stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת פיונגיאנג למדע ולטכנולוגיה
היסטוריה

מיזם הקמת האוניברסיטה החל בשנת 2001 ביוזמתו של פרופסור צפון-קוריאני בשם קים צ'ין קיונג, אשר ביקש לשפר את איכות הלימוד המועבר לסטודנטים במדינה. לאחר פגישה אישית בין קיונג ובין המנהיג העליון של קוריאה הצפונית דאז, קים ג'ונג-איל, קיונג קיבל אור ירוק להתנעת המיזם, אשר הושלם בשנת 2010.
בניגוד ליתר האוניברסיטאות במדינה, כלל הלימודים באוניברסיטה מתקיימים בשפה האנגלית, למעט קורסים ללימודי שפה. כמעט כל סגל האוניברסיטה מורכב ממתנדבים, אשר מגיעים על רקע נוצרי-מיסיונרי.
במהלך השנים 2005 ו-2006, בעקבות החשיפה העולמית של תוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית, מיזם הקמת האוניברסיטה הואט כתוצאה מלחצים פוליטיים מצד גורמי חוץ. חרף זאת, המיזם הושלם והאוניברסיטה נפתחה במהלך סתיו 2010.
בתאריך 6 במאי 2017, קים האק סונג, חבר סגל ששימש כמנהל חווה המסונפת לפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה, נעצר על ידי שלטונות קוריאה הצפונית באשמת ביצוע "מעשים פליליים כנגד המדינה״. עובד נוסף באוניברסיטה, קים סאנג-דוק, נעצר בגין האשמות דומות ב-22 באפריל אותה שנה. שניהם שוחררו כשנה לאחר מכן, ב-8 במאי 2018, במסגרת המגעים המקדימים בין ארצות הברית לקוריאה הצפונית לקראת מפגש הפסגה שהתקיים ביוני 2018 בין נשיא ארה״ב דונלד טראמפ, ובין המנהיג העליון של קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און.
בשל החלטת מחלקת המדינה של ארצות הברית מיולי 2017 לאסור על כניסת אמריקאים לקוריאה הצפונית, סמסטר הסתיו של 2017 החל באוניברסיטה ללא נוכחותם של עשרות מחברי הסגל ממוצא אמריקאי.
ראו גם

חינוך בקוריאה הצפונית
הערות שוליים

↑  Will Scott (29 בדצמבר 2014). "Computer Science in the DPRK [31c3]". YouTube. Chaos Computer Club. נבדק ב-23 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דירוג אקדמי של אוניברסיטת פיונגיאנג למדע ולטכנולוגיה
↑  "South Korean, Once Held as Spy, Plans a University in Pyongyang" New York Times July 31, 2001.
↑  Bill Powell, "The capitalist who loves North Korea", Money CNN, September 15, 2009
↑  Bill Powell, The capitalist who (still) loves North Korea, Money CNN, March 15, 2012
↑  Reuters (2017-01-30). "Private North Korean University Seeks Texas A&M Academic Help". Newsweek. נבדק ב-2017-05-07.
↑  Stone, Richard. "Crunch Time for North Korea’s Revolutionary New University", Science Magazine, December 23, 2011
↑  "Pyongyang University of Science and Technology: 2 U.S. Employees Detained". NBC News. 2017-05-08.
↑  Who are the 3 American Detainees Freed by North Korea?, New York Times, Russell Goldman, May 9, 2018. Retrieved June 18, 2018.
↑  "Pyongyang university to start classes without American staff due to travel ban". Japan Times. 2017-09-02.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 4649 0009  LCCN: n2014069721  VIAF: 311462881   WorldCat (עם VIAF): 311462881
אורי בר-און (במאי)

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1975 (בן 49) ארצות הברית 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 יצירות בולטות:  10% ילדה שלי, 72 בתולות, שמיים בצבע אדום
 https://www.uri-bar-on.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אורי בר-און (נולד ב-12 באפריל 1975) הוא תסריטאי, במאי ומרצה ישראלי-אמריקאי. כתב וביים את סרט הקולנוע "10% ילדה שלי".
ביוגרפיה

בר-און נולד בארצות הברית, אך גדל בישראל. בוגר תואר ראשון בספרות כללית ובמנהל עסקים ותואר שני בקולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת תל אביב. הוא כותב ומביים קולנוע דוקומנטרי ועלילתי עבור גופי שידור שונים בישראל ובעולם. סרטיו הוקרנו בפסטיבלים רבים ביניהם סאנדנס, טרייבקה ואחרים. הוא מרצה בחוג לתקשורת באוניברסיטת רייכמן ובמכללת מנשר.
קריירה

