stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורים שני
לקריאה נוספת

צבי קפלן, "פורים", האנציקלופדיה העברית (כרך כ"ז עמ' 541 - 542) חברה להוצאת אנציקלופדיות, ירושלים - תל אביב, ה'תשל"ה
יום טוב לוינסקי, ספר המועדים (כרך ו' עמ' 297 - 321),  תל אביב, ה'תשט"ז, באתר היברובוקס
מאיר מישל שטרית, קונטרס פורים שני, מהדורה שנייה, נתיבות תשע"ט. הספר כולל רשימה של ימים במגילת תענית, תעניות צדיקים שבשולחן ערוך, וימי פורים שני של הרבה קהילות, עם ההיסטוריה של כל הימים.
הערות שוליים

↑  "חגים" אלה נבדלים מהחגים האחרים בשני מישורים: א.לא מדובר בחג מהתורה או כזה שתקנו חז"ל, אלא בקביעה של ראשי קהילה ורבנים מאוחרים. (עניין דומה עולה בפולמוס החרדי–ציוני דתי באשר למשמעותו של יום העצמאות). ב. משום שמדובר בחג קהילתי או משפחתי ולא דבר הנוגע לעם ישראל כולו, לא ברור האם יום הודאה על נס הצלה אישי או מקומי יכול להיות מחייב או בעל סממנים הלכתיים באופן פרטי גם דורות אחרים.
↑  מקור: "פורים", האנציקלופדיה העברית. ראו בפרק "לקריאה נוספת".
↑  יש רשימה מקיפה (אבל לא שלמה) של ימי פורים שני אצל צונץ; Ritus, עמודים 127-130 (עמודים 131–133 במהדורה העברית).
↑  "CASTRO, DE, FAMILY", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
↑  אהבת הקדמונים, ירושלים תרמ"ט, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  אהרן קורנפלד, פורים פעמיים בשבוע, באתר ערוץ 7, 16 בינואר 2003
↑  הפלס - חלק ב - רבינוביץ, אליהו עקיבא בן דב בר, 1862-1917 (page 552 of 818), באתר hebrewbooks.org
↑  דוד רוט Piyyut on the survival of the Jews of  Breclav (Lundenburg (אנגלית), ספרים בלוג, דצמבר 2018.
↑  רפאל מלדולה, שבר במצרים, באתר היברובוקס
↑  מאיר בניהו, רבי יעקב אליישר וחיבורו מגילת פרס, מכון בן צבי תש"כ, באתר אוצר החכמה.
↑  באתר הקהילה היהודית ברומא (איטלקית).
↑  נס מוסאן – עלילת דם, באתר המרכז העולמי למורשת יהדות ארם צובא.
1 2 3  יעקב גלר, "פורים קטן, ימי פורים קהילתיים, מקומיים, ארציים ומשפחתיים", אוניברסיטת בר-אילן - הפקולטה למדעי היהדות
↑  בכור מיוחס רפאל, באתר "החכם היומי"
| פורים |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | מקרא מגילה • מתנות לאביונים • משלוח מנות • סעודת פורים ושתיית יין בפורים • פרסום הנס |  |
| מנהגים | משנכנס אדר מרבין בשמחה • זכר למחצית השקל • אוזן המן • התחפשות  • רעשן • בובת המן |  |
| מגילת אסתר | אישים במגילה: אחשוורוש • ושתי • המן • עשרת בני המן • זרש • בגתן ותרש • מרדכי היהודי • אסתר • חרבונה • אבגתא • התך • הגי תוספות למגילת אסתר • חלום מרדכי • תרגומי מגילת אסתר לארמית • היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר • מדרש אבא גוריון |  |
| תפילות ופיוטים | למנצח על אילת השחר • על הנסים • אשר הניא • ויאהב אומן ("קרובץ לפורים") • מי כמוך ואין כמוך • קוראי מגילה |  |
| שירים | ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר • חג פורים (שיר) • אני פורים • ליצן קטן נחמד • תן כתף • ככלות ייני • רשימת שירים ופיוטים לפורים • פיוטים ושירים נוספים |  |
| שמחת פורים | פורים שפיל • רב פורים • עדלאידע • ליל שיכורים • פרודיות לפורים |  |
| מאכלים | אוזן המן • פזואלוס • פלודן • קרפלך • מקרוט • ספרא (מאפה) |  |
| שונות | עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון • בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר • פורים משולש • פורים קטן • תענית אסתר • פרשת זכור • מצוות זכירת מעשה עמלק • מחיית זכר עמלק • מסכת מגילה • סעודת אסתר • פורים שני • קבר אסתר ומרדכי |  |
חגי ישראל ומועדיו
חגיגות יהודי פרנקפורט בחודש מרץ 1616, שנת ה'שע"ו, לאחר תבוסת הצורר וינצנץ פטמילך. נחגג מאז כפורים שני. תחריט עץ, 1628.
ח'לוותיה

