stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
12 (סרט, 2010)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  12 
 בימוי:  ג'ואל שומאכר 
 הופק בידי:  טד פילד, ג'ורדן מלמד 
 תסריט:  ג'ורדן מלמד 
 עריכה:  פול זקר 
 שחקנים ראשיים:  צ'ייס קרופורד זואי קרביץ ניקו טורטורלה ג'רמי אלן וייט אית'ן פק קודי הורן פין ויטרוק תומאס מקדונל אלכסנדר פלורס דמיאן יאנג אריק סאליבן בילי מגנוסן אסתי גינזבורג 50 סנט אמה רוברטס אלן בארקין רורי קולקין צ'רלי סקסטון אמילי מיד קיפר סאת'רלנד ג'רמיין קרופורד 
 מוזיקה:  הארי גרגסון ויליאמס 
 צילום:  סטיבן פיירברג 
 מדינה:  ארצות הברית, צרפת 
 חברת הפקה:  גומון, Radar Pictures 
 חברה מפיצה:  Hannover House, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2010
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט נעורים, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט פעולה, סרט פשע, סרט דרמה, סרט רומנטי 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הכנסות באתר מוג'ו:   twelve
 www.12-themovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
12 (באנגלית: Twelve – שתים עשרה) הוא סרט נעורים אמריקאי-צרפתי מסוגת דרמה משנת 2010 בבמויו של ג'ואל שומאכר. הסרט נכתב על ידי ג'ורדן מלמד ומבוסס על רומן בעל אותו שם מאת ניל מקדונל. הסרט עוסק בהתמכרות לסמים, אלימות ומין בקרב בני נוער עשירים מאפר איסט סייד, מנהטן. הוא יצא לאקרנים ב-6 באוגוסט 2010. הסרט קיבל ביקורות גרועות ונכשל מסחרית.
עלילה

הסרט נפתח במהלך חופשת הקיץ אצל בני המעמד הגבוה בניו יורק. וייט מייק, לשעבר נער עשיר וחסר דאגות כעת עכשיו מנסה להשיג כסף על ידי עבודה כסוחר סמים. מולי נורטון ידידתו הטובה מהצד העני של העיר אינה יודעת על עבודתו. במהלך מסיבה מוצגים גם הדוגמן טוביאס ושרה לודלוי, הנערה היפה והפופולרית ביותר בבית הספר.
שחקנים ודמויות

צ'ייס קרופורד - מייקל "וויט מייק"
אמה רוברטס - מולי נורטון
50 סנט (קרטיס ג'קסון) - ליונל
בילי מגנוסן - קלאוד קנטון
פין ויטרוק - ווארן
אסתי גינזבורג - שרה לודלוב
אית'ן פק - קונסטנטין
רורי קאלקין - כריס
ג'רמיין קרופורד - ננה
GendBuntu

| --- | --- |

GendBuntu 20.04
 מפתח:  הז'נדרמריה הלאומית של צרפת 
 משפחה:  אובונטו לינוקס 
 מודל קוד:  קוד פתוח בשילוב עם רכיבי תוכנה קנייניים
 מחזור חיים:  2008–הווה (כ־17 שנים)
 סוג גרעין:  מונוליטי (לינוקס)
 סוג רישיון:  מספר רישיונות חופשיים   רכיבי תוכנה קנייניים
 מצב עבודה:  פעיל
 מנהל חבילות:  APT
 סביבת שולחן עבודה:  GNOME
 מבוססת על:  אובונטו
 אתר אינטרנט:  http://www.gendarmerie.interieur.gouv.fr 
 
GendBuntu היא גרסה של הפצת הלינוקס אובונטו המשמשת את הז'נדרמריה הצרפתית. הז'נדרמריה חלוצה בשימוש בתוכנות קוד פתוח על שרתים ומחשבים אישיים החל משנת 2001, כשהחלה להשתמש בחבילת היישומים המשרדיים של OpenOffice.org, והפכה את פורמט הקובץ odf של OpenDocument לתקן הנפוץ אצלה.
המיזם

מיזם GendBuntu החל כאשר מיקרוסופט הפסיקה לשווק את חלונות XP, והמעבר לחלונות ויסטה או גרסה מאוחרת יותר של חלונות, היה בלתי נמנע במשרדים ממשלתיים. הדבר היה עלול להוביל להוצאות משמעותיות לז'נדרמריה, ובעקבות כך הוחלט על המיזם. אחד מהמטרות המרכזיות של GendBuntu היו להפוך את הז'נדרמריה לעצמאית מתוכנה שאינה חופשית ובכך לחסוך בעלויות.
בסביבות 90 אחוזים מ-10,000 המחשבים שרוכשת מדי שנה הז'נדרמריה, נקנים ללא מערכת הפעלה מותקנת, והמחלקה הטכנית של הז'נדרמריה מתקינה עליהם את GendBuntu. יעד מרכזי היה להתקין ב-75,000 מחשבים קיימים את GendBuntu עד סוף שנת 2014, מועד בו הסתיימה התמיכה עבור חלונות XP ‏. על 35,000 מחשבים שולחניים וניידים הותקנה GendBuntu, החל מנובמבר 2011.
ראו גם

