stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד הראל (רפאל)
בישראל > פעילות התנדבותית > פעילות למען קליטת עולים

לאור גל העלייה הגדול של יהודים מברית המועצות לישראל בשנות ה-70, הראל ורעייתו אילנה, אימצו עולים חדשים. אילנה סייעה בהשגת ציוד לבית העולה ובשילוב ילדי העולים במערכת החינוך, ואילו הראל סייע לעולים מול נציגי משרדי הממשלה ובמציאת משרות. בסוף שנת 1974, לאחר שגיבש שורת דגשים בהיבט התעסוקתי כבסיס לתוכנית קליטת עולים, נפגש עם שר הקליטה שלמה רוזן לדיון בנושא. פעילותו למען העולים נמשכה גם לנוכח גל העלייה משנות ה-90, ומטרתו המרכזית הייתה לגבש פתרון לבעיית תעסוקתם. לאחר שחקר את פילוג התעסוקה וחישב את מספר מקומות העבודה החדשים שיידרשו בהתאם לקצב העלייה הצפוי, גיבש תוכנית מפורטת להרחבת התעשייה והשירותים בארץ. בין השנים 1989 ועד 1994, פעל להיפגש עם הגורמים הנוגעים לנושא ובשנת 1992 נפגש עם אריאל שרון, אשר שימש כשר הקליטה ועמד בראש קבינט הקליטה. התוכנית כללה: טיפול מקצועי בנושא השמה, הקמת מאגרי מידע רחבים ומבוזרים וניתוח צורכי העולים, אך מעולם לא יושמה.
חיים אישיים

הראל ורעייתו אילנה, גרו לאורך השנים בקריית מוצקין. נולדו להם שלושה ילדים.
הערות שוליים

1 2  מקבלי הפרסים של קרן פרס יו"ר הכנסת., באתר הכנסת
↑  רפאל, חברת רפאל מערכות לחימה מתקדמות בע”מ העניקה בשנת תשפ”א מלגות לתלמידים מצטיינים על סך 162,500 אש”ח: עלייה של 14% לעומת אשתקד, באתר רפאל, ‏13.07.2021
↑  משה כהן, ‏"הפרויקט בונה תחושת מסוגלות": בוגרות מיזם של רפאל מועסקות כהנדסאיות בחטיבת החימוש, באתר מעריב אונליין, 25 בנובמבר 2018
דוד הראל כמפקד "הבריחה" בזלצבורג.
גשר ליונס גייט

| --- | --- |

גשר ליונס גייט מצידו הדרומי בסטנלי פארק
 מידע כללי
 סוג:  גשר תלוי, גשר 
 מיקום:  ונקובר, קולומביה הבריטית
 מדינה:  קנדה קנדה
 בעלים:  פרובינציית קולומביה הבריטית
 מפעיל:  משרד התחבורה של קולומביה הבריטית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  31 במרץ 1937 – 14 בנובמבר 1938 (שנה)
 תאריך פתיחה רשמי:  14 בנובמבר 1938 
 מבנה:  גשר תלוי
 חומרי בנייה:  בטון ופלדה
 אדריכל:  Monsarrat and Pratley
 מידות
 אורך:  1,823 מטר
 גובה:  111 מטר
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  473 מטרים
 מסלולים:  הולכי רגל ואופניים
 נתיבים:  3 נתיבים של הדרך המהירה 1A/99
 מידע נוסף:  חוצה את מפרצון בורארד (Burrard Inlet)
 קואורדינטות:  49°18′55″N 123°08′18″W﻿ / ﻿49.315278°N 123.138333°W﻿ / 49.315278; -123.138333
  (למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט גשר ליונס גייט(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט גשר ליונס גייט
 
