stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדכי בריסק
ראב"ד טשנד והגליל

בטשנד והגליל היה רבם של יהודי 50 יישובים. הקים מוסדות חינוך תורניים, הוסיף שוחטים, הקים אטליזים לבשר כשר וריכזם בבניין "בית הרב" החדש, הקים מקוואות ופעל למען טהרת המשפחה. הקים ארגונים דתיים והתנדבותיים לרווחת הקהילה כמו "חברת גמילות חסדים" ו"חברת משניות" ועזר לנזקקים.
לחם נגד תופעות של שוחד שהייתה רווחת בקרב בעלי תפקידים שונים. הוא היה הבורר בכמה מחלוקות ציבוריות מפורסמות באותה תקופה בהן המחלוקת בקהילת קלויזנבורג, המחלוקת על רבנות סטמר, מחלוקת השוחט בגרוסוורדיין.
היה מהאישים המרכזיים בלשכת מרכז הקהילות האורתודוקסיות בטרנסילבניה שישבה בבירת החבל, קלוז'. ועם צירוף צפון טרנסילבניה להונגריה בת"ש היה מהאישים המרכזיים של מרכז הקהילות בהונגריה שמושבו היו בבודפשט. ב-1942 היה אמור להיבחר לראב"ד בודפשט, אך ראשי הקהילה התנגדו לדרישתו להחזיק ישיבה של לפחות עשרה תלמידים על חשבון הקהילה מפני שגם בבודפשט שורר מצב חירום וישנה סכנה גדולה בקיומה של ישיבה. בגלל התנאי שלו ללמד תורה לצד התפקיד הרבני, המינוי המכובד שהיה יכול להצילו לא יצא אל הפועל, והרב בריסק נשאר בטשנד עד שנלקח לבירקנאו.
ראב"ד טשנד והגליל > הישיבה בטשנד

מספר התלמידים בישיבתו בטשנד הגיע בשנים האחרונות שלפני מלחמת העולם השנייה לכ-500 תלמידים, ובכך הייתה הישיבה הגדולה ביותר בטרנסילבניה בפרט וברומניה בכלל, ולאחר צירוף צפון טרנסילבניה להונגריה בת"ש (1940) היא הייתה הישיבה הגדולה בהונגריה. הוא ניהל את הישיבה ללא משרד וחוץ מתפקידו הרשמי כראש הישיבה, הוא היה למעשה גם המנהל האדמיניסטרטיבי, המנהל הרוחני והמשגיח. הישיבה כללה חוץ מבית המדרש גם פנימייה וכן חדר-אוכל ומטבח, כדי לבטל המנהג של "אכילת ימים" - אכילת תלמידי הישיבה במשך השבוע אצל בעלי הבתים היהודיים במקום כשכל תלמיד אוכל כל יום אצל מישהו אחר, כפי שהיה מקובל בישיבות במשך שנים רבות.
סדר יום הלימוד בישיבה החל בשעה 4 לפנות בוקר בסדר לימוד עד שעה 7 ובשעה 8 התקיימה תפילת שחרית, כשלאחר התפילה העביר הרב שיעור קצר של כרבע שעה בטור או"ח מהשו"ע. סדר יום הלימוד הסתיים בשעות 10–11 בלילה, כשהמתמידים למדו עד 2–3 לפנות בוקר.
הלימוד בישיבה כלל לימוד גמרא של "שיעור פשוט" ו"שיעור עיון", לימוד הלכה מהשו"ע של הלכות שבת מטור או"ח ושל טור יו"ד חלק א', ולימוד חומש עם רש"י:

הלימוד של "השיעור הפשוט" היה לימוד של שלושה דפי גמרא עם פירושי רש"י תוספות, מהרש"א ומהר"ם מלובלין, כשהגדולים למדו פירושי הראשונים החשובים כמו רמב"ן, רשב"א, ריטב"א, רא"ש, ר"ן ועוד. הלימוד העיקרי היה בימים ראשון-שלישי, והחזרה בימי רביעי וחמישי. השיעור שנמשך כ-3 שעות התקיים בימי שני-חמישי בסביבות שעה 5:30-5 לפנות ערב, והמבחן על הנלמד בין חמישי אחר הצהריים ליום שישי בצהריים. הייתה נערכת חזרה גדולה ומבחן כולל בארבעת השבועות האחרונים של כל "זמן" (תקופת לימוד בישיבה כשבין התקופות חופשות "בין הזמנים") כשהמבחן היה בשבוע האחרון.
בשעה 11:30 לפני הצהריים היה הרב מעביר לפני התלמידים הטובים יותר "שיעור עיון" שנמשך שעה וחצי-שעתיים של סוגיה מיוחדת עם פירושי ראשונים ואחרונים, ובכל ארבעה-שישה שבועות סיימו סוגיה. נערך מבחן נבחנים על כל סוגיה, ואם מדובר בסוגיות קשורות אחת בשנייה, אז היו נבחנים בסוף הזמן על הסוגיות שלמדו באותו זמן.

