stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארמנד אסנטה
הערות שוליים

↑  חגי לוי, סרטים חדשים / ממבו קינג, חדשות, 13 באוגוסט 1992
↑  אורי קליין, החלום האמריקאי, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2007
דניאל פאיקוב, עכבר העיר, הגנגסטר חי את החלום האמריקאי, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2007
| פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט |
| --- | --- | --- |
| 1953–1975 | תומאס מיטשל (1953) ‏•‏‏ רוברט קאמינגס (1955) ‏•‏‏ לויד נולאן (1956) ‏•‏‏ ג'ק פאלאנס (1957) ‏•‏‏ פיטר יוסטינוב (1958) ‏•‏‏ פרד אסטר (1959) ‏•‏‏ לורנס אוליבייה (1960) ‏•‏‏ מוריס אוואנס (1961) ‏•‏‏ פיטר פאלק (1962) ‏•‏‏ טרוור הווארד (1963) ‏•‏‏ ג'ק קלוגמן (1964) ‏•‏‏ אלפרד לנט (1965) ‏•‏‏ קליף רוברטסון (1966) ‏•‏‏ פיטר יוסטינוב (1967) ‏•‏‏ מלווין דאגלס (1968) ‏•‏‏ פול סקופילד (1969) ‏•‏‏ פיטר יוסטינוב (1970) ‏•‏‏ ג'ורג' סי. סקוט (1971) ‏•‏‏ קית' מיטשל (1972) ‏•‏‏ לורנס אוליבייה (1973) ‏•‏‏ אנתוני מרפי (1973) ‏•‏‏ האל הולברוק (1974) ‏•‏‏ ויליאם הולדן (1974) ‏•‏‏ לורנס אוליבייה (1975) ‏•‏‏ פיטר פאלק (1975) |  |
| 1976–2000 | אנתוני הופקינס (1976) ‏•‏‏ האל הולברוק (1976) ‏•‏‏ אד פלאנדרס (1977) ‏•‏‏ כריסטופר פלאמר (1977) ‏•‏‏ פרד אסטר (1978) ‏•‏‏ מייקל מוריארטי (1978) ‏•‏‏ פיטר שטראוס (1979) ‏•‏‏ פאוורס בות' (1980) ‏•‏‏ אנתוני הופקינס (1981) ‏•‏‏ מיקי רוני (1982) ‏•‏‏ טומי לי ג'ונס (1983) ‏•‏‏ לורנס אוליבייה (1984) ‏•‏‏ ריצ'רד קרנה (1985) ‏•‏‏ דסטין הופמן (1986) ‏•‏‏ ג'יימס וודס (1987) ‏•‏‏ ג'ייסון רוברדס (1988) ‏•‏‏ ג'יימס וודס (1989) ‏•‏‏ יום קרונין (1990) ‏•‏‏ ג'ון גילגוד (1991) ‏•‏‏ בו ברידג'ס (1992) ‏•‏‏ רוברט מורס (1993) ‏•‏‏ יום קרונין (1994) ‏•‏‏ ראול ג'וליה (1995) ‏•‏‏ אלן ריקמן (1996) ‏•‏‏ ארמנד אסנטה (1997) ‏•‏‏ גארי סיניז (1998) ‏•‏‏ סטנלי טוצ'י (1999) ‏•‏‏ ג'ק למון (2000) |  |
| 2001–הווה | קנת בראנה (2001) ‏•‏‏ אלברט פיני (2002) ‏•‏‏ ויליאם ה. מייסי (2003) ‏•‏‏ אל פצ'ינו (2004) ‏•‏‏ ג'פרי ראש (2005) ‏•‏‏ אנדרה בראואר (2006) ‏•‏‏ רוברט דובאל (2007) ‏•‏‏ פול ג'יאמטי (2008) ‏•‏‏ ברנדן גליסון (2009) ‏•‏‏ אל פצ'ינו (2010) ‏•‏‏ ברי פפר (2011) ‏•‏‏ קווין קוסטנר (2012) ‏•‏‏ מייקל דאגלס (2013) ‏•‏‏ בנדיקט קמברבאץ' (2014) ‏•‏‏ ריצ'רד ג'נקינס (2015) ‏•‏‏ קורטני ב. ואנס (2016) ‏•‏‏ ריז אחמד (2017) ‏•‏‏ דארן כריס (2018) ‏•‏‏ ג'ארל ג'רום (2019) ‏•‏‏ מארק ראפלו (2020) ‏•‏‏ יואן מקגרגור (2021) ‏•‏‏ מייקל קיטון (2022) ‏•‏‏ סטיבן יאון (2023) ‏•‏‏ ריצ'רד גאד (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439543205171  PLWABN: 9810559903405606  BNE: XX1126501  BnF: cb13929932t (data)  GND: 139985786  ISNI: 0000 0000 8398 4826  LCCN: n92063919  MusicBrainz: 5ec140c0-6732-4fc1-9a7a-153ac0b740fc  NKC: xx0085265  NTA: 074094106  SNAC: w6x71dg7  SUDOC: 069130108  VIAF: 85865099   WorldCat (עם VIAF): 85865099
רוסיה-תרבות

