stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוליוס מדריץ'
הערות שוליים

↑  ריימונד טיץ', באתר יד ושם (באנגלית)
↑  אוסוואלד בוסקו, באתר יד ושם (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406173205171  GND: 1245326317  LCCN: no2015033517  VIAF: 315534140   WorldCat (עם VIAF): 315534140
יד נתן

ערך זה עוסק במושב בישראל. אם התכוונתם לשמה הקודם של מכללה בגליל, ראו .
| --- | --- |
צילום אוויר של יד נתן
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: לכיש
גובה ממוצע: ‎75 מטר
תאריך ייסוד: 1953
תנועה מיישבת: העובד הציוני
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 631 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-0.9% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) יד נתן(למפת השפלה רגילה) יד נתן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד נתן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד נתן31°39′09″N 34°42′20″E﻿ / ﻿31.6525276282529°N 34.7055464789209°E﻿ / 31.6525276282529; 34.7055464789209  heמפת היישובים של מועצה אזורית לכיש (in English: Lakhish Regional Council) באדום - יד נתן בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10

יַד נָתָן הוא מושב במישור החוף הדרומי ליד הערים קריית גת ואשקלון. המושב נמצא בתחומי המועצה אזורית לכיש ומשתייך לתנועת התנועה הציונית.
היסטוריה

המושב הוקם בשנת 1953 על ידי עולים מהונגריה. היישוב נקרא על שמו של נתן אוטו קומוי, מנשיאי ההסתדרות הציונית בהונגריה שנרצח בשנת 1945 על ידי אנטישמים. במושב כשבעים בתי משק ומתגוררות בו כמאה משפחות נוספות בהרחבה.
היישוב הוקם במקום בו שכן הכפר הערבי בית עפה. במלחמת העצמאות נתפס בית עפה על ידי צבא מצרים. במקום התרחשו ביולי 1948 קרבות קשים בין צה"ל לצבא המצרי שפלש לתחומי המדינה היהודית הריבונית. לאחר כיבוש משטרת עיראק סווידאן הסמוכה נכבש הכפר סופית. תושביו, שנמלטו במהלך הקרבות, לא הורשו לחזור אליו לאחריהם, ורכושם הוכרז נכסי נפקדים. בצפון המושב, מאחורי חלקת החממות, ישנה אנדרטה לחללי חטיבת גבעתי וחיל הים שנפלו בקרב על כיבוש הכפר.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498799105171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יאקוב כריסטיאן יאקובסן

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1811 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  30 באפריל 1887 (בגיל 75) רומא, ממלכת איטליה 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 מקום קבורה:  Jesuskirken 
 מקום מגורים:  קופנהגן 
 תפקיד:  חבר הפרלמנט הדני 
 מפלגה:  National Liberal Party 
 בן או בת זוג:  לאורה יאקובסן 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד (1879)  מסדר דנבורג (1884) 
 
יאקוב כריסטיאן יאקובסן (בדנית: Jacob Christian Jacobsen;‏ 2 בספטמבר 1811 - 30 באפריל 1887), ידוע גם כג'יי. סי. יאקובסן (J.C. Jacobsen), היה תעשיין ונדבן דני, שידוע כמקים מבשלת הבירה "קרלסברג".
ביוגרפיה

יאקובסן לא רכש כל הכשרה אקדמית או מדעית (אם כי נכח בכמה מהרצאותיו של הפיזיקאי והכימאי האנס כריסטיאן אורסטד). בשנות ה-40 של המאה ה-19 הגיע למסקנה כי יש לחולל שינוי בתחום ייצור הבירה, שהתבסס עד אז על ייצור בכמה מבשלות קטנות, לבסס אותו על שיטות מדעיות ולהפכו לתחום תעשייתי.
ב-1844 הקים את מבשלת "קרלסברג" (שנקראה על שם בנו, קרל יאקובסן), בפרבר ואלבי בקופנהגן. המפעל המקורי עומד על תלו עד היום. יאקובסן שם דגש על הדיוק וההקפדה ביצירת בירה באיכות גבוהה, וב-1875 הקים את מעבדות קרלסברג בקופנהגן.
הוא הביע עניין בפוליטיקה והיה תומך המפלגה הליברלית הלאומית, אם כי בחלוף השנים נטה יותר לעמדות שמרניות. הוא אף היה חבר הפרלמנט מטעם המפלגה הליברלית בין השנים 1854 ל-1871. כמו כן, היה פטרון של אמנים. בשנת 1859, לאחר שריפת ארמון פרדריקסבורג, מימן את בנייתו מחדש.
ב-1876 הקים את קרן קרלסברג שאליה הוריש במותו את הונו בשל בעיות משפחתיות. ריב מר שפרץ בינו לבין בנו קרל הוביל לכך שבנו הקים את מבשלת "ני קרלסברג" (Ny Carlsberg; "קרלסברג החדשה") ב-1880. אולם ב-1886 התפייס עם בנו, ובשנת 1902 המבשלות אוחדו. בשנת 1906 התמנה בנו קרל למנכ"ל המבשלה המאוחדת, שידועה משנה זו בשם "מבשלות קרלסברג". ב-1997 שודרה בדנמרק סדרת טלוויזיה על מערכת היחסים בין יאקוב יאקובסן לבנו קרל.
בנו קרל יאקובסן אסף את אחד מאוספי האמנות הפרטיים הגדולים בתקופתו. האוסף שמור כיום במוזיאון ני קרלסברג גליפטוטק שהקים בקופנהגן.
לקריאה נוספת

