stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספר תיקון מידות הנפש
תולדות הספר

הספר נכתב בערבית, ותורגם לעברית על ידי יהודה אבן תיבון. בתרגום הושמט מאמר ארוך מסוף הספר המכיל את חתימת הספר ובמקום זאת הוכנס שיר המתחיל במילים "עזוב מדות ישנות וחדשות".
בנוסף, בתרגום הושמטו שירים בערבית של משוררים ערביים שהמחבר שילב בספר. הספר אורחות צדיקים נכתב במתכונתו של ספר תיקון מידות הנפש ומחלק כמוהו את המידות בצורה של ניגודים, כשלכל מידה מוקדש פרק נפרד.
הספר יצא לראשונה בדפוס בסוף ספר חובת הלבבות בקושטא בשנת ה'ש"י ואחר כך הודפס פעמים רבות. מנחם יהודה שטמפפר הוציא לאור בירושלים מהדורה מחודשת שלו בשנת תרמ"ג (1882). מהדורה נוספת הודפסה על ידי חיים פאללאק בבודפשט בשנת תרנ"ו (1895). ד"ר שמואל אברהם פוזננסקי כתב בשנת 1902 שההוצאה הטובה ביותר היא של דפוס ליק משנת תרי"ט (1858). על ההוצאות העבריות כתב פוזננסקי כי הן לקויות בשגיאות העתקה ודפוס, שמקור חלקן בטעותו של המתרגם אבן תיבון בהבנת המקור הערבי, או בגרסאות שגויות שהיו לפניו. לדבריו, למקור הכתוב ערבית ישנו כתב יד יחיד הנקרא "כתאב אצלאח אלאכלאק" הנמצא בספרייה הבודליינית באוקספורד. כתב יד זה יצא לאור בשנת 1902 על ידי סטיבן שמואל וייז בהוצאת אוניברסיטת קולומביה, בו מופיע המקור הערבי עם תרגום באנגלית ומבוא נרחב. בעבודתו, בחן וייז ארבעה כתבי יד עבריים של הספר, אחד מפריס, שניים בספרייה הבוליאנית ואחת מ-Jews College.
בשנת 1926 יצא הספר לאור כחלק מהאנתולוגיה שנספחה לאוצר המונחים הפילוסופיים.
מבנה הספר

הספר מבוסס על הרעיון ש”האלהים ברא את העולם הגדול ההולך על ארבעה טבעים להיות הוויית תחלתו מארבע היסודות הידועים ולעומת זה ברא את האדם על ארבעה טבעים, שם בו הדם לעומת האוויר והליחה הלבנה לעומת המים והמרה השחורה לעומת העפר והמרה האדומה לעומת האש, ובראו יתברך שלם בצורתו ובכל כליו לא יחסר דבר וברא בו חמשה "חושים" ולכל חוש ד' מדות ב' טובות וב' רעות באופן כזה:
א) לעין: גאוה ושפלות בושה ועזות;
ב) לשמע: שנאה ואהבה רחמים ואכזריות;
ג) לחוש הריח: חרון ורצון קנאה וחריצות;
ד) לחוש הטעם: שמחה ודאגה חרטה ושלוה;
ה) לחוש המשוש: נדיבות וקמצנות גבורת ומרך.”
את 20 המידות הללו מבאר הספר ב-20 שערים בהם מדובר באריכות על שבח המידות הטובות ובגנות המידות הרעות. את דבריו יסד המחבר לרוב על כתובי המקרא ואמנם גם ”על דברי החכמים ומשלי הקדמונים ומיסרי הפילוסופים, סדר כל שעריו על דרך ישרה, והגיע עד תכלית בקצרה, אמרותיו צרופות וחדותיו לתרופות, מלא אותם חכמת לב במוסרים יקרים, וענינים כפנינים ודברים כספירים”, כדברי המתרגם יהודה אבן תיבון באיגרתו אל הרא"ש מלוניל. רוב המשלים של חכמי יון המובאים בספר נמצאו בספר מוסרי הפילוסופים. הנימוקים בספר הם מוסריים ולא דתיים.
מחקר

החוקרת שרה כ"ץ משערת שייתכן שהספר "מבחר הפנינים" נכתב כעבודה מקדימה ל"ספר תיקון מידות הנפש".
ראו גם