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  רוסיה 
 תאריך השקה:  1997 
 בעלות:  VGTRK 
 שפה:  רוסית
 משרד ראשי:  מוסקבה 
 פורמט תמונה:  576i (SDTV) 16:9
 tvkultura.ru
 
רוסיה-תרבות (ברוסית: Россия Культура; מילולית: "ראסייה-קולטורה", שם מלא: "ערוץ הטלוויזיה הממלכתי הרוסי 'רוסיה-תרבות'", Российский государственный телеканал «Россия-Культура») היא רשת טלוויזיה רוסית, המשדרת אירועי תרבות ומופעים אומנותיים. שייכת לקבוצת VGTRK שבשליטת המדינה.
מאז 2009, מנכ"ל הערוץ והעורך הראשי הוא הבמאי והמפיק סרגיי שומאקוב, המכהן במקביל כסמנכ"ל החברה הרוסית הממלכתית לרדיו וטלוויזיה.
שמות הערוץ

| תאריך | שם |
| --- | --- |
1 בנובמבר 1997 — 31 בדצמבר 2009: ערוץ "תרבות", «Культура»
1 — 3 בספטמבר 2000 (למוסקבה ופרבריה): הערוץ המשותף "NTV+תרבות", «Совместный канал НТВ + Культура» (בשל השרפה שפרצה במגדל אוסטנקינו במוסקבה)
1 בינואר 2010 —: רוסיה-תרבות, «Россия-Культура»
היסטוריה

תחילה הערוץ נקרא RTR-2, ושמה שונה אז לקולטורה (תרבות) ב-1 בינואר 1998 ולבסוף ב-1 בינואר 2010 הוא עבר מיתוג מחדש לערוץ "רוסיה-תרבות".
מאוקטובר 2004 ועד 3 בספטמבר 2017 הערוץ ייחד פינה לערוץ החדשות האירופי Euronews. בין 2007 ל-2010 בשעות היום שודר ערוץ ילדים בשם ביביגון. אחת מתוכניות הילדים הנודעות בערוץ היא התכנית "לילה טוב, ילדים" (Спокойной ночи, малыши!), המשודרת ברציפות מאז 1995 ושודרה בעבר בטלוויזיה הסובייטית מאז 1964.
הערוץ מפיק מחדש תוכניות משלו בתחומי התרבות והמדע השונים. הערוץ מתמחה בתוכניות העוסקות בהיסטוריה הרוסית והעולמית, מדע, ספרות, מוזיקה, אמנות דקורטיבית ואדריכלות.
בין תוכניות הערוץ ניתן למנות תוכניות של ערוצי חדשות תרבות, מפגשים וראיונות עם אנשים מעניינים, סדרות דוקומנטריות, הרצאות של חוקרים מובילים מקומיים וזרים, תוכניות ודיונים בתחומי החיים החברתיים השונים. בערוץ מוצגים אנשים מוכשרים, כמו אמנים, סופרים, מדענים, פוליטיקאים ואנשי צבא. התוכניות כוללות קונצרטים למוזיקה קלאסית, אופרות, בלט ותחרויות מוזיקליות.
ערוץ הטלוויזיה אינו משדר פרסומות, במקום זאת הוא מקדם אירועי תרבות.
גלריה

