stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אימפריית השמש
הערות שוליים

1 2  אמיר רותם, אינדיאנה על הקו - "אימפריית השמש״ (1987), במאי: סטיבן ספילברג, שחקנים: כריסטיאן בייל, ג'ון מלקוביץ׳, מיראנה ריציארדסון, כל העיר, 25 במרץ 1988
↑  "'Empire of Sun' said best film by National Board". The San Bernardino County Sun. San Bernardino, CA. 17 בפברואר 1988. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  National Board of Review 1987 Award Winners
↑  "Nominees & Winners for the 60th Academy Awards"". 2010-04-08.
↑  "The 45th Annual Golden Globe Awards (1988)". 24 בנובמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| סטיבן ספילברג |
| --- | --- | --- |
| סרטים שביים | שוגרלנד אקספרס (1974) • מלתעות (1975) • מפגשים מהסוג השלישי (1977) ‏• 1941 (1979) • שודדי התיבה האבודה (1981) • אי.טי. (1982) • אזור הדמדומים: הסרט (1983) • אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור (1984) • הצבע ארגמן (1985) • אימפריית השמש (1987) • אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון (1989) • תמיד (1989) • הוק (1991) • פארק היורה (1993) • רשימת שינדלר (1993) • פארק היורה: העולם האבוד (1997) • אמיסטד (1997) • להציל את טוראי ריאן (1998) • אינטליגנציה מלאכותית (2001) • דו"ח מיוחד (2002) • תפוס אותי אם תוכל (2002) • טרמינל (2004) • מלחמת העולמות (2005) • מינכן (2005) • אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח (2008) • הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן (2011) סוס מלחמה (2011) • לינקולן (2012) • גשר המרגלים (2015) • העי"ג (2016) •‏ העיתון (2017) • שחקן מספר אחת (2018) • סיפור הפרברים (2021) • הפייבלמנים (2022) |  |
| סרטים שהפיק | פולטרגייסט (1982) • גרמלינס (1984) • בחזרה לעתיד (1985) • הגוניס (1985) • סיפור אמריקאי (1986) • זהירות הבית מתפרק (1986) • יום במלכודת (1987) • המסע לעמק החלומות (1988) • מי הפליל את רוג'ר רביט (1988) בחזרה לעתיד 2 (1989) • ארכנופוביה (1990) • בחזרה לעתיד 3 (1990) • ג'ו נגד הוולקנו (1990) • פסגת הפחד (1991) • פייבל במערב הפרוע (1991) • קספר (1996) • טוויסטר (1996) • גברים בשחור (1997) • פגיעה קטלנית (1998) • המסכה של זורו (1998) פארק היורה 3 (2001) • גברים בשחור 2 (2002) • האגדה של זורו (2005) • זכרונותיה של גיישה (2005) • גיבורי הדגל (2006) • מכתבים מאיוו ג'ימה (2006) • רובוטריקים (2007) • לכודים ברשת (2008) • רובוטריקים 2 (2009) • רובוטריקים 3: אפלת הירח (2011) • גברים בשחור 3 (2012) • מסע של מאה צעדים (2014) • עולם היורה (2015)  • העי"ג (2016) •‏ העיתון‏ (2017) • שחקן מספר אחת (2018) • עולם היורה: נפילת הממלכה (2018) • עולם היורה: עולם חדש (2022) • הפייבלמנים (2022) |  |
| סדרות שהפיק | עלילות טייני טון (1990-92) • אנימניאקס (1993-98) • פינקי והמוח (1995-98) • אחים לנשק (2001) • The Pacific (2010) • השמיים נופלים (2011-15) • עולם היורה: מחנה הקרטיקון (2020-22) • עולם היורה: תאוריית הכאוס (2024-) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012623866805171  BnF: cb142919010 (data)  GND: 1033242004  LCCN: no2008178162  SUDOC: 18151009X  VIAF: 293611582   WorldCat (עם VIAF): 293611582
מבצע ימי תשובה (2024)

מבצע ימי תשובה הוא תקיפה אווירית של ישראל באיראן שנערכה ב-26 באוקטובר 2024, כתגובה למתקפה האיראנית על ישראל ב-1 באוקטובר. המבצע התרחש במהלך מלחמת חרבות ברזל והיווה ציון דרך ביחסי שתי המדינות, בהיותו המקרה הראשון שבו נטלה ישראל אחריות רשמית על תקיפה בשטח איראן.
רקע

