stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית
היסטוריה

המכללה נוסדה ב-1901 ביוזמת מזכיר המלחמה של ארצות הברית אליהוא רוט. היא מוקמה בהתחלה באזור וושינגטון די. סי., לאחר מלחמת העולם השנייה עברה לפורט לוונוורת' וב-1951 למיקומה הנוכחי בבסיס קרלייל שבקרלייל שבפנסילבניה. המכללה משמשת מוסד מחקר בנושאי ביטחון לאומי ומוסד להכשרת קצינים בכירים בנושאי מנהיגות ואסטרטגיה. היא אחת מתשע עשרה האקדמיות הפדרליות של ארצות הברית.
המכללה מעניקה תואר שני בלימודי אסטרטגיה. תוכנית הלימודים מיועדת בעיקר לאנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית, בדרגת לוטננט קולונל או קולונל להם כ-22 שנות שירות, ומעניקה להם הכנה לקראת תפקידי מטה בכירים בגופים או סוכנויות הכוללים מרכיבים בין-זרועתיים, בין-לאומיים, או חוצי ממשלה. בנוסף למכללה תוכנית לעמיתים זרים, תוכנית ללימודים מרחוק ותוכניות הכשרה נוספות לקצינים בכירים.
גופי המכללה:
המרכז למנהיגות אסטרטגית (מרכז קולינס) (Center for Strategic Leadership) - עוסק בפיתוח סימולציות פוליטיות-צבאיות, תומך בתרגילי מטה של הצבא ותרגילים משותפים בין זרועות הכוחות המזוינים, מחקר ופיתוח צבאי וחינוך של קצינים ואזרחים מסוכניות פדרליות שונות.
המכון ללימודים אסטרטגיים (Strategic Studies Institute)- עוסק במחקר צבאי לתמיכה בפעולות הצבא ושיתוף פעולה בין הזרועות, פרסום ספרים, עבודות ומחקרים בנושאים צבאיים וביטחון לאומי, עריכת כנסים בנושאי צבא, ושיתופי פעולה אקדמיים
המכון לשמירת שלום וניהול היציבות (Peacekeeping and Stability Operations Institute) - עוסק בעיצוב מדיניות סוכנויות הממשלה השונות, שיפור מיומנויות המנהיגות של אנשי מפתח, סיוע לתיאום ושילוב מאמצי הממשלה עם ארגונים בינלאומיים, שותפים רב לאומיים וארגונים לא ממשלתיים, תמיכה בתכנון, הכנה וביצוע פעולות ליציבות ושלום.
מרכז המורשת והחינוך של הצבא (The Army Heritage and Education Center) - רכישה, שימור והנגשת רישומים היסטוריים, חומרים וממצאים בנושא צבא ארצות הברית
יצחק צפל ישורון

| --- | --- |

יצחק צפל ישורון
 לידה:  27 בספטמבר 1936 (בן 88) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1963
 עיסוק:  מפיק, תסריטאי, במאי קולנוע
 פרופיל ב-IMDb
 
יצחק צֶפֶּל ישורון (נולד ב-27 בספטמבר 1936) הוא במאי קולנוע, תסריטאי מפיק סרטים וסופר ישראלי.
ביוגרפיה

יצחק צפל ישורון נולד בתל אביב והתגורר בשש השנים הראשונות לחייו בבנימינה, שם היה להוריו משק חקלאי. אימו, ד"ר טובה (טניה) ישורון ברמן, הייתה רופאה שעבדה בקופת חולים הכללית ולימים הייתה יו"ר המחלקה הרפואית במרכז קופת חולים. אביו מרדכי, היה חקלאי בבנימינה וכשעברו לתל אביב עבד בהנהלת חשבונות של חברת פרי הדר א. פולני. בגיל 6, יצחק ואחותו חווה עברו להתגורר בקיבוץ גבעת השלושה כילדי חוץ, בעוד שהוריהם עבדו בתל אביב. מכיתה ה' גדל בתל אביב, למד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בצפון ואחר-כך בתיכון חדש. בצבא (1957-1954) שירת בגדוד 18 של נח"ל מוצנח, שצורף לחטיבה 202 של הצנחנים. הוא נלחם בפעולות התגמול ובמלחמת סיני; במילואים שירת בסיירת הירושלמית, יחידת סיור 90.
בתום שירותו הצבאי נסע ישורון לחו"ל, לאחר שנה, שב לישראל ולמד ספרות אנגלית ופילוסופיה באוניברסיטה העברית במשך שנה. אחר-כך נסע לפריז, למד במשך חמש שנים ספרות אמריקאית בסורבון וסיים בתואר "סרטיפיקט", במקביל עבד כעוזר במאי בסרטים צרפתיים.
בשנת 1963 חזר צפל ישורון לישראל ועד שנת 1967 ביים עשרות סרטים תיעודיים מוזמנים. הסרטים נעשו עבור גופים שונים כגון: הסתדרות העובדים הכללית, האגודה למלחמה בסרטן, משרד הבינוי והשיכון, משרד התחבורה, המוסד לביטוח לאומי ועוד. רוב הסרטים נעשו עבור שירות הסרטים הישראלי והוקרנו בבתי הקולנוע, לפני סרט קולנוע ארוך. בין סרטיו היו "לכיש", שגולל את סיפורה של משפחה; ישורון וצוותו גרו בלכיש במשך זמן מה וצילמו משפחה של עולים חדשים. סרט נוסף שביים היה "בנגב", שסיפר על הקמתה של העיירה ערד.
ב-1967 עשה ישורון את סרטו העלילתי הארוך הראשון, "אשה בחדר השני" ומאז ועד היום התמקד בעשיית סרטים עלילתיים. הוא כתב וביים 13 סרטים.
ביים מספר סדרות ומיני-סדרות טלוויזיה: "דלת הקסמים" עבור הערוץ הראשון ב-1974, "משחקי אהבה" עבור קשת ב-1993, ו"קרב בדרך לירושלים", עבור הערוץ הראשון ב-2003.
בסוף שנת 2014 הקים מסלול להפקת סרטים עצמאיים במסגרת החוג לקולנוע של המכללה האקדמית ספיר.
בשנת 2021 יצא לאור ספר הריגול שכתב ישורון: "בשירות המוסד".
חיים אישיים

