stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בריסטול בופייטר
היסטוריה מבצעית > פיקוד החופים

בשנת 1941 הופיעה גרסת הבופייטר סימן IC כמטוס קרב כבד ארוך טווח, שנכנסה לשירות במאי 1941 והופעלה על ידי כוח קטן מטייסת מס' 252 שפעל ממלטה. הבופייטר הוכיח את יעילותו הרבה בתקיפת ספינות, מטוסים ומטרות קרקעיות במידה כזו שפיקוד החופים הפך למפעיל העיקרי של הבופייטר כאשר החליף את מטוסי הבלנהיים והבופורט הישנים.
פיקוד החופים החל להכניס לשירות את הבופייטר סימן VIC המשודרג באמצע 1942. בסוף 1942 קיבלה גרסה זו יכולת לנשיאת טורפדו בריטי סימן 18 (457 מ"מ) או אמריקני סימן 22.5 (572 מ"מ) באמצעות מערכת מיתלים חיצונית. התקפת טורפדו מוצלחת ראשונה התרחשה באפריל 1943 כאשר מטוסי בופייטר מטייסת מס' 254 הטביעו שתי ספינות מטען גרמניות ליד חופי נורווגיה.
מנוע ההרקולס סימן XVII בעל 1,735 כ"ס בגובה של 150 מטר הורכב בגרסה חדשה שנקראה TF סימן X ‏ (Torpedo Fighter = TF), וכונתה "טורבו" (Torbeau), הפכה לגרסת הייצור העיקרית של הבופייטר. גרסת התקיפה של ה"טורבו" נקראה סימן XIC. מטוסי הבופייטר מגרסאות אלה היו עורכים תקיפות בגובה גלי הים כנגד ספינות אויב תוך שימוש בטורפדו או רקטות. המטוסים המוקדמים נשאו מכ"ם אוויר-ים ASV ‏(air-to-surface vessel) עם אנטנות "עצם דג" שנישאו על החרטום ובקצות הכנפיים, שהוחלף בסוף 1943 במכ"ם יירוט סימן VIII עם כיסוי מכ"ם דמוי אצבעון בחרטום ששיפר את הביצועים בלילה ובמזג אוויר גרוע (ראו תרשים).
כנף התקיפה של פיקוד החופים שפעלה מבסיס נורת' קוטס (North Coates) שבחוף לינקולנשייר, צפון אנגליה, פיתחה טקטיקה של הפעלת מבנים גדולים של בופייטר חמושים בתותחים וברקטות לדיכוי אש נ"מ בשילוב עם בופייטר מנמיכי טוס הנושאים טורפדו. טקטיקה זו הוכנסה לשימוש באמצע 1943 וכתוצאה מכך הוטבעו בתוך עשרה חודשים ספינות בנפח של יותר מ-29,000 טונות. כאשר החלו הספינות לשוט בשעות הלילה עברה גם טקטיקת התקיפה התאמות. הכנף של נורת' קוטס הייתה הכוח נגד ספינות הגדול ביותר שהופעל במלחמת העולם השנייה והיא אחראית לטיבועים בנפח של יותר מ-150,000 טונות ו-117 ספינות במחיר איבוד 120 מטוסי בופייטר ו-241 אנשי צוות אוויר מתים או נעדרים. זוהי מחצית מנפח הטיבועים כולו של מטוסי תקיפה בשנים 1942–1945.
היסטוריה מבצעית > זירת האוקיינוס השקט

הבופייטר הגיע לזירות אסיה והאוקיינוס השקט החל מאמצע 1942. סופר, כי החיילים היפנים כינו את המטוס "המוות הלוחש" (על אף שבמקור הכינוי אומץ בחיל האוויר המלכותי, הוא פורסם בצורה זו בעיתונות הבריטית), ככל הנראה בשל העובדה שלעיתים קרובות המטוס לא נשמע עד שהיה מאוחר מידי. מנועי ההרקולס היו מצוידים בשסתומי שרוול שהיו שקטים יותר משסתומי מנועי מטוסים אחרים והפחיתו משמעותית את הרעש בקדמת המנוע.
היסטוריה מבצעית > דרום מזרח אסיה

בזירה הדרום מזרח אסייתית הבופייטר סימן VIF פעל מהודו בפעולות ליליות כנגד קווי האספקה והתקשורת של היפנים בבורמה ובתאילנד. במהירות גבוהה ובגובה נמוך, היו משימות אלה יעילות מאוד למרות תנאי מזג האוויר הגרועים והקשיים בתיקון ובתחזוקת המטוסים.
היסטוריה מבצעית > דרום מערב האוקיינוס השקט

