stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הערכת ביצוע
אתגרים בתהליך ההערכה

האתגר המרכזי בתהליך ההערכה הוא המיקוד בנושא המצוי בליבת ההערכה, מתוך ההבחנה הנפוצה בין תשומות, פעילויות, תפוקות או תוצאות. הדעה הרווחת היא שתהליך הערכה מוצלח אמור להיות ממוקד בבחינת התפוקות והתוצאות, הבוחנות את השאלה האם המיזם השיג את מטרותיו - קרי - האם המיזם נוהל באופן אפקטיבי. עם זאת, הערכת היבטים אלו היא קשה ולעיתים בלתי אפשרית. כך, למשל, לא מעט מיזמים חברתיים נרחבים מבקשים לחולל שינוי חברתי או תרבותי שניתן לבחון רק במבט של טווחי זמן ארוכים, וקשה עד בלתי אפשרי למדוד את הצלחתו. זאת, הן בשל חוסר יכולת להפריד בין השפעת הגורמים השונים על המציאות הנבחנת והן בשל היעדר מדדים ברורים ונרחבים בעזרתם ניתן לדגום ואת השינוי. במצבים אלו, ההערכה תתמקד, לפחות בשלבים הראשונים, בבחינת הפעילויות והתפוקות הישירות מפעילויות אלו, ומטרת ההערכה תהיה מידת היעילות בתהליך הביצוע. במקרה אחר, למשל - מיזם חברתי ממוקד (לדוגמה - חלוקת מצרכים), ניתן לבחון במדויק את היחס שבין ההשקעה לבין הביצוע.
על גבי שאלות יסוד אלו, מתווספים אתגרים מצביים נוספים דוגמת לחצי זמן לא–מציאותיים מצד גורמי מימון ציבוריים ופרטיים להיצירת הערכה מבוססת נתונים, היעדר מיקוד בתהליך איסוף המידע המייצר הצפה של נתונים, ונטייה ליצירת הערכה טקסית שלא ברור כיצד תסייע להמשך ניהול המיזם.
עליית מרכזיות ההערכה במגזר השלישי

בעשורים האחרונים ניכרת עלייה רבתי בחשיבות ההערכה במערכת היחסים שבין המגזר השלישי והפילנתרופיה בישראל, בראש ובראשונה בשל שינויים שהתרחשו בזירת הפילנתרופיה היהודית-אמריקנית, תחת הכותרת של פילנתרופיה מבוססת תפוקות. על רקע זה, ניתן לראות את צמיחתם של עמותות וחברות המסייעות לנהל תהליכים אלו, ואת הדרישה הגוברת מצד עמותות להציג נתונים אודות היעילות והאפקטיביות שלהם בתהליכי העבודה כתנאי להמשך תמיכה כלכלית בעתיד.
מודלים להערכה בארגונים > המודל הלוגי להערכת ביצועים בארגונים

מודל לתכנון ולהערכת ביצוע לאור התכנון בארגונים, בין היתר במגזר הציבורי בתחום השירותים החברתיים ובמגזר השלישי, הוא המודל הלוגי (מאנגלית logic model). המודל הלוגי הוא כלי עבודה בצורת תבנית ויזואלית שמסייע לנסח, לחשוף ולהציג את תאוריית השינוי (theory of change) של התוכנית. הוא מציג את רכיבי תוכנית ההתערבות ואת הקשרים ביניהם, ולאורו ניתן למדוד את מידת ההצלחה של מיזמים. המודל הלוגי יכול לשמש לייצוג תוכנית התערבות החל מרמת הלקוח הבודד, דרך היחידה הארגונית ועד לאוכלוסיית הלקוחות.
זהו כלי דינמי הנתון לשינויים ולעדכונים בעקבות מידע חדש, תובנות חדשות, התפתחויות בתאוריית השינוי, שינויים חברתיים, התפתחות במגמות מקצועיות ועוד. חשוב לחזור למודל הלוגי מדי פעם בפעם, גם לאחר שהושלמה הכנתו הראשונית, ולבחון האם נדרשים שינויים ועדכונים. יש מגוון רחב של גרסאות למודל הלוגי. ראה שתיים מהן בתרשימים.
מטרת שרטוט המודל הלוגי היא לייצר קשר ניהולי ברור בין ההשקעה במיזם, הפעולות שננקטות במיזם, והתוצאות שפעולות אלו אמורות להשיג. על ידי הערכה לאור המודל הלוגי ניתן לקבוע האם ההשקעה נושאת את הפירות המבוקשים ולאור זאת לתכנן את המשך הפעולות. המודל הלוגי הבנוי על פי שיטת החשיבה התוצאתית מאפשר לבצע מדידת תוצאות שיטתית אשר יכולה לעונות על השאלות: האם, באיזו מידה ועבור מי הושגו השינויים שבמוקד תהליך ההתערבות.
עם זאת, קיימת ביקורת על המודל המציג את הניהול כתהליך ליניארי ולוגי, בזמן שהשגת תוצאות משמעתיות, בייחוד במגזר החברתי, מתרחשת באופנים מורכבים המצריכים שילוב כוחות של גורמים שונים, והנעה מתמדת של התהליכים (לעומת הגאנט הסדור שהמודל מבקש ליצור).
ראו גם

