stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ישראל–צרפת
יחסי ישראל–צרפת בתודעת הציבור בישראל

לפני מלחמת סיני, ובעיקר לאחריה, חשו תושבי ישראל אהדה רבה כלפי צרפת, שעמדה לצדה של ישראל במשבר, סיפקה לה לפני המלחמה נשק כבד, שריון ומטוסים ותמכה במדיניותה. ככל שנחשפו יותר פרטים על הברית בין שתי המדינות שנכרתה בוועידת סוור גברה האהדה. הציבור חש שהברית המשולשת צרפת-הממלכה המאוחדת-ישראל הייתה בעיקרה ברית בין צרפת לישראל, שהממלכה המאוחדת נגררה אליה רק בתוקף הנסיבות. כישלון מבצע מוסקטיר הצרפתי-בריטי האדיר בעיני העם בישראל את תחושת ההישג הישראלי במלחמה, שמדינת ישראל הקטנה נחלה בה ניצחון בעוד ששתי המעצמות כשלו בה, אך הכישלון לא פגע בעצמת אהדת העם לצרפת.
הציבור ראה במנהיגי צרפת, ובעיקר גי מולה ומוריס בורז'ס-מונורי, ידידי אמת של ישראל. שגריר צרפת בישראל פייר ז'ילבר, דובר העברית היה מקובל ואהוב על חלקים גדולים בציבור. על כך כתבו, במעט נימת הומור, אמנון דנקנר ודוד טרטקובר:
אחד האנשים הפופולריים ביותר בישראל בתקופת ירח הדבש ביחסי שתי המדינות, לפני ואחרי מבצע סיני. איש צנום בעל שער שיבה ופנים גבריות נאות. בנוסף לכול הוא גם השתלט במהירות על השפה ודיבר עברית כמעט יותר טוב משייקה בן פורת
רביעיית מועדון התיאטרון ביטאה את רחשי הלב לצרפת בפזמונה הפופולרי פרי עטו של דן אלמגור:
תחי צרפת וישראל -

בינינו אין כבר שום הבדל,

בינינו אין שום "דיפרנס"

תחי ישראל - וויוו לה פראנס !
השבית מעט את השמחה הכללית חבר הכנסת דוד הכהן, מי שהעמיד את ביתו לרשותו של צבא צרפת החופשית ותחנת הרדיו שלה כאמור (ומעולם לא קיבל מדה-גול הכרה רשמית על כך), שנשא דברים בפני אנשי הפדרציה הציונית בבריטניה בספטמבר 1957 ואמר:
ישראל מעריכה את האהדה שצרפת מגלה לה ואת העזרה שהיא מקבלת ממנה, אולם יש להישמר מאשליות. לצרפת הייתה לפני מלחמת העולם ברית עם צ'כוסלובקיה והיא רימתה אותה.
דבריו של דוד כהן גונו בציבור הרחב בעיתונות ובמפלגות, והגיעה אף לדיון בממשלה ודוד הכהן אולץ לחזור לישראל, אולם לאחר מלחמת ששת הימים צרפת אכן הפנתה עורף לישראל.
בשנים 1995–2005 ראו הציבור, התקשורת והממשלה בישראל את צרפת כמדינה שמתיימרת להנהיג את העולם תוך התעלמות מעליונותה של ארצות הברית כמעצמה. בשנות האינתיפאדה השנייה חל שפל גם בדימויה של צרפת בקרב הציבור הישראלי, דבר שהתבטא ברגש אנטי-צרפתי בציבור ובסאטירה נגד צרפת בתוכניות הבידור בטלוויזיה, בעיקר בתוכנית "יצפאן" של אלי יצפאן שזכתה לפופולריות גבוהה בשנים 2001–2006, וכן בבדיחות על תבוסתנותה של צרפת וחוסר יכולתה לנצח במלחמות בכוחות עצמה, גם כנגד צבאות נחותים ממנה. לשפל זה תרמו עמדתה הפרו-פלסטינית של ההנהגה הצרפתית וכן עלייה חדה בתקריות האנטישמיות כנגד יהודי צרפת בשנים אלה, דבר שאף גרם לראש הממשלה אריאל שרון לקרוא ליהודי צרפת לעלות לישראל.
נציגויות

צרפת פתחה ב-1988 קונסוליה בקרית שמונה.
ראו גם

קרן צרפת ישראל
האמברגו הצרפתי על ישראל
ביקורי נשיאי צרפת בישראל
יהדות צרפת
לקריאה נוספת

