stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס פולק
לקריאה נוספת

Charles Sellers, James K. Polk, Continentalist, 1843-1846, Princeton University Press, 1966 (הספר בקטלוג ULI)
Paul H. Bergeron, The Presidency of James K. Polk, University Press of Kansas, 1987 (הספר בקטלוג ULI)
Robert W. Merry, A Country of Vast Designs: James K. Polk, the Mexican War and the Conquest of the American Continent, Simon & Schuster, 2010 (הספר בקטלוג ULI)
Tom Chaffin, Met His Every Goal? James K. Polk and the Legends of Manifest Destiny, University of Tennessee Press, 2015 (הספר בקטלוג ULI)
Eugene Irving McCormac, James K. Polk, University of California Press, 2020 (הספר בקטלוג ULI)
יאן תומאס ואן קאסל

| --- | --- |
 לידה:  10 בספטמבר 1677 אנטוורפן, ארצות השפלה הספרדיות 
 פטירה:  1741 (בגיל 63 בערך) אנטוורפן, ארצות השפלה האוסטריות 
 תחום יצירה:  ציור
 
יאן תומאס ואן קאסל, מתקוטטים אחרי משחק קלפים
יאן תומאס ואן קסל (Jan Thomas van Kessel;‏ 10 בספטמבר 1677 – 1741) היה צייר פלמי, בעיקר צייר בסגנון ז'אנר ויצר סצנות של איכרים, פסטיבלי חתונה וסצנות בתוך פונדקים. הוא גם צייר כמה דיוקנאות ואולי גם כמה סצנות דתיות. הוא היה בן משפחת האמנים החשובה של ואן קאסל, שקשורה בנישואין למשפחת האמנים ברויגל.
ביוגרפיה

יאן תומאס ואן קאסל נולד באנטוורפן ב־10 בספטמבר 1677 כבנו של תומאס ואן קאסל. אביו היה בנם של הצייר הבולט יאן ואן קאסל האב ואחיהם של הציירים יאן ואן קאסל הבן ופרדיננד ואן קאסל. באמצעות סבו, יאן ואן קאסל האב, הוא היה קשור למשפחת האמנים ברויגל, מכיוון שסבא רבא שלו היירונימוס ואן קאסל הבן, היה נשוי לביתו של יאן ברויגל האב.
אביו, תומאס ואן קאסל לא בחר בקריירה אמנותית כמו אביו ואחיו אלא הפך לנוטריון באנטוורפן. יאן תומאס, לעומת זאת, בחר ללכת בעקבות רבים מבני משפחתו שהפכו לאמנים. בשנת 1691 הוא נרשם כתלמידו של פטר איקנס (Peter Ykens) בפנקסים של גילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן.
ההערכה היא כי לאחר מות המורה שלו, בשנת 1695 המשיך את לימודיו בברדה אצל דודו פרדיננד ואן קאסל שעבד שם בארמונו של ויליאם השלישי מאורנג'. הוא שהה בברדה בשנים 1696 ו -1697. לאחר מכן בילה זמן מה בפריז, בערך בשנים 1702-03.
הוא חזר לאנטוורפן ושם נרשם כמאסטר בגילדה באנטוורפן בשנת 1703.
הוא נשאר באנטוורפן עד מותו בשנת 1741.
יצירתו

ואן קאסל היה בעיקר צייר ז'אנר שיצר סצנות של איכרים, פסטיבלי חתונה וסצנות פנים של פונדקים. הוא גם צייר כמה דיוקנאות ואולי גם יצר כמה יצירות דתיות.
עבודותיו מראות את השפעתו החזקה של דוד טנירס הבן, צייר הז'אנר הפלמי המוביל במחצית השנייה של המאה ה-17. טנירס יצר חידוש חשוב בציור הז'אנר באמצעות תיאורים עזים של איכרים, חיילים ואנשים אחרים מהמעמד הנמוך, אותם תיאר כעוסקים בשתייה, עישון, משחקי קלפים או קוביות, מתקוטטים, מנגנים מוזיקה ועוד. בדרך כלל בתוך פונדקים או בכפרים. הוא גם צייר סצנות עם אלכימאים ואנשי מקצוע בתחום הרפואה. ואן קאסל תיאר לעיתים קרובות נושאים דומים כמו דוד טנירס הבן, למשל "הקטטה בפונדק לאחר משחק קלפים" (1701) או בציור "איכרים מחוץ לפונדק".
הערות שוליים

