stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים דרוקמן
ביוגרפיה > פטירתו

כשבועיים לפני פטירתו אובחן הרב כחולה בנגיף הקורונה. תחילה אושפז בביתו, ולאחר מכן הועבר לבית החולים הדסה עין כרם, שם הידרדר מצבו. ביום רביעי הסמוך לפטירתו עבר החייאה מוצלחת, ומאז הורדם והונשם עד לפטירתו ב-25 בדצמבר 2022, אור לב' בטבת – זאת חנוכה ה'תשפ"ג. למחרת יצאה הלווייתו ביישוב מרכז שפירא, בהשתתפות רבבות, בהם אישי ציבור רבים, ובחסימת צירים משטרתית. ההלוויה שודרה בשידור חי בטלוויזיה וברדיו בישראל, ובאתרי החדשות באינטרנט.
נקבר בבית העלמין במשואות יצחק סמוך ליישוב מרכז שפירא בו התגורר.
חיים אישיים

הרב דרוקמן היה נשוי לד"ר שרה, רופאה, בתו של פרופ' יעקב נחום אפשטיין. היא נפטרה בכ׳ בשבט ה׳תשפ"ד. לזוג תשעה ילדים, מהם אחת מאומצת. חתנו הוא הרב שמעון לפיד שאף החליפו בראשות הישיבה. לבני הזוג קרוב למאתיים נכדים ונינים. הרב דרוקמן התגורר במרכז שפירא.
במהלך השנים אירחו לשבתות אנשים רבים שביקשו להתקרב ליהדות, רבים מהם הפכו לבני בית.
מתלמידיו

הרב שמעון לפיד – ראש ישיבת אור עציון וראש הכולל בישיבה
הרב ד"ר יונה גודמן – סמנכ"ל מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא
הרב דוד דודקביץ' – רב היישוב יצהר וראש הישיבה
הרב דוד טברסקי - ראש ישיבת בני עקיבא 'הדרום' רחובות.
הרב ארלה הראל – לשעבר ראש ישיבת שילה
הרב יצחק נריה – ראש ישיבת תורה מציון ומייסד קרן אחד לאחד
הרב אביה הכהן – חוקר ומורה תנ"ך.
הרב נעם פרל – לשעבר מזכ"ל בני עקיבא העולמית
הרב יוסף אלנקווה – רב יישובי גוש קטיף לשעבר
הרב חיים וולפסון – ראש ישיבת ההסדר ירוחם
הרב יעקב (קובי) לוין – ראש מכינת אור מאופיר ורב היישוב נטע[דרוש מקור]
הרב זאב רוזנפלד, רב היישוב טלמון[דרוש מקור]
יאיר שחל – מזכ"ל בני עקיבא לשעבר[דרוש מקור]
אורית סטרוק – חברת כנסת מטעם מפלגת הציונות הדתית ופעילת התיישבות
הרב ברוך הרניק – ראש ישיבת תורת עציון
הרב עוזי ביננפלד – ראש מדרשת אורות עציון וחתנו של הרב
ספריו