גשר ליונס גייט (באנגלית: Lions Gate Bridge, בתרגום מילולי לעברית: גשר שער האריות) המוכר גם בשמו הרשמי גשר המיצר הראשון (באנגלית: First Narrows Bridge) הוא גשר תלוי משנת 1938 החוצה את מפרצון בורארד (Burrard Inlet) ומחבר בין העיר ונקובר לחוף הצפוני המשויך למחוז המוניציפלי של צפון ונקובר, מחוז צפון ונקובר ומחוז וסט ונקובר. המונח "שער האריות" מתייחס לזוג פסגות הרים צפונית לוונקובר. כיוונם הכללי של פסגות ההרים הוא ככיוון התנועה הנוסעת צפונה על הגשר. זוג פסלי אריות מבטון יצוק, שתוכננו על ידי הפסל צ'ארלס מארגה, הונחו משני צידי הגישה הדרומית לגשר בינואר 1939.
אורכו הכולל של הגשר, כולל הגשר הצפוני, הוא 1,823 מטרים. אורך רמפות הגישה הוא 1,517.3 מטרים, המפתח המרבי הוא 473 מטרים, גובה המגדל 111 מטרים והגבריט (הגובה הנקי מפני הים לתחתית המסעה, המאפשר מעבר ספינות) שלו הוא 61 מטרים. נקודת פרוספקט בסטנלי פארק יוצרת את הקצה הדרומי הגבוה של הגשר, אבל הקרקע הנמוכה בגדה הצפונית דרשה את בניית הרמפה הארוכה הנתמכת על קשתות.
לגשר יש שלושה נתיבים הניתנים לשינוי כיוון התנועה, השימוש בהם מסומן על ידי רמזורים. למעשה, בנתיב המרכזי משתנה כיוון התנועה כדי להתאים לדפוסי תנועה במהלך כל שעות היממה. נפח התנועה על הגשר הוא כ-60,000–70,000 כלי רכב ליום. חל איסור נסיעה למשאיות שמשקלן עולה על 13 טון, כמו גם כלי רכב המשתמשים בצמיגים משובצים לשלג. הגשר הוא חלק מהדרכים הראשיות 99 ו-A1 של קולומביה הבריטית.
ב-24 במרץ 2005, הוכרז גשר ליונס גייט כאתר היסטורי לאומי של קנדה.
גלריה

גשר ליונס גייט בשקיעה (2013)
גשר ליונס גייט מכיוון הדאון טאון ונקובר
גשר ליונס גייט – מבט מסטנלי פארק
החלפת המסעה בגשר ליונס גייט, כפי שצולם ב-22 באפריל 2001
גשר האריות גשר והנמל מקומת התצפית של מגדל סייפרס, דצמבר 2012
גשר האריות גשר מסטנלי פארק (2013)
הערות שוליים

↑  BC Laws — Transportation Act — Provincial Public Undertakings Regulation
↑  Davis, Chuck. "Charles Marega". The Chuck Davis History of Metropolitan Vancouver. Harbour Publishing. Retrieved 2 April 2014.
↑  Lions Gate Bridge National Historic Site of Canada. Canadian Register of Historic Places. Retrieved 22 January 2012.
↑  Hopper, Tristan (16 May 2014). "B.C. property titles bear reminders of a time when race-based covenants kept neighbourhoods white". National Post.
↑  "Lions Gate Bridge" Emporis.com. Retrieved 8 March 2007.
↑  Lions' Gate Suspension Bridge; Design of the Suspended Structure Replacement Archived June 4, 2009, at the Wayback Machine.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315148106   WorldCat (עם VIAF): 315148106 
גשר ליונס גייט בבנייה
גשר ליונס גייט – מבט מהאוויר
דוקטרינה

דוקטרינה (מלטינית: doctrina, הוראה, לימוד) היא מונח המתאר את מכלול החוקים, ההשקפות, האמונות ועקרונות היסוד בענף ידע או מערכות אמונה מסוימות, כמו דת, פוליטיקה וכיוצא בזה.
המונח "דוקטרינה" מתייחס גם לעקרונות החוק, לפי מסורת המשפט המקובל, המתבסס על החלטות שהתקבלו בעבר, כגון הדוקטרינות של הגנה עצמית או שימוש הוגן. דוקטרינה אחרת בתחום החוק היא זו הקובעת כי שערכים או כללים חוקתיים מסוימים הם כה קרדינליים לקיומה, המשכיותה וזהותה של החוקה, כך שהם צריכים להיות מוגנים מפני שינוי (דוקטרינת התיקון החוקתי הלא־חוקתי)
בתחום הצבאי, המדיני, הדיפלומטי, והניהולי, הדוקטרינה מלמדת את עקרונות היסוד בבסיס האסטרטגיות ותוכניות הפעולה. דוגמה לכך היא דוקטרינת צה"ל שמנסחה היה דוד בן-גוריון, ומבוססת על ארבעה יסודות: הרתעה, התרעה הכרעה והתגוננות.
דוגמה להיעדר דוקטרינה היא החוסר הקיים בישראל בתפיסה סדורה לגבי הטיפול במצבי חירום רב מערכתיים
ראו גם

