stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחל צלניק-אברמוביץ
פרסומיה > ספר שתרגמה

הרודוטוס - היסטוריה. תרגמו מן המקור היווני וכתבו מבוא, הערות ונספחים: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. תל אביב, הוצאת דיונון-פפירוס, 1998. (מהדורה שנייה, ירושלים, הוצאת כרמל, 2013).
פרסומיה > ספרים שכתבה

רחל צלניק, הדמוקרטיה האתונאית, ספר בסדרה דמוקרטיות, האוניברסיטה הפתוחה, רעננה, 2004.
Rachel Zelnick-Abramovitz, Not Wholly Free: The Concept of Manumission and the Status of Manumitted Slaves in the Ancient Greek World, Brill Academic Publishers, Mnemosyne-Supplementa 266, Leiden, 2005.
Rachel Zelnick-Abramovitz, Taxing Freedom in Thessalian Manumission Inscriptions, Mnemosyne HACA, Leiden: Brill Publishers, 2013
פרסומיה > ספרים שערכה

Price Jonathan and Rachel Zelnick-Abramovitz (eds.), Text and Intertext in Greek Epic and Drama. London and New York: Routledge, 2020.
Filonik Jakub, Plastow Christine, and Rachel Zelnick-Abramovitz (eds.), Citizenship in Antiquity, Routledge (under contract).
Toledano Ehud, Rotman Youval, and Rachel Zelnick-Abramovitz (eds.), What is Global about Global Enslavement? De Gruyter (in preparation).
Margalit Finkelberg, Donna Shalev, and Rachel Zelnick-Abramovitz, Speech into Text: Patterns of Textualization in the Ancient World, Brill (under contract).
פרסומיה > ספר בעריכתה המדעית

אריסטו, פוליטיקה, ספרים א, ב, ג, תרגמה מיוונית: נורית קרשון, עריכה מדעית: רחל צלניק-אברמוביץ, הוצאת רסלינג, תל אביב 2009.
פרסומיה > מבחר ממאמריה

צלניק-אברמוביץ כתבה כ-40 מאמרים, פרקים מספרים, וערכים באנציקלופדיות. להלן מבחר מהם:
רחל צלניק-אברמוביץ, "תקופת האבות – דימוי ומציאות באתונה הקלאסית", בתוך: י' מאלי, ר' כהן (עורכים), ספרות והיסטוריה, מרכז זלמן שזר, ירושלים 1999.
רחל צלניק-אברמוביץ, "יליד בית ומקנת כסף: קטגוריות של עבדים במקרא ובמקורות היווניים והרומיים", טקסטוס: מחקרי מפעל המקרא של האוניברסיטה העברית בירושלים, כרך כה מוקדש לדוד וייסרט במלאת לו שמונים שנה, ירושלים תשע"א (2010), עמ' 123–139.
Rachel Zelnick-Abramovitz, ‘Slaves and Role Reversal in Ancient Greek Cults’. Chapter 3 in S. Hodkinson and D. Geary (eds.), Slaves and Religions in Graeco-Roman Antiquity and Modern Brazil, Newcastle upon Tyne: Cambridge Scholar Publishing, 2012, 96-132.
Rachel Zelnick-Abramovitz, ‘Whose Grave Is This? The status of Grave Plots in Ancient Greece’, Dike 18 (2016), 51-95.
Rachel Zelnick-Abramovitz, ‘Greek and Roman terminologies of slavery’, chapter 23 in S. Hodkinson, M. Kleijwegt and K. Vlassopoulos (eds.), Oxford Handbook of Greek and Roman Slaveries, Oxford University Press. Oxford Handbooks on Line (online publication date: January 2018). ttps://www.oxfordhandbooks.com/view/10.1093/oxfordhb/9780199575251.001.0001/oxfordhb-9780199575251-e-41
Rachel Zelnick-Abramovitz, 'Kabeiroi, Manumitted Slaves and Xenoi: The Manumission Inscriptions from Lemnos', Dike 21 (2018), 87-115.
Rachel Zelnick-SAbramovitz, ‘Half Slave, Half Free: Partial Manumission in the Ancient Near East and Beyond, Harvard Studies in Classical Philology 110 (2019), 1-57.
Rachel Zelnick-Abramovitz, 'The Verb katalegein in Herodotus. Homeric Influence and the Writing of History', Classical Philology 117 (2022), 1-23.
Rachel Zelnick-Abramovitz, “Greek Slavery”. In Oxford Bibliographies in Classics. Ed. Ruth Scodel. New York: Oxford University Press. https://www.oxfordbibliographies.com/view/document/obo-9780195389661/obo-9780195389661-0041.xml? rskey=BYOCCf&result=1&q=Greek+Slavery#firstMatch
פרסומיה > יחידות לימוד שכתבה במסגרת האוניברסיטה הפתוחה

