stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריימונד ספרואנס
הערות שוליים

1 2 3  ריימונד ספרואנס, באתר encyclopedia.com.
1 2 3 4  קורות חייו של ספרואנס באתר Naval History and Heritage.
1 2 3 4 5 6 7  Spruance, Raymond Ames (1886-1969) באתר Pacific War Online Encyclopedia.
↑  קרב מידווי באתר Pacific War Online Encyclopedia.
↑  קרב מידווי באתר Naval History and Heritage.
1 2 3 4 5  העיטורים שניתנו לספרואנס באתר Military Times.
↑  תיאור הקרב ותיאור תפקודו של ספרואנס על פי האתרים World War II Database‏, The Pacific War Online Encyclopedia‏ Naval History and Heritage Command, ועוד.
↑  Samuel Eliot Morison, The Two-Ocean War: A Short History of the United States Navy in the Second World War, 1963, עמ' 162. מאוחזר באתר Google Books.
↑  מבצע "כדור ברד" באתר The Pacific War Online Encyclopedia.
↑  תיאור הקרב ותיאור תפקודו של ספרואנס על פי האתרים World War II Database,‏ combinedfleet.com,‏ historyanimated.com,‏ The Pacific War Online Encyclopedia,‏ ועוד.
↑  על הפולמוס בעקבות החלטתו של ספרואנס ראו כאן.
↑  הנתונים על פי תיאורי הקרבות באתר The Pacific War Online Encyclopedia.
↑  http://www.hazegray.org/faq/smn3.htm
↑  על פי Margaret Vance Dean באתר werelate.org.
1 2  Capt Edward Dean Spruance באתר findagrave.com.
↑  Margaret Spruance באתר werelate.org.
↑  Edward Dean Spruance, באתר uboat.net.
↑  הצוללת ליונפיש באתר uboat.net.
↑  תיאור העיטור באתר militarytimes.com.
1 2 3 4  ריימונד ספרואנס באתר historynet.com.
↑  Adm Raymond A. Spruance באתר findagrave.com.
↑  מובא במאמר Admiral Raymond A. Spruance: Modest Victor of Midway, באתר historynet.com.
↑  פרטים ותמונות של האונייה באתר navsource.org.
↑  האתר הרשמי של האונייה.
↑  פורטלנד פרס הראלד, 6 ביוני 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449495405171  PLWABN: 9810698485905606  BnF: cb11303069h (data)  GND: 119412446  ISNI: 0000 0001 0954 132X  LCCN: n86121976  NARA: 10571003  NDL: 00621500  NTA: 088045315  SNAC: w6zq4w58  SUDOC: 177058935  VIAF: 10655469   WorldCat (עם VIAF): 10655469 
מפת קרב מידווי
מפציצי טורפדו מתכוננים להמראה מסיפון נושאת המטוסים אנטרפרייז בתחילת הקרב. "אנטרפרייז" הייתה אוניית הדגל של ספרואנס בקרב
דיורמה המתארת את שלוש נושאות המטוסים היפניות, אקאגי, קאגה וסוריה לאחר שנפגעו ממפציצי צלילה אמריקניים מנושאות המטוסים אנטרפרייז ויורקטאון
ארבעה ממפקדי צי ארצות הברית באוקיינוס השקט: (משמאל לימין): ספרואנס, מארק מיטשר, צ'סטר נימיץ, וויליס לי
מפציצי צלילה מעל אחד מהאיים באטול טרוק, במהלך מבצע כדור ברד
מפת קרב ים הפיליפינים
מלחים אמריקניים צופים בקרבות האוויר בין מטוסי צי ארצות הברית ומטוסים יפניים במהלך קרב ים הפיליפינים
הסיירת הכבדה אינדיאנפוליס, אוניית הדגל של ספרואנס במהלך הקרבות על איי מריאנה וקרב ים הפיליפינים
המצבה על קברו של ספרואנס
פרוטומה של ספרואנס בקולג' ללוחמה ימית
שמואל שוחט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1972 (בן 53 בערך) ליטא
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  מספר סיפורים, מחזאי, במאי, מעצב ובובנאי
 
שמואל שוחט (נולד ב-1972) הוא אמן יוצר ישראלי בתיאטרון. מספר סיפורים, מחזאי, במאי, מעצב ובובנאי.
שוחט נולד בליטא ועלה לישראל עם הוריו. גדל בבת ים. לאחר השרות הצבאי למד בסדנאת המספרים בבית אריאלה. ובית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים. על עבודת הגמר שלו "המשתה" זכה בשנת 2000 בפרס ראש העיר ירושלים לבוגר מצטיין. שוחט יצר מספר הצגות מקוריות ועיצב עבור הצגות ופרויקטים בתיאטראות ופסטיבלים ברחבי הארץ. בנוסף מרצה ומלמד שוחט בשנים האחרונות תיאטרון, עיצוב ואמנות הסיפור במסגרות לימוד שונות.
יצירות מקוריות