(את ספריו של הרב דרוקמן ערכו תלמידיו על פי שיעוריו)
אורות התשובה – מאת הרב קוק, עם "תוספות תשובה", מראי מקומות שכתב עם הרב אליעזר ולדמן, ועם מבוא מאת הרב דרוקמן, הוצאת ישיבת אור עציון
נתיבי אור – שיחות שליקט וערך תלמידו, דוד שניאור
קמעא קמעא – ספר בענייני גאולת ישראל במדינתו, בעריכת עומר פדור, בהוצאת "המכון התורני אור עציון" ו"ידיעות ספרים", תשע"ב
סדרת לזמן הזה (שלושה כרכים) – "אורותיהם המיוחדים של המועדים והזמנים לימינו", בעריכת עומר פדור, בהוצאת "המכון התורני אור עציון", תשע"ג-תשע"ד
הגדה של פסח לזמן הזה – ביאורים ועיונים בהגדה של פסח, בעריכת עומר פדור, בהוצאת "המכון התורני אור עציון", תשע"ה
צמאה נפשי – "מהנשמה המתפללת תדיר ועד לתפילה הנהוגה בימינו", בעריכת עומר פדור, בהוצאת "המכון התורני אור עציון", תשע"ה
סדרת התורה לדורנו (שישה כרכים) – סדרה על פרשת השבוע, בעריכת עומר פדור, בהוצאת "המכון התורני אור עציון"
סדרת אבות לבנים (שישה כרכים) – פירוש וביאור על מסכת אבות, בעריכת עומר פדור, בהוצאת "המכון התורני אור עציון", תשע"ט-תשפ"א
מצות הצבא – שיעורים בענייני צבא ומלחמה, נערך משיעוריו בידי נכדו, אלנתן הכהן
ושבת – עיון בשלושת פרקי המבוא לספר אורות התשובה, בעריכת עומר פדור, בהוצאת "המכון התורני אור עציון", תש"ף
אורות התורה – מאת הרב קוק, עם מראי מקומות ותיקונים מאת הרב דרוקמן, בהוצאת "המכון התורני אור עציון", תשפ"א
חזון הצמחונות והשלום – שיעורים על חזון הצמחונות והשלום של הרב קוק, בהוצאת "המכון התורני אור עציון", תשפ"א
ואשיבה (שני כרכים) – תשובות אמוניות לצעירים, בכרך הראשון מובאות תשובותיו בענייני צניעות ומשפחה, עם ישראל וארץ ישראל. בכרך השני מובאות תשובותיו בענייני אמונה ועבודת ה', תורה ולימוד תורה. בעריכת עומר פדור, בהוצאת "המכון התורני אור עציון", תשפ"ב
הקדמה לשבת הארץ – שיעורים על הקדמת הספר שבת הארץ של הרב קוק, בעריכת עומר פדור, בהוצאת "המכון התורני אור עציון", תשפ"ב
בחיל וברוח – פרקי עיון ומחשבה בענייני מלחמה, צבא וביטחון בדורנו, בעריכת עומר פדור, בהוצאת "המכון התורני אור עציון", תשפ"ג
אמרות חיים – לקט אמרות ומשפטי השראה, בעיקר מתוך ספריו, בעריכת עומר פדור, בהוצאת "המכון התורני אור עציון", תשפ"ג
שו"ת מענה חיים – תשובות אמוניות בענייני הדור והשעה. עד כה יצא כרך א, בנושא צניעות, משפחה ומעמד האישה. בעריכת עומר פדור, בהוצאת "המכון התורני אור עציון", תשפ"ג
פרסים והוקרה

פעילותו של הרב דרוקמן בתחום החינוך והחברה זכתה להכרה ולהוקרה, וזכה בפרסים רבים, בהם:
בשנת תשס"ג (2002) – פרס ירושלים למנהיגות רוחנית קהילתית, מאת ההסתדרות הציונית העולמית
בשנת 2008 – "פרס הציונות הדתית" מתנועת המפד"ל
בשנת 2011 – תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר־אילן
בשנת התשע"ב – תעודת הוקרה מראש אכ"א
בשנת התשע"ב – פרס ישראל למפעל חיים
בשנת התשע"ג – פרס ירושלים בתחום החינוך
בשנת התשע"ה – אות יקיר בני עקיבא
בשנת התשע"ה – פרס היצירה התורנית על שם הרצי"ה קוק
בשנת התשע"ט – אות הוקרה מטעם מרכז מורשת בגין
בשנת התש"פ – "אות מופת הדור לחינוך יהודי" מהארגון העולמי של בתי הכנסת והקהילות האורתודוקסיות בישראל ומחוצה לה והמועצה העולמית לחינוך תורני
בשנת התשפ"א – פרס ירושלים לחינוך להתיישבות
הנצחתו

בינואר 2025 אישרה הכנסת את החוק להנצחת זכרו של הרב חיים דרוקמן, התשפ"ה–2025, שמטרתו, לפי הנאמר בו, "להקים מרכז שינציח לדורות את פועלו ומורשתו של הרב חיים דרוקמן ואת תרומתו לקירוב חלקי החברה הישראלית מתוך אהבת עם ישראל, תורת ישראל וארץ ישראל, ברוח התורה וההלכה."
לקריאה נוספת

אלישיב רייכנר, הנני – סיפורו של הרב חיים דרוקמן, הוצאת ידיעות ספרים, 2018
אלי אהרון

| --- | --- |

 לידה:  1942 (בן 83 בערך) בגדאד, עיראק
 שם לידה:  אליהו אהרון 
 תחום יצירה:  פיסול
 זרם באמנות:  אמנות פלסטית
 יצירות ידועות:  "פעימה"; "חשיפה"; "קבר גמליאל"
 צאצאים:  אור ארנסט 
 מספר צאצאים:  3 
 
אלי (אליהו) אהרון (נולד ב-1942) הוא פסל, חבר באיגוד המקצועי של האמנים הפלסטיים בישראל.
ביוגרפיה

אלי אהרון, יליד בגדאד, עיראק, עלה לישראל עם משפחתו ב-1951, במבצע עזרא ונחמיה, בן שלישי מתוך שבעה אחים ואחיות.

את ילדותו העביר במעברת "שער העלייה" בחיפה, משם עברה המשפחה לקיבוץ גניגר, ובהמשך לשכונת ג'סי כהן בחולון, שם למד חריטה ומסגרות בתיכון מקצועי.