יצחק צפל ישורון נשוי מאז שנת 1966 לדניאלה, יועצת חינוכית במקצועה, העובדת בעמותת "אפשר" ולהם שני ילדים: איתי הבכור, משמש כיום כמנכ"ל בית הספר לבגרות ולפסיכומטרי של יואל גבע; בנם הצעיר רועי הוא סופר ובעל חברה לקידום מכירות Marketwise.
סרטיו > אישה בחדר השני

ישורון הפיק, ביים וכתב את התסריט לסרט, שהופץ ב-1967. הוא לקח תסריט שנכתב בצרפתית ותרגמו לעברית. התסריט היה מושפע ממחברי הרומן החדש בצרפת כמו נטלי סארוט ואלן רוב גרייה, בכך שצריך לשבור את הסיפור, כדי שאפשר יהיה להתמקד במה שהיה על המסך ולא בשאלה מה יקרה הלאה.
הסרט צולם בבני עטרות במשך כמה ימים והיה סיפור מערכת היחסים בין שני זוגות והוא תואר בצורת וריאציה על אפשרויות ולא בצורת נראטיב שמתפתח מתחילתו עד סופו.
נתן כוגן ורות סגל שיחקו את הזוג המבוגר ואילו ציונה טוכטרמן ואמנון ברנזון שיחקו את הזוג הצעיר.
סרטיו > ג'וקר

ישורון הפיק, ביים וכתב את התסריט לסרט, שהופץ ב-1976. בסרט יהורם גאון גילם את דמותו של אסיר שהשתחרר מהכלא ומחפש את מי שהלשין עליו. בסרט משתתפים גם אברהם נגה בתפקיד ראש המאפיה -"מרקו", אדית אסטרוק ופנינה וילצ'ר.
סרטיו > קובי ומלי

ישורון ביים וכתב את התסריט לסרט שהופק בערוץ הראשון וזכה בפרס הטלוויזיה לסרט הדרמטי הטוב ביותר בשנת 1978.
סיפור אהבה משולש בין בחורה ושני בחורים, על רקע כנופיית נוער המתחככת עם עולם הפשע בשכונת מוסררה שבירושלים.
זוהי דרמה עלילתית באורך מלא שמרבית שחקניה לא היו מקצועיים וחלקם נהפך לימים לשחקנים. ישורון השתמש בתיקים אמיתיים של חבורות נוער. הסרט היה על סיפור אהבה, אבל התרחש בשכונה מסוימת ותיאר כיצד אנשים מנסים להתרחק מן הפשע. כהכנה לסרט ישב ישורון עם אנשים בשכונת עזרא (ליד שכונת התקווה) בדרום תל אביב וראיין אנשים.
לתפקיד הגיבור הראשי קובי, ערך ישורון אודישנים במשך חודשים ארוכים, אחרי שהתייאש מלמצוא אותו יצא צוות גדול של עוזרי הפקה, הלכו וחילקו פתקים לבחורים בגיל המתאים והזמינום לאודישן, לבסוף נבחר מאיר אזולאי. דליה מלכה גילמה את דמותה של מלי.
הסרט השתתף בפסטיבל הבינלאומי של מונטה קרלו לסרטי טלוויזיה.
סרטיו > נועה בת 17

נועה בת 17, משנת 1982, שנחשב לאחד מהסרטים המצליחים שנוצרו בישראל, מבחינה אומנותית וקופתית. הסרט מתאר את התבגרותה של נועה, נערה תל אביבית, ואת הטלטלה שהיא עוברת בקרב חבריה בד בבד עם הטלטלה שעוברים הוריה על רקע השבר בתנועה הקיבוצית.
סרטיו > זוג נשוי

