stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דנבישייר

| --- | --- |
סמל דנבישיירסמל דנבישייר

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  ויילס ויילס
 ערים במחוז:  רית'ין, דנבי, ל'אנגול'ן
 בירת המחוז:  Ruthin 
 תאריך ייסוד:  1996
 שטח:  844 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  95,330 (2018)
  ‑ צפיפות:  115 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  53°07′31″N 3°20′19″W﻿ / ﻿53.1253°N 3.3386°W﻿ / 53.1253; -3.3386
 אזור זמן:  UTC
 http://www.denbighshire.gov.uk/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דנבישייר (באנגלית: Denbighshire, בוולשית: Sir Ddinbych) הוא מחוז ממחוזות ויילס, בצפון ויילס, בממלכה המאוחדת. המחוז נוצר בשנת 1996 על בסיס חלק מהמחוז השמור קלוויד (Clwyd) והמחוז ההיסטורי דנבישייר, למרות שגבולות המחוז החדש שונים באופן ניכר.
עיר הבירה של המחוז היא רית'ין (Ruthin) אשר ממוקמת פחות או יותר במרכז המחוז. האוכלוסייה במחוז היא כ-96,700 איש והיא מדורגת במקום ה-16 מבחינת אוכלוסייה מבין מחוזות ויילס. צפיפות האוכלוסין במחוז היא 115 איש לק"מ רבוע, במקום ה-14 בדירוג הצפיפות מבין מחוזות ויילס.
גאוגרפיה

מחוז דנבישייר מכיל בעיקר אזורים הרריים ומרחבים גבוהים, ביניהם נמצאים מספר עמקים ונהרות. במזרח ניצב רכס הרי קלוויד (Clwydian Range), במערב גבעות הירת'וג (Hiraethog Moors) ורכס הרי ברווין (Berwyn range) בדרום המחוז. לאורך מרכז שטח המחוז, מדרום לצפון, משתרע עמק קלוויד הרחב והפורה. בקצה הצפוני של המחוז ישנה גם רצועת חוף.
בשטחי המחוז נמצאים מספר כפרים ועיירות קטנות. בין העיירות המרכזיות ניתן למנות את: ריל (Rhyl; ‏24,889), פרסטטין (Prestatyn; ‏18,496), דנבי (Denbigh; ‏8,783), רית'ין (Ruthin; ‏5,218), ריד'לן (Rhuddlan; ‏4,296), סנט אסף (St Asaph; ‏3,491), ל'אנגול'ן (Llangollen; ‏3,412).
כלכלה

המחוז לא מכיל מוקדי תעשייה רבים, אלא מספר פארקי תעשייה בפרברי הערים הגדולות יותר, גם תעשייה זו היא לרוב תעשייה קלה ושירותים. רוב כלכלת המחוז נשענת על חקלאות ותיירות. האזורים הגבוהים יותר מכילים חוות ושיטחי מראה בעיקר לגידול כבשים ובקר, בעוד שבעמקים ישנה חקלאות שדה (בעיקר חיטה ושעורה) ובקר לצורכי תעשיית מוצרי החלב.
הערות שוליים

1 2  נכון לשנת 2010.
↑  מספרי האוכלוסייה של העיירות נכונים למפקד אוכלוסייה משנת 2001.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557382005171  LCCN: n50052158  MusicBrainz: adcbf672-1cba-46e7-83a5-755c7fd8709f   WorldCat (עם LCCN): n50-052158
הוועדה המיוחדת לעניין הקרן לאזרחי ישראל

| --- | --- |
 גוף פרלמנטרי:  הכנסת
 ייסוד הוועדה:  2020
 יו"ר:  ניסים ואטורי (הליכוד)
 
הוועדה המיוחדת לעניין הקרן לאזרחי ישראל (נקראה בעבר: הוועדה המיוחדת לפיקוח על הקרן לניהול הכנסות המדינה מהיטל על רווחי גז ונפט) היא ועדה שהוקמה בכנסת העשרים ושלוש, בשנת 2020, ומטרתה לפקח על הקרן לאזרחי ישראל ולאשר לאן יופנו התמלוגים שגובה המדינה מהגז.
סמכויות הוועדה

