stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית (לבנון)
היסטוריה > אחרי המלחמה

אחרי סיום המלחמה ג'ונבלאט החזיק בכמה משרות ממשלתיות אבל אחר כך הצטרף לאופוזיציה שהתנגדה לשליטת סוריה במדינה, בניגוד לרוב חבריו לאופוזיציה הוא לא התנגד לנוכחות הצבא הסורי אלא להשפעה הלא ראויה שיש למודיעין הסורי בלבנון.
אחרי העברת החלטת 1559 של מועצת הביטחון, שקראה לנסיגה של כל הכוחות הזרים מלבנון ולפרוק כל המיליציות, ג'ונבלאט נהפך להיות חבר מרכזי באופוזיציה, למרות שהוא התנגד לפירוק חזבאללה מנשקו ושמר על קשרים איתם, אולם אחר כך הוא שינה את דעתו והפך למתנגד קיצוני של חזבאללה והחליט לתמוך בפירוקם מנשק בטענה שסוריה ואיראן מנסות להשתלט על לבנון דרך חזבאללה.
לאחר הבחירות הכלליות בלבנון 2009, ג'ונבלאט, אשר ראה את עליית כוחו של מחנה 8 במרץ (התומך בהשפעה הסורית בלבנון) לאחר אירועי מאי 2008 והסכם דוחה, עזב את מחנה 14 במרץ (המתנגד להשפעה הסורית בלבנון) ומיצב עצמו כגורם מרכז בפוליטיקה הלבנונית. בעוד שקודם לכן היה ג'ונבלאט מהמנהיגים הבולטים והקולניים ביותר במחנה 14 במרץ וממבקריה הגדולים של מדיניות סוריה כלפי לבנון, בחר המנהיג הדרוזי לנטוש קו זה כאשר נפגש עם נשיא סוריה בשאר אל-אסד.
ביוני 2023 מונה לראשות המפלגה תיימור ג'ונבלאט, בנו של וליד ג'ונבלאט, ששימש עד אז סגנו של אביו.
הערות שוליים

↑  AFP, Lebanon’s main Druze party names new leader, son of longtime party chief, timesofisrael.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256709205171  LCCN: n84034983  SUDOC: 078611091  VIAF: 160561821   WorldCat (עם VIAF): 160561821
מרילין רובינסון

| --- | --- |

 לידה:  26 בנובמבר 1943 (בת 81) סאנדפוינט, ארצות הברית 
 שם לידה:  Marilynne Summers 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בראון, אוניברסיטת וושינגטון, אוניברסיטת איווה, אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט, קולג' פמברוק, אוניברסיטת בראון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  משמרת בית, בית, גלעד, Lila 
 פרסים והוקרה:  פרס קרן המינגוויי פן (1980)  פרס PEN/Diamonstein-Spielvogel למאמר (1999)  פרס גרומאייר (2006)  פרס הארטלנד (2005)  המדליה הלאומית למדעי הרוח (2012)  פרס לסיפורת מאת נשים (2009)  פרס פוליצר לסיפורת (2005)  פרס חוג מבקרי הספרים הלאומי 
 
מרילין סאמרס רובינסון (באנגלית: Marilynne Summers Robinson; נולדה ב-26 בנובמבר 1943) היא סופרת אמריקאית.
קורות חיים

רובינסון נולדה וגדלה בסנדפוינט, ארצות הברית. את התואר ראשון שלה קיבלה מפמברוק קולג', קולג' הנשים הראשון באוניברסיטת בראון וקיבלה את הדוקטורט שלה מאוניברסיטת וושינגטון ב-1977. היא התחנכה כפרסביטריאנית, אך בבגרותה המירה את דתה לקונגרגציונליזם. הקלוויניזם שלה השפיע עמוקות על עבודתה, ובמיוחד על ספרה "גלעד".
רובינסון כתבה שלושה ספרים שבזכותם התפרסמה: משמרת בית (1980), גלעד (2004) ובית (2008). משמרת בית עלה לגמר לפרס פוליצר לפרוזה, גלעד זכה בפוליצר ובית קיבל את פרס אורנג'. בית מהווה למעשה המשך לספר גלעד המתארים שניהם את משפחת ברואטון באותה תקופה.
רובינסון משמשת כפרופסור אורח באוניברסיטאות רבות ביניהן קנט, אמהרסט ובתוכנית לתואר שני באומנות לסופרים ומשוררים של אוניברסיטת מסצ'וסטס. ב-10 באפריל 2010 היא נבחרה כעמיתה באקדמיה האמריקאית לאמניות ולמדעים. כיום היא מלמדת בסדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה שבאיווה סיטי.
בשנת 2016 הוענק לה פרס דייטון לספרות שלום.
ספריה

גלעד
בית
משמרת בית
בוטונד רושקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בדצמבר 1969 (בן 55) הונגריה 
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 השכלה:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט (1989)  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1995)  אוניברסיטת זמלווייס (1995) 
 מעסיק:  אוניברסיטת בזל 
 פרסים והוקרה:  מסדר סטפנוס הקדוש של הונגריה (2019)  פרס לואי-ז'נטה לרפואה (2019)  פרס ו' אלדן ספנסר (2018)  פרס וולף לרפואה (2024)  Cloëtta Prize (2019)  מסדר אישטוון הקדוש של הונגריה  חבר ארגון הביולוגיה המולקולרית האירופאי  פרס קורבר האירופאי למדע 
 
