stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מימס וילמה
ביוגרפיה

מימס וילמה נולדה בעיר חיפה וגדלה ביקנעם עלית. הוריה עלו לישראל בסוף שנות השמונים מארצות הברית ומאנגליה ושפת האם שלה אנגלית. הרב ד"ר מיכאל גוטמן (1872–1942) הוא סבי סבה.
בשנים 2005–2012 כתבה באתר "וואלה!" וכן ניהלה בלוג אישי פופולרי בישרא-בלוג. מרבית התכנים בבלוג עסקו בניכור ובגיבוש זהות עצמית לאחר שסבלה מבריונות בבית הספר שבו למדה. ב-2011 עברה להתגורר בחיפה ועבדה כקופירייטרית ומתרגמת. ב-2018 סיימה את לימודי התואר הראשון בפילוסופיה באוניברסיטת חיפה. הלימודים באוניברסיטה הפגישו אותה עם רפי וייכרט שעודד אותה להתמקד בכתיבת שירה, ושיריה פורסמו בעיתון "הארץ" ובכתבי העת "גג", "פסיפס", "עתון 77", "סלון הדחויים", "דעות" ו"המוסך". בכור ספריה, קובץ השירה "עניין שמיטה", יצא לאור בשלהי 2019 בהוצאת עתון 77. בראשית 2022 השיקה כתב עת מקוון בשם "אררט". מאז 2019 היא מתגוררת באמסטרדם.
יצירתה

עניין שמיטה (2019), הוצאת ספרי עיתון 77. אילן ברקוביץ' כתב על הספר: "מימס וילמה מחציפה מבט בשיריה, אם אפשר לומר את זה כך, לתרבות הפטריארכלית. היא מציגה דמות דוברת חזקה, עצמאית, פתיינית כפי רצונה וגם מי שמבקשת להילחם בנורמות השלטוניות המקובלות." עמוס לויתן כתב: "ספר ביכורים בוגר ומהוקצע. ספר נועז, פרובוקטיבי, ארוטי. מה שלכד בנוסף לכך את תשומת לבי זו האינטלקטואליות החריפה שלו, שגם המחברת מודעת לה."
אררט

בינואר 2022, היא השיקה את "אררט – כתב עת ליצירה קיומית". כתב העת הספרותי-פילוסופי מגיש תכנים החוזרים אל מסורת הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית ומרחיבים את מושגי האבסורד, הניכור, הרצון, החירות והמרד ביצירה העברית העכשווית. בגיליון הבכורה הופיעו יצירותיהם של סופרים ומשוררים כגון רובי נמדר, שרי שביט, אלי שמואלי ושירה סתיו.
הערות שוליים

↑  וילמה, מימס, שכונת הדר ועוד שירים, גג - כתב עת לספרות 43, 2017, עמ' 84-85
↑  וילמה, מימס, אגו ועוד שירים, פסיפס - כתב עת לשירה 103, 2018, עמ' 32-33
↑  וילמה, מימס, טקסטים בגנות התאווה, עתון 77 405, 2019, עמ' 50
↑  וילמה, מימס, בוקר עם לואי מאל, סלון הדחויים ד, עמ' 24-25
↑  מימס וילמה, קירות ורפש וגרניום אדום. כאן אחיה, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, גיליון 52, 30 במאי 2019
↑  ברקוביץ', אילן, שחייה נגד הזרם בשירה, מה פירושה או מהן אפשרויותיה?, סלון הדחויים 7, 2020, עמ' 57-60
↑  לויתן, עמוס, מצד זה, עתון 77 412, 2020, עמ' 58-62
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007876389405171  LCCN: n2020052625  VIAF: 52158066367608430890   WorldCat (עם VIAF): 52158066367608430890
מצר לומבוק

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  לומבוק 
 מקשר:  בין האוקיינוס ההודי לבין ים באלי
 מפריד:  בין האי באלי לאי לומבוק
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 אורך:  60 ק"מ
 רוחב מרבי:  40 ק"מ
 רוחב מזערי:  18 ק"מ
 רוחב ממוצע:  40 ק"מ 
 עומק מרבי:  1,400 מטר
 ‏עומק מזערי:  250 מטר
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  אינדונזיה אינדונזיה
 איים:  נוסה פנידה
 הערות:  דרך המצר עובר קו וולאס
 קואורדינטות:  8°46′0″S 115°44′0″E﻿ / ﻿8.76667°S 115.73333°E﻿ / -8.76667; 115.73333
  (למפת אינדונזיה מוגדלת) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פמצר לומבוק(למפת אינדונזיה רגילה) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פמצר לומבוק
 
