stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארדקס

| --- | --- |

Ardex, שנת 1952
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Ardex
 שנות ייצור:  1952–1955
 יחידות שיוצרו:  145
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, מנוע שתי פעימות 100 או 125 סמ"ק (יצרן המנוע: "Société Anonyme Briban (SABB)", הורכב בדגמי 4 מושבים)  1 צילינדרים, 50 סמ"ק (הורכב בדגמי 2 מושבים)
 הילוכים:  תמסורת ידנית
ארדקס (בצרפתית: Ardex) היא מכונית מיקרו מתוצרת יצרנית המכוניות מסוג "Cyclecar" ומכוניות המיקרו הצרפתית Ardex אשר יוצרה בין השנים 1952–1955.
תצורות דגמי "ארדקס"

2 נוסעים.
4 נוסעים (יוצר משנת 1953).
תצורות דגמי "ארדקס" > ארדקס

יוצרו 145 יחידות.
שם הדגם "ארדקס" היה זהה לשם היצרן "ארדקס".
מפעל היצרן מוקם בעיר נאנטר בחבל איל-דה-פראנס. את החברה ניהל "Marcel Tamine".
מכונית פתוחה לחלוטין (חלון קדמי רוחבי בלבד).
מנוע בעירה פנימית.
מנוע בנזין.
מערכת היגוי - משמאל.
תמונות

"ארדקס" שנת 1952
"ארדקס" שנת 1952
"ארדקס" שנת 1952
"ארדקס"
לוגו היצרן "ארדקס"
ראו גם

מכונית מיקרו
הערות שוליים

↑  מדריך לדגמי "ארדקס" (A brief guide to various Ardex cars (in בצרפתית)) amlgc17.fr/doctech
↑  דגמי "ארדקס" web.archive.org/web
↑  ארדקס microcarmuseum.com/tour/ardex
↑  ארדקס - תמונות blog.rollermobilclub.ch/ardex-kleinwagen-aus-frankreich
↑  George Nick Georgano (Chief editor): The Beaulieu Encyclopedia of the Automobile. Volume 1: A–F. Fitzroy Dearborn Publishers, Chicago 2001, ISBN 1-57958-293-1.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ארדקס".
אסמאעילה סאר

אסמאעילה סאר (בצרפתית: Ismaïla Sarr; נולד ב-25 בפברואר 1998 בסן-לואי שבסנגל) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת קריסטל פאלאס ובנבחרת סנגל.
קריירת מועדונים

סאר החל את הקריירה המקצוענית שלו במץ מליגת העל הצרפתית, במדיה ערך 31 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים.
ב-26 ביולי 2017 חתם סאר בסטאד רן, גם היא מליגת העל הצרפתית. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 59 הופעות ליגה והבקיע 13 שערים.
ב-8 באוגוסט 2019 חתם סאר על חוזה לחמש עונות בווטפורד מהצ'מפיונשיפ.
ב-24 ביולי 2023 חזר לצרפת וחתם באולימפיק מרסיי.
קריירה בינלאומית

ב-3 בספטמבר 2016 ערך סאר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, בניצחון 0–2 על נבחרת נמיביה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017. ב-8 בינואר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–2 על נבחרת לוב במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
תארים

הגביע הצרפתי (1): 2018/2019
גביע אפריקה לאומות (1): 2021
אסמאעיליה (מחוז)

| --- | --- |
דגל אסמאעיליהדגל אסמאעיליה

 מדינה:  מצרים מצרים
 מושל:  חמדי חמיד עות'מאן
 ערים במחוז:  7
 בירת המחוז:  אסמאעיליה 
 שטח:  5,067 קמ"ר
 גובה:  55 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  1,303,993 (28 במרץ 2017)
 קואורדינטות:  30°36′00″N 32°17′00″E﻿ / ﻿30.6°N 32.283333333333°E﻿ / 30.6; 32.283333333333 
 אזור זמן:  UTC+2
 http://www.ismailia.gov.eg
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז אסמאעיליה או מחוז אל-אסמאעיליה (בערבית מצרית: محافظة الإسماعيلية) הוא אחד ממחוזות מצרים, שבירתו היא אסמאעיליה. המחוז ממוקם בחלק הצפוני של מצרים, וממוקם סביב תעלת סואץ, בין שני מחוזותיה הנוספים של התעלה, מחוז פורט סעיד מצפון, ומחוז סואץ מדרום. שטחו של המחוז הוא כ-5,067 קילומטר רבוע.
המחוז נקרא על שמו של אסמאעיל פאשא, אשר כמשנה למלך המצרי בחסות האימפריה העות'מאנית ופיקח על מצרים בזמן בניית תעלת סואץ.
גאוגרפיה

