stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמאה

| --- | --- |

 מידות
 גובה מעל פני הים:  286 מ' 
 היסטוריה
 מאורעות:  המשחקים הנמאיים 
 מיקום
 מדינה:  יוון 
 קואורדינטות:  37°48′32″N 22°42′37″E﻿ / ﻿37.808962°N 22.710279°E﻿ / 37.808962; 22.710279
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןנמאה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןנמאה
 
האצטדיון בנמאה
בסיס מקדש זאוס והעמודים, חלקם בתהליך שחזור
נמאה (ביוונית: Νεμέα) היא אתר ארכאולוגי בצפון-מזרח חצי האי פלופונסוס שביוון. בעבר נכללה ביחידה האזורית ארגוליס וכיום ביחידה השלטונית קורינתוס. הכפר ארכאיה נמאה שוכן כיום דרומית ובצמוד לאתר הארכאולוגי, והעיר נמאה שוכנת כ-5 ק"מ מערבית משם.
האתר היה מקום התרחשותו של הסיפור המיתולוגי בו הרג הרקולס את האריה מנמאה וכן נערכו בו המשחקים הנמאיים, חלק מהמשחקים הפאן-הלניים, החל מהמאה ה-6 לפנה"ס. קרב נמאה נערך אף הוא בקרבת מקום.
מיתולוגיה והיסטוריה

על פי המיתולוגיה היוונית, מלכו בנמאה ליקורגוס ואשתו אורידיקה. בנם התינוק אופלטס מת בהכשת נחש כשהאומנת שלו השאירה אותו על מצע פטרוזיליה או סלרי והביאה מים לשבעת המצביאים בדרכם מארגוס לתבאי. המצביאים ערכו תחרויות ספורט לכבודו וכך נוסדו המשחקים הנמאיים. הגאוגרף פאוסניאס מתאר במקום מקדש לזאוס, בסמוך לחורשת ברושים שבה על פי המסורת היה קברו של אופלטס. הוא מדווח על המעיין בסמוך שנקרא אדרסטוס על שם מגלהו ועל רוגם עפר שהוא קברו של ליקורגוס.
בסקירות ארכאולוגית שנערכו במקום מאז 1973, נמצאו 3 עמודים דוריים עומדים על תילם ממקדש זאוס ועוד רבים שנפלו, משלושת הסדרים הקלאסיים. במסגרת עבודות שימור, העמידו כמה מהם בחזרה. כמו כן, התגלו באתר מזבח, בית מרחץ, מקום לינה לצליינים, האצטדיון ובסיס המקדש. בצד האצטדיון נמצאה ושוחזרה מנהרה דרכה נכנסו המתחרים ובקירותיה חרוטות כתובות עתיקות. ממצאים נוספים מוצגים במוזיאון קרוב שהוקם על ידי אוניברסיטת קליפורניה, מבצעת העבודות במקום.
הערות שוליים

↑  אפולודרוס, ביבליותיקה, 3.6.4.
↑  פאוסניאס, תיאור יוון, 2.15
↑  Stephen G. Miller, THE TEMPLE OF NEMEAN ZEUS, A CALIFORNIA LANDMARK
↑  תיאור המנהרה עם תמונות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009294042405171  BnF: cb12240309j (data)  GND: 4252031-9  LCCN: sh89002297  VIAF: 137607428   WorldCat (עם VIAF): 137607428
שלמה זלמן זלזניק

הרב שלמה זלמן זלזניק
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הרב שלמה זלמן זלזניק (תרמ"ז, 1887 - כ"ט בטבת תשל"ה, 12 בינואר 1975) היה ראש ישיבת עץ חיים בירושלים.
תולדותיו

נולד בירושלים, בנו של הרב מנחם יעקב ואלטה רחל זלזניק, בת איטה לאה והרב חיים אברהם רובינזון, שהיה מגבאי ישיבת עץ חיים וביקור חולים. אביו נפטר בצעירותו והוא גדל עם אמו ואחיו אצל הורי אמו.
למד בישיבת עץ חיים. נישא לשרה חאשה, בת יצחק חגיז, חסיד חב"ד, שעלה מוויטבסק לירושלים, בעל בית מסחר למוצרי נייר ודפוס בשער יפו. מנישואיו הראשונים נולדו בתו בתיה, אשת הרב עזריאל ברומברג, והרב אברהם יעקב זלזניק.
בשנת תרע"ו (1916) נפטרה אשתו בשנות העשרים לחייה. כעבור שלוש שנים, בשנת תרע"ט (1919), נישא ללאה בארג, שהתייתמה מאביה וגדלה בבית הרב זרח אפרים אפשטיין, שהיה חותן אחיו מנחם יעקב. מנישואיו השניים נולדו שאר ילדיו.
כיהן במשך שנים רבות כראש ישיבת עץ חיים. נפטר בשנת תשל"ה, ונקבר בהר הזיתים. לאחר פטירתו התמנה במקומו בנו הרב אברהם יעקב זלזניק.
משפחתו

