stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי סוריה–פקיסטן
יחסי חוץ > שנות ה-60 וה-70: יחסים פוליטיים

יחסי החוץ החלו לצמוח במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 כאשר הכוחות המזוינים של פקיסטן סייעו לסוריה, במיוחד טייסי הקרב שהטיסו את מטוסי הקרב של חיל האוויר הסורי.
בשנות השבעים הגיע נשיא סוריה חאפז אל-אסד לפקיסטן כדי להשתתף בארגון הוועידה האסלאמית הבינלאומית, והיה הנשיא הסורי הראשון שביקר בפקיסטן. הנשיא חאפז אל-אסד האמין שהוא בן בריתו הקרוב של ראש ממשלת פקיסטן זולפיקאר עלי בהוטו. לדעתו של המדינאי לשעבר, קורשיד קסורי, שתיקתה של פקיסטן היא תוצר של "קשרים היסטוריים בין משפחות בהוטו ואל-אסד". לאחר מותו של זולפיקאר עלי בהוטו, נשיא סוריה, חאפז אל-אסד, העניק מקלט לבנזיר, מורטזה ושאהנאוואז בהוטו ב-1979 לתמוך בקמפיין השמאלני שלהם נגד נשיא פקיסטן גנרל מוחמד זיא אל-חאק.
יחסי חוץ > שנות ה-60 וה-70: יחסים פוליטיים > פקיסטן ומלחמת יום הכיפורים

באירועים שהובילו למלחמת יום הכיפורים נגד ישראל בשנת 1973, הועבר על ידי ראש הממשלה זולפיקאר עלי בהוטו כוח צבאי חזק מפקיסטן לכוחות הצבא הסוריים בכדי לסייע ולספק הכשרה קרבית צבאית הכרחית, שהתבקש על ידי נשיא סוריה חאפז אל-אסד. בין השנים 1973 –1977 הכשירו היועצים הצבאיים מפקיסטן את אנשי צבא סוריה בטקטיקות צבאיות שונות תוך שמירה על אוגדה קרבית חזקה בכדי לספק הגנה על דמשק מפני כל התקפות אפשריות של צבא ישראל במהלך המלחמה. צי פקיסטן גם מילא תפקיד פעיל במתן הגנה לחיל הים הסורי בעוד חיל האוויר הפקיסטני שלח יחידה גדולה של טייסי הקרב שלו כדי להטיס את מטוסי חיל האוויר הסורי, שפעלו משדה אינשאס של חיל האוויר המצרי. טייסי הכנף הפקיסטנית בראשות מפקד הכנף מסעוד חטיף, הטיסו כמה ממטוסי הקרב מיג-21 של חיל האוויר הסורי ולפי הדיווחים ביצעו סיורים אגרסיביים מעל גבול סוריה וישראל.
יחסי חוץ > שנות ה-70 וה-80: קירור ונורמליזציה של היחסים

לאחר הדחתו של בהוטו, יחסי פקיסטן עם סוריה התדרדרו לאחר שהנשיא מוחמד זיא אל-חאק תפס את השליטה במדינה בשנת 1978. בשנת 1981 היחסים התדרדרו כאשר מטוס בואינג 720 של פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס, נחטף על ידי פעילי אלזולפיקאר בדמשק. ממשלת פקיסטן העריכה זמן רב כי אל-זולפיקאר נהנה מתמיכתו של הנשיא חאפז אל-אסד.
המתיחות גברה כאשר סוריה התייחסה לחוטפים כאורחי מדינה, ומשלחת משרד החוץ בראשות מייג'ור גנרל רחים חאן לא זכתה לטיפול. היחסים נותרו מתוחים במהלך החמש השנים הבאות, כאשר משרד החוץ הצליח במשא ומתן מוצלח, לנרמל את היחסים עם סוריה. בשנת 1987 ערך הנשיא מוחמד זיא אל-חאק ביקור ממלכתי בדמשק וקיים פגישה אחת עם הנשיא חאפז אל-אסד כדי להוביל את הדיון לנורמליזציה של היחסים. בנוגע לחוסר היציבות הפוליטית בפקיסטן ודיכוי ברית השמאל בראשות בנזיר בהוטו, הכריז הנשיא חאפז אל-אסד בנאום: "לו פקיסטן אימצה את הערבית, שפת הקוראן, כשפה הלאומית, השסעים הלשוניים והפילוגים הפוליטיים ואנרכיה לא הייתה מתרחשת. פקיסטן הייתה נשארת מדינה מאוחדת."
לאחר מותו של הנשיא מוחמד זיא אל-חאק, בנזיר בהוטו הפכה לראשת הממשלה, ובעקבות כך היחסים התחממו שוב כאשר בנזיר בהוטו קידמה רעיונות שמאליים חזקים ויחסים עם מוסקבה.
יחסי חוץ > שנות השמונים–2000: מסחר, מסחר וחינוך

