stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסוכנות היהודית
הקמת הסוכנות היהודית

בשנת 1920 אושר המנדט הבריטי על ארץ ישראל, על ידי "מועצת הברית של מדינות ההסכמה" (המוסד שקדם לחבר הלאומים). סעיף 4 לכתב המנדט קובע ש"סוכנות יהודית מתאימה תוכר כגוף ציבורי לצורך ייעוץ ושיתוף פעולה עם שלטונות המנדט בנושאים כלכליים, חברתיים ואחרים, העלולים להשפיע על הקמת הבית הלאומי היהודי ועל האינטרסים של האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל". כתב המנדט מוסיף וקובע שבפועל ההסתדרות הציונית תוכר כסוכנות זו. ואכן, עד שנת 1929 מילאה "ההנהלה הציונית" את התפקיד.
אחרי ובעקבות משבר העלייה הרביעית, חיפשה ההנהלה הציונית מקורות כספיים לחיזוקו של היישוב. חיים ויצמן האמין שבעזרת יהודים עשירים יוכל לגייס סכומים נאים למימון המפעל הציוני ולכן יצר קשר עם לואי מרשל, שכיהן כראש הוועד היהודי-אמריקני (ארגון יהודי-אמריקאי לא ציוני שנועד לשמור על זכויותיהם של יהודים במדינות מחוץ לארצות הברית). ב-2 בינואר 1927 יישבו שני המנהיגים את חילוקי הדעות בינם לבין עצמם וחתמו על הסכם (הסכם ויצמן-מרשל) שהביא להקמת הסוכנות היהודית. בעקבות הסכם זה קמו שתי ועדות, "ועדת הסוכנות" ו"ועדת המומחים" שהגיעו לארץ ישראל לשם איסוף נתונים והסקת מסקנות. הוועדות נועדו להיות בלתי מפלגתיות והוטל עליהן להמליץ על פעולות אפשריות המתאימות לארץ ולתנאיה ולהמליץ גם על התקציב הנדרש למימוש ההמלצות. "ועדת הסוכנות" שכללה מומחים בתחומי החקלאות, החרושת והמסחר סיימה את עבודתה ב-1928. בהתאם להמלצותיה שפורסמו באפריל 1928 הוחלט על הקמת "סוכנות יהודית מורחבת" שתכלול בנוסף גם נציגים לא ציוניים, יהודים עשירים שמוכנים לתמוך במדיניות הציונית. ההמלצות זכו לביקורת מצד נציגים של ההנהגה הציונית, בהם ברל כצנלסון ושלמה קפלנסקי. ב-11 באוגוסט 1929, במסגרת הקונגרס הציוני ה-16 שהתכנס בציריך, הכריזו נציגים מ-26 מדינות על הקמת "הסוכנות היהודית לארץ ישראל". לנשיא הסוכנות נתמנה ד"ר חיים ויצמן שהיה גם נשיא ההסתדרות הציונית העולמית. בין האישים הלא ציונים שהשתתפו בוועידת היסוד בלטו פרופ' אלברט איינשטיין, לאון בלום ולואי מרשל מראשי יהדות ארצות הברית. האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית קיימה דיון בשאלת ההצטרפות לסוכנות היהודית והוחלט ברוב של 48 נגד 35 שלא להצטרף אליה.
פעילות הסוכנות בתקופת המנדט הבריטי

עם הקמת הסוכנות כוננו בה מחלקות. המחלקה המדינית עסקה ביחסי החוץ של היישוב. המחלקות האחרות היו מחלקת הביטחון, מחלקת העלייה ומחלקת חינוך.
בשעה בה החלה הסוכנות לפעול, ענייני היישוב נוהלו על ידי הוועד הלאומי שנבחר בתהליך דמוקרטי על ידי אנשי היישוב היהודי בארץ ישראל. בין הגופים נוצר מתח ומחלוקת על רקע אי בהירות בחלוקת הסמכויות.
ב-1937, עקב חילוקי דעות בהגדרת מעמד היישוב כ"מדינה בדרך" והגדרת מעמדה של הסוכנות כהנהגתה (או כממשלתה) של "המדינה שבדרך", התפרקה הסוכנות היהודית המורחבת. נעשה ב-1938 ניסיון להחייאת הסוכנות המורחבת אולם ניסיון זה נכשל וכתוצאה מכך עזבו הגורמים הלא-ציוניים את הסוכנות כך שבפועל נוצרה זהות בין הנהלת הסוכנות היהודית להסתדרות הציונית העולמית.
הסוכנות היהודית ביחד עם הוועד הלאומי היוו את מועצת העם, ששימשה למעשה "הממשלה של המדינה שבדרך". הוועד הלאומי, בשיתוף פעולה הדוק מאוד עם הסוכנות, היה אחראי על ניהול שוטף של כל העניינים הפנימיים של הקהילה היהודית בארץ. הם ניהלו בין היתר את:
רשת החינוך
הרבנות הראשית
המועצות המקומיות
הקשר עם יהודי התפוצות
הקשר עם הנציב העליון וממשלת המנדט
עלייתם וקליטתם של עולים מרחבי העולם (גם בהעפלה בלתי חוקית בעקבות מדיניות הספר הלבן)
גיוס כספים מיהודי התפוצות
קשר עם העולם וגיוס תמיכה להקמת המדינה.
יושב-ראש הסוכנות במשך מרבית שנות פעילותה עד הקמת המדינה היה דוד בן-גוריון (בשנים 1935 - 1948). עם ראשי המחלקה המדינית שלה נמנו חיים ארלוזורוב (בשנים 1931–1933) ומשה שרת (בשנים 1933 - 1948). עם הקמת המדינה, העבירה הסוכנות את רוב תפקידיה לממשלה הזמנית בראשותו של דוד בן-גוריון.
פעילות הסוכנות בתקופת המנדט הבריטי > ועדת אונסקו"פ