מידות טובות
הערות שוליים

1 2 3 4 5  ד"ר שמואל אברהם פוזננסקי, ספר תקון מדות הנפש לר' שלמה בן גבירול, הצפירה, 14 באוגוסט 1902
↑  ספר תקון מדות הנפש, ירושלים, תרמ"ג, באתר היברובוקס
↑  ספר תקון מדות הנפש, בודפשט, תרנ"ו, באתר היברובוקס
↑  The improvement of the moral qualities, Columbia University Press, New York, 1902
↑  The improvement of the moral qualities, Preface, Columbia University Press, New York, 1902
↑  Stephen Wise, The improvement of the moral qualities, Columbia University Press, New York, 1902, pages 4-5
↑  שרה כ"ץ, "אבן גבירול כבעליו של ספר 'מבחר הפנינים'", מתוך: פיתוחים פתוחים ואטורים - עיוני מחקר ביצירת שלמה אבן גבירול; וכן 'על מחברו של ספר 'מבחר הפנינים', סיני קג עמ' קפ - קפב ; וראו גם: יהודה רצהבי, 'מקורותיו הערביים של 'מבחר הפנינים', סיני, קב, עמ' צז-קס.
עמינדב (דמות מקראית)

עמינדב. הקפלה הסיסטינית, ציור פרסקו מעשה ידי מיכלאנג'לו.
עַמִּינָדָב הוא דמות מקראית. הוא מוזכר כאביו של נחשון, נשיא שבט יהודה, ואביה של אלישבע, אשת אהרן.
שמו

חוקרי המקרא מסבירים את השם "עמינדב", בתור שם תאופורי שמשמעותו עמי (האל) נדיב (אשר מעניק בן למשפחה). לשם זה קרבה לשם אבינדב. עם זאת, זה לא ההסבר הבלעדי, וגם לא ההסבר המרכזי.
פירוש נוסף מבוסס על ההסבר הלשוני גרידא. הוא מתמקד במילה "עם", וקובע שהשמות נוצרו מהרכבה רגילה: קידומת+שורש. באותו אופן כמו השמות "אבינדב" או "אחינדב". כלומר שמות שבבסיסם קרבת משפחה. כדי לבסס הסבר זה, צריך להציב את המילה "עם" בשורה אחת עם המילים "אב" ו-"אח". ואמנם, בלשני העברית מציבים את המילה "עם" באותה קטגוריה כמו אב ו-אח. הם קובעים קביעה זו בהסתמך על שפות שמיות אחרות. למשל, בערבית, המילה "עם" פירושה "דוֹד": عم . אבל גם בעברית אפשר לציין את הזיקה בין "עם" לבין "חם" (האב של האישה).
מוצאו

עמינדב היה נכדו של חצרון בן פרץ ובנו של רם, ודוד המלך הוא אחד מצאצאיו. יש הסוברים כי נישואי בתו של עמינדב, אלישבע לאהרון מסמלים ברית בין בני אהרון ושושלת הכהונה לבין מלכי יהודה, צאצאי דוד.
עמינדב בברית החדשה

על פי הברית החדשה (הבשורה על-פי מתי, פרק א'), דוד מיוחס למשפחת עמינדב, ומשושלתו נולד ישו:
ספר היוחסין של ישוע המשיח בן-דוד בן-אברהם: [...] 4 רם הוליד את עמינדב, עמינדב הוליד את נחשון ונחשון הוליד את שלמון. 5 שלמון הוליד את בעז מרחב, בעז הוליד את עובד מרות ועובד הוליד את ישי. 6 ישי הוליד את דוד המלך.
הנצחת שמו

המושב עמינדב הממוקם ממערב לירושלים המשתייך לתנועת המושבים נקרא על שמו.
ראו גם

עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה
לקריאה נוספת

Mitka R. Golub. Personal names from the Iron II, Southern Levant..
Luke Ijezie. The interpretation of the Hebrew word "am" in Samuel-Kings. 2006.
Gary Anderson. Priesthood and cult in ancient Israel. 1991.
הערות שוליים

↑  יעקב מילגרום. עולם התנ"ך. במדבר. תל אביב. 1993. עמ' 18
↑  גרשון גליל. עולם התנ"ך. במדבר. תל אביב. 1993. עמ' 19
↑  גרשון גליל, עולם התנ"ך: במדבר, תל אביב, דודזון עתי, 1993, עמ' 19.
↑  שמו מופיע ברשימות היחס של שושלת דוד בספר דברי הימים א', פרק ב', פסוק י' ומגילת רות, פרק ד', פסוק י"ט
↑  גרשון גליל, כהונה ומלוכה במגילת יוחסין של בית אהרון, כרך ל', בית מקרא, מוסד ביאליק, ירושלים, תשרי-כסלו, תשמ"ה 172-168.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513674805171  GND: 1224484932  VIAF: 6439161030932023920002   WorldCat (עם VIAF): 6439161030932023920002
עיצוב אופנה

