stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דבורה אסתרין
קורות חיים

דבורה אסתרין נולדה בשנת 1959 בלוס אנג'לס לג'רלד ותלמה אסתרין, למשפחה בת שלושה ילדים. לאסתרין שתי אחיות: אחותה יהודית אסתרין היא יזמית מוצלחת, ואחותה מרגו אסתרין היא רופאה העוסקת ברפואה פנימית. הוריה היו פרופסורים למדעי המחשב באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, דבר אשר השפיע על התעניינותה בתחום. מגיל צעיר היא רצתה להמציא דברים, והתעניינה במדעים, טכנולוגיה ומתמטיקה.
לאחר סיום הלימודים, אסתרין החלה ללמוד לתואר בוגר במדעים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, וסיימה ב-1980. לאחר מכן ב-1982 השלימה תואר שני בניהול טכנולוגיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ושלוש שנים לאחר מכן השלימה דוקטורט למדעי המחשב באותו מקום. בשנת 1986, היא החלה ללמד ולחקור באוניברסיטת דרום קליפורניה. בשנת 2000, היא עברה לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם קיבלה תואר פרופסור למדעי המחשב. באוגוסט 2002, אסתרין קיבלה סך של 40 מיליון דולר מהקרן הלאומית למדע של ארצות הברית כדי להמשיך במחקרה על רשתות חיישנים, והקימה את המרכז לרשתות חיישנים מוטמעות (CENS). אסתרין נבחרה לכהן כמנהלתו הראשונה. בשנת 2007, היא נבחרה כחברה באקדמיה האמריקאית לאומניות ולמדעים. בשנת 2011, אסתרין השיקה את Open mHealth, תוכנת קוד פתוח חדשנית.
בשנת 2012 אסתרין הצטרפה לקורנל טק, תחת אוניברסיטת קורנל, שם היא פועלת עד היום.
תרומתה המדעית

אסתרין ערכה מחקרים במספר תחומים, אך תרומתה הבולטת ביותר היא בתחום הנקרא רשתות חיישנים מוטמעות. כל רשת חיישנים מורכבת ממספר מחשבים זעירים המצוידים בחיישנים הממוקמים באזורים שונים. בעזרת החיישנים, מחשבים אלה עורכים מדידות ועוקבים אחר שינויים בסביבה בה הם נמצאים. המחשבים מעבדים את המידע שמצאו, ומעבירים אותו ואל המחשבים של החוקרים. כך ניתן לאסוף מידע מדויק על כל ההיבטים השונים של האזור בו הם ממוקמים.
בשנות התשעים, אסתרין החלה לחקור את התחום, וניסתה למצוא שימושים חדשים ומועילים לטכנולוגיה. ב-1999, כשהייתה בחופשה בקוסטה ריקה, היא נדהמה ממגוון החיות והצמחים במדינה, והבינה שביולוגים יכולים להשתמש ברשתות חיישנים כדי לחקור ולעקוב אחר תופעות ביולוגיות מורכבות. כשחזרה מקוסטה ריקה, היא החלה לחקור כיצד אפשר להשתמש ברשתות חיישנים מוטמעות בהקשר ביולוגי וסביבתי. היא ערכה מספר מחקרים וניסויים שעשו שימוש ברשתות חיישנים מוטמעות, בהם החיישנים אספו מידע על ההשפעות של שינוי האקלים על הסביבה, על הכמות של חומרים מזהמים באדמה במקומות שונים ועל המיקרו-אקלים של שמורות טבע שונות.
נוסף על כך, אסתרין השתמשה ברשתות חיישנים כדי לבדוק את היציבות של מבנים. למשל, בזמן רעידת אדמה, החיישנים שאסתרין פרסה אספו מידע על ההשפעות של הרעידה על אזורים שונים בבניין, בתקווה שבעתיד אפשר יהיה להשתמש במידע הזה כדי לבנות מבנים יציבים וחזקים יותר.
לאחרונה, אסתרין חוקרת את השימושים האפשריים של פיסות המידע הדיגיטלי שאנחנו מותירים אחרינו בחיי היום יום, וכיצד ניתן לזהות בעזרתן דפוסי התנהגות שחוזרים על עצמם. אסתרין מאמינה שבעזרת דפוסי התנהגות אלה, אפשר לזהות מחלות בצורה יעילה יותר, או לעזור לאנשים הסובלים ממחלות. אסתרין קוראת למידע הדיגיטלי הזה "סמול דאטה". Open mHealth, התוכנה שאסתרין יצרה, עוזרת להנגיש את ה"סמול דאטה" כדי שאפליקציות רפואיות יוכלו לטפל בבעיות בריאותיות ספציפיות באופן טוב, יעיל ומותאם אישית.
פרסים

