stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שינייד קיוזאק
ביוגרפיה

קיוזאק נולדה בשם ג'יין מוירה קיוזאק בדאלקי שבמחוז דבלין. היא בתם של מרי מרגרט "מורין" קיילי והשחקן סיריל ג'יימס קיוזאק. היא אחות של השחקניות סורקה קיוזאק וניב קיוזאק. כמו כן היא אחות למחצה של השחקנית קתרין קיוזאק. אביה נולד בדרום אפריקה לאב אירי ולאם אנגלייה.
הופעת הבכורה שלה הייתה בתיאטרון אבי שבדבלין. ב-1970 כיכבה לצדו של פיטר סלרס בסרט "הופמן". ב-1971 שיחקה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "המשכנעים" (בכיכובם של טוני קרטיס ורוג'ר מור). היא גילמה יורשת עשירה בשם ג'ני לינדלי שחושדת במי שטוען שהוא אחיה המת.
ב-1975 עברה ללונדון והצטרפה ללהקה השייקספירית המלכותית. עוד באותה שנה הופיעה בסדרת הטלוויזיה "Quiller" בתפקיד רוז. הופעת הבכורה שלה בברודוויי הייתה בשנת 1984 עם הלהקה השייקספירית המלכותית. היא כיכבה לצדו של דרק ג'קובי וגילמה את רוקסן במחזה "סיראנו דה ברז'ראק" מאת אדמון רוסטאן בתרגומו של אנתוני ברג'ס. עוד שיחקה בתפקיד ביאטריס במחזה השייקספירי "מהומה רבה על לא דבר" בבימויו של טרי הנדס. ההפקה של "סיראנו דה ברז'ראק" צולמה לסרט ב-1985. ההפקה של "מהומה רבה על לא דבר" הוצגה בסטרטפורד-אפון-אייבון בתיאטרון רויאל שייקספיר בעונת 1982 - 1983, אחר כך הועלתה בתיאטרון ברביקאן בלונדון ב-1983 ו-1984 ובהמשך הועברה ההפקה לניו יורק שם הוצגה בתיאטרון גרשווין מאוקטובר 1984 ועד ינואר ו-1985. על הופעתה כביאטריס הייתה קיוזאק מועמדת לפרס טוני, ג'קובי זכה בפרס טוני על תפקידו כבנדיק באותה הפקה. אחרי ההופעה בברודוויי הוצגו שני המחזות בסיור הופעות בארצות הברית. ב-1992 השתתפה לצדו של בעלה ג'רמי איירונס בסרט "Waterland" עיבוד לרומן באותו שם מאת גרהם סוויפט.
אחד התפקידים הידועים ביותר של קיוזאק בתיאטרון הוא מאי או'הרה במחזה "Our Lady of Sligo" שהועלה באירלנד, בברודוויי ובהתיאטרון הלאומי. עוד כיכבה ב-2004 במיני-סדרה של ה-BBC "צפון ודרום", עיבוד לרומן באותו שם מאת אליזבת גסקל, ובסרט הקולנוע משנת 2006 "ונדטה".
ב-1998 זכתה בפרס איבנינג סטנדרד לשחקנית הטובה ביותר ובפרס חוג מבקרי התיאטרון לשחקנית הטובה ביותר. ב-2006 כיכבה קיוזאק בסיטקום של ה-BBC בשם "Home Again". ב-2011 הצטרפה לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "קמלוט".
קיוזאק יחד עם שחקניות נוספות בהן פאולה דיוניסוטי, פיונה שו, ג'ולייט סטיבנסון והארייט וולטר, תרמה לספרה של קרול רוטר "Clamorous Voices: Shakespeare's Women Today". הספר מנתח פרשנויות משחק עכשוויות של תפקידים נשיים במחזות שייקספיריים.
חיים אישיים

ב-1978 התחתנה קיוזאק עם השחקן הבריטי ג'רמי איירונס. לבני הזוג יש שני בנים סמואל ג'יימס (יליד 1978) ומקסימילאן פול (יליד 1985). בן נוסף אותו ילדה לפני נישואיה לאיירונס נמסר לאימוץ, הבן, ריצ'רד בויד ברט, הוא חבר פרלמנט אירי. השניים התאחדו מאז, וקיוזאק תמכה בבנה במסעות הבחירות שלו.
יחד עם בעלה הייתה קיוזאק בין התורמים הגדולים ביותר למפלגת הלייבור הבריטית בשנת 1998.
קיוזאק היא פטרונית של "Burma Campaign UK", ארגון הפועל לקידום זכויות האדם והדמוקרטיה בבורמה.
פילמוגרפיה

