stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אננד סטיאננד
הערות שוליים

↑  "Sir Anand Satyanand appointed Chair of the Commonwealth Foundation". Retrieved 20 December 2015.
↑  Satyanand, Anand (14 January 2003). "Mutyala Satyanand". The New Zealand Medical Journal 116 (1168). Archived from the original on 27 September 2007. Retrieved 24 August 2007.
↑  Gibb, John (15 December 2008). "Governor-General notes proud history of Otago university". Otago Daily Times. Retrieved 14 December 2008.
↑  The New Zealand Herald, A natural in the Big House. Saturday 23 September 2006
↑  "Union and marriage it's not quite even". The Dominion Post. 19 May 2012.
↑  Audrey Young (4 April 2006). "'Satch' the survivor wins top job". New Zealand Herald.
↑  "Buckingham Palace press release". Retrieved 20 December 2015.
↑  Commission Appointing Anand Satyanand, P.C.N.Z.M., to be Governor-General and Commander-in-Chief in and over the Realm of New Zealand" (24 August 2006) 101 The New Zealand Gazette 2995
↑  PM welcomes Anand Satyanand as next Governor-General, New Zealand Government press release
↑  "Queen approves Catholic for new Kiwi GG". Catholic News. 5 April 2006. Retrieved 22 August 2007.
↑  Statutes of the Queen's Service Order (SR 1975/200) Reg 4.
↑  "Special Honours List – The Queen's Service Order" (24 May 2007) 56 The New Zealand Gazette 1423 at 1451.
↑  Beehive – Changes to QSO and QSM Honours affect Gov Gen
↑  "Governor-General issues New Year message for 2009". Government House. 2 January 2009. Retrieved 2 January 2009.
↑  "beehive.govt.nz – Titular Honours to be reinstated". The Beehive. Retrieved 20 December 2015.
↑  Arise, Sir Anand". The New Zealand Herald. 28 March 2009. Retrieved 16 September 2011.
↑  "Use of the title 'The Right Honourable' in New Zealand".
↑  "Revocation of the Commission Appointing The Right Honourable Sir Anand Satyanand, GNZM, QSO, to be Governor-General and Commander-in-Chief in and over the Realm of New Zealand" (22 August 2011) 129 The New Zealand Gazette 3617.
↑  Talks on Fiji situation constructive, /www.beehive.govt.nz, 29 November, 2006
↑  b "TVNZ’s Paul Henry slammed over Governor-General remarks". The Spy Report (Media Spy). 4 October 2010. Archived from the original on 8 October 2010. Retrieved 4 October 2010.
↑  MARTIN KAY, Henry apology for G-G race comments, Stuff. 4 October 2010.
| המושלים והמושלים הכלליים של ניו זילנד |
| --- | --- | --- |
| מושלים | הובסון • פיצרוי • גריי • גור בראון • בואן • ג'יימס פרגוסון • נורמנבי • רובינסון • המילטון גורדון • ג'רבויס • אונסלו • גלאזגו • רנרפלי • פלנקט • איזלינגטון • ליברפול |  |
| מושלים כלליים | ליברפול • ג'ליקו • צ'ארלס פרגוסון • בלדיסלאו • גולוויי • ניואול • פרייברג • נורי • קובהם • ברנרד פרגוסון • פוריט • בלנדל • הוליאוק • ביטי • ריבס • טיזרד • הרדי בויס • קרטרייט • סטיאננד • מטפארה • רדי • קירו |  |
סטינאנד בטקס יום אנזא"ק, 2011
בית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו

| --- | --- |


 בית ספר
 תקופת הפעילות:  1988–הווה (כ־36 שנים)
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  יהודה סומר כהן
 דקאן:  ירון גוטפריד
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°02′57″N 34°51′43″E﻿ / ﻿32.04919722°N 34.86205556°E﻿ / 32.04919722; 34.86205556
 https://www.ono.ac.il/music-bmus
  (למפת גוש דן מוגדלת) בית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו(למפת גוש דן רגילה) בית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו
 
בית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו ע”ש ג'ונתן ווהל הוא מוסד אקדמי ללימודים והכשרה גבוהה במוזיקה, המהווה חלק מהקריה האקדמית אונו ומעניק את התואר הראשון הבין לאומי, .B.Mus.
בית הספר מכשיר מוזיקאים בתחומי הביצוע, היצירה, הטכנולוגיה והמחקר – תוך התמחות בנגינה, הלחנה, עיבוד, חינוך מוזיקלי, הפקה מוזיקלית ומוזיקולוגיה.
בבית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו
דקאן בית הספר למוסיקה בהקמתו היה נעם שריף, שגם הוביל תוכנית לימודי ניצוח סימפוני בבית הספר. בעשור השלישי של המאה ה-21, דקאן בית הספר הוא המנצח, המלחין והפסנתרן ירון גוטפריד, ויושב הראש של בית הספר הוא פרופ' יהודה סומר כהן.
היסטוריה