לפני שהבופייטר DAP נכנסו לשירות בחיל האוויר המלכותי האוסטרלי במערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט, הבופייטר סימן IC שימש במשימות של תקיפת ספינות אויב.
המשימה המפורסמת ביותר של הבופייטר הייתה במהלך קרב ים ביסמרק, כאשר בשיתוף עם מפציצי A-20 בוסטון ו-B-25 מיטשל של חיל האוויר האמריקני, תקפה טייסת מס' 30 של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי את ספינות הצי הקיסרי היפני לפני גל המפציצים המתקרב. השיירה היפנית ביצעה טעות טקטית ותשומת לבה הופנתה למטוסי הבופייטר מתוך ציפייה לתקיפת טורפדו מצידם, מה שחשף אותה להתקפת המפציצים האמריקנים שעשו שימוש בטכניקת "הפצצת דילוג" (Skip bombing). הבופייטר גרמו לנזק מקסימלי לתותחי הנ"מ, הגשרים וצוותי הספינות תוך שימוש בארבעת תותחי ה-20 מ"מ שבחרטום וששת מקלעי הבראונינג שבכנפיים. היפנים איבדו שמונה ספינות נושאות גייסות וארבע משחתות. לבעלות הברית אבדו חמישה מטוסים, כולל בופייטר אחד.
היסטוריה מבצעית > לאחר המלחמה

החל מסוף 1944 היה הבופייטר מעורב במלחמת האזרחים ביוון והוצא מהאזור ב-1946.
מלבד בעלות הברית, היה הבופייטר גם בשימוש חילות האוויר של פורטוגל, טורקיה והרפובליקה הדומיניקנית. הבופייטר שירת תקופה קצרה בחיל האוויר הישראלי.
מספר גדול של מטוסי בופייטר סימן X הוסבו לאחר המלחמה לשמש כגוררי מטרות ושירתו ביחידות אימונים של חיל האוויר המלכותי. הבופייטר האחרון יצא משירות ב-12 במאי 1960.
הבופייטר בחיל האוויר הישראלי

לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוצאו מטוסים רבים של חיל האוויר המלכותי כעודפים. חברת פיירי אויאשן (Fairey Aviation) שייצרה את הבופייטר כקבלן משנה עבור בריסטול בעבר, רכשה עודפי מטוסים ולאחר שיפוץ הציעה אותם לייצוא ולשוק האזרחי המקומי. הנציג שהופקד על רכש מטוסים בבריטניה, עמנואל צור, רכש מהחברה שישה מטוסים ביולי 1948. כדי להסוות את העסקה, נרכשו המטוסים על שמו של טייס לשעבר בחיל האוויר המלכותי, רוברט דיקנסון, ולאחר עבודת השיפוץ הוכשרו לטיסה ארבעה מטוסים (מטוס אחד פורק עבור חלקי חילוף לאחרים ומטוס נוסף התרסק בזמן העברתו).
הבאתו של הבופייטר לארץ החלה ברעיון מקורי על הכנת סרט אודות שירותם של הטייסים הניו זילנדים במלחמת העולם השנייה. לצורך הצילומים הוקמה חברת סרטים פיקטיבית ולפי ההסכם עם השלטונות הבריטיים, המטוסים יוסרטו כשהם ממריאים ויוטסו מיד לאחר מכן לסקוטלנד, לצורך המשך צילומי הסרט (בשל הדמיון לנופי ניו זילנד). לאחר המראת המטוסים המתוכננת הם פנו לקורסיקה, ולאחר חניה נוספת ביוגוסלביה הגיעו לישראל.
שירותו המבצעי של הבופייטר בחיל האוויר ארך כארבעה חודשים בלבד.
הבופייטר הוצבו בבסיס חיל האוויר ברמת דוד כחלק מטייסת 103 וסבלו מרמת אחזקה לא נאותה וממחסור בחלקי חילוף: מטוס אחד ניזוק במהלך טיסת ניסוי ב-25 באוגוסט 1948 והוחלט לפרקו כדי לספק חלקי חילוף לשלושת האחרים.
ב-19 באוקטובר 1948 השתתף מטוס בופייטר בקרב ימי ואווירי מול חופה הצפוני של עזה, במהלכו גרם להתרסקותו של מטוס מצרי מדגם הוקר סי פיורי (Hawker Sea Fury) אל תוך הים.
הבופייטר השתתף במבצע יואב בתקיפת אל עריש ופלוג'ה. ב-20 באוקטובר 1948 תקפו זוג מטוסי הבופייטר את משטרת עיראק סווידאן בגובה נמוך באמצעות פצצות ותותחים. במהלך התקיפה הופל אחד המטוסים, בו היו שלושה אנשי צוות. הטייס, לאונרד פיצ'ט, נהרג ושני הנותרים, דב שוגרמן וסטנלי אנדריוס הוכרזו כנעדרים. שרידי המטוס נתגלו ב-1994 והועברו לתצוגה במוזיאון חיל האוויר בחצרים.
בופייטר נוסף התרסק בנחיתה ב-18 בנובמבר 1948 ולא היה ניתן לתקנו. חלקיו שימשו לתחזוקת הבופייטר האחרון שנותר, ושעדיין היה בשירות ב-1950, כאשר הועבר לאחר סיום המלחמה לבית הספר הטכני בחיפה.
גרסאות

