stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תעשיית הלווחה בוויילס
לווחה בוויילס כיום > מחצבות לווחה שעדיין פעילות

מחצבת פנרין עדיין מייצרת לווחה, אם כי בכמות קטנה בהרבה מימי השיא שלה בסוף המאה ה-19. בשנת 1995, היא היוותה כמעט 50% מהייצור בבריטניה. כיום היא בבעלות ומופעלת על ידי חברת Welsh Slate Ltd (חלק מקבוצת ברידון). היא הייתה בעבר בבעלות קבוצת לאגן (Lagan Group), שבבעלותה היו גם מחצבות נוספות אותן הפעילה: מחצבת אוקלי בבליינה פסטיניוג, מחצבת פנאייראורסד' (Pen-yr-Orsedd) שבעמק ננטל'ה ומחצבת קאוט-אי-בוגאיל (Cwt-y-Bugail). בחודש מרץ 2010 הודיעה החברה על החלטתה לסגור את מחצבת אוקלי משום שהאתר שקע.
חברת Greaves Welsh Slate מייצרת לוחות לווחה לקירוי גגות ומוצרי לווחה אחרים מל'חאווד' (Llechwedd), והעבודה נמשכת גם במחצבת ברווין (Berwyn) ליד ל'אנגול'ן. המכרה האחרון בקנה מידה גדול שנסגר, היה מנופרן (Maenofferen), הקשור למכרה התיירות ל'חאווד', בשנת 1999. מבנה המופעים מרכז המילניום של ויילס (אנ') בקארדיף משתמש בעיצובו בפסולת לווחה בצבעים רבים ושונים: לווחה סגולה מפנרין, כחולה מקאוט-אי-בוגאיל, ירוקה מעמק ננטל'ה, אפורה מל'חאווד' ושחורה מקוריס.
לווחה בוויילס כיום > אטרקציות למבקרים

חלק ממחצבת הלווחה של דינורוויג נמצאת כעת בתוך פארק הכפרי פדאראן (Padarn Country Park), ובחלק השני נמצאת תחנת הכוח של דינורוויג במערות מתחת למחצבה הישנה. מוזיאון הלווחה הלאומי (אנ') ממוקם בחלק מסדנאות המחצבה. במוזיאון יש תצוגות הכוללות בקתות ויקטוריאניות של עובדי לווחה שעמדו בעבר בטניגריסיאו ליד בליינה פסטיניוג. כמו גם מוצגים רבים, יש בו את תצוגת המולטימדיה "לגנוב הר" (To Steal a Mountain), המציגה את חייהם ועבודתם של הגברים שחצבו כאן לווחה. המוזיאון כולל את גלגל המים הפועל הגדול ביותר בבריטניה, הזמין לצפייה במספר שבילים, ומדרון משוחזר ששימש בעבר להובלת עגלות לווחה בעלייה וירידה.
מערות הלווחה של ל'חאווד' בבליינה פסטיניוג, הוסבו לאטרקציה לתיירים. המבקרים יכולים לנסוע בקרוניות של הכורים או לרדת למכרה העמוק (Deep Mine), באמצעות מסילת פוניקולר העושה שימוש במדרון ישן, כדי לחקור את מכרה הלווחה לשעבר וללמוד כיצד חצבו ועיבדו לווחה ועל חיי הכורים. המכרה העמוק, שנפתח בשנת 1979, נגיש באמצעות רכבת הנוסעים התלולה ביותר בבריטניה, עם שיפוע של 1:1.8 או 30°. בתאים, שנוצרו על ידי חציבת הלווחה, נעשה שימוש בקול ובאור כדי לספר את סיפור המכרה והכרייה. מכרות הלווחה של בראייחגוך בקוריס הוסבו לאטרקציה תיירותית בשם "המבוך של המלך ארתור", שם המבקרים נלקחים מתחת לאדמה בסירה לאורך נהר תת--קרקעי. לאחר מכן הם עוברים במערות ורואים מצגות אורקוליות של האגדות והסיפורים על המלך ארתור מהמבינוגיון ומסיפורי טליסין (אנ'). מחצבת לאווינגוורן (Lwwyngwern) ליד מחינל'ת (Machynlleth) היא כיום אתר המרכז לטכנולוגיה אלטרנטיבית (אנ'). מספר ממסילות הרכבת שהובילו את הלוחות לנמלים שוחזרו כרכבות שימור ואטרקציות תיירותיות, למשל רכבת פסטיניוג ורכבת טאליל'ין.
אתר מורשת עולמית

