stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמל התעופה הבין-לאומי ריאד המלך ח'אלד

נמל התעופה הבינלאומי ריאד המלך ח'אלד (בערבית: مطار الملك خالد الدولي) הוא נמל התעופה המשרת את העיר ריאד, בירת ערב הסעודית. הנמל הוא השני בממלכה בעומס פעילותו (אחרי נמל התעופה בג'דה): בשנת 2013 עברו בו 18,585,000 נוסעים במסגרת 161,314 תנועות מטוסים. הוא משמש כבסיס פעולה מרכזי של חברת התעופה סעודיה.
הנמל

נמל התעופה ממוקם 35 קילומטרים מצפון למרכזה של ריאד. הוא החל לפעול בשנת 1983 והחליף את נמל התעופה הישן של העיר, הממוקם במרכזה (נמל תעופה זה משרת מאז את חיל האוויר המלכותי הסעודי).
נמל התעופה תוכנן על ידי פירמת האדריכלים האמריקאית הבינלאומית HOK. הוא נקרא על שמו של ח'אלד, מלכה הרביעי של ערב הסעודית.
הנמל משרת כ-40 חברות תעופה. קווי תעופה פועלים בינו לבין יעדים רבים בערב הסעודית, יעדים במזרח התיכון, אפריקה, המפרץ הפרסי, הודו, פקיסטן, אינדונזיה, הפיליפינים ויעדים באירופה ובצפון אמריקה.
הנמל > מבנה ומתקנים

בנמל התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים באורך של 4,205 מטרים. בנייני הנמל ניצבים בשטח שבין המסלולים. משרת אותו כביש טבעת הבנוי סביב המסלול המערבי.
בנמל ארבעה טרמינלים ציבוריים, הניצבים בשורה בצד המסלול המזרחי. שטח בסיס כל אחד מהם הוא 47,500 מטרים מרובעים. לכולם צורת משולש ובכל אחד מהם (למעט טרמינל 4, הצפוני שבהם, שאיננו פעיל) מותקנים שמונה גשרי עלייה למטוסים. הם מחוברים ביניהם בבניינים מוארכים.
לצד המסלול המערבי של הנמל ניצב הטרמינל המלכותי, המשרת את בני משפחת המלוכה ואורחים רשמיים מחוץ לארץ ומותקן לקיום טקסים רשמיים בתוכו. גם לו מבנה משולש.
בשטח הנמל נמצא גם טרמינל לטיסות פרטיות.
במרכז שטח הנמל, בצמוד לטרמינלים הציבוריים ומול הטרמינל המלכותי, ניצב מסגד הנמל. כיפתו העגולה מתנשאת לגובה של 40 מטרים. שטח המסגד (בשני מפלסים) הוא 5,800 מטרים מרובעים. הוא יכול להכיל 5,000 מתפללים וברחבה שלידו יש מקום ל-5,000 נוספים. בצד המסגד ניצב מינרט בגובה של 39 מטרים. הטרמינל המלכותי מחובר למסגד במעבר טקסי באורך של 390 מטרים.
בסמוך למסגד נמצא מגדל הפיקוח של הנמל, שגובהו 81 מטרים.
בצמוד לטרמינלים ולמסגד נמצאים שני חניונים ובהם מקומות חנייה לכ-11,600 כלי רכב.
בשטח הנמל יש צמחייה בשטח כולל של 550 דונם ובה עצים וצמחים אחרים, שנבחרו בשל עמידותם לאקלים היבש השורר באזור.
בנמל מתבצעת תוכנית פיתוח המיועדת להעלות את קיבולתו מ-12 מיליון נוסעים בשנה ל-35 מיליון. במסגרתה יושמש בו הטרמינל הרביעי וייבנה טרמינל חמישי. כמו כן יחובר הנמל למערכת הרכבת התחתית של ריאד, הצפויה להתחיל בפעולתה ב-2019.
נמל התעופה נכלל ברשימת האתרים לנחיתות חירום של מעבורות החלל האמריקאיות.
מזרקה בנמל התעופה
המסגד בנמל התעופה. מימין נראה מגדל הפיקוח
מראה תקרת אחד הטרמינלים
מזכיר ההגנה של ארצות הברית רוברט גייטס מגיע לנמל התעופה, 6 באפריל 2011
אחת מהמעליות בנמל התעופה
הערות שוליים

