stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ה'שמ"ה
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג החא, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
ט"ו באדר ב' חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ב' ועד יום ראשון ט"ז באדר ב' - זהו פורים משולש.
י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת.
היסטוריה של עם ישראל
ה'של"ט

ה'של"ט (5,339) ובקיצור של"ט – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-2 בספטמבר 1578 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 20 בספטמבר 1579.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, 2 שעות ו-490 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג גכז. היא מעוברת, ואורכה 384 ימים.
זו שנה חמישית לשמיטה, ושנת 19 במחזור העיבור ה-282. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 19 (סימנה יטיהא) במחזור השמש ה-191.
שנה זו היא שנת 1,510 לחורבן הבית, ושנת 1,890 לשטרות.
נולדו

עזריה פיגו, מחכמי ונציה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכז, ובה 384 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
שמעון זנדהאוז

| --- | --- |

שמעון (ג'וגול) זנדהאוז
 לידה:  9 בינואר 1946 (בן 78) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 מעסיק:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, מועצת הפיס לתרבות ולאמנות, חדשות, עם עובד, HIT מכון טכנולוגי חולון 
 
שמעון (ג'וגול) זנדהאוז (נולד ב-9 בינואר 1946) הוא מעצב גרפי ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב. בוגר בהצטיינות של המחלקה לעיצוב גרפי ב"בצלאל" (1970) וחתן פרס שטרוק. שימש כמרצה ב"בצלאל" משנת 1973 עד 1983. נבחר לראשות המחלקה לעיצוב גרפי ב"בצלאל"בשנת 1996 ושינה את תחום הלימודים האקדמיים מעיצוב גרפי, לתקשורת חזותית. שינוי שהוסיף עיצוב אינטראקטיבי, אנימציה מורחבת,  לימודי קולנוע ועיצוב לשידור. ב-1998 הוענקה לו דרגת פרופסור מן המנין. באותה שנה, גייס מקרן קיסריה של הברון בנימין אדמונד דה רוטשילד תרומה בסך $3,200,000 (שלושה מיליון ומאתיים אלף דולר) עבור המחלקה לתקשורת חזותית. סיים תפקידו כראש המחלקה לתקשורת חזותית בשנת 2000.
בשנים 1972–1992 עסק בעיצוב ספרים בהוצאת "עם עובד", ועיצב עטיפות של כ-700 ספרים. במסגרת פעילותו זו נכללים עיצוב עטיפות סדרות הספרים "ספריה לעם" ו"אפקים", ועיצוב סדרת המקראות "מפגשים" וסדרת המקראות לילדי הגן, "גן שלנו אני ואתם", "גן שלנו חג שמח" ו"גן שלנו חי צומח".
שימש כמנהל הקריאטיבי של משרד הפרסום "בינג-ליניאל" בין השנים 1970 ל- 1975. במסגרת זו עיצב את מערכת הבחירות של מפלגת העבודה בשנת 1977. עיצב בשיתוף עם אבי איזנשטיין את מערכת הבחירות של מפלגת העבודה (המערך) לכנסת העשירית  בשנת 1981, ובשיתוף עם דן חיון, את מערכת הבחירות של המערך לכנסת ה-11 בשנת 1984.
נמנה עם הגרעין המצומצם של יוצרי העיתון "חדשות", שכלל את עמוס שוקן (המו"ל), יוסי קליין (העורך), אלון שלו (המיועד לתפקיד המנכ"ל) ורוני ארן (המנכ"ל). יצר בין השנים 1981 ל-1984 את התשתית העיצובית של "חדשות" - העיתון היומי הראשון בישראל שהופק והודפס בצבעים. בשנת 1985 עיצב את השבועון לילדים "כולנו", היה מיזוג של שבועוני הילדים דבר לילדים, משמר לילדים והארץ שלנו.
בין השנים 1985 ל-1987 יצר תשתית עיצוב חדשה לעיתון "מעריב". בשנים 1995 - 1996 יצר תשתית עיצוב ממוחשבת לעיתון "ידיעות אחרונות". במקביל עסק בעיצוב עבור חברות מסחריות.  באפריל 1997 זכה בפרס עיצוב האריזה לתעשיית המזון לשנת 1996, עבור עיצוב אריזות לחברות  "נביעות".
שימש כחבר מועצת הפיס לתרבות ולאמנות מהקמתה בשנת 2000 ועד סוף שנת 2006. במסגרת זו יזם, ליווה ופיקח על הפקתם של שלושת כרכי הספר "בצלאל 100" שראה אור בשנת 2006, שנת יובל המאה לייסוד "בצלאל". כחבר מועצת הפיס לתרבות ולאמנות יזם וממשיך לרכז את פרויקט "יוצרים גדולים עם יוצרים קטנים" - סדנאות לבני נוער מיישובים מרוחקים מהמרכז בהנחיית טובי היוצרים בתחומי הספרות, המוזיקה, אמנות חזותית ואמנויות הבמה.
חבר הנהלת "קרן מקור" לקולנוע וחבר עמותת "ארץ ישראל יפה".
נכון לינואר 2019, מרצה לתקשורת חזותית במכון הטכנולוגי חולון (HIT) ובמרכז האקדמי לעיצוב ויצו חיפה.
חיים אישיים

