stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל באירוויזיון 2014
הערות שוליים

↑  אסף נבו, ‏רשות השידור תחליט בשבוע הבא על הדרך בה ייבחר הייצוג באירוויזיון, באתר ‏מאקו‏, 19 בנובמבר 2013
↑  ערן סויסה, מיי פיינגולד לאירוויזיון, באתר ישראל היום, 10 בינואר 2014
↑  אסף נבו, ‏רוני דלומי וקטלין רייטר אמרו "לא" לאירוויזיון, באתר ‏מאקו‏, 31 בדצמבר 2013
↑  מור לוי, ‏נציגת ישראל לאירוויזיון 2014: מיי פיינגולד או מאיה בוסקילה, באתר ‏מאקו‏, 10 בינואר 2014
↑   רן בוקר, צפו: השיר הנבחר של מיי פיינגולד לאירוויזיון, באתר ynet, 5 במרץ 2014
↑  אסף נבו, ‏אחד השירים של מיי פיינגולד לאירוויזיון חורג מתקנון רשות השידור, באתר ‏מאקו‏, 28 בפברואר 2014
↑  אסף נבו, ‏אכזבה ענקית: מיי פיינגולד לא עלתה לגמר האירוויזיון, באתר ‏מאקו‏, 8 במאי 2014
1 2  Detailed voting results SF2
↑  Detailed voting results GF
↑  Brey, Marco (1 במאי 2014). "Who will be in the expert juries?". Eurovision.tv. אורכב מ-המקור ב-1 במאי 2014. נבדק ב-1 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Full Split Results | Second Semi-Final of Copenhagen 2014". European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-14 במאי 2014. נבדק ב-7 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  קהל ושופטים
↑  "Full Split Results | Grand Final of Copenhagen 2014". European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-13 במאי 2014. נבדק ב-7 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
מיי פיינגולד בחזרות לחצי גמר
לוקאש סורמה

לוקאש סורמה (נולד ב-28 ביוני 1977 בקרקוב) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת הקשר אחורי. סורמה הוא שיאן ההופעות בליגת העל הפולנית עם 559 הופעות.
סורמה החל את הקריירה שלו בשנת 1996 בויסלה קרקוב שם שיחק עד שנת 1998 ואז הוא עבר לרוך חוז'וב. בשנת 2002 עבר סורמה ללגיה ורשה שם הוא היה הקפטן במשך ארבע שנים וזכה איתה באליפות פולין בשנת 2006.
ב-5 ביולי 2007 עבר סורמה למכבי חיפה ולאחר שלא הציג יכולת מרשימה באימונים ובמשחק הליגה בו שיחק, הושאל לבני סכנין לעונה אחת ולאחר מכן עזב את הארץ. סורמה שיחק תקופה קצרה באוסטריה, ולאחר מכן חזר לפולין ובשנת 2009 חתם בקבוצת לכיה גדנסק, במדיה שיחק ארבע וחצי עונות. בקיץ 2013 חזר לקבוצת רוך חוז'וב.
לזכותו של סורמה 5 הופעות בנבחרת פולין, בין השנים 2002–2003.
כיכר סטרומה

| --- | --- |
מבט על כיכר סטרומה 2019
מבט על כיכר סטרומה 2019
 מידע כללי
 על שם:  אוניית המעפילים סטרומה
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1946
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:   חולון
 רחובות מסתעפים:  רחוב סוקולוב, רחוב אחד במאי, רחוב דב הוז, רחוב  הנרייטה סולד
 קואורדינטות:  32°01′24″N 34°46′11″E﻿ / ﻿32.023432°N 34.769819°E﻿ / 32.023432; 34.769819
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) כיכר סטרומה(למפת גוש דן רגילה) כיכר סטרומה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כיכר סטרומה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כיכר סטרומה  he כיכר סטרומהhe כיכר סטרומהמפת  __ חולון (in English: Holon)  __ אזור (in English: Area) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממזרח ומדרום: __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion) ממערב: __ בת ים (in English: Bat Yam)  ^ כיום שטחי מקוה ישראל (in English: Mikveh Israel) הם חלק מפארק אריאל שרון   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר סטרומה נמצאת במרכז העיר חולון, בצומת הרחובות דב הוז, סוקולוב, הנרייטה סאלד והאחד במאי. היא תוכננה ונבנתה בתחילת שנות הארבעים של המאה ה-20, זמן קצר לאחר הקמת המועצה המקומית חולון. הכיכר הוקדשה בזמן הקמתה לזכרם של חללי אסון אוניית המעפילים סטרומה, ובשנת 1968 הוצבה במרכזה אנדרטה לזכר המעפילים שטבעו בים השחור.
הרקע לבניית הכיכר

