stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטון פאן

| --- | --- |

אנטון פאן בתחריט מתקופתו
 לידה:  1796 סליבן,  (בולגריה העות'מאנית), חלק מרומליה,  האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  3 בנובמבר 1854 (בגיל 58 בערך) בוקרשט, נסיכות ולאכיה 
 שם לידה:  Antonie Pantoleon-Petroveanu 
 מדינה:  ולאכיה (הארץ הרומנית)
 
אנטון פאן, בשמו המלא אנטונן פנטולאון פטרוב, נודע בוולאכיה כאנטוניֶה פנטולאון פטרוביאנו (ברומנית: Anton Pann, ‏Antonie Pantoleon Petroveanu;‏ 1790 סליבן - 2 בנובמבר 1854 בוקרשט). אנטון פאן היה מלחין, זמר כנסייה, מוזיקולוג, סופר ומשורר רומני יליד בולגריה (אז חלק מרומליה באימפריה העות'מאנית). לפי השערות רבות - פאן ממוצא צועני.
הוא נודע גם כמדפיס, מתרגם ומורה. לאנטון פאן מיוחס לחן ההמנון הרומני "התעורר, רומני!" (מילים:אנדריי מורשנו). האיש התפרסם גם בעריכת פולקלור, לרבות אסופות סיפורים, פתגמים ואימרות עממיים, חיבור מילון וספרי לימוד. ספרו הידוע ביותר הוא Povestea vorbei ("סיפור הדיבור").
בקרב הציבור הצועני ברומניה אנטון פאן נחשב לאחד האישים הבולטים בתולדותיה.
ג'ורג'ה בריאזול הגדיר את פאן "הפולקלוריסט הרומני הראשון".
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

אנטון פאן נולד כאנטון פנטולאון פטרוב בערך בשנים 1794–1798 בסליבן, אז ראיה טורקית ברומליה, באימפריה העות'מאנית בדרום-מזרח בולגריה של ימינו. היישוב שוכן על גדות הנהר טונג'ה, במדרון הדרומי של הרי הבלקן.
לפי עדויות אחדות, אמו תומאידה הייתה ממוצא יווני, בעוד אביו פנטולאון פטרוב, היה בולגרי. ידוע כי האב היה חרש נחושת מייצר דלאים, מה שמחזק את ההשערות על מוצאו הצועני, משבט קלדראש שעסק במלאכה זו.
הנחה זו מקובלת על מספר מחברים רומנים, כמו מירצ'ה בוניה.
היו שטענו (למשל, גאורגה אדמסקו וג'ורג'ה קלינסקו) כי ייתכן כי מוצא האב היה "ארומני, בולגרי או רומני.
אנטון פאן היה הצעיר מבין שלושת הבנים של פטרוב ואשתו וכשגדל אימץ כשם משפחה את קיצור שמו הפרטי של אביו:פאן. אנטון התייתם מאביו בילדותו.
אחרי לימודים בבית הספר העממי בסליבן, משפחת פטרוב נמלטה מביתה בימי המלחמה העות'מאנית-רוסית בשנים 1806–1812 והתיישבה בקישינב, בבסרביה שעברה בתום מלחמה זו מחזקת נסיכות מולדובה לאימפריה הרוסית. אנטון היה לנער מקהלה בכנסייה רוסית. שני אחיו נהרגו בתקריות על יד בראילה בעת היותם מתנדבים בצבא הרוסי.
בשנים 1812-1810 אנטון עבר עם אמו לבוקרשט, בירת ולאכיה והוא בילה בה את רוב חייו.
הוא הועסק תחילה כשמש של כנסיית אולאר ושל כנסיית הקדושים ("ספינצילור"). בהמשך נכנס תחת חסותו של המוזיקאי היווני דיוניסיוס פוטינוס מוראיטיס וב-1816 הורשה ללמוד בבית ספר למוזיקה כנסייתית מיסודו של פטרו אפאסיו. המיטרופוליט של בוקרשט, דיוניסיה לופו, הבחין בכישוריו וקיבל אותו למשרת מתרגם מוזיקה ליטורגית מסלאבית כנסייתית עתיקה לרומנית.
הסופר יון גיקה סיפר שפאן למד גם בתיכון סאבה הקדוש (ספנטול סאבה) בבוקרשט, אך לפרט זה אין עדות ממקור אחר.
בשנת 1820 התחתן פאן עם אישה בשם זמפירה אזגוריאן, הראשון בסדרה של קשרים זוגיים לא מוצלחים.
ביוגרפיה > חייו הבוגרים ופעילותו

