stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טירת יהודה
תולדות המושב

המושב הוקם בשנת 1949 על ידי עולי צכוסלובקיה. תחילה התיישבו העולים בכפר הנטוש טירה, בשטח בו שוכן כיום מושב ברקת, שנכבש במהלך מבצע דני, בבוחרם להם את הבתים היותר מתאימים למגורים. התוספת "יהודה" בשם "טירת יהודה", נועדה להבדילו מטירה שבשרון ומטירת כרמל (ישנם אתרים נוספים בגליל ובעמק זבולון שנקראו טירה).
ביוני 1950 כבר גידלו המתיישבים 700 דונם ירקות וקיבלו פרס עבור הגזר שגידלו.
באוגוסט 1950 תואר הכפר:
"בכפר זה השתקעו כ־70 משפחות, רובם יוצאי הונגריה ורומניה. בתים מסודרים, נקיון מופתי וחיי עבודה שלווים.

רוב הבתים בכפר לא נזוקו. לאותם בתים שלא נזוקו הוסיפה מחלקת ההתיישבות של הסוכנות מטבח יפה, ובמקום הסורגים הרגילים שהיו קבועים עמוק בחלונותיו של כל בית הוכנסו חלונות ודלתות לפי המודוס התל אביבי. כל אותם בתים שכן נזוקו תוקנו ואף הם משמשים משכן למתיישבים. חומות החימר העמוסות קוצים, שהם תמונה אליגורית טיפוסית לכל כפר ערבי, נעלמו לגמרי ובמקומם נבנו גבנוניות חמר שקושטו יפה באבן ירושלמית ובתוכן צמחי פרחים ונוי.

אף כאן מתפרנסים רוב התושבים מעבודה שכירה בפתח תקווה, לוד ורמלה. החלק השני של המתיישבים עוסק בפלחה ובעבודה מקומית. תושבי המקום התאוננו אמנם בפני על המסתננים הפוקדים אותם לעיתים קרובות וגונבים את כל הבא לידם, אולם בזמן האחרון אורגנה שמירה על ידי תושבי המקום, ומקווים שמקרים אלה לא ישנו עוד."
בינואר 1953 נוסד המושב ברקת כ"כפר חוצבים טירת יהודה". המתיישבים הוותיקים בטירת יהודה, עולי הונגריה, עברו לבתים החדשים במיקום הנוכחי של טירת יהודה, ומתיישבי ברקת, יוצאי חבאן שבתימן, קיבלו את בתי המושב טירה. באפריל 1954 התגוררו במושב כ-50 משפחות. טרם היה למושב כביש גישה.
בשנותיו הראשונות של המושב סבלו החלוצים מהתקפות "פדאיונים", מירדן. ביוני 1953 נהרג משה שטרק, תושב המושב, על ידי חוליית פדאיון. תקיפה נוספת, ללא נפגעים, הייתה ביולי 1953.
עם השנים התווספו למושב מתיישבים מכלל העדות (יוצאי תימן, מרוקו, פולין, לוב). שטחו של המושב כ-2500 דונם. בעבר שטחו היה גדול יותר, עד שנרכשו ממנו כ-750 דונם לטובת אזור התעשייה הסמוך, איירפורט סיטי.
בעבר, מרבית התושבים במושב עסקו בחקלאות: מטעי פירות, כרמים, חממות פרחים ורפתות לחלב. כיום, נותרו עדיין מספר משקים פעילים, אך רוב התושבים עוסק במקצועות שונים ומגוונים.
תמונות

בית הכנסת התימני במושב
קבר נבי כ'יפל
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מפת האזור עם סימון הכפר הערבי, 1919. בהוצאת צבא בריטניה, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  "פולין, רומניה וטרנסילבניה" בערי הארץ ובכפריה, ידיעות עיריית תל אביב, 15 בדצמבר 1949
↑  ז. יואלי, בכפרים הכבושים, דבר, 12 ביולי 1948
↑  תקוה ויינשטוק, טירה (טירת יהודה), הַבֹּקֶר, 10 בפברואר 1950; המשך
↑  ד"ר זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת הארץ, הוצאת ידיעות אחרונות, 1956 הערכים:טירה א'-ו'
↑  משקי עולים הרשים משתתפים בתערוכת הירקות שנפתחה בקריה, חרות, 15 ביוני 1950
↑  כפר חוצבים טירת יהודה, שערים, 30 בינואר 1953
↑  אייה ההגיון?, למרחב, 31 בדצמבר 1954
↑  יהושע ביצור, מול קיביה, מעריב, 16 באפריל 1954
↑  מסתננים תקפו מושב ליד לוד, מעריב, 9 ביוני 1953
↑  מסתנניס תקפו את טירת־יהודה, מעריב, 24 ביולי 1953
↑  אודות, באתר טירת יהודה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590411705171
ז'וליאן אלאפיליפ