מבני מסדר ח'לוותי לשעבר בבראט שבאלבניה
מסדר אל-חַ'לְוַותִ֫יַּה (בערבית: الطريقة الخلوتية, בתעתיק: "א-טריקה אל-ח'לוָותיה") הוא אחד מהמסדרים הסופיים ונקרא על שמו של המייסד, מוחמד בן אחמד בן מוחמד כרים אל-דין אל-ח'לוָותי, שהיה אחד האימאמים הסופיים בח'וראסאן במאה ה-16 ונפטר במצרים בשנת 1575. אל-ח'לוותי עצמו היה חסיד של המסדר הסוהרווארדי ולמד את הסופיות מאיבראהים א-זאהד (إبراهيم الزاهد), אז הפך עצמאי בשיטתו והתמסר להפצתה.
אישים בולטים במסדר אל-ח'לוותיה

איסמאעיל חקי אל-בורוסווי (אנ') – נפטר בשנת 1724. מחבר הספר "روح البيان في تفسيرالقرآن" שהוא אחד מספרי הפרשנות החשובים ביותר על הקוראן.
מוסטפא בן כמאל א-דין אל-בכרי (ער') – נפטר בשנת 1749. מגדול החדשנים במסדר הח'לוותי של זמנו.
מוחמד בן סאלם אל-חפני (ער'), או בקיצור "אלחפני" ("الحفني") – נפטר בשנת 1767.
מוחמד בן עבד אל-כרים א-סמאן (ער') – נפטר בשנת 1775. מייסד מסדר הסמאניה (ער') ושיטתו משלבת את הדרך של שלושת המסדרים: ח'לוותיה, קאדריה ושאד'ליה.
מחמוד אל-כורדי (ער') – שייח' מאל-ח'לוותיה במצרים. נפטר בשנת 1780. היה השייח' של אחמד א-תיג'אני (אנ')، שייסד את מסדר תיג'אניה (ער').
אחמד א-דרדיר (אנ') – נפטר בשנת 1786.
מוחמד בן עבד א-רחמן אל-אזהרי (אנ'), המכונה "אבי קבריין" (أبي قبرين) – ייסד את מסדר א-רחמאניה אל-ח'לוותיה (אנ'). נפטר בשנת 1793.
יוסף א-נבהאני (אנ') – הנהיג את מסדר הח'לוותיה אחרי השייח' חסן רדואן א-סעידי אל-מסרי. נפטר בשנת 1931.
עבד אל-ח'אלק א-שבראווי (ער') – האימאם של מסדר שַבּרָאוִויֶה אל-ח'לוותיה (الطريقة الشبراوية الخلوتية), נפטר בשנת 1946.
מוחמד אבו אל-ופא אל-ע'נימי א-תפתאזאני (ער') – השייח' של אל-ע'נימיה אל-ח'לוותיה (الغنيمية الخلوتية), נפטר בשנת 1994.
אחמד א-טייב – שייח' אל-אזהר והמופתי לשעבר של מצרים.
ג'אבר בגדאדי (ער') – מוביל את מסדר אל-ג'ודיה אל-ח'לוותיה (الطريقة الجودية الخلوتية) בנפת בני סויף, במצרים.
ענפי השיטה והתפשטותה

מסדר הח'לוותיה התפשט בעיקר בישראל, בה קיימת המכללה האקדמית אל-קאסמי אשר יו"ר חבר הנאמנים של המכללה הוא שייח' עבד א-ראוף אל-קאסמי, וכן באזורים שונים בגדה המערבית, בעיקר בעיר חברון.
ענפי השיטה והתפשטותה > סניפי המסדר במצרים

בין הסניפים הגדולים בערי מצרים:
אל-חאפט'יה (الحافظية)
א-שבראוויה (الشبراوية)
אל-מחמדיה (المحمدية)
אל-ג'נידיה (الجنيدية)
א-סמאניה (السمانية)
א-ד֗ייפיה (الضيفية)
אל-עומראניה אל-קובייסיה (العمرانية القبيسية)
אל-מע'אזיה (المغازية)
אל-הראוויה (الهراوية)
אל-מרוואניה (المروانية)
אל-צאוויה (الصاوية)
אל-מסלמיה (المسلمية)
אל-עלוואניה (العلوانية)
א-דומיה (الدومية)
אל-קצביה (القصبية)
אל-ע'נימיה (الغنيمية)
אל-קאיאתיה (القاياتية)
אל-בכריה (البكرية)
אל-האשמיה (الهاشمية)
אל-ג'ודיה (الجودية)
אל-בהותיה (البهوتية)
אל-מצלחיה (المصلحية)
א-דמרדאשיה (الدمرداشية)
ענפי השיטה והתפשטותה > סניפי המסדר בטורקיה

אל-ג'ראחיה (الجراحية)
אל-אע'תבאשיה (الاغتباشية)
אל-עשאקיה (العشاقية)
א-ניאזיה (النيازية)
א-סנבליה (السنبلية)
א-שמסיה (الشمسية)
אל-כלשניה (الكلشنية)
א-שג'עאיה (الشجاعية)
ענפי השיטה והתפשטותה > סניפי המסדר באלג'יריה