בשנת 1963 החל לעבוד בחברת "מקורות" כחרט ובקר טיב עד ליציאתו לפנסיה מוקדמת בגיל 52. מאז הקדיש את חייו לפיסול באבן ולמסעות בעולם.
אלי אהרון הוא אביה של הסופרת אור ארנסט. מפסל בקיבוץ חצור, בסדנה של הפסל זאב קרישר, משנת 2008.
נשוי ואב לשלושה. הוא ואשתו גרים לסירוגין ביבנה ובגואנגג'ואו, סין.
קריירה אמנותית > תערוכת יחיד

"קונכייה+", בית האמנים ע”ש יוסף זריצקי, תל אביב, 2012. אוצר: אריה ברקוביץ'.
קריירה אמנותית > פסלי חוצות

"קבר גמליאל" - פסל קבע שלו הוצב במרכז שז"ר ביבנה בשנת 2008.
"חשיפה" - פסל קבע שלו הוצב בגלריית הסדנה לאמנות מטעם עיריית יבנה בשנת 2015.
קריירה אמנותית > תערוכות קבוצתיות

"פריחה", גלריית הסדנה לאמנות, יבנה, 2009. אוצר: רוני ראובן.
"התנ"ך בעיני אמני המינאטורות", גלריית הסדנה לאמנות, יבנה, 2010.
"אמצע הדרך", גלריית הסדנה לאמנות, יבנה, 2011. אוצר: רוני ראובן.
"מחוברים" - הגלריה העירונית על האגם, רעננה, 2014. אוצרת: רחל זיו.
"דרישת שלום", תערוכה בינלאומית נודדת, 2015. אוצרת: אתי עמרם.
"אבולוציה", גלריית הסדנה לאמנות, יבנה, 2015. אוצרת: ורד אלון-נול.
"סכי עיניים", גלריית הסדנה לאמנות, יבנה, 2016. אוצר: רוני ראובן.
הערות שוליים

↑  ביקור בית - קונכייה+, אלי אהרון, אתר redesign.co.il, אפריל 2012.
↑  הודעות כלליות, תערוכת פריחה בסדנה לאמנות ביבנה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 באפריל 2009
↑  מחוברים בציור, בפיסול, בצילום, בפסיפס ובמעשה טלאים / גלריה על האגם, אתר Artbeat, ספטמבר 2014.
"פעימה", מתוך: קונכייה+, 2012
הר גולדרינג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,280 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  66°57′00″S 66°01′00″W﻿ / ﻿66.95°S 66.0167°W﻿ / -66.95; -66.0167
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר גולדרינג(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר גולדרינג(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר גולדרינג(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר גולדרינג
 
הר גולדרינג (באנגלית: Mount Goldring) הוא פסגה בחצי האי פרניק, באזור חוף לובה של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת מצידו הצפוני של קרחון מרפי, וממזרח לפיורד לאלמאנד.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר, שצולמו על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד (FIDASE), אשר צילמה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956 – 1957.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
ההר נקרא על שמו של דניס סי. גולדרינג (Denis C. Goldring), שהיה גאולוג מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד אשר שהה באי דיטייל הסמוך, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956 – 1957.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
נקודת האדלי (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בלשון יבשה בארץ מארי בירד שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  73°55′00″S 113°58′01″W﻿ / ﻿73.9167°S 113.967°W﻿ / -73.9167; -113.967
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת האדלי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת האדלי
 
נקודת האדלי (באנגלית: Hadley Point) היא לשון יבשה בחוף באקוטיס בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
הנקודה היא הנקודה הצפונית ביותר של לשון היבשה מריי, בחצי האי מרטין.
הנקודה ממוקמת 8 קילומטרים דרומית-מזרחית מכף הרלאקר.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הנקודה

הנקודה מופתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1967.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הנקודה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הנקודה נקראת על שמו של ריצ'רד סי. האדלי (Richard C. Hadley), מצי ארצות הברית, שחרף בתחנת מקמרדו בשנת 1959, ובכל שנה לאחר מכן עד שנת 1977, ובסוף שירותו היה אחראי על האספקה של תחנת מקמרדו.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  שהה בעונת החורף האוסטרלי
אלדד יניב

| --- | --- |

אלדד יניב
 לידה:  20 בפברואר 1968 (בן 56) שבט ה'תשכ"ח ראשון לציון, ישראל 
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 עיסוק:  עורך דין, עיתונאי, יועץ פוליטי
 סוג כתב:  ממקימי ארגון השמאל הלאומי ו"ארץ חדשה"
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  eldad.yaniv
 טוויטר:  EldadYaniv
 