תצוגת אופנה - בה מוצגים בגדי מעצבי אופנה
עיצוב אופנה הוא תחום של אמנות שימושית העוסק בעיצוב ביגוד ועזרי ביגוד. העוסק בעיצוב אופנה נקרא "מעצב אופנה".
עיצוב אופנה שונה מתחום עיצוב תלבושות (למשל, בתחום הקולנוע או התיאטרון) בכך שתוצרתו מתיישנת בדרך כלל בתוך עונה אחת, או שתיים. "עונה" בתחום האופנה מוגדרת כסתיו/חורף, או אביב/קיץ. מקובל לחשוב כי עיצוב אופנה החל במאה ה-19 כאשר צ'ארלס אנדרו שארל פרדריק וורת' תפר תווית יצרן על בגדים אותם עיצב ויצר וכך המותג נולד לאט לאט ואז הוא החליט לקרוא לו "וורת' ". המותג שלו "וורת' " הפך למהפכה בגדר עיצוב אופנה והפך למותג האופנה הראשון בעולם. עד שנת 1934, המותג פעל ואחרי מותו של וורת' ושריפה נוראית שקרתה בבוטיק שנה לאחר מכן, המותג כמעט נעלם. הוא חזר לפעולה בשנת 1958. בין השנים 1970 ועד 1981 המותג היה למותג הבית של בית המלוכה הבריטי, שתפר לאנשי בית המלוכה את בגדי היומיום שלהם.
רבים ממעצבי האופנה מעצבים לבוש ועזרי לבוש לצריכה כללית, חלקם מכונים "מעצבי-עילית" ועושים מלאכתם בהזמנת לקוחות פרטיים. מעצבי-עילית אחרים מוכרים את תוצרתם רק בחנויות אופנה בודדות או במחלקות אופנה עילית. רוב מעצבי האופנה עובדים עבור חברות בתעשיית הביגוד ומעצבים בגדי גברים, נשים וילדים לצורכי שיווק המוני. יצירות הנושאות את תוויות היצרן של מעצבי אופנה מפורסמים, למשל קלווין קליין או ראלף לורן, הן בדרך כלל תוצרת עבודתם של צוותי מעצבים, או מעצבים בודדים העובדים תחת הנחיית המעצב הראשי.
"זוג תופרות ברו דה קלייר" ציור של פול סיניאק
היסטוריה > התחלתה של האופנה

מעצב האופנה הראשון, אשר לא היה פשוט תופר שמלות, היה צ'ארלס פרדריק וורת' (1826–1895). וורת', אשר היה סוחר בדים בעברו, פתח בפריז בית אופנה (בוטיק) שקרא על שם משפחתו, שבו עיצוב ותפירת השמלות בוצעה בעיקרה על ידי גזרניות ותופרות עלומות שם. הצלחתו של וורת' הייתה כה גדולה עד שהצליח להכתיב ללקוחותיו את הלבוש הנאות לדעתו, במקום ללכת בעקבות האופנה שהוכתבה על ידי אחרים. המונח הצרפתי השגור היום, hut'e couturier, המתאר מעצב אופנה, הוטבע לראשונה כדי לתאר את עבודתו של וורת'. בתקופה זו צצו בתי אופנה שונים בפריז אשר החלו מעסיקים אומנים כדי לצייר עיצובי בגדים. הציורים היו מוצגים ללקוחות ובכך נחסך העמל והכסף הדרושים ליצירת דגם הלבוש ואלה היו נוצרים רק לאחר ההזמנה. כך גם החל הנוהג השגור היום של שרטוט דגמי אופנה על ידי אומני עיצוב, בטרם תפירתם. אחריו מיד הוקם המותג "הרמס" אשר היה בפעולה משותפת עם וורת' עד שנת מותו.
היסטוריה > המחצית הראשונה של המאה ה-20