אינדוקטרינציה
תאוריה
פרדיגמה
דוגמה
אידאולוגיה
הערות שוליים

↑  פרופ' יניב רוזנאי, שמרנות רדיקלית ודוקטרינת התיקון החוקתי הלא חוקתי, באתר סימפוזיון בנושא שמרנות במשפט, ‏2022
↑  פרופ' עלי זלצברגר, פרופ' שלמה מזרחי, וד"ר רוברט נויפלד, ממשבר הקורונה לעבר דוקטרינה ומסגרת רגולטורית להערכות והתמודדות עם מצבי חירום בישראל, באתר מרכז הידע והמחקר הלאומי בתחום ההיערכות למצבי חירום, ‏נובמבר 2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גסטון אלכסנדר אוגוסט, מרקיז דה גאליפה

| --- | --- |

גסטון אלכסנדר אוגוסט, מרקיז דה גאליפה
 לידה:  23 בינואר 1831 פריז, ממלכת הצרפתים צרפת
 פטירה:  9 ביולי 1909  (בגיל 78) פריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 מדינה:  צרפת 
 בן או בת זוג:  Florence Georgina Laffitte 
 צאצאים:  Comte Charles de Galliffet 
 השתייכות:   צבא צרפת
 תקופת הפעילות:  1848–1899 (כ־51 שנים)
 דרגה:   ז'נרל דה דיוויזיה
 תפקידים בשירות
 מפקד רגימנט השאסורים האפריקאים ה-3 מפקד בריגדת השאסורים מפקד הבריגדה ה-31 מפקד הדיוויזיה ה-15 מפקד הקורפוס ה-9 המושל הצבאי של פריז מפקד הקורפוס ה-12 מפקד חיל הפרשים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת קרים מלחמת אוסטריה-סרדיניה הכיבוש הצרפתי של אלג'יריה המשלחת הצרפתית למקסיקו מלחמת צרפת-פרוסיה מלחמת האזרחים של 1871
 עיטורים
  הצלב הגדול של לגיון הכבוד
 תפקידים אזרחיים
 שר המלחמה
 
גסטון אלכסנדר אוגוסט, מרקיז דה גאליפה (בצרפתית: Gaston Alexandre Auguste, Marquis de Galliffet;‏ 23 בינואר 1831 – 9 ביולי 1909) היה ז'נרל דה דיוויזיה בצבא צרפת, אשר התפרסם כמי שדיכא את הקומונה הפריזאית. בהמשך כיהן כשר המלחמה של צרפת וסייע בסיומה של פרשת דרייפוס.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

גאליפה נולד בפריז ב-23 בינואר 1831. בשנת 1848 הוא התגייס לצבא צרפת וב-1853 הוצב כלוטננט משנה בחיל הפרשים. ב-1855 הוא לחם במלחמת קרים כחלק מהמשמר הקיסרי, והתבלט במהלך המצור על סבסטופול. ב-1857 הוא הועלה לדרגת לוטננט ונשלח לאלג'יריה. ב-1860 הוא קודם לדרגת קפטן וצורף למטה האישי של הקיסר נפוליאון השלישי. ב-24 ביולי 1863 הוא מונה לפקד אסקדרון ברגימנט ההוסרים ה-1. הוא חזר עמו לאלג'יריה, ועל שירותו שם זכה באות קצין לגיון הכבוד. ב-1863 הוא נשלח למקסיקו כחלק מהמשלחת הצרפתית למקסיקו. ב-19 באפריל של אותה שנה הוא נפצע קשה במהלך המצור על פואבלה. לימים הוא סיפר שנאלץ להחזיק את מעיו בכובעו כדי שלא יפלו. הקיסרית אז'ני שחיבבה אותו מאוד, סרבה לאכול עד שהוא נרפא. מאז הוא נשא לוחית כסף על בטנו.
בעקבות פציעתו הוא חזר לצרפת, והביא עמו את הדגלים המקסיקניים שנתפסו. לאחר שהחלים הוא חזר למקסיקו ופיקד על כוחות הגרילה הפרו-צרפתיים שלחמו במקסיקנים. ב-17 ביוני 1865 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב-14 באוגוסט 1867 הוא הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד רגימנט השאסורים האפריקאים ה-3. ב-30 באוגוסט 1870 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה בריגדה ומונה למפקד בריגדת השאסורים. הוא פיקד על הבריגדה במהלך מלחמת צרפת-פרוסיה. במהלך קרב סדאן, הסתערו אנשיו בגבורה על הכוחות הפרוסיים. וילהלם הראשון, מלך פרוסיה אשר נכח במקום, הצהיר בהערצה: "אה, האמיצים!". עם זאת, כאשר מפקדו הורה לו לתקוף פעם נוספת, הצהיר גאליפה: "כל מה שתרצה, המפקד, כל עוד אחד מאתנו נשאר בחיים". לאחר סיום הקרב הוא נפל בשבי.
ביוגרפיה > דיכוי הקומונה

