stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקרית הדוקרן

"תקרית הדוקרן" הוא כינוי לוויכוח בין שני פילוסופים גדולים של המאה ה-20 - לודוויג ויטגנשטיין וקרל פופר, שהתרחש בבריטניה בשנת 1946.
הוויכוח נסב סביב הגדרתה של הפילוסופיה. באופן פשטני ניתן להגיד שוויטגנשטיין הגדיר את הפילוסופיה בעיקר באופן לשוני וטען (כמו החוג הווינאי) שרבות מהסתירות בפילוסופיה אינן בעיות אמיתיות אלא אינן משפטים אמיתיים ובהיותם כאלה אין להם משמעות. פופר לעומתו, החזיק בדעה שאותם "משפטים לא אמיתיים" הם אכן משפטים תקינים המהווים בעיה פילוסופית.
פופר הוזמן כמרצה אורח ל"מועדון למדעי המוסר" שוויטגנשטיין עמד בראשו. זמן קצר לאחר תחילת ההרצאה ויטגנשטיין התפרץ והתחיל ויכוח סוער בין השניים, למרות מאמצי ההרגעה של ברטראנד ראסל. במהלך הוויכוח, נופף ויטגנשטיין בצורה מאיימת בדקר פחמים מהאח ולאחר זמן מה יצא בטריקת דלת מהחדר. פופר אמר באותו ויכוח, לאחר שנדרש לתת דוגמה לעקרון מוסרי, "לא לאיים בדקר על מרצה אורח".
קשה לומר אם היה מנצח בסוף התקרית. פופר סבר שהוא זה שניצח את ויטגנשטיין ואילו ויטגנשטיין מעולם לא ייחס לפופר חשיבות יתרה.
לקריאה נוספת

הדוקרן של ויטגנשטיין, מאת דייוויד אדמונדס וג'ון איידינאו (תרגם מאנגלית: יובל אילון), הוצאת ידיעות אחרונות, 2005.
תחמוצת טנטלום

| --- | --- |
 שם סיסטמטי:  Ditantalum pentaoxide
 כתיב כימי:  O₅Ta₂ 
 מסה מולרית:  441.893 גרם/מול
 מספר CAS:  1314-61-0
 צפיפות:  8.20 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  מוצק
 טמפרטורת היתוך:  1,872 °C   2145.15 K
 מקדם שבירה:  2.275
 
תחמוצת טנטלום היא תרכובת כימית אי-אורגנית בעלת הנוסחה הכימית Ta2O5. התחמוצת היא מוצק לבן שאינו מסיס כלל. ניתן לפרק את התחמוצת באמצעות בסיסים חזקים ובאמצעות חומצה הידרופלואורית. תחמוצת טנטלום היא תחמוצת אינרטית בעלת מקדם שבירה גבוה ומקדם בליעה אופטי נמוך, שהופכים אותה לשימושית עבור ציפויים שונים.
צורה בטבע

בטבע התחמוצת מופיעה במינרלים טנטלייט וקולומבייט (קולומביום הוא שם שיצא משימוש ליסוד ניוביום). תערובת של שני מינרלים אלה מכונה קולטן.
שימושים

בזכות המקדם הדיאלקטרי הגבוה (כ-25) ופער האנרגיה הגדול יחסית (3.8-5.3 אלקטרון וולט) תחמוצת הטנטלום שימושית כחומר הדיאלקטרי בקבלים. קבלים אלה, המכונים לעיתים "קבלי טנטלום", משמשים באלקטרוניקה בתעשיית הרכב, בטלפונים סלולריים ועוד.
אותן תכונות הופכות את תחמוצת הטנטלום לאטרקטיבית גם בקבלים במיקרואלקטרוניקה. בשנות התשעים תחמוצת הטנטלום נחקרה באינטנסיביות בתור תחליף אפשרי לתחמוצת סיליקון המשמשת כתחמוצת השער בהתקני MOSFET.,
למרות שהמקדם הדיאלקטרי ופער האנרגיה מתאימים ליישומים כאלה, מבנה הפסים של התחמוצת פוסל אותה. בפרט, פס ההולכה של התחמוצת קרוב מידי לפס ההולכה של סיליקון (פחות מחצי אלקטרון וולט) מה שמונע מהתחמוצת לחסום מעבר של אלקטרונים מהסיליקון לתוכה.
למרות שאינה מתאימה להתקני MOSFET על סיליקון, תכונותיה מאפשרות שימושים בקבלי "מתכת-מבודד-מתכת" (MIM), ומחקרים הצביעו גם על אפליקציות בתוך השכבה לכליאת המטען בזיכרונות פלאש., לאחרונה, תחמוצת טנטלום מושכת עניין באקדמיהובתעשייה עבור התקני זיכרון מסוג resistive switching.
הערות שוליים

↑  Fairbrother, Frederick (1967). The Chemistry of Niobium and Tantalum. New York: Elsevier Publishing Company. pp. 1–28. ISBN 978-0-444-40205-9.
↑  Ezhilvalavan, S.; Tseng, T. Y. (1999). "Preparation and properties of tantalum pentoxide (Ta2O5) thin films for ultra large scale integrated circuits (ULSIs) application - a review". Journal of Materials Science: Materials in Electronics. 10 (1): 9–31. doi:10.1023/A:1008970922635.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Chaneliere, C; Autran, J L; Devine, R A B; Balland, B (1998). "Tantalum pentoxide (Ta2O5) thin films for advanced dielectric applications". Materials Science and Engineering: R. 22 (6): 269–322. doi:10.1016/S0927-796X(97)00023-5.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Robertson, J (2006). "High dielectric constant gate oxides for metal oxide Si transistors". Reports on Progress in Physics. 69 (2): 327–396. doi:10.1088/0034-4885/69/2/R02.
↑  Wang, X; (2004). "A Novel MONOS-Type Nonvolatile Memory Using High- \kappa  Dielectrics for Improved Data Retention and Programming Speed". IEEE Transactions on Electron Devices. 51 (4): 597. doi:10.1109/TED.2004.824684.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link) תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Zhu, H; (2013). "Design and Fabrication of Ta2O5 Stacks for Discrete Multibit Memory Application". IEEE Transactions on Nanotechnology. 12 (6): 1151–1157. doi:10.1109/TNANO.2013.2281817.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link) תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Yoon, J.H; (2014). "Highly Uniform, Electroforming-Free, and Self-Rectifying Resistive Memory in the Pt/Ta2O5/HfO2-x/TiN Structure". Advanced Functional Materials. doi:10.1002/adfm.201400064.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link) תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Lee, M-.J; (2011). "A fast, high-endurance and scalable non-volatile memory device made from asymmetric Ta2O5-x/TaO2-x bilayer structures". Nature Materials. 10: 625. doi:10.1038/NMAT3070.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link) תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
קבלים המבוססים על תחמוצת טנטלום
תאוריה פוליטית לעם היהודי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פרופסור חיים גנז
 תורגם לשפות:  אנגלית
 סוגה:  עיון
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת אוניברסיטת חיפה, ידיעות ספרים
 תאריך:  2013
 פרסים
 פרס בהט, בקטגוריית החוקר הבכיר - שנת 2011.  פרס שניצר (מטעם האגודה ללימודים יהודיים - Association for Jewish Studies), בקטגוריית פילוסופיה יהודית ומחשבת ישראל - 2016.
 סדרה
 מספר ספרים:  293
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789655457674
 הספרייה הלאומית:  990035665190205171
תאוריה פוליטית לעם היהודי, שלושה נרטיבים ציוניים הוא ספר מאת פרופסור חיים גנז, העוסק בהגדרה וניתוח של שלוש הגישות המרכזיות בציונות (קניינית, היררכית ושוויונית) לצד סקירת זרם הפוסט-ציונות שצמח לאחר הקמת המדינה, תוך הבהרת המחלוקת בין הזרמים.
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2013, בהוצאת אוניברסיטת חיפה וידיעות ספרים. בשנת 2016 יצאה לאור המהדורה באנגלית, בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
הספר זכה בפרס בהט לשנת 2011 ובפרס שניצר לשנת 2016.
תוכן

הספר טוען כי כ"אידאולוגיות לאומיות" קיימות שלוש גישות מרכזיות בקרב הציונות: הציונות הקניינית (המהותית), הציונות ההיררכית והציונות השוויונית.
"הציונות המהותנית-קניינית" –גורסת כי ארץ ישראל כולה שייכת לעם היהודי, על בסיס הקשר ההיסטורי הכולל גם מרכיב קנייני של העם היהודי על ארץ ישראל, ולכן הערבים (כקולקטיב) בארץ ישראל הם "מחזיקי רכוש גזול" .
"הציונות ההיררכית" – (בה דגלו למשל פרופסור רות גביזון ופרופסור שלמה אבינרי) מבוססת על זכות העם היהודי ל'הגדרה עצמית לאומית' בארץ ישראל, גורסת כי היהודים הם דיירים ראשיים של ארץ ישראל והערבים הם דיירי-משנה" ולכן ליהודים זכות עדיפה לפריבילגיות קבוצתיות במדינת ישראל
"הציונות הפרשנית-שוויונית" – (בה דגלו למשל הרצל, פינסקר ו'אחד העם') גורסת שיש ליהודים ולערבים זכות שווה להגדרה עצמית בארץ ישראל. היהודים מכוח עמידתם בתנאים מצטברים של 'קשר היסטורי', זכות להגדרה עצמית וצורך ב'מקום מקלט', והערבים מכוח היותם 'אומה ילידית' ('אומת-מולדת').
לפי שתי הגישות הראשונות, "הציונות הקניינית" ו"הציונות ההיררכית", לעם היהודי יש זכות משמעותית יותר למימוש עצמי בארץ ישראל לעומת העם הערבי. מאידך לפי הגישה השלישית, הציונות השוויונית, יש ליהודים ולערבים זכות שווה להגדרה עצמית בארץ ישראל.
גם ביחס לפוסט ציונות, הספר מגדיר שלוש גישות לניתוחה; הגישה ה'אזרחית', הגישה ה'פוסט קולוניאליסטית' (או פוסט-ציוניות רב-תרבותית) והגישה ה'נאו תפוצתית'. הגישה הראשונה דוגלת בהפיכת מדינת ישראל ל'מדינת כל אזרחיה', תוך ויתור על מאפיינים לאומיים המזוהים עם קבוצה אתנית מסוימת לרבות ההמנון הלאומי וכיוצ"ב. הגישה השנייה דוגלת בהענקת זכויות קבוצתיות לנפגעי (מה שהם מכנים) 'הקולוניאליזם הציוני' - הערבים והמזרחיים, ומתנגדת ל'לאומיות'. הקבוצה השלישית דוגלת בהיצמדות היהודים, בכל העולם וגם בישראל, למאפייני הקיום היהודי-הגלותי ובכלל זה השכלה, שאיפה לשלום ופשרנות.
המחבר, פרופסור חיים גנז הגדיר את מהות הספר:
”הספר הזה נסב על הוויכוח בין הפוסט-ציונות לבין הזרם המרכזי של הציונות העכשווית. הפוסט-ציונות שוללת מכול וכול את עלילת הסיפור הציוני של ההיסטוריה היהודית ואת ההצדקה שהסיפור הזה מבקש לספק להקמתה וליהודיותה של ישראל. הזרם המרכזי של הציונות נותן לסיפור הציוני שני פירושים; את האחד אכנה קנייני ואת האחר היררכי. בספר זה אדחה הן את השלילה ששוללת הפוסט-ציונות את הציונות והן את הפירושים שהזרם המרכזי של הציונות נותן לה. אציע פירוש שלישי לסיפור הציוני, פירוש שוויוני”.
פרסים

עוד ככתב יד, זכה הספר בפרס בהט לשנת 2011 כ"ספר העיון המקורי הטוב ביותר" בקטגוריית "חוקר בכיר". בשנת 2016 זכה הספר בפרס שניצר (מטעם האגודה ללימודים יהודיים - Association for Jewish Studies), בקטגוריה "פילוסופיה יהודית ומחשבת ישראל".
הערות שוליים

1 2  הארץ, קצרים, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2011
1 2  "ברכות חמות לפרופ' חיים גנז על זכייתו בפרס שניצר"
↑  באתר אוניברסיטת תל אביב
↑  מתוך המבוא לספר
שלמה קליש

ערך זה עוסק בפרופסור שלמה קליש. אם התכוונתם למלחין, ראו .
| --- | --- |

שלמה קליש, 2015
 לידה:  18 בפברואר 1952 (בן 72)
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  יזם הייטק
 
שלמה קליש (נולד ב-18 בפברואר 1952) הוא מנכ"ל ומייסד קבוצת "ג'רוזלם גלובל ונצ'רס", מבכירי תעשיית ההיי-טק בישראל.
ביוגרפיה

קליש נולד בחיפה להורים ניצולי השואה. אביו היה פועל בניין ואחר כך פתח מכולת בשכונת קריית אליהו. בשנת 1970 התגייס לצה"ל והצטרף לקורס טיס, ובשנת 1972 הוא הוסמך כטייס סקייהוק. בעת מלחמת יום הכיפורים שירת בבסיס תל נוף. בעת גיחת הפצצה ברמת הגולן נפגע מטוסו מטיל כתף, אך הוא השלים את ההפצצה וחזר לנחיתת חירום בבסיס רמת דוד. בשנת 1975 השתחרר מצה"ל.
קליש למד מתמטיקה באוניברסיטת תל אביב. אחר כך המשיך ללימודי מוסמך בניהול ודוקטורט בחקר ביצועים ב-MIT. בשנת 1981 החל ללמד באוניברסיטת רוצ'סטר ונתמנה לפרופסור. בקיץ 1984 שב לישראל, לפקולטה לניהול של אוניברסיטת תל אביב. במקביל עסק בייעוץ לחברות היי-טק. בשלב זה של חייו החל בתהליך של חזרה בתשובה, שלו סייע מפגש עם ידיד נעורים, מוטי קרפל, ובשנת 1989 החל לחבוש כיפה. מאוחר יותר נהפך לחסיד חב"ד.
בשנת 1994 הקים חברת השקעות בשם "ג'רוזלם גלובל", ובשנת 1999 הקים קרן הון סיכון בשם "ג'רוזלם גלובל ונצ'רס". ההשקעה הראשונה של הקרן, שזכתה להצלחה רבה, הייתה בחברת גלילאו, בראשות אביגדור וילנץ, חברת אלקטרוניקה שמרכזה בגליל. חברות נוספות שבהן השקיע באמצעות ג'רוזלם גלובל ונצ'רס הן "קריאו", QXL שנמכרה ב-1.9 מיליארד דולר, מלאנוקס, סייפן סמיקונדקטור ואחרות. לתקופה מסוימת סגנו היה מייקל אייזנברג. בשנת 1999 הקים את "יזם.קום", חברת השקעות לתחום האינטרנט, אולם עם התפוצצות בועת האינטרנט נמכרה החברה לחממת השקעות אמריקאית יו אס טכנולוג'יס. הוא חבר בדירקטוריונים של רבות מהחברות שבהן שותפה ג'רוזלם גלובל ונצ'רס.
בשנת 2007 דורג קליש במקום ה-39 ברשימת בעלי "מגע הזהב של מידאס" של "פורבס". כאשר בין הישראלים הוא מופיע שם במקום הראשון.
פעילות ציבורית

קליש פעיל במועצות מנהלים של עמותות אחדות, חבר במועצה הציבורית של המכון החרדי למחקרי מדיניות ובחבר הנאמנים של מוסדות לימוד אחדים: בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים, הטכניון, אוניברסיטת בר-אילן. הוא תומך בפעילות חב"ד ברחבי העולם, ומשמש יו"ר אגודת הידידים של איגוד בתי חב"ד בהודו ומוסדות חנוך לנער, וחבר הנהלת מטה משיח.
הערות שוליים

↑  גיא גרימלנד, שלושה מנהלי קרנות הון סיכון ישראלים ברשימת בעלי "מגע הזהב של מידאס" של "פורבס", באתר TheMarker‏, 28 בינואר 2007
↑  "מועצה ציבורית · המכון החרדי למחקרי מדיניות". המכון החרדי למחקרי מדיניות. נבדק ב-2018-10-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307226705171  VIAF: 299043135   WorldCat (עם VIAF): 299043135
שכונת שמעון הצדיק

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  ירושלים
 תאריך ייסוד:  1890
 על שם:  קבר שמעון הצדיק 
 קואורדינטות:  31°47′33″N 35°13′51″E﻿ / ﻿31.79238889°N 35.23096111°E﻿ / 31.79238889; 35.23096111
 שכונות נוספות בירושלים
  (למפת ירושלים מוגדלת) שכונת שמעון הצדיק(למפת ירושלים רגילה) שכונת שמעון הצדיק(למפת הרי ירושלים רגילה) שכונת שמעון הצדיק(למפת הרי ירושלים מוגדלת) שכונת שמעון הצדיק
 
מפות המציגות את השכונה
מידע שפרסמו תושבי השכונה ליד מערת שמעון הצדיק
שכונת שמעון הצדיק היא שכונה בצפון־מזרח ירושלים, הסמוכה למערת שמעון הצדיק ולשכונת נחלת שמעון. השכונה הוקמה בשנת 1890, וערב מלחמת העצמאות פקדו הבריטים על תושביה לעזוב את המקום.
בראשית שנות האלפיים, לאחר מאבק משפטי ממושך, התיישבו באזור, שנמצא בסמיכות לשכונה הערבית שייח' ג'ראח, תושבים יהודים. נכון ל־2019 מתגוררים בשכונה כ־180 יהודים.
היסטוריה > הקמה