פיקוח ומעקב אחר הפעולות הנדרשות לפי חוק קרן לאזרחי ישראל, ובכלל זה פיקוח ומעקב אחר התקדמות הקמת הקרן והפעולות שנעשות להקמת מוסדות הקרן ומינוי נושאי המשרה בה.
פיקוח ומעקב אחר הכנסות המדינה מההיטל על רווחי גז ונפט וצפי ההכנסות בתקופת כהונתה של הכנסת.
פיקוח ומעקב אחר ניהול נכסי הקרן על ידי בנק.
רשימת יושבי ראש הוועדה

| מס' | יושב-ראש | יושב-ראש | סיעה | סיעה | כנסת | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | אבי דיכטר |  | הליכוד | העשרים ושלוש |  |
| 2 |  | מוסי רז |  | מרצ | העשרים וארבע |  |
| 3 |  | לימור סון הר-מלך |  | עוצמה יהודית | העשרים וחמש | עד 21 בינואר 2025 |
| 4 |  | ניסים ואטורי |  | הליכוד | העשרים וחמש | החל מ-21 בינואר 2025 |
ביצנית שחורת-כנף

| ביצנית שחורת-כנף |
| --- | --- |
 ביצנית שחורת-כנף    קריאות של זוג ביצניות שחורות-כנף בערב
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
משפחה:: חרטומניים
סוג:: ביצנית
מין:: ביצנית שחורת-כנף
שם מדעי
 Tringa ochropus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 תחום התפוצה של ביצנית שחורת-כנף   מקייצת   חולפת   חורפת

ביצנית שחורת-כנף (שם מדעי: Tringa ochropus) היא מין של חופמאי ממשפחת החרטומניים מהעולם הישן.
בישראל היא חולפת וחורפת מצויה. ביצנית זו היא מהמקדימות בנודדי הסתיו: היא נצפית כבר במהלך חודש יוני, כאשר שיא הנדידה מתרחש באוגוסט. נדידת האביב נמשכת מסוף חודש פברואר ועד לאמצע מאי.
ביצנית שחורת-כנף מייצגת קו עתיק בסוג ביצנית; קרובת משפחתה החיה היחידה היא ביצנית בודדת (T. solitaria). לשתיהן כנפיים חומות עם נקודות קטנות בהירות ודוגמת צוואר וחזה עדינה אך מנוגדת. בנוסף, שני המינים מקננים בעצים, בניגוד לרוב הביצניות האחרות.
בהתחשב במיקומה הבסיסי בעץ האבולוציוני של הסוג, לא מפתיע שדווחו מקרים חשודים של בני-כלאיים בינה לבין ביצנית לבנת-בטן (A. hypoleucos) מהסוג הקרוב Actitis.
טקסונומיה

ביצנית שחורת-כנף תוארה על ידי חוקר הטבע השוודי קרל לינאוס בשנת 1758 במהדורה העשירית של Systema Naturae שלו תחת השם המדעי הנוכחי Tringa ochropus. שם הסוג Tringa הוא השם הלטיני שניתן לביצנית שחורת-כנף על ידי אלדרוונדוס בשנת 1599, על בסיס trungas מיוונית עתיקה, שמקורה בחופמאי בגודל קיכלי בעל על-שת לבן המנענע את זנבו, שהוזכר על ידי אריסטו. שם המין הספציפי ochropus הוא מהמילים "אוכרה", ו-pous, "רגל". המין הוא מונוטיפי, לא תוארו תת-מינים.
תיאור

חופמאי זה הוא מין שמנמן במקצת עם גב וכנפיים בצבע חום-ירקרק כהה, ראש וחזה אפרפרים וחלקים תחתונים לבנים. הגב מנוקד לבן במידות שונות: באופן מרבי אצל בוגר בלבוש קיץ, ופחות בחורף בפרטים צעירים. הרגליים והמקור, הקצר יחסית, ירוקים כהים.
ביצנית זו בולטת ובעלת צורה אופיינית במעוף, עם כנפיים כהות מלמעלה ומלמטה ועל-שת לבן. התכונה האחרונה מבדילה אותה באופן מהימן מהביצנית הבודדת (T. solitaria), המעט קטנה יותר אך דומה מאוד, החיה בצפון אמריקה.
תפוצה ודפוסי נדידה

