stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליגת העל הקרואטית
היסטוריה > הליגה הקרואטית בזמן מלחמת העולם השנייה (1940–1944)

ליגה קרואטית למדינה הוקמה כבר בשנת 1939, כשקרואטיה הייתה חלק מממלכת יוגוסלביה ונערכו עונות 1940–1941 ולאחר מכן נערכה הליגה בין השנים 1941 ו-1944 כאשר קרואטיה שימשה כמשטר בובות של גרמניה הנאצית. זוכות האליפות בעונות אלו היו היידוק ספליט (1941), קונקורדיה זאגרב (1942) וגרדנסקי זאגרב (1943). בסוף עונת 1944 לא נערך משחק הגמר בין HAŠK זאגרב לSAŠK סראייבו בגלל לחץ המלחמה ולכן לא הייתה אלופה בשנה זו.
היסטוריה > הקבוצות הקרואטיות בליגה היוגוסלבית הראשונה (1946–1992)

לאחר תום מלחמת העולם השנייה שנים רבות שיחקו הקבוצות הקרואטיות בליגת העל היוגוסלבית.
הקרואטיות יחסית הצליחו בליגה זו עם 11 תוארי אליפות כאשר 7 של היידוק ספליט ו-4 של דינמו זאגרב, והן במקום השלישי והרביעי בהתאמה מבחינת אחוזי ההצלחה שלהן בליגה זו עד התפרקות הליגה (אחרי הכוכב האדום בלגרד, ופרטיזן בלגרד הסרביות שהיו היחידות שהצליחו יותר מהן). הישג השיא של הקרואטיות באירופה בתקופה זו היה חצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע אליו הגיעה דינמו זאגרב בעונת 1960/1961 והיידוק ספליט בעונת 1972/1973, חצי גמר גביע אופא אליו הגיעה היידוק ספליט ב-1983/1984, וזכייתה של דינמו זאגרב בגביע ערי הירידים של עונת 1966/1967.
עוד מועדונים קרואטים בולטים ששיחקו בליגת המשנה של הליגה היוגוסלבית (מחוז קרואטיה) היו: רייקה, נ.ק. זאגרב, גראג'אנסקי זאגרב, אוסייק, קונקורדיה זאגרב ו-נ.ק. HAŠK.
בטבלה האלופות מקרואטיה בלבד בליגת העל היוגוסלבית
| קבוצה | אליפויות | סגנויות | מקום שלישי | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| היידוק ספליט | 7 | 6 | 8 | 1950, 1952, 1954/1955, 1970/1971, 1973/1974, 1974/1975, 1978/1979 |
| דינמו זאגרב | 4 | 11 | 7 | 1947/1948, 1953/1954, 1957/1958, 1981/1982 |
היסטוריה > לאחר התפרקות יוגוסלביה (1992 ואילך)

הליגה הקרואטית הוקמה מחדש באופן רשמי רק בשנת 1992, עם התפרקות יוגוסלביה, אז פרשו סלובניה וקרואטיה מהליגה היוגוסלבית (בה נשארו רק סרביה ומונטנגרו), והמשחקים הראשונים בליגה החדשה "ליגת העל הקרואטית", נערכו רק בפברואר 1992 בעקבות מלחמה שנמשכה באזור.
בכל עונה המשחקים מתחילים ביולי או בתחילת אוגוסט וממשיכים עד למרץ, אז מחולקת הליגה לשתי קבוצות המוכרות כ"הפרמיירשיפ הקרואטי" כאש בסוף העונה, הקבוצה הפחות טובה יורדת אוטומטית לליגה הקרואטית השנייה והקבוצה הטובה בטבלת הליגה השנייה עולה במקומה. כמו כן, הקבוצה השנייה בתחתית הטבלה של הליגה הראשונה וכן הקבוצה השנייה בטבלת הליגה השנייה משחקות שני משחקי גומלין והמנצחת משחקת בעונה לאחר מכן בליגה הראשונה והמפסידה משחקת בליגה השנייה.
הקבוצה שמסיימת ראשונה בטבלה עולה בעונה שלאחר מכן למוקדמות ליגת האלופות. הקבוצה שמסיימת שנייה, וכן זוכת הגביע, עולות לליגה האירופית.
אלופות הליגה לפי עונות

