stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד שריר
תפאורות שעוצבו להפקות שונות בישראל ומחוצה לה > טלטלה

ריקוד "טלטלה" נוצר מייד אחרי מלחמת יום הכיפורים ובתהליך העבודה עם הכוריאוגרפית (מירל'ה שרון). ניסו היוצרים ליצור תחושה של אופק רחב שנסגר ומתעצב מחדש למקום דמוי בית. שני משולשים גדולים מצופים במתכת חלודה ומחוררת (זיכרון לקו הביצורים שהתמוטט) הוצבו משני צידי הבמה. המשולשים יצרו פרספקטיבה אל רקע מדברי מרוחק. בחלקו השני של הריקוד שינו הרקדנים את מקום המשולשים ויצרו מעין פירמידה עם פתח מעבר במרכזה המסמלת חזרה לבית.
פרסומים

David Sharir, Celebrations: Sacred and Secular; Steven E. Troope and Paul T. Nagano. Pucker Art Publications, 1991.
יפו יפת ימים : לקט מתוך סיפוריו של ש"י עגנון, בחר וצייר דוד שריר. הוצאת שוקן, תל אביב, תשנ"ח 1998.
ציורי תהילים, הוצאת גפן, ירושלים (עתיד לראות אור בשנת 2013).
ציורי קיר

1. מגדל בבל - ציור קיר בבנין מקסיקו אוניברסיטת תל אביב, 1976.
2. הביקור של מלכת שבא - ציור קיר במלון הנסיכה אילת, 1995.
3. יפו-תל אביב: דור שני - קיר פסיפס במגדל שלום תל אביב, 1998.
4. ציפורי גן עדן - ציור קיר בקולנוע לב, תל אביב, 2004.
תערוכות יחיד בגלריות

1958, 1959 - גלריה צ'מרינסקי, תל אביב, ישראל
1962 - גלריה רינה, ירושלים, ישראל
1962 - גלריה אנתיאה, רומא, איטליה
1963 - גלריה אולד-סילבר, רומא, איטליה
1975 - גלריה ספראי, תל אביב, ישראל
1967, 1971, 1973, 1978 - גלריה פקר ספראי, בוסטון, מסצ'וסטס
1979 - גלריה דבל, ירושלים, ישראל
2002 - גלריה יורמגיל, לוס אנג'לס
2003, 2007 - הגלריה של מגדל שלום
1982, 1986, 1992, 2010 - גלריה פקר, בוסטון, מסצ'וסטס
תערוכות יחיד במוזיאונים

1973 - מוזיאון רוז, אוניברסיטת ברנדייס, וולת'ם, מסצ'וסטס
1984 - מוזיאון עירוני סן חוזה, סן חוזה, קליפורניה
1987- מוזיאון וילפריד ישראל, קיבוץ הזורע
1994 - המוזיאון ההיסטורי, פלובדיב, בולגריה
1998 - מוזיאון בית ראובן, תל אביב, ישראל
1999 - מוזיאון עירוני קמניץ, קמניץ, גרמניה
סרט אודותיו

ברק סתיו (במאי), דוד שריר: רטרוספקטיבה (אורכב 06.10.2013 בארכיון Wayback Machine), 2011, 57 דקות.
הערות שוליים

↑  גדעון עפרת, מזמורים לדוד (שריר), באתר "המחסן של גדעון עפרת", 22 בדצמבר 2010
↑  Hannu Ilari Lampila, Helsingin Sanomat,July 29th 2000.
↑  חנון רון, "ידיעות אחרונות", 16 ביוני 2000.
↑  תקוה ראובני, "ידיעות אחרונות", מאי 2000.
↑  ריצ'רד דייר, "הבוסטון גלוב", 21 באפריל 1980.
↑  גיורא מנור, בעיתון "על המשמר", פברואר 1982.
↑  מיכאל הנדלזלץ, בעיתון "הארץ", 12 במאי 1989.
↑  עדית זרטל, בעיתון "דבר", 3 במרץ 1971.
↑  שוש אביגל, שבועון "הארץ" יוני 1985.
↑  ריצ'רד דייר, "ההבוסטון גלוב", 5 בדצמבר 1978.
↑  חוה נובק, בעיתון "דבר", 23 בפברואר 1981.
↑  חיים גמזו, בעיתון "הארץ", פברואר 1969.
↑  בועז עברון, בעיתון "ידיעות אחרונות", 6 במרץ 1969.
↑  הדרקון באתר הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278952  NLI: 987007273852405171  GND: 143652222  LCCN: n93014872  SUDOC: 264990811  VIAF: 78782583   WorldCat (עם VIAF): 78782583 
האופרה "אלקטרה", האופרה הישראלית החדשה, תיאטרון קיסריה, 2000
המחול "מזמור לירושלים" של "להקת בת דור", 1978
האופרה "ההולנדי המעופף", בוסטון אופרה קומפני, 1980
ההצגה "מקום אחר", התיאטרון "הקאמרי", 1982
ההצגה "שירה", תיאטרון הקאמרי, 1989
ההצגה "פר גינט" בתיאטרון הבימה, 1971
האופרה "דידו ואניאס", האופרה הישראלית החדשה, 1985
האופרה "הנזל וגרטל", בוסטון אופרה קומפני, 1978-9; 1981-2
ההצגה "סיפור גן-העדן" בתיאטרון הקאמרי, 1981
ההצגה "שידוכין" בתיאטרון "הקאמרי", 1969
המחול "טלטלה", להקת בת שבע, 1974
דלפא