בשנת 1937 החלה הקמתה של "שכונת עם", השכונה החמישית שתהווה לימים חלק מן העיר חולון. השכונה הוקמה על ידי חברת "שכון" בראשותו של צבי לוביאנקר (לבון), אשר רכשה את הקרקע ושיווקה אותה בתנאים נוחים לתושבים מעוטי יכולת בתל אביב. את השכונה חצה במרכזה, בציר מזרח-מערב, הכביש שחיבר בין שכונות חולון ובין שכונת "בית וגן" שלחוף הים (לימים, העיר בת ים). בתחילת שנות הארבעים, לאחר הקמת המועצה המקומית חולון, החליטו פרנסי העיר לבנות בכביש זה כיכר שתחבר בין הציר הראשי, שנקרא בשם "רחוב דב הוז", ובין הדרכים שיצאו צפונה ודרומה אל בין בתי "שכונת עם" (כיום רחוב הנרייטה סאלד ורחוב האחד במאי).
תכנון הכיכר ובנייתה

הנהלת המועצה המקומית חולון הכריזה על תחרות אדריכלים לתכנון הכיכר החדשה. דרך זו של תחרות בין אדריכלים הייתה מקובלת מאוד באותה תקופה, אולם הבעיה הייתה לשכנע את טובי האדריכלים בארץ שיסכימו להשתתף בתחרות. כדי להשיג זאת הכריזה הנהלת חולון על פרס כספי נאה שיוענק לאדריכל שהצעתו תזכה במקום הראשון.
ד"ר אליעזר מנסבך, אחד מחברי הנהלת חולון, סיפר על השיקולים שהנחו את המועצה המקומית בהכרזה על התחרות ועל גובה הפרס הכספי:
הכרזנו על התחרות לתכנית כיכר סטרומה ובכוונתנו לגשת תכף לסדור הכיכר בהתאם לתכניתו של האדריכל שיקבל את הפרס. שתפנו את האוכלוסייה בקביעת הפרס כדי שתהיינה לנו תכניות לא רק יפות אלא גם עממיות.
ההצעה הזוכה הוגשה על ידי ג'ניה אוורבוך, אשר הכינה מספר שנים קודם לכן את התוכנית לסלילת כיכר דיזנגוף בתל אביב. על פי תוכניתה נבנתה כיכר שקועה, אליה הוזמנו המבקרים לרדת במספר מדרגות ולהתנתק מהמולת העיר. הבתים סביב הכיכר תוכננו כך שישלימו את העיצוב הכולל ויצרו מכלול עירוני אחיד.
הענקת השם לכיכר

ב-24 בפברואר 1942 הוטבעה בים השחור, סמוך לחופי טורקיה, ספינת המעפילים סטרומה כשעל סיפונה 769 מעפילים מרומניה. כל הנוסעים, למעט ניצול אחד, טבעו באסון הנורא, אשר זיעזע את היישוב היהודי בארץ ישראל. אנשי המועצה המקומית חולון החליטו לקרוא לכיכר החדשה אותה תכננו ובנו באותם ימים על שמה של אניית המעפילים סטרומה.
עיריית חולון ממשיכה לשמר את זכרם של קורבנות אניית המעפילים "סטרומה" ולציין את גורלה בדרכים שונות. בשנת 2012, לציון מלאת 70 שנה לאסון טביעתה, יזמה עיריית חולון קשר עם הניצול היחיד ששרד את הפגיעה באנייה, ואת העלאת זיכרונותיו על הכתב. דוד סטוליאר בן ה-89, אשר אותר מספר שנים קודם לכן בארצות הברית על ידי סטודנט בשם שי אליאש, נענה לבקשה, ודבריו הוקראו בטקס מיוחד שנערך בתיאטרון חולון.
הקמת האנדרטה במרכז הכיכר