כשבשנת 1821 בוקרשט נכבשה על ידי צבא המורדים של טודור ולדימירסקו פאן נמלט לטרנסילבניה, לעיר בראשוב, אז באימפריה האוסטרית ועבד שם כקנטור בכנסייה הרומנית ניקולאיה הקדוש בשקיי בראשובולוי. עם הפליטים בבראשוב נמנו עוד דמויות חשובות כמו המוזיקאי הכנסייתי מקאריה היירומונאך והנסיך בארבו שטירביי.
אנטון פאן הגיע בשנת 1827 לעיר רמניקו ולצ'ה, בה עבד כמורה בסמינר לכמרים אורתודוקדסים ובמקביל הירצה על המוזיקה הקדושה בפני הנזירות של המנזר "מתוך עץ" (Dintr-un Lemn). פרצה שערורייה כשפאן ניצל את מעמדו כדי לפתות את אניקה, אחייניתה בת 16 של אם המנזר.
אחרי שביקש לשווא את ידה מהאפוטרופסים שלה, הוא ברח יחד איתה לשקיי. שם התיידד עם הסופר יואן ברק, שאותו הכיר כנראה מקודם, וקיבל ממנו שיעורים במשקל השירים. לפי מקורות אחדים ערך גם טיול לבודה, בירת הונגריה. לדעת טודור ויאנו שחקר את חייו ויצירתו של פאן, הסופרים יואן ברק וואסילה ארון שנודעו בעיבודיהם לשירים אפיים עממית נתנו לפאן השראה לפתח קריירה ספרותית.
בשובו ב-1828 לרמניקו ולצ'ה סולק שם מן ההוראה וחזר לבוקרשט כקנטור בבית ספר בפודול מוגושואיי. למשך עשור כתב פאן סדרה של ספרים בתחום המוזיקה והספרות, לרבות ה"דוקסאסטאר החדש" (Noul Doxastar), ספר למוזיקה כנסייתית, עיבוד וגרסה מחודשת לפי זו של דיוניסיוס פוטינוס מוראיטיס, שכללה את מכלול קטעי המוזיקה הכנסייתית, עם ראשית דבר פרי עטו. לפי עדותו כתיבתו ופרסומו של הספר דרש מאמץ פיננסי רב שכמעט הביא אותו לפשיטת רגל.
בשנת 1837 הוא התגרש מאניקה, שילדה לו בן בשם גאורגיצה, ובת בשם טינקה, והתחתן בשנת 1840 בפעם השלישית והאחרונה עם אישה בשם קטינקה (אקטרינה). שלוש נשותיו שרדו את מותו. בנו מנישואיו לזמפירה, לזר, הפך לכומר אורתודוקסי.
בשנים 1851-1842 בתמיכת המיטרופוליט נאופיט, התמנה פאן למורה למוזיקה בסמינר הראשי לכמרים בבוקרשט. בו זמנית עבד כזמר בכנסייה הלבנה בבוקרשט. באותן השנים חבר פאן ללאוטארים שהופיעו באופן קבוע במסיבות תוססות בגבנים ובפרדסים על גבעת המיטרופוליה.
פאן היה אספן נלהב של מוזיקה קלאסית עות'מאנית ומוזיקה צוענית שהיוו את עיקר הרפרטואר של הצוענים החל מתקופת שלטון הפנרים והדפיס כמה משירי המנלה הראשונים - השיר של אולטיצה.
כמומחה במוזיקה הכנסייתית, דבק פאן במסורת ההמנונים הביזנטים והסיר בדרך כלל את המודוצליות ממקור מזרח תיכוני. הוא נמנה עם הראשונים בדורו שהשתמש בתווים המודרניים ובציונים האיטלקית של המקצב.
בשנת 1843 הקים פאן בית דפוס בתוך כנסיית אולטן והוציא בו לאור ספרים מאת מחברים בני זמנו וסדרה ארוכה של אלמנכים.
גם מפעל זה דרש ממנו הוצאות רבות ונאלץ להסתמך על התרומות.
לפי בקשתו של המיטרופוליט נאופיט, הוא התחיל גם תרגומם של טקגסטים דתיים רבים.
ספר הלימוד המקיף והחדשני שחיבר בתחום המוזיקה הכנסייתית _ היסוד התאורטי והשימושי של המוזיקה הכנסייתית או הדקדוק של המנגינה" (Bazul teoretic şi practic al muzicii bisericeşti) זכה באישורו הרשמי של המיטרופוליט, היה לספר הלימוד בסמינר הכמרים של המיטרופוליה בבוקרשט אחרי שנת 1845 ושימש כדגם לספרים דומים בעתיד. בית הדפוס של פאן התחיל למכור גם עותקים זולים של הרומנים הפופולריים כגון רומן אלכסנדר, אלף לילה ולילה, טיל אוילנשפיגל וסיפורה של גנובפה מברבנט.
במרץ 1847 פרסם פאן כרוניקה על הדליקה הגדולה בבוקרשט. בעת אסון זה בית הדפוס שלו ניזוק קשות והוא הצליח בקושי להציל את מכבשי הדפוס. הוא חידש את פעילותו רק ב-1849 כשהעביר את העסק לבית בבעלות קטנקה פאן ברחוב טאורולוי.
ביוגרפיה > שנות חייו האחרונות

