stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיפורת פוליטית
רומן חברתי

סוג רומן הקשור הדוקות לרומן הפרולטרי, שלעיתים קרובות יש לו מימד פוליטי, הוא הרומן החברתי - המכונה גם רומן "בעיה חברתית" או "מחאה חברתית" - "סיפורת המתמקדת בבעיה חברתית רווחת, כמו דעות קדומות מגדריות, גזעיות או מעמדיות, המתוארות באמצעות השפעתן על דמויותיו של הרומן". דוגמאות ספציפיות יותר לבעיות חברתיות שמטופלות ביצירות כאלה כוללות עוני, תנאי עבודה במפעלים ובמכרות, מצוקת עבודת ילדים, אלימות נגד נשים, עלייה בתחלואה הנגרמת כתוצאה מצפיפות יתר ותברואה לקויה בערים.
צ'ארלס דיקנס היה מבקר נוקב של העוני והריבוד החברתי של החברה הוויקטוריאנית. קרל מרקס טען כי דיקנס "הנפיק לעולם יותר אמיתות פוליטיות וחברתיות מאשר נאמרו על ידי כל הפוליטיקאים המקצועיים, הפובליציסטים והמורליסטים גם יחד". לעומת זאת, ג'ורג' אורוול, במאמרו על דיקנס, כתב: "אין שום סימן ברור שהוא רוצה שהסדר הקיים יפול, או שהוא מאמין שזה היה משנה מאוד אם זה יופל. שכן במציאות היעד שלו הוא לא כל כך החברה כמו 'הטבע האנושי'. "
הרומן השני של דיקנס, "אוליבר טוויסט" (1839), זעזע את הקוראים בתמונות העוני והפשע שלו: הוא הרס את הפולמוס של מעמד הביניים על פושעים, והפך כל יומרה לבורות באשר למשמעות העוני לבלתי אפשרית. "זמנים קשים" של צ'ארלס דיקנס (1854) מתרחש בעיירה תעשייתית קטנה בעיבורה של אנגליה ומבקר במיוחד את ההשפעה של התועלתנות על חייהם של מעמד הפועלים בערים. ג'ון ראסקין הכריז על "זמנים קשים" כיצירת דיקנס החביבה עליו במיוחד, עקב התחקותו אחר השאלות החברתיות החשובות. וולטר אלן אפיין את "זמנים קשים" כ"ביקורת על החברה התעשייתית" הבלתי מתפשרת.
דוגמאות בולטות

"זוהי רשימה של כמה מהדוגמאות המוקדמות או הבולטות."
"פנצ'טנטרה" (200 לפני הספירה) מאת וישנו סרמה
"דון קישוט" (1605) מאת מיגל דה סרוואנטס
"פשטות פשוטה (Simplicius Simplicissimus)" (1668) מאת האנס יאקוב כריסטופל פון גרימלסהאוזן
"מסעות ההלך" (1678) מאת ג'ון בניאן
"מכתבים פרסים" (1721) "(Persian Letters") מאת מונטסקייה
"היסטוריה והרפתקאות של אטום" (1769) מאת טוביאס סמולט
"משל ואגדות" (1779) מאת איגנצי קרשיצקי
"מנהיג הפרטיזנים" (1836) מאת נתניאל בוורלי טאקר
"בארנבי ראנג' (Barnaby Rudge)" (1841) מאת צ'ארלס דיקנס
"בין שתי ערים" (1859) מאת צ'ארלס דיקנס
"הרומנים של פאליזר" (1864-1879) מאת אנתוני טרולופ
"מלחמה ושלום" (1869) מאת לב טולסטוי
"שדים" (1872), מאת פיודור דוסטויבסקי
"העידן המוזהב" (1876) מאת מארק טוויין וצ'ארלס דודלי וורנר
"דמוקרטיה: רומן אמריקאי" (1880) מאת הנרי אדמס
"הנסיכה קאסמאסימה" (1886) מאת הנרי ג'יימס
"הבוסטונים" (1886) מאת הנרי ג'יימס
"התחדשות" (1899) מאת לב טולסטוי
"NEQUA או בעיית התקופה" (1900) ג'ק אדמס
"הג'ונגל" (1906) מאת אפטון סינקלייר
"הנדבנים מסמורטטי המכנסיים" (1914) מאת רוברט טרסל
"המשפט" (1925) מאת פרנץ קפקא
"הטירה" (1926) מאת פרנץ קפקא
"הקריירה של ניקודם דיזמה" (1932) מאת תדיאוש דולגה-מוסטוביץ '
"וולדן שתיים" (1948) מאת פרדריק סקינר
"ירוק כהה, אדום בוהק" (1950) מאת גור וידאל
"מרד הנפילים" (1957) מאת איין ראנד
"השליח ממנצ'וריה" (1959) מאת ריצ'רד קונדון
"הקומיקאים" (1966) מאת גרהם גרין
"אגף הסרטן" (1967) מאת אלכסנדר סולז'ניצין
"וושינגטון הבירה" (1967) מאת גור וידאל
"בור" (1973) מאת גור וידאל
"מלחמת השוקולד" (1974) מאת רוברט קורמייר
"גרילה" (1975) מאת וידיאדר סורג'פרסאד נייפול
"1876" (1976) מאת גור וידאל
"וינלאנד (Vineland)" (1990) מאת תומאס פינצ'ון
"מהמולדת באהבה" (2005) מאת ריו מורקמי
"ארצות הברית של בננה" (2011) מאת גיאנינה בראשי
"כבוש" (2015); "הקול הקטן" (2016); "אהבה בכוח הכסף" (2017) מאת ג'וס שלדון
דוגמאות בולטות > מדע בדיוני