בוטונד רושקה (בהונגרית: Botond Roska נולד ב-1969) הוא רופא וחוקר ביו רפואי הונגרי. חלק גדול ממחקריו עוסק במסלולי התפיסה הראייתית ובאופן שבו ניתן לטפל במחלות שגורמות לעיוורון.
ביוגרפיה

בוטונד רושקה נולד בשנת 1969 בבודפשט שבהונגריה. אמו הייתה מוזיקאית ואביו היה מדען מחשבים. הוא למד לנגן בצ'לו ולמד באקדמיה למוזיקה על שם פרנץ ליסט בין השנים 1985 ל-1989. לאחר פציעה ביד שסיימה את הקריירה שלו בצ'לו, החליט ללמוד רפואה ומתמטיקה במקום. הוא למד מתמטיקה באוניברסיטת אטווש לוראנד בין השנים 1991 ל-1995. הוא קיבל תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת זמלווייס בשנת 1995 ולאחר מכן דוקטורט בנוירוביולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
לאחר שסיים את הדוקטורט שלו רושקה עסק בחקר גנטיקה ווירולוגיה באמצעות חברת עמיתי הרווארד באוניברסיטת הרווארד ובבית הספר לרפואה שלה. לאחר מכן נסע לבזל להקים קבוצת מחקר במכון פרידריך מישר למחקר ביורפואי. בשנת 2010 הצטרף לסגל אוניברסיטת בזל. הוא המייסד והמנהל של המכון לאופטלמולוגיה מולקולרית וקלינית בבזל (IOB) בשווייץ ויועץ במכון אלן. מאז 2017 הוא משמש כעורך שותף של המהדורה השנתית של כתב העת Annual Review of Neuroscience יחד עם הודא זוע'בי.
חלק גדול ממחקריו של רושקה עוסק בתפיסה חזותית כולל עקרונותיה ודרכי עיבוד המידע. הוא גם חוקר טיפולים להתמודדות עם תפקוד לקוי של הראייה והשבת הראייה לאנשים עם לקות ראייה. בשנת 2018 הצליחה קבוצת המחקר שלו לגדל רשתית מלאכותית ותפקודית במעבדה.
פרסים והוקרה

בשנת 2019 הוענק לו פרס סמלווייס בודפשט, שהוא הפרס הגבוה ביותר שמעניקה אוניברסיטת זמלווייס. באותה שנה קיבל גם את עיטור מסדר סטפן הקדוש של הונגריה, המסדר הגבוה ביותר בהונגריה, ואת פרס לואי ז'נט לרפואה.
בשנת 2020 זכה בפרס קרבר האירופי למדעים על מחקרו בטיפול גנטי שיכול לשמש להפעלת הרשתיות של אנשים עיוורים.
בשנת 2024 הוענק לו פרס וולף לרפואה במשותף עם ז'וזה-אלן סאהל על כך שהובילו את פיתוחן של שיטות גנטיות פורצות דרך לעצירת מחלות ניווניות של הראייה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Botond Roska". Fondation Louis-Jeantet. 15 בינואר 2019. נבדק ב-5 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kaszás, Fanni (24 ביוני 2020). "Hungarian Neurobiologist Botond Roska to Receive This Year's Körber European Science Prize". Hungary Today. נבדק ב-5 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Jäggi, Simon (9 ביוני 2018). "Botond Roska: Of maths and sight". Horizons. נבדק ב-5 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Hungary's researcher Roska wins award for procedure that could cure blindness". DW. 9 ביולי 2020. נבדק ב-4 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Botond Roska MD PhD Curriculum vitae" (PDF). Körber-Stiftung. נבדק ב-5 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Botond Roska". Allen Institute. נבדק ב-5 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  איתי נבו, טיפול בעיוורון, הצפנה ושיבוט צמחים: פרסי וולף 2024, באתר ynet, 3 ביולי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1154814726  ORCID: 0000-0002-9559-1450  SUDOC: 254390056  S2AuthorId: 2089209  VIAF: 1737152200736514400005   WorldCat (עם VIAF): 1737152200736514400005
באיאו

לואיז גונזאגה דו נסימנטו (1912-1989), זמר ברזילאי חשוב ומפורסם, הידוע גם כמלך הבאיאו הברזילאי.
באיאו (בפורטוגזית: Baião) הוא ריקוד ומקצב בעל השפעה רבה במוזיקה של צפון-מזרח ברזיל (música nordestina). מקצב בסיסי זה בשילוב עם כלי נגינה שונים עומד בבסיס רוב הסגנונות של צפון-מזרח ברזיל: פוחו, קוקו, סירנדה ואמבולאדה. מקורו של הבאיאו, בריקוד העממי באיאנו, שמקורו במדינת באהיה והוזכר לראשונה בשנת 1842. כלי הנגינה האופייניים לבאיאו הם הפנדיירו, הזבומבה (תוף בס) (אנ'), האקורדיון (סנפונה), המשולש והגיטרה (ויאולה).

