stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע לבלוב
מהלך המבצע

הכוחות נעו באמצעות כלי רכב עד לנקודת הפריקה בקליעה ובמרג' עיון. עם רדת הלילה החלו הכוחות לנוע מרחק בן 20 קילומטרים לעבר היעדים. לאחר חציית נהר הליטאני, בסיוע לוחמי שייטת 13, שהקימו גשר ואבטחו את הכוח טיפסו הכוחות ועלו לרמת ארנון עד אשר היו מצויים בקרבת היעדים ונערכו לתקיפה. כוח משולב שהורכב מסיירת הצנחנים ומפלוגת הנ"ט של החטיבה, בפיקוד מפקד הסיירת, שמאי רן, תקף מוצב מחבלים, פגע במחבלים והרס את המוצב. במקביל ארב כוח מגדוד 13 בפיקוד המג"ד עדי אדירי, לכוחות התגבורת של המחבלים והשמיד שני רכבי מחבלים על כביש סמוך. לאחר שהכוחות הרסו את המבנים ואת אמצעי הלחימה ביעד, נסוגו הכוחות 3 קילומטרים והתפנו באמצעות מסוקי "יסעור" ושבו לישראל.
תוצאות המבצע

כוחות צה"ל הרגו כ-15 מחבלים, פצעו מספר מחבלים נוספים והרסו את המבנים ביעד. לכוחות צה"ל לא היו נפגעים והמבצע הוכתר בהצלחה.
הערות שוליים

↑  מנחם רהט, עד שפתחנו במכת־האש לא הבחינו בנו המחבלים, מעריב, 19 באוקטובר 1980
מבצע מנורה

מבצע מנורה היה מבצע צבאי של צה"ל שנערך בליל 18–19 בינואר 1979, ובו פשטו לוחמים מחטיבת הצנחנים ומחטיבת גולני, על בסיסים של ארגון פת"ח בלבנון. מטרת המבצע הייתה לפגוע במחבלים ולהרוס תשתיות טרור.
רקע

לאחר פחות משנה מתום מבצע ליטני חזרו הפלסטינים בלבנון לעמדות הישנות שלהם במה שכונה פתחלנד, ועד מהרה שבו והטרידו את יישובי הצפון ואף הצליחו להפעיל טרור בתוך ישראל. מטען חבלה באוטובוס בירושלים, מטחי קטיושות על קריית שמונה והטרדות חוזרות ונשנות ובכלל זה הפיגוע במעלות בינואר 1979. בצה"ל התגבשה התפיסה כי הכרחי לשוב ולבצע פעולות יזומות בשטח לבנון על מנת להביא שקט ליישובי הצפון בפרט ולתושבי ישראל בכלל. הרמטכ"ל, רפאל איתן, הורה לאלוף פיקוד הצפון, אביגדור בן-גל, להיערך לביצוע פשיטה מעבר לנהר הליטני. הפעולה הוטלה עוצבת הגליל ומפקדה אפרים חירם, והוקצו לה כוחות מחטיבת הצנחנים, עליה פיקד אל"ם אמנון ליפקין-שחק, ומחטיבת גולני, עליה פיקד אל"ם דוד כץ, אשר ערכה באותה עת אימון חטיבתי בסיני.
על גדוד 202, עליו פיקד שאול מופז, הוטל לפשוט על בתי מחבלים בגזרת כפר ארנון ולכן לבצע חסימה כדי לבודד את גזרת הפעולה. על גדוד 890 בפיקוד המג"ד זאב צל, הוטל לפשוט על בתים. על אבנר טלמון, סמג"ד 890, הוטל לפשוט על סוללת תותחים מחופרת של המחבלים בקרבת הבופור ורמת ארנון. על הסיירת החטיבתית, עליה פיקד משה יעלון, הוטל לנוע בעקבות גדוד 890, להשתלט על אזור האנטנות ולבצע חסימה באש שתבודד את גזרת הפעולה ממבצר הבופור, אשר שימש כמוצב של טרור פלסטיני. כוח חילוץ בפיקודו של קצין האג"ם החטיבתי, סרן יום טוב סמיה, הועמד בכוננות. על כוחות מחטיבת גולני הוטל לפעול בגזרה הצפונית, כנגד יעדי מחבלים בכפרים עישייה ואל-נבטיה.
בטרם הפעולה הוחלט לבצעה במתכונת מצומצמת יותר ועל כן שונו יעדי חטיבת גולני. על כוח קטן מן החטיבה, אשר כלל את הסיירת החטיבתית, הוטל לפשוט על בתים ב"מזרעת אוזעיה" ועל מאהל בקרבת הכפר עישייה, אשר שימשו את המחבלים ולהשמידם. יממה לפני המבצע יצא כוח מגדוד 890 שכלל את אהרל'ה זיו, אבי עמירם, יחיאל גוזל וקצין המודיעין של החטיבה המרחבית לסיור מקדים שכלל בדיקה של ציר התנועה ונקודת חציית נהר הליטני, הכוח סימן אזור ממוקש בשביל היורד לליטני. סמוך לנהר עצמו זיהה הכוח רועה לבנוני, שבה אותו והעביר אותו בישראל לגורמי מודיעין שחקרו אותו. בחקירתו מסר הרועה מידע חשוב אודות האזור.
על כוחות חטיבת גולני, שהייתה באימון חורף באזור ביר תמדה שבסיני והוקפצה למבצע במטוסי הרקולס שנחתו בשדה התעופה מחניים ונכנסה למבצע בנוהל קרב חפוז, הוטל לפעול בגזרה הצפונית כנגד יעדים בכפרים עישייה, מחמודיה ומזרעת אוזעיה. על כוח מגדוד 13, עליו פיקד המג"ד יעקב סלע, הוטל לפשוט על מזרעת אוזעיה לטהר ולמקש אותה. על כוח מגדוד 12, עליו פיקד המג"ד דב גזית, הוטל לפשוט על הכפר מחמודיה ולפוצץ שם בתי מחבלים. הגדוד תוגבר בצוות מהסיירת. על סיירת גולני, בפיקוד גיורא ענבר, הוטל לכבוש את המוצב שבפאתי עישייה ולהציב חסימה על כביש הגישה לכפר כדי למנוע הגעת תגבורת אויב לגזרת הפעולה של החטיבה.
תוצאות המבצע

