stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המשימה: חלל

המשימה: חלל (באנגלית: Mission: SPACE) הוא סימולטור טיסה המצוי בפארק השעשועים אפקוט בדיסניוורלד שבפלורידה. המתקן מדמה מסע מכדור הארץ למאדים תוך יצירת תחושה של האצה לחלל וכן העדר כבידה בעת נחיתה למאדים.
המתקן נפתח רשמית ב-9 באוקטובר 2003 (אף שפעל החל מיולי 2003) בנוכחות מנכ"ל חברת וולט דיסני מייקל אייזנר, ומנהל נאס"א שון אוקיף וכן אסטרונאוטים רבים.
המתקן נבנה במקום בו עמד קודם לכן המתקן האפל אופקים אשר דימה מסע לחלל. עלות הקמת מתקן המשימה: חלל מוערכת ב-100 מיליון דולרים.
במקור מומן המתקן על ידי חברת קומפק אולם בהמשך עבר המימון להיולט פקארד שרכשה את קומפק.
תיאור המתקן

המשימה: חלל הוא סימולטור המדמה מסע למאדים על פני הספינה הדמיונית X-2 בשנת 2036 (וזאת על פי שלט המופיע במתקן ו"חוגג" 75 שנה לנסיעה הראשונה לחלל - המראתו של יורי גגארין).
המבקרים הם "מתאמנים" ב"מרכז האימון החללי הבינלאומי (International Space Training Center (ISTC)), והם מחולקים לצוותים כאשר בעת ההמראה לכל אחד מהמבקרים ישנו תפקיד: נווט, טייס, מפקד או מכונאי ראשי, ועליו לבצע פעולה במהלך הטיסה (ללחוץ על כפתור מסוים ברגע מסוים).
לאחר המראה עוברת החללית סביב הירח על מנת לקבל דחיפה באמצעות כוח המשיכה של הירח, ולאחר מכן נוחתת החללית על מאדים.
פעולת המתקן

המתקן הוא צנטריפוגה המסתובבת במהירות גבוהה ויוצרת אשליה של העדר כוח משיכה. מאווררים נושבים רוח על המבקרים על מנת למנוע מחלת תנועה.
מהירות הסיבוב יוצרת מהירות של 2G על המבקרים (פעמיים כוח המשיכה). ככל הנראה המתקן תוכנן להגיע למהירות גבוהה יותר (נטען שמדובר היה במהירות של 3G עד 5G), אולם בשל הבחילות שמהירות זו גרמה למבקרים הוחלט להאט אותו. מספר חודשים לאחר הפעלת המתקן הושמו בו שקיות נגד הקאות, וזה המתקן היחיד בפארק שעשועים בו ניתנים שקיות מסוג זה.
פציעות ומוות

עצם השהות בתוך צנטריפוגה הנעה במהירות גבוהה גורמת למבקרים הרגישים למחלת נסיעה כאבי ראש ובחילות.
מספר אנשים אושפזו לאחר השימוש במתקן - רובם מעל גיל 55, אולם לא נגרם להם נזק ממשי, למעט שני מקרים:
ב-13 ביוני 2005 דאודי באמוואמי בן ה-4 אושפז בבית החולים ונפטר יומיים מאוחר יותר, ככל הנראה בגלל מחלת לב מולדת שהביאה להתקף לב בשל ההתרגשות מהשהות במתקן .
ב-12 באפריל 2006 נפטרה מבקרת בת 49 לאחר שחלתה במחלת תנועה. היא נפטרה בבית החולים הסמוך בעיר סלבריישן.
נתוני המתקן

פתיחה: 9 באוקטובר 2003
מתכנן: וולט דיסני אימג'ינירינג
מממן: היולט פקארד
אורך המתקן: 5:38
מתקן קודם במיקום זה: אופקים
סוג המתקן: צנטריפוגה
מספר הצנטריפוגות: 4
תאים בכל צנטריפוגה: 10
עיצוב המתקן: תא בקרה של חללית
מבקרים בכל חללית: 4
מבנה המתקן
הסכם פויניקי

הסכם פויניקי היה הסכם שלום אשר נחתם בעיר פויניקי שביוון בשנת 205 לפנה"ס. ההסכם סיים את המלחמה המוקדונית הראשונה בין הרפובליקה הרומית למוקדון.
היסטוריה

בשנת 214 לפנה"ס, לאחר שנחשפה האמנה המוקדונית-קרתגית, הכריזה הרפובליקה הרומית מלחמה על פיליפוס החמישי, מלך מוקדון. המלחמה נמשכה 9 שנים כשהיא מתנדנדת ללא הכרעה. הרומאים לא יכלו להילחם בכל כוחם, כיוון שהיו שקועים במלחמה הפונית השנייה נגד קרתגו. לפיכך הם שכנעו את הליגה האיטולית וערי מדינה יווניות נוספות להילחם כנגד המוקדונים. עם זאת בהדרגה הבינו האיטולים שהם אינם מרוויחים מהמלחמה דבר, ולפיכך בסוף שנת 204 לפנה"ס חתמו על הסכם שלום נפרד עם פיליפוס. במקביל, הצליח פיליפוס להוציא מהמלחמה גם את פרגמון על ידי כך ששיסה בה את ביתיניה.
בראשית שנת 205 לפנה"ס נחת באפידמנוס מצביא רומאי חדש, פובליוס סמפרוניוס טודיטאנוס, עם 35 אוניות מלחמה ו-11,000 לוחמים. כוח מכובד, אולם לא מספיק כדי להכריע את פיליפוס. סמפרוניוס שלח שליחים אל האיטולים בניסיון להחזיר אותם לברית עם רומא, אולם הם נאלצו לשוב כלעומת שבאו. בלית ברירה נע סמפרוניוס צפונה והטיל מצור על העיר דימאלי. פיליפוס מצדו, ניסה את כוחו כנגד אפולוניה, והשחית את שדותיה. סמפרוניוס נטש את המצור והחל נע אל אפולוניה במטרה לצאת לקרב מול פיליפוס. אולם בינתיים הצליחו מתווכים מערי מדינה יווניות בהנהגת אפירוס אשר הפסידו מהמלחמה, לשכנע את פיליפוס וסמפרוניוס לחתום על הסכם שלום.
ההסכם נחתם בעיר פויניקי שבאפירוס, וכונה לפיכך הסכם פויניקי. חתמו עליו הרפובליקה הרומית, פרגמון, ספרטה, מסניה, אליס, האילירים, איליון ואתונה. ייתכן עם זאת, ששתי האחרונות לא חתמו מעולם על ההסכם והוספו בידי כותבי היסטוריה רומאיים לצורכי תעמולה. מהצד השני, חתמו על ההסכם מוקדון, הליגה האכאית, ביתיניה, אפירוס, תסליה, בויאוטיה, אקרנאניה ואפירוס. במסגרת ההסכם, נאלץ פיליפוס להסתלק מבריתו עם קרתגו, ובתמורה להמשיך ולשלוט באיליריה ואף קיבל באופן זמני את אטינטניה (Atintania). הרומאים לעומת זאת סיפחו את דימאלי, ברגולום (Bargullum) ואאוגניום (Eugenium).
ההסכם שרד שלוש שנים בלבד בטרם הפרו אותו הרומאים בפותחם במלחמה המוקדונית השנייה בשנת 200 לפנה"ס.
לקריאה נוספת

דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה) תשמ"ז (מהדורה שנייה).
F. W. Walbank, Philip V of Macedon, Cambridge University Press, 1940
הערות שוליים

↑  גולן, עמ' 404.
↑  .F. W. Walbank, Philip V of Macedon, p. 102
1 2  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ותשעה, 12.
↑  גולן, עמ' 405.
↑  גולן, עמ' 405 הערה 86.
הר ואסקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,170 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי המלכה מוד 
 קואורדינטות:  84°34′00″S 176°58′00″W﻿ / ﻿84.56666667°S 176.96666667°W﻿ / -84.56666667; -176.96666667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ואסקו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ואסקו
 
הר ואסקו (באנגלית: Mount Wasko) הוא הר דו-פסגתי (שאוכף מחבר בין שתי הפסגות של ההר) בהרי המלכה מוד, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,170 מטרים מעל פני הים.
ההר מצוי לאורך גדתו המערבית של קרחון שקלטון, 6 קילומטרים צפונית להר פרנק.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר התגלה וצולם על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941.
ההר נסקר על ידי אלברט פ. קרארי (Albert P. Crary) בין השנים 1957–1958.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי קרארי.
קרארי קרא להר על שמו של לוטננט קומנדר פרנק ואסקו (Frank Wasko) מכוחות המילואים של צי ארצות הברית, אשר שירת בטייסת VX-6 בתחנת אמריקה הקטנה V בין השנים 1957–1958.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 101146937713513831539   WorldCat (עם VIAF): 101146937713513831539
הסרבן

| --- | --- |

 בימוי:  מל גיבסון 
 הופק בידי:  דייוויד פרמוט ביל מכניק
 תסריט:  אנדרו נייט 
 עריכה:  ג'ון גילברט 
 שחקנים ראשיים:  אנדרו גארפילד (דזמונד דוס) מייקל שיסבי פיראס דיראני נת'ניאל בוזוליץ' לוק פגלר Damien Thomlinson Ben Mingay מתיו נייבל בן או'טול ריצ'רד רוקסבורו ריצ'רד פיירוס לוק ברייסי סם וורת'ינגטון וינס ווהן רייצ'ל גריפית'ס הוגו ויבינג מיילו גיבסון ראיין קור טרסה פאלמר ג'יימס מאקי 
 מוזיקה:  ג'ון דבני, רופרט גרגסון-ויליאמס 
 צילום:  סיימון דוגן 
 מדינה:  ארצות הברית, אוסטרליה 
 חברת הפקה:  Summit Entertainment 
 חברה מפיצה:  שירותי ADS, Summit Entertainment, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 בנובמבר 2016 
 משך הקרנה:  131 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט אנטי־מלחמתי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   hacksawridge
 פרסים:  פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (ג'ון גילברט)  פרס AACTA לבימוי הטוב ביותר (מל גיבסון)  פרס AACTA לסינמטוגרפיה  פרס AACTA לעריכה הטובה ביותר (ג'ון גילברט)  פרס AACTA לתסריט המקורי הטוב ביותר (אנדרו נייט, רוברט שנקן)  פרס AACTA לעיצוב ההפקה הטוב ביותר  פרס AACTA לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי (אנדרו גארפילד)  פרס AACTA לסרט הטוב ביותר (Bill Mechanic, דוד פרמוט)  פרס מכון הסרטים האוסטרלי לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה (הוגו ויבינג)  פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר (קווין או'קונל, אנדי רייט, רוברט מקנזי, פיטר גרייס)  פרס AACTA לפסקול הטוב ביותר (רוברט מקנזי, קווין או'קונל)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הסרבן (באנגלית: Hacksaw Ridge) הוא סרט מלחמה ביוגרפי משנת 2016 בבימוי של מל גיבסון. הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של החובש הפציפיסט דזמונד דוס, שמסרב לצאת למלחמה עם נשק מכל סוג שהוא. דזמונד דוס היה לבסוף לסרבן המצפוני הראשון שזכה במדליית הכבוד, שבה זכה על שירותו במהלך קרב אוקינאווה. הקרנת הבכורה העולמית של הסרט הייתה ב-4 בנובמבר 2016, והוא זכה לביקורות טובות ולהצלחה כלכלית, כשגרף 175.3 מיליון דולר ברחבי העולם. במהלך העלילה, הוא מתאהב באישה ששמה דורותי, שלימים הופכת לאשתו.
הפקה והפצה

את הסרט ביים מל גיבסון, וזהו סרטו הראשון שביים לאחר עשר שנות הפסקה מבימוי. התסריטאים הם אנדרו נייט ורוברט שנקאן, ותסריטם מבוסס על סרט דוקומנטרי שנעשה על דזמונד דוס. כוכבו הראשי של הסרט הוא אנדרו גארפילד כדזמונד דוס, ולצידו משחקים סם וורת'ינגטון, לוק ברייסי, תרזה פלמר, הוגו ויבינג, בן או'טול, רייצ'ל גריפית'ס, וינס ווהן, מיילו גיבסון ראיין קור ומייקל שיסבי בתפקידי משנה.
מכון הסרטים האמריקאי בחר ב"הסרבן" לאחד מעשרת סרטי השנה שלו, והוא זכה במספר פרסים ובמועמדויות לפרסים חשובים. הסרט היה מועמד לשישה פרסים בטקס פרסי אוסקר ה-89, בהם פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר עבור גארפילד ופרס האוסקר לעריכת הסאונד הטובה ביותר, והוא זכה בפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר ובפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר. הסרט זכה גם לשלוש מועמדויות בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-74, ול-12 מועמדויות בטקס פרסי האקדמיה האוסטרלית לקולנוע ולטלוויזיה.
עלילה