מוזיקאי חשוב בז'אנר זה היה לואיס גונזגה (אנ') (1912-1989) מהעיר אקסו (אנ') (Exu), שבמדינת פרנמבוקו בברזיל.
המוזיקה של צפון-מזרח ברזיל

מוזיקה צפון-מזרחית היא מונח גנרי לכל מוזיקה פופולרית מהאזור הגדול של צפון-מזרח ברזיל, כולל אזורי החוף ופנים הארץ. המקצבים איטיים יותר ונגזרים מגיטרות במקום מכלי הקשה כמו בשאר ברזיל - באזור זה, מקצבים אפריקאים ומלודיות פורטוגזיות משולבים ליצירת מרקאטו ופורו. המשפיע ביותר, האזור סביב מדינות פרנמבוקו והמדינות השכנות לה.
מקור הבאיאו

הבאיאו, וז'אנרים דומים כגון הבאיאנו והאבאיאנאדה, מקורם ככל הנראה במאה ה-19 כמוזיקת ריקודים חברתית ותבנית מוזיקלית באזורים כפריים בצפון מזרח ברזיל בקרב אוכלוסיית המסטיזו. מקור השם קשור ככל הנראה עם מדינת באהיה. המוזיקה וקטעי הריקוד של הבאיאו הושפעו מסגנונות אפרו-ברזילאיים. 
 צורה עירונית של הבאיאו נוצרה והפכה לפופולרית ברחבי המדינה בשנות ה-40 של המאה ה-20 על ידי לואיס גונזגה, ששילב מגינה בוויולה (אנ') (גיטרה עממית בעלת עשרה מיתרים) עם מקצב תופים של זבומבה (אנ') (תוף בס) ותופי פנדיירו. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 הוא הפך לסמל לאומי של צפון-מזרח ברזיל, כאשר מיליוני תושבים מצפון ברזיל היגרו לדרום (במיוחד לסאו פאולו) בחיפוש אחר עבודה.
 באיאו אינו פופולרי כמו סמבה או בוסה נובה, אך הוא השפיע על מוזיקאים חשובים בני זמננו, כמו ז'ילברטו ז'יל. שירי הבאיאו מדברים על אהבה ועל היופי הטבעי והבעיות של תושבי צפון-מזרח ברזיל. הם מסופרים בדרך כלל מנקודת מבט גברית, לעיתים קרובות בסלנג ובמבטא צפון-מזרחי כבד.
ראו גם

פוחו
טרופיקליה
הערות שוליים

↑  Baião (Musik), ויקיפדיה (גרמנית)
↑  Luiz Gonzaga, ויקיפדיה (אנגלית)
↑  Music of Brazil, ויקיפדיה (אנגלית)
↑  Baião, Encyclopedia.com
הזבומבה - תוף בס המשמש ככלי עיקרי במקצב הבאיאו (Baião)
ברהנו טגניה

| --- | --- |

ברהנו טגניה ב-2020
 לידה:  3 באוגוסט 1981 (בן 43) אתיופיה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת רייכמן 
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 מעסיק:  חברת החדשות
 סוג כתב:  כתב פלילי
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  BranuTegeneNews
 טוויטר:  BranuTegene
 
ברהנו טגניה (נולד ב-3 באוגוסט 1981) הוא עיתונאי ישראלי המשמש כתב הפלילים של חברת החדשות.
ביוגרפיה

טגניה נולד באתיופיה לאב מורה ומנהל בית ספר ולאם עקרת בית ועלה לישראל עם הוריו ואחותו ב-1992 כחלק מפעילות ההמשך של מבצע שלמה. יש לו שלושה אחים. התגורר במרכז קליטה בערד. בוגר בית הספר אורט ערד. בתור נער היה אחד הניצולים של אסון פסטיבל ערד והתראיין על כך לאחר מכן. בצבא התגייס לקורס חובלים ולאחר שנשר ממנו שירת כקצין בחיל התותחנים.
למד לימודי תואר ראשון במשפטים ומנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה, אך לא השלים אותם. במהלך לימודיו התנדב בעמותת טבקה, הפועלת לקידום יוצאי אתיופיה בישראל, ונאבקת בגילויי אפליה וגזענות המופנים כלפי בני העדה. עבד בערוץ הטלוויזיה האתיופי הישראלי, IETV. הוא הצטרף לקורס תקשורת ליוצאי אתיופיה בהנחייתה של ענת סרגוסטי בארגון אג'נדה (כיום "אנו").
ב-2008 החל לעבוד בחברת החדשות של ערוץ 2 ככתב לענייני פלילים.
בשנים 2016–2019 הגיש תוכנית שבועית עם גלעד שלמור בנושא פשיעה ברדיו ללא הפסקה.
בשנת 2020 זכה בפרס העיתונות של ארגון "בני ברית".
בכתבתו על פרשת החשד לאונס בקפריסין, דיווח טגניה כי הצעירה הבריטית עבדה כחשפנית וכי קיבלה בעבר פיצוי כספי בגלל אונס קבוצתי שעברה. פרטים אלו נבדקו על ידי האינטרפול ונמצא שאינם נכונים.
חיים אישיים

