stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סורסארי
היסטוריה > עיריית סורסארי בפינלנד (1838–1944) > מלחמת העולם השנייה > מלחמת ההמשך

לאחר שהשתלטו על האי, הפינים שהו במקום מספר חודשים אך נסוגו בינואר 1942, כאשר פלוגה סובייטית של 170 חיילים תקפה את האיים טוטרסארי וסורסארי במתקפה מוצלחת שנבעה בין היתר בשל התרשלותם של הפינים; לדוגמה, לא הוצבו זקיפים שיתריעו על נוכחות עוינת בסוללות ארטילריה. עקב כך, אבדות הפינים בהתקפה נאמדו בכ-80 הרוגים ואבדות הפלוגה הסתכמו ב-5 הרוגים ו-6 פצועים.
לאחר כיבוש האי השתנה המצב במזרח המפרץ הפיני לטובת ברית המועצות, שכן הקרח מהחורף נמס והצי הסובייטי יכל להשתמש בסורסארי כבסיס ודרכו לערום קשיים על המצור המשולב של גרמניה ופינלנד על המפרץ הפיני. אולם התקפת הנגד הפינית לא איחרה לבוא, בפברואר 1942 החליטה ההנהגה הצבאית הפינית לכבוש מחדש את האי לפני שהסובייטים יוכלו לבצר אותו בצורה משמעותית. תוכנית הקרב (קרב סורסארי) הוכנה בקפידה רבה מראש. ב-26 במרץ, התאספו הכוחות הפיניים, כשלושה גדודים של 3,500 איש בפיקודו של אארו פאיארי, הנתמכים על ידי חיל האוויר (כ-67 מטוסים) וכוחות ארטילריים, על ארכיפלג איי הפסארי וכבשו את האי מידי הכוחות הסובייטיים לאחר מספר ימי קרבות. אבדותיהם של הרוסים בקרב סורסארי היו בין 200 ל-300 חיילים שנהרגו ועוד 36 שנשבו. אבדות הפינים הסתכמו ב-170 הרוגים ופצועים. האי נותר בידי פינלנד עד סוף המלחמה. עם זאת, המלחמה הותירה חורבן והרס רבים באי, כמו מיטוט חלק מהמצוקים הבראשיתיים, שהופצצו על ידי שני הצדדים. בשנים האחרונות של המלחמה בוצר האי עד מאוד. על צוקי החוף הוצבו סוללות תותחים ומערות פוצצו והפכו למחסנים ומקלטים לאוכלוסייה. האי שימש כנקודת תמיכה אחת לשדה מוקשים שהניחו הפינים.
במהלך המלחמה פעל באי מחנה מעצר שבו נאספו פליטים יהודים מאוסטריה. במרץ 1942, עקב מדיניות הממשלה הפינית החדשה, כ-43 פליטים יהודים נשלחו למחנה עבודה גרמני בסאלה שבלפלנד, ומשם הועברו לאי, בו מוקמו במחנה מעצר והוכרחו לעזור בביצור האי. באוקטובר נלקחו תשעה מהאסירים אל מטה המשטרה הפינית בהלסינקי, שם הוסגרו לידי הגסטאפו באסטוניה. המחנה פעל ככל הנראה עד 1943, אז הועברו האסירים בחזרה אל היבשה.
היסטוריה > עיריית סורסארי בפינלנד (1838–1944) > מלחמת העולם השנייה > מבצע טאנה אוסט

כשפינלנד וברית המועצות חתמו על הסכם הסכם שביתת הנשק של מוסקבה ב-19 בספטמבר 1944 שהביא לסיומה של מלחמת ההמשך בין השתיים, נסוגו החיילים הגרמנים לנארווה באסטוניה. נסיגת פינלנד מהמלחמה פתחה מעבר חופשי לים הבלטי עבור הצי הסובייטי. על מנת להגביל את תנועות הצי הסובייטי, החליטו הגרמנים כצעד הראשון במלחמת לפלנד לכבוש את סורסארי שהיווה נקודה אסטרטגית. עבור כך הוכנה תוכנית בשם הקוד "מבצע טאנה אוסט" (Tanne Ost, "אשוח מזרח" בגרמנית, על שם ריבוי הטייגה באי ומיקומו במזרח המפרץ ביחס למבצע Tanne West, מבצע שלא יצא לפועל לכיבוש איי אלנד). בחצות ה-15 בספטמבר 1944 הופיעו תריסר ספינות קריגסמרינה מאוישות בכ-1,500 חיילים מול הכפר סורקולה. מפקד הכוחות הגרמניים, קארל קונראד מקה קיווה לפתוח במשא ומתן עם מפקד האי, מרטי מייטינן (פי') לכניעת האי מרצון, אך הפינים סירבו להיכנע ללא קרב. בתגובה, החלו הגרמנים להנחית חיילים על אדמת האי, דבר שאילץ את הפינים לפתוח באש. סדר הכוחות הפיניים שעמד על כבין 1,600 ל-1,700 איש המצוידים ב-14 תותחי חוף, 4 תותחי שדה, 24 תותחי נ"מ, 9 מרגמות ו-24 מקלעים הצליח לארגן התנגדות עיקשת. לאחר שהפינים פנו בבקשת סיוע מצד הסובייטים, בעלי בריתם החדשים, תקפו בצהרי היום מטוסי תקיפה מסוג איליושין Il-2 ו-טופולב SB (אנ') של חיל האוויר הסובייטי גל נוסף של עשרות ספינות קריגסמרינה ששט לעבר האי והטביע לפחות עשר מהן. בנוסף נוהלו קרבות אוויר בהם הופלו מטוסי הלופטוואפה. בערב נכנעו הכוחות הגרמניים. תוצאות הקרב הסתכמו ב-153 חיילים גרמנים שנהרגו בפעילות מבצעית ו-1,231 שנפצעו ונשבו. אבדות הפינים הסתכמו בכ-36 חיילים. לא ידוע מהו מספר הגרמנים הנוסף שנהרגו בהתקפות חיל האוויר הסובייטי. שבויי המלחמה הגרמנים שנתפסו בקרב הועברו לידי ברית המועצות בהתאם להסכם השלום. על פי שלום של מוסקבה, העבירו הפינים את סורסארי לכוחות הסובייטים מה-24 בספטמבר עד ל-30 בספטמבר 1944. השתייכותו של סורסארי לברית המועצות אושרה על ידי חוזה פריז משנת 1947.
היסטוריה > התקופה הסובייטית-רוסית (1944 – כיום)