ביצירותיו המקוריות שוחט משלב תפיסה פוסטמודרנית ככר לשילוב בין עניינו בהצגת דרמה ובאמנות פלסטית.
יצירות מקוריות > "המשתה"

כתיבה, עיצוב ובימוי של "המשתה" מופע תיאטרון תנכי אינטראקטיבי על פי סיפור שאול ודוד.
עם: גיל קופטש, סנצו ירון גושן, ברוך ברנר, יהודה לזרוביץ, ערן עמיחי, נועה ברקאי, איתי בן נון אוריאל סוורדין, נעם מאירי, ניצן פרי.
מופע זה שכלל קטעי משחק מוזיקה חיה יין ואוכל, סיפר את סיפור עלייתו ונפילתו של שאול המלך, במהלך המופע נטל הקהל חלק בהתרחשויות, וגילם למעשה את "עם ישראל". אנשים מהקהל גויסו לצבא שאול במלחמתו בעמונים, הוזמנו לחתונת דוד ומיכל בת שאול, ואף שתו יין ואכלו אוכל תנכ"י. הכל כחלק מהנסיון לשבור את המחיצה שבין ההצגה והקהל, בין הסיפור התנ"כי והמציאות המודרנית.
יצירות מקוריות > "קין והבל"

בימוי ועיצוב ההצגה "קין והבל", קומדיה רצחנית מאת גיל קופטש עם
עמי סמולרצ'יק ותומר שרון בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא.
יצירות מקוריות > "בין שני עולמות"

עיבוד, בימוי ועיצוב "בין שני עולמות", הצגה מקורית על פי המחזה "הדיבוק" מאת ש. אנ-סקי, עבור תיאטרון "הבימה" במסגרת פסטיבל "דיבוקים" בפסטיבל ישראל. בעיבוד זה של סיפור האהבה הטראגי, מגלמים שלושה שחקנים (ירון גושן, נמרוד איזנברג, אילת שדמון) את הכוחות הפועלים על הסיפור, זוג האוהבים והכוח המפריד ביניהם. שאר הדמויות במחזה מגולמות על ידי בובות. יחודה של הפקה זו הוא בדרך בה משמשת מערכת היחסים בין המפעילים והבובות, כמשל לכניסת הדיבוק לגוף ובהומור הרב המובא בה. הצגה זו מוצגת בתיאטרון הסימטה.
יצירות מקוריות > "הרפתקאות יאן טיכי בכוכב הרובוטים"

ב-2012 כתב, עיצב וביים שמואל שוחט יחד עם אחותו דורית שוחט את הצגת המדע בדיוני "הרפתקאות יאן טיכי בכוכב הרובוטים" המבוססת על ספרו של הסופר הפולני הנודע, סטניסלב לם. ההצגה הופקה באמצעות אי"ב והועלתה במסגרת פסטיבל אוטופיה למדע בדיוני ופנטזיה.
הסיפור עוסק ביאן טיכי, חוקר החלל וההרפתקן ללא חת, הנשלח במצוות שרותי הביטחון והביון של כדור הארץ למשימת ריגול בכוכב הרובוטים העוין. שם, מחופש לרובוט, הוא מתערה בחברה ומגלה תרבות רובוטית המבוססת על שנאת האנושות בכלל וכדור הארץ בפרט.
ההצגה מעבירה, במסווה של סיפור הרפתקאות בדיוני, ביקורת חברתית נוקבת על הקונפורמיזם האנושי ועל הסכנות הטמונות בחיים ובכניעה לשלטון עריץ ומדכא.
ההצגה מופיעה בתיאטרון תמונע.
יצירות נוספות פרי עטו של שוחט הן עיבוד למגילת אסתר והצגות ילדים "הענק וגנו" (2002) ו"אני הנסיכה הלנה" (2001 עם יהודה לזרוביץ וענבל לוריא).
עיצוב

עבודותיו של שוחט כמעצב כוללות, עיצוב ויצור בובות ומסכות להצגת הילדים "נסיך צפרדע" בתיאטרון המדיטק בחולון, עיצוב ובימוי צלליות להצגת הילדים "דברים שאני לא מגלה" על פי ספרו של גדי טאוב בתיאטרון חיפה, ובאופרה "לעוף מכאן" ע"פ ספרה של נאוה סמל, בבימויה של יעלי רונן, תיאטרון הקאמרי; עיצוב ויצור בובות ל"אין כמו משפחה" בפסטיבל תיאטרון קצר צוותא; תפאורה וקונספט ל"מקס ומוריץ" בתיאטרון תמונע; אביזרים לתיאטרון יידישפיל ותיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ולהצגות רבות נוספות.
שלוון כתמים

| שלוון כתמים |
| --- | --- |
 שלוון כתמים
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: זעמניים
סוג:: שלוון
מין:: שלוון כתמים
שם מדעי
 Eirenis lineomaculatus ‏שמידט, 1939
תחום תפוצה