סמליל הערוץ מאז 2014
הערות שוליים

↑  "Телеканалы НТВ и «Культура» будут вещать вместе". Российское новостное информационное агентство «NEWSru.com». 2000-08-31. נבדק ב-2013-09-18.
↑  "Пожар в телецентре «Останкино» (август 2000 г.). Справка". «רי"א נובוסטי». 2010-08-27. נבדק ב-2013-09-18.
↑  Михаил Швыдкой: на нас смотрели как на придурков — Издания МК
↑  Интеллигент, творец, начальник
| רשתות טלוויזיה עיקריות בפדרציה הרוסית רוסיה |
| --- | --- | --- |
| הרשת הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה | הרשת הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה |  |
| החבילה הראשונה | הערוץ הראשון • רוסיה-1 • Match TV • ‏НТВ • ערוץ 5 • רוסיה-תרבות  •  קרוסלה • רוסיה-24 • הערוץ הציבורי • TV Center |  |
| החבילה השנייה | REN TV • ‏CTC • ספאס • דומשניי • THT • TV3 • יום שישי • MIR • זבזדה • Muz-TV |  |
| כבלים ולווין | כבלים ולווין |  |
| ערוצים נוספים | RTVi • 2x2 • מוסקבה 24 • מוסקבה. אמון • RTR Planeta |  |
| ערוצי חדשות ובידור | רוסיה-24 • Russia Today ‏ • RBK • גשם |  |
| ערוצי מוזיקה | Russian Music Box •‏ Muz-TV |  |
| ערוצי ילדים ונוער | Nickelodeon • Disney |  |
| ערוצי טבע ומדע | Discovery • National Geographic |  |
| ערוצי עבר | רוסיה-2 • TV-6 |  |
| שונות | VGTRK‏ • Tricolor TV • ‏NTV Plus • ‏Star Media • גזפרום מדיה • מגדל אוסטנקינו • National Media Group • גזפרום-מדיה • CTC Media‏ • UTH רוסיה |  |
אלוף האלופים 2022

אלוף האלופים 2022 היה המהדורה ה-27 של גביע אלוף האלופים (הסופר-קאפ הישראלי). המשחק נערך ב-16 ביולי 2022 בין מכבי חיפה אלופת ליגת העל לעונת 2021/2022 לבין הפועל באר שבע מחזיקת גביע המדינה בכדורגל 2021/2022.
לאחר 90 דקות שהסתיימו בתיקו 1–1 משער למכבי חיפה של עומר אצילי ולהפועל באר שבע של יוג'ין אנסה. כשללא הארכה ניגשו שתי הקבוצות ישירות לדו-קרב פנדלים, בו ניצחה הפועל באר שבע 3–4 את המארחת מכבי חיפה.
סיכום המשחק

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 16 ביולי 2022 | מכבי חיפה | 1–1 | הפועל באר שבע | אצטדיון סמי עופר, חיפה, ישראל צופים: 27,420 שיפוט: ישראל רועי ריינשרייבר |
| 16 ביולי 2022 | אצילי  1' | (סיקור) | אנסה  70' | אצטדיון סמי עופר, חיפה, ישראל צופים: 27,420 שיפוט: ישראל רועי ריינשרייבר |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   | צ'רון שרי    מוחמד אבו פאני    עומר אצילי    דין דוד    פרנצדי פיירו  | 3–4 | איליי מדמון    הלדר לופש    תומר יוספי    אור דדיה    תומר חמד  |   |
דלון רייט

| --- | --- |

רייט בשנת 2022
 לידה:  26 באפריל 1992 (בן 32) לוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית
 עמדה:  רכז, קלע
 גובה:  1.96 מטר
 מספר:  4
 מכללה:  אוניברסיטת יוטה
 דראפט:  בחירה מספר 20, 2015 טורונטו ראפטורס
 קבוצות כשחקן
 2015–2019   2015–2017   2019   2019–2020   2020–2021   2021  2021–2022 2022–2024 2024 2024–:  טורונטו ראפטורס   ←ראפטורס 905   ממפיס גריזליס   דאלאס מאבריקס   דטרויט פיסטונס   סקרמנטו קינגס  אטלנטה הוקס וושינגטון ויזארדס מיאמי היט מילווקי באקס
דלון רג'ינלד רייט (באנגלית: Delon Reginald Wright; נולד ב-26 באפריל 1992) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת מילווקי באקס מליגת ה-NBA, בעמדות הרכז והקלע. אחיו הצעיר של כדורסלן העבר דורל רייט.
קריירת תיכונים ומכללות

רייט נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ולמד בעיר לונדייל הסמוכה. בשנתו האחרונה ב"תיכון לוזינגר" הוביל את קבוצת הכדורסל שלו לזכייה באליפות התיכונים של קליפורניה. בשנת 2011 החל ללמוד במכללה העירונית של סן פרנסיסקו, ולאחר שנתיים עבר לאוניברסיטת יוטה. בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה נבחר הן לחמישיית העונה והן לחמישיית ההגנה השנייה של העונה במחוז ה-"Pac 12", לאחר שרשם ממוצעים של 15.0 נקודות, 4.9 ריבאונדים, 5.2 אסיסטים ו-2.3 חטיפות למשחק.
קריירה מקצועית > טורונטו ראפטורס