Kylin - מערכת דומה של צבא סין
הפילהרמונית של ניו יורק

| --- | --- |


אולם דייוויד גפן הול: חלק ממתחם מרכז לינקולן, הוא מקום משכנה של הפילהרמונית של ניו יורק בעשור השני של המאה ה-21
 תאריך ייסוד:  1842 
 מייסד:  יורלי קורלי היל
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  ניו יורק, ארצות הברית
 אולם קונצרטים:  אולם דייוויד גפן הול שבמרכז לינקולן
 מנצח:  יאפ ואן זביידן
 פרסים:  פרס גראמי של חבר הנאמנים 
 http://nyphil.org
 
סמליל הפילהרמונית של ניו יורק בין ינואר 2009 לפברואר 2016
הפילהרמונית של ניו יורק (באנגלית: New York Philharmonic) היא תזמורת אמריקאית שבסיסה בעיר ניו יורק. זוהי אחת התזמורות הנודעות ביותר בארצות הברית. היא נחשבת לוותיקה ביותר בתזמורות אמריקה, אם כי יש המייחסים מעמד זה לתזמורת הרווארד-רדקליף (אנ'). מאז שנת 2004 היא מופיעה בעיקר באולם דייוויד גפן הול שבמרכז לינקולן, ותוכנית לעקור בקביעות לקרנגי הול הורדה מעל הפרק.
היסטוריה

התזמורת נוסדה על ידי יורלי קורלי היל (אנ') בשנת 1842 וב-7 בדצמבר של אותה שנה הופיעה בקונצרט הראשון שלה בנגינת הסימפוניה החמישית של בטהובן. היו תזמורות אחרות בניו יורק לפניה, אך הן לא החזיקו מעמד זמן רב, בעוד שהפילהרמונית נחלה הצלחה, צברה פופולריות וגדלה בהיקפה במהלך המאה ה-19. עד סוף אותה מאה היו עוד כמה תזמורות בניו יורק שהתחרו בה, יחד עם התזמורת הסימפונית של בוסטון, שערכה ביקורים סדירים בניו יורק.
בשנת 1893 ניגנה הפילהרמונית של ניו יורק, בניצוח אנטון זיידל, את הסימפוניה התשיעית של אנטונין דבוז'אק, "מן העולם החדש", בביצוע בכורה עולמי, שעזר לקידום הפרופיל הבינלאומי שלה. רק לאחר היערכותה כתזמורת מקצועית לכל דבר, בשנת 1909, זכתה להצלחה רבה. המלחין גוסטב מאהלר שנחשב אז לאחד המנצחים המבוקשים בעולם, היה למנהל המוזיקלי הראשון של התזמורת, שאך זה הייתה למקצועית.
הפילהרמונית של ניו יורק הרבתה להזמין יצירות חדשות ממלחינים מודרניים והייתה גם חלוצת הקדמה הטכנית. בשנת 1922 הייתה היא התזמורת החשובה הראשונה שהופיעה בשידור חי ברדיו (ראשוניות לה טוענת גם תזמורת דטרויט). בשנת 1930 הייתה הראשונה שהופיעה בשידור כזה לכל רחבי אמריקה. הקונצרטים המשודרים הללו נמשכו עד לתקופה המודרנית.
הפילהרמונית של ניו יורק עשתה לה שם כגוף חינוכי חשוב. הקונצרטים שלה לצעירים, שארנסט שלינג החל בהם ב-27 במרץ 1924 וליאונרד ברנשטיין פרסם אותם ברבים, שודרו ברחבי אמריקה ואפשר להשיגם מאז בסרטי הקלטה ובשנות האלפיים, בתקליטורים.
התזמורת שכנה באופן רשמי ב"קרנגי הול" עד ל-1962, עת עברה למעונה הנוכחי ב"דייוויד גפן הול", כחלק מלינקולן סנטר. ביוני 2003 הודיעה הפילהרמונית על תוכניות לשוב לקרנגי הול בשנת 2006. הלחץ השפיע, ולינקולן סנטר הסכים בסופו של דבר לשדרוג רבים משירותיו כדי להחזיק בתזמורת. הודות לשיפורים המובטחים, החליטה התזמורת, בסופו של דבר, להישאר ב"דייוויד גפן הול".
יחידת נגני כלי הנשיפה ממתכת בתזמורת זו נחשבת בעיני רבים, באופן מסורתי, לסקצייה הטובה ביותר בעולם, משום שמנגנים בה אמנים מפורסמים, ובהם נגן הטרומבון ג'ו אלסי (אנ'), נגן קרן היער פיליפ מאיירס (אנ') ובעבר ניגנו בה נגן הקלרינט סטנלי דרוקר והחצוצרן פיל סמית' (אנ')
אסה-פקה סאלונן היה מלחין הבית של הפילהרמונית עד 2018.
הפילהרמונית של ניו יורק הודיעה כי המנצח הוונצואלי גוסטאבו דודאמל יהיה מנהלה המוזיקלי החדש של התזמורת מהעונה 2026/7. דודאמל יבוא במקומו של המנצח יאפ ואן זביידן שהחל את תפקידו לפני כשש שנים.
רשימת מנצחים