בשנת 1925 לינצ'בורג, וירג'יניה, דזמונד דוס הצעיר כמעט הורג את אחיו במהלך קטטה. אותו אירוע וחינוכו האדוונטיסטי ביום השביעי מחזקים את אמונתו של דזמונד בציווי "לא תרצח". 15 שנים מאוחר יותר, דוס לוקח גבר פצוע לבית החולים ופוגש אחות, דורותי שוטה. הם מקיימים רומן, ודוס מספר לדורותי על התעניינותו בעבודה רפואית.
לאחר שהמתקפה היפנית על פרל הארבור מביאה את ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, דוס מתגייס לצבא ארצות הברית כדי לשרת כחובש קרבי. אביו, טום, יוצא מלחמת העולם הראשונה, מוטרד מאוד מההחלטה. דזמונד ודורותי מתארסים.
דוס מתחיל הכשרה בסיסית בפיקודו של סמל האוול. הוא מצטיין פיזית אך הופך למושא לעג בקרב חבריו החיילים, על סירובו להחזיק ברובה ולהתאמן בשבתות. האוול וקפטן גלובר מנסים לשחרר את דוס מסיבות פסיכיאטריות, אך לא מצליחים, מכיוון שהאמונות הדתיות של דוס אינן מהוות מחלת נפש. לאחר מכן הם מייסרים את דוס בכך שהם מעבירים אותו לעבודה מפרכת, בכוונה לגרש את דוס. למרות שהוכה לילה אחד על ידי חבריו החיילים, הוא מסרב לזהות את תוקפיו.
היחידה של דוס מסיימת הכשרה בסיסית ומשתחררת לחופשה שבמהלכה דוס מתכוון להתחתן עם דורותי, אך סירובו לשאת נשק מוביל למעצר בגין סירוב פקודה. קפטן גלובר ודורותי מבקרים את דוס בכלא ומנסים לשכנע אותו להודות באשמה כדי שיוכל להשתחרר ללא אישום, אך דוס מסרב להתפשר על אמונותיו. בבית המשפט הצבאי שלו, דוס טוען לחפותו, ובטרם נידון, אביו מתפרץ לבית הדין עם מכתב ממפקדו לשעבר (כיום בריגדיר גנרל) הקובע כי הפציפיזם של בנו מוגן על ידי החוקה האמריקאית. האישומים נגד דוס בטלים, והוא ודורותי נשואים.
היחידה של דוס משובצת לדיוויזיית הרגלים ה-77 ונפרסת לאזור האוקיינוס השקט. במהלך הקרב על אוקינאווה, דוס מציל את חייו של חברו ליחידה סמיטי, וזוכה בתשואות. למחרת בבוקר, היפנים פותחים במתקפת נגד, סמיטי נהרג, והאוול וכמה מחבריו של דוס נותרים פצועים בשדה הקרב. דוס שומע את זעקות החיילים הגוססים וחוזר להציל אותם, נושא את הפצועים ואת גופתו של סמיטי אל קצה הצוק בחבל מוריד אותם לתחתית המצוק.
קפטן גלובר מתנצל על כך שפטר את אמונותיו של דוס כ"פחדנות" וקובע שהם אמורים להשתלט מחדש על הרכס בשבת אך לא יפתחו במתקפה הבאה בלעדיו. דוס מסכים, אך הקרב מתעכב עד לאחר שיסיים את תפילות השבת שלו. במארב של חיילים יפנים שמתיימרים להיכנע, דוס מצליח להציל את גלובר ואחרים על ידי הסטת רימוני האויב. דוס נפצע מפיצוץ רימון, אבל בקרב היחידה שלו ניצחה. דוס מורד מהצוק אוחז בתנ"ך שדורותי נתנה לו.
דיוק היסטורי

אחד ממפיקי הסרט, דייוויד פרמוט, ציין כי היוצרים של הסרט הקפידו מאוד על מנת לשמור על שלמות הסיפור ואמינותו. אך היוצרים אכן שינו כמה פרטים בסרט. "לא היינו מדויקים על כמה פרטים מסביב", כך אמר ביל מכניק, מפיק ותיק בסרט, כאשר שינו את סיפור הרקע לגבי אביו של דזמונד דוס ואת הפרטים הכרונולוגיים של נישואיו לאשתו, דורותי. בנוסף, הסרט משמיט גם את שירותו הקרבי הקודם של דזמונד דוס בקרב על גואם ואת הקרב על לייטה, ומשאיר את הרושם שפעולותיו של דזמונד דוס בקרב אוקינאווה התרחשו על פני כמה ימים בודדים.
הערות שוליים