מכללת "הד" נוסדה על ידי המנצח והמעבד יהודה כהן בשנת 1988 ביהוד. תחילה פעלה כקונסרבטוריון מקומי לילדים ובני נוער. המכללה הפכה בתוך זמן קצר יחסית למוסד פעיל ומרכזי ללימודים מקצועיים של מוזיקה קלה וג׳ז, עיבוד, הקלטה וסאונד, כולל קורסים אקדמיים עם מורים והמוזיקאים מובילים בישראל.
ועברה בשנת 1998 לדרום תל אביב. בשנת 2012 התאחדה "מכללת הד למוסיקה עכשווית" עם הקריה האקדמית אונו, ונהייתה לבית הספר למוסיקה של הקריה האקדמית אונו.
בית הספר קיבל את אישור המועצה להשכלה גבוהה להעניק תואר ראשון במוזיקה רב תחומית .B.Mus לבוגרי תוכנית לימודי המוזיקה המלאה.
החל משנת הלימודים 2015 הלימודים מתקיימים במבנה חדש בתוך הקריה האקדמית אונו. המבנה, שמיועד לכ-500 סטודנטים, מכיל חדרי הקלטה ובקרה, חדרי חזרות, מעבדות עריכה, מתחם טכני, כיתות לימוד, אודיטוריום רב-תכליתי ואולם מופעים. שטחו הבנוי הוא כ-2,700 מטרים רבועים.
היסטוריה > הלימודים בבית הספר

הלימודים לתואר ראשון במוזיקה כוללים מסלולים אחדים, בהם מוזיקה יהודית, מוזיקה ערבית, לימודי ג'אז, פופ, רוק ומוזיקה אתנית, מוזיקה קלאסית, ניצוח, הפקה מוזיקלית, סאונד, קומפוזיציה והוראת חינוך מוזיקלי.
בין המרצים בבית הספר: רפי קדישזון, יוסי בן נון, דני רובס, שלומי שבן, גיא מזיג, אתי אנקרי, לימור שפירא, עדינה פלדמן, ד"ר רוני רשף, אורי ברכה, ד"ר דורון קימה. הצ'לנית מאיה בלזיצמן, רחל הוכמן, ד"ר משה מורד, ד"ר ארי קטורזה, תומר צדקיהו, בנצי גפני, אבנר קנר, אורי זך ופרופ' צבי אבני.
בין בוגרי בית הספר ניתן למנות את יונתן פריג', טל גורדון, שיר ביטון, איתמר גרוס, עודד סנדטש ורון פרץ.
הערות שוליים

1 2  יאיר בריל, כוונו כלים ומחברות: המדריך לבתי הספר למוזיקה, באתר הארץ, 10 בינואר 2017
↑  גלי פיאלקוב, ‏איך מנגנים טכנולוגיה?, באתר "אנשים ומחשבים", 17 ביולי 2016
↑  קיצור תולדות בית הספר - מייסדים ומוסדות, באתר "ono music" של הקריה האקדמית אונו
1 2  הילי מודריק, קולג' למוזיקה ביהוד, חדשות, 10 ביוני 1992
↑  נירית צוק, ‏לא על המוזיקה לבדה, באתר גלובס, 23 במאי 2006
↑  הקריה האקדמית אונו, באתר המועצה להשכלה גבוהה
↑  הילה שמר, שתי אצבעות מהבקו"ם: שרים ומנגנים בבית הספר החדש למוזיקה בקרית אונו, באתר Xnet‏, 13 בינואר 2016
↑  בית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו, באתר לימודים בישראל
בית ויקטור הוגו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון ביוגרפי
 כתובת:  הוטל דה רוהאן-ג'מנה 
 מיקום:  הרובע הרביעי של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 מפעיל:  מוזיאוני פריז 
 מבקרים בשנה:  175,675 (נכון ל־2018)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1903
 תאריך פתיחה רשמי:  1903 
 קואורדינטות:  48°51′17″N 2°21′58″E﻿ / ﻿48.854722222222°N 2.3661111111111°E﻿ / 48.854722222222; 2.3661111111111
 אתר רשמי
  (למפת פריז מוגדלת) בית ויקטור הוגו(למפת פריז רגילה) בית ויקטור הוגו
 
