stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוז"ה
במלחמת העולם השנייה > הקמת רשת גארל

במהלך שנת 1942 החלה המשטרה לבצע גירושים מבתי היתומים למחנות הריכוז הנאציים, ואוז"ה ייסד רשת מחתרתית על מנת להבריח את הילדים למדינות נייטרליות.
לאחר "ליל וניסיה" (ליד ליון) באוגוסט 1942, שבמהלכו 108 ילדי אוז"ה ניצלו מכיבוש וגירוש, יוסף וייל הסתייע במהנדס היהודי-צרפתי ז'ורז' גארל כדי לארגן רשת חשאית של נתיבי בריחה לילדים, הידועה כ"חוג גארל" על שם העומד בראשה. למרות קשיים רבים, הרשת כיסתה ארבעה אזורים עיקריים של דרום וישי (למעט אזור ניס), והייתה מבצעית עד קיץ 1943.
כל אזור פעל בנפרד והיה אוטונומי, בניהולו של מנהל האזור. ז'ורז' גארל תיאם הכל מליון, ארגן את התשתית הטכנית (מסמכים מזויפים, מקומות מחבוא, שיירות), וניהל קשרים עם כל החברים ברשת. תוך כדי תנועה, הוא קיבל החלטות פוליטיות, ערך ביקורים באזורים וארגן כספים כדי להתגבר על מעצרים. אורגנו משפחות, מנזרים ופנימיות להסתרת ילדי אוז"ה. הדבר נעשה באמצעות קשרים אישיים עם הארכיבישוף של טולוז, ז'יל-ז'רו סאלייז', ובאמצעות פעילים ברשת היהודית והלא יהודית.
סגירתם הסופית של כל בתי הילדים לקחה יותר משנה.
במלחמת העולם השנייה > 1943–1944: הברחת הילדים לשווייץ

הברחת ילדי אוז"ה לשווייץ החלה באפריל 1943, בעקבות משא ומתן עם הרשויות השווייצריות להגעתם של ילדים ללא ליווי. כמה מבריחים שעבדו ישירות עם הארגון הוקצו למטרה זו. נבחרו ילדים פגיעים במיוחד שנשלחו לבתים חדשים באזור נפת שבלה, או בקבוצות של 6 עד 10 ילדים לשווייץ. באוגוסט 1943, מספר פלוגות ההברחה הוגדל ממרכזי מגורי הפינוי בסן-ז'רווה (Saint-Gervais) ומז'ב (Megève).
בספטמבר 1943, עם הדיפת הגרמנים לאזור האיטלקי, המשימה הפכה לקשה יותר. ארגון פלוגות ההברחה לשווייץ הופקד בידי ז'ורז' לואנז'ה. לאחר מעצרים רצופים של אנשי הארגון מנובמבר 1943 ועד מרץ 1944, הברחת הילדים כמעט נעצרה. במרץ 1944 היא התחדשה בקצב מואץ, שבוצע במשותף על ידי אוז"ה, "השישית" (תנועת הנוער EIF) ותנועת הנוער הציונית (MJS).
במלחמת העולם השנייה > הסתתרות ושחרור צרפת

לאחר מעצרם של כל מנהיגי אוז"ה ואוז'י"ף בשאמברי בפברואר 1944, נדרש הארגון לרדת למחתרת מוחלטת. הארגון החליט לסגור את בתי הילדים האחרונים וגם את כל המרכזים והמשרדים שלו. אוז"ה המשיך להתקיים באמצעות מפגשים תקופתיים בליון, ברנה בורל או בקרונות רכבת.
לאחר שחרור צרפת בשנת 1944, הארגון המשיך את עבודתו. הוא פתח מחדש את בתי-הילדים כדי לקלוט ילדים שהוריהם נספו וילדים ששרדו את מחנות הריכוז. לאחר מכן החל הארגון לפזר את הילדים שבטיפולו. הילדים נשלחו לבתים בצרפת או לארצות אחרות, כולל ארץ ישראל וארצות הברית. אחד מהבתים בצרפת שהיה בשימוש הארגון לאחר המלחמה ואליו הובאו "ילדי בוכנוואלד" הוא הארמון Château d'Ambloy שהיה בבעלות משפחת מרצבך בכפר אמבלואה (Ambloy) בחבל לואר-א-שר (Loire-et-Cher).
הד"ר יוסף שתקאי היה ממיסדי ארגון אוז"ה בישראל.
לאחר המלחמה

ב-1950, הגיע משווייץ לארצות הברית, ד"ר הנס קליי חבר במועצה המנהלת של אוז"ה בשווייץ שהיה גם אחד ממנהיגי הקהילה היהודית השווייצרית. דר קליי מכריז שם שעיקר הפעולות של אוז"ה הם התוכנית שלו בצפון אפריקה ופעילויות בישראל. כמו כן הדגיש שהפעילויות באירופה בעיקר בצרפת ואיטליה נשארות חלק חשוב של עבודת הארגון. הוא סקר את פעולות הארגון בישראל להבטחת שירותי בריאות לעולים החדשים שמגיעים לישראל ובעיקר לילדים.
בשנת 1951 הפך אוז"ה לעמותת צדקה. כיום היא מעסיקה 650 עובדים ומעל ל-100 מתנדבים. העמותה ממשיכה למלא את המשימה של סיוע רפואי-חברתי בשישה תחומים עיקריים: ילדים, בריאות, נכים, קשישים, זיכרון ופעולה בינלאומית. הארגון תומך בילדים ובני נוער במצוקה, באנשים עם מוגבלויות, קשישים עם מחלת אלצהיימר ובניצולי השואה בהתאם ל"ערכים יהודיים-הומניסטים".
ראו גם

טא"ז
ילדי איזיו
הערות שוליים

↑  אוזה באתר יד ושם
↑  עופר אדרת, מת ז'ורז' לואנז'ר, לוחם מחתרת צרפתי-יהודי שהציל מאות ילדים יהודים בשואה, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2018
↑  טירת אמבלוי
↑  פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור-הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, שתקאי (שוויג) יוסף, עמוד 427]
↑  Dr. Klee, Ose Leader, Arrives in United States; Reports on Non-jewish Aid to Group, JEWISH TELEGRAPHIC AGENCY, ‏18.1.1950 (באנגלית)
↑  האתר הרשמי של OSE (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266171805171  BnF: cb12255348v (data)  GND: 4748835-9  HDS: 046652  ISNI: 0000 0001 1526 6408  LCCN: n91050297  NKC: kn20120326002  SUDOC: 031314791  VIAF: 141538655   WorldCat (עם VIAF): 141538655
אולימפיה (וושינגטון)

מבט על העיר מגיבעת טאמווטר
אולימפיה (באנגלית: Olympia) היא עיר הבירה של מדינת וושינגטון שבארצות הברית. העיר מהווה את מושב מחוז ת'רסטון שבמדינה.
היסטוריה

קודם להתיישבות אירופאית בעיר התגוררו באזור בו ממוקמת העיר שבטים אינדיאנים רבים ובהם שבטי הסקווקסים, ניסקוואלי, דוואמיש, פויאלופ, צ'האליס, סקוואמיש, קווילוט, והמאקה. בשנת 1792 ביקר האירופאי הראשון באזור – פיטר פיוג'יט, שעמד בראש משלחת ונקובר וחקר ומיפה את האזור. בשנת 1853 הוקמה העיר אולימפיה הקרויה על שם ההר הסמוך.
שם העיר נבחר על ידי אייזיק נ. איבי (Isaac N. Ebey), מתושביה הראשונים של העיר.
בשנת 1853 התגוררו בעיר 996 תושבים. זמן קצר לאחר הקמת העיר החלו להגיע אל העיר המהגרים הסיניים הראשונים, אשר התגוררו ב"צ'יינהטאון" של העיר – במפגש הרחובות בין השדרה הרביעית, שדרת קולומביה ודרך הקפיטול.
ראש העיר הראשון של העיר, ויליאם וינלוק מילר (William Winlock Miller), נבחר בשנת 1873.
בשנת 1853, עם הקמת טריטוריית וושינגטון נבחרה העיר לבירת הטריטוריה על ידי איזאק סטיבנס (Isaac Stevens), מושל הטריטוריה הראשון. ערים אחרות בטריטוריה, כגון ונקובר, סטיילאקום, סיאטל וטקומה, התנגדו לבחירת אולימפיה, וניסו להפוך לבירת הטריטוריה. בשנת 1855 אושררה הבחירה על ידי בית המחוקקים של הטריטוריה.
בשנות ה-50 של המאה ה-19 החלה העיר להתפתח בזכות נמל העיר. בשנות ה-70 של המאה ה-19, כאשר נבנו קווי הרכבת העיקריים באזור, לא נבנו קווי רכבת אל העיר, ותושבי העיר נאלצו לממן את מסילת הרכבת מעירם לתחנת הרכבת הקרובה ביותר, המצויה כ-23 ק"מ דרומית לעיר.
בשנת 1889 עוצב סמל העיר על ידי צ'ארלס טלקוט (Charles Talcott), תושב העיר. השימוש הראשון שנעשה בסמל היה בכינוס הראשון של בית המחוקקים של מדינת וושינגטון, שנה לאחר מכן.
רעידת אדמה שאירעה בשנת 1949 פגעה בבנייני העיר ההיסטוריים, ומרבית הבניינים המקוריים של העיר נהרסו. רעידות אדמה נוספות פגעו בעיר בשנים 1965 ו-2001.
בשנת 1967 הוקמה מכללת אוורגרין בהתאם לחקיקה של בית המחוקקים של וושינגטון. מכללה זו הביאה לפיתוח העיר ולהפיכתה למרכז אמנות ותרבות מדינתי.
גאוגרפיה

שטחה הכולל של העיר 48 קמ"ר מהם 43.3 קמ"ר שטחי יבשה ו-4.7 קמ"ר שטחי מים (9.77%).
העיר ממוקמת בקצה הדרומי של מפרץ פיוג'יט ועל חצי האי באד.
מרבית שטחי מרכז העיר הם שטחים שיובשו מהאגם.
אקלים

באזור סביב אולימפיה שורר אקלים ים תיכוני עם קיץ חם ( Köppen Csb ), בעוד שבמיקרו-אקלים המקומי ישנו קיץ יבש  וירידה בטמפרטורות ביולי ואוגוסט למשך הלילה. רוב מזג האוויר המערבי בוושינגטון מובא על ידי מערכות מזג האוויר בגלל מיקומו ליד האיים האלאוטיים באלסקה. הוא מכיל אוויר קר ולח, שמביא גשם, קור, עננות וערפל במערב וושינגטון. נובמבר עד ינואר הם החודשים הגשומים ביותר של אולימפיה. רחובות העיר עלולים להגיע למצב של נחלים ונהרות במהלך חודשים נובמבר עד פברואר. הטמפרטורה הממוצעת החודשית הרגילה נעה בין 5.5 מעלות צלזיוס בחודש דצמבר ל-17.5 מעלות צלזיוס באוגוסט.
ממוצע המשקעים באולימפיה  1,270 מ"מ בשנה. המשקעים השנתיים נעו בין 29.92 אינץ' '(760 מ"מ) בשנת 1952 ל-66.71 אינץ' (1,694 מ"מ) בשנת 1950,  עם תקופת שיא בשנת 1948, הטמפרטורות הקיצוניות נעו בין 24 מעלות מתחת לאפס ב- -1 בינואר 1979, עד 40 מעלות צלזיוס, לאחרונה ב-29 ביולי 2009.  בממוצע ישנם 6.3 ימים בשנה עם טמפרטורות שמגיעות ל -32 מעלות צלזיוס, 1.8 ימים שבהם הטמפרטורה נשארת על האפס או מתחת לכל שעות היממה, ו- 78 לילות שבהם הטמפרטורות מגיעות לנקודת האפס.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
טמפרטורות חודשיים וטמפרטורות שיא באולימפיה
| חודש | ינו' | פבר' | מרץ | אפר' | מאי | יוני | יולי | אוג' | ספט' | אוק' | נוב' | דצמ' |
| טמפרטורות שיא גבוהות | 17.7 | 22.7 | 26.1 | 30.5 | 35.5 | 38.3 | 39.4 | 40 | 36.6 | 90 | 32.2 | 23.3 |
| טמפרטורות גבוהות | 6.88 | 9.05 | 11.66 | 14.55 | 18.11 | 21.11 | 24.5 | 25 | 22.05 | 15.77 | 9.77 | 6.55 |
| טמפרטורות נמוכות | -0.11 | 0.33 | 1.16 | 2.5 | 5.55 | 8 | 9.77 | 9.72 | 7.16 | 3.83 | 1.83 | 0 |
| טמפרטורות שיא נמוכות | -22.2 | -18.3 | -12.7 | -5 | -3.9 | -1.1 | 1.6 | 0.5 | -3.8 | -10 | -18.3 | -21.6 |
| משקעים (מ"מ) | 191.5 | 156.7 | 134.3 | 90.9 | 56.6 | 45.2 | 20.8 | 27.9 | 51.5 | 106.4 | 206.5 | 200.4 |
ממשל

מאז שנת 1982 מנוהלת העיר על ידי מועצת עיר נבחרת בת 11 חברים, שבראשה עומד ראש עיר נבחר. עד שנת 1982 ניהלה את העיר מועצה בת שלושה חברים.
תרבות

העיר אולימפיה מהווה מרכז אמנות ותיאטרון אזורי. בעיר מספר להקות תיאטרון ובהם "תיאטרון הבירה" (Capital Playhouse), "תיאטרון אמני אולימפיה" (Theater Artists Olympia), "התיאטרון הקטן של אולימפיה" (Olympia Little Theater) ו"תיאטרון ההארלקין" (Harlequin).
מדי שנה נערך בעיר פסטיבל קולנוע, פסטיבל כרזות של סרטים ופסטיבל סרטי וידאו.
תחבורה

העיר אולימפיה מקושרת למערכת הרכבות האמריקאית הלאומית המופעלת על ידי חברת אמטראק. העיר מקושרת לפורטלנד שבמדינת אורגון, לסקרמנטו וללוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה וערים נוספות במדינת וושינגטון בהם סיאטל וטאקומה. כמו כן העיר מקושרת באמצעות רכבת לעיר ונקובר בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
את העיר משרת גם כביש בין-מדינתי 5 שכיוונו מדרום לצפון, והמקשר בין גבול מקסיקו-ארצות הברית ליד סן דייגו לגבול ארצות הברית–קנדה בעיירה בליין.
השכלה

בעיר אולימפיה 18 בתי ספר מהם 11 בתי ספר יסודיים, ארבע חטיבות ביניים ו-3 בתי ספר תיכוניים בהם לומדים כ-9,200 תלמידים.
בעיר פועלת מכללת מדינת אוורגרין (מכללת המדינה ירוקת העד), המכללה הקהילתית סאות' פיוג'יט סאונד, ובסמוך לעיר מצויה אוניברסיטת סנט מרטינז.
ערים תאומות

יפן קאטו, יפן
בעבר היו לעיר הסכמי ערים תאומות עם יוון אולימפיה, יוון ועם אוזבקיסטן סמרקנד, אוזבקיסטן אולם אלה אינם בתוקף כיום.
ב-18 באפריל 2007 דחתה מועצת העיר הצעה להכריז על רפיח שברצועת עזה כעיר תאומה של אולימפיה.
הערות שוליים

↑  טמפרטורות אולימפיה, על פי אתר Ustravelweather.com
↑  אתר רשמי של מועצת העיר
↑  ערים תאומות של אולימפיה
| דגל וושינגטון מדינת וושינגטון |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | אולימפיה |  |
| אזורים גאוגרפיים | חצי האי קיטסאפ • חצי האי לונג ביץ' • חצי האי אולימפיק • איי סן חואן • רכס הרי הקסקייד • נהר קולומביה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | סיאטל • ספוקיין • טקומה • ונקובר • בלוויו • קנט • אוורט • רנטון • יאקימה • פדראל וואיי • ספוקיין וואלי • קירקלנד • בלינגהאם • קנוויק • אובורן • פאסקו • מריסוויל • לייקווד • רדמונד • שורליין |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות וושינגטון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550345905171  GND: 4271795-4  LCCN: n79091459  MusicBrainz: dc14405c-7534-457a-8672-54593b8805b9  NARA: 10045981  VIAF: 152432410   WorldCat (עם VIAF): 152432410 
בית המשפט הישן ופארק סילבסטר
אוריאל רינגולד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 (בן 89 בערך) ראשון לציון, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אוריאל רַינגולד (ריינגולד) (1 באוקטובר 1935 – 10 ביולי 2008) היה סופר עברי, עורך ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה

רינגולד נולד בראשון לציון למשפחה של פועלים, בעלי זיקה הדוקה לארגון ההגנה, הוא הוכנס על ידי הוריו לקיבוץ גבת, שם למד והתחנך, וסיים את לימודיו, ואף היה חבר בקיבוץ כמה שנים.
אוריאל התחתן עם נגה לבית קלעי ולשניים נולדו שתי בנות, כליל ואילת, ובן אחד, רודד. השניים התגרשו בהמשך.
רינגולד למד הוראה בסמינר - לימים מכללת - "אורנים". ועלה לירושלים להשלמת לימודיו בהיסטוריה וכלכלה באוניברסיטה העברית. בשנת
1968 הצטרף למערכת עיתון הילדים "הארץ שלנו", תחילה היה סגן העורך של השבועון, ומשנת 1974 הפך לעורך השבועון עד סגירתו בשנת 1985.
הוא פרסם ב"הארץ שלנו" מאות סיפורים, רשימות עורך וכתבות. רינגולד היה גם בין יוזמי הפרס לסיפור הילדים הקצר על שמו של יעקב אשמן. בשנת 1956, בעת "מבצע קדש", היה בין לוחמי חטיבה תשע ולימים, בשנת 1966, הוציא את ספרו "המסע אל שארם-א-שייך", המספר בהומור ובלבביות את סיפור מסעה הקשה של החטיבה מאילת לקצה חצי האי סיני.
במהלך שנות ה-90 הכיר את רותי וסרמן, לה נישא בשנת 2008, כשבועיים לפני פטירתו ממחלת הסרטן, בה לקה שנתיים קודם לכן.
ספריו

הריינגולדים והאברונינים מצ’נסטוחוב ומלודז’, דורות אחרונים, רעננה, 2000.
המסע אל שארם א שייח, עם חטיבה תשע במערכת סיני, מעריב, תל אביב, 1966.
יום הזיכרון לחללי צה"ל, ליקטו וערכו אוריאל ריינגולד ואורה לימור, משרד הביטחון, 1978.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428483605171  VIAF: 49148874340549620151   WorldCat (עם VIAF): 49148874340549620151 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איקוולאונה

איקוולאונה או איקובלאונה (בלטינית: Icovellauna, מקלטית: "מים") היא אלה שפולחנה היה נפוץ בגאליה (צרפת של ימינו) ובמערבה של גרמניה. מקדשים לאלה זו הוקמו במץ ובננסי (שניהם בצרפת), ומקדש נוסף התגלה בטריר (בגרמניה).
המקדש שהתגלה במץ (בשנת 1879, על ידי האב מולר) היה מקדש מתומן ובמרכזו בריכה. גרם מדרגות שהקיף את מבנה המקדש ואת הבריכה, הוביל לתוך הבריכה ואיפשר למאמינים להניח בה מנחות ולשאוב ממימיה המקודשים. צורת המקדש, וכן פסלונים של האל מרקוריוס מהמיתולוגיה הרומית, מעידים כי מדובר במקדש מרפא, וכי איקוולאונה הייתה אלת מרפא.
לקריאה נוספת

Miranda Green, Symbol and Image in Celtic Religious Art,Routledge, 1992
Roy A. Adkins, Handbook to life in ancient Rome,
Oxford University Press US, 1998
איירין רוזנפלד

| --- | --- |

 לידה:  3 במאי 1953 (בת 71) וסטבורי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קורנל  בית הספר התיכון של טרספר קלארק המערבי  Samuel Curtis Johnson Graduate School of Management 
 מעסיק:  מונדלז אינטרנשיונל, קראפט, פריטו-ליי, Dancer Fitzgerald Sample 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
איירין רוזנפלד (Irene Rosenfeld נולדה ב-3 במאי 1953) היא אשת עסקים אמריקאית יהודיה, כיהנה כמנכ"לית ויושבת ראש חברת המזון והמשקאות האמריקאית הבינלאומית "Mondelēz International" (לשעבר "קראפט"), מהגדולות בתחום בעולם.
ביוגרפיה

רוזנפלד נולדה בווסטברי שבמדינת ניו יורק. הוריה הם סימור, ממוצא יהודי רומני, וג'ואן בלקר, ממוצא יהודי גרמני. לרוזנפלד תואר ראשון בפסיכולוגיה, תואר שני במדעי העסקים, ותואר דוקטור בשיווק וסטטיסטיקה מאוניברסיטת קורנל. נשואה ולה שני ילדים.
רוזנפלד עבדה בתחילה בסוכנות פרסום בניו יורק, ובהמשך הצטרפה לחברת המזון "General Foods" ועסקה בתחום חקר שוק. עוסקת כשלושים שנה בעסקי המזון.
ב-2004 מונתה למנכ"לית חטיבת החטיפים של "פפסיקו", "Frito-Lay". במהלך תפקידה קידמה את ייצורם של מוצרים בריאים יותר. ב-2006 מונתה למנכ"לית "קראפט", אחת משתי חברות המזון הגדולות בארצות הברית, וב-2007 מונתה גם ליושבת ראש החברה. במסגרת תפקידה קידמה את עסקי החברה בארצות הברית, קנדה ומוסקבה. ב-2010 הובילה את מהלך רכישת חברת הממתקים "קדבורי" הבריטית. ב-2012 נותרה בתפקידה בראש חטיבת החטיפים של קראפט, שפוצלה מתוך קראפט ושינתה את שמה ל-"Mondelēz International". היא פרשה מתפקידה בסוף 2017.
ב-2010 דורגה במקום השני ברשימת 10 הנשים החזקות בארצות הברית של המגזין פורבס, ב-2011 דורגה במקום העשירי ברשימה זו, וב-2012 במקום ה-13. שכרה הוערך ב-2010 ב-19.288 מיליון דולר, מה שהציב אותה במקום ה-48 בדירוג שכר המנכ"לים של פורבס.
רוזנפלד חברה בארגון "המועדון הכלכלי של שיקגו", ומכהנת כחברת דירקטוריון ב-"Grocery Manufacturers Association", ב-"Consumer Goods Forum", ובאוניברסיטת קורנל.
הערות שוליים

1 2  נתן ליפסון, מה שלמדתי  מאיירין רוזנפלד, באתר הארץ, 23 ביוני 2010
↑  רויטרס, ‏מנכ"לית לקראפט, באתר גלובס, 27 ביוני 2006
↑  לאחר חודשים של מאבק: קראפט תרכוש את קדבורי תמורת 19.2 מיליארד דולר, באתר גלובס, 19 בינואר 2010
↑   ג'ולי קרסוול, הניו יורק טיימס, הנשים המעטות שפרצו את תקרת הזכוכית - נפלו לתהום עמוקה, באתר TheMarker‏, 17 באוגוסט 2017
↑  סוכנויות הידיעות, מישל אובמה בראש דירוג הנשים החזקות של המגזין "פורבס", באתר הארץ, 7 באוקטובר 2010
↑  The 100 Women Who Run The World, באתר פורבס
אורן הסוכר

| אורן הסוכר |
| --- | --- |
 אורן הסוכר
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מחטנאים
מחלקה:: מחטניים
סדרה:: מחטיים
משפחה:: אורניים
סוג:: אורן
מין:: אורן הסוכר
שם מדעי
 Pinus lambertiana ‏דאגלס
תחום תפוצה


אורן הסוכר (שם מדעי: pinus lambertiana, באנגלית: sugar pine) הוא מין האורן הגבוה והמסיבי ביותר והוא בעל האצטרובל הארוך ביותר מבין כל המחטניים. בית הגידול הטבעי של העץ הוא בהרים שלחוף האוקיינוס השקט באמריקה הצפונית ממדינת אורגון בצפון דרך קליפורניה שבארצות הברית וכלה במדינת באחה קליפורניה במקסיקו.
אורן הסוכר הוא מקור חשוב לעץ, כשקצב הכריתה עולה על קצב ההתחדשות.
אטימולוגיה

מקור השם אורן הסוכר בשרף המתוק של העץ שהאינדיאנים בארצות הברית השתמשו בו כממתיק. חוקר הטבע האמריקני ג'ון מיור, שכינה את העץ "מלך המחטניים", טען כי שרף העץ עדיף על סירופ מייפל.
סיומת שמו המדעי "למברטיאנה" (lambertiana) ניתנה לעץ על ידי הבוטנאי הסקוטי דייוויד דאגלס (David Douglas‏; 1834-1799) לכבודו של הבוטנאי האנגלי איילמר ברק למברט (Aylmer Bourke Lambert‏; 1842-1761).
תיאור > תפוצה ובית גידול

אורן הסוכר גדל בעיקר על המדרונות המערביים (המקבלים את עיקר הגשם) של רכסי ההרים לאורך החוף במערב ארצות הברית, במדינות אורגון וקליפורניה, אבל גם במערב נבדה ובצפון מערב מקסיקו במדינת באחה קליפורניה, בייחוד ברכסי ההרים של רכס קסקייד, סיירה נבדה, רכסי החוף הפסיפי וסיירה סן פדרו מרטיר (Sierra San Pedro Martir).
העץ גדל על קרקע לחה, חולית, נייטרלית או מעט חומצית בגבהים שבין 300 ל-3,200 מטרים. התנאים האופטימליים הם קרקע חמרה חולית עמוקה שמקורה בבלייה של גרניט בגבהים שבין 1,500 ל-2,000 מטרים. אורן הסוכר הוא עץ חסון ועמיד בטמפרטורות של עד 15°C-. הוא מעדיף אור שמש ישירה או צל קל.
משך החיים המקסימלי של העץ הוא כ-600 שנים.
אורן הסוכר מוגדר ברשימה האדומה של ה-IUCN כ""ללא חשש" ("Lower Risk / Least Concern"). עם זאת, מוזכר החשש מהנזקים הנגרמים מהפתוגן Cronartium ribicola (ראו בהמשך).
תיאור > מורפולוגיה

אורן הסוכר הוא מין האורן הגדול ביותר, כשהוא גדל בממוצע לגובה שבין 40 ל-60 מטרים, ובמקרים יוצאי דופן לגובה 82 מטרים. קוטר הגזע בין 1.5 ל-2.5 מטרים, ובמקרים יוצאי דופן 3.5 מטרים. העץ הגבוה ביותר שנמדד מעולם היה "ענק יוסמיטי" ("Yosemite Giant"), עץ בגובה 82.05 מטרים בפארק הלאומי יוסמיטי, שמת כתוצאה מהדבקות בחיפושית מתת-המשפחה Scolytinae ב-2007. העצים הגבוהים ביותר גדלים בדרום אורגון והפארק הלאומי יוסמיטי. ביער הלאומי אומפקווה גדל אורן סוכר בגובה 77.7 מטרים ואחר גדל ביער הלאומי הנהר רוג – סיסקיו בגובה 77.2 מטרים. העץ הגבוה ביותר בפארק הלאומי יוסמיטי, נכון ל-2013, הוא בגובה 80.5 מטרים.
גזע העץ ישר ונוף העץ הוא חרוט צר פתוח. קליפת הגזע של עצים צעירים חלקה ובגוון חום בהיר, ואחר כך הקליפה מתעבה ומתפצלת. הענפים מאונכים לגזע ונוטים במקצת בקצותיהם. חוטרים צעירים הם עבים עם שיער קצר חום רך. לניצים צורת ביצה עד גליל בגוון אדום-חום, אורכם בין 3 ל-8 מילימטרים והם מכוסים בקשקשים מהודקים.
אורן הסוכר חבר בתת-הסוג Strobus (באנגלית white pine – "אורן לבן") של הסוג אורן. כמו כל החברים בתת-הסוג העלים מקובצים ליחידות של חמש מחטים, כשהנדן (בסיס העלים) נשיר. אורכן בין 7 ל-10 סנטימטרים ורוחבן בין 1.5 ל-2 מילימטרים. המחטים קשיחות, צבען ירוק כהה, קצותיהן חדים ושפתותיהם משוננות. בחלקם התחתון של המחטים קווי פיוניות לבנים כחלחלים. המחטים נשארות על העץ בין שנתיים לשלוש.
צבע האצטרובל הזכרי הוא צהוב, גלילי ואורכו 15 מילימטרים. האצטרובלים הנקביים מבשילים אחרי שנתיים. צבעם חום בהיר מבריק, אורכם בין 30 ל-60 סנטימטרים, ורוחבם בין 8 ל-11 סנטימטרים במצב סגור, ועד 25 סנטימטרים במצב פתוח. צורת האצטרובל גלילית והוא תלוי מהענף. הקשקשים של האצטרובל הנקבי מכיל הזרעים הם דמויי עור, בצורת טריז רחב כשגבם קמור וקצותיהם קהים מעוגלים במקצת. אורך הזרע בין 10 ל-12 מילימטרים, כשאליו מחובר כנף באורך 2 עד 3 סנטימטרים שעוזר לזרעים להתפזר ברוח. הזרעים של אורן הסוכר אכילים, כלומר הם מין של צנובר.
שלפוחית החלודה של האורן הלבן