"לוחמי החלל" (1959) מאת רוברט א. היינליין
"עולם חדש מופלא" (1932) מאת אלדוס האקסלי
"המנושל: אוטופיה דו-משמעית" (1974) מאת אורסולה לה גווין
"טרילוגיית מאדים" (1990) מאת קים סטנלי רובינסון
ראו גם

סאטירה פוליטית
שירה פוליטית
שאבישו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה רכה עם קליפה טבעית, גבינת חווה, גבינה לבנה עם קליפת עובש, גבינה צרפתייה, גבינה חלבית 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  חלב עזים 
 
שַאבִּישוּ (בצרפתית: Chabichou; ידועה גם בשם Chabichou du Poitou) היא גבינת עיזים צרפתית חצי רכה, לא מפוסטרת, בעלת קליפה טבעית (Fromage de Chèvre) ובמרקם מוצק וקרמי. שאבישו מיוצרת בצורה גלילית הנקראת "בונד", לפי צורת חבית יין. היא מיושנת בין 10 לבין 20 ימים. זוהי גבינת העיזים היחידה שהבשלתה רכה ומותרת לפי תקנות כינוי מקור מוגן לייצור באמצעות חלב מפוסטר. שאבישו מאוד לבנה, חלקה וגמישה על החיך, עם ריח גדי עדין.
היסטוריה

האגדה על שאבישו חוזרת לשנת 732, בזמן תבוסת הערבים באזור, במאה ה-8, לאחר קרב טור. רבים מהם עזבו את האזור אך חלקם התיישבו שם עם משפחותיהם ובמיוחד עם עדרי העיזים שלהם. האזור הכפרי התאים למרעה שכן שטחי המרעה היו מצוינים. הגבינה נקראה אז שבליס ("עז", בערבית), שם שתהפוך ל"שאבישו" לאחר מכן. עם זאת, ביות העיזים באזור זה הולך לאחור עד לקולוניזציה הרומית והיא נמשכת עד ימינו.
ה-Chabichou du Poitou

השאבישו, שיוצר באופן בלעדי בצפון אזור אקיטן החדשה, קיבלה הסמכת ה-AOC שלה ב-1990 בסיוע מאמציה של סגולן רויאל. הגבינה ידועה בתווית האופיינית שלה. ייצורה עלה ל-555 טון ב-2003.
ייצור

Chabichou du Poitou עשוי מחלב עיזים טרי ומלא. נותנים לחלב להקריש במהלך תקופה של 24 שעות בין 20 לבין 22 מעלות צלזיוס. לאחר מכן יוצקים את הגבן באופן ידני בעזרת מצקת או מין מיקסר לתבניות מחוררות וקטומות ומניחים לניקוז עוד 18 עד 24 שעות תוך הפיכתו פעמיים או שלוש, תוך שמירה על 22 מעלות צלזיוס. לאחר מכן מוציאים את הגבינות מהתבניות וממליחים אותן במלח בישול יבש או לפעמים באמבט תמלחת. אחר כך מניחים אותן בחדרי ייבוש, כלומר מנקזים אותן תוך הנחת התבניות למשך 24 עד 48 שעות. בשלב הבא הגבינה נשארת להתיישן במרתפים בין 10 לבין 12 °C ובטווח של 80% עד 90% לחות. הגבינות נשארות שם לפחות 10 ימים, אבל בדרך כלל במשך שבועיים או שלושה. חלקן אפילו נשמרים במשך חודשים לטעם נמרץ יותר.
ראו גם

