stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינטרפרומטריה

אינטרפרומטריה (באנגלית: Interferometry) היא משפחה של שיטות מדידה המאפשרות קבלת מידע מתבניות ההתאבכות של גלים, בדרך כלל גלים של השדה האלקטרומגנטי (או פונקציית הגל של חלקיקים). אף על פי שאינטרפרומטרים ניתן עקרונית לבנות לכל תדר של הספקטרום האלקטרומגנטי השימוש העיקרי בהם הוא בתחום האופטי שבו תבנית ההתאבכות מתקבלת על ידי פיצול ואיחוד מחדש של אלומת אור. תבנית ההתאבכות שתתקבל באמצעות האינטרפרומטר יכולה לתת מידע על הפרש הדרכים האופטיות בין שתי הקרניים ביחס לאורך הגל של האור. בידיעת אורך הגל של האור ניתן למדוד שינויים זעירים בדרך האופטית ולהפך. אינטרפרומטריה היא אחת הדרכים המדויקות ביותר למדידת שינויים במרחק. ציוד למדידה מדויקת של טיב פני שטח או חישת ויברציה משתמש באינטרפרומטריה.
אינטרפרומטר מייקלסון

אחד האינטרפרומטרים המפורסמים ביותר הוא אינטרפרומטר מייקלסון (Michelson) שהומצא על ידי אלברט אברהם מייקלסון המבוסס על פיצול הקרן באמצעות מראה חצי חדירה והחזרת הקרניים באמצעות מראות הניתנות להזזה (בדרך כלל על ידי מערכת גלגלי שיניים או ברגים מיקרומטריים, בשל השינויים הקטנים והעדינים הנדרשים).
באינטרפרומטר זה נעשה שימוש בניסוי מייקלסון-מורלי על מנת למדוד את השינוי במהירות האור כאשר כדור הארץ נע בכיוונים שונים ביחס לאתר. שום שינוי כזה לא נמדד. על מנת להסביר את תוצאות הניסוי הציע לורנץ את משוואות לורנץ המתארות התכווצות גופים הנעים באתר בהתאם למהירותם. בשנת 1905 בתורת היחסות הפרטית הציע אלברט איינשטיין הסבר אחר לתוצאות אלו, אשר אליהם הגיע משיקולים תאורטיים עצמאיים: מהירות האור קבועה לכל הצופים, מה שמייתר את הצורך באתר שבו האור יתקדם.
אינטרפרומטר פברי-פרו

אינטרפרומטר פברי-פרו (Fabry-Perot) (נקרא גם "אטלון") מורכב משתי מראות חצי מחזירות. עקרון הפעולה שלו פשוט ביותר:
קרן נשלחת בזווית אל המראה הראשונה, חלקה עובר וחלקה מוחזר. החלק העובר מגיע אל המראה השנייה, חלקו עובר וחלקו מוחזר. החלק המוחזר מגיע אל המראה הראשונה, חוזר ממנה אל המראה השנייה וחוזר חלילה.
בעקבות כך יוצאות קרניים מקבילות משני צידי המראה החצי-מחזירה, שאותן אפשר לרכז באמצעות עדשה ולקבל תבנית התאבכות. למשל, בתמונה משמאל אנו רואים את חלק הקרן העובר דרך שתי המראות ולא מוחזר כלל (ציור 1), ואת חלק הקרן היוצא לאחר שהוחזר פעמיים (ציור 2).
עוצמת הקרן היוצאת נתונה על ידי
 \ R^{n}T^{2}I_{0},
כאשר  \ R הוא מקדם ההחזרה של המראה,  \ T הוא מקדם ההעברה שלה,  \ I_{0} היא עוצמת הקרן הנכנסת ו-  \ n הוא מספר ההחזרות בתוך האטלון.
בדרך כלל משתמשים בקרניים בכיוון שממנו הגיעה הקרן, מכיוון ששם העדינות (Finesse) גבוהה יותר. באינטרפרומטרים אלה משתמשים בבניית מסננים אופטיים צרי סרט, על ידי תכנון שכבות דקות כך שרק אורכי גל שעוברים התאבכות בונה עוברים דרכן, ואחרים מוחזרים.
אינטרפרומטר מאך-זנדר

