stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אימרה שארושי
קריירה כמאמן

הוא החל את קריירת המאמן המצליחה שלו בפרנצווארוש ב-1930 בעודו ספורטאי פעיל. הוא עזב את המועדון הירוק-לבן לאחר אחת עשרה שנים. לאחר הפסקה מאולצת של ארבע שנים בתקופת מלחמת העולם השנייה, בשל יהדותו, הוא חזר לאמן אחרי המלחמה. בשנים 1945–1946 אימן בקבוצת "איגוד ההתעמלות של אויפשט" (Újpesti Tornaegylet) ולאחר מכן עבד ב-Neményi Madisz עד 1948. ב-1949 הצטרף ל"מועדון עובדי הרכבת" (Budapesti Vasutas Sport Club-BVSC). שם השיג את הצלחתו הגדולה ביותר כמאמן. הוא לימד לשחות כ-13,000 שחיינים.
הוא עזב את מועדון הספורט של עובדי רכבות הונגריה (מ.א.ב) ב-1963 והיה מפקח מקצועי בענף השחייה עד 1966. בנוסף, היה מאמן ראשי של נבחרת הונגריה בשחייה מספר פעמים. בשנת 1967 ייסד את בית הספר הראשון לשחייה בהונגריה בספרטקוס בבודפשט, עמד בראשו עד 1974 ואז פרש. בשל סגנון האימון וההצלחה העצומה שלו כמאמן, קיבל את הכינוי מֶשְטִי (כינוי חיבה למאסטר בהונגרית).
מדצמבר 1963 הפך לחבר במועצה הלאומית של ההתאחדות ההונגרית לחינוך גופני וספורט. ב-1954, יחד עם אישטוואן באראני פרסם ספר בשם "מדריך היד הקטן לשחייה".
משפחתו

אימרה שוורץ נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף שוורץ (1870–1928)  עוזר צבע ושל רוזה פישר. סבו וסבתו מצד אביו היו החייט שמואל שוורץ וינקה היימן.
פרסים והוקרה

חבר בהיכל התהילה של השחייה (1981)
מאמן מאסטר לנצח (1993)
צלב הקצין של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה ההונגרית (2006)
חבר אלמוות של השחייה ההונגרית (2014)
לקריאה נוספת

MTI Who's Who 2006, סוכנות הידיעות ההונגרית, בודפשט, 2005.
ההספד של אימרה שארושי באתר האינטרנט של אוריגו
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári születési akv. 2902/1908. folyószáma alatt".
↑  "Schwarcz József születési bejegyzése a szegedi izraelita hitközség születési akv. 79/1870. folyószáma alatt".
↑  "Schwarcz József halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1574/1928. folyószáma alatt".
↑  Imre Sarosi (HUN) Honor Coach (1981), באתר International Swimming Hall of Fame (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7920 2502  VIAF: 121469683   WorldCat (עם VIAF): 121469683
אליפות CONCACAF 1967

| --- | --- |
 מארחת:  הונדורס הונדורס
 תקופת התחרות:  5 במרץ 1967 – 19 במרץ 1967 (15 ימים)
 מספר משתתפות:  6
 הזוכה:   גואטמלה
 מספר משחקים:  15
 מספר שערים:  35 (2.33 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  גואטמלה מנואל רקינוס (4 שערים)
 → 19651969 ←
 
אליפות CONCACAF 1967 נערכה בין ה-5 במרץ ל-19 במרץ 1967, והייתה המהדורה ה-3 של אליפות צפון אמריקה בכדורגל. גואטמלה זכתה בתחרות זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדותיה לאחר שניצחה 4 מתוך 5 משחקיה, לא הפסידה אף משחק, וספגה שער אחד בלבד.
בית הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |   |
|  גואטמלה | 9 | 5 | 4 | 1 | 0 | 7 | 1 | 6 |  | — | 1 – 0 | - | 2 – 0 | 2 – 1 | 2 – 0 |
|  מקסיקו | 8 | 5 | 4 | 0 | 1 | 10 | 1 | 9 |  | - | — | - | 4 – 0 | 1 – 0 | 4 – 0 |
|  הונדורס | 6 | 5 | 2 | 2 | 1 | 4 | 2 | 2 |  | 0 – 0 | 0 – 1 | — | 1 – 0 | 2 – 0 | 1 – 1 |
|  טרינידד וטובגו | 4 | 5 | 2 | 0 | 3 | 6 | 10 | -4 |  | - | - | - | — | 3 – 2 | 3 – 1 |
|  האיטי | 2 | 5 | 1 | 0 | 4 | 5 | 9 | -4 |  | - | - | - | - | — | 2 – 1 |
|  ניקרגואה | 1 | 5 | 0 | 1 | 4 | 3 | 12 | -9 |  | - | - | - | - | - | — |
| טורנירי גביע הזהב של CONCACAF |
| --- | --- | --- |
| אליפות CONCACAF | 1963 • 1965 • 1967 • 1969 • 1971 • 1973 • 1977 • 1981 • 1985 • 1989 |  |
| גביע הזהב | 1991 • 1993 • 1996 • 1998 • 2000 • 2002 • 2003 • 2005 • 2007 • 2009 • 2011 • 2013 • 2015 • 2017 • 2019 • 2021 • 2023 |  |
איתן דרור-פריאר