אחיו שמואל-נתן ומרדכי שימשו ברבנות בניו זילנד. אחיו, מנחם יעקב, שנולד אחרי פטירת אביהם ונקרא על שמו, היה חתנו של הרב זרח אפרים אפשטיין. אחותו פייגה נחמה הייתה אשת הרב עמנואל שולביץ, בנו של הרב אליעזר שולביץ, מייסד וראש ישיבת לומז'ה.
בניו: הרב אברהם יעקב זלזניק - היה ראש ישיבת עץ חיים, וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה, הרב שמעון זלזניק – היה ר"מ בישיבת שעלבים; הרב יצחק זלזניק – מתלמידיו המובהקים של הרב איסר זלמן מלצר; והרב זרח אפרים זלזניק - מתלמידי הגרי"ז ומתלמידי בנו הרב יוסף דב סולובייצ'יק ראש ישיבת בריסק בירושלים. היה ר"מ בישיבת מצוינים בי-ם ומראשי ישיבת ארץ צבי, בתו שרה רבקה הייתה אשת הרב שמואל קיבלביץ. בתם אידלה נישאה לרב שמואל דויטש; בתו מרים הייתה אשת הרב שלום צבי גליק, בנו של הרב יצחק יעקב גליק, משערי חסד; בתו בת-שבע הייתה אשת הרב שמואל דוד כהן.
ספריו

בשמות ספריו הנציח את שמות הוריו:
זרע אברהם - חידושים על מסכתות התלמוד
זרע יעקב - על שולחן ערוך אורח חיים
זרעה של רחל - על התורה
נחמיה תמרי

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1946 עין חרוד,  פלשתינה (א"י)
 נהרג:  12 בינואר 1994 (בגיל 47) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1965–1994 (כ־29 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת צנחנים  מפקד גדוד 890  מפקד סיירת מטכ"ל  מפקד חטיבה 623  מפקד חטיבת הנח"ל  מפקד חטיבת הצנחנים  מפקד עוצבת עידן  מפקד עוצבת הגליל  עוזר ראש אג"ם  מפקד פיקוד המרכז
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מבצע שלום הגליל   המערכה ברצועת הביטחון האינתיפאדה הראשונה
 הנצחה
 מצודת נחמיה – מפקדת פיקוד המרכז  רחובות ע"ש נחמיה תמרי בקריית מוצקין, בחולון וברמת גן  בית ספר יסודי ע"ש נחמיה תמרי באור עקיבא
 
נחמיה תמרי (17 בנובמבר 1946 – 12 בינואר 1994) היה אלוף בצה"ל, מפקד סיירת מטכ"ל, חטיבות הנח"ל והצנחנים, עוצבת הגליל ומפקד פיקוד המרכז. נהרג בהתרסקות מסוק במהלך שירותו.
ביוגרפיה

תמרי נולד בעין חרוד לצבי ולמרים. הוא נקרא על שם חבר הקיבוץ נחמיה שיין, לוחם הפלמ"ח שנהרג בפיצוץ גשר א-זיב. למד בבני עטרות ובתיכון בליך. ב-1965 התגייס לצה"ל במסגרת גרעין של נח"ל, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח, שם עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. לאחר ששימש כמפקד כיתה יצא תמרי לקורס קציני חי"ר. כצוער בקורס לחם תמרי במלחמת ששת הימים ונפצע. לאחר סיום קורס הקצינים שירת במגוון תפקידי פיקוד בחטיבת הצנחנים, השתתף בפעולת כראמה בפיקודו של יורם יאיר, ושימש כמפקד כוח במבצע תרנגול 53, בעת שהיה מפקד פלוגה א' בגדוד 50. ב-1970 מונה למפקד סיירת צנחנים. במלחמת יום הכיפורים לחם בסיני בקרב ואדי מבעוק ובקרב החווה הסינית, שבו נפצע.
ב-1974 עבר לסיירת מטכ"ל ומונה לסגנו של גיורא זורע. באותה שנה השתתף תמרי בפריצה לדירת מגורים בבית שאן בה התבצרו שלושה מחבלים. כל ששת הלוחמים מסיירת מטכ"ל שפרצו לדירה, ותמרי ביניהם, קיבלו משר הביטחון, שמעון פרס, ספר שירים של נתן אלתרמן כהוקרה על אומץ לבם. בתפקידו זה פיקד בשנת 1975 על כוח מן היחידה בפשיטה בעומק לבנון כנגד יעדי מחבלים, וכן פיקד על אחד מצוותי היחידה שפרצו למלון סבוי והרגו את המחבלים. בהמשך היה עוזר ראש אגף המודיעין למבצעים ולאחר מכן מונה למפקד גדוד 890 של הצנחנים, ופיקד עליו במבצע אנטבה. לאחר מכן פיקד על סיירת מטכ"ל בשנים 1978–1980 והיה מפקד חטיבת המילואים 623 של הצנחנים בתקופת מלחמת לבנון הראשונה. ב-1984 התמנה למפקד חטיבת הנח"ל וב-1985 למפקד חטיבת הצנחנים. לאחר הסבה פיקד על עוצבת עידן וב-1988 עד 1990 על עוצבת הגליל.
בעת מלחמת המפרץ שימש נחמיה תמרי כמפקד הכוח האוגדתי המיוחד אשר נועד לבצע פעולה קרקעית בעיראק כדי לפגוע במשגרי טילי הסקאד הניידים, אולם המשימה לא יצאה אל הפועל בשל החלטת הדרג המדיני להבליג על שיגורי טילי הסקאד ולא לקחת חלק במלחמה. בנובמבר 1991 הועלה לדרגת אלוף ומונה לעוזר ראש אג"ם והיה מעורב בהכנות למבצע שיח אטד. ב-1993 מונה למפקד פיקוד המרכז.
ב-12 בינואר 1994 נהרג בהתרסקות מסוק סייפן של חיל האוויר, לקראת נחיתה במִפקדת הפיקוד. בעקבות האסון הוסב שמו של בסיס מפקדה הפיקוד ל"מצודת נחמיה" לזכרו.
חייו האישיים