בשנת 1848 פרסם פאן מילון למלים וביטויים בשפות רומנית, רוסית וטורקית עות'מאנית. יותר מאוחר באותה שנה התלהב פאן מרוח התנועה הליברלית המהפכנית של אביב העמים בוולאכיה שבאה לידי ביטוי במחאות נגד שלטון הנסיך גאורגה ביבסקו.
הוא השתתף באספות עממיות בערים קראיובה ורמניקו ולצ'ה. ב-1849 נפל אנטון פאן למשכב וניסח את הגרסה הראשונה לצוואתו בחרוזים ("Adiata"), שבה ביקש להיקבר אחרי מותו במנזר ויפוראטה (Viforâta), בה קיווה שאלמנתו קטניקה תישאר כנזירה. הוא כתב גם אפיטף לעצמו:
Aici s-a mutat cu jale/ În cel
mai din urmă an/ Cel ce în cărţile sale/ Se subscrie Anton Pann./ Acum mâna-i
încetează,/ Ce la scris mereu şedea,/ Nopţi întregi numai lucrează/ La lumină cărţi
să dea/ Împlinindu-şi datoria/ Şi talantul ne-ngropând/ Şi-a făcut călătoria/ Dând
altor în lume rând”
לכאן עבר בעצב רב/בשנה האחרונה/זה שחתם את ספריו/אנטון פאן , כך הוא נודע./ידו לכתוב חדלה/זה שלילות טרח/להביא לאור בלי מנוחה/ספרים ואלמנך/.את מלוא חובתו מילא/ואת המטבע לא הטמין/יצא אל המסע/והשאיר תורו  לאחרים
אחרי סדרה של יצירות סטיריות הוא אסף סיפורים מצחיקים ומחכימים על דמותו האגדית של נסרדין הוג'ה, ברומנית "נסטרטין הוג'ה", לפי מקורות מן הפולקלור הטורקי והמוסלמי. הספר פורסם ב-1853.
בסתיו 1854 חלה פאן שוב בטיפוס ובזיהום נשימתי במהלך ביקור ברמניקו ולצ'ה והלך לעולמו זמן קצר אחרי שובו לביתו בבוקרשט. הוא הובא לקבורה בכנסיית לוקאץ' בעיר, על אף שבצוואתו האחרונה מאוגוסט 1854 ביקש שיקברו אותו במנזר רוזיאורה. סבורים שלא מילאו בקשה זו בגלל קשיי הובלה.
אלמנתו קטינקה התחתנה שוב אחרי מותו.
בשנות ה-1900 המוקדמות הוקם בכנסיית לוקאץ' אנדרטה לזכרו, בתרומת האיגוד הכללי של זמרי הכנסייה, בראשות יון פופסקו-פאסריה.
מורשתו

אנטון פאן קידם את הזמרה בשפה הרומנית בתקופה שבה האליטה העדיפה את היוונית ואת הצרפתית. הוא רשם מספר גדול של שירים בעזרת תווים פסלטיים של המוזיקה הכנסייתית, התאים לשירה הכנסייתית טקסטים ברומנית, ביצע לצורך זה פישוטים ועיבודים. על ידי הדפסת השירים תרם להפצתם בקרב העם. היה מורה לדור שלם של מבצעי מוזיקה כנסייתית ברומנית.
השפעת המוזיקה בסגנון מזרחי יוונית-טורקית נשמרה חלקית בשיריו, במיוחד על ידי השימוש התדיר של ה"סקונדה המוגדלת" והכרומטיזציה המזרחית.
לאנטון פאן מיוחס לחן ההמנון הלאומי הנוכחי של רומניה, "התעורר, רומני!".
תלמידו ושותפו, גאורגה אוצ'נסקו, היה זה שהתאים את הלחן למילות השיר של המשורר הרומני הטרנסילבני אנדריי מורשאנו
מעורבותו האישית של פאן ביצירת הלחן לכאורה לא אושרה לגמרי על ידי מקורות.
לפי אחת העדויות, השתמש אוצ'נסקו ברומנסה (ברומנית - רומנצה) שהלחין פאן בשנת 1839 בהשראת שיר של המשורר גריגורה אלכסנדרסקו והפך לשיר הסמנטימנטלי "מחיק אמי" (Din sânul maicii mele). נטען כי המנגינה פורסמה באחד מקבצי ה"מאנלות" של פאן. מחקר אתנוגרפי של דימיטריה גוסטי אישר שאותה המנגינה הייתה זהה לזו של שיר עם המושר על ידי טורקים מדרום דוברוג'ה בשנות ה-1930
המשורר הלאומי של רומניה, מיכאי אמינסקו בפתיחת שירו "האפיגונים" (1870) עושה סקירה בחרוזים של התפתחות הספרות הרומנית המוקדמת השפעת הזרם הרומנטי. לצד שמות של סופרים כמו דימיטריה קנטמיר, דימיטריה ציקינדיאל, וסילה קרלובה, ינקיצה וקרסקו, אלכסנדרו סיחליאנו, יון הליאדה רדולסקו, צ'זאר בוליאק ואחרים, הזכיר גם את פאן, כ"בנו של פפליה", הגבור השנון של הספרות העממית והחמיא לו בהשוואה "חכם כמו פתגם".
בין שתי מלחמות העולם יצירתו של פאן נתנה השראה לאמנותו השירית המודרניסטית של יון בארבו
שירו של יון בארבו Nastratin Hogea la Isarlâk' (נסטרטין הוג'ה באיסרליק) השתמש בגבור הראשי של פאן כדי ליצור אפקט טרגי, על ידי תיאור הקרבה עצמית אלימה של נסטרטין בניגוד להקשר הרגיל, הקומי, שבו נהוג להציג את תעלוליו. ג. קלינסקו
ציין "בליל של ליצנות ורצינות" האופיינית לאנטון פאן ניתנת להבחנה גם ביצירות המשורר טודור ארגזי, כהמשך למורשתו של פאן.
יצירות ספרותיות