מיום חמישי בערב עד מוצאי שבת למדו את פרשת השבוע עם פירוש רש"י והלכות שבת מטור אורח חיים בשולחן ערוך. בערב שבת התקיים שיעור של למעלה משעה על הלכות שבת בשו"ע. בשבת אחרי הצהריים ובמוצאי שבת היו נבחנים התלמידים על הלכות שבת ועל פרשת השבוע עם פירוש רש"י.
ביום ראשון ניתן שיעור של למעלה משעה בטור יורה דעה חלק א' בשו"ע עם בחינה במקום "השיעור הפשוט" בשאר הימים. בחינה כוללת נערכה בשבוע האחרון של כל זמן על הסימנים שנלמדו באו"ח ויו"ד שנלמדו במשך אותו "זמן" (כן למדו גם קצת מטור חו"מ).
תלמידי החכמים של טאשנאד ונכבדי הקהילה היו משתתפים בדרשת ה"פתיחה" של הרב שהייתה ניתנת כחודש לאחר תחילת הזמן כשהתלמידים כבר נכנסו לעומקה של הסוגיה התלמודית הנלמדת. בדרשה זו היה נושא פלפול חריף על הסוגיה ומשלב בדבריו דברי התעוררות לתלמידים שיתחזקו בלימוד התורה ושימשיכו בדרך שמירת המצוות.
בשואה

בשנות השואה השיב לשאלות הלכתיות ועסק בהתרת עגונות של יהודים רבים מפלוגות העבודה שלא חזרו לביתם. תשובותיו פורסמו ב'שו"ת מהר"ם בריסק' שיצא לאור עוד בזמן המלחמה.
הוא סירב להצעה לכהונת רב קהילת בודפשט שהייתה יכולה להצילו מהשמדה, מכיוון שראשי הקהילה לא נענו לדרישתו להחזיק ישיבה על חשבון הקהילה. בתש"ג עונה קשות בעקבות תפיסת עריק ממחנה קרוב על גג ישיבתו. בקיץ תש"ד הקיפו ז'נדרמים את ביתו כדי למנוע מפגש בינו לבין אחרים ולאחר יומיים הוא וקרוביו הועברו לחצר בית הספר הממשלתי ולאחר מכן לגטו שימלוי שם גילחו את זקנו.
ניצולים העידו שסיכן את חייו בהנחת תפילין בקביעות על הרצפה תחת השמיכות, והרבה לחזק את היהודים שסביבו, ולצעירים ייעץ לברוח למרות הסכנה. נספה בליל י"א בסיוון תש"ד עם רעייתו וילדיו, באושוויץ-בירקנאו. היחיד ששרד הוא בנו הרב אהרן צבי.
חיבוריו

בנערותו הרבה לפרסם בכתבי עת תורניים חשובים בהונגריה ובטרנסילבניה כמו "תל תלפיות", "וילקט יוסף", "נטעי בחורים" ועוד.
'שו"ת מהר"ם בריסק' על ארבעת טורי השו"ע בארבעה חלקים (בתש"ן יצאה מהדורה שלישית הכוללת את ארבעה החלקים בשם 'שו"ת מהר"ם בריסק החדשות').
'דרשות מהר"ם בריסק על מועדים וזמנים שונים' - 84 דרשות על המועדים ועל זמנים ואירועים מסוימים.
'דרושי מהר"ם בריסק על התורה' (לקט שנערך בידי נכדו) - הספר האחרון שיצא מדברי התורה שלו בתשרי תש"ע (2009).
בנוסף חיבר ספרים שלא שרדו לאחר השואה:
חיבור של חידושים על הש"ס.
ביאור לפירוש המהרש"א על הש"ס לכמה מסכתות (מחיבור זה שרדו דפים בודדים על מסכת בבא מציעא).
פירוש למסכת מקוואות שבמשנה.
משפחתו

הרב אהרן צבי - רב הקהילה האורתודוקסית בסאלונטה, צ'קה וארד שבה הקים את הישיבה הגדולה בטרנסילבניה 'בית משה'. עלה לישראל בתש"י (1950). הקים בנתניה את ישיבת 'מהר"ם בריסק' על שם אביו. נפטר בפתאומיות בתשי"ט (1959).
יוטא שנישאה לרב שמואל גרינברג שהיה דיין ומו"צ בטשנד, מחבר ספר שו"ת מרקחת בשמים. שניהם נספו.
חיה-פעריל, הייתה מאורסת לתלמידו, הרב שלמה חיים ברנשטיין, היא נספתה בשואה.
ציפורה.
יהושע.
יששכר דוב.
לקריאה נוספת

אברהם פוקס, טאשנד וישיבת מהר"ם בריסק, באתר אוצר החכמה
עולמי : ספר זיכרון לקהלת סעפלאק וגליל מארגרטין, ירושלים תשנ"ח, עמ' 251–272.
מוסדות תורה באירופה בבנינם ובחורבנם (קובץ מאמרים ממחברים שונים), ניו יורק תשט"ז, עמ' 441–444 (חלק מהמאמר "על הישיבות בהונגריא הנרחבה").
ספר יזכור לקהילת מרגרטין והסביבה, ירושלים תשל"ט, עמ' 83–84.
אנציקלופדיה "שמע ישראל", כרכים א, ב, מכון "שמע ישראל", בני ברק תשנ"ז-תש"ס (לפי המפתח).
הערות שוליים