גוסטאבו דודאמל (נבחר, צפוי לנצח מעונת 2026/7)
יאפ ואן זביידן (2017–ממשיך)
אלן גילברט (2009–2017)
לורין מאזל (2002–2009)
קורט מאזור (1991–2002)
זובין מהטה (1978–1991)
פייר בולז (1971–1977)
גאורג סל (1969–1970) (יועץ מוזיקלי)
ליאונרד ברנשטיין (1958–1969) (המנהל המוזיקלי יליד אמריקה היחיד בתולדות התזמורת)
דימיטרי מיטרופולוס (1949–1958)
לאופולד סטוקובסקי (1949–1950)
ברונו ולטר (1947–1949) (יועץ מוזיקלי)
ארטור רודז'ינסקי (1943–1947)
ג'ון ברבירולי (1937–1942) – וילהלם פורטוונגלר התמנה, אך פרש עקב חילוקי דעות פוליטיים)
ארטורו טוסקניני (1928–1936)
וילם מנגלברך (1922–1930)
יוזף שטרנסקי (1911–1923)
גוסטב מאהלר (1909–1911)
וסילי סאפונוב (1906–1909)
וולטר דאמרוש (1902–1903)
אמיל פאור (1898–1902)
אנטון זיידל (1891–1898)
תיאודור תומאס (1877–1891)
לאופולד דאמרוש (1876–1877)
קרל ברגמן (1856–1876)
תיאודור אייספלד (1848–1865)
יורלי קורלי היל (1842–1847)
פרסים ואותות כבוד

פרס גראמי על האלבום הטוב ביותר לילדים
פרס גראמי על הביצוע התזמורתי הטוב ביותר
פרס גראמי על הביצוע המקהלתי הטוב ביותר
פרס גראמי על הביצוע הקולי הקלאסי הטוב ביותר
פרס גראמי על ביצוע סולו כלי הטוב ביותר (עם תזמורת)
פרס גראמי על האלבום הקלאסי הטוב ביותר
פרס גראמי לאלבום הקלאסי המעובד הטוב ביותר
הערות שוליים

↑  New York Philharmonic logo‏, באתר "Logo Design Love"‏, 13 בינואר 2009 (באנגלית)
↑  יגאל מלצר, "משהו גדול יותר", בתוך אופוס - המגזין למוזיקה קלאסית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265938605171  BIBSYS: 66155  BNE: XX122822  BnF: cb13905367f (data)  CANTIC: a11598852  CiNii: DA04099214  GND: 800577-1  ISNI: 0000 0004 0396 8412  LCCN: n81139912  LNB: 000102023  MusicBrainz: 7cdb68bc-c4f1-4a92-9bd2-739641c5eff0  NKC: xx0028092  NLA: 35500578  NSK: 000563909  RERO: 02-A003637493  SNAC: w6tq9sxj  SUDOC: 070529469  Trove: 975792  VIAF: 158417649   WorldCat (עם VIAF): 158417649 
ליאונרד ברנשטיין וחברי התזמורת מתכוננים לשידור טלוויזיה
לתפוס גנב

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אלפרד היצ'קוק 
 הופק בידי:  אלפרד היצ'קוק 
 תסריט:  ג'ון מייקל הייז 
 עריכה:  ג'ורג' תומסיני 
 שחקנים ראשיים:  קרי גראנט   גרייס קלי
 מוזיקה:  ליין מארי 
 צילום:  רוברט ברוקס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  פרמאונט, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 באוגוסט 1955
 משך הקרנה:  106 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית וצרפתית
 סוגה:  סרט פשע, סרט בלשי, קומדיה רומנטית 
 מקום התרחשות:  צרפת 
 תקציב:  2.5 מיליון דולר
 הכנסות:  8.75 מיליון דולר
 פרסים:  פרס אוסקר לסינמטוגרפיה, צבע (רוברט ברוקס) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
לתפוס גנב (באנגלית: To Catch a Thief; בארץ הופץ הסרט תחת השם תפסו את הגנב) הוא סרט קולנוע מסוגת מתח בבימויו של אלפרד היצ'קוק. תסריט הסרט נכתב על ידי ג'ון מישל הייז והוא מבוסס על ספר בעל אותו שם של דייוויד דוג' משנת 1952. בסרט משחקים קרי גראנט וגרייס קלי שכבר השתתפו בסרטיו הקודמים של היצ'קוק. הסרט זכה בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר והיה מועמד לשני פרסים נוספים.
עלילה