שלון כתמים (שם מדעי: Eirenis lineomaculatus) הוא נחש מסוג שלוון ממשפחת הזעמניים. בישראל ניתן לפגוש בו בעיקר באזורים הצפוניים ובמרכז הארץ, מתחת לאבנים, בשולי חורשות, או בגינות (עלול לחדור לבתים), אך הוא אינו מצוי באזורים חוליים. הנחש נפוץ גם בירדן, טורקיה, סוריה ולבנון.
מראה

זהו נחש קטן ואיטי שאורכו יכול להגיע לאורך של עד-40 ס"מ, אך רוב הפריטים שנצפו עד כה מגיעים לאורך של כ-25 ס"מ לערך. צבעו חום או אפור בהיר, על עורפו ניתן להבחין בכתם רוחבי גדול, גחונו לבן ומנוקד בכתמים חומים וקשתית עיניו כתומה.
תזונה והתגוננות

שלון הכתמים אינו נושך ואינו ארסי, וניזון מפרוקי רגליים, בעיקר מעקרבים (עביד שחום במיוחד). הנחש פעיל ביום, אינו מרבה לזחול על הקרקע ומעדיף לנוע מגל אבנים אחד למישנהו. שלון הכתמים נוטה להתגונן כך שהוא מכנס את עצמו למין קשר מרושל, מתנשף, ומדי פעם מטיל את ראשו בניסונות הכשה מזויפים. באופן כללי אינו נרתע ממגע יד אדם, אך במידה ומוטרד יתר על המידה משחרר פרש מסריח.
רבייה

מעט מאוד ידוע אודות רביית השלוון. עם זאת נצפו הטלות של כשתי ביצים.
ציד

השלוון מבחין בטרפו על פי זיהוי תנועתם וריחם. כאשר תופס את טרפו, מתחיל מיד לבלועו, ואינו חונק אותו (אפילו אם הטרף ארסי).
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 189-190
הערות שוליים

↑  שלוון כתמים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Reptile Academy, חקירת הדינמיקה האקולוגית של Eirenis lineomaculatus שלוון כתמים: מחקר השוואתי בישראל ובטורקיה, באתר מוקד לוכדי נחשים, ‏2023-12-13
יעל שכנאי

| --- | --- |

יעל שכנאי
 לידה:  11 בדצמבר 1962 (בת 62) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  כתיבה, תרגום ועריכה, הוצאה לאור
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  סיפורת למבוגרים וילדים
 סוגה:  רומן, סיפור קצר, ספרות ילדים
 הושפעה מ:  וירג'יניה וולף, סילביה פלאת, ניקולא פארג, סביון ליברכט, דויד גרוסמן, דויד פוגל
 
יעל שכנאי (נולדה ב-11 בדצמבר 1962) היא סופרת, עורכת ספרות ולשון, מתרגמת ספרי ילדים מאנגלית, מנחת סדנאות כתיבה ובעלת הוצאת הספרים "רימונים".
קורות חיים

שכנאי נולדה בתל אביב. אמה הייתה מפקחת ארצית ומורה למקצועות הספרות, הלשון והדקדוק ואביה היה סגן מנהל האגף לחינוך הדתי במשרד החינוך. בילדותה כתבה ופרסמה בעיתוני נוער וילדים ("הארץ שלנו", "מעריב לילדים" ועוד). בנעוריה התגוררה בלונדון, בעקבות שליחות של המשפחה.
היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, בספרות אנגלית, פסיכולוגיה ומדעי המדינה. לאחר מכן עשתה לימודי תעודה בעריכה לשונית ונתנה שירותי עריכה למגוון הוצאות, למשל: ידיעות ספרים, עם עובד, מודן ועוד. בשנת 2004 הקימה את הוצאת הספרים "רימונים". במקביל החלה לכתוב ספרים לילדים ולמבוגרים.
החלטתה לצאת לדרך עצמאית ולהקים הוצאת ספרים הגיעה לאחר למעלה משמונה שנים של עבודה כעורכת בהוצאות ספרים שונות. השיא, מבחינתה, הגיע כשהבינה שהיא רוצה להפוך את אהבת הספרים לאורח חיים ולפתוח הוצאת ספרים משל עצמה על מנת להביא את הקולות הספרותיים האהובים עליה מהארץ ומחו"ל לקהל הקוראים. אחרי שצברה ניסיון בהוצאתם לאור של כמה עשרות ספרים הוציאה בהוצאה זו את ספר הסיפורים הקצרים שכתבה "פירורי קינמון".
ספרה "אור נדלק במרפסת" יצא בשנת 2012. הסיפור אינו אוטוביוגרפי והגיבורים בספר בדיוניים, אך עלילתו שואבת השראה מתחנות שונות בחייה של שכנאי. הסיפור מתרחש בסביבה התל אביבית, באווירה של מגורים בדירות הממוקמות ברחובות צדדיים בעיר הגדולה, והבתים בעלי המרפסות והחלונות הסמוכים זה לזה. הרעיון העומד בבסיס הספר הוא יכולת השיקוף וההשתקפות בחיים המתרחשים בדירה ממול.
במרץ 2017 הוציאה שכנאי את ספרה השלישי, "ילד רע", בהוצאת כנרת זב"מ דביר. הספר עוסק במשפחה שמתמודדת עם טרגדיה נוראה שנפלה עליה לאחר שהבן החייל נעצר ונשפט על רצח שביצע שנתיים קודם למעצר, בהיותו קטין.
בפברואר 2020 ראה אור ספרה הרביעי למבוגרים, "חדר חושך", בהוצאת רימונים. את ההשראה לספר שאבה שכנאי מדמותה של צלמת הרחוב ויוויאן מאייר (2002-1929) שעבדה כל חייה כמטפלת בילדים, ורק לאחר מותה התגלו מאות סרטי צילום שהיא צילמה אך לא פיתחה בחייה. לאחר פיתוח התמונות, הפכה מאייר לאחת מצלמות הרחוב הטובות והמפורסמות בעולם. דמותה של מישל לורואה, ברומן "חדר חושך" מבוססת על דמותה של מאייר.
כיום שכנאי היא מנכ"לית הוצאת רימונים. ההוצאה מתמקדת בספרי ילדים ונוער, וכן בספרות קלאסית מתורגמת. שכנאי נשואה ואמא לשניים, עמית וטל. היא מתגוררת בגבעתיים.
ספריה