לנחמיה תמרי שני אחים, שניהם שמשו בתפקידים בכירים בצה"ל: תת-אלוף שי תמרי ותת-אלוף דב תמרי. במותו הותיר שלושה ילדים: העיתונאי עידו תמרי, הרופאה רוני תמרי והמורה יובל תמרי.
לקריאה נוספת

משה זונדר, "סיירת מטכ"ל", כתר ספרים, 2000, "תקופת נחמיה תמרי", עמ' 173–178
הערות שוליים

↑  בן כספית ואילן כפיר, "אהוד ברק: חייל מספר אחד",קוראים, 1998, עמוד 276.
↑  קורות חייו של נחמיה תמרי באתר הרשמי של חטיבת הצנחנים
↑  אלכס פישמן, "לא גנרל מת. מת בן-אדם", מעריב מוסף שבת, 14 בינואר 1994, עמ' 5-7
↑  מעוזיה סגל, עדויות מגובה החול - קרב הצנחנים בחווה הסינית, הוצאת מודן, 2007.
↑  עמירם אזוב, צליחה, הוצאת דביר, 2011, עמוד 210, "מהאש שנפתחה כלפיו בחזית רחבה, כולל מ'אנשי המזוודות' עם טילי הסאגר שלהם, נפגעו מיד כמה מאנשי חוליית המח"ט. רס"ן אבנר חרמוני נפצע בירכו, סרן נחמיה תמרי נפצע בידו".
↑  משה זונדר, "סיירת מטכ"ל", כתר ספרים, 2000. תקופת שי אביטל, עמוד 201.
↑  מייק אלדר, "שייטת 13", ספריית מעריב, 1993, עמוד 528.
↑  משה זונדר, "סיירת מטכ"ל", כתר ספרים, 2000. תקופת שי אביטל, עמוד 174.
↑  יוסי יהושוע וראובן וייס, "הגדוד של המדינה", ידיעות אחרונות מוסף 7 ימים, ‏ 7 באוקטובר 2011
↑  גיורא איילנד, הכריח אותנו לנסוע הביתה, במחנה, 2 בינואר 2004
↑   אמיר אורן, הכומתות האדומות שבות לצמרת צה"ל, באתר הארץ, 2 במאי 2014
↑  פליאה קטנר ועדי חכמון, חמישים לשמונה מאות תשעים, במחנה, 20 ביוני 2003
↑  עמרי אסנהיים, צאלים: הטראומה של סיירת מטכ"ל, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, תשע"ג 2012, עמ' 25
↑  ניר וולף, נחש צפע: מלחמת המפרץ דקה אחרי דקה, באתר ישראל היום, 7 בינואר 2021
↑  אמנון ברזילי, חוקרי צה"ל: האיפוק במלחמת המפרץ היה נכון, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2002
↑  ביטחון 50: צה"ל, קהיליית המודיעין, משרד הביטחון, הוצאת אלפא תקשורת 1998
↑  עמרי אסנהיים, צאלים: הטראומה של סיירת מטכ"ל, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2012, עמ' 91
↑  אבינעם מיסניקוב, תאונת סייפן 133, באתר מרקיע שחקים, ‏7 לינואר, 2021
קבר רבי יהודה הנשיא