בשנות ה-90 סוריה ביקשה בהצלחה עזרה מפקיסטן להקמת מפעל טרקטורים משלה במדינה. מאז שנות ה-90 סייעה פקיסטן לשדרג את תעשיית הסוכר, המלט, הדשנים והנייר בסוריה, וכן הוגבר שיתוף הפעולה בתהליך החקלאות.
במסגרת תוכנית סיוע טכני בפקיסטן (PTAP), מעניקה פקיסטן מלגות סמסטר לסטודנטים סורים ללימודי מדעי החקלאות באוניברסיטת פייסלבאד; פקיסטן השקיעה גם בהקמת המכונים למדעי המחשב ואינפורמטיקה בדמשק בסוף שנות התשעים. מאז עלייתה של בנזיר בהוטו ומפלגת העם הפקיסטנית (PPP) לשלטון בשנת 1993, התחממו היחסים כאשר סוריה תמכה בעמדתה של פקיסטן כלפי קשמיר ומתייחסת לכיבוש ההודי של מזרח קשמיר כ"תוקפנות גלויה". עם זאת ההכרה הסורית כי קשמיר היא נושא דו-צדדי בין הודו לפקיסטן. לאחר משא ומתן ארוך, פקיסטן וסוריה הסכימו לשיתוף פעולה הדדי והחלפת מומחים בתחום המדע והטכנולוגיה שהביאו להקמת הוועדה המשותפת של פקיסטן–סוריה למדע וטכנולוגיה בשנת 2005.
התמיכה המוסרית והדיפלומטית של פקיסטן בעמדתה של סוריה על רמת הגולן באו"ם נמשכת מסיומה של מלחמת ששת הימים. על בסיס שנתי, פקיסטן מייצאת כמות גדולה של חיטה וכותנה לסוריה במחירי מינימום בתמורה לכך שסוריה תספק נפט גולמי לפקיסטן במחירים נמוכים יותר.[דרוש מקור]
יחסי חוץ > 2010 – הווה: מלחמת האזרחים בסוריה

בשנת 2010 ערך הנשיא אסיף עלי זרדארי ביקור ממלכתי בסוריה כדי להיפגש עם הנשיא בשאר אל-אסד כדי לזרז חילופי משלחות ברמה הממשלתית והפרטית במגזרים הפוליטיים והכלכליים, ובסופו של דבר חתם על חוזה סחר בשנת 2010.
לאחר תחילת מלחמת האזרחים בסוריה, אימצה פקיסטן מדיניות של נייטרליות כלפי הצדדים. העמדה הרשמית של פקיסטן מתנגדת בחריפות לשימוש החזק בכוח צבאי נגד סוריה. בישיבת מועצת הביטחון של האומות המאוחדות נמנעה פקיסטן מההצבעה על החלטה נגד סוריה באספה הכללית של האו"ם. בוועידה שערכה איראן, פקיסטן דחקה בקהילה הבינלאומית לכבד את הריבונות, העצמאות והשלמות הטריטוריאלית של סוריה.
פקיסטן דחקה בתוקף בארצות הברית ובמעצמות המערב להימנע משימוש בכוח צבאי בסוריה. בהצהרה טען דובר משרד החוץ, איזז צ'ודרי, כי יש לכבד את הריבונות והשלמות הטריטוריאלית של סוריה. פקיסטן הביעה מאוד דאגות עמוקות מהאלימות המתמשכת ומהאיום של פעולה צבאית אפשרית אמריקאית בסוריה. משרד החוץ בפקיסטן גינה בחריפות את השימוש לכאורה בכלי נשק כימיים של ממשלת סוריה, "כל הצדדים המעורבים צריכים לאמץ מהלך של דיאלוג במקום אלימות ויש לחפש אחר פתרון של הסכסוך בשלום", צוטט משרד החוץ. היועץ לביטחון לאומי, סרטאג' עזיז, ציטט באו"ם כי: "פקיסטן מגנה את השימוש בנשק כימי, אך היא אינה תומכת בתקיפות אוויריות שמציעה ארצות הברית מכיוון שהיא רק תהפוך את המצב ל"סבוך יותר". עזיז קרא לארצות הברית ובריטניה, "עלינו לחכות לדיווח של נציגות האו"ם על סוריה."
עד דצמבר 2015 הצהיר משרד החוץ של פקיסטן כי הוא מתנגד לכל ניסיון להפיל את ממשלתו של נשיא סוריה בשאר אל-אסד.
עד שנת 2018 בית הספר הבינלאומי של פקיסטן בדמשק, הנמצא בחסות שגרירות פקיסטן, הפך לבית ספר מוביל במדינה.
כלבי הקורגי המלכותיים