ישורון ביים וכתב את התסריט לסרט שהופק בידי סרטי "רול" בשנת 1983. הסרט מגולל את סיפורו של זוג במשבר (ירון לונדון ומירי פביאן) ומתאר את התפוררות היחסים ביניהם עקב בגידתו של הגבר.
סרטיו > מלכת הכיתה

ישורון הפיק, ביים וכתב את התסריט לסרט, שהופץ ב-1986 בידי חברת קאנון. הסרט צולם בכפר הנוער שפיה. הוא מספר את סיפורה של בחורה קצת אבודה בכיתת נערים ונערות (אביטל באר) שהולכת לאיבוד בין כל מיני גברים. הוא מספר גם על מורה (יצחק בן-נר) שמנסה להנהיג בבית הספר עקרונות של צדק ללא הצלחה.
הסרט עוסק בחיים בפנימייה, בחלומותיהם של התלמידים והקושי שלהם להסתדר עם עצמם וגם עם אחרים. ישורון ניסה להציג מיקרוקוסמוס של החברה הישראלית.
שחקנים ראשיים נוספים הם אלון אבוטבול, רמי ברוך, שמואל שילה.
סרטיו > שדות ירוקים

ישורון ביים וכתב את התסריט לסרט בהפקתו של דוד טור שיצא לבתי הקולנוע ב-1989.
הסרט זכה בפרס וולג'ין, הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ירושלים. הוא זכה בפרס "ציפור הזהב" לסרט הטוב ביותר, ב"פסט ריו", פסטיבל הסרטים הבינלאומי של ריו, שנערך בפורטלזה, בצפון ברזיל, ב-1989 והשתתף בפסטיבל הסרטים פנורמה של ברלין, בפסטיבלי הסרטים של דבלין, לונדון, הונג קונג ו"אינטרפסט" במוסקבה.
הסרט מספר על ישראלי יורד, אב לבן, שמגיע לארץ לביקור עם אישה חדשה, אמריקאית, איתה התחתן. הם עושים מסע לגדה לבקר את בנו ונוסעים לטקס סיום הטירונות שלו. המסע הזה מסתבך בדרכי הגדה המערבית, המשפחה מסתובבת בגדה במכוניות שונות ודרך זה אנו רואים את הפוטנציאל הנפיץ של הכיבוש. השחקנים הראשיים היו: ליה דוליצקיה, עמית ליאור ושרון הכהן.
סרטיו > Zero Cool

סרט אמריקאי שישורון ביים וכתב את תסריטו. הוא הופק בידי New Frame Entertainment והופץ בידי Trident Releasing ב-1993. הסרט מספר על שני זוגות של חברים צעירים שחיים בעיירה קטנה בניו ג'רזי ומספר את סיפור אהבתם.
סרטיו > משחקי אהבה

מיני סדרה שעשה ישורון עבור הטלוויזיה, היא הוקרנה ב-1993 ועניינה סיפורי אהבה. היא בכיכובם של רמי הויברגר, איילת זורר ואפרת רייטן.
סרטיו > קיצור תולדות האוהבים

ישורון הפיק, ביים וכתב את התסריט לסרט, שהופץ ב-1996.הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל חיפה 1996.
זוהי קומדיה העוסקת בבגידה בחיי הנישואים והשלכותיה על חייהם של שני זוגות. בסרט כיכבו יבגניה דודינה, שמואל קלדרון, נטע מורן, נתן סגן-כהן ואביבה גר.
סרטיו > זמן אוויר

ישורון הפיק, ביים וכתב את התסריט לסרט הטלוויזיה באורך מלא ששודר לראשונה ב-1999. בסרט מככבים יבגניה דודינה, משה איבגי, דאנה איבגי ויובל סגל. הוא עוסק באדם (משה איבגי) שאינו מצליח להסתדר בין עבודתו, אהבתו (עולה מרוסיה בכיכובה של דודינה) ובתו (דאנה איבגי).
סרטיו > אהבות אחרונות

ישורון ביים וכתב את התסריט של סרט הטלוויזיה בהפקתה של חברת אי.סי.פי. (כיום HOT), ששודר לראשונה בשנת 2003. הסרט צולם בדרום אפריקה. הוא מספר את סיפורו של אלי (משה איבגי), איש עסקים ישראלי שעובד בדרום אפריקה וכשהוא עורך ביקור אצל הרופא מתברר לו שהוא חולה במחלה סופנית. הוא מחליט לסגור את כל המעגלים הלא-סגורים בחייו, הם שלוש נשותיו.
סרטיו > לא בת 17