↑  ישיבת טשנד הייתה תקופה קצרה הישיבה הגדולה ביותר ברומניה ובהונגריה (בשנים ת"ש-תש"ה שבהן צורפה צפון טרנסילבניה להונגריה)
↑  אסתר הייתה נכדתו מצד אביה של הרב דוד גרינוולד מאונגוואר.
↑  בנו של הרב יהושע אהרן צבי ויינברגר.
↑  מחבר "דרכי תשובה" על חלק יורה דעה של השולחן ערוך.
↑  חופשות "בין הזמנים" היו מאמצע אלול עד ראש חודש חשוון ומר"ח ניסן עד ר"ח אייר.
↑
סילג'שומיו (Szilágysomlyó), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
↑  אנציקלופדיה לתיעוד ולהנצחת מעשים של מסירות-נפש בשנות הזעם תרצ"ט-תש"ה (1939–1945) בגיטאות, במחנות העבודה, במחנות הריכוז ובמחנות ההשמדה. מפעל ההנצחה הזה הוקם ביוזמת הרבי מקאליב ר' מנחם מנדל טאוב שניצל מהשואה. באנציקלופדיה שלושה כרכים שיצאו בין השנים תשנ"ז-תשס"ז (2007-1997).
בית הכנסת טאשנאד שהוקם לזכרו במונסי
מעבר לשיטה המטרית

מד מהירות (ספידומטר) של מכונית אמריקאית המציג הן יחידות מהירות ביחידות של מייל לשעה (בצהוב) והן יחידות מהירות של קילומטר לשעה (בלבן)
המעבר לשיטה המטרית הוא תהליך המעבר של מדינות שונות לשימוש בשיטה המטרית, כתחליף לשימוש ביחידות מידה שהיו נהוגות קודם לכן. הליך זה החל בצרפת ב-1790, לאחר המהפכה הצרפתית, והתפשט לשאר מדינות העולם. כיום, 95% מאוכלוסיית העולם משתמשים בשיטה המטרית[דרוש מקור]. עד לתחילת שנת 2005, סיימו המדינות אשר היוו בעבר את חבר העמים הבריטי את המעבר לשיטה המטרית, כשהאחרונה בהן, אירלנד, סיימה את המהלך ב-20 בינואר 2005. למעט ארצות הברית, מיאנמר (בורמה) וליבריה, כל מדינות העולם משתמשות כעת בשיטה המטרית כשיטה רשמית, ושתי האחרונות משתמשות בה בפועל. בממלכה המאוחדת, אף שהשיטה המטרית היא שיטה רשמית, המעבר המלא לשיטה זו טרם הסתיים, וכך גם בגויאנה ובאנטיגואה.
במדינות רבות (ובעיקר בצרפת, בממלכה המאוחדת, בקנדה וביפן), עורר הליך המעבר לשיטה המטרית התנגדות רבה, ובארצות הברית עדיין ישנה התנגדות רבה לניסיונות הממשל הפדרלי לעבור לשיטה המטרית. השימוש של האיחוד האירופאי בשיטה המטרית, ודרישתו שעד שנת 2010 כל הסחר עמו יתנהל בשיטה זו, מהוות גורם רב השפעה בהחלטת מדינות בהן עדיין לא יושמה השיטה במלואה, להתחיל וליישמה.
המצב לפני המעבר לשיטה המטרית

בימי הביניים נקבעו שיטת המדידה בכל עיר ועיר על ידי הגילדות המקומיות. נוהג זה גרם להיעדר אחידות בין הערים השונות, ולעיתים אף באותה עיר עצמה. דוגמה לכך היא יחידת האורך "אל" (ell או elle) שהייתה מקובלת באירופה בימי הביניים. גודלה הממוצע בגרמניה היה 40.2 ס"מ, אולם בהולנד היה גודלה הממוצע של היחידה 70 ס"מ ובאדינבורו 94.5 ס"מ. כדוגמה נוספת ניתן להביא סקר שנערך בשווייץ בשנת 1838, וגילה כי ליחידת המידה "רגל" יש 37 גדלים שונים במחוזותיה השונים של שווייץ, וליחידת ה"אל" יש 68 גדלים שונים. הסקר גילה 63 יחידות שונות למדידת משקל (מידת היבש) ו-70 למדידת נוזלים (מידת הלח). המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות הביאו לביטול רבות מהשיטות ולראשית ההאחדה והמעבר לשיטה המטרית. התפתחות המסחר הבינלאומי והצורך בסטנדרטים ובאחידות בשיטות המדידה היו הגורם המכריע לכך שהשיטה המטרית היא השיטה השלטת כיום ב-95% מהעולם.
מערכת היחידות הבינלאומית - (SI (Système International

מדענים רבים, ובייחוד מדענים צרפתים, תמכו כבר בשנת 1640 במעבר לשיטה מטרית. השיטה אומצה לראשונה לאחר המהפכה הצרפתית, ב-1789, בהתאם לעקרונות המהפכה והעדפת "היגיון מדעי" על פני מסורות ומקובלות קודמות. בתחילה נבחרו היחידות "מטר" (Metre) למדידת מרחק, "גרם" (Gram) למדידת מסה ו"שנייה" (Second) למדידת זמן. באמצעות יחידות אלה ניתן למדוד גם מהירות (מטרים לשנייה), תאוצה (מטרים לשנייה-לשנייה) וכו'.
השיטה המקובלת כיום נקבעה בשנת 1971, והיא מפוקחת על ידי הלשכה הבינלאומית למידות ומשקלות (Bureau International des Poids et Mesures), המחזיקה ביחידות מידה סטנדרטיות (International prototype) וכן במתכון להכנת יחידות אלה. כך, לדוגמה, שומרת הלשכה הבינלאומית למידות ומשקולות את הקילוגרם - העשוי מסגסוגת פלטינה-אירידיום המכונה - "Le Grand Kilo" ("הקילו הגדול") ואת אופן היצירה המדויק של יחידה זו.
מערכת היחידות הבינלאומית - (SI (Système International > מדידת הזמן

לאחר המהפכה הצרפתית ניסו להפוך גם את מדידת הזמן למדידה עשרונית, אולם ניסיון זה נכשל. בשיטה המטרית הצרפתית המקורית חולק לוח השנה מחדש ונוצר הלוח הצרפתי המהפכני, שקבע חלוקה חדשה של השנה, בניסיון לסדר בצורה יותר מדעית את 12 החודשים. כל חודש חולק לשלושה שבועות וכל שבוע עבודה הורכב מ-10 ימים, יום הורכב מ-10 שעות, שעה הורכבה מ-100 דקות, ודקה הורכבה מ-100 שניות. משתמע מכך שביום אחד היו 100,000 שניות במקום 86,400, והשנייה המטרית הצרפתית הייתה קצרה ב-14% מהשנייה המקובלת. הלוח הצרפתי הונהג על ידי הממשלה הצרפתית ב-24 באוקטובר 1793 בתקופת שלטון המהפכה הצרפתית ועמד בתוקף משך 13 שנים. הלוח המהפכני בוטל על ידי נפוליאון עקב התנגדות ההמונים והתנגדות הכנסייה הקתולית, כיוון שהחלוקה החדשה ביטלה לחלוטין את השבוע המסורתי על הקשריו הדתיים, ואת הימים הקדושים לנצרות. גם בסין, במאה ה-17 נהגו למדוד זמן בשיטה מטרית זהה לשיטה המטרית הצרפתית.
דרכים לאימוץ השיטה המטרית

ישנן שלוש דרכים עיקריות לביצוע המעבר משיטה מסורתית לשיטה מטרית:
הדרך הראשונה מכונה "מפץ גדול" - שיטה זו ננקטה על ידי הודו. על פי שיטה זו ביום מסוים נאסר השימוש בשיטות הישנות והתבצע מעבר לשיטה מטרית. השיטה המטרית הפכה לשיטה החוקית בהודו ב-1 באפריל 1960 וב-1 באפריל 1962 נאסר, על פי חוק, השימוש בשיטות אחרות.
הדרך השנייה הדרגתית יותר - ובמהלכה מותר השימוש בשתי שיטות בו זמנית, ובהמשך נאסר בצורה הדרגתית השימוש בשיטות אחרות. זהו הליך איטי וממושך. האימפריה הבריטית התירה שימוש בשיטה המטרית בשנת 1873, אולם לא נאסרו שימושים בשיטות הישנות עד שנות ה-80 של המאה ה-20. גם ביפן נמשך המעבר מהשיטה המסורתית לשיטה המטרית כ-70 שנה.
דרך אחרת היא להגדיר מחדש את היחידות המסורתית כך שיקבלו ערכים מטריים. שיטה זו ננקטה בסין, כאשר יחידת מדידת המשקל המסורתית, ג'ין, הוגדרה מחדש והיא שקולה כיום לק"ג. בממלכה המאוחדת הוצע להגדיר מחדש את היחידה של 500 ליבראות כ-500 ק"ג, אולם רעיון זה לא זכה לתמיכת הממשלה.
ברוב המדינות במזרח התיכון וגם בישראל אומצה הגדרה חדשה למידה המסורתית "דונם". כיום מוגדר דונם כ-1,000 מטרים רבועים, כך שהוא משתלב בשיטה המטרית. בדרך כלל, האוכלוסייה המבוגרת מתקשה להסתגל למעבר בין השיטות. בקנדה, למשל, מרבית התושבים עדיין משתמשים למדידת טמפרטורה במעלות פרנהייט (בעיקר כאשר מדובר בטמפרטורות בישול).
אימוץ השיטה המטרית