1 2 3  Ontdek schilder, tekenaar Jan Thomas van Kessel, rkd.nl (בהולנדית)
↑  De Liggeren en andere Historische Archieven der Antwerpsche Sint Lucasgilde, onder Zinkspreuk: "Wy Jonsten Versaemt" afgeschreven en bemerkt door Ph. Rombouts en Th. Van Lerius, Advokaet, onder de bescherming van den raed van bestuer der koninklyke Akademie van beeldende Kunsten, van gezegde Stad: Auch mit dem französischen Titel: Les Liggeren et autres Archives Historiques de la Gilde Anversoise de Sint Luc, sous la devise: "Wy Jonsten Versaemt" transcrits et annotès par Ph. Rombouts et Th. van Lerius, Avocat, du conseil d'administration de l'academie royale des beaux-arts de ladite ville, Julius de Koninck, 1871. (בגרמנית)
↑  Bauern in der Schenke | Hamburger Kunsthalle, www.hamburger-kunsthalle.de
↑  Adriaen Brouwer | Baroque in the Southern Netherlands | An online museum, barokinvlaanderen.vlaamsekunstcollectie.be
↑  e3 Media Ltd, A Kermesse 557804, www.nationaltrustcollections.org.uk (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BPN: 15531885  DSI: 8122  GND: 103719392X  ISNI: 0000 0000 6983 8902  RKD: 44091  SUDOC: 135262402  ULAN: 500001135  VIAF: 95687527   WorldCat (עם VIAF): 95687527 
יאן תומאס ואן קאסל, רופא השיניים
יאן תומאס ואן קאסל, מסיבת נישואים
מרק ימס

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  21 ביוני 1947 רגנסבורג, גרמניה
 נהרג:  18 באוקטובר 1973 (בגיל 26) מצרים 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי קריית שאול 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  התיכון ליד האוניברסיטה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1965–1973 (כ־8 שנים)
 דרגה:   רב-סרן
 תפקידים בשירות
 קצין ביחידת שריון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור המופת
 
רב-סרן מרק ימס (21 ביוני 1947 – 18 באוקטובר 1973) היה קצין שריון בצה"ל, שלחם במערכה בחזית הדרום במלחמת יום הכיפורים ונפל בקרב. על פעולתו בימי המלחמה עוטר ימס בעיטור המופת.
ביוגרפיה

מרק ימס נולד בעיר רגנסבורג שבגרמניה להורים ניצולי השואה. בגיל שש עלה עם אמו לישראל. הוא למד בבית הספר היסודי עומריה ובבית הספר התיכון שליד האוניברסיטה בירושלים. היה חובב אלקטרוניקה וספורט וחבר בתנועת השומר הצעיר. לקראת כתה י"א עבר לחברת הנוער בקיבוץ מזרע.
בנובמבר 1965 התגייס ימס לצה"ל. הוא שירת בחיל השריון, היה תותחן טנק ומפקד טנק. לחם במלחמת ששת הימים בסיני. לאחר המלחמה השתתף בקורס קצינים והוסמך לקצין. התקדם עד לתפקיד מפקד פלוגה. באמצע שנת 1971 השתחרר מן השירות הצבאי. הוא התקבל ללימודי הנדסת חשמל ואלקטרוניקה בטכניון. לו ולאשתו, שאותה נשא במהלך השירות הצבאי, נולד בן בשנת 1972.
ביוגרפיה > במלחמת יום הכיפורים

עם פרוץ המלחמה נקרא ימס לשירות צבאי במילואים. הוא החל את דרכו במלחמה כסגן מפקד גדוד סיור באוגדה 162 בחזית סיני והשתתף בקרבות הבלימה מול הצבא המצרי. ב-9 באוקטובר נפצע מפקד הגדוד וימס מונה למלא את מקומו. הוא הוסיף ללחום בקרבות האוגדה וצלח עמה את תעלת סואץ. במהלך הקרבות גילה תושיה כאשר חילק לטנקים סביבו תחמושת תוך כדי קרב, וכן טיווח בהצלחה את אש הארטילריה, בהיעדרו של קצין קישור ארטילרי ביחידתו.
ב-18 באוקטובר השתתף ימס בהסתערות לכיבוש מתחם "אורי" המצרי בגדה המערבית של תעלת סואץ. במהלך קרב זה נפגע ונהרג. לאחר נפילתו הועלה לדרגת רב-סרן.
בקיץ 1974 הובא מרק ימס לקבורה בבית הקברות הצבאי קריית שאול. הניח אשה, בן והורים.
בשנת 1975 עוטר ימס לאחר מותו בעיטור המופת על פעולתו במהלך המלחמה, וצוין כי שימש דוגמה בדבקותו במשימותיו, באומץ לבו וברמת הביצוע שהפגין.
הנצחה

שמו של ימס הונצח על גבי אנדרטאות אחדות, לרבות אנדרטת יד לשריון, בגן הבנים בתל אביב, בגן הבנים בשכונת נווה שאנן בחיפה ובבית יד לבנים בתל אביב.
הערות שוליים

↑  אברהם אדן, על שתי גדות הסואץ, ירושלים: עידנים, 1979, עמ' 132.
↑  אדן, עמ' 230.
גלעד ליטן

