stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קונאקרי
היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1887 לאחר שבריטניה החכירה את האזור לצרפת. בזמן ייסוד העיר, התקיימו שני כפרים קטנים בסביבה, שבהם גרו כ-500 תושבים. בשנת 1904 הפכה העיר לבירת גינאה הצרפתית. באותה השנה החלה לפעול רכבת, אשר פיתחו את הסחר והביאו שגשוג לעיר. בשנת 1904 הפכה קונאקרי לבירת גיאנה הצרפתית ושגשגה כנמל הייצוא, במיוחד לאחר שנפתחו מסילות הרכבת לקנקאן, שאפשרו ייצוא של אגוזי אדמה בקנה מידה גדול.
בעשורים שאחרי העצמאות עלתה אוכלוסיית קונקרי מ-50,000 תושבים ב-1958 ל-600,000 ב-1980 ליותר ממיליון וחצי תושבים כיום. שטח הקרקע הקטן שלה והבידוד היחסי מהיבשת היו יתרון לשלטון הקולוניאלי, אך הפכו לנטל מאז קבלת העצמאות.
בשנת 1970 החל להתפתח קונפליקט בגינאה הפורטוגזית השכנה (כיום גינאה ביסאו), בין הכוחות הפורטוגליים לבין מפלגת PAIGC. כחלק מקונפליקט זה פתחו הפורטוגלים, במבצע ים ירוק, שבמסגרתו יותר מ-350 חיילים תקפו את קונאקרי במטרה לפגוע בבסיסי PAIGC, לשחרר שבויים הפורטוגלים ולהפיל את הממשלה. הכוחות נסוגו לאחר ששחררו שבויים, אך שאר המטרות לא הישגו.
מחנה בוירו, מחנה ריכוז בתקופת שלטונו של סקו טורה, נמצא בקונקרי.
לפי ארגוני זכויות אדם, 157 בני אדם נהרגו במהלך הפגנת גינאה בשנת 2009, כאשר החונטה הצבאית פתחה באש לעבר עשרות אלפי מפגינים בעיר ב-28 בספטמבר 2009.
ממשלה וממשל

קונאקרי היא עיר מיוחדת עם אזור אחד וממשלת מחוז. השלטון המקומי של העיר חולק בשנת 1991 בין חמש קהילות עירוניות, אשר בראשותן ראש עיר. מהקצה בדרום מערב, אלה הם הקהילות:
קאלום - מרכז העיר.
דיקסין - הרובע בו שוכנות אוניברסיטת קונאקרי והשגרירויות הזרות.
ראטומה - רובע מועדוני הלילה.
מאטאם
מאטוטו - בו שוכן שדה התעופה הבינלאומי קונאקרי.
חמשת הרבעים העירוניים הללו מרכיבים את אזור העיר קונאקרי, אחד משמונה אזורי גינאה, שבראשה עומד מושל. על פי ההערכות, כ-2 מיליון תושבים, היא העיר הגדולה בגינאה, המהווה כמעט רבע מאוכלוסיית המדינה והופכת אותה לגדול פי ארבעה מיריבתה הקרובה ביותר, קנקאן.
כלכלה

קונאקרי היא העיר הגדולה בגינאה ומהווה מרכז אדמיניסטרטיבי וכלכלי של המדינה. כלכלת העיר מתבססת על הנמל ועל ייצוא אלומיניום ובננות.
כלכלה > משבר תשתיות

חשמל תקופתי וניתוק מים היו נטל יומיומי על תושבי קונקרי מאז תחילת 2002. הממשלה ואנשי כוח החשמל מאשימים את הבצורת של פברואר 2001 על כישלון אספקת החשמל לבירה, וכישלון של מכונות ההזדקנות להמשך של המשבר. מבקרי הממשלה מצביעים על ניהול לא נכון, שחיתות ונסיגה של השותף הצרפתי של חברת החשמל בתחילת 2002. נכון לשנת 2007, לרוב העיר אין תאורה התנועה בשעות הלילה.
כעס התושבים על מחסור קונאקרי היה מעורב עם מחאה נגד הממשלה, שביתות, אלימות נגד שלטון הנשיא לנסנה קונטה ואת ראשי ממשלה סלואו דלו דילו ו-יוג 'ינה קמרה, אשר מונה לתפקיד לאחר ההתפטרות של ראש הממשלה פרנסואה לונסני באפריל 2004. האלימות הגיעה לשיאה בינואר-פברואר 2007 בשביתה כללית, שבה ראו למעלה ממאה מקרי מוות כאשר הצבא התעמת עם מפגינים.
אתרים בעלי חשיבות