1834 - Îndreptătorul beţivilor (מדריך לתיקון השיכורים)
1834 - Hristoitia sau Şcoala moralului (יחריסטואיטיה או בית הספר למוסר)
(תרגום מגרסה ביוונית של ספרו של ארסמוס מרוטרדם -“De civilitate morum puerilium”.
1837 - Noul Erotocrit ("הארוטוקריטוס החדש)
Marş de primăvară ("שיר לכת אביבי")
1834 - Memorialul focului mare ("תזכיר הדליקה הגדולה")
Culegere de proverburi sau Povestea vorbei ("אוסף פתגמים או סיפור הדיבור)
Adiata אדיאטה ("צוואה")
Înţeleptul Archir şi nepotul său Anadam ("ארקיר החכם ונכדו אנאדם")
O şezătoare la ţară sau Călătoria lui Moş Albu ("מסיבת מספרים בכפר או מסעו של דוד אלבו")
Cântătorul beţiei. Care cuprinde numele beţivilor şi toate faptele care decurg din beţie ("משורר השכרות. כולל שמות השיכורים וכל המעשים הנובעים משכרות") *Triumful beţiei sau Diata ce o lasă un beţiv pocăit fiului său
(ניצחון השכרות או הצוואה שהשאיר שיכור חוזר בתשובה לבנו)
Năzdrăvăniile lui Nastratin Hogea ("עלילות נסטסטין הוג'ה")
Poveşti şi angdote versificate ("סיפורים וקוריוזים בחרוזים ")
De la lume adunate şi iarăşi la lume date ("סיפורים לקוחים מן עולם ומוחזרים לעולם ")
אוספי שירי עם ואחרים

Versuri musiceşti ce să cântă la Naşterea Mântuitorului nostru Iisus Hristos şi în alte
Sărbători ale anului (חרוזים מוזיקליים המושרים ביום הולדת מושיענו ישו המשיח ובחגים אחרים של השנה)
1821, Culegere de cântece de stea - 1830 (אוסף שירי כוכב)
1831 -  .Poezii deosebite sau cântece de lume.Din care unele sunt culese de alţii, iar altele originale (שירים שונים או שירים ארציים. מהם שלוקטו על ידי אחרים, מהם מקוריים) - חלקם עם לחן מקורי מאת אנטון פאן, כמה לחנים לקוחים מאופרטות של אלכסנדרו פלכטנמאכר, לחני עם
(Cântecul Jianului, Cântecul tunsului, Sub poală de codru verde etc)
1852-1850 - Spitalul amorului sau Cântătorul dorului ("בית חולים לאהבה או זמַר הערגה)
(6 חוברות הכוללות 176 שירי אהבה) כולל שירי שמחה "המוניים", כנראה של לאוטארים, רומנצות - "שירי חברה", שירים מזרחיים יווניים-טורקיים (לדוגמה Vai de ceas, ce zi, ce jale), שירים בימתיים - בעיקר מאופרטות וודווילים מאת פלכטנמאכר, שירים ממערב- מעובדים
ספרי לימוד

Bazul teoretic şi practic al muzicii bisericeşti sau Gramatica melodică (" "היסוד התאורטי והשימושי של המוזיקה הכנסייתית או הדקדוק המלודי)
Dialog în trei limbi, ruseşte, româneşte şi turceşte
(דו-שיח בשלוש שפות:רוסית, רומנית וטורקית)"
Mică gramatică muzicală teoretică şi practică ("ספר קטן לדקדוק מוזיקלי תאורטי ושימוש")
הנצחה

בכנסיית לוקאץ' הוקמה אנדרטה לזכר המוזיקאי והסופר
בעיר רמניקו ולצ'ה הוקם מוזיאון על חייו ויצירתו של פאן
1990 - תיאטרון ציבורי בעיר רמניקו ולצ'ה נשוא את שמו
ברומניה הוקם הרכב למוזיקה עתיקה בשם "Anton Pann Ensemble"
דמותו במדיה האומנותית