Kristof Glamann: Jacobsen of Carlsberg. Brewer and Philanthropist. Copenhagen 1991.
הערות שוליים

↑  The Carlsberg Foundation, באתר קבוצת קרלסברג (באנגלית)
↑  Exploring Carlsberg, באתר סוכנות התיירות הדנית (באנגלית)
↑  "Link from Glyptoteket.dk site about the collection". אורכב מ-המקור ב-2010-06-19. נבדק ב-2013-07-27.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13511862n (data)  GND: 118556363  ISNI: 0000 0000 5339 2731  LCCN: n83058632  NLG: 340379  NTA: 069570361  SELIBR: 191357  SUDOC: 050384708  VIAF: 71529886   WorldCat (עם VIAF): 71529886
יד לצנחני היישוב בארץ שנפלו באירופה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה 
 על שם:  צנחני היישוב 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 28 בנובמבר 1954
 תאריך פתיחה רשמי:  28 בנובמבר 1954 
 
קברה של חנה סנש
יד לצנחני היישוב בארץ שנפלו באירופה היא חלקת קבורה ממלכתית בבית הקברות הצבאי בהר הרצל שיועדה לקבורתם של שבעה מהצנחנים היהודיים שנשלחו לסייע לכוחות הברית במלחמת העולם השנייה כנגד גרמניה הנאצית ונהרגו בין שורות האויב באירופה. החלקה מסומנת בצורת עיגול מוקפת שיחים גבוהים וממוקמת בצמוד אל חלקת גדולי האומה. הקברים מסודרים בצורת האות V, המסמלת את ניצחונן של בעלות הברית.
היסטוריה

במסגרת הפעילות להבאת חללי מלחמת העצמאות לקבורה, עלתה גם ההצעה, ביוזמת שאול אביגור, להביא את צנחני היישוב לקבורה בישראל. גופתה של חנה סנש הייתה הראשונה שהובאה לקבורה בישראל, בגלל שהיא הייתה קבורה בבית קברות אזרחי בבודפשט ועל כן התהליך של העברת עצמותיה היה יחסית פשוט. לבקשת אמה ואחיה נקבע שהיא תקבר בהר הרצל. ב-26 במרץ 1950 הובאה סנש על ידי אוניית מלחמה של חיל הים הישראלי לנמל חיפה. ב-27 במרץ 1950 נערך מסע הלווייתה שהחל בחיפה, נמשך בקיבוץ שדות ים שסנש הייתה מראשוניו, והמשיך משם דרך תל אביב לירושלים.
בספטמבר 1952, לאחר שהושגו האישורים להעברת עצמותיהם מבית הקברות הצבאי הבריטי בו היו קבורים, הובאו עצמותיהם של חביבה רייך ורפאל רייס לישראל מצ'כוסלובקיה. הם נטמנו בהר הרצל בסמוך למקום קבורתה של חנה סנש.
בעקבות הבאת עצמותיהם של רייך ורייס, עלתה מצד משפחות וחברי צנחני היישוב שמקום קבורתם לא נודע, שייעשה להנצחתם בישראל. במענה לכך, הוקמו בהר הרצל לצד קברות צנחני היישוב שעצמותיהם הועלו, לוחות זיכרון עם שמות צנחני היישוב שמקום קבורתם לא נודע. ביולי 1954 הובאו לקבורה בסמוך לצנחני היישוב שניים מקרבנות אסון מעגן.
ב-28 בנובמבר 1954 נערך במקום טקס נוסף במהלכו הוסר הלוט מעל ארבע מצבות שהוקמו לזכרם של אבא ברדיצ'ב, פרץ גולדשטיין, צבי בן יעקב, ואנצו סרני שמקום קבורתם לא נודע.
הערות שוליים