רשימת גבינות מחלב עיזים
פרוסה קטנה של גבינת Chabichou du Poitou AOC.
נחש מי בא לסעוד

| --- | --- |

 בימוי:  סטנלי קריימר 
 הופק בידי:  סטנלי קריימר 
 תסריט:  ויליאם רוז 
 עריכה:  רוברט סי ג'ונסון 
 שחקנים ראשיים:  קתרין הפבורן איזבל סנפורד רוי גלן וירג'יניה כריסטין Timothy Scott ססיל קלאוויי קתרין הוטון בי ריצ'רדס ספנסר טרייסי סידני פואטייה ד'רוויל מרטין 
 מוזיקה:  פרנק דה וול 
 צילום:  סאם ליוויט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 במרץ 1968 
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, קומדיה רומנטית, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  סן פרנסיסקו 
 הכנסות באתר מוג'ו:   guesswhoscomingtodinner
 פרסים:  פרס סולקלומפן לסרט הזר הטוב ביותר  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (קתרין הפבורן)  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (ויליאם רוז) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נחש מי בא לסעוד (באנגלית: Guess Who's Coming to Dinner) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1967 בכיכובם של ספנסר טרייסי, קתרין הפבורן וסידני פואטייה, בו משחקת גם קתרין הוטון, אחייניתה של הפבורן. הסרט היה חלוצי ביצוגו החיובי את הנושא השנוי במחלוקת של נישואים בין-גזעיים, שהיסטורית היה בלתי חוקי ברוב מדינות ארצות הברית, ונותר בלתי חוקי בשבע עשרה מדינות דרומיות עד ל-12 ביוני של שנת יציאת הסרט לבתי הקולנוע, כשבית המשפט העליון של ארצות הברית נתן לו לגיטימציה בפסק הדין לאבינג נגד וירג'יניה. במאי ומפיק הסרט הוא סטנלי קריימר, התסריטאי הוא ויליאם רוז. את הפסקול שהיה מועמד לפרס אוסקר הלחין פרנק דה וול.
עלילה

גיבורי הסרט הם ג'ואנה "ג'ואי" דרייטון, אמריקאית לבנה בת 23, וד"ר ג'ון פרנטיס, אלמן אמריקאי-אפריקאי בן 37, שנפגשו בהוואי, ובתוך עשרה ימים התאהבו והחליטו להינשא. בפתיחת הסרט ג'ואנה מגיעה במפתיע הביתה עם בחיר ליבה, כדי להציגו בפני הוריה. מדובר במשפחה ליברלית מהמעמד הגבוה בסן פרנסיסקו. הסרט מתאר את חוסר נוחותם של הוריה כשהם מנסים לקבל את בחירתה של בתם. הוא גם נוגע בסוגיה של גזענות בקרב שחורים: הן עוזרת הבית בבית משפחת דרייטון (אותה מגלמת איזבל סנפורד) והן אביו של ג'ון, מביעים התנגדות לקשר הבין גזעי.
הסרט גם מפורסם בכך שהוא הופעתם התשיעית והאחרונה יחדיו על המסך של טרייסי והפבורן (טרייסי הלך לעולמו שבעה עשר יום לאחר שצילומי הסרט הושלמו). בנאום הסיום של טרייסי בסרט, היו דמעותיה של הפבורן אמיתיות – שניהם ידעו שזו תהיה השורה האחרונה שיגיד בסרטו האחרון, מכיוון שנותר לו זמן מועט לחיות. הפבורן מעולם לא צפתה בגרסה המוגמרת של הסרט,
היא אמרה שזכרונותיה מטרייסי היו מכאיבים מדי עבורה. הסרט יצא לבתי הקולנוע בדצמבר 1967, שישה חודשים אחרי מותו.
השחקנים

ספנסר טרייסי - מט דרייטון
סידני פואטייה - ד"ר ג'ון פרנטיס
קתרין הפבורן - כריסטינה דרייטון
קתרין הוטון - ג'ואנה "ג'ואי" דרייטון
ססיל קלאוויי - מונסיניור ראיין
בי ריצ'רדס - מרת פרנטיס
רוי אי. גלן - מר פרנטיס
וירג'יניה כריסטין - הילרי סט. ג'ורג'
אלכסנדרה היי - קארהופ
איזבל סנפורד - מטילדה 'טילי' בינקס
ברברה רנדולף - דורותי
מרטין ד'רוויל - פרנקי
טום היטון - פיטר
גרייס גיינור - ג'ודית
סקיפ מרטין - נער שליח
ג'ון הדקינס - נהג מונית
ז'קלין פונטן - זמרת (ללא קרדיט)
ההפקה

