stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסטרליה במלחמת העולם השנייה
המלחמה באוקיינוס השקט > המערכה באזור הצפון-מערבי

המתקפה על דרווין בפברואר 1942 ציינה את תחילתה של מערכה אווירית ממושכת על צפון אוסטרליה ועל איי הודו המזרחית ההולנדים שנכבשו על ידי היפנים. לאחר המתקפה הראשונה על דרווין, שיגרו בעלות הברית במהירות טייסות קרב לתגבור כוחות הצבא בצפון כדי שיגנו על העיר מפני סכנת פלישה. יחידות אוויר אלו גם ביצעו תקיפות על עמדות יפניות באיי הודו המזרחית ההולנדים והיפנים הגיבו בעשרות תקיפות של שדות תעופה בדרווין ובסביבותיה במהלך 1942 ו-1943, שמעטות מהן גרמו לנזק משמעותי. תקיפות אלו זכו למענה ממטוסי הקרב של ארצות הברית, אוסטרליה ובריטניה והיפנים איבדו בהדרגה רבים מכלי הטיס שלהם, ככל שמערך ההגנה על דרווין השתפר. בתקופה זו ניהלו היפנים גם סדרה של תקיפות קטנות חסרות השפעה על עיירות ועל שדות תעופה בצפון קווינסלנד ובאוסטרליה המערבית.
במקביל לעצירת ההתקפות היפניות על צפון אוסטרליה בסוף 1943, נמשכה מתקפת בעלות הברית עד לתום המלחמה. בסוף 1942 ניהלו מטוסי בעלות הברית התקפות על טימור, כסיוע לכוחות הגרילה האוסטרלים שם. מראשית 1943 פעלו טייסות המפציצים הכבדים של ארצות הברית כנגד מטרות יפניות במזרח איי הודו המזרחית ההולנדים מבסיסים ליד דרווין. המתקפה הזאת התעצמה החל מיוני 1943 כדי להסיט את הכוחות היפנים הרחק מגינאה החדשה ומאיי שלמה ולקחו בה חלק יחידות מפציצים אוסטרליות, הולנדיות ואמריקאיות. ההתקפות המשיכו עד לתום המלחמה ובסוף 1944 הוחלפו המפציצים הכבדים האמריקאים בטייסות אוסטרליות שהיו מצוידות במפציצים B-24. החל מ-1944 הוצבו בדרווין גם כמה טייסות PBY קטלינה, שניהלו פעולות הנחת מוקשים חשובות ברחבי דרום-מזרח אסיה.
המלחמה באוקיינוס השקט > קרב בורנאו

