stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביזרטה
ערים תאומות

הערים התאומות של ביזרטה הן:
מרוקו טנג'יר, מרוקו (מ־1976)
מצרים פורט סעיד, מצרים (מ־1977)
אלג'יריה אנאבה, אלג'יריה (מ־1985)
יוון קלמטה, יוון (מ־1997)
איטליה פלרמו, איטליה (מ־2005)
רוסיה סנקט פטרבורג, רוסיה (מ־2013)
גרמניה רוסטוק, גרמניה (מ־2016)
בנוסף, לביזרטה ישנם הסכמי שיתוף פעולה עם:
צרפת קלרמון-פראן, צרפת
צרפת דנקרק, צרפת
הערות שוליים

↑  ביזרטה, המשגב הימי של צרפת, הַבֹּקֶר, 10 במאי 1943
↑  תנאי רומי לממשלת בורדו, הצופה, 27 ביוני 1940
↑  ביזירטה לא תמסר לגרמנים מכריז וויגאן ברדיו אלג'יר, הַבֹּקֶר, 9 בפברואר 1941
↑  ביזרטה תימסר לנאצים, המשקיף, 12 באוגוסט 1941
↑  ווייגן פוטר כי התנגד למסירת ביזרטה לגרמנים, המשקיף, 23 בנובמבר 1941
↑  פטן וגרינג נפגשו בצרפת הכבושה, הַבֹּקֶר, 2 בדצמבר 1941
↑  ביזרטה, חשיבותה וגורלה, המשקיף, 12 בנובמבר 1942
↑  צבא־הברית העמיק את הטריז ביו טוניס וביזרטה, המשקיף, 2 בדצמבר 1942
↑  הפצצות יומם ולילה על טוניס וביזרטה, הַבֹּקֶר, 4 בדצמבר 1942
↑  על מה נדחה כבוש ביזרטה, דבר, 17 בינואר 1943
↑  תחום השטח בטוניסיה שבידי הציר, הַבֹּקֶר, 16 באפריל 1943
↑  ביזרטה וטוניס נכבשו בהתקדמות־בזק, המשקיף, 9 במאי 1943
↑  החל משפט דריין באלג'יר, משמר, 11 במאי 1944
↑  נוסעי עכו מספרים על ההתפרעות בטוניס, על המשמר, 14 במאי 1950
↑  נחתם הסכם בפאריס על שלטון בית לתוניסיה, מעריב, 29 במאי 1955
↑  שמואל שגב, הריב על הבסיס, מעריב, 25 בפברואר 1958
↑  סיכויים להסדר צרפתי־תוניסי, על המשמר, 13 ביוני 1958
↑  צרפת השלימה פינוי כוחותיה מתוניס, חרות, 5 באוקטובר 1958
↑  בורגיבה ידרוש פינוי ביזרטה, חרות, 6 במרץ 1959
↑  בורגיבה דורש מצרפת לפנות את בסיס ביזרטה, דבר, 26 בינואר 1960
↑  בורגיבה דורש מדה־גול שצרפת תפנה את ביזרטה, חרות, 16 ביולי 1961
↑  צבא תוניס שם מצור על ביזרטה, מעריב, 19 ביולי 1961
↑  הצרפתים פרצו את מצור ביזרטה, מעריב, 21 ביולי 1961
↑  הרוגים רבים בקרבות והפצצות בביזרטה, דבר, 21 ביולי 1961
↑  שקט נשתרר הבוקר בביזרטה החרבה בחלקה, מעריב, 23 ביולי 1961
↑  העצרת אישרה את ההחלטה על ביזרטה, דבר, 27 באוגוסט 1961
↑  הסכם צרפתי־טוניסי על פינוי ביזרטה, הצופה, 1 באוקטובר 1961
↑  הוחל בפינוי חלק מבסיס ביזרטה, דבר, 29 ביוני 1962
↑  החייל הצרפתי האחרון יצא מתוניס, הצופה, 16 באוקטובר 1963
↑  בורגיבה: פינוי ביזרטה - פתח לשיתוף־פעולה עם צרפת, דבר, 16 בדצמבר 1963
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562540005171  BNE: XX455668  GND: 4355924-4  LCCN: n88160506  MusicBrainz: 075947c7-29d5-4808-95ca-c87e5cc7a812  NARA: 10044544  NKC: ge821920  VIAF: 159553268   WorldCat (עם VIAF): 159553268
בית נתיף

| --- | --- |

הכפר בית נתיף לאחר כיבושו
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  ירושלים
 נפה:  חברון
 שפה רשמית:  ערבית
 שטח:  44,587 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  21 באוקטובר 1948
 יישובים יורשים:  נתיב הל"ה, אביעזר, נווה מיכאל, רוגלית, חלק מזנוח
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  2,150 (1945)
 קואורדינטות:  31°41′44″N 34°59′46″E﻿ / ﻿31.69552778°N 34.996°E﻿ / 31.69552778; 34.996 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת השפלה מוגדלת) בית נתיף(למפת השפלה רגילה) בית נתיף(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית נתיף(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית נתיף  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בֵּית נָתִיף (בערבית بيت نتّيف; מוכר בעברית גם בשם בית נטיף) היה כפר ערבי גדול בעמק האלה, בגבול הרי יהודה ושפלת יהודה, כ־20 קילומטרים מערבית לבית לחם וכ־7 קילומטרים דרומית להר־טוב, בגובה 420 מטר מעל פני הים. במלחמת העצמאות נכבש הכפר ותושביו נמלטו. במפה (ישראל 1:50,000) המקום מכונה חָרְבַּת בֵּית נָתִיף.
היסטוריה

בתקופת המנדט הבריטי היה הכפר שייך לנפת חברון, מחוז ירושלים (1945). על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל שטחי אדמותיו היו 44,587 דונם, ובשנת 1945 הוא מנה 2,150 נפשות. הכפר נועד להשתייך למדינה הערבית על פי תוכנית החלוקה.
בסמוך לבית נתיף עברה מחלקת הל"ה שיצאה מהר־טוב כדי לסייע לגוש עציון הנצור ולתגבר אותו בלוחמים ובאספקה, אור ליום 16 בינואר 1948 המחלקה התגלתה בדרכה על ידי ערבים מהכפר צוריף, כותרה על ידי המוני ערבים מהסביבה וכל לוחמיה נפלו בקרב שנמשך כל היום. כ־6 קילומטרים דרומית מזרחית לבית נתיף נמצאת היום "גבעת הקרב", מקום הקרב האחרון של מחלקת הל"ה.
במהלך מבצע ההר ב־21 באוקטובר 1948 נכבש הכפר, ותושביו נמלטו לכיוון בית לחם וחברון.
לאחר כיבוש הכפר, שימשו בתי הכפר כמקום מגורים עבור חברי קיבוץ נתיב הל"ה בימיו הראשונים. לאחר שאלו עברו לבתים החדשים שהקימו, היה במקום מחנה צבאי במשך שנים אחדות. באדמות הכפר הוקמו היישובים נווה מיכאל, אביעזר ונתיב הל"ה. חורבות הכפר מצויות עד היום בגבעות שבין בית שמש לנתיב הל"ה. החל משנת 2005 מתנהל מאבק של תושבי בית שמש ורשות הטבע והגנים להפיכת האזור לגן לאומי ולא להפוך את המרחב לשכונות חדשות של העיר. המאבק נכשל, וב־2015 החלה בניית שכונת רמת בית שמש שלבים ד' וה' באזור חורבות הכפר.
ממצאים ארכאולוגיים

בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום בשנים 1933–1934 נמצאו פסיפסים, פסלים וצלמיות שזוהו לראשונה כקבוצה באתר זה. הקבוצה כונתה "צלמיות בית נטיף". צלמיות אלה מתאפיינות בעיצוב פנים סכמטי וחסר הבעה. כן נמצאו בורות מים. הממצאים מתוארכים למאה ה־3 עוד נתגלה כי הכפר היה עיר מחוז בתקופת בית שני, אשר הוחרבה על ידי אספסיאנוס, אז הוקם במקום היישוב הרומי בית לתפא.
מקום החפירות אבד, ונתגלה מחדש ב־2020.
הערות שוליים

↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
↑  נגה קדמן, בצדי הדרך ובשולי התודעה, ספרי נובמבר, 2008, עמ' 146.
↑  כל־מקום, פנקס כיס להכרת הארץ, הוצאת מטכל/אכא, ענף השכלה, אוגוסט 1953 בערך: "בית נטיף" עמ' 41
↑  צבא ישראל מתקדם בהרי יהודה – נכבש בית נטיף, כפר רוצחי הל"ה, דבר, 22 באוקטובר 1948
↑  צפריר רינת, רגע לפני שהורסים את ביתם הפורח של הצבי, השועל והחנקן, באתר הארץ, 13 ביולי 2005
↑   ניר חסון, בית שמש החדשה מאיימת להרוס את עתיקות בית שמש, באתר הארץ, 13 במרץ 2015
↑  יורי ילון, מפעל בן כ־1,700 שנה לייצור נרות חרס נחשף בבית שמש, ישראל היום, 14 בדצמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428183405171  VIAF: 232065777   WorldCat (עם VIAF): 232065777 
צלמית נער מ"טיפוס בית נטיף". פלג גופו העליון מתואר בצורה סכימטית בלא התייחסות לפרטים אנטומיים, את הצוואר מקשט ענק עם מדליון. אוסף המוזיאון הימי הלאומי
בית ורדניסדזה

בית וַרדַנִיסדזֶה (בגאורגית: ვარდანისძე) הייתה משפחה אריסטוקרטית בגאורגיה של ימי הביניים, בדרגת האצולה הגבוהה - דִידֵבּוּלִי (גאו').
הסברה המקובלת היא שמקורה של משפחת ורדניסדזה הייתה מענף של משפחת אצילים בולטת אחרת בגאורגיה הפיאודלית, מַארוּשִיסדזֶה (მარუშისძე). הסברה נובעת מעובדת הימצאם של רבים מבית ורדנישווילי שנשאו את שם המשפחה מַארוּשִיאנִי (მარუშიანი). אבי המשפחה וַרדַן (גאו'), שהוא לכל הדעות מייסד השושלת, היה האריסתווי של סוואנתי, מהמחצית השנייה של המאה האחת עשרה. מעמד האצולה של האריסתווי (או אריסתוות-אריסתווי (גאו')) בקרב הסוואנים עבר בירושה לצאצאיהם והתגלגל בסופו של דבר כורדניסדזה (ורדן בתוספת "יס"=של, "דזה"=בן) כלומר בן ורדן. האצילים מבית ורדניסדזה מילאו תפקידים חשובים בחצר המלוכה הגאורגית, ובכללם הגזבר הראשי (אנ'), החצרן הראשי (אנ') והמנדטור הראשי (אנ') של לִיחתִימֵרֵתִי (גאו').
המשפחה הייתה גם בית אב לשתי ענפי משפחות אצילים חשובות בגאורגיה: דאדיאני (אנ') מסמגרלו וגוריאלי (אנ') מגוריה. בסוואנתי הם הוחלפו בידי בית גֵלוֹבַאנִי (אנ').
הערות שוליים

↑  דִידֵבּוּלִי (גאו') היה ייחוס שהיה נהוג להוסיף לתואר האצולה בגאורגיה לתיאור אציל בדרגת האצולה הגבוהה, שדרגתו נבעה מייחוס פאודלי שנתקבל בירושה והייתה מקבילה לדרגת נסיך
↑  לִיחתִימֵרֵתִי (גאו') הוא מושג שמופיע במקורות הגאורגיים ומתייחס לחלק שממערב לרכס ליחי וכולל את אימרתי
↑  נ. שושיאשווילי (1979), "ורדניסדזה (ვარდანისძენი)", האנציקלופדיה הגאורגית סובייטית, כרך 4, עמ' 299, (בגאורגית)
בית נקופה

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: ירושלים
מועצה אזורית: מטה יהודה
גובה ממוצע: ‎662 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 763 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎0.7% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת ירושלים מוגדלת) בית נקופה(למפת ירושלים רגילה) בית נקופה(למפת הרי ירושלים רגילה) בית נקופה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית נקופה31°48′16″N 35°07′34″E﻿ / ﻿31.8045399435034°N 35.1259800699809°E﻿ / 31.8045399435034; 35.1259800699809  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה יהודה (in English: Mateh Yehuda Regional Council) באדום - בית נקופה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10

בית נקופה הוא מושב הממוקם באזור הרי ירושלים בסמוך לאבו גוש, ושייך למועצה אזורית מטה יהודה.
היסטוריה