פסל ארד של אליזבת, המלכה האם, לצד שני כלבי קורגי, באנדרטה לזכרה, הניצבת ברחוב המאל בלונדון
כלבי הקורגי המלכותיים היו כ-30 כלבים מגזע קורגי ולשי, שהיו בבעלותה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, במהלך השנים מאז עלייתה לכס המלכות בשנת 1952 ועד לשנת 2018. כלבים מגזע זה הוחזקו גם על ידי הורי המלכה, המלך ג'ורג' השישי ואליזבת, המלכה האם.
הכלבים המלכותיים

אליזבת השנייה הייתה חובבת של כלבי קורגי (למעשה של התת-גזע פמברוק ולש קורגי (אנ')) עוד מילדותה. היא קיבלה לראשונה כלב מגזע זה בשנת 1933 והחזיקה לפחות אחד מהם בבעלותה מאז ועד 2018.
אביה של אליזבת, המלך לעתיד, העניק לה בגיל שבע את כלב הקורגי הראשון שלה, דוקי (אנ'). כלבים נוספים הצטרפו אליו והם גודלו תחת משטר קפדני שקבעה אמה. ליום הולדתה ה-18 קיבלה אליזבת את כלבת הקורגי סוזן (אנ'), שכלבי הקורגי שבהם החזיקה לאחר מכן היו צאצאיה.
הכלבים של אליזבת השנייה חיו בארמון בקינגהאם בתנאים טובים. חדר מיוחד נבנה עבורם ובו סלי נצרים לשינה. טבח מיוחד הגיש להם מזון בשרי. המלכה השתתפה באופן סדיר בטיפול בהם והעניקה להם מתנות ומטעמים בחג המולד. הכלבים ליוו את המלכה גם במעונות אחרים שלה.
ידועים מספר מקרים במהלך השנים שבהם פצעו הכלבים אנשי צוות של המלכה ובמקרה אחד, ב-1991, את המלכה עצמה, שנזקקה לתפרים בידה.
לאחר מותם נקברו הכלבים בחלקה מיוחדת באחוזת סאנדרינגהאם, ששימשה לקבורת הכלבים המלכותיים כבר בשנת 1887 בידי המלכה ויקטוריה.
בשנת 2007 החזיקה המלכה בחמישה כלבי קורגי, בארבעה כלבי דורגי (הכלאה של קורגי ושל כלב תחש) וכן בחמישה כלבי קוקר ספניאל. פורסם שמאז 2015 המלכה אינה מגדלת עוד כלבי קורגי כדי שהם לא ייוותרו אחריה במותה. בשנת 2018 מת כלב הקורגי האחרון שהיה בבעלות המלכה. בשנת 2020 נותר בבעלותה רק כלב דורגי אחד, אך לאחר מכן הצטרפו אליו שני גורי דורגי נוספים.
בשל קרבתם למלכה זכו כלבי הקורגי המלכותיים לפרסום רב ובינלאומי. דמותם מופיעה ביצירות אמנות, ציורים וצילומים רבים. כך, במטבע שהוטבע לרגל יובל הזהב למלכותה, מוצגת המלכה לצד כלב קורגי. שלושה מהכלבים נראים בקליפ בהשתתפותה של המלכה ושל השחקן דניאל קרייג, שהוצג בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון בשנת 2012. הסרט "המלכה" משנת 2006 מציג מספר כלבי קורגי בבעלותה של המלכה (בגילומה של הלן מירן). הכלבים גם היו נושא לסרט אנימציה, "The Queen's Corgi" (בעברית הופץ בשם "רקסי המלך"), שהופק בבלגיה בשנת 2019.
הערות שוליים

↑    Victoria Ward, ‏Queen stops breeding corgis as 'she doesn't want to leave any behind', The Telegraph, 13 July 2015
ירון לוי (קצין)

ערך זה עוסק בקצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלו. אם התכוונתם לחבר הכנסת העשרים וחמש מטעם "יש עתיד", ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סטי"ל  מפקד פלגה 914  מפל"ג לוחמים בשייטת 3  מפקד קורס חובלים  מפקד בסיס אשדוד  ראש מספן המודיעין  ראש מספן המטה
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע חשיפה מלאה   מבצע צוק איתן
 תפקידים אזרחיים
 ראש מחלקת הסייבר בהמטה לביטחון לאומי
 