ב־2002 ביים את הסרט הקצר הראשון שלו "72 בתולות", שהשתתף בפסטיבלים סאנדנס וטרייבקה, ולאחר מכן ביים עוד מספר סרטים קצרים - "נשיקה היא נשיקה", "שיר אהבה אחר".
ב־2003 ביים מערכונים עבור תוכנית הטלוויזיה של גידי גוב בערוץ 10.
ב־2004 ביים את התוכנית "המדריך להתאהבות" עבור ערוץ YTV.
ב־2005 ביים את הפרויקט הדוקומנטרי "הודעה נמסרה למשפחה" עבור יס - שידורי הלוויין, בהפקת יפעת פרסטלניק, העוסק באנשים שבני משפחתם הקרובים נהרגו במהלך השרות הצבאי.
ב־2006 ביים והפיק את הסרט הדוקומנטרי "52-50" עבור קשת ערוץ 2, בהפקת אריק ברנשטיין ועלמה הפקות. הסרט הוא וידאו-אקטיביזם ועוסק באלימות משטרת הגירוש כנגד עובדים זרים.
ב־2007 ביים עבור הערוץ הצרפתי ארטה, שלושה סרטים קצרים מתוך פרויקט "הסצנה החסרה" בהפקת קוארק הפקות.
ב־2008 ביים והפיק בשיתוף הצלם קובי צאיג. את הסרט הדוקומנטרי "המלך לאטי הראשון". הסרט עוסק בעובד זר מסנגל הנשוי בישראל לאישה ממוצא רוסי, ורוצה שבנו הישראלי יהיה מלך של שבט בסנגל. הוקרן בבכורה בתחרות הרשמית של פסטיבל דוקאביב.
ב־2010 כתב כתסריטאי ראשי וכותב דיאלוגים בסדרת הטלוויזיה "האלופה 3" עבור "הוט".
ב־2014 היה שותף כתסריטאי פיתוח עלילות לכתיבת העונה הראשונה של הסדרה "מתים לרגע" עבור "הוט".
ב־2015 יצא לקולנוע בישראל סרטו האישי ביותר "10% ילדה שלי" אותו כתב, ביים, הפיק והפיץ. הסרט זכה בפרס סרט הפרינג' בתחרות פרסי אופיר, והיה בין ששת המועמדים האחרונים לזכייה, והשתתף בפסטיבלים רבים כולל פסטיבל ירושלים ופסטיבל סנטה ברברה. הסרט הוא דרמה קומית העוסקת בקשר בין בחור בן 27 לילדה הצעירה בת ה-8 של בת הזוג החדשה שלו. הסרט בכיכובם של אודי פרסי, ויהלי פרידמן ומשתתפים בו גם עידן אלתרמן, ורד פלדמן, גור בנטביץ' ואורי קלאוזנר. מפיקים נוספים - שלום גודמן, עדן צולי, קובי צאיג, בן כליפי.
ב־2017 ביים את צילומי החוץ של העונה השנייה של התוכנית "הטוב מכולם" בהנחיית אברי גלעד, עבור רשת.
ב־2019 ערך תרגום והוציא לאור בשיתוף עם שלום גודמן והוצאת אסיה תרגום של הספר "להרוג את הכלב השני" מאת הסופר הפולני מארק חלאסקו, ובתרגום של עילי הלפרן. הספר הוצא כחלק מעבודה על תסריט לסרט העוסק בשנים אותן העביר מארק חלאסקו בישראל.
ב־2020 ביים את הסדרה הדוקומנטרית "שמיים בצבע אדום" בשיתוף עם היוצר נתי דינר ובהפקתו עבור "כאן 11". הסדרה בת 3 פרקים עוסקת בהיסטוריה של ירי הרקטות מרצועת עזה, החל מהרקטה הראשונה שנחתה בשדרות ועד לימינו, ובסיפורה של מערכת כיפת ברזל. הסדרה מועמדת לשלושה פרסים בתחרות הטלוויזיה של האקדמיה הישראלית - פרס הסדרה הדוקומנטרית, פרס הבימוי ופרס הצילום.
אהרן דמסקי

| --- | --- |

אהרן דמסקי, 2008
 לידה:  23 בדצמבר 1938 (בן 86)
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום מגורים:  ארצות הברית, ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 תלמידי דוקטורט:  יגאל לוין 
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 חוקר בתחום ידיעת קרוא וכתוב בעת העתיקה מייסד המפעל לחקר השמות היהודי
 
