stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אקספו 67'
השתתפות

אפריקה: אלג'יריה, קמרון, צ'אד, הרפובליקה של קונגו, חוף השנהב, אתיופיה, גבון, גאנה, קניה, מדגסקר, מרוקו, מאוריציוס, ניז'ר, רואנדה, סנגל, טנזניה, טוגו, תוניסיה, אוגנדה ווולטה העילית (בורקינה פאסו)
אסיה: בורמה, ציילון (סרי לנקה), הרפובליקה הסינית (טאיוואן), קוריאה, הודו, איראן, ישראל, יפן, תאילנד ואיחוד האמירויות הערביות.
אוסטרליה
אירופה: אוסטריה, בלגיה, צ'כוסלובקיה, דנמרק, פינלנד, צרפת, גרמניה, יוון, איסלנד, איטליה, מונקו, הולנד, נורווגיה, שוודיה, שווייץ, הממלכה המאוחדת, ברית המועצות ויוגוסלביה.
אמריקה: קנדה, ארצות הברית, מקסיקו, ברבדוס, קובה, גרנדה, גיאנה, האיטי, ג'מייקה, טרינידד וטובאגו וונצואלה.
בלטו בהיעדרן הרפובליקה העממית של סין, ספרד, דרום אפריקה, מרבית מדינות דרום אמריקה ומרבית מדינות ערב. כווית שהשתתפה תחילה עזבה את התערוכה עם פרוץ מלחמת ששת הימים במחאה על התנהלות המערב מול ישראל.
הביתנים

במסגרת התערוכה הוקמו יותר מ-90 ביתנים על ידי המדינות המשתתפות. ביתנים אלו נבנו על ידי אדריכלים בכירים המייצגים את מדינותיהם והם פיארו את היכולות החדשות בתחום העיצוב, הבנייה והטכנולוגיה. מורשתה האדריכלית של תערוכת אקספו 67' נחשבת לאחת המרשימות מבין התערוכות העולמיות. בביתנים עצם הוצגו בעיקר תערוכות אמנות ועיצוב והביתן הפופולרי ביותר בקרב המבקרים היה זה של ברית המועצות שמשך לבדו כ-13 מיליון מבקרים.
הביתן האמריקאי משך תשומת לב מיוחד גם כן בחדשנותו. הביתן נבנה בתוך כיפה גאודזית ענקית - מבנה אשר המציא בקמינסטר פולר שתכנן גם את הביתן בתערוכה. הביתן שכונה "הביוספרה" היה פורץ דרך גם במבנה החדשני וגם בניצני הבנייה הירוקה שהציג לעולם.
ביתן ישראל -
במרכזו פסל מסתובב בגובה 6.5 מ' עשוי מראות מעוגלות שבתנועתן יוצרות השתקפויות צבעוניות משתנות. 
בנוסף מיצג הבא להמחיש את בעיית המים ופיתוח החקלאות בישראל על ידי בריכה ובתוכה פרחים מכניים שנפתחים ונסגרים בהתאם לכניסת ויציאת המים . 
פרי עיצובו של האמן והמעצב הישראלי דן ריזינגר, חתן פרס ישראל לעיצוב לשנת 1999.
Israel pavillion, Montreal Expo-
A small revolving scuplture, backed by 6.5m curved mirror, created ever-changing reflections of color
made by the israeli designer and artist DAN REISINGER . ISRAEL PRICE WINNER FOR 1999
בניין מרשים נוסף שנבנה לקראת התערוכה, אך לא כביתן, היה פרויקט הביטאט 67' שתכנן האדריכל הישראלי-קנדי משה ספדיה (נבנה ללא קשר לישראל). הפרויקט נועד להיות בית מגורים והציג שימוש חדשני בבנייה טרומית וצורת מגורים יוצאת דופן. הבניין משמש למגורים עד היום.
מפת התמצאות למבקרים
אמצע ספטמבר

אמצע ספטמבר הוא אלבום הסולו הרביעי של גלי עטרי, שיצא במרץ 1986. האלבום נכתב בהשראת מלחמת לבנון הראשונה. בשל כך מרבית השירים באלבום פסימיים, וחלקם עוסקים באופן סמוי במצב מלחמתי. אהוד מנור כתב שני שירים באלבום: "עוד רחוק החוף", בעל המילים האניגמטיות, ו"אין לי ארץ אחרת", שהוא אחד השירים הידועים ביותר פרי עטו. אילן וירצברג הלחין ארבעה מהשירים, והוא גם המעבד והמפיק המוזיקלי של האלבום.
חמישה שירים מהאלבום הגיעו למקום הראשון ברשת ג' במצעדים השבועיים:
"הכל עומד במקום", "סוף העונה", "אין לי ארץ אחרת", "אסמרלדה" ו"פעמון מצלצל". "סתיו ישראלי" ו"תני לו פרח", גרסה חדשה לשיר של ציפי זרנקין, הגיעו רק למקום השני במצעדים השבועיים ברשת.
שישה שירים מהאלבום – "אסמרלדה", "סוף העונה", "הכל עומד במקום", "סתיו ישראלי", "אין לי ארץ אחרת" ו"תני לו פרח" – הגיעו למצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג', שיא חדש באותה עת (את השיא השוותה כעבור שנתיים עטרי עצמה, כאשר שישה שירים מאלבומה "צעד אחד לפני הנהר" נכנסו למצעד).
רשימת רצועות