דלפא הייתה אוניית מעפילים שארגן ארגון האצ"ל במסגרת עליית אף על פי. היא הפליגה מרומניה והורידה את נוסעיה, 222 במספר, בחוף נתניה שבארץ ישראל בדצמבר 1938.
האונייה

נתן קאלפוס היה מפקד סניף האצ"ל ברמת גן. בדצמבר 1938 הורה לו מפקד הארגון דוד רזיאל לצאת לוורשה שבפולין ולקבל שם מידי יצחק רוזין פרטים על אוניית מעפילים חדשה. קאלפוס יצא לוורשה והמשיך למשם לעיר הנמל קונסטנצה שברומניה, לחוף הים השחור. עמו היו 202 מעפילים חברי בית"ר, שנבחרו על ידי אברהם סטבסקי. שם עלו על סיפון האונייה דלפא. הייתה זו אוניית המעפילים השלישית שהפליגה מרומניה באותו חודש (האחרות היו האוניות אלי וג'יפו א'). דלפא הפליגה מקונסטנצה לנמל וארנה שבבולגריה. שם עלו על סיפון האונייה עוד 20 חברי בית"ר מבולגריה והונגריה.
לאחר עשרה ימי שיט במזג אוויר סוער התקרבה דלפא לחופי ארץ ישראל. ללא כל סימן מן החוף פנתה האונייה דרומה ופגשה בדרכה סירת משמר בריטית, שלא הבחינה בה. למחרת התקרבה האונייה שוב אל החוף, לנתניה. קאלפוס ירד אל החוף בסירת הצלה ופגש את צוות ההורדה בפיקודו של משה חסון. התעורר ויכוח האם להוריד את המעפילים לחוף במזג האוויר הסוער ששרר אז. דוד רזיאל, שנמצא גם הוא במקום, התערב והורה להתחיל בהורדה. היא נעשתה בסירות והסתיימה בשלום.
בדיעבד ידוע כי הבולשת הבריטית עקבה אחרי האונייה והעבירה את המידע עליה לשלטונות המנדט. למרות זאת היא לא נתפסה.
לאחר הורדת המעפילים חזרה דלפא לים והפליגה לפיראוס שביוון. על סיפונה עלה גם דוד רזיאל, שהיה בדרכו לפגישה בצרפת עם זאב ז'בוטינסקי.
דרגון קווסט 11

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  29 ביולי 2017
 סוגה:  משחק תפקידים ממוחשב
 פיתוח:  Square Enix
 הוצאה לאור:  Square Enix
 ארץ מקור:  יפן 
 שפות:  אנגלית, גרמנית, ספרדית, איטלקית, צרפתית, יפנית 
 סדרה:  Dragon Quest
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  Unreal Engine 4
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 פלטפורמות:  נינטנדו 3DS, PlayStation 4, Microsoft Windows, Nintendo Switch, Xbox One
 
Dragon Quest XI: Echoes of an Elusive Age (בתרגום חופשי לעברית: משימת הדרקון 11: הדים של עידן חמקמק) הוא משחק תפקידים ממוחשב שפותח והוצא לאור על ידי Square Enix. המשחק הוא חלק מהסדרה ארוכת הטווח Dragon Quest.
היסטוריה

המשחק יצא לאור ביפן לנינטנדו 3DS ולפלייסטיישן 4 ביולי 2017, וברחבי העולם לפלייסטיישן 4 ול־Microsoft Windows בספטמבר 2018. בספטמבר 2019 יצא גרסה משופרת של המשחק, שנקרא Dragon Quest XI S הגרסה הסופית, לנינטנדו סוויץ'. הגרסה המשופרת אמורה לצאת לאור לפלייסטיישן 4, Microsoft Windows ול־Xbox One בדצמבר 2020.
אופי המשחק