בעיר נמצא המוזיאון הלאומי של גינאה, המסגד הגדול של קונאקרי, גנים בוטניים ידועים והפרלמנט של גינאה.
השכלה

בעיר נמצאת אוניברסיטת קונאקרי והמכון הפוליטכני של קונאקרי.
אקלים

לפי שיטת קפן לסיווג אקלים, לקונאקרי אקלים מונסון טרופי. קונאקרי כוללת עונה רטובה ועונה יבשה. כמו חלק נכבד מהמדינות במערב אפריקה, העונה היבשה של קונאקרי מושפעת מהיובש של הרוח בין דצמבר לאפריל. כתוצאה מכך,כמות המשקעים בעיר בחודשים אלה מועטה יחסית.
שלא כמו הרבה מדינות במערב אפריקה, בעונה הרטובה, קונאקרי חווה כמות יוצאת דופן של משקעים, עם ממוצעים של יותר מ-1,100 מ"מ בחודשים יולי ואוגוסט. כתוצאה מכך, ממוצע המשקעים השנתי בקונאקרי הוא כמעט 3,800 מ"מ (149 אינץ׳).
| Climate data for Conakry (1961–1990)> חודש | Climate data for Conakry (1961–1990)> ינואר | Climate data for Conakry (1961–1990)> פבו | Climate data for Conakry (1961–1990)> מרץ | Climate data for Conakry (1961–1990)> אפר | Climate data for Conakry (1961–1990)> מאי | Climate data for Conakry (1961–1990)> יוני | Climate data for Conakry (1961–1990)> יולי | Climate data for Conakry (1961–1990)> אוג | Climate data for Conakry (1961–1990)> ספט | Climate data for Conakry (1961–1990)> אוק | Climate data for Conakry (1961–1990)> נוב | Climate data for Conakry (1961–1990)> דצמ | Climate data for Conakry (1961–1990)> שנתי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| טמפ' ממוצעת C° (F°) | 32.2 (90) | 33.1 (91.6) | 33.4 (92.1) | 33.6 (92.5) | 33.2 (91.8) | 31.8 (89.2) | 30.2 (86.4) | 29.9 (85.8) | 30.6 (87.1) | 30.9 (87.6) | 32.0 (89.6) | 32.2 (90) | 31.9 (89.4) |
| טמפ' במהלך היום C° (F°) | 26.1 (79) | 26.5 (79.7) | 27.0 (80.6) | 27.4 (81.3) | 27.5 (81.5) | 26.5 (79.7) | 25.5 (77.9) | 25.2 (77.4) | 25.6 (78.1) | 26.3 (79.3) | 27.0 (80.6) | 26.6 (79.9) | 26.4 (79.5) |
| טמפ' נמוכה במוצע C° (F°) | 19.0 (66.2) | 20.2 (68.4) | 21.2 (70.2) | 22.0 (71.6) | 20.7 (69.3) | 20.2 (68.4) | 20.4 (68.7) | 20.8 (69.4) | 20.7 (69.3) | 20.4 (68.7) | 21.0 (69.8) | 20.1 (68.2) | 20.6 (69.1) |
| ממוצע הגשמים מ"מ (אינצ'ים) | 1 (0.04) | 1 (0.04) | 3 (0.12) | 22 (0.87) | 137 (5.39) | 396 (15.59) | 1,130 (44.49) | 1,104 (43.46) | 617 (24.29) | 295 (11.61) | 70 (2.76) | 8 (0.31) | 3,784 (148.98) |
| הממוצע בימים גשומים (≥ 1.0 מ"מ) | 0 | 0 | 0 | 2 | 9 | 18 | 27 | 27 | 22 | 17 | 6 | 1 | 129 |
| לחות יחסית ממוצעת (%) | 71 | 70 | 68 | 70 | 74 | 81 | 85 | 87 | 85 | 81 | 79 | 73 | 77 |
| שעות אור שמש חודשיות | 223 | 224 | 251 | 222 | 208 | 153 | 109 | 87 | 135 | 189 | 207 | 214 | 2,222 |
הערות שוליים