קבוצה בכתב מודגש זכתה בגביע הקרואטי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי
אליפויות לפי קבוצות

| קבוצה | זכיות | סגנויות | מקום שלישי | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| דינמו זאגרב | 25 | 4 | 2 | 1993, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2003, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 |
| היידוק ספליט | 6 | 14 | 7 | 1992, 1994, 1995, 2001, 2004, 2005 |
| רייקה | 1 | 8 | 4 | 2017 |
| נ.ק. זאגרב | 1 | 2 | 3 | 2002 |
| לוקומוטיבה | - | 2 | - |  |
| סלאבן בלופו | - | 1 | 1 |  |
| אינטר זפרשיץ' | - | 1 | - |  |
| אוסייק |  |  | 1 |  |
אליזבת גארט אנדרסון

| --- | --- |

 לידה:  9 ביוני 1836 וייטצ'אפל, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  17 בדצמבר 1917 (בגיל 81) Alde House, אלדבורו, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  רפואה, פוליטיקה מקומית 
 מקום מגורים:  Alde House 
 מקום לימודים:  בית החולים מידלסקס (1861)  הפקולטה לרפואה של פריז 
 מוסדות:  בית הספר לרפואה לנשים בלונדון  בית החולים אליזבת גארט אנדרסון 
 בן או בת זוג:  James George Skelton Anderson (9 בפברואר 1871–25 במרץ 1907) 
 צאצאים:  לואיזה גרט אנדרסון, Alan Garrett Anderson 
 
אליזבט גארט אנדרסון (באנגלית: Elizabeth Garrett Anderson;‏ 9 ביוני 1836 – 17 בדצמבר 1917) הייתה רופאה, ראש העיר אלדבורו (Aldeburgh) ופמיניסטית בריטית פורצת דרך: האישה הראשונה באנגליה ובצרפת שעבדה כרופאה ומנתחת, מייסדת שותפה של בית הספר לרפואה לנשים בלונדון, הדקאנית הראשונה בעולם של בית ספר לרפואה וחלק מהנהלת בית הספר לרפואה לנשים בלונדון והאישה הראשונה באנגליה שנבחרה כראשת עיר.
ביוגרפיה

אליזבט גארט נולדה בוייטצ'אפל, לונדון, כשנייה מתוך שנים עשר ילדים. אחיה הצעיר ממנה נפטר בגיל חצי שנה. כאשר הייתה גארט בת שלוש, המשפחה עברה לסאפוק, במזרח אנגליה, שם אביה הקים מבשלה. עם הזמן, המבשלה הצליחה ואביה הפך לאיש עסקים עשיר, והמשפחה עברה לגור באחוזה. אחותה הצעירה מיליסנט, לימים מיליסנט פוסט, הייתה ממובילות התנועה הסופרג'יסטית בבריטניה.
ביוגרפיה > לימודי רפואה

גארט לא למדה בבית ספר ציבורי, היא למדה בביתה ובבית ספר פרטי. בשנת 1860 היא החליטה ללמוד רפואה, דבר שלא היה מקובל עבור אישה באותם הזמנים, ואף היה עשוי להתפרש כמעשה לא ראוי. גארט הצליחה לקבל ידע בסיסי ביותר ברפואה בבית החולים הלימודי "מידלסקס", בלונדון, אבל בית החולים סירב לקבל אותה בתור סטודנטית מן המניין, כמו בתי חולים לימודיים רבים אחרים אליהם היא ניסתה להתקבל. גארט השלימה לימודי סיעוד ועבדה כאחות בזמן שלקחה חלק בקורסים שונים בלימודי רפואה. לבסוף, גארט הצליחה ללמוד אנטומיה בבית חולים פרטי בלונדון בסיוע חוקרים מאוניברסיטת סנט אנדרוז ובבית ספר לרפואה באדינבורו. עם סיום הלימודים הערימו על גארט קשיים בקבלת אישור לעיסוק ברפואה. מוסדות רבים כגון, אוניברסיטת לונדון, הקולג' המלכותי לרופאים ומנתחים, ומוסדות נוספים לא אפשרו לה לגשת למבחנים. אך לבסוף בשנת 1865 היא קיבלה את האישור לעסוק ברפואה מאגודת הרוקחים של לונדון. גארט פתחה מרפאה בסוף שנת 1865, בתחילה מעט חולים הגיעו אל המרפאה. היא ביקשה לפתוח מרפאת חוץ לנשים עניות שלא יכלו לקבל טיפול רפואי. גארט שאפה שצוות המרפאה יהיה מורכב מנשים בלבד. ב־1866 התפרצה הכולרה וגארט טיפלה במרפאת החוץ שלה בכ-3,000 חולים. מרפאת החוץ התרחבה לבית חולים חדש (New Hospital) לנשים בלבד ובו אנדרסון עבדה יותר מעשרים שנים.
גארט שמעה כי הדיקן של הפקולטה לרפואה בסורבון מעודד השתלבותן של סטודנטיות בלימודי הרפואה, היא למדה במאמץ צרפתית ובשנת 1870 היא קיבלה את התואר דוקטור לרפואה בפריז מהסורבון. באותה שנה היא גם נבחרה למועצה הראשונה של בתי הספר בלונדון (London School Board), הגוף שהיה אחראי על מדיניות החינוך בלונדון רבתי. גארט הייתה עמוסה מידי והחליטה להתפטר מהתפקיד במועצה.
ביוגרפיה > עבודתה כרופאה

