stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
LSD
סכנות בריאות > HPPD

HPPD (שם מלא: Hallucinogen persisting perception disorder) מוגדרת במהדורה הרביעית של DSM בתור הפרעה שמתבטאת בהזיות קבועות, בעיקר ויזואליות, גם זמן רב לאחר סיום ה"טריפ". סקירה שנערכה לאחרונה מצביעה על כך ש-HDPPD (כפי שמוגדר ב-DSM) אינה שכיחה ומשפיעה על אוכלוסיית משנה פגיעה של משתמשים.
מעמד חוקי

ברוב מדינות העולם הסם אינו חוקי למכירה, להחזקה ולשימוש. בישראל הסם נכלל בפקודת הסמים המסוכנים.
ראו גם

אנתאוגן
אם תלך במסע אל אס די
אם תיתקע במסע אל אס די
הערות שוליים

↑  EMCDDA, Lysergide (LSD) drug profile, ‏14 ביולי, 2018
↑  Hofmann, Albert, 1906-2008., LSD, my problem child, New York: McGraw-Hill, 1980
↑  Friday, Apr. 22, 1966 (1966-04-22). "Drugs: The Dangers of LSD". TIME. נבדק ב-2010-04-20.{{cite news}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Schou, Nicholas, Orange Sunshine: The Brotherhood of Eternal Love and Its Quest to Spread Peace, Thomas Dunne Books, 2010
↑  Jarnow, Jesse,, Heads : a biography of psychedelic America, Philadelphia, PA: Da Capo Press
↑  Perfect Sound Forever: Grateful Dead family and LSD, www.furious.com
↑  DEA, News from DEA, Domestic Field Divisions, San Franciso News Releases, 11/24/03, www.dea.gov, ‏נובמבר 25, 2003 (ארכיון)
↑  United States of America vs. William Leonard Pickard
↑  Abuse, National Institute on Drug., Hallucinogens, ‏14 יולי 2018
↑  "Society of Biological Psychiatry 2004 Annual Meeting". Biological  Psychiatry, 2004; 55:1S–242S
↑  Bosker, Bianca, "The Steve Jobs Reading List: The Books And Artists That Made The Man", The Huffington Post, ‏אוקטובר 23, 2011
↑  Friday, Dec. 18, 1964 (1964-12-18). "Drugs: The Pros & Cons of LSD". TIME. נבדק ב-2010-04-20.{{cite news}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Fish, Jefferson M., Drugs and society : U.S. public policy, Rowman & Littlefield Publishers, 2006, ISBN 0-7425-4244-0
↑  Recreational Drug Toxicity, באתר Claremont Graduate University
↑  Arran Frood,‏ Benefits of 'magic mushroom' therapy long lasting, באתר nature,‏ 3 ביולי 2008
↑  Nichols DE. "Hallucinogens". Pharmacol Therapeut. 2004;101:131-81.
↑  David Abrahart (1998). "A Critical Review of Theories and Research Concerning Lysergic Acid Diethylamide (LSD) and Mental Health". נבדק ב-2007-02-02.
↑  Blumenfield M (1971). "Flashback phenomena in basic trainees who enter the US Air Force". Military Medicine. 136 (1): 39–41. PMID 5005369.
↑  Naditch MP, Fenwick S (1977). "LSD flashbacks and ego functioning". Journal of Abnormal Psychology. 86 (4): 352–9. doi:10.1037/0021-843X.86.4.352. ISSN 0021-843X. PMID 757972.
↑  John H. Halpern, Hallucinogens: an update, Current Psychiatry Reports 5, 2003-10, עמ' 347–354
↑  John H. Halpern, Harrison G. Pope, Hallucinogen persisting perception disorder: what do we know after 50 years?, Drug and Alcohol Dependence 69, 2003-03-01, עמ' 109–119
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541173105171  BnF: cb11969536n (data)  GND: 4036411-2  LCCN: sh85079185  NDL: 00567374  NKC: ph117700 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מגלה ה-LSD, ד"ר אלברט הופמן
אמנות פסיכדלית מנסה לתעד את החזיונות בטריפ פסיכדלי
עמודה אופקית מהווה את היחס בין מנה פעילה לבין מנה קטלנית, עמודה אנכית מהווה את פוטנציאל ההתמכרות
קשר פיסו