הבמאי סטנלי קריימר סיפר שהוא והתסריטאי ויליאם רוז בנו את הסרט בכוונה כדי לחשוף סטראוטיפים אתניים, הדוקטור הצעיר, תפקיד טיפוסי של סידני פואטייה הצעיר, נוצר במתכוון כדמות אידיאליסטית ומושלמת, כך שההתנגדות היחידה שתוכל להיות לנישואיו לג'ואנה תהיה על בסיס גזע, או בשל העובדה שהיא הכירה אותו עשרה ימים בלבד. על כן הדוקטור הוא בוגר בית ספר עילי, יוזם מחקר רפואי חלוצי באפריקה, מסרב לקיים יחסי מין לפני הנישואים עם ארוסתו למרות נכונותה, ומשאיר כסף על שולחנו של חותנו לעתיד כתשלום על שיחת חוץ שהוא עשה.
סטנלי קריימר הצהיר אחרי כן שהשחקנים העיקריים האמינו כל כך חזק בהנחות היסוד של הסרט עד שהם הסכימו לשחק בו עוד לפני שראו את התסריט. ספנסר טרייסי חלה וחברות הביטוח סירבו לכסות אותו, קריימר והפבורן הפקידו את משכורותיהם בידי צד שלישי כך שאם ימות, ניתן יהיה להשלים את הצילומים עם שחקן אחר. לוח הזמנים של הצילומים שונה כדי להתאים עצמו לבריאותו המדרדרת של טרייסי.
גרסאות שונות

הגרסה המקורית של הסרט הוקרנה בבתי הקולנוע ב-1967 והכילה קטע שבו העוזרת החצופה טילי מגיבה לשאלה "נחש מי בא לסעוד?" בתשובה העוקצנית "הכומר מרטין קינג?" אחרי הירצחו של מרטין לותר קינג ב-4 באפריל 1968 הוסרה השורה הזאת מהסרט, כך שבאוגוסט 1968, כמעט כל בתי הקולנוע שהקרינו את הסרט השמיטו את השורה הזו. ב-1969 הושבה השורה לעותקים רבים, אם כי לא לכולם, והיא מופיעה בגרסאות ה-VHS וה-DVD של הסרט.
משפט המפתח של הסרט "נחש מי בא לסעוד?" מתכוון להוריו של הגיבור אותו מגלם סידני פואטייה והיא נאמרת על ידי קתרין הפבורן לספנסר טרייסי.
קבלת הסרט

הביקורות לסרט היו חיוביות יותר משליליות, ורוב המבקרים שיבחו את ההופעות האלגנטיות והמאופקות.
פרסים ועיטורים > זכיות

הסרט זכה בשני פרסי אוסקר ובשני פרסי באפט"א.
1967: פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (קתרין הפבורן)
1967: פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר
1968: פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר (ספנסר טרייסי)
1968: פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (קתרין הפבורן)
פרסים ועיטורים > מועמדויות

1967: פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
1967: פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר
1967: פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (ספנסר טרייסי)
1967: פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (ססיל קלאוויי)
1967: פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (בי ריצ'רדס)
1967: פרס אוסקר לארט דיירקטור הטוב ביותר (רוברט קלטוורד'י, פרנק טאטל)
1967: פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר
1967: פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (פרנק דה וול)
פרסים ועיטורים > הכרה מטעם מכון הסרטים האמריקאי

100 הסרטים הטובים ביותר במאה השנים האחרונות - מקום 99
100 הסרטים מעוררי ההשראה ביותר במאה השנים האחרונות - מקום 35
100 סרטי האהבה הגדולים ביותר במאה השנים האחרונות - מקום 58
הפקות מחודשות של הסרט

סטנלי קרמר ביים הפקה מחודשת של הסרט לטלוויזיה בשנת 1975.
הסרט "נחשו מי" משנת 2005 בכיכובם של אשטון קוצ'ר וברני מק נשען באופן רופף על "נחש מי בא לסעוד" והוא יותר קומדיה מדרמה כשתפקידי הגזע נהפכו, הורים שחורים מסויגים כשבתם מביאה הביתה גבר לבן צעיר שהיא בוחרת להינשא לו.
הערות שוליים

