stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאולוגיה של ישראל
מסע גאולוגי בישראל > הנגב

הנגב הוא אזור מדברי הפרוש על כמחצית משטחה של ישראל. בקעת באר שבע המצויה בצפונו קער חרוטי באורך של 35 ק"מ שקודקודו הצר במזרח והולך ומתרחב לכיוון מערב. בבקעה סלעי משקע (אבן חול, חרסית וקונגלומרט) וקרקע לס, שהיא הקרקע הנפוצה בנגב. בקעה זו היא שריד לקניון באר שבע-עזה שנוצר במיוקן והגיע לשיא עומקו בעת האירוע המסיני – סגירת מצר גיברלטר וייבוש כמעט מוחלט של הים התיכון כתוצאה מהתקרבות בין הלוח האפריקאי אל הלוח האירו-אסיאתי.
בהר הנגב ולאורך הקשת הסורית מצויים המכתשים, הייחודיים באופיים ובדרך היווצרותם. המכתשים נמצאים בראשי קמרים א-סימטריים המתונים בחלקם הצפון-מערבי ותלולים בחלקם הדרום-מזרחי, תהליך היווצרות הקמרים החל בטורון כחלק מקימוט הקשת הסורית. מדרום למכתשים שתי בקעות גדולות: בקעת עובדה ובקעת סיירים. בדרום הנגב נמצאים הרי אילת – חלקו הצפוני של השילד הערבו-נובי, ובהם נחשפים הסלעים הקדומים ביותר בישראל: סלעי יסוד, הבולט בהם הוא סלע גרניט ואבן החול הנובית.
הקרקעות בנגב אופייניות לאזור מדברי – קרקעות מלוחות שאין בהן חומרים אורגניים.
מסע גאולוגי בישראל > הבקע הסורי-אפריקני

ישראל נמצאת באזור פעיל מבחינה גאולוגית, בעיקר בשל הימצאותה באזור מפגש של שלושה לוחות טקטוניים – הלוח האירואסייתי, לוח ערב והלוח האפריקאי. למעשה נמצאת ישראל בחלק של הלוח האפריקאי - הלוח הלבנטיני, אשר בינו ובין לוח ערב נוצר העתק המוכר יותר כבקע הסורי-אפריקני. בתחומו של העתק זה נמצאים בקעת הירדן, הערבה ובקעת תמנע, העשירה במינרלי נחושת ירוקים ומהווה "חלון גאולוגי" שבו נחשף מגוון של סלעים מתקופות שונות. הבקעה נמצאת בקצה הצפוני של השילד הערבו-נובי, במערבם של הרי אילת. בתחומו של הבקע התקיימו כמה אגמים עתיקים (אגם עובדיה ואגם הלשון) אשר שרידיהם מהווים את הכנרת וים המלח.
תוואי מעניין נוסף הוא מצוק ההעתקים, שחלקו המערבי נמצא בשטח מדינת ישראל וחלקו המזרחי בשטח ירדן, ואשר נוצר מתנועה טקטונית במסגרת הבקע. פעילויות טקטוניות כאלה גרמו לרעידות אדמה רבות, אשר הקשות בהן היו רעש שביעית באמצע המאה השמינית לספירה ורעידת האדמה בצפת (1837) אשר החריבה את העיר צפת ואת סביבותיה והותירה אלפי הרוגים.
סטרטיגרפיה

סטרטיגרפיה עוסקת בתיאור סלעים, סדר היווצרותם, גילם היחסי והיחסים ביניהם. שימוש בעקרונות גאולוגיים ובמאובנים מסייע לחלק את המסלע ליחידות ליתוסטרטיגרפיות:
חבורות – רצף של שתי תצורות או יותר שיש להן מכנה משותף
תצורות – רצף של מסלע הנבדל מן היחידות שמעליה ומתחתיה
פרטים – יחידות משנה של תצורות שיש להן ייחודיות משלהן אולם שטחן קטן מכדי להגדירם כתצורות
החלוקה הסטרטיגרפית של ישראל מחלקת את טור הסלעים לשש יחידות עיקריות:
סלעי התשתית הפריקמברית המורכבת מסלעי יסוד וסלעים מותמרים
סלעי משקע מסוף הפרקמבריון
כיסוי מדף היבשה על ידי ים רדוד החל מהקמבריון ועד הדבון
משקעים מסוף הפלאוזואיקון ומן היורה
כיסוי בשולי אגן מן הקרטיקון עד האאוקן
מילוי קלאסטי של אגן החל מסוף האאוקן ועד להווה
קרקעות

