stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס האופנה הבריטי

| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 הגוף המעניק:  מועצת האופנה הבריטית 
 תקופת הפרס:  1989–הווה (כ־35 שנים) 
 אתר רשמי
 
פרס האופנה הבריטי הוא טקס חלוקת פרסים, הנערך מדי שנה בבריטניה לאישים וארגונים בעלי תרומה ייחודית לתעשיית האופנה בבריטניה במהלך שנה זו, הטקס מאורגן על ידי מועצת האופנה הבריטית.
הטקס נערך לראשונה ב-1989, בין הקטגוריות בהן ניתן פרס כלולות "מעצב השנה" ו"דוגמן השנה", בין הזוכות בקטגוריית הדוגמנות נמנות קייט מוס ולארה סטון. קלייר ווייט קלר זכתה בתואר "מעצבת השנה" בשנת 2018.
הטקס נערך בין היתר באלברט הול ובמוזיאון להיסטוריה של הטבע.
פרויקט סרטים של 48 שעות

פרויקט סרטים של 48 שעות היא תחרות בה צוותים של יוצרי קולנוע מתחרים זה בזה, כאשר לכל צוות מוקצים ז'אנר, דמות, אביזר, וכן שורה של דיאלוג, ויש לו 48 שעות כדי ליצור סרט קצר המכיל את כל אותם אלמנטים. הפרויקט קיים מאז שנת 2001, בתחילה בארצות-הברית בלבד, אך בהמשך - ברחבי כל העולם. בשנת 2009 כ-40,000 יוצרי קולנוע יצרו כ-3,000 סרטים קצרים, ב-76 ערים ברחבי העולם. התחרות פופולרית בקרב יוצרי קולנוע, ואף אנשים בכירים בתעשייה נוהגים להשתתף בה.
רשימת הז'אנרים המוגרלים בין הקבוצות משתנה משנה לשנה. בין הז'אנרים השונים המוגרלים ניתן למנות את הבאים: אהבה, אילם, אימה, בלש, גיבורי על, דרמה, היסטורי, הרפתקאות, התבגרות, יום הולדת/יום שנה, לכל המשפחה, מדע בדיוני, מוקומנטרי, מותחן, מחזמר, מלחמה/אנטי מלחמה, מסע בזמן, מערבון, משטרה, נעורים, סרט אפל, סרט חבר'ה, סרט מסע, סרט שודים, פילם דה-פאם (סרט המעמיד במרכזו דמות נשית חזקה אחת או יותר. ז'אנר שהומצא על ידי אנשי הפרויקט), פנטזיה, קומדיה, קומדיה שחורה ותקופתי.
התחרות בישראל

בישראל התחרות התקיימה מאז 2007, בתל אביב, ירושלים, חיפה ושדרות וכיום לא קיימת. בין השחקנים הישראלים שהשתתפו בעבר בסרטי התחרות ניתן למנות את: ליאור אשכנזי, תום אבני, אושרי כהן, נטע ריסקין, אניה בוקשטיין, דאנה איבגי ויובל רז. הסרט הישראלי הראשון שייצג את ישראל בתחרות "סרטים של 48 שעות" הבינלאומית היה "אדון הזמן", שזכה בשנת 2007 בארבע הקטגוריות החשובות ביותר: פרס הסרט הטוב, פרס הבימוי הטוב ביותר, פרס התסריט הטוב ביותר ופרס העריכה הטובה ביותר. את הסרט כתב, ביים וערך עמית סרגוסי.
התחרות בישראל > מרכיבי חובה

| שנה | דמות | אביזר | דיאלוג |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | רחל או יעקוב ניסימוב, מורה לפיתוח קול או מדריכ/ת הגייה | עגבנייה | בקרוב יקרה לך משהו טוב |
| 2008 | אבי או הגר רון, משתתפים בסדרת ריאליטי בטלוויזיה | כל דבר המכיל את המספר "60" | זה הכל בגלל/בזכות הצרפתים |
| 2009 | בני או אילנה מצליח, שר/ה בלי תיק | קרח | את/ה בטוח/ה שזה חוקי? |
| 2010 | מייק או מישל פררה, טרמפיסט | כפפה | יש לי דוד שמסדר אנשים |
| 2011 | שמאי או שמרית טופסי, מציל/ה | צינור | זה לא הרגע לעצור |
| 2012 | יואב או יעל אלמוג, ספר/ית | שק שינה | האם זו האפשרות היחידה שלנו? |
| 2013 | נועה או נועם ראובני, מורה | משקפיים | פעם זה היה אחרת |
| 2014 | אביב או אביגיל דבורקין, גנן/ית | דגל | לא ידעתי שאת/ה כל כך טוב/ה בזה |
| 2015 | יעל או יוני קינן, חלפן/חלפנית כספים | קולב | הוא לא מירושלים? |
| 2017 | יסמין או יניב ברזני, פורץ/ת מנעולים | זר פרחים | כמה חיכיתי ליום שבת |
התחרות בישראל > הזוכים בישראל