דייוויד קופרפילד (1969) David Copperfield
אלפרד הגדול (1969) Alfred the Great
הופמן (1970) Hoffman
(1970) Tam-Lin
(1971) Revenge
(1977) The Last Remake of Beau Geste
(1985) Dublin Murders
(1988) Rocket Gibraltar
ונוס פיטר (1989) Venus Peter
(1992) Waterland
התנהגות רעה (1993) Bad Behaviour
גן הבטון (1993) The Cement Garden
(1993) Sparrow
ללא כיסוי (1994) Uncovered
לגעת ביופי (1996) Stealing Beauty
(1998) The Nephew
בין חלום למציאות (2000) Passion of Mind
(2000) אמא שלי פרנק (2000)
(2001) Dream
אחוזת אהבה (2003) I Capture the Castle
(2004) Mathilde
צפון ודרום (2004) North and South
(2005) Dad
ונדטה (2006) V for Vendetta
מראה כפולה (2006) The Tiger's Tail
סימנים של כבוד (2007) Eastern Promises
חדר עם נוף (2007) A Room with a View
סדקים (2009) Cracks
קמלוט (2011) Camelot
זעם הטיטאנים (2012) Wrath of the Titans
(2013) The Sea
(2014) 37 Days
(2014) Queen and Country
תעתועי נפש (2014) Stonehearst Asylum
מרצ'לה (2016) Marcella
אם אב ובן (2019) MotherFatherSon
הערות שוליים

↑  "Sinead Cusack Biography (1948–)". Filmreference.com. 18 בפברואר 1948. נבדק ב-4 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nick Curtis (14 ביולי 2006). "Cusack continues to Rock – Theatre & Dance – Arts – London Evening Standard". Standard.co.uk. נבדק ב-4 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ISBN 978-0-7043-4145-6
↑  McConnell, Daniel (13 במאי 2007). "Red hot Richard is son of actress". Independent.ie. נבדק ב-6 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Luvvies' for Labour". BBC News. 30 באוגוסט 1998. נבדק ב-23 במאי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007316953405171  BIBSYS: 90582413  BNE: XX1176270  BnF: cb14167829r (data)  GND: 129799858  ISNI: 0000 0000 6637 2107  LCCN: n88189428  MusicBrainz: 8c2c52de-c22a-44be-ab0b-dc8b9765d766  NKC: xx0157339  NLA: 35949539  NLK: KAC2020N1600  NTA: 15558894X  SNAC: w6zp4ch6  SUDOC: 059923547  VIAF: 67555636   WorldCat (עם VIAF): 67555636
שארית יהודה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יהודה לייב מינוביץ'
 שפת המקור:  לשון הקודש
 סוגה:  ספרות תורנית - הלכה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת ספרים קה"ת
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-8266-5213-3
 היברובוקס:  41289
 
שארית יהודה הוא ספר הלכתי, בלשון הקודש, שמרכז את חיבורי רבי יהודה לייב (המהרי"ל) רבה של ינוביץ'. הספר מכיל ביאור בהלכות מליחה ותשובות בכל חלקי השולחן ערוך.
מבנה הספר

הספר כולל תשובות לשאלות בהלכה בארבעת חלקי השולחן ערוך.
חלק מהשאלות שנשאל באו לבאר דעת אחיו אדמו"ר הזקן בשולחן ערוך שלו, תקנותיו, וטעמו בנוסח הסידור. בתשובותיו מוסר המהרי"ל שמועות ששמע מאדמו"ר הזקן. תשובות אחדות כתב בכמה מהדורות ונדפסו כולם. בנוסף לתשובות מופיעים בספר גם:
הלכות מליחה. פנים הספר הוא שולחן ערוך (של ההבית יוסף) עם הגהות הרמ"א ובאר הגולה (רבקש). תחתם בא חיבור המהרי"ל בצורת הערות וכולל פירוש, טעמי ההלכות וקיצור הלכות מנושאי כלי השו"ע.
הלכות ציצית משו"ע סימן ח' ומתחתם "קיצור דברי ראשונים ואחרונים" מהמהרי"ל.
חידושים על גמרא (ז' סימנים).
הערות לכמה סימנים בשולחן ערוך הרב.
שער השמועה - (י' סימנים) שמועות והנהגות - רובם מאדמו"ר הצמח צדק.
מהדורות

כתביו ההלכתיים של יהודה לייב מיַנוֹבִיץ' נקבצו ויצאו לאור לראשונה בוילנא בשנת 1841, בספר בשם "שארית יהודה", על ידי נכדו הרב זאב וואלף.
בשנת 1957 הרבי מלובביץ ערך והוציא לאור מהדורה שנייה בשני חלקים ויצא לאור בהוצאת ספרים קה"ת, החלק ראשון הוא דפוס צילום מהמהדורה הראשונה, ובחלק השני הוספות שו"ת חדשות מכתבי יד חדשים שנמצאו, ראשי פרקים מתולדות חייו של יהודה לייב ותוספת הערות וציונים (בעיקר לנושא הנידון בשו"ת צמח צדק).
מהדורה שלישית מחודשת, בכרך אחד, גם זו על ידי הוצאת קה"ת, נערכה על ידי הרב שלום בער לוין והרב יצחק וילהלם ויצאה לאור בשנת 2009. במהדורה החדשה נסדר הספר מחדש, נוספו סימנים חדשים שנדפסו במקומות שונים ומכתבי יד, ובשולי הגיליון באו מראי מקומות וציונים. בסוף הספר באו מפתחות.
כתב יד

