stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי דירבורן
מורשתו והנצחתו

משלחת לואיס וקלארק שמונתה על ידי הנשיא ג'פרסון ב-1803, קראה לנהר דירבורן שבמערב מונטנה על שמו של דירבורן. על שמו נקראו גם מחוז דירבורן שבאינדיאנה, העיר דירבורן שבמדינת מישיגן והעיר דירבורן שבמדינת מיזורי. מבצר דירבורן שבשיקגו נקרא על שמו ושם זה הוא המקור לשמו של רחוב דירבורן, רחוב מרכזי במרכז העיר. בראשית המאה ה-19 היה גם מבצר דירבורן במחוז אדמס שבמיסיסיפי.
שמה של בירת מיין, אוגוסטה שונה ב-1797 מהארינגטון לשמה הנוכחי על שמה של בתו של דירבורן.
נשקייה של צבא ארצות הברית שאמורה הייתה להיקרא "מאונט דירבורן" תוכננה להיבנות בראשית המאה ה-19 על אי במפגש הנהרות קטאובה ווטרי, ליד גרייט פולס שבקרוליינה הדרומית. המיזם לא יצא מעולם לפועל, אך שם האי נותר ולאחר שב-1905 העיר נוסדה, נקרא הרחוב הראשי שלה על שמו של דירבורן.
במהלך מלחמת העולם השנייה נקרא מבצר להגנה חופית, שהוקם במדינת הולדתו ניו המפשייר, על שמו של דירבורן.
בנו של דירבורן, הנרי א. ס. דירבורן, היה חבר הקונגרס שייצג את מסצ'וסטס בין השנים 1831 – 1833.
ולדימיר יאקובלב

ולדימיר אנאטולייביץ' יאקובלב (ברוסית Владимир Анатольевич Яковлев; יליד אוליוקמינסק, יקוטיה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות, נולד ב-25 בנובמבר 1944) הוא מדינאי רוסי ממוצא פיני, שכיהן בעבר כמושל סנקט פטרבורג הראשון, והיה השר לפיתוח אזורי (2004–2007).
ביוגרפיה

יאקובלב נולד בעיירה קטנה ביקוטיה, שאליה הוגלתה אמו.
ב-1974 הוא סיים את לימודיו במכון הפוליטכני הצפון-מערבי בלנינגרד ועבד בחברות בנייה שונות השייכות לעיריית לנינגרד.
ולדימיר יאקובלב הוא בעל תואר שלישי למדעי הכלכלה, פרופסור המחלקה לפיתוח עירוני של האוניברסיטה הטכנית של סנקט פטרבורג, והיה לדוקטור כבוד של אוניברסיטת סנקט פטרבורג הממלכתית לכלכלה ופיננסים, וחבר באקדמיה הבינלאומית להנדסה.
ב-1969 היה לחבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
באוקטובר 1993 היה לסגן ראש עיריית סנקט פטרבורג אנטולי סובצ'ק וראש הוועדה למשק עירוני של העירייה. בשנת 1994 קודם לתפקיד הסגן הראשון. באותה תקופה ולדימיר פוטין היה אחד מסגניו של ראש העיר.
ב-2 ביוני 1996 ניצח בבחירות למושל העיר וזכה בסיבוב השני עפ 47.5% אחוזי תמיכה, כשיריבו אנאטולי סובצ'אק, ראש העיר הקודם, מפסיד בפער קטן מאוד (45.8%). בבחירות 1999 הוא נבחר לדומה כאחד מראשי התנועה מולדת – רוסיה כולה. הוא ויתר על מושבו כי רצה להמשיך להיות מושל העיר. במאי 2000 זכה בקדנציה שנייה רצופה כמושל סנקט פטרבורג, לאחר שניצח כבר בסיבוב הראשון תוך זכייה ב-72% מהקולות.
ביוני 2003 התפטר מתפקיד המושל ומונה לסגן ראש הממשלה, והיה ממונה על פרויקטים לאומיים לבינוי ושיכון ואחראי על עבודות התשתית והתחבורה. ב-24 בפברואר 2004 פוזרה הממשלה בראשות מיכאיל קסיאנוב, וב-9 במרץ אותה שנה מונה לנציג המיוחד של הנשיא במחוז הפדרלי הדרומי במקום ויקטור קזאנצב. חלק מאמצעי התקשורת ראו בכך הורדה בתפקיד. צוין שכבר מזמן מקובל ברוסיה לשלוח את האנשים שלא הצליחו בבירה לקווקז. שנת 2004 התאפיינה בפעילות אקטיבית של המורדים הצ'צ'ינים באזור ומספר רב של פעולות טרור.
ב-14 בספטמבר 2004 מונה לשר הראשון לפיתוח אזורי תוך הקמת משרד לפיתוח אזורי של רוסיה החדש. במהלך השנים 2005–2006 נמתחה ביקורת קשה על פעילותו בראש המשרד. ב-4 באפריל התקיים דיון רחב בדומה והתקבלה החלטה על הישגים דלים של יאקובלב בתפקיד. ב-24 בספטמבר 2007 הוא פוטר ויצא לפנסיה.
מאז 28 באפריל 2009 הוא נשיא איגוד הבנאים הרוסי (Российский союз строителей).
בני משפחתו