אהרן דֶמסקי (באנגלית: Aaron Demsky) (נולד ב-23 בדצמבר 1938) הוא חוקר ומרצה לתולדות ישראל, פרופסור בדימוס במחלקה לתולדות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן, חתן פרס ביאליק לשנת 2014.
כתב מאמרים על החינוך בישראל ועל מעמד הסופרים בעת העתיקה. בעיקר תרם תרומה להבנת תולדות האלפבית. בעקבות ידיעותיו בפליאוגרפיה ובבלשנות שמית, הוא פיתח גישה אינטגרטיבית לפענוח כתובות צפון שמיות.
מלבד התמחותו הכללית בחקר ההיסטוריה התרבותית של עם ישראל, תרם דמסקי רבות לחקר הכתיבה, הקריאה וידיעת הספר בישראל ובשכנותיה בתקופה העתיקה והִרבה לעסוק בגאוגרפיה היסטורית של ארץ ישראל וגנאלוגיה יהודית.
ב-1991 ייסד את "המפעל לחקר השם היהודי" במסגרת המחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטת בר-אילן, ובכך עיצב שדה מחקר רב-תחומי חדש במדעי היהדות - חקר אונומסטיקה יהודית.
ביוגרפיה

אהרן דמסקי נולד בברוקלין ניו יורק, בשנת 1938. גדל והתחנך בארצות הברית. ועלה לישראל בשנת 1965. הוא מתגורר באפרת. נישא לרבקה, שהייתה חוקרת במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית, ואחר-כך סמנכ"לית ברשת המוסדות "אור תורה סטון". אחד משבעת ילדיהם הוא היוצר ומפיק הסרטים התיעודיים נעם דמסקי.
למד בארצות הברית מקרא, ספרות חז"ל והיסטוריה של עם ישראל, את עבודת הדוקטורט עשה באוניברסיטה העברית בירושלים, בהדרכתם של פרופ' בנימין מזר ופרופ' אברהם מלמט. לאחר מכן המשיך בלימודי המקרא, בשפות שמיות, בהיסטוריה של המזרח הקדום וכן בגאוגרפיה של ארץ ישראל.
ב-1968 הצטרף דמסקי לסגל ההוראה של אוניברסיטת בר-אילן ולימד בה עד פרישתו ב-2007.
מחקר

דמסקי כתב מאמרים רבים על החינוך בישראל ועל מעמד הסופרים בעת העתיקה. בעיקר תרם תרומה להבנת תולדות האלפבית. בעקבות ידיעותיו בפליאוגרפיה ובבלשנות שמית, הוא פיתח גישה אינטגרטיבית לפענוח כתובות חיצוניות וכן התמנה להיות אפיגרפיסט (מפענח כתובות) בחפירות שונות.
בנוסף עסק דמסקי בהבהרת הסוגה המקראית של רשימות היחס הנמצאת בעיקר בספר דברי-הימים (פרקים א-ט). שיטתו מאירה על נושאים של החברה השבטית בישראל בימי המקרא, כגון שארות (חיתון, ירושה, גאולה) והפריסה הגאוגרפית הכפרית שבנחלות בני ישראל ובנוסף להבנת דרכי החשיבה של רושמי הרשימות האלה והמינוח הנקוט בידיהם.
תוך כדי מחקריו בגאוגרפיה היסטורית של ארץ ישראל, זיהה יישובים חדשים במפה המקראית.
מה שמייחד את המפעל המחקרי של דמסקי לגבי תקופת המקרא היא העובדה שדמסקי רואה את תולדות ישראל בתקופת המקרא לאור קורות המזרח הקדום ומפעיל את כישוריו להבנת המקורות ההיסטוריים אם במקרא ואם במקורות החיצוניים.
גישתו האינדוקטיבית בפרשנות טקסטים ספרותיים וחיצוניים כאחד, מבוססת על מידה גדולה של כבוד כלפי הטקסט בהבהרת פשוטו והמסר ההיסטורי הטמון בו. גישה זו מאפשרת לדמסקי שני מסלולי עיון עיקריים:
חקר הממצא האפיגראפי.
התבוננות בספרי המקרא על פי ניתוח הנתונים המצויים בטקסט בחיי עם ישראל בעת העתיקה. למשל בנושא הכתיבה, קריאה וידיעת ספר.
תחומים אלה ניתנים להשלמה מתוך גישה לחומר המשווה מתוך ובין תרבויות העמים השכנים כגון ממצרים, מסופוטמיה, כנען ויוון העתיקה. גישה זו מאפשרת להקנות תמונה מקיפה ומעמיקה יותר בנושא הנדון בפרט ומסקנות נאמנות יותר על ההתפתחות החברתית היסטורית בכלל.
מחקר > מינויים אקדמיים

1962-1965 - מחנך בבית המדרש לרבנים באמריקה.
1967-1998 - מרצה בבית הספר הגבוה להשתלמות מורים בתל אביב, הסתדרות המורים (תחת הפיקוח האקדמי של האוניברסיטה העברית).
1968-2007 - מרצה במחלקה לתולדות ישראל, אוניברסיטת בר-אילן.
מחקר > תארים אקדמיים (ע"פ סדר כרונולוגי)

