וירג'יניה המערבית (BB-48)
היסטוריית שירות > מלחמת העולם השנייה > קרב אוקינאווה

לאחר מכן הצטרפה וירג'יניה המערבית לכוח משימה 54 (TF 54) לתקיפה האמפיבית הגדולה הבאה באיי ריוקיו; האוניות יצאו ב-21 במרץ 1945 והגיעו אל מחוץ לאי אוקינאווה ב-25 במרץ. וירג'יניה המערבית עברה לעמדת ההפגזה שהוקצתה לה והחלה להפגיז את אזורי הנחיתה המתוכננים. בשעה 10:29 ב-26 במרץ, פגז יפני בודד נפל כ-5,000 יארד (4,600 מטר) מול החרטום השמאלי של וירג'יניה המערבית; היא ירתה בתגובה 28 פגזי 16 אינץ'. התקפות נגד אוויר יפניות אינטנסיביות החלו למחרת בבוקר, והיא הפילה באותו יום מפציץ דו-מנועי יוקוסוקה P1Y. האונייה נשארה מחוץ לאי במשך הימים הבאים, והפגיזה את חופי הנחיתה כדי להתכונן לתקיפה שתוכננה ל-1 באפריל. לפני תחילת המתקפה, האונייה נסוגה כדי לחדש תחמושת בקרמה רטו, שנתפסה בתחילת המערכה כדי לספק בסיס מוקדם לצי הפלישה.
האונייה חזרה לאי מוקדם ב-1 באפריל כדי לתמוך בנחיתות; כשהתקרבה לאוקינאווה בשעה 04:45, היא נאלצה להפוך את המנועים שלה לאחור כדי להימנע מהתנגשות עם משחתת שחצתה בשוגג את חרטומה בחושך. כשהיא המשיכה להפליג לעמדה שהוקצתה לה, הבחינו תותחני הנ"מ שלה במטוס אויב, אותו הפילו; זמן קצר לאחר מכן, הופיעה קבוצה של ארבעה מטוסים עוינים נוספים, שאחד מהם הושמד באש התותחים של וירג'יניה המערבית. בשעה 06:30, האונייה הגיעה לעמדה שלה רק 900 יארד (820 מטר) מהחוף והחלו להפגיז את החוף כאשר כלי הנחיתה עשו את דרכם לאט לאזור הנחיתה. האונייה נשארה מחוץ לאי לאורך כל היום, אם כי כוחות הקרקע נתקלו בתחילה בהתנגדות מועטה ולא היה צורך מיד בתותחים של וירג'יניה המערבית, אולם באותו ערב הגיע גל של קמיקזה ובשעה 19:03 אחד מהם התרסק לתוך וירג'יניה המערבית. המטוס פגע במבנה העילי של האונייה ממש לפני מנהל בקרת האש מספר 2 עבור הסוללה המשנית. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו ארבעה ונפצעו שבעה באחד מסוללות תותחי ה-20 מ"מ. המטוס נשא פצצה שחדרה לסיפון השני, אם כי לא הצליחה להתפוצץ; מאוחר יותר היא נוטרלה על ידי קצין סילוק הפצצות של האונייה.
למרות זאת, וירג'יניה המערבית נשארה מחוץ לאי במשך הלילה, וירתה פצצות תאורה כדי להאיר עמדות ימיות כדי לסייע להדוף התקפות הסתננות יפניות. למחרת, ההרוגים נקברו בים והאונייה חזרה לתפקיד הפגזה זמן קצר לאחר מכן. ב-6 באפריל, התותחנים שלה הפילו מפציץ צלילה Aichi D3A. למחרת, הצי היפני פתח במתקפה אחרונה עם שייטת קטנה שבמרכזה אוניית המערכה יאמטו, ווירג'יניה המערבית נשלחה לפטרול למערב האי כדי ליירט כל כלי שיט יפני שפרצו מתקפות אוויר אמריקאיות כבדות. ב-8 באפריל קיבלה האונייה הודעה שרוב כלי השיט היפניים הוטבעו או ברחו. וירג'יניה המערבית חידשה את פעולות ההפגזה וההגנה האווירית של הצי. היא נשארה בעמדה עד ה-20 באפריל, אז יצאה לדרך לעבר אוליטי; עם זאת, היא לא הגיעה ליעדה, שכן היא נקראה במהירות להחליף את אחותה קולורדו לאחר שהאחרונה סבלה מפיצוץ מקרי בעת חידוש תחמושת. וירג'יניה המערבית חזרה לזמן קצר לאוקינאווה, פעלה מחוף האגושי לתמיכה בקורפוס ה-24. לאחר מכן היא הוחלפה והפליגה לאוליטי עם הסיירת הכבדה סן פרנסיסקו והמשחתת הובסון, והגיעה לשם ב-28 באפריל.
לאחר מכן חזרה האונייה לאוקינאווה כדי לחדש את תפקידי התמיכה באש, אותם ביצעה עד יוני. במהלך תקופה זו, ב-1 וב-2 ביוני, היא הרסה תבצור יפני שבלם את ההתקדמות האמריקנית במהלך סדרה של הפגזות. ב-16 ביוני, לאחר שעברה דרומה כדי לתמוך ברגימנט הנחתים הראשון, הופל אחד ממטוסי האונייה באש יפנית. הטייס והתצפיתן חילצו את עצמם מהמטוס, אך הם נפלו מאחורי קווים יפניים ונעצרו. וירג'יניה המערבית, המשחתת פוטנאם וכלי רכב נחיתה, חי"ר ניסו לדכא את ההגנות היפניות באזור כדי שכוחות הקרקע יוכלו לפרוץ ולחלץ את צוות האוויר שהופל, אך המאמץ נכשל והאנשים נהרגו. האונייה קיבלה מטוס קינגפישר נוסף מטנסי, מה שאפשר לה להמשיך לתמוך בכוחות על החוף עד סוף החודש.