קודו גמלוני
אקולוגיה > תזונה

| --- | --- |


פריטי מזון שונים הנאכלים על ידי הקודו.
כרובם המכריע של מעלי הגירה, הקודו הגמלוני הוא יונק צמחוני. עם זאת, הקודו נבדל מלוחכי העשב בכך שתזונתו העיקרית מורכבת מעשבי תיבול, שיחים, עלים וענפים. כך למשל, מחקרים בסוואנות הדרומיות מצאו כי תזונתו מורכבת מ-80-70% שיחים ועשבי תיבול, 18-15% עלים, ו-12-5% עשבים בלבד; בסוואנות הצפוניות התוצאה הייתה זהה למדי עם הבדלים בשיעור פריטי המזון העיקריים: 61% שיחים, 21% עלים ו-18% עשבי תיבול ועשבים; הבדלים אלו נובעים מכך שבאזור הצפון ישנה נוכחות רבה של סוואנות-שיחים דוקרניות האופייניות לאזור הסאהל ואשר בהן השיחים דומיננטיים יותר. דרישות התזונה הספציפיות של הקודו אינן נובעות מבררנות: כאשר תהיה לו הזדמנות הוא לא יהסס לאכול גם פרחים, דשא ומיני דגניים; יתרה מכך, הקודו ניזון מצמחים קוצניים או רעילים אשר לא נאכלים על ידי יונק אחר מלבדו, והוא אף מגלה העדפה יתרה אליהם לאור ערכם התזונתי הגבוה ביחס לצמחים רגילים בדמות רמות גבוהות של חלבון גולמי וזרחן. בנוסף, כאשר מזונו העיקרי דליל מסיבות עונתיות, הקודו אף משלים את תזונתו בשורשים ופקעות שעשירים בנוזלים. הסיבה אם כן לתזונה המוגבלת שלו, נובעת מהעדפות בית הגידול: הקודו מעדיף בתי גידול סבוכים שבהם הוא חש בטוח יותר מפני טורפים אצנים המצויים בשטחים הפתוחים, מה שמוביל אותו להיות ניזון בעיקר מהפלורה הזמינה בבתי הגידול הללו.
מיני צמחים בולטים המשמשים הן כמאכל והן כמחסה לקודו הם: שיטת הסוכך, שיטת הגמל (Vachellia erioloba), שיטת הנייר (Acacia sieberiana), שיטת הקארו (Vachellia karroo), סנגליה שחורה (Senegalia nigrescens), ערבת-שיח אדומה (Combretum apiculatum), שיח-מגל (Dichrostachys cinerea) ותות הצלב (Grewia occidentalis). פירות נאכלים על ידי הקודו בהתאם לזמינותם, ומלבד תרמילים של מיני השיטה, הקודו צורך בקביעות את פירות המרולה, מיני הדרים, ולעיתים קרובות גם פירות של מיני הסוג סטריכנוס (Strychnos) - למרות רעלני הסטריכנין שבהם. בעונה היבשה, הקודו מוסיף לתזונתו מיני שיחים ועצים ירוקי-עד (אבניים, קלסטריים, ועוד), מיני סוקולנטים בשרניים, מיני גפניים, מיני פרפרניים מהסוגים: חרטום (Rhynchosia) ובפהייה (Baphia), ובפרט מינים מגוונים של דלועיים מהסוג מלון שבהם תכולה מימית גבוהה. ישנם מספר מינים שנצרכים על ידי הקודו במינון נמוך במיוחד חרף זמינותם: אוכנה שבירה (Ochna pulchra) ולילך פראי (Burkea africana) אשר מתאפיינים ברמות גבוהות של טאנין ואלקלואיד, אגס בר אפריקני (Dombeya rotundijolia), דופרקיאט (Pterocarpus rotundifolius), קיסוסן (Cissus) ושיטה מדומה אפריקנית (Peltophorum africanum); ההערכה היא, שהסלידה הטבעית של הקודו מהצמחים הללו נובעת מהרתעה כימית משמעותית המופקת על ידם.
חילופי העונות באפריקה באים לידי ביטוי באופן מובהק בשיעור צריכת התזונה: בעונה היבשה שבה הפלורה דלילה יחסית, זכר בוגר יסתפק ב-3.7 ק"ג של צמחייה, בעוד שבעונה הגשומה הצריכה היומית מטפסת עד ל-8 ק"ג. בעונה הגשומה, התזונה של הקודו תהיה גם מגוונת יותר בהתאם לזמינות. גובהו החריג של הקודו הגמלוני, מאפשר לו גישה לצמחייה גבוהה שאינה בהישג ידם של מעלי גירה אחרים. עקב האורך היחסי של רגליו, גופו וצווארו, הקודו מתנשא בעמידה על רגליו האחוריות עד לגובה 3 מטר - מה שהיה יכול להגדיל משמעותית את הגישה שלו לעלווה הגבוהה; אף על פי כן, הן בטבע והן בשבי הקודו לא נצפה כשהוא ניזון בעמידה - בניגוד לצבי הג'ירפי או לנילגאי. במקום זאת, הקודו נוהג להסתייע לכל היותר במתיחת צווארו הארוך אשר מעניק לו גישה לצמחייה עד גובה של 2.20 מטר, וזכר הקודו עושה שימוש חריג בקרניו הארוכות על מנת להנמיך או לשבור ענפים גבוהים. הקודו מסתגל בנקל לשינויים מהירים בהרכב הפלורה שבסביבתו, אך פגיע לעומת זאת לשינויי אקלים.
בעונה הגשומה, הקודו מקבל את מרבית הנוזלים הנדרשים לו מהצמחים הטריים ומסוגל לחיות בהתאם לכך תקופות ממושכות ללא שתיית מים; בעונה היבשה לעומת זאת, הוא תלוי מאוד במקורות מים זמינים. עדות לכך היא, שחרף העובדה שהקודו מעדיף לחיות באזור קבוע שבו הסביבה מוכרת לו היטב על מעלותיה וחסרונותיה, בתקופת בצורת הוא לא יהסס לנטוש מיד את סביבתו ולנדוד בחיפוש אחר אזור עם מקורות מים; בדרום נמיביה שבה מקורות המים מתייבשים במהירות, הקודו אינו מבלה זמן רב במקום אחד והוא נמצא בנדידה מתמדת שבמהלכה הוא גומע מרחקים ארוכים ממקור מים אחד למשנהו. מעבר לזמינות מקורות המים, לטמפרטורה עשויה להיות השפעה על כמות הצריכה: בנמיביה וסודאן שבהן הטמפרטורות עשויות לטפס ל-40 מעלות חום, קודו בוגר עשוי לשתות 7–9 ליטרים ביום עקב איבוד לחות. הקודו מבקר לעיתים קרובות באתרי ליקוק מינרלים כדוגמת מלח.