מסדר א-רחמאניה אל-ח'לוותיה (الطريقة الرحمانية الخلوتية)
מסדר אל-חפוט'יה (الطريقة الحفوظية الخلوتية)
מסדר אל-עזוזיה אל-ח'לוותיה (الطريقة العزوزية الخلوتية)
מסדר אל-עות'מאניה אל-ח'לוותיה (الطريقة العثمانية الخلوتية)
הערות שוליים

↑  פירוש המלה טריקה הוא: דרך, אסכולה, מסדר. ראה: איילון ד., שנער פ., מילון ערבי- עברי, הוצאת מגנס, ירושלים, 1972
↑  إسماعيل حقي بن مصطفى الخلوتي/ البروسوي. تمام الفيض في باب الرجال (رجال ومشايخ الطريقة الجلوتية) (בערבית). أحمد فريد المزيدي (الأولى ed.). بيروت,  لبنان: دار الكتب العلمية. p. 6-5. אורכב מ-המקור ב-12 דצמבר 2023.
↑  عبد الباقي مفتاح. أضواء على الطريقة الرحمانية الخلوتية. تقديم: محمد المأمون مصطفى القاسمي الحسني (الأولى ed.). بيروت, لبنان: دار الكتب العلمية. pp. 25–26. אורכב מ-המקור ב-12 דצמבר 2023.
↑  عبد الباقي مفتاح. أضواء على الشيخ عبد القادر الجيلاني وانتشار طريقته (الثانية ed.). بيروت, لبنان: دار الكتب العلمية. p. 355. אורכב מ-המקור ב-12 דצמבר 2023.
↑  عبد الباقي مفتاح. أضواء على الطريقة الرحمانية الخلوتية. تقديم: محمد المأمون مصطفى القاسمي الحسني (الأولى ed.). بيروت, لبنان: دار الكتب العلمية. p. 36. אורכב מ-המקור ב-12 דצמבר 2023.
↑  عبد الباقي مفتاح. أضواء على الشيخ أحمد التجاني وأتباعه (الأولى ed.). بيروت, لبنان: دار الكتب العلمية. p. 95. אורכב מ-המקור ב-12 דצמבר 2023.
↑  إبراهيم الباجوري. حاشية الباجوري على مولد البشير النذير لأبي البركات أحمد الدردير. خليل إبراهيم خليل (الأولى ed.). بيروت, لبنان: دار الكتب العلمية. p. 7. אורכב מ-המקור ב-12 דצמבר 2023.
↑  عبد الباقي مفتاح. أضواء على الشيخ أحمد التجاني وأتباعه (الأولى ed.). بيروت, لبنان: دار الكتب العلمية. p. 88. אורכב מ-המקור ב-11 דצמבר 2023.
↑  الحفناوي بن عامر غول الحسني. الشيخ عبد القادر بن إبراهيم المسعدي (1888 - 1956): حياته وآثاره (الثانية ed.). القاهرة, مصر: دار يسطرون للطباعة والنشر. p. 65. אורכב מ-המקור ב-11 דצמבר 2023.
1 2  عبد الباقي مفتاح. أضواء على الطريقة الرحمانية الخلوتية. تقديم: محمد المأمون مصطفى القاسمي الحسني (الأولى ed.). بيروت - لبنان: دار الكتب العلمية. p. 41. אורכב מ-המקור ב-11 דצמבר 2023.
1 2  عبد الباقي مفتاح. أضواء على الطريقة الرحمانية الخلوتية. تقديم: محمد المأمون مصطفى القاسمي الحسني (الأولى ed.). بيروت - لبنان: دار الكتب العلمية. p. 44. אורכב מ-המקור ב-11 דצמבר 2023.
↑  عمرو إسماعيل محمد. أعلام الإفتاء في مصر (الأولى ed.). الجيزة (توضيح), الجيزة, مصر: وكالة الصحافة العربية (ناشرون). pp. 18–19. אורכב מ-המקור ב-11 דצמבר 2023.
↑  "الحضرة.. "الخلوتية الحسانية" طريقة "الإمام الأكبر شيخ الأزهر"". albawabhnews.com. البوابة نيوز. אורכב מ-המקור ב-1 יוני 2022. נבדק ב-11 דצמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  الشيخ جابر البغدادي: بالتصوف نواجه التطرف والإرهاب الفكري (حوار) (אורכב 18.09.2021 בארכיון Wayback Machine)
↑  الطريقة الخلوتية الجودية لها إسناد متصل إلى سيدنا رسول الله (אורכב 08.07.2021[Date mismatch] בארכיון Wayback Machine)
↑  موقع طريقة القاسمي الخلوتية الجامعة: http://www.alqasimy.com/ (طريقة القاسمي בארכיון Wayback Machine (אורכב 26.01.2021[Date mismatch]))
↑  موقع أكاديمية القاسمي، باقة الغربية: http://www.qsm.ac.il/ (אקדמיית אלקסאמי בארכיון Wayback Machine (אורכב 01.02.2021[Date mismatch]))
↑  , الخلوتية، طريقة عبادة صوفية تنتشر في الخليل - ח'לוותיה, דרך פולחן סופית נפוצה בחברון, najah.edu, 29 מאי 2017
↑  الاعداد   العدد السابع والأربعون جمادي الأولي 1428هـ   فرق ومذاهب, الطريقة الخلوتية, alrased, ‏17 מאי 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534615905171  BnF: cb13163677z (data)  GND: 1067426701  LCCN: sh95000816  SUDOC: 034135979  TDVİA: halvetiyye  VIAF: 314866304   WorldCat (עם VIAF): 314866304
מירל'ה אפרת

