stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפס ביחסי אנוש
קבלה > ביקורות

הסרט זכה לביקורות משבחות בישראל ובארצות הברית ודורג בראש טבלת המבקרים של עיתון "הארץ". יאיר רוה מאתר "סינמסקופ" כתב: "אם אכן אנחנו עומדים בפתחו של גל חדש נשי בקולנוע הישראלי, אני מכתיר את טליה לביא בתור מי שעומדת בראש המחנה, ו״אפס ביחסי אנוש״ הוא ההמנון שלו". דורון פישלר מאתר "עין הדג" כתב כי "'אפס ביחסי אנוש' הוא למיטב ידיעתי הקומדיה הצבאית הישראלית הכי טובה שנעשתה אי פעם" וכי "להגיד שזה אחד הסרטים הישראליים הכי טובים בשנים האחרונות, אם לא אי פעם? ברור. מובן מאליו". מבקר הקולנוע אורי קליין החמיא לסרט: "המבנה התסריטאי המחוכם והנועז, האיזון המיומן בין נימות רגשיות שונות, העיצוב הנכון של כל סצנה וסצנה, הדיוק הלשוני, הצילום היעיל, השימוש השנון במוזיקה מסוגים שונים (שחלק ניכר מהאירוניה בסרט נובעת ממנה) והליהוק המשובח - כל אלה הופכים את "אפס ביחסי אנוש" לקומדיה מצוינת שאני מקווה שהקהל יענה לה, כראוי לה."
גם מבקר הקולנוע שמוליק דובדבני החמיא לסרט: "'אפס ביחסי אנוש' הוא ההפתעה הנעימה ביותר שסיפק הקולנוע הישראלי לצופיו מאז, ובכן, מי-זוכר-מתי. יתר על כן, אפשר בהחלט להגדיר את סרט הביכורים של טליה לביא כיצירה מכוננת בתולדות הקולנוע הישראלי העכשווי - כלומר כזו שתהווה נקודת מוצא או התייחסות לטקסטים עתידיים שייכתבו עליו."
הסרט סומן על ידי מגזין Indiewire האמריקאי כאחד מהסרטים האהובים על המבקרים לשנת 2014, וטליה לביא נבחרה לאחת מ-12 הבמאים הבולטים על ידי אותו מגזין.
הסרט עורר דיונים וזכה לאזכורים תקשורתיים רבים, אלון הדר כתב עליו במוסף סוכות של "ידיעות אחרונות" (8 באוקטובר 2014)
קבלה > צופים

בסוף השבוע הראשון להקרנותיו צפו בסרט כ-20,000 איש, ובהמשך הגיע מספר צופי הסרט ל-200,000 איש. עד ל-25 באוגוסט צפו בסרט כ-330,000 איש, בנובמבר 2014 עלה לכ-550,000 איש, ובכך הוא היה לאחד הסרטים הישראלים הרווחיים והנצפים ביותר בשנים האחרונות בישראל.
קבלה > פרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | פסטיבל הסרטים טרייבקה | הסרט העלילתי הטוב ביותר - טליה לביא | זכייה |
| 2014 | פרס אופיר | הבמאי הטוב ביותר - טליה לביא | זכייה |
| 2014 | פרס אופיר | השחקנית הראשית הטובה ביותר - דאנה איבגי | זכייה |
| 2014 | פרס אופיר | התסריט הטוב ביותר - טליה לביא | זכייה |
| 2014 | פרס אופיר | העריכה הטובה ביותר - אריק להב ליבוביץ | זכייה |
| 2014 | פרס אופיר | המוזיקה המקורית - רן בגנו | זכייה |
| 2014 | פרס אופיר | הליהוק הטוב ביותר - אורית אזולאי | זכייה |
| 2014 | פרס תא המבקרים | הסרט הישראלי הטוב ביותר | זכייה |
פרשנות > שם הסרט

שם הסרט, "אפס ביחסי אנוש", מתייחס לחוסר יכולתה של קצינת השלישות, רמה, לשלוט בחיילות הכפופות לה, כפי שמציג זאת מפקד הבסיס, בועז, כאשר הוא מודיע לרמה שלא תוכל להמשיך בשירות קבע בבסיס. מבקר הקולנוע שמוליק דובדבני העיר כי "השם מתייחס במודע לסרטו האנרכיסטי הנפלא של ז'אן ויגו, "אפס בהתנהגות" (1933) על ילדי פנימייה בצרפת המכריזים על מרד כנגד הממסד המדכא.
שם הסרט באנגלית, "Zero Motivation", כולל אף הוא את המילה "אפס", אך מתייחס לצד השני של המטבע - לחוסר המוטיבציה של החיילות הכפופות של רמה (לעומת המוטיבציה הגבוהה שלה).
פרשנות > הדמויות הראשיות בסרט - נשים בצה"ל