ולדימיר נשוי לאירינה ויש לו ממנה בן, איגור יאקובלב (נולד ב-1970).
ולדימיר דיחוביצ'ני

| --- | --- |

 לידה:  12 במרץ 1911 (יוליאני) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  24 ביוני 1963 (בגיל 52) רוסטוב על הדון, ברה"מ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הרוסית לחקר גאולוגי 
 שפות היצירה:  רוסית 
 סוגה:  מחזה, טור שירי 
 צאצאים:  Ivan Dykhovichny 
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום  עיטור הכוכב האדום  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  Medal "For the Defence of the Soviet Transarctic" 
 
ולדימיר אברמוביץ' דיחוביצ'ני (ברוסית: Владимир Абрамович Дыховичный;‏ 21 במרץ 1911, מוסקבה - 24 ביוני 1963) היה מחזאי, סאטיריקן, משורר וקריין במה רוסי-סובייטי יהודי. מחבר המילים לשירים מפורסמים של לאוניד אוטיוסוב, קלבדיה שולז'נקו וזמרים אחרים.
קורות חיים

דיחוביצ'ני נולד במוסקבה, כבכור מבין שלושה ילדים למשפחה יהודית. הוא למד גאולוגיה במכון הגאולוגי במוסקבה. עבד במקצוע זה מספר שנים. בשנת 1931 סיים את בית הספר לתיאטרון והחל להופיע. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בלנינגרד הנצורה, בצי הצפוני ובתיאטרון במוסקבה.
דיחוביצ'ני כתב שירים מפורסמים רבים ברוסיה, בהם "מישקה מאודסה" ("אתה מאודסה, מישקה", 1942), המתאר את כאב עזיבתם של לוחמי הצי הסובייטי, שהגנו על אודסה הנצורה אך נאלצו לסגת ממנה.
החל משנת 1945 עבד בשיתוף עם מוריס סלובודסקוי. ביחד הם כתבו מספר מחזות ותסריטים לסרטים.
ולדימיר דמיחוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 ביולי 1916 Novonikolayevsky District, רוסיה 
 פטירה:  22 בנובמבר 1998 (בגיל 82) מוסקבה, רוסיה 
 ענף מדעי:  השתלות איברים 
 מקום מגורים:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לביולוגיה של אוניברסיטת מוסקבה 
 מוסדות:  מכון מחקר עירוני על שם סקליפוסובסקי  A.V. Vishnevsky Institute of Surgery  האוניברסיטה הממלכתית הראשונה לרפואה של מוסקבה ע"ש סצ'נוב 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  מדליה על ההצטיינות בקרב 
 
ולדמיר פטרוביץ דמיחוב (ברוסית: Владимир Петрович Демихов; 18 ביולי 1916 –  22 בנובמבר 1998) היה מדען סובייטי, מחלוצי השתלות האיברים.
חייו

דמיחוב נולד למשפחת איכרים בכפר במחוז וולגוגרד ולמד מסגרות בבית ספר מקצועי. בהמשך, בשנת 1934 נרשם לאוניברסיטת מוסקבה לפקולטה לביולוגיה שם החל לעסוק במחקר. עיקר מחקריו נעשו בין שנות השלושים והחמישים, כשאלו נקטעו עקב מלחמת העולם השנייה, בה שירת כרופא בחזית.
ניסוייו בכלבים כללו את השתלת הלב הראשונה, השתלת מערכת הלב-ריאה הראשונה, השתלת לב מלאכותי והשתלת כליות. הוא ידוע ביותר בזכות השתלת ראש שביצע, בה הושתל ראש גור לכלב בוגר. פרסום השתלה זו הוביל לניסויים מקבילים בקופים אותם ביצע רוברט ג. וייט. דמיחוב זכה לדוקטורט על מאמר בנושא השתלות, וטרם מותו, לעיטור משני, אך ככלל מת עני, אלמוני ולא מוערך.
במהלך שנות ה-60 ביקר הרופא הדרום אפריקאי כריסטיאן בארנרד פעמיים בברית המועצות שם העריך מאוד את העבודות של דמיחוב.
בשנת 1988 זכה לפרס המדינה על הישגיו בתחום ההשתלות.
דמיחוב נפטר בשנת 1998 ממפרצת בביתו שבפאתי מוסקבה.
הרדוק (מחוז מינסק)

