stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התפשטות (סרט, 1971)
תקציר העלילה

לארי טיין (באק הנרי) עובר טיפול בהיפנוזה להפסקת עישון. כשהוא מגיע לביתו מבשרת לו אשתו לין (לין קרלין) כי בתם המתבגרת ג'ני (לינה היקוק) נעלמה ולא יצרה קשר. ג'ני למעשה הלכה לאודישן של תחרות זמרה אך נכשלה. הם מחפשים בחדרה ומוצאים בדלים מעושנים של ג'וינטים. לעזרתם מגיעים זוג חברים טוני (טוני הארוויי) ואשתו מרגוט (ג'ורג'יה אנג'ל). שני הגברים נשלחים לחפש בברים של מנהטן אך לא מוצאים וחוזרים שיכורים, בעוד שהנשים יושבות ליד הטלפון ומשוחחות על סקס.
לבסוף חוזרת ג'ני ולא מדברת היכן הייתה ולמחרת בורחת שוב. לארי נשלח לחפש אחריה בבר מראים לו תמונות של נערות שנעלמו והוא מזהה את ננסי לוקסטון (גייל בוסמן) יושבת בחברת היפים הוא מתקשר לאמה אן (אודרה לינדלי) אך ננסי בורחת וחבריה חובטים בלארי.
אן ובעלה בן (פול בנדיקט) מציעים לזוג טיין להצטרף אליהם למפגש עם הורים שילדיהם ברחו. בינתיים מודיעים להם מהמשטרה כי ג'ני עצורה באשמת גניבה מחנות. כשהם באים לתחנת המשטרה מתברר להם שהעצורה היא החברה של ג'ני קורינה דיוויטו (קורינה קריסטובל) שהזדהתה בשמה של ג'ני.
לין נשברת ולארי מחליט לקבל את העובדה שג'ני ברחה ולהתחיל לחגוג. הם נכנסים להופעה של טינה טרנר ואייק טרנר ומשתכרים. למחרת הם באים לפגישה של ההורים שילדיהם ברחו, ביחד עם אן לוקסטון ובעלה בן (פול בנדיקט).
למפגש מוזמן מומחה לעישון ג'וינט (וינסנט שיאבלי) שמדריך את ההורים המודאגים איך לעשן ג'וינט אף על פי שזו עבירה על החוק. כולם מתחילים לעשן ומתמסטלים. לארי ולין מזמינים את הזוג לוקסטון לדירתם. ארבעת ההורים משוחררים וממריאים במשחק פוקר התפשטות (מכאן שם הסרט). לארי ולין מפסידים ומתחילים להתפשט. לבסוף נשאר הארי עירום כביום היוולדו, עומד על השולחן כשהוא מכסה את מבושיו בידיו ושר את שיר היין מתוך לה טרוויאטה. וברגע זה חוזרת ג'ני הביתה ורואה את אביה במצב מביך.
כעבור זמן מביאה ג'ני את חברה המבוגר והמבוסס ג'יימי (דייוויד גיטלר) שהוא זמר ומוזיקאי. כשהוא מסרב לנגן פוצח לארי בשיר זר בגן עדן.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| באק הנרי | לארי טיין |  |
| לין קרלין | לין טיין |  |
| ג'ורג'יה אנגל | מרגוט |  |
| טוני הארוויי | טוני |  |
| אודרה לינדלי | אן לקסטון |  |
| פול בנדיקט | בן לוקסטון |  |
| וינסנט שיאבלי |  | מדריך עישון |
| לינה היקוק | ג'ני טיין | חברה של הארי |
| ריי אלן | גב' דיוויטו |  |
| קורינה קריסטובל | קורינה דיוויטו |  |
| דייוויד גיטלר | ג'יימי |  |
| גייל בוסמן | ננסי לוקסטון |  |
הקו הנקי

הקו הנקי (גם הקו הברור או הקו הבהיר; בצרפתית: ligne claire) הוא סגנון קומיקס שפותח על ידי הקומיקסאי הבלגי הרז'ה ומזוהה בעיקר עם אסכולת בריסל. המונח נטבע על ידי הקומיקסאי יוסט סווארטה (אנ') בשנת 1977. הקו הנקי נחשב לסגנון הקומיקס הבלגי הדומיננטי, והוא בעל השפעה מרחיקת לכת על התפתחות הקומיקס במאה ה-20.
מאפיינים

סגנון הקו הנקי מבוסס על שאיפה לפשטות, סדר ומינימליזם; מטרתו היא לאפשר הבנה מושלמת של הסיפור, ללא התעכבות על פרטים שאינם חיוניים להבנת העלילה.
מאפיינים > רישום וצביעה