חנה רובינא, תפאורה מאת יצחק פרנקל
מירל'ה אפרת הוא מחזה פרי עטו של יעקב גורדין.
אודות המחזה

זהו אחד מהמחזות המפורסמים ביותר של תיאטרון יידיש. הצגת הבכורה של המחזה, ביידיש, בנוסח המקורי של גורדין, התקיימה ב-29 באוגוסט 1898. את דמותה של מירל'ה אפרת גילמו הגדולות בשחקניות התיאטרון היידי. במקור גילמה את דמותה של מירל'ה קני ליפצין, דוד קסלר גילם את דמותו של בנה יוסל'ה ודינה פיינמן גילמה את תפקיד כלתה שיינדלה. היה זה בימי הזהר של התיאטרון היידי בעיר ניו יורק.
הפקה ידועה אחרת הייתה בכיכובה של השחקנית הפולניה אסתר רחל קמינסקה, שהופיעה עמו בניו יורק ב-1912. בתה, אידה קמינסקה, גילמה את התפקיד בתיאטרון היהודי בוורשה ביידיש. עוד קודם לכן קמינסקה, בהיותה בת שתים עשרה, היא הופיעה בסרט הפולני "מירל'ה אפרת", בתפקיד נכדה של מירל'ה. ב-1967 ביימה אידה קמינסקה את המחזה, שיחקה בו בתפקיד הראשי והופיעה איתו בסיבוב הופעות ברחבי ישראל. הייתה זו הפקה בחסות ועד ציבורי בראשות גולדה מאיר.
"מירל'ה אפרת" הועלתה לראשונה בעברית בשנת 1912 בביצוע "אגודת חובבי הבמה העברית", בתרגום לעברית של חבר הלהקה מנחם גנסין, לימים אחד משלושת מייסדי תיאטרון הבימה.
ההפקה המקצועית הראשונה של "מירל'ה אפרת" בעברית נערכה בתיאטרון הבימה בשנת 1939, בבימויו של צבי פרידלנד ובכיכובה של חנה רובינא. ההצגה תורגמה לעברית על ידי א' לוינסון. ההפקה חודשה בשנת 1957 (עם אותו בימוי, תרגום, ושחקנית ראשית).
ב-1987 הוצג המחזה ב"הבימה" בכיכובן של מרים זוהר וליא קניג לסירוגין, בבימוי עמית גזית, ובנוסח עברי שעובד על ידי מרים קיני (על פי התרגום העברי של א' לוינסון), אך כלל שינויים רבים מהנוסח המקורי של גורדין.
ב-1995 המחזה הוצג בתיאטרון יידישפיל, בכיכובה של אורנה פורת, בבימויו של יורם פאלק; הטקסט היה תרגום ליידיש של העיבוד העברי של מרים קיני, שהוכן על ידי צבי שטולפר.
ב-2004 המחזה הוצג בתיאטרון בית ליסין בכיכובה של יונה אליאן-קשת, בבימוי מיכה לבינסון, על פי העיבוד העברי של מרים קיני.
ב-2013 וב-2014 הוצג המחזה בתיאטרון הבימה בכיכובה של גילה אלמגור, בבימוי ועיבוד של חנן שניר; הטקסט היה על פי תרגום חדש מאת אבישי פיש.
ב-2014 הוצג המחזה בתיאטרון היידישפיל בשנית בכיכובה של יונה אליאן קשת, בבימוי ארתור קוגן; הטקסט היה על פי התרגום של שטולפר ליידיש, לעיבוד העברי של קיני.
הנפשות הפועלות

מירל'ה אפרת - כבת שישים.
יוסלה - בנה הבכור, כבן 28.
דוניה - בנה הצעיר, כבן 25.
שלמון – מנהל עסקיה, כבן 65.
מחלה – המשרתת שלה, כבת 55.
שיינדלה - אשתו של יוסלה, כבת עשרים.
חנה-דבורה – אמה של שיינדלה, כבת 55.
נחומצ'ה -  אביה של שיינדלה, כבן שישים.
שלמה'לה – בנם של שיינדלה ויוסלה, בן 13.
תקציר העלילה