| --- | --- |
בניין בית הכנסת בהרדוק
בניין בית הכנסת בהרדוק
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 וובלסט:  מינסק (מחוז) מינסק
 ראיון:  מלדזייצ'נה
 תאריך ייסוד:  1161
 גובה:  206 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  395 (2010)
 קואורדינטות:  54°09′N 26°55′E﻿ / ﻿54.150°N 26.917°E﻿ / 54.150; 26.917
 אזור זמן:  UTC +3
 http://horodok.by/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלארוס מוגדלת) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיההרדוק(למפת בלארוס רגילה) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיההרדוק(למפת מחוז מינסק רגילה) מינסק בוריסוב סליהורסק מלדזייצ'נה ז'ודזינה סלוצק ויטבסק מוהילב הומל ברסט גרודנו ליטאהרדוק(למפת מחוז מינסק מוגדלת) מינסק בוריסוב סליהורסק מלדזייצ'נה ז'ודזינה סלוצק ויטבסק מוהילב הומל ברסט גרודנו ליטאהרדוק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
הרדוק (בבלארוסית: Гарадок; בפולנית: Gródek) הוא כפר במחוז מינסק שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

האזכור הראשון של הכפר הוא משנת 1646. לאחר חלוקת פולין הראשונה בשנת 1793 נכלל היישוב בשטח האימפריה הרוסית במחוז וילנה, והתקיימו בו שתי כנסיות אורתודוקסיות ושני בתי כנסת. בשנת 1921 נכלל היישוב בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי הרדוק

בעיר פעל אחד מגדולי תנועת החסידות, רבי מנחם מנדל מוויטבסק.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-1,000 יהודים, כשני שלישים מתושביו. בכפר התקיימה פעילות של החוגים הציוניים, של אגודת ישראל ושל הבונד, וכן פעל בו בית ספר מרשת תרבות.
בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הצבא האדום, והולאמו בו עסקים פרטיים. ב-25 ביוני 1941 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ועד מהרה הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה. בראש היודנרט שהוקם בכפר מונה אפרים רצקין.
ב-13 במרץ 1942 הוקם בכפר גטו קטן, בן רוכזו כ-1,500 יהודים בצפיפות רבה. במאי 1942 נלקחו כ-200 מיהודי הגטו למחנה העבודה בקראסנה. בתקופה זו פעל בגטו ארגון מחתרת, בראשות אליהו לידסקי, אשר עשרות מחבריו נמלטו ליערות, וחברו ליחידות פרטיזנים.
ב-22 ביוני 1942 בוצעה בגטו אקציה, בה נורו כ-900 יהודים, וכ-400 הועברו למחנה העבודה בקראסנה. במקביל הצליחו כ-200 יהודים להימלט ליערות הסביבה. היהודים שהושארו בגטו נרצחו כעבור כחודשיים.
לקריאה נוספת

רחל גרוסבאום-פסטרנק, "גרוּדֶק (בפי היהודים: הורודוק), נפת וילייקה, מחוז מחוז וילנה", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), פנקס הקהילות: (4) פולין, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק, ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 229–231.
הר איסינג'ר

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  1,195 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי טראברס 
 קואורדינטות:  70°02′00″S 67°44′00″W﻿ / ﻿70.0333°S 67.7333°W﻿ / -70.0333; -67.7333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר איסינג'ר(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר איסינג'ר(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר איסינג'ר(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר איסינג'ר
 
הר איסינג'ר או הר איסינגר (באנגלית: Mount Eissinger) הוא הר גדול דמוי מצוק בארץ פאלמר, בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בצידו הצפוני של קרחון ריילי.
פסגת ההר שטוחה ומכוסה שלג; לאורך צידו הצפונית של ההר מצוקי סלע חשופים משלג; המצוק כמעט אנכי, וגובהו 500 מטרים מעל המישור שלרגליו.
גובהו של ההר 1,195 מטרים מעל פני הים.
הר איסינג'ר הוא אחד מהרי טראברס.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1974.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של קארלהיינז איסינג'ר (Karlheinz Eissinger), שהיה מהנדס טופוגרפי במשלחת הסקר לארץ אלזוורת' של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, אשר חקרה את ארץ אלזוורת' בין השנים 1968–1969.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
↑  מידע גאוגרפי על הרי טראברס
ולדימיר דקנוזוב

| --- | --- |

 לידה:  יוני 1898 באקו, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  23 בדצמבר 1953 (בגיל 55) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  First Tiflis Male Gymnasium 
 תקופת הפעילות:  ? – 23 בדצמבר 1953 
 תפקיד:  שגריר 
 דרגה:  State Security Commissar 3rd rank 
 מבצעים:  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים:  עיטור הדגל האדום  עיטור הדגל האדום של העמל של גאורגיה הסובייטית  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  עיטור לנין  חבר כבוד בק.ג.ב. 
 חתימה:   
 
