stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סבכי שיטים

| סבכי שיטים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: חולייתנים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: סבכיים
סוג:: סבכי
מין:: סבכי שיטים
שם מדעי
 Sylvia leucomelaena ‏המפריך ואהרנברג, 1833

סִבְּכִי שִׁיטִּים (שם מדעי: Sylvia leucomelaena) היא ציפור שיר קטנה מהסוג סבכי במשפחת הסבכיים.
אזור חיותה הוא נוף מדבריות צחיח של המדינות ג'יבוטי, מצרים, אריתריאה, ירדן, עומן, ערב הסעודית, סומליה, סודאן תימן וישראל.
הגוף גדול יחסית, באורך כ־15 ס"מ, הראש שחור למעט מקו הלסת התחתונה ומטה, החלק העליון אפור כהה, החלק התחתון לבן, הזנב שחור בקצהו ניקוד לבן. בחורף צבעים אלו דהויים יותר, צבע הראש והזנב בנקבה חומים. הוא דומה בצבעיו לסבכי חורש וסבכי שחור־ראש אולם שונה בהתנהגותו ומרבה להטות את זנבו כלפי מטה. תת־מין המקומי אנדמי לבקע הערבה (בישראל ובירדן). שמו העברי נובע מהעובדה כי הוא חי רק באזורים בהם צומחים עצי שיטה.
בישראל אזור חיותו הוא רצף עצי שיטה גדולים ומפותחים במישורי הערבה או בפתחי הוואדיות הנשפכים אליה. זהו הסבכי הנדיר ביותר מהסבכיים הדוגרים בישראל, וזאת בשל היעלמותם של עצי השיטים שנובעת משאיבת מי התהום בערבה. עד לתחילת שנות ה־80 סבכי שיטים היה יציב ומצוי, לאחר שזוהתה מגמת הנסיגה של מין זה בוצע סקר בערבה בשנת 1986 ועל פי הערכות היו אז כ־120 זוגות. מאז ועד היום חלה ירידה חדה ביותר במספרם.
הערות שוליים

↑  סבכי שיטים באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סטניסלב ז'וקובסקי

| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1873 (יוליאני) Jendrychaŭcy, בלארוס 
 פטירה:  אוגוסט 1944 (בגיל 71) Durchgangslager 121, רפובליקת פולין 
 מקום קבורה:  פרושקוב 
 מקום לימודים:  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפע על ידי:  וסילי פולנוב 
 
סטניסלב ז'וקובסקי (בפולנית: Stanisław Żukowski;‏ 1873–1944) היה צייר פולני-רוסי.
חיים

ז'וקובסקי נולד במחוז גרודנו. הוא היה תלמידו של יצחק לויתן ובוגר בית הספר לציור במוסקבה. ז'וקובסקי הפך לצייר נוף מפורסם שעבד בסגנון ייחודי - השתמש בשיטות ובמיומנויות אימפרסיוניסטיות כמו כן, נתן פרשנות משלו למסורת הריאליסטית הרוסית.
הוא הקים סטודיו משלו לאמנות במוסקבה, שם הדריך סטודנטים, כולל הציירת האוונגרדיסטית ליובוב פופובה  ולדימיר מאקובסקי צעיר שעבד אז כאמן פוסטרים.
כצייר, ז'וקובסקי הותיר מורשת גדולה של נופים רוסיים ואתרים טרום-מהפכניים - בהם בתי אחוזה רוסיים. דעותיו הפוליטיות הותירו אותו ספקן לגבי הצורך במהפכה הבולשביקית, ובשנת 1923 הוא עזב את ברית המועצות וחזר למולדתו פולין, שהייתה אז כבר מדינה עצמאית.
לאחר הכיבוש הגרמני של פולין במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא נעצר על ידי הנאצים והוחזק במחנה ריכוז בפרושקוב, שם מת לבסוף ב-1944.
הערות שוליים

↑  Eickel, Nancy, ed. (1986). Russia, The Land, The People: Russian Painting 1850–1910. Washington DC: Smithsonian Institution.
↑  Gaze, Delia (2001). Concise dictionary of women artists. Chicago: Taylor & Francis. p. 539
↑  "Белый город". Большая коллекция русских художников. Станислав Жуковский., www.belygorod.ru
↑  Kruglov, Vladimir; Lenyashin, Vladimir (2000). Russian Impressionism. St. Petersburg: State Russian Museum/Palace Editions
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810548899205606  BnF: cb15108927g (data)  GND: 1045757853  ISNI: 0000 0003 7468 4663  LCCN: n83173332  RKD: 308710  SUDOC: 147706076  ULAN: 500026338  VIAF: 301654970   WorldCat (עם VIAF): 301654970
סמסונג גלקסי A10s