ז'וליאן אלאפיליפ (בצרפתית: Julian Alaphilippe; נולד ב-11 ביוני 1992 בסנט-אמון-מורון בצרפת) הוא רוכב אופני כביש צרפתי בקבוצת Tudor Pro Cycling Team. אלוף העולם (אימולה 2020, פלנדריה 2021) ומנצח המוניומנט מילאנו - סן רמו ב-2019. נוסף על כך, ניצח שלוש פעמים את לה פלש ואלון (2018, 2019, 2021), קלאסיקה סן סבסטיאן (2018) ואת סטראדה ביאנקה (2019). בתחום הגרנד טורס, ניצח שישה קטעים בטור דה פראנס (2018-2021) ואת קטגוריית ההרים ב-2018, כשבוואלטה אספניה ניצח קטע אחד (2017).
במקור התמחה בסייקלו-קרוס, שאינו ספורט אולימפי. כשהתחיל את הקריירה המקצועית הוא עבר לרכיבה תחרותית על אופני הרים. גם אחיו הצעיר, בריאן, הוא רוכב אופניים.
קריירה > תחילת הקריירה

ז'וליאן אלאפיליפ נולד ב־11 ביוני 1992 בסנט-אמון-מורון (Saint-Amand-Montrond) בצרפת. משפחתו עברה לדזרטין אלייה, כשהיה בן שש. הוא מחזיק בתואר CAP מכונאי.
אלאפיליפ התחיל לרכוב על אופניים בגיל 7 במונטמארו-מונלוסו. מגיל הקדטים (16-15) הוא התאמן אצל בן דודו פרנק אלאפיליפ, שנשאר המאמן שלו עד למעבר לקריירה מקצוענית. אחיו בריאן וליאו היו רוכבי אופניים גם כן, כאשר הראשון המשיך גם לקריירה מקצוענית.
הוא התאמן בסייקלו-קרוס וזכה במדליית הכסף באליפות העולם לנוער בסייקלו-קרוס 2010. באותה שנה, פציעה בברך הובילה אותו לשקול להפסיק להתחרות ברכיבה על אופניים. אלאפיליפ עבר לקבוצת ארמה דה טר שם החלים והתחייב להיות חלק מהקבוצה למשך שלוש שלוש שנים. באותן שנים הוא הפך לאלוף צרפת לנוער בסייקלו-קרוס כשניצח באליפויות הלאומיות ב־2012 וב־2013.
קריירה > קריירה מקצועית > 2019

את עונת 2019 החל אלאפיליפ בארגנטינה, במרוץ וולטה אה סן חואן. הוא ניצח בשני קטעים וסיים במקום השני בדירוג הכללי אחרי וינר אנקונה (Winner Anacona) לאחר מכן הוא התחרה בטור של קולומביה בו ניצח בקטע החמישי. ב־9 במרץ הוא ניצח במהדורה ה־13 של המרוץ הטוסקני בעל הפופולריות העולה, סטראדה ביאנקה. שבוע לאחר מכן הוא ניצח בשני קטעים (2 ו-6) במרוץ הקטעים טירנו - אדריאטיקו, ולאחר מספר ימים השיג את ניצחונו החשוב ביותר בקריירה, במילאנו - סן רמו. הוא התקיף את חבורת המובילים בעליה לפוג'ו די סן רמו ולמרות שמתחריו הישירים הצליחו לסגור את הפער ולחבור אליו, השכיל אלאפיליפ לנצח בספרינט הסיום מתוך דבוקה קטנה של 10 רוכבים. כעבור חודש, ניצח בפעם השנייה ברציפות ב"לה פלש ואלון" לאחר שגבר בספרינט אל קו הסיום על הרוכב הדני של קבוצת אסטנה, יאקוב פוגלסן. בטור דה פראנס הוא זכה בקטע השלישי שהעלה אותו לראש הדירוג ולבישת החולצה הצהובה. הוא לבש את החולצה הצהובה עד הקטע השישי בו החולצה עברה לג'וליו צ'יקונה (Giulio Ciccone). החולצה חזרה עליו בקטע השמיני הוא המשיך להוביל את הדירוג של התחרות וזכה גם בקטע ה־13, קטע נגד השעון. הוא הוביל את הטור עד לקטע ה־18 שלאחריו איגן ברנל תפס את ההובלה וניצח בטור. אלאפיליפ סיים במקום החמישי וזכה בחולצת הרוכב האגרסיבי. הוא השתתף בקלאסיקה סן סבסטיאן, אך לא סיים את המרוץ. בדצמבר 2019, זכה באופני הזהב, והיה לצרפתי הראשון מאז לורן ז'אלאבר ב-1995 שזוכה בתואר.
קריירה > קריירה מקצועית > 2020