ולדימיר דקנוזוב (ברוסית: Владимир Георгиевич Деканозов;‏ יוני 1898, באקו – 23 בדצמבר 1953) היה אחד מראשי הק.ג.ב בתקופת לברנטי בריה ושגריר ברית המועצות בגרמניה הנאצית.
חייו

ולדימיר דקנוזוב נולד בבאקו למשפחה גאורגית. אביו היה פקיד בתעשיית הנפט. לאחר סיום בית הספר למד דקנוזוב רפואה, אך לא סיים את הלימודים. בשנת 1918 התגייס לצבא האדום. בשנים 1921–1931 עבד דקנוזוב במערכת צ'קה ובמסגרת עבודתו התיידד עם לברנטי בריה.
במהלך השנים הוא התקדם בתפקידי ניהול בגאורגיה הסובייטית. בדצמבר 1938, כאשר לברנטי בריה קודם לתפקיד שר הפנים, הועבר ולדימיר דקנוזוב למוסקבה וקיבל תפקיד מפתח במערכת של הק.ג.ב. הוא לקח חלק פעיל בטיהורים שנערכו במהלך שנת 1939.
במאי 1939 מונה לסגן שר החוץ. בשנת 1940 עבר לליטא וקידם את סיפוח המדינה לברית המועצות. בנובמבר 1940 מונה ולדימיר דקנוזוב לשגריר ברית המועצות בברלין. לאחר תחילת המלחמה בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית הוא נעצר והוחלף בעסקת חליפין בשגריר הגרמני במוסקבה פרידריך ורנר פון דר שולנבורג .
לאחר שחזר למוסקבה עבד דקנוזוב במשרד החוץ הסובייטי עד לשנת 1947. באפריל 1953 נשלח לטביליסי ומונה לשר הפנים.
ביוני 1953, זמן קצר לאחר נפילת לברנטי בריה, נעצר דקנוזוב ונשלח למוסקבה. במקומו מונה אלכסיי אינאורי. דקנוזוב נשפט ביחד עם בריה ומספר אנשים נוספים. הוא הוצא להורג ב-23 בדצמבר 1953 תוך ביטול כל הדרגות הצבאיות והעיטורים שקיבל במהלך חייו.
בשנת 2000 ביקשו קרובי משפחה של דקנוזוב לבטל את גזר הדין אך בקשתם קיבלה תשובה שלילית.
וולפגנג שיסל

וולפגנג שיסל (בגרמנית: Wolfgang Schüssel; נולד ב-7 ביוני 1945) הוא פוליטיקאי אוסטרי מטעם מפלגת העם האוסטרית, קנצלר אוסטריה בין השנים 2000–2007. במחצית הראשונה של שנת 2006 היה נשיא מועצת אירופה.
לאחר הבחירות באוסטריה של 2006, שבהם מפלגתו השמרנית-ימנית של שיסל איבדה את רוב מושביה בפרלמנט האוסטרי, המפלגה דעכה והוחלפה למעשה בידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית ומנהיגה אלפרד גוזנבאואר. שיסל נשאר במשרת הקנצלר עד שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית יצרה קואליציה חדשה, והוחלף בידי גוזנבאואר ב-11 בינואר 2007. באותה שנה הוחלף גם על ידי וילהלם מולטרר כראש מפלגת העם.
שיסל נשוי, אב לשני ילדים ומתגורר בווינה.
חייו > ילדות, נעורים וקריירה מוקדמת