ביצנית שחורת-כנף מקננת ברחבי אירופה התת-ארקטית ומזרחה על פני האזור הפלארקטי. היא מין נודד, החורף בדרום אירופה, בתת היבשת ההודית, בדרום מזרח אסיה ובאפריקה הטרופית. מזונה מורכב מחסרי חוליות קטנים שנאספו מהבוץ, שכן מין זה מלקט במרץ סביב קצוות הבריכה שבחר.
זהו לא מין מתלהק, אם כי לפעמים מספרים קטנים מתקבצים באזורי האכלה מתאימים. ביצנית שחורת-כנף היא שוכנת מים מתוקים, ולעיתים קרובות היא נמצאת באזורים שמוגבלים מדי עבור חופמאים אחרים, אשר נוטים לאהוב שדה ראייה פתוח מסביב.
קינון

היא מטילה 2–4 ביצים בקן נטוש של מין אחר, כמו של קיכלי אפור (Turdus pilaris). לתטולה לוקח כשלושה שבועות לבקוע.
סטטוס

לביצנית שחורת-כנף תפוצה רחבה והיא לא נדירה, לכן אינה נחשבת למין מאוים על ידי IUCN בקנה מידה עולמי. זהו אחד המינים עליהם חל ההסכם לשימור עופות מים נודדים אפריקאים-אירואסייתים (AEWA).
גלריה

בוגר בלבוש חורף
בוגר בקיץ
פרט מגילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
בוגר בתעופה
משחרת מזון
ביצים, מוזיאון ויסבאדן
הערות שוליים

↑  ביצנית שחורת-כנף באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ערד בן-דוד, ביצנית שחורת-כנף-אתר הצפרות הישראלי, באתר www.birds.org.il
↑  Linnaeus, Carl (1758). Systema Naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis (בלטינית). Vol. 1 (10th ed.). Holmiae (Stockholm): Laurentii Salvii. p. 149.
↑  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 279, 390. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela, eds. (ביולי 2021). "Sandpipers, snipes, coursers". IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union. נבדק ב-22 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ביצנית שחורת-כנף, באתר האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע (באנגלית)
↑  "Species". Agreement on the Conservation of African-Eurasian Migratory Waterbirds (AEWA). נבדק ב-14 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540901105171 
ביצנית שחורת-כנף במגדיר קרוסלי
משה צ'רניאק

| --- | --- |
משה צ'רניאק (משמאל) במשחקו מול קפבלנקה, בואנוס איירס 1939
משה צ'רניאק (משמאל) במשחקו מול קפבלנקה, בואנוס איירס 1939
 לידה:  3 בפברואר 1910 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  31 באוגוסט 1984 (בגיל 74) תל אביב-יפו, ישראל 
 הישג בולט:  היה מס' 46 בעולם בשנת 1950
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי (משנת 1952)
 מד כושר מרבי:  2610 (אוקטובר 1954)
 מקצוע נוסף:  כותב ספרי עיון, עיתונאי 
 מדינה:  פולין, ישראל
 
משה צ'רניאק (3 בפברואר 1910 - 31 באוגוסט 1984) היה שחמטאי בדרגת אמן בינלאומי, סופר, עיתונאי ומדריך שחמט ישראלי. צ'רניאק היה שחקן השחמט המקצועני הראשון של ישראל, אלוף ישראל בשחמט וחבר נבחרות ישראל לאולימפיאדות השחמט.
ביוגרפיה

צ'רניאק נולד בוורשה שבפולין ב-1910 למשפחה אמידה. הוריו שלחוהו ללמוד בסורבון בפריז ושם פגש, בין השאר, את שחקני השחמט אלכסנדר אלכין וסבלי טרטקובר.
ב-1934 עלה לישראל והשתקע בירושלים. בשנת 1939 יצא לאולימפיאדת השחמט של בואנוס איירס, אלא שבשל מלחמת העולם השנייה נכפתה עליו גלות בת למעלה מעשור בארגנטינה (כמו על רבים אחרים מצמרת עולם השחמט). בארגנטינה פגש צ'רניאק את סופיה אשתו והתחרה בשחמט, בין השאר, עם מיגל ניידורף.
לאחר חזרתו לישראל המשיך להשתתף בתחרויות ברחבי העולם כמו גם בליגה הישראלית. הוא הקים בתל אביב את מועדון השחמט במרכז ביכורי העיתים, ועסק בהיבטים רבים של המשחק, מכתיבת טור שחמט בעיתון "הארץ" והדרכה ועד משחק פעיל, עד מותו ב-1984 בתל אביב, בגיל 74.
קריירת השחמט

