stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארכיון המדינה של רפובליקת מקדוניה הצפונית
היסטוריה

בין השנים 1926–1941 הארכיון פעל תחת ארכיון סרביה. ב-3 במאי 1945 משרד לחינוך הציבורי הכריז על כוונתו לייסד ארכיון של תנועת השחרור העממית של מקדוניה, הכוונה הייתה למקם את הארכיון בתוך הספרייה הלאומית בסקופיה. אומנם, כוונה זו לא מומשה, אך הוקמה ועדה אשר תפקידה היה לאסוף חומרים ארכיוניים.
בשנת 1949 הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית המקדונית הקימה את הארכיונים ההיסטוריים במטרה למיין ולעבד חומרים ארכיוניים הקשורים למפלגה הקומוניסטית של מקדוניה ונושאים קשורים אחרים.
ב-1950 ביוגוסלביה נחקק חוק בנושא ארכיונים מדינתיים, חוק זה היווה בסיס להקמתו של ארכיון המדינה של מקדוניה. ב-6 בינואר 1951 במקדוניה אומץ חוק הארכיונים המדינתיים וזה בעצם סימל את הקמתו של ארכיון המדינה של מקדוניה.
יחד עם הקמתו של הארכיון המרכזי בסקופיה הוקמו מספר ארכיונים אזוריים, תשעה בסך הכול (ביטולה, קומאנובו, אוחריד, פרילפ, סקופיה, סטרומיצה, טטובו, ולס, ושטיפ) אשר הוקמו בין השנים 1953–1960.
הארכיון שוכן במבנה ייעודי אשר נבנה בשנת 1969.
לארכיון ישנם הסכמים עם מספר ארכיונים ברחבי העולם, כולל עם ארכיון של מוזיאון השואה בוושינגטון.
משימותיו ומטרותיו של הארכיון > שמירה על החומרים הארכיוניים הנמצאים מחוץ לארכיון

אחת המשימות החשובות ביותר היא לפקח על מצבו של החומר הארכיוני הנמצא בידי בעליו, כלומר חומר המוגדר כארכיוני, אך טרם הגיע לידי הארכיון. לצורך פיקוח זה ישנה מחלקה ייעודית.
משימותיו ומטרותיו של הארכיון > שמירה על החומרים הארכיוניים הנמצאים בארכיון

מחלקה זו עוסקת בקליטת חומר ארכיוני המתבצעת באמצעות קבלת חומר מהבעלים, רכישה, קבלת חומר בתור מתנה וקבלת חומר מהמחקרים המתבצעים בארכיונים בחו"ל. אוסף הארכיון מתחלק ל-3 קטגוריות בהתאם לזמן היצירה ולחשיבותו של החומר.
כמו כן המחלקה עוסקת בצילום החומר על מיקרופילמים.
ביקוע גרעיני

ביקוע גרעיני (באנגלית: Nuclear fission) הוא תגובה פיזיקלית שבה גרעין אטום מתפצל לגרעינים קטנים יותר תוך פליטה של נייטרונים. תופעה זו מתרחשת בגרעינים של יסודות כבדים ומלווה בשחרור של אנרגיה רבה, הנפלטת בצורת אנרגיה קינטית של תוצרי הביקוע וקרני גמא.
הביקוע הגרעיני, או, ליתר דיוק, תגובת שרשרת של ביקוע גרעיני, הוא הבסיס לפעולתם של כור גרעיני, שבו הביקוע הגרעיני נעשה בצורה איטית ומבוקרת, ושל פצצת אטום, שבה הביקוע הגרעיני נעשה בצורה מהירה ביותר. פצצות מסוג זה הוטלו על הירושימה ועל נגסאקי בשלהי מלחמת העולם השנייה על ידי ארצות הברית.
תיאור פיזיקלי

