stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ני-יו
ביוגרפיה > Year Of The Gentleman

בשנת 2008 הוציא ני-יו את אלבומו השלישי "Year Of The Gentleman" שהגיע למקום ה-2 בארצות הברית ולמקום ה-2 בבריטניה. מן האלבום יצאו 4 סינגלים- "Closer", "Miss Independent", "Mad" ו-"Part Of The List".
האלבום מכר ברחבי העולם כ-2 מיליון עותקים.
ביוגרפיה > Libra Scale

בשנת 2010 הוציא ני-יו את אלבומו הרביעי "Libra Scale" שהגיע למקום ה-9 בארצות הברית ולמקום ה-11 בבריטניה. מן האלבום יצאו 3 סינגלים- "Beautiful Monster", "Champagne Life" ו-"One In A Million".
ביוגרפיה > R.E.D

ני-יו עבד על אלבומו החמישי "The Cracks In Mr Perfect" ששוחרר במהלך 2012. סינגל פרומו ראשון ששוחרר מהאלבום ב--15 בנובמבר 2011 הוא שיתוף הפעולה עם טריי סונגז וטי פיין בשיר The Way You Move. שם האלבום בסופו של דבר שונה ל-"R.E.D" והסינגל הראשון והמוביל מהאלבום הוא "Lazy Love". האלבום יצא לאור ב-6 בנובמבר 2012.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2006- In My Own Words
2007- Because of You
2008- Year of the Gentleman
2009- Ne-Yo: The Collection
2010- Libra Scale
2012- R.E.D
הערות שוליים

↑  Ne-Yo, Contactmusic.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406862605171  BIBSYS: 11064934  GND: 135450233  ISNI: 0000 0000 7880 013X  LCCN: no2006027835  MusicBrainz: a4a01f5d-18e7-4571-8c3a-76ec0e24e2d7  NKC: xx0043799  NLA: 40679071  NTA: 363303510  RERO: 02-A018716502  SUDOC: 151263183  VIAF: 27145970357532252856   WorldCat (עם VIAF): 27145970357532252856 
ני-יו, 2007
ניקוד העברית בת ימינו

ניקוד העברית בת ימינו הוא הניקוד המשמש בתמלילים של העברית בת ימינו. הוא מבוסס על הניקוד הטברני שבו מנוקד התנ"ך, אבל כלליו פשוטים ואחידים יותר.
הניקוד משמש בעברית בת ימינו לשתי מטרות עיקריות: הראשונה – לסייע למי שמתקשה בשפה העברית, כגון ילדים ועולים חדשים; והשנייה – כאשר לכותב המילה יש חשש שהקורא לא יֵדַע לקרוא נכון את המילה, בין אם משום שהמילה אינה מוכרת (כגון מילים זרות) ובין אם משום שללא ניקוד, המילה נכתבת באופן זהה למילה אחרת (הומוגרפיה). במקרה זה הניקוד יהיה לעיתים קרובות חלקי. בהתאם לכך הניקוד נפוץ בספרי ילדים, בעיתונים שמיועדים לעולים חדשים, וכן בספרי שירה, שבהם הטקסט יכול להיות רב־משמעי.
תולדות הניקוד

הניקוד העברי הומצא בראשית ימי הביניים. בראשיתו הוא נועד לקבע את ההגייה המסורתית של התנ"ך, פן תאבד. עם הזמן עבר לשמש גם בטקסטים אחרים: ספרות חז"ל, תרגומי התנ"ך לארמית, ופיוטים. בעבר התקיימו ארבע שיטות ניקוד שונות: טברנית, בבלית, ארץ־ישראלית, וארצישראלית-טברנית. מערכת סימני ניקוד נוספת שימשה את השומרונים בכתבי יד של התורה. שיטת הניקוד הטברנית זכתה ליוקרה רבה בקרב קהילות ישראל, ועם הזמן דחקה כמעט לחלוטין את השיטות האחרות. עם תחיית הלשון העברית נמשך גם השימוש בסימני הניקוד הטברניים, אף על פי שנשמעו – ועדיין נשמעות – קריאות לפשט או להחליף את הניקוד.
הגיית העברית בימינו מבוססת על ההגייה הארצישראלית, בעוד שסימני הניקוד מתאימים להגייה הטברנית. התוצאה היא שהניקוד הוא במידה מסוימת מלאכותי: חלק מההגיים אינם משתקפים בסימני הניקוד, ומאידך חלק מסימני הניקוד אינם משתקפים בהגייה. באופן יחסי קל ללמוד את קריאת סימני הניקוד, אך הצבתם דורשת ידע נרחב, והיא נעשית בדרך כלל על ידי אנשי מקצוע.
סימני הניקוד ואופן הגייתם > סימני התנועות (ראו טבלת תנועות גדולות וקטנות בהמשך)