בניגוד למרבית סרטי צבא, בישראל ובעולם, שבהם הדמויות הראשיות בסרט הן גברים לוחמים, בסרט זה הדמויות הראשיות הן נשים ג'ובניקיות (מעט הגברים המופיעים בו הם לוחמים). יוצרת הסרט, טליה לביא, התייחסה לכך בריאיון למוסף גלריה:
נטע אלכסנדר צופה שהסרט יהפוך "לקאלט הישראלי הראשון שמראה את השירות הסדיר מנקודת מבט נשית".
על חלקם של הגברים בסרט עמד מבקר הקולנוע מאיר שניצר:
פרשנות > מבנה הסרט

הסרט מחולק לשלושה פרקים נפרדים, שלכולם דמויות משותפות ורצף של התפתחות העלילה. דורון פישלר העיר על כך:
הטענה היחידה שלי כלפי הסרט היא שהוא לא לגמרי נראה כמו סרט... העובדה שהסרט מחולק לשלושה פרקים, שלושים ומשהו דקות כל אחד – ועלילות משנה רבות מתחילות ומסתיימות בתוך חצי שעה – רק מדגישה את הנקודה: יותר משזה נראה כמו סרט, זה נראה כמו אוסף פרקים של קומדיה טלוויזיונית ממש טובה.
מבקר הקולנוע אורי קליין התייחס בגישה אוהדת יותר למבנה הסרט:
למעשה, אין לסרט גיבורה מרכזית אחת, ואחת ממעלותיו היא האופן שבו הוא משוטט בין דמויותיו השונות (אלה שהוזכרו לעיל ודמויות נוספות), בעזרת המבנה העלילתי בעל שלושת הפרקים שלביא בחרה בו. כל פרק מספר סיפור משלו, כל פרק יכול היה להיות סרט קצר כשלעצמו, אך גם לא כך: הסיפורים קשורים זה בזה, עלילתית ותמטית, והם אלה שיוצרים את דיוקן המציאות המתוארת בסרט, שהיא מלוכדת ופרוצה בעת ובעונה אחת, ובאופן הזה מייצגת היטב את תחושת החידלון הממשי והנפשי שגיבורות הסרט מצויות בו.
פרשנות > "אפס ביחסי אנוש" ו"חיילת בודדה"

הסרט "אפס ביחסי אנוש" משנת 2014 הוא פיתוח והרחבה של הרעיונות שבסרט "חיילת בודדה" – סרט הגמר משנת 2005 של טליה לביא בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. בעיקר חלקו הראשון של "אפס ביחסי אנוש" (הפרק "המחליפה") מקביל ל"חיילת בודדה". "חיילת בודדה" נמשך 19 דקות, ואילו "אפס ביחסי אנוש" נמשך 100 דקות.
בין שני הסרטים ניכרים הבדלים בפרטים. כך, למשל, "חיילת בודדה" מתרחש בטייסת מסוקי קרב, ואילו "אפס ביחסי אנוש" מתרחש בחטיבת שריון. מאפייניה של זוהר, גיבורת "חיילת בודדה" – מרדנות ורצון לעבור לבסיס הקריה, פוצלו ב"אפס ביחסי אנוש" בין שתי דמויות, זוהר המרדנית ודפי הרוצה לעבור לקריה.
ההבדל המהותי בין הסרטים הוא ביחסם להתאבדות. ב"חיילת בודדה" התאבדותה של החיילת המחליפה, ליבי, היא הציר המניע את עלילת הסרט; ב"אפס ביחסי אנוש" ההתאבדות תופסת מקום משני, אגב העיסוק ברצונה של דפי לעבור לבסיס הקריה. ב"חיילת בודדה" אין לצופה ידיעה מה הניע את החיילת להתאבד, והרושם הוא שזה היה רצונה עוד טרם הגעתה לבסיס; ב"אפס ביחסי אנוש" תהילה הגיעה לבסיס ללא כל כוונה אובדנית, לשם פגישה שמחה עם חייל שאתו היה לה קשר רומנטי קצר, ורק לאחר שהתברר לה שאין לו כל עניין בה, ולמעשה כבר החליפה באחרת, היא מתאבדת.
נושא נוסף העולה בשני הסרטים הוא עבירת מין של חייל כלפי חיילת, אך כל סרט מספר סיפור משלו בנושא זה. ב"חיילת בודדה" דורש החובש שוחד מיני מזוהר, בתמורה לאישור רפואי כוזב שהיא מבקשת. זוהר מסתייגת מכך תחילה, אך בהמשך נענית ושוכבת אתו. ב"אפס ביחסי אנוש" דווקא זוהר יוזמת את הקשר המיני עם חייל, על מנת להיפטר מבתוליה. בתחילה, קיומם של יחסי המין נעשים בהסכמה, אך בהמשך מתחרטת זוהר ומבקשת מהחייל שיפסיק, אך הוא דווקא מגביר את האגרסיביות שלו, והמעשים, שהופכים למקרה של ניסיון אונס, מופסקים על ידי אירנה, המאיימת על החייל בנשקו.
עיבוד לתיאטרון