↑  Joel Whitburn, Top Pop Albums 1955-2001 (Menomonee Falls, WI: Record Research, 2001), 1018.
↑  בסרט, התואר הוא עדיין Negro
↑  Andersen, Christopher (1997). An Affair to Remember: The Remarkable Love Story of Katharine Hepburn and Spencer Tracy. William Morrow and Company, Inc. p. 306. ISBN 0-688-15311-9.
↑  Guess Who's Coming to Dinner imdb releaseinfo
↑  Davidson, Bill (1987). Spencer Tracy, Tragic Idol. E. P. Dutton. pp. 206–209. ISBN 0-525-24631-2.
↑  Sidney Poitier about his children becoming president
↑  נחש מי בא לסעוד במקום ה-99 בין 100 הסרטים הטובים ביותר במאה השנים האחרונות
↑  נחש מי בא לסעוד במקום ה-35 בין 100 הסרטים מעוררי ההשראה ביותר במאה השנים האחרונות
↑  נחש מי בא לסעוד במקום ה-58 בין 100 סרטי האהבה הגדולים ביותר במאה השנים האחרונות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 8034165  BNE: XX3743875  BnF: cb164576184 (data)  CANTIC: a1202658x  LCCN: no2016120430  SUDOC: 224289195  VIAF: 316752081   WorldCat (עם VIAF): 316752081
קארין מגנוסן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בפברואר 1908 ברמן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  19 בפברואר 1997 (בגיל 89) ברמן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת גטינגן 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
קארין מגנוסן (בגרמנית: Karin Magnussen;‏ 9 בפברואר 1908 – 19 בפברואר 1997) הייתה ביולוגית, מורה וחוקרת גרמנייה במכון קייזר וילהלם לאנתרופולוגיה, תורשה אנושית ואאוגניקה בתקופת הרייך השלישי. בשנת 1936 פרסמה את המחקר "גזע ומדיניות אוכלוסין". לאחר מכן פרסמה מחקר על הטרוכרומיה אירידיס (עיניים בצבעים שונים) באמצעות דגימות קשתית שסיפק יוזף מנגלה, אותן לקח מקורבנות אושוויץ.
ביוגרפיה > ראשית חייה וחינוכה

קארין מגנוסן, בתו של צייר הנוף ויוצר הקרמיקה ולטר מגנוסן, גדלה עם אחותה בבית ממעמד הביניים. היא השלימה את לימודיה בברמן. לאחר מכן למדה ביולוגיה, גאולוגיה, כימיה ופיזיקה באוניברסיטת גטינגן. מגנוסן הצטרפה לליגת הסטודנטים הגרמנית הלאומית-סוציאליסטית (NSDStB) כשהייתה תלמידה לתואר ראשון. ב-1931, בגיל 23, הייתה חברה במפלגה הנאצית. מאוחר יותר הייתה מנהיגה באגודת הנערות הגרמניות (BDM) וחברה באגודת המורים הנאצים. כמנהיגת BDM, הרצתה על פוליטיקה של גזע ואוכלוסייה. היא סיימה את לימודיה ב-1932 במקצועות בוטניקה, זואולוגיה וגאולוגיה. ביולי 1932 התקבלה התזה שלה: "מחקרים על הפיזיולוגיה של כנף הפרפר".
לאחר קבלת הדוקטורט למדה במכון הזואולוגי של אוניברסיטת גטינגן. היא הייתה מהמצטיינים בבחינות לתפקיד הוראה בתיכון, בין היתר בביולוגיה, בחינה שהתקיימה ב-1936. היא הועסקה כמורה בבית ספר תיכון בהאנובר. ייתכן ששאבה השראה מהביולוגית אגנס בלוהם, תומכת היטלר, שעבדה במכון הקייזר וילהלם לביולוגיה (Kaiser-Wilhelm-Institut fur Biologie) וכתבה את המדריך "חובות ההיגיינה הגזעית של הרופאה" (Die rassenhygienischen Aufgaben des weiblichen Arztes), מדריך שהתפרסם בברלין ב-1934. בשנת 1935 החלה מגנוסן לעבוד במשרד הנאצי למדיניות גזע במחוז הנובר. שנה לאחר מכן כתבה את מחקרה "גזע ומדיניות אוכלוסין".
ביוגרפיה > דעות נאציות

מגנוסן הצטרפה לליגת הסטודנטים הגרמנית הלאומית-סוציאליסטית (NSDStB) במהלך לימודיה. ב-1931 הצטרפה למפלגה הנאצית. מאוחר יותר הפכה למנהיגת BDM בגאו והייתה חברה בליגת המורים הנאצית (NSLB). בברמן הרצתה על גזענות ודמוגרפיה. ב-1935 הועסקה בגאו (מחוז) של הנובר במשרד לפוליטיקה גזעית. מחקרה "גזע ומדיניות אוכלוסין" הופיע ב-1936. בשנת 1939 פורסם מחקר זה על ידי בית ההוצאה לאור להמן במינכן. לאחר מלחמת העולם השנייה, באזור הכיבוש הסובייטי, הוא הופיע ברשימת הספרות האסורה.
במהדורה השלישית, שפורסמה ב-1943, כתבה מגנוסן:
מלחמה זו אינה רק על שימור העם הגרמני, אלא על השאלה אילו גזעים ועמים צריכים לחיות בעתיד על אדמת אירופה. ... לאנגליה לא היה עניין במלחמה זו, אבל זה עם שונה מאוד, שעובד באופן טפילי מאחורי הקלעים ומפחד להפסיד הכל. בכל מדינות האויב יש ליהדות השפעה משמעותית. ובדיוק כפי שהיהדות הייתה כנראה הנקודה הברורה ביותר במאבק, יש להכריע בשאלת [מדינות אלה]. המלחמה הנוכחית חייבת אפוא להיות גם על דיכוי הסכנה השחורה במערב וחיסול האיום הבולשביקי במזרח, מלחמה שפותרת בעיה גזעית באירופה, בעיה שכל המדינות מעוניינות בה, פחות או יותר: השאלה היהודית. גם היהודי שנהנה מהחיים כאורח בארצנו, הוא האויב שלנו, גם אם אינו אוחז באופן פעיל בנשק במאבק זה. ... מנקודת המבט האירופית, השאלה היהודית נפתרת בכך שהיהודים המהגרים פותרים את הנושא עבור המנהיגים במדינות האחרות. ראינו שהמהגרים הללו רק מטרידים ומקימים את העמים זה על זה.
ביוגרפיה > מכון קייזר וילהלם

