stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוקה קאראג'אלה
קורות חייו > שנותיו האחרונות

במהלך התקופה המוקדמת בין שתי מלחמות העולם, המשיך לוקה קאראג'אלה להתגורר ברומניה, ופקד את החוגים הספרותיים שלה. הוא חיבר זיכרונות מחייו של אביו, שפורסמו בינואר 1920 בכתב העת Ideea Europeană. בכותרת Amintiri despre Caragiale ("זכרונות של קאראג'אלה"), הם כוללים במיוחד פרטים על הסלידה העמוקה של יון לוקה משירה לירית, כמו גם דיווחים על הפלירטוטים השמאלניים של אביו המזדקן (מהזעם שחש כשנודע על האלימות של השלטונות בדיכוי מרד האיכרים ברומניה ב-1907 ועד לידידותו עם הפעיל הסוציאליסטי כריסטיאן רקובסקי). באותה שנה, הוא פרסם עם החברה האחות של ויאצה רומניאסקה תרגום לרומן פאן של קנוט האמסון. עבודות התרגום האחרת שלו כללו את אדגר אלן פו, וכן את שירתו של פרנסואה ויון - הוא היה המתרגם הראשון של ויון ברומניה, כשהתרגום השני היה רק בשנות השלושים על ידי הוריה סטמאטו (אנ').
ב-1921 פעל לוקה קאראג'אלה לפרסום שירתו החדשה ככרך, שהיה אמור להיקרא Jocul oglinzilor ("משחק המראות"). במאי, הוא הופיע גם כעד להולדת בנה של אחותו אקטרינה, ולאד גבלסקו-קאראג'אלה. אלו היו חלק מהרישומים האחרונים שלו על פעילותו. תואר כאדם בעל מבנה "חולני" על ידי היסטוריון הספרות טודוראל אוריאן (Tudorel Urian), לוקה קאראג'אלה חלה בשפעת זמן קצר לאחר מכן, ופיתח במהירות סוג של דלקת ריאות שגרמה למותו ביוני. זריפופול היה עד ל"ייסוריו המטורפים" שחווה חברו הצעיר, ש"שבר לו בקבוק מעל ראשו, קרע בעצמו קווצות משיערו" בניסיון להרגיע את כאבו. קאראג'אלה נקבר בחלקת משפחתו בבית הקברות בלו (אנ').
פאני גריה נישאה בשנית עם ראדו ליפאטי, שהיה קרוב משפחה של הפסנתרן דינו ליפאטי; היא עברה לשווייץ, שם המשיכה לארח את קרוביה ממשפחת קאראג'אלה. אחותו של לוקה, שאחרי כמה נישואים כושלים הפכה לאשתו של הפקיד פטר לוגאדי בשנת 1933. הן היא והן בעלה נעצרו על ידי השלטונות הקומוניסטיים הרומניים בשנים 1951–1952; בשנת 1955, אחיינו הגולה של לוקה, ולאד, הפך לעורך בתחנה האנטי-קומוניסטית רדיו אירופה החופשית. אימו של לוקה, אלכסנדרינה, נפטרה ב-1954, וחולקת את קברו בבלו.
עניין מסוים בעבודתו של בנה התעורר מחדש בעשורים הבאים. בשנת 1969, פורסם מחדש Nevinovățiile viclene על ידי הוצאת המדינה למען הנוער, Editura Tineretului. כל שיריו קובצו בתור Jocul oglinzilor על ידי היסטוריון הספרות בארבו צ'וקולסקו (Barbu Cioculescu), לפי בקשתה של אקטרינה, ופורסמו ב-1972. אקטרינה נפטרה בבוקרשט בשנת 1987. בנה ולאד, שגם הוא היה סופר, מת בבוסה (אנ') בצרפת בשנת 2006, האחרון ששרד מצאצאיו של יון לוקה קאראג'אלה.
יצירתו > שירה סימבוליסטית ופארנאסית