1961 - B.S - אוניברסיטת קולומביה
B.R.E - 1961 - בית המדרש לרבנים באמריקה
M.H.L - 1963 - בית המדרש לרבנים באמריקה
M.A - 1965 - אוניברסיטת קולומביה
P.h.D - 1977 - האוניברסיטה העברית בירושלים
D.H.L (hc) - 1991 - בית המדרש לרבנים באמריקה
פעילויות מחקריות

1981-1984 - חבר צוות בחפירה בתל שילה מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
1991 - מייסד וראש המפעל לחקר שמות יהודים, אוניברסיטת בר-אילן.
1997 - חבר צוות ואפיגרפיסט בחפירת תל צאפי (גת פלשתים), מטעם בר-אילן .
1998-2002 - ראש מכון ריבלין לחקר ארץ ישראל בסניף בן צבי באוניברסיטת בר-אילן.
2002 - חבר מערכת בינלאומי (Rivista Italiana di Onomastica, (RIׂONׁ, רומא.
2007 - חבר ועדת ההנהלה של מרכז אפיגרפי על שם דוד וימימה יסלזון לתולדות ישראל, אוניברסיטת בר-אילן.
2007 - 2015 - יו"ר הוועדה החינוכית, מכון הבינלאומי לגנאלוגיה היהודית (IIJG) ומרכז פאול יעקבי, הספרייה הלאומית של ישראל, ירושלים.
2008 - יועץ אקדמי, ארכיון מני דה-שליט של שמות משפחה, בית התפוצות, תל אביב.
2011 - 2013 - חבר ועדת ההנהלה, מרכז רנה קוסטה ללימודי יידיש, באוניברסיטת בר-אילן.
2013 - חבר ועדת ההנהלה של המכון הבינלאומי לגנאלוגיה היהודית (IIJG) ומרכז פאול יעקבי, הספרייה הלאומית של ישראל, ירושלים.
2018 - חבר ועדת ההנהלה של Israel Archaeology Foundation, ירושלים.
מענקים פרסים והצטיינויות

1965 - הפרס ע"ש לינה סוקולוב ניו יורק.
1966-1967 - קרן הזיכרון לתרבות יהודית, ניו יורק.
1978-1979 - הקרן הלאומית למדעי הרוח ׁׁׁׁׁׁׁׁׁׁ(NEH), וושינגטון DC.
1978 - קרן הזיכרון לתרבות יהודית, ניו יורק.
1985 - קרן ליטאואר, ניו יורק.
1990-1991; 2000-2003 - קרן הזיכרון לתרבות יהודית, ניו יורק.
Ihel - 2003-2005, אוניברסיטת בר-אילן.
2014 - פרס ביאליק לחוכמת ישראל על ספרו "ידיעת ספר בישראל בעת העתיקה".
2016 - פרס ע"ש פרופ' אליעזר לואיס פינקלשטיין על ציון התרומה האקדמית לחברה בישראל (ניתן על ידי מכון שוקן ובית המדרש לרבנים בארצות הברית).
ספרים

" מדריך במקורות חיצוניים לתולדות ישראל בתקופת המלוכה וימי שיבת ציון ", הוצאת בר-אורין, 1970.
" נעים שמכם - שמות יהודיים בתפוצת יהודי ספרד ", הוצאת אוניברסיטת מרילד, 2010 (אנגלית).
סדרת הספרים " ואלה שמות " (5 כרכים) - מחקרים באוצר השמות היהודיים, (כרך א' - תשנ"ז. כרך ב' - תשנ"ט. כרך ג' - תשס"ב. כרך ד' - תשס"ד. כרך ה' - תשע"א). בעריכתו, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן (אנגלית ועברית).
" ידיעת ספר בישראל בעת העתיקה ", ספריית האנציקלופדיה המקראית, מוסד ביאליק, ירושלים תשע”ב.
עורך סדרת הספרים "Studies in Jewish Onomastics ", בהוצאת Penn State University Press :
2 : The Names of Yemenite Jewry A Social and Cultural History" ,Aharon Gaimani, 2017" 3 : Historical Implications of Jewish Surnames in the Old Kingdom of Romania" ,Alexander Avram, 2021"
אהרון אפריל

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1932 וילקובישק, ליטא 
 פטירה:  14 בפברואר 2020 (בגיל 87) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול 
 www.aprilaharon.com
 