ירון לוי עם בני גנץ ואביב כוכבי בבור שבקריה, מנהלים את מבצע חשיפה מלאה, מרץ 2014
ירון לוי הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בתפקידו האחרון שימש כראש מספן המטה בחיל הים הישראלי.
ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל השלים קורס חובלים. בשנים 1995–1997 שירת כמפקד ספינת טילים, שימש מדריך ראשי בקורס חובלים, בשנים 1999-2001 שימש מפקד פלגה 914, שימש מפל"ג בשייטת 3 בשנים 2001–2002 ומפקד קורס חובלים בשנים 2002–2004. לאחר מכן שימש ראש מחלקת מבצעים במספן הים, מפקד בסיס אשדוד בשנים 2008–2010 וכראש מספן המודיעין בשנים 2010–2011. ב-2012 מונה לראש מספן המטה, תפקיד בו לקח חלק בין היתר במבצע חשיפה מלאה.
לאחר שחרורו שימש בראש מחלקת הסייבר במטה לביטחון לאומי ולאחר מכן עבר לעבוד בחברת אלביט מערכות.
לוי בעל תואר ראשון במדעי המחשב ומתמטיקה מאוניברסיטת חיפה, תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי.
הערות שוליים

↑  רמ"ט חיל הים: "האוניה שנלכדה תגיע לאילת תוך מספר ימים", סופהשבוע, ‏ 05.03.2014.
↑  אמיר בוחבוט‏, הרמטכ"ל הבא? מצעד תתי-האלופים המבטיחים בצה"ל, באתר וואלה, 16 בספטמבר 2012.
↑  חדשות nana10, צפו במפקד חיל הים מעדכן: "זיהוי ודאי של רקטה שמסכנת מיליונים", באתר nana10‏, 5 במרץ 2014.
כפר א-שיח'

| --- | --- |

מבנה השלטון של מחוז כפר א-שיח' בעיר
 מדינה:  מצרים מצרים
 מחוז:  כפר א-שיח'
 שטח:  19.3 קמ"ר
 גובה:  17 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  198,197 (1 ביולי 2023)
  ‑ צפיפות:  10,248 נפש לקמ"ר (1 ביולי 2023)
 קואורדינטות:  31°06′N 30°57′E﻿ / ﻿31.1°N 30.95°E﻿ / 31.1; 30.95 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםכפר א-שיח'(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםכפר א-שיח'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
כפר א-שיח' (בערבית:  كفر الشيخ) היא עיר בצפון מצרים ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר ממוקמת כ-120 ק"מ מצפון לקהיר, בצפון הדלתא של הנילוס. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023, התגוררו בעיר 198,197 בני אדם. ההתיישבות המקומית החלה לפני אלפי שנים.
בשנת 2006 נפתחה בעיר אוניברסיטה. התעשייה העירונית מפותחת מאוד.
מבין תושבי העיר הידועים, ניתן למנות את אחמד זוויל, חמדין סבאחי, חוסאם ע'אלי, מוחמד עטא, מחמוד חסן וסעד זע'לול.
הערות שוליים

↑  Egypt: Governorates, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550489805171  BnF: cb166625395 (data)  GND: 4391882-7  LCCN: n82004302  SUDOC: 203333845  VIAF: 127858152   WorldCat (עם VIAF): 127858152 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים במצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כוסות רוח

כוסות רוח מזכוכית לשימוש באמצעות אש
כוסות רוח הן שיטת טיפול גופני בכוסות ואקום, שהייתה נפוצה באירופה, אסיה, אפריקה ובחלקים נוספים בעולם, וכיום משמשת ברפואה הסינית, ברפואה המשלימה והאלטרנטיבית, ולעיתים כחלק מטיפולי עיסוי, פיזיותרפיה וכדומה. הטיפול נעשה לרוב על הגב ועל אזורי גוף חיצוניים אחרים. השיטה היא פסאודו מדעית ואין מחקרים המוכיחים את יעילותה.
כוסות רוח עשויות לרוב מזכוכית, פלסטיק או סיליקון, כמו גם מבמבוק, או מקרני חיה.
שולי הכוס מעוגלים כדי למנוע פגיעה בעור המטופל. במהלך הטיפול נוצר תת-לחץ בחלל הכוס באמצעות אש או באמצעות משאבה. הכוס מונחת על גבי העור של המטופל ושואבת את העור והרקמות אשר מתחתיו אל תוך חלל הכוס ומשפיעה על זרימת הדם.
כוסות רוח משמשות בניסיון לטיפול בהתכווצויות שרירים, בשלבים הראשונים של הצטננות ובמגוון מצבים אחרים.
הטיפול בכוסות רוח משולב לעיתים בהקזת דם, כאשר חלק הגוף המיועד ליניקה מנוקב.
כוסות רוח בתרבות

הביטוי "כמו כוסות רוח למת" פירושו לעשות משהו חסר תועלת, בבחינת מעט מדי ומאוחר מדי.
הערות שוליים

↑  כוסות רוח, באתר אסותא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538331805171  GND: 4053334-7  LCCN: sh85034832  LNB: 000217437  NKC: ph314925
כוספא

