stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדראה קונסילי

אנדראה קונסילי (נולד ב-27 בינואר 1987) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת השוער בססואולו.
קריירת מועדונים

כדי לקבל ניסיון בעמדת השוער הראשון, קונסילי הושאל מאטאלנטה לקבוצת סמבנדטסה מהליגה השלישית בעונת 2006/2007. עונה לאחר מכן הושאל לקבוצת הסרייה ב', רימיני. לאחר עונות ההשאלה המוצלחות חזר קונסילי לאטלנטה בתור שוערה הראשי.
ב-1 בספטמבר 2014 לאחר 8 עונות באטלנטה, קונסילי חתם בססואולו בעבור שלושה מיליון אירו.
נבחרת איטליה

קונסילי היה השוער הלאומי בגילאים 16 עד 23 ואף רשם הופעה בודדת בנבחרת האולימפית ב-2008. הוא זומן לראשונה לסגל של הנבחרת הבוגרת ב-15 באוגוסט 2012 על ידי המאמן דאז, צ'זרה פראנדלי, למשחק ידידות נגד אנגליה.
תארים

אליפות הסרייה ב' (2): 2001/02, 2010/2011
כריסטיאן תורסטוודט

כריסטיאן תורסטוודט (באנגלית: Kristian Thorstvedt; נולד ב-13 במרץ 1999) הוא כדורגלן נורווגי, המשחק בעמדת הקשר בססואולו ובנבחרת נורווגיה.
קריירה

ב-1 בפברואר 2018 חתם תורסטוודט על חוזה לשנה וחצי במועדון הכדורגל ויקינג. הוא זכה בתואר השחקן הצעיר של העונה בליגה הנורווגית השנייה. הוא ערך את הופעת הבכורה בהפסד 0–2 ל-Mjøndalen ב-10 באפריל 2018. ב-22 באפריל כבש שער בכורה בניצחון 0–4 על אוסאן.
ב-3 בינואר 2020 חתם על חוזה לשלוש שנים וחצי בראסינג גנק. ב-19 בינואר ערך את הופעת הבכורה בניצחון 0–3 על זולטה ורכם, משחק בו גם כבש את שער הבכורה.
ב-12 ביולי 2022 חתם לחמש שנים בססואולו מהסרייה א'.
ב-18 בנובמבר 2020 ערך תורסטוודט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נורווגיה בתיקו 1-1 עם אוסטריה. ב-29 במרץ 2022 כבש שער בכורה בניצחון הנבחרת 0–9 על ארמניה.
חיים אישיים

תורסטוודט הוא בנו של שוער העבר אריק תורסטוודט. אחותו, שרלוט תורסטוודט, היא דוגמנית ידועה בנורווגיה ומנחה בערוץ MTV הנורווגי.
תארים

וייקינג
גביע נורווגי: 2018
ראסינג גנק
גביע בלגי: 2020/2021
הערות שוליים

↑  Dette er årets spiller i OBOS-ligaen: – Helt magisk, Eurosport, ‏24 באוקטובר 2018 (בנורווגית)
↑  Sanmax Projects, Noorse middenvelder Kristian Thorstvedt tekent tot midden 2023 | KRC Genk, www.krcgenk.be (בהולנדית)
↑  RedazioneM, Il Sassuolo ingaggia il norvegese Kristian Thorstvedt, U.S. Sassuolo Calcio, ‏12 ביולי 2022 (ב־)
נתניאל הות'ורן

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1804 סיילם (מסצ'וסטס), ארצות הברית 
 פטירה:  19 במאי 1864 (בגיל 59) Plymouth, ארצות הברית 
 שם לידה:  Nathaniel Hathorne 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Sleepy Hollow Cemetery 
 שם עט:  Monsieur de l’Aubépine 
 מקום לימודים:  מכללת באודוין 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  ספרות גותית, סיפור קצר, נובלה 
 זרם ספרותי:  הרומנטיקה 
 יצירות בולטות:  אות השני, Tales of the White Hills, and sketches, The whole history of grandfather's chair, Biographical stories, A Wonder-Book for Girls and Boys, Little Daffydowndilly, and other stories, The House of the Seven Gables, The Snow‐Image: A Childish Miracle 
 בן או בת זוג:  סופיה הות'ורן 
 צאצאים:  ג'וליאן הות'ורן, Mother Mary Alphonsa 
 חתימה:   
 
נתניאל הות'ורן (באנגלית: Nathaniel Hawthorne‏; 4 ביולי 1804 – 19 במאי 1864) היה סופר אמריקאי.
ביוגרפיה