↑  מקור: http://www.globalsecurity.org/space/facility/sts-els.htm.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552524705171  LCCN: n79118869  VIAF: 130176468   WorldCat (עם VIAF): 130176468
נמל התעופה הבין-לאומי ריו דה ז'ניירו-גאליאו

נמל התעופה הבין-לאומי ריו דה ז'ניירו-גאליאו אנטוניו קרלוס ז'ובים (בפורטוגזית: Aeroporto Internacional do Rio de Janeiro-Galeão Antonio Carlos Jobim), הידוע בשמו המקורי נמל התעופה הבין-לאומי גאליאו, הוא נמל התעופה הראשי של מטרופולין ריו דה ז'ניירו שבברזיל. בשנת 1999 נקרא הנמל על שם המוזיקאי הברזילאי, אנטוניו קרלוס ז'ובים, שנמל התעופה מוזכר בשירו "Samba do avião".
שטח הנמל הוא הגדול ביותר בברזיל. בשנת 2013, דורג השדה במקום השני במדינה על פי תנועת הנוסעים, ורביעי בנפח המטענים העוברים בו.
הנמל משמש גם כבסיס טיסה של חיל האוויר הברזילאי.
תולדות הנמל

ב-10 במאי 1923 נפתח בית ספר לטיסה של חיל האוויר הברזילאי סמוך לחוף גאליאו שבאי גוברנדור. בשנת 1941, הפך בית הספר לבסיס טיסה של החיל, המסלול הורחב, ונבנו טרמינל ומחסנים.
ב-22 באוגוסט 1942 הכריזה ברזיל מלחמה על מדינות הציר, ובעלות הברית החלו להשתמש בשדה התעופה לפעולות צבאיות הקשורות למלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, גבר העומס בנמל התעופה סנטוס-דומונט שבעיר, וטיסות בינלאומיות הופנו לבסיס חיל האוויר גאליאו. ב-1 בפברואר 1952 נפתח טרמינל הנוסעים החדש שהוקם מול בסיס הטיסה, מעברו השני של המסלול. טרמינל זה היה בשימוש אזרחי עד לשנת 1977, ומשמש כיום את טיסות הנוסעים של חיל האוויר. טרמינל המטענים הוקם בסמוך, ורחבת החניה של מטוסי המטענים נמצא סמוך לו.
בשנת 1972 הועבר הזיכיון להפעלת הנמל לידי הסוכנות הממשלתית Infraero, שתפקידה ניהול שדות התעופה בברזיל.
בין שנת 1976 ל-1982, ביצעה חברת התעופה אייר פראנס טיסות מנמל התעופה שארל דה גול לגאליאו דרך דקר בירת סנגל באמצעות מטוס הדגל שלה, הקונקורד.
ב-20 בינואר 1977 נחנך בית נתיבות חדש, הידוע כיום כטרמינל 1.
ב-1985 נפתח בנמל התעופה הבינלאומי סאו פאולו-גוארוליוס מסלול ארוך, שאפשר למטוסים כבדים להמריא ולנחות בו. פתיחת המסלול בסאו פאולו גרמה לחברות תעופה זרות ומקומיות לעבור אליו, וכתוצאה מכך חווה גאליאו ירידה חדה במספר הנוסעים העוברים בו. ממשלת מדינת ריו דה ז'ניירו עשתה מאמצים להשיב לגאליאו את הבכורה, ומשנת 2004 החל מספר הנוסעים העוברים בנמל לעלות.
בשנת 1991 שופץ טרמינל 1, במסגרת ההכנות לפסגת כדור הארץ שהתקיימה בשנת 1992 הקיבולת השנתית הוגדלה ל-7.5 מיליון, וכן נפתח טרמינל 2 החדש ביולי 1992.
על מנת לזרז את שיפוץ והרחבת הנמלים, אושרה בשנת 2011 תוכנית למכירת מספר שדות תעופה במדינה לחברות פרטיות. בנובמבר 2013, אישרה ממשלת ברזיל את החכרת הנמל לחברה משותפת השייכת לקונצרן הברזילאי Odebrecht‏ (60%) ולחברה הסינגפורית צ'נגי איירפורט גרופ (40%), משנת 2014 ועד לשנת 2039, תמורת 19 מיליארד ריאל ברזילאי.
באוגוסט 2009 הודיעה Infraero, כי הקציבה לשיפוץ הנמל לקראת מונדיאל 2014 ואולימפיאדת 2016, סכום של 819 מיליון ריאל ברזילאי. במסגרת השיפוצים, חודש טרמינל 1 בעלות של 314.9 מיליון ריאל, חודש טרמינל 2 בעלות 284.0 מיליון ריאל, ונבנתה רחבת חניה נוספת בעלות של 220 מיליון ריאל.
ראו גם