אלדד יניב (נולד ב-20 בפברואר 1968, שבט ה'תשכ"ח) הוא עורך דין, פעיל פוליטי ועיתונאי ישראלי. יניב היה ממקורביו של אהוד ברק בתקופת כהונתו כראש ממשלה ובראשית חזרתו לפוליטיקה. עמד בראש מפלגת "ארץ חדשה".
ביוגרפיה

יניב נולד בחולון וגדל בראשון לציון, בן לאודט וישי. בשנת 1986 התגייס לצה"ל. את שירותו הצבאי עשה בשבועון "במחנה". לאחר שחרורו למד וסיים לימודי משפטים באוניברסיטת בר-אילן, ובמקביל עבד כעורך בפועל של "במחנה" באמצע שנות התשעים. לאחר מכן היה עיתונאי ב"ידיעות אחרונות" והיה עורך ברשת המקומונים שלה בעיתונים "ידיעות 08 רמלה-לוד", "אמצע נתניה", "אמצע חדרה" ו"על השרון". הוא התמחה אצל עו"ד דב וייסגלס והיה שכיר במשרדו במשך מספר שנים. ב-2001 הקים את משרד עורכי הדין יניב ושות', הממוקם בתל אביב, והוא שותף בכיר בו. משרת במילואים כסנגור צבאי, בדרגת סגן.
יניב היה חבר בצוות שהוביל את הקמפיין של אהוד ברק בבחירות 1999. הוא היה מעורב בפרשת עמותות הקש של אהוד ברק, ומאוחר יותר הכה על חטא והתנצל בפני אמנון ליפקין שחק. לפי יניב, דייוויד זילברג היה אחראי על גיוס חוקרים פרטיים, מציאת חומרים והפללת שרים ובכירים במערכת הפוליטית. אחרי ניצחון ברק בבחירות שימש יניב כראש המטה האישי של ראש הממשלה. בין השנים 2002 ל-2006 היה היועץ המשפטי של מפלגת העבודה. לקראת הבחירות לראשות המפלגה ב-2005, שבהן ניצח עמיר פרץ, יצא יניב נגד הבאת אלפי טופסי התפקדות על ידי אנשי פרץ במה שהוא כינה "מפקד הארגזים".
בשנת 2007 שימש כמנהל הקמפיין של ברק בבחירות הפנימיות לראשות העבודה. לאחר ניצחונו של ברק מונה יניב לראש מטה מפלגת העבודה, אולם חודשים ספורים אחר כך, בדצמבר 2007, העביר אותו ברק מהתפקיד בעקבות מתיחות ביניהם.
יניב היה חבר קבוע בפאנל התוכנית "מועצת החכמים". חבר נשיאות עמותת "עלה - עזר לילד המיוחד". ב-2010 מונה על ידי מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס לוועדת היגוי לבחינת קביעת נורמות ציבוריות בסוגיות יחסי הון-שלטון.
יניב מרבה להתבטא על יחסי הון ושלטון בישראל. בין היתר העיד על עצמו: ”אני חושב שבעתיד המאוד לא רחוק יכניסו אנשים לכלא על דברים שאני עשיתי. הדברים שעשיתי ייחשבו לעבירות, דברים הרסניים ונוראים במשמעותם... יש הון ויש שלטון ומישהו... צריך לחבר ביניהם. אני הייתי הכבל שמחבר ביניהם”.
מחודש דצמבר 2013 הוא פרסם באתר "וואלה" מדי שבוע פרקים מספרו האינטרנטי "פניית פרסה" עד צנזור טורו בחודש מרץ 2014 בנושא בנימין בן אליעזר.
החל ממאי 2014 מתפרסם טורו בירחון "ליברל".
יניב מלמד במכללת עמק יזרעאל ובמרכז האקדמי פרס, בעבר לימד בקריה האקדמית אונו.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית וחברתית