בצרפת שלאחר המהפכה הצרפתית התנגדו ההמונים לשיטה החדשה. נפוליאון השיב את השיטה המסורתית אולם הגדיר מחדש את היחידות במונחים מטריים וכך אפשר למעשה לציבור להתרגל לשיטה המטרית - מעבר שבוצע בפועל בשנת 1837.
השיטה המטרית אומצה במהרה על ידי מדענים וסוחרים אירופיים, ובהמשך, בלחץ הציבור, התקבלה על ידי הממשלות השונות. הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה (שכללה את הולנד, בלגיה ולוקסמבורג) אימצה את השיטה ב-1820. ספרד ומושבותיה בדרום אמריקה אימצו את השיטה בשנות ה-50 של המאה ה-19. איטליה ב-1861 וגרמניה ב-1871 אימצו את השיטה לאחר איחודן. בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19 אימצו את השיטה פורטוגל, נורווגיה, שוודיה והאימפריה האוסטרו הונגרית. עד שנת 1900 אימצו את השיטה 39 מדינות באירופה ובאמריקה הלטינית.
המדינה האסייתית הראשונה שאימצה את השיטה הייתה מונגוליה, ב-1918, ולאחריה קמבודיה ואפגניסטן, בשנות ה-20 של המאה ה-20. יפן החלה את המעבר לשיטה המטרית ב-1891, וב-1924 החליטה ממשלת יפן להחליף את השיטה המסורתית בשיטה המטרית, אולם בשל התנגדות הציבור הדבר לא יצא לפועל. השלטון הצבאי האמריקאי ביפן השליט את המידות האמריקאיות לזמן מה, אך רק ב-1969 הסתיים המעבר לשיטה המטרית (אף שיש עוד אנשים המשתמשים בשיטת המדידה היפנית המסורתית - שאקו קאן).
בהודו המעבר לשיטה המטרית היה מהיר ביותר, בעיקר בשל העובדה שמרבית התושבים היו אנאלפביתים וכלל לא היו מודעים לשיטה המסורתית הבריטית, שהונהגה על ידי השלטונות הבריטיים בהודו. בפועל, מרבית תושבי הודו (למעט בני המעמדות העליונים שהתחנכו בממלכה המאוחדת) השתמשו בשיטות מסורתיות ולא היה סטנדרט לאומי.
סין החלה את המעבר לשיטה המטרית בשנות ה-20 של המאה ה-20, אולם התהליך הסתיים רק תחת השלטון הקומוניסטי, תוך שינוי יחידות המידה המסורתיות - והיחידה "ג'ין" הפכה למידת משקל של 500 גרם. לאחר מהפכת אוקטובר הורו השלטונות בברית המועצות על מעבר משיטה מסורתית לשיטה המטרית ב-1924.
במדינות שהיו מושבות של צרפת אומצה השיטה המטרית על ידי השלטונות המקומיים - באלג'יריה ב-1840 ובתוניסיה ב-1890. לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית ומתן מנדט צרפתי לחלק מהשטחים שהיו בשליטת האימפריה, אומצה השיטה המטרית גם בשטחי סוריה ולבנון. ירדן, שהייתה תחת שליטה בריטית, אימצה את השיטה המטרית רק ב-1950.
המושבות הגרמניות באפריקה, רואנדה, בורונדי וקונגו הבלגית (כיום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) אימצו את השיטה המטרית ב-1910.
הממלכה המאוחדת ומושבותיה עברו לשיטה המטרית רק במחצית השנייה של המאה ה-20. דרום אפריקה עברה לשיטה המטרית בהדרגה בין השנים 1967 ו-1977, ואוסטרליה החלה את המעבר ב-1969 וסיימה אותו ב-1977, לאחר קמפיין מוצלח שכלל מתן הדגמות והרצאות לציבור הרחב, ומנע התנגדות ציבורית למעבר.
באירלנד תמך הציבור בביטול השיטה המסורתית מאחר שתושביה ראו את השיטה האימפריאלית כסמל לשלטון הממלכה המאוחדת בארצם.[דרוש מקור]. עם זאת, באירלנד המעבר החל רק בשנות ה-70 והסתים רק ב- 20 בינואר 2005.
קנדה וניו זילנד החלו את המעבר בשנות ה-70 וסיימו אותו בשנות ה-80.
מדינות שאינן עוברות לשיטה המטרית

בשתי מדינות ובשני תחומים ישנה התנגדות רבה למעבר לשיטה מטרית - בממלכה המאוחדת ובארצות הברית, וכן בתחום התובלה האווירית והימית.
מדינות שאינן עוברות לשיטה המטרית > הממלכה המאוחדת