חדר חושך, גבעתיים: הוצאת רימונים, 2020
האריה והעכבר, קריית גת: הוצאת קוראים, 2018
ילד רע, מודיעין: כנרת זמורה-ביתן דביר, 2017
אור נדלק במרפסת, תל אביב: ספריית מעריב, 2012
פירורי קינמון, רמת גן: הוצאת רימונים, 2008
נמשים כמו כוכבים, תל אביב: הוצאת רימונים, 2004
ספרים בתרגומה

מבחר ספרים שתרגמה:
יומנו של כוכב כדורגל, מאת שמיני פלינט, תל אביב: רימונים-ידיעות ספרים, 2016
ספר הרגשות הגדול שלי, מאת מארי רוזמן, תל אביב: רימונים-ידיעות ספרים, 2014
כל דרקון צריך חיבוק, מאת ג'ודית' ל. רות', גבעתיים: רימונים, 2013
אהובתו של הלורד, מאת ג'וי ריד, תל אביב: הוצאת שלגי, 2004
הרפתקן וג'נטלמן, מאת קרול דין, תל אביב: הוצאת שלגי, 2003
הרוזן השחצן, מאת ג'יין סייברי, תל אביב: הוצאת שלגי, 2002
ספרים בעריכתה

מבחר ספרים שערכה:
חלונות נמוכים, מאת דורון שנער, כנרת זמורה-ביתן, 2016.
הרקמה שבינינו, מאת גילה בלפר, תל אביב: הוצאת מטר, 2016
חוות רכיבה לבנות, מאת אנטון דיסקלפאני, בן שמן: הוצאת מודן, 2015
בובות סיניות, מאת ליסה סי, בן שמן: הוצאת מודן, 2015
משחקי חברה, מאת רוית ראופמן, רמת גן: הוצאת רימונים, 2008
סדרת סיפורי שייקספיר: קומדיה של טעויות, הסוחר מוונציה, רומיאו ויוליה, מקבת, אילוף הסוררת, חלום ליל קיץ, רוב מהומה על לא דבר, הלילה ה-12, תל אביב: הוצאת תמוז, 2003
טוהר הנשק, מאת דן יהב, תל אביב: הוצאת תמוז, 2002
אלול, סיפור של חיפוש, מאת שלמה טל, תל אביב: הוצאת תמוז, 2001
הערות שוליים

1 2  יעל שכנאי בלקסיקון הספרות העברית החדשה, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה
↑  דפנה לוי, עת המו"ליות - ארבע נשים שעושות את זה בדרכן, באתר http://www.golda.co.il/
↑  מראיינת: רונה גרשון, יעל שכנאי - אור נדלק במרפסת - ראיון ברשת א', ‏יוני 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310681005171  BnF: cb17764649j (data)  ISNI: 0000 0000 6695 1520  LCCN: no2008077225  VIAF: 66281169   WorldCat (עם VIAF): 66281169
בית הקברות היהודי בהר הזיתים

| --- | --- |

בית הקברות היהודי בהר הזיתים, מבט פנורמי ממערב
 פרטי בית הקברות
 דת:  יהדות
 מספר קבורים:  מעל 100,000
 mountofolives.co.il
 