הסרט מגולל את סיפורו של ג'ון רובי (קרי גראנט), גנב יהלומים בגמלאות הידוע בשם "החתול" החיי בריביירה הצרפתית. סדרת שדידות יהלומים המחקה את פעולתיו של רובי מובילה את חוקרי המשטרה לעצור אותו, אך הוא מצליח להתחמק מהם.
רובי בוחר להסתתר אצל חבריו מתנועת ההתנגדות הצרפתית, בארטיני (צ'ארלס וואנל) ופוסארד (ג'ין מארטנילי). הם ושאר חבריו מאמינים שהוא אחראי למעשי השוד, אך בתו של פוסארד, דניאל (בריז'יט אובר), עוזרת לרובי להתחמק שנית מהשוטרים. רובי מחליט לחפש את השודד בעצמו כדי להוכיח את חפותו.
רובי משיג מיוג'סון (ג'ון ויליאמס) רשימה של בעלי יהלומים בסביבה כדי שהוא יוכל לבדוק מי בכוונת של השודד האמיתי. כך הוא מגיע לפראנסיס (גרייס קלי) וג'סי סטיבנס (ג'סי רוייס לנדיס), אם ובת אמריקאיות הנופשות בצרפת. במהלך הסרט רובי מתאהב בפראנסיס והיא מסייעת לו למצוא את הגנב. לבסוף רובי מגלה שמי שהיה אחראי לגנבות היו בארטיני וחבריו מתנועת ההתנגדות הצרפתית.
צוות השחקנים

קרי גראנט - ג'ון רובי
גרייס קלי - פראנסיס סטיבנס
ג'סי רוייס לנדיס - ג'סי סטיבנס
ג'ון ויליאמס - יוג'סון
צ'ארלס וואנל - בארטיני
בריז'יט אובר - דניאל פוסארד
ג'ין מארטנילי - פוסארד
הפקה

זהו סרטו הראשון מתוך חמישה של אלפרד היצ'קוק שיצא בגרסת "VistaVision". בתסריט המקורי בסצנות הסיום בארטיני נעצר בעוד שדניאל וג'ון מתפייסים. אך למרות התנגדותו של התסריטאי, ג'ון מישל הייז, היצ'קוק החליט למחוק את הסנצות האחרונות.
זה היה שיתוף הפעולה האחרון של גרייס קלי והיצ'קוק לאחר הסרטים "חלון אחורי" ו"אליבי" (שניהם משנת 1954). בשנת 1956 קלי נישאה לנסיך רנייה השלישי מבית גרימלדי, נסיך מונקו. בשנת 1964 היצ'קוק הציע לה לגלם את הדמות הראשית בסרט "מארני", אך עקב לחץ ציבורי מצד תושבי מונקו היא סירבה להצעה ובמקומה לוהקה טיפי הדרן. המעצבת אדית הד עיצבה לקלי את תלבושותיה.
ג'סי רוייס לנדיס שמגלמת את חמותו לעתיד של דמותו של קרי גראנט מבוגרת ממנו רק בשבע שנים. בנוסף הם הופיעו יחדיו בסרט "מזימות בינלאומיות" (1959).
חלק מהסרט צולם במלון קרלטון שבקאן.
פרסים ומועמדויות > זכיות

פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר (רוברט ברוקס)
פרסים ומועמדויות > מועמדויות

פרס אוסקר לעיצוב התפאורה הטוב ביותר (האל פריירה, ג'וזף מקמילן ג'ונסון, סמואל מ. קאמר וארתור קראמס)
פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (אדית הד)
אל תיגע בזמיר (סרט)