מערת שמעון הצדיק וסביבותיה, שטח בגודל 17 דונם ישן ו-464 אמות, נרכשה על ידי "ועד העדה הספרדית בירושלים" ו"כנסת ישראל" בשנת 1875. בסמוך לה ממוקמת מערת הסנהדרין הקטנה. לצורך הקמת שכונת מגורים, חולקה החלקה שנקנתה ושטח השכונה עבר לבעלות הוועד הספרדי. בשנת 1890 בנתה העדה הספרדית בצפון האתר, במדרון מעל הקבר המיוחס לשמעון הצדיק, שישה בתים למעוטי יכולת שכונו "בתי הקדש שמעון הצדיק". בסמוך להם נבנו בהמשך בתים של אנשים פרטיים. יתרת השטח הוחכרה לעיבוד חקלאי ולמסיק זיתים.
בספר "ירושלים שכונות סביב לה" מתאר קלוגר את בניית השכונה:
בחודש תשרי תרנ"א הייתה הנחת אבן היסוד לבתים "בתי מחסה לעניים ואביונים אלמנות ויתומים", בחלקת השדה אשר קנו מזה כמה שנים ראשי עדת הספרדים בירושלים על יד המערה אשר בתוכה צפון התנא הקדוש שמעון הצדיק משיירי כנסת הגדולה. בהדרת קודש הונחה האבן היסוד בנוכחות רבני העיר, גדוליה ונכבדיה.
הכסף לבניין הבתים האלה נאסף על ידי הרב שלמה סוזין בערים גיברלטר, קאזא-בלנקא, מאזגן, איזומר ומוגאדור. בהיותו שם בשליחות כולל הספרדים, התנדב לאסוף נדבות מיוחדות למטרה הזאת בלי כל תשלום גמול. הרב סוזין הביא עמו סך 10,000 פרנק ומסרם לידי הבאנקיר סי' חיים אהרון ולירו ראש הוועד, ובהם החלו לבנות בתים אחדים.
בתקנון: הדירות מיועדות לעניים, לפי גורל, ושיתחלפו אחד לשלוש שנים.
בשנת 1916 התגוררו בשכונה 13 משפחות המונות 45 נפשות.
לצד שכונה זו נבנתה בתחילת המאה ה-20 שכונת "נחלת שמעון", שכונה שנרכשה על ידי הבנקאים יוהנס פרוטיגר ויוסף נבון ופותחה בתחילה על ידי יוסף מיוחס ואחרי כן על ידי ניסים אלישר ובצלאל קופל קנטרוביץ. עשרות משפחות יהודיות הקימו את בתיהן על השטח שנרכש, וערב מאורעות תרצ"ו (1936) חיו במקום מאות יהודים. עם פרוץ המאורעות ברחו היהודים מהאזור, אך שבו לשכונות אלו כעבור חודשים אחדים.
היסטוריה > מלחמת העצמאות

במלחמת העצמאות סבלו תושבי השכונה מהתקפות מצד שכונת שייח' ג'ראח. ב-7 בינואר 1948 נרצחו שלושה יהודים ואחרים נפצעו מיריות של הכנופיות הערביות. בג' באדר ב' ה'תש"ח 1948 פקדו הבריטים על תושבי שכונות "שמעון הצדיק" ו"נחלת שמעון" לעזוב במהירות את בתיהם מתוך דאגה לחייהם. בד' בניסן (13 באפריל) נהרגו בשיירת הדסה 78 אנשי צוות בית החולים "הדסה", מטופלים, אנשי האוניברסיטה העברית ולוחמים ליד השכונה שפונתה. כוחות של פלמ"ח "הראל" שחשו לעזרתם נהדפו על ידי הבריטים. בחול המועד פסח כבש הפלמ"ח את שייח' ג'ראח ושטח השכונות היהודיות. הבריטים הכריחו אותם לסגת בנימוק שציר התחבורה העובר שם נחוץ להם. ונתנו את מילתם שיעדכנו לכשסיימו להעביר את גייסותיהם שם. אך בעוזבם עדכנו רק את הערבים שמיהרו והשתלטו על המקום, ושטח השכונה עבר לשליטה ירדנית.
בעקבות הכיבוש הירדני, החלקות של הוועדים היהודים הועברו לידי הממונה הירדני על נכסי האויב. הממונה השכיר את שטח החלקות למשרד השיכון הירדני, שבנה במקום 28 יחידות דיור. דירות אלו היו מיועדות, על פי חוזה שנחתם בין ממשלת ירדן לאונר"א, עבור פליטים פלסטינים שישכרו את הדירות מהממשלה הירדנית ובכך יפסיקו להיחשב לפליטים על ידי אונר"א. בחוזים שנכרתו בין משרד השיכון הירדני לבין המשתכנים בדירות נקבעה תקופת ניסיון של שלוש שנות שכירות, כאשר בשנים אלו המשתכנים צריכים לשלם מיסים ודמי שכירות ולטפח את המקום. סעיף 11 לחוזים אלו קבע שבתום תקופת הניסיון משרד השיכון הירדני יעביר את הבעלות על הדירות למשתכנים ללא תשלום. אמנם, העברת הבעלות לא יצאה לפועל.
היסטוריה > לאחר מלחמת ששת הימים