אחד המאפיינים הבולטים של הקו הנקי הוא הניגוד העז בין תווי הפנים הקרטוניים של הדמויות לבין סביבתן הריאליסטית. לדבריו של מומחה הקומיקס סקוט מקלאוד, השילוב בין דמויות קרטוניות מאוד ורקעים ריאליסטיים במידה יוצאת דופן מאפשר לקוראים להשתמש בדמויות כבמסכה וכך להיכנס בבטחה לעולם שמציג הקומיקס.
קו הקונטור, המפריד בין הצבעים, משורטט תמיד בעובי אחיד. הצביעה גם היא אחידה, ללא הדרגה, כך שכמעט כל הצבעים מופרדים בקו. בקומיקס בסגנון הקו הנקי שוררת "דמוקרטיה של צבעים", כך שאף צבע אינו זוכה לייצוג דומיננטי יותר מאחרים וכל פרט מקבל תשומת לב שווה. כמו כן, אין כמעט אפקטים של תאורה, וצללים מוצגים לעיתים רחוקות בלבד.
מאפיינים > עלילה ומבנה

כמו האיורים, גם העלילה והעימוד בסגנון הקו הנקי מתאפיינים בפשטות, אחידות וסדר.
תבנית חלונות הקומיקס אחידה בצורתה, ונדיר למצוא חלונות שאינם מלבניים או דמויות מחוץ לחלונות. בועות הדיבור מרובעות והטקסט נכתב באותיות גדולות וקטנות.
העלילה תהיה לרוב פשוטה וברורה, ללא קצוות פתוחים, תוך שימוש במספר מצומצם של דמויות קבועות. עלילות קומיקסים מודרניים בסגנון הקו הנקי עשויות להיות מורכבות יותר, משום שהמחויבות להיצמד לקו האופייני לזרם פחתה עם המעבר ליצירה אישית יותר, עם תלות מופחתת בחברות ובמגזינים, בשנות ה-70 של המאה ה-20.
היסטוריה

סימנים ראשונים להתפתחות הסגנון נראו כבר בתחילת המאה ה-20, בעבודותיהם של חלוצי קומיקס כמו בנג'מין ראבייה (אנ') ואלן סן-אוגן הצרפתים, אך הרז'ה היה זה שמיסד את הסגנון והפך אותו לזרם רחב ומשפיע בהיסטוריה של הקומיקס.
בתחילת דרכו נע הרז'ה בין סגנונות שונים וניסה טכניקות ציור רבות. "הלוטוס הכחול", שיצא לאור בשנת 1936, נחשב לרוב לקומיקס שמסמל את השלב שבו התקבע הרז'ה בסגנון האופייני לו. עד מלחמת העולם השנייה יצר הרז'ה קומיקס בצבעי שחור ולבן בלבד, וגם לאחר שהחל להשתמש בצבע התעקש שהצבע יישאר משני לאיורים, ולא ישמש לאפקטים מיוחדים.
בשנת 1944 החל אדגר פ. ז'אקובס לעבוד כשותף של הרז'ה. ז'אקובס היה אחראי בעיקר על איור הרקעים, והקפדתו על תיאור מדויק ומפורט של אביזרים, נופים, כלי רכב ובגדים הפכה לסימן מזהה של הקומיקס של הרז'ה.
בשנת 1946 הוקם מגזין הקומיקס Tintin (אנ'), שנקרא על שמו של טינטין, דמות קומיקס שיצר הרז'ה. הרז'ה מונה למנהל האמנותי של המגזין. מלבדו איירו במגזין גם אדגר פ. ז'אקובס, פול קובלייה (אנ') וז'אק לאודי (אנ'). מאוחר יותר הצטרפו למגזין קומיקסאים נוספים, כמו וילי ונדרסטין, בוב דה מור, ז'אק מרטין (אנ') ולתקופה קצרה גם רנה גוסיני ואלבר אודרזו.
בשנת 1947 עזב ז'אקובס את השותפות עם הרז'ה. הרז'ה, שלא עמד לבדו בעומס העבודה שנוצר, הקים את אולפני הרז'ה (אנ'), בהם העסיק אמנים צעירים שזיהה כמוכשרים במיוחד, חלקם כאלה שעבדו במגזין שניהל. בין הבולטים שבהם נמנו בוב דה מור, ז'אק מרטין ורוז'ה ללו (אנ'). אט אט התפתחה סביב המגזין והאולפנים קהילת אמנים, שקיבלה מאוחר יותר את השם "אסכולת בריסל".
הרז'ה הקפיד מאוד על האחידות הסגנונית במגזין Tintin, ורבים מהאמנים שעבדו במגזין נאלצו לשנות את הסגנון הטבעי שלהם כדי לעמוד בדרישות שהציב. בשלב מסוים, הרז'ה חשש שהאחידות עליה הקפיד תביא לשעמום ולמונוטוניות: ”אני מכיר בכך שאולי נראה שעודדתי אותם לפנות לכיוון הזה, על ידי התעקשות בלתי פוסקת להקפיד על הבהירות, הניקיון והקריאות של האיורים... אבל כעת אנו מגיעים לסגנון אחיד, שעלול בסופו של דבר ליצור מונוטוניות ולשעמם את הקוראים”, אמר בשנת 1952.
בשנות ה-50 מגזין Tintin היה בשיאו, ואמנים נוספים מחוץ לאסכולה החלו להיות מזוהים עם הסגנון. עם זאת, בשנות ה-60 הפופולריות של הקו הנקי החלה לדעוך והוא נחשב מיושן. לקראת סוף שנות ה-70 הייתה התעוררות מחדש, בעיקר בגלל האמן ההולנדי יוסט סווארטה, שאימץ את הסגנון והעניק לו את שמו. הוא הגדיר זאת כך: ”[הקו הנקי] מתייחס, במובן הצר ביותר, לסגנון של הרז'ה, ובמשמעות הרחבה יותר, לתנועה שגבולותיה מטושטשים ואשר כוללת אמני קומיקס ומאיירים רבים, שמונעים מתוך אותה דאגה לטוהר ולקריאות, ומאותו הביטחון במסגרת, בקו הנקי ובצבע האחיד.”
בשנות ה-80 הסגנון הפך לפופולרי שוב, לעיתים קרובות על מנת לעורר תחושת נוסטלגיה אצל הקוראים. על אף שהקו הנקי נפוץ בעיקר בקומיקס הפרנקו־בלגי, השפעתו ניכרת גם על קומיקס מחוץ לאירופה. בין האמנים הישראלים שמשתמשים בסגנון נמנים רותו מודן ואלי וגולד.
הערות שוליים