היה נשוי לאמנית לינדה (ממי) זנדהאוז ונולדו להם שני בנים. אחותו היא המאיירת אורה איתן.
הערות שוליים

↑  פרס ראשון לכרזת יום העצמאות, על המשמר, 23 במרץ 1970
↑  שירי לב-ארי, עיצוב מחדש לספרי ספרייה לעם, באתר הארץ, 29 במאי 2001
↑  חנוך מרמרי, ‏עיתון של היום, באתר גלובס, 26 באפריל 2009
↑  אפי לנדאו, עיתוני הילדים "כולנו" ו״כולנו לילדים" יימכרו, חדשות, 8 בדצמבר 1991
↑  משה הורביץ, מעריב שוקל למחוק 'העיתון הנפוץ ביותר', כותרת ראשית, 16 באפריל 1986
↑  זהבה דברת, ‏שינוי סמלי?, באתר גלובס, 30 בספטמבר 1997
↑  יהודית גרינבלט, ‏6 זוכים בתחרות האריזות השנתית, באתר גלובס, 17 באפריל 1997
↑  דנה גילרמן, בצלאל מציינת 100 שנה עם ספר חדש, באתר הארץ, 16 ביולי 2006
↑  תמר רותם, אורה איתן: האישה שצובעת את הסיפורים, באתר הארץ, 25 במרץ 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513579105171  BnF: cb15526593s (data)  ISNI: 0000 0000 0243 9608  MusicBrainz: da71a42e-5e6a-499b-8a73-4e63083f02cc  ULAN: 500477918  VIAF: 64315387   WorldCat (עם VIAF): 64315387
ה'שמ"ד

ה'שמ"ד (5,344) ובקיצור שמ"ד – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-17 בספטמבר 1583, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 5 בספטמבר 1584.
המולד של תשרי חל ביום שישי, 23 שעות ו-1056 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשג. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה שלישית לשמיטה, ושנת 5 במחזור העיבור ה-282. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 24 (סימנה כדידז) במחזור השמש ה-191.
שנה זו היא שנת 1,515 לחורבן הבית, ושנת 1,895 לשטרות.
אירועים

ח' בתשרי - בשבת שובה, מהר"ל מפראג עם כמה מחכמי העיר חידשו את החרם הקדום על מי שיוציא שם רע על נפטרים, וכן החרימו מי שיוציא שם רע של ממזרות על יהודי.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
הערות שוליים

↑  דרשת מהר"ל לשבת שובה
היסטוריה של עם ישראל
הינרייה

| הינרייה |
| --- | --- |

תקופה
סוף הדבון 360 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי סנפירים בשרניים
מחלקה:: בעלי סנפירים בשרניים
משפחה:: Tristichopteridae
סוג:: הינרייה
מין:: Hyneria lindae
שם מדעי
 Hyneria ‏תומסון, 1968

הינרייה (שם מדעי: Hyneria) הוא סוג דג נכחד ממחלקת בעלי סנפירים בשרניים שחי בתקופת הדבון לפני 375 מיליון שנה. הדג קרוי על שם הכפר "היינר" שבפנסילבניה, שם נמצא לראשונה.
יצור זה היה הגדול ביותר מבני מחלקתו. אורכו הגיע ל-3–4 מטרים כשחוקרים אחרים מעריכים שהוא הגיע לאורך 2.5 מטרים והוא שקל עד 2 טונות. הדג היה בעל סנפירים גדולים ובשרניים שהיו מותאמים לתנועה מגושמת ביבשה. הדג היה בעל לסת תחתונה כבדה ומלאת שיניים וגופו כוסה קשקשים. דג זה יכל לנשום אוויר לפרק זמן קצר באמצעות בלון חמצן שהיה בתוך גופו והיה "ריאה" פרימיטיבית.
בשל גודלו ומבנה לסתותיו הוא היה טורף חזק שטרף יצורי מים קטנים יותר וייתכן שאף עלה ליבשה לפרקי זמן קצרים.
בתרבות

ההינרייה מוצג בסדרה ללכת עם מפלצות בפרק הראשון, כאשר תוקף זוג הינרפטונים, גורר את עצמו על הקרקע בעזרת סנפיריו וכך תופס אחד מהם.
בנוסף הוא מופיע במשחק עולם היורה: המשחק.
שמיל מרקוביץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באפריל 1893 
 פטירה:  10 בנובמבר 1940 (בגיל 47) 
 מדינה:  רומניה 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית הרומנית 
 
שמיל מרקוביץ' (ברומנית: Șmil Marcovici;‏ 23 באפריל 1894 – 10 בנובמבר 1940), היה פעיל קומוניסטי יהודי-רומני, חבר מזכירות המפלגה הקומוניסטית הרומנית, ידוע גם בשם המחתרתי "מורארו" (Moraru).
ביוגרפיה

מרקוביץ' נולד במשפחה יהודית ביאשי, רומניה ולמד שלוש כיתות בית ספר יסודי ולאחר מכן היה לנגר. הוא גויס לצבא רומניה, לרגימנט 13 של חיל הרגלים במלחמת העולם הראשונה. ב-1917 ערק מהצבא והגיע לאודסה, ברית המועצות, שם פעל יחד עם כריסטיאן רקובסקי ומיכאיל גאורגיו בוז'ור בארגון הגדוד המהפכני הרומני. על עריקתו נידון בהיעדרו ל-3 חודשי מאסר. הוא עבר כמה פעמים את הגבול הרומני, כשהוא מעביר חומרי תעמולה מודפסים וסכומי כסף שנועדו לגורמים קומוניסטים במפלגה הסוציאליסטית הרומנית. באחד המעברים נתפס על ידי רב-סמל מיחידתו, אך השתחרר תמורת שוחד. בעזרת הכסף שהעביר צויד בבוקרשט בית דפוס מחתרתי ועל כך נשפט בהיעדרו ב-1919. מרקוביץ' נעצר במאי 1920 ונשפט באשמת ריגול ונידון ל-12 שנות מאסר עם עבודת פרך, אך הצליח להימלט מבית הכלא בז'ילבה על ידי שיחוד השומרים ועבר את הגבול לברית המועצות. בברית המועצות נשלח לבית ספר של הקומינטרן ובסיום הועלה לדרגת מדריך. לאחר החנינה, שהוכרזה ברומניה ב-1929, נשלח אליה בחזרה, כדי לעזור בארגון המפלגה הקומוניסטית המחתרתית שם.
ביוגרפיה > מעצר, משפט וכליאה

בליל ה-12 ביולי 1935 נעצרו על ידי שלטונות רומניה פעילים קומוניסטים. בעקבות ידיעה שקיבלה סיגורנצה, עקבו סוכניה אחר בית בבוקרשט, שנחשד כמקום מפגש והתייעצות של פעילים קומוניסטים. ב-12 ביולי 1935, בסביבות השעה 23.00, עצרו סוכני סיגורנצה שלושה אנשים שיצאו מתוך הבית: אנה פאוקר, דימיטר גנב ושמיל מרקוביץ', שלושתם חברי מזכירות המפלגה הקומוניסטית הרומנית המחתרתית. במהלך המעצר ירו הסוכנים ופצעו את פאוקר ואת גנב. השלושה וקומוניסטים נוספים, שנעצרו בנסיבות אחרות הועמדו למשפט בבוקרשט, אך בגלל ההפגנות הועבר המשפט לקראיובה. מרקוביץ', פאוקר וגנב נמצאו חייבים בדין והוטל על כל אחד מהם עונש של עשר שנות מאסר, קנס בגובה מאה אלף לאי והגבלת זכויות אזרחיות לעשר שנים.
ביוגרפיה > שערורייה והדחה מהמפלגה

בעת שהייתו בבית הכלא בשנות השלושים של המאה העשרים קיים מרקוביץ' יחסים הומוסקסואליים עם אסירים אחרים, בעיקר צעירים. בבית הכלא הקימו הקומוניסטים ועדת חקירה שבה היו חברים גאורגה גאורגיו-דז', קיבו סטויקה ודימיטר גנב. הוועדה חקרה והיה מי שהודה במעשים, לכן החליטו להדיח את מרקוביץ' מהמפלגה הקומוניסטית. בין החשודים היה גם ניקולאה צ'אושסקו, שהכחיש את המעשה. מרקוביץ' נהרג ברעידת האדמה ב-1940, כשקירות בית  הכלא "דופטנה" (Doftana) במחוז פרחובה התמוטטו עליו.
הערות שוליים

↑  Comuniștii înainte de comunism, Editura universității din București, 2014, עמוד 256
↑  Ceauşescu a fost acuzat de relaţii homosexuale. Dej a condus ancheta (ברומנית)
שער הניצחון (מוסקבה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שער ניצחון, סימן נוף 
 מיקום:  דורוגומילובו 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1834
 תאריך פתיחה רשמי:  1834 
 תאריך פירוק:  1936 
 אדריכל:  אוסיפ בובה 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית 
 קואורדינטות:  55°44′12″N 37°31′12″E﻿ / ﻿55.73675°N 37.519916666667°E﻿ / 55.73675; 37.519916666667
 he
 