באזורים השונים קיימות קרקעות אופייניות:
בהרי הצפון והמרכז:
טרה רוסה – קרקע אדומה וחרסיתית העשירה בתחמוצות ברזל
רנדזינה – קרקע אפורה או חומה שנוצרה מקירטון וחוואר ועשירה בחומרים אורגניים
קרקעות סחף
במישור החוף:
גרומוסול – קרקע חרסיתית
חמרה – גרגירי קוורץ קטנים המצופים בתחמוצות ברזל
חול העשוי מגרגירי קוורץ קטנים וחול גס ("זיפזיף") האופייני למישור החוף הצפוני ומורכב מכמות גדולה של קלציט ודולומיט עם כמות קטנה יותר של גרגירי קוורץ גסים
בנגב:
הקרקע העיקרית בנגב היא לס – אבק וחלקיקים קטנים של קוורץ, דולומיט וקלציט, ושחק סלעים הנובע מבליה, והיא מופיעה בעומק משתנה: רדוד בצפון הנגב ועמוק במרכזו
חול - גרגירי קוורץ גסים המאפשרים חלחול מים
רג – קרקע סחף זעירת גרגר המכוסה בחלוקים ובשברי סלעים
חמאדה – קרקע מדברית המכוסה בחלוקים ובשברי סלעים שנחשפו לאחר שהרוח העיפה את גרגירי החול
מלחה (נקראת גם "סבחה") – קרקע בעלת ריכוז מלחים גבוה הנובע מהתאדות מים באגני ניקוז סגורים
קרקעות סחף נהרות השוקעות במקומות נמוכים
אוצרות טבע

גילוי והפקה של אוצרות טבע בישראל החל עוד בתקופות הפרהיסטוריות, ומופיעים גם בספרו של הרצל "אלטנוילנד" כחלק מחזון המדינה היהודית. הוא ראה בהפקת אשלג, ברום ומגנזיום אתגר פוליטי, הנדסי וכלכלי, ואף הגה את רעיון תעלת הימים להפקת אנרגיה הידרו-אלקטרית. חזונו של הרצל התממש במידה רבה והוא מהווה חלק חשוב במחקר הגאולוגי בישראל.
אוצרות טבע > מים

שני מקורות עיקריים הם מים עיליים – מי נחלים, מאגרים ואגמים, ומי תהום – מים הנכלאים בין שכבות סלע. המקור החשוב למים עיליים הוא הכנרת, האוגרת את מי נהר הירדן אשר נשאבים ומוזרמים באמצעות המוביל הארצי לדרום ולמרכז הארץ. נחלים ומי שיטפונות מהווים גם הם מקור למים עיליים, ובכמה מקומות נבנו מאגרים כדי לצבור אותם ולהשתמש בהם להשקיה חקלאית. מי תהום נאגרים באקוויפרים – אגנים תת-קרקעיים שמהם מתבצעת שאיבה של מים והזרמתם, בעיקר לאזורים שהמוביל הארצי אינו מגיע אליהם. חלוץ מחקר מי התהום בארץ היה יהודה ליאו פיקרד, ותוצאות מחקריו הובילו לקידוחים פוריים רבים.
אוצרות טבע > מלחים

מלח – מלח הוא מצרך חיוני והוא שימש בעבר כמטבע חשוב. הר סדום שימש לכריית מלח עוד בתקופות פרה היסטוריות, וחפירות ארכאולוגיות חשפו מתקנים להטענת מלח מן התקופה הרומית. בעת המודרנית הוקמו מפעלים להפקת מלח בעתלית, באילת ובעיקר בים המלח. המלח מופק בתהליך של אידוי סולרי בבריכות ובהתפלת מי ים.
אשלג – אשלגן כלורי חיוני גם הוא להתפתחות אורגנית. האשלג משמש חומר דשן עשיר לגידולים חקלאיים והוא מופק בדרום ים המלח. במהלך הפקתו נותרו בבריכות האידוי תמיסות העשירות בברום – המשמש ברפואה, בתעשייה ובקוסמטיקה – אך הפקתו פסקה לאחר שהתגלה כי חומר זה פולט לאטמוספירה גז הפוגע בשכבת האוזון.
פוספטים – תרכובות עשירות בזרחן המצויות בסלעים שהושקעו בסביבת התאדות-יתר. מרבצי פוספטים התגלו החל משנת 1950 בכמה אזורים בדרום הארץ, בעיקר באזור המכתשים בנגב וליד ערד.
אוצרות טבע > מתכות