מקור השם ביישוב נוּקְבְתָא שבבנימין הנזכר בתלמוד וממנו באה משפחת כוהנים שנשאה את אותו שם (גם רבי יהודה הנשיא העיד על עצמו שזה מוצאו). לפי הסברה, השם העתיק השתמר בשם הכפר הערבי ששכן במקום, בית נַקּוּבָּא. מקור השם בנקבָּה ארוכה ועמוקה, חצובה בסלע, בראש ההר (דומה לנוקבתא דְעִיּוֹן – מפל התנור, שבשמורת נחל עיון; הערבים מפרשים את השם מלשון נַקְּבּ, מעבר, משום היותו שוכן במעבר הררי).
המושב הוקם בשנת 1949 על ידי שבעה זוגות אשר עלו מיוגוסלביה לאחר מלחמת העולם השנייה. בהמשך הצטרפו אליו עולים ממרוקו. הוא משתייך לתנועת המושבים.
המושב הוקם על חורבות הכפר הערבי בית נקובא, שתושביו עזבו אותו ב-1948, ולא הורשו לחזור אליו לאחר מכן.
ב-1962 הקימו תושבי הכפר המקורי את הכפר עין נקובא על חלק מאדמותיהם, דרומית ליישוב.
למושב הוקצה שטח של כ-1,640-1,680 דונם, ויועד ל-60 משקים. בפועל התיישבו בו 48 משפחות בלבד.
גלריית תמונות

החלק הצפוני הגבוה של המושב
החלק הדרומי הנמוך של המושב
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
1 2  עמנואל הראובני, לקסיקון ארץ ישראל, משרד החינוך ומטח, 2010
↑  "כל מקום ואתר",  עמ' 66, משרד הביטחון – ההוצאה לאור והוצאת כרטא, 1987
↑  7049-05-14 באדר נגד בית נקופה מושב עובדים, פסק דין מיום 6 ביולי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588165005171  VIAF: 317132402   WorldCat (עם VIAF): 317132402 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית נקופה
בתים בהרחבת המושב
בית זבולון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית ספר ימי 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°05′43″N 34°46′45″E﻿ / ﻿32.095361111111°N 34.779111111111°E﻿ / 32.095361111111; 34.779111111111
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית זבולון(למפת תל אביב רגילה) בית זבולון(למפת גוש דן רגילה) בית זבולון(למפת גוש דן מוגדלת) בית זבולון  he בית זבולוןhe בית זבולוןמפת  צפון __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית זבולון הוא בניין דו קומתי ברחוב אוסישקין 9 תל אביב, הניצב על גדתו הדרומית של נחל הירקון. חלק מהבניין משמש את מועדון ספורט השיט של "אגודת יורדי ים זבולון" ומשרד האגודה, כמו גם מחלקות נוער של עיריית תל אביב.
'ביתה המחודש' של התנועה הימית הראשונה "אגודת יורדי ים זבולון" ובית הספר הימי זבולון של התנועה, נבנה בשנת 1963 בתרומת אשת העסקים האנגליה הנרייטה דיאמונד על המגרש ההיסטורי בו פעלה האגודה בצריפים מאז שנת 1930.
את המגרש בן 2.5 הדונמים הסדיר לאחר תלאות רבות, חיים לייבוביץ התעשיין ומי שהיה מנכ"ל אגודת זבולון וממייסדיה עם מאיר גורביץ ועמנואל טובים.
דיאמונד שמעה על האגודה ומטרותיה עת ביקרה בארץ ישראל בשנת 1930. היא פנתה לחיים לייבוביץ שיהיה איש הקשר בינה לבין התנועה הימית והבטיחה שתגייס כספים לסייע לאגודה שאך הוקמה לבסס את בית הספר הימי בבניין.
עת ביקרה שוב כתיירת בחוף תל אביב בכ"ג באייר 1932, צפתה במפגן הנוער ביום הים. אז, החליטה לראות את ייעודה בהקמת צי עברי בארץ ישראל. דיאמונד הקימה ושימשה יו"ר סניף זבולון אנגליה ומונתה כנשיאת תנועת זבולון העולמית. היא פעלה ללא הרף להשגת מימון מיהדות העולם עבור בית הספר הימי הראשון זבולון, ולמען הקמת צי עברי בארץ ישראל.
בצוואתה מסרה את הסכום הדרוש להקמת המבנה הדו קומתי על גדת נחל הירקון במקום המבנה המיושן, ברחוב אוסישקין 9 תל אביב. כיום משמש בית זבולון שנבנה בכספה ובכספי בנה השופט האנגלי בשנת 1963, את מועדון הספורט הימי של אגודת זבולון ומחלקות נוער של עיריית תל אביב.
בשנת 2021 עיריית תל אביב דרשה מאגודת יורדי ים זבולון להתפנות מהבניין ולאתר כתובת חלופית. האגודה החליטה להילחם בהחלטה. העירייה פנתה לבית המשפט המחוזי שפסק בעדה, האגודה ערערה על ההחלטה לבית המשפט העליון ופסק הדין הסופי יתקבל בדצמבר 2022
אנשי עמותת "זבולון יורדי ים" שביקשו להכירם כדייר מוגן ברחוב אוסשקין 9 נדחו על ידי מספר ערכאות. בג"ץ החליט כי עליהם לפנות את המקום ב-19 ביולי 2023
הערות שוליים