גרעינים של יסודות כבדים אינם יציבים כמו אלה של יסודות קלים יותר. הכוח שמחזיק ביחד את הנוקליאונים (הפרוטונים והנייטרונים) בגרעין הוא כוח קצר טווח, הכוח הגרעיני, שעוצמתו דועכת בחדות מעל מרחק של כ־2 פמטומטר. זאת, לעומת הכוח האלקטרומגנטי שהטווח שלו אינסופי וגורם לדחיה בין הפרוטונים בגרעין. בגרעינים כבדים, הדחיה החשמלית מתגברת על המשיכה של הכוח קצר הטווח, והם מתפרקים. ההתפרקות הנפוצה היא התפרקות אלפא, בה נפלט מהגרעין המקורי גרעין של חלקיק אלפא, שהוא גרעין של האיזוטופ הליום־4. אולם לעיתים, ובמיוחד בגרעינים כבדים במיוחד, ההתפרקות היא יותר דרמטית, ובה הגרעין הכבד מתפרק לשני גרעינים קלים יותר (המכונים "תוצרי ביקוע") ולמספר נייטרונים. תהליך כזה מכונה ביקוע גרעיני.
היציבות הגדולה יותר של התוצרים, משמעותה היא שהם נמצאים בסך הכל במצב אנרגטי נמוך יותר, שמתבטא (על פי עקרון שקילות האנרגיה והמסה – E=mc²) במסה קטנה יותר של התוצרים. האנרגיה העודפת שונה במקצת בהתאם לגרעין המתבקע ולתוצרי הביקוע, אך עומדת על כ־200 MeV, כלומר כאלפית מהמסה של הגרעין (כשהיא מתורגמת לאנרגיה). אנרגיה זו נפלטת הן כאנרגיה קינטית של התוצרים השונים, והן כקרני גמא.
ביקוע גרעיני יכול להתרחש באופן ספונטני. אולם החשיבות של התופעה היא התרחשותה כתוצאה מפגיעה של נייטרון בגרעין. הנייטרון נבלע בגרעין, והופך אותו לאיזוטופ אחר, בעל מספר מסה גבוה יותר, ובדרך כלל לא במצב היסוד אלא במצב מעורר. עבור גרעינים מסוימים לגרעין מעורר זה יש סיכוי גבוה להתפרק בביקוע גרעיני. החשיבות של הביקוע כתוצאה מפגיעת נייטרון היא מכיוון שבכל ביקוע נפלטים עוד נייטרונים, הם בעצמם יכולים לגרום לביקוע דומה בגרעינים אחרים, וכן הלאה. תופעה זו נקראת תגובת שרשרת גרעינית.
תיאור פיזיקלי > חומר בקיע

ישנם איזוטופים כבדים רבים (כבדים מרדיום) שיכולים לעבור ביקוע כתוצאה מפגיעה של נייטרונים מהירים. אולם עבור רובם, האנרגיה הקינטית של נייטרון הדרושה לשם כך שיהיה סיכוי גדול ומשמעותי שהוא יבקע את הגרעין גבוהה מהאנרגיה הממוצעת שיש לנייטרון שנפלט בביקוע. לכן בחומרים כאלה לא יכולה להתפתח תגובת שרשרת גרעינית, והם אינם נחשבים לחומרים בקיעים.
יש מספר איזוטופים בהם יש סיכוי משמעותי שגם פגיעה של נייטרון שנפלט בביקוע יגרום בעצמו לביקוע נוסף. איזוטופים אלה נקראים איזוטופים בקיעים, והם החומר החיוני בכל מתקן גרעיני.
תכונה חשובה של איזוטופים אלה היא שהסיכוי לביקוע שלהם גדל עוד יותר (בכשלושה סדרי גודל) עבור נייטרונים איטיים, שהאנרגיה שלהם נמוכה משמעותית מהאנרגיה שיש לנייטרונים שנפלטים בביקוע. בגלל זה בכורים גרעיניים משתמשים בחומרים מאיטי נייטרונים, כמו מים כבדים או גרפיט על מנת להגביר את תגובת השרשרת.
איזוטופים בקיעים מאופיינים במספר אטומי זוגי, ומספר מסה אי זוגי. החומר הבקיע היחידי שנמצא בטבע בכמויות משמעותיות הוא אורניום־235. חומר בקיע נפוץ נוסף הוא פלוטוניום־239 שמסונתז באופן מלאכותי מאורניום־238, ויש שימוש גם ב־אורניום 233, שמסונתז גם הוא באופן מלאכותי.
תיאור פיזיקלי > תוצרי הביקוע

אין תוצרי ביקוע קבועים עבור גרעין מסוים, אלא הוא יכול להתפרק באחת מצורות רבות אפשריות. תוצרי הביקוע גם אינם שווים או קרובים בגודלם. כמו למשל, באורניום 235 בדרך כלל מספר המסה של התוצר הכבד יותר הוא לרוב בסביבות 135, ושל הקל יותר בסביבות 95. לעיתים נדירות יש שלושה תוצרי ביקוע ולא שניים, כאשר התוצר הקל יותר הוא גרעין בעל מספר נוקליאונים בודדים.
דוגמאות לאופנים אפשריים של ביקוע הן:
באופן כללי, היחס בין מספר הנייטרונים לפרוטונים בגרעין גדל עם גודל הגרעין, דבר הנובע מכך שהכוח הגרעיני שמחזיק את הגרעין פועל לטווח קצר יותר מאשר הכוח החשמלי הדוחה בין הפרוטונים, וכדי לשמור על היציבות יש צורך ביותר נייטרונים בשביל לאזן את הדחיה בין הפרוטונים. משום כך, תוצרי הביקוע הם איזוטופים, בהם היחס בין מספר הנייטרונים למספר הפרוטונים גדול מאשר יש לגרעינים יציבים בגודל דומה, ולכן הם איזוטופים רדיואקטיביים שעוברים שרשרת של דעיכות, רובן התפרקויות בטא מינוס אשר בכל אחת מהן נייטרון אחד הופך לפרוטון תוך פליטת אלקטרון ואנטי נייטרינו. לחלק מהתפרקויות אלו יש זמן מחצית חיים ארוך ביותר (של עד אלפי שנים), מה שגורם לכך שהחומר שנותר אחרי הביקוע נשאר רדיואקטיבי לתקופה ארוכה.
תכונה זו של תוצרי הביקוע אחראית לנשורת הרדיואקטיבית שמתפזרת בעת פיצוץ גרעיני, ולפסולת הרדיואקטיבית שמצטברת במוטות הדלק הגרעיני המשומש בכורים גרעיניים, מהווה את הסכנה העיקרית בהם (כפי שקרה באסון צ'רנוביל), ודורשת טיפול מיוחד באחסון הפסולת לאחר השימוש.
היסטוריה

