stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עדלי מנסור
הערות שוליים

↑  אסף גבור, עדלי מנסור: מספר 2 הנצחי שזינק לצמרת, באתר nrg‏, 4 ביולי 2013
↑  דיווח באנגלית: השופט הבכיר הושבע לנשיא מצרים הזמני, אתר אל-אהראם
↑  ynet מצרים: הפרלמנט פוזר, איש קשר חדש לישראל - חדשות
↑  עדלי מנסור פיזר את מועצת השורא
↑  מנסור ביטל חוק לפיו העלבת הנשיא גוררת מאסר, מעריב
| שליטי מצרים המודרנית |
| --- | --- | --- |
| שושלת מוחמד עלי | מוחמד עלי (1805–1848) • אבראהים פאשא (1848) • עבאס חלמי הראשון (1848–1854) • מוחמד סעיד פאשא (1854–1863) • אסמאעיל פאשא (1863–1879) • תאופיק פאשא (1879–1892) • עבאס חלמי השני (1892–1914) • חוסיין כאמל (1914–1917) • פואד הראשון (1917–1936) • פארוק (1936–1952) • פואד השני (1952–1953) |  |
| נשיאי מצרים המודרנית | מוחמד נגיב (1952–1954) • גמאל עבד אל נאצר (1954–1970) • אנואר סאדאת (1970–1981) • חוסני מובארכ (1981–2011) • מוחמד חוסיין טנטאווי (שליט בפועל, 2011–2012) • מוחמד מורסי (2012–2013) • עדלי מנסור (נשיא זמני, 2013–2014) • עבד אל-פתאח א-סיסי (2014 ואילך) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1196457328  LCCN: no2016042062  VIAF: 17146095228700370272   WorldCat (עם VIAF): 17146095228700370272
איתי שונשיין

איתי שונשיין (נולד ב-19 בינואר 1978) הוא עו"ד, מנכ"ל לשכת עורכי הדין, פעיל ציבור, המשנה לראש עיריית פתח תקווה, ומחזיק תיק אזורי התעסוקה ומרכז העיר, יו״ר הוועדה לתכנון ובנייה של לשכת עורכי הדין במחוז מרכז. כיהן כיושב ראש התאחדות הסטודנטים בישראל בשנים 2008-2006 והיה ליושב ראש הראשון שנבחר מקרב המכללות.
ביוגרפיה

שונשיין נולד וגדל בפתח תקווה ולמד בתיכון אחד העם בעיר. שירת בחיל הקשר ובשלישות הראשית ברמת גן בתפקיד מש"ק משמעת. לאחר שחרורו מצה"ל החל בלימודי משפטים במסלול האקדמי המכללה למנהל.
ב-2004 שימש כעוזרו האישי של ראש עיריית פתח תקווה, יצחק אוחיון ובמקביל, החל לפעול במסגרת אגודת הסטודנטים במכללה בה למד.
בשנת 2005 נבחר לתפקיד יושב ראש אגודת הסטודנטים וכיהן כיו"ר דירקטוריון החברה הכלכלית של המסלול האקדמי המכללה למנהל – פל"ס. במרץ 2006 נבחר שונשיין לכהן כיושב ראש התאחדות הסטודנטים הארצית, ובכך היה ליו"ר הראשון של ההתאחדות מקרב המכללות, בעוד שכל קודמיו לתפקיד היו נציגי אגודות הסטודנטים מהאוניברסיטאות. מתוקף תפקידו כיו"ר ההתאחדות שונשיין מונה לכהן כדירקטור בחברה התיירות איסתא ליינס, וכן כדירקטור בחברת מאסטר-ביט - סוכנות הביטוח של הסטודנטים.
המאבק בוועדת שוחט

באביב 2007, לאחר שמונה על ידי יו"ר הכנסת דליה איציק לחבר המועצה להשכלה גבוהה, עמד שונשיין בראש המאבק המשותף לכלל ארגוני הסטודנטים כנגד ועדת שוחט אשר הייתה צפויה להמליץ על העלאת שכר הלימוד וקיצוץ בתקציבי מערכת ההשכלה הגבוה. במסגרת המאבק השביתו ארגוני הסטודנטים במשך חודשיים את הלימודים במוסדות להשכלה גבוה ובמהלכם בוטלו 41 ימי לימוד. היה זה מאבק הסטודנטים הגדול ביותר מאז שביתת הסטודנטים הגדולה של 1998. שביתת הסטודנטים הסתיימה רק לאחר התערבות ראש הממשלה אהוד אולמרט ושרת החינוך יולי תמיר. המאבק המאורגן של ציבור הסטודנטים כנגד ועדת שוחט הסתיים בהסכם פשרה מול נציגי הממשלה עליו חתם שונשיין, לקול מחאה של סטודנטים רבים שראו בכך מחטף (פחות מחודש לאחר המאבק אף ניסו מספר ראשי אגודות להדיח את שונשיין מתפקידו). במסגרת הסכם הפשרה התחייבו נציגי הממשלה שלא להעלות את שכר הלימוד, להחזיר תקציבים שקוצצו ממערכת ההשכלה הגבוהה במהלך השנים, ולפעול לרפורמה במערכת ההשכלה הגבוהה, בשיתוף מלא עם נציגי הסטודנטים.
שונשיין נבחר כמועמד לפרס בטקס אנשי השנה לשנת 2007 בקטגוריה החברתית לצד דורון אלמוג, עמרם מצנע, נעה סתת ואמנון נחמיאס.
פעילות ארגונית

