stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון נאן
ביוגרפיה

נאן החל לשחק שחמט בגיל ארבע. בשנת 1967, בגיל 12, זכה באליפות בריטניה בשחמט עד גיל 14. בגיל 14 הוכתר כאלוף לונדון עד גיל 18. בגיל 15 החל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1973 סיים את לימודי התואר ראשון ובשנת 1978 סיים דוקטורט במתמטיקה בנושא טופולוגיה.
בשנת 1975 זכה בתחרות אירופה לצעירים. בשנת 1978 השיג דרגת רב-אמן ובשנת 1979 היה לאלוף בריטניה.
נאן מפרסם ספרי שחמט שזוכים להצלחה ולהערכה רבה. "סודות שחמט של רב אמן" זכה בפרס ספר השנה של אגודת השחמט של בריטניה לשנת 1988 וספרו "המשחקים הטובים ביותר" זכה בפרס בשנת 1995.
הוא נשוי לפטרה פינק-נאן, שחמטאית גרמנייה ואב לבן.
ג'ון נאן באולימפיאדת השחמט

בין השנים 1976 ל-1994 השתתף ג'ון נאן ב-10 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1976 | 2 עת | אנגליה | 2435 | 4 מ-7 | 4+ 1= 2- | 64.3 | 3 קבוצתי, 7 אישי |
|  1978 | 2 עת | אנגליה | 2440 | 8.5 מ-12 | 7+ 3= 2- | 70.8 | 12 קבוצתי, 4 אישי |
|  1980 | 3 | אנגליה | 2515 | 7.5 מ-11 | 4+ 7= 0- | 68.2 | 6 קבוצתי, 6 אישי |
|  1982 | 2 | אנגליה | 2565 | 6.5 מ-11 | 5+ 3= 3- | 59.1 | 10 קבוצתי, 23 אישי |
|  1984 | 2 | אנגליה | 2575 | 10 מ-11 | 9+ 2= 0- | 90.9 | 2 קבוצתי, 1 אישי |
|  1986 | 2 | אנגליה | 2590 | 7 מ-11 | 4+ 6= 1- | 63.6 | 2 קבוצתי, 20 אישי |
|  1988 | 3 | אנגליה | 2620 | 8.5 מ-12 | 5+ 7= 0- | 70.8 | 2 קבוצתי, 2 אישי |
|  1990 | 3 | אנגליה | 2610 | 5.5 מ-9 | 4+ 3= 2- | 61.1 | 3 קבוצתי, 29 אישי |
|  1992 | 4 | אנגליה | 2615 | 6.5 מ-10 | 5+ 3= 2- | 65.0 | 10 קבוצתי, 17 אישי |
|  1994 | 4 | אנגליה | 2625 | 2 מ-5 | 1+ 2= 2- | 40.0 | 4 קבוצתי |
הערות שוליים

↑  Nunn, John Denis Martin - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012124577005171  BIBSYS: 90064332  BNE: XX1399035  BnF: cb15723282x (data)  dblp: 213/5811  GND: 122952359  ISNI: 0000 0001 0893 7752  LCCN: n82234137  MGP: 216891  NKC: mzk20221140176  NLA: 35740174  NTA: 068723695  RERO: 02-A003647624  SUDOC: 249231425  VIAF: 44631185   WorldCat (עם VIAF): 44631185 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בנדיקוט רגלי-חזיר

| בנדיקוט רגלי-חזיר |
| --- | --- |

מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: בנדיקוטאים
משפחה:: בנדיקוטיים רגלי-חזיר
סוג:: בנדיקוט רגלי-חזיר
מין:: בנדיקוט רגלי-חזיר
שם מדעי
 Chaeropus ecaudatus ‏אוגילבי, 1838
תחום תפוצה


בנדיקוט רגלי-חזיר (שם מדעי: Chaeropus ecaudatus), הוא מין של כיסאי אוסטרלי קטן וייחודי שהיה אנדמי לאזורים הצחיחים של יבשת אוסטרליה והוכחד מן העולם בסביבות 1901 או ב-1950 לפי דעות אחרות. בנדיקוט זה הוא הסוג היחיד במשפחת בנדיקוטיים רגלי-חזיר (Chaeropodidae) המשויכת לסדרת הבנדיקוטאים, אך סיווגו אינו ברור דיו עד היום. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1838 על ידי הזואולוג הבריטי ויליאם אוגילבי. לפני הגעת האירופאים, בנדיקוט רגלי-חזיר היה ניצוד על ידי הילידים האוסטרלים עבור בשרו וזנבו ששימש כקישוט. בנדיקוט זה מעולם לא היה נפוץ יתר על המידה ביבשת, ועם חדירת הקולוניזציה האירופאית הוא נעלם במהירות מכל רחבי אוסטרליה, הגם שסיבת ההכחדה העיקרית של המין אינה ברורה דיה.
היסטוריה, טקסונומיה ואטימולוגיה

ישנם כמה חילוקי דעות לגבי הסיווג הטקסונומי של בנדיקוט רגלי-החזיר. בעבר הוא סווג לצד קרוביו הבנדיקוט והבילבי במשפחה כוללת - הבנדיקוטיים (Peramelidae); בתחילה בתת-משפחה אחת ולבסוף בשלוש תתי-משפחות: "בנדיקוטים", "בילבים" ו"בנדיקוטים רגלי-חזיר". לאחר בדיקה מחודשת שכללה ניתוחים מולקולריים, מרבית המדענים והטקסונומים הגיעו למסקנה שבנדיקוט רגלי-חזיר והבילבים יכולים להיחשב כמשפחות נפרדות בשל השוני הגנטי והפיזי שלהם מסוגי הבנדיקוט. אף על פי שזוהי החלוקה המקובלת כיום, יש עדיין הסוברים שהחלוקה הקודמת צריכה להישאר.
לאחר התיאור המדעי בשנת 1838, מעט מאוד היה ידוע על בנדיקוט רגלי-החזיר. חוקר הטבע ג'רארד קריפט בילה מספר חודשים באגן מארי-דרלינג על מנת לאסוף מידע על המין. במהלך חיפושיו הוא מצא כ-8 גוויות של בנדיקוטים ליד מפגש הנהרות מארי ודרלינג בשנת 1857. קריפט לקח איתו ציור של המין שנעשה מהדגימה הראשונה שתוארה, בתקווה שהילידים האוסטרלים - האבוריג'ינים יזהו את הבנדיקוט ויסייעו לו למצוא פרט חי. למרבה האירוניה, מכיוון שהדגימה הראשונה של המין הייתה של פרט שאיבד את זנבו כתוצאה מתאונה בחייו, האיור אף הוא נעשה בהתאם - ללא הזנב, ועל כן האבוריג'ינים הביאו לו בתחילה מספר רב של בנדיקוטים מסוג אחר בעלי זנב קצוץ וקצרצר. לאחר בירור הטעות האבורג'ינים תפסו בסופו של דבר שני בנדיקוטים רגלי-חזיר - אותם הביאו לידיו של קריפט. מכיוון שזמנו של קריפט באזור תם, הוא חקר אותם במשך זמן מה בטרם המית את שניהם ונטלם. קריפט שאכל את אחד מבנדיקוטים רשם ביומנו כי בשרו של בנדיקוט זה טעים למדי, וכי הוא מתנצל שהתיאבון שלו דחה יותר מפעם אחת את אהבתו למדע; הוא ציין גם ש"פני החזיר" היו מבין בעלי החיים המעניינים שחקר.
פירוש החלק הראשון של השם המדעי של הבנדיקוט - "Chaeropus", הוא "רגל-חזיר" ומתייחס לרגליו המיוחדות והיוצאות דופן. פירוש החלק השני של השם המדעי - "ecaudatus", הוא "חסר-זנב". מקור השם המדעי השני של חית כיס זאת משעשע למדי; כאמור לעיל, הדגימה הראשונה שהגיעה לידי החוקרים האירופאים הייתה של פרט שאיבד את זנבו במהלך חייו כתוצאה מתאונה. על כן, הטקסונומים הניחו בתחילה שמדובר ביונק חסר זנב, כאשר למעשה בנדיקוט זה מתאפיין בזנב הארוך ביותר מהסוגים שבסדרת הבנדיקוטאים. הטעות לא התבררה אלא בתקופה מאוחרת מדי, ועל כן השם הלטיני השגוי נשאר עד היום.
על פי מחקר מורפולוגי ופילוגנטי משנת 2019, הסוג בנדיקוט רגלי-חזיר כלל בתוכו 2 מינים שנכחדו:
בנדיקוט רגלי-חזיר דרומי (C. e. ecaudatus) - דרום ומזרח היבשת.
בנדיקוט רגלי-חזיר צפוני (C. e. yirratji) - מרכז היבשת.
נכון לשנת 2020, הסיווג החדש טרם הוכר רשמית על ידי המערכת המשולבת למידע טקסונומי (ITIS), הרשימה האדומה של IUCN, המוזיאון האוסטרלי, אתר האינטרנט הבינלאומי למגוון בעלי החיים וארגונים בינלאומיים נוספים; בשל כך, ערך זה מתייחס לבנדיקוט רגלי-חזיר כטקסון מונוטיפי לעת עתה והמידע שבו תקף עבור שני המינים.
אנטומיה > מבנה ומידות גוף

בנדיקוט רגלי-חזיר היה מין כיסאי קטן ומוזר בגודל של חתלתול עם מראה עדין ואלגנטי בניגוד מובהק לשמו המגושם. מדידות הגוף של בנדיקוט זה אינן מדויקות לחלוטין, ומרבית הנתונים הפיזיים הגיעו מפוחלצים שנמדדו. אורך ראשו וגופו היה 23–26 סנטימטר (260-230 מ"מ) ואורך זנבו היה 10–15  סנטימטר (150-100 מ"מ). משקלו של המין היה בסביבות 200 גרם.
לבנדיקוט רגלי-חזיר היה גוף עגלגל וקומפקטי, עם ראש רחב וחרטום ארוך ודקיק. הגוף והחרטום היו מותאמים במיוחד לחפירה, כשהגפיים הקדמיות החזקות היו מסוגלות להזיז בקלות אדמה ואבנים קטנות. העיניים שלו היו גדולות ושחורות בניגוד לאפו הקטנטן. היו לו רגליים דקיקות שהיו ארוכות יותר בחלק האחורי מאשר בקדמי. בדומה ליונקים החיים באזורים פתוחים, האוזניים של הבנדיקוט היו גדולות וארוכות כאוזני הארנב באורך של כ-6 ס"מ, והן שימשו כנראה לזיהוי טורפים ממרחק רב. בשל מאפיינים אלו בנדיקוט זה היה דומה מאוד במבט שטחי למיני הבילבים, אם כי האוזניים שלו היו קצרות במעט מאוזניהם.

ביחס לגופו, זנבו של בנדיקוט זה היה הארוך ביותר מסדרת הבנדיקוטאים. הלסתות של בנדיקוט רגלי-חזיר היו ארוכות וצרות ולאורכן היו בסביבות 46–55 שיניים, כשמתוכם היו בכל לסת בערך 5 זוגות של שיניים טוחנות ו-3 זוגות של שיניים חותכות שטוחות; עם זאת נוסחת השיניים המדויקת אינה ידועה. פתח הכיס של נקבות המין היה באזור המפשעה ולא באזור החזה כאצל הקנגורו, ובתוכו היו כשמונה פטמות.
אנטומיה > כסות

הפרווה הקצרה של בנדיקוט רגלי-חזיר הייתה גסה וצפופה, והיא הייתה חלקה לעומת הפרווה הזיפית של רוב הבנדיקוטים. צבע הפרווה נע בין אפרפר כסוף לחום בהיר, חום צהבהב או כתום-חום, וסיפק לבנדיקוט הסוואה מעולה מפני טורפיו בבית גידולו המדברי. הגחון והבטן היו בצבע לבנבן בעוד שאזור האוזניים היה ערמוני. צבע הראש היה די זהה לגוף לבד מהחרטום הכהה ועצמות הלסת הבהירות. באזור הלחיים היו לבנדיקוט מספר זיפים שחרחרים וארוכים. זנבו של הבנדיקוט היה בצבע חום כתמתם והסתיים בציצת שיער שחרחרה או לבנבנה.
אנטומיה > רגליים

אף על פי שבמבט שטחי, בנדיקוט זה היה דומה מאוד לבילבי, בבחינה מדוקדקת יותר התברר שהמין היה מאוד יוצא דופן לעומת כיסאים אחרים. הבנדיקוט התאפיין ברגליים דקיקות וארוכות שהיו ייחודיות ביותר: ברגליים הקדמיות הקצרות היו לבנדיקוט שתי אצבעות בלבד בכל כף רגל, והטפרים שלהם היו נראים כפרסות שסועות מיניאטוריות של חזיר או צבי - מה שהקנה למין את שמו. מלבד שתי אצבעות אלו היה ברגליים הקדמיות שריד של אצבע נוספת סמוך למרפק. כפות הרגליים האחוריות של המין היו אף הן ייחודיות למדי, כשבכל כף רגל הייתה אצבע אחת בעלת טופר גדול שנראתה כפרסת סוס זעירה, זוג אצבעות קטנות ומאוחדות בעלות שני טפרים בסמוך לברך ובליטה ששימשה כשריד לאצבע נוספת. ברגליים האחוריות רק הפרסה הסוסית שימשה לתנועה, ואילו זוג האצבעות המאוחדות שימשו בעיקר לסירוק הפרווה. הקרסול של בנדיקוט רגלי-החזיר היה ארוך מאוד, והבנדיקוט היה יכול להישען על קרסוליו ולהשתמש בגפיים הקדמיות הפנויות בדומה לקנגוריים.
תפוצה ובית גידול

בנדיקוט רגלי-החזיר היה אנדמי ליבשת אוסטרליה. על פי שרידים, רישומים מאותה תקופה וממידע שנמסר על ידי אבוריג'ינים קשישים, בנדיקוט רגלי-החזיר התרחש בעבר לאורך המישורים הפוריים והמישורים הצחיחים של מישור נולרבור בדרום-מרכז היבשת ובמדבר החול הגדול, בנוסף לנוכחות וודאית סמוך לאליס ספרינגס ובאזורים נוספים בטריטוריה הצפונית. זקני האבורגינים טוענים שהם זוכרים ניסיונות לציד הבנדיקוט במדבר טאנאמי, מדבר גיבסון, מדבר ויקטוריה הגדול, ובחלקים נרחבים ממערב לאולורו.
מנתונים אלה ואחרים עולה כי הטווח ההיסטורי של תפוצת הבנדיקוט היה רחב ביותר והשתרע כנראה על פני מרבית שטחה המרכזי של אוסטרליה המערבית, דרום הטריטוריה הצפונית, מרבית אוסטרליה הדרומית, וחלקים קטנים מויקטוריה, ניו סאות' ויילס וקווינסלנד. למרות זאת, המין היה נפוץ די בדלילות על פני השטח הענקי הזה. הבנדיקוט מעולם לא היה מצוי באיים אוסטרלים כמו טסמניה, אי הקנגורו או האי בארו.
בית הגידול של בנדיקוט רגלי-חזיר היה מגוון למדי בהתאם לתפוצתו המורחבת: החל מדיונות חול, גבעות סלעיות, מישורים צחיחים וצחיחים למחצה ברחבי המדבריות האוסטרלים במרכז, וכלה בחורשים דלילים, כרי דשא ואזורי סבך בדרום. הטמפרטורות בתחומי מחייתו ההיסטוריים הם 10–40 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 100–500 מילימטר לשנה.
אקולוגיה > פעילות

מכיוון שהמין כמעט ולא נחקר על ידי האירופאים מרבית המידע עליו מגיע מתיאורי האבורג'ינים או מהשוואה לבנדיקוטאים אחרים. הבנדיקוט רגלי-החזיר היה בעל חיים סוליטרי הפעיל בבדידות ברוב הזמן, ובנוסף היה פעיל לילה ברובו: במהלך היום הבנדיקוט היה ישן במקום מסתור מוגן, ולקראת הערב היה יוצא לחפש מזון על פני הקרקע או בתוך מחילות - כנראה באמצעות חוש הריח שלו. עם זאת, הוא כנראה לא היה לילי באופן מלא כבנדיקוטים אחרים.
בהתאם לבית הגידול, בנדיקוטים רגלי-החזיר היו משתמשים במגוון של מקומות מסתור למקלט מפני טורפים ושינה: באזורי מרעה מיוערים, מקומות המסתור נעו מגזעים חלולים לקינים עשויים מעשב וגבעולים בסבך; במדבר הצחיח והחסר עצים לעומת זאת, הבנדיקוט היה נח מתחת לסלעים ואבנים או משתמש בטפריו המיוחדים והחדים כדי לחפור בורות רדודים ומחילות קצרות בחול שבסופן היה קן מאולתר מזרדים שלוקטו על ידו.
אקולוגיה > תנועה

ההתנהגות הבולטת ביותר של בנדיקוט רגלי-חזיר הייתה התנועה המוזרה שלו שהשתנתה בהתאם לצורך. התנועה העיקרית הייתה הליכה איטית שמזכירה את הליכת הארנבים, כאשר היא נעשתה על ידי הנעה קדימה של הרגליים הקדמיות ואז גרירת כל פלג הגוף האחורי על הקרקע. התנועה המוזרה שלא נראתה כלל אצל בנדיקוטאים אחרים כונתה על ידי החוקרים במאה ה-19 כ"תנועת הגרזן השבור", בשל צורת הקרסול והשוקיים בעת הליכה זאת. תנועת-הביניים המהירה יותר של הבנדיקוט, הייתה אף היא מביכה למדי: הנעה מקבילה של הרגל הקדמית והאחורית לסירוגין בדומה להליכת הג'ירף. בניגוד לכך, לטענות האבורג'ינים בנידקוט רגל-החזיר היה יכול לרוץ במהירות רבה כאשר היה נרדף על ידי ביצוע של דהירה רגילה ונורמלית כיתר חיות הכיס הקטנות. מעבר לכך לא ידוע מאומה על ההתנהגות החברתית של הבנדיקוט.
אקולוגיה > תזונה

ישנם הרבה דיווחים סותרים לגבי תזונתו של הבנדיקוט רגלי-החזיר. לפי מבנה מערכת השיניים, ניתוח תוכן ומבנה המעיים של הדגימות במוזיאונים, נראה כי התזונה של המין הייתה צמחונית יותר משאר סוגי הבנדיקוטאים והייתה מבוססת על זרעים, עשבים ועלים; המעי העיוור האחראי לפירוק התאית של הצמחים למשל, גדול יותר אצל בנדיקוט רגלי-חזיר משאר קרוביו. לעומת זאת, האבורג'ינים דיווחו כי בנדיקוט זה היה אוכל באופן קבוע נמליים וטרמיטים, ואף הייתה לו חיבה רבה לבשר. עם זאת, הפרטים השבויים שהיו אצל החוקר ג'אראד קריפט אכלו בעיקר דשא, חסה, שורשים וחגבים, כך שככל הנראה המין היה נחשב יותר כבעל חיים אוכל-עשב מאשר בעל חיים אוכל-כול. בשבי צוין שהבנדיקוט שתה כמויות נכבדות של מים, אך לא ידוע דבר לגבי צריכת המים בטבע.
אקולוגיה > רבייה

לא ידוע הרבה על דפוס הרבייה ומחזור החיים של בנדיקוט רגלי החזיר, כך שניתן להסיק זאת רק מרבייה של סוגי בנדיקוט אחרים. לנקבת בנדיקוט זה היו 8 פטמות אולם ככל הנראה בדומה למינים אחרים היא לא המליטה יותר מ-4 צאצאים בפעם אחת. לנקבות של בנדיקוט רגלי-חזיר היה אמנם כיס מפותח כיתר החיות האוסטרליות, אך בניגוד אליהם פתח הכיס של הבנדיקוטית היה פונה לאחור ולא קדימה כאצל הקנגורו למשל - כנראה כדי למנוע מהכיס מלהתמלא בעפר כאשר הנקבה חפרה באדמה. לדברי הזואולוג האוסטרלי טים פלנרי (אנ'), עונת הרבייה התרחשה בין חודשי מאי ויוני, ולידת תאומים הייתה כנראה הנורמה זה.
לסוגי הבנדיקוטאים באופן כללי יש תקופת הריון קצרה מאוד - לא יותר מ-12 ימים. תהליך הלידה הכולל גם טיפוס לכיס אף הוא קצר מאוד ונמשך בפחות מ-10 דקות, כשמשקל הצאצא הוא 0.5 גרם בלבד. הזכר והנקבה מתרבים שוב לאחר כ-50 ימים - זמן קצר לאחר גמילת הצאצאים. לאחר ההתרבות תתרחש המלטה חדשה תוך 12 ימים וחוזר חלילה. אצל סוגי הבנדיקוט לכל צאצא יש פטמה קבועה וכולם מקבלים את אותה כמות של חלב. לקראת גיל הגמילה צאצאי הבנדיקוט נמצאים יותר בקן מאשר בכיס, והם נשארים עם אימם במשך 8–10 ימים וצדים חגבים או מלקטים זרעים יחדיו בטרם יגיעו לעצמאות. סביר להניח שמרבית הנתונים הללו היו זהים אצל בנדיקוט רגלי-חזיר.
הכחדה

על פי המסורת האוסטרלית של האבורג'ינים, בנדיקוט רגלי-חזיר היה בעל חיים נדיר למדי עוד לפני הגעת האירופאים ליבשת, ואף חווה ירידת מספרים משמעותית כבר בזמן שהתגלה לראשונה למדע במאה ה-19. מלבד שני הפרטים שנאספו על ידי ג'רארד קרפיט ב-1857, רק קומץ בנדיקוטים נאספו במהלך החלק השני של המאה ה-19; מרביתם נאספו בעיקר בצפון מערב ויקטוריה, אך במידה פחותה גם מדרום אוסטרליה, מערב אוסטרליה והטריטוריה הצפונית. עד תחילת המאה ה-20 הבנדיקוט נעלם מוויקטוריה ודרום מערב אוסטרליה. הדגימה האחרונה שנאספה הייתה בשנת 1901. מזמן זה ואילך הדעות חלוקות לגבי מצב המין; יש הטוענים כי הוא נכחד ב-1901, אולם לטענת חוקרים רבים המתבססים על תצפיות לא מאושרות בשנת 1926, רק בשנת 1945 המין נעלם לגמרי מדרום וצפון אוסטרליה, כשהפרטים האחרונים של המין שרדו במרכז המדינה. עם זאת, על פי דיווחי שבט הפינוטפי מהאבורג'ינים, הבנדיקוט שרד לפחות עד שנת 1950 במדבר גיבסון ומדבר סנדי במרכז אוסטרליה המערבית. מכיוון שחלפו למעלה מ-50 שנה ללא צפייה וודאית בפרט חי, ארגון השימור IUCN מסווג את בנדיקוט רגלי-חזיר כמין נכחד (EX). מבנדיקוט זה נותרו כיום מספר פוחלצים וגולגולות במוזיאונים שונים.
הסיבה להכחדתו של הבנדיקוט נותרה לא ברורה: המינים הפולשים ההרסניים ביותר באוסטרליה - השועל האדום והארנבון, עדיין לא הובאו לאוסטרליה המערבית בעת הכחדת המין. המין הפולש היחיד שהיה נפוץ שם בתקופה זאת היה חתול הבית, ועל כן יש המשערים שהללו היו אחראיים במידה רבה להכחדה. למרבית חוקרי הטבע, סיבת ההכחדה הסבירה ביותר הייתה שינוי בית הגידול; הילידים האבורג'ינים היו נוהגים במשך אלפי שנים להבעיר אזורי סבך קטנים באזורים רבים במדבריות, וכתוצאה מכך צמחייה טרייה וחדשה הייתה צומחת באזורים השרופים ומספקת מקלט ומזון לבנדיקוט. לאחר הגעת האירופאים, אוכלוסיית האבורג'ינים ירדה בכ-90% במהלך המאה ה-19 בשל המחלות שהובאו על ידי האירופאים, ובנוסף האבורג'ינים לא הורשו להמשיך במנהגיהם על ידי אדוני הארץ החדשים - כמו ציד מסורתי, הבערת שריפות וכדומה. בשל כך כנראה בתי גידול המתאימים לבנדיקוט הופחתו בצורה רצינית. מלבד זאת, האירופאים הביאו איתם עדרים עצומים של בקר וצאן מה שהוביל כנראה לשינויים רבים במבנה הקרקע, צמיחת העשבים וזמינות המזון בבתי הגידול של הבנדיקוט.
בנדיקוט רגלי-חזיר לא היה המין היחיד שנעלם בתקופה זאת; מתוך כל קבוצות חיות הכיס, הבנדיקוטים, הבילבים וחיות כיס מדבריות אחרות היו המינים שסבלו ביותר מחדירה האירופאית ליבשת, וכמעט כל מיני היונקים באזורים הצחיחים והצחיחים למחצה באוסטרליה נכחדו או צומצמו לכמה אוכלוסיות קטנות. כדוגמה ליונקים נוספים שנכחדו ניתן למנות בילבי זוטר, בנדיקוט מדברי ואף מיני קנגוראים רבים כמו קנגורו חולדתי רחב-פנים, בטונג נולרבור, קנגורו חולדתי מדברי, וולבי זנב-מסמר סהרוני, קולווארי, וולבי גריי, ועוד. הכנסת מינים פולשים ושינוי בית גידול שהיו כנראה האיומים העיקריים לבנדיקוט רגלי-חזיר, ממשיכים להוות עד היום איום גדול על חיות כיס מדבריות שנותרו.
הערות שוליים

איור של פרופיל גוף וכף רגל קדמית (למעלה) ואחורית (למטה). נוצר על ידי חוקר המין - ג'רארד קריפט.
פוחלץ של בנדיקוט רגלי-חזיר.
איור אנטומי של רגל קדמית של בנדיקוט (מימין), ושל בנדיקוט רגלי-חזיר (משמאל).
איור של בנדיקוטי רגלי-חזיר. נוצר על ידי חוקר הטבע האנגלי ג'ון גולד.
איור של בנדיקוט רגלי-חזיר של מוזיאון הטבע קיימברידג'.
איור נוסף של בנדיקוט רגלי-חזיר שנוצר על ידי ג'ון גולד.
בתל הנרי סטרוסברג

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1823 Nidzica, רפובליקת פולין 
 פטירה:  31 במאי 1884 (בגיל 60) ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 תפקיד:  חבר פרלמנט המכס הגרמני 
 מפלגה:  המפלגה השמרנית 
 
בתל הנרי סטרוסברג
בתל הנרי סטרוסברג (באנגלית: Bethel Henry Strousberg;‏ 20 בנובמבר 1823 - 31 במאי 1884) היה תעשיין ויזם בינלאומי ממוצא יהודי, מי שכונה בארצות הגרמניות "מלך מסילות הברזל", הדמות המרכזית בפרשת סטרוסברג, בעל ארמון סטרוסברג.
ארמון סטרוסברג, בברלין, ב-1890.
ביוגרפיה

בתל הנרי סטרוסברג נולד בנידנבורג שבפרוסיה המזרחית בשם ברוך הירש סטרוסברג (Baruch Hirsch Strousberg) ובצעירותו התנצר ונשא את השם ברתל היינריך סטראוסברג (Barthel Heinrich Strausberg), שם ששונה לפי הנוסח האנגלי, כששהה בלונדון, אנגליה, שם ניהל עסקים שלא צלחו. הוא היגר לארצות הברית, שם לימד שפות בניו אורלינס. הוא שב ללונדון ב-1849 עם כסף שהרוויח בעסקיו בארצות הברית ופנה לעסקים שונים. ב-1855 התיישב בברלין, כסוכן של סוכנות ביטוח וב-1861 סגר עבור בעלי הון אנגליים חוזה שכלל זיכיון לבניית מסילות רכבת בפרוסיה המזרחית. לאחר שקנה לו שם בארצות הגרמניות ביוזמות עסקי מסילות ברזל, עד כדי קבלת הכינוי "מלך מסילות הברזל", פנה אל סטרוסברג גם הדומניטור של רומניה, קרול הראשון, כדי שייזום בניית קווי רכבת ברומניה. סטרוסברג קיבל זיכיון לבניית קווי רכבת ברומניה, הקים ב-1868 קונסורציום למימון המפעל והנפיק איגרות חוב.
בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה נקלעו רבים מעסקי סטרוסברג לקשיים והתמוטטו. סטרוסברג לא הצליח לעמוד בתשלום התלושים של איגרות החוב, שמימנו את הרכבות הרומניות ולבסוף, ב-1871, איבד את הזיכיון.
בתקופה בה עסקיו פרחו בנה לעצמו את ארמון סטרוסברג בברלין, אך לאחר שעסקיו כשלו נאלץ למכור אותו.
ברי

ערך זה עוסק בגבינה צרפתית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה
 על שם:  ברי 
 אזור מוצא:  סן-אה-מארן, איל-דה-פראנס
 מוצא:  צרפתצרפת
 מרכיבים עיקריים:  חלב 
 גבינות
 סוג חלב:  פרות
 
ברי (בצרפתית: Brie) היא גבינה צרפתית רכה.
ייצור

מוצאה של הברי ממחוז סן ומארן שבחבל איל-דה-פראנס (צפון-מרכז צרפת). בשל הפופולריות שלה יש לה חיקויים רבים בכל העולם. היא עשויה מחלב פרה, והבשלתה אורכת בין שלושה שבועות (בתנאי מפעל) ל-10 שבועות (בבוטיקים). קיימים שני מותגים בלבד הרשאים להיקרא "ברי" (בניגוד ל"גבינה בנוסח ברי", שפירושו גבינה דומה המיוצרת כחיקוי)- ברי דה מו (Brie de Meaux) וברי דה מלן (Brie de Melun).
הברי דה מוֹ יוצרה לראשונה במאה ה-8 באזור פריז. היא אינה מפוסטרת. היא בעלת ארומה של אגוזים קלויים ונגיעות של שמרים. המרקם שלה חלק וכמעט נוזלי. צבעה צהוב-קש והוא מבהיר עם ההבשלה. הקליפה מכוסה קרום עובש לבן המנוקד בתסיסות אדומות-חומות. ברי דה מו מיוצרת בגלגלים במשקל 2.5-3 קילוגרם.
הברי דה מלן מיוצרת באריזות קטנות יותר, טעמה וריחה עדינים יותר, היא מפוסטרת והבשלתה ממושכת יותר. צבעה זהוב, קליפתה כהה יותר ומכוסה קרום עובש לבן. גבינות הברי מגוונות מאוד בטעמן, החל מטעם עדין וחלש וכלה בטעם חלבי דומיננטי. הגבינות התעשייתיות, כמובן, ארומטיות פחות וטעמן חלש מאלה המיוצרות בתהליך ידני.
גבינת ברי בשלה מחזיקה מעמד מחוץ למקרר במשך כ-3 ימים. נהוג להגישה בפני עצמה, בליווי קרקרים או ענבים, או להסיר את העטיפה ולהוסיף את הגבינה לתבשילים שונים כיוון שהגבינה רכה ומותכת בקלות. צורת הגשה מקובלת נוספת היא טבילת פרוסות גבינה בביצה ופירורי לחם וטיגונה.
את הברי מקובל ללוות ביינות קינוח או בשרדונה.
היסטוריה

מקור גבינת הבְּרִי בצפון צרפת במישורי האזור ההיסטורי-גאוגרפי ברי (Brie) (אנ') שבקרבת פריז. פירוש השם בצרפתית קדומה הוא מישור, פלטו (כיום בתחום חבל Île-de-France). בזכות קרבתה לפריז הגיעה הגבינה לשוקי העיר ושולחנם של מלכי צרפת. הגבינה מוזכרת כמעדן כבר במאה ה-8 בדברי ימיו של 'קרל הגדול' מלך צרפת שהיה גדול שליטי אירופה בימי הביניים. כאלף שנים מאוחר יותר, בזמן המהפכה הצרפתית, ביקש לואי ה-16 לכלול את הגבינה בסעודה האחרונה שלו לפני שקופד ראשו אל מול ההמון המשולהב. בקונגרס וינה אשר התקיים לאחר תבוסתו של נפוליאון בראשית המאה ה-19, התעורר ויכוח מה היא הגבינה הטובה בעולם. הצרפתים הציעו תחרות שבסופה זכתה הברי בתואר "מלכת הגבינות וגבינת המלכים" ועמה בפופולריות גואה בכל רחבי אירופה ובתהילת עולם. פרסומה של הברי הביא ל"העתקים" רבים שיוצרו במדינות רבות. רק בשנת 1980 ניתן סטטוס AOP לגבינת Brie de Meaux וב-1990 זכתה גם ה-Brie de Melun במעמד היוקרתי.
ברנרדים ריביירו

| --- | --- |

ברנרדים ריביירו, פסל שיש מאת אנטוניו אלברטו נונש.
 לידה:  1482 Torrão, פורטוגל 
 פטירה:  1552 (בגיל 70 בערך) ליסבון, פורטוגל 
 מדינה:  ממלכת פורטוגל 
 שפות היצירה:  פורטוגזית 
 יצירות בולטות:  Hystoria de menina e moca 
 
בֶּרְנַרְדִים רִיבֵּיירוּ (בפורטוגזית: Bernardim Ribeiro; 1482 –  1552) היה משורר וסופר פורטוגלי מתקופת הרנסאנס.
ראשית חייו

ריביירו היה יליד טוראו (אנ') שבאלנטז'ו. אביו, דמיאו ריביירו, היה מעורב בקשר נגד ז'ואאו השני, מלך פורטוגל ב-1484, ונאלץ לברוח לקסטיליה, בעוד ברנרדים הצעיר ואימו מצאו מקלט אצל קרוביהם אנטוניו ואינש זגאלו בקינטה דוש לובוש, ליד סינטרה.
כאשר עלה מנואל הראשון לכס המלכות הפורטוגזי ב-1495, הוא טיהר מאשמה את המשפחות שנרדפו על ידי קודמו, וריביירו האב היה מסוגל לעזוב את מקום גלותו ולחזור לטוראו. בינתיים, דונה אינש נישאה לבעל קרקעות עשירה של אשטרמוש (אנ'), ובשנת 1503 היא זומנה לחצר המלוכה ומונתה לאחת המטפלות באינפנטה ביאטריש. ריביירו התלווה אליה, ובאמצעות השפעתה לקח אותו המלך תחת חסותו ושלח אותו לאוניברסיטת ליסבון, שם למד בשנים 1506 עד 1512. כשקיבל את התואר במשפטים, העטיר לו המלך חסד נוסף בכך שמינה אותו לתפקיד Escrivão da Câmara, או מזכיר, ומאוחר יותר בכך שהעניק לו את המדים של המסדר הצבאי של סנטיאגו של החרב (אנ').
שערורייה וגלות

