stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאוה זיגלמן-דניאלי
תחומי עניין של זיגלמן בגידולי השד

שונות גנטית בגנים הקשורים במטבוליזם אסטרוגן וחומרים סביבתיים הקשורה בתחלואה בגידולי השד
קשר בין גורמים הורמונים שונים כולל טיפולי פריון וטיפולים למניעת הריון וגידולי השד
מאפייני טיפול והישרדות בנשים מבוגרות (מעל גיל 70) עם גידולי השד
מגמות בצריכת שירותים רפואיים במחלימות
מחקר והוראה

מרבים הפרסומים המדעיים של זיגלמן הם בתחום גידולי השד (מחקרים גנטים, קשר עם טיפולי פריון, חקר אוכלוסייה של נשים מעל גיל 70 כדי לבחון השפעה של מחלות רקע ומאפייני גידול על החלמה, בחינת קשר עם שימוש במירנה (התקן תוך רחמי הורמונלי) והתפתחות גידולי השד בנשים בנות 40 עד 50).
זיגלמן עוסקת במחקרי אוכלוסיות רחבים, חלקם מסוג "Data mining" כגון פרויקט שבוצע יחד עם IBM על חולים עם גידולי מעי גס גרורתיים שמטרתם לזהות מאפיינים במטופלים, במחלות ותרופות רקע, וברצף הטיפולים לגידולים הממאירים לקבלת תוצרי טיפול מיטביים וכן לבחינת "Real world data". לעומת מחקרים קליניים שהם באוכלוסיות מאוד מוגדרות.
בנוסף זיגלמן שותפה לעבודות על הערכות כלכליות בתחום הבריאות בישראל.
זיגלמן הרצתה וריכזה כנסים ארציים בתחום האונקולוגיה
בשנת 2010 פרסמה יחד עם "Olsen Megan" וחוה זיגלמן את המאמר: "Dynamic Computational Model Suggests That Cellular Citizenship Is Fundamental for Selective Tumor Apoptosis", אשר תיאר תפקיד של דיאלוג בין-תאי להרג תאים חולים על ידי תאים בריאים סמוכים, סמוך אחרי הופעת העבודות הראשונות של אימונותרפיה שהוכיחו המודל.
ביולי 2020, במסגרת בית הספר של האיגוד הישראלי לאונקולוגיה קלינית ורדיותרפיה, זיגלמן מונתה ליושב-ראש קורס ובינר בנושא "חידושי שנת 2020 בתחום גידולי השד והשחלה". הקורס יועד לאונקולוגים, כירורגים, אורולוגים, גיניקולוגים, גסטרואנטרולוגים, רופאי משפחה, רופאי עור, פתולוגים, רוקחים בכירים, אחיות אונקולוגיות וצוותי מכונים.
מחקר והוראה > ממחקריה המדעיים

ממחקריה של זיגלמן-דניאלי באתר PubMed
פרסים

בבית חולים האונקולוגי Fox Chase Cancer Center פרס על חקר הגן ל-ארומטאז (Aromatase)
"Young investigator Award" שהוענק על ידי החברה האמריקאית לאונקולוגיה קלינית ASCO" (American Society of Clinical Oncology)" (בשנת 1966)
משפחתה

סבה של זיגלמן היה הד"ר מרדכי מקס לבנשטין.
אחותה של זיגלמן היא הפרופ' חוה זיגלמן, מדענית מחשב ישראלית-אמריקנית המתמחה במדעי המוח.
ראו גם

סרטן השד
הערות שוליים

↑  נאוה זיגלמן דניאלי - אונקולוגית
↑  ד"ר Robert Ozols bloomberg.com/research
↑  ד"ר נאוה זיגלמן-דניאלי מומחית באונקולוגיה(healthgrades)
↑  "חמישים פלוס" ההגעה לגיל חמישים מחייבת אותנו בלא מעט בדיקות רפואיות על מנת לשלול מחלות שנפוצות בגילים מבוגרים. למשל, סרטן המעי הגס מוריה בן ברק, 3 ביולי 2007 nrg
↑  מטפלים ומטופלים
↑  מאמר Cancer in Pregnancy and Lactation: The Motherisk Guide
↑  האגודה למלחמה בסרטן מזמינה "לחגוג את החיים"
דר' נאוה זיגלמן-דניאלי ,מנהלת תחום אונקולוגיה, מכבי שירותי בריאות
↑  הכנס השנתי לעדכונים בטפול החולה האונקולוגי בקהילה ובבית החולים, 20 באוקטובר 2015
↑  מאמר:Dynamic Computational Model Suggests That Cellular Citizenship Is Fundamental for Selective Tumor Apoptosis Megan Olsen, 1  Nava Siegelmann-Danieli, 2  and Hava T. Siegelmann 1 ,
ניקולא-שארל בוקסה