1 2  Maaheen Ahmed, Basic Visual Trends in Comics, Manga, and Graphic Novels, Salem Press Encyclopedia of Literature, 2020, עמ' 3
↑  יובל בן-עמי, ‏לבריסל בעקבות טינטין, באתר גלובס, 17 בנובמבר 2011
↑  הרז'ה אמר על כך ש”הקושי הגדול ביותר בקומיקס הוא להראות בדיוק את מה שצריך ומספיק כדי להבין את הסיפור; לא יותר ולא פחות.”
↑  דני פילק, 1, הפוליטיות של הקומיקס: מסופרמן ועד טינטין, רסלינג, 2017
↑  סקוט מקלאוד, תרגום: דבי אילון, אוצר המילים של הקומיקס, להבין קומיקס: האמנות הסמויה מעין, Tundra Publishing, 1993, עמ' 42
↑  סקוט מקלאוד, תרגום: דבי אילון, אוצר המילים של הקומיקס, להבין קומיקס: האמנות הסמויה מעין, Tundra Publishing, 1993, עמ' 43
1 2  Cartoonist Hergé beyond Tintin, Creative Review, ‏2016-10-31 (ב־)
↑  Jan Baetens, ?From Black & White to Color and Back: What Does It Mean (not) to Use Color, College Literature 38, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, 2011, עמ' 111-128
↑  סקוט מקלאוד, תרגום: דבי אילון, מילה על צבע, להבין קומיקס: האמנות הסמויה מעין, Tundra Publishing, 1993, עמ' 190
1 2  Althea Delwiche, Ligne Claire, Comic Book Glossary
↑  בשונה מזרמים מסוימים בקומיקס הפרנקו־בלגי, שמשתמשים באותיות גדולות בלבד.
1 2  Jean-Luc, TINTIN : LA LIGNE CLAIRE : TOUT UN STYLE, TINTINOMANIA, ‏4 במאי 2019
↑  פול גרווט, Hergé & The Clear Line: Part 1, Paul Gravett (באנגלית)
1 2  פול גרווט, Hergé & The Clear Line: Part 2, Paul Gravett (באנגלית)
↑  ligne claire - neuviemeart2.0, web.archive.org, ‏2022-04-03
↑  אלי אשד, החופרת: שיחה עם רותו מודן, באתר יקום תרבות
↑  מעיין כפיר, ראיון עם אלי וגולד, באתר הידברות, ‏19 בנובמבר 2015
השוואה בין מכונית סיטרואן אמיתית לזו שמצוירת ב"פרשת קלקולוס" מאת הרז'ה. המכוניות באיוריו של הרז'ה היו מבוססות על דגמים אמיתיים ומדויקות לפרטי פרטים, בניגוד לתווי הפנים האייקוניים של הדמויות.
הקורפוס ה-16 (בריטניה)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1916–1918 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   לוטננט גנרל
 מפקדים
 