בופייטר סימן IF
בופייטר סימן IC
בופייטר סימן II
בופייטר סימן IIF
בופייטר סימן III/IV
בופייטר סימן V
בופייטר סימן VI
בופייטר סימן VIC
בופייטר סימן VIF
בופייטר סימן (ITF) ‏ VI
בופייטר סימן X
בופייטר סימן XIC
בופייטר סימן 21
בופייטר TT סימן 10
שירות

הבופייטר היה בשירות המדינות הבאות:
אוסטרליה אוסטרליה
ארצות הברית ארצות הברית
דרום אפריקה
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
טורקיה טורקיה
ישראל ישראל
ניו זילנד ניו זילנד
פולין פולין
פורטוגל פורטוגל
קנדה
מפרט טכני (בופייטר TF סימן X) > מאפיינים כלליים

צוות: 2: טייס, תצפיתן
אורך: 12.6 מטר
מוטת כנפיים: 17.65 מטר
גובה: 4.84 מטר
שטח כנף: 46.73 מ"ר
משקל ריק: 7,000 ק"ג
משקל המראה מקסימלי: 11,521 ק"ג
מנוע: 2 X כוכבי, בריסטול הרקולס 14 צילינדרים 1,600 כ"ס כל אחד
מפרט טכני (בופייטר TF סימן X) > ביצועים

מהירות מקסימלית: 515 קמ"ש בגובה 3,050 מטר
טווח: 2,816 ק"מ
סייג רום: 5,795 מטר ללא טורפדו
מהירות טיפוס: 10 מטר/שנייה ללא טורפדו
מפרט טכני (בופייטר TF סימן X) > חימוש

4 X ‏ תותח 20 מ"מ היספאנו סימן III ‏ (Hispano Mk III)‏ , 60 פגזים לתותח
פיקוד מטוסי הקרב
4 X ‏ M1919 בראונינג 7.62 מ"מ בכנף שמאל
2 X ‏ M1919 בראונינג 7.62 מ"מ בכנף ימין
8 X רקטות RP3 ‏(27 ק"ג) או 2 X פצצות 450 ק"ג
פיקוד החופים
1 X מקלע ויקרס VGO או בראונינג 7.62 מ"מ מופעל ידנית על ידי התצפיתן
1 X טורפדו 457 מ"מ
ראו גם

בריסטול בופורט
לקריאה נוספת

Goulter, Christina J. M. A forgotten offensive: Royal Air Force Coastal Command's anti-shipping campaign, 1940-1945. Routledge, 1995. ISBN 0714646172
Scutts, Jerry. Bristol Beaufighter (Crowood Aviation Series). Ramsbury, Marlborough, Wiltshire, UK: The Crowood Press Ltd., 2004. ISBN 1-86126-666-9.
Thomas, Andrew. Beaufighter Aces of World War 2. Botley, UK: Osprey Publishing, 2005. ISBN 1-84176-846-4.
הערות שוליים