השירים בעיבוד אילן וירצברג.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מספר | שם | אורך | מילים | לחן |
| 1 | הכל עומד במקום | 03:45 | יעקב גלעד | אילן וירצברג |
| 2 | עוד רחוק החוף | 03:45 | אהוד מנור | אילן וירצברג |
| 3 | אזמרלדה | 04:15 | רחל שפירא | אריאל זילבר |
| 4 | הבריחה | 03:35 | יעקב גלעד | אילן וירצברג |
| 5 | תני לו פרח | 03:00 | לאה נאור | משה וילנסקי |
| 6 | אין לי ארץ אחרת | 03:05 | אהוד מנור | קורין אלאל |
| 7 | סתיו ישראלי | 04:15 | יעקב גלעד | צוף פילוסוף |
| 8 | סוף העונה | 03:42 | רוני ערן | יצחק קלפטר |
| 9 | פעמון מצלצל | 04:09 | אסתר שמיר | אילן וירצברג |
| 10 | אמצע ספטמבר | 03:59 | אסתר שמיר | אסתר שמיר |
בתקליט: שירים 1–5 – צד א', שירים 6–10 – צד 1 (זו לא טעות).
משתתפים באלבום

מעבד ומנהל מוזיקלי – אילן וירצברג
ייעוץ אמנותי – יעקב גלעד
מפיק – סולו יורמן
מזכירת הפקה – מיכל ירון
מפיק אחראי – עמירם הר-אבן
משתתפים באלבום > נגנים

אילן וירצברג – גיטרות, כלי מקלדת (Prophet-5, Yamaha DX7, פסנתר "קורצוויל"), קולות רקע, עיבודים והפקה מוזיקלית.
רמי קלינשטיין – פסנתר "קורצוויל".
מיקי שביב – גיטרה בס.
ז'אן-פול זימבריס – תופים.
קורין אלאל, גלי עטרי – קולות רקע.
משתתפים באלבום > קרדיטים ומידע נוסף

הוקלט באולפני "סינטרון".
טכנאי הקלטה – איתן לוין.
מיקס – גרי אקשטיין.
חיתוך – באולפני "טריטון", על ידי גיא יפה.
צילומי העטיפה – יקי הלפרין.
עיצוב העטיפה – ספי מטיוק.
ציור העטיפה – חגית שחל.
איפור – דורית פלוצקי.
בגדים – אתי קרן – "טריפ".
עיצוב שיער – אלי בן-עמי.
תודה לאריק סיני, לזאב אולמן, לאריה ברק ולאבי גנור.
תודה מיוחדת לסולו יורמן, אילן וירצברג ויעקב גלעד.
אסיזי

אסיזי (באיטלקית: Assisi; בלטינית: Asisium) היא עיר במחוז אומבריה שבאיטליה. העיר מפורסמת בזכות היותה מקום הולדתם של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי, שייסד את מסדר הפרנציסקנים בעיר ב-1208, ושל קלרה הקדושה.
כנסיותיה המפוארות ומרקמה העירוני של אסיזי הוכרזו כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
בזכות חשיבותה בדת הקתולית, אסיזי מושכת אליה מיליוני תיירים וצליינים מדי שנה.
ארבעה מתושבי העיר זכו לאות חסיד אומות העולם מ"יד ושם" על פעילותם להצלת היהודים בזמן השואה.
הבזיליקה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי
הגוון האדמדם של אבן גיר אדומה מאסיזי (Pietra rosa di Assisi) ניכר בקו-הרקיע של העיר
רוקה מג'ורה
מקדש מינרווה בכיכר העיר - שריד לפורום רומנו מעל פני הקרקע
פיאצה דל קומונה
היסטוריה

בסביבות 1000 לפנה"ס התיישבו באזור אסיזי מהגרים משבט האומברי. החל מ-450 לפנה"ס כבשו האטרוסקים את היישובים הללו, ומאוחר יותר, ב-295 לפנה"ס, השתלטו על האזור הרומאים, אשר הקימו את העיר התוססת "אסיסיום" למרגלות הר סובאסיו - העיר המרכזית של המחוז בזמנם. גם בימינו ניתן לראות את שרידי עיר רומאית זו: למשל, חומות העיר, הפורום (כיום פיאצה דל קומונה), תיאטרון, אמפיתיאטרון, ומקדש מינרווה (שהפך לכנסיית סנטה מריה סופרה מינרווה).
בשנת 238 המירו תושבי העיר את דתם לנצרות על ידי הבישוף רופינו שקבור באחת מכנסיות העיר. לאחר נפילת רומא ושלטון הפרנקים, השיגה אסיזי עצמאות במאה ה-11. במהלך מלחמה ממושכת נגד העיר פרוג'ה, נפל פרנצ'שו די ברנאדוטה (פרנציסקוס מאסיזי) בשבי, והדבר הניע אותו להקדיש עצמו לעוני וענווה (ראו: פרנציסקנים). עד סוף ימי הביניים התחלף השלטון בעיר בין משטר האפיפיור לבין זה של פרוג'ה. כמו ערים אחרות רבות, הידרדרה העיר בעקבות פרוץ מגפת "המוות השחור" ב-1348.
במאות הבאות המשיכה העיר לגדול ולשגשג בתור אתר צליינות מרכזי הודות לזכרו של פרנציסקוס מאסיזי.
היסטוריה > במלחמת העולם השנייה

ב-8 בספטמבר 1943 כבש הצבא הגרמני את העיר. בעיר לא התגוררו יהודים, אך במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר הכיבוש הגרמני, נקלטו באסיזי פליטים רבים, בהם 300 יהודים. הבישוף המקומי, צוותו ונזירי המנזר סן דמיאנו (Convento di San Damiano) הפכו את אסיזי למקום מקלט ליהודים. המבנה והמרתפים הפכו אכסניה ליהודים בעיר, ואיש מהם לא נפגע. אנשי הכמורה סיפקו לפליטים מסמכי זיהוי מזויפים, וקלטו זקנים, חולים, נשים וילדים מהמחוזות ליגוריה וטוסקנה. הם נטלו חלק גם בפעולות ההצלה של ארגון דלאסם, אשר טיפל בפליטים יהודים מחוץ לאיטליה. בעיר הופעל בית ספר יהודי בו יכלו הילדים ללמוד גם את מנהגי הדת היהודית. אחדים מהמצילים, חברי המחתרת באסיזי, קבלו מ"יד ושם" את אות "חסיד אומות העולם".
שליטתו של הצבא הגרמני בעיר נמשכה עד לאחר הקרב על מונטה קסינו והבקעת החזית בקו גוסטב, שלאחריהם המשיכו בעלות הברית בכיבוש איטליה. הצבא הגרמני הנסוג ניסה למקש את המבנים הקדושים באסיזי. אך ברגע האחרון, ב-31 במאי 1944, הגיעה לידי המושל הקתולי של העיר הודעה מהפילדמרשל אלברט קסלרינג, המפקד העליון של הוורמאכט, כי אסיזי הוכרזה כעיר מפורזת. לפיכך נאמר, יש להוציא ממנה את כל החיילים הגרמנים ולהעניק למבניה חסינות. וכך, ברגע האחרון, ניצלו מהרס המקומות הקדושים באסיזי.
ב-4 ביוני 1944 החלה הנסיגה הגרמנית. כ-2,000 פצועים גרמנים פונו מהעיר. התוכנית הגרמנית הייתה לפוצץ את תחנת הרכבת לאחר הנסיגה. המחתרת הפרטיזנית השתלטה על הכניסות לעיר, ענדה על זרועות חבריה את סמל הצלב האדום הבינלאומי והורתה לחבלנים להפסיק את מלאכתם. הגרמנים נשמעו להוראה והסכימו כי אסיזי היא עיר מפורזת ואין לחבל במבניה.
כנסיות

לעיר מקום חשוב ומרכזי בדת הקתוליות ועל כן יש בה מספר רב של כנסיות:
הבזיליקה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי: אתר מורשת עולמית ומטה מסדר הפרנציסקנים שנבנה בין 1228 ל-1253. בבזיליקה נמצא אוסף גדול של תמשיחים של האמן ג'וטו מסוף ימי הביניים.
הקתדרלה של רופינו הקדוש: כנסייה רומנסקית זו מהווה דמות ראשית בתולדות קדושי העיר, פרנציסקוס וקלרה. כאן הוטבלו שניהם וכאן קיבלה קלרה את שליחותה ב-1209.
הבזיליקה של קלרה הקדושה: בתוכה נמצא קברה של קלרה הקדושה.
הבזיליקה של סנטה מריה דיילי אנג'לי: כנסייה מהמאה ה-16 שנבנתה מסביב לקפלה בה נוסד מסדר הפרנציסקנים.
תיאור העיר

אחד התופעות המיוחדות לעיר הוא השימוש הרחב באבן גיר ורודה מאסיזי (Pietra rosa di Assisi). הבתים נבנים מאבן זו ואפילו הככרות מרוצפות בה. כך אומצה האבן, הנחצבת ממונטה סובסיו, לבסיס שלטי המוסדות שלהם ברחבי העולם.
העיר עצמה בנויה במורד המתון של ההר, כאשר מעליה ניצבה המצודה רוקה מג'ורה.
ב-1997 פקדו רעידות אדמה כפולות את אומבריה וגרמו לנזק רב למבניה הקדושים וההיסטוריים של אסיזי. עבודות השיפוץ ממשיכות עד היום.
תיאור העיר > רוקה מג'ורה

רוקה מג'ורה (באיטלקית: Rocca Maggiore) היא מצודה השולטת על העיר אסיזי ועל מרחבי מחוז אומבריה. המצודה הוקמה בשנת 1174 בתקופת הארכיבישוף כריסטיאנו די מגונצה (Cristiano di Magonza) על מנת להתגונן מפני פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
במרכז המצודה מגורי החיילים והמחסנים העומדים לרשותם. מדרום למבצר מצויה הכניסה אליו והיא בעליה במעלה ההר. דרך הכניסה מוגנת על ידי מצד מעוגל (Bastione Circulare) ומגדל נמוך הנמצא בכניסה למצודה.
תיאור העיר > מוזיאון ופורום רומנו

מוזיאון ופורום רומנו באסיזי נמצאים מתחת לכיכר המרכזית של העיר פיאצה דל קומונה (Piazza del commune). בכיכר עצמה נשמרו המדרגות והחזית של מקדש מינרווה. שרידי הפורום נמצאים יחד עם ממצאי המוזיאון. הם כוללים ממצאים מהעת העתיקה.
אוסף העתיקות של המוזיאון נוצר בשנים 1790–1794 על ידי הארכיטקט ג'ובני אנטוליני (Giovanni Antolini), אשר ביחד עם פרנצ'סקו אנטוניו פרונדיני (Francesco Antonio Frondini) ליקטו 37 כתובות בשפה הלטינית והחליטו להציג אותן ב"מקדש מינרווה".
ערים תאומות

הרשות הפלסטינית בית לחם, הרשות הפלסטינית
לקריאה נוספת

אלכסנדר רמתי, המחתרת באסיזי, הוצאת מסדה, 1980
שלט לזכרו של המושל הגרמני של העיר אשר הציל אותה
אלמון סטראוג'ר

| --- | --- |

 לידה:  11 בפברואר 1839 מחוז מונרו, ארצות הברית 
 פטירה:  26 במאי 1902 (בגיל 63) סיינט פיטרסברג, ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 עיסוק:  קברן
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2006) 
 תרומות עיקריות
 מתגי הטלפוניה האוטומטיים הראשונים
 
אלמון בראון סטראוג'ר (באנגלית: Almon Brown Strowger;‏ 11 בפברואר 1839 – 26 במאי 1902) היה קברן וממציא אמריקאי אשר המציא את מתגי הטלפוניה האוטומטיים הראשונים. מתגי טלפוניה ישנים, הפועלים בטכנולוגיה אלקטרו-מכנית שהמציא, נקראים גם מתגי סטראוג'ר.
שנותיו הראשונות

אלמון סטראוג'ר נולד בעיירה פנפילד שבמדינת ניו יורק, ארצות הברית. אף כי מעט ידוע אודות שנותיו הראשונות, נראה כי נטל חלק במלחמת האזרחים האמריקנית. הכיתוב על מצבתו מעיד כי שירת בדרגת סגן בצבא הצפון.
לאחר מלחמת האזרחים, עבד תקופה מסוימת כמורה בית-ספר במדינת קנזס, ולאחר מכן הסב את מקצועו לקברן. בתקופה זו עבר להתגורר בעיר קנזס סיטי שבמדינת מיזורי.
סטראוג'ר מזוהה כיום בעיקר כקברן שהמציא את מתג הטלפוניה האוטומטי. היסטוריונים מדווחים כי אנשים שהכירו אותו תיארו אותו כאדם "אקסצנטרי, מוזר, נרגן ואף משוגע".
המצאת מתג הטלפוניה האוטומטי הראשון > רקע

מהמצאת הטלפון על ידי אלכסנדר גרהם בל בשנת 1876, הותקנו רשתות טלפוניה בערים רבות בארצות הברית. ברשתות טלפוניה ראשונות אלו, יצירת הקשר בין מנוי אחד למנוי אחר היה מתבצע באמצעות מרכזיית טלפון ידנית: כאשר מנוי הטלפון היה מרים את שפופרת מכשיר הטלפון שברשותו, היה נוצר קשר בינו לבין מרכזנית, העובדת במרכזיית הטלפון. המנוי היה משוחח עם המרכזנית ומבקש לקשרו אל היעד המבוקש. לאחר שהובהר היעד המבוקש, הייתה המרכזנית דואגת לקישור בין המנוי לבין היעד: המרכזנית הייתה מחברת כבל מיוחד בין שני שקעים בלוח החיבורים של המרכזייה – בין קו הטלפון של יוזם השיחה לבין קו הטלפון של היעד.
ברשתות הטלפוניה הראשונות, אם כך, מרכזניות אנושיות היו אחראיות ליצירת הקשר בכל שיחה. למנויים לא הייתה אפשרות לחייג ישירות אל היעד המבוקש. למעשה, בטלפונים הראשונים כלל לא הייתה חוגה או לחיצי חיוג – שהרי כלל לא היה צורך בהם.
באותה תקופה, בתפקיד מרכזניות טלפון הועסקו כמעט אך ורק נשים, שנקראו גם "נערות טלפון" (כיום, למונח "נערת טלפון" משמעות שונה, הנחשבת לעיתים כעלבון).
המצאת מתג הטלפוניה האוטומטי הראשון > המניע להמצאת מתגי טלפוניה אוטומטיים