בשנת 2009 כתב יחד עם המחזאי שמואל הספרי את מסמך "השמאל הלאומי" והיה ממנהיגי התנועה שקידמה אותו. יניב הביע הזדהות עם מחאת האוהלים (2011). בשנת 2012 הקים יניב את מפלגת "ארץ חדשה" ביחד עם הבמאי רני בלייר, ופרש מפעילותו בתנועת השמאל הלאומי. המפלגה התמודדה בבחירות לכנסת התשע עשרה, קיבלה כ-28,000 קולות בבחירות ולא נכנסה לכנסת.
בדצמבר 2014, התמודד בפריימריז של מפלגת העבודה לכנסת העשרים והוצב במקום ה-30 ברשימת המחנה הציוני לכנסת. המפלגה קיבלה 24 מנדטים והוא לא נכנס לכנסת.
בעשור השני של המאה ה-21 פעל אלדד בניסיון להעביר את בנימין נתניהו מתפקידו כראש הממשלה בדרכים תקשורתיות ומשפטיות. לצורך כך הוא העביר ידיעות בעניין נתניהו לכלי התקשורת. הוא עתר לבג"ץ בשנת 2016 נגד היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט ואחרים בדרישה לפתוח בחקירות נגד נתניהו וכן לפרסם את החשדות והממצאים נגדו. העתירה נדחתה במרץ 2017, תוך שהשופטים רומזים על קשר אפשרי בין פעילותו הפוליטית של יניב ובין העתירה.
במהלך המחאה נגד היועץ המשפטי לממשלה הצטרף יניב להנהגת המפגינים ונשא דברים בחלק מן ההפגנות. במוצאי שבת 19 באוגוסט 2017 נעצר על ידי המשטרה בכניסה לפתח תקווה בדרכו להפגנה, בחשד ששידל להפר את הסדר. בית משפט השלום בפתח תקווה קבע על דרך הפשרה, כי יניב וכן מני נפתלי לא יקראו להגיע להפגנה בלתי חוקית.
במרץ 2018 עזב את מפלגת העבודה ובדצמבר של אותה שנה הודיע כי ירוץ שוב בבחירות לכנסת העשרים ואחת ברשימת מפלגת ארץ חדשה. לאחר הקמת כחול לבן פרש מהמירוץ.
לאחר הבחירות לכנסת העשרים וחמש החל להתבטא בעד קבלת תוצאות הבחירות ונגד מחנה השמאל שמסרב לקבלן. כמו כן טען בתוכנית הפטריוטים כי קציני משטרה תדרכו אותו בתדרוכים שקריים על מנת להפליל את בנימין נתניהו.
ביוגרפיה > עשייה תקשורתית

הוא השתתף באופן קבוע בתוכנית "הפטריוטים" בערוץ עכשיו 14 ובתוכנית "שבע עם איילה חסון" בכאן 11.
במרץ 2023 החל לשדר ולהגיש את "מה קורה פה", פודקאסט פוליטי שמדבר בין השאר על המחאה נגד ממשלת ישראל ה-37 על רקע הרפורמה המשפטית.
ביוני 2023 החל להגיש תוכנית שבועית בימי חמישי ברדיו גלי ישראל עם גלעד כץ.
באוקטובר 2023 החל להגיש תוכנית אקטואליה יומית ברדיו גלי ישראל ״איתכם בפקקים״.
חיים אישיים

יניב נשוי לעיתונאית ליאור יניב ואב לשלושה. מתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  סמדר שמואלי, החברים החדשים של אהוד ברק, באתר ynet, 29 בינואר 2001
↑  במחנה, באתר העין השביעית
↑  אלדד יניב‏, הסיפור האמיתי: מי גנב לנתניהו את השלטון?, באתר וואלה, 30 בינואר 2014
↑  אלדד יניב, כך תפרנו תיק לליפקין-שחק, באתר News1 מחלקה ראשונה, 21 בדצמבר 2012
↑  מיה בנגל, 'פרץ יגנוב שוב את המפלגה', באתר nrg‏, 13 בדצמבר 2006
↑  צבי זרחיה, משטרת הטייקונים של מבקר המדינה: הקים ועדה לבחינת יחסי הון-שלטון, באתר TheMarker‏, 11 בינואר 2010
↑  גידי וייץ, בעתיד המאוד לא רחוק יכניסו אנשים לכלא על דברים שאני עשיתי, באתר הארץ, 18 באפריל 2012
↑  פניית פרסה - הטור השבועי של אלדד יניב, באתר וואלה!
↑   נתי טוקר, אלדד יניב על צינזור מאמרו באתר "וואלה!": "התקשורת - כלי שרת של הטייקונים", באתר TheMarker‏, 28 במרץ 2014
↑  לי-אור אברבך, ‏הטורים של אלדד יניב עוברים למגזין "ליברל" של ליאוניד נבזלין, באתר גלובס, 11 במאי 2014
↑  תוצאות הבחירות באתר ועדת הבחירות המרכזית
↑  שוב בחוץ: אלדד יניב כנראה לא ייכנס לכנסת גם הפעם, באתר וואלה, 14 בינואר 2015
↑  תלם יהב, חקירות נתניהו: נדחו עתירות נגד היועץ המשפטי לממשלה, באתר ynet, 9 במרץ 2017
↑  אור רביד‏, המחאה נגד היועמ"ש: המשטרה עצרה את מני נפתלי ואלדד יניב בכניסה לפ"ת, באתר וואלה, 19 באוגוסט 2017
↑  אלדד יניב, הצדדים מסכימים להצעת בית המשפט, באתר טוויטר, ‏20 באוגוסט 2017
↑  טל שניידר, ‏אלדד יניב: אני עוזב את מפלגת העבודה, באתר גלובס, 15 במרץ 2018
↑  חדשות 2, ‏אלדד יניב הכריז: אקים מפלגה חדשה, באתר ‏מאקו‏, 29 בדצמבר 2018
↑  בעקבות איחוד גנץ-לפיד: אלדד יניב הודיע שלא יתמודד בבחירות, באתר ynet, 21 בפברואר 2019
↑  אלדד יניב: "תודרכנו ע"י בכירים במשטרה, רצו לגייס אותנו לשינוי פוליטי", באתר עכשיו 14
↑  מה קורה פה? עם אלדד יניב - YouTube, באתר www.youtube.com
↑  אתכם בפקקים, באתר של רדיו גלי ישראל
↑  אלדד יניב וחברים, באתר גלי ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518587305171  ISNI: 0000 0001 0821 4669  LCCN: nb2011021669  VIAF: 160677495   WorldCat (עם VIAF): 160677495 
אלדד יניב בהפגנה בפתח תקווה נגד היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט
אלי אליהו

