stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קוואי
ערים מרכזיות > העיירה האנאלי

העיירה האנאלי היא עיירה קטנה מערבית לפרינסוויל השוכנת במפרץ בצורת חצי סהר. לחוף המפרץ נבנה בשנת 1892 מזח מעץ הנחשב אתר היסטורי. בסביבות שנת 1900, החל להיבנות מזח מבטון, ארוך יותר שבנייתו הסתיימה בשנת 1912. המזח החדש נבנה במטרה לענות על צורכי תעשיית האורז ששגשגה במקום והייתה אחד מאזורי גידול האורז העיקריים בהוואי. במשך השנים הפך המזח למקום מפגש מועדף על תושבי המקום המגיעים אליו כדי לדוג, לשחות ולהשמיע מוזיקה, ופרסומו בעולם הגיע עם צילום הסרט ״דרום האוקיינוס השקט״ (״South Pacific״).
בראשיתה, הייתה האנאלי כפר מאוכלס ומשגשג, ומלכי הוואי קמהאמהה הרביעי ודוד קאלאקאואה אהבו לשהות בה. תושבי הכפר גידלו טארו,  בננות, פירות לחם, בטטה קוקוס וקנה סוכר. בתחילת המאה ה-20, עברו מגדלי קנה הסוכר לגידול אורז במישור החוף של הכפר, וטחנת האורז במקום היא הטחנה היחידה שנותרה בהוואי ומשמשת כמוזיאון חקלאי.
בעיירה, קיימים אתרים היסטוריים נוספים כמו בית המיסיון Waiʻoli וכנסיית Huiʻia Waiʻoli, בהם מוצג לציבור הרחב אורח חיי המסיונרים בשנות ה-30 של המאה ה-19, אך גם גלריות לאמנות עכשווית. למרכז הקהילתי בעיירה נוהגים להגיע תושבי המקום ומבקרים רבים, בכדי להאזין לקונצרטים של יוּקולֶיְלִי אשר מתקיימים באופן קבוע באי. הקונצרטים הללו מהווים חלק מתרבות המוזיקה ההוואית.
תחבורה > אוויר

שדה התעופה המרכזי של קוואי הוא נמל התעופה ליהוי (LIH), הממוקם בדרום מזרח העיר. הנמל משתרע על 3,575.73 דונם (883.583 אקר) ומספק שירותי תעופה לטיסות פנימיות, טיסות בינלאומיות, טיסות מטען, וכן משמש כנקודת יציאה של מסוקים (מפעילי טיולים) וכו׳. בנמל שני מסלולים, מגדל פיקוח ומנחתי מסוקים.
הדרך הטובה ביותר לראות את כל האי קוואי היא לטוס במסוק.
תחבורה > ים

הנמל הראשי נאוויליווילי (Nawiliwili) נמצא בעיר ליהוי על חוף מפרץ נאוויליווילי. הוא ממוקם 3.2 ק"מ (2 מייל) דרומית מערבית לעיר, שטחו 82.96 דונם (20.5 אקר), רוחבו 469.39 מטר (1,540 רגל) ואורכו 594.36 מטר (1,950 רגל). הוא מוגן על ידי סלע ושובר גלים.
הנמל משמש את הספינות המבקרות באי. חטיבת הנמלים של מדינת הוואי מתחזקת ומפעילה את רציפי הנמל, וכן ספינות המביאות איתן משלוחים שונים. לנמל 3 רציפים ובנוסף רציף נוסף המשמש את משמר החופים של ארצות הברית.
תחבורה > יבשה

קוואי הוא אי עגול ונסללו בו מספר כבישים מהירים אשר שייכים לאגף הכבישים המהירים במחוז קוואי והם: כביש 570, כביש 540, כביש 51, כביש 50, כביש 550, כביש 580, כביש 56, כביש 583, כביש 5600, כביש 541. בנוסף חוצים את האי כבישים קטנים המקשרים בין העיירות והערים.
הכביש המהיר המרכזי העובר במזרח האי לאורך 3/4 מהיקפו הוא כביש מספר 56. תחילתו בעיירה האנאלי בצפון והוא ממשיך עד ליהוי בדרום. בהמשכו כביש מהיר מרכזי נוסף - כביש 50, מליהוי לוואימאה בחוף הדרומי. החוף הצפון - מערבי של קוואי אינו נגיש לכלי רכב בשל צוקי חוף נאפאלי.
חברת האוטובוסים בקוואי היא Kauaii Buss. באי קיימות גם שתי חברות מוניות מורשות מרכזיות: מוניות פונו וסיורי קוואי (Pono Taxi and Kauai Tours) וכן מוניות האנאלי (Taxi Hanalei).
אטרקציות > חופים, פארקים, קניונים, גנים, שבילים ומגדלור > צפון