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1952 גשר הזיו, ישראל
 נהרג:  22 באוקטובר 1973 (בגיל 21) כ"ו בתשרי ה'תשל"ד הר חרמון
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי בנהריה
 מדינה:  ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    סמל
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים, מבצע קינוח
 עיטורים
   עיטור העוז
 הנצחה
 אתר הנצחה ומוזיאון חטיבת גולני, מחלף גולני  גן המגינים נהריה  אנדרטה לחללי סיירת גולני בקרב בחרמון במלחמת יום הכיפורים הר החרמון בבסיס צבאי  בית יד לבנים נהריה
גלעד ליטן (23 ביולי 1952 – 22 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שנהרג במלחמת יום הכיפורים בעת שקפץ כדי להציל את מפקדו שנפצע בעת שנקלע לאש בקרב על מוצב החרמון. לאחר מותו הוענק לו עיטור העוז.
ביוגרפיה

גלעד נולד בשנת 1952 לאלישבע ויצחק, בקיבוץ גשר הזיו. הוא סיים את לימודיו בבית-חינוך תיכון-אזורי, בגליל המערבי. בגיל שתים עשרה הצטרף עם אביו, לקבוצת הימייה "הפועל" ולמד להשיט סירות. היה מדריך ב"תנועת הצופים". נשלח פעמיים לחוץ-לארץ במשלחות נוער. בפעם הראשונה יצא במשלחת שארגנה עיריית נהריה לכנס-נוער בינלאומי בברלין המערבית. לאחר מכן נסע ליפן במסגרת משלחת לכנס ג'מבורי של תנועת הצופים.
בספטמבר 1971 התגייס לחיל האוויר. הוא התנדב לקורס טיס וכעבור שנה עבר לשרת בסיירת גולני שם נשלח לקורס מ"כים. לאחר שפרצה מלחמת יום-הכיפורים הוצב עם כוחות החי"ר ברמת הגולן. הוא שימש כקשר בפלוגה שעליה פיקד סרן שמריהו ויניק.
ב-8 באוקטובר 1973, בקרב הראשון שהתחולל על החרמון לאחר שמוצב החרמון נכבש בידי הצבא הסורי בתחילת המלחמה, חיפה ליטן על נסיגת הכוח מן ההר. ביחידה גילו במהרה שחייל אחד נעדר. ליטן התנדב, עם חייל נוסף בפלוגה, לחפש את החייל הנעדר. הם נתקלו באש חזקה ומשלא מצאו את החייל, חזרו לכביש.
ב-12 באוקטובר 1973, בזמן שהפלוגה ניסתה לפרוץ למוצב, התנדב ליטן להיות הראשון שיבדוק אם המעברים בטוחים ונטולים במוקשים. הוא גילה מוקשים, סימן לחיילי הפלוגה דרך בטוחה וארגן להם מעבר בטוח.
ב-22 באוקטובר 1973 יצא עם היחידה לכבוש מחדש את מוצב החרמון. לפנות בוקר פתחו הסורים באש. בעיצומו של הקרב קפץ ליטן לעבר האש כדי לגרור לאזור בטוח את ויניק מפקדו שנפצע. הוא נפגע מאש האויב ומת מאוחר יותר מפצעיו. איתן-צבי פלונסקי בנו של יורק פלונסקי ממפקדי מרד גטו ורשה, ניסה לחלץ את השניים. הוא התקרב אליהם ואז נהרג מפגיעת כדור בראשו. לפולונסקי הוענק צל"ש הרמטכ"ל לאחר מותו.
במאי 1975 הוענק לליטן עיטור העוז על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור:
סמל ליטן גלעד
גילה גבורה
ביום 8 באוקטובר 1973 בקרב הראשון על החרמון, חיפה סמל גלעד ליטן ז"ל עם חייל נוסף, על נסיגת הכוח מהרכס. בהגיעם לכביש התברר, שאחד החיילים נעדר. סמל גלעד ליטן ז"ל וחייל נוסף התנדבו לעלות שנית ולבדוק היכן הנעדר. אולם לאחר שלא מצאו את החייל נתקלו באש עזה, וחזרו לכביש. ב-12 באוקטובר 1973 בזמן פריצת דרך-גישה למוצב, נפגעו החבלנים והכוח הרגלי ממטוסים סורים. סמל גלעד ליטן ז"ל התנדב להיות הראשון שיבדוק את הדרך. כשגילה מוקשים, סימן אותם וארגן את מעבר השיירה דרכם עד שהגיעו לציר המערכת. ב-22 באוקטובר 1973, בקרב השני על החרמון, נפגע המ"פ ונשאר מוטל על הכביש. סמל גלעד ליטן ז"ל קפץ כדי לגרור אותו לאחור, לשטח מת, שיוכלו לטפל בו. בזמן הקפיצה נפצע - ומאוחר יותר מת מפצעיו. במעשיו אלה גילה אומץ-לב למופת, רוח-התנדבות, יזמה ואחוות לוחמים.
גלעד ליטן הובא למנוחות בבית-העלמין בנהריה. השאיר אחריו הורים ושתי אחיות. לאחר מותו הועלה לדרגת סמל.
הנצחה