באדר א' תשפ"ב (פברואר 2022) העלתה ספריית חב"ד לאתר האינטרנט של הספרייה סריקה מכתב ידו, מאוסף כתבי היד של הספרייה, של כתב היד המקורי ממנו נערך הספר.
הערות שוליים

↑  שארית יהודה (PB)
1 2  שו"ת "שארית יהודה" למהרי"ל מיאנאוויטש ● סקירה
↑  בן הרב ישעיה בנו של המהרי"ל [דרוש מקור]
↑  ספר שארית יהודה (חב"ד) - ווילנא, תר"א - מהדורה ראשונה
↑  במהדורה זו נשמטו תולדות חייו של המהרי"ל
↑  238
שארל חילו

שארל חילו
שארל חילו (בערבית: شارل الحلو; 25 בספטמבר 1913 – 7 בינואר 2001) היה פוליטיקאי לבנוני שכיהן כנשיא לבנון בשנים 1964–1970.
ביוגרפיה

חילו נולד בביירות למשפחה מרונית מבעבדה. סיים בהצטיינות את אוניברסיטת סנט ג'וזף בביירות ב-1929 והשלים לימודי משפטים ב-1934. חילו היה איש עסקים מצליח וייסד בלבנון שני עיתונים בצרפתית - L'Eclair du Nord ו- Le Jour. ב-1936 הוא נכנס לראשונה לזירה הפוליטית כשהצטרף לפייר ג'ומאייל בהקמת מפלגת הפלנגות. חילוקי הדעות שלו עם ג'ומאייל, עם זאת, הובילו מאוחר יותר לפרישתו מהמפלגה.
תפקידו הרשמי הראשון של חילו היה כשגריר לותיקן בשנת 1947. לאחר מכן שימש כשר הבריאות והמשפטים בשנים 1954–1955, וכשר החינוך (1964). כבן טיפוחיו של פואד שהאב, הוא נבחר על ידי הפרלמנט הלבנוני להחליף אותו בנשיאות ב-1964.
את תקופת נשיאותו של חילו אפיינה צמיחה כלכלית משמעותית, שנפגמה רק בשל קריסת אינטרה בנק ב-1966, ואי יכולתה של לבנון להימנע ממעורבות בסכסוך הישראלי-ערבי. מלחמת ששת הימים ב-1967 העלתה מחדש את השסעים בחברה הלבנונית. מוסלמים רבים דרשו כי לבנון תצטרף למאמץ המלחמתי הערבי, בעוד מרבית הנוצרים ביקשו להימנע מהמלחמה. חילו הצליח לשמור את לבנון מחוץ ללחימה, למעט תקיפת אוויר אחת, אך לא הצליח להשקיט את המתחים הפנימיים שזו יצרה. בבחירות לפרלמנט של שנת 1968 נוצרו שני גושים בעלי שלושים מושבים כל אחד - האחד פרו-ערבי ובראשו רשיד כראמי, והשני פרו-מערבי בהנהגת הנשיא לשעבר כמיל שמעון, פייר ג'ומאייל וריימונד אדה.
הממשלה הלבנונית ניצבה גם מול קריאת התיגר של הארגונים הפלסטיניים בדרום המדינה, והתנגשויות בין צבא לבנון לבין כוחות אש"ף הפכו תכופות יותר ויותר. חילו ניסה להתמודד מול דרישותיהם של הפלסטינים, אך משהבין כי לא יוכל להביא לסיום ההתקוממות באופן צבאי, הסכים לחתום על הסכם קהיר ב-1969, שהתיר למחבלים הפלסטינים לתקוף את ישראל מבסיסיהם בשטח לבנון. חילו קיווה כי הסכמתו זו תגרום לפלסטינים להסתפק בתקיפת ישראל, ותסיר את לחציהם מעל ממשלתו הוא. תקוותו התבדתה והפלסטינים רק החריפו את תקיפותיהם כלפי לבנון עצמה.
ב-1970 מינה חילו את אליאס סארקיס ליורשו בתפקיד, אך הוא הפסיד בבחירות באספה הלאומית, בקול אחד, לטובת סולימאן פרנג'יה. בניגוד לנשיאים קודמים, שנותרו פעילים בזירה הפוליטית גם לאחר תום כהונתם, בחר חילו להיעלם מהחיים הציבוריים. הוא המשיך לעסוק במפעלי רווחה, ועזר לייסד רשת בתי תמחוי לקשישים.
חילו נפטר מהתקף לב ב-7 בינואר 2001, בגיל 87.
שלומי שבן (אלבום)

שלומי שבן הוא שמו של אלבום הבכורה של הזמר-יוצר והפסנתרן הישראלי שלומי שבן, שיצא בשנת 2000 על ידי חברת התקליטים אן אם סי בהפקת זאב אולמן.
הפקה