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1789 מונטמדי, צרפת 
 פטירה:  6 בינואר 1856 (בגיל 66) סידני, אוסטרליה 
 מקום קבורה:  Camperdown Cemetery 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 עיסוק:  נבלאי, מלחין
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  נבל 
 בן או בת זוג:  אנה בישופ (1839–1856) Georgette Ducrest (1812–1856) Amy Wilson (1821–1856)  אנה בישופ (1839–1856) 
 
רובר ניקולא-שארל בוקסה (בצרפתית: Robert Nicolas-Charles Bochsa;‏ 9 באוגוסט 1789, מונמדי, מאוז, צרפת – 6 בינואר 1856, סידני, אוסטרליה) היה נבלאי ומלחין צרפתי.
ביוגרפיה

אביו של ניקולא-שארל היה מוזיקאי והבן ידע לנגן בחליל ובפסנתר כבר בגיל שבע. בשנת 1807 יצא ללמוד בקונסרבטואר של פריז. בשנת 1813 התמנה לנבלאי של התזמורת הקיסרית והחל בכתיבת אופרות עבור האופרה קומיק. ואולם בשנת 1817 הסתבך במעשי חיקוי, הונאה וזיוף ונמלט ללונדון כדי להימנע מתביעה משפטית. הוא נשפט, הורשע בהיעדרו ונידון להטבעת אות קלון ולעבודת פרך.
בלונדון, מוגן מן החוק הצרפתי, עזר לייסד את האקדמיה המלכותית למוזיקה בשנת 1821 והיה למנהלה, אך בשנת 1826, כשהתגלה דבר הרשעתו בפלילים, נאלץ להתפטר. אז התמנה למנהל מוזיקלי של תיאטרון הוד מלכותה בלונדון. בשנת 1839 הסתבך שוב בשערורייה, כשהסתלק עם זמרת האופרה אנה ריבייר-בישופ, אשת המלחין הנרי ראולי בישופ. הזוג הנמלט הופיע בצוותא באמריקה, באוסטרליה וברחבי אירופה (מלבד בצרפת). בנאפולי התמנה בוקסה למנהל רג'ו תיאטרו סאן קרלו (בית האופרה המלכותי של נאפולי) ונשאר שם למשך שנתיים. הזוג הגיע לסידני עם בהלת הזהב בדצמבר 1855, והספיק להופיע בקונצרט אחד בלבד לפני מותו של בוקסה. בישופ מוכת היגון הזמינה מצבה מעוצבת, שהציגה דמות (סמל לאנה) שרועה לרגלי עץ, שנבל נשען אל גזעו בשביל הקבר שבבית הקברות קמפרדאון בסידני.
יצירות אופראיות

Le retour de Trajan, ou, Rome triomphante
Les Héritiers Michau ou le Moulin de Lieursain
L’Héritier de Paimpol
Le Roi et la Ligue
Les Noces de Gamache
La lettre de change (English: The Promissory Note; German: Der Wechselbrief)
Un Mari pour étrennes
ביוגרפיות

Nicolas-Charles Bochsa, harpiste, compositeur, escroc by Michel Faul (editions Delatour France, 2003)
Les tribulations mexicaines de Nicolas-Charles Bochsa, harpiste by Michel Faul (editions Delatour France, 2006)
נאוה מקמל-עתיר

| --- | --- |
נאוה מקמל-עתיר (2010)
נאוה מקמל-עתיר (2010)
 לידה:  27 באוגוסט 1964 (בת 60) רמת גן, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלי
 עיסוק:  סופרת מחזאית משוררת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  רומן
 סוגה:  סיפורת
 יצירות בולטות:  אות מאבשלום 
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 פרסים והוקרה:  פרס זאב לספרות ילדים ונוער (2006) 
 www.navamacmelatir.co.il
 
נאוה מקמל-עתיר (נולדה ב-27 באוגוסט 1964) היא סופרת (בעיקר בתחום ספרות ילדים), מחזאית ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה

נאוה מקמל עתיר נולדה בקיץ 1964 ברמת גן. למדה בבית ספר הממלכתי הגבעה בני ברק ובתיכון בליך. בצה"ל שירתה כקצינת מיון. סיימה תואר ראשון בספרות, קולנוע וטלוויזיה.
קריירה