לפי דובר צה"ל כוחות צה"ל הרגו כשלושים מחבלים, שבו אחד, ופצעו תשעה. עשרה בתים פוצצו והושמדו חמישה קני ארטילריה, שני ג`יפים שעליהם מקלעים כבדים ומצבורי תחמושת. לכוחות צה"ל היו שני פצועים. בסיכום המבצע הדגיש הרמטכ"ל, רפאל איתן, כי למחבלים הובררה יכולתו של צה"ל לפעול ולפגוע בכל מקום שיחפוץ וכי הפעולה מהווה פתח למבצעים דומים בעתיד.

לטענת ארגון פת"ח, נהרגו 16 לוחמים (6 פלסטינים ועשרה לבנונים) ו-5 אזרחים בפעולה, ו-13 נפצעו. כמו כן, נהרסו 8 בתים.
בסיום הפעולה ציין הרמטכ"ל לשבח את הכוחות על הרמה הגבוה של הביצוע ובמיוחד את הכניסה החפוזה של חטיבת גולני למבצע מסיני דבר שחייב רמת פיקוד וכושר ארגון גבוה.
הערות שוליים

↑  אפרים חירם, "פיחוטקה – הדלקנו את אורות הבוקר", ידיעות ספרים, 2021, עמ' 384-383.
↑  אמיר בוחבוט ויאיר אלטמן‏, הרמטכ"ל לשעבר אמנון ליפקין-שחק הלך לעולמו בגיל 68, באתר וואלה, 19 בדצמבר 2012.
↑   גל פרל פינקל, "במלחמה הרי אין מועד ב'" – סקירת ספרו של רא"ל (מיל.) שאול מופז, באתר צה"ל, 16 ביוני 2022
↑  גל פרל פינקל, ‏הצבא של כוכבי חייב לקום כל בוקר ולהתכונן למלחמה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 20 בינואר 2019
↑  אלעזר שטרן, באתר ‏מאקו‏, 23 בדצמבר 2012.
↑  עופר רגב והדס רגב-ירקוני, "890 לא חוזרים עד שמבצעים", פורת הוצאה לאור, מרץ 2009, עמודים 123-124.
↑  יום טוב סמיה, "מנהיגות ברגעים של אמת", הוצאת קונטנטו דה סמריק, 2014, עמוד 313.
↑  עודד גרנות, המחבלים: 21 נהרגו בפעולת צה"ל, מעריב, 21 בינואר 1979
מפת אזור המבצע
מבצע זמן תגובה

מבצע זמן תגובה היה מבצע צבאי של צה"ל במהלך האינתיפאדה השנייה, שנערך במספר מוקדים כפעולת גמול לאחר הפיגוע במחסום עין עריכ, במהלכו תקפו מספר יחידות מובחרות עמדות של המשטרה הפלסטינית והרגו שוטרים פלסטיניים.
רקע ומטרות

ב־19 בפברואר 2002 אירע במחסום צבאי של צה"ל בסמוך לעין עריכ פיגוע ירי קשה ובו נהרגו 6 חיילי צה"ל. הפיגוע בוצע על ידי שוטרים פלסטיניים, והיה אחד מסדרת פיגועי ירי שכוונה למחסומי צה"ל ביהודה ושומרון בתקופה זו. בתגובה לפיגוע הנחו הרמטכ"ל שאול מופז ואלוף פיקוד המרכז יצחק איתן על פעולת גמול קשה כנגד יעדים של המשטרה הפלסטינית. היעדים נבחרו, כהגדרת האלוף איתן, משום שהפיגוע בעין עריכ התאפשר בשל שיתוף פעולה בינם לבין השוטרים הפלסטיניים שאפשרו להם לעבור דרך המחסומים. על כוח משייטת 13, בפיקוד סא"ל דרור פרידמן, הוטל לפגוע במאבטחי כוח 17 ששמרו על בית ששימש את יאסר ערפאת ברצועת עזה, על כוח מסיירת יעל הוטל לתקוף מחסום של המשטרה הפלסטינית סמוך לכפר דיר א-סודאן, ועל סיירת צנחנים, בפיקוד רס"ן נמרוד אלוני, הוטל לתקוף שלושה מחסומים של המשטרה הפלסטינית בגזרת שכם.
מהלך המבצע

