stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמורת חוף האלמוגים
פעילויות שימור > חינוך

בשמורה מתקיימות פעילות חינוך רבות בהובלת החברה להגנת הטבע וארגונים אחרים שמשתמשים בשמורה במטרה ללמד על השונית ועל היצורים החיים בה. בשמורה עצמה מפוזרים שלטי הסבר על האלמוגים, הדגים, ושאר בעלי החיים והצומח בשמורה. בנוסף יש בשמורה מעין אזור ישיבה שמיועד להרצאות והקרנות סרטים. בשמורה ניתן לקיים פעילויות כגון הקרנת סרטי טבע, הדרכות שנירקול, וסדנאות יצירה וכיתות לימוד לילדים ונוער. המצפה התת-ימי גם משתמש בשונית למטרות חינוך והדרכה, גם בכך שהמצפה עצמו ממוקם בחלק הדרומי של השונית בשמורה נפרדת שלא נגישה לציבור, וגם בכך שהמצפה עורך סיורים בסירת הזכוכית שלו, "קורל 2000", לשונית ומשתמש בה להדרכות בטבע. בית ספר שדה אילת, שנמצא ממול לשמורה, מקיים אף הוא סיורים באזור, גם סיורי טבע, גם הרצאות והסברים, וגם סיורי צלילה ושנירקולים מודרכים. השמורה משמשת גם יעד חינוכי לבתי ספר, גני ילדים ובתי ספר לצלילה ומרכזי צלילה קרובים לשמורה. קמפוס אוניברסיטת בן-גוריון באילת שנמצא קרוב לשמורה משתמש בשמורה למטרות מחקר ביולוגיה ימית וחינוך.
פעילויות שימור > הקשר עם המצפה התת-ימי > שיקום אלמוגים

המצפה התת-ימי מוביל תוכנית שימור ושיקום של אלמוגים, בה הוא אוסף שברי אלמוגים מהשונית, משקם אותם ומגדל אותם חזרה, ואז מחזיר אותם לטבע. בתוכנית אף משתתפים תלמידי תיכון מאילת, ש"מאמצים" אלמוג לשנה עד לשחרורו. בצורה זו המצפה גם משקם את השונית וגם עוזר לה להתפשט לאזורים חדשים. הפגיעה העיקרית בשונית באילת הייתה תמותה רחבה של אלמוגים, והלבנת אלמוגים, שנבעה מפעילות האדם. פעילויות השימור של המצפה איפשרו לשונית להשתקם באזורים סביב המצפה, ולהתפשט חזרה דרומה לאזורים מהם היא נעלמה. המצפה גם מחזיר אלמוגים שבורים למפרץ לאחר שיקום, וגם "שותל" אלמוגים מסביב למצפה ובכך מאפשר לשונית להתפשט לאזורים חדשים. התרחבות השונית גורמת גם להתרחבות אוכלוסיית הדגים ושאר בעלי החיים שחיים בשונית, שזקוקים לה למחייתם.
פעילויות שימור > הקשר עם המצפה התת-ימי > סוסוני ים ומרבדי עשב ים

המצפה התת-ימי מקדם מספר פרויקטים לשימור המגוון הביולוגי במפרץ אילת, בהם פרויקט לשימור סוסוני ים במפרץ אילת, שבו חיים שני מיני סוסונים (סוסון ים דורבני וסוסון ים חלק). המצפה מחזיק באקווריום בו את שני סוגי סוסוני הים, ובעונת הרבייה מגדל את צאצאיהם לבגרות בסביבה מוגנת, ואז משחרר אותם למרבדי האצות במפרץ. אוכלוסיית הסוסונים בישראל נפגעה מאוד לאורך השנים, בעיקר בגלל הצטמצמות מרבדי האצות במפרץ, ובשנים האחרונות בזכות פעילות השימור של המצפה ושל רשות הטבע והגנים האוכלוסייה במגמת שיקום. שיקום זה בה יחד עם שיקום של מרבדי האצות הטבעיים במפרץ שהביא איתו עוד מבקרים שהפכו לנדירים במפרץ בגלל צמצום המשטחים, כמו תחש המשכן.
תיירות