צ'רניאק זכה בשתי אליפויות בשחמט של ארץ ישראל המנדטורית ב-1936 וב-1938 ופעם נוספת ב-1955. בשנת 1974 (בגיל 64) חילק צ'רניאק את הבכורה עם רב אמן ולדימיר ליברזון והפסיד לו בדו-קרב צמוד. אחת עשרה פעמים (על פני כמעט ארבעים שנה) ייצג צ'רניאק את ישראל באולימפיאדות השחמט והשיג בסך הכול 62 ניצחונות ו-38 תוצאות תיקו לעומת 56 הפסדים בזירה יוקרתית זו. משחקיו מהאולימפיאדות הוערכו ונותחו על ידי גדולי עולם השחמט כמיכאל טל ואלכין.
בנוסף על אלה זכה גם בתחרויות בינלאומיות אישיות בווינה, ברג'ו אמיליה, באמסטרדם ובנתניה.
במהלך הקריירה שלו התמודד צ'רניאק עם שחקנים ידועים רבים ובהם שבעה אלופי עולם: קפבלנקה, אלייכין, בוטביניק, סמיסלוב, פטרוסיאן, ספסקי ופישר. הוא גבר על שחקנים כניידורף, טרטקובר, גליגוריץ', רשבסקי, וסיים בתיקו עם פאול קרס, קפבלנקה, סמיסלוב ובוטביניק.
ב-1952 זכה ביחד עם יוסף פורת בתואר אמן בינלאומי. צ'רניאק לא זכה מעולם בתואר הגבוה ביותר של רב אמן, אך נכון לאותה שנה הוענק התואר ל-36 שחקנים בלבד.
הופעות באולימפיאדות

משה צ'רניאק השתתף בנבחרתה האולימפית של ארץ ישראל וישראל.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1935 | 1 עת | פלשתינה |  | 7 מ-13 | 6+ 2= 5- | 53.8 | 15 קבוצתי |
| 1939 | 1 | פלשתינה |  | 5 מ-16 | 4+ 2= 10- | 31.3 | 9 קבוצתי |
| 1952 | 1 | ישראל |  | 9 מ-15 | 7+ 4= 4- | 60 | 11 קבוצתי |
| 1954 | 2 | ישראל |  | 9.5 מ-15 | 7+ 5= 3- | 63.3 | 7 קבוצתי |
| 1956 | 1 | ישראל |  | 6.5 מ-15 | 4+ 5= 6- | 43.3 | 12 קבוצתי |
| 1958 | 2 | ישראל |  | 8.5 מ-15 | 6+ 5= 4- | 56.7 | 17 קבוצתי |
| 1960 | 2 | ישראל |  | 6.5 מ-14 | 3+ 7= 4- | 46.4 | 14 קבוצתי |
| 1962 | 3 | ישראל |  | 6.5 מ-14 | 4+ 5= 5- | 46.4 | 15 קבוצתי |
| 1966 | 3 | ישראל |  | 7.5 מ-14 | 7+ 1= 6- | 53.6 | 19 קבוצתי |
| 1968 | 1 | ישראל |  | 5 מ-13 | 4+ 2= 7- | 38.5 | 18 קבוצתי |
| 1974 | 3 | ישראל | 2410 | 9 מ-13 | 8+ 2= 3- | 69.2 | 17 קבוצתי |
כתיבה שחמטית

צ'רניאק כתב ספרי שחמט רבים בשלוש שפות. בין ספריו הבולטים בשפה העברית: "תולדות השחמט מראשיתו ועד ימינו", "ספר השחמט", "ישראל באולימפיאדות השחמט". בשנת 1956 ייסד את כתב העת הישראלי הראשון לשחמט, "64 משבצות". במשך למעלה משלושים שנה ערך את מדור השחמט השבועי בעיתון "הארץ", עד שנפטר. לאחר מותו המשיך אותו בתפקיד זה תלמידו ישראל שרנצל.
הכרה והנצחה

על תרומתו להוראת השחמט והנחלתו לדור שלם בישראל זכה בפרס מיוחד על מפעל חיים מטעם משרד החינוך ב-1976.
במלאת יובל למדינת ישראל נבחר צ'רניאק, שנודע בכינויו "מר שחמט", לשחמטאי היובל של ישראל.
פסטיבל השחמט השנתי של תל אביב נקרא על שמו.
לקריאה נוספת