מאז מלחמת העולם השנייה, האי הוכרז כאזור אסור לזרים על ידי שלטונות ברית המועצות. לאחריה, התיישבו באי 200 חיילי משמר הגבול הסובייטים. רוב הכוח עזב במהלך השנים הבאות. שניים מהמגדלורים באי עדיין פעילים. בתקופת ברית המועצות נבנו באזור מכ"מי מעקב ימיים, כשהחדשים שבהם נבנו בשנות ה-2000 כאשר רוסיה הגבירה את המעקב הימי במפרץ. הקזינו הישן משנות ה-30 נותר על תילו ושימש בעבר כמעון יום, מה שעשוי להעיד על כך שבעבר האוכלוסייה הייתה גדולה יותר. מה שנשאר מכפרי הדייגים הישנים הם בעיקר חורבות. התמונות מראות שעדיין נותר בית מקורי בודד בקיסקינקולה, אבל סורקולה עבר שיפוצי יישור קרקע ותשתית נרחבים וכיום במקום בתי העץ הישנים ישנם בתים מודרניים.
משנת 1991 מתקיים מרוץ שיט מסביב לאי המאורגן על ידי מועדוני ספנות פיניים הנקרא "Suursaari Race".
לפני הבחירות לנשיאות פינלנד ב-1994, המועמד מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פינלנד קאלבי סורסה טען כי על רוסיה להחזיר את שלושת האיים, סורסארי, טוטרסארי ולבנסארי.
חלק מהאי נפתח בקיץ 2004 לתיירי שיט שהגיעו מויבורג. באותה שנה נפתח מלון הפועל בבניין מגורים לשעבר לקצינים סובייטים.
חברות ספנות שונות גילו עניין בלהפוך את סורסארי לנמל ביניים עבור ספינות שיט בין פינלנד לאסטוניה על מנת שתוכלנה להציע סחורה פטורה ממכס.
על פי תקנות אזור הגבול של שירות הביטחון הרוסי, שנכנסו לתוקף בסתיו 2006, האי עודנו חלק מאזור הגבול הרוסי, ותנועת זרים באזור אסורה ללא היתר מיוחד. האי נחשב עד היום לבעל חשיבות צבאית בשל המים הטריטוריאליים המקיפים אותו ומיקומו.
במהלך אוגוסט 2019, דווח כי רוסיה בנתה בסיס צבאי חדש על האי. והוא מכיל 5 מנחתי מסוקים היכולים לקלוט את כל קטלוג המסוקים של חיל האוויר הרוסי וכן תחנת דלק, תחנת תצפית מזג אוויר ונקודת שירות היכולות לתמוך בבסיס המסוקים שנבנה לפעילות כל השנה במידת הצורך. ניתן להפעיל אותו, למשל, אם רוסיה יוצאת למלחמה או רוצה להגביר את המתח מול פינלנד או אסטוניה.
החברה באי