בית ויקטור הוגו בלילה
בית ויקטור הוגו (צרפתית: Maison de Victor Hugo) הוא מוזיאון בפריז הנמצא בפלאס דה ווז' מספר 6 ברובע הרביעי, בבית שנקרא אוטל רואן-גמנה (Hôtel de Rohan-Guémené) שבו שכר ויקטור הוגו דירה בקומה השנייה וגר בה במשך 16 שנה בין 1832–1848. המוזיאון נמצא במבנה לשימור ומנוהל על ידי עיריית פריז.
היסטוריה

המבנה בו שוכן המוזיאון הוקם בשנת 1605 כאשר המגרש בפינה הדרום מזרחית של פלאס דה ווז' הוענק לאיזק ארנו (Isaac Arnauld). ארנו בנה שם מבנה שהורחב משמעותית לאחר שמשפחת רואן רכשה אותו והחלה להשכיר את דירותיו. באוקטובר 1832 ויקטור הוגו בן ה-30 עזב את דירתו ברובע השמיני של פריז ושכר יחד עם משפחתו דירה בשטח של 280 מטר רבוע בקומה השנייה של הבניין Hôtel de Rohan-Guémené. במהלך שהותו בדירה זו אירח רבים מגדולי הסופרים הצרפתים לתקופתו: אלפונס דה למרטין, אלפרד דה ויניי, פרוספר מרימה, אלכסנדר דיומא האב ואונורה דה בלזק. בפברואר 1843 גם חגג את חתונת בתו, לאופולדין (Léopoldine Hugo), ובספטמבר ביכה את מותה הטרגי. בחדר העבודה של דירה זו כתב כמה מיצירותיו המפורסמות, בין היתר חלק גדול מעלובי החיים וב-1841 אף נבחר כחבר האקדמיה הצרפתית.
לאחר עזיבתו ב-1848 עבר הבניין מספר שיפוצים שלא מאפשרים לשחזר במדויק את המסגרת המקורית של המבנה, למשל היעלמות המסדרונות והמרפסות הצופות לכיכר. המוזיאון והתצוגה שבו התאפשרה בזכות תרומתו של הסופר פול מוריס, ידידו הטוב של הוגו, שאפשרה לעיריית פריז בשנת 1902 לרכוש את המבנה. המוזיאון נחנך ב-30 ביוני 1903.
אתחול מהרשת

אתחול מהרשת (באנגלית: Network booting או בקיצור netboot) הוא הליך של ביצוע אתחול של מחשב מהרשת במקום מתוך דיסק מקומי. שיטה זו של אתחול משמשת לנתבים, לתחנות נטולות דיסק ולמחשבים עם ניהול מרכזי (thin clients) כמו מחשבים ציבוריים בספריות ומוסדות השכלה. אתחול מהרשת יכול לשמש לניהול מרכזי של אחסון כאשר תומכים בשיטה זו טוענים שהשיטה מפחיתה את עלות התחזוקה. בנוסף היא בשימוש לטיפול באשכולות מחשבים (cluster computing) בהם לתחנות הקצה אין דיסקים מקומיים.
תמיכת חומרה

מחשבים שולחניים מודרניים באופן כללי תומכים באפשרות לאתחול מהרשת ב-BIOS בעזרת סביבת הפעלה טרום-אתחולית (Preboot Execution Environment או PXE).
מערכות MAC ‏ - PowerPC מאוחרים משנת 1998 (G3-G5) יכולים לבצע אתחול ישירות מהקושחה לדיסק רשת על ידי NetBoot. מחשבים אישיים ישנים יותר יכולים להשתמש באתחול מדיסק או התקן USB עם תוכנה שיודעת לעשות אתחול מהרשת.
תהליך

התוכנה הראשונה שרצה נטענת משרת במיקום רשת מסוים. עבור רשתות מבוססות IP, הדבר נעשה בדרך כלל תוך שימוש בפרוטוקול "Trivial File Transfer Protocol". השרת ממנו מתבצע האתחול יכול להיות מאותר על ידי שידור "Bootstrap Protocol" או בקשת DHCP.
באתחול אופייני בדרך כלל התוכנה הראשונה שנטענת אינה מכילה את ה-"Image" של מערכת ההפעלה אותה רוצים להעלות, אלא מנהל אתחול קטן, כמו PXELINUX אשר יודע להציג תפריט ואז לטעון את מערכת ההפעלה על ידי הפעלת פעולות שניות של ה-"bootloader".
ראו גם