| --- | --- |

כרזת גרסת ה-DVD של הסרט
 מבוסס על:  אל תיגע בזמיר 
 בימוי:  רוברט מאליגן
 הופק בידי:  אלן ג'יי פאקולה
 תסריט:  הורטון פוט
 עריכה:  אהרון סטל 
 שחקנים ראשיים:  גרגורי פק  מרי בדהם  רוברט דובאל
 מוזיקה:  אלמר ברנסטין
 צילום:  ראסל הארלן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  אולפני יוניברסל
 הקרנת בכורה:  25 בדצמבר 1962, ארצות הברית
 משך הקרנה:  128 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט פשע, סרט בית משפט, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  אלבמה 
 תקציב:  2 מיליון דולר
 הכנסות:  13.1 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   tokillamockingbird
 פרסים:  גרגורי פק, פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב  עוד שני פרסי אוסקר ושש מועמדויות ופרס גלובוס הזהב לפסקול המקורי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סצנה מן הסרט: עורך הדין אטיקוס פינץ' (גרגורי פק) והנאשם טום רובינסון (ברוק פיטרס) בבית המשפט
אל תיגע בזמיר (באנגלית: To Kill a Mockingbird, הסרט הופץ במקור בישראל בשם מות הזמיר, אך בהפצות חוזרות ב-DVD, בשידורי הטלוויזיה ובסינמטקים הוא נקרא "אל תיגע בזמיר") הוא סרט קולנוע משנת 1962 לפי הרומן באותו שם זוכה פרס פוליצר מאת נל הרפר לי, העוסק בגזענות בדרום ארצות הברית ובקבלת השונה. הסרט, בהפקתו של אלן ג'יי פאקולה, בבימויו של רוברט מאליגן (שהיה מועמד עבורו לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר) ובכיכובם של גרגורי פק (שזכה עבורו בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב) ומרי בדהם (שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בגיל 10 בלבד), זכה גם בפרסי אוסקר לעיבוד האמנותי ובפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר והיה מועמד לארבעה פרסי אוסקר נוספים (בהם פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר). הסרט נבחר ב-1995 לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית, הגיע למקום ה-34 ברשימת "מאה שנים... מאה סרטים" של מכון הסרטים האמריקאי וגיבורו, אטיקוס פינץ', זכה במקום הראשון בין הגיבורים ברשימת "מאה שנים... 100 גיבורים ונבלים".
עלילת הסרט

הסיפור מתרחש במחוז מיקום שבאלבמה, בשנת 1935 ומסופר מנקודת ראותה של הילדה בת התשע, סקאוט פינץ' (בגילומה של מרי בדהם). ג'ין לואיז ("סקאוט") פינץ' ואחיה הגדול ג'ם, הם ילדיו של עורך דין בשם אטיקוס פינץ' (בגילומו של גרגורי פק). דמיונם של סקאוט וג'ם עוסק בשכנם, הקרוי בו (בגילומו של רוברט דובאל באחד מתפקידיו הראשונים על הבד), שלא יצא מהבית מזה עשרות שנים כיוון שנכלא בביתו על ידי אביו כעונש על מעשה משובה בנעוריו והם סקרנים מה מראהו וניזונים בעיקר משמועות זדוניות על אודותיו. עם זאת, נראה כי השכן המסתורי משאיר לילדים מיני מתנות קטנות בגזע עץ חלול ליד ביתו.
סקאוט וג'ם מתבגרים על רקע משפט שבו מתגייס אביהם לייצג צעיר שחור הנאשם באונס נערה לבנה. הנאשם, טום רובינסון (ברוק פיטרס), הוא צעיר שחור, שנחשב בעיירה לפני האשמתו כאדם טוב לב, הגון וישר. הוא נאשם באונס הנערה הלבנה מאילה יואל, ואנשי העיירה, הנגועים בדעות קדומות, מקבלים כמובנת מאליה את אשמתו. השופט טיילור מטיל על עורך הדין אטיקוס פינץ' את ייצוג טום רובינסון בבית המשפט, ואטיקוס, המכיר את טום ומקבל את גרסתו, מסכים לייצגו.
מכאן מוצגות בעלילה הדעות הקדומות והגזענות השוררים בעיירה. תושבי העיירה בזים לאטיקוס, ומתקשים לקבל את העובדה כי הוא מייצג בבית המשפט אדם שחור, טום רובינסון, הנאשם באונס אישה לבנה. האחים סקאוט וג'ם מנודים על ידי בני גילם, והמשפחה חשופה לכעס ולעוינות בעקבות מעשיו הלא פופולריים של עורך הדין אטיקוס פינץ'. פינץ' אף מגן על רובינסון מפני לינץ' אותו מעוניינים לבצע בו בני העיירה.
במהלך המשפט, מתברר כי מבחינה עובדתית קיים ספק רב באשמתו של רובינסון מעל ומעבר לספק סביר, ולמעשה לא ייתכן שהנאשם ביצע את המעשה בו הוא מואשם. אך למרות ההוכחות חבר המושבעים מרשיע את רובינסון. אולם משום שברור לכל תושבי העיירה, לחבר המושבעים ולשופט, שאביה השיכור של הבחורה הכה אותה ושספק אם היא נאנסה בכלל, האב השיכור שהצליח להרשיע את רובינסון בתביעתו, חש מושפל ומנסה לנקום בדרכים אלימות.
השיכור אורב לסקאוט וג'ם ופוצע את ג'ם. אולם, מן החשכה צץ השכן בו שמציל את הילדים והורג את השיכור. הילדים, אביהם והשריף של העיירה, מחליטים לא לדווח על התקרית. ברור שבו יצא זכאי אם ייערך משפט משום שהגן על הילדים מפני רוצח, אך בד בבד הם מודעים לפגיעות הרבה של בו, ורוצים למנוע מנשות העיירה לבוא אליו עם עוגות כאות תודה על הצלת הילדים. בו הביישן שמסתתר בביתו שנים כה רבות לא יוכל לעמוד בפני מתקפת ידידות כזאת.
שם הסרט