עם סיום המאבק פעל שונשיין לקידום ענייני הסטודנטים מחוץ לגבולות המדינה והביא לקבלתה של התאחדות הסטודנטים בישראל כחברה מלאה בהתאחדות הסטודנטים האירופאית (European Students' Union).
שונשיין כיהן כחבר בחבר הנאמנים של ההסתדרות הציונית העולמית וקרן קיימת לישראל כנציג הדור הצעיר וציבור הסטודנטים. בחודש מאי 2008, לאחר שראשי אגודות הסטודנטים באוניברסיטאות העברית, בן-גוריון והטכניון הודיעו על כוונתם לפעול להדחתו, החליט שונשיין לסיים את תפקידו בהתאחדות בשל חילוקי דעות באשר למבנה האחזקות של אגודת הסטודנטים בחברות הכלכליות שבבעלותה.
פעילות פוליטית

בנובמבר 2008 התמודד שונשיין בראש רשימת "גיל צעיר" למועצת העיר פתח תקווה, במסגרת מערכת הבחירות לרשויות המקומיות. הרשימה, ששילבה בין צעירים לאנשי מפלגת הגמלאים גיל, זכתה במנדט למועצה ושונשיין הצטרף לקואליציה העירונית בראשות ראש העיר יצחק אוחיון בתפקיד מחזיק תיק הנוער והצעירים. בכך היה לנציג הראשון של "מפלגות הצעירים" במועצת העיר פ"ת. במקביל, סיים שונשיין את לימודי המשפטים והתמחה במשרד עו"ד.
ביוני 2012 מונה שונשיין על ידי ראש העירייה אוחיון ומועצת העיר לתפקיד סגן ראש העיר כאשר הוא ממשיך להחזיק בתיק הנוער והצעירים. תנועת אומ"ץ פנתה למבקר המדינה בבקשה לבטל לאלתר את מינויו לסגן ראש העיר. בבחירות למועצת העיר פתח תקווה ב-2013 בראש רשימת "עיר צעירה" וזכה ב-3 מנדטים ומונה לסגן ראש העיר, מתפקיד זה פוטר לקראת הבחירות ב-2018. בבחירות המוניציפליות של שנת 2018 התמודד שונשיין על ראשות העיר ולמועצה התמודד ברשימה משותפת עם סגנית ראש העיר לשעבר אורנה דוידאי שנקראה "מחוברים", זאת לאחר ששניהם פוטרו מתפקיד סגני ראש העיר לאחר ההחלטה על התמודדותם המשותפת. בבחירות אלו סיעתם של שונשיין ודוידאי זכתה ל-2 מושבים בלבד, בבחירות לראשות העיר הגיע למקום השלישי לאחר שקיבל 10.90% מהקולות. בבחירות ב-2024, רץ יחד עם אורי אהד ברשימה משותפת בשם "מחויבים" – וזו זכתה לשלושה מושבים. לאחר הבחירות, נכנס לקואליציה של גרינברג פעם נוספת.
שונשיין הוא אוהד הפועל פתח תקווה ואף לקח חלק כפעיל במחלקות הספורט של האגודה. לקראת עונת 2009/2010 היה שותף להקמתן מחדש של מחלקות הכדוריד והכדורסל של האגודה.
כמשפטן

בבחירות שהתקיימו ללשכת עורכי הדין בחודש יוני 2019 רשימתו של שונשיין ועו״ד שלמה שחר, מטעם סיעת דרך חדשה של ציון אמיר זכתה לארבעה מושבים במחוז מרכז. שונשיין מונה ליו״ר הוועדה לתכנון ובנייה של לשכת עורכי הדין במחוז מרכז.
לאחר הבחירות לללשכת עורכי הדין בחודש יוני 2023, מינה ראש הלשכה הנבחר עו"ד עמית בכר את שונשיין לממלא מקום מנכ"ל הלשכה ובחודש דצמבר 2023 נבחר על ידי המועצה הארצית של לשכת עוה"ד למנכ"ל הלשכה, ובספטמבר 2024 התפטר מתפקידו על רקע חילוקי דעות עם בכר.
הערות שוליים