הקורפוס ה-16 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

בינואר 1916 הוקם הקורפוס ה-16 בסלוניקי, ולמפקדו מונה ג'ורג' מילן. הקורפוס לחם בחזית המקדונית, וממאי 1916 הוא היה חלק מארמיית סלוניקי הבריטית. הקורפוס לא קיבל כמעט משאבים, בשל החלטתו של ויליאם רוברטסון לתת עדיפות לחזית המערבית. בספטמבר 1918 ספג הקורפוס אבדות כבדות במהלך קרב דויראן השלישי, אולם כוחות מעצמות המרכז הובסו במהלך מתקפת הוורדאר, מה שהביא לניצחון מדינות ההסכמה בחזית הבלקן.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה, הקורפוס ה-16 הוקם כקורפוס פיקטיבי תחת פיקוד הארמייה ה-12, לצורך מבצע אשד.
מפקדים

ג'ורג' מילן (ינואר 1916–מאי 1916)
צ'ארלס ג'יימס בריגס (מאי 1916–נובמבר 1918)
התפרצות פריאטית

סכמה של התפרצות פריאטית: 1: ענן אדי מים, 2: צינור מגמה, 3: שכבות לבה ואפר, 4: סטרטום, 5: שולחן מים, 6: פיצוץ, 7: תא מגמה
התפרצות פריאטית (באנגלית: phreatic eruption), מכונה גם פיצוץ פריאטי, התפרצות אולטרה-וולקנית או התפרצות קיטור, מתרחשת כאשר מאגמה מחממת מי תהום או מים עיליים. הטמפרטורה הקיצונית של המגמה (בין 500 ל 1,170 מעלות צלזיוס) גורם לאידוי כמעט מיידי של מים לאדים, וכתוצאה מכך נוצר פיצוץ של אדים, מים, אפר, סלע ופצצות געשיות. בהר סנט הלנס במדינת וושינגטון, מאות התפוצצויות קיטור קדמו להתפרצות הפליניאנית של הר הגעש בשנת 1980. אירוע גיאותרמי פחות אינטנסיבי עלול לגרום ל"הר געש בוצי".
התפרצויות פריאטיות כוללות בדרך כלל שברי סלעים ואדים, כאשר הימצאות לבה נוזלית היא יוצאת דופן. הטמפרטורה של השברים יכולה להיות קרה או לוהטת. אם מאגמה מותכת נמצאת אף היא, וולקנולוגים מסווגים את האירוע כהתפרצות פריאטו-מאגמטית. התפרצויות אלה יוצרות מדי פעם מכתשים רחבים הנקראים מארים. פיצוצים פריאטיים יכולים להיות מלווים בפליטת גז פחמן דו-חמצני או מימן גופרי בכמות גדולה. פחמן דו-חמצני בריכוז של 30% יכול לחנק ולמוות, ואילו מימן גופרי פועל כרעל רחב-ספקטרום. התפרצות פריאטית באי ג'אווה בשנת 1979 הרגה 140 בני אדם, שרובם מתו כתוצאה משאיפת גזים רעילים.
דוגמאות להתפרצויות פריאטיות

קרקאטואה - אינדונזיה, 1883.
קילוואה - הוואי, ארצות הברית
סירטסיי - איסלנד, 1963–65
טאאל - פיליפינים, 1965,1977, 2020, 2021
טרומאה - יפן, 1982
הר אונטייק - יפן, 2014
מאיון - פיליפינים, 2013
האי וייט - ניו זילנד, 2019
הערות שוליים