בדראפט ה-NBA‏ 2015 נלקח רייט בבחירה ה-20, על ידי טורונטו ראפטורס. לאורך שתי עונותיו הראשונות שיחק לסירוגין גם בקבוצת הבת של טורונטו מליגת הפיתוח, ראפטורס 905, במדיה רשם ממוצעים של 16.5 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-6.2 אסיסטים למשחק. בעונת 2016/2017 סבל מפציעה בכתפו הימנית, אשר השביתה אותו מ-55 המשחקים הראשונים של העונה. בעונת 2017/2018 סייע לטורונטו לרשום את מאזן העונה הסדירה הטוב בתולדותיה, 59–23, כשקלע 8.0 נקודות למשחק כמחליפם מהספסל של קייל לאורי ודמאר דרוזן.
קריירה מקצועית > ממפיס גריזליס

בפברואר 2019, לאחר כ-3 עונות וחצי בטורונטו, הועבר עם יונאס ולנצ'יונאס וסי. ג'יי. מיילס בטרייד לממפיס גריזליס, בתמורה למארק גאסול. בעשרת המשחקים האחרונים של עונת 2018/2019 הציג יכולת מצוינת עם ממוצעים של 15.1 נקודות, 6.7 ריבאונדים, 7.6 אסיסטים ו-2.4 חטיפות למשחק, ובשלושה מתוך ארבעת המשחקים האחרונים של העונה אף השיג טריפל דאבל.
קריירה מקצועית > דאלאס מאבריקס

ביולי 2019 סיכם על חוזה בדאלאס מאבריקס, והועבר אליה במסגרת עסקת "חתימה והעברה" (sign and trade).
קריירה מקצועית > דטרויט פיסטונס

לקראת עונת 2020/2021 הועבר לדטרויט פיסטונס, במסגרת טרייד משולש בו הייתה מעורבת גם אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
קריירה מקצועית > סקרמנטו קינגס

במרץ 2021 הועבר בטרייד לסקרמנטו קינגס, תמורת קורי ג'וזף ושתי בחירות דראפט עתידיות.
קריירה מקצועית > אטלנטה הוקס

לקראת עונת 2021/2022 הועבר בטרייד לאטלנטה הוקס, כחלק מטרייד משולש ובתמורה לטריסטאן תומפסון.
קריירה מקצועית > וושינגטון ויזארדס

ב־6 ביולי 2022 חתם רייט על חוזה לשנתיים בוושינגטון ויזארדס עבור 16 מיליון דולר.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015/2016 | טורונטו | 27 | 1 | 8.5 | 0.450 | 0.385 | 0.743 | 1.4 | 1.1 | 0.3 | 0.1 | 3.8 |
| 2016/2017 | טורונטו | 27 | 0 | 16.5 | 0.422 | 0.333 | 0.764 | 1.8 | 2.1 | 1.0 | 0.4 | 5.6 |
| 2017/2018 | טורונטו | 69 | 4 | 20.8 | 0.465 | 0.366 | 0.829 | 2.9 | 2.9 | 1.0 | 0.5 | 8.0 |
| 2018/2019 | טורונטו | 49 | 2 | 18.3 | 0.433 | 0.333 | 0.869 | 2.6 | 2.2 | 0.9 | 0.3 | 6.9 |
| 2018/2019 | ממפיס | 26 | 11 | 30.8 | 0.434 | 0.256 | 0.742 | 5.4 | 5.3 | 1.6 | 0.6 | 12.2 |
| 2019/2020 | דאלאס | 73 | 5 | 21.5 | 0.462 | 0.370 | 0.770 | 3.8 | 3.3 | 1.2 | 0.3 | 6.9 |
| 2020/2021 | דטרויט | 36 | 31 | 29.2 | 0.464 | 0.348 | 0.789 | 4.6 | 5.0 | 1.6 | 0.5 | 10.4 |
| 2020/2021 | סקרמנטו | 27 | 8 | 25.8 | 0.462 | 0.398 | 0.833 | 3.9 | 3.6 | 1.6 | 0.4 | 10.0 |
| 2021/2022 | אטלנטה | 77 | 8 | 18.9 | 0.454 | 0.379 | 0.857 | 2.9 | 2.4 | 1.2 | 0.2 | 4.4 |
| 2022/2023 | וושינגטון | 50 | 14 | 24.4 | 0.474 | 0.345 | 0.867 | 3.6 | 3.9 | 1.8 | 0.3 | 7.4 |
| קריירה |  | 461 | 84 | 21.3 | 0.455 | 0.353 | 0.805 | 3.2 | 3.1 | 1.2 | 0.4 | 7.2 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015/2016 | טורונטו | 9 | 0 | 4.6 | 0.300 | 0.000 | 0.615 | 0.4 | 0.3 | 0.3 | 0.0 | 1.6 |
| 2016/2017 | טורונטו | 9 | 0 | 10.2 | 0.529 | 0.333 | 0.714 | 1.4 | 1.4 | 0.4 | 0.1 | 2.8 |
| 2017/2018 | טורונטו | 10 | 0 | 21.5 | 0.456 | 0.429 | 0.938 | 2.2 | 2.3 | 1.5 | 0.9 | 8.6 |
| 2019/2020 | דאלאס | 4 | 0 | 13.3 | 0.600 | 0.500 | 0.600 | 0.8 | 1.8 | 1.3 | 0.0 | 4.0 |
| 2021/2022 | אטלנטה | 5 | 0 | 27.4 | 0.517 | 0.385 | 0.667 | 4.8 | 2.8 | 0.8 | 0.2 | 8.2 |
| קריירה |  | 37 | 0 | 14.5 | 0.478 | 0.395 | 0.740 | 1.8 | 1.6 | 0.8 | 0.3 | 4.9 |
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה, באתר אוניברסיטת יוטה
↑  סטטיסטיקות המכללות של רייט, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2015, באתר basketball-reference.com
↑  עדכון על מצבו של רייט, באתר הראפטורס, 1 באוגוסט 2016
↑  חלון ההעברות נסגר: מארק גאסול עבר לטורונטו, ניקולה מירוטיץ' במילווקי, באתר וואלה, 7 בפברואר 2019
↑  סיכום המשחק בין ממפיס לגולדן סטייט, באתר ESPN,‏ 10 באפריל 2019
↑  דאלאס מצרפת את רייט, באתר הקבוצה, 8 ביולי 2019
↑  דטרויט מצרפת את דלון רייט, באתר הקבוצה, 27 בנובמבר 2020
דוד בן ארי

ערך זה עוסק בראש עיריית בת ים. אם התכוונתם לתסריטאי, במאי ומפיק ישראלי, ראו .
דוד בן ארי (6 בינואר 1909 - יולי 1978) היה ראש המועצה המקומית וראש העירייה של בת ים בשנים 1950–1964.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1909 בעיירה שרפץ שבפלך ורשה שבפולין, בן לאריה ושרה דוברושקלנקה-גוטגלז'. למד בבית ספר למסחר והיה מנהל מנסרת עצים. נמנה עם מייסדי תנועת הנוער הציוני בפולין וחבר המועצה הראשית שלה. עלה לארץ ישראל בשנת 1933, התיישב ביישוב בית וגן (זהו שמה של בת ים עד לשנת 1937) ועבד בבניין ובסלילת כבישים. ב-1939 הוזמן להקים את הצרכניות של עובדי חברת החשמל. במלחמת העצמאות עבד כמרכז האספקה למשפחות חיילים, ובימי העלייה ההמונית ניהל את המדור להקמת צרכניות במעברות וביישובי העולים.
היה חבר מפא"י, ייצג את ההסתדרות במועצה המקומית מראשית כינונה בשנת 1936 וכיהן כסגן ראש המועצה.
ב-1950 נבחר לראש המועצה המקומית, ב-1955 נבחר שנית. עם הכרזת בת ים לעיר בשנת 1958 נבחר לראש העירייה, וכיהן בתפקיד זה עד להתפטרותו מסיבות בריאות ב-1964.
בתקופת כהונתו קלטה בת ים גלי עלייה גדולים, גדלה והתפתחה. הוקמה שכונת רמת יוסף, והוקמו בית עיריית בת ים, בית שלום אש ובית ספר לציור ופיסול. חרף התנגדותו הוקם בדרום-מזרח העיר בית העלמין הדרום לתושבי גוש דן.
דוד בן ארי נפטר ביולי 1978 ונטמן בבית העלמין הדרום. הניח אישה, בן ובת.
על שמו נקרא מוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית ע"ש דוד בן ארי.
הערות שוליים

↑  עדיין לא נקבע מועמד לראשות עיריית בת-ים, מעריב, 6 באפריל 1964
↑  שמעון פינס, בית "הפגודה ההפוכה" נמסר לעיריית בת ים, דבר, 13 באוגוסט 1963
עירית בת ים חנכה את ביתה, מעריב, 16 בספטמבר 1963
↑  ש. שליט, עיריית בת ים תרחיב את "בית שלום אש", מעריב, 9 באפריל 1961
↑  מכון לציור ופיסול בבת-ים, דבר, 26 באוגוסט 1959
↑  א. צבי, בת-ים אינה רוצה להפריש שטח בשביל בית קברות, מעריב, 19 בדצמבר 1961
↑  מת דוד בן-ארי, דבר, 9 ביולי 1978
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008752988005171  GND: 1198437847  VIAF: 987157282920503640009   WorldCat (עם VIAF): 987157282920503640009
בית שאן: סרט מלחמה