אינטרפרומטר מאך-זנדר (Mach-Zehnder) מבוסס על פיצול הקרן לשתי קרניים שעוברות דרך גאומטרית זהה (אך דרך אופטית שונה, עקב מעברה של אחת משתי הקרניים בתווך שונה, הוא התווך הנבדק), ונועד לבדיקת תכונות של חומרים. על ידי הצבת חומר כלשהו בדרכה של אחת הקרניים ניתן לדעת משינוי פאזת הקרן את טיב החומר וצפיפותו. לחלופין, כשניתן לשנות את מקדם השבירה של החומר (ולכן את הדרך האופטית) ניתן לשלוט בעוצמת האות המתאבך. בתכונה זו משתמשים בבניית מאפנני עוצמה בתקשורת אופטית בקצב גבוה. אחד השימושים העיקריים של אינטרפרומטר מאך-זנדר הוא לשם מדידת ההשפעות עקב שינויים בלחץ, שינויים בצפיפות, או שינויים בטמפרטורה של גזים. הדבר נבדק על ידי הצבת תאי-מחקר המכילים גז מסוים בדרכה של אחת הקרניים, ומדידת השינויים בתבנית ההתאבכות המתקבלת, עקב שינויי לחץ וטמפרטורה בתא.
מאפיין המייחד את אינטרפרומטר מאך-זנדר הוא העובדה שהקרניים לא עוברות יותר מפעם אחת במסלול, להבדיל מאינטרפרומטר מייקלסון שבו כל קרן מוחזרת ממראה דרך אותו מסלול שבו כבר עברה.
אינטרפרומטר הנבורי-בראון

אינטרפרומטר הנבורי-בראון הוא אינטרפרומטר עוצמה (בשונה מאינטרפרומטרי הפאזה). זוהי טכניקה המיועדת למדידת הגודל הזוויתי של כוכבים. על ידי איסוף האור משתי מראות גדולות, בחירת תחום אורכי גל מתאימים, גילוי ישיר של העוצמה המתקבלת וביצוע קורלציה אלקטרונית בין שני האותות, ניתן לקבל תבנית התאבכות שאינה רגישה לפאזה של מקור האור, אך היא פחות רגישה לאי-דיוקים במדידת המרחק בין שני תתי-הרכיבים. המכשיר הומצא על ידי רוברט הנבורי בראון (Robert Hanbury Brown) בשנת 1949, הקמתו הושלמה ב-1964 ובמשך 9 שנים התבצעו בו מדידות גודל זוויתי של 32 כוכבים. לאחר שידוע במדויק הגודל הזוויתי של הכוכב הנמדד, ניתן לחשב את הגודל שלו לאחר שמודדים את המרחק אליו בשיטת ההיסט (פרלקסה).
יישומים > פיזיקה ואסטרונומיה

אינטרפרומטר אופטי אסטרונומי
אינטרפרומטר רדיו אסטרונומי
גילוי גלי כבידה (LIGO)
יישומים > הנדסה ומדע יישומי

אינטרפרומטריה סייסמית
אינטרפרומטריה הולוגרפית
יישומים > ביולוגיה ורפואה

טומוגרפיה אופטית קוהרנטית
אינטרפרומטריה של קוהרנטיות נמוכה עם פתרון בזווית
אינטרפרומטר מייקלסון (לעיתים קרובות שמים זכוכית באותה זווית ועובי של המראה בדרכה של הקרן הירוקה כדי למנוע צורך להתחשב בהפרש הדרכים בעקבות מעבר הקרן הכחולה במראה).
דוגמה למהלך הקרניים באינטרפרומטר פברי-פרו
אינטרפרומטר מאך זנדר
הנריק מאיור

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1889 סלונטה, רומניה 
 פטירה:  17 בספטמבר 1948 (בגיל 59) פרובינסטאון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Markbreiter Henrik 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות 
 
הנריק מאיור, (במקור מַרקברייטר, בשם אמן:שיצוּ או סיקו; בהונגרית: Major Henrik; נאג'סלונטה, 17 ביולי 1889 – פרובינסטאון, 17. בספטמבר 1948) היה גרפיקאי, צייר, קריקטוריסט יהודי-הונגרי מפורסם בעל שם עולמי. אחיו הצעיר של במאי הקולנוע דז'ה מאיור.
ביוגרפיה