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  דגם של טלפון חכם 
 יצרן:  סמסונג אלקטרוניקה 
 תאריך הפצה:  27 באוגוסט 2019
 סדרה:  Samsung Galaxy A series 
 הבא בסדרה:  סמסונג גלקסי A02s 
 מידע טכני
 מערכת הפעלה:  אנדרואיד 11
 מעבד:  מעבד מתומן ליבות 2.0 GHz Cortex-A53
 נפח אחסון:  32 ג'יגה בייט
 זיכרון:  2 ג'יגה בייט RAM
 מסך:  6.2 אינץ'
 סוללה:  סוללת ליתיום פולימר, 4000 מיליאמפר-שעה
 מידות
 רוחב:  75.8 מ"מ
 גובה:  155.9 מ"מ
 עובי:  7.8 מ"מ
 משקל:  168 גרם
 צורה:  מלבן עם פינות מעוגלות
 
סמסונג גלקסי A10s (באנגלית: Samsung Galaxy A10s) הוא טלפון חכם מבוסס אנדרואיד, כחלק מסדרת A של סמסונג גלקסי. הוא הוכרז ב-12 באוגוסט 2019, והושק ב-27 באוגוסט 2019 בהודו. המכשיר נמכר מאוחר יותר כ-"סמסונג גלקסי M01s". הוא יורשו של סמסונג גלקסי A10.
עיצוב

המכשיר שוקל 168 גרם, גובהו 156.9 מ"מ, רוחבו 75.8 מ"מ, ועוביו 7.8 מ"מ. המסך של המכשיר בגודל 6.2 אינץ'. המסגרת והגב של המכשיר בנויה מפלסטיק. למכשיר יש מערך מצלמה כפול בחלק השמאלי העליון של הפאנל האחורי. למכשיר יש קורא טביעות אצבע בחלק האמצעי העליון של הפאנל האחורי, וחריץ בצורת V בחלק האמצעי העליון של המסך בו ממוקמת המצלמה הקדמית.
מפרט > חומרה

המכשיר מצויד במסך מסוג "TFT LCD" בגודל 6.2 אינץ' וברזולוציית 720x1520 פיקסלים, ביחס גובה-רוחב של 19:9.
המכשיר מופעל על ידי מעבד בעל שמונה ליבות, עם תהליך ייצור של 12 ננומטר, כאשר 4 מהן פועלות בתדר עבודה של 2.0 ג'יגה הרץ, וה-4 הנותרות פועלות בתדר עבודה של 1.5 ג'יגה הרץ. האחסון הפנימי של המכשיר הוא בנפח 32 ג'יגה בייט, שניתן להרחיב באמצעות כרטיס microSD עד ל-512 ג'יגה בייט. למכשיר יש זיכרון RAM בנפח 2 ג'יגה בייט. כמו כן, המכשיר מופעל על ידי סוללת ליתיום פולימר בקיבולת 4000 מיליאמפר-שעה, שאינה ניתנת להסרה. למכשיר ישנו קורא טביעות אצבע.
מפרט > חומרה > מצלמה

המכשיר מצויד במערך בעל שתי מצלמות אחוריות, ומצלמה אחת קדמית, הכולל: מצלמה ראשית ברזולוציה 13 מגה פיקסל; חיישן עומק ברזולוציה 2 מגה פיקסל; כמו כן, ומצלמה קדמית ברזולוציה 8 מגה פיקסל; המצלמות האחוריות והקדמית תומכות ב-1080p המסוגלות להקליט וידאו ב-30 פריימים לשנייה.
מפרט > תוכנה

המכשיר הושק כשמותקנת עליו אנדרואיד 9 ("פאי"). ניתן לשדרג לגרסה אנדרואיד 10 לממשק המותאם של סמסונג - One UI 2. באוקטובר 2021 המכשיר עודכן לאנדרואיד 11 לממשק - One UI 3.
הערות שוליים

↑  Samsung Galaxy A10s - Full phone specifications, GSMArena.com
↑  מפרט טכני טלפון סלולרי Samsung Galaxy A10s SM-A107F 32GB סמסונג - זאפ, באתר Zap
↑  Samsung Galaxy A10s Price in India, Specifications, Comparison (28th December 2021), NDTV Gadgets 360 (באנגלית)
↑  הוכרז: Samsung Galaxy A10s – גרסה משודרגת לשוק הנמוך, באתר www.gadgety.co.il, ‏2019-08-12
↑  Samsung Galaxy A10s: מפרט מלא | SpeX
משה קופפרמן

| --- | --- |

משה קופפרמן (1983)
 לידה:  12 באוגוסט 1926 יארוסלב, פולין
 פטירה:  20 ביוני 2003 (בגיל 76) לוחמי הגטאות, ישראל
 תחום יצירה:  ציור
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2000)  פרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית (1998) 
 
משה קוּפפרמן (לעיתים קופרמן; Kupferman; ‏ 12 באוגוסט 1926 – 20 ביוני 2003) היה צייר ישראלי, חתן פרס ישראל לציור לשנת 2000.
ביוגרפיה

משה קופפרמן נולד בירוסלב שבפולין בשנת 1926, למשפחה שעסקה במסחר בטקסטיל. אביו בא ממשפחת חרשי נחושת וזהו מקור שם המשפחה (קופר – מן). בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, גורש עם משפחתו מביתו, ושנותיו הבאות עברו עליו בבריחה מתמדת. הוא חי במחנה באורל, בקזחסטן ובמחנות העקורים בגרמניה, שני הוריו נפטרו בתקופה זו, והוא שרד בזכות עבודה בעבודות פיזיות קשות. חוויית המלחמה באו לידי ביטוי עז בהמשך חייו בעבודותיו האמנותיות.
לאחר שחזר לפולין אחרי המלחמה, עלה קופפרמן לארץ ישראל בשנת 1948, והיה ממקימי קיבוץ לוחמי הגטאות, שבו חי עד לפטירתו. עם עלייתו עבד כטפסן בניין. לאחר מכן למד ציור והושפע בעיקר מזרם אופקים חדשים שהיה שליט באומנות הישראלית בעשורים הראשונים של המדינה. עבודותיו המאוחרות הן ציורים ורישומים מופשטים שאלמנט הבנייה והמחיקה של היווצרות הציור ופעולת הציור נוכחים בו מאוד.
תערוכתו הראשונה הוצגה במוזיאון ישראל בירושלים בשנת 1969. מאז הציג גם במוזיאון סטיידלק באמסטרדם, במרכז פומפידו בפריז, במוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות ובקארנגי אינטרנשיונל. בשנת 2002 אצר יונה פישר תערוכה רטרוספקטיבית גדולה של קופפרמן במוזיאון ישראל. תערוכה זו יצרה דיון מחודש בעבודתו.
בשנת 2000 זכה קופפרמן בפרס ישראל לציור (יחד עם מיכאל גרוס ומיכה בר-עם). בנימוקיהם ציינו השופטים כי "עבודתו ניצבת היום בכותל המזרח של אומנות ישראל. תמונותיו גדולות הממדים וכן רישומיו הקטנים מוצגים וזוכים להערכה רבה בכל המוזיאונים החשובים בעולם".
בשנת 2003 נפתחה בצמוד לסטודיו האומן בקיבוץ לוחמי הגטאות, גלריה בשם "בית אוסף קופפרמן" בה מוצגות עבודות מתחלפות מעבדותיו.
משה קופפרמן נפטר בישראל בשנת 2003, בגיל 77. הותיר אחריו אשה - מיה, ולהם שלוש בנות ובן. עם מותו הספיד אותו הצייר רפי לביא: "משה קופפרמן, צייר שבכל פעם שאני רואה ציור שלו, אני מתרגש, נפטר. התערוכה שיונה פישר אצר לפני כשנה סימנה אותו כערך תרבותי עצום. קונצנזוס".
גלריה

השבר והזמן, 1999
שמן על בד
200x200 ס"מ
הסטודיו בו עבד משה קופפרמן ולצידו גלריה המציגה את עבודותיו בקבוץ לוחמי הגיטאות
השכלה

1953 - קורס לציור של הקיבוצים בנען, בהדרכת יוסף זריצקי ואביגדור סטימצקי.
1955 - קורס לציור של הקיבוצים בנען, בהדרכת אביגדור סטימצקי.
פרסים

1971, פרס שיף מטעם עיריית חיפה
1972 פרס סנדברג, מוזיאון ישראל, ירושלים
1991 פרס חיים גמזו לקידום האמנויות, מוזיאון תל אביב לאמנות
1996 פרס זוסמן לציורים על השואה, יד ושם, ירושלים
1998 פרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2000 פרס ישראל לציור
הנצחה בסדרת בולים על אמנות ישראלית

בתאריך 26 ביולי 2005 דאר ישראל הנפיק סדרה  של 3 בולי דאר על הנושא "אמנות ישראלית" .  אחד מהבולים האלה הוקדש  לציור של משה קופפרמן משנת 1999 שכותרו "השבר והזמן".  הבול עוצב על ידי  האמן  אד ואן אויין.
פרסומיו

משה קופפרמן, עם בירות, אחרי בירות, עם בירות: יומן רישומים, תל אביב: הקיבוץ האוחד, תשמ"ד. (אלבום איורים שנעשו אחרי טבח סברה ושתילה)
פרסומיו > איורים

פניה ברגשטיין, בני וגיטה: ספור / ציורים: משה קופרמן, תל אביב: הקבוץ המאוחד, תש"ך.
שרה נשמית, הילדים מרחוב מאפו: סיפור לבני-הנעורים / הציורים: משה קופרמן, תל אביב: הקבוץ המאוחד, תשכ"ה 1965.
יאיר הורביץ, ציפור כלואה, (שירים), ציורים - משה קופפרמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987.
שירי גבי דניאל, מגיש בנימין הרשב, דיוקן המשורר והערות - א"נ לוריא, ציורים - משה קופפרמן, מוציא לאור: ספרי סימן קריאה, תל אביב, תש"ן, 1990.
בנימין הרשב,  טאקע אויף טשיקאוועס: געבליבענע לידער, צייכענונגען - מ. קופפערמאן. מוציא לאור: ראוון ד'וויילז: דריי שוועסטער, תשנ"ד, 1994.
יצחק קצנלסון, על נהרות בבל: מחזה תנכ"י (תרגם מיידיש שלום לוריא; הרישומים: משה קופפרמן), לוחמי הגטאות: בית לוחמי הגטאות, 1995.
ספרים וקטלוגים אודות יצירתו

יונה פישר, משה קופפרמן, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1969.
גבריאל תדמור, משה קופפרמן - יצירות חדשות, המוזיאון לאמנות חדשה, חיפה, 1972.
יונה פישר (אוצר), אד פטרסן, שרה ברייטברג-סמל, משה קופפרמן - ציורים, עבודות על נייר 1984-1963, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1985-1984.
יונה פישר (אוצר ועורך), איתן הלל, יורגן הרטן, כל הדרך ועוד פסיעה - משה קופפרמן: עבודות מ-1962 עד 2000, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2002.
גליה בר אור, עירן דורפמן, נמרוד רייטמן, משה קופפרמן: בנוסף לצפוי, המשכן לאמנות על שם חיים אתר, עין חרוד, 2012.
גדעון עפרת, קופפרמןתומרקין: פגישה בזמן - שנות ה-60, 2017.
מחקר אוניברסיטאי

אלומה רז, הציור של משה קופפרמן כמרחב עדות, עבודת גמר (מ.א.) - אוניברסיטת תל אביב, 2012.
לקריאה נוספת

בנימין תמוז (עורך), דורית לויטה, גדעון עפרת, סיפורה של אמנות ישראל, הוצאת מסדה, 1980.
גליה בר אור, מבחר אמנות ישראלית מאוסף גבי ועמי בראון, המשכן לאמנות על שם חיים אתר, עין חרוד, 2009.
יגאל צלמונה, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010.
הערות שוליים

↑  התאחדות  בולאי ישראל, קטלוג  בולי ישראל
| זוכי פרס ישראל בתחומי האמנות החזותית |
| --- | --- | --- |
| פיסול | זאב בן-צבי (1953) • יצחק דנציגר (1968) • אריה ארוך (1971) • ראובן רובין (1973) • דני קרוון (1977) • בתיה לישנסקי, יחיאל שמי (1986) • מנשה קדישמן (1995) • יגאל תומרקין (2004) • מיכה אולמן (2008) |  |
| ציור | יוסף זריצקי (1959) • מרדכי ארדון (1963) • מרסל ינקו (1967) • יוסל ברגנר, אנה טיכו, פנחס ליטבינובסקי (1980) • יחזקאל שטרייכמן (1990) • לאה ניקל (1995) • משה קופפרמן (2000) • פנחס כהן גן (2008) |  |
| ציור ופיסול | זהרה שץ • (1955) בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1958) • מיכאל גרוס (2000) |  |
| אדריכלות | דב כרמי (1957) • אריה שרון (1962) • דורה גד, אלפרד מנספלד (1966) • בנימין אידלסון (1968) • יעקב רכטר (1972) • אריה אלחנני (1973) • אברהם יסקי (1982) • דוד רזניק (1995) • ליפא יהלום, דן צור (1998) • רם כרמי (2002) • יעקב יער, עדה כרמי-מלמד (2007) • אדם מזור (אדריכלות ועיצוב; 2013) |  |
| עיצוב | יונה פישר, אלישבע כהן (1977) • דן ריזינגר (1998) • דוד טרטקובר (2001) • ירום ורדימון (2007) |  |
| תולדות האמנות | בצלאל נרקיס (1999) • זיוה עמישי-מייזלש (2004) |  |
| צילום | דוד רובינגר (תקשורת; 1997) • מיכה בר-עם (2000) • אלכס ליבק (2005) • פטר מירום (2010) |  |
| אמנות פלסטית | יעקב דורצ'ין (2011) • מיכל נאמן (2014) • שרה ברייטברג-סמל (2020) • מיכל רובנר (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276842  NLI: 987007281275605171  PLWABN: 9810603082805606  BnF: cb13196060x (data)  GND: 119271028  ISNI: 0000 0000 7861 1013  KulturNav: bc7706ef-f2c8-4396-9450-6ef2a268f9fa  LCCN: no92002504  NTA: 068855397  RKD: 106313  SNAC: w6kx3bxs  SUDOC: 075087413  ULAN: 500095601  VIAF: 78823263   WorldCat (עם VIAF): 78823263
סויוז T-14

סויוז T-14 (ברוסית: Союз Т-14) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-17 בספטמבר 1985 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במטרה לבצע עגינה בתחנת החלל סאליוט 7.
צוות

ולדימיר ואסיוטין - מפקד צוות (בהמראה בלבד)
גאורגי גרצ'קו - מהנדס טיסה (בהמראה בלבד)
ויקטור סביניך - מפקד צוות (בנחיתה)
אלכסנדר וולקוב - מהנדס חוקר
צוות > צות גיבוי

אלכסנדר ויקטורנקו - מפקד צוות
גנאדי סטרקאלוב - מהנדס טיסה
יבגני סאליי - מהנדס חוקר
תיאור המשימה

"סויוז T-14" שוגרה ב-17 בספטמבר 1985 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-T. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U.
החללית ביצע עגינה בתחנת החלל סליוט 7 ב-18 בספטמבר. בתחנת החל פעלה משלחת מס' 4. לאחר ביצוע חפיפה, ולדימיר דז'ניבקוב נכנס לחללית סויוז T-13 וביחד עם גאורגי גרצ'קו חזר לכדור הארץ.
חללית "סויוז T-14" נותרה תחנת החלל כחללית חירום.
משלחת מס' 5 החלה לפעול.
"סויוז T-14" חזרה לכדור הארץ ב-21 בנובמבר 1985. סיבת לקיצור התוכנית נשמרה בסוד בתקופת ברית המועצות ורק כעבור מספר שנים הובאה לידיעת הציבור.
פעילות משלחת מס' 5 לתחנת החלל סאליוט 7

פעילות סדירה של המשלחת בהרכב של 3 אנשים החלה לאחר שחללית סויוז T-13 עזבה את תחנת החלל ואחריות על תחנת החלל עברה לאנשי המשלחת.
ויקטור סביניך שהיה חבר במשלחת מס' 4 הצטרף למשלחת מס' 5. הוא היה מתוכנן לחזור לאחר שהות של 282 ימים בחלל.
ב-28 בספטמבר לתחנת החלל הגיע חללית מטען TKS ששוגרה תחת שם "קוסמוס 1686". עם החללית הגיעו 1,550 ק"ג דלק ו-4,332 ק"ג של ציוד לתחנת החלל ולביצוע ניסויים. הציוד היה מיועד לביצוע של כ-200 ניסויים.
ולדימיר ואסיוטין סבל מבלוטת הערמונית כבר מספר שנים אך לא דיווח לכך לרופאים.
ב-27 באוקטובר הוא דיווח על המצב לצוות קרקע. הרופאים המליצו על ביצוע פעולות שלא שיפרו את המצב.
ב-17 בנובמבר הוחלט של חזרת הצוות והפסקת התוכנית. ויקטור סביניך מונה למפקד במקום ואסיוטין.
ב-21 בנובמבר חללית התנתקה מתחנת החלל ונחתה בשלום באזור מתוכנן בשטח קזחסטן של כיום.
ואסיוטין עבר לבית חולים. בעקבות המצב בדיקות בלוטת הערמונית נכללו כבדיקות חובה לפני הטיסה.
תחנת חלל המשיכה לפעול במשטר לא מאויש.
סויוז T-3

סויוז T-3 (ברוסית: Союз Т-3) הייתה חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-27 בנובמבר 1980 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. המטרה הייתה לבצע עגינה בתחנת החלל סאליוט 6 וביצוע פעולות תחזוקה. מעבר לחללית מדגם סויוז-T איפשר לשלוח צוות של 3 אנשים.
צוות

לאוניד קיזים - מפקד
אולג מקארוב - מהנדס טיסה (ביקור שני בתחנת החלל "סאליוט 6")
גנאדי סטרקאלוב - קוסמונאוט חוקר
צוות גיבוי

וסילי לאזארב - מפקד
ויקטור סביניך - מהנדס טיסה
ולרי פוליאקוב - קוסמונאוט חוקר
הערה:מקור קונסטנטין פאוקטיסטוב היה חבר צוות. מסיבות בריאוטיות טיסתו בולטה ובמקומו הוצב גנאדי סטרקאלוב.
תיאור המשימה

"סויוז T-3" שוגרה ב-27 בנובמבר 1980 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-T (טיסה סדירה ראשונה). השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U.
מטרת הטיסה הייתה לעגון בתחנת חלל סאליוט 6 ולבצע פעולות תחזוקה. העגינה בוצעה ב-28 בנובמבר לתא העגינה הקדמי. עוד במהלך ספטמבר 1980 לכיוון תחנת החלל נשלחה חללית אספקה מדגם פרוגרס ועל סיפונה אספקה, חלקי חילוף ומכשירים מדעים חדשים. עם עיגונה של חללית "סויוז T-3" נוצר קומפלקס שכלל תחנת חלל, חללית מטען וחללית מאוישת. הקוסמונאוטים עברו לתחנת החלל והחלו בעבודות תחזוקה נרחבות, החלפת חלקים שהתקלקלו והעברת מחללית מטען ציוד לניסויים ביולוגים ולמחקרים מדעים אחרים. בין היתר הוחלפו חלקים במערכות ניווט, מערכות אספקת דלק ועוד. כמו כן הצוות החל בביצוע מחקרים בתחום הטכנולוגיה ורפואה בהתאם לתוכנית שהוכנה.
ב-10 בדצמבר 1980 התנתקה החללית מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ. היא נחתה בהצלחה בשטח קזחסטן של כיום.
סאאב 96

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סאאב 
 יחידות שיוצרו:  547,221 
 מודל קודם:  סאאב 93 
 מודל אחריו:  לנצ'יה דלתא, סאאב 99 
 אורך:  4,050 מ"מ 
 רוחב:  1,570 מ"מ 
 גובה:  1,470 מ"מ 
 משקל:  950 ק"ג 
 בסיס גלגלים:  2,490 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
סאאב 96, שנת 1961
סאאב 96
סאאב 96, מבט לתא הנהג
סאאב 96, מנוע V4 - שנת 1976
סאאב 96, שנת 1961
מנוע סאאב 96
סאאב 96 גרסת סטיישן (משמאל), סאאב 96 סדאן (מימין)
סאאב 96 (שוודית: 96 Saab) היא מכונית משפחתית קומפקטית, שיוצרה על ידי יצרנית הרכב והמטוסים השוודית סאאב בין השנים 1960–1980. הסאאב 96 הורכבה גם בפינלנד ובבלגיה. יוצרו 547,221 יחידות.
דגם הסאאב 60 אשר יוצר במהדורה מוגבלת בין השנים 1962–1963 התבסס על דגם "סאאב 96", שנת 1962.
היסטוריה

סאאב היא חברת רכב ותעשייה כבדה שהוקמה בשנת 1937 ועסקה ביצור מטוסים. עם סיום מלחמת העולם השנייה חיפשה החברה שווקים חדשים. בשנת 1944 החל פרויקט במטרה ליצור את המכונית הראשונה, חמש שנים לאחר מכן החל היצור של המכונית "SAAB 92". העיצוב הדגיש את שורשיה של החברה בתעופה בעיקר.
בשנת 1967 כאשר הנהלת חברת סאאב החליטה להגדיל את נפח מנוע הסאאב 96, נבדקו המנועים של וולוו b18, טריומף 1300, מנוע 4 צילינדרים V4 לנצ'יה, מנוע הילמן אימפ, מנועי פולקסווגן ואופל, ולבסוף הוחלט על מנוע פורד טאונוס 15m.
במודל 1965, החלון הקדמי הוארך, ובמודל 1968 שני החלונות מלפנים ומאחור הורחבו מעט.
גרסאות

2 דלתות סדאן
3 דלתות סטיישן
גרסאות > מפרט טכני ומידות

מנוע אורכי 3 צילינדרים, 2 פעימות, 845 סמ"ק המפתח 28 כ"ס
משנת 1965 - הספק המנוע הוגדל ל-30 כ"ס ו- 43 כ"ס
משנת 1966 - הספק המנוע הוגדל ל-34 כ"ס
משנת 1967 מנוע 4 צילינדרים, 1,498 סמ"ק - מנוע טאנוס 15m (V4), המספק 48 כ"ס (1967-1968)
בשנים 1977–1980, מנוע 1,498 סמ"ק המספק 50 כ"ס
בארצות הברית מנוע 2 פעימות - 795 סמ"ק, משנת 1971 מנוע 1,500 סמ"ק, ומנוע- 1,700 סמ"ק המספק 48 כ"ס (מנוע דחיסה גבוה)
מנוע 1,698 סמ"ק
תמסורת ידנית 3 הילוכים, (גיר על מנוף ידית ההגה)
תמסורת ידנית 4 הילוכים
4 בלמי תוף, ומשנת 1967 4 בלמי דיסק
אורך הרכב - 4,050 מ"מ
גובה - 1,473 מ"מ
בסיס גלגלים - 2,488 מ"מ
משקל - 873-950 ק"ג
תחרויות מרוץ מכוניות

בראלי השוודי הבינלאומי ה-24 בשנת 1973 ניצחה הסאאב 96, וכן בראלי השוודי הבינלאומי ה-26 בשנת 1976
סאאב 96 ומשה דיין

ב-1 ביוני 1967, כאשר מונה משה דיין לשר הביטחון, של מדינת ישראל, הגיע דיין בסאאב 96 הפרטית שלו, לישיבת הממשלה הראשונה שהשתתף בה, שהתקיימה בירושלים, כשהוא נוהג לבדו.
ראו גם

סאאב
סאאב 60
סאאב 93
סאאב 95
סאאב 99
לקריאה נוספת

סאאב 96 שנת 1964  (8:07 דקות), יו-טיוב
סאאב 96  (9:06 דקות), יו-טיוב
סאאב 96, מנוע V4  (14:51 דקות), יו-טיוב
סאאב 96 המובהק
סאאב 96 בתחרויות הראלי
סאאב

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  קבוצת סאאב 
 תקופת הפעילות:  1945–2016 (כ־71 שנים) 
 חברת אם:  National Electric Vehicle Sweden 
 מיקום המטה:  טרולהטן 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  מכונית 
 מנכ"ל:  Jan-Åke Jonsson 
  
 אתר רשמי
 
סאאב 900 קלאסיק
סאאב (Saab, תעתיק מדויק: סוב) היא חברת רכב ותעשייה כבדה שוודית שהוקמה בשנת 1937 ועסקה ביצור מטוסים. עם סיום מלחמת העולם השנייה חיפשה החברה שווקים חדשים. בשנת 1944 החל פרויקט במטרה ליצור את המכונית הראשונה, חמש שנים לאחר מכן החל היצור של המכונית "SAAB 92". העיצוב הדגיש את שורשיה של החברה בתעופה בעיקר.
היסטוריה

בשנת 1969 נחתם הסכם שותפות עם יצרנית המשאיות השוודית סקאניה. בדצמבר 1989 הכריזה ג'נרל מוטורס על קניה של חמישים אחוז מחברת סאאב, ואופציה לרכוש את המניות הנותרות בתוך כעשור. בהמשך התפתחה סאאב לחברה לייצור שלל מוצרי תעשייה כבדה מתוחכמים כמו טילי כתף.
ב-2009, לאחר משבר בענף הרכב האמריקאי בעקבות משבר 2008 נחתם מזכר הבנות לפיו ימכרו עסקי מכוניות הנוסעים של סאאב מידי ג'נרל מוטורס לחברת מכוניות העל השוודית "קוניגסג" בשילוב קבוצת משקיעים נורווגים. הסכם זה לא יצא לפועל, וסאאב נמכרה לחברת רכב הולנדית שמכרה את מותג היוקרה "ספייקר", כיום החברה נקראת Swedish Automobile.
בשנת 2011 החברה נכנסה למשא ומתן עם יצרן סיני שהיה מעוניין לרכוש אותה אך ג'נרל מוטורס הטילה וטו, ולכן הסינים ויתרו על העסקה וסאאב נכנסה להליך פירוק, אך בשנת 2012 התקשורת בשוודיה דיווחה על השלמתה של עסקה לקניית יצרנית המכוניות השוודית וחובות העתק שלה, אולי בדרך לחזרה לפעילות. על-פי הדיווחים, חברת "הרכבים החשמליים הלאומית של שוודיה" (National Electric Vehicle Sweden, או בקצרה NEVS), בבעלותו של איש עסקים מהונג קונג, הסכימה לשלם סכום העומד על 208–250 מיליון יורו תמורת שליטה בסאאב, למעט חברת-בת להספקת חלפים לדגמי החברה. המהלך התאפשר מאחר שהחוק השוודי קובע שניתן לרכוש חברה אפילו אם הכריזה על פירוק ולמעשה סגרה שעריה, בתנאי לכיסוי החובות. במקרה של סאאב, עומדים החובות הללו על סכום עתק של כמיליארד יורו.
בינואר 2013 הכריזה החברה על כוונתה לחזור ולייצר כלי רכב והציבה יעד מכירות של 120,000 יחידות עד לשנת 2016. בסיום שנת 2015 הכריזה החברה על כוונתה לייצר 4 דגמים חדשים בתוך כשנתיים. למרות הצהרת הכוונות לא שבה החברה לייצר כלי רכב וביוני 2016 הודיעה החברה באופן סופי על כוונתה לוותר על המותג סאאב ולייצר מכוניות תחת שם מותג חדש -NEVS. הכרזה זאת מהווה, למעשה, את סיום דרכה של סאאב כיצרנית רכב.
מכוניות סאאב שיוצרו בעבר

סאאב 60
סאאב 90
סאאב 93
סאאב 95
סאאב 96
סאאב 99
סאאב GT750
סאאב 900
מכוניות סאאב שיוצרו בעבר > מכוניות מרוץ

סאאב פורמולה ג'וניור
מכוניות סאאב שיוצרו בעבר > מכונית קונספט

סאאב קתרינה
סירות סאאב שיוצרו בעבר

סאלינה
קרוואנים שיוצרו בעבר

סאבו (קרוואן)
הערות שוליים

↑  התקווה החדשה של סאאב תצא לדרך באוגוסט, באתר ynet, 27 בינואר 2013
↑  רועי צוקרמן, תחיית המתים? סאאב חוזרת (שוב) עם 4 דגמים, באתר ynet, 15 בדצמבר 2015
↑  הלל פוסק, סאאב נפרדת לשלום, ולא להתראות, באתר ynet, 21 ביוני 2016
↑  היסטורית רכבי סאאב saabhistory.com/videos
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 2129683-2  ISNI: 0000 0001 2196 8262  NKC: ph137999  SELIBR: 340079  VIAF: 160694935   WorldCat (עם VIAF): 160694935 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יצרני רכב ובנושא שוודיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סיימון פלקסנר

