stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמדר שפי
ביוגרפיה

לשפי תואר שלישי בתולדות האמנות מהאוניברסיטה העברית והיא מרצה בבית הספר לעיצוב וחדשנות במכללה למנהל בראשון לציון. בעבר הרצתה גם באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטה העברית ובבית לאמנות ישראלית. תחומי המחקר שלה כוללים ייצוגי זיכרון שואה באמנות עכשווית, אמנות ישראלית ומודרניזם. עבודת הדוקטורט שלה, "מווינה לירושלים: הדיוקנאות הנשכחים של גרטה וולף קרקואר", נעשתה בהנחיית פרופסור גנית אנקורי.
שפי הרצתה באוניברסיטת הקיץ ללימודי יהדות בהוהנמס, אוסטריה ('אוכל באומנות הישראלית המודרנית'), במוזיאון היהודי במינכן ('הרהורים על ה"אחר": דמות הערבי באומנות הישראלית') ובאוניברסיטה האמריקאית בוושינגטון, בכנס על פליטים ומבקשי מקלט בישראל ('מצבים של עקירה באומנות הישראלית').
מאז 2013 שפי אוצרת תערוכות בבית ביאליק. התערוכות שואפות לקשר את המורשת התרבותית של ביאליק מראשית המאה העשרים להוויה הישראלית העכשווית. ב-2023, במסגרת חגיגות ה-150 להולדת ביאליק, הוציאה עיריית תל אביב לאור אור הספר "אומנות. ביאליק." ובו תיעוד כל התערוכות, לצד אנתולוגיה של כתבי ביאליק ששמשו להן השראה.
התוכנית האוצרותית שהובילה כאוצרת הראשית של המרכז לאמנות עכשווית רמלה, מיזם האמנות שהקימה ב-2019, ראה בשוני ובריבוי נקודות המבט ערכי ליבה, וטיפל בסוגיות של מגוון וחברה אזרחית, כפי שהם משתקפים באמנות הישראלית העכשווית.
שפי אצרה שתי תערוכות בשנים 2023 - 2024 בגלריה לורי מ' טיש במרכז הקהילתי היהודי במנהטן: "Tales + Textiles" ו-"Cities and Valleys".
שפי היא מבקרת האמנות בגלי צה"ל מאז 2007 ובמשך עשרים שנה הייתה מבקרת האמנות של עיתון "הארץ". כמו כן היא כותבת מאמרים לקטלוגים וטקסטים לתערוכות, יועצת אמנות ומנחה סיורי עומק בתחומי האמנות הישראלית והבינלאומית.
אצירת תערוכות

2012, מרחבים חדשים I – בית מני, תל אביב (אמנים משתתפים: שי אזולאי, דנה יואלי, רועי מרדכי, טלי נבון, יהודית רביב, אלון קדם)
2013, בברלי ברקת, בית האמנים תל אביב
2013, מרחבים חדשים II – בית מני, תל אביב (אמנים משתתפים: אלה אמיתי סדובסקי, אניסה אשקר, מאשה זוסמן, שירה גפשטיין-מושקוביץ, איתן בן-משה, יאיר ברק)
2014, סימון אדג'יאשווילי, עיר אחת, קיץ אחד, גלריה רוטשילד אמנות, תל אביב
2015, United Colors of Judaica - אליהו אריק בוקובזה – מבט על זהות יהודית מפוצלת בבית התפוצות, מוזיאון העם היהודי, תל אביב.
2015, ליסה גרוס, מערבולת, בית האמנים תל אביב
2016, genius loci, גלריה רוטשילד אמנות בתל אביב (אמנים משתתפים: יהודה ארמוני, אורי בלייר, הדר גד, טלי נבון, מוש קאשי, סטיוארט שילס, אלינור ריי)
2016, מארג: זיקות למסורות באמנות המערב בציור עכשווי בישראל, מוזיאון פתח תקווה לאמנות (אמנים משתתפים: סימון אדג'יאשוילי, סשה אוקון, מידד אליהו, אילנה חמאווי, גילי לביא, יוסי מרק, נדב נאור, אמיר שפט, מוש קאשי)
2017, דיוקן חלקי: פרגמנטציה של זהות, בית האמנים בירושלים (אמנים משתתפים: אסף שחם, ארם גרשוני, ירון לפיד, מיכל היימן)
2018 גרטה וולף קרקואר: מווינה לירושלים, משכן לאמנות, עין חרוד (אמנים אורחים: גסטון צבי איצקוביץ, אנה ים, מריק לכנר)
2019 עדי עוז-ארי, אפידרמיס, גלריה המעבדה לצילום, תל אביב
2019 סופה להתקיים – רגישויות משותפות, מוזיאון וולפסון לאמנות יהודית במסגרת הביאנלה של ירושלים 2019 (אמנים משתתפים: מיכה אולמן, ורדי בוברוב, דוד בן הרא"ש, פסי גירש, אבנר שר)
2019 והלאה, תערוכות במרכז לאמנות עכשווית רמלה
2021 דיאנה קוגן, Time didn't exist, Space didn't either, גלריה אלמסן, יפו
2022 דור זליכה לוי, בבואה, המרכז לאומנות עכשווית רמלה, מיצב וידאו וסאונד בבריכת הקשתות, רמלה
2023 נאהד אבו אלהיגא חמזה, אנה חייט וסלבה פירסקי, Tales + Textiles, גלריה לורי מ' טיש במרכז הקהילתי היהודי במנהטן
2024 אליהו אריק בוקובזה, אסתר כהן, Cities and Valleys, גלריה לורי מ' טיש במרכז הקהילתי היהודי במנהטן
החל מ-2013: תערוכות תלויות חלל בבית ביאליק בתל אביב.
החל מ-2018: תערוכות מחקריות בחלל בקומה השנייה של בית ביאליק. בתערוכות אלה האומנים עובדים לקראת התערוכה בארכיון בית ביאליק בליווי צוות הבית.
פרסומים