הקריירה של ריביירו כמשורר החלה עם בואו לחצר המלוכה, ואת החרוזים המוקדמים שלו ניתן למצוא ב-Cancioneiro Geral ("ספר שירים כללי") של המשורר גרסיה דה רזנדה (אנ'). הוא השתתף ב-Serões do Paço ("ערבי הארמון") ההיסטוריים, או בידורי הערב של הארמון, אשר כללו בעיקר אלתורים פיוטיים. שם הוא נפגש, וזכה לידידותם של המשוררים פרנשיסקו דה סא דה מירנדה (אנ') וכריסטובאו פלקאו (אנ'), שהפכו לחבריו הספרותיים ולאנשי סודו של הרומן שניהל, שהסתיים באכזבה מרה ובטרגדיה.
ריביירו הגה מוקדם תשוקה עזה לבת דודתו, דונה ג'ואנה זגאלו, בתה של דונה אינש שפרשה עליו את חסותה כשאביו יצא לגלות. עם זאת, משפחתה התנגדה לנישואיה לזמר ובעל חלומות עם מעט אמצעים וסיכויים דלים להתעשר, ולבסוף אילצה אותה להתחתן עם גבר עשיר, אחד פרו גאטו. כשהאחרון מת זמן קצר לאחר מכן, פרשה ג'ואנה לבית בכפר, שם נפוצה שמועות כי ריביירו נהג לבקר אותה, ובשנת 1521 היא נכנסה להתבודד במנזר קלרה הקדושה באשטרמוש, שם מתה כעבור כמה שנים. נטען כי התנהגותו של ריביירו גרמה לשערורייה שהובילה את המלך לשלול ממנו את תפקידו ולהגלייתו.
ריביירו שפך את לבו בחמישה אקלוגים (אנ'), הקדומים ביותר בפורטוגזית, שנכתבו בחריזה הפופולרית בת 8 ההברות; ועכשיו, חסר תקווה לעתיד ושבור רוחו, החליט לנסוע לאיטליה, ארץ המובטחת עבור המשורר. הוא התחיל בתחילת 1522, כשהוא מטייל בחצי האי, ובמהלך שהותו כתב את היצירה הרומנטית הרגשנית, האבירית והפסטורלית Livro das saudades ("ספר הגעגועים"), הידועה בעיקר בשם Menina e moça ("ילדה ואישה צעירה", לקוחה מאינציפיט שלה), שבה הוא סיפר את הסיפור של תשוקתו האומללה, כשהוא מציג את עצמו תחת האנגרמה של "בימנארדר", ודונה אינש תחת זו של "אוניה". ניתן לתרגם את הכותרת כעלמה וצנועה, והיא נחשבת לאחת הדוגמאות הטובות ביותר לסוגת הרומנטיקה הפסטורלית בספרות הרנסאנס.
חזרה והידרדרות

כאשר חזר הביתה ב-1524, המלך החדש, ז'ואאו השלישי, החזיר אותו לתפקידו הקודם, ומסופר שהוא ביקר ביקור אחרון אצל אהובתו במנזר קלרה הקדושה ומצא אותה בהתקף טירוף. מאותה תקופה הדרדרו כוחותיו הנפשיים. בערך בשנת 1534 הוא סבל ממחלה ארוכה, והוא המשיך להתדרדר עד מותו. הוא לא היה מסוגל למלא את חובות תפקידו, ובשנת 1549 העניק לו המלך גמלה עבור תמיכתו. הוא לא חי זמן רב כדי ליהנות מזה, שכן בשנת 1552 הוא מת בבית החולים בליסבון.
ה-Menina e Moça הודפס רק לאחר מותו של ריביירו, ולאחר מכן לראשונה בפרארה בשנת 1554. עם הופעתו עורר הספר סנסציה כזו שקריאתו נאסרה, משום שהוא חשף טרגדיה משפחתית שהאלגוריה לא הצליחה להסתיר. הוא מחולק לשני חלקים, הראשון שבהם הוא בהחלט יצירתו של ריביירו. עם זאת, הדעות חלוקות לגבי השני. מהדורה אחת של החלק הראשון נעשתה על ידי ד"ר ז'וזה פסניה (אופורטו, 1891), ומהדורה עדכנית יותר נעשתה ב-2012. חרוזיו של ריביירו, כולל חמשת האקלוגים שלו, הודפסו מחדש במהדורה מוגבלת על ידי ד"ר שאווייר דה קוניה (ליסבון, 1886).
לקריאה נוספת

Ribeiro, Bernardim (2012). Maiden and Modest: A Renaissance Pastoral Romance. Trans. by Gregory Rabassa (1st ed.). Dartmouth, Massachusetts: Tagus Press at UMass Dartmouth. ISBN 978-1-933227-37-5.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Ribeiro, Bernardim, 1911 Encyclopædia Britannica
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309434305171  BIBSYS: 90312865  BNE: XX829668  BnF: cb12201506g (data)  CANTIC: a10679637  GND: 11893774X  ISNI: 0000 0001 0912 1173  LCCN: n85198411  MusicBrainz: 8f395b7b-00ee-4c14-8f3a-efa4de99cafd  NKC: kup20030000082491  NTA: 071069925  SUDOC: 188938796  VcBA: 495/76439  VIAF: 68977130   WorldCat (עם VIAF): 68977130