stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיל
גאוגרפיה > אקלים

האקלים בקיל הוא ימי (Cfb) על פי שיטת קפן. מזג האוויר בקיץ בדרך כלל קריר עד מתון (כ-17 מעלות צלזיוס), והחורף מתון ביחס למיקומה הצפוני של העיר (כ-2 מעלות צלזיוס). כמויות המשקעים הגדולות ביותר נופלות בחודש יולי (כמעט 90 מילימטרים בחודש). הטמפרטורה הממוצעת היא קצת יותר מ-9 מעלות צלזיוס.
היסטוריה

קיל הוקמה לראשונה במהלך המאה ה-11 כיישוב גרמני, נחרבה ב-1072 והוקמה בשנית ב-1233 תחת השם "טום קילא" (tom kyle) על ידי הרוזן אדולף הרביעי מהולשטיין. בשנת 1242 קיבלה קיל מעמד וזכויות של עיר מבנו של אדולף, ובמהלך המאה ה-13 התפתח בה שוק מסחרי פורח. בשנת 1233 הצטרפה קיל לברית ערי הנזה, עד לפרישתה בשנת 1518. בשנת 1665 הוקמה בה אוניברסיטת קיל.
קיל שימשה כבירת דוכסי הולשטיין-גוטורפ עד לשנת 1773, שנה בה עברה לשליטתו של מלך דנמרק. בשנת 1814 נחתם בעיר הסכם קיל שהעביר את השליטה בנורווגיה מדנמרק לשוודיה. בשנת 1866 נכבשה העיר במלחמת פרוסיה-דנמרק ועברה לידי פרוסיה. בשנת 1871 הוכרזה קיל כנמל הצבאי של הרייך הגרמני והחלה לפרוח כתוצאה מכך. אוכלוסיית העיר גדלה ממספר של כ-18,770 נפשות ב-1864 לאוכלוסייה של כ-200,000 נפשות ב-1910. הפיתוח המואץ של העיר, שכלל את בנייתם של המספנות הגדולות ביותר בגרמניה, וסיום חפירת תעלת קיל (1895), לווה בהרס של חלקים ניכרים מהעיר העתיקה וסביבותיה.
באוקטובר 1918, במהלך מלחמת העולם הראשונה, פרץ בעיר מרד של מלחי הצי הגרמני, שהוביל בסופו של דבר לסיום המלחמה, לסיום תקופת הרייך השני ולהקמת רפובליקת ויימאר. תחת השלטון הנאצי הפכה קיל לנמל צבאי חשוב בשנית, ולמרכז הכוח הימי הגרמני. העיר הופצצה מהאוויר יותר מ-90 פעם על ידי בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, הפצצות שגרמו להרס של כ-80 אחוז מהעיר העתיקה, כ-72 אחוז מאזורי המגורים בעיר, וכ-83 אחוז מהשטח התעשייתי של קיל. העיר שוקמה מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה ונבנתה על פי מתכונת מודרנית. בשנת 1946 הוכרזה קיל כמושב ממשלת שלזוויג-הולשטיין, ובשנת 1972 הוכתרה כבירתה.
אתרים ואירועים פופולריים

המבנה העתיק ביותר בעיר הוא ניקולאיקירכה (Nikolaikirche, כנסיית ניקולאוס הקדוש) מהמאה ה-13, שבחזיתה פסל מאת ארנסט ברלך בשם גייסט-קמְפּפר (Geistkämpfer).
אזור הקניות של קיל הוא אטרקציה מרכזית עבור רבים מבאי העיר. הולסטן-שטראסה (Holstenstraße) שבעיר הוא אחד מרחובות הקניות הארוכים בגרמניה. בניין העירייה של העיר, שנבנה בשנת 1911, מכיל מעלית מסוג "פאטר נוסטר" (אנ'), מעין "מעלית שבת", ועיצובו של המגדל שלו מבוסס על עיצוב ונציאני. הכיכר שבחזית הבניין גובלת באגם ובבית אופרה. ישנם מספר אגמים במרכז העיר, לדוגמה בשרבן-פארק (Schrevenpark). ישנם שני גנים בוטאניים בעיר, הישן (אנ') והחדש (אנ'), שבבעלות אוניברסיטת קיל.
העיר ממוקמת סמוך לים הבלטי, ועל כן החופים שלצפונה גם הם מקומות פופולריים לביקור באביב ובקיץ.
"שבוע קיל" (אנ') הוא אירוע השיט הגדול ביותר בעולם. הוא מתקיים כל שנה בשבוע האחרון של יוני. אלפי סירות ואוניות מכל הסוגים לוקחות חלק באירוע השנתי הזה. זהו גם אחד הפסטיבלים, "פולק-פסטה" (Volksfeste) בגרמנית), הגדולים בגרמניה.
בעיר גם מספר מוזיאונים, כולל מוזיאון זואולוגי, גאוגרפי, היסטורי, מוזיאוני אמנות ומוזיאוני מלחמה. מוזיאון נודע הוא המוזיאון העירוני והימי בווארלברגר הוף (Stadt- und Schifffahrtsmuseum Warleberger Hof), ששייך לאיגוד המוזיאונים "מוזיאונים לחוף הים" (Museen am Meer). בנוסף לשימור אדריכלות מהמאה ה-16 ולחדרים היסטוריים עם תקרות טיח צבועות, הוא מציג תערוכות אורבניות ותרבותיות על המאה ה-19 וה-20.
בלאבה (אנ'), אחד החופים הפופולריים בקרבת קיל, נמצא מונומנט הנצחה לצי הגרמני (אנ'), והצוללת הגרמנית ממלחמת העולם השנייה, U-995 (אנ'). שני אלה הם אתרים מרכזיים לביקור.
דתות בקיל > נצרות