↑  GeoHive – Guinea population statistics, geohive.com, ‏24 בנובמבר 2015
| בירות מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אוגנדה: קמפלה • אלג'יריה: אלג'יר • אנגולה: לואנדה • אסוואטיני: מבבנה, לובמבה • אריתריאה: אסמרה • אתיופיה: אדיס אבבה • בורונדי: גיטגה • בורקינה פאסו: ואגאדוגו • בוטסואנה: גאבורון • בנין: פורטו נובו • גבון: ליברוויל • גאנה: אקרה • ג'יבוטי: ג'יבוטי • גינאה: קונאקרי • גינאה ביסאו: ביסאו • גינאה המשוונית: מלאבו • גמביה: בנג'ול • דרום אפריקה: קייפטאון, פרטוריה, בלומפונטיין  • דרום סודאן: ג'ובה • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: קינשאסה • הרפובליקה המרכז אפריקאית: בנגי • הרפובליקה של קונגו: ברזוויל • זימבבואה: הארארה • זמביה: לוסקה • חוף השנהב: יאמוסוקרו, אביג'אן • טוגו: לומה • טנזניה: דודומה, דאר א-סלאם • כף ורדה: פראיה • לוב: טריפולי • ליבריה: מונרוביה • לסוטו: מסרו • מאוריטניה: נואקשוט • מאוריציוס: פור לואי • מאלי: במקו • מדגסקר: אנטננריבו • מוזמביק: מפוטו • מלאווי: לילונגווה • מצרים: קהיר • מרוקו: רבאט • ניז'ר: ניאמיי • ניגריה: אבוג'ה • נמיביה: וינדהוק • סאו טומה ופרינסיפה: סאו טומה • סודאן: ח'רטום • סומליה: מוגדישו • סיישל: ויקטוריה • סיירה לאון: פריטאון • סנגל: דקר • צ'אד: נג'מנה • קומורו: מורוני • קמרון: יאונדה • קניה: ניירובי • רואנדה: קיגאלי • תוניסיה: תוניס |  |
| שטחי חסות | הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי: דייגו גרסיה • מיוט: מאמודזו • סהרה המערבית: לעיון • סנט הלנה: ג'יימסטאון • ראוניון: סן-דני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566987005171  BnF: cb12263206c (data)  GND: 4598760-9  LCCN: n81149550  MusicBrainz: 43bee70b-c35a-4ef1-8492-4f611558772f  NARA: 10044543  NKC: ge1149266  SUDOC: 031413188  TDVİA: konakri  VIAF: 158291510   WorldCat (עם VIAF): 158291510 
מרכז העיר קונאקרי ממוקם על האי טומבו, עם העיר ההולכת ומתפשטת עד חצי האי קאלום
הסכם הפסקת האש של רגנסבורג

הפסקת האש של רטיסבון (המכונה גם הפסקת האש של רגנסבורג) חתמה את מלחמת האיחודים, שבה נלחמה צרפת נגד ספרד והאימפריה הרומית הקדושה. ההסכם נחתם ב-15 באוגוסט 1684 במנזר הדומיניקני בעיר רטיסבון (כיום בבוואריה) בין לואי ה-14, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לאופולד הראשון, ומלך ספרד קרלוס השני.
המעורבות הספרדית בהסכם נבעה מבעלותה על ארצות השפלה הספרדיות, שהיו חלק מהאימפריה הרומית הקדושה. במסגרת ההסכם, הותר ללואי ה-14 לשמור על שטרסבורג, לוקסמבורג ורוב השטחים שכבש במהלך המלחמה, אך הוא נאלץ להחזיר לשליטה ספרדית את קורטרייק (Courtrai) ודיקסמוידה (Dixmude).לוקסמבורג, קורטרייק ודיקסמוידה היו חלק מארצות השפלה הספרדיות. שטרסבורג, לעומת זאת, הייתה עיר חופשית קיסרית עד שנכבשה על ידי צרפת.
הפסקת האש נועדה להימשך עשרים שנה, אך לואי ה-14 הפר אותה כעבור ארבע שנים בלבד כאשר הכריז מלחמה על הרפובליקה ההולנדית ב-16 בנובמבר 1688 ופלש לפיליפסבורג ב-27 בספטמבר, מה שהוביל לפרוץ מלחמת תשע השנים.
לקריאה נוספת

לין, ג'ון א. מלחמות לואי ה-14: 1667–1714. לונגמן, (1999). מסת"ב 0-582-05629-2
וולף, ג'ון ב. הופעת המעצמות הגדולות: 1685–1715. Harper & Row, (1962). מסת"ב 978-0-06-139750-9
הערות שוליים