ועדת אונסקו"פ שהייתה ועדת חקירה בינלאומית שמונתה על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות במאי 1947 כדי לבחון את שאלת ארץ ישראל, בעקבות בקשתה של ממשלת בריטניה לחוות דעת של האו"ם, לאחר שלא הושגה הסכמה על הפתרון העדיף. אבא אבן ודוד הורוביץ מונו לקציני קישור מטעם המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית ומשה טוב שהיה דובר ספרדית הצטרף לנציגים מאמריקה הלטינית. פועלם של נציגי הסוכנות השפיע רבות על חברי הוועדה והוביל לקבלת תוכנית החלוקה.
פיצוץ בניין הסוכנות היהודית בירושלים

"בית המוסדות הלאומיים" בירושלים, שבו שכנו משרדי הנהלת הסוכנות (וכן משרדי הנהלת קרן היסוד והוועד הלאומי) היה ידוע זה מכבר כמרכז השלטון היהודי בארץ-ישראל. נהג ערבי של הקונסוליה האמריקנית בירושלים הצליח להערים על אנשי "ההגנה" ועל שומרי הבניין והחדיר מכונית תופת אל החצר הפנימית המשותפת, ב-11 במרץ 1948. בפיצוץ נהרגו 12 בני אדם (בהם אריה לייב יפה, מנהל קרן היסוד), ונפצעו כ-40.
לאחר קום המדינה

החל מקום המדינה, תפקידיה העיקריים של הסוכנות היהודית מתרכזים בתחומי העלייה והקליטה, חינוך יהודי-ציוני בתפוצות וחיזוק החברה הישראלית. מדינת ישראל הפקידה בידי הסוכנות היהודית את הטיפול האדמיניסטרטיבי במועמדים לעלייה באמצעות משרדיה בחוץ לארץ, בהם פועלים שליחי העלייה והעובדים המקומיים. הגוף המרכזי הקובע את מדיניות הסוכנות היהודית הוא חבר הנאמנים שלה.
בעקבות הקמתה של מדינת ישראל הוסדר מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית במדינה, בשנת 1952, בחוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל.
לאחר קום המדינה > כגוף מיישב