בשנת 1968 פנה זוג עולים יוצאי רומניה, בשם יצחק משה וג'וזפין פיינשטיין, אל פנחס אילון, ראש עיריית חולון, בבקשה להציב במרכז כיכר סטרומה אנדרטה לזכר קורבנות האסון. שניים מילדיה של ג'וזפין פיינשטיין, הרי ומירצ'ה, טבעו באסון ה"סטרומה". בת נוספת בשם יוספינה, שהייתה אמורה לעלות גם כן על סיפון האונייה, נשארה בבית עקב התנגדות של אביה לשלוח את כל ילדיו יחד לדרך המסוכנת. בעקבות הסכמתו של ראש העירייה להקמת האנדרטה, ארגנו בני הזוג פיינשטיין חבורה של יוצאי רומניה ומימנו את בנייתה.
הם פנו אל אנדריי רבס, פסל יליד רומניה שעלה לישראל בשנת 1959 והתגורר בחולון. כאשר הגיע רבס לחולון העמיד לרשותו פנחס אילון סדנת פיסול ללא תשלום, ובשנת 1964 יצר רבס את פסל "הדוב" שהוצב ב"גן אריה ורבקה שנקר" שברחוב פרישמן. בעקבות פנייתם של בני הזוג פיינשטיין יצר רבס בשנת 1968 את האנדרטה לקורבנות האניה "סטרומה".
הקמת האנדרטה הושלמה בחודש יולי והיא נחנכה ב-21.8.1968 בנוכחות מאות מקרובי משפחתם של הקורבנות. את הלוט מעל האנדרטה הסירה ציפורה שרת, אלמנתו של משה שרת אשר ליוותה את הפעולות להקמת האנדרטה ונתנה למפעל זה את חסותה.
שינוי מבנה הכיכר

מבנה כיכר סטרומה, עם הקרקעית המונמכת, עורר קשיים רבים בעונת החורף. בימים בהם ירדו גשמים מרובים הוצפה הכיכר כליל והקשתה מאוד את חיי התושבים שגרו בבתים סביבה.
בשנות ה-90 בוצע בכיכר סטרומה שיפוץ מקיף, במסגרתו הועלתה קרקעית הכיכר השקועה למפלס הרחוב המקיף אותה. האנדרטה המוצבת במרכז הכיכר, אשר הועתקה ממקומה באופן זמני במהלך עבודות השיפוץ, הוחזרה למקום תוך שינוי כיוון והפניית חזית האנדרטה לצד מזרח. למרגלות האנדרטה נבנתה מזרקת מים שהוקמה על ידי חברת "אשד מזרקות ועיצוב במים" מאשדוד.
בשנת 2011 הודיעה עיריית חולון על כוונתה לחדש את פניה של הכיכר הוותיקה. הפעילות נעשתה כחלק מתוכנית בניין עיר (תב"ע) שנועדה לשקם את כיכר סטרומה ולשחזר את מראה הכיכר כפי שתוכנן במקור על ידי ג'ניה אוורבוך. הפעילות תוכננה על ידי חברת האדריכלים "אלון בן נון".
בתחילת שנת 2019 החלה עיריית חולון בשיפוצים בכיכר וסביבתה, במסגרתם מוחלפות תשתיות עירוניות, ומיושמת התוכנית לשיקום פני כיכר סטרומה.
לקריאה נוספת

אייל מירון, סמדר ספקטור דנון (עורכים), להפוך חול לזהב - סיפורה של חולון, עיריית חולון, 2007
הערות שוליים

1 2 3 4 5  חולון תש"ב-תש"ה, בהוצאת המועצה המקומית חולון, 1945
↑  מיכל מרגלית, כך אותר הניצול היחיד מ'סטרומה'. צפו בעדותו, באתר ynet, 9 במאי 2014
↑  עופר אדרת, זוכרים את אוניית המעפילים "סטרומה", באתר הארץ, 24 בפברואר 2012
↑  טקס מיוחד לחללי ספינת סטרומה במלאת 70 שנה לאסון
↑  שכונת עם - כיכר סטרומה
↑  פסל רחוב – הדוב
↑  יפעת בן-חי שגב (עורכת), פיסול בחולון, הוצאת עיריית חולון, שנת 2000
↑  אנדרטה לזכר חללי "סטרומה", מעריב, 09/07/1968
↑  נחנכה אנדרטת "סטרומה" בחולון, דבר, 22/08/1968
↑  אנדרטה לזכר "סטרומה" - בחולון, מעריב, 22/08/1968
↑  נחנכה אנדרטה לזכר 801 טבועי האניה "סטרומה", למרחב, 22/08/1968
↑  הגשמים הציפו כבישים, מעריב, 16/12/1968
↑  החורף בא, סוף סוף גשם, מעריב, 03/11/1986
↑  כיכר סטרומה חולון
↑  כיכר סטרומה, חולון - נספח עיצוב לתב"ע שימור חולון
↑  ריאיון עם האדריכל אלון בן נון
↑  כיכר סטרומה תתחדש: אבל מה מטריד את הסוחרים?
שילוט רחוב עם שם הכיכר
כיתוב על האנדרטה שבמרכז כיכר סטרומה "כאן מונחת מגלת קרבנות "סטרומה" לזיכרון דורות
הסבר על הקמת האנדרטה
האנדרטה שבמרכז כיכר סטרומה
כריש-שן

| כריש-שן |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: דמויי עמלץ
משפחה:: כרישי חול
סוג:: כריש-שן
מינים
 Carcharias taurus  Carcharias tricuspidatus
שם מדעי
 Carcharias ‏רפינסק, 1810
כְּרִישׁ-שֵׁן או כריש חול (שם מדעי: Carcharias) הוא סוג של כריש ממשפחת כרישי חול המצוי ברחבי הימים הטרופיים בכל האוקיינוסים.
מאפיינים