המוטיבציה להמציא מתג טלפוניה אוטומטי התעוררה אצל סטראוג'ר לאחר שנתקל בבעיות אישיות בינו לבין המרכזניות שעבדו במרכזיית הטלפון המקומית בעיר מגוריו, קנזס סיטי. סטראוג'ר היה משוכנע כי המרכזניות מפנות שיחות טלפון של לקוחות אל קברנים מתחרים, ולא אל העסק הפרטי שלו. יתר על כן, הוא גם חשד כי כאשר מנויים כבר מבקשים להתקשר אל עסקי הקברנות שלו, המרכזניות מנסות להשפיע ולשנות את בחירתם. מסופר כי חשדותיו התעוררו כאשר נפטר אחד מחבריו, ומשפחת הנפטר יצרה קשר עם קברן מתחרה. סיפורים אחרים טוענים כי ייתכן שאשתו או קרובת משפחה אחרת של קברן מתחרה עבדה כמרכזנית, וסטראוג'ר חשד שהמרכזניות מספרות למנויים שביקשו להתקשר אליו כי הקו תפוס, וכן שהן מפנות שיחות שמיועדות אליו דווקא אל מתחריו.
המצאת מתג הטלפוניה האוטומטי הראשון > המצאת מתג הטלפוניה האוטומטי

סטראוג'ר הפך נחוש לשים קץ ל"תופעת מרכזניות הטלפון". כשהוא משוכנע כי למנויי רשת הטלפונים מגיעה הזכות לבחור לאן הם מתקשרים, ולא למרכזניות הטלפון, עלה במוחו של סטראוג'ר הרעיון להמצאתו לראשונה בשנת 1888. את הפטנט עבור מתג טלפוניה אוטומטי רשם בשנת 1891. הפטנט שרשם כלל:
מכשיר לשימוש המנויים – מכשיר שיוצר רצפים של דפקים (פולסים) חשמליים בקו הטלפון, המתאימים לספרות 0 עד 9. מכשיר זה התפתח בהמשך לטלפון החוגה. כאשר המנוי מחייג, למשל, את הספרה "4", יוצר המכשיר רצף של 4 דפקים חשמליים בקו הטלפון.
מתג טלפוניה, המיועד להתקנה במרכזיית הטלפון. המתג כלל מגעים חשמליים וחלקים נעים שנשלטים על ידי הדפקים החשמליים המגיעים ממכשיר החיוג של המנוי. בתיאור מופשט, המתג הורכב מיחידות מיתוג, כאשר כל יחידה כוללת זרוע מתכת מסתובבת. הזרוע צועדת, צעד אחר צעד, לאורך מסלול חצי-מעגלי, אשר בו 10 נקודות מגע מתכתיות. מספר הצעדים שצועדת הזרוע נקבע על ידי מספר הדפקים החשמליים שהגיעו ממכשיר החיוג של המנוי. כאשר המנוי מחייג, למשל, את הספרה "7", יוצר מכשיר החיוג שלו 7 דפקים חשמליים, אשר בתורם גורמים לזרוע לנוע 7 צעדים במסלולה, וליצור מגע עם נקודת המגע השביעית.
אפשרות לשרשור של יחידות מיתוג (כגון אלו שתוארו לעיל) - באמצעות שרשור של מספר יחידות מיתוג זו לזו, ניתן היה ליצור מתגים גדולים יותר, שאפשרו לחייג יותר מספרה אחת. על ידי שרשור של 7 יחידות, למשל, ניתן היה ליצור מתג שאפשר לחייג 7 ספרות. כך ניתן היה ליצור מתגים שיוכלו לשרת מספר רב של מנויים.
בדגמים מאוחרים יותר, נוספו למתג מנגנונים ושיפורים נוספים, כגון:
בורר קווים פנויים ("line finder selector"), אשר איפשר להקטין משמעותית את כמות יחידות המיתוג הנדרשות כדי לבנות מתג.
מעגלים לזיהוי קווים תפוסים, אשר דאגו גם להשמיע צליל "תפוס" למנוי שחייג ליעד תפוס.
המודולריות הבסיסית של מתגי סטראוג'ר, המבוססים על יחידות מיתוג פשוטות יחסית שניתן לשרשר ביניהן, וכן מנגנון הצעד-אחר-צעד, שבאמצעותו מתבצע מיתוג השיחה, הקנו למתגים אלו יתרונות טכניים רבים. באזורים מסוימים, מתגי סטראוג'ר מכונים גם מתגי "צעד-אחר-צעד" (Step-by-step).
אף כי סטראוג'ר הגה את רעיון המתג האוטומטי, הוא לא פעל לבד במאמציו למימוש רעיונו. הוא נעזר באחיינו ויליאם וכן באחרים – בעלי ידע בחשמל ובעלי ממון – על-מנת לממש את חזונו. עם עזרה זו נוסדה חברת סטראוג'ר למתגי טלפוניה. החברה התקינה וחנכה את מתג הטלפוניה האוטומטי המסחרי הראשון בעיירה לה-פורט, אינדיאנה ב-3 בנובמבר 1892. למתג הראשון היו כ-75 מנויים, וקיבולת מרבית ל-99 מנויים.
סטראוג'ר, בעל האישיות הצבעונית, נהג להתרברב כי המערכת שהמציא היא "נטולת בנות, נטולת בלבולי מוח ונטולת המתנות".
לאחר ההמצאה

המהנדסים בחברת סטראוג'ר, אשר הקים, המשיכו בפיתוח מתגי הטלפוניה המבוססים על רעיונותיו. החברה רשמה מספר פטנטים נוספים, ושינתה במרוצת השנים את שמה מספר פעמים, עד שהפכה לבסוף ל-"Automatic Electric Company". במרוצת השנים נבלעה החברה על ידי ענקי התקשורת, ובשלב מסוים הייתה בבעלות AT&T.
סטראוג'ר עצמו לא לקח חלק בהתפתחויות מאוחרות אלו. לקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-19, הוא פרש מן החברה שהקים ועבר להתגורר בפלורידה. קיימות עדויות לכך שחזר לעיסוקו הקודם בתור קברן.
את הפטנטים שרשם מכר ב-1896 תמורת 1,800 דולר אמריקני. את מניותיו בחברה מכר תמורת 10,000 דולר בשנת 1898. שנים לאחר מותו, נמכרו הפטנטים שרשם תמורת 2.5 מיליון דולר.
סטראוג'ר נפטר משבץ בשנת 1902, בפלורידה, לאחר שסבל מאנמיה. בעת מותו נחשב לאדם אמיד, ומדווח שהיה בעל נכסי מקרקעין רבים. הוא הותיר אחריו אלמנה, סוזאן. את המצאתו מנציח לוח ארד שנוצק על קברו ב-1945.
מתגי סטראוג'ר בתעשיית הטלקום

על אף יתרונותיהם של מתגי הטלפוניה האוטומטיים, חברות הטלפוניה הגדולות, לרבות חברת בל, לא מיהרו לרכוש מתגים אלו. מחירם של המתגים, אף שלא היה גבוה מידי, היה גבוה יחסית למחיר כוח העבודה הזול בקרב נשים, וחברות טלפון רבות העדיפו להמשיך להעסיק מרכזניות בשר ודם במרכזיות הטלפון. למרות זאת, זכו המתגים להצלחה רבה בקרב חברות טלפון מקומיות קטנות ברחבי ארצות הברית והעולם. בהמשך, עם התייקרות כוח העבודה, ועקב הנוחות שבחיוג ישיר (לעומת שיחה עם מרכזנית) עברו גם חברות הטלפוניה הגדולות למתגי טלפוניה אוטומטיים.
במהלך המאה ה-20 פותחו טכנולוגיות מתקדמות יותר עבור מתגי טלפוניה אוטומטיים, לרבות מתגי טלפוניה ספרתיים (דיגיטליים). למרות זאת, הטכנולוגיה האמינה והפשוטה של מתגי סטראוג'ר המשיכה ללוות את תעשיית הטלקומוניקציה במשך שנים רבות. מתגי סטראוג'ר הפכו במרוצת השנים לפופולריים מאוד, בקרב חברות טלפון וכן כמרכזיות פנימיות של ארגונים פרטיים.
נכון לשנת 2005, עדיין קיימים מתגי סטראוג'ר פעילים ברחבי העולם.
בישראל

מרכזת הטלפון האוטומטית הראשונה בישראל, מדגם סטראוג'ר, הותקנה בשנת 1936 בירושלים. מתגי סטראוג'ר היו נפוצים מאוד ברשת "בזק", והאחרון שבהם הוחלף במתג ספרתי רק בשנת 1996. מתגי סטראוג'ר היו בשימוש בארץ גם כמרכזיות פרטיות בקרב ארגונים שונים, לרבות צה"ל.
פטנטים

פטנט אמריקני מספר 447918 מ-10 במרץ 1891 – עבור מרכזיית טלפון אוטומטית.
מתג סטראוג'ר פעיל, על כל חלקיו. מתג זה שימש כמרכזייה קטנה.


Photo by: Martin Loach
אקספו 2010

|  פרטים |
| --- | --- |
 מקום תצוגה:  שאנגחאי, סיןהרפובליקה העממית של סין
 קואורדינטות:  31°11′39″N 121°29′11″E﻿ / ﻿31.194118°N 121.486387°E﻿ / 31.194118; 121.486387
 תאריך פתיחה:  1 במאי 2010
 תאריך סגירה:  1 באוקטובר 2010
 שנה:  2010
 http://fr.expo2010.cn/
  (למפת שאנגחאי מוגדלת) אקספו 2010(למפת שאנגחאי רגילה) אקספו 2010
 
אקספו 2010 (באנגלית: Expo 2010) הייתה תערוכה עולמית אשר נערכה בשאנגחאי בין התאריכים 1 במאי 2010 עד 31 באוקטובר 2010, במסורת התערוכות העולמיות והירידים הבין-לאומיים המתקיימים מאז שנת 1851. נושא התערוכה העולמית בשנגחאי - "עיר טובה יותר - חיים טובים יותר" - העיד על מעמדה החדש של שנגחאי בתחילת המאה ה-21 כמרכז כלכלי ותרבותי בסין ובעולם.
התערוכה משכה אליה 73 מיליון מבקרים, מספר המבקרים הגבוה ביותר בהיסטוריה של תערוכות עולמיות, אף שביחס לגודל האוכלוסייה במדינה, תערוכת אקספו 67 נותרה כמובילה (בעת שביקרו בתערוכה שנערכה במונטריאול 50 מיליון מבקרים, בקנדה היו רק 20 מיליון תושבים)
במרכזו של הבניין הדני שתוכנן על ידי האדריכל ביארק אינגלס הוצב פסל בת הים הקטנה וזו הייתה הפעם הראשונה שהפסל עזב את מקומו הקבוע בקופנהגן.
הביתן הישראלי באקספו 2010, שהוקם על ידי משרד החוץ, תוכנן על ידי האדריכל חיים דותן עם המעצב פרוספר עמיר ועלותו 23 מיליון שקלים.
ביתני הלאום בתערוכה

דרום אפריקה
אלג'יריה
גרמניה
אנגולה
סעודיה
ארגנטינה
אוסטרליה
אוסטריה
בלגיה
בלארוס
בוסניה-הרצגובינה
ברזיל
בורנאו
קמבודיה
קנדה
קולומביה
קוריאה הצפונית
דרום קוריאה
קובה
דנמרק
מצרים
ספרד
אסטוניה
ארצות הברית
פינלנד
צרפת
יוון
הונג קונג
הונגריה
הודו
אינדונזיה
איראן
איסלנד
ישראל
איטליה
יפן
קזחסטן
לטביה
ליטא
הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג
מקאו
מלזיה
מקסיקו
מונקו
נפאל
נורווגיה
פקיסטן
הולנד
פרו
הפיליפינים
פולין
פורטוגל
קטר
צ'כיה
רומניה
בריטניה
רוסיה
סרביה
סינגפור
סלובקיה
סלובניה
שוודיה
שווייץ
טאיוואן
תאילנד
תוניסיה
טורקיה
אוקראינה
ונצואלה
וייטנאם
סין
הערות שוליים

↑  נבחר עיצוב הביתן הלאומי של ישראל בתערוכת אקספו 2010 בשנגחאי, סין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011427504705171  GND: 16054506-7  LCCN: n2006033189  SNAC: w65r11xv  SUDOC: 14675512X   WorldCat (עם LCCN): n2006-033189
באמאלכי

כת הבאמלאכי (באנגלית: Bamalaki) הייתה כת נוצרית פרוטסטנטית באוגנדה שפרשה בשנת 1913 מהכנסייה הרשמית בשל דבקות חבריה במצוות המקרא שאינן מקוימות על ידי הנוצרים.
הכת, שנקראת על שם מייסדה, מלאכי מוסאג'קאווה (Malaki Musajakawa) הצליחה לסחוף רבים באוגנדה ובשנת 1921 היו בה כ-100,000 חברים.
בין חברי הכת היה סמיי קאקונגולו, מצביא משבט הבוגנדה אשר לאחר מכן הקים את קהילת האבאיודאיה שמקיימת אורח חיים יהודי.
עקרונות הכת

הכת מסתמכת על מצוות מקראיות שנשכחו או הודחקו על ידי הנצרות ובהן:
שמירת יום השבת ככתוב בתורה ודרישה להכרה רשמית ביום זה כיום מנוחה.
איסור אכילת חזיר.
איסור על הסתייעות ברופאים או שימוש בתרופות – האל הוא המושיע את האדם בעת מחלה ואסור לנסות להשפיע על תוצאות מעשיו. עיקרון זה נשאב מספר דניאל, פרק ג', שבו הקב"ה מציל אדם מאש התופת ולכן, אם ירצה יציל גם את החולה ביותר.
התרת פוליגמיה בטענה שאברהם אבינו נשא מספר נשים.
מתח עם השלטונות

התנגדותם של חברי הכת לחסן את הבקר מפני מגפות גרמה למאבקים קשים בינם לבין השלטונות הבריטיים באותה תקופה. ב-1926 הוגלה מאלכי לצפון אוגנדה ומת שנה לאחר מכן לאחר שביתת רעב.
לקריאה נוספת

עודד, אריה. יהדות בתוככי אפריקה, ירושלים - האגודה לידידות ישראל-אפריקה. 2003
הערות שוליים

↑  ספר ירמיהו, פרק מ"ו, פסוק י"א
אריק השנים עשר, מלך שוודיה

אריק השנים עשר, או אריק מגנוסון (בשוודית: Erik Magnusson;‏ 1339 – 21 ביוני 1359) היה בנו של מגנוס הרביעי, מלך שוודיה שמרד בו ומלך על חלק משוודיה משנת 1356 ועד מותו. הוא נשא לאישה את ביאטריס, בתו של לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ב-1343 נבחרו אריק ואחיו הוקון כיורשי הכתר לשוודיה ולנורווגיה, בהתאמה. העובדה שב-1355 עלה הוקון לכס המלוכה הנורווגי (ובכך פוצל האיחוד בין שתי הממלכות), בעוד שאריק לא קיבל שום תפקיד במועצה המלכותית השוודית, גרמו ככל הנראה להחלטתו להוביל מרד כנגד אביו. ב-1357 נאלץ מגנוס הרביעי עקב המרד לחלוק את השליטה בשוודיה עם בנו אריק, שקיבל את השליטה על רוב חלקה הדרומי של שוודיה ועל פינלנד. ב-1359 אוחדה שוודיה מחדש בעקבות התפייסות בין האב לבין הבן והשניים משלו כמלכים-שותפים עד למותו של אריק כמה חודשים לאחר מכן. כאשר גסס אריק הוא האשים את אמו, בלאנש מנאמור, בהרעלתו. זמן קצר לאחר מותו מתה גם רעייתו ביאטריס. הסברה המקובלת היא שהשניים מתו כתוצאה ממגפת המוות השחור.
הערות שוליים

↑  ההתייחסות למושא ערך זה בשם "אריק השנים עשר", היא למעשה ביטוי אנכרוניסטי, שכן הראשון מבין מלכי שוודיה שקרא לעצמו בשם אריק עם מספור מלכותי, היה אריק הארבעה עשר (מלך בשנים 1560–1568), שאימץ את מספורו על פי היסטוריה בדיונית של שוודיה. גם אם בודקים בתקופות פרהיסטוריות, לא ידוע על מספר כה רב של מלכים בשם אריק לפני נשוא ערך זה. בכל אופן הוא לא נקרא כך בימי חייו.
אנדרה ואטס

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1946 נירנברג, אזורי הכיבוש בגרמניה 
 פטירה:  12 ביולי 2023 (בגיל 77) בלומינגטון, אינדיאנה, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנויות, פילדלפיה, מכון פיבודי 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 סוג קול:  אלט 
 שפה מועדפת:  גרמנית, אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  EMI, קולומביה רקורדס, סוני קלאסיקל 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית לאומנויות 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדרה ואטס (באנגלית: André Watts;‏ 20 ביוני 1946 – 12 ביולי 2023) היה פסנתרן ופרופסור בבית הספר ג'ייקובס למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון.
ביוגרפיה > חייו וראשית הופעותיו

ואטס נולד בנירנברג, גרמניה, בן לאם הונגרייה, מריה אלכסנדרה גושמיטס, פסנתרנית, ואב אפרו-אמריקאי, הרמן ואטס, מש"ק בצבא ארצות הברית. שנות ילדותו הראשונות של ואטס עברו עליו באירופה, בעיקר סמוך לבסיסי צבא שם הוצב אביו. הוא החל לנגן בכינור בגיל ארבע, אך בגיל שש החליט שפסנתר הוא הכלי הנבחר שלו. כשאנדרה היה בן שמונה, נשלח הרמן ואטס עם משפחתו לארצות הברית. המשפחה השתקעה בפילדלפיה, פנסילבניה. אמו הייתה מורתו הראשונה לפסנתר. כדי להתגבר על סלידתו של הילד, כמוהו כרוב הילדים, מן התרגול הממושך בכלי, עודדה אותו אמו בסיפורים על הפסנתרן והמלחין הדגול פרנץ ליסט, שהדגישו את מסירותו של ליסט לתרגול יום-יומי. ואטס הציב לו את ליסט כמודל השראה ואימץ את סגנון נגינתו התיאטרלי. אחרי שהוריו התגרשו בשנת 1962, נשאר ואטס עם אמו. שפרנסה את שניהם בעבודתה כמזכירה ואחר כפקידת קבלה.
ואטס נרשם לאקדמיה למוזיקה של פילדלפיה (כיום חלק מן האוניברסיטה לאמנויות של פילדלפיה), שם למד עם ג'ניה רובינור, דוריס בודן וקלמנט פטרילו. את לימודיו סיים ביוני 1963. בתחרות הראשונה שלו השתתף בגיל תשע, עם עוד ארבעים ילדים, על ההזדמנות לנגן עם תזמורת פילדלפיה ב"קונצרטים לילדים". ואטס זכה בתחרות בנגינת קונצ'רטו של יוזף היידן.
בגיל עשר ביצע ואטס את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 בסול מינור של פליקס מנדלסון עם תזמורת רובין הוד דל ובגיל ארבע-עשרה את הווריאציות הסימפוניות של סזר פרנק, שוב עם תזמורת פילדלפיה. בגיל שש-עשרה נבחן באולם הרסיטלים של קרנגי הול בתחרות להופעה בסדרת הטלוויזיה "קונצרט לצעירים" של ליאונרד ברנשטיין עם הפילהרמונית של ניו יורק.