↑   איתמר זהר, איך נהפך מל גיבסון ממוקצה לחביב הקהל?, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2016
↑  איתן לשם, עכבר העיר, 12 שנים של עבדות: מל גיבסון חוזר, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2016
↑  Hipes, Patrick (8 בדצמבר 2016). "AFI Awards: Best Of 2016 List Includes 'Silence', 'Hacksaw Ridge' & More". Deadline.com. ארכיון מ-16 בינואר 2017. נבדק ב-8 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  איתן לשם, עכבר העיר, אוסקר 2017: "אור ירח" זכה אחרי פיאסקו, באתר הארץ, 26 בפברואר 2017
↑  עכבר העיר, גלובוס הזהב: "מנצ'סטר ליד הים" ו"ווסטוורלד" בראש, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2016
↑  Brooks Barnes, ‘Hacksaw Ridge,’ a Gory War Movie for Both Hawks and Doves
↑  "Hacksaw Ridge vs the True Story of Desmond Doss, Medal of Honor". HistoryvsHollywood.com. נבדק ב-2017-05-16.
1 2  "The True Story of Hacksaw Ridge and Desmond Doss: the Medal of Honor Winner Who Never Fired a Shot". PEOPLE.com (באנגלית אמריקאית). 2016-11-05. נבדק ב-2017-05-16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810703024005606  BNE: XX5677544  CANTIC: a19321922  LCCN: no2016170906  VIAF: 3788148209308500460001   WorldCat (עם VIAF): 3788148209308500460001
הסכם פונטו פיחו

משמאל לימין:רומולו בטנקור, אנריקה גבלדון מארקס וחוביטו וייאלבה, בצילום משנת 1928
רפאל קלדרה בצילום משנת 1956
הסכם פונטו פיחו (בספרדית: Pacto Punto Fijo; נקרא על-שם המקום בו נחתם) הוא הסכם בין שלוש מפלגות בוונצואלה: "הפעולה הדמוקרטית", המפלגה "קופאי" החברתית-נוצרית - COPEI), והאיחוד הרפובליקני הדמוקרטי (ונצואלה) (URD). ההסכם נחתם ב-31 באוקטובר 1958, חודשים מעטים לאחר הדחתו של מרקוס פרס חימנס, ולפני הבחירות של דצמבר אותה שנה.
מטרתו המוצהרת של ההסכם הייתה להשיג יציבות למשטר הדמוקרטי החדש, זאת באמצעות השתתפות של שלוש המפלגות הללו בממשלה בראשות המפלגה המנצחת. מטרה זאת מתבטאת בנקודות הבאות:
הגנה על חוקתיות, ועל הזכות לשלוט בהסכמה לפי תוצאת הבחירות.
ממשל של אחדות לאומית. זאת תוך התחשבות צודקת בכל המפלגות החתומות וגורמים אחרים של החברה בהרכבת הממשלה בראשות המפלגה המנצחת.
תוכנית מינימום שלטונית משותפת המוצגת לציבור במערכת הבחירות.
החתימה נערכה במפגש בקראקס בביתו של המנהיג הנוצרי-חברתי רפאל קלדרה, במקום הנקרא פונטו פיחו.
מחוץ להסכם הושארו המפלגה הקומוניסטית של ונצואלה והתנועה לאינטגרציה רפובליקנית (ונצואלה).
החותמים על ההסכם היו רומולו בטנקור, ראול לאוני וגונסאלו באריוס מטעמה של מפלגת הפעולה הדמוקרטית, חוביטו וייאלבה, איגנסיו לואיס ארקאיה ומנואל לופס ריבאס מטעמה של האיחוד הרפובליקני דמוקרטי (URD), רפאל קלדרה, פדרו דל קורל ולורנסו פרנאנדס מטעם מפלגת "קופאי".
בקורות

בעיני המבקרים הברית בין המפלגות הגדולות הגבילה בסופו של דבר את המערכת הפוליטית של ונצואלה לתחרות בלעדית בין שתי מפלגות:הפעולה הדמוקרטית ו"קופאי". משמעות הברית הייתה שבלי קשר לאיזו סיעה תנצח בבחירות, תמיד תשותף לשלטון גם המפלגה בשנייה. מפלגת "האיחוד הרפובליקני הדמוקרטי" של חוביטו וייאלבה, ירדה עם הזמן במשקלה האלקטורלי ובהשפעתה.
בשנת 1962 מפלגת URD נסוגה מן הברית פונטו פיחו כמחאה נגד מדיניות החוץ של הנשיא בטנקור שתמך בסנקציות של ארגון מדינות אמריקה נגד קובה ונגד מה שראה כבתערבות מוגזמת של ארצות הברית במדיניות הפנים הוונצואלית, כמו במקרה ההסכם בטנקור-קנדי לפיו ביטלה ונצואלה שת התוכנית הלאומית למסילות ברזל מימי פרס חימנס.
עקב כך בשנת 1962 הזמין בטנקור את המפלגה הימנית "אינטגרציה הרפובליקנית" להצטרף להסכם.
שיטה זאת שנמשכה בוונצואלה למשך 35 שנה, בין השנים 1959–1994, גרמה לכך שממשלות הקואליציה הסתמכו יותר ויותר על שליטתם במשאבי הנפט של המדינה בהבטחת הנצחת שלטונם תוך פיתוח מערכת רחבה של פטרוניות וקליינטליזם. סוג השלטון הזה כונה מאוחר יותר "פרטיארכיה", מן המילה "פריטידו" = מפלגה.
ניוון השיטה

מערכת הפטרונות ומונופול שלטונן של מפלגות AD ו-COPEI, התחילה להתנוון בשנות ה-1980 עם נפילת ההכנסות מייצוא הנפט ומשבר כלכלי.
ב-1989 אמצעי הצנע של הנשיא קרלוס אנדרס פרס גרמו להפגנות המוניות הידועות כ"קראקאסו" (Caracazo).
עקב השחיתות והעוני בקרב חלק גדול של הציבור עלה חוסר האמון בלגיטימיות של השיטה השלטונית, שהתבססה על הסכם פונטו חיטו ועל החוקה שהונהגה בשנת 1961.
הנשיא קרלוס אנדרס פרס, מנהיג מפלגת AD, שהנהיג את המדינה בשנים 1974–1979 ושוב ב-1989–1993 הודח על ידי בית המשפט הגבוה של ונצואלה עקב עבירות של מעילה בכספי הציבור, בין היצר לצורך מימון מערכות בחירות של מועמדים מסוימים במדינות לטינו-אמריקאיות אחרות ונידון לעונש מאסר.
הוא חזר זמנית לפוליטיקה בשנת 1998.
עלייתו של הוגו צ'אווס

בבחירות לנשיאות בשנת 1998 הבטיח המועמד הוגו צ'אווס לשבור את השיטה הישנה ולפתוח את המערכת הפוליטית למפלגות עצמאיות נוספות. צ'אבס הוקיע את שלטונן של מפלגות AD ו-COPEI כ"אליטיסטי"
הר ווטרמן (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Alan Tower Waterman 
 גובה:  3,880 מ' 
 מיקום:  שטח חסות רוס,
 רכס הרים:  רכס יוז 
 קואורדינטות:  84°27′00″S 175°25′00″E﻿ / ﻿84.45°S 175.416667°E﻿ / -84.45; 175.416667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ווטרמן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ווטרמן
 
הר ווטרמן (באנגלית: Mount Waterman) הוא הר נישא ומסיבי, ברכס יוז, בהרי המלכה מוד, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 3,880 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 5 קילומטרים צפונית-מזרחית מהר וקלסר.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר התגלה וצולם מהאוויר על ידי אדמירל המשנה ריצ'רד בירד בטיסתו ב-18 בנובמבר 1929;
ההר נסקר על ידי א. פ. קרארי (A.P. Crary) בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי קרארי.
ההר נקרא על שמו של אלן טאוור ווטרמן (Alan Tower Waterman), מנהל הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית שתמך בתוכניות ארצות הברית לחקר אנטארקטיקה במסגרת השנה הגאופיזית הבינלאומית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
הר שזור

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  886 מטרים
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  ליד חרשים, הגליל העליון
 רכס הרים:  הגליל העליון 
 קואורדינטות:  32°57′11″N 35°20′05″E﻿ / ﻿32.9530556°N 35.3347222°E﻿ / 32.9530556; 35.3347222
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) הר שזור(למפת הגליל המערבי רגילה) הר שזור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר שזור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר שזור
 
הר שזור הוא הר בגובה 886 מטרים מעל פני הים בגליל העליון.
במורדות הצפון־מערביים שלו נמצא היישוב חרשים. המורדות הצפון־מזרחיים שלו חולף כביש 864. לכיוון זה, הר זה, יחד עם הר הוד, יורדים בתלילות לעבר בקעת בית כרם. הר שזור יורד לעבר היישוב סאג'ור, ואת הקצה המערבי שלו תוחם נחל תליל. בסמיכות מן העבר השני של הנחל נמצא היישוב נחף.
מפסגת ההר ישנה תצפית נרחבת לעבר בקעת בית רם, ובפרט ליישובים סאג'ור, נחף וכרמיאל.
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הכוחות המזוינים של אקוודור

| --- | --- |

 
 זרועות
  צבא אקוודור
  חיל האוויר של אקוודור
  חיל הים של אקוודור
 פיקוד הגנת הסייבר
 היסטוריה צבאית
 מלחמת פרו–אקוודור
הכוחות המזוינים של אקוודור (בספרדית: Fuerzas Armadas del Ecuador) הם הכוח הצבאי הלאומי של אקוודור. המפקד העליון הוא נשיא אקוודור, כיום גיירמו לאסו. הצבא נמצא בדרך כלל בשליטה אזרחית, בעיקר באמצעות משרד ההגנה הלאומי. הצבא האקוודורי היה מעורב בסכסוכי גבול עם פרו (מלחמת אקוודור-פרו (1857–1860), מלחמת פרו–אקוודור, מלחמת פקישה, מלחמת סנפה), וסיפק משקיפים וחיילים לאומות המאוחדות מאז 1948.
משימה

הכוחות המזוינים הם חלק מהכוחות הציבוריים ויש להם את המשימה המוצהרת של שמירה על שלמות והריבונות לאומית של השטח הלאומי של אקוודור. הם גם מעורבים בפיתוח החברתי והכלכלי של המדינה ובמתן סיוע בשמירה על הסדר הפנימי. המשימות כוללות לחימה בפשע מאורגן, פעולות לתפישת סמים ופעולות כנגד הגירה בלתי חוקית. שטח אקוודור מחולק ל-5 "אזורי כוח משימה משותפים" (Fuerzas de Tarea Conjunta), 4 ביבשת אקוודור, החמישי הוא אזור הימי (כולל איי גלאפגוס).
ארגון

הכוחות המזוינים של אקוודור נמצאים תחת בסמכותו של נשיא הרפובליקה באמצעות משרד ההגנה, בתיאום הפיקוד המשותף של הכוחות המזוינים.
מבנה הפיקוד

המפקד העליון של הכוחות המזוינים (Comandante en Jefe de las Fuerzas Armadas) הוא נשיא הרפובליקה. הוא נסמך על עצת המועצה לביטחון לאומי.
המועצה לביטחון לאומי (El Consejo de Seguridad Nacional) או NSC היא הגוף העליון האחראי על הביטחון הלאומי, הממונה על התפישה האסטרטגית של ביטחון לאומי, אשר בתורה מהווה את הכלי החיוני לתחילת תהליך התכנון וקבלת ההחלטות. בראש המועצה עומד נשיא הרפובליקה, שהוא גם המפקד העליון של הכוחות המזוינים. ובנוסף את נשיאי הקונגרס הלאומי ואת בית המשפט העליון לצדק, השרים הממונים על ההגנה הלאומית, הממשלה, המשטרה, קשרי החוץ, הכלכלה והאוצר. ראש הפיקוד המשותף ומפקדי שלושת זרועות של הכוחות המזוינים. המועצה עוקבת אחר מימוש מדיניות הביטחון והתוכניות האסטרטגיות שפותחו על ידי הפיקוד המשותף של הכוחות המזוינים, שאושרו על ידי משרד הביטחון הלאומי. המועצה מהווה את גוף הניטור וניהול המשברים הבכיר ביותר.
משרד ההגנה (Ministerio de la Defensa National), הוא הגוף המנהלי של ההגנה הלאומית. השר מתווה את המדיניות והפעולות שינקטו על ידי המוסדות הבאים בכל הנוגע לביטחון הפנים והחוץ: משרדי הממשלה והמשטרה, משרד החוץ, משרד הביטחון והמזכירות הכללית עבור המינהל הציבורי.
פיקוד הכוחות המזוינים המשולבים (El Comando Conjunto de las Fuerzas Armadas), הוא גוף התכנון, ההכנה והאסטרטגיה של הצבא. הוא מייעץ להגנה לאומית ומתואם על ידי ראש הפיקוד המשותף של הכוחות המזוינים ומפקדי כל שלושת הזרועות של הכוחות המזוינים של אקוודור: הצבא, הצי וחיל האוויר.
זרועות > פיקוד משותף

הפיקוד אחראי על הניהול והתיאום של ארבעת הזרועות הצבאיות. מטרות הפיקוד הן לשלב את הזרועות הצבאיות ביכולות משותפות וביכולת הדדית, לתת מענה לשינויים ותרחישים חדשים, המבטיחים את השלום, הביטחון ורווחתה של האומה.
זרועות > צבא

צבא אקוודור (Ejército Ecuatoriano) הוא הזרוע היבשתית של הכוחות המזוינים. 52,538 חייליו פרוסים בהתאם לדוקטרינה הצבאית שנקבעה. לצבא אקוודור העכשווי יש מרכיב גדול של יחידות חי"ר ללוחמה בג'ונגל וכוחות מיוחדים. הצבא מפעיל כ-236 טנקים ו-68 מטוסים.
זרועות > חיל האוויר

חיל האוויר האקוודורי (Fuerza Aérea Ecuatoriana) ראה פעילות לחימה מספר פעמים בשנים 1981 ו-1995 כאשר צבר ניסיון נגד חיל האוויר הפרואני. כיום ל-FAE יש כוח אדם של 6,055 והוא מתמקד בעיקר בבקרת גבולות אך גם במלחמה בסמים, בהתקוממות גרילה ובמשימות הומניטריות. מאז 2009 ה-FAE עובר שינויים גדולים ותוכניות מודרניזציה לחיזוק יכולות ההגנה של המדינה.
זרועות > חיל הים

חיל הים של אקוודור (Armada del Ecuador) הוא כוח קטן, יעיל ומאוזן היטב. עם זאת, הגבלה תקציבית מעכבת כל רכישה גדולה ואת הסיכויים לשמור על כוח חזק באוקיינוס השקט. מאז סוף 2009, המבנה של חיל הים נעשה פשוט יותר. אזור הפעילות של הצי האקוודורי כולל 2,237 קילומטרים של חוף האוקיינוס השקט ו-6,720 קילומטרים רבועים באוקיינוס השקט], (כולל איי גלאפגוס). רוב הנכסים הימיים נמצאים בגואיאקיל. חיל הים מתמקד בעיקר בבקרת גבולות ובהגירה בלתי חוקית. חיל הים מפעיל כ-20 כלי שיט מרכזיים (כולל שתי צוללות) ו-25 מטוסים. יש לו 7,258 חיילים. כדי להגדיל את היכולות התפעוליות נרכשו מישראל 6 כלי טיס בלתי מאוישים: 2 מסוג הרון 1 ו-4 מסוג סרצ'ר.
זרועות > פיקוד הגנת הסייבר

הגוף האחראי על תכנון וביצוע פעולות הקשורות להגנת סייבר ברשתות ומערכות מידע וטלקומוניקציה, וכן לתרום לתגובה המתאימה במרחב הקיברנטי לאיומים או תוקפנות העלולים להשפיע על ההגנה הלאומית וכן מתן אבטחה לגופים אסטרטגיים המנוהלים על ידי מערכות מחשוב.
הערות שוליים

↑  "Educador Armed Forces UN" (PDF). ארכיון (PDF) מ-3 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Chapter 15 - Ecuador". A Comparative Atlas of Defence in Latin America (2008 ed.). Red de Seguridad y Defensa de América Latina (Security and Defense Network of Latin America). pp. 180–193. אורכב מ-המקור (PDF) ב-6 במאי 2009. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1035402807  VIAF: 302297861   WorldCat (עם VIAF): 302297861 
חותם של חיל האוויר האקוודורי
מטוס הקרב כפיר בשרות חיל האוויר של אקוודור
רונדל חיל האוויר האקוודורי
סמל חיל הים האקוודורי
הסכם פאס

| --- | --- |
 חותמים:  עבד אל-חפיז ממרוקו, Eugène Regnault, סי קאדור בנגאבריט 
 תאריך יצירה:  30 במרץ 1912 
 
שטח מדינת החסות מרוקו לאחר הסכם פאס
הסכם פֶאס (בערבית: معاهدة فاس; בצרפתית: Traité de Fès) הוא הסכם שנחתם ב-30 במרץ 1912 בעיר פאס במרוקו, בין עבד אל חפיד, סולטאן מרוקו, לבין ממשלת צרפת, ובו הוחלט על הפיכתה של מרוקו למדינת חסות צרפתית.
הרקע

להסכם החסות קדמו שני משברים. במשבר טנג'יר, שהתרחש בשנת 1905 בעת ביקור הקייזר וילהלם השני בטנג'יר הצהיר הקייזר כי מרוקו מדינה עצמאית, וכי השליטה הצרפתית אינה מקובלת על גרמניה אשר תובעת זכויות קולוניאליות בשטחה של מרוקו. במשבר המרוקאי השני, בשנת 1911, אף הונחתו כוחות צבא גרמניים בנמל אגאדיר שבחופי מרוקו, צעד שנחווה כמאיים, הן כלפי הקולוניה המרוקאית, והן כלפי המעצמות בריטניה וצרפת.