1929 - סרג'יו דן ורומולוס דיאנו - Viaţa minunată a lui Anton Pann "החיים הנפלאים של אנטון פאן"
1945 - לוצ'יאן בלאגה חיבר מחזה בשלוש מערכות הקרוי "אנטון פאן" הממוקד בתקופה שבה שהה האמן בשקיי, בבראשוב.
1961 - אופרטת "אנטון פאן" מאת המלחין רומני אלפרד מנדלזון, על לברית מאת יון רומאן וראדו אלבלה
לקריאה נוספת

Pr. dr. Zaharia Matei, Profesorul, protopsaltul şi compozitorul Anton Pann, Editura Basilica, 2014
Zeno Vancea Creația muzicală românească, Sec.XIX-XX. Editura muzicală, București 1968
הערות שוליים

↑  Raisa Radu2008
↑  Garabet Ibrăileanu Spiritul critic
↑  George CălinescuIstoria literaturii române. Compendiu, Editura Minerva, București, 1983: "Anton Pann", ע' 95-91
1 2 3 4  G.Călinescu
1 2 3  T.Vianu
↑  G.Adamescu
↑  A.Oișteanu
1 2  Z.Vancea ע' 80
1 2  Valer Rus באתר המוזיאון מורשאנו
↑  Mihai Eminescu
↑  T.Vianu "Scriitori români", Vol III, Minerva, București 1971 ע' 421-419
↑  G.Călinescu  Istoria literaturii române.Compendiu 1983 ע' 95-91
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373098805171  PLWABN: 9810701597805606  BIBSYS: 90574823  BNE: XX1360298  BnF: cb12032021h (data)  GND: 119509024  ISNI: 0000 0000 8375 8079  LCCN: n84186354  MusicBrainz: f5a4d800-ae58-42c5-9288-d6b63a6ff63f  NKC: jx20101020012  NLG: 168978  NTA: 070881863  SUDOC: 028495888  VIAF: 41855696   WorldCat (עם VIAF): 41855696 
הטאראף של לאוטארים צוענים רומנים בראשות אוק-אלב, בציור מאת קרול פופ דה סטמארי, 1860
ספר הלימוד של אנטון פאן "היסוד התאורטי של המוזיקה הכנסייתית או הדקדוק של המנגינה". העותק הכתוב והמודפס בבוקרשט בשנת 1845 ברומנית בכתב קירילי, נמצא בספריית המנזר סטברופולאוס בבוקרשט
אנטון פאן, בציור משנות ה-1850
בול שהנפיק הדואר הרומני בשנת 1955 לזכר אנטון פאן
הבית המוזיאוני אנטון פאן בעיר רמניקו ולצ'ה
רצח יפים ויינשטיין

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |
 תאריך:  30 בנובמבר 2009
 מקום:  נצרת עלית
 סוג:  פיגוע דקירה
 נשק:  סכין
 הרוגים:  1
 חטופים:  1
 מבצע:  ערבים-ישראלים מנצרת
 מספר מפגעים:  3
 מניע:  לאומני
 
רצח יפים ויינשטיין היה פיגוע טרור שבוצע על ידי טרוריסטים אסלאמיים ב-30 בנובמבר 2009.
הרצח

יפים ויינשטיין, נהג מונית ישראלי בן 54 מנצרת עלית, נחטף, נדקר למוות ונשדד על ידי חמושים מוסלמים המזוהים עם ארגון הטרור אל-קאעידה, לאחר שהמתנקשים הזמינו פיצה באמצעות שירות המוניות מפיצריה בנצרת עלית.
לאחר הרצח

גופתו של ויינשטיין נתגלתה על ידי עוברי אורח, והמשטרה פתחה בחקירה. בעקבות הרצח נעצרו שמונה חשודים בנצרת במהלך 2010, במבצע משולב של משטרת ישראל והשב"כ, שחשפו תא טרור, שנוצר בהשראת אל-קאעידה ונאומי אוסאמה בן לאדן.
בשנת 2010 נעצרו אחמד אחמד (21), ר'אלב רנים (26) והיידר זיאדנה (22) באשמת הרצח. כל השלושה היו מנצרת. השלושה פעלו במסגרת תא טרור שכלל שבעה גברים. אחמד ורנים ניסו לפני הרצח לטוס לסומליה, במטרה לעבור אימונים במחנה של אל-קאעידה. על מנת לעשות זאת טסו אחמד ורנים בתחילה לאדיס אבבה בירת אתיופיה ומשם לקניה, שם הם נעצרו וגורשו לישראל. בתשובה לשאלה האם הוא מונע משנאה לנוצרים וליהודים השיב אחמד: "יחי אוסאמה בן לאדן".
הערות שוליים

↑  אחיקם משה-דוד, חשד לרצח של נהג מונית ליד כפר החורש, באתר nrg‏, 30 בנובמבר 2009
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
מפלגת מימד