למידה מבוססת פרויקטים
הערות שוליים

1 2  מדידה והערכה במגזר השלישי בישראל, יד הנדיב, אוקטובר 2010, עמודים 9–10
↑  Pual Berst, A Decade of Outcome-Oriented Philanthropy, Stanford Social Innovation Review, 2012
↑  טל כהנא, בניית מודל לוגי לתוכנית/פרויקט, באתר שיתופים
1 2 3 4  ד"ר טל ארזי ורינת נמר פורסטנברג, המדריך האינטגרטיבי לחשיבה תוצאתית, באתר מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל, ‏2020
↑  טל כהנא, בניית מודל לוגי לתוכנית/פרויקט, באתר שיתופים
↑  טל כהנא, בניית מודל לוגי לתוכנית/פרויקט, באתר שיתופים
| מנהל עסקים |
| --- | --- | --- |
| תחומים | ניהול • מימון • שיווק • חשבונאות • התנהגות ארגונית • אסטרטגיה עסקית • מערכות מידע • יזמות • לוגיסטיקה • חקר ביצועים • קבלת החלטות |  |
| מושגים כלליים | ניהול סיכונים • אסטרטגיה תפעולית • ייעוץ אסטרטגי • SWOT • קרן הון סיכון • תוכנית עסקית • נתח שוק • משאבי אנוש • יועץ עסקי • דירקטוריון • מנכ"ל |  |
| אישים בולטים | פיטר דרוקר • הנרי מינצברג • פרדריק טיילור • ויליאם שארפ • הנרי פורד • מילטון פרידמן • מייקל פורטר |  |
| מוסדות לימוד ומחקר בולטים | הרווארד • וורטון • סטנפורד •  MIT • קלוג • דיוק (פיוקווא) • INSEAD • בית הספר לעסקים של לונדון |  |
| שיטות מחקר | אתנוגרפיה • מחקר איכותני  • מחקר כמותי  • ניתוח אירוע • ניתוח נתוני ארכיון • ניתוח תוכן |  |
המודל הלוגי לתכנון והערכה בארגונים
מודל לוגי בחשיבה תוצאתית
הפועל פתח תקווה (כדורמים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  1963
 אולם ביתי:  בריכת גבעת השלושה
 כינוי:  Sharks (הכרישים)
 ליגה:  הליגה הלאומית בכדורמים
 נשיא:  משה בוגין
 מנכ"ל:  אמיר ששון
 מאמן:  משה יעקובי
הפועל פתח תקווה הוא מועדון כדורמים שנוסד בשנת 1963 על ידי יוסף גומבוש.
היסטוריה

הפעילות של המועדון החלה בבריכת "הפועל" העירונית, שהייתה בריכה עונתית, בסמוך למגרש הכדורגל הישן של פתח תקווה, בתחילת הדרך הייתה ליגה קצרה ששוחקה בחודשי הקיץ.
בשנת 1972 התאחד יוסף גומבוש עם משה בוגין מנהל קבוצת הכדורמים ברמות השבים, ביחד הקימו את הקבוצה החדשה של הפועל רמות השבים/פתח תקווה.
בתחילת שנות התשעים עברה פעילות המועדון לקאנטרי של קיבוץ גבעת השלושה, שנקרא על שם חגי רוט, שחקן בכיר של המועדון וחבר קיבוץ שנפטר.
החל משנות השבעים השקיע היו"ר בוגין את מיטב מירצו בקידום המועדון וטיפוח הילדים והנוער ומאז קבוצות הנוער והילדים בפתח תקווה מגיעות בכל שנה למקומות גבוהים בליגה, עם נציגים רבים בנבחרות ישראל השונות.
המועדון כיום

כיום מועדון הכדורמים של הפועל פתח תקווה מכיל 680 שחקנים ושחקניות מגילאי 8 ועד בוגרים ובוגרות, ושותף פעיל בכל הקטגוריות של איגוד הכדורמים הישראלי. 
בטורניר ה"תקווה האולימפית" אשר נערך בסנטש, הונגריה בשנת 2006 לקבוצות נערים (עד גיל 16) זכה המועדון בטורניר היוקרתי כאשר התגבר על קבוצות שונות מגרמניה, ארצות הברית, איטליה, דרום אפריקה, הונגריה ועוד.
בעונת 2007/08 לקחה קבוצת הנוער עד 18 של המועדון דאבל היסטורי (אליפות וגביע המדינה) יחד עם המאמן משה יעקובי.
בשנת 2018/19 זכתה קבוצת הנוער 14 בדאבל היסטורי.
קבוצת הנשים של המועדון