בסורסארי היו שני כפרי דייגים, סורקולה ("Suurkylä" – הכפר הגדול) וקיסקינקולה ("Kiiskinkylä" – כפר הרופה), אם כי ההבדל בגודלם לא היה משמעותי (בשנת 1939, היו רשומים כ-78 בתים בסורקולה ו-62 בקיסקינקולה). למרות זאת, לסורקולה היה נמל מעט יותר מפותח שהיה מוגן גם על ידי שובר גלים מאז 1900, בעקבותו כפר זה בא במגע רחב יותר עם העולם החיצון. השריף והכומר גרו בסורקולה (בבית הכומר שנבנה ב-1841 עבור הכומר הפרטי הראשון קרל הלן). הבתים נבנו בצמוד ובצנעה, זאת בשל המשאבים המועטים ובשל המחסור בעץ שנגרם מסערה קשה שהכתה במקום בשנת 1824. עקב המחסור נאלצו תושבי האי להסתמך על עצי סחף או עצים שמקורם מהיבשת.
כנסיית האי נבנתה בשנת 1768 עם מגדל פעמונים נפרד (אותה כנסייה המשיכה לעמוד על תילה עד לשנת 1939) בשנת 1892 נהרס מגדל הפעמונים, שהפך רעוע למדי, ונבנה מחדש על ידי האדריכל וילהו פנטילה (פי'), שנולד באי. חנות מקומית נפתחה ב-1859 ובתי ספר יסודיים נבנו בסורקולה בשנת 1885 ובקיסקינקולה בשנת 1892 (לפני כן, הלימודים נוהלו במה שנקרא "הדרכה בעל-פה" (אנ')) מספר התלמידים בבתי הספר נע בין 30 ל-50 תלמידים לאורך השנים.
באי כמעט ולא הייתה אדמה לעיבוד, כך שבפועל היה צורך לייבא תבואה ומוצרים אחרים מהיבשת. סביב הכפרים היו מספיק שטחי מרעה כדי שרוב משקי הבית יוכלו לכלכל פרה או שתיים ומספר תרנגולות. מאז ימי קדם פרנסו אנשי האי את עצמם בדיג ובציד כלבי ים, ומדי פעם בסחורות טרופות.
במאה ה-20 הדיג נעשה בעיקר עם רשתות, מכיוון שהסירות היו קטנות מדי, אך בהדרגה רכשו תושבי האי סירות גדולות יותר, תחילה סירות מפרש ואחר כך סירות מנוע. נתונים סטטיסטיים משנת 1934 מלמדים שבשני הכפרים היו כמאה סירות, מתוכן, כ-47 היו מצוידות במנוע. מאוחר יותר דגו התושבים ברשתות ציפה. כדי לענות על הצורך, הוקמה בשנת 1857 תחנת ההצלה הימית הראשונה בפינלנד.
מכיוון שתושבי האי היו ימאים טובים הם יכלו בקלות להשיג עבודה באוניות סוחר. בנוסף, הם גם עסקו במשלוחים צנועים של סחורות בין פינלנד לאסטוניה. באופן מסורתי, מסים שולמו עם שומן כלבי ים והרינג מלוח במשך זמן רב. משאבי המזומנים נשמרו בין היתר על ידי מכירת כפפות עור כלבי ים שהיו ידועות באיכותן ואבני ריצוף. בנוסף לכך, נמכרו כמויות קטנות של אבן פורפיר לפסלים וכאבן בנייה. אולם באופן כללי, הקהילה חייתה ברובה על כלכלה בת-קיימא.
סחר הקרקעות באי נפתח בשנת 1859. העסק הפסיק את פעילותו בשנת 1891, ככל הנראה בשל גילו המבוגר של בעליו, אריק טומולה. ב-1906 נוסד קואופרטיב בסורקולה והיו לו חנויות בשני הכפרים עד שקיסקינקולה ייסד קואופרטיב משלו ב-1917. המסחר בין הכפרים נעשה בעיקר דרך הים, שכן במקום היו רק בין סוס או שניים, ולפעמים בכלל לא. לאחר דיונים ארוכים, נבנתה סוף סוף דרך חצץ פשוטה למרחק של 5.8 קילומטרים בין הכפרים בשנת 1934. ככל הנראה לא היו רשומות מכוניות, אך מקורות מזכירים שבסוף העידן הפיני (זמן מלחמת העולם השנייה) הייתה לפחות מכונית אזרחית אחת, לצד כלי רכב צבאיים.
מגדלורים באי

בשל האזור הקשה לניווט סביב האי והמועדות הגדולה להתרסקות ספינות, הוצבו באי שלושה מגדלורים, מהם שניים פועלים עד היום:
מגדלורים באי > מגדלור פוהיויסקורקיה

מגדלור פוהיויסקורקיה נמצא על גבעת פוהיויסקורקיה. גובה הפסגה מעל פני הים הוא 113 מטר והיא ממוקמת מצפון-מערב לסורקולה.
המגדלור נבנה בשנת 1723. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא ניזוק מהקרבות שהתרחשו באי, והוא הוחלף במגדל סריג. ב-1965 הוקם מחדש המגדלור בתור מגדל בתצורת מגדלור סטנדרטית.
גובהו 23 מטר מעל פני הקרקע, ומעל פני הים, 136. הוא פולט פולסי אור לבנים בני 3 שניות כל 7.5 שניות.
מגדלורים באי > מגדלור לואונטריבי

מגדלור לואונטריבי נבנה בחלקו הדרומי של האי, על יד הכפר קיסקינקולה.
המגדלור הראשון באתר נבנה בשנת 1861. בשנת 1905 הוחלף המגדלור במגדל לבנים חדש, בגובה של כ-22 מ' ובמהלך שנות ה-60 עבר תהליך מודרניזציה.
שמו של המגדלור הנוכחי ברוסית הוא Южный Гогландский маяк, (מגדלור גוגלנד הדרומי) וכיום הוא מתופעל על ידי אנשי הצי הבלטי הרוסי. נורת המגדלור פולטת פולס כל שש שניות.
במגדלור מבקרים מדי פעם תיירים.
מגדלורים באי > מגדלור פוהיויסריבי

מגדלור פוהיויסריבי נבנה לראשונה ביוזמת האימפריה הרוסית במים בחלקו הצפון-מזרחי בשנת 1807. המגדלור הגיע לגובה 6.4 מ', תחתיו נבנה הדום אבן בגובה שלושה מטרים. בשנת 1824 הוצב ליד המגדלור בניין עגול קטן עם אזעקת ערפל. המבנה עוצב כפעמון והפך לנושא גלויות פופולרי מהאי. מאוחר יותר, בשנת 1861, לאחר שיפוצים, הוא נראה למרחק של 11 מיילים ימיים.
אף על פי שחיל המצב הרוסי עזב ב-22 במרץ 1918, המגדלור המשיך להיות מאויש על ידי רוסים על ל-9 באפריל של אותה שנה, אז הוחלפו הרוסים בפינים. ב-1922 נורת המגדלור הוסרה והועברה למגדלור פורקלה בעיירת קירקונומי. במקום הנורות הישנות הותקנו נורות חדשות על בסיס אצטילן.
המגדלור ננטש כשהפינים עזבו את האי בסתיו 1939.
תיירות

התיירות החלה להתפתח כאשר פינים אמידים מהיבשת החלו להגיע לסורסארי כדי לבלות את זמנם הפנוי. בתחילת המאה ה-19 הגיעו לאי משפחות בודדות כדי לגור בשכירות עם התושבים. המקומיים פתחו בתי קפה, ובשנת 1925 נוסד קואופרטיב לארגון מקומות לינה. בנמל שכן משרד הקואופרטיב. גם אגודת התיירים הפינית ראתה את הפוטנציאל באי והקימה מסעדה בסורקולה בשנת 1921. משנת 1914 קבעו נתיבי שיט מהאי ליבשת הלוך חזור פעמיים בשבוע. במהלך מלחמת העולם הראשונה, תעבורת הנתיבים הופסקה, אך ב-1920 יצאו לאי בקביעות ספינות קיטור מקוטקה, ויפורי והלסינקי. בשנת 1927 הזמין מנהל הים את כלי השיט הרב-תכליתי S/S Suursaari לא רק עבור תעבורת נוסעים, אלא גם עבור הובלת דואר ומשא. בנוסף, הייתה לה יכולת לגרור סירות דייגים שנתקעו או נקלעו לצרה. S/S Suursaari המשיכה במשימתה עד לפינוי הפינים מהאי. לאחר שהועבר האי לברית המועצות ב-1947, נמסר הכלי שיט כחלק מפיצויי המלחמה של פינלנד לברית המועצות, שם נקראה אדמירל נחימוב (Адмирал Нахимов).
בסורקולה היה חוף חולי טוב, בו נבנו אזורי שחייה לאורחים. בשנת 1926 נבנתה באזור מסעדה עם קזינו, אולם היא נשרפה מאוחר יותר בשנת 1930. בשנת 1937 נבנתה במקומה מסעדת קזינו עם רחבת ריקודים חדשה בת שתי קומות עם מקום ל-350 אורחים שהפכה לפופולרית מאוד. במהלך הקיץ העמוס ביותר של עונת התיירים, יותר מ-10,000 נופשים ביקרו באי.
אולם עם פרוץ המלחמה בשנת 1939 תעשיית התיירות הגיעה לסיומה הפתאומי. הכנסייה נהרסה במהלך המלחמה, ולאחריה נהרסו המבנים הישנים והוחלפו בבתי בטון חדשים, אליהם עברו תושבי האי החדשים.
ראו גם

סומרי
לקריאה נוספת > פינית

Elenius, Emil: Saarelaistarinoita. Helsinki: WSOY, 1976. ISBN 951-0-06672-9
Anttila, Risto: Suursaari, Suomenlahden helmi. KR-Kirjat, 1996. ISBN 951-9387-57-9
Mehtälä, Maila: Temppeliaukio -kirkko Suursaaresta länteen. Helsinki: WSOY, 2003. ISBN 951-0-27837-8.
Havas, Eino: Suursaari sanoin ja kuvin. Hämeenlinna: Arvi A. Karisto Osakeyhtiö, 1920.
Pälsi, Sakari: Suomenlahden jäiltä. Helsinki: Otava, 1924.
Mattila, J. W. ja Jorma: Suursaari. Porvoo: WSOY, 1941.
Lappalainen, Niilo: Suursaari toisessa maailmansodassa. Helsinki: WSOY, 1987.
Salmelin, Pentti: Suursaaren sota. Helsinki: Otava, 1989.
Naski, Aarre: Suursaaren väestön suku-tutkimus. Suursaari-seura Julkaisupaikka=Loviisa, 1992.
Murresanoja ja -sanontoja Suursaaresta. Suursaari-seura, 2000.
Räty, Leena: Paratiisisaari Menetetty Suursaari taiteilijoiden kuvaamana (näyttelyjulkaisu). Helsinki: Kyriiri, 2002.
לקריאה נוספת > רוסית

Мизин В. Остров Гогланд. — Центр Сохранения Культурного Наследия, 2011. — ISBN 978-5-91882-007-0.
Беляев А. Загадка острова Гогланд. — Санкт-Петербургский Государственный университет, 2008. — 300 экз. — ISBN 978-5-9637-0037-2.
ביאורים

↑  manttaali הייתה יחידה מיושנת ששימשה בעבר בפינלנד ובשוודיה למדידת הגודל והתוצר של חלקת אדמה.
↑  אולאריוס מתאר את דייגי האי בתור ליבונים (livländischen), ומזהה שהם "לא יכלו לדבר מלבד הז'רגון של הארץ". כנראה הניסיון שלו עם אנשים מאסטוניה/לטביה ("Livland") מסביר את ההערה הזו.
↑  תאריך ייסוד של סוקן טוטרסארי
↑  אחד הצדדים במלחמת האזרחים הפינית.
↑  רופה הוא סוג של דג מים מתוקים הנפוץ באירופה וצפון אסיה. למידע נוסף (אנ').
↑  האי ”"נחשב לאחד המקומות המסוכנים ביותר בחלק המזרחי של הים הבלטי".”
הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי

| --- | --- |

סמל הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי
 מידע כללי
 סוג:  ארכיון
 כתובת:  The Hebrew  University of Jerusalem, The Edmond J. Safra Campus on Giv'at Ram, Jerusalem, Israel. Postal address: P.O.B. 39077, Jerusalem 91390 Israel 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  יוסף מייזל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1939
 תאריך פתיחה רשמי:  1939 
 
 קואורדינטות:  31°46′01″N 35°11′55″E﻿ / ﻿31.766972222222°N 35.198583333333°E﻿ / 31.766972222222; 35.198583333333
 cahjp.nli.org.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי(למפת ירושלים רגילה) הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי(למפת הרי ירושלים רגילה) הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי(למפת הרי ירושלים מוגדלת) הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי
 
הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי בקמפוס גבעת רם, האוניברסיטה העברית, ירושלים.
הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי (חל"צ) הוא ארכיון כללי לתולדות עם ישראל הפועל כחלק מן הספרייה הלאומית. הארכיון שואף ליצור מסד מידע מרכזי של כל החומר הארכיוני הקיים לתולדות היהודים.
רעיון כינון הארכיון עלה כבר בשנות העשרים על ידי חברים בחברה הארצישראלית להיסטוריה ולאתונגרפיה, בראשות פרופ' בנציון דינור (אז דינבורג) ופרופ' יצחק בער. ד"ר יוסף מייזל (גר') ייסד את הארכיון בשנת 1938.
ב-1944 הצטרף הארכיון לחברה הארצישראלית להיסטוריה ולאתנוגרפיה (לימים החברה ההיסטורית הישראלית) ובשנת 1969 הפך לחברה עצמאית, בעקבות החלטת ממשלה.
יעדי הארכיון הם שימור המורשת ההיסטורית של העם היהודי, וכן הצלה, שיחזור ושימור של תיעוד היסטורי של העם היהודי על כל תפוצותיו, מימי הביניים ועד העת החדשה, וימינו.
הדירקטוריון

בדירקטוריון עמותת הארכיון יושבים נציגי  ממשלת ישראל והספרייה הלאומית.
אוספי הארכיון

במשך השנים אספו עובדי הארכיון את ארכיוניהם של מאות קהילות יהודיות, ארגונים מקומיים ובינלאומיים יהודיים, וארכיונים אישיים של משפחות ואישים יהודיים מ-64 מדינות.  
כדי להשלים את החומרים שנמצאים לעיתים קרובות באופן מקוטע, מקיים הארכיון עבודות סקר שיטתיות גם בארכיונים לא יהודיים ברחבי העולם, במטרה לגלות ולרשום מקורות המתייחסים ליהודים. סקרים אלה חשפו עד כה מיליוני מסמכים, החל מן המאה ה-12 ועד ימינו.
כיום מוחזקים בארכיון קרוב ל-60,000,000 דפים של חומר מקורי למן המאה ה-14 ועד המאה ה-20.
רשימות של המקורות האלה עומדות לרשות הצבור במשרדי הארכיון בירושלים. עד עתה הצליח הארכיון לערוך סקרים בלמעלה מ-500 ארכיונים שונים ב-43 מדינות שונות. מבחר מן החומר המתגלה בסקרים מצולם במיקרופילם ועומד לרשות החוקרים בארכיון בירושלים. עד כה צולמו קרוב ל-12,000,000 תאי מיקרופילם.
צירוף הארכיון לספריה הלאומית

בסוף ינואר 2013 חתמו חברי דירקטוריון הארכיון ואנשי הספרייה הלאומית על הסכם למיזוגו של הארכיון בספרייה. באוקטובר 2023, עם פתיחת הספרייה הלאומית החדשה, עברו אוספי הארכיון המרכזי למבנה החדש של הספרייה.
ראו גם

תולדות עם ישראל - ארכיונים
פארק פורסיית'

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  ג'ון פורסיית' 
 תאריך הקמה:  שנות ה־40 של המאה ה־19 
 נתונים ומידות
 שטח:  120 דונם
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  סוואנה 
 קואורדינטות:  32°04′03″N 81°05′47″W﻿ / ﻿32.067611111111°N 81.096333333333°W﻿ / 32.067611111111; -81.096333333333
  (למפת ג'ורג'יה מוגדלת) אטלנטה אוגוסטה קולומבוס סוואנה את'נס מייקון אולבני וורנר רובינס ולדוסטה רום דלטון קרוליינה הדרומית  צפ. קר. טנסי אלבמה פלורידה האוק. האטלנ. פארק פורסיית'(למפת ג'ורג'יה רגילה) אטלנטה אוגוסטה קולומבוס סוואנה את'נס מייקון אולבני וורנר רובינס ולדוסטה רום דלטון קרוליינה הדרומית  צפ. קר. טנסי אלבמה פלורידה האוק. האטלנ. פארק פורסיית'
 
פארק פורסיית' (באנגלית: Forsyth Park) הוא פארק עירוני גדול בעיר סוואנה, ג'ורג'יה, במרחק לא רב מדרום לככרות של הרובע ההיסטורי. שטחו כ-120 דונם, והוא הפארק הראשון מתוך שורה של פארקים שייפו את העיר. בצפון הפארק גובל ברחוב גסטון, במזרח ברחוב דרייטון, בדרום בשדרת פארק ובמערב ברחוב וייטקר. מסביב לפארק שהיקפו כ-1.6 ק"מ, שוכנים בתים היסטוריים משופצים רבים.
בתחום הפארק ערוגות פרחים, עצי אלון גבוהים (בחלק הצפוני), שבילי הליכה, מבצר ישן עם בית קפה ובמה, מגרש משחקים לילדים, גן ריחני המיועד לעיוורים. בחלק הדרומי של הפארק ישנם מגרשי טניס, כדורסל, כדורגל ופריזבי וכן מגרש הבית של קבוצת הראגבי "סוואנה שמרוקס קלאב". בפארק פורסיית' מתארגנים קונצרטים, הצגות קולנוע, ופסטיבל הג'אז השנתי של סוואנה. מתקיימים בו גם פיקניקים וחתונות. בקצה הצפוני יש מזרקה לבנה גדולה, שעוצבה בשנת 1858. ביום פטריק הקדוש נוהגים לצבוע אותה בירוק.
באמצע הפארק ניצבת החל משנת 1879 אנדרטה לזכר גבורי קונפדרציית הדרום (Confederate Memorial).
תולדותיו

הפארק הוקם בשנות ה-1840 על 40 דונם ראשונים שנתרמו למטרה זו על ידי ויליאם הוג'סון.
בעקבות תרומה נוספת של מושל ג'ורג'יה ג'ון פורסיית', הגיע שטח הפארק ל-120 דונם.
משום כך בעקבות הרחבתו בשנת 1851 קיבל הפארק את שמו של פורסיית'.
בתרבות הפופולרית

בסרט פסגת הפחד של מרטין סקורסזה ניתן לראות את המזרקה בפארק פורסיית', לצד מראות אחרים מן העיר סוואנה.
סוואנה, והפארק בפרט, מככבים בסרט חצות בגן הטוב והרע בבימוי של קלינט איסטווד, ולפי ספרו של ג'ון ברנדט. ג'ון קיוזק בתפקיד הכתב ג'ון קלסו, מטייל ומשוחח באחד משבילי הפארק עם סוחר האמנות המואשם ברצח ג'ים ויליאמס, הגבור הראשי של הסרט ."גן הטוב והרע" בסרט הוא בית הקברות בונוונצ'ר.
ז'ורז' גרון

ז'ורז' סרז' גרון (בצרפתית: Georges Serge Grün; נולד ב-25 בינואר 1962) הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק בעמדת הבלם.
גרון החל את הקריירה באנדרלכט, במדיה שיחק בשתי קדנציות ועמה זכה בגביע אופ"א, בארבע אליפויות ובשני גביעים. למעט הקדנציות באנדרלכט, שיחק בשתי קדנציות בסרייה א'. במדיה של פארמה זכה בגביע אירופה למחזיקות גביע ובקופה איטליה, ואת הקריירה סיים ברג'אנה.
לזכותו 77 הופעות במדי נבחרת בלגיה, בהן כבש שישה שערים. הוא ייצג את נבחרתו ביורו 1984, ובהמשך ייצג אותה בשלושה טורנירי מונדיאל רצופים.
כיום גרון הוא פרשן במשחקי ליגת האלופות עבור הטלוויזיה הבלגית.
קריירת משחק > אנדרלכט