| סימן הניקוד | שם הסימן | הגייה | דוגמה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | קמץ | /a/ ראו ערך קמץ | זָנָב |
|  | קמץ-קטן | /o/ | תָּכְנִית (נהגה כמו תּוֹכְנִית) |
|  | חטף קמץ | /o/ | צָהֳרַיִם (נהגה כמו "צהוֹרַיִם") |
|  | פתח (על הפתח באותיות הח"ע סופיות ראו ערך פתח גנובה) | /a/ | קַל |
|  | חטף פתח | /a/ | חֲלוֹם |
|  | סגול | /e/ | מֶלֶךְ |
|  | חטף סגול | /e/ | נֶאֱמָן |
|  | צירי | /e/ | לֵב |
|  | שווא | /e/ או העדר תנועה. ראו ערך שווא | יִכְתְּבוּ |
|  | חיריק | /i/ | שִׁיר |
|  | קובוץ (קיבוץ) | /u/ | דֻּבִּים (בכתיב חסר ניקוד – דובים) |
|  | חולם חסר | /o/ | חֹלִי (בכתיב חסר ניקוד – חולי) |
סימני הניקוד ואופן הגייתם > סימנים הבאים באֵם־הקריאה ו"ו

| סימן הניקוד | שם הסימן | הגייה | דוגמה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | שורוק | /u/ | סוּס |
|  | חולם מלא | /o/ | נוֹף |
סימני הניקוד ואופן הגייתם > סימן הדגש

| סימן הניקוד | שם הסימן | שימוש |
| --- | --- | --- |
|  | דגש | סימן הדגש משמש בעברית בת ימינו להבחנה בין הגייה סותמת וחוככת של אותיות בכ״פ: כאשר יש באותיות אלו דגש, הן נהגות [b k p]. כאשר אין בהן דגש הן נהגות [v x f]. דגש זה מכונה בדקדוק המסורתי "דגש קל".  בעבר שימש הדגש הקל גם להבחנה בין הגייה סותמת וחוככת של אותיות גד״ת. בימינו נהגות אותיות אלו בצורה סותמת בלבד, גם כשאין בהן דגש. כמו כן, בעבר שימש הדגש לסמן הכפלה של העיצור (אז הוא מכונה "דגש חזק"); כך למשל גַמּד נהגה במ"ם כפולה [gammad]. כיום אין לדגש החזק משמעות בהגייה, אך כאשר הוא בא מסיבות דקדוקיות באותיות בכ״פ, הן נהגות כאילו יש בהן דגש קל, למשל במילה מְסַבֵּךְ. |
סימני הניקוד ואופן הגייתם > סימן המפיק

| סימן הניקוד | שם הסימן | שימוש |
| --- | --- | --- |
|  | מפיק | סימן המפיק זהה גרפית לסימן הדגש. קיים רק באות ה' בסוף מילה. הוא מציין שיש להגות את האות ה' כעיצור [h] ולא כאם קריאה לתנועות /a e o/. השימושים העיקריים במפיק הם בסופית שייכות בנקבה, כאשר היא מוטעמת (שולחנהּ), ובשורשי ג"ן כת"ם (ג-ב-הּ, נ-ג-הּ, כ-מ-הּ, ת-מ-הּ, מ-ה-מ-הּ). |
סימני הניקוד ואופן הגייתם > הנקודה המבחינה באות שי"ן

| סימן הניקוד | שם הסימן | שימוש |
| --- | --- | --- |
|  | נקודה דיאקריטית | כאשר הנקודה בצד ימין, האות ש' נהגית כצירוף sh באנגלית (/ʃ/), לדוגמה: שֵׁם |
|  | נקודה דיאקריטית | כאשר הנקודה בצד שמאל, האות ש' נהגית כאות ס' (/s/), לדוגמה: עֶשֶׂר |
סימני הניקוד ואופן הגייתם > סימנים נדירים

| סימן הניקוד | שם הסימן | שימוש |
| --- | --- | --- |
|  | רפה | סימן הרפה משמש לציין שהאות אינה דגושה. בראשית ימיה של העברית החדשה שימש הסימן לציון העדר דגש קל במילים זרות (כגון כֿימיה), אך עם הזמן כמעט נעלם מהשימוש. בכתיב התקני של יידיש לפי ייווא נעשה שימוש סדיר בסימן הרפה באותיות בֿ פֿ שצלילן /v f/. |
|  | מתג | לסימן היו מספר שימושים שונים במסגרת טעמי המקרא. בעברית חדשה הוא משמש לציון ההברה המוטעמת בספרים אחדים (בהם מילון אבן שושן). |
|  | חטף־חיריק | סימן נדיר המופיע בכתר ארם צובא: מלכים א יז יא. "לקחי־נא" תהלים יד א: "השחיתו", "התעיבו" תהלים נג ב: "השחיתו", "והתעיבו" |
יסודות בכללי הניקוד > חוק ניקוד ההברות > תנועות גדולות ותנועות קטנות