לאחר איחוד ירושלים, עברו הנכסים שהיו בידי הממונה הירדני על נכסי האויב לידי האפוטרופוס הכללי הישראלי. על פי חוק הסדרי משפט ומנהל, על האפוטרופוס לשחרר את הקרקעות והנכסים שבידו לבעלים המקוריים שלהם, ואכן, בספטמבר 1972 שחרר האפוטרופוס את החלקות שבמתחם והבעלות על החלקות נרשמה על שם ועד העדה הספרדית בירושלים והוועד הכללי כנסת ישראל.
בעשרות השנים שלאחר מכן התנהלו הליכים משפטיים שנגעו לתביעת פינוי בתיהם מהמשתכנים, וכן להפרת חובות המשתכנים לשלם שכירות לוועדים. בית המשפט הכיר במשתכנים כדיירים מוגנים, ולפיכך חלק מתביעות הפינוי נדחו וחלקן התקבלו, במסגרת חוק הגנת הדייר. בית המשפט פסק בעקביות כי הוועדים הם הבעלים של המקום, קביעה שהתעצמה לאחר שהצדדים חתמו על הסכם דיוני לפיו הנכסים במתחם שייכים לוועדים.
הפרשה לא נשארה בשדה המשפטי, כיוון שהיא נתפסת אצל חלקים בציבור ובתקשורת כקשורה לסכסוך הישראלי-פלסטיני. פעילי שמאל וחברי כנסת ממפלגות שמאל ארגנו מפעם לפעם אירועי מחאה נגד פינוי המשתכנים. לעיתים האירועים נעשו אלימים, וכללו יידוי אבנים ובקבוקי תבערה על אזרחים וכוחות משטרה.
ראו גם

נחלת שמעון
ההתיישבות היהודית במזרח ירושלים
הערות שוליים

↑  מכון ירושלים למחקרי מדיניות, "על נתונייך ירושלים" 2021, עמ' 20
↑  בעיתון החבצלת שיצא בי"ב בתשרי תרנ"א מתואר טקס הנחת אבן הפינה
↑  רון פלד ועמוס פרידלין, ל"ג בעומר זה לא רק הר מירון, באתר ynet, 11 במאי 2009
↑  נדב שרגאי, תוכנית: תושביה הערבים של שכונת שמעון הצדיק יפונו מבתיהם, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2001
↑  שלושה יהודים נהרגו בהתקפה על שכ' שמעון הצדיק, דבר, 8 בינואר 1948
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511489205171 
בית הכנסת שנמצא במרכז השכונה
שנות ה-70 של המאה ה-6

שנות ה-70 של המאה ה-6 היו העשור השמיני של המאה ה-6, החלו ב-1 בינואר 570 והסתיימו ב-31 בדצמבר 579.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

571 – הקרב על בדנקפורד – האנגלו-סקסים תחת הנהגתו של המלך קאטוולף נלחמים בבריטים וכובשים את הייוים איילסבורי, בנסון, איינשאם ולימבורי
572 – במסו אמריקה קלקמול מביסים את טיקאל, ומביאים בכך קץ למלחמת טיקאל-קלקמול הראשונה.
572 – אלבוין מלך הלומברדים נרצח בארמונו שבוורונה בהוראת אשתו רוזמונד.
573 – הלומברדים פושטים על גאליה הדרומית, אך מובסים על ידי הפרנקים
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

574 – מלך הלומברדים קלף (אנ') נרצח על ידי עבד בו הוא התעלל לאחר שכיהן בתפקיד במשך 18 חודשים בלבד
576 – הוויזיגותים תחת הנהגת המלך ליוביגילד מקימים את בירת הממלכה שלהם בטולדו אשר במרכז ספרד.
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים בולטים > מנהיגי עולם בולטים

ציור של רצח אלבוין מלך הלומברדים
שמואל בלקין

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1911 סוויסלוץ', בלארוס 
 פטירה:  19 באפריל 1976 (בגיל 64) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  בלארוס 
 השכלה:  ישיבת ראדין  ישיבת מיר (בלארוס) 
 מעסיק:  ישיבה יוניברסיטי 
 תפקיד:  ראש ישיבה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב פרופסור שמואל בֶּלקין (Samuel Belkin; כ"א בכסלו תרע"ב, 12 בדצמבר 1911 – י"ח בניסן תשל"ו, 18 באפריל 1976) היה חוקר מדעי היהדות, בפרט מחשבת ישראל והיהדות ההלניסטית ונשיאהּ השני של "ישיבה יוניברסיטי" בניו יורק.
קורות חיים

בלקין נולד לרב שלמה ומינה בסביסלוץ' שבפולין. כשהיה בן שמונה, אביו נורה ונהרג בידי שוטר פולני. כילד גדל בעוני ומחסור. למד בישיבת מיר וראדין הוסמך לרבנות בגיל 17. ב-1929 היגר לארצות הברית, למד באוניברסיטת הרווארד אצל הארי אוסטרין (צבי) וולפסון, וב-1935 קיבל באוניברסיטת בראון תואר דוקטור (בהצטיינות) על מחקר בנושא כתבי פילון (ב-1940 התפרסם ספר המבוסס על הדיסרטציה שלו: Philo and the Oral Law: The Philonic Interpretation of Biblical Law in Relation to the Palestinian Halakah).
שנה לאחר כך נתמנה למורה לתלמוד בישיבת רבי יצחק אלחנן (הישיבה של ישיבה יוניברסיטי). ב-1940 התמנה לפרופסור מן המניין. עם פטירתו של דב רבל התמנה לדקאן הישיבה, וב-23 במאי 1944 התמנה לנשיא. אחת מהצלחותיו המהירות הייתה השגת מעמד אוניברסיטאי לישיבה מטעם מדינת ניו יורק.
ב-1975 התפטר ממשרת הנשיא עקב מחלה, ונתמנה נגיד האוניברסיטה, עד לפטירתו שנה לאחר מכן.
היה חבר ההנהלה של עשרות מוסדות חינוך, מדע וציבור, בהם איחוד הרבנים האורתודוקסים בארצות הברית וקנדה, הסתדרות הרבנים דאמריקה, הציונים הדתיים באמריקה, ועוד.
היה סופר וחוקר פורה, והשתתף ככותב קבוע בכתבי עת שונים.
היה נשוי לסֶלמה (Selma) ואב לילדים. לאחר גירושיו נישא לאבּי (Abby).

בלקין נפטר ב-1976, בגיל 64. הותיר את אשתו אבי, ילדיו ונכדיו.
מפרסומיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
The Philonic Interpretation of Biblical Law in Relation to the Palestinian Halakah, Harvard Semitic Studies, Volume: 11, (1940)
Essays in Traditional Jewish Thought, New York: Philosophical Library, 1956.
מדרשי פילון, כרך א פרשיות בראשית, נח, לך-לך, הוצאת ישיבה-אוניברסיטה ניו-יורק, תשמ"ט בעריכת אלעזר הורביץ
ספר יובל

Leon D. Stitskin (ed.), Studies in Judaica: In honor of Dr. Samuel Belkin as Scholar and Educator, New York: Ktav Pub. House, 1974. רשימת מאמרים בקטלוג רמב"י
ספר זיכרון

משה כרמלי, חיים ליף (עורכים), ספר זיכרון לשמואל בלקין, ניו יורק: המכללה ע"ש אלישבע (אירנה) מיכאל, ישיבה אוניברסיטה, תשמ"א. רשימת מאמרים בקטלוג רמב"י
לקריאה נוספת

Leon D. Stitskin, 'Dr. Samuel Belkin as Scholar and Educator,' in: Studies in Judaica (New York 1974).
הערות שוליים

↑  ביקורת: ה. ל., מסות במחשבת ישראל, הצופה, 12 ביולי 1957.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258471805171  GND: 128871296  ISNI: 0000 0001 0286 8303  LCCN: n84191745  NTA: 09397440X  SNAC: w6f77vmb  SUDOC: 078881102  VIAF: 67530364   WorldCat (עם VIAF): 67530364 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רשות לאומית לתקשורת

במדינת ישראל נעשו מספר ניסיונות להקמת רשות לאומית לתקשורת, אשר תהווה גוף מקצועי ורגולטיבי שיאחד את הרשויות העוסקות בענייני תקשורת במדינה.
נחיצות הקמתה של רשות לתקשורת נקבעה בידי מספר ועדות מקצועיות, אושרה חמש פעמים בהחלטות ממשלה ואף הבשילה לכדי טיוטת הצעת חוק.
התהליך להקמת רשות כזו החל בשנת 1996 אך בפועל לא הוקם בישראל גוף כזה, באף אחת מהמתכונות שהוצעו.
מוסדות התקשורת הקיימים בישראל כיום