2013 - קטלוג התערוכה של בברלי ברקת
2015 - קטלוג התערוכה United Colors of Judaica - אליהו אריק בוקובזה – מבט על זהות יהודית מפוצלת
2015 - חוברת נלווית למערבולת של ליסה גרוס
2016 - קטלוג התערוכה מארג: זיקות למסורות באמנות המערב בציור עכשווי בישראל
2018 - קטלוג התערוכה גרטה וולף קרקואר: מווינה לירושלים
2023 - הספר אומנות. ביאליק. (הוצאת בית ביאליק, תל אביב)
הערות שוליים

↑   אופיר חובב, "הכי קל להוריד תרבות": נסגר המרכז לאמנות עכשווית ברמלה, באתר הארץ, 2 ביולי 2024
↑  בלוג "החלון"
↑  רשימת התערוכות המלאה באתר בית ביאליק
↑   אבי פיטשון, בין דממה לאימה: התערוכה של יאנה רוטנר מחברת את ביאליק לג'ון קייג', באתר הארץ, 4 בינואר 2021
↑  'אמנות. ביאליק.', הוצאת בית ביאליק, תל אביב 2023
↑  רשימת התערוכות באתר מוזיאון רמלה
↑   נעמה ריבה, בריכת הקשתות היא צעד ראשון בדרך להפיכת רמלה למרכז אמנותי ותיירותי, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2022
↑   אופיר חובב, מסע בעקבות הקהילה היהודית שתרבותה הלכה לאיבוד בישראל, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2022
↑  Below an Israeli City, a Musical Harmony Belies the Tensions Above Ground, The New York Times
↑  Exhibit in Israeli Jewish-Arab city shows inclusive take on life, Jerusalem Post
↑  רשימת תערוכות העבר באתר ה-JCC
↑  מאמריה של שפי, באתר "הארץ"
↑  סרטון מערוץ היוטיוב של בנק לאומי
↑  קטלוג התערוכה באתר של בברלי ברקת
↑  התערוכה באתר גלריה רוטשילד
↑  אתר בית התפוצות
↑  התערוכה באתר גלריה רוטשילד
↑  העבודה באתר גלריה שלוש
↑  התערוכה באתר המוזיאון
↑  התערוכה באתר בית האמנים
↑  איתן בוגנים, בין חנה ארנדט לבאוהאוס, באתר הארץ, 21 במרץ 2018
↑  התערוכה באתר הביאנלה של ירושלים 2019
↑  אתר גלריה אלמסן
↑  רשימת תערוכות העבר באתר ה-JCC
↑  רשימת תערוכות העבר באתר ה-JCC
1 2  אתר מוזיאון בית ביאליק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297162605171  LCCN: no2014147982  VIAF: 241930656   WorldCat (עם VIAF): 241930656 
Almacen Gallery, Jaffa, "Time didn't exist, space didn't either", Diana Kogan, Curator Dr. Smadar Sheffii
"בבואה", מיצב וידאו וסאונד של דור זליכה לוי בבריכת הקשתות
קווין ווריק