בתחילת המאה ה-20 כמעט כל תעשיית עיצוב האופנה הייתה בעיקר בפריז ומיעוטה בלונדון. ירחוני אופנה אשר פורסמו במדינות אחרות היו דואגים לשלוח את עורכיהם לתצוגות האופנה של פריז וכך נהגו גם רשתות של חנויות ביגוד אשר שלחו קניינים לעיר. חלק מרשתות אלה היו מעתיקות את דגמי האופנה האחרונים ומייצרות אותם בייצור זול והמוני למכירה קמעונאית. בתקופה זו לא הייתה הבחנה ברורה בין אופנה-עילית הנתפרת לדרישות הלקוח, לבין ביגוד בייצור המוני.
סמוך לאחר תחילת המאה ה-20 החלו ירחוני אופנה לכלול תצלומים והפכו לבעלי השפעה רבה יותר מבעבר על מגמות האופנה המתפתחות. בערים שונות בעולם צצו ירחוני אופנה ואלה הפכו מקובלים מאוד ובעלי השפעה ניכרת על האופנות בחברה. כמה מן המוכשרים שבמאיירי האופנה איירו בשירותם של ירחוני האופנה והביאו את בשורת ההתפתחויות האחרונות בתחום זה לקהל הרחב. אחד המפורסמים מבין ירחונים אלה היה La Gazette du Bon Ton, אשר נוסד בשנת 1912 בידי לוסיין פוגל ויצא לאור עד לשנת 1925 (להוציא הפסקה בפרסום בעת מלחמת העולם הראשונה).
מלחמת העולם השנייה הביאה לשינויים קיצוניים בתעשיית האופנה. עם תום המלחמה ירדה פריז מגודלה כמרכז האופנה העולמי. תעשיית אופנה חדשה המכוונת לשכבת גיל צעירה יותר עלתה וצמחה ובכך שינתה את מוקד תעשיית האופנה לשארית המאה ואף בתחילת המאה ה-21. ככל שהסקה מרכזית נעשתה נפוצה יותר בארצות אירופה וצפון אמריקה, גברה הנטייה לשימוש בביגוד קל יותר לאחזקה העשוי מבדים קלים יותר. כניסתם של בדים סינתטיים לשוק הגבירה נטייה זו.
אופנת העילית הפריזאית ניסתה להתגונן, אך לשווא, לנוכח האיום הכלכלי מצד תעשיית האופנה, אותה הובילו בתי החרושת לביגוד. עד מהירה נשים רבות העדיפו חיקויים זולים למוצרי אופנת העילית. העובדה כי ההכנות לייצור המוני של ביגוד אופנתי הן ארוכות יותר מאשר הגמישות המאפיינת אופנה עילית (המייצרת בכמויות קטנות לדרישות לקוח בודד), אילצה את מעצבי האופנה בתחום זה לחזות לעיתים שנה מראש את מגמות האופנה בשוק. מחצית המאה ה-20 מתאפיינת במגמה של עליית כוחו של הרחוב בהכתבת מגמות אופנתיות, לעומת כוחם הבלעדי בעבר של מעצבי העילית.
היסטוריה > המחצית השנייה של המאה ה-20

במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 החלו מגמות אופנה לחצות גבולות במהירות. עיצובים מערביים אופנתיים אומצו במהירות ברחבי תבל כמו איטליה, ספרד ואפילו לאמריקה ומעצבים רבים, שאינם ממוצא מערב אירופאי או צפון אמריקני, רכשו השפעה רבה על מגמות האופנה. חומרי גלם סינתטיים, כגון לייקרה, ספנדקס וויסקוזה זכו לשימוש נרחב ומעצבי האופנה שצפו באופן מסורתי פני עתיד, בקשו לשלב בעיצוביהם אף את אופנות העבר.
סוגי אופנה

ניתן לסווג את עיצוב האופנה לשלוש קטגוריות עיקריות, אף שניתן לחלק גם קטגוריות אלה לקטגוריות-משנה:
אופנה עילית (צרפתית: Haute couture): סוג עיצוב האופנה הבולט ביותר עד לשנות ה-50, היה ביגוד שנתפר לפי הזמנה, או "אופנה עילית" (משמעותו המילולית של המונח הצרפתי היא "תפירה עילית"). עיצוב אופנה מסוג זה עסק בתכנון ובביצוע ביגוד לפי הזמנה של לקוח מסוים, על פי מידותיו. המונח הצרפתי Haute couture הוא שם מוגן בצרפת וניתן להשתמש בו רק לצורך תיאור מוצרים של מעצבי אופנה העומדים בתנאי לשכת האופנה הצרפתית. למרות זאת, רבים מיצרני הביגוד בייצור המוני, המיוצר במידות רבות לקנייה מיידית, עושים שימוש במונח כדי להקנות למוצריהם יוקרה וכוח משיכה. בגד המתאים להגדרת "אופנה עילית", נתפר באופן מיוחד להזמנת הלקוח ועל פי מידותיו בלבד, עשוי בדרך כלל מחומרי גלם יקרים, נתפר בקפידה רבה על איכות התפר והגימור, לעיתים קרובות נעשה שימוש בשיטות עבודה ידניות ומורכבות הדורשות זמן עבודה ארוך. בעיצוב ובתפירת בגד "אופנה עילית" מושם דגש עליון על מראהו של הבגד והתאמתו לדרישות הלקוח. בגדי "אופנה עילית" יקרים במידה ניכרת מביגוד המיוצר בשיטות ייצור המוני.
בגדים מן הקולב הם דרג הביניים בין "אופנה עילית" לבין ביגוד ב"ייצור המוני". ביגוד זה אינו מיוצר לדרישות לקוח מסוים, אולם שימת לב רב מוקדשת לבחירת חומרי הגלם וגזירת הבד. בגדים מן הקולב מיוצרים בכמויות קטנות כדי להבטיח את יחודם ולכן מחיריהם גבוהים יחסית. עיצובי בגדים מן הקולב מוצגים בדרך כלל על ידי בתי האופנה בכל עונה במשך תקופה המכונה "שבוע האופנה". אירועים אלה נערכים בדרך כלל בערים גדולות, פעמיים בשנה, לקראת כל עונה.
ייצור המוני. בתחילת המאה ה-21 רובה של תעשיית האופנה מתבססת על מכירות של בגדים בייצור המוני. בגדים בייצור המוני פונים לשווקים מגוונים של לקוחות. בגדים אלה מוכנים לשימוש ומיוצרים בכמויות גדולות ובגדלים תקניים. בדרך כלל, בגדים אלה עשויים מחומרי גלם זולים, אשר בהם נעשה שימוש יצירתי לצורך יצירת אופנת ביגוד עכשווית. מעצבי אופנה לייצור המוני מאמצים בדרך כלל מגמות אופנה אותן מכתיבים המעצבים המובילים בתחום. בדרך כלל קיים פיגור של כעונה אחת בין התפתחות מגמה אופנתית בתחום "האופנה העילית" ואופנת "בגדים מן הקולב", עד אשר מעצבי אופנת הייצור ההמוני מכירים במגמה החדשה ומאמצים אותה בגרסה זולה יותר. עקב שיקולי עלות כלכלית, בגדים בייצור המוני מיוצרים מחומרי גלם זולים יותר, תוך שימוש בשיטות גזירה ותפירה ממוכנות ולעיתים אוטומטיות. לכן, המוצר הגמור יכול להימכר במחירים השווים לכל נפש. לקראת סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 קיימת מגמה בתחום עיצוב האופנה לפיה מעצבי-עילית פונים יותר ויותר לתחום הייצור ההמוני ומעצבים אף בגדים זולים יותר, זאת כדי להרחיב את בסיס לקוחותיהם.
עיצוב קולקציה

