stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טבח לורנס
רקע

מדינת קנזס הצעירה הצטרפה לארצות הברית ב-1861, ערב מלחמת האזרחים האמריקנית, ונמנתה עם מדינות האיחוד. העבדות בה הייתה אסורה. שנים רבות לפני כן כבר התקיימה על רקע זה מתיחות בינה לבין שכנתה ממזרח מיזורי, שהייתה מדינת עבדות. בשנים אלו התרחשו תקריות בין מיליציות חמושות משתי המדינות. תקופה זו נודעה בכינוי קנזס המדממת.
העיר לורנס שבמזרח קנזס, שכבר הותקפה פעם אחת בשנת 1856, נחשבה למטרה עבור המיליציות תומכות העבדות ממיזורי בהיותה מוקד של התנגדות לעבדות וכן שטח כינוס לחיילי צבא האיחוד ולמיליציות מקומיות (שכונו ג'ייהוקרס (Jayhawker)) אשר פשטו על חוות ומטעים במחוזות המערביים של מיזורי.
יוזם ההתקפה על לורנס היה ויליאם קוואנטריל (William Quantrill) בן ה-26, מנהיגה של קבוצת הגרילה תומכת הקונפדרציה "הפושטים של קוואנטריל" (Quantrill's Raiders). מטרתו העיקרית (עם מטרה משנית של ביזה) הייתה לנקום בתושבי לורנס. הרצון בנקם נבע מפשיטות של אנשי גרילה תומכי האיחוד על מקומות יישוב במערב מיזורי, ובפרט הפשיטה על העיר אוסאולה (Osceola) שבמיזורי בספטמבר 1861, שבה נבזזה והוצתה העיר ותשעה מתושביה הוצאו להורג לאחר משפט שדה. זאת ועוד: בראשית 1863 ערכו קבוצות חמושות שבסיסן בלורנס שורה של פשיטות על מערב קנזס שכוונו למנוע מתן סיוע אזרחי לצבא הקונפדרציה, אך לוו במעשי זוועה - הצתות, ביזה ורצח של עשרות אזרחים.
שאיפת הנקם של קוואנטריל הוזנה גם על ידי מעצר נשים ונערות בנות משפחות של אנשי גרילה ממיזורי על ידי חיילי צבא האיחוד, ובמיוחד מאורע שבו התמוטט בקנזס סיטי מבנה ששימש כבית מעצר לנשים אלו. בהתמוטטות שהתרחשה ב-13 באוגוסט 1863 נספו חמש מהעצורות, כולן בנות פחות מעשרים. לאחר ההתמוטטות נפוצה שמועה, שככל הנראה הייתה חסרת בסיס, כי השומרים במבנה הביאו להתמוטטותו בכוונה תחילה. ההתמוטטות אמנם אירעה לאחר שכבר הותוותה תוכנית הפשיטה על לורנס, אך הוסיפה דלק לשאיפת הנקם של הפושטים.
ההתקפה

ההתקפה על לורנס הוצאה לפועל לאחר תכנון מדוקדק. קוואנטריל בא בדברים עם מנהיגי קבוצות גרילה נוספות ממיזורי, רכש את אמונם וגייס אותם למשימה. כ-300 עד 400 אנשי גרילה רוכבי סוסים - מרביתם צעירים מתחת לגיל עשרים - עשו את דרכם אל לורנס במספר טורים עצמאיים. חלק מהרוכבים עשו את דרכם לעיר במשך 24 שעות וקשרו את עצמם לאוכפים על מנת שלא יפלו מהם אם יירדמו. הטורים השונים התלכדו יחד ממזרח לעיר לפי תיאום מראש לקראת השעה 05:00 בבוקר יום ההתקפה.
לאחר שהציבו תצפית על גבעה בעיר ולכדו מבנה מרכזי ששימש כמפקדת הפשיטה התפזרו הרוכבים בעיר. הם החזיקו בעיר במשך כארבע שעות, בזזו בתי עסק, הציתו מבנים והרגו בתושבים. בסך הכל נשרפו כרבע מהמבנים בעיר ונרצחו 185 עד 200 גברים ונערים (צעיר הקורבנות היה בן 12 או 14). מעט לפני ההתקפה עזבה את העיר קבוצת חיילים שהייתה מוצבת בה. התוקפים השיגו הפתעה מוחלטת ולכן אנשי המיליציה שנמצאו בעיר לא הצליחו להתארגן להגנה על התושבים. בידי הפושטים היו רשימות של מבנים לשריפה ושל קורבנות מיועדים. בראש הרשימה הוצב הסנאטור ג'יימס ליין, מפקד הפשיטה על אוסאולה, אך הוא הצליח להימלט מפני הפושטים.
בשעה תשע בבוקר עזבו הפושטים את העיר מזרחה והתפצלו למספר טורים נפרדים כדי להכביד על ניהול מרדף אחריהם. הם ספגו רק אבדות מעטות במהלך הפשיטה.
ההתקפה על לורנס נחשבת לאחד האירועים העקובים מדם בתולדות קנזס. סמלה של לורנס ובו איור של עוף חול העולה מאפר השריפות בה, מנציח עד היום את המאורע.
לאחר ההתקפה