שער הניצחון המוסקבאי (ברוסית: Московские Триумфальные ворота) הוא שער ניצחון, הממוקם במוסקבה.
השער נבנה בשנים 1829–1834 לפי פרויקט של אוסיפ בובה, בכיכר טברסקאיה זסטבה, כהוקרה על ניצחון העם הרוסי במלחמה להגנת המולדת 1812.
השער פורק בשנת 1936. עותק של השער נבנה בשנים 1966–1968 בשדרת קוטוזובסקי פרוספקט, כיום - כיכר הניצחון באזור הר ההשתחוות. תחנת המטרו הקרובה ביותר היא פארק פובדי.
הערות שוליים

↑  https://www.mos.ru/en/news/item/20298073/
שרידי חומת גטו ורשה

שלט לציון מיקומו של שריד החומה, ברחוב זלוטה 62
שרידי חומת גטו ורשה הם שברי קירות בין בניינים, או קירות מבנים מלפני מלחמת העולם השנייה, המסמנים את הגבול בין גטו ורשה לחלק ה"ארי" (הפולני) של העיר ורשה, לאחר הקמת הגטו ב-16 בנובמבר 1940.
אורכה הכולל של חומת הגטו בשנת 1940 היה כ-18 ק"מ. בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה, במהלך מרד גטו ורשה ב-1943 ובמהלך מרד ורשה ב-1944 - נהרסו חלקים מהחומות שסגרו על הגטו, ולאחר המלחמה נהרסו יתר החומות. מעט משברי הקירות העוברים בין הבתים השתמרו, וכך גם חלק מקירות המבנים מלפני המלחמה שסימנו את גבול הגטו. שלושה החלקים הידועים ביותר של חומת גטו ורשה ממוקמים בגטו הקטן לשעבר, בחצרות בתי המגורים, ברחוב שנה 55, רחוב זלוטה 62 ורחוב ואליצוב 11.
מיקומים

רחוב שנה 55 - גבול הגטו סומן על ידי החומה שבין הבתים ברחוב שנה 53 ורחוב שנה 55, בתים שהתקיימו ב-1940. גובה החומה הוא כשלושה מטרים. לוח זיכרון נמצא בצדה המערבי. הלוח הוצב בזכות יוזם ההנצחה, מייצ'יסלב ינדרושצ'אק (Mieczysław Jędruszczak). בקיר יש חלל של שתי לבנים, שהועברו למוזיאון השואה בוושינגטון בשנת 1989 (העתק של קטע זה של החומה נמצא במוזיאון זה). בצד המזרחי ("הארי"), כיום בחצר בית הספר התיכון על שם הנריק סנקביץ, נמצאת אנדרטה לגבולות הגטו, שנחנכה בינואר 2010. אפשר לגשת לשבר חומת הגטו ברחוב שנה 55 מרחוב זלוטה 62. בשנת 2017 פעלו רשויות העיר לשיפוץ החומה וסביבתה. הקיר נגיש מצד בית הספר התיכון. אזור דידקטי והיסטורי נוצר גם בשדרת יוחנן פאולוס השני.
רחוב זלוטה 62 - חומת הגטו היא שבר של קיר-מבנה מלפני המלחמה, שגובהו כ-6 מטרים. יש בו, בין היתר, לוח זיכרון שנחנך ב-26 במאי 1992 על ידי נשיא מדינת ישראל חיים הרצוג במהלך ביקורו הרשמי בפולין, וכן מפה של גטו ורשה. לבנים בודדות מחלק זה של החומה נלקחו למוזיאון לתולדות השואה ביד ושם, ירושלים, ולמוזיאונים לזכר השואה ביוסטון ובמלבורן.
רחוב ואליצוב 11 - קיר הבניין השייך למבשלת הבירה לשעבר של הרמן יונג עבר שימור. זה היה גבול הגטו מנובמבר 1940 עד אוגוסט 1942. בין 1999 ל-2000, הוא שולב בבניין המשרדים אורום (Aurum).
בית קברות יהודי - מנובמבר 1940 עד להוצאת מתחם הקבורה מהגטו בדצמבר 1941, הייתה חומת בית הקברות גבול הרובע הסגור. חומה זו התקיימה ברחובות מלינארסקה, סמנטנה, ספוקוינה וקולסקה. חלקה הצפוני של חומת בית הקברות הייתה ברחוב אוקופובה.
בנייני בית המשפט העירוני בלשנו (לשעבר רחוב לשנו 53/55, כיום בית המשפט האזורי, שדרת סולידריות 127) - קירות הצד (מצפון, מזרח וממערב) יחד עם הקירות הסוגרים את החצרות הפנימיות של בתי המשפט, לא נכללו בגטו. קירות אלה סימנו את גבול הגטו מנובמבר 1940 עד אוגוסט 1942.
רחוב כלודנה 41 - מנובמבר 1940 עד דצמבר 1941 היה הקיר הצדדי של בית מגורים זה חלק מגבולו המערבי של הגטו הקטן, שהתקיים מעבר לרחוב ורוניה.
רחוב קרוכמלנה 4/28 - מנובמבר 1940 עד דצמבר 1941 היה הקיר הצדדי של בית מגורים זה חלק מהגבול הצפוני של הגטו הקטן.
רחוב אוגרודובה 55 - מנובמבר 1940 עד דצמבר 1941 היה הקיר הצדדי של בית מגורים זה חלק מהגבול המערבי של הגטו הקטן, שנמצא בתחום שמאחורי האחורי של המבנה ברחוב ורוניה.
רחוב אוקופובה 78 - שבר מהקיר המקיף בנייני מפעל (מצד תחנת הדלק ברחוב סטאווקי, היישר ביציאה מרחוב סמוצ'ה) היה גם חומת הגטו במשך כל תקופת הגטו.
רחוב סטאווקי 10 - שבר של חומת הגטו מצוי בחלקו האחורי של מתחם בית הספר העל יסודי מספר 1, שהיה גבול האומשלגפלץ. בשנת 2014 פורק הקיר ושוחזר לאחר ניקוי הלבנים.
רחוב שווייטויירסקה, פינת רחוב נוביניארסקה - גבול הגטו סומן כאן על ידי חומה, שחלקה הקטן נמצא בכניסה לחניון תת-קרקעי בגב בניין בית המשפט העליון.
גלריה