בחלק הראשון של עונת 2020 אלאלפיליפ לא התבלט, ולאחר תום פגרת הקורונה חזר למילאנו - סן רמו במטרה לנצח את המרוץ שנה שנייה ברציפות, כמו ב-2019, גם השנה התקיף אלאפיליפ לקראת סיום הפ'וגיו - די סנרמו ביחד עם ווט ואן ארט, אך הבלגי לא עמד בקצב של אלאפיליפ ותפס אותו רק בירידה, בספרינט הסיום בין השניים גבר ואן ארט על אלאפיליפ וניצח את המרוץ, כשאלאפיליפ שני. בהמשך העונה התחרה אלאפיליפ בקריטריום דו דופינה וסיים שני בקטגוריית ההרים, כשבקטע הרביעי סיים שלישי, 56 שניות אחרי לנארד קאמנה המנצח. לאחר מכן התחרה באליפות צרפת וסיים שלישי לאחר שהפסיד לארנו דמאר המנצח ובריאן קוקאר המנצח. אלאפיליפ זינק לטור דה פראנס בפעם הרביעית, לפני המרוץ הוא הצהיר שלא ינסה לשחזר את הטור של 2019 ויתמקד בעיקר בניצחונות בקטעים, ואף השיג את מטרתו בקטע ה-2, לאחר שהתקיף בעלייה האחרונה של הקטע, מארק הירשי ואדם ייטס חברו אליו, ובספרינט הסיום ניצח אלאפיליפ והשיג את הניצחון הראשון שלו בעונה, כשהוא גם עובר להוביל במרוץ. בקטע ה-4 אלאפיליפ סיים חמישי, לאחר שפרימוש רוגליץ' ניצח מתוך ספרינט מצומצם בעלייה. אלאפיליפ איבד את ההובלה לאחר קטע 5, כשנקנס בשניות לאחר שלקח בקבוק שתייה במהלך 20 הקילומטרים האחרונים. בקטע ה-6 סיים אלאפיליפ שוב במקום החמישי, לאחר שניצח את הספרינט מתוך הפלוטון. בהמשך הטור המשיך אלאפיליפ לנסות ולנצח קטעים על ידי כניסה לבריחות, אך בסופו של דבר סיים את הטור עם ניצחון בקטע אחד, במקום ה-36 הכללי ובמקום השביעי בקטגוריית הנקודות, כשהוא מסייע לסם בנט לנצח את קטגוריית הנקודות.
קריירה > קריירה מקצועית > אלוף העולם

ב-27 בספטמבר התחרה אלאפיליפ באליפות העולם, הוא התקיף במהלך ההקפה האחרונה במהלך העלייה, והשאיר מאחוריו קבוצת גישור שכללה את ווט ואן ארט, יאקוב פוגלסן, פרימוש רוגליץ', מארק הירשי ומיכל קוויאטקובסקי. אלאפיליפ המשיך ברכיבת סולו עד הסיום וניצח את המרוץ, כשהוא מקדים ב-24 שניות את ואן ארט והירשי שזכו במדליית הכסף והארד בהתאמה. עם ניצחונו במרוץ הפך אלאפיליפ לאלוף העולם הצרפתי הראשון מאז לורן ברושאר ב-1997. אלאפיליפ החליט לא להגן על תוארו כאלוף לה פלש ואלון ולערוך הופעת בכורה עם חולצת הקשת במונומנט לייז'–בסטון–לייז', אלאפיליפ סיים שני את המרוץ, לאחר שחגג מוקדם מדי מתוך ספרינט הסיום בקבוצה של חמישה רוכבים, ואיפשר לפרימוש רוגליץ' לעקוף אותו ולנצח במרוץ, אך בסוף הורד אלאפיליפ למקום החמישי, לאחר שספרינט מסוכן שכמעט גרם למארק הירשי וטאדיי פוגאצ'אר להתרסק בעקבות כניסה מסוכנת אל קו הספרינט שלו. שלושה ימים לאחר מכן חזר לנצח בחץ ברבנט, לאחר שהקדים את מת'יו ואן דר פול ואת בנואה קונפרואה בספרינט הסיום. המרוץ האחרון של אלאפיליפ בעונה היה הרונדה ון פלנדרן, אלאפיליפ התקיף כשנשארו 38 קילומטרים לסיום, ווט ואן ארט ומת'יו ואן דר פול עקבו אחר התקפתו, אך כשנותרו 35 קילומטרים לסיום, התנגש לתוך אחד מאופנועי המרוץ שעמד על המסלול, שבר את ידו הימנית ונאלץ לנטוש את המרוץ, בעוד ואן דר פול המשיך לניצחון אחרי שגבר על ואן ארט בספרינט הסיום. אלאפיליפ לא האשים את רוכב האופנוע בתאונה.
הערות שוליים

