stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטיבן סונדהיים
עבודות עיקריות

הקרדיט למחזה (book) מתייחס לחלק הלא-מושר של המחזמר. שם עברי צוין עבור הפקות שהועלו בישראל.
| שנה | שם באנגלית | שם בעברית | מלחין | מילות השירים | מחזה | במאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1957 | Saturday Night |  | סטיבן סונדהיים | סטיבן סונדהיים | ג'וליוס ג'. אפשטיין, פיליפ ג. אפשטיין |  | הועלה לראשונה ב-1997. |
| 1957 | West Side Story | סיפור הפרברים | ליאונרד ברנשטיין | סטיבן סונדהיים | ארתור לורנץ | ג'רום רובינס | עיבוד חופשי של המחזה רומיאו ויוליה מאת ויליאם שייקספיר, |
| 1959 | ג'יפסי |  | ג'ול סטיין | סטיבן סונדהיים | ארתור לורנץ | ג'רום רובינס |  |
| 1962 | A Funny Thing Happened on the Way to the Forum | דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום | סטיבן סונדהיים | סטיבן סונדהיים | ברט שבלוב, לארי גלברט | ג'ורג' אבוט | מבוסס על מחזות פלאוטוס. |
| 1964 | Anyone Can Whistle |  | סטיבן סונדהיים | סטיבן סונדהיים | ארתור לורנץ | ארתור לורנץ |  |
| 1965 | Do I Hear a Waltz?‎ |  | ריצ'רד רוג'רס | סטיבן סונדהיים | ארתור לורנץ | ג'ון דקסטר |  |
| 1970 | Company | קומפני | סטיבן סונדהיים | סטיבן סונדהיים | ג'ורג' פירת' | האל פרינס |  |
| 1971 | Follies |  | סטיבן סונדהיים | סטיבן סונדהיים | ג'יימס גולדמן | האל פרינס |  |
| 1973 | A Little Night Music | מוזיקת לילה זעירה | סטיבן סונדהיים | סטיבן סונדהיים | יו וילר | האל פרינס | מבוסס על הסרט "חיוכי ליל קיץ" של אינגמר ברגמן. |
| 1976 | Pacific Overtures |  | סטיבן סונדהיים | סטיבן סונדהיים | ג'ון וידמן | האל פרינס |  |
| 1979 | Sweeney Todd‎:‎The Demon Barber of Fleet Street | סוויני טוד: ספר המוות מפליט סטריט | סטיבן סונדהיים | סטיבן סונדהיים | יו וילר | האל פרינס | מבוסס על המחזה "סוויני טוד" מאת כריסטופר בונד. |
| 1981 | Merrily We Roll Along | מתגלגלים | סטיבן סונדהיים | סטיבן סונדהיים | ג'ורג' פירת' | האל פרינס | מבוסס על מחזה באותו השם מאת ג'ורג' ס. קאופמן ומוס הארט. |
| 1984 | Sunday in the Park with George | יום ראשון בפארק עם ג'ורג' | סטיבן סונדהיים | סטיבן סונדהיים | ג'יימס לפיין | ג'יימס לפיין | מבוסס על הציור "יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט" של הצייר ז'ורז' סרה. |
| 1987 | Into the Woods | אל תוך היער | סטיבן סונדהיים | סטיבן סונדהיים | ג'יימס לפיין | ג'יימס לפיין |  |
| 1990 | Assassins | מתנקשים | סטיבן סונדהיים | סטיבן סונדהיים | ג'ון וידמן | ג'רי זקס |  |
| 1994 | Passion | תשוקה | סטיבן סונדהיים | סטיבן סונדהיים | ג'יימס לפיין | ג'יימס לפיין | מבוסס על הסרט Passione d'Amore של אטורה סקולה, שבתורו התבסס על הספר "פוסקה" של איג'יניו אוגו טארקטי. |
| 2003 | Bounce |  | סטיבן סונדהיים | סטיבן סונדהיים | ג'ון וידמן | האל פרינס |  |
| 2004 | The Frogs |  | סטיבן סונדהיים | סטיבן סונדהיים | ברט שבלוב, נתן ליין | סוזן סטרומן | גרסה שנייה למחזמר מוקדם (1974) באותו שם. המחזה מ-2004 מאת ליין, ההתבסס על המחזה מ-1974 מאת שבלוב, והוא עיבוד חופשי למחזה הצפרדעים מאת אריסטופאנס. |
| 2008 | Road Show |  | סטיבן סונדהיים | סטיבן סונדהיים | ג'ון וידמן | ג'ון דויל | גרסה שנייה למחזמר Bounce מ-2003. |
| 2023 | Here We Are | הנה אנחנו | סטיבן סונדהיים | סטיבן סונדהיים | דייוויד אייבס | ג׳ו מאנטלו | מבוסס על שני הסרטים המלאך המשמיד וסוד הקסם הבורגני מאת לואי בונואל. מחזמר לא גמור עליו עבד עד יומו האחרון, צפוי לעלות על במה בסתיו 2023. |
סונדהיים בישראל

המחזמר "סוויני טוד" הועלה על ידי התיאטרון הקאמרי ב-1983. הנוסח העברי חובר על ידי אהוד מנור ובתפקידים הראשיים שיחקו אלברט כהן ותיקי דיין. הפקה נוספת הועלתה ב-1991 על ידי האופרה הישראלית החדשה בשפה האנגלית.