כוח סיירת יעל תקף מחסום של המשטרה הפלסטינית סמוך לכפר דיר א-סודאן והרג שישה שוטרים פלסטיניים. כוח מסיירת צנחנים, בפיקוד מפקד פלגה בסיירת תקף את מחסום המשטרה הפלסטינית שכונה "בית הממתקים" סמוך לשכם, אך התברר שהוא אינו מאויש, ואילו כוח אחר מהסיירת, בפיקוד מפקד צוות בשם דורון, תקף מחסום סמוך לכפר קליל, והרג שוטר פלסטיני. כוח נוסף מסיירת צנחנים, בפיקוד מפקד הסיירת נמרוד אלוני, תקף את מחסום המשטרה הפלסטינית שכונה "בית המטבחיים" סמוך לשכם והרג שישה שוטרים פלסטיניים. במקביל פשט כוח משייטת 13, בפיקוד דרור פרידמן, שנחת מן הים על בית ששימש את יאסר ערפאת ברצועת עזה, והרג שישה ממאבטחי כוח 17.
תוצאות

במהלך המבצע נהרגו למעלה מ-20 מאנשי המשטרה הפלסטינית וכוח 17.
הערות שוליים

↑  עפר שלח ורביב דרוקר, "בומרנג", הוצאת כתר, 2005, עמודים 197-196.
1 2  חן קוטס-בר ועמרי אסנהיים, מבצע חיסול, מעריב מוסף סופשבוע, ‏ 3 ביוני 2005, כפי שהועלה באתר "פרש".
↑  עמרי אסנהיים וחן קוטס-בר, נקמת דם, מעריב, ‏ 3 ביוני 2005.
האגמים המרים

| --- | --- |
צילום לוויין של נאס"א המראה את האגם המר הגדול, ומימינו את האגם המר הקטן
צילום לוויין של נאס"א המראה את האגם המר הגדול, ומימינו את האגם המר הקטן
 מידע כללי
 מיקום:  מצרים מצרים
 סוג:  אגם מלוח
 מידות
 שטח:  250 קמ"ר
 גובה:  0 מטר מעל לפני הים
 מידע נוסף
 נהר מזין:  תעלת סואץ
 מקור לנהר:  תעלת סואץ
 מדינות באגן הניקוז:  מצרים
 קואורדינטות:  30°20′N 32°23′E﻿ / ﻿30.333°N 32.383°E﻿ / 30.333; 32.383
  (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםהאגם המר הגדול(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםהאגם המר הגדול(למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףהאגם המר הגדול(למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףהאגם המר הגדול
האגמים המרים (בערבית: البحيرات المرة) הם שני אגמים מלוחים מלאכותיים: האגם המר הגדול והאגם המר הקטן המפרידים בין חלקה הצפוני והדרומי של תעלת סואץ, ונמצאים בשטח מחוז אסמאעיליה שבמצרים.
עד לבניית התעלה ב-1869, האגמים המרים היו אגני מלח יבש. האגם הגדול מוזכר כבר בטקסטים העתיקים של פירמידות.
האגם המר הגדול הוא הצפוני מבין שני האגמים והאגם המר הקטן צמוד אליו מדרום. תעלה רחבה מחברת בין שני האגמים. שטחם המשותף של האגמים הוא כ־250 קמ"ר, ומצפון להם ממשיכה התעלה לאגם מנזלה ואגם תמסח.
מכיוון שבתעלה אין סכרים, מי ים זורמים בחופשיות מהים התיכון ומים סוף אל האגמים, ומפצים על ההתאדות מהם. האגמים גם מפחיתים את השפעת הגאות והשפל על פני המים בתעלה.
האגם המר הגדול והאגם המר הקטן, אטלס מלחמת יום הכיפורים
מקור השם

השם הוא תרגום מיוונית עתיקה: Πικραὶ̀ Λίμναι, lit 'אגמים מרים'. בלטינית נודע האגם כ"אגם מת" (בלטינית: Lacus mori).
מליחות