↑  http://mynetpetahtikva.co.il/חדשות/רעידת-אדמה-פוליטית-איתי-שונשיין-חובר-לקואליציה-של-רמי-גרינברג-409040
↑  יובל לידור, מנסים להדיח את היו"ר שונשיין, מעריב, 17 ביוני 2007
↑  חן רוזנק‏, מי יהיו אנשי השנה 2007?, באתר וואלה, 9 באוגוסט 2007
↑  http://www.esu-online.org/news/article/6001/273/
↑  ליאור ליווק,סטודנטים: שונשיין תתפטר, וואלה-לימודים, 18 ביוני 2007
↑  http://www.ometz.org.il/activitiesInside.asp?id=3688
↑  יום הבוחר והקונה - איך בילו תושבי פתח תקוה את יום השבתון?, באתר mynetpetahtikva.co.il (ארכיון)
↑  איתי שונשיין מסתער על ראשות עיריית פתח תקוה: "אני בשיא הקריירה", באתר mynetpetahtikva.co.il (ארכיון)
↑  התוצאות הסופיות של הבחירות המקומיות בפתח תקוה לשנת 2018, באתר mynetpetahtikva.co.il (ארכיון)
↑  מתן דויטש, הישג מדהים לרמי גרינברג במועצת העיר החדשה, Mynet פתח תקווה, 19 במרץ 2024
חרם על ההתנחלויות

הפגנה משנת 2009 של ארגון השמאל האמריקאי "Code Pink" נגד מוצרי AHAVA שיוצרו אז בהתנחלות מצפה שלם.
חרם על ההתנחלויות היא פעולת מחאה נגד מדיניות ההתנחלות של ישראל מעבר לקו הירוק, בדרך של החרמת תוצרת ההתנחלויות, סירוב להופיע בהן, סירוב לשתף פעולה עם מוסדות הנמצאים בהן והחרמת חברות המספקות שירותים להתנחלויות.
החרמות מנומקים בסיבות מגוונות, אך לרוב מתבססים על אי הסכמה מוסרית ופוליטית עם מפעל ההתנחלויות. לרוב, פעולות אלה נועדו להביע מחאה נגד הפגיעה של ההתנחלויות, לדברי המוחים, באוכלוסייה הפלסטינית ובתהליך השלום, וכדי למנוע את "חיזוק והמשך הכיבוש", כפי שהדבר נתפס על ידי המשתתפים בחרם.
הקוראים לחרם על תוצרת ההתנחלויות מבחינים לרוב בין חרם זה לחרם כולל על ישראל, ולעיתים אף מציינים כחלק ממטרות החרם מניעה של חרם בלתי מובחן על ישראל.
סוגי החרם > חרם אמנותי

עם חנוכת אולם התרבות באריאל ב-2010 שבו נקבעו הופעות של התיאטראות הגדולים בישראל, חתמו מחזאים ושחקנים, בהם יוסי פולק, דורון תבורי, איתי טיראן, עודד קוטלר, מוטי לרנר, ענת גוב, שרה פון-שוורצה, ויהושע סובול, על מכתב פומבי לראשי התיאטראות שבו הם קוראים להם לא לקיים הופעות מעבר לקו הירוק, והשחקנים הודיעו שיסרבו להופיע בהצגות שיתקיימו שם
סוגי החרם > חרם אקדמי

בשל מיקומה של אוניברסיטת אריאל, הפועלת משטח הנמצא מחוץ לתחומי הקו הירוק, הופעלו לחצים, חרם פנימי וביקורת רבות במטרה למנוע את הקמתה. גם בחו"ל נמתחה ביקורת ציבורית שלעיתים החריפה עד כדי קריאה להחרמה אף עוד לפני הפיכת המרכז האקדמי לאוניברסיטה. כאשר ביקר נשיא ארצות הברית אובמה בישראל הוא נמנע מלהזמין לנאומו סטודנטים מאוניברסיטת אריאל, על אף שהזמין סטודנטים מכל אוניברסיטה אחרת בארץ. צעד זה התפרש כחרם מצידו על אוניברסיטת אריאל ועורר ביקורת. כמו כן הוחרמו סטודנטים מהאוניברסיטה עוד כאשר הייתה מכללה, ונפסלו מלהשתתף בתחרות ספרדית ממשלתית לאור מיקומה הגאוגרפי של המכללה. מנהל התחרות הסביר כי מדובר בהחלטה של ממשלת ספרד.
ממשל ביידן הורה בשנת 2023 להפסיק את שיתוף הפעולה המדעי-טכנולוגי עם ישראל מחוץ לקו הירוק, והבהיר כי מדיניות זו נהוגה כבר משנת 2020. בהנחיה נאמר שעל פי מדיניות החוץ של ארצות הברית שטחי יהודה ושומרון, מזרח ירושלים ורמת הגולן נותרו "כפופים למשא ומתן על מעמד הקבע".
החלטת האו"ם ליצור רשימה של עסקים הקשורים להתנחלויות