מגנזיום – ריכוז גבוה של מגנזיום ורמת נקיונו הפך את ישראל לאחד מן המקורות החשובים להפקתו. מגנזיום משמש בבנייה, ברוקחות וכמרכיב מזון לבעלי חיים.
נחושת – הפקת הנחושת בבקעת תמנע מוזכרת עוד בתנ"ך וממצאים ארכאולוגיים מתארכים את ראשית הפקתה בארץ לסוף האלף הרביעי לפני הספירה. בשנת 1955 נפתח בבקעת תמנע מכרה נחושת אשר נסגר כעבור 25 שנים. בשנת 2004 נשכרו חלקים משטח המכרה על ידי נציגות ישראלית של חברה מקסיקנית לשם חידוש כריית הנחושת במקום החל משנת 2009.
מנגן – בבקעת תמנע התגלו גם עפרות מנגן בשכבות חרסית, אך בדיקה העלתה כי הפקתו אינה כלכלית.
ברזל – קיימים בארץ ריכוזים מעטים של עפרות ברזל בגליל, בבקעת בית נטופה, למרגלות הר תבור ובכמה אתרים בנגב, אולם אלה אינם מנוצלים מסיבות כלכליות.
אוצרות טבע > אבנים יקרות

בשנת 1999 הוקמה בישראל חברת "שפע ימים" שקיבלה רישיונות מהממונה על המכרות במשרד האנרגיה והמים לחיפושי יהלומים ואבני חן באזור עמק זבולון, עמק יזרעאל ורכס הכרמל. לפי דיווחיה נמצאו 77 יהלומים וכן מספר רב של אבני ספיר ואודם. כמו כן דווח כי בעזרת חברת דה בירס נמצא סלע המקור של היהלומים - הקימברליט - ברכס הכרמל, עם אלפי מינרלים אינדיקטורים כמו גארנט (פירופ) ספינל ואילמניט, ואף מינרל נדיר בשם מואסניט.
עוד אוצרות טבע שקיימים באדמת ישראל:
זהב - 2 מרבצי זהב צפונית לאילת באזור נחל רודד ובאזור העיר ערד.
אירידיום - בהר הנגב.
כבול וליגניט (פחם חום) - בעמק החולה.
סלעי יהלומים במכתש רמון.
אורניום - במרבצי הפוספטים שבנגב.
גלנה - מינרל של מתכת העופרת בהר החרמון.
אוצרות טבע > אנרגיה

נפט – כמויות קטנות של נפט הופקו באזור חלץ דרום-מזרחית לאשדוד ונערכים חיפושים אחר שדות נפט נוספים.
גז טבעי – מאז שנת 1958 התגלו שדות אחדים של גז טבעי: בשדה מול חופי אשקלון מופקות כמויות מסחריות החל משנת 2004. ב-2009 התגלו שלושה מאגרי ענק של גז טבעי בקידוח "תמר 1" כ-90 ק"מ מול חופי חיפה.
פצלי שמן, הנקראים גם "אבן ביטומנית", הם סלע משקע עשיר בחומר אורגני בשם קרוגן המשמש חומר גלם ראשוני בתהליך הפקת אנרגיה. מרבית מרבצי פצלי השמן מצויים בנגב הצפוני.
אוצרות טבע > תעשייה ובניין

מוצרים טבעיים רבים משמשים בתעשייה ובבניין והם נכרים ונחצבים ברחבי הארץ: צור, חול, שיש, גבס, חרסית, אבן גיר ואספלט, וכן זכוכית המופקת מחול העשיר בקוורץ.
גאולוגיה ישראלית בבולאות

בשנת 2002 הנפיק השירות הבולאי גליונית מזכרת בשם "גאולוגיה של ארץ ישראל" שעוצבה על ידי משה פרג. מוצגים בה ממצאים מאוספי המכון הגיאולוגי לישראל והאוניברסיטה העברית שצילם ד"ר דוד דרום. בגליונית מוצגים מפה גאולוגית של ארץ ישראל (במרכז) וסלעי המשקע של נחל ארדון והדייק החוצה אותם (משמאל).
פרטים נוספים המופיעים בבול, מימין לשמאל:
דג מאובן - ממצא אחד מרבים של בעלי חוליות בעלי חשיבות מדעית שנמצאו בארץ.
אבן אילת ירוקה-כחולה – סלע המורכב מכמה מינרלי נחושת ומשמש כאבן חן.
אמוניט מאובן - אמוניטים הם בין המאובנים החשובים שעוזרים בקביעת תקופות גאולוגיות.
הערות שוליים