↑  The Wars of Louis XIV in Treaties (Part VI): The Truce of Regensburg (1684), Oxford Public International Law (באנגלית)
↑  About: Truce of Ratisbon, dbpedia.org
נמפולה

| --- | --- |
אחד השווקים בנמפולה
אחד השווקים בנמפולה
 מדינה:  מוזמביק מוזמביק
 מחוז:  נמפולה
 ראש העיר:  Paulo Vahanle (RENAMO)
 תאריך ייסוד:  1919 
 שטח:  320 קמ"ר
 גובה:  360 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  743,125 (2017)
 קואורדינטות:  15°07′00″S 39°16′00″E﻿ / ﻿15.116666666667°S 39.266666666667°E﻿ / -15.116666666667; 39.266666666667 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מוזמביק מוגדלת) מפוטו ביירה צ'ימויו נקאלה טנזניה מלאווי זמביה זימבבואה דרוםאפריקה אסוואטיני האוקיינוס ההודינמפולה(למפת מוזמביק רגילה) מפוטו ביירה צ'ימויו נקאלה טנזניה מלאווי זמביה זימבבואה דרוםאפריקה אסוואטיני האוקיינוס ההודינמפולה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נמפולה (באנגלית: Nampula) היא עיר הבירה של מחוז נמפולה (אנ') בצפון־מזרח מוזמביק. נמפולה, המכונה גם "בירת הצפון", היא מרכז העסקים בצפון מוזמביק. יש בעיר מספר בתי מלון, מסעדות ומרכזי קניות בסגנון מערבי. יש לה גם שדה תעופה בינלאומי קטן המחובר לניירובי בקניה וליוהנסבורג שבדרום אפריקה, והיא מהווה מוקד תחבורה לתחבורה מקומית בצפון מוזמביק.
בשנת 1907 הפורטוגזים כבשו את המקום שהיה נקודת מסחר ערבית.
אוכלוסייה העיר עומדת על 743,125 נפש (נכון למפקד האוכלוסין 2017), היא העיר השלישית בגודלה במוזמביק אחרי מפוטו ומתולה (אנ'). בנמפולה נמצא גם המוזיאון האתנוגרפי הלאומי של מוזמביק, כמה שווקים, קתדרלות, מסגדים, אוניברסיטאות ובתי ספר: ממשלתיים ופרטיים. העיר גם מגוונת למדי באוכלוסייתה. אוכלוסיית ה-eMakhuwa שהם התושבים האפריקאים המקומיים היא הקבוצה הגדולה ביותר. אך ישנה גם אוכלוסייה הודית, אירופית, סינית ולבנונית.
אטימולוגיה

השם "נמפולה" נגזר משפת המקומיים ה-eMakhuwa מהמילה "וומפולה", שלפי האגדה מיוחסת למנהיג שבט מהאזור בעבר.
היסטוריה

נמפולה כעיר, היא עיר חדשה יחסית.
בשנת 1907 הפורטוגזים כבשו את המקום שהיה נקודת מסחר ערבית לפני כן. האתר בו הוקמה העיר נכבש על ידי הצבא הקולוניאלי הפורטוגזי ששלט במוזמביק. בראש הכח הפורטוגזי עמד רס"ן נוטל דה אברו-Major Neutel de Abreu.
ב-7 בפברואר 1919 המקום הוכרז ככפר.
ב-19 בדצמבר 1934 הגיעה מסילת הרכבת למקום מלומבו (אנ') שעל חוף האוקיינוס ההודי, דבר שהביא לפיתוח מואץ של המקום.
ב-22 באוגוסט 1956 הכפר נמפולה הועלה למעמד עיר. בשנים שלפני מלחמת השחרור של מוזמביק נמפולה הייתה המרכז הצבאי האסטרטגי של הצבא הפורטוגזי, ואף הוקמה בעיר האקדמיה הצבאית הפורטוגזית שבמוזמביק. לכן העיר צמחה באופן משמעותי בשנים שלקראת סיום השלטון קולוניאלי. במלחמת העצמאות של מוזמביק נלחם הצבא הפורטוגזי כנגד תנועת השחרור פרלימו המרקסיסטית.
לאחר עצמאות מוזמביק בשנת 1975, נמפולה הפורטוגזית ננטשה. הפורטוגזים הלבנים עזבו את העיר ואוכלוסיות כפריות פלשו לתוכה.
תנועת ההגירה הזו גדלה באופן דרמטי במהלך מלחמת האזרחים, בעשור שבין השנים 1982 ל־1992. כאשר המלחמה הסתיימה הממשלה ציפתה שהפליטים יחזרו לכפרים, אך זה לא קרה והעיר נכנסה להאטה כלכלית ולעוני במיוחד בפרברים בהם התיישבו המהגרים מהכפרים.
בתקופה שלאחר המלחמה נמפולה התפתחה למרכז מסחרי מרכזי בצפון מוזמביק, שמשך מספר הולך וגדל של השקעות ציבוריות ופרטיות במגוון רחב של תחומים כלכליים וחברתיים.
בתקופה הקולוניאלית עירייה נמפולה הייתה בעלת מנדט מוגבל מאוד. המועצה העירונית של נמפולה הוקמה בשנת 1998, במקביל להתפתחות הרשויות המוניציפליות בכלל מוזמביק. מפלגת פרלימו ניצחה בבחירות המקומיות הראשונות באותה שנה, ובבחירות הבאות בשנת 2003 וב-2008. בין השנים 2011 ועד 2021 עברה רשות העיר לידי התנועה הדמוקרטית של מוזמביק MDM.
מנהל