דרגון קווסט 11 הוא אחד המשחקים הראשונים שהוכרזו לקונסולת משחקי הווידאו נינטנדו סוויץ'. במקור המשחק תוכנן להיות משחק עולם פתוח, אך הרעיון ירד מכיוון שזה לא התאים לסיפור שהיוצרים רצו לספר. כדי להעלות את המודעות של מותג "דרגון קווסט" בעולם המערבי, נכללו בנוסף תמיכה ב־Microsoft Windows ופיצ'רים כגון דיאלוג קולי באנגלית ותמיכה ברזולוציית ה־4K. יותר מאוחר נוספו אלמנטים נוספים כגון עלילה מורחבת ואפשרות להאזין לגרסה התזמורתית של פתיח המשחק.
אף על פי שהרבה ביקורות החשיבו את המשחק הזה בתור הטוב ביותר בסדרה, ואף אפילו בתור משחק התפקידים הממוחשב היפני הטוב ביותר בזמנו, אחרים ביקרו אותו כיותר מדי מסורתי ובעל עיצוב מיושן. בדצמבר 2019 נמכרו יותר מ־5.5 מיליון עותקים והיו למשחק את מכירות ההשקה הכי גבוהות בצפון אמריקה מכל משחקי "דרגון קווסט" אי פעם. בנוסף הדמות הראשית של המשחק מופיעה בתור דמות זמינה למשחק במשחק הלחימה Super Smash Bros. Ultimate.
מכירות

בנובמבר 2017 צוין שהמשחק נמכר ב-4 מיליון עותקים, כשלפחות 3 מיליון עותקים נמכרו ביפן. בדצמבר 2019 צוין שהמשחק נמכר ביותר מ-5.5 מיליון עותקים.
הערות שוליים

↑  Dragon Quest XI Breaks 4 Million Copies Worldwide, But Japan Still Counts for at Least 75% of Sales, November 7, 2018
↑  Dragon Quest XI: Echoes of an Elusive Age Sales Reach 5.5 Million, December 19, 2019
דריה קלישינה

דריה קלישינה (ברוסית: Дарья Клишина; נולדה ב-15 בינואר 1991 בטבר, רוסיה) היא אתלטית רוסיה, סגנית אלופת העולם (לונדון 2017) בקפיצה לרוחק. בנוסף, היא שיאנית רוסיה לנוער בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.03 מטר, תוצאה המדרגת אותה שנייה בכל הזמנים לנוער.
ביוגרפיה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בציריך שווייץ בשנת 2014 זכתה קלישינה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.65 מטר, אחרי אלואז לסה מצרפת (6.85 מטר) ואיוונה שפאנוביץ' מסרביה (6.81 מטר).
הישגים עיקריים

| שנה | תחרות | מיקום | מקום | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | אליפות העולם לנוער | אוסטרבה, צ'כיה | מקום ראשון | 6.47 מטר |
| 2009 | אליפות העולם לנוער | נובי סאד, סרביה | מקום ראשון | 6.80 מטר |
| 2010 | אליפות העולם באתלטיקה באולם | דוחא, קטר | מקום חמישי | 6.62 מטר |
| 2011 | אליפות אירופה באתלטיקה באולם | פריז, צרפת | מקום ראשון | 6.80 מטר |
| 2011 | אליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 23 | אוסטרבה, צ'כיה | מקום ראשון | 7.05 מטר |
| 2011 | אליפות העולם באתלטיקה 2011 | טגו, קוריאה הדרומית | מקום שביעי | 6.50 מטר |
| 2012 | אליפות העולם באתלטיקה באולם | איסטנבול, טורקיה | מקום רביעי | 6.85 מטר |
| 2016 | אולימפיאדה | ריו דה ז'ניירו | מקום תשיעי | 6.63 מטר |
| 2017 | אליפות העולם באתלטיקה | לונדון, בריטניה | מקום שני | 7.00 מטר |
| 2019 | אליפות רוסיה באתלטיקה קלה | צ'בוקסרה, רוסיה | מקום ראשון | 6.82 מטר |
שיאים אישיים

| מקצוע | הישג | מיקום | תאריך |
| --- | --- | --- | --- |
| קפיצה לרוחק (אצטדיון) | 7.05 מטר | אוסטרבה | 17/07/2011 |
| קפיצה לרוחק (אולם) | 6.87 מטר | מוסקבה | 07/02/2010 |
הערות שוליים

↑  Klishina 7.03m Long Jump. IAAF. Retrieved on 2010-06-27
↑  אתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית
↑  Клишина выиграла золотую медаль чемпионата России в прыжках в длину, www.championat.com (ברוסית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14298140
דריה קוובסיוק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 במרץ 1901 
 מדינה:  אוקראינה 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (31 בינואר 1994) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  דריה קוובסיוק
 
