stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קייסי אפלק
קריירה

אפלק החל את קריירת הקולנוע שלו בשנת 1995 בדרמת הפשע של גאס ואן סנט "פיתוי קטלני". ב-1997 השתתף לצד אחיו בשני סרטים: בדרמה הקומית של קווין סמית' "לרדוף אחרי איימי" ובסרט "סיפורו של ויל האנטינג", שאותו כתבו בעצמם מאט דיימון ובן אפלק ואף זכו על עבודתם בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
שנתיים לאחר מכן השתתף אפלק לצד אחיו בסרט נוסף, הדרמה הקומית "200 סיגריות".
אפלק התפרסם בשנת 2001 כשהשתתף בתפקיד ראשי בקומדיית הפשע של סטיבן סודרברג "אושן 11".
באותה שנה השתתף אפלק גם בהמשך לקומדיית הנעורים אמריקן פאי, "אמריקן פאי 2", ובמותחן האימה "הניצולים".
ב-2004 שיחק אפלק בחלק השני בקומדיית הפשע של סטיבן סודרברג "אושן 12", בסרט חזר אפלק לגלם את דמותו של וירג'יל מאלוי, שנשכר על-ידי הצוות ואחראי להסחה בזמן השוד.
ב-2006 השתתף אפלק בדרמה הרומנטית "נשיקה אחרונה".
בשנת 2007 היה אפלק מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב על תפקידו בדרמת הפשע ההיסטורית "ההתנקשות בג'סי ג'יימס".
בסרט גילם אפלק את דמותו של רוברט "בוב" פורד, מעריץ נלהב של פורע החוק, השודד והרוצח ג'סי ג'יימס (בראד פיט), שמקדיש את חייו לחלומו לרכוב לצד האליל שלו. לדאבונו של פורד ההיסטוריה תוקיע אותו לעד כ"הפחדן הקטן שהתנקש בחיי ג'סי ג'יימס".
לאחר מכן הופיע אפלק בדרמת המאפיה של אחיו בן "נראתה לאחרונה" ובחלק השלישי בטרילוגיית הפשע של סטיבן סודרברג "אושן 13".
בשנת 2016 שיחק את דמותו של לי צ'נדלר בסרט "מנצ'סטר ליד הים", עליו זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
בשנת 2019 ביים, כתב והפיק את סרטו הראשון "האור של חיי", שגם שיחק בתפקיד הראשי לצד אליזבת מוס. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-8 בפברואר 2019.
בשנת 2021 שיחק בסרט "אויב בדלת" (אנ').
בשנת 2023 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "אופנהיימר" וזכה, ביחד עם שאר שחקני הסרט, בפרס גילדת שחקני המסך על הביצוע הטוב ביותר של אנסמבל בסרט קולנוע.
בשנת 2024 השתתף הן כשחקן והן כתסריטאי בסרט השודים הקומי "המסיתים", שעלה ב-+Apple TV, בו הוא מככב לצדו של מאט דיימון, ובבימויו של דאג לימן (אנ').
חיים אישיים