ישורון הפיק וביים את הסרט. זהו המשכו של הסרט "נועה בת 17", שעוסק במשבר בתנועה הקיבוצית בשנים 1951/2. הסרט "לא בת 17" נעשה על רקע ההפרטה של הקיבוצים.
נעה (דליה שימקו) היא רופאה שירדה מהארץ ועוברת לאמסטרדם והיא חזרה לבקר את אמה (עידית צור). אמה מנהלת רומן עם איש מבוגר מהקיבוץ (שמואל שילה), כשרוצים לחלק את זקני הקיבוצים בין בתי אבות. במסגרת תוכנית ההבראה של הקיבוצים, הם אינם מסוגלים לתמוך באוכלוסייה המבוגרת והללו צריכים לעזוב את בתיהם. הביקור של נעה מספר אודותיה, אודות אמה ועל הטרגדיה שלה ושל המאהב שלה. בסרט מככבים גם דינה דורון, רוני בוקסבאום ומאיה מרון.
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ב-2003.
סרטיו > קרב בדרך לירושלים

מיני סדרה בת שלושה פרקים שביים ישורון עבור הערוץ הראשון בטלוויזיה בהפקת מיקי קליין, על-פי תסריט של מוטי לרנר והיא שודרה לראשונה ב-2003. הדרמה נסובה על מחלקת פלמ"ח בזמן מלחמת העצמאות שנשלחת להשתלט על בית ערבי נטוש בדרך לירושלים, במטרה לאפשר לכוחות הצבא האחרים לפרוץ לירושלים על ידי-כך שהיא תמשוך אליה את אש הערבים. מהמחלקה נותר אדם אחד והוא לוקה בהלם קרב. הסדרה נעשתה בתקציב של חמישה מיליוני שקלים והושקע מאמץ רב באפקטים מיוחדים וממוחשבים. הצלם היה אסי רוסק, המלחין עודד זהבי והשחקנים הראשיים היו תומר רוסו, ישראל דדון ואהד מילר.
סרטיו > Places

סרט אמריקאי, ישורון ביים וכתב את התסריט. הסרט הופק בידי חברת Imronet LLC בשנת 2007 והוא הוצג בפסטיבל חיפה.
הסרט נעשה במסגרת ניסיון ליצור תוכן לאתר אינטרנט שיאסוף סרטים עלילתיים בצורת הפקה מסוימת. הוא מגולל את סיפורו של פסיכולוג מאוד פדנט ומרובע, שיום אחד מופיעה אצלו בחורה צעירה בעלת כוחות על-טבעיים, היא מסוגלת לעבור ממקום למקום בן רגע.
הסרט מתאר איך הפסיכולוג מתפרק לאט לאט ואיך הוא חוזר לעצמו לבסוף וכיצד הבחורה, בין אם היא אמיתית ובין אם היא מדומיינת, חודרת לו לאישיות.
סרטיו > אלסקה

קומדיה שחורה בבימויו של ישורון, שיצאה לאקרנים בשנת 2018. לולק בערוב ימיו סובל ממחלת אלצהיימר. מקיפים אותו שכנתו שהיא אהובתו לשעבר, בן מתוסכל, נכדה אהובה, ואשתו מרתה הנאמנה שתש כוחה מטיפול בו. מותה של האהובה/שכנה גורם ללולק לאבד סופית את הקשר עם המציאות. אשתו הופכת בעיניו ל"עוזרת", שהעלימה את מרתה. בסרט משחקים בתפקידים הראשיים אלי גורנשטיין, שפרה מילשטיין ורבקה גור. מאמר שכתבו ד"ר שלומית ליר ופרופ' ליאת איילון על הסרט השווה בינו לבין הסרט אהבה בדרכים מתוך התייחסות למוטיבים העוסקים במגדר, חופש ויחסים בין המינים בגיל מבוגר.
ספרו

בשנת 2021 הוציא ישורון את ספרו - מותחן הריגול "בשירות המוסד".
לקריאה נוספת

יצחק צפל ישורון, "נעה בת 17 וקובי ומלי", "תסריטים 3" (רנן שור ואורלי לובין עורכים), הוצאת כנרת, 1992.
"קובי ומלי", שם, (תסריט עמ' 5–63, קרדיטים עמ' 64).
נועה בת 17, שם, (תסריט 65–128, קרדיטים ופרסים 129–130).
נסים קלדרון, שם, "חנוקים במשפחה", עמ' 131–143.
יעל מונק, נורית גרץ, התרופפות החלום הקיבוצי: "נועה בת 17" "במבט לאחור - קריאה חוזרת בקולנוע הישראלי 1948 - 1990", עמ' 150–152 הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2015.
יעל מונק, 'מסע אל לב טראומת ההווה: "שדות ירוקים"', "גולים בגבולם - הקולנוע הישראלי במפנה האלף", עמ' 44–48, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2012.
הערות שוליים

↑  נמרוד אלוני, מסלול חדש להפקת סרטים עצמאיים במכללת ספיר, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2014
↑   נירית אנדרמן, הקולנוען יצחק (צפל) ישורון: "תמיד חזרתי לקולנוע, ותמיד נדפקתי", באתר הארץ, 15 ביוני 2021
בשירות המוסד יצחק צפל ישורון, קוראים הוצאת ספרים / אולימפוס הוצאה לאור
↑  רחל נאמן, תמונות מחיי נישואין, כותרת ראשית, 27 באפריל 1983
↑  רחל נאמן, קן הפנימיה, כותרת ראשית, 15 באוקטובר 1986

