stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהאן קספר פרדיננד פישר
יצירותיו

ברבות מיצירותיו של פישר ניכרת השפעתו של סגנון הבארוק הצרפתי, כפי שהתבטא במוזיקה של ז'אן-בטיסט לולי, והוא היה אחראי להבאת ההשפעה הצרפתית אל המוזיקה הגרמנית. הסוויטות לצ'מבלו של פישר עדכנו את הדגם המקובל של פרוברגר (אלמנד - קרונט - סאראבנד - ג'יג); הוא היה גם אחד המלחינים הראשונים שיישמו את עקרונות הסוויטה התזמורתית בצ'מבלו והחליפו את האוברטורה הצרפתית הסטנדרטית בפרלוד לא מוגבל. הן באך והן הנדל הכירו את יצירתו של פישר ולפעמים שאלו ממנה.
רבות מיצירותיו של פישר ראו אור בתקופת חייו, ואלה הן:
"יומן האביב" (1695), קובץ של שמונה סוויטות תזמורתיות (אוברטורות) לכלי מיתר. (הראשונה והאחרונה עם שתי חצוצרות אד ליביטום, דהיינו, לפי הרצון.) כל סוויטה נפתחת באוברטורה כמבוא ומסתיימת בשאקון או פאסאקאליה. קובץ זה וה"פלורליגיום" של גיאורג מופאט (שיצא לאור באותה שנה) היו הקבצים הראשונים של סוויטות תזמורתיות שיצאו לאור בגרמניה.
"קטעים לקלוויסן" (1696), כמה סוויטות לצ'מבלו. הסוויטות בוחנות מגוון סגנונות וסוגות: לדוגמה, החמישית מכילה אריה ותשע וריאציות ואילו השמינית כוללת רק פרלוד ושאקון. פישר הרחיב בהמשך את האוסף הזה והגרסה החדשה כיצאה לאור בשנת 1698 בשם Musicalisches Blumen-Büchlei
Vesperae seu Psalmi vespertini קובץ של מוזיקת קודש (1701).
"אריאדנה מוזיקה" (ידוע גם בשם Ariadne musica Neo-organoedum, משנת 1702). זהו קובץ של יצירות לעוגב צינורות (רובן כתובות לידיים בלבד או עם הפעלת דוושות לפי בחירה) בשני חלקים:
(Lytaniae Lauretanae VII (1711), קובץ יצירות קודש.
"זר פרחים"(לפני 1736), קובץ קטעים לעוגב.
"פרנאסוס מוזיקלי", (1738 בקירוב), תשע סוויטות מחול לצ'מבלו, כל אחת קרויה על שם אחת המוזות. הסוויטות מייצגות היתוך של סגנונות צרפתיים וגרמניים ומעדכנות את הדגם של פרוברגר בשילוב מספר רב של פרקים נוספים, תוך שימוש בצורות המחול החדשות של התקופה וברעיונות חדשים כמו מינואטים כפולים וריגודונים כפולים. כתוצאה מכך, אחדות מן הסוויטות כוללות עד תשעה פרקים וארוכות למדי. הפרק הארוך ביותר ב"פרנאסוס המוזיקלי" והארוך ביותר ביצירות פישר שעודנו קיים הוא הפאסאקאליה מתוך סוויטת אורניה, המתאר, לדעת אי-אילו מומחים, את הטרגדיה של אורפאוס ואורידיקה. הפרק הזה הוא מן הסתם יצירתו הידועה ביותר של פישר. טרוור פינוק, כריסטוף רוסה וצ'מבליסטים אחרים הקליטו מיצירותיו.
יש ראיות לחיבורן של עוד יצירות רבות שאבדו, ביניהן אופרה בסגנון איטלקי, יצירות שונות של מוזיקה קאמרית, מוזיקת חצר וקטעים לכלי מקלדת.
הערות שוליים

Walter, Rudolf. Johann Caspar Ferdinand Fischer, Hofkapellmeister der Markgrafen von Baden (Quellen und Studien zur Musikgeschichte von der Antike bis in die Gegenwart), Frankfurt am Main: Peter Lang (1990) ISBN 3-8204-9976-8
↑  דברים שאמר הצ'מבליסט ויליאם פורטר בביצוע של סוויטת "אורניה" ב-23 באפריל 2006 באוסף כלי הנגינה של אוניברסיטת ייל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283672705171  PLWABN: 9810649658905606  BNE: XX1036050  BnF: cb14796764d (data)  GND: 11891958X  ISNI: 0000 0001 0930 5642  LCCN: n82043266  MusicBrainz: 53c5666d-46b7-4de4-999a-3a2f84b35807  NKC: jn20000601584  NTA: 30734763X  SNAC: w68j0mvg  SUDOC: 117314331  Trove: 908584  VIAF: 54412065   WorldCat (עם VIAF): 54412065
יאבוקה

