stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוריה קור
ביוגרפיה

קור נולדה לסופרת זהבה קור ולד"ר אבשלום קור, והיא נכדתו של ניצול השואה דוד (דוגו) לייטנר. גדלה בתל אביב ולמדה בבית ספר לאמנויות. בגיל 14 עברה לתיכון צייטלין.
בעלת תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן בחוגים לספרות עם ישראל ומדעי המדינה, תואר שני בבר-אילן במחלקה לספרות ישראל. בנוסף למדה במכללה למדינאות. על עבודת המוסמך שלה בנושא ספרות מגדרית-פוליטית קיבלה את פרס המרכז לחקר האישה ביהדות.
ביוגרפיה > קריירה

התחילה את הקריירה התקשורתית שלה ברשות השידור ככתבת בחדשות המקומיות. אחרי תפקידה ככתבת שטחים ברשות השידור ניגשה למכרז ועברה לנהל את המחלקה למורשת ישראל בערוץ הראשון. שימשה כתבת לענייני התיישבות בכאן 11, עורכת ומגישה בחטיבת התוכניות. במסגרתה הכניסה את הממשק הדיגיטלי לשימוש תוכן בחטיבת התוכניות. במקביל התחילה לערוך ולהגיש בגלי צה"ל ובהמשך הייתה עורכת ראשית של אתר "מאקו יהדות". בעבר הגישה בגלי ישראל, וכן כתבה והשתתפה בתוכנית "עד כאן!" כסאטיריקנית מהצד הימני במשך ארבע עונות. כותבת טורי דעה יומיים ופרשנות וכתבות במוסף הפוליטי בעיתון "ישראל היום". הגישה את התוכנית "המזנון" בערוץ כנסת יחד עם יובל קרני, ישי שנרב ועמיחי אתאלי.
במרץ 2022 מונתה לעורכת מדור הדעות של העיתון "ישראל היום".
בתחילת 2023 חזרה לערוץ כנסת ומגישה את התוכנית השבועית "הספינרים" לצד יובל קרני.
במאי 2023 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה התיעודית "מדורות השבטים" של כאן 11.
באוגוסט 2024 החלה להגיש את התוכנית השבועית "מוריה והפרופסור" המשודרת בכאן רשת ב' של תאגיד השידור הישראלי לצד הפרופסור יובל אלבשן במקומה של אמילי עמרוסי שהתפטרה מהתאגיד לאחר השעייתה.
חיים אישיים

בגיל שמונה עשרה נישאה למאיר לפיד, בנם של מרים ומרדכי לפיד, ולהם ארבעה ילדים. לאחר עשר שנים, השניים התגרשו. בספטמבר 2024 נישאה בשנית לידידיה לנצקרון.
הערות שוליים

1 2  שירה דאבוש (כהן), בתו בעלת התשובה של אבשלום קור: "אמנם לא גדלתי בבית דתי, אבל היו בו עוגנים דתיים", באתר "הידברות", 5 בינואר 2017
↑  דינה חלוץ, "אני לא רק מתנחלת": מה יהיה גורל מנהלת מחלקת הדת בערוץ הראשון?, באתר Xnet‏, 1 בינואר 2017
↑   נבו זיו, "שוב ביזית אותי": הבת של אבשלום קור מספרת על החיים עם הדוקטור לעברית, באתר ynet, 1 בדצמבר 2017
↑  אשת התקשורת הסרוגה מצטרפת לישראל היום, באתר "סרוגים", 29 באפריל 2019
↑  מוריה קור מונתה לעורכת מדור הדעות ב"ישראל היום", באתר ערוץ 7, 31 במרץ 2022
↑   סדרה תיעודית חדשה 📽️ מדורות השבטים | פרק 1 - הסדר יחזור על כנו: שנים 1993 עד 2000, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 54:42)
↑  אמילי עמרוסי מגיבה לשמועות: "זה לא נכון", באתר "סרוגים", 4 בנובמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407928905171  VIAF: 15155646132218210138   WorldCat (עם VIAF): 15155646132218210138
מדגם רשום

דיני המדגמים והעיצובים בישראל שואבים חיותם משתי מערכות חוק. הראשונה, היא מחלק ג' שבפקודת פטנטים והמדגמים, חקיקה שנוצרה בתקופת המנדט הבריטי בשנת 1924 ומאז היא תקפה עד היום, לגבי מדגמים שנרשמו עד לכניסתו לתוקף של חוק העיצובים. השנייה, הוא חוק העיצובים, התשע"ז–2017. חוק העיצובים החדש לא ביטל את פקודת הפטנטים והמדגמים והוא יצר שתי מערכות חוק אשר פועלות במקביל. האחת, היא ביחס לעיצובים שנרשמו עד לכניסת החוק לתוקפו, עיצובים אלו נקראים "מדגמים". השנייה, היא ביחס לעיצובים שנרשמו לאחר כניסת חוק העיצובים לתוקפו (אוגוסט 2018), עיצובים אלו נקראים "עיצובים".
ערך זה דן בנושא המדגמים (להבדיל מעיצובים), בהתאם לפקודה, ומונה כמה מההבדלים בין מדגמים לפי הפקודה משנת 1924 ובין עיצובים לפי חוק העיצובים. מדגם (design) או עיצוב תעשייתי (industrial design) הוא ענף אחד בעץ דיני הקניין הרוחני, הנועד לספק הגנה לאסתטיקה ולעיצוב החזותי של חפצים שעיצובם אינו נגזר ישירות מהפונקציונליות שלהם. המדגם מהווה אחת מזכויות הקניין הרוחני המחייבות רישום בלשכת הרשם הטריטוריאלי במדינה, ובמדינת ישראל אצל רשם הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר. עיצוב תעשייתי נועד להגן על צורה או על הרכב של דפוס או של צבע, או על שילוב של דפוס וצבע שהוא בעל ערך אסתטי. עיצוב תעשייתי יכול להיות גם דפוס דו-ממדי או תלת-ממדי המשמש לייצור מוצר, סחורה תעשייתית או מלאכת יד.
המדגם הוא בעצם אותם קווי דמות, קישוט או עיטור, אשר מיישמים אותם בהקשר למוצר מסוים – הפן העיצובי. לא מדובר במוצר אחד, אירוע חד פעמי, אלא מוצר המשולב בייצור תעשייתי, אשר תוצאותיו יהיו הרבה יחידות הנושאות אותו עיצוב – הפן התעשייתי.
סעיף 2 לפקודת הפטנטים והמדגמים, 1924 מגדיר "מדגם", או במקור "סימן אמצאה", כך:
קווי דמות, צורה, דוגמה או קישוט שמייחדים לכל חפץ על ידי תהליך או אמצעי תעשייתי, אם בעבודת יד או במכונה או בפעולה כימית, בצורה נפרדת או מחוברת, הבולטים לעין-רואה בסחורה המוגמרת, ואפשר להבחינם רק במראית עין אבל אין המונח כולל כל שיטה או עיקר של בנין או כל דבר שאינו בעיקרו אלא התקן מיכני.
ההגנה של המדגם

ההגנה של המדגם – סעיפים 33 ו-37 לפקודת הפטנטים והמדגמים מגדירים את היקף ההגנה שנותן מדגם רשום שנרשם לפני כניסתו לתוקף של חוק העיצובים.
ההגנה של המדגם > סעיף 33 לפקודה

(1) עם רישומו של מדגם תהא לבעליו הרשום זכות היוצרים עליו למשך חמש שנים מיום הרישום, בהתחשב עם הוראות הפקודה הזאת.

(2) אם נתבקש הרושם במועד הקבוע ובאופן הקבוע, לפני כלות חמש-השנים הללו, להאריך את מועד זכות היוצרים ושולם המס הקבוע, יאריך הרושם את תקופת זכות היוצרים לחמש שנים נוספות מיום תום חמש השנים הראשונות.

(3) אם נתבקש הרושם במועד הקבוע ובאופן הקבוע, לפני כלות התקופה השנייה של חמש שנים, להאריך את מועד זכות היוצרים, יכול הרושם, בהתחשב עם כל תקנה על פי הפקודה הזאת ומששולם המס הקבוע, להאריך את מועד זכות היוצרים לתקופה שלישית של חמש שנים החל מיום כלות התקופה השנייה של חמש שנים.

(4) על אף הוראות סעיפים קטנים (2)ו(3), לא ביקש בעל מדגם להאריך את מועד זכות היוצרים ולא שילם את האגרה, במועד הקבוע כאמור בסעיפים קטנים (2)או (3), רשאי הוא, בתוך תקופה של שישה חודשים שתחילתה בתום התקופה הראשונה או השנייה של חמש השנים, לפי העניין לבקש להאריך את מועד זכות היוצרים, כפוף לתשלום אגרה נוספת על האגרה הקבועה לפי סעיפים קטנים אלה.
ההגנה של המדגם > סעיף 37 לפקודה

(1) כל עוד קיימת זכות יוצרים באיזה מדגם אסור לשום אדם – 

(א) ליחד לצורכי מכירה, את המדגם או כל חיקוי תרמית או חיקוי בולט הימנו לכל חפץ הכלול בסוג סחורה שרשום בו המדגם, חוץ אם יש לו רישיון או רשות בכתב מאת הבעלים הרשומים, ואסור לו לעשות כל דבר כדי לאפשר לו ליחד את המדגם כאמור לעיל; או

(ב) לפרסם סחורה או להציעה למכירה, אם ידע כי יחדו לאותה סחורה מדגם או כל חיקוי הימנו, אם חיקוי מתוך רמאות ואם חיקוי בולט, שלא בהסכמת בעליו הרשום.

(2) כל העובר על הסעיף הזה יהא צפוי לשלם לבעל הרשום של המדגם סכום שלא יעלה על חמישים לירות כדמי נזק קצובים בעד כל עברה ועברה, ואם העדיף בעל המדגם להביא משפט לגביית דמי נזק בשל אותה עברה ולמען קבל צו מניעה לשם מניעת הישנות העברה, יהא צפוי העבריין לשלם את דמי הנזק שיפסוק בית המשפט ולהיות כפוף לצו מניעה שיוציא בית המשפט; בתנאי שהסכום הכולל שמותר לגבותו כדמי נזק קצובים בעד מדגם אחד לא יעלה על מאה לירות.
ההגנה של המדגם > חידושים בחוק העיצובים 2017 בהשוואה לפקודת הפטנטים והמדגמים 1924

החוק החדש מאמץ גישה מודרנית להגנה על עיצובים, בהשראת סעיפים מהחקיקה האירופאית והבריטית. החידושים הבולטים בחוק החדש לעומת פקודת הפטנטים והמדגמים הם:
"מוצר" במקום "חפץ" – החוק החדש מחליף את המונח "חפץ" המופיע בפקודה במונח "מוצר", אשר כולל, בין היתר, גם סימנים גרפיים ותצוגות מסך.
דרישה ל"אופי ייחודי" – החוק החדש מחליף את הדרישה לחידוש או מקוריות בדרישה לחידוש ואופי ייחודי, המתבטא בכך שהרושם הכללי שהוא יוצר אצל 'משתמש מיודע' שונה מהרושם הכללי שיוצר עיצוב אחר שפורסם לפניו.
חידוש גלובלי – הדרישה לחידוש מקומי הוחלפה בדרישה לחידוש גלובלי, כולל פרסום באתרי אינטרנט בינלאומיים הנגישים לציבור הישראלי.
תקופת חסד – פרסום של עיצוב שנעשה במהלך 12 החודשים שקדמו למועד הקובע לא יפגע בדרישת החידוש הדרושה לרישום העיצוב.
עיצוב לא רשום – עיצוב חדש ובעל אופי ייחודי יהיה זכאי להגנה כעיצוב לא רשום, דבר שיעניק לבעליו את הזכות למנוע ייצור לשם שימוש מסחרי, של מוצר נושא עיצוב זהה או עיצוב היוצר אצל המשתמש רושם כללי דומה.
סנקציות: פיצויים בלא הוכחת נזק, ענישה פלילית, עיכוב בידי המכס.
הערות שוליים

↑  יונתן דרורי ויותם וירז'נסקי-אורלנד, דיני עיצובים ומדגמים, מהדורה שנייה, הוצאת פרלשטיין גינוסר (2019)
↑  רשות הפטנטים, העיצובים וסימני המסחר, מאגר העיצובים(מדגמים), ‏13.3.2020
↑  משרד המשפטים, תקנות המדגמים, ‏13.7.2020
↑  דוד גילת וסער אלון, חוק העיצובים החדש מבשר על עידן חדש בתחום ההגנה על עיצוב תעשייתי בישראל, ‏27.7.2017
↑   אפרת נוימן, החוק שנועד להגן על עיצובים מהעתקות עבר בקריאה שנייה ושלישית, באתר TheMarker‏, 26 ביולי 2017
↑  משה גורלי, החוק שיעצור את חקייני העיצוב ושודדי הפונטים, באתר כלכליסט, 27 ביולי 2015
↑  מדריך למבקש רישום עיצוב, משרד המשפטים - רשות הפטנטים.
↑  שאלות ותשובות - מחלקת עיצובים, באתר רשות הפטנטים, ‏10 בספטמבר 2020
↑  עיצובים, באתר רשות החדשנות, ‏1 בנובמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4157027-3 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
לקה השני, נסיך הכתר של אלבניה

לקה אנוור זוגו רזה בודואן (באלבנית: Leka Anwar Zog Reza Baudouin Msiziwe Zogu; נולד ב-26 במרץ 1982) הוא נכדו היחיד של זוגו הראשון, מלך אלבניה. ככזה, הוא משמש כראש בית זוגו וכתובע לכתר אלבניה.
ביוגרפיה

לקה נולד ביוהנסבורג ב-26 במרץ 1982. הוא בנם היחיד של לקה הראשון, נסיך הכתר של אלבניה וסוזן קאלן-וורד. הוא נקרא "לקה אנואר זוגו רזה באודווין" על שם אנואר סאדאת, זוגו הראשון, מלך אלבניה, מוחמד רזא שאה פהלווי ובודואן, מלך הבלגים. הוא התחנך ביוהנסבורג, ובדצמבר 2005 נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. לאחר מכן למד איטלקית באוניברסיטת פרוג'ה לזרים ויחסים בינלאומיים באקדמיה הצבאית האלבנית סקנדנברג.
ב-21 באוגוסט 2007 מונה לתפקיד במשרד המשפטים של אלבניה. כעבור שלוש שנים עבר למשרד הפנים. מאז מות אביו ב-2011 הוא ראש בית זוגו ותובע לכתר אלבניה. הוא מנהל את נכסי המשפחה ומעורב בפעולות ציבוריות שונות. הוא עומד בראש קרן ג'ראלדין המסייעת למשפחות במצוקה באלבניה. ב-2012 מונה ליועצו הפוליטי של הנשיא בויאר נישני.
במאי 2010 התארס לקה עם השחקנית האלבנית אליה זהריה. הם התחתנו ב-8 באוקטובר 2016 בארמון המלכותי בטירנה. בתם ג'ראלדין נולדה ב-22 באוקטובר 2020. ב-15 בינואר 2024 הודיעו בני הזוג כי התגרשו.
כוראה

כוראה (ביוונית: χορεία), ריקוד מעגלי יווני המלווה בזמרים (ראו מקהלה - χορός).
הומרוס מזכיר את הכוראה באפוס שלו - איליאדה. הריקוד עבר למסורות של עמים נוספים כשהוא  משמר חלקית את השם המקורי. הגרסה ברוסית נקרא "כורובוד", ברומנית "חורה", בבולגרית "חורו" ובעברית "הורה".
הריקוד מלווה בנגינה. הרוקדים אוחזים ידיים במעגל גדול ורוקדים בצעדים אלכסוניים קדימה ואחורה תוך כדי סיבוב המעגל עם כיוון השעון.
קהילת יהודי אוז'הורוד

אוז'הורוד (באוקראינית: Ужгород, ברוסינית: Уґоград, בהונגרית: Ungvár, ביידיש: אונגוואר) היא עיר במחוז טרנסקרפטיה, מערב אוקראינה. באוז'הורוד הייתה קהילה יהודית גדולה וחשובה, ששימשה מרכז לעשרות קהילות קטנות באזור זקרפטיה. רישומים לגבי הקהילה היהודית באונגוואר מתחילים בשנת 1750 לערך.
ב-1941 חיו באונגוואר כ-9,500 תושבים יהודים אשר היוו כ-27 אחוזים מאוכלוסיית העיר. אנשי העיר, רובם היו סוחרים ובעלי מלאכה, אך היו בהם גם בעלי מקצועות חופשיים ופקידים רבים. בעיר פעלו שתי קהילות יהודיות: קהילה אורתודוקסית וקהילה נאולוגית קטנה. הקהילה האורתודוקסית קיימה ישיבה, תלמוד תורה ובית ספר יסודי יהודי. הקהילה הנאולוגית קיימה בית ספר יסודי ובית ספר תיכון.
תולדות הקהילה

הקהילה היהודית באוז'הורוד, שהתחילה כנראה במאה ה-16, התפתחה בשלהי המאה ה-18, אחרי חלוקת פולין וגדלה במחצית הראשונה של המאה ה-19.
ב-1868 הקהילה התפצלה ונוסדה הקהילה הניאולוגית, שרבה הראשון היה מ' קליין, שתרגם את "מורה נבוכים" של הרמב"ם להונגרית.
קהילת אוז'הורוד הייתה אחד ממעוזי האורתודוקסים והחסידים. החל משת 1890 פעל שם בית ספר יסודי יהודי, שלשון ההוראה בו הייתה תחילה הונגרית ואחר כך צ'כית. מאוחר יותר נוסדו בתי ספר עבריים.
בקהילה היה גם תלמוד תורה וישיבה. בשנת 1904 הוקם בית כנסת מרכזי בבניין מרשים. כמו כן היו במקום בית חולים יהודי ובית אבות.
אחדים מהרבנים הנודעים של הונגריה כיהנו באוז'הורוד, ביניהם ר' מאיר אייזנשטטר - מהר"ם א"ש, (עד שנת 1852), שהיה בעל השפעה רוחנית גדולה על קהילת אוז'הורוד ועל יהודי הונגריה בכלל; ור' שלמה גאנצפריד, בעל קיצור שולחן ערוך, שכיהן כדיין ב-1866.
בשנת 1865 קרל ייגר ייסד בית דפוס עברי עם אותיות שנרכשו בווינה. הספר הראשון שהודפס היה תשובותיו של ר' אייזנשטטר "אמרי אש" (חלק שני). בית הדפוס פעל עד 1878.
בשנת 1925 הוקם בית דפוס נוסף על ידי מ"ש גלס, שהיה פעיל עד מלחמת העולם השנייה. כשבעים ספרים הודפסו באוז'הורוד.
ב־1930 הקהילה מנתה 7,357 איש, כשליש מכלל האוכלוסייה המקומית.
אחרי הסכם מינכן (1938), אוז'הורוד סופחה להונגריה, שאימצה מייד חוקים נגד היהודים.
משנת 1940 כל היהודים בעלי הנתינות הפולנית או הצ'כית גורשו לפולין, ורבים מתו בתנאים הקשים. גויסו גברים יהודים רבים לעבודות כפייה במסגרת הצבא ההונגרי, ונשלחו לחזית הרוסית, משם לא שבו.
קורות הקהילה בשואה

הצבא הגרמני כבש את הונגריה ב-19 במרס 1944. המינהל ההונגרי נותר על כנו גם אחרי הכיבוש, והיהודים רוכזו בגטאות וגורשו על-פי הוראות וצווים של רשויות השלטון ההונגרי, המרכזי והמקומי.
באונגוואר הוקם יודנראט - מועצה יהודית אשר בה יוצגו שתי הקהילות. על הקהילה הוטלו מיסים כבדים ורכוש רב הוחרם מהיהודים. ב-12 באפריל 1944 הוחלט להקים באונגוור שני גטאות, האחד ליהודי העיר והאחר ליהודי הסביבה.
היהודים תושבי הכפרים הסמוכים נדרשו להתחיל לעבור לגטו ב-16 באפריל, ויהודי העיר נדרשו לעבור לגטו בין 21 ל-23 באפריל.
יותר מ-14,300 יהודים תושבי העיר אונגוור וסביבותיה רוכזו במפעל הלבנים מוסקוביץ, ו-2,600 יהודים נוספים מהכפרים הסמוכים רוכזו בגטו שהוקם במנסרת העצים של גליק.
בסך הכל התגוררו בשני הגטאות כ-17,000 יהודים, ולרובם לא נמצאה בהם קורת גג.
בגטאות פעלה מועצה יהודית של חמישה חברים בראשותו של ד"ר לסלו (Laszlo). המועצה היהודית הקימה מטבח ציבורי, אך כמות המזון הייתה דלה מאוד.
על שמירת הסדר הופקד שירות הסדר היהודי. 60 רופאים יהודים טיפלו בחולים. עם זאת, תנאי התברואה בגטאות היו גרועים מאוד.
תושבי גטאות אונגוור גורשו לאושוויץ בחמישה טרנספורטים שיצאו בין 17 ל-31 במאי 1944. רובם נרצחו.
מספרת חנה בר ישע ילידת אונגוואר שהייתה אז בת 6 מספרת על התנאים במפעל הלבנים:
קורות הקהילה לאחר השואה

אונגוואר נמצאת כיום בשטח מדינת אוקראינה, ושמה האוקראיני הוא אוז’הורוד.
העיר היא בירתה של חבל הקרפאטים באוקראינה הכולל עיירות קטנות רבות, אשר אחת הגדולות והנודעות שבהן היא מונקאטש.
כיום הקהילה היהודית המקומית מונה כאלף נפשות ומפעילה בית כנסת בו נערכות תפילות מדי יום ביומו.
ברבנות העיר ומחוז הקרפטים מכהן שליח חב"ד, הרב מנחם מנדל וילהלם. חב"ד מפעילה את בית הכנסת של הקהילה, גן ילדים אור אבנר, מקווה טהרה, בית תבשיל, ירחון יהודי, ומערך שירותי דת שוטפים במעגל השנה היהודית ובמעגל החיים היהודיים: קורסים ביהדות, אירועי חג ואספקת תשמישי קדושה, בריתות, חופות, שחיטה כשרה והפעלת בית העלמין היהודי.
אחרי מלחמת העולם השנייה יסד בניו יורק הרב מנשה קליין חצר חסידית הנושאת את השם "אונגוואר" (כשמה ההונגרי של העיר). הרב קליין קנה את ידיעותיו התורניות בישיבה שהתקיימה בעיר, בראשות הרב יוסף אלימלך כהנא.
בשכונת רמות בירושלים מונצחת הקהילה ברחוב על שמה, בפארק, ובמוסדות תורניים.
קורות הקהילה לאחר השואה > מציאתו של קבר אחים באונגוואר

בשנת 2009 אותר שטח באזור בית העלמין היהודי בעיר, שבו טמונים רבי שלמה גאנצפריד והמהר”ם אש (אייזנשטטר).
לאחרונה, במהלך בדיקה, נמצא מסמך אשר היה כתוב בשפה ההונגרית ואשר בו מצוין במפורש כי בשטח המדובר קבורים למעלה מ-200 יהודים אשר נרצחו בשואה. כמו כן, צוינו במסמך המדובר שמותיהם של למעלה משישים מתוך הנרצחים.
עם הוודע הדבר פנו[דרושה הבהרה] בבקשה לסייע באיתור קרוביהם של הנרצחים, ובגידורו וציונו של המקום.
לקריאה נוספת

אלכסנדרה לוזה, אונגוואר, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 384–385), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

↑  אונגוור (Ungvár), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
1 2  In the Illuminated Dark, Hebrew Union College Press, 2014-12-31, עמ' 271–271, ISBN 978-0-8229-8048-3
↑  אונגוואר: נמצא קבר אחים מתקופת השואה, באתר מרכז רבני אירופה, ‏2009-03-25
ניקולאס קולאסנטו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בינואר 1924 פרובידנס, רוד איילנד, ארצות הברית 
 פטירה:  12 בפברואר 1985 (בגיל 61) סטודיו סיטי, לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Saint Ann Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1959–1985 (כ־26 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסית ברייאנט  האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
ניקולאס קולאסנטו (באנגלית: Nicholas Colasanto ; ‏19 בינואר 1924- 12 בפברואר 1985), היה שחקן ובמאי אמריקאי.
זכור בעיקר מהסרטים "השור הזועם", "מזימות", "עיר שמנה" ובתפקידו כ"מאמן" בקומדיית המצבים "חופשי על הבר", עליו הועמד 3 פעמים לפרס אמי.
ביוגרפיה

קולאסנטו נולד בפרובידנס, בירת רוד איילנד, למד באוניברסיטת בריאנט ושירת בצי האמריקני במשך שנתיים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
התפרסם לראשונה בדרמת האגרוף "עיר שמנה" בתור רובן, מאמנו של המתאגרף בילי טולי.
ב-1976 השתתף בסרטו האחרון של אלפרד היצ'קוק "מזימות".
ב-1980 שיחק בתפקיד משני בדרמת האגרוף המצליחה של מרטין סקורסזה "השור הזועם", בתור ראש המאפיה טומי קומו.
קולאסנטו זכה להערכה רק בגיל מבוגר מאוד כאשר שיחק בתפקיד ארני "המאמן" פנטוסו, מאמן הבייסבול של סאם מאלון (טד דנסון) בקבוצת "בוסטון רד סוקס" בקומדיית המצבים "חופשי על הבר". על תפקידו זה קיבל שלוש מועמדויות לפרס אמי בשלוש עונות בסדרה.
קולאסנטו נפטר לקראת סוף העונה השלישית ממחלת לב, כשהוא בן 61. ההפקה החליטה לא להשאיר את דמותו בהמשך הסדרה, ובמקומו בחרה ללהק את וודי הארלסון הצעיר, שהצטרף לצוות השחקנים, בתפקיד אחר.
אלחנן אילת

אין תמונה חופשית
אילת ב-1996
אלחנן אילת (נולד ב-26 במאי 1932) הוא מהנדס ואיש חינוך ישראלי, הקים את מכללת אפקה וכיהן כנשיאה הראשון, ניהל את בית הספר אורט סינגאלובסקי ואת בית הספר להנדסאים, וזכה בפרס החינוך של עיריית תל אביב יפו ובפרס רמניסיאנו.
ביוגרפיה

אילת נולד ב-26 במאי 1932 בווינה, אוסטריה, בשם גרהרד אלטבך. בגיל שנתיים, עם עלייתו לחיפה עם הוריו ואחיו בן הארבע, עוברת שמו לאלחנן ולימים,עם שליחתו של אחיו לצרפת מטעם חיל הים, הם עברתו את שם המשפחה לאילת. ב-1936 עברה המשפחה להתגורר בצריף בנהריה בהזמנת ד"ר זליג סוסקין, אחד ממייסדי היישוב.
ביוגרפיה > ילדותו בצל המרד הערבי

הצריף בו התגוררה משפחתו של אילת היה הצפוני ביותר בנהריה, ולכן סבל מירי תדיר ולעיתים אינטנסיבי במהלך המרד הערבי הגדול. למד בבית הספר היסודי וכבר לאחר שנה "קפץ" מכיתה א' ישירות לכיתה ג'.
ביוגרפיה > שנות נעוריו בחיפה

ב-1945 החל אילת ללמוד בתיכון המקצועי בסמ"ת, ולאור הישגיו בבחינות הפסיכוטכניות המקדימות זכה למימון לימודיו על ידי ועדת החינוך הארצית. מלבד הצטיינותו בלימודים בכלל ובלימודי הפיזיקה בפרט, אילת השתתף במגוון נבחרות ספורט של בית הספר, כגון נבחרת הכדורסל שזכתה באליפות בתי הספר התיכוניים הארצית. ב-1946 וב-1947 זכה פעמיים ברצף במקום הראשון באליפות ישראל לנוער במשחה של כ-3.5 ק"מ לאורך החוף משבי ציון לנהריה[דרוש מקור].
ב-1946, במקביל ללימודיו, השלים אילת קורס מפקדי סירות של אגודת הפועל, ולאחר מכן השתתף בקליטת מספר אוניות מעפילים. במהלך אחד האימונים נתפס עם כמה מחבריו על ידי השלטונות הבריטים והוחזק במעצר ליד היישוב הערבי א-זיב. לטענתו הוא נמלט ורץ מספר קילומטרים עד לנהריה כדי לספר על האירוע, ובכך הוביל להתערבות נציגי העיר ושחרור העצורים.
במהלך לימודיו בכיתה י"א פרצה מלחמת העצמאות. על אף גילו הצעיר, הצליח אילת להשתלב ב"הגנה", השתתף במספר קרבות בגליל המערבי ואף נמלט בזחילה מההתקפה על שיירת יחיעם. לאחר המלחמה עברה המשפחה להתגורר בחיפה, ואילת השלים את לימודיו התיכוניים ואת בחינות הבגרות בתוך כ-4 חודשים.
ביוגרפיה > שירותו הצבאי

עם גיוסו (1950), מייד לאחר טירונות קצרה, החל אילת קורס קצינים (ללא קורס מ"כים לפניו כפי שהיה נהוג באותה תקופה). מפקדו בקורס היה יצחק בן מנחם ("גוליבר"), אשר שירת ביחידה 101 ונהרג ב-1955 ב"מבצע כנרת". חברו לצמד היה דני מט.
לאחר קורס הקצינים, למרות שאיפותיו לשרת בצנחנים, הובילה אותו השכלתו הטכנית לנ"מ, שם עסק בתחום המכ"ם. במהלך שירותו הסדיר הוצב בתפקידי סגן מפקד בסיס המכ"ם הראשי בחיפה, מפקד קורס גדנ"ע ים, וקצין הדרכה באח"י מזנק ק-32.
לקראת סיום שירותו הצבאי הכיר אילת את בת זוגו לחיים, יהודית יוסימוב.
ביוגרפיה > השכלה גבוהה