מופע מחווה לשיריו עלה בתיאטרון החאן ב-1988, תחת השם "צד בצד עם זונדהיים" עם שירים מתוך מגוון מחזות הזמר שכתב (בנוסחים עבריים מאת דן אלמגור).
התיאטרון הקאמרי הפיק גם את "דבר מצחיק קרה" ב-1994, בנוסח עברי של דן אלמגור ומיקי גורביץ', ובכיכובו של אבי קושניר. המחזמר הועלה שוב על במת הקאמרי בשנת 2014 בבימוי עמרי ניצן ובנוסח עברי חדש מאת אלי ביז'אווי.
המחזה "קומפני", בתרגומו של דניאל אפרת, הועלה בשנת 2011 על ידי תיאטרון באר שבע, בבימויו של רפי ניב.
המחזמר "אל תוך היער" הועלה בשנת 2012 בהפקה מלאה באנגלית על ידי האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בכיכובם של תלמידי המחלקה למוזיקה רב-תחומית, בבימויה של יוליה פבזנר ובניהולו המוזיקלי של ניר כהן. הפקה זו, שהייתה הפקת הבכורה בארץ של המחזמר, נעשתה ביוזמתה של זמרת הסופרן רובין ויזל-קפסוטו, אשר שיחקה את התפקיד של גב' לאבט בהפקה הראשונה באנגלית של המחזמר "סוויני טוד" באופרה הישראלית החדשה בעונת 1990/1.
מחזות זמר נוספים הועלו לאורך השנים על ידי בתי ספר למשחק. בהם: "קומפני", ו"מוזיקת לילה זעירה" (בנוסח העברי של דניאל אפרת, הוצג על במת בית צבי ב-2014), "מתגלגלים" (בנוסח העברי של דני לשמן, הוצג בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין ב-2009), "תשוקה" (בנוסח עברי ובימוי של אלי ביז'אווי, הוצג על בימות בית צבי ב-2006), וג׳יפסי (בנוסח העברי של דניאל אפרת בבית צבי בבימוי שוקי וגנר ב-2003, ובתלמה ילין בשנת 2019 בבימויו של עמית רייס).
המחזמר "אל תוך היער" (גרסת המערכה הראשונה) הועלה על ידי בוגרי "המסלול לתיאטרון ומחזות זמר של עידן ליפר" בתיאטרון הקאמרי וכעת רץ בתיאטרון הבימה.
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס גראמי | אלבום המחזמר הטוב ביותר | "סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט" (בתור מלחין ופזמונאי) | מועמדות |  |
| 2025 | פרס גראמי | אלבום המחזמר הטוב ביותר | Merrily We Roll Along (בתור מלחין ופזמונאי) | מועמדות |  |
לקריאה נוספת

Stephen Sondheim, Finishing the Hat: Collected Lyrics, 1954-1981, With Attendant Comments, Principles, Heresies, Grudges, Whines and Anecdotes, Knopf, 2009
Stephen Sondheim, Look, I Made a Hat: Collected Lyrics, 1981-2011, With Attendant Comments, Amplifications, Dogmas, Harangues, Digressions, Anecdotes, and Miscellany, Knopf, 2011 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  ויליאם א' הנרי, אליזבת ל' בלנד, Stephen Sondheim: Master of the Musical, טיים מגזין, 7 בדצמבר 1987.
↑  בצוות השחקנים השתתף השחקן הצעיר ג'ייסון אלכסנדר, בתפקיד ג'ו, המפיק החלקלק. אלכסנדר התפרסם לימים כמי שגילם את דמותו של ג'ורג' קוסטנזה בסדרת הטלוויזיה סיינפלד.
1 2  ג'יין אדוארדס, Stephen Sondheim: Interview,‏ Time Out,‏ 9 במאי 2006.