תוכנית הקבר של רבי יהודה הנשיא, כולל ציון הכתובות שנמצאו בקבר
קברו של רבי יהודה הנשיא (כונה רבינו הקדוש, או בקיצור רבי), ממוקם על פי ספרות חז"ל בבית שערים. דעה זו מקובלת גם בקרב חוקרי התקופה. עם זאת, קיימת מסורת עממית המתועדת החל מהמאה ה-11, לפיה קברו של רבי יהודה הנשיא נמצא בציפורי. מסורת זו ככל הנראה הסתמכה על ספרות חז"ל, בה נאמר כי רבי יהודה הנשיא נפטר בציפורי.
מות רבי יהודה הנשיא

רבי יהודה הנשיא, מסדר המשנה, חי במאה השנייה בטבריה, בבית שערים ובציפורי שהיו מרכזי התרבות היהודית החשובים אחרי תוצאותיו הרות-האסון של מרד בר כוכבא.
רבי יהודה שהה בעיקר בבית שערים. בסוף ימיו חי בעיירה ציפורי הנמצאת בהרי הגליל התחתון, בקרבתה של נצרת. בתלמוד מסופר כי רבי יהודה ישב בציפורי 17 שנים.
בין השנים 194-222 לספירה, מת רבי יהודה בציפורי. מסע ההלוויה התקיים ביום שישי, החל בציפורי ועבר ב-18 בתי כנסת, שם הספידוהו החכמים המקומיים והסתיים בבית שערים.
הקבר בציפורי

אף על פי שמסופר בתלמוד ובמדרש שרבי יהודה הנשיא נקבר בבית שערים, נוצרה מסורת המראה את קברו במקום פטירתו, ציפורי.
הנוסע בנימין מטודלה (בן המאה ה-12), שביקר בציפורי כ-950 שנה לאחר פטירת המנוח (ואחריו תיירים רבים), מתאר:
והיא ציפורי. ושם קברו של רבינו הקדוש
בתעודה מהמאה ה-11 בקירוב, מסופר על ”יפת החזן בר עמרם המומחה... דמדינת ציפורי, מקום רבנו הקדוש, זכר קדוש לברכה ולתחייה”. אך לא ברור אם הכתוב מתאר את קבר הנשיא או את עירו.
רבי אשתורי הפרחי (בן המאה ה-14), מסתפק בקביעת אמיתותה של מסורת זו, הוא גורס שקברי הבנים נמצאים במרחק כחצי מיל מצפורי. לדעת המפרשים והחוקרים, המסורת המזהה את קברו בציפורי נוצרה הואיל ומקום קברו של רבי ובניו בבית שערים נשתכח. רבי בצלאל אשכנזי (בן המאה ה-16), מתרץ את הסתירה בין המשפט "מקום מוכן לו בבית שערים" לזיהוי קברו בציפורי בהסבר שעקב פטירתו וקבורתו של רבי יהודה הנשיא בערב שבת קברוהו מפני קוצר הזמן בציפורי, על אף שהתלמוד מתאר באריכות את יום קבורתו כיום שנעשו בו ניסים ושהצליחו להעביר את מיטת רבי לקבורה בבית שערים, טרם כניסת השבת.
מבנה הקבר מתואר כבניין קדום ועליו מבנה חדש, הנמצא בקצה בתי הכפר ציפורי של ימינו. הבניין הקדום היה נקרא בקרב הערבים בשם: קבר בנאת יעקב - קבר בנות יעקב, שם רגיל להרבה קברים קדושים ליהודים.
לפי הנוסע מקנדיאה (בן המאה ה-15), יש לזהות מקום זה כקברו של רבי יהודה נשיאה. נכדו של רבי יהודה הנשיא, עקב דמיון השמות ביניהם והחילוף המצוי בין שמותיהם. כמו כן, ייתכן כי רבי משה ריישר (בן המאה ה-19), גם סבר כך.
חוקרים מסוימים לא שוללים דמויות נוספות כרבי יהודה נשיאה השני נינו של רבי יהודה הנשיא, או רבי יהודה נשיאה השלישי.
בתלמוד הירושלמי מסופר כי כאשר נפטר רבי יהודה נשיאה, דחף רבי חייא בר אבא את רבי זעירא הכהן לבית הכנסת של פליטי העיר גופנא בציפורי - שם היה מונח הארון של רבי יהודה נשיאה וטימא אותו. היות שהכתוב מתאר רק את המקום בו הונח ארונו טרם יציאתו לקבורה, אין הוכחה לכך כי נקבר בציפורי.
לפי מסורת עממית מאוחרת, קברו של רבי יהודה נשיאה נמצא בכפר יבנית שבצפון הר כנען (מסורת זו תועדה לראשונה בסוף המאה ה-14.
לקריאה נוספת