↑  כאן כתוב שמדובר בסמל הצנחנים: י. אבן חן, קברים בצלע הר ובצלע חזון, הצופה, 8 במאי 1956
1 2 3  "סופרנו", כך הועברו גוויות הצנחנים, דבר, 8 באוקטובר 1952
↑  חנה סנש והצנחנים לישראל, דבר, 5 בינואר 1950
↑  ארונה של חנה סנש יובא לקבורה בהר הרצל, דבר, 13 במרץ 1950
↑  חנה סנש ז"ל הובאה לקבורות בבית העלמין הצבאי על הר הרצל, חרות, 29 במרץ 1950
↑  עצמות הצנחנים הובאו לארץ, על המשמר, 10 בספטמבר 1952
↑  מרים נגבית, עם העלאת עצמותיהם לארץ, דבר, 19 בספטמבר 1952
↑  קרבנות העצרת במעגן הובאו למנוחות, חרות, 1 באוגוסט 1954
זכויות להט"ב באוגנדה

| --- | --- |

אוגנדה
 מעמד בחוק:  פלילי מאז 1902 בקרב גברים, מאז 2000 בקרב נשים. (עד 2023) עונש: מאסר עולם לגברים, 7 שנות מאסר לנשים. משנת 2023, מאסר עולם לגברים ונשים, עונש מוות על "הומוסקסואליות מחמירה" (הרשעה מעל לפעם אחת ורקעים נוספים)
 טרנסג'נדריות:  אין הכרה בשינוי מגדר
 שירות צבאי:  לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים לא רשאים לשרת
 הגנה מפני אפליה:  אין הגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  אין הכרה בזוגיות חד-מינית, קיימת הגבלה בחוקה של אוגנדה שמכירה בנישואים הטרוסקסואלים בלבד מאז 2005
 אימוץ:  אין הכרה באימוץ על ידי זוגות חד-מיניים
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  נגד (תמכה בהצעה הנגדית מטעם סוריה)
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) באוגנדה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם אזרחים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. עד 2023, פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בקרב גברים או נשים הוגדרה כעבירה פלילית במדינה עם עונש מאסר של 7 שנים בקרב נשים (מאז 2000) ומאסר עולם בקרב גברים (מאז 1902). סעיפים אלה בחוק העונשין האוגנדי היו שרידים של החוק הקולוניאלי באזור מתקופת שלטון האימפריה הבריטית בתקופת אוגנדה הבריטית, ועוצבו להעניש את מה שכונה על ידי הרשויות הקולוניאליות "יחסי מין לא טבעיים" בין המקומיים באוגנדה. להט"ב אוגנדים נאלצים להתמודד בין היתר בשל נוכחת ההפללה המשפטית כלפי הומוסקסואליות עם אפליה משמעותית שנתמכת באופן פעיל על ידי מנהיגים שונים, ותקיפות אלימות נגד להט"ב היא תופעה נפוצה ומקובלת חברתית במדינה. ארגוני שונים תיעדו לאורך השנים מקרים של עינויים והתעללויות נגד להט"ב אוגנדים בשל נטייתם המינית או זהותם המגדרית המועדפת.
בשנת 2014 נחקק "החוק נגד הומוסקסואליות באוגנדה, 2014" שכלל הטלת עונש מאסר עולם על "הומוסקסואליות מחמירה". הצעת החוק כללה במקור עונש מוות על מעשים הומוסקסואלים, אולם, בהמשך תוקנה כך שתכלול עונשי מאסר כבדים על "מעשים הומוסקסואלים קשים" במקום. החוק עורר זעם בינלאומי, שהובילה לכך שממשלות רבות סירבו לספק סיוע כספי לאוגנדה בתגובה. באוגוסט 2014 ביטל בית המשפט החוקתי של אוגנדה את החוק.
בשנת 2023, נחקק "החוק נגד הומוסקסואליות, 2023" שמטיל שלל עונשים קשים על הומוסקסואליות, אי דיווח על מעשה הומוסקסואלי, השתתפות בטקס נישואים חד-מיניים, השכרת אזורים להומוסקסואלים, קידום מסעי פרסום עבור זכויות להט"ב ורקעים נוספים ממאסר עולם על ביצוע פעילות הומוסקסואלית למבוגרים ו-3 שנות מאסר לקטינים, 10 שנות מאסר בגין ניסיון לביצוע מעשים הומוסקסואלים, מאסר של 14 שנים בגין ניסיון לביצוע "הומוסקסואליות מחמירה" (ענישה חוזרת על ביצוע פעילות הומוסקסואלית) ועד עונש מוות על ביצוע "הומוסקסואליות מחמירה".
ב-3 באפריל 2024, בית המשפט לערעורים של אוגנדה אישר את המשך החוק.
היסטוריה