מצר לומבוק (באינדונזית: Selat Lombok) הוא מצר ים באינדונזיה (בארכיפלג המלאי) בין האי באלי ממערב לאי לומבוק (אנ') ממזרח. המצר מקשר בין האוקיינוס ההודי שמדרום לו לבין ים באלי (אנ') (שבאוקיינוס השקט) שמצפונו.
רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר, בדרום, הוא 18 קילומטר – בין קצהו המזרחי של האי נוסה פנידה (אנ') לקצהו הדרום-מערבי של האי לומבוק. האי נוסה פנידה למעשה מחלק את המצר לשני נתיבי שיט: הנתיב המערבי או מצר באדונג שמפריד את נוסה פנידה מבאלי, והנתיב המזרחי – ואילו בצפון המצר מתרחב ונפתח לכדי רוחב של 40 קילומטר.
עומקו של המצר בחלקו הדרומי אינו עולה על 100 מטר בנתיב המערבי, ועל 250 מטר בנתיב המזרחי, בעוד שבצפון הוא מגיע לכ-1,400 מטר. המצר היה מוצף גם בתקופת הקרח הפלייסטוקנית.
דרך המצר שאורכו 60 קילומטר עובר קו וולאס המפריד בין הפאונה האסייתית לפאונה האוסטרלית (בהמשך וצפונה יותר עובר הקו בין האי בורנאו לאי סולאווסי – דהיינו דרך מצר מקאסאר). הקו קרוי על שמו של חוקר טבע בריטי וידידו של צ'ארלס דרווין, אלפרד ראסל וולאס שחקר את איי אינדונזיה במחצית השנייה של המאה ה-19.
בשל עומקו, נחשב המצר לנתיב תחבורה נוח עבור צוללות גרעיניות העוברות בו בדרכן מהאוקיינוס ההודי לאוקיינוס השקט.
הערות שוליים

↑  אם לא לוקחים בחשבון את מצר באדונג.
↑  R. Dwi Susanto, Leonid Mitnik and Quanan Zheng, "Ocean Internal Waves Observed in the Lombok Strait," Oceanography, Vol. 18, No. 4 (December 2005), p. 83
↑  גילי חסקין, "באלי - מבט כללי: גאוגרפיה, מיקום", באתר הבית של גילי חסקין
| דגל אינדונזיה גופי מים באינדונזיה |
| --- | --- | --- |
| אוקיינוסים | האוקיינוס ההודי • האוקיינוס השקט |  |
| ימים | ים אנדמן • ים אראפורה • ים באלי • ים בנדה • ים ג'אווה • ים האלמאהרה • ים טימור • ים מאלוקו • ים סאבו • ים סין הדרומי • ים סלבס • ים סראם • ים פלורס |  |
| מצרי ים | מצר אומבאי • מצר אלאס • מצר אלור • מצר באדונג • מצר באלי • מצר באנגקה • מצר גאספאר • מצר דמפייר • מצר ווטאר • מצר לומבוק • מצר מאדורה • מצר מלאקה • מצר מנטאוואי • מצר מקאסאר • מצר סאפה • מצר סומבה • מצר סונדה • מצר סינגפור • מצר קארימאטה • מצר ריאו |  |
| מפרצים | מפרץ באליקפאפאן • מפרץ בונה • מפרץ בינטוני • מפרץ ג'קרטה • מפרץ טומיני • מפרץ סאלה • מפרץ סנדרוואסי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315530801   WorldCat (עם VIAF): 315530801 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אינדונזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קו וולאס
מייבש ידיים

דוגמה למייבש ידיים חשמלי - Dyson Airblade
מייבש ידיים הוא מכונה חשמלית שנועדה לייבוש ידיים לאחר שטיפתם. לרוב, נעשה שימוש בגוף חימום ובמפוח על מנת להוציא אוויר חם שייבש את הידיים בצורה מיטבית. המייבש משמש בדרך כלל בשירותים ציבוריים כחלופה חסכונית למגבות נייר.
מייבש הנייר עשוי לפעול בלחיצת כפתור או אוטומטית באמצעות חיישן.
היסטוריה

מייבש הידיים המוקדם ביותר נרשם כפטנט על ידי RB Hibbard, DJ Watrous ו-JG Bassett ב-13 ביוני 1922 והוגדר כ"מכונת מייבש" עבור תאגיד Airdry מגרוטון ניו יורק. מכונה ראשונה זו נשלטה על ידי דוושת רצפה. יחידות אלה, המכונות "איירדריי המגבת החשמלית", שימשו בשירותים, במספרות ובמפעלים. Airdry Corporation עברה לשיקגו ולסן פרנסיסקו ב-1924 כדי לרכז את הפצתן.
מייבש הידיים זכה מאוחר יותר לפופולריות בשנת 1948 לאחר שג'ורג' קלמנס, מייסד World Dryer המציא את דגם A, דגם הדגל של World Dryer. בשנת 1993, הציגה מיצובישי אלקטריק סוג חדש של מייבש ידיים "Jet Towel" שמפריח סילוני אוויר משני צידי היד, ודוחף את טיפות המים מהיידים במקום לאייד אותם.
עלויות

מייבשי ידיים היו פופולריים בתעשיות בשל התרומה הכלכלית שלהם. לדברי היצרנים, השימוש במייבשי ידיים במקום במגבות נייר חד פעמיות יכולים להוזיל עלויות באחוזים גבוהים. הם דורשים מעט מאוד תחזוקה בהשוואה למגבות נייר אותן יש להחליף והם חוסכים את עלויות פינוי פסולת הנייר.
השפעה על הסביבה

בשל הפחתת הפסולת בהשוואה למגבות נייר, שאינן ניתנות למיחזור, יש הטוענים כי מייבשי ידיים טובים יותר לסביבה. על ידי ביטול הצורך במגבות נייר, יצרני מייבשי הידיים מעריכים שניתן להציל למעלה מ-5 מיליארד מגבות נייר שמיוצרים מלמעלה מ-200,000 עצים בשנה. מחקר אחר מראה כי בעוד שרוב ההשפעה הסביבתית של מייבש ידיים מתרחשת בזריקתו לאחר השימוש בו, ההשפעה הסביבתית של מגבות נייר היא בעיקר בשלבי ייצורו החומר. ההערכה היא שמייבשי ידיים צורכים 5% פחות אנרגיה ממגבות נייר בשנה הראשונה, ו-20% פחות במשך חמש שנים. מחקר World Dryer של 102 מייבשי ידיים שהותקנו בבתי ספר ציבוריים בטופקה, קנזס, טען לחיסכון שנתי של 34.5 טון של פסולת מוצקה, 690,000 ליטר מים ו-587 עצים; מחקר נוסף של World Dryer של 153 מייבשי ידיים בבירת מדינת איווה הראה חיסכון שנתי של 10.5 טון של פסולת מוצקה ו-176 עצים.
עם זאת, מחקר הולנדי שפורסם במרץ 1995 הצביע על כך שיש שוויון סביבתי בין מייבשי ידיים ומגבות נייר כשיטות ייבוש ידיים כאשר כל הגורמים נלקחו בחשבון.
היגיינה ובריאות

ארגון הבריאות העולמי (WHO) והמרכזים לבקרת מחלות ומניעתן מדגישים שניהם את החשיבות של שטיפת ידיים תכופה ויסודית ואחריה ייבוש מלא שלהם כאמצעי לעצור את התפשטות החיידקים.
חיידקים מעבירים בקלות רבה יותר מעור רטוב מאשר מעור יבש. ארגון הבריאות העולמי ממליץ לכולם "לנקות את הידיים לעיתים קרובות..." ו"לייבש אותם היטב על ידי שימוש במגבות נייר או מייבש אוויר חם". המרכז לבקרת מחלות ומניעתן מדווח כי "שתיהן [מגבות נקיות או מייבשי ידיים באוויר] הן דרכים יעילות לייבוש ידיים."
מחקר בשנת 2020 מצא כי מייבשי ידיים ומגבות נייר נמצאו שניהם כפתרונות ייבוש ידיים היגייניים באותה מידה.
מחקר אחר מצביע על כך שמגבות נייר הן הרבה יותר היגייניות ממייבשי הידיים החשמליים שנמצאים בשירותים ציבוריים רבים. סקירה משנת 2012 הגיעה למסקנה כי "מנקודת מבט של היגיינה, מגבות נייר עדיפות על מייבשי אוויר; לכן, יש להמליץ על מגבות נייר לשימוש במקומות שבהם ההיגיינה היא מעל הכל, כמו בתי חולים ומרפאות".
מספר מחקרים העלו כי השימוש במייבשי ידיים גורם להפצת חיידקים בחדרי השירותים ובידיים.
רעש

אנשים רבים מוטרדים מהרעש החזק שמייבשי ידיים עושים. בדרך כלל, מייבשי ידיים מותקנים משמיעים למעלה מ-80 דציבלים של צליל במרחק של 10 רגל (3.0 מטרים) בזמן הפעילות. לעיתים הדבר עלול לחרוג ממגבלות הבטיחות לילדים שהאוזניים שלהם בגובה המכשיר. עם זאת, חלק מהיחידות מתוכננות להיות שקטות יותר במחיר של מהירות ייבוש.
קבלה

מחקר שנערך בשנת 2008 הצביע על כך שצרכנים אירופאים מעדיפים בהרבה מגבות ידיים על פני מייבשי ידיים בחדרי רחצה ציבוריים. 63% מהנשאלים אמרו כי מגבות נייר הן שיטת הייבוש המועדפת עליהם, בעוד שרק 28% העדיפו מייבש ידיים. הנשאלים ראו ברובם המוחלט שמגבות נייר מציעות ייבוש ידיים מהיר יותר מאשר מייבשי ידיים חשמליים (68% לעומת 14%). בסך הכל הם גם ראו במגבות נייר את הצורה ההיגיינית ביותר של ייבוש ידיים בחדרי רחצה ציבוריים (53% לעומת 44%).
הערות שוליים

↑  Full text of "Index of patents issued from the United States Patent Office"
↑  http://www.exceldryer.com/PDFs/BuildingServicesManagement-BlowingHotAir.pdf Accessed June 3, 2011
↑  Jet Towel - History of evolution (Japanese)
↑  Blue Mountains City Council Recycling FAQ. "The paper fibre within tissues, paper towels and serviettes is too weak to be recycled."
↑  Zurn Water Solutions 2021 Sustainability Report (אורכב 23.02.2022 בארכיון Wayback Machine) See page 5 and page 73.
↑  "Comparative Environmental Life Cycle Assessment of Hand Drying Systems"
↑  The Straight Dope: What's better for the environment, electric hand dryers or paper towels?
↑  Ir J. Potting, Ir J.P. Groot-Marcus, M.P. van Golen; Levenscyclusanalyse van drie handdroogsystemen; March 1995
↑  Reynolds, K. A.; Sexton, J. D.; Norman, A.; McClelland, D. J. (2021). "Comparison of electric hand dryers and paper towels for hand hygiene: a critical review of the literature". Journal of Applied Microbiology (באנגלית). 130 (1): 25–39. doi:10.1111/jam.14796. ISSN 1365-2672. PMC 7818469. PMID 32794646.
↑  Cunrui Huang, Wenjun Ma, Susan Stack, The Hygienic Efficacy of Different Hand-Drying Methods: A Review of the Evidence, Mayo Clinic Proceedings 87, 2012-08, עמ' 791 doi: 10.1016/j.mayocp.2012.02.019
↑  ד"ר איתי גל, סכנה: מייבשי הידיים החדישים בשירותים מפיצים חיידקים, באתר ynet, 23 בנובמבר 2014
↑  מערכת ערוץ הבריאות, ‏האם מייבשי הידיים באמת מסוכנים לבריאות?, באתר ‏מאקו‏, 15 בפברואר 2018
↑  רונית אפטר, ‏הסיבה המגעילה שתגרום לכם להפסיק להשתמש במייבש הידיים בשירותים, באתר מעריב אונליין, 16 באפריל 2018
↑  Berkowitz, Sharisalzhauer (2015). "Hand dryer noise in public restrooms exceeds 80 dBA at 10 ft (3 m)". Noise and Health. 17 (75): 90–2. doi:10.4103/1463-1741.153394. PMC 4918665. PMID 25774611.
↑  Covey, Erin (9 ביולי 2019). "13-Year-Old Scientist's Research Shows Hand Dryers Can Hurt Kids' Ears". NPR. נבדק ב-19 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Keegan, Nora Louise (2019). "Children who say hand dryers 'hurt my ears' are correct: A real-world study examining the loudness of automated hand dryers in public places". Paediatrics & Child Health. 25 (4): 216–221. doi:10.1093/pch/pxz046. PMC 7286728. PMID 32549736.
↑  Intermetra, June 2008 - User's preferences in hand drying systems
מייבש ידיים בחדר אמבטיה אוסטרי
מצר מאליגין

ערך זה עוסק במצר ים בים קארה. אם התכוונתם למשמעויות אחרות של טיימיר, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  Stepan Malygin 
 מיקום:  ים קארה; ממזרח לארכיפלג נובַיה זֶמליה
 מפריד:  בין חצי האי ימאל לבין האי בֶּלי
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 אורך:  63 ק"מ
 רוחב מרבי:  27 ק"מ
 רוחב מזערי:  9 ק"מ
 רוחב ממוצע:  27 ק"מ 
 עומק מרבי:  19 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Ngarka-Mongatayakha, Yakhadyyakha 
 מדינות באגן הניקוז:  רוסיה רוסיה
 מפרצים:  מפרץ פאחה
 איים:  טבנגו, טיובציאנגו (ביציאה המזרחית); אוסטרובוי (בחלקו המערבי)
 לשונות יבשה:  כף מאליגין, כף שוברט (שניהם ממוקמים בדרום האי בלי)
 תקופת קיפאון:  מרבית ימות השנה
 קואורדינטות:  72°57′36″N 69°58′48″E﻿ / ﻿72.96000°N 69.98000°E﻿ / 72.96000; 69.98000
  (למפת המחוז האוטונומי של ימלו-ננץ מוגדלת) סלחרד נובי אורנגוי נויאברסק נאדים מוראבלנקו גובקינסקי טארקו-סאלה אורנגוי טאזובסקי קרסנויארסק חנטי ומנסי קומי הניינץ ים קארהמצר מאליגין(למפת המחוז האוטונומי של ימלו-ננץ רגילה) סלחרד נובי אורנגוי נויאברסק נאדים מוראבלנקו גובקינסקי טארקו-סאלה אורנגוי טאזובסקי קרסנויארסק חנטי ומנסי קומי הניינץ ים קארהמצר מאליגין(למפת אוקיינוס הקרח הצפוני רגילה) מצר מאליגין(למפת אוקיינוס הקרח הצפוני מוגדלת) מצר מאליגין
 
מצר מאליגין (ברוסית: Проли́в Малы́гина; ‏Proliv Malygina) הוא מצר ים בים קארה ברוסיה (במחוז האוטונומי של ימלו-ננץ) בין חצי האי ימאל (Яма́л) מדרומו לבין האי בֶּלי (Белый) מצפונו.
רוחבו של המצר נע בין 9 ק"מ בנקודה הצרה ביותר ועד 27 ק"מ. מימיו רדודים – עומקו המרבי הוא 19 מ', ואורכו 63 ק"מ. חופיו מתאפיינים בצמחיית טונדרה.
המצר שמכוסה קרח מרבית ימות השנה קרוי על שם סְטֵפָן מאליגין (Степан Гаврилович Малыгин; נפטר ב-1764), מגלה ארצות רוסי שחקר את האזור הארקטי, היה שותף פעיל במשלחת לחקר סיביר וקמצ'טקה (הידועה גם בשם "המשלחת הצפונית הגדולה", "Великая Северная экспедиция") וחצה את המצר בשנת 1737.
הערות שוליים

↑  נכלל במחוז טיומן.
↑  הוביל משלחת לחקר חופיו של אוקיינוס הקרח הצפוני בגזרה שבין חופי ים פצ'ורה לשפך נהר האוב במסגרת "Двинско-Обский отряд".
| גופי מים באוקיינוס הקרח הצפוני |
| --- | --- | --- |
| ימים | ים בופור • ים ברנץ • ים גוסטב אדולף • ים גרינלנד • ים וואנדל • ים לאפטב • הים הלבן • ים לינקולן • הים הנורווגי • ים סיביר המזרחי • ים פצ'ורה • ים צ'וקצ'י • ים קארה |  |
| מפרצים | מפרץ אוב • מפרץ אונגבה • מפרץ אונגה • מפרץ אמונדסן • מפרץ בות'יה • מפרץ ג'יימס • מפרץ דווינה • מפרץ הדסון • מפרץ מזן • מפרץ מלוויל • המפרץ הנורווגי • מפרץ קורוניישן • מפרץ קנדלאקשה |  |
| מצרי ים | מצר אוסטרי • מצר בארו • מצר ברינג • גרון הים הלבן • מצר ג'יימס רוס • מצר דה לונג • מצר דולפין ויוניון • מצר דיז • מצר דייוויס • מצר דמיטרי לאפטב • מצר דנמרק • מצר הדסון • מצר הינלופן • מצר וילקינס • מצר וילקיצקי • ויקונט מלוויל סאונד • מצר ויקטוריה • מצר טיימיר • מצר יבגנוב • מצר יוגורסקי • לארסן סאונד • לנקסטר סאונד • מצר מאליגין • מצר מטוצ'קין • מצר מקקלור • תעלת מקקלינטוק • מצר נארס • מצר הנסיך מוויילס • מצר סאניקוב • סטורפיורד • מצר סימפסון • מצר סמית' • תעלת פארי • תעלת פוקס • פיל סאונד • מצר פראם • פרינס ריג'נט אינלט • מצר פרנקלין • מצר קארה • אגן קיין • מצר קילדין • תעלת קנדי • תעלת רובסון |  |
| מעברים | המעבר הצפון-מזרחי • המעבר הצפון-מערבי |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של רוסיה ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיקסוטוקסודון

| מיקסוטוקסודון |
| --- | --- |
  למעלה, מודל של מיקסוטוקסודון. למטה, השוואה לאדם
תקופה
פליסטוקן כ-1,800,000–12,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: נוטונגולאטויים
משפחה:: טוקסודוניים
סוג:: מיקסוטוקסודון
מין:: Mixotoxodon larensis
שם מדעי
 Mixotoxodon ‏Frank, 1957
תחום תפוצה


מיקסוטוקסודון (שם מדעי: Mixotoxodon; משמעות השם: "מעורב עם טוקסודון") הוא סוג יונק פרהיסטורי מסדרת הנוטונגולאטויים הקדומה שחי בתקופת הפליסטוקן. יונק זה חי באמריקה הדרומית, אך במהלך ההחלפה האמריקאית הגדולה היגר צפונה לאמריקה המרכזית ולדרום אמריקה הצפונית, בה נתגלו שרידיו ממקסיקו עד לדרום טקסס. זהו המין היחיד בסדרתו שהיגר צפונה.
מאובניו נתגלו ב-1957 באתרי חפירות שונים אשר הכילו בעיקר מאובני גולגולת ושיניים. בסוג היה מין אחד - Mixotoxodon larensis. הוא קיבל את שמו מכיוון שמאובניו דמו לאלה של קרובו המפורסם, הטוקסודון, בעל חיים דמוי-היפופוטם שחי באותו זמן. שני סוגים אלה היו מהאחרונים שבפרסתנים המקוריים של אמריקה הדרומית.
המיקסוטוקסודון היה גדול כמו קרנף חסר-קרן, דמה לו במראהו והגיע למשקל 3.8 טון, מה שהפך אותו לגדול שבבני סדרתו. הייתה לו לסת גלילית ובעלת שיניים צרות יותר מאשר לטוקסודון, כך שככל הנראה ניזון בצורה אחרת מצמחייה נוקשה יותר.
מאובניו האחרונים שנתגלו תוארכו לתקופה של לפני 12,000 שנה.
מיקסומטוזיס

| --- | --- |
גידולים על העור בארנב נגוע במיקסומטוזיס
גידולים על העור בארנב נגוע במיקסומטוזיס
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 גורם:  זיהום 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D009234
 
מיקסומטוזיס (לועזית: Myxomatosis) היא מחלת ארנבים הנגרמת על ידי וירוס המיקסו. המחלה זוהתה לראשונה במעבדה באורוגוואי בסוף המאה ה-19. ב-1950 החלה ממשלת אוסטרליה להשתמש בווירוס כנשק ביולוגי להשמדת אוכלוסיית הארנבים במערב אוסטרליה שנחשבו באזור זה כמזיקים.
המחלה זוהתה לראשונה ב-1896 בארנבים שיובאו לאורוגוואי. ב-1938 נעשו באוסטרליה בדיקות שטח למדידת היעילות של המחלה בצמצום אוכלוסיית הארנבים במערב המדינה. הניסויים הראו שמרגע ההדבקה המחלה קוטלת את הארנב תוך כ-4 ימים ביעילות של כמעט 100%. ב-1950 היא הופצה בקנה מידה רחב, ההשפעה הייתה מידית ותוך שנתיים צומצמה האוכלוסייה מ-600 מיליון פריטים לכ-100 מיליון בלבד. בתקופה זו החלו חלק מהארנבים לפתח חיסון טבעי לווירוס והיום היא קטלנית רק ב-50% מהמקרים. כדי להגביר את יעילות הווירוס פותח זן קטלני יותר ששוחרר באוסטרליה ב-1996.
זמן קצר לאחר הפצת הווירוס באוסטרליה המחלה הופיעה גם באירופה, כנראה על ידי אנשים פרטיים שייבאו ארנבים חולים. ב-1955 נפטרו כ-95% מהארנבים בממלכה המאוחדת ובעקבות כך נפגעו גם בעלי חיים אחרים כגון העיט המלכותי הספרדי ושונר איברי שכיום בסכנת הכחדה. מאז, חלק מהאוכלוסיות שנפגעו הצליחו להשתקם, אך חלקן עדיין בסכנת הכחדה.
חיסון

קיים חיסון למחלה המשמש לרוב לחיסון ארנבים מתורבתים המשמשים כחיות מחמד. באוסטרליה, נאסר בחוק השימוש בחיסון, או ייבוא שלו למדינה, כדי להימנע מהאפשרות שהוא יזלוג לאוכלוסיות הפראיות ויעזור להם בפיתוח עמידות למחלה.
מנחם שרון

| --- | --- |

תא"ל מנחם שרון בשנת 1987
 לידה:  1942 (בן 82 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד טייסת 144  מפקד טייסת 69  ראש מחלקה תכנון וארגון  מפקד בסיס עציון  מפקד בסיס עובדה  מפקד היחידה לשיתוף פעולה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים     מלחמת ההתשה     מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 ראש מינהל התעופה האזרחית
 
מנחם שרון (נולד ב-1942) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת תת-אלוף, טייס קרב ואלוף הפלות בחיל האוויר הישראלי. כיהן כראש מינהל התעופה האזרחית.
ביוגרפיה

שרון גדל בכפר פינס, בנם של שפרה ופנחס שורצון.
ביוגרפיה > שירות בחיל האוויר

התגייס לחיל האוויר ב-1960, תחילה שירת בחיל ההנדסה הקרבית ולאחר חצי שנה עבר לקורס טיס אותו סיים בהצטיינות בנובמבר 1962. שירת כטייס מיראז' 3 בטייסת 101. ב-1967 הוצב כמדריך בטייסת 113, טייסת קורס אימון מתקדם על מטוסי אוראגן ושירת כמוביל בכיר בטייסת. 

במלחמת ששת הימים, הוביל מבנה של טייסת 113 לתקיפת שדה התעופה המצרי ביר גפגפה בגל הראשון של מבצע מוקד.
לאחר מלחמת ששת הימים מונה לסמ"ט ב' בטייסת 101, טייסת מטוסי מיראז' ובאפריל 1969 מונה לסמ"ט א' בטייסת. הוא השתתף בקרבות אוויר רבים במהלך מלחמת ההתשה. 

את הפלת הבכורה שלו רשם ב-11 בנובמבר 1969 במהלך מבצע רימון 12 כשהפיל מטוס מיג 21 מצרי באזור ג'בל עתקה. ב-16 במרץ 1970 הפיל מטוס מיג 21 נוסף בקרב אוויר בשעה שהיה במשימת חיפוי על תקיפת מחפורות טילים באזור תעלת סואץ. בתפקידו הבא שירת כראש מדור במחלקת מבצעים במטה חיל האוויר.
באוגוסט 1973 מונה שרון למפקד טייסת 144, טייסת מטוסי נשר בבסיס עציון. הוא פיקד על הטייסת במהלך מלחמת יום הכיפורים בה הפילה 40 מטוסי אויב ללא אבדות מצדה. שרון עצמו רשם ארבע הפלות של מטוסי אויב בקרבות אוויר, מיג 17 מצרי ו-3 מיג 21 מצריים, והיה בכך לאלוף הפלות.
באוגוסט 1974 מונה שרון למפקד טייסת 69 - "קורנס" בבסיס רמת דוד. בצד פעילות מבצעית שוטפת, תקופת פיקודו אופיינה בלימוד ויישום לקחים מפעילות חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים. הטייסת קלטה סוגי נשק מתקדמים תוך עדכון תורת הלחימה אשר השאירו חותם במלחמת לבנון הראשונה.
בתפקידיו הבאים בחיל האוויר שימש ראש מחלקת תכנון וארגון במטה חיל האוויר, היה מפקדו האחרון של בסיס עציון ונעשה מפקדו הראשון של בסיס עובדה.
שרון פיקד על הבסיס במלחמת לבנון הראשונה והשתתף בגיחות הפצצה כטייס כפיר בטייסת 144. כמו כן שימש מפקד נציגות חיל האוויר בפיקוד הצפון.
בהמשך שירותו פיקד שרון על היחידה לשיתוף פעולה.
שרון הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי.
ביוגרפיה > תפקידים אזרחיים

לאחר שחרורו משירות הקבע, כיהן שרון בשנים 1992 עד 1997 כראש מינהל התעופה האזרחית. הוא שימש חבר הוועדה ציבורית לבחינת בטיחות התעופה האזרחית בראשות עמוס לפידות.
הערות שוליים

↑  דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר חלק א' - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967–1970), באוויר פרסומי תעופה וחלל, עמ' 493
↑  דני שלום, כרעם ביום בהיר: מבצע מוקד, כך הושמדו חילות האוויר הערביים במלחמת ששת הימים, פרסומי תעופה, 2002, עמ' 236
↑  גל גולדשטיין, ‏יציאת סיני, באתר חיל האוויר הישראלי, מרץ 2009
↑  ליה שנל ושי רוזנפלד, ‏התאומים חוגגים 30, באתר חיל האוויר הישראלי, אפריל 2012
↑  דרור מרום, שומרי הערבה, בטאון חיל האוויר, מס' 89 (190), פברואר 1993
↑  שמואל גורדון, 30 שעות באוקטובר, ספריית מעריב, 2008, עמ' 505, עמ' 125-126
חילופי מפקדים ביחידה לשיתוף פעולה, 1985. מימין לשמאל: המפקד הנכנס תא"ל מנחם שרון, מפקד חיל האוויר אלוף עמוס לפידות, המפקד היוצא תא"ל נחמיה דגן
מצר מגלן

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  פרדיננד מגלן 
 מיקום:  הקצה הדרומי היבשתי של אמריקה הדרומית
 מקשר:  האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט
 סוג:  מצר ים
 מידות
 אורך:  600 ק"מ
 רוחב מרבי:  30 ק"מ
 רוחב מזערי:  3 ק"מ
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Las Minas River, Santa Susana river, Arroyo de la Puerta, Río Batchelor, Río San Juan de la Posesión, Río Santa María, Oscar river, Rio Porvenir, Del Oro river (San Felipe Bay), Del Oro river (Snug bay) 
 מדינות באגן הניקוז:  צ'ילה 
 ערים:  פונטה ארנס והכפר פורבניר
 איים:  איי ארץ האש
 הערות:  התגלה על ידי פרדיננד מגלן שהגיע לפתחו של המצר באוקיינוס האטלנטי ב-21 באוקטובר 1520
 קואורדינטות:  54°S 71°W﻿ / ﻿54°S 71°W﻿ / -54; -71
  (למפת ארץ האש מוגדלת) מצר מגלן(למפת ארץ האש רגילה) מצר מגלן
 
מצר מגלן (בספרדית: Estrecho de Magallanes) הוא מצר ים העובר בין הקצה הדרומי היבשתי של אמריקה הדרומית לבין איי ארץ האש. המצר משמש למעבר בין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט. המצר קרוי על שמו של פרדיננד מגלן, שגילה אותו בשנת 1520 במהלך מסעו הימי למציאת הדרך לעבור את יבשת אמריקה ולהמשיך מערבה אל דרום-מזרח אסיה.
המצר כולו נמצא בתחומי צ'ילה, אך משמש כנתיב שיט בינלאומי והמעבר בו פתוח לכל מדינה. אורכו של המצר כ-600 ק"מ ורוחבו נע בין 3 ל-30 ק"מ. לחופיו שוכנת העיר פונטה ארנס, שלה הנמל הראשי במצר, והכפר פורבניר. האיים הבולטים מצידו הדרומי של המיצר הם האי הגדול של ארץ האש, האי דוסון (אנ'), האי קלרנס (אנ') והאי סנטה אינס (אנ').
גילוי המצר

האירופאי הראשון לגלות את מצר מגלן היה מגלה הארצות פרדיננד מגלן, שיצא בשירות מלך ספרד למסע בניסיון להגיע לאיי התבלין שבדרום-מזרח אסיה באמצעות שיט לכיוון מערב. מגלן יצא לדרך מספרד ב-20 בספטמבר 1519 כשבפיקודו 5 ספינות. לאחר שחצה את האוקיינוס האטלנטי, החל לגשש את דרכו דרומה לאורך חופי דרום-אמריקה, בחיפוש אחר מעבר ימי שיאפשר להמשיך מערבה. לאחר תלאות מרובות, בהם איבד את אחת מספינותיו, הסנטיאגו, הגיע מגלן ב-21 באוקטובר 1520 לכף וירחנס, בפתחו של המצר. נראה היה שאכן מדובר בפתחו של מעבר ימי, שכן המים לא איבדו ממליחותם ככל שהתקדמו בו, והצי של מגלן החל להתקדם לאורך המצר בזהירות תוך שהוא שולח ספינות לחקור הסתעפויות שונות ולחפש את המעבר. במהלך חקירות אלה, אחת הספינות, הסן אנטוניו, ערקה ושבה לספרד. 3 הספינות נותרות, הטרינידד, הקונספסיון, והויקטוריה, אחרי שהתייאשו מלמצוא את הסן אנטוניו, צלחו את המצר ויצאו לים הפתוח בצידו השני ב-28 בנובמבר 1520, והמשיכו בחציית האוקיינוס השקט.
מגלן קרא למצר בשם "מצר כל הקדושים" (Estrecho de Todos los Santos), משום שיום כל הקדושים, ה-1 בנובמבר, חל במהלך חציית המצר.
חשיבות המצר

בתחומי המצר איים רבים, וגדותיו תלולות, מבותרות ומפורצות. השיט בו קשה בדרך כלל, הן בשל המבנה המפותל שלו, והן בשל האקלים הסוער השורר בו ברוב ימות השנה. עם זאת, עד פתיחתה של תעלת פנמה ב-1914 היה מצר מגלן המסלול העיקרי לספינות קיטור ששטו מהאוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט. מצר זה נחשב לעיתים קרובות כדרך הבטוחה היחידה לעבור בין האוקיינוסים, מאחר שמעבר דרייק, המעבר בין כף הורן (הקצה הדרומי של דרום אמריקה) לאנטארקטיקה, ידוע במזג האוויר הסוער והבלתי צפוי שבו. כמו כן צפים בו קרחונים רבים שעלולים לסכן ספינות. ספינות מפרש, לעומת זאת, העדיפו בדרך כלל את מעבר דרייק, שכן היה להן בו מרחב רב יותר לתמרון, וכן בשל משטרי הרוחות והזרמים המשתנים במצר. היום המצר משמש בעיקר לתנועה ימית מקומית של ספינות מצ'ילה ומארגנטינה.
מדיסון

ערך זה עוסק בבירת ויסקונסין, ארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מדיסון (באנגלית: Madison) היא עיר הבירה של מדינת ויסקונסין שבארצות הברית.
בעיר מתגוררים 240,323 תושבים (הערכה, 2012) וזו העיר השנייה בגודלה בוויסקונסין וכן בירת מחוז דיין.
בשטח העיר רבתי מתגוררים 568,593 תושבים (2010).