לאחר שקיבלה מלגה, מגנוסן עזבה בסתיו 1941 את מקצוע ההוראה ועברה למכון קייזר וילהלם לאנתרופולוגיה, תורשה אנושית ואאוגניקה (KWI-A), בברלין-דהלם. היא עבדה במחלקה לפתולוגיה ניסיונית של תורשה תחת ראש המחלקה, הנס נכטסהיים. מחקריה התמקדו בהורשה של צבע עיניים בארנבות ובבני אדם. העניין המיוחד שלה היה הקשתית ההטרוכרומית, אותה בדקה מאז 1938. מגנוסן השתמשה בשיטה המדעית כדי להוביל אותה למסקנה שהעין נוצרת בתהליך שכולל לא רק השפעה גנטית אלא גם הורמונלית. היא ביצעה מחקרים על עיני ארנב. ביולי 1943 הייתה עוזרת המחקר של אוטמר פרייהר פון פרשואר ב-KWI-A, שם פגשה את מנגלה, שעבד שם באופן זמני.
קרן המחקר הגרמנית, ה-Deutsche Forschungsgemeinschaft (DFG), קידמה את המחקר של מגנוסן ב-1943, כדי לחקור את תפקיד התורשה בהתפתחות צבע עיניים כבסיס למחקרי גזע ואתניות, בנוסף לשמונה פרויקטי מחקר נוספים ב-KWI-A. פרויקט זה היה בפיקוח והפרסום נערך על ידי מגנוסן.
אושוויץ-בירקנאו

בעקבות מידע שקיבלה מגנוסן, לפיו יש תאומים ובני משפחה עם קשתיות הטרוכרומיות במשפחת צוענים במכאו (Mechau) מצפון גרמניה, ארגנה מגנוסן את לקיחת בני המשפחה באביב 1943 ל-KWI-A, שם צולמו. במרץ 1943 גורשה משפחת צוענים לאושוויץ, שם עבד מנגלה בסוף מאי 1943 כרופא המחנה. ניסויים שמגנוסן ביצעה על ארנבות, עשה מנגלה באנשים.
לדברי מגנוסן, מנגלה טיפל בעיני צוענים באמצעות חומרים הורמונליים. לעיתים קרובות, טיפול כואב זה הוביל להפרעות ראיה ולעיוורון של הקורבנות. ניסויים אלה נועדו לחקור ולהכחיד את החריגות אצל אנשים עם קשתיות הטרוכרומיות. במקרה של מות האסירים, מנגלה התחייב בפני מגנוסן לתת לה את עיני הקורבנות להמשך מחקר. במחצית השנייה של 1944 קיבלה מגנוסן את עיניהם של קורבנות ניסוי מאושוויץ-בירקנאו במספר משלוחים. משם קיבלה לפחות 40 זוגות עיניים. הפתולוג ההונגרי מיקלוש ניסלי שהיה אסיר, ציין לאחר נתיחת הגופה של תאומי צוענים שהם נהרגו בהזרקת כלורופורם ללב ולא מתו ממחלה. ניסלי אולץ להכין את עיניהם ולשלוח אותם ל-KWI-A.
אחרי המלחמה

לפחות עד אביב 1945 עבדה מגנוסן בברלין. לאחר תום מלחמת העולם השנייה שבה לברמן והמשיכה במחקריה. המחקר פורסם בשנת 1949, תחת הכותרת "על הקשר בין הפצה היסטולוגית של פיגמנט, צבע איריס ופיגמנטציה של גלגל העין של העין האנושית". מאוחר יותר היא עברה דה-נאציפיקציה בברמן.
בשנת 1950 לימדה מגנוסן בבית ספר תיכון לבנות בברמן. היא עבדה כיועצת לימודים וכפקידה, והייתה מורה לביולוגיה. היא נחשבה למורה פופולרית. תלמידיה יכלו לבחון ארנבים לאורך כל תקופת חייהם ועד מותם. עד 1964 פורסמו בכתבי עת מאמרים מדעיים שכתבה. היא פרשה לפנסיה באוגוסט 1970. גם בגיל מבוגר הצדיקה את האידאולוגיה הגזענית הנאצית. מחד, היא ציינה ב-1980, בשיחה עם הגנטיקאי בנו מולר-היל, שחוקי נירנברג לא היו הוגנים מספיק. מאידך, היא הכחישה עד הרגע האחרון שמנגלה הרג ילדים לצורך מחקריו המדעיים. היא הסתבכה בשיתוף הפעולה שלה עם מנגלה ובאספקת "חומר אנושי", והייתה קשורה בפשעי מחנות הריכוז, אך היא טענה שאינה יודעת עליהם דבר.
בשנת 1990 עברה מגנוסן לבית אבות. היא מתה בפברואר 1997 בברמן.
לקריאה נוספת