קרב בורנאו, שהתנהל ב-1945, היה הקרב העיקרי האחרון של בעלות הברית בזירת דרום-מערב האוקיינוס השקט. בסדרה של תקיפות ימיות בין 1 במאי ו-21 ביולי, תקף הקורפוס הראשון האוסטרלי, בפיקודו של לוטננט גנרל לזלי מורשיד את הכוחות היפנים שהחזיקו באי. כוחות אוויריים וימיים של בעלות הברית, שבמרכזם הצי השביעי של ארצות הברית, בפיקודו של אדמירל תומאס קינקייד, חיל האוויר הטקטי הראשון של אוסטרליה, וחיל האוויר ה-13 של ארצות הברית, לקחו גם הם חלק חשוב במערכה. מטרות המערכה היו לתפוס את שדות הנפט של בורנאו ואת מפרץ ברוניי כדי לסייע לפלישה ליפן בהנהגת ארצות הברית ולשחרור מלאיה בהנהגת בריטניה, שתוכננו להתקיים מאוחר יותר באותה שנה. ממשלת אוסטרליה סירבה להצעתו של מקארתור להרחיב את המתקפה ולכלול את שחרור ג'אווה ביולי, והחלטתה לא להקצות את הדיוויזיה השישית לטובת מבצע זה תרמה לאי יציאתו לפועל.
המערכה נפתחה ב-1 במאי, כאשר כוחות הבריגדה ה-26 נחתו באי הקטן טראקאן שליד חופו המזרחי של בורנאו. מטרות המבצע היו לאבטח את שדה התעופה של האי כבסיס תמיכה לנחיתות שתוכננו בברוניי ובבאליקפאפן. בעוד שהציפייה הייתה שתפיסת טראקאן והפעלתו של שדה התעופה תארך מספר שבועות בלבד, נמשכו הקרבות הקשים על האי עד 19 ביוני ושדה התעופה נפתח רק ב-28 ביוני. כתוצאה מכך נחשב מבצע זה באופן כללי כבלתי כדאי.
השלב השני במערכה בבורנאו החל ב-10 ביוני, כאשר הדיוויזיה התשיעית ניהלה במקביל מספר מתקפות בצפון-מערב בורנאו, באי לבואן ובחוף ברוניי. בעוד שהשליטה בברוניי הושגה עד מהרה, חיל המצב היפני בלבואן החזיק מעמד במשך שבוע. לאחר שהושגה השליטה באזור מפרץ ברוניי, נחתה הבריגדה ה-24 בצפון בורנאו והבריגדה ה-20 התקדמה לאורך החוף המערבי של האי דרומה מברוניי. שתי הבריגדות התקדמו במהירות תוך שהם נתקלים בהתנגדות יפנית חלשה ורוב החלק הצפון מערבי של בורנאו שוחרר עד תום המלחמה. במהלך המערכה בבורנאו, קיבלה הדיוויזיה התשיעית סיוע מלוחמים מקומיים שניהלו מלחמת גרילה כנגד היפנים בסיועם של הכוחות המיוחדים האוסטרלים.
השלב השלישי והאחרון במערכה בבורנאו היה כיבושה של באליקפאפן שעל החוף המזרחי-מרכזי של האי. ההחלטה על קיומו של מבצע זה נתקלה בהתנגדותו של גנרל בליימי, שהאמין שהוא בלתי נחוץ, אך המבצע יצא לדרך בהוראתו של מקארתור. לאחר עשרים ימים בהם התנהלה הפצצת הכנה אווירית וימית, נחתה הדיוויזיה השביעית ב-1 ביולי ליד העיר. השליטה על באליקפאפן ועל סביבותיה הושגה ב-21 ביולי לאחר לחימה קשה, אך פעולות הטיהור נמשכו עד לתום המלחמה. כיבוש באליקפאפן היה המבצע הקרקעי האחרון בקנה מידה גדול שנוהל על ידי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. אף על פי שעל קיומה של המערכה בבורנאו נמתחה ביקורת באוסטרליה באותה עת ובשנים שלאחר מכן, על רקע היותה חסרת טעם ועל אובדן חיי האדם שהיה כרוך בה, היא השיגה כמה מטרות, כמו הרחבת היקף הבידוד של כוחות יפנים משמעותיים שהחזיקו בחלק העיקרי של איי הודו המזרחית ההולנדים, כיבוש בארות נפט חשובים ושחרור שבויי מלחמה של בעלות הברית, שהוחזקו שם בתנאים גרועים.
המנהיגות האוסטרלית החליפה ידיים במהלך התנהלותה של המערכה בבורנאו. ראש הממשלה ג'ון קרטין לקה בנובמבר 1944 בהתקף לב ועד 22 בינואר 1945 כיהן תחתיו סגנו, פרנק פורד. באפריל אושפז קרטין שנית ושר האוצר, בן צ'יפלי, כיהן כראש הממשלה בפועל כשפורד נכח בוועידת סן פרנסיסקו. ב-5 ביולי 1945 מת קרטין ופורד הושבע כראש הממשלה. פורד לא זכה בתמיכתה של מפלגתו והוחלף בצ'יפלי ב-13 ביולי.
המלחמה באוקיינוס השקט > המודיעין

אוסטרליה פיתחה מערך מודיעין מורכב במהלך המלחמה. קודם לפרוץ המלחמה, כמעט ולא היו ברשות הכוחות הצבאיים של אוסטרליה אמצעים לאיסוף מודיעין והם נסמכו על מידע שהועבר להם על ידי שירותי המודיעין הבריטים. כמה יחידות לאיסוף מודיעין אותות הוקמו ב-1939 וב-1940, שלהן היו כמה הצלחות ביירוט ובפיענוח תשדורות יפניות עוד לפני פרוץ המלחמה בזירת האוקיינוס השקט.
זמן קצר לאחר הגיעו לאוסטרליה, החל מקארתור לארגן שירותי מודיעין בקנה מידה גדול. ב-15 באפריל 1942 הוקמה במלבורן הסוכנות המרכזית למודיעין אותות המשותפת לארצות הברית ואוסטרליה. מטה הסוכנות הועבר לבריזביין ביולי 1945 ולמנילה במאי 1945. מחצית כוח האדם של הסוכנות היה מורכב מאוסטרלים, כשסך כוח האדם של הסוכנות מנה ב-1945 מעל 4,000 איש. צבא אוסטרליה וחיל האוויר המלכותי האוסטרלי גם הם סיפקו את רוב יירוט התשדורות עבור בעלות הברית בדרום-מערב האוקיינוס השקט ומספרן של היחידות ליירוט תשדורות רדיו גדל בין השנים 1942 ל-1945. סוכנות הביון פיצחה כמה מהקודים היפנים והמודיעין שהושג מפיענוח התשדורות ומאיכון משדרי הרדיו סייעו רבות לכוחות בעלות הברית בדרום-מערב האוקיינוס השקט.
המלחמה באוקיינוס השקט > הכוחות המיוחדים