נמפולה מחולקת לשבעה אזורים מינהליים.
מאז הקמת העיר היו לנמפולה תשעה ראשי עיר עד לשנת 2021.
אוכלוסייה > דמוגרפיה

| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1970: 23,072
1980: 145,722
1991: 232,167
1997: 303,346
2005: 385,089
2007: 471,717
2017: 743,125
2021: 887,000
אוכלוסייה > דת

הדתות הדומיננטיות בנמפולה הן נצרות ואסלאם. בעיר נמצאת גם קהילה קטנה של הינדים (אנ').
תושבים מקומיים מפורסמים

הבל קסבייר, שחקן כדורגל פורטוגזי.
קרלוס קווירוז, מנהל כדורגל פורטוגזי שהיה אחראי בעבר על ריאל מדריד.
מנהל הכדורגל, פאולו פונסקה, היו מנמפולה.
חינוך

בעיר נמצאת הפקולטה למדעי הבריאות, מאוניברסיטת לוריו. בשנת 2009 הושק קורס באופטומטריה, הראשון מסוגו במוזמביק. הקורס הושק במסגרת פרויקט טיפוח העין של מוזמביק. השותפים האחרים בפרויקט היו המכון הטכנולוגי של דבלין (אנ'), אוניברסיטת אלסטר (אנ') ומכון החזון Brien Holden (אנ'). בשנת 2019 סיימו 61 סטודנטים ילידי מוזמביק את לימודיהם באופטומטריה באוניברסיטת לוריו (34 גברים ו -27 נשים). קורס האופטומטריה מוטמע כעת במערכות של אוניברסיטת לוריו והוא ממשיך לגייס סטודנטים חדשים מדי שנה. תחום האופטומטריה רשום כמקצוע במוזמביק, והוא מוכר על ידי המועצה האפריקאית לאופטומטריה (AFCO). מבין הבוגרים 26 עובדים כבר בבתי חולים ציבוריים. בנוסף, 10 ממסיימי הקורס הראשון ממלאים תפקידי הוראה באוניברסיטה (חמשה גברים וחמש נשים). שבעה מהבוגרים נרשמו לתוכניות לתואר שני (חמשה גברים ושתי נשים).
בעיר יש גם בית ספר בינלאומי פורטוגזי, Escola Lusófona de Nampula, וכן ארבעה בתי ספר בינלאומיים לאנגלית ברמה בינונית. בית הספר הבולט ביותר היה בית הספר הבינלאומי סטלה מאריס.
תחבורה

לעיר יש נמל תעופה, נמל התעופה הבינלאומי נמפולה, הממוקם 4 קילומטרים ממרכז העיר. קניה איירווייס מפעילה שלוש טיסות שבועיות מניירובי לנפולה, בעוד חברת איירלינק (אנ') מפעילה טיסות ליוהנסבורג שבדרום אפריקה. חברת LAM (אנ') ממוזמביק מפעילה טיסות פנים ארציות בתוך מוזמביק למקומות כמו פמבה, ליצ'ינגה (אנ'), טטה (אנ'), ביירה, וילנקולו (אנ'), קווילימאנה (אנ') ומפוטו.
מסילת הרכבת נקלה (אנ') משרתת את העיר. בנוסף, סדנה לתחזוקת הרכבות ממוקמת בעיר.
אל התחנה מרכזית לאוטובוסים, ניתן להגיע מכל אזור בעיר תוך 10 דקות. מהתחנה יוצאים אוטובוסים למקומות שונים במחוז נמפולה ולמחוזות הסמוכים.
האי התיירותי מוזמביק, ממוקם 200 קילומטרים ממזרח לנמפולה ונגיש באמצעות מיניבוסים.
גאוגרפיה

העיר נמפולה שוכנת במרכז מחוז נמפולה ומוקפת במישורים ורכסי סלעיים חשופים. סביב העיר גבהות והרים האופייניים לצפון מוזמביק.
אקלים