| --- | --- |
איתן דרור-פריאר
איתן דרור-פריאר
 לידה:  29 במרץ 1967 (בן 57) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלי
 עיסוק:  סופר
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית
 פרסים והוקרה:  פרס ספיר
 
איתן דרור-פריאר (נולד ב-29 במרץ 1967) הוא סופר ומוזיקאי ישראלי. חתן פרס ספיר לספר ביכורים.
ביוגרפיה

דרור-פריאר נולד בירושלים למרים ולפרופ' זרם פריאר. סבתו הייתה רחה פריאר, מייסדת עליית הנוער וכלת פרס ישראל.
למד מוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים והלחנה לקולנוע ברימון בית ספר למוסיקה.
הוציא שני דיסקים משיריו. מאז 2010 מופיע עם אנסמבל דרור לשירה עברית, אותו הקים. האנסמבל שם לו למטרה ליצור מופעי מחווה לגדולי היוצרים והיוצרות בישראל, ביניהם רחל, לאה גולדברג, חיים חפר, נעמי שמר, אלכסנדר פן ועוד.
סיפורים פרי עטו התפרסמו בכל העיר, עיניים וכן ביקורות ספרים בהעיר, Time Out תל אביב.
בשנת 2016 זכה דרור-פריאר, בפרס ספיר לספר ביכורים.
בשנת 2017 זכה במלגת בוסתן מטעם הספרייה הלאומית.
ספריו

האצבעות על הגבעה (עם עובד, 2015)
ומי גר במגדל (עם עובד, 2019)
הקסם היפה בעולם (ספר ילדים) (עם עובד, 2019)
לא תאהב (עם עובד, 2022)
דיסקוגרפיה

איתן דרור, הוצאה עצמית, 2006
הרצל אמר, הוצאה עצמית, 2010
לקריאה נוספת

מיה וינשטוק, "אנחנו עושים מניפולציות בשביל לשרוד", באתר ynet, 24 באוגוסט 2015
יוני ליבנה, אבל אותה צמה, באתר "ידיעות אחרונות", 31 באוגוסט 2015
עמרי חורש, איתן דרור-פריאר זכה בפרס ספיר לספר ביכורים, באתר ynet, 27 בדצמבר 2016
רונן טל, כאן גרים בכיף, באתר "ידיעות אחרונות", 5 במרץ 2019
יובל אביבי, "ומי גר במגדל": איתן דרור־פריאר חוזר למקום הפצוע בלי להתבכיין, באתר הארץ, 4 ביוני 2019.
אליפות CONCACAF 1969

| --- | --- |
 מארחת:  קוסטה ריקה קוסטה ריקה
 תקופת התחרות:  23 בנובמבר 1969 – 7 בדצמבר 1969 (15 ימים)
 מספר משתתפות:  6
 הזוכה:   קוסטה ריקה
 מספר משחקים:  15
 מספר שערים:  43 (2.87 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  קוסטה ריקה ויקטור רויז (4 שערים)
 → 19671971 ←
 
אליפות CONCACAF 1969 נערכה בין ה-23 בנובמבר ל-7 בדצמבר 1969, והייתה המהדורה ה-4 של אליפות צפון אמריקה בכדורגל. המארחת קוסטה ריקה זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדותיה לאחר שניצחה 4 מתוך 5 משחקיה ולא הפסידה אף משחק.
בית הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |   |
|  קוסטה ריקה | 9 | 5 | 4 | 1 | 0 | 13 | 2 | 11 |  | — | 1 – 1 | 2 – 1 | 2 – 0 | 5 – 0 | 3 – 0 |
|  גואטמלה | 8 | 5 | 3 | 2 | 0 | 10 | 2 | 8 |  | - | — | 6 – 1 | 1 – 0 | 2 – 0 | 0 – 0 |
|  האנטילים ההולנדיים | 5 | 5 | 2 | 1 | 2 | 9 | 12 | -3 |  | - | - | — | 2 – 2 | 3 – 1 | 2 – 1 |
|  מקסיקו | 4 | 5 | 1 | 2 | 2 | 4 | 5 | -1 |  | - | - | - | — | 0 – 0 | 2 – 0 |
|  טרינידד וטובגו | 3 | 5 | 1 | 1 | 3 | 4 | 12 | -8 |  | - | - | - | - | — | 3 – 2 |
|  ג'מייקה | 1 | 5 | 0 | 1 | 4 | 3 | 10 | -7 |  | - | - | - | - | - | — |
| טורנירי גביע הזהב של CONCACAF |
| --- | --- | --- |
| אליפות CONCACAF | 1963 • 1965 • 1967 • 1969 • 1971 • 1973 • 1977 • 1981 • 1985 • 1989 |  |
| גביע הזהב | 1991 • 1993 • 1996 • 1998 • 2000 • 2002 • 2003 • 2005 • 2007 • 2009 • 2011 • 2013 • 2015 • 2017 • 2019 • 2021 • 2023 |  |
אליפות CONCACAF 1971