לאחר הטבח הוציא גנרל תומאס יואינג מצבא האיחוד את הצו הכללי מס' 11 שהורה על פינוי אלפי תושבים במחוזות המערביים של מיזורי הסמוכים לגבול קנזס מבתיהם. בעקבות הפקודה השחיתו והחריבו לחלוטין אנשי גרילה תומכי האיחוד חמישה מהמחוזות המערביים של מיזורי.
שרידי כוח הגרילה של ויליאם קוואנטריל הובסו בקנטקי על ידי חיילי צבא האיחוד במאי 1865, שבועות מעטים לאחר תום המלחמה. קוואנטריל עצמו נפצע קשה באותו קרב ומת מפצעיו בחודש שלאחר מכן.
ראו גם

טרור בארצות הברית
חשיבה המצאתית (משחק מחשב)

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  1999
 סוגה:  משחק חשיבה ממוחשב, לומדה
 מספר שחקנים:  שחקן יחיד
 פיתוח:  קומפדיה
 הוצאה לאור:  קומפדיה
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית אנגלית
 סדרה:  חשיבה המצאתית
 דרישות תוכנה
 פלטפורמות:  מחשב אישי
 המשחק הבא:  חשיבה המצאתית לילדים
חשיבה המצאתית המוכר גם בשם חשיבה המצאתית לכל המשפחה הוא משחק מחשב מסוג פאזל ולומדה שפותח על ידי חברת קומפדיה בשנת 1999 בהתאם לשיטת חשיבה המצאתית.
משחקיות

המשחק המקורי מגיע כערכה מלאה המכילה ספר המסביר את עקרונות השיטה, ובהוצאות מאוחרות יותר הכיל דיסק הכולל רק קורס דיגיטלי. במשחק ישנו מדען חביב דמוי איינשטיין, המלמד את עקרונות השיטה וכן מציג את החידות והאתגרים שמוצבים בפנינו, במשחק לומדים על 4 עקרונות של השיטה: תכסיס ההיפוך, תכסיס ההכפלה, שיטת האיחוד ושיטת החלוקה. מיישמים אותם על 12 חידות שונות שכל אחת דורשת כיוון מחשבה שונה ומקורי על מנת להגיע לפתרון. לכל חידה יש פתרון אחד בלבד, ולכן כאשר מציעים פתרון שאיננו נכון, המשחק ינסה ליישמו, אך המדען יסביר מדוע נכשלנו, וייתן לשחקן לנסות שוב, לאחר מספר כישלונות או חוסר בפעולה על המסך, המשחק יציע רמז אחד, ולאחריו רמז נוסף. בין החידות אין קשר עלילתי, ולכן אין במשחק עלילה.
משחקיות > חשיבה המצאתית למתקדמים

זוהי ערכה מורחבת שנמכרה יחד עם הגרסה הראשונה, והוא כלל הרחבה על עקרונות נוספים בשיטת חשיבה המצאתית והוא כיוון לקהל יעד שאוהב להעמיק מחשבה, גרסה זו של המשחק לא שווקה שוב לאחר המהדורה הראושנה.
ביקורת

בביקורת למשחק במגזין קליק ניתן למשחק ציון של 4/5, הביקורת מציינת לשבח את הקורס והפירוט הרב, ומנגד מחסור בתרגילים. בשונה מרוב משחקי קומפדיה שפנו בעיקר לקהל יעד של ילדים ומתבגרים, על פי הביקורת:המשחק פונה דווקא למנהלים, סטודנטים, ואנשים שאוהבים להפעיל את הראש.. על פי המצוין באריזה המשחק מיועד לכל שכבות הגיל החל מגיל 9.
הערות שוליים

↑  נוסטלגיה - קומפדיה - גורדי בהרפתקה מהסרטים וחשיבה המצאתית, נבדק ב-2024-02-07
↑  בואו נשחק- חשיבה המצאתית לכל המשפחה - YouTube, באתר www.youtube.com
↑  Click05.Scanned_by_Yaniv.pdf, Google Docs
טופיקה

טופיקה (באנגלית: Topeka, בשפת הקנזה משמעות השם - "לחפור תפוחי אדמה גדולים") היא עיר הבירה של מדינת קנזס שבארצות הברית.
בעיר נמצאים בית המושל, בית הנבחרים ובנייני הממשל של מדינת קנזס. בנוסף מהווה טופיקה את העיר המרכזית של בני שבט השוני (Shawnee) האינדיאנים. מספר תושבי המטרופולין הוא 226,268 נכון לשנת 2006.
היסטוריה

סביבה זו הייתה מיושבת במשך אלפי שנים על ידי אינדיאנים. מהמאה ה-16 ועד המאה ה-18 צרפת תבעה בעלות על חלקים גדולים של אמריקה הצפונית, ובכלל סביבת קנזס. בשנת 1763 השטח נמסר לידי ספרד, במסגרת הסכם פונטנבלו שנחתם אחרי מלחמת הצרפתים והאינדיאנים. בשנת 1802 השטח הוחזר לצרפת, אך נמכר כשנה מאוחר יותר לארצות הברית במסגרת רכישת לואיזיאנה. במהלך שנות ה-40 של המאה ה-19 נבנו קווי רכבת בסביבה אשר פתחו אותה לשאר ארצות הברית. במשך השנים שלאחר מכן התפתחו על הצירים באזור נתיבי סחר רבים.
העיר עצמה הוקמה ב-5 בדצמבר 1854 והוכרזה כעיר ב-14 בפברואר 1857. טופיקה היא העיר המיושבת הראשונה במדינה. בשנת 1861, לאחר שקנזס הצטרפה כמדינה ה-31 לאיחוד, טופיקה נבחרה לשמש עיר בירה למדינה החדשה. אמנם מלחמת האזרחים האמריקנית עיכבה את פיתוח העיר, אך לאחר המלחמה התיישבו במזרח העיר אפרו-אמריקאים רבים. בתחילת המאה ה-20 חל בעיר גל פיתוח תעשייתי מהיר.
בשנת 1954 חל אירוע שהוביל לפרסום רב לעיר – פסיקת בראון נגד מועצת החינוך של טופיקה. בפסיקה זו, קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית באופן תקדימי, כי הפרדה על רקע גזעי בחינוך הציבורי בארצות הברית היא בלתי חוקתית. למרות פסק הדין, המתחים הגזעיים בעיר נמשכו עשורים נוספים.
ביוני 1966 טופיקה נפגעה על ידי טורנדו אשר גרמה לנזק של יותר מ-100 מיליון דולרים. בשנת 1974 נסגר בסיס חיל האוויר שליד העיר, דבר שגרם לאבדן מקומות עבודה רבים ולעזיבת תושבים.
פרסום נוסף לו זכתה העיר טופיקה היה בשנת 1999, כאשר מועצת החינוך של העיר פרסמה הוראה מטעמה על ביטול הוראת תורת האבולוציה בבתי הספר בעיר, הוראה שבוטלה רק לאחר לחץ ציבורי.
אקלים

בשנת 2007 מגזין פורבס הגדיר את העיר טופיקה כאחת הערים המובילות בארצות הברית מבחינת השינויים הגדולים ביותר בטמפרטורה, משקעים ורוח. בטופיקה שורר אקלים יבשתי ולח (סיווג האקלים Köppen Dfa), עם קיצים חמים ולחים במקצת, חורפים קרירים עד קרים ויבשים למדי, והוא נמצא באזור USDA Hard Hardiness Zone 6. במהלך השנה הטמפרטורה הממוצעת היומית החודשית נעה בין 2-3 מעלות צלזיוס בחודש ינואר ל-26-27 מעלות צלזיוס ביולי. הטמפרטורה המרבית מגיעה ל-32.2 מעלות צלזיוס בממוצע 41.5 פעמים אחה"צ בשנה ומגיעה ל-100 מעלות פרנהייט או 37.8 מעלות צלזיוס בממוצע 3.5 פעמים אחה"צ בשנה. הטמפרטורה המינימלית יורדת אל מתחת ל-0 מעלות פרנהייט או ל-17.8 מעלות צלזיוס בממוצע ארבעה בקרים בשנה, וישנן 21 פעמים אחר הצהריים בשנה שהטמפרטורות נשארות מתחת לאפס. החלון הממוצע לטמפרטורת האפס הוא מ-15 באוקטובר עד 17 באפריל.
האזור זוכה לכמעט 930 מ"מ משקעים בשנה ממוצעת, כאשר הנתח הגדול ביותר מתקבל בחודשים מאי ויוני - תקופת אפריל עד יוני עם ממוצע של 33 ימי משקעים הניתנים למדידה. באופן כללי, בחודשי האביב והקיץ ישנם הכי הרבה גשמים, כאשר הסתיו והחורף יבשים למדי. במהלך שנה טיפוסית כמות המשקעים הכוללת עשויה להיות בין 640 ל-1,190 מ"מ. חלק גדול מהגשמים מועברים על ידי סופות רעמים. אלה יכולות להיות חמורות לעיתים, עם תופעת ברקים ולפעמים אף סופות טורנדו. ישנם בממוצע 100 ימים עם משקעים מדידים לשנה. השלגים בחורף קלילים, כמו שקורה ברוב ערי המדינה, כתוצאה מדפוסי מזג האוויר היבשים והשמיים השולטים בחורפי קנזס שאינם מאפשרים לחות מספקת לירידת שלג משמעותית. ממוצע השלג שיורד בחורף הוא כ-0.45 מטר. מדידת שלג (≥0.1 אינץ' או 0.254 סנטימטרים) מתרחשת בממוצע 12.9 יום בשנה, כאשר יורד שלג בגובה של לפחות אינץ' (2.54 סנטימטרים) מתקבל בחמישה מאותם ימים. עומק שלג של לפחות סנטימטר מתרחש בממוצע 20 יום בשנה.
דמוגרפיה

נכון למפקד משנת 2010, בעיר היו 127,473 נפשות, 53,943 משקי בית ו-30,707 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 2,118.5 תושבים לקילומטר רבוע (818.0 / ק"מ 2). היו 59,582 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 990.2 לקילומטר רבוע (382.3 / km 2). החלוקה הגזעית בעיר הייתה כדלהלן: 76.2% לבנים, 11.3% אפרו-אמריקאים, 1.4% אמריקאים ילידים, 1.3% אסייתים, 0.1 % תושב האי השקט, 4.7% ממוצאים אחרים ו-4.9% משני גזעים או יותר. 13.4% מהאוכלוסייה היספנית או הלטינית מכל גזע. לבנים שאינם היספניים היוו 69.7% מהאוכלוסייה בשנת 2010, לעומת 86.3% בשנת 1970.
נכון למפקד זה, היו 53,943 משקי בית, מתוכם 29.5% היו ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 37.9% היו זוגות נשואים שגרים יחד, 14.2% היו בעלי בית נשי ללא בעל נוכח, 4.8% היו בעלי בית גבר ללא אישה נוכחת, ו-43.1% היו לא משפחות. 35.9% מכלל משקי הבית היו מורכבים מאנשים פרטיים ו-12% מהם חיו לבד מגיל 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע היה 2.29 וגודל המשפחה הממוצעת היה 2.99.
כמו כן, 24.4% מאוכלוסיית העיר הייתה מתחת לגיל 18; 9.8% היו מגיל 18 עד 24; 26.1% היו מגיל 25 עד 44; 25.4% היו מגיל 45 עד 64; ו-14.3% היו בני 65 ומעלה. הגיל הממוצע בעיר היה 36 שנים. החלוקה המגדרית בעיר נאמדה ב-47.8% גברים ו-52.2% נשים.
דמוגרפיה > פשע

למרות שטופיקה חוותה בעיות בפשע בשנות התשעים, שיעורי הפשע בעיר השתפרו בעשור האחרון. העיר שוברת מגמות בכל הנוגע לפשיעה אלימה, עד כדי כך שהיא זכתה לאינטרס של חוקרים מאוניברסיטת מישיגן. מאז שנת 2000, ברוב הערים בהן אוכלוסייה גדולה ממאה אלף נפש, יש גידול בפשעים אלימים. שיעורי הפשע של טופיקה יורדים. החוקרים זוכים לתקשורת טובה בין רשויות אכיפת החוק, כלי תקשורת מושכלים ומעורבות קהילתית חזקה להצלחת טופיקה. טופיקה הייתה אחת מארבע ערים, יחד עם שיקגו, טמפה ואל מונטה, קליפורניה, אותן החוקרים חקרו.
בסך הכל, הפשיעה בטופיקה ירדה בכמעט 18 אחוז במחצית הראשונה של 2008, בהשוואה לתקופה המקבילה בשנת 2007. משטרת טופיקה דיווחה על ירידה של 6.4 אחוזים בפשע בין השנים 2007-2008, כולל הפחתות משמעותיות בשוד עסקים ותקיפות בנסיבות מחמירות, כמו גם גנבות.
ממשל

ראש עיריית טופיקה הוא מייק פאדילה (אנ') והמנכ"ל הוא סטפן ווייד. מנהל העירייה אחראי על מועצת העיר המורכבת מראש העיר ותשעה חברים שנבחרו במחוזות נפרדים בתוך העיר. חברי מועצת העיר בוחרים בינם לבין עצמם את סגן ראש העיר המכהן ויו"ר ועדה המייצג את עיר טופיקה בתפקידים רשמיים כאשר ראש העיר אינו זמין. מנהל העיר מנחה את המועצה בישיבות אך אינו יכול להצביע.
הערות שוליים

↑  חינוך עולמי
| מדינת קנזס Flag of Kansas |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | טופיקה |  |
| אזורים גאוגרפיים | רצועת צ'ירוקי • פלינט הילס • המטרופולין של קנזס סיטי |  |
| היישובים הגדולים ביותר | ויצ'יטה • אוברלנד פארק • קנזס סיטי • אוליית'ה • טופיקה • לורנס • שוואני • מנהטן • לנקסה • סאלינה • האצ'ינסון • לוונוורת' • ליווד • דודג' סיטי • גארדן סיטי • ג'אנקשן סיטי • אמפוריה • דרבי • ווילג' פריירי • ליבראל |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות קנזס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557252505171  GND: 4411436-9  LCCN: n79148924  MusicBrainz: 7bc72649-a3de-4772-8792-e77cb52d2f95  NARA: 10046112  NKC: ge1118346  SUDOC: 196318343  VIAF: 136034582   WorldCat (עם VIAF): 136034582
חיפה בתקופה העות'מאנית

חיפה במפת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1880
חיפה עברה שינויים רבים במהלך ארבע מאות שנות התקופה העות'מאנית (1516‏-1918). במאתיים וחמישים השנים הראשונות של התקופה הייתה חיפה עיירת נמל קטנה ששכנה מימי קדם מהאזור שמדרום למקום בו ניצב כיום בית החולים רמב"ם (בליטת ראס אל-כרום), החוף השקט וחלק משכונת בת גלים ("חיפה אל עתיקה") ועד שכונת תחנת הכרמל. היא ידעה עליות ומורדות, אך נותרה קטנה בהיקפה ודלה באוכלוסייתה. באמצע המאה ה-18 החליט השליט המקומי בצפון ארץ ישראל, ד'אהר אל-עומר, להעביר את מיקומה של חיפה לאזור כיכר פריז של ימינו, ואותה "חיפה החדשה" מהווה את גרעין העיר של ימינו. העיר זכתה לפיתוח משמעותי במאה ה-19 עם ירידת חשיבותה של עכו וקביעתה של חיפה כמרכז התיישבות של קבוצות נוצריות שונות (הכרמליתים והטמפלרים) ומרכז לקשרים עם מדינות אירופה. היישוב היהודי החל לצמוח בסוף התקופה ונוסד בית הספר הריאלי והקמת הטכניון החלה. העות'מאנים הפכו את חיפה לתחנת הקצה של שלוחת רכבת העמק של מסילת הברזל החיג'אזית ב-1905.
המאות ה-16 וה-17

בחודש דצמבר 1516 נכבשה חיפה על ידי צבאו של הסולטאן העות'מאני סלים הראשון. סלים היה במסע מלחמה כנגד יריביו הממלוכים. במסגרת מסעו כבש את סוריה ארץ ישראל ומצרים. בעת כיבוש חיפה היא הייתה כנראה כפר הרוס ועזוב. בקונטרס עברי בשם "יחוס האבות והנביאים", אשר נכתב בשנת 1537, מסופר על הר הכרמל ”שם מערת אליהו הנביא ז"ל. ושם קברו אלישע בן שפט הנביא ע"ה. חיפה - שם קבור רבנו משה ב"ר נחמן ז"ל, ורבי יחיאל בעל התוספות”.
חיפה החלה להיות מיושבת מחדש לאחר הכיבוש העות'מאני. עדות ליישובה מחדש של חיפה ניתן למצוא בספרו של חוקר הטבע והרופא הגרמני ליאונרד ראוולף. ב-1575 ביקשה ספינתו למצוא מקלט בחיפה מחמת הסערה, תושבי חיפה יצאו בסירותיהם לתקוף את הספינה, וקברניטה הצליח בקושי להתחמק מהתוקפים. על פי עדותו של ראוולף, חיפה השתרעה על שטח רחב, בתיה היו רעועים והחומות היו מנותצות. המושל הטורקי התגורר מחוץ ליישוב מעבר לראש הכרמל, מדרום להר. עדויות נוסעים אחרים שפקדו אל חיפה העתיקה במאות אלה חוזרים על התיאור של ראווולף. עיקר עדויותיהם היא על עיר שנהרסה בתקופת מסעי הצלב ובתיה חרבים. עד שנות השלושים של המאה ה-18 כנראה לא נבנו בתים חדשים. התושבים התגורר בקיץ בסוכות רעועות שנבנו על גגות הבתים וחומות העיר לא שוקמו. גם ה"מבצר" של חיפה היה מבנה של כנסייה צלבנית קדומה ששוקם ושימש לצרכים רבים. בשנת 1628 ביקר בחיפה הספרדי אנטוניו דה קסטילו. בספרו הוא מספר ששוכן בכנסייה מתפוררת ומוזנחת. באיגרת שנכתבה בשנת 1626 מתוארים מקומות קדושים וכן מצוין שבחיפה היה בית כנסת בנוי ו"בית חיים" (בית קברות). אזכור זה מעיד שיהודים חיו בעיר בתקופה זו.
מאז הכיבוש העות'מאני ועד שנות ה-70 של המאה ה-17 נמצאה חיפה בתחום שלטונו של שבט טורבאי הבדואי, שראשיו מונו למושלי מחוז (סנג'ק) לג'ון. מתקופה זו נשארו עדויות של תיירים. המדינאי הצרפתי לואי דשס (Louis Deshayes) ביקר בחיפה בשנת 1624, הוא מספר שמצא את חיפה הרוסה, אין בה נמל אבל חופה נוח למעגן ספינות גדולות והערבים המעטים שהתגוררו בה עסקו במשלוח כותנה שגדלה בסביבת היישוב. בשנת 1631 הגיע לחיפה האב פרוספר והפך את מערת אליהו לכנסייה של המסדר הכרמליתי. בשנת 1646 ביקר בחיפה התייר הצרפתי סריוס. הוא לווה במורה דרך יהודי. בספרו הוא מספר ”חיפה כפר מיושב ערבים, יווני ויהודים... הכפר טירה חרב, ובו ארמונו של האמיר טורבאי אדון הר הכרמל”. בשנת 1652 עבר בחיפה התייר הצרפתי מ' ג' דאובדן (M.J.Doubdan ) הוא מספר על שרידי חורבות שנשארו מימי גדולתה של חיפה שהפכה לכפר דל מיושב בערבים, יהודים ומעט נוצרים עניים. הוא מציין שהאמיר טורבאי שהציב בית מכס בנמל וכל עולה רגל צריך לשלם מס גולגולת בסך גרוש אחד. הסוחר והדיפלומט הצרפתי, לורן ד'ארבייה, שפעל בתחנות המסחר של צרפת בצידון ובעכו בשנים 1658–1665, ביקר לא מעט בחיפה ובכרמל והוא משמש מקור חשוב להכרת העיר בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-17. תיירים נוספים שעברו בשנים שלאחר מכן חזרו בתיאורם על בתים מעטים ודלים עם נמל קטן.
המאות ה-16 וה-17 > חיפה כעיר נמל

בראשית המאה ה-17 חלה התרחבות בסחר מאירופה לארץ ישראל. מספר האוניות שפקדו את חיפה הלך וגדל. המיסיונר אוזן רוז'ה מתאר בשנת 1632 כנמל מארב של אוניות שודדי ים ממלטה האורבות מתוכו לספינות השטות לאורך החוף. בתיאור זה חיפה תוארה כעיר נמל. במפת ארץ ישראל שצוירה בשנת 1651 חיפה מופיעה כ"נמל חיפה". בסוף שנות ה-60 של המאה ה-17 מתאר הנזיר אנטון גונזלס את נמל חיפה, ומציין שראה בו שלושה עד ארבעה כלי שיט השייכים כנראה לתושביה. אוניות זרות נכנסו לנמל רק כאשר נאלצו לעשות זאת מחמת הסערה. תיאור נוסף של הנמל הוא של כומר איטלקי המציין שנמל עכו הוא גרוע ובלתי בטוח ולכן נוהגות ספינות לפקוד את נמל חיפה. ההיסטוריון הצרפתי פול מסון (Paul Masson) חקר את תולדות המסחר הצרפתי במאה ה-17 בהתבסס על תעודות לשכת המסחר במרסיי. הוא פרסם את ספרו בשנת 1896. במחקרו הוא מציין שבגלל מצבו המסוכן של נמל עכו נאלצות הספינות לעגון בחיפה. הוא גם מציין את הסכנה הנשקפת לספינות במעגן זה ששימש בסיס ראשי לאוניות שודדי ים. עד לראשית המאה ה-18 לא הצליחה חיפה למנוע את חדירתן של אוניות שודדי הים ממלטה למעגן. ובכך עכבו את התפתחות הנמל. במחצית הראשונה של המאה ה-18 נבנו בחיפה שתי מצודות וזאת כדי למנוע את התקרבותן של אוניות השודדים. בשנת 1752 תיאר הנזיר לאונרדו את התקפות השודדים כאירוע של העבר הרחוק.
צילום אוויר של חיפה משנת 1918

2 נקודות כחולות: תחנת רכבת מזרח ורחוב נצרת (רחוב חטיבת גולני של היום).
נקודה ירוקה: פינת קיבוץ גלויות-נצרת (רחוב פלי"ם של היום).
נקודה צהובה: כיכר חמרה (כיכר פריז).
נקודה אדומה: פינת רח' שיבת ציון (סטאנטון)-אלנבי.
נקודה סגולה: פינת רחוב ביאליק-חסן שוקרי. המבנה שימש כבניין המשטרה.
נקודה כחולה: דרך יפו. נקודה כתומה - רחוב הנביאים. בין הנקודה הירוקה והצהובה - היה אזור הקאסבה של חיפה והשוק הציורי שנהרסו בשנת 1948 לאחר שחרור חיפה במלחמת העצמאות.
מעל הנקודה הירוקה בית הקברות המוסלמי הקיים עד היום.
נקודה סגולה: על חצי האי בחלקה העליון של התמונה הוקמה שכונת בת גלים.
נקודה כחולה כהה: בתמונה לא מופיע הנמל הנוכחי - הוא נפתח בשנת 1933. בחלק הימני התחתון של התמונה מופיע מזח מסילת הרכבת החיג'אזית. ניתן לראות את קרונות הרכבת על המזח. המשולש של המזח הוא חלק הים שיובש והיום נמצא בו המרכז המסחרי שנבנה בעיר התחתית בין דרך העצמאות, רחוב הנמל, תחנת רכבת מרכז ורחוב שער פלמר.
ראו גם

התיישבות נתיני המעצמות בחיפה
רכבת העמק
התקופה העות'מאנית בארץ ישראל - מונחים
לקריאה נוספת

תמיר גורן, ההיסטוריה של חיפה, אוניברסיטת חיפה - עיריית חיפה, תשס"ח 2007
יוסי בן-ארצי, חיפה - היסטוריה מקומית, אוניברסיטת חיפה וזמורה ביתן, 1988
אלכס כרמל, תולדות חיפה בימי הטורקים, הוצאת יד יצחק בן-צבי. ירושלים, תשל"ז - 1969.
אלכס כרמל, חיפה בסוף התקופה העות'מאנית בתוך "חיפה בהתפתחותה, 1918 - 1948", הוצאת יד בן צבי, 1989
אלכס כרמל, התיישבות הגרמנים בארץ ישראל בשלהי התקופה העות'מאנית. הוצאת האוניברסיטה העברית, 1973
מחמוד יזבק חיפה במאה התשע עשרה, תולדות העיר והחברה, הוצאת אוניברסיטת חיפה, 1998
אמנון כהן, חיפה במאה ה-18, אריאל, חוברת 39-37, 1985 עמ' 59
לורנס אוליפנט, חיפה: כתבות מארץ ישראל 1885-1882. תרגום מאנגלית: יאיר בורלא, הוצאת יד בן צבי והוצאת כנען, ירושלים, 1976
נתן שור חיפה במסע נפוליאון, אריאל, חוברת 39-37, 1985 עמ' 61
קטלוג התערוכה חיפה העות'מאנית, מבט על העיר, 1918-1516 , בהוצאת מוזיאון העיר חיפה, חיפה, 2009
יאיר ספרן, 100 שנה לרכבת החיג'אזית ולתחנת חיפה מזרח, חיפה - ביטאון העמותה לתולדות חיפה, גיליון 3, נובמבר 2005, עמוד 2
יהודה לבנוני, מגדל השעון העות'מאני בחיפה, חיפה - ביטאון העמותה לתולדות חיפה, גיליון 5, דצמבר 2007, עמוד 2
זאב וילנאי, הערך חיפה, אנציקלופדיה אריאל, עמודים 2365-2301
הערות שוליים

↑  אלכס כרמל, תולדות חיפה בימי הטורקים, עמוד 13
↑  אלכס כרמל, תולדות חיפה בימי הטורקים עמוד 19
1 2  זאב וילנאי, הערך חיפה, אנציקלופדיה אריאל עמוד 2311
↑  אלכס כרמל, תולדות חיפה בימי הטורקים עמ' 21 – הפניה ל- Leonharti Rauwolfen,... Aigentliche Beschreibung der Raiß inn die Morgenländer... (Laugingen, 1582) pp. 307-309
↑  אלכס כרמל תולדות חיפה הימי הטורקים עמ' 21
↑  אלכס כרמל, תולדות חיפה בימי הטורקים עמ' 22 – הפניה ל- Antonio del Castillo, El Devoto Peregrino Viago de Tierra Santa (Mdrid, 1664
↑  זאב וילנאי, הערך חיפה, אנציקלופדיה אריאל, עמוד 2312
↑  המחוז הקיף את עמק יזרעאל, צפון שומרון והגליל התחתון, מדרום הכנרת במזרח ועד הכרמל על שלוחותיו וחופו במערב
↑  זאב וילנאי, הערך חיפה, אנציקלופדיה אריאל עמ' 2314-2313
↑  אלכס כרמל, תולדות חיפה בימי הטורקים, יד בן צבי, ירושלים, 1969, עמוד ים 26-25
↑  אלכס כרמל, תולדות חיפה בימי הטורקים, עמודים 51-49
↑  אלכס כרמל, תולדות חיפה בימי הטורקים, עמודים 56-53
↑  זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, עמודים 2319-2318
↑  זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, עמודים 2322-2319
↑  זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, עמוד 2321
↑  Travels in Palestine p.114
↑  ספרו של וודקוק Scripture lands עמו' 265-264; מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים לארץ־ישראל, עמ' 579.
↑  מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים לארץ־ישראל, עמ' 195; עמ' 599, הערה 3.
↑  מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים לארץ־ישראל, עמ' 685.
1 2 3  גד גילבר, מגמות בהתפתחות הדמוגרפית של הפלסטינים – 1948-1870, בתוך: התנועה הלאומית הפלסטינית: מעימות להשלמה?, עמ' 20.
↑  שמעון שטרן, התפתחות המערך העירוני של חיפה בשנים 1947-1918. עבודת דוקטורט שהוגשה לסנאט האוניברסיטה העברית, 1974 עמ' 150
↑  יוסי בן-ארצי, חיפה ואתריה, הוצאת אריאל, 1985, עמ' 205
מבט על חיפה מחוף שמן בשנת 1887
מבט על חיפה מחוף שמן, ברמת הדר הכרמל עדיין לא נבנה בית אחר. התמונה צולמה בין השנים 1898 ל-1907
אורחת גמלים באזור בו הוקמה לאחר מכן שכונת קריית אליעזר של היום. הצילום הוא משנת 1900
פריקת מטענים במזח בחיפה עוד לפני הקמת הנמל. צילום משנת 1903
חיפה במפת ז'אקוטן מ-1799
המושבה הגרמנית בסוף המאה ה-19
אובליסק לכבוד ביקור הקיסר וילהלם השני ואשתו מוצב בחיפה על הר הכרמל ליד טיילת לואי
מסוף קו הרכבת החיג'אזית ברציף חיפה, 1905
האנדרטה שנבנתה לרגל חנוכת הרכבת החיג'אזית בסמוך לתחנת הרכבת חיפה מזרח לציון יום חנוכתה של רכבת העמק ב-1905
צילום אוויר של חיפה משנת 1918
טטיאנה

