stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אשנטי
ראשית חייה

דאגלס נולדה בניו יורק שבארצות הברית. אשנטי, בת לאב זמר ואם מורה לריקוד, התחנכה מגיל צעיר בבית מוזיקלי. במהלך ילדותה, למדה ריקוד, והייתה חברה במקהלה בכנסייה המקומית משפחתה היא בעלת שורשים אפריקנים אמריקנים, פיליפינים, סינים, אירים, אינדיאנים ופוארטו ריקנים. בשנת 1989 הופיעה לראשונה בטלוויזיה כניצבת בסדרה המוזיקלית 'פולי'.
כאשר אשנטי הייתה בת 12, אמה שמה לב לכישרון השירה היוצא דופן של בתה, והחליטה לפעול בנושא. היא הקליטה את בתה, והחלה לשלוח קלטות לחברות תקליטים. לאחר שעברו מספר רב של חברות תקליטים, שלא הסכימו להחתים אותה, הגיעו אשנטי ואמה לחברת התקליטים בד בויז רקורדס של הראפר פי דידי. פי דידי הציע לה חוזה, אך אמה לא הסכימה לחוזה שלא היה הוגן לטעמה. בסופו של דבר, בשנת 1994 אשנטי חתמה בג'ייב רקורדס, לייבל שכיום שייך לסוני מיוזיק אנטרטיינמנט. החברה ניסתה לקדם את אשנטי כזמרת פופ אך לא הצליחה.
לאחר שסיימה את התיכון, תכננה ללכת למכללה, אך הצעה מחברת התקליטים אפיק רקורדס גרמה לה לדחות את לימודי המכללה. תוך זמן קצר, גילתה אשנטי שהיא לא בסדר עדיפויות גבוה, והבינה שעם אפיק ייקח לה זמן רב עד שתצליח. לאחר שעזבה את החברה, החלה להופיע במועדונים קטנים בניו יורק, וחתמה לבסוף בדה אינק (מורדר אינק דאז).
קריירה > 2001−2002: Ashanti

הפריצה שלה הגיעה בשנת 2001, לאחר שהבעלים של החברה והמפיק-על, אירב גוטי, החליט לקחת אותה כפרויקט ראשי. בהתחלה, הופיעה בדואטים עם מספר ראפרים החתומים ב'דה אינק', והמוצלחים שבהם הם הדואט עם הראפר פאט ג'ו בשיר "What's Luv?" והדואט "Always On Time" עם הראפר ג'ה רול. שני הסינגלים האלו הפכו ללהיטים גדולים. בשנת 2002 שוחרר אלבום הבכורה שלה, 'Ashanti'. האלבום כלל 17 שירים, מתוכם 12 שהיא כתבה. האלבום מכר כ-500,000 העתקים בשבוע הראשון, והפך להצלחה מסחררת. הוא זכה בפלטינה משולשת בארצות הברית ובריטניה ומכר 5 מיליון עותקים. הסינגל הראשון שלה, מתוך האלבום "Foolish", הוא הסינגל המצליח ביותר שלה עד היום. הוא החזיק במקום הראשון במצעד הלהיטים של הבילבורד במשך 10 שבועות. הסינגלים "Happy" ו"Baby" לא הצליחו כמו הסינגל הראשון ולא הגיעו למקום הראשון במצעדים, אך הגיעו לעשרת הגדולים. בשנת 2003, אשנטי זכתה בשמונה פרסי בילבורד, שני פרסי אמי ופרס גראמי על אלבום הבכורה.
קריירה > 2003: Chapter 2 ו-Ashanti Christmas

בשנת 2003, יצא האלבום השני שלה, "Chapter 2". האלבום מכר כ-300,000 עותקים בשבוע הראשון בארצות הברית. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של בילבורד, ושמר על מקומו במשך שבועיים. תוך זמן קצר, הוא מכר פלטינה בארצות הברית, ונמכרו 3 מיליון עותקים ברחבי העולם. למרות ההצלחה המוטלת בספק של האלבום, הסינגל הראשון ממנו, "Rock With You" הפך ללהיט גדול. אשנטי זכתה בפרס בטקס פרסי אם. טי. וי של 2003 על הקליפ לסינגל הזה. שני סינגלים נוספים מהאלבום: "Rain On Me" ו"Break Up To Make Up" הצליחו מעט פחות מהראשון, אך הצליחו גם למכור ולקדם את הזמרת.
בסוף 2003, אשנטי הוציאה לאור את האלבום "Ashanti Christmas". הוא לא נכלל באלבומי הקלטה הרשמיים מכיוון שהוא עומד תחת הקטגוריה "אלבום חג" היות ששוחרר במיוחד לקראת חג המולד. האלבום, שכלל 10 שירי חג המולד, מוכרים בביצוע מיוחד של אשנטי, לא הצליח, ומכר רק 100,000 עותקים. ממנו לא יצא אף סינגל.
קריירה > 2004−2007: Collectibles by Ashanti ,Concrete Rose ומשחק

בשנת 2004, יצא האלבום "Concrete Rose". מעט לפני יציאת האלבום יצא הסינגל הראשון מתוכו "Only U". הסינגל הפך ללהיט הגדול ביותר שלה בבריטניה, כאשר הגיע למקום השני. בארצות הברית הגיע רק למקום ה-13. האלבום מכר כ-250,000 עותקים בשבוע הראשון בארצות הברית, ובסופו של דבר קיבל פלטינה. הסינגל השני מהאלבום, "Don't Let Them" יצא רק בארצות הברית ונכשל. חברת התקליטים דאף ג'אם סירבה לממן את צילומי הקליפ לשיר בגלל הבעיות הפליליות של המפיק של אשנטי ובעל חברת התקליטים שלה, אירב גאדי (הוא עמד למשפט על הלבנת כספים דרך חברת התקליטים שלו, 'מורדר אינק'). אשנטי החליטה לממן את הקליפ מכיסה, אך הוא נכשל בכל זאת. סיפור דומה קרה לסינגל "Don't Leave Me Alone" שלא צולם לו קליפ.
בשנת 2005 אשנטי הוציאה אלבום רמיקסים "Collectables by Ashanti". האלבום כלל 6 רמיקסים לסינגלים קודמים שלה ו-4 שירים חדשים מתוכם יצא סינגל אחד לרדיו: "Still On It" בשיתוף פעולה עם פול וול ועם מת'וד מן.
בשנת 2006 אשנטי הוציאה אלבום של שירים ישנים שמעולם לא יצאו לאור עד כה. שירים שנגנזו מאלבומים קודמים ושירים אותם הקליטה באופן עצמאי לפני שחתמה ב'דה אינק'. האלבום יצא דרך חברות תקליטים שונות במהלך 2006 ו-2007.
בשנת 2004 התחילה אשנטי גם לשחק במספר סרטים בהם: "המאמן קרטר" בכיכובו של סמואל ל. ג'קסון, "The Muppets' Wizard of Oz" המבוסס על העלילה של הקוסם מארץ עוץ בשילוב דמויות החבובות., בסרט אשנטי מגלמת את דורותי, מלצרית במסעדה של דודיה שרוצה להיות זמרת, אך לא מצליחה. לאחר שהיא נקלעת לסופת טורנדו יחד חסילון המחמד שלה היא מגיעה לארץ עוץ ויוצאת להרפתקאה כדי למצוא את הקוסם שיגשים את משאלתה, בסרט הקומי "ג'ון טאקר מה זה גמור" לצידם של סופיה בוש וג'סי מטקאלף וקיבלה תפקיד אורח בפרק מהעונה השביעית של הסדרה באפי ציידת הערפדים ובסדרה סברינה.
קריירה > 2008−2009: "The Declaration" ו-The Vault

בשנת 2008 יצא האלבום "The Declaration", אלבום עצמאי של אשנטי. לראשונה היא שיתפה פעולה עם מפיקים שהם לא מ'דה אינק' כמו צ'נל 7, ג'רמיין דופרי, בייביפייס, אקון ועוד. האלבום יצא לראשונה דרך הלייבל שהיא הקימה, "ריטן אנטרטיינמנט" ודרך יוניברסל ודה אינק. הסינגל הראשון מתוכו הוא דואט עם מריו וייננס "Hey Baby" לא הצליח טוב. לעומתו הסינגל השני "The Way That I Love You" הצליח בגדול והגיע למצעד '40 הגדולים של הבילבורד'. זה היה הסינגל הראשון מאז "Only U" ב-2005 שהגיע ל-40 הגדולים.
סינגלים נוספים שיצאו מהאלבום הם: "Good Good" והדואט עם הראפר נלי, "Body On Me", בהפקה של אקון שנכלל גם באלבומו של נלי "Brass Knuckles".
במאי 2009, אירב גאדי הודיע לעיתונות כי הוא משחרר את אשנטי מהחוזים עם חברת התקליטים שלו 'דה אינק'. הוא גילה שישנו ריב בינו לבין אשנטי והם לא מדברים כבר תקופה ארוכה.
זמן קצר לאחר מכן, הוציאה לאור אלבום שירים ישנים שמעולם לא יצאו. "The Vault" שיצא דרך חברת התקליטים 'AJM Records' הוצא להורדה באינטרנט דרך אתר החברה, אמזון וiTunes. זהו אלבום שני במתכונת זו, לאחר "Can't Stop" שיצא בשנת 2006.
קריירה > 2009 ואילך

בשנת 2013 גילמה את לטשה מונקלייר בעונה השביעית והאחרונה של סדרת הדרמה "נשות הקבע".
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד קלי בסרט העצמאי "אמהות ובנות" לצד סלמה בלייר וסוזן סרנדון.
בשנת 2025 שיחקה בסרט הדרמה "No Address" בדמותה של ויולט.
דיסקוגרפיה

2002: Ashanti
2003: Chapter 2
2003: Ashanti's Christmas
2004: Concrete Rose
2005: Collectables by Ashanti
2006: Can't Stop
2008: The Declaration
2009: The Vault
2014: Braveheart
עבאס מוסאווי

עבאס מוסאווי (בערבית: عباس الموسوي; 26 באוקטובר 1952 – 16 בפברואר 1992) היה איש דת מוסלמי שיעי לבנוני רב השפעה. מוסאווי היה המזכיר הכללי של ארגון הטרור חזבאללה בשנים 1991–1992. נהרג בסיכול ממוקד במבצע שעת לילה על ידי ישראל.
ביוגרפיה

מוסאווי נולד בכפר א-נבי שית שבבקעת הלבנון. הוא למד במדרשה אסלאמית בנג'ף שבעיראק. בשנת 1978 חזר ללבנון. בשנת 1991 נבחר מוסאווי כמזכיר הכללי של חזבאללה, לאחר הדחת איש הקו הנוקשה סובחי א-טופיילי.
ביוגרפיה > מבצע שעת לילה

לאחר נפילת הנווט רון ארד בשבי ארגון המחבלים "ההתנגדות המאמינה", הזרוע הצבאית של תנועת "אמל" בלבנון, הורה ראש אמ"ן, האלוף אורי שגיא, על תכנון מבצע לחטיפת מוסאווי, כדי להשתמש בו כקלף מיקוח בהסכמי חילופי שבויים עתידיים. סיירת מטכ"ל ושייטת 13 החלו בהכנות למבצע החטיפה שכונה "שעת לילה". המבצע נועד לצאת לפועל ב-16 בפברואר 1992, אולם ביום המבצע התברר כי מוסאווי מצוי בסביבת קהל גדול מדי מכדי שניתן יהיה לחוטפו. באגף המודיעין התגבשה ההמלצה להסב את המבצע למבצע סיכול ממוקד. לאחר שראש אמ"ן, שגיא, והרמטכ"ל, אהוד ברק, השיגו את אישור הדרג המדיני, תקפו מסוקים של ישראל שיירת מכוניות בדרום לבנון. בתקיפה נהרגו מוסאווי, אשתו, בנו בן החמש וארבעה אנשים נוספים. ישראל הצהירה כי ההתקפה הייתה התנקשות מתוכננת.
ביוגרפיה > לאחר מותו

את עבאס מוסאווי החליף חסן נסראללה כמזכיר הכללי של ארגון חזבאללה.
בתגובה להריגו של מוסאווי ביצעה קבוצה המכנה עצמה "ארגון הג'יהאד האסלאמי" (אנ'), הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה, ב-17 במרץ 1992, שהביא למותם של 29 ישראלים וארגנטינאים. במרץ 1992 נהרג אהוד סדן, קצין הביטחון של שגרירות ישראל באנקרה, בהתפוצצות מטען חבלה תחת מכוניתו. ארגון קש, שנודע ככיסוי לחזבאללה, קיבל עליו את האחריות לפיגוע, כנקמה על הריגת עבאס מוסאווי. פיגוע תגובה נוסף בוצע ב-18 ביולי 1994, בבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס והביא למותם של 85 בני אדם. בעקבות זאת אמר ראש אמ״ן באותה תקופה, אלוף אורי שגיא, כי לו הייתה מודעות מספקת על היכולת של הארגון להגיב היה שוקל בשנית את הוצאת המבצע לפועל.
ביוגרפיה > עמדות

הוא הושפע עמוקות מהאידאולוגיה של האייתוללות הרדיקליים מוחמד באקר א-סדר ורוחאללה ח'ומייני.
מוסאווי נחשב למתון יחסית לחברים אחרים בארגון. על אף מתינותו היחסית, עבאס מוסאווי כינה את ישראל "הסרטן של המזרח התיכון" והבטיח כי חזבאללה "ימחק כל זכר לישראל בפלסטין" ו"יגביר את פעילותו הצבאית, המדינית והעממית על מנת לפגוע בשיחות השלום".
לקריאה נוספת

רונן ברגמן, "מדינת ישראל תעשה הכל", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2009, עמודים 348–367
הערות שוליים

↑  עמרי אסנהיים, "צאלים: הטראומה של סיירת מטכ"ל", אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2012, עמוד 81
↑  רונן ברגמן, "מדינת ישראל תעשה הכל", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2009, עמודים 348–367
↑  אהרן קליין,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'הריגת מוסאווי: המסוקים ידו שבעה טילים, מ' שנמלט נורה במקלעים, חדשות, 17 בפברואר 1992
אמיר אורן,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'כך חטף נסראללה את ישראל, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2003
↑  יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמודים 298–299
1 2  סדן סיים את הקניות בשוק, נכנס למכונית – ואז אירע הפיצוץ, חדשות, 8 במרץ 1992
↑  רונן ברגמן, מכירת חיסול, מוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות", 4 בספטמבר 2009 – "ידענו על יכולות חזבאללה להגיב, אך במבט לאחור ייתכן שלא הייתה מודעות מספקת לאפשרות הנקמה ולא שקלנו אותה כשקיבלנו את ההחלטה לתקוף. לא הייתה לי מודעות מספקת למידת התגובה האפשרית בארגנטינה, דבר שהיה מביא, מן הסתם, למחשבה נוספת על ההחלטה לצאת למבצע"
↑  מידל איסט אינטרנשיונל, 8 בנובמבר 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509740005171  GND: 14285834X  ISNI: 0000 0001 0654 0997  LCCN: n89207304  VIAF: 45896381   WorldCat (עם VIAF): 45896381 
סרטון תיעודי איראני על מוסאווי
בדרכה של אנה פרנק

| --- | --- |
 בימוי:  ארנון גולדפינגר 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1994 
 שפת הסרט:  עברית 
 
בדרכה של אנה פרנק הוא סרט טלוויזיה, שהופק על ידי ערוץ הילדים במסגרתו יצאה מיכל ינאי להולנד על מנת לעקוב אחר חייה ויומנה של אנה פרנק. הסרט יצא ב-1994 במסגרת ספיישל ליום השואה של התוכנית "הכיתה המעופפת". הסרט שודר מדי שנה בערוץ בערב יום השואה.
מיכל ינאי מגישה את הסרט ומשמשת כקריינית שלאורך הסרט מוצגים קטעי קריאה מיומנה של אנה פרנק בקולה של ינאי, הסרט מתחיל בהגעתה של ינאי לאמסטרדם, לאחר מכן מוצגת פגישתה של מיכל עם חברתה של אנה חנה גוסלר שנערכה בירושלים לפני נסיעתה, במהלך הפגישה מספרת גוטלר על ילדותן המשותפת ועל האווירה בילדותה בצל מלחמת העולם השנייה, אחרי כן בעת נסיעתה מבקרת ינאי בביתה של אנה פרנק ומקום מחבואה מפני הנאצים, היא גם מבקרת בבית הספר בו למדה פרנק.
לאחר מכן היא נוסעת להאג שם היא נפגשת עם ילדים ישראלים המתגוררים בהולנד ומשוחחת איתם על נושא השואה וזיכרון השואה.
הסרט מסתיים בתיאור גורלה של אנה פרנק במחנות ריכוז.
הדרך

ערך זה עוסק בספר. אם התכוונתם לעיתון, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קורמאק מקארתי
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן פוסט-אפוקליפטי
 הוצאה
 הוצאה:  אלפרד א. קנופף 
 הוצאה בשפת המקור:  M-71
 תאריך הוצאה:  2006
 מספר עמודים:  207
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  2009
 תרגום:  אמיר צוקרמן
 פרסים
 פרס איגנוטוס לרומן הזר הטוב ביותר (2008)  Believer Book Award (2006)  מועדון הקוראות של אופרה ווינפרי (2007)  פרס לזכר ג'יימס טיט בלק (2006)  100 ספרי המדע הבדיוני והפנטזיה הטובים ביותר של NPR  פרס פוליצר לסיפורת (2007)  Tähtivaeltaja Award (קורמאק מקארתי, 2001) 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002638745
 
הדרך (באנגלית: The Road) הוא רומן פוסט-אפוקליפטי זוכה פרס פוליצר שנכתב בידי הסופר האמריקני קורמאק מקארתי. הרומן יצא לאור ב-2006 בהוצאת M-71, ובעברית בתרגומו של אמיר צוקרמן ב-2009, בהוצאת מודן. הרומן מתאר את מסעם של אב ובנו לאורך כביש בין-מדינתי באמריקה, לאחר קטסטרופה גלובלית שהשמידה את הציוויליזציה האנושית ופגעה נואשות בחיים על פני האדמה.
ההשראה לסיפור נוצרה אצל מקארתי, לדבריו, במהלך ביקור באל פאסו, טקסס, עם בנו הצעיר. בזמן שדמיין כיצד עשויה העיר להיראות בעתיד, עלו במחשבתו "שריפות על הגבעה" ומחשבות על בנו. אל ההשראה הראשונית הזו חזר מקארתי שנים ספורות לאחר מכן, בזמן ששהה באירלנד. את הרומן כתב במהירות, והוא הקדיש אותו לבנו, ג'ון פרנסיס מקארתי.
עלילה

"הדרך" - עוקב אחרי אב ובנו (שמותיהם לא מוזכרים לכל אורך הרומן) ההולכים לעבר האוקיינוס במשך מספר חודשים, דרך מרחב פוסט-אפוקליפטי, שנים ספורות לאחר אסון עצום ולא מוסבר.
אמו של הילד, שהייתה בהריון בזמן האסון ילדה את הבן אך לאחר חודשים של נדודים בסכנת חיים וללא תקווה, התאבדה. האם הבינה כי אפסה התקווה צפתה כי תיאנס וביחד עם משפחתה תשמש כמזון של כנופיות שורדים אלימים.
אהבת האב לבנו - האב, גיבור הסיפור נאלץ להמשיך לגדל את בנו לבדו וממשיך לחיות במטרה אחת ויחידה, להגן על חיי בנו האהוב. האב נושא איתו אקדח עם שני קליעים אותם הוא שומר לצורך הריגת בנו ועצמו, לאותו רגע בו יפלו בשבי הקניבלים.
רובו של הסיפור מתרחש כאשר הילד בן שש לערך. בגיל זה הבן מבין את משמעות הסכנה לחייהם ומשמעות הנפילה בשבי. יתר על כן, הבן מבין את דילמת ההתאבדות שעומדת בפני האב ומסכים ליישמה בעת הצורך.
"אם אמות מה תעשה", שואל הילד. "אלך לכל מקום שתלך, אתה כל עולמי" עונה האב.
הילד משתתף עם האב בתכנון המסע דרומה אל האוקיינוס בתקווה ששם ימצאו את מעט האנשים הטובים ששרדו, ובתקווה לחמוק ממזג האוויר הקר והגשום למקום חמים ונעים.
המסע - הציוויליזציה הושמדה, ורוב המינים הוכחדו. השמש מוסתרת באופן תמידי על ידי אובך קבוע, והאקלים השתנה והתקרר באורח קיצוני. צמחים אינם גדלים. כשהאב והבן עוברים לאורך הנוף, הם נתקלים בסצנות זוועה, הכוללות צבא קניבלים עם עבדים ושפחות מין, עולל צלוי על גבי מדורה, ומרתף ובו נשמרים, בכאב איום, עבדים שאבריהם נקצרים שלב אחר שלב לשם אכילה.
האב והבן, לעומת הדמויות האכזריות בהן הם נתקלים, שומרים על צלם אנוש: הם אינם פוגעים במי שלא פוגע בהם ואינם אוכלים בשר אדם. הבן מוודא תמיד שהמזון אותו הם בוזזים מאחוזות נטושות אינו שייך לאף אדם, והוא אף מבקש מאביו שוב ושוב לעזור לאנשים חסרי ישע אותם הם פוגשים.
דילמת האב - בהמשך המסע, האב מתחיל לגנוח דם, והוא יודע שמותו קרב. השניים מגיעים לאוקיינוס ומגלים שתקוותם למצוא שורדים טובים ומזג אוויר נעים התבדתה, האב חולה מאוד מותו קרב והדילמה גדולה מתמיד, האם עליו להרוג את בנו טרם ימות האב בעצמו? האם ראוי לחיות בכל מחיר גם במחיר עבדות ועינויים?
כשהאב קרוב למותו, והשניים עוברים בעיירת חוף נטושה חץ נורה אליהם ממארב. האב מחפה על בנו בגופו ונפצע קשות מהחץ ברגלו. הם ממשיכים במסע ולאחר מספר ימים מגיעים לחנות בחלקת יער. במהלך הלילה האב גוסס שעות רבות ולבסוף מת בזרועות בנו חסר האונים. לאחר שעות רבות של בכי וייאוש מגיע גבר אחר, שמציג עצמו כנציג קומונה של אנשים טובים שככל הנראה עקבו אחרי האב והבן במשך זמן מה וצפו בהם מרחוק. הבן נאסף בידי הגבר ומצטרף לחבורה שכוללת עוד ילדים ואישה. עתידו של הילד בסוף הסיפור, כמו גם זה של העולם כולו, נותר לא ברור.
ביקורות

הדרך זכה לשבחים ולסופרלטיבים רבים בביקורת האמריקאית מיד עם יציאתו לאור. במרץ 2007 הוכרזה בחירתו של הספר למועדון הספרים של אופרה וינפרי. באפריל זכה הספר בפרס פוליצר. ב-2009 בחר המגזין טיים ברומן כספר העשור.
עיבוד לסרט

בשנת 2009 יצא לאקרנים עיבוד קולנועי לספר, הנקרא גם הוא 'הדרך'. את הסרט ביים ג'ון הילקוט על פי תסריט של ג'ו פנהאל, ומככבים בו ויגו מורטנסן כאב וקודי סמית- מקפי כבנו.
הערות שוליים

↑  הטיימס: "הדרך" - ספר העשור, באתר ynet, 17 בנובמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007570091305171  PLWABN: 9810580190905606  BnF: cb166459623 (data)  GND: 7698101-0  LCCN: no2016124194  SUDOC: 160721423  VIAF: 220031159   WorldCat (עם VIAF): 220031159
הסכסוך הקוריאני

הסכסוך הקוריאני הוא סכסוך מתמשך בין קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית אשר שתיהן מתיימרות להיות הממשל הלגיטימי היחיד שצריך לשלוט על כל חצי האי הקוריאני. במהלך המלחמה הקרה, קוריאה הצפונית נתמכה על ידי ברית המועצות, סין ובעלות ברית אחרות, בעוד שקוריאה הדרומית נתמכה על ידי ארצות הברית, הממלכה המאוחדת ובעלות ברית מערביות אחרות.
החלוקה של חצי האי הקוריאני על ידי ארצות הברית וברית המועצות התרחשה בשנת 1945 לאחר תבוסת יפן במלחמה אשר הובילה לסיום הכיבוש היפני של קוריאה, ולכך ששתי המעצמות הקימו בפועל ממשלות נפרדות בשנת 1948. המתיחות פרצה במלחמת קוריאה אשר נמשכה בין 1950 ל-1953. כאשר המלחמה הסתיימה שתי המדינות היו הרוסות, אך הן הפילוג ביניהן נמשך. בשל כך המשיך העימות הצבאי בין קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית, כאשר מעת לעת התנהלו קרבות בין הצדדים. הסכסוך לא הסתיים עם סיום המלחמה הקרה והוא נמשך בפועל עד היום.
לארצות הברית יש נוכחות צבאית בקוריאה הדרומית במטרה לסייע לקוריאה הדרומית בהתאם להסכם ההגנה ההדדי בין ארצות הברית לקוריאה הדרומית. בשנת 1997 נשיא ארצות הברית ביל קלינטון תיאר את חלוקת קוריאה כ"פיצול האחרון שנותר מתקופת המלחמה הקרה". בשנת 2002, נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש תיאר את קוריאה הצפונית כחברה ב"ציר הרשע". מול הבידוד הגובר, קוריאה הצפונית פיתחה טילים מתקדמים ויכולות גרעיניות.
בעקבות מתיחות הגוברת במהלך השנים 2017 ו-2018 נערכו מספר פסגות בהן נכחו קוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית, וארצות הברית, אשר נועד להבטיח שלום באזור ושהצדדים המעורבים יחתרו לפירוק מנשק גרעיני. הפסגות הובילה בהמשך להצהרת פנמונג'ום ב-27 באפריל 2018, במסגרתה המנהיגים של קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית הסכימו לעבוד ביחד על מנת על חלוקת קוריאה לעבוד יחד על מנת לחתור לפירוק מוחלט מנשק גרעיני של חצי האי הקוריאני, לשפר את היחסים בין קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית, לסיים את הסכסוך באופן רשמי ולהתקדם לעבר איחוד קוריאה. בשנים שלאחר מכן, המאמצים הדיפלומטיים התערערו והעימות הצבאי בין הצדדים חזר לקדמת הבמה.
הגבול בין קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית נותר האזור עם הנוכחות הצבאית הגדולה ביותר בעולם, כאשר כוחות צבא העם הקוריאני מתפרשים לאורך החלק הצפוני של הגבול, הכוחות המזוינים של הרפובליקה של קוריאה והכוחות של פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה מתפרשים לאורך החלק הדרומי של הגבול, וישנה נוכחות של כוחות או"ם באזור המפורז הקוריאני.
גלריית תמונות

מטוסים אמריקאים מפציצים את העיר וונסן שבקוריאה הצפונית, 1951
האי יאונפיונג תחת מתקפה של קוריאה הצפונית, 23 בנובמבר 2010
קים ג'ונג-און ומון ג'יאה-אין לוחצים ידיים באזור המפורז הקוריאני במהלך הפסגה הראשונה בין המדינות שהתקיימה ב-2018
קים ג'ונג-און ודונלד טראמפ לוחצים ידיים בפסגת סינגפור
ראו גם

היסטוריה של קוריאה הצפונית
היסטוריה של קוריאה הדרומית
איחוד קוריאה
הערות שוליים

↑  Hyung Gu Lynn (2007). Bipolar Orders: The Two Koreas since 1989. Zed Books. p. 3.
↑  Cumings, Bruce (2005). Korea's Place in the Sun: A Modern History. New York: W. W. Norton & Company. p. 504. ISBN 0393327027.
↑  Bluth, Christoph (2008). Korea. Cambridge: Polity Press. p. 112. ISBN 978-0745633572.
שמואל יהודה קצנלנבוגן

| --- | --- |
 לידה:  1521 פדובה, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  25 במרץ 1597 (בגיל 76 בערך) 
 מדינה:  הרפובליקה של ונציה 
 תקופת הפעילות:  ? – 25 במרץ 1597 
 אב:  מאיר קצנלנבוגן 
 צאצאים:  שאול ואהל 
 
שער הספר "שנים עשר דרשות", דפוס ראשון
הרב שמואל יהודה קצנלנבוגן (מהרשי"ק; רפ"א, 1521 – ו' בניסן שנ"ז, 1597) היה מחכמי איטליה במאה ה-16, רבה של ונציה, דרשן ופוסק.
חייו ופועלו

נולד בפדובה לרבי מאיר קצנלנבוגן ("מהר"ם מפדובה") ולחנה נכדתו של רבי יהודה מינץ, רבה של פדובה וראש הישיבה בעיר. כבר בצעירותו בלט בכשרונותיו והתמנה לחבר בית הדין בוונציה. משנת שכ"ה שימש כרב ראשי וראש ישיבה בוונציה.
המהרשי"ק עמד בקשרי מכתבים עם גדולי יהדות פולין המהרש"ל והרמ"א. חלק מחילופי המכתבים הודפס בתוך ספרי השו"ת שלהם ובספרים נוספים. כן עמד בקשר עם רבי יוסף קארו שאף שלח אליו מחיבוריו. התפרסם גם כדרשן. שתים עשרה מדרשותיו ובהם גם הספדו על קרובו הרמ"א נדפסו על ידי תלמידו בחייו. חיבורים נוספים שלו הוזכרו על ידו או על ידי תלמידיו אך נשארו בכתב יד ולא הודפסו.
נפטר בו' בניסן שנ"ז (1597) ונקבר בפדובה, מקום קבורתם של רבים מרבני יהדות ונציה ומנהיגיה. תלמידו, רבי יהודה אריה די מודינה תיאר את דמותו המיוחדת בהספד שנשא עליו: ”כל יודעו ומכיר יודע כי היה תוארו ומראהו כמראה איש האלהים נורא מאוד, וכל מי שלא ראהו מימיו היה אומר בפוגעו בו כי הוא זה”. אברהם כהנא בהערותיו לספר "חיי יהודה" (קיוב תרע"ח) כתב שעד זמנו עוד היו נוהגים לערוך תפילות מיוחדות ליד קברו של המהרשי"ק.
בנו, רבי שאול וואהל נשלח ללמוד בישיבות בפולין והשתקע שם. על פי האגדה שימש כמלך פולין ליום אחד.
מתלמידיו

רבי יהודה אריה ממודינה
רבי בן ציון צרפתי - רבה של ונציה
רבי לייב סרוואל - רבה של ונציה
רבי אבטליון בן שלמה מקונסיליו - מחכמי רוויגו.
רבי יקותיאל בן שלמה מקונסיליו - מחכמי ונציה
רבי אביגדור ציוידאל - דיין בבית דינו של מהרשי"ק בוונציה.
רבי שמחה כ"ץ בעל קול שמחה.
הערות שוליים

↑  ר' שמואל יודא קצנלבוגן - מהרשי"ק, אתר mytzadik (הקישור אינו פעיל, 20/03/2019)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308544005171  GND: 1055509666  ISNI: 0000 0000 7266 3883  LCCN: nr96021839  SUDOC: 244777640  VIAF: 4828478   WorldCat (עם VIAF): 4828478
רצח דייוויד איימס

| חלק מטרור אסלאמי באירופה |
| --- | --- |

הכנסייה המתודיסטית בלפיירס, מקום הפיגוע
 תאריך:  15 באוקטובר 2021 משוער: 12:05 BST (UTC+1)
 מקום:  הכנסייה המתודיסטית בלפיירס, ליי-און-סי, אסקס, הממלכה המאוחדת
 מטרה:  דייוויד איימס 
 קואורדינטות:  51°33′35″N 0°39′03″E﻿ / ﻿51.559833333333°N 0.65080555555556°E﻿ / 51.559833333333; 0.65080555555556
 סוג:  פיגוע דקירה, רצח פוליטי 
 נשק:  סכין
 הרוגים:  דייוויד איימס
 מבצע:  עלי חרבי עלי
 מספר מפגעים:  1 
 he
 
הרצח של דייוויד איימס היה רצח פוליטי בו נרצח סר דייוויד איימס, חבר במפלגה השמרנית של הממלכה המאוחדת וחבר הפרלמנט מטעם מחוז סאוות'נד וסט (אנ'), אשר התרחש ב-15 באוקטובר 2021. באירוע, איימס מת לאחר שנדקר מספר פעמים בעת פגישה מחוזית (אנ') בליי-און-סי (אנ'), אסקס. זמן קצר לאחר האירוע נעצר במקום עלי חרבי עלי, בחור סומלי-בריטי בן 25, כחשוד בתקיפה. מדיווח של המשטרה המקומית אשר חקרה את האירוע, עלה כי האירוע הוגדר כאירוע טרור.
איימס ב-2020
זו הייתה התקרית הראשונה של חבר פרלמנט בריטי שנרצח מאז הרצח של ג'ו קוקס ביוני 2016.
רקע