↑  ההיסטוריה הגיאולוגית הצעירה של העתק אור-עקיבא – גבול טקטוני בין הכרמל המתרומם ומישור החוף המשתפל, עודד בר ועזרא זילברמן
המכון הגיאולוגי לישראל.
↑  גליונית הבולים באתר השירות הבולאי
| גאולוגיה של ישראל |
| --- | --- | --- |
| כללי | הבקע הסורי-אפריקני • הלוח הלבנטיני • הקשת הסורית • אגם עובדיה • ימת הלשון • מצוק ההעתקים |  |
| צפון | גאולוגיה של הכרמל • גאולוגיה של הגולן • שדה א-שמה • שקע הבזלת של דלתון • אקוויפר החרמון • הר הגלבוע • קרן עין גב • מחצבות חפציבה • פארק הסלעים |  |
| מרכז | אקוויפר ההר • אקוויפר החוף • בורג' אל-מלח • חמאם אל-מליח  • מדבר יהודה |  |
| דרום | מכתשים בנגב • קיר האמוניטים • קניון באר שבע-עזה • בקעת תמנע • הקניון האדום • הרי אילת • השילד הערבו-נובי • לשון ים המלח |  |
לערכים נוספים
| ידיעת ארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| כללי | ארץ ישראל • ידיעת ארץ ישראל • מחקר אזור בארץ ישראל |  |
| תחומי מדע | היסטוריה • גאוגרפיה • גאולוגיה • אקלים • החי • הצומח • הצפרות בישראל |  |
| תחומי הפעילות | לימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה • של"ח וידיעת הארץ • סדרות חינוך • לימודי ארץ ישראל • חוגי סיירות • החקלאות בישראל |  |
| מוסדות | בתי ספר שדה • האגודה הגאוגרפית הישראלית • החברה ההיסטורית הישראלית • החברה המזרחנית הארץ-ישראלית • החברה להגנת הטבע • החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה • המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל • המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן • המכון לארכאולוגיה (אוניברסיטת תל אביב) • המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן • המכון לארכיאולוגיה גלילית • המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי • המרכז הבינלאומי לשימור ע"ש העיר רומא • המרכז למיפוי ארץ ישראל • המרכז למיפוי ישראל • העמותה הישראלית לפרהיסטוריה • הקרן לחקר ארץ ישראל • יד יצחק בן-צבי • מכון אבשלום • מכון ישראלי לארכאולוגיה • רשות העתיקות • רשות הטבע והגנים |  |
| מסלולים מסומנים | שביל ישראל • שביל ישראל לאופניים • שביל ירושלים • שביל הגולן • שביל הסנהדרין • שביל גולני • שביל הים • סובב כנרת |  |
| חוקרי ארץ ישראל | בנימין מטודלה • אשתורי הפרחי • יהוסף שוורץ • אברהם משה לונץ • אברהם יעקב ברור • זאב וילנאי • יוסף ברסלבי • שמריה גוטמן • צבי אילן • יוסי בן-ארצי • אורי דביר • ספי בן-יוסף • שמואל אביצור • ברוך ספיר • מורה דרך |  |
| ספרי יסוד | ארץ-ישראל: ספר-המסעות • מדריך ארץ ישראל • אנציקלופדיה אריאל • מדריך ישראל • כל ארץ ישראל • אנציקלופדיה לתולדות ארץ-ישראל • אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל |  |
קימוטי הקשת הסורית
קילוחי בזלת ברמת הגולן דמויי מקלעת חבלים
נחל מעפילים בהר הכרמל
מערת אבשלום
נחל ערוגות
בריכות האידוי בים המלח
פיר כריית נחושת בבקעת תמנע
רצח ששון נוריאל

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |
 תאריך:  21 בספטמבר 2005
 מטרה:  יהודים
 סוג:  פיגוע חטיפה
 הרוגים:  1
 מבצע:  חמאס חמאס
 מניע:  טרור אסלאמי, אנטישמיות
 
רצח ששון נוריאל אירע לאחר חטיפתו ב-21 בספטמבר 2005, על ידי מחבלי ארגון החמאס, אחד מהם הועסק על ידי נוריאל במפעל הממתקים שלו בפסגת זאב.
ב-27 בספטמבר חמאס פרסם סרטון של נוריאל כבול ומכוסה עיניים, וקורא בערבית לשחרר אסירים פלסטינים המוחזקים בישראל.
האירוע

לפי משטרת ישראל, איש חמאס שנעצר במהלך פעילות משותפת של צבא הגנה לישראל ושירות הביטחון הכללי ב-25 בספטמבר הוביל את הכוחות הישראליים לגופתו של נוריאל באזור תעשייה בביתוניא. השר לביטחון פנים, גדעון עזרא, הודיע ב-26 בספטמבר כי כוחות הביטחון הישראליים עצרו אנשי חמאס ליד רמאללה הקשורים לחטיפה.
חמאס לקח אחריות על חטיפתו והריגתו של נוריאל ב-27 בספטמבר. לפי הודעת חמאס, הכוונה הייתה לחטוף את נוריאל ולהחליפו בעסקה תמורת אסירים פלסטינים המוחזקים בבתי הכלא הישראליים, אך לבסוף רצחו את נוריאל לאחר ששירותי הביטחון הישראליים החלו לבצע פשיטות מעצרים בגדה המערבית. חמאס טען כי נוריאל היה חבר בשב"כ. ב-29 בספטמבר עצרו בטולכרם גורמי ביטחון ישראלים את סמר סביח (אנ'), מומחה לחומרי נפץ מעזה, שהכשיר את החוליה שחטפה את נוריאל.
ראש עיריית ביתוניא, ערפאת חלף, אמר ל"אינדפנדנט" כי הוא מתנגד לרצח. "אני רוצה לחיות בשלום עם שתי מדינות זו לצד זו".
ב-17 בנובמבר, ממשלת ישראל הגישה כתב אישום נגד שני גברים שהיו מעורבים ברצח נוריאל.
אחד החוטפים, עלי קאדי, הועסק על ידי נוריאל. הוא נעצר ב-2005 ונגזר עליו מאסר עולם, אך שוחרר במסגרת עסקת שליט בשנת 2011. קאדי היה מפקד פלוגה ביחידת הנוח'בה של חמאס, והיה מעורב במתקפת הפתע על ישראל. הוא נהרג בתקיפת מזל"ט ישראלי ב-13 באוקטובר 2023.
חבר אחר בחוליה, סעיד עראר, שוחרר ב-19 בינואר 2025 במסגרת הסכם הפסקת האש ושחרור החטופים הישראלים ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
הערות שוליים

1 2  "Members of cell that killed Sasson Nuriel indicted". Jerusalem Post. 2005-11-17. ארכיון מ-2023-03-21. נבדק ב-25 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Weiss, Efrat (2005-09-26). "Hamas murders Israeli man". Ynet News. ארכיון מ-2021-07-29. נבדק ב-25 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Hamas releases video of hostage". BBC. 2005-09-27. ארכיון מ-2022-11-02. נבדק ב-25 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Hamas claims Jerusalem killing". Al-Jazeera. 2005-09-27. ארכיון מ-2023-10-25. נבדק ב-25 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Weiss, Efrat (2005-10-10). "Shin Bet, IDF expose Hamas terror cells". Ynet News. ארכיון מ-2021-02-10. נבדק ב-24 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Macintyre, Donald (2005-09-30). "Hamas hits the campaign trail despite renewed Israeli pressure". The Independent. ארכיון מ-2023-10-25. נבדק ב-25 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Fabian, Emanuel (2023-10-14). "IDF kills two Hamas commanders in Gaza involved in murderous attack on south". Times of Israel. ארכיון מ-2023-10-15. נבדק ב-25 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
יעקב רבינוביץ' תאומים

| --- | --- |

 לידה:  1944 ה'תש"ד
 פטירה:  6 ביוני 2021 (בגיל 77 בערך) ו' תמוז ה'תשפ"א
 מקום קבורה:  הר המנוחות
 השכלה:  ישיבת פוניבז' 
 מקום פעילות:  בית וגן, ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 6 ביוני 2021 
 השתייכות:  חרדים-ליטאים
 תחומי עיסוק:  ר"מ בישיבת קול תורה לצעירים
 חיבוריו:  שיעורי בקיאות, פירושא דשמעתתא, קונטרס אפיריון יעקב וספר פירוש על המסילת ישרים
 אב:  בנימין רבינוביץ' תאומים
 
הרב יעקב רבינוביץ' תאומים (ה'תש"ד, 1944 – ו' תמוז ה'תשפ"א, 6 ביוני 2021) היה ר"מ בישיבת קול תורה לצעירים שחיבר ספרים על התלמוד הבבלי, המסילת ישרים והשב שמעתתא שהתפרסמו בעולם הישיבות.
ביוגרפיה

נולד לרב בנימין רבינוביץ' תאומים שהיה חוקר ועורך תורני, מעורכי האנציקלופדיה התלמודית. למד בישיבת פוניבז' בבני ברק, שם התחבב על ראשי הישיבה. בהגיעו לפרקו נישא לבתו של הרב שלום צבי שפירא, מחבר הספר 'המאור שבתורה' על התורה, ששימש כמשגיח בישיבות מיר בית התלמוד ואור התורה.
התמנה לשמש כר"מ בעיון בישיבת קול תורה לצעירים ובהמשך עבר ללמד בקיאות. בגיל 62 התגלתה אצלו מחלת ALS. בעקבות כך היה משותק במשך 15 שנה, והמשיך לכתוב את ספריו דרך תוכנת מחשב שכותבת לפי תנועות העניים. במהלך מחלתו כתב סדרת ספרים 'שיעורי בקיאות' על מסכתות התלמוד בבלי שהתקבלו בכל עולם הישיבות, וכן הוציא את הספרים 'פירושא דשמעתתא' על השב שמעתתא ופירוש על המסילת ישרים.
נפטר בו' תמוז ה'תשפ"א ונטמן בהר המנוחות.
משפחתו

השאיר אחריו שישה ילדים.
בנו הרב אליהו רבינוביץ תאומים משמש כר"מ בישיבת קול תורה לצעירים, בנו הרב בנימין רבינוביץ תאומים משמש כמשגיח ישיבת ברכת שמואל, חתנו הרב יצחק שרייבר הוא מרבני ישיבת ארחות תורה.
ספריו

שיעורי בקיאות על מסכתות בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, גיטין, קידושין ונדרים ירושלים; תשמ"ו - תשע"ה
פירושא דשמעתתא על השב שמעתתא, ירושלים; תשנ"ה
קונטרס אפיריון יעקב, ירושלים; תשע"ג
יוסף זערור

| --- | --- |

 לידה:  1902 בגדאד, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  14 בנובמבר 1969 (בגיל 67 בערך) 
 מוקד פעילות:  עיראק עיראק ישראל ישראל
 כלי נגינה:  קאנון 
 
התזמורת של רשות השידור העיראקית, (חמישה מתוכם יהודים, יוסף זערור שני משמאל), 1938
התזמורת של רשות השידור העיראקית (יוסף זערור יושב באמצע)
יוסף זערור יחד עם משפחתו
יוסף זערור (בערבית: يوسف زعرور; 1902 בגדאד - ‏1969, ישראל) היה נגן קאנון יהודי-עיראקי בעל שם עולמי ומנהל תזמורת רשות השידור העיראקית בשנות ה-30 של המאה ה-20.
קורות חיים > בעיראק (1902-1951)

נולד ב-1902 בבגדאד למשפחה אצילית ומרובת ילדים. בילדותו נסחף אחרי המוזיקה והמנגינות בבית הכנסת ובנה לעצמו כלי נגינה דמוי קאנון, וזאת בניגוד לרצון הוריו שחששו שהעיסוק במוזיקה יפגע בלימודיו הכלליים ובלימודי התורה בישיבה. בגיל ארבע עשרה הצטרף לקבוצת אנשים שהתפרנסו משירי ברכות בשמחות. בגיל שמונה עשרה קנה לעצמו קאנון ראשון ותוך זמן קצר שלט היטב בכלי המורכב והחל לנגן גם על חליל, כינור וצ'לו. בגיל עשרים פתח בית-ספר ללמודי נגינה בכלים השונים שזכה להצלחה רבה. בהיותו כה מומחה בידע הרחב שרכש ובשמיעתו האבסולוטית, התחלפה נגינתו על הקאנון מנגינה עממית לנגינה אמנותית ומודרנית והוא רכש מעמד מכובד מאוד בעולם המוזיקה בבגדד. ב-1931 אף השתתף בבגדד במופע של סמי אל שאווה (ער'), מגדולי הכנרים במוזיקה הערבית, ופגש את גדולי המלחינים והזמרים, מוחמד עבד אל-והאב, ואת אום כולתום, שהגיעו לעיראק.
זערור היה מלווה בנגינתו על הקאנון את הזמר העיראקי המפורסם מוחמד אלגובנצ'י (ער') ויחד נסעו לברלין כדי להקליט על גבי תקליטים וסלילים רסיטלים. רבים מאלה שודרו בברלין בתחנה ששידרה בשפה הערבית. כמו כן, הוא ולהקתו הופיעו בברלין בפני הקהילה העיראקית שם.
בשנת 1932, בקונגרס הבינלאומי הראשון של המוזיקה הערבית בקהיר במצרים, התזמורת הרשמית שייצגה את עיראק בקונגרס הייתה בניצוחו ובניהולו של יוסף זערור. הוא אף זכה במקום הראשון וקיבל מדליה. ב-1936, מונה זערור לנהל את המחלקה המוזיקלית בתחנת השידור בבגדד. המינוי ניתן לזערור על ידי ראש הממשלה דאז, נורי סעיד. במסגרת עבודתו זו, בחן מוזיקאים רבים לצורך הקמת שלושה הרכבי נגינה: להקה עיראקית, כורדית ומצרית. כעורך תוכניות המוזיקה בתחנה, בחן מוזיקאים רבים לצורך שילובים בתוכניות אלו ודאג לשלב מוזיקאים יהודים. בנוסף, הקים להקה נוספת עם נגנים מוסלמים מבגדד שהייתה מנגנת בימי שבת וחגים יהודיים. באופן פרטי הופיע בפני המלך, שרי הממשלה וראש העיר בגדאד.
קורות חיים > בישראל (1951-1969)

הופיע בארץ בטרם קום המדינה ב-1944 וחזר לעיראק. ב-1951 מימש את שאיפתו לעלות לארץ ישראל, וזאת על אף כישרונו הרב ותפקידו הנכבד כמנהל בתחנת השידור בבגדד. ב-1956 בזמן מבצע קדש, אנשי ה-BBC החרימו רסיטלים שלו שהוקלטו בעיראק עבור התחנה אחרי מלחמת העולם השנייה, בשל היותו יהודי.
הלחין שירים רבים ומנגינות המושמעים עד היום. בין השאר, נחשב למי שהביא להכרתו ולגדולתו של נאזם אל-ע'זאלי בקרב קהילת המוזיקה הערבית.
הערות שוליים

↑  Traditional Iraqi Music, באתר dangoor.com, מגזין The Scribe ‏ ליהדות בבל, עמוד 41
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  עיראקים יוצאי בבל, פייסבוק
↑  سامي موريه, يوسف زعرور الموسيقار الموهوب, באתר watar7.com, ‏ 12 בינואר 2016 (בערבית)
↑  سامي موريه,
 يوسف زعرور الموسيقار الموهوب في ذكريات ابن حفيده داوود زعرور, באתר elaph.com, ‏ 11 בינואר 2016 (בערבית)
1 2 3  סיפורה של אספרנס מורדוך-זערור מעיראק, הסיפור נגבה ונכתב על ידי שרונה שלסקי במסגרת תוכנית “לכל איש יש שם” במרכז יום ע”ש מנדלבוים בהנהלתה של עדינה שץ, רמת-גן
ג'ואל פיטר ויתקין

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1939 (בן 85) ברוקלין, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קופר יוניון (1974)  אוניברסיטת ניו מקסיקו  תיכון גרובר קליבלנד  אוניברסיטת קולומביה 
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר האמנויות והספרות 
 
ג'ואל-פיטר ויתקין (אנגלית: Joel-Peter Witkin; נולד ב-13 בספטמבר 1939) הוא צלם אמריקאי.
ביוגרפיה

ויתקין נולד לאב יהודי ולאם קתולית. אחיו התאום, ג'רום ויתקין, הוא צייר נודע. בגיל צעיר היה עד לגירושי הוריו, שנגרמו בעיקר על רקע הבדלי הדת ביניהם. לאחר מכן למד בבית הספר סיינט ססיליה, ואת שנותיו בתיכון עשה בבית הספר גרובר קליבלנד. בשנת 1961 התגייס לצבא ארצות הברית, מתוך כוונה לצלם את המלחמה בוייאטנם, אך בשל סיבות מנהלתיות, לא הגיע לוייאטנם, ועשה את שירותו בפורט הוד, טקסס, כאחראי על מידע לציבור ותמונות מסווגות. את התואר הראשון, בפיסול, עשה בקופר יוניון, ניו יורק (1974) ואת תוארו השני, באמנות, עשה באוניברסית ניו מקסיקו, באלבוקורקי, תוך שוויתר על מלגה שהוצעה לו מאוניברסיטת קולומביה.
ביוגרפיה > סגנון עבודתו

ויתקין משתמש לצורך עבודתו במצלמת פילם, והוא נוהג לעבוד על התשליל עצמו בעזרת חומרי פיתוח שונים, שריטות על התשלילים ועוד מניפולציות המאפשרות לו להשיג את המראה האסתטי שאליו הוא שואף. הוא מרבה לעסוק במוות, באמצעות צילומי גופות, חלקי גופות ואיברים, אותם הוא מעמיד בסצנות מבוימות בסטודיו שלו. בנוסף, הוא מוכר בזכות צילומי בעלי המום, החריגים ואנשי השוליים. הוא מעדיף לעבוד בשחור לבן על פני עבודה בצבע. בראיון שנערך לקראת תערוכתו בגלריה מנשר בתל אביב, בשנת 2010, סיפר על עבודתו, ובין היתר, על הערכתו לצלמת דיאן ארבוס. כיוון שהחוק בארצות הברית אינו מתיר צילום גופות בשטחה, עיקר עבודתו נעשית בדרום אמריקה, באישור הרשויות במקסיקו ובקולומביה.
ביוגרפיה > תערוכות ואוספים

עבודותיו של ויתקין הוצגו במוזיאונים וגלריות מהשורה הראשונה בעולם. הוא מיוצג על ידי גלריית ברוס סילברסטיין בניו יורק, ועבודותיו נמצאות באוספים הקבועים של מוזיאונים רבים, ביניהם: המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, המכון לאמנות של שיקגו, מוזיאון פול גטי בלוס אנג'לס, ספריית הקונגרס, מוזיאון וויטני בניו יורק, מרכז ז'ורז' פומפידו בפריס, מוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון, ועוד. ויתקין מציג רבות מעבודותיו בדף האינסטגרם שלו.
הערות שוליים

↑  דניאל זילברברג‏, המדור לביתור קרובים, באתר וואלה, 18 במאי 2010
↑  Joel-Peter witkin, https://brucesilverstein.com/
↑  https://www.moma.org/artists/6417
↑  https://artsandculture.google.com/partner/the-j-paul-getty-museum?hl=en
↑  https://www.loc.gov/rr/print/res/657_witk.html
↑  https://whitney.org/artists/3901
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444555505171  PLWABN: 9810690943105606  BIBSYS: 97018243  BnF: cb12255594k (data)  GND: 118985485  ISNI: 0000 0001 1083 3303  LCCN: n85226358  LNB: 000238954  NKC: xx0143323  NLA: 35910839  NTA: 06954901X  PIC: 2182  RKD: 85154  SNAC: w6wh39v4  SUDOC: 031317685  Trove: 1142138  ULAN: 500020019  VIAF: 111408951   WorldCat (עם VIAF): 111408951 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'ואל פיטר ויתקין".
לילה קונווארי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביולי 1897 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  12 באוגוסט 1984 (בגיל 87) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  אקדמיית קולארוסי 
 בן או בת זוג:  אימרה שאנדור 
 
לִילָה קונווארי למעשה לִילְלָה (במקור קונשטאדטר, בהונגרית: Kunvári Lilla;‏ בודפשט, 26 ביולי 1897 – בודפשט, 12 באוגוסט 1984) הייתה פסלת יהודייה-הונגרייה, אמנית מדליות.
קורות חייה

לילה קונשטדטר נולדה במשפחה יהודית ברחוב Huszár 8 בבודפשט. לאחר סיום לימודיה ובחינות הבגרות נרשמה לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד - ELTE) בבודפשט, ואחר כך בשנתה השלישית למדה בקורס הערב של בית הספר לאמנויות שימושיות. באותה תקופה היא הייתה אורחת קבועה בחוג גלילאו, נתנה הרצאות לפועלים צעירים והשתתפה באופן פעיל באירועי מהפכת החרציות, שבגללה גורשה מהאוניברסיטה ב-1920. לאחר מכן עברה לכמה שנים לפראג ביחד עם אחותה. בשנת 1923, החלה את לימודי הפיסול שלה אצל הפסל היהודי-הונגרי ינה קרמנדי-פרים, ולאחר מכן בין 1924 לבין 1927 הייתה תלמידתו של פרנץ שידלו במחלקת הפיסול של האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות בבודפשט. לתקופה קצרה היא ובעלה הראשון, אנדרה לובאש, עברו לפרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור שבדרום צרפת. בתקופה זו הוא ציירה ואיירה הרבה, ועד מהרה הם עברו לפריז, שם למדה באקדמיה ז'וליאן ובאקדמיית קולארוסי בין השנים 1929 לבין 1931. במהלך שנותיה שם, יצרה דיוקנאות, שנמכרו לאספנים אירופאים. לאחר שחזרה הביתה, השתתפה בתערוכות של הסלון הלאומי והאגודה החדשה לאמנים. תערוכותיה פורסמו מאז 1930. היא הציגה בתערוכות יחיד וקבוצתיות רבות הן בהונגריה והן מחוצה לה. בפסליה הקטנים ובתבליטיה היא עיצבה בעיקר את סצנות חיי היומיום ואת פעולות היומיום של האנשים. היא ציירה דיוקנאות אופי של אישים מצטיינים, במיוחד של גדולי החיים המוזיקליים. לילה הייתה פעילה גם באמנות מדליות. ב-1967 הפכה לחברה בפדרציה הבינלאומית למדליות - FIDEM וב-1972 הצטרפה להנהלתה והפכה לנציגת FIDEM בהונגריה. ביוזמתה התקיים קונגרס FIDEM בבודפשט ב-1977.
קברה נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
משפחתה

לילה קונשטדטר נולדה במשפחה יהודית כבתם של פילפ קונווארי (קונשטדטר) (1840–1911) שהיה מהנדס בניית כבישים ומסילות רכבת, חבר מייסד וגזבר של "האגודה הנומיסמטית ההונגרית" (נוּמִיסְמַטִיקַה היא מדע העוסק בחקר איסוף הכסף ועברו ההיסטורי, הכלכלי והגאוגרפי על צורותיו השונות), ובמשך תקופה ארוכה היה חבר בוועדת הרשות המחוקקת של בודפשט (חבר מועצת עיר), ושל מריה ארניושי (במקור גולדמן) (1864–1916). היו לה חמישה אחים/אחיות, ביניהם רופאת השיניים ופעילת זכויות הנשים בלה קונווארי וג'רג'יקה קונווארי (אשתו של פאל פורו). אחיה הגדולים היו ארנה קונווארי (1890–1910) שהיה סטודנט באוניברסיטה, אאורל ואימרה. סבה וסבתה מצד אביה היו שלמה קונשטדטר (1807–1890) עצמאי ובַּבֶּטָה טוטיש (1816–1865), סבה וסבתה מצד אמה היו בעל המסעדן יוז'ף גולדמן וקטלין קינסטלר.
בעלה הראשון היה אנדרה לובאש, שמת מלוקמיה במהלך שנותיהם המשותפות בפריז. בעלה השני היה אימרה שאנדור (1892–1943).