| --- | --- |
 תאריך:  65
 מטרה:  נירון קיסר 
 סוג:  קנוניה, ניסיון לרצח 
 
קשר פיסו הוא קשר שארגן המדינאי והסופר הרומאי גאיוס קאלפורניוס פיסו (אנ') ב-65 לספירה, במטרה לרצוח את נירון קיסר ולתפוס את מקומו באמצעות הכרזה של המשמר הפרטוריאני.
פיסו, שהיה מדינאי, נואם ופטרונם של סופרים ומשוררים ברומא, פנה לשם כך לעזרתם של כמה מאנשי הסנאט הרומי ומספר אנשים ששירתו במשרת קוואיסטור. קשר זה נעשה בשיתוף עם פאניוס רופוס, שהיה אחד משני המפקדים של המשמר הפרטוריאני, כדי שיוביל את פיסו אל הקסטרה פרטוריה, שהיה מחנה המגורים של המשמר הפרטוריאני.
על פי ההיסטוריון טקיטוס, בין מנהיגי הקשר היו הטריבון סובריוס פלאבוס ומפקד הצבא סולפיקיוס אספר, ובין הקושרים היו כאלה שרצו להציל את המדינה מידי נירון ולהקים רפובליקה.
מיליקוס, שהיה עבד משוחרר, גילה את הקשר ודיווח עליו לאפאפרודיטוס, מזכירו של נירון, וכתוצאה מכך הקשר נכשל. לפחות 41 אנשים נמצאו אשמים ובהם 19 סנטורים שהוצאו להורג או הצטוו להתאבד. סנקה הצטווה להתאבד אחרי שהודה כי שוחח עם אלה שהשתתפו בקשר. גם אחיינו המשורר מרקוס אנאוס לוקאנוס הצטווה לעשות כן. הוא הדין באשר לסאטיריקן פטרוניוס, אם כי הוא לא השתתף בקשר. 17 איש הצטוו לצאת לגלות, ובהם הפילוסוף מוסוניוס רופוס.
השיטפונות בפקיסטן (2010)

| --- | --- |

תמונת לוויין של נהר האינדוס בעת השיטפונות
 סוג:  שיטפון
 תאריך התחלה:  27 ביולי 2010
 משך האסון:  כחודש
 במדינות או באזורים:  פקיסטן פקיסטן
 נהרות:  אינדוס
 הרוגים:  1781+
 פצועים:  2,966 
 נזק:  43 מיליארד דולר (הערכה)
 מפת השיטפונות באגן הניקוז של נהר האינדוס
 
השיטפונות בפקיסטן בשנת 2010 החלו בחודש יולי 2010 ונגרמו עקב גשמי מונסון כבדים שפקדו את מחוזות ח'ייבר פח'טונח'ווה, סינד, פנג'אב ובלוצ'יסטן והביאו לשיטפונות באזורים נרחבים של אגן הניקוז של נהר האינדוס. השטח המוצף הגיע לכ-800,000 קילומטרים רבועים, כחמישית משטחה של פקיסטן. על פי מקורות מידע ממשלתיים, כ-20 מיליון איש הושפעו בצורה ישירה מהשיטפונות; לרוב, בצורה של נזק לרכוש, לאמצעי מחיה ולתשתיות, וקרוב ל-2,000 איש נהרגו
השיטפונות שהחלו ב-27 ביולי 2010, נגרמו בשל גשמי מונסון כבדים שירדו בפרק זמן קצר: במחוזות ח'ייבר פח'טונח'ווה ופנג'אב - כ-200 מילימטר ב-24 שעות, ובפשאוור, בירת ח'ייבר פח'טונח'ווה, - 274 מילימטר ב-24 שעות. הגשמים נמשכו עד לתחילת אוגוסט ותוארו כשיטפונות הגרועים ביותר במהלך ה-80 שנה האחרונות באזור זה. מנואל בסלר, מהמשרד לתיאום עניינים הומניטריים, טען ש-36 מחוזות היו מעורבים בשיטפון ו-500,000 איש סבלו מהגל הראשון של השיטפונות בצפון מערב המדינה. עד סוף יולי גדל מספר הסובלים מהשיטפונות למיליון ועד אמצע אוגוסט גדל מספר זה ל-20 מיליון נפש עקב התפשטות השיטפונות דרומה, סביב אגן הניקוז של נהר האינדוס. לאחר כחודש נמסר כי חלק ניכר ממי השיטפונות עבר את שפך האינדוס לים הערבי.
ראו גם

השיטפונות בפקיסטן (2022)
הערות שוליים

1 2  Pakistan Floods:The Deluge of Disaster - Facts & Figures as of 15 September 2010, אתר הצלב האדום בסינגפור, 15 בספטמבר 2010
1 2  As Pakistan drowns, its leaders fight, אתר אל ג'זירה, 1 בספטמבר 2010
↑  One-fifth of Pakistan under water as flooding disaster continues, ‏ Yahoo, ‏ 24 באוגוסט 2010
↑  "Flooding kills hundreds in Pakistan and Afghanistan" on BBC, 30 July 2010.
גשר הרוס בשיטפונות בפקיסטן
וסילי רוזנוב