הממלכה המאוחדת החלה את המעבר לשיטה המטרית ב-1862 לפי המלצת ועדה לעניין מידות ומשקולות שהוקמה לצורך בדיקת יישום השיטה בממלכה המאוחדת. כמו כן המליצה הוועדה על הפיכת השיטה המוניטרית לשיטה עשרונית. בפועל, על אף קבלת המלצות הוועדה, הפכה השיטה המוניטרית לשיטה עשרונית רק ב-1971. רוב הציבור הבריטי מתנגד לשיטה המטרית ורואה אותה ככפייה של האיחוד האירופי וכניסיון לדחות את המסורות הבריטיות. התנגדות דומה מונעת את יישומו של האירו בממלכה המאוחדת. החל משנות ה-60, מערכת החינוך הבריטית מלמדת את השיטה המטרית בבתי הספר, ומרבית התעשיות בממלכה המאוחדת משתמשות בשיטה המטרית. באוגוסט 2005 הודיעה המועצה האירופית כי על ממשלת הממלכה המאוחדת לקבוע מועד להשלמת המעבר לשיטה המטרית; החוק הבריטי קבע כי הדבר צריך להתבצע עד שנת 2009, והאיחוד האירופי נתן לממלכה המאוחדת ארכה עד לשנת 2010 להשלמת המעבר.
מדינות שאינן עוברות לשיטה המטרית > ארצות הברית

על אף שכבר במאה ה-18 המליץ תומאס ג'פרסון על המעבר לשיטה המטרית, ואף שהמערכת הפדרלית האמריקאית תמכה במעבר זה כבר בשנת 1866 ואף שארצות הברית הייתה אחת היוזמות של האמנה המטרית מ-1875, עד היום ארצות הברית לא עברה לשיטה המטרית. ב-1975 הועבר חוק המורה לכוחות הביטחון האמריקאים ולצבא ארצות הברית להשתמש בשיטה המטרית, אולם הציבור הרחב אינו משתמש בשיטה זו. השיטה המטרית נלמדת בבתי הספר במסגרת שיעורי המדעים, אך המסחר וחיי היומיום מתנהלים עד היום בשיטה האמריקאית המסורתית (השיטה האימפריאלית). חקיקה פדרלית מ-1992, שנכנסה לתוקף ב-1994, מחייבת שמוצרים המפוקחים על ידי הממשל הפדרלי יציגו במקביל לשיטה האימפריאלית גם את המידות המטריות. משקאות קלים נמכרים בשיטה מעורבת - בקבוקים גדולים על פי השיטה המטרית (בקבוקים של 1, 2, 3 ליטרים או 500 מיליליטר) אולם בקבוקים קטנים יותר נמכרים על פי השיטה האימפריאלית (8 אונקיות השקולות ל-236 מיליליטר, 12 אונקיות השקולות ל-355 מיליליטר ו-20 אונקיות השקולות ל-591 מיליליטר). מקורו של ההבדל בשנות ה-70, כאשר בקבוקים שנמכרו ביחידות מטריות היו זולים יותר מהבקבוקים שנמכרו ביחידות מסורתיות, ולכן התרגל הציבור ליחידות אלה.
במרבית מדינות ארצות הברית משתמשים ביחידת המיל למדידת מרחק (למעט בכבישים הסמוכים למקסיקו ולקנדה, שבהם משתמשים בשתי היחידות). בית המחוקקים של ארצות הברית קבע כי עד שנת 2000 יש לעבור לשיטת מדידה מטרית, אולם קביעה זו נזנחה משיקולים תקציביים. המדינות קנטקי וקליפורניה החליטו אפילו לעבור לשיטה האימפריאלית במדידת מרחקי דרכים.
מדינות שאינן עוברות לשיטה המטרית > ליבריה ובורמה (מיאנמר)

ליבריה השתמשה בשיטה המסורתית האמריקאית מאז הקמתה על ידי עבדים משוחררים מארצות הברית במאה ה-19. מיאנמר לא אימצה רשמית את השיטה המטרית. שתי מדינות אלה לא אימצו באופן רשמי את השיטה המטרית, אולם למעשה שתיהן משתמשות בה.
מדינות שאינן עוברות לשיטה המטרית > תובלה אווירית וימית

תחום התובלה הימית והאווירית התנגד למעבר לשיטה המטרית וכיום השיטה המסורתית נותרה שלטת. בתחום הימי, המיל הימי נותר בשימוש, בייחוד בשל העובדה שמיל ימי אחד שקול לדקה של היקף כדור הארץ. בהתאם, מהירות נמדדת בקשרים. יחידה זו משמשת גם למדידת מהירות בתחום האווירי.
בתחום האווירי נהוג למדוד את יחידת הגובה ברגליים ובתחום הימי בפאתום. רבים בתחום מעלים את הטענה שהמעבר לשיטה המטרית יביא לתאונות רבות מאחר שהטייסים והבקרים האוויריים התרגלו כולם לעבוד בשיטה המסורתית, אולם המתנגדים לטענה זו (והתומכים במעבר לשיטה המטרית) מביאים כדוגמה את העובדה שבמדינות ברית ורשה השתמשו בשיטה המטרית בתחום האווירי.
תאונות שאירעו בשל מעבר לשיטה המטרית