רחוב שנה 55
הנצחת החומה ברחוב שנה 55
רחוב זלוטה 62
רחוב ואליצוב 11
קיר בית הקברות היהודי ברחוב ספוקוינה
בנייני בית המשפט העירוני (מבט ממזרח)
החלק האחורי של מתחם בתי הספר התיכון וכלכלה מספר 1 ברחוב סטאווקי 10
ראו גם

אנדרטאות גבולות גטו ורשה
לקריאה נוספת > מפות

Getto warszawskie. Współczesny układ ulic i ostańce zabudowy według stanu na marzec 2001 na tle dawnego planu miasta, opracowanie kartograficzne Paweł E. Weszpiński, współczesna treść tematyczna (przebieg ulic i ostańce) רוברט מרצ'ינקובסקי (Marcinkowski);
Granice przed wielką akcją likwidacyjną, opracowanie kartograficzne Paweł E. Weszpiński [w:]
ברברה אנגלקינג, Jacek Leociak: Getto warszawskie - przewodnik po nieistniejącym mieście . Warszawa: Wydawnictwo IFiS PAN, 2001.
הערות שוליים

↑  Gutman, Israel (1993). Żydzi warszawscy, 1939-1943 : Getto--podziemie--walka. Perelmuter, Zoja. Warszawa: Rytm. ISBN 8385249265. OCLC 34319971.
↑  Stopa, Magdalena (2010). Ostańce : kamienice warszawskie i ich mieszkańcy. Brykczyński, Jan., Dom Spotkań z Historią. Warszawa: Dom Spotkań z Historią. ISBN 9788362020188. OCLC 704292720.
↑  Robert Rybarczyk: Uciekła z getta, teraz odsłoniła tablicę. zw.com.pl, 27-01-2010.
↑  Tomasz Urzykowski.
↑  Leśniakowska, Marta (2002). Architektura w Warszawie : lata 1989-2001 (Wyd. 1 ed.). Warszawa: Arkada Pracownia Historii Sztuki. ISBN 8390895056. OCLC 54440235.
↑  Krystyna Krzyżakowa.
↑  Dariusz Bartoszewicz: J ak uratować mur Umschlagplatzu?
↑  Tomasz Urzykowski: Mur przy Umschlagplatz został odbudowany.
↑  Mur getta 1940-1943.
↑  Engelking, Barbara (2001). Getto warszawskie : przewodnik po nieistniejącym mieście. Leociak, Jacek. (Wyd. 1 ed.). Warszawa: Wydawn. IFiS. ISBN 838763283X. OCLC 48630627.
קטע מחומת גטו ורשה ברחוב שנה 55, ולוח הזיכרון המוצב עליו.
לוחות על שבר חומת הגטו ברחוב זלוטה 62
שרידי המושבה ההיסטורית בכפר מל"ל