מאיר שניצר, ישראל סכין - "מלכת הכיתה"; הפקה, תסריט ובימוי: יצחק צפל ישורון, חדשות, 16 באוקטובר 1986
↑  שדות ירוקים (סרט, 1989)
↑  שמי זרחין, לשנה הבאה בירושלים, חדשות, 13 ביולי 1989
↑  מאיר שניצר, צפל מעביר סדנת אסט, חדשות, 18 באוגוסט 1989
↑  עכבר העיר, "היה או לא היה" יפתח את רצועת השידור החדשה של סרטים מקומיים בהפקת הכבלים, באתר הארץ, 1 בינואר 2003
↑  אורי קליין, לנועה אין אידיאולוגיה, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2003
↑  דוד שליט, ‏נועה בת 37, באתר גלובס, 13 בפברואר 2003
↑  גואל פינטו, הסרט "לא בת 17" זכה בפסטיבל הקולנוע של חיפה, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2003
↑  רותה קופפר, יום במלחמה, באתר הארץ, 1 בפברואר 2003
↑   אורי קליין, "אלסקה": קומדיה לא מצחיקה על מוות ועל זיקנה, באתר הארץ, 26 בפברואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305873705171  GND: 1089880405  ISNI: 0000 0004 1659 523X  LCCN: no2013078666  VIAF: 97361803   WorldCat (עם VIAF): 97361803
לביבות (שיר)

"לביבות" ("קמח מן השק", במקור: "לביבות נעשה") הוא שיר ילדים לחנוכה, שנכתב על ידי לוין קיפניס, ומושר בלחן שחיבר נחום נרדי.
השיר נכתב והולחן בשנת ה'תרצ"ה (1934-1935). הוא שולב בחיזיון "נשף לביבות" מאת לוין קיפניס. לפי מילות השיר, הלביבה של אותה תקופה הייתה מתוקה, ולא הייתה עשויה מתפוחי אדמה אלא מקמח.
חוקר הזמר העברי, אליהו הכהן סיפר על השיר:
"בשנת תרצ"ה כתב לוין קיפניס שיר ילדים חדש לחג החנוכה והצמד ברכה צפירה ונחום נרדי נטלו על עצמם את הפצתו בעולם. נרדי, מלחינו של השיר ופסנתרן מחונן, ליווה את ברכה צפירה במסעם לארצות הברית ובשנת 1937 הקליטה חברת קולומביה את השיר 'לביבות' בביצוע צמד זה. אלפים רבים של תקליטי שיר זה נמכרו בארץ ובעולם היהודי תוך פרק זמן קצר, ובקול ירושלים המנדטורי נשמע מדי שנה קולה הצלול והצח של ברכה צפירה בשיר ילדים זה"
תוכן השיר

השיר מתאר את תהליך הכנת הלביבות לקראת חג החנוכה:
לוקחים קמח מהשק
ושמן מהכד
מוסיפים ביצה
וסוכר דק
לאחר שאוכלים את הלביבות - יוצאים בריקודים!
השיר הוא אחד משירי חנוכה ששרו בגני הילדים, עם המחזה של הילדים, המדגימים את הכנת העיסה ללביבות וטיגונן.
הערות שוליים

↑  לביבות וסופגניות - האקדמיה ללשון העברית, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏4 בנובמבר 2014
↑   שיר עד - לביבות (קמח קמח) - מילים: לוין קיפניס | לחן: נחום נרדי | ביצוע: מרים יעקבי - Levivot Na'ase, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:50)
הנרי השלישי, מלך אנגליה

.
הנרי השלישי (באנגלית: Henry III; ‏1 באוקטובר 1207 - 16 בנובמבר 1272) היה מלך אנגליה משנת 1216 ועד מותו. הנרי, בנו של המלך ג'ון, הומלך ב-1216, כשהוא בן תשע. בפועל שלטו בממלכה עוצרים, עד שהגיע לגיל 20.
ב-1259 חתם הסכם שלום עם לואי התשיעי, מלך צרפת שכונה "חוזה פריז", ושם קץ לסכסוך בין מאה שנים. לאחר שלא יכול היה לעמוד בהתחייבויותיו הכספיות לאפיפיור, קיבל הנרי השלישי בשנת 1258 את תביעות האצולה ("תקנות אוקספורד") שכללו בין השאר הקמת מועצה בת חמישה עשר ברונים, שייבחרו על ידי חבריהם למעמד, אשר תייעץ למלך ותבקר את פעולות המינהל.מריבות פנימיות בין האצילים סיפקו למלך את העילה להודיע בשנת 1261 על נסיגתו מהסכמתו הקודמת לדרישותיהם. הפרת ההסכם גרמה באפריל 1264 להתלקחות מרד גלוי בראשותו של סימון דה מונפור. לאחר הניצחון על המורדים בקרב אושם, העביר הנרי השלישי, שהיה זקן וחולה, את שרביט המלוכה לבנו, אדוארד הראשון.
נודע ביחסו העוין ליהודים, ואילצם לענוד אות קלון על בגדם בצורת לוחות הברית.
ילדותו