השמורה היא אתר צלילה פופולרי, שמושך צוללנים רבים מישראל ומחו"ל, ובנוסף השמורה מושכת תיירות בתור אתר לשנירקול. חלק מהחוף של השמורה מונגש לתיירים, ויש בו סככות צל, שמשיות, כיסאות חוף ושלטי הדרכה על המקום. בנוסף יש באתר חנות של רשות הטבע והגנים, שמאפשרת השכרת ציוד שנירקול וצלילה. באתר אין שירותי הצלה.
האתר משמש מספר מועדוני צלילה כאתר צלילה ראשי, והוא כולל את סלע משה, סלע יהושע, ויותר לעומק את גני הצלופחים, שלושתם אתרי צלילה פופולריים בפני עצמם, וגם את השונית עצמה. האתר נמצא מול בית ספר שדה אילת, שהוא הסוף של שביל ישראל, כך שהוא בעצם שמורת הטבע האחרונה לאורך שביל ישראל.
השמורה משמשת גם מקום למחקרים על השונית ובעלי החיים שחיים בה, מאוניברסיטאות בארץ ובעולם, כולל מחקרים על הלבנת אלמוגים בים באדום.
בנוסף השמורה פתוחה לקהל הרחב, וידועה בשם חוף אלמוג או חוף האלמוגים. הכניסה היא בתשלום.
ראו גם

החי במפרץ אילת
שונית אלמוגים
הדיוויזיה השישית "פונה" (צבא הודו הבריטית)

אדווין אלדרסון - מפקדה הראשון של הדיוויזיה
ארתור ברט - מפקדה השני של הדיוויזיה
צ'ארלס טאונסנד - מפקדה השלישי של הדיוויזיה
הדיוויזיה ה-6 "פונה" הייתה דיוויזיה של צבא בריטניה, שהוקמה ב-1903 כחלק מצבא הודו הבריטית. הדיוויזיה השתתפה במערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה במהלכה נלכדה במצור על כות וחילייה נפלו בשבי צבא האימפריה העות'מאנית. הוקמה מחדש לאחר מלחמת העולם הראשונה.
הקמת הדיוויזיה

ב-1902 מונה הרוזן הוריישו הרברט קיצ'נר למפקד הכוחות הבריטים בהודו כדי לערוך רפורמה בצבא ההודי. במסגרת משימה זו הקים קיצ'נר 3 פיקודים (צפוני, מערבי ומזרחי) שהורכבו מ-9 דיוויזיות. כחלק מתהליך זה הוקמה גם הדיוויזיה ה-6 שרוב חייליה היו מאזור פונה והייתה חלק מהפיקוד המערבי. הדיוויזיה כללה יחידות בריטיות ויחידות הודיות.
מפקדי הדיוויזיה

עד מלחמת העולם הראשונה:
1908–1912 - לוטננט גנרל אדווין אלדרסון (אנ')
1912–1915 - פילדמרשל אדווין ברט (אנ')
1915–1916 - מייג'ור גנרל צ'ארלס טאונסנד
יחידות הדיוויזיה

עד מלחמת העולם הראשונה:
הבריגדה ה-16 של "פונה" - כללה 4 רגימנטים
הבריגדה ה-17 של "אחמדנגר" - כללה 4 רגימנטים
הבריגדה ה-18 של "בלגאום" - כללה 4 רגימנטים
סוללות ארטילריה
יחידות הנדסה
רגימנט פרשים
המערכה במסופוטמיה > פתיחת המערכה

ב-4 בדצמבר 1914 פלשה בריטניה לאזור שאט אל ערב במסופטמיה, שבשליטת האימפריה העות'מאנית, מתוך רצון להגן על שדות הנפט של בריטניה בפרס ועל נתיבי ההולכה הימיים במפרץ הפרסי.
הכוח הבריטי שמונה לנהל את המערכה היה כוח D של חיל המשלוח ההודי בפיקודו של גנרל ג'ון ניקסון והדיוויזיה ה-6 "פונה", בפיקודו של לוטננט גנרל ארתור ברט, הייתה הכוח העיקרי בו.
במאמץ לבסס את האחיזה בדרום מזרח מסופוטמיה פעלו כוחות של הדיוויזיה להרחיב את אזור הכיבוש הבריטי ובמסגרת זו לחמה הדיוויזיה ללכבוש את בצרה במהלך קרב בצרה ובהמשך את העיר אל-קורנה (אנ') בעקבות קרב אל-קורנה.
המערכה במסופוטמיה > המערכה הראשונה לכיבוש בגדאד