טגניה רווק ומתגורר באזור.
הערות שוליים

↑  ברהנו טגניה, באתר ידע במדיה
↑  ברהנו טגניה נחשף בתיעוד מגיל 14: "מאשים את עצמי", באתר אייס, 19 ביולי 2023
1 2  5 דברים שלא ידעתם על ברהנו טגניה: עלה בגיל 11 וניצל מאסון,  באתר כיפה, 27 באוקטובר 2023
↑  ורד לי, סיפורים שענת לא אוהבת במיוחד, באתר הארץ, 25 ביוני 2008
↑  ברהנו טגניה ודני קושמרו זכו בפרס העיתונות של "בני ברית", באתר ערוץ 7, 6 במאי 2020
↑  ברהנו טגניה, ‏האונס בקפריסין - קרב הגרסאות, באתר ‏מאקו‏, 19 ביולי 2019
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏רוני דניאל לא לבד: האם התקשורת חטאה לתפקידה בסיקור האונס בקפריסין?, באתר גלובס, 25 ביולי 2019.
↑  עינב שיף, הגנה חסרת מעצורים, באתר ynet, 27 ביולי 2019
↑  ממבצע שלמה עד לפריים טיים: 5 עובדות שלא ידעתם על ברהנו טגניה, באתר אייס, 29 בנובמבר 2023
טגניה מראיין את ראש הממשלה לשעבר, אהוד אולמרט ורעייתו עליזה במהלך יום המחאה נגד הרפורמה המשפטית במתחם שרונה ברחוב קפלן בתל אביב, 1 במרץ 2023
דאגלס DC-8

המטוס בשירות אייר קנדה קרגו בשנת 1985
פס התעבות מאחורי המטוס
תרשים המטוס
דאגלס DC-8 (באנגלית: Douglas DC-8) הוא מטוס נוסעים סילוני צר-גוף בעל ארבעה מנועים מתוצרת דאגלס איירקראפט קומפני, המטוס יוצר בין השנים 1958-1986, והוא התחרה בעיקר במטוס הבואינג 707.
המטוס טס לראשונה ב-30 במאי 1958, בסה"כ נבנו 556 מטוסים מדגם זה. נכון לשנת 2024, נותרו רק שלושה מטוסים פעילים
פיתוח

פיתוח המטוס החל בשנת 1955 לאחר שטס אב הטיפוס של בואינג 707, המטוס שפיתחה דאגלס היה רחב וארוך יותר.
בתחילה חששו חברות התעופה לרכוש את המטוס, כיוון שהיה יקר בהרבה ממטוסי המדחף שהיו נהוגים באותה התקופה, אולם לאחר שהחלו טיסותיו המסחריות של הבואינג 707 החלה דרישה למטוס.
לצורך יצור המטוס, פתחה דאגלס מפעל חדש בלונג ביץ'. טיסת הבכורה הייתה ב-30 במאי 1958, המטוס הראשון נמסר לחברת דלתא איירליינס ב-ספטמבר 1959. יצור המטוס הופסק בשנת 1986.
גרסאות

DC-8 סדרה 10 הופעלו על ידי מנועי JT3 תוצרת פראט אנד וויטני, ויועדו בעיקר לטיסות מקומיות, יוצרו 28 מטוסים מגרסה זו.
DC-8 סדרה 20 הופעלו על ידי מנועי JT4, בגרסה זו עלה משקל ההמראה המרבי, יוצרו 34 מטוסים מגרסה זו.
DC-8 סדרה 30 הופעלו על ידי מנועי JT4A, בגרסה זו הוגדלה קיבולת הדלק ב-33%, יוצרו 57 מטוסים מגרסה זו.
DC-8 סדרה 40 הופעלו על ידי מנועי Conway תוצרת רולס-רויס, מטוס זה היה מטוס הנוסעים הראשון בו נעשה שימוש במנועי טורבו, יוצרו 32 מטוסים מגרסה זו.
DC-8 סדרה 50 גרסת מטען למטוס, הופעלו על ידי מנועי JT3D, יוצרו 88 מטוסים מגרסה זו.
DC-8 Jet Trader גרסה זו התבססה על גרסה 50, המטוס היה מטוס נוסעים שחלקו האחורי סגור למטען.
C-24 ו-C-24A גרסאות מיוחדות עבור הצי האמריקאי, שם שימשו ללוחמה אלקטרונית.
DC-8 סדרה 60 לגרסה זו שלושה דגמים 63-62-61 עד כניסתם לשירות של המטוסים רחבי הגוף, היו מטוסי הנוסעים הגדולים בעולם, יוצרו 88 מטוסים מדגם 61, 67 מדגם 62, ו-107 מטוסים מדגם 63.
DC-8 סדרה 70 לגרסה זו שני דגמים 72 ו-73, יוצרו 110 מטוסים מגרסה זו.
מפעילים צבאיים

| --- | --- |
 צרפת חיל האוויר הצרפתי  ספרד חיל האוויר הספרדי  פרו חיל האוויר הפרואני:  הפיליפינים חיל האוויר הפיליפיני  תאילנד חיל האוויר התאילנדי  ארצות הברית נאס"א / הצי האמריקני
תאונות עיקריות