הומוסקסואליות הייתה מקובלת חברתית באוגנדה הקדם-קולוניאלית. בדומה לקניה, רואנדה ובורונדי השכנות, הומוסקסואליות גברית הייתה שכיחה למדי בחברה הקדם-אירופאית של אוגנדה. תפקידים דתיים של גברים שביצעו קרוס-דרסינג (כמרים הומוסקסואלים) נמצאו היסטורית בקרב בני ממלכת בוניורו (אנ'). בקרב הבגנדה (אנ'), הקבוצה האתנית הגדולה ביותר באוגנדה, הומוסקסואליות יוחסה בדרך כלל באדישות. המלך מואגה השני מבוגנדה (הממלכה הגדולה מבין הממלכות המסורתיות הקדומות שנמצאות בתחום אוגנדה המודרנית) היה ביסקסואל מפורסם שהיה ידוע כמי שמקיים יחסי מין קבועים עם נשים ומשרתים גברים. במהלך שלטונו, גברים צעירים שירתו בחצרות המלוכה וסיפקו שירותי מין למבקרים ואליטות אחרות. מואגה ראה יותר ויותר במיסיונרים הנוצרים ובמעצמות האירופאיות ובעיקר באימפריה הבריטית כאיומים. הוא נקט בגישה תוקפנית יותר בשונה ממנהיגים אפריקאים אחרים, ובחר לגרש את כל המיסיונרים ולהתעקש שהמומרים הנוצרים ינטשו את אמונתם הדתית או שיתמודדו עם עונש מוות. בעקבות זאת, מואנגה הוציא להורג קבוצת גברים מרקע זה לאחר שהתנצרו וסירבו למלא את תפקידם במלוכה, שהוכרו מאוחר יותר כ-"מרטירי אוגנדה" (אנ').
המונח "אבאסיאזי" (באנגלית: Abasiyazi) בשפת הלוגנדה, אחת השפות העיקריות של אוגנדה, מתייחס להומוסקסואלים, אם כי השימוש בו במשך השנים הפך לכינוי גנאי באוגנדה של ימינו. אנשי הבגנדה לא היו הקבוצה האתנית היחידה שהייתה ידועה כמי שעוסקת במעשים הומוסקסואלים. בקרב בני הלנגו (אנ'), האמינו שמודוקו דאקו (אנ'), זכרים נשיים שהתחתנו עם גברים, נחשבו כמי שיוצרים "מגדר שלישי" לצד זכר ונקבה, אך לרוב התייחסו אליהם כאל נשים והם הורשו לקיים מערכות יחסים עם גברים. הומוסקסואליות הוכרה גם בקרב אנשי הטסו (אנ'), בהימה והקרמוג'ונג (אנ'). אקטים חד-מיניים באפריקה הטרום-קולוניאלית נראו לעיתים גם כ-"משחק" או ככלי לסוציאליזציה, והיפוך תפקידים מגדרי היה נפוץ גם כן. עם זאת, הקבלה החברתית כלפי הומוסקסואליות נעלמה בקרב העמים לאחר הגעתם של הקולוניאליסטים האירופאים והקמתה של אוגנדה הבריטית.
כאשר הפכה אוגנדה למושבה בריטית, האימפריה הבריטית קבעה חוקים שמענישים בני אדם בגין ביצוע פעילות הומוסקסואלית. הקולוניאליזם האירופאי ייצג את המיניות האפריקאית במונחים הטרוסקסואלים "טבעיים" ובנה תמונה של אפריקה כיבשת הטרוסקסואלית בלבד. החוקים שאוסרים על הומוסקסואליות נשארו במקומם גם אחרי עזיבתם של הבריטים את האזור בעקבות קבלת העצמאות של אוגנדה מהאימפריה בשנת 1962, והפכו למקובלים על ידי האוכלוסייה המקומית, שכאמור טרם העידן הקולוניאלי היו בעלי קבלה חברתית או יחס אדיש כלפי הומוסקסואליות. מאז, מנהיגים אוגנדים עשו אידיאליזציה להטרוסקסואליות כמסורת אפריקאית, כשבמקביל הפיצו פוליטיקאים, חוקרים וכמרים אפריקאים את הרעיון שהומוסקסואליות היא אורח חיים מערבי שנכפה על האוכלוסייה האפריקאית השחורה המקומית על ידי האדם הלבן הזר. כחלק מהחשיבה הזו, מנהיגים אפריקאים החלו להתעלם מההיסטוריה של מערכות היחסים החד-מיניות באפריקה הקדם-קולוניאלית, וסיווגו הומוסקסואליות כ-"לא אפריקאית" שערערה את הכוח הגברי ואת ההיררכיה והיחסים המגדריים הקונבנציונליים בין המינים. מחקרים שנעשו במשך השנים סתרו את האמונה הזו, מכיוון שהבריטים הזרים מיבשת אירופה היו בעצמם אלה שחוקקו את החוקים הקולוניאליים שהחלו לאסור על מעשים הומוסקסואלים באוגנדה. כיום, ישנה הכחשה נרחבת לכך שהומוסקסואליות הייתה נהוגה באוגנדה לפני הגעת הקולוניאליזם הבריטי, והאמונה הכוזבת שהומוסקסואליות היא "לא אפריקאית" או "ייבוא מערבי" נפוצה למדי בחברה האוגנדית.
מעמד בחוק