בין איראן לישראל מתקיים סכסוך רב שנים, שהסלים במלחמת חרבות ברזל. סכסוך זה החל ב-1979 עם המהפכה האסלאמית באיראן והפלת שלטון השאה, אז התגבשה התנגדות פוליטית ודתית של שלטון האייתולות באיראן לעצם קיומה של ישראל, שהאייתולה חומייני טבע עבורה את הכינויים "השטן הקטן" ו"הישות הציונית". הסכסוך מתבטא בעיקר בהקמת טבעת האש האיראנית סביב ישראל ובקידום תוכנית הגרעין האיראנית המהווה איום קיומי למדינת ישראל, ומנגד בפעילות הישראלית לסיכול תוכנית הגרעין ובמערכה בין המלחמות, שבה פעלה ישראל לסיכול התעצמות חזבאללה.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר פרצה מלחמת חרבות ברזל, שבה בא לידי ביטוי ציר ההתנגדות בהובלת איראן, ובה התמודדה ישראל, נוסף על הזירה העזתית, גם עם איומים מכיוון לבנון וסוריה ולראשונה אף נאלצה להתמודד גם עם איומים מכיוון תימן, מצד החות'ים.
בליל 31 ביולי 2024 נהרג ראש הזרוע המדינית של חמאס, אסמאעיל הנייה, בסיכול ממוקד בטהראן. אף שישראל לא קיבלה אחריות על הריגתו, חמאס ואיראן האשימו את ישראל ואיימו בנקמה.
ב-27 בספטמבר 2024 תקף צה"ל את מפקדת חזבאללה בביירות. בתקיפה נהרגו חסן נסראללה ובכירים נוספים בחזבאללה ונהרג גם עבאס נילפורושאן, מפקד כוח קודס בלבנון.
ב-1 באוקטובר 2024, בתגובה להתנקשות באסמאעיל הנייה ולהתנקשות בעבאס נילפורושאן ובחסן נסראללה, פתחה איראן במתקפה אווירית שכללה שיגור 181 טילים בליסטיים אל עבר ישראל. רוב הטילים יורטו, אך נצפו פגיעות בכמה מבסיסי חיל האוויר, בהם בסיס נבטים, ובאזורים אזרחיים.
היערכות לתקיפה > איומי ישראל בתקיפה

מייד לאחר התקיפה האיראנית אמר ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, "איראן עשתה טעות גדולה - והיא תשלם על כך. נעמוד בכלל שקבענו: מי שתוקף אותנו - אנחנו נתקוף אותו." גם שר החוץ דאז, ישראל כ"ץ אמר כי "משטר האייתולות חצה את הקו האדום - ומדינת ישראל לא תשתוק מול המתקפה הנפשעת של איראן על אזרחינו." שר הביטחון, יואב גלנט, הבטיח פעמים אחדות שתבוא תגובה ישראלית.
היערכות לתקיפה > מאמצים דיפלומטיים של איראן לצמצם את המתקפה

לאחר המתקפה האיראנית, מחשש שישראל תתקוף מתקנים גרעיניים ותשתיות נפט, איראן התחילה במאמצים דיפלומטיים לצמצום התגובה הישראלית. כחלק מהמאמצים האלו, איראן איימה על מדינות המפרץ שאם ישראל תתקוף את איראן, איראן תתקוף את מתקני הנפט של המדינות הללו. בתגובה, הודיעה ארצות הברית שתגן על מדינות המפרץ מפני איראן ותתקוף את איראן לאחר תקיפה כזאת. לאחר מכן, נשיא איראן, מסעוד פזשכיאן, טען בפני האו"ם כי מדינתו פונה לשלום ודרש מהאו"ם לפעול על מנת שישראל לא תתקוף את איראן. ב-24 באוקטובר פנתה איראן למדינות בארגון BRICS שיפעלו נגד ישראל, בכלל זה פנייה לנשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, בדרישה שלא ידבר עם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו. בנוסף שוחח פזשכיאן עם שאר המדינות בארגון על מנת להרחיב את הסחר הכלכלי של איראן איתן ולצמצם את הסחר עם ישראל.
היערכות לתקיפה > הדלפת מסמכים סודיים על ההכנות לתקיפה

ב-19 באוקטובר 2024 נחשפו ברשת החברתית X מסמכים סודיים מהפנטגון המתוארכים ל-16 באוקטובר 2024, ובהם דו"ח מעקב אחר היערכות ישראל לתקיפה. מהדו"ח עלה כי בוצעו תרגילים של חיל האוויר הישראלי לתקיפה באיראן.
המתקפה