"עד הרגלי האחרון" מאת יוחנן אפק והורסיו וולמן. עורך: אמציה אבני. הוצאת "גמביט", 2000.
"תולדות השחמט מראשיתו ועד ימינו"  מאת משה צ'רניאק. תל אביב: אנציקלופדיה תבל ומלואה, 1963
ספר השחמט" מאת משה צ'רניאק. ירושלים: ראובן מס, 1967
"ישראל באולימפיאדות השחמט" מאת משה צ'רניאק. תל אביב: רותם, 1979
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1939

חוסה ראול קפבלנקה מול משה צ'רניאק, 4.9.1939, Capablanca's Legendary 12-Move Combination
הערות שוליים

↑  טל לוין, מלחמת שחמט מקבילה בחיפה ובטריפולי, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2009
1 2  יוחנן אפק, הורסיו וולמן, עד הרגלי האחרון, ישראל: גמביט, 2000
↑  משה צ'רניאק, תולדות השחמט מראשיתו ועד ימינו, תל אביב: אנציקלופדיה תבל ומלואה, 1963
↑  משה צ'רניאק, ספר השחמט, ירושלים: ראובן מס, 1967
↑  משה צ'רניאק, ישראל באולימפיאדות השחמט, תל אביב: רותם, 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260016505171  BIBSYS: 90197874  ISNI: 0000 0001 0994 4559  LCCN: n83073834  NKC: mzk2003180896  NTA: 134344561  VIAF: 84544592   WorldCat (עם VIAF): 84544592
כפר הרא"ה

| --- | --- |
הכניסה לכפר הרא"ה
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: עמק חפר
גובה ממוצע: ‎23 מטר
תאריך ייסוד: 1933
תנועה מיישבת: הפועל המזרחי
סוג יישוב: מושב
מוצא המייסדים: אירופה
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,350 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 1,328 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) כפר הרא"ה(למפת נתניה רגילה) כפר הרא"ה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר הרא"ה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר הרא"ה32°23′26″N 34°54′43″E﻿ / ﻿32.3906629023016°N 34.9118550478136°E﻿ / 32.3906629023016; 34.9118550478136  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק חפר באדום - כפר הרא"ה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

יישובים בעמק חפר. תצלום אוויר, דצמבר 2013
בית כנסת ביישוב
כְּפַר-הָרֹאֶ"ה (נכתב לעיתים גם: כפר הרואה) הוא מושב דתי של תנועת הפועל המזרחי הקרוי על שמו של הרב הראשי הראשון לישראל, הרב קוק (הרב אברהם יצחק הכהן קוק). המושב הוקם ב-23 בנובמבר 1933, ה' בכסלו ה'תרצ"ד, על ידי עולים מאירופה.
המושב נמצא באזור הצפוני של המועצה האזורית עמק חפר, והוא גובל בכביש 4 ובכביש 581. הצומת המפגיש בין שני הכבישים הללו נקרא "צומת הרא"ה", כשם המושב. בקרבת מקום נמצאים היישובים חיבת ציון, אלישיב, חרב לאת, גאולי תימן וחוגלה.
חינוך

בי' בחשוון ה'ת"ש (1940) הקים הרב משה צבי נריה את ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, "אם ישיבות בני עקיבא".הישיבה שילבה לימוד תורה עם עבודת אדמה, ומאוחר יותר נוספו גם לימודי חול. כחצי שנה לאחר הפתיחה, הצטרף הרב אברהם צוקרמן בתפקיד מנהל הישיבה. כיום עומד בראשות הישיבה הרב יעקב חביב.
הרב שלמה צוקרמן, בשיתוף עם הסוכנות היהודית, ייסד במושב את כפר הנוער "יקיר", שלימים הפך לכפר הנוער בן יקיר.
במהלך שנות ה-50 ייסד צוקרמן את הישיבה החקלאית בכפר הרא"ה בה חינך לשילוב של תורה ועבודה.
במושב קיים גם בית ספר יסודי ממלכתי דתי שהוקם בשנת ה'תרצ"ו ועבר למבנה חדש בשנת ה'תשס"ג.
תעסוקה ומסחר

עיסוקם של מרבית בני הכפר בראשיתו היה בתחום החקלאות-פרדסי פירות הדר, שדות חיטה וגידול חיות משק.במהלך השנים התמעט תחום זה בעקבות התרחבות מהפכת המודרנה והתיעוש והצטרפות של אנשי עיר לשעבר אל תושבי הכפר. כיום פועלות בכפר ארבע רפתות בלבד ומספר מצומצם של חקלאים שעוסקים בגידולי מטעי זיתים ושתילים. שאר השדות מוחכרים לבעלי הרפתות לצורך גידול מספוא. בהתאם לשינוי באופי העיסוקים בכפר, נפתחו עסקים מסחריים מגוונים ברחבי הכפר.
שירותי דת