1 2 3 4  Green, William. Illustrated Anatomy of the World's Fighters. Zenith Imprint, 2001. ISBN 0760311242 עמודים 330–331
1 2 3 4 5 6 7 8  Spick, Mike. The Illustrated Directory of Fighters. Zenith Imprint, 2002. ISBN 0760313431, עמודים 56–59
↑  Austin Memories
↑  Scutts, עמוד 182
↑  טרוור סטון, סיפור הגעתם של מטוסי הבופייטר לחיל האויר, באתר "מרקיע שחקים", 30 בדצמבר 2020
↑  אביגדור שחן, כנפי הניצחון. עם הספר, 1966. עמוד 137
↑  מאיר הלוי, אסונות בחיל-האוויר הישראלי 1948–2021, academia.edu
↑  בן קשלס, "19 באוקטובר - הפלת פיורי מצרי", באתר "מרקיע שחקים", 5 במאי 2021
↑  שחן, עמוד 249
↑  שחן, עמודים 239–241, 244–245
↑  אבינעם מיסניקוב, "מיומנו של ראש טייסת 103 דני רוזין:הפצצת משטרת עיראק סווידן", באתר "מרקיע שחקים"
↑  טל עזר, תעלומה: סיפור ההתרסקות של בופייטר ד-171, באתר "בא במייל"
↑  אפי אליאן, סיפרו של מטוס הבופייטר מהקרב על משטרת עיראק סווידאן (משטרת נגבה) במהלך מבצע יואב, באתר "היסטוריה על המפה", 10 במאי 2019
↑  אבינעם מיסניקוב, "תאונת מטוס בופייטר מס' 170", באתר "מרקיע שחקים", 25 בינואר 2021
↑  דני שלום, מטוסי חיל האוויר מהטייגר מות' עד הסופה. באוויר - פרסומי תעופה וחלל, 2006. מסת"ב 9659045530. עמוד 22
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292429505171  GND: 4603289-7  LCCN: sh85016952 
רביעיית מטוסי בופייטר מטייסת מס' 404 של חיל האוויר המלכותי הקנדי בטיסה לאורך חופי סקוטלנד, פברואר 1945
בריסטול בופייטר סימן I מטייסת מס' 252 של חיל האוויר המלכותי בצפון אפריקה, אפריל 1943
בופייטר מטייסת מס' 30 של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי מעל רכס אואן סטנלי, גינאה החדשה, 1942
בופייטר TT סימן 10 מטייסת מס' 34 של חיל האוויר המלכותי, יוני 1951
תרשים של בופייטר TF סימן X וצדודיות של סימן II ,I ו-V ושל גרסאות מכ"ם "עצם הדג" ו"דמוי האצבעון" שהורכבו בחרטום.
ג'ק אין דה בוקס (חברה)

ערך זה עוסק בחברת ג'ק אין דה בוקס. אם התכוונתם לצעצוע, ראו .
| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  נאסד"ק (JACK) 
 מייסדים:  Robert Oscar Peterson 
 תקופת הפעילות:  1951–הווה (כ־73 שנים) 
 מיקום המטה:  סן דייגו 
 ענפי תעשייה:  מסעדה 
 מוצרים עיקריים:  המבורגרים, בשר עוף, כריכים, סלטים, ארוחות בוקר, קינוחים
 שווי שוק:  855.12 מיליון דולר (10 באוקטובר 2024)
  
 www.jackinthebox.com
 
ג'ק אין דה בוקס (באנגלית: Jack in the Box) היא חברה אמריקאית אשר מפעילה רשת מסעדות מזון מהיר הנושאת את שמה.
היסטוריה

החברה נוסדה ב-21 בפברואר 1951 על ידי רוברט אוסקר פיטרסון בסן דייגו, קליפורניה, שם גם שוכן המטה הראשי שלה. מכירות הרשת התמקדו בשיטת דרייב ת'רו.
עד דצמבר 2017 החברה הפעילה גם רשת מסעדות גריל מקסיקנית שנמכרה לחברת אפולו.
הרשת

לרשת מעל 2,200 סניפים, אשר נמצאים בעיקרם באזור החוף המערבי של ארצות הברית.
בנוסף לכך, יש לה גם מסעדות באזורים עירוניים גדולים מחוץ לחוף המערבי, כגון: פיניקס, דנוור, אלבקרקי, אל פאסו, פורט וורת', דאלאס, יוסטון, אוסטין, סן אנטוניו, באטון רוז', נאשוויל, שארלוט, סנט לואיס, אינדיאנפוליס, סינסינטי, וכן סניף אחד בגואם.
הערות שוליים

↑  Bomey, Nathan (19 בדצמבר 2017). "Jack in the Box sells struggling Qdoba for $305 million". USA Today. נבדק ב-19 בדצמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 16089249-1  VIAF: 145034321   WorldCat (עם VIAF): 145034321
ג'ק אייקינס

ג'ק אייקינס (באנגלית: Jack Aikins; נולד ב-11 באוקטובר 2002) הוא שחיין אמריקאי, אלוף עולם (דוחה 2024) במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב ואלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים (סנטיאגו 2023) במשחה ל-200 מטר גב.
ביוגרפיה

