stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרגיי ויטה

הרוזן סרגיי יולייביץ' וִיטֵּה (ברוסית: Серге́й Ю́льевич Ви́тте; בהולנדית: Witte;‏ 29 ביוני 1849 – 13 במרץ 1915), נודע גם בתור סרגיוס ויטה היה מדינאי רב השפעה ומי שעמד בראש תיעושׂ האימפריה הרוסית. הוא חיבר את מנשר אוקטובר וקידם את החוקה הרוסית הראשונה. ויטה גם היה ראש מועצת השׂרים (ראש הממשלה הרוסית).
הוא נולד בטביליסי שבגאורגיה בשנת 1849 במשפחה של גרמנים-בלטים. למד באוניברסיטת אודסה. לאחר הלימודים עבד במערכת מסילות הברזל.
בתפקידו של ויטה כשׂר האוצר הרוסי מ-1892, ביצע רפורמות רבות ברוסיה שהראשונה ביניהן הייתה תיעושׂ המדינה. עזב את התפקיד בשנת 1903. בשנים 1905–1906 היה ראש הממשלה. במהלך מהפכת 1905 נאלץ להתפטר לטובת מחליפו איוואן גורמיקין.
התחתן עם יהודייה שהתנצרה.
פגישתו עם הרצל

באוגוסט 1903, לאחר פרעות קישינב, נפגש איתו תאודור הרצל. ויטה פתח בנאום אנטישמי: "היהודים מספקים די סיבות לאיבה. יש בהם שחצנות אופיינית, אולם רובם עניים, ומפני שהם עניים הם מלוכלכים ועושים רושם דוחה. הם גם עוסקים בכל מיני עיסוקים מכוערים, כרועי-זונות ומלווים בריבית. ומשום כך קשה כל-כך להגן עליהם. ובכל זאת, הנני ידיד היהודים". ויטה הוסיף כי קשה להגן עליהם משום ש"מיד יקומו ויאמרו כי קנו אותך בכסף". לדבריו, אמר לצאר המנוח אלכסנדר השלישי: "אילו היה אפשר להטביע שישה או שבעה מיליוני יהודים בים השחור, הייתי מצדד בכך בהחלט. אבל אם אי-אפשר הדבר, יש להניח להם לחיות". הרצל הציג את תוכניתו ליציאת היהודים וביקש מוויטה שהממשלה תנקוט "צעדים מסוימים של עידוד", וויטה השיב: "אך הרי מעודדים את היהודים להגירה, למשל בבעיטות באחוריים". הרצל הציג את בקשותיו, ובהן הסרת האיסור על רכישת מניות הבנק הציוני. ויטה הבטיח לעזור.
הערות שוליים

↑  עמוס אילון, הרצל, עמ' 417–418.
| ראשי ממשלת רוסיה |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש ועדת השרים של האימפריה הרוסית | אלכסנדר וורונצב (1802–1809) • ניקולאי רומיאנצב (1809–1810) • ניקולאי סלטיקוב (1810–1812) • סרגיי ויאזמיטינוב (1812) • פיוטר לופוחין (1812–1827) • ויקטור קוצ'וביי (1827–1832) • ניקולאי נובוסילצב (1832–1838) • אילריון ואסילצ'יקוב (1838–1847) • וסילי לבאשוב (1847–1848) • אלכסנדר צ'רנישוב (1848–1856) • אלכסיי אורלוב (1856–1861) • דמיטרי בלודוב (1861–1864) • פאבל גגארין (1865–1872) • פאבל איגנאטייב (1872–1877) • פיוטר ואלוייב (1877–1881) • מיכאיל רייטרן (1881–1887) • ניקולאי בונגה (1887–1895) • איוואן דורנובו (1895–1903) • סרגיי ויטה (1903–1906) • איוואן גורמיקין (1906) • פיוטר סטוליפין (1906–1911) • ולדימיר קוקובצוב (1911–1914) • גורמיקין (1914–1916) • בוריס שטורמר (1916)• אלכסנדר טרפוב (1916) • ניקולאי גוליצין (1916–1917) |       |
| ממשלת המעבר הרוסית | גאורגי לבוב (1917) • אלכסנדר קרנסקי (1917) |       |
| יושבי ראש מועצת הקומיסרים העממיים | ולדימיר לנין (1917–1924) בין 1922 ל-1924 הלכה למעשה כיהן לב קאמנב כראש ממשלה • אלכסיי ריקוב (1924–1930) • ויאצ'סלב מולוטוב (1930–1941) • יוסיף סטלין (1941–1953) • גאורגי מלנקוב (1953–1955) • ניקולאי בולגנין (1955–1958) • ניקיטה חרושצ'וב (1958–1964) • אלכסיי קוסיגין (1964–1980) • ניקולאי טיחונוב (1980–1985) • ניקולאי ריז'קוב (1985–1991) • ולנטין פאבלוב (1991) |       |
| יושבי ראש ממשלת הפדרציה הרוסית | יגור גאידר (1992) • ויקטור צ'רנומירדין (1992–1998) • סרגיי קיריינקו (1998) • צ'רנומירדין (1998) • יבגני פרימקוב (1998–1999) • סרגיי סטפאשין (1999) • ולדימיר פוטין (1999) • מיכאיל קסיאנוב (2000–2004) • ויקטור כריסטנקו (2004) • מיכאיל פרדקוב (2004–2007) • ויקטור זובקוב (2007–2008) • ולדימיר פוטין (2008–2012) • דמיטרי מדבדב (2012–2020) • מיכאיל מישוסטין (2020) • אנדריי בלואוסוב (2020) • מיכאיל מישוסטין (2020–) |       |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301668005171  PLWABN: 9810540923305606  BIBSYS: 90592359  BNC: 000490480  BNE: XX1484602  BnF: cb130132064 (data)  CiNii: DA0347182X  GND: 118768743  ISNI: 0000 0001 1067 6600  LCCN: n80139307  LNB: 000058203  NDL: 00459807  NKC: jn20010316251  NLA: 35798625  NLG: 128977  NLK: KAC201007273  NTA: 071501894  RERO: 02-A000173323  RSL: 000081053  SELIBR: 211732  SNAC: w6cc344m  SUDOC: 071076352  Trove: 1092370  VIAF: 64139045   WorldCat (עם VIAF): 64139045 
ערך זה הוא קצרמרבנושא האימפריה הרוסית ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלומית נעים-נאור