בשנות ה־30 של המאה ה־20 החלו מדענים שונים (בעיקר אנריקו פרמי, אירן ופרדריק ז'וליו־קירי) לבצע ניסויים של "הפצצת" אורניום בנייטרונים, מתוך תקווה לבנות באופן כזה את היסוד ה־93 (רעיון שהתממש בסוף, אך מאוחר יותר). במהלך ניסויים אלה התגלה, שנוצרים באורניום כתוצאה מ"הפצצה" כגון זו כל מיני יסודות שונים, אך כולם אינם היסוד ה־93, אלא יסודות מוכרים מאמצע הטבלה המחזורית, כגון לנתן, ברום, קריפטון, טלור וכדומה. תוצאות אלה נראו מוזרות, והנסיינים תירצו אותן בכך שאלה אינם היסודות האלה, אלא היסודות הרדיואקטיביים הדומים להם מבחינה כימית.
במהלך 1937 חזרו על ניסוי זה המדענים הגרמניים אוטו האן ופריץ שטרסמן. הם גילו ופרסמו, שבעת הפגזה של אורניום על ידי נייטרונים נוצר בו איזוטופ רדיואקטיבי של היסוד בריום. מכאן הסיקה מנחתם הגולה ליזה מייטנר, יחד עם אחיינה אוטו פריש, שחדירת הנייטרון הנוסף לגרעין איזוטופ האורניום מערערת את יציבותו, עד שהוא מתפלג למספר גרעינים קטנים יותר. פריש טבע את המונח fission process ("תהליך ביקוע") בהשראת המונח Binary fission (בעברית פליגה) המתאר התחלקות תאים פרוקריוטיים.
עד מהרה החדשות הגיעו לארצות הברית – דרך הפיזיקאי הדני נילס בוהר, ותוך מספר ימים התכנסה בוושינגטון ועידה של פיזיקאים תאורטיקנים בנושא ביקוע האורניום. בוועידה זו השתתף גם אנריקו פרמי, אשר בשיחה עם בוהר העלה את ההשערה כי במהלך הביקוע עשויים להיפלט נייטרונים נוספים, ועל ידי כך יכולה להיווצר תגובת שרשרת גרעינית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נערכו מחקרים רבי־היקף על הביקוע הגרעיני, הן לצורך יצירת תגובת שרשרת מבוקרת (שעליה פועל כור גרעיני) והן לצורך יצירת תגובת שרשרת לא מבוקרת (שעליה מבוססת פצצת אטום). מחקרים אלה נודעו בשם הכולל פרויקט מנהטן, והם אכן השיגו את מטרותיהם: ב־1942 הופעל הכור הגרעיני הראשון בתולדות האנושות, וב־16 ביולי 1945 פוצצה פצצת האטום הראשונה בהיסטוריה, במסגרת "ניסוי טריניטי". פחות מחודש לאחר מכן, ב־6 באוגוסט 1945, נעשה בפעם הראשונה שימוש בפצצת אטום לצרכים מלחמתיים, כשהפצצה שכונתה "ילד קטן" הוטלה על העיר הירושימה ביפן.
שימושים