↑  ז'וליאן אלאפיליפ, באתר Cycling Archives
↑  "Les « frissons » de la famille Alaphilippe". sports-auvergne.fr. 29 באפריל 2015. נבדק ב-13 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)(בצרפתית)
1 2 3  D.P., J.-L.G. (2016-07-06). "חמישה דברים לדעת על ז'וליאן אלאפיליפ". lequipe.fr. ל'אקיפ. (בצרפתית)
↑  "תחילת דרכו של אלאפיליפ מפי מאמניו". sports-auvergne.fr. 2015-04-29. נבדק ב-2019-03-14. (בצרפתית)
↑  "La pépite Alaphilippe". leparisien.fr. 2011-11-17. נבדק ב-2019-03-14. (בצרפתית)
↑  "Le journal de bord de Julian Alaphilippe". velo101.com. 2014-03-21. נבדק ב-2019-03-14. (בצרפתית)
1 2 3 4  Chesnais, Julien (2015-03-26). "ארבע דברים לדעת על אלאפיליפ, מהפיכת הטריקולור בארדנים". eurosport.fr. (בצרפתית)
↑  "Néo-pros : Le bilan de Julian Alaphilippe". directvelo.com. 2013-11-15. נבדק ב-2019-03-14. (בצרפתית)
↑  "Bilan 2013 - Le Top 5 des néo-pros à suivre". velo101.com. 2013-12-07. נבדק ב-2019-03-14. (בצרפתית)
↑  "Alaphilippe dans le grand bain". lequipe.fr. ל'אקיפ. 2014-03-30. (בצרפתית)
↑  "אלאפיליפ זוכה בתחרות המקצוענית הראשונה שלו". cyclingnews.com. 2014-08-17. (באנגלית)
↑  "Alaphilippe, le débutant qui a déjà tout d'un grand". sport24.lefigaro.fr. לה פיגארו. 2015-04-24. (בצרפתית)
↑  "Tour of California: Alaphilippe wins on Mt. Baldy". cyclingnews.com. 2015-05-17. נבדק ב-2019-03-18. (באנגלית)
↑  פטר סאגאן מנצח את ז'וליאן אלאפיליפ על קו הסיום Eurosport, 17/05/2015 (בצרפתית)
1 2  "Alaphilippe returns from mononucleosis in Provence". cyclingnews.com. 2016-02-22. נבדק ב-2019-03-18. (באנגלית)
↑  בווה, פיליפ (2016-05-18). "Julian Alaphilippe remporte l'étape «reine» du Tour de Californie". lequipe.fr. ל'אקיפ. נבדק ב-2019-03-18. (בצרפתית)
↑  "Tour de Californie : Julian Alaphilippe s'impose". lequipe.fr. ל'אקיפ. 2016-05-23. נבדק ב-2019-03-18. (בצרפתית)
↑  "Julian Alaphilippe a passé un cap". lequipe.fr. ל'אקיפ. 2016-06-12. נבדק ב-2019-03-18. (בצרפתית)
↑  "Arthur Vichot champion de France". lequipe.fr. ל'אקיפ. 2016-06-26. (בצרפתית)
↑  Duluc, Jean-Baptiste (2016-06-27). "Pour Arthur Vichot (Fdj), la belle histoire se répète". eurosport.fr. (בצרפתית)
↑  "Jeux Olympiques : Alexis Vuillermoz remplace Thibaut Pinot". lequipe.fr. ל'אקיפ. 2016-07-18. (בצרפתית)
↑  Chauvet, Olivier (2017-07-27). "Quick-Step Floors: Kittel, Gilbert et Dan Martin au départ". sports.fr. אורכב מ-המקור ב-2017-06-30. נבדק ב-2019-03-12. (בצרפתית)
↑  "Clásica San Sebastián : Julian Alaphilippe confirme !". cyclingpro.net. 2018-08-04. נבדק ב-2019-03-18. (בצרפתית)
↑  Julian Alaphilippe has undergone surgery on his right hand after a “scary” crash at the Tour of Flanders., eurosport.com
↑  Julian Alaphilippe suffers broken hand in Tour of Flanders crash, cyclingweekly.com
↑  Julian Alaphilippe: I don't blame moto rider for Tour of Flanders crash, Cyclingnews
ז'וליאן אלאפיליפ בטור דה ל'אן 2013 במדי קבוצת צרפת הצעירה.
ז'וליאן אלאפיליפ לאחר הניצחון שלו בקטע הרביעי של טור דה ל'אן ב־2014.
גודסוויי דוניו

גודסוויי דוניו (באנגלית: Godsway Donyoh; נולד ב-14 אוקטובר 1994) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקיצוני והחלוץ בהפועל חדרה.
קריירה > מנצ'סטר סיטי

דוניו נולד בעיר אקרה, בירת גאנה. החל לשחק כדורגל ב-Right to Dream Academy (אנ'). בגיל 17 עבר למועדון האנגלי מנצ'סטר סיטי, הוא שיחק במחלקות הנוער לפני שהוחלט שיצא להשאלה.
קריירה > השאלות בליגה השוודית