פרות ניזונות מכוספא.
כוספא (כֻּסְפָּה) היא שם כולל לפתיתי מזון עשירים בחלבון לבעלי חיים הנוצרים מעיבוד תעשייתי של גרעינים ומיצוי השמן מהם. הכוספא משמשת להעשרת מזון בעלי החיים בחלבון מן הצומח.
הכוספא הנפוצה ביותר כיום היא מסויה, ובנוסף קיימות כוספאות מהגרעינים הבאים (מן הנפוץ לנפוץ פחות): תירס, לפתית, חיטה, שעורה, חמניות ועוד.
הכוספא היא סחורה (commodity) הנסחרת בבורסת הנגזרות של שיקגו (CBOT) כלומר, מחירה מושפע מהיצע וביקוש עולמיים, מזג אוויר, מחירי אמצעי ייצור כגון נפט ומתנועות ספקולטיביות שונות.
ייצור הכוספא

בתהליך הייצור של השמן מן הגרעינים נוצר כתוצר לואי חומר מוצק בעל תכולת חלבון גבוהה.
תהליך ייצור הכוספא מהחומר כולל מספר שלבים ובהם:
מיצוי השמן מהגרעינים (סוג של סחיטה)
הוצאת רעלים וחומרים שנועדו למיצוי השמנים מתוך המסה שנותרה
קלייה של החומר
קירור החומר באמצעות מים וייבושו
ניפוי וגריסה של החומר לפתיתים בגודל של כ-4 מילימטרים
מקור המילה

בתלמוד מופיעה המילה "כוספא" לתיאור שארית מוצקה של פרי או צמח שנסחטו ממנו הנוזלים. (למשל במסכת שבת דף נ' ע"א, ורש"י תרגם מופע זה כ"פסולת שומשומין" כלומר פסולת מוצקה שנותרה מסחיטת שמן משומשום). כמו כן מוכר הביטוי "כוספא דתמרי" כלומר גוש מוצק של תמרים, שהיווה מזון מרוכז ועשיר ושימש נוודים.
יחסי יוון–נורווגיה

| יחסי יוון–נורווגיה |
| --- | --- |
יוון: נורווגיה


יוון: נורווגיה
שטח (בקילומטר רבוע)
131,957: 323,802
אוכלוסייה
10,020,238: 5,588,322
תמ"ג (במיליוני דולרים)
238,206: 485,513
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,773: 86,880
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

שגרירות יוון בנורווגיה
יחסי יוון–נורווגיה הם יחסי החוץ בין יוון לנורווגיה. שגרירות יוון באוסלו נפתחה בשנת 1980 והשגרירות הנורווגית באתונה נפתחה בשנת 1974.
יוון מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו (מאז 1980) וקונסוליית כבוד בברגן. נורווגיה מחזיקה ביוון שגרירות באתונה, ו-8 קונסוליות כבוד בקורפו, כרתים (חאניה והרקליון), קוס, פטראס, פיראוס, רודוס וסלוניקי. שתי המדינות חברות בנאט"ו.
הסכמים

שתי המדינות חתמו על האמנה לביטחון סוציאלי (1980), על חוזה התרבות תרבותית (1976) ועל הסכם למניעת מיסוי כפול (1988).
תיירות

יוון מדורגת בדירוג גבוה ברשימת העדפות התיירות הנורווגיות, היא בין המתמודדות הבכירות, ומקבלת בברכה כ-22% מאוכלוסיית התיירים, המוערכת בכ-250,000 איש לאורך השנה. תנועת התיירים הזורמת מנורווגיה ליוון בשנים האחרונות הולכת וגוברת ויוון היא יעד מועדף על הנורווגים . על פי השירות הסטטיסטי היווני מספר הנורווגים שביקרו ביוון בשנת 2002 הגיע ל 181,383 ובשנת 2003 ל-230,232. האי אנטיפרוס תואר לא פעם כאי הנורווגי, מכיוון שכאן מצויים יותר תיירים נורווגים מכל תיירים אחרים לא יוונים.
יחסים כלכליים