באפריל 1915 החליף צ'ארלס טאונסנד את ארתור ברט כמפקד הדיוויזיה. לפי הנחייתו של מפקדו ניקסון יצא טאונסנד עם הדיוויזיה ה-6 במעלה החידקל על מנת לכבוש את בגדאד. במהלך 1915 התקדמה הדיוויזיה תוך השתתפות בסדרה של קרבות שהביאו אותה לפאתי בגדאד:
קרב עמארה (31 במאי עד 3 ביוני 1915) במהלכו נכבשה העיר עמארה במחיר של כ-25 נפגעים.
קרב נאסריה (27 ביוני עד 25 ביולי 1915) במהלכו נכבשה העיר נאסריה במחיר של כ-530 נפגעים.
קרב א-סין (27 בספטמבר עד 29 בספטמבר 1915) בסופו נכבשה העיר כות במחיר של כ-1,200 נפגעים.
קרב קטסיפון (21 בנובמבר עד 24 בנובמבר 1915) נערך במבואות בגדאד על מנת לכבוש את העיר. הדוייוזיה נבלמה בקטסיפון ולא הצליחה להמשיך לבגדאד. מחיר הכישלון כ-4,600 נפגעים.
המערכה במסופוטמיה > המצור על כות

לאחר קרב קטסיפון נסוגה הדיוויזיה בחזרה לכות שהכוחות הטורקים דולקים בעקבותיה. לפי פקודתו של ניקסון לא המשיכה הדיוויזיה לסגת אלא התבצרה בכות.
לאחר ניסיון טורקי, שלא צלח, לפרוץ לכות החליט מפקד הכוח הטורקי, קולמר פון דר גולץ, לצור על העיר כדי להרעיב את חיילי הדיוויזיה ולהתישם בירי והפגזות. בתקופת המצור מתו כ-1,700 מחיילי הדיוויזיה עקב הרעב, המחלות והירי.
המערכה במסופוטמיה > נפילת כות וההליכה לשבי

במהלך ינואר עד אפריל 1916 ערך הצבא הבריטי מספר רב של ניסיונות לפרוץ את המצור על כות ולשחרר את הנצורים. ב-29 באפריל 1916, לאחר שכשלו כל ניסיונות החילוץ ונגמר המזון בעיר, נכנעה הדיוויזיה, וטאונסנד בראשה, לטורקים.
בניגוד לטאונסנד, ושאר הקצינים הבכירים הבריטים, שטופלו בכפפות של משי הרי היחס לשאר חיילי הדיוויזיה היה מחפיר. הם הוכרחו לצעוד ברגל מכות למחנות השבויים באנטוליה כשהם סובלים ממחסור במזון ונתונים להתעללות מתמדת של שוביהם הן בדרך והן במחנות השבויים. מתוך כ-10,000 חיילים שנפלו בשבי ב-1916 נותרו בחיים בסוף המלחמה רק כ-3,000.
טאונסנד, שזכה לתנאים טובים במהלך שביו, הואשם לאחר המלחמה שלא השתדל להקל על סבל חייליו שבשבי על אף שרקם קשרים טובים עם שר ההגנה העות'מאני אנוור פאשה.
שבייתה של הדיוויזיה מחק אותה ממצבת יחידות הצבא הבריטי.
לאחר המלחמה

כשעזבה הדיוויזיה ה-6 את הודו בדרכה למערכה במסופוטמיה הוקמה במקומה דיוויזיה אזורית שמילאה את תפקידי השמירה האזוריים. ב-1917 שונה שמה לדיוויזיה ה-6 של "פונה".
לקריאה נוספת

Gardner, Nikolas (ביולי 2004). "Sepoys and the Siege of Kut-Al-Amara, December 1915-April 1916". War in History. 11 (3). doi:10.1191/0968344504wh302oa. {{cite journal}}:  (עזרה)
Haythornthwaite, Philip J. (1996). The World War One Source Book. London: Arms and Armour Press. ISBN 1-85409-351-7.
Perry, F.W. (1993). Order of Battle of Divisions Part 5B. Indian Army Divisions. Newport: Ray Westlake Military Books. ISBN 1-871167-23-X.
Barber, Major Charles H. Besieged in Kut - and After Blackwood, 1917
Braddon, Russell The Siege Cape, 1969 / Viking Adult, 1970 ISBN 0-670-64386-6
Dixon, Dr. Norman F. On the Psychology of Military Incompetence Jonathan Cape Ltd 1976 / Pimlico 1994 pp 95–109
Gardiner, Nikolas. 2004. 'Sepoys and the Siege of Kut-al-Amara, December 1915-April 1961', War in History, 11(3): pp. 307–326.
Harvey, Lt & Q-Mr. F. A. The Sufferings of the Kut Garrison During Their March Into Turkey as Prisoners of War 1916–1917 Ludgershall, Wilts: The Adjutants's Press, 1922
Keegan, John (1998). The First World War. Random House Press.
Long, P. W. Other Ranks of Kut Williams & Norgate, 1938
Mouseley, Capt. E. O. The Secrets of a Kuttite: An Authentic Story of Kut, Adventures in Captivity & Stamboul Intrigue Bodley Head, 1921
Sandes, Major E. W. C. In Kut & Captivity with the Sixth Indian Division Murray, 1919
Strachan, Hew (2003). The First World War, pp 125. Viking. published by the Penguin Group .
Wilcox, Ron (2006) Battles on the Tigris. Pen and Sword Military.
הערות שוליים