שיסל נולד ב-7 ביוני 1945 בווינה, בירת אוסטריה. הוא למד בגימנסיה הקתולית "שוטנגימנסיום", ושם הוא סיים את לימודי המאטורה שלו בשנת 1963. לאחר מכן הוא למד באוניברסיטת וינה וקיבל דוקטורט במשפטים בשנת 1968. שיסל היה מזכיר של קבוצת חברי הפרלמנט של מפלגת העם האוסטרית מאז 1975. מ-1975 עד 1991 הוא היה מזכיר ראשי של הפדרציה האוסטרית לעסקים, תת-ארגון של מפלגת העם.
שיסל מונה למשרת שר הכלכלה האוסטרי ב-24 באפריל 1989, בממשלת הקואליציה תחת הקנצלר פרנץ ורניצקי. ב-22 באפריל 1995, בקונגרס ה-20 של מפלגתו, נבחר שיסל למנהיג מפלגת האוסטרים העממית. ב-4 במאי 1995 הושבע וולפגנג שיסל לתפקיד סגן קנצלר אוסטריה והשר לענייני חוץ בממשלתו הרביעית של ורניצקי, והחזיק באותם תפקידים גם בממשלתו החמישית. בממשלתו הראשונה של הקנצלר ויקטור קלימה, החל מה-28 בינואר 1997 ועד ה-4 בפברואר 2000, שיסל מונה שוב לשר החוץ וסגן הקנצלר.
חייו > קנצלר אוסטריה

ב-4 בפברואר 2000 שיסל הושבע לתפקיד קנצלר אוסטריה לאחר תבוסה בבחירות, שבה מפלגתו זכתה במספר הקולות השלישי בגודלו בלבד. עד אז, מפלגתו הייתה החברה המשנית בקואליציה עם הסוציאל-דמוקרטים. על מנת שלא יחודש הכישלון של הקואליציה הקודמת, שיסל שוכנע להרכיב קואליציה יחד עם מפלגת החופש (FPÖ) הימנית-קיצונית שהונהגה בידי ירג היידר – מהלך שגרר אחריו ביקורת רבה. שיסל מונה לקנצלר אף שמפלגתו פיגרה אחרי מפלגת החופש ב-415 קולות.
הממשלה שבראשה עמד שיסל - בתחילתה - נחשבת לממשלה השנויה במחלוקת ביותר מאז זו ב-1945, בעיקר כיוון שהייתה מורכבת גם ממפלגת החופש, שבראשה עמד באותו זמן ירג היידר, דמות שנויה במחלוקת גם-כן. אף על פי שהיידר עצמו מעולם לא היה חבר בממשלתו של שיסל, ההשתתפות בקואליציה גרמה לבקורות שכיחות באוסטריה ומחוץ לה.
בין 2000 ל-2002 התקיימו הפגנות שבועיות כל יום שלישי ברחבי וינה נגד הממשלה. הסיבות העיקריות למחאות היו הקואליציה עם מפלגת החופש ומדיניויות מושמצות שונות של הממשלה.
ראשי הממשלות של 14 המדינות האחרות באיחוד האירופי החליטו להפסיק את שיתוף הפעולה עם ממשלת אוסטריה, כפי שהוחלט במדינות רבות אחרות ששיתפו בממשלתן מפלגות ימניות. לאחר כמה חודשים, גם שליטי מדינות אחרות מחוץ לאירופה סירבו ללחוץ יד עם אחד מחברי ממשלת שיסל והטילו עליה סנקציות. ממשלתו של שיסל הייתה הממשלה הראשונה זה 30 שנה שהקנצלר שלה לא היה מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
בזמן הסנקציות שהוטלו על אוסטריה במשך מספר חודשים, גם הממשלה האוסטרית וגם ראשי מדינות האיחוד האירופי ניסו למצוא פתרון למצב. היות שהבסיס החוקי היה המשפט הבינלאומי, שלפיו אסור להכריח אנשים או גופים שונים להשלים וללחוץ ידיים, לא היה אפשר ליישב את המשבר בצורה משפטית. לכן לאחר חודשיים, הגיעה לאוסטריה משלחת של שלושה מומחים (die drei EU-Weisen - שלושת המומחים האירופאים) לבחון את הסיטואציה הפוליטית ולקבוע אם ראשי המדינות האירופאיות יוכלו להסיר את הסנקציות. הדוח שלהם לא מצא סיבות שיאפשרו לחברות האחרות באיחוד האירופי לנקוט בצעדים נוספים מעבר לאלה שקבועים במשפט הבינלאומי, וזאת לפי המשפט האירופי באותה תקופה. מכל מקום, המסקנה החשובה יותר שהוסקה היא שמערכת בשביל סיטואציות כאלה בדיוק תוכל להתיישם ולהכלל במשפט האירופי. ההשלכות של המסקנה הזו קרו בשינוי חוזה האיחוד האירופי בעיר ניס שבצרפת ב-2001.
בעקבות הדוח ביטלו המנהיגים האירופאים בסופו של דבר את הסנקציות על אוסטריה והחזירו את רמת היחסים בקיץ של שנת 2000 לרמה הקודמת, וכל זאת על אף שהקואליציה באוסטריה לא שונתה.
חייו > קנצלר אוסטריה > הממשלה השנייה

בקיץ של שנת 2002, סדרה של הפסדים בבחירות גרמו למאבק פנימי במפלגת החופש בידי ירג היידר וחבריו הקרובים. בעקבות זאת סגנית הקנצלר סוזאנה ריס-פאסר ושר האוצר קרל היינץ גראסר (שניהם ממפלגת החופש) הכריזו על התפטרותם, ועל כן שיסל פרק את הקואליציה והכריז על בחירות חדשות שהתקיימו באותה שנה והסתיימו בניצחון גורף של שיסל. מכל מקום, לאחר משא ומתן של מספר חודשים עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת החופש גם יחד, שיסל החליט לחדש את הקואליציה עם מפלגת החופש, שזכתה רק ב-10 אחוזים מהקולות. ב-28 בפברואר 2003 הושבע שיסל שנית לקנצלר אוסטריה.
באפריל 2005 התפרקה מפלגת החופש בפועל לשתי מפלגות בעקבות העימות הפנימי, כשהיידר הקים את מפלגת הברית לעתיד אוסטריה (BZÖ) וצירף אליו את רוב חברי מפלגת החופש במועצה הלאומית ואת חברי הממשלה הקודמים מהמפלגה. מתוך התרגזות על מפלגת החופש בגלל השינוי שהתחולל בה, שיסל המשיך את הקואליציה איתה רק עד סוף הזמן החוקי. למרות זאת, לאחר הבחירות החדשות שיסל אמר כי קואליציה שנייה עם מפלגת החופש או מפלגת הברית תהיה אפשרית.
חייו > נשיא מועצת אירופה

ב-1 בינואר 2006 שיסל ירש את טוני בלייר הבריטי כנשיא מועצת אירופה. בנוכחות קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל, הבטיח שיסל להנהיג את אוסטריה "יד ביד" עם גרמניה, ומרקל הבטיחה שגרמניה תעשה כל דבר על מנת לעזור לאוסטריה בתקופת כהונתו. לפני בחירתו לנשיא נפגש שיסל עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, על מנת לשוחח על שיתוף הפעולה בין המדינות .
וולפהאונד אירי

| --- | --- |

וולפהאונד אירי
 ארץ מוצא:  אירלנד
 שימושים:  לוויה
 קבוצה:  כלבי רוח
 תכונות
 משקל:  65-80 ק"ג
 גובה כתפיים:  78-96 ס"מ
 גובה:  79 ס״מ 
 תוחלת חיים:  8.5 שנים
 אופי:  עדין וסלחני, מסתדר גם עם בני אדם וגם עם כלבים אחרים
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  חזה עמוק מאוד ורגליים וכתפיים שריריות. יש לו אף ארוך, אוזניים קטנות יחסית ושמוטות וזנב ארוך שנישא נמוך. לוולפהאונד האירי פרווה עבה ומקורזלת, כאשר הצבע הנפוץ ביותר הוא אפור. בנוסף ניתן למצוא פרטים בצבע חום וקרם.
 
צמד כלבים מסוג וולפהאונד אירי
וולפהאונד אירי (באנגלית: Irish Wolfhound) הוא כלב צייד ענק ממשפחת כלבי הרוח. הוולפהאונד האירי נחשב לגזע הגבוה ביותר שקיים היום, והוא עשוי להתפתח לגודל של סוס פוני. הוולפהאונד האירי שימש לציד זאבים והוחזק על ידי מעמד האצולה באירלנד. כיום כלבים מהגזע הזה מוחזקים כחיות מחמד ונדיר לראות וולפהאונד אירי שעדיין עובד כצייד.
היסטוריה

הוולפהאונד התפתח בסביבות המאה השלישית לפני הספירה. ציורי קיר מתקופת התפשטות הקלטים מראים גזע דומה וגדול המלווה את הלוחמים. בדברי ימי רומא מוזכר הגזע שהועבר מאירלנד לקיסר, ופקידיו מודים במכתב מתועד.
הגזע הוחזק על ידי מעמד האצולה באירלנד, בסקוטלנד ובאנגליה, והמשורר האנגלי וויליאם רוברט ספנסר אף כתב בלדה על כלב וולפהאונד שניתן לנסיך מווילס. הוולפהאונד האירי היה מתנה נפוצה לאצילים ממדינות אחרות, וזה מה שהציל את הגזע: לאחר שנכחדו הזאבים באירלנד במאה ה-19 הגזע כמעט נעלם, אולם הודות למאמציו של הסקוטי קפטן ג'ורג' גרהאם שהביא פרטים מהגזע ממדינות אחרות, ניצל הגזע גם באירלנד.
הופעה