מיכאל בר-זוהר, גשר על הים התיכון, יחסי ישראל צרפת 1947–1963, הוצאת עם הספר, 1964
מרים רוסמן, יחסי צרפת-ישראל - מקום המדינה עד לפרשיית ספינות שרבורג, רסלינג, 2014.
דוכאן, א. (2005). ריאליזם ומדיניות חוץ: מדיניות צרפת כלפי ישראל בשנים 1956–1967, תוך התייחסות להיבט הגרעיני. חיבור לשם קבלת תואר מוסמך, המחלקה למדעי המדינה, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן.
הרשקו, צ. (2000). בין פאריס לירושלים, צרפת הציונות והקמת מדינת ישראל: 1945–1949.עם הקדמה של שמעון פרס. משרד הביטחון – ההוצאה לאור.
הרשקו, צ.(2003). ההולכים בחושך יראו אור, הרזיסטנס היהודי בצרפת, שואה ותקומה, 1940–1949. העמותה לחקר כוח המגן על שם ישראל גלילי, צ'ריקובר.
הרשקו, צ. (2006). מדיניות צרפת כלפי הסכסוך הישראלי פלסטיני בתקופת האינתיפאדה השנייה, 2000–2005. מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים: אוניברסיטת בר-אילן רמת גן.
פינקוס, ב. (2005). מאמביוולנטיות לברית בלתי כתובה. ישראל, צרפת ויהודי צרפת 1947–1957. מכון בן-גוריון: אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
פלמור, א. (1998). ידידות במבחן. ירושלים: כרמל.
שרביט, ד. (2008). "יחסי ישראל צרפת: מחדוות הברית למרירות שלאחר הגירושין", בתוך: ב. נויברגר וא. גרוניק (עורכים), מדיניות חוץ בין עימות להסדרים ישראל 1948–2008 מקראה חלק ב' (1,026–1,051), רעננה: האוניברסיטה הפתוחה.
יצחק בר-און (2010) מטריה ביום סגריר... יחסים ביטחוניים בין לצרפת לישראל, 1948–1956. הוצאת אפי מלצר
גדי היימן, סופה של ידידות מופלאה: יחסי ישראל-צרפת בתקופת נשיאותו של דה-גול, 1958–1967, הוצאת מאגנס, 2015
משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ 1948–1967, הוצאת כרמל, 2021, עמ' 88–100, 336–338
אוריאנה סבטיני

| --- | --- |

 לידה:  19 באפריל 1996 (בת 28) בואנוס איירס ארגנטינה
 סוגה מועדפת:  פופ לטיני 
 מדינה:  ארגנטינה, איטליה, ונצואלה 
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 עיסוק:  זמרת
 בן או בת זוג:  פאולו דיבאלה (20 ביולי 2024–?)   פאולו דיבאלה (2018–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אוריאנה סבטיני (בספרדית: Oriana Sabatini; נולדה ב-19 באפריל 1996 בבואנוס איירס) היא שחקנית וזמרת ארגנטינאית. היא ידועה בשל תפקידה בסדרה "אליאדוס" שהפיקה כריס מורנה.
ביוגרפיה

סבטיני היא בתם של אוסוולדו סבטיני ושל השחקנית קתרין פלופ. דודתה היא טניסאית העבר גבריאלה סבטיני. היא החלה את הקריירה מגיל צעיר ולמדה שירה ומשחק בתיאטרון ושנה באקדמיה לקולנוע בניו יורק.
ביוגרפיה > קריירה

סבטיני החלה את הקריירה שלה בשנת 2011, כששיחקה בסדרה "porque yo te amo" (כי אני אוהב אותך) בתפקיד רוסיו.
בשנת 2012 החלה להצטלם לסדרה "אליאדוס" בהפקת כריס מורנה ושיחקה את אסול. העונה הראשונה עלתה ב-2013. ב-2014 השתתפה בתוכנית אירוח יחד עם חבריה לסדרה ג'ני מרטינס ומריאל פרוקסי. באותה שנה עלתה העונה השנייה של הסדרה. בסיומה עלה המחזמר על פי הסדרה בגראן רקס. באותה שנה השתתפה בתוכנית של "הפנים שלך נשמעות לי[דרושה הבהרה]".
בשנת 2016 שיחקה בסדרה "מי זה מי" בתפקיד כריסטי.
בשנת 2018 גילמה את אלינה במותחן הפשע "הנערה הנעדרת" בכיכובה של לואיסנה לופילטו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

במהלך צילומי הסדרה "אליאדוס" היא הייתה בזוגיות עם השחקן חוליאן סרנו המגלם את פרנקו.
בשנת 2018 נכנסה סבטיני לזוגיות עם הכדורגלן הארגנטינאי וקשר מועדון הכדורגל רומא, פאולו דיבאלה.[דרוש מקור]
פילמוגרפיה > בטלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | ערוץ |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | בגלל שאני אוהב אותך | רוסיו | Canal 10 |
| 2013–2014 | אליאדוס | אסול | Telefe / Fox |
| 2014 | הפנים שלך נשמעות לי | עצמה/Katy Perry/Aino Jawo/Christina Aguilera | Telefe |
| 2016 | מי זה מי | כריסטי RW | Telemundo |
| 2019 | Secreto bien guardado | אמליה פרז קייב | מיני-סדרה ב-CINE.AR |
פילמוגרפיה > בתיאטרון

| שנה | Título | דמות | תיאטרון |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | El club del hit | עצמה | Teatro Tabarís |
| 2014 | אליאדוס | אסול מדינה | Teatro Gran Rex |
דיסקוגרפיה

| Año | Sencillo | Artista |
| --- | --- | --- |
| 2013 | «Amor mío» | Elenco de Aliados |
| 2013 | «Ya no hay fuego» | Elenco de Aliados |
| 2013 | «Ahora o nunca» | Elenco de Aliados |
| 2013 | «Tanto amarte» | Elenco de Aliados |
| 2013 | «Levantate y anda» | Elenco de Aliados |
| 2013 | «Refundación» | Elenco de Aliados |
| 2014 | «Mañana» | Elenco de Aliados |
| 2014 | «Diferente» | Elenco de Aliados |
| 2014 | «Love is louder» (ft.) | Jota Esse |
| 2016 | «Love me down easy» | Oriana Sabatini |
סם הינקי

| --- | --- |
 לידה:  דצמבר 1977 (בן 47) הולנד
 עמדה:  ג'נרל מנג'ר
 מכללה:  אוניברסיטת אוקלהומה אוניברסיטת סטנפורד
 קבוצות כג'נרל מנג'ר
 2013–2016:  פילדלפיה 76'
סמואל בלייק הינקי (נולד בדצמבר 1977) היה הג'נרל מנג'ר של קבוצת הכדורסל פילדלפיה 76' מליגת ה-NBA.
הינקי הוא בוגר בית הספר לעסקים של אוניברסיטת סטנפורד, היה בעבר חבר בצוות הניהולי יוסטון רוקטס תחת דריל מורי.
במהלך שנותיו בפילדלפיה היא הייתה הקבוצה הגרועה בליגה, דבר שהינקי עודד כדי לזכות בבחירות גבוהות בדראפט, הוא נפטר משחקנים שהראו יכולת גבוהה כדי לצבור נכסים, ונמנע מלחזק את הקבוצה ואכן בשנים אלו הם בחרו מספר בחירות מוצלחות בדראפט, ביניהם ג'ואל אמביד ובן סימונס. סגנון ניהול זה עורר עליו לא מעט ביקורת, גם מחלק מאוהדי הקבוצה שהתרגלו לראות קבוצה מנצחת והם מאסו בהפסדים הרבים. מנגד, גישתו של הינקי המכונה "טאנקינג" גורסת כי אם אין לקבוצה אפשרות להתמודד על האליפות או לפחות על המקומות הגבוהים, עדיף לה לסיים במאזן הפסדים כמה שיותר גבוה וכך גוברים סיכוייה לבחירות מוצלחות בדראפט, ואפשרות לבנות את עצמה כקבוצה בכירה.
חיים אישיים וחינוך

סמואל בלייק הינקי נולד בהולנד בדצמבר 1977. אביו רון, היה עובד של האליברטון. בהמשך משפחתו עברה לאיזלי שבדרום קרוליינה, ולמרלו שבאוקלהומה, עיר הולדתו של האב, למרות שרון המשיך לעבוד בחו"ל. הינקי היה הצעיר מבין שני אחים; אחיו הגדול, ביל, מת זמן קצר לאחר שהמשפחה עברה לאוקלהומה. בשנת 1996, סיים את לימודיו בתיכון מרלו, לאחר שהיה מצטיין שכבתי. שיחק בהגנת קבוצת הפוטבול, ובתור רכז בקבוצת הכדורסל של תיכון מארלו.
הינקי סיים בהצטיינות יתרה מהאוניברסיטה של אוקלהומה, שם הוא שימש כנשיא של האגודה העסקית של התלמידים ובתור יו"ר השולחן העגול של הדיקן, ונבחר לאחד מהטופ 60 לסטודנטים לתואר ראשון על ידי העיתון USA Today. בזמנו באוקלהומה, הינקי הכיר ובסופו של דבר התחתן עם חברתו ללימודים אליסון בורנס. הוא הציע לה נישואין על ספסל ליד השער הניצחון. לאחר סיום לימודיו, קיבל הצעת עבודה מביין אנד קומפני, לפני שהסכים לעבוד עם ביין קפיטל ב-אוסטרליה. בזמן שהינקי, למד לתואר שני במנהל עסקים ב-אוניברסיטת סטנפורד, הוא ייעץ לסן פרנסיסקו 49' ול - יוסטון טקסאנס מליגת ה־NFL. בנוסף גם החל לעבוד במשרה חלקית עם ה-יוסטון רוקטס מליגת ה-NBA, בזמן לימודיו בסטנפורד.
יוסטון רוקטס

לאחר סיום לימודיו בסטנפורד, הצטרף ל-יוסטון רוקטס ב-2005 בתור עוזר מיוחד לג'נרל מנג'ר קרול דוסון. הינקי קודם לתפקיד סגן נשיא הקבוצה ב-2007, מה שהפך אותו לסגן נשיא הצעיר ב-NBA; באותה שנה, דריל מורי הפך לג'נרל מנג'ר החדש של הקבוצה. הינקי הועלה לדרגת סגן נשיא בכיר ב-2010. ביוסטון, יחד עם מורי הם קידמו את השימוש בסטטיסטיקות מתקדמות בכדורסל מקצועני.
פילדלפיה 76

במהלך פגרת ה-NBA של 2012, הינקי התראיין לתפקיד המנהל הכללי של ה-פילדלפיה 76, אך הבעלים החליטו לקדם את טוני דילאו לתפקיד. לאחר הטרייד עבור אנדרו ביינום שנחשב לכישלון, שבו דילאו החליף נכסים רבים עבור שחקן שיעביר את התקופה שלו בקבוצה פצוע, הוא שוחרר מהקבוצה, ותפקיד המנהל כללי (GM) היה שוב ריק. בשלב זה, הקבוצה שכרה את הינקי ב-14 במאי 2013 לרשת את דילאו כמנהל כללי ואת רוד ת'ורן כנשיא. הינקי הפך ל-GM השלישי של הקבוצה מאז שהבעלים ג'וש האריס קנה אותם ב-2011.
המהלך הגדול הראשון של הינקי התרחש במהלך דראפט ה-NBA‏ 2013, כאשר הינקי החליף את הרכז האול-סטאר ג'רו הולידיי לניו אורלינס פליקנס עבור נרלנס נואל ובחירת סיבוב ראשון ב-2014. הינקי גם בחר ברוקי העונה מייקל קרטר-ויליאמס וב-ארסלאן קזמי באותו הדראפט. באוגוסט 2013, הינקי החליף את המאמן המתפטר, דאג קולינס, בעוזר מאמן הספרס לשעבר ברט בראון. בעונתו הראשונה בקבוצה, הינקי חטף ביקורת שפילדלפיה עשו "tanking" כדי לקבל בחירה גבוהה בדראפט של העונה הבאה. הקבוצה השוותה את שיא רצף ההפסדים הארוך ביותר הארוך ביותר ב-NBA. בשתי עסקאות בסוף מועד ההעברות של 2014, הינקי החליף את אוון טרנר, ספנסר הוז, ולאבוי אלן, עבור חמש בחירות סיבוב שני והנרי סימס. לאחר העונה, הינקי העביר את תדאוס יאנג ל-מינסוטה טימברוולבס עבור בחירת סיבוב ראשון של מיאמי היט ב-2015, לוק ריצ'רד מבה אמוטה ו-אלכסיי שבד.
בדראפט ה-NBA‏ 2014, הינקי בחר בג'ואל אמביד, דאריו שאריץ' (לאחר טרייד ששלח את אלפריד פייטון לאורלנדו) קיי.ג'יי. מקדניאלס, ג'רמי גרנט, אסילי מיציץ' וג'ורדן מקריי; הינקי גם העביר את הבחירה ה-47 בדראפט, עבור פייר ג'קסון. במהלך אותה עונה הינקי החתים את עילוי ליגת הפיתוח רוברט קובינגטון לחוזה של 4 שנים; ביחד עם נואל וקרטר ויליאמס, קובינגטון נבחר לשחק במשחק הצעירים של אול-סטאר 2015.
בשלושה העברות שונות בתום מועד ההעברות של 2015, הינקי העביר את קרטר-ויליאמס ואת מקדניאלס עבור ג'באל מקגי, אייזייה כנען, בחירת סיבוב ראשון שמורה ב-2015 של הלייקרס, ובחירת סיבוב שני.
לאחר סיום העונה הינקי העביר 2 בחירות סיבוב שני לסקרמנטו עבור, ניק סטאוסקס, ג'ייסון תומפסון, קרל לנדרי, בחירת סיבוב ראשון ב-2019 והזכות להחליף עם סקרמנטו בחירות סיבוב ראשון ב-2016 ו-2017.
בדדראפט ה-NBA‏ 2014, הינקי בחר ב-ג'אליל אוקפור עם הבחירה השלישית, וב-ריצ'און הולמס וג'יי פי טוקוטו בסיבוב השני.
ב-8 בדצמבר 2015 הסיקרס הביאו את מנהל הסאנס לשעבר, ג'רי קולנג'לו, בתור יו"ר קבוצת הכדורסל. ב-6 באפריל 2016 הינקי התפטר מתפקידו בסיקרס. ימים לאחר מכן, בנו של ג'רי, בראיין קולנג'לו מונה במקומו. באותו זמן ג'רי קולנג'לו ויתר על תפקידו, אך נשאר בקבוצה בתפקיד ייעוצי.
בזמנו ב-רוקטס וב-סיקסרס, הינקי הרצה לקהלים בהרווארד, סטאנפורד וב-MIT Sloan Sports Analytics Conference על סטטיסטיקות מתקדמות.
טקס פרסי אופיר לשנת 1992

| --- | --- |
 תאריך:  1992
 מיקום:  ישראל ישראל
 המועמדים והזוכים הבולטים
 סרט עלילתי:  "החיים על פי אגפא"
 הבמאי הטוב ביותר:  אסי דיין
 תסריט:  אסי דיין
 →1991 1993← פרס אופיר
 
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-3 על שם השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, המכונה גם "האוסקר הישראלי", התקיים ב-1992 בישראל. הפרסים מוענקים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. הזוכה בפרס אופיר בקטגוריה הסרט הטוב ביותר יישלח כנציג ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
פרס על מפעל חיים הוענק לבמאי נתן גרוס.
מועמדים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לא נמצאו המועמדים אלא רק הזוכים.
מקור:
| הסרט הטוב ביותר | הבמאי הטוב ביותר |
| --- | --- |
 "החיים על פי אגפא" – יורם כסלו, רפי בוקאי "סיפורי תל אביב" (במאיות: אילת מנחמי ונירית ירון)  "טיפת מזל" (זאב רווח)  "ריקוד על החוף" (שמואל בנית) **  "קיץ אצל אריקה" (דליה הגר)  "אדי קניג" (גידי דר)  "אשה זרה" (מיכל בת־אדם)  "להב חצוי" (עמוס קולק)  "נערי החוף" (צורי מיימון)  "זמן הגמל" (אשר טללים)  "גברת תפתחי, זה אני' (יהודה ברקן)  "אזרח אמריקני' (איתן גדין)  "חסד מופלא" (עמוס גוטמן)  "ערב בלי נעמה" (משה צימרמן):  אסי דיין – "החיים על פי אגפא" עמוס גוטמן – "חסד מופלא"
השחקן הטוב ביותר: השחקנית הטובה ביותר
 שולי רנד – "החיים על פי אגפא" שחר סגל ("סיפורי תל אביב")  "זאב רווח ("טיפת מזל")  ינון בר־נתן ("קיץ אצל אריקה")  אלון אבוטבול ("ריקוד על החוף")  איתן בלום ("אדי קינג")  עמוס קולק ("להב חצוי")  רון עומר ואקי אבני ("נערי החוף")  ג׳וליאן שגרןרזמן הגמל") ** שרון אלכסנדר ראשה זרה", "חסד מופלא")  מושון אלבוחר ואיגוד בוריסוב ("גברת תפתחי, זה אני")  איצ׳ו אביטל ("אזרח אמריקני")  נעם מאירי ("ערב בלי נעמה")   :  ענת וקסמן – "סיפורי תל אביב" זהבה בן ("טיפת מזל")  ברוריה אלבק ("ריקוד על החוף")  רונית אלקבץ ("אדי קינג")  אלישבע מיכאלי ("קיץ אצל אריקה")  נדיה ג׳הלין ("זמן הגמל")  שלומית כהן ("נערי החוף")  גילה אלמגור ("החיים על־פי אגפא")  סיגל שוהינו ("גברת תפתחי, זה אני")  אווה חדד ("אזרח אמריקני")  רבקה מיכאלי ("חסד מופלא")  לימור גולדשטיין ("ערב בלי נעמה")
שחקן המשנה הטוב ביותר: שחקנית המשנה הטובה ביותר
 שרון אלכסנדר – "החיים על פי אגפא":  אביטל דיקר – "החיים על פי אגפא"
התסריט המקורי הטוב ביותר: העריכה הטובה ביותר
 אסי דיין – "החיים על פי אגפא":  איילת מנחמי – "סיפורי תל אביב"
הסרט התיעודי הטוב ביותר: עיצוב התלבושות הטוב ביותר
 "שנת 66' הייתה טובה לתיירות" – עמית גורן:  שירה ברויאר ונטע רמון – "סיפורי תל אביב"
הפסקול הטוב ביותר: המוזיקה המקורית הטובה ביותר
 דוד ליס ודוד אוז'כוב – "החיים על פי אגפא":  נפתלי אלטר – "החיים על פי אגפא"
העיצוב האמנותי הטוב ביותר: הצילום הטוב ביותר
 אוה גרונוביץ, איתמר נוימן ואריאל גלזר – "סיפורי תל אביב":  יואב קוש – "החיים על פי אגפא"
הערות שוליים

↑  * מקבלי פרס מפעל חיים ופרס הוקרה על הישגים מקצועיים בתחום הקולנוע, באתר www.israelfilmacademy.co.il
↑  היוצרים הזוכים, באתר www.israelfilmacademy.co.il
↑  יואב בירנברג,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'המועמדים לפרס, חדשות, 24 בנובמבר 1992
| פרס אופיר |
| --- | --- | --- |
| פרסי קולנוע | הסרט העלילתי הטוב ביותר • הסרט העלילתי הטוב ביותר מסלול פרינג' • הבימוי הטוב ביותר • התסריט הטוב ביותר • השחקן הראשי הטוב ביותר • השחקנית הראשית הטובה ביותר • שחקן המשנה הטוב ביותר • שחקנית המשנה הטובה ביותר • הצילום הטוב ביותר • העריכה הטובה ביותר • הליהוק הטוב ביותר • העיצוב האמנותי הטוב ביותר • עיצוב התלבושות הטוב ביותר • האיפור הטוב ביותר • המוזיקה המקורית הטובה ביותר • הפסקול הטוב ביותר • הסרט התיעודי הטוב ביותר • הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר • הסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר • פרס על מפעל חיים • פרס על הישגים מקצועיים בקולנוע • פרס על מצוינות |  |
| טקסים | 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| זוכים בעלי ערך | במאים • עורכים • מלהקים • מוזיקאים • מפעל חיים • סרטים • עיצוב אמנותי • עיצוב פסקול • עיצוב תלבושות • צלמי קולנוע • שחקנים בתפקיד ראשי • שחקנים בתפקיד משני • תסריטאים • הישגים מקצועיים |  |
גלוריה מקפגל ארויו