סעיפי חוקים שהחלו להטיל איסור משפטי על ביצוע פעילות הומוסקסואלית נחקקו לראשונה תחת השלטון הקולוניאלי הבריטי באוגנדה הבריטית במאה ה-19. סעיפים אלה היו מעוגנים בחוק העונשין משנת 1950 שנשתמרו לאחר קבלת עצמאותה של המדינה, והטילו עד מאסר עולם על ביצוע פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, על ידי הסעיפים הבאים:
מעמד בחוק > חוק העונשין, 1950

סעיף 145. עבירות לא טבעיות. כל מי ש-(א) יש לו ידיעה גשמית כלפי אדם אחר כנגד סדר הטבע; [או] (ב) יש לו ידיעה גשמית של בעל חיים; [או] (ג) שמתיר לגבר להחזיק בידיעה גשמית כלפיו או כלפיה נגד סדר הטבע מבצע עבירה ודינו מאסר עולם.
סעיף 146. ניסיון לבצע עבירות לא-טבעיות. כל אדם שמנסה לבצע עבירה שצוינה בסעיף 145, מבצע עבירה פלילית; דינו – מאסר של 7 שנים.
סעיף 148. פרקטיקות מגונות. כל אדם שמבצע, בין אם בפומבי ובין אם בפרטיות, מעשה מגונה עם אדם אחר, או מסרסר באדם אחר לבצע כל מעשה מגונה חמור איתו, או מנסה לבצע מעשה כזה עם עצמו או עם כל אדם אחר, ייחשב הדבר עבירה עליה ישנו עונש מאסר ל-7 שנים. לפני שנחקק חוק התיקון לחוק העונשין (הפניות מגדריות) משנת 2000, רק מעשים חד-מיניים בין גברים נשפטו בדין הפלילי. כאשר החוק עבר, ההטלה שלו שונתה מ-"כל זכר" ל-"כל אדם". בכך, הפכו גם פרקטיקות מיניות בין נשים לעבירה פלילית שהעונש עליה הוא עד 7 שנות מאסר על פי סעיף 148. התיקון לחוק הרחיב בנוסף את ההפללה של מעשים אלה גם לזוגות הטרוסקסואלים לצד זוגות הומוסקסואלים, ובכך, הוציא מחוץ לחוק דה יורה קיום מין אוראלי או אנאלי שלא למטרות רבייה עבור כלל האזרחים, ללא הזכרת נטייה מינית או מגדר ספציפי.
מאז 2023, חוק העונשין החל להטיל עד עונש מוות נגד הומוסקסואליות בגרסאות שונות של סעיפי החוק בעקבות חתימתו של נשיא אוגנדה על החוק נגד הומוסקסואליות, 2023.
מעמד בחוק > החוק נגד הומוסקסואליות, 2014