| שנה | שם הסרט הזוכה | ז'אנר הסרט הזוכה | שם הקבוצה הזוכה | פרסים נוספים לסרט הזוכה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | אדון הזמן | גיבורי על | No budget productions | best movie, best Director, best Script and best editing |
| 2008 | ללא מרשם | קומדיית ריגול | האמרואים | זוכה פרס הבימוי, העריכה, המשחק, והתסריט |
| 2009 | אות משמים | מוקומנטרי | המילה האחרונה |  |
| 2010 | לא תדעו עוד צער | מדע בדיוני | Bad Monkey בימוי: סיגל אבין |  |
| 2011 | נאמן למקור | סרט אהבה | Top Less Productions | Best Film, Audience Choice Award, Best Cinematography, Best Editing, Best Use of Line of Dialogue. |
| 2012 | הקול בסדר | מערבון | קבוצת הב"ט |  |
| 2013 | יחס אישי | זומבי | גומרים הולכים |  |
| 2014 | יגון | דרמה | The Bar Mitzvah Boys |  |
| 2015 | מיני מנטל | סרט מתח | The Bar Mitzvah Boys |  |
| 2017 | המנעול | מוקומנטרי | DOLLY AND THE SHEEPS | best directing award: Vladimir Dzyackevich best acting award: Michelle Adam best film מקום ראשון (בחירת השופטים), פרס המשחק (מיכל מישל אדם), פרס הבימוי (ולדימיר דזיאקביץ') |
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', סרט ישראלי זכה ב"סרטים של 48 שעות", באתר ynet, 2 במרץ 2008
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרל הארבור: התרעה והחלטה

| --- | --- |

עטיפת המהדורה העברית של הספר
 מידע כללי
 מאת:  רוברטה וולסטטר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר עיון
 הוצאה
 הוצאה:  Stanford University Press
 תאריך הוצאה:  1962
 מספר עמודים:  428
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  2023
 תרגום:  גרשון גירון
 מספר עמודים:  416
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-8047-0598-1
פרל הארבור: התרעה והחלטה (באנגלית: Pearl Harbor: Warning and Decision) הוא ספר מאת רוברטה וולסטטר, שנכתב במסגרת עבודתה במכון ראנד, יצא לאור ב-1962, ודן בסיבות לכישלונות המודיעיניים של ארצות הברית שהובילו למתקפת הפתע של האימפריה היפנית על פרל הארבור ב-1941.
המחקר עבור הספר התבסס על השימועים שנערכו בקונגרס של ארצות הברית בעקבות ההתקפה היפנית בפרל הארבור ופורסמו בשנת 1946. עוד התבסס מחקרה על זיכרונות שהתפרסמו של מדינאים ומפקדי צבא יפנים ואמריקנים, ועל ראיונות של אנשים שהשתתפו בפלישה מהצי ומהצבא האמריקאי.
רקע

בשנים שקדמו למתקפה, מפצחי צפנים אמריקאים קראו באופן שגרתי חלק גדול מהתקשורת הצבאית והדיפלומטית היפנית. עם זאת, ההתקפה היפנית הייתה הפתעה הן ברמה האסטרטגית והן ברמה הטקטית.
ברמה האסטרטגית, אנליסטים של המודיעין האמריקני החזיקו בעמדה שלא סביר שיפן תתקוף מכיוון שהיפנים לא יכולים לצפות לנצח במלחמה שתפרוץ לאחר תקיפה כזאת. יתר על כן, במספר הזדמנויות במהלך השנים 1940–1941 הועמדו כוחות ארצות הברית בכוננות גבוהה, אך לאחר ששום מתקפה לא התרחשה, הדבר הוביל בסופו של דבר להורדת הערנות, בבחינת "זאב זאב". לבסוף, האמריקאים האמינו שהמקום המתבקש למתקפה יפנית יהיה בפיליפינים.
ברמה הטקטית, התקיפה הפתיעה משום שקצינים בכירים היו בטוחים שמנגנוני ההתרעה השונים - תחנות מכ"ם ומטוסי סיור - פועלים, ושניתן לסמוך עליהם בעת הצורך, אלא שאמצעים אלה כלל לא הופעלו.
הספר

בספר טוענת וולסטטר כי יש להבחין בין "איתותים" לבין "רעשים". "איתותים" הם קטעי מידע רלוונטיים שאמורים להנחות את מנתחי המודיעין לכיוון הנכון. "רעשים", לעומתם, הם פרטי מידע מוטעים, מטעים או לא רלוונטיים להבנת התמונה הכוללת. לפי הניתוח של וולסטטר, יש לצפות שה"איתותים" וה"רעשים" יהיו שלובים זה בזה, כאשר אחת הסיבות היא מאמציו של היריב להחדיר מידע מטעה בכוונה. בנוסף, היא מדברת על נטיית המוח האנושי לעבד מידע בהתאם לקונספציות וציפיות.
השפעות הספר

