stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמעון שמיר
ביוגרפיה

שמעון שמיר נולד בסאטו מארה שבטרנסילבניה, רומניה. בשנת 1940 עלה עם משפחתו לארץ ישראל באוניית המעפילים "סקריה", והושם עם כל נוסעיה במחנה המעצר בעתלית. שמיר למד בבתי הספר הדתיים "חורב" בירושלים ו"מוריה" בתל אביב, ועשה את חוק לימודיו התיכוניים במגמה המזרחנית שבתיכון עירוני ב' בתל אביב.
שירותו הצבאי היה במסגרת הנח"ל, בשנים 1951–1954. את התואר הראשון עשה באוניברסיטה העברית, בחוגים לשפה וספרות ערבית והמזרח התיכון בעת החדשה בשנים 1954–1958. מוריו היו הפרופסורים דוד צבי בנעט, שלמה דב גויטיין, יהושע בלאו, אוריאל הד, דוד איילון וגבריאל בר. בזמן לימודיו שימש כעוזר מחקר של שלמה דב גויטיין במפעל הגניזה ולימד בבית ספר למדע המדינה של קהילת המודיעין. שמיר יצא ללימודים מתקדמים במחלקה למדעי המזרח שבאוניברסיטת פרינסטון בארצות הברית, שם קיבל את תואר הדוקטור בשנת 1960. נושא העבודה היה "הואלים של סוריה לבית אל-עט'ם, 1785-1724", והיא מציגה את המפנה שחל בשלטון העות'מאני במאה ה-18 שאיפשר את עלייתן של שושלות מושלים מקומיות. בכתיבת העבודה הדריכוהו הטורקולוג לואיס תומאס והמזרחן הלבנוני-אמריקאי פיליפ חיתי. חלק הארי של המקורות לצורך העבודה היו מסמכים שקיבל מארכיון הט'אהריה בדמשק.
עם שובו ארצה שימש שמיר כמרצה בחוג למזרח התיכון בעת החדשה באוניברסיטה העברית. ב-1966 עבר לאוניברסיטת תל אביב כמרצה בכיר, שם הקים את החוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה בו עיצב את התוכנית להוראת המקצוע הזה בישראל. הוא כיהן כראש החוג במשך שבע שנים. בעת ובעונה אחת הקים את מכון שילוח (היום מרכז משה דיין) ללימודי המזרח התיכון ואפריקה ועמד בראשו בשנים 1966–1973. המכון התפתח כמוסד החלוצי בשטח זה בישראל, תוך שילוב מחקר קונטמפורני והיסטורי. שמיר מונה כפרופסור מן המניין בשנת 1979. בשנים 1980–2004 כיהן כמופקד הקתדרה על שם קפלן להיסטוריה של מצרים וישראל. הקתדרה קמה בעקבות הסכם השלום עם מצרים והיא עסקה במחקר וערכה ועידות בינלאומיות על תולדותיה של מצרים וקשריה התרבותיים וההיסטוריים עם ישראל במרוצת הדורות. בנוסף לכך כיהן באוניברסיטת תל אביב כראש בית הספר להיסטוריה, ישב בחבר הנאמנים ובסנאט והיה נציג האוניברסיטה במועצה להשכלה גבוהה. שמיר הקים באוניברסיטה את מרכז תמי שטינמץ למחקרי שלום ועמד בראשו בשנים 1992–1995, וכן את המכון לדיפלומטיה ושיתוף פעולה אזורי, אשר בראשו עמד בשנים 2001–2005. הוא פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס בשנת 2002, אך המשיך להורות בתוכנית על שם אבא אבן ללימודי בוגרים בדיפלומטיה. שמיר פעל כעמית מחקר במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית ובמרכז ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת הרווארד, וכפרופסור אורח באוניברסיטת פנסילבניה, באוניברסיטת קורנל ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. כן כיהן כ- Distinguished Fellow במכון האמריקאי למחקרי שלום הפועל מטעם הקונגרס.
שמעון שמיר נשוי לדניאלה לבית לוין והוא אב לשלושה, מתגורר בהרצליה. בתו היא פרופ' מִלֵּאת שמיר, סגנית הנשיא באוניברסיטת תל אביב.
פעילות ציבורית

