מרד חמלניצקי
ערב ההתקוממות

ב-1632 מת זיגמונט, ובנו ולדיסלב ירש אותו. המלך החדש מיהר להפסיק את רדיפת האורתודוקסים והסדיר את מעמד הכנסייה. הוא היה אהוד בקרב הרותנים והקוזאקים, אף כי האצולה המשיכה להפקיע אדמות באופן שרירותי ולנהוג כרצונה באוקראינה. ב-1638 דוכא מרד פווליוק(אנ'). מספר הרשומים הוגבל ל-6,000, והזפורוז'ים כולם הוכרזו רשמית כשווי ערך לאיכרים בלבד.
ב-1645 פרצה מלחמה בין העות'מאנים לרפובליקה של ונציה בכרתים. ולדיסלב והוונציאנים הגיעו להסכמה סודית לפיה האיחוד יתערב בלחימה. כדי לעקוף את התנגדות פרלמנט האצילים, הסיים, תכנן המלך להציע בחשאי לקוזאקים לפתוח ביזמתם בעימות עם הטטרים וכך להצית מלחמה עם הטורקים. מניעיו כללו גם את הרצון לחזק את המונרכיה, אולי אף לבטל את בחירת המלך. באפריל 1646, הגיעה אל המלך משלחת מהסיץ', ביניהם אציל זוטר בשם בוגדן חמלניצקי. בתמורה להסכמתם להשתתף במזימתו, הציע להם ולדיסלב את השבת כל זכויותיהם והכפלה מיידית של מספר הרשומים ל-12,000. תוכנית המלך נחשפה לבסוף על ידי הוונציאנים, שהיו מעוניינים להרתיע את העות'מאנים, והוא ויתר עליה אל מול התרעמות הסיים שהתכנס באוקטובר.
בתחילת 1647 התרחשה סדרת אירועים שהניעה את חמלניצקי למרוד בשלטון האיחוד. הדיווחים לגביה מעורפלים. ככל הנראה המגנאט הפולני אלכסנדר קונייצפולסקי חמד לעצמו את נחלתו של הקוזאק, הכפר סובוטיב, או חשש מתחרות מצדו בעסקי המשקאות החריפים; אחד מעושי-דברו, דניאל צ'פלינסקי, פשט על ביתו, גזל את רכושו ולפי גרסאות אחדות אף הלקה את בנו בן העשר, שמת כתוצאה מכך. כמו כן, צ'פלינסקי נשא לבסוף את האשה שחמלניצקי האלמן תכנן להתחתן עמה, אם כי לא ברור אם חטף או פיתה אותה. חמלניצקי הגיש תלונות רבות לבתי-המשפט ונענה ריקם. הוא אף פנה אל המלך, שאהד את עניינו אך היה מנוע מלהתערב בענייני האצילים.
הקוזאק הנגזל החל לארגן התקוממות. הוא נסע ברחבי הארץ ושוחח עם אַטָמַנים, מנהיגי הקוזאקים המקומיים, בפניהם הציג את המכתבים שנתן המלך בפגישתם. באמצעותם, שכנע את שומעיו כי ולדיסלב היה מוכן להעניק להם ויתורים נרחבים. הוא אף הציג את המרי המתוכנן כמעשה תמיכה בשליטם נגד האצולה המרדנית, וכך העניק למרידה לגיטימיות – ייתכן שראייה זו של הדברים שיקפה בכנות את דעתו של חמלניצקי עצמו. בסוף 1647, כששב לביתו, נעצר בפקודת קונייצפולסקי. בינואר 1648 הצליח להימלט מהמאסר בעזרת חברים ועשה את דרכו אל הסיץ', מעבר לדנייפר, שם היה מחוץ להישג ידן של הרשויות. עם הגעתו, החל ביצירת ברית בין הקוזאקים מהערבות לבין הרשומים. ב-25 לחודש הוביל מתקפה מוצלחת על חיל-המצב של האיחוד באי מיקיטינסקאיה, משכן מועצת הסיץ'. רבים מהרשומים במקום החליפו צדדים והצטרפו אליו. חמלניצקי החל מיד בשיגור אגרות לכל חלקי אוקראינה בקריאה להצטרף למרד.
בחודש מרץ יצא לבחצ'יסראי, אל חצרו של הח'אן מקרים אסלאם השלישי גיראי. אף על פי שהעות'מאנים אסרו עליו לפשוט מעבר לגבול כדי לא לגרור עוד מדינות למלחמתם בוונציאנים, קיבל הלה את הצעת חמלניצקי לברית צבאית: הוא היה נתון בלחץ כבד מהנסיכים לאפשר להם לערוך מסעות ביזה, ובקושטא שררה אי-ודאות עקב טירופו המתגבר של איברהים הראשון. הרותני הסכים לשרוף את 3,000 הסירות בהן השתמשו הקוזאקים כדי לפשוט על חופי הים השחור, והותיר בקרים את בנו טימיש חמלניצקי כבן ערובה. בתמורה הובטחה לטטרים הזכות ליטול שלל ככל שיחפצו. הח'אן העמיד לרשות הקוזאק 4,000 פרשים בפיקודו של טוגאי ביי. לבסוף, לא התנגד השער הנשגב לברית: השולטן-הילד החדש מהמט הרביעי (דהיינו, הווזיר הגדול והוולידה שולטן) אשרר אותה באוגוסט, מיד לאחר עלותו לשלטון. ב-18 באפריל שב חמלניצקי לסיץ', שם כונסה אספת נכבדים שבחרה בו להֶטְמׇאן, או מצביא עליון, של הזפורוז'ים. בשלב זה התפשטו הידיעות לגבי היקף ההתקוממות, וצבא האיחוד יצא כדי לדכא אותה.