| --- | --- |

 לידה:  1969 (בן 56 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס שרת התרבות לספר ביכורים (2008) פרס מתנאל למשורר יהודי (2013) פרס היצירה לסופרים עבריים (2015) פרס ברנר (2019)
 
אלי אליהו (נולד ב-1969) הוא משורר ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה

אליהו נולד ב-1969 להורים שעלו מעיראק וגדל ברמת גן. הוא בוגר תיכון בליך, שירת בצה"ל כחייל בחיל השריון ולמד באוניברסיטת תל אביב בחוגים לפילוסופיה יהודית וספרות עברית, ובבית הספר לשירה של הליקון, במסלול ללימודי שירה יהודית ערבית.
אליהו עובד כעורך וכתב ספרות בעיתון "הארץ".
בשנת 2005 זכה בפרס תחרות "שירה על הדרך" מטעם עיריית תל אביב, ובשנת 2008 זכה על ספר שיריו הראשון "אני ולא מלאך" בפרס שרת התרבות לספר ביכורים. ב-2014 זכה בפרס מתנאל למשורר יהודי במסגרת כנס כיסופים ובפרס ראש הממשלה לסופרים ומשוררים. שירו "עיר ובהלות" מתוך הספר באותו שם הולחן בידי דודו טסה והיה גם לשם האלבום. שירו "שחרית" שהולחן על ידי שי צברי ואסף תלמודי, הוא שיר הנושא באלבום הבכורה של צברי. השיר ׳על שפת הלילה׳ (מתוך ספר שיריו הראשון) הוא שיר הנושא של אלבומו השני של ההרכב כְּרִיכָה רַכָּה. שיר זה הולחן ובוצע גם על ידי נועה שמר באלבומה המשותף עם מתן גולדברג ׳היפה והחיה׳ משנת 2012. שיריו תורגמו לצרפתית, לאנגלית ולערבית. שירו "מתחת לפני האדמה" הופיע בבחינת הבגרות בספרות ועורר פולמוס סביב תשובות התלמידים.
מנימוקי השופטים להענקת פרס מתנאל למשוררים עבריים לשנת 2013 לאלי אליהו: "שירתו של אלי אליהו עשירת מבע רגשי ורגישות לאחר, לאדם הסמוי מן העין, לאדם בשוליים החברתיים. בכתיבתו הוא יוצר מטאפורות וצירופי מילים מפתיעים, מטאפורות ללא גבולות של מקום וזמן. לעיתים הוא שואב מהמקורות ולפעמים נדמה שכל פרט בעולם, נמלה או כלי אכילה טובים בעיניו להתבוננות ולכתיבה... אלי אליהו מכונן בשיריו עדות למאבק הפואטי והאישי שלו להתקיים כאן כמשורר וכאדם רגיש למקום הישראלי, לתרבות ולשפה... שירתו העמוקה והאיכותית סללה לה מקום ודרך. בין דור ילידי שנות ה–60, קולו ייחודי, עינו בוחנת, בעל דעה ועשייה חברתית. עבודתו ונוכחותו עקבית ומעניינת בתחום השירה".
מנימוקי השופטים שהעניקו לאליהו את פרס היצירה לסופרים עבריים בשנת 2015: "משורר נפלא. שירים פשוטים שגורמים להזדהות והתרגשות. יש לאלי אליהו דרך קסומה בשירתו. הוא כותב באיפוק גם את הכאב והצער הגדול ביותר ("ומה לעשות שאצלי הניתוח הצליח ובגדד מתה") ויודע להתריס ללא סימני קריאה, לתאר את חרדת הקיום במילים רכות, ואת המסובך ביותר לתאר במילים הפשוטות ביותר. דרכו המינורית, שנדמה כי... תמיד עומד מאחוריה חיוך של השלמה, של אהבה, מתווה רגעים נפלאים של תיאור הרגעים הקשים והיפים בחיי אדם".
בשנת 2016 יצא האלבום ׳על שפת הלילה׳ של ההרכב כְּרִיכָה רַכָּה, אשר התבסס על אחד עשר שירים מתוך ספר הביקורים של אליהו ׳אני ולא מלאך׳. בפברואר 2018 יצא לאור הספר "איגרת אל הילדים", אשר מילות חלק מהשירים הכלולים בו הולחנו על ידי דודו טסה לאלבום מוזיקה הנושא את אותו השם. הספר זכה בציון לשבח בפרס רעיית נשיא המדינה על שם ד"ר גרדנר סימון לשירה עברית לשנת תשע"ח ופרס ברנר לשירה לשנת 2019. מנימוקי השופטים שהעניקו לאליהו את פרס ברנר: "המשורר אלי אליהו מציע בספרו מבט ייחודי על העולם בלשון מקורית ורגישה [...] בטון מאופק ורגיש פונה אליהו אל הבת הפרטית שלו ואל הילדים כולם, כמוסר להם בירושה חכמה עתיקה. שירתו של אלי אליהו, הפשוטה לכאורה אך הנוקבת במסריה, היא בגדר בשורה בימים אלה בהם החמלה איננה חזון נפרץ".
בשנת 2020 יצא לאור הלחן של המוזיקאי עומר קורן לשיר "היסטוריה" שכתב אלי אליהו. כמו כן, הלחין שירים נוספים של אליהו, כמו "הבור" ו"האבן".
חיים אישיים