הכוחות המיוחדים של אוסטרליה לקחו חלק משמעותי בלוחמה בזירת האוקיינוס השקט. לאחר פרוץ המלחמה, הוצבו פלוגות הקומנדו בטימור, באיי שלמה, באיי ביסמרק ובקלדוניה החדשה. אף על פי ש"הפלוגה העצמאית הראשונה" (1st Independent Company) הוכתה במהרה בתדהמה מפלישת היפנים לאיי שלמה בראשית 1942, הפלוגות העצמאיות -2/2 וה-2/4 ניהלו מלחמת גרילה מוצלחת בטימור שנמשכה מפברואר 1942 ועד פברואר 1943 כשפונו משם הכוחות האוסטרלים. יחידות קומנדו אחרות לקוח גם הם חלק חשוב במערכות בגינאה החדשה, בבריטניה החדשה בבוגנוויל ובבורנאו לכל אורך המלחמה ושם נעשה בהם שימוש לאיסוף מודיעין, ליצירת ראשי גשר ולאבטחת אגפי הכוחות במבצעים שנוהלו בלוחמת חיל רגלים קונבנציונלית.
אוסטרליה גם יצרה כוחות סיור לביצוע פשיטות בקנה מידה קטן, רובן קובצו יחדיו כ"כוח המיוחד Z" של סוכנות הביון של בעלות הברית, שניהלה פשיטות הרחק מעבר לקווי האויב, כולל פשיטה מוצלחת לסינגפור בספטמבר 1943. "הכוח המיוחד M", תצפיתני החוף והיחידות של סוכנות הביון של בעלות הברית, פעלו גם מעבר לקווי האויב למטרות איסוף מודיעין. המחלקות של סוכנות הביון שימשו לעיתים קרובות לסיוע ליחידות צבא אוסטרליה והוטלו עליהן משימות בלתי מתאימות, כמו סיורים ומשימות קישור טקטיים. המשימות של הסוכנות בטימור ובגינאה החדשה ההולנדית הופרעו עקב הצבתם של הכוחות תחת פיקודם של פקידים קולוניאליים בלתי אהודים. חיל האוויר המלכותי האוסטרלי הקים ב-1945 יחידה שצוידה בציוד מיוחד (טייסת 200), לסיוע למבצעי ההעברה של יחידות המודיעין והעברת האספקה להם באזורים שהיו בשליטת היפנים.
המלחמה באוקיינוס השקט > הלחימה נגד האיים היפנים

לאוסטרליה היה תפקיד משני במערכה על יפן בחודשים האחרונים של המלחמה ועם תום המלחמה היא הייתה בעיצומן של ההכנות להשתתפות במבצע נפילה. מספר ספינות מלחמה אוסטרליות פעלו עם הצי הפסיפי הבריטי במהלך קרב אוקינאווה ומשחתות אוסטרליות ליוו בהמשך נושאות מטוסים וספינות מלחמה בריטיות במהלך ההתקפות על המטרות באיים היפנים. למרות המרחק הגדול שלה מיפן, הייתה אוסטרליה הבסיס הראשי של הצי הפסיפי הבריטי ומספר גדול של מתקנים הוקמו לתמיכה בצי זה.
השתתפותה של אוסטרליה בפלישה ליפן הייתה אמורה לערב מרכיבים מכל שלוש הזרועות של כוחות ההגנה האוסטרלים שהיו אמורים להילחם כחלק מכוחות בעלות הברית. התוכנית הייתה להקים את הדיוויזיה העשירית החדשה מקרב כוח האדם הקיים של ה-AIF, שתהווה חלק "מגיס חבר העמים הבריטי", עם יחידות בריטיות, קנדיות וניו זילנדיות. המבנה הארגוני של הגיס המתוכנן היה אמור להיות זהה לזה של הגיסות של צבא ארצות הברית והוא היה אמור להשתתף בפלישה לאי הונשו, שתוכננה למרץ 1946. ספינות אוסטרליות יועדו לפעול יחד עם הצי הפסיפי הבריטי ועם צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית ושתי טייסות מפציצים כבדים של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי היו אמורות לעבור מבריטניה לאוקינאווה ולהצטרף למבצעי ההפצצה האסטרטגיים על יפן כחלק מ"כוח נמר" (Tiger Force). ההכנות לפעולות אלה הופסקו באוגוסט 1945, עם כניעת יפן בעקבות הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי.
גנרל בליימי חתם על כתב הכניעה היפני בשמה של אוסטרליה בטקס שהתקיים על סיפון אוניית המערכה האמריקאית "מיזורי" ב-2 בספטמבר 1945. כמה ספינות מלחמה של הצי המלכותי האוסטרלי היו בין ספינות בעלות הברית שעגנו במפרץ טוקיו במהלך טקס הכניעה. לאחר הטקס הראשי על ה"מיזורי", הגישו מפקדי השדה היפנים את כניעתם לכוחות בעלות הברית בכל רחבי זירת האוקיינוס השקט.
המפקדים האוסטרלים קיבלו את כניעתם של יריביהם היפנים בטקסים שנוהלו במורוטאי, בכמה מקומות בבורנאו, בטימור, בווייווק, ברבאול, בבוגנוויל ובנאורו.
אוסטרלים בזירות נוספות