מרבית שטחו של המחוז הוא מדברי, למעט חלקו הצפוני של המחוז. מחוז אסמאעיליה כולל בשטחו את החלק התיכון של תעלת סואץ, כולל האגמים המרים, המפרידים בין חלקה הצפוני והדרומי של תעלת סואץ.
תעלת אסמאעיליה אשר יוצאת מקהיר אל העיר אסמאעיליה על אגם תמסח, נבנתה בשנים 1863-1858 כדי לספק מים מתוקים לאלפי הפועלים של תעלת סואץ. תקופה זו של פיתוח תשתיות האזור בין העיר אסמאעיליה לעיר סואץ, הפכה שטח מסוים בתוך המדבר חסר המים, לאזור פורה יחסית מבחינת היכולת לגדל בו לגידולים חקלאיים. צפון המחוז איננו מדברי, וכמויות הגשמים שיורדות באזור זה מאפשרות גידול חקלאי ביתר קלות.
היסטוריה

תעלת אסמאעיליה המודרנית עוקבת אחר תעלת הפרעונים (אנ'), שנבנתה לראשונה על ידי הפרעה נכו השני סביב שנת 600 לפנה"ס.
המחוז זכה לתחילתה של פריחתו המודרנית באמצע המאה ה-19, סביב חפירת תעלת סואץ בשטחו. תשתיות המחוז חוזקו כדי לכלכל את הפועלים ששהו שנים רבות בשטחי המחוז, והכלכלה המקומית זכתה לרוח גבית.
החל משנת 1922 החל תהליך הדרגתי של מתן עצמאות מבריטניה למצרים. בשנת 1936 חתמו בריטניה ומצרים על ההסכם האנגלו-מצרי שהעניק הלכה למעשה עצמאות למצרים, אך הסדיר את הנוכחות הצבאית הבריטית באזור לעשרים שנה נוספות. הנוכחות הבריטית התרכזה באזור תעלת סואץ, ובין השאר מוקם בסיס בריטי ממערב לעיר אסמאעיליה.
בשנת 1951 נאבקו המצרים המקומיים בנוכחות המקומית של הבריטים, במאבק אשר זכות באתוס המקומי בגבורה. לזכר אותו מאבק, נחשב מאז ה-25 בינואר כיום הלאומי של המחוז. בהתאם להסכם האנגלו-מצרי, פינו בשנת 1956 הבריטים את הבסיס הצבאי ממערב לעיר אסמאעיליה, ובכך הסתיימה הנוכחות הבריטית הישירה במחוז.
במהלך המלחמות בין ישראל למצרים בעשורים הראשונים שלאחר הקמת מדינת ישראל, היו מספר פעמים בהם השתלט צה"ל על שטחי המחוז שנמצאים בחצי האי סיני, ביניהם העיר קנטרה. החל משנת 1974 שבו בהדרגה שטחי המחוז לשליטה מצרית.
דמוגרפיה

על פי רישומים מצריים משנת 2015, התגוררו במחוז 1,178,641 תושבים, מתוכם כ-45% ביישובים עירוניים, וכ-55% במתכונת כפרית. צפיפות המחוז נמוכה, בהשוואה למחוזות אחרים במצרים, ועומדת על 229.3 תושבים לקמ"ר.
תרבות

מחוז אסמאעיליה מארח מדי שנה את פסטיבל הסרטים הבינלאומי של אסמאעיליה, שעוסק בסרטים תיעודיים וסרטים קצרים, ומופק על ידי משרד התרבות של המחוז. המחוז מארגן עוד כמה פסטיבלים נוספים, ובנוסף מתחזק מספר מוזיאונים ואתרי תרבות נוספים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Al-Ismāʿīliyyah, Britannica
↑  Learn about Camel racing in Egypt’s Eastern Desert, Egypt Today
↑  Ismāʿīl Pasha, Britannica
1 2  Ismailia Governorate
↑  Understanding War: An Annotated Bibliography
↑  Population Estimates By Sex & Governorate 1/1/2015
↑  Ismailia Festival
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562450705171  LCCN: n85346798  MusicBrainz: bae14db3-9332-4c08-9201-f88e8432395e  VIAF: 133767735   WorldCat (עם VIAF): 133767735 
סירות באגמים המרים
תעלת סואץ בתצלום לווין
אסתר רחל קמינסקה

| --- | --- |

 לידה:  10 במרץ 1870 פורזבה, בלארוס 
 פטירה:  25 בדצמבר 1925 (בגיל 55) ורשה, פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בוורשה 
 שם לידה:  Ester Rachel Halpern 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 תקופת הפעילות:  מ-1892 
 בן או בת זוג:  אברהם יצחק קמינסקי 
 צאצאים:  רגינה קמינסקה, אידה קמינסקה, יוסף קמינסקי 
 פרופיל ב-IMDb
 
קברהּ של קמינסקה בבית הקברות היהודי הגדול בוורשה
אסתר רחל ("רוּחְל") קמינסקה (בכתיב יידי: אסתּר־רחל קאַמינסקאַ; בפולנית: Ester Rachel Kamińska;‏ 10 במרץ 1870 – 25 בדצמבר 1925), מגדולות שחקניות התיאטרון הפולני, מייסדת התיאטרון היהודי בוורשה (ביידיש: 'וואַרשאַווער יידישער קונסט-טעאַטער'). כונתה "אם התיאטרון היהודי" ו"אליאונורה דוזה היהודייה".
קורות חיים

אסתר רחל הלפרין נולדה בעיירה פורוזוב שבקרבת וולקוביסק, בתחום המושב (כיום במערב בלארוס). אביה, שמעון הלפרין, היה חזן.
לאסתר רחל ואברהם יצחק קמינסקי נולדו שלושה ילדים:
שחקנית התיאטרון והראינוע רגינה קמינסקה (1894–1913), שחקנית התיאטרון והקולנוע אידה קמינסקה (1899–1980) והמלחין וקונצרטמייסטר התזמורת הפילהרמונית הישראלית יוסף קמינסקי (1903–1972).
אסתר רחל קמינסקה נפטרה בשנת 1925, ונקברה בבית הקברות היהודי בוורשה.
על שמהּ ועל שם בתה אידה נקרא התיאטרון היהודי בוורשה, המציג מחזות משל גדולי סופרי ומחזאי היידיש, בהם שלום עליכם, י"ל פרץ, מנדלי מוכר ספרים ואברהם גולדפדן.
קריירה

הופעתהּ הראשונה הייתה בשנת 1892, בגיל 22, על במת תיאטרון "אלדוראדו" (Eldorado) בוורשה. החל מ-1893 שיחקה הלפרין בקבוצת התיאטרון של בעלהּ לעתיד, אברהם יצחק קמינסקי. בשנת 1900 ייסדו בני הזוג תיאטרון נודד, שב-1913 קבע את מושבו בוורשה, ושהיה בעל רפרטואר עשיר של מחזות מרחבי העולם. למן שנת 1914 נדדו עם התיאטרון ברחבי אירופה, הציגו על במות סנקט פטרבורג, קייב, אודסה ופריז וזכו לתהילה רבה.
ב-1924, כשנה לפני מותה הספיקה קמינסקה לשחק גם בגרסה הראשונה לסרט הקולנוע "תקיעת כף" (Ślubowanie), בה השתתפו בין השאר גם לייב קדישזון, יוסף בולוף, ואידה קמינסקה.
לקריאה נוספת

אסתר רחל קמינסקה, בריוו ['מכתבים'], וילנה: פאראלג פון ב. קלצקין, 1927. (ביידיש)
יצחק טורקוב-גרודברג, די מאמע אסתר רחל, ורשה: פארלאג "יידיש בוך", 1953. (ביידיש)
זלמן זילבערצווייג, די וועלט פון אסתר רחל קאמינסקא ['עולמהּ של רחל קמינסקה'], מקסיקו, 1969. (ביידיש) (תורגם לאנגלית)
Ida Kaminska, My Life, My Theater (ed. and translated: Curt Leviant), New York: London: 1973. (באנגלית)
בורגונדי (צבע)

| --- | --- |

 שלשת הקסא:  #800020
 ייצוג RGB:  R=128, G=0, B=32
 ייצוג HSV:  H=345, S=100, V=50
 ייצוג CMYK:  C=0, M=97, Y=100, K=50
 
בורגונדי (בצרפתית: Burgundy ; לפעמים מכונה "צבע יין" או בקיצור "יין") הוא צבע אדום עם סגלגלות המזוהה עם צבעו של יין הבורגונדי ששמו מגיע מהאזור בו הוא מגודל ומיוצר – מחוז בורגונדי במזרח צרפת.
צבע בורגונדי דומה לגוונים אחרים של אדום כהה כגון בורדו.
האזכור הראשון לשימוש בצבע היה בשנת 1881.
בתרבות

בורגונדי הוא צבע פופולרי באופנת גברים ונשים גם יחד. ברהיטים ובמצעים. לעיתים קרובות הוא משמש כמוטיב בחתונה. כל דרכוני האיחוד האירופי הם בעלי כיסוי בגוון בורגונדי. הצבע היה אחד מצבעי השפתון הפופולריים ביותר בקרב נשים בשנות ה-90 ועד תחילת שנות ה-2000. זהו גוון שפתון פופולרי עבור אנשים המשתייכים לתת התרבות הגותית.
וריאציה

| --- | --- |

 שלשת הקסא:  #9F1D35
 ייצוג RGB:  R=159, G=29, B=53
 ייצוג HSV:  H=345, S=55, V=60
 ייצוג CMYK:  C=0, M=97, Y=100, K=40
| --- | --- |

 שלשת הקסא:  #43302E
 ייצוג RGB:  R=67, G=8, B=46
 ייצוג HSV:  H=6, S=31, V=26
 ייצוג CMYK:  C=22, M=11, Y=18, K=0
וריאציה של הצבע בורגונדי היא "בורגונדי חי" (Vivid burgundy) שהיא גרסה בהירה יותר של הגוון והיא נפוצה כגוון לצביעת שיער.
בוגאטי סוג 101

| --- | --- |

בוגאטי סוג 101
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  בוגאטי
 שנות ייצור:  1951–1965
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  Bugatti Type 57 
 חברת אם:  בוגאטי-רימאק
 סיווג:  מכונית סלון-ספורט
 רוחב:  1,349 מ"מ
 משקל:  1,700 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,300 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  8 צילינדרים,  16 שסתומים, המפיק 135 כ"ס ו- 188 כ"ס ב-5,400 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  160 קמ"ש
 קשר:  Bugatti Type 57
 
בוגאטי סוג 101, קבריולה, שנת 1951
בוגאטי סוג 101, קבריולה,  שנת 1951
בוגאטי סוג 101 (באנגלית: Bugatti Type 101) היא מכונית סלון - ספורט מהודרת אשר נבנתה על ידי יצרנית רכבי היוקרה הצרפתית בוגאטי אשר יוצרה בין השנים 1951–1965.
נבנו 8 יחידות, בתצורות: סלון - 4 דלתות, (4 יחידות), דו מושבית קופה, סגורה, (2 יחידות) ודו מושבית קבריולה (רודסטר), (2 יחידות).
מתוך שמונת הדגמים אשר נבנו "בוגאטי סוג 101", נלקחו המארז והגוף מדגם ה- "Bugatti Type 57", ל -6 יחידות. המארז והגוף ל-2 היחידות הנותרות נלקחו מ-Type" 57S."
חברת בוגאטי

בוגאטי (Bugatti) היא יצרנית רכב צרפתית יוקרתית. החברה התפרסמה בכך שייצרה כמה ממכוניות הספורט המהירות ביותר בעולם. בדומה לחברות אחרות, לא הצליחה חברת בוגאטי לשרוד את תקופת מלחמת העולם השנייה ונסגרה, אך בהמשך נעשו מספר ניסיונות לחדש ייצור תחת שם זה. כיום נמצאת חברת בוגאטי תחת בעלות קבוצת פולקסווגן. מנכ"ל החברה הוא סרג'יו מרקיונה.
תמונות

בוגאטי סוג 101, קבריולט, שנת 1951
בוגאטי סוג 101, סדאן, 4 דלתות
בוגאטי סוג 101, קופה
לוגו חברת בוגאטי
בוגאטי סוג 101, שנת 1952
ראו גם

בוגאטי
בוגאטי סוג 18
בוגאטי סוג 29 ו-30
בוגאטי סוג 64
אסמאעיליה (עיר)

| --- | --- |

מבנה העירייה
 מדינה:  מצרים מצרים
 מחוז:  אסמאעיליה
 שטח:  68.8 קמ"ר
 גובה:  14 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  450,388 (1 ביולי 2023)
  ‑ צפיפות:  6,542 נפש לקמ"ר (1 ביולי 2023)
 קואורדינטות:  30°36′N 32°17′E﻿ / ﻿30.6°N 32.28°E﻿ / 30.6; 32.28
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.ismailia.gov.eg/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםאסמאעיליה(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםאסמאעיליה(למפת סיני רגילה) אל-עריש שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףאסמאעיליה(למפת סיני מוגדלת) אל-עריש שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףאסמאעיליה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אִסמאעיליה (בערבית: الإسماعيلية; תעתיק: אלאִסְמאעיליה) היא עיר בצפון-מזרח מצרים ובירת המחוז הקרוי על שמה. אסמאעיליה שוכנת על גדתה המערבית של תעלת סואץ, בערך במחצית הדרך בין פורט סעיד בצפון לבין העיר סואץ בדרום. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023 גרים באסמאעיליה 450,388 בני אדם, מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודלה במצרים ששוכנת על גדת תעלת סואץ (אחרי פורט סעיד וסואץ). סמוך לאסמאעיליה עובר נתיב השיט של תעלת סואץ באגם תמסח, אחד מן האגמים המרים. העיר משמשת כמרכז מינהלי לרשות תעלת סואץ ונמצא בה ריכוז של בניינים בסגנון קולוניאלי אשר נבנו עוד בימי הקמת תעלת סואץ על ידי הצרפתים ובימי השלטון הבריטי. רוב הבניינים המפוארים בעיר עדיין משמשים בעלי תפקידים במנהלת תעלת סואץ. בזכות שדרותיה המטופחות וגניה הציבוריים זכתה העיר לכינוי "הגן של מצרים".
העיר, אשר הוקמה במהלך תקופת שלטונו של אסמאעיל פאשא, קרויה על שמו.
באסמאעיליה שוכן מטה הארמייה השנייה של הצבא המצרי.
היסטוריה

מחקרים היסטוריים העלו כי באזור העיר אסמאעיליה הייתה התיישבות כבר מימי השליט עמר אבן אל-עאץ, אולם עיקר פריחתה של העיר החלה בימי הקמת תעלת סואץ, בשנת 1862. העיר נבנתה ליישובם של בוני תעלת סואץ ופקידיה. פרדיננד דה לספס, הוגה רעיון התעלה ומנהלה בשנות הקמתה, התגורר באסמאעיליה עד להשלמת תעלת סואץ, וביתו המפואר עדיין נשמר בעיר.
במלחמת יום הכיפורים הגיעו כוחות צה"ל עד למבואות אסמאעיליה (ראו: אירועי מלחמת יום הכיפורים).
ב-25 בדצמבר 1977 נערכה בעיר אסמאעיליה ועידת פסגה בהשתתפות ראש ממשלת ישראל מנחם בגין ונשיא מצרים אנואר סאדאת. היה זה ביקורו הראשון של ראש ממשלת ישראל במצרים, אשר בא כביקור גומלין לביקורו של נשיא מצרים בישראל, כחודש קודם לכן. ב"ועידת אסמאעיליה" הציג בגין לראשונה את קווי המתאר של ממשלת ישראל להסכם שלום עם מצרים וכן את תוכנית האוטונומיה לפלסטינים תושבי יהודה, שומרון וחבל עזה.
חינוך

באסמאעיליה שוכן הקמפוס המרכזי של אוניברסיטת תעלת סואץ אשר פתחה שעריה בשנת 1977 לתועלת תושבי אזור התעלה וחצי האי סיני. אוניברסיטת תעלת סואץ היא אחד המוסדות האקדמאיים בעלי שיעור הצמיחה המהיר ביותר במצרים ורבים מתלמידיה ממשיכים לימודיהם מחוץ למצרים. נכון לשנת 2007 רשומים באוניברסיטה כחמישים אלף סטודנטים הלומדים בעשרים פקולטות שונות. נוסף לקמפוס האוניברסיטה באסמאעיליה, לאוניברסיטה קמפוסים פעילים בערים: סואץ, פורט סעיד ואל-עריש.
תיירות

אף שתיירים מבקרים באסמאעיליה, העיר איננה מהווה מוקד ראשי לתיירות בינלאומית במצרים. ניתן להגיע לאסמאעיליה בנסיעה של כשעה וחצי מקהיר וכחמש שעות נסיעה משארם א-שייח' בדרום חצי האי סיני.
עיקר תעשיית התיירות באסמאעיליה מרוכזת על גדות אגם תמסח. במקום מלונות וכפרי נופש רבים וכן שלל פעילויות של ספורט ימי. בין מוקדי התיירות בעיר יש לציין את המרכז הימי לאימון וסימולציה בו מוכשרים לתפקידם נווטי תעלת סואץ. אזור מס' 6, בו מוצבת אנדרטה לזכרו של הרמטכ"ל המצרי, עבד אל-מונעם ריאד, אשר נהרג במלחמת ההתשה ומולה, על גדת התעלה המזרחית נכבש על ידי הצבא המצרי המעוז הישראלי הראשון במלחמת יום כיפור. גן אל-מלחה, גן ציבורי רחב ידיים ובו צמחייה מגוונת. המוזיאון האזורי של אסמאעיליה ובו ממצאים מתקופת הפרעונים והתקופה הרומאית. ניתן אף לבקר בבית פרדיננד דה לספס ברחוב מוחמד עלי באישור מיוחד מרשות תעלת סואץ. בבית מוצג הרישיון המקורי לחפירת התעלה וכן ריהוט וחפצים מקוריים של בונה התעלה דה לספס.
ספורט

לקבוצת הכדורגל של העיר, מועדון הכדורגל אל-אסמאעילי, מספר אוהדים גדול בעיר ובמחוז וכן אוהדים בערים אחרות של מצרים. מועדון הכדורגל המקומי זכה באליפות הליגה המצרית שלוש פעמים בתולדותיו (1967, 1991, 2002), פעמיים בגביע המצרי (1997, 2000) וכן בליגת האלופות האפריקאית בשנת 1969.
הערות שוליים

↑  Egypt: Governorates, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb120034128 (data)  GND: 4370186-3  LCCN: no2023055041  SUDOC: 203345770  VIAF: 133767735   WorldCat (עם VIAF): 133767735 
תחנת הרכבת של העיר
בוגאטי לה וואטור נואר

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  בוגאטי
 שנות ייצור:  2019
 יחידות שיוצרו:  1
 הרכבה:  צרפת צרפת
 חברת אם:  בוגאטי-רימאק
 סיווג:  מכונית על (הייפר-קאר)
 מרכב:  קופה בעלת שתי דלתות
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין W16 צילנדרים בנפח 8.0 ליטר עם ארבעה מגדשי טורבו המספק כ-1500 כ"ס
 הילוכים:  תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים
 מהירות מרבית:  420 קמ"ש
 צריכת דלק:  35.2 ליטר ל-100 ק"מ
 קשר:  בוגאטי שירון
 מעצב:  אֶטיֶין סָלוֹמֶה
בוגאטי לה וואטור נואר (באנגלית: Bugatti La Voiture Noire; באופן מילולי: "המכונית השחורה") היא מכונית על במרכב קופה, שיוצרה על ידי בוגאטי לציון 110 שנים להולדתו של מייסד בוגאטי, אטורה בוגאטי. היא הוצגה כמכונית קונספט ללא מנוע בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2019.
היא נמכרה לפרדיננד פיך, לשעבר נשיא קבוצת פולקסווגן, הידוע באוסף המכוניות המיוחדות שלו, בתמורה ל-12.5 מיליון דולר. גרסה סופית הוצגה ב-3 ביוני 2021.
היסטוריה

היא עוצבה על ידי אֶטיֶין סָלוֹמֶה, בהשראת בוגאטי שירון, וכוללת תכונות עיצוב רבות של בוגאטי סוג 57 SC אטלנטיק, אשר נבנתה בין השנים 1936 ל-1938.
היא הוצגה ללא מנוע כמכונית קונספט בז'נבה ב-2019, וביוני 2021 הוצגה הגרסת הייצור.
מפרט טכני

היא כוללת מנוע בנזין בנפח 8.0 ליטר עם ארבעה מגדשי טורבו המספקים 1,500 כ"ס (1,100 קילוואט) ומומנט מרבי של 163.2 קג"מ. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 2.4 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 420 קמ"ש (260 מייל לשעה).
גלריה

לה וואטור נואר בתערוכת ז'נבה בשנת 2019
שישה אגזוזים
לה וואטור נואר בתצוגה
הערות שוליים

↑  Bugatti La Voiture Noire Debuts: Most Expensive New Car Ever, באתר מוטור 1, ‏05 במרץ 2019
↑  אלדד מנורי, בוגאטי La Voiture Noire נמכרה תמורת 12.5 מיליון דולר, באתר פורטל הרכב גיר, ‏06 במרץ 2019
↑  Bugatti La Voiture Noire Final Version: This Is The $13.4M Hypercar, באתר מוטור 1, ‏03 ביוני 2021
↑  Bugatti Designer Tells Us About Creating La Voiture Noire, באתר מוטור 1, ‏13 במרץ 2019
↑  Bugatti: We Need 2.5 Years To Finish And Deliver La Voiture Noire, באתר מוטור 1, ‏22 במרץ 2019
אראפהו

| --- | --- |

 אוכלוסייה
 5000
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 ארצות הברית ארצות הברית   (קולורדו,אוקלהומה,ויומינג ונברסקה)
 שפות
 אראפהו ואנגלית
 דת
 מסורות דתיות שבטיות נצרות
 קבוצות אתניות קשורות
 שאיין
שבט האראפהו הוא שבט אינדיאנים שמוצאו במישורים של מזרח קולורדו וויומינג. בעלי בריתם של האראפהו היו לרוב השאיין ולעיתים גם הסו.
מאז 1850 השבט מפוצל לשני תתי שבטים: האראפהו הצפוניים והאראפהו הדרומיים.  החל משנת 1878 'האראפהו הצפוניים' חיים יחד עם שבט 'השושון המזרחיים' בשמורת 'Wind River' (נהר הרוחות) שבויומינג. זוהי השמורה השביעית בגודלה בארצות הברית. 'האראפהו הדרומיים' חיים יחד עם 'השאיין הדרומיים' באוקלהומה. הם מוכרים על ידי הממשלה כשבט אחד שנקרא 'שבטי השאיין והאראפהו'.
כמו שבטים רבים אחרים שעברו מהמזרח, הארפאהו הפכו לנוודים, והיו תלויים בציד התאו. הם אגרו גם מזון מן הצומח וסחרו במוצרי תאו עבור תירס, שעועית, דלעת ומוצרים מתוצרת אירופה. שותפי המסחר העיקריים שלהם היו שבטי מנדן ואריקארה.
חמישה מלוחמי השבט השתתפו בקרב המפורסם בליטל ביגהורן. מחקרים מודרניים העלו את הסברה שהם לא תכננו להילחם יחד עם שבטי הלקוטה והשאיין בצבא ארצות הברית אלא שהם נקלעו לכוח האינדיאני במקרה. ע"פ תאוריה זו האינדיאנים חשדו בהם שהם סיירים של צבא ארצות הברית ועמדו להוציאם להורג, ורק התערבות של אחד המנהיגים האינדיאנים הצילה אותם ממות.
ראו גם

קרב ליטל ביגהורן
מערכת בלק הילס
הערות שוליים

↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA, Arapaho people
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294843105171  LCCN: sh85006422  MusicBrainz: 066c98c9-e0a5-497a-88cd-f1af5beb519f  NARA: 10638257  NKC: ph721482 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בורגול

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  grain, חיטה, אוכל נוחות 
 
בורגול בחנות מזון טורקית בגרמניה
בורגול מבושל. הצבע האדום הוא תוצאה של תבלינים וירקות שהוספו לתבשיל.
בּוּרְגוּל (מערבית: بُرْغُل, תעתיק מדויק: בֻרְעֻ'ל; בעברית מקראית: רִיפוֹת) הוא מוצר מזון ים-תיכוני העשוי מגרגרי חיטה מבושלת, שיובשה ונגרסה.
השם העברי המקורי לבורגול הוא "ריפות", כנזכר בספר שמואל: ”וַתִּקַּח הָאִשָּׁה וַתִּפְרֹשׂ אֶת הַמָּסָךְ עַל פְּנֵי הַבְּאֵר וַתִּשְׁטַח עָלָיו הָרִפוֹת וְלֹא נוֹדַע דָּבָר” (שמואל ב יז יט).
מאכלים נפוצים העשויים מבורגול הם קובה מטוגנת (נבלוסיה), סוג של מג'דרה - בורגול מבושל עם עדשים ושמן וסלט הטאבולה הנעשה מבורגול מושרה ומרוכך בליווי ירקות ועשבי תיבול.
בורגול טחון דק נקרא גם גרישה או ג'ריש.
| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 קלוריות:  83 קק"ל
 חלבונים:  3.1 ג'
 פחמימות:  18.6 (מתוכם סוכר: 0.1) ג'
 שומן:  0.24 ג'
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין B3:  1 מ"ג
 סידן:  10 מ"ג
 מגנזיום:  32 מ"ג
 אשלגן:  68 מ"ג
 נתרן:  5 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  4.5 ג'
 מקור: משרד החקלאות האמריקני
בהלכה

בפסח הבורגול נחשב חמץ, כיוון שעבר בישול במים.
רבים מהפוסקים סבורים שאין איסור בישולי עכו"ם בבורגול, ולכן גופי כשרות רבים אינם מצריכים השגחה צמודה על בורגול המיובא מחו"ל.
ברכתו של הבורגול היא מזונות, כיוון שהוא נחשב לתבשיל. הברכה האחרונה שיש לברך עליו היא 'על המחיה'.
הערות שוליים

↑  הרב יוסף קארו, שו"ת אבקת רוכל סימן ל' סבור שאין איסור בכך מכיוון שתהליך הייבוש מבטל את איסור בישול הגוי. בשו"ת יביע אומר חלק י' סימן ז', סבור שהחיטה נאכלת גם ללא הבישול, ולכן אין בה איסור בישולי גויים.
↑  הרב אליעזר מלמד, פניני הלכה - ספר ברכות, באתר פניני הלכה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292391805171  GND: 4456875-7  LCCN: sh85017925 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בוגאטי דיבו