ב-2013 הושאל דוניו ממנצ'סטר סיטי למועדון השוודי יורגודן, במסגרת הסכם שיתוף פעולה בין המועדונים, על מנת לקבל דקות משחק. באותה העונה הגיע עם יורגודן לגמר הגביע השוודי אך הקבוצה הפסידה במשחק הגמר לאלפסבורג. בליגה ערך דוניו 20 הופעות בהן כבש שני שערים והוסיף שני בישולים. הוא גם רשם 13 הופעות במדי קבוצת הנוער של המועדון ובהן כבש עשרה שערים ובישל אחד. לאחר שמנצ'סטר סיטי דרשה להציב אותו כחלוץ והמעדון השוודי לא יכול היה להתחייב לכך, חזר דוניו מההשאלה למנצ'סטר סיטי.
לאחר שובו לאנגליה, הושאל שוב, הפעם למועדון השוודי פלקנברג (אנ') מליגת העל השוודית. הוא הבקיע את שערו הראשון עבור פלקנברג ב-12 במאי 2014 נגד קבוצתו לשעבר, יורגודן, שער בדקה ה-90 שהעניק לקבוצתו ניצחון 0–1. ב-35 הופעות כבש דוניו שבעה שערים והוסיף ארבעה בישולים ועזר לקבוצתו להישאר בליגה הבכירה.
קריירה > נורשלן

לאחר שלא-רשם ולו הופעה אחת במנצ'סטר סיטי, מאז הגעתו לקבוצה בשנת 2011, דוניו עזב את אנגליה וחתם בנורשלן מליגת העל הדנית לקראת עונת 2015/2016. העונה המוצלחת ביותר של דוניו במדי הקבוצה הדנית הייתה עונת 2018/2019 שבה כבש עשרה שערים ובישל שניים ב-28 הופעות בליגה ועזר לקבוצתו לסיים את העונה במקום במקום השלישי ולהעפיל למשחקי המוקדמות בליגה האירופית.
לאחר שהופיע רק תשע פעמים במהלך עונת 2019/2020, שלוש מהן בקבוצת הנוער של המועדון, הושאל דוניו לדינמו דרזדן מהבונדסליגה השנייה בינואר 2020.
קריירה > מכבי חיפה

ב-26 בספטמבר 2020 חתם דוניו לשנתיים במכבי חיפה מליגת העל, בעסקה שנאמדה ב-100 אלף אירו.
ב-1 באוקטובר 2020 ערך דוניו את הופעת הבכורה שלו במועדון, במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, במשחק ההפסד 2–7 מול טוטנהאם הוטספר. את הופעת הבכורה במסגרת ליגת העל ערך ב-7 באוקטובר בניצחון קבוצתו 2–1 על מועדון ספורט אשדוד. את שער הבכורה כבש ב-22 בדצמבר בניצחון קבוצתו 3–0 על בני יהודה תל אביב. בסיום העונה זכה עם הקבוצה בתואר האליפות כשהוא תורם שמונה שערי ליגה, עם הממוצע השני בגובהו בליגה של כמות השערים ביחס לדקות משחק, כאשר מקדים אותו רק מלך השערים של הליגה וחברו לקבוצה, ניקיטה רוקאביציה.
בסך הכל ערך דוניו 54 הופעות ליגה במדי מכבי חיפה, בהן הבקיע 13 שערים.
קריירה > נפטצ'י באקו

ב-24 ביוני 2022 חתם דוניו בנפטצ'י באקו מליגת העל האזרית.
קריירה > הפועל חדרה

בינואר 2024 חזר לישראל וחתם בהפועל חדרה.
תארים

אליפות: 2020/2021, 2021/2022
אלוף האלופים: 2021
גביע הטוטו: 2021/2022
הערות שוליים

1 2  Sportgemeinschaft Dynamo Dresden e.V, Godsway Donyoh wechselt auf Leihbasis zur SGD, www.dynamo-dresden.de (ב־)
↑  Tack Pablo och Godsway | Djurgården Fotboll, web.archive.org, ‏31 בדצמבר 2013
↑  Falkenbergs FF, archive.is, ‏2014-01-26
↑  Dynamo holt den nächsten Neuen: Transfer von Donyoh endlich fix, TAG24 (בגרמנית)
↑  דורון בן דור, רשמית: גודסוויי דוניו חתם לשנתיים במכבי חיפה, באתר ONE, ‏26 בספטמבר 2020
↑  מכבי חיפה זכתה באליפות המדינה אחרי 10 שנים, באתר וואלה, 30 במאי 2021
↑  דורון בן דור, ‏עוזב את הליגה: גודסוויי דוניו חתם בנפטצ'י באקו, באתר ONE‏, 24 ביוני 2022
דוניו במדי מכבי חיפה, 2022
תמר הרציג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 ביוני 1975 (בת 49) 
 ענף מדעי:  היסטוריה חברתית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס מיכאל ברונו (2021) 
 