טיסה 447 של אייר פראנס
הערות שוליים

↑  Samba do Avião באתר lyricalbrazil.com,‏ 11 ביוני 2012
יעדים בינלאומיים, 2013
נחל זבד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  כ־3.5 ק"מ
 גובה מוצא הנהר:  כ־1000 מטרים
 שפך:  נחל כזיב 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) נחל זבד(למפת אצבע הגליל רגילה) נחל זבד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל זבד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל זבד
 
נחל זבד הוא נחל אכזב בשמורת הר מירון שבגליל העליון. אורכו כ־3.5 קילומטרים.
תוואי הנחל

מוצא הנחל ממוקם בין הר זבד להר בר יוחאי שגם הוא ברכס מירון, כ־1.3 קילומטרים מדרום לפסגת הר מירון, בגובה של כ־1000 מטרים מעל פני הים. בהמשך הוא זורם בין הר חסד להר עפאים. במרחק של כ־700 מטרים מצפון למועצה המקומית בית ג'ן, ובגובה של כ־710 מטרים מעל פני הים, הנחל נשפך לנחל כזיב.
הנחל מתחיל ליד חורבת זבד בין שטחים חקלאיים של חקלאים דרוזים מבית ג'ן.
| נחלי הגליל |
| --- | --- | --- |
| הגליל העליון | נחל עמוד • נחל עכברה • נחל אביב • נחל גוש חלב • נחל דישון • נחל חצור • נחל יראון • נחל מורן • נחל מחניים • נחל מירון • נחל נריה • נחל צבעון • נחל ראש פינה • נחל רבי ינאי • נחל פשחור • נחל סתר • נחל חנניה • נחל ליבנים • נחל הוזים • נחל שכוי • נחל שמאי • נחל חוקוק • נחל רזים • נחל עצבונית • נחל חלב • נחל עלמון • נחל קציון • נחל ברעם • נחל בן זמרה • נחל מרות • נחל פרוד • נחל עפאים • נחל פקיעין • נחל זבד • נחל זווית • נחל ברתות • נחל חירם • נחל אדמונית • נחל שפנים • נחל זוך • נחל יצהר • נחל אזהב • נחל דלתון • נחל סוד • נחל בר יוחאי • נחל בירנית • נחל משמש • נחל מתת • נחל שרך • נחל בצת • נחל חניתה • נחל נמר • נחל גליל • נחל מצובה • נחל שעל • נחל אשחר • נחל נחת  • נחל יסף • נחל כזיב • נחל מרווה • נחל מירב • נחל אשרת • נחל געתון • נחל ביריה |  |
| הגליל התחתון | נחל אבליים • נחל אדמי • נחל ארבל • נחל גדורה • נחל דנה • נחל השבעה • נחל חילזון • נחל חרוד • נחל יבנאל • נחל ימה • נחל יששכר • נחל כבול • נחל נהלל • נחל נון • נחל ציפורי • נחל צלמון • נחל שונם • נחל שיזפים • נחל שכניה • נחל שרונה • נחל תבור • נחל קנקן • נחל כמון • נחל חזון • נחל שבע • נחל הארי • נחל ממלח • נחל אוזנית • נחל סביונה • נחל נמרים • נחל מזגה • נחל עקב • נחל חמוד • נחל אזנות • נחל קשת  • ואדי אל-חסין • נחל מורסן • נחל נעיאל • נחל סח'נין • נחל שגב • נחל תמרה • נחל חנינה • נחל צוף • נחל עביד • נחל חנה • נחל שזור • נחל יפתחאל • נחל סרגונה • נחל זורעים • נחל שובב • נחל פוריה • נחל חרצית • נחל צידתה • נחל אלות • נחל ברית • נחל תולע • נחל יחמי • נחל גבול • נחל צבאים • נחל זיקה • נחל גבע • נחל נעורה • נחל עכין • נחל רכש • נחל כוכב • נחל סליל • נחל הקוסמת • נחל אוכל • נחל קיש • נחל יזיר • נחל ברק בן אבינעם • נחל קמה • נחל חמוד • נחל עין דור • נחל דבורה • נחל שומר |  |
| אצבע הגליל | נחל דן • נחל שניר • נחל חרמון • נחל עיון • נחל קדש • נחל משגב • נחל השומר • נחל מרגליות • נחל קורן |  |
| הגליל המערבי | נחל שרך • נחל בצת • נחל געתון • נחל יחיעם • נחל שעל • נחל יסף • נחל כזיב |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נחל מור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 שפך:  ים המלח 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) נחל מור(למפת צפון הנגב רגילה) נחל מור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל מור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל מור
 
נחל מור הוא נחל אכזב בדרום מדבר יהודה. ערוציו יורדים כמניפה על פני גבעות רום השוליים המזרחיים וממשיך דרך מצוקי ההעתקים בנקיק סלעי קצר. בקצה הנקיק נוחתים המים בתקופת שיטפונות החורף במפל ברום של כ-100 מטרים אל נחל רחף.
כביש 90 חוצה את הנחל.
ראשיתו של מעלה מור, מעלה תלול ליד מפער הנחל. מכאן ניתן לגשת בקלות אל ראש הנקיק, הנמצא מעל המפל. במפל נחל מור מקנן בז נודד.
הערות שוליים

1 2  ספי בן יוסף, מדריך ישראל החדש: מדבר יהודה ובקעת ים המלח, כרך 13, ירושלים: כתר, 2001, עמ' 172
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נחל לטאות

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  כ־5.5 ק"מ
 גובה מוצא הנהר:  כ־580 מטרים
 שפך:  נחל צאלים
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) נחל לטאות(למפת צפון הנגב רגילה) נחל לטאות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל לטאות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל לטאות
 
נחל לטאות הוא נחל אכזב במדבר יהודה. אורכו כ־5.5 קילומטרים.
תוואי הנחל

מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־580 מטרים מעל פני הים, במרחק של כשבעה קילומטרים מדרום־מזרח להר עמשא. הוא זורם דרומה. כשלושה קילומטרים מצפון־מערב לערד, בגובה של כ־470 מטרים מעל פני הים, הוא נשפך לנחל צאלים, אשר נשפך בסופו אל ים המלח.
בקצה הדרומי של תוואי הנחל ממוקם בסיס בא"ח נח"ל, בו מוכשרות מספר יחידות כמו שלדג, 669, פלס"ר שריון ושייטת 13.
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סולנודון קובני

| סולנודון קובני |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אוכלי חרקים
משפחה:: סולנודוניים
סוג:: סולנודון
מין:: סולנודון קובני
שם מדעי
 Solenodon cubanus ‏פטרס, 1861
תחום תפוצה


סולֶנודון קובני (שם מדעי: Solenodon cubanus) הוא מין של אוכל חרקים ממשפחת הסולנודונים. המין הגדול ביותר במשפחתו ובסדרתו. הוא אנדמי לאי קובה שבאיים הקריביים.
מאפיינים

אורכו של הסולנודון הוא 41–55 ס"מ, ומשקלו עד 1 ק"ג. הוא הגדול שבאוכלי החרקים, והוא מזכיר במראהו את הטנרקיים. הוא בעל פרווה חמה ושעירה, ראש גדול עם חוטם מגודל ורדרד ועירום משיער, זיפי שפם בקצה החוטם, וזנב ארוך ורוד וחסר שיער. הוא מצוי הן על הקרקע והן על העצים.
הוא פעיל בלילה ויוצא לרחרח ביעילות אחר מזונו, הכולל פירות, שורשים, פירות יער וחרקים. עם זאת, בזכות טפריו וארסו החזק הוא יכול לטרוף גם לטאות, עופות קטנים וגוזלים ואפילו מכרסמים קטנים. הסולנודון אגרסיבי ויתקוף גם סולנודונים מסיגי גבול.
הסולנודון, שהוא אנדמי לקובה, נפגע מאוד מפעילות האדם וגם מהבאת מינים פולשים טורפים כגון נמייה אסייתית קטנה לאי.
נטליה גונצ'רובה

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1881 (יוליאני) Nagaevo-Karbonier, רוסיה 
 פטירה:  17 באוקטובר 1962 (בגיל 81) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Наталья Сергеевна Гончарова 
 מקום קבורה:  בית הקברות של איברי-סיר-סן 
 מקום לימודים:  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה 
 תקופת הפעילות:  1901–1962 (כ־61 שנים) 
 זרם באמנות:  ריוניזם, פוטוריזם 
 בן או בת זוג:  מיכאיל לריאונוב (1955–?) 
 