נכון ל-31 בדצמבר 2015 כ-92,776 או 37.7% מתושבי קיל הם נוצרים אוונגליסטים, וכ-17,913 או 7,3% הם נוצרים קתולים. כ-135,580, או 55% מתושבי קיל הם לא דתיים או בני דת אחרת. בסך הכל ישנן בעיר 23 קהילות אוונגליסטיות וארבע קתוליות.
בתחילה הייתה שייכת אוכלוסיית קיל לארכיבישוף של ברמן (אנ') ולבישופות של שלזוויג (גר'). מאז 1526 הונהגה הרפורמציה הפרוטסטנטית בעיר על ידי השלטון. ב-1534 חויבו הכנסיות הקתוליות שעוד נותרו בעיר וחבריהן לעוזבה. ארבע שנים קודם לכן נסגר גם המנזר הפרנציסקני בעיר. לאחר מכן הייתה העיר בעלת אוכלוסייה פרוטסטנטית כמעט לחלוטין, שהשתייכה לכנסייה האוונגליסטית-לותרנית של שלזוויג-הולשטיין. כיום משתייכות הכנסיות הלותרניות בעיר – אם אינן משתייכות לכנסייה האוונגליסטית-לותרנית העצמאית (גר') או לכנסייה הדנית בדרום שלזוויג (גר') – לכנסייה האוונגליסטית-לותרנית של צפון גרמניה (גר').
בשנת 1891 הוקמה בעיר הכנסייה הקתולית הראשונה מאז הרפורמציה. מן הכנסיות החופשיות מיוצגים בקיל הבפטיסטים (מאז 1872), המתודיסטים, חברי הכנסייה האוונגליסטית החופשית (גר'), חברי הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי וכנסיות פנטקוסטליות.
קהילות נוצריות נוספות שמיוצגות בקיל הן הכנסייה האפוסטלית העצמאית (גר'), עדי יהוה, הכנסייה האפוסטלית החדשה (גר'), כנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים ("מורמונים"), וכנסייה בהשראת האנתרופוסופיה.
דתות בקיל > יהודים

בתחילת הזמן החדש וכן בימי הביניים, לא ידוע על קיום קהילה יהודית בקיל. היסטוריית היהודים בקיל מתחילה ככל הנראה בסוף המאה ה-18. הודות למדיניות ממשלתו של כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק, ולמרות יחסו של המגיסטרט של קיל נגד היהודים, החלה התיישבות יהודים בקיל. בשנת 1782 הפך בית הקפה לשעבר של האוניברסיטה בקדן-שטראסה (Kehdenstraße)‏ 12 לבית התפילה הראשון בעיר (הבניין אינו קיים יותר).
בשנת 1855 היו בקיל כ-150 יהודים. 
בשנת 1869 נפתח בית כנסת גדול יותר, מבנה בעל שלוש קומות, בהס-שטראסה (Haßstraße). חלק של קומת הקרקע עדיין קיים. בית כנסת זה הפך עד מהרה לקטן, כך שבשנת 1910 נמכר המבנה הישן והוקם בית כנסת גדול בשרבן-פארק (Schrevenpark) בפינת הרחובות גתה-שטראסה (Goethestraße) והומבולדט-שטראסה (Humboldtstraße).
ב-1933 מנתה הקהילה היהודית של קיל כ-600 חברים.
בזמן ליל הבדולח בתאריכים 9 ו-10 בנובמבר 1938 נשרף, הושמד ונחרב בית הכנסת. בעקבות המשטר הנאצי עזבו חלק מהיהודים את העיר, ויתרם שולחו למחנות ההשמדה ונרצחו. לאחר מלחמת העולם השנייה, עקב המספר המועט של יהודים בעיר בפרט, ובשלזוויג-הולשטיין בכלל, הועברה ההנהלה וענייני הקהילה בשנת 1968 לידי הקהילה היהודית בהמבורג. לאחר התפוררות הגוש הקומוניסטי החל גל הגירה של יהודים מהמזרח לגרמניה, אשר שינה את מצב הקהילות היהודיות בגרמניה. בשנת 1995 נוסדה בקיל רשת לחינוך, תרבות ולימוד יהודי (Jüdische Bildungs-, Kultur- und Sozialwerk). ב-1997 הזמין החזן של המבורג דאז, דניאל כץ, 250 יהודים שחיו בקיל לתפילה ראשונה בקיל מאז חורבן בית הכנסת.
בשנת 2004 הוקמה מחדש הקהילה היהודית של קיל, ובאותה שנה מנתה הקהילה היהודית של קיל כ-550 אנשים. קהילה זו שייכת לאגודה ארצית של הקהילות היהודיות של שלזוויג-הולשטיין. באוקטובר באותה שנה יסדו חברי מרכז הקהילה המבורג קהילה שנייה בשותפות עם הקהילות פלנסבורג וליבק אגודה ארצית נוספת. משנת 2005 שייכות שתי הקהילות למועצה המרכזית של היהודים בגרמניה.
בעשור השני של המאה ה-21 נמצא בית הכנסת של הקהילה בקיל ביאן-שטראסה (Jahnstraße), כ-100 מטר מרוחק מאנדרטת הזיכרון של בית הכנסת שנחרב. בית העלמין הישן במיכלסן-שטראסה (Michelsenstraße) עדיין קיים ובשימוש. שני בתי עלמין נוספים ממוקמים בחלקת בית הקברות העירוני "אייכהוף" (Eichhof).
דתות בקיל > אסלאם