שמו מונצח באתר הנצחה ומוזיאון חטיבת גולני שבמחלף גולני, באנדרטת גן המגינים נהריה, באנדרטת חללי סיירת גולני בקרבות מלחמת יום הכיפורים בהר החרמון,  במרכז המורשת וההנצחה של סיירת גולני במחנה שרגא ובבית יד לבנים נהריה.
הערות שוליים

1 2  אמיר בוחבוט‏, "מבחן האמת": סיפורה של המשפחה שסיירת גולני זורמת בדמה, באתר וואלה, 11 במאי 2016
↑  יועד לודר, יודקה פלד, דויד כץ, רן גינוסר, הלוחמים חושפים: מה באמת קרה בחרמון?, באתר nrg‏, 4 באוקטובר 2012
המשטרה הפדרלית של ברזיל

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ברזיל 
 תחום שיפוט:  ברזיל ברזיל
 משרד אחראי:  משרד המשפטים של ברזיל
 סוכנות אם:  ממשלת ברזיל
 סוכנות בת:  משמר הגבול הברזילאי היחידה לסילוק פצצות מינהל המודיעין המשטרתי השירות למאבק בפשעי סייבר יחידת ההגירה המשטרתית יחידת השיטור הימי
 תאריך הקמה:  28 במרץ 1944
 סוכנות קודמת:  המחלקה הפדרלית לביטחון הציבור
 מנהל:  לאנדרו דיאילו קוימברה
 מטה מרכזי:  ברזיליה
 המשטרה הפדרלית של ברזיל
 
המשטרה הפדרלית בברזיל (בפורטוגזית: Polícia Federal) היא סוכנות אכיפת חוק פדרלית בברזיל שהוקמה בשנת 1944 בשם המחלקה הפדרלית לביטחון הציבור (Departamento Federal de Segurança Pública) ונושאת את שמה הנוכחי משנת 1967.
המשטרה אחראית על אכיפת הפשיעה בתחומי סחר בסמים, מלחמה בטרור, לוחמת סייבר, מאבק בפשע מאורגן, שחיתות ציבורית, מאבק בהלבנת הון ופשעי צווארון לבן, לוחמה בהגירה בלתי חוקית, פיקוח על גבולות המדינה ושיטור ימי. המשטרה כפופה למשרד המשפטים הברזילאי ומקבילה בתפקידה ל-FBI האמריקאי.
סימוכין חוקי

המשטרה הפדרלית בברזיל פועלת מכוח פסקה 1 בסעיף 144 של חוקת ברזיל שקבעה כי הארגון מופקד על:
חקירת עבירה פלילית כנגד הסדר הפוליטי והחברתי, או נגד סחורות, שירותים של הממשל הפדרלי בברזיל, זרועותיו והחברות שלו, כמו גם פשע בין-מדינתי ובינלאומי, בעת צורך בשימוש בכוח סביר;
מניעה ודיכוי הברחה וסחר בסמים;
תפקידי השיטור הימי, אכיפת התחבורה האווירית, תחומי ההגירה ואבטחת הגבולות;
טיפול באופן בלעדי בחקירות פליליות של פשעים פדרליים ובין-מדינתיים;
בנוסף המשטרה הפדרלית אחראית גם על:
מלחמה בטרור;
אבטחת אישים בכירים המבקרים בברזיל;
חקירת פשעי מחשב;
ניהול סניף האינטרפול בברזיל;
חקירת ומניעת פשיעה נגד ילידים בברזיל;
חקירת שחיתות ציבורית ופשעי צווארון לבן;
מאבק בפשע המאורגן;
רישוי כלי ירייה;
חקירת פשעים בתחום איכות הסביבה;
ניהול מאגר הנתונים הגנטי הלאומי של פושעים;
מלחמה בפשעים בתחום זכויות האדם והאזרח;
מלחמה בהלבנת הון;
סיוע לסוכנויות משטרה אחרות בניהול חקירות
ניהול התוכנית להגנת עדים בברזיל
היסטוריה

