תופעת 2012
לוח הספירה הארוכה של המאיה

לפי הספירה הארוכה, שבו נעשה שימוש במרכז אמריקה בתקופה הפרה-קולומביאנית, הומצא כנראה על ידי האולמקים, אולם הוא נקשר יותר מכל עם בני המאיה מהתקופה הקלאסית (900-250 לספירה). חלק נכבד מהמידע הכתוב שהשאירו בני המאיה אחריהם, שרד את הכיבוש הספרדי והכתב שלהם פוענח במידה ניכרת.
לפי ממצאי מחקר שנעשה בנושא, המאיה האמינו כי "תאריך האפס" בלוח הספירה הארוכה הוא נקודת זמן בעבר המסמלת את סוף העולם הקודם ותחילת העולם הנוכחי. נקודת זמן זו תוארכה ל-11 או ל-13 באוגוסט שנת 3114 לפני הספירה לפי הלוח הגרגוריאני, זאת בהתאם לנוסחה שבה בוחרים להשתמש. בניגוד ללוח השנה המחזורי של 52 שנים שבני המאיה משתמשים בו עד היום, לוח הספירה הארוכה היה ליניארי ולא מחזורי, וחישב את הזמן ביחידות של עשרים, כך שעשרים ימים נקראו יואינל (uinal), שמונה-עשרה יואינלים (360 ימים) נקראו טון (tun), עשרים טון נקראו קטון (k'atun) ועשרים קטון (144,000 ימים) נקראו בקטון (b'ak'tun). כך לדוגמה התאריך המאייני 8.3.2.10.15 מייצג 8 בקטונים, 3 קטונים, 2 טונים, 10 יואינלים ו-15 יום מאז בריאת העולם.
חודש דצמבר 2012 מסמל את סופה של תקופת הבקטון ה-13 (5,125 שנה בקירוב) בלוח הספירה הארוכה. לפי המיתולוגיה של המאיה, סופו של הבקטון ה-13 סימל את סופו של מחזור הבריאה הקודם ותחילתו של מחזור בריאה חדש. כיום, ההנחה המקובלת לגבי המתאם לסיומו של הבקטון ה-13 הוא התאריך 13.0.0.0.0, לפי הלוח הגרגוריאני, הוא ה-21 בדצמבר 2012.
בני המאיה קיימו מסורת ארוכה של אמונה ב"תקופות בעולם", אולם העדויות לגבי מה הייתה משמעותה של אמונה זו חלקיות, עובדה שמשאירה מקום למספר פרשנויות. בשנת 1957, כתבה מוד ווסטר מייקמסון, אסטרונומית וחוקרת תרבות המאיה, ש”סיומה של התקופה הגדולה של 13 הבקטונים הייתה אמורה להיות בעלת חשיבות גדולה ביותר למאיה”. בשנת 1988, הוסיף לכך הבלשן והאנתרופולוג מונרו אדמונסון ואמר ”נראה כי קיימת סבירות גבוהה לכך שהלוח התקופתי, בדומה ללוח השנתי, בוסס על שורה ארוכה של תחזיות אסטרונומיות, אחת שחזתה נכונה נקודת היפוך 2,367 שנים קדימה בשנת 355 לפני הספירה”. בשנת 1966, טען האפיגרף מייקל קו בספרו "המאיה" כי ”קיימת הנחה... שארמגדון ישתלט על האנשים המנוונים של העולם ועל כל מה שנברא ביום האחרון של הבקטון ה-13. כך... היקום שלנו כיום יושמד (בחודש דצמבר 2012) כאשר המחזור הגדול של לוח הספירה הארוכה יגיע לסיומו.”
הפרשנות האפוקוליפטית של קו הייתה מקובלת על ידי חוקרים אחרים עד לתחילת שנות ה-90. חוקרים שחקרו את הנושא בשנים מאוחרות יותר הגיעו למסקנה כי בו בזמן שייתכן וסיומו של הבקטון ה-13 היה יכול להוות סיבה לחגיגה למאיה, הוא לא סימל את סופו של לוח השנה. חוקר תרבות המאיה, מרק ואן סטון, אמר על כך: ”אין שום דבר בנבואות המאיה, האצטקים או בתרבות המסו-אמריקנית העתיקה שרומז לכך שהם ניבאו שינוי פתאומי או גדול ממדים כלשהו ב-2012. הרעיון של "מחזור גדול" שמגיע לקיצו הוא המצאה מודרנית לחלוטין”. חוקרי תרבות המאיה, לינדה שצ'לה ודייוויד פריידל, הוסיפו לכך ואמרו כי המאיה ”לא חשבו שזו הולכת להיות סופה של הבריאה, כפי שהציעו רבים”, וכדי לחזק את טענתם אף ציטטו מספר נבואות של המאיה שנצפו להתרחש לאחר סיומו של הבקטון ה-13. ישנם גם מספר עדויות המצביעות על כך שלא כל בני המאיה ראו דווקא במחזור 5,125 השנים כחשוב ביותר. למעשה, ערי מדינה מאייניות רבות השתמשו בלוח הספירה הארוכה בצורה שונה. בעיר פלנקה למשל, הראיות מצביעות על כך כי הכהנים שם האמינו כי המחזור יסתיים אחרי 20 בקטונים ולא 13. גם על מונומנט, המנציח את המלך פאקל הגדול, נכתבו דברים הקושרים את הכתרתו עם אירועים שמנובאים להתרחש 4,000 שנה קדימה, עובדה שמצביעה על כך שבני המאיה שכתבו זאת לא האמינו שהעולם הולך להיחרב ב-13.0.0.0.0.
בני המאיה החיים כיום לא עושים שימוש בלוח הספירה הארוכה ואינם מייחסים חשיבות מיוחדת לבקטון ה-13. למעשה, בלוח הספירה הארוכה השתמשו בני המאיה מהתקופה הקלאסית בלבד. אחד מזקני המאיה, אפולינריו צ'ילה פיקסטון, והארכאולוג המקסיקני גויילרמו ברנל, טוענים שניהם כי "אפוקליפסה" הוא מונח מערבי שלא קשור לאמונות המאייניות. הארכאולוג וחוקר תרבות המאיה, חוזה הוצ'ים, טוען כי בני המאיה המודרניים לא רואים שום חשיבות מיוחדת בשנה 2012, וכי אם היה נאמר להם שהעולם הולך להגיע לקיצו הם לא היו מאמינים לכך. "יש לנו דאגות יותר גדולות בימים אלה, כמו גשם" הם היו עונים לטענת הוצ'ים.