הספר זכה לשבחים על רמתו האקדמית הגבוהה. סופר ההיסטוריה הצבאית יוג'ין רייזור כתב ב-1998 כי הספר הוא "המחקר הטוב והמקיף ביותר על הכשל המודיעיני שהוביל למתקפת הפתע".
הספר הועלה שוב במהלך דיונים על כשלים מודיעיניים שהובילו למתקפה של אל-קאעדה על מרכז הסחר העולמי והפנטגון ב-11 בספטמבר 2001. מזכיר ההגנה באותה עת, דונלד רמספלד, הושפע רבות מהספר וחייב את עוזריו לקרוא אותו עוד לפני האירועים הללו.
ממצאי הספר והשלכותיו על אנליסטים מודרניים עודכנו בשנת 2013 בכרך נוסף בהוצאת אוניברסיטת סטנפורד, שנקרא "בניית קסנדרה, מסגור מחדש של כשל מודיעיני ב-CIA‏ 1947–2001". כרך זה מתאר כיצד ההשערות שוולסטטר מזהה כמנגנון שבאמצעותו ממיינים "אותות" מודיעין מ"רעשי רקע" אינן אחידות, רציונליות, או אקראיות לחלוטין, אלא הן פונקציות של התרבות והזהות של יחידת המודיעין שמפענחת אותם.
הערות שוליים

↑  Obituary: Roberta Wohlstetter, Pioneering RAND Policy Analyst and Historian of Military Intelligence, ‏9 בינואר 2007
↑  רוברטה וולסטטר, פרל הארבור: התרעה והחלטה, הוצאת מודן, 2023, עמ' מבוא
↑  אברהם בן-צבי, אמ"ן והערכותיו, מעריב, 18 באפריל 1974
↑  Rasor, Eugene L. (1998). "The Japanese Attack on Pearl Harbor".  In Loyd E. Lee (ed.). World War Two in Asia and the Pacific and the War's Aftermath, with General Themes. Greenwood Publishing Group. p. 45. ISBN 978-0313293269.
↑  Woodward, Bob (2002). Bush at War (pbk. ed.). New York: Simon & Schuster. p. 20. ISBN 0743204735.
↑  Errol Morris, The Certainty of Donald Rumsfeld (Part 3), Opinionator, ‏2014-03-28 (באנגלית)
↑  Jones, Milo L.; Silberzahn, Philippe (2013). Constructing Cassandra, Reframing Intelligence Failure at the CIA, 1947-2001. Stanford University Press. ISBN 978-0804793360.
פטר, דוכס שלזוויג-הולשטיין

פטר, דוכס שלזוויג-הולשטיין (בגרמנית: Friedrich Ernst Peter zu Schleswig-Holstein;‏ 30 באפריל 1922 - 30 בספטמבר 1980 היה דוכס שלזוויג-הולשטיין וראש בית אולדנבורג בין השנים 1965–1980.
ביוגרפיה

פטר נולד ב-30 באפריל 1922 באחוזת לואיזלונד, והיה בנם השלישי והצעיר של וילהלם פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין ומריה מליטה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, בתם של ארנסט השני, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ואלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה. כמו כן הוא היה בן נין של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת דרך בנה השני, אלפרד, דוכס אדינבורו וסקסוניה-קובורג-גותה.
בשנת 1934 מת סבו פרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין, ואביו ירש את נחלותיו ותאריו. בשנת 1965 מת אביו, ופטר ירש את תאריו. ב-30 בספטמבר 1980 מת פטר בביינבק, ובנו כריסטוף, נסיך שלזוויג-הולשטיין ירש את תאריו.
משפחתו

ב-9 באוקטובר 1947 התחתן פטר עם מריה אליקס, נסיכת שאומבורג-ליפה, בתם של שטפן, נסיך שאומבורג-ליפה ואינגבורג אליקס, דוכסית אולדנבורג,, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים :
מריטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין (נולדה ב-5 בספטמבר 1948), התחתנה עם וילפרד פרייהר (ברון) פון פלוטו.
כריסטוף, נסיך שלזוויג-הולשטיין (נולד ב-22 באוגוסט 1949), התחתן עם אליזבת נסיכת ליפה-וייסנפלד.
אלכסנדר, נסיך שלזוויג-הולשטיין (נולד ב-9 ביולי 1953).
אינגבורג, נסיכת שלזוויג-הולשטיין (נולדה ב-9 ביולי 1956), התחתנה עם ניקולאוס ברושק.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Darryl Lundy (17 ביוני 2003). "Friedrich Ernst Peter Herzog zu Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg". ThePeerage.com. נבדק ב-2008-09-02. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8  Paul Theroff. "SCHLESWIG-HOLSTEIN". Paul Theroff's Royal Genealogy Site. נבדק ב-2008-09-02.
פרל הארבור (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  המתקפה על פרל הארבור
 בימוי:  מייקל ביי 
 הופק בידי:  מייקל ביי, ג'רי ברוקהיימר 
 תסריט:  רנדל וולש
 עריכה:  רוג'ר ברטון כריס לבנזון מארק גולדבלאט סטיבן רוזנבלום
 שחקנים ראשיים:  בן אפלק ג'וש הארטנט קייט בקינסייל
 מוזיקה:  הנס צימר סטיב ג'בלונסקי
 צילום:  ג'ון שוורצמן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי טאצ'סטון, סרטי ג'רי ברוקהיימר 
 חברה מפיצה:  Touchstone Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 במאי 2001
 משך הקרנה:  183 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית, אנגלית, צרפתית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט רומנטי, סרט דרמה 
 תקציב:  $151,000,000
 הכנסות:  $449,220,945
 הכנסות באתר מוג'ו:   pearlharbor
 פרסים:  פרס אוסקר 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
פרל הארבור (באנגלית: Pearl Harbor) הוא סרט מלחמה אפי אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2001 בבימויו של מייקל ביי ומביא את סיפורם של שני טייסי-קרב ואחות בחיל הרפואה האמריקני על רקע ההתקפה היפנית על הצי האמריקני בפרל הארבור שבאיי הוואי.
הסרט גרף 75 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו, וכ-450 מיליון דולר בסך הכול.
עלילה

רייף מק'קולי ודני ווקר, חברי ילדות, מגשימים את חלומם להיות טייסי קרב בחיל האוויר האמריקני. רייף פוגש את אוולין ג'ונסון, אחות יפהפייה המשרתת בחיל הרפואה.
בזמן שהמלחמה באירופה מתנהלת, צבא ארצות הברית אינו מתערב ישירות בקרבות. רייף מתנדב להצטרף ל"טייסת הנשרים", טייסת של חיל-האוויר הבריטי המאוישת על ידי טייסים אמריקנים ומסייעת למלחמה בגרמניה. דני מוצב בבסיס חיל האוויר בפרל הארבור, ליד המפרץ בו שוכן צי האוקיינוס השקט של חיל-הים האמריקני. אוולין, חברתו של רייף, מוצבת אף היא בפרל הארבור בבית החולים הצבאי שממוקם ליד המפרץ.
למרות שארצות הברית עדיין ממשיכה במדיניותה הבדלנית כלפי מלחמת העולם השנייה, הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט מתעקש לחולל מפנה ביחס הזה. לטענתו, היטלר לא יהסס להגיע לכל מקום, אפילו לארצות הברית, כך שלא ניתן להתעלם מאפשרות של מלחמה קרובה. ארצות הברית פותחת בסדרת סנקציות כלפי מדינות אימפריאליסטיות. בין היתר, היא מטילה אמברגו על משלוחי הנפט ליפן, על רקע כיבושיה של זו בסין ודרום מזרח אסיה.
מפקד הצי הקיסרי היפני, אדמירל איסורוקו יממוטו, מעריך שכדי שיפן תוכל להשלים את מתקפתה נגד סין, היא תזדקק לפרק זמן של לפחות שנה שבו הצי האמריקני החזק באוקיינוס השקט יהיה מנוטרל. לפיכך הוא מחליט לצאת למתקפה על פרל הארבור. התוכנית יוצאת לדרך תחת פיקודו של אחד ממפקדי הצי, קפטן מינורו גנדה.
באירופה, מטוסו של רייף הופל בקרב עם מטוסים גרמנים. אוולין ודני מתאבלים על מותו ומתאהבים. לאחר שהקשר ביניהם הופך ידוע, מופיע פתאום רייף, שניצל בהתרסקות מטוסו לתוך הים. הקשר בין רייף ודני מתערער בגלל תחושתו של רייף שידידו בגד בו.
בבוקר 7 בדצמבר 1941, לאחר הטעיות מכוונות של ממשלת יפן מול ארצות הברית, מתחילים היפנים את המתקפה על פרל הארבור. מטוסי הצי הקיסרי היפני תוקפים את ספינות המלחמה בפצצות ובטילי טורפדו, ומפציצים את בסיסי חיל האוויר באי. רייף ודני מצליחים לאתר בסיס קטן שעוד לא הופצץ, וממריאים ממנו כדי להילחם במטוסים היפנים התוקפים. בינתיים, המתקפה היפנית בנמל נמשכת במלוא עוזה, ואוניית הקרב "אריזונה" כבר טובעה. דני ורייף טסים לנמל ומפילים שם מטוסים רבים. כשההתקפה מסתיימת והם נוחתים, הם מגיעים לנמל כדי לסייע לכוחות ההצלה. בנמל הם צופים בזוועות והחורבן שהותירו אחריהם היפנים, ומזדעזעים עד עמקי נשמתם. גם אוולין עדה להתרחשויות, מתוקף תפקידה כאחות בביה"ח הצבאי אליו מובאים הפצועים וההרוגים.
לאחר המתקפה, בעוד ארצות הברית מלקקת את פצעיה, פונה הנשיא רוזוולט לקונגרס ומכריז מלחמה על יפן.
קולונל ג'יימס (ג'ימי) דוליטל אוסף טייסים אמריקנים, ביניהם גם רייף ודני, למשימה מיוחדת – הפצצת טוקיו. לפני שהם יוצאים למשימה נודע לרייף שאוולין בהריון, ושדני אינו יודע על כך. רייף מפציר בדני שלא יצא למשימה (הוא לא אומר לו למה), אך דני מתעקש לצאת. לאחר אימונים מפרכים יוצאים הטייסים יחד עם מפקדם, דוליטל, לכיוון יפן. בעקבות תקרית בלתי צפויה נאלצים הטייסים להמריא מנושאות המטוסים שלהם כשהם במרחק רב מהמתוכנן. ההפצצה על טוקיו אמנם בוצעה, אך למטוסים לא היה מספיק דלק כדי להגיע לסין הידידותית. איכשהו המטוסים הצליחו להגיע לסין, אך הם נחתו באזור שורץ חיילים יפנים. בהיתקלות עם החיילים היפנים נפצע דני אנושות. רייף מנסה להחזיקו בחיים ומספר לו שהוא עומד להפוך לאב. דני לא שורד את הפציעה ומת בעוד רייף בוכה על גופתו.
בסוף הסרט, אוולין, רייף ודני (בנם של אוולין ודני) מבקרים בקברו של דני.
צוות השחקנים > ראשי

בן אפלק – רייף מק'קולי
ג'וש הארטנט – דני ווקר
קייט בקינסייל – אוולין ג'ונסון
קובה גודינג ג'וניור – דוריס מילר
טום סייזמור – ארל סיסטרן
ג'ון ווייט – הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט
קולם פאור – אדמירל האסבנד קימל
מאקו – אדמירל איסורוקו יממוטו
אלק בולדווין – קולונל ג'יימס דוליטל
צוות השחקנים > משני

ויליאם לי סקוט – בילי תומפסון
מייקל שאנון – גוז ווד
סקוט וילסון – גנרל ג'ורג' מרשל
פיטר פירת' – קפטן מרבין ס. בניון
ג'ניפר גארנר – סנדרה
ג'יימי קינג – בטי באייר
מת'יו דייוויס – ג'ו
יואן ברמנר – רד וינקל
גרהאם בקל - אדמירל צ'סטר נימיץ
בריאן קראנסטון – אחד המפקדים (תפקיד מסייע)
אריק כריסטיאן אולסן - תותחן
הערות שוליים

↑  אוריה שביט, היפאנים באים היפאנים באים, באתר הארץ, 16 במאי 2001
↑  יעקב שרגל, ניו יורק, ‏"פרל הארבור": להיט בבתי הקולנוע בארה"ב בסוף השבוע, באתר גלובס, 30 במאי 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4640149-0  VIAF: 316753700   WorldCat (עם VIAF): 316753700
פיליפ מקסימיליאן אופיץ

| --- | --- |

 לידה:  5 ביוני 1787 צ'אסלב, צ'כיה 
 פטירה:  20 במאי 1858 (בגיל 70) פראג 
 ענף מדעי:  בוטניקה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית הצ'כית בפראג 
 
פיליפ מקסימיליאן אופיץ (בגרמנית: Philipp Maximilian Opiz‏; 5 ביוני 1787 – 20 במאי 1858, פראג) היה בוטנאי גרמני מממלכת בוהמיה.
ביוגרפיה

פיליפ מקסימיליאן אופיץ נולד בעיירה צ'סלאב. הוא כיהן במספר תפקידים ציבוריים והחל משנת 1838 הועסק במערכת שמירת על היערות.
הוא היה בין הראשונים שהחלו באופן יסודי חקר של הצומח בצ'כיה. הוא אסף אוסף גדול שכיום נמצא במוזיאון ליד פראג.
בשנת 1817 הוא הקים ארגון שמטרתו היה החלפת מידע ודוגמאות של פרחים, חרקים וזרעים. לקראת בשנת 1858 בבעלות הארגון היה אוסף שכלל 1,700,000 פריטים.
בשנים 1823–1830 הוא היה עורך של עיתון Naturalientausch.
בשנת 1818 הוא פרסם Flora cryptogamica Bohemiae. בשנת 1836 ביחד עם פרנץ קסאבר פיבר ובוטנאים נוספים הוא פרסם ספר Oekonomisch-technische Flora Böhmens.
על שמו נקראו מספר צמחים וסוגי צמחים.
פרויקט ספרות זולה

ספרות זולה היא חוברת קומיקס אלטרנטיבית שיצאה לאור תחת "הוצאת הברווז", ביוזמתו של דודו גבע (שבוע לפני מותו בפברואר 2005) ועופרה רודנר.
רקע לפרויקט

בשנת 2001 עבר דודו גבע, אחד מאמני הקומיקס והאיור המובילים בארץ, תפנית אמנותית ומהפך בתפיסת עולמו. גבע, שהיה מוכר בזכות עשייתו האמנותית הממוסדת בתחום הקומיקס, בעיקר בספרים שיצר יחד עם קובי ניב וחנוך מרמרי ומדורים מפורסמים שכתב ואייר לעיתונים הגדולים, החל לעשות צעדים לעבר תרבות הקומיקס האלטרנטיבית העצמאית שהתפתחה באותה תקופה, ובלטה בעיקר בזכות אמנים שונים שהשתייכו לקבוצות קומיקס כמו Plan B וכלום בפיתה. באותה שנה עבר גבע מהפך משמעותי; הוא עבר לדירת סטודיו אישית והחל לעסוק בצורה מאוד אינטנסיבית בקומיקס אלטרנטיבי.
את צעדיו הראשונים בעולם הקומיקס העצמאי עשה גבע דרך התחברותו לזאב אנגלמאיר ולתמיר שפר, ביחד שלושתם יצרו את "חבורת החור"- מפעליה העיקריים של החבורה באו לידי ביטוי ברעיונותיהם האידאולוגיים המהפכניים בנושא עולם האמנות בכלל ועולם הקומיקס בפרט. הם הוציאו לאור פוסטר דו-צדדי שאויר באופן חתרני וקיצוני והופק והופץ באופן עצמאי, עיצבו את עטיפת האלבום של "צמד ראות" ויזמו פרויקטים שונים. כעבור פחות משנה החבורה התפרקה, אך קשריהם האישיים והמקצועיים נמשכו גם בשנים הבאות. גבע, חדור רעיונות מהפכניים, לא נח ויצר ביחד עם יובל כספי, רפאל פוגל ואחרים את "חבורת A4"- חבורה שמטרתה להוציא כמות גדולה של סיפורי קומיקס, מאוירים על ידי מגוון רחב של אמנים, על דפי A4 מקופלים שימכרו בשקל אחד בלבד. פרויקט זה זכה לתהילה רבה, עד שכמעט כל אנשי הקומיקס האלטרנטיבי (ואף אנשים שראו בפרויקט התנסות ראשונית) יצרו "חוברות" משלהם כך שנוצרו יותר ממאה חוברות. כעבור פחות משנה, גם חבורה זו התפרקה.
לאחר פירוק החבורה, בשנת 2002, עבד גבע בעיקר על ארבעת ספרוני "האביר זיק" ועל מדורו החדש בעיתון העיר - "שתיקת הברווז". למרות זאת, גבע לא הפסיק בחיפושיו אחר הניסיון ליצור חבורת קומיקס אלטרנטיבית. הוא החל לפתח איבה כלפי הוצאות הספרים והעיתונות הגדולות וניסה למצוא מקום אחר שבו יוכל ליצור, ביחד עם קבוצה בלתי מוגבלת של אמנים, באופן עצמאי.
באותה שנה חבר גבע לעופרה רודנר, סופרת וכתבת בעיתון העיר", ובעזרת ימי ויסלר, מוזיקאי (להקת "הבילויים") פיתחו השניים את רעיונותיהם המשותפים על חוברת אמנות עצמאית שתהייה פתוחה לאמנים שונים מתחומים שונים בעולם האמנות הישראלי, שאת רובם הכיר (ואף גילה) גבע ב"פרויקט A4". עופרה רודנר ודודו גבע יצרו מספר דגמים של חוברות תוך עיון רב בחוברות ועיתונים ישראליים ישנים משנות ה-70 של המאה ה-20 כמו "בול", "פופאי" "טרזן" ו"העולם הזה" ובמשך שנתיים עמלו על הקמת "הוצאת הברווז" העצמאית. לאחר שהקימו את ההוצאה העצמאית ניגשו גבע ורודנר לעבוד על פרויקט "ספרות זולה", פרויקט שהיה אמור להיות ראשון לרבים. האירוע שקטע תהליך עבודה ממושך זה הוא מותו של דודו גבע מהתקף לב במהלך פברואר 2005, שבוע לאחר יציאת החוברת הראשונה לאור.
רעיונות הפרויקט

"ספרות זולה" ו"הוצאת הברווז" עומדים על כמה עקרונות ברורים ומוצהרים אותם הגדירו גבע ורודנר:
עקיפת הוצאות הספרים ומוקדי העיתונות, שלפי הקבוצה אינם מעריכים את האמנים והכותבים המשתייכים אליהם. "לחלק את הרווחים לאמנים במקום לעדר הטפילים המקנן בהוצאות הספרים והעיתונים!" כותבים חברי הקבוצה בעמודה השני של חוברת "ספרות זולה".
הפקת החוברות ומכירתן בעלות נמוכה מהרגיל (יחסית לחוברות ולמגזינים אחרים) במטרה להגיע לקהל קוראים רחב ומגוון, וכן כדי להפיץ ולהרכיב כמה שיותר חוברות מסוג זה. כחלק מעיקרון זה נצבעה החוברת רק באדום, שחור ולבן. "הננו קוראים לכל שוחרי הקומיקס האלטרנטיבי לרכוש את חוברותינו הזולות, תרתי משמע. כוונתנו היא לייצר חוברות בעלות הפקה נמוכה כך שיהיה אפשר למכור במחירים שווים לכל נפש".
נתינת במה למגוון רחב של אמנים העוסקים בתחומים שונים בעולם התרבות והאמנות הישראלית (תוך השמת דגש על קומיקס) לצד אמנים ידועים, מוכרים ומוערכים. "זקנים, צעירים, דגים וציפורים... אנחנו קוראים לאמנים שיכולים לכתוב, לצייר ולצלם לפתוח את לבם ולשלוח אל הברווז חומר טוב".
וכמובן, אהבת אמנות ורוח היצירה שמשמשים עקרון עליון ומטרה לחוברת. החוברת משלבת בתוכה תחומים שונים של עולם האמנות- כתיבה, שירה, ציור וקומיקס- במסגרת הומוריסטית, חתרנית, קיצונית ועצמאית. "יהיו בהם: שירה וקומיקס, רוח שטות עם דברי הגות עמוקים, טעמים שונים ומשונים".
משתתפי הפרויקט

חלק מהתפקידים מצוטטים מעמודה השני של החוברת:
ברווז: דודו גבע
סגנית ברווז: עופרה רודנר
נתנו כנף: טינקרבל, רונה סגל, רמי סטוריסטיאנו, ימי ויסלר (מלהקת הבילויים), אילת גזית, שלומי יוסף, גילה קפלן, רפי פרץ, מישל גלעד ואבנר אברהמי.
עזרה טכנית: ענת ספרן, עופר שמירת, ומחלקת הייצור ב"העיר" וב"הארץ".
אמנים: אסי דיין, עפרה רודנר, שז, בועז קדמן, חבורת "כלום בפיתה", גילי רובין, רוני סומק, קובי אור, טינקרבל, יחיאל ריב, סייד קשוע, רמי סטוריסטיאנו, רונה סגל, איל נגה, גלנדון ואיזבלה, רעם דון, איתן הלל, אביחי ברוך, דוד ריב, ניר מטרסו, יוסי וסיד, זאב אנגלמאיר, ימי ויסלר, עמרי גרנית, דדי דובי, גיל לביא, פאולינה פוגל, אמיתי סנדי, הוברט הוברט, חבורת "הכוס", גילה קפלן, אלכס ליבק, רחלי רוטנר, מושיק גולסט, ודודו גבע עצמו.
ספרות זולה 6

ספרות זולה 6 היא חוברת שנערכה על ידי עופרה רודנר ב-2005 - 2006 כמחווה לאמנותו ולאישיותו של גבע שמת מהתקף לב באופן פתאומי. ביוני 2005 החלה רודנר לערוך את החוברת הנוספת, בעזרת אהרון ותמי, ילדיו של גבע. בחוברת, שיצאה לאור ב-15 בפברואר 2006, יום השנה למותו של גבע, מופיעים חומרים שיצר גבע וכן עבודות של חבריו ועמיתיו - חלקן מחוות לאמן.
כך כתבה עופרה רודנר בעמוד הראשון של החוברת:
הוצאת הברווז מרכינה כנף עם היעלמותו הפתאומית של מייסדה, ברווז קטן עם רוח גדולה ונסערת, הומניסט נוסח העולם הישן, שחתר תמיד מעבר לגבולות המחשבה של עצמו ודרש כך גם מכל הסובבים אותו. בחוברת זו חומרים של הברווז שעדיין לא פורסמו, כל שאר החומרים נוצרו לכבודו ובהשראתו של הברווז, על ידי חברים וקרובים. חלק מהחומרים נבחרו ועוצבו בשיתוף עם הברווז לפני שהסתלק. הרעיון של החוברת השנייה מבית הוצאת הברווז, הייתה להגשים את החלום של הברווז עד קצה הפוטנציאל שלו, בפורמט גדול, בצבע ובאיכות מושקעת
רוב הגורמים שהשתתפו ב"ספרות זולה 6" השתתפו בחוברת הקודמת, והם:
עריכה והפקה: עופרה רודנר
גרפיקה: יהודה דרי
אמנים: דודו גבע, זאב אנגלמאיר, תמיר שפר, דוד ריב, יאיר גרבוז, רפי לביא, אלכס ליבק, רוני סומק, אהרן שבתאי, דוד טרטקובר, זאב טנא, ציפה קמפינסקי, אהרון גבע, ימי ויסלר, עופרה רודנר, רועי צ'יקי ארד, יוסי וסיד, רעם דון, יוסף כהן, נוגה רויך, אמיתי סנדי, בועז קדמן, חבורת "כלום בפיתה", רחלי רוטנר, ניר מטרסו, גיל לביא, רמי סטוריסטיאנו, עלמה אלורו, אלברט נאמן, יהודה דרי, טינקרבל ועופר שמיר.
ראו גם

תרבות ישראלית אלטרנטיבית
פוסטר מתוך חוברת "ספרות זולה"
שער החוברת "ספרות זולה"
שער "ספרות זולה 6"
פתן ים פרוני

| פתן ים פרוני |
| --- | --- |
 איור של הנחש
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פתניים
סוג:: פתן ים
מין:: פתן ים פרוני
שם מדעי
 Hydrophis peronii ‏דומריל, 1853

פתן ים פרוני (שם מדעי: Hydrophis peronii) הוא מין של פתן ים מתת-משפחת פתני הים שבמשפחת הפתניים אשר תפוצתו במזרח האוקיינוס השקט. הוא נקרא על שם החוקר הצרפתי פרנסואה פרון (François Péron).
מאפיינים

נחש זה מגיע לאורך 1.23 מטר והוא בעל ראש קטן עם "קרניים" קטנות בדומה לאלה של השפיפון ועיניים לבנות קטנות. הגוף אפור עד חום-זית ועד שזוף ועל הגוף כתמים בהירים צרים יחסית, כשהבטן בהירה. הזנב רחב ושטוח ומשמש כהגה.
מין זה נפוץ לאורך החוליות ושוניות האלמוגים שבין תאילנד ווייטנאם לאינדונזיה, גינאה החדשה, אוסטרליה ועד קלדוניה החדשה במזרח. הוא מגיע בצפון עד לגואנגדונג שבסין, ים סין הדרומי ולמצר טאיוואן.
לנחש זה ארס משתק קטלני המדורג כאחד מהחזקים ביותר בין הנחשים. הארס יכול לשתק ולהרוג בקלות אדם אך הוא מיועד לשתק דגים שהנחש אוכל ומהירים מכדי שהוא ירדוף אחריהם.
פרויקט ספריית התווים הבין-לאומי

| --- | --- |


 סוג:  ספרייה דיגיטלית של תווים
 תקופת הפעילות:  16 בפברואר 2006 – הווה (18 שנים)
 מייסדים:  (Edward W. Guo (Feldmahler
 בעלות:  Project Petrucci LLC (חברה פרטית)
 imslp.org
פרויקט ספריית התווים הבין־לאומי (IMSLP), הידוע גם כספריית המוזיקה של פטרוצ'י (Petrucci Music Library) הוא מיזם מבוסס מנויים, אשר נועד למטרת יצירת ספרייה וירטואלית לתווים ברשות הציבור.
תיאור כללי

האתר נחנך ב-16 בפברואר 2006. הספרייה מכילה בעיקרה סריקות של תווים מהוצאות ישנות, אשר פגו זכויות היוצרים שלהן.
בנוסף, הספרייה גם מכילה תווים של מלחינים בני-זמננו, אשר הסכימו לשתף את המוזיקה שלהם עם העולם על ידי פרסום תחת רישיון קריאטיב קומונס.
המשימה הראשונה שהעלו יוצרי הספרייה הייתה העלאת כל יצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך על פי הרשימה של חברת באך, משימה זו הושלמה ב-3 בנובמבר 2008.
בנוסף לכתבי י.ס. באך, נמצאים כיום באתר פרויקט התווים הבין־לאומי נמצאים כל יצירותיהם של גדולי המלחינים הקלאסיים, או אחוז גדול מיצירותיהם. בין המלחינים הללו ניתן לכלול את:
בטהובן, מוצרט, ליסט, ברהמס, שופן, ברליוז, ואגנר, היידן, קורלי, דביסי, מאהלר, שוסון, דיקא, פורה, פליקס מנדלסון ופאני מנדלסון, הנדל, ויואלדי, פרגולזי, פלסטרינה, שמינאד, ראוול, סאטי, צ'יקובסקי, שוברט, רוברט שומאן וקלרה שומאן, סקריאבין, סיבליוס, הינדמית ועוד רבים אחרים (בסביבות כ-9000 מלחינים).
ספריית imslp מהווה גם מקור ידע למוזיקולוגים, מאחר שליצירה בודדת מצורפות נוסף למהדורות המודרניות, גם מהדורות בעלות חשיבות היסטורית וכתבי יד מקוריים.
במהלך השנים עשרות מוסדות אקדמיים, ברובם מארצות הברית, בחרו להציע את ספריית imslp כמקור ידע לגיטימי ברמה אוניברסיטאית. בין היתר ניתן לכלול את MIT , סטנפורד ואוניברסיטת קליפורניה.