עם סיום המלחמה שוחרר גאליפה וחזר לצרפת. חרף היותו בן אצולה ומקורב לקיסר, הלהט הפטריוטי של לאון גמבטה הרשים אותו מאוד והוא הפך לנאמן בכל ליבו לרפובליקה הצרפתית השלישית. הוא קיבל פיקוד על הכוחות שנקראו "צבא ורסאי" ודיכאו באכזריות את מרד הקומונה הפריזאית במהלך שמונה ימי לחימה שנודעו בכינוי "שבוע הדמים" (La Semaine Sanglante). גם לאחר דיכוי המרד, אנשיו לכדו אלפי אזרחים לא חמושים והוציאו רבים מהם להורג. לטענת חלק מההיסטוריונים, גאליפה ביצע את ההוצאות להורג באופן שרירותי לחלוטין על פי גחמות לבו. באחת הפעמים הוא הורה לאסוף את כל השבויים בעלי השער האפור. הוא צעק עליהם: "אתם ראיתם את יוני 1848 אתם אשמים יותר מהאחרים!" והורה להרוג אותם. מספר קרבנותיו מוערך ב-3,000 איש. התנהגותו זיכתה אותו בכינוי: "פוסילר דה לה קומונה" ("התליין של הקומונה").
חרף המוניטין שלו כרוצח, הוא נמנה עם החברה הגבוהה של פריז והיה דמות אקסצנטרית וידועה. פרשיות האהבים הרבות שלו היו לשם דבר. הוא אף היה מיודד מאוד עם אדוארד השביעי והנרי קמפבל-באנרמן. מרסל פרוסט ביסס את דמותו של הגנרל פרוברוויל בספרו "בעקבות הזמן האבוד" על דמותו של גאליפה. כמו כן הוא התנגד לניסיון ההפיכה של הגנרל ז'ורז' בולנז'ה. במקביל, הוא המשיך לטפח את הקרייר הצבאית שלו. ב-1873 הוא הועלה לדרגת מפקד בלגיון הכבוד, וב-1874 קיבל את הפיקוד על הבריגדה ה-31. ב-1875 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה והועבר לפקד על הדיוויזיה ה-15 עד 1878 עת הועבר לפקד על הקורפוס ה-9.
ביוגרפיה > פרשת דרייפוס

ב-1879 הוא העמיד את עצמו בבחירות לנשיאות צרפת וזכה בקול אחד (מתוך 669). ב-1880 הוא הועלה לדרגת קצין גבוה בלגיון הכבוד ומונה למושל הצבאי של פריז. ב-1882 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-12 ובמקביל שימש כמפקד חיל הפרשים עד 1885. ב-1887 הוענק לו הצלב הגדול של לגיון הכבוד והוא הפך לחבר במועצת המלחמה העליונה ובהמשך למפקד בית הספר לפרשים. במהלך פרשת דרייפוס, הוא נמנה בין הקצינים המעטים שהאמינו בחפותו של הקצין היהודי אלפרד דרייפוס שנאשם בריגול על לא עוול בכפו. בשלב מסוים הוא אף הודיע שלא יצא מביתו עד שהפרשה תסתיים. הוא אף סולק בשל כך מחלק מהמועדונים בהם היה חבר. ב-22 ביוני 1899 הוא נקרא בידי ראש ממשלת צרפת החדש פייר ולדק-רוסו לשמש כשר המלחמה בממשלתו. ולדק-רוסו היה נחוש להעניק לדרייפוס משפט חוזר, והיה זקוק לשר מלחמה שיתמוך בעמדתו. המינוי גרר זעם רב הן בקרב סיעות הימין שהיו ברובן אנטי-דרייפוסריות, והן בקרב סיעות השמאל שלא שכחו לגאליפה את טבח הקומונה. כדי למתן את תגובת השמאל, בחר ולדק-רוסו בסוציאליסט הנודע אלכסנדר מילרן להיות שר המסחר שלו. בפועל, דווקא העובדה שהן הימין והן השמאל זעמו על הממשלה החדשה, גרמה לכך שהיא עמדה יציבה כיוון ששני הצדדים לא יכלו לשתף פעולה. במהלך ישיבת הממשלה הראשונה, קידמו סיעות השמאל את גאליפה בקריאות: "תחי הקומונה! הלאה היורים! הלאה הרוצח!". גאליפה עצמו לא התרגש והשיב בקריאה: "הרוצח נוכח!".
בזכות פעילותם של ולדק-רוסו וגאליפה, הוחזר דרייפוס מאי השדים והועמד למשפט חוזר בעיר רן. גם במשפט זה יצא דרייפוס חייב, אולם ביוזמתם של ולדק-רוסו וגאליפה, הוא קיבל חנינה מיוחדת מהנשיא אמיל לובה. ב-1900 הוא פרש מתפקידו וחי את שארית חייו בפריז עד מותו ב-9 ביולי 1909 בגיל 78.
משפחתו

באוקטובר 1859 הוא נישא לפירנצה ג'ורג'ינה לאפיט, בתו של הרוזן שארל לאפיט ואחייניתו של הבנקאי ז'אק לאפיט. נולדו להם שלושה ילדים: שארל (1860-1905), ז'קלין (1903-1942) ומרגריט (1863-1898).
לקריאה נוספת

ז'אן דניס ברדן, פרשת דרייפוס, עם עובד, 2003.
מאיר קוטיק, פרשת דרייפוס, מלא, 1982.
ברברה טוכמן, המגדל הגאה, דביר, 1998.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  טוכמן, עמ' 255.
↑  טוכמן, עמ' 317.
↑  טוכמן, עמ' 237.
↑  טוכמן, עמ' 254.
↑  טוכמן, עמ' 254.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810607422805606  BnF: cb15363999q (data)  GND: 116368802  ISNI: 0000 0001 2028 6358  LCCN: n85189921  Léonore: 152980  SELIBR: 344846  SNAC: w6bt2825  SUDOC: 027935566  VIAF: 74601308   WorldCat (עם VIAF): 74601308
דוקטור פאוסטוס (קומיקס)

| --- | --- |

דוקטור פאוסטוס, אמנות מאת מייק פרקינס.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Captain America #107 (נובמבר 1968)
 יוצרים:  סטן לי ג'ק קירבי
 מידע
 שם אמיתי:  יוהאן פנהוף
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  ללא כוחות-על מומחה בלוחמה פסיכולוגית.
 חבר בקבוצה:  המועצה העליונה של ארגון הידרה
 חבר לשעבר בקבוצה:  בן ברית של מונסטון והגולגולת האדומה האימפריה הסודית הכוח הלאומי (יוצר)
 אזרחות:  אוסטריה 
 דמויות קשורות
 משפחה:  סבסטיאן ואנה פנהוף (אם)
 אויבים:  קפטן אמריקה, שרון קרטר 
 
דוקטור פאוסטוס (באנגלית: Doctor Faustus) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס קפטן אמריקה ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברות Captain America #107 מנובמבר 1968 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
דוקטור פאוסטוס הוא האלטר אגו של יוהאן פנהוף, פסיכיאטר ואשף קרימינלי מווינה, אוסטריה. הוא מרבה להתגאות בעובדה כי הוא "רב אמן בכל הנוגע למוחם של אנשים", וידוע בשל שיטות הלוחמה הפסיכולוגית שלו. שיטותיו מערבות בדרך כלל הפעלת מניפולציה על אויביו בדרך שלפיה הם יהרגו את עצמם. בהופעתו הראשונה, דוקטור פאוסטוס גרם לסיוטים והזיות לסטיב רוג'רס מתוך מאמץ לגרום לו לאבד את שפיותו. כמו כן, הוא טיפל בחשאי בפגי קרטר חולת האמנזיה, שהייתה אהובתו של רוג'רס מימי מלחמת העולם השנייה, וכן חטף את שרון קרטר ואת הוריה בניסיון להשמיד את קפטן אמריקה. לאחר מכן, פאוסטוס רכש כלי נשק גנובים מ"תעשיות סטארק" כדי לאיים על העיר ניו יורק וארגן התאגדות של פושעים, אך מזימתו סוכלה בידי קפטן אמריקה.
דוקטור פאוסטוס נחשב למת למשך מספר שנים, עד שבתקופת מלחמת האזרחים של מארוול התגלה חי במסווה כפסיכיאטר עבור סוכנות הביון S.H.I.E.L.D. ותחת שירותו של הגולגולת האדומה, יריבו המושבע של קפטן אמריקה. הוטל עליו להפעיל מניפולציה רגשית על שרון קרטר להתקרב לסטיב רוג'רס, ובסופו של דבר להתנקש בחייו. נעצר לאחרונה בידי פלקון והאלמנה השחורה כדי לתת עדות אופי במשפטו של חייל החורף על השיטות בהן שטפו את מוחו כדי להפוך לכלי נשק.
שמו מבוסס על המחזה דוקטור פאוסטוס מאת המחזאי האנגלי כריסטופר מארלו, כשלעצמו מבוסס על דמותו בחיים של יוהאן גאורג פאוסט, אלכימאי ואסטרולוג גרמני. פאוסטוס הופיע בסדרת האנימציה "ספיידרמן וחבריו המופלאים", ובסדרת הלייב אקשן "הסוכנת קרטר" בגילום השחקן ראלף בראון כנבל הראשי. בסדרת הלייב אקשן "סוכני S.H.I.E.L.D.", מכונת שטיפת המוח של ארגון הידרה נקראת "פאוסטוס" כביצת פסחא לדמותו של פנהוף.
ראו גם