↑  Mullineaux, D.R. et al. (1987) Volcanic Hazards in the Hawaiian Islands in Volcanism in Hawaii, volume 1, USGS Professional Paper 1350, page 602.
↑  "VHP Photo Glossary: Phreatic eruption". Volcano Hazards Program. U.S. Geological Survey. נבדק ב-13 בנובמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  
"On February 20th, 1979, 142 inhabitants of Dieng Plateau (Indonesia) were asphyxiated by poisonous gases during a mild phreatic eruption. From later fields gas collection and analysis, the casualties are considered to be due to CO2 rich volcanic gases." F. Le Guern, H. Tazieff and R. Faivre Pierret, "An example of health hazard: People killed by gas during a phreatic eruption: Diëng plateau (Java, Indonesia), February 20th 1979", Bulletin of Volcanology 45 (1982): 153–156.
↑  "A precursory phreatic or phreatomagmatic stage has been identified in the 1883 Krakatau eruption (Simkin and Fiske, 1983)". A precursory phreatic or phreatomagmatic stage has been identified in the 1883 Krakatau eruption (Simkin and Fiske, 1983). David J. W. Piper, Georgia Pe-Piper and Darren Lefort, "Precursory activity of the 161 ka Kos Plateau Tuff eruption, Aegean Sea (Greece)", Bulletin of Volcanology 72 (2010): 657–669.
↑  Simkin T, Fiske RS (1983) Krakatau 1883: The Volcanic Eruption and its Effects. Smithsonian Institution Press, Washington.
↑  "On May 10, 1924, a violent phreatic (steam) eruption began in Halema'uma'u that sent repeated columns of ash high into the sky. The explosions continued for 18 days, with the largest occurring on May 18. The steam explosions hurled rocks as large as eight tons as far as 0.6 miles from the crater; these blocks still surround Halema'uma'u. One of these blocks fatally injured a Mr. Taylor, who approached too close to the crater to take a photograph." Phreatic Eruptions, Hawaiian Volcano Observatory, US Geological Survey, 6 May 1994.
הפוטש של קאפ

אנשי הפרייקור מפלוגת רוסבאך במהלך הפוטש של קאפ
הפוּטש של קאפ (בגרמנית: Kapp-Putsch) היה ניסיון הפיכה (פוטש) כושל בגרמניה, בראשות וולפגנג קאפ, במטרה להפיל את משטר רפובליקת ויימאר ב-1920.
הרקע

עם תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה הוקמה רפובליקת ויימאר, שהייתה בעלת צביון דמוקרטי וליברלי. כוחות קומוניסטיים איימו על יציבות השלטון משמאל וכוחות ימניים לאומניים איימו עליה מימין.
נשיאה הסוציאל-דמוקרטי של הרפובליקה פרידריך אברט וממשלתה נאלצו להתמודד עם הקיצונים מימין ומשמאל ולעיתים לתמרן את הצד האחד כנגד השני. כך הוקמו בסוף 1918, על מנת לדכא מרידות קומוניסטיות, מיליציות הפרייקור. הן הורכבו ממשוחררי הצבא ופעלו במזרח אירופה ובארצות הבלטיות.
חוזה ורסאי, אשר נחתם ב-1919, חייב את גרמניה לצמצם את צבאה ל-100,000 לוחמים, בעוד שהכוחות הקיימים היו כ-350,000 חיילי הצבא הסדיר (רייכסווהר) וכ-250,000 אנשי הפרייקור. במצב זה לא היה מנוס מפיזור הפרייקור על מנת לעמוד בתנאי ורסאי.
במרץ 1920 ניתנה ההוראה לפרק את בריגדת ארהארדט, אחת ממרכיבי הפרייקור שלחמה בארצות הבלטיות. אנשיה פנו לבן בריתם הגנרל ולטר פון ליטוויץ, מפקד הרייכסווהר בברלין. ליטוויץ פנה לשר ההגנה גוסטב נוסקה ולנשיא הרפובליקה אברט על מנת שיעצרו את הפירוק אך נענה בשלילה. לנוכח הפירוק של המיליציות ניתן האות לניסיון ההפיכה.
אירועי הפוטש > הפיכה בברלין

בריגדת ארהארדט העמידה בראשה את ד"ר וולפגנג קאפ, מנהיג לאומני בולט ממזרח פרוסיה אשר תכנן להשתלט על השלטון בחודשים שקדמו לפוטש, והחלה לצעוד לעבר ברלין. בבוקר ה-13 במרץ השתלטו כוחות אלה בשילוב עם כוחות רייכסווהר בפיקודו של לוטוויץ על הבירה ללא התנגדות ממשית.
שר ההגנה נוסקה פנה למפקדי הצבא כדי שידכאו את המרד, אך אלה סירבו לעשות כן, באמרם ש"רייכסווהר לא יורה על רייכסווהר". בעקבות זאת, נמלטה הממשלה לדרזדן ולאחר מכן לשטוטגרט. ב-10 בבוקר הכריז קאפ שממשלתם של הקנצלר גוסטב באואר והנשיא אברט חדלה להתקיים, ושהוא מכהן כקאנצלר בפועל. כוונתו הייתה להחזיר על כנה את הקיסרות של לפני המלחמה, אף שלא הכריז על כך במפורש.
אירועי הפוטש > שביתה כללית