כמרבית ההאונדים שמשמשים לציד, גם הוולפהאונד האירי בנוי למהירות ומשתמש בראייתו לצייד. הוא קל משקל יחסית לגודלו, עם חזה עמוק מאוד ורגליים וכתפיים שריריות. יש לו אף ארוך, אוזניים קטנות יחסית ושמוטות, וזנב ארוך שנישא נמוך.
לוולפהאונד האירי פרווה עבה ומקורזלת, כאשר הצבע הנפוץ ביותר הוא אפור. בנוסף ניתן למצוא פרטים בצבע חום וקרם.
כאמור הוולפהאונד האירי הוא הכלב הגבוה ביותר שקיים: גובהו נע בין 78 ל-96 ס"מ. משקלו נע בין 65 ל-80 ק"ג.
מזג

לוולפהאונד האירי מזג נוח מאוד. על אף גודלו העצום מדובר בכלב עדין וסלחני, שמסתדר נהדר הן עם בני אדם והן עם כלבים אחרים. הוולפהאונד האירי נהדר עם ילדים ובעלים של הכלב סומכים עליו באופן מוחלט כאשר הם מניחים לילדיהם לשחק איתו.
הוולפהאונד האירי זקוק לפעילות גופנית סבירה. הוא איננו אנרגטי יותר מכלבים קטנים אולם הוא זקוק למרחב רב יותר על מנת להשיג פעילות גופנית סבירה. בגלל גודלו העצום ייתכן שהכלב לא ירגיש בנוח בדירה ורצוי לספק לו מגורים בחצר, אם כי כלב שזוכה לפעילות יומיומית מחוץ לבית יכול לחיות בדירה בינונית ומעלה. יש לקחת בחשבון שהוולפהאונד האירי עשוי להיות מגושם במידה מסוימת בדירה ושילוב של זה עם גודלו עלול להביא לנפילה של חפצים בבית, בייחוד כשהוא מכשכש בזנבו הארוך והחזק.
תוחלת חיים ובעיות בריאות

תוחלת החיים של הוולפהאונד האירי היא קצרה, אורך חייהם על פי מחקר של אוניברסיטת קורנל בארצות הברית 8.5 שנים.
בעיות בריאות נפוצות יחסית בגזע הן מחלה בשריר הלב, סרטן העצם ונקע מולד של מפרק הירך. יש לנהוג במשנה זהירות עם גורי וולפהאונד אירי ולהיזהר מהפעלת יתר שעלולה לפגוע בהתפתחות המפרקים.
ולדימיר יאקובלביץ פרופ

| --- | --- |

 לידה:  16 באפריל 1895 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  22 באוגוסט 1970 (בגיל 75) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 ענף מדעי:  פולקלוריסטיקה, ספרות גרמנית, Germanic philology, ספרות רוסית, אתנוגרפיה, לימודים סלאביים, פילולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג  גימנסיה של סנט אנה 
 מוסדות:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג (1932–1970) 
 תלמידי דוקטורט:  Leo Klejn, Mikhail Shakhnovich, M. P. Cherednikova, Nikolay Butinov, Julia Abramovna Dobrovol'skaja 
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום של העמל 
 
ולדימיר יאקובלביץ' פרופּ (ברוסית: Владимир Яковлевич Пропп;‏ 29 באפריל 1895 – 22 באוגוסט 1970) היה חוקר אגדות עם, חוקר נוסחים ובלשן (פולקלוריסט, פילולוג ולינגוויסט).
ביוגרפיה