רחל צלניק, "עלייתה של רומא להגמוניה באגן הים התיכון", יחידה 1 במסגרת הקורס יהודה ורומא, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, תשמ"א.
בנימין שימרון ורחל צלניק, "הרודוטוס ומלחמות פרס", יחידה 3 במסגרת הקורס יוון הקלאסית, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, תשל"ט.
בנימין שימרון ורחל צלניק, "אלכסנדר וכיבוש המזרח", יחידה 3 במסגרת הקורס תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, תשמ"ט.
בנימין שימרון ורחל צלניק, "יורשי אלכסנדר", יחידה 4 במסגרת הקורס תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, תשמ"ט.
בנימין שימרון ורחל צלניק, "הממלכות ההלניסטיות: היסטוריה פוליטית", יחידה 5 במסגרת הקורס תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, תש"ן.
רחל צלניק, "כיבוש יוון והמזרח בידי רומא", יחידה 12 במסגרת הקורס תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, תשנ"ב.
רחל צלניק, "המלחמות הפוניות", יחידה 2 במסגרת הקורס רומא: אימפריאליזם ואימפריה, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 2002.
רחל צלניק, "רומא והמזרח", יחידה 3 במסגרת הקורס רומא: אימפריאליזם ואימפריה, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 2002.
רחל צלניק, "המשטר הרומי במאה השנייה", יחידה 5 במסגרת הקורס רומא: אימפריאליזם ואימפריה, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 2002.
רחל צלניק, "המהפכה הרומית א': מהאחים הגראקכים עד סולה", יחידה 6 במסגרת הקורס רומא: אימפריאליזם ואימפריה, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 2002.
רחל צלניק, "המהפכה הרומית ב': פומפיוס וקיסר", יחידה 7 במסגרת הקורס רומא: אימפריאליזם ואימפריה, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 2002.
רחל צלניק, "נפילת הרפובליקה", יחידה 8 במסגרת הקורס רומא: אימפריאליזם ואימפריה, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 2002.
רחל צלניק, "אוגוסטוס ומשטר הפרינקיפאט", יחידה 9 במסגרת הקורס רומא: אימפריאליזם ואימפריה, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 2002.
הערות שוליים

↑  רחל צלניק-אברמוביץ, אריסטופאנס והדמוקרטיה בימיו (עבודת מ.א.), תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, 1985
↑  רחל צלניק-אברמוביץ, יחסי תלות וחסות בחברה היוונית העתיקה (עבודת גמר לתואר "דוקטור בפילוסופיה" בהנחיית שלום פרלמן וזאב רובין), תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, 1996
↑  קהילת הידידים של שוברים שתיקה, באתר www.breakingthesilence.org.il
1 2  פלשתינים שדדו את הרכב - הגברת אברמוביץ' האשימה את היהודים | עכשיו 14, באתר www.now14.co.il
↑  עוז ישראל שוורץ, ‏הצצה לקמפיין "אלימות המתנחלים": עלילות הדם של השמאל הקיצוני, באתר "סרוגים", 20 בספטמבר 2024
↑  Orna Balili, הבוקר בבקעת הירדן הפעילה רחל אברמוביץ הגיעה עם דיפלומטים זרים, באתר פייסבוק
↑  סיון יחזקאל, פעילת שמאל קיצוני האשימה מתיישב בתקיפה, אף שכלל לא נגע בה, באתר עכשיו 14, ‏02/03/2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270126105171  BIBSYS: 6052486  BnF: cb14602863b (data)  CiNii: DA15664729  GND: 1042974101  ISNI: 0000 0000 0300 5932  LCCN: no98116779  NKC: jo2017968068  NTA: 28889507X  ORCID: 0000-0002-5908-5104  RERO: 02-A011811052  SUDOC: 093656238  VcBA: 495/366060  VIAF: 19930840   WorldCat (עם VIAF): 19930840
במדינת הגמדים

ערך זה עוסק בשיר מאת אלה אמיתן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
 סינגל בביצוע אריק איינשטיין, חוה אלברשטיין, עוזי חיטמן
 יצא לאור:  1940 
 סוגה:  שיר ילדים 
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  אלה אמיתן 
 לחן:  יצחק לוי 
 