Wolfgang Schieder, Achim Trunk: Adolf Butenandt and the Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft. Science, industry and politics in the Third Reich. Series: History of the Kaiser-Wilhelm Gesellschaft IM Nationalsozialismus, 7 Hg. Max Planck Society for the advancement of science, Wallenstein, Göttingen 2004, ISBN 978-3-89244-423-7
Hans Hesse: Eyes from Auschwitz. A lesson in National Socialist racial delusion and medical research. The case of Dr. Karin Magnussen, plain text, Essen 2001, ISBN 3-89861-009-8
Sascha Hönighaus: "Karin Magnussen", in: Jessica Hoffman, Anja Megel, Robert Parzer & Helena Seidel eds.: Dahlemer Memorial locations, Frank & Timme Verlag for scientific literature, Berlin 2007, ISBN 978-3-86596-144-0
Ernst Klee: the person lexicon to the Third Reich: who was what before and after 1945? Fischer, Frankfurt 2007, ISBN 3-596-16048-0 DSB.: Auschwitz, NAZI medicine and its victims. 3rd Edition. S. Fischer, Frankfurt 1997, ISBN 3-596-14906-1
Carola Sachse Ed.: the link to Auschwitz. Life sciences and human experiments at Kaiser-Wilhelm-Instituts. Documentation of a symposium. Wallenstein, Göttingen 2003 series: history of the Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft IM Nationalsozialismus, 6. ISBN 3-89244-699-7ISBN 3-89244-699-7 (interim report see Web links)
Hans-Walter Schmuhl: Grenzüberschreitungen. Das Kaiser-Wilhelm-Institut für Anthropologie, menschliche Erblehre und Eugenik 1927–1945. Reihe: Geschichte der Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft im Nationalsozialismus, 9. Wallstein, Göttingen 2005, ISBN 3-89244-799-3
הערות שוליים

1 2 3  "Eugenics - Karin Magnussen". Esther M. Zimmer Lederberg Memorial Website.
1 2  Ernst Klee: Das Personenlexikon zum Dritten Reich, Frankfurt am Main 2007, p. 387
↑  Sascha Hönighaus: Karin Magnussen, Berlin 2007, p. 193f.
↑  Deutsche Verwaltung für Volksbildung in der sowjetischen Besatzungszone, Liste der auszusondernden Literatur, Berlin: Zentralverlag, 1946
↑  From her book Rassen- und bevölkerungspolitisches Rüstzeug. 3. Aufl. Lehmanns, München 1943, p. 201-203. Mit "Schwarze Gefahr" sind vermutlich Afrikaner gemeint, vgl. Rheinlandbastarde, ein beliebtes NS-Feindbild
1 2  Ernst Klee: Das Personenlexikon zum Dritten Reich, Frankfurt am Main 2007, p. 387.
↑  Wolfgang Schieder, Achim Trunk: Adolf Butenandt und die Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft: Wissenschaft, Industrie und Politik im Dritten Reich, Göttingen 2004, p. 297f.
↑  Sascha Hönighaus: Karin Magnussen, Berlin 2007, p. 195
↑  Hans Hesse: "Ich konnte nicht auf die Auswertung eines so wertvollen Materials verzichten - Augen aus Auschwitz: Das Kaiser-Wilhelm-Institut für Anthropologie und der Fall Karin Magnussen", WeltOnline, 31 August 2001
- Hans-Walter Schmuhl: Grenzüberschreitungen. Das Kaiser-Wilhelm-Institut für Anthropologie, menschliche Erblehre und Eugenik 1927–1945. Geschichte der Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft im Nationalsozialismus, Vol. 9. Wallstein, Göttingen 2005, p. 370
1 2  Rolf Winau: Medizinische Exeperimente in Konzentrationslagern, Wolfgang Benz, Barbara Distel (Hrsg.): Der Ort des Terrors – Geschichte der nationalsozialistischen Konzentrationslager, Vol. 1: Die Organisation des Terrors, C.H. Beck, München 2005, מסת"ב 3-406-52961-5, p. 174.
↑  Ilkka Remes: Das Erbe des Bösen, p. 3 (pdf).
↑  Sascha Hönighaus: Karin Magnussen, Berlin 2007, p. 197
↑  Ernst Klee: Auschwitz, die NS-Medizin und ihre Opfer, Frankfurt am Main 1997, p. 486.
↑  Hans-Walter Schmuhl: Grenzüberschreitungen. Das Kaiser-Wilhelm-Institut für Anthropologie, menschliche Erblehre und Eugenik 1927–1945. Geschichte der Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft im Nationalsozialismus, Vol. 9 Wallstein, Göttingen 2005, p. 490
↑  Sascha Hönighaus: Karin Magnussen, Berlin 2007, p. 199f.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810655794505606  BnF: cb145642877 (data)  GND: 123296129  ISNI: 0000 0000 3205 1217  LCCN: n94069264  NTA: 073093610  SUDOC: 08391479X  VIAF: 72297331   WorldCat (עם VIAF): 72297331 
יוזף מנגלה ב-1956. תמונה שצילם צלם משטרה בבואנוס איירס עבור מסמך הזיהוי הארגנטינאי של מנגלה.
קן ליונג