ב-16 בדצמבר 1960 התנגשה טיסה 826 של יונייטד איירליינס שבוצעה בדאגלס DC-8, בטיסה 266 של TWA שבוצעה במטוס לוקהיד קונסטליישן מעל סטטן איילנד ניו יורק. בתאונה נהרגו 84 הנוסעים שהיו על המטוס של יונייטד איירליינס, 44 בטיסה של TWA ו-6 אנשים על הקרקע.
ב-20 באוגוסט 1962 התרסקה טיסה של Panair do Brasil לאוקיינוס האטלנטי לאחר ההמראה מנמל התעופה הבינלאומי של ריו דה ז'ניירו, מתוך 105 הנוסעים ואנשי הצוות 15 נהרגו.
ב-29 בנובמבר 1963 התרסקה בקוויבק טיסה 831 של טראנס קנדה איירליינס, 111 הנוסעים ו-7 אנשי הצוות נהרגו.
ב-25 בפברואר 1964 התרסקה טיסה 304 של Eastern Air Lines סמוך לניו אורלינס, 51 הנוסעים ו-7 אנשי הצוות נהרגו.
ב-4 במרץ 1966 התרסקה טיסה 402 של קנדה פסיפיק איירליינס במהלך הנחיתה בטוקיו, 64 נהרגו ו-8 שרדו.
ב-5 במרץ 1967 התרסקה טיסה 837 של ואריג במהלך הנחיתה במונרוביה (ליבריה), 71 הנוסעים, 19 אנשי הצוות, ו-5 על הקרקע נהרגו.
ב-13 בינואר 1969 התרסקה טיסה 933 של SAS סמוך לנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, 15 נהרגו ו-17 נפצעו.
ב-5 ביולי 1970 התרסקה טיסה 621 של אייר קנדה בברמפטון (אונטריו), 100 הנוסעים ו-9 אנשי הצוות נהרגו.
ב-5 במאי 1972 התרסקה לתוך הר בפלרמו (סיציליה) טיסה 112 של אליטליה, 108 הנוסעים ו-7 אנשי הצוות נהרגו.
ב-28 בנובמבר 1972 התרסקה בנמל התעופה שרמטיבו (מוסקבה) טיסה 446 של ג'פאן איירליינס, 62 נהרגו ו-14 ניצלו.
ב-4 בדצמבר 1974 התרסקה בסרי לנקה טיסה 138 של מרטינאייר, 182 הנוסעים ו-9 אנשי הצוות נהרגו.
ב-6 באוקטובר 1976 הניחו מתנגדי המשטר בקובה פצצה במטוס של קובאנה דה אוויאסיון, המטוס התרסק בברבדוס ו-73 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-27 בספטמבר 1977 התרסקה במלזיה טיסה 715 של ג'פאן איירליינס, 34 נהרגו ו-45 נפצעו.
ב-15 בנובמבר 1978 התרסקה טיסה LL 001 של חברת התעופה האיסלנדית Loftleiðir בסרי לנקה, 183 נהרגו ו-79 ניצלו.
ב-28 בדצמבר 1978 התרסקה טיסה 173 של יונייטד איירליינס בפורטלנד (אורגון), 10 נהרגו ו-179 ניצלו.
ב-9 בפברואר 1982 ניסה להתאבד טייס טיסה 350 של ג'פאן איירליינס במהלך הנחיתה בטוקיו, 24 נהרגו ו-150 ניצלו.
ב-12 בדצמבר 1985 התרסקה טיסה 1285 של Arrow Air בניופאונדלנד ולברדור (קנדה), 248 הנוסעים ו-8 אנשי הצוות נהרגו.
ב-7 ביוני 1989 התרסקה בפרמריבו טיסה 764 של סורינם איירוויז, 176 נהרגו ו-11 נפצעו.
ב-11 ביולי 1991 עלתה באש והתרסקה בג'דה (ערב הסעודית) טיסה 2120 של ניגריה איירוויז זמן קצר לאחר ההמראה, 247 הנוסעים ו-14 אנשי הצוות נהרגו.
ב-16 בפברואר 2000 התרסק  זמן קצר לאחר ההמראה, מטוס בטיסת מטען Emery Worldwide 17 בסקרמנטו, קליפורניה, 3 אנשי הצוות נהרגו.
הערות שוליים