↑  עד לרפורמה היה רוב הצבא מפוזר ברחבי הודו בשיוך לתחנות, ערים ומוצבים
↑  קיימת גרסה שטוענת שהיה זה טאונסנד שהעדיף להתבצר בעיר ולא להמשיך לסגת
↑  יש הגיון אסטרטגי בהתבצרות בכות מאחר שהייתה מוגנת מ-3 עבריה על ידי הנהר
↑  התנהגותו השנוייה במחלוקת של טאונסנד לפני הנפילה בשבי ולאחריו הביאה לכך שלאחר שחרורו מהשבי לא הוצע לו כל תפקיד בצבא והוא אולץ להשתחרר
| המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| כללי | מסילת הברזל ברלין-בגדאד | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| קרבות | 1914: קרב בצרה • קרב אל-קורנה 1915: קרב שוויבה • קרב עמארה • קרב נאסריה • קרב א-סין • קרב קטסיפון 1916: המצור על כות • קרב שייח' סעד • קרב ואדי • קרב אום-אל-האנה • קרב דוג'יילה 1917: קרב כות השני • כיבוש בגדאד • קרב סאמארה • קרב רמאדי הראשון • קרב רמאדי השני 1918: קרב חאן בגדאדי • קרב שרקט • האוטונומיה של נג'ף במלחמת העולם הראשונה | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| יחידות | צבא בריטניה: הצבא הבריטי • חיל המשלוח ההודי • הדיוויזיה השלישית "לאהור" • הדיוויזיה השישית "פונה" • הדיוויזיה השביעית "מירוט" • הדיוויזיה ה-12 ההודית • הדיוויזיה ה-13 "המערבית" • הדיוויזיה ה-14 ההודית • הדיוויזיה ה-15 ההודית • הדיוויזיה ה-17 ההודית • הדיוויזיה ה-18 ההודית הצבא העות'מאני: הארמייה השישית | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אישים | צבא בריטניה: ג'ון ניקסון • צ'ארלס טאונסנד • ג'ורג' פרדריק גורינג • פרסי לייק • פנטון איילמאר • פרדריק סטנלי מוד • ג'ורג יאנגהאזבנד • אלכסנדר קוב • ויליאם מרשל הצבא העות'מאני: אנוור פאשה • קולמר פון דר גולץ • נוראדין איברהים פאשה • סולימאן אסקרי ביי • חליל כות • מוסה קזם קראבקיר • עלי איחסן סביס • איסמעיל האקי ביי (אנ') | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אתרים | אנדרטת בצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בעמארה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבגדאד • בית הקברות הצבאי הבריטי בכות • שער הודו | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| תוצאות | הפסקת האש של מודרוס • הסכם סוור | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
קבוצה של חיילים הודים מהדיוויזיה ה-6 ששרדו את השבי. התמונה צולמה לאחר השחרור
הנס-יורג בוט

הנס-יורג בוט (בגרמנית: Hans-Jörg Butt, נולד ב-28 במאי 1974 באולדנבורג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בהמבורג, באייר לברקוזן, בנפיקה ליסבון ובאיירן מינכן בעמדת השוער. בוט ידוע כבועט פנדלים מוכשר, שביצע את התפקיד על אף היותו שוער.
קריירת מועדונים > אולדנבורג והמבורג

בוט שיחק כנער ב-VFB אולדנבורג, עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון בשנת 1994, וסייע לו להעפיל אל הבונדסליגה השנייה. בשנת 1997 הצטרף להמבורג מהבונדסליגה, שם שיחק ארבע עונות והבקיע 19 פעמים בבעיטת עונשין. במשחק בגביע אופ"א בשנת 2000, הבקיע בוט בפנדל נגד יובנטוס, שער שהיה הראשון מבין שלושה שיבקיע מול יובנטוס בקריירה, בשלוש קבוצות שונות.
קריירת מועדונים > באייר לברקוזן