בשלהי שנות התשעים הקימו היו"ר בוגין בצוותא עם מיקו גילת את קבוצת הנשים של המועדון. הקבוצה זכתה מאז בשתי אליפויות המדינה ובשני גביעי המדינה. כמחזיקת גביע המדינה, זכתה להיות קבוצת הנשים הראשונה של מדינת ישראל שהשתתפה בגביע אירופה למחזיקות גביע שהתקיים באתונה בפברואר 2005.
במהלך 2018 נבחרו שחקניות מקרב קבוצות ליגת בנות ה-14 לפרויקט המשותף לאיגוד הכדורמים, משרד הספורט, הוועד האולימפי ואתנה ומכונה בשם (הלא רשמי) "פריז 2024". במסגרת המיזם הוקמה לראשונה נבחרת ישראל לנערות עד גיל 15 שהשתתפה ביולי 2019 באליפות אירופה בקירישי שברוסיה, טורניר אליו הוזמנו 13 הנבחרות המובילות ביבשת. השתתפותה הראשונה של הנבחרת בטורניר זה, הניבה את המקום ה-9 באליפות. שחקניות הפועל פתח תקווה בנבחרת היו: תהל לוי (קפטנית נערות ה-15 בהפועל פתח תקווה), אווה בורדה, שחר רוקח, עדן פדוסייב, נועה ברעם ונועה מרקובסקי.
הפילהרמונית של וינה

| --- | --- |


המוזיקפריין: משכנה הקבוע של התזמורת
 תאריך ייסוד:  1843 (יוליאני) 
 מייסד:  אוטו ניקולאי
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מיקום:  וינה, אוסטריה
 אולם קונצרטים:  מוזיקפריין, וינה
 חברת תקליטים:  דויטשה גרמופון 
 פרסים:  פרס המוזיקה ע״ש הרברט פון קאראיין, פרס בירגיט נילסון, Classic Brit Awards 
 wienerphilharmoniker.at
 
הפילהרמונית של וינה (בגרמנית: Wiener Philharmoniker) היא התזמורת הנודעת ביותר באוסטריה וכאחד ההרכבים הנחשבים ביותר בעולם. משכנה הקבוע הוא ה"מוזיקפריין" המפורסם. נגני התזמורת נבחרים מתוך תזמורת האופרה של וינה.
כמו כן, ידועה הפילהרמונית בשל קונצרט השנה החדשה שלה.
היסטוריה

תולדות התזמורת ראשיתן בשנת 1842, כשאוטו ניקולאי יצר מה שכינה "אקדמיה פילהרמונית"; הייתה זו תזמורת עצמאית לחלוטין, שקיבלה את כל החלטותיה בהצבעה דמוקרטית של כל חבריה. עקרונות אלה ממשיכים לשרת את התזמורת עד היום.
כשניקולאי עזב את וינה בשנת 1847, הייתה התזמורת קרובה להתפרקות, ופעילותה לא הייתה רבה ביותר עד 1860, כשקרל אקרט הצטרף כמנצח. הוא נתן סדרה של ארבעה קונצרטים למנויים, ומאז נמשך רצף הקונצרטים של התזמורת ללא הפסקה.
התזמורת משכה אליה כמה מנצחים מפורסמים וידועי שם במיוחד.
משנת 1875 עד 1882 היה הנס ריכטר המנצח הראשי, והתזמורת ניגנה בביצועי בכורה את הסימפוניות השנייה והשלישית של ברהמס.
גוסטב מאהלר החזיק במשרה זו מ-1898 עד 1901, ובניצוחו ניגנה התזמורת בפעם הראשונה מחוץ לגבולות אוסטריה (בפריז). המנצחים הבאים היו פליקס ויינגרטנר (1908–1927), וילהלם פורטוונגלר (1927–1930) וקלמנס קראוס (1930–1933).
מאז 1933 אין לתזמורת מנצח ראשי אחד, אלא מספר מנצחים אורחים. בין אלה מספר ניכר מן המנצחים הנודעים ביותר בעולם, כולל ריכרד שטראוס, קרל בהם, הרברט פון קאראיין, גאורג שולטי, אריך קלייבר, קרלוס קלייבר, ליאונרד ברנשטיין וקלאודיו אבאדו.
מאז השנה האזרחית החדשה של 1941, התזמורת נותנת קונצרט המוקדש בקביעות למוזיקה של משפחת שטראוס, בעיקר יוהאן שטראוס הבן. זהו קונצרט השנה החדשה המפורסם של וינה.
חילוקי דעות בנושאי אפליה מינית וגזעית