צבי אילן, "קברי צדיקים בארץ ישראל", ירושלים, 1997
זאב וילנאי, "מצבות קודש בארץ ישראל", ירושלים, 1985.
ישראל מאיר גבאי מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל, ועד אהלי צדיקים, מהדורות: 2007, 2011 (כרך א')
הצדיקים חיים: מראה מקומות לקברי הצדיקים ואתרים קדושים
מדריך כרטא: קברי צדיקים בארץ ישראל
הערות שוליים

↑  ירושלמי, כתובות יב', ג'
↑  השנים שנטען שסביבם נפטר: 194, 210, 219, 220, 222
↑  רבי מנא, בנו ותלמידו של רבי יונה, תלמידו של רבי ירמיה, תלמידו של רבי זירא, תלמידו של רבי יוחנן, תלמידו של רבי יהודה הנשיא
↑  דור רביעי לתלמידי רבי יהודה הנשיא (רבי חזקיה, תלמידו של רבי אבהו, תלמידו של רבי יוחנן, תלמידו של רבי יהודה הנשיא)
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת שקלים,  פרק ב', הלכה ה'
↑  ועל פי זה פסק הרמב"ם בספרו ההלכתי משנה תורה: ”ומציינין את הקברות, ובונין נפש על הקבר; והצדיקים, אין בונים להם נפש על קברותיהן - דבריהם הם זיכרונם. ולא יפנה אדם לבקר הקברות” (משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות אבל, פרק ד', הלכה ד')
↑  זאב וילנאי, אריאל, אנציקלופדיה לידיעת א"י, עמ' 2729
↑  שיטה מקובצת לתלמוד בבלי מסכת כתובות דף קג עמוד ב
↑  ראו תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, לו-לח, ובראשונים שם
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות, פרק ג, הלכה א, נזיר פרק ז, הלכה א
↑  ראו בספר גל-עד, פראג תרכ"ה
↑  לוח קברות צדיקי ארץ ישראל, רשימת צבי אילן א', סביב שנת 1400 לערך ("קברי צדיקים בארץ ישראל", אילן תשנ"ז)
"תהא ארוני נקובה לארץ". הקברים המשוערים כקברי רבי יהודה הנשיא ואשתו
מצבת רבי גמליאל (רפליקה)
מצבת רבי שמעון (רפליקה)
מצבת אנינא הקטן (רפליקה)

הקבר בציפורי
אבנת

| --- | --- |
תצלום אוויר של אבנת
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: מגילות ים המלח
גובה ממוצע: ‎-341 מטר
תאריך ייסוד: 1983
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 271 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 271 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) אבנת(למפת הרי ירושלים רגילה) אבנת(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אבנת(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אבנת31°40′44″N 35°26′13″E﻿ / ﻿31.6789954076505°N 35.4368791064882°E﻿ / 31.6789954076505; 35.4368791064882  heמפת היישובים של מועצה אזורית מגילות ים המלח באדום - אבנת בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

אָבְנת היא התנחלות ויישוב קהילתי השוכן באזור צפון ים המלח, כ-7 ק"מ מדרום לקלי"ה וכ-12 ק"מ מצפון למצפה שלם.
היסטוריה

היישוב הוקם כהיאחזות נח"ל בשם נח"ל קדרון בינואר 1987 והפך ליישוב אזרחי בשנת 2004.
במקום נמצאת מאז שנת 2003 פנימיה טיפולית לנוער בסיכון מבתים דתיים- "יפתח", שחלק מתושבי היישוב עובדים בה. בנוסף, ביישוב פועלים פעוטון, מעון וגן ילדים. ילדי היישוב לומדים גם בבית הספר האזורי בקלי"ה.
שם היישוב שונה מנח"ל קדרון לאבנת על מנת למנוע בלבול עם מושב קדרון שבשפלה. השם אבנת הוא סמלי בהוראה שאולה (על משקל שמות תנ"כיים - אסנת, בשמת).
בסמוך ליישוב מדרום, נשפך נחל קדרון לים המלח, ומצפון לו נשפך אל הים ואדי מזין. כחצי קילומטר ממזרח ליישוב נמצא מצד קדרון.
היישוב מתפרס על 85 דונם וקיימות בו 24 דירות למגורים (נכון לשנת 2011). בתחילת שנת 2015 פתח היישוב את שעריו לבניה על 20 המגרשים המצוים בו, ופונים מזרחה לנופי ים המלח והרי מואב.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  חנה ביתן, חמישים שנות התיישבות. אטלס שמות היישובים והמקומות בישראל, ירושלים: כרטא, 1999, עמ' 2
↑  ילקוט הפרסומים 4012 (עמ' 3393), ‏4 ביוני, 1992
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588169905171  VIAF: 317132367   WorldCat (עם VIAF): 317132367 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פנטהאוז (מגזין)

| --- | --- |


דוגמנית על שער המגזין
 תדירות:  ירחון 
 מייסד:  בוב גוצ'יונה 
 בעלים:  בוב גוצ'יונה, WebGroup Czech Republic 
 תאריכי הופעה:  1965–הווה (כ־60 שנה) 
 שפה:  אנגלית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ISSN:  0090-2020
 penthouse.com
 