 מיקום:  הר הזיתים, ירושלים, ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′26″N 35°14′35″E﻿ / ﻿31.77383889°N 35.24306944°E﻿ / 31.77383889; 35.24306944
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית הקברות היהודי בהר הזיתים(למפת ירושלים רגילה) בית הקברות היהודי בהר הזיתים
 
מבט מבית הקברות אל הר הבית
קברים ומצבות משוחזרים על הר הזיתים
צילום אוויר של בית הקברות
בית הקברות היהודי בהר הזיתים הוא בית קברות יהודי המתפרש במדרונותיו של הר הזיתים, ממרגלותיו שבנחל קדרון ועד פסגתו הצופה על העיר העתיקה והר הבית. זהו אחד מבתי הקברות היהודיים הקדומים ביותר, המכיל קברים מתקופות שונות, בהם קברים רבים של אישים ידועים בהיסטוריה היהודית.
קבורה יהודית על הר הזיתים החלה עוד בתקופות הבית הראשון והשני, במערות קבורה ברחבי ההר ובהפסקות מסוימות, נמשכת עד היום. חשיבותו של בית הקברות עלתה עם השנים, וקבורים בו אף אנשים רבים שלא ישבו כלל בארץ ישראל, אלא עלו בזקנתם, או שארונם הובל לאחר מיתתם לקבורה בהר.
הרצון להיקבר דווקא בהר הזיתים נבע בין היתר מיתרונות מיסטיים שיוחסו לקבורה בו, על פי מקורות שונים. על פי המדרש, באחרית הימים תתרחש ראשית תחיית המתים על הר הזיתים, והיהודים שקבורים בו יהיו הראשונים שיקומו מן הקבר ויזכו לחיי נצח. כמאמר חז"ל: "עתידין צדיקים שמבצבצים ועולים בירושלים, שנאמר ויציצו מעיר כעשב השדה – ואין עיר אלא ירושלים".
היסטוריה של בית הקברות

הר הזיתים מאופיין בסלע גירי רך יחסית, המאפשר חציבת מערות קבורה וקברים בקלות יחסית. עובדה זו מחד, והמסורות הקשורות להר מאידך, הביאו לקבורה הרבה בהר במשך הדורות. כבר תושביה הקדומים של ירושלים, בתקופת הברונזה, קברו את מתיהם בהר, ומערות קבורה מימי בית ראשון וימי בית שני, מפוזרות לאורך הרכס. מבני הקבורה הבולטים ביותר שהשתמרו מתקופות קדומות אלו, הן מצבות נחל קדרון, בשיפוליו של אזור בית העלמין המודרני.
מהמאה ה-1 ועד המאה ה-10, אין מידע על הקבורה היהודית בירושלים - ארכאולוגית, קברים בני התקופה לא נמצאו והיסטורית, כתבי התקופה אינם מתייחסים לנושא. בחלקים מתקופה זו הייתה הקהילה הירושלמית מצומצמת למדי, או אף נאסר עליה להתקיים כלל וכלל, אך גם בתקופות משגשגות יותר, נותר הנושא לוט בערפל.
לאחר כיבוש העיר על ידי המוסלמים בשנת 1187, נתן צלאח א-דין את שטח בית העלמין היהודי בהר הזיתים במתנה כהקדש (וקף) למדרסה אל-צלאחיה (כנסיית סנטה אנה), שהמשיכה להחכיר את השטח ליהודים לצורכי קבורה. במרוצת הזמן נזקקו היהודים לשטחים נוספים, וחכרו אותם מן המדרסה.
בתאוריהם של נוסעים לארץ הקודש בימי הביניים מתואר ההר ללא ציון קיומם של קברים, ואם מצוין מקום קברותיהם של היהודים, הרי זה בשיפולי הר המוריה, במורדותיו המזרחיים או הדרומיים של הר הבית. רק בשנות ה-80 של המאה ה-15 עברו היהודים לקבור בתוך עמק יהושפט ושטחי הקבורה החלו להתפשט במעלה ההר,[דרוש מקור] כפי שכותב רבי עובדיה מברטנורה: "ועמק יהושפט הוא עמק קטן מאד בין הר הבית להר הזיתים ושם קברות היהודים עתה. הקברים הישנים תחת הר הבית, בשיפוע אצל העמק, והגיא ביניהם. וסמוך להם תחת הר הזיתים המערה של קבר זכריה". בשנת 1523 כתב הנוסע היהודי רבי משה באסולה: "למטה מזה יש קברי ישראל, בשיפולי הר הזיתים מלא וקצת בשיפולי הר ירושלים".
חידוש הקבורה היהודית בהר הזיתים, ותחילתו של בית הקברות כפי שמוכר היום, החלו ככל הנראה בתקופת השלטון הממלוכי, שבמהלכה התרבה היישוב היהודי בירושלים ובית הקברות גדל והתפשט אל צדו השני של נחל קדרון, במורדות הר הזיתים. המצבה המתוארכת הקדומה ביותר מהתקופה העות׳מאנית היא משנת 1636.
במשך כל התקופה העות'מאנית ניהלו יהודי ירושלים מאבקים משפטיים נגד נאמני מדרסה אל-צלאחיה, שהיו מבני המשפחות הנכבדות בעיר, על גובה דמי חכירת שטח בית העלמין ועל הרחבת שטח הקבורה, כאשר נאמני המדרסה היו נוהגים לאיים בחרישת בית העלמין. עם זאת, על פי המסמכים המשפטיים מהתקופה, נראה שהשיפוט המוסלמי בנושא היה הוגן ברוב המקרים.
הנוסע והגאוגרף הגרמני אולריך יאספר זטצן תיאר את הר הזיתים בשנת 1806. לדבריו, קברי היהודים תופסים שטח גדול, הנמצא למרגלות הר הזיתים ובעמק יהושפט, ויהודים עשירים מכל העולם נקברים במקום. החוקר הבריטי רובינסון מספר בשנת 1838:
דרך יריחו עוברת בהר הזיתים, ומחלקת את בית הקברות ממערב למזרח. הכביש נסלל על ידי השלטונות העות'מאניים של ירושלים על תוואי של שביל עפר צר בסוף המאה ה-19. בעיתון "הצבי" מסופר כדלקמן: "בימים אלו התחילו לעשות הדרך ליריחו והדרך עובר בין קברות היהודים. וידאגו הרבנים ראשי העדה פן יגרום הדבר לחילול הקברים. ויפנה האדון נסים בכר לכבוד מהנדס העיר [...] ויען כי גם כבוד הפחה אינו חפץ להביא לידי חילול קברי מתים וגם הוא לא יחפוץ בזה, וישתדל למצוא עצה להדבר. וביום השני הלך כבוד המהנדס [...] ויחליט לבנות שלש כיפות ממעל לקברים אשר הדרך נוגע בהם, ועפר הקברים לא יזיזו ממקומותיהם."
היסטוריה של בית הקברות > סכסוכים ועימותים