תמר הרציג (נולדה ב-16 ביוני 1975) היא היסטוריונית ישראלית של אירופה בעת החדשה המוקדמת המתמחה בהיסטוריה חברתית ודתית ובהיסטוריה של המגדר ומתמקדת באיטליה ברנסאנס. היא פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב. היא מופקדת הקתדרה ע"ש קונראד אדנאואר להיסטוריה השוואתית של אירופה באוניברסיטת תל אביב וסגנית הדיקאנית למחקר בפקולטה למדעי הרוח.
פועלה האקדמי

הרציג קיבלה את הכשרתה האקדמית באוניברסיטה העברית בירושלים, התואר הראשון שלה הוא בהיסטוריה ובפילוסופיה, והתואר שני והשלישי בחוג להיסטוריה. נושא עבודת המאסטר שלה היה כישוף שטני ומגדר באיטליה ברנסאנס. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בתפקידן של נשים מיסטיקניות בתנועת הרפורמה הסבונרולית בסוף המאה ה-15 ובמאה ה-16 ומנחיה היו משה סלוחובסקי ומיכאל הד. הרציג הייתה עמיתת 'ג'ורג' ל. מוסה' באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון בשנים 2000–2001. הרציג הייתה מלגאית בתר-דוקטורט של קרן יד הנדיב ב-2005–2007, וכן השתלמה בחוג למדע הדתות באוניברסיטת פנסילבניה.
ב-2007 התמנתה למרצה בכירה בחוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב עם זכייתה במלגת אלון, והחל מ-2019 היא פרופסר מן המניין. ב-2008–2009 הרציג הייתה עמיתת אנדרו וו. מלון בספריית האנטינגטון בקליפורניה, בשנת 2012 נבחרה הרציג לקבוצה הפותחת של האקדמיה הצעירה למדעים – מייסודה של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנים 2013–2014 שימשה כעמיתת מחקר במרכז לחקר הרנסאנס של אוניברסיטת הרווארד בפירנצה. החל מ-2014 ועד 2021 שימשה כראש מכון קוריאל ללימודים אירופאיים באוניברסיטת תל אביב. הרציג הייתה האחראית על תחום ההיסטוריה הדתית באגודה האמריקנית ללימודי הרנסאנס וחברה בוועדה של מדעי הרוח והחברה במוסד ביאליק, וכן הייתה חברה בוועדה המיעצת של כתב-העת Renaissance Quarterly. היא חברת מערכת בכתבי-העת Mediterranean Historical Review, Magic, Ritual, and Witchcraft, חברת מערכת של סדרת הספרים I Tatti Studies in Italian Renaissance History, ובוועדה האקדמית של פרויקט ארכיון מדיצ'י בפירנצה. הרציג היא סגנית יו"ר של החברה ההיסטורית הישראלית ופעילה לקידום שוויון מגדרי באקדמיה הישראלית.
פרסומים > ספרים שכתבה

Savonarola's Women: Visions and Reform in Renaissance Italy. Chicago: The University of Chicago Press, 2008.
Le donne di Savonarola: Spiritualità e devozione nell’ Italia del Rinascimento. Rome: Carocci Editore, 2014.
‘Christ Transformed into a Virgin Woman’: Lucia Brocadelli, Heinrich Institoris, and the Defense of the Faith. Rome: Edizioni di Storia e Letteratura, 2013.
ההומניזם ותרבות הרנסאנס באיטליה כרך ג' בסדרה "על סף העת החדשה: אירופה 1350-1660" (רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2014).
A Convert's Tale: Art, Crime and Jewish Apostasy in Renaissance Italy. Cambridge: Harvard University Press, 2019.
פרסומים > ספרים שערכה

Dissimulation and Deceit in Early Modern Europe [co-edited with Miriam Eliav-Feldon]. Houndmills: Palgrave Macmillan, 2015.
Knowledge and Religion in Early Modern Europe: Studies in Honor of Michael Heyd [co-edited with Asaph Ben-Tov and Yaacov Deutsch]. Leiden: Brill, 2013.
Ebraismo e cristianesimo in Italia tra ’400 e ’600: Confronti e convergenze [co-edited with Luca Baraldi and Gabriella Zarri]. Special issue of Archivio Italiano per la Storia della Pietà 25 (2012)
פרסים

בשנת 2021 זכתה הרציג בפרס ברונו של המכון הישראלי ללימודים מתקדמים הניתן מדי שנה ל-3 חוקרים פורצי דרך בני פחות מחמישים בכל תחומי הדעת ומכל האוניברסיטאות בארץ. הפרס הוענק לה על תרומתה לחקר ההיסטוריה הקדם-מודרנית, ועל תרומתה הייחודית לחקר תקופת הרנסאנס.
בשנת 2021 זכה ספרה "A Convert’s Tale לציון לשבח של פרס גורדן בלימודי הרנסאנס של ה-Renaissance Soceity of America.
בשנת 2020 זכתה בפרס רוזנברג של ה-American Historical Association על ספרה A Convert's Tale: Art, Crime, and Jewish Apostasy in Renaissance Italy.
בשנת 2019 זכתה בפרס קדר למצוינות מחקרית על עבודתה על המרות-דת באיטליה.
הערות שוליים