אף כי קיימת הסכמה כללית באשר להיות התזמורת בין הטובות בעולם, לא פסחה עליה ביקורת מסוימת, משום שעד שנת 1997 לא איפשרה לנשים להתקבל לתזמורת כחברות קבועות (נשים ניגנו אמנם בשורותיה, אך לא כחברות לכל דבר). בשנת 1997 התקבלה האישה הראשונה, הנבלאית אנה ללקס, כחברה אחרי שניגנה עם התזמורת כ"לא-חברה" במשך יותר מעשרים שנה; אחרי שללקס פרשה לגמלאות, נבלנית אחרת בשם שרלוט בלצרייט תפסה את מקומה כחברה הנשית היחידה בתזמורת. זאת ועוד, שום אישה לא ניצחה על התזמורת עד שנת 2005, אז המנצחת האוסטרלית סימון יאנג הייתה הראשונה לעשות זאת.
נוסף לכך, היסטורית, התזמורת לא קיבלה חברים, שניכרת בהם השתייכות למיעוטים אתניים. בשנת 2001 התקבל כנר אסייתי-למחצה כחבר.
כמה אנשים הקשורים בארגון היו מטרה לביקורת על שאמרו, כי חשוב לקיים את האחידות האתנית של התזמורת (דהיינו, אירופאים לבנים) כדי לשמור על רמות נגינה גבוהות. הכנר היהודי פריץ קרייזלר נדחה כאשר פנה להתקבל לקבוצת הקשתנים, וגוסטב מאהלר היהודי אמנם המיר את דתו לקתוליות שנה לפני שהתמנה למנצח, אבל החזיק במשרה ארבע עונות בסך הכל.
בשנת 1970 כתב אוטו שטראסר, יושב ראש לשעבר של הפילהרמונית של וינה, בספר זכרונותיו:
”אני סבור, שאין זה נאות, שהנבחנים נדרשים לנגן מאחורי פרגוד; נוהג שנקבע אחרי מלחמת העולם השנייה כדי להבטיח שיפוט אובייקטיבי. לחמתי נגד מנהג זה ולא הרפיתי, בייחוד אחרי שהתמניתי ליושב ראש הפילהרמונית, משום שאני משוכנע, שאין להפריד את האמן מישותו, מדמותו, שכדי לשפוט אדם במלוא אישיותו צריך לא רק לשמוע, אלא גם לראות אותו. [...] אפילו סיטואציה מגוחכת שהתרחשה לאחר פרישתי לא הצליחה לשנות את המצב. אחד הפונים, שעלה בנגינתו במבחן הקבלה על כל האחרים, התגלה, כאשר הוסט הפרגוד, כיפני. חבר השופטים ההמום לא אישר את קבלתו, משום שקלסתרו לא עלה בקנה אחד עם ה"פיציקטו-פולקה" של קונצרט השנה החדשה.”
בראיון רדיו, ששודר ב-1996 אמר החלילן הראשון בפילהרמונית של וינה:
”מן ההתחלה דיברנו על התכונות הוינאיות המיוחדות, על הדרך שבה עושים כאן מוזיקה. האופן שבו עושים כאן מוזיקה איננו מתבטא רק ביכולת טכנית, אלא גם במשהו הקשור במידה רבה עם הנפש. הנפש איננה מרשה לעצמה להיפרד מן השורשים התרבותיים, שיש לנו כאן במרכז אירופה. היא גם איננה מרשה לעצמה להיפרד מן ההשתייכות המינית. על כן, מי שחושב, שהעולם צריך לתפקד על פי כמה כללי מכסות, ברור שמפריע לו שאנו קבוצה של נגנים לבנים ממין זכר, שמבצעים אך ורק מוזיקה של מלחינים לבנים ממין זכר. זו היא הפרעה גזענית וסקסיסטית. אני מאמין, שכך צריך להציג זאת. כאשר מבססים שוויוניות שטחית, מאבדים משהו חשוב מאוד. משום כך אני משוכנע שכדאי וראוי להשלים עם ההפרעה הגזענית והסקסיסטית הזאת, משום שתוצר של הבנה שטחית של זכויות אדם לא היה יכול להשיג אותן אמות מידה.”
בשנת 2003 אמר חבר תזמורת בריאיון לכתב עת:
”גם שלוש נשים הן יותר מדי. כאשר נגיע לעשרים אחוז, התזמורת תיהרס. עשינו טעות גדולה ונתחרט עליה מרות.”
התזמורת סירבה לקיים מבחני קבלה עיוורים לחלוטין, שבהם הנבחנים מנגנים מאחורי פרגוד, כך שאיכותם עומדת לשיפוט אובייקטיבי, חופשי מדעות קדומות הנוגעות למין או לגזע. רוב התזמורות החשובות נוקטות בשיטה זו של מבחני קבלה עיוורים.
מאז שלהי שנות ה-90' של המאה העשרים נשמעות מחאות בעלות תוקף נגד המנטליות המפלה של התזמורת, הן מצד יחידים והן מכיוון הברית הבינלאומית של נשים במוזיקה.
מנצחים > מנצחים ראשיים

אוטו ניקולאי (1842 - 1848)
קרל אקרט (1854 - 1857)
אוטו דסוף (1860 - 1875)
וילהלם יאהן (1882 - 1883)
הנס ריכטר (1883 - 1898)
גוסטב מאהלר (1898 - 1901), שניצח על התזמורת במסעה הראשון מחוץ לאוסטריה, ביריד העולמי של 1900 בפריז.
יוזף הלמסברגר הבן (1901 - 1903)
פליקס ויינגרטנר (1908 - 1927)
וילהלם פורטוונגלר (1927 - 1930)
קלמנס קראוס (1929 - 1933)
מנצחים > מנצחים אורחים

ברונו ולטר (1933 - 1938)
קרל בהם (1954 - 1956 ו-1971 - 1981)
הרברט פון קאראיין (1956 - 1964)
קלאודיו אבאדו (1971 -1982)
לורין מאזל (1982 - 1987)
מטבע הפילהרמונית של וינה
הפילהרמונית של וינה בתקופת מאהלר
הפלינטסטונס

| --- | --- |

 מבוסס על:  משפחת קדמוני 
 בימוי:  בריאן לבנט 
 הופק בידי:  ברוס כהן 
 תסריט:  סטיבן א. דה-סוזה 
 עריכה:  קנט ביידה 
 מדבבים:  מל בלאנק (Dino) 
 מוזיקה:  דייוויד ניומן 
 צילום:  דין קונדי 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האנה-ברברה, סרטי יוניברסל, אמבלין אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, סרטי יוניברסל 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 במאי 1994 
 משך הקרנה:  87 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט פנטזיה, סרט חבר'ה, סרט מונפש למחצה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   flintstones
 סרט הבא:  הפלינטסטונס בוויוה רוק וגאס 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפלינטסטונס (באנגלית: The Flintstones) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1994 בבימויו של בריאן לבנט. הסרט הוא עיבוד לייב אקשן לסדרת הטלוויזיה המונפשת "משפחת קדמוני" של חברת ההפקות האנה-ברברה. בסרט מככבים ג'ון גודמן כפרד פלינטסטון, ריק מוראניס כבארני ראבל, אליזבת פרקינס כווילמה פלינטסטון, ורוזי אודונל כבטי ראבל.
הסרט, שצולם בקליפורניה, יצא לאקרנים ב-27 במאי 1994, וגרף קרוב ל-342 מיליון דולרים ברחבי העולם, בעוד שהוא הופק בתקציב של 46 מיליון דולר. למרות זאת הביקורות היו גרועות, והסרט זכה בפרס פטל הזהב על השחקנית הגרועה ביותר (רוזי אודונל) והתסריט הגרוע ביותר.
לסרט יצא בשנת 2000 פריקוול בשם "הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאס".
תקציר העלילה

פרד פלינטסטון (ג'ון גודמן), עובד מחצבה, מקבל באופן בלתי צפוי קידום משמעותי במקום העבודה והופך לסגן המנהל של החברה. אף על פי כן, המשכורת הגבוהה של פרד גורמת לבעיות רבות ביחסים שלו עם אשתו וילמה, ועם חברו בארני. בהמשך מתגלה שהוא קודם על ידי המנהל הערמומי קליף ונדרקייב (קייל מקלכלן) ומזכירתו שרון סטון (האלי ברי) על מנת שהם יוכלו להפליל את פרד בגניבת כספים מהחברה, אותו הם גנבו בפועל מהחברה. בעקבות כך וילמה, בארני ובטי חייבים לחשוף את האמת על מנת לטהר את שמו של פרד, ולסכל את התוכנית של הנבלים.
צוות השחקנים הראשי

ג'ון גודמן – פרד פלינטסטון
אליזבת פרקינס – ווילמה פלינטסטון
ריק מוראניס – ברני ראבל
רוזי אודונל – בטי ראבל
קייל מקלכלן – קליף וונדרקייב
האלי ברי – שרון סטון
אליזבת טיילור – פרל סלאגהופל
דן פלורק – מר סלייט
הארווי קורמן – דיקטאבירד (קול)
הפילהרמונית של בודפשט

| --- | --- |

בית האופרה של בודפשט, מקום משכנה של התזמורת
 תאריך ייסוד:  1853 
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 מיקום:  בודפשט, הונגריה
 אולם קונצרטים:  בית האופרה של בודפשט
 מנצח:  פנחס שטיינברג
 bftz.hu/v2/
 
הפילהרמונית של בודפשט עם המנצח אישטוואן קרנר בתחילת המאה ה-20
הפילהרמונית של בודפשט (בהונגרית: Budapesti Filharmóniai Társaság Zenekara, בשמה המלא - התזמורת של החברה הפילהרמונית של בודפשט) היא התזמורת הסימפונית הוותיקה ביותר בהונגריה. היא הוקמה בשנת 1853 על ידי המלחין פרנץ ארקל, תחת חסות החברה הפילהרמונית של בודפשט. במשך שנים רבות הייתה התזמורת המקצועית היחידה בהונגריה. אנסמבל הנגנים הוא גוף עצמאי, המורכב כיום מנגני בית האופרה של בודפשט, והוא מנוהל על ידי יושב ראש - מנצח ומועצת מנהלים. אולם הקונצרטים הראשי של התזמורת הוא בית האופרה הממלכתית ההונגרית, בו היא מקיימת כ-10 קונצרטים בשנה. כמו כן היא עורכת קונצרטים באולם האקדמיה למוזיקה של בודפשט. התזמורת ערכה ועורכת סיורי קונצרטים ברחבי העולם.
בין המלחינים הידועים שהופיעו עם התזמורת כמנצחים אורחים נמנים פרנץ ליסט, יוהאנס ברהמס, אנטונין דבוז'אק וגוסטב מאהלר.
היסטוריה

חברי הפילהרמונית של בודפשט היו במקור נגנים של התיאטרון הלאומי ההונגרי. הופעת הבכורה של התזמורת התקיימה ב-20 בנובמבר 1853 בניצוחו של פרנץ ארקל. התוכנית כללה את הסימפוניה השביעית של בטהובן ויצירות של מוצרט, מנדלסון ומאיירבר.
ציוני דרך בתולדות התזמורת:
ב-25 במרץ 1865 - הביצוע הראשון בבודפשט בשלמותה של הסימפוניה התשיעית של בטהובן.
ב-16 בדצמבר 1870 - ביצוע הבכורה של "קנטטת בטהובן" מאת פרנץ ליסט בניצוחו של המלחין לכבוד מלאת מאה שנה להולדתו של בטהובן.
ב-9 בנובמבר 1881 - ביצוע הבכורה של הקונצ'רטו מס. 2 לפסנתר של יוהאנס ברהמס, בנגינתו של ברהמס ובניצוחו של שאנדור ארקל.
ב-19 במרץ 1888 - ביצוע הבכורה בהונגריה של הרקוויאם ("מיסת המתים הגדולה") של הקטור ברליוז, בניצוחו של שאנדור ארקל
ב-20 בנובמבר 1889 - הבכורה העולמית של הסימפוניה הראשונה של מאהלר "הטיטן" בניצוחו של המלחין.
ב-8 באפריל 1907 - ביצוע הבכורה בהונגריה של האורטוריה "כריסטוס" מאת ליסט, שהייתה גם הופעתו האחרונה בפני קהל של המנצח הנס ריכטר (יאנוש ריכטר).
מלחינים הונגרים רבים כתבו יצירות במיוחד עבור התזמורת הפילהרמונית, לרבות ארקל, ליסט, קרל גולדמארק, ארנסט (ארנה) דוהנאני, בלה בארטוק, זולטאן קודאי, לאו ויינר, פאל קדושה ושאנדור סוקולאי.
נוסף על ברהמס, דבוז'אק ומאהלר, ניצחו על הפילהרמונית מלחינים כמו פייטרו מסקאני, סרגיי פרוקופייב, מוריס ראוול, אוטורינו רספיגי, ריכרד שטראוס ואיגור סטרווינסקי.
על המנצחים שהופיעו עם התזמורת נמנים גם דנש אגאי, אז'ן ד'אלבר, אדואר קולון, ארתור ניקיש, גבריאל פיירנה, פליקס ויינגרטנר, ברונו ולטר, אריך קלייבר ואוטו קלמפרר.
היסטוריה > יו"רים-מנצחים של הפילהרמונית

1871-1853 פרנץ ארקל
1900-1875 שאנדור ארקל
1918-1900 אישטוואן קרנר
1944-1919 ארנסט פון דוהנאני (ארנה דוהנאני)
1967-1960 יאנוש פרנצ'יק
1986-1967 אנדראש קורודי
1994-1989 אריך ברגל
2005-1997 ריקו סאקאני
2014-2011 ג'יירג' גייריוואני ראט
החל מ-2014 - פנחס שטיינברג
היסטוריה > יצירות חשובות שבוצעו על ידי התזמורת בבכורה עולמית

קונצ'רטו מס' 2 לפסנתר מאת יוהאנס ברהמס
הסימפוניה הראשונה של מאהלר
סימפוניית "קושוט" מאת בלה בארטוק
סוויטה מס' 2 מאת בלה בארטוק
תמונות (Images) מאת בלה בארטוק
סוויטת מחולות מאת בלה בארטוק
בלט-הפנטומימה המנדרין המופלא מאת בלה בארטוק, 1928
תמונות הונגריות מאת בלה בארטוק
פסאלמוס הונגריקוס מאת זולטאן קודאי, 1923
מחולות גלנטה מאת זולטאן קודאי, 1933
גלריה

פרנץ ארקל, מייסדה והמנצח הראשון של התזמורת
שאנדור ארקל, בנו של פרנץ ארקל
אישטוואן קרנר (1900–1918)
ארנסט פון דוהנאני (1919-1944)
ריקו סאקאני (1997-2005)
פנחס שטיינברג (החל מ-2014)
הערות שוליים

בית האופרה של בודפשט, אולם התזמורת הפילהרמונית
הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאס

| --- | --- |

 מבוסס על:  משפחת קדמוני 
 בימוי:  בריאן לבנט 
 הופק בידי:  ג'וזף ברברה, ויליאם האנה, ברוס כהן 
 תסריט:  ג'ים קאש, דברה קפלן, ג'ק אפס ג'וניור, Harry Elfont 
 עריכה:  קנט ביידה 
 שחקנים ראשיים:  מארק אדי (פרד פלינטסטון) אלן קאמינג (The Great Gazoo) ג'יין קרקובסקי (Betty Rubble) ג'ואן קולינס (Pearl Slaghoople) סטיבן בולדווין (Barney Rubble) קריסטן ג'ונסטון (וילמה פלינטסטון) ויליאם האנה ג'וזף ברברה רוזי אודונל קווין גרוויו סטיב שיריפה קריסטן סטיוארט ג'ק מקגי Duane Davis מל בלאנק Jason Kravits טוני לונגו ארווין קיז אלכס מנסס הארווי קורמן תומאס גיבסון ג'ון צ'ו דני וודברן סקוט שוורץ John Taylor טיילור נגרון ג'ון גודמן 
 מוזיקה:  דייוויד ניומן 
 צילום:  ג'יימי אנדרסון 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אמבלין אנטרטיינמנט, האנה-ברברה 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  28 באפריל 2000 
 משך הקרנה:  87 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט פנטזיה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   flintstones2
 סרט קודם:  הפלינטסטונס 
 www.vivarockvegas.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאס (באנגלית: The Flintstones in Viva Rock Vegas) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2000, בבימויו של בריאן לבנט. הסרט הוא עיבוד הלייב אקשן השני לסדרת הטלוויזיה המונפשת "משפחת קדמוני" לאחר הסרט "הפלינטסטונס". בסרט מככבים מארק אדי כפרד פלינטסטון, סטיבן בולדווין כבארני ראבל, קריסטין ג'ונסון כווילמה פלינטסטון וג'יין קרקובסקי כבטי ראבל. רוזי אודונל, שגילמה את בטי בסרט הקודם, דיבבה את התמנונית.
הסרט, שצולם בקליפורניה, יצא לאקרנים ב-28 באפריל 2000, והיה לכישלון קופתי כך שגרף קרוב ל-59.5 מיליון דולרים ברחבי העולם, בעוד שהוא הופק בתקציב של 83 מיליון דולר, והביקורות היו גרועות, והסרט קיבל 4 מועמדויות בפרס פטל הזהב על הסרט הגרוע ביותר, שחקן המשנה הגרוע ביותר (סטיבן בולדווין), שחקנית המשנה הגרועה ביותר (ג'יין קרקובסקי) וההמשכון או הרימייק הגרוע ביותר.
תקציר העלילה

הסרט מספר על איך פרד וברני הכירו את וילמה ובטי בפעם הראשונה, באותו הזמן גאזו הגדול גורש לכדור הארץ על מנת לעזור לפרד ולברני.
שחקנים

מארק אדי - פרד פלינטסטון
קריסטין ג'ונסון - וילמה סלאגהופל
סטיבן בולדווין - ברני ראבל
ג'יין קרקובסקי - בטי או'של
ג'ואן קולינס - פרל סלאגהופל
תומאס גיבסון - צ'יפ רוקפלר
אלן קאמינג - גאזו הגדול / מיק ג'אגד
הארווי קורמן - קולונל סלאגהופל
התו השמיני

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  קובי מצא 
 תקופת הפעילות:  1993–2001 (כ־8 שנים) 
 משרד ראשי:  שמאי 16, ירושלים
 
התו השמיני היא חברת תקליטים ישראלית שהוקמה בשנת 1993. החברה מנוהלת על ידי יובל ניסנבאום. החברה עוסקת בהפקה, הפצה ומכירה של מוזיקה ולה ארבעה סניפים ברחבי הארץ. בסיס החברה נמצא בירושלים. לטענת מנהליה, להבדיל מהנהוג בחברות התקליטים הגדולות, אמנים שעובדים עם החברה מעורבים בכל צעד, בזכות על היצירה ובחלוקת הרווחים.
בעקבות הצלחת החברה ומעבר אמנים לשורותיה, פתחו חברות התקליטים הגדולות במלחמה נגדה. הגדילה לעשות חברת "הד ארצי", אשר סירבה במשך כשנה להפיץ את אלבומי הלייבל ברשת חנויות המוזיקה "טאוור רקורדס" שבבעלותה. במקביל החלה "התו השמיני" לשתף פעולה עם רשת סטימצקי וצומת ספרים להפצת אלבומיה.
היסטוריה

חברת התו השמיני הוקמה בשנת 1993 בחנות קטנה ברחוב שמאי בירושלים. בשנת 1999 הגיעה הרשת לפשיטת רגל וסגרה את סניפיה. בשנת 2000 נפתחה החברה מחדש תחת השם "התו השמיני החדש 2000", והפעיל בשיא אתר אינטרנט למכירות תחת המותג "דיסק קלאב" וחמישה סניפים ברחבי הארץ. כיום פעיל סניף יחיד של הרשת בהיכל התרבות תל אביב.
תחומי פעילות

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .
כיום עוסקת החברה במספר תחומים:
הפקה – החברה מלווה את אמניה לאורך כל שלבי הפקת האלבום עם אנשי מקצוע מנוסים מתחומי ההפקה, השיווק והקריאייטיב.
הפצה – לחברה זכויות הפצה לעשרות אלפי תכנים מוזיקליים ישראליים ובינלאומיים לשווקים השונים בישראל ולשוק הבינלאומי.
ניו מדיה ודיגיטל – לתו השמיני מחלקת ניו מדיה המתמחה בקידום האמנים המיוצגים על ידה באמצעים הדיגיטליים השונים.
מכירה ורשת חנויות – לחברה שבעה סניפים ברחבי הארץ למכירת סרטים ומוזיקה.
תחומי פעילות > הפקה

החברה מכסה את כל ההיבטים של הפקת והפצת המוזיקה לאמניה ומלווה אותם לאורך כל שלבי הפקת האלבום, החל משלב ההקלטות דרך עיצוב וקונספט ועד להפקת קליפים. בנוסף התו
השמיני עובדת ויוצרת שיתופי פעולה רבים עם גופי תרבות שונים (מוסדות קולנוע, תיאטרון, מוזיאונים, פסטיבלים ועוד) כדי לחשוף, לחדש ולמשוך קהלים שונים למוזיקה ישראלית בדרכים מגוונות.
תחומי פעילות > הפצה

בבעלות התו השמיני זכויות הפצה לעשרות
אלפי תכנים מוזיקליים ישראליים ובינלאומיים. החברה מייצגת, מפיקה ומפיצה אמנים רבים וביניהם יהודה פוליקר, בית הבובות, דנה ברגר, הדג נחש, שם טוב לוי, מוש בן ארי, אריק איינשטיין, דויד ברוזה, אתי אנקרי, אריאל זילבר, יוסי בנאי, עמיר לב, שלומי שבן, גבריאל בלחסן ועוד רבים. בנוסף החברה מייצגת מותגים
בינלאומיים בישראל, ביניהם:, Ninja
tune,ECM, Putumayo, Harmonia mundi, Naxos, Nettwerk
בתחום הווידאו: החברה הפעילה חברת הפצה לסרטי די וי די בזכויות הפצת סרטים ישראלים, וכן בהפצת סרטים מכל העולם בתיאום מול חברות Sony Pictures Entertainment ו-Warner Home Video.
התו השמיני הפיצה בשיאה פיזית ללמעלה מ-500 חנויות, כולל השווקים המסורתיים (חנויות מוזיקה, חנויות ספרים, וספריות וידאו) והלא מסורתיים (תחנות הדלק, מרכולים, רשתות הפארם, חנויות נוחות, מוסדות תרבות ועוד).
תחומי פעילות > ניו מדיה

מחלקת הדיגיטל של התו השמיני היא מחלקה המשתמשת בכלים הדיגיטליים הרבים למכירה ולקידום האמנים המיוצגים על ידה בדרכים יצירתיות.
הקטלוג הדיגיטלי המקיף של התו השמיני מופץ ביותר מ-120 פלטפורמות מקוונות ברחבי העולם באמצעות חברות הסלולר, ממשקים אינטרנטיים כגון iTunes ,Shazam ,Amazon ,Spotify ושאר ערוצי התקשורת החדשים והניו מדיה, תוך יצירת הזדמנויות נוספות באמצעות שימוש ברשתות החברתיות.
תחומי פעילות > מכירה ורשת החנויות

בשיאה, לחברה היו חמישה סניפים ברחבי הארץ למכירת מוזיקה וסרטי DVD. שני סניפים בירושלים, אחד ברחוב שמאי 16 (ששם גם שכנו משרדי החברה), והשני בקניון מלחה, שניים בנמל התעופה בן-גוריון (אחד בטרמינל 3 ואחד באולם שחקים), ואחד בתל אביב בהיכל התרבות. לרשת היה גם סניף בחיפה וסניף נוסף בתל אביב, אך אלה נסגרו בשנת 2015. בשנת 2020 נסגרה חנות הרשת ברחוב שמאי בירושלים, שהפעילה בשיאה קנייה של מוזיקה וסרטים דרך האינטרנט בשם "דיסק קלאב", וסיימה את פעילותה לאחר כ-27 שנות פעילות.
כיום הסניף היחיד של הרשת נמצא בהיכל התרבות בתל אביב, ומוקדש בעיקר למוזיקה קלאסית.
הערות שוליים

↑  רוי רגב‏, המלחמה של טאוור רקורדס והתו השמיני, באתר וואלה, 26 בפברואר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 1c10ec86-45fc-4fed-8604-fa0ca20a27f2
הפרולוג הכללי

השורות הראשונות מהפרולוג הכללי בגיליון הפותח בכתב-היד הנגורט:

Whan that Aprill with his shoures soote
The droghte of March hath perced to the roote,
And bathed every veyne in swich licour
Of which vertu engendred is the flour;
הפרולוג הכללי הוא שמה המשוער של סדרת הדיוקנאות הפותחת את סיפורי קנטרברי. היצירה נכתבה בידי הסופר והחצרן בן המאה ה-14, ג'פרי צ'וסר.