הפרס הנשיאותי לחוקר הצעיר (1987)
פרס מכון אניטה בורג לנשות חזון (2007)
דוקטור לשם כבוד מבית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן (2008)
האקדמיה הלאומית להנדסה (2009)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אופסלה (2011)
פרס IEEE לאינטרנט (2017)
עמיתי מקארתור (2018)
מדליית ג'ון פון נוימן של IEEE (2022)
הערות שוליים

↑  Deborah Estrin, scholar.google.com
1 2  About Us, Open mHealth (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  Deborah Estrin Biography - life, parents, story, school, mother, young, son, information, born, time, year, www.notablebiographies.com
1 2  UCLA Engineering’s Deborah Estrin Elected to the American Academy of Arts and Sciences (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  Deborah Estrin, www.macfound.org (באנגלית)
↑  John Heidemann, Ramesh Govindan, Embedded Sensor Networks, Boston, MA: Birkhäuser, 2005, עמ' 721–738, ISBN 978-0-8176-4404-8. (באנגלית)
↑  Deborah Estrin, Women of Vision 2007, נבדק ב-2022-10-22
↑  Dr. Deborah S. Estrin, NAE Website
↑  Deborah Estrin, destrin.tech.cornell.edu (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007379579005171  ACM DL: 81100020429  dblp: e/DeborahEstrin  LCCN: no2009103440  MGP: 79441  ORCID: 0000-0001-6477-0096  VIAF: 91125087   WorldCat (עם VIAF): 91125087
ג'נט דוויסון ראולי

| --- | --- |

ג'נט דוויסון ראולי, 2009
 לידה:  5 באפריל 1925 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  17 בדצמבר 2013 (בגיל 88) הייד פארק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  גנטיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה על שם פריצקר (1948)  בתי הספר המעבדתיים של אוניברסיטת שיקגו 
 מוסדות:  אוניברסיטת שיקגו 
 פרסים והוקרה:  פרסים
 צאצאים:  David B. Rowley 
 תרומות עיקריות
 גילוי טרנסלוקציה כרמוזומלית כגורם ללוקמיה וסוגי סרטן אחרים
 
ג'נט דוויסון ראולי (באנגלית: Janet Davison Rowley;‏ 5 באפריל 1925 – 17 בדצמבר 2013) הייתה גנטיקאית אמריקאית והייתה למדענית הראשונה שגילתה כי טרנסלוקציה כרומוזומלית גורמת ללוקמיה וסוגי סרטן אחרים. זכתה בפרסים רבים, שהחשוב בהם הוא פרס לסקר בו זכתה ב-2013.
קורות חיים והשכלה > הוריה וחייה האישיים

ג'נט דוויסון נולדה בניו יורק בשנת 1925, הבת היחידה להורפורד ואת'ל בלנטין דוויסון. אביה היה בעל תואר למנהל עסקים מאוניברסיטת הרווארד. אמה הייתה בעלת תואר שני בחינוך מאוניברסיטת קולומביה. כאשר הייתה בת שנתיים עברו הוריה לשיקגו ואביה החל להרצות מנהל עסקים בקולג' ואילו אמה לימדה אנגלית בתיכונים ציבוריים, אך לאחר זמן מה החליטה לפרוש מלימוד והפכה לספרנית בית ספר. יום אחרי סיום בית הספר לרפואה, התחתנה ג'נט עם דונלד אדמס ראולי, שגם הוא היה רופא. הם סיימו את ההתמחות שלהם ביחד בבית חולים מרין לשירות בריאות הציבור בשיקגו ב-1951. נולדו להם 4 ילדים וג'נט עבדה במשרה חלקית 3 ימים בשבוע באתרים שונים הכוללים את מרפאת שיקגו לילדים בעלי תסמונת דאון, עד שהצעיר מבין ילדיהם היה בן 12.
קורות חיים והשכלה > השכלה