כשם שהשתמשו שנה קודם לכן בכוחות הימין כנגד השמאל, כן פנו עתה אברט, באואר ונוסקה לכוחות השמאל לעזרה כנגד הימין. השלושה פרסמו מיד קריאה לעם לפתוח בשביתה כללית על מנת להציל את הרפובליקה ולמנוע את חזרתו של וילהלם השני לקיסרות.
ההיענות לקריאתם הייתה מלאה והשביתה שפרצה שיתקה את המשק כולו, פרט למזרח פרוסיה. כמעט כל חלקי המדינה התייצבו מאחורי אברט. גם ברלין שותקה על ידי השובתים ומהר מאוד התברר שמשטרו של קאפ לא יוכל להתקיים נוכח התגובה הפופולרית הזו.
אירועי הפוטש > התפטרות קאפ וחזרת הממשלה

ב-17 במרץ התפטר קאפ מתפקידו בתואנה שהשיג את מטרותיו כאשר הכריזה הממשלה הגולה על עריכת בחירות כלליות. אולם ברור היה לכל כי השביתה היא שהביאה להתפטרותו ולכישלון הפוטש. למחרת שבה הממשלה לברלין וקאפ נמלט לשוודיה.
אירועי הפוטש > הטבח בשער ברנדנבורג

בעודם עוזבים את העיר ב-18 במרץ, נתקלו הכוחות הבלטיים בהמון רב המלווה אותם בקריאות בוז ולועג לכשלונם. הכוחות האחרונים שיצאו משער ברנדנבורג הסתובבו אל הקהל וירו אל עבר האזרחים. היריות גרמו למהומה רבה, כמו גם לאבדות בנפש ופציעות.
אירועי הפוטש > ניסיונות הפיכה משמאל

בשובה לברלין מצאה הממשלה שהשביתה בה עשתה שימוש כדי לחזור לשלטון יצאה מכלל שליטתה. ב־19 במרץ פרצו ברחבי גרמניה מרידות ספרטקיסטיות. המנהיגים הקומוניסטיים ניצלו את ההזדמנות והפכו את השביתה למרד. חלקם הכריזו על רפובליקה גרמנית קומוניסטית, אחרים הכריזו על איחוד עם ברית המועצות. הממשלה, שהתחלפה בינתיים לאחר התפטרותו של באואר, הצליחה להשליט סדר רק במאמצים רבים. הם גם נאלצו להפר את חוזה ורסאי באפריל ולפלוש בכוחות גדולים לחבל הרוהר כדי לדכא שם את המרד ביד חזקה ובמחיר של 160 הרוגים, 400 פצועים. ההפרה גרמה לתקרית בינלאומית וגררה תגובת נגד מצידן של מדינות ההסכמה ובעיקר מצידה של צרפת.
השלכות

הפוטש והקשיים של הממשלה להשיב את הסדר על כנו לאחריו האירו את נקודות החולשה של הרפובליקה, הנקרעת בין קיצונים מימין ומשמאל. עם זאת, רפובליקת ווימאר שרדה באירועי מרץ-אפריל 1920 הודות להיענות העממית לקריאה לשבות, אך גם הודות לכך שרבים מכוחות הימין כולל מפקדי פרייקור, סירבו להצטרף למרד בטענה, שהוכחה כנכונה, שהוא היה מוקדם מדי ולא מתוכנן די הצורך.
הפסקת פעילות המשק בעת שביתת הפועלים לא סייעה לכלכלה הגרמנית החלשה ממילא, האינפלציה הוחרפה והמשיכה לשבור שיאים עד שנת 1923, ראשית תור הזהב של רפובליקה ויימאר.
לקריאה נוספת

אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010
גוסטב נוסקה וולטר פון ליטוויץ
וולפגנג קאפ
הרינגטונהיפוס

| הרינגטונהיפוס |
| --- | --- |

תקופה
פליוקן-פליסטוקן כ-3,000,000–11,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
תת־סדרה:: Hippomorpha
משפחה:: סוסיים
סוג:: הרינגטונהיפוס
מין:: Haringtonhippus francisci
שם מדעי
 Haringtonhippus francisci