בנמפולה יש אקלים סוואנה טרופי (סיווג האקלים של קופן: Aw). נובמבר הוא החם ביותר בממוצע. הטמפרטורות הממוצעות בנובמבר הן 26.7 °C. בחודש יולי, הטמפרטורה הממוצעת היא 20.4 °C, הנמוכה ביותר בשנה כולה.
ההפרש בכמות המשקעים בין החודשים היבשים והרטובים ביותר היא 265 מילימטרים. החודש החם ביותר בנובמבר חם בממוצע 6.2 °C מהחודש הקר ביותר יולי.
| אקלים בנמפולה   Nampula   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בנמפולה   Nampula   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> ינואר.30.5.21.5.227.6 | אקלים בנמפולה   Nampula   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> פברואר.30.4.21.5.216.4 | אקלים בנמפולה   Nampula   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> מרץ.29.7.21.3.181.1 | אקלים בנמפולה   Nampula   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> אפריל.28.6.20.2.81.1 | אקלים בנמפולה   Nampula   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> מאי.27.4.18.1.23.2 | אקלים בנמפולה   Nampula   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> יוני.25.7.16.3.15.5 | אקלים בנמפולה   Nampula   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> יולי.25.4.15.8.22.1 | אקלים בנמפולה   Nampula   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> אוגוסט.27.4.16.2.8.1 | אקלים בנמפולה   Nampula   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> ספטמבר.30.17.4.5.6 | אקלים בנמפולה   Nampula   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> אוקטובר.31.9.19.1.24.2 | אקלים בנמפולה   Nampula   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> נובמבר.32.3.20.5.82.9 | אקלים בנמפולה   Nampula   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> דצמבר.31.1.21.4.183.8 | אקלים בנמפולה   Nampula   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> שנה.29.2.19.1.1,071 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: WMO.
גלריה

משפחת מקוואה בנמפולה
נערים מקומיים בנמפולה
ראו גם

מוזמביק
מפוטו
פרלימו
לקריאה נוספת

Philip Briggs, Danny Edmunds: Mozambique: The Bradt Travel Guide. Bradt Travel Guides 2007, ISBN 1-84162-177-3, S. 210–215 (eingeschränkte Online-Version (Google Books))
הערות שוליים

↑  ראש העיר הועמד לדין על ניצול לרעה את מעמדו
1 2  Definition: Nampula - Meyers Lexikon online, web.archive.org, ‏2008-01-13
↑  "Mozambique: Definitive Census Results - Nampula". allafrica.com. 2009-11-24. נבדק ב-2021-05-19.
1 2  Mozambique: Provinces, Cities, Urban Localities & Agglomeration - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
↑  Information about the City and Municipality of Nampula
↑  Nampula, Mozambique Population (2021) - Population Stat, populationstat.com
↑  "Addressing avoidable vision impairment in Mozambique and the Africa region" (PDF). Development in Practice. 2019.
↑  DGAE, www.dgae.mec.pt (בפורטוגזית)
↑  "Nampula Climate Normals 1961–1990". UN. World Weather Organization . (באנגלית) Retrieved 29 July 2021.
↑  Klimatafel von Nampula. Baseline climate means (1961-1990) from stations all over the world (בגרמנית). Deutscher Wetterdienst. Retrieved 29 July 2021.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557529205171  BnF: cb12494036z (data)  GND: 4566534-5  LCCN: n82236274  VIAF: 154801398   WorldCat (עם VIAF): 154801398 
תצלום תלמידים בחזית כיתתם בבית הספר בנמפולה
שדה התעופה הבינלאומי של נמפולה
תחנת הכוח ירושלים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תחנת כוח 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1926–1928 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1928 
 אדריכל:  בנימין צ'ייקין
 
 קואורדינטות:  31°45′53″N 35°13′27″E﻿ / ﻿31.76465°N 35.22423°E﻿ / 31.76465; 35.22423
  (למפת ירושלים מוגדלת) תחנת הכוח ירושלים(למפת ירושלים רגילה) תחנת הכוח ירושלים(למפת הרי ירושלים רגילה) תחנת הכוח ירושלים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) תחנת הכוח ירושלים he
 
תחנת הכוח ירושלים היא תחנת כוח היסטורית הסמוכה לתחנת הרכבת ולמושבה הגרמנית בעיר.
בשנת 2022 החליטה חברת החשמל לקרוא לתחנה על שם מאיר טוביאנסקי, שעבד שם.
היסטוריה