דריה קוובסיוק (באנגלית: Дарья Ковбасюк;‏ נולדה ב-18 במרץ 1901 – ???) הייתה אוקראינית, מחסידי אומות העולם על הצלת פאינה שכטמן, אישה יהודיה.
דריה נולדה בכפר קוזמין, שבאוקראינה, וחיה בו עם בעלה וביתם. דריה עסקה בחקלאות.
פעילותה בתקופת השואה להצלת יהודים

בתקופת מלחמת העולם השנייה, דריה גרה בכפר קוזמין (Kuzmin) במחוז קמניץ-פודולסקי (Kamenets-Podolsky). בעלה של דריה התגייס לצבא ונלחם בחזית ואילו דריה נותרה לעבוד בקולחוז כאיכרה וגידלה לבד את ביתם. בקוזמין התגוררו בשכנות לדריה בני משפחת שכטמן היהודית והם קיימו יחסי שכנות טובים. ב־8 ביולי 1941, כבשו הגרמנים את הכפר קוזמין ותוך ימים ספורים החלו ברדיפת היהודים באזור. נכפה על התושבים היהודים לעבוד בעבודות מפרכות בקולחוזים, בתיהם נסרקו ביסודיות על ידי הגרמנים, חלק מרכושם נגנב וחלקם נורו למוות.
דריה קוובסיוק החליטה לעזור לאחיות פאינה וברוניה שכטמן. היא הציעה להן להתחבא באסם שלה ודאגה להן לאוכל. ב־17 בפברואר 1942, התקיימה בכפר אקציה. היהודים קובצו יחד, בתיהם ורכושם הוחרמו והם נשלחו לקרסילוב. עד לפלישת הנאצים, פאינה עבדה כמורה בעיר סטרקונסטנטינוב. דריה לא ידעה מה עלה בגורל השכטמנים באקצית פברואר. במאי 1942 מצאה דריה את פאינה שכטמן באסם שלה, מכוסה דם ורועדת. היא סיפרה לדריה שמוקדם יותר באותו היום יהודים רבים, ובהם כל משפחתה, נורו למוות בבורות ירי בקרסילוב. פאינה שרדה את הטבח וחיכתה בבור מספר שעות עד לרדת החשכה. באישון הלילה ובחסות החשיכה היא טיפסה החוצה ומיהרה לאסם בביתה של דריה קוובסיוק.
דריה קבלה את פאינה ברצון ואפשרה לה להישאר באסם. מדי בוקר דריה הלכה לאסם עם דליים מלאים, על מנת ליצור את הרושם שיש בעלי חיים באסם שהיא דואגת לצרכיהם. היא הביאה אוכל לפאינה ואף נתנה לה מזון נוסף כדי שתעביר אותו לאנשים אחרים שנזקקו לו.
דריה נתנה לפאינה בגדים ולימדה אותה איך להתנהג כמו אוקראינית טיפוסית. כעבור זמן, דריה שלחה את פאינה לכפר בגליי (לועזית), בו היו לדריה מכרים שכן היא עבדה בו כמורה ב־1930. פאניה מצאה מקלט לילה בביתם של פיודור ואנטונינה מרטיניוק (לועזית) שבעבר שכרו חדר בביתה של דריה. למחרת, הם ליוו את פאינה לחבריהם פיוטר ואולגה קזיון (לועזית), שהזמינו את פאינה לביתם, הסתירו אותה בעליית הגג והנפיקו עבורה מסמכים מזויפים. לאחר מכן, בני הזוג קוזין הפנו את פאינה לקבל סיוע ומסתור בעיר ז'יטומיר. בעיר זו גרו אנטונינה ופאבל גורצ'קוב, אשר היה אחיו של מנהל בית הספר בכפר בגליי. כאשר הגיעה פאינה לז'יטומיר, היא הייתה חולה ותשושה. בני הזוג גורצ'קוב וארבעת ילדיהם, סייעו לה להחלים והציגו את פאינה כאחת מילדיהם. פאינה, שחששה להתגלות, החליטה להמשיך ולהמלט. בני הזוג גורצ'קוב קישרו אותה עם הפרטיזן דמיטרי סטלניקוביץ', שהתגורר עם אשתו בברדיצ'וב. פאינה הוצגה כקרובת משפחה רחוקה של דמיטרי, ונשארה להתגורר בביתם מ־1942 ועד סיום המלחמה. פאינה הצטרפה לפעילות של דמיטרי בקרב הפרטיזנים ושימשה כקשרית בין העיר ברדיצ'וב לפרטיזנים ביער.
לאחר השואה