כל השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי שבן עצמו (מלבד "חתיכת שמיים" שנכתב והולחן על ידי לאה שבת) ועוסקים בעיקר ביחסיו עם בנות זוג שונות. הטקסטים לרוב ציניים והומוריסטים אך עם זאת פואטיים. מהאלבום יצאו הסינגלים "אריק", "מחר (ב"ה)", "כולם אומרים", "שרמוטה פוריטנית" ו"חתיכת שמיים" - דואט עם שלומי שבת, שצורף לאלבום במהדורות מאוחרות יותר. את השירים עיבדו אסף תלמודי, שגם הפיק מוזיקלית את האלבום, ואלדד גואטה, שגם ניגן בס. מוזיקאים רבים השתתפו ביצירת האלבום, שכולל כמה כלים לא אופייניים לאלבומי רוק כגון גלוקנשפיל וצ'מבלו, וביניהם נעם רותם (גיטרה חשמלית וקולות), עידו אגמון (גיטרות) וגיל סמטנה (קונטרבס ב"בן אדם רגיל").
השיר המוכר ביותר באלבום "אריק" הפך ללהיט מיד עם יציאתו ונבחר לשיר השנה בגלי צה"ל. השיר מדבר על מיאוסו של הכותב מכך שבת זוגו מדברת על אהובה לשעבר או שמא מאהובה הנוכחי, שנקרא אריק ("כשאת במיטה שלי, אל תדברי על אריק"). בשיר הפותח "שרמוטה פוריטנית" הוא מתאר בחורה שהקסימה אותו בתחילת הקשר מכיוון שהיא לא הולכת אחרי הזרם ("את חובבת שירה, זה מקסים, מקסים / עיוורת לחיצוניות, את בזה לטקסים") אך לאחר מכן הוא מגלה שהיא לא שונה מכל השאר ("והנה סובבה את ראשה הנעלה, עורפה הקשה מתגלה") והיא עוזבת אותו ("אומרת לי אין מה לדבר, האש בה כבתה ויש בה אחר").
בשיר השני, "יחזקאל VS. ניו יורק", שבן מתאר את חבריו שמחכים לנסיעה לטוקיו או ניו יורק ואילו הוא עצמו מעדיף להשתכשך ב"ביצה" המקומית ("לי בתחת של כולם די נוח, יושב אצל יחזקאל על החוף"). השיר "יחזקאל ממשיל" מתאר את אותו הסיפור, רק באופן מטאפורי יותר ("לעוף, לעוף מיד זימר העייט...").
בשיר "ערב לזכרי" מדבר הכותב על ערב שנערך שנה אחרי מותו שלו עצמו ("אני נראה נחמד, בשני ציורי שמן / עשו אותי יפה יפה, כמעט לא אני") כמשל לפרידה בזוגיות. מידה נאה של הומור עצמי מגלה שבן בשיר הבא "עמוק" שבו משפט אחד בלבד - "הלוואי והייתי עמוק כמו שאני יומרני". השיר "כולם אומרים" מדבר על הביקורת שיש לחברים של הכותב כלפי חברתו, ולבסוף כניעתו ללחציהם והפרידה ממנה.
הלחן של השיר "Visions of Dylan, Kelly & Yaela 90210"‏ מבוסס על השיר "Visions of Johanna" של בוב דילן (מתוך אלבומו Blonde on Blonde) ושבן אף מזכיר בו את עצמו.
בשיר "סיגריות" הוא מדבר בין היתר על הרצון להצליח בתחום המוזיקה ("וכשאתה חוזר הביתה, אתה שר, כי יש לך חלום ואין לך זמן") ואילו בשיר "בן אדם רגיל" הוא גם נותן רמז למה הוא כל כך רוצה להצליח ("הוא בן אדם רגיל כזה/ עובד הרבה ישן מעט/ בן אדם רגיל כזה/ לי זה לא יקרה").
עטיפת האלבום מציגה קו שבור, באותו פורמט בו הוצגו תחנות האוטובוס של חברת דן, עם שמות השירים באלבום, כשבצד העטיפה המספר 5. הקונספט של מעצב העטיפה, לדברי שבן, הוא "קו 5".
רשימת רצועות

שרמוטה פוריטנית (3:10)
יחזקאל VS. ניו יורק (3:14)
ערב לזכרי (2:37)
עמוק (00:54)
כולם אומרים (2:53)
Visions of Dylan, Kelly & Yaela 90210‏ (3:22)
מחר (ב"ה) (3:55)
יחזקאל ממשיל (1:38)
אריק (4:17)
בן אדם רגיל (2:50)
סיגריות (3:15)
עם טליה (אנקום בכולם) (2:37)
דניאלה (3:25)
שיר ערש-דווי (2:58)
מסיבת גג (2:29)
חתיכת שמיים (עם שלומי שבת) (4:15)
שלום ירושלמי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באוקטובר 1954 (בן 69) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  כל העיר, מעריב 
 
שלום ירושלמי (נולד ב-25 באוקטובר 1954) הוא עיתונאי ישראלי. שימש סגן עורך העיתון "כל העיר" בירושלים, ופרשן פוליטי ב"מעריב" בין 1993 ל-2014.
ביוגרפיה