↑  פרופ' תמר הרציג | אוניברסיטת ת"א, באתר www.tau.ac.il
↑  The Center for Italian Studies, ccat.sas.upenn.edu
↑  The Morris E. Curiel Institute for European Studies, en-dacenter.tau.ac.il (באנגלית אמריקאית)
↑  Mediterranean Historical Review Editorial Board, www.tandfonline.com
↑  ITS Editorial Board | I Tatti | The Harvard University Center for Italian Renaissance Studies, itatti.harvard.edu
↑  Academic Board – The Medici Archive Project (ב־)
↑   ירדן סקופ, העיסוק בקשיים המגדריים הגיע גם לאקדמיה למדעים, באתר הארץ, 6 ביוני 2013
↑  תמר הרציג, בשורה האחרונה או מאחורי וילון:
נשים ואקדמיה מזווית היסטורית, כנס מגדר וקריירה אקדמית בישראל, האקדמיה הלאומית למדעים.
↑  על החברה, באתר החברה ההיסטורית הישראלית
↑  תמר הרציג, "מתודולוגיה ואידאולוגיה: אתגרים בחקר ההיסטוריה של המגדר", דברי פורום צעירי מדעי הרוח והחברה של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים 1 (תשע"ג), עמ' 1-22
↑  Tamar Herzig, Savonarola's Women: Visions and Reform in Renaissance Italy, University of Chicago Press, 2008, ISBN 978-0-226-32915-4. (באנגלית)
↑  Tamar Herzig, Le donne di Savonarola: spiritualità e devozione nell'Italia del Rinascimento, Carocci, 2014, ISBN 978-88-430-5768-9. (באיטלקית)
↑  Herzig Tamar | Edizioni di Storia e Letteratura, www.storiaeletteratura.it
↑  Giorgio Caravale, Christ Transformed into a Virgin Woman: Lucia Brocadelli, Heinrich Institoris, and the Defense of the Faith. Tamar Herzig. Scritture nel chiostro; Temi e Testi 114. Rome: Edizioni di Storia e Letteratura, 2013. xix + 330 pp. €48., Renaissance Quarterly 70, 2017/ed, עמ' 1592–1593 doi: 10.1086/696468
↑  על סף העת החדשה: אירופה 1350-1600; כרך ג', באתר sheilta.apps.openu.ac.il
↑  A Convert’s Tale — Tamar Herzig, www.hup.harvard.edu (באנגלית)
↑  American Historical Review | AHR, www.historians.org
↑  Simona Kitanovska, Zenger News, Jewish women were raped by Muslims and Christians in medieval Italy to get ransom from local Jews: study, Newsweek, ‏2022-05-23 (באנגלית)
↑  La brutal violación de mujeres y niñas judías en una cárcel para esclavos del siglo XVII en Livorno, La Vanguardia, ‏2022-05-19 (בספרדית)
↑  יובל בגנו, ‏תופעה בעלת ממדים היסטוריים: עדויות ל-MeToo מתקופת הרנסנס, באתר מעריב אונליין, 16 במאי 2022
↑  "Gang Rape of Jewish Slave-women in Renaissance Italy Exposed by Historians". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2022-05-17.
↑  Livorno, ricostruito il dramma di 14 schiave ebree recluse nel 1610, La Nazione, ‏1651093437688 (באיטלקית)
↑  פרס ברונו לשנת 2021, באתר alumni.huji.ac.il
↑  Dorothy Rosenberg Prize Recipients | AHA, www.historians.org
↑  BOG 2019: Kadar Family Award for Outstanding Research, Tel Aviv University, ‏2019-06-06 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311709005171  PLWABN: 9810652975205606  BIBSYS: 1602157053982  BnF: cb16695771j (data)  GND: 133899128  ICCU: RMLV068311  ISNI: 0000 0000 6687 3454  LCCN: n2007007118  NKC: jo2014818555  NTA: 327091541  ORCID: 0000-0003-2785-122X  RERO: 02-A017575394  SUDOC: 127230785  VcBA: 495/339502  VIAF: 43040469   WorldCat (עם VIAF): 43040469
שמעון