הנרי נולד בטירת וינצ'סטר (Winchester) ב-1 באוקטובר 1207. הוא היה בנם הבכור של ג'ון, מלך אנגליה ושל איזבל מאנגולם. מעט ידוע על ראשית חייו של הנרי. בתחילה גודל הנרי על ידי מינקת בשם אלן בדרום אנגליה, הרחק מחצר מלכותו הנודדת של אביו וככל הנראה היו לו קשרים הדוקים עם אמו. להנרי היו ארבעה אחים ואחיות חוקיים, ריצ'רד, ג'ואן, איזבל ואלנור, וכמה אחים ואחיות לא חוקיים. ב-1212 הופקד חינוכו בידי פיטר דה רושה (Peter des Roches), בישוף וינצ'סטר ותחת הדרכתו ניתנה להנרי הכשרה צבאית והוא למד רכיבה על סוס.
מעט גם ידוע על מראהו של הנרי, גובהו הגיע ככל הנראה ל-1.68 מטרים ותיעוד שנעשה לאחר מותו מרמז שהיה לו מבנה מוצק. הנרי גדל כשהוא מביע לעיתים קרובות ניצוצות של רוח עזה, אך לרוב הייתה לו אישיות ידידותית ונוחה לבריות. הוא היה צעיר ישר, שהחצין את רגשותיו, ובעת שהשתתף בטקסים דתיים הזיל דמעה בקלות.
בראשית המאה ה-13, הייתה ממלכת אנגליה חלק מהאימפריה האנגווינית ששלטה על שטחים נרחבים במערב אירופה. הנרי נקרא על שם סבו הנרי השני, מלך אנגליה, שהניח את היסודות לשלטון על אדמות אלה שהשתרעו מסקוטלנד וויילס, דרך אנגליה, מעבר לתעלה האנגלית לטריטוריות של נורמנדיה, ברטאן, מיין (Maine) ואנז'ו, בצפון-מערב צרפת, ועד לפוואטו (Poitou) וגסקוניה בדרום-מערב צרפת. במשך שנים רבות היה מעמדו של הכתר הצרפתי חלש באופן יחסי, וכך התאפשר להנרי השני ואחריו לבניו ריצ'רד וג'ון להיות השליטים בפועל של צרפת.
ב-1204 איבד ג'ון את נורמנדיה, ברטאן, מיין ואנז'ו לפיליפ השני, מלך צרפת, והותיר את כוחה של אנגליה ביבשת מוגבל לגסקוניה ופוואטו. ג'ון הגדיל את עול המיסים שגבה כדי לממן את המערכות הצבאיות שנועדו לשמור על השלטון שלו על ממלכותיו, אך בכך עורר התנגדות בקרב רבים מהברונים של אנגליה. ג'ון חיפש בעלי ברית חדשים על ידי הכרזתה של אנגליה כפייף אפיפיורי המחויב לנאמנות לאפיפיור. ב-1215 ניהלו ג'ון והברונים המורדים משא ומתן על הסכם שלום ביניהם. ההסכם, שנודע בשם "מגנה כרטה" הגביל את הצעדים הכוחניים האפשריים של המלוכה, שחרר את הצבאות של הברונים ממחויבות למלך, והסדיר חלוקה בנטל. אולם אף אחד מהצדדים לא קיים את חלקו בהסכם ולא יישם את התנאים שלו. ג'ון והברונים הנאמנים לו התכחשו בתוקף למגנה כרטה, וכתוצאה מכך פרצה מלחמת הברונים הראשונה, כשלצידם של הברונים המורדים עומד בנו של המלך פיליפ, מי שלימים ימלוך כלואי השמיני, מלך צרפת, שטען לכתר הבריטי. עד מהרה הסתיימה המלחמה בהסדר מבלי שאף אחד מהצדדים יוכל לטעון לניצחון. המלך חלה ומת ב-18 באוקטובר 1216, בהותירו את כס המלכות לבנו בן התשע, הנרי.
עוצרות (1216 - 1226) > הכתרה