↑  Aaron Spray, Just 3 Left: The World's Active Douglas DC-8s In 2024, Simple Flying, ‏2024-05-25 (באנגלית)
| מטוסי נוסעים תוצרת דאגלס ומקדונל דאגלס |
| --- | --- | --- |
| מטוסי מדחף | דאגלס דולפין • DC-1‏ • DC-2‏ • DC-3‏ • DC-4‏ • DC-5‏ • DC-6‏ • DC-7 |  |
| מטוסי סילון | DC-8‏ • DC-9‏ • DC-10‏ •  MD-11‏ • MD-12‏ • MD-80 ‏ • MD-90‏ • MD-95 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551439805171  LCCN: sh93001736
פארק מת"ם

| --- | --- |

מת"ם - בחזית, בנייני החברות אינטל ואלביט מערכות
 מידע
 עיר:  חיפה
 תאריך ייסוד:  1968
 מייסדים:  חברת אלרון ועיריית חיפה
 קואורדינטות:  32°47′19″N 34°57′33″E﻿ / ﻿32.78861111°N 34.95916667°E﻿ / 32.78861111; 34.95916667
 שכונות נוספות בחיפה
  (למפת חיפה מוגדלת) פארק מת"ם(למפת חיפה רגילה) פארק מת"ם(למפת הגליל המערבי רגילה) פארק מת"ם(למפת הגליל המערבי מוגדלת) פארק מת"ם he
 
מת"ם מרכס הכרמל
פארק מת"ם (ראשי התיבות של "מרכז תעשיות מדע") הוא מתחם תעשיות היי-טק הממוקם במבואות הדרומיים של חיפה, סמוך לגבולה עם טירת כרמל, בין כביש 2 לכביש 4, הנפגשים בסמוך אליו. הפארק נמצא בבעלות משותפת של חברת גב-ים לקרקעות בע"מ והחברה הכלכלית של חיפה. מת"ם הוא מראשוני הפארקים לטכנולוגיה עילית בישראל, ואחד הגדולים שבהם. קרבתו לטכניון מסייעת בגיוס עובדים למרכזי המחקר והפיתוח שבו.
היסטוריה

הפארק הוקם ביוזמת אלרון, עיריית חיפה ומשרד המסחר והתעשייה, שבסוף 1965 ביקשו ממינהל מקרקעי ישראל שטח של 100 דונם לקריה למפעלי אלקטרוניקה. המינהל הקצה לשם כך אדמות שהיו שייכות בעבר לנויהרדטהוף. בניית הפארק החלה בסוף שנת 1968 וטקס הנחת אבן הפינה לפארק נערך ב-6 במרץ 1969. המפעלים של קבוצת אלרון החלו לאכלס אותו בשנת 1972. בשנת 1974 נכנסה לפארק חברת אינטל ובשנת 1984 כבר עבדו בפארק 4,000 עובדים.
בשנת 1991 הוקם מרכז הפיתוח של מיקרוסופט בפארק, שהיה הראשון שהקימה החברה מחוץ לארצות הברית. ב-2015 עבר המרכז לבניין חדש המשתרע על שטח של 7,500 מ"ר.
באוקטובר 1998 מכרה עיריית חיפה לחברת גב-ים, מקבוצת דיסקונט השקעות 50.1% מחברת מת"ם בעלת הפארק, תמורת 240 מיליון שקל, ההצעה הגבוהה ביותר שהוגשה במכרז שנערך.
באוגוסט 2006 הוקם מרכז הפיתוח של גוגל ישראל בפארק.
ב-15 בספטמבר 2008 הונחה אבן הפינה ל"פארק מדעי החיים". זה, עתיד לקום בשטח שמול מתם, מעברו השני של כביש 4. על ניהולו של הפארק החדש מופקדת החברה הכלכלית לחיפה, תוך חיקוי מודל הקמתו ותפעולו של הפארק הוותיק והמצליח, אלא שבפארק העתידי תרוכזנה חברות מתחומי הביולוגיה והביוטכנולוגיה בלבד.
ביוני 2010 חנכה אינטל ישראל את ה-"בניין הירוק" של מרכז הפיתוח שלה, שהוקם בהשקעה של כ-450 מיליון שקל. הבניין הראשון בישראל שקיבל הסמכת LEED Gold שניתנת על ידי המועצה האמריקנית לבנייה ירוקה. הבניין חובר בגשר, מעל רחוב אנדריי סחרוב, לבניין הקיים של אינטל בפארק.
מבנה הפארק

הפארק משתרע על 220 דונם, ומועסקים בו כ־8,000 עובדים.
פארק מת"ם משמש כביתן של חברות רבות, ישראליות ורב-לאומיות, ובהן אלביט מערכות, פיליפס, נטוויז'ן, האחים עופר וצים. החברות אינטל ישראל, מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח, גוגל, אמזון ויאהו! מחזיקות מרכזי מחקר ופיתוח במתחם זה. מעבדת המחקר של יבמ ישראל שכנה במתחם זה עד למעברה למשכנה החדש, סמוך לאוניברסיטת חיפה.
בפארק ניתן למצוא שירותים כגון מסעדות, מרפאה, מרפאת שיניים, מעון לילדים, סניף דואר ומשרדי עורכי דין.
בסמוך למתחם, מצפון לו, נמצאת תחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל וכן מרכזית חוף הכרמל. ממזרח למתחם נמצאים אצטדיון סמי עופר, קניון חיפה, מרכז הקונגרסים הבינלאומי חיפה, מרכז הספורט "ספורטן" ומגדל חברת החשמל.
ראו גם