בליל שבת, הקבינט המדיני-ביטחוני אישר את הפעולה טלפונית, וצה"ל יצא להתקפה.
המתקפה התנהלה בשלושה גלים עיקריים. בגל הראשון, בסביבות השעה 2:00 בלילה (זמן ישראל), נשמעו דיווחים על פיצוצים עזים במוקדים שונים באיראן. בגל זה התמקדה התקיפה במערכות ההגנה האווירית האיראניות ובמתקני מכ"ם. בגל הראשון הושמדו ארבע מערכות הגנה אווירית מסוג S-300 שאיראן רכשה מרוסיה ובנוסף מערכות הגנה מתוצרת מקומית. כמו כן בוצעה תקיפת מתקן מכ"ם באזור סווידא שבדרום סוריה. במקביל הותקפו מערכות מכ"ם גם בשטח עיראק. נשמעו פיצוצים בכמה ערים מרכזיות באיראן: טהראן, כרג' ואיספהאן, כאשר בטהראן תועדו מספר פיצוצים משמעותיים. על פי הערכות, ישראל ביצעה תקיפה ממוקדת נגד מערכי ההגנה האווירית באיראן, ובמסגרתה הותקפו מערכות מכ"ם ומערכות S-300, המהוות את עמוד השדרה של מערך ההגנה האווירית האיראני.
בגלי התקיפה השני והשלישי בסביבות השעה 5:00 לפנות בוקר (זמן ישראל) הורחבה המתקפה למטרות נוספות, בהן שלושה בסיסים גדולים לייצור טילים, מתקני פיתוח וייצור כטב"מים ושיגור של טילים בליסטיים – פלאח, שאיד גאדירי ועבדול פתח[דרושה הבהרה] – השייכים למשמרות המהפכה האסלאמית. בין היעדים נכלל נמל התעופה הבין-לאומי האימאם חומייני של טהראן, המשמש גם כבסיס צבאי. ומרכז החלל שאהרוד. דווח גם על פגיעה בתחנת כוח בעיר כרג' ופגיעות בעיר שיראז שבדרום המדינה.
בנוסף לתקיפות באיראן צה"ל תקף בסוריה ולפי דיווחים השמיד את כל מערך ההגנה האווירי של סוריה.
בנוסף דווח על פגיעה, ככל הנראה באמצעות כטב"מים, בבסיס הסודי בפרצ'ין, הממוקם כ-30 קילומטרים מטהראן. הבסיס שימש בעבר למחקר ופיתוח של נשק גרעיני. עוד דווח שבאחד מגלי התקיפה הותקף והושמד מתקן ששימש לתכנון חומרי הנפץ הפלסטיים שמקיפים את האורניום בפצצה גרעינית ודרושים על מנת לפוצצה.
דווח כי 12 מערבלים פלנטריים, המשמשים לייצור דלק מוצק לטילים בליסטיים, הושמדו בגלים השני והשלישי, מה שצפוי לגרום לפגיעה אסטרטגית ביכולת ייצור הטילים הבליסטיים ולעכב את ייצורם בשנתיים, ובכך לשתק את יכולתה של איראן לחדש את מלאי הטילים שלה.
בתקיפה השתתפו כ-140 מטוסי קרב, מטוסי תדלוק אווירי, מטוסי איסוף מודיעין ואלקטרוניקה ומטוסי פיקוד ושליטה.
ב-6:30, עם חזרתם של המטוסים ארצה, הצהיר דובר צה"ל, תא"ל דניאל הגרי:
לפני זמן קצר מטוסינו שבו בשלום לאחר שתקפו מטרות צבאיות באיראן. זאת בתגובה להתקפות של איראן לעבר מדינת ישראל בחודשים האחרונים. תקיפת התגובה הושלמה ומטרותיה הושגו.
בהנחיית הדרג המדיני, תקפנו באופן מדויק וממוקד מטרות באזורים שונים באיראן. בהן אמצעי ייצור טילים אותם איראן שיגרה לעבר מדינת ישראל בהתקפותיה בשנה האחרונה. במקביל, תקפנו את מערכי טילי הקרקע-אוויר ויכולות אוויריות של איראן, שנועדו להגביל את חופש הפעולה האווירי של ישראל לפעולה באיראן. כעת יש למדינת ישראל חופש פעולה אווירי רחב יותר גם באיראן.
פרשנויות והערכות

דובר צה"ל ציין בסיום התקיפה כי "כעת יש למדינת ישראל חופש פעולה אווירי רחב יותר גם באיראן". אתר ynet ציין "דיווח: לאיראן היו 4 מערכות S-300 - וכולן הושמדו. גורם איראני: דאגה עמוקה בטהרן".
לפי פרסום בוושינגטון פוסט, גורמים מודיעיניים במערב מעריכים כי להתקפה היה חלק משמעותי בדחיפת איראן להסכם הפסקת האש בלבנון.
תגובות

