זכויות להט"ב באינדונזיה
זהות מגדרית

זהות טרנסג'נדרית (הידועה כ-"וואריה" באינדונזית) מוגדרת כבר זמן רב כחלק מהתרבות והחברה האינדונזית. טרנסג'נדרים רשאים לשנות את מינם החוקי במסמכים רשמיים לאחר שעברו ניתוח להתאמה מגדרית ולאחר קבלת אישור שופט בעודם רשאים לאחר מכן להתחתן עם אדם מהמין הנגדי. בעוד טרנסג'נדרים באינדונזיה בדרך כלל מקובלים יותר מאשר לסביות, הומואים וביסקסואלים, הוגדרו בשנים האחרונות תחת אפליה ודחייה גוברת, בעיקר בשל קבוצות איסאלמיסטיות תומכות בהחלת דין השריעה, שהפכו פופולריות יותר ויותר באינדונזיה. קרוס-דרסינג אינו, כשלעצמו, בלתי חוקי בעוד סובלנות ציבורית מסוימת ניתנת לטרנסג'נדרים העובדים במכוני יופי או בתעשיית הבידור, בהם המנחה הטרנסג'נדרית הידועה דורס גמאלמה.
אפליה והטרדות המופנות לטרנסג'נדרים אינן נדירות, אם כי אלימות פיזית מוגדרת די נדירה, בעוד החוק האינדונזי אינו מגן במפורש על טרנסג'נדרים מפני אפליה או הטרדה על רקע זהות מגדרית או ביטוי מגדרי. טרנסג'נדרים שאינם מסתירים את זהותם המגדרית האמיתית לעיתים קרובות עלולים לא לשמור על תעסוקה לגיטימית ולכן נאלצים לעיתים קרובות לזנות טרנסג'נדרית ולפעילויות בלתי חוקיות אחרות כדי לשרוד כלכלית. מועצת אולמה האינדונזית קבעה כי טרנסג'נדרים "חייבים לחיות במגדר שאיתו נולדו" באומרה, "אם הם לא מוכנים לרפא את עצמם מבחינה רפואית ודתית, הם חייבים להיות מוכנים לקבל את גורלם שילעגו ויוטרדו". עם זאת, מערכת המשפט האינדונזית נוקטת בעמדה הפוכה, עם מקרים כמו ויויאן רוביאנטי, אשר הייתה לטרנסג'נדרית האינדונזית הראשונה שהוכרה כנקבה מבחינה חוקית בנובמבר 1973 לאחר שעברה ניתוח להתאמה מגדרית בסינגפור בינואר 1973, זאת אף על פי שעד אז לא היה חוק אינדונזי הנוגע להכרה בשינוי מגדר משפטיים המביאים להכרה משפטית במגדרים דה פקטו של טרנסג'נדרים אינדונזים על ידי המדינה. עם זאת, לאורך השנים דווחו מקרים בהם בוצעו פשעי שנאה נגד הקהילה הטרנסג'נדרית האינדונזית בעוד התוקפים נעצרו והועמדו לדין על ידי הרשויות.
בשנת 2012, יולי רטובלאוט, טרנסג'נדרית אינדונזית והמטפלת של נשיא ארצות הברית ה-44 ברק אובמה במשך שנתיים, הגישה בקשה פומבית להיות ראש הוועדה הלאומית לזכויות אדם של המדינה.
בינואר 2018, נשים טרנסג'נדריות נעצרו, הופשטו, ועברו השפלה פומבית במחוז אצ'ה על ידי פשיטת המשטרה המקומית בתמיכת הממשלה האוטונומית של המחוז אשר במהלכה, עינתה המשטרה את מי שנחשבו כחלק מקהילת הלהט"ב, והצעידה את הנשים תוך כדי שהיא מאלצת אותן לצעוק "להיות גברים". האירוע גונה בחריפות על ידי ארגוני זכויות אדם בינלאומיים. מאוחר יותר בחודש מרץ, הסוכנות החברתית של ג'קרטה הכריזה על וואריה כ-"דיסידנט חברתי" בעוד מקורות דיווחו כי "הסוכנות ערכה באופן קבוע פשיטות נגד נשים טרנסג'נדריות". טרנסג'נדרים עצורים נלקחים על ידי הסוכנות למרכזי "שיקום" בבעלות העיר, שם הם כלואים, יחד עם חסרי בית, קבצנים ואנשי רחוב, ומשוחררים רק אם התקבל תיעוד המעיד על מעמד כחסרי בית, בעוד הצהרה נחתמת במקום בו הפרט מבטיח "לא לחזור על עבירתו". גורמים רשמיים הצהירו כי הדבר נעשה כדי ליצור הרתעה מפני שייכות לזהות טרנסג'נדרית, בעוד כי הפרות מתמשכות יגרמו לעונש מאסר.
מאז יוני 2021, משרד הפנים ביצע מאמצי הסברה להנפקת תעודות זיהוי לאינדונזים טרנסג'נדרים. עד כה, עבור תושבים טרנסג'נדרים ברחבי המחוזות של בנטן, מערב ג'אווה, מרכז ג'אווה, מזרח ג'אווה, צפון סומטרה, דרום סומטרה, דרום סולאווסי, לאמפונג ופפואה, הונפקו תעודות זיהוי. הנימוק המוצהר למעשה היה שרבים היו חסרי תיעוד, במיוחד כאשר משפחותיהם דחו אותם לאחר גילוי זהותם המגדרית, מה שהותיר אותם ללא גישה לתעסוקה או לשירותים חברתיים. כמו כן, המשרד קבע כי רק מתארי המין "זכר" ו-"נקבה" יוכרו לעת עתה, ללא אופציה למגדר שלישי / X, בעוד טרנסג'נדרים אינדונזים יוגדרו תחת מינם אשר הוקצה בלידם בלבד, אלא אם קיבלו הכרה מבתי המשפט לשינוי מגדרם.