במרץ 2016 קבעה מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם כי ההתנחלויות אינן חוקיות על פי המשפט הבין-לאומי הפומבי ופוגעות בזכויות האדם של הפלסטינים. כחלק מההחלטה נקבע כי המועצה תיצור מאגר נתונים של עסקים ותאגידים המקיימים פעילות בהתנחלויות, בעיקר בתחומים הבאים: אספקת ציוד בנייה, חומרי בניין, מתן שירותים להתנחלויות ולהקמת חומת ההפרדה, תמיכה כספית בפעילות התיישבותית, ואספקת ציוד המשמש להריסת בתי פלסטינים ונכסים חקלאיים.
בדצמבר 2016 קיבלה מועצת הביטחון של האומות המאוחדות את החלטה 2334, שאף היא קובעת שההתנחלויות אינן חוקיות.
בעקבות החלטות אלה, בפברואר 2018 פרסם האו"ם כי בידיו רשימה של 206 עסקים הקשורים להתנחלויות. הדו"ח לא ציין את שמות החברות ונאמר בו כי מאגר הנתונים עדיין לא הושלם.
בפברואר 2020 הצהירה מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם כי בידיה רשימה של 112 עסקים הקשורים להתנחלויות ביהודה ושומרון, מזרח ירושלים ורמת הגולן, אך לא פרסמה את הרשימה. מאוחר יותר הופצה הרשימה על ידי משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים. הרשימה כוללת בעיקר חברות ישראליות, אך גם מספר חברות בינלאומיות בולטות, בהן בוקינג, TripAdvisor, Airbnb, מוטורולה ו-JCB. מתוך החברות ברשימה, 94 הן חברות ישראליות, והשאר מארצות הברית, הולנד, הממלכה המאוחדת, צרפת, לוקסמבורג ותאילנד.
מישל בצ'לט, הנציב העליון לזכויות אדם של האו"ם, הודיעה כי הרשימה אינה "רשימה שחורה" ולא מגדירה את הפעילות העסקית של החברות כבלתי-חוקית, אלא מצביעה על חברות האחראיות לפעילויות ש"עולים מהן חששות מסוימים לזכויות האדם."
ב-30 ביוני 2023 פרסם משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים רשימה מעודכנת של עסקים הקשורים להתנחלויות, ובה גם נמנו הקריטריונים שעל פיהם הורכבה הרשימה. הרשימה המעודכנת מונה 97 עסקים, ונגרעו ממנה 15 חברות שחדלו לפעול בהתנחלויות מפברואר 2020.
ביקורת

גופים ואישים שנקטו בחרם על התנחלויות ספגו לאורך השנים ביקורת רבה מנימוקים שונים. כך למשל, יש מי שהעלו את הטענה שחרם על ההתנחלויות הוא מדרון חלקלק לחרם על ישראל גופא, בין השאר מכיוון שרוב הגופים הכלכליים המרכזיים במדינה (כגון בנקים ורשתות מסחריות) עובדים גם ביהודה ושומרון. טיעון נוסף שעלה הוא שהחרם יגרום בעיקר לפגיעה בעשרות אלפי הפלסטינים שמועסקים בתעשייה ובחקלאות של התנחלויות. טיעון אחר שהועלה, בעיקר על ידי אישים וארגונים המשתייכים לימין הפוליטי, הוא שהחרם על ההתנחלויות זהו צעד גזעני, מכיוון שהוא נובע מתוך התנגדות לכך שיהודים יתיישבו באזור מסוים.
כתגובה לחרם על ההתנחלויות ולחרם על ישראל שהוטל על ידי ארגונים או אישים שונים, הכנסת השמונה עשרה אישרה את החוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם, שקובע שכל קריאה פומבית לחרם תרבותי, אקדמי או כלכלי על אדם או גורם כלשהו רק מחמת זיקתו למדינת ישראל, מוסד ממוסדותיה או אזור הנמצא בשליטתה, היא בגדר עוולה אזרחית, שמהווה עילה לתביעה נזיקית אזרחית על ידי אותו אדם או גורם.
ראו גם

חרם על ישראל
חוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם – חוק ישראלי
חוק איסור החרם על ישראל – הצעת חוק אמריקאית
עיטור הגבורה (משטרת ישראל)

| --- | --- |
עיטור הגבורה משטרת ישראל
עיטור הגבורה משטרת ישראל
 
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 סוג:  אות גבורה
 המעניק:  השר לביטחון פנים (שר המשטרה) בהמלצת המפכ"ל
 למען:  ”מעשה גבורה עילאית שנעשה בעת מילוי תפקיד תוך חירוף נפש”
 זכאות:  שוטרי משטרת ישראל
 סטטוס:  עיטור פעיל
 הענקות
 הוענק לראשונה:  1974
 הוענק לאחרונה:  1974 (נכון ל-2013)
 סה"כ הוענקו:  שני עיטורים
 היררכיה
 עיטור מקביל:  עיטור הגבורה (צה"ל), עיטור גבורה (שב"ס)
 עיטור נמוך יותר:  עיטור האומץ
עיטור הגבורה של משטרת ישראל הוא העיטור הגבוה ביותר שניתן במשטרת ישראל. העיטור ניתן על מעשה של גבורה עילאית תוך חירוף נפש בעת מילוי תפקיד. העיטור מחולק על ידי השר לביטחון פנים בהמלצת המפכ"ל. עד היום הוענקו רק שני עיטורים מסוג זה.
היסטוריה