נתניאל הות'ורן נולד בסיילם, מסצ'וסטס למשפחה פוריטנית ותיקה בניו אינגלנד. הוא צאצא של ויליאם הות'ורן שהיה ידוע ברדיפתו את הקווייקרים, ושל בנו, ג'ון הות'ורן, שהיה אחד השופטים במשפטי ציד המכשפות בסיילם בשנת 1692. מעשיהם של אבות-אבותיו העיקו על מצפונו של הות'ורן. תחושות האשם שחש באו לידי ביטוי בהתקפותיו על הפוריטניות ובנושאים בהם עסק בסיפוריו, כגון מוסר, חטא, עונש וכפרה.
אביו של הות'ורן היה קברניט באונייה והוא מת בים בשנת 1808 מקדחת צהובה. אימו גידלה אותו בבדידות יחסית. בין השנים 1821–1824 למד בקולג' בודואין שבמיין, שם התיידד עם הנרי וואדסוורת' לונגפלו ועם פרנקלין פירס שהיה לימים הנשיא ה-14 של ארצות הברית. בקולג' החל הות'ורן לכתוב את הרומן הראשון שלו Fanshawe, רומן בוסר אשר הגיבור בו דומה מבחינות רבות לסופר עצמו.
כשסיים את לימודיו ב-1825 חזר הות'ורן לחיות עם משפחתו בסיילם. הוא התחיל לכתוב רשימות היסטוריות וסיפורים אלגוריים. ב-1828 פרסם בעילום שם ועל חשבונו את הרומן Fanshawe, אבל מאוחר יותר התחרט על כך וניסה להשמיד את העותקים שלא נמכרו. הרומן לא זכה להתייחסות כלל, והות'ורן לא הצליח למצוא מוציא לאור לאוסף הסיפורים שכתב Seven tales of my native land.
ב-1836 עבר הות'ורן לבוסטון. לתקופה קצרה היה עורך של כתב עת שלרוע מזלו הגיע באותה שנה לכדי פשיטת רגל. שנה אחר כך השתפר מצבו הכלכלי בזכות פרסום קובץ הסיפורים Twice-Told Tales, שנמכרו ממנו יותר מאלף עותקים תוך שנה. הוא התחיל לרכוש מוניטין כסופר, אך למרות זאת התחיל לעבוד בבית המכס, תחילה בבוסטון ואחר כך בסיילם, משרה שפוטר ממנה בשנת 1849.
הרומנים שכתב, בייחוד "אות השני", ביססו את מעמדו של הות'ורן כסופר חשוב בתקופתו.
ב-1842 נשא לאישה את סופיה פיבודי, מאיירת במקצועה ובעלת השקפה טרנסצנדטליסטית. הם חיו במשך שלוש שנים בקונקורד שבמסצ'וסטס, כשבין שכניהם בקונקורד היו ראלף וולדו אמרסון והנרי דייוויד תורו. לזוג נולדו שלושה ילדים, ובנם ג'וליאן היה לסופר בעצמו, שבין יצירותיו ניתן למנות את "גיזת הזהב".
במרץ 1853 קיבל את משרת הקונסול בליברפול ובמנצ'סטר והוא נסע לאנגליה עם משפחתו. בזמן שהותו באנגליה לא כתב רומנים נוספים, אך ניהל רשימות מפורטות על חייו באנגליה ועל מסעותיו בצרפת ובאיטליה. בשנת 1860 חזר למסצ'וסטס, והמשיך לכתוב עד מותו.
הות'ורן מת ב-19 במאי 1864 בפלימות', ניו המפשייר כשהיה במסע בהרים עם ידידו פרנקלין פירס. כמה מספריו הלא גמורים פורסמו לאחר מותו.
יצירתו

הות'ורן ידוע כיום בעיקר בזכות הסיפורים הקצרים הרבים וארבעת הרומנים העיקריים שכתב בשנות החמישים והשישים של המאה ה-19. הרומנים הם: "אות השני" (1850), "הבית בעל שבעת הגמלונים" (1851), The Blithedale Romance שיצא ב-1852, וThe Marble Faun שפורסם ב-1860.
לסיפורים הקצרים שלו קרא "מעשיות" (Tales). הות'ורן פרסם מספר רב של סיפורים בעילום שם ובשמות עט בכתבי-עת כמו The New-England Magazine ו- The United States Democratic Review. בשמו חתם על יצירתו רק ב-1837 כשיצא לאור קובץ הסיפורים Twice-Told Tales.
עיקר יצירתו של הות'ורן ממוקמת בניו אינגלנד. ניתן לקרוא רבים מסיפוריו הקצרים כאלגוריות מוסריות המושפעות מהרקע הפוריטני שלו. הסיפור Ethan Brand מספר על אדם היוצא לחפש את החטא שאין עליו מחילה, ותוך כדי חיפוש מבצע אותו. אחד הסיפורים היותר מפורסמים שלו "כתם הלידה" The Birth-Mark הוא על רופא אשר מסיר סימן לידה מפניה של אשתו, ניתוח שמביא למותה. הסיפור The Maypole of Merrymount מתאר מפגש בין פוריטנים לכוחות אנרכיה והדוניזם.
הות'ורן היה מיודד תקופה קצרה עם הסופר הרמן מלוויל. הם נפגשו בפיקניק שערך ידיד משותף ב-5 באוגוסט 1850. מלוויל קרא זמן קצר לפני כן קובץ סיפורים של הות'ורן, Mosses from an Old Manse, ושיבח אותו במאמר "הות'ורן ומשה שלו". מלוויל העריץ את הות'ורן והקדיש לו את הרומן מובי דיק. המכתבים של מלוויל להות'ורן מספקים הבנה לגבי חיבור "מובי דיק". המכתבים של הות'ורן למלוויל לא שרדו.
אדגר אלן פו כתב ביקורת חשובה אך לא מחמיאה על קובצי הסיפורים של הות'ורן. הסופר הנרי ג'יימס כתב ביוגרפיה וביקורת ספרותית על יצירתו של הות'ורן.
ספריו שתורגמו לעברית