מספר הקהילות המוסלמיות בקיל גדל מאז הקמת הקהילה המוסלמית הראשונה בעיר בשנת 1978. ב-2004 הושלם המסגד הראשון בעיר. רוב המסגדים בעיר נמצאים בגארדן (Gaarden), שם אחוז המהגרים מארצות אחרות הוא 43.6% (במיוחד מארצות ערב ומטורקיה), שיעור גבוה מהממוצע העירוני.
ערים תאומות

לקיל תשע ערים תאומות:
הממלכה המאוחדת קובנטרי, אנגליה, הממלכה המאוחדת (מ־1947)
צרפת ברסט, צרפת (מ־1964)
פינלנד ואסה, פינלנד (מ־1967)
פולין גדיניה, פולין (מ־1985)
אסטוניה טאלין, אסטוניה (מ־1986)
גרמניה שטרלזונד, מקלנבורג-מערב פומרניה, גרמניה (מ־1987)
רוסיה קלינינגרד, רוסיה (מ־1992)
רוסיה סובטסק, רוסיה (מ־1992)
טורקיה סמסון, טורקיה (מ־2010)
הערות שוליים

↑  Röhling, Heinz-Gerd, et al., eds. Geology cross-bordering the Western and Eastern European platform: Monday, 24th to Wednesday, 26th September, University of Szczecin, Poland: joint meeting DGG-PTG: abstract volume. Deutsche Gesellschaft für Geowissenschaften, 2007.
↑  Holsteinische Schweiz – Naturpark zwischen Kiel und Lübeck (בגרמנית)
↑  סטיוארט כהן, היסטוריה דיפלומטית של המאה ה-20, כרך ראשון, האוניברסיטה הפתוחה, 1996, עמ' 199-200
↑  Die Bevölkerung in den Kieler Stadtteilen 2015., Februar 2016
↑  Statistischer Bericht Kieler Stadtteile
↑  "לשון-ים" כאן הוא Förde - מפרץ ארוך וצר לחופי הים הבלטי. בשונה מפיורדים במקומות אחרים בעולם, לשונות-הים שלחוף הים הבלטי מקורם בקרחון הענק שכיסה את הים כולו בעבר הרחוק וחצב ביבשה. כאשר הקרח נסוג, עלה מפלס המים והתעלות שנחצבו ביבשה התמלאו במים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561807905171  BIBSYS: 7029429  BnF: cb15238426j (data)  GND: 4030481-4  LCCN: n79054749  MusicBrainz: a96d2d8a-ebc3-4845-8e75-1f5be66c38e7  NARA: 10044804  NKC: ge302981  VIAF: 312794080   WorldCat (עם VIAF): 312794080 
הפסל Geistkämpfer בחזית ניקולאיקירכה, מאת ארנסט ברלך
בית האופרה ובניין העירייה של קיל
Pink Friday: Roman Reloaded

Pink Friday: Roman Reloaded (בעברית: יום שישי הוורוד: רומן מחדש) הוא אלבומה השני של זמרת ההיפ הופ הטרינידדית ניקי מינאז'. האלבום יצא לאור ב-2 באפריל 2012, דרך חברות התקליטים יאנג מאני, קאש מאני וריפבליק רקורדס. האלבום כולל בעיקר שירי פופ ודאנס, בניגוד לאלבום הבכורה של מינאז שבו הופיעו בעיקר שירי היפ הופ ו־R&B.
במהלך הקלטות האלבום עבדה מינאז' ושיתפה פעולה עם אמנים שונים ובהם: ריק רוס, קמ'רון, ליל ויין, נאז, דרייק, יאנג ג'יזי, כריס בראון, בובי וי, בני מאן, דייוויד גטה, 2 צ'יינז. באלבום זה שבה דמותו של רומן זולנסקי, אחד מהאלטר אגואים של מינאז', שהופיע גם באלבום הבכורה שלה Pink Friday.
האלבום נכנס בשבוע הראשון לצאתו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, תוך שמכר 253,000 עותקים. האלבום גם נכנס למקום הראשון במצעד האלבומים של בריטניה, ובכך מינאז' הפכה לראפרית הראשונה שהגיעה לפסגת מצעד זה. האלבום גם נכנס לחמשת המקומות הראשונים בקנדה, אוסטרליה וניו זילנד.
סינגלים וקידום האלבום

הוצאת האלבום תוכננה תחילה לפברואר 2012 ולבסוף נדחתה לאפריל אותה שנה. ליציאת האלבום קדמה הוצאתם של שני סינגלים וארבעה סינגלים שיווקים: "Roman Holiday",‏ "Stupid Hoe",‏ "Turn Me On" ו-"Roman Reloaded". כמו כן, בחודשים שקדמו ליציאתו הופיעה ניקי עם שירים שונים מהאלבום במופעי בידור גדולים בארצות הברית, ובהם טקס פרסי גראמי ה-54, משחק האולסטר ותוכנית הכישרונות אמריקן איידול. ה-"Roman Reloaded Tour", סיבוב ההופעות בעקבות הוצאתו של האלבום, החל ב-16 במאי 2012 באוסטרליה.
סינגלים וקידום האלבום > סינגלים

"Starships" – יצא לאור ב-14 בפברואר 2012 כסינגל הראשון מן האלבום. הגיע למקום ה-5 במצעד הסינגלים של ארצות הברית, בילבורד הוט 100, שם גם הגיע למעמד פלטינה ×6. השיר שבר את השיא לשיר שנשאר הכי הרבה זמן בטופ 10 של המצעד, 22 שבועות. השיר נחשב לאחד השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. השיר זכה בפרס הקליפ הנשי הטוב ביותר בטקס פרסי ה-VMAS של שנת 2012.
"Right by My Side" – הסינגל השני מהאלבום, שיתוף פעולה עם כריס בראון. יצא ב-27 במרץ 2012.
"Beez in the Trap" – הסינגל השלישי מהאלבום, שכולל שיתוף פעולה עם 2 Chainz. יצא ב-24 באפריל 2012. השיר היה מועמד לפרס קליפ ההיפ הופ הטוב ביותר בטקס פרסי ה-VMA של שנת 2012.
"Pound the Alarm" – הסינגל הרביעי מהאלבום, יצא ב-2 ביולי 2012. השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס של ארצות הברית, שם גם הגיע למעמד פלטינה, ולמקום העשירי במצעד הפזמונים הישראלי "מדיה פורסט".
"Va Va Voom" - הסינגל החמישי מהאלבום, יצא לאור ב-23 באוקטובר 2012. במקור היה אמור השיר לצאת לאור כסינגל הראשון מהאלבום, אך לאחר שצולם הקליפ לשיר בדצמבר 2011, ומינאז' לא הייתה מרוצה ממנו, הוחלט להוציא את השיר Starships במקומו.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 5 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 2 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הראפ | 1 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ | 1 |
|  דנמרק | היטליסטן | 25 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 1 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 35 |
|  יפן | אוריקון | 6 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 3 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 23 |
|  צרפת | SNEP | 20 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 1 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 24 |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | 4× פלטינה | 4,000,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 4,000,000 |
אשלי יאנג

אשלי סימון יאנג (באנגלית: Ashley Young; נולד ב-9 ביולי 1985) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן או הקשר השמאלי בקבוצת אברטון מהפרמייר ליג.
קריירה