במהלך המלחמה בעלה של דריה נהרג בחזית, ודריה נשארה לגור בביתה שבקוזמין יחד עם בתה.
פאינה התחתנה עם גיסה - בעלה של אחותה ברוניה, שחזר מהמחנות וגילה שאשתו וילדיהם נרצחו. לאחר שפאינה התחתנה, נולדו להם שני ילדים. פאינה שמרה על קשר חם של ידידות עם דריה גם שנים רבות לאחר המלחמה.
הכרה והנצחה

ב-1992 דריה קיבלה חסידות שלום עולם מטעם האגודה לתרבות יהודית לזכר קורבנות הפאשיזם. ב-18 בינואר 1994 הוכרה דריה כחסידת אומות העולם.
הערות שוליים

↑  קובץ מידע מארכיון יד ושם המספק מידע על פעילותה של דריה קוובסיוק בזמן השואה ולאחריה. חלקים מהקובץ הם בשפה הרוסית.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דריה קוובסיוק".
דרגון בול Z: שובו של קולר

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "דרגון בול Z"
 בימוי:  דייסוקה נישיו 
 הופק בידי:  צ'יאקי אימדה ריקיזו קאיאנו
 תסריט:  טקאו קויאמה 
 עריכה:  שיניצ'י פוקומיצו
 מוזיקה:  שונסוקה קיקוצ'י 
 צילום:  יוקיו קטאימה
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  טואי אנימציה 
 חברה מפיצה:  טואי
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  יפן7 במרץ 1992 ארצות הברית13 באוגוסט 2002
 משך הקרנה:  46 דקות
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  פנטזיה, אנימה
 הכנסות:  2.72 מיליארד ין
 סרט קודם:  דרגון בול Z: נקמתו של קולר
 סרט הבא:  דרגון בול Z: סופר אנדרואיד 13
 דף הסרט ב־IMDb
 
דרגון בול Z: שובו של קוּלר (באנגלית: Dragon Ball Z: The Return of Cooler, ביפנית: ドラゴンボールZ 激突!!100億パワーの戦士たち) הוא סרט קולנוע יפני מסוגת האנימה. את הסרט ביים דייסוקה נישיו. היה זה הסרט השישי המבוסס על הסדרה "דרגון בול Z".
הסרט יצא לאור בבתי הקולנוע היפניים ב-7 במרץ 1992, ולאחר מכן עשתה גרסה אנגלית את דרכה אל בתי הקולנוע בצפון אמריקה ב-13 באוגוסט 2002. הסרט גם דובב לעברית.
עלילה