↑  כשאין ברירה חותרים למגע, ידיעות תל אביב יפו, סתיו איפרגן, 12 באוגוסט 2022, עמודים 10-11
↑  מפעל החיים שלנו יורד לטמיון - הקרב האחרון של מועדון החתירה, ידיעות תל אביב, רמת גן, גאיה ניר, 14 ביולי 2023,עמוד 8
ערך זה הוא קצרמרבנושא תל אביב-יפו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בוג'ומבורה

| --- | --- |
כיכר המהפכה, בוג'ומבורה
כיכר המהפכה, בוג'ומבורה
 מדינה:  בורונדי בורונדי
 תאריך ייסוד:  1871 
 שטח:  86.54 קמ"ר
 גובה:  774 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  658,859 (2014)
  ‑ במטרופולין:  800,000 (2008)
  ‑ צפיפות:  2,720.6 נפש לקמ"ר (2008)
 קואורדינטות:  3°22′48″S 29°21′27″E﻿ / ﻿3.38°S 29.3576°E﻿ / -3.38; 29.3576
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.villedebujumbura.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בורונדי מוגדלת) גיטגה מויינגה בורורי רוייגי נגוזי רואנדה טנזניה קונגו אגם טנגניקהבוג'ומבורה(למפת בורונדי רגילה) גיטגה מויינגה בורורי רוייגי נגוזי רואנדה טנזניה קונגו אגם טנגניקהבוג'ומבורה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מרכז בוג'ומבורה
בוג'ומבורה היא בירתה לשעבר של מדינת בורונדי במרכז אפריקה, והעיר הגדולה במדינה. העיר ממוקמת על שפת אגם טנגניקה ומהווה את המרכז המדיני, התקשורתי והכלכלי של המדינה.
היסטוריה

בוג'ומבורה גדלה מכפר קטן לעיר, החל מהפיכתה למוצב צבאי של מזרח אפריקה הגרמנית ב-1889. אחרי מלחמת העולם הראשונה היא הפכה למרכז האדמיניסטרטיבי של המנדט הבלגי רואנדה-אורונדי. כאשר קיבלה בורונדי עצמאות (ב-1962) הוחלף שם העיר מאוסומבורה לבוג'ומבורה. מאז הייתה בוג'מבורה למרכז מריבות תדירות בין שתי הקבוצות האתניות הגדולות של המדינה, עם מיליציות של השבט ההוטו נלחמות נגד הצבא הנשלט בידי שבט הטוטסי.
כלכלה

התעשייה המקומית כוללת מפעלים ליצור בטון, טקסטיל וסבון. בוג'ומבורה היא גם הנמל הראשי של המדינה והמסוף המרכזי למסחר בקפה (התוצרת החקלאית החשובה של המדינה לייצוא), כמו גם של כותנה, עורות ובדיל.
תיירות

התיירות בעיר אינה מפותחת כלל, זאת עקב אי-היציבות ששררה במדינה לאורך שנים. מוקדי המשיכה העיקריים הם חופי האגם וגן חיות קטן ומיושן (Le Musee Vivant) שבו תצוגה של שימפנזים, קרוקודילים, נחשים, דגים ונמר.
העיר משופעת בבניינים שנשמרו מהתקופה הקולוניאלית, מה שהופך אותה לאטרקטיבית ביותר לחובבי אדריכלות. מאות בניינים במרכז העיר הם בסגנון הבינלאומי (באוהאוס) והשתמרו בצורה טובה מאוד.
אקלים