יאנג החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת ווטפורד, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בשנת 2003 בגיל 18. החל מעונת 2004 קנה לעצמו יאנג מקום קבע בהרכב הקבוצה, ואף היה לשחקן מפתח בעונת 2005, אז הצליחה הקבוצה לעלות לליגת הפרמייר ליג. בינואר 2007 עבר יאנג לקבוצת אסטון וילה תמורת 9.6 מיליון פאונד. גם בקבוצה זו הפך יאנג במהרה לשחקן הרכב, והפגין יכולת טובה אשר הקנתה לו זימון לנבחרת אנגליה הבוגרת. בעונתו הראשונה בקבוצה בישל יאנג 17 שערים, שני רק לססק פברגאס. יאנג זכה במהלך שנת 2008 בתואר שחקן החודש של הפרמייר ליג 3 פעמים שונות, היה פעמיים חלק מנבחרת העונה (עונות 2007 ו-2008) ואף זכה בתואר השחקן הצעיר הטוב ביותר לעונת 2009.
ב-23 ביוני 2011, השלים יאנג את מעברו למנצ'סטר יונייטד מאסטון וילה באופן רשמי כשחתם על חוזה בקבוצה ל-5 שנים. את הופעת הבכורה שלו במדי יונייטד ערך יאנג במשחק ידידות נגד ניו אינגלנד רבולשן, כששיחק 67 דקות באגף הימני לפני שהוחלף. את הופעת הבכורה הרשמית שלו במדי יונייטד ערך יאנג ב-13 ביולי בניצחון יונייטד 2–3 בדרבי על מנצ'סטר סיטי במגן הקהילה כשהשלים 90 דקות בהן גם בישל שער.
את הופעת הליגה הראשונה שלו במדי יונייטד ערך יאנג ב-14 באוגוסט, בניצחון החוץ 1–2 על וסט ברומיץ' אלביון. יאנג כבש את שני שערי הבכורה שלו לזכות יונייטד בניצחון קבוצתו 2–8 על ארסנל ב-28 באוגוסט באולד טראפורד. באותן השנים שימש יאנג בעיקר כשחקן מחליף ביונייטד אך בעונת 2014/15 זכה לדקות רבות יותר תחת לואי ואן חאל, ואת שערו הראשון לעונת 2014/15 כבש יאנג בניצחון קבוצתו 0–1 על ניוקאסל יונייטד. לקראת עונת 2017/2018 מונה יאנג לקפטן הראשי של מנצ'סטר יונייטד, לאחר פרישתו של מייקל קאריק.
ב-17 בינואר 2020 יאנג חתם באינטר מילאנו מהסרייה א'. במשחקו הראשון עבור המועדון בישל יאנג ללאוטרו מרטינס שער מול קליארי, המשחק הסתיים בתוצאה 1-1. ב-16 בפברואר כבש את שערו הראשון בהפסד מול לאציו בתוצאה 1–2. ב-23 במאי 2021 כבש ובישל במשחק שנגמר בתוצאה 1–5 לזכות הנראזורי מול אודינזה, באותה עונה זכתה אינטר באליפות.
ב-17 ביוני 2021 חתם יאנג באסטון וילה מהפרמייר ליג לעונה אחת. הוא ערך את הופעת הבכורה נגד הקבוצה בה גדל, ווטפורד, משחק אשר אותו הפסידה אסטון וילה 2–3.
ב-13 ביולי 2023 חתם יאנג באברטון לעונה אחת.
הערות שוליים

↑  Ashley Young: Aston Villa re-sign winger from Inter Milan on one-year deal, BBC Sport. 17 June 2021
| נבחרת אנגליה – יורו 2012 |
| --- | --- | --- |
|  1 הארט •  2 ג'ונסון •  3 קול •  4 ג'רארד •  5 קלי •  6 טרי •  7 וולקוט •  8 הנדרסון •  9 קארול •  10 רוני •   11 יאנג •  12 ביינס • 13 גרין •  14 ג'ונס • 15 לסקוט • 16 מילנר • 17 פארקר • 18 ג'אגיילקה • 19 דאונינג • 20 אוקסלייד-צ'מברלין • 21 דפו • 22 ולבק • 23 באטלנד • מאמן: הודג'סון |  1 הארט •  2 ג'ונסון •  3 קול •  4 ג'רארד •  5 קלי •  6 טרי •  7 וולקוט •  8 הנדרסון •  9 קארול •  10 רוני •   11 יאנג •  12 ביינס • 13 גרין •  14 ג'ונס • 15 לסקוט • 16 מילנר • 17 פארקר • 18 ג'אגיילקה • 19 דאונינג • 20 אוקסלייד-צ'מברלין • 21 דפו • 22 ולבק • 23 באטלנד • מאמן: הודג'סון | אנגליה |
| נבחרת אנגליה – מונדיאל 2018 (מקום רביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 פיקפורד •  2 ווקר •  3 רוז •  4 דייר •  5 סטונס •  6 מגווייר •  7 לינגארד •  8 הנדרסון •  9 קיין •  10 סטרלינג •   11 ורדי •  12 טריפייר • 13 באטלנד •  14 ולבק • 15 קייהיל • 16 ג'ונס • 17 דלף • 18 יאנג • 19 רשפורד • 20 אלי • 21 לופטוס-צ'יק • 22 אלכסנדר-ארנולד • 23 פופ • מאמן: סאות'גייט |  1 פיקפורד •  2 ווקר •  3 רוז •  4 דייר •  5 סטונס •  6 מגווייר •  7 לינגארד •  8 הנדרסון •  9 קיין •  10 סטרלינג •   11 ורדי •  12 טריפייר • 13 באטלנד •  14 ולבק • 15 קייהיל • 16 ג'ונס • 17 דלף • 18 יאנג • 19 רשפורד • 20 אלי • 21 לופטוס-צ'יק • 22 אלכסנדר-ארנולד • 23 פופ • מאמן: סאות'גייט | אנגליה |
מרטין ברושאט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באוגוסט 1926 לייפציג, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  14 באוקטובר 1989 (בגיל 63) מינכן, גרמניה המערבית 
 ענף מדעי:  היסטוריה, לימודי התרבות הגרמנית, היסטוריה חברתית, פילוסופיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קלן  אוניברסיטת לייפציג 
 מוסדות:  המכון להיסטוריה עכשווית מינכן-ברלין (1955–1989)  אוניברסיטת קלן  אוניברסיטת קונסטנץ  אוניברסיטת אוקספורד  אוניברסיטת מינכן 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 בן או בת זוג:  Elke Fröhlich 
 