ביקוע גרעיני הוא תגובה אנרגטית מאוד – כל ביקוע משחרר כמה מאות מא"ו עבור כל אטום מבוקע, לעומת כמה עשרות א"ו עבור כל תגובה יחידאית של חמצון, כגון בשריפה או פיצוץ של TNT. משום כך, מאז שהתגלה הביקוע הגרעיני והאפשרות לתגובת שרשרת של ביקועים, נעשה שימוש באנרגיית הביקוע, הן לצורכי מלחמה (פצצת אטום) והן לצורכי שלום (כור גרעיני).
נוסף על כך שהביקוע הגרעיני הוא אנרגטי יותר מחמצון ושריפה, יש לו יתרונות נוספים על פני שריפת דלק מאובן: בעת ביקוע גרעיני נוצרת אנרגיה ללא פליטת פחמן דו־חמצני, שהוא גז חממה, ולאורניום, בניגוד לפחם או לנפט, אין שימושים אחרים העשויים להביא לייקור מחירו. ברם, למרות יתרונות מפתים אלה, לדלק הגרעיני חסרונות גדולים בתחום הבטיחות: תאונה בכור גרעיני כמו זו שקרתה בצ'רנוביל או כמו זו שכמעט קרתה באי שלושת המילין עלולה להביא לזיהום רדיואקטיבי ולגבות רבבות קורבנות בסביבה עצומה סביב המוקד. בעיה נוספת בהפעלתם של כורים גרעיניים היא בעיית תוצרי הביקוע, שהם חומרים רדיואקטיביים מאוד, אשר לא מתפרקים במשך אלפי שנים: הדרך היחידה להיפטר מהם באופן בטוח היא לקבור אותם בפירים עמוקים בבטן האדמה, בעומק של כמה מאות מטרים, בתוך סלע קשה ובקופסאות אטומות, כדי שהחומרים הרדיואקטיביים לא ידלפו החוצה ולא יזהמו את הקרקע או את מי התהום. בשל חסרונות אלה השימוש בדלק גרעיני עדיין אינו גורף, והוא מהווה מושא לדיון ציבורי נוקב.
בשנת 1993 הוצע סוג חדשני של תחנת כוח גרעינית, בה משולבים מאיץ חלקיקים וכור גרעיני תת־קריטי. תחנת כוח מסוג זה, הנקראת מגבר אנרגיה, צפויה להיות נקייה, בטוחה וזולה לתפעול. למעשה, נבחנת האפשרות להשתמש במגברי אנרגיה לביקוע חומרים רדיואקטיביים מסוכנים לתוצרים לא מסוכנים. כך ניתן להיפטר מפסולת גרעינית במקום להטמינה. יישום זה מעורר עניין במיוחד לאור החשש משימוש עוין בפסולת גרעינית להכנת "פצצה מלוכלכת".
ראו גם

היתוך גרעיני
דוגמה של ביקוע גרעיני של אורניום־235: ניטרון מתחבר לגרעין אורנים 235 והופך אותו לאורניום 236 בלתי יציב שמתפרק לשני יסודות חדשים ויציבים יותר – באריום וקריפטון
בספה דנפה ג'אטי

בָּסָפָּה דָנָטָה גַ'אטִי (בקאנדה: ಬಸಪ್ಪ ದಾನಪ್ಪ ಜತ್ತಿ; בהינדי बासप्पा दनप्पा जत्ती ‏האזנהקובץ:Bdj.ogg‏Ⓘ‏ ; 10 בספטמבר 1912 – 7 ביולי 2002) היה פוליטיקאי הודי שכיהן כסגן נשיא הודו (1974–1979) וכממלא מקום נשיא הודו. כיהן גם כראש השרים של קרנאטקה.
ביוגרפיה

בספה דנטה ג'אטי נולד בסוולאג'י, כפר בנשיאות בומביי של הודו הבריטית (היום בקרנאטקה, הודו) ב-10 בספטמבר 1912 לדנפה ג'אטי (שמו השני הוא פטרונים).
קריירה פוליטית

ב-1940 נבחר ג'אטי לחבר במועצה המוניצפאלית של ג'הרקאנד, וב-1945 נבחר לעמוד בראשותה. ב-1952 נבחקר לחבר באספה המחוקקת של בומביי והיה שר בממשלת בומביי.
לאחר הארגון מחדש של מדינות הודו ב-1956, הועבר מחוז הבחירה של ג'אנטי למייסור (היום קרנאטקה). ב-1958, לאחר התפטרות ראש השרים של מייסור וראש מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי המדינה, ס. ניג'אליגאפה (S. Nijalingappa), נבחר ג'אנטי לראש מפלגת הקונגרס והושבע לתפקיד ראש השרים ב-16 במאי 1958. לאחר הבחירות במדינה ב-1962 לא הצליח ג'אטי לקבל את תמיכת מרבית חברי האספה המחוקקת מטעם הקונגרס, ונאלץ להתפטר ממשרת ראש השרים, אך מונה לשר בממשלה.
ב-1968 מונה לסגן מושל פונדיצ'רי, וב-1972 מונה למושל אוריסה.
בבחירות שהתקיימו ב-27 באוגוסט 1974 נבחר ג'אטי לסגן נשיא הודו, כשהוא מקבל 541 קולות לעומת 141 למועמד האופוזיציה נירל אנמם הורו (אנ').
לאחר מות נשיא הודו פקרודין עלי אחמד ב-11 בפברואר 1977 שימש ג'אטי כממלא מקום הנשיא עד לבחירתו והשבעתו של נילאם סנג'יווה רדי ב-25 ביולי 1977. במהלך כהונתו כנשיא בפועל התקיימו בחירות כלליות בהודו בה הובסה מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי וג'אטי הורה על ביטול מצב החירום בהודו והשביע את מורארג'י דסאי לתפקיד ראש ממשלת הודו.
ג'אטי נפטר בבנגלור ב-7 ביוני 2002.
הערות שוליים