אייקינס נולד וגדל באטלנטה, ג'ורג'יה, בנם של מורין ובראד אייקינס. יש לו שתי אחיות שחייניות מצטיינות. מתאמן באוניברסיטת וירג'יניה.
ביוגרפיה > 2023 > אלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו, צ'ילה בסוף אוקטובר 2023 זכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא משחקים חדש של 1:56.58 דקות, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב לאחר ששחה בשלב המוקדמות. מדליית כסף במשחה 4x100 מטר חופשי.
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר הוא זכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב לאחר ששחה בשלב המוקדמות, כשחיין ראשון הוא קבע בגב תוצאה של 53.49 שניות ומדליות ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר חופשי משולב לאחר ששחה גם בשניהם בשלב המוקדמות. נוסף לכף, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:56.21 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.50 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 53.72 שניות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר גב: 24.81 שניות (2022)
100 מטר גב: 52.74 שניות (2024)
200 מטר גב: 1:56.04 דקות (2023)
גז'גוז' פיטלברג

| --- | --- |

גז'גוז' פיטלברג
 לידה:  18 באוקטובר 1879 דאוגבפילס, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 ביוני 1953 (בגיל 73) קטוביץ, הרפובליקה העממית הפולנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי פובונזקי 
 מוקד פעילות:  ורשה, קטוביץ 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרדריק שופן למוזיקה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  פולנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר הפוניקס (1938)  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה (1947)  מסדר נס העבודה, דרגה ראשונה (15 ביוני 1950)  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה (14 בנובמבר 1947)  צלב ההצטיינות המוזהב (5 במאי 1931)  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה (30 באפריל 1927)  מפקד במסדר הכתר של איטליה  אות המסדר  הלאומי "הכוכב של רומניה" בדרגת מפקד  מפקד במסדר סאבה הקדוש  מפקד במסדר הכתר של רומניה  קצין בלגיון הכבוד 
 פרופיל ב-IMDb
 
גְזֶ'גוֹז' פיטלברג (בפולנית: Grzegorz Fitelberg;‏ 18 באוקטובר 1879 - 10 ביוני 1953) היה מנצח, כנר ומלחין יהודי-פולני. הוא היה חבר בקבוצת Młoda Polska, יחד עם אמנים כמו קרול שימנובסקי, לודומיר רוז'יצקי ומייצ'יסלב קרלוביץ'.
פיטלברג נולד באזור השייך כיום ללטביה, למשפחה יהודית. אביו, הושיאש פיטלבראג, אמו, מטילדה פינצוף ואחותו, לאה וכולדר, נספו בשואה. בשנת 1908 ניצח על האופרה של ורשה, ב-1912 על האופרה של וינה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עבד בשיתוף פעולה עם בלט רוס; הוא ניצח על ההצגה הראשונה של "מאוורה" מאת איגור סטרווינסקי. מ-1921 עד 1934 היה המנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של ורשה, שם עסק רבות בקידום מוזיקה מודרנית. בשנת 1935 ארגן את תזמורת הרדיו הלאומית של פולין. הוא מת בקטוביץ, פולין, ביוני 1953.
בנו היה המלחין הפולני-אמריקאי יז'י פיטלברג, שהלך לעולמו לפניו. אשתו השנייה, האלינה שמולץ, הייתה רקדנית בלט, שמתה ב-1939, מפציעה שנגרמה בהפצצת גשר פוניאטובסקי. ביתם, וילה פיטלברגה, שופץ לאחרונה.
תחרות ניצוח בינלאומית, שמקיימת הפילהרמונית של שלזיה מאז 1979, קרויה על שמו.
הערות שוליים

↑  Correspondence of Grzegorz Fitelberg סריקת דפים המכילים מכתבים של גז'גוז' פיטלברג
↑  Willa Fitelberga פולסקה נייזויקלה, "וילה פיטלברגה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261264305171  PLWABN: 9810585151005606  BnF: cb13824987q (data)  GND: 120891204  ISNI: 0000 0001 2022 2581  LCCN: n78013351  MusicBrainz: 4452145c-f9d1-4576-81ea-eecfbafe2e0a  NKC: js2011633113  NTA: 264111168  SNAC: w64f56g6  SUDOC: 134580109  Trove: 1496433  VIAF: 22325947   WorldCat (עם VIAF): 22325947 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גדליהו וילבושביץ

גדליהו וילבושביץ, 1883
משפחת וילבושביץ
האחים וילבושביץ
בית איתין, אשר תוכנן ונבנה על ידי גדליהו וילבושביץ
גדליהו וִילבּוּשֶביץ (א' באדר תרכ"ה, פברואר 1865 – ד' באלול תש"ג, 4 בספטמבר 1943) היה מהנדס ואדריכל, מחלוצי התעשייה והבנייה העברית בארץ ישראל, חבר בתנועת חובבי ציון. איש חיפה.
קורות חיים

נולד באחוזת לוסוסנה, בסמוך לעיר גרודנו שברוסיה הלבנה למשפחה יהודית בעלת אמצעים. אביו, זאב, היה בעל טחנת קמח. גדליהו הוכשר כמהנדס בניין בבית הספר הטכני הגבוה בברלין (כיום Technische Hochschule Berlin). אחותו הצעירה הייתה הפעילה הציונית מניה שוחט.
נישא לצילה (לבית בורדו) ועלה ארצה בשנת 1892, במסגרת העלייה הראשונה. בשנת 1895 חזר לרוסיה ורכש מפעל מכונות ליציקת ברזל ליד העיר מינסק. ב-1903 יסד את "החברה לפיתוח תעשיות בארץ ישראל", ובאמצעותה גייס כספים להקמת מפעלי תעשייה כבדה. עם חזרתו לארץ, בשנת 1912, הקים את בית החרושת הראשון ליציקת ברזל בארץ ישראל. בנוסף הקים יחד עם ליאון שטיין מפעל אשר ייצר ציוד לקידוח ומתקנים לשאיבת מים מבארות. כן סייע לאחיו נחום וילבוש בהקמת בית החרושת למלט "נשר", בבניינו גם עסק כאדריכל ומהנדס.
כמהנדס בניין עסק בבניית מבנה הטכניון ובית הספר הריאלי בחיפה לפי תוכניתו של האדריכל אלכסנדר ברוולד. הוא גם תכנן ובנה את בית איתין, אשר נמצא בסמוך לטכניון הישן.
בשנת 1915 הוזמן על ידי השלטונות העות'מאנים לתכנן את הקמתה של "שדרות ירושלים" ביפו שנקראו אז בשם: "שדרות ג'מאל פשה" על שמו של המושל הטורקי של ארץ ישראל ושל סוריה באותה התקופה "ג'מאל פשה". בתקופת מלחמת העולם הראשונה גויס ושירת כמהנדס הראשי של מפקדת הצבא העות'מאני בדמשק. הכין עבור ג'אמל פשה תוכנית להפיכת העיר דמשק לעיר מודרנית. עקב קשריו ההדוקים עם אהרון אהרונסון ואבשלום פיינברג (שהיה אחי גיסתו) לא מן הנמנע שפעל שם גם כסוכן מחתרת ניל"י. לפי דוד סיטון, הוא פעל בתקופה זו אצל ידידו ג'מאל פשה והשפיע עליו לבטל פסקי דין מוות שהוצאו כנגד ראשי היישוב.
ב-1919 השתתף יחד עם אחיו נחום ומשה וילבושביץ ומשקיעים נוספים בהקמת בית החרושת "שמן" ואף בנה את המבנה הנאה בו שכן המפעל לחוף ימה של חיפה (כיום משמש המבנה את מוזיאון תעשיית השמן). הוא גם שימש כמנהל שותף ב"שמן" יחד עם אחיו.
בין מפעלי הבנייה של גדליהו וילבושביץ בחיפה ניתן לציין את מבני חברת החשמל, תחנת הרכבת חיפה מרכז, המבנה הישן בבית החולים בני ציון ועוד.
גדליהו וילבושביץ עסק גם בהדרכה ובהוראה במקצועות הבניין, בכלל זה בטכניון. הוא נפטר ב-4 בספטמבר 1943 ונטמן בבית העלמין היהודי הישן של חיפה, לא הרחק משמואל יוסף פבזנר ואשתו ומבנו סשה-אלכסנדר. על שמו רחוב בחיפה.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
לקריאה נוספת

'וילבושויץ, גדליהו', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 196–197. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  עורכים: מרדכי נאור ויוסי בן-ארצי (1989). חיפה בהתפתחותה, 1918 - 1948: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר. הוצאת יד יצחק בן-צבי. המחלקה לחינוך והדרכה.
↑  דוד סיטון, קהילת יהודי דמשק, בתוך: מחניים, קי"ד, אדר תשכ"ז, עמ' כח.
↑  ארכיון גדליהו וילבושביץ (Arc. 4* 1880), באתר הספרייה הלאומית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520911805171  VIAF: 308263937   WorldCat (עם VIAF): 308263937 
קברו של גדליהו וילבושביץ בבית העלמין היהודי הישן של חיפה
ג'ין אלכסנדר

| --- | --- |

ג'ין אלכסנדר בדמות הילדה אוגדן
 לידה:  24 בפברואר 1926 טוקסטת', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  14 באוקטובר 2016 (בגיל 90) סאות'פורט, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1949 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ין מייביס הודג'קינסון (באנגלית: Jean Mavis Hodgkinson;‏ 11 באוקטובר 1926 – 14 באוקטובר 2016) הידועה בשם ג'ין אלכסנדר (Jean Alexander) הייתה שחקנית טלוויזיה בריטית. היא הייתה מוכרת לצופי הטלוויזיה הבריטים בדמות הילדה אוגדן באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", תפקיד שגילמה מ-1964 ועד 1987. עוד הייתה מוכרת בתפקיד הדודה ויירייט בסיטקום "בערוב ימי היין" בו שיחקה מ-1988 עד 2010. על תפקידה ב"קורוניישן סטריט" זכתה אלכסנדר ב-1985 בפרס "Royal Television Society" על ההופעה הטובה ביותר, וב-1988 הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר.
ביוגרפיה