| --- | --- |

 בימוי:  רינו צרור ודורון צברי
 הופק בידי:  אבי ארמוזה, גבי רוזנברג, טלעד, מרכז הסרט הישראלי - תמ"ס
 תסריט:  רינו צרור ודורון צברי
 עריכה:  נועם וייסמן
 שחקנים ראשיים:  אלישע לוי, מאיר כהן, עודד מויאל, פיני שועי, משה חזן
 מוזיקה:  שושן
 צילום:  1995
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1996
 משך הקרנה:  85 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט תיעודי, סרט דרמה 
 תקציב:  120,000 $
 פרסים:  פרס אופיר לסרט התעודה הטוב ביותר
 דף הסרט ב־IMDb
 
בית שאן: סרט מלחמה הוא סרט ישראלי מ-1996 העוסק במועדון הכדורגל הפועל בית שאן ובמאמצי ההישרדות של הקבוצה בליגה הלאומית (הליגה הבכירה דאז), במסגרת עונת 1994/1995.
בסרט מוצגת הצלחתה של הקבוצה כנגד כל הסיכויים להישאר בליגה הלאומית. הסרט מתעד את ההתרגשות והתקוות של תושבים רבים בעיר בית שאן לקראת משחק מכריע של הקבוצה המקומית מול מכבי חיפה. הסרט עוקב אחר חלק מהשחקנים ואנשי הקבוצה באימונים, במשחקים ובחיי היומיום האישיים.
הסרט נחשב לפורץ דרך בתעשיית הסרטים הדוקומנטריים בישראל.
הסרט זכה בפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 1996.
צ'אי לינג

צ'אי לינג, 2009
צ'אי לינג (במנדרינית תקנית: 柴玲, בפִּין-יִין: Chái Líng; נולדה ב-15 באפריל 1966) היא אחת ממנהיגות מחאת הסטודנטים באירועי כיכר טיין-אן-מן בשנת 1989, מייסדת הארגון "כל הבנות מותרות" ששם לו למטרה לסיים את מדיניות הילד האחד של סין, ומייסדת קרן הפילהנתרופיה "Jenzabar" העוסקת בקידום זכויות אדם ברחבי העולם ובתכנון הון אנושי.
ביוגרפיה

צ'אי לינג נולדה בעיר ריזהו שנמצאת במחוז שאנדונג, ברפובליקה העממית של סין. היא בת בכורה להוריה, ולה שלושה אחים. שני הוריה היו רופאים בצבא השחרור העממי של סין.
בשנת 1983 החלה ללמוד באוניברסיטת פקינג, בה היא סיימה את לימודי התואר הראשון בפסיכולוגיה. במהלך לימודיה פגשה את פנג קונדג', אותו פגשה לאחר מעצרו ב-1 בינואר 1987 בעקבות השתתפותם המשותפת בהפגנה למען עידוד הדמוקרטיה ברפובליקה, מי שלימים עמד לצידה בהובלת המחאה בכיכר טיין-אן-מן.
באביב 1988 נישאו השניים תחת זהות בדויה, מאחר שהם היו מתחת לגיל הנישואים המותר בסין. לאחר חתונתם, החלה את לימודי ההתמחות שלה בפסיכולוגיית ילדים באוניברסיטת בייג'ינג. זמן קצר לאחר המאורעות בכיכר, השניים התגרשו.
בשנת 1989 הובילה עם מספר סטודנטים נוספים את מחאות אירועי כיכר טיין-אן-מן, במהלכם התקיימו שישה שבועות של הפגנות. הפגנות אלו באותה העת היו האיום המרכזי ביותר על המשך שלטונה של המפלגה הקומוניסטית של סין.
בשנת 1998 היא סיימה לימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד ובאותה שנה הקימה את קרן הפילנתרופיה "Jenzabar" שיעודה הוא עידוד זכויות אדם ברחבי הקהילה העולמית, עידוד ההשכלה האקדמית, ותכנון ופיתוח ההון האנושי.
בשנת 2010 התנצרה, ובאותה שנה ייסדה את הארגון "כל הבנות מותרות" שמטרתו העיקרית היא ביטול מדיניות הילד האחד בסין, במסגרתה בוצעו הפלות רבות להריונות אשר בהם התגלה כי העובר אותו נושאת האם הוא עובר נקבי, מאחר שהמדיניות הגבילה את הילודה ורבים העדיפו שנשותיהם תלדנה בנים, שכן מבחינת המסורת הסינית לילד אחריות לקיום המשפחה כאשר הוריו מגיעים לגיל בגרות, וכן נושא הבן את מורשתו של אביו - שמהווה המשך לשושלת המשפחתית.
המחאה