"אות השני" (The Scarlet Letter)
תרגם דב יחיאלי (תל אביב: עם עובד, תש"י)
תרגמה אביבה גורן (תל אביב: בר, 1984)
תרגמה סיגל אדלר (ירושלים: כרמל, תשס"ג 2003)
"ראש נוצה" - סיפור קצר (Feathertop)
עיבדה טלי רוזין (תל אביב: זמורה-ביתן, תשנ"ח 1998)
"גן העדן של הילדים" (The Paradise for Children)
תרגם מ' בן-אליעזר (תל אביב: אגדת הסופרים על ידי מסדה, 1945)
תרגם יותם ראובני (תל אביב: נמרוד, 2002)
"סיפורים מופלאים מספורי אנגלווד" (Tanglewood Tales)
תרגמה ג' אריוך, ציורים: ואן אבה (ירושלים – תל אביב: מ' ניומן, תשכ"ט 1968)
שלושה סיפורים שסופרו : הניסוי של דוקטור היידגר, השטן בכתב היד, גודמאן בראון הצעיר
תרגום: יהונתן דיין, רישומים: סולומון כרמי (רעננה: אבן חושן, תשע"ח 2018)
"עשרים יום עם ג'וליאן ובאני הקטן" (Twenty Days with Julian and Little Bunny)
תרגם יורם נסלבסקי (הוצאת תשע נשמות, 2023)
לקריאה נוספת

נתניאל הות'ורן, שאר בשרי רב-סרן מולינו (תרגם מאנגלית, העיר והוסיף אחרית-דבר: אריאל קריל), "דחק" - כתב עת לספרות טובה, כרך ב'
הרמן מלוויל, נתניאל הות'ורן - האיש הקטן של אתמול (מאנגלית: ענת שפירא), "דחק" - כתב עת לספרות טובה, כרך ב'
הערות שוליים

↑  עמר קלמנוביץ, למצוא את השטן, באתר ישראל היום, 29 ביוני 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298558805171  PLWABN: 9810542609605606  BIBSYS: 90071240  BNC: 000044621  BNE: XX837340  BnF: cb130914881 (data)  CANTIC: a11079824  CiNii: DA00594313  GND: 118709305  ICCU: CFIV003068  ISNI: 0000 0001 2130 4861  LCCN: n79007728  LNB: 000026970  MusicBrainz: 72814fde-3d14-4b85-90ea-0e9d970fac02  NARA: 10581152  NDL: 00442747  NKC: jn19990003262  NLA: 35180308  NLG: 201883  NLK: KAC199611832  NSK: 000010853  NTA: 229709761  RERO: 02-A003354718  SELIBR: 210460  SNAC: w6251kk6  SUDOC: 026916649  Trove: 854344  ULAN: 500319268  VcBA: 495/127367  VIAF: 44435463   WorldCat (עם VIAF): 44435463
קויאנג

| --- | --- |

פוטומונטז' של קויאנג
 מדינה:  קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
 מחוז:  קיונגי
 שטח:  266.6 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,045,497 (2020)
  ‑ צפיפות:  3,922 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  37°39′N 126°48′E﻿ / ﻿37.65°N 126.8°E﻿ / 37.65; 126.8
 אזור זמן:  UTC +9
 http://www.goyang.go.kr/fl/index_eng.html
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קוריאה הדרומית מוגדלת) סיאול פוסאן אינצ'ון דאיגו טג'אן קוואנגג'ו אולסן סוואן צ'נגוון צ'ג'ו קוריאה הצפונית יפן ים יפן הים הצהוב  מצר קוריאה קויאנג(למפת קוריאה הדרומית רגילה) סיאול פוסאן אינצ'ון דאיגו טג'אן קוואנגג'ו אולסן סוואן צ'נגוון צ'ג'ו קוריאה הצפונית יפן ים יפן הים הצהוב  מצר קוריאה קויאנג    מיקומה של קויאנג במחוז קיונגי tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קויאנג (בהנגול: 고양시, בהנג'ה: 高陽市) היא עיר במחוז קיונגי שבצפון-מערב קוריאה הדרומית. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.045 מיליון תושבים.
גאוגרפיה