השלב הראשון בעיצוב קולקציה חדשה הוא בתכנון קולקציה. בשלב זה מבצע המעצב מחקר מעמיק ויסודי באשר לכיווני העיצוב, כך שכל פריטי אוסף הלבוש החדש יתאימו וישלימו זה את זה ויבליטו קו אופנתי עקבי עם תדמיתו של המעצב, או של חברת האופנה.
ניבוי מגמות בתחום האופנה היא אחת המיומנויות הקשות ביותר לרכישה בתחום עיצוב האופנה. לצורך ניבוי מוצלח יש לבחון בזהירות עיצובים מוצלחים בעונות מן העבר, יש לחקור מגמות התפתחות בבתי אופנה אחרים וכן ללמוד על המגמות אותן מנבאים ירחוני האופנה. ניבוי מגמות אופנתיות מתבסס אף על הכרות טובה של קהל היעד והתנהגותו ביחס להתפתחויות אופנתיות בעבר. לבסוף, מעצבי אופנה טובים ניכרים בדמיונם המפותח כדי ליצור רעיונות חדשים, לעיתים על פי נושא ייחודי וחדש.
בחירת נושא. נושא של קולקציה חדשה עשוי להיות תקופה היסטורית, מיקום גאוגרפי, קשת מסוימת של צבעים, סוג בד - או כל נושא אחר בעל תוכן ויזואלי משמעותי.
עיצוב בגד
העיצוב. לא קיימת דרך אחידה לעיצוב בגד ומעצבים שונים נוקטים בשיטות עבודה שונות בדרכם לעיצוב המוגמר. חלקם יוצרים איור של רעיונותיהם על נייר, אחרים מקבצים בדים על בובת תפירה כשהם מעצבים את הבד בעזרת סיכות וקפלים עד לקבלת הצורה הרצויה. שיטה שלישית היא ביצירת שינויים בדגמי בגדים מוגמרים מעונות קודמות (דבר המבטיח המשכיות לקו אופנתי של המעצב).
יצירת אב-טיפוס. לאחר שנוצר עיצוב ראשוני, בין אם על הנייר, או על בובת תפירה, יוצר תופר מנוסה אב-טיפוס של הבגד מאריג מלמלה (אנגלית: Muslin) בגוון אחיד. אב-טיפוס הבגד מוצג על בובת תפירה כדי לבדוק את האופן שבו הוא מונח על הגוף.
יצירת גזרה. לאחר שהמעצב הגיע לעיצוב סופי של צורת הבגד על הגוף, מבצע תדמיתן מקצועי גזרה (תבנית עבודה) לבגד. זוהי עבודה דקדקנית של בניית תוכנית מדויקת של הבגד. לאחר שהחלקים השונים המרכיבים את הבגד מוכנים עוברת הגזרה לגזרן אשר מצמיד את חלקי הגזרה לבד וגוזר אותם. כעת החלקים מוכנים לתפירה וליצירת הבגד המוגמר.
יצירת הבגד. הבד המרכיב את הבגד המוגמר נתפר לפי תוכנית הגזרה ונבדק על גופה של דוגמנית התאמה.
דרכי עבודה