| --- | --- |
 מארחת:  טרינידד וטובגו טרינידד וטובגו
 תקופת התחרות:  20 בנובמבר 1971 – 5 בדצמבר 1971 (16 ימים)
 מספר משתתפות:  6
 הזוכה:   מקסיקו
 מספר משחקים:  15
 מספר שערים:  37 (2.47 בממוצע למשחק)
 → 19691973 ←
 
אליפות CONCACAF 1971 נערכה בין ה-20 בנובמבר ל-5 בדצמבר 1971, והייתה המהדורה ה-5 של אליפות צפון אמריקה בכדורגל. מקסיקו זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדותיה לאחר שניצחה 4 מתוך 5 משחקיה ולא הפסידה אף משחק.
בית הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |   |
|  מקסיקו | 9 | 5 | 4 | 1 | 0 | 6 | 1 | 5 |  | — | 0 – 0 | 1 – 0 | 1 – 0 | - | 2 – 1 |
|  האיטי | 7 | 5 | 2 | 3 | 0 | 9 | 1 | 8 |  | - | — | 0 – 0 | 0 – 0 | - | 3 – 1 |
|  קוסטה ריקה | 5 | 5 | 2 | 1 | 2 | 6 | 5 | 1 |  | - | - | — | 3 – 0 | - | 2 – 1 |
|  קובה | 4 | 5 | 1 | 2 | 2 | 5 | 7 | -2 |  | - | - | - | — | - | 3 – 1 |
|  טרינידד וטובגו | 4 | 5 | 1 | 2 | 2 | 6 | 12 | -6 |  | 0 – 2 | 0 – 6 | 3 – 1 | 2 – 2 | — | 1 – 1 |
|  הונדורס | 1 | 5 | 0 | 1 | 4 | 5 | 11 | -6 |  | - | - | - | - | - | — |
| טורנירי גביע הזהב של CONCACAF |
| --- | --- | --- |
| אליפות CONCACAF | 1963 • 1965 • 1967 • 1969 • 1971 • 1973 • 1977 • 1981 • 1985 • 1989 |  |
| גביע הזהב | 1991 • 1993 • 1996 • 1998 • 2000 • 2002 • 2003 • 2005 • 2007 • 2009 • 2011 • 2013 • 2015 • 2017 • 2019 • 2021 • 2023 |  |
דגל האבוריג'ינים האוסטרלי

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל אזרחי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  1971
 קבלת מעמד רשמי:  14 ביולי 1995
 מוטיבים עיצוביים:  ביקולור שחור אדום עם עיגול צהוב במרכז
 שם המעצב:  הארולד תומאס
דגל האבוריג'ינים האוסטרלי עוצב במקורו כדגל מחאה של תנועת זכויות האדמה של ילידי אוסטרליה ומאז הפך לסמלה של האומה האבוריג'ינית האוסטרלית. הדגל הוא שדה מחולק לשני פסים אופקיים שחור ואדום ועיגול צהוב במרכז אשר עוצב בשנת 1971 בידי האמן האבוריג'יני הארולד תומאס יליד לוריתג'ה במרכז אוסטרליה. ב-14 ביולי 1995 דגל האבוריג'ינים האוסטרלי יחד עם דגל תושבי האיים של מצר טורס הוכרזו רשמית כ"דגלי אוסטרליה" תחת סעיף 5 לחוק הדגלים 1953.
עיצוב