בשנות העשרים לחייה החלה לעבוד כמשוררת במדור ילדים שבועי בעיתון "ידיעות אחרונות". ב-1990, בעקבות השיר "מיכה שוב" שכתבה לזכר מיכה גרנית שנפל במלחמת יום הכיפורים קיים איתה יהודה אטלס ראיון ופרסם כתבה אודותיה, במוסף "שבעה ימים" ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
בשנת 1993 הוציאה את ספרה הראשון, "איילת צוללת". להצלחה רבה זכה ספרה "העדי של עדי", שיצא בשנת 2000. הספר מבוסס על סיפור אמיתי של ניצולת שואה, שהומחז על-ידי עתיר להצגה. הספר זכה בציון לשבח במסגרת "פרס זאב" ובמקום השלישי ב"מצעד הספרים הארצי" של ילדי ישראל, מטעם משרד החינוך והתאחדות המו"לים.
ספרה "מלך ההר" שיצא לאור בשנת 2004, במלאת 100 שנים למותו של בנימין זאב הרצל, מבוסס גם הוא על סיפור אמיתי של בן כתתה שנפל בהתרסקות מסוק. גם ספר זה הומחז.
בשנת 2005 זכתה שוב ב"פרס זאב" על ספרה "מבחן קבלה". ספריה "העדי של עדי", "האיחור האחרון", "מלך ההר" ו"מבחן קבלה" זכו במקומות ראשונים במצעד הספרים הארצי של משרד החינוך ועובדו להצגות תיאטרון.
ספרה "הנערה במרפסת ממול" יצא בשנת 2006 והומחז להצגה בה מקמל-עתיר משחקת. "אות מאבשלום", ספרה הראשון למבוגרים, יצא לאור בשנת 2009 בהוצאת ידיעות ספרים והפך לרב מכר. מקמל-עתיר קיבלה את אות "ספר זהב" על מכירת 20,000 עותקים ממנו, שלושה חודשים בלבד מאז יצא הספר לאור. כחצי שנה מיום שפורסם, קיבל "אות מאבשלום" את אות 'ספר הפלטינה' מטעם התאחדות המולי"ם על מכירת 40,000 עותקים. ביוני 2015, קיבל "אות מאבשלום" את אות "ספר היהלום" מטעם התאחדות המו"לים על מכירת 100,000 עותקים.
ספרה "יד אחות" (רומן היסטורי למבוגרים) המספר את סיפור חייה של רחל המשוררת, ראה אור בשנת 2017 והפך גם הוא לרב מכר בתוך זמן קצר. בעקבותיו, כתבה את המופע "הדיירת מעליית הגג" בו היא משתתפת ביחד עם המוזיקאי עופר כץ.
היא משחקת גם בהצגת הילדים "קיסר השכונה" לצידו של השחקן נבו קמחי. ההצגה נכתבה בעקבות ספרה "קיסר השכונה" שזכה במצעד הספרים של משרד החינוך ונלמד בבתי ספר רבים. ההצגה העוסקת בנושא החרם זכתה לשבחים רבים.
עד שנת 2005 ולאורך למעלה מעשור, שימשה מקמל-עתיר כמורה לספרות בחטיבה העליונה בתיכון בליך ברמת גן.
חיים אישיים

נאוה מקמל עתיר נשואה לאלי מקמל, קצין משטרה בדרגת תת-ניצב, ולהם שלושה ילדים.
מבחר פרסים והוקרה

"פרס זאב" על ספרה "מבחן קבלה" (2005), וציון לשבח על ספרה "העדי של עדי" (2000)
נבחרה לאחת מחמישים הנשים המשפיעות לשנת 2010 מטעם המגזין "ליידי גלובס".
פרס אקו"ם לעידוד פרסום היצירה לספרות ילדים ונוער על ספרה "הסודות של מרק לום" (2023)
ספרים שכתבה > מבוגרים

"אות מאבשלום"
"הנערה במרפסת ממול"
"יד אחות", ידיעות ספרים, 2017
ספרים שכתבה > ילדים ונוער

"פיל בחנות חרסינה "- 2023
"הפתעות דופקות בדלת" - OCLC 457112669
"קוביות של שוקולד" - מסת"ב 978-965-545-628-8
"שקופה" - מסת"ב 978-965-545-358-4
"העדי של עדי" - מסת"ב 978-965-448-750-4
"מלך ההר" - מסת"ב 978-965-511-680-9
"האיחור האחרון" - מסת"ב 978-965-511-169-9
"קיסר השכונה" - מסת"ב 978-965-545-785-8
"נקודה למחשבה" - מסת"ב 978-965-482-951-9
"סדרת קוראים אלף אלף"
"גלגולו של אפון" - OCLC 754763638
"איילת צוללת" - OCLC 745221006
"החברים מהמגרה השמאלית" - OCLC 233196101
"הכל התחיל מכפתור" - מסת"ב 978-965-448-675-0
"הבית שבקצה העיר" -
"יצור באמצע הלילה" - OCLC 745324144
"אין נסיכים בשעת הסעודה" - OCLC 61660678
"אסור להביא אחים" - OCLC 233360672
"הילד שעמד בחלון" - OCLC 39680329
"מבחן קבלה" - מסת"ב 978-965-511-684-7
"כיתה אל"ף של אמא"
"נאוה להכיר ילד שמו ניר"
"ארוזים בחרוזים"
"הסודות של מרק לום"
מחזה