לכרישים אלה פה מגודל עם שיניים חדות הבולטות החוצה, גב מתרומם אך סנפיר הגב קטן ונוטה לקצה הגוף לכיוון הזנב. סנפירי השת והגפיים גדולים ומותאמים לשחייה בצמוד לקרקעית הים. אורכם יכול להגיע ל-3.7 מ' ומשקלם יכול להגיע ל-160 ק"ג.
כרישים אלו הם טורפים גדולים הניזונים ממגוון דגים ויצורי ים אחרים הקרובים לקרקעית הים אך הם אינם תוקפניים.
מינים

בעבר היה בסוג זה רק המין כריש-שן שורי (Carcharias taurus) אך נמצא שתת-המין ההודי שייך למין נפרד מאותו הסוג - כְּרִישׁ-שֵׁן הָדִּי (Carcharias tricuspidatus). לא כל החוקרים מסכימים עם המין החדש.
כְּרִישׁ-שֵׁן שׁוֹרִי או כריש חול נמרי (Carcharias taurus)
כְּרִישׁ-שֵׁן הָדִּי (Carcharias tricuspidatus)
כריסס

| --- | --- |

כריסס מנסה לפדות את בתו כריסאיס מידי אגממנון. כד מ-360–350 לפנה"ס, מוצג בלובר.
 תפקיד:  כהן אפולו
 מקום מגורים:  כריסה 
 אב:  ארדיס 
 אם:  Paria 
 אחים:  בריסאוס 
 צאצאים:  כריסאיס 
 
כריסס (ביוונית: Χρύσης) הוא דמות במיתולוגיה היוונית, כהן בכיר לאפולו בעיר כריסה, אשר ממוקמת בסמוך לעיר טרויה.
דמותו

בסיפור מלחמת טרויה נלקחה בתו של כריסס, כריסאיס, בשבי בעת שהחיילים היוונים פשטו על עירה והיא ניתנת למלך אגממנון כשפחה. האיליאדה להומרוס נפתחת כאשר כריסס מתחנן לרגליי אגממנון כי ישיב לו את בתו בתמורה לכופר רב. אגממנון מצידו מסרב להצעה, בתגובה לכך כריסס מתפלל לאלוהיו, הלא הוא אפולו, כי ינקום את נקמתו באגממנון. אפולו נעתר לעזרת כוהנו ומשלח ביוונים מגפה אשר קוטלת ביוונים ומאלצת את בכירי מנהיגי יוון לכנס אספת חירום. באספה מנהיגי היוונים, ובראשם אכילס, מבקשים מאגממנון להחזיר לכריסס את בתו ולהוסיף עליה הקטומבה (זבח של מאה פרים), אגממנון מסכים להחזיר את כריסיאדה אך מתרה באכילס כי לקיחתה תגרור את לקיחת השפחה שניתנה לו, בריסאיס, בתו של בריסס.
היוונים שולחים משלחת אוניות, אשר בראשה עומד אודיסאוס, ובה כריסיאדה בת הכהן והזבח לאפולו, וכאשר מגיעה המשלחת לכריסס מתוארת העלאת הזבח לאל אפולון, שמחת האל ותפילתו של כריסס כי האל יטה אוזן גם הפעם ויגמול ליוונים כפי שהענישם.
על פי מקורות שונים כריסס ובריסס הם אחים, בנים לאדם בשם ארדיס.
כוכב הלכת המינורי 4707 Khryses נקרא על שמו.
הערות שוליים

↑  (4707) Khryses In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_4619. ISBN 978-3-540-29925-7.
לוקמיה מיאלומונוציטית של הילדות

| --- | --- |
 תחום:  אונקולוגיה
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D054429
 סיווגים
 ICD-11:  2A42 
 