הגן הטכנולוגי מלחה
סיליקון ואדי
הערות שוליים

↑  קריית אלקטרוניקה גדולה תוקם במבואות חיפה, דבר, 30 בדצמבר 1965
↑  מרכז תעשירת־־המדע ייבנה עוד בשנה זו בחיפה, דבר, 28 ביוני 1968
↑  מת"ם נולד בחיפה ראשי־תיבות שפירושם: חידוש בתעשיה, דבר, 7 במרץ 1969
↑  שמעון רפפורט, מפעלי התעשיות המתוחכמות "נחנקים" בחיפה אין מבנים, מעריב, 26 בדצמבר 1973
↑  שמעון רפפורט, עמק הסיליקון בחיפה בתנופה מואצת, מעריב, 17 בינואר 1984
↑   רז סמולסקי, מיקרוסופט שוכרת 7,400 מ"ר שטחי משרדים בפארק מת"ם בחיפה, באתר TheMarker‏, 7 באוקטובר 2013
↑  רועי גולדנברג, ‏עם נוף לים: כך נראה המרכז החדש של מיקרוסופט בישראל, באתר גלובס, 25 במרץ 2015
↑  מאת דוד חיון, ‏הפיחות והמדד שחקו את התמורה ממכירת מת"ם לגב-ים ב-20 מיליון שקל, באתר גלובס, 15 באוקטובר 1998
↑  הארץ, גוגל חיפשה ומצאה: שכרה 1,100 מ"ר נוספים במרכז הפיתוח שלה בפארק מת"ם, באתר TheMarker‏, 3 במאי 2007
↑  אינטל חנכה את "הבניין הירוק" הראשון בישראל שקיבל הסמכת LEED Gold, באתר "אנשים ומחשבים", 17 ביוני 2010
|  אזורי תעשייה בישראל |
| --- | --- | --- |
| אזורי תעשייה | מעלות (מעלות-תרשיחא) • מגדל תפן (חבל תפן) • צ.ח.ר (ראש פינה) • צ'ק פוסט (חיפה) • אלון תבור (עמק יזרעאל) • קריית ספיר (נתניה) • הרצליה פיתוח (הרצליה) • כפר סבא • נווה נאמן ׁ(הוד השרון) • פארק שרונים (הוד השרון) • עבר הירקון (תל אביב-יפו) • BBC בני ברק • סגולה (פתח תקווה) • קריית אריה (פתח תקווה) • קריית מטלון (פתח תקווה) • חולון • מתחם האלף (ראשון לציון) • מרכז עינב (מודיעין-מכבים-רעות) • עטרות (ירושלים) • הר חוצבים (ירושלים) • תלפיות (ירושלים) • הר טוב • (מטה יהודה) • עד הלום (אשדוד) • שער הנגב וספירים (מועצה אזורית שער הנגב) • תימורים (קריית מלאכי) • עידן הנגב (רהט) • אופקים • באר שבע • עמק שרה (באר שבע) • קריית יהודית (באר שבע) • אבשלום (חבל שלום) • נאות חובב • דימונה • מישור רותם (מישור ימין) • מצפה רמון |  |
| פארקי תעשייה | רמת דלתון (דלתון) • בר לב (אחיהוד) • משגב • קדמת גליל (טבריה) • ציפורת (נוף הגליל) • שגיא 2000 (מגדל העמק) • מת"ם (חיפה) • צבאים (בית שאן) • יקנעם • מבוא כרמל (רמות מנשה) • קיסריה • עמק חפר • יורופארק (יקום) • לב הארץ (כפר קאסם) • אפק (ראש העין) • עתידים (תל אביב-יפו) • אזורים (פתח תקווה) • חמן (חבל מודיעין) • (נתב"ג) • שורק (ראשון לציון) • פלמחים • קריית ויצמן (נס ציונה) • מודיעין • מלחה (ירושלים) • כנות (גדרה) • ראם (בני עי"ש) • קריית גת • נעם (נתיבות) • גב ים נגב (באר שבע) • עומר  • שחורת (אילת) |  |
| אזורי תעשייה ביהודה ושומרון | שח"ק (גוש שקד) • ניצני שלום (שומרון) • בראון (קדומים) • ברקן • אריאל מערב (אריאל) • שער בנימין (מטה בנימין) • מישור אדומים (מעלה אדומים) |  |
| אזורי ופארקי תעשייה עתידיים | רמת בקע • צומת שוקת • מעבר תרקומיא • עירון • גבעת ברנר • רג"מ • בוסתני חפץ • שער הירדן • שער שומרון |  |
| אזורי תעשייה לשעבר | קריית המלאכה (תל אביב-יפו) • ארז (מעבר ארז) • קרני (מעבר קרני) • נווה דקלים • קטיף • ימית • אופירה |  |
| מרחב עורפי | חוף שמן • איירפורט סיטי |  |
ויקי קנפו

| --- | --- |

 לידה:  19 ביולי 1960 (בת 64) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  מצפה רמון 
 
ויקי קנפו  (נולדה ב-19 ביולי 1960) היא פעילה חברתית ישראלית. קנפו הייתה מנהיגת מאבק האמהות במשפחות החד-הוריות בשנת 2003 נגד קיצוץ בקצבאות והבטחת ההכנסה שיזם שר האוצר, בנימין נתניהו.
המחאה