אליהו אב לבת, אותה הוא מגדל במשמורת משותפת, מתגורר בגבעתיים.
ספריו

אני ולא מלאך (הוצאת הליקון, תשס"ח 2008)
עיר ובהלות (הוצאת עם עובד, תשע"ב 2011)
איגרת אל הילדים (הוצאת עם עובד, תשע"ח 2018)
הערות שוליים

↑  שחרית", באתר יוטיוב
↑  על שפת הלילה (כמו דייג), by Matan Goldberg & Noa Shemer, באתר noa shemer (באנגלית)
↑  מתחת לפני האדמה
↑  איתמר אייכנר, רעיית הנשיא העניקה פרס למשורר עמיחי חסון, באתר ynet, 19 בדצמבר 2018
↑  יפעת גדות, המשורר אלי אליהו זכה בפרס ברנר לשירה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 בספטמבר 2019
↑  אלי אליהו זכה בפרס ברנר לשירה לשנת 2019, באתר ynet, 15 בספטמבר 2019
↑  ביקורת סינגל - היסטוריה של עומר קורן, באתר יוסמיוסיק, ‏2020-03-16
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293377105171  BnF: cb165591590 (data)  ISNI: 0000 0000 6698 0874  LCCN: no2008070814  MusicBrainz: afec892c-266d-4d11-9bc8-d790293574bf  SUDOC: 167282794  VIAF: 88360890   WorldCat (עם VIAF): 88360890
אליהו גוז'נסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באוגוסט 1914 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  21 בדצמבר 1948 (בגיל 34) יוון 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה 
 
אליהו (אַליוֹשָה) גוֹזַ'נסקי (ביידיש: גאָזשאַנסקי; 1 באוגוסט 1914 – 21 בדצמבר 1948) היה ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית בארץ ישראל.
קורות חייו