נולד ב-1895 בשם הרמן ולדמר פרופ, בסנט פטרסבורג שבממלכה הצארית.
הוא נולד למשפחה שמוצאה גרמני אשר התבוללה ברוסיה. אביו יעקב פיליפוביץ' פרופ ואמו אנה אליזבטה פרידריכובנה פרופּ לבית בייזל, היו מהקבוצה הלאומית של גרמנים מהוולגה, חקלאים אמידים ממחוז סראטוב שעל גדות הוולגה.
ספרו, חקר הצורה הלשונית ומעשיות עם (מורפולוגיה ופולקלור), יצא לאור בשנת 1928. על אף שהשפיע על קלוד לוי-שטראוס, ממייסדי התפישה המבנית בחקר התרבות והחברה (סטרוקטורליזם באנתרופולוגיה ועל רולאן בארת ממייסדי מדע הסמיוטיקה - חקר הסמלים, עבודתו זו לא נודעה ברבים עד תרגומה בשנת 1958.
החל משנת 1932 היה לחבר סגל ההוראה באוניברסיטת לנינגרד, ועמד בראש החוג לפולקלור, שהפך לחוג לספרות רוסית משנת 1938 ועד סמוך למותו בשנת 1970.
במחקרו זיהה באופן סינטגמטי, כלומר דרך יסודות לשוניים, את מבנה הסיפור (סטרוקטורה נאראטיבית) ובו 31 תפקידים ופעולות (פונקציות) אפשריות על פי הסדר:
היעדרות (אבסנטציה) - אחד מגיבורי הסיפור או אדם שעל הגיבור להציל עוזב את המקום ונעדר לפחות חלק מן העלילה.
איסור (לאו, כלומר ציווי לא-תעשה, אינטרדיקציה) - הגיבור מוזהר נגד פעולה מסוימת.
הפרת האיסור (ויוליציה)
בילוש (רקונייזנץ) - איסוף מידע בידי הגיבור.
הצלחה (דליברי) - מצב שבדרך כלל מעורבת בו מפת דרכים, ובו הגיבור גובר על הרשע בדרך כלשהי.
תככנות (טריקרי) - שימוש בתכסיסים
הישמעות (קומפליסיטי) - הקרבן נאלץ להישמע לרשע.
רשעות וחסר (וילאניות ולאקונה) - הרשע פוגע בקרבן, או שהגיבור חש בהיעדרותו של משהו אותו הוא רוצה.
סירסור (מדיאציה) - הגיבור מגלה את קיומו של אחד מהחסרונות אשר נמנו לעיל.
תחילת פעולת הגמול (קונטרה ריאקציה) - הגיבור מזהה את הנדרש לו (בדרך כלל חפץ מכושף או פלאי) כדי להתגבר.
יציאה לפעולה (דפרטורה) - עזיבה של הגיבור, אך הפעם עם מטרה.
פעולה ראשונה של התורם (פונקציית הדונור הראשונה) - הגיבור פוגש ב"תורם", הוא העוזר או החפץ הפלאי.
תגובת הגיבור.
קבלת גמול פלאי.
הארה וזיהוי המסלול (גיידנס) - הגיבור מובל או מגיע אל מקום חשוב, הקשור בחפץ הפלאי, ברשע, בקרבן או בגיבור עצמו.
המאבק (סטראגל) - הרשע והגיבור נלחמים זה בזה בגלוי.
מיתוג (בראנדינג) - הגיבור מסומן בדרך כלשהי, אולי דרך פריט לבוש.
ניצחון (ויקטורי) - הגיבור המשתחרר בכך מביס את הרשע, הנהרג בקרב, מנוצח בתחרות, או מנודה.
איון (ליקווידיזצה) - במהלך הסיפור הבעיות הקודמות בסיפור חפץ או אדם נעלמים.
חזרה הביתה (ריטרן)
מרדף (פרסוט) - מתחרה אחד או יותר רודף את הגיבור.
הצלה (רסקיו) - הגיבור ניצל. משהו עיכב את הרודף.
הסוואה (אנרקוגניציה) - הגיבור מגיע למקום אך הרשע אינו מכיר אותו.
תרמית (אנפאונדד קליימז) - מתברר שמדובר בגיבור כוזב, או שהגיבור מרמה את הרשע ומציל את עצמו
משימה קשה לביצוע (דיפיקאלט טאסק) - המשימה מוצגת בפנינו
פתרון (סולוציה) - הגיבור מבצע את המשימה הקשה
היכר ראוי (רקוגניציה) - הגיבור זוכה להכרה הראויה לו
חשיפה (אקפוזורה) - הרשע נחשף במלא היקפו
שינוי צורה (טרנספיגורציה) - לגיבור מראה חדש, אחר זקנתו או בעקבות אבדן איבר בשלב מוקדם יותר.
ענישת הרשע (פאנישמנט)
חתונה - הגיבור נישא או זוכה למעמד והכרה
הצורנים וצורות הלשון הייחודיות לספרות שזיהה משמשים במגוון תחומים, החל בתחום ההסרטה התסריטאות וההמחזה, עבור בספרות
הערות שוליים

↑  הגישה המבנית למעשיה העממית (אתר מט"ח)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278203605171  PLWABN: 9810580781205606  BIBSYS: 90134507  BNE: XX4660181  BnF: cb120122418 (data)  CiNii: DA00322277  GND: 119142996  ICCU: CFIV078058  ISNI: 0000 0001 1585 797X  LCCN: n80001381  LNB: 000037287  NDL: 00453385  NKC: jn20000604522  NLG: 85003  NLK: KAC199622202  NTA: 070308365  SELIBR: 221958  SUDOC: 030580897  Trove: 1249750  VcBA: 495/95188  VIAF: 2480786   WorldCat (עם VIAF): 2480786