אלכסנדר לודז'
יהודים > שואת יהודי אלכסנדר

בשנת 1939 היו באלכסנדר 3,500 יהודים, שהיוו שליש מכלל האוכלוסייה. תקופה קצרה לפני המלחמה החלו יוצאי גרמניה החיים בעיירה, שהיוו חלק ניכר מאוכלוסייתה, לתקוף את הצעירים היהודים ולשדוד את בתי היהודים. התארגנה קבוצה להגנה עצמית שאיימה על השודדים הגרמנים וגירשה אותם מן העיר.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, התאחדו התושבים הגרמנים, תושבי אזור לודז' בארגון שתבע עצמאות כלכלית לגרמנים אך לא שטח.
ב-1 בספטמבר 1939, עצר השלטון הפולני רבים ממנהיגי הגרמנים תושבי המקום. ב-3 בספטמבר ירו הפולנים באזרחים גרמנים באזור זה, בתואנה שהגרמנים תקפו אותם. אירוע זה שימש את הגרמנים כעילה לתקיפת הפולנים והמשיך אחר כך בעיקר גם לתקיפתם של היהודים.
יומיים לפני הכיבוש הגרמני עזבו את העיר אנשי הממשל הפולני, ורבים מתושביה היהודיים ברחו לעיר לודז' הסמוכה. בין הנמלטים היה הרבי מאלכסנדר.
בזמן המתקפה באזור זה לא נרשמו תקיפות נגד יהודים בידי הפולנים, ואף קיימות עדויות וביניהן עדות פליטי אלכסנדר, שהאוכלוסייה הפולנית התגייסה להכניס את הפליטים היהודים לבתיהם, וזאת ללא כל תמורה.
הצבא הגרמני כבש את העיר ביום חמישי כ"ג באלול תרצ"ט ה-7 בספטמבר 1939, וכבר באותו יום רצחו ארבעה יהודים. הקהילה הגרמנית קיבלה את פני הצבא הגרמני בזרועות פתוחות, כמשחררים. תמונות מביקור מאוחר יותר של היטלר בקרבת העיר מראות קבלת פנים נלהבת לה זכה.
למחרת, ביום שישי, לפני מוצאי שבת סליחות שלקראת ראש השנה, העלו הגרמנים באש את בית הכנסת המרכזי ואילצו את היהודים לשרוף את ספרי הקודש שנמצאו בבתיהם. היו כמה מקרים בהם יהודים הקריבו את חייהם כשניסו להציל את הספרים, וביניהם ספרי תורה. יהודים שחזרו מלודז' לאחר שגם זו נכבשה, הושמו במאסר בעזרת קבוצות נוער של תושבי המקום ממוצא גרמני.
גרמנים מאזורי הגבול נטו יותר לפעול עם רגשות נקם בפולנים ובפרט ביהודים בעקבות תוצאות מלחמת העולם הראשונה. בעידוד השלטון הנאצי, ניתן היתר לתושבי פולין ממוצא גרמני להביע את שנאתם ליהודים כהזדהות עם הלאום הגרמני והוכחה להשתייכותם אליו.
בראש השנה שנת ת"ש, ה-14 בספטמבר 1939, הוצאו מעל עשרים אסירים יהודים לבית הקברות, נצטוו לחפור את בורות קבריהם ועונו עד מוות. ביום השני של ראש השנה נמשכו הרציחות. למחרת, בשבת, נצטוו כל הגברים היהודים בעיר להתייצב בכיכר העיר להתעללות נוסח השפלת אולקוץ', כולל גזיזת זקנים פומבית. חטיפה של יהודים ברחובות, שוד, גזיזת פיאות והטלת כופר גבוה נמשכה עד סוף 1939. בינואר 1940 הרסו את בית המדרש והישיבה של חסידות אלכסנדר ושדדו את ספרייתו הגדולה של הרבי מאלכסנדר ובהם ספרים בעלי ערך היסטורי רב, כמו תנ"ך בדפוס הראשון של דניאל בומברג הנוצרי וכתב יד של ספר הגלגולים מאת המקובל הרב שלום שרעבי. את שארית הספרים שרפו, בית המדרש פורק ואת עצי המבנים העבירו לצורך בעירה.
בעיירה הוקמו יודנראט ויחידת משטרה יהודית. הרציחות והשוד נמשכו עד גירוש היהודים האחרונים.
היהודים גורשו במספר קבוצות, כשאחרוני היהודים גורשו מאלכסנדר בגירוש המוני, לאחר שבעשרה בטבת תבעו ההיטלר יוגנד והתושבים הגרמנים של העיירה לסלקם תוך חמישה ימים. ב 27 בדצמבר 1939, ט"ו בטבת ת"ש, גורשו יהודי העיירה במסע רגלי לזגירש ומשם לגטו גלובינה. בלילה זה קפאו למוות שני תינוקות ועוד איש אחד שלא מצא מקום מסתור. בית הקברות היהודי של אלכסנדר נחרש והפך לגן ציבורי בהוראתם. תצלום אישה וילדיה מן הגירוש נמצא בספר היזכור. קיימת רשימה של לפחות 1,400 שמות של יחידים שנרצחו, מתוך יותר מ-3,000 יהודי העיר שנרצחו ופחות ממאה ששרדו. עד הגירוש, הגרמנים רצחו במקום בין 290 ל-444 אזרחים ופצעו 43.
על הקיר בכלא בו הומתו יהודים בתליה, הוקמה מצבה ברוסית המאזכרת את הנרצחים הראשונים מיהודי העיירה.
בפברואר 1940, כחודשיים אחרי גירוש יהודי אלכסנדר, הוקם גטו לודז', ראשון הגטאות הסגורים על אדמת פולין והשני בגודלו אחרי גטו ורשה.