אליהו גוז'נסקי נולד כבן יחיד לפרידה ויצחק גוז'נסקי בסנקט פטרבורג. ב-1917 עברה המשפחה להורדנה, שם הצטרף לתנועת השומר הצעיר. בגיל 16 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ גליל ים. אחר כך התקבל לבית הספר מקוה ישראל ושם הצטרף לתנועת ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי, כרבים מחברי התנועה שהגיעו מהתנועות הכחולות.
ב-1933 נשא לאישה את אסתר (לבית אנקורי). ב-1936 חזר לפולין על מנת ללמוד בבית הספר למודדים מוסמכים בהורדנה, שם הצטרף לתנועה המקבילה הפולנית. באחת מפעולות התנועה, שפעלה במחתרת, נאסר ונדון לשמונה שנות מאסר, אך השתמש בנתינותו הארצישראלית ושב לארץ ישראל ב-1938. בארץ ישראל עבד במקצועו כמודד עבור הצבא הבריטי וכפועל בפרדסים. חזר לפעול במסגרת המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה, שפעלה כמחתרת לכל דבר. הוא נבחר כחבר ועד הסניף בתל אביב ואחרי הריגתו של מזכיר הסניף בידי הבולשת הבריטית ביולי 1941 הפך לאחראי על פעילות האיגוד. מאחר שהתנועה הוגדרה על ידי הבולשת כמחתרת נעצר ב-1941 ונכלא לזמן-מה.
עם שחרורו מהכלא החל לעבוד במלטשת היהלומים "כוכב". עד מהרה נהפך למנהיג שביתות בענף, וכשיצאה המפלגה מן המחתרת נבחר לנציגהּ במועצת פועלי תל אביב. על אף שהפך להיות חלק מהממסד הפועלי, השלטונות הבריטים מחד ו"ההגנה" מאידך המשיכו לעקוב אחר פעילותו הפוליטית.
כמנהיגים פוליטיים אחרים בתקופה נהג גוז'נסקי לכתוב מאמרים, שירים וכיוצא בזה. חלק ממאמריו פורסמו ב"קול העם", ביטאונה של מפלגתו. מיד עם קום המדינה היה בין המארגנים של ועידת האיחוד בקולנוע מאי בחיפה, שבה התמזגו המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ) והליגה לשחרור לאומי לתנועה אחת, היא המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י). חודשיים לאחר מכן יצא לפולין על מנת לייצג את המפלגה המאוחדת בוועידת האיחוד של שתי מפלגות הפועלים, הסוציאליסטית והקומוניסטית, בשובו נהרג בתאונת מטוס ביוון. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק. השאיר אחריו אישה ובן – יורם, לימים בעלה של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.
כתביו

גראָדנע , [תל אביב: חמו"ל, 1945]. (ביידיש)
גרודנה; הקדמה: מאיר וילנר; תרגום מאידיש: ברזילי נוף, תל אביב: המפלגה הקומוניסטית הישראלית, תשל"ח.
מעמד הפועלים במערכה, תל אביב: הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, תש"ו.
לאחר מותו:
דער מענטש האָט געזיגט: א כראָניק פון א שטאָט , ורשה; תל אביב: יידיש בוך, 1949. (ביידיש) (רומן)
האדם ניצח: כרוניקה של עיר; תרגם מאידיש: מאיר פרוש, בת ים: תמר ויורם גוז'נסקי, 2011.
במערכות המעמד והעם: קובץ מאמרים ונאומים, תל אביב: הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הישראלית, 1959.
תמר גוז'נסקי (עורכת), קום התנערה!: אליהו (אליושה) גוז'נסקי – כתביו ועליו, חיפה: פרדס, תשס"ט 2009.
הערות שוליים

↑  אמנון לורד, מי רצח את החבר סיומה?, באתר News1 מחלקה ראשונה, 31 בדצמבר 2009
↑  היום הלווית 12 חללי האוירון, חרות, 13 בינואר 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301923305171  LCCN: nr93031711  VIAF: 12181981   WorldCat (עם VIAF): 12181981
אלו"ט - אגודה לאומית לילדים ובוגרים עם אוטיזם

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  גבעתיים 
 יושב ראש:  עמוס שפירא
 מנכ"ל:  דדי עטאס
 עובדים:  2,170 
 תקופת הפעילות:  1974–הווה (כ־51 שנים) 
 www.alut.org.il
 
אלו"ט - אגודה לאומית לילדים ובוגרים עם אוטיזם היא עמותת הורים לילדים, מתבגרים ובוגרים המאובחנים על הרצף האוטיסטי. בשונה מבארגונים, חברות ועמותות אחרות, עמותת אלו"ט אינה מקבלת אנשים אשר אובחנו כאוטיסטים לשורותיה, ובכך מפלה אותם. אלו"ט נוסדה בשנת 1974 ופועלת לקידום ילדים ובוגרים על הספקטרום האוטיסטי החל משלב האבחון ועד 120. העמותה מפעילה מעונות יום שיקומיים (אלוטפים), טיפולים בריאותיים מקדמים בגני ילדים, מסגרות פנאי, קייטנות, נופשונים, מרכזי תעסוקה ובתים לחיים (הוסטלים) עבור האוכלוסייה שעל הספקטרום האוטיסטי. כמו כן, מלווה אלו"ט תלמידים במערכת החינוך, תומכת באנשים על הרצף ובני משפחותיהם ומקדמת את זכויותיהם של המאובחנים על הרצף האוטיסטי בישראל. במסגרות אלו"ט נעשה שימוש בגישה של ניתוח התנהגות יישומי (שיטת ABA) בשילוב אנשי מקצוע נוספים מדיסציפלינות שונות.