נטליה גונצ'רובה (ברוסית: Ната́лья Гончарова;‏ 3 ביולי 1881 – 17 באוקטובר 1962) הייתה אמנית אוונגרד רוסית, ציירת, מעצבת תלבושות, סופרת, מאיירת ומעצבת תפאורה. בן זוגה לכל החיים היה אמן האוונגרד הרוסי מיכאיל לריאונוב. היא הייתה חברה מייסדת ב"קבוצת נסיך יהלום" (1909–1911), שהייתה קבוצת אמנים שהציגו עצמאות רדיקלית לראשונה במוסקבה, וב"קבוצת זנב חמור" שהייתה רדיקלית יותר (1912–1913). היא גם הייתה חברה בתנועת האמנות הגרמנית "הפרש הכחול". נולדה ברוסיה, עברה לפריז ב-1921 והתגוררה בה עד מותה.
הציור שלה השפיע רבות על האוונגרד ברוסיה. תערוכותיה שהתקיימו במוסקבה ובסנקט פטרבורג (1913 ו-1914) היו התערוכות הראשונות לקידום סגנון אמנות "חדש". בתקופה שלפני המהפכה הרוסית, שבה ציור דקורטיבי ואייקונות היו מקצוע בטוח, הגישה המודרנית שלה הייתה בעייתית.
קורות חיים > ראשית חייה

נטליה סרגייבנה גונצ'רובה נולדה ב-3 ביולי 1881 בנגאיבו (במחוז טולה). אביה, סרגיי מיכאילוביץ' גונצ'רוב, היה אדריכל ובוגר המכון היוקרתי של מוסקבה לציור, פיסול ואדריכלות. גונצ'רובה הייתה נינה של המשורר הרוסי אלכסנדר פושקין.
משפחתה הקרובה הייתה משכילה וראתה עצמה ליברלית פוליטית. אביה בנה ועיצב את הבית בו גדלו נטליה ואחיה אפנסיי. גידול וחינוך שני הילדים הופקד בידי אמם וסבתם. עד מהרה עברה גונצ'רובה למוסקבה (בשנת 1892) כדי ללמוד בגימנסיה וסיימה ב-1898. היא ניסתה כמה מסלולי קריירה (זואולוגיה, היסטוריה, בוטניקה ורפואה), לפני שהחליטה על פיסול.
השכלה מקצועית

גונצ'רובה התקבלה למכון לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בסתיו 1901, שם למדה פיסול אצל פאבל טרובטסקוי, שהיה קשור לתנועת מיר איסקוסטבה ("עולם האמנות"). ב־1903, החלה להציג בסלונים רוסיים גדולים, ובשנים 1903–1904 זכתה במדליית כסף לפיסול. במכון מוסקבה פגשה סטודנט עמית בשם מיכאיל לריאונוב, ולא עבר זמן רב עד שהם החלו לחלוק סטודיו ומרחב מחיה.
בסוף המאה ההפרדה המגדרית במוסדות האמנות הרשמיים לא יושמה עוד, אך עדיין נשללה מנשים הזכות לקבל את הדיפלומה בסיום. היא פרשה ממכון מוסקבה בשנת 1909, לטובת שיעורים באולפנים של איליה משקוב ואלכסנדר מיכאילובסקי, שם יכלה ללמוד ציור עירום גברי ונשי. בשנת 1910, מספר תלמידים גורשו מכיתת הדיוקן של קונסטנטין קורובין בשל חיקוי הסגנון של המודרניזם האירופי ביניהם היו גונצ'רובה, לריאונוב, רוברט פלק, פיוטר קונצ'לובסקי, אלכסנדר קופרין ואיליה משקוב.
השכלה מקצועית > השתתפות בתנועות אוונגרד > קבוצות "נסיך יהלום" ו"זנב חמור"

התלמידים שנדחו מכיתותיו של קורובין, ואחרים, הקימו עד מהרה את קבוצת המציגים העצמאית הרדיקלית הראשונה של מוסקבה, "נסיך יהלום", שנקראה כך על ידי לריונוב. זהו שם פרובוקטיבי למדי.
התערוכה הראשונה של הקבוצה (דצמבר 1910–1911) כללה ציורים פרימיטיביסטיים וקוביסטים של גונצ'רובה. הקבוצה התפצלה ב-1912 כדי ליצור את הקבוצה הפרובוקטיבית יותר, "זנב חמור". בתערוכה הראשונה של הקבוצה האחרונה (מרץ–אפריל 1912) שאורגנה על ידי לריונוב, הוצגו יותר מחמישים מציוריה. גונצ'רובה שאבה השראה לפרימיטיביות מאיקונות רוסיות ואמנות עממית, הידועה גם בשם לובוק. קבוצת זנב החמור נתפסה כפרישה מכוונת מהשפעת האמנות האירופית והקמת בית ספר רוסי עצמאי לאמנות מודרנית. התערוכה הייתה שנויה במחלוקת, והצנזור החרים את יצירתה של גונצ'רובה בנושא דתי "האוונגליסטים" (1910-1911), וראה בה חילול השם. בין השאר משום שהיא ערבבה דימויים קדושים וחילוניים, וגם מאחר שהיה טאבו לנשים לצייר אִיקוֹנוֹת.
השכלה מקצועית > השתתפות בתנועות אוונגרד > פוטוריזם וריוניזם רוסי

השפעתו של הפוטוריזם הרוסי ניכרת בציורים המאוחרים של גונצ'רובה. היא התחילה בציור אִיקוֹנוֹת ובפרימיטיביות של אמנות עממית רוסית אתנית, אך עד מהרה החלה לערבב אלמנטים קוביסטים ופוטוריסטיים ביצירתה, מה שהוביל לתחילתו של הקובו-פוטוריזם. ברוסיה, היא התפרסמה בזכות עבודתה בסגנון זה, כמו בציור "רוכב אופניים". ב-1911 היא ולריונוב פיתחו את הריוניזם, והפיקו ציורים רבים בסגנון זה. כמנהיגים של הפוטוריסטים הרוסים, הם ארגנו ערבי הרצאות פרובוקטיביים בדומה לעמיתיהם האיטלקים. גונצ'רובה עסקה גם בעיצוב גרפי – כתיבה ואיירה מספר ספרים אוונגרדיים.
השתתפותה בתערוכות לפני מלחמת העולם הראשונה היוותה כר לשילוב באוונגרד של מוסקבה בין המודרניזם המערבי-אירופי והמסורת המזרחית. באחד הראיונות שלה, היא אמרה שהיא קיבלה השראה מפיקאסו, לה פוקונייה ובראק.
השכלה מקצועית > סוף קריירה ומוות

גונצ'רובה הייתה חברה בקבוצת "הפרש הכחול" האוונגרדית מיום היווסדה ב-1911. ב-1915 החלה לעצב תלבושות ותפאורות לבלט בז'נבה. בשנת 1915 היא החלה לעבוד על סדרה של עיצובים לבלט שהוזמן על ידי סרגיי דיאגילב. כמו כן, הייתה מעורבת בפרויקט, שעבורו הוזמן איגור סטרווינסקי להלחין את הפרטיטורה, אך הבלט מעולם לא הוצג.
יחד עם לריונוב היא עזבה את רוסיה ונסעה לפריז ב-29 באפריל 1914. באותה שנה עיצבה תלבושות ותפאורות לבכורה של הבלט הרוסי בפריז של דיאגילב. גונצ'רובה ולריונוב שיתפו פעולה בארבעה אירועים בפריז שבהם היו מעורבים אמנים רוסיים, מתחומים שונים.
בין 1922 ל-1926, יצרה גונצ'רובה עיצובי אופנה עבור חנויות עילית בפריז. עיצובי השמלות הרקומות העשירות שלה הושפעו מאוד מאמנות עממית רוסית, פסיפסים ביזנטיים ועבודותיה עבור הבלט הרוסי. בהשפעת סגנונות האמנות בפריז, סגנונה עבר מהקוביזם והתקרב לנאו-קלאסיציזם.
בשנת 1938 הפכה גונצ'רובה לאזרחית צרפתית.
ב-2 ביוני 1955, ארבע שנים לאחר שלריונוב לקה בשבץ מוחי, שני האמנים נישאו בפריז כדי לשמור על זכויות הירושה שלהם.
גונצ'רובה הייתה הראשונה מבני הזוג שמתה, שבע שנים מאוחר יותר, ב-17 באוקטובר 1962, בפריז לאחר מאבק בדלקת מפרקים שגרונית.
נימרוז

| --- | --- |
גמלים במדבר בנימרוז
גמלים במדבר בנימרוז
 מדינה / טריטוריה:  אפגניסטן אפגניסטן
 בירת המחוז:  זרנג'
 שפה רשמית:  פשטו, דארי
 שטח:  41,356 קמ"ר
 גובה:  610 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  156,600
 קואורדינטות:  31°00′N 62°30′E﻿ / ﻿31°N 62.5°E﻿ / 31; 62.5 
 אזור זמן:  UTC+4:30
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נימרוז (בפרסית/דארי: ولایت نیمروز, בפשטו: نيمروز ولايت) הוא מבין 34 מחוזות אפגניסטן. המחוז ממוקם בדרום אפגניסטן וגובל במחוזות פארה מצפון והלמנד ממזרח כמו גם בגבולות בינלאומיים עם מחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן באיראן ומחוז בלוצ'יסטן בפקיסטן. נימרוז הוא מבין המחוזות המדבריים יותר של אפגניסטן ובכללו מאוכלס בדלילות יחסית עם 156,600 איש בלבד.
גאוגרפיה

הטופוגרפיה של המחוז היא שטוחה ברובה עם שטח מדברי ניכר. אגם מרכזי, המון סאברי ממוקם בנפת קאנג, בדרום המחוז ומשמש בתור מקור המים המרכזי של המחוז כמו גם בתור נווה מדבר. עיר הבירה המחוזית היא זרנג' הגובלת עם איראן. העיר נמצאת בגובה של 476 מטר מעל פני המים ואוכלוסייתה 49,851, לערך שליש מכלל אוכלוסיית המחוז.
אוכלוסייה

לאורך העשור השני של המאה ה-21, פליטים בלוצ'ים שנלחמו על עצמאותם מפקיסטן וגורשו בידי הכוחות המזוינים של פקיסטן, ברחו ומצאו מקלט במחוז נימרוז, מה שהגדיל את אוכלוסיית המחוז מ-118,000 ל-156,000 איש בתוך פחות מעשור.
המושל המחוזי מוחמד סמיאללה קיבל את תואר ההנדסה שלו מאוניברסיטת קאבול. לטענתו, אין לו שום זיקה פוליטית. הוא מונה למושל על ידי אשרף גאני אחמדזאי במאי 2016. לממשלה האפגנית ישנה החזקה יציבה יחסית על המחוז ופעולות הטליבאן נראות לרוב בצפון המחוז, בקירוב למחוז הבעייתי והלא יציב פראה.
אוכלוסייה > ביטחון

ההשפעה של איראן במחוז גבוהה. סכסוכים מתמידים סביב מקורות מים ותמיכה חשאית בטליבאן מצד גורמים פקיסטנים החמירו את המתיחות הקיימת במחוז. כאמור רוב ההתנגשויות נגד ארגוני הטרור מתרחשות בצפון המחוז. ישנה פעילות מועטת של אל-קאעדה כמו גם ארגונים המפוצלים מהטליבאן עצמו. רוב הנפות במחוז מסווגות כמחלוקות בין כוחות, למעט נפת בירת המחוז, זרנג', שמסווג תחת שליטה ממשלתית לגמרי.
65 אירועים הקשורים למורדים התרחשו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 1.1 אירועים בשבוע). דוגמאות לתקריות כוללות פעולות צבאיות נגד אל-קאעדה ותקיפות אוויריות נגד הטליבאן ומפעלי הייצור הנרקוטיים שלהם בכשרוד, שכן ישנה תעשיית אופיום במחוז. כן דווח על עימותים מזוינים בין כוחות הביטחון האפגניים לטליבאן בצפון המחוז. כמו כן דווח על תקיפה של טליבאן במחסומים משטרתיים אפגנים. דווח על 82 נפגעים אזרחיים (18 הרוגים ו-64 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 45 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר על ירידה של 17% בהשוואה לשנת 2017.
בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019 נעקרו 86 אנשים ממחוז נימרוז. באותה תקופה עקרו 617 אנשים למחוז נימרוז עקב השקט היחסי בתוכו. השפעה נוספת על האוכלוסייה האזרחית כוללת, למשל, מחסומי טליבאן לגביית מיסים על כלי רכב הנושאים סחורות. באוקטובר 2018 דווח גם על חסימות דרכים בידי מורדים להשפעה על הבחירות המחוזיות. כמו כן מדווחים על התקפות טליבאן נגד פרויקט ממשלתי לבנות סכר.
חלוקה מנהלית

מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז נימרוז ואוכלוסייתן.
צ'האר בורג'כ – 8,080
צ'חאנסור – 11,165
גנג – 13,514
ח'אש רוד – 35,381
זרנג' – 49,851
ראו גם

בלוצ'ים
פראה (מחוז)
מפת נפות נימרוז
נמיית מרש

| נמיית מרש |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: נמייתיים
סוג:: Atilax 
מין:: נמיית מרש
שם מדעי
 Atilax paludinosus ‏קיוויה, 1829
תחום תפוצה


נמיית מרש הקרויה גם נמיית ביצות או נמייה מיימית וגם אטליקס הביצות (שם מדעי: Atilax paludinosus) היא מין של נמייה גדולה החיה באפריקה הטרופית ומהווה מין יחידי בסוגו. כפי שמשתמע משמה היא חיה בעיקר באזורי ביצות ואזורים מוצפים והיא מותאמת לחיי מים.
מאפיינים

זוהי נמייה גדולה שאורכה 44–62 ס"מ ומשקלה 2-5.5 ק"ג. היא בעלת פרווה גסה חומה-שחורה וזנב עבה. כפות רגליה מכוסות בקרומי שחייה והציפרוניים שטוחות מעט. יש לה שיניים חזקות מהרגיל כדי לפצח שריונות של יצורי מים כמו סרטנים וחלזונות.
הנמייה חיה בטבע בערבות אפריקה ובביצות והשטחים המוצפים לידם ולעיתים גם בצמחייה צפופה כמו בשטחי גומא. היא טורפת ואוכלת דגים, סרטנים, זחלי חרקים, חלזונות ויונקים קטנים.
היא נפוצה בטבע ואינה בסכנת הכחדה ולעיתים כמה שבטים מקומיים מאלפים אותה. היא יכולה לחיות עד 17 שנים בטבע.
הערות שוליים

↑  נמיית מרש באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  לקסיקון דביר לזואולוגיה מאת מנחם דור עמוד 41
| נמייתיים |
| --- | --- | --- |
| נמיית מרש (סוג ומין יחיד) | נמיית מרש |      |
| נמייה עבת-זנב | נמייה עבת-זנב • נמיית ג'קסון • נמייה שחורת-כפות |      |
| קוסימן | קוסימן אלכסנדר • קוסימן אנגולי • קוסימן מצוי • קוסימן שטוח-ראש |      |
| נמייה צהובה (סוג ומין יחיד) | נמייה צהובה |      |
| דולוגל הסוואנה (סוג ומין יחיד) | דולוגל הסוואנה |      |
| נמייה דקה | נמייה דקה אנגולית • נמייה דקה סומאלית • נמייה דקה אפורה • נמייה דקה שחורת-זנב |      |
| נמייה ננסית | נמייה ננסית אתיופית • נמייה ננסית מצויה |      |
| נמייה | נמייה קצרת-זנב • נמייה הודית אפורה • נמייה הודית חומה • נמייה מצויה • נמייה אסייתית קטנה • נמייה הודית קטנה • נמיית הצווארון • נמיית רודי • נמייה מפוספסת-צוואר • נמיית הסרטנים |      |
| נמייה לבנת-זנב (סוג ומין יחיד) | נמייה לבנת-זנב |      |
| נמייה ליבראית (סוג ומין יחיד) | נמייה ליבראית |      |
| נמייה ארוכת-אף (סוג ומין יחיד) | נמייה ארוכת-אף |  |
| נמייה מפוספסת | נמייה מפוספסת גמביאנית • נמייה מפוספסת מצויה |  |
| נמיית סלווס (סוג ומין יחיד) | נמיית סלווס |  |
| נמיית מלר (סוג ומין יחיד) | נמיית מלר |  |
| סוריקטה (סוג ומין יחיד) | סוריקטה |  |