בשנת 2001 עבר בוט לבאייר לברקוזן בהעברה חופשית. בוט שיחק בלברקוזן שש עונות, והבקיע שבעה שערים ב-191 הופעות, כשהוא מחמיץ רק משחק אחד. בשלב הבתים של ליגת האלופות בעונת 2002, הבקיע בוט שער בפנדל מול יובנטוס, שהיה השני מבין השלושה שהבקיע נגד יובנטוס בקריירה. באותה עונה, הגיעה באייר לברקוזן לגמר ליגת האלופות, אך הפסידה לריאל מדריד, כשבוט פתח בהרכב.
בשנת 2004 הבקיע בוט שער בפנדל נגד שאלקה 04, ובעת שחגג את השער, חידשו שחקני שאלקה את המשחק, ומייק האנקה הבקיע שער כשבוט עדיין לא הספיק לחזור לשערו.
קריירת מועדונים > בנפיקה ליסבון

ביולי 2007 חתם בוט בבנפיקה ליסבון וביטל הארכת חוזה מתוכננת עד 2009, כאשר הבין שבבאייר לברקוזן מייעדים לרנה אדלר את תפקיד השוער הראשון. עם זאת, בוט שותף במשחק ליגה אחד בלבד, ושיחק בעיקר בגביע הפורטוגזי. בוט עזב את בנפיקה ליסבון אחרי עונה אחת בלבד.
קריירת מועדונים > באיירן מינכן

בקיץ 2008 חתם בוט על חוזה לשנתיים בבאיירן מינכן בגיל 34. באותו קיץ פרש אוליבר קאן מכדורגל, ואפודת השוער הראשון נמסרה לשוער הצעיר מיכאל רנסינג, כשבוט הוגדר כשוער המשנה. רנסינג ביצע טעויות רבות בעונתו הראשונה בקבוצה, ועד מהרה איבד את מקומו בהרכב לבוט. רנסינג חזר לשער בתחילת עונת 2009/10 אך איבד שוב את מקומו לבוט לאחר מספר טעויות נוספות ובגין פציעה. באותה עונה, הגיעה באיירן מינכן למשחק מכריע מול יובנטוס במחזור האחרון של שלב הבתים בליגת האלופות. באיירן מינכן הייתה חייבת לנצח את יובנטוס במשחק חוץ בסטאדיו אולימפיקו, ונקלעה לפיגור כאשר דויד טרזגה העלה את יובנטוס ליתרון, אך בוט השווה בפנדל את התוצאה בשערו השלישי מתוך שלושה נגד יובנטוס בקריירה, ובאיירן מינכן ניצחה לבסוף 4-1 ועלתה לשמינית הגמר. בתום עונה זו הגיעה באיירן מינכן לגמר ליגת האלופות, והפסידה לאינטר מילאנו, כאשר לבוט זו הייתה הפעם השנייה בקריירה בה הוא מפסיד בגמר ליגת האלופות.
בעונת 2010/11 בוט איבד את מקומו הקבוע בהרכב לתומאס קראפט, אך האריך את חוזהו בעונה נוספת, כאשר ידע שהוא אמור להיות שוער מחליף לרכש החדש משאלקה 04, מנואל נוייר.
בתום עונת 2012 פרש בוט ממשחק פעיל בגיל 38, במשחק פרידה חגיגי של באיירן מינכן מול נבחרת הולנד, בו שימש כקפטן.
קריירה בינלאומית

בוט נכלל בסגל הגרמני ליורו 2000 ומונדיאל 2002 בו הפסידה נבחרת גרמניה לנבחרת ברזיל במשחק הגמר, אך היה השלישי בהיררכיית השוערים אחרי אוליבר קאן וינס להמן. במונדיאל 2010 בוט שוב זומן, הפעם כגיבוי למנואל נוייר וטים ויזה, ופתח במשחק על המקום השלישי מול נבחרת אורוגוואי. סך הכל בוט צבר ארבע הופעות במדי הנבחרת הגרמנית, כאשר תמיד שימש כגיבוי בהינתן שוערים עדיפים עליו.
תארים

עם באיירן מינכן:
אליפות הבונדסליגה: 2009/10
הגביע הגרמני: 2009/10
הסופר קאפ הגרמני: 2010
חיים אישיים

לאחר הפרישה מונה בוט למאמן בקבוצת נוער של באיירן מינכן.
בוט נשוי לקטיה החל משנת 2010, ולהם שני בנים ובת.
ספרות לטינית