במקור שיקף כל אחד מסימני הניקוד הגייה שונה. ממציאי הניקוד לא ניקדו את התנ"ך על פי כללים, אלא על פי הדרך בה הגו את המילים: כאשר שמעו בהגייתם את תנועת הקמץ, כתבו קמץ, כאשר שמעו את תנועת הפתח, כתבו פתח, וכן הלאה. לכן כל ניסיון לצקת את הניקוד לכללים אחידים ומדויקים נדון מראש לכישלון. עם זאת, הגיית העברית בפי ממציאי הניקוד הייתה בעלת מערכת סדירה ברובה. על סמך הכרת המערכת הזו ניתן בחלק מהמקרים לשחזר כיצד היו ממציאי הניקוד מנקדים מילה מסוימת. כלל הניקוד הבסיסי, המכונה "חוק ניקוד ההברות", מושתת על סדירות זו.
"חוק ניקוד ההברות" מתבסס על חלוקה של סימני הניקוד ל"תנועות גדולות" ול"תנועות קטנות" (חלוקה זו היא תאורטית בלבד, ואין לה אחיזה בהגייה של ממציאי סימני הניקוד). זוהי החלוקה:
| תנועה | "תנועה גדולה" | "תנועה קטנה" | "חצי-תנועה" |
| --- | --- | --- | --- |
| a | קמץ: אָ | פתח: אַ | חטף-פתח: אֲ |
| e | צירי: אֵ | סגול: אֶ | חטף-סגול: אֱ |
| i | חיריק מלא: אִי | חיריק חסר: אִ | אין |
| o | חולם: אֹ | קמץ קטן: אָ | חטף-קמץ: אֳ |
| u | שורוק: אוּ | קובוץ: אֻ | אין |
בנוסף, קיים סימן השווא, הנראה כך: בְ. קיימים 3 סוגים: שווא נח, שווא נע, ושווא מרחף.
כאשר השווא מצוי בסוף הברה, הוא שווא-נח.
במצבים הבאים, השווא נע:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | איך נזכור? | מה זה אומר? | דוגמה |
| א | ראש מילה | בתחילת מילה, שווא יהיה שווא נע | שְׁמִיעָה - השווא על הש' הוא שווא נע |
| ב | השני (ב) מבין שני שוואים | כאשר יש שני שוואים ברצף, הראשון יהיה שווא נח והשני שווא נע | יִשְׁמְעוּ - השווא על הש' הוא שווא נח, השווא על המ' הוא שווא נע |
| ג | אחרי תנועה גדולה | אחרי תנועה גדולה, שווא יהיה שווא נע | שָמְעוּ - מאחר שהאות מ' מגיעה לאחר ש' עם תנועה גדולה (קמץ), השווא תחתיה הוא שווא נע |
| ד | תחת דגש | תחת אות דגושה, השווא יהיה שווא נע | לִמְּדוּ - באות מ' יש דגש תבניתי (מפני שהיא בבניין פִּעֵל הכבד), ולכן השווא תחתיה הוא שווא נע ולא שווא נח (למעשה, הוא שווא מרחף...) |
| ה | הדומות | כאשר יש שתי אותיות זהות ברצף, השווא על האות הראשונה יהיה שווא נע (ההיגיון: כדי להקל על ההגייה) | המילה הַלְלוּיָה היא דוגמה נהדרת: שתי ל' ברצף, ולכן השווא על הל' הראשונה מוכרח להיות שווא נע (אם תנסו להגות אותו כשווא נח תראו עד כמה זה לא נוח) |
שווא מרחף: שווא שנובע מחיטוף של תנועה גדולה. הוא נהגה כשווא-נח, אך מתפקד כשווא-נע. כך למשל, לא יבוא דגש קל אחריו.
יסודות בכללי הניקוד > חוק ניקוד ההברות > טבלת כלל ניקוד ההברות

לצורכי הניקוד יש לבדוק שני מאפיינים של ההברה: האם היא מוטעמת או בלתי מוטעמת, והאם היא פתוחה או סגורה. סימן לזיכרון הכלל הוא סל"ק - סגורה לא-מוטעמת קטנה כלומר תנוקד בתנועה קטנה, וכל שאר המקרים (מפ"ג: הברה מוטעמת והברה פתוחה) ינוקדו בדרך כלל בתנועה גדולה. כלל זה נקרא חוק ניקוד ההברות, ולהלן טבלה המציגה את הכלל על חריגיו העיקריים:
|  | הברה פתוחה | הברה סגורה |
| --- | --- | --- |
| הברה בלתי מוטעמת | תנוקד בתנועה גדולה  חריגים עיקריים: לפני אות גרונית ללא תשלום דגש (התנַחם, מִחוץ), ה' של הפעיל בפעלי א' גרונית מגזרת ע״ו (הַעירותי) | תנוקד בתנועה קטנה  חריגים לכלל זה מעטים, למשל בָּתִּים. |
| הברה מוטעמת | תנוקד בתנועה גדולה  חריגים עיקריים: מבנים סגוליים (דֶּלֶת, כֹּבֶד), כינוי המושא של המדבר בעבר (ראַני) | תנוקד בתנועה גדולה  הברה סגורה מוטעמת באה לרוב בסוף המילה והחריגים הבולטים הם: אֵלֶּה, אָנָּא, הֵמָּה, לָמָּה, שָׁמָּה. מנוקדים בתנועה קטנה: הכינויים החבורים "הכבדים" (־הֶם, ־כֶם), הברת a סגורה בפועל (שָׁבַרְתִּי), הברות שמקורן בגזרת הכפולים (חַג משורש חגג, לְבַד משורש בדד), שמות מרובעים כפולי הברה (תַּלְתַּל), הברת ay (לַיְלָה). |
יסודות בכללי הניקוד > חוק ניקוד ההברות > קשיים בהפעלת חוק ניקוד ההברות