מירה'לה אפרת היא אלמנה עשירה, השולטת במשפחתה ביד רמה וזוכה לכבוד רב בעירה. היא משיאה את בנה הבכור יוסל'ה לשיינדל'ה, נערה ממשפחה ענייה, אך יפה ובעלת יחוס. לאחר הנישואים שיינדלה עוברת להתגורר בביתה של מירה'לה אפרת. שיינדל'ה מתנהגת בגסות כלפי כל בני הבית, בכלל זה מירה'לה. משום אהבתה לבנה, מירה'לה מבליגה על כך. מירה'לה בעזרת מנהל עסקיה שלמון מנהל את עסקי המשפחה באופן בלעדי.
כעבור מספר שנים, כשהמצב הופך לקשה מנשוא, שיינדל'ה ויוסל'ה מבקשים ממירה'לה שתתן להם את חלקם בירושת האב המנוח, כדי שיוכלו להקים בית משלהם. דוניה, בנה הצעיר של מירה'לה מצטרף לבקשה. מירה'לה מגלה להם שאביהם השאיר להם חובות כבדים בסך שישים אלף רובל ושהוא הלך לעולמו משברון לב. לאחר מותו היא פרעה את כל חובותיו ועשתה בעצמה הון גדול.
מירה'לה מחליטה להעביר לידי בניה וכלתה את הניהול הכספי של המשפחה. יחסה של שיינדל'ה כלפי מירה'לה הולך ונעשה אכזרי יותר ויותר והיא מתאכזרת גם אל מחלה,  משרתתה הנאמנה. שלמון, מנהל עסקיה מזה שנים רבות מפוטר ובמקומו ניתנת המשרה לנחומצ'ה, אביה של שיינדלה. אלא שנחומצ'ה מתגלה כאיש עסקים גרוע שעסוק בזלילה וסביאה ומערימים עליו בקלות. דוניה, הבן הצעיר, הוא בליין, שמבזבז כספים על ימין ועל שמאל.
לבסוף למירל'ה נשבר מהכול, היא עוזבת את הבית והולכת לגור אצל שלמון, מנהל עסקיה בעבר. מחלה, המשרתת שלה, מצטרפת אליה. במשך עשר שנים היא מתנתקת ממשפחתה ואינה מגיעה אפילו לחתונת דוניה, בנה הצעיר.
כעבור עשר שנים, מגיע בר המצווה של נכדה האהוב שלמה'לה. בנה יוסל'ה מגיע לביתו של שלמון ומבקש ממנה לשוב לביתה והיא מסרבת. אחר-כך מגיעה לבית שיינדלה, לבקשת שלמון. שיינדלה מתחננת שמירל'ה תשוב. היא מסבירה שהתנהגותה הרעה אל מירל'ה נבעה מכך שהייתה ילדה. היא מנסה לכרוע ברך, אך מירהל'ה אינה נותנת לה ובסיומה של השיחה מסרבת לחזור. לבסוף מגיע לביתו של שלמון נכדה שלמה'לה ומירהל'ה נשברת.
בקלטת

יעקב גורדין, מירל'ה אפרת, תל אביב : אור עם, תשנ"א.  קלטת  + חוברת בת ארבעה עמודים. כולל גם דפי הסבר על המחזה ומחברו בעברית ובאנגלית: מירל'ה אפרת - סיפור העלילה, יעקב גורדין. בסדרת מיטב הדרמה האידית על קלטות.
תרגום לעברית

יעקב גורדין, מירלה אפרת, תרגום ועיבוד - מרים קיני. תל אביב : אור עם, תשמ"ז 1987.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי

1.	תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 19 ביולי 1939, ההצגה הציגה 228 פעמים
יוצרים: תרגום - אברהם לוינסון, בימוי - צבי פרידלנד, תפאורה - יצחק פרנקל, מוזיקה - פורדהאוז בן-ציסי.
שחקנים: מירל'ה אפרת – חנה רובינא, יוסי'לי - צבי בן-חיים, דוניה – רפאל קלצ'קין, ר' שלמון – אהרן מסקין, מחלה - בת עמי אלישיב-פינקל, ר' נחומצ'ה – מנחם גנסין, חנה דבורה - תמימה יודלביץ', שיינד'לה – תמר רובינס, שלמה'לה - חנה הנדלר.
2.	תיאטרון הבימה – הצגת בכורה: 1957, זהו חידוש של הצגת הבימה משנת 1939
יוצרים: תרגום - אברהם לוינסון, בימוי - צבי פרידלנד, תפאורה - יצחק פרנקל, מוזיקה - פורדהאוז בן-ציסי.
שחקנים: מירל'ה אפרת – חנה רובינא, יוסי'לי – יהודה אפרוני, דוניה - יצחק ברקת, ר' שלמון – אהרן מסקין, מחלה - בת עמי אלישיב-פינקל, ר' נחומצ'ה – חיים אמיתי, חנה דבורה - תמימה יודלביץ', שיינד'לה – שושנה רביד, שלמה'לה: דליה פרידלנד.
3.	הפקה בחסות ועד ציבורי בראשות גולדה מאיר – 1967
בימוי ותפקיד ראשי - אידה קמינסקה.
4.	תיאטרון הבימה – הצגת בכורה: 17 בינואר 1987, ההצגה הציגה 167 פעמים (עד יולי 1987)
יוצרים: תרגום - מרים קיני, בימוי - עמית גזית, תפאורה ותלבושות : אלי סיני
שחקנים: מירל'ה אפרת – מרים זוהר/ליא קניג, מכלה - מרים זוהר/ ליא קניג, שלמון – שמואל רודנסקי, נחומצ'ה – מוסקו אלקלעי, אשתו חנה דבורה – רבקה גור, יוסלה – עמי ויינברג, דוניה – שמעון כהן, שיינדל - יעל פרל, שלמה'לה הילד - גיל זלמנוביץ'/ רועי שגב/ דוד תירוש.
5.	תיאטרון יידישפיל – הצגת בכורה: 31 בדצמבר 1994
יוצרים: תרגום – שמואל עצמון, בימוי – יורם פאלק, מוזיקה: אבנר קנר, עיצוב במה: מושיק יוסיפוב, עיצוב תלבושות: מיכל לאור, עיצוב תאורה: מישה צ'רניאבסקי.
שחקנים: מירל'ה אפרת –  אורנה פורת,  שמואל עצמון-וירצר, אתל קובינסקה, טרייסי אברמוביץ', בבה ברקוביץ', אנאבלה, ישראל טרייסטמן, מישה טפליצקי, אינו טופר, אנטולי אייזנשטיין, תומר עמרני, שחר רוזנר.
6.	תיאטרון בית ליסין – הצגת בכורה: 12 ביולי 2003 (פרס התיאטרון הישראלי להצגת השנה)
יוצרים: תרגום - מרים קיני, בימוי – מיכה לבינסון, תפאורה – כנרת קיש, תלבושות - דידי גולן, תאורה - יחיאל אורגל.
שחקנים: מירל'ה אפרת – יונה אליאן-קשת, מכלה – רבקה גור, שלמון – רפי תבור, שיינדלה - דורית בר-אור, יוסל - צחי גליק, דוניה – גיל נתנזון, נחומצ'ה – אברהם סלקטר, חנה דבורה – עדי לב, שלמל`ה – ליאור חן/יהלי סער.
7.      תיאטרון הבימה - הצגת בכורה: 2 בספטמבר 2013
יוצרים: תרגום מיידיש ומוזיקה - אבישי פיש, בימוי - חנן שניר, תפאורה - אלכסנדרה נרדי, תלבושות - סבטלנה ברגר, ניהול מוזיקלי: אבי בנימין תאורה - מאיר אלון.
שחקנים: מירל'ה אפרת - גילה אלמגור, מחלה - סנדרה שדה, שלמון - שמיל בן ארי, שיינדלה - הילה פלדמן, יוסל'ה - יואב דונט, דוניה ניר זליחובסקי, נחומצ'ה - מיכאל כורש, חנה דבורה - רותי לנדאו, שלמל'ה - מנור חקק/איילי אלדר
בן סנוף

| --- | --- |

סנוף בהופעה, 2013
 לידה:  26 בינואר 1986 (בן 38) ישראלצפת, ישראל
 שם לידה:  בנימין סנוף
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 עיסוק:  זמר
 סוגה:  מוזיקה ישראלית, מוזיקה יהודית מקורית, מוזיקת נשמה
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  זמרה
 חברת תקליטים:  פליי רקורדס, תטה תקליטור
 שיתופי פעולה בולטים:  מושיק עפיה
 http://www.bensnof.co.il
 
בנימין סנוף (נולד ב-26 בינואר 1986, ט"ז בשבט ה'תשמ"ה) הוא זמר ישראלי.
קורות חייו

סנוף נולד בצפת לנתן והילה. את הקריירה המוזיקלית שלו החל בגיל 7 בלהקת "פרחי צפת". בגיל 14 הוציא סנוף את אלבומו הראשון, "בוקר של זריחה". באלבום בלט השיר "גן הכוכבים", שנכתב על ידי יואב גינאי והולחן על ידי צביקה פיק.
ב-2010 הוציא סנוף את אלבומו השני, "הנה הוא בא", בהפקת יוגב סמינה. האלבום מכר כ-20,000 עותקים. לאחר מכן הוא הוציא את אלבומו השלישי, "המסע".
בספטמבר 2016 הוציא סינגל בשם "חולשות אנושיות" עם גילי ארגוב. סנוף מלווה בשירתו זוגות לחופה. הוא שיתף פעולה עם מושיק עפיה, קובי פרץ, קינדרלך ואחרים.
שיריו של סנוף מאופיינים כשירי מוזיקה יהודית מקורית עם אוריינטציה למקורות ולשירה הישראלית. בחלק גדול מהשירים יש גם נגיעות ים תיכוניות.
בין מעבדי שיריו בולט תמיר צור. כמו כן כותבים ומלחינים עבורו איתי זילברשטיין ויוסי גיספן.
חיים אישיים