הרב הראשון של כפר הרא"ה היה הרב שאול ישראלי. בעבר שימש בתפקיד זה הרב דב ליאור, ולאחריו שימש בתפקיד זה הרב יורם צוהר, לימים ראש אולפנת כפר פינס. לאחריו שימש בתפקיד זה הרב אליעזר שמחה וייס, ששימש גם בתפקיד הרב של המועצה האזורית עמק חפר. בסוף 2017 נבחר הרב מאיר שקדי לכהן כרב המושב.
קהילה וחסד

בכפר קיימים מגוון שירותי סיוע ועזרה לנזקקים ונצרכים: גמ"ח כלים לאירועים "גמ"ח אבא", ארגון איסוף וחלוקת מזון "שכן טוב", גמ"ח סיוע כספי, וגמ"ח שמלות כלה ובנות מצווה "כלה בכפר". בנוסף קיימות ועדות הממונות על עזרה וסיוע במגוון צריכים למשפחות הכפר: ועדת רווחה לסיוע לתושבי הכפר וועדת יולדות לארגון ארוחות למשפחות אחרי לידה.
בנייה ושכונות

במושב קיימת שכונת בית חזון, שחלק מתושביה טענו למעמד עצמאי כיישוב קהילתי, אך טענתם נדחתה על ידי הרשויות. השכונה קרויה על שמו של החזון איש, והיא הוקמה על ידי עולים מאנגליה, ארצות הברית ודרום אפריקה. השכונה היא חלק מכפר הרא"ה ובאותו זמן היא נוהלה על ידי ועד של השכונה, שהורכב מתושבי השכונה בלבד. אולם, משנת ה'תשס"ח טוענים חלק מתושביה למעמד עצמאי ונפרד מהמושב. תושבים מהמושב הסמוך, אלישיב, טוענים כי אדמות השכונה הן בבעלותם. המועצה האזורית עמק חפר כופרת בטענותיהם. משרד הפנים דחה את הבקשה בתחילת שנת ה'תשע"ב (2012) והותיר את השכונה כחלק מכפר הרא"ה.
במושב קיימת גם שכונה בשם "שבטי ישראל", בה נקלטו בתחילת שנות החמישים 12 משפחות של פליטי השואה, תחילה בצריפים ואחר כך בבתי קבע שבנו. בנוסף, הוקמה במושב הרחבה, אשר רובה ככולה בנויה ומאוכלסת. חלק מהמשפחות הגרות בהרחבה הן ממרכז הארץ וחלק מהמשפחות הם בני הכפר - דור ההמשך.
ראו גם

ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה
מועצה אזורית עמק חפר
לקריאה נוספת

ייחודו של כפר: תולדותיו וקורותיו של כפר הרא"ה, ועד כפר הרא"ה, ה'תשס"ג-2003
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  במפה מנדטורית משנת 1934 המקום נקרא בשם "Ha Poel ha Mizrahi" ולא בשמו הנוכחי
1 2 3 4  ארכיון הסרטים הישראלי, ביסוס כפרים חקלאיים דתיים בארץ ישראל, ‏צולם 1968,פורסם 1971
↑  ספר הכפר (לעיל), פרק "חנוך לנער על פי דרכו". אף על פי כן, מספר המחזור בשנת ה'תשס"ח בבית ספר זה הוא 67.
↑  סרטון על רבני כפר הרא"ה, אלול תשע"ט
↑  באתר המועצה האזורית עמק חפר
↑  ראו דיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007491822205171  LCCN: nr2005016896  VIAF: 125970482   WorldCat (עם VIAF): 125970482 
הכניסה לשכונת בית חזון
בית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג

| --- | --- |

 
 מדינה:  גרמניה, דנמרק, נורווגיה, יוון
 בית האב:  Schleswig-Holstein-Sonderburg, בית אולדנבורג 
 תארים:  מלך דנמרק  מלך נורווגיה   מלך יוון   מלך איסלנד
 מייסד:  פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג
 השליט האחרון:  יוון: קונסטנטינוס השני, מלך יוון   שלזוויג-הולשטיין: כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק
 ראש הבית הנוכחי:  פרידריך פרדיננד, נסיך שלזוויג-הולשטיין
 תקופת השושלת:  1825–הווה (כ־200 שנה)
 אתניות:  גרמנית
 ענפים:  מאונטבאטן-וינדזור, משפחת המלוכה הנורווגית, משפחת המלוכה היוונית, משפחת המלוכה הדנית, House of Laborde de Monpezat 
 