UNetbootin
ארץ פלאות קשוחה וסוף העולם

| --- | --- |

עטיפת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  הרוקי מורקמי
 איורים:  אוסמו טסוקסה 
 שפת המקור:  יפנית
 סוגה:  רומן סוריאליסטי
 הוצאה
 הוצאה:  כתר ספרים
 תאריך הוצאה:  1985 ביפנית, 1991 באנגלית, 2008 בעברית
 מספר עמודים:  366
 הוצאה בעברית
 תרגום:  עידית שורר (מאנגלית)
 סדרה
 ספר קודם:  מרדף הכבשה 
 הספר הבא:  יער נורווגי 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-965-07-1636-3
 הספרייה הלאומית:  002617789
 
ארץ פלאות קשוחה וסוף העולם (ביפנית: 世界の終りとハードボイルド・ワンダーランド) הוא רומן מאת הסופר היפני הרוקי מורקמי, שיצא לאור ב-1985, תורגם לאנגלית ב-1991 ומאנגלית לעברית ב-2008. הספר בנוי כשתי עלילות נפרדות המתרחשות בשני מקומות שונים אולם משתלבות זו בזו, עלילה אחת מתרחשת ב"ארץ פלאות קשוחה" והשנייה ב"סוף העולם". תורגם לעברית מהגרסה האנגלית בידי עידית שורר וראה אור בהוצאת כתר.
עלילה

הספר מתפצל בין שתי עלילות שונות, הפרקים האי-זוגיים מתרחשים במקום הנקרא "ארץ פלאות קשוחה" (למרות שלא נעשה שימוש במושג לכל אורך הספר והוא מופיע רק בראשי העמודים ובשמו של הספר עצמו), ואילו הפרקים הזוגיים מתרחשים ב"סוף העולם". שתי העלילות משתלבות זו בזו, כששני המספרים - שכפי המסתבר הם אותו אדם - מחפשים בתת-המודע שלהם את זהותם האמיתית.
"ארץ פלאות קשוחה" היא טוקיו בגרסה אנכרוניסטית. המספר הוא "קלקוטק", מעבד מידע אנושי שאומן "לכבס" ו"לטרוף" נתונים באמצעות העברתם מהמוח הימני לשמאלי. הקלקוטקים עובדים עבור "המערכת", שהיא ארגון ממשלתי המפקח על מאגרי המידע. מולם עובדים ה"סמיוטקים" בשירות "המפעל", רובם קלקוטקים לשעבר. מערכת היחסים בין שתי הקבוצות פשוטה: המערכת מגינה על מידע והמפעל מנסה לגנוב אותו, למרות שמועלה בספר האפשרות שאדם אחד עומד מאחורי שני הארגונים. המספר מבצע עבודה מורכבת עבור מדען זקן ומסתורי שחוקר ומפתח "מחיקת קול". המדען עובד במעבדה השוכנת עמוק בתוככי מערכת הביוב של טוקיו.
"סוף העולם" הוא מקום מסתורי שנמצא במקום לא ידוע, מפת העיר מופיעה בתחילת הספר. בסוף העולם המספר הוא אדם שהגיע לעיר זה עתה ומגלה עיר מוזרה ומוקפת חומה בלתי עבירה. הוא מתחיל בתהליך של הסתגלות לעיר החדשה, צלו נחתך ממנו ושוכן ב"חצר הצל", חצר קטנה בשער העיר שם משוכנים - עד למותם - הצללים שנחתכו, צלו של המספר לא צפוי לשרוד את החורף הממשמש ובא. תושבי העיר לא מורשים להחזיק בצל, כל הנראה גם אין להם נפש, ונראה כי כלל אינם מרגישים בחסרונם של אלה. המספר מקבל מגורים ב"מעונות הרשמיים", שם הוא מתגורר בחברתו של קולונל זקן, ומשובץ לעבודה כקורא חלומות, עבודה שמטרתה להסיר את עקבות הנפשות מהעיר. הוא הולך לספריה כל ערב, ושם, בעזרת הספרנית, לומד לקרוא חלומות מגולגלות ישנות של חדי קרן.
דמויות

בשתי העלילות, אף אחת מהדמויות לא נקראת בשם אלא מכונה בשם עיסוקה או תיאורה הכללי, כמו "הספרנית" או "השומר". גם בספרו המוקדם יותר, "מרדף הכבשה", נוקט מורקמי בסגנון דומה.
דמויות > ארץ פלאות קשוחה