באמצעות הסכם הכלכלי האירופי, נורווגיה היא חלק מהשוק הפנימי של האיחוד האירופי, ובנוסף שילבה חקיקה של האיחוד האירופי כדי להבטיח ש"ארבע החירויות" המנהלות את השוק הפנימי של האיחוד האירופי / EEA (כלומר תנועה חופשית של סחורות, אנשים, הון, שירותים) ימשיכו.
כחלק מהסכם ה-EEA, נורווגיה עם שתי מדינות EFTA אחרות הקימו את המנגנונים הכספיים של ה-EEA, במטרה לתרום להפחתת הפערים הכלכליים והחברתיים באזור הכלכלי האירופי.
מאז 2001, היצוא היווני לנורווגיה גדל בתרופות, כותנה, ביגוד, מתכות לא ברזליות, פלסטיק, מוצרי פלדה ופירות טריים, ובשנת 2003 הסתכם בכ-430 מיליון כתר נורווגי. היצוא מנורווגיה כולל מוצרי דיג, ציוד ימי, סגסוגות אלומיניום, וכן גרניט, אשר בשנת 2003 הסתכם לכ-970 מיליון כתר נורווגי. היצוא הנורווגי ליוון מסתכם בכ-1.2 מיליארד כתר נורווגי בשנה. נורווגיה נהנית מעודף גדול של סחר, מכיוון שהיבוא מיוון נותר על קצת יותר מ-400 מיליון כתר נורווגי לשנה. אף על פי שהסחר בין יוון לנורווגיה רשם ירידה קלה בשלוש השנים האחרונות, נעשים מאמצים להגביר את הסחר וההשקעות. התהליכים והפרויקטים הקשורים ליישום וחיזוק מנגנוני ה-EEA צריכים להביא לאינטראקציה רבה יותר בין יוון לנורווגיה, במיוחד כשמדובר במגזר העסקי.
המגזרים המעניינים במיוחד את היצואנים הנורווגיים הם פירות ים, טכנולוגיה סביבתית ואנרגיה חלופית וכן ספנות ובניית ספינות. קיימת מסורת ספנות ארוכה בין יוון לנורווגיה, וספינות נמכרות ונרכשות בין המדינות בתדירות גבוהה. חברות נורווגיות מוכרות קטמרנים וכלי שיט אחרים וכן ציוד טכנולוגי למקביליהם היוונים. יצואנים ימיים נורווגיים משתתפים בתערוכת POSEIDONIA שנערכה ביוון ופיתוח נוסף של היחסים עם ענף הספנות היווני על מנת להגדיל את יצוא הספנות של נורווגיה הרצוי.
שווי ההשקעות הנורווגיות הישירות ביוון הגיע ל -1,006 מיליון כתר נורווגי בסוף 2002 - עלייה חשובה בהשוואה לשנים קודמות (2001: 605, 2000: 864, 1998: 352 מיליון כתר נורווגי). נורווגיה מקדמת את מומחיותה בתחומי הבניין והבנייה, מוצרי צריכה, ICT, תעשייה ימית, שמן וגז, תהליך התעשייה, טכנולוגיה ידידותית לסביבה, מאכלי ים, ושירותים.
הגירה

הקהילה היוונית בנורווגיה מורכבת מ-1,671 איש בשנת 2009, לעומת 1,572 בשנת 2008. הרוב מתגוררים באוסלו ובברגן באופן קבוע פחות או יותר. רוב מוחץ יצר קשרים משפחתיים על ידי נישואיהם של אזרחים נורווגים. בהורדלנד קיים המספר הגבוה ביותר של תלמידים יוונים במדינה, 8 מתוך 11.
יחסי תרבות

המכון הנורווגי באתונה נפתח בשנת 1989, והוא אחד מ-17 מכונים ארכאולוגיים זרים באתונה.
יחסי ישראל–ליכטנשטיין

| יחסי ישראל–ליכטנשטיין |
| --- | --- |
ישראל: ליכטנשטיין


ישראל: ליכטנשטיין
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 160
אוכלוסייה
9,961,867: 39,935
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 7,365
תמ"ג לנפש (בדולרים)
51,185: 184,417
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה חוקתית

יחסי ישראל ליכטנשטיין הם היחסים הדיפלומטים בין מדינת ישראל לבין נסיכות ליכטנשטיין.
יעקב קידר, שגריר ישראל בשווייץ משמש כשגריר לא-תושב בליכטנשטיין.
היסטוריה

יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות נכונו לראשונה בסוף אפריל 1992, כאשר רפאל גביר, שגריר ישראל בשווייץ הגיש לנסיך ליכטנשטיין את כתב האמנתו. ליכטנשטיין הצטרפה להסכם הסחר החופשי האירופי באפריל 1992 כך שהיה לה צורך לכונן יחסים דיפלומטיים מלאים עם כמה מדינות מערביות. ליכטנשטיין החליטה לכלול את ישראל בין מדינות אלו.
לישראל אין כלל נציגות בליכטנשטיין, ולכן שגרירות ישראל בברן שבשווייץ אמונה על טיפול בענייני ליכטנשטיין. לליכנטשטיין אין נציגות דיפלומטית בישראל.
סחר החוץ בין שתי המדינות נאמד בשנת 2012 ב-29 אלף דולר אמריקני ואילו בשנת 2016 ב-173 אלף דולר.
לודמילה ציפנסקיה

| --- | --- |

 לידה:  9 בינואר 1949 (בת 75) פאודוסיה, ברה"מ 
 הישג בולט:  אלופת בלארוס לשנים לשנת 1978  אלופת ישראל לנשים בשנים 1994 ו-1996
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי לנשים
 מד כושר מרבי:  2265 (ינואר 1997)
 מד כושר נוכחי:  1,955 (נכון ל־יולי 2024) 
 השכלה:  Novosibirsk State Technical University 
 מדינה:  בלארוס, ישראל
 