בשנת 1972 חוקק חוק העיטורים משטרת ישראל במסגרתו יוסדו שלושה עיטורים למעשי גבורה של שוטרים או סוהרים. העיטור הגבוה מבין השלושה הוא עיטור הגבורה. בשנת 1974 חולקו שני עיטורי גבורה לשוטרים שקיבלו בעבר ציון לשבח מהמפכ"ל ובעקבות חוק העיטורים הומר הצל"ש שלהם לעיטור גבורה. השוטרים הם יונה קוממי ויוסף וקיל.
יונה קוממי הייתה השוטרת הראשונה שנרצחה במדינת ישראל, לאחר שרדפה אחרי רוצח חמוש על אף שהיא לא הייתה חמושה, היא קיבלה ציון לשבח מהמפכ"ל בשנת 1965 שהומר לעיטור גבורה. סמל שני יוסף וקיל היה מפקד כיתה במשמר הגבול בעת מלחמת ההתשה בעמק בית שאן, באחד הסיורים נפגע נגמ"ש של צה"ל ויוסף רץ לחלץ ממנו את הפצועים תחת אש כבדה, מאוחר יותר גילה שאחד מחבריו נפצע והוא רץ וחבש אותו צמוד לקווי האויב וכן נשאר איתו בשטח תחת אש עד שחולץ. הוא קיבל ציון לשבח מהמפכ"ל בשנת 1969 שהומר לעיטור גבורה.
ב-14 במרץ 2011 החליטה ועדת הצל"שים של משטרת ישראל להעניק את עיטור הגבורה לשלושת השוטרים שנספו בשרפה בכרמל: תת-ניצב אהובה תומר (מפקדת תחנת חיפה), תת-ניצב ליאור בוקר וסגן ניצב איציק מלינה. ההחלטה הוסברה בין היתר בכך ש"אין סיכון גבוה יותר מאשר לרוץ לתוך הלהבות כדי להציל אנשים ולדעת שאי אפשר לצאת מתוך הבערה", בסופו של דבר הוענק להם עיטור המופת.
מקבלי עיטור הגבורה

| שם | דרגה | מקום | תאריך | תיאור המעשה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| יונה קוממי | שוטרת | רמת גן | 29 באוגוסט 1965 | מרדף אחר רוצח חמוש ללא נשק |
| יוסף וקיל | סמל שני | ליד מעוז חיים | 29 באפריל 1969 | חילוץ פצועים תחת אש |
עיצוב העיטור וענידתו

את העיטור עיצב נתן קרפ. מדליית העיטור היא עיגול בקוטר כ-4 סנטימטרים עליו מוטבעת מנורת שבעה קנים בקווים ישרים. בתחתית המנורה סמל משטרת ישראל ומתחת לסמל שני עלי זית. העיטור מחובר לסרט ברוחב 4 סנטימטרים שהשליש המרכזי שלו בצבע תכלת ושני השלישים החיצוניים שלו בצבע אדום. העיטור עשוי כסף ומשקלו כ-25 גרם.
את העיטור מנפיקה החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות.
אות העיטור, בדומה לסרט מחולק לשלישים: אדום, תכלת אדום, והוא נענד על הצד השמאלי של החזה. העיטור עצמו נענד בצד ימין כאשר הוא נענד במלואו.
הערות שוליים

↑  יונה קוממי באתר משטרת ישראל
↑  סמ"ש יוסף וקיל., באתר הגבורה
↑  אבי אשכנזי, ועדת הצל"שים החליטה: עיטור הגבורה לקצינים שנספו בכרמל, nrg מעריב, 14 במרץ 2011
| אותות ועיטורים ישראליים |
| --- | --- | --- |
| עיטורי צה"ל | עיטור הגבורה • עיטור העוז • עיטור המופת • ציון לשבח • אות הערכה מטעם הרמטכ"ל • אות מצטיין הרמטכ"ל • אות מצטיין הנשיא • מצטיין שר הביטחון • אותות הערכה והוקרה  של חיל האוויר |  |
| עיטורי המשטרה, השב"ס וכבאות והצלה | עיטור הגבורה • עיטור האומץ • עיטור המופת • עיטור השירות • עיטור ההתנדבות |  |
| אותות מערכה | מלחמת הקוממיות • מלחמת סיני • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה • מלחמת יום הכיפורים • מערכת שלום הגליל • המערכה ברצועת הביטחון • מלחמת לבנון השנייה • מערכת צוק איתן |  |
| אותות שירות | אות השומר • אות ניל"י • אות ההגנה • אות האצ"ל • אות הלח"י • עיטור אסורי שלטון המנדט  עיטור לוחמי המדינה • אות ההתנדבות • אות הלוחם בנאצים • אות המשמר |  |
| אחר | אות השירות המבצעי • פרס ביטחון ישראל • אות הוקרה מטעם האלוף • אות השירות בישראל • אות המעפיל • נס הקוממיות • אות קטמון (בוטל) |  |
| ראו גם | סיכות צה"ל • ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים |  |
השושלת הרביעית של מצרים