לוקמיה מיאלומונוציטית של הילדות (אנגלית: Juvenile myelomonocytic leukemia, מוכרת בקיצור JMML) היא סוג נדיר של מחלה המטולוגית המתרחשת בקרב ילדים צעירים. במחלה זו, תאים רבים מדי של מיאלוציטים ומונוציטים נוצרים מתאי דם לא בוגרים הנקראים בלאסטים. תאים אלו משתלטים על מח העצם ואיברים אחרים וגורמים לסימפטומים של JMML. הגיל הממוצע של המאובחנים במחלה זו הוא שנתיים.
אף שהמילה "לוקמיה" נמצאת בשם המחלה, ארגון הבריאות העולמי אינו מגדיר מחלה זו כלוקמיה. היא נכללת בקבוצת מחלות הנקראת הפרעות מיאלופרוליפרטיביות ומיאלודיספלסטיות.
סימפטומים

הסימפטומים הנפוצים הם חיוורון, חום, זיהומים חוזרים, דימומים, עליה לא מספקת במשקל, פריחה מקולופפולרית, לימפאדנופתיה (הגדלה של קשרי לימפה, הפטומגליה מתונה (כבד מוגדל), ספלנומגליה (טחול מוגדל), אנמיה ותרומבוציטופניה.
גנטיקה

בכ-90% מהחולים נמצאים שינויים גנטיים בתאי הלוקמיה. ביניהם:
15%-20% מהחולים מאובחנים גם עם נוירופיברומטוזיס מסוג 1 (NF1).
25% מהחולים עם מוטציות באחד האונקוגנים ממשפחת ה-Ras ‏(רק בתאי הלוקמיה).
35% מהחולים עם מוטציות בגן בשם PTPN11 (רק בתאי הלוקמיה).
טיפול

הטיפול היחיד כיום למחלה זו היא השתלת מח עצם, עם שיעור הצלחה של 50%. הסיכוי לחזרת המחלה לאחר השתלה הוא גבוה. בדרך כלל חולה המאובחן במחלה יעבור השתלת מח עצם כמה שיותר מהר. גיל צעיר בהשתלה קשור לתוצאות טובות יותר.
לוסי קרוהג

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1891 איסי לה מולינו, צרפת 
 פטירה:  17 באוגוסט 1977 (בגיל 86) אוסלו, נורווגיה 
 שם לידה:  Cécile Vidil 
 בן או בת זוג:  פר קרוהג (1915–1934) 
 צאצאים:  גיא קרוהג 
 
לוסי קרוהג (בצרפתית: Lucy Krohg ‏; 6 באפריל 1891 – 17 באוגוסט 1977) הייתה אמנית ודוגמנית צרפתית, ובעלת גלריה לאמנות בפריז.
ביוגרפיה

ילידת פריז, נולדה בשנת 1891 באיסי-לה-מולינאו, לאב צרפתי ולאם שווייצרית-גרמנית.  מגיל צעיר הייתה חברה בחוג האמנים שהתאסף במונפרנס ומונמארטר.
היא הייתה דוגמנית עבור אנרי מאטיס ואלברט מרקט. בשנת 1909 היא פגשה את הצייר ז'ול פסקין, איתו ניהלה רומן ארוך שנים. היא דגמנה עבורו בציורים רבים. למרות יחסים קרובים, פסקין עזב את פריז לארצות הברית, בשנת 1914 עם ארוסתו הרמין דייוויד, והתחתן איתה בשנת 1918
לוסי וידיל הנטושה המשיכה לדגמן עבור הציירים ונשארה עם הבוהמה הפריזאית.
באחד הערבים בקפה לה דום פגשה את הצייר הנורווגי פר קרוהג. קרוהג היה ידוע לא רק בעבודתו האמנותית, הוא סיים מספר קורסי מחול והיה אמן ברחבת הריקודים. בני הזוג נישאו ב־21 בדצמבר 1915, וב־1917 ילדה לוסי בן, גיא.
היא הייתה אמנית בעצמה: בפברואר 1915 הציגה בקופנהגן, יחד עם יצירותיו של פר, בובות וצעיפים מצוירים שלא הותירו את מבקרי התקופה אדישים. היא המשיכה לצייר ולהכין בטיק בהמשך.
פסקין חזר לפריז בסתיו 1920 וחידש את הרומן שלו עם אהובתו לשעבר באביב 1921. בקיץ 1921, פר קרוהג עזב לנורווגיה לסדנת ציור, והיחסים של פסקין ואשתו הרמין דייוויד הסתיימו. לוסי רצתה להציל את נישואיה, אך התמכרה רגשית למאהבה, שהתמכר לאלכוהול ואיים להתאבד.
לוסי ניהלה חיים כפולים, בילתה את היום בטיפול בבנה ועברה לפסקין למשך הלילה. מצב זה נמשך שלוש שנים. בשנת 1924 לקח קרוהג את בנו.
בשנת 1927 היה איום על פסקין באובדן האזרחות האמריקאית שקיבל, והוא נאלץ להתגורר בניו יורק לפחות שנה אחת. חמישה חודשים לאחר עזיבתו הצטרפה אליו לוסי קרוג. יחד הם חזרו לאירופה ונסעו לספרד ופורטוגל ואז שבו לפריז. פסקין כבר סבל מדיכאון והיה אלכוהוליסט.
ב -5 ביוני 1930, כאשר אמורה הייתה להיפתח תערוכת יחיד שלו, הוא התאבד בסטודיו שלו.
הגופה התגלתה שלושה ימים לאחר מכן על ידי לוסי קרוהג.
לאחר פתיחת צוואתו התגלה כי פסקין חלק את עיזבונו בין אשתו הרמין דייוויד ללוסי.
הנישואים של לוסי לא היו קיימים בפועל כבר הרבה שנים, והגירושין הרשמיים מפייר קרוהג התרחשו רק בשנת 1934, כשרצה להתחתן עם אישה אחרת.
בשנים מאוחרות יותר, שמה של לוסי קרוהג הופיעה מעת לעת בעת הצגת עבודותיו של ז׳ול פסקין, שכן מחצית מהאוסף נותר ברשותה והיא הקימה גלריה משלה בכיכר סנט-אוגוסטין, על בסיס האוסף וייצגה אמנים רבים.
לוסי קרוהג נפטרה בפריז בגיל 86
הערות שוליים