בני הנאמק, שחיים על כוכב לכת חדש אחרי שכוכב הבית שלהם הושמד על ידי פריזה, מוצאים את עצמם תחת מתקפה מצד ספינת חלל מסתורית שנראה כי היא בעלת תודעה משל עצמה. ספינת החלל מצמידה את עצמה לקרום הכוכב וקודחת את עצמה אל תוך ליבת הכוכב על מנת לשאוב ממנו אנרגיה. דנדה, הנאמקי הצעיר שמשמש כשומר החדש של כדור הארץ, מבחין במצוקה שבה נתונים בני גזעו, מתקשר עם סון גוקו בצורה טלפתית ומבקש ממנו עזרה על מנת להציל בפעם הנוספת את הנאמקים.
גוקו, גוהאן, קרירין, מאסטר רושי, אולונג ויאג'ירובי טסים אל כוכב נאמק החדש בחללית של בורמה וכשהם מגיעים לכוכב נאמק החדש הם מותקפים על ידי צבא רובוטים שמשעבדים את בני הנאמק. עד מהרה הם למדים כי מי שמפקד על צבא הרובוטים הוא לא אחר מאשר קולר, אחיו הבכור של פריזה, שלכאורה נהרג במהלך אירועי הסרט הקודם. קולר, שכעת מוצג כבעל גוף מתכתי, מגלה להם כי ברצונו לבלוע את הכוכב ואת יושביו על מנת שהאנרגיה שלהם תזין את החללית שלו. גוקו נלחם בקולר בזמן שיתר הלוחמים נלחמים נגד צבא הרובוטים שמתגלים כחסינים בהרבה ממה שהם ציפו לו. הרובוטים לוקחים את כל הלוחמים ומספר נאמקים נוספים בשבי פרט לפיקורו שמצליח להשמיד את מרבית הרובוטים עם מתקפת אנרגיה.
בינתיים, גוקו מתקשה להתמודד עם "מטא-קולר" החדש והמתכתי, גם בהיותו סופר סאיין. קולר מגלה לגוקו כי ביכולתו לחדש את גופו המתכתי הודות למחשב של החללית שייצרה אותו, שנועדה לתקן כל פגם שמתגלה בגופו החדש ולהפוך אותו לחסין יותר מכל פגיעה. גוקו גם מגלה לאימתו שקולר מסוגל אף הוא להשתמש בטכניקת הטלפורטציה של גוקו. עד מהרה גוקו מובס בידי קולר המתכתי וכמעט נחנק למוות על ידו בטרם הוא ניצל על ידי מקיטה שמכה את קולר במכת פתע. גוקו מצליח בקושי רב לשכנע את מקיטה לאחד כוחות ולתקוף את קולר ביחד. הם תוקפים את מטא-קולר במתקפה מתואמת ומצליחים לכאורה להשמיד אותו, במחיר מרבית האנרגיה שלהם. אולם להפתעתם הם מגלים שהחללית ייצרה בינתיים אלף מטא-קולרים נוספים שעד מהרה מכריעים את שני הלוחמים העייפים ומעבירים אותם אל תוך החללית על מנת להשתמש בהם כמקור אנרגיה.
כשגוקו ומקיטה מתעוררים הם מגלים שהם קשורים להתקן שמכריח אותם להפוך ל"סופר סאיין" ומרוקן מהם את האנרגיה על מנת להזין את החללית של קולר. קולר מגלה להם כי חלק קטן, הכולל את עינו השמאלית וחלק ממוחו, הצליח לשרוד את המתקפה של גוקו מהסרט הקודם ששלחה אותו הישר אל השמש (בזכות הגנטיקה של בני גזעו של פריזה שמאפשרת להם לשרוד בתנאי הקיצון הקשים ביותר). אותה חתיכה ששרדה התמזגה עם המחשב המרכזי של ספינת החלל בעלת התודעה ששייטה בחלל באותה עת, והשתלטה על התודעה של הספינה. גוקו ומקיטה מצליחים להשתחרר בזכות כך שהם מתעלים את אנרגיית הסופר סאיין שלהם כדי להעמיס על המערכת. כשהם משתחררים הם נתקלים בחתיכה האמיתית ששרדה מקולר המקורי, ומצליחים להשמיד אותה עם כדור אנרגיה. הספינה מתנתקת מכוכב הלכת וכל העותקים של מטא-קולר ומשרתיו הרובוטים מתפוצצים ומושמדים.
גוקו ומקיטה נוחתים חזרה בכוכב הלכת וחבורת הלוחמים חוגגת את ניצחונה ביחד עם הנאמקים. מתגלה כי מקיטה, שעזב את כוכב הלכת בחללית שלו, הצליח לשים את ידיו על שבב העיבוד הראשי של ספינת החלל, וריסק אותו לחתיכות בידו.
דמויות ומדבבים

| דמות | מדבב ביפנית | מדבב בעברית | מדבב באנגלית |
| --- | --- | --- | --- |
| סון גוקו | מאסאקו נוזאווה | אבי מאיר וענונו | שון שמל |
| סון גוהאן | מאסאקו נוזאווה | תובל שפיר | סטפני נדולני |
| מקיטה (וג'יטה) | ריו הוריקאווה | עמי מנדלמן | כריסטופר ר. סבאט |
| פיקורו | טושיו פורוקאווה | צביקה שוורצברג | כריסטופר ר. סבאט |
| קולר | ריוסיי נקאו | יורם יוספסברג | אנדרו צ'אנדלר |
| קרירין | מאיומי טאנאקה | שמחה ברבירו | סאני סטרייט |
| מר פופו | טוקו נישיאו | שמחה ברבירו | כריסטופר ר. סבאט |
| מורי | קינפיי אזוסה | אלי לולאי | כריסטופר ר. סבאט |
| אולונג | נאוקי טאטסוטה | חנן רוזן | בראד ג'קסון |
| דנדה | טומיקו סוזוקי | איל כהן | לאורה ביילי |
| יאג'ירובי | מאיומי טאנאקה | מירון אהרונוביץ' | מייק מקפארלאנד |
| מאסטר רושי | קוהיי מיאוצ'י | דב רייזר | מייק מקפארלאנד |
| קריין | ג'וג'י יאנאמי | דב רייזר | קייל הרברט |
הפקה והפצה