קויאנג כוללת את העיר החדשה של אילסן, המחוברת דרך סיאול מקו 3 של הרכבת התחתית. העיר גובלת בבירה סיאול בדרום. לאורך חלק קטן של הגבול, על הר פוקהאן, שוכנת מצודה.
בעיר מוסדות לימוד רבים, בהם קולג' שיתופי ללימודי חקלאות, אוניברסיטת החלל והאוויר של קוריאה, וכן אוניברסיטה למשפטים ועסקים.
קויאנג היא עיר הבית של קבוצת הכדורגל קויאנג קוגמין בנק, שמשחקת בליגה הלאומית של קוריאה הדרומית.
ערים תאומות

הולנד הרהוחווארד (אנ'), הולנד
הרפובליקה העממית של סין צ'יצ'יהאר (אנ'), חיילונגג'יאנג, הרפובליקה העממית של סין
ארצות הברית סן ברנרדינו, קליפורניה, ארצות הברית
הערות שוליים

↑  South Korea: Gyeonggi Province (Counties and Townships) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007494354505171  GND: 4523590-9  LCCN: no2005092350  MusicBrainz: 2d96d8b8-0e4d-4aa1-aeda-bab06f1330cc  NKC: xx0036529  NLK: KSH2002031930  VIAF: 157466761   WorldCat (עם VIAF): 157466761 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קוריאה הדרומית ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בלדר

ערך זה עוסק באל נורדי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 תרבות:  מיתולוגיה נורדית 
 מקום מגורים:  Breidablik 
 אלים מקבילים:  Bældæg 
 אב:  אודין 
 אם:  פריג 
 אחים:  הוד'ר, מיילי, וידאר, תור, הרמולד, בראגי, ואלי 
 בן או בת זוג:  נאנה 
 צאצאים:  פורסטי 
 
במיתולוגיה הנורדית, בלדר (בנורדית עתיקה: Baldr) הוא אל, אחד מהאסיר ואחד מבניהם של אודין ופריג, אשר סיפור מותו והלווייתו משמעותי. בלדר מופיע באדה הפואטית, שליקטה במאה ה-13 מקורות יותר מוקדמים, באדה הפרוזאית, שנכתבה במאה ה-13 על ידי סנורי סטורלוסון, ובצורה אוהמריסטית בגסטה דנורום של ההיסטוריון הדני סקסו גרמטיקוס.
באדה הפרוזאית בלדר מתואר כיפה תואר, בהיר, וחכם מאוד. סיפור מותו של בלדר מפורט יחסית באדה הפרוזאית, שבה מסופר שהאל לוקי ישטה באל הוד'ר העיוור ויגרום לו לירות בבלדר חץ שיהרוג אותו, וכי מותו הוא אסון עצום בשביל האסיר. האדה הפואטית והאדה הפרוזאית כותבות שאודין ורינד יולידו את ואלי בשביל להרוג את הוד'ר. בתיאורים של אירועי רגנרוק, האדה הפואטית מספרת כי בלדר יקום לתחייה לאחר הרגרנרוק, ביחד עם הוד'ר.
ביאורים

↑  ת'ינג (þing) הוא סוג של אספה
הערות שוליים

↑  התרגום לעברית מבוסס על תרגום לאנגלית אותו ניתן לראות כאן.
1 2 3 4 5 6 7 8  מתרגומו של שאול טשרניחובסקי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553728605171  BnF: cb12302568f (data)  GND: 118637770  LCCN: no2014097853  NKC: ola20231194028  SUDOC: 03189674X  VIAF: 42631266   WorldCat (עם VIAF): 42631266 
אלי האסיר בציור "מותו של בלדר", מ-1817, מאת Christoffer Wilhelm Eckersberg
בלדר וננה, איור משנת 1882
נועם ויסמן

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1963 (בן 61) רמת אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  פילוסוף, משורר
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  שירה 
 יצירות בולטות:  "מיהו האדם" (הקיבוץ המאוחד, 2015); "חילוניות דיאלוגית" (נצר, 2024); "כן" (עתון 77, 2021); "כליל הכלילים" (אבן חושן, 2011)
 
נועם ויסמן (נולד ב-17 באוקטובר 1963) הוא משורר ופילוסוף ישראלי.
ויסמן שימש כמרצה לפילוסופיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בשלוחת האוניברסיטה באילת. נושא עיסוקו המחקרי הוא בעיית הסובייקט והמענה לה בפילוסופיה הדיאלוגית. ויסמן פרסם 3 ספרי פילוסופיה ו-14 ספרי שירה.
ביוגרפיה

ויסמן נולד וגדל ברמת אביב. אביו, דוד ויסמן היה צייר ואימו, רבקה, הייתה אחות במחלקת פגים. ויסמן למד בתיכון אליאנס תל אביב. את שירותו הצבאי עשה ביחידה 8200 של חיל המודיעין. בשנת 1986, עם שחרורו משירות הקבע, החל ללמוד פיזיקה ופילוסופיה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים. כעבור שנה המשיך בלימודי רפואה ופילוסופיה בתוכנית למצטיינים באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1991 סיים במקביל שני תוארי BA נפרדים ברפואה ובפילוסופיה. מתוך עניין בחר ויסמן להתמקד בתחום הפילוסופיה. במסגרת לימודי התואר השני באוניברסיטה העברית כתב את עבודת המחקר "מושגי הכללי והפרטי כפי שהם מתבטאים ב'היש והאין' של סרטר", בהנחייתו של פרופ' מנחם ברינקר. את הדוקטורט, אותו קיבל בשנת 2010, עשה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בהנחייתו של פרופ' אברהם מנסבך. נושא המחקר היה "בעיית הסובייקט: ניטשה, סרטר ובובר".
בנוסף להשכלתו הפורמלית, ויסמן הוא בעל ידע נרחב באסטרונומיה ובמוזיקה קלאסית. בשנת 1996 עבר עם משפחתו להתגורר בנגב והקים מצפה כוכבים ביישוב עזוז, שבו העביר עד שנת 2007, סיורים, הרצאות והדרכות בנושא אסטרונומיה, בין השאר לתלמידי המחלקה למדעי כדור הארץ והסביבה של אוניברסיטת בן-גוריון. במקביל, שימש בשנים אלו כמבקר מוזיקה בעיתון דבר, והנחה ערבי האזנה מודרכים למוזיקה קלאסית בגני עומר, אותם הפיקה רות הילמן, מנהלת הקונסרבטוריון העירוני באר שבע. בהמשך עבר להתגורר בכרכור. משם המשיך בעיסוקו כמרצה לאסטרונומיה במצפה הכוכבים טכנודע חדרה, במקביל להרצאותיו בפילוסופיה ובמוזיקה במוסדות תרבות שונים, ביניהם בית אריאלה ומכון גתה.
חיים אישיים

ויסמן הוא אב לשתי בנות: שחר - סטודנטית לווטרינריה, ומיה - מתכנתת הייטק, וסב לשתי נכדות ונכד. מתגורר בחדרה.
מחקריו

מחקריו של ויסמן עוסקים בפילוסופיה דיאלוגית. נקודת המוצא שלהם היא בעיית הסובייקט – בעיה פילוסופית מרכזית, שליבה הוא הפיכת הסובייקט לאובייקט או איונו (שלילתו). שני מושגים בסיסיים בהגותו של ויסמן הם: המושג א-רציונליות – הנמצא מחוץ לתחום התבונה אך לא בניגוד לשיפוטה, מנגד למושג האי-רציונליות – העומד בסתירה לשיפוט התבונה.
עבודת המחקר של ויסמן "בעיית הסובייקט: ניטשה, סרטר ובובר" סוללת את הדרך אל הסובייקט, שהוא ה'אני קיים' של הקוגיטו הקרטזיאני וסוקרת את הבעיה בפילוסופיה החדשה, בדגש על ניטשה וסרטר, שלטענת המחקר סותרים את לב שיטותיהם שלהם עקב אי-רציונליות או רציונליות חד-צדדית. המחקר טוען כי הפתרון הוא באספקט הא-רציונלי, וקובע את צירו בפילוסופיית הזיקה של בובר.
ספריו והגותו הפילוסופית > מיהו האדם

בספר "מיהו האדם" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשע"ה 2015) מדגיש ויסמן כי השאלה הפילוסופית היסודית היא מיהו האדם ולא מהו האדם – כניסוחו של קאנט. שאלה זו, היוצאת מתוך השקפה דיאלוגית, מחדדת את הצורך בהצגת האדם כסובייקט תחת הפיכתו לאובייקט או איוּנו. חלקו הראשון של הספר הוא עיון ביקורתי בהתפתחות ראיית האדם בפילוסופיה המודרנית, בדגש על בעיית הסובייקט בהגותם של ניטשה וסרטר. חלקו השני בוחן את הפתרון שמציעה הפילוסופיה הדיאלוגית, במיוחד בגרסתו של בובר. חלקו השלישי של הספר עוסק בהשלכות החברתיות ובביטוי האמנותי של השאלה המוצבת בכותרת הספר – מיהו האדם.
ספריו והגותו הפילוסופית > האמת: הקיום הדיאלוגי

"האמת: הקיום הדיאלוגי" (הוצאת עולם חדש, תשע"ח 2018) הוא מניפסט של הקיום הדיאלוגי בהגות שרואה את הפילוסופיה כקרובה ביותר לחיים. המניפסט טוען כנגד הספקנות והפוסטמודרניזם – כי יש אמת. אמת זו חלקה מעבר לגבולות הכרתנו, וליבה מתגלה לנו דווקא באופן א-רציונלי, אך לא אי-רציונלי. זוהי פילוסופיה שרואה את האדם עקרונית וקיומית, הן כישות דיאלוגית והן כסובייקט, כנושא ולא כמושא – "מי" ולא "מה". האדם הוא בעל חירות ואחריות של סובייקט, שמתוכן הוא בוחר את סוג הדיאלוג שהוא מקיים עם הזולת ועם העולם, כל זאת מתוך זיהוי העולם מיסודו כרוח וכהוויה אימננטית.
ספריו והגותו הפילוסופית > חילוניות דיאלוגית