בנוסף למשימותיהן הראשיות, יחידות כוחות ההגנה האוסטרלים ואנשיהם שירתו בזירות אחרות של המלחמה, בדרך כלל כחלק מיחידות של חבר העמים הבריטי בפיקוד בריטי. כ-14,000 אוסטרלים שירתו ב"צי ספינות הסוחר" (Merchant Navy) הבריטי ואיישו ספינות באזורים רבים בעולם.
אוסטרליה לקחה חלק משני במערכות שהובילה בריטניה כנגד המושבות של צרפת של וישי באפריקה. בסוף ספטמבר 1941, לקחה הסיירת הכבדה "אוסטרליה", חלק בניסיון הבלתי מוצלח של בריטניה ושל צרפת החופשית לכבוש את דקר, בו היא הטביעה משחתת של צרפת של וישי. ממשלת אוסטרליה לא יודעה מראש על חלקה של הספינה בפעולה והלינה על כך בפני ממשלת בריטניה. שלוש משחתות אוסטרליות לקחו חלק בקרב על מדגסקר בספטמבר 1942. בקרבה למולדת, לקחה הסיירת הקלה "אדלייד" חלק משמעותי בהבטחת העברת השליטה בקלדוניה החדשה לידי צרפת החופשית בספטמבר 1940, על ידי כך שליוותה מושל שאהד את צרפת החופשית לנומאה, והיא עגנה מול העיר במהלך המחאות שפרצו עקב החלפת המושל הקודם שאהד את צרפת של וישי.
ספינות מלחמה אוסטרליות שירתו בים האדום ובמפרץ הפרסי במשך רוב המלחמה ולקחו חלק חשוב בפינוי המוצלח של ברברה. במאי 1941, העניקה ה"יארה" סיוע למבצע שבו הונחתו כוחות של צבא הגורקה ליד בצרה, במסגרת המלחמה האנגלו-עיראקית. באוגוסט 1941 לקחו ה"יארה" וה"קנימבלה" חלק בפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן, כשה"יארה" הטביעה סלופ איראנית ליד חוראמשר וה"קנימבלה" הנחיתה כוחות בבנדר שאפור. עשרות קורבטות ליוו ספינות של בעלות הברית במפרץ הפרסי במהלך 1942.
בעוד שרוב היחידות הצבאיות האוסטרליות בזירת האוקיינוס השקט לחמו בעיקר בזירת דרום-מערב האוקיינוס השקט, מאות אוסטרלים הוצבו ביחידות בריטיות בבורמה ובהודו. בין אלה נכללו 45 איש מהדיוויזיה השמינית שהתנדבו לאמן לוחמי גרילה סינים במסגרת המשלחת הבריטית לסין, ושירתו שם מפברואר עד ספטמבר 1942. מאות אוסטרלים גם שירתו ביחידות חיל האוויר המלכותי הבריטי בהודו ובבורמה, אף על פי שיחידות של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי גם הם שירתו בזירות אלו. במאי 1943, שירתו כ-330 אוסטרלים ב-41 טייסות בהודו, שרק בתשעה מהן שירתו יותר מעשרה אוסטרלים. בנוסף, קורבטות ומשחתות של הצי המלכותי האוסטרלי שירתו עם הצי המזרחי הבריטי, בו נעשה בהן בדרך כלל שימוש להגנת השיירות באוקיינוס ההודי מפני התקפות של צוללות יפניות וגרמניות.
שבויי המלחמה