פסיפס המתאר את ורגיליוס, מגדולי הסופרים הלטיניים, מחזיק בחיבורו אינאיס ומוקף במוזות קליאו ומלפומנה; אוסף מוזיאון בארדו בתוניס
ספרות לטינית הוא שם כולל לסך היצירות שחוברו בשפה הלטינית. תחילתה של ספרות זו בעיר רומא, סביבות המאה השלישית לפני הספירה. בתהליך הדרגתי של כמאתיים שנים תפסה הספרות הלטינית את מקומה של הספרות היוונית העתיקה, והפכה לספרות המרכזית והמשמעותית ביותר בעולם הרומי. סגנונן של היצירות הלטיניות ותוכנן הושפעו עמוקות מהספרות היוונית העתיקה, וניתן להתייחס לספרות הלטינית כהמשך ישיר של זו היוונית. היצירות הלטיניות כוללות מגוון רחב של סוגות, וביניהם מחזות, ספרי היסטוריה, פרוזה, שירה וכתבי הגות.
הלטינית שימשה בתחילה רק כשפתם של הרומאים הקדמונים, אך עם התפשטות האימפריה הרומית היא הפכה ללינגואה פרנקה של חלקים נרחבים של אירופה. הלטינית המשיכה להיות שפת האליטות התרבותיות גם לאחר נפילת האימפריה, כך שכתיבת ספרות בלטינית המשיכה להיות נפוצה במהלך ימי הביניים ואף לאחר מכן. בין הכותבים הלטיניים החשובים ביותר ניתן למנות את קיקרו, ורגיליוס, אובידיוס והורטיוס, שכתבו את יצירותיהם במהלך התקופה הקלאסית, אך גם דמויות מפתח אחרות בהיסטוריה האנושית, כגון ברוך שפינוזה ואייזק ניוטון, כתבו את חיבוריהם בשפה זו.
היסטוריה > חלוקה לתקופות

את הספרות הלטינית נוהגים לחלק לתקופות הבאות:
התקופה הטרום ספרותית, מ-753 לפנה"ס (שנת הקמת רומא על פי מרקוס טרנטיוס וארו) עד 241 לפנה"ס (תום המלחמה הפונית הראשונה בין רומא לקרתגו).
התקופה המוקדמת, מ-241 לפנה"ס עד 78 לפנה"ס (שנת מותו של לוקיוס קורנליוס סולה).
התקופה הקלאסית (הידוע גם בתור "תור הזהב" של הספרות הלטינית), משנת 78 לפנה"ס עד 14 לספירה (שנת מותו של אוקטביואנוס). זאת תקופת המעבר מהרפובליקה לאימפריה הרומית, ונהוג לחלקה לתתי-תקופות:
תקופת קיקרו, בין 78 לפנה"ס ל-31 לפנה"ס;
תקופת אוגוסטוס בין 30 לפנה"ס ל-14 לספריה.
תקופת הקיסרות מ-14 עד 550 לספירה (שנת פרסום הקורפוס יוריס קיוויליס על ידי יוסטיניאנוס הראשון). ניתן לחלק את התקופה הזו לחלקים הבאים:
תקופת הקיסרות המוקדמת, מ-14 עד 117 לספירה (מות טראיאינוס);
תקופת הקיסרות האמצעית, מ-117 עד 192 לספירה (מות קומודוס);
תקופת הקיסרות המאוחרת, מ-192 עד 395 לספירה;
תקופת חלוקת האימפריה, מ-395 עד 550 לספירה.
תקופת הספרות הנוצרית, בין המאה השנייה לשישית.
תקופת ימי הביניים.
תקופת ההומניזם.
תקופת הקונטרה-רפורמציה, בין המאה ה-16 למאה ה-18.
התקופה המודרנית, מהמאה ה-19 עד המאה ה-21.
היסטוריה > ספרות לטינית מוקדמת

הספרות הלטינית מתחילה את דרכה בשנת 240 לפנה"ס, כאשר קהל רומאי התאסף כדי לשמוע תרגום לטיני של מחזה יווני. מבצע התרגום היה ליוויוס אנדרוניקוס (אנ'), יווני שהובא לרומא כשבוי מלחמה בשנת 272 לפנה"ס. אנדרוניקוס אף תרגם את האודיסיאה של הומרוס, במשקל לטיני עתיק הקרוי "סטורניאני". המשורר הרומאי הראשון אשר חיבר יצירה על נושא רומאי מקורי היה גנאיוס נאיוויוס, במהלך המאה השלישית לפני הספירה. נאיוויוס חיבר פואמה על אודות המלחמה הפונית הראשונה, בה לקח חלק. מרבית יצירותיו של נאיוויוס היו עיבודים לטרגדיות יווניות, אך הוא יצר גם טרגדיות המבוססות על ההיסטוריה והמיתוסים הרומיים.
משוררים אפיים נוספים המשיכו בדרכו של נאיוויוס. קווינטוס אניוס חיבר יצירה אפית היסטורית, "הרשומות ההיסטוריות" (זמן מה אחרי שנת 200 לפנה"ס), בה הוא תיאר את ההיסטוריה הרומית מתחילתה ועד לימיו. הוא השתמש בהקסמטר הדקטילי היווני, אשר הפך למשקל הסטנדרטי לאפוסים רומאים. אניוס אף חיבר מספר טרגדיות, וממשכי דרכו המפורסמים ביותר בתחום היו מקרוס פקוביוס ולוקיוס אקיוס. שלושת יוצרים אלו השתמשו לעיתים נדירות באפיזודות מההיסטוריה הרומית; במקום זאת, הם כתבו גרסאות לטיניות לנושאים שנדונו כבר ביצירות היווניות. רק פרגמנטים בודדים מיצירותיהם נותרו בידנו.
ידע נרחב יותר נמצא בידנו בנוגע לקומדיות המוקדמות – 26 מביניהן הגיעו לידינו, 20 מאת פלאוטוס ו-6 מאת טרנטיוס. יוצרים אלו חיבור את הקומדיות שלהם על סמך יצירות יווניות המכונות "קומדיות חדשות", אך עשו שימוש חופשי בעלילות ובשפה, מבלי לחקות את אלו היווניות. פלאוטוס נהג לצרף שירים ומשחקי מילים במחזותיו, והעצים את האפקט הקומי בעזרת הפעולות של השחקנים השונים. מחזותיו של טרנטיוס היו בעלי טון מנומס יותר, ועסקו בעיקר בסיטואציות הקשורות למשק הבית. יצירתו של טרנטיוס היוותה מקור השראה לקומדיות הצרפתיות והאנגליות מהמאה ה-17, והשפעותיה ניכרות אפילו במקומדיה האמריקאית בת ימינו.
היצירה המוכרת ביותר מהתקופה הזו היא "על אודות החקלאות" מאת קאטו הזקן. קאטו אף כתב את ספר ההיסטוריה הראשון בלטינית, העוסק בהיסטוריה של רומא ושל ערים שכנות. הוא היה המדינאי הרומי הראשון אשר העלה על הכתב את נאומיו הפוליטיים, על מנת להשפיע על דעת הקהל של הרומאים.
עידן הספרות הלטינית המוקדמת הסתיים עם גאיוס לוקיליוס, אשר יצר צורת שירה חדשה ב-30 ספרי הסאטירות שלו, אשר נכתבו במאה השנייה לפנה"ס. הוא נהג לכתוב בסגנון קליל הדומה ללשון הדיבור על נושאים כגון ספרים, אוכל, ידידים ומאורעות אקטואליים.
היסטוריה > תור הזהב של הספרות הלטינית

באופן מסורתי, נהוג לראות את פסגת הספרות הלטינית בתקופה שבין שנת 81 לפנה"ס לשנת 17 לספירה, על אף שמחקרים חדשים מערערים על העליונות הסגנונית של יצירות התקופה הזו. נוהגים לתחום את תור הזהב של הספרות הלטינית לנאומו הראשון הידוע של קיקרו, ועד למיתתו של הסופר אובידיוס.
היסטוריה > תור הזהב של הספרות הלטינית > תקופת קיקרו

קיקרו נחשב באופן מסורתי לגדול מחברי הפרוזה הלטינית. חיבוריו משנת 80 לפנה"ס עד שנת 43 לפנה"ס מתעלים על חיבוריהם של כל שאר המחברים הלטיניים הן מבחינת היקפם והן מבחינת רוחב היריעה של הנושאים הנידונים בהם. ניתן לחלק את חיבוריו של קיקרו לארבעה תתי-נושאים:
מכתבים
מסות רטוריות
יצירות פילוסופיות
נאומים
מכתביו מעניקים מידע מפורט על אודות תקופה מכרעת של ההיסטוריה הרומית. כמו כן, מכתבים אלו מאפשרים לנו להציץ על חייהם הציבוריים והפרטיים של המעמד השליט ברומא העתיקה. היצירות הרטוריות של קיקרו הן המקורות הלטיניים החשובים ביותר העוסקים בתאוריות חינוכיות ובאומנות הדיבור. יצירותיו הפילוסופיות היוו בסיס לאתיקה בימי הביניים, ונאומיו של קיקרו שימשו כמקור השראה לדורות של מנהיגים אירופיים ואמריקאים.
יוליוס קיסר וסאלוסטיוס היו מההיסטוריונים החשובים ביותר מתקופתו של קיקרו. קיסר כתב פרשנויות צבאית נרחבות על מלחמותיו בגאלים ועל מלחמת האזרחים ברומא. בסגנונו הישיר והפשוט הצדיק קיסר את מהלכיו כמצביא בזמן המלחמות השונות. סאלוסטיוס, לעומת זאת, ביכר סגנון חופשי וממוקד יותר ביצירותיו, והציג באופן מבריק תיאורים של אישים מתקופתו והסברים לפעולותיהם.
לידתו של הסגנון הלירי בשירה הלטינית מתוארך בערך לאותה תקופה. שירי האהבה הקצרים של קאטולוס ידועים בעוצמה הרגשית שלהם. קאטולוס אף כתב שירים בהם הוא תוקף את יריביו ואת מבקשי רעתו. יצירתו התאפיינה בשפה עשירה ועדינה, המלאה בתיאורים ומטאפורות.
אחד מהכותבים המלומדים ביותר בתקופה זו היה מרקוס טרנטיוס וארו. הוא כונה בתור "הרומאי המלומד ביותר" על ידי קווינטיליאנוס. הוא חיבר ספרים על מגוון נושאים רחב, החל מדת ועד לשירה. מבין יצירותיו השונות הגיעו לידינו בשלמותן רק אלו העוסקות בחקלאות ובשפה הלטינית.
היסטוריה > תור הזהב של הספרות הלטינית > תקופת אוגוסטוס

הקיסר אוגוסטוס התעניין באופן אישי ביצירה הספרותית שחוברה בתקופת שלטונו, בין 27 לפנה"ס ל-14 לספירה. תקופה זו לרוב מכונה "התקופה האוגוסטינית" של הספרות הלטינית. בשנים אלו ורגיליוס פרסם את חיבוריו ה"גאורגיקה", ה"אקלוגיקה" וה"אינאיס". יצירה זו מתארת את המאורעות שהובילו להקמת העיר רומא, תוך כדי הצגת סיפורו של הנסיך הטרויאני אינאיס, אשר עזב את עיר מולדתו טרויה והגיע לחופי איטליה. מטרתו של ורגיליוס בכתיבת אפוס זה היה להעניק הצדקה לכיבוש שאר אומות העולם בידי העם הרומאי. אף על פי שורגיליוס נפטר בטרם השלים סופית את ספרו, הרי שיצירה זו נחשבת כיום ליצירה הספרותית החשובה ביותר שחוברה בלטינית.
הורטיוס, חברו של ורגיליוס, חיבר את ה"אפודות", ה"אודות" ה"סאטירות" וה-"מכתבים". השלמות הסגנונית והתוכנית של ה"אודות" הקסימו דורות של קוריאם למשך מאות שנים. בסאטירות ובמכתביו הוא עוסק בסוגיות אתיות וספרותיות בסגנון שנון ומתחכם. "אומנות השירה" מאת הורטיוס השפיעה באופן ניכר על תאוריות ספרותיות מאוחרות יותר; ספר זה הציג את העקרונות הבסיסיים של הכתיבה הקלאסית כפי שנתפסה על ידי הרומאים. לאחר מות ורגיליוס, הורטיוס הפך למשורר המוביל ברומא העתיקה.
האֵלֶגִיָה (קינה) הלטינית הגיעה לרמתה הגבוהה ביותר עם יצירותיהם של טיבולוס, פרופרטיוס ואובידיוס. מרבית יצירותיהם עוסקות באהבה. אובידיוס חיבר את ה"פאסטי" (Fasti), המתארים את הפסטיבלים הרומאיים ואת המקורות המיתיים שלהם. יצירתו החשובה ביותר של אובידיוס, ה"מטמורפוזות", עוסקות במיתוסים רבים, השזורים זה בזה ליצירת רצף סיפורי אחיד. אובידיוס היה סופר שנון אשר הטיב ליצור דמויות חיות ומלאות רגשות. ה"מטמורפוזות" היה המקור הידוע ביותר למיתולוגיה רומית במהלך ימי הביניים והרנסאנס. על סמך ספר זה נוצרו יצירות אומנות רבות, וחוברו שירים וספרים רבים.
בנוגע לפרוזה, ליוויוס כתב ספר היסטוריה על אודות רומא שחולק ל-142 כרכים. רק 35 כרכים הגיעו לידינו, אך הם מהווים מקור ראשי לידע שלנו בנוגע לתקופה הרומית.