הוא נולד בסלונטה במשפחה יהודית, לאביו הסנדלר יונאש (יונה) מרקברייטר (1843–1915) ולאמו טרזיה פולק. הייתה לו אימרה בקרב בני משפחתו "כאשר נולד המיילדת הכינה תחילה סקיצה". כבר בילדותו בלט ברישומיו ובהומור שלו, הוא לא יכול היה לדמיין קריירה שונה מזו שבחר בה. הוא למד ציור והיה תלמידו של קארוי פרנצי באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות. הוא פרסם את הקריקטורות הראשונות שלו בגיל 19 בעמוד הראשון של המגזין ההומוריסטי פידיבוס (Fidibusz 1917-1908). ציוריו בני כמה הקוים התחילו מגמה חדשה לגמרי בקרב האמנים מקומיים של הז'אנר. עם תיאורו ההומוריסטי, התכליתי של המסר הציורי, ורישומיו של כמה שורות או אפילו ללא טקסט, הנריק מאיור זכה לפופולריות רבה בעולם העיתונות ההונגרית כבר בגיל צעיר מאוד. הוא סימן את רישומיו כ"מאיור" או כ"שיצו". עד מהרה היה מועסק בכל מגזיני הבדיחות של התקופה, בעיתונים בולטים רבים. שיצו היה מהיר, שנון, חביב ומכבד, בנוסף הוא היה עמית טוב ושפך במהירות שפע של רישומים. הפרפר, הפיקולו, הקריקס-קראקס, הינשוף, הפילש, האישטוק המשוגע, האסקיזה, ומגזין ההומור המוביל בורשסם ינקו (Borsszem Jankó) פרסמו בשמחה את איוריו. מערכת העיתון "עולם התיאטרון" הייתה ביתו, ומכאן, ומבית הקפה היפני, "טסו" איוריו וציוריו לדפי המגזינים. במהלך הצלחותיו המאוחרות, הוא גם שלח באופן קבוע ציורים למגזין "עולם התיאטרון" מחו"ל. בשנת 1915 ערך תערוכת יחיד במוזיאון ארנסט.
כמאייר זריז, הוא הופיע בקביעות בחיי הלילה של הקברט. זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה קיבל צו גיוס לצבא והוצב בטימישוארה, ברגימנט פרשים כחייל. בסוף 1915 נפצע והועבר לבית החולים "סנט יאנוש החדש" בבודפשט. בהחלמתו, אך עדיין במחלקה, הותר לו לצייר והוא צייר ללא לאות. הוא צייר למגזין הבדיחות "חמור" (Szamár), שיצא לאור בשנת 1917, ומאוחר יותר למגזין השמאל "אפריל" (1918-1919). לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היגר לפריז בשנת 1919 והתפרנס מדיוקנאות. בשנת 1921 הוזמן להולנד כמאייר של עיתון הטלגרף. בזמן שהוא עצמו חי בחו"ל פרסם בקביעות ובכמויות גדולות בעיתונים הונגריים. הוא שלח בדואר את עבודותיו שהיו זמינות בזמן על שולחן כל מערכת ומערכת כגון: עיתון, קולנוע פשט, שליח התיאטרון, חיי תיאטרון, עיתונים מעופפים, קברט הונגרי, מהדורה חדשה, היום, קולנוע, עיתון בתמונה, אופנה, עיתון שבועי, חברה, עיתון יוצא דופן, עולם חדש, עיתון קטן. רישומיו הופיעו בטורים של המגזינים לאנטוש, זמנים חדשים, זמנים, דשא המחנה, האלמנך היהודי הונגרי, ויום ראשון בתמונה והיללו את פועלו הפורה.
בהמשך פרסם את רישומיו בלונדון ובשנת 1925 עבד שוב באמסטרדם. בשנת 1926 נסע לארצות הברית, שם עבד כמאייר פוליטי וכקריקטוריסט פופולרי במושבת הקולנוע בהוליווד. משנת 1926 הוא פרסם לעיתים קרובות באחד העיתונים האמריקאים החשובים ביותר בואניטי פייר (כתב עת, 1913) (שפירוש שמו:יריד ההבלים) המשגשג עד היום. מוקדם יותר באותה השנה קיבל את פניו נשיא ארצות הברית והוא צייר קריקטורה של הנשיא בחצר הבית הלבן. בשנת 1927 צייר דיוקן של כמה אישים מפורסמים אחרים בניו יורק, כולל דיוקן של צ'רלי צ'פלין. הוא ארגן תערוכה והוציא אלבום מעבודותיו המצוירות שתיארו אישים אמריקאים בולטים. בשנת 1948, זמן קצר לפני מותו, בירך את קוראיו של המגזין "מה העניין של פשט" (Pesti Izé) מאמריקה ושלח כמה ציורים לעיתון. על מותו הבלתי צפוי דווחו כל העיתונים האמריקאים המובילים.
יצירתו

באמצעות תפיסתו הגרפית של הנריק מאיור, קצב עבודתו המהיר, ויכולת העבודה הפורה שלו, מספר רישומיו הוא כמה אלפים. איש לא יכול היה לרשום או לקטלג את עבודתו. על הכמות הגדולה של הציורים מעידה היטב העובדה שרק 800 מהם הועברו למיקרופילם בשנת 1986 בגלריה הדיוקנאות הלאומית של מוסד סמיתסוניאן. מספרים שלעיתים קרובות ניגשו אליו עורכי מגזינים בית הקפה היפני בבודפשט וביקשו ממנו: "שיצו - אני צריך איור של 10x5 ס"מ למקום ריק בעיתון, אנחנו יכולים לשלם עליו x כתר, אבל הייתי רוצה לחכות לו".
הוא כתב את ספרו הראשון עם אחד משחקני תיאטרון הקומדיה של בודפשט, עם ג'רג' קירתי. קירתי היה לא רק שחקן דרמטי מוערך ופופולרי מאוד בתיאטרון הקומדיה, אלא הוא גם הכין מסכות משלו לעצמו למערכונים. מכאן היה זה צעד קטן להתחיל לצייר את עמיתיו ולהשלים זאת בקריקטורות של הנריק מאיור. זו הייתה פצצה בעולם האמנים והפך לפרסום הטוב ביותר האפשרי עבור מאיור המתחיל. נפתחו בפניו דלתות שנפתחו רק לעיתים רחוקות בפני צעירים ובבת אחת מצא את עצמם ממש באמצע עולם האמנות. פרידייש קארינתי, אנדרה אדי, אנדרה נאג', מייסד ז'אנר הקברט ההונגרי, כמו גם הסופרים גזה גארדוני, שאנדור ברודי וגיולה קרודי הסתובבו בקרבתו כמעט כל יום. הוא הכין איורים לכרך "פרדס תפוזים בקוטב הצפוני", ואחר כך בשנת 1921 פרסם את הכרך "הומור קולנועי" עם עמיתו הגדול לאיור וקריקטורות ליפוט גדה. האלבום שיצא בשנת 1930 בשם "אמני איור הונגרים" כבר ציין אותו כקריקטוריסט ההונגרי הידוע והמפורסם בעולם.
עבודתו האמריקאית

הוא הפך לאמן פופולרי באמריקה ועבודתו שרדה בהרבה את מותו הפיזי של המאסטר בעולם החדש. "האמיתות" שסיפר כטיפוס הקומיקאי הרווק השנון והמעודן שיצר, "הפילוסוף הגאה" (מאיור מעולם לא התחתן ולא נותרו ילדים ממנו), הפכו לסוג של פילוסופיה כחלק מסדרה שהופיעה בפרסומות לאורך זמן. כולם ידעו שמסתכלים על הפרסומות, לא בשל נושא הפרסום אלא בגלל הרישומים של מאיור.
הקריירה האמריקאית שלו, כמו במולדתו, נבעה מכישרונו. אימרה פאן סיפר על האגדה שמאיור נסע לעולם החדש עם עיפרון וכיס ריק ונכנס למערכת של העיתון האמריקני הגדול ביותר, עמד מול העורך הראשי ואמר שהוא קריקטוריסט הונגרי. כשנשאל מה הביא, מה הוא יכול להראות, הוא מצדו הציג את העיפרון שלו, וכעבור דקה הניח את האיור המצויר של העורך. הוא עשה כמה רישומים נוספים של אלה שנמצאים בחדר. בין אם זה היה המקרה ובין אם לא, כבר לא ידוע בוודאות, דבר אחד כן ידוע: באמריקה הוא היה המאייר המוכר והפופולרי, ואחד הבודדים שכולם שמחו לראות בערבים, בהקרנות סרטים, בקבוצות חברים. הקריקטורות של דמויות אמריקאיות בולטות הפכו אותו לפופולרי מאוד. מאיורים אלה נפתחו תערוכות בכמה מקומות באמריקה. הוא צייר דיוקנאות של אלברט איינשטיין, ג'ורג' ברנרד שו, פרנקלין דלאנו רוזוולט, הנרי פורד, בין היתר, והוציא כמה אלבומים של רישומיו באמריקה. ידוענים של עולם הקולנוע באותה תקופה גם לא יכלו להימנע מעפרונות הציור הסאטיריים שלהו. בנוסף למירנה לוי, ליליאן גיש, מריון דייוויס, אדולף מנג'ו, קתרין הפבורן, אוליביה דה האבילנד, מרלן דיטריך, אן הרדינג, האמפרי בוגארט, פרד אסטייר, לסלי הווארד, הוא צייר גם את מלכת הולנד. הוא היה חבר פופולרי וחיוני במושבת הקולנוע ההונגרית בלוס אנג'לס. כשנפטר מאיור, הפילוסוף והפסיכולוג החברתי המפורסם אריך פרום שיבח את עבודתו במילים מעריכות מאוד. את הקיצים הוא בילה בביתו בפרובינסטאון, שם גם נפטר.
ספריו

כרכים עצמאים או כתיבה משותפת:
אאורל קרפטי, הנריק מאיור: המורשת שלי - בודפשט, 1909, הוצאת זינגר וולפנר
ג'רג' קירתי, הנריק מאיור: קומיקאים, 1912.
מייג'ור הנריק: פנופטיקון (עם הקדמה מאת דז'ה קוסטולאני) - 1913, מקוונת
Gyula Krúdy: ימים יפים ברחוב הזהב (עם האיורים של מייג'ור) - Békéscsaba, מהדורת טבעון
ליפוט גדה, הנריק מאיור: הומור קולנועי (1921)
Hollywood with "Bugs" Baer and Henry Major - Published 1938 by Lithographed by Daniel Murphy & Company, Inc.
מאיור הנריק פנופטיקון : שבעים קריקטורות - בודפשט, 1977,
לקריאה נוספת

אמני איור הונגרים - בודפשט, 1930.
איסטוואן בקש: אוצר האנקדוטה ההונגרי האחרון - בודפשט, 1966.
דז'ה קלר: בני דורנו ובני גורלנו - בודפשט, 1971.
שאנדור אינצ'ה: חיי התיאטרון שלי - בודפשט, 1987 - ISBN 963 564 246 6
ג'רג' קלמן : נתונים וחתימה של קריקטוריסטים הונגריים 1848–2007 (2007) ISBN 9789630634274
פרסומיו

בסדר כרונולוגי, עם שמות כתבי העת והפרסומים ההונגריים וזמן הפרסום
פידיבוס (1908–1917)
העיתון (1909)
עלונים מעופפים (1909)
פרפר (1909)
פיקולור (1909–1911)
אסקיזה (1910)
עיתון התיאטרון (1908–1917)
פשטי מוזי (1911–1915)
קברט הונגרי (1912)
שליח התיאטרון (1912–1916)
בורשסם ינקו (1912–1930)
רוויו חדש (1912), (1913)
קריקס-קראקס (1912)
פיקולו (הלשונית החדשה) (1912)
קברט הונגרי (1913)
חיי התיאטרון (1912–1938)
השליח של פשט (1913–1921)
קולנוע (1913)
מא (1914)
ינשוף עם אוזן (1914)
עיתון תמונות (1915)
תיאטרון ואופנה (1916–1921)
עיתון השבוע (1917)
מגזין בדיחות (1917–1918)
חמור (1917)
אפריל (1918–1919)
החברה (1918–1919)
עיתון יוצא דופן (1918)
אישטוק המשוגע (1918)
עולם (1919)
כרוניקה קטנה (1919)
הדור החדש (1919)
מפיסטופלס (1919)
תיאטרון (1920–1922)
אלמנך יהודי הונגרי (1922)
עולם התיאטרון (1922)
דוח יוז'ף חלמי (1922)
ברווז (1922–1924)
שליח פאזל (1925)
שליח של פשט (1925–1926)
פנורמה (וינה) (1925)
ערב היום (1925–1926)
מגזין לנטוש (1930)
זמנים חדשים (1930–1932)
אלבום היובל לחיי התיאטרון (1935)
אלבום פשטי הירלאפ (1938)
יום ראשון בתמונות (1938–1939)
מדורה (1939)
מה העניין של פשט (1948)
תערוכות

1915 - תערוכת יחיד מוזיאון ארנסט
1947 - תערוכת יחיד, ניו יורק
1987 - "Like and Unlike: Caricature Portraits by Henry Major and Herman Perlman" - Smithsonian Intézet, Washington, D.C. USA
ראו גם

על הפנאופטיקון של הנריק מאיור
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929
https://www.tumblr.com/tagged/henry-major
הערות שוליים

↑  https://www.geni.com/people/Henry-Henrik-Major-Markbreiter/6000000008896678364
↑  Az Est Hármaskönyve 1928 / 438 oldal
1 2  Ma Este c. hetilap, IV. évfolyam 1. szám, 1926 január 7 / 40-41 oldal M.W.G. szignóval: Major Henrik, aki a hollywoodi mozikirálynőket megörökítette...
1 2  Gyöngy Kálmán: Magyar karikaturisták adat- és szignótára 1848-2007 (2007., Ábra Kft.) ISBN 9789630634274
↑  http://www.aaa.si.edu/collections/henry-major-papers-6820
↑  Róluk készült rajzait publikálta a Füles, I. évfolyam 5 száma, 1957, március 3.
↑  http://gayphilosopher.blogspot.co.uk/
↑  Pán Imre: Magyar rajzolók külföldön / Magyar Rajzolóművészek Albuma, 1930 - Kiadja a Könyvbarátok Szövetsége
↑  "Archivált másolat". אורכב מ-המקור ב-2015-04-19.
↑  http://1.bp.blogspot.com/_G5SkueOdpOw/TDZ1lzS9lhI/AAAAAAAAB-4/4o2LUNDSRwo/s1600/p2new-majorDSCN9925_%28600x800%29_%282%29.jpg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264954405171  GND: 130111082  ISNI: 0000 0001 1691 2299  LCCN: n2011058342  ULAN: 500156582  VIAF: 98027672   WorldCat (עם VIAF): 98027672
אל-ערב

| --- | --- |


העמוד הראשי של אלערב, יולי 2009
 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־19 שנים)
 חברת אם:  כל אל-ערב 
 מיקום המטה:  נצרת 
 משרד ראשי:  נצרת
 בעלות:  פאיז אשתיוי  מוסא חסאדיה
 מוצרים עיקריים:  פורטל, חדשות, תוכני אינטרנט
 מנכ"ל:  זיאד אבו ערישה (מנהל)  יוסף שדאד (עורך ראשי)
  
 www.alarab.net
 
אֶל־עַרַבּ (בערבית: العرب) הוא אתר חדשות ופורטל תכנים, מהבולטים בין אתרי האינטרנט המכוונים לערביי ישראל. האתר נמנה עם קבוצת התקשורת הישראלית כל אל-ערב. אל-ערב הוקם כפורטל המתמקד בחדשות ובתכנים והושק בשנת 2006. האתר עוצב ונבנה מחדש בשנת 2009.
אל-ערב מפיק באופן עצמאי את מרבית החדשות והתכנים המופיעים בו, באמצעות מערכת של כתבים המונה כעשרים איש. כן משולבים בו מאמרים מעיתון "כל אל ערב" ומכתבי עת מהמגזר הערבי בישראל והעולם הערבי. האתר מתמקד במידע חדשותי בתחומי האקטואליה השוטפת (חדשות, כלכלה, ספורט ועוד), תוך שימת דגש על המתרחש במגזר הערבי בישראל. בכל הידיעות באתר מתאפשרת תגובה של הקוראים (טוקבק). הכנסות האתר באות בעיקר מפרסום.
בדצמבר 2008 בזמן המבצע של צה"ל על רצועת עזה (מבצע עופרת יצוקה), האתר נפרץ, והושחת עם איחולי מוות לערביי ישראל. גם כן הפורצים כתבו "תצטרפו לחבריכם השאהידים", לפריצה נלווה סרטון וידאו אנטי-פלסטיני בוטה.[דרוש מקור]
אתרי משנה

באב אלערב - לוח רכב המציע מגוון גדול של רכבים יד שנייה מכל הסוגים והדגמים
חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  4 באוגוסט 1983
 תאריך חקיקה עברי:  כ"ח באב תשמ"ג
 גוף מחוקק:  הכנסת העשירית
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1090, עמ' 148
 הצעת חוק:  פרטית
 משרד ממונה:  משרד הבריאות
 מספר תיקונים:  6
 נוסח מלא:  חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון, התשמ"ג-1983
 
אזור עישון - פינה נפרדת למעשנים
חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון, התשמ"ג-1983 (במקור חוק הגבלת העישון במקומות ציבוריים), נחקק בישראל בשנת 1983, והוא אוסר עישון במקומות ציבוריים כמסעדות, בתי קפה, פאבים, קניונים, בתי חולים, מרפאות, מקומות עבודה, בתי ספר, תחבורה ציבורית, תחנות אוטובוס מקורות, מוסדות חינוך ועוד. בחלק ממקומות אלו ניתן לעשן רק בחדר נפרד לחלוטין, בתנאי שיש בו סידורי אוורור תקינים והעישון בו אינו גורם למטרד בחלקים אחרים של המקום.
היסטוריה > תיקון מס' 1

ב-2005 תוקן החוק כדי לאפשר לשר הבריאות להקצות לכל בית חולים סדרן בעל רשות לתת קנסות למפירי החוק.
היסטוריה > תיקון מס' 2

לאחר שנים רבות בהן החוק לא נאכף, בשנת 2005 – אירית שמש שביקרה עם משפחתה במסעדת "פוקצ'טה" בירושלים בעת שהייתה בהריון, תבעה את המסעדה, על אי אכיפת החוק למניעת עישון במקומות ציבוריים. לאחר שתבעה את המסעדה תחילה בבית הדין לתביעות קטנות בעיר, וערעורה נדחה אף בבית הדין המחוזי, הגישה לבית המשפט העליון ערעור רעא 9615/05 אירית שמש נ' פוקצ'טה בע"מ, על החלטת בית הדין המחוזי, באמצעות יו"ר המועצה הישראלית למניעת עישון, עוה"ד עמוס האוזנר. בבית המשפט העליון, קבע השופט אלייקים רובינשטיין, בהחלטה תקדימית, כי "אכן, הרשויות צריך שיעשו מלאכתן כפי שהטיל עליהן המחוקק בפיקוח ובאכיפה. ואולם, כבדותה ואיטיותה של פעולת הרשויות מצדיקה לפתוח פתח ל-"אכיפה אזרחית". כך שהאזרח האכפתי המבקש לשמור על בריאותו ובריאות הציבור יוכל להשפיע אף הוא לתקנת הרבים". משפט זה הוא התקדים הראשון שמכוחו אפשר לתבוע בתי עסק ומעשנים, שעוברים על החוק למניעת עישון במקומות ציבוריים. השופט אף קבע לראשונה, מתן פיצוי ללא הוכחת נזק – סעיף עליו נסמכים חוקים נוספים, כגון: חוק הספאם. פסק דין זה אוזכר עד היום[דרושה הבהרה] בלמעלה מ-300 פעמים בפסיקה הישראלית, והוא בין פסקי הדין המעטים שבית המשפט העליון תרגם לשפה האנגלית. מאוחר יותר, בשנת 2007, קבע בית הדין לתביעות קטנות, בתביעה של הדס סלע כנגד מסעדת "אגאדיר", שהסתמכה על החלטת בית הדין בעניין אירית שמש, כי "דווקא אי הנעימות בשילוב עם האינטרס הציבורי האמור, יוצרים שיקול של מדיניות להחמיר בפסיקת פיצוים במקרים שבהם מוכחת ההפרה, כדי ליצור תמריץ מוגבר לבעלי העסקים הרלוונטיים להקפיד על החוק חרף העכבות שתוארו".
לאחר התביעה, ביולי 2007 תוקן החוק והוכנסו בו מספר שינויים:
השינוי מופיע כבר בשמו של החוק. החוק ייקרא "חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון". אין מדובר בשינוי סמנטי גרידא בשמו של החוק. שמו של החוק הוא סממן המראה למי שעליו חל החוק ולבית המשפט הנדרש לפסוק לפי החוק, מהי תכלית החוק ואיזו מטרה שם מולו המחוקק כשחוקק אותו.
סממן חשוב נוסף מופיע בהוספת סעיף 1א – סעיף המטרה:
החוק החדש קובע מה נדרש ממחזיק של מקום ציבורי לעשות:
התיקון לחוק מרחיב את רשימת המקומות הציבוריים שהעישון אסור בהם על פי סעיף 11 לתוספת לחוק. בעוד שהנוסח הקודם אסר על עישון ב-"כל בית אוכל", התיקון לחוק מוסיף כי חל איסור לעשן, בנוסף לכל בית אוכל, גם ב-"בית משקה, מועדון, דיסקוטק או מקום אחר שבין עיסוקיו הגשת מזון או משקאות", ובכך מבהיר באופן שלא משתמע לשתי פנים כי העישון אסור בכל מקום המוגשים בו אוכל או שתייה. באופן ספציפי, ביטל התיקון סעיף שאיפשר עישון בבתי קולנוע מסוימים.
לחוק מתווסף האיסור על הצבת מאפרות במקום ציבורי. בית המשפט כבר קבע בעבר כי פעולה זו משדרת מסר הפוך מהנדרש ולכן היא אסורה, ובתיקון לחוק מביע המחוקק את הסכמתו לקביעה.
הקנסות שיוטלו על הפרת החוק יגדלו באופן משמעותי מהקיים בחוק כיום. הסכומים הסופיים עדיין לא נקבעו ויפורסמו באתר ברגע שייקבעו על ידי משרד המשפטים.
היסטוריה > תיקון מס' 3

ב-2008 הוענקה אוטונומיה לכוחות הביטחון לאכיפת החוק במתקניהם.
היסטוריה > תיקון התוספת לחוק

על פי סעיף 1(ג) לחוק, שר הבריאות מוסמך להורות, בתקנות, על שינוי התוספת לחוק. בתוספת נקבעים המקומות שבהם העישון אסור. חלק גדול מההיסטוריה החקיקתית מתבטא בשינוי התוספת המופיע בתקנות. ראו לדוגמה ק"ת 6102, התשס"א, עמ' 765.
ב-11 ביולי 2012 נכנס לתוקף הצו למניעת עישון במקומות הציבוריים והחשיפה לעישון (שינוי התוספת לחוק) התשע"ב-2012.
ובו הרחבה של המקומות הציבוריים שבהם אסור לעשן.
היסטוריה > תיקון מס' 4

ב-2014 הורחב החוק לאצטדיוני ספורט, ובהם נקבע כי העישון באצטדיון ספורט אסור למעט במקומות שהוקצו לעישון בידי הנהלת האצטדיון (אם הוקצו).
הקצאת המקומות המותרים לעישון באצטדיון ספורט צריכה לעמוד בשני תנאים מצטברים:
לא יהיו יותר משני אזורים נפרדים של מושבים המותרים לעישון.
מספר המושבים המותרים לעישון לא יעלה על רבע ממספר המושבים באצטדיון כולו.
בנוסף ניתן להקצות חדר נפרד לחלוטין ששטחו אינו עולה על רבע מהשטח שהוקצה לציבור להמתנה בהפסקות, ובלבד שיש בו סידורי אוורור תקינים והעישון בו אינו גורם למטרד בחלקים אחרים של האצטדיון.
ראו גם

חוק איסור פרסומת והגבלת השיווק של מוצרי טבק ועישון (הגבלות על פרסום מוצרי טבק ועל מכירתם לקטינים)
רעא 9615/05 אירית שמש נ' פוקצ'טה בע"מ
הערות שוליים

↑  רע"א 9615/05 אירית שמש נ' פוקצ'טה בע"מ, באתר עמותת אויר נקי
↑  שלומי דונר, מסעדה שאפשרה ללקוחות לעשן נקנסה ב-2,000 שקל, באתר ynet, 19 באפריל 2007
אובסידיאן

| --- | --- |

 סוג הסלע:  געשי, זכוכית געשית
 סביבת היווצרות:  געשית
 הרכב:  60%–70% סיליקה, אלומינה, ברזל ומתכות אלקליות
 תכונות וזיהוי:  אמורפי, שבירה קונכייתית
אובסידיאן הוא סוג של זכוכית געשית – סלע געשי הנוצר בהתקררות מהירה של לבה פלסית. לרוב צבעו שחור, אך הוא מופיע בצבעים נוספים – ירוק, שקוף כמעט לגמרי וסגול חלק – ובדוגמאות פסים ו"פתיתי שלג" ההופכים אותו לאבן חן. באובסידיאן משתמשים גם להכנת כלים חדים למטרות שונות ומרובות – מציד ועד ניתוח.
אובסידיאן נמצא בזרמי לבה ובפקקים געשיים, בכיפות געשיות ובצינורות הזנה.
שם ומחקר

מקור השם "אובסידיאן" ביוונית: οψιανός = אופסיאנוס, או οψιδιανός = אופסידיאנוס, והוא שימש לאורך ההיסטוריה כשם נרדף לזכוכית געשית. השם מופיע לראשונה בכתבי פליניוס הזקן, בפרקים 36, ו-37 של Historia naturalis, בו הוא קושר אותה לסלע שנמצא באתיופיה:
עם הסוגים השונים של זכוכית אנו יכולים להחשיב גם אובסידיאן, חומר הדומה מאוד לאבן אשר אובסידיוס גילה באתיופיה. האבן כהה מאוד ושקופה משהו, אך היא קודרת למדי למראה, ומשקפת, כאשר היא צמודה כמראה לקירות, את צלו של גוף יותר מאשר את מראהו.
אובסידיוס המוזכר כאן היה מפקד יחידת פרשים בצבא לביניוס בקרב נגד פירוס בשנת 280 לפנה"ס. ב"מילון לביוגרפיה ולמיתולוגיה היוונית והרומית" משנת 1849 כותב המילונאי ויליאם סמית כי שמו המלא היה כנראה "אובסידיוס רוּפוּס", וכי הסלע שגילה באתיופיה נקרא על שמו.
מקור אתיופי לאובסידיאן מוזכר גם בערך OBSIDIANUS ב-Lexicon Universale – אנציקלופדיה בשפה הלטינית שהתפרסמה ב-1698 בארבעה כרכים בעלי אלף דפים כל אחד. את האנציקלופדיה כתב בבזל יוהאן יאקוב הופמן (Juhann Jacob Hofmann,‏ 1635–1706).
ב-1746 פרסם הסופר האנגלי ג'ון היל (1716–1775) תרגום מלווה בהערות של כתבי תאופרסטוס, כולל "ההיסטוריה של האבנים", ובו הוא ציין כי "לקדמונים היו שניים או שלושה מסוגי השיש הכהה הזה, בעל מרקם עדין, ששימש אותם רבות. הם עמדו בליטוש טוב, היו שקופים במידת-מה כאשר נחתכו ללוחות דקים, ושיקפו דמויות כפי שעושות המראות שלנו. הסוג הראשון נקרא οψιανός απο τηο οψεός, שביטא את תכונת ההשתקפות ונכתב מאוחר יותר בלטינית 'אופסידיאנוס' או 'אובסידיאנוס'".
מקורות אלו לשמו של הסלע תואמים את העובדה כי גם היוונים וגם הרומאים השתמשו באובסידיאן בין היתר כאבן חן.
ב-1773 כתב המינרלוג הגרמני אורבן פרידריך בנדיקט ברוקמן (Urban Friedrich Benedict Brückmann) כי "אובסידיאן הוא כנראה לבה שחורה". הגאולוג והפלאונטולוג הגרמני לאופולד פון בוך (Christian Leopold von Buch,‏ 1774–1853) ציין בשנת 1809 כי אובסידיאן זרם מתוך הר געש ולא הושלך מתוכו.
מאפיינים

מאחר שאובסידיאן הוא סלע ולא מינרל, עשויות תכונותיו הפיזיקליות והכימיות להשתנות ולא להיות קבועות:
מאפיינים > תכונות כלליות

משקל סגולי – 2.30–2.58
מקדם שבירה – 1.48–1.53
קשיות – 5.0–5.5 בסולם מוס ואף 7.0
צפיפות – 2.0–2.5 גרם לסמ"ק
מאפיינים > גאוכימיה

הרכבו של אובסידיאן דומה לזה של גרניט וריוליט, ונובע מ-60%–70% סיליקה – צורן דו-חמצני, SiO2, והיתר: אלומינה, ברזל ומתכות אלקליות שונות.
תכולת המים באובסידיאן נמוכה מאוד – 0.1%–0.3%, אך גבוהה יותר מבטקטיט או במולדביט – סוגים של זכוכית טבעית הנוצרים מהתכת סלעים בעקבות פגיעת מטאוריט והתמצקותם מחדש.
אובסידיאן נוטה למִיוּם (ספיחת מים), הגורם לבלייתו. עובדה זו אפשרה את פיתוחה של טכניקת תיארוך אובסידיאן באמצעות מיום, המתבססת על מיום מינרלי המתרחש בו.