בשנת 2000 החל לצאת עם השחקנית האמריקאית-יהודייה סאמר פיניקס, לאחר שבין השניים נערכה היכרות על ידי השחקן חואקין פיניקס, אחיה של סאמר וחבר קרוב של אפלק. בני הזוג התארסו בינואר 2004, והתחתנו ב-3 ביוני 2006, בסוואנה, ג'ורג'יה. להם שני בנים, הראשון נולד מאי 2004, והשני נולד בדצמבר 2007. ב-1 באוגוסט 2017, פניקס הגישה רשמית בקשה לגירושין, והדבר נסגר מאוחר יותר באותה שנה. אפלק אמר שזה היה גירושים ידידותיים, ושהם נשארו כחברים טובים.
בינואר 2021 החל בקשר זוגי עם השחקנית קיילי קוואן (אנ'), הצעירה ממנו ב-22 שנה.
אפלק הוא טבעוני וחבר בארגון זכויות בעלי חיים, "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים".
בשנת 2007 החל ליצור סרט סביב גיסו, שהפך מאוחר יותר לסרט המושמץ ביותר אני עוד פה (אנ') שזכה אף לדחייה מתעשיית הקולנוע כשיצא בשנת 2010. אמנדה וייט (Amanda White), מפיקה קנדית שעבדה תחת מרותו של אפלק, לאורך כעשור וכן גם על סרט זה, הגישה תלונה על הטרדות חוזרות ונשנות מצדו של קייסי אפלק. מכתב האישום עולה, כי אפלק הפגין התנהגות בלתי מקצועית ואף איומים פיזיים. מגדלנה גורקה (Magdalena Gorka), במאית הצילום של הסרט טענה שהעבודה עם אפלק "הייתה הטראומתית ביותר בקריירה שלה". מגדלנה פרשה מהפרויקט בעקבות ההטרדות מצד אפלק, וכל אחת מהן הגישה נגדו תביעה על-סך כ-2 מיליון דולר. אפלק הכחיש בתוקף את ההאשמות כנגדו ואף איים לתבוע את שתי המפיקות שלו לשעבר, בחזרה, אם כי לבסוף הגיעו להסכם פשרה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995 | פיתוי קטלני | ראסל היינס |  |
| 1996 | להתחרות בשמש (אנ') | דניאל וובסטר |  |
| 1997 | Floating | עובד מעבדה |  |
| 1997 | לרדוף אחרי איימי | ילד |  |
| 1997 | סיפורו של ויל האנטינג | מורגן אומ'אלי |  |
| 1998 | Desert Blue | פיט קפלר |  |
| 1999 | 200 סיגריות (אנ') | טום |  |
| 1999 | אמריקן פאי | טום מאיירס |  |
| 2000 | מי הטביע את מונה? (אנ') | בובי קאלזון |  |
| 2000 | מטורפת מאהבה (אנ') | ג'יי |  |
| 2000 | המלט | פורטינברס |  |
| 2000 | Attention Shoppers | ג'אד |  |
| 2001 | אושן 11 | וירג'יל מאלוי |  |
| 2001 | אמריקן פאי 2 | טום מאיירס |  |
| 2001 | הניצולים (אנ') | שון |  |
| 2002 | ג'רי (אנ') | ג'רי | גם תסריטאי |
| 2004 | אושן 12 | וירג'יל מאלוי |  |
| 2005 | ג'ים הבודד (אנ') | ג'ים |  |
| 2006 | נשיקה אחרונה | כריס |  |
| 2007 | אושן 13 | וירג'יל מאלוי |  |
| 2007 | ההתנקשות בג'סי ג'יימס על ידי הפחדן רוברט פורד | רוברט פורד (אנ') |  פרס סטלייט לשחקן המשנה הטוב ביותר בסרט קולנוע (2008)  מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (2008)  מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר (2008)  מועמד לפרס גילדת שחקני המסך לשחקן המשנה הטוב ביותר (2008) |
| 2007 | נראתה לאחרונה | פטריק קנזי |  |
| 2010 | הרוצח שבתוכי (אנ') | לו פורד |  |
| 2010 | אני עוד פה (אנ') | עצמו | גם במאי, תסריטאי ומפיק |
| 2011 | מיליארד סיבות לשוד | צ'ארלי גיבס |  |
| 2012 | פארנורמן | מיטצ' דון | דיבוב |
| 2013 | נאהבים מחוץ לחוק (אנ') | בוב מולדון |  |
| 2013 | אחים בדם (אנ') | רודני בייז ג'וניור |  מועמד לפרס סטלייט לשחקן המשנה הטוב ביותר בסרט קולנוע (2013) |
| 2014 | בין כוכבים | טום קופר |  |
| 2016 | מנצ'סטר ליד הים | לי צ'נדלר |  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (2017)  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר (2017)  פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי (2017)  פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן הטוב ביותר (אנ') (2016)  מועמד לפרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר בסרט קולנוע (2016)  מועמד לפרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר (2017) |
| 2016 | שעה של גיבורים (אנ') | ריי סייביט |  |
| 2016 | 999 | כריס אלן |  |
| 2017 | סיפור רפאים (אנ') | סי |  |
| 2018 | הג'נטלמן והאקדח (אנ') | הבלש ג'ון האנט |  |
| 2019 | האור של חיי (אנ') | אבא | גם במאי, תסריטאי ומפיק |
| 2019 | החבר שלנו (אנ') | מת'יו טיג |  |
| 2020 | העולם שמעבר (אנ') | דייר | גם מפיק |
| 2021 | אויב בדלת (אנ') | פיליפ |  |
| 2022 | חלומות גדולים (אנ') | דוני אמרסון (אנ') |  |
| 2023 | אופנהיימר | קולונל בוריס פאש |  זוכה פרס גילדת שחקני המסך ביצוע הטוב ביותר של צוות שחקנים בסרט קולנוע (2024) |
| 2024 | המסיתים | קובי מרפי | גם תסריטאי |
| 2024 | Slingshot | ג'ון |  |
| TBA | The Smack | רוואן פטי |  |
| TBA | Stoner |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1988 | Lemon Sky | ג'רי | סרט טלוויזיה של PBS |
| 1990 | The Kennedys of Massachusetts | רוברט קנדי בצעירותו | מיני-סדרה |
| 2010 | WWII in HD: The Air War | ג'ו ארמניני | דיבוב; סרט טלוויזיה של ערוץ ההיסטוריה |
| TBA | Ascension |  |  |
צבא טורקיה

ערך זה עוסק בצבא טורקיה בעת החדשה. אם התכוונתם לצבא טורקיה קודם למלחמת העולם הראשנה, ראו .
| --- | --- |
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 זרועות בצבא:  First Army  Turkish Armed Forces in Northern Cyprus  4th Corps (Turkey)  Aegean Army  Second Army  Third Army  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מנהיגות
 ראש הצבא:  Yaşar Güler
 
 www.kkk.tsk.tr
 
צבא טורקיה (בטורקית: Türk Kara Kuvvetleri – "כוחות היבשה הטורקים") הוא הזרוע היבשתית של הכוחות המזוינים של טורקיה. נכון לשנת 2021, הצבא הטורקי הוא הצבא ה-13 בגודלו בעולם (לשם השוואה צה"ל הוא ה-18 בגודלו) והחמישי בגודלו מבין חברות נאט"ו, והוא נחשב לצבא המוסלמי החזק בעולם.
לצבא טורקיה בסיסים קבועים גם בסומליה, קטאר, קפריסין, עיראק וסוריה.
היסטוריה

אחרי נפילת האימפריה העות'מאנית והקמת הרפובליקה הטורקית המודרנית תחת הנהגתו של אתא טורק, הוקם הצבא הטורקי על יסודות הצבא העות'ומאני.
הצבא הטורקי לא השתתף בלחימה במהלך מלחמת העולם השנייה אך היה דרוך ומוכן למקרה של מתקפה גרמנית. ב-1950 השתתפה טורקיה במלחמת קוריאה ושלחה כוחות קרקעיים ואוויריים להשתתף בלחימה במהלכה איבדה יותר מ-700 חיילים.
ב-1952 הצטרפה טורקיה לארגון נאט"ו אשר הביא לתהליך מודרניזציה מואץ.
ב-1974 פלשה טורקיה לקפריסין כדי למנוע את איחודה עם יוון ובטענה להגן על המיעוט הטורקי החי באי. עד היום מחזיקה טורקיה כוחות בחלקו הצפוני של האי.
מאז שנות ה-80 מצוי הצבא הטורקי בתהליך מודרניזציה. במסגרת התהליך החלה טורקיה לייצר גם מערכות נשק עצמאיות.
מאז הקמתו נחשב הצבא לגורם המזוהה עם שמירה ציוויונה החילוני של טורקיה. אולם לאחר ניסיון ההפיכה של 2016 התחלפו רבים מהבכירים בצבא, שנקשרו בהפיכה, בנאמנים למפלגת השלטון, ובכך נחלש קולו העצמאי.
היסטוריה > פלישת טורקיה לקפריסין

ב-20 ביולי 1974 פלשה טורקיה לחלקה הצפוני של קפריסין וזאת לאחר הפיכה צבאית שבוצעה כנגד נשיא קפריסין, מקאריוס השלישי. את ההפיכה ביצע ארגון אאוקה, הארגון הלאומי של הלוחמים הקפריסאים – אשר ביקש לאחד את האי עם יוון. הצבא הטורקי פשט על חלקה הצפוני של קפריסין בשני גלים מרכזיים – הראשון ב-20 ביולי והגל השני ב-14 באוגוסט, כתוצאה מהפלישה השתלטה טורקיה על 37% משטח קפריסין. למרות החזרת השקט הפוליטי וחזרתו של מקאריוס השלישי, הכוחות הטורקיים נשארו באי וייסדו בה את מדינת צפון קפריסין שהוכרה רק על ידי טורקיה.
היסטוריה > מבצעים בצפון עיראק

מבצע כנגד הלוחמים הכורדיים אשר אחראים לשורת פיגועים בתחומי טורקיה. המבצע התנהל ב-1992 ונטלו בו כוחות קרקעיים ואוויריים כנגד הלוחמים בצפון עיראק.
בדצמבר 2007 יצאה טורקיה למבצע נוסף כנגד הלוחמים הכורדיים בצפון עיראק. תחילה השתמשה טורקיה בהפצצות מהאוויר של מטרות כורדיות ובהמשך נכנסו כוחות קרקעיים אל תחומה של צפון עיראק. המבצע הסתיים ב-29 בפברואר 2008.
מבנה

פיקוד הארמייה הראשונה – מצוי באיסטנבול. אחראי על הגבול עם יוון ובולגריה.
פיקוד הארמייה השנייה – מלאטיה, אחראי על אנטוליה והגבול עם סוריה, עיראק ואיראן.
פיקוד הארמייה השלישית – ארזינקן, הפיקוד הגדול בצבא הטורקי. בזמן המלחמה הקרה היה אחראי על הגבול עם ברית המועצות. ולאחר פירוקה, אחראי על הגבול עם ארמניה וגאורגיה.
פיקוד הארמייה האגאית – איזמיר, אחראי על הגבול המערבי של המדינה.
פיקוד הכוחות הטורקיים הקפריסאיים – גירנה, צפון קפריסין
המפקדה לאימון ודוקטרינה
המפקדה הלוגיסטית
המפקדה לתעופה צבאית
כלי הנשק שברשות הצבא > טנקי מערכה

לאופרד 2 – 339 טנקים בשירות מדגם 2A4.
לאופרד 1 – 393 טנקים, רובם מדגם 1A3.
M60 פטון – 920 טנקים, רובם עברו שדרוגים בין היתר בתעשייה הצבאית של ישראל.
M48 – כ 2,700 טנקים משודרגים.
MİTÜP – טנק מערכה הנמצא בתכנון ואמור להיות מיוצר על ידי התעשייה הצבאית הטורקית בשיתוף עם קוריאה הדרומית. טורקיה אמורה לקלוט 1,000 טנקים מדגם זה.
כלי הנשק שברשות הצבא > מסוקים

UH-60 בלק הוק – 73 מסוקים.
יורוקופטר קוגר – 28 מסוקים.
בל 206
בל 205
UH-1
כלי הנשק שברשות הצבא > מסוקי תקיפה

AH-1 קוברה – 42 מסוקים.
אגוסטה A129‏ – 50 מסוקים עם אופציה ל-41 מסוקים נוספים.
כלי הנשק שברשות הצבא > טילי אוויר-קרקע

AGM-114 הלפייר
טאו
CIRIT – מתוצרת התעשייה הצבאית הטורקית.
UMTAS – מתוצרת התעשייה הצבאית הטורקית.
כלי הנשק שברשות הצבא > טילי נ"מ

FIM-92 סטינגר
FIM-43 רד-איי
9K38 איגלה (SA-18)
כלי הנשק שברשות הצבא > טילי נ"ט

מילאן
טאו
לאו
RPG-7
ERYX
9M113 קונקורס
כלי הנשק שברשות הצבא > ארטילריה

TR-300 MLRS – מתוצרת התעשייה הצבאית הטורקית.
TR-107 MLRS – מתוצרת התעשייה הצבאית הטורקית.
RA-7040 MLRS – מתוצרת התעשייה הצבאית הטורקית.
TOROS 230A – מתוצרת התעשייה הצבאית הטורקית.
TOROS 260A – מתוצרת התעשייה הצבאית הטורקית.
YILDIRIM B-611
MGM-140 ATACMS
משגר רקטות M-270 MLRS
T-122 MLRS – מתוצרת התעשייה הצבאית הטורקית.
K-9 הוביצר פירטינה – מתוצרת התעשייה הצבאית הטורקית. מבוסס על דגם דרום קוריאני.
M110 הוביצר
M107 הוביצר
M44T
M52T
M108T
נשק גרעיני

לצבא הטורקי אין נשק גרעיני משלו. אך בשנת 2010 נודע באמצעות ויקיליקס כי ארצות הברית הציבה בשטח טורקיה עשרות רבות של פצצות אטום
הערות שוליים

↑  גיא אלסטר‏, המהפכה הושלמה: ארדואן מחק את סמל החילוניות של טורקיה, באתר וואלה, 12 ביולי 2020
↑  חדשות 2, ‏ויקיליקס: ארה"ב הציבה פצצות אטום בטורקיה, באתר ‏מאקו‏, 30 בנובמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 173392314   WorldCat (עם VIAF): 173392314 
Altay T1
נבואה בדיעבד

נבואה בדיעבד או נבואה למפרע (בלטינית: Vaticinium ex eventu, או post eventum, מילולית: "נבואה מתוך אירוע" או "אחרי האירוע") היא מונח בהיסטוריוגרפיה המתאר נבואה שנכתבת למפרע, לאחר התרחשות האירועים המתוארים בה. בנבואה בדיעבד מתקבל הרושם של תחזית מדויקת שניתנה בעבר וצפתה את העתיד לבוא, בעוד בפועל התחזית נכתבה רק בדיעבד, לאחר האירועים.
דוגמאות

| --- | --- |
 :  ראו גם – פסאודואפיגרפיה
במחקר ביקורת המקרא עלו טענות על נבואות מקראיות שנכתבו בדיעבד או עם התרחשות האירועים המתוארים. אחת הטענות היא שחלקו השני של ספר דניאל הוא ספר פסאודואפיגרפי, ונכתב כנבואה בדיעבד בתקופת מרד החשמונאים, בסביבות שנת 165 – 164 לפנה"ס.
טענה דומה עלתה בקשר לחיבור המדרש פרקי דרבי אליעזר שחזה לכאורה את עליית האסלאם ("ישמעאל") והכיבוש הערבי בארץ ישראל. יום-טוב ליפמן צונץ שיער שהספר התחבר בין תחילת המאה השמינית לאמצעה. זאת לפי ”חמישה עשר דברים עתידים בני ישמעאל לעשות בארץ באחרית הימים” כאשר אחד מהם הוא בניית כיפת הסלע שאירעה בסוף המאה ה-7, ולפי חישוב הקץ המובא בספר ומכוון לשנת 729.
ספר הזוהר גם הוא מיוחס לרבי שמעון בר יוחאי שחי במאה ה-2, אך לדעת החוקרים התחבר לקראת סוף המאה ה-13. הספר מכיל תחזיות כביכול עתידיות על שעבוד בני ישמעאל (=כיבושי האסלאם, שאירעו במאה ה-7 והלאה). בנוסף, ספר תיקוני הזוהר שהתחבר לפי ההשערה במאה ה-14 מנבא לכאורה שבאחרית הימים יתגלה ספר הזוהר ויתפרסם. לפי אותו חיבור עצמו, חישוב הקץ מתבצע למאה ה-14.
לפי רוב החוקרים, נבואת ישו על חורבן בית המקדש השני שניתנה באפוקליפסה הסינופטית נכתבה בדיעבד רק לאחר אירועי החורבן. נבואה זו שימשה את המחקר כדי לתארך את ספרי הבשורות לאחר שנת 70 לספירה.
ראו גם

נבואה המזימה את עצמה
נבואה המגשימה את עצמה
הערות שוליים

↑  לורנס ווילס, הרקע המוביל לחנוכה בספר דניאל, באתר התורה
↑  Andre LaCocque, Daniel in His Time, Columbia: University of South Carolina Press, 1988, pp. 7-8
↑  י.ל. צונץ הדרשות בישראל מוסד ביאליק 1974 הערות 23–29 לפרק ששה-עשר עמ' 420.
↑  ספר הזוהר, חלק ב', דף י"ז, עמוד א'
↑  תיקוני הזוהר, דף כ"ד, עמוד א'
↑  תיקוני הזוהר, דף ד', עמוד ב'
↑  Gregory A. Boyd, Cynic Sage or Son of God?: Recovering the Real Jesus in an Age of Revisionist Replies עמ' 238
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משחק המוות (סרט, 1988)

| --- | --- |

 מבוסס על:  characters in Dirty Harry 
 הופק בידי:  דייוויד ואלדס 
 עריכה:  Ron Spang 
 שחקנים ראשיים:  קלינט איסטווד (Harry Callahan) ליאם ניסן (Peter Swan) Patrick Van Horn שון אליוט Bill Wattenburg מארק אלאימו צ'ארלס מרטינה Louis Giambalvo מייקל קורי פטרישה קלארקסון ג'סטין ואלין אוון ס. קים ג'ים קארי דייוויד האנט Harry Demopoulos בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  לאלו שיפרין 
 צילום:  ג'ק נגרין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 ביולי 1988 
 משך הקרנה:  87 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט מתח, סרט פעולה, סרט בלשים 
 מקום התרחשות:  סן פרנסיסקו 
 הכנסות באתר מוג'ו:   deadpool
 דף הסרט ב־IMDb
 
משחק המוות (באנגלית: The Dead Pool) הוא סרט מתח-פעולה נאו-נואר משנת 1988 בכיכובו של קלינט איסטווד בתפקיד הארי קלהאן, הבלש הקשוח מהסדרה הארי המזוהם.
זהו הסרט החמישי והאחרון בסדרה. הפעם, הארי מוצא את עצמו יעד ברשימת "משחק מוות", שבו ידוענים מהוליווד מהמרים על זהות הקורבנות הבאים. כאשר האנשים המופיעים ברשימה מתחילים למות, הארי נאלץ לחקור את המקרה ולהתמודד עם אויב חדש וקטלני שמנסה לחסל אותו.
זהו הסרט היחיד בסדרה שלא מציג את אלברט פופוול, שחקן שגילם דמות אחרת בכל אחד מארבעת הסרטים הקודמים, כמו גם הסרט היחיד שהוקלט בדולבי סטריאו.
הסרט הופק בתקציב של 31 מיליון דולרים והכניס 37.9 מיליון דולר בקופות.
עלילה

עלילת הסרט מתחילה כאשר הארי קלהאן הופך למטרה ברשימת "משחק המוות" – הימור מסוכן שבו מהמרים על מתי ואיך ימותו אנשים ידועים. הארי, שהרגיז בעבר כנופיות ופושעים רבים, מוצא עצמו תחת מתקפה מתמדת. כשהוא מתחיל לחקור את המקרה, הוא מגלה שהרוצח הוא מעריץ אובססיבי שמנסה לחסל את כל מי שמופיע ברשימה.
צוות השחקנים

קלינט איסטווד בתפקיד הארי קלהאן
פטרישה קלארקסון בתפקיד סמנתה ווקר
ליאם ניסן בתפקיד פיטר סוואן
איוון מק'גרגור בתפקיד דיקו
ביקורות

משחק המוות קיבל ביקורות מעורבות, כשהמבקרים שיבחו את ההופעה של איסטווד, אך מתחו ביקורת על העלילה הפשטנית והצפויה. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 53% בעוד ב־Metacritic הסרט קיבל ציון של 46.
תיאטרון הצפון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם תיאטרון 
 כתובת:  בלינסון 41, קריית חיים
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  32°49′19″N 35°04′27″E﻿ / ﻿32.821888888889°N 35.074027777778°E﻿ / 32.821888888889; 35.074027777778
 www.theatron-hazafon.co.il
 he
 
סמליל התיאטרון קודם לרכישתו בידי גדי צדקה ב-2020
תיאטרון הצפון הוא אולם תיאטרון ישראלי השוכן בקריית חיים. משמש אולם הבית של התיאטרון העברי.
היסטוריה

תיאטרון הצפון, הנמצא בקרית חיים, הוקם כעסק פרטי ב-1994 במבנה ששימש קודם לכן כ"בית העם" של הקריה. מאז היווסדו, נוהל המקום במשך כ-12 שנה על ידי אבנר מכטינגר ולאחריו, בשנים 2006–2010, נוהל על ידי ניצה בן צבי (לימים מנכ"לית תיאטרון חיפה). מלבד אולם ובו 1,105 מקומות ישיבה ומבואה, בבניין פועלים בית קפה ומשרדים.
עד ראשית שנות ה-20 של המאה ה-21, למעט מספר מקרים, תיאטרון הצפון לא יצר או הפיק הצגות. הוא נוהל כהיכל תרבות בבעלות פרטית של אנשי העסקים שמעון קזנסקי וישראל פלדמן, והוצגו בו הצגות של התיאטראות השונים בישראל. משנת 2007 הפיק התיאטרון מספר מצומצם של מחזות עצמאיים, כגון "האמא של הרווקה", בכיכובה של חנה לסלאו, "בן בהפתעה" ו"עפרה" (דרמה מוזיקלית על חייה ומותה של עפרה חזה). בעשור השני של המאה ה-21, התיאטרון שירת כ-30,000 מנויי תיאטרון מאזור חיפה, הקריות וצפון הארץ. בנוסף להצגות של התיאטראות הרפרטואריים, הוצגו במקום הפקות ומופעים שונים, כגון קונצרטים, הצגות ילדים, מופעי בידור, מופעי מחול ומוזיקה והרצאות. מדי פעם הוא שימש גם את התזמורת הסימפונית חיפה.
בשנת 2020 נקלע התיאטרון למשבר תקציבי, עד כדי חוב צבירת חוב בסך כ-11 מיליון ש"ח. לאחר שהופסקה הפעילות עם תחילת משבר הקורונה בישראל והוגשה בקשה להקפאת הליכים, נמכר התיאטרון לגדי צדקה, מייסד "התיאטרון העברי". צדקה, שהתחייב במעמד הרכישה להשקיע 6 מיליון ש"ח בחידוש המבנה, כולל החלפת מערכת מיזוג האוויר והמושבים, הצהיר ש"תיאטרון הצפון" יהפוך לביתו של "התיאטרון העברי", שהוא תיאטרון רפרטוארי. מאז הרכישה, מלבד היותו הבעלים, צדקה משמש גם כמנכ"ל התיאטרון.
כחלק מתפיסת הניהול של ההנהלה החדשה של התיאטרון, מלבד ההצגות המועלות בו, מוקרנים בו גם, מעת לעת, סרטי קולנוע. התיאטרון אף נטל לראשונה חלק בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בשנת 2021, כשמקצת ההקרנות במסגרת הפסטיבל התקיימו בו.
הערות שוליים