כמעט 29,000 אוסטרלים נפלו בשבי בידי צבאות מדינות הציר במהלך המלחמה. רק 14,000 מתוך 21,467 השבויים האוסטרלים שנפלו בידי היפנים שרדו את השבי. רוב מקרי המוות בשבי אירעו עקב תת-תזונה ומחלות.
8,000 האוסטרלים שנפלו בשבי הגרמנים והאיטלקים זכו ליחס שבאופן כללי תאם לתנאי אמנת ז'נבה השלישית. רובם של אנשים אלה נפלו בשבי במהלך הלחימה ביוון ובכרתים ב-1941 ובנוסף כללה קבוצה זו את אנשי צוות האוויר שהופלו מעל אירופה. כמו שבויים של מדינות אחרות של בעלות הברית, הוחזקו האוסטרלים במחנות שבויים קבועים בגרמניה ובאיטליה. לקראת סיום המלחמה, העבירו הגרמנים שבויים רבים לכוון פנים ארצם כדי למנוע את שחרורם על ידי כוחות בעלות הברית שהיו בתנועת התקדמות מהירה. פעולות העברה אלו נעשו לעיתים קרובות בצעדות בתנאי מזג אוויר קשה שהסתיימו במקרי מוות לא מעטים. ארבעה אוסטרלים הוצאו להורג בעקבות ניסיון בריחה המונית ממחנה השבויים סטלאג לופט III במרץ 1944. אף על פי שהשבויים האוסטרלים סבלו משיעור מקרי מוות גבוה במחנות השבויים הגרמנים והאיטלקים בהשוואה לעמיתיהם במלחמת העולם הראשונה, היה שיעור זה נמוך בהרבה מזה שסבלו ממנו חבריהם במחנות השבויים היפנים.
כמו חיילים של הצבאות האחרים של בעלות הברית שנפלו בשבי היפנים, רובם של האוסטרלים נפלו בשבי בחודשים הראשונים של 1942, במהלך כיבושם של מלאיה, סינגפור, איי הודו המזרחית ההולנדים, וגינאה החדשה, והם הוחזקו בתנאי כליאה קשים מאוד. שבויים אוסטרלים הוחזקו במחנות בכל רחבי המרחב האסיאני-פסיפי ורבים מהם סבלו בהפלגות בספינות בעלות צפיפות יתר. בעוד שרוב השבויים האוסטרלים שמתו בשבי היפני היו קורבנות של הרעבה מכוונת ושל מחלות, מאות נרצחו במכוון על ידי שוביהם. מסילת הרכבת תאילנד-בורמה הייתה החוויה הידועה ביותר לשמצה של השבויים במהלך המלחמה, כש-13,000 אוסטרלים עבדו בה בתקופות שונות בשנים 1942 ו-1943, לצד אלפים של שבוים מהצבאות האחרים של בעלות הברית ומקומיים שגויסו בכפייה על ידי היפנים. כ-2,650 אוסטרלים איבדו שם את חייהם. אלפי שבויי מלחמה אוסטרלים נשלחו גם לאיים היפנים, שם הם הועסקו בבתי חרושת ובמכרות בתנאים קשים מאוד. השבויים שהוחזקו במחנות באמבון ובבורנאו סבלו משיעור מקרי המוות הגבוה ביותר. 77% מהשבויים באמבון מתו בשבי ובודדים מקרב 2,500 השבויים האוסטרלים והבריטים שהוחזקו בבורנאו, שרדו את השבי. כמעט כולם נהרגו מעבודת יתר ומסדרה של צעדות מוות ב-1945.
יחסם של היפנים לשבויי המלחמה גרם לאוסטרלים רבים להישאר עוינים כלפי יפן גם לאחר המלחמה. הרשויות האוסטרליות חקרו את מקרי ההתעללות כנגד השבויים בטריטוריות שהועברו לשליטת אוסטרליה לאחר המלחמה ושומרי המחנות שהתייחסו שלא כיאות לשבויים, היו בין אלה שנשפטו על פשעי מלחמה.
אלפי שבויים מצבאות מדינות הציר הוחזקו באוסטרליה במהלך המלחמה. מספרם הגיע ל-25,720, כש-18,432 מהם היו איטלקים, 5,637 היו יפנים ו-1,651 היו גרמנים. שבויים אלה שוכנו במחנות ייעודיים והיחס אליהם תאם לתנאי אמנת ז'נבה השלישית. 16,798 אזרחים הוחזקו במעצר, אלה כללו 8,921 תושבי אוסטרלים אזרחי מדינות אויב והשאר היו אזרחים שנשלחו לאוסטרליה למאסר על ידי מדינות אחרות של בעלות הברית. בבוקר 5 באוגוסט 1944, נעשה ניסיון של כמחצית מ-1,104 מהשבויים היפנים להימלט ממחנה ליד קוורה שבניו סאות' ויילס. השבויים הכניעו את שומריהם ויותר מ-400 מהם פרצו דרך גדרות התיל. כל הנמלטים נלכדו מחדש או נהרגו בעשרת הימים הבאים.
לאחר המלחמה

מלחמת העולם השנייה עלתה בחייהם של אוסטרלים רבים ובחלק ניכר מאוד של ההכנסה הלאומית. במהלך המלחמה איבדו את חייהם 27,073 אנשי כוחות ההגנה, כולל אלה שמתו מפצעיהם ואלה שמתו בהיותם בשבי. מתוכם, 9,572 נהרגו בקרבות נגד גרמניה ואיטליה ו-17,501 בקרבות נגד יפן. שבויי המלחמה שהוחזקו על ידי היפנים היוו כמעט מחצית מההרוגים בזירת האוקיינוס השקט. לפחות 386 אנשי ים אזרחיים נהרגו במהלך המלחמה. סך כל ההוצאה הכספית על המלחמה הגיעה ל-2,949,383,000 לירות שטרלינג אוסטרליות ובשיאה, הגיעה ההוצאה על צרכים צבאיים ל-40.1% מההכנסה הלאומית.
בחודשים שלאחר המלחמה, היו הרשויות האוסטרליות אחראיות על ניהול השטחים של בורנאו ושל איי הודו המזרחית ההולנדים שממזרח לאי לומבוק, עד לתפיסות האחריות מחדש על ידי הממשל הקולוניאלי של בריטניה ושל הולנד. בעוד שהכוחות הבריטים וההודים במערב היו מעורבים במלחמת העצמאות של אינדונזיה, הצליחו האוסטרלים להימנע מהתנגשויות עם הלאומנים המקומיים. הכוחות האוסטרלים היו גם אחראים על השמירה על 344,000 היפנים שנותרו באיי הודו המזרחית ההולנדים ובטריטוריות האוסטרליות ועל ניהול משפטי פשעי המלחמה בשטחים אלה. כוח מתנדבים הוקם במסגרת תרומתה של אוסטרליה ל"כוח הכיבוש של חבר העמים הבריטי" ביפן (British Commonwealth Occupation Force) ואוסטרליה איישה את מפקדת הכוח וחלק ניכר מכוח האדם שלו. כוח זה היווה מאוחר יותר את הגרעין של צבא אוסטרליה שלאחר המלחמה, שכלל לראשונה יחידות קרביות בשירות קבע.
הכוחות הצבאיים האוסטרלים שוחררו בקצב מהיר לאחר כניעת היפנים. עם תום המלחמה מנה כוח האדם הצבאי סך של כמעט 600,000 איש, מתוכם 224,000 שירתו בזירת האוקיינוס השקט ו-20,000 בבריטניה ובמקומות אחרים. תוכניות השחרור החלו כבר בסוף 1942 והנוסח הסופי שלהן אושר על ידי הממשלה במרץ 1945. תהליך השחרור הכללי החל ב-1 באוקטובר 1945 והושלם בפברואר 1947. התהליך בכללותו התנהל באופן חלק, אף על פי שהיו מחאות על עיכובים בביצועו במורוטאי ובבוגנוויל. המשוחררים קיבלו הכשרה מקצועית בזמן ההמתנה שלהם לשחרור והממשלה העניקה להם סיוע במציאת תעסוקה, בהלוואות, בחינוך ובהטבות שונות. הנשים ששירתו בשירות צבאי זכו לסיוע זהה לעמיתיהן הגברים, אך הופעל עליהן לחץ לשוב לתחומי תעסוקה נשיים "מסורתיים".
מלחמת העולם השנייה הובילה לשינויים משמעותיים בחברה האוסטרלית. מבחינה כלכלית, האיצה המלחמה את פיתוח המגזר התעשייתי והובילה לירידה חדה בשיעור האבטלה. השפעת המלחמה שינתה את החברה האוסטרלית ותרמה לפיתוחה כחברה יותר קוסמופוליטית ובדרך שבה הנשים היו יכולות לקחת חלק חשוב יותר. המלחמה גם הפכה את אוסטרליה למדינה בוגרת יותר ביחסיה הבינלאומיים, שקיבלו ביטוי בהתפתחותה של מדיניות החוץ האוסטרלית כעצמאית יותר. המלחמה גם עודדה את ההגירה ההמונית לאוסטרליה לאחר המלחמה.
ראו גם

אוסטרליה במלחמת העולם הראשונה
אמה קרקבי

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1949 (בת 75) קמברלי, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 מקום לימודים:  סאמרוויל קולג', אוקספורד, Sherborne School for Girls, Hanford School 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  מדליית המלכה למוזיקה (2010)  פרס הנדל (1997)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת באת' (1994)  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית 
 www.emmakirkby.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אמה קרולין קרקבי (באנגלית: Emma Carolyn Kirkby; נולדה ב-26 בפברואר 1949 בקמברלי, סארי) היא זמרת סופרן בריטית, ואחת הדמויות המרכזיות בתנועה לביצוע אותנטי.
קריירה

בראשית דרכה לא טיפחה קרקבי ציפיות להיות לזמרת מקצועית. כסטודנטית ללימודים קלאסיים באוניברסיטת אוקספורד ומורה, שרה להנאתה במקהלות ובקבוצות קטנות ובעיקר נהנתה משירת רפרטואר רנסאנס ובארוק. קולה לא היה גדול במיוחד ועל כן, הפוטנציאל שלה לשירה סולנית לא היה ברור מאליו, אך קלותו וצלילותו עשו אותו מתאים ביותר למוזיקה שהעדיפה לשיר. כישרון הביטוי הטבעי שלה, הקולורטורה הגמישה והרגישות למילים מקנים לה הערכה מרובה מצד פרשני תקופות אלה. סגולותיה כזמרת מוזיקה עתיקה ובארוקית מציבות אותה כמודל למתמחים בתחום זה.
קרקבי הייתה בין מייסדיה של מקהלה טאוורנר ובשנת 1973 החלה בקשר ממושך עם "קונסורט המוזיקה". היא השתתפה בהקלטות המוקדמות של דקה פלורילגיום, הן עם קונסורט המוזיקה והן עם האקדמיה למוזיקה עתיקה. בנטייתה למוזיקה עתיקה הייתה יוצאת דופן בקרב רוב זמרות הסופרן יוצאות המכללות, שלא שאפו להתאים את קולן לכלים אותנטיים דווקא. היה עליה למצוא גישה ייחודית משלה, ובכך מצאה עזר רב במורתה, ג'סיקה קש ובמנצחים, הזמרים והנגנים, שעמם עבדה במשך השנים. היא עומדת בקשרים עם הרכבים קאמריים ותזמורות בתחום הביצוע האותנטי, בעיקר "לונדון בארוק", תזמורת הבארוק מפרייבורג, "ל'אורפיאו" מלינץ ותזמורת עידן הנאורות. לאחרונה יצרה קשרים גם עם קבוצות צעירות יותר כמו האנסמבל הפאלאדי ואנסמבל פלורילגיום. היא משמשת גם פטרונית למקהלת הבנות של קתדרלת בריסטול.
הופעתה הראשונה של אמה קרקבי על במת האופרה כזמרת אופרה מקצועית הייתה בשנת 1983, בהפקה של "קופיד ומוות" של מתיו לוק וכריסטופר גיבונס. קרקבי שרה לעיתים קרובות בהדרכת אנדרו פארוט, אנתוני רולי וכריסטופר הוגווד. הרפרטואר שלה מקיף יצירות רבות ומגוונות, החל בשירים איטלקים מן המאה ה-14 ועד אריות של היידן ומוצרט. היא משתתפת קבועה ב"קונסורט המוזיקה" של רולי. בשנת 2001 השתתפה בביצוע ה"גלוריה", יצירה שנמצאה מחדש וזוהתה כפרי עטו של הנדל.
בין הקלטותיה הרבות דידו ואניאס של הנרי פרסל (גם בתפקיד דידו בהקלטה משנת 1981 וגם בתפקיד בלינדה בהקלטה משנת 1994), "ונוס ואדוניס", "אורלנדו", אורפאו של מונטוורדי, "קליאופידה" של יוהאן אדולף האסה, תקליטורים של קנטטות ואריות של הנדל ומגוון קנטטות ומדריגלים איטלקיים, שירים אנגליים ויצירות מקהלתיות מתקופת הבארוק ומן התקופה הקלאסית.
ארמון השיש (סנקט פטרבורג)

אחת מחזיתות ארמון השיש
ארמון השיש (ברוסית: Мраморный дворец) הוא אחד מן הארמונות הנאו-קלאסיים הראשונים בסנקט פטרבורג. הארמון נמצא בין שדה מרס לרחוב גדת הנהר נייבה, מעט מזרחית לארמון מיכאיל החדש. הארמון נבנה על ידי הדוכס גריגורי גריגורייביץ אורלוב (1734-1783), מאהבה של יקטרינה הגדולה ואיש האצולה החזק ביותר ברוסיה בשנות ה-60 של המאה ה-18. בניית הארמון החלה בשנת 1768 לפי תוכניות של האדריכל האיטלקי אנטוניו רינאלדי אשר סייע בעיצוב ארמון קזרטה, סמוך לנאפולי. הארמון ניכר בשילוב שבין עיטורים עשירים וממדי ענק קלאסיים, עיצוב אשר רינאלדי יצר ככל הנראה בהשפעת האדריכל האיטלקי לואיג'י ונוויטלי, אשר תחתיו עבד בתחילת דרכו באיטליה.
הארמון קיבל את שמו בהשראת עיטורי השיש רב הגוונים מהם נבנה. קומת הקרקע בנויה מאבן גרניט בעלת גבישים גסים אשר הובאה מפינלנד ואשר עומדת בניגוד לפילסטרים העשויים שיש שהובא מחבל קרליה, לכותרות ולזרים העשויים שיש מהרי אורל. לוחות שיש בעל ורידים אפורים כחלחלים מהרי אורל מפרידים בין הקומות, בעוד כדים קישוטיים עשויים דולומיט הובאו מטאלין.
קווי המתאר של הארמון הם בצורת טרפז: כל אחת מארבע חזיתותיו, אף שהיא סימטרית, היא בעלת עיצוב ייחודי. באחת החזיתות מוסתרת חצר אשר בה הוצגה בין השנים 1937 עד 1992 מכונית משוריינת אשר שירתה את לנין בתקופת מהפכת אוקטובר. היום בולט בחצר פסל רוכב על סוס של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, יצירתו הידועה ביותר של הפסל פאול טרובצקוי, אשר עמד בעבר בכיכר שבחזית תחנת הרכבת במוסקבה.
בתקופה הסובייטית היה הארמון משכן למשרד העבודה (1917–1919), האקדמיה לאומנות חומרית (1919–1936), ומוזיאון לנין (1937–1991). בימינו הארמון משמש לתערוכות קבועות של המוזיאון הרוסי, בהן "אומנים זרים ברוסיה (במאות ה-18 וה-19)" ו"מוזיאון פטר לודוויג במוזיאון הרוסי", בה מוצגות תמונות של אנדי וורהול ואומני פופ ארט בולטים אחרים.
אמנדה סידואל