אורן הסוכר נפגע בצורה קשה מCronartium ribicola, מין של פטריית חלודה (כינוי לפטריות מהסדרה Pucciniales) המכונה באנגלית white pine blister rust (שלפוחית החלודה של האורן הלבן). הפטרייה הגיעה בטעות מאירופה לאי ונקובר בקולומביה הבריטית ב-1909, ומאז היא התפשטה כשהיא תוקפת בעיקר את מיני האורן המכונים באנגלית "אורן לבן", שאורן הסוכר הוא אחד מהם. אחוז גבוה של אורני סוכר מתו לאחר שנדבקו בפטרייה, בייחוד בצפון אזור הגידול של המין, הקרוב יותר לאזור שממנו הגיעה הפטרייה ולכן נחשף אליה לזמן ארוך יותר. הפטרייה קטלה גם את מרבית האורנים מהמין אורן לבן מערבי (Pinus monticola) ואורן לבן-קליפה (Pinus albicaulis) במרבית השטחים בהם גדלו באופן טבעי. שירות היערות של ארצות הברית מפעיל תוכנית לטיפוח זנים חסינים בפני הפטרייה של אורן הסוכר ואורן לבן מערבי. שתילים של עצים אלו ניטעו בטבע. ארגון מתנדבים הקרוי "קרן אורן הסוכר" (Sugar Pine Foundation) הפועל באגן אגם טאהו הצליח לאתר עצים חסינים בפני הפטרייה והוכיח כי חשוב שהציבור יסייע לשירות היערות של ארצות הברית בשיקום מינים אלו. עם זאת, הפטרייה פחות נפוצה בקליפורניה, ומיני האורנים שהוזכרו שרדו בה במספרים גדולים.
לקריאה נוספת

Chase, J. Smeaton (1911). Cone-bearing Trees of the California Mountains. Chicago: A. C. McClurg & Co. pp. 99. LCCN 11004975. OCLC 3477527., with illustrations by Carl Eytel - Kurut, Gary F. (2009), "Carl Eytel: Southern California Desert Artist", California State Library Foundation, Bulletin No. 95, pp. 17-20 retrieved November 13, 2011
Muir, J. (1911). My First Summer in the Sierra.
הערות שוליים

↑  אורן הסוכר באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  pinus lambertiana, efloras.org
↑  Sugar Pine Point State Park, The Trailmaster
↑  Sugar pine, Oregon Encyclopedia
↑  Pinus lambertiana. US National Plant Germplasm System
↑  Sugar Pine, USDA Forest Service
↑  Pinus lambertiana, IUCN
↑  The Sugar Pine Foundation
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543840305171  LCCN: sh85129713 
אצטרובלים נקביים סגורים של אורן הסוכר
שני גזעי אורני סוכר (שמאל) בסמוך לגזעי סקוויה ענקית (מרכז)
אלון איתי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בדצמבר 1946 (בן 77) גלאזגו, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  אלון רוברט וודל 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  מכון ויצמן למדע  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  שמעון אבן
 מוסדות:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תלמידי דוקטורט:  הדס שכנאי,עדו דגן
 פרסים והוקרה:  פרס דייקסטרה (2016) 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 מחקרים במדעי המחשב
 
אלון איתי (נולד ב-12 בדצמבר 1946) הוא מדען מחשב ישראלי ופרופסור בטכניון.
ביוגרפיה