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  בוגאטי
 שנות ייצור:  2018–2021
 יחידות שיוצרו:  הייצור הוגבל ל-40 יחידות
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל אחריו:  בוגאטי בולייד
 חברת אם:  בוגאטי-רימאק
 סיווג:  מכונית-על
 מרכב:  קופה עם שתי דלתות
 אורך:  4,640 מ"מ
 רוחב:  2,038 מ"מ
 גובה:  1,212 מ"מ
 משקל:  1,960 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,711 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין W16 צילנדרים עם ארבעה מגדשי טורבו בנפח 8.0 ליטרים המספק כ-1,500 כוחות סוס ב-6,700 סיבובים לדקה ומומנט מרבי של 163 קילוגרם-מטר
 הילוכים:  תיבת הילוכים רובוטית בעלת שבעה הילוכים
 מהירות מרבית:  380 קמ"ש
 צריכת דלק:  22.5 ליטר ל-100 ק"מ
 קשר:  בוגאטי צ'נטודיאצ'י, בוגאטי שירון
בוגאטי דִיבוֹ (באנגלית: Bugatti Divo) היא מכונית-על במרכב קופה, שיוצרה על ידי בוגאטי בייצור מוגבל (40 יחידות) בין השנים 2018 ל-2021. היא הוצגה באוגוסט 2018 ב-מונטריי, קליפורניה, ארצות הברית. יוצרו כ-40 יחידות במחיר של 5,800,000 אירו ליחידה.
הדיבו קרויה על שם נהג המרוצים אלברט דיבו (אנ') אשר זכה פעמיים בשנים 1928 ו-1929 במרוץ המכוניות טראגה פרוליו (אנ') בדגם בוגאטי טייפ 35 (אנ').
ב-22 ביולי 2021 הודיעה בוגאטי כי הדגם האחרון נמסר ללקוח האחרון, ובכך הסתיים רשמית הייצור של הרכב.
מפרט טכני

הדיבו כוללת מנוע בנזין W16 צילנדרים עם ארבעה מגדשי טורבו בנפח 8.0 ליטרים המספק כ-1,500 כוחות סוס ב-6,700 סיבובים לדקה ומומנט מרבי של 163 קילוגרמים. תיבת הילוכים רובוטית בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 2.4 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 380 קילומטרים לשעה.
משקלה הופחת ב-35 ק"ג מהשירון.
גלריה

מבט לפגוש הקדמי
מבט לפגוש האחורי
מבט לצד
מבט לפנים הרכב
נהג המירוצים אלברט דיבו במרוץ המכוניות טראגה פרוליו בדגם בוגאטי טייפ 35
הערות שוליים

↑  אלדד מנורי, נחשפה בוגאטי דיבו הקיצונית, באתר פורטל הרכב גיר, ‏27 באוגוסט 2018
↑  בוגאטי Divo נחשפת - שירון מכוונת מסלול במחיר של 5.8 מיליון דולר, באתר קארטיוב, ‏25 באוגוסט 2018
↑  "בוגאטי דיוו" motorauthority.com/news/1117614_watch-bugatti-reveal-the-divo-hypercar-live-here
↑  BUGATTI DIVO – FINAL MODEL DELIVERED TO CUSTOMER IN EUROPE, באתר בוגאטי, ‏22 ביולי 2021
ארטיקולציה

דוגמאות לארטיקולציות.
משמאל לימין: סטקטו, סטקטיסימו, מרקאטו, טעם וטנוטו
ארטיקולציות מלגאטו לסטקטיסימו
אַרְטִיקוּלַצְיָה במוזיקה מתייחסת לטכניקת ביצוע, כפי שהיא באה לביטוי במשך צליל בודד או בין צלילים אחדים. הוראות ארטיקולציה ניתנות על ידי המלחין, אך כל נגן או מנצח מפרש אותן בדרכו הוא, ומשפיע בכך על גוני המוזיקה ואופיה.
סוגי ארטיקולציות

יש סוגים רבים של ארטיקולציה, ולכל אחד מהם השפעה שונה על אופן ביצוע הצליל. בכתב תווים מופיעים סימוני ארטיקולציה, הכוללים קשת מיזוג, סימון פראזה, סטקטו, סטקטיסימו, הטעמה (אקצנט), ספורצאנדו, רינפורצאנדו ולגאטו. סימן שונה, הממוקם מעל או מתחת לתו (לפי מיקומו בחמשה) מייצג כל ארטיקולציה. אופן ביצוע הארטיקולציות השונות נתון לבחירת המבצע ותלוי גם באופי היצירה ובתקופתה, וכן באופי הכלי. פיציקטו (פריטה באצבע על המיתרים) שונה מהותית מנגינה "קול לניו" (col legno) – משיכת הקשת על המיתרים, והוא ייחודי לכלי מיתר בלבד. לגאטו בכלי קשת יישמע אחרת מלגאטו בפסנתר או בכלי נשיפה מעץ וממתכת, ואותו דבר נכון לגבי סטאקטו.