במרץ 1944 המשטרה הפדרלית המחוזית של ריו דה ז'ניירו הפכה למחלקה הפדרלית לביטחון הציבור. מטרת המהלך הזה הייתה ליצור גוף שיטור כללי אחד בברזיל שיהיה אחראי על אכיפת החוק הפדרלי בכל תחומי המדינה (עד אז כל במדינה בברזיל הפעילה גוף שיטור משלה שהיו לו סמכויות רק בתחומי המדינה בה פעל). חרף שמו, הגוף פעל תחילה רק בתחומי המחוז הפדרלי, אם כי הוא הפעיל את יחידת השיטור הימי בכל תחומי המדינה.
במחצית הראשונה של שנת 1946 הורחבו סמכויות המחלקה והיא הפכה לגוף לאומי במאבק בסחר לא חוקי בסמים ומלחמה בפשעים כלכליים. ב-18 בספטמבר של אותה שנה התקבלה חוקה חדשה שהגדילה את סמכויות האכיפה והניהול של המדינות בברזיל, על חשבון כוחה של הממשלה הפדרלית.
בשנת 1960 הוקמה עיר בירה חדשה בברזיל בשם ברזיליה ואליה גם עבר מטה המחלקה הפדרלית שעברה שינוי מבני בניהול והפכה לסוכנות שיטור לאומית בעלת סמכויות נרחבות. ב-16 בנובמבר 1964 הורחבו סמכויות המשטרה ובחוקה חדשה משנת 1967 המחלקה שינתה את שמה למחלקת המשטרה הפדרלית (Departamento de Policia Federal), על פי סעיף 210 בחוק מספר 200 מ-25 בפברואר 1967. בעשור השני של המאה ה-21, המשטרה הייתה מעורבת במבצע שטיפת רכב, מבצע המאבק בשחיתות הגדול ביותר בהיסטוריה של ברזיל.
כסוכנות חקירות פדרלית עוצבה המשטרה הפדרלית על פי המודל של ה-FBI האמריקאי.
מבנה

ראש המשטרה הוא המנהל הכללי האחראי לניהול כוחות המשטרה. למשטרה הפדרלית 27 סניפים אזוריים, 95 משרדי המשטרה הפדרלית (המכונים "משלחות"), 12 מעברי גבול, 12 בסיסי שיטור ימי ושני בסיסים במעברי מים פנימיים.
פיקוד המבצעים הטקטי (Comando de Operações Táticas) הוקם בשנת 1987 על ידי משרד המשפטים הברזילאי כגוף ללוחמה בטרור. זוהי יחידת עלית שאנשיה הם חיילי הכוחות המיוחדים של צבא ברזיל. היחידה נטלה חלק במשימות רבות, סכסוכים כפריים, מאבק בפשיעה מאורגנת, אבטחת אח"מים וליווי אסירים מסוכנים.
המרכז המיוחד של המשטרה הימית (Núcleo Especial de Polícia Marítima – NEPOM) הוא שמה של יחידת השיטור הימי האחראית ללוחה בפשיעה בנמלי הים ובנהרות האמזונס, כמו גם באזורי הגבול בברזיל (כמו סכר איטייפו בגבול ברזיל-פרגוואי). היחידה מצוידת במיטב הציוד המודרני בהתאם לתקנים בינלאומיים בנושאי אבטחת ימים. בנוסף לפטרול ימי, השיטור מאבטחת אוניות בינלאומיות העוגנות בנמלי ברזיל. אנשי היחידה הם אנשי הצי הברזילאי לשעבר.
תיאום האוויר המבצעי (Coordenação de Aviação Operacional – CAOP) הוא שמה של היחידה האווירית של המשטרה הפדרלית האחראית לתחבורת אוויר ולניהול מבצעי תמיכה אווירית עבור המשטרה הפדרלית. הוקם בשנת 1986 בשל הצורך לשינוע אווירי מהיר מבלי להסתמך על חיל האוויר הברזילאי.
בשנת 1995 המשטרה הפדרלית רכשה 3 מטוסים, שני מטוסי Bell 412 ומטוס HB-350. שנה אחר כך, בשנת 1996, הוקמה יחידה בשם חטיבת המבצעים האוויריים. היחידה מורכבת משתי טייסות.
הצי האווירי כולל:
| תמונה | כלי טיס | כמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
|  | AirBus AS350 B2 | 3 |  |
|  | Airbus AS355 N | 2 |  |
|  | Bell 412 | 2 |  |
|  | אגוסטה וסטלנד AW139 | 1 |  |
|  | Embraer ERJ-145 | 2 |  |
|  | Cessna C-208B Grand Caravan | 2 |  |
|  | Beech King Air 350i | 1 |  |
|  | הרון 1 | 3 |  |
ציוד ורכבים

סוכני המשטרה הפדרלית מתאמנים באקדמיית המשטרה הלאומית ונושאים אקדחי גלוק 17, גלוק 19 או גלוק 26. הם גם מחזיקים ברובי קרבין M4, הקלר וקוך G36K ואחרים.
| שם | מוצא | סוג | כמות | תמונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Renault Sherpa 2 | צרפת צרפת | רכב משוריין | 3 |  |
מצעד יום העצמאות הברזילאי
Troller PF
Truck PF
Nissan X-Terra
Nissan Frontier
Mitsubishi L200
Renault Megane
Mitsubishi Pajero
Toyota Corolla
Mercedes-Benz Vario
Hyundai Tucson
Toyota Corolla
Chevrolet Astra
Ford Focus
Chevrolet Blazer
BJ2022
‏2 סירות של המשטרה הפדרלית.
סוכנויות אכיפה נוספות בברזיל