הסרט מבוסס על ספר באותו שם. שם הספר נלקח מקטע בו אומר אטיקוס לילדיו היורים ברובי אוויר כי הריגת ציפור השיר המכונה באנגלית "Mockingbird" היא חטא, כי ציפורי שיר אינן עושות דבר רע אלא שרות להנאת שומעיהן. שם הספר במקור הוא "To Kill a Mockingbird". כיוון שציפור זו אינה מוכרת בישראל, נבחר הזמיר בתרגום לעברית כסמל ליפי השירה בתום לב.
הפסקול

הפסקול, שהולחן על ידי אלמר ברנסטין, זכה לפרס גלובוס הזהב. הפסקול הוקלט מחדש ב-1997 על ידי התזמורת הסקוטית הלאומית בניצוחו וראה אור כתקליט.
הערות שוליים

↑  "הציפור החקיינית" - ציפור שיר ממשפחת החקיינים (Mimidae) שתחום תפוצתה אמריקה הצפונית והדרומית וידועה ביכולתה לחקות קולות של ציפורי שיר אחרים, חרקים ואף דו-חיים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009050082505171  BnF: cb16267813t (data)  GND: 7657026-5  SUDOC: 159296595  VIAF: 316752024   WorldCat (עם VIAF): 316752024
הקינה על מות ישו (מאנטנייה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אנדראה מנטניה
 תאריך יצירה:  1480 (?)
 טכניקה וחומרים:  טמפרה על קנבס
 ממדים בס"מ
 רוחב:  81 ס״מ 
 גובה:  68 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  ציור איטלקי ברנסאנס, רנסאנס מוקדם 
 מספר יצירה:  352 (גלריית האומנות בררה) 
 מיקום:  פינאקוטקה די בררה, מילאנו
 
"הקינה על מות ישו" הוא ציור מאת הצייר האיטלקי, בן תקופת הרנסאנס, אנדראה מנטניה (Andrea Mantegna). הציור מתאר את האבל של מרים, אם ישו ושל יוחנן בן זבדי על מותו של ישו לאחר צליבתו. תאריך יצירתה של היצירה שנוי במחלוקת, והוא מתוארך לתקופה שבין השנים 1457‏-1501. הציור ידוע בזכות השימוש החדשני, לתקופתו, בפרספקטיבה קיצונית התורם לריאליזם של התיאור.
הציור, בגובה של 61 ס"מ וברוחב של 81 ס"מ, מתאר את גופתו של ישו המונחת על מיטה או לוח עבה וראשה שעון על כרית. פלג גופו התחתון עטוף בסדין לבן. לצד הגופה מתוארים ראשיהם של מרים ושל יוחנן בן זבדי, משליחיו של ישו. מאנטניה בחר לתאר את ההתרחשות מנקודת מבט נמוכה במיוחד. הצופה מביט על גופתו של ישו מבעד לכפות הרגלים ולאזור האגן המכוסה בבד. הדבר נוצר בעזרת יצירת נקודת מגוז נמוכה, היוצרת קרבה בין הצופה לדמות. כפות רגליו של ישו וידיו, הקרובות לצופה, מציגות את פצעי הצליבה ופניו של ישו מתוארות בריאליזם בולט. בשונה מתיאורים בעלי נושא דומה מן התקופה ממעיט מאנטנייה בתיאור האבל של הדמויות מן הברית החדשה על ידי דחיקתן לשולי הקומפוזיציה.
הציור נמצא בסטודיו של מאנטניה לאחר מותו ונמכר כדי לשלם חובות. הוא מוצג כיום בגלריה בררה לאמנות (Pinacoteca di Brera) במילאנו, איטליה.
עמק הבובות (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן עמק הבובות  של ז'קלין סוזן
 בימוי:  מארק רובסון 
 הופק בידי:  דייוויד ויסבארט
 תסריט:  הלן דויטש, דורותי קינגסלי
 עריכה:  דורותי ספנסר 
 שחקנים ראשיים:  פטי דיוק שרון טייט ברברה פרקינס  סוזן הייוורד פול ברק
 מוזיקה:  אנדרה פרבין, ג'ון ויליאמס
 צילום:  ויליאם דניאלס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 בדצמבר 1967
 משך הקרנה:  123 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, לוס אנג'לס 
 תקציב:  4,690,000‏$
 הכנסות:  50,000,000‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
עמק הבובות (באנגלית: Valley of the Dolls) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1967 המבוסס על רב-מכר בשם זה מאת ז'קלין סוזן משנת 1966 עם ברברה פרקינס, פטי דיוק, שרון טייט וסוזן הייוורד בתפקידים הראשיים.
הסרט מתאר שלוש חברות בעולם הבידור התובעני של ברודוויי והוליווד שכדי לשרוד בו הן משתמשות ב"בובות" שהיא מילת כיסוי לתרופות מרגיעות (ברביטורטים) וממריצות (אמפטמינים) ששימוש בהן גורם להתמכרות.
שיר הנושא לסרט "עמק הבובות" (מילים ולחן של דורי ואנדרה פרווין) בביצוע דיון וורוויק הגיע למקום השישי במצעד מכירות האלבומים של בילבורד.
ב-1970 הפיקה חברת פוקס המאה ה-20 פרודיה על הסרט, שנקראה "Beyond the Valley of the Dolls" ושזכתה גם היא להצלחה.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר על פסקול המוזיקה המקורית (ג'ון ויליאמס).
שרון טייט הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית חדשה.
הסרט זכה להצלחה קופתית למרות הביקורות השליליות.
תקציר העלילה