גרון החל את דרכו במדיה של אנדרלכט. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת תחת המאמן פול ון הימסט בשלהי עונת 1982/1983, בה רשם שתי הופעות ליגה, והיה שותף לזכייתה של הקבוצה בגביע אופ"א, על אף שלא שותף בצמד משחקי הגמר מול בנפיקה ליסבון. עונה לאחר מכן היה גרון לשחקן הרכב קבוע אצל ון הימסט, ותרם שלושה שערי ליגה ב-29 הופעות כבר בעונה זו. החל מעונת 1984/1985 היה שותף פעיל לשלוש הזכיות הרצופות של אנדרלכט באליפות בלגיה. על אף ששיחק כבלם, היה שותף גרון גם למאמץ ההתקפי ולכיבוש השערים, כשבעונות האליפות תרם בסך הכול 14 שערי ליגה ב-95 הופעות.
בעקבות עזיבתו של פרנקי ורקאוטרן לצרפת בתום עונת 1986/1987, זכה גרון בסרט הקפטן של הקבוצה, תפקיד אותו מילא במשך שלוש עונות. כבר בעונתו הראשונה כקפטן זכה עם הקבוצה בגביע הבלגי, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על סטנדרד לייז'. גרון פתח בהרכב ושיחק לאורך כל המשחק. עונה לאחר מכן שמרה אנדרלכט על התואר, כשניצחה באותה התוצאה את אותה היריבה, אך הפעם גרון לא שותף במשחק הגמר.
הקדנציה הראשונה של גרון באנדרלכט נמשכה בסך הכול שמונה עונות, מתוכן שבע כשחקן הרכב קבוע. בקדנציה זו כבש 27 שערי ליגה ב-212 הופעות במדי אנדרלכט.
קריירת משחק > פארמה

לקראת 1990/1991 הצטרף גרון לפארמה של המאמן נביו סקלה. הוא השתלב באופן מיידי בהרכב, והיה לאחד משחקני ההגנה הבולטים בקבוצה. עונה לאחר מכן היה שותף לזכייתה של פארמה בגביע האיטלקי, לאחר שהצליחה להפוך הפסד 1-0 במשחק הגמר הראשון מול יובנטוס עם ניצחון 2-0 בגומלין. בשני המפגשים פתח גרון בהרכב כבלם במערך שלושת הבלמים של סקלה.
בעקבות הזכייה, השתתפו גרון ופארמה בטורניר גביע אירופה למחזיקות גביע עונה לאחר מכן. בסיבוב הראשון, מול אויפשט ההונגרית, כבש גרון את שערה היחיד של קבוצתו במשחק הגומלין בחוץ, שהסתיים בשוויון 1-1. תוצאה זו הספיקה לפארמה בעקבות ניצחונה הביתי 1-0 במשחק הראשון. בהמשך הדיחה פארמה גם את בואבישטה, ספרטה פראג ואתלטיקו מדריד, והעפילה לגמר מול אנטוורפן ממולדתו של גרון, בלגיה. גרון פתח בהרכב לגמר, שהסתיים בניצחון קבוצתו 3-1 ובזכייה בגביע אירופה למחזיקות.
במהלכה של עונת 1993/1994, סבל גרון מפציעה קשה במיניסקוס, שאילצה אותו לשוב לבלגיה לצורך טיפול. הוא סיים את העונה מוקדם מהצפוי עם 16 הופעות ליגה בלבד, ובתום העונה סיים את דרכו במועדון, לאחר שזכה עמו בשני תארים, וכבש תשעה שערי ליגה ב-109 הופעות.
קריירת משחק > חזרה לאנדרלכט וסיום הקריירה

לקראת עונת 1994/1995 שב גרון לאנדרלכט. כבר באותה העונה כבש שלושה שערי ליגה ב-16 הופעות, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות, הרביעית בקריירת המשחק שלו. הוא התאושש מהפציעה ורשם שלושים הופעות ליגה עונה לאחר מכן, אך בתום העונה שוחרר מהמועדון, לאחר שאנדרלכט סיימה כסגנית האלופה. בקדנציה השנייה שלו במועדון צבר בסך הכול 46 הופעות ליגה בהן כבש ארבעה שערים, ובסך הכול לזכותו 258 הופעות ליגה ו-31 שערים לזכותה של אנדרלכט.
גרון שב לאיטליה לקראת עונת 1996/1997, וחתם ברג'אנה. המועדון נקלע במהלך העונה לקשיים כלכליים חמורים, ואף כשל בתשלום משכורות, ובתום העונה נשר לסרייה ב' מהמקום ה-18 והאחרון בטבלה. גרון עצמו רשם 22 הופעות ליגה באותה העונה, אז פרש ממשחק פעיל בגיל 35.
קריירת משחק > נבחרת בלגיה

