stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוסיא (כפר פלסטיני)

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  חברון
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  300
 קואורדינטות:  31°23′31″N 35°06′44″E﻿ / ﻿31.391853°N 35.112347°E﻿ / 31.391853; 35.112347 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הר חברון מוגדלת) סוסיא(למפת הר חברון רגילה) סוסיא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סוסיא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סוסיא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סוסיא או ח'ירבת סוסיא הוא כפר פלסטיני בדרום הר חברון, סמוך לעיר הפלסטינית יטא ולהתנחלות סוסיא. נגד כלל המבנים בכפר הוצאו צווי הריסה, מכיוון שהן נבנו ללא היתר מהמנהל האזרחי ובג"ץ פסק שאין מניעה מקיום הצווים..
מקורו של השם סוסיא הוא ככל הנראה ביישוב היהודי העתיק בשם זה שפרח במקום בתקופה הביזנטית, בין המאות ה-3 ל-9 לספירה. יומני מסע מהמאה ה-19 מזכירים את סוסיא כחורבות בלבד ואינם מזכירים שם תושבים.
היסטוריה

תושבי הכפר הם חלק מיושבי המערות של דרום הר חברון. חלק מתושבי הכפר חי גם היום במערות שבאזור בעוד אחרים שוכנים במבנים שונים שכנגדם עומדים צווי הריסה. מרבית התושבים עוסקים בחקלאות.
בסקר הכפרים שנערך על ידי ממשלת המנדט הבריטי בשנת 1945, אין אזכור לשם סוסיא בנפת חברון. בשנת 1982 דיווחה פליאה אלבק על הימצאות הכפר סביב חורבות בית הכנסת העתיק וכי "על אדמת חירבת סוסיא יש רישום במרשם המקרקעין לפיהן אדמה זאת, בשטח של כשלושת אלפים דונם היא בבעלות פרטית של בעלים ערבים רבים". יעקב חבקוק כותב בספרו חיים במערות הר חברון (1984), בטקסט לתמונה של שרידי התאר הקדום ח'רבת סוסיא: "רועים ופלאחים פוקדים את הח'ירבה עם גשם ראשון, ומשתכנים במערות שבמקום עד האביב". מאידך, יעקב ארליך, מודד ושמאי מקרקעין שסימן את אדמות האתר הארכאולוגי, העיד כי השטח לא היה מיושב בקיץ 1984: "כמודד במקצועי, סימנתי בקיץ 1984 את אזור האתר הארכאולוגי בסוסיא לצורך הכרזתו כאדמת מדינה. ביכולתי להעיד שבזמן סימון השטח לא גרו בו ערבים כלל -לא בבתים, לא בשוחות, ולא במערות".
בשנת 2010 נפתח בכפר מרכז יצירה ולמידה, שמטרתו לחזק את הכפר כקהילה ולשפר את הקשרים בין פלסטינים, ישראלים ותיירים המבקרים בו מחוץ לישראל. מאחורי הקמת המרכז עומד חזון שעיקרו לאפשר במת יצירה לתושבים, על מנת לפתח יצירתיות והתמודדות עם שלטונה של מדינת ישראל בשטח (שבעבר היה בשליטת ירדן), ועם בעיות חברתיות מקומיות. המרכז מקיים סדנאות אמנות, שיעורי ריקוד דבקה, שיעורים ללימוד השפה העברית, שיעורים ללימוד השפה הערבית, המשלבים, כחלק בלתי נפרד מהלימוד עצמו, גם אירוח אצל כמה ממשפחות הכפר.
ביולי 2015 קראו שרי החוץ של האיחוד האירופי לעצור את ה"טרנספר" במקום. מחלקת המדינה של ארצות הברית הפצירה בישראל שלא להרוס את הכפר או חלקים ממנו. בישראל חתמו 200 סופרים אמנים אנשי רוח ומדענים על עצומה נגד הפינוי.
כיום, הרשות הפלסטינית פועלת לביסוס האחיזה הפלסטינית במקום. בכתבה מאת עמיחי אתאלי בשנת 2011 נכתב: ”אלה שיחליטו להגיע לכפר יאלצו להתרגל לתנאים איתם מתמודדים התושבים המקומיים: בתי המגורים הם לא יותר מאוהלים וסוכות, במבנים אין חשמל והמים נשאבים מבארות. היוזמה הייחודית היא חלק מניסיון של תושבי הכפר להעלות את המודעות למצבם ולעודד את השימוש בשפתם. "כל אחד שמגיע אלינו פשוט חי איתנו וככה לומד הכי טוב את השפה", אומר עאבד, ממנהלי מרכז סוסיא ללימוד ערבית”.
הסרט "הטורבינה האנושית" ששודר לראשונה בערוץ 8 עוסק בקושי של המתיישבים לשרוד תחת האילוצים הקשים. הסרט הישראלי הדוקומנטרי "סוסיא", המספר על ביקורם של אב פלסטיני ובנו, בכפר שנאלץ האב לנטוש לפני כ-50 שנה [דרושה הבהרה], התקבל לתחרות הסרטים הקצרים הרשמית של פסטיבל ברלין.
סטטוס משפטי