השתייכותם הסגנונית של לוקה ומאטי קאראג'אלה לסימבוליזם המחישה שלב משני בהתפתחות תנועת הסימבוליזם ברומניה (אנ') עצמה. בחירה אידאולוגית זו, ציין היסטוריון הספרות ג'ורג'ה קלינסקו, עימתה את לוקה עם אביו, יריב ידוע של סימבוליסטים מהדור הראשון כמו אלכסנדרו מצ'דונסקי: "[קאראג'אלה האב] תיעב את הסימבוליסטים והוא גרם ללוקי ייסורים כל כך, שהאחרון פרץ בבכי. והכריז על אביו כחסר הבנה ל'שירה אמיתית'". המבקרים מציעים נקודות מבט שונות על תרומתו הכוללת של קאראג'אלה. לפי קלינסקו, הטקסטים הליריים שלו היו בדרך כלל "רבים ויבשים", בעוד שיצירותיו האחרות חסרות את "האמנות של סופר פרוזה". גם יואנה פרוולסקו סבורה שבעוד שמאטיי, שאביו ייחס לו הכי פחות כישרון, הצליח לכפות את עצמו על הספרות הרומנית, השירה "הסימבוליסטית במעורפל" של לוקה הפגינה רק "את כושר ההבעה הבלתי רצוני שמוצאים בכל הניסיונות הראשוניים". חוות דעת זו נפוצה בקרב מחברים אחרים: בארבו צ'וקולסקו והמסאי יון ורטיק (רו') רואים בעיקר ב"לוקי" הצעיר אמן חקייני והיסטריוני. עבור שרבן צ'וקולסקו (אנ'), האופי הכולל של תרומתו של קאראג'אלה הצעיר היה יוצא מן הכלל: "לוקה יון היה למעשה וירטואוז שניסה את כוחו על כל הכלים והקלידים באותה מיומנות, בחיפוש אחר לא רק קיבעון פיוטי, אלא בקיבעון של האדם עצמו. בין הכאוס של זמנו. מעבר לתעתועים שהכישרון הבלתי מעורער שלו מציג בפנינו, אפשר להבחין בתהליך דרמטי של תודעה".
חלק גדול מתרומתו של קאראג'אלה לשירה כולל שירים פסטורליים, שקלינסקו מכיר בתיאור ה"תוסס" שלהם של נופים פראיים. שיטות הכתיבה, מציין שרבן צ'וקולסקו, הן אלה של "שלמות פארנאסית", הדומות בקפדנות ובמקצועיות לנטיות הנאו-קלאסיות של קאראג'אלה האב: בעמדה זו, קאראג'אלה העדיף "מינים מיושנים" של שירה, או Formes fixes (אנ') כגון הבלדה, הרונדל והווילאנל. שיר אחד, שכותרתו Ars poetica (בלטינית עבור "אמנות השירה"), מתואר על ידי אותו מבקר כעדות לקשר הפארנאסית של קאראג'אלה, ואף על פי שנכתב ברומנית לא מושלמת (חרוזים בהתאם ל"משקל", אך שאינם מתיישרים עם הדקדוק הרומני (אנ')), בדומה לגישה הטהרנית של הסופר הסימבוליסטי לכאורה מיכאי קודראנו (אנ'). הוא גם מציין שהאסתטיקה המרומזת של אמונה זו יוצרת קישור טבעי בין לוקה למאטיי, ומעמתת את שניהם כנגד אביהם המעשי יותר.
סדרת שירים זו מציעה תובנה לגבי נקודת המבט הלירית של לוקה קאראג'אלה על הטבע. לפי צ'וקולסקו Dintr-un oraș de munte ("מעיירה הררית. מדיטציות") ושירים אחרים בנושאי טבע מראים שלוקה ירש את רגשות הייאוש של אביו מול מזג אוויר גרוע, ששניהם מצאו את גשמי הסתיו בלתי נסבלים. המצב הדיכאוני בשירים כאלה מוגבר על ידי העדפתו של קאראג'אלה לאנטיתזה, ובמיוחד על ידי הבנתו את היקום כמדכא, מתעתע וקפוא - על פי צ'וקולסקו, "השקפת העולם שלו נשלטת על ידי גאון שכאשר אינו מרושע, הוא בכל מקרה מועל באמון, בוגדני".
לעקרות של הנופים הסתוויים, קאראג'אלה הצעיר התנגד ליקום שנשלט על ידי עיטור פרחוני. לפי צ'וקולסקו, השירים מתייחסים ל"יותר מארבעים מינים" של פרחים, החל מוורד, ציפורן, יסמין או שושן ועד למינים הנפוצים הרבה פחות בשירה קורידלית (אנ') (ברומנית: brebenel), בזיליקום (busuioc), יערה (אנ') (caprifoi), קמומיל (mușețel) או דיקמטנוס לבן (אנ') (frăsinel). לוקה הפך את מיני הפרחים לסמלים של מצבים רגשיים או מדיטטיביים, ולעיתים קרובות מיקם אותם בקשר ישיר עם אזכורים באותיות גדולות לאידיאלים פיוטיים (סתיו, אהבה, פאתוס, מוות, חוסר תקווה וכו'). אלגוריה אחת כזו, נוכחת בסדרה שכותרתה Alte stanțe ("בתים אחרים"), קשורה לאהבה אבודה, אבל וריח של פרחי יסמין.
יצירתו > נטיות אוונגרדיות

הקטגוריה השנייה של שירים היא בדרך כלל נושאים עירוניים, כשהמשורר בוחר באמצעים מודרניסטיים הן בנושאים והן באוצר המילים. בדיון על הסכסוך של קאראג'אלה הצעיר עם זמפירסקו, סיכם שרבן צ'וקולסקו: "ייתכן שלוקה נראה כמו משורר אוונגרד, מאלה שטיפחו שירה נטולת חריזה וחיקו מרצון כתיבת פרוזה, לצילומי היומיום, בשיטות כמו תמונות שנתפסו מזוויות שונות". הוא הוסיף: "המשורר הוא צלול, מודרני, אשר [...] מבטל את המיתוס ומבטל את הקודש של הנושאים הישנים של השירה". העניין הגנרי של קרגיאלה היה להתאים לשירה את המרכיבים של "טעם רע" בתרבות הפופולרית, של אסתטיקה קיטשית ובנאלית.
קשר מיוחד בין קאראג'אלה לספרות ניסיונית (אנ') היה שאיפתו לשנות את אוצר המילים ברומנית (אנ') הסטנדרטי, באמצעות הכנסת תחדישים או חידוש של ארכיאיזמים (אנ') שכוחים. שרבן צ'וקולסקו טען כי על ידי אימוץ "המשטר התאום" הזה, קאראג'אלה האריך את הקשר הסגנוני שלו עם פארנאסיאניזם לתחום השירה האוונגרדית, אך עשה זאת תוך הסכנה שיבלבל את קוראיו. התחדישים, שחלקם תוארו כ"מוזרים מאוד" על ידי המבקר, כוללים מילים שלא התיישבו בשפה הרווחת, כמו perpetrat ("התחולל") ו-sfinctic ("דמוי ספינקס"); בין המילים הארכאיות שבהם השתמש יש כמה מילים שנמצאות באוצר המילים של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית - blagoslovenie ("ברכה"), pogribanie ("לוויה") - ותארים מיושנים כגון virhovnic ("מנהיג"). לפי צ'וקולסקו, היה לוקה היה שותף לאהבתו של מאטיי לדברים מיושנים, אך למעשה היה "מורכב יותר" מבחינה סגנונית מאחיו. מאפייני הדיבור הוכפלו בגלל הפנייה לגישות תיאטרוניות, מה שהוביל את בארבו צ'וקולסקו לדבר על גישה סגנונית המחברת מחדש את יצירתו של לוקה לאלה של אבותיו, ובעיקר לגישה ה"חקיינית" של יון לוקה קאראג'אלה לכתיבת קומדיות.
בין יצירות כאלה, המבקרים מצאו בלתי נשכח את הטריפטיכון המדריגלי שלו, אשר, לפי קלינסקו, עזר להכניס לספרות המקומית את "התחושה הקוסמופוליטית, המטופחת כל כך על ידי השירה המערבית (ולרי לארבו (אנ'), בלייז סונדרר (אנ'))". מוקדש לאישה צעירה לא ידועה.
העיסוק הפרוזאי הזה, מציין קלינסקו, הוביל את קאראג'אלה לתאר את השכונות המכוסות באבק, מעבר של משאיות עמוסות, וקול הרעש של בנות פנימייה הולכות בשדרות. יצירות שונות בסדרה זו מציגות גם את אהדת המחבר שלהן למעמד הנמוך העירוני, ומציגות את הקרב האבוד של הקבצנים עם איתני הטבע, או נשים זקנות לא אהובות שצמצמו לקנאה בזוגות המאושרים שהם פוגשים ברחוב. בשירים שנכללו על ידי צ'וקולסקו בין הטקסטים "מבטלי הקודש", קאראג'אלה בודק גם את גבולות הנאותות, ומטיל ספק בטאבו המיניים של דורו, החל מתלמידות בית ספר המפנטזות על הפיכתן לנשים מופקרות, ועד לחומרה המוסרית שנכפתה על מבקרים קבועים בכנסייה וההשפעה של עכבה מינית על התת-המודע. רגישותו של המשורר לנושאים כאלה נגעה לא רק בבחירת הנושאים שלו, אלא גם בהערכתו לשירים אחרים. במכתב משנת 1922 למבקר טודור ויאנו, נזכר יון בארבו שהתלהבותו של קאראג'אלה מרסטורניקה (Răsturnica), שניתן לקרוא אותה כמחווה גרוטסקית, אך מלאת חמלה לזונה מתה, עלתה בהרבה על שלו: בהגדרתו של בארבו, ראסטוניקה הייתה "הזוהמה הזו שסחטה דמעות מלוקי קאראג'אלה".
יצירתו > כתבים אחרים