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1974 (בת 50) רעננה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס תרבות יהודית ע"ש אורי אורבך (2020) 
 
שלומית נעים-נאור (נולדה ב-19 באוגוסט 1974) היא משוררת ואשת חינוך ישראלית.
ביוגרפיה

שלומית נעים-נאור נולדה ברעננה לדוד וורד נאור. בילדותה שהתה המשפחה מספר שנים בקנדה ובירושלים בעקבות לימודי הדוקטורט של אביה.
למדה בבית המדרש אלול ולתואר ראשון בספרות ופילוסופיה באוניברסיטה העברית. ב-2003, לאחר סיום התואר יצאה לשליחות בלונדון מטעם הסוכנות היהודית. בשליחותה שם הקימה פסטיבל קולנוע ישראלי, הנחתה פעילויות חינוכיות בעשרות מוסדות חינוכיים והוכרה כשליחה מצטיינת של הסוכנות היהודית.
בשנת 2006 שבה לישראל והחלה לעבוד במלי"ץ ומונתה לסמנכ"ל הארגון. ב-2009 מונתה ליושב-ראש רשת בתי המדרש בישראל, ארגון גג שאיגד את כל בתי המדרש הפלורליסטיים בישראל. בהמשך עבדה ב"מקום" - יחידת התוכן והאסטרטגיה של הסוכנות היהודית, ובשנת 2017 התקבלה כעמיתה לבית הספר מנדל למנהיגות חינוכית שבמכון מנדל למנהיגות.
בנוסף, מנחה נעים-נאור סמינרים וקבוצות כתיבה בנושאי זהות יהודית וישראלית, חינוך רפואי ואומנות, ומשמשת כאחת מעורכי כתב העת לשירה משיב הרוח, שם ערכה מספר גליונות ואף שימשה כמנהלת אומנותית לפסטיבל ימי אהבה לשירה בשנים 2019–2020. בשנת 2020 זכתה בפרס שר ההשכלה הגבוהה והמשלימה לתרבות יהודית בתחום השירה.
במקביל לעבודתה השלימה נעים-נאור תואר שני בספרות עברית, במסלול כתיבה יוצרת באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.
יצירתה

ב-2010 יצא הספר Approaching you in English, אנתולוגיה משירי אדמיאל קוסמן, שתרגמה (עם ליסה כץ).
ב-2016 יצא ספרה הראשון: "אין לדבר סוף" (בהוצאת פרדס), שכלל שירים שנכתבו במהלך עשרים שנות יצירה. על הספר זכתה נעים-נאור בפרס שרת התרבות, פרס הליקון על שם רמי דיצני, ובמענק מפעל הפיס.
ב-2020 יצא ספרה השני "הדברים שאנחנו לא מדברות עליהם" (בהוצאת פרדס), עליו זכתה בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות.
פעילותה הציבורית

בשנים 2009–2012 כיהנה נעים-נאור כיושבת ראש רשת בתי המדרש
מאז שנת 2015 היא חברת הוועד המנהל של נאמני תורה ועבודה וחברת מערכת בדעות- כתב עת מבית נאמני תורה ועבודה
הייתה חברת ועדת הפרס של קרן גולדברג כנציגת הסוכנות היהודית
חברת ועדת ההיגוי של ענבר, בית ספר ממלכתי לבנות בלבד.
משפחתה

היא מתגוררת בירושלים עם בן זוגה ניסימי נעים-נאור (מנכ"ל סוטריה ישראל לשעבר) ושלוש בנותיהם.
סבתה של נאור היא אסתר רזיאל-נאור, שהייתה חברת כנסת מטעם תנועת החרות וגח"ל בין השנים 1949–1973 ואחותו של דוד רזיאל. דודה הוא מזכיר הממשלה לשעבר, פרופסור אריה נאור, ודודתה היא נשיאת בית המשפט העליון בדימוס מרים נאור.
מאמרים

מהיעלמות לריקוד, הגוף בשירה העברית המתחדשת, דעות 43, אב תשס"ט
כי ככה זה בחיים, קולך, 2009
ספריה

דבר האבד, בדפוס
הדברים שאנחנו לא מדברות עליהם, הוצאת פרדס, חיפה, 2020 ISBN 9781618386540
אין לדבר סוף: שירה, הוצאת פרדס, חיפה, 2016 ISBN 9781618382108
Approaching you in English, Zephyr press, 2011 (תרגום יחד עם ליסה כץ של מקבץ משירי אדמיאל קוסמן) ISBN 9780981552149
פרסים ואותות הוקרה

שליחה מצטיינת של הסוכנות היהודית (2005)
פרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית (2016)
פרס הליקון על שם רמי דיצני (2017)
פרס מפעל הפיס לשירה (2017)
פרס שר ההשכלה הגבוהה והמשלימה לתרבות יהודית (2020)
הערות שוליים

↑  על הספר באתר הוצאת פרדס
↑  שטיסל ואהרן רזאל: אלו הזוכים בפרס לתרבות יהודית ע"ש אורי אורבך ז"ל, באתר סרוגים, 22 בדצמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602547205171  ISNI: 0000 0003 6617 0531  LCCN: no2012011591  VIAF: 230388907   WorldCat (עם VIAF): 230388907
ארז משולם

ארז משולם
ארז משולם (נולד ב-23 באפריל 1964) הוא במאי תיאטרון, מחזאי, משורר ופעיל חברתי. מייסד "תיאטרון הכרכרה".
ביוגרפיה

משולם נולד בכפר שלם, ולו שישה אחים.
ב-1988 ייסד את "תיאטרון הכרכרה", תיאטרון חברתי שהפקותיו נכתבות ומבוימות על ידי משולם. עד סוף 2010 יצר משולם 22 הצגות בתחומים חברתיים והצגות לילדים, וכן הרצאות בנושאים חברתיים ופרויקטים עבור נוער בסיכון, אסירים, לוקים בפיגור שכלי, ילדים חולי סרטן ומשפחותיהם ועוד.
למשולם יש שלושה ילדים מאשתו הראשונה.
הצגות שהפיק וביים

2016-הצגת בית ספר בן-גוריון "מתדלקים"
2016 - "גלות מאוחרת", סיפורי שואה מרגשים וסוחפים בהרמת הצגה מושלמת בתוך שבוע וחצי .
2010 - "לאן"; "מטרידה המחשבה"; "המילה החסרה"
2009 - "מרה הטיפה"; "מיתרים סדוקים"; "מדריך במים סוערים"
2008 - "אחותי"; "שוטר בקופסה"; "רואה דרכך"
2007 - "חלום של ירח"; "אגדת האגדות"
2006 - ההרצאות "מפגש מנהיגות" ו"מעגלים שקופים של כח"
2005 - "מיתרים סדוקים" בנושא נפגעי טרור; "פרפרים מלקטים צוף מגורדי שחקים" בנושא סמים; "ארנב מיץ גזר" - מחזמר לילדים; "ארובות בשמים" בנושא השואה והזהות היהודית
2004 - "מלכת היער" - מחזמר לילדים בהשראת הסיפור העץ הנדיב
2002 - "ליל העטלף" - הצגה בנושא אונס (מבוססת על סיפור אמיתי); "נסיכת השתיקה" - הצגה קומית לילדים; "אגדת השועלון הסקרן" - מחזמר לילדים, עם שירים מתוך הקובץ האנגלו-סכסי "סבתא אווזה"
2001 - "פסיפס" - הצגה עם קבוצת לוקים בפיגור שכלי, הוצגה ברחבי הארץ
2000 - "בעיניים יחפות" - תיאטרון שירה המשלב ג'אז, בלוז ורוק בנגינה ושירה חיה
1998 - "ההלצה" בנושא ילד חריג הגדל בתוך חברה רגילה
1991 - "שמלת גלולות" בנושא תהליך כניסה של אישה למעגל האלימות במשפחה
יוסף דנה

| --- | --- |

 לידה:  20 בדצמבר 1937 (בן 87)
 ענף מדעי:  ספרות  ובלשנות
 מקום מגורים:  חיפה, ישראל ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב  תיכון דתי יבנה 
 מנחה לדוקטורט:  ישראל לוין 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה  המכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל - חיפה 
 
יוסף דנה (נולד ב-20 בדצמבר 1937) הוא חוקר ישראלי בערבית קלאסית, מודרנית, ומדוברת, שירת החול ושירת הקודש העברית בימי הביניים, והערבית היהודית בימי הביניים. פרופסור אמריטוס בחוג לשפה ולספרות ערבית באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

דנה נולד בדמשק שבסוריה בשלהי שנת 1937 (תרצ"ח). הוא נכד לרב יוסף דנא (1889 - 1974), אב בית הדין ובן לשושלת רבנים בדמשק, ומאוחר יותר ראש קהילת יהודי סוריה והלבנון בחיפה. כילד הושפע ממשקעי התרבות היהודית בדמשק.
ב-1949, בהיותו בן 12, פקד פוגרום את יהודי העיר, כאשר פורעים מן האחים המוסלמים רצחו 14 ילדים בתפילת ליל שבת, ואחיו ביניהם. מספר חודשים לאחר מכן עלתה משפחתו ארצה דרך לבנון.
המשפחה השתקעה בחיפה, ודנה מתגורר שם עד היום. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר "יבנה", ובהמשך למד לתואר ראשון ושני בחוגים לספרות עברית וערבית באוניברסיטה העברית בירושלים. במקביל למד לתעודת הוראה. עם מוריו נמנו הפרופסורים חיים שירמן, יהושע בלאו, אהרן מירסקי, צבי אדר, ישעיה תשבי, יוסף דן, חיים רבין, זאב בן חיים, בן אשר, יוסף יואל ריבלין, דוד צבי בנעט, משה פיאמנטה, ומאיר פלסנר.
בשנת 1965 הוזמן ללמד בבית הספר הריאלי העברי בהדרכתם של ד"ר ארתור בירם, ד"ר יצחק שפירא ושמחה נהיר, שם לימד במשך 19 שנים.
דנה כתב את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת תל אביב, בהדרכת פרופ' ישראל לוין, ראש החוג לספרות, והגיש אותה ב-1978. נושא העבודה הוא ספר העיונים והדיונים בשירה העברית של ימי הביניים, "אלמחאצ'רה ואלמד'אכרה" מאת ר' משה אבן עזרא. המחקר פורסם בהוצאת דביר, ומשמש ספר יסוד למחקר השירה העברית בימי הביניים.
במקביל לימד בשנים 1974 - 1983 בחוג לספרות עברית באוניברסיטת חיפה. ב-1984 יצא לשנת שבתון והרצה באוניברסיטת הרווארד על פי הזמנתו של פרופ' יצחק טברסקי, ראש המחלקה ללימודי היהדות.
במהלך שנת השבתון, עקב המוניטין שצבר דנה כבקיא במחקר עברי - ערבי, הזמין אותו ד"ר נג'יב נבואני, מנהל המכללה האקדמית הערבית לחינוך בחיפה, להצטרף לסגל המכללה. דנה עסק שם בשלושה תחומים:
כיהן כ-15 שנה כראש החוג לעברית, והביא להכרה בתואר אקדמי שלו על ידי המ.ל.ג.
הקים את "המכון למחקר משווה עברית-ערבית", ובמשך 10 שנים עמד בראשו. בתקופתו יצאו לאור כ-15 ספרי מחקר, והוזמנו מרצים מהארץ ומחו"ל, ביניהם הפרופסור המצרי מחמד אל-הווארי, מומחה לגניזה הקהירית.
ערך את כתב העת של המכללה, שבו מחקרים בשלוש שפות, רובם מאת מורים אקדמאיים ערביים. דנה הביא את כתב העת לרמה שזיכתה את הכותבים בו בגמול השתלמות.
ב-2005 הצטרף דנה לסגל המכללה האקדמית צפת (בחסות אוניברסיטת בר-אילן). ב-2010 פרש לגמלאות מן המכללה האקדמית הערבית, והוא ממשיך את פעילותו במכללת צפת.
ב-2013 קיבל את אות יקיר העיר חיפה.
דנה נשוי לשלומית לבית טופילובסקי, ולו חמישה ילדים. אחיו, נסים דנה, הוא ראש המכון לחקר ולימוד דתות עמי המזרח התיכון ותרבויותיהם ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת אריאל.
עבודתו המדעית

חיבר מחקרים רבים לעשרות – עשרות ספרים וכשמונים מאמרים מדעיים בתחומים רבים – רובם בחקר הספרות העברית ובלשון הערבית (ר' רשימת פרסומים מלאה). תחומי ההתמחות המדעיים: ערבית קלאסית, ערבית מודרנית, ערבית מדוברת, שירת החול ושירת הקודש העברית בימי הביניים, הערבית היהודית בימי הביניים.
עבודתו המדעית > על דרכו במחקר

לפי חוקר הספרות פרופ' נחמיה אלוני על יוסף דנה בראשית דרכו (1982): "ד"ר דנה...הריהו אחד החוקרים הצעירים הטובים ביותר בחקר ספרותנו העברית בימי הביניים. ד"ר דנה יודע את הספרות העברית ואת הספרות הערבית ממקורות ראשונים באופן ישר, ועל כן יש בידו האמצעים הדרושים להאיר את ספרותנו העברית בימי הביניים הארה מלאה ושלמה. אף הוא הוכיח את כישרונו לעסוק בנושאים הקשורים בספרותנו בימי הביניים בפרסומיו המדעיים בכתבי עת מדעיים בלשון העברית ואף בלשון הערבית".
זכה להערכה ולביקורות מדעיות על ספריו על ידי חוקרים חשובים, שאיזכרו אותם או היפנו אליהם - מביניהם: פרופ' בלאו יהושע, פרופ' בר תקווה בני, פרופ' דוד יונה, פרופ' דישון יהודית, פרופ' טובי יוסף, פרופ' כץ שרה, פרופ' לוין ישראל, פרופ' מורג שלמה, פרופ' מירסקי אהרן, ד"ר מלאכי צבי, פרופ' נוי דב, פרופ' עראיידי נעים, פרופ' רצהבי יהודה, פרופ' שילוח אמנון, פרופ' פליישר, פרופ' שלוסברג, PROF. ROSS BRANIN.
עבודתו המדעית > הטמעת חומר לימודי בספרים שחיבר

את החומר שעסק בו הוא השתדל להטמיע בתלמידים – בבחינת ללמוד וללַמד – בהיותו אחראי לתוכנית הלימודים בעברית בבתיה"ס הערביים במשך 10 שנים. פרץ דרכים חדשות בהקניית השפה העברית בהם מאז שנת 1966 עוסק בכתיבת חומר הוראה בעברית למיגזר הערבי. כך עשה גם בהיותו מורה לעברית בבית הספר הריאלי העברי בחיפה במשך 19 שנה בעידודו של המחנך שמחה נהיר.
דבריו על עצמו

"אכן, דרך ארוכה עברתי מאז החילותי את לימודיי ב"חדר" המתוקן בדמשק ועד הגיעי לאוניברסיטת חיפה ולמכללת צפת לדרגת הפרופסורה שלי בחקר הספרות העברית. ובכל שלב ושלב מיציתי את היפה, את המועיל  ואת הטוב, והיום אני צופה בתולדותיי, נער עולה חדש שבא מגלות סוריה, שזכה להגיע להיות חוקר ספרות עברית בישראל."
הישגיו ופעילויותיו > השכלה גבוהה

| שם המוסד | שם המחלקה | התמחות תחום לימוד | שם התואר | תאריך הענקתו |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אוני' ת"א | ספרות עברית | שירת ימי הביניים | תואר שלישי | 1978 |
| האוני' העברית ירושלים | שפה וספרות ערבית, ספרות עברית | שירת ימי הביניים, ערבית מודרנית וקלאסית | תואר שני | 1971 |
| האוני' העברית ירושלים | שפה וספרות ערבית, ספרות עברית | עברית וערבית | תואר ראשון | 1960 |
| האוני' העברית ירושלים | ספרות עברית | תעודת הוראה | תעודת הוראה | 1961 |
הישגיו ופעילויותיו > תפקידים במינהל האקדמי של מכללות ואוניברסיטאות

| זמן | שם המוסד והמחלקה | התפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2001-2002 | המכללה האקדמית צפת | רכז מסלול ערבית |
| 1995 עד 2006 | המכון למחקר משווה עברית-ערבית במכללה האקדמית הערבית | ראש המכון |
| 1992 עד 1996 | המכללה הערבית | ראש מסלול |
| 1987 עד 1998 | המכללה הערבית, עברית | ראש החוג |
| 1977 עד 1987 | אוניברסיטת חיפה, בית הספר לחינוך באוניברסיטת חיפה ומשרד החינוך | ראש הוועדה לבדיקת התוכנית להוראת העברית בבתי הספר הערביים |
| יולי עד אוגוסט 1980 | אוניברסיטת חיפה, בית הספר לחינוך | ממלא מקום. מנהל מדור |
הישגיו ופעילויותיו > תפקידים ופעילויות מקצועיות אחרות מחוץ לאוניברסיטה