תחילה למדה ג'נט שנתיים בתיכון לבנות קתוליות, ולאחר מכן למדה ג'נט בחטיבת ביניים אקדמאית והחלה להתעניין במדעים. ב-1940, בגיל 15 קיבלה מלגה לתוכנית השמה מתקדמת במעבדות הלימוד של אוניברסיטת שיקגו שם גם סיימה את לימודי התיכון שלה והשנתיים הראשונות בקולג'. לאחר מכן בשנת 1944 השלימה תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת שיקגו, תואר ראשון במדעים ב-1946, ובגיל 23 בשנת 1948 השלימה דוקטורט ברפואה.
התעניינותה בכרומוזומים וסרטן גברה ב-1962, והיא עברה לאנגליה לשנה לאוניברסיטת אוקספורד, שם למדה טכניקות חדישות של אנליזת כרומוזומים.
קריירה

אחרי שקיבלה את הרישיון הרפואי שלה ב-1951, ד"ר ראולי עבדה כרופאה אחראית במרפאת טרום לידה ולידה במרכז לבריאות הציבור במונטגומרי במרילנד. ב-1955 היא קיבלה מחקר במרכז ע"ש ד"ר ג'וליאן לוינסון בשיקגו, מרפאה של ילדים בעלי נכות מתפתחת, שם נשארה עד 1961. באותו הזמן גם לימדה נוירולוגיה באוניברסיטת אילינוי. לאחר זמן מה עבר דוויסון ראולי אל אנגליה בעקבות מחקר וכשחזרה, לאון ג'קבסון, ראש המעבדה שלה הציע לה שתוסיף את הטכניקות שלמדה באנגליה למחקר הכרומוזומים אצל חולי לוקמיה. הוא הציע לה תנאי מעבדה, מיקרוסקופ ושכר של 5000 דולר לשנה. בעשור הבא עבדה דוויסון ראולי על חיפוש כרומוזומים חריגים בתוך החומר הגנטי של תאי הלוקמיה. ומאז אותו מחקר ב-1962 עם לאון ג'קבסון הפכה מעוזרת פרופסור לחברת פרופסור ב-1969, ב-1977 הפכה עצמה לפרופסור, וכבר ב-1984 הפכה פרופסורית בכירה.
אחרי שנה באנגליה, בתור מתלמדת במכונים הלאומים לבריאות, היכן שלמדה וחקרה את טכניקת שכפול דפוס הדי אן איי בכרומוזומים אצל אנשים בריאים ואצל אנשים חולים, חזרה ד"ר ראולי לאוניברסיטת שיקגו כחברת מחקר בפקולטה להמטולוגיה ושם בתחילת שנות השבעים פיתחה את השימוש בשיטות לזיהוי כרומוזומים- קרינת קוינקריין וצביעת גימנזה. באמצעות השיטות יכלה להדגים כי כרומוזום פילדלפיה השפיע בסוגים מסוימים של לוקמיה והיה מעורב בטרנסלוקציה עם כרומוזום 9 במקרים שונים. טרנסקולציה היא תהליך בו חלק כלשהו של כרומוזום מתפרק ומצטרף לכרומוזום אחר, או כאשר שני כרומוזומים מחליפים חומרים כאשר הם מתפרקים. ראולי גם גילתה טרנסקולציה בין כרומוזומים 8 ו21 בלוקמיה מיאלואידית חריפה ובין 15 ו-17 בלוקמיה פרומיאלוציטית חריפה.
כאשר ד"ר ראולי פרסמה את תוצאות מחקרה, היא טענה כי טרנסלוקציות ספציפיות גורמות למחלות ספציפיות מה שנגד להשקפה על הגורמים לסרטן באותה התקופה, שנתנה חשיבות מועטה לעיוותים בכרומוזומים. אף על פי שתחילה הייתה התנגדות לממצאיה, עבודתה הוכחה כאשר עד 1990 זיהו יותר מ-70 טרנסלוקציות בסוגי סרטן שונים.
פרסים