מבנה מוזיאון עין חי בכפר מל"ל, שאחראי על מיזם שימור שרידי המושבה ההיסטורית
שרידי המושבה ההיסטורית שבכפר מל"ל הם מבנים ופריטים ששומרו מן המושבה הציונית שהוקמה במקום בשנת 1912, ונקראה במקור עין חי. בין השנים 1918–1921 נחרבו מבני היישוב פעמיים על ידי העות'מאנים ופורעים ערבים בהתאמה, אולם למרות הקשיים נבנה היישוב מחדש, בסך הכל שלוש פעמים, ובסופו של דבר התרחב ושגשג.
על אף החורבנות שחוותה המושבה בראשית דרכה, חלק מהמבנים העתיקים שרדו שנים רבות, ובראשית המאה ה-21 זכו לשימור כחלק ממיזם מוזיאון עין-חי שבכפר מל"ל.
ההיסטוריה של המושבה ההיסטורית כרוכה בהיסטוריה של ההתיישבות בארץ ישראל בשנים 1960-1910. היישוב היה בין מושבי העובדים הראשונים שהוקמו אי פעם, כאשר על פי הערכתו של דוקטור יואל פיקסלר, היה מושב העובדים הראשון בעולם הלכה למעשה כבר בשנת 1919, זאת אף על פי שלא הוכר ככזה באופן רשמי, והתואר מוענק לנהלל.
היסטוריה > ניסיון ההתיישבות הראשון

גלגולה הראשון של המושבה הציונית ההיסטורית החל בקיץ 1912 על ידי 12 חקלאים בני העלייה השנייה, שבנו חמישה צריפי פועלים גדולים על אדמות שהוקצו למושבה מטעם הוועד האודיסאי של תנועת חובבי ציון.
המושבה נוסדה על חורבותיו של יישוב עתיק. כ-1,300 שנים טרם זמנה היה זה יישוב ביזנטי-יווני ממנו נותרו שרידי בית בד תעשייתי. בהמשך הוקם על חורבותיו יישוב ערבי שכונה "אל חייא", חורבת הנחשים, שניטש בסופו של דבר בעקבות מחלת המלריה. באותה התקופה היה מקובל לקרוא ליישובים ציוניים בשם היסטורי עתיק שדומה ליישוב קדום שהיה בקרבת מקום, ולכן בשנת 1913 החליטו חברי המושבה ששמו יהיה עין חי, והיישוב נוסד כמושב פועלים.
בשנת 1914 כללה המושבה שטחים של כ-4,800 דונם. בתחילת השנה גובשו מספר תוכניות להרחבת המושבה ושינויים נוספים, כמו הפיכת המושבה למושב עובדים, אולם תוכניות אלו לא יצאו לפעול בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה. שינוי שכן יצא לפועל הוא שינוי שם המושבה לכפר מל"ל, לזכרו של משה לייב לילינבלום.
בשנת 1916 ניטשה המושבה בעקבות הקשיים לקיימה בתקופת המלחמה, ובשנת 1918 הרסו העות'מאנים את הצריפים שהיו במקום.
היסטוריה > פיתוח החקלאות וחורבן שני

בשנת 1919 גויס צוות חדש במטרה לשקם את המושבה וליישבה מחדש. למען המטרה התארגנה קבוצה חדשה של 18 מתיישבים, ביניהם שניים שהיו גם בגרעין המקימים המקורי של שנת 1912, והללו חזרו ליישב את כפר מל"ל, במטרה להקים במקום מושב עובדים על פי חזונו של אליעזר יפה. הם בנו את המבנים החדשים מסביב לבאר המים, שבשלב זה הייתה בעומק רב של 62 מטרים, מה שאילץ את המתיישבים לרדת לעומקה ולסנן את המים, בטרם יוכלו להעלות את הדלי מעלה עם חבל.
עם חידוש ההתיישבות, גידלו חבריו את המזון עבור עצמם, וכן עמלו על טיפוחם של גידולים שונים שיתאימו לפעילות חקלאית בכל עונות השנה, ובהם בין היתר שיבולת שועל, בקיה, מקשת אבטיחים, מכוורת דבורים וכרמי ענבים. בתקופה זו בנו החברים גם את בתי האבן הראשונים של היישוב, ואת המחלבה. במקביל הרחיב ארגון קק"ל את האדמות באזור שברשותו, ועד סוף שנת 1920 היו בבעלות קק"ל כ-1,250 דונם בשטחי כפר מל"ל.
ב-3 במאי 1921 נודע לחברי היישוב על פשיטה מתוכננת של פורעים ערבים על כפר מל"ל וכפר סבא, כחלק ממאורעות תרפ"א. חברי היישוב נמלטו לפתח תקווה, ובאותו הלילה הפושטים בזזו את שני היישובים והעלו אותם באש.
היסטוריה > התפתחות והתרחבות המושבה