תיאורו של תומאס את הדגל:
רציתי לעשותו מטריד. בנסיבות רגילות היה לך הצבע הכהה בתחתית והצבע הבהיר מעל, וסידור זה יהיה מתאים לכל אחד אשר יתבונן בדגל. זה לא יטריד אותך. על מנת לטלטל את הצופה לשים זאת (הצבע הכהה) מעל הייתה מטרה כפולה, להטריד... הגורם האחר לכך שהנחתי אותו מעל הייתה שהאבוריג'ינים הלכו על פני האדמה. זוהי עובדה ברורה גם כן. וכך הסיבה לכך שהשחור למעלה היא שזה מטריד לצפייה, ובגלל לימודיי בבית הספר לאומנות לא לבצע דברים יותר מדי ברורים אלא מעט לטלטל וגם לומר כי האנשים הלכו על פני האדמה.
תיאורים שונים ניתנו לצבעי הדגל ולמשמעויותיהם. דעה אחת אשר מבוטאת באתר הממשלתי היא כי "השחור הוא העם האבוריג'יני, האדום הוא לאדמה ולאוכרה והצהוב על מנת לסמל את השמש המחדשת המתמידה של החיים" נטען גם כי השחור מייצג את שמי הלילה והאדום את דם האבוריג'ינים אשר נהרגו בקרבות ההתיישבות של האדם הלבן. תומאס בעצמו אמר כי האדום והצהוב היו צבעים ברורים לשימוש מאחר שאוכרה אדומה וצהובה היו צבעים אשר היו בשימוש בני עמו.
היסטוריה

הדגל הונף לראשונה ביום האבוריג'ינים הלאומי בכיכר ויקטוריה באדלייד ב-12 ביולי 1971. כמו כן הוא הונף על אוהל השגרירות האבוריג'ינית בקנברה החל משנת 1972. בימיה הראשונים של השגרירות אשר נוסדה בפברואר אותה באותה השנה, הונפו גם עיצובים נוספים לדגל כולל עיצוב אדום-ירוק-שחור אשר עוצב על ידי אוהדים בסידני ועיצוב שחור-אדום אשר במרכזו חנית וארבעה חרמשים זהובים.
האצנית האוסטרלית קתי פרימן עוררה סערה כאשר במהלך משחקי חבר העמים הבריטי 1994 אשר התקיימו בוויקטוריה שבקנדה, הניפה את הדגל האבוריג'יני יחד גם הדגל הלאומי האוסטרלי בהקפת הניצחון שלה לאחר זכייתה בתחרות הריצה ל-200 מטרים (בדרך כלל הזוכים מניפים רק את הדגל הלאומי). למרות ביקורת נוקבת מצד מארגני התחרות ומצד מנהל הקבוצה ארתור טוסטל פרימן הניפה את שני הדגלים בשנית לאחר הזכייה בריצה ל-400 מטר.
ההחלטה להפוך את דגל האבוריג'ינים לדגל לאומי אוסטרלי (אשר התקבלה על ידי ראש הממשלה פול קיטינג) נתקלה בהתנגדות של האופוזיציה הליברלית של אותה תקופה, כדוגמת ג'ון הווארד אשר הצהיר כי כל ניסיון לתת לדגל מעמד רשמי תחת חוק הדגלים יראה בצדק על ידי חברי קהילה רבים כלא כצעד של הכרה אלא כמחווה מעוררת מחלוקת". אולם כאשר האוורד נכנס לתפקיד ראש הממשלה ב-1996 הדגל נותר כדגל לאומי. ההחלטה ספגה גם ביקורת מצד יוצר הדגל תומאס אשר טען כי הדגל "אינו זקוק להכרה נוספת"
בשנת 1997 פסק בית המשפט הפדרלי של אוסטרליה כי הארולד תומאס הוא בעל זכויות היוצרים על עיצובו של הדגל האבוריג'יני האוסטרלי ועל כן הדגל מוגן על פי חוק זכויות היוצרים האוסטרלי. הפסיקה הגיעה לאחר בקשתו של תומאס להכרה רשמית בבעלותו על הדגל לאחר הכרזת הפרלמנט על הדגל כדגל אוסטרליה בשנת 1995. על בקשתו ערערו שני אנשים, מר בראון ומר טננט. מאז העניק תומאס זכויות לשימוש ליצרן הדגלים קרול וריצמונדסון על מנת לייצר ולשווק את הדגל.
ועדת הייעוץ הילידית הלאומית תרמה להנפתו של דגל האבוריג'ינים על אצטדיון הומבוש במהלך אולימפיאדת סידני בשנת 2000. הדגל הונף גם על גשר נמל סידני במהלך צעדת הפיוס בשנת 2000 כמו גם באירועים נוספים אחרים.
בשנת השלושים לדגל אשר התקיימה בשנת 2001 אלפי אנשים השתתפו במצעד אשר במהלכו הדגל הועבר מבניין הפרלמנט של אוסטרליה הדרומית לכיכר ויקטוריה. דגל האבוריג'ינים מונף מאז תדיר מול בניין העירייה.
שימוש

דגל האבוריג'ינים מונף תדיר מעל בניינים אוסטרליים רבים לצד הדגל הלאומי, היכל הסחר הוויקטוריאני הוא דוגמה מובהקת לכך, כמו גם מועצות אוסטרליות רבות אשר מניפות את הדגל על בנייני הממשל שלהם (כשהראשונה הייתה מועצת העיר ניוקאסל בשנת 1977).
הדגל לעיתים מחליף את דגל הממלכה המאוחדת בקנטון הדגל הלאומי בעיצוב מתחרה לדגל לאומי חדש. דגלים כאלו במוצגים במדע הבדיוני כדגלי אוסטרליה העתידית, לדוגמה בסרט אופק האירועים הופע דגל זה על שרוולו של סאם נייל. אבוריג'ינים רבים כולל הארולד תומאס מתנגדים לעיצוב זה, תומאס עצמו אמר כי "הדגל שלנו אינו דבר משני, הוא עומד ברשות עצמו, לא כדי להיות משובץ בכל דבר אחר. יש לטפל בו כצורה זו."
לקריאה נוספת

Australian Aboriginal and Torres Strait Islander Commission. 1992, 'Torres Strait gets a flag and a major land rights victory', ATSIC News, vol.2, no. 4, p.5.
Australian Flags 1995, Department of Administrative Services, Australian Government Publishing Service, Canberra.
Horton, D. (ed.) Encyclopaedia of Aboriginal Australia, Aboriginal Studies Press, Canberra, 1994.
הערות שוליים

↑  מתוך תיק בית המשפט הפדרלי של אוסטרליה אשר קבע כי לתומאס זכויות היוצרים על הדגל הארולד ג'זף תומאס נגד דיווד ג'ורג' בראון וג'יימס מוריסון וואלי טננט (1997) 215 FCA (9באפריל 1997
↑  מתוך האתר זהו כבוד!
↑  מתוך דבריו של מנהיג האופוזיציה ג'ון האוורד, 4 ביולי 1995 מובא באתר דגלי העולם
↑  Harold Thomas in Land Rights News, July 1995, p. 3, cited in Aboriginal Tent Embassy: Icon or Eyesore?
| דגלי אוסטרליה |
| --- | --- | --- |
| דגלים לאומיים | אוסטרליה דגל אוסטרליה  הנס המלכותי •  דגל המושל הכללי של אוסטרליה  |  |
| דגלי המדינות | אוסטרליה הדרומית אוסטרליה הדרומית • אוסטרליה המערבית אוסטרליה המערבית • ויקטוריה (אוסטרליה) ויקטוריה • טסמניה טסמניה • ניו סאות' ויילס ניו סאות' ויילס • קווינסלנד קווינסלנד דגלי מושלי המדינות |  |
| טריטוריות | טריטוריית הבירה האוסטרלית הבירה האוסטרלית • הטריטוריה הצפונית הטריטוריה הצפונית אי חג המולד אי חג המולד • איי קוקוס איי קוקוס • נורפוק (אי) נורפוק |  |
| ניסים |  הנס האדום •  הנס הלבן •  חיל האוויר המלכותי •  דגל האוויר האזרחי •  כוחות ההגנה •  רשות המכס  |  |
| דגלי הילידים |  האבוריג'ינים •  תושבי האיים של מצר טורס |  |
| דגלים היסטוריים |  הדגל הקולוניאלי הלאומי •  דגל הפדרציה •  דגל יוריקה •  דגל הליגה האוסטרל-אסייתית נגד הגליה |  |
הדגל האבוריג'יני מונף בכיכר ויקטוריה, אדלייד (2008) בסמוך למקום הנפתו הראשוני
דגלי האבוריג'ינים מונפים מול בניין הפרלמנט הישן באוהל השגרירות האבוריג'ינית בקנברה
דונלד דיקינסון

דונלד מקדולנד דיקינסון (באנגלית: Donald McDonald Dickinson;‏ 17 בינואר 1846 – 15 באוקטובר 1917) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממישיגן, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של הנשיא גרובר קליבלנד.
ביוגרפיה