בשנת 1871 היא התחתנה עם ג'יימס ג'ורג' סקלטון אנדרסון (נפטר בשנת 1907) אך היא לא הפסיקה לעסוק ברפואה. בשנת 1874 היא ייסדה יחד עם סופיה ג'קס-בלייק בית ספר לרפואה לנשים בלונדון. היא המשיכה לעבוד שם כל שנות הקריירה שלה והייתה דיקאן בית הספר בין השנים 1883 ל-1902.
בשנת 1873 גארט התקבלה כחברה באיגוד הרפואה הבריטי ונשארה החברה האישה היחידה במשך 19 שנה, בשל ההצבעה של חברי האגודה נגד קבלת נשים נוספות.
מאמציה להגדלת מספר הנשים העוסקות ברפואה נשאו פרי, צוות העובדים בבית החולים החדש (באיסט רואד) כלל נשים בלבד, ובבית הספר ללימודי רפואה לנשים למדו יותר מ-200 סטודנטיות, שרובן התכוננו לקבלה ללימודים בפקולטה לרפואה באוניברסיטת לונדון, אשר החלה לקבל נשים בשנת 1877. בשנת 1874, בבית החולים החדש, היו 26 מיטות חולים בלבד. על פי החוק באותה תקופה, בית חולים לימודי היה חייב להכיל לכל הפחות 150 מיטות חולים, ולכן הייתה התנגדות רבה לכך שבית החולים יקבל מעמד של בית חולים לימודי. אך לאחר שלוש שנים גארט הצליחה לשכנע את המועצה הראשית לרפואה בלונדון לבטל את התקנות הללו.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

ב-9 בנובמבר 1908, גארט נבחרה לראש עיריית אלדבורו ובכך הפכה לראשת העיר האישה הראשונה בבריטניה. גארט גם הייתה פעילה בתנועה למען זכות ההצבעה לנשים בבריטניה וב-1866 היא הציגה עצומה שנחתמה על ידי 1,500 נשים. העצומה דרשה לתת לנשים שהן בעלות משפחה להצביע.
אליזבט גארט אנדרסון נפטרה בשנת 1917 ונקברה באלדבורו.
ראו גם

מיליסנט פוסט
אליזבת בלקוול
אנה קינגספורד
סופיה ג'קס-בלייק
הערות שוליים

↑  Thomas A., Duck F. (2019) The London School of Medicine for Women. In: Edith and Florence Stoney, Sisters in Radiology. Springer Biographies. Springer, Cham.
↑  Manton, Jo, Elizabeth Garrett Anderson: England’s First Woman Physician, London: Methuen, 1995
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272034705171  PLWABN: 9813130626205606  BIBSYS: 7048225  GND: 117660914  ISNI: 0000 0000 8378 6651  LCCN: n84804337  NDL: 001175912  NKC: nlk20000090711  NTA: 072363738  SNAC: w66t3h3n  SUDOC: 075756331  VIAF: 45086032   WorldCat (עם VIAF): 45086032
מכבי ס.ק.

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1913
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מיקום:  איסטנבול
 תאריך פירוק:  שנות ה-40
 ליגה:  איסטנבול
 צבעי תלבושת:  צהוב, כחול
 
מכבי ס.ק. (בטורקית: Makkabi S.K; השם המלא: Makkabi Spor Kulübü, מכבי מועדון ספורט) היה מועדון ספורט יהודי בעיר איסטנבול, טורקיה שהוקם בתחילת המאה ה-20 על ידי הקהילה היהודית של העיר. צבעי המועדון היו לבן וכחול.
היסטוריה

מועדון מכבי ס.ק. נוסד בשנת 1913 על ידי חברי הקהילה היהודית באזור האסקוי (טו'), איסטנבול וכל שחקניו היו יהודים. סניף הכדורגל של המועדון השתתף בליגת ימי ראשון 1919–1920.
המועדון היה פעיל במספר ענפי ספורט, כולל כדורגל וכדורסל. קבוצת הכדורסל הייתה אלופת איסטנבול שש פעמים ברציפות. מועדון מכבי ס.ק. היה פעיל עד שנות ה-40 והוא פורק לאחר שיהודים רבים עלו לישראל.
יוצאי המועדון הצטרפו למועדון של מכבי חיפה.[דרוש מקור]
קודם להקמת מועדון הספורט של מכבי, פעל בעיר איגוד הספורט בשם: "אגודת ההתעמלות הישראלית של קונסטנטינופול" (בגרמנית: Israelitischer Turnverein Konstantinopel; תעתיק: ישראליטישר טורווריין קונסטנטינופל) שנוסד ב-1895 והיה ארגון הספורט היהודי הראשון במזרח ובמרכז אירופה. הוא נוסד על ידי יהודים יוצאי גרמניה ואוסטריה שלא התקבלו למועדוני ספורט אחרים.
בשנת 1908 ערכה האגודה חגיגת התעמלות גדולה בה נכח ג'מאל פאשה, חתנו של שייח' אל-אסלאם שר המדינה.
פרסים והוקרה

ליגת איסטנבול בכדורסל (אנ'): זכיות במקום הראשון בעונות 1926/1927, 1927/1928, 1928/1929, 1929/1930, 1930/1931 ו-1931/1932.
הערות שוליים

↑  Ovadya, Silvyo (15 בדצמבר 2010). "Maccabi Spor Kulübü'nün tarihi "İstanbul'un 100 Spor Kulübü"nde". Şalom. נבדק ב-12 בינואר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Maccabi - Maccabi Sports Club in Constantinople and Bulgaria, danielabraham.net
נבחרת גינאה ביסאו בכדורגל

נבחרת גינאה ביסאו בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של גינאה ביסאו. הנבחרת חברה בקונפדרציית הכדורגל של אפריקה. בשנת 1996 הנבחרת התמודדה בפעם הראשונה בטורניר מוקדמות של גביע העולם בכדורגל במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998.
הדירוג הנוכחי של נבחרת גינאה ביסאו ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-116 בעולם, נכון ל-24 באוקטובר 2024; הניקוד הוא 1,166.34 – ירידה של נקודה אחת לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 68 נמדד לראשונה בנובמבר 2016, והדירוג הנמוך ביותר 195 נמדד לראשונה בפברואר 2010.
כל גביעי העולם

1930 עד 1994 - לא נכנסה
1998 עד 2022 - לא העפילה
כל גביעי אפריקה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1957 עד 1974: הייתה חלק מפורטוגל
1976 עד 1986: לא הייתה חברה בCAF
מרוקו 1988: לא נרשמה
אלג'יריה 1990: לא נרשמה
סנגל 1992: לא נרשמה
תוניסיה 1994: לא העפילה
דרום אפריקה 1996: פרשה במהלך המוקדמות
בורקינה פאסו 1998: הושעתה בגלל פרישתה ב-1996
גאנה ניגריה 2000: לא נרשמה
מאלי 2002: פרשה
תוניסיה 2004: פרשה
מצרים 2006: לא העפילה
גאנה 2008: לא נרשמה
אנגולה 2010: לא העפילה
גבון גינאה המשוונית 2012: לא העפילה
דרום אפריקה 2013: לא העפילה
גינאה המשוונית 2015: לא העפילה
| גבון 2017 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 5 |
| מצרים 2019 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 0 | 4 |
| קמרון 2021 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 0 | 3 |
| חוף השנהב 2023 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 7 |
מרוקו 2025: לא העפילה
| סה"כ | 4/35 | 12 | 0 | 3 | 9 | 4 | 19 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
גרשון אבנר

גרשון אבנר (5 בנובמבר 1919 – 22 בינואר 1991) היה דיפלומט ישראלי ומזכיר הממשלה.
ביוגרפיה

גרשון אבנר נולד בי"ב בחשוון התר"פ בשם גונטר הירש לארתור הירש ולאלזה (עליזה) לבית דויטש בברלין שבגרמניה. אביו היה הבעלים של מפעל מצליח לייצור עניבות, אולם שילוב של גילויי אנטישמיות וציונות הביאו אותו לסגור את המפעל ולעלות עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1933.
אבנר התקבל לכתה הרביעית בבית הספר הריאלי העברי בחיפה. הוא הדריך בשבט הצופים "משוטטי בכרמל", היה ספורטאי מצטיין ושיחק כשוער בנבחרת בית הספר. עם חבריו לספסל הלימודים נמנו חיים לסקוב, לימים הרמטכ"ל החמישי של צה"ל, ומאיר בר-רב-האי לימים עו"ד מפורסם בחיפה. בשנת 1935 הצטרף ל"הגנה" והשתתף כנוטר בשמירה על יישובים יהודיים באזור חיפה והקריות. בבית הוריו שבהדר הכרמל הוסתרו כלי נשק של ההגנה ב"סליק" שנבנה במיוחד למטרה זו.
בסיום לימודיו בבית הספר הריאלי, כבוגר מחזור י"ט תרצ"ח 1937/38, נשלח על ידי אביו ללימודים באוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה, למרות בקשתם של אורד וינגייט ויעקב דורי שיישאר בארץ ישראל ויצטרף לפלוגות הלילה בפיקודו של וינגייט.
בשנת 1938 נסע לשנת מכינה, שלאחריה התקבל לאוניברסיטת אוקספורד. בנוסף ללימודי פוליטיקה, פילוסופיה וכלכלה (תואר ראשון ושני), החל אבנר לעסוק בהסברה ועשיית נפשות למפעל הציוני. בשנת 1942 נבחר לנשיא ה"אוקספורד יוניון", מועדון הדיונים (דיבייט) המפורסם והיוקרתי בעולם, הקיים באוניברסיטת אוקספורד למעלה ממאתיים שנה ובין בוגריו רבים מראשי הממשלה וחברי הפרלמנט הבריטים. העיתונות בישראל בישרה על הבחירה: "יהודי מארץ ישראל נשיא הסטודנטים באוקספורד". במסגרת המועדון פיתח את יכולות הנאום ותרבות השיג ושיח.
ביוגרפיה > בסוכנות ובמשרד החוץ

הלימודים באוקספורד התנהלו בצל מאורעות מלחמת העולם השנייה, ובתום הלימודים לא יכול היה אבנר לשוב לארץ ישראל. הוא גויס למחלקה המדינית של הסוכנות היהודית במשרדה בלונדון, שם עבד כשלוש שנים, ובין היתר טיפל בעליית ניצולי השואה לארץ ישראל.
באוגוסט 1946 חזר לארץ ישראל והתמנה כדובר המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. בתפקידו זה עסק בין היתר בתדרוך עיתונאים אודות מהלכי מלחמת העצמאות. בפיצוץ של מכונית תופת בבית המוסדות הלאומיים ב-11 במרץ 1948, נפצע קשה בעיניו והיה מאושפז מספר חודשים. הוא שב לתת תדרוכים עיתונאיים בירושלים בחודש יוני 1948, אך לקראת סוף החודש הוחלף ועבר לעבוד במשרד החוץ כמנהל בפועל של המחלקה למערב אירופה. ביוני-יולי 1949
היה חבר ודובר משלחת ישראל בוועידת לוזאן.
במצוותו של דוד בן-גוריון עברת את שם משפחתו, מתוך הוקרה והערכה לאביו בחר בשם אבנר - "אבי הוא נרי ולאורו אלך".
בתחילת 1952 היה אבנר חבר המשלחת הישראלית לוועידת השילומים מגרמניה. במאי 1952 נתמנה לשגריר בפועל בהונגריה ובבולגריה, כדי להקים את הצירויות בסופיה ובבודפשט, בה היה מושבו הקבוע. בתפקידו בבולגריה ניהל את המגעים על חידוש היחסים הדיפלומטיים עם ברית המועצות ב-1953.
בספטמבר-אוקטובר 1953 היה ליועץ בשגרירות ישראל באנגליה וממלא מקום השגריר. בתפקידו זה ניהל את הקשרים עם הבריטים סביב ההכנות למלחמת סיני.
בסוף 1957 מונה למנהל מחלקת ארצות הברית במשרד החוץ. בסוף 1959 הוא הוקפץ ללונדון לכמה שבועות למלא את מקום השגריר. בשנת 1961 מונה אבנר לשגריר ישראל בנורווגיה, תפקיד שגריר ראשון לאחר שנים רבות בהם היה במשרד החוץ. בהמשך מונה לשגריר ישראל בקנדה, וסמנכ"ל המשרד לענייני אירופה. במשך השנים היה מספר פעמים חבר משלחת ישראל לאומות המאוחדות.
ביוגרפיה > שנים מאוחרות

בשנת 1972 נבחר לתפקיד נציב תלונות הציבור, ה"אומבודסמן" הראשון של מדינת ישראל.
בשנת 1974 מונה על ידי ראש הממשלה גולדה מאיר לתפקיד מזכיר הממשלה. תקופה קצרה לאחר מכן התפטרה מאיר מתפקידה ואבנר נותר בתפקיד תחת ראש הממשלה יצחק רבין. אחד האירועים המרכזיים בתקופת כהונתו הייתה ההחלטה על "מבצע אנטבה".
לאחר חילופי השלטון נבחר, בתמיכת ראש הממשלה מנחם בגין, לנשיא אוניברסיטת חיפה, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1981. הוא עסק בעיקר בגיוס תרומות לאוניברסיטה והקים רשת אגודות שוחרים של האוניברסיטה בקהילות היהודיות בחו"ל.
עם פרישתו לגמלאות שב לגור בירושלים, ובילה את זמנו בקריאת ספרות ועיתונות פוליטית.
חיים אישיים

אבנר נישא במרץ 1950 ליעל לבית פוגל, פליטה מגרמניה אותה פגש באחת מהרצאותיו בלונדון בפני צעירים יהודים מטעם הסוכנות היהודית בנושא עלייה לארץ ישראל. לשניים נולדו שלושה ילדים.
גרשון אבנר נפטר בשנת 1991, במהלך מלחמת המפרץ הראשונה, ממחלת לב. על מצבת קברו בהר המנוחות בירושלים נכתב: "עשה למען העם והמדינה, בתבונה וביושר".
עיריית ירושלים קראה רחוב על שמו בשכונת תלפיות מזרח.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  גרשון הירש ועזאם פחה, מעריב, 13 בדצמבר 1948
↑  יהודי מארץ ישראל נשיא הסטודנטים באוכספורד, הצופה, 8 במרץ 1942
↑  משלחת ארצישראלית בועידת הנוער העולמית, דבר, 31 באוקטובר 1945
↑  תורה ועבודה בהונגאריה - בקו העליה, הצופה, 24 בינואר 1946
↑  בין השבים, דבר, 6 באוגוסט 1946
↑  ח. ברמאן - דובר הסוכנות, הצופה, 22 ביולי 1947
↑  דובר הסוכנות נפגש עם עיתונאים, המשקיף, 12 במרץ 1948
↑  הדרך הצבאית לירושלים - פתוחה, המשקיף, 6 ביוני 1948
↑  אריה צימוקי, יומן ירושלים, על המשמר, 1 ביולי 1948
↑  המסע השני, מעריב, 10 בדצמבר 1961
↑  סתומות וגלויות, המשקיף, 1 בספטמבר 1948
הקריה, מעריב, 22 בנובמבר 1948
↑  יחסי ישראל עם מדינות אירופה המערבית, חרות, 14 בנובמבר 1949
↑  בחזרה אל הועידה המשעממת, מעריב, 7 ביוני 1949
גרשון הירש יעזוב את המשלחת בלוזאן, על המשמר, 25 ביולי 1949
↑  מי ומי, על המשמר, 20 בספטמבר 1949
↑  חבר משלחת השילומים - יצא, מעריב, 10 במרץ 1952
אבנר: השלב השני יוכיח, הצופה, 3 באפריל 1952
↑  ג. אבנר מונה כמיופה כח בבודפשט וסופיה, על המשמר, 13 במאי 1952
↑  בבולגריה תפתח צירות ישראלית, על המשמר, 2 ביוני 1952
↑  גרשון אבנר ציר ישראל בבולגריה הגיש את כתב האמנתו, קול העם, 18 בדצמבר 1952.
↑  המו"מ התנהל בסופיה, על המשמר, 21 ביולי 1953
↑  שגריר פולין בסופיה, על המשמר, 22 ביולי 1953
↑  ד"ר בן ציון רזין, ניהלתי משא ומתן לחידוש, מעריב, 10 במרץ 1972
↑  בוצעו שינויים בשרות החוץ, מעריב, 3 בספטמבר 1953
מינויים במשרד החוץ, הצופה, 12 באוקטובר 1953
↑  א. אילת יצא לישראל, על המשמר, 6 ביולי 1954
↑  המיופה הכוח הישראלי אצל סלוין לויד, דבר, 13 ביולי 1954
י. צאנג, תקופה חדשה ביחסי אנגליה ישראל, מעריב, 31 באוקטובר 1956
↑  גרשון אבנר - מנהל מחלקת ארה"ב במשרד החוץ, דבר, 11 בדצמבר 1957
↑  ג. אבנר מיופה כח של ישראל בלונדון, הארץ, 16 בנובמבר 1959
↑  ג. אבנר יתמנה שגריר ישראל באוסלו, מעריב, 10 בדצמבר 1961
↑  שגריר ישראלי חדש בנורבגיה, הצופה, 29 בדצמבר 1961
↑  גרשון אבנר שגריר בקנדה, הארץ, 18 בספטמבר 1963
לחיצת יד ידידותית, מעריב, 19 בדצמבר 1963
↑  גרשון אבנר - סגן מנכ"ל משרד החוץ, מעריב, 8 בדצמבר 1967
↑  שינויים יסודיים במבנה משרד־החוץ, על המשמר, 1 במרץ 1968
↑  משלימים הרכב משלחות, מעריב, 6 בספטמבר 1966
↑  ג. אבנר מנהל נציב ות התלונות, דבר, 7 ביולי 1971
↑  גרשון אבנר מתמנה לתפקיד מזכיר הממשלה, מעריב, 25 במרץ 1974
↑  162 מליון ל"י תקציב אוניברסיטת חיפה, דבר, 30 באוקטובר 1977
↑  נשואים, דבר, 27 במרץ 1950
מייטלנד ארמסטרונג

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1836 ניובורג, ארצות הברית 
 פטירה:  26 במאי 1918 (בגיל 82) מנהטן, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קולג' טריניטי 
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד 
 בן או בת זוג:  Helen Armstrong 
 צאצאים:  הלן מייטלנד ארמסטרונג, מרגרט נילסון ארמסטרונג, Hamilton Fish Armstrong 
 
מייטלנד ארמסטרונג (באנגלית: Maitland Armstrong‏; 15 באפריל 1836 - 26 במאי 1918) היה קונסול אמריקאי בוותיקן (1869), קונסול האמריקאי ברומא (1869–1871) והקונסול הכללי ברומא (1871–1873). הוא היה גם אמן ויטראז'ים וצייר.
ראשית חייו

דייוויד מייטלנד ארמסטרונג נולד בדנסאמר, ניובורג, ניו יורק בשנת 1836 ולמד בטריניטי קולג', הרטפורד, קונטיקט משנת 1854. הוא היה הצעיר מבין ארבעה בניהם של אדוארד ארמסטרונג (1800–1840), חקלאי מקומי חשוב, ואשתו, שרה הארטלי וורד (1801–1853) מצ'ארלסטון, דרום קרוליינה. אדוארד ארמסטרונג הוסיף לאדמה שכבר נרכשה על ידי אביו, עד שבסופו של דבר הוא החזיק בחוות המשתרעות לאורך חזית של כמעט שני קילומטרים לאורך נהר ההדסון, ובנה בית גדול, אחוזת אדוארד ארמסטרונג.
סבו היה קולונל ויליאם ארמסטרונג, שהגיע מסקוטלנד עם הצבא הבריטי במהלך המהפכה האמריקאית. סבו נכח בקרב יורקטאון, כמו גם סבה של אשתו, הקולונל ניקולס פיש, אך הוא היה בצד המנצח. בזכרונותיו תוהה מייטלנד אם הם נפגשו אי פעם.
אחיו היו ויליאם הנרי, גוברנר וג'ון ארמסטרונג. ויליאם הנרי ארמסטרונג (ומשפחתו) התגוררו בבית גומז מיל בשנים 1835–1904, הבית היהודי הוותיק ביותר שנותר בשלמותו בארצות הברית, שהפך למוזיאון, עם כמה מיצירות האמנות של מיטלנד ארמסטרונג.
בסתיו 1858 הפליג מאיטלנד ארמסטרונג לאיטליה, והגיע לפני השנה החדשה, שם בילה חודשים בסיורים ברחבי הארץ וצייר את הנופים ואתרי המונומנטים העתיקים.
החיים באיטליה

ארמסטרונג היה קונסול אמריקאי ברומא, 1869–1871, דיפלומט בוותיקן, 1869 והקונסול הכללי ברומא 1871–1873. תפקידיו של ארמסטרונג חייבו אותו להכיר כמה שיותר אמריקאים ברומא, תפקיד אותו מילא בהתלהבות. רבים מהם היו אמנים שהפכו לחבריו לכל החיים, כמו צ'ארלס ס. קולמן, ג'ורג' ג'ואל, ויליאם גדני באנץ', ג'ורג' איננס וג'ורג' הילי.
התערוכה העולמית בפריז 1878

ארמסטרונג מונה למנהל האמנותי של הביתן האמריקאי בפריז בשנת 1878. היה לו קושי רב בהחלטה אילו תמונות יוצגו, שכן הוועדה המתכננת העדיפה רק אמנים מבוססים, וארמסטרונג רצה לכלול גם ציירים צעירים ופחות מבוססים כמו וינסלו הומר וג'ון לה פרג'. ויכוח התנהל גם על מיקום התמונות על הקיר: הטובות יותר נתלו בגובה העיניים, והאחרות בשורה עליונה. גישה זו עוררה תרעומת מצד אמנים מבוססים שמצאו את עבודתם ממוקמת גבוה יותר על הקיר.
באותו הזמן, נשיא ארצות הברית לשעבר יוליסס ס. גרנט היה בסיבוב הופעות עולמי, וארמסטרונג פגש אותו כמה פעמים, גם כדי להציג בפניו את התערוכה. ארמסטרונג זכה באות לגיון הכבוד על עבודתו בתערוכה.
ציור ועבודות ויטראז׳

ציוריו של ארמסטרונג היו בעיקר נופים וסצנות כפריות ציוריות. בנוסף לכך ביצע בעיקר ויטראז'ים משנת 1887, בעסק שפתח עם חבריו בניו יורק. מאוחר יותר, בתו הלן מייטלנד ארמסטרונג (1869–1948) הצטרפה אליו לעסק והפכה לאמנית ויטראז' חשובה בפני עצמה.
העבודות שביצעו כללו בניין בית המשפט לערעורים בניו יורק, כנסיית כל הנשמות של ונדרבילט באשוויל, צפון קרוליינה, ובכנסיית העלייה בניו יורק.
ארמסטרונג היה אחד האמנים הבולטים של ויטראז'ים בתקופת הרנסאנס האמריקאי. הוא הושפע מהאמנות הקלאסית עוד לפני שהגיע לאיטליה.
משפחה

ארמסטרונג התחתן עם הלן נילסון, צאצאית של פיטר סטויבסנט ואחיינית של המילטון פיש. נולדו להם שבעה ילדים, שישה מהם הגיעו לבגרות. הלן מייטלנד ארמסטרונג (1869–1948) הלכה בעקבות אביה בעסק המשפחתי. אחותה מרגרט נילסון ארמסטרונג (1867–1944) הפכה למעצבת ספרים מפורסמת ומאוחר יותר סופרת וביוגרפית, ואילו אחיהם המילטון פיש ארמסטרונג, היה עורך כתב העת החשוב על מדיניות החוץ האמריקאית Foreign Affairs בשנים 1928 עד 1972.
הילדים האחרים היו מריון הווארד ארמסטרונג (1880–1957), שהתחתן עם אלפרד אידי, נואל מיטלנד ארמסטרונג (1882–1938) ואדוארד מייטלנד ארמסטרונג (1874–1915).
ארמסטרונג נפטר בביתו בניו יורק.
הערות שוליים

1 2  David Maitland Armstrong, Margaret Armstrong, Day before yesterday; reminiscences of a varied life, New York, C. Scribner's sons, 1920
↑  Armstrong, D. Maitland (David Maitland), 1836-1918, research.frick.org (באנגלית)
↑  A BRIEF HISTORY of ROSETON and DANSKAMMER POINT, NY, brickcollecting.com
↑  The Armstrong Family, www.gomez.org
↑  "Gomez Mill House Museum"
↑  The Stained Glass Association of America, stainedglass.org
↑  The Passing Tramp, The Passing Tramp: Had I But Known Authors #2: Margaret Armstrong, HIBK Patrician, The Passing Tramp, ‏2012-01-28
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 129758248  ISNI: 0000 0000 6680 1733  LCCN: n89622963  NTA: 074966685  RKD: 103343  ULAN: 500002573  VIAF: 8473721   WorldCat (עם VIAF): 8473721 
ויטראז׳ של מייטלנד ארמסטרונג, 1898
מייטלנד ארמסטרונג, מאפיה בבריטני, 1878
רציונליזציה (פסיכולוגיה)

רציונליזציה (בעברית: הַתְרָצָה) היא מנגנון הגנה במסגרתו ניתנות סיבות הגיוניות לכאורה להצדקת התנהגות המונעת על ידי דחפים אינסטינקטיביים לא מודעים. זהו ניסיון למצוא סיבות להתנהגויות, במיוחד עצמיות. רציונליזציות משמשות להתגוננות מפני רגשות אשמה, לשמירה על הערכה עצמית ולהתגוננות מפני ביקורת.
לרציונליזציה שני שלבים:
החלטה, פעולה או שיפוט המתקבלים מסיבה נתונה, או ללא סיבה (ידועה) כלל.
בניית סיבה טובה או הגיונית לכאורה, כניסיון להצדיק את המעשה לאחר מעשה (לעצמו או לאחרים).
רציונליזציה מעודדת התנהגות, מניעים או רגשות לא רציונליים או בלתי מקובלים ולעיתים קרובות כרוכה בהשערות אד-הוק. תהליך זה נע בין מודע לחלוטין (למשל כהתגוננות מפני לעג מאחרים) לבלתי מודע (למשל ליצור חסימה בפני רגשות אשמה או בושה פנימיים). אנשים עושים רציונליזציה מסיבות שונות - לעיתים מתוך אשליה של הכרה אמיתית של מניעיהם.
עם זאת, אין במנגנון הרציונליזציה כדי להסביר כל מסקנה אליה מגיע אינדיבידואל בנוגע להתנהגותו.
הערות שוליים

↑  הַתְרָצָה במילון סוציולוגיה (תשע"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
ראו גם

אינטלקטואליזציה
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גביע איי פארו

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1955
 ארגון מפעיל:  התאחדות הכדורגל של איי פארו
 מספר מתמודדים:  15
 מדינות משתתפות:  איי פארו איי פארו
 יבשת:  אירופה
 זוכה:  HB  (2023)
 הכי הרבה זכיות:  HB  (29 זכיות)
 מפעל מקביל:  ליגת העל של איי פארו
 
גביע איי פארו (בפארואזית: Løgmanssteypið, באנגלית: "the Prime Minister Cup", בתרגום לעברית: "גביע ראש הממשלה") הוא טורניר בשיטת "נוקאאוט" המתקיים מדי שנה מאז 1955, והוא נחשב לתחרות השנייה בחשיבותה בכדורגל של איי פארו, אחרי ליגת העל של איי פארו.