המספר - קלקוטק בן 35, גרוש, שמלבד עבודתו הבלתי רגילה חי חיים רגילים בעיר טוקיו. כמעט ולא מייחס חשיבות לחיים המתנהלים סביבו.
המדען הזקן - מוגדר כמדען דגול ומפוזר המומחה בתחומים רבים, שוכר את שירותיו של המספר כדי שיעבד עבורו מידע. עוסק בעיקר ב"מחיקת קול". הוא פיתח שיטה לרישום התודעה של אנשים בצורה ויזואלית. הוא מחליט לערוך את התודעה הזו ולשתול אותה אצל אחד מהקלקוטקים שעוברים את הניסוי, שהוא המספר. הוא מתנגד למערכת ומעדיף לעבוד לבדו, אולם משתף איתה פעולה כדי ליהנות מגישה למשאביה היקרים. בסוף הספר הוא נמלט לפינלנד כדי לחמוק מהמערכת ומהמפעל.
הנכדה בוורוד - נכדתו בת השבע עשרה של המדען הזקן. הוריה ואחיה מתו בהיותה ילדה קטנה והיא גרה עם סבה ומסייעת לו במחקריו. מתוארת כשמנמנה אם כי מושכת, לבושה תמיד בוורוד, מכף רגל ועד ראש. לא ביקרה מעולם בבית ספר, לאור טענות סביה שבתי ספר הם מקומות בלתי מועילים וכתחליף מלמד אותה את כל שהיא נצרכת לדעת על אודות החיים. בעלת תחומי ידע רבים ובהם כמה שפות, ירי באקדח ורכיבה על סוסים. בתחילת הספר, הזקן "מחריש" את קולה ושוכח אותה כך במשך שבוע שלם עד שהמספר מפנה את תשומת לבו לעניין. לכל אורך הספר היא מנסה - ללא הצלחה - לשכנע את המספר לשכב איתה.
הספרנית - סובלת מקיבה מורחבת ולכן תמיד רעבה, עוזרת למספר לחקור את חדי הקרן. חברתו ליומיים.
הענק והגמד - שני פושעים שרודפים את המספר. לא ידוע מי שלח אותם.
הקא"לינגים - ראשי תיבות של "קפא אינפרה-לילי". יצורים מיתיים החיים במערכת הביוב של טוקיו. הם מסוכנים מאוד לבני אדם ולכן המדען מיקם את המעבדה שלו בלב אזור המחיה שלהם, מוגן על ידי מערכת שדוחה את הקא"לינגים, כדי למנוע מאחרים לגנוב את המידע שהוא מחזיק. הם פיתחו תרבות עצמאית ובין היתר סוגדים לדג מפלצתי ענק ולעלוקות. אינם אוכלים בשר טרי ולכן כשהם לוכדים אדם הם משרים אותו קודם במים כמה ימים כדי שירקיב ואז ניזונים ממנו.
דמויות > סוף העולם

המספר - חדש בעיר. עם הגיעו לסוף העולם צלו נחתך ממנו ועיניו עוברות תהליך שמקנה לו יכולת קריאת חלומות ומונע ממנו להיחשף לאור שמש. מקבל את תפקיד קורא החלומות של העיר. לא מבין למה וכיצד הגיע הנה ומה היו חייו הקודמים.
הצל - מופיע בספר כדמות אנושית. הוא זוכר את חייו הקודמים של המספר אבל נגזר עליו למות עד בוא החורף. שוכן בחצר הצללים שליד שער העיר, השוער דואג לצרכיו, אם כי מתנהג אליו בקשיחות ומעסיק אותו כעוזרו. לכשימות, המספר יאבד את נפשו.
השוער - השומר ומנהל העבודה של סוף העולם. מדריך את המספר בצעדיו הראשונים בעיר ושומר על הצל כלוא בחצר. בין היתר הוא עוסק בשריפת גופות הבהמות שמתו בימי השלג.
הספרנית - שומרת על גולגולות חדי הקרן הנמצאות בספרייה, מהן המספר קורא חלומות. מסייעת למספר בעבודתו. אין לה נפש אולם לאימה הייתה, והמספר מגיע למסקנה שיש לספרנית נפש חבויה ויש למצוא אותה בגולגולות. נראה כי יש קשר בינה לבין הספרנית מ"ארץ פלאות קשוחה".
הקולונל - איש צבא זקן, המספר גר יחד אתו במעונות הרשמיים. מדריך את המספר וסועד אותו בעת חוליו.
מפעיל תחנת הכוח - אדם צעיר ובודד שמפעיל את התחנה המספקת חשמל לעיר כולה. נותן למספר אקורדיון קטן וישן שעוזר לו לשחזר את זיכרונותיו מעולמו הקודם.
השפעות