↑  ציפי שוחט, אבנר מכטינגר התפטר מניהול תיאטרון הצפון, באתר הארץ, 3 באפריל 2006
↑  מרב יודילוביץ', ניצה בן צבי תנהל את תיאטרון הצפון, באתר ynet, 4 במאי 2006
↑  ציפי שוחט, תיאטרון הצפון יפיק לראשונה הצגות בידור בעצמו, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2007
↑  ציפי שוחט, חדש בישראל: תיאטרון קומדיה, באתר הארץ, 16 ביוני 2008
↑  יוסי קליין, בצלאל אלוני מוציא את עצמו טוב במחזה שכתב על חייה של עפרה חזה, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2009
↑  דוד שליט, ‏רק בלי פרינג' בבקשה, באתר גלובס, 11 בנובמבר 2010
↑  עומר שומרוני, ‏התזמורת הסימפונית חיפה תופיע בתיאטרון הצפון, באתר גלובס, 5 במאי 2009
1 2  ליטל דוברוביצקי, נאמן תיאטרון הצפון מבקש אישור לפעול להבראתו, באתר כלכליסט, 13 ביולי 2020
↑  יואב איתיאל‏, גדי צדקה מהתיאטרון העברי קונה את תיאטרון הצפון, באתר וואלה, 20 בספטמבר 2020
↑  דורון גולן, הבמאי גדי צדקה רכש את תיאטרון הצפון, באתר של הד הקריות, 21 בספטמבר 2020
↑  בועז כהן, תוכנית השיקום של תיאטרון הצפון נחשפת, באתר כלבו – חיפה והצפון, 20 בספטמבר 2020
↑  מירת פנחס, הצגה שנייה: מנכ"לית תיאטרון הצפון חצתה את הקווים ועברה למתחרה במוצקין, באתר mynet‏ קריות, 10 במרץ 2021
↑  תיאטרון הצפון מארח את פסטיבל חיפה בחול המועד: "שלושה ימים של שכרון חושים", באתר mynet‏ קריות, 9 בספטמבר 2021
נבחרת אזרבייג'ן בכדורגל

נבחרת אזרבייג'ן בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של אזרבייג'ן. הנבחרת הוקמה בתחילת שנות ה-90 לאחר שאזרבייג'ן הכריזה על עצמאותה, בעקבות פירוק ברית המועצות.
הדירוג הנוכחי של נבחרת אזרבייג'ן ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-117 בעולם, נכון ל-19 בדצמבר 2024; הניקוד הוא 1,158.70 – ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 73 נמדד לראשונה ביולי 2014, והדירוג הנמוך ביותר 170 נמדד לראשונה ביוני 1994.
בפברואר 2004, מונה קפטן נבחרת ברזיל בזמן מונדיאל 1970, קרלוס אלברטו, לתפקיד מאמן הנבחרת.
למרות שהחל את הקדנציה שלו ברגל שמאל, לאחר תבוסה 6:0 לנבחרת ישראל ב-18 בפברואר, הוביל קרלוס אלברטו את אזרבייג'ן לניצחון הראשון שלה בכל הזמנים, לאחר שניצחה את קזחסטן בתוצאה 3:2 ב-28 באפריל.
ביוני 2005, לאחר תבוסה 3:0 לפולין, סיים קרלוס אלברטו את דרכו כמאמן הנבחרת, והוחלף על ידי ואגיף סאדיגוב, שהחל את הקדנציה השלישית שלו כמאמן הנבחרת. החל מ-2008 מאמן את הנבחרת האזרית, המאמן הגרמני, ברטי פוגטס.
כל גביעי העולם

1930 עד 1994 – לא נרשמה. הייתה חלק מברית המועצות
1998 עד 2022 – לא העפילה
כל אליפויות אירופה

1960 עד 1992 – לא נרשמה. הייתה חלק מברית המועצות
1996 עד 2024 – לא העפילה
ליגת האומות של אופ"א

| שנה | דרג | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פורטוגל 2018–2019 | ד | עלתה לדרג ג | 6 | 2 | 3 | 1 | 7 | 6 |
| איטליה 2020–2021 | ג | שלב הבתים | 6 | 1 | 3 | 2 | 2 | 4 |
| הולנד 2022–2023 | ג | שלב הבתים | 6 | 3 | 1 | 2 | 7 | 4 |
| 2024–2025 | ג | ירדה לדרג ד | 6 | 0 | 1 | 5 | 3 | 17 |
| 2026–2027 | ד |  |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 24 | 6 | 8 | 10 | 19 | 31 |
רשאד סאדיגוב שיאן ההופעות (111) בנבחרת אזרבייג'ן בכל הזמניםמשחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
שיאי שחקנים

נכון ל-19 בנובמבר 2024.
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | רשאד סאדיגוב | 2001–2017 | 111 | 5 |
| 2 | מקסים מדבדב | 2009–2022 | 81 | 4 |
| 3 | אסלאן קרימוב | 1994–2008 | 80 | 1 |
| 4 | קמראן אגייב | 2008–2018 | 79 | 0 |

| 5 | באדאבי גוסיינוב | 2012–הווה | 77 | 1 |
| 6 | מהיר שוקורוב | 2004–2014 | 76 | 4 |
| 6 | קארה קראייב | 2013–2022 | 76 | 0 |
| 8 | טרלאן אחמדוב | 1992–2005 | 74 | 0 |
| 9 | מחמוד קורבאנוב | 1994–2008 | 71 | 1 |
| 10 | גורבאן גורבאנוב | 1992–2005 | 65 | 14 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | שערים | הופעות | ממוצע למשחק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | גורבאן גורבאנוב | 1992–2005 | 14 | 65 | 0.22 |
| 1 |  |  | 14 |  |  |
| אמין מחמודוב | 2016–הווה | 52 | 0.27 |  |  |

| 3 | רמיל שיידייב | 2016–הווה | 10 | 69 | 0.14 |
| 4 | וקיף קבאדוב | 2006–2014 | 9 | 58 | 0.16 |
| 5 | אלווין ממדוב | 2008–2017 | 7 | 39 | 0.18 |
| 5 | בראנימיר סובאשיץ' | 2007–2013 | 7 | 39 | 0.18 |
| 5 | דימיטריי נזארוב | 2014–2022 | 7 | 46 | 0.15 |
| 5 | ראוף אלאייב | 2010–2018 | 7 | 46 | 0.15 |
|  9 | זאור טאגיזדה | 1997–2008 | 6 | 39 | 0.15 |
|  9 |  |  | 6 |  |  |
| מאהיר מדטוב | 2017–הווה | 51 | 0.12 |  |  |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מיוני 1994 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרת זו
גורבאן גורבאנוב מלך שערי (14) נבחרת אזרבייג'ן בכל הזמנים
ליבאניוס

תמונה דמיונית של ליבאניוס, חיתוך עץ מהמאה ה-18.
ליבאניוס (ביוונית: Λιβάνιος;‏ 314 לערך – 392 או 393) היה מורה יווני לרטוריקה של האסכולה הסופיסטית (אנ'). במהלך עליית ההגמוניה הנוצרית באימפריה הרומית המאוחרת, הוא נשאר לא מומר ובעניינים דתיים היה הלניסט פגאני.
ליבאניוס הוא הרטור המפורסם ביותר של המאה ה-4.
חייו

ליבאניוס נולד למשפחה משכילה בעלת השפעה באנטיוכיה. בגיל ארבע עשרה החל את לימודי הרטוריקה, שעבורם פרש מהחיים הציבוריים והתמסר לפילוסופיה.
הוא למד באתונה והחל את דרכו בקונסטנטינופול כמורה פרטי. הוא הוגלה באופן זמני לניקומדיה אך חזר לקונסטנטינופול ולימד שם עד שנת 354. לפני גלותו, ליבאניוס היה חברו של הקיסר יוליאנוס הכופר, שהתכתבות מסוימת איתו שרדה, ולזכרו כתב בין השנים 362 ל-365 סדרת נאומים. בשנת 354 קיבל את ראשות בית הספר לרטוריקה באנטיוכיה, עיר הולדתו, שם שהה עד מותו. תלמידיו כללו הן עובדי אלילים והן נוצרים.
ליבאניוס השתמש באומנויות הרטוריקה שלו כדי לקדם מטרות פרטיות ופוליטיות שונות. הוא תקף את הלחצים הקיסריים הגוברים על התרבות העירונית המסורתית שנתמכה ונשלטה על ידי המעמדות הגבוהים המקומיים. ידוע שהוא מחה נגד רדיפות עובדי האלילים באימפריה הרומית המאוחרת. בשנת 386 הוא פנה ללא הצלחה לקיסר תאודוסיוס הראשון למניעת חורבן מקדש באדסה (אנ'), וקרא לסובלנות ולשימור המקדשים כנגד רדיפה מצד נזירים נוצרים, שלטענתו:
חיבוריו ששרדו של ליבאניוס, הכוללים למעלה מ-1,600 מכתבים, 64 נאומים ו-96 פרוגימנסמאטות (תרגילים רטוריים), הם בעלי ערך כמקור היסטורי לעולם המשתנה של המאה ה-4 המאוחרת.
נאומו "תשובה לאריסטידס בשם הרקדנים" הוא אחת העדויות החשובות ביותר של המחול הרומי, במיוחד של הז'אנר בעל הפופולרית העצומה המכונה "פנטומימה" (אנ').
הנאום הראשון שלו הוא נרטיב אוטוביוגרפי, שנכתב לראשונה בשנת 374 ושונה במהלך חייו, תיאורו של מלומד המסתיים כיומנו הפרטי של גולה זקן. פרוגימנסמה 8 היא סיכום דמיוני של תיק התביעה נגד רופא המואשם בהרעלת כמה ממטופליו.
על אף שליבאניוס לא היה נוצרי, תלמידיו כללו נוצרים בולטים כמו יוחנן כריסוסטומוס ותאודור ממופסואסטיה (אנ'). על אף ידידותו עם הקיסר יוליאנוס הכופר הוא הפך לפרפקט פרטוריאני של כבוד על ידי הקיסר הנוצרי תאודוסיוס הראשון.