אהרון אפריל (15 ביוני 1932 - 14 בפברואר 2020) היה אמן, צייר ופסל.
רקע

אפריל נולד בווילקובישק שבליטא. הוא העביר את שנות נעוריו בסיביר לאחר שהוגלה לשם יחד עם משפחתו. בשנים 1949–1951 למד ב"בית הספר הגבוה לאמנות ע"ש מהפכת 1905" שבמוסקבה. לקראת "משפט הרופאים" לימודיו במוסקבה הופסקו, והוא הוחזר לסיביר. בשנת 1953 השתחרר מהגלות ועזב את סיביר ועבר למוסקבה, שם למד בשנים 1954–1960 באקדמיה לאמנות על שם סוריקוב. אפריל הציג את עבודותיו בתערוכות שונות בברית המועצות ומחוץ לה; שתי תערוכות היחיד שלו התקיימו ב-1963 וב-1970 במוסקבה.
ב-1972 עלה לישראל והתיישב בירושלים. בשנים 1973–1983 לימד אמנות באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטה העברית בירושלים, בבית האמנים בירושלים ובבצלאל. בשנים 1975-1976 היה יו"ר אגודת הציירים והפסלים בירושלים. בין בשנים 1986–1992 ביקר בתדירות גבוהה "בעיר האמנים" בפריס, שם התקיימו משנת 1986 ועד 2000 תערוכות היחיד שלו.
בשנים 1991–1999 שימש כמזכיר כפר האמנים בשא-נור בצפון השומרון. במהלך תקופה זו הוקנו בשא-נור 28 סדנאות לאמנים ואולם תערוכות. ב-2001 זכה בפרס איש-שלום כהוקרה על תרומה מיוחדת לאמנות. בשנת 2002 ערך תערוכה במוזאון לאמנות מודרנית במוסקבה ובשנת 2005 נבחר כחבר כבוד באקדמיה הרוסית לאמנות. בשנת 2008 ערך תערוכת רטרוספקטיבה, בה הוצגו מאות מיצירותיו, בגלריה הממלכתית על שם טרטייקוב במוסקבה. בשנת 2014 ערך תערוכה מקיפה נוספת במוזאון לאמנות מודרנית במוסקבה. עבודותיו מוצגות בעשרות מוזיאונים ברחבי העולם. תערוכות היחיד שלו התקיימו בגלריות שונות בארצות רבות, ביניהן צרפת, גרמניה, שווייץ וקנדה.
נפטר ב-14 בפברואר 2020.
סגנון אמנותי

הסגנון האמנותי של אהרון אפריל התאפיין ובלט במעבר טבעי והדרגתי מפיגורטיביות של התבוננות אל סימבוליזם אקספרסיבי. עבודותיו מרשימות בצבעוניותן העשירה ובמשחק פנטסטי של צבע בהתהוללותו הנמרצת. אך אפילו בכאוס צבעוני זה ניתן להבחין בקיומם של נושא ושל תוכן. בתוך משיכות המכחול הפועמות והלא מסודרות לכאורה, מתחילים להופיע פתאום פנים, צורות ודמויות תנכיות.
בביקורות על עבודתו נכתב כי אפריל שייך לסוג אמנים אשר יודעים לרסן כאוס, להניע את הצופים לניסוח תשובות לשאלות אשר היצירה מציבה, ולפענח מסתורין.
מסתורין שמהווה את הערך המוביל ביצירתו.
בציור של אפריל לצבע היה תפקיד מיוחד. זאת במידה רבה בעקבות ניסיון עשיר בעבודה בצבעי מים. עבודה המשלבת שיקוף עדין של גוונים דקים של צבע עם טבע ים תיכוני ועם קומפוזיציות הקשורות לנושאים תנכיים וכלל אנושיים.
עבודות נבחרות

ליד הכותל המערבי
קפריזות של זיכרון
עיר דוד
דיפטיך:צפוף בשמיים
עין כרם, ליד המעיין
התאספות
לילות הורדוס
לוט ובנותיו
כאב
"שיר השירים", אחרון
אלבומים וספרים

אהרון אפריל "שיר השירים", קטלוג, מבוא מאת פליכס רוזינר. ירושלים – תל אביב, 1982
"אהרון אפריל" מבוא מאת ג'אן בולוק, פריס, גלרי רמבר, 1995
"אהרון אפריל", מבוא מאת מריה גנקין, מוסקבה, "סקאנרוס", 2007
אהרון אפריל וגלינה פודולסקי. "לאהוב – זה תמיד קלאסי". ירושלים 2012
גלינה פודולסקי ואהרון אפריל, "עידן ברישומים של בן זמננו". ירושלים 2013
"לזרוע נטויה וצבע כנה" (זכרונות של אמן). מאת אהרון אפריל. ירושלים, 2016
וידאו

"מציאות בלתי מוכרת". 2014
"תהליך יצירה", 2000
"שיר השירים", 2001
"הצד השני של הבד", 2000
מאמרים נבחרים

• А.А. Дейнека, "Молодое искусство" // Известия, 14.09.1958.
• В.И. Костин, «Образы жизни...» // Юность (Москва), №10 (1963).
• מילון ביוביבליוגרפי של אומני ברית המועצות, 1970, כרך 1, עמ' 182
• אמנון ברזל, "אהרון אפריל"// הארץ, 5.01.1973
• Meir Ronen, «A master in transit» // Jerusalem Post, 25 July 1975.
• ניצה פלקסר, "הנושא כביטוי לרגש"//דבר, 1 אוגוסט 1975
• Shella Drobkin, «From Russia to Israel with dreams» The Montreal Suburban, 8 ноября 1975 г.
• Bob Garret, «An artist tells…» // Boston Glob, 23 ноября 1975 г.
• מרים טל, "חגיגה לעיניים", ידיעות אחרונות, 4 מאי 1979
• דוויד גרשטיין, "שיר השירים של אהרון אפריל"//ידיעות אחרונות, 1983
• Георг Мордель, «Художник А. И. Априль» // Круг (Тель-Авив), 13 июля 1983 г.
• Jacques Picard, «Fliehendes Licht und zitternde Luft» // Kulturspiegel (Берн), 11 сентября 1986 г.(בשפה הגרמנית)
• Маргарита Багинова, «Живопись по принципу алмаза» // Русская мысль (Париж), 30 сентября 1988 г.
• Аарон Априль, «Еще о библейских камнях. Заметки художника» // Ариэль (Иерусалим), № 2 (1990).
• Victor Lupan, «La colonie des artiste» // Figaro magazine (Париж), 12 февраля 1998 г.
• Мизаил Юдсон, «Классика любви» // Вести (Иерусалим), 8 июня 2002 г.
• Галина Подольская, «При свете дня» // Вести (Иерусалим) 15 июня 2002 г.
• נועה לאה כהן, "גשם של אפריל"//נקודה, גיליון 305, אוקטובר 2007
• חפציבה ליפשיץ, "הם רק רוצים לצייר"//מקור ראשון, גיליון 14, 2000
• אבנר בר חמא, "תהייה יהודית חזותית", מקור ראשון, 19.10.2007
• Евграф Кончин, «Состязание со светом» // Культура (Москва), 26 июня 2008 г.
• Дмитрий Жилинский, «Восхождение. Монолог об Аароне Априле» // Третьяковская галерея (Москва), №2/19 (2008).
אוניברסיטה פדרלית (רוסיה)

האוניברסיטה הפדרלית הסיבירית
האוניברסיטה הפדרלית של קאזאן
אוניברסיטה פדרלית ברוסיה (ברוסית: Федера́льный университе́т) יחד עם אוניברסיטת מוסקבה, כמו גם אוניברסיטת סנקט פטרבורג, היא הגבוהה ביותר מבחינת מעמדם של סוגי המוסדות הרוסיים להשכלה גבוהה (מכון, אקדמיה, אוניברסיטה), המספקים רמה גבוהה של תהליך חינוכי, מחקר ופיתוח טכנולוגי.
המטרה העיקרית של יצירת אוניברסיטאות פדרליות, על פי תפיסת משרד החינוך של הפדרציה הרוסית, היא פיתוח מערכת השכלה מקצועית גבוהה המבוססת על ייעול מוסדות החינוך וחיזוק קשריהם של מוסדות החינוך להשכלה גבוהה עם הכלכלה והתחום החברתי של המחוזות הפדרליים. כמו כן, אוניברסיטאות פדרליות תורמות להיווצרות ופיתוח של הון אנושי תחרותי במחוזות פדרליים באמצעות יצירה והטמעה של שירותים ופיתוחים חדשניים. משימה זו מיושמת על ידי ארגון ותיאום עבודות עם כוח אדם מוסמך, תוכניות מרכזיות לפיתוח חברתי-כלכלי במחוז הפדרלי, כמו גם מתן פתרונות מדעיים וטכנולוגיים.
כרגע ישנן 10 אוניברסיטאות פדרליות ברוסיה. הם ממוקמים במחוזות הפדרליים, והם אינם כוללים את אוניברסיטת מוסקבה וסנקט פטרבורג.
היסטוריה של האוניברסיטאות הפדרליות ברוסיה

האוניברסיטה הפדרלית הראשונה ברוסיה הייתה האוניברסיטה הפדרלית הסיבירית (SFU), שאורגנה בשנת 2006 כתוצאה מארגון מחדש ומיזוג בין האוניברסיטה הממלכתית של קרסנויארסק עם שלוש אוניברסיטאות גדולות בקרסנויארסק - האוניברסיטה הטכנית הממלכתית של קרסנויארסק, האקדמיה הלאומית לאדריכלות ובנייה של קרסנויארסק והאוניברסיטה הממלכתית למתכות ולזהב.
כמו כן בשנת 2006 עם מיזוגה של האוניברסיטה הממלכתית של רוסטוב עם שלוש אוניברסיטאות אזוריות נוספות - האוניברסיטה הפדגוגית הממלכתית של רוסטוב, האקדמיה הממלכתית לאדריכלות ואמנות של רוסטוב ואוניברסיטת טאגאנרוג הממלכתית להנדסת רדיו ליצירת האוניברסיטה הפדרלית הדרומית.
כל שאר האוניברסיטאות הפדרליות הוקמו ברוסיה בתקופת נשיאותו של דמיטרי מדבדב. ב-7 במאי 2008 חתם נשיא הפדרציה הרוסית על צו "אודות אוניברסיטאות פדרליות", לפיו הוטל על ממשלת הפדרציה הרוסית לפתח ולהגיש לדומה הממלכתית טיוטת חוק פדרלי המגדיר את נוהל יצירת אוניברסיטאות פדרליות ותפעולן, כמו גם לבחון הקמת האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק ואוניברסיטאות פדרליות אחרות (יחד עם האוניברסיטאות הפדרליות הסיבירית והדרומית).
ב-24 בפברואר 2009 נכנס לתוקפו החוק הפדרלי "אודות תיקונים על חוקי חקיקה מסוימים של הפדרציה הרוסית על פעילות אוניברסיטאות פדרליות", כדי להכין את התשתית החוקית ליצירת אוניברסיטאות פדרליות.
ב-21 באוקטובר 2009 חתם נשיא רוסיה על צו "אודות הקמת אוניברסיטאות פדרליות בצפון מערב, וולגה, אוראל והמזרח הרחוק." במהלך השנים 2010–2011 נוצרו חמש אוניברסיטאות פדרליות במחוזות הפדרליים הללו: האוניברסיטה הפדרלית הצפונית (הארקטית) במחוז הפדרלי הצפון-מערבי האוניברסיטה הפדרלית של קאזאן במחוז הפדרלי של הוולגה, אוניברסיטת אורל הפדרלית במחוז הפדרלי של אורל, האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק והאוניברסיטה הפדרלית הצפון-מזרחית במחוז הפדרלי של המזרח הרחוק.
ב-13 באוקטובר 2010 חתם נשיא רוסיה על צו להקמת האוניברסיטה הפדרלית הבלטית. ב-30 בדצמבר 2010, על פי הוראת ממשלת רוסיה, אוניברסיטה זו הוקמה במחוז הפדרלי הצפון-מערבי על בסיס האוניברסיטה הממלכתית הרוסית על שם עמנואל קנט.
ב-18 ביולי 2011 נחתם צו נשיאותי "אודות הקמת האוניברסיטה הפדרלית הצפון-קווקזית במחוז הפדרלי של צפון הקווקז". האוניברסיטה הפדרלית של צפון הקווקז נוסדה על בסיס שלוש אוניברסיטאות בסטברופול בשנת 2012.
כמו כן, בינואר 2011 דיבר מושל מחוז טיומן ולדימיר יאקושב על הקמת אוניברסיטה פדרלית במחוז טיומן בפגישה עם נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב. המושל הציג לדמיטרי מדבדב רעיון שהעלתה מועצת הדיקן של אוניברסיטת טיומן: להקים אוניברסיטה פדרלית על בסיס מיזוג של שני מוסדות להשכלה גבוהה הגדולים ביותר באזור: האוניברסיטה הממלכתית של טיומן והאוניברסיטה התעשייתית של טיומן. עם זאת, המיזם לא הבשיל והאוניברסיטה הפדרלית של מערב סיביר טרם הוקמה.
ב-4 באוגוסט 2014 הוקמה האוניברסיטה הפדרלית של קרים ממיזוג מספר מוסדות להשכלה גבוהה: האוניברסיטה הלאומית הטאברידית על שם ורדאנסקי, האקדמיה הפדגוגית-הומניטרית של יאלטה, המכון לכלכלה של קרים, האקדמיה הלאומית להגנת הסביבה ובניית אתרי נופש, המכון הטכנולוגי למידע ודפוס של קרים, האוניברסיטה האגרו-טכנולוגית של קרים. למרות מחאותיו של חלק מצוות ההוראה של האוניברסיטה הרפואית הממלכתית של קרים, גם אוניברסיטה זו מוזגה ליצירת האוניברסיטה הפדרלית של קרים.
רשימת האוניברסיטאות הפדרליות הקיימות

| מספר | שם | שם בשפת המקור | תאריך הקמה | עיר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | האוניברסיטה הפדרלית הבלטית | Балтийский федеральный университет имени Иммануила Канта (БФУ) | 30 בדצמבר 2010 | קלינינגרד |
| 2 | האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק | Дальневосточный федеральный университет | 2010 | ולדיווסטוק |
| 3 | האוניברסיטה הפדרלית של קאזאן | Каза́нский федера́льный университе́т | 2010 | קאזאן |
| 4 | האוניברסיטה הפדרלית של קרים | Крымский федеральный университет имени В. И. Вернадского | 2014 | סימפרופול |
| 5 | האוניברסיטה הפדרלית הצפונית | Северный (Арктический) федеральный университет | 2010 | ארכנגלסק |
| 6 | האוניברסיטה הפדרלית הצפון-מזרחית | Северо-Восточный федеральный университет имени М. К. Аммосова (СВФУ) | 2010 | יקוטסק |
| 7 | האוניברסיטה הפדרלית של צפון הקווקז | Северо-Кавказский федеральный университет (СКФУ) | 22 בפברואר 2012 | סטברופול |
| 8 | האוניברסיטה הפדרלית הסיבירית | Сибирский федеральный университет | 4 בנובמבר 2006 | קרסנויארסק |
| 9 | האוניברסיטה הפדרלית הדרומית | Южный федеральный университет (ЮФУ) | 23 בנובמבר 2006 | רוסטוב על הדון |
| 10 | אוניברסיטת אורל הפדרלית | Уральский федеральный университет (УрФУ) | 2010 | יקטרינבורג |
מחוץ לרוסיה

ישנן אוניברסיטאות במעמד של אוניברסיטאות פדרליות גם בברזיל ובניגריה. בפקיסטן באוניברסיטת אורדו הפדרלית שבאסלאמאבאד היא היחידה במדינה במעמד של אוניברסיטה פדרלית. בעבר פעלה באנגליה אוניברסיטה בשם "האוניברסיטה הפדרלית של סארי", כמוסד אקדמי משנת 2000 עד 2004 שמיזג לתוכו את אוניברסיטת סארי ואוניברסיטת סארי רויהמפטון.
לקריאה נוספת

Щелкунов М. Д., Бухараев В. М. Федеральный университет: диалектика становления // Вестник экономики, права и социологии. Серия «Социология». — 2013. — № 2. — С. 242—246.
Федеральный университет // Уланд — Хватцев. — М. : Большая российская энциклопедия, 2017. — С. 224. — (Большая российская энциклопедия : [в 35 т.] / гл. ред. Ю. С. Осипов ; 2004—2017, т. 33). — ISBN 978-5-85270-370-5.
הערות שוליים

↑  "Распоряжение Правительства Российской Федерации от 04.11.2006 г. № 1518-р — Министерство образования и науки Российской Федерации". אורכב מ-המקור ב-2011-12-07. נבדק ב-2011-12-11.
↑  "Распоряжение Правительства Российской Федерации от 23.11.2006 г. № 1616-р". אורכב מ-המקור ב-2011-12-07. נבדק ב-2011-12-11.
↑  "Указ Президента РФ от 07.05.2008 № 716 «О Федеральных университетах» — Президент России". אורכב מ-המקור ב-2013-04-24. נבדק ב-2011-12-11.
↑  "Изменения в отдельные законодательные акты РФ по вопросам деятельности федеральных университетов" (ברוסית). Российская газета. נבדק ב-2020-01-03.
↑  "Указ «О создании федеральных университетов в Северо-Западном, Приволжском, Уральском и Дальневосточном федеральных округах» — Президент России". אורכב מ-המקור ב-2012-05-07. נבדק ב-2011-12-11.
↑  "Указ «О создании Балтийского федерального университета имени Иммануила Канта» — Президент России". אורכב מ-המקור ב-2014-12-24. נבדק ב-2011-12-11.
↑  "О создании Балтийского федерального университета имени Иммануила Канта, Распоряжение Правительства РФ от 30 декабря 2010 года №2483-р". docs.cntd.ru. נבדק ב-2020-01-03.
↑  "Указ Президента Российской Федерации от 18.07.2011 г. № 958" (ברוסית). Президент России. נבדק ב-2020-01-03.
↑  "В Тюмени появится Западносибирский федеральный университет" (ברוסית). Российская газета. נבדק ב-2020-01-03.
↑  "Распоряжение Правительства РФ от 04.08.2014 N 1465-р (ред. от 03.12.2016)". rulaws.ru. נבדק ב-2020-01-03.
↑  Анастасия ШКУРАТОВА | Сайт «Комсомольской правды» (2014-07-08). "В Крыму на базе шести вузов будут создан федеральный университет" (ברוסית). KP.RU - сайт «Комсомольской правды». נבדק ב-2019-04-14.