ככל הנראה, הרוקי מורקמי הושפע בכתיבתו מספרו של פרנץ קפקא, הטירה. בשני הספרים מסופר על אנשים שמגיעים למקום זר ולא מבינים את סביבתם כמו שהסביבה לא מבינה אותם. הרעיון של איבוד הצל לקראת סוף העולם הופיע כבר ב-1813 בספרו של אדלברט פון שאמיסו, סיפורו המופלא של פטר שלומיאל.
הספר זכה בפרס טניזאקי היפני ב-1985.
אפסוס

שרידי הספרייה
אֵפֶסוֹס (בטורקית: Efes, ביוונית: Έφεσος) הייתה אחת מהערים הגדולות והחשובות של היוונים האיוניים בלידיה שבאנטוליה (כיום בטורקיה). העיר נוסדה בידי יוונים מאתונה סמוך לשפך נהר הקייסטר (Cayster) שעל הים האגאי.
חורבות העיר מהוות אטרקציה מבוקשת במיוחד לתיירים באזור זה של טורקיה. ב-2015 הוכרה אפסוס כאתר מורשת עולמית בידי אונסק"ו.
מעמד

אפסוס הייתה מרכז תרבותי וחברתי בתקופה ההלניסטית ושימשה כר פורה להתפתחותה של האימפריה הרומית באסיה הקטנה. בתקופת הרומאים נחשבה אפסוס לבירת האימפריה באסיה, הודות למקדשים המרשימים ששכנו בה ולנמל החשוב שלה. בשנת 100 לספירה הוערך מספר התושבים באפסוס ב-500,000-400,000, מה שהופך אותה לעיר הגדולה ביותר באסיה הקטנה ולאחת הערים המאוכלסות ביותר בעולם העתיק.
אבני דרך

העיר אפסוס משופעת במבנים עתיקים מתקופות שונות שבנו שליטי העיר.
אבני דרך > מקדש ארטמיס

מקדש ארטמיס הוא מקדש ששימש בעבר לפולחן לאלת הציד והבר היוונית ארטמיס (או דיאנה, לפי הרומאים) ונחשב לאחד משבעת פלאי העולם העתיק. לפי הגאוגרף היווני פאוסניאס, המקדש היה המבנה הגדול ביותר בעולם העתיק. המקדש נבנה בשנת 550 לפני הספירה על ידי המלך הלידיאני קרויסוס, ותכנן אותו האדריכל היווני כרספירון.
אבני דרך > תיאטרון

התיאטרון של אפסוס גדול ומרשים מאין כמותו. הוא נבנה תחת כיפת השמיים והכיל 25,000 מקומות. בתקופה הרומאית הוא שימש להצגות דרמה בעיקר, אך מאוחר יותר נערכו שם גם קרבות גלדיאטורים.
אבני דרך > אמות מים

לעיר הייתה מערכת מים מסועפת שהכילה ארבע אמות מים בגדלים שונים שסיפקו מים לכל אזורי העיר. היא שימשה את כל צרכיה של העיר וסיפקה מים לבתי המרחץ שהיו בה. הראשי מבין המרחצאות בעיר נקרא סכולסטיקה (Scholastica), על שם גבירה ביזנטית שבנתה אותו מחדש לאחר 400 שנה. בכניסה למבנה ניצב פסלה נטול הראש של הגבירה.
אבני דרך > אתרים נוספים

תיאטרון קטן (אודאון)
המקדש של דומיטיאנוס
מקדש אדריאנוס
דרך קורטס
מזרקת טראיאנוס
בתי הטרסות
שער מאזאוס-מיטרידטס
האגורה
הדרך הארקדית שהובילה לנמל
האודאון
המקדש לאל הרמס
המקדש של דומיטיאנוס
הספרייה
היסטוריה