בשנת 1984 הפכה לפרופסורית בכירה בקתדרה על שם בלום-ריז באוניברסיטת שיקגו. בנוסף הייתה סגן דיקן לענייני מדע, וב-1998 הייתה אחת מבין שלושה מדענים שזכו בפרס לסקר היוקרתי על מחקרם על טרנסקולציה, ובאותה שנה הוענקה לה המדליה הלאומית למדעים. ב-2003 קיבלה ראולי את המדליה על שם בנג'מין פרנקלין על הישג ראוי לשבח במדעי החברה הפילוסופית אמריקאית. ב-2009 הוענקה לה מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה ביותר בארצות הברית. באותה שנה זכתה בפרס גרובר לגנטיקה. ב-2012 נבחרה ראולי לפרס קרן התקווה לחקר הסרטן על מצוינות בתחום מחקר בסיסי, ונבחרה לקרן התקווה המדעית המייעצת. מאוחר יותר באותה שנה זכתה ראולי בפרס יפן עם עוד שני מדענים על יצירת אימטיניב (גליבק). היא פרסמה יותר מ-500 מאמרים והמשיכה במחקרה באוניברסיטת שיקגו ימים ספורים לפני מותה.
מדליית החירות הנשיאותית (12 באוגוסט 2009)
מדליית מנדל (2003)
מדליית ג'סי סטיבנסון קובלנקו (2010)
פרס יפן (2012)
פרס צ'ארלס מוט (1989)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הרווארד (2008)
היכל התהילה הלאומי לנשים (2017)
מדליית בנג'מין פרנקלין (2003)
AACR Award for Lifetime Achievement in Cancer Research (2010)
Marion Spencer Fay Award (2006)
פרס ויליאם אלן (1991)
פרס פרל מייסטר גרינגרד (2010)
פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (1996)
פרס ויליאם פרוקטר להישג מדעי (1989)
פרס לסקר-דיבייקי למחקר קליני (1998)
פרס המלך פייסל הבינלאומי לרפואה (1988)
פרס המרכז הרפואי אלבני (2013)
המדליה הלאומית למדעים (1998)
פרס גרובר בגנטיקה (2009)
AACR-G.H.A. Clowes Award for Outstanding Basic Cancer Research (1989)
מותה

בתחילת שנות ה-2000, אובחנה ד"ר דוויסון ראולי בסרטן השחלה. וב-17 בדצמבר 2013, נפטרה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Janet Rowley, cancer genetics pioneer, 1925-2013". UChicago News. 2013-12-17. נבדק ב-2016-11-18.
1 2  Janet Rowley awarded Presidential Medal of Freedom - The University of Chicago Medicine, www.uchospitals.edu
1 2 3  Janet Rowley awarded Gruber Genetics Prize for chromosome studies - The University of Chicago Medicine, www.uchospitals.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007342501605171  GND: 1081463120  ISNI: 0000 0000 6733 5025  LCCN: n82219077  NARA: 10570184  NTA: 068518153  SUDOC: 081115172  VIAF: 38275071   WorldCat (עם VIAF): 38275071
דוד הרצוג

אבן נגף לזכרו של דוד הרצוג.
דוד הרצוג (בגרמנית: David Herzog;‏ 7 בנובמבר 1869 בטרנבה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית – 6 במרץ 1946 באוקספורד שבבריטניה) היה היסטוריון ורב מדינות שטיריה וקרינתיה.
קורות חייו

הרצוג היה הבכור משמונתם ילדיהם של סוחר הבדים של ליאופולד הרצוג ושל ססיליה זיס. בטרנבה, עיר הולדתו, למד מ-1876 עד 1881 בבית הספר היסודי, ובשנים 1881 עד 1889 בגימנסיה של הנסיך-ארכיבישוף. מ-1889 הוא למד באוניברסיטת ברלין בלשנות שמית, וב-4 בינואר 1894 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. ב-1896 עבר ללמוד בפריז ושנים 1899-1900 למד בווינה.
מועצת הקהילה היהודית של גראץ בחרה בו ב-20 באוקטובר 1907 כיורשו של סמואל מיזאם (Mühsam) בתור הרב החדש של שטיריה וקרינתיה, ועד 1918 גם של קרניולה. בשנת 1909 החל הרצוג את עבודתו במסגרת משרתו באוניברסיטת קרל-פרנץ גראץ ולימד עד 1938, עברית וערבית; בבתי ספר לימד היסטוריה ואת מקצועות היהדות, כך למשל לימד בגימנסיה האקדמית של גראץ (Akademisches Gymnasium). בשנת 1926 מונה הרצוג לפרופסור באוניברסיטה.
במהלך כהונתו, הקהילה היהודית בגראץ הגיעה לשיאה. כתבי עת יהודיים פורסמו בגראץ, בבית הקברות היהודי נחנך ב-1910 אולם טקסים, ובשנת 1914 נחנך בית כנסת לימות החורף בבניין משרדים של הקהילה היהודית. מספר התושבים היהודיים בעיר ב-1910 היה 1,971 איש (1.3% מכלל האוכלוסייה של גראץ). המספר ירד אחרי מלחמת העולם הראשונה, עקב הזדקנות, שיעור הילודה, עלייה לארץ ישראל, אישים שעזבו את הקהילה היהודית, שסבלבה מאנטישמיות גוברת, שהובילה להתקפות חוזרות ונשנות על עמותות ואישים יהודים.
אחרי האנשלוס של אוסטריה ב-1938, נעצר הרצוג בגל הראשון של מעצרים, ביחד עם חתן פרס נובל אוטו לוי ורבים אחרים. החוויות שנלוו ל-14 יום של מעצר וליל הבדולח הכריחו אותו ואת אשתו לעזוב את אוסטריה ב-20 בדצמבר 1938. במסע שבמהלכו עבר בווינה, בהולנד ובדובר, הוא היגר ללונדון, שם הוא גר במשך שנה בבית צנוע. ב-1940 הוא עבר לאוקספורד, שם עבד באוניברסיטה, וחידש את מחקרו המדעי.
קיבל אותות הצטיינות רבים של אוסטרו-הונגריה ושל אוסטריה. ב-1988 הוקמה באוניברסיטת גראץ "קרן דוד הרצוג", שמטרתה סיוע להבנה בין-תרבותית – במיוחד ביחס לתרבות היהודית. מאז 2005 ישנם סניפים של הקרן בכל האוניברסיטאות בשטיריה. הכיכר שמול בית הכנסת של גראץ נושאת את שמו.
ב-16 באוגוסט 2016 הניח גונטר דמניג ברחוב רדצקי 8 בגראץ אבן נגף לזכרו של הרצוג.
חיבוריו

Maimonides’ Commentar zum Tractat Peah. Calvary, Berlin 1894.
Urkunden und Regesten zur Geschichte der Juden in der Steiermark (1475–1585). Verlag der Israelitischen Kultusgemeinde, Graz 1934.
לקריאה נוספת

David Herzog: Erinnerungen eines Rabbiners 1932–1940. 2. Auflage. Auf Grundlage einer Diplomarbeit von Andreas Schweiger hrsg. von Walter Höflechner. Akademische Druck- und Verlagsanstalt, Graz 1997, ISBN 3-201-01639-X (Publikationen aus dem Archiv der Universität Graz, Bd. 32).
Susanne Blumesberger, Michael Doppelhofer, Gabriele Mauthe: Handbuch österreichischer Autorinnen und Autoren jüdischer Herkunft 18. bis 20. Jahrhundert. Band 1: A–I. Hrsg. von der Österreichischen Nationalbibliothek. Saur, München 2002, ISBN 3-598-11545-8, S. 543f.
Salomon Wininger: Große Jüdische National-Biographie. Band 3. Czernowitz 1928, S. 91.
Esriel Hildesheimer, Mordechai Eliav: Das Berliner Rabbinerseminar 1873–1938, Berlin 2008, ISBN 9783938485460, S. 136–137
הערות שוליים

↑  אוסטריה בשואה באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511780605171  GND: 119307979  ISNI: 0000 0000 6635 1621  LCCN: n96083876  NKC: jn19990003455  NTA: 175427860  VcBA: 495/298623  VIAF: 72201196   WorldCat (עם VIAF): 72201196 
לוח זיכרון
דייוויד ג'יימס ת'אולס

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1934 בירזדן, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  6 באפריל 2019 (בגיל 84) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  פיזיקה גרעינית 
 מקום לימודים:  טריניטי הול  אוניברסיטת קורנל  קלייר הול, קיימברידג' 
 מנחה לדוקטורט:  הנס בתה 
 מוסדות:  אוניברסיטת וושינגטון  אוניברסיטת ברמינגהאם  אוניברסיטת ייל 
 תלמידי דוקטורט:  ג'ון מייקל קוסטרליץ, Jung Hoon Han, Qian Niu 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  פרס נובל לפיזיקה (2016)  פרס לארס אונסאגר (2000)  מדליית דיראק (1993)  פרס וולף לפיזיקה (1990)  פרס על שם פריץ לונדון (1984)  פרס הולווק (1980)  מדליית מקסוול (1973) 
 מספר צאצאים:  3 
 
דייוויד ג'יימס ת'אולס (באנגלית: David James Thouless;‏ 21 בספטמבר 1934 – 6 באפריל 2019) היה פיזיקאי בריטי, חתן פרס וולף לפיזיקה לשנת ה'תש"ן-1990, וחתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2016.
ביוגרפיה

ת'אולס נולד בעיירה בירזדן (אנ') שבסקוטלנד. הוא בוגר בית הספר הפרטי היוקרתי וינצ'סטר קולג' (אנ'). הוא השלים תואר ראשון בקולג' טריניטי הול (אנ') של אוניברסיטת קיימברידג'. את עבודת הדוקטורט שלו כתב ת'אולס באוניברסיטת קורנל, בהנחייתו של הנס בתה.
היה פוסט-דוקטורנט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ופרופסור לפיזיקה מתמטית באוניברסיטת בירמינגהם שבממלכה המאוחדת עד 1980, אז מונה לפרופסור באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל.
במחקריו, תרם ת'אולס רבות להבנה המדעית של מערכות מורכבות של אטומים, אלקטרונים ונוקלאונים. בין היתר הוא חקר את הפאזה מוליכות-על.
פרסים והוקרה

ת'אולס היה חבר בחברה המלכותית, באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
היה חתן פרס וולף בפיזיקה לשנת 1990, חתן פרס דיראק לשנת 1993, חתן פרס לארס אונסנג'ר מטעם החברה האמריקאית לפיזיקה לשנת 2000 וחתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2016 ביחד עם דאנקן הולדיין וג'ון מייקל קוסטרליץ (ת'אולס קיבל מחצית מסכום הזכייה, ושני האחרים קיבלו רבע מהסכום כל אחד).
ת'אולס נפטר בקיימברידג' ב-6 באפריל 2019.
ג'יין מקגוניגל

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1977 (בת 47) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת פורדהם (1999)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (2006) 
 מעסיק:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 www.janemcgonigal.com
 
ג'יין מקגוניגל (באנגלית: Jane McGonigal, נולדה ב-21 באוקטובר 1977) היא מעצבת משחקים וסופרת אמריקאית המקדמת את השימוש בטכנולוגיה דיגיטלית ובמכשירים ניידים כדי לתעל עמדות חיוביות וליצור שיתופי פעולה בעולם האמיתי.
ביוגרפיה > השנים המוקדמות

מקגוניגל גדלה בניו ג'רזי. הוריה היו מורים והדגישו בפניה את החשיבות של הישגים אינטלקטואליים. אחותה התאומה קלי (Kelly McGonigal) היא פסיכולוגית וסופרת.
ביוגרפיה > לימודים

מקגוניגל השלימה תואר ראשון בשפה האנגלית מאוניברסיטת פורדהם (Fordham University) בשנת 1999, ואת הדוקטורט שלה ב-Performance studies באוניברסיטה של קליפורניה, ברקלי בשנת 2006.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בתום לימודי התואר הראשון היא התחילה לפתח את המשחקים המסחריים הראשונים שלה, והמשיכה בכך גם לאחר לימודי הדוקטורט. בשנת 2009 היא סבלה מזעזוע מוח קשה, אשר סייע לה בפיתוח המשחק "ג'יין ציידת הזעזועים" (Jane the Concussion Slayer), לצורך התמודדות עם מצבה הרפואי ומצבים דומים. שם המשחק שונה בשלב מאוחר יותר ל"סופר-בטר" (SuperBetter). בשנת 2011 פורסם הספר הראשון שלה.
ביוגרפיה > פילוסופיה

מקגוניגל כותבת ומרצה על משחקים של מציאות אלטרנטיבית, MMO, בפרט על הדרך שבה ניתן לעודד יצירה של אינטליגנציה קולקטיבית ושימוש בה לצורך שיפור איכות החיים ולפתרון בעיות חברתיות. אף על פי שהיא הפכה לפנים הציבוריות של המשחוק, היא טוענת שהיא לא עוסקת במשחוק. זאת משום שהיא לא חושבת שצריך לנסות לגרום למשחקים לעורר מוטיבציה באנשים לעשות דברים שהם לא רוצים לעשות. לטענתה, אם המשחק אינו מכוון למטרה שלאדם יש מוטיבציה פנימית להשיג, זה לא יעבוד.
קריירה

מקגוניגל לימדה עיצוב משחקים במכון לאמנות של סן פרנסיסקו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
קריירה > משחקים

היא פיתחה משחקים מסחריים משנת 2006. בטבלה שלהלן מוצגות דוגמאות נבחרות:
| שנה | שם המשחק | ארגון | קרדיט |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | SuperBetter | SuperBetter Labs | Chief Creative Officer |
| 2011 | Find the Future: The Game | New York Public Library | Director |
| 2010 | Evoke | World Bank Institute | Creator |
| 2009 | Cryptozoo | American Heart Association | Director |
| 2008 | Top Secret Dance-Off |  | Creator (under pseudonym Punky McMonsef) |
| 2008 | Superstruct | Institute for the Future | Director |
| 2008 | The Lost Ring | McDonald's and The Lost Sport  | Director |
| 2007 | World Without Oil | ITVS Interactive | Participation architect w/ Ken Eklund |
| 2006 | Cruel 2 B Kind |  | Concept and design w/ Ian Bogost |
| 2005 | PlaceStorming |  |  |
| 2004 | I Love Bees | 42 Entertainment | Community Lead/PuppetMaster |
פרסומים

Reality Is Broken: Why Games Make Us Better and How They Can Change the World, ISBN 978-1-5942-0285-8, (20 January 2011) SuperBetter: A Revolutionary Approach to
Getting Stronger, Happier, Braver and More Resilient, ISBN 978-1594206368(15 September 2015).
הערות שוליים

↑  "Graduate Alumni". tdps: theater dance & performance studies, University of California, Berkeley. נבדק ב-2 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ?http://iftf.org/what-we-do/who-we-are/advisory-council/jane-mcgonigal/
↑  Indvik, Lauren (1 באפריל 2011). "New York Public Library Invites 500 to Overnight Scavenger Hunt". Mashable, Inc. נבדק ב-2 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Contact, Credits". World Without Oil. נבדק ב-2013-06-14.
↑  "Vectors Journal: PlaceStorming". Vectors.usc.edu. נבדק ב-2013-06-14.
↑  "UC Berkeley Art, Technology, and Culture Colloquium - Bio: Jane McGonigal". Atc.berkeley.edu. נבדק ב-2013-06-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423419105171  PLWABN: 9810654412705606  BIBSYS: 12002139  BnF: cb16588679c (data)  CiNii: DA17380970  GND: 1028305982  ICCU: MODV645900  ISNI: 0000 0000 9218 3019  LCCN: n2010045181  NDL: 01241451  NKC: ntk2012694274  NLK: KAC201208862  NTA: 332779548  RERO: 02-A023079534  SUDOC: 156574527  VIAF: 135109690   WorldCat (עם VIAF): 135109690 
מקגוניגל בשנת 2009
ג'יין מקגוניגל, תמונה משנת 2008
בית הספר לסיעוד ע"ש הנרייטה סאלד של הדסה והאוניברסיטה העברית

| --- | --- |
סמל בית הספר
תלמידות מכיתת האחיות הראשונה שסיימה את לימודיה בבית הספר, אנה קפלן מנהלת בית הספר יושבת ראשונה משמאל. 1921
תלמידות מכיתת האחיות הראשונה שסיימה את לימודיה בבית הספר, אנה קפלן מנהלת בית הספר יושבת ראשונה משמאל. 1921
 מוסד אקדמי
 תקופת הפעילות:  1918–הווה (כ־107 שנים)
 מיקום
 מיקום:  הבניין המרכזי של בית החולים במרכז הרפואי הדסה בעין כרם
 קואורדינטות:  31°45′53″N 35°8′57″E﻿ / ﻿31.76472°N 35.14917°E﻿ / 31.76472; 35.14917
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית הספר לסיעוד(למפת ירושלים רגילה) בית הספר לסיעוד
בית הספר לסיעוד ע"ש הנרייטה סאלד של הדסה והאוניברסיטה העברית שייך להסתדרות הציונית הדסה הפועל במסגרת המרכז הרפואי הדסה בירושלים. בית הספר נוסד ב-1918, בשם בית הספר לאחיות של הסתדרות מדיצינית הדסה, ובעת היווסדו היה אחד מבתי הספר המקצועיים היהודים העל תיכונים הראשונים לנשים בארץ ישראל. באותה העת שלט בארץ המנדט הבריטי. מוסד זה הוקם מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאשר המצב הבריאותי בארץ ובישוב היהודי היה ירוד. הקמת בית הספר לאחיות, הוא אחד ממפעליו המשמעותיים של ארגון הדסה בארץ ישראל. בית ספר לאחיות של הדסה לקח חלק בהפיכת הסיעוד למקצוע בארץ ישראל. כמו כן ההכשרה המקצועית של אחיות הובילה לשינוי בתפיסה הנשית ולקידום מעמדה של האישה בחברה. בשנת 1975 הפך בית הספר להיות אקדמי כשצורף לפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
היישוב היהודי לאחר מלחמת העולם הראשונה