חבר הנהלת קרן תרבות חיפה משנת 1985 ועד היום (2012)
חבר המועצה האקדמית העליונה, המכללה האקדמית לחינוך גבעת וושינגטון משנת 1985 ועד היום (2012).
חבר ועדת המינויים העליונה במכללה האקדמית לחינוך גבעת וושינגטון משנת 1985 ועד היום (2012).
חבר ועדת הביקורת של קרן תרבות חיפה לתחומי האמנות והתרבות השונים בחיפה 1998–1999.
חבר ועדת ביקורת לספרות, קרן תרבות חיפה 1990–1998
שופט בפרסי עיריית חיפה לספרות, 2001
עורך כתב עת המכללה האקדמית הערבית, חיפה 1987–2003
עורך החלק הערבי בספר הרמב"ם "ספר הרפואות"
מחבר תוכנית הלימודים בעברית לחטיבת הביניים בבתי הספר הערביים בחסות בית הספר לחינוך באוניברסיטת חיפה. אוניברסיטת חיפה, המדור לתוכנית לימודים, 1977-1987.
הישגיו ופעילויותיו > מלגות, פרסים, מענקי מחקר וכו'

מלגת מחקר מאת המכללה האקדמית צפת על הוצאת ספר מקיף (1000 עמ') על הפתגם הערבי – ערוך לפי א"ב, 2008.
פרס עמינוח למחקר השירה על הספר "הפואטיקה של שירת הקודש הספרדית", בית סוקולוב, אגודת העיתונאים, 2006.
מלגת מחקר מאת "ארגון יוצאי דמשק (סוריה) בישראל" על "חכם יוסף דנה – אמן הדרשנות העממית במזרח כמייצגת מורשת יהדות דמשק", 2006. שותף למחקר: פרופ' אמנון שילוח, האוניברסיטה העברית, ירושלים.
מלגת מחקר מאת המכללה האקדמית צפת על הנושא "הפתגם והמכתם בערבית המדוברת", 2006.
פרס הרב קוק של עיריית תל אביב לספרות תורנית מקורית ולספרי מחקר ועזר תורניים 2001.
פרס מנהל משרד החינוך על חיבור והכנת תקליטור מולטימדיה "העברית על רקע הערבית", 1995, לטובת המכללה הערבית האקדמית, חיפה.
קרן הזיכרון לתרבות יהודית, ניו-יורק על הנושא "הפואטיקה של השירה העברית בימי הביניים", 1982.
קרן שז"ר על "הספרות העברית בימי הביניים" 1984.
קרן הכט על "ארץ ישראל בשירתו של רבי משה אבן עזרא", 1989.
קרן פרחי, האוניברסיטה העברית בירושלים על "ידיעת השפה, ידיעת היהדות", 1964.
קרן תרבות חיפה והעיר ברמן בגרמניה על הספר "הפואטיקה של השירה העברית בימי הביניים", 1982.
קרן רקנאטי, מלגת לימודים 1974.
הערות שוליים

↑  רשימת יקירי חיפה תשע"ג, באתר עיריית חיפה
↑  "תורת השיר בספר העיונים והדיונים" ("כתאב אלמחאצ'רה ואלמד'אכרה" לר' משה אבן עזרא)

בהנחיית פרופ' י'. לוין, ראש החוג לספרות עברית, אוניברסיטת תל אביב ופרופ’ י'. גולדפלד, ראש המחלקה לספרות ערבית, אוניברסיטת בר-אילן
↑  תנחום הירושלמי, ספר "המדריך המספיק" المرشد الكافي "אלמרשד אלכאכאפי" לר' תנחום הירושלמי, בדיקת יחס כתבי היד על פי שמונה עשר כתבי יד שונים, בהנחיית פרופ' יהושע בלאו, ראש החוג לערבית, האוניברסיטה העברית, 184 עמ', 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260033205171  GND: 133068331  ISNI: 0000 0000 8185 7137  LCCN: n83164114  VIAF: 116743000   WorldCat (עם VIAF): 116743000
איסור משכב אח עם אחות

| --- | --- |
 מקרא:  ויקרא, י"ח, ט'; ויקרא, י"ח, י"א
 תלמוד בבלי:  מסכת יבמות, דף כ"ב, עמוד ב', דף נ"ד, עמוד ב'
 משנה תורה:  ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק ב', הלכות ב'–ד'
 שולחן ערוך:  אבן העזר, סימן ט"ו, סעיף י'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו של"ב, לאו של"ג ספר החינוך, מצווה קצ"ב, מצווה קצ"ו
 
איסור משכב אח עם אחותו כולל שניים מתוך מחמישה עשר איסורי עריות שנמנו בפרשת אחרי מות, שהעונש על העובר במזיד על כל אחד מהם הוא כרת, ובשוגג - הבאת קרבן חטאת לבית המקדש. ישנו איסור על משכב עם אחותו מצד אביו או אמו ואיסור נוסף על משכב עם בתה של אשת אביו.
מקור האיסור והעונש

מקור האיסור במקרא הוא בפסוק בפרשת אחרי מות שבחומש ויקרא: ”עֶרְוַת אֲחוֹתְךָ בַת אָבִיךָ אוֹ בַת אִמֶּךָ מוֹלֶדֶת בַּיִת אוֹ מוֹלֶדֶת חוּץ לֹא תְגַלֶּה עֶרְוָתָן” (ספר ויקרא, פרק י"ח, פסוק ט'). והעונש מבואר בפרשה שאחריה, פרשת קדושים: ”וְאִישׁ אֲשֶׁר יִקַּח אֶת אֲחֹתוֹ בַּת אָבִיו אוֹ בַת אִמּוֹ וְרָאָה אֶת עֶרְוָתָהּ וְהִיא תִרְאֶה אֶת עֶרְוָתוֹ חֶסֶד הוּא וְנִכְרְתוּ לְעֵינֵי בְּנֵי עַמָּם עֶרְוַת אֲחֹתוֹ גִּלָּה עֲוֹנוֹ יִשָּׂא” (ספר ויקרא, פרק כ', פסוק י"ז). ובפרשת כי תבוא איסור זה נכלל ברשימת הארורים שבמעמד הברכה והקללה: ”אָרוּר שֹׁכֵב עִם אֲחֹתוֹ בַּת אָבִיו אוֹ בַת אִמּוֹ וְאָמַר כָּל הָעָם אָמֵן” (ספר דברים, פרק כ"ז, פסוק כ"ב).
גדרי האיסור

כפי המבואר בפסוקים, איסור משכב עם אחות הוא בין באחות מן האב ובין באחות מן האם. ומהמילים: ”מוֹלֶדֶת בַּיִת אוֹ מוֹלֶדֶת חוּץ” למדו חכמים שגם אחות שנולדה מביאת איסור, כלולה באיסור משכב עם אחות, אולם אחות שנולדה ממשכב האב עם נכרית או שפחה כנענית, אינה נחשבת לאחות ולא חל עליה איסור זה של משכב עם אחות:
אמר רבא, אמר קרא: ערות אחותך בת אביך או בת אמך מולדת בית או מולדת חוץ, בין שאומרים לו לאביך קיים, בין שאומרים לו לאביך הוצא, ואמר רחמנא: אחותך היא... אמר קרא: בת אשת אביך, מי שיש לו אישות לאביך בה, פרט לאחותו משפחה ועובדת כוכבים
טעם האיסור

התורה מנמקת את טעם איסור המשכב עם אחות בטעם: ”חֶסֶד הוּא”. מספר פירושים ניתנו למהות טעם זה:
הפירוש העיקרי מתבסס על הפסוק: ”פֶּן יְחַסֶּדְךָ שֹׁמֵעַ וְדִבָּתְךָ לֹא תָשׁוּב” (ספר משלי, פרק כ"ה, פסוק י') שמשמעותו היא: פן יבזה ויחרף אותך השומע אותך מרכל. על פי פירוש זה התורה מציינת שמשכב אדם עם אחותו, עימה גדל יחד בבית כל ימי הילדות, הוא מעשה חרפה, בוז וקלון.
הראב"ע פירש את המילה חסד: ”תוספת בזנות”.
והרמב"ן באר את המילה כפשוטה, שהאח שבעל את אחותו נהג בה ההפך ממידת החסד המצופה ממנו לנהוג בה לדאוג להשאתה לאשה לבעלה, והוא פגע בשמה הטוב בכך שכעת היא בעולה, והתאכזר אליה בכך שיקשה עליה למצוא כעת בעל:
והנכון בעיני במלת "חסד" שהוא כמשמעו... הזכיר כי היה ראוי להיותו גומל נפשו איש חסד, והוא עוכר שארו אכזרי. כי היה ראוי שיעשה עמה החסד שיעשו האחים להשיאה לבעל, והוא פוגם ועוכר אותה, והכתוב יתלה הסרחון בזכר
ורבנו בחיי בשם הרמב"ן באר שכשם שהעושה חסד עושה מעשה שהוא יוצא מגדר הרגיל בטובו, כך השוכב עם אחותו עושה מעשה יוצא מגדר הרגיל בתיעובו:
והרמב"ן ז"ל פירש "חסד הוא" שאין להוציאו מפשוטו, כי הוא מורה על הפלגת דבר, בין לשבח בין לגנאי, כי העושה המעשה הטוב והראוי ביותר יקרא "חסד" דרך הפלגה להפליג על הטוב. גם העושה המעשה הרע והמגונה מאד יקרא גם כן חסד להפליג על הרע, וזהו שאמר חסד הוא, כי השחית והתעיב עלילה והפליג בכעור
משכב אח עם אחות במקרא > קין והבל ואחיותיהן