הרישיון ליצור חשמל באזור ירושלים הוענק על ידי נשיא עיריית ירושלים והמותצרף של סנג'ק ירושלים עוד בינואר 1914 ליווני בשם אויריפידס מברומטיס. החוזה כלל גם את הזכות להקים ולהפעיל רכבת קלה המופעלת בחשמל, במרחב העיר ירושלים.
כשכבשו הבריטים את ארץ ישראל ניסה פנחס רוטנברג לקבל לידיו את הזיכיון לאזור ירושלים ולהוסיף אותו לחברת החשמל שהייתה בבעלותו. במהלך כל שנות המאבק לא התקדמה הקמת רשת החשמל בירושלים. בשנת 1926 הציב הנציב העליון אולטימטום למברומטיס וביקש לקבל לידיו את כל השרטוטים והתוכניות ברמה מקצועית עד לחודש ספטמבר 1926. מברומטיס החליט למשוך את ידיו מהצעתו ולאחר דיון בבית הדין הבינלאומי בהאג נמכר הזיכיון לחברה הבריטית "בלפור-ביטי" (Balfour Beatty), שהייתה בעלת ניסיון רב בייצור חשמל. החברה קיבלה זיכיון להקמת תחנת כוח, להולכה ולשיווק שירותי חשמל באופן בלעדי ברדיוס של 20 ק"מ סביב כנסיית הקבר שכלל את שכונות מערב ירושלים ומזרחה עד יריחו, צפון העיר עד רמאללה ואל-בירה ודרומה עד בית ג'אלא, בית סאחור ובית לחם. הרישיון נתן ל"בלפור ביטי" זיכיון בלעדי לייצור חשמל באזור לשישים שנה, והיא הקימה חברת בת בשם "חברת החשמל והשירות הציבורי לירושלים בע"מ" (Jerusalem Electric & Public Service Corporation – JEPSC). הקמת תחנת הכוח החלה בשנת 1926 והיא הושלמה בשנת 1929, לאחר שהחברה הקימה גם רשת חשמל ברחבי ירושליםתחנת החשמל בירושלים, דבר, 5 בספטמבר 1926.
באוגוסט 1937 הוכרז על הרחבת כושר הייצור של התחנה, לאור הגידול בביקוש לחשמל. מספר לקוחות החברה באותה עת הגיעה לכ-14,000 והיא סיפקה חשמל גם ליישובים מחוץ לירושלים, בהם קיבוץ קריית ענבים.
לאחר 1948, עם הקמת מדינת ישראל וחלוקת ירושלים, נותר מבנה תחנת הכוח בחלקה המערבי של ירושלים, שבשליטת מדינת ישראלת ואילו ירושלים המזרחית נותרה מנותקת מחשמל. בשנת 1949 החל משא ומתן על איחוד בין חברת החשמל לישראל לבין JEPSC. התחנה המשיכה לספק חשמל באופן בלעדי לירושלים, אך לא יכלה לעמוד בביקוש והעיר סבלה מהפסקות חשמל, עד שהעיר חוברה, בספטמבר 1952, לתחנת חשמל שהוקמה במלט הר טוב (בית חרושת "שמשון") (, ולרשת החשמל הארצית אחר כך סיפקה התחנה בירושלים רק כשליש מצריכת החשמל בעיר.
המבנה עבר לבעלות "חברת החשמל לישראל" באופן רשמי בשנת 1954. חברת החשמל המשיכה להפעיל את התחנה עד ראשית שנות ה-60 אז עברה התחנה למתכונת חירום. המבנה נעזב על ידי החברה בסוף שנות ה-80. בשנות ה-90 שומר המבנה על ידי חברת החשמל והוקמה בו תחנת משנה של החברה, אליה מוביל קו מתח גבוה תת-קרקעי.
ב-1994 הועלתה בחלל התחנה הפקה יהודית-ערבית של המחזה רומיאו ויוליה בשיתוף פעולה של תיאטרון החאן עם תיאטרון אל-קאסבה מרמאלה בבימוי משותף של ערן בניאל ופואד עווד.
התחנה נכללת בסיורי "בתים מבפנים" באזור ירושלים.
המבנה

מבנה תחנת הכוח עצמו תוכנן, ככל הנראה, על ידי האדריכל בנימין צ'ייקין שתכנן מבנים רבים בעיר באותה תקופה.
המבנה בנוי אבן מעובדת בסיתות גס עם אולם מרכזי גבוה. משני צדדי הכניסה לאולם נבנו ביתנים קטנים בצורה סימטרית. בחלקו העליון של האולם נבנו חלונות קטנים להחדרת אור, בחזית חלונות עגולים ובאגפים חלונות מקושתים. במרווחים קבועים לאורך הקירות נמצאים פילאסטרים. עמודי הפלדה שמחזיקים את המבנה תוכננו ונוצקו במפעל בסקוטלנד.
לקריאה נוספת

גילברט הרברט, בשאיפה למצוינות באדריכלות: מבנים ופרויקטים של מפעל החשמל בארץ ישראל 1921-1942. מרכז מחקר למורשת הארכיטקטורה, הטכניון, חיפה, 2003; עמ' 86–89
הערות שוליים