לאחר בניית העיר לראשונה, במקום נמוך הסמוך לחוף הים האגאי, פקד את העיר שיטפון גדול והרס אותה. המלך המקדוני לאסימכוס בנה את העיר מחדש ופיתח אותה במקום סמוך אך גבוה יותר, ושיכן בה את תושבי הערים לבדוס וכולופון, אותן הרס כליל בשנת 292 לפני הספירה.
על אף שנהרסה שוב ב-263 לספירה בידי הגותים, נחשבה אפסוס לעיר החשובה ביותר באימפריה הביזנטית אחרי קונסטנטינופול במאות החמישית והשישית.
בשנת 700 לספירה הגיעו לעיר הערבים. הם שדדו והרסו אותה, כולל את הנמל שלה. העיר סבלה מנטישה המונית של תושבים והצטמצמה בהדרגה. כאשר נכבשה בשנית בידי הסלג'וקים ב-1090 היא הייתה עיירה קטנה, וכאשר חזרה לשליטת הביזנטים אוכלסה שוב עד לתום שלטונם במאה ה-13. העיר ננטשה לגמרי במאה ה-15.
היסטוריה > הנצרות ואפסוס

יוחנן בן זבדי, הידוע גם כיוחנן השליח וכיוחנן הקדוש גר בעיר במאה הראשונה לספירה. הכנסייה שבנה והקבר שלו היוו מאוחר יותר את הבסיס להיווסדה של העיר סלג'וק (Selçuk), המרוחקת שלושה קילומטרים מאפסוס. כשבעה קילומטרים משם מצוי ביתה של מריה הקדושה, אמו של ישו. הנוצרים מאמינים כי שם חיה בשנותיה האחרונות, וזו הסיבה לפופולריות של המקום בקרב צליינים.
אחת מאגרות הברית החדשה שכתב השליח פאולוס - האיגרת אל האפסים - נכתבה לתושבי העיר.
בשנת 431 נערכה במקום ועידה שהחליטה לגנות את הבישוף נסטוריוס באשמת כפירה.
ראו גם

שבעת הישנים של אפסוס
בית האם מרים
עמוד בודד ששרד ממקדש ארטמיס
"התיאטרון הגדול"
ביתה של מריה הקדושה, אמו של ישו
אפרים סגולי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בדצמבר 1951 (בן 72) ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הגימנסיה העברית רחביה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד טייסת 190  מפקד טייסת 161  סגן מפקד היחידה לשיתוף פעולה   מפקד בסיס פלמחים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון
 תפקידים אזרחיים
 ראש המרכז לחקר הכוח האווירי והעימות האסימטרי
 
אפרים סגולי (נולד ב-28 בדצמבר 1951) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד בסיס פלמחים.
חייו

סגולי נולד בירושלים ולמד בגימנסיה רחביה. התגייס לקורס טיס אותו סיים ב-1971 במגמת מסוקים. שירת כטייס בל 205 בטייסת המסוקים הראשונה, טייסת החרב המתהפכת. במלחמת יום הכיפורים שירת כקברניט בטייסת והשתתף בגיחות פינוי, אספקה והובלה. ב-1976 הצטרף ליחידת הניסוי של AH-1 קוברה, שהייתה הבסיס להקמת טייסת המסק"ר הראשונה. לאחר מכן מונה לסגן מפקד טייסת אנפה ובהמשך לסגן מפקד טייסת המסק"ר. באחת הגיחות השמיד ספינת מחבלים בלבנון. במלחמת לבנון הראשונה שירת כטייס מסוקי MD 500 דיפנדר ("להטוט") והשתתף בגיחות תקיפה של כוחות צבא סוריה. בתום המלחמה מונה למפקד טייסת ה"להטוט", טייסת 190 ושירת בתפקיד עד 1984, בתקופתו פיתחה הטייסת יכולות ביצוע משימות משותפות עם ספינות הטילים של חיל הים, שכללו המראה ונחיתה מסטי"ל דגם סער 4.5 ("חוחית"). ב-1985 מונה למפקדה הראשון של טייסת 161, הטייסת השנייה בחיל האוויר של מסוקי קוברה. בהמשך הקריירה הצבאית שלו כיהן כסגן מפקד היחידה לשיתוף פעולה וכמפקד בסיס פלמחים בשנים 1992 עד 1995 בדרגת תת-אלוף. במילואים שירת כטייס בטייסת 161 וכמדריך בבית הספר לטיסה.
לאחר שחרורו הצטרף כחוקר למכון לחקר תורת המערכה, הוא ממשיך לשמש כחוקר במכון במתכונתו החדשה כמכון דדו. ב-2006 הצטרף למכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל ומכהן כראש המרכז לחקר הכוח האווירי והעימות האסימטרי, מרכז שמטרתו לבחון את מקומו ותרומתו של הכוח האווירי להתמודדות מול ארגוני טרור.
אפקט סנרק

