stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דגל אדום (רפואה)

ברפואה, דגל אדום הוא סימן או תסמין המעיד על אפשרות למחלה חמורה. דגלים אדומים שהתגלו בבדיקה רפואית דורשים הערכה מחודשת וזהירה של מצבו של הנבדק או הפנייתו למומחה או אף לטיפול דחוף. ישנן מערכות של דגלים אדומים המותאמות להפרעות מסוימות, למשל דגלים אדומים המצביעים על מחלה המסתתרת מאחורי מצג של הפרעה לא חמורה כגון תסמונת המעי הרגיז או כאב ראש או דגלים אדומים המצביעים על אפשרות של הידרדרות ופגיעה באיברים פנימיים בסקלרודרמה.
| אפשרות לשבר | אפשרות לגידול סרטני או לזיהום | אפשרות לתסמונת זנב הסוס |
| --- | --- | --- |
מתוך תולדות החולה
| טראומה חמורה כגון תאונת דרכים או נפילה מגובה טראומה קלה או אף הרמת משקל מאומצת במבוגרים או בסובלים מדלדול עצם | גיל מעל ל-50 או פחות מ-20 היסטוריה של סרטן תסמינים כמו חום או ירידה לא מוסברת במשקל גורמי סיכון לזיהום בעמוד השדרה: מחלת זיהום חיידקי בהיסטוריה הלא רחוקה, שימוש בסמים בהזרקה, תרופות מדכאות מערכת חיסון כאב המוחמר בשכיבה על הגב, כאבי לילה חמורים | הפרעות תחושה בתצורת אוכף התחלה של תפקוד לקוי במתן שתן כמו קושי במתן שתן, עלייה בתדירות מתן שתן או חוסר שליטה ליקוי נוירולוגי חמור או פרוגרסיבי בגפה תחתונה |
מתוך הבדיקה הפיזיקלית
|  |  | רפיון בפי הטבעת אובדן תחושה באזור פי הטבעת וחיץ הנקביים חולשה משמעותית: חולשה של השריר הארבע ראשי (יישור ברך) ושל השרירים הכופפים והמיישרים של הקרסול ושל מפני כף הרגל כלפי חוץ (drop foot) |
דגלים אדומים ניתנים לחלוקה לשלוש רמות עיקריות, תולדות החולה ושיעורי הימצאות, תואם מאפייני ההפרעה ובדיקה פיזיקלית וממצאי מעבדה. דגלים אדומים לדוגמה בתולדות החולה ושיעורי הימצאות הם שימוש בתרופות מדכאות מערכת חיסונית המגבירות סיכון למחלות זיהומיות או גיל גבוה מ-50 המתאר קבוצת גיל בה שכיחות יותר הפרעות חמורות כגון סרטן. תואם מאפייני ההפרעה מתייחס לסימנים ותסמינים לא אופייניים כגון הפרעות במתן שתן לסובלים מכאב גב תחתון או תגובות גרועות לטיפול שמרני. בבדיקה פיזיקלית יכולים להמצא דגלים אדומים כגון החזרים או טונוס חריגים.
שאלות סינון מיוחדות ובדיקות ספציפיות נועדו לזהות דגלים אדומים. משנמצאו כאלו נערכים לפי הצורך בירורים מעמיקים בעזרת שאלות נוספות ובדיקות פיזיקליות או אחרות, שלהן מדדים הנחשבים מדויקים, וביכולתן לשלול או לאשר את החשד להפרעה חמורה.
יש בדגלים האדומים כאלו הדורשים הפניה מיידית לבירור מעמיק כגון הפרעה בתחושה באזור האגן בתצורת "אוכף". דגל זה מצביע על תסמונת זנב הסוס הנחשבת למצב חירום רפואי הדורש טיפול מיידי. דגלים כגון גיל מבוגר מובילים לשאלות בירור נוספות היכולות לשלול הפרעות אופייניות לקבוצת הגיל הזו ודגלים כגון החזרים חריגים מובילים לבדיקה נוירולוגית מקיפה שביכולתה לשלול הפרעות חמורות או להצביע על צורך בהפניה למומחה. חלק מהדגלים יהוו התוויות נגד לטיפולים מסוימים בנבדק.
דגלים נוספים

בדיקה רפואית ובעיקר תשאול עשויים לזהות סימנים לתחזית גרועה. דגלים צהובים, דגלים כחולים ודגלים שחורים הם סימנים הקשורים לגורמים פסיכו-סוציאלים המהווים חסמים להחלמה.
דגלים צהובים הם גורמים פסיכולוגים והתנהגותיים כגון תגובות כאב ותפיסות כאב חריגות ואמונות הקשורות להפרעה ולטיפול בה.
דגלים שחורים הם גורמים כלכליים-תעסוקתיים כגון קיומם של דיונים משפטיים ותביעות נגד ביטוח הקשורים להפרעה.
דגלים כחולים הם גורמים תעסוקתיים כגון שכר עבודה נמוך ועבודה בתפקיד חדש.
באנשים הסובלים מכאב גב תחתון חריף מהווים הגורמים הפסיכו-סוציאלים מנבאים חזקים להחלמה מהירה ולחזרה לעבודה וכן להתאוששות מטיפול ניתוחי.
לקריאה נוספת

Red Flags in General Practice
Red Flags, Yellow Flags, Blue Flags, Black Flags
הערות שוליים

1 2  M S, Lamont AC, Alias NA, Win MN. Red flags in patients presenting with headache: clinical indications for neuroimaging. The British journal of radiology. 2003 Aug;76(908):532-5. PMID 12893694
↑  Scott Haldeman, David Chapman-Smith, Donald M. Petersen. Guidelines for chiropractic quality assurance and practice parameters: proceedings of the Mercy Center Consensus Conference Jones & Bartlett Learning, 2005 p. 172 ISBN 0763729213 google books
↑  Whitehead WE, Palsson OS, Feld AD, Levy RL, VON Korff M, Turner MJ, Drossman DA. Utility of red flag symptom exclusions in the diagnosis of irritable bowel syndrome. Alimentary pharmacology & therapeutics. 2006 Jul 1;24(1):137-46. PMID 16803612
↑  Li Q, Sahhar J, Littlejohn G. Red flags in scleroderma. Australian family physician. 2008 Oct;37(10):831-4. PMID 19002303
↑  U.S. Department of Health and Human Services Agency for Health Care Policy and Research (AHCPR) Acute Low Back Problems in Adults: Assessment and Treatment, December 1994
1 2  Chad E. Cook, Orthopedic Manual Therapy: An Evidence-Based Approach, Chapter 5: Medical Screening, Prentice Hall, 2006 ISBN 0131717669
↑  Leerar PJ, Boissonnault W, Domholdt E, Roddey T. Documentation of red flags by physical therapists for patients with low back pain. The Journal of manual & manipulative therapy. 2007;15(1):42-9. PMID 19066642
↑  Main CJ, Williams AC. Musculoskeletal pain. BMJ (Clinical research ed.). 2002 Sep 7;325(7363):534-7. PMID 12217996
↑  Chad E. Cook, Orthopedic Manual Therapy: An Evidence-Based Approach, Chapter 11: Manual Therapy of the Lumbar Spine, Prentice Hall, 2006 ISBN 0131717669
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
גוטפריד סוורטהולם

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1984 (בן 39) Sankt Matteus, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 כינויים נוספים:  אנאקאטה
 ידוע בשל:  מייסד-שותף של מפרץ הפיראטים
 
פר גוטפריד סוורטהולם וורה (בשוודית: Gottfrid Svartholm Warg‏; נולד ב-17 באוקטובר 1984), הידוע ברשת תחת השם אנאקאטה, הוא מומחה מחשבים שוודי, הידוע בשל היותו הבעלים-השותף הקודם של חברת האחסון PRQ ובשל היותו המייסד-השותף של אתר שיתוף הקבצים "The Pirate Bay" יחד עם פרדריק נייה ופטר שנדה.
ביוגרפיה

סוורטהולם היה שותף להקמת "The Pirate Bay" בספטמבר 2003.
האתר הואשם ב"הפצת תוכן המוגן בזכויות יוצרים" על ידי איגוד הסרטים של אמריקה. ב-31 במאי 2006, בעקבות התלונה, המשטרה השוודית פשטה על שרתי האתר בסטוקהולם ולקחה אותם, מה שהוביל לשלושה ימים של השבתה, והאתר חזר לפעול אחר כך. האתר טען שהוא ישות ללא מטרות רווח שבסיסה באיי סיישל; עם זאת, טענה זו הייתה במחלוקת. בעקבות פשיטת המשטרה זכה האתר לחשיפה נוספת ומספר המשתמשים בו גדל.
ב-31 בינואר 2008, סוורטהולם יחד מפעילי האתר האחרים פטר שנדה ופרדריק נייה, יחד עם קארל לאנדסטרום (מנכ"ל ספקית האינטרנט של האתר) הואשמו בתמיכה וסיוע ביודעין להפרת זכויות יוצרים. המשפט החל ב-16 בפברואר 2009. ב-17 באפריל 2009, הורשעו במעשים על ידי בית משפט בשוודיה בעבירה של תמיכה וסיוע ביודעין להפרת זכויות יוצרים. על כל אחד מהנאשמים נגזר עונש מאסר של שנה ותשלום פיצויים על סף 30 מיליון כתרים שוודיים (כ-17,174,879 ש"ח, או לחלופין, 4,222,980 דולר אמריקני)- קנס אשר יחולק בין ארבעת הנאשמים. להגנתם טענו כי שום חומר המוגן בזכויות יוצרים לא אוחסן בשרתי האתר עצמו, ושאף החלפת קבצים לא התרחשה מעולם ישירות דרך האתר כך שהוא אינו אחראי לחומרים המוחלפים בין משתמשים. התביעה במשפט, לעומתם, טענה כי בכך שמימנו, תכנתו וניהלו את האתר, עזרו הארבעה למשתמשי האתר להפר זכויות יוצרים.
עורכי הדין של הרביעייה ערערו לבית הדין השוודי הגבוה עם בקשה למשפט חוזר; על פי החוקה השוודית, פסק הדין אינו חוקי עד אשר כל הערעורים הושמעו עד תום.
ב-20 באפריל 2009, סוורטהולם היה מושא לחקירה נוספת לגבי תפקידו ב"מפרץ הסטודנטים", אתר שיתוף מידע המתמחה בעיקר בטקסטים אקדמיים. סוורטהולם גרס כי לא היה מודע לקיומו של אתר זה. האתר דווח על ידי האגודה השוודית לכתבים חינוכיים בדצמבר 2008 בטענה כי הוא הפר את חוק זכויות היוצרים המקומי.
בנובמבר 2010, בעקבות ערעור שהגישו שלושה מהם, הופחתו עונשי המאסר בפועל שנגזרו עליהם, אך הוגדל סכום הפיצויים. על מפעילי האתר נגזרו עונשי מאסר בפועל של ארבעה עד עשרה חודשים, ובנוסף נגזר עליהם לשלם קנס בגובה 30 מיליון קרונות שוודיות (קנס השווה בערכו לכ-12 מיליוני ש"ח). בראשית 2012 דחה בית המשפט העליון של שוודיה את ערעורם של מפעילי האתר.
פיטר סונדה, גוטפריד סוורטהולם ופרדריק נייה, נמלטו מהמאסר שנגזר עליהם בשל הפעלת האתר.
באוקטובר 2011, בית המשפט השוודי הוציא צו מעצר נגד סוורטהולם עקב אי-הופעה בבית המשפט.
ביוגרפיה > המעצר בקמבודיה

ב-30 באוגוסט 2012, בבקשתן של הסמכויות השוודיות, הוסגר סוורטהולם בידי המשטרה הקמבודית בעיר הבירה פנום פן, בה התגורר במשך מספר שנים על מנת להתחמק מגזר הדין השוודי. לקמבודיה אין חוזה הסגרה עם שוודיה, אבל דובר המשטרה הקמבודית אמר כי הם ישתפו פעולה. לאחר מכן, המשטרה הקמבודית דווחה כי הממשלה השוודית ביקשה להסגיר את גוטפריד לידיהם באשמת פשעיו.
ביוני 2013 נידון גם לשנתיים מאסר בגין האקינג.
ב-9 בדצמבר 2014 נסגר האתר, בעקבות פשיטה של משטרת שוודיה על חוות השרתים של האתר בסטוקהולם.
סוורטהולם הועבר לשוודיה, שם הוא ריצה את עונשו בבית הסוהר עד ספטמבר 2015, ושוחרר לחופשי.
ראו גם

מפרץ הפיראטים
הערות שוליים

↑  אוראל תמרי, משטרת שוודיה פשטה על thepiratebay.org, באתר הארץ, 1 ביוני 2006
↑  עודד ירון, הפיראטים של האינטרנט נתפסו בחכה, באתר הארץ, 19 באפריל 2009
↑  שירות גלובס, ‏שוודיה: שנת מאסר למפעילי אתר שיתוף הקבצים פיראט ביי, באתר גלובס, 19 באפריל 2009
↑  עודד ירון, נדחה ערעורם של מפעילי האתר לשיתוף קבצים "The Pirate Bay", באתר הארץ, 28 בנובמבר 2010
↑  סוכנויות הידיעות, עכשיו זה סופי: 3 מייסדי פיראט ביי הפסידו בערעור על קנסות ועונשי מאסר, באתר TheMarker‏, 2 בפברואר 2012
↑  ויטה קיירס, אחד ממייסדי פיירט ביי נעצר בקמבודיה, באתר ynet, 3 בספטמבר 2012
↑  רויטרס, מייסד The Pirate Bay נידון לשנתיים מאסר בגין האקינג, באתר הארץ, 20 ביוני 2013
↑  עודד ירון, משטרת שוודיה השביתה את The Pirate Bay, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2014
↑  Hern, Alex (2015-09-29). "Last Pirate Bay co-founder released from prison". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2017-05-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 8153409742141582425   WorldCat (עם VIAF): 8153409742141582425
דורון גודר

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מקצוע:  איש עסקים
 תפקיד:  מנהל כללי 
 בן זוג:  רינה מור
 
דורון גודר הוא איש עסקים אשר כיהן כמנכ"ל צים בשנים 2004–2009. לפני כן שימש כמשנה סמנכ"ל בחברה, מנכ"ל וכדירקטור בחברת המגנזיום בקבוצת כימיקלים לישראל (כי"ל). כמו כן, שימש גודר מנכ"ל חברת נגב סטאר, המשותפת לכי"ל ולצים, חברה העוסקת בשינוע ימי של מטענים. גודר ונחשב לאחד המנהלים המוערכים שהיו בחברה, ובעבר כיהן כאחראי על מפעלי כי"ל בהולנד ובגרמניה.
לגודר בן מאשתו הראשונה. הוא נשוי בשנית לרינה מור, מיס תבל ועורכת דין (לאחר שגליה אלבין שידכה ביניהם), ולהם שתי בנות.
גלינה אוסטוולסקאיה

| --- | --- |

צילום משנות ה-1940  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  17 ביוני 1919 פטרוגרד, רוסיה הסובייטית
 פטירה:  22 בדצמבר 2006 (בגיל 87) סנקט פטרבורג, רוסיה
 מקום קבורה:  בית העלמין וולקובו 
 מוקד פעילות:  הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות, רוסיה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 זרם:  מודרניות
 סוגה:  סימפוניה 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 מספר יצירות ידוע:  רשמית - 21
 פרסים והוקרה:  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית 
 ustvolskaya.org/eng
 פרופיל ב-IMDb
 
גלינה איוואנובנה אוּסטווֹלסקאיה (ברוסית: Галина Ивановна Уствольская, ‏ 17 ביוני 1919 פטרוגרד - 22 בדצמבר 2006 סנקט פטרבורג) הייתה מלחינה רוסיה. היא נמנתה עם תלמידיו של דמיטרי שוסטקוביץ'.
לצידה של סופיה גוביידולינה, היא נחשבת למלחינה הרוסית החשובה במוזיקה הקלאסית במאה ה-20.
ביוגרפיה > שנותיה המוקדמות

גלינה אוסטוולסקאיה נולדה בשנת 1919 בפטרוגרד, סנקט פטרבורג של ימינו, למשפחתו של עורך הדין איוואן מיכאילוביץ' אוסטוולסקי (נפטר ב-1944),שהיה צאצא למשפחת כמרים, ולקסניה קורנילבנה לבית פוטאפוב (נפטרה ב-1971), מורה בבית ספר ובת למשפחת אצילים לשעבר. לגלינה הייתה אחות תאומה, טטיאנה. אוסטוולסקאיה התמודדה בילדותה עם קשיים כלכליים רבים. היא הצטיינה במקוריות מחשבתית והעדיפה תכופות שלא ללכת לבית הספר.
ביוגרפיה > שנות הלימודים

בשנים 1936-1926 למדה אוסטוולסקאיה לימודים יסודיים ותיכוניים עם דגש על שיעורי צ'לו והלחנה בבית הספר למוזיקה בעיר הולדתה. לאחר מכן, בין השנים 1937–1939 המשיכה שנתיים לימודי הלחנה במכללה ע"ש רימסקי קורסקוב שליד הקונסרבטוריון הממלכתי למוזיקה של לנינגרד.
בשנת 1939 היא התחילה ללמוד הלחנה בקונסרבטריון עצמו, אצל מקסימיליאן שטיינברג, אחר כך אצל מיכאיל גנסין ומאוחר יותר אצל דמיטרי שוסטקוביץ'.
עקב פלישת הנאצים לארצה ביוני 1941, פונה הקונסרבטוריון על ידי השלטונות הסובייטיים לטשקנט. גלינה אוסטוולסקאיה עברה יחד עם אמה ואחותה אל העיר טיחווין הנמצאת במחוז לנינגרד, על גדות הנהר טכווינקה, כ-200 ק"מ צפונית-מזרחית מלנינגרד שנצורה על ידי הכוחות הנאצים. היא חיה שם ממנות קרב ושירתה בתפקיד שמירה. למשך חודש העיר נכבשה על ידי הצבא הגרמני אך הוא נסוג ממנו. בינואר 1944 לנינגרד שוחררה מן המצור ואוסטוולסקאיה יכלה לחזור לשם ולחדש את לימודיה, עד שנת 1947. סיימה אותם בהצטיינות. לא הסתפקה בכך ועד שנת 1950 עשתה לימודי המשך להלחנה אצל שוסטקוביץ'.
ביוגרפיה > הקריירה האקדמית והקשר עם שוסטקוביץ'

היא התעקשה ללמוד אצל שוסטקוביץ' שנראה לה באותם הימים המלחין היחיד שממנו כדאי לה ללמוד. בתום לימודיה, בשנת 1948 התקבלה אוסטוולסקאיה לאיגוד המלחינים הסובייטים ולימדה בשנים 1947–1975 קורסים להלחנה במכללה למוזיקה על שם רימסקי קורסקוב, שבה למדה קודם. דמיטרי שוסטקוביץ' שלא הירבה בדרך כלל לחלק מילות מחמאה לתלמידיו העריך מאוד את כישוריה:"אני משוכנע כי המוזיקה של גלינה איוואנובנה אוסטוולסקאיה תגיע לפרסום עולמי ותזכה להערכת כל אלו שהאמת במוזיקה חשובה ביותר עבורם". בדרך כלל, היא אהבה יותר את מלאכת ההלחנה מההוראה שהייתה עבורה יותר אמצעי לקיום. אולם היא הייתה מורה תובענית ולימדה לפי הסטנדרטים הגבוהים שהציבה לעצמה. עם התחלת הקריירה העצמאית שלה עזבה אוסטוולסקאיה את בית אמה ועברה לגור לבד, לזמן מה יחד עם בן זוגה, המלחין יורי בלקאשין (1960-1923), שהיה גם הוא חבר בסגל הקונסרבטוריון. אחרי מותו הפתאומי של בלקאשין מהתקף פרכוסי בבית ההבראה של המלחינים ברפינו, שוסטקוביץ', שהתאלמן זה עתה מאשתו הראשונה, הציע לאוסטוולסקאיה נישואים אך היא סירבה.
בכמה הזדמנויות תמך בה שוסטקוביץ' מול מתקפות מצד עמיתיהם באיגוד המלחינים הסובייטים. הוא בעצמו שלח לה לפעמים לעיון יצירות לקראת השלמתם כדי לשמוע את דעתה עליהן. כמה מיצירות אלה כוללות אפילו ציטוטים מיצירותיה: למשל, הוא השתמש בנושא השני של הפינאלה של השלישייה לקלרינט שלה לכל אורך הרביעייה שלו מס.5 לכלי קשת ובסויטה מס.9 "מיכאל אנג'לו" (1974). הקשר ההדוק, הרוחני והאומנותי בין שני המלחינים הושווה לזה שבין שנברג לוברן.
אוסטוולסקאיה הייתה כאמור לסירוגין תלמידתו של שוסטקוביץ' בשנים 1947-1939, אולם, אחרי שנות ה-1960 היא שמרה אך מעט מהשפעת סגנונו.
אחרי התרחקותה משוסטקוביץ' הדואט לכינור ולפסנתר משנת 1964 מוזכר כציון דרך משמעותית במוזיקה של אוסטוולסקאיה.
ביוגרפיה > פעילותה כמלחינה

הקטעים המוזיקליים הראשונים שלה זכו להצלחה רבה. היצירה "חלומו של סטפן ראזין לזמר באס ולתזמורת בוצעה בפתיחת ארבע עונות מוזיקליות באולם הגדול של התזמורת הפילהרמונית של לנינגרד. כיוצרת מודרניסטית, בהמשך היו מעט ביצועיים פומביים ליצירותיה. החברה הממלכתית להקלטות "מלודיה" הקליטה כמה מיצירותיה והן זכו לשבחי המבקרים, אולם המלחינה עצמה לא שבעה נחת מרמת הביצועים. כדי להתפרנס כתבה פסקולים לסרטים תיעודיים ומאוחר יותר עשתה הכל ביכולתה כדי להשמיד את עקבותיהם. רוב שנות חייה חיה האמנית בעוני אך הסבה כדבריה אושר מהקדשת חייה ל"יצירתיות האמיתית, הרוחנית, לא הדתית". עד שנת 1968, פרט לקטעי מוזיקה שהולחנו לפי הזמנות רשמיות, לא בוצעה בפומבי אף אחת מיצירותיה. עד לנפילת המשטר הקומוניסטי של ברית המועצות. מבין יצירותיה הסונטה שלה לכינור משנת 1952 נוגנה באופן יחסית סדיר. השלטונות הקומוניסטים לא האשימו אותה בפורמליזם אך התסייגו מסגנונה, ה"רחוק" מהאידיאלים הסוציאליסטים. בשנת 1946 הקונצ'רטו לפסנתר עם טימפני וכלי קשת עורר ביקורות חריפות בחוגי השלטון הסטליניסטי והיצירה לא בוצעה יותר למשך עשרים שנה. בשנת 1975 היא פרשה לגמלאות. רק בשנת 1976 פרסם הרשות הממלכתית לזכויות יוצרים חוברת על חייה ויצירתה.
ביוגרפיה > ההכרה בחו"ל

אחרי שנות ה-80, יצירותיה הגיעו יותר למודעות החוגים המוזיקליים במערב, אחרי שיורגן קכל, מנהל ההוצאה לאור המוזיקלית "סיקורסקי" והמוזיקולוג ההולנדי אלמר שנברגר נכחו בלנינגרד בקונצרט שבו בוצעו יצירות שלה. שנברגר הבטיח שיעשה כל מאמץ כדי להשיג השמעת אותם היצירות ברחבי אירופה. ואכן החל משנת 1995 התקיימו באירופה פסטיבלים מוקדשים לאוסטוולסקאיה, בין השאר באמסטרדם (2011), וינה (1998), ברן (1999), ורשה (2001), בוסטאד (2004). קכל קנה את זכויות הפרסום של יצירותיה. אוסטוולסקאיה דחתה כל הצעה להגר מרוסיה. באופן עקבי סירבה להלחין לפי הזמנה. היא הייתה כל חייה קשורה לעירה, סנקט פטרסבורג על גלגוליה, ועזבה רק פעמים נדירות את ארצה כדי להשתתף בפסטיבלים שאורגנו לכבודה.
גלינה אוסטוולסקאיה נפטרה בשנת 2006 בגיל 88 בעירה, סנקט פטרסורג, בעקבות אוטם שריר הלב. היא הובאה לקבורה בבית הקברות הלותרני וולקובו בסנקט פטרבורג.
אוסטוולסקאיה הייתה נשואה החל משנת 1965 לתלמיד שלה, מלחין ונגן ג'אז קונסטנטין מקוצ'ין ששינה את שמו מאוחר יותר לבגרנין. בעלה היה צעיר ממנה ב-22 שנה (יליד 1941). המלחינה ניהלה את חייה רחוק מזרקורי התקשורת ומחוגים חברתיים, ניתקה תכופות קשר עם ידידיה ומכריה. לא נולדו לה ילדים. שמרה לתקופה חיבה לאחיינה, בנה של אחותה. בשנת 1992 לא השתתפה בלוויה של אחותה. עם תלמידיה נמנו המלחינים בוריס טישצ'נקו וסמיון בוקמן. החל משנות ה-1970 המוקדמות קיימה המלחינה למשך עשרים שנה קשר מקצועי פורה עם הפסנתרן אולג מאלוב (יליד 1941). בשנות ה-1970 התיידדה גם עם המוזיקולוג ופסנתרן מיכאיל דרוסקין.בשנות ה-90, הסתייעה במלחינים ויקטור סוסלין ואלכסנדר סאנין ששימשו לדובריה.
יצירות > לפסנתר סולו

1947 - סונטה מס.1.
1949 - סונטה מס.2.
1952 - סונטה מס.3.
1953 - 12 פרלודים.
1957 - סונטה מס.4.
1986 - סונטה מס.5.
1988 - סונטה מס.6.
יצירות > דואטים ושלישיות

1949 - שלישייה לקלרינט, לכינור ולפסנתר.
1952 - סונטה לכינור ולפסנתר.
1959 - דואט גדול לצ'לו ולפסנתר.
1964 - דואט לכינור ולפסנתר.
יצירות > מוזיקה להרכבים קאמריים

שמינייה ל-2 אבובים, 4 כינורות, טימפני ופסנתר.
1971-1970 היצירה מס.1 "דונה נוביס פאצם" (Dona nobis pacem - תן נא לנו שלום) לחלילית, טובה ופסנתר.
1973-1972 - היצירה מס.2 "דיאס אירה" (Dies irae - יום עברה) ל-8 קונטרבאסים, לקוביות עץ ופסנתר.
1975-1974 - היצירה מס.3 "בנדיקטוס קווי ווניט" (Benedictus qui venit ברוך הבא) ל-4 חלילים, 4 פגוטים ופסנתר.
יצירות > מוזיקה לתזמורת וסימפוניות

1946 - קונצ'רטו לפסנתר, טימפני ותזמורת כלי קשת.
1955 - הסימפוניה מס.1 לתזמורת ושני קולות נערים.
1958 - פואמה סימפונית מס.1 ("מדורות בערבה").
1959 - פואמה סימפונית מס.2 ("מעשה הגיבור").
1979 - סימפוניה מס.2 "אושר אמיתי, נצחי".
1983 - סימפוניה מס.3 "ישוע, משיח, הושע נא אותנו".
1986 - סימפוניה מס.4 "תפילה".
1990 - סימפוניה מס.5 "אמן".
פרסים ואותות הוקרה

תואר "פעילה מצטיינת של האמנויות של הפדרציה הרוסית".
1992 - הפרס היידלברג להישגים באמנויות - בפסטיבל הבינלאומי השמיני בהיידלברג.
1993 - הוכרזה "איש השנה" על ידי "המכון הביוגרפי האמריקאי".
הנצחה

2009 - לרגל מלאת 90 שנה להולדתה התקיימו במוסקבה ובסנקט פטרבורג שני קונצרטים חגיגיים שאורגנו על ידי אלקסיי ליובימוב.
לקריאה נוספת

Olga Gladkowa. Galina Ustwolskaja – Musik als magische Kraft. Berlin: Kuhn, 2001
Simon Bokman. Variations on the Theme Galina Ustvolskaya. Berlin: Kuhn, 2007,
הערות שוליים

1 2  R.C.Foulds Jeremiah 2015 ע' 14
1 2  R.C.Foulds Jeremiah 2015 ע' 16
↑  R.C.Foulds Jeremiah 2015  ע' 17
↑  R.C.Foulds Jeremiah 2015  ע' 30
↑  R.C.Foulds Jeremiah 2015  ע' 20
↑  R.C.Foulds Jeremiah 2015  ע' 35
↑  2015 R.C.Foulds-Jeremiah ע' 27
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414178105171  PLWABN: 9810696347405606  BIBSYS: 13009700  BnF: cb12404681k (data)  CiNii: DA10559126  GND: 12290592X  ISNI: 0000 0001 1455 5259  LCCN: n81071144  LNB: 000255828  MusicBrainz: 58966657-7fcb-49f7-8992-6e2f9fae1052  NKC: js20030216015  NLA: 35543699  NTA: 125267819  RERO: 02-A003923562  SELIBR: 285947  SNAC: w66v2qfk  SUDOC: 17265033X  Trove: 990468  VIAF: 115448029   WorldCat (עם VIAF): 115448029
דיאן ד'אנדואן

דִיאָן ד'אנְדוּאָן (מצרפתית: Diane d'Andoins או Diane d'Andouins;‏ 1554–1620), המכונה "קוריסאנד היפה" (la belle Corisande), נודעה כפילגשו של אנרי, מלך נווארה (מאוחר יותר אנרי הרביעי, מלך צרפת).
דיאן ד'אנדואן נולדה בעיירה אגטמו (כיום במחוז לאנד שבחבל אקיטן בצרפת) כבתם של פול, בארון ד'אנדואן ושל מרגריט דה קאונה. ב-21 בנובמבר 1568 נישאה לפיליבר דה גראמון, רוזן גיש ומושל העיר באיון, אחרי שהיו מאורסים במשך שנתיים. ב-1580 פיליבר מת כתוצאה מפציעה ודיאן מצאה את עצמה כאלמנה בת עשרים ושש שנה. מנישואים אלה נולדו שני ילדים: אנטואן השני, דוכס גראמון, ובת בשם קתרין.
כאישה שנודעה בשל יופייה ובשל חינוכה כבת אצולה, היא הייתה אשת אהבהבים שהזדהתה עם קוריסאנדה - גיבורת ספרו של גארסי רודריגז דה מונטאלבו "אמאדי של גאליה", ואימצה לעצמה את שמה.
אנרי, מלך נווארה הפך למאהבה הנלהב, והיא השיבה לו אהבה, ונשארה נאמנה לו במשך כל ימי חייה. בתקופת מלחמות הדת בצרפת כאשר לחם נגד הליגה הקתולית ונגד אנרי השלישי, מלך צרפת, מכרה את יהלומיה והעמידה לרשותו את כל רכושה. הוא כתב לה בדמו הבטחת נישואים, אך לא קיים את הבטחתו.
זאת ועוד, ב-1584, אחרי מותו של פרנסואה, דוכס אנז'ו שהיה יורש העצר של ממלכת צרפת, דיאן ד'אנדואן שימשה כבאת כוח של אנרי, מלך נווארה שתבע לעצמו תואר זה, וייצגה אותו בשיחות שהתנהלו עם אנרי השלישי. מישל דה מונטן, מחבר המסות, שהיה ידידו של אנרי, מלך נווארה, והיה מקובל גם על אנרי השלישי, שימש לה כיועץ.
אחדים מחוקרי שושלות היוחסין מייחסים לאנרי, מלך נווארה ולדיאן ד'אנדואן בן בשם אנטואן.
ב-1620 מתה דיאן ד'אנדואן כאישה נשכחת בטירת אגטמו, שבה נולדה.
גופן

ערך זה עוסק בסגנון עיצוב צורת האותיות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
גּוֹפָן, או פוֹנְט בלועזית, הוא סגנון עיצוב צורת האותיות, כפי שבא לידי ביטוי באמצעי תצוגה כלשהו, פיזי כמו דפוס, דיגיטלי כמו תוכנת מחשב או באמצעות פלטפורמות נוספות להעברה ולהצגה של מידע טקסטואלי. תורת עיצוב הגופָנים היא תחום עצמאי בעיצוב גרפי. תורת עיצוב גופנים הנעשית באופן ידני היא קליגרפיה.
המילה "עתיקות" בשלט של גלריה לעתיקות כתובה בגופן "סת"ם", ובכך מעבירה גם באופן חזותי את המסר הטקסטואלי המופיע בה
לגופָנים תפקיד חשוב בתחום העיצוב הגרפי. הם מאפשרים להעביר מידע חזותי בנוסף למלל עצמו. יש גופָנים המקרינים רצינות, אחרים מרמזים על טקסט מודפס ואחרים משדרים קלילות או יצירתיות. גופנים מעוצבים בדרך כלל לפי המדיה שאליה הם מיועדים, ישנם גופנים שהם מיטביים לדפוס וגופנים שמיטביים לתצוגה במחשב.
הבדל זה נובע מאיכות הצגים הירודה יחסית לעומת איכות המדיה המודפסת. ולכן, סוגים מסוימים של גופנים לא יוצגו באיכות מקסימלית בצג. עם זאת, בעקבות ההתקדמות הטכנולוגית באיכות הצגים, הבדל זה הולך ונעלם.
בתקופת גירוש ספרד מתועדת הבאתם של הגופן מבית דפוס בליסבון פורטוגל לסלוניקי על ידי דפס הרב יהודה גדליה. עד לשנות השמונים של המאה העשרים היה העיסוק בגופנים נחלתם הבלעדית של בעלי מקצוע בענפי הדפוס והעיצוב הגרפי. תפוצתם הגדלה והולכת של מעבדי התמלילים הפכה נושא זה לנחלתו של הציבור הרחב, וכיום כל אדם יכול ליצור לעצמו פונט בכתב ידו גם ללא הכשרה מקצועית.
הנרי פרידלנדר בודק מתארים של גופן הדסה. צולם בחדר עבודתו במוצא עילית, 1978
הגיזרון והמינוח

המילה גּוֹפָן מופיעה עוד בתלמוד הבבלי (מסכת מגילה, דף ט', עמוד א'), והייתה בשימוש מועט בספרות הרבנית. כך, למשל, בצוואת החת"ם סופר, המבקש שבנותיו תקראנה ספרים הכותבים בגרמנית דווקא אם הם באותיות עבריות: "והבנות יעסקו בספרי אשכנז בגופן שלנו". אולם היא קנתה לה אחיזה בעברית החדשה ובשפה המקצועית רק בשנות השישים של המאה העשרים, בעקבות קריאתו של הלשונאי והבלשן יצחק אבינרי לאמצה, במדורו "פנת הלשון" בתמוז תשט"ו–יולי 1955. עד אז השתמשו במילים אות, אותיות, אות דפוס או שריפט (מגרמנית). בתחילה היו מילונאים שקבעו את המילה במלעיל (כלומר במשקל דופֶן), אולם כיום רק הצורה המלרעית שלטת. אבינרי ציין כי העדיף את הצורה המלעילית בזכות דמיונה לשם אופֶן ובזכות צורת הרבים גְּפָנות (כמו דְּפָנוֹת; בשונה מגֶּפֶן-גְּפָנִים). משערים שהמילה התלמודית חודשה בשינוי הגייה מיוונית: grapheion כתיבה.
כיום קיימת הפרדה ברורה בין המושגים אות וגופן: אות היא המושג המופשט והכללי של התווים או סימני הדפוס המייצגים צליל אחד או יותר בלשון, ואילו גופן הוא המימוש הגרפי של כל סימן דפוס, אשר לרוב אחיד בסוגו ובגודלו.
גופן מורכב מקבוצה של עצמים גרפיים (גליפים) שמייצגים את כל התווים הרלוונטיים. בין התווים ניתן למנות את האותיות, הספרות, סימני הפיסוק וסימנים מיוחדים כגון "₪" (שקל חדש).
סוגים שונים של גופָנים

באלפבית העברי, ובמידה גדולה יותר באלפבית הלטיני, יש עשרות רבות של גופנים פרי עיצוב קפדני. מרבית הגופנים משמשים למטרות עיצוב גרפי (עיצוב פרוספקטים, מודעות, כותרות וכו'), ורק חלק מהם משמשים להדפסת ספרים. תכונה בסיסית של גופן להדפסת ספר היא קריאות גבוהה ומראה נעים לעין, הן לאות הבודדת והן לדף השלם. הגופן הנפוץ ביותר בהדפסה עברית של טקסט הוא "פרנק-ריהל" שעוצב בשנת 1910, ומקובלות גם אותיות הגופנים "נרקיס", "דוד", "הדסה", שעוצבו בחצי השני של המאה העשרים (הגופנים העבריים קרויים בדרך כלל על-שם מעצביהם).
דוגמה בולטת לחשיבות הגופן בעיצובו של ספר ניתנת בתנ"ך קורן: הגופן "קורן", שעוצב במיוחד לשם הדפסתו, הפך לגופן המועדף להדפסת פסוקים מן התנ"ך. מפורסם ותיק יותר הוא כתב רש"י, אחד הגופנים העתיקים ביותר בשפה העברית, ששימש באופן בלעדי כמעט להדפסת פירוש רש"י לתנ"ך ולתלמוד, כמו גם פירושים אחרים.
לכל גופן מספר מאפיינים, המשייכים אותו לקבוצה זו או אחרת של גופנים. להלן מספר מאפיינים המשמשים לסיווג הגופנים העבריים:
סוגים שונים של גופָנים > צורות האותיות

הכתב המרובע – הכתב הנפוץ ביותר, בעל צורות מרובעות. התפתח מכתבי יד עבריים בעלי אופי רשמי או דתי, כגון ספרי תורה וכתבי קודש אחרים. באופן מסורתי מזהים שני סגנונות של הכתב המרובע. בסגנון האשכנזי הקווים האופקיים של האותיות עבים במיוחד, ואילו הקווים האנכיים דקים. דוגמאות מובהקות של סגנון זה הן גופנים "דרוגולין", "וילנא" ו"ליבורנה". לעומתו הסגנון הספרדי מתאפיין על ידי הבדל קטן בלבד בין עובי הקווים האנכיים והאופקיים. דוגמאות לסגנון זה הן הגופנים "שוקן" ו"טולדו".
כתב מעוגל – כתב היד הנפוץ כיום (המאה ה-21) במדינת ישראל, שוטף ובעל צורות מעוגלות. התפתח מכתב אשכנזי קורסיבי של ימי הביניים.
כתב רש"י – הכתב המשמש כיום כמעט בלעדית להדפסת פירושים לתנ"ך ולתלמוד. התפתח מכתב ספרדי חצי קורסיבי של ימי הביניים, אשר שימש בכתבי יד בעלי אופי פרטי או בענייני חול.
כתב חצי קולמוס – כתב ספרדי