לודמילה ציפנסקיה (נולדה ב-9 בינואר 1949, פאודוסיה, בלארוס) היא שחמטאית ישראלית בדרגת אמן בינלאומי לנשים.
אלופת בלארוס בשחמט לנשים לשנת 1978 ואלופת ישראל בשחמט לנשים בשנים 1994 ו-1996. סגנית אלופת ישראל לסניורים (גילאי 65 ומעלה - גברים ונשים) לשנת 2014
עלתה לישראל ב-1992. חברת מועדון השחמט אשדוד.
הערות שוליים

↑  תוצאות אליפות ישראל בשחמט לסניורים (גילאי +65) לשנת 2014, באתר האיגוד הישראלי לשחמט
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ישראל 2020

ישראל 2020 היא תוכנית אב למדינת ישראל בעשור הראשון של המאה ה-21. התוכנית מהווה בסיס לרבדי התכנון הסטטוטוריים של ישראל.
שורשי התוכנית הוא בטכניון, בשנת 1988. יוזם התכנית היה פרופסור אדם מזור, אדריכל ומתכנן ערים. הצטרפו ליוזמה זו, אגודת האדריכלים ומתכנני הערים בישראל, לשכת המהנדסים האדריכלים והאקדמאיים במקצועות הטכנולוגיים בישראל, הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים והטכניון מכון טכנולוגי לישראל. כ-250 חוקרים עבדו במשך כשש שנים והגישו תוכנית המקיפה אלפי עמודים של התוויית דרך והצהרת כוונות הצופה אל ישראל של שנת 2020.
תוכנית ישראל 2020, לא הייתה תוכנית מתאר רשמית, אלא תוכנית רעיונית שביקשה להציג פתרונות לשלוש הבעיות העיקריות של מדינת ישראל לקראת המאה ה-21: גידול אוכלוסייה מואץ, מחסור בקרקע, וסגירת הפער הכלכלי בין ישראל למדינות המפותחות.
התוכנית פרשה את סוגיות התכנון השונות של ישראל, ואת תסריטי העל לדמותה העתידית של המדינה. ישראל 2020 הגדירה באמצעות סדרת חלופות, את מרחב האפשרויות מתוכו עוצבה "תמונת העתיד" הכלכלית, החברתית והסביבתית המשולבת לישראל בשנות האלפיים, תוך הצבעה על אמצעי המדיניות להגשמתה.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, המסקנות העיקריות של התכנית אומצו על ידי ממשלת ישראל. סיכומי הביניים של התוכנית פורסמו בשנת 1994 והיא פורסמה במלואה בשנת 1997. התכנית חילחלה לתוך תמ"א 31 שגובשה אז והפכה לתמ"א 35, תוכנית המתאר הארצית שהכינו שמאי אסיף ואריה שחר (שהיה ממובילי "ישראל 2020").
הערות שוליים

1 2  אמיר בן-דוד, כך נראתה ישראל בשנת 2020 לפני 30 שנה, באתר זמן ישראל, 29 בדצמבר 2019
↑  נעה ווסרמן, ‏ראש צוות תוכנית "ישראל 2020": ישראל מפגרת אחרי אירופה ב-20 שנה, באתר גלובס, 4 בספטמבר 1997
↑  הארץ, ‏תוכנית האב לישראל 2020 - תל-אביב תהיה צפופה כמו הונג-קונג, באתר גלובס, 5 באוגוסט 1997
↑  מ"ישראל 2020" ל"ישראל 2050", באתר neaman.org.il
↑  נעה ווסרמן, ‏ראש צוות תוכנית "ישראל 2020": ישראל מפגרת אחרי אירופה ב-20 שנה, באתר גלובס, 4 בספטמבר 1997
| אדריכלות ישראלית |
| --- | --- | --- |
| מבנים בישראל | מבנים בירושלים • מבנים בתל אביב • מבנים בחיפה • מבנים לפי ערים נוספות • אתרי מורשת עולמית בישראל |  |
| סגנונות וגישות בנייה בישראל | אדריכלות טמפלרית • הסגנון הארץ-ישראלי • הסגנון האקלקטי • הסגנון הבינלאומי • ברוטליזם ושיכונים • בנה ביתך |  |
| ערכים בנושא תכנון ובנייה בישראל | חוק התכנון והבנייה • תכנון ובנייה בישראל • תוכנית גדס • תוכנית שרון  • ישראל 2020 |  |
| נושאים נוספים | אדריכלים ישראלים • אדריכלות בירושלים • אדריכלות בתל אביב והעיר הלבנה • גורדי שחקים בישראל |  |
ראו גם פורטל אדריכלות
יחסי ישראל–מאוריטניה

| יחסי ישראל–מאוריטניה |
| --- | --- |
ישראל: מאוריטניה
   לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   