מליחות האגם המר הגדול משתנה לעומקו וערכה המרבי הוא בקרקעית, שם המים נמצאים במגע עם מרבץ המלח הקיים. עומק האגם הולך וגדל מאז החלה התעלה לפעול בשנת 1869, ככל הנראה בשל פירוק מרבץ המלח שבקרקעיתו.
המליחות נתונה לשינויים עונתיים כתוצאה ממחזורי אידוי שנתיים. המליחות הממוצעת היא של 49‰ (כלומר 490 גרם מלח לכל 1 קילוגרם של מי אגם).
בעת סגירת התעלה בין השנים 1967 (מלחמת ששת הימים) לשנת 1975, עלתה המליחות של האגם באופן ניכר. בשנת 2017 נמדדה מליחות ממוצעת של 41‰.
מליחות האגם תלויה גם בכמות מי הים הזורמים אליו מהים האדום ומהים התיכון. במקומות מסוימים, לאגם המר הגדול יכולה להיות רמת מליחות כפולה מזו של מי הים האדום. למרות שהדבר מקשה על קיום חיי הצומח שם, מינים רבים (של סרטנים, למשל) נודדים לשם מהים האדום.
מכיוון שלתעלה אין סכרים לבקרת גובה המים, מי הים זורמים בחופשיות לאגם מהים התיכון ומהים האדום. באופן כללי, מצפון לאגמים, הזרם מתהפך בעונתיות, בחורף הוא פונה צפונה ובקיץ פונה לדרום. מדרום לאגמים, הזרם מושפע מהגאות והשפל שבים סוף. דגים וסרטנים יכולים לנדוד, בדרך כלל בכיוון צפון, דרך התעלה והאגמים במה שמכונה הגירה לספסית (על שמו של מהנדס התעלה), וכמה מינים כבר חדרו והתבססו במזרח הים התיכון.
מינים ורכיכות

החל משנת 1869, כאשר התאפשרה זרימת מים רצופה בין הימים, היו נדידות ימיות מסיביות. נדידות אנטי-לספסיות, מינים הנודדים מהים התיכון לים האדום, היו נדירות. זיהוי ראשוני היה ב-1870 של ליביה מצויה.
מליחות היתר במים אינה מאפשרת התפתחות מיני חיים שם. למרות זאת, נמצאו מעט אצות בצד המזרחי של האגם.
ב-1998 חקרו הונסלאר ודקר את החומר שנאסף ב-1950 על ידי סלק, ובו גילו באגם 44 מיני חלזונות ו-47 מיני צדפות. מבין המינים הללו, הם הגיעו למסקנה שרק מיעוטם היו ממוצא ים תיכוני. מקור האחרים היה בים האדום. חוסר האיזון נובע מכיוון זרמי המים שעיקרם לכיוון הים התיכון.
בין אביב 2016 לחורף 2017 נמצאו רכיכות בצפיפות הגבוהה ביותר, עם כ-90,632 פרטים למ"ר.
מתכות כבדות

תחתית האגם המר הגדול מורכבת בעיקר מבוץ וחול (בעיקר קרבונט), שייתכן ומקורם קשור לפעילות הקידוח הנרחבת והמתמשכת המתרחשת בתעלת סואץ לצורך הרחבתה. הקרקע בגוון כהה, בשל הצטברות מזהמים המגיעים מהתנועה הימית המתרחשת בתוך האגם. המצב שבו המים בקרקעית אינם זורמים, הופך את המשקעים באגם למאגר של מתכות כבדות. בשנים האחרונות, חלק עיקרי מזיהום המתכות הכבדות נובע מאכלוס-יתר, תיעוש, ביוב, אתרי אשפה, דליפות נפט גולמי, כימיקלים חקלאיים ועוד. כאשר מתכות כבדות אלו מתערבבות עם משקעי אדמת האגם, ניתן ללמוד מהן על השאלות היכן, כיצד ומתי התרחש האירוע המזהם. מתכות כבדות פרושות בצורה הטרוגנית על פני שטח האגם. ריכוזי מתכות אלו זוהה ב-11 אזורים באגם.
הסכם קווינסי

ב-14 בפברואר 1945, לאחר ועידת יאלטה, טס נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט לפגישה עם מלך ערב הסעודית אבן סעוד. הפגישה נערכה על סיפון הסיירת הימית USS Quincy ששהתה באגם המר. הפגישה היא גם הנושא של סרט תיעודי של ה-BBC משנת 2015.
במלחמות ישראל

במהלך מלחמת ששת הימים נסגרה התעלה לשיט, ו-15 ספינות נתקעו באגמים המרים עד לחידוש השיט בתעלה ב-1975. הן כונו עד מהרה בשם "הצי הצהוב" בשל האבק המדברי ששקע על סיפוניהן. צוותי הספינות, ששהו שם, התארגנו, שיתפו משאבים, ואף הקימו סניף דואר ובול משלהם.
ביומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים צלחה חטיבה מצרית ממוכנת 130 את האגם המר הקטן בניסיון לחסום צירים מרכזיים במערב סיני ולכבוש בסיס שליטה ישראלי. הצליחה בוצעה בהצלחה אך לאחר נחיתת הכוחות המצריים בגדת האגם המזרחית ותנועתם מזרחה נתקלו בכוחות צה"ל שהשמידו את רוב הכוח והניסו את הניצולים בחזרה אל המערכים המצריים.
בהמשך מלחמת יום הכיפורים בוצע מבצע הצליחה אבירי לב באזור דוורסואר שמצפון לאגם המר הגדול, ליד מוצב "מצמד". האגם המר הגדול הובא בחשבון כאגף בטוח מפני התקפה.
מבצע שומרי יער