| --- | --- |

 לידה:  9 בפברואר 1954 (בן 70) קובנטרי, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  רובוטיקה, קיברנטיקה, בינה מלאכותית 
 מקום לימודים:  אימפריאל קולג'  אוניברסיטת אסטון  Lawrence Sheriff School 
 מנחה לדוקטורט:  ג'ון וסטקוט, Panos Antsaklis 
 מוסדות:  אוניברסיטת ווריק  אוניברסיטת קובנטרי  אימפריאל קולג'  אוניברסיטת רדינג 
 תלמידי דוקטורט:  מארק גאסון, Reda Benbernou, Robert Lang, Ian Daly, Jonathan Burgess, Mark Hammond, James Wyatt, Justin Gan, Thanos Agiannidis, Benjamin Hutt, Sompit Moi Fusakul, Rak Patel, Dimitris Xydas, Matthew Spencer, Daniel Dean, Mahmoud Odeh, Andrew Hood, Song Pan, Arwa Alsultan, Ian Michael Harrison, Christopher James Shackleton, Christopher Allen Tucker, Rahul Kala, Paul Wright, Nasser Alavi-Naini, Freddy Garces, Benjamin Minbashian, Karam Zachariah Karam, Mohammad Farsi, Nigel Archer, Ping Wu, Nigel Ball, Huma Shah, Farooq Marir, Carmen Camara, Ebrahim Al-Gallaf Mattar, Jonathan Clark, Michael Fletcher, Paul Fox, Grant Foster, Darren Wenn, Liana Marmol Herrera, Geoffrey Barrall, Rachel Craddock, Yong-Ho Kang, Emmanuel Kassapakis, Margaretha Roele, Elma Sutanto, Alexander Gilbert 
 פרסים והוקרה:  Ellison–Cliffe Lecture (2011)  עמית המכון להנדסה וטכנולוגיה  פרס אורודיקת הזהב (2009)  מדליית מאונטבאטן (2008)  הרצאת היגינסון (2001) 
 אתר רשמי
 
קווין ווֹריק (אנגלית: Kevin Warwick; נולד ב-9 בפברואר 1954 בקובנטרי, בריטניה) הוא מדען בריטי, פרופסור לקיברנטיקה באוניברסיטת רדינג, הידוע בשל מחקריו בנושא התקשורת בין מערכת העצבים לבין מחשבים.
עזב את בית ספרו ב-1970 על מנת להצטרף לחברה בריטיש טלקום, בגיל 16. שש שנים לאחר מכן הוא סיים את לימודיו לתוארו הראשון באוניברסיטת אסטון שבברמינגהאם, ולאחר מכן השיג דוקטורט מהאימפריאל קולג'.
פרסים והכרה בתרומתו

קווין קיבל מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס את פרס טכנולוגיית הרפואה של העתיד, הפך לחבר כבוד של האדמיה למדעים, סנט פטרבורג, זכה במדליית מאוניברסיטת מלטה וב-2004 זכה המכון הבריטי להנדסת חשמל (I.E.E) מדליית הישגי בוגר.
לקווין ווריק הוענקו תוארי דוקטור למדעים (D.Sc) לשם כבוד מאוניברסיטאות אסטון, קובנטרי ובראדפורד.
קווין קיבל מספר פרסים נוספים ב-2008 וב-2009.
ציטוטים

"לא יכולה להיות מציאות מוחלטת; לא יכולה להיות אמת מוחלטת", 2005.
"אני מרגיש שכולנו פילוסופים, ואלו אשר מגדירים עצמם כ'פילוסופים' הם אלו שאין להם עבודה ללכת אליה", לונדון, 2004.
"כאשר משווים בין הזיכרון האנושי לבין זיכרון של מחשב ברור שהגרסה האנושית בעלת שני חסרונות ברורים. הראשון, כפי שאני חוויתי, כתוצאה מהזדקנות, הזיכרון האנושי יכול להפגין הזכרות של טווח קצר עלובה", לונדון, 2005.
מכון פסטר

ערך זה עוסק במכון מחקר צרפתי. אם התכוונתם למכון רפואי בירושלים, ראו .
| --- | --- |


 ארגון
 על שם:  לואי פסטר 
 תקופת הפעילות:  1887–הווה (כ־137 שנים) 
 מייסדים:  לואי פסטר 
 מיקום
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  48°50′25″N 2°18′40″E﻿ / ﻿48.840278°N 2.311111°E﻿ / 48.840278; 2.311111
 www.pasteur.fr/en
  (למפת פריז מוגדלת) מכון פסטר(למפת פריז רגילה) מכון פסטר
 
הבניין הראשון של מכון פסטר בפריז
מכון פסטר (בצרפתית: Institut Pasteur) הוא מכון מחקר צרפתי, שלא למטרות רווח, המוקדש למחקר בתחומי הביולוגיה, המיקרואורגניזמים, המחלות והחיסונים. הוא קרוי על שם לואי פסטר, שהיה מייסדו ומנהלו הראשון ואשר בשנת 1885 פיתוח את החיסון הראשון לכלבת. המכון הוקם ב-4 ביוני 1887 והחל לפעול ב-14 בנובמבר 1888.
במשך למעלה ממאה שנים היה מכון פסטר בחזית המאבק נגד מחלות מידבקות. מרכזו של מכון פסטר בפריז, אולם יש לו שלוחות ברחבי תבל. בשנת 1983, מכון פסטר היה הראשון לבודד את ה-HIV, הנגיף הגורם לאיידס. במהלך שנות פעולתו מכון פסטר אחראי לתגליות פורצות דרך, אשר איפשרו לרפואה להשתלט על מחלות קשות כגון דיפתריה, טטנוס, שחפת, שיתוק ילדים, שפעת, קדחת צהובה ודבר. מאז שנת 1908 ועד 2008 זכו עשרה מדענים במכון פסטר בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
מכון פסטר היום