מלחמת העולם הראשונה הותירה את היישוב בארץ ישראל מנותק ממקורות תמיכתו בעולם, דבר שגרם להידרדרותו הכלכלית והבריאותית. המצוקה הרפואית הייתה קשה ביותר. רוב בתי החולים הוחרמו על ידי השלטון הצבאי העות'מאני ורבים מהרופאים גויסו לצבא. האוכלוסייה בארץ ישראל סבלה ממגפות, שגרמו למותם של אלפים. כמו כן רבים סבלו מרעב ומהיעדר טיפול רפואי מתאים למחלות שונות.
בעקבות המצב הקשה, פנה "הוועד הפועל הציוני", ביולי 1916, אל "הסתדרות ציוני אמריקה", בבקשה לארגן סיוע רפואי מיידי ליישוב בארץ ישראל. ביצוע הבקשה נמסר ל"הסתדרות נשים ציונית הדסה", בשל פעולתה בארץ ישראל בתחום בריאות הציבור, שהחלה עוד בשנת 1913. בשנת 1917 ארגנה "הדסה" משלחת רפואית לעזרה ליישוב, אך כניסתה לארץ ישראל נדחתה על ידי השלטונות העות'מאניים. לאחר כיבוש ארץ ישראל על ידי הבריטים, חברות הדסה פתחו במגעים עם השלטון הבריטי, על מנת לאשר כניסתה של "יחידה רפואית" לארץ ישראל. האישור הבריטי הגיע במרץ 1918 בעקבות התערבותו האישית של השופט לואי ברנדייס, שראה חשיבות רבה בהגשת עזרה רפואית מיידית לשיקום היישוב.
מקצוע האחיות בארץ ישראל עד 1918

כבר ב-1913, הועלה הרעיון להקים בית ספר לאחיות. חוה ליון הגיעה מארצות הברית עם שתי אחיות מנוסות להכשיר אחיות בארץ ישראל. לפני הקמת בית הספר לאחיות של הדסה, היו גם יוזמות מקומיות להכשיר אחיות. ההכשרות לא היו ארוכות, למשל ב-1914 יזמה "אגודת הרופאים העבריים" שיעורים לאחיות בבית שנקרא, "תחנת הבריאות העברית" המטרה הייתה להכשיר אחיות, בשביל הסהר האדום. הכשרה זאת ארכה חודש, במשך חמישה ימים בשבוע אחר הצהריים, והיקפה כלל 26 שעות לימוד.
עד 1918 הסיעוד לא הוכר כמקצוע בארץ ישראל. הממשל העות'מאני לא חייב את העוסקות בסיעוד להשיג תעודה, כפי שהיה הדבר לגבי הרופאים. התואר "אחות", "אחות רחמניה" או חובשת הוענק לאישה שעסקה בעבודה סיעודית או בעזרה לרופא מבלי שנשאלה כלל מה המסגרות שבהן הוכשרה לכך או לתוקף הרישוי אשר היה אמור להינתן לה. בשנים הראשונות של המאה העשרים עד בוא המשלחת של הצלב האדום ושל הסתדרות ציוני אמריקה והדסה, בשנת 1918, בעיקר בחברה היהודית, הכשירו הרופאים עצמם את האחיות לביצוע פעילויות מצומצמות וספציפיות.
היחידה הציונית הרפואית האמריקאית

ב-11 ביוני 1918 יצאה קבוצת עזרה מדיצינית ציונית אמריקנית בדרכה לארץ ישראל, בחסות "הדסה". הצוות הרפואי מנה 44 רופאים (מומחים לעור, עיניים, גינקולוגיה, אורתופדיה, פתולוגיה, אף אוזן גרון), 20 אחיות, רוקחים, חובשים, אנשי מנהל רפואי, וציוד רפואי מודרני בשווי 25,000 דולר שמחציתו מומן על ידי הג'וינט.
באותה עת היה מחסור ניכר בארץ ישראל בעובדי בריאות מקצועיים. כדי לטפל בבעיה החליטה קעמצ״א לפתוח בית ספר לאחיות. בית הספר נפתח ליד בית החולים מאיר רוטשילד בירושלים. כדי להכשיר את האחיות, הוכנה תוכנית לימודים לפי העקרונות שהיו נהוגים באותה עת בתוכניות הלימוד בארצות הברית, תוך התאמתה לצרכים של תושבי ארץ ישראל