מבצע שומרי יער הוא מבצע צבאי בלבנון, שנערך על ידי לוחמי סיירת צנחנים. ב-25 בדצמבר 1989, נר רביעי של חנוכה, פשט כוח של סיירת צנחנים, בפיקודו של רס"ן שלמה בן דוד (בנדה), שהיה מפקד הסיירת, על מפקדת ארגון מחבלים, המסונף למפלגה הקומוניסטית הלבנונית, סמוך לכפר נבי צפא (אנ')‏, 15 ק"מ מחוץ לרצועת הביטחון בדרום לבנון. על חפ"ק המבצע פיקד מפקד חטיבת הצנחנים, אל"ם דורון אלמוג.
מהלך המבצע

במסגרת הקו ההתקפי שהוביל אלוף פיקוד הצפון, יוסי פלד, כנגד ארגוני המחבלים בדרום לבנון, הוחלט לפשוט על מפקדת ארגון מחבלים, המסונף למפלגה הקומוניסטית הלבנונית. היעד היה מרוחק במיוחד, סמוך לכפר נבי צפא, 15 ק"מ מחוץ לאזור הביטחון בדרום לבנון. בשל החשש מגילוי הכוח בדרך הוחלט בחטיבת הצנחנים שהכוח ינוע רגלית בנתיב בלתי-צפוי, בשטח הררי וקשה לתנועה, 18 קילומטרים אורכו וטיפוס מגובה של 600 מטר  ממעבר זמוריא עד לגובה 1,300 מטר. בשל אורכו של הציר והצורך לסיים את המבצע בלילה אחד, עלה הצורך בניווט מדויק והמרווח לטעויות היה אפסי. הכוח, בפיקוד שלמה בן דוד התאמן מעל חודשיים לפשיטה ואף ביצע מודל מסכם בלילה קר וגשום במיוחד מהבקעה להר טמון - מהתלולים בהרי השומרון.
בליל הביצוע התמקם חפ"ק מפקד החטיבה דורון אלמוג סמוך לחאצביא. כוח הצנחנים גמא את המרחק בהתאם ללוח הזמנים המתוכנן, התגנב ליעד ובהתאם לתכנון המקורי פתח במכת אש מתוזמנת של צלפים וטילי נ"ט. לאחר מכת האש הטמין הכוח מטעני חבלה והרס את בתי המפקדה. לאחר מכן נסוג הכוח עשרה קילומטרים, וחבר לכוח שריון שחילץ אותו לשטח ישראל. במהלך הנסיגה חששו בפיקוד הצפון מכך שהצנחנים יחברו לכוח השריון באור יום, ויהיו חשופים לאש המחבלים, אולם הם הספיקו לחבור לכוח המשוריין בטרם עלה השחר.
עשרה מחבלים נהרגו והכוח שב בשלום. לאחר המבצע אמר האלוף פלד ללוחמים שמכל הפעולות שבוצעו בתקופה שבה שימש כאלוף פיקוד הצפון, הפשיטה הזו תהווה ציון-דרך ליכולת ולרמת הביצוע של צה"ל.
לקריאה נוספת

יוסי פלד, איש צבא (כתבה: רונית ורדי), תל אביב: ספרית מעריב, תשנ"ג-1993.
הערות שוליים

↑  יוסי פלד, איש צבא (כתבה: רונית ורדי), תל אביב: ספרית מעריב, תשנ"ג-1993, עמודים 361-360.
↑  דבר המפקד - דורון אלמוג, דורון אלמוג מספר על תקופתו כמח"ט הצנחנים, מתוך אתר חטיבת הצנחנים, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  גל פרל פינקל, בדרום מתקיימת דינמיקה של הסלמה, אבל בינתיים ישראל לא מנהלת אותה, באתר זמן ישראל, 3 בנובמבר 2019.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מבצעי צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היירספריי – דמויות

עמוד זה מכיל רשימת הדמויות הבולטות המופיעות בסרט הקולנוע "היירספריי" משנת 1988, במחזמר באותו השם משנת 2002 ובסרט הקולנוע באותו השם משנת 2007.
הדמויות בערך זה מוצגות לפי סדר הא"ב.
וון טאסל, אמבר

בתה של ולמה. "נסיכה" מפונקת ואנוכית. מופיעה באופן קבוע בתוכנית הטלוויזיה של קורני קולינס, למרות חוסר הכישרון שלה. מוכנה לעשות הכל כדי לזכות בתחרות "מיס היירספריי".
בין השחקניות שגילמו את הדמות: קולין פיצפטריק, לורה בל באנדי, בריטני סנואו, רייצ'ל וודינג, דאב קמרון, נוי הלפרין.
וון טאסל, ולמה

המרשעת של הסיפור, שנוהגת לרקום מזימות. אמה של אמבר. היא המפיקה של תוכנית הטלוויזיה של קורני קולינס, שדוחפת את בתה להפוך לכוכבת הגדולה שהיא מעולם לא הייתה.
בין השחקניות שגילמו את הדמות: דבי הארי, לינדה הארט, מישל פייפר, טרייסי בנט, סוזן אנטון, קריסטין צ'נוות', טלי אורן.
טורנבלד, וילבור