| --- | --- |
ליונג, 2019
ליונג, 2019
 לידה:  21 בינואר 1970 (בן 54) ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק  תיכון אולד ברידג' 
 פרופיל ב-IMDb
 
קנת' "קן" ליונג (באנגלית: Kenneth Leung; נולד ב-21 בינואר 1970) הוא שחקן אמריקאי. מוכר בעיקר בשל גילום דמותו כמיילס סטרום בסדרה "אבודים" ובשל דמותו כד"ר טופר בסדרה "משמרת לילה".
ביוגרפיה

ליונג נולד בניו יורק ב-21 בינואר 1970 להורים מהגרים סינים, וגדל בעיקר בשכונת לואר איסט סייד במנהטן. משפחתו עברה למידווד, ברוקלין, שם גדל לפני שסיים את לימודי התיכון בתיכון אולד ברידג' (אנ') בניו ג'רזי. לליונג היה אח, קווין, שטבע.
ליונג למד באוניברסיטת ניו יורק בלימודי פיזיותרפיה. הוא גילה את אהבתו למשחק בשנתו האחרונה, ולאחר מכן החל ללמוד משחק בסטודיו אייץ' בי. במהלך תקופה זו, הוא שיחק במספר תיאטראות בניו יורק.
קריירה

ליונג שיחק במספר סדרות: "אוז", "מבוקש", "הסופרנוס", "חוק וסדר", "דדלין" ו-"אבודים" בתור מיילס סטרום.
ליונג שיחק גם בסרטים "X-מן 3: המפלט האחרון", "שעת שיא", "ברוכים הבאים לבית הבובות", "להתאהב בגרייס", "המסור" ובסרט של HBO "חיפוש מופשט".
בשנת 2014 החל לשחק בסדרת הדרמה הרפואית "משמרת לילה" ב-NBC, את דמותו של ד"ר כריסטופר "טופר" זיה, רופא צבאי לשעבר. שיחק גם בעונה השנייה והשלישית של הסדרה עד ל-2016.
בשנת 2017, כיכב ליונג בסדרת גיבורי העל "הבלתי אנושיים" מבית ABC, המבוססת על הקומיקס באותו שם ומהווה חלק מהיקום הקולנועי של מארוול. הוא גילם בסדרה את דמותו של קארנאק.
בשנת 2020 החל לשחק את דמותו של אריק טאו בסדרת הדרמה של HBO, "התעשייה" בהפקתה של לינה דנהאם.
בשנת 2023 שיחק ליונג בסרט המתח "נעדרת", סרט המשך ל"חיפוש" משנת 2018. באותה שנה החל לדבב את דארן בסדרה המונפשת "ולמה" שיצרה מינדי קלינג עבור שירות הסטרימינג "Max".
בשנת 2024 גילם את אדמירל צאו בסדרה הלייב אקשן של נטפליקס, "אווטאר: כשף האוויר האחרון" המבוססת על סדרת ההנפשה "אווטאר". בספטמבר של אותה השנה, ליונג חתם עם סוכנות פרדיגם לייצוג בכל התחומים.
באוקטובר 2024, צפוי לצאת הסרט "ג'וקר: טירוף בשניים", בו הוא עובד עם שותפו ל"התעשייה", הארי לוטי. ליונג מככב בתפקיד ראשי בסרטו של ג'סטין לין, "Last Days", שמבוסס על סיפורו של ג'ון אלן צ'או וצפוי לצאת בעתיד.
חיים אישיים

ליונג דובר גם קנטונזית. הוא נשוי לננסי בוללקאו, שהיא ממוצא פיליפיני. ליונג ובוללקאו קיבלו את בנם ב-2015.