המעבר משיטה לשיטה עורר בלבול רב, ולעיתים גרם לתאונות. ב-1983, בקנדה, בגלל בלבול במעבר בין השיטות, אזל הדלק במטוס מסוג בואינג 767 בטיסה של אייר קנדה - אירוע הידוע בשם דאון גימלי.
אירוע ידוע נוסף הוא התרסקות החללית מקפת האקלים של מאדים (Mars Climate Orbiter) ב-1998 כאשר נאס"א קבעה בחוזה בניית החללית דרישה שכל מערכות החללית הלא מאוישת יעבדו בשיטה המטרית, אחד מקבלני המשנה - לוקהיד מרטין, עבד בשיטה המקובלת בארצות הברית, והנתונים הלא תואמים שהועברו על ידי מערכת משנה זו למרכז הבקרה של נאס"א, הובילו להתרסקות החללית על מאדים.
הערות שוליים

↑  מדינות שאינן משתמשות בשיטה המטרית - אתר האיגוד המטרי של ארצות הברית
↑  אתר משרד חבר העמים הבריטי - הצעה לסייע לאנטיגואה במעברה לשיטה המטרית
↑  כתבה בעיתון הג'מייקה אובזרוור על הגורמים המשפיעים על סנט לוסיה ביישום השיטה המטרית
↑  ההיסטוריה של השיטה המטרית - אתר האגודה המטרית של הממלכה המאוחדת
↑  אתר decimaltime
↑  כתבה בעיתון הגארדיאן
↑  כתבה בחדשות ה-BBC
↑  החוק המטרי מ-1866 באתר האגודה המטרית האמריקאית
↑  האמנה המטרית
↑  חוק המעבר לשיטה המטרית 1975
↑  החוק משנת 1994
↑  אתר רשמי של מדינת קנטקי הדן בחזרה לשיטה האימפריאלית
↑  החלטת מדינת קליפורניה
↑  אתר ה-CIA
↑  NASA's metric confusion caused Mars orbiter loss, באתר CNN
אימוץ השיטה המטרית במדינות העולם
לוגו של המעבר לשיטה המטרית באוסטרליה
לוגו של המעבר לשיטה המטרית בממלכה המאוחדת
לוגו של המעבר לשיטה המטרית בארצות הברית
כוס מידה משנות ה-80 של המאה ה-20, מארצות הברית, המציגה במקביל את השיטה המטרית והשיטה האימפריאלית
משה דיין (משפטן)

משה דיין (נולד ב-1967) הוא משפטן ישראלי ששימש כנציב שירות המדינה בשנים 2011–2017 וכיועץ המשפטי של משרד המשפטים בשנים 2003 עד 2011.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
דיין החל את עבודתו במשרד המשפטים בשנת 1996, כעוזרו של השר צחי הנגבי. ב-2003 מונה כיועץ המשפטי של משרד המשפטים, ושימש בתפקיד זה תחת שלושה שרי משפטים.
במסגרת תפקידו במשרד המשפטים, עסק דיין בניהול מערכת בתי הדין לביקורת משמורת, רישום ברית הזוגיות לחסרי דת, וטיפול בסוגיית המרת דת. כן פעל כמתאם בין הנהלת המשרד לבתי הדין הדתיים (רבניים, דרוזיים ושרעיים), וליווה את פעילות הוועדות לבחירת נושאי משרה שיפוטית (שופטים, דיינים וקאדים).
ב-29 במאי 2011 אושר מינויו לנציב שירות המדינה במקום שמואל הולנדר. במאי 2017 סיים את תפקידו.
חיים אישיים

דיין נשוי ואב לשני ילדים, ומתגורר בגבעת שמואל.
הערות שוליים

↑  מוטי בסוק, ועדת ארבל אישרה את מינויו של משה דיין לנציב שרות המדינה, באתר TheMarker‏, 16 במאי 2011
↑  שלמה פיוטרקובסקי, אושר מינוי משה דיין לנציב שירות המדינה, באתר ערוץ 7, 16 במאי 2011
משה מרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1972 (בן 52 בערך) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  הוד השרון
 השכלה:  תואר שני הקריה האקדמית אונו
 עיסוק:  יו"ר נספרסו ישראל
 
משה מרי (נולד ב-1972) הוא מנכ"ל טבע נאות. בעבר שימש כיו"ר נספרסו ישראל, משנת 2022, לאחר שכיהן כמנכ"ל החברה במשך 13 שנים.
ביוגרפיה

משה מרי נולד למשפחה מרובת ילדים לאב ששירת בצה״ל.
מרי הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו.
בתחילת שנות ה-2000, כיהן מרי כמנכ"ל אוברסיז טובאקו בע"מ, חברת בת של חברת הטבק האמריקאית, תאגיד בינלאומי העוסק בייצור ושיווק סיגריות.
מרי משתתף בפרויקטים העוסקים במנטורינג לתפקידי ניהול בכירים עבור סטודנטים לתואר ראשון.
הוא מתנדב כחבר ועד מנהל בעמותת אימג'ן לשילוב בעלי מוגבלויות באמצעות מוזיקה.
מרי נשוי לטלי, אב לעמית ונועה, מתגורר בהוד השרון ועוסק כתחביב במוזיקה, מנגן על תופים וסקסופון.
בנספרסו