אביה המוזר של טרייסי, בעלה של עדנה. בעל חנות צעצועים וטריקים. מאוהב בעדנה, ומעודד את טרייסי לרדוף אחר החלומות שלה.
בין השחקנים שגילמו את הדמות: דיק לאטסה, כריסטופר ווקן, מל סמית', דרו קארי, מרטין שורט, עידן אלטרמן.
טורנבלד, טרייסי

הדמות הנשית הראשית במחזמר/סרט. בתם של וילבור ועדנה, חברתה של פני ובת-זוגו של לינק. נערה שמנמונת, שחולמת לרקוד בתוכנית הטלוויזיה "המופע של קורני קולינס", תוכנית ריקודים בטלוויזיה המקומית, ולזכות בתהילה. כאשר טרייסי זוכה בתפקיד בתוכנית, היא הופכת לסלבריטאית בן לילה, פוגשת במגוון של דמויות צבעוניות ומשיקה קמפיין לקידום אינטגרציה גזעית בתוכנית.
בין השחקניות שגילמו את הדמות: ריקי לייק, מריסה ג'ארט וינוקור, קתרינה רוז דידריקסן, ניקי בלונסקי, ליאן ג'ונס, מדי ביילו, רוני מרחבי.
טורנבלד, עדנה

אמה של טרייסי, אשתו של וילבור. אישה שמנה מאוד, מגולמת על ידי גבר. עדנה מפעילה עסק לכביסה בביתה.
בין השחקנים שגילמו את הדמות: דיוויין, הארווי פירסטיין, ג'ון טרבולטה, מייקל בול, ברוס וילאנץ', איציק כהן.
לארקין, לינק

החתיך וכובש הלבבות, המככב בתוכנית הטלוויזיה של קורני קולינס. מתאהב בטרייסי, אך חושש כי אם יאמץ את האג'נדה הפוליטית שלה (למען השחורים) זה יפגע בקריירה שלו.
בין השחקנים שגילמו את הדמות: מייקל סנט ג'רארד, מת'יו מוריסון, אוסטין מילר, זאק אפרון, בן ג'יימס-אליס, ניק ג'ונאס, גארט קלייטון, עידו רוזנברג.
סטאבס, אינז

אחותו הקטנה של סיוויד, בתה של מייבל. מנסה להתקבל לתוכנית הטלוויזיה של קורני קולינס, אבל נדחית מאחר שהיא שחורה.
בין השחקניות שגילמו את הדמות: דניאל יוג'ינה וילסון, טיילור פרקס, נטלי בסט, שהדי רייט ג'וזף, עתליה פירס.
סטאבס, מייבל

אמם של סיוויד ואינז. בעלים של חנות תקליטים במרכז העיר, ומנחה-אורחת בתוכנית הטלוויזיה של קורני קולינס - ב"יום השחורים" בלבד. מגדירה את עצמה כאישה "גדולה, בלונדינית ויפה".
בין השחקניות שגילמו את הדמות: רות' בראון, מרי בונד דייוויס, קווין לטיפה, ג'והני פיורי, דרלין לאב, ג'ניפר הדסון, רודי ביינסין.
סטאבס, סיוויד ג'יי.

בנה של מייבל. אחיה הגדול של אינז. רקדן ב"יום השחורים" של תוכנית הטלוויזיה של קורני קולינס. מתאהב בפני.
בין השחקנים שגילמו את הדמות: קלייטון פרינס, קורי ריינולדס, אלייז'ה קלי, אדריאן הנזל, קורבין בלו, אפרים סייקס, מתן און-ימי.
פינגלטון, פני

החברה הטובה ביותר של טרייסי, בתה של פרודי, בת-זוגו של סיוויד. למרות היותה חנונית ומגושמת, היא תמיד עליזה, ומסורה לטרייסי.
בין השחקניות שגילמו את הדמות: לסלי פאוורס, קרי באטלר, אמנדה ביינס, אלינור קולט, דיאנה דה גרמו, אריאנה גרנדה, משי קליינשטין.
פינגלטון, פרודי

אמה המגוננת וצרת האופקים של פני. מתנגדת למערכת היחסים בין בתה פני לבין סיוויד, רק בגלל שהם לבנים והוא שחור.
בגרסת המחזמר הבימתי, מקובל כי השחקנית שמגלמת את דמותה של פרודי מגלמת דמויות נשיות נוספות, כגון: מורה בבית הספר, סוהרת בבית המעצר ועוד.
בין השחקניות שגילמו את הדמות: ג'קי הופמן, אליסון ג'ני, דרמות קראוון, מו גפני, אנדראה מרטין.
קולינס, קורני