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  יהודה עמיטל, מיכאל מלכיאור
 תקופת הפעילות:  1988–הווה (כ־36 שנים) 
 אפיון:  מפלגת מרכז-שמאל
 אידאולוגיות:  סוציאל-דמוקרטיה, ציונות דתית, שתי מדינות לשני עמים
 כנסות:  15 - 17
 ממשלות:  26, 28, 29, 30, 31*  *הייתה חברה בקואליציה; העבודה חברתה לסיעה המשותפת עבודה-מימד יוצגה בממשלה
 אותיות:  מי, ה
 שיא כוחה:  2 מנדטים (כנסות 15, 16)*  *בשתי הכנסות נוסף מנדט בעת כהונת הכנסת 
 נוצרה מתוך:  נוצרה כמפלגה עצמאית
 התמזגה לתוך:  ישראל אחת, ולאחר מכן עבודה-מימד, בהמשך עם התנועה הירוקה והתפרקה
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-שמאל
 meimad.org.il
 
מפלגת מימד הייתה תנועה רעיונית ומפלגת מרכז-שמאל ציונית, שהוקמה בשנת 1988 על ידי הרב יהודה עמיטל. שם המפלגה, מימד, הוא ראשי תיבות של "מדינה יהודית, מדינה דמוקרטית". ברוב שנות קיומה הוגדרה המפלגה כמפלגה ציונית דתית, אך בהמשך היא פעלה כמפלגה כלל-יהודית ציונית הפונה לקהל מגוון הרואה בזהות היהודית את המרכיב המרכזי לבניית חברה ומדינה.
מימד התמודדה לראשונה בבחירות לכנסת ה-12 בשנת 1988 אך לא עברה את אחוז החסימה, בשנת 1999 התמודדה בבחירות בפעם השנייה כחלק מרשימת "ישראל אחת" בראשות מפלגת העבודה, ונציגה הרב מיכאל מלכיאור היה לחבר הכנסת הראשון מטעם מימד. לאחר הבחירות לכנסת ה-15, הרב מלכיאור התמנה לשר לענייני חברה ותפוצות והמשיך לכהן בכנסת עד הכנסת ה-18, אז רצה מימד לכנסת ברשימה משותפת עם התנועה הירוקה, ולא עברה את אחוז החסימה.
אידאולוגיה

המפלגה האמינה בשמירת צביונה היהודי-דמוקרטי של החברה, על בסיס המקורות והזיכרון היהודי, באופן המשלב דתיים וחילונים כאחד. על פי מצעה פעלה מימד "לבניית חברה המושתתת על ערכי המוסר היהודי, גיבוש מדיניות ציבורית בנושא תרבות יהודית, העמקת לימודי היהדות במערכת החינוך ומתן דגש על עיסוק בנושאים חברתיים". עם זאת, המפלגה שללה פסיקת הלכה בסוגיות פוליטיות וסברה שיש להעמיק את החינוך לערכים דמוקרטיים. כמו כן, המפלגה פעלה להענקת שוויון זכויות מלא למיעוטים בחברה הישראלית.
מימד סברה שיש להניח תשתית חדשה ליחסי דת ומדינה בישראל. המפלגה גיבשה הסכמות בנושאי דת ומדינה עם קבוצות שונות באוכלוסייה, תוך אמונה שקיים צורך בסטטוס קוו חדש בנושאי אישות, שבת, קבורה ועוד.
בניגוד למרבית החברה הציונית-דתית, מימד לא תפסה את ההיאחזות בארץ ישראל השלמה כערך עליון. המפלגה ראתה את הרדיפה אחר שלום כערך יהודי ותמכה בהמשך התהליך המדיני, במטרה להגיע להסדר של שתי מדינות לשני עמים.
במהלך השנים מימד פעלה בתחומי יחסי דתיים-חילונים, יחסי יהודים-ערבים, חינוך, רווחה וסביבה.
היסטוריה > רקע להקמתה

תנועת מימד נוסדה בשנת 1988 על ידי הרב יהודה עמיטל, ראש ישיבת הר עציון, וקבוצת חברים, במטרה לחדש את פני הציונות הדתית ולהוות תחליף לגישה שיצרה זהות בין תורת ישראל ובין דעות ימניות במישור המדיני והדתי.
מספר שנים לפני הקמת התנועה, לאחר הטבח במחנות הפליטים סברה ושתילה, הרב עמיטל דרש הקמת ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת אירועי הטבח. הוא יצא בתקיפות נגד הכניסה לביירות ומלחמת לבנון הראשונה וציין שבין העם והארץ, הוא מעדיף את העם. בנאום הבהרה בישיבת הר עציון על הצהרות פוליטיות אלו, הדגיש כי "נדלקו אצלי לאחרונה כמה נורות אדומות שהצביעו על הסכנה שבתפיסות האידאולוגיות שהשתרשו בחלק מן הציבור הדתי מנאמני ארץ ישראל". יש הרואים באמירות אלה את הבסיס להקמת מימד.
היסטוריה > בין תנועה למפלגה

מימד התמודדה לראשונה בבחירות לכנסת ה-12 בשנת 1988. הרב עמיטל עמד בראש הרשימה, שנקראה "מימד – מחנה המרכז הדתי". המפלגה נחלה אכזבה בבחירות ולא עברה את אחוז החסימה, כשהיא זוכה בשישה-עשר אלף ושבע מאות קולות (אחוז החסימה עמד אז מעל לעשרים ושניים אלף).
לאחר מכן המשיכה מימד את פעילותה כתנועה רעיונית. ד"ר יוסי בן-גל שימש כמנכ"ל התנועה בין השנים 1992–1996. בשנים אלו התפתחה 'מימד' כתנועה רעיונית שקיימה ימי-עיון וכנסים, פרסמה מאמרים בעיתונות וראשיה הופיעו בתקשורת. כתב העת 'מימד' סקר פעולות שונות והיווה בימה לרעיונות התנועה. מזכירות התנועה הייתה בקשר רציף עם ראש הממשלה יצחק רבין, שר החוץ שמעון פרס, השר יוסי ביילין ואחרים בניסיון לקדם את 'תוכנית הגושים'. התוכנית נועדה להוות מתווה להסכמים הנוגעים לשטחי יהודה ושומרון ונמצאה לה אוזן קשבת במשרד רוה"מ.
רצח ראש הממשלה יצחק רבין בנובמבר 1995 היווה נקודת מפנה בתולדות התנועה. מחנה הציונות הדתית עבר זעזוע בעקבות השתייכותו של רוצח ראש הממשלה יגאל עמיר למגזר זה. ארבעה ימים לאחר הרצח, התקיים בירושלים כינוס של הציונות הדתית לחשבון נפש. דבריו של הרב עמיטל בכנס היו חריגים בכך שלא התמקדו בהגנה על החברה הדתית אלא עסקו בתופעות שהוליכו לדעתו לרצח. לדבריו, "יש לעצור את תופעת הדה-לגיטימציה של דעות שונות בציונות הדתית. ישנם ויכוחים עמוקים בתוך מחננו – על סולם הערכים ביחס שבין עם ישראל, תורת ישראל וארץ ישראל". לאחר הרצח, התמנה הרב עמיטל לשר בלי תיק בממשלתו של שמעון פרס, מתוך מטרה לגשר על המתיחות בין דתיים לחילוניים. ד"ר יוסי בן-גל מונה לנהל את משרד השר במשרד ראש הממשלה. המשרד פעל למיתון המתחים בין דתיים וחילוניים שגאו באותה העת, לקידום העיסוק בזהות היהודית באמצעי התקשורת ובפרט בערוצי הטלוויזיה ולהעמקת הקשרים עם יהדות התפוצות.
בסוף 1995 הרב מיכאל מלכיאור, הרב הראשי של הקהילה היהודית בנורווגיה, התמנה ליו"ר מזכירות מימד ואחראי על תחום הפעילות החינוכית והחברתית. הרב מלכיאור הפך למנהיג הבולט במימד והדגיש את תפקיד המפלגה בגישור בין דתיים לבין חילונים.
בשנת 1999 מפלגת מימד התמודדה בבחירות בפעם השנייה, לכנסת ה-15, בריצה משותפת עם מפלגת העבודה ומפלגת גשר, ברשימה בשם "ישראל אחת". נציגי מימד, הרב מלכיאור, הרב יהודה גלעד ויונינה פלנברג, מוקמו במקומות ה-17, 33 ו-38 ברשימה המשותפת. הרשימה זכתה ל-26 מנדטים והרב מלכיאור הפך לחבר הכנסת הראשון מטעם מימד. במהלך הבחירות המפלגה השתמשה בסיסמה "אחים הולכים ביחד", שליוותה אותה גם בהמשך.
מיד לאחר הבחירות התקיימה ועידת יסוד המפלגה בבנייני האומה בירושלים, במטרה לבחור מוסדות קבע לקביעת דרכה של מימד במישור הפוליטי. פרופ' אביעזר רביצקי נבחר לכהן כיו"ר המועצה והרב יהודה עמיטל נבחר לכהן כיו"ר המפלגה. בדברים שאמר הרב יהודה עמיטל בישיבת הר עציון באותה תקופה הוא פירט את הערכים אליהם החברה הדתית צריכה לשאוף, לדעתו, במישור הפוליטי: "אם רוצים אנחנו לקרב את הגאולה השלמה, אנו חייבים להקפיד יותר על ערכים מוסריים בחיי הפרט והכלל. צמצום פערים חברתיים, דאגה לחלשים בחברה, מלחמה בעוני, וגם יחס הוגן לנוכרים שחיים עימנו". גישה זו הפכה לעיקר המצע של מימד בבחירות ובמהלך פעילותה הפרלמנטרית.
היסטוריה > התקופה בכנסת

לאחר הבחירות לכנסת ה-15, הרב מלכיאור התמנה לשר לענייני חברה ותפוצות וכיהן בתפקיד עד לבחירות האישיות לראשות הממשלה בשנת 2001. בנוסף פעל הרב מלכיאור כיו"ר ועדת השרים לגיור וחבר בוועדות שרים (ועדת שרים לענייני חקיקה ועוד כ-10 ועדות שרים נוספות).
בעקבות המשא ומתן המדיני שניהל ראש הממשלה אהוד ברק בקיץ 2000 עם הפלסטינים בקמפ דייוויד, פרשה מפלגת גשר מישראל אחת והרשימה החליפה את שמה ל"העבודה-מימד". בעקבות כוונתו של ברק לקדם רפורמה שמטרתה הפרדת דת ומדינה איימה גם מימד בפרישה מהממשלה, בטענה כי מדובר בהפרה בוטה של ההסכם בין העבודה למימד בנושאי דת ומדינה. לאחר הבחירות האישיות לראשות הממשלה ב-2001, בהן נבחר אריאל שרון לראשות הממשלה, התמנה הרב מלכיאור לסגן שר החוץ בממשלת האחדות הלאומית. ב-5 ביוני 2002 פרש חבר הכנסת מקסים לוי, חבר סיעת גשר, מהכנסת ובמקומו נכנס הרב יהודה גלעד. בכנסת היה גלעד חבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט ובוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
לקראת הבחירות לכנסת ה-16 פרצה מחלוקת בין חברי המפלגה בנוגע להמשך הברית עם מפלגת העבודה. הרב מלכיאור הצליח להעביר במועצת המפלגה החלטה על המשך ההליכה עם מפלגת העבודה, ברוב של 74 מול 24 ונמנע אחד, מה שהביא לפרישה של מספר חברי הנהלה מהאגף הניצי במפלגה ובראשם הרב יהודה גלעד. הפורשים טענו כי הליכה משותפת עם העבודה, במיוחד לאור ועידת קמפ דייוויד, לא מאפשרת יצירת אלטרנטיבה ציונית-דתית למפד"ל. כמו כן, הם הביעו רצון להתברג במרכז המפה הפוליטית ולא בשמאל. מנגד, תומכי השותפות טענו כי יש חובה מוסרית לפעול במסגרת שיתוף והידברות ואסור שהציונות הדתית תהיה מזוהה כולה עם הימין המדיני. במסגרת ההסכם עם מפלגת העבודה, הרב מלכיאור מוקם במקום ה-10 ברשימה וטובה אילן, מוותיקות הקיבוץ הדתי, במקום ה-27. הרשימה בראשות עמרם מצנע זכתה ל-19 מנדטים.
בכנסת ה-16 הרב מלכיאור התמנה ליו"ר ועדה לזכויות הילד. בנוסף עמד בראש השדולה לאיכות הסביבה ובראש השדולה לדו-קיום יהודי-ערבי. עם כניסתה של מפלגת העבודה לממשלת שרון ב-2005 מונה הרב מלכיאור לסגן שרת החינוך, התרבות והספורט, אך כיהן בתפקיד חודשים ספורים בלבד. לאחר מכן מונה לסגן השר לענייני חברה ותפוצות במשרד ראש הממשלה, בעקבות התפטרותו של נתן שרנסקי. זמן קצר לפני הבחירות לכנסת ה-17 נכנסה גם טובה אילן לכנסת בעקבות פרישת קבוצה של חברי מפלגת העבודה למפלגת קדימה.
בבחירות לכנסת ה-17 המשיכה המפלגה את השותפות עם מפלגת העבודה. במסגרת ההסכם, הרב מלכיאור מוקם במקום ה-10 ברשימה ועופר גלנץ במקום ה-33. הרשימה בראשות עמיר פרץ זכתה ב-19 מנדטים. לאחר הבחירות הרב מלכיאור התמנה ליו"ר ועדת החינוך התרבות והספורט.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 השותפות בין מימד לבין מפלגת העבודה פורקה והשר עמי אילון הצטרף למימד, במטרה לחבור לגופים נוספים לקראת הבחירות, אך זמן קצר לאחר מכן פרש מהחיים הפוליטיים. לבסוף מימד רצה לכנסת ברשימה משותפת עם התנועה הירוקה, בראשות הרב מלכיאור. הרשימה נותרה מחוץ לכנסת, אף על פי שזכתה למעל עשרים ושמונה אלף קולות - מספר הקולות הרב ביותר מבין המפלגות שלא עברו את אחוז החסימה. מאז בחירות אלו לא התמודדה המפלגה בבחירות לכנסת.
ב-2019, לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הסביר הרב מלכיאור למה לא תתמודד המפלגה לכנסת ואמר כי העלאת אחוז החסימה תגרום בסבירות גבוהה לאיבוד קולות, וכי "מימד הייתה המפלגה הדתית הראשונה שהגיעה למסקנה שאנו לא זקוקים יותר למפלגות דתיות סקטוריאליות".