אלון איתי נולד בגלאזגו בירת סקוטלנד בשם אלון רוברט וודל. אביו אלכסנדר וויליאם וודל ואימו שושנה בוברוב (המשוררת מרים אורן). בגיל שנה עבר ללונדון. הוא עלה לישראל בשנת 1953 והתגורר בתל אביב.
בשנת 1969 הוא סיים לימודי תואר באוניברסיטה העברית בירושלים והמשיך ללימודים במכון ויצמן למדע בה סיים תואר שני במדעי המחשב ותואר שלישי בשנת 1976.
לאחר סיום הלימודים אלון איתי נקלט בטכניון ושנת 1996 התמנה לפרופסור ובשנת 2015 לפרופסור אמריטוס.
בשנת לימודים 1984/85 הוא לימד באוניברסיטת שיקגו ובשנים 92–1991 עבד במעבדות בל.
בשנים 2002–2005 אלון איתי היה דיקן של פקולטה למדעי המחשב בטכניון.
אלון איתי התמקד במחקרים בתחום שפות תכנות, אלגוריתמים, תכנות מבוזר ועוד.
בשנת 2016 הוא זכה בפרס דייקסטרה.
הוא בנה של המשוררת מרים אורן. נשוי לתמר איתי ואב ליעל איתי פק (פסיכולוגית קלינית) ואורי איתי (מדען נתונים). הוא מתגורר בחיפה.
אוריאל רוזן

| --- | --- |

אל"ם (מיל') אוריאל רוזן
 לידה:  23 באוקטובר 1934 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  12 ביולי 2017 (בגיל 82)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 9 בחטיבה 14  סגן מפקד חטיבה 500  מ"מ מפקד חטיבה 460  מפקד חטיבה 211  רמ"ט אוגדה 49  רמ"ט גיס 446
 פעולות ומבצעים
   מבצע קדש    מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון הראשונה 
 
אוריאל רוזן (רוזנברגר), (23 באוקטובר 1934 – 12 ביולי 2017) היה קצין צבא מוותיקי חיל השריון בצה"ל.
ביוגרפיה

רוזן נולד ב-23 באוקטובר 1934 בתל אביב להורים ילידי גרמניה. בצעירותו היה חניך, מדריך וראש גדוד בשבט צופי רמת גן.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

רוזן התגייס לצה"ל בספטמבר 1953, סיים קורס מפקדי טנקים והוצב כמדריך תותחנות שריון בבית הספר לשריון. סיים בשנת 1955 קורס קציני שריון כחניך מצטיין והוצב כמפקד מחלקה בפלוגת טנקים א' בגדוד 82, חטיבה 7. במבצע "קדש" פיקד כסגן מפקד פלוגה (סמ"פ) תחת מפקד הפלוגה סרן משה בר כוכבא (בריל) והשתתף בכיבוש מחנות אבו עגילה וסכר הרואיפה, פעולה שזיכתה את הפלוגה בצל"ש.
בסוף 1956 השתחרר מצה"ל ועבר לעסקים פרטיים, כאשר בשירות המילואים הוא שימש כסגן מפקד פלוגה בחטיבה 27 שהפעילה טנקי שרמן ו־AMX-13, וסיים בסוף שנת 1959 קורס מפקדי פלוגות.
חזר לשרת בצבא הקבע בסוף 1966, הועלה לדרגת רב-סרן ומונה לסגן מפקד גדוד 52 בחטיבה ממוכנת 14. במלחמת ששת הימים השתתף הגדוד תחת פיקודו של ששון יצחקי, ובמסגרת אוגדת האלוף שרון, בהבקעת וכיבוש המערך הדיוויזיוני המצרי באום-כתף ואום-שיחן ובפתיחת ציר ניצנה-אבו עגילה.
בדצמבר 1969 הועלה לדרגת סגן-אלוף ומונה למפקד גדוד 9 בחטיבה 14. הסב את הגדוד מחרמ"ש לטנקי פטון (מגח-3) והשתתף עם הגדוד במלחמת ההתשה בגזרה הצפונית של תעלת סואץ.
בשנת 1971 מונה מדריך בקורס מפקדי פלוגות וקצין ההדרכה של מפקדת גייסות השריון (מפג"ש). ביום הקודם לפרוץ מלחמת יום הכיפורים, ב־5 באוקטובר 1973, מונה לסגן מפקד חטיבה 500 (חטיבת מתקן האימונים החילי). ב־11 באוקטובר מונה לממלא מקום סגן מפקד חטיבה 460 (חטיבת בי"ס לשריון). השתתף בקרבות הבלימה, בצליחת תעלת סואץ ובכיתור הארמייה השלישית.
אחרי המלחמה חזר רוזן לשמש קצין ההדרכה של מפקדת גייסות השריון. בשנת 1975 הועלה לדרגת אלוף-משנה, היה מקימה ומפקדה הראשון של חטיבה 211 (שומרי ירושלים) בפיקוד המרכז. שנה לאחר מכן מונה לראש מטה (רמ"ט) אוגדת מילואים משוריינת 49 בפיקוד הצפון והשתתף במבצע ליטני. בשנת 1978 מונה לראש מטה גיס 446 בפיקוד הצפון. בשנת 1981 התמנה לראש מחלקת אימונים באגף ההדרכה במטכ"ל. רוזן פרש מצה"ל בשנת 1985 לעסקים פרטיים.
ביוגרפיה > השכלה

רוזן בוגר בית הספר לפיקוד ומטה (1969) והמכללה לביטחון לאומי (1981).