|   |
| --- | --- |
 מדינה:  מצרים העתיקה 
 בית האב:  הממלכה העתיקה של מצרים 
 תקופת השושלת:  2613 לפני הספירה – 2498 לפני הספירה 
 
שבר של אבן פלרמו המתעד הגעת אניות מסחר בתקופת השושלת הרביעית במוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית.
השושלת הרביעית של פרעוני מצרים העתיקה שלטה קרוב ל-120 שנה (2494-2613 לפנה"ס) ונחשבת כתור הזהב של הממלכה הקדומה. תקופה זו הייתה תקופה של שלום ושגשוג. והיא שייכת לתקופת הממלכה הקדומה ביחד עם השושלות השלישית, הרביעית והחמישית. תקופה זו מתוארת גם כעידן הפירמידות. עיר הבירה באותה תקופה הייתה ממפיס.
פרעוני השושלת הרביעית

השושלת הרביעית בישרה את פסגת עידן הפירמידות. השלום היחסי בתקופת השושלת השלישית אפשר בתקופת זו פנאי לתרבות ואמנות. ניסויי סנפרו בבניה הובילו להתקדמות משלב פירמידות המדרגה כמו הפירמידה של ג'וסר (פירמידות נפוצות בתרבויות עתיקות שונות בעולם ושונות מהפירמידות המוכרות בעיצוב שלהן ובסגנון הבנייה) של סגנון המסטבה ועד לפירמידות ה'אמיתיות' בעלות הפאות החלקות, כמו הפירמידות בגיזה. אין עוד תקופה אחרת בהיסטוריה של מצרים שהיו בה הישגים מרשימים כל כך בארכיטקטורה כמו תקופת השושלת הרביעית. כל שליטי מצרים מהתקופה הזו בנו לפחות פירמידה אחת שתשמש אותם כקבר או כאנדרטה.
רשימת הפרעונים:
| שם | תאריכי שלטון | הערות |
| --- | --- | --- |
| סנפרו | 2613-2589 לפנה"ס | ראשון בוני הפירמידות הגדולות. קיבל את זכות המלוכה מאשתו חתפ-חרס שהייתה בתו של חוני |
| ח'ופו | 2589-2566 לפנה"ס | ידוע גם בכינויו היווני חפוס |
| ג'דפר | 2566-2558 לפנה"ס | יש הגורסים כי פרעה זה לא היה קיים |
| חעפרע | 2558-2532 לפנה"ס | ידוע גם בכינויו היווני חפרן |
| - | - | יש הטוענים שבתקופה זו מלך פרעה הידוע בשם היווני ביכריס |
| מנכאורע | 2532-2503 לפנה"ס | ידוע גם בכינויו היווני מיקרינוס. |
| שפססכאף | 2503-2498 לפנה"ס | - |
סנפרו

מייחסים לסנפרו, הפרעה הראשון בשושלת הרביעית, את השלמת הפירמידה האמיתית הראשונה הפירמידה האדומה בדחשור, לאחר שבנה את הפירמידה הנטויה ונטשה, וכפי הנראה לאחר שבנה את פירמידת מיידום. כמו כן בנה מספר פירמידות מדורגות קטנות יותר, וכך היה למקים הפירמידות הפורה ביותר באותה תקופה. מספרים כי סנפרו העתיק אבנים ולבנים יותר מכל פרעה אחר.
אשתו הבכירה של סנפרו הייתה אטפרס, אחותו למחצה ואם בנו ח'ופו. שתי נשותיו האחרות ילדו לו ילדים נוספים.
כשליט נוח לבריות חיזק סנפרו את הכוח של המשפחה השלטת על ידי העברת תפקידים רשמיים ועמדות בכירות לקרובי משפחה. הוא שלט על האצולה דרך שמירה קפדנית על האדמות והאחוזות. הוא קיים מסעות צבאיים בסיני, נוביה, לוב ויזם סחר עם לבנון לרכישת ארז.
מתקופת שלטונו שרד תיעוד של הקשר של מצרים עם שכנותיה אשר תועדו על אבן פלרמו. האינפורמציה המגולפת על האבן מקדימה את התקופה. למרות שכמה מחלקי האבן אבדו, אחד מהם מכיל אזכורים על הגעתן של ארבעים אוניות טעונות עצים מארץ זרה במהלך שלטונו של סנפרו.
ח'ופו, ג'דפר, חעפרע, ביכריס, מנכאורע