פנטהאוז (באנגלית: Penthouse) הוא מגזין גברים שהוקם על ידי בוב גוצ'יונה, הוא שילב תחילה מאמרים בנושאי "לייף סטייל" לקהל יעד גברי עם תוכן של מגזין ארוטי. החל משנות ה-90 התפתח להיות מגזין בעל תוכן פורנוגרפי בעיקרו. על אף שמייסדו אמריקאי, המגזין הושק לראשונה בממלכה המאוחדת ב-1965 ורק ארבע שנים לאחר השקתו החל להימכר גם בארצות הברית.
בשיאו הופץ המגזין מדי חודש ב-11 מהדורות במדינות ובשפות שונות במאות אלפי עותקים. בתחילת שנות ה-2000 נכנס לקשיים כלכליים ונמכר ב-2004 על ידי גוצ'יונה. אחר כך החליף בעלים עוד מספר פעמים.
היסטוריה

מגזין "פנטהאוז" החל להתפרסם ב-1965, בבריטניה ובצפון אמריקה ב-1969, בניסיון להתחרות עם המגזין המצליח "פלייבוי" של יו הפנר. גוצ'יונה הציעה תוכן סנסציוני יותר מזה של פלייבוי, והכתבות במגזין כוללות יותר תחקירים עיתונאיים לעומת הדגש היוקרתי שיישם הפנר ב"פלייבוי". הכתבות כללו כיסויים על שחיתות ממשלתית ושערוריות שונות.
המגזין היה מוגבל במשאבים בתחילת דרכו, ובוב גוצ'יונה צילם באופן אישי את רוב הדוגמניות לגליונות המוקדמים של המגזין. ללא הכשרה מקצועית, הוא יישם את הידע שלו בציור על טכניקת הצילום שלו, וביסס את מראה הפוקוס המפוזר והרך, שיהפוך לאחד מהסימנים המסחריים של התמונות של המגזין.
המגזין החל להציג לצד מאמרים, תמונות פורנוגרפיות, אשר נחשבו לבוטות בהשוואה לאלו של המגזינים הארוטיים של התקופה. פנטהאוז הציג איברי מין נשיים ושיער ערווה, בעוד שאלו נחשבו לגסים מדי גם עבור ירחון ארוטי. עם הזמן התמונות הפכו יותר ויותר בוטות וכללו גם יחסי מין מדומים ואיברי מין זכריים. . לאורך שנים פורסם במגזין טור ייעוץ של קסווירה הולנדר.
בשנים הראשונות המגזין זכה להצלחה עצומה, ובשנת 1982, גוצ'יונה נכלל בדירוג האנשים העשירים ביותר בארצות הברית של המגזין "פורבס", עם הון של 400 מיליון דולר. ב-1986 הגיעה התפוצה שלו לשיא של כ-4.7 מיליון עותקים לגיליון. ג'נרל מדיה, החברה-האם של המגזין, רכשה מגזינים נוספים, בעיקר בתחום הרכב. אולם התפוצה של "פנטהאוז" החלה לרדת במהירות בשנות ה-90, ובמטרה להגדיל את התפוצה התכנים הפכו יותר פורנוגרפיים. ההחרפה ההולכת וגוברת בתכניו הפורנוגרפיים לא הגדילה את התפוצה אך גרמה לחוסר רצון מצד חברות רבות לשכור מודעות פרסום בעיתון. ההפסדים הובילו למספר ניסיונות לעדן את התוכן המופיע במגזין. הניסיון הראשון היה השקתו מחדש בבריטניה תחת השם PH.UK. מגזין זה שילב ראיונות עם ידוענים וכתבות אופנה עם תכנים ארוטיים. ניסיון זה לא נמשך זמן רב, ו-PH.UK נסגר כשנה לאחר שנפתח.
בתחילת שנות ה-2000 צנחה התפוצה ל-650,000 עותקים לגיליון והוא נקלע למשבר כספי. בתחילת שנת 2002 היו לחברת-האם של פנטהאוז' "ג'נרל מדיה", חובות בהיקף של 52 מיליון דולר (22.3 מיליון דולר יותר משווי נכסיה באותה עת), והיא המשיכה לרשום הפסדים. כדי לכסות את החובות מכר בוב גוצ'יונה נכסים רבים שהחזיק, כולל את האחוזה שלו.
ב-12 באוגוסט 2003, "ג'נרל מדיה" הגישה בקשה להגנת מפני נושים - "צ'פטר 11". מיד עם הגשת הבקשה קיבלה קו אשראי של 5 מיליון דולר. באוקטובר 2003 פורסם כי מגזין "פנטהאוז" מוצע למכירה במסגרת עסקה עם נושיו. ב-13 בנובמבר 2004, גוצ'יונה התפטר מתפקידו כיו"ר ומנכ"ל פנטהאוז אינטרנשיונל, האם של "ג'נרל מדיה". ובינואר 2005 הוועדה לניירות ערך ולבורסות של ארצות הברית תבעה אותו על הונאה חשבונאית. לאחר שגוצ'יונה עזב, התכנים הפורנוגרפיים חזרו לצילומים "רכים" יותר, ללא איברי מין או הדמיית יחסי מין.
בינואר 2016, פורסם שהמגזין מפסיק לצאת במהדורה מודפסת, אלא רק דיגיטלית, אך פרסום המהדורה מודפסת נמשך בכל זאת.
בפברואר 2016, רכשה כוכבת הפורנו קלי הולנד את המגזין, אך החברה שלה הגישה בקשה להגנת מפני נושים - "צ'פטר 11" ב-11 בינואר 2018, עקב חובות כבדים.
ב-4 ביוני 2018 המגזין נרכש על ידי חברת WGCZ Ltd, מפעילת אתר הפורנו Xvideos, תמורת 11.2 מיליון דולר.
סנסציות

גיליון ספטמבר 1984 היה הגיליון השני הנפוץ ביותר בכל מכירות המגזינים בהיסטוריה ונמכר ב-5.3 מיליון עותקים. המכירות הגבוהות נבעו מכך שבגיליון זה הופיעה מיס אמריקה, ונסה ויליאמס, בתמונות עירום בשחור לבן מתחילת קריירת הדוגמנות שלה. ויליאמס הופיעה בתמונות עם דוגמנית נוספת, מה שהוליד שמועות על כך שהיא לסבית.
אותו הגיליון הפך לשנוי במחלוקת כאשר התברר שפורסמה בו גם כפולת-עמודים מרכזית בה הופיעה בעירום טרייסי לורדס. לורדס, שהייתה באותה עת בת 15 בלבד, הערימה על מעסיקיה בעזרת רישיון נהיגה מזויף ופתחה בקריירה בתחום הפורנוגרפיה. כיום אסור הגיליון להחזקה בארצות הברית בצורתו המקורית, כיוון שהוא נחשב לפורנוגרפיית ילדים.
הגרסה הישראלית

בשנת 1989 החלה הפקתה של גרסה ישראלית של המגזין, ביוזמת אשת העסקים גליה אלבין, שהייתה בעלת הירחון הישראלי "מוניטין ", לאחר שרכשה את מלוא הבעלות בו, מידי בעלי המניות האחרים. אלבין יצרה שותפות עם אורי הופמקלר ואיציק ליכטנפלד, שקיבלו כבר קודם זיכיון להפקת גרסה ישראלית של "פנטהאוז". אורי הופמקלר עבד כמאייר ב"מוניטין", עבר לאירופה ועבד כמאייר ב"פנטהאוז". הגיליון הראשון, שנשא את השם "מוניטין-פנטהאוז", יצא לאור ב-28 ביולי 1989 והודפס ב-30,000 עותקים. מייסד "פנטהאוז", בוב גוצ'יונה, הגיע לישראל לכבוד אירועי השקת הירחון, כולל מסיבת השקה מפוארת עם ידוענים, אנשי עסקים ופוליטיקאים.
העורך הראשון של "מוניטין-פנטהאוז" היה נחום דוניצה, אך הוא פוטר על ידי אלבין לאחר הפקת שלושה גליונות בלבד, עקב חילוקי דעות על תוכן הירחון. במקומו מונה נתן זהבי, שהחתים את אלבין על הסכם שלא תתערב בתוכן הירחון. זהבי נקט בקו עריכה סנסציוני ולוחמני. בין היתר ביצע ריאיון עם "הרבי מלובביץ" מנחם מנדל שניאורסון שעורר סערה בקהילה החרדית, כמו כן פרסם כתבה על מיכאל בן חורין, מנהיג ארגון "מדינת יהודה", שכללה קריקטורה פרובוקטיבית, שבעקבותיה הוצת בית הדפוס "גרפוליט" של קבוצת ידיעות אחרונות, בה הודפס הירחון. לאחר מכן טלפן אלמוני לזהבי ולקח אחריות על ההצתה מטעם הארגון. בן-חורין הגיש קובלנה פלילית נגד הירחון, אך הנתבעים זוכו. בערעור שהוגש לבית המשפט המחוזי הורשעו הנתבעים.
במרץ 1990, לאחר תשעה חודשים בלבד, פירקה אלבין את השותפות עם "פנטהאוז" והמשיכה להוציא את הירחון בשם "מוניטין". "פנטהאוז" פנה לבית המשפט וביקש צו-מניעה נגד הירחון, בשל הפרת תנאי הזיכיון לאי-תחרות, אך בית המשפט אישר לה להמשיך להוציא את "מוניטין". ביוני הודיעה על הפסקת הפקת העיתון לאחר שפעל בהפסד, וחוסר שביעות הרצון שלה מקו העריכה הסנסציוני של נתן זהבי, בעוד שמטרתה הייתה להפיק מגזין "לייף סטייל" קליל. אלבין מכרה את הירחון שהמשיך לצאת עוד שנתיים עד שנסגר.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, מת בוב גוצ'יוני - מייסד מגזין "פנטהאוז" בגיל 79, באתר TheMarker‏, 21 באוקטובר 2010