דונלד דיקינסון נולד במחוז אוסווגו שבמדינת ניו יורק. בגיל שנתיים הוא עבר עם משפחתו למישיגן. ב-1867 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן ופתח משרד עורכי דין מצליח בדטרויט, שם הוא ייצג לעיתים קרובות לקוחות בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-1872 קנה דיקינסון לעצמו שם של פוליטיקאי ברמה המדינתית כאשר פעל רבות לארגן את המפלגה הדמוקרטית במישיגן שהייתה מדינה בשליטה חזקה של המפלגה הרפובליקנית. הוא היה חבר מטעם מישיגן בוועדה הדמוקרטית הלאומית בשנים 1880–1885 והיה מראשוני תומכיו של גרובר קליבלנד לנשיאות בבחירות של 1884. לאחר הבחירות הציע קליבלנד לדיקינסון משרה בגוף שהוקם אז, נציבות השירות האזרחי (אנ'), אך הוא דחה את ההצעה. ב-1887 נעתר דיקינסון להצעה להתמנות כמנהל הכללי של הדואר, תפקיד בו הוא כיהן מינואר 1888 עד תום תקופת נשיאות הראשונה של קליבלנד במרץ 1889. שביתת רכבות שפרצה זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד שיבשה את שירות הדואר ברחבי ארצות הברית. דיקינסון סירב לעשות שימוש בכוחות פדרליים כדי לשבור את השביתה ותחת זאת הוא ביצע התאמות בנתיבי חלוקת הדואר כך שהשירות ימשיך כסדרו. לבקשתו של הנשיא קליבלנד יישר דיקינסון רפורמות בשירות הציבורי כדי למזער ככל האפשר את מערכת הפטרונות הפוליטית בשירות הדואר.
לאחר תבוסתו של קליבלנד בבחירות של 1888 שב דיקינסון לעסוק בעריכת דין בדטרויט. בהמשך הוא עמד בראש המשלחת של מישיגן לוועידת המפלגה הדמוקרטית הארצית של 1892 שבחרה שוב בקליבלנד כמועמדה לנשיאות. דיקינסון היה חלוק עם המפלגה על השליטה של ויליאם ג'נינגס ברייאן והצעותיו בתחום המוניטרי. בבחירות לנשיאות של 1900 הוא תמך במועמדתם של ויליאם מקינלי ותאודור רוזוולט ותמך בניסיונו הבלתי מוצלח של רוזוולט להיבחר לתקופת כהונת שלישית בבחירות של 1912.
דונלד דיקינסון נפטר בדטרויט ב-15 באוקטובר 1917. הוא נטמן בבית הקברות אלמווד שבעיר. מחוז דיקינסון שבמישיגן נקרא על שמו.
הערות שוליים

↑  "Don M. Dickinson Dies in Michigan". The Standard Union. Detroit. October 15, 1917. p. 3. Retrieved January 20, 2020 – via Newspapers.com.
↑  Gannett, Henry (1905). The Origin of Certain Place Names in the United States. Govt. Print. Off. p. 106.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1200507940  LCCN: n96090166  NARA: 24329714  SNAC: w6xp76m9  VIAF: 75586289   WorldCat (עם VIAF): 75586289
אלכס קארקאמו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוגוסט 1977 (בן 47) לוס אנג'לס שבארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.01 מטר
 מספר:  8
 מכללה:  איסטרן וושינגטון
 קבוצות כשחקן
 2004   2005   2005–2006   2006–2008:  מכבי ראשון לציון   מכבי פתח תקווה   הפועל חולון   מכבי אשדוד
 הישגים כשחקן
 מדליית ארד באליפות מרכז אמריקה (2002)
 
קארקאמו (עומד חמישי משמאל), בנבחרת בליז
אלכס קארקאמו (באנגלית: Alex Carcamo;‏ נולד ב-28 באוגוסט 1977) הוא כדורסלן אמריקאי-בליזי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד.
קארקאמו נולד בלוס אנג'לס ושיחק שנתיים בקולג' של סנטה מוניקה, לפני שעבר לאיסטרן וושינגטון, בה שיחק עונה אחת בלבד (1999), ורשם ממוצעים של 6.6 נקודות, 3.4 כדורים חוזרים, 1.3 אסיסטים ב-18 דקות משחק.
לאחר תקופת הקולג', הוא עבר לשחק בליגת הכדורסל של בליז. לאחר שהתאזרח שם, החל לשחק בנבחרת בליז. במדי הנבחרת הוא השתתף בשלוש אליפויות מרכז אמריקה, ובשנת 2002 זכה עם נבחרתו במדליית הארד, אחרי הפסד לנבחרת פוארטו ריקו החזקה בחצי הגמר.
קארקאמו ניסה מזלו בליגת הקיץ של ה-NBA, בין היתר בקבוצות פילדלפיה 76', יוסטון רוקטס, סקרמנטו קינגס ובוסטון סלטיקס, אך מעולם לא קיבל חוזה.
בהמשך שיחק עונה אחת בליגה הסינית (שם פגש פעמיים את יאו מינג והפסיד), בליגה של פוארטו ריקו, ובעונת 2003/04 שיחק בליגה הקוראנית, שם רשם ב-45 משחקים 19.6 נקודות, 9.4 כדורים חוזרים ו-2.5 אסיסטים למשחק.
בעונת 2004/05 קארקאמו החל לשחק בליגה הישראלית על תקן שחקן בוסמן במדי מכבי ראשון לציון. באמצע העונה עבר לשחק במכבי פתח תקווה, שם שיחק עד לתום העונה ולא הצליח לסייע לקבוצה לשרוד בליגת העל, כאשר העמיד ממוצעים של 12.2 נקודות ו-7 ריבאונדים ב-24 דקות משחק.
בחודש דצמבר 2005 הגיע קארקאמו לקבוצת הפועל חולון שנאבקה על העלייה לליגת העל. וניצחה את משחק הגמר, אך ויתרה על ההשתתפות ונשארה לעוד עונה בליגה הלאומית.
בעונות 2006–2008 שיחק קארקאמו בקבוצת מכבי אשדוד והגיע לממוצעים של 24.7 נקודות, 11.7 כדורים חוזרים ו-3.5 אסיסטים ב-36.9 דקות למשחק.
לאחר שעזב את מכבי אשדוד, עבר לשחק בליגות הכדורסל של מקסיקו, קוסובו וארגנטינה.
אוליבר סיפל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בנובמבר 1941 דטרויט, ארצות הברית 
 פטירה:  2 בפברואר 1989 (בגיל 47) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי שער הזהב 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השתייכות:  חיל הנחתים של ארצות הברית 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת וייטנאם 
 עיטורים
 לב הארגמן 
 
אוליבר סיפל (באנגלית: Oliver Wellington "Billy" Sipple;‏ 20 בנובמבר 1941 – 2 בפברואר 1989) היה חייל מארינס מעוטר, יוצא מלחמת וייטנאם. בספטמבר 1975 סיכל התנקשות בחייו של נשיא ארצות הברית, ג'רלד פורד.
חייו

סיפל היה חייל מארינס, שירת במלחמת וייטנאם, גר בסן פרנסיסקו עם בן זוג ועבד בעבודות מזדמנות, בהן ברמן.
חייו > סיכול ההתנקשות

ב-22 בספטמבר 1975 נורה הנשיא פורד בסן פרנסיסקו על ידי שרה ג'יין מור. מור החטיאה כי הכוונות של האקדח, שאותו קנתה באותו יום, לא היו מאופסות. כשעמדה לירות את היריה השנייה קפץ עליה אוליבר סיפל, הסיט את ידה והכדור שנורה לא פגע בנשיא. אדם אחד נפצע מריקושט.
חייו > חשיפת זהותו המינית של סיפל בעקבות ההתנקשות

סיפל היה ידוע כהומוסקסואל בקרב הקהילה הגאה של סן פרנסיסקו, אך איש מבני משפחתו או מחבריו לעבודה לא ידע שהוא הומו. העיתונאים שסיקרו את סיכול ההתנקשות בנשיא גילו את דבר זהותו המינית. סיפל לא רצה שסיפורו יסוקר ולא רצה להתפרסם בתור מציל הנשיא, כדי למנוע פרסום זהותו המינית.
מספר עיתונאים וכן הרווי מילק, הפעיל לזכויות הקהילה הגאה, עשו לסיפל אאוטינג. מילק הסביר זאת בכך ש"הציבור צריך לדעת שהומואים הם לא רק מתאבדים מאחורי דלתות סגורות ואנסי ילדים [מילק לא התכוון לומר שהם כאלה. הוא רק התכוון לדימוי השלילי שלהם] אלא גם גיבורים". העיתונאי הרב קאן (אנ') טען שבחשיפת זהותו המינית של סיפל יש הוכחה לכך שהומוסקסואלים אינם "חלשים ולא-גיבורים מטבעם", כפי שרווח בדימויים הציבורי.
חייו > מחאתו של סיפל, הידרדרותו ומותו

סיפל תבע את מילק וכן מספר אנשי תקשורת בשל חשיפת זהותו. הוא טען שלא משפחתו ולא מעסיקיו לא ידעו שהוא הומו, והחשיפה פגעה בו מול משפחתו וגרמה לפגיעה בו במקום עבודתו. הוא הפסיד בכל תביעותיו. לימים עלה במשקלו בצורה מופרזת, הגיע למשקל 140 קילו, הפך לאלכוהוליסט, סבל מסכיזופרניה (אם כי ייתכן שאת ההידרדרות במצבו הנפשי אפשר לייחס לשירותו במלחמת וייטנאם) ומת מסיבוכים של דלקת ריאות בגיל 47. נקבר בבית הקברות הלאומי שער הזהב.
כשמת סיפל, שלח פורד מכתב תנחומים למשפחה. לימים נטען שהסיבה לכך שפורד לא הזמין את סיפל אל הבית הלבן אלא רק כתב לו מכתב הוקרה, הייתה זהותו המינית. בשנת 2001 הכחיש זאת פורד בתוקף.
מצבת קברו של סיפל
אימרה שלאי

| --- | --- |
צילום מ-1932
 לידה:  17 בדצמבר 1897 ארדפילה, (ברומנית:פיליה), בטרנסילבניה, אז ממלכת הונגריה, כיום בבמחוז קובאסנה, טרנסילבניה, רומניה 
 פטירה:  29 ביולי 1932 (בגיל 34) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  אימרה הולנדר
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 
אימרה שלאי (במקור הולנדר עד 1916, בהונגרית: Sallai Imre; פיליה, 17 בדצמבר 1897 – בודפשט, 29 ביולי 1932) היה פוליטיקאי, פעיל ומנהיג קומוניסטי יהודי-הונגרי, עיתונאי ופקיד במוסד פיננסי במקצועו. בשנים 1931–1932 כיהן שלאי במחתרת כמזכיר כללי של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית. שלאי הואשם האשמת-שוא על ביצוע הפיגוע החבלני בגשר הרכבות ביאטורבאדי (הו') ועל אף היותו חף מפשע, הוצא להורג בגין האשמה זו. הפיגוע בביאטורבאדי התרחש ב־13 בספטמבר 1931, אז פוצץ פושע בשם סילבסטר מטושקה את קטע מסילת הרכבת שעברה על הגשר ביאטורבאדי. הפיצוץ גרם ל 22 הרוגים ובעקבותיו הוכרז על הנהגת ממשל צבאי בהונגריה לתקופה של למעלה משנה.
ביוגרפיה

שלאי נולד בארדפילה (Erdőfüle), (כיום הכפר פיליה במחוז קובאסנה של רומניה) במזרח טרנסילבניה (אז בממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית). הוא היה חבר באיגוד הלאומי של פקידי המוסדות הפיננסיים. היו לו יחסים טובים עם אוטו קורווין, איתו ארגן תנועה אנטי-מיליטריסטית במהלך מלחמת העולם הראשונה (הסוציאליסטים המהפכניים)(הו'). ב -1 בינואר 1918 חולקו עלונים לחיילים שהפצירו בהם ללכת אחרי המהפכה הסובייטית. שלאי נעצר ב־6 במאי ושוחרר רק לאחר ניצחונה של מהפכת החרציות. הוא הפך לעורך "החייל האדום" עד שנעצר בפברואר 1919 יחד עם מנהיגים קומוניסטים אחרים, ושוחרר רק ב־19 במרץ. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה סגן מנהל המחלקה הפוליטית של קומיסר העם לענייני פנים, למעשה סגנו של אוטו קורווין. לאחר נפילת הרפובליקה הוא נמלט לווינה, ואז היגר למוסקבה, שם השתתף בפיתוח "הסיוע האדום הבינלאומי". הוא נשלח ממוסקבה להונגריה על פי הצעתה של בלה קון כדי לעבד את משימות העיתונות הקומוניסטית הבלתי חוקית בהונגריה.
הוצאתו להורג

בעקבות הפיגוע בביאטרבאדי האשימה הממשלה את הקומוניסטים והכריזה על ממשל צבאי. על פי כתב האישום שלאי הואשם בביצוע הפיגוע יחד עם שאנדור פירסט, שניהם יהודים, והם נידונו למוות. "הסיוע האדום ההונגרי" פתח בקמפיין כדי לעזור להם, אך ניסיונם לא הצליח. גזר הדין בוצע ב־29 ביולי 1932. שלאי צעק את שמו של בלה קון מתחת לעץ התלייה. לדברי ארווין שינקו, בלה קון שלח את שלאי להונגריה בגלל קרבות מפלגתיים פנימיים וכדי "להיפטר ממנו" ושלאי רצה לומר זאת בעת התלייה.
הנצחה

הטקסט ההונגרי לשיר התנועה הקומוניסטית "אנחנו בחזית הלחימה"(הו'), במקור שיר גרמני, מציין את זכרם של שני הקומוניסטים היהודים שהוצאו להורג.
רחובות בתחום בודפשט (10 בסך הכך) וביישובים אחרים בהונגריה נקראו על שמו בימי המשטר הקומוניסטי בהונגריה. אחרי נפילת המשטר, השם הוחלף. נשאר רחוב אחד בשם אימרה שלאי בעיר שיקלוש .