אן וולס (ברברה פרקינס) מגיעה לניו יורק מעיירה קטנה בניו אינגלנד ומתקבלת לעבודה במשרד המייצג אמנים בעסקי השעשועים. תוך זמן קצר היא לומדת להכיר את המציאות הקשה בעולם זה. היא נפגשת עם בראשונה עם הלן לאוסון (סוזן הייוורד), כוכבת על עצבנית וולגרית המתייחסת אליה בבוז וכן אל כל השחקניות הצעירות שהיא חוששת שייתפסו את מקומה.
אחת מהצעירות האלה היא נילי או'הרה (פטי דיוק) הנזרקת מצוות ההצגה בגלל דרישת הלן. אן נפגשת אתה ובעזרת סגן מנהל המשרד ליון ברק (פול ברק) מאורגנת לה הופעה במשדר התרמה בטלוויזיה. הופעתה המצליחה של נילי מזניקה את הקריירה שלה והיא הופכת לכוכבת מבוקשת. כדי לשמר את הקריירה שלה היא נעזרת ב"בובות" בצורה של גלולות ברביטרטים ואמפטמינים בתוספת אלכוהול. כל זה גורם לה להתמוטטות עצבים. פול ואן מסדרים לה אשפוז במוסד לגמילה. לאחר האשפוז היא מנסה בעזרת פול לחזור להופעות אך נגררת שוב לתרופות.
צעירה נוספת שמכירה אן היא ג'ניפר נורת' (שרון טייט), יפהפייה חסרת כישרון שחייה רצופים כישלונות. גם היא מכורה ל"בובות". נשאת בנישואי בזק לזמר שמסתבר שסובל ממחלת הנטינגטון. מצבו מידרדר והיא נאלצת לאשפזו ובאותו זמן מחליטה גם לעבור הפלה מלאכותית.
ג'ניפר נאלצת לפרנס את אמה וגם לשלם את הוצאות האשפוז של בעלה. היא מתחילה בעל כורחה להופיע בסרטים פורנוגרפיים. לבסוף היא לוקה בסרטן השד ולפני שהיא אמורה לעבור ניתוח כריתה היא מתאבדת על ידי לקיחת כמות גדולה של "בובות" ואלכוהול.
אן מתחילה בקריירה מוצלחת של הופעות בפרסומות בטלוויזיה וגם היא מתחילה לצרוך "בובות" אך ממש לפני ההתמוטטות היא מתעשתת ומחליטה לחזור לעיירת הולדתה ולהתחיל חיים מחדש. ברק מגיע אליה אך היא דוחה את בקשתו להינשא לו ולחזור לניו יורק.
KaiOS

| --- | --- |


 מפתח:  KaiOS Technologies Inc
 משפחה:  Firefox OS (בהתבסס על ליבת לינוקס
 מחזור חיים:  1 במרץ 2017 – הווה (8 שנים) 
 סוג גרעין:  לינוקס
 סוג רישיון:  תוכנה קניינית, ליבת לינוקס  נמצאת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו, (B2G (Boot to Gecko נמצא תחת הרישיון הציבורי של מוזילה
 מצב עבודה:  נוכחי
 מבוססת על:  Firefox OS 
 פלטפורמות:  ARM 
 אתר אינטרנט:  https://www.kaiostech.com/ 
 