בספטמבר 2019 עלה המחזמר אפס ביחסי אנוש המבוסס על הסרט בתיאטרון בית ליסין, בבימויו של עידו רוזנברג, בעיבודו של אורן יעקובי ועם מוזיקה שהלחין עילי בוטנר.
עיבוד לתיאטרון > צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| מגי אזרזר/אלונה סער | זוהר | מש"קית דואר בשלישות |
| משי קלינשטיין/נוי הלפרין/קרן מרום | דפי | מש"קית נייר וגריסה בשלישות |
| מעיין תורג'מן | רמה | קצינת השלישות |
| רון שחר/חי מאור | בועז | מפקד הבסיס |
| מאי קשת/יונית טובי/רוני אקרמן | תהילה | מתחזה לחיילת |
| דיאנה גולבי/מירי זהבי/רות רסיוק | אירנה | חיילת במשרד השלישות |
| לורין מוסרי | ליאת | חיילת במשרד השלישות |
| קרן מרום/דניאל היב | לבנת | חיילת במשרד השלישות |
| אסף הרץ/ניב ניסים/רועי ויינברג | איתן שפי* | קצין שריון |
| דור ברנס | מאיר | חייל קרבי מיחידת מגלן |
| אבירם אביטן | צחי | קצין מחשבים |
| נופר אליהו | שירה | חיילת |
| ענבר יוחננוף | נעמה | חיילת, פקידת לשכה |
| אשלי זימברג | ענת | חיילת, פקידת לשכה |
| לירן מזרחי |  | חייל, שקמיסט |
* במחזמר שילבו את הדמויות של איתן(האקס של תהילה) ושל גיא שפי(הקראש של זוהר)
ראו גם

בנות (סרט)
לקריאה נוספת

פבלו אוטין, שיעורים בקולנוע - שיחות עם יוצרות ויוצרים ישראלים, הוצאת אסיה, 2017, הפרק "אפס ביחסי אנוש / שיחה עם טליה לביא", עמ' 18–47.
צחי כהן, לְמה דומה קולנוע? קריאות תרבותיות בקולנוע בן־זמננו, הוצאת כרמל, 2021, הפרק "כולנו נפשלנה ידיים", עמ' 27–30.
הערות שוליים

↑  קולנוע בישראל סיכום 2014 דו"ח פילת
↑  הכנסות מהקרנות הארץ בלבד, נכון לספטמבר 2015, לפי דו"ח פילת
↑   הסרט "חיילת בודדה", סרטון  באתר יוטיוב
1 2  גידי אורשר, ‏"אפס ביחסי אנוש" - בכורה נפלאה, באתר גלי צה"ל, 29 ביוני 2014
↑   נטע אלכסנדר, טליה לביא היא הזוכה הגדולה של פסטיבל טרייבקה, באתר הארץ, 28 באפריל 2014
↑  "אפס ביחסי אנוש" - הפעם בלי מדים, באתר ynet, 29 במרץ 2015
1 2  אמיר בוגן, מש"קית סרט: טליה לביא על אפס ביחסי אנוש, באתר ynet, 7 ביולי 2014
1 2 3   נטע אלכסנדר, "אפס ביחסי אנוש": טליה לביא כבשה את הקולנוע הבינלאומי עם חיילות משועממות, באתר הארץ, 19 ביוני 2014
1 2  דורון פישלר, ביקורת: אפס ביחסי אנוש, באתר "עין הדג", 29 ביוני 2014
1 2  אורי קליין, "אפס ביחסי אנוש": חכם, מצחיק, רציני, באתר הארץ, 26 ביוני 2014
1 2  שמוליק דובדבני, "אפס ביחסי אנוש": לקבלת הסרט, הקשב!, באתר ynet, 29 ביוני 2014
↑  יאיר רוה, אז כמה ראו את ״אפס ביחסי אנוש״ בסוף השבוע?, בבלוג הקולנוע "סינמסקופ", 29 ביוני 2014
↑  יאיר רוה, אסקפיזם לימי מלחמה: קולנוע ישראלי (כמה ראו כבר את "אפס ביחסי אנוש" ו"שושנה חלוץ מרכזי"? וגם: מה קורה עם "גט"?), בבלוג הקולנוע "סינמסקופ", 28 ביולי 2014
↑  יאיר רוה, האם יימכרו השנה מיליון כרטיסים לסרטים ישראליים?, בבלוג הקולנוע "סינמסקופ", 26 באוגוסט 2014
↑  מאיר שניצר, ‏"אפס ביחסי אנוש" - סרט חינני ומהנה למדי, באתר מעריב השבוע, 1 ביולי 2014
↑  אפס ביחסי אנוש, באתר תיאטרון בית ליסין
פיקסיז

| --- | --- |

 מקום הקמה:  בוסטון 
 מוקד פעילות:  בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1986–1993   2004
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי
 חברת תקליטים:  Artemis  Spin Art  4AD Elektra
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 פרנק בלאק  דייוויד לאברינג ג'ואי סנטיאגו פז לשנטין 
 חברים לשעבר
 קים דיל 
 
פיקסיז (באנגלית: Pixies) היא להקת רוק אלטרנטיבי אמריקנית. על אף התקופה הקצרה שבה פעלה והעובדה שהוציאה רק ארבעה אלבומים באורך מלא, הפכה לאחת מלהקות הרוק המשפיעות ביותר של שנות השמונים והתשעים של המאה העשרים. פיקסיז הייתה אחת הלהקות שהצליחה להכניס את הרוק האלטרנטיבי, אשר לפניה היה נחלתם של אוהדים מועטים בלבד, אל תודעת הציבור.
חברי הלהקה

הפיקסיז הוקמה בבוסטון, מסצ'וסטס ב-1986 וכללה עד שנת 2014 ארבעה חברים קבועים:
בלאק פרנסיס (Black Francis) - שירה וגיטרות. פרנסיס נולד בשם צ'ארלס תומפסון (Charles Thompson) ושינה את שמו לאחר הקמת הלהקה.
קים דיל (Kim Deal) - שירה וגיטרה בס. מכונה Mrs. John Murphy (גב' ג'ון מרפי) באלבומים הראשונים של הלהקה, על שם בעלה, ממנו התגרשה לאחר מכן. בשנת 2013 עזבה את הלהקה.
דייוויד לאברינג (David Lovering) - תופים.
ג'ואי סנטיאגו (Joey Santiago) - גיטרות.
פז לשנטין (Paz Lenchantin) - שירה וגיטרה בס. הצטרפה ללהקה באופן רשמי בשנת 2014 לאחר עזיבתה של קים דיל.
היסטוריה

צ'ארלס תומפסון נפגש לראשונה עם ג'ואי סנטיאגו במעונות הסטודנטים של אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט והם החלו לנגן יחד בזמנם החופשי. בהמשך לימודיו נסע במסגרת תוכנית לחילופי סטודנטים לפוארטו ריקו, אך התקשה בלימודי ספרדית ומאס במגורים בדירה עם שותף שאותו תיאר כ"עליז, מוזר ומשוגע", וחזר לבוסטון. הוא החליט לפרוש מלימודיו באוניברסיטה ולהקים עם סנטיאגו להקה.
בינואר 1985 הוא פרסם מודעה בה הזמין מתופף ובסיסט שאהבו את פיטר, פול ומרי והוסקר דו (Hüsker Dü); בכך הייתה הבעה של טעמו המוזיקלי - פולק ופאנק רוק. היחידה שנענתה למודעה הייתה קים דיל. למרות שלא ניגנה בס לפני כן, תומפסון החליט שהיא תתאים ללהקה. דיל ניסתה לצרף את אחותה התאומה קלי דיל המתופפת, אך זה לא צלח. בעלה של דיל, ג'ון מרפי, המליץ על המתופף דייוויד לאברינג ובכך הושלם הרכב הלהקה. שם הלהקה נבחר באקראי ממילון. ההגדרה של המילה פיקסי, נראתה מתאימה - "אלפים קטנים ועושי צרות".
היסטוריה > הקלטות ראשונות

בקיץ 1986 הופיעה הלהקה לראשונה במועדון הראתסקלר (The Rathskeller) בבוסטון. על ההופעה הזו נאמר שהיא הייתה "אולי ההופעה הגרועה ביותר בתולדות הרוק", אבל הלהקה המשיכה להופיע. בהופעה משותפת עם להקת ת'רואינג מיוזז (Throwing Muses) הם משכו את תשומת לבו של המפיק גארי סמית' מאולפני פורט אפאצ'י (Fort Apache Studios). באולפנים האלה הפיקסיז הקליטו לראשונה באופן מקצועי מספר שירים שהופצו במה שכונה "הקלטת הסגולה" (The Purple Tape). כבר בקלטת הזו נקבע הסגנון שיאפיין את רוב שירי הלהקה: שירים קצרים - רובם פחות מ-2 דקות, גיטרות צורמות, ושירה חזקה עם צרחות רבות.
ב-1987 שחררו הפיקסיז את המיני-אלבום Come On Pilgrim; שמו היה מבוסס על אמרה של זמר הרוק הנוצרי לארי נורמן - "Come on, pilgrim, you know he loves you" - "בוא, צליין, אתה יודע שהוא (ישו) אוהב אותך". בלאק פרנסיס גדל במשפחה נוצרית פנטקוסטלית ורבים משיריו עוסקים בנושאים נוצריים - דמויות מקראיות, מטיפים נוצריים וכיוצא בזה. גם שירתו של פרנסיס שכללה צרחות אקסטטיות, הושוותה לסגנון של מטיפים פנטקוסטליים. שני שירים בתקליט הושפעו מחשיפתו של פרנסיס לתרבות היספנית בפוארטו ריקו.
היסטוריה > Surfer Rosa

ב-1988 פיקסיז הוציאו את האלבום הראשון באורך מלא, Surfer Rosa. את האלבום הפיק סטיב אלביני. לראשונה הופיע בו שיר ששרה קים דיל, Gigantic, שהיה לאחד הלהיטים המוכרים של פיקסיז. שירים בולטים אחרים באלבום הם Where Is My Mind? (שהופיע לאחר מכן בפסקול הסרט מועדון קרב). האלבום קיבל ביקורות חיוביות. כתבי העת הבריטיים מלודי מייקר (Melody Maker) וסאונדז (Sounds) בחרו בו כאלבום השנה והלהקה זכתה לחוזה הפצה עם חברת אלקטרה רקורדס.
בעקבות הצלחת התקליט הלהקה יצא לסיבוב הופעות בארצות הברית, הממלכה המאוחדת והולנד.
היסטוריה > Doolittle

האלבום השני של פיקסיז, Doolittle, יצא בשנת 1989. הפיק אותו גיל נורטון, אשר נתן לו צליל נקי יותר מקודמיו, אך הוא עדיין כלל שירי רוק רועשים שעסקו בנושאים דומים - דת, מיניות ואלימות, אך עם הומור רב. באלבום היה שיר אחד שנכתב ובוצע על ידי קים דיל, Silver, ושיר אחד שבוצע על ידי דייוויד לאברינג, La La Love You. השירים Debaser‏, Here Comes Your Man‏, Hey‏ ו-Wave of Mutilation זכו להשמעות רבות ברדיו במדינות רבות.
מוזיקאים רבים, בהם תום יורק (רדיוהד), פי ג'יי הארווי, קורט קוביין (נירוונה) וג'יימס איהא (הסמאשינג פאמפקינס) הודו שהאלבום השפיע עליהם מאד.
במהלך סיבוב ההופעות של Doolittle התגבר המתח בין פרנסיס לבין דיל, שרצתה לשלב יותר שירים פרי עטה בהופעות. לאחר כמה ריבים הלהקה יצאה לחופשה של כמה חודשים. דיל הקימה עם אחותה קלי את להקת הברידרז, שהוציאה אלבום הבכורה שלה, Pod בהמשך השנה.
היסטוריה > Bossanova

האלבום השלישי של הלהקה, Bossanova יצא בשנת 1990. באלבום זה הסתמן שינוי כיוון משמעותי עבור הפיקסיז: לראשונה כל השירים באלבום נכתבו על ידי פרנסיס (למעט שיר הפתיחה Cecilia Ann, שהיה גרסת כיסוי לשיר של להקת The Surftones) ולא היה בו שום שיר שכתבה דיל. גם שירתה של דיל הוגבלה רק לקולות רקע בשירים מעטים. בנוסף, חלק משירי האלבום עסקו בטיסה בחלל ומדע בדיוני, תחביבים של פרנסיס שלא באו לידי ביטוי באלבומים הראשונים. רוב השירים היו יותר מופנמים ומלודיים וארוכים יחסים לאלבומים קודמים.
במהלך סיבוב ההופעות של Bossanova קים דיל כמעט פרשה מהלהקה, אך החליטה להישאר בעקבות הופעות מוצלחות ותגובות אוהדות מהמעריצים.
היסטוריה > Trompe le monde ופירוק

בשנת 1991 יצא אלבום האולפן האחרון של הלהקה, Trompe le monde (צרפתית - "לרמות את העולם"). לאלבום היה צליל רוקיסטי כבד יותר, וקולה של דיל כמעט לא נשמע בו. הלהקה יצאה לסיבוב הופעות מצליח, במהלכו חיממה את להקת U2.
הלהקה התפרקה ב-1993 עקב מתחים וחילוקי דעות, בעיקר בין פרנסיס ודיל; האחרונה שאפה לשלב משיריה באלבומי הלהקה, דבר שזכה להתנגדות מצד פרנסיס. הלה הודיע באופן ספונטני בראיון טלוויזיוני על פירוק הלהקה מבלי ששאר חבריה ידעו על כך; באותו היום שלח לחברי הלהקה את הודעת הפירוק בפקס.
היסטוריה > לאחר הפירוק

כל חברי הלהקה המשיכו לעסוק במוזיקה בפרויקטים עצמאיים. המצליחה ביותר הייתה קים דיל, אשר להקתה, הברידרז, (The Breeders), אותה הקימה עוד כשפעלה בלהקת הפיקסיז, זכתה להצלחה מפתיעה עם האלבום "Last Splash", ממנו מוכר במיוחד הלהיט "Cannonball". האלבום הפך לאלבום זהב בארצות הברית.
בלאק פרנסיס הפך את שמו לפרנק בלאק והוציא מספר אלבומי סולו אשר זכו לביקורות מעורבות ולהצלחה מועטה בהשוואה לפיקסיז. דייוויד לאברינג וג'ואי סנטיאגו הקימו יחדיו את הלהקה The Martinis, אשר הוציאה אלבום בודד.
היסטוריה > האיחוד

בשנת 2004 התאחדו הפיקסיז לסיבוב הופעות אשר זכה להצלחה רבה ונמשך מעל שנתיים. אחר כך המשיכו בקריירות המוזיקה הנפרדות שלהם, וב-2009 הודיעו על איחוד נוסף להופעה אחת בפסטיבל שיתקיים בבריטניה בקיץ של אותה שנה.
בשנת 2008 בסיסטית הלהקה קים דיל הופיעה בארץ בתל אביב במועדון הזאפה. ב-2010, יצאה הלהקה למסע הופעות חדש שבמסגרתו אמורה הייתה להופיע בין היתר בישראל. שלושה ימים לפני המועד בו ההופעה בישראל הייתה אמורה להתקיים, הודיעה הנהלת הלהקה על ביטולה בשל "אירועים שמעבר לשליטת הלהקה", אולם לפי הערכת המעורבים בהפקת המופע הביטול בא בעקבות תקרית ספינת המרמרה (המשט לעזה). בשנים לאחר מכן, חברי הלהקה הגיעו להופיע בישראל.
היסטוריה > עזיבתה של דיל והצטרפותה של לשנטין

ביוני 2013 הודיעה קים דיל שהיא עוזבת את הלהקה. ובסיבוב ההופעות האירופי של הלהקה באותה השנה, החליפה אותה קים שאטוק המוכרת בעיקר כחברה בלהקת "The Muffs".
באותו החודש הוציאה הלהקה שיר חדש אחרי עשור הנקרא "Bagboy". באפריל 2014 הוציאה הלהקה אלבום חדש בשם Indie Cindy. וכך אלבום זה הפך לאלבום הראשון של הלהקה ללא קים דיל.
לסיבוב ההופעות של האלבום הצטרפה אל הלהקה פז לשנטין, אשר ידועה כחברה לשעבר בלהקות "Zwan" ו-"A Perfect Circle". בנוסף, לשנטין הקליטה מעט מהשירים מהאלבום. באותה שנה, לשנטין הפכה לחברה רשמית בלהקה.
ב-17 ביוני 2014 הופיעו הפיקסיז באצטדיון בלומפילד בתל אביב, במסגרת "פסטיבל רוקנרולר". ההופעה זכתה לביקורות חיוביות.
ב-6 ביולי 2016 הוציאה הלהקה אלבום חדש בשם "Head Career". לראשונה באלבום זה הופיע השיר "All I Think About Now", שבו לשנטין שרה בעצמה.
ביולי 2017 הלהקה הגיעה בשנית להופעה בישראל לצמד הופעות בקיסריה. בדצמבר 2019 פורסם כי הלהקה עומדת להופיע שוב בישראל. מועד ההופעה נקבע ל-14 ביולי 2020, באקספו תל אביב, אך בגלל התפשטות מגפת הקורונה בישראל ההופעה נדחתה ליולי 2021, ונדחתה שוב ל-11 ביולי 2022.
ב-2019 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השביעי שלה - "Beneath the Eyrie".
דיסקוגרפיה

Surfer Rosa ‏ (1988)
Doolittle ‏ (1989)
Bossanova ‏ (1990)
Trompe le Monde ‏ (1991)
Indie Cindy ‏ (2014)
Head Carrier ‏ (2016)
Beneath the Eyrie ‏ (2019)
לקריאה נוספת

Frank, Josh; Ganz, Caryn. Fool the World: The Oral History of a Band Called Pixies. ISBN 0-312-34007-9
Sisario, Ben. Doolittle. Continuum, 2006 (33⅓ series). ISBN 0-8264-1774-4.
הערות שוליים

↑  פיקסי הוא יצור מהמיתולוגיה הבריטית, וכנראה שמקורו בתרבות הקלטית
↑  הפיקסיז יתאחדו להופעה בבריטניה, באתר ynet, 13 במרץ 2009
↑  הפיקסיז יתאחדו להופעה בבריטניה, באתר ynet, 13 במרץ 2009
↑  אור ברנע, היסטוריה: הפיקסיז יופיעו בישראל, באתר ynet, 24 בדצמבר 2009
↑  אילת יגיל, הפיקסיז מבטלים את הגעתם לישראל, באתר ynet, 6 ביוני 2010
↑  דפנה מאור, הפיקסיז בישראל // המטח הארטילרי של הלהקה האטית המהירה ביותר בעולם, באתר הארץ, 18 ביוני 2014
↑  רז ישראלי, פיקסיז בישראל: תשאירו את קיסריה לשלמה ארצי, באתר nrg‏, 26 ביולי 2017
↑  יפעת מנוס, הפיקסיז בישראל: יורים להיטים, בלי סנטימנטים, באתר ynet, 26 ביולי 2017
↑  איה חיות, "פיקסיז" יופיעו בתל אביב ביולי, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2019
↑  מאיה נחום שחל, ההופעה של הפיקסיז בישראל נדחתה ליולי 2021, באתר כלכליסט, 23 ביוני 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407877005171  BIBSYS: 5017992  BnF: cb13905822v (data)  GND: 5323224-0  ISNI: 0000 0001 0942 6540  LCCN: n91120623  MusicBrainz: b6b2bb8d-54a9-491f-9607-7b546023b433  NKC: xx0021758  SUDOC: 080715672  VIAF: 135980709   WorldCat (עם VIAF): 135980709
באהבה ובאמונה

באהבה ובאמונה (נקרא בתחילתו, "באהבה ובאמונה", שונה ל"יהדות באהבה", ולאחרונה החל מעלון 1356 - שונה חזרה לשמו המקורי) הוא עלון פרשת שבוע בהוצאת מכון מאיר.
העלון החל להופיע בשנת תשנ"ה, כדף A4 בצבע אחד, ומבנה העלון ועיצובו שופרו במשך השנים. המאמר הפותח את העלון, בכותרת "נכון לעכשיו", נכתב בידי ראש המכון, הרב דב ביגון, ועוסק לרוב בקישור האקטואליה לתכני פרשת השבוע.
בעלון מתפרסם מדי שבוע מאמר של הרב שלמה אבינר, שבו מתפרסמות שאלות שהופנו אל הרב, הדרכות לחיים או מאמרים בנושאים תורניים-הלכתיים והשקפתיים. בעבר התפרסמו בעלון סיפור לילדים, גם הוא מאת הרב אבינר, "פינת החינוך" של הרב אלישע אבינר, ומאמר של הרב יעקב פילבר עם נגיעה לאירועים אקטואליים. רבנים נוספים שכותבים בעלון הם הרב עזריאל אריאל והרב ערן טמיר.
בכסלו תשס"ח, הגיליון התרחב לחוברת בגודל A4 מהודקת בסיכות. בעקבות קשיים כלכליים של מכון מאיר, צומצם מספר העמודים בשנת 2014 לארבעה.
במשך שנים רבות יצא העלון לאור על ידי חברת "פרסומי ישראל ושות'", אך בפברואר 2010 נוצר סכסוך בין מכון מאיר למו"ל על רקע סירוב העלון לכלול בו מאמר של הרב פרופ' נריה גוטל על היחס לאקדמיה. בעקבות הסכסוך הופסקה ההתקשרות העסקית בין המכון למו"ל אשר החל להוציא עלון בשם "גילוי דעת", ו"באהבה ובאמונה" עבר להוצאה עצמית של מכון מאיר.
בכ"ה בטבת תשע"ב נמתחה ביקורת על העלון לאחר שתמונתה של רות פוגל הופיעה בפרסום בעיתון כשהיא מטושטשת. לאחר הסערה שחלה פרסם העלון התנצלות בעמוד הראשי.
העלון מופץ בשש שפות: עברית, אנגלית, רוסית, צרפתית, גרמנית וספרדית.
הערות שוליים

↑  אתר מכון מאיר, דף עלוני שבת, באתר מכון מאיר
↑  קובי נחשוני, פילוג בעלון השבת - בגלל עיסוק באקדמיה, באתר ynet, 11 בפברואר 2010
↑  אורי פולק, "באהבה ובאמונה" צנזרו את פניה של רות פוגל ז"ל, באתר כיפה, ‏כ"ה בטבת ה'תשע"ב, 20 בינואר 2012
↑  צוריאל הורוביץ, אחרי הסערה שעורר "מכון מאיר" כשטשטש את פניה של רותי פוגל, הוכיח השבוע העלון כיצד ראוי לנהוג במקרה של טעות. המעלעל מתפעל, באתר כיפה, ‏ה' בשבט ה'תשע"ב, 29 בינואר 2012
מאה שנים של בדידות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  גבריאל גארסיה מארקס 
 שפת המקור:  ספרדית 
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  מקונדו 
 הוצאה
 הוצאה:  Editorial Sudamericana 
 מקום הוצאה:  בואנוס איירס 
 תאריך הוצאה:  1967
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך:  1972
 תרגום:  ישעיהו אוסטרי-דן
 מספר עמודים:  369
 פרסים
 פרס הספר הזר הטוב ביותר (1969)  פרס רומולו גייגוס (1972)  רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד 
 
הרומן מאה שנים של בדידות (בספרדית: Cien años de soledad) יצא לאור בשנת 1967, והוא ספרו הבולט של גבריאל גארסיה מארקס שהקנה לו תהילה בינלאומית, ואף זכייה בפרס נובל לספרות. הספר מופיע במקום הרביעי ברשימת 100 הספרים הטובים ביותר בכל הזמנים ותורגם לעברית בידי ישעיהו אוסטרי-דן. הספר מביא את סיפורה של שושלת בואנדיה, המתפרשת על פני כמאה שנה, ומרכזה בעיירה הדמיונית מקונדו. במקביל לשינויים ולתמורות בחייהם של בני המשפחה, הספר עוקב כבדרך אגב אחר השינויים הדרמטיים בקולומביה עצמה.
הרומן שייך לזרם הריאליזם המאגי והוא אחד מהספרים מחוללי סוגה זו. העלילה מצעידה את בני המשפחה בתוך רצף של אירועים ומהפכות, שחלקם מעשה ידי אדם וחלקם מעולם הדמיון. חוקי העולם וחוקי הטבע מכופפים לעיתים בספר, מתרחשים לעיתים דברים על טבעיים, ובתוך כל זה פועלים יצרים עזים, המתוארים ביד האמן של גארסיה מארקס. קורות המשפחה הבדיונית הזאת נראים כה אמיתיים ומציאותיים לעיתים, עד שהם נראים כגוללים את גורל האנושות כולה. דרמות וטרגדיות סובבות סביב המשפחה, הנראית כאילו היא חיה במעגל בדידות החוזר על עצמו ללא הרף. המוטיב המרכזי בעלילה, הבדידות, חוזר על עצמו במשך כל הסיפור, ורק מתגבר בעזרת מלחמות, מרידות, אהבה, שנאה, בגידה, שמתחילים ומסתיימים במרכז המשפחה.
עיבודים

אף שלרומן הייתה השפעה אדירה על התרבות העולמית לא הופקו סרטי קולנוע על היצירה מאחר שגרסיה מרקס מעולם לא הסכים למכור את זכויות ההפקה. במרץ 2019, הודיע בנו של הסופר, רודריגו גרסיה ברצ'ה, כי נטפליקס מפתחת סידרת טלוויזיה המבוססת על הספר. הסדרה, שזכתה לציפייה רבה, הושקה לבסוף בדצמבר 2024, וזכתה לתגובות נלהבות מצד המבקרים והקהל כאחד. היא הצליחה לשמר את רוח הריאליזם המאגי של הספר, תוך התאמתו למדיום הטלוויזיוני המודרני, והפכה לאחת מסדרות הדגל של נטפליקס.
הערות שוליים

↑  The Greatest Books - אתר ששואב מידע מלמעלה מ-120 רשימות של "100 הספרים הטובים ביותר" מעיתונים, אוניברסיטאות, איגודי סופרים ואתרים שונים, ויצר שיטת ניקוד שמדרגת ספרים לפי כמות הפעמים שהם מופיעים ברשימות השונות, איכות הרשימה, נימוקי הדירוג וכיוצא בזה (באנגלית)
↑  סמדר שילוני, "מאה שנים של בדידות" בנטפליקס עושה כבוד ליצירתו האלמותית של מארקס, באתר ynet, 12 בדצמבר 2024
↑  רון שוורץ, ‏"מאה שנים של בדידות" היא האירוע הטלוויזיוני של השנה, באתר ‏מאקו‏, 15 בדצמבר 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587890805171  BNC: 000036223  BnF: cb11954721r (data)  GND: 4123253-7  LCCN: n85050375  NDL: 001295976  NKC: aun2009536142  NLA: 36545322  SUDOC: 02752552X  VIAF: 308700240   WorldCat (עם VIAF): 308700240 
איור של קולונלו אאורליאנו בונדיה
אוויקה סיליניה

אוויקה סיליניה (בלטבית: Evika Siliņa; נולדה ב-3 באוגוסט 1975) היא פוליטיקאית לטבית, המכהנת כראש ממשלת לטביה מאז 15 בספטמבר 2023, והיא האישה השנייה בתפקיד זה. היא כיהנה בעבר כשרת הרווחה בקבינט השני בראשות קרישיאניס קרינש.
ביוגרפיה > ראשית חייה

סיליניה נולדה בריגה ב-3 באוגוסט 1975. היא למדה משפטים באוניברסיטת לטביה משנת 1993 עד 1997. היא קיבלה תואר ראשון במשפטים, והוסמכה כמשפטנית. לאחר מכן השלימה תואר שני במדעי החברה, המשפט הבינלאומי והמשפט האירופי.
משנת 2003 עד 2012 היא עבדה כעורכת דין, המתמחה בדיני עסקים בינלאומיים ומקומיים. בתקופה זו עבדה סיליניה עם השירותים המשפטיים של חברות תקשורת אלקטרונית ציבורית (טלקומוניקציה, אינטרנט), כמו גם הקמה וייעוץ של ארגונים לא ממשלתיים.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

במהלך הבחירות לפרלמנט בלטביה ב-2011, סיליניה הציגה את עצמה כמועמדת ל"מפלגה הרפורמית של זטלרס" בריגה, אך לא נבחרה. בין השנים 2011–2012 שימשה יועצת משפטית של משרד הפנים הלטבי.
סיליניה כיהנה כמזכירה פרלמנטרית במשרד הפנים הלטבי מינואר 2013 עד 23 בינואר 2019. בנוסף ייצגה את המשרד בכמה ארגונים בינלאומיים כמו האו"ם והאינטרפול.
לאחר אישור קבינט השרים בראשות ראש הממשלה קרישאניס קרינש ב-23 בינואר 2019, היא קיבלה את תפקיד העוזרת הפרלמנטרית של ראש הממשלה.
סיליניה התמודדה כמועמדת בבחירות לפרלמנט בלטביה ב-2022 ממפלגת האחדות החדשה ונבחרה במקום ה-14.
ב-6 בדצמבר 2022 הוכרזה סיליניה כשרת הרווחה בממשלת קרישאניס קרינש. הקבינט החדש הושבע ב-14 בדצמבר.
כשרה, העלאת הכנסת המינימום הייתה אחת ממטרותיה העיקריות. ב-23 בפברואר 2023 היא מונתה על ידי ראש הממשלה כחברה בוועדה הנושאית החדשה שהוקמה על קרנות האיחוד האירופי. ב-4 ביולי 2023, משרדה הביא לסאימה את אשרור אמנת איסטנבול עם הסתייגויות מסוימות ואי-תמיכה של השותפה הממשלתית הברית הלאומית.