סנוף מתגורר בצפת, נשוי לרעות ואב לשישה ילדים.
דיסקוגרפיה

בוקר של זריחה (1999)
הנה הוא בא (2009)
המסע (2010)
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418509105171  MusicBrainz: 998d9844-a566-4e3b-8a61-64db00d9de54  VIAF: 1074153239455629450007   WorldCat (עם VIAF): 1074153239455629450007
מערכת ההתרעה האחרונה לפגיעה ארצית של אסטרואיד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  Haleakalā Observatory, מצפה מאונה לואה, מצפה הכוכבים של דרום אפריקה 
 
 fallingstar.com
 
מערכת ההתרעה האחרונה לפגיעה ארצית של אסטרואיד (באנגלית: Asteroid Terrestrial-impact Last Alert System; בראשי תיבות: ATLAS) היא מערכת סקירה אסטרונומית (אנ') רובוטית למתן התרעה מוקדמת, המותאמת לזיהוי גופים קרובי ארץ קטנים יותר, מספר שבועות עד ימים לפני שהם פוגעים בכדור הארץ.
המערכת פותחה ומופעלת על ידי המכון לאסטרונומיה (אנ') של אוניברסיטת הוואי וממומנת על ידי נאס"א. המערכת כוללת כיום ארבעה טלסקופים בקוטר 0.5 מטר. שניים ממוקמים במרחק של 160 קילומטרים זה מזה באיי הוואי, במצפה הכוכבים הליאקלה (ATLAS-HKO, קוד מצפה הכוכבים T05) ובמאונה לואה (ATLAS-MLO, קוד מצפה T08), אחד ממוקם במצפה סאתרלנד (אנ') (ATLAS–SAAO, קוד מצפה M22) בדרום אפריקה, ואחד נמצא במצפה הכוכבים El Sauce בריו הורטאדו (אנ') (צ'ילה) (קוד מצפה W68).
בשנת 2015 החלה מערכת ATLAS את תצפיותיה עם טלסקופ אחד מצפה הכוכבים בהליאקלה (אנ') (Haleakala), ובשנת 2017 הפכה למערכת פעילה בעלת שני טלסקופים בהוואי. לאחר שהושג מימון נוסף של נאס"א לפרויקט, נבנו והופעלו שני טלסקופים נוספים בחצי הכדור הדרומי, והפכו לפעילים בתחילת 2022. כל טלסקופ סוקר רבע מסך השמים הנצפים ארבע פעמים בכל לילה בהיר, והתוספת של שני הטלסקופים הדרומיים שיפרה פי ארבעה את הכיסוי של מערכת ATLAS לשמים הנצפים.
ראו גם

אפופיס (אסטרואיד)
פגיעת המטאור ברוסיה (2013)
הסטת אסטרואידים
קרן B612
הערות שוליים

↑  "Expanded UH asteroid tracking system can monitor entire sky". University of Hawaii News. University of Hawaii. 27 January 2022. Retrieved 29 January 2022.
↑  Tonry; et al. (28 March 2018). "ATLAS: A High-Cadence All-Sky Survey System". Publications of the Astronomical Society of the Pacific. 130 (988): 064505. arXiv:1802.00879. Bibcode:2018PASP..130f4505T. doi:10.1088/1538-3873/aabadf. S2CID 59135328. Accessed 2018-04-14.
↑  Watson, Traci (2018-08-14). "Project that spots city-killing asteroids expands to Southern Hemisphere". Nature. Springer Nature Limited. doi:10.1038/d41586-018-05969-2. S2CID 135330315. Retrieved 17 October 2018.
יוז'ף זקריאש

יוז'ף זקריאש (בהונגרית: Zakariás József;‏ 25 במרץ 1924 בבודפשט, הונגריה – 22 בנובמבר 1971) היה כדורגלן הונגרי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. היה חלק מ"נבחרת הזהב" של הונגריה בשנות ה-50.
מ.ט.ק הונגריה

יוז'ף זקריאש נולד ומת בבודפשט שבהונגריה. בשיא הקריירה שלו שיחק במועדון מ.ט.ק בודפשט. בזמן שהיה במועדון, הם היו ידועים בשם באסטייה, ואז שינו את השם ל-וורוס לובוגו. תחת המאמן מרטון בוקובי ועם קבוצה שכללה גם את נאנדור הידגקוטי, פטר פאלוטאס ומיהאי לאנטוש, זקריאש עזר ל-מ.ט.ק לזכות בשני תארים של הליגה ההונגרית, גביע הונגרי וגביע מיטרופה.
נבחרת הונגריה

בין השנים 1949–1954 ערך זקריאש 35 הופעות בנבחרת. כאחד משחקני "נבחרת הזהב", הוא עזר להונגריה לזכות במדליית זהב אולימפית, גביע מרכז אירופה בשנת 1953 ולהביס את אנגליה פעמיים. לאחר מכן הוא עזר להונגריה להגיע לגמר גביע העולם בכדורגל 1954. במהלך גביע העולם בכדורגל 1954 שיחק בארבעה מתוך חמשת המשחקים בהם הונגריה שיחקה. התגלה כי לילה לפני הגמר בילה עם העוזרת של בית המלון בו התאכסנה נבחרת הונגריה וכתוצאה מכך זקריאש מעולם לא שיחק במדי הונגריה שוב.
תארים