KaiOS היא מערכת הפעלה לטלפונים סלולריים מבוססת לינוקס ועל אחד ממיזמי ההמשך של Firefox OS הקרוי Boot to Gecko OS. מערכת ההפעלה, המבוססת על יישומי רשת, מיועדת לטלפונים סלולריים ללא מסך מגע.
תוכנה

מערכת ההפעלה משתמשת ביישומי רשת מבוססים HTML5. בחנות האפליקציות שלה, נכון למרץ 2020, מוצעים 456 יישומים, ביניהם WhatsApp, פייסבוק ויישומים בסיסיים של גוגל דוגמת יוטיוב, גוגל מפות ו־Google Assistant – הסייעת הקולית של גוגל. מערכת ההפעלה גם תומכת בטכנולוגיות תקשורת נתונים כגון Wi-Fi, NFC ו-4G/LTE.
חומרה

מערכת ההפעלה יועדה עבור טלפונים סלולריים ישנים יותר וללא מסך מגע, והודות לעובדה שהיא מתבססת על יישומי רשת, היא יכולה לפעול על מכשירים אלו, ולפעול אפילו עם מפרט נמוך במיוחד- החל מ-256MB של RAM בלבד.
לפי אתר מערכת ההפעלה ישנם 56 מכשירים שניתן להריץ אותה עליהם. (נכון לפברואר 2022)
קבלה ותגובות

באמצע 2019 נחשבה למערכת ההפעלה השנייה הכי פופולרית בהודו. כמו כן, היא רשמה הצלחה גם במדינות מתפתחות נוספות, דוגמת אינדונזיה, רואנדה וניגריה.
ראו גם

אנדרואיד (מערכת הפעלה)
iOS
הערות שוליים

1 2 3  What Is KaiOS and Why Is It the 3rd Most Popular Mobile OS?, מתוך אתר makeuseof.com
↑  רשימת האפליקציות, מתוך אתר מערכת ההפעלה
↑  How to get WhatsApp on KaiOS phones in 2020, מתוך אתר androidpit.com
↑  KaiOS to get Google Maps, YouTube, Search and Assistant as Google invests in company, מתוך אתר gsmarena.com
↑  Explore KaiOS-enabled phones, מתוך אתר מערכת ההפעלה
↑  I spent a week with a $17 KaiOS phone – here’s what I learned, מתוך אתר androidauthoritiy.com
↑  How KaiOS is beating Apple and Android to the next billion cellphone users, מתוך אתר fastcompany.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נוקיה 8110 4G, מהמכשירים אשר משווקים עם KaiOS
NordVPN

| --- | --- |

 מפתח:  Groupe Nord 
 מחזור חיים:  2012–הווה (כ־13 שנים) 
 סוג גרעין:  VPN
 סוג רישיון:  תוכנה קניינית רישיון מסחרי
 מצב עבודה:  נוכחי
 פלטפורמות:  אנדרואיד iOS לינוקס macOS Microsoft Windows
 אתר אינטרנט:  https://nordvpn.com/ 
 
NordVPN היא ספקית שירותי רשת וירטואלית פרטית (VPN). יש לה יישומים עבור Windows,‏ MacOS ולינוקס, אפליקציות לאנדרואיד ו-iOS, כמו כן, גם יישום ל-Android TV. התקנה ידנית זמינה עבור נתבים אלחוטיים, מכשירי NAS ופלטפורמות אחרות.
NordVPN ממוקמת בפנמה, מכיוון שלמדינה אין חוקי חובת שמירת נתונים, והיא אינה משתפת פעולה עם התאחדויות "חמש העיניים" או "ארבע עשרה העיניים".
NordVPN הוקמה בשנת 2012 על ידי "ארבעה חברי ילדות", כאמור באתר האינטרנט שלה. בסוף מאי 2016, היא הציגה אפליקציית אנדרואיד, ואחריה אפליקציית iOS ביוני באותה שנה. באוקטובר 2017, היא השיקה תוסף דפדפן עבור גוגל כרום. ביוני 2018 הושקה אפליקציה ל-Android TV. באוקטובר 2019 הפעילה NordVPN יותר מ-5,200 שרתים ב-62 מדינות.
ראו גם

WireGuard
הערות שוליים

↑  NordVPN Launches Android TV App, Lifehacker Australia, ‏18 ביוני 2018 (באנגלית)
↑  Aditya Tiwari, NordVPN In-Depth Review: A Reliable VPN For Security And Performance, Fossbytes, ‏29 באוקטובר 2017 (באנגלית)
↑  David Gewirtz, Inside a VPN service: How NordVPN conducts the business of Internet privacy, ZDNet (באנגלית)
↑  Br, on Vigliarolo in Mobility on July 1, 2016, 5:59 Am Pst, NordVPN offers powerful mobile VPN service and app, but there's Wi-Fi gotcha, TechRepublic (באנגלית)