גלוריה מקפגל ארויו (באנגלית: Gloria Macapagal-Arroyo; נולדה ב-5 באפריל 1947) היא פוליטיקאית פיליפינית, לשעבר הנשיאה ה-14 של הפיליפינים בשנים 2001–2010. לפני כן כיהנה כסגנית הנשיא בשנים 1998–2001. כיום, חברה בבית הנבחרים המייצגים את המחוז ה-2 של הפרובינציה פמפנגה.
ארויו היא פרופסורית לכלכלה. נכנסה לממשלה בשנת 1987, כמזכירת משרד הסחר והתעשייה. שימשה כסנטורית בשנים 1992–1998 ולאחר מכן שימשה כסגנית הנשיא. לאחר שבשנת 2001 הנשיא הואשם בשחיתות, היא נבחרה למלא את מקומו. לאחר הנשיאות החלה לכהן בבית הנבחרים של הפיליפיניים, מה שהופך אותה לנשיאה השנייה שממלאת לאחר הנשיאות תפקיד ציבורי נמוך יותר.
ארויו הייתה לאישה השנייה שכיהנה כנשיאת הפיליפינים לאחר קורסון אקינו, ולמעשה היא הנשיאה הנבחרת הראשונה בתולדות המדינה. אביה של ארויו דיוסדאדו מקפגל היה סגן נשיא הפיליפינים 1957–1961. והנשיא ב-1961–1965 וב-1971–1973.
ביוגרפיה

נולדה ב-5 באפריל 1947 לפוליטיקאי דיוסדאדו מקפגל. היא דוברת אנגלית, ספרדית, טאגאלוג וסבואנו. כשהייתה בת 14, אביה נבחר לנשיא, והיא עברה עם משפחתה למנילה, בירת המדינה.
למדה באוניברסיטת ג'ורג'טאון, לצד נשיא ארצות הברית העתידי, ביל קלינטון. בשנת 1968 סיימה את התואר הראשון שלה בכלכלה בהצטיינות. באותה השנה היא התחתנה ונולדו לה שלושה ילדים. בשנת 1978 סיימה את התואר השני והדוקטורט שלה בכלכלה באחת האוניברסיטאות בפיליפינים. בשנים 1977–1987 מילאה תפקידים בהוראה במספר אוניברסיטאות.
בשנת 1987 הוזמנה על ידי הנשיאה קורסון אקינו לכהן כמזכירת משרד התעשייה והמסחר. כשנתיים לאחר מכן, מונתה גם למזכירת המדינה.
בשנת 1992 ארויו התמודדה בבחירות לסנאט ונבחרה. בשנת 1995 נבחרה לקדנציה שנייה. במהלך כהונתה כסנטורית, הציעה ארויו למעלה מ-400 הצעות חוק וחוקקה למעלה מ-50 מתוכם.
ב-30 ביוני 1998 החלה לכהן כסגנית הנשיא, ובמקביל כיהנה גם כמזכירת הרווחה והפיתוח.
בשנים 2001–2010 כיהנה כנשיאת המדינה.
בנובמבר 2009 הכריזה ארויו על כוונתה להתמודד על מקום בבית הנבחרים הלאומי. היא ניצחה ברוב מוחץ. בתחילת 2011 חלתה בהיפופרתירואידיזם ונותחה. בזמן הניתוח נעצרה בעקבות הגשת תלונה על חבלה אלקטורלית בזמן הבחירות. ב-16 ביולי 2016 זוכתה ארויו על ידי בית המשפט העליון על העבירות המיוחסות לה.
היפרבולוס

אוסטרקון, שבר של כלי חרס ששימש כפתק הצבעה ביוון העתיקה, עם שמו של היפרבולוס חרוט עליו. הממצא נמצא בחפירות אריכאולוגיות שנערכו באגורה של אתונה בשנת 1947 (1), ומוצג, נכון ל-2016, בסטואה של אטאלוס, אתונה, יוון.
היפרבולוס (ביוונית: Ὑπέρβολoς; בלטינית: Hyperbolos‏; ? – 411 לפנה"ס), הידוע גם כהיפרבולוס בן אנטיפנס, היה מדינאי אתונאי בן המאה החמישית לפנה"ס, שהיה פעיל במהלך המלחמה הפלופונסית בין אתונה לספרטה.
חייו