בספר "חילוניות דיאלוגית" (הוצאת נצר, תשפ"ד 2024) מחיל ויסמן את הגותו הדיאלוגית על החילוניות ומבהיר מדוע רק היא יכולה לממשה בשלמותה. הטענה העומדת בבסיס הספר היא כי החילוניות הדיאלוגית היא הרוחניות השלמה, זאת משום היות האדם ביסודו סובייקט בעל חירות וישות דיאלוגית המכוננת את זהותו, יחד עם כך שהעולם הוא רוח אימננטית שהגשמי הוא התגשמותה. הנוסחאות הפיזיקליות והמתמטיקה, בהיותן ישויות מנטליות, מאששות זאת במובלע או במפורש. הספר עומד על ההשלכות האתיות והחברתיות של האמת הדיאלוגית, לרבות בתרבות ובאמנות.
יצירתו הספרותית

ויסמן פרסם 14 ספרי שירה. בשיריו הוא מרבה לשלב מנושאי הגותו ורעיונותיו הדיאלוגיים, בין השאר, באשר למושגי האמת, החירות והאהבה.
שירתו כתובה בז'אנרים שונים. אחד הבולטים בהם הוא הסונטה. ספר שיריו כליל הכלילים (אבן חושן, 2011) הוא יצירה הכוללת 14 כלילי סונטות, שכל אחד מהם הוא כליל סונטות הירואי, ובסך הכול 210 סונטות.
ספר שיריו כֵּן (עתון 77, 2021) הוא שירת-תודעה המתמשכת ברצף על פני 36 עמודים, ללא פסקאות וללא סימני פיסוק. שירה זו נובעת מזרם התודעה הספרותי אך מתייחדת ממנו בליריות ובמאפייני שירה צורניים ומוזיקליים.
יצירתו הספרותית > ספרי שיריו

מיתרי נייר, הוצאת גוונים, 1998
סונטות, פואמות ושירי אהבה, הוצאת כרמל, 2004
כליל הכלילים, הוצאת אבן חושן, 2011
אהבת עולם, הוצאת עיתון 77, 2012
ואל הים תשוב, הוצאת עיתון 77, 2013
בזרם הכמיהה ישנן אדוות של חסד – סונטות מן העיזבון, הוצאת עיתון 77, 2014
הצליל השקט ביותר בעולם, הוצאת עיתון 77, 2016
רמז, הוצאת עיתון 77, 2017
צלילות, הוצאת עיתון 77, 2018
צ'לו עם כנפי פרפר, הוצאת עיתון 77, 2019
פיוט, הוצאת עיתון 77, 2020
כן, הוצאת עיתון 77, 2021
אור עדין, הוצאת עיתון 77, 2022
בין ארץ ושמיים, הוצאת עיתון 77, 2024
יצירותיו של ויסמן פורסמו בבמות שונות, ביניהן: כתב העת מאזנים, כתב העת לספרות ולתרבות עתון 77, כתב העת עכשיו, כתב עת לשירה קפל, כתב העת בגלל, ביטאון שירה, כתב העת בין סגול ובין תכלת, הארץ, ישראל היום, האנתולוגיה העולם של אתמול, אתר ליריקה, האתר של נילי דגן, אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית.
לקריאה נוספת

מיה סלע ויובל אביבי, לקראת חילוניות דיאלוגית חדשה, ריאיון עם ד"ר נועם ויסמן על ספרו חילוניות דיאלוגית, כאן 11, מה שכרוך, 28 בפברואר 2024
ד"ר אריאל אוקסהורן, רקמה אנושית אחת, על הספר מיהו האדם מאת ד"ר נועם ויסמן, ישראל היום, 6 בנובמבר 2015
נועם ויסמן, ספרים על פילוסופיה שכדאי לכם לקרוא, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2015
שירים מתוך בזרם הכמיהה ישנן אדוות של חסד מאת נועם ויסמן, האתר של נילי דגן, 25 בדצמבר 2014
אילה סלם, על הספר כליל הכלילים מאת נועם ויסמן, באתר נוריתה, 16 ביולי 2013
עמית ישראלי-גלעד, על הספר אור עדין מאת נועם ויסמן, באתר עיתון 77, 10 באוגוסט 2022
הערות שוליים