| --- | --- |

איקונין של טטיאנה הקדושה, רוסיה, המאה ה-19
 לידה:  המאה ה־3 רומא 
 פטירה:  235 רומא
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית, נצרות אורתודוקסית
 חג:  12 בינואר (על פי הלוח היוליאני)
 פטרונית של:  סטודנטים
 
טטיאנה היא קדושה בנצרות אשר מתה על אמונתה במהלך המאה ה-3 בזמן כהונתו של הקיסר הרומאי אלכסנדר סוורוס. היא שימשה בתקופת הנצרות הקדומה כדיאקונית.
על פי האגדה, טטיאנה הייתה בתו של פקיד רומי בכיר שהמיר דתו לנצרות בחשאי וגידל את בתו ברוח האמונה הנוצרית, עד שהיא הפכה לדיאקונית. השופט אולפיאנוס תפס אותה וניסה לכפות עליה להקריב קורבן לאל אפולו. טטיאנה התפללה, ואירע נס: התרחשה רעידת אדמה והצלם נהרס. טטיאנה נעצרה, עיניה נעקרו והיא הובאה לקירקוס, לקרב בגוב אריות נגד אריה רעב. שוב אירע נס, והאריה לא נגע בה לרעה, אלא הניח כפותיו לרגליה. בשלב זה הוחלט על הוצאתה להורג. היא עונתה וראשה נערף. טטיאנה מתה ב-12 בינואר (על פי הלוח היוליאני, 25 בינואר על פי הלוח הגרגוריאני).
בנצרות האורתודוקסית נחשבת טטיאנה לקדושה המגנה של הסטודנטים. "יום טטיאנה" ברוסיה ובמדינות אחרות הוא יום הסטודנט.
טטום

| --- | --- |
 מדינות:  אינדונזיה, מזרח טימור
 אזורים:  מזרח נוסה טנגרה, East Malaka, East Tasifeto, Malaka Tengah, West Malaka, North Biboki, West Tasifeto, מנטוטו, בובונרו, ויקקה, קובה-לימה, מנופני, דרום-מזרח אסיה 
 דוברים:  כ-500,000 (2010–2011)
 כתב:  אלפבית לטיני
 משפחה:  אוסטרונזיות  טטום 
 לאום:  מזרח טימור מזרח טימור
 מוסד:  National Institute of Linguistics - המכון הלאומי לבלשנות
 קוד שפה:  tet 
 קוד ISO 639-2:  tet 
 קוד ISO 639-3:  tet 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
טטום (גם טטון) היא שפה ממשפחת השפות האוסטרונזיות, שמדוברת באי טימור. היא מדוברת בבלו ריג'נסי (אנ), במערב טימור האינדונזית, ומעבר לגבול במזרח טימור, שבו היא אחת משתי השפות הרשמיות.
השפה במזרח טימור עברה קריאוליזציה עם פורטוגזית, השפה הרשמית השנייה באי, כך שדוברי השפה ממזרח טימור וממערב טימור יתקשו להבין זה את זה. הגרסה הקריאולית נקראת גם טטון-דילי, על שם עיר הבירה דילי בה היא מדוברת.
השפה משתמשת בגרסה מותאמת של אלפבית לטיני, בת 28 אותיות (ללא האותיות Q, C, ו-Y ועם מספר אותיות בעלות סימנים דיאקריטיים).
הערות שוליים

↑  מידע על טטום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531728405171  BnF: cb13754959x (data)  LCCN: sh85134232  NKC: ph524430 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שפות ובנושא אינדונזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהודה ליב בן-זאב

| --- | --- |

 לידה:  18 באוגוסט 1764 ללוב, רפובליקת פולין 
 פטירה:  17 בפברואר 1811 (בגיל 46) וינה, האימפריה האוסטרית 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  גרמניה, פולין
 הערות:  דור "המאספים"
 תרומות עיקריות
 כתב לראשונה ספרי לימוד לדקדוק עברי, מן הראשונים שעסקו במחקר ביקורתי של המקרא והתלמוד.
 
"מבוא אל מקראי קדש", הוצאת אנטאן שמיד, 1816 וינה. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 7
יהודה ליב בן-זאב (כ' באב ה'תקכ"ד, 18 באוגוסט 1764 – כ"ג בשבט ה'תקע"א, 17 בפברואר 1811) היה בלשן, חוקר ויוצר עברי, בן דור "המאספים" - הדור הראשון של תנועת ההשכלה היהודית.