ב-2 ביולי 2003 יצאה קנפו בצעידת מחאה מביתה שבמצפה רמון למשרד האוצר שבירושלים. את הדרך לירושלים עשתה כשהיא אוחזת בדגל ישראל. לאחר מסע בן שבוע לאורך 205 קילומטרים, במהלכו הצטרפו אליה אמהות ממשפחות חד-הוריות נוספות, הצטרפה למאהל מחאה של אמהות חד-הוריות באזור משרדי הממשלה בירושלים, ובכך העניקה למאהל זה פרסום ארצי.
בעקבות צעדתה של קנפו, הצטרפו אחרים למעגל המחאה, בהם, בין השאר, נציגי הנכים והקשישים. מאבקה זכה לסיקור נלהב של התקשורת הישראלית. מאבקה אף כונה "מהפכת יולי" או "מרד העניים". מאבקה של קנפו זכה לייעוץ ולתמיכה לוגיסטית מצד גופים ואישים שונים בהם הקרן החדשה לישראל, שתיל, עמותת ידיד, אחותי, ח"כ יולי תמיר ויואל מרשק, ראש האגף למשימות לאומיות בתנועה הקיבוצית.
לחץ ציבורי כבד הופעל על שר האוצר לשנות את מדיניותו. על אף כמה ויתורים מצידו, שנדחו כבלתי-מספקים על ידי קנפו ושותפיה למאבק, המדיניות לא השתנתה באופן מהותי.
בהמשך המאבק, התגלעו חילוקי דעות במאהל החד-הוריות. בעוד קבוצת נשים חד-הוריות ירושלמיות דרשה את החרפת המאבק וחסימות כבישים, בחרו קנפו ואילנה אזולאי, מנהיגות המאבק, לשמור על מאבק שקט. ב-23 בספטמבר עזבה קנפו את המאהל, חזרה למצפה רמון וגילתה שפוטרה מעבודתה. היא הודיעה כי סיכמה עם צבי וולף, אשר התמודד לראשות מועצת מצפה רמון, שתשובץ במקום השני ברשימתו בבחירות לרשויות המקומיות כחודש לאחר מכן.
לאחר המחאה

לאחר שעזבה את מאהל המחאה, הופיעה קנפו מדי פעם באירועים ציבוריים ובתקשורת. קנפו הייתה חלק מהמשלחת הישראלית שהשתתפה בטקס השקת יוזמת ז'נבה בשווייץ ב-1 בדצמבר 2003. באותה חודש גם השתתפה בתוכנית "תוכנית הטלוויזיה מהפך" בהנחיית אורנה דץ, ו"פגישה לילית" עם קובי מידן.
בינואר 2004 הודיעה שתצטרף למפלגת "יחד - ישראל חברתית דמוקרטית" שהוקמה באותה עת אם רן כהן יעמוד בראשה, אך הוא הפסיד בבחירות לראשות המפלגה ליוסי ביילין.
בדצמבר 2005 הייתה שותפה להקמת מפלגה חדשה - "לחם - לוחמים חברתיים מאוחדים", אך שבועיים אחר כך הודיעה שלא תתמודד בבחירות.
בספטמבר 2004 בחרה קנפו בת ה-44, להצטלם בעירום כדי להעביר את מסריה החברתיים. הסרט צולם על ידי אתר אינטרנט פורנוגרפי ישראלי. לאחר מכן תבעה קנפו את האתר בטענה שלא שולם לה מלוא שכרה.
ב-2011 נבחרה קנפו לשמש כפרזנטורית של רשת השיווק "מגה בול", מהלך שעורר מחלוקת ונדון במספר מאמרי מערכת שפורסמו בתקשורת.
בנובמבר 2016 יצאה שוב קנפו לצעדה, מבית ראש הממשלה בנימין נתניהו בקיסריה לירושלים, כשלצידה צעדו פעילים חברתיים נוספים, תחת הסיסמה "תקציב דו-שנתי עם תיקון חברתי".
בשנת 2017 הייתה שותפה במאבק להשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום.
בינואר 2019 החלה להשתתף בתוכנית הריאליטי "האח הגדול VIP עונה 3".
חיים אישיים

קנפו גרושה ואם לשלושה ילדים. מקיימת אורח חיים טבעוני.[דרושה הבהרה] מתגוררת במצפה רמון.
בספטמבר 2005 בנה הבכור נתנאל פיניאן שהיה מכור לסמים התאבד בגיל 24 בתא מעצר.
עמיר לב באלבומו הכל כאן (2009) כתב שיר בהשראת סיפורה של ויקי כנפו על מחאתה כאם יחידנית ובעקבות התאבדות בנה. השיר נקרא ׳כביש 1׳.
לקריאה נוספת

הנרייט דהאן כלב, נשים בישימון: מרי וסירוב בשולי החברה, הוצאת רסלינג, 2018.
גדי בלום וניר חפץ, מהפכה חברתית - ויקי קנפו, ישראל לאן - 18 שיחות עם האישים שמעצבים את פני המדינה, ידיעות אחרונות ספרי חמד, תל אביב, 2008, עמ' 150 - 173