ישראל ישראל – ישראל אישרה את התקיפה, הצהירה שהיא השיגה את מטרותיה והזהירה את איראן שלא תגיב.
ארצות הברית ארצות הברית – שון סביט, דובר המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית, תיאר את ההתקפות של ישראל על איראן כפעולה להגנה עצמית ואמר שאמריקה לא הייתה מעורבת במבצע. ההתקפות נגד שני אתרים במערב איראן וסביב הבירה טהראן "נמנעו במיוחד מאזורים מאוכלסים והתמקדו אך ורק במטרות צבאיות".
איראן איראן – סוכנות הידיעות תסנים, המקורבת למשטר, הכחישה דיווחים על תקיפת שדות תעופה בטהראן, ואחראי ההסברה בממשלת איראן קרא לציבור "להימנע מלהשתתף במשחק התקשורת והשמועות של המשטר הציוני". עם זאת, מדיווחים שונים עולה כי היקף הנזק והפגיעות משמעותי יותר מכפי שמוצג באופן רשמי, אם כי מודגש כי לא נגרם נזק למתקני הגרעין האיראניים או מתקני הנפט באזורים שהותקפו.
הערות שוליים

↑  עיכוב של שנים בייצור טילים: הרכיב הסודי שהושמד בתקיפה באיראן, באתר חדשות 13, 27 באוקטובר 2024
↑  סוכנויות הידיעות, החזרנו את איראן שנה אחורה: הנזק של טהרן נחשף והוא סכין בלב, באתר ynet, 26 באוקטובר 2024
↑   זה מה שקרה במהלך ליל התקיפה באיראן, באתר צה"ל, 26 באוקטובר 2024
↑  בשונה מאירועים קודמים כדוגמת התקיפה באפריל 2024, אשר יוחסה לישראל אך לא אושרה רשמית על ידה
↑  נתניהו: "אירן גרעינית - איום ישיר וכבד", באתר ‏מאקו‏, 31 באוקטובר 2011
↑  איתמר אייכנר, נתניהו: "איראן עשתה טעות גדולה, ותשלם עליה". דיווח: ישראל תפגע במתקני גרעין או נפט, באתר ynet, 2 באוקטובר 2024
↑  אנה ברסקי, ‏גלנט: "ישראל תגיב ובקרוב, זו תהיה תגובה קטלנית ומדויקת", באתר מעריב אונליין, 15 באוקטובר 2024;
יואב זיתון, ליאור בן ארי, הבטחת גלנט בשיחה עם הטייסים - ואיום נשיא איראן: "נגיב בעוצמה שלא תדמיינו", באתר ynet, 23 באוקטובר 2024
↑  לא רק פגישה דיפלומטית: האיום שהעביר שר החוץ האיראני ליורש העצר הסעודי, באתר מעריב אונליין, 11 באוקטובר 2024
↑  איראן מנסה למנוע תגובה ישראלית: "לא יזמנו שום התקפה, פנינו לשלום", באתר מעריב אונליין, 24 באוקטובר 2024
↑  עמית בר, פוטין מצהיר על הרחבת שיתוף פעולה כלכלי עם איראן, רגע לפני תקיפה ישראלית, באתר ביזפורטל, 24 באוקטובר 2024
↑  Iran Update, October 24, 2024, Institute for the Study of War (באנגלית)
↑  רון בן ישי, הדלפה מכוונת מהפנטגון? המסמכים על "היערכות ישראל לתקוף באיראן" - והמסר, באתר ynet, 19 באוקטובר 2024
1 2  ירון אברהם, ‏הקבינט אישר את התקיפה באיראן טלפונית, הבית הלבן עודכן על כך מראש, באתר ‏מאקו‏, 26 באוקטובר 2024
↑  שחר קליימן, לילך שובל, התקיפה הישראלית החלה: צה״ל תוקף מטרות צבאיות באיראן, באתר ישראל היום, 25 באוקטובר 2024
↑  ישראל תקפה עשרות מטרות צבאיות באיראן, בצה"ל איימו: אם תפתחו בסבב חדש - נגיב, באתר ‏מאקו‏, 26 באוקטובר 2024
1 2  דיווח: לאיראן היו 4 מערכות S-300 - וכולן הושמדו. גורם איראני: דאגה עמוקה בטהרן, באתר ynet, 27 באוקטובר 2024
↑  יוסי נכטיגל, דיווח בתקשורת הגרמנית: בדרך לאיר.., באתר כיכר השבת, ‏2024-10-31
↑  ליאור בן ארי, סוכנויות הידיעות, "כטב"ם פגע בו": זה הבסיס האיראני הסודי שהותקף, ושימש בעבר לפיתוח נשק גרעיני, באתר ynet, 26 באוקטובר 2024;
ברק רביד‏, בכירים ישראלים: התקיפה בפרצ'ין פגעה בציוד שבלעדיו איראן תתקשה מאוד לייצר נשק גרעיני, באתר וואלה, 16 בנובמבר 2024;
יואב יצחק, המתקפה הישראלית בפרצ’ין: מתקן מחקר גרעיני סודי פעיל של אירן הושמד, באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 בנובמבר 2024
↑  ישי בר יוסף, דיווח: ישראל הרסה מתקן חקר גרעין פעיל של איראן, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 15 בנובמבר 2024
↑  איתמר אייכנר, ליאור בן ארי, דיווח סעודי חושף את הרכיב הקריטי שהותקף: "פגיעה אסטרטגית באיראן", באתר ynet, 27 באוקטובר 2024
↑  דן ארקין, ‏חיל האוויר תקף באיראן: "מבצע ימי תשובה" הסתיים בהצלחה, באתר "IsraelDefense‏"
1 2   מערכת את"צ, צפו בעדכון דובר צה"ל, באתר צה"ל, 26 באוקטובר 2024.
↑  Susannah George, Suzan Haidamous, Mustafa Salim, After setbacks, Iran sees Lebanon cease-fire as chance to regroup, The Washington Post, ‏30 בנובמבר 2024
↑  כתבי חדשות 12, ‏ישראל תקפה עשרות מטרות צבאיות באיראן, בצה"ל איימו: אם תפתחו בסבב חדש - נגיב, באתר ‏מאקו‏, 26 באוקטובר 2024
טייס ישראלי עולה על סיפון מטוס בז לפני התקיפה
מטוסF-16I סופה בדרך להמראה לתקיפה
לטישה ג'יימס