↑  Civic Affairs, כרך 5, 1958, עמ' 107. (באנגלית)
↑  Marcus F. Franda, The Organizational Development of India's Congress Party, Pacific Affairs 35, No. 3, אוניברסיטת קולומביה הבריטית, Autumn, 1962 (באנגלית)‏, JSTOR 2753185
↑  Jati Included In Mysors Cabinet, The Indian Express, ‏1 ביולי 1962 (באנגלית)
↑  Joginder Kumar Chopra, Politics of Election Reforms in India, 1989, עמ' 138. (באנגלית)
↑  מרטין וולאקוט, צפוייה התפטרות אינדירה גאנדי בעקבות תבוסתה בבחירות * בוטל מצב החירום, מעריב, 21 במרץ 1977
↑  Radhey Shyam Chaurasia, History of Modern India, Atlantic, 2002, עמ' 301
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1145863876  ISNI: 0000 0000 8317 599X  LCCN: n89113371  VIAF: 114293036   WorldCat (עם VIAF): 114293036
בסקטירס

| --- | --- |
 סוגה:  אנימציה, כדורסל
 מדבבים בעברית:  עמית יוסוביץ' (רודי)   שיר פרג (מיה)   ספיר דרמון (סטלה)   עדן גמליאל (ליאו)   סער בדישי (מייק)   ערן מור (טוני פרקר)   גיא רושיניאק (סלים)   דור סרוגו   טליה ברקאי,   צביקה פורמן   גדי לוי   מאיה בר שלום
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  עברית ואנגלית.
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  52
 הפקה
 מוזיקה:  Cut Killer 
 אורך פרק:  23 דק'
 שידור
 רשת שידור:  M6 
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  21 בספטמבר 2011 – 20 ביוני 2014
 תקופת שידור בישראל:  2012 – 2014
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בסקטירס  (באנגלית: Baskup - Tony Parker) היא סדרת אנימציה אמריקאית לילדים אשר משודרת. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הילדים בדיבוב לעברית החל משנת 2012 עד שנת 2014. באולפני "דאבי דאב".
תקציר העלילה

הסדרה מספרת על רודי הקפטן של קבוצת "היי פייב" אשר עזב את ההורים שלו לסן אנטוניו שבטקסס ארצות הברית כדי לשחק בכדורסל, הם מאומנים על ידי המאמן טוני פארקר ונלחמים על המקום הראשון בטורניר ה"באסקאפ" מול קבוצות כדורסל שונות ובהן הקבוצה המרושעת "הזוחלים" והמאמן שלהם סלים.
דמויות > קבוצת היי פייב

רודי - הדמות הראשית, הקפטן של קבוצת "היי פייב".
מיה - האקרובטית של קבוצת "היי פייב".
סטלה - אחותו הגדולה של ליאו, המוח של קבוצת "היי פייב".
ליאו - אחיה הקטן של סטלה, הבדרן של קבוצת "היי פייב", נוטה לעשות שטויות.
מייק - החזק בקבוצה וחברו הכי טוב של ליאו.
טוני פארקר - המאמן של קבוצת "היי פייב".
דמויות > קבוצת הזוחלים

סלים - המאמן של קבוצת "הזוחלים", רוצה לנקום בטוני פארקר.
ממבה - הקפטן של קבוצת "הזוחלים".
טוד - הכי מהיר בקבוצה.
פייתון - כמו נחש זוחל בין הרגליים וקולע.
גייטור - אכזר, איש ללא רחמים.
פרוג - חזק מאוד, לא מוותר, ושונא את קבוצת "היי פייב".
בית הקברות היהודי באושוויינצ'ים

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 פעיל:  לא
 דת:  יהודי
 תאריך הקמה:  1784
 תאריך סגירה:  2000
 שטח:  חצי דונם
 מיקום:  Dąbrowskiego 
 קואורדינטות:  50°02′20″N 19°14′01″E﻿ / ﻿50.038977860751565°N 19.233666939739297°E﻿ / 50.038977860751565; 19.233666939739297
 he
  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 
בית הקברות היהודי באושוויינצ'ים (אושוויץ) (בפולנית: Cmentarz żydowski w Oświęcimiu באנגלית: Jewish Cemetery, Oświęcim ), הוא בית קברות יהודי בפולין, שנהרס על ידי הנאצים במהלך כיבוש פולין בתקופת מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי פולין. הוא שוחזר בחלקו על ידי ניצולי שואה יהודים שחזרו לפולין לאחר מלחמת העולם השנייה. בפולין הקומוניסטית הוא נהרס בחלקו פעם נוספת, ושוחזר במלואו בשנות ה-90 של המאה העשרים. משנת 2014 הוכנס בית הקברות לרשימת האנדרטאות הרשמיות, במכון הלאומי למורשת התרבותית של פולין ומרשם האנדרטאות של העיר.
היסטוריה