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1844 Jakob and Johannes parish, שוודיה 
 פטירה:  11 בינואר 1892 (בגיל 47) Jakob and Johannes parish, שוודיה 
 מקום קבורה:  נורה בגרבנינגספלאצן 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  Konstfack  Fruntimmersavdelningen vid Kungliga Akademien 
 תקופת הפעילות:  1864–1892 (כ־28 שנים) 
 
אמנדה סידואל (באנגלית: Amanda Sidwall‏; 25 ביולי 1844 – 11 בינואר 1892) הייתה ציירת ומאיירת שוודית. היא למדה בפריז בשנות השבעים של המאה ה-19 והציגה עבודות בשנות השמונים.
ביוגרפיה

סידואל נולדה בסטוקהולם ב־25 ביולי 1844, בתם של הבורסקאים סוון לורנץ סידואל ואשתו פרדריקה כריסטינה. יחד עם אחותה מתילדה, למדה לצייר לראשונה קישוטים ודמויות משנת 1860 בבית הספר לאומנויות ומלאכה בסטוקהולם. היא הייתה בין קבוצת הסטודנטים הראשונה שלמדה במחלקה לנשים של האקדמיה השוודית המלכותית לאמנויות כשהיא נפתחה בשנת 1864. יחד עם התלמידה אנה נורדגרן, היא המשיכה את לימודיה אצל טוני רוברט פלורי באקדמיה ז'וליאן בפריז (1874–1877) ופיתחה סגנון חופשי.
היא נשארה בפריז מספר שנים, זכתה לביקורות טובות והציגה במוזיאון דו לוקסמבורג, שם גם מכרה שתי עבודות, בהן ציור שהציג ילדה שקוראת לגבר זקן. היו לה גם מספר ציורים שהתקבלו בסלון בשנת 1880 ובשנת 1882. אף שלא קיבלה שום פרס, היא הצליחה למכור כמה עבודות באופן פרטי וגם למדינה.
בשנת 1883 חזרה לסטוקהולם כאמנית מבוססת. היא פתחה סטודיו משלה והתפרנסה גם מהוראת תלמידים.
גם היא וגם אמה נפטרו משפעת בחורף 1891–1892.
אמנדה סידואל מתה ב־11 בינואר 1892.
עבודותיה של סידואל זכו להכרה נרחבת בשנת 1942, 50 שנה לאחר מותה, כשהוצגו בסטוקהולם. הם הופיעו גם בתערוכות שונות בסוף המאה ה-20, הן בפריז והן בסטוקהולם.
הערות שוליים

↑  Amanda C V Sidwall - Svenskt Biografiskt Lexikon, sok.riksarkivet.se
↑  "Amanda Sidwall (1844–1892)"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1284912248  ISNI: 0000 0000 5365 9854  KulturNav: d499a5a5-ef41-4102-88e4-283586673a55  RKD: 333313  SELIBR: 270381  SUDOC: 17819686X  VIAF: 14750965   WorldCat (עם VIAF): 14750965
אסון בת'נל גרין

| --- | --- |

שלט הזיכרון
 תאריך:  3 במרץ 1943 
 מיקום:  תחנת הרכבת התחתית בת'נל גרין 
 גורם:  פזיזות, הפצצה, נפילה 
 קואורדינטות:  51°31′38″N 0°03′19″W﻿ / ﻿51.52735°N 0.055169444444444°W﻿ / 51.52735; -0.055169444444444
 הרוגים:  173 
 פצועים:  60 
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסאסון בת'נל גרין(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסאסון בת'נל גרין(למפת טאוור האמלטס רגילה) אסון בת'נל גרין(למפת טאוור האמלטס מוגדלת) אסון בת'נל גרין
 
גרם המדרגות שבו אירע האסון
אסון בת'נל גרין התרחש ב-3 במרץ 1943. היה זה אסון מחיצה, שהתרחש כאשר מאות בני אדם ירדו במדרגות לתחנת הרכבת התחתית הבנויה חלקית בבת'נל גרין (Bethnal Green) בעיר לונדון שבבריטניה כדי למצוא בה מחסה בעקבות התרעה על התקפת אוויר גרמנית. באסון נהרגו 173 אזרחים. היה זה האסון האזרחי החמור ביותר בבריטניה בימי מלחמת העולם השנייה והאסון החמור ביותר במערכת הרכבת התחתית של לונדון.