היות שהסרט הופק כמעט במלואו על ידי אולפני טואי, הוא איננו מבוסס על המאנגה "דרגון בול" שכתב אקירה טוריאמה. על כן הוא לא נחשב כחלק מהקאנון העלילתי של יקום דרגון בול. על פי המדריך Daizenshuu 6 עלילת הסרט מתרחשת לקראת סוף סאגת האנדרואידים, בתקופת ההמתנה שבין מינויו של דנדה לשומר החדש של כדור הארץ לבין פתיחת משחקי סל.
מספר שנים לאחר יציאתו, הסרט נכלל במארזי הDVD של טואי, וביניהם "The Dragon Box" המארז שכלל את 13 סרטי דרגון בול Z. גם Funimation, הסטודיו האמריקני שהפיק את הדיבוב באנגלית, כלל את הסרט במארזי DVD, וביניהם מארז אחד שכלל את שני סרטי קולר ("נקמתו של קולר" ו"שובו של קולר") והוא אף זכה למספר רימסטרים לאורך השנים.
הפסקול עבור המקור היפני הולחן על ידי שונסוקה קיקוצ'י, שהלחין את המוזיקה גם עבור שאר האנימה. הפסקול של קיקוצ'י נשאר כמו שהוא גם בדיבוב העברי, שבוים על ידי אורלי קטן והופק על ידי אלה אלדר ועלה לראשונה לשידור בערוץ הילדים ב-2005. את הפסקול של הדיבוב האנגלי מבית Funimation הלחין מארק מנזה. בהוצאות הDVD המאוחרות יותר ש-Funimation הוציאה, ניתן לבחור האם לנגן את הסרט עם הפסקול המקורי היפני, או עם הפסקול האמריקני.
הערות שוליים

↑  Japan Box Office: Dragon Ball Super: Broly Becomes Top-Grossing Film in The Franchise, באתר קראנצ'ירול, 28 בינואר 2019
↑  Daizenshuu 6: Movies & TV Specials, יצא לאור ב-9 בדצמבר 1995, Kanzenshuu
| דרגון בול מאת אקירה טוריאמה |
| --- | --- | --- |
| אנימה/ סדרות טלוויזיה | דרגון בול (1986–1989) • דרגון בול Z ‏(1989–1996) (דרגון בול Kai ‏(2009–2011; 2014–2015)) • דרגון בול GT ‏(1996–1997) • דרגון בול סופר (2015–2018) |  |
| סדרות רשת | סופר דרגון בול גיבורים (2018–הווה) |  |
| ספיישלים לטלוויזיה | בארדוק אבא של גוקו (1990) • ההיסטוריה של טראנקס (1993) • מורשתו של גיבור (1997) • לופי X טוריקו X גוקו (2013) |  |
| סרטים ל-DVD | העולם של דרגון בול זי (2000) • התכנית להשמדת הסאיינים (חלק א', חלק ב') (1993) • התכנית להשמדת הסופר סאיינים (רימייק) (2010) |  |
| סרטים קצרים | גוקו והחברים חוזרים (2008) • הפרק של בארדוק (2010) |  |
| דרגון בול - סרטים | האגדה של שנרון (1986) • היפהפייה הנרדמת בטירת השטן (1987) • הרפתקה מיסטית (1988) • החזק מנצח (1996) |  |
| דרגון בול Z - סרטים | האזור המת (1989) • החזק בעולם (1990) • עץ העוצמה (1990) • הלורד סלאג (1991) • נקמתו של קולר (1991) • שובו של קולר (1992) • סופר אנדרואיד 13 (1992) • ברולי: הסופר סאייה האגדי (1993) • בוז'אק - שודד הגלקסיה (1993) • ברולי: השיבה (1994) • ביו-ברולי (1994) • מיזוג חדש נולד (1995) • אגרוף הדרקון של סון גוקו (1995) • קרב האלים (2013) • תחייתו של פ' (2015) |  |
| דרגון בול סופר - סרטים | ברולי (2018) • סופר הירו (2022) |  |
| דמויות | סון גוקו • פיקורו • סון גוהאן • מקיטה • פריז • סל • מאסטר רושי |  |
| משחקי וידאו | בודוקאי • בודוקאי טנקאיצ'י • זינוברס • זינוברס 2 • Dragon Ball FighterZ • קאקארוט |  |
| סרטי לייב אקשן | דרגון בול: אבולוציה (2009) |  |
דגל איחוד האמירויות הערביות

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי ודגל ימי לאומי
 יחס אורך/גובה:  1:2
 הונף לראשונה:  2 בדצמבר 1971
 מוטיבים עיצוביים:  דגל המבוסס על הצבעים הכלל ערביים פס אדום השמאל הדגל, שאר הדגל תואם טריקולור של ירוק, לבן, שחור
 גרסאות היסטוריות
 דגל חוף שביתת הנשק
 
 בשימוש 1968-1971
דגל איחוד האמירויות הערביות הוא הדגל הלאומי של איחוד האמירויות הערביות.
היסטוריה

ב-1968 הודיע ראש ממשלת בריטניה הרולד וילסון כי ארצו תסיג את כל כוחותיה המוצבים "ממזרח לסואץ". בעקבות כך אימצה המדינה, שכונתה אז "חוף שביתת הנשק", דגל זמני בו הוצב כוכב משושה על רקע לבן בין שתי רצועות אדומות.
לאחר כינון איחוד האמירויות הערביות ב-2 בדצמבר 1971, אימצה המדינה החדשה את הדגל הנוכחי. הדגל נבחר מתוך למעלה מאלף הצעות שהוגשו במסגרת תחרות לעיצוב הדגל.
עיצוב

צבעי הדגל הם ירוק, שחור, לבן ואדום - צבעי הלאומיות הכלל-ערבית, אך בשונה מרוב דגלים הערביים, הצבע השחור נמצא בתחתית הדגל והירוק בחלקו העליון, והצבעים עשויים במשטחים רבועים ולא משולשים.
מעצב הדגל, עבדאללה מוחמד אל-מעיינה, אשר עיצב את הדגל בגיל 19, רואה בצבעים סמליות נוספת, שבה, נוסף על האדום והלבן, אשר היו לצבעים בדגליהן של אמירויות האיחוד, מסמל הירוק פוריות והשחור את הנפט עליו מתבססת כלכלת המדינה.
דגלי האמירויות

לכל אמירות יש גם דגל משלה, מלבד פוג'יירה המשתמשת בדגל האיחוד גם כדגל המדינה. דגלי האמירויות היו בשימוש עוד במהלך המאה ה-18. עם חתימת ההסכמים שהפכו את האזור לחוף שביתת הנשק ב-1820, התחייבו המדינות להוסיף לדגלן האדום מסגרת לבנה שתייצג את מחויבותן לשלום. במשך השנים שלאחר מכן צמצמו האמירויות של דובאי, עג'מאן ואום אל-קיוין את המשטח הלבן בדגלם. אמירות פוג'יירה, שלא הייתה חלק מההסכם, שמרה על הדגל האדום ללא תוספות.
| דגל | אמירות |
| --- | --- |
: דגל אבו דאבי הוא מלבן אדום שפינתו העליונה לבנה.
: האמירויות עג'מאן ודובאי מחזיקות בדגל זהה - שלושת רבעי מלבן אדום ורבע נותר לבן.
דגל פוג'יירה עד שנת 1975: דגל פוג'יירה היה בשימוש עד 1975, ולאחר מכן אומץ דגל האמירויות. דגל המדינה הקודם היה בעיקר מלבן אדום, לעיתים עם שם המדינה.
דגל ראס אל-ח'ימה ושארג'ה: האמירויות ראס אל-חימה ושארג'ה מחזיקות בדגל זהה - מלבן אדום המוקף במלבן לבן.
דגל אום אל-קיוין: דגל אום אל-קיוין מורכב מארבע חמישיות אדומות וחמישית לבנה, כאשר על האדום מופיעים כוכב וסהר אסלאמיים.
ראו גם

סמל איחוד האמירויות הערביות
המנון איחוד האמירויות הערביות
הערות שוליים

↑  Rym Ghazal, Teen who designed UAE's national flag was 'in a flutter', The National, November 1, 2011.
1 2  Flag of the United Arab Emirates | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
| דגלי מדינות ערב |
| --- | --- | --- |
|  | דגל הליגה הערבית |  |
| דגלי המדינות | איחוד האמירויות הערביות •  אלג'יריה • בחריין • ירדן • כווית • לבנון • לוב •  מאוריטניה • מצרים • מרוקו • סודאן • סוריה • עומאן • עיראק • ערב הסעודית • קומרו • קטר • תוניסיה • תימן |  |
| ישויות מדיניות | רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית • הרשות הפלסטינית • סומלילנד |  |
| דגלי מדינות אסיה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוזבקיסטן • אזרבייג'ן • איחוד האמירויות הערביות • אינדונזיה • איראן • אפגניסטן • ארמניה • בהוטן • בחריין • בנגלדש • ברוניי • גאורגיה • הודו • המלדיביים • הפיליפינים • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקיה • טורקמניסטן • יפן • ירדן • ישראל • כווית • לאוס • לבנון • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה • מצרים • נפאל • סוריה • סינגפור • סרי לנקה • עומאן • עיראק • ערב הסעודית • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קטר • קירגיזסטן • קמבודיה • קפריסין • רוסיה • תאילנד • תימן |  |
| שטחים תלויים | אבחזיה • אג'ריה • אי חג המולד • איי קוקוס • דרום אוסטיה • הונג קונג • הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי • הרפובליקה הסינית • הרשות הפלסטינית • כורדיסטן • מקאו • צפון קפריסין |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
ד'תשמ"ג

ד'תשמ"ג (4743)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-21 בספטמבר 982 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 9 בספטמבר 983. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה רביעית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל