > מלכותו > המאבק על המלוכה

עם מותו של ריצ'רד, ג'ון לא זכה לקבל הכרה אוניברסלית מיידית כמלך. אחדים ראו באחיינו הצעיר של ריצ'רד, ארתור מבריטני, בנו של ג'פרי, את היורש החוקי. ארתור וג'ון נאבקו על המלוכה, אך ג'ון לכד את ארתור ואת אחותו, אלינור מבריטני, בסביבות 1203. ארתור מת, וייתכן כי נרצח, בערך בזמן זה, ואלינור נותרה שבויה למשך כל חייה, עד מותה ב-1241; בשל מעשים מסוג זה רכש ג'ון מוניטין של אדם חסר רחמים.
ביוגרפיה > מלכותו > המלחמה נגד צרפת

ב-1214 הצטרף ג'ון לקואליציה נגד פיליפ השני, מלך צרפת, שכללה גם את אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואת הרוזן פראנד מפלנדריה. בפברואר 1214 הוא הגיע עם צבאו לעיר הנמל לה רושל, ובחודש מאי - אל עמק הלואר והשתלט על העיר אנז'ה, שהייתה נחלת אבותיו. פיליפ, שהיה עסוק בפלנדריה הפקיד בידי בנו, יורש העצר לואי (לימים לואי השמיני, מלך צרפת), את המערכה נגד ג'ון. לואי פנה מיד עם חיל פרשיו אל מבצר רוש או מואה שליד אנז'ה, שבו חנה ג'ון. ג'ון נתפס לבהלה ונמלט משם ב-2 ביולי. ב-27 ביולי 1214 התחולל קרב בובין, שבו נחלו כוחות הקואליציה מפלה ניצחת בידי צבאו של פיליפ השני. המפקד האנגלי, האציל מסולסברי, נפל בידי הבישוף של בובה שלחם לצידו של מלך צרפת. אוטו הרביעי נמלט כל עוד נפשו בו, וב-18 בספטמבר 1214 נאלץ ג'ון לחתום על הסכם שינון עם פיליפ השני שלפיו ויתר ג'ון על כל תביעותיו הטריטוריאליות מצפון לנהר לואר, וחבלי הארץ של ברי, טורן מיין ואנז'ו עברו לשליטת מלך צרפת.
ביוגרפיה > מלכותו > מגנה כארטה והמרד בג'ון

תבוסתו של המלך ג'ון כנגד הברונים שהתאחדו נגדו אילצה אותו לחתום על המגנה כרטה, מגילת הזכויות לפיה המלך אינו עומד מעל החוק. ב-1216 הברונים האנגליים מרדו במלך ג'ון, קראו לפיליפ השני לפלוש לאנגליה כדי להגן עליהם, וכתמורה הבטיחו את הכתר ללואי, יורש העצר הצרפתי. לואי פלש לאנגליה בראש הצבא המלכותי של צרפת, לחם בג'ון ובאפריל 1216 קיבל את כתר אנגליה, למרות התנגדותו של האפיפיור אינוקנטיוס השלישי. הוא הגיע עם כוחותיו אל העיר קנט, ושכירי החרב הצרפתיים של ג'ון סירבו להילחם נגד לואי. ג'ון נאלץ לסגת אל ביצות ויילס, ולואי נכנס ללונדון. ג'ון המשיך להילחם ושחרר את העיר לינקולן, אך בנסותו לחצות את אסטואר הווש (אנ'), הגאות הציפה אותו ואת צבאו. הוא קדח מחום, לקה בהרעלת קיבה כתוצאה משתיית שיכר קלוקל, ומת ב-19 באוקטובר 1216.