בית הקברות של יהודי אושווייצ'ים היה קיים כבר במאה ה-16, אך מיקומו לא נודע. בית הקברות זה הוקם בסביבות שנת 1588 (ממסמכים שהשתמרו עולה כי בשנת 1588 ניתנה קרקע לקהילה היהודית המקומית לבניית בית קברות ובית כנסת). בית הקברות העתיק נסגר בסוף המאה ה-18, בשל תקנות המחייבות את העברת בתי הקברות אל מחוץ לערים. בשנת 1784 אותר וסומן שטח באושוויינצ'ים עבור בית קברות יהודי חדש, שעדיין קיים.
בית הקברות שהוקם בשנת 1784 נמצא בפינת רחוב דוברוסקיגו (Dąbrowskiego) ורחוב וויסוקי ברזגי (Wysokie Brzegi), הוקם על שטח של חצי דונם וצורתו במקור הייתה ריבועית, לאחר המלחמה שטחו שונה לטרפז. הקהילה היהודית שילמה עבור השטח 30 זלוטי לשנה והעסיקה קברן ומנהל משלה. המצבה העתיקה ביותר שנמצאה בבית הקברות היא מצבתו של אברהם אבא, בנו של אשר זליג, שנפטר ב-21 באוקטובר 1757. המצבה הייתה במקור בבית הקברות העתיק, ומאוחר יותר הועברה לבית הקברות הנוכחי. על המצבה מופיעה כתובת בעברית. המצבה שוחזרה והיא מוצגת במוזיאון היהודי במרכז היהודי באושווייצ'ים. בית הקברות היה בית קברות חשוב במיוחד באזור, הואיל ונקברו בו רבנים בולטים רבים (רבי נתן אהרן וואלף, רבי משה יעקב יעקל שרף, דב בעריש מאושפיצין ואחרים) ובמהלך חודש אלול וערב ראש השנה, נהגו תושבי העיר לפקוד את קברי משפחותיהם ואת קברי הרבנים, מנהג שהיה חלק מחיי התרבות היהודיים. הקבורה האחרונה לפני המלחמה המתועדת בבית הקברות התקיימה בשנת 1939.
במלחמת העולם השנייה, נהרס בית הקברות על ידי הנאצים וחלק משטחו כוסה עפר. חילול המקום התרחש לאורך שנת 1940. מה שהתחיל בתור השחתה והרס של שבירת מצבות המשיך להרס בקנה מידה נרחב. המצבות ההרוסות והשבורות שימשו כחומרי בנייה לסלילת כבישים, לתיקון מבנים, חלקם אף הושלכו לנהר הסולה וכדומה. כדי להגביר יותר את חילול המקום ואת השפלת היהודים, הכריחו המשגיחים הנאצים את חברי הקהילה היהודית לעקור בעצמם את המצבות ולהשתתף במפעלי הבנייה. פגיעה נוספת לחילול בית הקברות הייתה העובדה, שנאסר על חברי הקהילה לקבור את מתיהם במקום, הואיל ונגזרו עליהם גזרות שונות ואחת מהן הייתה החקיקה שמנעה עיסוק במנהגים היהודיים, כולל טקסים דתיים.
עם זאת, קיימות עדויות המצביעות על כך, שלמרות ההגבלות שהוטלו על הקהילה היהודית, קבורה בבית הקברות התרחשה לפעמים על ידי חברי "חברה קדישא", אשר ניסו לדאוג לקבורת הנפטרים על פי ההלכה.
בשנת 1941 מיד לאחר גירוש היהודים מאושוויינצ'ים נסגר בית הקברות על ידי השלטונות הגרמניים הנאצים. בעקבות הסגירה שוב נבזז בית הקברות והמצבות ששדדו ממנו שימשו גם הפעם כחומרי בנייה. המצבות שלא נעשה בהם שימוש כחומרי בניין, נזרקו לנהר סולה, או שננטשו במקומות שונים בעיר.
אחרי מלחמה

