מידות טובות
בפילוסופיה של עידן הנאורות > מורטורי

ההיסטוריון והמלומד האיטלקי לודוביקו אנטוניו מורטורי עסק במידות טובות בחלק הראשון של ספרו "קטעי פילוסופיה של המוסר" (1714), שחובר עבור הנסיך של מודנה. להלן עיקר הגותו:
האדם מורכב מנפש וגוף. לנפש שלושה כושרים: אינטלקט, רצון, וזיכרון. יש אינטלקט טוב ומאושר למי שמבין בקלות את האמת, יודע את הטוב כדי ללכת בדרכו, ושונא ומתרחק משקר, טעות, ועבירות. רצון מאושר וטוב נקרא רצון האוהב וחפץ באמת ובטוב ההגון ובמידה טובה, ושונא ומתרחק משקר, טעות, ועבירות. כשהאינטלקט טועה הוא מפתה את הרצון לחטוא. גם רצון שפל מפתה את האינטלקט לטעות. לכל אדם בן אנוש יש חסרונות באינטלקט וברצון. לפיכך, נדרש למשול בכושרים האלה היטב.
יש דברים טובים חיצוניים, גופניים, ונפשיים. דברים טובים חיצוניים, כגון עושר, כבוד, תהילה, מעמד, אינם מכוננים את אושרו של האדם כי תלויים באחרים ובמזל. דברים טובים גופניים, כגון בריאות, חוסן, יופי, נקל לאבדם, ואינם דברים עצמיים המביאים לאושר. דברים טובים חיצוניים אחרים, כגון מוזיקה, ציורים, גנים, ארמונות, סוסים, אבנים יקרות, וכיוצא בהם, אפילו פחות מועילים לבני האדם ככלים לברכה. הדברים הטובים הנפשיים הם פנימיים וכוללים מידות טובות אינטלקטואליות, ובמיוחד מוסריות, כגון להיות צדיק, זהיר, חזק, רחום, וכיוצא בזה. אלה דברים טובים אמיתיים, עצמיים, היוצרים את אושרו האמיתי של האדם. אמנם דברים טובים חיצוניים או גופניים משמשים לעשות את האדם מאושר יותר, אולם נדרשת מידה טובה שתשתמש בהם כראוי; אחרת הם עלולים לגרום לאומללות ולאיבוד מידה טובה. בפני האדם שתי דרכים: דרך ההנאה, ודרך מידה טובה. הראשונה נדמית מאושרת, אך אינה כזו. השנייה לא נראית כזו, אולם היא מאושרת. המידה הטובה לא מסלקת את ההנאות, אלא ממתנת אותן להיות יותר יציבות ומועילות. לפיכך, מידה טובה היא מושא המחשבה של מי שמשתוקק להיות מאושר.
מידה טובה מוסרית היא תכונה נבחרת של הרצון, המעוררת את האדם לעשות דברים הגונים, על פי צו הזהירות. ארבע המידות הטובות המוסריות העיקריות, המכונות קרדינליות, הן הזהירות, הצדק, המתינות, והחוזק.
חוזק הוא מידה טובה לא לפחד מייסורי הגוף או הנפש, בגלל איזה קושי, אל תכלית מכובדת. הפוכות לה המידות של פחדנות ושל נמהרות. הפחדן פוחד מכל דבר. הנמהר בוטח בכל דבר. החזק לא פוחד היכן שנדרש לבטוח, ולא בוטח היכן שנדרש לפחד. לסבול ייסורים יוצר את המידה הטובה האצילה של סבלנות, שהיא חלק מהמידה הטובה של חוזק.
המתינות מידה טובה הממתנת את ההנאות הגופניות היותר השפלות, מרסנת במיוחד את ההנאות של טעם ומישוש.
צדק היא מידה טובה הגורמת לאדם לעשות לעצמו ולאחרים, בפרופורציה ובשוויון את חובתו בחלוקות ובחליפין. זו מלכת המידות הטובות, כי בה תלויה בעיקר טובת הציבור. צדק של חלוקה, בנתינה, שוקל את איכות האנשים. צדק בחליפין שוקל את כמות הדברים הנדרשים. אפשר לחלק את הצדק לשלוש מחלקות. האחת, צדק ביחס לאלוהים, להקיף את כל חובות בני האדם לאלוהים, כלומר חובת אהבתו, יראתו ושמירת חוקיו. השנייה, חובות האדם לעצמו, לפי מוצאו, מקצועו ודרגתו. השלישית, חובות האדם לאנשים אחרים (לא להזיק לאחרים, לא לגזול, שהעשירים לא יעשקו את העניים, ושהרוב לא יעליב את המיעוט, להעניש את הפושעים, לחייב את הלווים לפרוע את הלוואתם).
זהירות היא מידה טובה אינטלקטואלית, שבאמצעותה האדם מסדיר היטב את מעשיו, מנהגיו, מכיר את ההפרזה, או את החיסרון המוסרי של דברים, את המקום והזמן לפעול, או לא לפעול, ובאיזה אופן, ולא באופן אחר. הזהירות היא המידה הקשה ביותר להשגה מכל המידות הטובות, ומתחלקת לזהירות פוליטית, כלכלית, ופרושית. לזהירות חמישה מקורות:
האור הטבעי המצוי, פחות או יותר, בכל בריה, ובאמצעותו יודעים את הטוב ואת הרע שבדברים, מה לעשות ומה לא לעשות.
ההוראות של חכמים.
הכרת דברים טבעיים ומלאכותיים, לימוד של האמנויות החופשיות, והמכניות.
המדעים, השפות, ואמצעים אחרים של ידע אנושי.
הניסיון העצמי. אדם נדרש ללמוד להכיר היטב את כישוריו, את חשקיו, את תכונותיו, ואת חסרונותיו, ואת אלו של אחרים.