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1856 וטלוגה, רוסיה 
 פטירה:  5 בפברואר 1919 (בגיל 62) סרגייב פוסאד, רוסיה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 מקום קבורה:  לאוורת השילוש-סרגייב 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הקיסרית של מוסקבה, הפקולטה להיסטוריה ופילולוגיה של אוניברסיטת מוסקבה 
 שפות היצירה:  רוסית 
 זרם ספרותי:  פילוסופיה קונטיננטלית 
 הושפע מ:  פיודור דוסטויבסקי, Pavel Ivanovich Melnikov, Konstantin Leontiev, Nikolay Strakhov 
 בן או בת זוג:  פולינה סוסלובה (1880–ערך בלתי־ידוע) 
 
וַסִילִי וַסִילְיֶבִיץ' רוֹזַנוֹב (ברוסית: Васи́лий Васи́льевич Рóзанов; 2 במאי 1856 –  5 בפברואר 1919) היה עיתונאי, אחד הסופרים הרוסים השנויים במחלוקת והפילוסופים החשובים ביותר בין הסימבוליסטים שלפני המהפכה ברוסיה ב-1917.
היחס לדת

רוזנוב שינה באופן קיצוני את עמדותיו האידאולוגיות במהלך חייו. הדבר בא לידי ביטוי גם בשינוי בהעדפותיו הדתיות. בעוד שבשנת 1899 הוא העריך את הנצרות כדת מחזקת חיים ושמחה, מאוחר יותר נוסף הצד הסורר בעולם של האורתודוקסיה (אידאולוגיה): "רק למזרח ניתנה היכולת לקבל את פניו של ישו. והמזרח ראה שהפנים האלה הם בעלי יופי אינסופי ובעל עצב אינסופי".
בינתיים, הוא אפילו ראה שהיהדות חיונית יותר מהנצרות: "הכוח טמון במגדר, המגדר הוא הכוח. היהודים מאוחדים לכוח זה, בעוד הנוצרים מופרדים ממנו. זו הסיבה לכך שהיהודים מביסים את הנוצרים". אבל כאמור מאוחר יותר הפך לאנטישמי חריף.
שנתיים לפני מותו, הוא גם התמסר לדת מצרים העתיקה בפרויקט הספר "מוטיבים מזרחיים", לפיו עבורו המצרים היו המייסדים בפועל של התודעה הדתית: "היוונים והרומאים מעולם לא משכו אותי, היהודים רק מדי פעם - וכפי שהבנתי מאוחר יותר, הם משכו אותי רק בגלל ההשתקפות שקיבלו במצרים. שורש הכל במצרים. היסוד לדת הונח במצרים".
ביצירתו "עלי שלכת" ברור שרוזנוב נשאר מאמין למרות ביקורתו על הדת. בו הוא מתאר את האינטנסיביות והרוחב שבהם עסק בנושאים שונים ובכך גם בדת: “נגעתי בהרבה נושאים כהרף עין, אבל לא התעכבתי על אף אחד מהם. הטיסה עצמה - אלה החיים שלי. הנושאים הם 'כמו בחלום'. אחד, עוד... רבים... וכולם נשכחו. שכחתי את כולם עד הקבר. בחיים שלאחר המוות אהיה ללא נושאים. אלוהים ישאל אותי: – נו, מה עשית? - שום דבר."
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267474505171  PLWABN: 9810596337005606  BIBSYS: 90240453  BNE: XX1099852  BnF: cb119230480 (data)  CANTIC: a17561280  CiNii: DA03757764  GND: 118602578  ICCU: CFIV078142  ISNI: 0000 0001 2134 808X  LCCN: n79060780  LNB: 000032070  NKC: jn19990210540  NLA: 36268834  NLG: 87958  NSK: 000013367  NTA: 06962576X  RERO: 02-A021721632  SELIBR: 198012  SNAC: w69b28j9  SUDOC: 027114589  Trove: 1239751  ULAN: 500325211  VcBA: 495/36989  VIAF: 59088843   WorldCat (עם VIAF): 59088843
אר.אי.אם.

| --- | --- |

הלהקה בהופעה בשנת 2003. במרכז התמונה, מייקל סטייפ, סולן הלהקה
 מקום הקמה:  את'נס 
 מוקד פעילות:  את'נס, ג'ורג'יה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1980 – 2024, 2011 (כ־44 שנים)
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, ג'אנגל פופ, קולג' רוק, פולק רוק 
 חברת תקליטים:  האחים וורנר IRS רקורדס
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2007)  היכל התהילה של המוזיקה של ג'ורג'יה (2006)  פרס גראמי לביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד או להקה (1991) 
 remhq.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 מייקל סטייפ מייק מילס פיטר באק ביל ברי
 חברים לשעבר
 מייקל סטייפ ביל ברי Bertis Downs IV מייק מילס פיטר באק Jefferson Holt 
 