קיימות שלוש דרכים עיקריות לעבודתם של מעצבי אופנה:
עבודה עצמאית. מעצבי אופנה עצמאיים עובדים עבור עצמם. הם מוכרים את עיצוביהם לבתי אופנה, לחנויות בגדים, או ליצרני בגדים. הבגד המוגמר נושא בדרך כלל את תווית היצרן של הקונה.
עבודה כשכירים. מעצבי אופנה המועסקים במשרה מלאה על ידי חברה אחת בתעשיית האופנה. עיצוביהם הופכים לרכוש החברה, והמעצב אינו יכול למוכרם לאיש.
חברה עצמאית. מעצבי אופנה רבים מקימים חברה עצמאית משלהם. מעצבים רבים מוצאים סיפוק רב בדרך עבודה זו שבה יצירותיהם נושאות את שמו של המעצב.
תוכניות הכשרה וחינוך

רבים ממעצבי האופנה בתחילת המאה ה-21 רכשו את השכלתם וכן מיומנויות עיצוב בתוכניות הכשרה של בתי ספר לאמנות. ברחבי העולם קיימים בתי ספר מקצועיים רבים בהם תוכניות להכשרת מעצבי אופנה. אחד מבתי הספר הידועים ביותר בתחום תעשיית האופנה הוא בית ספר לעיצוב מרנגוני (Marangoni) שהוקם בשנת 1935 בשלושה קמפוסים בשלוש בירות העיצוב החשובות בעולם-מילנו, פריז ולונדון. בין בוגריו הידועים נמנים: Moschino, דולצ'ה וגבאנה. בית ספר חשוב נוסף הוא Central Saint Martins College of Art and Design הנמצא בלונדון. בין הבוגרים הידועים של בית ספר זה נמנים: ג'ון גליאנו, סטלה מקרטני (בתו של פול מקרטני), אלכסנדר מק'קווין, שרה ברטון וחוסיין צ'אליאן. בלונדון שוכנים מספר בתי ספר נוספים נודעים לעיצוב אופנה, ביניהם: London College of Fashion, The Royal College of Arts, University of Westminster. בתי הספר הבולטים בתחום זה בארצות הברית הם Parsons The New School for Design, Fashion Institute of Technology, שניהם בניו יורק. בשיקגו בולט The School of the Art Institute of Chicago.
בין בתי הספר לעיצוב אופנה בישראל בעלי תוכנית הכשרה אקדמית לתואר ראשון נמצאים: בצלאל בירושלים, האקדמיה לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה, שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב ברמת גן. אורכו של התואר הוא כ-4 שנים. בחלק מן המוסדות מוענקת תעודת הוראה נוסף על התואר הראשון.
בבתי הספר העל יסודיים יכולים תלמידים ללמוד במגמת עיצוב אופנה (מגמת אמנויות העיצוב בהתמחות אופנה ותלבושות), במסגרת החינוך הטכנולוגי והמקצועי.
לקריאה נוספת

ענת הלמן, בגדי הארץ החדשה: מדינת ישראל הצעירה בראי הלבוש והאופנה, מרכז זלמן שזר, ירושלים, 2012.
נורית בת יער, שיכרון עיצובים - אמנות האופנה בישראל 2008-1948, רסלינג, תל אביב, 2010.
אילה רז, חליפות העתים : מאה שנות אופנה בארץ-ישראל, תל אביב : הוצאת ידיעות אחרונות, 1996.
Barwick, Sandra A Century of Style, London, Allen & Unwin, 1984. ISBN 0043910092
Hawes, Elizabeth Fashion is Spinach, Random House, 1938
Lobenthal, Joel Radical Rags: Fashions of the Sixties, New York, Abbeville Press, 1990. ISBN 0896599302
O'Hara, Georgina The Encyclopedia of Fashion, Abrams 1986. ISBN 0810908824
Ireland, John Patrick Encyclopedia of Fashion Details, Batsford 2003. ISBN 071346433X
Fashion Theory: The Journal of Dress, Body & Culture. Berg Publishers ISSN 1362-704X
הערות שוליים

↑  מסלולים ללימודי אופנה, ‏2020
↑  מגמת עיצוב אופנה ותלבושות, באתר משרד החינוך, פורטל תלמידים
↑  התמחות עיצוב אופנה ותלבושות, באתר המינהל למדע וטכנולוגיה, משרד החינוך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537419305171  GND: 7510814-8  LNB: 000102256  NKC: ph389998 
עיצוב אופנה, תמונה משנת 1974
תצוגת אופנה של יצירות תלמידי עיצוב אופנה מאוניברסיטת טקסס בשנת 2007
עונת 1975/1976 בליגה הלאומית

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  25 באוקטובר 1975 – 12 ביוני 1976 (232 ימים)
 מספר משתתפות:  18
 הזוכה:  הפועל באר שבע
 מספר משחקים:  306
 מספר שערים:  608 (1.99 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ישראל עודד מכנס (21 שערים)
 השחקן המצטיין:  ישראל אורי מלמיליאן
 → 1974/19751976/1977 ←
 
עונת 1975/1976 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-20 של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הקבוצות שעלו לליגה הלאומית לעונת 1975/1976 היו מכבי חיפה ומכבי רמת עמידר. בתום העונה סיימה הפועל באר שבע במקום הראשון, וזכתה באליפות עונה שנייה ברציפות. המבקיע המצטיין של העונה היה עודד מכנס ממכבי נתניה שכבש 21 שערים.
בעקבות החלטת ההתאחדות לכדורגל להחזיר את מספר הקבוצות בליגה ל-16 קבוצות, לליגת המשנה ירדו הפועל פתח תקווה (לראשונה בתולדותיה), הפועל חדרה, בני יהודה תל אביב ומכבי רמת עמידר. לעונת 1976/1977 לליגה הלאומית עלו הפועל עכו והפועל יהוד.
בעונה זו בפעם הראשונה - שני המקומות הראשונים בליגה הובילו להשתתפות בגביע אירופה (לאחר שישראל הוכרה והועברה בשנים האחרונות תחת אופ"א) ועל כן הפועל באר שבע שזכתה באליפות, וסגניתה בית"ר ירושלים היו הנציגות הראשונות בגביע אירופי כלשהו בהיסטוריה של הליגה הישראלית כשהשתתפו בגביע האינטרטוטו של העונה העוקבת.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הפועל באר שבע | 34 | 14 | 14 | 6 | 40 | 29 | 11 | 42 | העפלה לגביע האינטרטוטו |
| 2 | בית"ר ירושלים | 34 | 12 | 16 | 6 | 48 | 32 | 16 | 40 | העפלה לגביע האינטרטוטו |
| 3 | הפועל חיפה | 34 | 13 | 12 | 9 | 30 | 24 | 6 | 38 |  |
| 4 | מכבי נתניה | 34 | 14 | 9 | 11 | 58 | 39 | 19 | 37 |  |
| 5 | הפועל כפר סבא | 34 | 11 | 14 | 9 | 35 | 27 | 8 | 36 |  |
| 6 | שמשון תל אביב | 34 | 10 | 16 | 8 | 44 | 36 | 8 | 36 |  |
| 7 | מכבי תל אביב | 34 | 13 | 9 | 12 | 38 | 34 | 4 | 35 |  |
| 8 | מכבי פתח תקווה | 34 | 12 | 11 | 11 | 37 | 36 | 1 | 35 |  |
| 9 | מכבי חיפה | 34 | 10 | 15 | 9 | 28 | 27 | 1 | 35 |  |
| 10 | הפועל תל אביב | 34 | 12 | 11 | 11 | 28 | 28 | 0 | 35 |  |
| 11 | מכבי יפו | 34 | 10 | 15 | 9 | 28 | 30 | 2- | 35 |  |
| 12 | בית"ר תל אביב | 34 | 12 | 11 | 11 | 28 | 33 | 5- | 35 |  |
| 13 | הפועל ירושלים | 34 | 12 | 10 | 12 | 39 | 39 | 0 | 34 |  |
| 14 | הכח מכבי רמת גן | 34 | 10 | 14 | 10 | 30 | 34 | 4- | 34 |  |
| 15 | הפועל פתח תקווה | 34 | 10 | 13 | 11 | 27 | 28 | 1- | 33 | ירדו ליגה |
| 16 | הפועל חדרה | 34 | 6 | 13 | 15 | 20 | 44 | 24- | 25 | ירדו ליגה |
| 17 | בני יהודה תל אביב | 34 | 6 | 12 | 16 | 26 | 48 | 22- | 24 | ירדו ליגה |
| 18 | מכבי רמת עמידר | 34 | 6 | 11 | 17 | 24 | 40 | 16- | 23 | ירדו ליגה |
| עונות בליגה העליונה בישראל |
| --- | --- | --- |
| ליגת ארץ ישראל | 1929/1930 • 1930/1931 • 1931/1932 • 1932/1933 • 1933/1934 • 1934/1935 • 1935/1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1940/1941 • 1941/1942 • 1942/1943 • 1943/1944 • 1944/1945 • 1945/1946 • 1946/1947 • 1947/1948 • 1948/1949 |  |
| ליגה א' והליגה הלאומית | 1949/1950 • 1950/1951 • 1951/1952 • 1952/1953 • 1953/1954 • 1954/1955 • 1955/1956 • 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 |  |
| ליגת העל | 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
סרטי גבע

| --- | --- |

אולפני גבע בגבעתיים
 נתונים כלליים
 מייסדים:  מרדכי נבון 
 תקופת הפעילות:  1949–הווה (כ־75 שנים) 
 מיקום המטה:  גבעתיים 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הסרטים 
 