סר דייוויד איימס היה חבר פרלמנט וותיק שנכנס לפרלמנט בשנת 1983 כחבר במחוז בסילדון (אנ'). הוא לא מילא תפקידים בכירים במפלגתו או בממשלה, אך היה חבר מוכר במפלגה השמרנית וזכה לאות אביר (אנ') על מחויבותו לשירות הציבורי. איימס החזיק באידאולוגיה שמרנית חברתית (אנ') ובדעות מרכז (אנ') אחרות; הוא התנגד במיוחד להפלות, ערך קמפיין למען הברקזיט, תמך בחיזוק רווחת בעלי חיים, ובהענקת מעמד (אנ') לעיר סאות'אנד-און-סי.
בעקבות רצח ג'ו קוקס (אנ') שהייתה בדרכה לפגוש את בוחריה בפגישה מחוזית בשנת 2016, אמר איימס באוטוביוגרפיה שלו לשנת 2020 כי החשש מהתקפות דומות "קלקל את המסורת הבריטית הגדולה בה העם פוגש בגלוי את הפוליטיקאים הנבחרים שלו" וכי עקב כך הוא התמודד עם הטרדות וחוסר ביטחון בביתו. חברי הפרלמנט זוכים להגנה על ידי משטרה חמושה בפרלמנט (אנ') שאף התחזקה לאחר הפיגוע בווסטמינסטר. עם זאת, חברי הפרלמנט לא זכו להגנה זאת בפגישות מחוזיות שבהן ליווה אותם בדרך כלל חבר צוות בודד בלבד. לאחר הרצח של קוקס, ההוצאות הפרלמנטריות על ביטחונם האישי של חברי הפרלמנט עלו מפחות מ-0.2 ל-4.5 מיליון לירה שטרלינג בתוך שנתיים בלבד.
הפיגוע

ב-15 באוקטובר 2021, דייוויד איימס תכנן פגישה מחוזית בכנסייה המתודיסטית של בלפיירס בכביש איסטווד נורת', ליי-און-סי, שם הוא תכנן להיפגש עם חברי פרלמנט ובוחרים בסביבות 10:00 עד 13:00 בשעון קיץ בריטי. תחילה הוא נפגש עם חברי פרלמנט במדרגות הכנסייה ונכנס לתוך המבנה בשעה 12:05 על מנת לדבר עם אנשים שהקדימו להיפגש עמו. בתוך הכנסייה, בחור שהחזיק סכין נכנס לתוך מעגל האנשים ודקר אותו מספר פעמים.
המשטרה עודכנה על המקרה שניות ספורות לאחר שהתבצע, ויחידת משטרה חמושה (אנ'), כמו גם מסוקים רפואיים משטרתיים, חשו לזירה. החשוד נעצר בתוך הכנסייה לפני שנלקח, לאחר מכן הוקמה חומת משטרה. אמבולנס אווירי נחת על מגרש משחקים בסמוך לשעה 14:13 על מנת לקחת את איימס לבית החולים הקרוב. עם זאת, הצוות הרפואי החליט כי מצבו של איימס אינו יציב על מנת להטיס אותו לבית החולים הקרוב, והמשיכו לטפל בו בזירת הפיגוע. הוא מת רגעים ספורים לפני השעה 15:00.
החקירה

היחידה נגד טרור הייתה מעורבת כבר בשלבים המוקדמים של החקירה. משטרת אסקס (אנ') טענה כי "בחור בן 25 נעצר מיד לאחר שהמשטרה הגיעה לזירה בחשד לרצח באמצעות סכין שנמצאה". בסביבות שעה 18:32 ב-15 באוקטובר, משטרת אסקס הכריזה כי החקירה הועברה לשוטרים ביחידת משטרה נגד טרור. מאוחר יותר באותו היום, ה-BBC דיווחו כי גורם בממשלה טען כי החשוד הוא אזרח בריטי, ככל הנראה ממוצא סומלי.
בסביבות השעה 00:30 ב-16 באוקטובר, המשטרה הכריזה כי התקיפה נחשבת לפיגוע טרור. על פי המשטרה, היה "מניע אפשרי הקשור לאסלאם קיצוני".
תגובה

ראש הממשלה בוריס ג'ונסון חזר לסיטי של וסטמינסטר לאחר הפיגוע, שם הורדו הדגלים לחצי תורן. קבוצות פרלמנטריות שונות ופוליטיקאים בהווה ובעבר מכל הקשת הפוליטית הביעו הלם ותנחומים, וכך גם קרובי משפחתה של ג'ו קוקס ופוליטיקאים בינלאומיים. מנהיג האופוזיציה, סר קייר סטארמר, פרסם הודעה וכינה את האירוע "יום אפל ומזעזע". משמרת כבוד לזכרו של איימס התקיימה במחוז סאוות'נד וסט (המחוז של איימס) בשעה 18:00 ביום מותו. יו"ר בית הנבחרים הבריטי, סר לינדזי הויל (אנ'), הודיע כי אבטחת חברי הפרלמנט תיבחן מחדש. המפלגה השמרנית, הלייבור, הליברל-דמוקרטית והלאומית הסקוטית השעו את הקמפיין הפוליטי שלהן. השרה הראשונה של סקוטלנד, ניקולה סטורג'ן, הגדירה את האירוע כ-"נורא מעבר למילים".
ראו גם

ג'ו קוקס
דייוויד איימס