בלאק מטאל
מאפיינים תרבותיים, ערכים ופילוסופיה > אסתטיקה ותדמית כללית

במהלך השנים ובעיקר החל מתחילת שנות התשעים עניינים אסתטיים ובבואה תדמיתית יוצאת דופן החלו להעסיק ולמצוא את מקומם בקרב חברי הזרם. אחת מהסממנים הבולטים אצל להקות הבלאק מטאל בסצנות השונות הוא שימושם בחפצים ובמלבוש ארכאי מימי הביניים (העידן הוויקינגי בעיקר) או כאלה המשויכים לתקופות עתיקות בהיסטוריה (לעיתים גרזנים וחרבות עימם הם מופיעים על הבמה או בתמונות פרומו) וסמלים פאגאניים ושטניסטיים - כמו הפנטגרם והסמל שעימו הבלאק מטאל מזוהה יותר מכל - הצלב ההפוך, שמטרתו היא לצאת באופן ניטשאני נגד הנצרות. מלבד זאת, ניתן למצוא חברי להקות בלאק עונדים רצועות-קליעים ורצועות עור מכוסות בברגים ארוכים ודקים (או בספייקים, ניטים). מאפיין בולט אחר הוא האיפור הבלהתי שמכסה את הפנים בצבעי שחור ולבן, בניסיון להתדמות ליצורים המעלים תסמיכי אפלה כמו שדים ורוחות, ובכך להעביר תחושות של פחד, מוות, ואף על טבעיות או אל-אנושיות באיפור הנקרא "Corpse Paint" ("צבעי גופה") - רעיון שמקורו אצל להקות מטאל קלאסיות כמו קיס ומרסיפול פייט. הסיבות לשימוש בחפצים ובאסתטיקה יוצאי דופן הן מגוונות. חלק מהלהקות מסתפקות בהסבר לאקוני המייחס זאת אך ורק ל"שואו", "ההופעה" וה"תדמית" - ולא מעבר לכך. עבור אחרים, החפצים מסמלים רוח ורעיון, נוסטלגיה וכמיהה לזמנים עברו - ובעיקר לאירופה הטרום-נוצרית, הפאגאנית והבתולית ובו בזמן גם לעולם המודרני, היות שהאסתטיקה יוצרת רושם בדלני ומרתיע בניסיון לקבל רק את אלה שמקבלים את הזרם על שלל מיתריו ההתנהגותיים, האסתטיים והרעיוניים שלא תואמים הן את המוסכמות המוסריות והנורמות המקובלות על החברה.
כאשר הפך הבלאק מטאל פופולרי יותר או כשהמודעות לז'אנר עלתה (תחילה בשנות התשעים המוקדמות ולאחר מכן בשנות האלפיים), המוזיקה והתרבות של חברי להקות הבלאק מטאל הפך לשיח בפורומים שונים שלרוב התאפיין בשיפוט נוקב וביקורתי מאוד וביחס שלילי של הבריות כלפי הז'אנר. בשנים האחרונות, במסגרת מרחב הווירטואלי של האינטרנט, הפכו בלאקרים למושא להומור ופארודיה קלילת דעת, גם ואולי אף בעיקר בקרב מטאליסטים - מהם מגיע עיקר ההתנגדות לזרם ולתרבות הבלאקרית. קריקטורות, תמונות המציגות חברי להקות בלאק מטאל מאופרים כשמתחתם כתוביות עם מסרים הומוריסטיים ושימוש סאטירי בשפת אינטרנט המנציח מילים ובביטויים השגורים במשלב המצוי בבלאק מטאל - הם נפוצים. כבר בתחילת שנות התשעים ניתן היה למצוא סלידה אומנותית מהבלאק מטאל בעיתונות הנורווגית - עיקרה כוון נגד וארג ויקרנס (בורזום).
עבור אנשים רבים ובכללם מטאליסטים, הבלאק מטאל מייצג גישה אנטי-חברתית רדיקלית מדי, מרוחקת ומנוכרת אפילו עבור תרבות המטאל, שבערש דווי היווצרותה היוותה תרבות נגד למיינסטרים ולנורמטיביות סוציאלית, אם כי ברוחה של מוזיקת הרוק הנערית והמרדנית. לסלידה מהבלאק מטאל קיימות גם סיבות אחרות, שטמונות ברעיונות הפילוסופיים המתנוססים על דגלו של הז'אנר. התמהיל האנטגוניסטי שנוצר עקב הרעיונות המרתיעים, הגישה הניהיליסטית והאנטי-סוציאלית לפרקים וגם על ידי המוזיקה (שאף היא מעוררת סלידה בקרב מטאליסטים ועוברי אורח שנחשפים לז'אנר) גרמה לזרם כולו להיתפס כבדלני מאוד, אליטיסטי ובלתי נגיש - דבר שכאמור, התבטא בתגובות סאטיריות ופרודיות בגנותו. בעקבות תהפוכת האינטרנט וחשיפת הז'אנר, שעד כה היה מחתרתי, בקבוצות חברתיות, פורומים, בלוגים ואתרים שונים, התרככה מעט הגישה המזלזלת בבלאק מטאל וכיום הוא הפך מקובל ולגיטימי יותר מה גם שבסיס המעריצים של להקות בלאק גדל והתרחב באופן משמעותי. ניתן לומר שברבות השנים, קרה דבר והבלאק מטאל הפך פחות מרתיע והעדות הטובה ביותר לכך היא חדירתן של להקות בלאק מטאל שונות לרשימות ההשמעה של מאזינים רבים יותר (אולי מיליוני אנשים) ברחבי העולם - אומנם בצורה ספורדית ויחידנית, שכן להקות שנחשבות קליטות יותר כמו דימו בורגיר וקריידל אוף פילת' מייצגות את הזרם עבור הקהל הרחב ומשתייכות ל'מיינסטרים' שבתוך עולם המטאל, ואילו רוב להקות הבלאק עדיין נותרות עלומות שם ומחתרתיות.