מרטין ברושאט (בגרמנית: Martin Broszat; ‏14 באוגוסט 1926 - 14 באוקטובר 1989) היה היסטוריון גרמני שהתמחה בהיסטוריה חברתית גרמנית מודרנית. כמנהל המכון להיסטוריה בת זמננו במינכן משנת 1972 ועד מותו הוא נודע כאחד החוקרים הבולטים בעולם בנושא גרמניה הנאצית.
ברושאט הצטרף למכון להיסטוריה בשנת 1955 לאחר שקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קלן. במסגרת עבודתו במכון היה עד מומחה לתביעה במשפטי אושוויץ בפרנקפורט (1963–1965). עדותו עזרה להפריך את טענת האותנטיות של יומני היטלר המזויפים בשנת 1983. הוא היה פרופסור של כבוד באוניברסיטת קונסטנץ.
לדברי איאן קרשו, ברושאט תרם תרומות חשובות בארבעה תחומים. מסוף שנות החמישים עבד על ההיסטוריה של מזרח אירופה, במיוחד של פולין, ועל מחנות ריכוז נאציים. מחקרו זה הביא לתחילת מחקרו בנושא מבנה המדינה הגרמנית הנאצית, מחקר שהתבטא בספרו "מדינת היטלר" (Der Staat Hitlers, 1969). מחקר זה פורסם באנגלית בשם The Hitler State (1981). בשנות ה-70 התעניין בהיסטוריה חברתית, או "היסטוריה מלמטה" (Alltagsgeschichte) ובחן את חיי היומיום תחת הנאצים. הוא פיתח את המושג "Resistenz" (חסינות, או התנגדות סבילה, בהקשר החיים תחת המשטר הנאצי) והיה עורך שותף של מחקר בן שישה כרכים על בוואריה תחת הנאציזם, (Bayern in der NS-Zeit, 1977– 1983). בשנת 1985 החל דיון על "ההיסטוריזציה" של גרמניה הנאצית, וטען כי יש ללמוד אותה כמו כל תקופה אחרת בהיסטוריה, ללא הטפת מוסר ועם הכרה במורכבותה.
ראשית חייו > שירות צבאי ולימודים

ברושאט היה יליד לייפציג, גרמניה (רפובליקת ויימאר), בן למשפחה פרוטסטנטית, בנו השני של מנהל דואר. הוא למד בגימנסיה על שם המלכה קרולה (Königin-Carola Gymnasium) משנת 1937 והשלים את לימודיו שם בשנת 1944. לאחר שעזב את בית הספר התגייס ברושאט והשלים טירונות פאנצרגרנדיר בוורמאכט בדרזדן (Stammkompanie des Panzergrenadier -Ersatzbataillons 108, Dresden). אחרי הכשרת קצינים שירת בחזית.
לאחר המלחמה למד היסטוריה באוניברסיטת לייפציג באזור הכיבוש הסובייטי, לימים מזרח גרמניה, משנת 1946. הוא סיים את לימודיו בשנת 1949, והחל לימודי תואר שני באוניברסיטת קלן. הוא קיבל דוקטורט בשנת 1952, בהנחיית תיאודור שידר, עבודתו עסקה בתנועת האנטישמיות בגרמניה בתקופת הקיסר וילהלם השני.
ראשית חייו > חברות במפלגה