עם השנים, צצו ועלו סכסוכים עם הערבים ובין העדות השונות. במכתב שנשלח מירושלים בשנת 1782 מתלוננים רבני ירושלים על פגיעה בקברים בידי הערבים:
הקבורה על הר הזיתים הניבה הכנסות נאות לחברה קדישא ולקהילה הקטנה בירושלים, שהתפרנסו מדמי קבורת תושבי חוץ שבאו לירושלים על מנת להיקבר בה. עם התגברות זרמי העולים במאה ה-19, היוו הכספים הקשורים לקבורה וההכנסות הנובעות ממנה מוקד חיכוך בין העדה הספרדית לבין העדות השונות. עם יסודה מחדש של הקהילה האשכנזית בירושלים בתחילת המאה ה-19 והגידול במספר היהודים האשכנזים הלכו החיכוכים והחריפו. העדה הספרדית גבתה דמי קבורה גבוהים, בסך 30 פרנק, ומשלא עמדו החייבים בתשלום החוב היו פרנסי חברה קדישא הספרדית מעכבים את הקבורה. כך, למשל, עוכבה קבורתו של אברהם שלמה זלמן צורף. דבר זה יצר סכסוכים בין הקהילה הספרדית לקהילה האשכנזית, והוביל להקמת חברה קדישא אשכנזית ולרכישת שטח אדמה לקבורה ב-1856.
שכניו הערביים של בית הקברות, נהגו לגבות דמי חסות מהקהילה היהודית או לערוך מעשי שוד של האבלים לאור היום. ירושלמי בן התקופה מספר על "הוצאות תמידיות על העדה אל אנשי הכפר סילואן... בעד שמירת הבית חיים אשר על הר הזיתים הסמוך לכפר הזה [...] לערך י' אלפים טאליר".
הקונסול הבריטי בן התקופה רשם במכתב לממונים עליו במשרד החוץ הבריטי:
העדות הנוצריות שפעלו בירושלים היו אף הן בסכסוכים מתמידים עם העדה היהודית על הזכויות בהר, לאור חשיבותו לנצרות, המקומות הקודשים שעליו והדרכים המובילות ביניהם. כנסיות ומוסדות דת נוצריים הוקמו במהלך המאה ה-19 על מורדות הר הזיתים. נוסעים ומיסיונרים בני התקופה מתארים סדרת מאבקים בין המסדרים הנוצריים השונים ליהודי העיר על רכישת שטחים על ההר, ועל ניהול טקסים דתיים. מתיאורים אלו עולה תמונה של קהילה יהודית לוחמת על זכויותיה במקומות קדושים לה, מול שליחי הכנסיות הנוצריות.
השלטון הטורקי דרש אף הוא תשלום עבור זכות הקבורה. בהערה בספרו כותב נוסע נוסף בשם ייטס - בשנת 1843:
"כשיהודי מגיע לירושלים בפעם הראשונה הוא מתייצב לפני המוסתלם זאת אומרת המושל, כדי לקנות רישיון לבחור חלקת קבר. שלושה דברים בעיקר מנחים אותו בעניין זה, החלקה צריכה להיות בעמק יהושפט קרובה במידת האפשר לקבר זכריה ובצל המקדש... מובן שעליו לשלם בהתאם לכך והמחיר הוא לפעמים ניכר"
נוסע נוסף - אולין, מציין בכתביו משנת 1840 כי בעבר היו היהודים צריכים לשלם לשלטונות מס עבור הרשות לקבור ולהקבר בהר הזיתים. הוא מוסיף כי אין הוא יודע אם הדרישה עדיין בתוקף.
למרות הקשיים, הסכסוכים והעימותים, הלך בית הקברות והתפשט, ועם הגידול במספר הקבורות התפצלה הקבורה בין חברות קדישא חדשות. עם תום המאה ה-19 מספר על רכישת קרקעות בהר הזיתים עבור כולל חב"ד שנפרדו מחברה קדישא של עדת הפרושים וייסדו להם בתי קברות - כל כולל עבור עצמו.
גד פרומקין מתאר את סדרי הקבורה ואת הפיצול בחלקות הקבורה על ההר
"רושם קשה מאד שמור עימי מימי ילדותי מהעיסוק במתים בירושלים. חוץ מחברות הקדישא הגדולות של הפרושים והחסידים והספרדים, היו כמה עשרות חברות לפי העדות והכוללים השונים, ולכמה מהם גם חלקות אדמה מיוחדות על הר הזיתים. כל אחת ראתה כעין מונופולין על אלה המשתייכים לכולל או לעדה שלה, ולא נתנו לחברה אחרת לגעת במת, שנראה להם כאילו נכס הוא שהם בעליו." בהמשך מוסיף ומתאר פרומקין את סדרי הלוויה והקבורה הלא מכובדים של אותה תקופה.
היסטוריה של בית הקברות > מלחמת העצמאות