האקלים בעיר מוגדר כאקלים סוואנה טרופי (Aw לפי שיטת קפן), אך הוא קרוב גם לאקלים צחיח למחצה (BSh). העונה מחולקת לעונה גשומה ולעונה יבשה. טמפרטורת המקסימום היומית הממוצעת נעה בסביבות 29–30 מעלות צלזיוס, בעוד שטמפרטורת המינימום היומית הממוצעת נעה בסביבות 17–19 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 785.7 מ"מ.
| אקלים בבוג'ומבורה> חודש.שיא טמפרטורה מרבית (C°).טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).שיא טמפרטורה מזערית (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בבוג'ומבורה> ינואר.34.6.29.1.19.2.14.100.3 | אקלים בבוג'ומבורה> פברואר.35.29.7.19.3.15.4.85.7 | אקלים בבוג'ומבורה> מרץ.34.29.3.19.3.14.7.117.5 | אקלים בבוג'ומבורה> אפריל.35.29.2.19.6.15.1.111.9 | אקלים בבוג'ומבורה> מאי.32.29.9.19.1.16.2.56.6 | אקלים בבוג'ומבורה> יוני.32.29.9.17.6.13.9.8.9 | אקלים בבוג'ומבורה> יולי.33.29.2.17.2.11.8.2.7 | אקלים בבוג'ומבורה> אוגוסט.33.30.17.4.13.13.4 | אקלים בבוג'ומבורה> ספטמבר.33.8.30.9.18.6.14.3.33 | אקלים בבוג'ומבורה> אוקטובר.34.3.30.1.19.1.14.59 | אקלים בבוג'ומבורה> נובמבר.33.8.29.1.19.1.15.9.97.1 | אקלים בבוג'ומבורה> דצמבר.34.8.28.9.19.1.15.99.6 | אקלים בבוג'ומבורה> שנה.35.29.6.18.7.11.8.785.7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:
חינוך

אוניברסיטת בורונדי, האוניברסיטה הציבורית היחידה במדינה, ממוקמת בעיר ביחד עם עוד שתי אוניברסיטאות פרטיות.
תחבורה

בעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי בוג'ומבורה ובנוסף יש שירותי מעבורות לעיר קיגומה בטנזניה.
הערות שוליים

↑  , אקלים בבוג'ומבורה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564218605171  BnF: cb14416171v (data)  GND: 4292542-3  LCCN: n80040529  MusicBrainz: 09c02b2f-31c3-4219-be68-6dbd6860f1f0  NARA: 10038301  SELIBR: 141808  VIAF: 139550167   WorldCat (עם VIAF): 139550167 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
באטמן במחסום

| --- | --- |

כרזת הסרט "באטמן במחסום"
 בימוי:  רפאל בלולו
 הופק בידי:  רות ארספלד, מרטין הייזלר
 תסריט:  איילת גונדר-גושן
 שחקנים ראשיים:  שרון אינגריד שטרק   ראידה אדון
 צילום:  משה משעלי
 הקרנת בכורה:  2012
 משך הקרנה:  עשר דקות
 שפת הסרט:  עברית וערבית
 פרסים:  פרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל ברלין, פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל קוסובו.
 דף הסרט ב־IMDb
באטמן במחסום הוא דרמה קומית בת עשר דקות פרי עטה של איילת גונדר-גושן, בבימויו של רפאל בלולו משנת 2012.
הסרט נעשה במסגרת Berlinale Talent Campus. בתמיכת Medianboard Berlin Brandenburg. בו זכה בפרס הראשון. השופטים כתבו בנימוקיהם: "הסרט מצליח להראות את הסכסוך המוכר באמצעות הצבה פיוטית שלו כמאבק משחקי". האונליין והמיקס נעשו באולפני באבלסברג.
עלילה

ילד ישראלי וילד פלסטיני בני שש נפגשים בפקק תנועה ארוך בכניסה לירושלים. בזמן שהוריהם מתווכחים על מקום חניה, הילדים רבים על בובת פופ של באטמן.
פרסים ופסטיבלים

פרס הסרט הקצר הטוב ביותר (Berlin Today Award) בפסטיבל ברלין.
פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל קוסובו.
הוזמן ל-40 פסטיבלים בעולם, ביניהם פסטיבל סיאול לסרטי נוער וילדים ופסטיבל du nouveau cinéma de Montréal.
השחקנים

| דמות | שחקן |
| --- | --- |
יובל (הילד היהודי): יואב סעדיאן רוזנברג
מחמוד (הילד הפלסטיני): מישל אבו מאנה
אבי (האב היהודי): רועי תורג'מן
מורן (האם היהודיה): שרון אינגריד שטרק
תמאם (האם הפלסטינית): ראידה אדון
סעיד (האב הפלסטיני): ניסו כאביה
תפקידים נוספים

| תפקיד | אדם |
| --- | --- |
במאי: רפאל בלולו
תסריט: איילת גונדר-גושן
צלם: משה משעלי
עורך: קלמנס וולטר
מפיקים בפועל: סער יוגב ונעמי לב ארי (כבשה שחורה הפקות)
מפיק שותף בפועל: רותם פארן
מפיקים: רות ארספלד, מרטין הייזלר
בובספוג מכנסמרובע (עונה 13)

| --- | --- |
 שיר הנושא:  "SpongeBob SquarePants Theme Song"
 סוגה:  אנימציה, קומדיה, הרפתקה, סלפסטיק
 יוצרים:  סטיבן הילנבורג
 מדבבים:  טום קני רוג'ר בומפאס ביל פייגרברייק קרולין לורנס קלנסי בראון דאג לורנס ג'יל טלי לורי אלן מרי ג'ו קטלט
 מדבבים בעברית:  עידו מוסרי לירון ברנס גלעד קלטר עמי מנדלמן נעמה אוזן יובל גרבש צביקה שוורצברג דון לני גבאי מאיה בר שלום
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית (דובב למגוון שפות, ביניהן עברית)
 מספר עונות:  14
 מספר פרקים:  26
 תוכנית המשך:  מחנה האלמוגים: שנות הילדות של בובספוג המופע של פטריק סטאר
 הפקה
 חברת הפקה:  Nicktoons
 הפצה:  וודו, אייטונס 
 אורך פרק:  כ־22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Nicktoons
 רשת שידור בישראל:  ניקלודיאון ישראל
 תקופת שידור מקורית:  22 באוקטובר 2020 – 1 בנובמבר 2023
 תקופת שידור בישראל:  31 באוגוסט 2023 – 17 בדצמבר 2023
 → עונה 12עונה 14 ←
 
עונה 13 של הסדרה המצוירת בובספוג מכנסמרובע שודרה לראשונה בארצות הברית באוקטובר 2020.
הכרזה ושידור

ב-17 ביולי 2019 הוכרז שהסדרה חודשה לעונה שלוש עשרה, אשר כוללת 26 פרקים מלאים. בארצות הברית העונה החלה ב-22 באוקטובר 2020, עם הפרקים: מקום לחיות מחמד ("A Place for Pets") ו-הדייט המושלם ("Lockdown for Love"). ובישראל אותם הפרקים פתחו את העונה ב-31 באוגוסט 2023.
רשימת הפרקים

| מספר הפרק | שם הפרק |
| --- | --- |
1: מקום לחיות מחמד/הדייט המושלם
2: קרקס הפרעושים/יום המחלה של סקווידוויד
3: שוקולד חם/לכשכש עם הכלב
4: הנארוולים באים/פלנקטון והנאהמים
5: המסע של בובספוג לקוטב הצפוני
6: גברת תפוד/זה ייגמר בשומן
7: באבלבאס האיום והנורא/מועדון שונאי בובספוג
8: משאית פבפפט אוכל/קונים בגבוה
9: תגידו אווו/פטריק הדוור
10: קפטן פיפסקוויק/טיסה לים
11: סקווידפראטו/סלאפי בהפסקה
12: ברוכים הבאים לבינארי בוטום/אתה הולך לשלם על זה/הקשיש שנסע בזמן
13: ספינה בהרכבה/וואלהאלה
14: ספוג מלוח/קרן וספוט
15: יום השתילים המשתוללים/לילה עם פיית השיניים
16: המסיבה של אמא ואבא/אספלט צהוב
17: עציץ נפיץ/בובספוג במצעד
18: משלוח לאי המפלצות/סע פטריק סע
19: בלוטים לוהטים/מר קיפוד ים וחילזון כישלון
20: יום החברות/נגינה מונעת
21: דופי דיק/פלנקטון ואפון הקסם
22: חברתי הקציצה/כיף זה יכול להיות?
23: המרית השמיימית/הבית של גארי
24: טיפשים בלי מקפצה/הסנדג
25: סקווידווידואר/מתקפת אלרגיה!
26: הכישלון הגדול/סנדי, הצילו!
הסדרה מתעדת את עלילותיו והרפתקאותיו של בובספוג מכנסמרובע וחבריו השונים בעיר הבדיונית ביקיני בוטום. את הדמויות הראשיות בעונה מדבבים טום קני, ביל פייגרברייק, רוג'ר בומפאס, קלנסי בראון, דאג לורנס, ג'יל טלי, קרולין לורנס, מרי ג'ו קטלט ולורי אלן. בין הכוכבים האורחים הראשונים שהופיעו בעונה ובכלל נמנים ארנסט בורגניין וטים קונוויי שדיבבו את דמויות גיבורי העל המקומיים, איש הים ונער הפלא, בהתאמה. בגרסה העברית, מדבבי הדמויות הראשיות הם עידו מוסרי כבובספוג, לירון ברנס כפטריק, גלעד קלטר כסקווידוויד, עמי מנדלמן כמר קראב, נעמה אוזן כסנדי, דון לני גבאי כפרל, עדי וייס כפלנקטון, ומאיה בר שלום כגברת פאף. בישראל, דובבה העונה לעברית באולפני נ.ל.ס.
במהלך שנות ה-10 של המאה ה-21 פורסמו מספר תקליטורי DVD שהכילו את הפרקים מהעונה. "בובספוג מכנס מרובע: ה-DVD המלא של העונה הראשונה" פורסם באזור 1 (ארצות הברית, קנדה, קובה, ברמודה, וגינאה הצרפתית) ב-28 באוקטובר 2003, באזור 2 (אירופה, המזרח התיכון, אזור דרום אפריקה, ויפן) ב-7 בנובמבר 2005, ובאזור 4 (אמריקה הלטינית, הקאריביים ואוקיאניה) ב-30 בנובמבר 2006. פרק הפיילוט, "דרוש עובד" (Help Wanted), לא נכלל ב-DVD עקב בעיות בזכויות יוצרים עם השיר "Livin' in the Sunlight, Lovin' in the Moonlight" של טייני טים, שהשומע בפרק, אך לאחר מכן שוחרר כפיצ'ר בונוס ב-DVD של העונה השלישית. עם יציאתה העונה זכתה לביקורות חיוביות של המבקרים.
בית סבויה

| --- | --- |

 מדינה:  איטליה
 מייסד:  אומברטו הראשון, רוזן סבויה
 השליט האחרון:  אומברטו השני, מלך איטליה
 ראש הבית הנוכחי:  שנוי במחלוקת: ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה
 תקופת השושלת:  1003–1946 (כ־943 שנים) 
 ענפים:  House of Savoy-Carignano, Savoia-Villars, House of Savoy-Soissons, Counts of Villafranca, Savoie-Bresse, House of Savoy-Nemours, House of Savoy-Racconigi, House of Savoy-Aosta, House of Savoy-Acaia, House of Savoy-Genoa 
 
סמל בית סבויה
סמל ספרד בתקופת מלכותו הקצרה של אמדאו ה-1 לבית סבויה, במרכזו נמצא סמל בית סבויה
בית סבויה (באיטלקית: Savoia; בצרפתית: Savoie) הוא בית מלוכה חשוב באירופה. בימי הביניים החזיקה משפחת סבויה שטחים רחבים במערב הרי האלפים ובתחומי שווייץ, איטליה וצרפת של היום. במאה ה-15 קיבל בית סבויה את תואר הדוכסות מהאימפריה הרומית הקדושה. במאה ה-18 השיג בית סבויה גם תארים מלכותיים: תחילה של מלך סיציליה ואחר כך של מלך סרדיניה. במאה ה-19 פעלה המשפחה למען איחוד איטליה ובשנת 1861 נבחר ויטוריו אמנואלה השני מבית סבויה למלך איטליה. מלכות בית סבויה באיטליה נמשכה עד לשנת 1946, שבה נערך משאל עם, בוטלה המלוכה באיטליה והוקמה הרפובליקה האיטלקית. לפי סעיף בחוקה האיטלקית, שבוטל בשנת 2002, נאסרה כניסת הצאצאים הזכרים של בית סבויה לאיטליה.
המעונות המלכותיים של בית סבויה בעיר טורינו ובמחוז פיימונטה נבחרו כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.