בית גליקסבורג מקוצר מבית שלזוויג-הולשטיין-זונדרברג-גליקסבורג, הוא ענף דני - גרמני של בית אולדנבורג, אשר בניו שלטו במועדים שונים בדנמרק, נורווגיה, יוון ובכמה מדינות בצפון גרמניה.
פרדריק העשירי, מלך דנמרק, האראלד החמישי, מלך נורווגיה, צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, קונסטנטינוס השני, מלך יוון, וסופיה, מלכת ספרד הם חברים בשושלת גליקסבורג.
היסטוריה

מקור המשפחה הוא מהעיר גליקסבורג (Glücksburg), עיר חוף קטנה בשלזוויג, בצד הדרום-גרמני של פיורד פלנסבורג, המפריד בין גרמניה לדנמרק. בשנת 1460 נמסרה גליקסבורג, כנחלה של הדוכסים הדנו-גרמניים של שלזוויג-הולשטיין, לכריסטיאן השביעי, רוזן אולדנבורג, אשר בשנת 1448 נבחר על ידי הדנים במלך כריסטיאן הראשון, ובשנת 1450 אף נבחר למלך נורווגיה.
בשנת 1564, נכדו של כריסטיאן הראשון, פרדריק השני, מלך דנמרק, במהלך חלוקה מחדש של שלזוויג ושל הולשטיין, הוא שמר על כמה נחלות לעצמו, בעודו מקצה את גליקסבורג לאחיו הדוכס יוהאן הצעיר (1545-1622), יחד עם זונדרבורג. יורשיו של יוהאן חילקו את הנחלה ביניהם, ויצרו, בין היתר, את הענף של שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (אחוזה ליד מינדן שנקנתה על ידי המשפחה ב-1605), שנשאר וסאל של מלכי דנמרק.
בשנת 1825, טירת גליקסבורג חזרה לכתר הדני (מענף של המשפחה, בית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, שנכחד בשנת 1779), וניתן באותה שנה על ידי המלך פרדריק השישי, יחד עם כותרת דוכסית חדשה, לפרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק. פרידריך החליף את התואר שכבר החזיק, "בק" (אחוזה שהייתה למשפחה, ולמעשה, נמכרה ב-1745). ובכך נוצר התואר דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג.
הענף הדני של מלכי בית אולדנבורג נכחד בשנת 1863, והענף הבכיר של בית שלזוויג-הולשטיין נכחד עם מותו של הדוכס האחרון מאוגוסטבורג ב-1931. לאחר מכן, בית גליקסבורג הפך לענף הבכיר של בית אולדנבורג. ענף זוטר נוסף של בית אולדנבורג, בית הולשטיין-גוטורפ, כלל שני ענפים שהחזיקו בריבונות במאה ה-20. בני הענף של הולשטיין-גוטורפ-רומנוב הוצאו להורג או גורשו מהאימפריה הרוסית בשנת 1917, בעוד הדוכסות הגדולה של אולדנבורג בוטלה בשנת 1918.
גם דוכסי בק וגם דוכסי גליקסבורג לא היו שליטים ריבוניים; הם החזיקו את אדמתם כפייף מידי הדוכסים השליטים של שלזוויג והולשטיין, דהיינו מלכי דנמרק (ועד 1773) של דוכסי הולשטיין-גוטורפ.
כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בנו הרביעי של פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, הוכר בהסכם לונדון משנת 1852 כיורשו של פרדריק השביעי, מלך דנמרק. הוא הפך למלך דנמרק כריסטיאן התשיעי ב-15 בנובמבר 1863.
הנסיך וילהלם, בנו השני של נסיך הכתר כריסטיאן ולואיזה, נסיכת הסן-קאסל, נבחר למלך היוונים ב-30 במרץ 1863, במקום אותון, מלך יוון מבית ויטלסבאך, ושלט בשם גאורגיוס הראשון, מלך היוונים .
הנסיך קרל, בנו השני של פרדריק השמיני, מלך דנמרק, בנו הבכור של כריסטיאן התשיעי, הפך למלך נורווגיה ב-18 בנובמבר 1905 כהוקון השביעי, מלך נורווגיה.
בנותיו של כריסטיאן התשיעי, אלכסנדרה מדנמרק ודאגמאר, נסיכת דנמרק, התחתנו עם אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת ואלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה בהתאמה. כתוצאה מכך, בשנת 1914 צאצאיו של כריסטיאן התשיעי החזיקו את הכתרים של כמה מממלכות אירופה, ובשל כך הוא היה ידוע כ"חותנה של אירופה".
האח הבכור של כריסטיאן התשיעי ירש את תוארי המשפחה כקרל, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג. צאצאיו מייצגים כיום את הענף הבכיר של ענף שלזוויג-הולשטיין של בית אולדנבורג.
ייחוסו של הדוכס פרידריך וילהלם