ב-13 באוקטובר 2009, חבר הפרלמנט של אוגנדה דייוויד בהטי הציג את החוק נגד הומוסקסואליות, אשר הרחיב את הפללתם של קיום יחסים בין בני אותו מין באוגנדה, וקבע עונש מוות לעבריינים סדרתיים (כאלה שהורשעו מעל לפעם אחת), לנשאי HIV שיזמו קיום של יחסים עם בני מינם ואנשים שעוסקים ביחסים חד-מיניים עם אנשים מתחת לגיל 18. מלבד האיסור על כל צורה של קיום יחסים בין בני אותו המין, החוק אסר גם על קידום ההכרה בזכויות להט"ב על ידי כל אדם או גוף ממשלתי או חוץ-ממשלתי באוגנדה, עם קנסות, מאסר או שניהם למורשעים בעוד אנשים "בעלי סמכות" יידרשו מאתה ואילך לדווח על כל עבירה על פי החוק תוך 24 שעות או שהם יהיו צפויים לעונש עד 3 שנות מאסר. החוק המוצע העניק סמכות שיפוט חוץ-טריטוריאלית, לפיה הומוסקסואלים ולסביות אוגנדיות יהיו אחראים לעבירות על החוק גם אם הפעולות שלהם בוצעו במדינות שבהן נישואים חד-מיניים ופעילות הומוסקסואלית הם חוקיים. הרבה מההוראות בחוק מציירות את האנשים שמבצעים אקטים מיניים עם בני מינם כ-"טורפים קורבנות" בזמן שהן התעלמות מהאופי ההסכמתי של היחסים שמתקיימים בין בני הזוג.
הצעת החוק הוגשה ב-2009 והועלתה בכל ישיבה חקיקתית מאז, בעיקר בתקופות שבהן המדינה הייתה במשבר. לאורך השנים, כלי תקשורת בינלאומיים דיווחו שפוליטיקאים אוגנדים השתמשו בהצעה כדי להסיט את תשומת הלב הציבורית מבעיות אחרות במדינה, בהן שחיתות. בחודש נובמבר 2012, הבטיחה יו"ר הפרלמנט רבקה קאדגה להעביר חוק מעודכן נגד ההומוסקסואליות באותה השנה, וטענה כי "אוגנדה רוצה את החוק הזה כמתנה לחג המולד, הם ביקשו את זה [...] ניתן להם את המתנה הזו". עם זאת, הפרלמנט סיים את כהונתו בדצמבר 2012 מבלי להעביר חוק מעודכן כלשהו נגד הומוסקסואליות.
ב-17 בדצמבר 2013 עברה הצעת החוק נגד הומוסקסואליות עם עונש של מאסר עולם במקום עונש המוות המקורי על עבירת "הומוסקסואליות מחמירה", והחוק החדש, החוק נגד הומוסקסואליות, 2014 (אנ') הוכרז בפברואר 2014 בעקבות חתימתו של נשיא המדינה יוורי מוסווני על ההצעה. בחודש יוני 2014, בתגובה להעברת החוק, הודיעה מחלקת המדינה של ארצות הברית על סנקציות שונות כלפי אוגנדה, שכללו קיצוצים תקציביים, חסימת הכניסה לארצות הברית עבור פקידים אוגנדיים, ביטול תרגילי תעופה באוגנדה ועל תמיכה אמריקאית בארגונים לא-ממשלתיים שפועלים לקידום זכויות משפטיות של להט"ב אוגנדים.
באוגוסט 2014 פסל בית המשפט החוקתי של אוגנדה (אנ') את החוק עקב סיבות טכניות והטענה כי לא היו מספיק מחוקקים שנוכחו בעת ההצבעה על הצעת החוק. לאחר פסילת החוק, צוין אירוע הלהט"ב המשמעותי ביותר באוגנדה, שכלל מאות אוגנדים שחגגו את פסיקת בית המשפט על גדות אגם ויקטוריה עם מוזיקה, ריקודים ותלבושות ססגוניות. מארגנת האירוע, סנדרה נטבי, הצהירה כי "מטרת האירוע הזה היא לאחד בין כולנו. עד עכשיו היינו חייבים להסתתר בגלל החוק. זהו יום שמח". האירוע כלל בין היתר צעדה שעברה ללא תקריות חריגות בעוד שהנוכחות המשטרית במהלכו הייתה דלילה.
מעמד בחוק > חוק עבירות המין, 2019

במאי 2021, הפרלמנט האוגנדי היוצא העביר את הצעת חוק עבירות מין, 2019 (אנ') שהייתה עתידה להטיל עונשים פליליים כבדים יותר על ביצוע פעילות הומוסקסואלית, בין היתר. עם זאת, הממשלה הנכנסת ציינה כי לא תיתן הסכמה להעברת הצעת החוק. ב-29 ביולי 2021, עלו עצומות של פעילי זכויות הומוסקסואלים שהופנו לנשיא מוסווני שלא לחתום על הצעת חוק נוספת שתגביר את הפללה הקיימת כלפי פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, והצהירו כי היא עלולה להגביר את ההתקפות האלימות כלפי אנשים שחשודים בהיותם הומוסקסואלים. באוגוסט 2021, מוסווני אישר כי לא יחתום על הצעת החוק לחוק בשלב זה, מאחר שרוב התוכן של הצעת החוק כבר קיים בחוק העונשין, ושלח את הצעת החוק בחזרה לפרלמנט לבחינה מחודשת.
מעמד בחוק > החוק נגד הומוסקסואליות, 2023

ב-21 במרץ 2023, הפרלמנט האוגנדי העביר את הצעת החוק נגד הומוסקסואליות, 2023 (אנ') שהוצגה מוקדם יותר באותו החודש. ההצעה קבעה עונש מוות ל-"הומוסקסואליות בנסיבות מחמירות" (עם הוראות רבות של מה יכול להיחשב כהומוסקסואליות מחמירה) ועד 20 שנות מאסר ל-"מקדמים" של הומוסקסואליות. ב-21 באפריל 2023, הנשיא מוסווני שלח את הצעת החוק חזרה לפרלמנט עבור בחינה מחודשת, שהעביר אותה בשנית ב-2 במאי עם תיקונים קלים בהצבעה של 348 בעד מול מתנגד 1. מוסווני חתם על ההצעה כחוק ב-26 במאי.
העונשים הפלילים שנקבעו על פי החוק החדש כוללים:
מאסר עולם בגין קיום מעשים הומוסקסואלים.
מאסר של 10 שנים בגין ניסיון לקיום מעשים הומוסקסואלים.
עונש מוות על "הומוסקסואליות מחמירה".
מאסר של 14 שנים בגין ניסיון לביצוע של "הומוסקסואליות מחמירה".
פשעי מין כגון התעללות מינית בילדים או אנשים פגיעים אחרים, נכללים גם כן בחוק בהגדרה של מה היא "הומוסקסואליות בנסיבות מחמירות". קיום יחסי מין עם אדם מעל גיל 75, אדם שאינו מסכים או אינו מסוגל להסכים, צעיר מגיל 18, נכה או בעל הפרעה נפשית רשומים גם כמעשים של "הומוסקסואליות מחמירה". עבריינים חוזרים ונשנים (אלה שהורשעו בקיום פעילות הומוסקסואלית מעל לפעם אחת) או כל מי שמעביר מחלות זיהומיות תוך כדי ביצוע פעילות הומוסקסואלית מוגדרים גם כן תחת ההגדרה. אנשים שהורשעו בהומוסקסואליות או ניסיון לביצוע מעשים הומוסקסואלים, הומוסקסואליות בנסיבות מחמירות או ניסיון לביצוע הומוסקסואליות בנסיבות מחמירות לא יכולים להיות מועסקים במוסדות לטיפול בילדים גם לאחר שחרורם מריצוי תקופת המאסר שלהם.
עונשים נוספים על פי החוק כוללים:
קטינים שהורשעו בהומוסקסואליות, 3 שנות מאסר.
השכרת אזורים ביודעין לאנשים המעוניינים לעסוק במעשים הומוסקסואלים באזורים הללו, 10 שנות מאסר.
"קידום הומוסקסואליות", 20 שנות מאסר.
"התיימרות לערוך נישואים חד-מיניים" וכן על השתתפות ביודעין בטקס נישואים חד-מיניים לכאורה, 10 שנות מאסר.
אי דיווח על מעשה הומוסקסואלי כעד, 5 שנות מאסר (עורכי דין שפועלים בתפקידם הרשמי פטורים מהוראה זו).
האשמת שווא של אדם אחר בהומוסקסואליות, שנת מאסר.
באוגוסט 2023, נער אוגנדי בן 20 הפך לאדם הראשון במדינה שהועמד לדין בגין "הומוסקסואליות מחמירה" על פי הצעת החוק, שבגינה הוא צפוי לעמוד בפני עונש מוות.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות

אונגדה אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור). לצד אי הכרתה של אוגנדה במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקת המדינה שמגדירה נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד מאז 2005 בעקבות חתימתו של נשיא אוגנדה יוורי מוסווני על תיקון חוקתי שאסר על הכרה משפטית בנישואים חד-מיניים. סעיף 2א לסעיף 31 בעקבות התיקון החל לקבוע באומרו כי "נישואים בין בני אותו המין אסורים".
הגנה מפני אפליה

לא קיימים חוקים שמעניקם הגנה משפטית מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית באוגנדה. עם זאת, ב-22 בדצמבר 2008 קבע בית המשפט העליון של אוגנדה (אנ') כי סעיפים 23, 24 ו-27 לחוקת אוגנדה חלים על כל בני האדם, ללא קשר לנטייתם המינית או לזהותם המגדרית וביטויה. סעיף 23 קובע כי "לא תישלל מאף אדם חירות אישית"; סעיף 24 קובע כי "אין אדם יהיה נתון בכל צורה של עינויים, יחסים או עונשים אכזריים, לא אנושיים או משפילים". סעיף 27 קובע כי "אף אדם לא יהיה נתון ל: (א) חיפוש בלתי חוקי בגוף האדם, ביתו או רכושו, (ב) כניסה בלתי חוקית של אחרים לשטחיו הפרטיים. אף אדם לא יסבול מהפרעה לפרטיותו בביתו, בהתכתבויותיו, בתקשורת שהוא מנהל עם אחרים וכן בכל הקשור לרכושו הפרטי".
בנובמבר 2016 קבע בית המשפט החוקתי של אוגנדה (אנ') כי ההוראה בחוק שוויון ההזדמנויות הייתה בלתי חוקתית. הוראה זו מנעה למעשה את הוועדה מלחקור "כל עניין של התנהגות הנחשבת בלתי מוסרית ופוגענית כלפי החברה, או התנהגות בלתי מקובלת על ידי רוב הקהילות התרבותיות והחברתיות באוגנדה". בית המשפט קבע כי הסעיף מפר את הזכות לשימוע הוגן, וכן את זכויותיהם של המיעוטים, כמובטחת בחוקה. בנוסף, בית המשפט קבע כי הפרלמנט של אוגנדה לא יכול ליצור מעמד של "מנודים חברתית שמכונים לא מוסריים, פוגעניים ולא מקובלים", ושהוא אינו מורשה להכניס לחוק אפליה נגד אנשים אלה.
טיפול המרה

סעיף 16 לחוק נגד הומוסקסואליות, 2023 מעניק לבתי משפט באוגנדה את הסמכות לכפות על אדם שהורשע בהומוסקסואליות לעבור "שיקום" באמצעות הפרקטיקות הפסאודו-מדעיות של טיפול המרה על מנת לשנות את נטייתו המינית מהומוסקסואלית להטרוסקסואלית.
תנאי מחיה > חשיפת זהויות הומוסקסואלים על ידי עיתונים

העיתונות האוגנדית החלה לגדול מ-2001 בקצב מהיר. עיתונים רבים החלו לפרסם ידיעות וכתבות מרובות אודות הומוסקסואלים, והציפו חרדה בציבור האוגנדי מפני הומוסקסואלים. עקב אינפלציית עיתונים במדינה בין השנים 2008–2010, החלו עיתונים לפרסם כותרות וידיעות סנסציוניות על הומוסקסואלים כדי לשרוד ולקבל נתח שוק. באוגוסט 2006 פרסם עיתון אוגנדי בשם "The Red Pepper" רשימת שמות ומקצועות של 45 גברים הומוסקסואלים לכאורה. במשך השנים העיתון פרסם כתבות שליליות נוספות אודות הומוסקסואלים, וכינה אותם "בטלנים" ובשלל שמות גנאי.
צהובון בגרסה האוגנדית (אנ') של הרולינג סטון פרסם בשנת 2010 כתבה שבה מופיעים השמות המלאים, הכתובות, תמונות ואתרי הבילוי המועדפים של מאה הומוסקסואלים ולסביות אוגנדיות לכאורה, בליווי קריאה להוצאתם להורג. לפחות 4 מהם דיווחו כי הותקפו בעקבות הפרסום, ורבים אחרים הסתתרו מחשש לחייהם. פעילי הלהט"ב האוגנדים דייוויד קאטו, קאשה נאבאגסרה ופפה אונזימה, הגישו תביעה נגד הצהובון בעקבות הפרסום, ובינואר 2011 הוציא שופט בית המשפט העליון צו מניעה נגד הרולינג סטון והעורך הניהולי שלו, ג'יילס מוהאם, ובו נכתב כי "ייאסרו פרסומים נוספים של זהויות הומוסקסואלים וכתובותיהם". בית המשפט פסק בנוסף פיצויים בשווי 1,500,000 שילינג אוגנדי בתוספת הוצאות משפט לכל אחד מהתובעים. שופט בתיק קבע כי "ביצוע האאוטינג, וההסתה הנלווית לאלימות, איימה על זכויותיהם וחירויות היסוד של האינדיבידואלים, תקפה את זכותם לכבוד האדם ופגעה בזכותם החוקתית לפרטיות". זמן קצר לאחר שזכה בתביעה יחד עם שאר הפעילים, דייוויד קאטו נרצח בביתו.
העיתון הממשלתי "New Vision" (אנ') הצהיר במשך השנים כי הומוסקסואליות היא אחת מהבעיות שהובילו להידרדרות המורל באוגנדה, לצד בעיות נוספות כמו זנות וסמים.