לאחר המאורעות, התגוררו חבריו באופן זמני באוהלים בכפר סבא, ומדי יום הלכו לכפר מל"ל על מנת לשקם את יישובם. הם בנו ליד באר היישוב צריף משותף למטבח ולסוסים, ובנו מחדש את שלושת המבנים שחרבו - שני בתים עבור משפחות היישוב ובית שלישי עבור כל הרווקים, שהתחלף בהמשך ב-15 צריפים למגורי הרווקים. הפעם, בעת חידוש ההתיישבות, כבר הגיעו להתיישב 40 משפחות, שעמלו להגדיל את המושב ולבנות את תשתיות המחייה.
בשנותיו הראשונות של המושב היו הרפתות במרכז כלכלת היישוב, והחלב הובל מדי יום לתל אביב בעגלות. בשנת 1924 החלו חברי היישוב להפעיל קופה משותפת לחברי המושב, שלימים התפתחה לבנק עין חי, שסיפק שירותים בנקאיים למושבים.
בתקופה זו אחד מהמקומות המזוהים עם המושב היה חורשת הקזוארינות שניטעה בשנת 1924, שמראה הייחודי סימן את הדרך אל המושב, והייתה מקום מפגש מרכזי למשפחות היישוב.
למרות תכנונים עוד מראשית היישוב להקים במקום פרדס הדרים, התאפשרה נטיעתו רק בשנת 1930 כאשר חפרו במקום באר מים איכותית דיה. במקביל חובר היישוב לתשתיות חשמל וטלפון, ונסלל בין חורשת הקזוארינות כביש גישה מסודר אל המושב. בשנות ה-30 הפך פרדס ההדרים לענף החקלאי המרכזי בכלכלת היישוב, אולם היכולת לייצא את הפירות נפגעה משמעותית בתקופת מלחמת העולם השנייה. למרות הקשיים, המשיך היישוב להתפתח, וכן שודרגו הרפתות, שעדיין היו חלק חשוב מהכלכלה המקומית, ובמיוחד הורחבה המחלבה המקומית, שהפכה בשלב זה למחלבה אזורית של תנובה.
בתחילת שנות ה-50 הרפתות והמחלבה היו בבסיס הפיתוח הכלכלי של המושבה, אולם בשנת 1954 נגנבו הפרות של היישוב, והמחלבה נסגרה.
היסטוריה > הפולמוס סביב התואר, "מושב העובדים הראשון"

עוד בשנותיו הראשונות של היישוב הביעו חבריו את תסכולם, בין היתר בעיתון הפועל הצעיר, נוכח ההכרזה על נהלל כמושב העובדים הראשון בעולם בשנת 1921, כאשר עוד קודם לכן נוסד עין חי ברוח רעיון מושב העובדים - רוח שלא ניתן היה להגשימה הלכה למעשה בגלל בעיות נסיבתיות ומנהלתיות שונות. לדוגמה, רק בשנת 1933 נרשמו בטאבו קרקעות היישוב על שם קק"ל, וכך נמנעה למעלה מעשור הוכחה רשמית שהיישוב מתנהל על קרקע בבעלות לאומית, בהתאם לחזון מושב העובדים. על רקע נסיבות אלו ואחרות, יש ביושבי כפר מל"ל הטוענים שעין חי שנוסד בשנת 1919 כבר התנהל מעשית כמושב העובדים הראשון, ולכן הוא ראוי לתואר מושב העובדים הראשון בעולם.
שימור האתר

בראשית העשור השני של המאה ה-21, החל מיזם לשימור מבנים ופריטים מן המושבה ההיסטורית. כחלק מהמיזם חודש מבנה בן שתי קומות, ששימש בראשית היישוב כבית ספר ומרפאה, והפך למוזיאון עין חי, שמוקדש להנגשת מידע לציבור אודות ההיסטוריה המקומית. במוזיאון ניתן לצפות בשרידי המושבה ההיסטורית, ובהם אחד הצריפים שנבנו בשנת 1921, המחלבה ההיסטורית, הפרדסים שהוקמו בשנת 1930 ומתקנים ופריטים נוספים ששימשו את החקלאים בראשית ימי היישוב.
שורת אבנים מסותתות ששרדו עוד מבית הבד הביזנטי, הוצבו לתצוגה בגן הארכאולוגי בהוד השרון.
תערוכת תמונות במוזיאון עין חי, בנושא נשים חלוצות
טרקטור מראשית תקופת היישוב, מוצג במוזיאון עין חי
פריטים ותמונות מימי המושבה הישנה במוזיאון עין-חי
הערות שוליים