לצד המשטרה הפדרלית בברזיל, פועלים במדינה גופים נוספים כדוגמת מחלקת בתי הסוהר הלאומית, המשטרה הצבאית של ברזיל, המשטרה האזרחית של ברזיל וגופים נוספים למאבק בפשיעה.
סוכנויות דומות במדינות אחרות

RCMP בקנדה
שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה
שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה
פסק"ן - השירות הפדרלי הרוסי למלחמה בסמים
ועדת החקירות הפדרלית ברוסיה
לשכת החקירות הפדרלית בארצות הברית
השירות החשאי של ארצות הברית
שירות האבטחה הפדרלי של ארצות הברית
DEA - מינהל הסמים האמריקני
הערות שוליים

↑  Brazilian Constitution (see 144th article), Planalto.gov
↑  Polícia Federal abre centro de repressão a crimes cibernéticos, UOL CIO N-Business
↑  Polícia Federal cria delegacia contra desvios de recursos públicos, UOL
↑  Law 10.826/03, Planalto.gov
↑  Law 12.654/2012
↑  Law 10.446/2002
↑  Archived copy from here
↑  Núcleo da Polícia Federal é responsável pelo policiamento marítimo, PortoGente
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 4654 0870  VIAF: 137498645   WorldCat (עם VIAF): 137498645 
שוטרים של המשטרה הפדרלית של ברזיל
שוטרים ברזילאים פדרליים במחסום
ה.פ. לאבקרפט

| --- | --- |

לאבקרפט ביוני 1934
 לידה:  20 באוגוסט 1890 פרובידנס, ארצות הברית 
 פטירה:  15 במרץ 1937 (בגיל 46) פרובידנס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות סוואן פוינט 
 שם עט:  Ward Phillips 
 עיסוק:  סופר
 מקום לימודים:  Hope High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תחום כתיבה:  סיפורת, שירה
 סוגה:  פנטזיה, אימה ומדע בדיוני
 זרם ספרותי:  אימה קוסמית
 יצירות בולטות:  "המיתוס של קת'ולהו"
 תקופת הפעילות:  1917 – 15 במרץ 1937 (כ־20 שנה) 
 הושפע מ:  אדגר אלן פו
 השפיע על:  סטיבן קינג, ניל גיימן, חורחה לואיס בורחס, גרהם הרמן
 בן או בת זוג:  סוניה גרין (3 במרץ 1924–25 במרץ 1926) 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של המדע הבדיוני והפנטזיה (2016)  Retro Hugo Award for Best Series (30 ביולי 2020) 
 hplovecraft.com
 חתימה:   
 
הווארד פיליפס לאבקרפט (באנגלית: Howard Phillips Lovecraft;‏ 20 באוגוסט 1890 – 15 במרץ 1937) היה סופר אימה, מדע בדיוני ופנטזיה אמריקני.
תרומתו הגדולה של לאבקרפט לספרות היא ספרות האימה ה"קוסמית", הסובבת סביב הרעיון שהחיים והיקום אינם ניתנים להבנה על ידי בני אנוש, שצורות חיים אומניפוטנטיות שולטות בו, ושבני האדם שוליים וחסרי יכולת לכוון את חייהם. אלו שינסו להבין את אותם יצורים או ליצור עמם קשר ילקו בנפשם. יצירתו המפורסמת ביותר של לאבקראפט היא "המיתוס של קת'ולהו" (לפעמים רק "המיתוס"), סדרה של סיפורים הקשורים זה בזה באופן רופף, המציגים פנתיאון של אלים ענקיים ומרושעים, המוכר שבהם הוא קת'ולהו, שמת, וממתין דומם במעמקי הים לקום לתחייה, בעודו משדר הוראות לבני האדם בערוצים רוחניים שונים, כי יבצעו פעולות, לרוב מרושעות ואכזריות, על מנת להשיבו לחיים. סיפורים אלו מציגים גם את ה"נקרונומיקון", ספר קסום, שבין דפיו חבויה האמת הקוסמית על האלים שמתו. יצירות המיתוס צברו לעצמן מוניטין של יצירת פולחן, והופקו מהן מאות סיפורים על ידי סופרים שונים, עשרות סרטים, משחקי מחשב, ומשחקי תפקידים.
יצירותיו של לאבקרפט הן פסימיות וציניות, ויוצאות נגד ערכי הנאורות, הרומנטיקה וההומניזם הנוצרי. גיבוריו של לאבקרפט מנסים לגלות את האמת על הסיטואציות הייחודיות שהם נקלעו אליהן באמצעות שיטות חקירה מדעיות ורציונליות, אך לרוב, חקירות אלו מביאות אך להצצה חטופה אל אימה עתיקה שהנפש האנושית לא מסוגלת להכיל ולבסוף מובילה לאובדן שפיותם.
לאבקרפט לא נמנה עם הסופרים המובילים בימי חייו, וחוג קוראיו היה מצומצם. רק לאחר מותו זכה להכרה כאחד מסופרי האימה המובילים של המאה ה-20, והשפיע על דורות של סופרי אימה שבאו אחריו, תוך שמשווים אותו לסופרים כאדגר אלן פו.
עם השנים, שמו כבר הפך למילת תואר, לז'אנר בשם "אימה לאבקראפטיאנית". יחד עם זאת, לצד הערכת תרומתו לזרם האימה, הרי שכיום הוא זוכה לביקורת עקב דעותיו הגזעניות והמיזוגיניות שחלחלו אל כתיבתו.
קורות חיים > ילדות ונעורים