ביולי 2021, לאחר פיתוח הצעה במשך למעלה מ-10 שנים, נרשם "נוף הלווחה של צפון-מערב ויילס" כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. אתר המורשת העולמית כולל שישה אזורים בצפון-מערב ויילס:
מחצבת הלווחה של פנרין ובת'סדה, ועמק אוגוון עד לפורט פנרין
הנוף ההררי מחצבת דינורוויג
נוף מחצבת הלווחה של עמק ננטל'ה
מחצבות הלווחה גורסדאו (Gorseddau) ונסיך ויילס, רכבות וטחנה
פסטיניוג: מכרות ומחצבות הלווחה שלה, 'עיר הלווחה' והרכבת לפורת'מאדוג
מחצבת ברינגלוויס (Bryneglwys), הכפר אברגינולווין (Abergynolwyn) ורכבת טאליל'ין
השפעות תרבותיות

תעשיית הלווחה הוולשית הייתה למעשה תעשייה דוברת וולשית. רוב כוח העבודה באזורים המייצרים לווחה בצפון ויילס נשאב מהאזורים המקומיים, עם מעט מהגרים מחוץ לוויילס. לתעשייה הייתה השפעה ניכרת על התרבות של האזור ועל התרבות של ויילס כולה. הקאבן (caban), החדר שבו התכנסו החוצבים להפסקת הצהריים שלהם, היה לעיתים קרובות זירת דיונים נרחבים, שלעיתים קרובות תועדו רשמית. מקבץ פרוטוקולים ששרד מהקאבן במכרה ל'חאווד' בבליינה פסטיניוג לשנים 1908–10 מתעד דיונים על ביטול מעמד הכנסייה האנגליקנית ככנסייה הרשמית של הממלכה המאוחדת (Disestablishmentarianism), רפורמה במכס ונושאים פוליטיים אחרים. התקיימו פסטיבלי איסטד'ווד (אנ'), שירים הולחנו ונבחנו ולרוב המחצבות הגדולות הייתה להקה משלהן, כאשר להקת אוקלי הייתה מפורסמת במיוחד. ברן (Burn) חישב כי ישנם כחמישים גברים שקיבלו ערך במילון הביוגרפיה הוולשית שהתחילו את חיי עבודתם כחוצבי לווחה, בהשוואה לארבעה בעלי מחצבות בלבד, אם כי מן הסתם היה גם הפרש מובהק בכמות האנשים בשתי הקבוצות.
חייהם של החוצבים שימשו רקע ליצירותיהם של כמה סופרים וולשים, למשל הרומנים של טי רולנד יוז (T. Rowland Hughes). הרקע לרומן חוואלווה (Chwalfa), שתורגם לאנגלית כ"יוצאים מחשכתם" (Out of their night‏, 1954), הוא סכסוך העבודה במחצבת פנרין, בעוד "אי קיחווין" (Y cychwyn), שתורגם לאנגלית כ"ההתחלה" (The beginning‏, 1969), עוקב אחר חניכותו של חוצב צעיר. כמה רומנים מאת קייט רוברטס, בתו של חוצב לווחה, מציירים תמונה של האזור שסביב רוסגדבן, שבו נולדה רוברטס, שם הייתה תעשיית הלווחה בקנה מידה קטן יותר ורבים מהחוצבים היו גם חקלאים קטנים. הרומן שלה "טראד מאי קיפיון" (Traed mey cyffion‏, 1936), שתורגם כ"כפות־רגליים בשלשלאות" (Feet in chains‏, 2002), מצייר תמונה חיה של מאבקיה של משפחת חוצבים בתקופה שבין 1880 ל-1914. "אי חוורלור" (Y Chwarelwr) ("החוצב") שהופק בשנת 1935 היה הסרט הראשון בשפה הוולשית. הוא הראה היבטים שונים בחייו של חוצב לווחה בבליינה פסטיניוג.
לקריאה נוספת

Burn, Michael. 1972. The Age of Slate. Quarry Tours Ltd., Blaenau Ffestiniog.
"Slate Mining in Wales and Cause of Its Decline". The Engineering and Mining Journal: 145–148. 18 בינואר 1908. {{cite journal}}:  (עזרה)
Holmes, Alan. 1986. Slates from Abergynolwyn: the story of Bryneglwys Slate Quarry Gwynedd Archives Service. ISBN 0-901337-42-0
Hughes, Emrys & Aled Eames. 1975. Porthmadog Ships. Gwynedd Archives Service.
Jones, Gwynfor Pierce & Alun John Richards. 2004. Cwm Gwyrfai : the quarries of the North Wales narrow gauge and the Welsh Highland railways. Gwasg Carreg Gwalch. ISBN 0-86381-897-8
Jones, R. Merfyn. 1981. The North Wales Quarrymen, 1874–1922 (Studies in Welsh history; 4.) University of Wales Press. ISBN 0-7083-0776-0
Lewis, M.J.T. & Williams, M. C. 1987. Pioneers of Ffestiniog Slate. Snowdonia National Park Study Centre, Plas Tan y Bwlch. ISBN 0-9512373-1-4
Lindsay, Jean. 1974. A History of the North Wales Slate Industry. David and Charles, Newton Abbot. ISBN 0-7153-6264-X
Pritchard, D. Dylan. 1946. The Slate Industry of North Wales: statement of the case for a plan. Gwasg Gee.
Richards, Alun John. 1994. Slate Quarrying at Corris. Gwasg Carreg Gwalch. ISBN 0-86381-279-1
Richards, Alun John. 1995. Slate Quarrying in Wales Gwasg Carreg Gwalch. ISBN 0-86381-319-4
Richards, Alun John. 1998. The Slate Quarries of Pembrokeshire Gwasg Carreg Gwalch. ISBN 0-86381-484-0
Richards, Alun John. 1999. The Slate Regions of North and Mid Wales and Their Railways Gwasg Carreg Gwalch. ISBN 0-86381-552-9
Williams, Merfyn. 1991. The Slate Industry. Shire Publications, Aylesbury. ISBN 0-7478-0124-X
ביאורים

↑  Global Heritage Stone Resource, הכרה בינלאומית במשאבי האבן הטבעיים שהיה בהם שימוש נרחב בתרבות האנושית.
↑  Line shaft, לפני המצאת המנוע החשמלי הכוח מהמקור החיצוני, מים או קיטור, הועבר לאולם הייצור באמצעות רצועה וממנה למכונות הפרטניות באמצעות גלגלות ושרשראות.
↑  Taliesin, משורר בריטוני מוקדם של בריטניה הקדם-רומאית שיצירתו שרדה בכתב יד בוולשית, "ספר טליסין".
↑  Eisteddfod, פסטיבל ולשי שבמהלכו מתקיימים תחרויות שירה ומוזיקה
שלמה גל (ניצב)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1944 (בן 81 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1968–1996 (כ־28 שנים)
 דרגה:   ניצב
 
שלמה גל (נולד ב-1944) הוא קרימינולוג ישראלי, ניצב בדימוס במשטרת ישראל.
חייו

גל נולד בכפר ויתקין. בין השנים 1962-1965 שירת כחייל וכקצין בחטיבת הצנחנים. בשנת 1968 הצטרף לשורות המשטרה, ובמהלך שירותו השלים בשנת 1979 לימודי תואר שני בקרימינולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
בין תפקידיו במשטרת ישראל שימש ראש מדור עבריינות נוער, ראש מחלקת חקירות ותביעות, ראש מחלקת הדרכה וסגן ראש אגף כוח אדם, וקצין חינוך ראשי.  לאחר מכן הועלה לדרגת ניצב ועמד בראש המשמר האזרחי (1991–1993) והיה ראש המטה של המשטרה.
לקראת סוף 1980 מונה גל כקצין בודק לבדוק את חקירת עמוס ברנס על רצח רחל הלר מצד המשטרה. הוא חשף כי אנשי צוות החקירה ובראשם שאול מרכוס שיקרו והעידו עדות שקר בפרט לגבי השחזור של הרצח על ידי ברנס. אף שמרכוס זוכה לבסוף בערעורו היה זה מהגורמים שהובילו למתן חנינה לברנס ולבסוף למשפט חוזר.
בשנת 1996 פרש לגמלאות ומונה למנהל הרשות למלחמה בסמים, בראשה עמד עד 2001.
כיום (2010) גל הוא בעליה חברת הייעוץ "תבונות" העוסקת בביטחון פנים ומלחמה בסמים, ומשמש מרצה וראש תוכנית התמכרויות במכללת בית ברל. בתקופת שירותו במשטרה פרסם מאמרים מקצועיים בתחום עבריינות נוער וחקירות בכתבי עת שונים, היה חבר מערכת בכתב העת "משטרה וחברה", וכן חבר מערכת כתב העת "פלילים" של אוניברסיטת תל אביב.
נשוי לעלמה ואב לילדים.
הערות שוליים

↑  ראובן שפירא, ליקויים וחריגות בשיחזור רצח רחל הלד הביאו לבדיקת מהלכי החקירה, דבר, 25 בינואר 1981; המשך
↑  שמואל מיטלמן, עד־המדינה נבות מתאר נוכחותו של הקצין מדקוס בשיחזור רצח רחל הלר, דבר, 3 בספטמבר 1981
↑  ראובן שפירא, זמיר יחליט אם ימליץ על משפט חוזר לברנס אחרי שיעיין בזיכוי מרכוס מעדרת־שקר, דבר, 13 בינואר 1983
↑  רחל פרימור, אנשים | שונא חגיגות, מעריב, 28 באפריל 1986.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302857605171  VIAF: 298090256   WorldCat (עם VIAF): 298090256
ענת קדרון

| --- | --- |
ענת קדרון
ענת קדרון
 לידה:  19 ביולי 1966 (בת 58) ירושלים
 ענף מדעי:  היסטוריה ארץ ישראל
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה
 מנחה לדוקטורט:  פרופ' יוסי בן-ארצי
 מוסדות:  המכללה האקדמית תל-חי, אוניברסיטת חיפה
 פרסים והוקרה:  תואר ראשון בהצטיינות במסלול ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה
 בן זוג:  נשואה לאיל קדרון
 תרומות עיקריות
 חקר הקמת חיל הים הישראלי, חקר תולדות הערים המעורבות בפלשתינה בתקופת המנדט, הבניית תודעה לאומית-ציונית בתקופת המנדט וראשית מדינת ישראל, חקר יחסי ממסד נוער בישראל הצעירה.
ענת קדרון (נולדה ב-19 ביולי 1966) היא היסטוריונית ישראלית, פרופסור חבר במכללה האקדמית תל-חי. עוסקת בהכשרת מורים ומורות, במסלול להכשרת פרחי הוראה במכללה האקדמית תל חי.
ילדות ומשפחה

קדרון היא בתם של רבקה (לבית טוגנדרייך-דרור) ויצחק (איציק) שטרמר שהיה רס"ר אלקטרוניקה בחיל הים ונפל בעת טיבוע המשחתת אילת. קדרון גדלה במושב משמר השבעה. למדה בתיכון האזורי רמלה-לוד במגמה ריאלית-ביולוגית. עם סיום לימודיה התנדבה לשנת שירות ב"גרעין עודד" של בני המושבים והדריכה במועצה אזורית מטה יהודה.
שירות צבאי

בשנת 1985 התגייסה לחיל הים ושירתה כבקרית שליטה בראש הנקרה.
בשנת 1986 עברה קורס קצינות ושירתה כקצינת ח"ן ותנאי שירות בבסיס אשדוד ושייטת 13.
לימודים והשכלה

קדרון למדה באוניברסיטת חיפה בה השלימה שלושה תארים: תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל בהצטיינות, תואר שני בציוויליזציות ימיות ובלימודי ארץ ישראל. 

תזה שכתבה: חיל הים - שנת ההקמה, בהנחיית פרופ' יואב גלבר.
בשנת 2007 סיימה קדרון את לימודי הדוקטורט. עבודת הדוקטורט שנכתבה אצל פרופ' יוסי בן-ארצי עסקה בהקמת הקהילה העברית בחיפה המנדטורית.
בשנת 2008 זכתה במלגת פוסט-דוקטורט מטעם האוניברסיטה הפתוחה ובהנחיית פרופ' אביבה חלמיש.
קדרון בוגרת תוכנית במכון מנדל למנהיגות בהכשרה להוראה באקדמיה.
מחקר והוראה

קדרון שימשה כמורה בכמה מוסדות בו זמנית:
1992–1996: לימדה במרכז חינוך ליאו באק, בחיפה, הוראת היסטוריה, ריכוז המגמה ללימודי ים.
1996–2010: בית הספר התיכון מנור-כברי, הוראת היסטוריה
2005–2014: מדריכה במשרד החינוך
2013–2023: עסקה בהוראה בחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה.
משנת 2014 חברת סגל בכירה במכללת אוהלו.
משנת 2022, עם איחוד המכללות, נעשתה חברת סגל בכיר במכללה האקדמית תל חי.
בין יתר תפקידיה מכהנת כראש החוג להוראת לימודי ארץ ישראל, ראש המסלול לתואר שני, ודיקנית הפקולטה להוראת לימודי הרוח והחברה.
פעילות מדעית וציבורית

משנת 2019 עורכת שותפה בכתב העת "דפים", הוצאת הספרים של מכון מופ"ת.
חברת מערכת של כתב העת זמן חינוך, כתב העת רוח הספורט ואריאל (הוצאת ספרים) המתרכזת בידיעת הארץ.
קדרון חברה בפורומים מקצועיים:
הפורום הישראלי להיסטוריה סביבתית IFEH
הפורום הבין אוניברסיטאי לחקר תקופת המנדט
הפורום לחוקרי וחוקרות ישראל, המכון לחקר הציונות וישראל ע"ש חיים ויצמן, אוניברסיטת תל אביב
האגודה ללימודי ישראל (AIS)
פרסומים

קדרון פרסמה יותר מחמישים מאמרים מקצועיים.
פרסומים > פרסומים נבחרים

The Colonial Swamp in Mandatory Palestine: The Na'amien Wetlands Between Local and Global British Interests in Palestine, Middle Eastern Studies (online 9/3/2023)
Shaping the Acre region in Mandatory Palestine 1917-1948, Environmental conditions and conflicting colonial interests, Mediterranean Historical Review, 37:2 (2022) pp. 229-253,
Hebrew Community Organizations in the Mixed Cities of Mandatory Palestine and the Creation of the Jewish National Home, Journal of Modern Jewish Studies. (on line: January 20, 2022)
Local communities and separate space: The Zionist stance on Jewish settlement in Arab cities - The case of Acre, Journal of urban history (on line: December 9,
"מקהילה יהודית עדתית לקהילה עברית לאומית: הקמת קהילות לאומיות עבריות נבדלות בערים המעורבות בתקופה המנדטורית", מחקרי משפט, ל, 2, תשע"ו
"היבטים פוליטיים ומפלגתיים בהקמת השירות הימי במלחמת העצמאות. הזירה הימית מראשית ההעפלה עד ראשית המדינה", 1934-1949", עלי זית וחרב, ז', הוצ' מרכז גלילי, (2007), עמ' 63–133.
מים סוערים בנמל הבית: המאבק על מעמדו והפעלתו של נמל חיפה במעבר מיישוב למדינה, מרדכי בר-און, יצחק גרינברג, מאיר חזן (עורכים), כלכלה במלחמה, קובץ מחקרים על החברה האזרחית במלחמת העצמאות, 2017, עמ' 71–106.
"סערה בים – מהשירות הימי לחיל הים", רוית ויסמן, יגאל אייל (ע), המלחמה המעצבת הראשונה, שבעה מאמרים במלאת שבעים שנה למלחמת העצמאות, הוצ' משרד הביטחון, 2018, עמ' 187–248.
ענת קדרון, "מקום לאומי בסביבה מעורבת: עיצוב המרחב הלאומי בחיפה בתקופת המנדט", קתדרה לתולדות ארץ-ישראל ויישובה,2019. עמ', 84-59 173.
פרסומים > ספרים מדעיים

ענת קדרון, בין לאום ומקום סיפורה של הקהילה העברית בחיפה, ירושלים, יד יצחק בן צבי, 2012.
ענת קדרון, שולי לינדר ירקוני סיפורה של קהילה נשכחת, ראשיתו ואחריתו של היישוב היהודי בעכו המנדטורית. ירושלים, הוצאת מגנס, 2022
ספר זה התפרסם גם באנגלית
The Jewish Community of Acre in Mandatory Palestine: the Story of a Forgotten Community De Gruyter Oldenbourg, 2024 (350 p.)
פרסומים > עריכת ספרים

David Gurevich, Anat Kidron (Eds.), Exploring the Holy Land - 150 Years of the Palestine Exploration Fund. Equinox Publishing, United Kingdom. 2019
חיים אישיים

ב-1989 נישאה ענת לאיל קדרון שהיה לוחם בשייטת 13, וגם שירת בילת"ם. היא אם לשלוש בנות. המשפחה מתגוררת בצורית שבמועצה אזורית משגב.
ביאורים

↑  המגמה ללימודי ים הייתה תוכנית לימודים ייחודית לבגרות שנלמדה בתיכון לאו בק באותן שנים במסגרת תוכניות לימודים ייחודיות.
הערות שוליים

↑  פרופ' ענת קדרון מכללת תל חי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 261632026   WorldCat (עם VIAF): 261632026
טרור נגד טרור

טרור נגד טרור (או ט.נ.ט. בקיצור) הוא שם שנתנו לעצמם מספר התארגנויות טרור יהודי ונקם נגד פלסטינים בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80, בהשראת הרב מאיר כהנא ועל בסיס האידאולוגיה הכהניסטית.
ראו גם

טרור יהודי בישראל
הליגה להגנה יהודית
הערות שוליים

1 2  הרב כהנא מתכנן ארגון יהודי עולמי שיגיב בטרור נגד טרור, דבר, 20 בספטמבר 1972
↑  טל לוי ולין, היום לפני 26 שנה: "המחתרת היהודית" נחשפת לראשונה, באתר הארץ, 27 באפריל 2010
↑  רחל פרימור, הרב מאיר כהנא בעלותו אמש לישראל: לא נלמד פה ילדים לירות בנשק הם לומדים זאת בלעדי הליגה, מעריב, 15 בספטמבר 1971
↑  איומיו של הרב כהנא, דבר, 30 בספטמבר 1971
↑  יבגני יבטושנקו על השריפה במשרדי יורוק: "מי אתם, רוצחים, המפעילים פצצות נגד אומנות?", מעריב, 30 בינואר 1972
↑  הרב כהנא: הצלחנו כבר להעביר נשק לחו"ל, מעריב, 24 בספטמבר 1972
↑  ארבעה ארגזי נשק הוברחו לחו"ל לפני שנתפס הארגז החמישי, מעריב, 24 בספטמבר 1972
↑  מאסר על תנאי לעמיחי פגלין וראשי "הליגה להגנה", דבר, 18 בנובמבר 1974
↑  ארגון טרור נגד טרור הצית אוטובוס בואדי ג'וז, מעריב, 15 במאי 1975
↑  עמוס לבב, שוב הוצתה מכוניתו של ערבי תושב שועפת ליד ירושלים, מעריב, 21 במאי 1975
↑  יוסף ולטר, ט.נ.ט. - ארגון טרור נגד טרור הוקם בירושלים ותל אביב, מעריב, 21 ביוני 1974
↑  3 אנשי טנ"ט - לדין, דבר, 30 ביוני 1975
↑  עמוס לבב, 2 תלמידי ישיבה נעצרו: חשודים כחברי " ט.נ.ט.", מעריב, 16 ביוני 1975
↑  ארבעה חשודי "ט.נ.ט"  - למעצר, דבר, 18 ביוני 1975
↑  נתפסו אנשי".ט.נ.ט", דבר, 17 ביוני 1975
↑  נעצר חשוד בהנהגת ארגון "ט.נ.ט", דבר, 22 ביוני 1975
↑  נפתח משפט נאשמי ט.נ.ט, דבר, 20 באוגוסט 1975
↑  נמשך משפט חברי ארגון ט.נ.ט., דבר, 21 באוגוסט 1975
↑  מגנה הקמת טרור נגד טרור, דבר, 4 באוגוסט 1975
עמוס לבב, תלמידי ישיבות מגנים מעשי אברכי "ט.נ.ט.", מעריב, 17 ביוני 1975
↑  ט. נ. ט. מאיים גם על "על המשמר", מעריב, 11 ביוני 1980
↑  מאות סוחרים במזרח ירושלים, מעריב, 4 ביוני 1980
↑  ט.נ.ט. מאיים על "בוגדים" בקיבוצים, מעריב, 18 בינואר 1981
מאיר הראובני, מכתבים הדורשים לסלק חברי של"י נשלחו גם לקיבוצים בצפון, מעריב, 23 בינואר 1981
↑  הישיבה המאתיים-שישים-ושמונה של הכנסת העשירית יום רביעי, כ"ט בטבת התשמ"ד (4 בינואר 1984) ירושלים, הכנסת, שעה 02:11 י. הצעה לסדר-היום חילול בית-הקברות המוסלמי בתל-כביר
↑  אילן בכר, נזירים וכמרים היו אורחים קבועים בבית אחד החשודים, מעריב, 10 באפריל 1984
אילן בכר, לא כנופיה של תמהונים, מעריב, 13 באפריל 1984
↑  בבית החולים: שניים מששת פצועי האוטובוס, מעריב, 5 במרץ 1984
↑  אבינועם בר יוסף, שלושת חשודי טנ"ט הואשמו בנסיונות לפגוע בערבים ובמוסדות דת, מעריב, 22 באפריל 1984
↑  The Terrorist List A-K, מאת אדוארד מיקולוס
↑  יוסף וקסמן, שריד: יש מחתרת יהודית בורג: אין גוף מאורגן, מעריב, 5 בינואר 1984
↑  אילן בכר, הרב כהנא נמלט ממעצר, מעריב, 6 בינואר 1984
↑  דב אלפון, כהנא: "הם יברחו כמו שפנים, כותרת ראשית, 26 באפריל 1984
סאנסה, המנזרים הבודהיסטיים ההרריים בקוריאה

סאנסה, המנזרים הבודהיסטיים ההרריים בקוריאה (בקוריאנית: 산사, 한국의 산지승원) הם קבוצה של שבעה מנזרים בודהיסטיים הרריים בקוריאה הדרומית שהוכרזו ב-2018 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. המקדשים שנבחרו הם טיפוסיים למקדשי ההרים הבודהיסטיים של קוריאה, כשכל מקדש מייצג סוג אחר. המקדשים שנבחרו ממוקמים בחמישה ממחוזות קוריאה הדרומית: צפון צְ'הוּנגצְ'הַאנג, דרום צ'הונגצ'האנג, צפון קיאנגסאנג, דרום קיאנגסאנג וצפון צַ'אלַּה. בשל הטופוגרפיה ההררית של המדינה והשורשים העמוקים של הבודהיזם בהיסטוריה שלה, ישנם מנזרים הרריים רבים הפרוסים על פני קוריאה הדרומית והצפונית.
המילה סאנסה היא הלחם בסיסים של שתי מילים: "סאן" (산) שמשמעותו הר ו"סה" (사) שמשמעותו מנזר או מקדש.
היסטוריה

הבודהיזם, שמקורו בהודו, הופיע לראשונה בקוריאה במאה ה-4 כאשר השפעתו התרחבה לקוריאה באמצעות ההשפעה הסינית באזור. במאות ה-7 עד ה-9, נבנו בחצי האי הקוריאני מקדשים רבים, שצמחו מאסכולות שונות של הבודהיזם מזרם המהאיאנה. חלק מהמקדשים נבנו באזורים עירוניים בעוד שאחרים נבנו בהרים נידחים. המנזרים ההררים של טונגדוסה, בוסאוקסה, בונגג'ונגסה ובאופג'וסה היו בין הראשונים מבין המקדשים הללו. הם התבססו על אסכולות וינאיה (אנ') (טונגדוסה), אוואטמסקה (אנ') (בוסאוקסה, בונגג'ונגסה) והדהרמה (באופג'וסה). לאחר עליית הזן בודהיזם (בקוריאנית: קון 선) בסין במאה ה-8, הוא התפשט לממלכת שילה של קוריאה במאה ה-9 בתגובה לשינויים חברתיים גדולים קודמים. לאחר מכן, נוסדו המנזרים מגוקסה, סאונמסה ודאהונגסה, שהיו במסורת זו. ההבדלים בין האסכולות השתמרו מהמאה ה-7 עד המאה ה-14, אך נעלמו מהמאה ה-15 ואילך. בעוד שהבודהיזם התפתח לראשונה לדת של מרבית התושבים, ואף עלה והפך לדת המדינה המרכזית בתקופת שושלת קוריאו (אנ'), מקדשים בודהיסטים חוו מאות שנים של דיכוי תחת המדיניות של שושלת ג'וסון (1392–1910), שהושפעה מאוד מהנאו-קונפוציאניזם, כך שהמקדשים העירוניים ביותר נעלמו. עם זאת, המקדשים באזורי ההרים, כולל המקדשים שבאתר המורשת, הצליחו לשרוד תקופה זו ולשמור על אופיים המקורי כאתרים של אורח חיים דתי ורוחני ועל חיי היום-יום של הנזירים. גם תפקידם כאתרים דתיים למאמינים גדל, ונוצרו עוד מרחבים ומתקנים הדרושים לפולחן. במהלך הפלישות היפניות לקוריאה (1592–1598), סבלו חלק מהמקדשים שבאתר המורשת העולמית מנזק משמעותי, ומקדשים אחרים, שאינם חלק מאתר המורשת העולמית, אף נהרסו לחלוטין או נשרפו. לאחר המלחמה השתפר מעמדם החברתי של נזירים בודהיסטים כתוצאה משירותם הצבאי המכובד.
עבודות השיקום הנרחבות של המנזרים הבודהיסטים שלאחר המלחמה קיבלו סיוע מאנשים מתחומי חיים שונים. חלק מהמבנים של המקדשים באתר המורשת ששוחזרו בתקופה זו מוכרים כעת כחלק מיצירות המופת הבולטות ביותר של האדריכלות הבודהיסטית בקוריאה. בתקופה זו החלה להופיע הצורה האופיינית של המנזרים ההררים. ההתמקדות הייתה באולם הדהרמה עם רצפת עץ ואולם בודהה בו נתלתה תמונה על מעמד. רבים מהמקדשים גם החלו לערוך פולחנים וטקסים בתקופה זו, בהשתתפות מספר גדול של מאמינים. באתר המנזר הוקמו מקדשים התואמים את אמונות הילידים, לזכר קורבנות המלחמה. טקסים בודהיסטים לפיוס נשמות המתים היו נפוצים שם ומילאו תפקיד חשוב במאמצי השיקום שלאחר המלחמה. עד המאה ה-19 עברו המקדשים שינויים מתמידים והורחבו עוד יותר.
כיום המנזרים הם אתרים ששימרו מסורות תרבותיות מוחשיות ובלתי מוחשיות עד ימינו. קהילות של נזירים (סנגהה) ושירותי דת, פולחנים, טקסים ומנהגים נזיריים המבוססים על אמונות בודהיסטיות, אך גם על אמונות ילידים שונות ממשיכות להתבצע. מספר רב של קבוצות מאמינים מהקהילות המקומיות והעיירות באזורים מעורבות גם כן בפעילות הנזירית. בכל אחד מהמקדשים מתקיימים גם מספר אירועים או פסטיבלים שגם המבקרים יכולים להשתתף בהם. המסורת של תרגול מדיטציה, כולל מפלטי קיץ וחורף, נמשכת גם היא. התרגול הרוחני כולל גם עבודה משותפת לשימור הקהילה הנזירית. למשל, במקדשים יש גן ירק או שדה תה.
מאפיינים כלליים

עיצוב השטח וסידור המבנים והשטחים הפתוחים נקבע על ידי התאמה לתנאים הטופוגרפיים הטבעיים. לב הקומפוזיציה המרחבית הוא המדאנג, אזור חיצוני פתוח השוכן מול אולם הבודהה הראשי. המרחב הפתוח נועד להדגיש את הכבוד והיופי של האולם הזה ומשקף את הפתיחות האופיינית לבודהיזם הקוריאני. בנוסף למרכזיותו הפיזית, הוא גם המרכז לפעילות דתית. הוא מציע מקום לקהל גדול ומשמש כחיבור למבנים בודדים בעלי פונקציות שונות. הבניינים הנותרים מסודרים סביב המדאנג, עם ביתן ליד הכניסה הפונה לאולם בודהה. הבניינים הנותרים כוללים מבנים לפולחן, אולמות מדיטציה, חדרי תפילה ומקדשים ומעונות לקהילות הנזירים, אקדמיה נזירית ומבני חוץ אחרים, ונמצאים משני הצדדים בין היכל בודהה לביתן. עם זאת, ישנם גם הבדלים מסוימים בבנייה, אשר ניתן לייחסם לדגשים באסכולות השונות. ישנם גם מנזרים העוברים לאורך ציר ראשי אחד או שניים ויש להם חצר פתוחה (מדאנג) או שיש להם שתי חצרות פתוחות. בשל המאפיינים הגאוגרפיים והאקלימיים של חצי האי הקוריאני, בנייני המקדשים בדרך כלל פונים דרומה כדי לחסום רוחות חורף צפון-מערביות קרות ולנצל את רוחות הקיץ הקרירות.
העיצוב הפתוח ברובו של המקדש כלפי חוץ נועד לסמל את היעדר גבולות אל הטבע. זה שונה במיוחד ממקדשים אחרים במזרח אסיה שכן ההרים שמסביב משמשים כגני מקדשים. העצים הנטועים לאורך שבילי היער המובילים למקדש נבחרו כך שישתלבו עם הצמחייה המקומית. המעבר החלק שנוצר מדגיש את העיקרון של צמיחה יחד עם הטבע. תוכנית המבנה של המנזרים א-סימטרית ברובה, שכן הרחבה צריכה להתבצע ללא התערבויות גדולות ובהרמוניה עם הסביבה הטבעית. המנזרים ממוקמים בדרך כלל בשיפוע מתון, כך שהמבנים מתנשאים מעט משער הכניסה. בהתאם למיקומם ולסביבתם, ניתן לחלק את המנזרים לשלושה סוגים: בתחתית עמק, הממוקמים על מדרון או על גוף מים שזורם במקדש. רק מספר קטן של נזירים מתגוררים במקדשי בוסאוקסה, בונגג'ונגסה, מגוקסה ודאהונגסה. רוב הנזירים חיים במקדש טונגדוסה (150 באזור השייך לאתר המורשת העולמית, 100 באזור החיץ).