אלכסנדר נולדה בטוקסטת' שבליברפול לנל וארצ'י הודג'קינסון. אביה היה חשמלאי במקצועו. לאלכסנדר היה אח מבוגר ממנה בשם קנת'. כבר מגיל צעיר שאפה להיות שחקנית, היא הושפעה ממופעי בידור שראתה בתיאטרון פביליון בעיר הולדתה. היא למדה בבית הספר לבנות סנט אדמונדס קולג' בפרינס פארק שבטוקסטת'. בנעוריה הצטרפה לתיאטרון חובבים וקיבלה שיעורי הגייה.
ביוגרפיה > קריירה

במשך חמש שנים עבדה אלכסנדר כעוזרת ספרייה בליברפול, וב-1949 התחילה את קריירת המשחק שלה בהופעה בתיאטרון אדלפי גילד במקלספילד. בתחילה הופיעה בתפקיד פלורי במחזה "Sheppey" מאת סומרסט מוהם. בהמשך עבדה בתיאטרון רפרטוארי באולדהאם, סטוקפורט וביורק. לרוב גילמה תפקידים קטנים ועבדה גם כאחראית תלבושות וכמנהלת במה. הופעות הבכורה שלה בטלוויזיה הייתה בסדרת המשטרה "Z-Cars" ובסדרה "Deadline Midnight".
ב-1962 שיחקה אלכסנדר לראשונה בסדרה "קורוניישן סטריט" בתפקיד קטן בדמות בעלת בית. שנתיים אחר כך חזרה להופיע בתפקיד קבוע בדמות הילדה אוגדן. היא התחילה לשחק בסדרה ב-8 ביולי 1964 והמשיכה להופיע עד 25 בדצמבר 1987. אוגדן הייתה דמות פופולרית מאוד בקרב הצופים ולעיתים קרובות אלכסנדר זוהתה עם הדמות.
ב-1979 הוקמה הליגה הבריטית של הילדה אוגדן על ידי סר ג'ון בטג'מנן, ויליס הול, ראסל הרטי, לורנס אוליבייה ומייקל פרקינסון. ב-1984 שלחו מעריצים מכתבי תנחומים לאלכסנדר על מותו של סטן אוגדן, שהיה בעלה בסדרה. ברנרד יאונס, השחקן שגילם את סטן, נפטר כמה חודשים לפני ש"הרגו" את הדמות. ב-1985 זכתה אלכסנדר בפרס Royal Television Society על הופעתה ב"קורוניישן סטריט". הופעתה האחרונה בסדרה שודרה ב-25 בדצמבר 1987, וזכתה לנתוני צפייה של 27 מיליון איש, הגבוהה ביותר שהייתה לסדרה אי פעם.
ב-2005 נבחרה אלכסנדר כ"כוכבת אופרת הסבון הגדולה ביותר בכל הזמנים" בסקר של המגזין TV Times.
ב-1988 הופיעה אלכסנדר בתפקיד אורח בסדרה הקומית הוותיקה "בערוב ימי היין" בדמות הדודה ויירייט, בעל החנות החמדנית. היא חזרה והופיעה ב-1989 שוב בתפקיד אורח, והחל מ-1992 החלה לשחק בסדרה בקביעות, והמשיכה להופיע עד לסיום הסדרה ב-2010.
בקולנוע הופיעה אלכסנדר בסרט "סקנדל" ב-1989, ובסרט "Willie's War" ב-1994. היא דיבבה את גברת סנטה בסרט "Hooves of Fire" ב-1999. עוד שיחקה בסדרה "בון" ובדמות לילי בסדרה לילדים "The Phoenix and the Carpet". אלכסנדר כיכבה לצדם של פטרישה הודג' וליונל ג'פריס בסדרה הקומית "Rich Tea and Sympathy", והשתתפה בשעשועון "Cluedo". בהמשך הופיעה בסיטקום "ברברה", בסדרה "Heartbeat", בסדרה "מקום בו נמצא הלב" ובפרק בסדרה "The Afternoon Play".
ביוגרפיה > חיים אישיים