אלימאר הראשון, רוזן אולדנבורג
אלימאר השני, רוזן אולדנבורג
כריסטיאן הראשון, רוזן אולדנבורג
מוריץ, רוזן אולדנבורג
כריסטיאן השני, רוזן אולדנבורג
יוהאן הראשון, רוזן אולדנבורג
כריסטיאן השלישי, רוזן אולדנבורג
יוהאן השני, רוזן אולדנבורג
קונרד הראשון, רוזן אולדנבורג
כריסטיאן החמישי, רוזן אולדנבורג
דיטריך, רוזן אולדנבורג
כריסטיאן הראשון, מלך דנמרק
פרדריק הראשון, מלך דנמרק
כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק
יוהאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג
אלכסנדר, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג
אוגוסט פיליפ, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק
פרידריך לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק
פטר אוגוסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק
קרל אנטון אוגוסט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק
פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק
פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג
שלזוויג-הולשטיין-זונדרברג-גליקסבורג

דוכסי שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג מהווים את הענף הבכיר של השושלת. בשל העדפת הבן הבכור הם מחזיקים בראשות בית גליקסבורג, ובנוסף הם גם מחזיקים בראשות כל בית אולדנבורג. כיום התואר וראשות הבית מוחזקים על ידי פרידריך פרדיננד, נסיך שלזוויג-הולשטיין.
| דיוקן | שם | שנות חייו | כהונתו |
| --- | --- | --- | --- |
|  | פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג | 1785-1831 | 1825-1831 |
|  | קרל, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג | 1813-1878 | 1831-1878 |
|  | פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג | 1814-1885 | 1878-1885 |
|  | פרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין | 1855-1934 | 1885-1934 |
|  | וילהלם פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין | 1891-1965 | 1934-1965 |
|  | פטר, דוכס שלזוויג-הולשטיין | 1922-1980 | 1965-1980 |
|  | כריסטוף, נסיך שלזוויג-הולשטיין | 1949-2023 | 1980-2023 |
|  | פרידריך פרדיננד, נסיך שלזוויג הולשטיין | 1985- | 2023- |
היורש המיועד של התואר הוא אלפרד, נסיך הכתר של שלזוויג-הולשטיין (נולד ב-2019).
דנמרק

בשנת 1853 כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג הפך ליורש של ממלכת דנמרק, ובשנת 1863 הוא עלה על כס המלוכה. הוא היה בנו השלישי של פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ואחיו הבכור שמר על התואר דוכס גליקסבורג.
| דיוקן | שם | שנות חייו | שלטונו |
| --- | --- | --- | --- |
|  | כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק | 1818-1906 | 1863-1906 |
|  | פרדריק השמיני, מלך דנמרק | 1843-1912 | 1906-1912 |
|  | כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק | 1870-1947 | 1912-1947 |
|  | פרדריק התשיעי, מלך דנמרק | 1899-1972 | 1947-1972 |
|  | מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק | 1940- | 1972-2024 |
|  | פרדריק העשירי, מלך דנמרק | 1968- | 2024 - |
יורש העצר הוא כריסטיאן, נסיך הכתר של דנמרק (נולד ב-2005), ששייך למעשה למשפחת מונפזאט. אף על פי שאין יותר גברים בני השושלת של גליקסבורג בדנמרק, יש צאצאים של כריסטיאן התשיעי שנישאו ללא אישור המלכים, ובכך ויתרו על מעמדם המלכותי. הם נושאים את תואר האצולה הדני "רוזן רוזנבורג".