היפרבולוס נולד בפריתודיאה, אחד מהדימוסים של אתונה. הוא השתייך לשכבה חברתית של אתונאים עמידים בעלי עסקים, שלא היו חלק מהאריסטוקרטיה האתונאית, וכנראה שלא זכה בנערותו לחינוך המתלווה להשתייכות למעמד האצולה. היפרבולוס היה בעל עסק של יצור או מכירת מנורות, או לפי פירוש אחר, בית מלאכה לנרות.
נראה שהיפרבולוס היה פעיל ציבורית כבר מ-425 לפנה"ס, כיוון שהוא מאוזכר בקומדיה האכארנים של אריסטופאנס, שהוצגה לראשונה במסגרת פסטיבל הלנאיה שנערך בשנה זאת. פרופסור דבורה גילולה סבורה, על בסיס אזכור זה, שבשנה זאת היה היפרבולוס בתחילת דרכו הפוליטית, וניסה לעשות שֵם לעצמו על ידי הצטיינות בהופעות בבתי הדין. לאחר מות קליאון, מנהיג הסיעה הדמוקרטית באתונה, הסתמן היפרבולוס כמחליפו, והתבלט כמי שמייצג את החוגים הדמוקרטיים של בעלי מלאכה, סוחרים ותושבי פיראוס באספת העם האתונאית.
בתקופת פעילותו הפוליטית של היפרבולוס אתונה הייתה נתונה בעיצומה של המלחמה הפלופונסית, מאבק ארוך שנים שניהלה נגד ספרטה. מותו של קליאון בשנת 422 לפנה"ס לא רק שהביא להגדלת השפעתו של היפרבולוס, אלא גם היה בין הגורמים שסללו את הדרך לחתימת הסכם השלום בין שתי הערים שנה לאחר מכן, שלום ניקיאס. היפרבולוס התנגד להסכם זה, ונקט במדיניות קיצונית שדגלה במלחמה בספרטה בכל מחיר, ושיקומה של האימפריה האתונאית.
שני המנהיגים הבולטים והמשפיעים ביותר באתונה בשנים שלאחר שלום ניקיאס היו ניקיאס ואלקיביאדס, יריבים פוליטיים בני מעמד האצולה, שייצגו גישות שונות לניהול המלחמה: ניקיאס החזיק בעמדה שמרנית פייסנית, בעוד אלקיביאדס נקט בגישה לוחמנית ורדף תהילה גם במחיר הסתכנות בקרבות. היפרבולוס ניצל את העימות הפוליטי והמדיני בין השניים, וניסה לגרום לציבור האתונאי להגלות אחד מהם מהעיר, באמצעות שימוש בנוהל הפוליטי של האוסטרקיזם.
מיקומן של אתונה, ספרטה, והאי סאמוס
ההיסטוריון היווני פלוטרכוס מתאר את ניסיונו של היפרבולוס להשתמש באוסטרקיזם בשלוש ביוגרפיות שונות, שאחת הגרסאות טוענת שהיריב שעמד מול אלקיביאדס היה אדם בשם פאקס, ובשתי האחרות עמד אלקיביאדס מול ניקיאס. עדותו של פלוטרכוס נתמכת על ידי מחקרים מודרניים, שבמסגרתם נמצאו כ-30 אוסטרקונים (שברי חרס עליהם כתב כל אחד מהמצביעים את שם האדם אותו רצה להגלות) אשר היו קשורים להצבעה ההיא. שמותיהם של היפרבולוס, אלקיביאדס, ניקיאס, ופאקס מופיעים בשברים אלו.
היפרבולוס רצה כנראה להרחיק את אחד משני האישים מאתונה, על מנת לצבור יתרון פוליטי בזירה הציבורית על חשבונם: אם ניקיאס היה מורחק היפרבולוס היה נפטר מיריב אידאולוגי שהתנגד למדיניות התוקפנית והאימפריליסטית שתמך בה, ואילו הרחקתו של אלקיביאדס הייתה פוטרת אותו ממתחרה על אהדת והנהגת העם. אך ניקיאס ואלקיביאדס החליטו לשלב כוחות, והשתמשו בהשפעתם המשותפת כדי להתסיס את הציבור ולשכנעו להרחיק את היפרבולוס עצמו, והוא הוגלה מאתונה בשנת 417 לפנה"ס.
את תקופת גלותו בחר היפרבולוס לעשות באי סאמוס. בשנת 411 לפנה"ס, במהלך ניסיון הפיכה כושל בסאמוס, הוא נרצח על ידי הסיעה האוליגרכית הסאמית, ועל ידי בני בריתם מקרב אנשי הצי האתונאי שעגן באי.
השפעה וחשיבות

היפרבולוס היה המדינאי האתונאי האחרון שהוגלה באמצעות תהליך האוסטרקיזם, ופלוטרכוס מציין בפירוש את הרחקתו כסיבה להפסקת השימוש בנוהל. לפיו, העם האתונאי הזניח וביטל את האוסטרקיזם, כיוון שיוקרת הנוהל נפגעה בשל כך ששימש לסילוקו של אדם לא הגון כהיפרבולוס מהחיים הציבוריים, אדם שלא היה ראוי לכבוד שהתלווה להגלייה.
פרופ' אפרים דוד מפחית בתרומה שהייתה להרחקתו של היפרבולוס לדעיכתו של התהליך. לטענתו, הפוליטיקה האתונאית הפכה מורכבת מכדי שניתן יהיה לפתור מחלוקות פוליטיות באמצעות האוסטרקיזם, ובמילותיו: ”האתונאים הפסיקו להשתמש בשיטה לא רק מכיוון שהתברר כי היא עלולה ליצור קנוניות פוליטיות, אלא גם, ובעיקר, מכיוון שהייתה מבוססת על הנחה שעבר זמנה, כי די בסילוקו של מנהיג בעל השפעה להוריד ביעילות מסדר היום הציבורי את הקו המדיני שהוא הוביל.”
דוד סבור שלהגלייתו של היפרבולוס ישנה חשיבות היסטורית כיוון שהיא שופכת אור על שימוש בשתי שיטות פוליטיות מנוגדות במשטר האתונאי: שיטת הפנייה הישירה לעם האתונאי, שבה נקט היפרבולוס, והשיטה שבה נקטו יריביו, שיטה שהסתמכה על קשרים פוליטיים חשאיים וקנוניות. לפי דוד, העובדה שהשיטה השנייה ניצחה, היוותה תמרור אזהרה לדמוקרטיה האתונאית.
המרוויח הפוליטי העיקרי מהגלייתו של היפרבולוס היה אלקיביאדס, לא רק שהוא ניצל מניסיון ההרחקה, הוא גם נפטר ממתחרה קולני על הובלת הקו המדיני שתמך בחידוש המלחמה נגד ספרטה. יותר מכך, לפי ניתוחו של ההיסטוריון הבריטי פיטר ג'ון רודס, המהלך שבו היפרבולוס הורחק, אפשר לאלקיביאדס ליצור ברית זמנית עם ניקיאס, יריבו הגדול. אבל הניצחון הפוליטי של אלקיביאדס היה קצר מועד: הרחקתו של היפרבולוס, הנציג הבולט של החוגים הדמוקרטיים באתונה, יצרה טינה ניכרת בקרבם. ששורה של מעשי חילול קודש וונדליזם התרחשו בעיר, ערב היציאה של אתונה למסע מלחמה בסיציליה, אויביו של אלקיביאדס מקרב החוגים הנ"ל ניצלו את ההזדמנות כדי לנקום בו על מעורבותו במפלתו של היפרבולוס, והצביעו עליו כמוקד הפעילות העבריינית.
להאשמות אלו היו השפעות מרחיקות לכת לאתונה בכלל, ולאלקיביאדס בפרט, והן התחילו שרשרת אירועים שהובילו לעריקתו של האחרון לספרטה, ותרמו באופן ניכר לכישלון המסע האתונאי לסיציליה.
ראו גם

אלקיביאדס
ניקיאס
אוסטרקיזם
קליאון
לקריאה נוספת

אריסטופאנס, "אחת עשרה קומדיות - כרך א'", מתורגמות מן המקור היוָני על ידי יצחק זילברשלג, תל אביב-ירושלים, מסדה, תשכ"ז.
אריסטופאנס, "האכארנים", תרגמה מיוונית זיוה כספי, הוסיפה מבוא ופירוש דבורה גילולה, ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשנ"ד (1994).
אריסטופאנס, "הפרשים", תרגמה מיוונית זיוה כספי, הוסיפה מבוא ופירוש דבורה גילולה, ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשס"ו (2006).
אריסטופאנס, "הצפרדעים", מיוונית: אהרן שבתאי, תל אביב, הוצאת שוקן, 1997.
אריסטופאנס, "הצרעות", תרגמה מיוונית זיוה כספי, הוסיפה מבוא ופירוש: דבורה גילולה, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשס"א, (2000).
אריסטופאנס, "חג הנשים", תרגמה זיוה כספי, הוסיפה מבוא ופירוש דבורה גילולה, ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 1997.
אריסטופאנס, "עננים: קומדיה", מתֻרגמת מן המקור היוָני על ידי יצחק זילברשלג, תל אביב, מסדה, תשי"ט.
אפרים דוד, "הדמוקרטיה הקלאסית: התהוותה, תפקודה, עקרונותיה ותלאותיה באתונה.", ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשס"ג (2003).
משה עמית, "תולדות יוון הקלאסית", הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאנגס, ירושלים, תשמ"ד (1984). (הספר בקטלוג ULI)
אלכסנדר פוקס, "אתונה בימי גדולתה", מוסד ביאליק, ירושלים, 1984.
פלוטארכוס, "חיי אישים - אנשי יוון", תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי, ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"א (הביוגרפיות של סולון, תמיסטוקלס ואלקיביאדס תורגמו על ידי מ"ה בן שמאי).
תוקידידס, "תולדות מלחמת פילופוניס", תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי, הקדים מבוא א' פוקס, ירושלים, מוסד ביאליק, תשי"ט (1959).
Rhodes, P. J., "Alcibiades: Athenian Playboy, General and Traitor.", Barnsely (South Yorkshire), Pen and Sword Military Books, 2011.
John Hazel, "Who's Who in the Greek world", London and New York, Routledge, 2000.