בשנת 1989 אירעו אירועי כיכר טיין-אן-מן, בהם קבוצות של סטודנטים בהשראת מוריהם מחו בטענה כי צריכות להיות ברפובליקה רפורמות רחבות לקידום הדמוקרטיה במדינה, אך בניגוד למחאה הקודמת שהתרחשה בשנת 1987 (בה כאמור השתתפה גם כן), המחאה זכתה לתמיכה נרחבת של אנשי תעשייה שהיו חרדים גם הם למידת השחיתות בשלטון, וכך נוצר מצב שבו רוב התושבים תומכים בהפגנות ובמחאה. בשיאן של ההפגנות ריכזו המארגנים מעל מיליון איש בכיכר טיין-אן-מן.
צ'אי הייתה ממנהיגות המחאה, היא יזמה שביתת רעב וסחפה אחריה סטודנטים רבים שכינו אותה "המפקדת העליונה" של המחאה. ההפגנות נמשכו שישה שבועות בהם המשטר חשש להמשך שלטונו, ואף הונהג שלטון צבאי במדינה, אך היא המשיכה להנהיג את המחאה, גם לאחר שחלק לא מבוטל מהמוחים (ובהם בעלה) עזבו את המחאה בעקבות הסנקציות שהטיל השלטון.
ב-1 ביוני התקבלה החלטה לפנות את המפגינים בכוח ואף הוחלט להשתמש בצבא הסיני על מנת לפנות את המפגינים. כניסת החיילים נתקלה בהתנגדות עזה מצד המפגינים בהנהגתה של לינג, ואף מספר חיילים נהרגו במהלך ניסיון זה. בליל 4 ביוני התנהלו קרבות אש חיה בין המפגינים לחיילי הצבא הסיני, רבים מן המפגינים נפגעו. גם אצל חיילי הצבא עורר הקרב מול המפגינים מהומות רבות שנגמרו במשפטי שדה שנערכו לחיילים וקצינים שסירבו לפעול כנגד המפגינים. מספר שעות לאחר מכן הוכנעו המפגינים.
לאחר המחאה

בעקבות הקרבות והשפעתה הרבה של המחאה הן בקרב ציבור הסיני והן בקרב הקהילה העולמית, הוציאה ממשלת סין רשימת מבוקשים שכללה 21 ממנהיגי המחאה. את הרשימה פתחה לינג, ובכך הפכה לאישה המבוקשת ביותר בסין בעקבות המחאה.
חלק מהמבוקשים אכן נעצרו ואף ריצו עונשי מאסר ארוכים, אך לאחר מכן הורשו לעזוב את המדינה לארצות הברית. לינג הצליחה לחמוק מכוחות הצבא, נמלטה להונג קונג, ודרכה ברחה לצרפת בה שכנה כ-10 חודשים, כאשר מקום הימצאה באותה התקופה לא היה ידוע.
באפריל 1990 הגישה בקשה רשמית לשלטונות האמריקאים למקלט מדיני באמצעות צרפת, בטענה שנשקפת לה סכנה בארץ מוצאה. בקשתה אושרה והיא היגרה לארצות הברית, ומאז מתגוררת בארצות הברית.
על השתתפותה במחאה היא הייתה מועמדת פעמיים לזכייה בפרס נובל לשלום.
הערות שוליים

↑  SPIEGEL ONLINE, Hamburg, Germany, CHINA: Schläge und Liebe - DER SPIEGEL 18/1989, www.spiegel.de
↑  Forbes Welcome, www.forbes.com
↑  Ling Chai, A Heart for Freedom. Carol Stream, Illinois: Tyndale House, 2011 ISBN 978-1-4143-6246-5. P.11.
↑  Chai, Ling (2011). A Heart for Freedom. Carol Stream: Tyndale House. pp. 59–60.
↑  Chai, Ling (2011). A Heart for Freedom. Carol Stream: Tyndale House. p. 80.
↑  Wright, Taiwan (2001). The Perils of Protest: State Repression and Student Activism in China and Taiwan. Honolulu: University of Hawaii Press. p. 159.
↑  "Jenzabar - About Us". Jenzabar - Software & services for your unique institution of Higher Education. (באנגלית). נבדק ב-2016-10-16.
↑  Chai Ling | All Girls Allowed, www.allgirlsallowed.org (ארכיון)
↑  "China: Aktivisten und Politiker warnen Westen vor Naivität gegenüber China". Die Zeit. 2013-11-16. ISSN 0044-2070. נבדק ב-2016-10-16.
↑  Interview at Tiananmen Square with Chai Ling | Asia for Educators | Columbia University, afe.easia.columbia.edu
↑  Anjali Tsui and Esther Pang CNN, China's Tiananmen activists: Where are they now?, CNN
↑  Jacobs, Andrew. "Tiananmen's Most Wanted". Sinosphere Blog. נבדק ב-2016-10-17.
↑  Ap (1990-04-04). "China Protest Leader Escapes". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2016-10-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007503277705171  BIBSYS: 12062302  CiNii: DA17559055  GND: 1021245089  ISNI: 0000 0000 6407 1810  LCCN: nr91036367  NKC: ola2014814085  NLA: 36695075  NTA: 339370564  RERO: 02-A023201983  SNAC: w6b305fv  SUDOC: 157606317  VIAF: 2326662   WorldCat (עם VIAF): 2326662
פיליפו מאצולה