הנרי שהה בבטחה בטירת קורפה (Corfe) שבמחוז דורסט, יחד עם אמו, כאשר מת אביו. על ערש דווי מינה ג'ון מועצה של 13 אפוטרופוסים שיסייעו להנרי להכשיר את עצמו כמלך והוא ביקש שבנו יהיה תחת חסותו של ויליאם מרשל (William Marshal), אחד האבירים המפורסמים באנגליה באותה תקופה. מנהיגיהם של הנאמנים לכתר החליטו להכתיר את הנרי באופן מיידי כדי לכפות את תביעתו לכתר וההכתרה התקיימה בקתדרלת גלוסטר ב-28 באוקטובר 1216. בהיעדרם של סטיבן לנגטון, הארכיבישוף מקנטרברי או וולטר דה גריי, הארכיבישוף מיורק, בוצע טקס המשיחה על ידי הבישופים של ורסטר ואקסטר והוא הוכתר על ידי הבישוף של וינצ'סטר. הכתר המלכותי אבד או נמכר במהלך המלחמה ובמקומו הוכתר הנרי עם כתר פשוט מזהב שהיה שייך למלכה איזבל.
המלך הצעיר ירש מצב לא פשוט, כשמעל מחצית שטחה של אנגליה כבוש בידי המורדים ומרבית הנחלות של אביו ביבשת נמצאות בידיים צרפתיות. בכל אופן, הייתה לו תמיכה חזקה מידי הדיפלומט האיטלקי גואלה ביסקיארי (Guala Bicchieri), שקיווה לנצח במלחמה ולהעניש את המורדים. גואלה החל בחיזוק הקשרים בין אנגליה לבין האפיפיור, החל מטקס ההכתרה עצמו, בו ביצע הנרי טקס שבועת אמונים על פיו הכיר באפיפיור כאדונו הפיאודלי. האפיפיור הונוריוס השלישי הכריז כי הנרי הוא וסאל ובן חסות שלו ולנציג האפיפיור באנגליה יש את הסמכות להגן על הנרי ועל ממלכתו. כצעד נוסף, הנרי הכריז על עצמו כעל צלבן וכך זכה להגנה מיוחדת מרומא.
שניים מבכירי האצילים היו מועמדים למלא את תפקיד ראש מועצת העוצרים של הנרי. הראשון היה ויליאם מרשל עצמו, שלמרות גילו המופלג, היה ידוע בנאמנותו ויכול היה להוביל את המלחמה ולתרום מבחינת גיוס אנשים ומשאבים. השני היה ראנולף דה בלונדוויל (Ranulf de Blondeville), רוזן צ'סטר, שהיה אחד מהברונים הנאמנים והחזקים ביותר. בדיפלומטיות המתין ויליאם עד שגואלה וראנולף יבקשו ממנו לקחת על עצמו את התפקיד. לאחר שקיבל את התפקיד מינה ויליאם את פיטר דה רושה כאפוטרופוס של הנרי כדי שיוכל להתפנות לניהול המאמץ הצבאי.
עוצרות (1216 - 1226) > סיום מלחמת הברונים

המלחמה לא התנהלה בצורה טובה מבחינתם של הלויאליסטים וממשלת העוצרים החדשה שקלה לסגת לאירלנד. הנסיך לואי והברונים המורדים, התקשו גם הם לקדם את מעמדם. אף על פי שלואי שלט על מנזר וסטמינסטר, הוא לא יכול היה להיות מוכתר למלך אנגליה מאחר שהכנסייה של אנגליה והאפיפיור תמכו בהנרי. מותו של המלך ג'ון הפך את חלק מהדאגות של הברונים המורדים לחסרות בסיס והמצודות המלכותיות עדיין היו בחלק הכבוש של הארץ. כדי לנצל את היתרון שבכך, עודד הנרי את הברונים המורדים להצטרף למחנהו בתמורה להשבת אדמותיהם והוא אישר גרסה חדשה של המגנה כרטה, אף על פי שהוא ביטל חלק מהסעיפים, כולל אלה שהיו שליליים מבחינת האפיפיור. המהלך לא הצליח וההתנגדות לממשלתו החדשה של הנרי התגברה.
בפברואר הפליג לואי לצרפת כדי לגייס תגבורות. בהיעדרו התגלעו חיכוכים בין תומכיו האנגלים והצרפתים של לואי וגואלה הכריז שמלחמתו של הנרי כנגד המורדים היא מסע צלב דתי. צעד זה גרם לסדרה של עריקות מתנועת המורדים וכעת החל מאזן הכוחות לנטות לטובתו של הנרי. בסוף אפריל שב לואי וחידש את המערכה שלו, פיצל את כוחותיו לשתי קבוצות, שלח אחת לצפון להטיל מצור על מצודת לינקולן ואת השנייה השאיר בדרום כדי שתכבוש את טירת דובר. כאשר הבין ויליאם מרשל שלואי פיצל את צבאו, הוא הימר על האפשרות של הנחלת תבוסה למורדים בקרב אחד. ויליאם צעד לצפון ותקף את לינקולן ב-20 במאי, נכנס לעיר דרך שער צדדי, כבש אותה ברצף של קרבות רחוב עזים ובזז את בנייניה. מספר רב של ראשי המורדים נשבו, וההיסטוריון דייוויד קרפנטר מחשיב את הקרב כ"אחד המכריעים בתולדות אנגליה".
עם שוך הלחימה בלינקולן, נעצרה ההתקדמות של הלויאליסטים והתחדשה רק ביוני כאשר המנצחים החלו לארגן את שחרור לוחמיהם שנפלו בשבי. בינתיים, פחתה התמיכה בצרפת למסע המלחמה של לואי והוא הגיע למסקנה כי המלחמה באנגליה כבר אבודה. הנסיך הצרפתי ניהל משא ומתן עם הקרדינל גואלה על תנאי השלום, על פיהם הוא יוותר על תביעתו לכתר האנגלי ובתמורה יקבלו תומכיו בחזרה את אדמותיהם, משפטי בגידה יבוטלו והממשלה תבטיח את יישומה של המגנה כרטה. ההסכם המוצע עורר את תביעותיהם של כמה מהלויאליסטים שלדעתם היה נדיב מדי כלפי המורדים, במיוחד מדובר היה על הכמרים שהצטרפו למרד. עם כישלון הניסיון להגיע להסדר, נשאר לואי בלונדון עם שארית כוחותיו.
ב-24 באוגוסט 1217 נחת הצי הצרפתי על חוף סנדוויץ' כשהוא מביא איתו תגבורת חיילים, מכונות מצור ואספקה מחודשת. יוברט דה בורג (Hubert de Burgh), השר הראשי בממשלתו של הנרי, הפליג כדי לעצור את הצי הצרפתי בקרב סנדוויץ'. הצי של דה בורג פיזר את הצי הצרפתי, לכד את ספינת הדגל שלו והוציא להורג את מפקדה. עם הגעת החדשות הללו לאוזניו של לואי, הוא החל לנהל מחדש משא ומתן לשלום. הנרי, איזבלה, לואי, גואלה וויליאם חתמו על הסכם למבת' ב-12 בספטמבר 1217. נוסח ההסכם היה זהה להצעת השלום הראשונה, למעט הסעיפים הנוגעים לכמרים המורדים, שאדמותיהם הוחרמו. לואי קיבל מענק של 6,666 ליש"ט כדי להחיש את יציאתו מאנגליה והבטיח לנסות לשכנע את המלך פיליפ להשיב להנרי את אדמותיו בצרפת. לואי עזב את אנגליה כמוסכם והצטרף למסע הצלב האלביגנזי בדרום צרפת.
ראשית תקופת מלכותו (1227 - 1234) > הפלישה לצרפת

הנרי נטל את השליטה הפורמלית על ממשלתו בינואר 1227, אף על פי שהיו באותה עת כאלה שטענו שמבחינה חוקית הוא נחשב עדיין קטין, מאחר שרק בשנה שלאחר מכן מלאו לו 21 שנים. המלך גמל בנדיבות ליוברט דה בורג על שירותו במהלך שנות העוצרות, והעניק לו את התואר רוזן קנט יחד עם שטחי קרקע רבים ברחבי אנגליה וויילס. אף על פי שכבר היה בגיר, היה הנרי מושפע על ידי יועציו במהלך השנים הראשונות לאחר שנטל את השלטון ויוברט נשאר בתפקידו כשר הבכיר בממשלה.
גורלם של השטחים בצרפת בבעלות משפחתו של הנרי נותר לא ברור. תביעת הבעלות על שטחים אלה הייתה חשובה להנרי. למלכי צרפת, לעומת זאת, היה יתרון כלכלי, וכתוצאה מכך יתרון צבאי על הנרי. גם בתקופתו של המלך ג'ון עמדו לרשות הכתר הצרפתי משאבים בלתי נדלים, אך מאז השתנה מאזן הכוחות לטובתם עוד יותר והכנסתם השנתית של מלכי צרפת הוכפלה בין השנים 1204 ל-1221.
ב-1226 מת לואי השמיני בהותירו את בנו בן ה-12 לואי התשיעי, מלך צרפת לרשת את כס המלוכה, כשמועצת עוצרות מנהלת את המדינה. המלך הצרפתי הצעיר היה בעמדת חולשה יחסית לאביו והתמודד עם אופוזיציה בקרב האצולה הצרפתית שעדיין שמרה על קשריה עם אנגליה וכתוצאה מכך התחולל רצף של מרידות ברחבי המדינה. על רקע זה, קראה קבוצה של מורדים פוטנציאליים מנורמנדיה ומאנגווין בסוף שנת 1228 להנרי לפלוש לצרפת ולדרוש את נחלותיו. פייר הראשון, דוכס ברטאן מרד כנגד לואי התשיעי ונשבע אמונים להנרי.
הכנותיו של הנרי לפלישה התקדמו באיטיות וכאשר הוא הגיע לבסוף לברטאן בראש צבאו במאי 1230, התנהלה המערכה באופן גרוע מבחינתו. על פי עצתו של יוברט, ככל הנראה, החליט המלך להימנע מקרב ישיר עם הצרפתים ולא לפלוש לנורמנדיה. תחת זאת הוא צעד דרומה לפוואטו, שם הוא ניהל מערכה בלתי יעילה במהלך הקיץ, לפני שהוא התקדם בבטחה לתוך גסקוניה. הוא הסכים עם לואי על שביתת נשק עד ל-1234 ושב לאנגליה כשאין באמתחתו כל הישג. המערכה מתוארת על ידי ההיסטוריון יו רידג'ווי כ"כישלון יקר".