שמעון שמיר הקים ב-1982 את המרכז האקדמי הישראלי בקהיר, שקם בחסות האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וכנציג שבע אוניברסיטאות המחקר בישראל. הוא כיהן כמנהלו הראשון במשך שלוש שנים. מאז שובו ממצרים הוא חבר בהנהלה ובמועצה של המרכז. ייעודו של המרכז הוא לטפח קשרים אקדמיים בין ישראל למצרים. הוקמה בו ספרייה גדולה העוסקת בעיקר בהיסטוריה ובתרבות של ישראל, בלימודי היהדות, ובלשון וספרות עברית. סטודנטים וחוקרים מצרים נעזרים במרכז בלימודיהם ובמחקריהם, ומדי שנה נערכות בו הרצאות רבות של מבקרים מישראל. כן פועל המרכז לשימור המורשת של קהילות יהודי מצרים. – ספריות ובתי כנסת – התרבותית.
שמיר היה שגרירה השלישי של ישראל במצרים ושירת בקהיר בשנים 1988–1990. בתקופה זו השתתף ביישוב הסכסוך על טאבה, עודד שיתוף פעולה בנושאי החקלאות והכלכלה, וטיפח את הדיאלוג המדיני בין ישראל למצרים. במרס 1990, משנפלה ממשלת האחדות הלאומית והוקמה ממשלתו הימנית של יצחק שמיר, הודיע שמיר שאין הוא מתאים לייצג את האידאולוגיה שלה והתפטר מתפקידו. לאחר חתימת חוזה השלום עם ירדן ב-1994 התמנה שמיר לשגריר ישראל בירדן ושירת בעמאן בשנתיים הראשונות לקיום השגרירות. הוא קשר קשרים עם הארמון ההאשמי והאליטה הירדנית, ופעל להסרת אבני נגף שהופיעו במהלך בניית השלום. במקביל כיהן גם כראש ועדת המעקב המשותפת, שבמסגרתה נחתם מספר רב של הסכמי שיתוף פעולה מערכתיים בין שתי המדינות.
בשנים 2000–2003 היה שמיר חבר בוועדת החקירה הממלכתית, בראשות השופט אור, שחקרה את הרקע וההתרחשויות של מהומות אוקטובר 2000. הדו"ח של הוועדה נחשב מסמך מכונן לגבי יחסי יהודים וערבים במדינת ישראל.
במישור הלא-רשמי פעל שמיר בפורומים רבים של שיח ישראלי-ערבי, ובעיקר ישראלי-פלסטיני. מטרתם של פורומים אזרחיים אלה היא להגביר את ההבנה ההדדית ולהעלות הצעות לפתרון סוגיות שונות של הסכסוך. על מפגשים מסוג זה, המכונים "דיפלומטיה אזרחית", ערך שמיר יום עיון בינלאומי שהרצאותיו הוצאו לאור בדפוס. בשנת 2004 נבחר שמיר כסגן הנשיא של הארגון Parliament of Cultures היושב באנקרה ובין שורותיו נמנים אנשי-רוח ומדינאים מרחבי העולם, מהם שליש מארצות האסלאם.
שמיר הוא חבר במועצה של הקרן החדשה לישראל.
מחקריו > סוריה וארץ ישראל בתקופה העות'מאנית

שמיר עבד תקופות ממושכות בארכיונים העות'מאניים הממלכתיים באיסטנבול. ארכיונים עשירים אלה, המתעדים במפורט את פעולותיה של האימפריה העות'מאנית לאורך כל תולדותיה, מכילים יותר מעשרה מיליון מסמכים שרובם טרם נבדקו על ידי החוקרים. בהסתמך על תעודות שבדק שם, וכן על מקורות קונטמפורניים אחרים, פרסם שמיר מחקרים על סוריה העות'מאנית שהתמקדו בשאלות כגון, כיצד תרם מוסד החג' הסורי להתבססותה של אליטת הנכבדים בדמשק, ומה היו הגורמים למאבקים האלימים הבין-סיעתיים אשר הטביעו את חותמם על החיים החברתיים והפוליטיים של סוריה העות'מאנית. נושא מיוחד שהעסיק את שמיר היה השפעתו של עבדול חמיד השני על המצב בסוריה. סולטאן פרנואידי זה הקים מדינת משטרה עם רשת מסועפת של בלשים ששיגרו דיווחים מכל רחבי האימפריה למקום מושבו המבודד בארמון ילדיז. באמצעות דיווחיהם ומקורות ארכיוניים אחרים הראה שמיר בשני מחקרים נפרדים כיצד חוסל המושל של סוריה מדחת פאשא שכונה "אבי הרפורמות" ומה הייתה מעורבותו של מדחת בביטויים המחתרתיים הראשונים של לאומיות ערבית בלבנון.
מחקריו > החברה הפלסטינית בארץ ישראל

במרכז מחקריו על החברה הפלסטינית עומדים שני מחקרי שדה צוותיים שערך בגדה המערבית. המחקר על מחנה הפליטים בג'לזון היה המחקר הישראלי הראשון שחקר לעומק את המציאות החברתית והכלכלית של מחנה פליטים ואת עמדותיהם של יושביו. המחקר השני על האליטה הפרופסיונלית בערים שכם, ג'נין וטולכרם העלה ממצאים מעניינים על עמדותיהם החברתיות, התרבותיות והפוליטיות של משכילים אלה.
מחקריו > אינטלקטואלים והגות במצרים ובעולם הערבי

הגוש הגדול ביותר ברשימת הפרסומים של שמיר עוסק בזרמים רעיוניים, ובאינטלקטואלים המבטאים אותם, בעיקר במצרים. מחקרים הוקדשו לכל אחד מן הזרמים הבאים: סוציאליזם ערבי, מרקסיזם, פשיזם, ליברליזם, נאורות, "פילוסופיה לאומית" והיסטוריציזם. באחד המחקרים נעשה ניסיון לבנות את דמותה של מערכת האמונות בזרם המרכזי של החברה המצרית על פי המידע שניתן היה לרכז מתוך סקרי דעת קהל וכתבים רעיוניים וספרותיים. הפרופיל שהתקבל מנה כעשרים וחמישה ערכים הנעים על פני הסרגל שבין מסורת למודרניות. במישור שונה חקר שמיר את פרשנותו של האדריכל המצרי הנודע חסן פתחי לגבי בית המגורים בקהיר המוסלמית והערכים שהוא מבטא (שמיר גם עיצב את ביתו בהרצליה בסגנון האדריכלי הזה).
מחקריו > היסטוריה של מצרים בעת החדישה

מצרים היא ארץ התמחותו העיקרית של שמיר. רובו של ספר ההיסטוריה שחיבר על העולם הערבי במאה ה-19 עוסק בתולדות מצרים. הספר התקבל כטקסט חובה בחוגים להיסטוריה של המזרח התיכון בארץ ונדפס במהדורות רבות. בשנות שירותו בקהיר פיתח עניין בתולדות הקהילה היהודית במצרים ופרסם מחקר שבחן את השאלה מדוע נשארו יותר ממחצית בני קהילה זו חסרי נתינות. אולם, עיקר פעילותו המחקרית התרכזה במצרים הרפובליקנית שקמה לאחר הפיכת 1952. שתי עבודות ראויות לציון מיוחד. במסה מקיפה, הפותחת ב-60 עמודים ספר שערך על ירידת הנאצריזם, הוא בוחן את הפרשנויות השונות שנתנו לתנועה זו ומציג פרשנות משלו הרואה אותה כתנועה משיחית שתקפה בעוז את שני מרכיביו של המשבר ההיסטורי באזור: העלבון והמבוכה. שמיר עקב אחרי התפתחות משטרו של אנואר סאדאת במאמרים רבים אשר קובצו בספר על מצרים בהנהגת סאדאת. פרקי הספר מנתחים את הדרך החלופית שהתווה סאדאת לאחר הדה-נאצריזציה של מצרים, ואת המדיניות החדשה שגיבש כלפי ישראל, העולם הערבי והמערב.
מחקריו > יחסי ישראל-ערב ותהליך השלום

שמיר פרסם מאמרים רבים בנושא הסכסוך הישראלי-ערבי ועל תהליך השלום - בדגש על היחסים עם מצרים. אחד המאמרים, המסתמך על תעודות מן הארכיון הבריטי, חושף את התוכנית הסודית ("פרויקט אלפא") שנהגתה ב-1955 על ידי בריטניה, בשיתוף עם האמריקאים, לפתור את הסכסוך עם מצרים על חשבון ישראל אשר הייתה אמורה לוותר על חלקים מן הנגב ואף להחזיר מספר מסוים של פליטים. המאמר מנתח את דרך חשיבתם של הוגי התוכנית ומסביר את חוסר מציאותיותה. מאמר אחר בוחן מחדש את מקורותיה של מלחמת ששת הימים ומתמקד בטענה כי היא פרצה בשל דיווחים בתקשורת על איומי מלחמה שהשמיעו מנהיגים ישראלים; הוא מפריך זאת בהסתמך על מברקים פנימיים של סוכנויות הידיעות. שמיר גילה עניין גם בתהליכים הלא-פוליטיים המזינים התפייסות בין אויבים, ובתוכם התהליך של "קבלת האחר". במאמר מקיף, שהתבסס על הרצאת זקס השנתית שנשא באוקספורד, הוא מציג את התפישה של "קבלת האחר" ביהדות ובאסלאם כפי שבאה לביטוי בכתביהם של הוגי דעות מצרים ויהודים בעת החדישה.
ספר יובל לכבודו

דוד מנשרי (ע), דת ומדינה במזרח התיכון: מחווה לפרופ' שמעון שמיר, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006
ספרים שכתב

תולדות הערבים במזרח התיכון בעת החדשה, רשפים, 1971 005982866
מצרים בהנהגת סאדאת - הביקוש אחר אוריינטציה חדשה, הוצאת דביר, 1978
עלייתו ושקיעתו של השלום החם עם ירדן: המדינאות הישראלית בימי חוסיין, הוצאת הקיבוץ המאוחד, סדרת קו אדום, 2012
עלה טרף, סיפור המרכז האקדמי הישראלי בקהיר, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2016
לקריאה נוספת

בתוך הספר דת ומדינה במזרח התיכון
דוד מנשרי, "הקדמת העורך", עמודים 7–11.
ה.מ. הנסיך אל-חסן בן-טלאל, "הקדמה", עמודים 13–14.
איתמר רבינוביץ, "פרופ' שמעון שמיר והמזרחנות הישראלית", עמודים, 16-15.
שמעון שמיר, "רשימה נבחרת של פרסומים", עמודים 325–332.
הערות שוליים

↑  הנהלת הקרן אתר הקרן החדשה לישראל.
↑  “The Modernization of Syria: Problems and Solutions in the Early Period of Abdülhamid." In: Polk and Chambers (eds.), Beginnings of Modernization in the Middle East (Chicago 1968), pp. 351-382

"Midhat Pasha and the Anti-Turkish Agitation in Syria." Middle Eastern Studies X (London 1974), pp. 115-141
↑  מחנה פליטים בגב ההר, מחקר אינטרדיסציפלינרי של מחנה ג'לזון (עם יורם בן-פורת, ועמנואל מרקס), (תל אביב 1974), 148 עמודים.

   האליטה המקצועית בשלוש ערים בשומרון (עם ר. שפירא) (תל אביב 1975), 260 עמודים. (ממצאים עיקריים התפרסמו באנגלית בקבצים מדעיים)
↑  "Historical Traditions and Modernity in the Belief-System of the Egyptian Mainstream." In: S.N. Eisenstadt (ed.), Patterns of Modernity II (London 1987), pp. 116-149.
↑  "בית המגורים בקהיר העות'מאנית ופרשנותו של חסן פתחי." בספר: וינטר ושפר (עורכים), טורקיה: העבר העות'מאני וההווה הרפובליקני (תל אביב 2007), עמודים 117-91
↑  תולדות הערבים במזרח התיכון בעת החדשה, 1918-1798 (תל אביב 1987), 304 עמודים
↑  “The Evolution of the Egyptian Nationality Laws and their Application to the Jews in the Monarchy Period.” In: S. Shamir (ed.), The Jews of Egypt (Boulder 1987),  pp. 33-67
↑  "שקיעת המשיחיות הנאצריסטית." בספר: ש. שמיר (עורך), ירידת הנאצריזם, 1970-1965 (תל אביב 1978), עמודים 60-1
↑  מצרים בהנהגת סאדאת: הביקוש אחר אוריינטציה חדשה (תל אביב 1978), 263 עמודים
↑  “The Collapse of Project Alpha.” In: Louis and Owen (eds.), Suez 1956, The Crisis and Its Consequences (Oxford 1989), pp. 73-100.
↑  "מקורה של ההסלמה במאי 1967: טענת 'האיוּם הישראלי'." בספר: א. ססר (עורך), שישה ימים שלושים שנה: מבט חדש על מלחמת ששת הימים (תל אביב 1999), עמודים 56–75, 263-262. 
    (גרסה אנגלית בספר   R.B. Parker (ed.), The Six-Day War: A Retrospective)
↑  “Acceptance of the Other :Liberal Interpretations of Islam and Judaism in Egypt and Israel.” Journal of Jewish Studies 53/2 (Oxford 2002), pp. 201-222
↑  דני רובינשטיין, שני מחקרים ואוטוביוכרפיה, דבר, 20 ביוני 1978
↑   אשר ססר, כיצד החמיצה ישראל את האפשרות לשלום חם עם ירדן, באתר הארץ, 18 באפריל 2013
↑   יוסי אמיתי, "עלה טרף": זיכרונות מתור הזהב הקהירי, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299212705171  BIBSYS: 7040189  BnF: cb12103630x (data)  CiNii: DA04212000  GND: 1073995739  ISNI: 0000 0000 8105 4908  LCCN: n82071918  NLA: 35492294  NTA: 147825830  SUDOC: 02940066X  VIAF: 27095623   WorldCat (עם VIAF): 27095623
יוסף לונץ

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1935 חיפה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  13 בפברואר 1983 (בגיל 47)
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  לונצי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מושל טולכרם  מושל רמאללה  מושל שכם  מושל רצועת עזה  ראש המנהל האזרחי ברצועת עזה
 הנצחה
 מצפה לונץ
 
יוסף לונץ ("לונצי") (25 בדצמבר 1935 - 13 בפברואר 1983) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש המנהל האזרחי ברצועת עזה.
ביוגרפיה

לונץ נולד בחיפה, בנם של מרים ומשה. למד בתיכון "חוגים" בעיר. באוגוסט 1953 התגייס במסגרת גרעין נח"ל של תנועת הצופים העבריים, שירת כקצין חי"ר ולחם במלחמת סיני. לאחר מכן השתחרר מהשירות הסדיר והצטרף להכשרה בראש הנקרה. סיים תואר ראשון ושני בלימודי המזרח התיכון בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1962 נשלח מטעם צה"ל כיועץ לאתיופיה בה שהה במשך כשנה וחצי. לאחר מכן המשיך בשליחויות ברחבי העולם מטעם משרד הביטחון. בשירות המילואים פיקד על הסיירת של חטיבת ירושלים. במלחמת ששת הימים לחם ונפצע בהיתקלות באזור לטרון. לאחר המלחמה שימש כמושל צבאי במרחב שלמה. ב-1969 היה חבר במשלחת הישראלית לאימון צבאי של הכורדים בעיראק.
במלחמת ההתשה התנדב לשרת במילואים כקצין מנוסה ("נמר") ולפקד על מעוז בקו בר-לב. במלחמת יום הכיפורים שימש מפקד גדוד בגזרה המצרית.
ב-1976 חזר לשירות הקבע ומונה למפקד נפת טולכרם ולאחר מכן שירת כמפקד נפת רמאללה ומפקד נפת שכם. שימש מדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. בספטמבר 1981 מונה למושל רצועת עזה ועם כינון המנהל האזרחי ברצועה במונה לראש המנהל האזרחי, תפקיד בו שירת עד פטירתו ממחלה ב-1983.
הנצחה

על שמו הוקם מצפה בהר כביר הסמוך ליישוב אלון מורה, ובהר ארבל. נטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
לקריאה נוספת

בתוך: התנועה הלאומית הפלסטינית: מעימות להשלמה? (עורכים: משה מעוז וב"ז קדר), משרד הביטחון 1996: משה מעוז, לונצי והעימות היהודי־פלסטיני, עמ' 11–12; יוסף לונץ, שורשיה ומקורותיה של התנועה הלאומית הערבית בארץ ישראל ערב מלחמת העולם הראשונה, עמ' 27–51; יוסף לונץ, המגעים הדיפלומטיים בין התנועה הציונית והתנועה הערבית הלאומית עם סיום מלחמת העולם הראשונה (1962), עמ' 61–79; שיח חברים על לונצי, עמ' 411–423.
ליאת אשורי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 
ליאת אשורי (נולדה בשנת 1974) היא סטייליסטית ישראלית.
ביוגרפיה

אשורי גדלה בראשון לציון, בת לאב מתעשיית האלומיניום ואם עקרת בית. לאחר שירותה הצבאי, עברה לגור בתל אביב.
ב-2004 השתתפה בהפקת הקליפ לשיר "שירת הסטיקר" של הדג נחש ובהמשך עבדה עם חברת "טדי יזמות והפקות", חברת החדשות וחברות אופנה.
בתל אביב, היא עבדה שבע שנים אצל מעצב התלבושות דני בר-שי. בסטודיו הכירה את הסטייליסט גל אפל שהיה לשותפה ובן זוגה.
אשורי הקימה עם אפל את המותג המשותף "גא.לא" שנקרא על ראשי התיבות של שניהם ותחתיו עבדו והפיקו תלבושות לתוכניות טלוויזיה רבות בערוץ 2 וערוץ 10. היא הייתה הסטייליסטית והמלבישה הראשית בכל עשר העונות של "כוכב נולד", ארבע עונות של "מה נסגר?" עם רועי בר-נתן, "גב האומה", "משחק מכור" ו"נולד לרקוד". היא הובילה גם את צוות ההלבשה בתוכניות של "מה קשור" ובהן "עם סגולה", "הישראלים", והתכנית שלהם ב-HOT3. בנוסף, עיצבה קולקציית תכשיטים לחברת צ'ורוס וקולקציית נעליים לרשת סקופ.
בנוסף על עבודתה בתוכניות טלוויזיה, היא מרצה באקדמיה לעיצוב fa29 בראשון לציון.
חיים אישיים

אשורי הייתה בזוגיות בת 8 שנים עם גל אפל מתוכה היו נשואים במשך 7 חודשים. ב-2013 הכירה את אסי נקדאי, בעליו של הבר "סליפרס" ונישאה לו אחרי שנתיים של היכרות. אשורי פרסמה כי עברה טיפולי פוריות במשך 4 שנים עד לכניסתה להיריון וב-2019, נולדה בתה. השניים נפרדו ביוני 2024.
הערות שוליים

↑  ליאת סימון, ‏גבירתי הנאוה, באתר גלובס, 7 בספטמבר 2006
↑  אילנה שטוטלנד, ‏ליאת אשורי "ידעתי שאהיה אמא, לא הייתה אפשרות שזה לא יקרה", באתר מעריב אונליין, 17 בינואר 2019
↑  מאור בן הרוש‏, פרסום ראשון: ליאת אשורי ובעלה אסי נפרדו, באתר וואלה, 24 ביוני 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Glass Onion

ערך זה עוסק בשיר של הביטלס. אם התכוונתם לסרט Glass Onion: A Knives Out Mystery, ראו .
| --- | --- |

 שיר בביצוע הביטלס
 מתוך האלבום The Beatles
 יצא לאור:  22 בנובמבר 1968
 תאריך הקלטה:  11–13 בספטמבר ו10 באוקטובר 1968
 מקום הקלטה:  אולפני אבי רוד, לונדון
 סוגה:  רוק, רוק פסיכדלי
 שפה:  אנגלית 
 אורך:  2:17
 חברת תקליטים:  אפל רקורדס
 כתיבה:  לנון-מקרטני
 לחן:  ג'ון לנון, פול מקרטני 
 הפקה:  ג'ורג' מרטין
 
Glass Onion הוא שיר של להקת הרוק הבריטית הביטלס מאלבומם The Beatles מ-1968. השיר נכתב על ידי ג'ון לנון, אך הקרדיט ניתן ללנון-מקרטני.
נכון לאפריל 2020, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-16 מיליון.
מילים

לנון כתב את השיר כדי לבלבל אנשים שחקרו יותר מדי את המשמעויות הליריות של שירי הביטלס, וזה הרגיז אותו. שורות רבות מתייחסות לשירים קודמים של הלהקה, כמו Strawberry Fields Forever, I Am the Walrus, Lady Madonna, The Fool on the Hill  ו-Fixing a Hole. השיר מתייחס גם ל"חוף הברזל היצוק", אזור חוף בדרום ליברפול הידוע לאנשים המקומיים בשם "The Cazzy".
המילים בשיר "The walrus was Paul" (סוס הים היה פול) נחשבות "רמז", כביכול, לתאוריית הקשר על מותו של פול מקרטני. לנון ביטל כל משמעות עמוקה למילים:
זרקתי את השורה פנימה, "The walrus was Paul", רק כדי לבלבל את כולם עוד קצת. זה היה יכול להיות "The fox terrier is Paul". זאת אומרת, זה רק קצת שירה.
"Glass Onion" היה שם שהציע לנון ללהקת אייביס, שחתמה באפל רקורדס ב-1968 ומאוחר יותר הפכה לבאדפינגר.
הקלטה

השיר היה אחד מכמה הקלטות דמו שהוקלטו בביתו של ג'ורג' האריסון ב-1968, לפני ההקלטות של The Beatles. הדמו של Esher יצא לראשונה ב-Anthology 3 ובמהדורת הדלוקס של The Beatles ב-2018.האלבום, Anthology 3, כלל גם גרסה חלופית שהכילה אפקטים קוליים שונים במקום עיבוד המיתרים.
זהו השיר הראשון ב-The Beatles שמציג את רינגו סטאר על התופים. סטאר עזב את הלהקה לזמן קצר במהלך הקלטות האלבום, ותופים בשירים "Back in the U.S.S.R" ו-"Dear Prudence" נוגנו על ידי פול מקרטני.
משתתפים

לפי איאן מקדונלד:
ג'ון לנון - שירה, גיטרה אקוסטית
פול מקרטני - גיטרה בס, פסנתר, חלילית
ג'ורג' האריסון - גיטרה מובילה
רינגו סטאר - תופים, טמבורין
כריס תומאס - חלילית
ג'ורג' מרטין - עיבוד מיתרים הכולל:
הנרי דאטינר - כינור
אריק בואי - כינור
נורמן לדרמן – כינור
רונלד תומאס - כינור
ג'ון אנדרווד - ויולה
קית' קאמינגס - ויולה
אלדון פוקס – צ'לו
רג'ינלד קילבי - צ'לו
יחידת מודיעין החוץ של חזבאללה

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  סוריה סוריה  עיראק עיראק ומדינות נוספות
 שיוך:  חזבאללה חזבאללה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 מקים היחידה:  עימאד מורנייה
 מלחמות:  מלחמת לבנון השנייה  מלחמת האזרחים בסוריה  מלחמת חרבות ברזל
 נתוני היחידה
 ייעוד:  להרתיע את המערב
 כוח אדם:  בין עשרות למספר מאות פעילים
 פיקוד
 יחידת אם:  יחידת הביטחון של חזבאללה
 יחידות בת:  יחידת 'המבצעים השחורים'
 מפקד נוכחי:  טלאל חמיה
 מפקדים:  חזבאללה עימאד מורנייה ✘
יחידת מודיעין החוץ של חזבאללה או יחידה 910 היא יחידת ביצוע פיגועי הטרור ואספת המודיעין במערב של ארגון הטרור חזבאללה, מטרתה להרתיע את המערב בעזרת ביצוע פיגועים על שטחם.
מפקד היחידה היה עימאד מורנייה עד שחוסל בשנת 2008, מאז מפקד היחידה הוא טלאל חמיה.
היסטוריה

היחידה הוקמה בשנת 1992 על ידי עימאד מורנייה על מנת שתבצע נקמה לחיסולו של עבאס מוסאווי, הנקמה שביצעה היחידה היה פיצוץ שגרירות ישראל בבואנוס איירס בשנת 1992 ופיצוץ בניין האגודה היהודית בארגנטינה בשנת 1994.
על פי חקירת המוסד סוכל פיגוע שלישי, מכיוון שאיראן וחזבאללה חששו שלוחמי "המוסד" הצליחו לעלות על עקבותיהם.
בשנת 2012 בוצע פיגוע על ידי היחידה בבורגס שבבולגריה, שבו מחבל מתאבד פוצץ אוטובוס תיירים ישראלים.
בשנת 2017 נעצר פעיל חזבאללה עלי כוראני, עלי היה חלק מתא רדום של יחידה שנוצרה על ידי יחידה זו, היחידה שנוצרה נקראת "יחידת המבצעים השחורים" ומטרתה לפגוע ביהודים בארצות הברית.
במהלך מלחמת חרבות ברזל גרמניה עצרה פעיל של היחידה ופשטה על מסגדים בהם נמצאו ציוד של היחידה.
ב-8 בנובמבר הוגש אישום לבית המשפט הפדרלי במנהטן שחשף כי ה-FBI סיכל תוכנית של משמרות המהפכה ו"יחידת המבצעים השחורים" של חזבאללה להתנקש בחייו של הנשיא ה-47 ו-45 של ארצות הברית דונלד טראמפ. ה-FBI עצר חולייה שלפי אחד מהגורמים בה ב-7 באוקטובר 2024 הם קיבלו את המשימה לעקוב אחרי הנשיא ולהוציא תוכנית להתנקש בו, אחד מהמחבלים בחולייה ברח לאיראן ו-2 אחרים נעצרו. בנוסף איראני נעצר בחשד שהיה מעורב בניסיון ההתנקשות בדונלד טראמפ ב-13 ביולי.
לאחר מכן נחשף כי איראן ניסתה לחסל בעזרת אותה חולייה את העיתונאית האמריקאית-איראנית מסיח אלינז'אד, החולייה תצפתה על ביתה ותכננה לחסל אותה אך המחבלים נעצרו לפני שהתוכנית יצאה לדרך.
מטרות

מטרתה העיקרית של היחידה היא לבצע פיגועים נגד יהודים במדינות ברחבי העולם על מנת להרתיע את המדינות. היחידה שוכרת מחבלים ומחבלים מהיחידה שיבצעו פיגועים לרוב פיצוץ אוטובוסים, ליחידה יש תאים רדומים ברחבי העולם כמו "יחידת המבצעים השחורים" שפועלת בארצות הברית.
התמודדות ישראל

בליל 12 בפברואר 2008 המוסד התנקש במפקד היחידה עימאד מורנייה בכך שפוצצו את רכבו.
התמודדות ישראל > מלחמת חרבות ברזל

במהלך מלחמת חרבות ברזל גרמניה עצרה פעיל של היחידה ופשטה על מסגדים בהם נמצאו ציוד של היחידה.
הערות שוליים

↑  שקד שדה, ‏כוננות שיא: רשימת היעדים שבהם הישראלים נמצאים תחת סכנה מיידית, באתר מעריב אונליין, 28 בספטמבר 2024
↑  [https://br7news.co.il/he/news/news-1721565875 חדשות// חדשות מקומיות
במלאת 30 שנה, באר שבע התייחדה עם זכר 86 קורבנות הפיגוע בבניין הקהילה בבואנוס איירס]
1 2 3 4  שקד שדה, ‏כוננות שיא: רשימת היעדים שבהם הישראלים נמצאים תחת סכנה מיידית, באתר מעריב אונליין, 28 בספטמבר 2024
1 2  עדי טננבאום, ‏בגרמניה עצרו פעיל חיזבאללה, ומה הוביל לכישלון המביך של ארה"ב, באתר גלובס, 16 ביולי 2024
↑  יואב שוסטר‏, ה-FBI חשף מזימה איראנית להתנקש בחייו של דונלד טראמפ, באתר וואלה, 8 בנובמבר 2024
↑  ארה"ב חשפה: סוכלה תוכנית איראנית להתנקש בטראמפ לפני הבחירות, באתר ynet, 8 בנובמבר 2024
↑  נתן גוטמן, ארצות הברית: איראן תכננה לרצוח את דונלד טראמפ, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 8 בנובמבר 2024
↑  Nic White, Journalist was second target of Iranian plot to kill Trump, Mail Online, ‏2024-11-08
↑  יואב שטרן, יוסי מלמן וסוכנויות הידיעות, ארצות הברית: העולם טוב יותר אחרי חיסול מורנייה, באתר הארץ, 13 בפברואר 2008
↑  אתר lbc בערבית
↑  יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמודים 438-441.
אות'רין לוסי

| --- | --- |

לוסי, 1956
 לידה:  5 באוקטובר 1929 מחוז מרנגו, אלבמה, ארצות הברית 
 פטירה:  2 במרץ 2022 (בגיל 92) 
 שם לידה:  Autherine Juanita Lucy 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אקדמיית לינדן  מכללת מיילס  אוניברסיטת אלבמה
 תקופת הפעילות:  מ-1956 
 פרסים והוקרה:  honorary doctorate from the University of Alabama (2 במאי 2019) 
 
אות'רין חואניטה לוסי (באנגלית: Autherine Juanita Lucy;‏ 5 באוקטובר 1929 – 2 במרץ 2022) הייתה פעילה אמריקאית, הסטודנטית האפרו-אמריקאית הראשונה שלמדה באוניברסיטת אלבמה, בשנת 1956. גירושה מהמוסד האקדמי מאוחר יותר באותה שנה הביא להתפטרותו של נשיא האוניברסיטה אוליבר קרמייקל. כעבור שנים, האוניברסיטה אפשרה לה ללמוד לתואר שני, ומגדל השעון באוניברסיטה נקרא על שמה.
ביוגרפיה

לוסי נולדה בשילה, קהילה לא מאוגדת במחוז מרנגו באלבמה (אנ'). אביה מילטון קורנליוס לוסי ואמה מיני מוד הושע היו איכרים. היא הייתה הילדה הצעירה ביותר במשפחה של חמישה בנים וארבע בנות. המשפחה החזיקה 110 דונם, ואביה של לוסי עבד גם כנפח, והכין סלים וידיות גרזן להשלמת הכנסותיהם. לאחר שלמדה בבית הספר הציבורי בשילה עד כיתה י', החלה ללמוד באקדמיית לינדן בלינדן, אלבמה. היא סיימה את לימודיה בשנת 1947, והמשיכה ללמוד באוניברסיטת סלמה בסלמה במשך שנתיים, ולאחר מכן למדה במכללת מיילס ההיסטורית בפיירפילד. היא סיימה תואר ראשון באנגלית במכללת מיילס בשנת 1952.
שנים מאוחרות יותר: המורשת של לוסי

לאחר שלוסי גורשה מהאוניברסיטה, תורגוד מרשל שהיה מודאג מביטחונה הביא אותה לניו יורק כדי שתשהה בביתו איתו ועם אשתו ססיליה. לוסי אמרה מאוחר יותר, "פשוט הרגשתי כל כך בטוחה עם מר מרשל ואשתו... כמה אסירת תודה שהייתי כל השנים על ההגנה והחסד שנתן לי."
בשבע-עשרה השנים הבאות התגוררו לוסי ומשפחתה בערים שונות בלואיזיאנה, מיסיסיפי וטקסס. המקרה הקשה עליה בתחילה למצוא עבודה כמורה. היא ומשפחתה חזרו לאלבמה בשנת 1974, ולוסי עבדה במערכת החינוך בבירמינגהם.
באפריל 1988 ביטלה אוניברסיטת אלבמה רשמית את גירושה של לוסי. היא נרשמה לתואר שני בחינוך בשנה שלאחר מכן וקיבלה תואר שני במאי 1992. במהלך טקס הכניסה, אוניברסיטת אלבמה חשפה דיוקן שלה באיגוד הסטודנטים. בכיתוב נכתב "היוזמה והאומץ שלה זכו בזכותם של סטודנטים מכל הגזעים ללמוד באוניברסיטה. היא אחות לחברותא זטה פי בטא."
ב-3 בנובמבר 2010 נקרא מגדל השעון על שמה, ויויאן מלון ג'ונס וג'יימס הוד − שלושה אנשים שהיו חלוצים במעשיהם באוניברסיטת אלבמה. הכיכר (כיכר מלון-הוד) נמצאת ליד אודיטוריום פוסטר, שם, בשנת 1963, ניסה מושל אלבמה, ג'ורג' וולאס ללא הצלחה למנוע ממלון והוד להירשם לאוניברסיטה. גובה מגדל השעון 40 רגל (12 מטרים) למגדל הלבנים יש בסיס המציג לוחות ברונזה המתארים את מאבקם האישי של לוסי, מאלון והוד. בנוסף, ב־15 בספטמבר 2017 הוטבע לכבודה שלט ליד אולם גרייבס (בית המכללה לחינוך) בקמפוס. UA. לוסי נאמה בטקס הסיום והשוותה את הקהל שקיבל את פניה עם השנאה שנתקלה בה בפעם הראשונה שנכנסה לאוניברסיטה.
במאי 2019 השתתפה לוסי בטקס של אוניברסיטת אלבמה, שם הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד.
מורשתה של לוסי נמשכת באוניברסיטת אלבמה עם מלגה בסך 25,000 דולר על שמה ותמונה של לוסי תלויה באוניברסיטה משנת 1992.
האחיינית הגדולה של לוסי, ניקמה ויליאמס, היא חברה בסנאט של מדינת ג'ורג'יה ויו"ר המפלגה הדמוקרטית של ג'ורג'יה.
לוסי נפטרה ב-2 במרץ 2022.