↑   איתמר זהר, התערוכות המומלצות של סוף השבוע: 24.5 עד 27.5, באתר הארץ, 24 במאי 2023
↑  מיה, ו, אלבום ציורים של הצייר דוד ויסמן, באתר ספר דיגיטלי, ‏1 באפריל 2019
↑  דיסרטציה – בעיית הסובייקט: ניטשה, סרטר ובובר מאת נועם ויסמן, באתר הספרייה הלאומית, ‏תשע"א 2010
↑  עופרית וינברגר, מנהלת פרויקטים טכנודע, מסעות במערכת השמש – הרצאות בליווי תצפית מאת ד"ר נועם ויסמן, נובמבר 2011
↑  הרעיונות הפילוסופיים בסרט "מלאכים בשמי ברלין", מאת ד"ר נועם ויסמן, באתר בית אריאלה, בחסות מכון גתה, ‏9 בנובמבר 2021
↑  תקציר, תוכן עניינים והקדמה מתוך הספר "מיהו האדם", באתר כותר, ‏2015
↑  תקציר ופרק ראשון מתוך הספר "האמת", באתר עברית, ‏דצמבר 2018
↑  על הספר "חילוניות דיאלוגית", באתר נצר, ‏18 בפברואר 2024
↑  על הספר "כליל הכלילים", באתר אבן חושן, ‏2011
↑  על הספר "כן", באתר עתון 77, ‏7 ביולי 2021
↑  על הספר "רמז", באתר עתון 77, ‏2 באוקטובר 2017
↑  על הספר "צלילות", באתר עתון 77, ‏6 במרץ 2018
↑  על הספר "צ'לו עם כנפי פרפר", באתר עתון 77, ‏23 במאי 2019
↑  על הספר "פיוט", באתר עתון 77, ‏20 באוגוסט 2020
↑  יצירותיו של ויסמן התפרסמו בגיליונות: 390, 394, 399, 407, 414, 419, 426, 430, גיליונות כתב העת, באתר עתון 77, ‏2016–2023
↑  השיר זעקה מאת נועם ויסמן, באתר קפל – כתב עת לשירה, ‏מרץ 2018
↑  יצירותיו של ויסמן פורסמו בגיליונות: 133, 141, 146, 151, 321, אינדקס גיליונות, באתר ביטאון שירה, ‏2016–2020
↑   נועם ויסמן, שיר | בּוּרְגָּנִים בְּבֵיתָם וּבְצֵאתָם, באתר הארץ, 3 במאי 2022
↑  השיר חיים מאת נועם ויסמן, באתר נילי דגן, מתוך ישראל היום, מדור תרבות ספרים, ‏6 בפברואר 2015
↑  על האנתולוגיה העולם של אתמול, באתר הוצאת כתב, ‏2021
↑  שירים מאת נועם ויסמן, באתר ליריקה, ‏20 בפברואר 2018
↑  משתתפי האנתולוגיה המקוונת לשירה עברית, באתר נילי דגן, ‏מאי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290866705171  LCCN: n98084042  VIAF: 69237379   WorldCat (עם VIAF): 69237379
יעקב נפתלי שמחוני

| --- | --- |

יעקב נפתלי שמחוני
 לידה:  20 בינואר 1884 כ"ב בטבת תרמ"ד סלוצק, רוסיה
 פטירה:  21 במאי 1926 (בגיל 42) ח' בסיוון תרפ"ו ברלין, רפובליקת ויימאר 
 ענף מדעי:  מזרחנות, מדעי היהדות
 
יעקב נפתלי הרץ שמחוני (שמחוביץ) (על פי רוב  י. נ. שמחוני; 20 בינואר 1884, כ"ב בטבת תרמ"ד, סלוצק, רוסיה (רוסיה הלבנה) – 21 במאי 1926, ח' בסיוון תרפ"ו) היה משכיל יהודי, היסטוריון ומתרגם, בקי במזרחנות ומדעי היהדות.
תרגום "מלחמת היהודים עם הרומאים"

תרגום שמחוני ל"תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים" הוא התרגום השני שנעשה לעברית, אך הראשון שנעשה ישירות מהמקור היווני. התרגום הקודם לעברית, של קלמן שולמן, נעשה מתרגום גרמני, ולדעת שמחוני "אינו אלא מהדורה מליצית של ספר יוספוס".
מכיוון שיוסף בן מתתיהו מספר שאת "מלחמת היהודים" כתב לראשונה בלשון "אבותיו" ורק אחר כך תרגם אותו ליוונית, בחר שמחוני לתרגם את הספר לעברית של זמנו של יוסף:
"שמתי לנגד עיני בקרוּב את התקופה שכתב בה יוספוס, תקופת ראשית המשנה, והכנסתי אל הספר רק מילים וניבים מכתבי-הקֹדש ומאוצר לשון המשנה, ולא מאוצר לשון ימי-הבינים או מילים מחדשות (מלבד יוצאים-מן-הכלל מועטים)."
אם ב"שפת אבותינו" התכוון יוסף לעברית ולא לארמית, הקפדתו של שמחוני להימנע משימוש במילים מאוחרות לחתימת המשנה (220 לספירה לערך), מהווה ניסיון לשחזר איך הייתה עשויה להיראות הגרסה הראשונה של יוסף, שלא שרדה.
תרגום שמחוני הוא גם התרגום המקובל בקרב חוקרים ישראלים, ובו משתמשים בדרך כלל בימינו כמקור העיקרי לציטוט. תרגומו נחשב לנאמן למקור, מלווה בהערות שוליים רבות בגוף הספר, הערות ובאורים לכל פרק מרוכזים בסוף הספר, וכן במבוא מרתק ובנספחים חשובים: לוח זמנים של מאורעות המלחמה, מפתח שמות ומקומות, לוחות יוחסין ומפות.
ספריו ותרגומיו

י. נ. שמחוני, דברי ימי ישראל: ספר עזר למורים, למתלמדים ולתלמידי המחלקות העליונות של בתי ספר תיכונים, "מוריה" 1922.
יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, מתורגמים מן המקור היווני על ידי ד"ר י. נ. שמחוני עם מבואות, הערות ומפתחות, הוצאת שטיבל, ורשה, תרפ"ג 1923. "מסדה" 1968.
עלילות גלגמש, תרגם שאול טשרניחובסקי עם מבוא מאת י. נ. שמחוני, הוצאת שטיבל, ורשה, תרפ"ד 1924.
יוסף בן מתתיהו, קדמות היהודים (נגד אפיון), תרגם ד"ר י. נ. שמחוני, הוצאת שטיבל, ברלין, תרפ"ח 1928. "מסדה" 1968.
לקריאה נוספת

ציונים: קובץ לזכרונו של י. נ. שמחוני ז"ל, ברלין: אשכול, תרפ"ט 1929.
י"ק מיקלישנסקי, "י.נ. שמחוני", בתוך: שמואל ק. מירסקי, אישים ודמויות בחכמת ישראל באירופה המזרחית לפני שקיעתה, ניו יורק: עוגן על יד ההסתדרות העברית באמריקה, תשי"ט, עמ' 187–198.
אפרים שמואלי, 'ד"ר י.נ. שמחוני, דיוקנו של חוקר "עילוי"', הדאר 59, כט (תש"ם), 471; לח (תשמ"א), 638; 60, א, 10–11; ב, 26–27; ה, 75; ז, 104; ח, 118–119; ט, 138–139; י, 153.
אפרים שמואלי, 'דיוקנו של היסטוריון לאומי: במלאת שישים שנה לפטירתו של י.נ. שמחוני', כיוונים 31 (תשמ"ו), 37–62.
הערות שוליים

↑  עליה באתר הפרטיזנים
1 2 3 4  י. פינק, ד"ר שמחוני ז"ל, דואר היום, 13 ביוני 1926.
1 2 3  פרופ' ד"ר מאיר בלבן, יעקב נפתלי הירץ שמחוביץ (שמחוני) ז"ל (למלאת שנה לפטירתו), הצפירה, 10 ביוני 1927.
1 2 3 4  תולדות י. נ. שמחוני, בתוך: ציונים: קובץ לזכרונו של י. נ. שמחוני ז"ל, עמ' 14.
↑  ג. קרסל, לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, מרחביה, תשכ"ז 1967.
↑  רשימת הצירים שהשתתפו בועידה הארצית הרביעית של ציוני פולין, הצפירה, 4 בספטמבר 1919
↑  י"נ שמחוני, 'חורבן המערב', התקופה כ (תמוז–אלול תרפ"ג), 405–424; כא (תשרי–כסלו תרפ"ד), 380–411.
↑  דן מירון, פרפר מן התולעת: נתן אלתרמן הצעיר – אישיותו ויצירתו – מחזורי שיחות, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, תשס"א 2001, שיחה חמישית: היכן נתקל אלתרמן הצעיר בתורתו של שפנגלר, עמ' 157.
↑  תולדות מלחמת היהודים ברומאים (תרגום ליזה אולמן), הקדמה מאת ליזה אולמן, עמ' 1.
↑  עלילות גלגמש, מבוא, עמ' XI.
↑  אשכול, דואר היום, 22 באפריל 1926
↑  אך במקור אחר נכתב: "מחלקת ההיסטוריה של ימי הבינים ושירת ישראל העתיקה"
↑  ש. ימואלי, ד"ר י. נ. שמחוני ז"ל (למלאת שנתים לפטירתו), הצפירה, 27 במאי 1928.
↑  מ. ח. טוזנר, נשף־אבל לזכר י. נ. שמחוני, ערוך מטעם ההסתדרות העברית, דואר היום, 13 ביולי 1926.
↑  תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, מבוא מאת המתרגם.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר א', פתיחה, א'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308279605171  PLWABN: 9810577603605606  GND: 173525598  ISNI: 0000 0001 1691 0680  LCCN: no94002545  NTA: 107118475  SELIBR: 252865  VIAF: 97282375   WorldCat (עם VIAF): 97282375