משרד התקשורת – מסדיר את תחום הבזק
תאגיד השידור הציבורי – פועל כגוף מבצע בתחום שידורי הרדיו והטלוויזיה הממלכתיים (מחליף את רשות השידור שפורקה)
הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ומועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו – מסדירות את שידורי הרדיו והטלוויזיה המסחריים לציבור
המועצה לשידורי כבלים ולווין – מסדירה את תחום הטלוויזיה הרב ערוצית למנויים
דואר ישראל – לאחרונה הפכה לחברה ממשלתית המתמחה באספקת שירותי דואר ובנקאות
הממונה על הגבלים עסקיים ורשות ההגבלים העסקיים – עוסקים בנושאי התחרות בשוק התקשורת
משרד המשפטים ומשרד האוצר – מעורבים בתהליכי קבלת החלטות הנוגעות להסדרת שוק התקשורת
הצורך בהקמת רשות לאומית לתקשורת

מועלים מספר טיעונים המצדדים בהקמת רשות לאומית לתקשורת:
ריבוי הגורמים המעורבים בהליכי הסדרה יוצר מצב שבו החלטות סותרות בתוך הממשלה ואינטרסים פוליטיים, מביאים לעיכוב בהתפתחות הענף. כך גם הראייה המקצועית הספציפית של כל אחד מהגורמים מונעת את פיתוחה של מדיניות ארוכת טווח ברורה לאורה יכולים מפעילים ומשקיעים לקבל החלטות לגבי מעורבותם בשוק.
למשל, קיומם של שני רגולטורים בתחום השידורים המסחריים: הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, ומועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
התמורות הטכנולוגיות בענף התקשורת גורמות לטשטוש הגבולות בין שירותי התקשורת השונים (טלפוניה, אינטרנט ושידורי טלוויזיה). שירותים שבעבר ניתנו על ידי ספקים שונים כיום ניתנים על ידי אותם ספקים. המגמה היא מגמה של לכידות ולכן יש צורך בליכוד הרגולטורים בכל התחומים.
היותו של העומד בראש הגוף המסדיר שר בממשלת ישראל, יוצרת קשר תפקודי בין האירועים הפוליטיים לבין פעילות הגורם המסדיר ומכך גם על טווח קביעת היעדים בתחום התקשורת. עצמאות הרשות מן המערכת הפוליטית חיונית על מנת לאפשר לה לקבוע מדיניות ארוכת טווח שאינה מושפעת מטלטלות פוליטיות (שיקולים פוליטיים, תקופת החלפת שלטון).
היותה של הרשות המסדירה משרד ממשלתי, מכפיפה אותה למבנה היררכי ולמערכי קבלת החלטות המקובלים במערכת זו, אשר במקרים מסוימים מביאים לסתירות פנימיות ולמערך קבלת החלטות מסורבל.
כמו כן, התלות משפיעה גם על רמת המקצועיות של העוסקים בתחום הרגולציה. העובדים הם אינם תמיד בעלי רמת מקצועיות ומומחיות גבוהה בתחום. מבנה של רשות עצמאית ירשה גיוס עובדים בהתאם לצרכיה ובכך, קיום מערכת יעילה ומקצועית של הגוף המסדיר.
קיומה של רשות אחת, אשר תהווה איחוד של מספר גורמים (הרשות השנייה, מועצת הרשות השנייה, המועצה לשידורי כבלים ולווין ומשרד התקשורת) צפויה להביא לחיסכון בתקציבים.
התנגדויות לרשות הלאומית לתקשורת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תהליך הקמת הרשות הלאומית לתקשורת > ועדות שהוקמו במטרה לקדם את הרשות הלאומית לתקשורת

להקים רשות לאומית סטטוטורית לתקשורת מחוץ לכותלי הממשלה, שתסדיר את כל תחומי הבזק והשידורים המסחריים.
לשלב במסגרת הרשות הלאומית "מועצת משדרים" אשר תעסוק בגיבוש תוכני השידור והתכנים המסחריים.
בראש הרשות תעמוד "מועצת התקשורת" שתורכב מחמישה חברים: יו"ר מועצת התקשורת, יו"ר מועצת המשדרים ושלושה חברים נוספים.
הצוות ממליץ להאציל למועצת התקשורת את סמכויות משרד התקשורת, ואת סמכויות הרשות השנייה והמועצה לשידורי כבלים ולווין למועצת המשדרים.