אולימפיאדת הלסינקי (1952): מדליית זהב אולימפית
גביע מרכז אירופה: 1953
סגנות מונדיאל 1954
אליפות הונגריה (2): 1953, 1958
הגביע ההונגרי: 1952
גביע מיטרופה: 1955
ניקולס וינטון

| --- | --- |

סר ניקולס וינטון, 2007
 לידה:  19 במאי 1909 המפסטד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1 ביולי 2015  (בגיל 106) סלאו, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Nicholas George Wertheim 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  בית הספר סטואו 
 תקופת הפעילות:  מ-1938 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  אות גיבור השואה הבריטי (9 במרץ 2010)  Knight Bachelor (2002)  הצלב הגדול של מסדר האריה הלבן (28 באוקטובר 2014)  מסדר טומאש מסריק, דרגה 4 (28 באוקטובר 1998)  אזרחות כבוד של פראג (1991)  מסדר האימפריה הבריטית  חבר במסדר האימפריה הבריטית  מסדר האריה הלבן  מסדר טומאש מסריק 
 www.nicholaswinton.com
 
וינטון בביקור בפראג ב-2007
סר ניקולס וינטון (באנגלית: Nicholas Winton; ‏19 במאי 1909 – 1 ביולי 2015) היה בריטי ממוצא יהודי, שארגן, ביוזמתו האישית, את חילוצם של 669 ילדים, רובם הגדול יהודים מצ'כוסלובקיה הכבושה בידי גרמניה הנאצית, ערב מלחמת העולם השנייה. הילדים הועברו ברכבות מיוחדות לבריטניה, שם נמסרו למשפחות אומנה, ובכך ניצלו מאימי השואה. מבצע זה היה חלק מהקינדר-טרנספורט הצ'כוסלובקי.
קורות חייו

וינטון נולד ב-1909 בהמפסטד, בשם "ניקולס ג'ורג' ורטהיים", להורים יהודים גרמנים, רודולף ורטהיים וברברה לבית ורטהיימר, שהיגרו לאנגליה בשנת 1907. הוריו התנצרו, וגם הוא הוטבל לנצרות. בימי מלחמת העולם הראשונה שינתה המשפחה את שמה לשם בעל צליל אנגלי: וורתהם. לאחר סיום לימודיו בתיכון עבד ניקולאס בבנקים בגרמניה ובצרפת, ולאחר מכן חזר לאנגליה והחל לעבוד כסוכן בורסה. בשנת 1937 אחרי מות אביו שינה ניקולאס את שם משפחתו לשם אנגלי אחר - וינטון.
בשלהי 1938 יצא וינטון לחופשה מעבודתו ונסע לפראג. הוא נקרא לשם על ידי חבר שעסק בארגוני סיוע לפליטים שנמלטו מחבל הסודטים לאחר נפילתו בידי גרמניה. רוב הפליטים היו יהודים, חלקם השתייכו לקבוצות אחרות שהמשטר הנאצי איים על חייהם - קומוניסטים, אנשי רוח ועוד. לאחר שביקר במחנה הפליטים וראה את התנאים הקשים שם, החל וינטון לפעול בכוחות עצמו כדי לארגן את העברתם של ילדים יהודים למדינות שיסכימו לקלטם. רוב הילדים שהציל נשלחו לבריטניה, ומיעוטם - לשוודיה. מדינות אחרות סירבו לקבל את הילדים. כאשר החל וינטון בפעולותיו הייתה עדיין צ'כוסלובקיה מדינה עצמאית, אך במרץ 1939 פורקה וחלקה הצ'כי היה לשטח חסות גרמני - דבר שהעצים את הסכנות שאיימו על הפליטים.
בעקבות ליל הבדולח התקבלה בבריטניה, שהייתה עקרונית סגורה בפני הגירה יהודית, תקנה המאפשרת את הגירתם של פליטים יהודים שגילם מתחת ל-17. נוסף על מגבלת הגיל, נדרש מבקש המקלט להוכיח שיש לו מקום שהייה בבריטניה ו-50 לירות שטרלינג למימון כרטיס נסיעה חזרה כאשר יתאפשר שובם לארצות מוצאם. וינטון מצא בתים למאות ילדים יהודים, באמצעות מודעות שפרסם בעיתונות, והשיג את המימון הנדרש (תחילה מכיסו שלו). עד פרוץ המלחמה ארגן וינטון את יציאתם מפראג של 669 ילדים, בשמונה רכבות. רכבת תשיעית שעליה כ-250 ילדים הייתה אמורה לצאת ב-3 בספטמבר, לאחר פלישת גרמניה לפולין, והגרמנים כבר לא אפשרו את נסיעתה.
וינטון נפטר ב-1 ביולי 2015, בגיל 106.