עם פרוץ מלחמת העצמאות, הפכה התנועה להר הזיתים למסוכנת בשל מעבר הדרך בשכונות ערביות, ובאמצע ינואר 1948 נהרג בהר איש החברה קדישא. הקבורה המשיכה להתנהל בליווי חמוש של אנשי ההגנה לצד שוטרים וחיילים בריטיים, כאשר הלוויות נערכו במרוכז מידי כמה ימים, עם מספר מלווים מצומצם, תוך הלנת גופות נפטרים בבתי החולים. באמצע פברואר 1948 נערכו בהר ההלוויות האחרונות, ביניהם 6 מחללי הפיגוע ברחוב בן-יהודה.
על-מנת לפתור את מצוקת הקבורה, הוקצו בירושלים בתי קברות שהוגדרו כזמניים, כלומר עד שניתן יהיה לחדש את הקבורה בהר הזיתים או בבית קברות ראוי. לחברה קדישא העיקרית של ירושלים, "קהילת ירושלים", הוקצו מספר שטחים שהוגדרו זמניים ברחבי העיר המערבית. הגדול שבהם הוא בית הקברות סנהדריה ובתי קברות אחרים היו במחצבה הנטושה של שייח' באדר ובחצר מבנה שערי צדק הישן. בית קברות פרטי נכרה בקצה רחוב שמואל הנביא על ידי אנשי העדה החרדית. לשאר חברות הקדישא העדתיות שפעלו בירושלים לא היו שטחי קבורה והן שבתו מפעולה עד לחידוש הקבורה בהר המנוחות. במהלך המלחמה נכבש הר הזיתים בידי ירדן, ובמשך עשרים שנה נמנע מיהודים מלקבור את מתיהם על ההר ומלפקוד את קבריהם.
היסטוריה של בית הקברות > שלטון ירדן

בעת השלטון הירדני סבל בית הקברות היהודי מנזקים שיטתיים למצבות ולקברים. כבר בסוף שנת 1949 דיווחו צופים ישראלים שהיו מוצבים על הר ציון כי תושבים ערבים החלו בעקירת מצבות. בשנת 1954 הגישה ממשלת ישראל תלונה רשמית לעצרת האו"ם על הרס נוסף של קברים וחריש בשטח. בסוף שנות החמישים השתמש הצבא הירדני באבני מצבות לשם הקמת מחנות צבאיים. עשרות מצבות הועברו בשלמותן למחנה המצבות, מחנה צבאי שהוקם באל עזרייה הסמוך, ושם שימשו לריצוף משטחי אהלים ובתי שימוש.
בית המלון אינטרקונטיננטל ("שבע הקשתות") נבנה על פסגת הר הזיתים, ודרך הגישה אליו נסללה על קברים, בעוד המצבות נגרסו לחצץ לשימוש כחומר גלם. כשהרחיבו הירדנים את הכביש ליריחו, הם הרסו שש שורות של קברים, והשליכו את העצמות עם האדמה לכיוון החלקה הספרדית התחתונה. גם לאחר מיון חלק מהעצמות נשארה במקום ערימה גדולה של אדמה.
בנוסף לכך, מצבות עתיקות שעמדו סביב קבר זכריה סולקו מאזור הקבר על מנת להרחיב את כביש הגישה לכפר סילוואן. בספרו 'מול החומה הסגורה', כותב
מירון בנבנישתי כי אבני מצבות הועברו גם לחצר מצודת דוד, שם נותצו ושבריהן שימשו אבני סימון למגרש המסדרים.
היסטוריה של בית הקברות > בית הקברות כיום