לטישה אן ג'יימס (באנגלית:Letitia Ann James; נולדה ב-18 באוקטובר 1958) היא עורכת דין ופוליטיקאית אמריקאית המכהנת מאז 2019 בתפקיד התובעת הכללית ה-67 של ניו יורק (NYAG), לאחר שניצחה בבחירות 2018 החליפה את ברברה אנדרווד (אנ'). ג'יימס, חברה במפלגה הדמוקרטית, היא האפרו-אמריקאית הראשונה שנבחרה לתפקיד התובעת הכללית של ניו יורק.
ג'יימס, שנולדה וגדלה בברוקלין, סיימה את לימודיה במכללת ליהמן (אנ') בברונקס. היא השלימה את לימודיה לתואר דוקטור במשפטים באוניברסיטת הווארד בוושינגטון הבירה והייתה עוזרת התובע הכללי של המדינה במשרד האזורי בברוקלין.
ג'יימס כיהנה כחברה במועצת העיר ניו יורק מ-2004 עד 2013. היא ייצגה את הרובע ה-35, הכולל את השכונות קלינטון היל ברוקלין, פורט גרין, חלקים מקראון הייטס, פרוספקט הייטס ובדפורד-סטויבסנט. ג'יימס עמדה בראש הוועדות לפיתוח כלכלי ותברואתי ובמספר ועדות אחרות. מ-2013 עד 2018, היא הייתה בסניגוריה הציבורית של העיר ניו יורק, דבר שהפך אותה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שנבחרה לתפקיד עירוני בעיר ניו יורק.
ג'יימס הייתה מועמדת לזמן קצר בבחירות 2022 לתפקיד מושל ניו יורק, אך השעתה את הקמפיין שלה בדצמבר 2021, ובמקום זאת בחרה לרוץ לבחירה מחדש לתפקיד התובעת הכללית של העיר.
ילדות וחינוך

לטישה אן ג'יימס נולדה ב-18 באוקטובר 1958 בברוקלין, ניו יורק. היא אחת משמונה ילדים שנולדו לנלי ג'יימס ולרוברט ג'יימס. היא גדלה בפארק סלופ, ברוקלין, למדה בבתי ספר ציבוריים בניו יורק, למדה בבית הספר התיכון פורט המילטון בביי רידג' הסמוכה. היא השלימה תואר בוגר באמנויות במכללת ליהמן, ניו יורק ב-1981, בהתמחות באמנויות ליברליות עם דגש על עבודה סוציאלית.
ג'יימס השלימה תואר דוקטור למשפטים מטעם בית הספר למשפטים של אוניברסיטת הווארד (אנ') בוושינגטון הבירה ב-1987 והתקבלה לעסוק בעריכת דין במדינת ניו יורק ב-1989. בשנת 2013, ג'יימס למדה בבית הספר לעניינים בינלאומיים וציבוריים באוניברסיטת קולומביה (SIPA) באזור Morningside Heights במנהטן, שם למדה לתואר מוסמך במנהל ציבורי.
קריירה

ג'יימס שימש כסנגורית ציבורית של האגודה לסיוע משפטי והקימה את הרשות העירונית, של קואליציית הארגונים המקצועיים אפרו-אמריקאים שמטרתה לספק מלגות לבני נוער בעיר.
לטישה פעלה בכוח המשימה של מושל ניו יורק לשעבר מריו קואומו בתחום הגיוון במערכת המשפט. היא שימשה כיועצת של הפוליטיקאי מברוקלין, אלברט ואן, ראש הסגל של רוג'ר ל. גרין באספת מדינת ניו יורק ובלשכתו של התובע הכללי של ניו יורק אליוט ספיצר. ב-1999 היא מונתה לעוזרת התובע הכללי הראשונה שהייתה האחראית על המשרד האזורי בברוקלין. במקביל לעבודתה בתפקיד זה, ג'יימס עבדה בתפקידים נוספים, אך בעיקר התמקדה בתלונות צרכנים בתחום הלוואות ושיטות עסקיות בלתי חוקיות אחרות.
קריירה > בחירות למועצת העיר ניו יורק 2001 ו-2003

הריצה הראשונה של ג'יימס למועצת המחוז ה-35 הייתה בנובמבר 2001. במרוץ צמוד, ג'יימס קיבלה 42% מהקולות אך הפסידה לג'יימס אי דייוויס, מהמפלגה דמוקרטית. ביולי 2003, חודשים ספורים לפני הבחירות, דייוויס נרצח על ידי עתניאל אסקו, שהיה יריב פוליטי לשעבר שלו. לאחר מותו של דייוויס, אחיו ג'פרי התמודד על המושב במועצה שהתפנה מטעם המפלגה הדמוקרטית. בבחירות שהתקיימו 4 בנובמבר 2003, הפסיד ג'פרי א. דייוויס בפער גדול ללטישה ג'יימס שהייתה מועמדת מטעם מפלגת "המשפחות העובדות". במרוץ 2003, ג'יימס הפכה רשמית לחברה במפלגת המשפחות העובדות והייתה האפרו-אמריקאית הראשונה שרצה למועצת המחוז מטעם מפלגת WFP (אנ') הפרוגרסיבית.
קריירה > כהונה במועצת העיר ניו יורק

ג'יימס הייתה החברה הראשונה במפלגת המשפחות הפועלות שזוכה בתפקיד במדינת ניו יורק וחברה ראשונה ממפלגת מיעוט שנבחרה למועצת העיר מאז 1977. משנת 1977 מפלגת WFP חברה למפלגה הדמוקרטית.
ב-8 בנובמבר 2005, ג'יימס זכתה שוב במועמדויות של מפלגת המשפחות העובדות ושל המפלגה הדמוקרטית בפער גדול על פני סמואל אריק בלקוול, מתכנן הערים מאוניברסיטת לונג איילנד. היא נבחרה מחדש מטעם המפלגה הדמוקרטית, עם 88.11% מהקולות, בהשוואה ל-6.80% לרפובליקני אנתוני הרברט, ו-5.08% למועמד מפלגת העצמאות צ'ארלס בי בילאפס.
ב-10 באוקטובר 2006, פרצה שריפה בבניין "המלאך השבור" (Broken Angel), המהווה אייקון אדריכלי בשכונת קלינטון היל, ברוקלין (אנ'). בנוסף לנזקי השרפה, מחלקת הבנייה של העיר ניו יורק, הטילה קנסות על בעלי הבניין, בגין הפרות רבות של חוקיי הבנייה. ג'יימס ייצגה את הבעלים של ה־Broken Angel, ארתור ווד וזאת במסגרת פרו בונו במשא ומתן שלו לשמור על זכויותיו בבניין. מחלקת הבנייה החליטה לאפשר לווד לשמור על זכויותיו ב־Broken Angel בתנאי שהמפלסים העליונים של הבניין יוסרו וחדר המדרגות המרכזי ישוחזר.
לטישה הייתה הראשונה שהטילה ספק בחריגות של עלויות ואי-סדרים במערכת השכר החדשה של CityTime, דבר שהוביל בסופו של דבר למספר כתבי אישום וששני יועצים של החברה נמלטו מהמדינה ב-2011.
ג'יימס תמכה בהריסת בתי האימפריה השנייה (אנ') על מנת לבנות מגרש חניה לסופרמרקט ששרת את התושבים שגרו בסמוך, אך מאוחר יותר היא תמכה בשימור חלק מהבניינים ההיסטוריים. בשנת 2008, ג'יימס, יחד עם ביל דה בלאזיו, התנגדו לניסיונותיו של ראש העירייה מייקל בלומברג להמשיך לכהונה שלישית ללא בחירות.
בספטמבר 2009, ג'יימס זכתה בפריימריז המפלגה הדמוקרטית כנגד מתנגדיה, דליה האונלי-אדוסה, שמומנה בסכום העולה על יותר מ-200,000 דולר מחברת ההשקעות פורסט סיטי רטנר (Forest City Ratner) ומדהאני אסטיפאנוס, יועצת פיננסית. ג'יימס המשיכה וזכתה בבחירות חוזרות לקדנציה שנייה.
במאי 2013, לטישה הייתה חלק מקבוצה שכללה מספר איגודי בנייה, קבוצות קהילתיות ונבחרי ציבור אחרים, בתביעה לפי סעיף 78 כנגד ראשות העיר ניו יורק, בניהולו של בלומברג ו-Acadia Realty Trust, להפסיק את פרויקט הנדל"ן סיטי פוינט (City Point) לצורך הערכה מחודשת של השפעתו הסביבתית.
ביוני 2016, ג'יימס ניסתה ללחוץ על שישה מוסדות פיננסיים, כולל BB&T, ברקשייר בנק, ואחרים, להפסיק לתת שירותים פיננסיים ליצרני נשק. BB&T התבקשה באופן ספציפי לבטל את החשבונות של SIG Sauer מניו המפשייר, אך היא דחתה את הבקשה.
קריירה > הפרקליטה הציבורית של ניו יורק

ב-1 באוקטובר 2013, ג'יימס ניצחה בבחירות לתפקיד הפרקליט הציבורי של ניו יורק בפריימריז הדמוקרטי, כנגד טייסת דניאל, 59.4%–40.6%, והפכה למועמדת המפלגה לתפקיד "כלב השמירה" הנבחר של העיר בנובמבר.
במסע הבחירות לתפקיד הפרקליט הציבורי של ניו יורק ב-2013, ג'יימס זכתה לתמיכה של רבים מאיגודי העובדים החשובים בעיר. ב-1 באוקטובר 2013, ג'יימס זכתה בפריימריז לתפקיד המועמדת מטעם המפלגה הדמוקרטית לתפקיד כלב השמירה הנבחר של העיר ניו יורק, למרות גיוס התרומות לטובת הקמפיינים של דניאל טייסת ורשמה סאוג'ני. ג'יימס זכתה גם בבחירות הדמוקרטיות השניות. ללא יריב רפובליקני, היא ניצחה בבחירות הכלליות עם למעלה מ-83% מהקולות.
בשנת 2017 זכתה ג'יימס בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית ושמרה על תפקידה עם 77% מהקולות, על פני 23% של המתחרה הקרוב ביותר דייוויד אייזנבך.
התובעת הכללית של מדינת ניו יורק > בחירות 2018

במאי 2018, ג'יימס, שתכננה בתחילה להתמודד על ראשות עיריית ניו יורק ב-2021, הכריזה על מועמדותה לתפקיד התובע הכללי של ניו יורק (אנ') וזכתה בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית ב-13 בספטמבר 2018, עם 40.6% מהקולות; היא ניצחה את זפיר טאצ'אוט (31%) ועוד שני מועמדים. ב-6 בנובמבר 2018, היא נבחרה לתובעת הכללית, לאחר שניצחה את קית' וופורד הרפובליקאי. היא עשתה היסטוריה בכך שהפכה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שנבחרה לתפקיד התובעת הכללית של העיר ניו יורק המכהנת בתפקיד זה. במהלך הקמפיין שלה, ג'יימס נשבעה לרדוף אחרי דונלד טראמפ, שלדבריה היה "נשיא לא לגיטימי" ו"מביך".
התובעת הכללית של מדינת ניו יורק > הכהונה בתפקיד התובעת הכללית

ג'יימס הושבעה לתפקיד התובעת הכללית ב-1 בינואר 2019, במקום ברברה אנדרווד (אנ'), שמונתה לתפקיד לאחר התפטרותו של אריק שניידרמן (אנ').
התובעת הכללית של מדינת ניו יורק > התביעה נגד בית הקברות של כל הדתות

בספטמבר 2019, ג'יימס הגישה תביעה נגד פקידי בית הקברות של קווינס אול פייטס, בטענה להתנהגות בלתי הולמת מבחינה כספית.
התובעת הכללית של מדינת ניו יורק > התביעה אזרחית של המדינה נגד ה-NRA

באוגוסט 2020, ג'יימס הגישה תביעה אזרחית לבית המשפט העליון של ניו יורק כנגד איגוד הרובאים הלאומי של אמריקה (NRA). היא האשימה את הארגון בשחיתות ובהתנהגות בלתי הולמת פיננסית וקראה לפירוקו. בתגובה, איגוד ה-NRA הגיש תביעה נגדית כנגד ג'יימס, תוך ציטוט הצהרות שהשמיעה במהלך הקמפיין שלה ב-2018. בפברואר 2024, גיימס תבעה שוב את RNA לאחר שנמצא שמנהליה ניהלו לא נכון את קרנות הצדקה ושהאיגוד לא הצליח לעצור את המנהלים, מלהפנות מיליוני דולרים לנסיעות אישיות מפוארות ועוד. במשפט שהתקיים, חבר המושבעים קבע שעל מנכ"ל האיגוד וויין לפייר (Wayne LaPierre), לשלם לקבוצת בעלי הזכויות באיגוד הרובאים, פיצויים בסך 4.3 מיליון דולר בגין ניהול לא תקין והוצאות לא נכונות של כספי צדקה. הוא נמצא אשם בהפרת אמונים מ-2014 עד 2022. המושבעים קבעו עוד שגם סמנכ"ל הכספים לשעבר של ה-NRA וילסון פיליפס צריך להחזיר 2 מיליון דולר על הפרת האמונים שלו כמנהל.
התובעת הכללית של מדינת ניו יורק > דיווח על הטרדה מינית של אנדרו קואומו

ב-3 באוגוסט 2021, משרדה של ג'יימס פרסם דוח שמצא שראש העירייה קואומו היה מעורב במספר פעולות של הטרדה מינית.
התובעת הכללית של מדינת ניו יורק > הפריימריז במפלגה הדמוקרטית לתפקיד מושל ניו יורק 2022

ב-29 באוקטובר 2021, ג'יימס הצהירה על כוונתה להתמודד לתפקיד מושל ניו יורק בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית ב-2022 אך היא פרשה מהמירוץ בדצמבר, לאחר שעקבה בעקביות אחרי המושלת המכהנת קת'י הוקול. במקום זאת היא החליטה להיבחר מחדש לתפקיד התובעת הכללית.
התובעת הכללית של מדינת ניו יורק > בחירות 2022

לאחר שג'יימס הודיעה על ההצעה לבחירתה מחדש, כל המועמדים הדמוקרטים הקודמים הסירו את מועמדותם ואישרו אותה. ב-8 בנובמבר 2022, ג'יימס נבחרה מחדש לתפקיד התובעת הכללית, והביסה את הרפובליקני מייקל הנרי בבחירות הכלליות.
התובעת הכללית של מדינת ניו יורק > תביעת טראמפ ב-2024 בניו יורק

בשנת 2022, בתפקידה כתובעת הכללית של ניו יורק, ג'יימס הגישה תביעה אזרחית נגד ארגון טראמפ ועבדה לצד משרד התובע המחוזי של מנהטן בחקירה הפלילית כנגד הארגון. טראמפ טען כי הערות קודמות של ג'יימס, כולל התייחסות אליו כ"נשיא לא לגיטימי" במהלך מסע הבחירות שלה לתפקיד התובעת הכללית, מוכיחות שהיא נוקמת בו פוליטית. במשפט זה ב-16 בפברואר 2024, תיק ההונאה כנגד הנשיא לשעבר, דונלד טראמפ, הוכח כמוצדק. פסק הדין של השופט ארתור אנגורון שכלל 92 עמודים אסר על טראמפ להפעיל כל עסק בניו יורק למשך שלוש שנים וקנס אותו ביותר מ-355 מיליון דולר.
חיים אישיים

ג'יימס מתגוררת בשכונת קלינטון היל בברוקלין והיא חברה בכנסייה הבפטיסטית על שם עמנואל.
בעצרת במאי 2022, ג'יימס הצהירה כי היא עברה הפלה בתחילת כהונתה כחברה במועצת העיר ניו יורק. ג'יימס אמרה, "זה עתה נבחרתי ועמדתי בפני ההחלטה אם לעשות הפלה או לא. בחרתי לעשות הפלה. נכנסתי בגאווה לתהליך הורות מתוכננת, ואני לא מתנצלת בפני אף אחד".
ראו גם

התובע הכללי של ארצות הברית
לורטה לינץ'
מרדף חצות

| --- | --- |

 בימוי:  מרטין ברסט 
 הופק בידי:  מרטין ברסט 
 תסריט:  ג'ורג' גלו 
 עריכה:  כריס לבנזון 
 שחקנים ראשיים:  רוברט דה נירו צ'ארלס גרודין פראן בריל לואיס סמית' מרטין ברסט ג'ימי ריי ויקס טרייסי וולטר רוברט מירנדה טום אירוין Tom McCleister וונדי פיליפס פיליפ בייקר הול ג'ון אשטון יפת קוטו Richard Foronjy דניס פרינה ג'ו פנטוליאנו בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מוזיקה:  דני אלפמן 
 צילום:  דונלד תורין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל 
 הקרנת בכורה:  11 ביולי 1988 
 משך הקרנה:  121 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיית פשע, סרט מסע, סרט חבר'ה, סרט קומדיית פעולה 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס, שיקגו 
 הכנסות באתר מוג'ו:   midnightrun
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 סרט הבא:  Another Midnight Run 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מרדף חצות (אנגלית: Midnight Run) הוא סרט פשע-קומדיה אמריקאי משנת 1988 שביים מרטין ברסט בכיכובם של רוברט דה נירו וצ'ארלס גרודין. לסרט נעשו 3 סרטי המשך לטלוויזיה בשנת 1994.