↑  President Obama Names Recipients of the Presidential Medal of Freedom, אתר הבית הלבן, 16 בנובמבר 2015
↑   אי-פי, אובמה העניק את מדליית החרות ל-17 מגדולי האומה, בהם יצחק פרלמן, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2015
↑  ראו גם Tonight (סיפור הפרברים)
↑  רשימת הצגות, התיאטרון הקאמרי
↑  חיים נגיד, החאן מארח את זונדהיים, מעריב, 22 ביולי 1988;
דב אלפון, כיוון הרוח, כותרת ראשית, 24 באוגוסט 1988
↑  יואב בירנברג, ששי קשת – לאופרה, חדשות, 10 ביוני 1991;
שוש אביגל, כשסוויני פגש את מוצדט, חדשות, 28 ביולי 1991
↑  2024 GRAMMY Nominations: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
↑  2025 GRAMMYs: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268483705171  PLWABN: 9810617095805606  BIBSYS: 90519329  BNE: XX1111484  BnF: cb138999203 (data)  CANTIC: a10159198  CiNii: DA04557024  GND: 119279207  ICCU: RAVV088425  ISNI: 0000 0001 2096 8578  LCCN: n79077369  LNB: 000047551  MusicBrainz: bcd6af9f-afa8-43fd-b1be-acbbbb2f7dc7  NDL: 001200303  NKC: ola2002159332  NLA: 35512554  NLG: 269193  NLK: KAC201634675  NSK: 000063722  NTA: 073267953  RERO: 02-A003848785  SNAC: w6fc5tw4  SUDOC: 067179886  S2AuthorId: 94283328  Trove: 980138  ULAN: 500335183  VIAF: 111162547   WorldCat (עם VIAF): 111162547
מדי

ערך זה עוסק בממלכה עתיקה באזור איראן המודרנית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 ממשל
 משטר:  מלוכני
 שפה נפוצה:  ארמית, פרסית עתיקה
 עיר בירה:  אַחְמְתָא
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:  איחוד מדינות ושבטים בידי מלך אחד
 תאריכי הקמה:  678 לפנה״ס? 
 פירוק:  כיבוש בידי הממלכה האחמנית (קודם לכן וסלית של מדי)
 כיבוש בידי פרס וקבלת אוטונומיה:  550 לפנה"ס
 ישות קודמת:  אשור, מספר שבטים איראנים וערי מדינה, אוררטו
 ישות יורשת:  הממלכה האחמנית
 
מפה של מדי על פי כתבי הרודוטוס
ארמון אפדנה, גילוף מהמאה ה-5 לפני הספירה המתאר את חיילי פרס (עם הכובעים המרובעים) וחיילי מדי (עם הכובעים המעוגלים) בלבוש מסורתי)
מָדַי הייתה ממלכה שהתקיימה במחצית הראשונה של האלף הראשון לפני הספירה ברמה המרכזית של איראן המודרנית. מדי הייתה יריבה מרה של אשור ובמאה ה-7 לפנה"ס, כרתה ברית עם בבל ויחדיו עלה בידם להביס את אשור. היא שמרה על עצמאותה כ-100 שנה עד אשר נכבשה על ידי כורש הפרסי בשנת 550 לפנה"ס. היא לא נהפכה לפרובינציה אלא הייתה במעמד שווה לפרס באימפריה. לאחר כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול איבדה סופית את עצמאותה והתבוללה באימפריה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשל חוסר שימוש בכתב מגיע רוב המידע על מדי מהעמים השכנים לה, דוגמת הבבלים, האשורים ובעיקר מההיסטוריון הרודוטוס.
מדי מוזכרת לראשונה במאה התשיעית לפני הספירה, בכתבי שלמנאסר השלישי שפלש אליה בשנת 835 לפני הספירה, ושל סרגון יורשו. הם ניצלו את הפיצול בין היישובים המדיים שבכל אחד הייתה הנהגה עצמאית, דבר שהקל על שליטת האשורים במקום. תחילת ממלכת מדי העצמאית היא בהכתרתו של מנהיג בשם דהיכו מאחד הכפרים של השבטים המדיים למלך. דהיכו שאף להשתחרר מעול הצבא האשורי, דבר שהצליח במלואו רק בשנת 620 לפני הספירה. דהיכו החל באיחוד שבטים וערי מדי, בבניה של צבא וייסוד בירה מבוצרת - היא אַחְמְתָא. לאחר 53 שנות שילטון (על פי הרודוטוס) מת דהיכו ובנו פרוורתי מלך אחריו. פרוורתי המשיך להוביל את איחוד השבטים המדיים. הוא הכפיף את הפרסים והפרתים, והכניע מדינות אחרות באירן העתיקה, בעודו וסאל למלכי אשור. לאחר שלטון של עשרים ושתיים שנים (בערך 675-653 לפנה"ס), הוא נפל בקרב נגד האשורים אשר חזרו לבסס מחדש את שלטונם על המדיים. בעוד בעלי בריתו נוטשים את הקרב והוא נשאר להלחם עם צבאו נגד אשור. לאחר מותו של פרוורתי פלשו הסקיתים למדי ושלטו בה במשך תקופה של עשרים ושמונה שנים. בנו ויורשו של פראוורתי הווחשתרא, הרג את מנהיגי הסקיתים והכריז על עצמו כמלך מדי. בימיו הגיעה האימפריה לשיאה, לאחר שכרת ברית עם בבל שהובילה לניצחון על אשור וכיבוש נינווה בירתה. בנו אסטיאגס היה אחרון מלכי מדי העצמאיים. ממלכתו נכבשה בידי כורש הגדול. לאחר כיבוש זה מעמדה של מדי היה כמעט שווה לזה של פרס ולא הייתה פרובינציה עד נפילת הממלכה האחמנית.