ישראל: מאוריטניה
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 1,030,700
אוכלוסייה
9,961,867: 5,205,732
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 10,453
תמ"ג לנפש (בדולרים)
51,185: 2,008
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה אסלאמית

בין מדינת ישראל והרפובליקה האסלאמית של מאוריטניה לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. עם זאת, בין השנים 1995–2010 התקיימו בין שתי המדינות מגעים הדדיים, אשר במסגרתם הכירה מאוריטניה בישראל בשנת 1999, ואיפשרו את תחילתם של יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות, אשר נותקו בשנת 2010 בעקבות מבצע עופרת יצוקה ברצועת עזה.
היסטוריה

המגע הראשון בין שתי המדינות החל בשנת 1967, בעקבות פרוץ מלחמת ששת הימים, כאשר מאוריטניה הכריזה מלחמה על ישראל[דרוש מקור], וזאת כהבעת הזדהות עם שאר מדינות ערב, ובהיענות לקריאתה של הליגה הערבית. באופן רשמי, מצב המלחמה בין שתי המדינות נמשך ברצף עד לשנת 1999, אך בפועל להכרזה הפורמלית הייתה השפעה מועטה על המצב בשטח, ובין השנים הנ"ל מספר אנשי עסקים מישראל אף נסעו למאוריטניה וקיימו מגעים עם נציגי השלטון.
החל משנת 1995, זמן קצר לאחר החתימה על הסכמי אוסלו והשיפור ביחסים בין ישראל למדינות העולם הערבי, ולאורכה של שנת 1996, התקיימו מספר פגישות חשאיות בין בכירים במשטר הישראלי למקביליהם במשטר המאוריטני. במסגרת הפגישות, אשר לפי הסברה היוזם העיקרי שלהן היה נשיא מאוריטניה מעאוויה ולד סידאחמד טאייע, נידונו נושאים אשר היוו מוקד עניין עבור שתי המדינות, וכן נבחנו אפשרויות לסיום מצב המלחמה בין שתי המדינות, וכינון יחסי מסחר הדדיים, ברמה זו או אחרת.
בשנת 1996, במסגרת הדיונים החשאיים, הוחלט לראשונה לקיים מגע פומבי ישיר בין שתי המדינות, וזאת על ידי פתיחת "משרדי אינטרסים" של שתי המדינות, בחסות שגרירויות ספרד בשתי המדינות. במהלך שנת 1999 הוחלט לכונן יחסים רשמיים בין שתי המדינות, ובאותה השנה נשלחו נציגים דיפלומטיים רשמים מטעם שתי המדינות לבירת המדינה השנייה, צעד שגרר בפועל את ביטול הכרזת המלחמה של מאוריטניה משנת 1967, ואת ההכרה ההדדית של כל מדינה בעצמאותה של המדינה השנייה. היחסים מוסדו רשמית בתאריך 28 באוקטובר 1999, עם חתימת נציגי שתי המדינות, במסגרת פגישה בוושינגטון, על הסכם בדבר כינון יחסים דיפלומטיים מלאים ביניהן. בשלב זה מאוריטניה הייתה המדינה השלישית מבין חברות הליגה הערבית אשר הכירה בישראל כמדינה ריבונית (יחד עם מצרים וירדן, איתן חתמה ישראל הסכמי שלום מלאים). היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות המשיכו להתקיים בין השנים 2009-1999, וזאת חרף זעזועים מדיניים, כדוגמת פרוץ האינתיפאדה השנייה באוקטובר 2000, וההפיכה הצבאית במאוריטניה באוגוסט 2005.
בפברואר 2008, דווח כי אנשי אל-קאעידה במגרב האסלאמי תקפו את השגרירות הישראלית שבנואקשוט.
עם זאת, מבצע עופרת יצוקה הוביל למשבר חמור ביחסי שתי המדינות, בדומה ליחסיה של ישראל עם מדינות רבות במרחב הערבי-אסלאמי, כאשר עם תחילתו של המבצע מאוריטניה הודיעה על השעיית היחסים עם ישראל. בהמשך, במהלך חודש פברואר 2009, מאוריטניה החזירה את שגרירה מישראל, ובתחילת מרץ 2009 גירשה את סגל השגרירות הישראלית בנואקשוט, בהעניקה להם 48 שעות לצאת מגבולות מאוריטניה.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות הגיעו לסופם הרשמי בתאריך 21 במרץ 2010, עם הכרזת מאוריטניה על ניתוקם המוחלט של היחסים בין שתי המדינות.
באוגוסט 2020 תמכה מאוריטניה בהסכם הנורמליזציה בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות.
החל מאוקטובר 2023, עקב התקדמות המגעים בין סעודיה לישראל ועקב רצון לקידום אינטרסים מאוריטנים, החלה מאוריטניה במגעים לחידוש יחסים מלאים עם ישראל.