| --- | --- |
סמל יאבוקה
אתר ההנצחה בגיא ההריגה ליד יאבוקה
אתר ההנצחה בגיא ההריגה ליד יאבוקה
 מדינה:  סרביה סרביה
 פרובינציה:   וויבודינה
 מחוז:  באנאט הדרומי
 תאריך ייסוד:  1385
 שטח:  49.4 קמ"ר
 גובה:  79 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  5,650 (2022)
  ‑ צפיפות:  125 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  44°56′49″N 20°35′42″E﻿ / ﻿44.94694°N 20.59500°E﻿ / 44.94694; 20.59500
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.pancevo.rs/lokalna-samouprava/naseljena-mesta/jabuka
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סרביה מוגדלת) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי יאבוקה(למפת סרביה רגילה) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי יאבוקה(למפת בלגרד רגילה) יאבוקה(למפת בלגרד מוגדלת) יאבוקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
יָאבּוּקָה (בסרבית קירילית: Јабука, בסרבית בכתב לטיני: Jabuka) הוא כפר בסרביה השוכן לגדות הנהר טאמיש, במחוז באנאט הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה. בתקופת מלחמת העולם השנייה שכן במקום גיא הריגה בו נרצחו ונקברו אלפי יהודים ממחנה הריכוז טופובסקה שופה, ומיהודי הבאנאט הסרבי ובכלל זה מהעיר פנצ'בו הסמוכה לכפר.
היסטוריה

העדות הראשונה בכתובים ליישוב במקום היא מ-1385 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. הכפר הוקם לגדות הנהר טאמיש על ידי דייגים. במאה ה-17 הגיעו לאזור מתיישבים סרבים אשר שינו בהדרגה את המאזן הדמוגרפי. בהמשך, נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה על ידי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שינתה בהמשך את שמה לממלכת יוגוסלביה. במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-6 באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה בין מדינות הציר ואזור יאבוקה נותר בשליטה גרמנית. לאחר המלחמה נכלל האזור בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ולאחר פירוק יוגוסלביה, בשטחי סרביה.
גיא ההריגה סטראטישטה

באוגוסט 1941 הוקם מחנה הריכוז טופובסקה שופה ובו נכלאו הגברים מקרב יהדות בלגרד. בין ה-9 ל-11 באוקטובר הוצאו להורג 2,000 יהודים מקרב עצורי טופובסקה שופה וקלאדובו-שאבאץ, ו-200 בני רומה, חלקם בשטחי יאיינצי, באתר סטראטישטה הסמוך ליאבוקה ובקומודראז', זאת בעקבות התקפה של כוחות הפרטיזנים של טיטו בה נהרגו ונפצעו חיילים גרמנים. עוד נרצחו במקום על ידי פולקסדויטשה, יהודים מהבאנאט הסרבי ובלל זה הרוב המוחלט של יהודי פנצ'בו. קיימות גם עדויות על קבורת נשים וילדים מסיימישטה במקום, אך מרבית החוקרים סוברים שהרוב המוחלט של נרצחי סיימישטה נקברו ביאיינצי. בין אפריל ליוני 1944 הוצאו גוויות הנרצחים והנקברים ביאבוקה ונשרפו על ידי הגרמנים. האפר הושלך לנהר הסמוך, וזאת במטרה לטשטש ראיות. ב-1980 הוקם במקום אתר הנצחה לנספים.
הערות שוליים

↑  מחנות ההשמדה ביוגוסלאוויה המבותרת תחת השלטון הנאצי והפאשיסטי, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמ' 315.
↑  יאבוקה -  תקציר היסטורי, באתר הרשות המקומית פנצ'בו (בסרבית).
↑  מנחם שלח (עורך), תולדות השואה - יוגוסלביה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1990, עמודים 108, 127.
↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמודים 328-307.
יחידה לטיפול נמרץ ביילוד

יחידה לטיפול נמרץ בילוד, 2009
יחידה לטיפול נמרץ ביִּלּוֹד, או בקיצור: טיפול נמרץ יִלּוֹדים (בשמה המקובל פַּגִּיָּה; באנגלית מקובלים ראשי התיבות: NICU‏ – Neonatal Intensive Care Unit, או ICN‏ – Intensive Care Nursery) היא יחידה לטיפול נמרץ המתמחה בטיפול ביילודים חולים, או כאלה שנולדו בלידה מוקדמת, בדרך כלל עד השבוע ה-34.
היחידה הראשונה לטיפול נמרץ ביילוד תוכננה בידי לואיס גלוק (אנ') ונפתחה בבית החולים ייל-ניו הייבן (אנ'), שליד בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל בניו הייבן, קונטיקט.
פגייה מנוהלת בדרך כלל בידי נאונאטולוג מומחה, ומאוישת בידי אחים ואחיות, רופאים ומתמחים, דיאטן קליני, רוקח, מטפלי נשימה ומומחים מדיסציפלינות רפואה שונות. ביחידות גדולות זמינים בדרך כלל מומחים בקשת רחבה יותר של תחומים. תינוקות רבים בפגיות שוהים באינקובטורים.
ראו גם

פג
הערות שוליים

↑  ד"ר איתי גל, מאיזה שבוע הריון יכול פג לשרוד? מדריך, באתר ynet, 2 בנובמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01119252 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
יובנטוס (כדורגל נשים)

מועדון כדורגל יובנטוס או בשמה המסחרי יובנטוס נשים, הוא מועדון כדורגל נשים איטלקי שבסיסו בטורינו ומהווה חלק ממועדון הכדורגל יובנטוס. הקבוצה הוקמה בשנת 2017 במקומה של קבוצת הנשים של קונאו. הקבוצה מתמודדת בסרייה A מאז הקמתה בעונת 2017/18.
היסטוריה

לפני עונת 18–2017, היו ליובנטוס קבוצות נוער נשים בלבד.
מנכ"ל יובנטוס, ג'וזפה מארוטה, הודיע במאי 2017 המועדון יקים קבוצת נשים. ב-4 באוגוסט 2018 המועדון רכש את רישיון הסרייה A ממועדון ASD Cuneo Calcio Femminile והקבוצה החדשה החליפה אותה.
בעונתה הראשונה של יובנטוס בסרייה א' נשים (2017/2018) זכתה יובנטוס בתואר אליפות הסרייה A ב-20 במאי 2018, כשניצחה את ברשיה 5–4 בדו-קרב פנדלים לאחר שוויון מאופס במשחק ההכרעה מכיוון ששתי הקבוצות סיימו את העונה עם 60 נקודות. יובנטוס נשים זכתה בתואר השני ברציפות ב-20 באפריל 2019. באותה עונה יובנטוס זכתה בדאבל אחרי שזכתה בקופה איטליה נגד קבוצת הנשים של פיורנטינה, בתוצאה 1:2 ב-28 באפריל 2019.
תארים

אליפות איטליה
זכייה (5) : 2017–18, 2018–19, 2019-20, 2020-21, 2021-22
קופה איטליה
זכייה (1) : 2018–19
הסופרקאפ האיטלקי
זכייה (1) : 2019
הערות שוליים

1 2  "Juventus Women to compete in Serie A" (הודעה לעיתונות). Juventus F.C. 1 ביולי 2017. נבדק ב-4 באוגוסט 2017. {{cite press release}}:  (עזרה)
1 2  "Comunicato Ufficiale N°28/A (2017–18)" (PDF) (הודעה לעיתונות) (באיטלקית). Italian Football Federation (FIGC). 2 באוגוסט 2017. נבדק ב-4 באוגוסט 2017. {{cite press release}}:  (עזרה)
1 2  "Conferenza stampa del Cuneo calcio Femminile: ceduti i diritti della serie A alla Juventus" (הודעה לעיתונות) (באיטלקית). A.S.D. Cuneo Calcio Femminile. 4 ביולי 2017. נבדק ב-4 באוגוסט 2017. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Descubrimos la Juve femenina" (בספרדית). Juventus F.C. 10 בנובמבר 2016. נבדק ב-13 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Official: Juventus launch women's team". Football Italia. 16 ביוני 2017. נבדק ב-13 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Collaborazione A.C. Cuneo 1905 e Cuneo Calcio Femminile" (הודעה לעיתונות) (באיטלקית). A.C. Cuneo 1905. 4 באוגוסט 2017. נבדק ב-4 באוגוסט 2017. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Women F1rst". Juventus.com. 19 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Juventus Women are #HERE2STAY!!". juventus.com. 20 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "JTHE COPPA ITALIA IS BIANCONERA!". juventus.com. 28 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
יאבה באדו

| --- | --- |

 לידה:  1955 (בת 69 בערך) טאמאלה, גאנה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, גאנה 
 השכלה:  קינגס קולג' 
 מעסיק:  אוניברסיטת גאנה 
 פרסים והוקרה:  FESPACO 
 
יאבה באדו בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של זנזיבר ב-2015
יאבה באדו (באנגלית: Yaba Badoe; נולדה ב-1955) היא יוצרת סרטים דוקומנטריים, עיתונאית וסופרת גנאית-בריטית.
ביוגרפיה

באדו נולדה בטאמאלה, שבצפון גאנה. לאחר שסיימה תואר בקינגס קולג', בקיימברידג', באדו עבדה במשרד החוץ של גאנה, ואז פתחה בקריירה בעיתונות, והתחילה כמתלמדת ב-BBC‏. היא גם שימשה כחוקרת במכון ללימודי אפריקה באוניברסיטת גאנה. היא לימדה בספרד וג'מייקה, וגם עבדה כמפיקה ובמאית דוקומנטרית עבור ערוצי הטלוויזיה הראשיים בבריטניה. בין הקרדיטים שלה: Black and White ‏(1987), חקירה לתוך גזע וגזענות בבריסטול, באמצעות מצלמות נסתרות עבור‏ BBC1;‏ I Want Your Sex ‏(1991), סרט אמנות תיעודי החוקר דימויים ומיתוסים סביב מיניות שחורה באמנות, ספרות, קולנוע וצילום מערביים, עבור ערוץ 4; ושישה פרקים בסדרה Voluntary Service Overseas עבור ITV ב-2002.
בנוסף לעשיית סרטים, באדו היא גם סופרת. הרומן הראשון שלה, True Murder, יצא ב-2009. הסיפור הקצר "The Rivals" נכלל באנתולוגיה African Love Stories ‏(2006). ב-2017, יצא הרומן פרי עטה A Jigsaw of Fire and Stars. הספר היה ברשימה הקצרה לפרס ברנפורד בואס, וגם היה מועמד למדליית קרנגי לשנת 2018. גם ב-2017, יצא אוסף סיפורים קצרים שלה, The Secret of the Purple Lake. ספרה הבא, Wolf-Light, צפוי לראות אור באפריל 2019.
באדו ביימה והפיקה בשיתוף (עם אמינה מאמא) את הסרט התיעודי The Witches of Gambaga, אשר זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים השחורים הבינלאומי במונטריאול בשנת 2010, ובפרס מקום שני ב-FESPACO‏ 2011. בשנת 2014 יצא סרטה The Art of Ama Ata Aidooidoo‏.
פילמוגרפיה

A Time of Hope ‏(1983)
Crowning Glory ‏(1986)
Black and White ‏(1987)
I Want Your Sex ‏(1991)
Supercrips and Rejects ‏(1996)
Race in the Frame ‏(1996)
A Commitment to Care – The Capable State ‏(1997)
Am I My Brother’s Keeper? ‏(2002)
Voluntary Service Overseas ‏(2002)
One to One ‏(2003)
Secret World of Voodoo: Africa – Coming Home ‏(2006)
Honorable Women ‏(2010)
The Witches of Gambaga ‏(2010)
The Art of Ama Ata Aidoo ‏(2014)
ספרים

2019 - Wolf-Light
2017 - A Jigsaw of Fire and Stars
2017 - The Secret of the Purple Lake
2009 - True Murder
הערות שוליים

↑  "An Interview with Ghanaian – British Writer, Yaba Badoe". Geosi Reads.
↑  Beti Ellerson, "A Conversation with Yaba Badoe", African Women in Cinema, 1 September 2011.
↑  Nana Fredua-Agyeman, "46. True Murder by Yaba Badoe - About the author", ImageNations Promoting African Literature, 18 November 2013.
↑  "About the Director - Yaba Badoe", African Film Festival.
↑  Joanna Hines, True Murder review, The Guardian, 8 August 2009.
↑  "Yaba Badoe’s African Love Story, 'The Rival'", Buried in Print, 16 November 2011.
↑  "The Witches of Gambaga - A film by Yaba Badoe", official website.
↑  Shakira Chambas and Sionne Neely, "The Art of AMA ATA AIDOO: Documentary Film Launch", African Women’s Development Fund, 26 September 2014.
↑  "The Art of Ama Ata Aidoo - a film by Yaba Badoe", official website.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1218109289  ISNI: 0000 0000 7103 8410  LCCN: no2005122318  NKC: xx0227308  NTA: 303204281  SUDOC: 139632611  VIAF: 68675206   WorldCat (עם VIAF): 68675206
יוהאן קרויף ארנה

ערך זה עוסק באצטדיון באמסטרדם. אם התכוונתם לאצטדיון קבוצות הנוער בברצלונה, ראו .
| --- | --- |


 כינוי:  De Arena
 על שם:  יוהאן קרויף 
 שמות קודמים:  אמסטרדם ארנה (1994-2018)
 מיקום:  אמסטרדם, הולנד
 קואורדינטות:  52°18′51″N 4°56′31″E﻿ / ﻿52.314166666667°N 4.9419444444444°E﻿ / 52.314166666667; 4.9419444444444
 אבן יסוד:  1994
 תקופת הפעילות:  14 באוגוסט 1996 – הווה (28 שנים)
 עלות הבנייה:  96 מיליון אירו
 בעלים:  עיריית אמסטרדם
 משטח:  דשא
 אדריכל:  רוב שורמן 
 קבוצות:  אייאקס אמסטרדם (1996 - הווה) נבחרת הולנד בכדורגל
 מושבים:  56,120
 ממדי משטח:  105x68 מטר
 http://www.johancruijffarena.nl
 he
 
יוהאן קרויף ארנה (בהולנדית:  Johan Cruijff ArenA), המוכר גם בשמו המקורי, אמסטרדם ארנה (Amsterdam Arena), הוא אצטדיון באמסטרדם, בירת הולנד. בראשית תכנונו נועד האצטדיון להיות גולת הכותרת של הצעתה של אמסטרדם לארח את אולימפיאדת הקיץ 1992. לאירוח האולימפיאדה נבחרה ברצלונה ולא אמסטרדם, והתוכניות לאצטדיון השתנו לבניית מרכז כללי לספורט ואירועים. כיום, האצטדיון הוא ביתה של קבוצת הכדורגל אייאקס אמסטרדם ושל נבחרת הולנד בכדורגל.
היסטוריה

האצטדיון, שנפתח בשנת 1996, הוא אחד הראשונים בעולם שבהם משטח דשא וגג שניתן להזזה. הדבר גרם למספר בעיות בהתחלה: הדשא לא צמח בצל הגג, ומשום כך הוא הוחלף ארבע פעמים בשנה. סך מקומות הישיבה הוא 56,120. העלות המשוערת לבניית האצטדיון היא כ-96 מיליון אירו. משחק הפתיחה של האצטדיון היה בין אייאקס למילאן והסתיים בניצחונה של מילאן 3 - 0. את השער הראשון באצטדיון הבקיע דז'אן סביצ'ביץ'. טינה טרנר הייתה הזמרת הראשונה שערכה קונצרט בארנה בזמן סיבוב ההופעות העולמי שלה, ואל שלוש ההופעות בספטמבר 1996 הגיעו 150,000 אנשים.
לאחר מותו של רינוס מיכלס ב-2005 ניסו אוהדי אייאקס לשכנע את דירקטוריון האצטדיון למתג מחדש את שמו לאצטדיון רינוס מיכלס, אולם בקשה זו נדחתה על ידי דירקטוריון המועדון.
במאי 2013 אירח האצטדיון את גמר הליגה האירופית בו גברה צ'לסי על בנפיקה ליסבון בתוצאה 1–2.
באפריל 2017 עיריית אמסטרדם הודיעה כי שמו של האצטדיון ישונה ויקרא על שמו של יוהאן קרויף, שחקן הקבוצה בעבר.
ב-5 באפריל 2018 פורסם כי האצטדיון עתיד לשנות את שמו באופן רשמי עם פתיחת עונת 2018–2019, אשר תחל באוגוסט 2018. ב-25 באפריל 2018, יום הולדתו של יוהאן קרוייף, הוצג הלוגו החדש של האצטדיון.
אירועים נוספים

למרות תלונות חוזרות לגבי האקוסטיקה של הארנה, נערכים באצטדיון קונצרטים רבים של אמנים מפורסמים. במשך השנים הופיעו באצטדיון טינה טרנר (3 פעמים), מייקל ג'קסון, ג'ורג' מייקל, דייוויד בואי, בון ג'ובי, אמינם, רובי ויליאמס, רד הוט צ'ילי פפרז, ג'סטין טימברלייק, הרולינג סטונז, סלין דיון, להקת ג'נסיס, U2, מטאליקה ומדונה.
באוגוסט 1998 נערכו באצטדיון זה טקסי הפתיחה והסיום של המשחקים הגאים בהשתתפותם של דנה אינטרנשיונל, ז'אן-פול גוטייה, בנות וית'ר (אנ') ואמנים אחרים.
הערות שוליים

↑  "Amsterdam Arena to Officially Become Johan Cruijff Arena".Johancruijffarena.nl. 5 APRIL 2018
↑  "Logo Johan Cruijff Arena onthuld door Frank Rijkaard". Nu.nl. 25 April 2018
| אמסטרדם אמסטרדם |
| --- | --- | --- |
| מוזיאונים | מוזיאון התנ"ך • מוזיאון אלארד פירסון • בית אנה פרנק • ארמיטאז' אמסטרדם • ארון החתולים • מוזיאון בית רמברנדט • הולנדסה סכאובורך • המוזיאון להיסטוריה של אמסטרדם • המוזיאון להיסטוריה יהודית • המוזיאון הימי של הולנד • מוזיאון וילט הולטהאוסן • מוזיאון ואן גוך • חוויית היינקן • המוזיאון הטרופי • מוזיאון אמסטלקרינג • מוזיאון המחתרת ההולנדית • מוזיאון נמו • מוזיאון סטדלק • רייקסמוזיאום |  |
| שכונות | יורדאן • רובע החלונות האדומים • רובע התעלות של אמסטרדם • חרכטנחורדל |  |
| רחובות | דאמראק  • יודנבריסטראט • ליידססטראט • ספאו • קלוורסטראט • רוקין |  |
| כיכרות | דאם • וטרלופליין • ליידספליין • מוזאומפליין • מונטפליין • נורדרמארקט • ניומארקט • רמברנדטפליין |  |
| מבנים נוספים | הארמון המלכותי של אמסטרדם • תחנת הרכבת המרכזית • מונטורן • קונצרטחבאו  • יוהאן קרויף ארנה • בית הכנסת הגדול של אמסטרדם • בית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם • האצטדיון האולימפי (אמסטרדם) |  |
| תחבורה | החשמלית של אמסטרדם • הרכבת התחתית של אמסטרדם • כביש 10 • נמל התעופה סכיפהול |  |
| אחר | אנה פרנק • סינגל (אמסטרדם) • אמסטל • קווי ההגנה של אמסטרדם • בורסת אמסטרדם • דגל אמסטרדם • הומומונומנט • העץ של אנה פרנק • אולימפיאדת אמסטרדם (1928) • אוניברסיטת אמסטרדם • בית הספר מונטסורי השישי ע"ש אנה פרנק |  |
פורטל אמסטרדם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 7b230df2-228b-4716-901b-de16c16cfe8e
טיימקס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1854–הווה (כ־170 שנה)
 מיקום המטה:  Middlebury 
 ענפי תעשייה:  ייצור 
 מוצרים עיקריים:  שעון יד 
  
 www.timex.com
 
קבוצת טיימקס (באנגלית: Timex Group USA, Inc., בעבר נודעה בשם "תאגיד טיימקס", Timex Corporation) היא יצרנית שעונים אמריקאית שנוסדה ב-1854 בשם "חברת השעונים ווטרברי" (Waterbury Clock Company). ב-1944 הגיעה החברה למצב של חדלות פירעון, אך הפכה ל"תאגיד טיימקס". ב-2008 נרכשה החברה על ידי "קבוצת טיימקס B.V.", ומאז נקראת "קבוצת טיימקס USA".
ב-1941 רכש תומאס אולסן את "חברת השעונים ווטרברי" ושינה את שמה ל"טיימקס", בהשראת שמות המגזין טיים וחברת מוצרי ההיגיינה קלינקס.
היסטוריה > חברת השעונים ווטרברי (1854–1944)

ב-1854 הקימה חברת ייצור הנחושת "בנדיקט אנד ברנהאם" את "חברת השעונים ווטרברי" (Waterbury Clock Company), במטרה לייצר שעונים שמנגנוניהם עשויים נחושת. חברת השעונים ווטרברי אוגדה רשמית כחברה עצמאית ב-27 במרץ 1857, עם הון עצמי של 60,000 דול אמריקאי. באותה תקופה ייצרה תעשיית השעונים האמריקאית מיליוני שעונים על ידי חברות רבות ששכנו בעמק נהר נוגטוק שבמדינת קונטיקט, מה שהקנה לאזור את הכינוי "שווייץ של אמריקה". חברת השעונים ווטרברי הפכה לאחת היצרניות הגדולות הן בהקשר של מכירות לשוק המקומי והן בהקשר של ייצוא, בעיקר לאירופה.
היסטוריה > חברת השעונים ווטרברי (1854–1944) > חברת השעונים אינגרסול

חברת שעוני היד אינגרסול (Ingersoll Watch Company) קמה במקור במטרה לייצר חלופות זולות לשעונים האירופאיים. ב-1887 הציגה החברה שעון כיס גדול שפותח על ידי ארצ'יבלד בנטיין. השעון כונה "ג'מבו", על שם הפיל המפורסם שהוצג על ידי פי. טי. ברנום. ה"ג'מבו" נמכר בתחילה בעיר ניו יורק על בסיס נסיוני, ותפס את תשומת לבו של רוברט ה' אינגרסול, איש מכירות שהפך ליזם שיווק. עם תחילת המאה ה-19 ייצרה חברת השעונים ווטרברי מיליוני שעוני כיס עבור חברת השעונים אינגרסול, בה היו שותפים רוברט ואחיו צ'ארלס. שעונים אלה הפכו פופולריים כל כך, שזכו לכינוי "השעונים שהפכו את הדולר למפורסם".
היסטוריה > חברת השעונים ווטרברי (1854–1944) > חברת שעוני היד ווטרברי

ב-1877 הוצג לחברת "בנדיקט את ברנהאם" אב-טיפוס חדשני לשעון כיס זול שהורכב מ-58 חלקים, ושרובו היה עשוי מנחושת רקועה. החברה השמישה מיד את החלק הלא מנוצל במפעל שלה, וב-1878 החלה לייצר את שעון ה"לונג וינד" (Long Wind) בקצב של 200 יחידות ליום. במהרה הזדקקה החטיבה לשטח ייצור נוסף, ולכן הקימה"בנדיקט אנד ברנהאם" חברת אחות לחברת השעונים ווטרברי, שנקראה "חברת שעוני היד ווטרברי" (Waterbury Watch Company) והוקמה ב-1880 עם הון ראשוני של 400,000 דולר במטרה לייצר ולמכור שעונים זולים ומוצרים דומים אחרים. החברה החדשה הצליחה כבר בימיה הראשונים, העסיקה מאות נשים בשל "אצבעותיהן הדקות" ויכולתן "לעבוד בעדינות", ועד 1888 הפכה ליצרנית השעונים הגדולה בעולם, מבחינת כמות השעונים שייצרה.
למרות הצלחתה הרבה, הגיעה החברה במהרה לפשיטת רגל, עקב טכניקת מכירה קלוקלת במסגרתה רבים ממי שמכרו את מוצריה השתמשו בהם כלוס לידרים, תוך התעלמות מההשלכות על עתידה של החברה, ובכך גרמו למוצריה להיתפש כזולים ונחותים. בניסיון אחרון להציל את החברה, היא החלה לייצר שעונים יוקרתיים יותר, מה שיצר עומס רב יותר על כוח העבודה שלה שהיה עמוס גם כך, והתקשה לעקוב אחר המורכבות של השעונים החדשים בהם נעשה שימוש במאות חלקים. ב-1898 הוכרה החברה כחברת השעונים של ניו אינגלנד, והסניף הלונדוני שלה נמכר. החברה המשיכה להתמקד בשעונים יוקרתיים, עד שהגיעה לכינוס נכסים, והפסיקה לפעול ביולי 1912. חברתם של רוברט ה' אינגרסול ואחיו קנתה את המפעל וב-1914 החלה לייצר בו שעונים.
היסטוריה > חברת השעונים ווטרברי (1854–1944) > פריצת שעוני היד

מלחמת העולם הראשונה יצרה צורך בעיצובים חדשים לשעונים; תותחנים, לדוגמה, נזקקו לדרך פשוטה לחשב ולקרוא זמן, ועדיין לירות בתותחים. חברת השעונים ווטרברי ענתה על הצורך בשינוי שערכה לשעון הכיס מדגם "מידג'ט" של אינגרסול, שיועד לנשים. הם הוסיפו זיזים לרצועת קנבס, העבירו את הכתר למיקום בשעה 3, והוסיפו חומר זרחני למחוגים והמספרים כך שניתן יהיה לקרוא אותם גם בחשכה, וכך יצרו את אחד משעוני היד הראשונים.
ב-1922 רכשה חברת השעונים ווטרברי את חברת שעוני היד אינגרסול, שפשטה רגל שנה קודם לכן עקב המיתון שנותר בעקבות המלחמה, תמורת 1.5 מיליון דולר. ווטרברי עצמה לא הצליחה לעמוד בדרישות האיכות שלהם התחייבה אינגרסול באירופה, בשל המיתון, ולכן מכרה ב-1930 את אינגרסול, שבסיסה היה בלונדון, לחבר המנהלים שלה, מה שהפך את החברה לחברה בבעלות בריטית. שעונים תחת השם "אינגרסול" המשיכו להימכר בארצות הברית על ידי ווטרברי עד שנות ה-50', בעוד אינגרסול עצמה ייצרה את שעוניה לשוק האירופאי ולשווקים נוספים באופן עצמאי.
לאחר המשבר הכלכלי הגדול של 1929, וקשיים כלכליים בעטיו, הצליחה חברת השעונים ווטרברי לחזור למעמדה הקודם. ב-1930 נחתם הסכם שיתוף פעולה עם וולט דיסני במסגרתו ייצרה החברה את שעוני מיקי מאוס המפורסמים שלה תחת המותג "אינגרסול". השעונים הושקו ביוני 1933, בתערוכה העולמית של שיקגו, והפכו במהרה לקו המוצרים הראשון של החברה שהרוויח למעלה ממיליון דולר, והציל אותה מהתרסקות כלכלית. הסכם זה בין דיסני לווטרברי היה אחד הראשונים מסוגו בעולם, במסגרתו חברה מסחרית מייצרת מוצרים ממותגים במיתוג של חברת בידור.
תומאס אולסן, בעליה של חברת "פרד אולסן שילוח", ברח לנורווגיה ב-1940, יחד עם יואקים למקול ומשפחותיהם, מאימת הפלישה הנאצית. השניים הגיעו בסופו של דבר לארצות הברית, וחיפשו הזדמנויות להשקעות שיסייעו במאמץ המלחמתי. ב-1941 רכשו השניים מניות שליטה בחברת השעונים ווטרברי, ואולסן הפך ליושב ראש החברה. אולסן מינה את למקול, שלמד מינהל עסקים והנדסה במכון הטכנולוגי של מסצ'סטס, לנשיא, והחברה הפכה תחת ניהולו ליצרנית הגדולה ביותר של נתיכי מדידת זמן מדויקים לתעשיות הביטחוניות בארצות הברית. ב-1942 השניים בנו מפעל בטון במידלברי, קונטיקט, הסמוכה תוך 88 יום, במטרה לייצר בו מכשירי מדידת זמן בכמויות גדולות. באוגוסט 1943 העניק תת-מזכיר המלחמה לחברת השעונים ווטברי פרס על מצוינות בייצור מוצרים למאמץ המלחמתי עבור נתיך אנגלו-אמריקאי. במקביל הצביעו בעלי המניות של החברה לטובת שינוי שמה ל"תאגיד הזמן של ארצות הברית" (United States Time Corporation).
היסטוריה > תאגיד הזמן של ארצות הברית (1944–1969)

בשנות החמישים, לאחר מלחמת קוריאה, החלו המכירות לרדת עקב ירידת ההזמנות מהתעשיות הביטחוניות, ונשיא התאגיד למקול היה משוכנע ששעון זול יהווה הצלחה מסחרית אם הוא יהיה מדויק ועמיד. הוא היה סבור שניתן יהיה לייצר שעון זול בשילוב של אוטומציה, טכניקות ייצור מדויקות ששימשו לנתיכי מדידת הזמן, ועיצוב פשוט יותר מזה של השעונים השווייצרים היקרים יותר. על מנת להשיג עמידות, השתמשה החברה בסגסוגת חדשה שנקראה "ארמלוי", שפותחה במהלך המלחמה. ארמלוי שימשה ליצירת מיסבים בעלי עמידות גבוהה לשחיקה, והחלפת האבנים היקרות ששימשו ביצירת המנגנון. המצאות וחידושים אלה הביאו להשקת המותג "טיימקס" ב-1950, אם כי השם שימש בתחילה לאצוות שעונים מוגבלת שנשלחה ב-1945 כסדרת ניסוי של שעונים שיועדו לאחיות רחמניות.
ב-1 בפברואר 1959 רכש תאגיד השעונים של ארצות הברית את חברת השעונים הגרמנית "לאקו" מפורצהיים, במטרה להשיג את טכנולוגיית השעונים החשמליים שפיתחה. בנוסף רכשה החברה את חברת "דורווה" הגרמנית שהתמחתה בייצור מנגנונים לשעונים. ב-1965 מכרה טיימקס את דורווה ליצרנית המנגנונים השווייצרית ETA SA.
היסטוריה > תאגיד הזמן של ארצות הברית (1944–1969) > הסיסמה: היצרן הגדול בעולם של שעוני יד ונתיכי מדידת זמן מכניים

החל מסוף שנות ה-50, עם פריחת תעשיית הטילים האמריקאית, ייצרה החברה רכיבים מכניים לטילים, ביניהם נתיכים, גירוסקופים, מדי תאוצה, תת-מערכות של מערכת ההנחיה ושאר רכיבים ממוזערים הדורשים דיוק. החברה קידמה את מכירותיה תחת הסיסמה "היצרן הגדול ביותר בעולם של שעוני יד ונתיכי מדידת זמן מכניים".
נוסף על כך ייצרה החברה חלקי חימוש ותיקנה, התקינה והפעילה מחדש ציוד ייצור בבעלות ממשלתית. שיאה של תקופת התחמושת של החברה היה במלחמת וייטנאם בשנות ה-60 וה-70, במסגרתה הפעילה החברה את מפעל התחמושת הצבאי בג'ולייט (אנ'), כמו גם מפעלים ומתקני אחסון פרטיים.