אלכסנדר מעולם לא התחתנה. היא הייתה חברה קרובה של השחקן ברנרד יאונס שגילם את בעלה בסדרה "קורוניישן סטריט". ב-1989 יצאה לאור האוטוביוגרפיה שלה "The Other Side of the Street: The Autobiography of Jean Alexander". היא חייתה שנים רבות בעיר סאות'פורט שבמרזיסייד.
ב-2012 הכריזה אלכסנדר שהיא פורשת ממשחק, כשנתיים אחרי הופעתה האחרונה בטלוויזיה. קריירת המשחק שלה נמשכה יותר משישים שנה. ב-11 באוקטובר 2016 חגגה את יום הולדתה התשעים, אבל אחר כך חלתה ואושפזה בבית חולים שם נפטרה שלושה ימים אחר כך.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1961 |  | Deadline Midnight | גברת גיבסון |  |
| 1961 |  | ITV Television Playhouse |  | בפרק "Different Drum" |
| 1962–1963 |  | Television Club | גברת וייד |  |
| 1962–1963 |  | Z Cars | גברת קנטרל / איימי פורד / גברת הופקינס |  |
| 1962 |  | Emergency Ward 10 | גברת ניקולס |  |
| 1962 | קורניישן סטריט | Coronation Street | גברת וב |  |
| 1964–1987 | קורניישן סטריט | Coronation Street | הילדה הוגדן |  |
| 1988, 1989, 1992–2010 | בערוב ימי היין | Last of the Summer Wine | הדודה ויינרייט |  |
| 1991 |  | Rich Tea and Sympathy | גראני טרליס |  |
| 1993–1995 | הארי | Harry | איירין פטרסון |  |
| 1993 |  | I, Lovett | אלזי מיטנס |  |
| 1993 |  | Cluedo | מרג'ורי האנט |  |
| 1997 |  | Adam's Family Tree | וינפריד ויספר |  |
| 1997 |  | The Phoenix and the Carpet | לילי |  |
| 1999 |  | Hooves of Fire | גברת סנטה (דיבוב) | סרט קצר |
| 2000–2002 |  | Where the Heart Is | קתלין ברספורד / ג'ואן קוטר |  |
| 2001, 2003 |  | Heartbeat | לילי ברטון |  |
| 2002 | ברברה | Barbara | קוויני ליברסידג' |  |
| 2004 |  | The Afternoon Play | אניד | בפרק "Drive" |
| 2006 |  | To the Sean Again | אנני | סרט קצר |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבור | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1985 | פרס Royal Television Society | השחקנית הטובה ביותר | קורניישן סטריט | זכייה |
| 1987 | פרס באפט"א לטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי | קורניישן סטריט | מועמדות |
הערות שוליים

↑  "findmypast.co.uk". findmypast.co.uk. נבדק ב-16 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   Jean Alexander, Hilda Ogden in 'Coronation Street' – obituary, The Telegraph, 15 October 2016
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Stuart Jeffries (15 באוקטובר 2016). "Jean Alexander obituary". The Guardian. נבדק ב-15 באוקטובר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8  "Obituary: Jean Alexander". BBC. 15 באוקטובר 2016. נבדק ב-15 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Paul Byrne (14 באוקטובר 2016), "Jean Alexander, Coronation Street's Hilda Ogden, dies in hospital three days after 90th birthday", Manchester Evening News {{citation}}:  (עזרה)
1 2 3  "Jean Alexander, Coronation Street's Hilda Ogden, dies at the age of 90". Radio Times. 15 באוקטובר 2016. נבדק ב-15 באוקטובר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Young, Ian (9 בדצמבר 2010). "Coronation Street legend on playing Hilda Ogden". BBC News. נבדק ב-14 באוקטובר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ballinger, Laura (4 במאי 2016). "Last of the Summer Wine: What happened to our favourite characters?". Huddlesfield Daily Examiner. נבדק ב-14 באוקטובר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2   How Jean Alexander created one of the greatest soap characters in Coronation Street's Hilda Ogden, The Telegraph, 15 October 2016
1 2  Brown, Andrew (15 באוקטובר 2016). "Jean Alexander - local people reveal why she was so loved in Southport". southportvisiter.co.uk. נבדק ב-16 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Byrne, Paul. "Jean Alexander dead aged 90: Coronation Street's Hilda Ogden dies in hospital three days after birthday". Mirror.co.uk. נבדק ב-14 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Coronation Street star Jean Alexander dies". BBC News. 14 באוקטובר 2016. נבדק ב-14 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8315 5737  LCCN: no2016139013  Trove: 785584  VIAF: 113785964   WorldCat (עם VIAF): 113785964