הוגו סטריינג' - דמות בדיונית דומה של חברת DC קומיקס המתחרה.
הערות שוליים

↑  Captain America #161-162, May-June 1973
↑  Captain America #192, December 1975
↑  Captain America Vol.5 #22, November 2006
דווייט גרין

דווייט הרברט גרין (באנגלית: Dwight Herbert Green;‏ 9 בינואר 1897 –  20 בפברואר 1958) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-30 בשנים 1941–1949.
ראשית חייו

דוווייט גרין נולד בעיר לינגוניר שבמחוז נובל, אינדיאנה, כבנם של הארי גרין ומיני (לבית גרבר) גרין. ב-1926 הוא נשא לאישה את מייבל ויקטוריה קינגסטון, ולשניים נולדו שתי בנות. במלחמת העולם הראשונה הוא שירת בצבא ארצות הברית.
גרין למד בקולג' וובאש שבקרופורדסוויל, אינדיאנה, שם הוא היה חבר באחוות קאפא-סיגמא. הוא המשיך בלימודים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו, עסק בעריכת דין, ושימש כפרקליט פדרלי במחוז הצפוני של אילינוי בשנים 1931–1935. היה זה תחום האחריות המרכזי של גרין לסייע במאבק בפעולות הפשע המאורגן, כמו זו של כנופייתו של אל קפונה, שלמעשה שלטה בשיקגו וברוב שטחה של אילינוי בשנות ה-30. צוות התביעה במשפט העלמת המס של אל קפונה כלל את הפרקליט הפדרלי ג'ורג' א. ק. ג'ונסון ואת התובעים דווייט גרין, סמואל קלאוסון, ג'ייקוב גרוסמן וויליאם פרוליך. ב-1939 התמודד גרין ללא הצלחה מטעם המפלגה הרפובליקנית על משרת ראש עיריית שיקגו.
מושל אילינוי

ב-1940 החלו ההתנגדות לניו דיל ולמפלגה הדמוקרטית להשפיע על אילינוי ועל מדינות רבות נוספות, במיוחד במערב התיכון. גרין הרפובליקני, עם עבר של תובע פדרלי ושל מתנגד למנגנון הפוליטי של העיר הגדולה שיקגו, נבחר כמושל אילינוי ה-30 והושבע לכהונתו ב-13 בינואר 1941.
בסופה של אותה שנה הובילה כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה את גרין אל המשימה של הובלת ממשלת אחת המדינות הגדולות בארצות הברית במהלך המלחמה. במהלך המלחמה הוא זכה לתמיכה רחבה, וב-1944 הוא נבחר לכהונה שנייה כמושל.
סיום המלחמה ב-1945 יצר אתגרים חדשים לערים הגדולות של ארצות הברית ולממשלות המדינות. במיוחד, נוצר מחסור חריף בדיור עבור החיילים המשוחררים ומשפחותיהם, שכן בנייה מועטה מאוד התקיימה במהלך המלחמה ועוד קודם לכן בשנות השפל הגדול.
המפלגה הדמוקרטית בשיקגו בחרה בעורך דין המוכשר עדלי סטיבנסון כמי שיתמודד מול גרין בבחירות בהן הוא התמודד על כהונה שלישית. במערכת בחירות מפתיעה שהתקיימה בנובמבר 1948, הביס סטיבנסון את גרין, ובכך תמה הקריירה הפוליטית שלו. תבוסתו התרחשה בין השאר בשל הרשלנות במניעת מותם של 111 כורים באסון המכרה בסנטרלייה (אנ') ב-1947.
בבחירות לנשיאות של 1948 שקל המועמד הרפובליקני תומאס דיואי לבחור בגרין כמועמדו לסגן הנשיא, אך נמלך בדעתו לאחר לחץ מהעיתונות של שיקגו.
מותו

לאחר תבוסתו בבחירות שב גרין לחייו הפרטיים. דווייט גרין נפטר בשיקגו ב-20 בפברואר 1958. הוא נטמן בבית הקברות רוזהיל שבעיר.
לקריאה נוספת

Howard, Robert (1988). Mostly Good and Competent Men. Springfield, Illinois: Illinois Issues and the Illinois State Historical Society. pp. 266-273.
הערות שוליים

↑  דווייט גרין, באתר The Political Graveyard
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1190101351  LCCN: no2006026308  SNAC: w6tq6788  VIAF: 71140386   WorldCat (עם VIAF): 71140386
דוקטיזם

דוֹקטיזם (מיוונית δοκέω, δόκησις תופעה, להיראות, להידמות) הייתה כת נוצרית גנוסטית שנוצרה במאה ה-2 לספירה וטענה שישו לא הופיע כבשר ודם אמיתי שנצלב וסבל אלא היה אשליה בלבד.
רקע

אחד הקשיים שעמם מתמודד האדם באמונתו באל שאינו גשמי (טרנסצנדנטיות), הוא הקושי להתייחס לישות מופשטת. יש כאלו הפותרים דילמה זו באמצעות האנשה של האל (אצבע אלוהים, ויוציאנו ה' אלוהינו משם ביד חזקה ובזרוע נטויה) ומתן תכונות אנושיות (אל קנוא ונוקם ה', אל חנון ורחום) ואף תיאור בו אדם תופס את בגדו של אלוהים (אמר רבי אבהו: אלמלא מקרא כתוב אי אפשר היה לומר שהיה מקרה בו משה תפס את הקדוש ברוך הוא בדרך שאדם תופס את חברו בבגדו ואמר לפניו: ריבונו של עולם אין אני מניח לך עד שתמחל ותסלח להם).
עקרונות הכת

על פי הדוקטיזם  לישו לא היו גוף וטבע אנושיים. הוא רק נראה כאדם ולמעשה היה יצור רוחני שלא התקיים בעולם הגשמי ואף לא נולד לידה של ממש. מסקנה הנובעת מנקודת מוצא זו היא שגם סבלו על הצלב לא היה אמיתי והוא אף לא קם לתחייה. רמז לגישה הזו מופיע כבר בכתבי הקודש, באיגרת הקורינתים אל פאולוס. התאוריה הזו פותרת את הסתירה בין הגשמי-הרע והרוחני-הטוב וגם את העובדה שמריה נותרה בבתוליה אחרי לידתו של ישו.
היו אף כאלו שהאמינו שאימו של ישו, מרים, ירדה מהשמים כמלאך וזה חיזק את דעתם שישו לא התגשם כבשר ודם (כי מלאך לא יכול ללדת בן אנוש). אמונה זו הייתה למשל אצל הקתרים (קטארים).
ראו גם

אווטאר (הינדואיזם)
שלילת הגשמות
כריסטולוגיה
גשר לונדון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר
 על שם:  לונדון 
 כתובת:  לונדון מרכז, לונדון 
 מיקום:  סאת'ק 
 מדינה:  אנגליה אנגליה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 16 במרץ 1973
 תאריך פתיחה רשמי:  1973 
 חומרי בנייה:  בטון דרוך, בטון מזוין 
 מידות
 אורך:  283 מ' 
 רוחב:  32 מ' 
 גובה:  16 מ' 
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  104 מ' 
 קואורדינטות:  51°30′29″N 0°05′16″W﻿ / ﻿51.508055555556°N 0.087777777777778°W﻿ / 51.508055555556; -0.087777777777778
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסגשר לונדון(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסגשר לונדון(למפת הסיטי של לונדון רגילה) גשר לונדון(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) גשר לונדון
 
גשר לונדון (באנגלית: London Bridge) הוא גשר להולכי רגל, אופניים וכלי-רכב בעיר לונדון מעל הנהר תמזה, המחבר בין הסיטי לבין סאת'ק. הגשר היה היחיד על התמזה עד שנת 1750, עת נבנה גשר וסטמינסטר.
אתרים הסמוכים לצדו הדרומי של הגשר כוללים את תחנת גשר לונדון וקתדרלת סאת'רק, ובצדו הצפוני - האנדרטה לשרפה הגדולה של לונדון.
בפארק ויקטוריה ישנם מושבים להולכי רגל אשר ניבנו משרידי גשר לונדון שנהרס בשנת 1831. המושבים נבנו בפארק בשנת 1860 והם בנויים מהקשתות שהיו בגשר במשך 600 השנים שבהן היה בשימוש.
גשר לונדון בשנת 1616 - גשר שעליו בנויים בנייני קומות של רחוב שלם.
גשר לונדון כיום (בצילום דרומי-מערבי)
הגשר כאזור מסחרי

בתקופת הרומאים ובימי הביניים ספינות נהגו לעגון בנהר התמזה באזור שנקרא הבריכה של לונדון, כינוי של חלק מנהר התמזה הנמצא כיום מול הסיטי של לונדון. אך האזור היה חשוף לרוחות, לא היה מוגן מפני שודדים, ובנוסף הרציפים היו קטנים מלהכיל הרבה ספינות, וכך בשנת 1696 הוקם מעגן חדש באזור רות'רהית' (אנ') מעגן שהיה מוגן מרוחות ומשודדים והיה בו מקום לכ-120 ספינות גדולות. לימים הפך המעגן לגרעין של נמל הסחר של סארי (אנ').
לאחר הקמת המעגן הפך הכינוי לשמו של חלק מנהר התמזה המצוי בין רות'רהית' לגשר לונדון, שהיה האזור המרוחק ביותר במעלה התמזה אליו יכלו להגיע ספינות מפרשים, בשל תרניהם הגבוהים וסכנת ההתנגשות בגשר. אזור זה היה למעשה חלקו המרכזי של נמל לונדון.
היסטוריה

באתר בו עומד הגשר עומדים גשרים זה כ-2000 שנה. את הגשר הראשון, שהיה עשוי עץ, בנו הרומאים בשנת 46. הגשר שופץ במהלך השנים, עד שבשנת 1014 שרף אותו המלך אתלרד השני כדי להגן על העיר מפני הפלישה הדנית (שיר הילדים "גשר לונדון מתמוטט" מדבר על אירוע זה). לאחר השרפה נבנה גשר חלופי, שנהרס בסופה בשנת 1091, ולאחר שנבנה שנית, נשרף בשנת 1136.
לאחר השרפה של 1136 הוצע לבנות במקום גשר אבנים. המלך ויליאם רופוס הטיל מס לצורך בניית הגשר, והבנייה החלה בשנת 1176, בתקופת מלכותו של הנרי השני, ונמשכה 33 שנים עד שנת 1209.
המלך ג'ון הציע לבנות בתים על גבי הגשר, ואכן בתים וחנויות נבנו עליו, ובמרכזו נבנתה כנסייה.
לגשר היו 19 קשתות קטנות, וגשר מתרומם בשני קצותיו. בשערו הדרומי של הגשר הוצגו על גבי כלונסאות ראשיהם הכרותים של הבוגדים במלך. הראש הראשון שהוצג בצורה זו היה ראשו של ויליאם ואלאס. בהמשך הוצגו גם ראשיהם של סר תומאס מור ושל תומאס קרומוול.
בשנת 1212 פרצה שרפה בשני קצות הגשר בו-זמנית, והביאה למותם של 3,000 תושבי הגשר. שרפה נוספת פרצה בשנת 1633 בקצהו הצפוני של הגשר. הגשר ניצל מהשרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666 מכיוון שלא תוקן.
בשל העומס הרב במעבר על הגשר קבע ראש עיריית לונדון בשנת 1722 כי כל התנועה הנכנסת ללונדון תעבור בצדו המערבי של הגשר, ואילו התנועה היוצאת מלונדון דרומה תעבור בצדו המזרחי של הגשר.
בעקבות קביעה זו, הוטל לראשונה איסור עונשי על נהיגה בצד ימין של הכביש, ומסיבה זו מתנהלת כל התנועה בכבישי בריטניה בצדו השמאלי של הכביש מאז ועד היום.
בשנת 1758 הורדו מהגשר בתי המגורים, והוא הורחב.
בתחילת המאה ה-19 הוחלט לבנות גשר חדש. תחרות תוכניות נערכה בשנת 1799, אולם הגשר החדש הוקם בין השנים 1824 ו־1831, והורכב מ-5 קשתות.
בשנת 1968 נמכר הגשר לאמריקאי רוברט מקלוך, תמורת סכום של $2,460,000. מקלוך העביר את אבני הגשר והציב את הגשר בלייק האווסו סיטי באריזונה.
גשר חדש נבנה באותו מקום בין השנים 1967 ו-1972 ונפתח לתנועה ב-17 במרץ 1973. אורכו של הגשר החדש 262 מטר, גובהו מעל פני המים כ-8.9 מטר, רוחבו 32 מטר ובו 5 נתיבי נסיעה. הרחוב העובר על הגשר נקרא רחוב המלך ויליאם.
בתרבות הפופולרית > השיר "גשר לונדון מתמוטט"

גשר לונדון מט ליפול, מט ליפול, מט ליפול
גשר לונדון מט ליפול
כן, ילדונת.
נחזק במוט ברזל, מוט ברזל, מוט ברזל
נחזק במוט ברזל
כן, ילדונת.
מוט ברזל חלש מדי, חלש מדי, חלש מדי
מוט ברזל חלש מדי,
כן, ילדונת.
נבנה בכסף וזהב, וזהב, וזהב
נבנה בכסף וזהב
כן, ילדונת
הערות שוליים

↑  הסיבה מדוע נוהגים בצד שמאל של הכביש
↑  ההיסטוריה של גשר לונדון
↑  The bridge that crossed an ocean
↑  BabyTV - שירים ראשונים, באתר www.babytv.co.il
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מעלה הזרם: גשר רחוב קנון (גשר רכבת) | גשרים ומנהרות   החוצים את התמזה | מורד הזרם: מנהרת קו נורת'רן (רכבת תחתית)   גשר טאוור |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534206905171  GND: 4223804-3  LCCN: sh87000184  VIAF: 315145763   WorldCat (עם VIAF): 315145763