בפסיכולוגיה קוגניטיבית, אפקט סנרק (מאנגלית: SNARC Effect, ראשי תיבות של: Spatial Numerical Association of Response Codes Effect) הוא תופעה של ייצוג מספרים במוח בצורה מרחבית של ציר רצף מספרים דמיוני. האפקט פורסם לראשונה בשנת 1993 על ידי החוקרים סטניסלס דֶאָן, סרז' בוסיני ופסקל ז'ירוֹ.
מחקרים

בניסוי המדגים אפקט זה, מתבקש אדם ללחוץ על כפתור האם המספר שמופיע למולו זוגי או אי זוגי; בניסויים אלו נמצא שאנשים מגיבים מהר יותר למספרים גבוהים בידם הימנית, ומהר יותר למספרים נמוכים בידם השמאלית. ההסבר של שלושת החוקרים לתופעה הוא שהנבדקים מדמיינים ציר מספרים בראשם, כאשר המספרים הגבוהים נמצאים בצד ימין והמספרים הנמוכים בצד שמאל.
מחקרים מאוחרים יותר איששו את קיומו של האפקט, וכיום המחקר מתמקד בהבדלים בתוך האפקט. למשל, שמואל שאקי וויליאם פטרוסיק חקרו האם אנשים מגיבים למספרים שליליים באותו אופן. במחקר אחר של שאקי, פישר ופטרוסיק נמצא שהרגלי קריאה משפיעים על ייצוג ויזואלי של ציר המספרים הדמיוני, ולפיכך בתרבויות ששפת הכתיבה בהן היא מימין לשמאל (כגון ערבית) גם ציר המספרים הדמיוני של האנשים יתחיל מימין לשמאל, ואילו בתרבויות בהן שפת הכתיבה היא משמאל לימין (כגון אנגלית) גם ציר המספרים הדמיוני שלהם יתחיל משמאל לימין. החוקרים הראו כי אצל נבדקים קנדים אפקט SNARC נשאר כמות שהוא, אצל נבדקים פלסטינים אפקט SNARC התהפך ואילו נבדקים ישראלים הראו אפקט משמאל לימין בהתאם למערכת קריאת המספרים בעברית.
ראו גם

מונחים בפסיכולוגיה קוגניטיבית
לקריאה נוספת

Dehaene S., Bossini S., Giraux P. (1993). "The mental representation of parity and numerical magnitude". Journal of Experimental Psychology: General 122: 371–396
Fias, W. and Brysbaert, M. and Geypens, F. and d'Ydewalle, G. (1996). The importance of magnitude information in numerical processing: Evidence from the SNARC effect. Mathematical Cognition 2(1), 95-110
Fischer, M.H., Castel, A.D., Dodd, M.D., & Pratt, J. (2003). Perceiving numbers causes spatial shifts of attention. Nature Neuroscience 6: 555-556
Fischer, M.H., & Hill, R. (2004). A SNARC in the dark: Input modality affects number representation. 22nd European Workshop of Cognitive Neuropsychology, Bressanone, 26.-31
Fischer, M. H., Pratt, J., & Adam, J. J. (2007). On the timing of reference frames for action control. Experimental Brain Research, 183(1), 127-132
Andres, M., Davare, M., Pesenti, M., Olivier, E., & Seron, X. (2004). Number magnitude and grip aperture interaction. Neuroreport 15: 2773-2777
Loetscher T, Schwarz U, Schubiger M, Brugger P. (2008). Head turns bias the brain’s internal random generator. Current Biology, 18(2):R60–R62
הערות שוליים

↑  Dehaene S., Bossini S., Giraux P. (1993). "The mental representation of parity and numerical magnitude". Journal of Experimental Psychology: General 122: 371–396
↑  Shaki S., Fischer M. H., & Petrusic W. M. (2009). Reading habits for both words and numbers contribute to the SNARC effect. Psychonomic Bulletin & Review, 16, 328–331
ארץ צבי (שיר)

| --- | --- |
 שיר בביצוע יהורם גאון
 יצא לאור:  10 במרץ 1977
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  תלמה אליגון-רוז 
 לחן:  דובי זלצר 
 
"ארץ צבי" הוא שיר שנכתב על ידי המשוררת תלמה אליגון-רוז, הולחן על ידי דובי זלצר, ובוצע במקור על-ידי יהורם גאון בשנת 1977, כחלק מהסרט "מבצע יונתן", בו שיחק גאון את דמותו של יוני נתניהו.