אר.אִי.אם. (.R.E.M) הייתה להקת רוק שנוסדה בעיר את'נס במדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית ב-1980 על ידי מייקל סטייפ (סולן), ביל ברי (תופים), פיטר באק (גיטרה), ומייק מילס (גיטרה בס וקולות רקע).
במהלך שנות השמונים, בהיותם חתומים בלייבל העצמאי IRS, השיגו מעמד מיוחד במוזיקה האמריקנית, ואומצו על ידי תחנות מוזיקה שפנו לקהל של סטודנטים מהקולג', והפכו לאחת מהלהקות הבולטות ברוק האלטרנטיבי של התקופה. בתחילת שנות התשעים הוציאו שני אלבומים שהוגדרו כמופת מוזיקלי, והפכו לאחת מהלהקות הפופולריות, המוערכות והמשפיעות מוזיקלית בעולם.
בספטמבר 2011 הודיעה הלהקה על פירוקה באתרה הרשמי.
R.E.M דורגה במקום ה-97 בקטגוריית "האומנים הגדולים בכל הזמנים" במגזין רולינג סטון.
שם הלהקה

הלהקה בחרה את השם אחרי רפרוף אקראי במילון. REM הם ראשי תיבות של Rapid Eye Movement (שלב במהלך השינה בו מופיעים חלומות ומתאפיין בתנועות עיניים מהירות), אך זה אינו השם המלא של הלהקה. בקרב חלק מהמעריצים REM מסמל Really Excellent Music.
היסטוריה > 1982–1987: השנים ב-IRS

האלבום הקצר (EP) הראשון של הלהקה, Chronic Town, יצא ב-1982, והמחיש את סגנונם המוזיקלי: גיטרות, נגינת אקורדים מהירה, שירה שהיא כמעט מלמול ושירים על נושאים אחרים מאהבה ויחסים, שניים מנושאי הכתיבה המרכזיים במוזיקה הפופולרית.
אלבום הבכורה של אר.אי.אם, Murmur, שיצא ב-1983, נחשב לאחד מהתקליטים הטובים של שנות השמונים. ניכר בו סגנונם המוזיקלי המיוחד והמלל המעורפל, כמעט בלתי מובן.
האלבום השני של הלהקה, Reckoning יצא ב-1984, היה פחות אחיד בסגנונו המוזיקלי מהאלבום הראשון, ושילב מספר סגנונות שונים באלבום אחד. מילות השירים היו אפלות וכללו טביעה, שיטפונות ופירוד.
האלבום השלישי, Fables of the Reconstruction, יצא ב-1985, ועסק במיתולוגיה של דרום ארצות הברית. השירים עסקו בדמויות אקסצנטריות וברכבות, ששני מוטיבים אופייניים במוזיקה הדרומית. בתקופה זו נחשבה אר.אי.אם כלהקת רוק קולג'ים. שיריה הושמעו רבות בתחנות רדיו של סטודנטים ברחבי ארצות הברית, ואף על פי שנחשבה כלהקה חשובה ברוק האלטרנטיבי, הפריצה המשמעותית שלהם לציבור הרחב הגיעה רק מספר שנים אחר כך.
ב-1986 יצא Lifes Rich Pageant, שם הלקוח מהסרט הפנתר הוורוד. באלבום הזה, בניגוד לקודמיו, מילות השירים היו מובנות וברורות יותר, יחד עם נגיעות פוליטיות. למשל, השיר "Cuyahoga" מתייחס לנהר באוהיו שעלה באש עקב זיהום המים; השיר "Fall On Me" מדבר על גשם חומצי ועל זיהום האוויר הגורם לו. במובנים רבים, אלבום זה מסמן את תום התקופה הראשונה בהיסטוריה של הלהקה, בעיקר כי החל מהאלבום הבא היא זכתה להצלחה והכרה רבות בהרבה. עד תקופה זו זכו לקהל נאמן ואהדת המבקרים, אך החל מהאלבום הבא הגיעו לקהל רחב בהרבה.
ב-1987 יצא Document, אלבום האחרון עם .I.R.S, עם הלהיט הגדול הראשון – The One I Love. שיר זה הגיע למקום התשיעי במצעד הפופ האמריקני, שיר המתאר שמחה על סיומם של יחסי אהבה שהסתיימו. שיר נוסף שהפך לקלסיקה אצל מעריציהם הוא "(It's the End of the World as We Know It (And I Feel Fine".
את Document הפיק סקוט ליט, המפיק המוזיקלי ב-11 השנים הבאות. אר.אי.אם חבה חלק ניכר מהצליל הייחודי שלה לעבודתו של סקוט ליט.
Dead Letter Office, שיצא ב-1987 הוא אלבום אוסף עם קטעים נדירים שלא הוצגו בעבר, וגרסאות כיסוי.