בימינו מכון פסטר הוא אחד ממכוני המחקר הרפואי המובילים בעולם. במכון 100 יחידות מחקר ועובדים בו כ-2,600 איש, מתוכם 500 מדענים המועסקים בו בקביעות ו-600 מדענים נוספים הנמצאים בו לתקופות קצרות והמגיעים מ-63 מדינות ברחבי העולם להשתלמות פוסט-דוקטורט. למכון פסטר רשת של 24 מכוני מחקר מחוץ לצרפת המוקדשים למחקר רפואי בארצות מתפתחות. במכון בית ספר ללימודים מתקדמים ויחידת סקר אפידמיולוגית
מכוני המחקר המסונפים למכון פסטר בעולם, נמצאים במדינות ובערים הבאות:
אלג'יר, אלג'יריה
בנגי, הרפובליקה של מרכז אפריקה
בריסל, בלגיה
פנום פן, קמבודיה
דקר, סנגל
פוינט-א-פיטרה, גוואדלופ
קיין, גיאנה הצרפתית
הו צ'י מין סיטי, נא טרנג והאנוי, וייטנאם
טהראן, איראן
אביג'אן, חוף השנהב
אנטננריבו, מדגסקר
קזבלנקה, מרוקו
נומיה, קלדוניה החדשה
סנקט פטרבורג, רוסיה
תוניס, תוניסיה
אתונה, יוון
בוקרשט, רומניה
ניאמיי, ניז'ר
יאונדה, קמרון
סיאול, קוריאה הדרומית
שאנגחאי, סין
מוסד פסטר בניו יורק, ארצות הברית
מוסד פסטר הקנדית, מונטריאול, קנדה
אוניברסיטת הונג קונג – מרכז המחקר פסטר, הונג קונג, סין
מרכזי מחקר

למכון פסטר בפריז שתים עשרה מחלקות מחקר
ביולוגיה מבנית וכימיה
מבנה ודינמיקה של הגנום
מיקרוביולוגיה בסיסית ורפואית
פתוגנים מיקרוביים
ביולוגיה של התא וזיהומים
וירולוגיה
פרזיטולוגיה
ביולוגיה התפתחותית
מדעי המוח
אימונולוגיה
רפואה מולקולרית
רפואה סביבתית ואפידמיולוגיה של מחלות מידבקות
בנוסף לגילוי שני סוגי נגיף ה-HIV, מדעני מכון פסטר פיתחו בדיקה לגילוי מוקדם של סרטן המעי הגס, פיתחו חיסון בשיטת הנדסה גנטית לצהבת מסוג B, ובדיקה מהירה לגילוי חיידק ההליקובקטר פילורי המעיד על היווצרות כיבים בקיבה. במכון מתנהלים גם מחקרים בתחום הסרטן ובמיוחד על תפקידם של גנים מחוללי סרטן וסמני גידולים ממאירים לצורך בדיקות אבחוניות.
תחומי מחקר אחרים הם על וירוס הפפילומה האנושי ותפקידו בסרטן צוואר הרחם. מדעני המכון אף חוקרים פיתוח חיסון נגד מחלות שונות, ביניהן איידס ומלריה.
במכון שוקדים אף על מיפוי הגנום של מספר אורגניזמים החשובים לרפואה, זאת בתקווה לגילוי תרופות חדשות. המכון תרם למיפוי הגנום של שמרים.
מרכז הוראה

מאז היווסדו משמש מכון פסטר מרכז ללימודים מתקדמים בתחומי ההתמחות השונים של מדעניו. היום לומדים במכון כ-300 תלמידים לתארים מתקדמים וכן חוקרים בו 500 פוסט-דוקטורנטים, הבאים מכ-40 מדינות בעולם. בין החוקרים אף רוקחים ווטרינרים, כמו גם רופאים, כימאים ומדענים אחרים.
מרכז מידע אפידמיולוגי

סוגי חיידקים ווירוסים שונים נשלחים למכון פסטר מכל רחבי תבל לצורך זיהויים. בנוסף לקיומו של מאגר המידע האפידמיולוגי, המכון משמש אף כיועץ לממשלת צרפת ולארגון הבריאות העולמי (WHO) של האומות המאוחדות. מדעני מכון פסטר אף עוזרים לעקוב אחר מגפות ולהשתלט על מוקדי מגפה בעולם. פעילות זו יצרה שיתוף פעולה הדוק בין מכון פסטר לבין המכונים האמריקאיים לשליטה ומניעת מחלות (Centers for Disease Control and Prevention).
חיסונים ומוצרי אבחון

ייצור ושיווק הבדיקות האיבחוניות המפותחות במכון פסטר נעשה על ידי החברה Sanofi Diagnostics Pasteur, חברת בת של יצרנית התרופות הצרפתית Sanofi. ייצור ושיווק החיסונים שפותחו במכון הוא באחריות חברת Pasteur Mérieux.
מבנה ניהולי ותמיכה

כמכון מחקר פרטי שהוא ארגון ללא מטרות רווח, מכון פסטר מנוהל על ידי מועצת מנהלים עצמאית, שבראשה עומד כיום פרנסואה אֵיֵירֵה (Ailleret). המנהלת הכללית של המכון היא אליס דוטרי (Alice Dautry).
מקורות המימון לפעילות המכון מגיעים, בין השאר, ממשלת צרפת (30.7% מהתקציב), מדמי ייעוץ שהמכון גובה, תמלוגים על פיתוחים רפואיים שונים (34.6% מהתקציב) ומתרומות (34.7% מהתקציב). תקציב המכון לשנת 2005 היה 205.5 מיליון אירו.
ראו גם

מוזיאון פסטר
מכון פסטר (ירושלים)
קורה דיימונד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 באוקטובר 1937 (בת 87) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכללת סווארת'מור, קולג' סנט יו 
 מוסדות:  אוניברסיטת וירג'יניה 
 זרם:  פילוסופיה אנליטית
 תחומי עניין:  פילוסופיה של המוסר, פילוסופיה פוליטית, פילוסופיה של שפה, ספרות
 עיסוק:  פילוסופית, מרצה באוניברסיטה 
 הושפעה מ:  לודוויג ויטגנשטיין, גוטלוב פרגה
 השפיעה על:  רופרט ריד, ענת מטר
 מדינה:  ארצות הברית 
 
קורה דיימונד (באנגלית: Cora Diamond ; נולדה ב-30 באוקטובר 1937) היא פילוסופית אמריקאית. מחקריה מתמקדים בפילוסופיה של לודוויג ויטגנשטיין ושל גוטלוב פרגה, ובענפי הפילוסופיה של המוסר, הפילוסופיה פוליטית, הפילוסופיה של שפה ובזיקות שבין פילוסופיה וספרות. כיום היא משמשת פרופסור אמריטה לפילוסופיה באוניברסיטת וירג'יניה.
ביוגרפיה

דיימונד קיבלה תואר הראשון באומנויות ממכללת סווארת'מור בשנת 1957 ותואר ראשון בפילוסופיה ממכללת סנט יו באוקספורד בשנת 1961.
אחד המאמרים המפורסמים ביותר של דיימונד "What Nonsense Might Be" ("מה שנונסנס עשוי להיות") מבקר את האופן בו הפוזיטיביסטים הלוגיים חשבו על נונסנס. מאמר ידוע נוסף, "אכילת בשר ואכילת אנשים" ("Eating Meat and Eating People") בוחן את טבען הרטורי והפילוסופי של עמדות עכשוויות כלפי זכויות בעלי חיים. כתביה של דיימונד על ויטגנשטיין "המוקדם" (בתקופת הטרקטוס) ועל ויטגנשטיין "המאוחר" (בתקופת חקירות פילוסופיות) הפכו אותה לחוקרת מובילה של גישת הויטגנשטייניאיות החדשה, לצד אליס קרי, ג'יימס פ. קוננט ואחרים, שהדגישו את האופי התרפוייטי שבהגות ויטגנשטיין.
דיימונד פרסה קובץ מאמרים שכותרתו "The Realistic Spirit: Wittgenstein, Philosophy, and the Mind" (בתרגום חופשי: "הרוח המציאותית: ויטגנשטיין, פילוסופיה ותודעה"). בנוסף, היא ערכה את אוסף הרצאותיו של ויטגנשטיין בקיימברידג בשנת 1939 על יסודות המתמטיקה, שהורכב מרשימות תלמידיו (נורמן מלקולם, רוש רייז, יוריק סמית'יס ור'. ג'י בוסנקט).
הספר "ויטגנשטיין והחיים המוסריים: מאמרים לכבוד קורה דיימונד" ("Wittgenstein and the Moral Life: Essays in Honor of Cora Diamond") מציג בין היתר מאמרים מאת אליס קרי (שערכה את הספר), ג'ון מקדואל, מרתה נוסבאום, סטנלי קאבל וג'יימס פ. קוננט.
דיימונד נבחרה לחברה הפילוסופית האמריקאית בשנת 2007.
הערות שוליים

↑  http://mitpress.mit.edu/books/wittgenstein-and-moral-life
↑  "APS Member History". search.amphilsoc.org. נבדק ב-2021-05-17.
| לודוויג ויטגנשטיין |
| --- | --- | --- |
| כתביו והרצאותיו | טרקטט לוגי-פילוסופי • חקירות פילוסופיות • המחברת הכחולה והמחברת החומה • הרצאה על האתיקה • הרצאות ושיחות בנושאי אסתטיקה, פסיכולוגיה ואמונה דתית • הערות על ענף הזהב של פרייזר • הערות על מתמטיקה • הערות על הצבעים • תרבות וערך • על הוודאות |  |
| מושגים ורעיונות | טבלת אמת • תורת התמונה • דמיון משפחתי • משחק שפה • טיעון השפה הפרטית • אשליית ארנב-ברווז • צורות חיים |  |
| משפחת ויטגנשטיין | קרל ויטגנשטיין •  מרגרט סטונבורו-ויטגנשטיין • פאול ויטגנשטיין |  |
| אישים קשורים | ג.א.מ. אנסקום • פאול אנגלמן • פיטר גיץ' • פיטר ווינץ' • פרידריך וייסמן • ג.א. מור • נורמן מלקולם • מרגרט מקדונלד • פרנסיס סקינר • פיירו סראפה • ג'ון מיינרד קיינס • רודולף קרנאפ • ברטראנד ראסל • ראש רייז • יאורי הנריק פון וריקט • פרנק רמזי • מוריץ שליק |  |
| חוקרי ויטגנשטיין | אלפרד ג'ולס אייר • טרי איגלטון • גורדון בייקר • ענת בילצקי • וורן גולדפרב • אנתוני קליפורד גריילינג • קורה דיימונד • פיטר האקר • יאקו הינטיקה • אוסוולד הנפלינג • ענת מטר • אבישי מרגלית • הילרי פטנאם • אלי פרידלנדר • סטנלי קאבל •  ג'יימס פ. קונאנט • אנתוני קני •  סול קריפקי • אליס קררי • רופרט ריד |  |
| נושאים קשורים | בית ויטגנשטיין • הדלת של ויטגנשטיין • הויטגנשטיינים החדשים • החוג הוינאי • ויטגנשטיין (סרט) • תקרית הדוקרן • תקרית היידבאואר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291097805171  PLWABN: 9810590770005606  BnF: cb12053297z (data)  CiNii: DA01463569  GND: 1025941004  ICCU: RAVV076383  ISNI: 0000 0001 1615 5558  LCCN: n79066367  NDL: 01207431  NKC: vut2012685928  NLK: KAC201011153  NTA: 068182899  SUDOC: 028764153  VIAF: 32015892   WorldCat (עם VIAF): 32015892
עלי שגב

| --- | --- |

עלי שגב, 2014
 לידה:  6 בדצמבר 1942 (בן 81) כ"ז בכסלו תש"ג פתח תקווה, ישראל
 ענף מדעי:  ניהול   מערכות מידע
 מקום מגורים:  הוד השרון
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל   אוניברסיטת תל אביב   אוניברסיטת הרווארד
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב   אוניברסיטת טקסס בדאלאס   אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס   אוניברסיטת ניו יורק
עלי שגב (נולד ב-6 בדצמבר 1942) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה לניהול ע"ש קולר באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

עלי שגב נולד בפתח תקווה, נצר למשפחת סלור הנמנית עם מייסדי העיר. סבו, בן-ציון וולפברג (1877–1976), יליד ריגה, היה מראשוני המושבה חדרה, ושימש משגיח בפרדסי הברון רוטשילד בפתח תקווה. אביו, שלמה וולפברג (1908–1981) נולד והתחנך בפתח תקווה, המשיך לימודיו בתיכון למסחר, היה חבר פעיל ב"הגנה", עבד כפקיד בוועד המושבה ולאחר מכן בעירייה, ושימש מזכיר העיר. אימו, חווה וולפברג לבית סלור (1909–2009) התחנכה בפתח תקווה, למדה בסמינר למורים ע"ש לוינסקי ועבדה כמורה בבית ספר יסודי.
שגב התחנך בפתח תקווה, בבית הספר היסודי פיק"א ובתיכון ברנר. לאחר סיום לימודיו בשנת 1960, התגייס לצה"ל, ליחידת ממר"ם, שם שירת על מחשב מדגם "פילקו 212". במהלך שירותו הצבאי גם כתב למדור ההומוריסטי בעיתון "במחנה".
לאחר סיום שירותו הצבאי, למד לתואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול בטכניון, ולאחר מכן לתואר שני במנהל עסקים בפקולטה לניהול של אוניברסיטת תל אביב. במקביל עבד כמהנדס בתעשייה האווירית.
בשנת 1970 התקבל ללימודי דוקטורט במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, אותם השלים בשנת 1973, וב-1974 הצטרף לסגל הפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1990 מונה לפרופסור מן המניין.
במהלך השנים שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת טקסס בדאלאס, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), אוניברסיטת ניו יורק, בית הספר למנהל עסקים סין-אירופה (CEIBS) בשנחאי, אוניברסיטת בריטיש קולומביה בוונקובר, ואוניברסיטת קלרמונט (CGU) בקליפורניה. כמו כן, ייעץ בתחום האסטרטגיה העסקית לחברות ישראליות, בהן אסם, מפעלי ים המלח, פניציה ועוד.
בשנת 2004 נבחר שגב לעמוד בראש המכון לניהול אסטרטגי ע"ש אלי הורביץ, בפקולטה לניהול ע"ש קולר באוניברסיטת תל אביב.
שגב כיהן כנשיא הראשון של המרכז האקדמי פרס, מהקמתו בשנת 2006 ועד שנת 2008.
מחקר

תחומי המחקר של שגב הם אסטרטגיה עסקית וניהול מערכות מידע. שגב חיבר עשרות מאמרים מדעיים שהתפרסמו בכתבי-עת מדעיים בתחום הניהול.
ספריו

שגב, ע' (1998), אסטרטגיה לחברה רב-עסקית, האוניברסיטה הפתוחה.
שגב, ע' וגריי, פ' (1995), אסטרטגיה ליחידה עסקית, האוניברסיטה הפתוחה.
Segev, E. (2006), Mysticism and strategic management.
Segev, E. (1998), To MBA or not to MBA?.
Segev, E. (1997), Business unit strategy, John Wiley and Sons.
Segev, E. (1995), Corporate strategy: Portfolio models, International Thomson Publishing; Boyd & Fraser.
Segev, E. (1995), Navigating by COMPASS: COrporate Matrix Portfolio Analysis Support System, International Thomson Publishing; Boyd & Fraser.
Segev, E. and Gray, P. (1990), Business SUCCESS: strategic unit comprehensive computer-based expert support system, Prentice Hall.
Segev, E. and Ein-Dor, P. (1981), A paradigm for management information systems, Praeger.
Segev, E. and Ein-Dor, P. (1978), Managing management information systems, Lexington Books.
חיים אישיים

שגב מתגורר בהוד השרון, נשוי לאמנית יעל שגב, ואב לשלושה ילדים: אביב שגב – פרופסור לבינה מלאכותית באוניברסיטת אלבמה, שי שגב – עיתונאי ומרצה המתגורר בתל אביב, ונעה פלדמן-שגב – מנהלת הרכש והתפעול במכללה האקדמית בית ברל.
הערות שוליים

↑  בן-ציון וולפברג באתר ראשוני פתח תקווה.
↑  שלמה וולפברג באתר ראשוני פתח תקווה.
↑  נחנך מכון לניהול אסטרטגי ע"ש אלי הורביץ באונ' ת"א, באתר ynet, 18 במאי 2004
↑  הדף של פרופ' שגב בגוגל סקולר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280431905171  dblp: 98/2734  GND: 170328252  ISNI: 0000 0001 0799 8174  LCCN: n77018679  SUDOC: 057239746  VIAF: 45551163   WorldCat (עם VIAF): 45551163
אוקינאווה (מחוז)

אוקינאווה (ביפנית: 沖縄県) הוא מחוז בדרום־מערב יפן. המחוז כולל את האי אוקינאווה, אחד מן האיים הגדולים שבשרשרת איי ריוקיו. בירתו הייתה שורי עד תקופת מייג'י ומאז בירתו היא נהה, אשר ממוקמת בדרום המחוז.
היסטוריה

העדות העתיקה ביותר לחיים אנושיים באיי ריוקיו התגלתה בנהה וביאאסה. מספר עצמות אדם נמצאו באזור מהתקופה הפלאוליתית, אך לא נמצאו ממצאים ארכאולוגיים אחרים מתקופה זאת. ההשפעה של תקופת ג'ומון על איי אוקינאווה ניכרת בבירור, ונראה כי מספר כדי חרס אשר נמצאו באוקינאווה דומים במיוחד לכדים אשר נמצאו בטאיוואן. האזכור הראשון למילה "ריוקיו" הופיע בספר סואי. "אוקינאווה" הייתה המילה היפנית אשר הגדירה את האיים, ונראתה לראשונה בביוגרפיה של ג'אינז'ן.
חברות חקלאיות החלו להתפתח באוקינאווה במאה ה-8 עד המאה ה-12. בעקבות המיקום של האיים בים סין המזרחי קרוב ליפן, סין, ודרום-מזרח אסיה, ממלכת ריוקיו הפכה לתחנת סחר משגשגת.
בתקופה זו נבנו גוסוקו רבים, מבנה הדומה בתפקידו לטירה או מבצר. לממלכת ריוקיו היו קשרי מיסים עם האימפריה הסינית החל מהמאה ה-15. ב-1609, שבט שימאצו, שלט באזור  מחוז קגושימה, וכבש את ממלכת ריוקיו במסגרת הפלישה לריוקיו. ממלכת ריוקיו יצרה קשרי מיסים עם סצומה ושוגונות טוקוגאווה, והחלישה את קשריה עם האימפריה הסינית; הקשר הושאר, בגרסה פחות משמעותית שלו, מחשש שביטול מוחלט שלו ייצור סכסוך עם האימפריה הסינית. שבט סצומה צבר רווח רב ממסחר עם האימפריה הסינית, בתקופה בה המסחר עם זרים היה אסור על ידי שוגונות טוקוגאווה.
למרות שסצומה השאירו חותם על איי ריוקיו, ממלכת ריוקיו השיגה רמה גבוהה של עצמאות פוליטית למשך כמעט 200 שנים.
ארבע שנים לאחר רסטורציית מייג'י ב-1868, הממשלה היפנית ספחה באמצעות אמצעים צבאיים את הממלכה וקראה לה  האן ריוקיו. האן ריוקיו הפך ל'מחוז אוקינאווה" ביפן בשנת 1879, למרות ששאר ההאנים הפכו למחוזות בשנת 1872. בשנת 1912 אוקינאווה בחרה נציגים לדיאט היפני, שהוקם ב-1890.
היסטוריה > שליטת ארצות-הברית במחוז

כרבע מהאוכלוסייה של מחוז אוקינאווה נהרגו במהלך קרב אוקינאווה שהתרחש ב-1945, אשר לאחריו אוקינאווה נכפפה לשליטה של ארצות הברית למשך 27 שנים. במהלך השליטה של ארצות הברית, ארצות הברית הקימה מספר גדול של בסיסים צבאיים על איי ריוקיו. במהלך המלחמה הקוריאנית מטוסים הפציצו גם את אוקינאווה.
תחת הסכם משותף בין ארצות הברית ויפן,  צבא ארצות הברית השאיר נוכחות צבאית גדולה באזור. החל משנת 1960, הוסכם בין ארצות הברית ליפן כי יורשה לארצות הברית לאחסן נשק גרעיני, וייתכן כי נשק גרעיני מאוחסן באוקינאווה. בשנת 1972 ממשלת ארצות הברית החזירה את אוקינאווה לשליטה של יפן.
דיווחים על פשעים ותאונות המבוצעים בידי אנשי-שירות מארצות הברית עוררו סערות תקשורתיות ברחבי יפן, והגבירה את התמיכה בתנועה לעצמאות ריוקיו שהתפתחה לאחר 1945 והתנגדה לנוכחות הצבאית האמריקנית. האונס של ילדה בת 12 בידי איש שירות מארצות הברית עורר מחאה גדולה באוקינאווה בשנת 1995. למרות האמור לעיל, לאנשי-שירות מארצות הברית ביפן יש אחוז פשיעה נמוך ביותר, פחות משל האוכלוסייה הרגילה באוקינאווה. התפישה באוקינאווה לגבי הבסיסים של צבא ארצות הברית מורכבת, וחלק מההתנגדות לבסיסים מופנית לממשלה אשר בטוקיו, אשר מואשמת בידי המתנגדים לבסיסים בהתעלמות מהצרכים והרצונות של תושביה באוקינאווה. אוקינאווה היא המחוז העני ביותר ביפן, ויש המקשרים עובדה זאת לקיומם של הבסיסים הצבאיים הרבים של ארצות הברית בשטחה.
גאוגרפיה > גאולוגיה

האיים באוקינאווה מורכבים בעיקר מאלמוגים, וברובם האבנים הן אבני גיר. חילחול מי גשמים דרך האלמוגים יצר מערות רבות. נכון לתאריך 31 במרץ 2008, 19% מכלל השטח במחוז היו פארקים לאומיים.
גאוגרפיה > צמחייה ובעלי חיים

איריאומוטה-ג'ימה הוא אזור המחיה של אחד מזני החתולים הנדירים ביותר, חתול איריאומוטה. האיים הם מקום מחיה של מין אנדמי אחד לפחות של צפע. שוניות האלמוגים אשר מסביב לאיים הן מקום מחיה לשפע בעלי חיים ימיים. צבי הים חוזרים מדי שנה לאי הדרומי ביותר באוקינאווה להטיל את ביציהם. בחודשים החמים של השנה נהוג להיזהר מכניסה למים מחשש ממדוזות רעילות. אוקינאווה מספקת כמויות גדולות של קני סוכר, אננסים, פפאיות ופירות טרופיים אחרים.
גאוגרפיה > איים משמעותיים

האיים המרכיבים את המחוז הם שני השלישים הדרומיים של איי ריוקיו (ריוקיו-שוטו 琉球諸島). האיים המאוכלסים באוקינאווה לרוב מחולקים לשלוש קבוצות איים:
גאוגרפיה > איים משמעותיים > איי אוקינאווה

לה-ג'ימה
קומה-ג'ימה
אוקינאווה
איי קראמה
גאוגרפיה > איים משמעותיים > איי מיאקו

מיאקו-ג'ימה
גאוגרפיה > איים משמעותיים > איי יָאאֵיָאמָה

איריאומוטה-ג'ימה
אישיגאקי (אי)
יונאגוני (אי)
גאוגרפיה > ערים

במחוז אוקינאווה ישנן 11 ערים. השמות האוקינאווים לאחר המקף:
גינאוון - ג'ינוון, 宜野湾
אישיגאקי – אישיגאצ'י,石垣市
איטומאן – איצ'ומאן, 糸満市
מיאקוג'ימה – נאאקו,宮古島市
נאגו – נאגו, 名護市
נהה – נאאפה, 那覇市
נאנג'או – נאנג'ו, 南城市
אוקינאווה – אוצ'ינה, 沖縄市
טומיגוסוקו – טומיגושיקו, 豊見城市
אוראסואה – אוראשי, 浦添市
אורומה – אורומה, うるま市