לאחר השחרור התקבל אילת לטכניון על סמך הישגיו בבסמ"ת. במהלך שנת הלימודים הראשונה (1953) התחתן עם יהודית, והשניים עברו לגור בחיפה.
במקביל להמשך לימודיו עבד בחברת החשמל בעבודות רשת (כגון ניקוי קווי מתח עליון), וכמורה (בעיקר לחשמל) בבסמ"ת.
ב-1956 סיים תואר ראשון (BSC) בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה בהצטיינות יתרה. כעבור שנה השלים גם פרויקט מיוחד שזיכה אותו בתואר הנדסי (בנוסף לתואר המדעי). במסגרת הפרויקט בנה מחשב אנלוגי (מרכיבים פסיביים בלבד), שהיה הראשון מסוגו בארץ[דרוש מקור], לזיהוי תקלות במערכות של אספקת אנרגיה חשמלית.
לאחר התואר הראשון החל לעבוד כאסיסטנט בטכניון, והמשיך לתואר שני בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה, אותו סיים בהצטיינות ב-1959. בעבודת המאסטר עסק בין היתר במגברים מגנטיים, והשתמש במחשב אותו בנה שנה קודם.
ביוגרפיה > פועלו בחינוך ובתעשייה

ב-1959 מונה אילת לסגן מנהל בסמ"ת, והקים את השלוחה של בסמ"ת בקריית הטכניון. בתפקיד זה נשאר עד 1966.
לאחר מכן מונה לסגן מנהל החינוך המקצועי הארצי במשרד החינוך. כעבור שנה החל לנהל את בית הספר הגדול בישראל, אורט יד סינגאלובסקי בתל אביב. כעבור שנה עבר לגור ברחוב חיים לבנון בתל אביב.
ב-1971 עזב את אורט סינגאלובסקי. בשנים הבאות שימש כמנכ"ל בחברות סיגנל-אור וספַּקוֹ, שעסקו במערכות רמזורים (לרבות הקמה ותחזוקה של מערכות הרמזורים בתל אביב וסביבתה), תאורת רחובות, עבודות בקרת תנועה וכן פרויקטים ביטחוניים שונים. ב-1971 הגה את הרעיון של נתיב לתחבורה ציבורית[דרוש מקור]. בין הפרויקטים שהוביל ישנו מערך רמזורים שסופק לטהראן, ואיפשר לשאח' המקומי לשלוט בכל הרמזורים שנקרו בדרכו[דרוש מקור].
עד 1973 הועבר תפקיד המילואים של אילת מחי"ר ל-נ"מ, שהתפתח מאוד לאחר מלחמת ששת הימים, מתוך הכרה בחשיבות הלוחמה האווירית. ב-1973 גויס למילואים למשך 5 חודשים, ושימש כסמג"ד בגדוד 895 בחזית הדרומית ולאחר מכן כמג"ד בגדוד 809 בחזית הדרומית. כאשר שב מהמילואים נאלץ לעזוב את סיגנל-אור וספקו, ועבר לחברת אַרְקוֹ-אריאל, אותה ניהל במשך כשנתיים וחצי.
ב-1977 התמנה למנהל בית הספר להנדסאים של אוניברסיטת ת"א. במהלך כהונתו, בשנים 1977-1997, עלה מספר התלמידים בבית הספר מ-300 עד ל-6,000 - צעירים ומבוגרים, אנשי צבא, עולים חדשים ומשתלמים מהארץ ומחו"ל, וכן כ-450 אנשי סגל.
ב-1996 הקים אילת את המכללה האקדמית להנדסה בת"א, ושימש כנשיאהּ למשך שתי קדנציות, עד שנת 2002. בגיבוי המועצה להשכלה גבוהה התפתחה המכללה וגדלה לכ-1500 סטודנטים במקצועות ההיי-טק.
אילת התאלמן ביוני 2001. ב-2003 נחנכה סירה על שם אשתו בימיה בנהריה.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה

ב-2002 יצא אילת לפנסיה, אך המשיך לשמש כיועץ לגופים שונים בתחומי החינוך וההנדסה (כגון מוזיאון המדע הלאומי בחיפה וחברת רובוגרופ).
במקביל להמשך העבודה המקצועית בפנסיה, התפנה אילת לעיסוקים אישיים, כגון קבוצת הזמר שיזם עם יהודית ועם חבריהם ב-1983. ב-2007 יזם ביחד עם חברו קבוצת טיולים עבור חבריהם ללימודים מהטכניון, ובמשך מספר שנים ריכז וניהל את הטיולים של קבוצה זו.
בשנים האחרונות החל אלחנן לכתוב את זכרונותיו, בין היתר עבור המוזיאון לתולדות העיר נהריה (אורכב 26.06.2015 בארכיון Wayback Machine).
ב-2015 התראיין לפרויקט התיעוד של דור תש"ח.
פרסים

ב-1988 זכה אילת בפרס רמניסיאנו לכלכלה בהמלצת פרופ' יובל נאמן.
ב-1995 זכה בפרס החינוך של עיריית תל אביב יפו.
הערות שוליים

↑  פרס הכלכלה ע"ש רמניסיאנו
↑  דור תש"ח - אלחנן אילת
אנטוניו ג'יובינאצי

אנטוניו ג'יובינאצי (באיטלקית: Antonio Giovinazzi, נולד ב-14 בדצמבר 1993) הוא נהג מרוצים איטלקי המתחרה עבור קבוצת פרארי באליפות העולם במרוצי סיבולת. במקביל משמש כנהג משלים בקבוצת פרארי ואלפא רומיאו. התחרה בעבר במשך 3 עונות עבור אלפא רומיאו באליפות הפורמולה 1.
קריירה

ג'יובינאצי החל להתחרות בקארטינג בשנת 2006. באותה שנה זכה בגביע האיטלקי בקטגוריית 60 סמ"ק ובגביע האירופי בקטגוריית המיני. בשנת 2011 לקח חלק באליפות העולם בקטגוריית KF2 אותה סיים במקום השלישי.
בשנת 2012 עבר להתחרות במרוצי מכוניות חד-מושביות כשהתחרה באליפות Formula Pilota China שהתקיימה בסין ומלזיה. הוא ניצח בשישה מרוצים (מתוך 18) וזכה באליפות. באותה שנה לקח חלק באירוע הסוגר של אליפות הפורמולה אבארת'. הוא ניצח שניים משלושת המרוצים, אך לא צבר נקודות.
בשנת 2013 התחרה עם קבוצת Double R Racing במקביל באליפות הפורמולה 3 האירופאית והבריטית, אותה סיים במקום השני. בחודש יולי השתתף לראשונה באירוע המאסטרס של הפורמולה של שהתקיים בזנדוורט וסיים במקום העשירי. בשנת 2014 נשאר להתחרות באליפות הפורמולה 3 האירופאית אך עבר לקבוצת Carlin, עימה התחרה שנתיים. בסיום עונת 2015 דורג במקום השני באליפות. באותה שנה ניצח את מרוץ המאסטרס והשתתף בגרנד פרי מקאו.
בשנת 2016 הצטרף לקבוצת פראמה (Prema) והתחרה באליפות ה-GP2, לצידו של פייר גאסלי. הקרב בין השניים היה צמוד לאורך העונה ונמשך עד המרוץ האחרון, אליו הגיע גאסלי עם יתרון של 12 נקודות. ג'יובינאצי הצליח להקדים את גאסלי אך צמצם את הפער רק בארבע נקודות וסיים את העונה במקום השני.
קריירה > פורמולה 1

ג'יובינאצי הצטרף לקבוצת פרארי בספטמבר 2016 כנהג סימולטור. בדצמבר קודם להיות הנהג השלישי בקבוצה. לקח חלק במבחני טרום העונה עבור קבוצת סאובר. בתחילת העונה נקרא להחליף את פסקל ורליין, שנפצע במהלך השתתפות במרוץ האלופים ונאלץ להחמיץ את שני המרוצים הראשונים של העונה. לאחר ששימש כנהג מבחן במשך 2 עונות בפרארי ובסאובר הוכרז כי יצטרף לקבוצה, ששינתה את שמה לאלפא רומיאו, בעונת 2019 לצידו של קימי רייקונן. בגרנד פרי אוסטריה, המרוץ התשיעי בעונה, צבר נקודה ראשונה באליפות לאחר שסיים במקום העשירי. בתחילת חודש נובמבר הוארך חוזהו בקבוצה לעונה נוספת.
עונת 2020 נפתחה באיחור בשל מגפת הקורונה. במרוץ הפתיחה זינק מהמקום ה-18, אך סיים במקום התשיעי למרות שלא עקף אף מכונית, וזאת לאחר שתשעה נהגים פרשו במהלך המרוץ. במרוצים הבאים במהלך העונה סיים פעמיים במקום העשירי ודורג במקום ה-17 עם 4 נקודות. ב2021 התקשה לצבור נקודות. למרות שבחצי השני של העונה חל שיפור בביצועיו החליטה הקבוצה שלא להאריך עימו את החוזה. באותו היום בו יצאה ההודעה על סיום דרכו באלפא רומיאו, הודיע על חתימה בקבוצת דרגון-פנסקה המתחרה באליפות הפורמולה אי.
ג'יובינאצי מונה לנהג משלים בקבוצת פרארי לצידו של מיק שומאכר. במהלך העונה השתתף באימונים החופשיים של קבוצת האס בגרנד פרי איטליה ובארצות הברית ובנסיעות מבחן של קבוצת אלפין בהונגריה.