המלחין, יצחק לוי
במדינת הגמדים הוא שיר ילדים עברי שחיברה בשנת 1940 אלה אמיתן (וילֶנסקי) והלחין יצחק לוי. השיר מציג "צבא" ב"מדינת הגמדים" שכביכול יוצא למלחמה: המפקד, "אצבעוני", חמוש בסיכה במקום חרב וחובש "קובַע [כובע] פלדה" (כלומר קסדה) – אולי אצבעון – צועד בראש הגדוד. אחריו פרשים רכובים על פרעושים, ומעל, כמו מטוס, חג עפיפון. המתופף שר אמנם "מה טוב ומה: / צאת יחדיו למלחמה", אך השיר, כיאה לשיר ילדים, אינו מתאר לחימה אלא רק תהלוכה, המלוּוה בשריקות, בשירה ובתופים; וזו מסתיימת בערב, בהגיעה של שעת השינה: "במדינת הגמדים / תם עם ערב קול שאון / הצבא פושט מדים / וכולם שוכבים לישון". השיר היה לאחד משירי הילדים הישראליים המוכרים ביותר, והוא שירה המפורסם ביותר של אמיתן, כמו גם לחנו הידוע ביותר של לוי.
תולדות השיר

השיר נכתב בירושלים בחודש ספטמבר 1940. היו אלה ימי מלחמת העולם השנייה, ואמיתן הייתה חיילת בחיל העזר לנשים (ATS) של הצבא הבריטי. קרוב לארבעים שנה מאוחר יותר סיפרה על כך המשוררת: "באחד מימי החופשה הנדירים באתי לבקר ידידים. בביתם פגשתי באישה צעירה עם הילד שלה, כבן שנה ורבע" (אותו תינוק היה בן רבינוביץ, לימים כלכלן ומנהל). היה זה "ילד רגיל, שמנמן, אך מה שמשך את מבטי – הייתה ההליכה שלו. שלא כדרך תינוקות אחרים, שהולכים בהיסוס ובאי-ביטחון, לאחר שזה עתה למדו ללכת – צעד ילד זה בבִטחה, כאילו היה מפקד! ובאווירת המלחמה ששר[ר]ה אז, תיארתי לי שאילו הוכרזה מלחמה בארץ הגמדים, היה המפקד שלהם צועד כמו ילד זה".
כעבור מספר ימים חיברה אמיתן את שירה – שבתוך זמן קצר, ב-1 באוקטובר 1940, ראה אור ב"דבר לילדים" (עיתון הילדים הגדול היחידי בארץ בשנות המלחמה הראשונות), שם פרסמה המשוררת מאז 1934. השיר לוּוה באיור עליז, מעשה ידי נחום גוטמן, הממחיש היטב את המתואר בו.
בשנת 1942 הוא נדפס שוב בקובץ שיריה "ינוקא", שלוּו גם הם באיוריו של גוטמן (בהוצאת יבנה).
השיר הולחן על ידי המלחין, האתנומוזיקולוג והזמר יצחק לוי במחצית הראשונה של שנות ה-40 בהשראת הרומנסות בלאדינו שהעריץ (על פי עדותו של אחד מתלמידיו של לוי לזמרה, "הוא היה גאה מאוד ב'במדינת הגמדים', וסיפר לנו כי להלחין אותו היה כל-כך קל – חמש דקות"). הוא הושמע מספר פעמים ברדיו קול ירושלים, ובשנת תש"ה (1944/‏1945) ראה אור עם תוויו בקובץ "שבעה שירי ילדים" (בהוצאת צל וצליל) שהלחין יצחק לוי ועיבד לליווי בפסנתר גרשון יָרֶצקי.
על פי חוקר ספרות הילדים העברית אוריאל אופק, "שיר קצבי 'מלחמתי' זה נהפך זמן קצר אחרי הדפסתו והלחנתו [...] לאחד הלהיטים הגדולים והפופולריים ביותר". לימים טענה אמיתן: "לדעתי, כתבתי שירים לילדים העולים על שיר זה. אלא נראה שנכון הפתגם שספרים ויצירות יש להן [!] מזל משלהן".
פרשנות ואזכורים בתרבות

חוקרת ספרות הילדים ותרבות הילדים הישראלית יעל דר מפרשת את השיר ופרסומו בהקשרם. לדבריה, "כבר בשנות המלחמה הראשונות החלה להתפרסם גם ספרות פעוטות וילדים [...] [ש]עסקה רק בילד הקטן – לא כחייל של מחר אלא כחייל עכשיו. חיול הקטנים עסק בעצם הרעיון של גיוס הבנים אך גם דחה אותו בכמה שנים, לכשיגדלו הילדים. לשם כך הוצג החיול בלוויית קריצת הומור, באצטלה של חלום או כתפילה ילדותית כמוסה. הייתה זו תחילת כניסתו של רעיון חיול הילדים לרפרטואר הספרותי, הן במישור הבדיוני הן במישור האינדוקטרינרי". השיר, ה"מציג צבא גמדים ליליפוטי[,] [...] גילם בחובו את רעיון החיול של הילד הקטן. כאן מדובר בחייל קטן וחמוד השש אלי קרב, והקוראים אמורים לצפות בו בסלחנות פטרונית".
העורך והעיתונאי יותם שווימר מנה את השיר עם "שירים בעלי טקסטים מתוחכמים שעושים שימוש מעניין באלמנטים מעולמם של ילדים". ואמנם, אף אם לא זו הייתה כוונת המחברת, יש שנעשה שימוש בשיר כביקורת פוליטית: המילים "במדינת הגמדים רעש מהומה, הצבא לבוש מדים יוצא למלחמה" כמבטאות ביקורת על המיליטריזם הישראלי; ראש הממשלה הוא "אצבעוני המפקד ובידו סיכה חדה" בחוסר אחריותו ובאי-הכרת מגבלות הכוח, והכינוי "במדינת הגמדים" כביקורת כללית על התרבות השלטונית בישראל וממשלתה, שחבריה הם בעלי קומה (מטאפורית) נמוכה. במובנו זה, לדוגמה, נעשה בשיר שימוש, בלא לשנות ממילותיו המקוריות, בספר הסאטירה "Zoo ארץ zoo?".
ב-5 ביוני 1967 (יום פרוץ מלחמת ששת הימים) פרסמה שולמית הראבן ב"על המשמר" גרסה שהושרה בבית-ספר בתקופת ההמתנה: "במדינת הערבים רעש מהומה / הצבא לבוש שׂקים יוצא למלחמה... במדינת היהודים שקט ושלווה / הצבא לבוש מדים מוכן למלחמה".
גרסה היתולית נוספת, שהושרה בגדוד יחיעם חיפה של תנועת השומר הצעיר, קבעה כי "בראש הגדוד צועד / בן-גוריון המפקד", ו"לקראתו כמו זנב / עבדול נאצר הגנב".

גרסה היתולית אחרת, נטולת הקשר פוליטי, ובה התייחסות לסדרת האנימציה "הדרדסים", תועדה באמצע שנות ה-80 (זמן קצר לאחר תחילת שידורה של הסדרה בישראל) על ידי סמדר שיר ופורסמה בספרה "עוד שירי רחוב": "במדינת הדרדסים / רעש מהומה / כל דרדס לבוש מדים / יוצא למלחמה / ובראש הגדוד צועד / דרדס-סבא המפקד / על ראשו כובע פלדה / ובידו פצצה גדולה. / לה-לה-לה... // [...] קוּנדָסון זורק פצצה / וגרגמל נהיה קציצה!".
בשנת 1976 העניק השיר את שמו למופע מוזיקלי מצליח לילדים.
בשנת 2016 יצא לאקרנים סרט עלילתי בשם "מדינת הגמדים", בבימויו של יניב ברמן.
בשנת 2017 עלתה בערוץ כאן 11 תוכנית טלוויזיה סאטירית בפורמט התוכנית "Newzoids" בבימויו של אבי כהן בשם "מדינת הגמדים"; לחן השיר (בעיבודים שונים) שימש כנעימת הנושא ובמהלך התוכנית.
כמו כן, השיר (בשינוי המילים, בביצועה של חני נחמיאס) כיכב בפרסומות טלוויזיונית למעדן החלב "גמדים" של חברת שטראוס משנות ה-90 (ובו הסלוגן: "אם תאכל – תוכל!").
ביצועים בולטים

השיר הושמע מספר פעמים ברדיו קול ירושלים במחצית הראשונה של שנות ה-40, ככל הנראה בביצועו של המלחין-הזמר יצחק לוי.

להלן ביצועים בולטים של השיר:
שושנה דמארי (1949)
בתה הנערה של דמארי, נאוה בושמי, עם רביעיית אנדרה (1956)
מרים נעמן (בתקליטה לאבא שלי, 1970)
רוחמה רז (בתקליט 30 להיטים לפעוטות, אן.אם.סי., 1975; הוצאה מחודשת ב-1994)
אחד הביצועים הבולטים והמוכרים ביותר לשיר הוא של אריק איינשטיין ושם טוב לוי (בתקליטם ילדים, ליטרטון, 1976,ובקלטת כמו גדולים 1, 1991)
חוה אלברשטיין (בתקליטה צוללת צברית, אן.אם.סי., 1976)
לילך הג'ינג'ית (גליקסמן) (בתקליטה ג'ינג'ית: שירים שאני אוהבת לשיר / לילך, ישראדיסק, 1979)
ילדי תוכנית הטלוויזיה "ריצ'רץ' (בתקליט ריצ'רץ': שירים וריצ'רצ'ים מתוכנית הטלוויזיה לילדים, סי.בי.אס., 1980)
אופירה גלוסקא, דודו זכאי, עוזי מאירי וריקי מנור (בתקליט מבחר שירי הילדים 51 שירים לאיל, ישראדיסק)
עוזי חיטמן (בתקליטו עוזי חיטמן שר לילדים, אם.סי.אי, (2000 בערך), ובקלטת הילדים "שירים קטנים", אמ.סי.איי (1990)
נתן דטנר (בקלטת "100 שירים ראשונים - פרק א'") שהופצה על ידי קלסיקלטת.
הגרסה הנצפית ביותר ב-YouTube היא הביצוע של ערוץ ילדות ישראלית ומקהלת שרונית, שנכון לינואר 2025, הגיע ליותר משני מיליון צפיות.
השיר בדפוס