לאבקרפט נולד ב-20 באוגוסט 1890 בעיר פרובידנס שברוד איילנד. הוא היה בנם היחיד של וינפילד סקוט לאבקרפט, סוכן נוסע שמכר תכשיטים ומתכות יקרות, ושרה סוזן פיליפס לאבקרפט, שנהגה להתגאות במוצאה כצאצאית למייסדי המושבה מסצ'וסטס ב-1630.
בשנת 1893, כאשר היה לאבקרפט אך פעוט, לקה אביו בהתקף פסיכוטי כאשר היה במסע נסיעות, ואושפז במוסד עד ליום מותו, חמש שנים לאחר מכן. כפי הנראה נבע אירוע זה ממחלת העגבת.
לאבקרפט גודל על ידי אמו, דודותיו וסבו, שגרו יחדיו בבית המשפחה. עוד בהיותו פעוט גילה כישרונות יוצאי דופן. הוא ציטט שירה בגיל שנתיים, ובגיל שש כתב שירה. סבו עודד אותו לקרוא, וחשף אותו ליצירות כסיפורי אלף לילה ולילה, האיליאדה והאודיסיאה. הוא גם נהג לספר לו בעל פה סיפורי אימה, על אף חששה של האם כי אלו יעציבו אותו.
כילד, היה לאבקרפט חולני, ופיתח אופי וכחני ובלתי ממושמע. הוא כמעט שלא הלך לבית הספר, ונהג לשהות בבית, לקרוא ולעסוק באסטרונומיה ובכימיה. בגיל 9 כבר הפיק מספר חוברות משוכפלות, אותן כינה "העיתון המדעי". רק בגיל 13 החל לפקוד את בית הספר באופן סדיר.
מותו של סבו בשנת 1904 הותיר את משפחתו חסרת כול, והמשפחה נאלצה לעזוב את ביתה למגורים זולים יותר. בשנת 1908 עבר לאבקרפט אירוע של "התמוטטות עצבים", כתוצאה ממנו לא סיים מעולם את בית הספר התיכון. בתקופה זו החל לכתוב שירה. הוא הפסיק ללמוד, והחל לחיות חיי בדידות, כשהקשר היחיד שלו הוא עם אמו. מכתב שכתב לעיתון "ארגוסי", שפרסם סיפורים מסוג "ספרות זולה", בו התלונן כי סיפורי האהבה המופיעים בעיתון אינם אמינים, הביא להצטרפותו לסגל העיתון בשנת 1914. מתקופה זו החל לאבקרפט בכתיבה. בשנת 1917 פרסם את שני סיפוריו הראשונים "הקבר" ו"דגון". לאבקרפט החל בתקופה זו לבנות רשת של מכותבים, עמם ניהל קשרי מכתבים שהם כשלעצמם נחשבים כיום ליצירות ספרותיות מהטובות שהוציא תחת ידו. בין מכותביו היו הסופרים רוברט בלוך, הידוע בשל ספרו "פסיכו", קלרק אשטון סמית' ורוברט אי. הווארד, יוצרו של קונן הברברי.
בשנת 1918 הוא פרסם את "פולאריס", שהיה היצירה הראשונה בסדרה "הכרכים הנסתרים". בשנת 1920 התפרסמו סיפוריו הקצרים "עובדות הנוגעות לארתור ג'רמין המנוח ולמשפחתו" ו-"ניארלאת'וטפ".
בשנת 1919 הוא סיים כתיבת סיפר "השינוי של חואן רומרו", אך הוא פורסם רק בשנת 1944.
ב-1919, לאחר שסבלה מהיסטריה ודיכאון לפרק זמן ממושך, אושפזה אמו של לאבקרפט במוסד. היא המשיכה בקשר מכתבים עם לאבקרפט, והם נותרו קרובים עד מותה בשנת 1921, אותו חווה לאבקרפט כאובדן רגשי. באותה שנה לאבקרפט כתב את הסיפור הקצר "העיר חסרת השם", אך הוא לא התקבל לפרסום באף הוצאה לאור ופורסם רק לאחר מותו של המחבר בשנת 1936.
קורות חיים > נישואים ומגורים בניו יורק