שמותיהם של ח'ופו וג'דפר חרוטים במחצבות של גרניט לייט במדבר המערבי 65 ק"מ צפונית-מערבית לאבו סימבל. חפצים המתוארכים לתקופות של ח'ופו, חעפרע ומנכאורע (מיקרינוס) נחשפו בגבל. חפצים כמתנות דיפלומטיות או מסחריות המתוארכים לתקופתו של חעפרע נמצאו אפילו רחוק יותר, באבלה. בתל חצור נמצא שבר מגרניט של רגלי ספינקס שנשא את שמו של המלך מנכאורע. השבר בגודל 30 על 40 ס"מ, הערכה היא שהספינקס המקורי הגיע למשקל של 500 ק"ג.
ח'ופו הוא השליט הידוע ביוונית כ: Χέοψ. בנו הוא חעפרע ונכדו הוא מנכאורע. כל השליטים הללו השיגו תהילה מתמשכת הודות לבניית הפירמידות שלהם בגיזה.
ארגון והזנת כוח העבודה הנדרש ליצור הפירמידות הללו דרש ממשלה ריכוזית עם סמכויות נרחבות, ואגיפטולוגים מאמינים כי בתקופה זו הממלכה הקדומה הפגינה רמת תחכום ושגשוג ממושך שנדרשו לביצוע פרויקטים מורכבים כגון אלה. בחפירות שנעשו לאחרונה מחוץ לחומה של קרואו על ידי ד"ר מארק לאנר נחשפה עיר גדולה שנראה כי מטרתה הייתה להלין, להאכיל ולספק את צורכי עובדי הפירמידה.
למרות שפעם נטו להאמין כי עבדים הם אלו שבנו את המבנים המונומנטליים הללו -השערות המבוססות על סיפור יציאת מצרים המקראי- הרי שמחקר של שומרי קברים הוכיח כי הם נבנו על ידי איכרים מרחבי מצרים. ככל הנראה הם עבדו בתקופות בהן לא הייתה עבודה בשדות – בזמן שההצפה השנתית של הנילוס כיסתה את שדותיהם, יחד עם צוות גדול של מומחים שכלל פסלים, ציירים, מתמטיקאים וכהנים. תיעודים מלמדים כי כל משק בית היה אחראי על מתן עובד אחד עבור פרויקטים אזרחיים. העשירים יכלו לשכור אחרים שימלאו את מקומם. החובות האזרחיות לא היו בהכרח מיזמי בניה. מדובר היה בתפקידים גם כמו מקדשים, ספריות ופסטיבלים אשר נשים וגברים כאחד מילאו אותם.
ניתן להסיק מבנייתן של פירמידות אלו כי מצרים נהנתה משגשוג חסר תקדים בתקופת השושלת הרביעית. הרודוטוס גם הוא עזר לבסס את הדעה כי הפירמידות נוצרו בעזרת כוח אדם שהוכרח לבנותן. עם זאת, למרות שהצורה בה מוצג ח'ופו בפפירוס ווסטכר תרמה ליצירת רושם שלילי על הפרעונים, הרי שמלכים אלו לא היו רודנים. למעשה, אותו פפירוס מתאר את סנפרו באור חיובי ביותר. דבר זה מוכיח שהפרעונים נזכרים בהקשר ל[דרושה הבהרה] כנדיב מאוד שאף הייתה מסורת של זיכרון שלילי בעקבות הצורה ח'ופו המוצגת בפפירוס ווסטכר.
חנטקאוס הראשונה

מעמדה של חנטקאוס הראשונה שקברה בנוי בשביל מנכאורע הוא אולי המסקרן ביותר.
חנטקאוס הייתה הבת של מנכאורע והיא שלטה כפרעונית.
הקבר שלה היה קבר מסטבה עם כוך קבורה נוסף שני שנבנה מעליו אך לא במרכז.
בפתח המוביל לקבר של חנטקאוס רשומות כתובות שיכולות להתפרש או
יתירה מזאת, התיאור המופיע בפתח הקבר גם נותן לה את הקישוטים המקובלים של משפחת המלוכה, כולל זקן (שלא היה) של פרעה. התיאור והכותרת הובילו כמה אגיפטולוגים להצעה שהיא משלה כפרעונית בסוף השושלת הרביעית.
המצבה שלה עם גימור אופייני של נישה ארכיטקטית שהייתה מקובלת אצל אישים ידועים. הנישות הללו מולאו מאוחר יותר באבן גיר.
ג'דף-פתח ושפססכאף