בנעוריו הצטרף ברושאט לנוער ההיטלראי בגרוסדויבן (Großdeuben, כיום חלק מבולן, Böhlen), בתקופה בה הדבר היה חובה עבור "ארים". בשנת 1944 הונפק עבורו כרטיס חבר במפלגה הנאצית. ברושאט הודה כי הצטרף לצעירי היטלר, אך רק לאחר מותו נודע כי התקיים כרטיס חבר שלו במפלגה הנאצית. לא ידוע אם הגיש בקשה להצטרף למפלגה, או שהכרטיס הונפק לו אוטומטית כחבר נוער היטלר שהגיע לבגרות; בשלב זה של המלחמה, חברים הוכנסו למפלגה הנאצית כבר מגיל 17. הכרטיס שלו (מספר 9,994,096) הוא אחד מעשרה מיליון כרטיסי חבר במפלגה הנאצית הנמצאים בארכיון הפדרלי הגרמני. כאשר הגיש בקשה ללמוד באוניברסיטת לייפציג בשנת 1946, הוא ענה "לא" על השאלה בטופס: "האם היית חבר במפלגה הנאצית"? בתקופה זו הייתה לייפציג בשליטת ברית המועצות וסופחה למזרח גרמניה. ההיסטוריון נורברט פריי כתב כי הצהרת שווא הייתה מסוכנת, והגיע למסקנה שברושאט כנראה לא ידע כי הונפק כרטיס חבר על שמו.
קריירה מוקדמת > המכון למחקר היסטורי

לאחר לימודיו באוניברסיטה עבד ברושאט עם תיאודור שידר בתיעוד בן שמונה כרכים של הגירושים שביצעו הגרמנים במזרח אירופה (Dokumentation der Vertreibung der Deutschen aus Ost-Mitteleuropa, 1954–1957), ובשנת 1955 הצטרף למכון למחקר היסטורי במינכן. המכון הוקם כדי לחקור את התקופה הנאצית. ראש הוועדה המייעצת היה הנס רוטפלס, שערך את כתב העת Vierteljahrshefte für Zeitgeschichte.
בתחילה עבודתו של ברושאט התמקדה במדיניות גרמניה במזרח, ובאנטישמיות ובפשיזם בדרום-מזרח ומזרח אירופה. בתקופה זו כתב שני ספרים על מעורבות גרמנית בפולין, "המדיניות הנאצית בפולין" (Nationalsozialistische Polenpolitik, 1961), שבחן את הכיבוש הגרמני בפולין, ו"מאתיים שנות מדיניות גרמנית בפולין (Zweihundert Jahre deutscher Polenpolitik, (1963. ספר זה זכה לשבחים בפולין והוא תואר כאחד ההיסטוריונים הגרמנים הראשונים המספרים דיווח כן על יחסי גרמניה-פולין.
"ברושאט ביקש לעזור להבין כיצד גרמניה יכולה לשקוע בברבריות", כתב קרשו. "הוא עצמו נכנע להשפעה של התנועה הנאצית, והדבר היה מרכזי במוטיבציה שלו להבהיר לדורות הבאים כיצד זה יכול היה לקרות." בספרו "הנאציזם" (Der Nationalsozialismus, 1960), שפורסם באנגלית ב-1966 (German National Socialism 1919–1945), בחן ברושאט את האידאולוגיה הנאצית, אותה ראה כבלתי קוהרנטית. עבור ברושאט, נושאי ההתמודדות הקבועים של המדיניות הנאצית היו אנטי-קומוניזם, אנטישמיות והצורך במרחב מחיה. לדעתו, אלה היו כסות פוליטית למהותו של הנאציונל-סוציאליזם: רצון עז לממש את ה"לידה מחדש" של "האומה הגרמנית" ושנאה לא רציונלית כלפי אלה הנחשבים אויבי העם הגרמני והזרים ל"גזע" הגרמני. ברושאט סבר שתומכיהם העיקריים של הנאצים, בני מעמד הביניים, פנו לנאציזם כדי להקל על חרדותיהם מפני התרוששות ו"פרולטריזציה" בעקבות ההיפר-אינפלציה בראשית שנות העשרים והאבטלה ההמונית שהחלה עם השפל הגדול.
קריירה מוקדמת > מכתב על דכאו (1962)

בשנת 1962 כתב ברושאט מכתב לעיתון "די צייט" כדי להבהיר "פעם נוספת, את ההבדל שממנו התעלמו או שהוכחש בהתמדה, בין מחנות ריכוז והשמדה". הגרמנים בנו מחנות ריכוז בגרמניה, אך שישה מחנות ההשמדה שלהם - שנבנו במטרה להיפטר מיהודים - היו בפולין הכבושה. מספר ההרוגים במחנות הריכוז היה גבוה: מרעב, מחלות, מכות ועבודות כפייה. מכחישי שואה כמו פול רסינייה, הארי אלמר בארנס ודייוויד הוגן השתמשו בעובדה שבשנות ה-60 לא היה תא גז מתפקד במחנה הריכוז דכאו בגרמניה. ברושאט ציין במכתב כי נבנה שם תא גז זמן קצר לפני תום המלחמה כדי להפוך את דכאו למחנה מוות, אך מעולם לא נעשה בו שימוש. הוא טען כי הבלבול בציבור בין מחנות ריכוז והשמדה, והנטייה השגויה לתאר את דכאו כמחנה השמדה, מסייעים למכחישי השואה.
קריירה מוקדמת > מכתבי ברושאט-וולף (1963)

ההיסטוריון היהודי-גרמני יוסף וולף האשים רופא גרמני בולט, וילהלם האגן, פקיד בכיר במשרד הבריאות במערב גרמניה, בכך שסייע לחיסול יהודים בגטו ורשה. ברושאט ומומחים אחרים מהמכון למחקר היסטורי ניסו להשתיק אותו בחילופי מכתבים בשנת 1963. האגן עבד במהלך המלחמה במחלקת הבריאות באזור הממשל הכללי בפולין הכבושה על ידי גרמניה. הוא טען שעשה כל שביכולתו כדי להציל את יהודי גטו ורשה וביקש מהמכון למחקר היסטורי לתמוך בגרסתו לאירועים. ברושאט כתב מכתב לוולף בדרישה לחזור בו מהאשמותיו נגד האגן "לטובת התיעוד ההיסטורי המסודר". איאן קרשו כתב כי ההתכתבות בין ברושאט לוולף לא הציגה את ברושאט באור טוב. ברושאט קיבל את גרסת וולף לאירועים רק לאחר שוולף הציג תזכיר מתקופת המלחמה שכתב האגן ובו הורה לירות ביהודים חולים "שמסתובבים".
קריירה מוקדמת > משפטי אושוויץ; אנטומיה של מדינת אס-אס (1965)

במשפטי אושוויץ בפרנקפורט, 1963–1965, בהם הועמדו לדין 20 מהמעורבים באושוויץ, היו ברושאט ושני חוקרים נוספים מהמכון למחקר היסטורי - הלמוט קראוסניק והנס בוכהיים - עדים מומחים מטעם התביעה. דיווחם בן 300 העמודים, "מחנה הריכוז הנאצי" (Nationalsozialistische Konzentrationslager), הפך לבסיס ספרם בן שני הכרכים (בשיתוף הנס אדולף יקובסן), Anatomie des SS-Staates (1965), שפורסם באנגלית בשם Anatomy of the SS State (1968). זה היה המחקר המקיף הראשון של אושוויץ והאס אס.
פונקציונליזם > Der Staat Hitlers (1969)

ב"Der Staat Hitlers"" (מדינת היטלר) טען ברושאט נגד אפיון גרמניה הנאצית כמשטר טוטליטרי וביקר את קרל דיטריך ברכר וארנסט נולטה על כך שקידמו תפיסה זו. עם הנס מומזן פיתח ברושאט פרשנות "סטרוקטורליסטית" או "פונקציונליסטית" של גרמניה הנאצית, וטען בספרו "מדינת היטלר" משנת 1969 שהממשלה כללה מוסדות מתחרים ומאבקי כוח, וכי היריבות הפנימית, לא אדולף היטלר, הייתה הכוח המניע מאחורי המשטר. לדעת ברושאט, היטלר היה "דיקטטור חלש" (כביטויו של מומסן) וממשלת גרמניה הנאצית הייתה פוליקרטיה (שלטון רבים) ולא מונוקרטיה (שלטון יחיד). התוהו ובוהו של הממשלה הוא שהוביל לקריסת המדינה ומה שקרשו כינה "ההתקדמות המואצת לברבריות". ברושאט כתב:
"בגלל ריבוי הכוחות הסותרים, רצונו של הפיהרר (גם כאשר היטלר התכוון לדבר אחר) היה בסופו של דבר מסוגל להשפיע על אירועים בכיוון זה או אחר רק בצורה לא מתואמת ופתאומית, ובוודאי שהיטלר לא היה בעמדה לשמור על כיוון האירועים ולבלום את הארגונים, הרשויות והשאיפות החדשות שהתפתחו כתוצאה מכך [מריבוי הכוחות הסותרים - צבא, גופי משטרה, תעשייה, מפלגה, מדינה, משרד החוץ ועוד]. התוצאות המוסדיות והמשפטיות של הצווים והגזירות לסירוגין של הפיהרר הפכו לבלתי נתפסות על ידי גופי השלטון ולבלתי ניתנות לביצוע, והתנגשו בסמכויות מאוחרות יותר שהוענקו על ידו." [25] [26]
ההנחה שהמדינה הנאצית הייתה ערבוביה של ביורוקרטיות מתחרות, התקבלה באופן כללי על ידי היסטוריונים. האלמנט השני, שהיטלר היה "דיקטטור חלש", פחות מקובל במחקר. הטענה היא שלמרות שהיטלר לא עסק רבות בממשל יומיומי, הדבר נבע לא מחוסר יכולת לעשות זאת (כפי שהציע ברושאט), אלא מחוסר עניין בפרטים הקטנים.