| --- | --- |

 לידה:  1460 פארמה, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  1505 (בגיל 45 בערך) פארמה, מדינת האפיפיור 
 לאום:  איטלקי
 תקופת הפעילות:  1491–1505 (כ־14 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  רנסאנס 
 
פיליפו מאצולה (באיטלקית:  Filippo Mazzola;‏ 1460 – 1505) היה צייר איטלקי שפעל בתקופת שיא הרנסאנס.
ביוגרפיה

המידע על חייו של פיליפו מאצולה מועט. הוא נולד בפארמה, בן לברתולומיאו מאצולה. מוצא המשפחה היה מהעיירה פונטרמולי (Pontremoli), הנמצאת כ-90 ק"מ דרומית מערבית לפארמה, משם עברו לפארמה. שניים מאחיו של פיליפו היו גם הם ציירים.
מאצולה היה תלמידו של פרנצ'סקו טקוני (Francesco Tacconi). ידוע ששהה זמן מה בוונציה, שם למד אצל האמנים אנטונלו דה מסינה, ג'ובאני בליני ואלביס ויוריני. מאצולה פעל בעיקר באזור שבין פארמה ופיאצ'נצה. יצירתו הידועה ביותר היא פוליפטיכון הנמצא בבזיליקת סנטה מריה בקורטמג'ורה (Cortemaggiore), עיירה בקרבת פיאצ'נצה.
בנו הוא הצייר פארמיג'אנינו.
מאצולה נפטר בפארמה במגפת הדבר בשנת 1505.
.
הפוליפטיכון שבבזיליקת סנטה מריה בקורטמג'ורה
פרנק שווייצרי

| --- | --- |
פרנק שטרות
פרנק שטרות
 משתמשים:  שווייץ שווייץ  ליכטנשטיין ליכטנשטיין
 סמל:  CHF, Fr., SFr
 ISO 4217:  CHF
 לשון רבים:  פרנקים
 יחידות משנה
 1/100:  ראפן, סנטים, צ'נטזימו, ראפ
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  10, 20, 50, 100, 200, 1,000 פרנק
 מטבעות בשימוש:  5, 10, 20, 50 ראפן, 1, 2, 5 פרנק
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  0.6%
 בנק מרכזי:  הבנק הלאומי השווייצרי
 הבנק הלאומי השווייצרי
 → Zürich thaler 
פרנק שווייצרי הוא ההילך החוקי של שווייץ וליכטנשטיין. המטבע הונפק לראשונה אחרי איחוד הקנטונים של שווייץ, במהלך המאה ה-19. פרנק אחד שווה ל-100 סאנטים (Centime בצרפתית), ראפן (Rappen בגרמנית), צ'נטזימו (Centesimo באיטלקית) או ראפ (Rap ברומאנש). על מטבעות הסאנטים/ראפן/צ'נטזימו/ראפ לא מצוין השם המילולי של המטבע, אלא ערכו בלבד, בניגוד לשטרות, שעליהם מצוין שמו המילולי של השטר בארבע השפות. גם בנסיכות ליכטנשטיין משמש הפרנק השווייצרי כמטבע רשמי.
מטבעות ושטרות

המטבע הקטן ביותר הוא מטבע של חמישה ראפן (המטבע של ראפן בודד אינו משמש כהילך חוקי מאז 1 בינואר 2007). השטר הגדול ביותר בעולם הוא שטר של אלף פרנקים שווייצריים.
מטבעות ושטרות > מטבעות

חמישה ראפן
עשרה ראפן
עשרים ראפן
חצי פרנק שווייצרי
פרנק שווייצרי אחד
שני פרנקים שווייצריים
חמישה פרנקים שווייצריים