בשנים הראשונות שלאחר הקמת המדינה, קיבלה הסוכנות תפקיד של גוף מיישב ועסקה בהקמת מושבים, בעיקר על האדמות שהופקדו בידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים לאחר מלחמת העצמאות. המושג נכסי נפקדים מתייחס לנכסים אשר נעזבו במהלך מלחמת העצמאות על ידי ערבים תושבי ארץ-ישראל המנדטורית. המתיישבים במושבים חתמו על חוזה יסוד, המכונה "החוזה המשולש", שהיה חוזה בין הסוכנות היהודית "כגוף מיישב", אגודת המושב ורשות הפיתוח או הקק"ל שהקצו את הקרקע (ומתחילת שנות ה-60, עם הקמת מינהל מקרקעי ישראל - עם המינהל). החל במחצית שנות ה-70 של המאה ה-20 הפסיקה הסוכנות לפעול כגוף מיישב, היא ביקשה לקבל חזרה את הכספים שהשקיעה בהקמת המושבים וקבעה כי מרבית המושבים הם כבר "מבוססים" כלכלית ויכולים להחזיר כספים אלו. בעלי המשקים והאגודות השיתופיות במושבים אולצו לחתום על "חוזי ביסוס", בו חויבו להחזיר כספים אלו. בשנות ה-80 של המאה ה-20, נקלעו מרבית המושבים במדינה למשבר חובות עקב האינפלציה הגובה בשנים אלו. כ-20% מסך חובות ב"הסדר חובות המושבים", מהלך שיזמה ממשלת ישראל במטרה להסדיר חובות אלו, היו לסוכנות.
בשנת 1992, התקבל גם "חוק הסדרים במגזר החקלאי המשפחתי" (חוק גל) שבמסגרתו הוקם מנגנון לניהול ההסדר. בשנים שלאחר קבלת החוק, לא נקבעו תקנות ברורות לגבי דרכי חלוקת החובות וייעוד התמורות ממימוש הנכסים. עקב מחלוקת לגבי מתן קדימות לסוכנות היהודית בקבלת החובות ומהותם. החובות שהיו למעשה הלוואות הביסוס שנתנה למתיישבים על ידי הסוכנות. לפי תנאי ההלוואות, 75% מהן היו אמורות להימחק על פני תקופה בת 30 שנה, אם 25% מהחובות היו נפרעים כסדרם במהלך אותו הזמן. בשנת 2004 דחתה שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב, הילה גרסטל, את בקשת הסוכנות לביטול החלטות המשקם עו"ד אופיר כץ לגבי מושב יתד, שניתנו בשנת 2002, בטענה לחוסר סמכות. כץ קבע, כי בנוגע לכספים שהצטברו בקופת מינהלת ההסדרים, בנק החקלאות לישראל, שלטובתו נרשמה על ידי המושב איגרת חוב בינואר 1984, הוא הנושה המובטח בנוגע לכספים שהתקבלו מהחברים בגין חובותיהם למושב יתד. הסוכנות כפרה בסמכות המשקם לחלק את הסכומים המופקדים ולהכריע בזהות הנושה המועדף. בהחלטה שנייה קבע כץ, כי מיליון שקל שהצטברו בקופה יחולק בהתאם להחלטותיו. בבקשה לביטול ההחלטות טענה הסוכנות בין היתר, כי סמכות המשקם בנוגע לחלוקת הכספים מוגבלת לאמור בחוק ההסדרים, וכפופה לתקנות שהיו אמורות להיות מותקנות.
במרץ 2004 דחה בית המשפט העליון את טענת הסוכנות כי איגרות החוב עליהן חתומים המושבים לטובת הסוכנות היהודית אינן מיועדות להבטיח חובות עתידיים של המושב לסוכנות, עבור סכומים שהסוכנות טוענת להם מתוך כספים שהתקבלו עקב שינוי ייעוד קרקע. בנובמבר 2016, דחה בית המשפט העליון את דרישתה הכספית של הסוכנות לקבל פיצויים על קרקעות שהופקעו מהמושבים, בפסק דין עקרוני. פסק דין היה בנוגע למקרה בו הופקעו, בשנת 1994, 540 דונם מאדמות מושב יגל ו-640 דונם מאדמות מושב צפריה לצורך הרחבת נמל התעופה בן-גוריון עליהם קיבלו פיצויי כספי. הסוכנות טענה כי היות שהיא בעלת זכויות בקרקע המופקעת זכאית אף היא לפיצוי בגין ההפקעות. בית המשפט קבע כי אין למושב חובה לתת את פיצויי הפקעה העולים על חובותיו הכספיים לסוכנות בהסתמכה על חוזה ההתיישבות.
לאחר קום המדינה > בתחום העלייה והקליטה

בשנת 1967 הוקם משרד העלייה והקליטה שקיבל את האחראיות לעליית יהודים מהתפוצות וקליטתם במדינה. עם זאת הסוכנות היהודית ממשיכה להפעיל 35 מרכזי קליטה, המעניקים לכעשרת אלפים עולים בכל שנה את ביתם הראשון. במסגרת פרויקט "בבית ביחד" מלווים ישראלים ותיקים את משפחות העולים החדשים בצעדיהן הראשונים בארץ, מחברים אותם לרשת החברתית ומסייעים להסתגלותם. הורים לחיילים בודדים מגיעים ארצה במסגרת פרויקט "קשת" לבקר את ילדיהם.
הסוכנות היהודית מממנת קורסים מיוחדים לחיילים העולים במהלך שירותם הצבאי במטרה לסייע בקליטתם בחברה הישראלית, ובנוסף מקיימת סדנאות הכנה לגיוס והכשרה לחיים האזרחיים לפני השחרור מצה"ל. פרויקט "נתיב", בשיתוף ממשלת ישראל, מתמקד בחיזוק הזהות היהודית והזיקה לארץ בקרב חיילים עולים חדשים. הקרן למען עולים בודדים, בשיתוף עם האגודה למען החייל, מעניקה לחיילים מלגות מיוחדות לצרכיהם האישיים ולשמירת הקשר עם הוריהם שנותרו בחוץ לארץ.
לאחר קום המדינה > חברת עמיגור

חברת הדיור של הסוכנות היהודית, עמיגור, נוסדה ב-1972, כתוצאה מפיצול חברת עמידר בעקבות סכסוך שפרץ בין ממשלת ישראל והסוכנות, לאחר הקמת משרד העלייה והקליטה והעברת הטיפול בעולים לישראל מהסוכנות למדינה. לטענת הסוכנות, כספים שמגיסת המגבית היהודית בארצות הברית, לצורך רכישת דירות לעולים, אינם יכולים להיות מנוהלים על ידי חברה ממשלתית. עמיגור קיבלה את האחריות לטיפול בדיור לעולים חדשים, למרות ביקורת שהקמת החברה תיצור מנגנון כפול ומיותר ביוני 1972, נחתם הסכם בין "עמיגור" ל"עמידר" שלפיו 180 עובדים וכ-30,000 דירות שהיו בבעלות עמידר (מתוך 200,000 שהחזיקה אז) הועברו אל "עמיגור". נכון ל-2018 החברה מנהלת 17,500 יחידות דיור, מתוכם 11,000 בדיור הציבורי ו-6,500 יחידות דיור בבתי גיל הזהב.
לאחר קום המדינה > בתחום החינוך יהודי-ציוני בקהילות העולם

מדי שנה הסוכנות היהודית משקיעה כ־360 מיליון דולר עבור הקשר עם יהדות התפוצות.
עשרות אלפי צעירים יהודים מכל העולם מגיעים לישראל בכל שנה באמצעות הפרויקטים "מסע" ו"תגלית". "מסע" (במסגרת החוויה הישראלית) מציע לצעירים מגוון אפשרויות לשהות בישראל במהלך סמסטר או שנה שלמה, במסגרת חינוכית או התנדבותית. "תגלית" מביא לישראל צעירים יהודים, ובתוכם בני ישראלים, במסגרת תוכנית חינוכית מגוונת בת 10 ימים, ללא תשלום.
עשרות אלפי אנשים לומדים עברית ונחשפים לתרבות ולהווי הישראלי, ההיסטוריה והאזרחות באולפנים ובכיתות שמפעילה הסוכנות היהודית בקהילות.
בברית המועצות לשעבר, מחזקים את הקשר בין היהודים למורשתם באמצעות רשת בתי-הספר של חפציב"ה, המציעה חינוך יהודי פורמלי לכל הגילאים. למחנות קיץ בני שבוע יוצאים אלפי ילדים, כתמריץ לפיתוח זהותם היהודית.
לאחר קום המדינה > בתחום החינוך יהודי-ציוני בקהילות העולם > חיזוק הקהילה היהודית בישראל

הסוכנות היהודית מובילה צמצום פערים בחברה הישראלית, על ידי קידום ההזדמנות השווה לרכישת השכלה ומצוינות והשקעה בבני נוער. "פותחים עתיד" היא יוזמה ייחודית וחדשנית, בהיקף כלל ארצי וארוך טווח, המיועדת לילדים ולנוער מהפריפריה הגאוגרפית והחברתית של ישראל. מטרת התוכנית לפתח מוטיבציה ולייצר הזדמנויות לצמיחה, תוך התחשבות בצרכיו ובכישוריו הייחודיים של כל משתתף. זאת באמצעות "נאמן" – דמות בוגרת, המלווה את הילד ודואגת כי יקבל את שירותי הקהילה להם הוא זכאי. התוכנית עובדת עם מגזרים שונים בחברה הישראלית, ביניהם המגזר החרדי והמגזר הערבי.
תוכניות נוספות שמפעילה הסוכנות הן "נטע", הכשרה בת 4 שנים והסמכה של בני נוער למקצועות ההיי-טק, "עתידים", מצוינות והעצמת בני נוער וסטודנטים בעלי כישורים גבוהים מהפריפריה, ו"ניצוצות של מדע", קידום המדעים המדויקים והטכנולוגיה בקרב תלמידי תיכון ישראלים יוצאי אתיופיה.
הסוכנות היהודית מפעילה חמישה כפרי נוער, המספקים סביבה נורמטיבית, בטוחה ותומכת בה זוכים הילדים, המוגדרים כ"ילדים בסיכון", לתמיכה רגשית וחינוכית. כפרים אלה יצרו מודלים שיקומיים לצמיחה ולשגשוג, והפכו דוגמה עבור בתי ספר בעולם כולו.
"שותפות ביחד" (לשעבר "שותפות 2000") היא יוזמה ייחודית המקשרת בין 550 קהילות יהודיות בכל העולם באמצעות 45 שותפויות בישראל. המעורבות ושיתוף הפעולה (בהתנדבות) יוצרים הפריה ותרומה הדדית בתחומים קהילתיים, חינוכיים, כלכליים ועוד.
פרויקט "קהילות צעירות" של הסוכנות היהודית קורא לסטודנטים צעירים בעלי מודעות חברתית גבוהה, להצטרף לאתגר של עשייה חברתית, מעורבות ומנהיגות קהילתית. החלוצים הצעירים זוכים למלגת לימודים תמורת התחייבות לעבודה קהילתית שבועית בקהילה. הסוכנות היהודית מעורבת ביותר מ-30 קהילות צעירות בגליל ובנגב, מתוך 60 הקהילות הקיימות כיום בישראל.
פעילות הסוכנות ברוסיה

ברוסיה, "הסוכנות היהודית" מיוצגת על ידי עמותת "תמיכה ביחסים עם הקהילות היהודית בתפוצה" של הסוכנות היהודית, בקצרה "סוכנות". הסוכנות ברוסיה מבצעת פעילויות תרבות, חינוכיות וגיוס תרומות בפדרציה הרוסית באמצעות תוכניות שונות בתחומים חברתיים, חינוכיים, תרבותיים ואחרים. זאת במטרה לחזק את הקשרים בין האוכלוסייה היהודית בפדרציה הרוסית ומדינת ישראל והשתלבות עם קהילות יהודיות במדינות אחרות בעולם, פעילות חינוכית בתחומי התרבות, ההיסטוריה והמסורת היהודית, תמיכה בשאיפה ללימוד השפה העברית, מתן מידע וסיוע ייעוץ לאזרחי הפדרציה הרוסית הזכאים לעלייה, סיוע לארגונים רוסיים וקהילות יהודיות, העוסקים בחקר התרבות היהודית, ההיסטוריה, השפה העברית והמסורות.
ב-5 ביולי 2022, הג'רוזלם פוסט דיווח כי ממשלת רוסיה (ובפרט נציגי משרד המשפטים של רוסיה) דרשה מהנהגת הסוכנות היהודית להפסיק את פעילותה בפדרציה הרוסית. לפי דיווחי ה-BBC, נטען שבעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, משרד המשפטים של רוסיה חושש מ"בריחת מוחות" של יהודים מרוסיה לישראל וטען שהסוכנות מטפלת באופן לא נכון בנתונים אישיים של אזרחים רוסים. ב-21 ביולי 2022, הסניף המוסקבאי של משרד המשפטים ברוסיה הגיש תביעה לבית המשפט בסמאני בדרישה לפרק את הנציגות הרוסית של הסוכנות. בדיקה ראשונית של התביעה החלה ב-28 ביולי 2022. הדיון הראשון בבית המשפט נקבע ל-19 באוגוסט והוא נדחה לאחר מכן לפברואר 2023. בישראל טענו כי הדיון המשפטי נועד לייצר לחץ מצד הקרמלין להגיע להסכמות באשר להעברת חצר אלכסנדר לידי החברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית.
פרס ישראל

הסוכנות היהודית זכתה בפרס ישראל בתחום מפעל חיים עבור תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת התשס"ח (2008). בנימוקי הוועדה נאמר: "במתן פרס ישראל מביעה מדינת ישראל את הוקרתה לגוף שהביא למימוש חזון שיבת ציון ולכינון הריבונות המדינית לעם היהודי במולדתו המתחדשת".
יובל הסוכנות היהודית בבול ישראלי

במלאת 50 שנה לסוכנות היהודית הונצח האירוע  בבול מזכרת  מיוחד ; ב- 4 בספטמבר 1979, הנפיק דאר ישראל בול יובל זה שעליו ציור סמלי. האמן  דב כהן עיצב  את הבול. דאר ישראל מכר 1,628,000 בולים מבול זה במשך 7 חודשים עד להפסקת מכירתו.
יושבי ראש הנהלת הסוכנות היהודית

| מספר | תמונה | שם | שנים בתפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | ארתור רופין | 1933–1935 |
| 2 |  | דוד בן-גוריון | 1935–1948 |
| 3 |  | ברל לוקר | 1948–1956 |
| 4 |  | זלמן שזר | 1956–1961 |
| 5 |  | משה שרת | 1961–1965 |
| 6 |  | לואי אריה פינקוס | 1965–1973 |
| 7 |  | פנחס ספיר | 1974–1975 |
| 8 |  | יוסף אלמוגי | 1976–1978 |
| 9 |  | אריה דולצ'ין | 1978–1987 |
| 10 |  | שמחה דיניץ | 1987–1994 |
| 11 |  | אברהם בורג | 1995–1999 |
| 12 |  | סלי מרידור | 1999–2005 |
| 13 |  | זאב בילסקי | 2005–2009 |
עד 2009 שימשו יושבי ראש הסוכנות היהודית גם כיושבי ראש ההסתדרות הציונית העולמית. החל משנת 2009, הופרדו התפקידים.
| 14 |  | נתן שרנסקי | 2009–2018 |
| 15 |  | יצחק הרצוג | 2018–2021 |
| מ"מ |  | יעקב חגואל | 2021-2022 |
| 16 |  | דורון אלמוג | 2022- |
ראו גם

שליח ציוני
שליח שנת שירות
שותפות ביחד
בג"ץ קעדאן
לקריאה נוספת

מרדכי נאור, הבניין שבו נולדה המדינה, בית המוסדות הלאומיים, ספריית יהודה דקל,2020.
משה יגר, תולדות המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, ירושלים: מוסד ביאליק, 2011
יהלומים בשמיים

יהלומים בשמיים הוא אלבום האולפן התשיעי של להקת הפופ רוק הישראלית משינה. האלבום יצא באפריל 2010 על ידי חברת התקליטים פונוקול.
כל שירי האלבום נכתבו על ידי יובל בנאי והולחנו על ידי שלומי ברכה. האלבום הופץ באופן רשמי להורדה בחינם באינטרנט יום לפני הפצתו בחנויות. מהאלבום יצאו שלושה סינגלים: "בין הצללים", "יהלומים בשמיים" ו"האושר הסמוי".
רשימת השירים באלבום

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | בליינד דייט  | 4:56 |
| 2. | יהלומים בשמיים  | 4:26 |
| 3. | האושר הסמוי  | 4:03 |
| 4. | בין הצללים  | 3:53 |
| 5. | לנדסמן ופולנסקי  | 3:59 |
| 6. | מדורה קטנה  | 3:28 |
| 7. | ביקור בעיר  | 4:18 |
| 8. | געגוע  | 4:39 |
| 9. | הייתי  | 4:41 |
| 10. | ילדה שלי  | 5:49 |
משתתפים

שירה ומילות כל השירים: יובל בנאי
גיטרה ולחנים לכל השירים: שלומי ברכה
בס: מייקל בנסון
תופים: איגי דיין
קלידים, סקסופון: אבנר חודורוב
גיטרה: נאור דיין
אנה בינדר אורבנובה

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1912 צ'סקה בודייוביצה, צ'כיה 
 פטירה:  2004 (בגיל 92 בערך) 
 מדינה:  צ'כיה 
 מקצוע:  פילולוגית 
 מספר צאצאים:  3 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (18 ביולי 1967) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אנה בינדר אורבנובה
 
אנה בינדר אורבנובה (בצ'כית: Anna Binder-Urbanová;‏ 21 ביוני 1912 – 16 במאי 2004) הייתה מרצה לפילוסופיה ופילולוגיה מודרנית צ'כית. הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם, לאחר שבתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה עזרה להבריח יהודים שפעלו במחתרת, והצילה מספר נשים יהודיות ממחנה ההשמדה אושוויץ.
ביוגרפיה

נולדה בשנת 1912 בעיר צ'סקה בודייוביצה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום ברפובליקה הצ'כית), למשפחה גרמנית-צ'כית. אביה, פרנץ בינדר, היה גרמני מפראג.
בשנת 1931 סיימה גימנסיה ריאלית גרמנית. בשנת 1936 התקבלה לעבודה במשרד החוץ הצ'כי, הודות לשליטתה באנגלית, בצרפתית ובאיטלקית, נוסף לשתי השפות שהיו מדוברות בביתה, צ'כית וגרמנית. עבודה זו העניקה לה את הזכות להחזיק בדרכון דיפלומטי. השינויים הפוליטיים שהתרחשו בצ'כיה בסוף שנת 1938 הובילו לפיטוריה, ולכן היא החלה להתפרנס משיעורים פרטיים לשפות לועזיות לפליטים שמצאו מקלט זמני ברפובליקה הצ'כית, בין היתר גם יהודים. באותה השנה, היא נאסרה יחד עם אחותה בידי המשטרה הכלכלית, לאחר שהעבירה לשווייץ את תכשיטיו של אחד מתלמידיה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

אנה בינדר אורבנובה, שעד כה התעניינה בעיקר בפילולוגיה, במוזיקה ובאמנות, גיבשה לעצמה השקפת-עולם ברורה על המאורעות הטרגיים בפרוץ מלחמת העולם השנייה, ועזרה ליהודים הנרדפים כמיטב יכולתה. היא העמידה לרשות אלה שפעלו במחתרת את דרכונה הדיפלומטי ואת תעודת היוחסין שלה (תעודה המוכיחה שהיא ארית) וכן הסתירה הון יהודי וסייעה להבריחו לחוץ-לארץ.
במאי 1941, נישאה אנה לרופא יהודי בשם הנרי אפשטיין (Jindřich Epstein) יליד 1906 בברנו, בקונסוליה הכללית הסובייטית בפראג, והגישה בקשה להגר לברית המועצות. כתוצאה מכך נעצר הזוג על ידי הגסטפו, ואנה נשלחה למחנה ריכוז לנשים בראוונסבריק
בסוף מרץ 1942 נכללה אנה בינדר בקבוצה הראשונה של אלף נשים גרמניות, שנשלחו מראוונסבריק לאושוויץ כדי לשמש חלוץ במחנה הנשים, שעמד להיפתח בשטחי המחנה. בין נשים אלה היו האסירות הפוליטיות שאנה נמנתה עמן, מיעוט קטן. בתחילה עבדה אנה ברישום האסירות שבאו לאושוויץ, יהודיות מסלובקיה. לאחר מספר שבועות נתמנתה למזכירתו של ראש האגף למפעלים חקלאיים באושוויץ, דוקטור יואכים צזאר, שהיה בעל מעמד מיוחד במחנה.
כדי להקים את התחנה הניסיונית החקלאית, עליה היה אחראי מנהלה של אנה, נדרשה אנה למצוא בין אסירות המחנה היודעות גרמנית, כוחות עבודה מתאימים. בתקופת עבודתה זו, בחרה אנה להעסיק נשים שלמעשה לא היה צורך בהם על מנת להצילן. בעבודה תחת אנה, התנאים היו פחות קשים ממקומות אחרים.
אנה לא הסתפקה בפעולות ייעוץ ובניחומן של הנשים הסובלות. היא עזרה לאסירות לשכוח מעט את סבלן והשפלתן ונתנה להן כוח ותקווה. בנוסף, ארגנה אנה הרצאות, דיונים קבוצתיים ושיעורים פרטיים בשפות שונות לכל הנשים היהודיות. כך נהפכה אנה בינדר למקור השראה ובהתנהגותה השפיעה גם על הנשים האריות האחרות ששוכנו יחד עם היהודיות.
בסתיו 1942, כאשר הועבר מחנה הנשים מאושוויץ לבירקנאו, החליטה הנהלת המחנה, שיש להחזיר לאושוויץ את כל האסירות העובדות במשרדים, מתוך חשש שהן עלולות להדביק את אנשי האס אס במחלות ובמגפות שפקדו את מחנה בירקנאו. בהשפעתה של אנה בינדר שוכנו כל האסירות, אריות ויהודיות, יחדיו במרתף המבנה שנקרא "שטבסגבוידה" באושוויץ.
בסתיו 1943 נאסרה יהודיה צעירה מסלובקיה, מעובדות המחלקה הפוליטית, באשמת התכתבות עם אסיר פולני. אנה ביקשה ממנהלה, יואכים צזאר, שיתערב לטובת היהודיה ויעזור לה. צזאר יעץ לאנה שתחדל להגן על היהודיות. לאחר מקרה זה, מעמדה של אנה בינדר פחת. אנשי הס.ס. לא אהבו את יחסיה של אנה עם האסירות היהודיות. בתחילת ינואר 1944, הוכנסה לצינוק למשך שבעה ימים, בגלל מצית שנמצא ברשותה.
לאחר צאתה מהצינוק הכינה אנה מכתבים ומתנות לחבריה היהודים, אך המכתבים נמצאו. החשש שחבריה ייענשו הניע אותה לבקש ממנהל משרדה לא לדווח לממונים עליו על גילוי המכתבים שכתבה, בתמורה להסכמתה לעבור למחנה הריכוז וההשמדה בירקנאו. אנה בינדר אורבנובה נשלחה לפלוגת העונשין ועבדה בסלילת כבישים בסביבות בירקנאו. בעקבות עבודה זו, חלתה ונשלחה לבית חולים במחנה. בעזרת ידידות הצליחה להבריא ולעבור לעבודת לבלרות במקום פלוגת העונשין. ב-1 באוגוסט 1944 נשלחה למחנה ראוונסבריק. כעבור חדשים מספר, נשלחה למחנה גרליץ שברפובליקה הצ'כית. אנה הצליחה לברוח מהמחנה וחזרה לפראג.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה שבה לפראג ומצאה את בעלה, ד"ר אפשטיין. השניים שינו את שמם לאורבן.
לבני הזוג נולדו לה שלושה ילדים.
היא המשיכה בלימודיה האקדמיים, ונהפכה למרצה לפילוסופיה ולפילולוגיה מודרנית באוניברסיטת פראג. בעלה נפטר ב-1969.
הכרה והנצחה

ב-18 ביולי 1967 הכיר יד ושם בד"ר אנה בינדר-אורבנובה כחסידת אומות העולם. שמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם ואף ניטע לכבודה עץ.
הערות שוליים

1 2  חסידי אומות העולם: האשה בלשכת הגיהנום, באתר lib.cet.ac.il
1 2 3  אנה בינדר אורבנובה, באתר יד ושם (באנגלית)
↑  Urbanová Anna | ENCYKLOPEDIE ČESKÝCH BUDĚJOVIC, encyklopedie.c-budejovice.cz
↑  בעלה, הנרי, עבר במחנות שונים ושרד את השואה כששוחרר במחנה בוכנוואלד.
ברכת אבלים

| --- | --- |
 משנה:  משנה, מסכת מגילה, פרק ד', משנה ג'
 ברייתא:  תוספתא, מסכת ברכות, פרק ג', הלכה כ"ג
 תלמוד בבלי:  תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף כ"ג, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ח', עמוד ב'
 מקורות נוספים:  תורת האדם, שער האבל, עניין ההתחלה
 
ברכת אבלים (מכונה גם ברכת רחבה) היא ברכה או רצף ברכות, שנתקנו על ידי חז"ל להיאמר בפני האבלים בבית הקברות לאחר סיום קבורת המת, ובמהלך שבעת ימי האבלות שאחריה. ברכה זו אינה נאמרת אלא אם יש שם עשרה אנשים מלבד האבלים. הברכה הייתה נהוגה בתקופת המשנה והתלמוד, אך מאז ימי הגאונים אין נוהגים לאומרה. אף שהברכה נזכרת במשנה ונוסח שלה נמסר בתלמוד הבבלי, רבים הפרטים העמומים באשר לברכה זו ולדיניה.
לפי הנוסח הנזכר בתלמוד הבבלי, מדובר למעשה ברצף של ארבע ברכות: הברכה הראשונה עוסקת בשבח לקב"ה, השנייה כוללת נחמה לאבלים, השלישית מברכת את המנחמים שבאו לנחם את האבלים, ובברכה הרביעית ישנן בקשות על כלל עם ישראל.
לעיתים הכוונה בברכת אבלים, לתוספות שונות שתיקנו חז"ל להוסיף בברכת המזון בבית האבל כל שבעת ימי האבלות.
מקור

ברכה זו נזכרה במשנה במסכת מגילה ”...אין אומרים ברכת אבלים... פחות מעשרה...”
ובתלמוד בבלי שם מובא:
מאי ברכת אבלים? – ברכת רחבה. דאמר רבי יצחק אמר רבי יוחנן: ברכת אבלים בעשרה, ואין אבלים מן המנין
נוסח הברכה ומקום הזכרתה

מן התוספתא עולה כי לא היה מנהג קבוע באשר לתוכן המדויק של הברכה ולנוסח שלה, ואפילו היו מנהגים שונים בשאלה כמה ברכות כלולות בה: ”מקום שנהגו לומר ברכת אבלים בשלש אומרים בשלש, בשתים אומרים בשתים, אחת אומרים אחת” (תוספתא ברכות ג, כג). לפי האמור שם, במקומות שהיו שלש ברכות נפרדות, הברכה הראשונה עסקה בתחיית המתים, השנייה בנחמת האבלים ובנחמת ירושלים, והשלישית בגמילות חסדים.
לעומת זאת, בתלמוד הבבלי במסכת כתובות מצוטט נוסח שנה של הברכה, שלפיו מדובר בארבע ברכות. מסופר שם על פטירת בנו של רב חייא בר אבא, שהיה מלמד את בניו של ריש לקיש. ריש לקיש ביקש מרבי יהודה בר נחמני לברך את הברכות:
אמר ליה קום אימא מלתא כנגד שבחו של הקב"ה. פתח ואמר: 

האל הגדול ברוב גדלו אדיר וחזק ברוב נוראות מחיה מתים במאמרו עושה גדולות עד אין חקר ונפלאות עד אין מספר בא"י מחיה המתים. 

א"ל קום אמא מלתא כנגד אבלים. פתח ואמר:

אחינו המיוגעים המדוכאין באבל הזה תנו לבבכם לחקור את זאת זאת היא עומדת לעד נתיב הוא מששת ימי בראשית רבים שתו רבים ישתו כמשתה ראשונים כך משתה אחרונים אחינו בעל נחמות ינחם אתכם ברוך מנחם אבלים....

א"ל קום אמא מלתא כנגד מנחמי אבלים. פתח ואמר: 

אחינו גומלי חסדים בני גומלי חסדים המחזיקים בבריתו של אברהם אבינו, אחינו בעל הגמול ישלם לכם גמולכם ברוך אתה משלם הגמול.

א"ל קום אמא מלתא כנגד כל ישראל. פתח ואמר: 
רבון העולמים פדה והצל מלט הושע עמך ישראל מן הדבר ומן החרב ומן הביזה ומן השדפון ומן הירקון ומכל מיני פורעניות המתרגשות ובאות לעולם טרם נקרא ואתה תענה ברוך אתה עוצר המגפה.
בתלמוד מבואר שברכה זו נאמרה לאחר הקבורה, וכן כל שבעת ימי האבלות, אם היו פנים חדשות - היינו אנשים שלא השתפפו בטקס הלוויה והקבורה.
לדעת רש"י הברכה הראשונה פותחת בברוך אך שאר הברכות שאחריה אינן פותחות, מדין ברכה הסמוכה לחברתה. אך יש שכתבו שאף הברכה הראשונה אינה פותחת בברוך.
נוסח הברכה ומקום הזכרתה > מנהג הברכה היום

ברכה זו אינה נוהגת היום. ולמעשה כתב בשיטה מקובצת שכבר בימי הגאונים לא נהגו לברך ברכה זו. וכך כתב הטור: ”ובדורותינו בטלו מנהגות הללו שלא היה חובה, ואפילו הברכות כולן שהיו מברכין רשות הם,” (ארבעה טורים, אורח חיים, סימן שע"ו).