לאחר סיום המלחמה, התקיימה מדי פעם קבורת נפטרים בבית הקברות, אף על פי שרוב האוכלוסייה היהודית בעיר כבר נרצחה. מספר ניצולי שואה יהודים שחזרו לאושוויינצ'ים ניסו לשקם את בית הקברות. במכתב שנשלח בשנת 1946 מהוועד היהודי באושוויינצ'ים לוועד היהודי בקרקוב נכתב:
"The terrain of the cemetery is not fenced off, and half of it has been completely dug up. The construction of a cemetery wall is an urgent matter given that the terrain of the cemetery is used as a transit road. A large number of monuments have been dispersed across various parts of the city and thus it is necessary to gather them and arrange them in the cemetery."
תרגום:
"השטח של בית הקברות אינו מגודר, ומחצית החומה נהרסה לחלוטין. הקמת חומת בית עלמין הוא עניין דחוף בהתחשב בכך ששטח בית העלמין משמש כדרך מעבר. מספר רב של מצבות פוזרו על פני חלקים שונים של העיר ולכן יש צורך לאסוף אותן ולסדרן בבית הקברות".
בעשור הראשון שלאחר מלחמת העולם השנייה, טיפלו היהודים שחזרו לעיר בבית הקברות. בשנת 1947 נעשה מאמץ ארצי לגיוס כספים בראשות ועד האזרחים לשיקום בית הקברות. מטרות פרויקט השיקום בשלב זה היו: לבנות חומה חדשה ולהגן על הקברים והמצבות ששרדו. בטרם השיקום בית הקברות היה במצב רעוע והיה בו מכתש ענק מהפצצות אוויריות שהתרחשו במהלך המלחמה. קמפיין הגיוס הצליח וסביב בית הקברות נבנתה חומה חדשה וחלק מהמצבות שוקמו. זמן קצר לאחר השיקום פולנים פגעו בחומה ובמצבות והרסו אותן.
עד תחילת שנות ה-60 של המאה העשרים עזבו כל יהודי העיר שנותרו ובית הקברות נותר שוב חשוף לוונדליזם, ללא טיפול ושמירה.
בין השנים 1987 ל-1988 אשר שרף, נצר ליהודי העיר, מניו יורק, ארצות הברית, תרם כספים רבים לשיפוץ נרחב של בית הקברות הכולל חומה חדשה ושער כניסה. מצבות רבות שוחזרו והוצבו מחדש בבית הקברות באופן שרירותי בשורות, היות שמיקום הקברים המקוריים לא נודע. בנוסף הוקמו שני לפידריומים (אנ') להצגת שברי מצבות ומצבות הרוסות ונבנה מחדש האהל (מבנה הקבורה) של משפחת שרף. ב-1992 הועברה הבעלות על בית הקברות לעיריית אושווייצ'ים. בשנת 1998 הועבר האתר לבעלות הקהילה היהודית בבילסקו-ביאלה.
האוהל, מבנה הקבורה השני נבנה מעל קברו של שמעון קלוגר שנקבר בשנת 2000, והיה היהודי האחרון שחי באושוויינצ'ים). קרוב ל-1,000 מצבות נשתמרו או שוחזרו.
ונדליזם בבית קברות הנוכחי ותחזוקתו

בדצמבר 2003, תוקפים אלמונים הפילו 16 מצבות בבית הקברות. מספר ימים קודם לכן צוירו שני צלבי קרס גדולים על חומת בית הקברות, שהוסרו על ידי המשטרה העירונית. ב-10 בינואר 2021, שלושה תושבי אושוויינצ'ים השחיתו את חומת בית הקברות ואת האנדרטה להנצחת בית הכנסת הגדול ברחוב Berka Joselewicza. השחתה זו כללה כתובות נאצה, סמלים נאציים כמו אותיות SS וצלבי קרס. ציור צלב הקרס וסמל ה-SS בבית הקברות היהודי משך את תשומת הלב של כלי התקשורת המקומיים והזרים. המעשים גֻּנּוּ מיד על ידי ראש העירייה Janusz Chwierut. המשחיתים האחראיים למעשים נתפסו במהירות על ידי רשויות אכיפת החוק ונענשו.
מאז 2014, מספר קבוצות מסייעות בניקיון בית הקברות במסגרת הפרויקטים החינוכיים של המרכז היהודי. מתנדבי "קרן מצווה" (Matzevah Foundation), שירות פיוס פעולה לשלום (ARSP) ומתנדבים מקומיים תיקנו מספר קטעים מהקיר החיצוני של החומה, הציבו את המצבות ב-25 עמדות בטון והתקינו שביל חצץ המוביל אל אוהל הקבורה שבחלק האחורי של בית הקברות. בנוסף, משנת 2014 בית הקברות הוכנס לרשימת האנדרטאות הרשומות, במכון הלאומי למורשת התרבותית ומרשם האנדרטאות של העיר, בית הקברות הוא אחד מבתי הקברות השמורים והמשוחזרים ביותר באזור.
מצבות וסמלים

מצבות שטוחות קלאסיות מאבן חול הן צורת המצבות השולטת בבית הקברות. בשל סוג החומר (אבן חול), מצבות אלו מתפוררות ומתבלות עם הזמן. מצבות מצורות נוספות הקיימות בבית הקברות הן מצבות שטוחות מגרניט, אובליסקים ומצבות אנכיות קטנות מסוג אסטלה. את האובליסקים ממנו תושבי העיר האמידים יותר (כולל משפחת הברפלד). המצבה העתיקה ביותר שנמצאה בבית הקברות הייתה מצבתו של אברהם אבא, שנפטר ב-21 באוקטובר 1757, שופצה ונכללת בתערוכת הקבועה של המרכז היהודי באושוויינצ'ים. נכון ל-2023 בבית הקברות 2 אוהלי קבורה מעל קבריהם של שמעון קלוגר ומשפחת שרף.
אביזרים דקורטיביים או סמלים, הקשורים לסמליות היהודית הוצבו לעיתים קרובות על גבי המצבות. הסמלים הנפוצים ביותר בבית הקברות של אושווייצ'ים הם מוטיבים של כתר, עץ דקל ופמוט בעל חמישה קנים.
ביקורים במקום

בית הקברות נמצא בבעלותה של הקהילה היהודית בביילסקו-ביאלה, בית הקברות נשמר נעול כל ימות השנה, הוא מתוחזק על ידי המרכז היהודי באושוויינצ'ים, המאפשר ביקורים במקום בתיאום מראש, מאחר שלא נשארו יהודים באושוויינצ'ים. מפתח זמין למבקרים נמצא במרכז היהודי באושווייצ'ים.
ראו גם

המוזיאון היהודי ובית הכנסת באושווינצ'ים
המרכז היהודי באושוויינצ'ים
אושווינצ'ים
הערות שוליים

1 2  "cmentarz żydowski - Zabytek.pl". zabytek.pl (בפולנית). נבדק ב-2021-12-21.
↑  Jewish Cemetery, Tourist Information Centre in Oświęcim (באנגלית)
1 2 3 4  Jewish Cemetery -, www.it.oswiecim.pl (בפולנית)
1 2 3  The guidebook to the Jewish cemetery of Oświęcim/Auschwitz - AEJM, web.archive.org, ‏2022-02-05
↑  "Wirtualne Muzea Małopolski". muzea.malopolska.pl (בפולנית). נבדק ב-2021-11-30.
↑  יחוס האחים הרבנים למשפחת וולף באתר TOLADOT
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Caroline Sturdy-Colls, Oświęcim: Destruction of the Cemetery - Cultural Genocide, Recording Cultural Genocide and Killing Sites in Jewish Cemeteries, ‏2019-05-27 (באנגלית בריטית)
1 2  Oswiecim, Poland (Pages 126-150), www.jewishgen.org
1 2  "Guidebook to the Jewish Cemetery of Oswiecim". AEJM.org. אורכב מ-המקור ב-2022-02-05. נבדק ב-2020-02-19.
↑  "Saved by Deportation". Jewish Film Institute.
↑  "Desecration of cemetery". Irish Times.
↑  Museum of Jewish Heritage-A. Living Memorial to the Holocaust, Combating Hate Through Education in the Town Known as Auschwitz, Museum of Jewish Heritage — A Living Memorial to the Holocaust, ‏2021-06-22 (באנגלית אמריקאית)
↑  Museum of Jewish Heritage-A. Living Memorial to the Holocaust, Combating Hate Through Education in the Town Known as Auschwitz, Museum of Jewish Heritage — A Living Memorial to the Holocaust, ‏2021-06-22 (באנגלית אמריקאית)
↑  "The Matzevah Foundation".
↑  "Action Reconciliation Service for Peace".
↑  "Survey completed in Oswiecim Jewish cemetery". Staffordshire University#Centre of Archaeology. Staffordshire University. נבדק ב-19 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
המצבה העתיקה ביותר שנמצאה בבית העלמין - מצבתו של אברהם אבא
בראיין (אי)

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  מפרץ מרגריט 
 קואורדינטות:  68°08′00″S 67°07′00″W﻿ / ﻿68.1333°S 67.1167°W﻿ / -68.1333; -67.1167
 נתונים מדיניים
 אוכלוסייה:  0
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהבראיין(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהבראיין(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיבראיין(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיבראיין
 
האי בראיין או האי בריאן (באנגלית: Brian Island) הוא האי המערבי ביותר בארכיפלג איי דבנהאם, שלמול החוף המערבי של ארץ גרהאם בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי האי

האי התגלה ומופה לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1937 – 1934 בפיקודו של ג'ון ריימיל.
היסטוריה > מקור השם

ריימיל קרא לאי על שמו של בראיין, בנו השני של פרנק דבנהאם, חבר הוועדה המייעצת של משלחת החקר הבריטית אל ארץ גרהאם.