חז"ל מבארים שהמילים ”חֶסֶד הוּא” רומזות לכך ש”אמר רבי אבין, שלא תאמר: קין נשא את אחותו! הבל נשא את אחותו! חסד הוא -חסד עשיתי עם הראשונים שייבנה העולם מהן, "אמרתי עולם חסד יבנה" (תהלים, פ"ט, ג')” (תלמוד ירושלמי מסכת יבמות פרק י"א, הלכה א').
משכב אח עם אחות במקרא > אברהם ושרה

כאשר ירדו אברהם ושרה מחברון לגרר, הסביר אברהם לאבימלך מדוע אמר ששרה היא אחותו ולא אשתו: ”וְגַם אָמְנָה אֲחֹתִי בַת אָבִי הִוא אַךְ לֹא בַת אִמִּי וַתְּהִי לִי לְאִשָּׁה” (ספר בראשית, פרק כ', פסוק י"ב). והדבר היה מותר להם הואיל ועוד לא ניתנה התורה באותה שעה.
אמנם להסבר חז"ל שרה לא הייתה אחותו ממש אלא בת אחיו הרן, ו"בני בנים הרי הם כבנים".
משכב אח עם אחות במקרא > אמנון ותמר

על פי המסופר בספר שמואל ב', אמנון בן דוד התאווה לשכב עם אחותו מן האב, תמר, ולאחר שהבחין בכך חברו יונדב בן שמעה, אחיינו של דוד, יעץ לו לעשות עצמו חולה ולבקש שאחותו תמר תבוא להאכילו ממאכל שתכין לו לבקשתו. וכשתבוא אליו, יציע לה שתשכב עמו. אמנון עשה כדבריו, אולם משסירבה תמר להצעתו, תפסהּ בכח ואנס אותה.
לכאורה יש כאן דוגמה קלאסית של משכב אסור של אח עם אחותו לאחר שניתנה התורה. אולם חז"ל מבארים שתמר הייתה בת דוד מאשת יפת תואר, ולכן לא נחשבה לאחותו של אמנון, שאם הייתה נחשבת לאחותו, לא הייתה מציעה לו שהדבר ייעשה בצורה פורמלית בהסכמת אביהם דוד: ”וְעַתָּה דַּבֶּר נָא אֶל הַמֶּלֶךְ כִּי לֹא יִמְנָעֵנִי מִמֶּךָּ” (ספר שמואל ב', פרק י"ג, פסוק י"ג).
ראו גם

איסורי עריות
כרת
נישואי קרובים
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף כ"ג, עמוד א'. ופסקהּ המשנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק ב', הלכה ב'.
↑  כך פירשו רש"י, רשב"ם, הדר זקנים, ועוד, על ויקרא פרק כ', פסוק י"ז.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף נ"ח, עמוד ב', מדרש לקח טוב ותרגום יונתן על בראשית פרק כ', פסוק י"ב, ועוד רבים.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"א, עמוד א', משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות מלכים ומלחמות, פרק ח', הלכה ח'.
| איסורי עריות |
| --- | --- | --- |
| חייבי סקילה | עם אשת האב • עם האם • עם אשת הבן • משכב זכר • גבר עם בהמה • אישה עם בהמה • עם נערה מאורסת |  |
| חייבי שרפה | עם אֵם אשתו או סבתהּ • עם בת אשתו או נכדתה • עם בתו או נכדתו • בת כהן שזינתה |  |
| חייבי חנק | עם אשת איש |  |
| חייבי כרת | אח עם אחות • עם שתי אחיות • עם נידה • עם אחות האב • עם אחות האם • עם אשת דוד • עם אשת אח |  |
הפרס הלאומי לספרים יהודיים

הפרס הלאומי לספרים יהודיים (National Jewish Book Award, ובקיצור: NJBA) הוא פרס ספרותי המוענק מטעם המועצה למען הספר היהודי באמריקה (Jewish Book Council) בארצות הברית, בקטגוריות שונות של סוגה ספרותית (ספרות עיונית, שירה וסיפורת) במטרה לעודד ספרות יוצאת מן הכלל בנושאים בעלי עניין יהודי.
הפרס מוענק החל משנת 1949. בין זוכי העבר הבולטים: פיליפ רות, הווארד פאסט, אלי ויזל, יצחק בשביס-זינגר, א. ב. יהושע, עמוס עוז, מיכאל אורן, הלל בבלי, יצחק זילברשלג, יהודה עמיחי, נתן שחם, נתן שרנסקי, אורי אורלב, איתמר רבינוביץ, בנציון נתניהו, סול בלו, דוד הרטמן, מנחם אלון, שבתי טבת, אניטה שפירא, דויד גרוסמן, מאיר שלו, ברנרד לואיס, פולה פרדריקסן, צבי אקשטיין, ג'ונתן ספרן פויר, דניאל אלעזר ואחרים.