חוף נאפאליחוף (Napali Coast) ופארק לאומי נאפאלי בחוף הצפוני של קוואי. אורכו של החוף הוא 5.18 מטר (17 מייל), נחשב אחד החופים המוכרים והיפים ביותר בעולם. בקו החוף צוקים ירוקים עצומים, הנושקים לחוף ומספקים נוף מחוספס של עמקים צרים ועמוקים המסתיימים בפתאומיות. הצוקים בעלי רכסים חדים מתנשאים מעל האוקיינוס השקט כאשר מפלי מים צונחים מהם אל העמקים הצרים. עדיין ניתן למצוא טרסות נרחבות עם חומות אבן בתחתית העמק שבו חיו תושבי האי וגידלו טארו. אפשר להשקיף עליהם משביל קאלאלאו, או ממקום מקלט חיות הבר הלאומי (Kilaueapoint). הגישה הבטוחה ביותר להגיע למקום ולראות את הנופים היא דרך הים או דרך האוויר. בתקופת הקיץ נערכים טיולי קיאקים מודרכים המגיעים אל הצוקים הנישאים. הפארק הוא מדברי, ועובר בו שביל קאלאלאו הנמשך לאורך 17.70 ק"מ (11 מייל). מסלול ההליכה בשביל עובר ב-5 עמקים מתחיל מחוף קיי (Ke'e) לחוף קאלאלאו, ממשיך לאורך חוף נאפאלי ועד לעמק קאלאלאו. בחופי האנהקאפיאי (Hanakāpīʻai) וקאלאלאו יורד השביל לגובה פני הים.
תצפית עמק האנאלי. מתצפית האנאלי, מעבר לכביש המהיר מפרינסוויל, ניתן לראות את הנהר המתפתל דרך שדות הטארו המוצפים ואת ההרים.
גני לימאהולי והשמורה (Limahuli Gardens) הם גן בוטני המהווה חלק מ"הגן הטרופי הלאומי״ (National (Tropical Botanical Garden המוקדש למחקר, שימור וחינוך על צמחים טרופיים. הגן הטרופי הלאומי מפעיל שני גנים בוטניים נוספים באזור פויפו. ניתן לראות בגן את החי והצומח המקומיים, אך גם צמחים שהובאו להוואי ממקומות אחרים, כאשר חלק מהמינים נמצא בסכנת הכחדה. המטרה של הגן ושימור לימאהולי היא שיקום אקולוגי ותרבותי של העמק. קיימות עדויות ארכאולוגיות המוכיחות שהעמק היה אחד היישובים המוקדמים ביותר בהוואי. בשנת 1997, הוענק לגן לימאהולי התואר "הגן הבוטני הטבעי הטוב ביותר", על שימוש בשיטות סביבתיות של מים, אדמה ושימור צמחים מקומיים. הגן נמצא מאחורי הר מקאנה והשביל העובר בגן מוביל לנקודת תצפית שממנה נשקף נוף פנורמי של חוף נאפאלי והאוקיינוס השקט. בתקופת החורף ניתן לצפות בלווייתנים.
מגדלור קילאואהמגדלור קילאואה (Daniel K. Inouye Kīlauea Point) שוכן בנקודה הצפונית ביותר של האי מאז שנת 1913, עדשתו מסוג Fresnel האירה את הדרך ליורדי הים. זהו אחד המגדלורים ההיסטוריים השלמים ביותר בארצות הברית, כאשר בשנת 1976 הופסקה פעולתו. כיום משמש המגדלור מקלט לחיות בר, והוא אחד המקומות הטובים ביותר באי שניתן לצפות בעופות ים כמו ציפור כף הרגל האדומה הידועה גם כסולה סולה (red-footed booby), ציפור הפריגטה הגדולה (great frigate bird), אלבטרוס לייסן (Laysan albatross), האווז הנדיר ביותר בעולם - אווז הוואי (Hawaiian goose). במים ניתן לזהות קבוצות של דולפינים ספינרים, לווייתני גבן, צבי ים ירוקים (green sea turtles) ועוד.
אטרקציות > חופים, פארקים, קניונים, גנים, שבילים ומגדלור > מזרח

חוף הקוקוס המלכותי. לאורך החוף קיימים 6 פארקי חוף: לידגייט (Lydgate) עם חול לבן המיועד בעיקר למשפחות, קאפא׳ה, וואיפולי (Waipouli), וואילואה, קיליאה (Kealia), ו-פליקו (Paliku) המכונה גם חוף החמור. רובם מציעים שירותים, מקלחות, מגרשי פיקניק ותחנות הצלה.
הרי נונו (Kauai's Nounou Mountain Range) נמצאים בצד המזרחי של קוואי, בין וואילואה לעיירה קאפא׳ה. אחד הרכסים מהרי נונו מכונה בשם ״ענק השינה״ (״Sleeping Giant״). שלושה שבילים חוצים את ההרים הללו כאשר אחד מהם עובר ב"ענק השינה״ דרך יער מוצל של עצים שונים ומגיע לנקודת תצפית על מזרח קוואי.
אטרקציות > חופים, פארקים, קניונים, גנים, שבילים ומגדלור > דרום