המנחה האקסצנטרי והשחצן של תוכנית הטלוויזיה הנושאת את שמו.
בין השחקנים שגילמו את הדמות: שון תומפסון, קלארק ת'ורל, ג'יימס מרסדן, פול מנואל, ג'ון סטיימוס, דרק האף, יפתח מזרחי.
| היירספריי |
| --- | --- | --- |
| הפקות | היירספריי (סרט קולנוע, 1988) • היירספריי (מחזמר, 2002) • היירספריי (סרט מוזיקלי, 2007)‏ • היירספריי לייב!‏ (2016) |  |
| יוצרים | אדם שנקמן • ג'ון ווטרס • מארק או'דונל • מארק שיימן • סקוט ויטמן • תומאס מיהאן |  |
| שחקנים | אליסון ג'ני • אמנדה ביינס • אריאנה גרנדה • ג'ון טרבולטה • ג'ון סטיימוס • ג'יימס מרסדן • ג'ניפר הדסון • גארט קלייטון • דאב קמרון •דבי הארי • דיוויין • דיק לאטסה • דרו קארי • דרק האף • הארווי פירסטיין • זאק אפרון • טרייסי בנט • כריסטופר ווקן • ליאן ג'ונס • מייקל בול • מישל פייפר • מרטין שורט • מריסה ג'ארט וינוקור • מת'יו מוריסון • ניק ג'ונאס • ניקי בלונסקי • סוני בונו • קווין לטיפה • קורבין בלו • קורי ריינולדס • קריסטין צ'נוות' • רוזי אודונל • ריקי לייק • שון הייז |  |
| דמויות | אינז הקטנה • אמבר וון טאסל • וילבור טורנבלד • ולמה וון טאסל • טרייסי טורנבלד • לינק לארקין • מייבל סטאבס • סיוויד סטאבס • עדנה טורנבלד • פני פינגלטון • פרודי פינגלטון • קורני קולינס |  |
קובלנץ

ערך זה עוסק בעיר בגרמניה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קוֹבְּלֵנְץ (בגרמנית: Koblenz; ‏האזנהקובץ:De-Koblenz.ogg‏Ⓘ‏) היא העיר השלישית בגודלה במדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה. שם העיר נגזר מהמילה הלטינית confluentes, שפירושה "התמזגות נהרות".
קובלנץ היא מקום מושבו של קמפוס קובלנץ של אוניברסיטת קובלנץ-לנדאו, קמפוס ריין-מוזל, של אוניברסיטת קובלנץ למדעים יישומיים וכמו כן, של הנהלת מחוז מאיין-קובלנץ, מנהלת המבנה והאישור הצפוני (ממשלת מחוז קובלנץ עד 1999), הארכיון הפדרלי ובית המשפט החוקתי של ריינלנד-פפאלץ.
היסטוריה

קובלנץ הייתה אחת העמדות הצבאיות שהקים דרוסוס בשנת 8 לפנה"ס. לאחר נסיגת הכוחות הרומיים במאה החמישית, נכבשה קובלנץ על ידי הפרנקים, שהקימו בעיר חצר מלכותית. בכנסיית קסטור, שנחנכה בשנת 836.
בתקופת שלטונם של הארכיבישופים ונסיכות הבוחר מטריר המשיכה קובלנץ לפרוח ומספר רב של אוצרות תרבות נוצרו בה, כגון כנסיות, טירות וביצורים. מבצר ארנברייטשטיין הסמוך לעיר נוסד כהרחבה מהטירה שנבנתה בסביבות שנת 1020. במאה ה-12 בנו הארכיבישופים של טרייר את כנסיית פלורינס ואת כנסיית ליהבפראו. במאה ה-13 נבנתה בעיר טירת שטולצנפלס (Schloss Stolzenfels), בהמשך הטירה נהרסה במלחמות ושוקמה במאה ה-19 בסגנון התחייה הגותית. במאה שלאחר מכן, עם בניית גשר בלדואין, התאפשר מעבר קבוע של נהר המוזר לראשונה מאז התקופה הרומאית.
במהלך מלחמת שלושים השנים העביר הנסיך הבוחר פיליפ כריסטוף פון זוטרן את מעונו הרשמי מטרייר לארמון פיליפבורג החדש שנבנה למרגלות הארנברייטשטיין, שהוסב למצודה. בשנת 1786 עבר הנסיך הבוחר קלמנס וונזסלאוס מסקסוניה לארמון הנסיך הבוחר בקובלנץ. מכאן הוא שלט עד לשנת 1794, אז נכבש האזור על ידי הצבא המהפכני הצרפתי. מ-1789 עד 1794 נסוגו לקובלנץ כוחות אנטי-מהפכניים שהתרכזו תחת הנהגתו של אחיו של לואי ה-16 ובזכות דודו, וונזסלאוס התנהלה העיר באופן עצמאי יחסית עד שנכבשה על ידי סברין מרסו.
בשנים 1815–1822 הייתה קובלנץ בירת הדוכסות הגדולה של הריין התחתון, שהייתה מחוז של ממלכת פרוסיה.
מספר תושבי העיר גדל מכ-32 אלף ב-1885 לכ-54 אלף ב-1905 ולכ-107 אלף ב-2005.
ב-1992 נערכו בעיר אירועים לציון 2,000 שנה להיווסדה.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת בסמוך לגדה המערבית של נהר הריין, בהתמזגותו עם נהר מוזל, 92 ק"מ דרום-מזרחית לקלן.
מפגש נהרות הריין והמוזל בקובלנץ נקרא "הפינה הגרמנית" ובו אנדרטה ופסל גדול של הקיסר וילהלם הראשון, מולו ניצבים דגלים של 16 המדינות הפדרליות של גרמניה. ממול, על הר אליו ניתן להגיע ברכבל, נמצא מבצר ארנברייטשטיין, אחד המבצרים הגדולים והשמורים בגרמניה. ממנו ישנה תצפית על העיר.
הפינה הגרמנית ושני מבצרים נוספים, קונסטנטין ואסטרשטיין הסמוכים לעיר.
חלקים מקובלנץ שייכים לאתרי המורשת העולמית של אונסק"ו: מאז 2002 וטירת נידרברג נמצאת ברשימת אונסק"ו מאז 2005.
המרחב העירוני של קובלנץ מחולק ל-30 רבעים (סטטיסטיים). החלוקה בין הרבעים הבולטים הם העיר העתיקה (אלטשטאדט), ארנברג (מחוז מקומי יחד עם אימנדורף), ארצהיים, אסטרשטיין, בובנהיים, ארנברייטשטיין, גולדגרובה, גולס עם בישולדר, הורשהיים, הורשהיימר הוהה, אימנדורף (מחוז מקומי יחד עם ארנברג) ועוד.
יהודי קובלנץ