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1863 לואיוויל, ארצות הברית
 פטירה:  2 במאי 1946 (בגיל 83) ניו יורק, ארצות הברית
 ענף מדעי:  פתולוגיה ניסויית
 מקום מגורים:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לואיוויל
 מוסדות:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס מכון רוקפלר
 פרסים והוקרה:  הרצאת  ג'ורג' מ. קובר (1928) 
 בן או בת זוג:  הלן תומאס פלקסנר 
 צאצאים:  ג'יימס תומאס פלקסנר, ויליאם ולש פלקסנר 
 
סיימון פלקסנר (באנגלית: Simon Flexner;‏ 25 במרץ 1863–2 במאי 1946) היה רופא ומדען אמריקאי–יהודי, פרופסור לפתולוגיה ניסויית באוניברסיטת פנסילבניה ומנהלו הראשון של מכון רוקפלר למחקר רפואי. שימש גם נאמן של קרן רוקפלר.
פלקסנר ערך מחקר על שיתוק ילדים ופיתח טיפול בעירוי נסיוב לדלקת קרום המוח. הוא היה הראשון לתאר רוזטת פלקסנר-וינטרשטיינר, ממצא פתולוגי אופייני של רטינובלסטומה. החיידק Shigella flexneri קרוי על שמו.
חייו

פלקסנר נולד בלואיוויל שבקנטקי למוריץ (מוריס) ואסתר פלקסנר, הבן הרביעי מתוך תשעה ילדים. אביו, יליד העיירה נוימארק שבבוהמיה, היגר לארצות הברית לאחר שהות של מספר שנים בשטרסבורג, בעוד מוצאה של אמו מרודן שבבוואריה.
את התואר הראשון במדעי הרוקחות השלים בשנת 1881 במכללת לואיוויל לרוקחות, ולאחר מכן עבד עם אחיו הבכור, ג'ייקוב, שהיה רוקח ורופא, במשך שמונה שנים בבית המרקחת שלו.
בשנת 1889 השלים את התואר דוקטור לרפואה במכללת לואיוויל לרפואה. לאחר סיום התואר החל במחקר בפתולוגיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, שם גם לימד סטודנטים. בשנת 1899 מונה לפרופסור לפתולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה. הוא נבחר לחברה הפילוסופית האמריקאית בשנת 1901.
פלקסנר לימד באוניברסיטת פנסילבניה עד 1903, אך נקרא לנהל את מכון רוקפלר למחקר רפואי ב-1901. הוא ניהל את מכון המחקר עד 1935. בתפקיד זה הכיר את הנדבן ג'ון ד. רוקפלר, שתמך במחקר ובטיפול רפואי בסיסי.
בין השנים 1910–1914 שימש בחבר הנאמנים של מוסד קרנגי.
הוא נפטר במאי 1946 בניו יורק מאוטם שריר הלב. עבודותיו מוצגות בחברה הפילוסופית האמריקאית ובספרייה הרפואית על שם בקר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת וושינגטון.
משפחתו

פלקסנר התחתן עם הלן תומאס, לימים פרופסור לאנגלית. בנו, ג'יימס תומאס פלקסנר, היה סופר והיסטוריון, שחיבר ביוגרפיה נרחבת של ג'ורג' וושינגטון.
עם אחיו של פלקסנר נמנים אברהם פלקסנר, שהיה לרופא ולמחנך רפואי, וברנרד פלקסנר, ממייסדי החברה הכלכלית לארץ ישראל.
פרסים

בשנת 1911 זכה פלקסנר בפרס קמרון לשיטות טיפול מטעם אוניברסיטת אדינבורו.
הערות שוליים

1 2 3  Griffen WO Jr. Jacob: the other Flexner. Ann Surg. 2004 Jun;239(6):808-17. doi: 10.1097/01.sla.0000128684.67062.39.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276267805171  PLWABN: 9811293950805606  BIBSYS: 2109083  BNE: XX4692988  BnF: cb103088077 (data)  CiNii: DA09170542  GND: 172554071  ISNI: 0000 0001 1476 2813  LCCN: n83171558  NDL: 00652492  NKC: nlk20000085625  NLG: 258419  NTA: 118551620  RERO: 02-A003248296  SNAC: w6k64khf  SUDOC: 128467355  VIAF: 84799509   WorldCat (עם VIAF): 84799509 
פלקסנר על השער של הירחון מדע פופולרי, 1912
ניקולו מרטיננגי

ניקולו מרטיננגי (באיטלקית: Nicolò Martinenghi; נולד ב-1 באוגוסט 1999) הוא שחיין איטלקי, האלוף האולימפי (פריז 2024) ואלוף העולם (בודפשט 2022) במשחה ל-100 מטר חזה.
ביוגרפיה

מרטיננגי נולד וגדל בווארזה.