תושבי המקום מנהלים מאבק לקידום תוכנית מתאר וקבלת אישורי בנייה לבתים שנבנו. מאז שנות השמונים, עם התחלת החפירות הארכאולוגיות באזור, מנהלים תושבי הכפר מאבקים משפטיים בעניין זכותם לשבת במקום, להקים מבנים ולעבד אדמות. חלק מן המשפחות המקוריות עזבו את הכפר, ונכון ל-2004 יושבים בו כ-300 איש, חלקם בני המשפחות הוותיקות וצאצאיהם. לדברי תנועת רגבים, לכל תושבי הכפר יש גם בתים בכפרים הסמוכים. ביוני 2012, הוציא המנהל האזרחי צווי הריסה ל-52 מבנים בכפר בעקבות עתירה של רגבים.
על פי הממשלה ומערכת הביטחון, מעולם לא היה קיים כפר ערבי בשם סוסיא. פלסטינים בנו במקום מבנים ללא היתר, ואלה נהרסו במהלך השנים 2001-1995. הבנייה הבלתי חוקית המשיכה והוצאו נגדה צווי הריסה. במאי 2015 דחה בג"ץ עתירה של הפלסטינים להוצאת צו ביניים נגד הריסת המבנים.
ראו גם

מסאפר יטא
לקריאה נוספת

יעקב חבקוק, חיים במערות הר חברון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1985
הערות שוליים

↑  חופי עמוס, העליון קבע: ייהרסו מבנים לא חוקיים בכפר סוסיא, באתר nrg
↑  ניר הר זהב, דאגה בבית הלבן מהרס הכפר הערבי סוסיא, באתר ערוץ 7, 17 ביולי 2015
↑  בצעד יוצא דופן מאפשר בג״ץ את הריסת הכפר סוסיא ואת גירוש תושביו לשטח A רבנים למען זכויות אדם, מאי 2015
↑  הנרי בייקר טריסטראם, The Land of Israel: A Journal of Travels Through Palestine, London: Society for Promoting Christian Knowledge, 1865, p.387
↑  הקרן לחקר ארץ ישראל, Survey of Western Palestine עמוד 414
↑  טבלת הסקר של נפת חברון בספרו של הדאווי, עמוד 50; עמוד 51
↑  פליאה אלבק, איתור אדמות סוסיה, משרד המשפטים, 10 ביוני 1982, נזכר כאן.
↑  מקור ראשון, אוגוסט 2015
↑  סוכנויות הידיעות‏, ארה"ב לישראל: להריסת כפר סוסיא יהיו השפעות נרחבות, באתר וואלה, 17 ביולי 2015
↑  יעקב אלירז, ‏"לשמור על האינטרס הישראלי", השילוח, גיליון 15, יוני 2019
↑  עמיחי אתאלי, תוכנית ללימודי ערבית: "סאמר סקול" פלסטיני, באתר nrg‏, 3 בפברואר 2011
↑  "הטורבינה האנושית", בימוי ותסריט: דני ורטה
↑  נירית אנדרמן, הסרט הישראלי הדוקומנטרי "סוסיא" התקבל לתחרות הסרטים הקצרים הרשמית של פסטיבל ברלין, באתר הארץ, 18 בינואר 2011
↑  ראו לדוגמה, בג"ץ 7530/01, 6675/07, 2577/01, 834/78.
↑   עמירה הס, בכפר סוסיא חיים בספר של ג'ורג' אורוול, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2013
↑  עיתון הארץ באנגלית
↑  בצלאל סמוטריץ', אל תתנו לעובדות לבלבל את השמאל, באתר ynet, 2 ביולי 2012
↑  עקיבא אלדר, הגירוש השיטתי משטח סי, באתר הארץ, 25 ביוני 2012
↑  עמרי נחמיאס, שליח וואלה! NEWS לוושינגטון‏, "אין כפר כזה, זה מחטף של השמאל": סערה בכנסת בדיון על הרס סוסיא, באתר וואלה, 22 ביולי 2015
↑  שמעון כהן, 'בחפירות סוסיא מצאו בית כנסת ולא מסגד', באתר ערוץ 7, 22 ביולי 2015
| דגל הרשות הפלסטיניתיישובי נפת חברון |
| --- | --- | --- |
| ערים | חברון • דורא • חלחול • יטא • דאהרייה |  |
| מועצות מקומיות | בני נעים • בית עווא • בית אולא • בית אומר • דיר סאמת • אידנא • ח'אראס • נובא • סעיר • א-סמוע • צוריף • תרקומיא • תפוח |  |
| כפרים | אום אל-ח'יר • אל-בקעה • בית עמרה • בית ענון • בית כאחיל • בית א-רוש אל-פוקא • אל-בורג' • דיר אל-עסל אל-פוקא • א-דווארה • חדב אל-פוואר • אל-חילה • חוריז • אמריש • ג'בעה • ח'ירבת כרמה • אל-כרמל • ח'אלת אל-מאיה • חֻ'רסא • אל-כום • ח'ירבת סאפא • ח'רבת זנוטה • ח'ירבת א-סימיא • מג'ד • קַלְקַס • קילה • רמאדין • א-ריחייא • א-שויוח' • שיוח' אל-ערוב • א-סורה • א-טבקה • אל-עודייסה • זיף • ראבוד • קורייסה |  |
| מחנות פליטים | אל-ערוב • אל-פוואר |  |
נפות הרשות הפלסטינית
דפדוף אטלנטי

| דפדוף אטלנטי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-שפתן
משפחה:: שוניתיים
סוג:: דפדוף
מין:: דפדוף אטלנטי
שם מדעי
 Abudefduf saxatilis ‏לינאוס, 1758

דפדוף אטלנטי (שם מדעי: Abudefduf saxatilis; מכונה באנגלית "סרג'נט מייג'ור" (Sergeant major) עקב דמיון הפסים שעל גופו לדרגה הצבאית שנקראת כך (אנ')), הוא דג ממשפחת השוניתיים החי לחופי האוקיינוס האטלנטי הטרופי. דג זה שייך לסוג דפדוף.
מאפיינים

הדפדוף מצוי לחופי האוקיינוס האטלנטי שלחופי אמריקה בין דרום ארצות הברית, מפרץ מקסיקו, איי בהאמה והקריביים וכן לחופי אמריקה המרכזית והדרומית דרומה עד לאורוגוואי. אוכלוסיות בודדות מצויות גם במערב האוקיינוס האטלנטי שלחופי פורטוגל, האיים האזוריים, האיים הקנריים, כף ורדה ולחופי מערב אפריקה ולפי מספר עדויות הגיע גם לים התיכון, אם כי כנראה מדובר בבלבול במין.
דג זה שוכן לרוב בעומק של עד 40 מטרים בשוניות אלמוגים, אזורי סלעים והצעירים חיים קרוב יותר לחוף בבריכות גאות.
הדפדוף יכול להגיע לאורך של עד 22.9 סנטימטרים אך נפוץ יותר באורך 15 ס"מ והוא יכול להגיע עד למשקל 200 גרם. הוא בעל גוונים כסופים-לבנים עם גב צהוב וסביבם חמישה או ששה פסים שחורים אנכיים. לזכרים הגדולים ישנו גוון כחול, בעלי כתם כהה סביב סנפירי העחזה והפסים שלהם דהויים יותר. הדג בעל זנב מפוצל ובעל סנפירי חזה פרוקים בדומה לקרובי משפחתו.
הדפדוף חי במים צלולים ובהם מחפש מזון כמו פלנקטון, אצות, סרטנים ודגים קטנים. לעיתים הוא עוקב אחרי דולפיני סטנלה ארוכת-חרטום וניזון מהקאותיהם. הוא עצמו נטרף בידי דגי שונית גדולים יותר כמו דקריים וקובייה כלל-ימית.
בעונת הרבייה הנקבות מפיצות עד 200,000 ביצים במצבורים הקשורים על סלעים, שוניות ואלמוגים מתים ולפעמים גם על ספינות טרופות. הזכרים מפרים ושומרים על הביצים במשך כשבוע בעודם מתבגרים.
דגים אלה מגודלים לעיתים באקווריום, אך נחשבים לקשים לגידול.
גלריה:
הערות שוליים

↑  דפדוף אטלנטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערבים

.
| --- | --- |
אל-ח'נסאא, אל-כנדי, יוחנן מדמשק, פיליפוס הערבי, מאי זיאדה, אסמהאן, גמאל עבד אל נאצר, פייסל הראשון
אל-ח'נסאא, אל-כנדי, יוחנן מדמשק, פיליפוס הערבי, מאי זיאדה, אסמהאן, גמאל עבד אל נאצר, פייסל הראשון
 אוכלוסייה
 420 מיליון
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 מדינות ערב חלק ממדינות אפריקה  ראו גם: ערביי ישראל
 שפות
 ערבית
 דת
 אסלאם נצרות הדת הדרוזית
 קבוצות אתניות קשורות
 עמים שמיים  מלטזים, יהודים, שומרונים ואשורים
תפוצת השפה הערבית:
  שפה רשמית יחידה.
  שפת שיתוף רשמית עם רוב ילידי ערב.
  שפת שיתוף רשמית בשל מיעוטים משמעותיים, היסטוריה, או מסיבות תרבותיות.
ערבים (או העם הערבי) הם קבוצה אתנית המאכלסת את המזרח התיכון, צפון אפריקה, קרן אפריקה ואיי מערב האוקיינוס ההודי (כולל קומורו). אזורים אלו מכונים בהכללה בשם "ארצות ערב". פזורה ערבית משמעותית קיימת גם במקומות אחרים בעולם, כולל מערב אירופה, אמריקה, טורקיה, אינדונזיה ואיראן. בשימוש בן-זמננו, המונח ערבים כולל את כל מי שמזדהה כערבי ודובר את השפה הערבית כשפת אם.
במקור, המונח "ערבי" התייחס לשבטי הנוודים שאכלסו את חצי האי ערב ואת המדבר הסורי. במאות ה-7 וה-8, דת האסלאם התפתחה בחצי האי ערב והתפשטה ברחבי האזור בעקבות גלי הכיבוש האסלאמי תחת הח'ליפים. במרוץ השנים, שבטים ערביים נדדו והתיישבו בארצות הכבושות והביאו עמם את התרבות ואת השפה הערבית. השפעות תרבותיות ודמוגרפיות אלו הביאו לערביזציה הדרגתית של האוכלוסיות המקומיות באזורים כמו מצרים, עיראק, סוריה, לבנון, המגרב וארץ ישראל. תהליך זה אירע רק בחלק מארצות האסלאם; בארצות כמו איראן, על אף שרוב האוכלוסייה המקומית התאסלמה, היא שמרה על זהותה האתנית והלשונית המובחנת. בשנת 1945 הוקמה הליגה הערבית, ארגון בינלאומי לשיתוף פעולה אזורי ולתיאום מהלכים חברתיים ופוליטיים משותפים הכולל את כל מדינות ערב ומדינות בעלות זיקה למדינות ערב, וכיום הוא כולל 22 חברות. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 צמחה בעולם הערבי תנועת הפאן-ערביות, שקראה לאיחוד מדיני, חברתי וכלכלי בין העמים והמדינות הערביות במזרח התיכון, אולם זו דעכה מאז.
ערביי העולם קשורים בקשרים אתניים, לשוניים, תרבותיים, היסטוריים, לאומיים, גאוגרפיים ופוליטיים. התרבות הערבית כוללת מאפיינים ייחודיים הכוללים שפה, ספרות, מוזיקה, מחול, תקשורת, מטבח, לבוש, חברה, ספורט ומיתולוגיה, כמו גם השפעה משמעותית על האדריכלות האסלאמית והאמנות האסלאמית.
שעה ש-93% מהערבים הם מוסלמים, הם מהווים רק 20% מהאוכלוסייה המוסלמית העולמית. רובם סונים, ומיעוטם שיעים ובני כיתות מיעוט נוספות. בעולם הערבי קיים גם מיעוט נוצרי משמעותי, עם זרמים כדוגמת הנצרות האוריינטלית האורתודוקסית, הנצרות הקתולית המזרחית, והנצרות הפרוטסטנטית המזרחית. ישנן קבוצות דתיות אחרות, כדוגמת הדרוזים, הבהאים, העלאווים ואחרים.
אטימולוגיה

המילה "ערבי" במשמעות זו מוזכרת בתנ"ך מספר פעמים. כך, למשל, ספר נחמיה מזכיר את "גֶשֶׁם הָעַרְבִי" שיש חוקרים המזהים אותו עם מלך קדר. עוד בספר מלכים נזכרים "מַלְכֵי הָעֶרֶב" ונראה שביטוי זה מתייחס לשליטים בחצי האי ערב, שלשלמה המלך היו עמם קשרי מסחר. המילה "ערבי" מופיעה במקרא גם במשמעות של שוכן הערבה.
בשפות שמיות ככלל השורש ע.ר.ב נושא משמעויות של: מערב, שקיעה (ערב), מדבר (ערבה), עירוב, סחר, עורב וברור. לכולם או לחלקם יכול להיות קשר למקורו של השם.[דרוש מקור] ייתכן גם שבשיכול עיצורים מקור השם הוא דווקא בשורש ע.ב.ר בהקשר לאורח חייהם הנוודי.[דרוש מקור]
בקוראן המילה "ערבי" לא מופיעה כשם עצם אלא רק כתואר, לדוגמה, הקוראן מתייחס לעצמו כ"ערבי וברור" כאשר שתי התכונות קשורות זו בזו.
הגדרות

ההגדרות השכיחות לשם ערבים בהגות ובספרות, במחקר האקדמי ובתקשורת, הן:
פוליטית: בני אדם שהם אזרחים במדינות אשר חברות בליגה הערבית (או בהכללה רחבה יותר, העולם הערבי) אך לא כל מדינות ערב חברות בליגה הערבית ולמדינות אלו יש גם אזרחים שאינם ערבים. הגדרה זו כוללת מעל ל-300 מיליון בני אדם. בליגה הערבית חברות כמה מדינות אפריקאיות, כגון ג'יבוטי, קומורו וסומליה, שהערבית היא אחת השפות הרשמיות שלהן אך תושביהן אינם ערבים כלל. וקיימים ערבים שאינם אזרחי מדינות אלה (למשל, בארצות הברית, ישראל ובמדינות אירופה).
לשונית: בני אדם אשר שפת האם שלהם היא ערבית, או שלפחות מדברים ערבית בחיי היום יום ובחייהם האישיים, גם אם לא גדלו עליה. הגדרה זו כוללת מעל ל-200 מיליון בני אדם, הדוברים ניבים שונים של השפה הערבית.
אתנית-גנאלוגית-גזעית: בני אדם אשר מתגוררים, או שאבותיהם התגוררו בחצי האי ערב ותכונותיהם הגנטיות פיזיות מאופיינות במקור בעיקר לתושבי חצי האי ערב המקוריים.
תרבותית: בני אדם שרואים עצמם כערבים (ללא קשר למקורות אתניים וגנאלוגיים), שתרבותם ואורח חייהם הם ערבים ומוכרים כערבים על ידי אחרים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > לפני הספירה

האזכור הראשון של הערבים בכתב הוא מכתובת אשורית משנת 853 לפנה"ס (המונולית מכורח), בה המלך שלמנסר השלישי מונה את "גינדיבּוּ מלך ארץ-ערב" בין השליטים שהוא הביס בקרב קרקר. החל מהתקופה האשורית ובעקבות ביות הגמל הסוחרים הערבים שיחקו תפקיד מרכזי בסחר בין המזרח הקדום לבין קרן אפריקה ותימן הקדומה.
ישנן עדויות של קשרי מסחר של עמי המזרח הקרוב הקדום עם ממלכות יושבי חצי האי ערב, עיקר הקשר המסחרי בינם היה בנוגע למור והלבונה ששימשו את תעשיית הבשמים והיו נפוצים בחצי האי ערב. במבנה מימי בית ראשון בעיר דוד נמצאה כתובת בערבית קדומה שמעידה על כך שבמקום ישב ככל הנראה פקיד יהודאי אשר ידע את השפה וניהל קשרים עם אחת מממלכות התקופה בערב.
הנבטים היגרו בנדידה מאסיבית בשלהי התקופה הפרסית מצפון חצי האי ערב לכיוון דרום ירדן והנגב, כבשו והטמיעו את שרידיהם של המואבים והעמונים ודחקו את האדומים צפונה אל עבר דרום הר חברון שבשטחי יהוד מדינתא.
היסטוריה > לאחר הספירה

ככלל האימפריות הגדולות של העולם העתיק לא כבשו את חצי האי הערבי בניגוד ליתר מה שיהיה המזרח התיכון, אפילו האימפריה הסאסאנית ששלטה על החופים המזרחי והדרומי של חצי-האי, לא הגיעה לפנים הארץ ולא לאזור החוף המערבי בו שוכנות הערים מכה ומדינה - ככל הנראה מחוסר עניין כלכלי באזור מדברי זה שלא יכול לקיים חקלאות פורייה.
טרם ימיו של מוחמד, היו תושבי חצי האי ערב עובדי אלילים, נוצרים או יהודים (צאצאי גולים יהודים מארץ ישראל וגם ערבים שהתגיירו בהשפעתם, כמו ממלכת חמיר).
התקופה שלפני מוחמד נקראת בספרות האיסלאמית: "תקופת הבערות", או הג'אהיליה. בתקופה זו היו תושבי חצי האי ערב מחולקים לשבטים הצפוניים והשבטים הדרומיים. המסורת השבטית טענה כי אנשי הצפון הם צאצאיו של עדנאן וישמעאל, בעוד אנשי הדרום הם צאצאיו של דמות אגדית בשם קחטאן, כאשר יש מי שמציע שקחטאן הוא יקטן בן עבר התנ"כי. בחצי האי ערב, חיו שבטים נודדים (בדואים) ושבטים קבועים. השבטים הקבועים גרו בערים או בנאות מדבר ועסקו בחקלאות או מסחר. בניגוד אליהם, השבטים הנודדים עסקו בליווי שיירות שעברו בחצי האי. בהמשך היו גם קבוצות ערביות אשר התנצרו (ראו: ערבים נוצרים).
לאחר עליית האסלאם והתגבשותו בכוח הזרוע בממלכות חצי הערב, יצאו מוחמד וצבאו צפונה אל עבר שטחי האימפריה הביזנטית והאימפריה הסאסאנית שהיו בתקופות שפל ונהנו משקט מתמשך ביניהן. השאיפה של מוחמד לכבוש את העולם הידוע עד אז נבלמה בשטחי מפרץ אילת, ואף על פי ששלח מכתב ליהודי אילת ("איילה" הביזנטית) בו הורה להם לקבל את דתו החדשה או להתכונן למותם, היה זה דווקא מוחמד שמצא את מותו שלוש שנים לאחר שהכריז על האסלאם כ"דת האמת" שיש להשליטה על העמים האחרים.
הכיבוש הערבי של ארץ ישראל הביא את הערבים לארץ ישראל, אך אלה לא יכלו להביס את האימפריה הביזנטית ונעזרו במשתפי פעולה יהודים שמאסו בחיים כמיעוט דתי ותרבותי מדוכא ונרדף בארצם ולחמו לצד הערבים כנגד המשך השלטון הביזנטי. הערבים נהגו ביהודים ובנוצרים בארץ ישראל בתור ד'ימים, ואילו את השומרונים, שמוחמד לא הכיר ולכן גם לא הזכיר בקוראן כמונותאיסטים, אילצו להתאסלם בכוח החרב או למות וכאשר סירבו כמעט שהובילו בכך לכלייתם.
לאחר הכיבוש הערבי של המזרח התיכון נפוצו ערבים שנדדו מחצי האי ערב אל המרחב שנכבש: הלבנט, מצרים וארצות המגרב. לאחר מכן במרוצת ההיסטוריה, החלו מחד רוב בני העמים הכבושים לראות את עצמם כ"ערבים" גם כן, גם אם היה זה רק נושא תרבותי בשל התאסלמות ארצם ועמם ללא קשר דם בכובשים הערבים, ומאידך החלה הגירה של עולי רגל מוסלמים ממוצא לא-ערבי מכל הארצות שנכבשו אל עבר חצי האי ערב מסיבות דתיות וכו' שהתבוללו באוכלוסייה הערבית המקומית. הכיבוש הערבי-מוסלמי התרחב גם אל אירופה, עם כיבוש ספרד בידי המורים.
ראו גם

העולם הערבי
הליגה הערבית
אסלאם
יחסי יהדות-אסלאם
ערביי ישראל
תרבות ערבית
לקריאה נוספת

ברנרד לואיס, הערבים בהיסטוריה, תל אביב: הוצאת דביר, 1995.
אלברט חוראני, היסטוריה של העמים הערביים, תל אביב: הוצאת דביר, 1996.
פייר וידאל-נאקה (עורך), מן הכיבוש הערבי אל האסלאם האימפריאלי, בתוך: תולדות העולם משחר האנושות ועד ימינו, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 1993, עמ' 7–10.
ויליאם סמית' (פוליטיקאי במרילנד)

ויליאם סמית' (באנגלית: William Smith‏; 12 באפריל 1728 – 27 במרץ 1814) היה פוליטיקאי אמריקאי וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מרילנד.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

סמית' נולד ב-12 באפריל 1728, בפרובינציית פנסילבניה בדונגל טאון שבמחוז לנקסטר של ימינו, ובשנת 1761 עבר לבולטימור שבפרובינציית מרילנד.
בתו של סמית', מרי סמית', נישאה מאוחר יותר לגנרל אוטו הולנד ויליאמס, מייסד ויליאמספורט, מרילנד.
ביוגרפיה > קריירה

הוא מונה כחבר בוועדת ההתכתבות ב-1774 וכחבר בוועדת התצפית ב-1775, סמית' שירת גם במלחמת העצמאות כשליש לגנרלים הורשיו גייטס ונתנאל גרין. בשנת 1777 מונה סמית' על ידי הקונגרס הקונטיננטלי למועצת הצי. באותה שנה, סמית' נבחר כנציג מרילנד לקונגרס הקונטיננטלי.
לאחר מכן הוא המשיך בקריירה של סוחר, ולאחר מכן נבחר לקונגרס הראשון של ארצות הברית, וכיהן בתפקיד זה מ-4 במרץ 1789 עד 3 במרץ 1791. סמית' מונה לאחר מכן למבקר הראשון של משרד האוצר של ארצות הברית, וכיהן בתפקיד זה מ-16 ביולי 1791 עד 27 בנובמבר 1791. לאחר מכן חזר לפוליטיקה המקומית ונבחר לסנאט של מרילנד ב-1801.
ביוגרפיה > מוות וקבורה

סמית' מת ב-27 במרץ 1814 בבולטימור שבמרילנד ונקבר בבית הקברות הישן של וסטמינסטר.
אריאלה סביר

| --- | --- |

 לידה:  1961 (בת 64 בערך) אורות, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  מחנכת, ריתמיקאית, זמרת, סופרת ילדים, משוררת
 שפות היצירה:  עברית 
 www.arielasavir.co.il
 
אריאלה סביר (נולדה ב-11 במרץ 1961) היא מחנכת, ריתמיקאית, זמרת, סופרת ילדים ומשוררת שירי ילדים חרדית ישראלית.
ביוגרפיה

סביר נולדה וגדלה במושב אורות. כשהייתה בת שמונה התגלתה אצלה מחלת עיניים קשה, ובגיל 12 איבדה את הראייה. הוריה בחרו לשלוח אותה למוסדות חינוך רגילים, שאינם מותאמים לעיוורים, במטרה לשלבה בחברה. למרות לקותה התעקשה להתגייס לצה"ל, בתום מאבק ממושך גויסה והייתה החיילת העיוורת הראשונה בצה"ל, והיא שירתה כמש"קית חינוך.
אחרי השירות הצבאי החלה לעבוד כריתמיקאית, הפיצה את שיטת החינוך המוזיקלי, המותאמת לפעוטות ולילדים בעלי מוגבלויות. במרוצת השנים הכשירה גננות ומורות רבות, במסגרות פרטיות ובמוסדות אקדמיים כמכללת אורנים ומכללת לוינסקי לחינוך.
במקביל לעבודתה כמורה, כתבה שירי ילדים וסיפורים רבים, אותם הפיצה במגוון מדיות – ספרים, תקליטורי שירה, לומדות ומשחקי מחשב. עד 2008 פרסמה 5 ספרים, 66 קלטות, ו-7 סרטי וידאו לילדים. סביר כתבה למעלה מ-1,500 שירים.
חיים אישיים

הוריה דיליה ויוסף עולים מטורקיה,ולה שני אחים.
סביר נשואה ליעקב ואם לשמונה ילדים. בנה השישי חגי הוא אוטיסט, אותו מגדלת בביתה, ובגינו הפכה מעורבת בעידוד והעצמת הורים לילדים בעלי עיכוב התפתחותי. לאור ניסיונה כילדה וכאמא, מעודדת סביר הורים להימנע מלשלוח ילדים בעלי מוגבלויות למוסדות ולגדלם בבית.
אריאלה סביר חזרה בתשובה עם בעלה והיא מנהלת בית חרדי. היא מופיעה בפני נשים ונערות ומספרת את סיפור חייה.
מתגוררת בקרני שומרון.
ספריה

בונים סוכה
ליולדת באהבה
לבת המצווה באהבה
נשיר ונרקדש: שירי משחק ברוח הקדש
ליאורה
ביגלה חמץ
טיף טף ותוף
היום יום ששיר
חנכה שמח: חגיגת חנוכה שכל ילד אוהב בשיר, במשחק לאור נר מהבהב
משפחמבה: משפחה שחם בה. שירים, ספורים והפעלה גם-בה
הערות שוליים

↑  ⁨כל קלטת - סמער לגננת" ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 30 אוקטובר 1986 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305538105171  LCCN: no2008113862  VIAF: 7208963   WorldCat (עם VIAF): 7208963
מארק טרמונטי

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1974 (בן 50) דטרויט, ארצות הברית 
 שם לידה:  Mark Thomas Tremonti 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של פלורידה, תיכון לייק היילנד 
 סוגה:  מטאל אלטרנטיבי, הבי מטאל 
 כלי נגינה:  גיטרה, מוזיקה ווקאלית 
 חברת תקליטים:  Roadrunner Records, EMI, ריפבליק רקורדס, ווינד-אפ רקורדס, FRET12 
 marktremonti.com
 פרופיל ב-IMDb
 
טרמונטי בהופעה בשנת 2007
מארק תומאס טרמונטי (באנגלית: Mark Thomas Tremonti; נולד ב-18 באפריל 1974) הוא מוזיקאי וכותב שירים אמריקאי, ידוע בעיקר כגיטריסט המוביל של להקות רוק אמריקאית קריד ואלטר ברידג', וכמייסד הלהקות. הוא שיתף פעולה עם אמנים רבים אחרים במשך השנים, וכיום הוא עובד על פרויקט סולו.
מאז שנותיו המוקדמות עם קריד, טרמונטי הפך מוכר בזכות יכולותיו בנגינה על גיטרה וכתיבת השירים שלו. הוא זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס גראמי אחד על הסינגל של להקת קריד,"With Arms Wide Open".הוא הוכתר בתואר "גיטריסט השנה" במשך שלוש שנים ברציפות על ידי המגזין Guitar World. בשנת 2011 זכה במקום הרביעי בתחרות "גיטריסט המטאל של כל הזמנים" של המגזין Total Guitar.
השנים המוקדמות

טרמונטי נולד בדטרויט שבמישיגן. הוא גדל במשפחה נוצרית בגרוס פוינט, עיירה מחוץ לדטרויט, במשך רוב ילדותו לפני שעבר לווילמט, אילינוי. הוא החל להיות מוקסם ממוזיקה, וקנה את הגיטרה הראשונה שלו בגיל עשר. כשהיה בן חמש-עשרה, עברה משפחתו שוב לאורלנדו, פלורידה. במהלך תקופה זו, אמו אובחנה עם זאבת אדמנתית מערכתית, אבחנה אשר הותירה את טרמונטי הרוס. לאחר סיום לימודיו, עבר לקלמסון שבדרום קרוליינה כדי ללמוד כלכלה באוניברסיטת קלמסון. לאחר השנה הראשונה שלו בקולג', הוא חזר לפלורידה כדי ללמוד באוניברסיטת המדינה של פלורידה, שם הוא התאחד עם סולן להקת קריד לעתיד, סקוט סטאפ, שאותו הכיר טרמונטי בימי התיכון.
קריירה במוזיקה > להקת Creed

טרמונטי הוא מייסד להקת הרוק האמריקנית קריד. הוא הקים את הלהקה עם הסולן סקוט סטאפ בשנת 1995 ועם בריאן מרשל על גיטרת הבס וסקוט פיליפס בתור מתופף. הגיטריסט בריאן בראשר היה גם חבר לזמן קצר בלהקה בשנת 1995, כאשר הלהקה הייתה ידועה בשם המקורי שלה, Naked Toddler. למרות ביקורות לעיתים קרובות, Creed נחשבה בעיני רבים כאחת הלהקות הגדולות של תנועת הפוסט-גראנג' בסוף שנות ה-90' ושנות ה-2000 המוקדמות. טרמונטי וסטאפ נחשבו ככותבי שירים מהמוצלחים ביותר בכל מוזיקת רוק.
הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלהם My Own Prison בשנת 1997 שזכה להצלחה במיינסטרים, עם מכירות של מעל שישה מיליון עותקים. ארבעה סינגלים יצא לאור מהאלבום: "My Own Prison ", "Torn", "That's What This Life For" ו-"One". כל השירים האלו הגיעו למקום הראשון במצעד שירי הרוק הלוהטים של בילבורד, מה שהפך את קריד ללהקה הראשונה עם כאלו הישגים באלבום הבכורה שלהם. בשנת 1999 הוציאה הלהקה את האלבום Human Clay שזכה במהירות במעמד יהלום ואחת-עשרה פעמים בפלטינה על ידי ה-RIAA. הלהקה הוציאה לאור ארבעה סינגלים מהאלבום: "Higher", "With Arms Wide Open", What If" ו-"Are You Ready". הלהיט "Higher" החזיק במקום הראשון במצעד פזמוני הרוק ברדיו 17 שבועות, זמן שובר שיאים באותה תקופה. מרשל עזב את הלהקה בשנת 2000 עקב המתיחות הגוברת עם סטאפ. הוא הוחלף זמנית על ידי בסיסט ההופעות ברט הסטלה. קריד זכו גם בפרס גראמי הראשון שלהם, ועד כה היחיד, על השיר "With Arms Wide Open" בקטגוריית "שיר הרוק הטוב ביותר לשנת 2001". באותה שנה, אחרי סיבוב ההופעות, הלהקה הוציאה אלבום נוסף, Weathered, שממנו יצאו שישה סינגלים: "My Sacrifise", "One Last Breath", "Hide", "Don't Stop Dancing" "Weathered", ו-"Bullets". זהו האלבום היחיד של הלהקה בלי מרשל על הבס; טרמונטי הקליט את קטעי הבס עצמו. סיבוב ההופעות לקידום האלבום רשם הצלחה גורפת, אך בסופו של דבר, הופעה שנויה במחלוקת בשיקגו הובילה בסופו של דבר לפירוק הלהקה. הלהקה הודיעה על פירוק בשנת 2004, בעיקר בגלל המתח בין סטאפ ושאר חברי הלהקה, וטרמונטי בפרט. קריד הוציאה לאור את אוסף "הלהיטים הגדולים" שלה בנובמבר 2004.
למרות זאת, אחרי חודשים של השערות ושמועות, הוכרז על איחוד של קריד ועל תוכניות לסיבוב הופעות ואלבום חדש. האלבום, Full Circle, יצא לאור באוקטובר 2009 והפך לאלבום היחיד של הלהקה הגיע למעמד פלטינה. מהאלבום יצא לאורו שלושה סינגלים:"Overcome", "Rain" ו-"A Thousand Faces". סיבוב ההופעות שקידם את האלבום התפרש על פני אמריקה כולה, אירופה ואוסטרליה ונמשך בקיץ של 2009 והקיץ של 2010. בנוסף, הלהקה הוציאה לאור DVD שובר שיאים של הופעה מסיבוב הופעות שנקרא "Creed Live" בדצמבר 2009. לפי דבריו של טרמונטי אלבום נוסף של קריד צפוי בסוף שנת 2011 או תחילת שנת 2012.