↑  Exposition virtuelle: "Lucy Krohg - plus qu'une muse", Past/Not Past (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116549661  VIAF: 59838233   WorldCat (עם VIAF): 59838233 
ז׳ול פסקין, לוסי קרוהג, 1920
לוסיאן טראסקוט

| --- | --- |
גנרל לוסיאן טראסקוט
גנרל לוסיאן טראסקוט
 לידה:  9 בינואר 1895 טקסס, ארצות הברית
 פטירה:  12 בספטמבר 1965 (בגיל 70) אלכסנדריה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  Sarah Nicholas Randolph 
 צאצאים:  Lucian K. Truscott III 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1917–1947 (כ־30 שנה)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כוח על-חטיבתי מפקד הדיוויזיה ה-3 מפקד הקורפוס ה-6 מפקד הארמייה החמישית מפקד הארמייה ה-15 מפקד הארמייה השלישית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה: מבצע לפיד  פלישת בעלות הברית לסיציליה  מבצע קוברה  המערכה על איטליה
 עיטורים
   צלב השירות המצוין   כוכב הארד   מדליית השירות המצוין(2)  לב הארגמן  לגיון ההצטיינות
 תפקידים אזרחיים
 יועץ מיוחד ב-CIA
 
גנרל לוסיאן טראסקוט
לוסיאן קינג טראסקוט הבן (באנגלית: Lucian King Truscott, Jr ‏ 9 בינואר 1895 - 12 בספטמבר 1965) היה גנרל אמריקאי, ופיקד על הדיוויזיה ה-3, הקורפוס ה-6, והארמייה החמישית במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > בצעירותו

טראסקוט נולד ב-9 בינואר 1895 בעיירה צ'אטפילד, טקסס. בשנת 1917 סיים את לימודיו באקדמית וסט פוינט והוסמך כקצין בחיל פרשים של צבא ארצות הברית בדרגת סג"ם. טראסקוט ביצע מספר תפקידי פיקוד ומטה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1942 הוטל על טראסקוט ללמוד את המבנה ואופי הפעולה של יחידות הקומנדו הבריטי על מנת להקים יחידה דומה בצבא האמריקני. טראסקוט המליץ להקים את היחידה במתכונת דומה תחת השם "ריינג'רס". במאי 1942 נוסד גדוד הריינג'רים ה-1 בפיקוד ויליאם דארבי. טראסקוט שימש כמשקיף בפשיטה על דייפ ובמבצע לפיד פיקד על כוח על-חטיבתי שכלל את רגימנט החי"ר ה-60 ורגימנט השריון ה-66.
בשנת 1943 פיקד טראסקוט על הדיוויזיה ה-3 והוביל אותה בפלישת בעלות הברית לסיציליה. במערכה על איטליה פיקד טראסקוט על הקורפוס ה-6 והוביל אותו גם בין היתר גם במבצע דרגון. לאחר מכן מונה למפקד הארמייה החמישית ופיקד עליה בקרבות באיטליה עד תום המלחמה. בהמשך פיקד על הארמיות ה-15 והשלישית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה שימש כיועץ מיוחד ב-CIA.
נפטר ב-1965 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
הערות שוליים

↑  טל טובי, להילחם מאחורי קווי האויב, מערכות, 460 (אפריל 2015), עמוד 56.
↑  ג'יימס אלטיירי, "ראשי-החנית", הוצאת מערכות, 1965, עמודים 27-29.
↑  מקס הסטינגס, "ארמגדון", הוצאת דביר, 2007, עמוד 22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311280405171  CiNii: DA04256254  GND: 118951378  ISNI: 0000 0000 8107 3228  LCCN: n79059893  NARA: 10582276  NKC: xx0051935  SNAC: w6j10jz9  Trove: 1124985  VIAF: 27870841   WorldCat (עם VIAF): 27870841
לטגלית

| --- | --- |
 מדינות:  לטביה (לטגליה)
 אזורים:  צפון אירופה (המדינות הבלטיות)
 דוברים:  קרוב ל-200,000
 שפת אם:  150,000
 כתב:  אלפבית לטיני
 משפחה:  הודו-אירופית בלטו-סלאבית בלטית מזרחית לטבית לטגלית
 לאום:  אין
 ארגון:  אין
 מוסד:  אין
 קוד שפה:  ltg 
 קוד ISO 639-3:  ltg 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
לטגלית (Latgalīšu volūda) היא שפה ממשפחת השפות הבלטיות המדוברת באזור לטגליה שבמזרח לטביה. השפה דומה מאוד ללטבית ומהווה אחת מבסיסיה.
הגיית השפה וכתיבתה > עיצורים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
העיצורים
| הסימון הגרפי | תעתיק IPA | הערך הפונטי |
| Bb | b | נהגה כהגיית בי"ת |
| Cc | ʦ | נהגה כהגיית צד"י מודרנית |
| Čč | ʧ | נהגה כהגיית צד"י גרושה |
| Dd | d | נהגה כהגיית דל"ת |
| Ff | f | נהגה כהגיית פ"א רפה |
| Gg | ɡ | נהגה כהגיית גימ"ל |
| Ģģ | ɟ | נהגה כהגיית גימ"ל/דל"ת מחונככים |
| Hh | x | נהגה כהגיית ה"א כ"ף רפה |
| Jj | j | נהגה כהגיית יו"ד עיצורית |
| Kk | k | נהגה כהגיית כ"ף |
| Ķķ | c | נהגה כהגיית כ"ף/ת"ו מחונככים |
| Ll | l | נהגה כהגיית למ"ד |
| Ļļ | ʎ | נהגה כהגיית יו"ד עיצורית ~ למ"ד, כששרירי הלשון מתרחבים ונוגעים בחך קלות |
| Mm | m | נהגה כהגיית מ"ם |
| Nn | n | נהגה כהגיית נו"ן |
| Ņņ | ɲ | נהגה כהגיית נו"ן מחונככת, כ-Ñ בספרדית |
| Pp | p | נהגה כהגיית פ"א |
| Rr | r | נהגה כהגיית רי"ש מתגלגלת |
| Ss | s | נהגה כהגיית סמ"ך |
| Šš | ʃ | נהגה כהגיית שי"ן ימנית |
| Tt | t | נהגה כהגיית ת"ו |
| Vv | v | נהגה כהגיית בי"ת רפה |
| Zz | z | נהגה כהגיית זי"ן |
| Žž | ʒ | נהגה כהגיײת זי"ן גרושה |
הגיית השפה וכתיבתה > תנועות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
התנועות
| הסימון הגרפי | תעתיק IPA | הערך הפונטי |
| Aa | (ː)‏[ɑ]  | נהגה כהגיית פתח אחורית; ארוכה |
| Āā | (ː)‏[ɑ]  | נהגה כהגיית פתח אחורית; ארוכה |
| Ee | (ː)‏[e]  | נהגה כהגיית צירי בקירוב; ארוכה |
| Ēē | (ː)‏[e]  | נהגה כהגיית צירי בקירוב; ארוכה |
| Ii | (ː)‏[i]  | נהגה כהגיית חיריק; ארוכה |
| Īī | (ː)‏[i]  | נהגה כהגיית חיריק; ארוכה |
| Uu | (ː)‏[u]  | נהגה כהגיית שורוק; ארוכה |
| Ūū | (ː)‏[u]  | נהגה כהגיית שורוק; ארוכה |
| Oo | (ː)‏[o]  | נהגה כהגיית חולם בקירוב; ארוכה |
| Ōō | (ː)‏[o]  | נהגה כהגיית חולם בקירוב; ארוכה |
| Yy | (ː)‏[ɨ]  | אין מקבילה עברית; ארוכה |
לוקה (נפה)