מקמל-עתיר והבמאית צביה הוברמן מביאות את סיפור חייה של חנה רובינא תוך כדי תהליך עבודה על מחזה חדש "רובינא מתחת לאיפור" העוסק בדמותה. במחזה משחקות שתיהן והגר דנון מגלמת את דמותה של רובינא. במחזה משולבים קטעי וידאו מחייה של רובינא.
הערות שוליים

↑  יואב איתיאל, אות "ספר הזהב" לנאוה מקמל-עתיר על "אות מאבשלום", מגזין המושבות, 16 בספטמבר 2009
↑  גלי מרקוביץ סלוצקר, ‏המבצעים חוזרים, גם הירידים: שבוע הספר העברי ה-54 נפתח היום, באתר מעריב אונליין, 3 ביוני 2015
↑  נאוה מקמל-עתיר, אות מאבשלום, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2009, מסת"ב 978-965-482-889-5
↑  נאוה מקמל־עתיר, הנערה במרפסת ממול, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2010, מסת"ב 965-482-356-X
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312699905171  BnF: cb41496190p (data)  GND: 110702286X  ISNI: 0000 0000 7852 6417  LCCN: no00047878  VIAF: 107046812   WorldCat (עם VIAF): 107046812
סטודיבייקר פלייט הוק

| --- | --- |

Studebaker Flight Hawk
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סטודיבייקר (Studebaker Corporation)
 שנות ייצור:  1956
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים,  3,000 סמ"ק המפיק 101 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות, תמסורת ידנית - 3 מהירויות + Overdrive, תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות
 מעצב:  Raymond Loewy
סטודיבייקר פלייט הוק
סטודיבייקר פלייט הוק, שנת 1956
סטודיבייקר פלייט הוק, שנת 1956
סטודיבייקר פלייט הוק (באנגלית: Studebaker Flight Hawk) היא מכונית סלון בתצורת קופה, 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, סטודיבייקר בשנת 1956.
סך הכול יוצרו 4,949 יחידות.
בשנת 1956 מחיר היחידה, של סטודיבייקר  "Flight Hawk model 56G-C3" היה 1,986 דולר, בארצות הברית.
סדרות סטודיבייקר פלייט הוק

model 56G-C3 (יוצרו 4,389 יחידות)
model 56G-K7 (יוצרו 560 יחידות)
סדרת Hawk

Studebaker Flight Hawk (שנת 1956)
Studebaker Golden Hawk  (בין השנים 1956-1958)
Studebaker Silver Hawk (בין השנים 1957-1959)
Studebaker Gran Turismo Hawk (בין השנים 1962-1964)
"סטודיבייקר  Hawk"

בין השנים 1960-1961 פותח הדגם "Studebaker Hawk", אשר התבסס על הדגם הקודם  "סטודייביקר Silver Hawk" וכמעט היה זהה לקודמו, ולדגם "סטודיבייקר  Golden Hawk".
תמונות

סטודיבייקר  Flight Hawk
סטודיבייקר  Flight Hawk, שנת 1956
סטודיבייקר  Flight Hawk, שנת 1956
סטודיבייקר  Flight Hawk, שנת 1956 - מבט אל לוח הבקרה
סטודיבייקר  Flight Hawk, שנת 1956 - מבט למושב האחורי
ראו גם

סטודיבייקר
סטודיבייקר אלקטריק
סטודבייקר-גרפורד
סטודיבייקר דיקטטור
סטודיבייקר Light Four
סטודיבייקר Light Six
סטודיבייקר קומנדר
סטודיבייקר לנד קרוזר
סטודיבייקר פרזידנט
סטודיבייקר לארק
סטודיבייקר אוואנטי
סטודיבייקר Golden Hawk
סטודיבייקר Silver Hawk
סטודיבייקר Gran Turismo Hawk
סטודיבייקר סטארליט
סטודיבייקר קופה אקספרס
סטודיבייקר צ'אמפ
נמיביה במשחקים האולימפיים לנוער

| --- | --- |
נמיביה
 
 הוועד האולימפי הלאומי
 קוד ייצוג:  NAM
 השתתפות במשחקי הקיץ (באפור: לא השתתפה)
 2010 • 2014 • 2018
 השתתפות במשחקי החורף (באפור: לא השתתפה)
 לא השתתפה
נמיביה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער נמיבי לא זכה במדליה אולימפית לנוער.
השתתפות במשחקים > אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של נמיביה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה שישה ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפי ספורט. המשלחה הגיעה להישגים בענף ההיאבקות שסיימה במקום הרביעי בסגנון יווני-רומי נערים עד 58 ק"ג, בענף הטריאתלון שסיימה במקום החמישי בתחרות הנערים ועם העפלה בענף האתלטיקה לגמר בריצת 1000 מטר וריצת 3000 מטר נערות. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים התעמלות ושחייה.
השתתפות במשחקים > אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר שנמיביה שלחה עד כה ומנתה 30 ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפי ספורט. בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים אופניים, אתלטיקה, התעמלות, טניס, כדורגל, כדורעף חופים, קשתות ושחייה וסיימו במקומות האחרונים.
ראו גם

נמיביה במשחקים האולימפיים
נמיביה במשחקים הפאראלימפיים
נסיכות אשפנבורג

נסיכות אשפנבורג (בגרמנית: Fürstentum Aschaffenburg) הייתה מדינה בשטחי האימפריה הרומית הקדושה, ולאחר מכן בשטחי הקונפדרציה של הריין.
היסטוריה

לאחר פירוק נסיכות הבוחר ממיינץ בעקבות חילוט נכסי הכנסייה באימפריה הרומית הקדושה, קיבל הארכיבישוף של מיינץ קרל תאודור אנטון מריה פון דלברג (אנ') בתור פיצוי את חלק משטחי הנסיכות, שנקראו נסיכות אשפנבורג.
בשנת 1810 נאלץ פון דלברג לוותר על נסיכות רגנסבורג שהייתה אף היא בחזקתו, לטובת ממלכת בוואריה, ובעקבות כך צירף את השטחים שהיו בחזקתו יחד עם העיר פרנקפורט, ליצירת הדוכסות הגדולה של פרנקפורט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555264905171  LCCN: n82166889  VIAF: 157135052   WorldCat (עם VIAF): 157135052
ניקולא איזואר

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1775 מלטה, מלטה 
 פטירה:  23 במרץ 1818 (בגיל 42) פריז, צרפת 
 שם במה:  Nicolò 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 צאצאים:  Annette-Julie Nicolò-Isouard, Sophie-Nicole Isouard 
 
ניקולא איזואר
אנדרטת ניקולו איזואר במלטה
ניקולא איזואר (נודע גם כ"ניקולו" או "ניקולו ממלטה"; בצרפתית: Nicolas Isouard;‏ 16 במאי 1773 – 23 במרץ 1818) היה מלחין צרפתי, יליד מלטה.
ביוגרפיה

איזואר נולד בפורטו סאלבו, ולטה, מלטה. הוא למד ברבאט אצל פרנצ'סקו אזופארדי, בפלרמו אצל ג'וזפה אמנדולה, ובנאפולי אצל ניקולא סאלה ופייטרו אלסנדרו גוליילמי. משנת 1795 היה נגן העוגב בוולטה, בכנסיית "ג'ון הקדוש מירושלים" של נזירות מסדר סאן ג'ובאני ממלטה.
הוא עבר לפריז, שם עבד כמלחין עצמאי והתיידד עם רודולף קרויצר. הצמד עבד בצוותא על כמה אופרות, בהן Le Petit page, ou La Prison d'état ‏ (1800) ו-Flaminius à Corinthe ‏ (1801). איזואר אימץ לו את שם העט "ניקולו" (או ניקולו דה מלטה) ונחל הצלחה מהירה בתחום האופרה קומיק עם Michel-Ange ‏ (1802) ו-L'Intrigue aux fenêtres ‏ (1805). הוא הלחין בקביעות לתיאטרון האופרה-קומיק, בסך הכל כשלושים יצירות.
איזואר חיבר מיסות, רומנסות ודואטים, נוסף ליותר מ-45 אופרות.
משפחה ומורשת

לאיזואר היו שתי בנות, סופי-ניקול (1885-1809), מלחינת רומנסות, ואנט-ז'ולי (1876-1814), פסנתרנית ומלחינה. אחיו ז'וזף (1863-1794) עשה קריירה כזמר ומנהל אופרה לפני שמונה למפקח על מונומנטים היסטוריים ברואן. ניקולא איזואר מת בפריז ונקבר בנוטר-דם-דה-ויקטואר, פריז. אנדרטה שלו הוצבה באחת החזיתות של תיאטרון האופרה-קומיק והפלה גרנייה, ואחת הכיכרות הראשיות בפריז נושאת את שמו.
סייקלקאר

סייקלקאר (מאנגלית: cyclecar) הייתה מכונית קטנה וקלת משקל שיוצרה בארצות הברית ובאירופה עד לתחילת העשור השני של המאה ה-20. מטרת הרכב היה להשלים את הפער בין אופנוע לבין מכונית. בחלק משמעותי של הדגמים נהג ואדם נוסף ישבו בצורת טנדם. יצור מכוניות סייקלקאר הופסק כאשר מכוניות של יצרנים מובילים נעשו נגישים יותר וזולים יותר.
בדרך כלל המכונית הייתה מצוידת במנוע בעירה פנימית עם צילינדר בודד. לפעמים מנוע שמיועד לאופנוע היה מותקן במכוניות מדגם זה. כל הדגמים היו מצוידים במצמד. מכיוון שבהרבה מכוניות הנעה הייתה רק לגלגל בודד לא היה צורך בדיפרנציאל.
סייקלקאר הפך לרכב פופולרי בעקבות הקלות במיסוי וברישוי.
מכוניות סייקלקאר ראשונות הופיעו בשנת 1910. מספר יצרנים גדל מעשרות למאות במדינות אירופה השונות. היו יצרנים שלא העריכו ימים דוגמת JPL ו- Lecoy אך היו גם שהתקיימו לאורך תקופה ארוכה יחסית דוגמת GN. מועדון "Clubs Moto Cycliste" פרסם ב-14 בדצמבר 1912 תקנון לגבי מכוניות ה-"Cyclecar". הדגמים בקטגוריה של המכוניות הגדולות הוגבלו למשקל מקסימלי של 350 ק"ג ולמנוע בעל נפח עד 1,100 סמ"ק. הדגמים בקטגוריה של המכוניות הקטנות הוגבלו למשקל בין 150-300 ק"ג ולמנוע עד נפח 750 סמ"ק.
בתחילת העשור השני של המאה ה-20 יצרנים מובילים דוגמת פורד הצליחו להוריד באופן משמעותי את עלויות הייצור והוא ירד מתחת לעלות מכונית סייקלקאר. תופעה דומה התרחשה באירופה עם סיטרואן ו"אוסטין" הבריטית. כתוצאה מכך פסי הייצור של סייקלקאר נסגרו. חלק מהיצרנים הצליחו לשרוד תוך מעבר לייצור אופנועים.
בתקופת הזוהר בין השנים 1913–1920 נערכו מרוצי מכוניות נפרדות לדגם זה, לרבות בלה מאן בשנת 1920.
גלריה

הכברי, צרפת
ריצ'רדסון, בריטניה
ארגו, ארצות הברית
גרופרי, אוסטריה
בידליה, איטליה
ראו גם

סיווג מכוניות
סוהאג (מחוז)

סוהאג (בערבית: محافظة سوهاج) הוא אחד מ-27 מחוזות מצרים הממוקם בדרום מצרים (מצרים העליונה). סוהאג שוכן על חלקים מנהר הנילוס. בירת המחוז היא העיר סוהאג. נכון לשנת 2014, מתגוררים בסוהאג כ-4.6 מיליון תושבים ושטחו של המחוז הוא כ-1,500 קמ"ר. במחוז שוכנים האתרים הארכאולוגיים אטריביס ואבידוס. המחוז הוא כפרי מאוד, כאשר רק כ-21.4% מהתושבים גרים בערים.
נאוה הראל-שושני

| --- | --- |

נאוה הראל-שושני בשנת 2008
 לידה:  16 ביוני 1951 (בת 73) כפר סבא, ישראל
 תחום יצירה:  אמנות
סכנת החלקה הערבים נוהרים. עבודה דיגיטלית על פי.וי.סי 2016
תמרור אזהרה מס 12 2018 צילום מטופל ופריט רדי מייד על פי.וי.סי
"כל זמן שאוכל – אכתוב", 2008 "מקל הליכה עם כנפיים, עליהן מודפס טקסט אישי, מעיד על אופטימיות זהירה שעדיין קיימת בתוך תחושת הייאוש והחידלון."
Final Notice, 2009, עבודה מתכלה – עלי צבר, ברזל, 16 / 12 / 24 ס"מ.

צילום העבודה ליווה את מאמרה של ד"ר יעל שטרנהל, שפורסם במוסף של הקרן החדשה לישראל, אשר צורף לעיתון "הארץ" בערב יום כיפור 2013
ללא כותרת, 2013, מיצב – טכניקה מעורבת, רדי מייד, 180 / 77 / 80 ס"מ. מתוך התערוכה "יופיו של הצער", מרכז ההנצחה בטבעון, אוצרת טלי כהן-גרבוז: "נאוה הראל-שושני מציגה בתערוכה עבודות הקושרות את האבל הפרטי על דמויות קרובות שאיבדה, לציבורי-ממלכתי".
נאוה הראל-שושני (נולדה ב-16 ביוני 1951) היא אמנית בינתחומית ואוצרת ישראלית. עוסקת בפיסול בטכניקה מעורבת, בעבודות רדי מייד וכן בעבודות דיגיטליות ובווידאו. מתמקדת באמנות מושגית. הציגה בתערוכות יחיד וקבוצתיות, בעיקר בישראל. פסלי חוץ שלה נמצאים ב"פארק המחצבות" בכרמיאל, ב'מרכז הרפואי החדש' בעמק הירדן, ובמושב אלמגור.
ביוגרפיה

נאוה הראל-שושני נולדה בשנת 1951 בכפר סבא, שלוש שנים לאחר הולדת אחיה הבכור, דובי הראל, היום אמן ובעבר מדען מחשבים. נשואה לגדעון שושני ואם לשלוש בנות. בת לאלה קובלנוב (שהייתה בתם של יקירי ירושלים לולה קובלנוב והמהפכן אברש'ה קובלנוב, שנמלט ממוסקבה כשהייתה תינוקת) ונתן (המבורגר) הראל, אחיו התאום של יוסי הראל שהיה מוכר כמפקד אוניית המעפילים אקסודוס. לאחר שירות בצבא (מודיעין), כולל שנה בקבע בסיני, עברה לאלמגור, מושב עובדים בעמק הירדן. עבדה 16 שנים במלונאות, רובן כמנהלת מחלקות קבלה והזמנות, ובמקביל למדה אמנות במכון לאמנויות בתל חי ובסדנאות של אמנים שונים ועסקה בכך ככל שהתאפשר לה, עד שהתפנתה להפוך את האמנות לציר המרכזי בחייה המקצועיים. בשנת 2004 ייסדה את הגלריה לאמנות בבית יגאל אלון שבגינוסר, והייתה המנהלת והאוצרת שלה עד שנסגרה בסוף 2015. לאחר שהנהלה חדשה של המקום שינתה את ייעודה. כיום אוצרת עצמאית, יועצת ומלווה בהתנדבות את צוות גלריות מחניים. חיה ויוצרת באלמגור גם כיום.
הכשרה מקצועית

1999-2000 - אורנים, המכון לאמנות - סדנת אמן עם ורדה יתום
2003-2004 - סדנת פיסול / שילוב חומרים עם סלו שאול
2004-2005 - לימודי אוצרות עם תמי כץ-פרימן בסדנת הקיבוץ
2006 - לימודי אוצרות, המשך, עם ד"ר דליה מנור בסדנת הקיבוץ
2007 - אורנים, לימודי המשך לאמנים עצמאים - תוכנית מיוחדת עם גליה בר-אור וגל וינשטיין.
תערוכות > תערוכות יחיד וזוגיות

2006 - "עיןתחתעיןתחתעין", גלריה גרוס, תל אביב, אוצרת: נעמי שלו
2008 - "ככה לא!", גלריה דנון, תל אביב, אוצרות: אירית לוין ודליה דנון
2009 - "זוג כנפיים וחתול בחלון", בית גבריאל בכנרת, תערוכה זוגית עם דובי הראל, אוצר: סלו שאול
2013 - "רֶדִימֵייד שְמֶדִימֵייד", גלריה 121, תל אביב, תערוכה זוגית עם דובי הראל, אוצרת: ליאור שטיינר
2014 - "Ready Mayday" גלריה מחניים, תערוכה זוגית עם דובי הראל, אוצר: סלו שאול
2018 - "יורדים לרחוב" גלריה בנימין, תל אביב, תערוגה זוגית עם עיסאם דראושה, אוצר: פריד אבו שקרה.
2018 "מציאות תפורה" – הגלריה העירונית לאמנות, בית גורדון-לונדון, ראשון לציון. תערוכת יחיד במסגרת "אָמָּנְאוצֵר", אשכול של 3 תערוכות יחיד. אוצרים: אפי גן ודורון פישביין.
2018 "הכל דבש!" – הגלריה ע"ש אפטר, מעלות. אוצרת: נוגה מגדל.
2019 "נפקדים", בית האמנים ע"ש זריצקי תל אביב. תערוכה זוגית עם רונית שלו. אצרה: טלי כהן גרבוז
תערוכות > תערוכות קבוצתיות נבחרות

2005 - "מחסום", גלריה עירונית תמרה. אוצר: אחמד כנעאן
2006 - "חותם בחומר", סימפוזיון הקרמיקה והקליגרפיה 2006, הגלריה לאמנות אום אל-פחם. הצבה: תרצה ילון קולטון
2008 - "אדמה", תערוכת נושא ל-3 אמנים (עם סלו שאול ויגאל מירון). גלריה מחניים, בשיתוף עם גלריית הקיבוץ והגלריות הקיבוציות במיזם "נלבישך שלמת בטון ומלט". אוצרת: יהודית כנרי
2009 - "חיבורים", תערוכת החג של החגים בוואדי ניסנאס. אוצרים: עבד עאבדי ואורנה בן שטרית
2009 - "זמן קיבוץ" - חדר האוכל כמשל. קיבוץ יפעת, אוצרת: מיכל שכנאי
2011 - "נייר עבודה בעיניים", גלריה 121 תל אביב, אוצרת: אורנה אורן יזרעאלי
2011 - "הצד האפל של הירח", גלריה מחניים
2012 - "חללי זיכרון", בית קנר גלריה עירונית ראשון לציון, אוצרת: מיכל שכנאי
2013 - "יופיו של הצער", תערוכת נושא ל-3 אמניות (מרב סודאי ורונית שלו) הגלריה לאמנות מרכז ההנצחה, טבעון, אוצרת: טלי כהן גרבוז
2013 - "סוף ידוע מראש", גלריה P8, תל אביב, אוצרים: אורה ראובן ושמעון לב
2013 - "אמנות הספר", גלריה ע"ש אפטר-ברר, מעלות, אוצרת: נוגה מגדל
2014 - "אמנות סודית 7", מני לאומי תל אביב
2014 - "אבני שפה", הגלריה העירונית בית קנר ראשון לציון, אוצרת: אפי גן
2014 - "רוך וקושי", גלריה P8 תל אביב, אוצרים: שגיא רפאל ואורה ראובן
2015 - "קיר אמן כפול 9", תשעה אמנים. מקום לאמנות (קריית המלאכה, תל אביב). ליווי: ניר הרמט
2016 - צבע טרי 8", עם אמני הגלריה לאמנות מודרנית, נצרת. אוצר: פריד אבו שקרה
2017 - "50 ח'מסין" מרכז האמנות המשותף גבעת חביבה. אוצרת: ענת לידרור
2019 - "שמלה, סימלה: שיבה לאנטיאה". גלריות אגריפס 12 ומרי, ירושלים. אוצרות: נעמי טנהאוזר וריטה מנדס-פלור
2019 "אפילו העצים מדממים", מוזיאון על התפר, ירושלים. אוצר: רפי אתגר
אוצרות

בין השנים 2004 עד 2015 מיסדה והייתה אוצרת הגלריה לאמנות בבית יגאל אלון השוכן בקיבוץ גינוסר לחוף הכנרת. לקראת סוף 2015 הגלריה נסגרה לאחר ששינתה את ייעודה.
אוצרות > תערוכות נבחרות בגלריה לאמנות, בית יגאל אלון, גינוסר

2004 - "מקום כואב": יגאל מירון, סלו שאול, מרוות עיסא
2005 - "ללא שם": דניאל פראלטה – עבודות 1970–2000| "מסע בזמן", ברני פינק, אורי רז, "נקודות מפגש" : אחמד כנעאן, רחל אהרון
2007 - "ללכוד את האור": יפתח בלסקי, מלכה ענבל, אנטוניו מטורוסה, "שכנים": פריד אבו שקרה Farid Abu shakra, עדי בן-חורין, איליא בעיני, אחמד כנעאן Ahmad Canan, נוואל נפאע, עבד עאבדי (Abed Aabdi), אסד עזי, מרוות עיסא, נעים עריידי, מיקי קרצמן, סלו שאול Salo Saul
2008 - שמואל כץ: "הפנקס פתוח והיד רושמת", דליה מאירי: "משחק הכדור"
2010 - יעל בלבן: "תשוקת הריזום", ישראל רבינוביץ: "מעבר לזמן"
2011 - דינה הופמן: "ראיתי את מגדלנה שטה", אנה פסטרנק: "ברגליים יחפות"
2012 - ג'וזיאן ונונו: "הריק כמשל", ראניה עקל: "היעדר", רונית שלו: "Have you seen me ?"
2012 - יאיר גרבוז: "מתוך הסדרה: לא הייתי בהודו"
2013 - "צל": יונתן אופק, אבי שק, חוה מחותן: "בית בנוי על חול"
2015 - יגאל מירון: "דוגית שטה", טלי בלומנאו: "סערה", יעל קדם: "מים רבים"
2015 - אורנה אורן יזרעאלי: "סיפור מסגרת", ליאת לבני: "בנבכי הנייר", אמירה זיאן Amira Ziyan: "לדעת ספר"