1 2  מוזיאון "עין חי" - כפר מל"ל, באתר מועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  יואל פיקסלר, מעין-חי לכפר מל"ל, באתר מוזיאון עין חי - כפר מל"ל
↑  צריף הראשונים, באתר מוזיאון כפר מל"ל
↑  שם המושב ההיסטורי בתחילת דרכו, באתר מוזיאון עין חי
↑  ארכיון: מרחב המוזיאון, באתר מוזיאון עין חי, הוספתי קישור ארכיוני כפול להערת שוליים זו, כי הטקסט בתמונה לא שלם בקישור המקורי
1 2  הצריפים הראשונים, באתר מוזיאון כפר מל"ל
↑  באר המים, באתר מוזיאון כפר מל"ל
1 2 3  מחלבה, באתר מוזיאון כפר מל"ל
1 2 3 4  כפר מל"ל, באתר תנועת המושבים
↑  ענפי-משק חקלאיים, באתר מוזיאון כפר מל"ל
↑  בנק עין-חי, באתר מוזיאון כפר מל"ל
↑  בנק הפועלים, באתר תנועת העבודה הישראלית
↑  חורשת הקזוארינות וגן הפסלים, באתר מוזיאון כפר מל"ל
↑  "הפרדס-ליד-השוקת"/ "הפרדס ליד השוקת", באתר מוזיאון כפר מל"ל
↑  מוזיאון עין חי - כפר מלל, באתר מוזיאון כפר מל"ל
↑  מרחב המוזיאון, באתר מוזיאון כפר מל"ל
↑  בית הבד, באתר הוד השרון - שורשים
הצריף ששרד משנת 1921
שחזור של מתקן השאיבה העתיק לבאר המים
שחזורה של המחלבה ההיסטורית שעמדה במוקד הפעילות הכלכלית של היישוב בראשית שנות ה-50
שמים אדומים (סדרת טלוויזיה ישראלית)

ערך זה עוסק בסדרת טלוויזיה ישראלית. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה ספרדית, ראו .
| --- | --- |

סמליל הסדרה
 מבוסס על:  שמים אדומים (ספר) 
 סוגה:  דרמה מתח פעולה
 יוצרים:  רון לשם דניאל שנער דניאל אמסל עמית כהן
 כותבים:  רון לשם דניאל שנער נועה מנהיים דניאל אמסל משה מלכה
 בימוי:  אלון זינגמן
 שחקנים:  מאור שוויצר אמיר ח'ורי יעקב זדה-דניאל לואי נופי  אלונה סער יואב לוי אנני שפירו ליהי קורונובסקי ג'ורג' אסקנדר אסף זגה
 פרסים:  פסטיבל סירייס מאניה- הסדרה נבחרה לאחת מ-8 הסדרות הטובות בעולם פסטיבל גלובל אינדיה- זכייה בסדרת הדרמה הטובה ביותר פסטיבל ברלין- זכייה בסדרת הדרמה הטובה ביותר  בואנוס איירס אינטרנשיונל פילם פסטיבל- זכייה בסדרת הדרמה הטובה ביותר
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית ערבית אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 מפיק:  יואב גרוס מעיין אברהם
 חברת הפקה:  יואב גרוס
 עורכים:  רון עומר 
 צלמים:  גיורא ביח
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה
 מוזיקה:  שרון פרבר, אלכסנדר לוין
 אורך פרק:  45–55 דקות
 שידור
 רשת שידור:  רשת 13
 פורמט (תמונה):  4K HDTV i1080
 תקופת שידור מקורית:  19 ביוני 2023 – 19 באוגוסט 2023
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
שמים אדומים היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוג דרמת פעולה, ששידורה החל ב-19 ביוני 2023, בערוץ רשת 13. את הסדרה יצרו רון לשם, דניאל שנער, דניאל אמסל ועמית כהן, יחד עם הבמאי אלון זינגמן. הסדרה מבוססת על ספרו של דניאל שנער, "שמים אדומים". בפברואר 2023 הייתה הסדרה מועמדת לפרס "הסדרה הטובה ביותר" בפסטיבל סירייס מאניה (SeriesMania) בעיר ליל בצרפת. ב-22 ביוני 2023 הסדרה התחרתה וזכתה בפסטיבל הסדרות הבין-לאומי בברלין בגרמניה, והייתה הסדרה הישראלית היחידה שזכתה בפסטיבל זה באותה שנה. הסדרה גם זכתה בפרס הסדרה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בהודו "Global India" לשנת 2023. בתאריך 30 ביולי 2023 הסדרה קטפה הישג יוקרתי נוסף וזכתה בפסטיבל בואנוס איירס אינטרנשיונל בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר.