stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחוב הפחד – חלק 3: 1666
עלילת הסרט > 1994: חלק 2

עם סיום החיזיון, דינה מבינה שמשפחת גוד היא האחראית האמיתית לקללה על שיידיסייד, מכיוון שכל בכור בשושלת שלהם מקיים מחדש את הטקס אותו התחיל סולומון גוד. היא וג'וש נמצאים על ידי השריף ניק, שמתחיל להבין שהם גילו את האמת מאחורי הקללה, אך שני האחים מצליחים להימלט במכוניתו של ניק ולהגיע לביתה של זיגי, שם היא עדיין משגיחה על סם אחוזת הדיבוק. זיגי המומה לגלות שניק ומשפחתו הם הסיבה למות אחותה, אך מבינה שעליהם להרוג את ניק במטרה לעצור את הקללה. לאחר שהם מגייסים את עזרתו של מרטין, השרת של קניון שיידיסייד, הרביעייה רוקחת תוכנית לפתות את ניק לקניון ולהציב מלכודות במטרה להוביל לכך שרוצחי שיידיסייד המתים יהרגו אותו.
על אף שבתחילה התוכנית משתבשת בעקבות שוטרים שמוזעקים למקום אך נהרגים, הרביעייה מצליחה ללכוד זמנית את הרוצחים. זיגי מפתה את ניק למרכז הקניון, שם היא מושכת חוט ששופך דלי מלא בדמה של דינה עליו. עם זאת, ניק מצליח להימלט למנהרות. דינה וסם אחוזת הדיבוק עוקבות אחריו בזמן שהאחרים נאבקים ברוצחים המתים. סם משיגה את דינה, אך דינה מצליחה לעלף אותה, לאחר מכן נאבקת בניק שכמעט מצליח להרוג אותה. עם זאת, דינה מצליחה לחשוף את ניק לגוש הבשר הטמא במרכז המנהרות, מה שמעניק לו חיזיון של כל קורבנותיו שנהרגו על ידי הרוצחים ששלח אחריהם. כשדעתו של ניק מוסחת, ידה של דינה נמצאת על העליונה והיא לבסוף מצליחה להרוג אותו ומביאה לשבירת הקללה על שיידיסייד אחת ולתמיד.
זמן קצר לאחר מכן, מוצג כי מעשיה הנבזיים של משפחת גוד נחשפו; מרטין פתח בקריירה לממכר מוצרי טכנולוגיה; ואילו דינה וסם, שהביאו לתיקון העוול שנעשה לשרה פיר, עורכות פיקניק על יד קברה. עם זאת, בסצנה המוצגת באמצע הכתוביות, נחשף כי ספרה של האלמנה, שעוד נותר במנהרות שמתחת לביתו של ניק גוד, נלקח על ידי אדם שזהותו לא ידועה; רמז לכך שמחזוריות הקללה על שיידיסייד עתידה לשוב על כנה.
צוות השחקנים והדמויות

קיאנה מדירה – דינה ג'ונסון / שרה פיר (מבעד לעיניה של שרה פיר האמיתית)
אליזבת סקופל – שרה פיר, אחת מהמתיישבות המקוריות במחוז יוניון וכלתו המיועדת של סלומון גוד, שמואשמת ונתלית באשמת כישוף והתרועעות עם השטן.
אשלי צוקרמן – סלומון גוד , אחד מהמתיישבים המקוריים במחוז יוניון. אביהם הקדמון של ניק וויל גוד, ומכשף שמכר את נשמותיהם של תושבי שיידיסייד לשטן.
זאקרמן מגלם גם את דמותו של ניק גוד, צאצאו של סלומון והשריף המחוזי המכהן של מחוז יוניון. האנטגוניסט האמיתי של הטרילוגיה.
טד סאת'רלנד – ניק גוד, בצעירותו.
אוליביה סקוט וולש – האנה מילר , בתו של הכומר סיירוס מילר ואהובתה של שרה פיר, שמואשמת באשמת כישוף והתרועעות עם השטן.
וולש מגלמת גם את דמותה של סמנתה "סם" פרייזר.
גיליאן ג'ייקובס – כריסטין "זיגי" ברמן, הניצולה היחידה מהטבח של מחנה "נייטווינג" משנת 1978.
בנג'מין פלורס ג'וניור – הנרי פיר , אחיה הצעיר של שרה, שנרצח על ידי הכומר סיירוס מילר.
פלורס ג'וניור מגלם גם את דמותו של ג'וש ג'ונסון, אחיה הצעיר של דינה.
דארל בריט-גיבסון – מרטין פ. פרנקלין, השרת של קניון שיידיסייד, שמסייע לדינה, ג'וש וכריסטין.
פרד השינגר – אייזק, אחד מהמתיישבים המקוריים במחוז יוניון וחברה של שרה פיר.
ג'וליה רוולד – ליזי, אחת מהמתיישבות המקוריות במחוז יוניון וחברתה של שרה פיר.
אמילי ראד – אביגייל ברמן, אחת מהמתיישבות המקוריות במחוז יוניון וחברתה של שרה פיר. אמן הקדמונית של סינדי וכריסטין ברמן.
סיידי סינק – קונסטנס ברמן , אחותה הצעירה של אביגייל, שנרצחת על ידי הכומר סיירוס מילר.
סינק מגלמת גם את דמותה של כריסטין "זיגי" ברמן", בצעירותה.
מקייב סליי – תומאס המשוגע, אחד מהמתיישבים המקוריים במחוז יוניון ואביו הקדמון של טומי סלייטר.
ג'ורדנה ספירו – האלמנה מרי , מכשפה קשישה המתגוררת מחוץ למחוז יוניון.
ספירו מגלמת גם את דמותה של מרי ליין, אמה של רובי.
ג'ורדין דינטלה – רובי ליין, בתה של מרי, שנאחזה דיבוק על ידי השטן.
רנדי הייוונס – ג'ורג' פיר, אביהם האלמן של שרה והנרי.
מארק אשוורת' – ג'ייקוב ברמן, אביהן של אביגייל וקונסטנס.
מתיו זוק – אלייז'ה גוד , חבר מועצת מחוז יוניון ואחיו של סולומון.
זוק מגלם גם את דמותו של ויל גוד, ראש עיריית סאניווייל ואחיו הצעיר של ניק.
לייסי קאמפ – גרייס מילר , אשתו של סיירוס מילר ואמה של האנה, המתעבת את שרה.
קאמפ שבה לגלם גם את דמותה של גברת פרייזר, אמה של סמנתה.
ג'רמי פורד – כיילב
ראיין סימפקינס – אליס, מדריכה במחנה "נייטווינג" בשנת 1978, שנרצחה על ידי טומי סלייטר.
הפקה

ב-9 באוקטובר 2015, דווח על הפקת עיבוד קולנועי שיתבסס על סדרת הספרים "רחוב פחד" מאת רוברט לורנס סטיין על ידי חברות ההפקה פוקס המאה ה-20 ו-Chernin Entertainment. העיבוד הקולנועי תוכנן כטרילוגיה בה כל חלק יתרחש ברחוב פחד בתקופת זמן שונה, אך יכלול את אותו צוות שחקנים שיקשר בין שלוש תקופות הזמן. על פי האתר "הוליווד ריפורטר", ההפקה תכננה לצלם את הטרילוגיה בשיטת גב-אל-גב, ולהפיץ את הסרטים חודש זה אחרי זה בנפרד. בינואר 2019, דווח שג'ניאק תביים את הסרט הראשון ואת הסרט השלישי.
במרץ 2019, צילומי הטרילוגיה החלו באיסט פוינט, ג'ורג'יה, והתקיימו גם באטלנטה, ג'ורג'יה. באוגוסט 2019, הצילומים התקיימו בעיירת רוטלדג'. הצילומים הסתיימו בספטמבר 2019.
הפצה

הסרט הראשון בטרילוגיה התעתד לעלות לאקרנים ביוני 2020, וכיוצא מכך הסרט השני התעתד לעלות לאקרנים ביולי 2020 ואילו הסרט השלישי התעתד לצאת לאקרנים באוגוסט 2020. עם זאת, עליית הטרילוגיה לאקרנים בוטלה בעקבות התפרצות מגפת הקורונה. באפריל 2020, נודע שחברת ההפקה "Chernin Entertainment" ביטלה את העסקה שלה עם פוקס המאה ה-20, וחתמה במקום זאת על חוזה הפצה רב-שנתי מול נטפליקס.
ב-11 באוגוסט 2020, נודע על רכישת זכויות ההפצה של טרילוגיית "רחוב פחד" על ידי נטפליקס, שהודיעה שבכוונתה להפיץ את הטרילוגיה בקיץ 2021, במהלך שיווקי שייקרא "קיץ הפחד", תוך שמירה על האסטרטגיה המקורית להפיץ את שלושת הסרטים חודש זה אחר זה.
ב-19 במאי 2021, נמסר שהסרט עתיד לעלות לשידור בכל הפלטפורמות של נטפליקס ב-9 ביולי 2021, שבועיים לאחר הפצת שני הסרטים הקודמים בטרילוגיה.
הערות שוליים

↑  Sneider, Jeff (October 9, 2015). "'Goosebumps' Author R.L. Stine's 'Fear Street' Books Headed to Big Screen (Exclusive)". TheWrap. Retrieved March 11,2019.
↑  Kit, Borys (July 13, 2017). "Fox Developing R.L. Stine's 'Fear Street' as Theatrical Movie Series Released Months Apart". The Hollywood Reporter. Retrieved March 11, 2019.
↑  Alex Ross Perry to Direct ‘Fear Street 2’ for R.L. Stine Trilogy
↑  Williams, Dorjan (March 13, 2019). "East Point has nothing to fear but 'Fear' itself". 11Alive.com. Retrieved March 13, 2019.
↑  ‘Fear Street’: Benjamin Flores, Jr. Joins Fox and Chernin Entertainment’s R.L. Stein Adaptation
↑  Whisenhunt, Dan (April 23, 2019). "North DeKalb Mall lives again on the big screen". Decaturish.com. Retrieved May 3, 2019.
↑  Capelouto, J. D. (May 3, 2019). "New Findings: North DeKalb Mall is so empty, it's become a hot spot for filming". The Atlanta Journal-Constitution. Retrieved May 3, 2019.
↑  Walljasper, Matt (August 29, 2019). "What's filming in Atlanta now? Coming 2 America, After We Collided, The Underground Railroad, and more". Atlanta. Retrieved January 11, 2020.
↑  Ho, Rodney (October 10, 2019). "Active Georgia TV/film productions drop to 35 vs. 42 in October 2018". The Atlanta Journal-Constitution. Retrieved January 11, 2020.
↑  Cavanaugh, Patrick (January 25, 2019). "'Fear Street' Movie Based on R.L. Stine Book Snags Director". ComicBook.com. Retrieved March 11, 2019.
1 2  McNary, Dave (August 11, 2020). "Netflix Buys R.L. Stine's 'Fear Street' Trilogy From Disney". Variety. Retrieved August 11, 2020.
↑  "Chernin Entertainment, Netflix Sign First-Look Deal for Film". 8 April 2020. Retrieved 22 May 2020.
↑  Fleming Jr., Mike (August 11, 2020). "Will 2021 Be The Summer Of Fear? Netflix Eyes That Slot After Landing R.L. Stine 'Fear Street' Movie Trilogy From Disney & Chernin; Leigh Janiak Directed The Trio". Deadline. Retrieved January 24, 2021.
↑  Sperling, Nicole (May 19, 2021)."Binge-Viewing Movies? Netflix Bets on the ‘Fear Street’ Trilogy.". The New York Times. Retrived May 19, 2021.
↑  M. Arbeiter (May 19 2021). "FEAR STREET Movie Trilogy Drops Its Eerie First Trailer". Nerdist. Retrived May 19 2021.
רומי פריצקי

לקראת תרגיל החישוק בתחרות מהסבב העולמי בסופיה ב-2024, בה זכתה הנבחרת במדליית הזהב
רומי פריצקי (נולדה ב-17 ביוני 2004) היא מתעמלת אומנותית ישראלית וקפטנית נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית. היא אלופת העולם (ולנסיה 2023) וסגנית האלופה האולימפית מפריז 2024 בקרב-רב קבוצתי.
קריירה

בגיל 9 החלה פריצקי להתאמן בהתעמלות אומנותית במועדון "עירוני נתניה", בעקבות אחותה הקטנה. מאוחר יותר, עברה למועדון "מכבי תל אביב". החל מהמחזור האולימפי לקראת אולימפיאדת פריז 2024, היא קפטנית וחברת נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (לצידן של דיאנה סברצוב, אופיר שחם, הדר פרידמן, שני בקנוב ) ומתאמנת תחת הדרכתה של איילת זוסמן.
במרץ 2022 היא נכללה יחד עם נבחרת ההתעמלות החדשה בתחרות מהסבב העולמי אשר נערכה באתונה שביוון. תחרות זו הייתה הראשונה של הנבחרת החדשה כחלק מהמחזור האולימפי החדש. בתחרות זו היא זכתה עם הנבחרת בשתי מדליות זהב בתרגיל החישוקים ובתרגיל הסרטים והכדורים.
באליפות העולם 2022 שנערכה בסופיה שבבולגריה, זכתה פריצקי יחד עם הנבחרת במדליית הכסף בתחרות הקרב-רב קבוצתי לאחר שסיימו במקום השני עם ציון משוקלל של 64.650, אחרי בולגריה שבמקום הראשון (66.600) וספרד שבמקום השלישי (63.200). הייתה זו הפעם הראשונה שנבחרת ישראל בהתעמלות אומנותית זוכה במדליה באליפות העולם בקטגוריית הקרב-רב הקבוצתי. הישג זה הבטיח להן את הכרטיס למשחקים האולימפיים בפריז 2024. בהמשך התחרות הן זכו במדליית כסף נוספת, בתרגיל החישוקים.
באליפות אירופה באותה השנה אשר נערכה בתל אביב, היא זכתה יחד עם הנבחרת במדליית זהב בתחרות הקרב-רב קבוצתי לאחר שסיימו במקום הראשון עם ציון משוקלל של 69.950, לפני איטליה (69.650) ואזרבייג'ן (65.400). עוד הן זכו במדליית כסף בתרגיל החישוקים ובמדליית הארד בקטגוריית הנבחרות אשר כוללת שקלול של כלל ההישגים לפי מדינות.
באליפות העולם 2023 אשר נערכה בולנסיה שבספרד, זכתה פריצקי עם הנבחרת לראשונה במדליית הזהב בתחרות הקרב-רב הקבוצתי, כאשר הן סיימו במקום הראשון עם ציון משוקלל של 70.800, לפני סין במקום השני (70.050) וספרד במקום השלישי (68.600). זו הייתה מדליית הזהב הראשונה של ישראל באליפויות העולם בהתעמלות אומנותית. בהמשך התחרות הן זכו במדליית זהב נוספת, בתרגיל הסרטים והכדורים.
באליפות אירופה 2023 שנערכה בבאקו שבאזרבייג'ן זכתה עם הנבחרת במדליית הכסף בתחרות הקרב-רב הקבוצתי כאשר הן סיימו במקום השני עם ציון משוקלל של 67.300, אחרי בולגריה במקום הראשון (68.050) ולפני אזרבייג'ן שבמקום השלישי (65.400). עוד באותה האליפות הן זכו במדליית זהב בתרגיל החישוקים, מדליית כסף בתרגיל הסרטים והכדורים ובמדליית ארד בקטגוריית הנבחרות אשר כוללת שקלול של כלל ההישגים לפי מדינות.
עוד בשנת 2023 היא זכתה בין היתר במדליות בתחרויות בסבב העולמי וביניהן מדליית זהב יחד עם הנבחרת בתחרות הקרב-רב הקבוצתי בתחרות שנערכה באתונה שביוון, ובשלוש מדליות כסף נוספות בתחרות הקרב-רב הקבוצתי בתחרויות מהסבב העולמי שנערכו בסופיה שבבולגריה, בבאקו שבאזרבייג'ן, ובמילאנו שבאיטליה.
באליפות אירופה 2024 שנערכה בבודפשט שבהונגריה, היא סיימה יחד עם הנבחרת במקום החמישי בתחרות הקרב-רב הקבוצתי, אך עדיין הן סיימו עם מדליית כסף בתרגיל הסרטים והכדורים, מדליית ארד בתרגיל החישוקים ומדליית ארד בקטגוריית הנבחרות אשר כוללת שקלול של כלל ההישגים לפי מדינות. בתחרויות מהסבב העולמי באותה השנה, היא זכתה עם הנבחרת במדליות זהב בתחרות הקרב-רב הקבוצתי בתחרויות שנערכו באתונה שביוון ובסופיה שבבולגריה.
באולימפיאדת פריז 2024 זכתה פריצקי עם הנבחרת במדליית הכסף בתחרות הקרב-רב הקבוצתי כשסיימו במקום השני עם ציון משוקלל של 68.850 נקודות אחרי נבחרת סין במקום הראשון (69.800) ולפני איטליה במקום השלישי (68.100). לגמר הן עלו מהמקום השישי במוקדמות עם ציון משוקלל של 67.150 נקודות. הייתה זו המדליה האולימפית הראשונה של ישראל בתחרות הקבוצתית בהתעמלות אומנותית. בעקבות הזכייה, פריצקי נבחרה יחד עם תום ראובני לשאת את דגל ישראל בטקס הסיום של המשחקים.
רוני וולף

| --- | --- |

 לידה:  1949 (בן 75 בערך)
 לימודי רפואה:  בון, גרמניה
 התמחות:  דרמטולוגיה
 תואר:  פרופסור
 תפקידים:  רופא בכיר במחלקת עור ומין בבית החולים איכילוב  פרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב  מנהל יחידת מחלות עור ומין במרכז רפואי קפלן  פרופסור חבר קליני, בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
רוני וולף (נולד בשנת 1949) הוא רופא, דרמטולוג, פרופסור חבר קליני לדרמטולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, ובבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, מנהל לשעבר של היחידה למחלות עור ומין במרכז רפואי קפלן.
וולף עוסק בגידולי עור, ומחלות (עור) מטיילים טרופיות.
ביוגרפיה

וולף התגורר בילדותו ברחוב בלפור בתל אביב, אח תאום לרופא הילדים דני וולף, בוגר בית הספר היסודי "בלפור".
בין השנים 1970–1976 למד וולף רפואה, בבון, גרמניה.
בין השנים 1977–1983 התמחה וולף, במחלות עור ומין, במחלקת עור, בניהולו של הפרופ' אנטול קרקובסקי, בבית החולים איכילוב.
בין השנים 1983–2001 עבד כרופא בכיר במחלקת עור ומין בבית החולים איכילוב.
משנת 1999 כיהן כפרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
משנת 2001 עד 2016 ניהל את היחידה למחלות עור במרכז רפואי קפלן.
משנת 2004 מכהן כפרופסור חבר קליני, בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
מחברם של למעלה מ-350 מאמרים בכתבי עת מדעיים.
"Wolf's isotopic response" (אנ') היא תופעה שפרופ' וולף תיאר לראשונה ב־1985 ונקראה על שמו.
חיים אישיים

וולף מתגורר בהרצליה, נשוי לעו"ד אסנת וולף (לבית ברזניצקי), להם שני ילדים, תום, בעל תואר שני בממשל ופוליטיקה ופעיל פוליטי ב"ישראל החופשית", וטל, מנהלת משאבי אנוש (בעלת תואר שני).
מספריו

"אור על העור" - בהוצאת ידיעות אחרונות ספרים, שנת 1999 (304 עמודים).
"ויהי עור" - בהוצאת פוקוס, שנת 2005 (200 עמודים).
לקריאה נוספת

"מלחמה נגד הזמן" מוצרים קוסמטיים יקרים יכולים לשפר את מראה העור אבל הם לא מחוללים ניסים. אי אפשר להישאר צעיר לנצח - כולל ריאיון עם רוני וולף (nrg מעריב, יעל גרוס, 25 בפברואר 2001)
פרופ' רוני וולף מנהל יחידת העור במרכז רפואי בקפלן טיפל בשלט רחוק בתושבת אירן (כאן ישראל, 31 בינואר 2007)
הערות שוליים

↑  תולדות רפואת עור ומין בישראל - פרופ' רוני וולף, עמוד 74 פרופ' אריה אינגבר / מנהל מחלקת עור ומין בית החולים האוניברסיטאי הדסה (slideserve.com/sancha)
↑  פרופ' רוני וולף כללית מושלם
↑  R. Wolf, S. Brenner, V. Ruocco, F. G. Filioli, Isotopic response, International Journal of Dermatology 34, 1995-5, עמ' 341–348
↑  "אור על העור" - מדריך רפואי לטיפול העור ולטיפוחו - ד"ר רוני וולף, שנת 1999 סימניה
↑  "ויהי עור" - פרופ' רוני וולף, בהוצאת פוקוס, שנת 2005 סימניה
↑  "ויהי עור" - הספר מרכז את מכלול הידע התאורטי והמעשי הקיים היום אודות הזדקנות העור ומציג את האמצעים לעכב תהליכים אלה
↑  איתי גל, ספר חדש: הכל על האסתטיקה של העור, באתר ynet, 18 בספטמבר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289959605171
רצח העם במזרח טימור

רצח העם במזרח טימור היה מלחמה ורצח עם שהחלה ב-7 בדצמבר 1975 עם תחילת "מבצע לוטוס" ונגמרה ב-1999 במזרח טימור. כרבע מאוכלוסיית מזרח טימור (בין 60 אלף ל-180 אלף חיילים ואזרחים) נרצחה על ידי הצבא האינדונזי לאחר פלישה וכיבוש המדינה על ידי אינדונזיה. בנוסף לרצח אזרחים, בוצע גם עיקור מסיבי של נשים טימוריות, על ידי הזרקת חומרים מעקרים לגופן, במסווה של חיסון נגד מלריה.
הנשיא האינדונזי שהורה על הפלישה של 35 אלף חיילים אידונזים למזרח טימור היה סוהארטו. חלק גדול מהנשק ששימש לרצח, מומן בעקיפין מכספים אמריקאיים.
ארצות הברית הצטרפה לשאר העולם בגינוי הפלישה האינדונזית, אך מאחורי הקלעים פעלה נגד כל ניסיון למנוע את המשך רצח העם. כך ניתן להתרשם, למשל, מעדותו של השגריר האמריקאי לאו"ם דניאל פטריק מויניהאן שבזכרונותיו כתב כי "ארצות הברית הייתה מעוניינת שהדברים יקרו כפי שהם קרו, ופעלה לשם כך. מחלקת המדינה רצתה שהאו"ם יהיה בלתי יעיל לחלוטין בכל פעולה שינקוט. משימה זו ניתנה לי ובצעתי אותה לא ללא הצלחה".
האירועים עובדו לסרט עלילתי בשם באליבו משנת 2009.
הערות שוליים

↑  Payaslian, Simon. "20th Century Genocides". Oxford bibliographies.
↑  "Genocide Studies Program: East Timor". Yale.edu.
↑  Blakeley, Ruth (2009). State Terrorism and Neoliberalism: The North in the South. Routledge. pp. 89-90. ISBN 978-0415686174.
↑  Simpson, Brad, ed. (24 בינואר 2006). "East Timor truth commission finds U.S. "political and military support were fundamental to the Indonesian invasion and occupation"". National Security Archive. נבדק ב-1 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Daniel Patrick Moynihan, A Dangerous Place, Little Brown, boston, 1978
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רות גוילי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1974 (בת 50 בערך)
 לאום:  ישראלית
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 תחום יצירה:  איור
 http://www.ruthgwily.com
 
רות גְּוִילי (נולדה ב-1974) היא מאיירת ישראלית.
ביוגרפיה

גוילי למדה אמנות פלסטית בתיכון תלמה ילין, ובהמשך למדה במחלקה לתקשורת חזותית ב"בצלאל" (1998). לימים למדה גם תואר מוסמך בבימוי תיאטרון.
החלה לעבוד כמאיירת טור ביקורת הטלוויזיה של רוגל אלפר בעיתון "הארץ". לאורך השנים התפרסמו איוריה במרבית העיתונים היומיים בישראל, וכן בפרסומים בחו"ל, בהם מגזין ה"ניו יורקר" ו"הניו יורק טיימס". בנוסף, היא מאיירת עטיפות ספרים, ומלווה כמאיירת את להקת המחול של ניב שינפלד ואורן לאור.
בשנת 2015, איירה מהדורה חדשה של "סומכי", סיפור לילדים מאת עמוס עוז (ראה אור במקור בשנת 1978).
גוילי היא אם לבת.
הערות שוליים

↑  קרן צוריאל הררי, "אני צריך להבין מה הספר רוצה להיות", באתר כלכליסט, 7 באפריל 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313159005171  GND: 138310629  LCCN: nr2002043387  VIAF: 89869149   WorldCat (עם VIAF): 89869149 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שחר אטואן

אין תמונה חופשית
שחר אטואן הוא מעצב גרפי ומאייר ישראלי, ראש התכנית לתואר שני באוריינות חזותית במכללת סמינר הקיבוצים.
ביוגרפיה

בשנת 2005 סיים לימודי אמנות במדרשה לאמנות של המכללה האקדמית בית ברל, ובהמשך את התכנית הבין־תחומית באוניברסיטת תל אביב. עבודת התזה שלו עסקה בהיסטוריה של כתב העת לאמנות ״סטודיו״ וביחסיו עם עולם האמנות בשנים שבהן יצא לאור. אטואן השלים לימודי פסיכותרפיה גופנית בשיטת הביוסינתזה בקמפוס ברושים שבאוניברסיטת תל אביב.
היה כתב במגזין "Time Out תל אביב" במשך כשנה על תקשורת חזותית ולאחר מכן כתב במשך מספר חודשים בנושאי אופנה למוסף "סגנון" של "מעריב". בשנת 2008 מונה לכתב אופנה במגזין "גלריה" של עיתון "הארץ", תפקיד בו שימש עד שנת 2018. במקביל המשיך לחקור ולהרצות על נושאים בשדות האמנות, האופנה, הקולנוע והתקשורת החזותית באקדמיות ובמוסדות תרבות ברחבי הארץ.
אטואן היה מעורב בפיתוח אירועי תרבות, בהם "חממת מפעל הפיס לאופנה" ואירועים רב תחומיים במוזיאון תל אביב לאמנות.
ביולי 2023 מונה אטואן לראש התכנית לתואר שני באוריינות חזותית במכללת סמינר הקיבוצים.
הוקרה

בשנת 2012 נבחר בין מאה המשפיעים בתקשורת והחזקים בתקשורת של עיתון "גלובס".
בנימוק לבחירה נכתב עליו: "העיתונות המודפסת נאלצת למצוא דרך חדשה להסתכל על הדברים ולסקרן אנשים, והיא עושה זאת על ידי הצגת הדברים מנקודת מבט מסוימת - כמו למשל זו של שחר אטואן, כתב ומבקר האופנה של עיתון "הארץ" ("גלריה"). מדי שבוע בארבע השנים האחרונות אטואן מפרסם מניפסט ביקורתי על קולקציות שמפריעות לו או מעניינות אותו... לא חסרים מבקרי אופנה בישראל, אבל יתרונו של אטואן הוא שפתו התיאורית העשירה, דקות האבחנה והידע שהוא מרעיף על הקוראים. עבורו אופנה אינה רק טרנדים או בגדים, אלא השתקפות של תרבות, היסטוריה, כלכלה, אמנות, צרכים חברתיים ועונג".
הערות שוליים

1 2  יובל סער, שחר אטואן: ראש התואר השני באוריינות חזותית בסמינר הקיבוצים, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2023-07-13
↑  ענת קם‏, דרך קרליבך, באתר וואלה, 11 באוגוסט 2008
↑  שחר אטואן מונה לתפקיד ראש התכנית לתואר שני באוריינות חזותית במכללת סמינר הקיבוצים, באתר וואלה, 5 ביולי 2023
↑  צריך להיות "הבחנה", הטעות במקור
↑  יעל בן ישראל, ‏088 שחר אטואן, סהר שלו ואייל דה ליאו, באתר גלובס, 17 בינואר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009706067305171  LCCN: no2020087196  VIAF: 37159610187040540081   WorldCat (עם VIAF): 37159610187040540081
רנגולי

רנגולי לרגל דיוואלי, גואה, הודו
רנגולי עשוי פרחים לרגל אונאם
רנגולי בדלהי, הודו
רנגולי היא צורת אמנות שמקורה בתת היבשת ההודית, שבה נוצרות דוגמאות על הרצפה או על משטח השולחן באמצעות חומרים שונים כמו אבקת אבן גיר, אוכרה אדומה, קמח אורז יבש, חול צבעוני, אבקת קוורץ, עלי כותרת של פרחים וצבעוניים. סלעים. זהו נוהג יומיומי בהרבה משקי בית הינדים, אולם הכנתו שמורה בעיקר לפסטיבלים ולחגיגות חשובות אחרות מכיוון שהיא גוזלת זמן. רנגולי מיוצרים בדרך כלל במהלך החגים דיוואלי, טיהר, אונאם (אנ') פונגאל ופסטיבלים הינדיים אחרים בתת-היבשת ההודית. העיצובים מועברים מדור לדור, תוך שמירה על צורת האמנות והמסורת.
לרנגולי יש שמות שונים המבוססים על המדינה והתרבות בהודו. לרנגולי יש תפקיד משמעותי בחיי היומיום של משק בית הינדי במיוחד מבחינה היסטורית כאשר ריצוף הבתים נבנה. לרוב הם מבוצעים מחוץ לסף הכניסה הראשית, בשעות הבוקר המוקדמות לאחר ניקוי השטח. באופן מסורתי, התנוחות הדרושות להכנת רנגולי הן סוג של תרגיל לנשים ליישר את עמוד השדרה. הרנגולי מייצג את האושר, החיוביות והחיות של משק בית, ונועד לקבל את פני לקשמי, אלת העושר והמזל הטוב. מאמינים שמשק בית הינדי ללא כניסה נקייה ורנגולי הוא מקום מגורים עם מזל רע.
המטרה של רנגולי היא מעבר לקישוט. באופן מסורתי משתמשים באבקת קלציט ואבן גיר או אבקות דגנים לעיצוב הבסיסי. אבן הגיר מסוגלת למנוע כניסת חרקים למשק הבית, ואבקות הדגנים מושכות חרקים ומונעות מהם לחדור למשק הבית. השימוש באבקות דגנים לרנגולי נעשה גם כי הוא דוחה חרקים וחיידקי אבק אחרים. תיאורי עיצוב עשויים להשתנות מכיוון שהם משקפים מסורות, פולקלור ופרקטיקות הייחודיות לכל אזור. רנגולי מיוצרים באופן מסורתי על ידי בנות או נשים, אם כי גברים ובנים יוצרים אותם גם כן. במשק בית הינדי, רנגולי בסיסי הוא תרגול יומיומי. השימוש בצבעים ובעיצובים מרהיבים מוצגים באירועים כמו חגים, פסטיבלים, מצוות משמחות, חגיגות נישואים ואבני דרך והתכנסויות דומות אחרות.
עיצובים של רנגולי יכולים להיות צורות גאומטריות פשוטות, תיאורי אלוהויות, או צורות פרחים ועלי כותרת המתאימות לחגיגות הנתונות. הם יכולים גם לכלול עיצובים משוכללים שנוצרו על ידי אנשים רבים. העיצובים הגאומטריים עשויים לייצג גם סמלים דתיים רבי עוצמה, הממוקמים בתוך ומסביב למקדשי יאנה ביתיים. מבחינה היסטורית, עיצובים בסיסיים צוירו סביב אזורי הבישול במטרה להרתיע חרקים ופתוגנים. צבעים סינתטיים הם וריאציה מודרנית. חומרים נוספים כוללים אבקת לבנים אדומות ואפילו פרחים ועלי כותרת, כמו במקרה של רנגולי פרח.
עם הזמן שולבו גם דמיון ורעיונות חדשניים באמנות רנגולי. הרנגולי פותחו מסחרית במקומות כמו מלונות חמישה כוכבים. הקסם המסורתי, האומנות והחשיבות שלו ממשיכים גם היום.
אטימולוגיה

מסנסקריט המילה "रङ्ग" שפירושה "צבע" . "רנגולי" נגזר מהמילה בסנסקריט "רנגוואלי".
השמות השונים לצורת אמנות זו ולפרקטיקות דומות כוללות:
ראאנגולי (रांगोळी) במהראשטרה
מוגו (ముగ్గు) באנדרה פראדש וטלנגנה
רנגולי / רנגולה (ರಂಗೋಲಿ/ರಂಗೋಲೆ) בקרנטקה
קולאם (கோலம்) בטמיל נאדו
מנדנה / מנדות (माँडना) בראג'סטאן
אלפנה / אלפונה (আল্পনা) במערב בנגל
האריפן/ריפן (आरिपना) בביהר
מורוג'ה (ମୁରୁଜ) או ג'וטי (ଝୋଟି) או צ'יטה (ଚିତା) באודישה
צ'וקפורנה (छोवकपुराणा) בצ'אטיסגר
צ'וקפוג'אן (चौकपूजन) באוטר פראדש
צ'וק פורנה בפונג'אב
פוקאלאם (പൂക്കളം) בקרלה
רנגולי / סנקרבהרטי/ בהרטי במהרשטרה
סאאתיה/ גהולי בגוג'אראט
אייפן / איפאן (ऐपण) באוטרקהאנד
ראו גם

קולאם/מוגו
הערות שוליים

↑  Macnabb Cambell, James (1884). Gazetteer of the Bombay Presidency: Dháwár. Government Central Press. p. 821.
↑  אמנות הרנגולי, באתר www.somethingfromindia.com
↑  "Kolams, chowkpurana, madana, aripana..." Rediff. נבדק ב-12 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
לקריאה נוספת

סלין, הליין (2008). אנציקלופדיה לתולדות המדע, הטכנולוגיה והרפואה בתרבויות לא-מערביות, כרך 1 .מסת"ב 140204559XISBN 140204559X . עמ. 1869–1870.
ריברה (עיר)

| --- | --- |
דגל ריברהדגל ריברה
מבט על העיר
מבט על העיר
 מדינה:  אורוגוואי אורוגוואי
 מחוז:  ריברה
 שפה רשמית:  ספרדית
 תאריך ייסוד:  1867 
 גובה:  223 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  103,493 (2011)
  ‑ במטרופולין:  200,000 (2010)
 קואורדינטות:  30°54′S 55°33′W﻿ / ﻿30.90°S 55.55°W﻿ / -30.90; -55.55
 אזור זמן:  UTC -4
 http://www.rivera.gub.uy/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אורוגוואי מוגדלת) מונטווידאו קולוניה דל סקרמנטו סלטו פונטה דל אסטהברזיל א ר ג נ ט י נ ה ריברה(למפת אורוגוואי רגילה) מונטווידאו קולוניה דל סקרמנטו סלטו פונטה דל אסטהברזיל א ר ג נ ט י נ ה ריברה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הכיכר הבינלאומית ריברה ליברמנטו - הכיכר הבינלאומית היחידה בעולם
ריברה (בספרדית: Rivera) היא העיר השישית בגודלה באורוגוואי, וגם בירתו של מחוז ריברה במדינה. היא ממוקמת על הגבול עם ברזיל וביחד עם העיר הברזילאית הסמוכה, סנטנה דו ליברמנטו יוצרות הערים שטח עירוני רציף המכיל כ-200,000 תושבים.
היסטוריה

מאז תחילת המחצית השנייה של המאה ה-19, היה אינטרס לשלטונות אורוגוואי להקים יישוב באזור כדי לחזק את הנוכחות האורוגוואית ליד הגבול עם ברזיל, וכמשקל נגדי לעיירה הברזילאית סנטנה דו ליברמנטו שהוקמה באזור ביולי 1823.
ב-21 במרץ 1860 נשאו המאמצים פרי וכפר בשם פרירה הוקם במקום. הליך הקמתו התאפיין באיטיות וקושי רב בשל מיקומו באזור מרוחק ולא נגיש, שהתאפיין בנוכחות עוינת של אינדיאנים, ומעבר תדיר של מבריחים. בחודש יולי 1867 קיבל את השם הרשמי "ריברה" (על שם ברנבה ריברה - מושלת אזור ריו דה לה פלטה), ובאתה שנה קיבלה מעמד של עיר.
בשנת 1943 נבנתה הכיכר הבינלאומית ריברה - ליברמנטו (בתמונה), כדי לחגוג את קיומו של הכנס החמישי של ועדת מיקסטה לגבולות מעורבים וכתקווה לשילוב העתידי בין שתי הערים. משנת 1851 ועד היום, תושבים של שתי הערים חופשיים לעבור את הגבול בכל עת שיחפצו (מכס ונקודות ביקורת נמצאים מחוץ לערים). כיום, חנויות פטורות ממס הן אחת ממקורות ההכנסה הראשיים של העיר.
אוכלוסייה ומיקום

ריברה היא העיר הראשית במחוז ריברה שבאורוגוואי. היא ממוקמת בצפון אורוגוואי. בשנת 2011 אוכלוסיית העיר מנתה 64,465 איש.
| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1867: 341
1889: 1,000
1908: 8,986
1963: 41,266
1975: 48,780
1985: 57,314
1996: 62,859
2004: 64,426
2011: 64,465
(נתונים מתוך מפקד אוכלוסין, 2004).
תחבורה

בעיר ריברה קווי אוטובוסים סדירים שמגיע לבירה מונטווידאו, רכבות שמגיעות לטקוארמבו וכן שדה תעופה למטוסים קלים שנפתח ב-16 ביוני 1979.