אלו הבעיות העיקריות בחוק ניקוד ההברות:
כדי להפעיל את החוק כיאות יש לדעת אם ההברה פתוחה או סגורה מבחינה דקדוקית, כלומר אם בסוף ההברה בא דגש חזק או שווא נח. לא ניתן לקבוע זאת על סמך הגיית העברית בת ימינו בהיגוי הנפוץ, שכן אין בה דגשים חזקים, וחלק מהשוואים הנעים הפכו בה לנחים. משום כך נדרשת היכרות עם ההגיה המסורתית הקפדנית של עדות ישראל בקריאת התורה ובתפילה, או ההגיה הקלאסית שאומצה בעבר באמצעי השידור בישראל.
כדי לנקד לפי הכללים צריך להכיר היטב את מערכת השורשים והמשקלים ולדעת לאיזה שורש ולאיזה משקל שייכת המילה.
החוק אינו נותן מענה מלא לחטפים ולשווא הנע. גם כאן הכרת ההגייה של העברית בת ימינו בלבד אינה מאפשרת לנקד כיאות, ויש להכיר את מערכת ההגה ההיסטורית.
יסודות בכללי הניקוד > ניקוד הנטייה של שמות העצם והפעלים

ככלל, גם הנטייה של שמות העצם והפעלים כפופה לחוק ניקוד ההברות, אלא שחוק זה אינו יכול לצפות מראש את אופן הנטייה. כך, למשל, במספר מילים מופיע בנטייה דגש באות האחרונה של צורת היסוד, כגון חַרְצָן – חַרְצַנִּים. אין חוק אחיד שקובע האם דגש כזה יופיע ומי שרוצה לנקד מילה באופן תקני חייב ללמוד את רשימת המילים האלה בעל־פה.
הכללים המסדירים את הנטייה של שמות ופעלים בעברית בת ימינו הם הכללים שנדונו והתקבלו בדיוניה של האקדמיה ללשון העברית. כללים אלו סוכמו על ידי המזכירות המדעית של האקדמיה, ויצאו לאור כחוברת בשם "החלטות האקדמיה בדקדוק".
יסודות בכללי הניקוד > ניקוד מילים שאולות

בעברית בת ימינו נעשה שימוש תדיר לסימון הגייתן של מילים לועזיות. לשם כך קבעה האקדמיה ללשון כללים מיוחדים, שפורסמו בפרק 5 של "החלטות האקדמיה בדקדוק". גרסה מקוונת של הכללים נמצאת כאן.
בשנת 2007 אושרו באקדמיה כללים חדשים לתעתיק מילים לועזיות לעברית. החלטות אלו מתייחסות בעיקר לשמות מקומות ואישים. גרסה מקוונת של הכללים נמצאת בקישור.
יסודות בכללי הניקוד > סימון ההטעמה

אין דרך תקנית לסמן את ההטעמה בעברית חדשה. הדרך הנפוצה היא להשתמש בסימן "עולה" (למשל: "חת֫ול"), אבל יש גם מספר דרכים אחרות.
הבדלים לעומת שיטת הניקוד הטברנית

ההבדלים העיקריים בין שיטת הניקוד בעברית בת ימינו לבין מולידתה, שיטת הניקוד הטברנית:
בטברנית מילה המסתיימת בהברה פתוחה מרפה לעיתים אות בג"ד כפ"ת הפותחת את המילה שאחריה (בעיקר כאשר שתי המילים מחוברות בטעם מחבר או במקף ונקראות לפיכך כ"מילה אחת"). מנגד הברה פתוחה יכולה גם למכפל את האות הפותחת במילה שאחריה גם אם היא לא בג"ד כפ"ת.
בטברנית הניקוד תלוי בהטעמת המשפט. כך למשל המילה מים, שניקודה באמצע משפט בפתח, בסוף משפט באה על פי רוב בקמץ ("צורת הפסק").
ניקודה של ה' הידיעה, וניקודן של אותיות השימוש בכ"ל פחות סדיר מבעברית בת ימינו. כך למשל לא תמיד יופיע דגש אחרי ה' הידיעה, בעיקר באות עם שווא.
מחשבים וניקוד

מערכת ההפעלה Microsoft Windows מאפשרת לנקד טקסטים עבריים. במעבד התמלילים וורד אפשר אף לצבוע את הניקוד בצבע שונה מאשר האותיות.
השיטה בויקיפדיה:ניקוד#הקלדת ניקוד במערכות ההפעלה חלונות וגנו/לינוקס היא כללית, ואינה מוגבלת רק לוויקיפדיה. אפשרות נוספת היא העתק הדבק. לרשום במחשב טקסט לא מנוקד. לנסות אתרי אינטרנט להוספת ניקוד. ולהעתיק חזרה לתוכנה במחשב.
במערכות הפעלה דמויות־UNIX שמשתמשות במערכת הגרפית X Window System, דוגמת לינוקס ו־FreeBSD ניתן להשתמש במספר פריסות מקשים עבריות, כאשר העיקריות הן עברית תקנית, הדומה לפריסה החלונות ופריסת LyX, שבה סימני הניקוד מוקלדים בדרך כלל על ידי לחיצה על Shift ועל האות הראשונה של שם סימן הניקוד: קמץ מוקלד על ידי ק+shift, צירי מוקלד על ידי צ+shift, וכו'. באופן דומה היא גם שיטת הניקוד בווינדוס 10: קמץ מוקלד על ידי ק+ctrl+alt (או ק+alt ימני), צירי מוקלד על ידי צ+ctrl+alt (או צ+alt ימני) וכו'.
משנת 2009 עובד מכון התקנים הישראלי על רוויזיה לת"י 1452, "מערך קלידים במקלדת עברית-לטינית למחשבים". מטרת רוויזיה זו היא להביא את תווי הניקוד למקשים שיהיו נוחים יותר לזכירה ולשימוש.
ישנן תוכנות לניקוד, שמנסות לנקד מילים באופן אוטומטי. בגלל המבנה המורכב של העברית, לא ניתן לנקד טקסט באופן מושלם ולנחש באופן אוטומטי את הניקוד הנכון של כל מילה. אחת מהתוכנות הידועות ביותר מהסוג הזה היא נקדן טקסט של מט"ח שאף זכתה בפרסים.
משמעות רוחנית

על פי תיקוני הזוהר כל ניקוד הוא כנגד ספירה אחרת. פתח כנגד ספירת חכמה, קמץ כנגד ספירת כתר, צירי כנגד ספירת בינה, סגול כנגד ספירת חסד, שבא כנגד ספירת גבורה, חולם כנגד ספירת תפארת, חיריק כנגד ספירת נצח, שורוק כנגד ספירת הוד, קובוץ כנגד ספירת יסוד, ול-ספירת מלכות אין ניקוד משלה, אלא היא כוללת את כל התשעה.
ראו גם

כתיב מלא
כתיב עברי
סימן דיאקריטי
דקדוק עברי - מונחים
כללי ניקוד בסיסיים, באתר ויקימילון
לקריאה נוספת

ניסן נצר, הניקוד הלכה למעשה, ירושלים תשל"ו
יהושע בלאו, דקדוק עברי שיטתי, ירושלים תשכ"ז
החלטות האקדמיה בדקדוק, בהוצאת האקדמיה ללשון העברית, מהדורה שנייה, 2006.
שאול ברקלי, לוח השמות השלם, הוצאת ראובן מס, ירושלים תשכ"ד
שאול ברקלי, לוח הפעלים השלם, הוצאת ראובן מס, ירושלים תש"ם (באתר אוצר החכמה)
אמיר אהרוני, Vocalization of Modern Hebrew, מתוך Encyclopedia of Hebrew Language and Linguistics, כרך 3, עמודים 944–951, 2013 ISBN 978-90-04-17642-3
ביאורים

↑  בקריאה המסורתית, כל עדות ישראל מבדילות בין שווא נע לסגול. העברית האשכנזית (בהיגוי יהודי הולנד, הייקים, הגליצאים והפולנים ונגזרותיהם) והתימנית (על שְלוש עגותיה) מבדילות בין צירה לסגול, בין קמץ לפתח ולחולם, ובין תי"ו דגושה לרפה. זאת לעומת האוחזים במנהג גולי ספרד, כיהודי צפון אפריקה ואיטליה, שאינם מבחינים בין תנועות והדגשות קלות אלו. יהודי איטליה וכל היהודים בארצות האסלאם מבדילים בין אותיות מודגשות בדגש חזק לרפות, ובין אותיות נחציות וגרוניות (אותיות: חטעצ"ק) למקבילותיהן. ברוב ארצות אלו מבדילים באופן ניכר בין האותיות גדזטעצק המודגשות (בדגש קל או דגש חזק) לבין רפות.
הערות שוליים

↑  החלטות האקדמיה בדקדוק, עמ' 12
↑  ד"ר ברק דן, על הניקוד - הסבר כללי על הניקוד ותולדותיו, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  טעמי המקרא ודקדוקי קריאה - חטף-חיריק
↑  ישי נוימן, העברית החדשה, מסע בעקבות עיצורים במחלוקת, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2012
↑  הקמץ: קמץ המשתנה בנטייה לפתח ואחריו דגש
↑  כאן
↑  אמיר אלישע אהרוני, אז איך נציין את מקום הטעם, באתר הזירה הלשונית, ‏2 בדצמבר 2020
↑  בּוֹאִי כַלָּה או בּוֹאִי כַּלָּה – על ריפוי בגדכפ"ת בראש מילה, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏2012-06-06
↑  ראו הסבר מפורט על הדרכים לנקד בדף ויקיפדיה:ניקוד בוויקיפדיה העברית.
↑  לרשימה מלאה ראו כיצד לנקד בחלונות 10 באתר "השפה העברית".
↑  ת״י 1452 באתר מכון התקנים
↑  דף המתעד את טיוטות התקן ואת ההגיון מאחוריו
↑  דף קכ"ט עמוד ב'
↑  השם לפי הזוהר
↑  נקרא מלאפום
| כתב עברי |
| --- | --- | --- |
| מערכות אלפבית | אלפבית פרוטו-כנעני • אלפבית פיניקי • אלפבית עברי עתיק  • אלפבית ארמי • אלפבית עברי |  |
| וריאציות של אלפבית עברי | כתב רש"י • כתב סת"ם • כתב רהוט • סוליטריאו |  |
| שונות | כתיב עברי • ליטון של עברית • טעמי המקרא • אותיות מנצפ"ך • גרש • אם קריאה • הגיית העברית • גימטריה |  |
| ניקוד | ניקוד טברני • ניקוד בבלי • ניקוד ארץ־ישראלי • ניקוד ארצישראלי-טברני • ניקוד שומרוני • ניקוד העברית בת ימינו • כתיב מלא |  |
| גופנים עבריים | דוד • אריאל • פרנק-ריהל • קורן • מרים • נרקיס • חיים • דרוגולין • הדסה • הצבי • כתב רש"י • סת"ם • שלום • ירושלמי • וילנא • אלף |  |
| אלפבית עברי | א • ב • ג • ד • ה • ו • ז • ח • ט • י • כ • ל • מ • נ • ס • ע • פ • צ • ק • ר • ש • ת |  |
| שפות הנכתבות בכתב עברי | עברית • ארמית • יידיש • ערבית יהודית • לאדינו |  |
גרייטפול דד

| --- | --- |

ג'רי גרסיה ומיקי הארט בהופעה ב-1987
 מקום הקמה:  פאלו אלטו 
 מוקד פעילות:  סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1965–1995 (כ־30 שנה)
 סוגה:  רוק   פולק רוק  קאנטרי רוק   רית'ם אנד בלוז  בלוז   רוק אנד רול  רוק פסיכדלי   ג'אז   אסיד רוק
 חברת תקליטים:  וורנר ברד'רס (1966–1972)   Grateful Dead ‏(1973–1976)   אריסטה רקורדס (1977–1989)   Rhino (2001–היום)
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2007)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1994)  היכל התהילה של גראמי (1998)  פרס גיבור ארכיון האינטרנט (2015)  פרס מרכז קנדי (2024) 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 ג'רי גרסיה   רון "פיגפן" מק'קרנן  בוב ווייר ביל קרויצמן  פיל לש  מיקי הארט
 חברים לשעבר
 Tom Constanten Keith Godchaux Donna Jean Godchaux Brent Mydland Ron "Pigpen" McKernan Vince Welnick ג'רי גרסיה פיל לש ביל קרויצמן בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
גרייטפוּל דֶד (אנגלית: Grateful Dead) (בתרגום חופשי לעברית; מת אסיר תודה) הייתה להקת רוק אמריקאית שנוסדה בשנת 1965 בסן פרנסיסקו כגלגול של להקת "מאדר מק'ריס אפטאון ג'אג צ'מפיונס". הגרייטפול דד נודעו בסגנון האקלקטי של שיריהם ששילבו השפעות רוק, מוזיקה עממית, בלוגראס, בלוז, קאנטרי וג'אז.
מעריציהם הנלהבים המכונים "דֶד הֶדס" ("ראשים מתים") נודעים בנאמנותם ללהקה, ורבים מהם ליוו אותה מהופעה להופעה במשך שנות קיום הלהקה.
בסוף שנת 1965 חברי ה"ג'אג צ'מפיונס" החלו בשינוי סגנוני לעבר הרוק, ולג'רי גרסיה, רון "פיגפן" מק'קרנן ובוב ווייר הצטרפו ביל קרויצמן ופיל לש. בשנת 1967, שיא הצלחת הלהקה, צורף גם מיקי הארט כנגן כלי הקשה נוסף.
חברי הלהקה

ג'רי גרסיה – גיטרה ושירה
רון "פיגפן" מק'קרנן – שירה, קלידים, מפוחית, כלי הקשה, גיטרה
בוב ווייר – גיטרת קצב, גיטרת סלייד, קולות רקע
ביל קרויצמן – תופים
פיל לש – גיטרה באס
מיקי הארט – תופים
חברים נוספים ניגנו ותרמו קולות רקע, הפירוט בגוף הערך. חלק משירי הלהקה נכתבו על ידי רוברט האנטר.
תחילת הדרך

הלהקה נקראה בראשונה "הווֹרלוֹקס" ושינתה את שמה ל"גרייטפול דד" לאחר שגרסיה בחר שם באקראי מתוך מילון. חברי הלהקה היו "להקת הבית" של ה"מרי פרקנסטרס" (חבורה של מעריצים ואוהדים של הסופר קן קיזי) והושפעו עמוקות מהשימוש הרווח של חבורה זו ב-LSD.
ההשפעות המוזיקליות על הצליל של הלהקה היו מגוונות ושילבו את הפסיכדליה של התקופה עם רית'ם אנד בלוז בסיסי ומוזיקת קאנטרי עממית, בנוסף להשפעות סגנוניות נוספות שהגיעו מלש כמו ג'אז חופשי ומוזיקה קלאסית מודרנית (לש היה תלמיד של המלחין לוצ'אנו בריו). שילוב זה יצר צליל מיוחד שעוגן במקורות הוותיקים של המוזיקה האמריקאית אך שיקף גם את תחושת ההרפתקנות והחיפוש אחר "הבלתי נודע המוזיקלי". מאפיין זה של נסיוניות וחידוש מוזיקלי אפיין רבות מההופעות החיות של הלהקה.
תקליטיהם הראשונים שיקפו את אופי ההופעות החיות – קטעים ארוכים של נגינה עם סולואי גיטרה של גרסיה, למשל ב-"Dark Star", אך חסרו את החיות והאנרגיה של ההופעה ולא נמכרו היטב. גם האלבום "live/Dead" מ-1969 לא הצליח במיוחד ורק אלבומי שנת 1970 – "American Beauty" ו-"Workingman's Dead" הביאו לפריצת הגרייטפול דד לתודעת הקהל הרחב בזכות שירים במבנה סטנדרטי יותר וסגנון צליל אקוסטי ורגוע.
תחילת הדרך > שינויים בהרכב הלהקה

במשך השנים חלו תמורות רבות בהרכב הלהקה: פיגפן ניגן עד מותו (ב-1973) במגוון כלים ותרם גם את שירתו. בין 1971 ל-1975 נטל הארט חופשה ארוכה מפעילות בלהקה. טום "TC" קונסטנטן ניגן בקלידים בין 1968 ו-1970, ובשנת 1971 החליפו קית גודשו, והביא את אשתו דונה כזמרת ליווי, עד ששניהם עזבו ב-1979 וברנט מידלנד הגיע לנגן בקלידים והיה חבר בלהקה עד מותו ב-1990. לאחר מכן ברוס הורנסבי ווינס וולניק איישו את הקלידים ועזבו ב-1992 ו-1995 בהתאמה.
גרייטפול דד בהופעה

ההופעות החיות היו לסמל המוכר ביותר של הגרייטפול דד; פרט לשנת 1975, שבה הופיעה בארבע הופעות בלבד, הלהקה הופיעה הופעות רבות מדי שנה ברחבי ארצות הברית, החל מחורף 1965 ועד ה-9 ביולי 1995, עם מספר גיחות לאירופה וקנדה, כולל שלושה לילות של הופעה בפירמידה הגדולה בגיזה ב-1978. בממוצע רב שנתי הופיעו הגרייטפול דד כ-120 פעם בשנה, מספר הופעות גבוה משמעותית מלהקות אחרות שהתמקדו יותר בהקלטת אלבומי אולפן. אלבומי האולפן של הגרייטפול דד היו ברובם אוספים של שירים חדשים שבוצעו קודם לכן בהופעות. הופעותיהם התאפיינו בקטעים ארוכים של אלתור אישי, שהשתלבו ליצירה הרמונית, תוך מעבר והתמזגות של שיר אחד למשנהו.
הלהקה התפרסמה בכך שהתירה ל"דד הדס" (מעריציה) להקליט את הופעותיה ללא הגבלה, ובמשך שנים רבות הופעותיהם כללו קטעים מיוחדים לטובת המקליטים. ההפצה הותרה ללא הגבלה כל עוד היא ללא מטרת רווח.
הגרייטפול דד היו חלוצים בשיווק באמצעות דיוור ועוד לפני היות הדואר האלקטרוני נהגו לאסוף שמות וכתובות של מעריצים ושלחו אליהם מעת לעת דפי מידע על הלהקה ותוכניותיה. דפים אלו כללו הצעות רכישת טובין שונים והרווחים מימנו את ההפצה.
בשנת 1995 מת גרסיה מהתקף לב וחברי הלהקה הנותרים החליטו לא להשתמש יותר בשם "גרייטפול דד" מתוך הוקרה לזכרו וכתוצאה מכך הלהקה התפרקה רשמית. רובם פנו לפרויקטי סולו וחלקם מנגנים עד היום בלהקה שנקראת "דה דד" ("המתים").
הגרייטפול דד מופיעים ברד-רוקס, 1987
קהליתנו

קהליתנו, עיצבה: רות בית-אור
קְהִליתנו הוא קובץ ספרותי שהוציאו לאור אנשי תנועת הנוער "השומר הצעיר" בארץ ישראל בשנת תרפ"ב 1922.
ב"קהליתנו" נפרש מנעד הרעיונות, הדעות, הרגשות והחוויות המייצגות של הכותבים, עולים חדשים וחלוצים, כמו של רבים מבני דורם אנשי העלייה השלישית. על כן, הוא מוקד למחקר ענף בהיסטוריוגרפיה הישראלית.
השתתפו בקובץ חניכי "השומר הצעיר" וחבריהם, בהם: אליהו רפפורט, דוד כהנא, דוד שמטרלינג, נתן ביסטריצקי, מיכאל אסף, יהושע בירר, הוגו ברגמן, ודוד הורוביץ.
מקורות ותכנים

משתתפי הקובץ היו צעירים בשנות העשרים לחייהם, וחבריהם בשנות השלושים לחייהם, אשר ביטאו בקובץ קשת של דעות ורעיונות, שנשמעו באותה תקופה במערב. הם הכירו את ארון הספרים היהודי, את הספרות היוונית הקלאסית, ספרות עברית חדשה והגות ציונית בת זמנם.
הד ציבורי

הקובץ זכה בעת יציאתו לאור, לתשומת לבם ולהתייחסותם, בעל פה ובכתב, של אישי רוח חשובים ביישוב, בהם המשורר חיים נחמן ביאליק, הוגה הדעות הוגו ברגמן ורבי בנימין. מהדורת פקסימיליה של "קהליתנו" ראתה אור (עם שינויים זעירים אחדים) על ידי אנשי "השומר הצעיר" בשנת תשכ"ד 1964, ובמהדורה מהודרת בעריכתו של מוקי צור בהוצאת יד יצחק בן-צבי בירושלים בשנת תשמ"ח 1988.
לקריאה נוספת

שולה קשת, נקודת הבראשית : גלגולו של מיתוס ביתניה בספרות העברית, (הביאה לדפוס: ורדה בכור), אפעל: הוצאת יד טבנקין, תשס"ט 2009.
עופרה מצוב-כהן, בין שיח חברתי לשיח ספרותי : הקבצים "קהליתנו" ו"מחיינו" מול "רומן רוסי" ו"כימים אחדים" של מאיר שלו, עבודת דוקטור, רמת גן, אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ד-2004.
עופרה מצוב-כהן, "הווידוי ככלי שיחני בקובצי פועלים של חברי העלייה השלישית, 'קהליתנו' ו'מחיינו', מול הווידוי במבדה, 'רומן רוסי', של מאיר שלו, מורשת ישראל, 7 יולי 2010, עמ' 135–168.
עופרה מצוב-כהן, "בין שיח חברתי לשיח ספרותי: עיצוב השיח הפמיניסטי בקובצי פועלים מול עיצובו ברומן על התקופה החלוצית", מורשת ישראל 4, אוקטובר תשס"ח, עמ' 185–209.
יעל ויילר (ישראל), הקסם של השומר הצעיר, קתדרה, 88, תשנ"ח-1998, עמ' 73–94.
תמר הס, כלום תשאל מהו שעור-קומה של מרבד - דימויים של נשיות בקובץ קהליתנו וברומן ימים ולילות מאת נתן ביסטריצקי, עבודת מוסמך, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1995.
ת'אג לייף

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1993–1995 (כשנתיים) 
 סוגה:  גנגסטה ראפ, מוזיקת היפ הופ, ג'י-פאנק 
 חברת תקליטים:  ג'ייב רקורדס, אינטרסקופ רקורדס 
 חברים
 טופאק שאקור   ביג סייק   מופרים שאקור   סטרץ'   מקאדושיס   דה רייטד אר
 
ת'אג לייף (באנגלית: Thug Life; בתרגום לעברית: "חיי בריון") היה הרכב היפ הופ אמריקאי שהורכב מטופאק שאקור, ביג סייק, מופרים שאקור (אחיו החורג של טופאק שאקור), סטרץ', מקאדושיס ודה רייטד אר. ההרכב הוציא לאור בשנת 1994 אלבום אחד בשם, Thug Life: Volume 1, לפני שהתפרקו ב-1995.
אטימולוגיה של שם ההרכב

לפי טופאק, השם התחיל במקור כראשי תיבות: "The Hate U Give Little Infants Fucks Everybody". זה ייצג את הרעיון שהגזענות וההדחה לשוליים שחווים נערים שחורים בסופו של דבר משפיעים לרעה על החברה.
היסטוריה

ביג סייק היה חבר בכנופיית קריפס ומקאדושיס היה סוחר סמים במהלך שנות ה-90. טופאק, רנדי "סטרץ' ווקר" ופרינסס מל הקימו את ת'אג לייף בשנת 1992 עם ביג סייק. הם הקליטו שיר שנקרא גם "Thug Life". מאוחר יותר הצטרפו להרכב מקאדושיס ודה רייטד אר. הם חתמו באינטרסקופ רקורדס והקליטו אלבום בשם Thug Life, Volume I. האלבום הגיע למקום 42 במצעד בילבורד 200. אחיו החורג של טופאק, מופרים שאקור, הצטרף מאוחר יותר לקבוצה.
מותו של סטרץ'

ב-30 בנובמבר 1995, סטרץ' מת לאחר שנורה ארבע פעמים בגבו על ידי שלושה גברים שעצרו לצד המיניוואן שלו בקווינס וילג'. הוא נהרג בדיוק שנה לאחר הירי של טופאק שאקור ב-1994.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Thug Life Vol. 1 (26 בספטמבר 1994)