נולד ב-25 באוקטובר 1954. אמו ילידת דמשק.
ירושלמי הוא בוגר האוניברסיטה העברית במדעי המדינה. החל את דרכו העיתונאית בתחילת שנות השמונים בשבועון הירושלמי "כל העיר". החל מ-1989 היה סגן לעורך העיתון דורון גלעזר.
ביולי-אוגוסט 1987 היה ירושלמי מעורב במגעים של משה עמירב עם בכיר אש"ף פייסל חוסייני, כחלק מפרשת עמירב, ואף נכח בפגישה אחת לפחות מתוך סדרת פגישות לקידום המגעים בין ישראל לפלסטינים שנערכה לפני האינתיפאדה הראשונה בידיעת ראש ממשלת ישראל יצחק שמיר.
בשנת 1989 קיבל ירושלמי מידע על הטרדות מיניות מצדו של מי שהיה אז שר התחבורה, משה קצב. המידע לא פורסם מכיוון שהמתלוננת דאז לא הייתה מוכנה לחתום על תצהיר או לבוא לבית משפט, ולכן עורך העיתון דורון גלעזר החליט שאין אפשרות לפרסם את המידע.
בשנת 1993 עבר לעבוד בעיתון "מעריב" ככתב פוליטי.
שימש כפרשן פוליטי בתוכנית הבוקר "קפה טלעד".
החל משנת 2004 שימש עורך המקומון הירושלמי של קבוצת מעריב, "כל הזמן". בסוף שנת 2007 חזר לשמש כתב ופרשן פוליטי ב-"מעריב".
במרץ 2009 סולק ירושלמי בכוח ממסיבת עיתונאים שערך משה קצב בקריית מלאכי, לאחר שהכחיש את טענת קצב כאילו הועבר מתפקידו מ"מעריב" בשל תלונתו של קצב על ירושלמי בפני עורך "מעריב".
בנובמבר 2010 ערך ירושלמי ריאיון עם ח"כ חיים אמסלם מש"ס שבו נטען כי אמסלם מתכוון להקים מפלגה חדשה ועצמאית שמצעה יכלול חינוך עם לימודי ליבה, השתלבות של חרדים בשוק העבודה ושירות בצה"ל. הריאיון עורר סערה פוליטית פנימית גדולה בש"ס.
בשנת 2014 הצטרף לעיתון "מקור ראשון".
בשנת 2015, העיד כ"עד אופי" לטובתו של הרב יאשיהו פינטו, במשפט שהתנהל נגדו.
נכון לשנת 2020 משמש ירושלמי כפרשן הפוליטי באתר "זמן ישראל".
חיים אישיים

ירושלמי נשוי ואב לשלושה, תושב ירושלים.
ספריו

שלום ירושלמי, יוסי אליטוב ואריה ארליך, ברגע האמת, הרבי מלובביץ' והדיאלוג המדיני-ביטחוני עם מקבלי ההחלטות בישראל, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר (2017).
הערות שוליים

↑  ריץ' טנוריו, הסיפורים הנשכחים של היהודים במלחמת האזרחים האמריקאית, באתר זמן ישראל, 9 בדצמבר 2022
↑  התקף לב של פרס: סיפור בחירות, כותרת ראשית, 22 ביולי 1987
↑  שלום ירושלמי, "הטאבו נשבר", כל העיר, 23 בספטמבר 1978, עמודים 21-24
↑   אבי וינברג, ללכת בעקבות הדס שטייף, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2013
↑   שלום ירושלמי טוען שאישיות פוליטית בכירה אנסה, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:49)
↑  יעל ולצר, שלום ירושלמי חוזר ל"מעריב": ישמש כתב ופרשן פוליטי, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2007
↑  הארץו, העיתונאים רינו צרור ושלום ירושלמי, הוצאו מהאולם במהלך נאום משה קצב, באתר הארץ, 12 במרץ 2009
↑  שלום ירושלמי, יש חיים אחרי ש"ס: המפלגה החדשה של ח"כ חיים אמסלם, באתר nrg‏, 5 בנובמבר 2010
↑  יאיר אטינגר, הרב עובדיה יוסף תוקף את הח"כ חיים אמסלם: "חסר אמונה בתורה", באתר הארץ, 20 בנובמבר 2010
↑  דוד אברהם‏, נוהרים לאדלסון: שלום ירושלמי מצטרף למקור ראשון, באתר וואלה, 3 בספטמבר 2014
↑  רויטל חובל, בית המשפט גזר על הרב פינטו שנת מאסר ומיליון שקל קנס: "רב שחטא והחטיא, שיחת והשחית אחרים", באתר הארץ, 12 במאי 2015
↑  שוקי שדה, הפנים הלא מוכרות של הרב יאשיהו פינטו: חיי פאר וקשרים מפוקפקים, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2011
↑  מנחה נופה, שמחת הקריאה: ספרים מומלצים לשבוע הספר, באתר הארץ, 6 ביוני 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009538335605171  GND: 1147779503  LCCN: no2017091865  VIAF: 1219150085866815060004   WorldCat (עם VIAF): 1219150085866815060004
שלום לביתך!

| --- | --- |
 מבוסס על:  טוביה החולב 
 בימוי:  Vladimir Lert 
 הופק בידי:  Vladimir Lert, Maria Keil 
 שחקנים ראשיים:  יבגני קניאזב Sofia Pisman Volodymyr Yamnenko Aleksandra Sizonenko Andrey Kaykov אנטון שאגין Viktor Andriienko ולדימיר דולינסקי Roman Yasinovskyi 
 מדינה:  אוקראינה 
 הקרנת בכורה:  21 באוקטובר 2017 
 משך הקרנה:  120 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט דרמה, דרמה קומית 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
שלום לביתך! (באוקראינית: Мир вашому дому!) הוא סרט קומדיה אוקראיני משנת 2017 בבימויו של ולדימיר לרט, עיבוד למחזה "תפילת האשכבה" משנת 1989 מאת גריגורי גורין, שמבוסס על טוביה החולב מאת שלום עליכם.
עלילה

העלילה מתרחשת בראשית המאה העשרים. טוביה החלבן גר בכפר קטן. הוא עני ומאמין שלבנותיו יש סיכוי אחד לברוח מעוני: נישואין מוצלחים. הוא מקבל הצעה משתלמת מהשדכן, אבל לבנותיו היפות יש תוכנית אחרת.
שחקנים ודמויות

יבגני קניאזב - טוביה, חולב
ולדימיר דולינסקי - לייזר, הקצב
אנטון שגין - פרצ'יק
סופיה פיסמן - גולדה
ויקטור אנדריינקו - סמל
ולדימיר ימננקו - סטפן
אלכסנדר צ'קמרב - מוטל, חייט
יוליה גרשניק
אנדריי קאיקוב
אלכסנדרה סיזוננקו
הפקה

הרעיון לסרט הגיע לוולדימיר לרט לאחר שצפה בהצגה "טוביה החולב" שהוצגה בתיאטרון הלאומי האקדמי על שם איוון פרנקו. את תפקיד החולב גילם בוגדן סטופקה. הדיון בהפקה קולנועית עתידית הניח שבוגדן יגלם את התפקיד גם בעיבוד הקולנועי. עם זאת, הדבר לא יצא לפועל בשל מותו של סטופקה ב-22 ביולי 2012. במקומו לוהק יבגני קניאזב לגלם את טוביה.
הסרט צולם במקומות היסטוריים ליד קייב. נעשה שימוש בפריטים ייחודיים של סוף המאה ה-19 - תחילת המאה העשרים, כולל הבית שנרכש בשנת 1873 על ידי טוביה, גיבור סיפורי הקלאסיקה של שלום עליכם. יוצרי הסרט עבדו במשך חמש שנים לעבד ולשחזר את החיים היהודיים של אותה תקופה לכל הפרטים.
הערות שוליים

↑  В Киеве начались съемки фильма Тевье-молочник, над которым работал Ступка
↑  «Это большая удача украинского кино»: эксперты высказались о фильме «Мир вашему дому!»
שם במקום ארזים

שם במקום ארזים (ביידיש: דאָרט וווּ די צעדער או דאָרט ווא די צעדער; בגרמנית: Dort wo die Zeder) הוא שירו של ד"ר יצחק פֶלְד (פעלד; 1862–1922), אשר נכתב ביידיש כנראה בשלהי המאה ה-19. תורגם לעברית על ידי המשורר אהרן ליבושיצקי, והולחן בלחן עממי גרמני.
"שם במקום ארזים", אשר נכתב בגוף ראשון יחיד המייצג את כלל האומה, הוא ביטוי פואטי לרעיון הציוני ברוח תנועת "חיבת ציון". נושאי השיר הם הזיכרון, האהבה והגעגועים לארץ ישראל, בשל היותה ארץ אבות: „בִּמְקוֹם עֲפַר אֲבוֹתַי”, שאליה פנו דורות של יהודים בתפילתם: „בִּתְפִלָּתִי אֶפְנֶה מִזְרָח”, ומפאת יופייה: „אֶרֶץ קֶדֶם לִי זֶה יְפֵה הַנּוֹף”, שאותו מהלל ומשבח המשורר.
השיר נעשה אהוב בקרב שוחרי התנועה הציונית בתפוצות ישראל וביישוב, והיה למעין המנון.
זכה למספר ביצועים ועיבודים במאה ה-20 וה-21.
שיתוף ופיתוח

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  5 ביולי 1966 – 1 בינואר 1967 (181 ימים) 
 אפיון:  איחוד מפלגות ערביות
 אידאולוגיות:  ערביי ישראל 
 כנסות:  6
 ממשלות:  13
 שיא כוחה:  4 מנדטים
 נוצרה מתוך:  קידמה ופיתוח, שיתוף ואחווה
 התמזגה לתוך:  התפרקה לרכיביה
 
שיתוף ופיתוח הייתה סיעה קצרת ימים שכיהנה בכנסת השישית.
הסיעה נוצרה ביולי 1966 כאיחוד בין המפלגות הערביות שיתוף ואחווה וקידמה ופיתוח. שתי המפלגות היו חברות בקואליציה ללא ייצוג בממשלה בטרם האיחוד, ומצב זה נשאר על כנו גם לאחריו. בינואר 1967 חזרו ונפרדו המפלגות לשתי סיעות נפרדות.
נציגי הרשימה בכנסת

| כנסת | חברי כנסת | הערות |
| --- | --- | --- |
| 4 מנדטים |  קידמה ופיתוח: סיף א-דין א-זועבי, אליאס נח'לה  שיתוף ואחווה: ג'בר מועדי, דיאב עובייד | הסיעה נוצרה ב-5 ביולי 1966 כאיחוד בין המפלגות קידמה ופיתוח ושיתוף ואחווה. ב-1 בינואר 1967 התפרקה הסיעה המשותפת. |
שארל ז'וזף, נסיך לינייה השביעי

| --- | --- |

שארל ז'וזף, נסיך לינייה השביעי
 לידה:  23 במאי 1735 בריסל, ארצות השפלה האוסטריות  
 פטירה:  13 בדצמבר 1814 (בגיל 79) וינה, האימפריה האוסטרית האימפריה האוסטרית 
 מדינה:  ארצות השפלה האוסטריות 
 מקום קבורה:  Kahlenberg Cemetery 
 בן או בת זוג:  Princess Marie Franziska of Liechtenstein (1755–?) 
 פרסים והוקרה
 אביר במסדר גיזת הזהב 
 
שארל ז'וזף, נסיך לינייה השביעי (בצרפתית: Charles-Joseph, Prince de Ligne;‏ 12 במאי 1735 - 13 בדצמבר 1814) היה סופר ואיש צבא.
ביוגרפיה

שארל ז'וזף נולד בבריסל לקלוד למוראל, נסיך לינייה השישי ולאליזבת, נסיכת זאלם, בתם של לודוויג אוטו, נסיך זאלם ואלברטינה יוהנה, נסיכת נסאו-האדאמר. אמו נפטרה כשהיה בן ארבע שנים בלבד, והוא קיבל את חינוכו ממורה פרטי שהטביע בו חותמו. בהיותו בן חמש עשרה שנה כתב את יצירתו הראשונה: "מאמר על מקצוע הלחימה". ב-1751 אביו, קלוד למוראל הנסיך דה לין, לקח אותו לווינה והציגו בפני הקיסר פרנץ הראשון ובפני אשתו מריה תרזה, שהעסיקה אותו בחצרה. ב-6 באוגוסט 1755 הוא נשא לאישה בווינה את פרנסואז-מארי כיסאבייר, נסיכת ליכטנשטיין. כאזרח אוסטרי התגייס לצבא האימפריאלי של אוסטריה ולחם בגבורה במלחמת שבע השנים (1756–1763) בקרבות בגרמניה. אחרי המלחמה נתמנה לסגן שר הצבא, והפך לידידו של הקיסר יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
שארל דה לין ירש מאביו נחלות רבות, וחי בהוד ובהדר עד שחזר לשירות פעיל במלחמת הירושה הבווארית. הייתה זו מלחמה קצרה, שלאחריה ערך מסעות באנגליה, גרמניה, איטליה, שווייץ וצרפת, ובילה את זמנו בחצרות מלכים, במחנות צבא, בסלונים ספרותיים ובחברתם של מדענים ופילוסופים. בין היתר, נפגש לעיתים קרובות עם וולטר ועם ז'אן-ז'אק רוסו. הוא ליווה את יקטרינה הגדולה מלכת רוסיה במסעה לחצי האי קרים, והיא העניקה לו תואר של מרשל רוסי. זמן קצר אחרי כן נתבקש לעמוד בראשה של תנועת השחרור הבלגית, שבה לקחו חלק בנו וקרוביו, אך הוא סירב בנימוס. הקיסר יוזף השני חשד בו כתומך במורדים הבלגים, אך הם המשיכו להיות ידידים. אחרי מות הקיסר יוזף השני, שארל דה לין נשאר בווינה. נחלותיו בחבל בראבנט נפלו בידי הצרפתים ב-1792–1793. בנו בכורו נהרג במערכה נגד הצרפתים, אך הם העניקו לשארל דה לין תואר כבוד של מרשל, והוא הקדיש את זמנו לכתיבה.
שארל דה לין נפטר בווינה בדצמבר 1814. הוא הוריש את כתב ידו לחיל המשמר של קיסר אוסטריה, שבו שימש כקצין.
יצירותיו

יצירותיו הופיעו ב-34 כרכים במשך שנות חייו האחרונות. יצירתו החשובה על נושאים צבאיים היא: "דעות קדומות וחזיונות שווא צבאיים", שהופיעה לראשונה ב-1780. ביצירה זו הוא מציע, בין היתר, להקים אקדמיה בינלאומית לאמנות הלחימה שבאמצעותה ניתן יהיה להעריך נכונה את פעולותיהם הצבאיות של גנרלים.
יצירותיו החשובות שהופיעו בשפה הצרפתית:
"יצירות נבחרות, שארל דה לין" (פריז 1809)
"מכתבים והרהורים" (בעריכת מאדאם דה סטאל 1809)
"יצירות היסטוריות, ספרותיות... התכתבויות ושירים" (בריסל 1859)
הופיע בשפה הגרמנית:
"יצירות על נושאים צבאיים" (זולצבאך 1814)
שלום כתב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1931 (בן 93 בערך) בגדאד, עיראק המנדטורית 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית, ערבית 
 
שלום כתב (סאלם אל-כאתִב; נולד ב-1931) הוא משורר וסופר ישראלי.
קורות חיים

שלום כתב נולד בבגדאד בשנת 1931. בנעוריו למד בבית הספר של כל ישראל חברים בבגדאד. הוא החל להביע עניין רב בספרות ושירה מגיל צעיר, וכבר בגיל 16 חיבר את שיריו הראשונים בערבית ופרסמם מעל במות שונות בבגדאד. היה ציוני נלהב ופעל בצעירותו במסגרת המחתרת הציונית בעיראק. עוד כתלמיד בבית הספר חיבר שיר ערגה וכסופים לציון, בו קרא לנוער היהודי לעלות לארץ ישראל ולסייע בהפרחת השממה. את השיר הקריא במפגש של תנועת החלוץ בבגדאד.
ספר השירה הראשון שלו בערבית, "מוואכב אלחִרמאן" (مواكب الحرمان; "שיירות המחסור"), יצא לאור בביירות בשנת 1949, בעודו בן 18. רבים משיריו הערביים בספר כוללים מוטיבים ציוניים ולאומיים יהודיים. הסגנון של שיריו בספר זה מושפע מאוד מזרם "אל-מהג'ר" של שירה ערבית שנוצר בידי גולים ערבים-נוצרים בארצות הברית ובראשם ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן.
בשנת 1950 עלה לישראל והחל לעבוד כמחנך. הוא התחיל בעבודה כמורה בית ספר יסודי, המשיך בתור מנהל בית הספר והגיע עד למשרת מפקח מחוזי במשרד החינוך. בשנים 1969–1972 יצא לשליחות חינוכית בדרום צרפת מטעם ההסתדרות הציונית העולמית.
הוא המשיך לפרסם שירה ערבית גם בישראל, ופרסם את ספר השירה השני שלו בשנת 1958 (وشوشات الفجر; ושוושאת אלפג'ר - לחשושי השחר). בנוסף פרסם שירה ומאמרים בכתבי עת בערבית שיצאו לאור בישראל כגון "אל-מג'תמע" ו"אל-פג'ר", ובהם תרגומים לערבית של משוררים עבריים, כולל תרגום של כמה משיריו של שלונסקי. לאחר מכן עבר באופן הדרגתי לחבר ולפרסם גם שירה וספרות בעברית. בשנת 1959 השתתף בקובץ השירה "את אשר בחרתי בשירה" בעריכת יונה דוד בו פורסמו שירים של 645 משוררים ישראלים שייצגו לדעת העורך את "מיטב הכוחות השיריים של כל הזרמנים השונים והבדלי ההשקפות בארץ".
ספרו הראשון בעברית היה ספר שירה בשם "לא רש מאד" שיצא לאור בשנת 1972. ספריו הנוספים בעברית הם "על גדות הנהרים : שירים ופואמות מחיי יהדות עיראק" (1973), "עת לקויי מאורות : משירי ישראל האחת" (1978), "לא רק במרעה זהר" (1984), "אור צל היונה" (1985) ו"שורשי הנר" (1986). ברבות מיצירותיו הוא משלב מוטיבים מקראיים, מהמסורת היהודית ומוטיבים לאומיים, ועוסק בנושאים כגון אהבת ירושלים, השואה, הפרהוד, גאולה ויהדות. כמה משיריו עוסקים גם בהלכות חייהם ותרבותם של יהודי עיראק. לצד זאת חלק משיריו בעלי אופי אוניברסיאלי ומבטאים כמיהה לשלום וצער רב על יגון המלחמה, שירת אהבה, חוויות נעורים ועוד. שיריו בספר "עת לקויי מאורות" (1978) ביטאו מחאה על היחס למזרחים בישראל ואפלייתם.
ספריו

سالم الكاتب, مواكب الحرمان, بيروت: دار الكشاف, 1949.
سالم الكاتب, وشوشات الفجر, تل أَبِيب: مطبعة دافار, 1958.
לא רש מאד, תל אביב: עקד, תשל"ב 1972.
על גדות הנהרים: שירים ופואמות מחיי יהדות עיראק, תל אביב: עקד, תשל"ד 1973.
עת לקויי מאורות: משירי ישראל האחת, רמת גן: זהרים, תשל"ח 1978.
משירי שלום כתב: מתוך 'לא רש מאד' ו 'על גדות הנהרים', עריכה ומבוא: יחזקאל מרק, תל אביב : עקד, תש"ם 1980.
לא רק במרעה זהר: שירים, רמת גן: זהרים, תשמ"ד 1984.
אור צל היונה: שירים, רמת גן: זהרים, תשמ"ו 1985.
שורשי הנר, רמת-גן: זהרים, תשמ"ז 1986.
ולא טלית חנוך ותרבות: פואמה, בני ברק: זהרים, תשנ"ו 1996.