1 2  פלייבוי נגד פנטהאוז, דבר, 23 במרץ 1973
1 2  אליהו חסין, ‏קשיים כספיים להוצאה של הירחון 'פנטהאוז', באתר גלובס, 1 באפריל 2002
1 2  ניר נתן, ‏סוף פישוק, באתר גלובס, 25 באפריל 2002
↑  יהודית הספל בן-דק, ניו-יורק, ‏פנטהאוז על ההאדסון, באתר גלובס, 2 בספטמבר 2004
↑  רויטרס, הרשות לני"ע של ארה"ב תובעת את המו"ל לשעבר של פנטהאוז בגין הונאה חשבונאית, באתר TheMarker‏, 25 בינואר 2005
↑  שירות גלובס, ‏מגזין הפורנו "פנטהאוז" מנסה לאמץ תדמית מרוככת, באתר גלובס, 17 באוקטובר 2006
↑   סוכנויות הידיעות, סוף מגזיני העירום? לאחר 50 שנה - "פנטהאוס" מפסיק לצאת במהדורה מודפסת, באתר TheMarker‏, 19 בינואר 2016
↑  חגית ברונסקי, ‏שחקניות הפורנו הן הפמיניסטיות החדשות, באתר גלובס, 2 באוגוסט 2016
↑  אפי לנדאו, אלבין-עיתונות ׳"מוניטין׳ יכול להיות ׳פנטהאוז׳ ישראלי", חדשות, 28 באפריל 1989
↑  הנקודה הישראלית מאחורי  שערוריית "ל'אכספרס", דבר, 19 במאי 1981
↑  רון מיברג, מוניטין עובר ניתוח מין, חדשות, 21 ביולי 1989
↑  אמיר פלג, מו״ל "פנטהאוז" בישראל, חדשות, 25 ביולי 1989
↑  הגר רם, פסטיבל אמא, אבא וילדה קטנה, חדשות, 30 ביולי 1989
↑  מה קרה עם העורך של "מוניטין פנטהאוז", נחום דוניצה, שרק בא וכבר הוא עוזב?, חדשות, 8 בספטמבר 1989
1 2  אפי לנדאו, מוניטין - הסוף, חדשות, 8 ביוני 1990
↑  דניאל אביב, החרדים נלחמים בלובביצ׳ר שהתראיין ל״מוניטץ פנטהאוז", חדשות, 8 בדצמבר 1989
↑  גדעון מרון, חבר "מדינת יהודה" לקצין משטרה: אתה הושב שאנו קוראים "פנטהאוז"?, מעריב, 7 בינואר 1990
מנחם הורוביץ, "יש דברים שצריך לשרוף", חדשות, 26 בינואר 1990
↑  בתיה פלדמן, הוצת בבית הדפוס, חדשות, 20 בנובמבר 1989
↑  רונית אנטלר, בן-חורין ממדינת יהודה הגיש קובלנה פלילית נגד הירחון "מוניטין פנטהאוז", חדשות, 22 בספטמבר 1989
↑  רותי זוטא, נדתתה תביעת מיכאל בן חורין שצויר כבועל־אריה ב"מוניטין", חדשות, 27 באוגוסט 1992
↑  איתן להמן, פיצוי על פרסום חוזר, באתר העין השביעית, 1 ביולי 1998
↑  איה אורן, "פנטהאוז" הוציא צו-מניעה נגד "מוניטין", מעריב, 29 במרץ 1990
↑  אירית ורד, " מוניטין" יופץ בתנאי שלא ידמה ל״פנטהאוז", חדשות, 30 במרץ 1990
↑  אפי לנדאו, אלבין מכרה את "מוניטין"; הירחון ייצא במתכונת חדשה, חדשות, 14 ביוני 1990