הפרעה המתוארך הבא הוא שפססכאף, בנו של מנכאורע. תקופת שלטונו הייתה קצרה אבל הוא הספיק להשלים פרויקטים שונים שאביו התחיל ולהנחיל סגנון ארכיטקוני משלו.
ג'דף-פתח הוא דמות צללים אשר שלטונה מיוחס לתקופות שנים שונות וקיומה אף מוטל בספק.
שפססכאף נחשב בדרך כלל כפרעה האחרון של השושלת הרביעית. למרות זאת, מנתון, היסטוריון מצרי קדום, מונה אישים שונים בתפקיד וגם רשימת המלכים מטורינו, מקור נוסף על שליטים מצריים מונה עוד פרעה שמלך בערך שנתיים לאחר שפססכאף. ייתכן שזה היה צ'דפתה.
למעשה, לא ברור מתי וכיצד הגיעה שושלת זו לקיצה. הרמז היחיד שניתן לדלות הוא כי מספר שליטי השושלת הרביעית אומתו על פי התיעודים הרשמיים של השושלת החמישית תחת אוסר כאף.
הערות שוליים

↑  פסל ספינקס ייחודי התגלה בחפירות תל חצור, אלי אשכנזי, הארץ חושפי הספינקס בחצור: "מישהו ניתץ אותו" דליה מזורי, מעריב, 9 ביולי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012417749705171  LCCN: sh2017005156
גטו טוצ'ין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מדינה:  אוקראינה 
 מחוז:  טוצ'ין 
 נתונים
 קואורדינטות:  50°42′00″N 26°34′00″E﻿ / ﻿50.7°N 26.5666666667°E﻿ / 50.7; 26.5666666667
 
גטו טוצ'ין היה גטו שפעל תקופה קצרה בקיץ 1942 סמוך לעיירה טוצ'ין באוקראינה. ככל הנראה הוא היה הגטו הראשון שמרד בנאצים, ובריחת האסירים ממנו נחשבת בעיני חוקרי השואה לפעולה הרואית של אלה שסירבו ללכת "כצאן לטבח", אולם מספר הניצולים היה מזערי. מ-3,000 אסירים יהודים ניצלו 20 בלבד.
יהודי טוצ'ין לפני הקמת הגטו

לפני מלחמת העולם השנייה חיו בטוצ'ין כ-3,000 יהודים. הם התפרנסו בדוחק רב ממלאכה ומסחר זעיר, בעיקר בענפי ההלבשה, חייטות וסנדלרות. פעלו בו תנועות הנוער הציוניות "השומר הצעיר", "החלוץ", "בית"ר" ו"החלוץ המזרחי" וכן קבוצות של הבונד והקומוניסטים. רוב הילדים היהודים למדו בבית ספר ממלכתי פולני מיוחד ליהודים, ולצידו פעל עד 1939 (עם הכיבוש הסובייטי) בית הספר העברי "תרבות" וכן ספרייה ציבורית עם ספרים בעברית וביידיש.
עם תחילת מבצע ברברוסה ביוני 1941, עזבו יהודים רבים את העיירה ונמלטו מפני הנאצים לפנים ברית המועצות. טוצ'ין נפלה בידי הצבא הגרמני ב-6 ביולי ומיד לאחר מכן סבלו היהודים שנשארו  מהתעללויות, ביזות, שריפת ספרי תורה ופרעות מהגרמנים ומשכניהם האוקראינים. האוקראינים רצחו שבעים יהודים ופלוגת איינזקומנדו 4a רצחה עוד שלושים. כמו כן, הוראה שניתנה ביולי 1941 שאין לסחור עם היהודים, הביאה רבים מהם לכדי רעב.
הגטו והכנות למרד

היודנראט בטוצ'ין הצליח לדחות את הקמת הגטו באמצעות שוחד למושל הגרמני של האזור. רק ביולי 1942 הוחל בהקמת הגטו, שהושלם בספטמבר 1942. גדר תיל הקיפה את המקום שהורכב מ-60 בתי עץ חד קומתיים, ונכלאו בתוכו בצפיפות רבה כ-3,000 יהודים מטוצ'ין והסביבה. הגטו נשמר בידי שוטרים אוקראינים חמושים.
צעירי הגטו ידעו שהנאצים עומדים לחסל את האסירים מכמה מקורות מידע והחליטו על מרד חמוש. הם שמו לב שבקרבת מקום נחפרו בורות להוצאות להורג המוניות ושמעו על השמדת הגטו היהודי ברובנו. ראש היודנראט, גצל שוורצמן, קיבל רמז לחיסול הגטו בשיחה עם מפקד הגסטפו במקום. הוא כינס חבורת צעירים בביתו, הורה להם לרכוש נשק מכל גורם אפשרי והחל לתכנן עמם את המרד. ההכנות למרד נעשו תוך זמן קצר. נאספו נשקים, הוכנו חומרים דליקים ואורגנו קבוצות לוחמים.