עם Nevinovățiile viclene, טענה יואנה פרוולסקו, הפיק קאראג'אלה הצעיר יצירה "מעניינת יותר" משיריו, אך אופיו של הטקסט לא איפשר להגדיר "איזה חלק שייך לאיזה מחבר", והוויכוחים סביבו נחשבים "מגוחכים". פרוולסקו מציינת ששני הגיבורים, ראדו בן ה-15 וסנדה בת ה-13, מצליחים לגנוב רק "את הנשיקות הראשונות". הארוטיקה קיימת, אך, לפי אותו פרשנית, היא גם "מפוזרת, מפוקחת ברמת הרמיזות", וניתן להשוות לסגנון הרומנים המאוחרים יותר מאת יונל טודוראנו (אנ'). גילוי האהבה של הילדים בחופשת קיץ יוצר ניגוד לפרקים במערכת היחסים הבוגרת בין דוד ודודה. המחשבה הבסיסית על אובדן התמימות של האדם מוצגת גם על ידי שני המוטו של הספר. האחד הוא ציטוט מאת עמנואל קאנט, המציע שתמימות "קשה לשומרה וקלה לאבדה"; השני "פתגם ספרדי": "השטן יושב בצד ימין של הצלב".
בין הטקסטים האחרים של קאראג'אלה היו כמה כתבי יד של פרוזה שהובאו לתשומת לב ביקורתית בעיקר בשל שמותיהם, כפי שנרשמו על ידי קלינסקו: Isvodul vrajei ("קטלוג הכישוף"), Chipurile sulemenite ("הפנים המצוירות"), Balada căpitanului ("בלדת הקפטן"). טקסט יוצא דופן יותר שהותיר המשורר הוא דיוקן עצמי בפרוזה. היצירה משכה את תשומת ליבו של הסופר והיסטוריון האמנות פאבל קיהאיה (אנ') על היותה "כנה מהסוג שאפשר רק לקוות לפגוש בהווה", ועל כך שהעמיד ניגוד לטקסטים האוטוביוגרפיים ה"מתנשאים" של מאטיי עצמו. הטקסט עובר מנושאים הקשורים להופעתו הפיזית של לוקה ("עיניים חסרות חיים", שיער "לא נעים וטיפש") לחולשה מוסרית שהודה בעצמו (השמחה להתעמת עם פגמים של אנשים אחרים, ה"פחדנות" שגורמת לו "להגיד" דברים שאני לא מתכוון אליהם" וכו').
ביאורים

↑  מצרפתית "צורות קבועות", שלוש צורות השירה הצרפתיות של המאה ה-14 וה-15: הבלדה, הרונדל והווירלאי
הערות שוליים

1 2  Lucian Nastasă, Genealogia între știință, mitologie și monomanie, at the Romanian Academy's George Bariț Institute of History, Cluj-Napoca
1 2  Z. Ornea, "Receptarea dramaturgiei lui Caragiale" (אורכב 22.10.2011 בארכיון Wayback Machine), in România Literară, Issue 31/2001
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Ioana Pârvulescu, "În numele fiului" (אורכב 26.03.2012 בארכיון Wayback Machine), in România Literară, Issue 10/2001
↑  Barbu Cioculescu, "În exil" (אורכב 26.03.2012 בארכיון Wayback Machine), in România Literară, Issue 4/2002
↑  Laura Pavel, "Gratia interpretandi" (אורכב 26.03.2012 בארכיון Wayback Machine), in România Literară, Issue 4/2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462841405171  GND: 118933191  ISNI: 0000 0000 1372 4973  VIAF: 32795626   WorldCat (עם VIAF): 32795626
לשכת החקירות הממלכתית (אוקראינה)

| --- | --- |
סמל הלשכה

בניין הלשכה בקייב.
 Fiat justitia, ne pereat mundus (שייעשה צדק, גם כי העולם ייכחד)
 מידע כללי
 מדינה:  אוקראינה 
 תחום שיפוט:  אוקראינה אוקראינה
 סוכנות אם:  לשכת נשיא אוקראינה
 תאריך הקמה:  2017
 ממשלה:  ממשלת אוקראינה
 מטה מרכזי:  קייב
 תקציב:  3,769,367,700 הריבניה (נכון ל־2024) 
 שמות קודמים:  לשכת החקירות הלאומית
 www.dbr.gov.ua
 
לשכת החקירות הממלכתית של אוקראינה (באוקראינית: Державне бюро розслідувань, בראשי תיבות ДБР) לשעבר לשכת החקירות הלאומית היא גוף חקירות בכיר, שהוקם בשנת 2017 על פי צו מיוחד מנשיא אוקראינה פטרו פורושנקו. הלשכה נחשבה לגוף עצמאי, האחראי למלחמה בפשע המאורגן ובשחיתות ומהווה למקבילה האוקראינית ל-FBI האמריקני.
היסטוריה

לשכת החקירות הממלכתית יונקת את שורשיה מגוף לשכת החקירות הלאומית שהוקם בשנת 2005 אך לא היו לו סמכויות שיטור מספיקות להיאבק בשחיתות.
בשנת 2015 נחקק חוק להקמת לשכת החקירות הממלכתית (באוקראינית: Державне бюро розслідувань), שנחתם ואושר על ידי הנשיא פטרו פורושנקו בשנת 2016 ובשנת 2017 נקבע כי הגוף החדש יפעל באופן עצמאי ממשרד המשפטים וממשרד התובע הכללי, בהתאם לחקיקה שאושרה בראדה העליונה.
ב-16 בנובמבר 2017 נבחר רומן טרובה, התובע העירוני של לבוב, לכהן כמנהל הלשכה והיא החלה לפעול כגוף חקירות ממשלתי בעל סמכויות אכיפת חוק מוגברות.
במרץ 2020, וולודימיר זלנסקי מינה את אולכסנדר סוקולוב לראש הלשכה.
מבנה > מבנה טריטוריאלי