עוד ב-1968 החלו ברגימת שיירות האבלים בדרכן לבית הקברות, דרך הכפר הערבי. בשנת 1992, עם קבורתו של ראש הממשלה מנחם בגין בהר הזיתים, הוחלט להקים חברת שמירה ייעודית לבית הקברות, ולהגביר את השמירה על המבקרים באתר. ב-2005 גברו מעשי ההתנכלות ליהודים, והוחלט להקים יחידת שמירה לליווי אישי או קבוצתי לבאים לבית הקברות. ב-2009 הותקפו מכוניות ונפצעו מבקרים רבים בדרך לבית הקברות. עמותת ירושלים לדורותיה פנתה לאישי ציבור ובעקבותיה נערך דיון בכנסת, וב-2011 הותקף ונפצע יו"ר ארגון אלמגור בדרך לקברי הוריו ניצולי השואה. בעקבות זאת הוחל בניסיון להגביר את מודעוּת הציבור למתקפה זו, ולגייס את טיפול השלטונות וארגונים וולונטריים נגדה. החל משנת 2010 שירות השמירה והליווי האישי ניתן חינם במימון משרד השיכון. גם כיום נותרו חלקות קבורה וקברים במצב של הזנחה ועזובה. חלקות הקברים סובלות מוונדליזם הכולל חילול מצבות והשחתת קברים. שורה של החלטות ממשלה על שיקום חלקים בהר, וכן כספים שהוקצבו לתחזוקה ושיפוץ, טרם הצליחו לשנות את המצב העגום.
"המשרד לענייני ירושלים והעם היהודי" בראשותו של נתן שרנסקי ערך סקר של ההר והגיש תוכנית לשיקום בית העלמין. בסקר מצוין כי
עמותת אלע"ד עוסקת במיפוי בית הקברות, והעלתה לרשת מערכת מיפוי שמאפשרת לאתר את מיקומם המדויק של מעל 20,000 נפטרים.
הרש"פ דורשת את אזור בית הקברות בהר הזיתים ואינה מכירה בריבונות הישראלית עליו.
תיאור בית הקברות

בבית הקברות בהר הזיתים קבורים בימינו עשרות אלפי יהודים (ההערכה המצומצמת ביותר נוקטת במספר 70,000), בהם ילידי הארץ ובני גלויות שונות. את אשר נקברו בדורות קדומים בהרבה קשה לשער. בין הקבורים ניתן למצוא רבנים, אדמו"רים, סופרים, חוקרים ועסקנים, אישים מפורסמים בתולדות הארץ ומקהילות שונות בעולם.
מצבות רבות בבית הקברות הן בנות מאות שנים, וקשה לפענח את שנחרט עליהן. חלק מהקברים הרוס ומוזנח, ולא ניתן לדעת מי נקבר בהם.
בין השנים 1901–1908 פורסמו בירושלים סדרת חוברות מאת רבי אשר לייב בריסק, שהעתיק את הכיתובים המופיעים על מצבות, ושמן "חלקת מחוקק - כל ציוני הקברים אשר בהר הזיתים". החוברות מכילות תיאור של 8,000 מצבות מהשנים 1740–1906. הן נדפסו שוב כספר אחד בשנת 1969. על החוברת נרשם:
"...וכבר ראוי להעתיק שרידי מצבות טרם יאכלם עש, ובלעם הזמן הבוגד השורר והשודד. ובכן קמתי אני עוד בשנת תר"ס (1900) יגעתי ומצאתי העתקתי כל המצבות אף היותר נושנות הנשחתות והנרקבות, גליתי אבודות הצלתי נטבעות וקבעתים בדפוס להשביע כל נפש רעבה".
תיאור בית הקברות > חלקות בית העלמין

כיום מורכב למעשה בית הקברות בהר הזיתים ממספר בתי עלמין סמוכים, המנוהלים בידי חברות קדישא שונות. עד שנת 1856 הייתה קיימת החברה קדישא הספרדית בלבד (כיום - "חברה קדישא אחידה לעדת הספרדים ובני עדות המזרח בירושלים"), ולפיכך ניתן למצוא בחלקה זו קברים עתיקים של יהודי ירושלים מבני כל העדות.
להלן מפורטות החלקות של חברות הקדישא הגדולות ביותר: