stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון דנס סקוטוס
הגותו > תאולוגיה טבעית

תאולוגיה טבעית היא הניסיון לבסס את האמת האלוהית באופן בלתי תלוי בהתגלות. סקוטוס תרם רבות לתחום, בעיקר בזכות מה שנתפס כתיקון לכמה מהתמות של תומאס אקווינס. סקוטוס מקבל את הנחת היסוד של אקווינס כי (1) ניתן להגיע לאמת האלוהית באופן בלתי-תלוי בהתגלות ו(2) ניתן לדבר על אלוהים. עם זאת, בניגוד לאקווינס, סקוטוס סובר כנגד "הטיעון האנלוגי" של אקווינס. אקווינס סבר כי ניתן לדבר על אלוהים רק בדרך אנלוגית: "האדם הוא טוב כמו שאלוהים הוא טוב, אך לא באותו האופן". סקוטוס תוקף את הטיעון האנלוגי של אקווינס דרך היגד המשותף לשניהם ושהם מאמצים מאריסטו - שכל הידע מקורו בניסיון האנושי כיצורים. לטענת סקוטוס, אין זה ייתכן ליחס (לדוגמה) "טוב" לאלוהים אבל לומר שזה נאמר במשמעות אחרת משזה נאמר על סוקרטס. משום שאחד מהשתיים יהיה נכון: או (1) שסוקרטס טוב ואנחנו מדברים על תכונה המשותפת לאלוהים ולסוקרטס באותו האופן וזה נמנע או (2) שאנחנו מייחסים לאל את המילה "טוב" ואומרים שהמילה מוסבת על סוקרטס באופן אנלוגי ובכך בוגדים בהיגד שמקורו של הידע שלנו הוא מניסיוננו כיצורים חיים (שכן, "טוב" לכתחילה הוא משהו שאנו למדים לראשונה כתכונה של יצורים).
לאחר מכן, סקוטוס ממשיך בניסיון מעניין לפתח את הטיעון לגבי הטבע האלוהי של אנסלם מקנטרברי. לטענת סקוטוס, מתוך קבוצת כל הפְּרֵדִיקָטִים האפשריים, ניתן להחסיר את כל הפרדיקטים שמקורם בעיקר ביחס דו-כיווני ("בורא","מתגלה","היש העליון" וכדומה') משום שאלה מבטאים יחס ולא דבר מה אודות הישות עצמה. לאחר מכן ניתן לחלק את הקבוצה של הפרדיקטים לשתיים: אלה (1) שבכל מובן טוב להיות מאשר לא להיות (נניח, "טוב" עדיף בכל מצב) ואלה (2) שלפעמים טוב לא להיות מאשר להיות (נניח, "עצלן" לפעמים עדיף לא להיות מאשר להיות). לפרדיקטים מקבוצה 1 סקוטוס קורא "שלמויות טהורות" ומסכים עם אנסלם שהם תקפים לגבי האל.
לטענת סקוטוס, ה"שלמויות הטהורות" הן דבר שנודע לנו לראשונה מהידע שלנו לגבי עולם הניסיון. כיוצא בכך, ה"שלמויות הטהורות" הן משהו שנודע לנו בתהליך אבסטרקציה מהניסיון שלנו וההבדל בין השלמויות שאנחנו מייחסים לישים שאינם אלוהים לבין השלמויות שאנחנו מיחסים לאלוהים הוא הבדל שבדרגה בלבד. באופן זה אנחנו מגיעים לפרדיקטים שניתן להסב על אלוהים באופן לא אנלוגי, אלא יוניקי ובכך לייצר לעצמנו מושג כללי של אלוהים.
הערות שוליים

↑  Ludger Honnefelder, "Metaphysik als scientia transcendens: Johannes Duns Scotus und der zweite Anfang der Metaphysik" in New Essays on Metaphysics as “Scientia Transcendens”, Louvain-La-Neuve : Fédération internationale des instituts d'études médiévales., 2007
↑  להסבר כללי על המונח ראו פרדיקט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260770905171  PLWABN: 9810678964105606  BIBSYS: 90658829  BNC: 000160040  BNE: XX1721317  BnF: cb11886212b (data)  CANTIC: a10075586  CiNii: DA01928491  GND: 118528165  ICCU: CFIV070281  ISNI: 0000 0001 2149 1484  LCCN: n50066853  LNB: 000085452  NKC: jn19992000351  NLA: 35267407  NLG: 169317  NLK: KAC201008328  NSK: 000052578  NTA: 069184917  RERO: 02-A000053631  SELIBR: 183035  SNAC: w6vt1rqr  SUDOC: 026654989  Trove: 889843  VcBA: 495/22889  VIAF: 120697851   WorldCat (עם VIAF): 120697851
אריה רלב"ג

| --- | --- |

 לידה:  1946 (בן 79 בערך) ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
הרב אריה ליב רלב"ג הוא רב אמריקאי-אורתודוקסי, ראש בית הדין של אגודת הרבנים, רב קהילת "אהבת ישראל" של ישראל הצעיר בברוקלין שבניו יורק, ומראשי מערכת הכשרות משולש K. בין השנים 1975–1983 כיהן כאב בית דין באמסטרדם ובין השנים 2005–2015 כיהן כרבה הראשי של העיר, לצד תפקידיו בארצות הברית.
תולדותיו

נולד בארצות הברית, בנו של הרב יהוסף רלב"ג, מראשי אגודת הרבנים בארצות הברית, צאצאו של הרב אליעזר דן רלב"ג, ראש ישיבת עץ חיים. סבתו של אביו היא שיינא מלכה שפירא, בתו של הרב חיים יעקב שפירא, שהייתה תלמידה חכמה ידועה בירושלים וכתבה בכתבי עת שונים בשם העט ש.מ.ש (ראשי התיבות של שמה). סבו, אבי אמו, הוא הרב אהרן יהודה אראק, מראשי אגודת הרבנים בארצות הברית.
הרב רלב"ג הוא חניך ישיבות בארצות הברית וכן ישיבת חברון בירושלים, שם היה תלמידו של הרב משה חברוני. למד לדיינות אצל הרב אליעזר פלצינסקי והוסמך על ידו וכן על ידי הרב משה חברוני, הרב עובדיה יוסף וסבו הרב אהרן יהודה אראק.
בשנת 1975 התמנה לדיין באמסטרדם וכיהן בתפקיד שמונה שנים. בשנת 1983 התמנה לדיין באגודת הרבנים בארצות הברית. בשנת 2005 התמנה לרב הראשי של אמסטרדם. מאז הוא מחלק את זמנו בין ארצות הברית והולנד. כמו כן הוא עומד בראש מערכת כשרות בארצות הברית ובאמסטרדם. ההכשר הבולט שלו הוא לקוקה-קולה.
בשנת 2011 היה הרב רלב"ג מארחה של ביאטריקס, מלכת הולנד בביקורה בבית הכנסת הראשי של אמסטרדם – ביקור מלכותי ראשון מאז 1924, ובב-30 באפריל 2013 היה אחד משני הנציגים היהודיים הרשמיים שהשתתפו בטקס הכתרת וילם-אלכסנדר, מלך הולנד (השני היה הרב הראשי להולנד בנימין יאקבס).
בינואר 2012 חתם על מכתב מחנכים ורבנים שהביעו התנגדות לנישואים חד-מיניים וקבעו כי נטיות חד-מיניות הן הפיכות. בעקבות זאת הושעה למשך שבוע ממשרתו.
ב-2015 התפטר מכל תפקידיו באמסטרדם בשל הקושי למלא את תפקידיו בהולנד ובארצות הברית במקביל.
ממשיכו הוא הרב אליעזר וולף ששימש עד אז כדיין בבית הדין.
בנו הרב אליעזר דן הוציא את ספרו של אבי המשפחה, הרב אליעזר דן רלב"ג, "דמשק אליעזר" על התורה.
בן דודו, הרב יהוסף גדליה רלב"ג, היה רבה של שכונת קריית יובל בירושלים.
הערות שוליים

↑  כשרות באמסטרדם
↑  על מה שוחחו מלך הולנד ושליח חב"ד בעת ההכתרה?
↑  קובי נחשוני, הרב של אמסטרדם התנגד לנישואי הומואים והודח, באתר ynet, 24 בינואר 2012
↑  אלי שלזינגר, בחדרי חרדים, אב"ד אמסטרדם הוחזר: "לא התנצלתי" • ראיון ראשון, באתר בחדרי חרדים, 3 בפברואר 2012
↑  רבה הראשי של אמסטרדם הרב אריה רלב"ג מתפטר, באתר בחדרי חרדים, 30 ביוני 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007370644605171  LCCN: n2022054233  VIAF: 29151431570756300367   WorldCat (עם VIAF): 29151431570756300367
נוח פלדמן

| --- | --- |
נוח פלדמן
נוח פלדמן
 לידה:  22 מאי 1970 (בן 54) בוסטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  משפטים
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  כרייסט צ'רץ'  הרווארד קולג'  בית הספר למשפט של ייל  ישיבת רמב"ם 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת ניו יורק 
 תלמידי דוקטורט:  Hedayat Heikal 
 פרסים והוקרה:  מלגת רודס (1992) 
 בן או בת זוג:  Jeannie Suk Gersen (1999–2011) 
 הערות:  המנהל המייסד של התוכנית למשפט יהודי וישראלי בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
 noahfeldman.com
 תרומות עיקריות
 12 ספרים, הבסיס לחוקת עיראק, טורים בעיתונות אמריקאית מרכזית
 
נח רעם פלדמן (באנגלית: Noah Raam Feldman - נולד ב-22 במאי 1970) הוא אקדמאי וחוקר משפטי אמריקאי. הוא פרופסור פליקס פרנקפורטר למשפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד ויו"ר חברת עמיתי אוניברסיטת הרווארד(אנ'). הוא מחברם של 12 ספרים, מנחה הפודקאסט Deep Background, ובעל טור לענייני ציבור ב-Bloomberg Opinion. הוא כתב בעבר באופן קבוע ב"ניו יורק טיימס מגזין".
עבודתו של פלדמן מתמקדת באתיקה ובמשפט חוקתי, עם דגש על חדשנות, חופש ביטוי, משפט ודת והיסטוריה.
ביוגרפיה מוקדמת ולימודים

פלדמן גדל בקיימברידג', מסצ'וסטס, בבית יהודי אורתודוקסי. הוא למד שפות ותרבויות של המזרח הקרוב באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1990, הוא זכה במלגת "הארי ס. טרומן"(אנ') היוקרתית. פלדמן סיים את לימודיו ראשון בכיתתו ב-1992, עם תואר ראשון באמנויות, בהצטיינות.
עם סיום לימודיו בהרווארד, זכה פלדמן במלגת רודס ללימודים בקולג' כרייסט צ'רץ' שבאוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1994 הוא קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בלימודי המזרח (התמקד באתיקה של אריסטו והקבלה האסלאמית שלה). בהיותו באוקספורד, הוא היה חבר באגודת לחיים של האוניברסיטה(אנ'). לאחר מכן חזר פלדמן לארצות הברית כדי ללמוד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל, שם היה עורך ביקורת הספרים של כתב העת Yale Law Journal(אנ'). הוא סיים את לימודיו עם תואר דוקטור למשפטים בשנת 1997.
לפי הרווארד מגזין(אנ'), פלדמן הוא רב לשוני. הוא שולט באנגלית, עברית, ערבית וצרפתית, בקוריאנית מדוברת, וקורא יוונית, לטינית, גרמנית, איטלקית, ספרדית וארמית.
קריירה > קריירה משפטית

לאחר שסיים את לימודי המשפטים, פלדמן היה בין השנים 1997 ל-1998 עוזר משפטי לנשיא בית המשפט לערעורים במחוז קולומביה השופט הארי ט. אדוארדס(אנ'). לאחר מכן, בין השנים 1998 ל-1999, היה עוזר משפטי לשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית השופט דייוויד סוטר(אנ').
בשנת 2001 פלדמן הצטרף לפקולטה של בית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק, שם הפך בשנת 2005 לפרופסור מן המניין, ושנה לאחר מכן מונה לפרופסור ססיליה גץ (אנ') למשפטים.
בשנת 2007, פלדמן הצטרף לפקולטה של בית הספר למשפטים בהרווארד כפרופסור במיס(אנ') למשפט בינלאומי, לימד קורסים על התיקון הראשון, החוקה והסדר הבינלאומי. בשנת 2014 מונה לפרופסור פליקס פרנקפורטר למשפטים בבית הספר למשפטים בהרווארד.
פלדמן נבחר בשנת 2006 להיות עמית נלווה בכיר במועצה ליחסי חוץ(אנ'). ובתחילת שנות האלפיים, היה עמית נלווה בקרן אמריקה החדשה(אנ').
קריירה > כתיבת ספרים

פלדמן פרסם עשרה ספרי עיון ושני ספרי חקר מקרה (Case Sudy או Casebook(אנ')) וכדלקמן:
"החוקה השבורה - לינקולן, עבדות והתבססות אמריקה";
"מחולק על ידי אלוהים - בעיית אמריקה הכנסייתית, ומה עלינו לעשות בקשר אליה";
"מה שאנו חייבים לעיראק - מלחמה ואתיקה של בניית אומה";
"מלחמה מגניבה - עתיד התחרות הגלובאלית";
"עקרבים - הקרבות והניצחונות של שופטי בית המשפט העליון הגדולים של פ. ד. רוזוולט";
"שלושת חייו של ג'יימס מדיסון - גאון, פרטיזן, נשיא";
"החורף הערבי - טרגדיה";
"עלייתה ונפילתה של המדינה האיסלמית";
"אחרי הג'יהאד - אמריקה והמאבק לדמוקרטיה אסלאמית";
"להיות יהודי היום: מדריך חדש לאלוהים, לישראל ולעם היהודי".
את 2 ספרי חקר מקרה הוא כתב יחד עם קתלין סאליבן(אנ'), וכל אחד מהם יצא לאור בכמה וכמה הוצאות:
חוק חוקתי (Constitutional Law);
חוק התיקון הראשון (First Amendment Law).
בין השנים 2005 עד 2011 הוא היה סופר תורם עבור הניו יורק טיימס מגזין.
מאז 2012, הוא בעל טור קבוע ב-Bloomberg Opinion. הוא גם תורם באופן קבוע מאמרים ל-The New York Review of Books על נושאים חוקתיים ובית המשפט העליון.
קריירה > אירוח פודקאסט

מאז 2019, פלדמן מנחה את הפודקאסט "רקע עמוק", המופק על ידי תעשיות פושקין(אנ'). "רקע עמוק" מתמקד בהקשרים ההיסטוריים, המדעיים, המשפטיים והתרבותיים, העומדים בבסיס החדשות, תוך התמקדות בכוח ובאתיקה. הוא ראיין בין היתר את מלקולם גלדוול, לורי ר. סנטוס(אנ') ומארק ליפשיץ(אנ').
קריירה > ארגונים והשתייכויות

בשנת 2003 מונה פלדמן ליועץ חוקתי בכיר של הרשות הזמנית של הקואליציה שהקימה ארצות הברית בעיראק. במסגרת תפקידו הוא ייעץ בניסוח של חוק המעבר המינהלי(אנ'), המקדים לחוקה העיראקית.
בשנת 2010 הוא הפך לעמית בכיר בחברת העמיתים של אוניברסיטת הרווארד, ובשנת 2020 הוא מונה ליו"ר החברה
הוא המנהל המייסד של תוכנית ג'וליס-רבינוביץ למשפט יהודי וישראלי בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
קריירה > מועצת הפיקוח של פייסבוק

פלדמן ייעץ לפייסבוק על הקמת מועצת הפיקוח שלה, שחבריה הוכרזו ביוני 2020. זאת לאחר שמנכ"ל פייסבוק הכריז על הקמתה בשנת 2019, שלדבריו זו אמורה להיות "דרך חדשה עבור אנשים לערער על החלטות תוכן לגוף עצמאי, שהחלטותיו יהיו שקופות ומחייבות", בהתבסס על הרעיון ש"פייסבוק לא צריכה לקבל כל כך הרבה החלטות חשובות לגבי חופש ביטוי ובטיחות (ברשת) בעצמה". לפי פלדמן, שיזם את הצגת הרעיון בפני מארק צוקרברג והיה "אדריכל התכנית": מטרת מועצת הפיקוח היא להגן ולהבטיח את חופש הביטוי בפלטפורמה, על ידי יצירת גוף עצמאי שיבדוק את הדברים החשובים ביותר של פייסבוק: החלטות ניהול תוכן. בראיון איתו בכתב העת הטכנולוגי "פאסט קומפאני(אנ'), הוא הסביר כיצד ניתן להתייחס בפורום שכזה במהירות, ובזמן אמיתי, לכל מיני זיופים או מסרים מרעילים ומפוברקים.
קריירה > העדות נגד טראמפ

ב-4 בדצמבר 2019, פלדמן, לצד הפרופסורים למשפטים פמלה קרלן(אנ'), מייקל גרהרדט(אנ') וג'ונתן טורלי(אנ') - העידו בפני ועדת המשפט של בית הנבחרים של ארצות הברית בנוגע לעילות החוקתיות להדחה הנשיאותית בחקירת ההדחה נגד הנשיא דונלד טראמפ. לדבריו שם: "יום אחד, לא נהיה יותר בחיים, ונלך לאן שלא נלך, למקום הטוב או למקום אחר, ואולי נפגוש שם את מדיסון והמילטון", הציע פלדמן. "והם ישאלו אותנו: 'כשנשיא ארצות הברית פעל להשחית את מבנה הרפובליקה, מה עשית?' ותשובתנו לשאלה זו חייבת להיות שפעלנו לפי הנחיית אבות האומה, וחייב להיות שאם הראיות תומכות במסקנה זו, בית הנבחרים יפעל להדיח אותו."
בעיני הציבור

בשנת 2020 כתב מגזין הרווארד על פלדמן כדלקמן:
"פלדמן בולט יותר ויותר כאינטלקטואל ציבורי ובעל עמדה משמעותית על ענייני ציבור... עבודתו מציגה את השילוב של סינתזה ושליטה מהותית אליה שואפים עיתונאים רציניים, ואת השילוב של בהירות ורהיטות שמפגינים מעט חוקרים. הוא כותב עם האמונה שהעמדה הציבורית החשובה ביותר בחיים האמריקאים היא זו של אזרח, מה שהופך את חבריו האזרחים לקהל החשוב ביותר לכתיבתו על ענייני הציבור האמריקאיים."
בשנת 2019 פרסם הניו יורק טיימס ב"מי זה נח פלדמן?"
"פלדמן הוא חלק מזן הולך ונעלם, אינטלקטואל ציבורי, שקליל באותה מידה עם כתיבת מאמרי ביקורת משפטיים, ספרים המיועדים לקהל פופולרי, ומלומדים כאחד, ומדורי דעה רגילים. כולם נוטים שמאלה אך עם מבט למרכז או לימין". פלדמן "מתמחה במשפט חוקתי וביחס בין חוק לדת וחופש ביטוי".
בשנת 2008 נבחר פלדמן ברשימת "75 האנשים המשפיעים ביותר במאה ה-21" של אסקווייר. המגזין כינה אותו "כאחד מהמבוקשים ביותר על ידי הרשויות במדינה", "סופר מוערך" ו"אינטלקטואל ציבורי של זמננו".
בשנת 2006, ניו יורק מגזין כינה את פלדמן "האינטלקטואל הציבורי הגדול הבא", ומאוחר יותר, כ"המוח היפה ביותר" בגיליון "האנשים היפים ביותר".
בשנת 2005, הניו יורק אובזרוור כינה את פלדמן "אחד מקומץ "חְנוּנִים" משפטיים רציניים בעלי קורות חיים, שהסיכויים שלהם לכס השיפוט הגדול הם מקור לספקולציות תמידיות בקרב חברים ועמיתים".
ביקורתו על היהדות האורתודוקסית המודרנית והפולמוס בגינה

במאמר שלו ב"ניו יורק טיימס מגאזין" מיולי 2007: "פרדוקס אורתודוקסי", סיפר פלדמן על חוויותיו על גבולות ההכלה וההדרה של הקהילה היהודית האורתודוקסית המודרנית שבה גדל, במיוחד בבית הספר התיכון שלו, בית הספר (ישיבת) רמב"ם. הוא טען כי בחירתו להתחתן עם לא יהודייה הובילה (9 שנים קודם לכתיבת המאמר) לנידוי על ידי בית הספר, שבמסגרתו הוא וארוסתו דאז ממוצא קוריאני (שהפכה שנתיים מאוחר יותר לרעייתו) הוסרו לכאורה מתצלום של מפגש הכיתה שלו שפורסם בעלון בית הספר. להאשמותיו הוא הוסיף שעדכונים ששלח לביטאון בית הספר לא הועלו בכוונת מכוון. בתגובה נטען שלא רק הם הוסרו מהתמונה עקב צפיפותה, ומכיוון שעמדו בשולי הקבוצה, הוסרו מהתמונה יחד עם אחרים. "פלדמן העלה במאמרו את שאלת הנישואים המעורבים כסתירה פנימית של האורתודוקסיה המודרנית - בין ההגבלות ההלכתיות לפתיחוּת שמצווה המודרנה. הוא הזכיר עוד אנקדוטה כאובה מימי לימודיו ב"רמב"ם": רב שהבהיר לתלמידים שההלכה אוסרת על חילול שבת לשם הצלת גוי, וכי פעולה כזאת מותרת רק אם כוונתה לשם "דרכי שלום". פלדמן הזכיר גם את הרקע האורתודוקסי-מודרני של ברוך גולדשטיין ושל יגאל עמיר, אבל הקפיד לציין שמאותו בית ספר ממנו בא גולדשטיין, צמחו גם שני חתני פרס נובל. הוא הדגיש את הסתירות הפנימיות של האורתודוקסיה המודרנית, שיכולה ליצור גם חתני פרס נובל וגם רוצחים כמו גולדשטיין".
כנגד ביקורתו כנגד האורתודוקסיה המודרנית, יצאו רבים מבכירי האורתודוקסיה בארצות הברית והקהילה היהודית הכללית שם. בין אלה נמנו: הנשיא לשעבר של ישיבה יוניברסיטי, מוסד הדגל של האורתודוקסיה המודרנית, הרב נחום (נורמן) לאם, ואנשי אקדמיה יהודים נוספים, הסופר והוגה הדעות הלל הלקין, הרב שמואל בוטח וגם עורכי עיתונים כמו אנדרו סילו-קרול(אנ'), עורך ניו ג'רזי ג'ואיש וויק (אנ'), עמי עדן, העורך הראשי של "הפורוורד", וגם בג'רוזלם פוסט יצא טור נגדו, ועוד. הביקורת התייחסה גם לעובדה שפרסם את מאמרו בניו יורק טיימס, ולא באחד מהעיתונים היהודיים שמופצים בארצות הברית, וגם כנגד העובדה שהשתמש בטיעון פותח של אירוע מלפני 9 שנים, כמו גם העובדה שלפני שנים אחדות התנדב פלדמן לייצג, ללא תשלום, את מועצת רובע טנאפליי בניו ג'רזי, שסירבה לבקשת הקהילה האורתודוקסית היהודית להתקין בתחומה עירוב.
הפולמוס הפך גם לסוגיה אתית עיתונאית. העיתון "ג'ואיש ויק", אחד משני השבועונים היהודיים הבולטים בארצות הברית, דיבר עם צלם התמונה שטען, כי פלדמן וזוגתו לא נכללו בתמונה פשוט משום שזאת כללה אנשים רבים מדי, והם עמדו בקצה השמאלי של קבוצת המצטלמים. לדבריו, פלדמן ו"ניו יורק טיימס" ידעו זאת עוד לפני פרסום המאמר. בתגובה דרש "האיגוד האורתודוקסי" (אחד הארגונים החזקים של האורתודוקסיה האמריקאית) את התנצלות "ניו יורק טיימס", ואת הפסקת כתיבתו של פלדמן בעיתון, ואף השווה את הפרשה לפרשת ג'ייסון בלייר (עיתונאי "ניו יורק טיימס" שהתגלה כזייפן כתבות סדרתי). הניו יורק טיימס טען שפלדמן מעולם לא כתב שתמונתו הוסרה בכוונה, ובראיון ל"הארץ" אמר: ש"הצלם צילם שבע תמונות, בשש מהן אשתי ואני הופענו, אבל בית הספר פרסם את התמונה האחת שבה לא הופענו". מאידך, בעקבות הפולמוס, ה"ג'ואיש ויק" עצמו טרח להצביע על הפער בין העמדות המוצהרות של האורתודוקסיה לבין עמדותיה בפועל. ונתן דוגמאות לכך.
אחרי ה-7 באוקטובר 2023

בעקבות העלייה החדה באנטישמיות בעולם המערבי בעקבות טבח שבעה באוקטובר ופעולות ישראל בעזה בעקבותיו, פלדמן והטיים מגאזין העלו בסוף פברואר 2024 מאמר שלו שנקרא "האנטישמיות החדשה", כשעל עמוד השער של המגאזין הופיע מגן דוד גדול עם שם המאמר. במאמר הוא מצביע על הנתונים המדאיגים בעלייה באנטישמיות, ועל כוכבי רשת פופולריים שמשתתפים בה. הוא מסכם וכותב שהסוג החדש של האנטישמיות שמכוון כלפי ישראל, אינו עוסק בסופו של דבר ביהודים, אלא בדחף האנושי להפנות את האצבע כלפי מישהו שאפשר לגרום לו לשאת את כובד החוליים החברתיים שלנו. דיכוי הוא אמיתי לדבריו, וניתן להפעיל כוח ללא צדק. ישראל לא צריכה להיות חסינה מביקורת כשהיא פועלת שלא כהלכה. עם זאת, ההיסטוריה הנוראה והחוסן הבלתי מנוצח של האנטישמיות גורמים לכך, שדרכים של התקפה רטורית על ישראל ועל יהודים, צריכים להיות נתונים לבדיקה קפדנית.
חיים אישיים

פלדמן גרוש מג'ני סוק(אנ'), פרופסור למשפטים בבית הספר למשפטים בהרווארד וסופרת תורמת בניו יורקר, ממנה יש לו שני ילדים. ב-2023 הוא התארס לג'וליה אליסון(אנ'), אישיות טלוויזיונית, שנמצאת בהליכי גיור.
ביאורים

↑  דרגות הפרופסור השונות בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד (כמו גם באוניברסיטאות המובילות האחרות שמוזכרות בערך זה), שקרויות על שם אישים(אנ'), בדר"כ משפטנים, מההיסטוריה המשפטית של ארצות הברית, מעידים על בכירות בעל הפרופסורה. פרופסור שמקודם מדרגת פרופסור מן המניין לדרגת פרופסור שנלווה לה שם כזה, מעידה על בכירות מיוחדת. בדר"כ מדובר במופקדות על קתדרה (אקדמיה) על שם האישיות, וזו טומנת בחוּבָּה כספים רבים שמוקצים למחקר מדי שנה, מ-קרן צמיתה על שם האישיות. דוגמה ל"מחירון" של קרנות צמיתות לייסוד קתדרה ומופקד עליה, וגם למטרות דומות אחרות ראו במסמך שעוסק בכך באתר של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. במקרה שלנו, פליקס פרנקפורטר(אנ') היה שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1939 - 1962.
↑  עמיתי אונ' הרווארד, הם חוקרים צעירים בתחילת דרכם, שהאוניברסיטה בחרה בהם בהיותם בעלי פוטנציאל גדול לקדם ידע וחכמה.
↑  מדובר במלגה לתואר שני למנהיגות בשירות הציבורי, במימון פדרלי, והמוענקת לסטודנטים לתואר ראשון בארצות הברית עבור פוטנציאל מנהיגות מוכח, מצוינות אקדמית ומחויבות לשירות ציבורי.
↑  המועצה ליחסי חוץ (CFR) היא צוות חשיבה אמריקאי המתמחה במדיניות חוץ ויחסים בינלאומיים של ארצות הברית. נוסדה בשנת 1921, היא ארגון עצמאי ולא מפלגתי ללא כוונת רווח. המועצה ממוקמת בעיר ניו יורק, עם משרד נוסף בוושינגטון הבירה. החברות בה כללה פוליטיקאים בכירים, מזכירי מדינה רבים, מנהלי CIA, בנקאים, עורכי דין, פרופסורים, מנהלי תאגידים ומנכ"לים ואנשי תקשורת בכירים. סימוכין ראו כאן עמ' II.
↑  קרן ניו אמריקה, היא צוות חשיבה ליברלי בארצות הברית שנוסד ב-1999. הצוות מתמקד במגוון נושאי מדיניות ציבורית, כולל לימודי ביטחון לאומי, טכנולוגיה, בניית נכסים, בריאות, מגדר, אנרגיה, חינוך וכלכלה. הארגון מבוסס בוושינגטון הבירה ובאוקלנד, קליפורניה. סימוכין ראו כאן.
↑  סופר תורם הוא בעל טור, שלא עובד או כותב באופן קבוע עבור הוצאה לאור או עיתון, אך תורם לנושא או לסדרת מאמרים ספציפיים. ניתן לתאר אדם זה כסופר עצמאי. סימוכין: ראו כאן.
↑  בהמשך לביאור בנושא בפתיח לערך זה נרחיב כאן, שהחברה מאפשרת לסטודנטים-חוקרים צעירים בעלי "יכולת יוצאת דופן, מקוריות ותושייה" את ההזדמנות "להמשיך את לימודיהם בכל מחלקה באוניברסיטה, ללא דרישות פורמליות". סימוכין ראו כאן, בפסקה השנים עשר במקור.
↑  מדובר בבית ספר יהודי אורתודוקסי מודרני, הממוקם בברוקליין, מסצ'וסטס. בית הספר נוסד בשנת 1937 על ידי הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק ואשתו טוניה סולובייצ'יק.
↑  האשה שהיוותה את ההדק/טריגר למאמרו של פלדמן כנגד האורתודוקסיה המודרנית, ולפולמוס בעקבותיו.
פר פייה-הנסן

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1916 בארום 
 פטירה:  3 בפברואר 1992 (בגיל 75) בארום 
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 מקצוע:  כהן דת 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (11 במרץ 2007) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  פר פייה-הנסן
 
שלט על קיר כנסיית מלחים באשדוד, מייסודו של פר פייה-הנסן
פר פייה-הנסן (בנורווגית: Per Faye-Hansen;‏ 1916 – 1992) היה פעיל המחתרת הנורווגית בתקופת מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם מנורווגיה.
פועלו להצלת יהודים בתקופת השואה

באוקטובר 1942 ארגן פייה-הנסן מקום מסתור זמני בחנות פרחים באחת משכונות אוסלו עבור פליטים יהודים. הוא הצליח לארגן את בריחתה של קבוצת היהודים לשוודיה בסודיות. יהודים אלה הועברו במשאית לאסקר, אל מחוץ לאוסלו, שם הוסתרו בבית שהיה שייך למחתרת הנורווגית, ולאחר מכן - בבתים אחרים, עד שהגיעו לגבול שוודיה ועברו את הגבול.
לאחר המלחמה

פייה-הנסן גילה עניין מיוחד בכתבי קודש ובישראל. הוא ייסד את כנסיית המלחים בחיפה ובשנת 1969 ייסד כנסיית מלחים באשדוד לאחר הקמת נמל אשדוד. הוא שירת מספר שנים בתור כומר עבור מלחים נורווגים בישראל ופרסם מספר ספרים על ישראל ועל נושאי דת. במהלך חייו היה מסור לפיתוח קשרי ישראל–נורווגיה. בין היתר ייסד את "מכון כרמל" (Karmel-Instituttet), שמטרתו "לציין את הגשמת הנבואות בישראל של היום ולהפיץ את הידע בנושא במדינות הנורדיות ובישראל."
הכרה והנצחה

בשנת תשמ"ג זכה פייה-הנסן באות הנשיא למתנדב על פעילותו למען העם היהודי בארץ ובגולה.
בשנת 2007 העניק יד ושם לפר פייה-הנסן את התואר חסיד אומות העולם.
הערות שוליים

↑  על פי מקורות אחרים (ראו למשל: כאן וכאן) נולד ב-1919.
↑  30 שנה למותו של פייה-הנסן: - מאמינים בנבואות התנ"ך, באתר "מכון כרמל" (בנורווגית)
↑  אתר "מכון כרמל" (בנורווגית)
↑  ראו: אות הנשיא להתנדבות, רשימת זוכי אות הנשיא להתנדבות לפי שנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261030405171  BIBSYS: 90184402  VIAF: 97807330   WorldCat (עם VIAF): 97807330 
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה ובנושא נורווגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פונת

ארץ פונת (במצרית: 𓊪𓃹𓈖𓏏𓈉, בתעתיק לאותיות לטיניות: pwnt, נהגה כנראה "pwenet") היא חבל ארץ קדום שהיה בקשרי סחר עם מצרים העתיקה, ונקראה גם תא נצ'ר (tꜣ-nṯr), כלומר "ארץ האל". האזור עשיר במחצבים ובתופעות אקזוטיות, זהב, שרפים ריחניים, שנהב, וחיות בר. המידע על פונת נמצא ברישומים מצריים עתיקים שנרשמו על ידי משימות מסחר, שנשלחו לאזור זה.
המשלחות המצריות לפונת

האזכור הקדום ביותר של משלחת מצרית שנשלחה לפונת אורגנה על ידי הפרעה סחו רע מהשושלת החמישית (המאה ה-25 לפנה"ס). לאחר מכן, במהלך מלכותו של מנתחתפ השלישי (בסביבות שנת 1950 לפנה"ס), קצין הנקרא האנו ארגן כמה משלחות לפונת, אך לא ידוע אם הוא היה חלק מהמשלחות בפועל.
המשלחת הידועה ביותר שהגיעה ממצרים לפונת יצאה תחת שלטונה של המלכה חתשפסות במאה ה-15 לפנה"ס על מנת להשיג את בושם המור. דיווחים על הנסיעה הזו שרדו, ואלה נמצאו במקדש הקבר של חתשפסות בדיר אל-בחרי. התבליט מזכיר את שמות המלך והמלכה של פונת בעת המשלחת. כמה מהיורשים של המלכה חתשפסות, הכוללים גם את תחותמס השלישי ארגנו משלחות לפונת.
קטעים מהתבליט המתאר את משלחת חתשפסות לפונת
מיקומה הגאוגרפי של פונת

טקסטים מצריים עתיקים קושרים את מיקומה של פונת עם חופי הים האדום, אך אין הסכמה מלאה על מיקומה המדויק. החוקרים המודרניים ממקמים את פונת בצפונה של אתיופיה או אריתריאה, או ארצם של הבאג'אים בצפון-מזרחה של סודאן.
על פי החוקר קנט קיטצ'אן, המיקום של פונת הוא האזור של אתיופיה הצפונית, אריתריאה וצפון-מזרח סודאן. נמצאו שרידים של טף בפירמידות של השושלת הרביעית בדאשאר מה שתומך בתאוריה זו, משום שהדגן הזה גדל רק ברמות של אתיופיה ואריתריאה, מהן שופע נהר הנילוס. עצי מור ממשלחות הסחר של המלכה חתשפסות נמצאים בפרמידת הקבר שלה בדיר אל-בחרי מוכיח שעצים אלה שנטעו במקדש בדאיר אל-באהרי נמצאו ברמת אתיופיה.
בספר השיוט בים האריתראי שתורגם על ידי החוקר ג.וו.ב. האנטינגפורד קושר את השם פונת עם השם אופונה, אזור מסחר חופי הנמצאת דרומית לכף גוארדאפוי, ומזהה בכך את פונת ואופונה עם חאפון.[דרוש מקור]
תא נצ'ר

המצריים הקדמונים התייחסו לפונת גם בשם טא נאטג'אר, תרגום "ארץ האלוהים". אז נראה שפונת נחשבה בעיניהם כמעין "ארץ הקודש" והשתמשו בשם זה לתיאור אל השמש, כלומר אזורים בכיוון זריחת השמש. האזורים המזרחיים האלה בורכו במוצרים יקרים, אהבו קטורת והשתמשו בהם במקדשים. המונח שימש לא רק בקשר לפונת הנמצאת דרום מזרחית למצרים, אבל גם בקשר לאזורים במזרח אסיה וצפון-מזרחה של מצרים, כמו לבנון, שהייתה המקור של עצים לבית המקדש של ממלכת ישראל המאוחדת.
מורשת

פונטלנד היא ישות מדינית בצפון סומליה שאימצה שם זה, על שם פונת הקדומה (באנגלית Punt, בתעתיק לעברית מאנגלית "פונט") במהלך המאה ה-20.