דבר לילדים, כרך ט', חוברת 19, 1 באוקטובר 1940.
אלה וילנסקי [אמיתן], ינוקא: שירי ילדים, מצֻירים בידי נחום גוטמן, תל אביב: יבנה, 1942.
שבעה שירי ילדים, מוסיקה מאת יצחק לוי, ליווי פסנתר מאת גרשון ירצקי, ירושלים: צל וצליל, [תש"ה], עמ' 13. (ככל הנראה הופעתו הראשונה של לחנו של השיר בדפוס)
ז' בהרב [=זלמן אריאל] וי[צחק] אבנון (עורכים), ילקוט הילד, תל אביב: מסדה, תש"ה 1945.
אלה אמתן (וילנסקי), במדינת הגמדים: שירים וחרוזים, הציורים: לאה פלד, תל אביב: נ. טברסקי, תשי"ח.
מבחר פרק[!] הווי ופזמונים: 22 שירים פופולריים, תל אביב: שירון ('מבחר מצעד פזמוני הישוב'), 1961.
דניאלה גרדוש, תלמה אליגון (עורכות), 100 שירים ראשונים: כל שירי הילדות שלנו (כמעט): אנתולוגיה של שירים לגיל הרך, צייר: דוש, [תל אביב]: כנרת, [תשמ"א].
גיל אלדמע, אסתר לנואל (עורכים), מחברת מזמרת, ציורים: רות צרפתי, יהודה צרפתי, גבעתיים: מסדה, 1981.
גלעד בן-שך ואמנון שילוני (עורכים), משיר לשיר: מבחר שירים לילדים, תל אביב: מודן, תשמ"ח.
פלורס (מחוז)

| --- | --- |
דגל פלורסדגל פלורס

 מדינה:  אורוגוואי אורוגוואי
 בירת המחוז:  טרינידד
 תאריך ייסוד:  30 בדצמבר 1885 
 שטח:  5,144 קמ"ר
 גובה:  106 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  26,500 (2018)
  ‑ צפיפות:  5.15 נפש לקמ"ר (2018)
 קואורדינטות:  33°36′00″S 56°50′00″W﻿ / ﻿33.6°S 56.833333333333°W﻿ / -33.6; -56.833333333333 
 [www.imflores.gub.uy/ אתר מחוז פלורס]
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז פלורס (בספרדית: Departamento de Flores) הוא אחד מתשעה עשר המחוזות באורוגוואי. בירתו היא טרינידד.
מיקום המחוז הוא בדרום מערב המדינה, גובל מצפון בנהר ריו נגרו המפריד בינו לבין מחוז ריו נגרו, במזרח במחוזות דורסנו ופלורידה, בדרום בסן חוסה, בדרום מערב במחוז קולוניה, ובמערב עם מחוז סוריאנו.
שטח המחוז 5144 קמ"ר. ומספר תושביו 25,500 נכון לשנת 2018, הוא הקטן ביותר ממחוזות אורוגוואי, והדליל ביותר בתושבים, עם 4.87 תושבים לקמ"ר.
שם המחוז "פלורס" הוא לזכרו של גנרל וננסיו פלורס, שפעל צבאית ופוליטית (מנהיג מפלגת קולורדו) בשנות ה-40–60 של המאה ה-19, והיה יליד טרינידד.
היסטוריה של פלורס

בשנת 1885, נשיא אורוגוואי דאז, הגנרל מקסימו סנטוס, החליט להקים מחוז חדש. וב-30 בדצמבר 1885 הוקם מחוז פלורס והופרד ממחוז סן חוסה. הליך זה איפשר למקסימו סנטוס להיבחר לסנאטור מטעם המחוז החדש, בתום כהונתו כנשיא, ובכך לקבל על עצמו את נשיאות הסנאט. הנשיא הנבחר כיורשו של מקסימו סנטוס, פרנסיסקו וידאל, התפטר בסופו של דבר, מה שאיפשר לסנטוס לחזור לנשיאות, לאחר שחמק מההגבלה החוקתית להיבחר מחדש לנשיא המדינה.
מחוז פלורס הוא האחרון והצעיר מבין תשע עשרה המחוזות של אורוגוואי.
ממשל > מוניציפלית

ראש העיר נבחר בבחירה ישירה, עם ארבעה ממלאי מקום, לתקופה של חמש שנים. לאחר מכן יכול להיבחר מחדש.
ממשל > חוקתית

הרשות המחוקקת היא מועצה מחוזית המורכבת מ-31 חברי מועצה, הנבחרים באופן דמוקרטי. חברי המועצה מופקדים על הצעת רפורמות עירוניות, צווים ומיסים, כמו גם כל פרויקט אחר שהם מוצאים לנכון בתאום עם ראש העיר.
ממשל > עיריות

במחוז קיימת עירייה (ניהול אזורי) אחת, איסמאיל קורטינס, בה מתקיימים בחירות אחת ל-5 שנים, ובהם נבחרים ראש העיר וארבעה חברי מועצה.
חינוך > השכלה על-יסודית

בית ספר תיכון מחוזי מס' 1: "קרלוס בריניוני": נחנך ב-8 באפריל 1912.
תיכון מחוזי מס' 2: נחנך בינואר 1995.
בית ספר ותיכון "וס פריירה": נחנך בשנת 2000
"קולג' סן חוסה": נחנך בשנת 1895.
בית ספר "אמריקאן": נפתח בשנת 2007
כלכלה

גידול בקר במרעה פתוח, כ-350,000 ראשי בקר, גידול דגנים כגון חיטה, תירס, פשתן חמניות ועוד. בדרום-מערב המחוז יש מפעלים לייצור חלב וגבינות. המחוז בולט בעיקר בגידול כבשים לתעשיית הצמר ועיבוד עורות, וכן ייצור לבנים ואריחים; חלק מהמפעלים גדולים מאוד ורבים מהם ממוקמים בבירת המחוז, טרינידד. התמ"ג לנפש הוא 4796 דולר ארצות הברית, ושיעור האבטלה הוא 4.7%.
דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין משנת 2011 מתגוררים במחוז 25,050 תושבים (12,342 גברים ו-12,708 נשים), ב-10,589 משקי בית פרטיים. גודל משק הבית הממוצע הוא כ-2.5 נפשות.
תוחלת החיים הממוצעת היא 76.96 שנים, מתוכם גברים: 72.98 שנים, ונשים: 81.10 שנים.
מספר ילדים ממוצע לאישה: 2.13 ילדים.
רשימת ערים עיקריות והאוכלסיה בהם (2011):
האוכלסיה הכפרית במחוז פלורס היא 2,068 תושבים.
תיירות > אזור האגמים

אל לאגו הוא אזור האגמים הממוקמים לאורך כביש 3 סמוך לעיר אנדרסיטו (אנ'). האגמים נוצרו כתוצאה מסכר פלמר (ספ'), שיצר מאגר ששטחו המרבי הוא 320 קמ"ר. למרות שהסכר ממוקם במחוז סוריאנו, המאגר שלו גובל במחוזות פלורס, דורסנו וריו נגרו.
מדי שנה, בחודש ינואר, מתקיים במקום פסטיבל דל לאגו, עם שירי עם לאומיים ובינלאומיים. האזור, המצויד במנגלים, שולחנות וספסלים, ומקלחות, מתאים גם לפיקניקים, דיג וספורט ימי. 2 ק"מ משם, במחוז סוריאנו, נמצא פארק ברתולומה הידלגו, בין עצי היער, המהווים אטרקציה נוספת לאזור.
תיירות > מערות הארמון

גרוטה דל פלאסיו (ספ') הוא מבנה ייחודי כמעט באורוגוואי שבו נראים סדרה של עמודים בגובה של כ-2 מטרים המאפשרת מעבר ביניהם אל תוך המערות שמאחוריהם. ישנם עשרות רבות של מערות לאורך כמה מאות מטרים, אם כי רק 40 מהם נגישים בקלות לציבור. היה מקובל שהוא נבנה על ידי האינדיאנים, אך החוקרים ביטלו את התאוריה הזו, וקבעו כי ככל הנראה המקום שימש את האבוריג'ינים למגורים. מקורו מתוארך באלפי שנים לפני הופעת האינדיאנים באזור.
ב-21 במאי 2013 הוכרז המקום במערכת הלאומית של אזורים מוגנים של אורוגוואי, ובמערכת הגאופארקים של אונסק"ו העולמית.
תיירות > ספא (חוף) "דון ריקרדו"

ממוקם על כביש 14, לכיוון העיר דורסנו, כ-8 ק"מ מערבית לטרינידד, על חוף נחל פורונגוס. בפארק יש עצי חורש טבעי ואזור פיקניק, ספסלי ברביקיו ושולחנות, מערכת שירותים לנשים וגברים וחדרי כביסה, מגרש כדורגל, כדורעף ואזור משחקים לילדים. בעונת הקיץ יש בחוף מציל עירוני.
תיירות > שמורה אקולוגית ע"ש ד"ר טילסה

'שמורת החי והצומח ע"ש דוקטור רודולפו טליקה (בספרדית: Doctor Rodolfo Talice Flora and Fauna Reserve) (ספ') היא שמורה אורוגוואית, הממוקמת על כביש 3, בין טרינידד, לפלורס.
בשטח של כ-750 דונם כשבמרכזו אגם גדול, חיים יחד כ-1,500 בעלי חיים מכ-150 מינים שונים, כולל יונקים, ציפורים וזוחלים, הן מקומיים והן מאזורים שונים של כדור הארץ. בפארק יש מסעדה פעילה, חנות מזכרות, אזור לקמפינג, מדשאות רחבות ידיים ומתקני שעשועים לילדים.
הפארק האקולוגי ע"ש טליקה הוא מפעל למופת, הממוקם במרכז המדינה, המתעלה על האינטרס המחוזי והלאומי, וממצב את עצמו ברמה האזורית, בין היתר, בהיקף ההשקעה ביחס להיקפו, ובשל מאפייניו, הממקמים אותו ברמתם של פארקי שעשועים כמו טמייקן בארגנטינה ואחרים בקאריביים. ארצות הברית ואירופה.
הערות שוליים

↑  באתר הסטטיסטיקה של אורוגוואי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 87bfb905-ea0a-4891-bffc-7e2fe52e8d0f 
מפה טופוגרפית של מחוז פלורס המציגה את האזורים המאוכלסים והכבישים העיקריים
אנדרטת אחווה לרגל שנת ה-53 לישראל, הוקמה ב-24 ביולי 2001, ברחוב גנרל פלורס בטרינידד
תמונה פנורמית של אי הקופים במרכזו של אחד האגמים בפארק
צחראש לבן

| צחראש לבן |
| --- | --- |
   זכר      נקבה  
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזים זקופי-זנב
סוג:: צחראש
מין:: צחראש לבן
שם מדעי
 Oxyura leucocephala ‏סקופולי,‏ 1769
תחום תפוצה
 תפוצתו של הצחראש הלבן בצהוב.

צַחרֹאש לבן (שם מדעי: Oxyura leucocephala) הוא ברווז קטן, היחידי בעולם בעל זנב נוקשה וזקור, מקבוצת ברווזים זקופי-זנב. הצחראש הלבן הוכרז ב-1994 כמין בסכנת הכחדה עולמית.
פירוש השם

בגלל זנבו המיוחד, ניתן לצחראש השם המדעי - Oxyura שפירושו "חד-זנב". בגלל ראשו הגדול במיוחד בצבע לבן צח אצל הזכר, ניתן לו שמו העברי, וכן שמו האנגלי White headed Duck - " ברווז לבן-ראש".
מידע כללי

המין הוגדר לראשונה על ידי חוקר איטלקי בשם סקופולי בשנת 1769, והפרט הראשון שהוגדר מצוי כיום במוזיאון הטבע בטורינו שבאיטליה.
מידע כללי > תפוצה ונדידה

תפוצתו של הצחראש הלבן היא נרחבת, מספרד במערב ועד מונגוליה, מערב סין ואפילו עד הודו, אך תפוצתו במזרח אסיה מקוטעת וקטנה למדי. הוא נכחד כמקנן בארצות רבות כמו איטליה, צרפת, הונגריה, אלבניה, יוגוסלביה, יוון, ישראל, מצרים וכנראה גם מאוקראינה וארמניה, כבר בתחילת המאה ה-20.
נתיבי הנדידה של הצחראשים הלבנים עדיין לא ידועים בוודאות, וזאת בגלל מיעוט הטיבוע והמעקב אחריהם. האוכלוסייה המרכז-אסייתית, המקננת בקזחסטן וברוסיה, חורפת ככל הנראה במערב אסיה, בטורקיה ובמזרח התיכון, עד יוון. האוכלוסייה המזרח-אסייתית, המקננת בדרום רוסיה ובמונגוליה, חורפת ככל הנראה בפקיסטן. הצחראש הלבן מגיע לאזורי הקינון בסוף מרץ ואת אזורי הקינון הצפוניים הוא עוזב החל מאמצע אוקטובר.
ישנן 3 אוכלוסיות עיקריות של הצחראש הלבן:
האוכלוסייה הנודדת של מרכז אסיה, המקננת בצפון קזחסטן ובדרום רוסיה.
האוכלוסייה הנודדת המזרח-אסייתית, המקננת בדרום רוסיה וחורפת בפקיסטן.
האוכלוסייה המערב ים-תיכונית, היציבה בספרד ובצפון אפריקה (מרוקו ותוניסיה).
מספרם של הפרטים בכל האוכלוסיות ירד בשנות השלושים של המאה העשרים מ-100,000 פרטים לכ-10,000 פרטים בלבד. נתון זה כולל את הירידה המשמעותית, מ-11,000 ל-3,000 פרטים, באתר החורף העיקרי של המין בטורקיה - Burdur golu.
בישראל הצחראש הלבן הוא ברווז חורף נדיר יחסית, אם כי הוא מתרכז במספרים גדולים בשני אזורי מאגרים - במאגרי תשלובת הקישון שהוקמו ב-1981, ובמאגרי שפלת יהודה שהוקמו בתחילת שנות ה-80. בחורף 2005 הגיעו לישראל 1481 פרטים, מהם 980 במאגרי הקישון ו-501 פרטים במאגרי שפלת יהודה. וזוהי הכמות הגדולה ביותר שנצפתה בישראל.
מידע כללי > מבנה גוף והתנהגות

אורכו של הצחראש הלבן הוא עד 48 ס"מ. ראשו של הזכר הוא גדול עם מקור גדול בצבע תכול שבסיסו עבה מאוד. הראש שלו בצבע לבן עם כיפה שחורה. הבטן התחתונה בהירה ושאר חלקי הגוף בצבע חום. באחד מהמופעים שלו הוא נראה עם ראש שכולו כהה. הנקבה והצעיר ניכרים בפס אורך כהה שחוצה את הצבע הלבן בראש.
הצחראש הלבן נחשב לשחיין מצוין, אשר מותאם היטב למים וכמעט שאינו מבקר על הקרקע. הליכתו נראית מגוחכת למדי ולרוב אינו עף גם בשעת סכנה, אלא מעדיף לברוח בשחייה או בריצה מהירה על פני המים, דבר שמקל על ציידים לצוד אותו. הוא מותאם לחיות במקווי מים רדודים (בעומק של 0.5-3 מטרים), הנמצאים דווקא באזורי אקלים יבש. הקינון עצמו מבוצע בגדות מקווי מים עם צמחייה צפופה, בעיקר בסבך קנים וסוף. רבים מבתי הגידול הלחים המאפיינים מין זה הם זמניים, או קבועים למחצה, ועובדה זו גורמת, ככל הנראה, לתנודות משמעותיות באוכלוסיותיו של הצחראש הלבן ובתפוצתו. הצחראש תלוי במים יותר ממרבית מיני הברווזים. רגלי המשוטים שלו ממוקמות בקצה האחורי של גופו, תכונה המשפרת את ביצועיו במים אך אינה מאפשרת לו להלך בקלות על החוף. מרבית הצחראשים החורפים בישראל שוהים במאגרי מי קולחין ורק מקצתם במקווי מים מתוקים או מליחים.
את מזונו מחפש הצחראש הלבן בעיקר בלילה, תוך כדי שחייה וצלילה. מין זה מתלהק בחורף בקבוצות גדולות והפרטים ניזונים יחד כקבוצה, אשר מובדלת מיתר הברווזים השוהים במאגרי המים. הצחראש הלבן ניזון בעיקר מחומר צמחי רקוב הצף על פני המים ומזרעים שונים, וכן מהחי, בעיקר מחרקי מים שונים. הוא ניזון גם מרכיכות, תולעים וצמחי-מים.
לצחראש הלבן דו-פרצופיות זוויגית בולטת, כשהזכר צבעוני ובולט והנקבה דהויה כהסוואה למקום דגירתה. הקשר בין בני הזוג הוא עונתי בלבד והזכר אינו משתתף בגידול האפרוחים. לא כל הבוגרים של הצחראשים הלבנים מתרבים כל שנה, מה שמקטין את שיעור הרבייה של האוכלוסייה. הדגירה שלהם נמשכת 22–24 ימים והאפרוחים מגיעים לעצמאות בגיל 8–9 שבועות. ברוסיה מוטלות הביצים בעיקר במהלך חודש יוני. הקן נבנה על ידי הנקבה והוא בנוי ממשטח העשוי גבעולי קנים ועלים. צבען של הביצים לבן מוכתם. בקן 5–10 ביצים, המוטלות במרווחים של יום וחצי בין ביצה אחת לשנייה.
גופו המלא של זכר צחראש לבן
זכר בגן החיות שבפראג, צ'כיה
איור של משפחת צחראשים לבנים
Museum specimen