על אף חוסר ניסיונו הבין-לאומי, זומן גרון לסגל נבחרת בלגיה לקראת משחקי יורו 1984 בצרפת. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת של גי תיס ערך כבר במשחקה הראשון של בלגיה בטורניר, כשפתח בהרכב מול יוגוסלביה. גרון כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת כבר באותו המשחק, כאשר קבע בשלהי המחצית הראשונה את תוצאת הסיום של המשחק, 2-0 לבלגיה. גרון שמר על מקומו בהרכב גם בשני המפגשים הבאים, אך אלו הסתיימו במפח נפש עבור נבחרתו, שהובסה 5-0 על ידי צרפת המארחת ונוצחה 3-2 על ידי דנמרק, מה שהותיר אותה מחוץ לשלב הנוקאאוט.
גרון היה לחלק משמעותי מהעפלתה של בלגיה ממשחקי מוקדמות מונדיאל 1986, והיה שותף בכל שמונת משחקיה של בלגיה בטורניר המוקדמות. לאחר שסיימה שנייה בבית המוקדם, פגשה בלגיה את שכנתה הולנד בפלייאוף ההעפלה לטורניר. במשחק הראשון ניצחה בלגיה 1-0, ונסעה למשחק חוץ באצטדיון פיינורד. לאחר מחצית מאופסת, כבשה הולנד פעמיים ועלתה ליתרון 2-0. בדקה ה-85 כבש גרון את שערו הזכור בקריירה, שצימק את התוצאה וקבע 2-1 להולנד. התוצאה נשמרה עד לסיום, ובלגיה העפילה בזכות חוק שערי חוץ על חשבון שכנתה.
כאחד מגיבורי ההעפלה, זומן גרון על ידי תיס לסגל הבלגי לקראת מונדיאל 1986. הוא לא שותף בהפסדה של בלגיה 2-1 למארחת מקסיקו במשחק הפתיחה, ועלה כמחליף בדקה ה-69 בניצחון 2-1 על עיראק במשחק השני. הוא פתח לראשונה בהרכב בשוויון 2-2 מול פרגוואי, והוחלף דקה לסיום. בלגיה סיימה את הבית במקום השלישי, שהספיק לה כדי להעפיל לשלב הנוקאאוט. לאחר פתיחה מגומגמת, הצליחה בלגיה מעבר למצופה בשלבי הנוקאאוט. בשמינית הגמר, עם גרון בהרכב, פגשה בלגיה את ברית המועצות. לאחר 2-2 בתום 90 דקות, עבר המשחק להכרעה בהארכה. גרון הוחלף בדקה ה-99, במצב של שוויון 2-2, ועד לסיום ראה את נבחרתו כובשת פעמיים, מנצחת 4-3 ומעפילה לשלב הבא. גרון פתח בהרכב ושיחק לאורך כל המשחק וההארכה, כשבלגיה הדיחה את ספרד בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר שוויון 1-1 בסיום. בחצי הגמר, נכנעה בלגיה עם גרון בהרכב לארגנטינה וכוכבה הגדול דייגו מראדונה, שכבש צמד בניצחונה של ארגנטינה 2-0. גרון שוב שיחק 120 דקות, הפעם במשחק על המקום השלישי, בו נכנעה בלגיה 4-2 לצרפת. בסיום, מקום רביעי ומרשים לבלגיה בטורניר.
לאחר שכשל להעפיל עם נבחרתו ממוקדמות יורו 1988, היה שותף גרון לטורניר המוצלח של בלגיה במוקדמות מונדיאל 1990, בעקבותיו העפילה הנבחרת לטורניר הגמר באיטליה. גרון זומן על ידי תיס לסגל הבלגי למונדיאל. גרון לא שותף בניצחונה של בלגיה 2-0 על דרום קוריאה במשחק הפתיחה, אך חזר להרכב בניצחון 3-1 על אורוגוואי. הוא נותר בחוץ פעם נוספת כשבלגיה הפסידה 2-1 לספרד, אך העפילה לשמינית הגמר. גרון פתח בהרכב לשמינית הגמר מול אנגליה, בו נוצחה בלגיה 1-0 בהארכה.
במהלך טורניר מוקדמות יורו 1992, תחת המאמן פול ון הימסט שהיה מאמנו הראשון של גרון באנדרלכט, היה גרון לקפטן הנבחרת, תפקיד אותו נשא בכל משחקיו הבין-לאומיים עד לפרישתו. הוא הוביל את בלגיה כקפטן במוקדמות מונדיאל 1994, עד להעפלה לטורניר הגמר. גרון הקפטן פתח בהרכב בשני משחקיה הראשונים בטורניר, בהם גברה בלגיה 1-0 על מרוקו ועל הולנד. הוא זכה למנוחה במשחק השלישי, אליו עלה אנזו שיפו עם סרט הקפטן, ושב להרכב בשמינית הגמר מול גרמניה. בדקה השמינית כבש גרון את שער השוויון הזמני של בלגיה שקבע 1-1, אך עד לסיום ספגה בלגיה פעמיים, נוצחה 3-2 והודחה פעם נוספת בשמינית הגמר.
גרון נטל חלק בארבעה משחקים במוקדמות יורו 1996, אליו כשלה בלגיה להעפיל, וכבש במהלכם שני שערים. משחקו האחרון במדי הנבחרת היה באותו טורניר המוקדמות, ב-15 בנובמבר 1995 מול קפריסין (1-1 בסיום). בסך הכול, ב-11 שנים במדי בלגיה רשם גרון 77 הופעות, 24 מתוכן כקפטן, וכבש שישה שערים.