| מינהל טריטוריאלי מיקום: | אזורי פעילות במחוזות: |
| --- | --- |
קייב
קייב: מחוז קייב
קייב:  מחוז צ'רקאסי
קייב: מחוז צ'רניהיב
קראמטורסק: מחוז דונצק
קראמטורסק: מחוז לוהנסק
לביב: מחוז וולין
לביב: מחוז זקרפטיה
לביב: מחוז איוואנו-פרנקיבסק
לביב: מחוז לבוב
לביב: מחוז טרנופיל
מליטופול: הרפובליקה האוטונומית של קרים
מליטופול: מחוז זאפוריז'יה
מליטופול: מחוז חרסון
מליטופול: סבסטופול
מיקולאייב: מחוז קירובוגרד
מיקולאייב: מחוז מיקולאייב
מיקולאייב: מחוז אודסה
פולטבה: מחוז דניפרופטרובסק
פולטבה: מחוז פולטבה
פולטבה: מחוז סום
פולטבה: מחוז חרקוב
חמלניצקי: מחוז ויניציה
חמלניצקי: מחוז ז'יטומיר
חמלניצקי: מחוז רובנו
חמלניצקי: מחוז חמלניצקי
חמלניצקי: מחוז צ'רנוביץ
הערות שוליים

↑  ПРЕЗИДЕНТ У ПРЯМОМУ ЕФІРІ ПІДПИСАВ ЗАКОН ПРО ДЕРЖАВНЕ БЮРО РОЗСЛІДУВАНЬ / 5 канал, 14 січня 2016
↑  Державне бюро розслідувань: турбулентність на злеті /Укрінформ, 01.03.2016
↑  Пункт 1 Розділу Х КПК України
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוקראינה ובנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סניף פולטבה של לשכת החקירות הממלכתית.
לשכת החקירות (טאיוואן)

| --- | --- |

מטה הלשכה
 מידע כללי
 מדינה:  טאיוואן 
 תחום שיפוט:  טאיוואן 
 תאריך הקמה:  1928 
 מטה מרכזי:  Xindian District 
 www.mjib.gov.tw
 
לשכת החקירות של משרד המשפטים (סינית מסורתית: 法務部調查局) היא סוכנות ממשלתית לחקירות פליליות, ביטחון פנים וסיכול ריגול המדווחת לשר המשפטים של הרפובליקה הסינית (טאיוואן). הלשכה מנוהלת על ידי מנכ"ל בדרגת שר.
הלשכה נועד להגן על המדינה מפני ריגול, חתרנות פנימית המסכנת את ביטחונה, ניהול חקירות פליליות ומאבק בפשיעה חמורה ומאורגנת.
היסטוריה

לשכת החקירות הוקמה בשנת 1928 ובתחילה נקראה בשם הלשכה המרכזית לחקירות וסטטיסטיקה הכפופה לוועד המנהל המרכזי של המפלגה הלאומית הסינית (קוומינטנג). באותה תקופה זכתה הלשכה לכינוי "ג'ונג-טונג" (zh: 中 統), כלומר הסטטיסטיקה המרכזית. בשנות השלושים והארבעים היא נשאה באחריות לאיסוף מודיעין וסיכול ריגול.
עד שנת 1949 הוקמה הלשכה כסוכנות ממשלתית כחלק ממשרד הפנים. בשנת 1956 הועברה הסוכנות לידי משרד המינהל השיפוטי (zh: 司法 行政 部) והשתלטה על מרבית תפקידי סיכול ריגול במדינה. בשנת 1980 הועברה הסוכנות למשרד המשפטים.
בשל הרקע ההיסטורי שלה, בתחילה כל משרדי השטח שלה היו צריכים לפעול באנונימיות אך בהמשך נבדקה מסורת זו והוחלט כי על כל יחידות הלשכה להיות שקופות לציבור ולמרות שמדובר ברשות אכיפת חוק, הלשכה עדיין ממלאת תפקידי איסוף מודיעין, אך מתמקדת בעיקר במודיעין פנים בטייוואן.
משימות

מאז 30 באוקטובר 1998, תפקידי הלשכה הוגדרו מחדש על ידי צו של הפרלמנט לפיו מוטל על הלשכה:
להתנגד לכל הפרעה פנימית.
לסכל ריגול זר.
למנוע דליפה של חומר מסווג לאומי.
להילחם בשחיתות בכל שירות אזרחי.
מאבק בסחר לא חוקי בסמים.
מניעת פעילות של ארגוני פשע מאורגן.
מאבק בפשעים כלכליים
ניהול חקירות ביטחון פנים
ביצוע משימות או מטלות בענייני ביטחון לאומי והגנה על האינטרסים הלאומיים.
הערות שוליים