מספר שבועות לאחר מות אמו השתתף לאבקרפט בכינוס של עיתונאים חובבים בבוסטון שם פגש בסוניה גרין. גרין, ילידת 1883 (ומבוגרת מלאבקרפט בשבע שנים) הייתה עיתונאית יהודייה ממוצא אוקראיני, שהתפרנסה גם ממכירת כובעים. השניים נישאו בשנת 1924, ועברו לגור ברובע ברוקלין בניו יורק. דודותיו של לאבקרפט התנגדו לנישואים, בשל מעמדה החברתי של גרין ועיסוקה במסחר. חיי הנישואים של הזוג לוו בקשיים כלכליים. גרין נאלצה למכור את חנות הכובעים שלה, ולאבקרפט לא הצליח להתפרנס מכתיבה. השניים סבלו מבריאות לקויה. לצורכי פרנסה נאלצה גרין לעבור לקליבלנד באוהיו והותירה את לאבקרפט לבדו בניו יורק. תקופה זו בה שהה לאבקרפט לבדו בעיר ההגירה ניו יורק, בעודו מחשיב עצמו לבעל מוצא מיוחס, של מייסדיה האנגלו-סקסים של מסצ'וסטס, משתקפת ביצירותיו, ביחס לבני גזעים שונים הלוקה בגזענות. באוקטובר 1923 הוא כתב את "הפסטיבל", שפורסם בשנת 1925.
לאחר מספר שנים, בעודם חיים בנפרד, החליטו גרין ולאבקרפט על גירושים, ולאבקרפט שב לפרובידנס לגור עם דודותיו, בשנת 1926. בשנת 1929 התגרשו בני הזוג באופן סופי. יש המייחסים את הגירושים לרתיעתו של לאבקרפט ממגע גופני. גרין נישאה לאחר מכן מחדש, וזכתה לראות בהכרה לה זכה לאבקרפט כסופר לאחר מותו.
קורות חיים > החזרה לפרובידנס, וימיו האחרונים

בפרובידנס חי לאבקרפט ב"בית עץ מרווח" עד שנת 1933. העשור האחרון לחייו היה פורה מאוד מבחינה ספרותית. בתקופה זו יצר את סיפוריו הקצרים הידועים ביותר, ופרסם אותם במגזינים מובילים בתחום הספרות הזולה. "קריאתו של קת'ולהו" פורסם בשנת 1926 וב-1927 פורסם "הצבע מחוץ לחלל" שהופיע במגזין המדע הבדיוני "Amazing Stories", ונחשב לאחד משיאי יצירתו של לאבקרפט. ב-1928 פרסם את הסיפור "אימת דנוויץ'". סיפורים אלו, ואחרים שפורסמו בתקופה זו, ביססו את העולם הלאבקרפטיאני, המכונה "ההיסטוריה הסודית של כדור הארץ" - את המיתוסים, הדמויות, הרקע של העיירות הדמיוניות בניו אינגלנד, האלים כדוגמת "קת'ולהו" ו"יוג-סות'ות'", וספר ה"נקרונומיקון" המסתורי. כן כתב נובלות כ"המקרה של צ'ארלס דקסטר" (The Case of Charles Dexter) או "בהרי הטירוף" (At the Mountains of Madness). עיקר פרנסתו הייתה בעריכת סיפורים של סופרים אחרים, הגהה ועריכה של מגזינים בפרוטה, וכתיבה כסופר צללים עבור אחרים, שכן לפי השקפת עולמו הכתיבה בשכר לא הייתה עיסוק ראוי עבור ג'נטלמן. בשנת 1933 הוא פרסם "האלים האחרים" שתכתב בשנת 1924.
על אף פוריותו הספרותית, מצבו הכלכלי לא השתפר. לאחר מות אחת מדודותיו עבר לבית מרווח פחות שם גר עם דודתו שנותרה בחיים. בשנת 1936 התאבד ידידו רוברט אי. הווארד, אירוע שהשפיע עליו מאוד. בשנה זו אובחן כחולה בסרטן המעי הגס ובתת-תזונה. ימיו האחרונים עברו עליו בכאבים ובסבל עד מותו ב-15 במרץ 1937.
לאבקרפט נטמן לצד הוריו באחוזת הקבר המשפחתית של משפחת פיליפס בפרובידנס. בשנת 1937 הקימו לו מעריציו מצבה משלו, עליה חרטו את שמו, תאריכי לידתו ומותו, ואת השורה "אני ההשגחה העליונה" (I AM PROVIDENCE, משחק מילים על שם העיר בה גר) שהופיעה באחד ממכתביו. קברו מחולל לעיתים קרובות בגרפיטי המצטט את השורה "אין אלה אשר לנצח רובצים מתים, ואף המוות מת כחלוף עידנים מבעיתים" ("That is not dead which can eternal lie, And with strange aeons even death may die.‎") המופיעה בסיפורו הידוע ביותר "קריאתו של קת'ולהו". בשנת 1997 ניסה אנונימי להוציא את לאבקרפט מקברו, אך הדבר לא עלה בידו מפני שלא ידע כי לאבקרפט עצמו אינו קבור מתחת למצבה שהקימו לו אוהדיו, כי אם בחלקת הקבר המשפחתית הסמוכה.