נפת לוקה (באיטלקית: Provincia di Lucca) היא נפה במחוז טוסקנה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 1,773 קמ"ר, ובשנת 2012 התגוררו בה 394,695 נפש. בירתה של הנפה בעיר לוקה.
הנפה גובלת בנפת מאסה-קרארה במחוז טוסקנה במערב, בנפת רג'ו אמיליה ובנפת מודנה במחוז אמיליה-רומאניה בצפון, בנפת פיסטויה ובנפת פירנצה במחוז טוסקנה במזרח, בנפת פיזה במחוז טוסקנה בדרום. הנפה מחולקת לשלושה אזורים גאוגרפיים: החלק המזרחי של המחוז, Piana di Lucca או Lucchesia, שטוח ויבשתי, החלק החופי, יעד מועדף לתיירות חוף הים, המכונה ורסיליה, והאזור ההררי או גרפגננה שבין הרי האלפים של אפואן לבין האפנינים הטוסקניים-אמיליים, חוצה את נהר סרצ'יו ועשיר ביערות.
הערות שוליים

↑  Provincia di Lucca, Toscana: Comuni e Luoghi d'Interesse, Enchanting Italy
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554826405171  BnF: cb12100863q (data)  GND: 4111401-2  LCCN: n80093613  MusicBrainz: 43c3523e-6305-4f1a-97e2-6c74e3bdaed5  VIAF: 125571877   WorldCat (עם VIAF): 125571877 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לאוניד קוצ'וק

לאוניד סטניסלבוביץ' קוצ'וק (ברוסית: Леони́д Станисла́вович Кучу́к; נולד ב-27 באוגוסט 1959 במינסק שבבלארוס) הוא כדורגלן עבר ומאמן בלארוסי.
תארים > תארים כמאמן

מולדובה שריף
אליפות מולדובה (6): 2003/04, 2004/05, 2005/06, 2006/07, 2007/08, 2008/09
הגביע המולדובי (3): 2005/06, 2007/08, 2008/09
הסופרקאפ המולדובי (3): 2004. 2005. 2007
גמר הגביע המולדובי: 2003/04
גביע חבר המדינות: 2009
רוסיה לוקומוטיב
מקום שלישי בליגת העל הרוסית: 2013/14
רוסיה קובאן קרסנודאר
גמר הגביע הרוסי: 2014/15
מאמן השנה בליגת העל המולדובית: 2009
מאמן השנה בליגת העל האוקראינית: 2011/12
מאמן החודש בליגת העל הרוסית: (2) אוגוסט, נובמבר 2013
מאמן השנה בבלארוס: 2013
ישראל באירוויזיון 2005

ישראל השתתפה באירוויזיון 2005 עם השיר השקט שנשאר בביצוע של שירי מימון בעיר קייב, בירת אוקראינה.
לפני האירוויזיון > קדם אירוויזיון 2005

תחרות הקדם-אירוויזיון לשנת 2005 היא תחרות שנערכה לבחירת השיר הישראלי שייצג את ישראל באירוויזיון 2005 בקייב, אוקראינה. התחרות התקיימה בירושלים ב-2 במרץ 2005 ושודרה בערוץ הראשון. מנחי התחרות היו מורן אטיאס ודידי הררי.
לאחר 3 שנים שבהן נבחר נציג ישראל לאירוויזיון על ידי ועדה פנימית של רשות השידור הוחלט להחזיר את פורמט הקדם-אירוויזיון שהונהג באופן כמעט רציף בשנות ה-80 וה-90. בתחרות התמודדו 14 שירים, שמתוכם נבחר השיר "השקט שנשאר" בביצוע שירי מימון לייצג את ישראל באירוויזיון 2005. השיר נכתב והולחן על ידי פיני ארונבייב ואייל שחר.
הייתה זו הפעם הראשונה שבקדם-אירוויזיון הושמעו שירים המכילים משפטים בשפה הערבית. כמו כן, חלק משמות השירים היו באנגלית, דבר שלא היה מקובל באף קדם-אירוויזיון בעבר. הדבר נבע, בין היתר, משינוי כללי תחרות האירוויזיון בשנת 1999, בהם ניתן חופש בבחירת השפה של השירים. השיר הישראלי הזוכה, "השקט שנשאר", שהכיל תחילה מילים עבריות בלבד, עבר שינויים לקראת אירוויזיון 2005, כך ששמו שונה ל-"Time to Say Goodbye" וחציו השני הושר באנגלית.
זכייתה של שירי מימון בתחרות היוותה את הסנונית הראשונה בסדרת נציגי ישראל לאירוויזיון, אשר נחשפו לראשונה בתוכנית הריאליטי "כוכב נולד" (אשר מותגה מחדש בהמשך תחת השם "הכוכב הבא").