שמות המלכים בממלכת מדי:
| שם | משמעות | תאריך (לפנה"ס) | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
|  דהיכו | מולדת | 726-675 | למלך זה מיוחס המעמד של המלך הראשון שייסד את הממלכה והשושלת של מדי, בעוד דעות אחרות גורסות כי קדמו לו מלכים אחרים, ובינם גם מי שלרוב מזוהה דווקא כיורשו ובנו. לצד זאת יש גם שרואים בו לא יותר מדמות מיתולוגית או דמות אפית אך שולית מתוך ההיסטוריה של מדי |
| פרוורתי | המגן השומר |  675-652 | ניהל מלחמה נגד האימפריה הנאו-אשורית ובסופה הובס ונהרג בקרב בידי צבאו של אשורבניפל |
| הווחשתרא | יורה (חץ) ליעד | 625-585 | קודם לעלייתו לשלטון של מלך זה במדי, שרר במקום שלטון סקיתי ישיר, שהופל על ידו. בימיו הגיעה האימפריה של מדי לשיא גדולתה |
| אסטיאגס או אשתוויגא | מי שמשליך רומח | 585-550 | המלך האחרון הידוע של האימפריה של מדי; ועם נפילתו עבר רוב שטחה לידי האימפריה הפרסית האחמנית, |
בלוח העמים במקרא, מתואר מדי, אבי האומה המקראי, כבנו של יפת בן נח.
הצבא

אומנם אין מידע רב על המדיים עד האלף הראשון לפני הספירה, אך קיימת סברה כי בתקופה זו צבאות השבטים המדיים היו מורכבים מיחידות אזרחיות נפרדות להגנת ישובי האזור בפיקודו של ראש שבט שיכול להזעיקם להילחם בעתות מלחמה, ועל כך מעידים כתובות מאזור שומר ואשור. הערכה היא כי חיילי הצבאות הללו היו חמושים בנשק לא אחיד והוא היה כולל: חניתות, מקבות, חרבות קצרות, קשתות, פגיונות, גרזנים ומגנים עשויים עור או נצרים. בדומה לשכניהם הפרסים, המדיים היו ידועים כפרשים מעולים שהציעו את שירותיהם כשכירי חרב. במאה ה-8 לפנה"ס אוחדו שבטי המדיים תחת מלכם הראשון דהיכו שארגן את הצבא, דבר זה הביא לראשית של תהליך לקבלת עצמאות הדרגתי מידי האשורים. בתקופת מלכותו של נכדו הווחשתרא, התפתח הצבא המדי מצבא "אד הוק" לצבא קבע - שהוכשר בהנחיית המלך והובל על ידו. דבר זה גרם לאימפריית מדי להגיעה לשיאה עם כיבוש האימפריה הנאו-אשורית יחד עם בבל. הצבא החדש היה מצויד בחניתות, קשתות, חרבות קצרות ופגיונות. הצבא הורכב מיחידות רגלים, קשתים וחיל פרשים, בעוד מרכבות שימשו רק לתחבורה.
המלחמות הידועות בהם לקח חלק כוח צבא מדיי הם:
פשיטות האימפריה האשורית באיראן
כיבושי מדי באיראן העתיקה
מרד מדי ובעלות בריתה באשור בימי פרוורתי
מרד הווחשתרא בסקיתים
מלחמת מדי בפרתיה
הכיבוש מדיי-בבלי של אשור:
קרב אראפה
המצור על העיר אשור
קרב נינווה
קרב חרן (610 לפני הספירה)
קרב טרביסו
המצור על חרן (609 לפני הספירה)
כיבוש אורארטו
מלחמה נגד הלידים:
קרב הליקוי
הכיבוש הפרסי:
ההתקוממות הפרסית
קרב הירבה
קרב הגבול הפרסי
קרב פסרגאד
הכורדים ומדי

הכורדים של היום רואים עצמם כממשיכי וכצאצאי אנשי מדי, שכן הם שוכנים באזור הגאוגרפי בו הייתה קיימת אימפריית מדי.
לוח השנה הכורדי מונה את השנים מתחילת הממלכה המדית בשנת 678 לפנה"ס. באזור העיר סאקז נמצאו בשנת 1947 תכשיטים מתקופת מדי שהועברו למוזיאון בטהראן.
ראו גם

מדי (דמות מקראית)
כספיאנא
מלכי מדי
צבא מדי (ראו)
הערות שוליים

1 2  מדי, באתר אנציקלופדיה יהודית דעת
↑  פרס ומדי, באתר school.kotar.cet.ac.il
↑  medi in "Dizionario di Storia", www.treccani.it (ב־)
↑  Joshua J. Mark, Ancient Persian Warfare, World History Encyclopedia (באנגלית)
↑  Kurdistanica: Kurdish Encyclopedia, KURDISTANICA (באנגלית אמריקאית)
↑  jack, The Return Of The Medes, Grace thru faith, ‏2014-10-12 (באנגלית אמריקאית)
↑  joelcrosenberg, With prophetic implications, the Kurds, known as the Medes in the Bible, seize oil-rich region of Iraq. What does it mean?, Joel C. Rosenberg's Blog, ‏2014-06-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  https://www.youtube.com/watch?v=X2VPAJmz8qA&t=71s משפט בהמנון הכורדי המתייחס למדי
| צאצאי נח לפי ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| שם ובניו | עילם • אשור • ארפכשד • לוד • ארם • עוץ • חול • גתר • מש • שלח |  |
| חם ובניו | כוש • מצרים • פוט • כנען • סבא • חוילה • סבתה • רעמה • סבתכא • נמרוד • לודים • ענמים • להבים • נפתוחים • פתרוסים • כסלוחים • יבוסי • אמורי • גרגשי • חיוי • ערקי • סיני • ארוודי • צמרי • חמתי |  |
| יפת ובניו | גומר • מגוג • תירס • יוון • תובל • משך • מדי • ריפת • אשכנז • תוגרמה • אלישה • תרשיש • כתים • דדנים |  |
מטאליקה
היסטוריה > 1981–1983: הקמה ושנים ראשונות

מטאליקה נוסדה באוקטובר 1981 בלוס אנג'לס, קליפורניה על ידי המתופף לארס אולריך והגיטריסט והזמר ג'יימס הטפילד. כשמלאו למתופף לארס אולריך 17 שנים, היגר עם משפחתו מדנמרק ללוס אנג'לס שבארצות הברית.
אולריך, שהתמקד כל ילדותו בטניס, נחשף בשנות העשרה שלו למספר להקות הבי מטאל מבריטניה, ואט-אט זנח את הטניס לטובת תחביבו החדש, מוזיקה, ובעיקר הבי מטאל. לארס החליט שהוא רוצה לתופף בלהקת הבי מטאל משלו. הוא פרסם מודעה בעיתון וכך הכיר את הגיטריסט והזמר ג'יימס הטפילד. השניים החליטו להקים להקה מחתרתית, שתנגן בסגנון שונה מכפי שהיה נהוג עד אז.
השניים אימצו סגנון אגרסיבי, מהיר, "מלוכלך", שהתעלם מהיבטים תדמיתיים חיצוניים (מה שהיה נפוץ בשנות ה-80, תקופת ה"גלאם מטאל"/"הייר מטאל"). הצמד צירף ללהקה את הגיטריסט דייב מאסטיין והבסיסט רון מק'גובני, והלהקה החלה להופיע באזור לוס אנג'לס.
באחד המועדונים שבו הופיעה מטאליקה הופיעה גם להקה בשם Trauma, שהבסיסט שלה, קליף ברטון, הרשים את חברי הלהקה ומיד אחרי ההופעה הציעו לו חברי מטאליקה להצטרף אליהם.
ברטון הסכים בתנאי שהלהקה תעבור לנגן בסן פרנסיסקו. חברי הלהקה קיבלו את הצעתו של ברטון לעבור לסן פרנסיסקו, צירפו אותו ללהקה, ובמקביל פיטרו את רון מק'גובני. הלהקה החלה להופיע באזור סן פרנסיסקו, והפכה עם הזמן לאחת הלהקות המוכרות באזור.
מטאליקה הוציאה הקלטת דמו בשם No life 'til leather, שהופצה בכל רחבי ארצות הברית, וזכתה להצלחה רבה בקרב חובבי המטאל. חברת תקליטים מניו יורק בשם Megaforce שמעה את החומר של מטאליקה והציעה למטאליקה חוזה להקלטת אלבום הבכורה שלהם. האלבום היה אמור להיקרא תחילה Metal Up Your Ass!, אך אנשי ההפקה דחו את הרעיון, ולבסוף הוחלט שהאלבום ייקרא Kill 'Em All ("לחסל את כולם", הכרזה שמכוונת כנראה אל חברות התקליטים).
הגיטריסט דייב מאסטיין פוטר מהלהקה על ידי הגיטריסט השני, ג'יימס הטפילד, עוד לפני צאת האלבום הראשון. לטענתו של הטפילד, הסיבה לכך הייתה נטייתו של מאסטיין לאלימות בזמן שהחברים היו משתכרים ביחד, מה שלא מצא חן בעיני שאר חברי הלהקה.
את מקומו של מאסטיין תפס הגיטריסט קירק האמט, אשר לימים נודע כווירטואוז בעל יכולות מרשימות מבחינת טכניקה ומהירות. מאסטיין, לעומת זאת, התפרסם לימים כמקימה וכסולנה של להקת המטאל האמריקאית המצליחה מגאדת', הנחשבת בעיני רבים למתחרה של מטאליקה, הן מבחינה אמנותית (בשל הדמיון בסגנון המוזיקלי) והן מבחינה אישית (בשל היריבות בין הטפילד למאסטיין).
היסטוריה > 1986–1987: מותו של קליף ברטון

האלבום Master of Puppets זכה להצלחה רבה, ובאותה שנה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בארצות הברית ובאירופה. דווקא בשיא ההצלחה, פקדה את הלהקה טרגדיה. במהלך סיבוב ההופעות האירופי, אוטובוס הלהקה נסע בשוודיה במשך הלילה. לקראת הבוקר, האוטובוס החליק והתהפך כמה פעמים, כאשר חברי הלהקה נמצאים בתוכו. הבסיסט קליף ברטון, שישן באותו הזמן, נזרק מחלון האוטובוס. לאחר מכן האוטובוס נחת על ברטון ונעצר. ברטון ככל הנראה נהרג בשלב זה, אך לא ניתן לדעת זאת בוודאות מכיוון שכאשר ניסו להרים את האוטובוס ההפוך, כבל הגרירה נקרע והאוטובוס נחת עליו שנית. לפי עדותם, התמונות של רגליו של קליף ברטון רדפו את חברי הלהקה זמן רב והותירו בהם צלקות נפשיות. למעט מותו של ברטון, שאר חברי הלהקה לא נפגעו בתאונה.
בערב הקודם לתאונה, חברי הלהקה שיחקו קלפים כדי להחליט מי יישן באיזה דרגש. ברטון, שניצח, בחר את מיטתו של הגיטריסט, קירק האמט. במהלך הלווייתו של ברטון הושמעה היצירה האינסטרומנטלית Orion, בה נטל חלק מרכזי בכתיבה.
נסיבות התאונה העסיקו רבות את הלהקה ואת מעריציה, אך למרות זאת לא מצאו את סיבת התאונה. חברי הלהקה האשימו את נהג האוטובוס, בכך שנהג תחת השפעת אלכוהול, והוא מצידו הכחיש, והאשים את הכביש הקפוא והחלק עקב מזג האוויר החורפי.
חברי הלהקה, שמערכת היחסים שלהם עם ברטון הייתה קרובה בפן האישי, ולא רק בפן המקצועי, נותרו באבל כבד. למרות האסון, הם החליטו שלא לפרק את הלהקה, וחיפשו מחליף לחברם. אחרי שבחנו מועמדים רבים, צורף ללהקה הבסיסט ג'ייסון ניוסטד, שהיה מעריץ של מטאליקה וחבר בלהקת הת'ראש מטאל פלוטסם אנד ג'טסם (Flotsam & Jetsam).
בביוגרפיה ששידר ערוץ VH1 סיפרו חברי הלהקה המקוריים שנטו "להתעלל" בניוסטד בתחילת דרכו בלהקה, ונצפו מספר קטעים בהם רואים את חברי הלהקה שופכים כל מיני דברים על ג'ייסון בהופעות, ובקטע אחד לארס אמר (בצחוק): "הי! זה יום ההולדת של ג'ייסון! בואו נהרוג אותו!".
היסטוריה > 1994–1999: Load, ‏ReLoad, ‏Garage Inc. ו-S&M

ב-1995, אחרי 4 שנים של הפסקה, חזרו חברי להקת מטאליקה להקליט חומר חדש, ובשנת 1996 הוציאו את אלבומם השישי, Load. לחברי הלהקה היה מספיק חומר להקלטה של אלבום כפול, אך אלה קיבלו החלטה להקליט רק חצי מהשירים, כשהיתר יוקלטו לאלבום נוסף כשנה לאחר מכן.
לאחר ההפסקה חזרו חברי הלהקה במראה חדש, כששיערם הארוך שאפיין אותם בעבר, קוצר לטובת תספורות קצוצות. מבחינת הסגנון המוזיקלי, Load מהווה הקצנה של "האלבום השחור" מבחינת התרחקות מהסגנון המקורי של הלהקה ומעבר לסגנון מתון, שקט יחסית וקליט.
Load נחשב לאכזבה גדולה בעיני רוב מעריצי הלהקה, ומכר פחות מהמצופה – על אף שנתוני מכירות היו נחשבים מרשימים לכל להקת מטאל אחרת מלבד מטאליקה. אם את "האלבום השחור" רוב המעריצים יכלו לקבל ואף אהבו, הרי ש-Load נחשב בעיני חלק מהמעריצים למסחור מוחלט של הלהקה, חדה ברמה האמנותית, ובעיקר ברמה הטכנית (או לפחות בהפגנת הרמה הטכנית). דווקא שאיפתה של הלהקה להתחבב על ההמונים גרמה לכישלונה המסחרי היחסי.
בשנת 1996 הלהקה לראשונה נתנה אישור שמוזיקה שלה תהיה מוזיקה לסרט – בסרט תיעודי גן עדן האבוד: רצח הילדים בגבעת רובין הוד.
בשנת 1997 הוציאה מטאליקה את אלבומה השביעי, ReLoad. כצפוי, האלבום מהווה המשך מבחינה סגנונית לאלבום השחור ול-Load. למרות השתייכותו של האלבום לסגנון החדש של מטאליקה, האלבום הצליח יותר מקודמו, אך גם הוא נחשב לממוסחר ולמוערך פחות מארבעת האלבומים הראשונים ומ"האלבום השחור".
בשנת 1998 הוציאה מטאליקה את האלבום Garage Inc.‎; אלבום כפול שכלל גרסאות כיסוי לשירי רוק ישנים, כאשר התקליטור הראשון הכיל הקלטות חדשות מ-1998 ואילו השני הקלטות מוקדמות יותר. מטרת האלבום הייתה להתאים את המלודיות הישנות והעדינות לסגנון רוק כבד. במיוחד בולטות גרסאות המטאל לשיר "Turn the Page" של זמר הקאנטרי בוב סיגר ולשיר "Astronomy" של להקת הרוק הקלאסית בלו אויסטר קאלט. בשתי הגרסאות בלט השילוב של נגינה מטאלית כבדה עם שירה מלאת רגש של הטפילד.
כמו כן, כולל האלבום גרסת כיסוי לשיר "Sabra Cadabra" של להקת המטאל הראשונה, בלאק סבאת', מספר גרסאות כיסוי ללהקות מז'אנר הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי וכן גם מחרוזת ארוכה (מעל ל-10 דקות), של גרסאות כיסוי למספר שירים של להקת המטאל הדנית מרסיפול פייט. המחרוזת בוצעה בסגנון הת'רש מטאל הישן של מטאליקה. בנוסף חודשו שירים של להקת הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי דיאמונד הד, להקה שהשפיעה על מטאליקה מבחינה מוזיקלית, כמו Am I Evil?"‎".
בשנת 1999 ארגנה הלהקה הופעה מיוחדת וחד-פעמית עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו. במשך חודשים עמלו הגיטריסט והסולן ג'יימס הטפילד, המתופף לארס אולריך ומנצח התזמורת מייקל קיימן על התאמת יצירותיה של מטאליקה מכל התקופות לכלי התזמורת.
בהופעה גם ניגנה הלהקה שני שירים חדשים: "No Leaf Clover" ו-"Human", אשר לא נוגן מעולם ללא התזמורת.
ההופעה הוקלטה לאלבום כפול בשם S&M, אשר נמכר עד היום במיליוני עותקים. יש האומרים כי אף אלבום זה הוא ממוסחר, וכל מטרתה של ההופעה הייתה רווח כספי, אך בעיני רוב המעריצים והמבקרים כאחד, נחשב האלבום לאחד משיאיה של הלהקה. בשל הצלחתה הרבה של ההופעה החליטו חברי הלהקה להוציא את ההופעה כקלטת וידאו ולאחר מכן גם כמארז DVD.
היסטוריה > 2000–2005: המחלוקת סביב נאפסטר, עזיבתו של ניוסטד ו-St. Anger

הסינגל I Disappear יצא ב-2000 כחלק מפסקול הסרט משימה בלתי אפשרית 2. מוקדם יותר באותה השנה גילו חברי הלהקה שגרסת דמו לשיר פורסמה ברשת הקצה לקצה של נאפסטר. העבודה על השיר עדיין לא הושלמה והמטרה הייתה להוציא אותו במקביל ליציאת הסרט לאקרנים. בעקבות גילוי זה התברר להם שכל הקלטותיהם מאז ומעולם זמינות בשירות נאפסטר. הלהקה הגישה תביעה נגד נאפסטר ודרשה כי 300,000 המשתמשים שסחרו בשירי מטאליקה יסולקו מהרשת. הם תבעו גם את אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת דרום קליפורניה ואוניברסיטת אינדיאנה על כך שלא החרימו את נאפסטר מהקמפוסים שלהן. ב-2001 הגיעו מטאליקה ונאפסטר להסדר מחוץ לכותלי בית המשפט שגרם להחרמתם של משתמשי נאפסטר רבים. הלהקה מעולם לא תבעה אף אדם ישירות על הפרת זכויות יוצרים.
הפרשה יצרה למטאליקה תדמית של כוכבי רוק אגואיסטיים ומנותקים מהקהל שלהם. חברי להקת מוטלי קרו תרמו את קולותיהם לסרטון אינטרנט ששיבח את תוכנות שיתוף הקבצים והציג את מטאליקה כלהקה תאבת-בצע; היה זה אחד מסרטוני קריקטורה רבים, שלעגו בעיקר ללארס אולריך. מספר מבקרים אף לעגו לאולריך באמצעות איות שמו כ"$Lar". אולריך טען בתגובה כי מטאליקה איננה מעוניינת במעריצים שמתנים את הערצתם בכך שיורשו להוריד את המוזיקה שלה בחינם. המבקרים הגיבו על כך בטענה כי הצלחתה המסחרית של מטאליקה בתחילת דרכה נבעה מסחר מחתרתי בבוטלגים שלה, שהיווה למעשה את המקבילה של שנות ה-80 לנאפסטר.
בשנת 2001 הודיע ג'ייסון ניוסטד על עזיבתו מסיבות אישיות לאחר 14 שנות פעילות בלהקה, על רקע התנגדותו של הטפילד לפרויקט-הצד של ניוסטד, Echobrain. את מקומו של ניוסטד נבחר לתפוס רוברט טרוחיו, נגן הבס של זמר המטאל האנגלי אוזי אוסבורן. ניוסטד הצטרף מאז ללהקת הת'ראש מטאל הקנדית וויבוד (Voivod).
הסכסוך בין ניוסטד להטפילד וכן התמכרותו המחודשת של הטפילד לאלכוהול ו"התמכרויות אחרות", כלשון הלהקה (אם כי הוא עבר אחרי כן עוד טיפול גמילה), גרמו לשיתוק מוחלט בפעילותה של מטאליקה למשך קרוב לשנה וסימנו לכאורה את סופה הקרב של הלהקה. ואלבום האולפן השמיני של מטאליקה, St. Anger, יצא רק בשנת 2003 כאשר מפיק הלהקה בוב רוק ממלא בו את תפקיד הבסיסט. לאחר מכן הוא הוחלף בידי טרוחיו.
St. Anger נחשב לאלבום האגרסיבי ביותר של מטאליקה מזה עשור וכן השנוי ביותר במחלוקת של הלהקה. הדעה הרווחת בקרב קהל המטאל היא, שהלהקה אשר בעבר נמנתה על הלהקות האיכותיות ביותר בעולם, ואשר היוותה דוגמה למקוריות אמנותית, הידרדרה לשפל אמנותי. הטענות שנשמעו היו כי הלהקה, ששימשה כאבות רוחניים-אמנותיים לעשרות להקות רוק ומטאל צעירות, הוציאה לאור אלבום שמחקה לכאורה את הלהקות הללו. עם זאת, היו גם מעריצים שסברו כיSt. Anger אמנם אינו משחזר את האמת האמנותית של ארבעת אלבומי המופת, אך עדיין מהווה שיפור לעומת Load ו-ReLoad, ולמעשה, התחלה של דרך אמנותית חדשה. למרות חוסר הערכה מצד הקהל המסורתי של הלהקה, האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה.
זמן קצר לאחר שעזב ניוסטד את הלהקה, ולפני שהתחילו בהקלטות ל-St. Anger, נכנסו שלושת חבריה הנותרים לטיפול קבוצתי. הטיפול תועד בסרט דוקומנטרי בשם "Some Kind of Monster". בסרט תועד כל תהליך יצירת האלבום, החל משכירת האולפן ועד לרמיקסים, וגם חוויות אינדיבידואליות של חברי הלהקה. הסרט הופץ ב-DVD, וזכה להצלחה מסחרית גדולה.