קהילה יהודית בקובלנץ הייתה קיימת מאז ימי הביניים. בתקופה זו התיישבו היהודים בעיר העתיקה שבין הטירה העתיקה (Alte Burg) לכנסיית פלורין. בקהילה היהודית באותה עת כבר היו בית כנסת, בית קברות ובית חולים. פוגרומים ראשונים נגד יהודי קובלנץ התרחשו במאה ה-13, וב-1265 (ט"ו בניסן ה'כ"ה) אירעה עלילת דם בעיר. הפוגרומים הגיעו לשיאם במאה ה-14 במהלך מגפת המוות השחור. בתקופה שלאחר מכן, חזרו משפחות יהודיות להתגורר בקובלנץ. לאחר שנסיכות הבוחר מטריר גירשה את כל היהודים בשנת 1418, לא נשארו בקובלנץ יהודים עד לשנת 1518. בין המאה ה-16 עד למאה ה-18, חזרו שוב יהודים לקובלנץ, למעט הפרעות קטנות.
עם כיבוש העיר על ידי כוחות מהפכנים צרפתים בשנת 1794, זכו היהודים בעיר לשוויון מלא. במאה ה-19 מספר המשפחות היהודיות גדל מאוד. אף על פי שתנאיהם הכלכליים השתפרו, תקופה זו התאפיינה גם באנטישמיות. בשנים 1847/1848 רכשה הקהילה היהודית רכשה את חצר Bürresheimer והפכה אותה לבית כנסת. במהלך ליל הבדולח נהרס פנים בית הכנסת, אך הבניין לא הועלה באש בגלל הבתים הסמוכים. בדצמבר 1938 "קנתה" העיר קובלנץ את הבניין והחצר מהקהילה היהודית מבלי לשלם מחיר קנייה כלשהו. יהודים רבים היגרו לחו"ל ואלו שנותרו ספגו דיכוי קשה ונאלצו להפסיק לעבוד במשלוח ידם. הגירוש החל בשנת 1942, במהלכו גורשו 870 יהודים מהאזור למחנות הריכוז במזרח דרך תחנת הרכבת קובלנץ-לוצל. בניין בית הכנסת לשעבר נהרס במידה רבה על ידי פצצות בשנת 1944.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945, רק כמה ניצולים חזרו לעיר, אך הם הקימו שוב קהילה יהודית קטנה. העירייה החזירה את רכוש בית הכנסת לשעבר לקהילה בשנת 1947 ובהמשך שילמה פיצוי בגין אובדן השימוש בידי הקהילה היהודית. בגלל מספר החברים המצומצם שלהם והנסיבות הקשות מאוד, רצח או הגירה של רוב חברי הקהילה, החליטו החברים שנותרו בעיר לא לשחזר את המבנים ההרוסים אלא למכור אותם לעיר ולהשתמש בהכנסות לשיפוצים, בין השאר של אולם בית העלמין לשעבר.
בין רבניה של העיר נמנו רבי חיים בן יחיאל, רבי משה בן אלעזר הכהן מחבר 'ספר חסידים המשכיל', רבי יאיר חיים בכרך (משנת ה'תכ"ו, 1666), רבי מאיר גראטוואל (נפטר ה'תנ"א, 1691) - חותן בנו של הרב הקודם, ר' שמואל זנוויל בכרך, ורבי יעקב כ"ץ פופרש (סביבות ה'תנ"ח, 1698) - מחבר "שב יעקב".
ערים תאומות

ישראל פתח תקווה, ישראל (מ־2003) בשתי הערים קרויות כיכרות האחת על שם רעותה.
בריטניה הארינגיי, לונדון, בריטניה
הולנד מאסטריכט, הולנד
צרפת נוורס, צרפת
בריטניה נוריץ', אנגליה, בריטניה
איטליה נוברה, איטליה
קרואטיה ואראז'דין, קרואטיה
ארצות הברית אוסטין, טקסס, ארצות הברית
גלריה

כנסיית סנט קסטור
אבן נגף בקובלנץ
טיילת הריין והרכבל למבצר ארנברייטשטיין
מפגש הנהרות מוזל וריין בפינה הגרמנית בקובלנץ