ערך זה עוסק בדמות מקראית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

ציור מאת פרנסיסקו דה סורבראן סביבות 1640
 לידה:  חרן
 מקום קבורה:  חברון (זיהוי מהמאה ה-2 לפנה"ס) ארץ ישראל (זיהוי מהמאה ה-2) ארבל (זיהוי מהמאה ה-12) מנדא (זיהוי מהמאה ה-14) מצרים (זיהוי מהמאה ה-15)
 אב:  יעקב 
 אם:  לאה 
 בן או בת זוג:  דינה 
 צאצאים:  ימואל, יכין, צוחר, אוהד, ימין, שאול בן הכנענית 
 מספר צאצאים:  6
 
שמעון ולוי טובחים באנשי שכם; איור של גררד הואט (Gerard Hoet), המאה ה-17
שִׁמְעוֹן הוא דמות מקראית בספר בראשית, בנם השני של יעקב ולאה ואבי שבט שמעון. מעמדו במשפחה נפגע לאחר שספג, יחד עם לוי בן יעקב, ביקורת על התנהגותו בשכם, כאשר נקמו את כבוד אחותם דינה בת לאה.
לפי סדר עולם רבה, שמעון נולד בשנה התשיעית להיות יעקב אבינו בחרן, שנת ב'קצ"ד - 2,194 לבריאת העולם. לפי הילקוט שמעוני שמעון נולד בכ"ח בטבת ומת בן 120. לפי ספר היובלים ומדרש תדשא שמעון נולד בכ"א בטבת ומת בן 127.
מקורו של השם

לאה אמו בוחרת לו את השם שמעון :”כִּי-שָׁמַע ה' כִּי-שְׂנוּאָה אָנֹכִי וַיִּתֶּן-לִי גַּם-אֶת-זֶה”.
רבי עובדיה ספורנו קושר את בחירת השם עם מתן השם לראובן בן יעקב. אצל ראובן כתוב: ”וַתִּקְרָא שְׁמוֹ רְאוּבֵן כִּי אָמְרָה כִּי-רָאָה ה' בְּעָנְיִי כִּי עַתָּה יֶאֱהָבַנִי אִישִׁי” (ל"א). על ד"ה בְּעָנְיִי הוא כותב: ”שֶׁהָיָה בַּעֲלִי חושְׁדֵנִי שֶׁהִסְכַּמְתִּי לְהַטְעותו, וּתְמוּרַת הַחֲשָׁד נָתַן הָאֵל יִתְבָּרַךְ לִי זֶרַע, כָּעִנְיָן בְּסוטָה” הרי לגבי שמעון היא אומרת: ”כִּי שְׂנוּאָה אָנכִי”. והספורנו כתב: ”ּתְמוּרַת הַשִּׂנְאָה הַמְּסֻבֶּבֶת מִן הַחֲשָׁד נָתַן לִי גַּם אֶת זֶה”. לאה רואה בפרי בטנה פיצוי על היחס שהיא זוכה מבעלה.
מדרש רבה רומז לפרשת זִמְרִי בֶּן-סָלוּא נְשִׂיא בֵית-אָב לַשִּׁמְעֹנִי, אשר פנחס בן אלעזר הכה אותו לאחר מגעו עם המדינית. וכך המדרש אומר, "זה עתיד להעמיד שונא" - הוא זמרי - ומי מרפא מכתו? גם את זה פינחס, שהוא עתיד לעמוד מלוי.
מעשה דינה

שמעון ולוי הרגו את שכם בן חמור וכל זָכָר מתושבי שכם בהיותם בני שלש עשרה שנים. הנימוק היה כבוד המשפחה והחשש מחילול השם. יעקב חשש מתגובת הכנעני והפריזי יושבי הארץ: ”וַיֹּאמֶר יַעֲקֹב אֶל שִׁמְעוֹן וְאֶל לֵוִי עֲכַרְתֶּם אֹתִי לְהַבְאִישֵׁנִי בְּיֹשֵׁב הָאָרֶץ בַּכְּנַעֲנִי וּבַפְּרִזִּי וַאֲנִי מְתֵי מִסְפָּר וְנֶאֶסְפוּ עָלַי וְהִכּוּנִי וְנִשְׁמַדְתִּי אֲנִי וּבֵיתִי”. אולם הם השיבו לו ”וַיֹּאמְרוּ הַכְזוֹנָה יַעֲשֶׂה אֶת אֲחוֹתֵנוּ” .
לפי המדרש ענו שמעון ולוי ואמרו: לא יאה שייאמר בכנסת ישראל – ערלים טמאו לבתולה, ועובדי עבודה זרה טינפו את בת יעקב, אלא כך נאה שיאמר: ערלים נהרגו בגלל בתולה, ועובדי עבודה זרה בגלל בת יעקב, ולא יהיה שכם בן חמור מגלגל עלינו הוצאת שם רע.
מסירות נפשו של שמעון באה לידי ביטוי בהתנהגותו כלפי דינה: "אמר רב הונא, אמרה (דינה): ואני אנה אוליך את חרפתי (וסרבה לצאת עמהם)! עד שנשבע לה שמעון שנוטלה (שנושא אותה לאשה)."