↑  אלי אשכנזי‏, 74 שנים לאחר הוצאתו להורג: תחנת הכוח הראשונה בירושלים תקרא על שם מאיר טובינסקי, באתר וואלה, 28 ביוני 2022
↑  הקמת חברת החשמל הירושלמית (בערבית)
↑  תחנת חשמל בירושלים, דבר, 5 בספטמבר 1926
↑  א ראובני, חשמל שלילי, הארץ, 22 באפריל 1929
↑  תחנת החשמל בירושלים תוגדל, דבר, 8 באוגוסט 1937
↑  מתקדם המו"מ על איחוד חברות החשמל, מעריב, 16 באוגוסט 1949
↑  התמרמרות במועצת ירושלים בענין החשמל, הארץ, 24 בדצמבר 1951
↑  חשמל מ"שמשון" - לירושלים החודש, מעריב, 8 בספטמבר 1952
↑  צריכת החשמל תגיע־ ב1957 ל־1800 מיליון קימואט־שעה, הארץ, 2 ביוני 1953
↑  חברת החשמל הירושלמית זוממת להפסיק אספקת הזרם לצריכת העיר, קול העם, 12 בינואר 1953
↑  אודי ארנון, עוד מטרד בבקעה חברת החשמל תקים תחנת טרנספורמאטורים ענקיות ממש ליד תחנת הרכבת, כל העיר, 30 בנובמבר 1990
↑  חברת החשמל תשתתף ב'בתים מבפנים' בירושלים
קאנדי (בנין)

| --- | --- |
כיכר הפיל בקאנדי, צילום מהחזית.
כיכר הפיל בקאנדי, צילום מהחזית.
 מדינה:  בנין בנין
 מחוז:  אליבורי
 שפה רשמית:  צרפתית  baatɔnum (bariba)  Fulani  Yoruba  dendi  mokole
 שטח:  3,421 קמ"ר
 גובה:  303 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  179,290 (2016)
  ‑ צפיפות:  52 נפש לקמ"ר (2016)
 קואורדינטות:  11°07′43″N 2°56′13″E﻿ / ﻿11.128611111111°N 2.9369444444444°E﻿ / 11.128611111111; 2.9369444444444 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בנין מוגדלת) פורטו נובו קוטונו אבומה פאראקו דג'וגו נאטיטינגו ניגריה ניז'ר בורקינה פאסו טוגו מפרץ גינאהקאנדי(למפת בנין רגילה) פורטו נובו קוטונו אבומה פאראקו דג'וגו נאטיטינגו ניגריה ניז'ר בורקינה פאסו טוגו מפרץ גינאהקאנדי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קאנדי (באנגלית: Kandi) היא עיר הבירה של מחוז אליבורי (אנ') בצפון מזרח בנין. במקור היא עיר שוק. קאנדי היא בעיקר מרכז חקלאי. היא שוכנת על הכביש המהיר הראשי של בנין העובר מצפון לדרום, 650 קילומטרים מקוטונו העיר הדרומית ביותר בבנין של על שפת מפרץ גינאה שבאוקיינוס האטלנטי. ו-523 קילומטרים צפונית לבירת בנין פורטו-נובו.
שטח העיר משתרע על שטח של 3,421 קילומטרים רבועים ונכון לשנת 2016 מנתה 179,290 נפש.
היסטוריה

העיר קאנדי הוקמה בתחומי ממלכת בני שבט באריבה (אנ') בסוף המאה ה-18. הכפרים המקיפים את העיר מאכלסים את בני שבט באריבה בדרום ובמערב, בני השבט יורובה בצפון. היסטורית הם פליטים בני שבטים שונים, שנמלטו מהמלחמות שבהן נוסדה ממלכת אויו. מעריכים שבבנין ישנם 1.5-1.1 מיליון נפש מאוכלוסיית היורובה.
אוכלוסייה

| --- | --- |
השנה: מספר התושבים
1979: 17,067
1992: 26,365
2002: 27,227
2013: 56,043
2016: 179,290
גאוגרפיה

העיר קאנדי גובלת בצפון עם העיר מלנוויל (אנ'), בדרום עם העיר גוגונו (אנ'), במערב העיר באניקוארה (אנ') וממזרח עם העיר סגבנה (אנ').
חטיבות מנהליות

קאנדי מחולקה לעשרה רבעים המכילים 39 כפרים ו-9 נפות עירוניות.
כלכלה

מרבית האוכלוסייה עוסקת בחקלאות, מעט מסחר, תחבורה ומלאכת יד. הגידולים העיקריים הם תירס, כותנה, קאפוק (צר'), דוחן ובוטנים . בסביבת העיר ישנם מרבצי ברזל באיכות גבוהה.
תחבורה

הכביש המהיר RNIE 2 חוצה את העיר ובנוסף בחלקה הצפוני של העיר נמצא שדה התעופה קאנדי.