Eponymous‏ (1988) הוא אלבום אוסף נוסף, שסיכם את תקופתה המוקדמת של הלהקה. האוסף הכיל שירים שיצאו בתקליטים קודמים, וכן מספר גרסאות אלטרנטיביות לשירים.
היסטוריה > 1988–1996: כוכבי רוק

ב-1988 חתמה אר.אי.אם בלייבל המרכזי של האחים וורנר (Warner Brothers). באותה שנה יצא אלבום האולפן השישי, Green. זו הייתה הפעם הראשונה בה נהנתה הלהקה מיחסי ציבור מסיביים. החל משנת 1989 יצאו לסיבובי הופעות באצטדיונים. חלק ממעריציהם ששמרו להם אמונים עוד מתחילת הדרך טענו כי הלהקה התמסחרה, וזה בא לידי ביטוי במוזיקה שהפכה פופולרית על חשבון האיכות באלבומיהם הקודמים. הלהקה החלה להפוך ללהקת רוק מרכזית, המוכרת גם מחוץ לארצות הברית.
באלבום היו מספר להיטים, ביניהם "Orange Crush", משירי המחאה החשובים של הלהקה (השיר עוסק בשימוש שעשה צבא ארצות הברית בחומרים כימיים במלחמת וייטנאם), "Stand "ו-"Pop Song 89".
שני האלבומים הבאים, Out of Time מ-1991 ו-Automatic for the People מ-1992 זכו להצלחה בינלאומית מרשימה ועמדו בראש רשימת התקליטים הנמכרים, אף על פי שהלהקה לא יצאה לסיבוב הופעות לאחר תקליטים אלו. Automatic for the People, עם כ-15 מיליון עותקים, היה לאלבום המצליח ביותר של הלהקה בכל הזמנים, וזאת למרות עיסוקו בתכנים קודרים כגון מוות והתאבדות.
בשני אלבומים אלו היו מספר גדול של להיטים כדוגמת "Shiny Happy People" (עם קייט פירסון מ-The B-52's, שגם היא מהעיר את'נז שבג'ורג'יה), "Losing My Religion"‏ ,"Everybody Hurts"‏, "The Sidewinder Sleeps Tonite"‏ (המבוסס במידה מסוימת על השיר The Lion Sleeps Tonight) ו-"Man On The Moon".
אף על פי שניתן לחשוב שהשיר Losing My Religion מדבר על הקשר שבין אדם לאלוהים או היחס לדת, לא זו הייתה כוונתו המקורית של הטקסט. במהלך התוכנית VH1 storytellers סטייפ סיפר שהשיר נכתב על תחילת קשר בין שני אנשים, כשבשלב הראשוני עדיין לא ברור האם האדם השני מעוניין אף הוא בקשר.
במהלך 1994 הוציאה הלהקה את האלבום Monster, שהושפע מסגנון הגראנג' ששלט אז. הלהיט המרכזי באלבום היה "What's the Frequency, Kenneth", ששודר רבות ב-MTV. אחת מהטענות שהשמיעו מבקרי המוזיקה נגד האלבום היא שאר.אי.אם החלה לשנות מסלול לכיוון הגלאם רוק (glam rock).
מסע ההופעות שליווה את האלבום היה נקודת מפתח בהיסטוריה של הלהקה, כשבמהלך הסיבוב לקה המתופף ביל ברי בדימום מוחי במהלך אחת מההופעות, מה שהוביל לבסוף לפרישתו מהלהקה לטובת חיי חקלאות שקטים בג'ורג'יה. למעשה, מסע ההופעות הושהה עקב רצף בעיות בריאותיות: המפרצת בה לקה ביל ברי, ניתוח שבר של מייקל סטייפ וחסימת מעיים בה לקה מייק מילס בעקבות ניתוח קודם. עזיבתו של ברי הייתה נקודת מפנה משמעותית, שדרשה תקופת הסתגלות.
במהלך אותו סיבוב ולפני פרישתו של ברי, הקליטה הלהקה את האלבום New Adventures in Hi-Fi ב-1996, בו שיתפו פעולה בין היתר עם פטי סמית. אלבום זה, אף על פי שלא הניב להיטים גדולים, נחשב על ידי רבים מהמעריצים לאחד מהטובים בתולדותיה. את התמונה על-גבי עטיפת התקליט צילם מייקל סטייפ בעצמו.
היסטוריה > 1997–2003: אחרי עזיבתו של ברי

אחרי עזיבתו של ברי, ב-1998 הוציאה הלהקה את האלבום "Up" שזכה לשבחים אצל המבקרים אך לא אצל הקהל, ונראה שהמכירות בארצות הברית היו נמוכות ביחס למכירות באירופה. ללא ברי, בחלק מהשירים שולבה מכונת תופים, כיוון שלדבריהם לא רצו להחליף את ברי במישהו אחר. בראיונות סיפרו חברי הלהקה על אווירה קשה עקב עזיבת ברי ורצון לפרק את הלהקה, שחילחלו גם לעשיית האלבום. באלבום זה נפרדה הלהקה גם מהמפיק המסורתי שלה, סקוט ליט, שהוחלף בטכנאי הקול פאט מק'קארתי. בין הסינגלים שיצאו מתוך אלבום זה היו "Daysleeper", "Lotus" ומה שהפך לאחת הבלדות המזוהות ביותר עם הלהקה – "At My Most Beautiful".
ב-2001 חזרו שוב חברי אר.אי.אם ויצרו את אלבומם ה-12, "Reveal", אלבום שקט יחסית לקודמיו. מתוכו יצאו בין היתר הסינגלים "Imitation of Life" (אשר הפך ללהיט בעיקר באירופה) ו-"I'll Take the Rain".
היסטוריה > 2004–2011: המשך פעילות ופירוק

ב-2004, אר.אי.אם חזרו שוב עם אלבום חדש, Around the Sun. אלבום זה דומה לקודמו מבחינה מוזיקלית, ומאופיין בקו מוזיקלי שקט יחסית. דמיון נוסף לאלבום הקודם הן הביקורות המעורבות להן זכה, אם כי המבקרים ציינו שגם "תקליט חלש" של אר.אי.אם עולה בהרבה על הממוצע[דרוש מקור].
לאלבום הזה, ולסיבוב ההופעות שבא בעקבותיו, צירפו אר.אי.אם מתופף חדש, ביל ריפלין. לדברי מייקל סטייפ ריפלין הובא על ידי פיטר באק שחשב שריפלין יוכל לקדם אותם לסגנון שונה. סינגלים מאלבום זה כללו את: "Leaving New York", "Aftermath", "Electron Blue" ו-"Wanderlust".
סיור ההופעות העולמי שבא בעקבות האלבום, היה סיור ההופעות העולמי הראשון מאז הסיור Monster ב-1995, אותו נאלצו להשעות עקב בעיות רפואיות שצצו במהלכו, הן של מייק מילס, ביל ברי ומייקל סטייפ.
בראיון שנערך ב-2005 אמר פיטר באק כי אלבומה הבא של הלהקה יתאפיין בקו מוזיקלי שונה מהאלבומים הקודמים, ויהיה כדוגמת השיר "I'm Gonna DJ" שבוצע במהלך הסיור העולמי של Around the Sun. ההנחה היא שאלבומם הבא יהיה אלבום רוק שאם יצליח, יוביל להתרת החוזה עם האחים וורנר, להם היו חייבים אר.אי.אם נכון ל-2005 עוד שני אלבומים. במרץ 2007, דווח בעיתונות כי הלהקה חוזרת לאולפן כדי להקליט את אלבום האולפן ה-14 במספר שלה.
ב-12 במרץ 2007, אר.אי.אם נכנסה להיכל התהילה של הרוקנ'רול.
ב-2008 יצא אלבום האולפן Accelerate. בדומה לאלבום הקודם, Around the Sun, הרשתה הלהקה להשמיע את האלבום ברשת זמן קצר כדי שהמאזינים יוכלו להקשיב לאלבום לפני הרכישה.
בשנת 2011 יצא אלבום האולפן ה-15 שנקרא Collapse Into Now והמשיך את הסגנון הרוקיסטי של Accelerate. הלהקה החליטה לא לצאת לסיבוב הופעות לקידום האלבום בטענה שהם מותשים מהסיבוב הקודם ב-2008. זהו האלבום האחרון אליו הייתה מחויבת אר.אי.אם בחוזה ההקלטות עם חברת Warner Bros. מספר חודשים לאחר מכן, החלה הלהקה להקליט חומרים ללא חוזה, עם אופציה להפיצם באופן עצמאי.
בספטמבר 2011 הודיעו חברי הלהקה על פירוקה, אחרי 31 שנות פעילות. בנובמבר של אותה השנה, יצא אלבום האוסף המסכם "Part Lies, Part Heart, Part Truth, Part Garbage 1982–2011", המאגד לראשונה באלבום אחד שירים הן מתקופת הלהקה בלייבל .I.R.S והן מתקופת "וורנר", וכן כולל שלושה שירים חדשים מההקלטות העצמאיות שלאחר האלבום "Collapse Into Now".
פעילות פוליטית

מבחינה פוליטית, ידוע כי חברי הלהקה תומכים בדמוקרטים בארצות הברית, ואף הופיעו במסגרת חגיגות ההשבעה של הנשיא ביל קלינטון. שם ביצעו גרסת כיסוי לשיר "One" של להקת U2. ידוע למשל, שסטייפ חתם על עצומה נגד המלחמה שמנהלת ארצות הברית בעיראק. וגם, שחברי הלהקה הופיעו במסע הופעות Vote for Change שיזם ברוס ספרינגסטין יחד עם להקות כדוגמת פרל ג'אם, דיקסי צ'יקס ורבים אחרים. המסע התמקד במדינות שהתנדנדו מבחינה פוליטית, ונועד לטובת המתמודד בבחירות 2004, ג'ון קרי.
אר.אי.אם אף השתתפו בלייב8 (גרסת שנות ה-2000 ללייב אייד) שנערך ב-2 ביולי 2005. הלייב8 הוא קונצרט הרוק הגדול בעולם ונועד להגביר מודעות למתרחש באפריקה.
בישראל

בישראל זכתה הלהקה לאהדה רבה, וקהל מעריצים לא קטן עוד לפני שהפכו לחלק מהמיינסטרים. עורכי מצעדי הפזמונים בישראל הסירו מרשימת השירים הנבחרים את שירם הידוע "Losing My Religion", לאחר שאף שיר אחר לא הצליח להדיחו מהמקום הראשון במשך מספר חודשים[דרוש מקור]. במצעד העשור של גלגלצ שנערך ביום האחרון של שנת 1999 הגיע השיר למקום השני. הלהקה הופיעה בישראל ב-9 באוגוסט 1995 באצטדיון רמת גן, במהלך מסע ההופעות שליווה את יציאת האלבום "Monster".
דיסקוגרפיה

Murmur (1983)
Reckoning (1984)
Fables of the Reconstruction (1985)
Lifes Rich Pageant (1986)
Document (1987)
Green (1988)
Out of Time (1991)
Automatic for the People (1992)
Monster (1994)
New Adventures in Hi-Fi (1996)
Up (1998)
Reveal (2001)
Around the Sun (2004)
Accelerate (2008)
Collapse into Now (2011)
הערות שוליים

↑  R.E.M.Hq: News
↑  100 Greatest Artists: R.E.M, ברולינג סטון
↑  סוכנויות הידיעות, לא מאבדים את האמונה, באתר nrg‏, 12 במרץ 2007
↑  REM won't tour Collapse Into Now | Music | guardian.co.uk
| אר> אי.אם |
| --- | --- | --- |
פיטר באק • מייק מילס • מייקל סטייפ • ביל ברי
| אלבומי אולפן | Murmur • Reckoning • Fables of the Reconstruction • Lifes Rich Pageant • Document •   Green • Out of Time • Automatic for the People • Monster • New Adventures in Hi-Fi • Up • Reveal • Around the Sun  • Accelerate • Collapse into Now |  |
דיסקוגרפיה של אר.אי.אם. • קטגוריה:אר.אי.אם. • פורטל:רוק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007365703805171  BIBSYS: 63319  BnF: cb13906118x (data)  GND: 1224460-0  ISNI: 0000 0001 2151 5044  LCCN: n89673788  MusicBrainz: ea4dfa26-f633-4da6-a52a-f49ea4897b58  NKC: xx0015472  SUDOC: 069737967  VIAF: 125165162   WorldCat (עם VIAF): 125165162 
הלהקה בהופעה בשנת 1985. בתמונה:מייקל סטייפ (משמאל) ופיטר באק
מייק מילס, בסיסט הלהקה
ביל ברי, מתופף הלהקה, אשר עזב אותה בשנת 1997
גיטריסט הלהקה, פיטר באק, בהופעה בשנת 2008
אי-שוויון חברתי

אי-שוויון חברתי מתרחש כאשר משאבים בחברה מחולקים בצורה לא שווה. זה יכול לקרות בשל המגדר, המיניות, הגזע, ההכנסה, המעמד חוקי או בשל רמת ההשכלה של האדם. אי-שוויון חברתי עוסק בדרך כלל בכך שאין שוויון בתוצאה הסופית ועל כך שאין שוויון בגישה להזדמנויות. הזכויות החברתיות כוללות את שוק עבודה, מקורות ההכנסה, שירותי הבריאות וחופש הביטוי, החינוך, הייצוג הפוליטי והיכולת להשתתף בחברה.
אי-שוויון חברתי שונה מאי-שוויון כלכלי. המצב של אי-שוויון כלכלי מתייחס לפערים שנובעי מחלוקת של נכסים כלכליים ושל ההכנסה. בעוד שאי-שוויון כלכלי נגרם מחלוקה לא שוויונית של ההון בחברה, אי-שוויון חברתי קיים משום שהיעדר של הון באזורים מסוימים מונע מהאנשים שגרים באותו האזור להשיג דיור, שירותי בריאות והזדמנויות אחרות אשר זמינים לאוכלוסייה העשירה בחברה. לדוגמה, מכיוון שארצות הברית היא חברה קפיטליסטית, תחרותית ואשר מונעת מאוד מהמסחר, אי-שוויון הכלכלי ואי-שוויון החברתי קשורים זה בזה ומשפיעים זה על זה מאוד בחברה האמריקנית.
אי שוויון חברתי – דיגיטלי הוא מצב שבו יש פער דיגיטלי בין אוכלוסיות שונות בעולם. הוא מתבטא בהבדלי מגדר, גזע ומעמד בגישה לטכנולוגיות מידע ובאופן גובר ביכולת להשתמש בהן. אי שוויון חברתי דיגיטלי נוצר כאשר אנשים פעילים יותר בחייהם החברתיים בתחום הדיגיטלי ובכך נהנים מיתרונות על פני אוכלוסיות מוחלשות. אי שוויון חברתי – דיגיטלי מתקיים בשני מובנים. המובן הראשון מתקשר לפער הנוצר ברמה הדיגיטלית בעקבות נגישות שונה לטכנולוגיות תקשורת בין מדינות ברמות פיתוח שונות ובתוך מדינות. המובן השני נוגע לפער הדיגיטלי העוסק במיומנות עצמה – רמת ההשתתפות של אנשים שונים בזירות דיגיטליות, והמיומנות שלהם בשימוש בטכנולוגיות דיגיטליות לייצור תוכן דיגיטלי. לדוגמה, מחקרים מראים כי אוכלוסיות מוחלשות כלכלית עשויים להשתמש באינטרנט בצורה פחות אינטנסיבית מאשר קבוצות חזקות יותר בחברה.
רשתות חברתיות מהוות חלק חשוב מחיינו. אי השוויון החברתי נוכח ברשתות החברתיות. אנשים בעלי מעמד חברתי-כלכלי גבוה יותר בחברה נוכחים ביותר רשתות חברתיות, ובעלי כישורי אינטרנט עדיפים יותר גם הם נוכחים יותר באותן רשתות. בנוסף, שימוש ברשתות החברתיות עלול ליצור פער חברתי משמעותי מכיוון שהנוכחות ברשתות אלו חיונית כיום בתחומי חיים רבים ובכלל זה בשוק העבודה. מחקרים המבוססים על נתונים שנאספו מרשתות חברתיות, שאינם מודעים לתת-הייצוג ברשתות של אנשים ממעמד חברתי-כלכלי נמוך יותר, עלולים כתוצאה מכך לשקף את תפיסותיהם של שכבות אמידות יותר באוכלוסייה ולא לייצג את תפיסותיהם של שכבות אמידות פחות.
לקריאה נוספת

אלעזר וינריב, על שוויון ואישוויון: מבט פילוסופי, חיפה, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה והוצאת פרדס, 2007.
ראו גם

שוויון הזדמנויות
הערות שוליים

↑  Caves, R. W. (2004). Encyclopedia of the City. Routledge. ISBN 9780415252256.
↑  Wade, Robert H. (2014). "The Piketty phenomenon and the future of inequality" (PDF). Real World Economics Review (69–7): 2–17. נבדק ב-26 ביוני 2017. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Laura Robinson, Shelia R. Cotten, Hiroshi Ono, Anabel Quan-Haase, Digital inequalities and why they matter, Information, Communication & Society 18, 2015-05-04, עמ' 569–582 doi: 10.1080/1369118X.2015.1012532
1 2  Eszter Hargittai, Potential Biases in Big Data: Omitted Voices on Social Media, Social Science Computer Review 38, 2020-02, עמ' 10–24 doi: 10.1177/0894439318788322
↑  Ilana Gershon, Down and Out in the New Economy, University of Chicago Press, 2017, ISBN 978-0-226-45214-2
↑  יש לשים לב שוינריב כותב בשם ספרו ובספר עצמו  "אישוויון" במילה אחת, ולא כמקובל "אי-שוויון" בשתי מלים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX526967  GND: 4055736-4  HDS: 008538  LNB: 000332833  NKC: ph125796 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אברהם ברמן

אברהם (אדולף) בֶּרמן (ב יידיש: אַדאָלף אברהם בערמאַן; 17 באוקטובר 1906 – 3 במרץ 1978) היה איש ציבור יהודי-פולני וישראלי, חבר הפרלמנט הפולני בשנות ה-40 וחבר הכנסת מטעם מפ"ם ומק"י בכנסת השנייה.