חוף פויפו, מחולק לשני מפרצים, כאשר מפרידה ביניהם רצועת חול צרה. בצד אחד מנמנמים על החוף כלבי ים נזיריים הנמצאים בסכנת הכחדה, והצד השני משמש את ציבור הרוחצים בים. החוף נחשב כחוף הפופולרי ביותר בצד הדרומי של האי. מולו נמצאים פארק חוף פויפו ומספר אתרי נופש. אזור הנופש של פויפו נחשב כאזור היבש ביותר באי. בפארק חוף Po'ipu Maha'ulepu, מול מלון שרתון ומול מסעדת Beach House ניתן להבחין בדג הלאומי של הוואי - נצרן רקטאנגולוס (בהוואית - humuhumunukunukuāpuaʻa) השוחה במימי האוקיינוס.
שביל מורשת קולואה. השביל עובר לאורך החוף הדרומי, דרך העיירות קולואה ופויפו. אורכו 16ק"מ (10 מייל) והוא מחולק ל-14 תחנות העוברות באתרים התרבותיים, ההיסטוריים והגאולוגיים החשובים של האזור.
אטרקציות > חופים, פארקים, קניונים, גנים, שבילים ומגדלור > מערב

קניון וואימאה (Waimea Canyon) ממוקם במערב האי ומשתרע לאורך 22.53 ק"מ (14 מייל). בצבעיו דומה ל״גרנד קניון״ - צבע הצוקים בו אדמדם. הסופר מרק טווין העניק לו את הכינוי ״הגראנד קניון של האוקיינוס השקט״. אפשר לסייר בפארק ברגל, באופניים ואף לטוס מעליו בהליקופטר. קיימות בו מספר נקודות תצפית, חנייה ושירותים. רשות התיירות של הוואי ממליצה להגיע לקניון ולבקר בו בזמן השקיעה.קניון וואימאה
הפארק הלאומי קוקי (Kokee State Park). ממוקם צפונית לקניון וואימאה ומגיעים אליו בנסיעה על כביש 550. הפארק משתרע על 4,345 דונם. גדלים בו סוגים רבים של צמחייה מקומית, והוא משמש בית למספר סוגי ציפורים הוואיות וחרקים. שבילי הליכה חוצים את הפארק, חלקם מובילים לנקודות תצפית על קניון וואימאה, אחרים עוברים ביערות גשם המובילים אל החוף הצפוני. בפארק קיים מוזיאון טבע.
פארק פוליהלה (Polihale State Park). ממוקם במערב האי באזור חם ויבש. הוא נמצא בקצה הכביש המהיר 50 וממנו ממשיכים לדרך עפר ארוכה ומשובשת ההופכת בתקופה של גשמים לבלתי עבירה. כדי להגיע לפארק יש להשתמש ברכבי שטח. אורכו 5.18 מטר (17 מייל) של חוף לבן ודיונות, וצומחים בו קקטוסים מדבריים. החוף מתאים לטיולים ארוכים ולשקיעות מרהיבות והקמפינג בו הוא באישור בלבד. אפשר לדוג ולשחות אך יש להזהר מזרמי המים החזקים ההופכים את השחייה במקום למסוכנת.
מוזיאונים

מוזיאון הומסטד גרוב: חדר ההסבה, והספרייה (Grov Farm Homestead)מוזיאון הומסטד גרוב (Grov Farm Homestead) הוא חוות קנה סוכר בעיר ליהוי ואחד ממטעי הסוכר המוקדמים ביותר הנחשב כאתר היסטורי. החווה משתרעת על פני 404.69 דונם (100 אקר). בשנת 1864 נרכשה על ידי ג׳ורג׳ וילקוקס (George N. Wilcox) שהיה בנם של מורים מיסיונרים, ובשנת 1978 הפכה למזיאון, המציג את אופן פעילותו של מטע סוכר בשנות ה-60 של המאה ה-19. המוזיאון שוכן בצד המערבי של העיר וכולל את המבנה הראשי של המטע המקורי, בית הבעלים, קוטג' אירוח, משרד ישן, ומחנה שבו גרו עובדי המטעים. הסיור במקום מוביל את המבקר בכל רחבי הנכס הכולל את בית וילקוקס הישן ואת בית עוזרת הבית הנמצא בין גנים טרופיים, מטעים ומדשאות.
מוזיאון קוואי בליהוי, נחשב כמוזיאון החשוב ביותר של האי לשימור חפצי הילידים בהוואי, תמונות היסטוריות והצגת עבודות האומנים של קוואי. המוזיאון נפתח לציבור בשנת 1960.
מוזיאון הטבע בפארק קוקי נותן סקירה כללית על הפארק וקניון וואימאה. התערוכות המוצגות בו מדגימות את האקלים השורר בפארק, את הצמחייה והצפורים החיות בשטח הפארק.
אמנות

פסל ג'יימס קוק מוצב בעיר ווימאה. הפסל הוא העתק של האנדרטה הניצבת בעיר הולדתו וויטבי באנגליה. הפסל עשוי סלע לבה ועליו שני לוחות. לוח אחד המתאר בתבליט את ספינותיו של קוק עם קבוצת ילידים הוואים ועל הלוח השני ישנו כיתוב המנציח את נחיתתו של קוק בשנת 1778 וגילוי איי הוואי.
אנדרטת הסוכר היא אחת מהתחנות במסלול המורשת של קולואה. האנדרטה הוזמנה מהפסל יאן גורדן פישר (Jan Gordan Fisher) על ידי ועדת אנדרטת הסוכר בהוואי הוקמה ונחנכה בשנת 1985. האנדרטה בנויה מבטון צורתה חצי עיגול פתוח משני צדדיו, המונח על אבן ריחיים ועליו פסל עשוי ברונזה המתאר את שמונה הקבוצות האתניות העיקריות שהביאו לשגשוג תעשיית הסוכר. הפסל נפתח מול שרידי ארובת האבן של טחנת הסוכר קולואה, שנבנתה ב-1841.
פנס האבן היפני בקאפא׳ה ניצב בקצה חוף קאפא'ה משנת 1987. הוא נבנה לראשונה בשנת 1911 והיה קבור ומרוחק מהעין שנים רבות. הפנס עשוי בטון יצוק וגובהו 4.5 מטר (15 רגל). הפסל הוא J.S. Teraoka, והאנדרטה הוצבה במטרה להנציח את מלחמת רוסיה-יפן של 1905 ולכבד את עלייתו של קיסר יפן טאישו בשנת 1912. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, הגיעו יפנים רבים לעבוד במטעי הסוכר והאנדרטה שימשה להם כתזכורת לתרבותם ולמולדתם. בשנת 1943 בשל האווירה האנטי יפנית שהייתה במהלך מלחמת העולם השנייה, נקבר הפנס בפארק, ונשכח עם הזמן. בשנת 1972 התגלה פנס האבן אך עברו למעלה מעשר שנים עד ששופץ. השיפוץ נעשה הודות למאמצי הקהילה המקומית והחברה ההיסטורית של קוואי, לאחר מכן הוצב במקומו הנוכחי.
סרטים שצולמו באי

באי קוואי צולמו למעלה מ-70 סרטים ותוכניות טלוויזיה. להלן חלק קטן מהם:
פארק היורה (Jurassic World,2015) צולם על ידי שפילברג;. שודדי התיבה האבודה (Raiders of the Lost Ark, (1981; דרום פסיפיק (1958,South Pacific); קינג קונג; (King Kong,1976); ששה ימים ושבעה לילות (1998,Six Days and Seven Nights); האי של גיליגן - סדרת טלוויזיה (1967-1963) (Gilligan’s Island); הוואי הכחולה (1961,Blue Hawaii); שודדי הקאריביים (2011,Pirates of the Caribbean); הצאצאים (The Descendants, 2011); אוואטר (Avatar, 2009); רעם טרופי (Tropic Thunder,2008); לילו וסטיץ׳ (Lilo & Stitch,2002).
ספורט

גולף. שני מגרשי הגולף המפורסמים ביותר בהוואי ובענף הגולף העולמי נמצאים בעיירה פרינסוויל. מגרש הגולף פרינס ומגרש הגולף מאקאי (Makai). שני מגרשים אלו תוכננו על ידי אדריכל הגולף רוברט טרנט ג'ונס Robert Trent )(Jones, Jr.
גלישת גלים. הגלישה בקאווי מיועדת עבור כל ציבור הגולשים. מתחילים יכולים לגלוש במפרץ האנלי או פויפו והגולשים המתקדמים יותר יוכלו לגלוש ב-Hanalei point או בפוליהלה (Polihale). הזמן הטוב ביותר לגלוש בקוואי הוא בחודשי החורף בין נובמבר לאפריל.
שדה הניסוי לשיגור טילים

בחלקו המערבי של האי, באזור המכונה "החולות הנובחים" (Barking Sands), נמצא אחד משדות הניסוי הגדולים והמתקדמים בעולם לירי טילים (PMRF - Pacific Missile Range Facility). זה אחד השדות הבודדים שבהם ניתן לנהל ניסויים מבוקרים המשלבים בו-זמנית צוללות, ספינות שטח, מטוסים, טילים "רגילים" וטילים בליסטים. הוא משמש את תוכניות ההגנה המרחבית (THAAD) של צבא ארצות הברית וכן תוכניות מערכת ההגנה מפני טילים בליסטיים
(Aegis Ballistic Missile Defense System) של הצי האמריקאי. אלו תוכניות לפיתוח והצטיידות ביכולת הגנה מטילים בליסטיים על ידי יירוטם במנגנון של "פגיעת גוף בגוף". בשנת 2009 נפרסו בשדה סוללות THAAD מבצעיות, כנגד האיום של טילים בליסטיים מצפון קוריאה.
ביאורים

↑  קודמתה לשירות מזג האוויר הלאומי היום
↑  עד היום מגדלים במקום את הטארו למרגלות ההרים
עז הבר

| עז הבר |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
סוג:: יעל
מין:: עז הבר
שם מדעי
 Capra aegagrus ‏ארקסלבן, 1777
תחום תפוצה


עז הבית
עז בר כרתית
עז הבר (שם מדעי: Capra aegagrus) הוא מין בסוג יעל שבמשפחת הפריים. עז הבר נחשבת לאבי עז הבית. אורך חייה נע בין 12 ל-20 שנים. עז הבר הוצעה בתור זיהוי לבעלי החיים המקראיים אקו וזמר.
מאפיינים פיזיים ומראה

אורך ממוצע של גוף עז הבר הוא 1.30 מטר וגובהו מטר אחד. צבעה חום-אפור עם כתמים שחורים על הרגליים, החזה והפנים. לזכר קרניים ארוכות שהולכות הצידה שאורכן עד מטר אחד. לנקבה יש קרניים קטנות והולכות לאחור שאורכן עד 20 סנטימטרים.
התנהגות ומזון

עז הבר היא בעל חיים צמחוני הניזון בעיקר מעלי עצים. היא מרבה לטפס ולדלג על צוקים והרים שמהווים מכשול לאויביה כמו הנמר. בנוסף ליכולתה לטפס על הרים רמים ותלולים היא מטפסת על עצים כדי להגיע לעלים שאינם נגישים עבורה מן הקרקע. עז הבר חיה בעדר המונה בין 5 ל-20 פרטים, המורכב מזכר יחיד ומספר נקבות עם הגדיים שלהן. לאחר שהזכר מזדקן מחליף אותו זכר צעיר וחזק יותר, והזכר הזקן עוזב את העדר וחי בבדידות או מצטרף לעדר זכרים.
עז הבר מתרבה בחודשי האביב. הזכר מרביע את נקבותיו, והן ממליטות בדרך כלל גדי אחד ולפעמים תאומים. גדי העזים נגמל מהנקה בגיל שישה חודשים. בניגוד לעופר השוכב ללא תזוזה מרבית היום גם כאשר אימו הולכת לאכול, גדי עזי הבר עוקב אחר אימו כמעט מיד אחרי שהוא נולד, בדומה לאפרוח. הנקבה מגיעה לבגרות מינית בין גיל שנה וחצי לשנתיים וחצי, ואילו הזכר מגיע לכך בהגיעו לגיל 3.5 שנים עד 4.
טקסונומיה ותפוצה

במין עז הבר קיימים כחמישה תת-מינים:
יעל בזואר (Capra aegagrus aegagrus)
יעל סינדי (Capra aegagrus blythi)
יעל צ'ילטאני (Capra aegagrus chialtanensis)
קרי-קרי או עז כריתית (Capra aegagrus cretica)
יעל טורקמני (Capra aegagrus turcmenica)
עז הבית (Capra hircus) – נחשבת כיום כמין נפרד.
לעז הבר תפוצה רחבה מאוד, החל באירופה וכלה באסיה. עז הבר מוגדר כמין שמצבו פגיע בשל תפוצתו היחסית מועטה, אולם תת-מינים מסוימים מוגדרים כמצויים.
עז הבר בישראל

עז הבר הייתה קיימת בארץ ישראל ונכחדה בזמן לא ידוע, ככל הנראה בגלל ציד, אובדן בתי גידול ותחרות עם העז המבויתת. החל בשנת 1975 הובאו לחי בר כרמל עזי בר כרתיות תמורת עדר של צבאים, במסגרת תוכנית להשבת החיות שנכחדו מן הארץ. במהלך השרפה בכרמל בשנת 1989 נספו בחי-בר חיות רבות שהיו כלואות בכלוביהן, אך זכרי עזי הבר בעלי יכולות הקפיצה קפצו מעל גדרותיהם ובכך ניצל חלק מהעדר. למרות זאת, מכיוון ש-18 פרטים מהעדר נספו, פרויקט ההשבה עוכב במספר שנים. כיום נמצא העדר בהר הכרמל, מדי שנה בתקופת הייחום אוכלוסיית הזכרים שברחו "קופצת לביקור" בכלוב עזי הבר במטרה להרביע את הנקבות ולאחר מכן חוזרת חזרה לטבע.
זיהוי עז הבר עם בעלי חיים מקראיים

במקרא ישנן מספר חיות שהוזכרו ככשרות ובתוכן נותרו לא מזוהות האקו והזמר. זהר עמר וגיא בוכניק מאוניברסיטת בר-אילן, במאמר משותף עם גיא בר-עוז מאוניברסיטת חיפה הציעו במחקר משנת 2003 לזהות את ה'אַקּוֹ' המקראי עם עז הבר או היעל הנובי. למעשה, מבחינת שיטת הזיהוי הקדומה, חיות אלו זהות. יתרה מזו, מינים אלו קרובים גנטית וניתן להכליא ביניהם בשבייה ולקבל בן כלאיים המכונה יעז. שרידי עז בר נמצאו רק באתר אחד מתקופת הברזל, תל כינרות, אך בשל הדמיון בינם ובין העז המבויתת, נותר ממצא זה לפי שעה בספק. הממצא היחיד המעיד בפסקנות על מינו של פרט הוא הקרניים, והללו נדירות באתרים ארכאולוגים. עם זאת, מין זה היה מצוי בנופי ארץ ישראל. שרידי עז הבר נמצאו באתרים פרהיסטוריים, טרם הופעת עז הבית, והוא נצפה בהרי מדבר סוריה עוד בראשית המאה העשרים.
החוקרים עמר ובר-עוז פרסמו מחקר עדכני יותר בשנת 2011, ולפיו ניתן לזהות את בעל החיים "זמר" (שאחרים מזהים כג'ירף) עם עז הבר, הנמנית בין החיות הכשרות המוזכרות במקרא.
הערות שוליים

↑  עז הבר באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  רשות שמורות הטבע, שמורת חי בר כרמל, באתר "סנונית".
↑  זהר עמר, רם בוכניק וגיא בר-עוז, "זיהוי החיות הטהורות שבמקרא לאור מחקר הארכאו-זואולוגיה", קתדרה 132, תשס"ט, עמ' 33–54
↑  צבי שיימן, ‏מחקר חדש: הג'ירפה איננה חלק מהחיות הכשרות, באתר "סרוגים", 13 ביולי 2011
| יעלים |
| --- | --- | --- |
| כבשי שור | כבשי שור |  |
| כבש המושק | כבש המושק |     |
| טאקין | טאקין |     |
| יעלים | יעלים |     |
| עבדקן הרעמה | עבדקן הרעמה |     |
| טאר ההימלאיה | טאר ההימלאיה |     |
| טאר ערבי | טאר ערבי |     |
| טאר נילג'ירי | טאר נילג'ירי |     |
| כבש | כבש ארגאלי • כבש מופלון • כבש הבית • כבש אוריאל • כבש גדול-קרניים • כבש דאל • כבש השלג |     |
| כבש כחול | כבש כחול מצוי • כבש כחול גמדי |     |
| יעל | יעל קווקזי מערבי • יעל קווקזי מזרחי • עז מבריגה • יעל איברי • יעל האלפים • יעל נובי • יעל סיבירי • יעל אתיופי • עז הבר (תת-מין: עז הבית) |     |
| צפירים | צפירים |     |
| צפיר | צפיר האלפים • צפיר הפירנאים |     |
| צפיר הקורדילרים | צפיר הקורדילרים |     |
| סרו | סרו יפני • סרו סומטרי • סרו סיני • סרו ההימלאיה • סרו אדום • סרו טאיוואני |  |
| גוראל | גוראל סיני • גוראל ההימלאיה • גוראל אדום • גוראל אמור |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553884005171  NKC: ph508895
מקאו ספיקס

| מקאו ספיקס |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: נכחד נכחד בטבע (EW) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
משפחה:: תוכיים
סוג:: Cyanopsitta
מין:: מקאו ספיקס
שם מדעי
 Cyanopsitta spixii ‏ואגלר, 1832
תחום תפוצה


פוחלץ של מקאו ספיקס במוזיאון הטבע של ברלין.
מקאו ספיקס או ארה ספיקס (שם מדעי: Cyanopsitta spixii) הוא מין תוכי יחידי בסוג Cyanopsitta, הקרוב למיני הארה. המין נחשב כמין נכחד בטבע החל משנת 2020.
תכונות פיזיות

תוכי זה גדול יחסית באורך 56 ס"מ בממוצע, עם משקל של 288 עד 316 גרם בממוצע (כשהזכרים יותר גדולים) ובעל מקור גדול, שחור ומעוקל המתאים לאכילת פירות וזרעים קשים והוא בעל נוצות כחולות וזנב ארוך, המשמשים לראווה. התוכי המבוגר ביותר בטבע הגיע לגיל 20 שנה, כשבשבי הגיע עד לגיל 34 שנה.
שם

המין קרוי על שם הביולוג הגרמני יוהאן בפטיסט פון ספיקס (אנ'), אשר תיאר את התוכי ביערות באהיה בצפון-מזרח ברזיל.
הכחדה ושיקום

תוכי זה חי עד העשור השני של המאה ה-21 ביערות וערבות השיחים של צפון-מזרח ברזיל. בעשור זה התמעטה אוכלוסייתו עד כדי הכחדה.
הכחדה ושיקום > הסיבות להכחדה

הסיבות להיעלמותו תוכי זה בטבע הן, בראש וראשונה, בירוא יערות נרחב באזורים בהם ניזון וקינן, ובייחוד היעלמותם של עצים מהמין Tabebuia aurea, אשר מזרעיהם הוא ניזון. סיבות נוספות הן: בניית סכרים, ששינו נתיבי נהרות והשפיעו על צמחיית מזרח-ברזיל; התרבות מינים פולשים כמו חתולים, חולדות ונמיות, שאכלו ביצים וגוזלים; פרות ועזים שפגעו בשתילי העצים החדשים ומנעו מהאזור להתאושש.
הכחדה ושיקום > נכחד בטבע

החל משנות ה-2000 התוכי נראה בטבע רק בשנת 2016, ומאז 2019 לא נראה עוד בטבע, אם כי היו זיהויים שגויים שלו, למשל של מקאו אדום-בטן (Orthopsittaca manilatus). על פי הרשימה האדומה של IUCN המין נכחד בטבע החל מ-2020, מה שהופך אותו לאחד ממיני העופות הנדירים ביותר המצוי בקרבה להכחדה כשידועים רק 7 זוגות בשביה של התוכי. עם זאת ישנן מושבות רבייה שלו במספר חוות בגרמניה ובברזיל, בהן מנסים לשקם את המין ולהחזירו לטבע.
הכחדה ושיקום > שיקום

ביוני 2022, לאחר שנות מחקר ומאמצי שימור, הושבו שמונה תוכים ליער קאטינגה שבברזיל. 12 פריטים נוספים אמורים להשתחרר בדצמבר 2022 ולאחר מכן ישוחררו נוספים.
בתרבות

מקאו ספיקס ידוע בעיקר מסרט הקולנוע המצויר "ריו".
הערות שוליים

↑  מקאו ספיקס באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  לאחר שנכחדו מהטבע: תוכי מקאו ספיקס חזרו לברזיל, באתר ynet, 29 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581410205171  LCCN: sh2014000750 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רצי מים

| רצי מים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: פשפשים
משפחה:: רצי מים
שם מדעי
 Gerridae ‏לייך, 1815

רצי מים (שם מדעי: Gerridae) הם משפחה של פשפשים החיים במקווי מים. כנפם הקדמית של רצי המים פונקציונלית רק למחצה, והיא אינה משמשת לתעופה. המשפחה כוללת כ-1,700 מינים.
במקרים רבים הם נראים עומדים על פני המים בעמידת פיסוק, או מחליקים במעין ריצה על פני המים תוך ניצול מתח הפנים של המים. לרץ המים שני זוגות רגליים, אחוריות ואמצעיות, ארוכות באופן ניכר מזוג הרגליים הקדמיות. הוא נע על פני המים במעין תנועת חתירה סימטרית של שני זוגות הרגליים הארוכות.
למשפחה זו שייך הסוג Halobates, הייחודי בכך שבשונה ממרבית החרקים הוא מסוגל לחיות בים, ומינים מסוימים אף באוקיינוס הפתוח.
זיגפריד להמן

| --- | --- |
ד"ר זיגפריד להמן ב-1948
 לידה:  13 ביוני 1892 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  13 בפברואר 1958 (בגיל 65) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  כפר הנוער בן שמן 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1957) 
 
קבר זיגפריד להמן בבית העלמין של כפר הנוער בן שמן
כיכר על שם ד"ר להמן בכפר הנוער בן שמן
זיגפריד להמן (בגרמנית: Siegfried Lehmann;‏ 4 בינואר 1892 – 13 ביוני 1958) היה איש חינוך יהודי-גרמני, מייסד ומנהל כפר הנוער בן שמן.
ביוגרפיה

נולד בברלין, בירת הקיסרות הגרמנית, לפאול (פנחס), בעל חנות לספרים עתיקים ולאמה לבית זליג, במשפחה יהודית מתבוללת. בתום לימודי התיכון למד רפואה ושירת כרופא בצבא הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה. השפעת המלחמה על חיי היהודים הובילה להחלטתו להצטרף לתנועה הציונית ולתנועה הסוציאליסטית.
פעילותו בתנועה הציונית התרכזה בתפיסתו, שעל פיה יש לחזור לשורשים היהודיים וליצור תרבות משותפת עם יהדות מזרח אירופה. בשנת 1916 ייסד בברלין את ה"יידישע פולקסהיים" – מרכז קהילתי יהודי שעסק בשיקום ובחינוך ילדים ובני נוער עזובים מקרב יהודי מזרח אירופה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1920 נענה להזמנת מקס סולובייצ'יק, השר לענייני יהודים בממשלת ליטא, ועבר לקובנה שם הקים "קינדרהאוז" (Kinderhaus) - בית ילדים יהודים, חלקם יתומים, על פי התפיסה החינוכית שגיבש במרכז שהקים בברלין. תפיסתו החינוכית כללה את הקרבה לאדמה ולטבע, טיפוח האמנויות ובמיוחד המוזיקה, הזיקה לאדמת ולמורשת ישראל ושאיפה לחברה המושתתת על שוויון ושיתוף. בקובנה נישא לרופאה רבקה לבית קליבנסקי.
בשנת 1926 עלה להמן ארצה עם מחזור ראשון של ילדים, שכלל 11 מחניכיו, וקיבל לידיו את אדמות בן שמן, שעליהן הקים את כפר הנוער. לאחר הקמתו היה הכפר מקום מגורים ליתומי מלחמת העולם הראשונה מאירופה, בני שכונות עוני מרחבי הארץ ובני נוער אחרים. במשך חמש השנים הראשונות בבן שמן, המשיך להמן את הקשר עם בית הילדים בקובנה, והעלה לארץ עוד שני מחזורים של ילדים, אחד ב-1928 והשני ב-1930 - סך הכל כמאה חניכים. עם תחילת פעילותה של רחה פראייר ב"עליית הנוער" הסדיר להמן את אישורי העלייה עבור העולים ושיכן אותם בכפר.
בין השנים 1927–1957 שימש מנהל כפר הנוער. על פעילותו זכה בשנת תשי"ז בפרס ישראל לחינוך.
בשנת 1940 נשפט ונכלא בידי שלטונות המנדט הבריטי, לאחר שחשפו מחסני נשק בכפר (משפט בן שמן). בתחילה נשפט לשבע שנות מאסר, ועונשו הומתק לקנס של 400 לירה ארץ-ישראלית.
זיגפריד להמן נפטר בשנת 1958 ונקבר בבית העלמין של כפר הנוער בן שמן. הותיר אחריו שתי בנות ובן.
לאחר מותו, ב-1962, יצאה לאור בספר "רעיון והגשמה" אסופת זכרונותיו מברלין, קובנה ובן שמן.
כתביו

שרשים: על בעיות היסוד של חנוך הנוער הארצישראלי / ז’ להמן, ירושלים: ר’ מס, תש"ג-1943.
רעיון והגשמה / ד"ר ז’ להמן, מדבריו ושיחותיו; ליקט והכין לבית הדפוס אברהם יקל; תרגמה מכתב-יד חנה הוכברג; הקדים מבוא אריה סימון, תל אביב: תרבות וחינוך – אורים מדור לספרים פדגוגיים, תשכ"ב-1962. (מהדורה נוספת: תשל"ח-1978.)
בשנת 2010 יצא לאור ספרה של בתו, איה, "חזון והגשמה" – על פעלו של דר להמן ברחבי העולם.
לקריאה נוספת

יצחק גולדשלג, אזכרה: מחברים שנפטרו בשנת תשי"ח; ריכרד קבנר, בתוך: ארשת: ספר שנה לחקר הספר העברי, כרך א, עמ' 503–504.
הערות שוליים

↑  מתוך ארכיון בן שמן
↑  הומתק דינם של נידוני בן-שמן, הצופה, 7 במאי 1940
↑  זיגפריד להמן, באתר BillionGraves
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301395905171  GND: 129766224  ISNI: 0000 0000 6680 1741  LCCN: nr2001011880  NTA: 305839551  VIAF: 8473967   WorldCat (עם VIAF): 8473967
סיסם הודי

| סיסם הודי |
| --- | --- |
 סיסם הודי בגן הדסה בתל אביב
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: קטניתאים
משפחה:: קטניות
תת־משפחה:: פרפרניים
סוג:: סיסם
מין:: סיסם הודי
שם מדעי
 Dalbergia sissoo ‏קנדול, 1825
סִיסָם הוֹדִי (שם מדעי: Dalbergia sissoo Roxb. ex DC.) הוא עץ נשיר מותנה בעל קצב צימוח מהיר ממשפחת הקטניות (תת-משפחה הפרפרניים). עץ זה גדל בעיקר באזורים טרופיים עונתיים יבשים, ולמרות שמו, תפוצתו הטבעית משתרעת מאיראן, דרך אפגניסטן, פקיסטן, מערב ההימלאיה, הודו, נפאל, מזרח ההימלאיה, בנגלדש, אסאם ועד מיאנמר. סיסם הוא העץ הרשמי של מדינת פנג'אב בצפון מערב הודו ופרובינציית פנג'אב בפקיסטן.
בישראל הוא נפוץ מאוד כעץ נוי בגינות ובשדרות, ולעיתים מתפשט כפליט תרבות באזורים מסוימים. בשל ריבויו מזרעים קיימת שונות רבה בין הפרטים בצורת הצמרת ובמדדים אחרים. פותחו זנים צרי נוף, רחבי נוף, ואף זנים בעלי צורה בכותית. גילוין של אוכלוסיות בר בשנת 1993 בנחל זרד בירדן מהווה עדות מחזקת לכך שעצי הסיסם בעין גדי שייכים לאוכלוסיית בר.
סיסם הודי
תפרחת הסיסם ההודי
מרקם עצת הסיסם