↑  איגוד החוקר לרפורמה בלשכת החקירות הלאומית
מונטג'ארדינו

מונטג'ארדינו (איטלקית Montegiardino) היא אחת מתשעת הקסטלי המרכיבות את סן מרינו (Castelli), והיא העיר הקטנה במדינה מבחינת שטחה ואוכלוסייתה.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת בפינה הדרום-מזרחית של המדינה ומשתרעת על שטח של 3.31 קמ"ר. בשנת 2007 התגוררו במונטג'ארדינו 809 תושבים, רובם בעיר עצמה, והיתר בכפר צ'רביולה (Cerbaiola) השייך לשטח שיפוטה.
הזכות לשלטון בעיר נמסרה לשליטת סן מרינו על ידי האפיפיור פיוס השני ב-1462, אך צבא סן מרינו נאלץ לשים אותה במצור בשל התנגדותה לסיפוח. העיר פורקה לחלוטין ושוקמה מהריסותיה רק בשנת 1647.
בעיר שוכנת הפקולטה לכלכלה וטכנולוגיה של "אוניברסיטת סן מרינו" (Università degli Studi della Repubblica di San Marino).
קבוצת הכדורגל של העיר היא סי.פי לה פיוריטה.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552951805171  LCCN: n83232696  MusicBrainz: c71f8a3d-f6e5-4d0a-9b6c-232535878b94  VIAF: 153649444   WorldCat (עם VIAF): 153649444
מאנית

| --- | --- |
 מדינות:  האי מאן האי מאן
 אזורים:  האי מאן האי מאן
 דוברים:  1800
 שפת אם:  53 (נכון ל-2015)
 כתב:  אלפבית לטיני
 משפחה:  הודו-אירופית קלטית איית גוידלית מאנית
 לאום:  מאנים
 מוסד:  מועצת השפה הגאלית (Coonseil ny Gaelgey)
 קוד שפה:  gv 
 קוד ISO 639-1:  gv 
 קוד ISO 639-2:  glv 
 קוד ISO 639-3:  glv 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
מאנית, גאלית מאנית או מאנקס (מאנית: Gaelg Vanninagh או Gailck Vanninagh; אנגלית: Manx Gaelix) היא שפה קלטית. זוהי השפה הלאומית המסורתית באי מאן, אך נחשבת לשפה מתה מאז 1974, שבה מת האדם האחרון שהיה דוברה הילידי. השפה המדוברת כיום באי היא אנגלית.
כיום נעשים מאמצים להחיות את השפה ולהרחיב את תפוצתה. בבתי-הספר באי ניתן (ללא חובה) ללמוד אותה. חלק מדיוני הפרלמנט של האי (Tynwald) מתנהלים על-פי התקנון במאנית. על פי הערכות מ-2015, כ-1,800 איש דוברים את השפה, כשפה שנייה, ברמה בה הם יכולים לנהל בה שיחה.
היא שייכת לפלג הצפוני, הגוידלי, של השפות הקלטיות, ביחד עם גאלית סקוטית ואירית. באנגלית נקראת Manx ובמאנית היא נקראת בעצם "גאלית" (Gaelg או Gailck).
הגיית השפה וכתיבתה

כתב המאנית שונה באופן מהותי מהכתב של השפות הגוידליות האחרות. באירית וסקוטית יש משקל רב לאטימולוגיה הקלטית וסימון אחיד לתופעות המוטציות של העיצורים על ידי האות h. הכתב של המאנית, לעומת זאת, התפתח מאוחר יותר וספג השפעה חזקה של האנגלית. כך, למשל, הצליל m העובר מוטציה בתחילת מילה יכתב mh (שנהגה כמו v) באירית וסקוטית ואילו במאנית ייכתב כ-v:
| עברית | אירית | גאלית סקוטית | מאנית |
| --- | --- | --- | --- |
| האי מאן | Eilean Mhanainn | Oileán Mhanainn | Ellan Vannin |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | אחורית | אחורית | מרכזית | מרכזית | קדמית | קדמית |
| סגורה | uː |  |  |  |  | iː |
| אמצעית | o̞ː |  | əː | əː |  | e̞ː |
| פתוחה |  |  | aː | aː |  | (æː) |
* תוספת פונמה בהתאמה
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | סדקי | סדקי | וילוני | וילוני | חכי | חכי | בתר־מכתשי | בתר־מכתשי | מכתשי /שִנִּי | מכתשי /שִנִּי | שפתי (־שִנִּי) | שפתי (־שִנִּי) |
| אפי |  |  | ŋ |  |  |  |  |  | n̪ʲ |  | m |  |
| סותם |  |  | gʲ | kʲ |  |  |  |  | d̪ʲ | t̪ʲ | b | p |
| חוכך |  | h | ɣʲ | xʲ |  |  |  | ʃ |  | s | v | f |
| מקורב (צדי) |  |  | w |  | j |  |  |  |  |  |  |  |
| מקורב (צדי) |  |  |  |  |  |  |  |  | l̪ʲ |  |  |  |
| רוטט |  |  |  |  |  |  |  |  | r |  |  |  |
* תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
ראו גם

החייאת שפה
מהפכת החרציות

אזרחים וחיילים תומכי המהפכה ברחובות בודפשט, כשעל ראשם חרציות, 31 באוקטובר 1918
מהפכת החרציות (בהונגרית: Őszirózsás forradalom) הייתה מהפכה בהנהגתו של הרוזן מיהאי קארואי, לאחר תום מלחמת העולם הראשונה. המהפכה הובילה להיפרדותה של הונגריה מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, ולהקמת המדינה קצרת הימים הרפובליקה ההונגרית הראשונה.
שמה של המהפכה בא לה מהשימוש בחרציות כסימן תמיכה במועצת העם ההונגרית ובקארוי.
ב-31 באוקטובר 1918, בהנהגתו של קארוי, החלו ההמונים, יחד עם חיילים רבים, להשתלט על מבני ציבור בעיר בודפשט. ראש הממשלה שנדור וקרלה (Sándor Wekerle) פרש מתפקידו, וראש הממשלה הקודם אישטוון טיסה נהרג.
בסוף היום, הכיר קרל הראשון בקארוי כראש ממשלת הונגריה החדש. לאחר מכן ביטל קארוי את הסכם הפשרה האוסטרו-הונגרי של 1867, כך שלמעשה הפכה הונגריה למדינה עצמאית. ב-13 בנובמבר 1918 הכיר קרל הראשון בעצמאותה של הונגריה, וב-16 בנובמבר הכריז קארוי על הקמת הרפובליקה כשהוא נשיאה.
הרפובליקה לא האריכה ימים, וב-21 מרץ 1919 התבצעה במדינה הפיכה קומוניסטית. לאחריה הוקמה הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, שאף היא לא האריכה ימים.
מדרש פליאה

מדרש פליאה הוא כינוי ל"מדרש" מוזר ומתמיה. במאות הט"ז-י"ז, היו דרשנים שהמציאו חידות מעוררות עניין שניתן לבסס עליהן את הדרשה בפני הקהל וכינו אותן "מדרש פליאה". חלקם אף ייחסו את דבריהם למדרשים קדומים ועלומים, ביודעם שהציבור לא מכיר את כל ספרי המדרש.
בשלהי המאה ה-19 התחברו כמה ספרים בשם "מדרש פליאה", שתכליתם לרכז ולפרש את המדרשים הללו. בספרים אלו שלובים מדרשי חז"ל מקוריים עם "מדרשים" מאוחרים שחוברו מלכתחילה כחידות, לעיתים מתוך הנחה שגויה שגם אלו האחרונים הם מאמרי חז"ל מקוריים. לצד מאמרים אלו, נדפסו פירושים שניסו לפצח את החידות. הספר הראשון מסוג זה נכתב על ידי הרב יצחק ליפיעץ משדליץ והוא ראה אור בוורשה בשנת 1891.
דוגמאות למדרשי פליאה מלאכותיים

ויהי ערב ויהי בוקר יום אחד - מכאן שראש השנה שני ימים.
אמרי נא אחותי את - מכאן ששוחטים לחולה בשבת.
על כן לא יאכלו בני ישראל את גיד הנשה - לרבות תשעה באב.
מה בצע כי נהרג את אחינו - מלמד שהשבטים היו מתפללים שחרית וערבית.
ותמת שרה בקריית ארבע - מלמד שאדם הראשון בלשון ארמי סיפר.
הלא אחיך רועים בשכם - הדא הוא דכתיב לדור ודור נגיד גדלך.
מדוע לא הצליחו המרגלים? מפני שהימים ימי ביכורי ענבים ולכן כתיב ותצפנהו שלשה ירחים.
אין מניחים תפילין אלא בשבת - רבי עקיבא איגר פירש : בשבת - במקום ש'יער במקום ת'פוח.
ביקורת על המצאת מדרשי הפליאה

בספרות התורנית מתועדת ביקורת חריפה על הדרשנים שהמציאו מדרשי פליאה. כך כתב המהרש"א: "חדשים מקרוב באו בעוונותינו הרבים, הדרשנים המטעים את העולם בשקריהם, הן שאומרים מדרשים שקרים והן שאומרים בו דברי שקר, מה שאין המדרש והדעת סובל, וכל מי היותר יכול להגדיל השקרים - הוא משובח בעיני ההמון... וראוי להרחיק אנשים כאלו לשמוע תורת פלסתר שלהם". דברים ברוח זו, באריכות רבה, כתב בעקבותיו גם רבי דוד אופנהיים.
החיד"א בספרו שם הגדולים (מערכת ספרים, דרשות הר"ן) סקר בקצרה את תולדות הדרשנות בישראל, והתווה את הדרך הרצויה לדעתו, כאשר דרשות הר"ן משמשות לו כמודל לחיקוי. אגב כך מתח ביקורת נוקבת על מדרשי הפליאה: "יש בודה מאמר מלבו ואומר שהוא פליאה, ועולים ויורדים בו בכמה תלוליות וקשרים שאינם של קיימא ובית עכביש מבטחם".
גם הבעל שם טוב, ובעקבותיו תלמידיו ובראשם רבי יעקב יוסף מפולנאה, יצאו בתוקף נגד תופעה זו. מסופר כי "פעם אחת בערב יום הכיפורים ראה הבעש"ט שיש בשמים קטרוג גדול על ישראל, ועוד מעט תילקח מהם תורה שבעל פה חס ושלום. התעצב אל לבו כל אותו היום, ולא יכול היה כדרכו לברך את הבאים אליו. כשהגיע לבית הכנסת נפל לפני ארון הקודש ובכה במרירות, ואמר: כיצד נוכל לחיות בין הגויים בלי תורתנו הקדושה? והמשיך וצעק: כי הרבנים אשמים על שבודים שקרים מלבם!".
כביטוי

בעברית זמננו משמעות המונח התרחבה והוא משמש לעיתים כביטוי לדבר מה תמוה.
לקריאה נוספת

יעקב שפיגל, ‏"מדרש פליאה לשיטת הדרשנות במאות ה-ט"ז–י"ז", מחניים 4, (תשנ"ג), עמ' 258-265, באתר Academia.edu
אוצר מדרשים (איזנשטין, יהודה דוד) - חלק ב, בערך "פליאה" (עמוד 473).
הערות שוליים

1 2  גרשון קיציס, ‏האגדה במשנת הבעש"ט, באתר "דעת", בתוך: מחניים, סיוון תשנ"ד (עמ' 206-215)
↑  ד"ר יעל לוין, האם בירך משה רבנו "שלא עשני אשה"?, אתר הצופה
↑  מהרש"א למסכת שבת דף פח עמוד ב, מהדורה בתרא
↑  שו"ת "נשאל דוד" חלק יורה דעה סימן טז
↑  ראו למשל: השופט רובינשטיין: רע"א 5411/09 מיכאל דהן נ' מנהל מס רכוש וקרן פיצויים, ניתן ב־15 בספטמבר 2009
 השופט חשין: בש"פ 7545/00 מרדכי פרי נ' מדינת ישראל, ניתן ב־25 באוקטובר 2000
דנ"א 4465/98 טבעול (1993) בע"מ נ' שף-הים (1994) בע"מ, ניתן ב־16 באוגוסט 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286640905171
מארק קאמון

מארק קאמון (בצרפתית: Marc Kamoun; נולד ב-7 בנובמבר 1937) הוא שחיין עבר יהודי-צרפתי. אלוף המכביה החמישית (1957) במשחה ל-100 מטר חופשי, ייצג את מדינתו במשחקים האולימפיים (רומא 1960).
קורות חיים

קאמון נולד וגדל באלג'יר. הוא התאמן במועדון רסינג פריז (Racing Club de France). הוא למד רוקחות בפריז.
קורות חיים > 1957 > אלוף המכביה

בתחרויות השחייה של המכביה החמישית שנערכו בבריכת השחייה גלי גיל שברמת גן בספטמבר 1957 זכה קאמון במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.5 שניות, לפני א. קפלן מדרום אפריקה (1:01.0 דקות) ומייקל וולק מארצות הברית (1:01.5 דקות).
קורות חיים > 1958

בתחרות שנערכה באלג'יר בבריכת 25 מטר באפריל 1958 קבע קאמון במשחה ל-100 מטר חופשי תוצאה של 56.6 שניות.
קורות חיים > 1959

באוניברסיאדה הראשונה שנערכה בטורינו, איטליה 1959 סיים קאמון במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.7 שניות.
קורות חיים > 1960

באולימפיאדת רומא (1960) סיים קאמון במקום 12 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:41.2 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 2:09.7 דקות.
קורות חיים > 1961

בתחרויות השחייה של המכביה השישית שנערכו בבריכת השחייה גלי גיל בספטמבר 1961 סיים קאמון במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.8 שניות ולא הצליח להגן על תוארו.
חייו האישיים

קאמון הוא אביה של סופי קאמון(אנ') שחיינית אולימפית (לוס אנג'לס 1984) שסיימה במקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי.
הערות שוליים

↑  ישראל פז, הרוקח מצרפת והתלמידה מהולנד, על המשמר, 24 בספטמבר 1957
↑  נפתחו תחרויות השחייה במסגרת משחקי המכביה ה-5, דבר, 20 בספטמבר 1957
↑  קאמון חתר 100 מ' ב-56,6 ש', חרות, 20 באפריל 1958
↑  בריה"מ הדבירה את אס"א ישראל - 50:98 במשחקי טורינו, על המשמר, 30 באוגוסט 1959
↑  הקנדי שאפל חתר 100 מ' - 58,3 ש' ג'יין כץ: 100 מ' פרפר - 1:15,8 ד', דבר, 4 בספטמבר 1961
לשכת החותמות

לשכת החותמות הייתה לשכה בבית המוקד שבבית המקדש, בה היו נותנים חותמות לאנשים המקריבים שקנו נסכים עבור קורבנם. הכהנים הנהיגו סדר של תשלומים במקדש למביאי הקורבן. אדם שהביא את קורבנו היה זקוק לשמן עבור הנסכים, או יין לנסכים לקורבנו, לשם כך העמידו הכהנים גזברים מיוחדים למכירת צורכי הקורבן. לאחר ששילם המקריב את הכסף בלשכה זו, מקבל האיש חותם ועליו רשום סוג הנסך שקנה.