משנת 2022, מכהן מרי כיו"ר נספרסו ישראל, לאחר שכיהן במשך 13 שנים כמנכ"ל החברה.
ב-2009 יובאו לישראל מכונות קפה עם קפסולות לצריכה ביתית בהיקף של 5.5 מיליון דולר. ב-2010 הסכום קפץ ל-11.7 מיליון דולר ושנת 2011 הסתיימה עם היקף יבוא בסכום של כ-18 מיליון דולר. שיעור החדירה בישראל הוא 15% בלבד ממשקי הבית נכון ל-2011 והצפי הוא כי אחוז החדירה ימשיך לצמוח ויתקרב לאחוז החדירה באירופה העומד על למעלה מ-50%. ביולי 2012 נבחר כאיש השיווק של איגוד השיווק הישראלי.
מרי הוביל מהלכים בחברה לניצול יעיל יותר של חומרי גלם ושיפור הקיימות והקים מערך לאיסוף הקפסולות ואסטרטגיה לניצול הקפסולות הממוחזרות, שכולל שיתוף הפעולה עם יקב הרי גליל, שלו חברת נספרסו התחילה להעביר את הקפה הממוחזר לשימוש כקומפוסט.
בטבע נאות

החל מ-2021, מכהן מרי כמנכ"ל בינלאומי של חברת טבע נאות.
הערות שוליים

↑  נווית זומר, המנכ"ל המיתולוגי של טבע נאות פרש, מנכ"ל נספרסו לשעבר יחליפו, באתר ynet, 12 ביולי 2021
↑  אורנה יפת, אחרי 13 שנים: מנכ"ל נספרסו משה מרי עובר לכהן כיו"ר, באתר כלכליסט, 17 במרץ 2021
↑  כתבי אייס, קפה של בוקר: משה מרי, מנכ"ל Nespresso ישראל - איש השיווק של יולי, באתר אייס, 22 ביולי 2012
↑  מעשים קטנים יוצרים שינוי גדול, באתר נספרסו
↑  כשמנכ"ל אי ביי ומנכ"ל נספרסו נפגשים, באתר businesstalent
↑  תוכנית המנטורים, באתר המכללה למנהל
↑  משה מרי - מנכ"ל נספרסו ישראל, באתר גלובס
↑  טליה לוין, ‏גראנדה-גראנדה: משה מרי, מנכ"ל נספרסו, באתר מעריב אונליין, 15 בפברואר 2018
↑  משה מרי | מנכ"ל נספרסו - על איך בונים מותג פרימיום, באתר podtail
↑   ועידת התחזיות 2019: משה מרי, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 9:11)
↑  עדי דברת-מזריץ, משה מרי מנספרסו הוא איש השיווק של יולי 2012, באתר איגוד השיווק הישראלי
↑  משה מרי, לחברות עסקיות תפקיד חשוב בשמירה על הסביבה, באתר כלכליסט, 11 בינואר 2021
↑  אורנה יפת, משה מרי: "יש לנו עוד דרך ארוכה בנושא האקלים אבל אני אופטימי", באתר כלכליסט, 31 בדצמבר 2019
1 2  הגר רבט, מנכ"ל נספרסו ישראל: "עד סוף 2019 לא נשתמש בפלסטיק", באתר כלכליסט, 31 בדצמבר 2018
↑  הגר רבט, מנכ"ל נספרסו ישראל: "אנחנו יודעים שקיימוּת ואיכות נכנסות לתוך הקפסולה", באתר כלכליסט, 25 בדצמבר 2017
↑  אמיתי גזית, מנכ"ל נספרסו ישראל: "קיימות אינה אמירה אופנתית, הטמעת ערכי הקיימות תורמת לתוצאות העסקיות", באתר כלכליסט, 28 בדצמבר 2016
↑  משה מרי, מנכ״ל חברת נספרסו, מתארח בצלול טי וי, באתר פייסבוק
↑  טבע נאות: משה מרי מונה למנכ"ל הבינלאומי של החברה |, באתר הון, ‏12 ביולי 2021
משאל העם על מעמד כירכוכ

משאל העם על מעמד כירכוכ היה משאל העם שנועד להתקיים בכירכוכ ובאזורים אחרים בצפון עיראק בשאלה האם להפוך אותם לחלק מכורדיסטן העיראקית. משאל העם תוכנן בתחילה ל-15 בנובמבר 2007, אך נדחה שוב ושוב ולא התקיים לעולם.
משאל העם נקבע בסעיף 140 של חוקת עיראק. הסעיף קבע כי לפני משאל העם, יש לנקוט צעדים כדי להפוך את מדיניות הערביזציה שנקטה ממשל סדאם חוסיין במהלך מבצע אל-אנפאל. אלפי כורדים חזרו לכירכוכ בעקבות התמוטטות משטר סדאם חוסיין לאחר פלישת ארצות הברית לעיראק ב-2003.
טינה כורדית על כישלונה של הממשלה ליישם את סעיף 140 הייתה אחת הסיבות למשאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית ב-2017.