יצחק אגדתי (מימין) ומרדכי נבון
אולפני גבע לפני הריסתם
סרטי גבע בע"מ הייתה חברה ישראלית אשר עסקה בהפקת סרטי קולנוע.
היסטוריה

חברת "סרטי גבע" הוקמה בשנת 1949, על ידי מרדכי נבון, יצחק אגדתי ויוסף נבון. תחילה שכנה החברה במבנה זמני בגבעת רמב"ם שבגבעתיים. ב-1950 עד 1952 החברה סיפקה שירותי מעבדה להסתדרות העובדים, לצה"ל ולסרטי תעודה והסברה ממשלתיים. החברה הייתה שותפה להפקת יומן קולון שהפך ב-1953 ליומן חדשות דו-שבועי המוכר בשם "יומני גבע". בתנאים ששררו בישראל בשנות החמישים היה צורך במאבק הישרדות יומיומי על-מנת  להבטיח את קיום החברה. הסרט התעודי הראשון של האולפן עסק במבשרת ציון.
מנהלי גבע החלו לגבש צוות עובדים מקצועי ומיומן, לדאוג לרצף הזמנות ולשפר באופן מתמיד את איכות היומן וסרטי התעודה. בשנת 1958 עברה החברה למבנה מודרני בגבעתיים, ובו ציוד מתקדם, מעבדות, חדרי עריכה, ואולפן צילומים. בשנת 1963 הפך מרדכי נבון למנהלה היחיד של החברה, עד למותו הפתאומי במהלך צילומי הסרט "שני קוני למל", בתחילת 1966.
בשנת 1967 נמכרו האולפנים והמעבדה של "סרטי גבע" לשותפות ישראלית-אמריקאית, בראשות אנשי העסקים יצחק (איז'ו) שני ויוסף דיאמנט, ושמם הוחלף ל"ברקי פטה המפריס", שהמשיכו את הפקת הסרטים הישראלים בשנות השבעים ובשנות השמונים.
במהלך השנים הפיקה "סרטי גבע" מאות יומני קולנוע, ירחונים לעולים, סרטי תעודה, סרטי הסברה וסרטים עלילתיים, ונתנה שירותי מעבדה ואולפן להפקות חיצוניות.
בספטמבר 2011 נהרס בנין "סרטי גבע" בגבעתיים ובמקום הוקמו שני מגדלי מגורים (מגדלי גבע).
רשימת סרטים עלילתיים של "סרטי גבע"

1956 – "מעשה במונית" בבימויו של לארי פריש.
1959 – "עמוד האש" בבימויו של לארי פריש.
1960 – "איי לייק מייק" בבימויו של פיטר פריי.
1963 – "אלדורדו" בבימויו של מנחם גולן.
1963 – "חבורה שכזאת" בבימויו של זאב חבצלת.
1964 – "שמונה בעקבות אחד" בבימויו של מנחם גולן
1964 – "דליה והמלחים" בבימויו של מנחם גולן.
1965 – "חור בלבנה" בבימויו של אורי זוהר.
1965 – "פיצוץ בחצות", קופרודוקציה ישראלית-צרפתית, בבימויו של הרווה ברומברג'ה.
1966 – "שני קוני למל" בבימויו של ישראל בקר.
הערות שוליים

↑  ש. פינס, החלה העבודה במפעל "סרטי גבע", דבר, 21 ביולי 1950
↑  מפת אזור תל אביב, שהודפסה ע"י מחלקת המדידות, 1960, עם ציון האולפנים ברח' ויצמן 65 בגבעתיים (מס' 536 במפתח), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010000217505171  GND: 1322382786  LCCN: no2012021952  VIAF: 311794310   WorldCat (עם VIAF): 311794310
אנדריוס גודז'יוס

אנדריוס גודז'יוס (בליטאית: Andrius Gudžius; נולד ב-14 בפברואר 1991) הוא אתלט ליטאי. הוא אלוף העולם (לונדון 2017) ואלוף אירופה (ברלין 2018) בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה > 2008–2010 > אלוף עולם לנוער

באליפות העולם לנוער שנערכה בבידגושץ', פולין בשנת 2008 סיים גודז'יוס במקום שישי בזריקת דיסקוס (1.75 ק"ג) בתוצאה של 58.63 מטר. באליפות אירופה לנוער שנערכה בנובי סאד סרביה בשנת 2009 הוא סיים במקום חמישי בתוצאה של 60.05 מטר ובאליפות העולם לנוער שנערכה במונקטון, קנדה בשנת 2010 הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.78 מטר.