הרינגטונהיפוס (שם מדעי: Haringtonhippus) הוא סוג של יונק נכחד ממשפחת הסוסיים, שהתקיים באמריקה הצפונית במשך הפליוקן עד שלהי הפליסטוקן שלפני 3 מיליון עד 11,000 שנה מזמננו אז נכחד, ייתכן שבידי ציד אנושי.
סוג זה תואר ב-2017 והוא נקרא לכבוד החוקר הקנדי צ'ארלס הרינגטון (אנ'). הוא מכיל מין בודד - Haringtonhippus francisci, אשר במקור השתייך לסוג סוס (Equus), כשהוא תואר לראשונה ב-1915 בידי אוליבר פרי היי.
לאורך השנים נעשו מספר ניסיונות לשייך את המאובנים למספר מינים שחלקם מוטלים בספק. הממצאים שלו התגלו מדרום מקסיקו עד דרום דקוטה וצפונה לאלברטה ויוקון בקנדה. משערים שסוס זה הגיע ממזרח אסיה לאמריקה דרך המעבר של ברינגיה במשך הפליוקן ושם התפתח ושגשג בערבות.
לפי הערכה פילוגנטית של מבנה השיניים המאובנות נראה שסוג זה התרחק מעט מהסוגים: סוס והיפודיון וחי בצורה שונה. עם זאת מספר חוקרים רואים בו מין הדומה לכמה מינים שהתפתחו באמריקה, ביניהם סוס הגרמן המכונה: "זברה אמריקאית", סוס סטנוניס וסוס מקסיקני. חוקרים אלה מייחסים אותו לסוג סוס ורואים בסוג זה מבוטל.
התקוממות ווצ'אנג

פסל סון יאט-סן באתר בו החלה התקוממות ווצ'אנג.
התקוממות ווצ'אנג (בסינית: 武昌起義‏; 10 באוקטובר 1911) הייתה התקוממות עממית בסין הקיסרית שהביאה לתחילתה של מהפכת שינהאי, המהפכה שהביאה להפלת המשטר הקיסרי של שושלת צ'ינג בסין ולהקמת הרפובליקה הסינית.
בשנת 1900 החליט השלטון הקיסרי על הקמתו של צבא חדש ומודרני למדינה אשר נקרא "הצבא החדש". באותו הזמן, הייתה העיר ווצ'אנג, על גדות נהר היאנגצה, המקום בו נמצאת התעשייה הצבאית המפותחת ביותר בסין, ולכן הוחלט שהמקום בו מיוצרים כלי הנשק החדישים יהיה גם המקום בו יישב הגרעין לצבא החדש. רעיונותיו החדשים והמהפכניים של סון יאט-סן התחילו משפיעים בהדרגה על הקצינים והחיילים בצבא החדש בווצ'אנג ורבים מהם החלו משתתפים בפעילות מהפכנית.
ההתקוממות עצמה החלה כתוצאה מתאונה ולא במתכוון, כאשר מהפכנים ששמו להם למטרה לסלק את השלטון הקיסרי החלו לבנות פצצות אשר אחת מהן התפוצצה בשוגג. מקרה זה הביא לחקירה משטרתית של נסיבות הפיצוץ, חקירה במהלכה נתפסו רשימות של מהפכנים אשר משרתים בצבא החדש. רוב הקצינים העדיפו להתמרד כנגד השלטון ולא להיעצר. מהפאניקה שנוצרה עקב החשש לדיכוי צבאי חריף של ההתקוממות נמלטה הנהגת הפרובינציה אל מחוץ למדינה. סון יאט-סן עצמו, שלא היה לו כל קשר ישיר למהומות ואשר שהה באותו הזמן במסע גיוס לתמיכתם של הסינים בארצות הברית, שמע על ההתקוממות מעיתון אמריקאי.
עובדה נוספת שזירזה את התעוררות ההתקוממות בסין הייתה התחושה כי חצר שושלת צ'ינג איבדה את המנדט השמימי שלה. בזמנו, אסונות טבע כגון שריפות או הצפות מאסיביות של גדות הנהרות הגדולים, נחשבו כסימן להסרת הכרת האלים בזכותה של השושלת המכהנת לשלוט במדינה. בשנת 1911, עלה נהר היאנגצה על גדותיו, גורם לנזקים קשים ולכ-100,000 אבדות בנפש. כוחות הצבא החדש המהפכניים, שהיו ממוקמים בקרבת ההצפות, ראו בהצפה סימן "אלוהי" להיחלשותו של השלטון הקיסרי.
ראשים כרותים של מורדים בווצ'אנג

class=notpageimage|הצגה
הממשלה הקיסרית, בהנהגתו של העוצר הנסיך צ'ון השני, התמהמהה משום מה בהגשת העזרה לאזורים המוצפים בשבועות הראשונים לאחר ההצפות. התמהמהות זו היותה סיבה מספקת למורדים והעניקה להם זמן די והותר כדי להכריז על ממשל זמני מקומי בפרובינציה, ממשל אליו הצטרפו עד מהרה פרובינציות נוספות שדגלו במהפכה. כחודש לאחר ההצפות, נפגשו נציגיהן של הפרובינציות הפורשות מהקיסרות והן הכריזו לראשונה על הקמת רפובליקה (הרפובליקה הסינית) בשטחיהן. לנשיא הזמני של הרפובליקה נבחר סון יאט-סן שהיה פשרה מתקבלת על דעת המהפכנים כמו גם על דעתו של המעמד הגבוה השמרני יחסית.
בטאיוואן, שמהווה את גלגולה הנוכחי של הרפובליקה הסינית, נחוג תאריך ההתקוממות (10 באוקטובר) כחג לאומי.
ראו גם

קוומינטנג
הקורפוס ה-14 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הקורפוס
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1942   1957 – 1945   1968
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
הקורפוס ה-14 (באנגלית: XIV Corps) הוא קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

הקורפוס הופעל בדצמבר 1942 והועמד תחת פיקודו של אלכסנדר פאץ', והחליף את דיוויזיית הנחתים הראשונה שספגה אבדות כבדות בקרב גוודלקנל. הקורפוס שכלל את דיוויזיית הנחתים השנייה, הדיוויזיה ה-23 והדיוויזיה ה-25, לחם בשלב הסופי של קרב גוודלקנל, עד לגירוש היפנים מהאי. במהלך המערכה באיי שלמה ובקרבות על האי ניו ג'ורג'יה. ב-15 בדצמבר של אותה שנה נשלח הקורפוס בפיקוד אוסקר גריסוולד למערכה בבוגנוויל והחליף שם את קורפוס הנחתים ה-1 של רוי גייגר. הקורפוס התבסס בראש החוף של בעלות הברית באי בוגנוויל. בין ה-9 ל-17 במרץ 1944 פתחו היפנים במתקפת-נגד רחבת ממדים כנגד ראש החוף. הקורפוס של גריסוולד הגן עליו בחירוף נפש, תוך הסבת אבדות רבות ליפנים, שנסוגו לאחר הקרב לצפון ולדרום האי. באפריל החלו האמריקאים להרחיב בהדרגה את ראש הגשר. לאחר מכן נשלח להילחם במערכה בפיליפינים כחלק מהארמייה השישית של וולטר קרוגר, שם פעל הקורפוס עד לסיום המלחמה.
היסטוריה > לאחר המלחמה

בשנת 1957 הופעל הקורפוס מחדש במיניאפוליס, מינסוטה, והוא היה פעיל עד לפירוקו בשנת 1968.
הערות שוליים

↑  הדיוויזיה מוכרת בשמה "דיוויזיית אמריקל"
הקונסוליה הספרדית בירושלים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 כתובת:  Calle Makhal, 32, Barrio de Sheikh Jarrah, Jerusalén P.O.B.: 19128 9100102 Jerusalén, מח"ל 32 ירושלים 
 עיר:   ירושלים
 קואורדינטות:  31°47′46″N 35°13′47″E﻿ / ﻿31.796141463402°N 35.229643965848°E﻿ / 31.796141463402; 35.229643965848
 תאריך פתיחה:  1853
 דיפלומטיה
 שטח האמנה:  האימפריה העות'מאניתארץ ישראל בתקופה העות'מאנית (1853 - 1918)  המנדט הבריטי המנדט הבריטי (1918-1948)  ירושלים (1948 ואילך)  השטחים הפלסטיניים (1967 ואילך) הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית (1994 ואילך)
 מדינה מיוצגת:  ספרד ממלכת ספרד (1853-1931, 1975 ואילך)  ספרד (1938–1936)הרפובליקה הספרדית השנייה (1931-1939) ספרד (1945-1977)המדינה הספרדית (1939-1975) צרפת צרפת (1914-8) רומניה רומניה  (1916-8) ארצות הברית ארצות הברית (1918) הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית (1918-1922) גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית (1939-1945) איטליה הפשיסטית איטליה הפשיסטית (1939-1945)
 אתר רשמי
  (למפת ירושלים מוגדלת) הקונסוליה הספרדית בירושלים(למפת ירושלים רגילה) הקונסוליה הספרדית בירושלים(למפת הרי ירושלים רגילה) הקונסוליה הספרדית בירושלים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) הקונסוליה הספרדית בירושלים
 
הקונסוליה הספרדית בירושלים היא נציגות דיפלומטית של ספרד בירושלים, הפועלת מ-1853, שייצגה במשך השנים את ממלכת ספרד, ספרד הרפובליקאית והמדינה הספרדית באימפריה העות'מאנית, המנדט הבריטי וירושלים הירדנית והישראלית. כיום משמשת הקונסוליה כנציגות ספרד לרשות הפלסטינית.
הקונסוליה היא הנציגות הדיפלומטית הוותיקה בארץ, כשהיא קיימת למעלה מ-150 שנה ברצף. הקונסוליה פעלה למרות שספרד לא הכירה בישראל עד 1986.