stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הומו היידלברגנסיס
אבולוציה > שיוך מאובני היידלברגנסיס למין הומו ארקטוס

חוקרים המדגישים תפיסה "אחדנית" (lumper) כזו לרוב רואים כמיותרת את הגדרת היידלברגנסיס כמין בפני עצמו, שכן הוא אינו מובדל באופן חד מארגסטר שקדם לו, ואף פחות מובדל מארקטוס האסייתי ("ארקטוס במובן הצר") שהתקיים במקביל לו בדרום ומזרח אסיה. לשיטתם את כל שלושת הטיפוסים האלו ניתן לאחד למין אחד – הומו ארקטוס "במובן הרחב" (בלטינית: Homo erectus sensu lato). חוקרים כאלו לרוב יסווגו את המאובנים המאוחרים יותר של היידלברגנסיס כ"קדם ניאנדרטלים" אם הם דומים לניאנדרטלים וכ"הומו ספיינס ארכאי" אם הם דומים לאדם המודרני. הם גם ידגישו את השונות בתוך כל אחד מן הטיפוסים, למשל בין המאובנים האפריקנים והאירופים ניתן למצוא גם פרטים קטני גוף ומוח הדומים לארקטוס האסייתי, ובין המאובנים האסייתים ניתן למצוא פרטים גדולי גוף ומוח המזכירים מאוד את היידלברגנסיס האפריקני והאירופי. חוקרים כאלו גם לא יופתעו למצוא צורות ביניים בגבול שבין אסיה ואירופה. בגרסתה הקיצונית גישה הדרגתית זו מציעה שכל אוכלוסיות האדם השונות מאותה תקופה היו מסוגלות להעמיד בני-כלאיים פוריים, כך שהבדל גנטי בלתי ניתן לגישור הספיק להצטבר רק בין ארגסטר לבין הניאנדרטלים והאדם המודרני, היינו על פני תקופת זמן של מיליון שנה ויותר. חוקרים אחדנים מאשימים לעיתים חוקרים "פצלנים" (splitter) שהם מגדירים אוכלוסיות קטנות ומקומיות כמינים בפני עצמם ללא הצדקה מספקת.
אבולוציה > גורל המין היידלברגנסיס

באפריקה, מאובני אדם מתחילים להראות מאפיינים ברורים של הומו ספיינס לפני כ-200 אלף שנה. על פי השערת המוצא האפריקני יש להסיק שרוב אוכלוסיית היידלברגנסיס האפריקנית נכחדה, משום שרק קבוצה קטנה מתוכה התפתחה למין האנושי, ועל כן אין לצפות למציאת מספר גדול של מאובנים המראים שלבי ביניים בין מינים אלו. הסיבה להכחדה אינה ידועה, אך ייתכן שאקלים שחון במיוחד בתקופה זו גרם לבצורות באפריקה, שהיידלברגנסיס בגופו הגדול ודרישותיו האנרגטיות הגבוהות היה עמיד להן פחות מאשר אוכלוסיות ספיינס. באשר לאוכלוסיית היידלברגנסיס האירופית, שיטות גנומיות עדיין אינן יכולות לקבוע אם המין הניאנדרטלי התפתח גם הוא מתוך אוכלוסיית מוצא קטנה, משום שמספר הניאנדרטלים השונים שה-DNA שלהם מוצה ושוחזר הוא קטן מדי. מן התקופה שבין 250 אלף ל-100 אלף שנים לפני זמננו נמצאו מאובנים רבים באירופה ובמזרח התיכון המראים צורות ביניים בין היידלברגנסיס למין הניאנדרטלי באתרים ברחבי אירופה, ולכן יש חוקרים המשערים שהתפתחות המין הניאנדרטלי הייתה שונה באופייה מהתפתחות המין האנושי, והתרחשה באמצעות המנגנון האבולוציוני של אנאגנזה (anagenesis או accretion). היינו, רוב אוכלוסיית היידלברגנסיס באירופה לא נכחדה אלא התפתחה במקביל למין החדש הומו ניאנדרטלנסיס. אחד החוקרים הידועים התומכים בתאוריה זו הוא הפליאואנתרופולוג הצרפתי ז'ן-ז'ק הובלין.
גלריה

מדיה וקבצים בנושא הומו היידלברגנסיס בוויקישיתוף
אתר הממצא של לסת מאואר ליד היידלברג, גרמניה
חפירות באתר גראן דולינה באטאפוורקה, ספרד
חפירה במערת אראגו בטוטאבל, צרפת
גולגולת דוב נכחד שנמצאה גם היא במערת אראגו
שיחזור שלד היידלברגנסיס לפי ממצאי אראגו במוזאון בטוטאבל
עוד מבט על גולגולת שטיינהיים
ציור היידלברגנסיס על שלט הכניסה לאתר החפירות באטאפוורקה
עוד כלי חיתוך עשוי מאבן קוורץ מאטאפוורקה
לקריאה נוספת

G. Philip Rightmire (1998), Human Evolution in the Middle Pleistocene: The Role of Homo heidelbergensis, Evolutionary Anthropology, Vol. 6, pp. 218-227.
Katerina Harvati (2007), 100 years of Homo heidelbergensis – life and times of a controversial taxon, Mitteilungen der Gesellschaft für Urgeschichte, Vol. 16, p. 85.
G. Philip Rightmire (2008), Homo in the Middle Pleistocene: Hypodigms, Variation, and Species Recognition, Evolutionary Anthropology, Vol. 17, pp. 8-21.
פרשת מורטון ברגר

מורטון רוברט ברגר, מורה להיסטוריה מאריזונה, נידון ב-2002 לעונש של מאתיים שנות מאסר ללא אפשרות לשחרור מוקדם, בעקבות הרשעה ב-20 סעיפי אישום של החזקת פורנוגרפיה פדופילית שהורדו מהאינטרנט. עונש המינימום באריזונה על החזקת תמונה פורנוגרפית שמציגה ילדים הוא 10 שנות מאסר, וברגר נידון בנפרד על כל סעיף.
ברגר הואשם בידי חבר מושבעים גדול ב-35 עבירות של החזקת חומרי פדופיליה, 15 סעיפי אישום הוסרו במהלך המשפט. התביעה ביססה את אשמתו של ברגר שהחזיק חומר פורנוגרפי רב שנאסף בשנים 1996 עד 2002, הכולל סרטי וידאו ותמונות פדופיליות של ילדים מתחת לגיל 10 באקטים מיניים עם בוגרים וילדים אחרים.
סניגוריו של ברגר טענו שאפילו על אונס או רצח של ילד, העונש הנהוג הוא נמוך מהעונש שנגזר על ברגר. השופטים הכירו באבסורד שבענישה, אך טענו כי תקדימים קודמים כובלים אותם שלא לשנותה, מאחר שהעונש הוא מופרז רק בשל הטלתו במצטבר, אך הוא הגיוני לגופה של כל עבירה. 
לבית המשפט העליון של ארצות הברית הוגשה עתירה שביקשה להפחית בעונש בטענה שהוא "אכזרי ובלתי רגיל". ענישה "אכזרית ובלתי רגילה" אסורה לפי התיקון השמיני לחוקת ארצות הברית. בית המשפט העליון סירב לדון בנושא, והותיר את העונש על כנו, כפי שעשה קודם לכן בית המשפט העליון באריזונה.
לאור העובדה שברגר ביצע "פשע ללא קורבן", ושאין בעברו, מורה מצטיין בתיכון ואב לארבעה, כל רישום פלילי, היו מבקרים שתיארו את הפסיקה כ"מזעזעת" וכעדות לתקופה של "ציד מכשפות". אחד השופטים שהיה שותף לפסיקה, משום שלדעתו היא מתחייבת מהחוק, סבר למרות זאת שהיא "מזעזעת את המצפון".
גם בישראל החזקת תמונות פורנוגרפיות פדופיליות היא עבירה פלילית שעונשה מאסר, גם כשאין הוכחה ששולמה עבור התמונות תמורה כספית.
א-נהאר

| --- | --- |
סמליל העיתון
 תדירות:  יומון
 סוגה:  חדשות
 מייסד:  ג'בראן תווייני(אנ') (האב של ע'סאן תווייני והסב של ג'בראן תווייני)
 תאריכי הופעה:  4 באוגוסט 1933 – הווה (91 שנים)
 שפה:  ערבית
 מערכת:  ביירות
 תפוצה:  45,000 (2012)
 מדינה:  לבנון לבנון
 www.annahar.com
 
אַ-נַּהַאר (בערבית: النهار – "היום") הוא עיתון יומי מוביל בלבנון היוצא לאור בשפה הערבית.
העיתון הודפס לראשונה בשנת 1933 על ידי מייסדו, ג'ובראן תווייני, וארבעה אנשי צוות נוספים, במימון תרומות דלות מחברים. מן העיתון הראשון נדפסו 500 עותקים. בנו של ג'ובראן, ע'סאן תווייני, ונכדו, ג'בראן ע'סאן תווייני (שם זהה לסבו), הם ממשיכי דרכו בעריכת העיתון והפצתו.
"א-נהאר" מזוהה עם קו פוליטי ליברלי ועם תפיסה עיקשת נגד הפטרונות הסורית בלבנון. העיתון מוחרם בסוריה, בעוד העיתונים הלבנוניים האחרים נגישים לחלוטין.
תווייני הנכד נבחר לפרלמנט הלבנוני ב-2005 ונרצח ב-12 בדצמבר באותה שנה בפיצוץ מכונית תופת ליד ביירות. תווייני, מבקר חריף של סוריה ושליטתה בעניינים הלבנוניים, שב באותו זמן מפריז, שם נהג להתגורר מחשש להתנקשות בחייו.
כותבים בולטים ב"א-נהאר" הם הסופר אליאס ח'ורי וסמיר קציר (עד להירצחו ב-2 ביוני 2005).
ויליאם אלרי

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1727 ניופורט, ארצות הברית 
 פטירה:  15 בפברואר 1820 (בגיל 92) ניופורט, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  Common Burying Ground 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  הרווארד קולג' 
 בן או בת זוג:  Ann Remington Ellery Abigail Cary 
 חתימה:   
 
ויליאם אלרי (באנגלית: William Ellery;‏ 22 בדצמבר 1727 – 15 בפברואר 1820) היה מנציגי רוד איילנד בחתימה על הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
ביוגרפיה

אלרי נולד בניופורט שברוד איילנד. לאורך השנים הוא עבד כסוחר, כפקיד מכס וכרשם בבית הנבחרים של רוד איילנד. בשנת 1770 הוא החל לעבוד בעריכת דין. פעילותו הציבורית החלה במסגרת "בני החירות" ובשנת 1776 הוא מונה כמחליפו של סמואל וורד בקונגרס הקונטיננטלי, שחבריו נמנו בין חותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
מאוחר יותר מונה אלרי לשופט בבית המשפט העליון של רוד איילנד והחל בשנת 1785 הוא היה בין תומכי התנועה לביטול העבדות. לאחר מכן הוא שב לעבוד כפקיד מכס בנמל ניופורט והיה הראשון לשאת בתפקיד זה, בו עסק עד מותו.
נלסון אולדריץ'

נלסון וילמרת אולדריץ' (באנגלית: Nelson Wilmarth Aldrich; ‏ 6 בנובמבר 1841 - 16 באפריל 1915) היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי בולט בתחילת המאה ה-20. כיהן כסנאטור במשך 30 שנה, עמד בראש ועדת הכספים של הסנאט, והיה אחד האנשים החזקים בסנאט, במפלגה הרפובליקנית, ובחיי הכלכלה של ארצות הברית.
נולד וגדל ברוד איילנד. החל את דרכו כפקיד בחברה להפצת מוצרי מזון במדינה, עד שהפך לשותף בה. ב-1866 נישא לאביגייל פירס טרומן, אישה בעלת ממון וייחוס משפחתי, ולהם נולדו עשרה ילדים.
הוא החל את הקריירה הפוליטית בעיריית פרובידנס ובבית הנבחרים של רוד איילנד ואף כיהן כיושב הראש שלו. ב-1878 נבחר בתמיכת הממסד הרפובליקני של רוד איילנד לחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית, וב-1881, עם מותו של הסנאטור אמברוז ברנסייד, נבחר על ידי בית המחוקקים של רוד איילנד לייצג את המדינה בסנאט - תפקיד בו החזיק כמעט 30 שנה.
בסנאט בלט בכהונתו בוועדת הכספים, שבראשה עמד מ-1899 ועד לפרישתו מהסנאט. הוא ייצג את האינטרסים של בעלי ההון הגדולים, שלחלקם אף היה קשור בקשר משפחתי - בתו אבי נישאה ב-1901 לג'ון ד. רוקפלר, הבן, בנו של איל הנפט ג'ון ד. רוקפלר. הוא תמך במדיניות פרוטקציוניסטית של מכסי מגן גבוהים. הוא הפך לסמל לקשרי הון-שלטון, ולמטרה להתקפות בעיתונות התקופה.
בעקבות המשבר הכלכלי של 1907, יזם ב-1908 את חוק אולדריץ'-ורילנד. החוק ייסד את "הוועדה המוניטרית הלאומית", שנועדה לבדוק כיצד מתנהלים בנקים מרכזיים בעולם, ולנסות ליישם זאת בארצות הברית. אולדריץ' עצמו עמד בראש הוועדה, שבעקבות המלצותיה הוקם ב-1913 הבנק הפדרלי.
הוא נפטר ב-1915 בניו יורק ונקבר ברוד איילנד. נכדו, שנקרא על שמו, נלסון אולדריץ' רוקפלר היה סגן נשיא ארצות הברית ומושל ניו יורק.
הערות שוליים

↑  לינקולן סטפנס, Rhode Island: A State For Sale פורסם במקור ב- "McClure's Magazine" ב-1904
↑  דייוויד גראהם פיליפס, The Treason of the Senate: Aldrich, The Head of It Al, פורסם במקור במגזין קוסמופוליטן במרץ 1906
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281884805171  BNE: XX1343267  BnF: cb11133568t (data)  CiNii: DA11582214  GND: 1110987218  ISNI: 0000 0000 8110 6253  LCCN: no89019687  NTA: 119723301  SNAC: w6wh3hnx  SUDOC: 110050444  US Congress: A000083  VIAF: 31553293   WorldCat (עם VIAF): 31553293
ג'וני ערביד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 ביוני 1965 (בן 59) יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וני ערביד (נולד ב-24 ביוני 1965) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ערבי נוצרי-ישראלי.
ביוגרפיה

ג'וני ערביד נולד ביפו למשפחה ערבית נוצרית ישראלית. משחק בסדרות וסרטים. בהופעתו הראשונה בקולנוע גילם את ג'ורג' בסרטו של יצחק צפל ישורון "מלכת הכיתה", שיצא לאקרנים בשנת 1986, לצידו של אלון אבוטבול.
לאחר לימודי המשחק החל להופיע בסדרות וסרטים, בהם: סרטו של ערן ריקליס "גמר גביע", לצידם של משה איבגי ומוחמד בכרי. בטלוויזיה שיחק בעונה הראשונה בסדרת הטלוויזיה המצליחה "פאודה", וכן במיני-סדרה "הנערים".
ערביד זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2019, על משחקו בסדרת הטלוויזיה "הנערים".
פילמוגרפיה

| שנה | סרט | במאי |
| --- | --- | --- |
| 1986 | מלכת הכיתה | יצחק צפל ישורון |
| 1991 | גמר גביע | ערן ריקליס |
| 2002 | 101 |  |
| 2002 | גרוסמן הגדול | אמיר זית |
| 2003 | סיפורי בית קפה | עמית ליאור |
| 2003 | סימה וקנין מכשפה | דרור שאול |
| 2004 | דיסטורשן | חיים בוזגלו |
| 2005 | זינזאנה | חיים בוזגלו |
| 2005 | החשוד האחרון | מתי הררי, אריק לובצקי |
| 2005 | קרוב לבית | וידי בילו, דליה הגר |
| 2005 | לילה אפל | ליאוניד פרודובסקי |
| 2006 | בשמיים אחרים | אריאל טלפלר |
| 2008 | סוף שבוע בתל אביב | דרור זהבי |
| 2009 | לחיות מחדש | חיים בוזגלו |
| 2009 | כבוד | חיים בוזגלו |
| 2009 | הכבוד של מרציאנו | חיים בוזגלו |
| 2010 | סרק סרק | חיים בוזגלו |
| 2012 | להישאר בחיים | ערן ריקליס |
| 2013 | פרדייס קרוז | מתן גוגנהיים |
| 2015 | פאודה (עונה 1) | אסף ברנשטיין |
| 2018 | מלכות | אמיר מן |
| 2019 | הנערים | חגי לוי |
| 2021-2024 | מנאייכ | אלון זינגמן |
| 2024 | אף אחד לא עוזב את פאלו אלטו | אורן שקדי |
אנטונוב An-196

אנטונוב An-196 הוא כלי טיס בלתי מאויש מסוג כטב"מ תקיפה מתאבד, מתוצרת חברת אנטונוב האוקראינית. הכטב"מ משמש את הכוחות המזוינים של אוקראינה ומופעל על ידי שרות המודיעין הצבאי של אוקראינה, ה־GUR.
כלי הטיס נחשף באוקטובר 2024 בכתבה בלעדית של רשת CNN. לפי הדיווח בכתבה, הוא משמש לתקיפת מטרות עומק ברוסיה, כגון מתקנים לוגיסטיים של צבא רוסיה, במסגרת מלחמת אוקראינה–רוסיה. המטוס נושא ראש נפץ במשקל עד 226 ק"ג ויכול לטוס למרחק של עד 2,100 ק"מ.
הערות שוליים

↑   See inside Ukraine's secret drone unit hitting targets inside Russia, כתבה בערוץ "CNN", באתר יוטיוב (אורך: 7:34), 16 באוקטובר 2024
אצילה טלית רייזנברגר

| --- | --- |

 לידה:  19 ביולי 1952 (בת 72) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קייפטאון 
 שפות היצירה:  עברית 
 אתר רשמי
 
אצילה טלית רייזנברגר (באנגלית: Azila Talit Reisenberger;‏ נולדה ב-19 ביולי 1952) היא סופרת, ראש המחלקה העברית באוניברסיטת קייפטאון, פעילה לשימור ספרות השוליים הנכתבת בידי מיעוטים ולמען זכויות נשים ושוויון מגדרי. משמשת כרבה.
ביוגרפיה

טלית רייזנברגר נולדה בתל אביב ובגיל 24 עברה יחד עם בעלה הטרי לדרום אפריקה. את התואר הראשון השלימה באוניברסיטת קייפטאון והתרכזה בשני תחומי מחקר: לימודי דתות בעולם וספרות עברית. התזה של התואר השני שלה עסקה ב"יצירתה הספרותית של חנה סנש" והדוקטורט – "מושג האמהוּת במקרא".
רייזנברגר מגשרת בין השפה העברית לשפה האנגלית באמצעות כתיבה, הרצאות, תרגום ספרות עברית שנכתבה בדרום אפריקה לשפות מקומיות, עידוד כתיבה בקוזה וזולו. משום כך, סווגה כסופרת המובילה בספרות המיעוטים בדרום אפריקה והפכה לכתובת אליה פונים בנושא "ספרות שוליים"[דרוש מקור: סווגה על ידי מי?]. היא חיברה פרסומים אקדמיים רבים, ביניהם: "מקום הספרות העברית בפיתוח וקיום אהבת המורשת וכבוד עצמי לתלמידים יהודים בדרום אפריקה", ביטאון ללימוד שפה; "על קו התפר: ספרות כמקום החיבור בין תרבויות", ביטאון ללימודי דת; "השפעת תהליך התפתחות ההלכה על חיי נשים יהודיות", ביטאון ללימודי דת ו"נשים בתנ"ך: ישות בלתי קיימת", ביטאון לתאולוגיה קונסטרוקטיבית.
עבודתה מתפרסמת בביטאונים מכובדים רבים, היא עורכת ספרים, מארגנת כנסים ומרצה באוניברסיטאות שונות ברחבי העולם. בשנת 2005, נבחרה טלית רייזנברגר כנשיאת הארגון הבינלאומי לספרות ותרבות של מיעוטים (International Minority Literature and Cultures Association או IMLACA), המקדם ספרות של מיעוטים ברחבי העולם, בעיקר כדי למנוע רדוקציוניזם תרבותי העלול להביא להכחדת שפות ותרבויות שאינן דומיננטיות.[דרוש מקור]
טלית רייזנברגר מוּכּרת בדרום אפריקה כמובילה בתנועה להגנה וטיפוח שוויון נשים ומגדר[דרוש מקור: מוכרת על ידי מי?] בהיותה חברה מייסדת בשדולת הקבוצה של נשים הדורשות יחס של שוויון, ביטחון וכבוד[דרוש מקור].
טלית רייזנברגר זכתה לתשבחות כאחת ממנהיגי-הדתות השונות בקייפטאון שהקימו גוף בין-דתי המעודד הבנה בין המינים, הדתות והגזעים השונים – תנועה העוזרת במיגור דעות קדומות ושנאת-חינם ברחבי דרום אפריקה[דרוש מקור]. מאז שנת 1989 היא משמשת כרבה בבית הכנסת הפרוגרסיבי "בית הִלל", באיסט לונדון שבדרום אפריקה[דרוש מקור].
בנוסף לפרסומים הרבים של עבודתה האקדמית, יצאו לאור מספר ספרי שירה שהבולטים בהם הם:
נקודה ומבט (בעברית) טרקלין, תל אביב 1986
נשיקות מבעד לצעיף (באנגלית) גרין-סי פבלישרס, קייפטאון 1994
מחזור אהבה (בעברית) גוונים, תל אביב 2002
החיים בתרגום (באנגלית) מודג'גי, קייפטאון 2008
פסי כסף (באנגלית), סניילפרס, קייפטאון 2012
ב 2011 יצא לאור הרומן הראשון של רייזנברגר "The Other Booker Prize" אשר זכה לשבחים רבים והמהדורה הראשונה אזלה מן השוק תוך חודשיים.
שני סיפורים קצרים של טלית רייזנברגר הכלולים בקובץ סיפורים קצרים בעברית, "מפה עד כף התקוה הטובה", זכו בפרסים מטעם אגודת הסופרים של דרום אפריקה. שניים ממחזותיה, "בבת עינו של אדם" (ב-1991) ו"האב האוהב" (ב-1996), הוצגו בפסטיבל האמנויות הלאומי גרהמסטאון[דרוש מקור].
כתיבתה > פרסומים אקדמיים

"שפת אם או I want to go home", בתוך: Women in Judaism, כרך 6 (2) ISSN 1209-9392
"פרספקטיבה יהודית", בתוך סיפורים עתיקים לזמנים מודרניים: הרהורים על אברהם ובניו. ואן דֶר מֶרוֶוה, כריס נ. לוקס וֶרְבִּי (עורכים): קייפטאון, 2009. 185-181. מסת"ב 7 0789 07963 978
מקום הספרות העברית בפיתוח וקיום אהבת המורשת וכבוד עצמי לתלמידים יהודים בדרום אפריקה, בתוך ביטאון ללימוד שפה: Journal for Language Teaching), כרך 41 (2). דצמבר 2007. עמ' 112–122. ISSN 0259-9570
על קו התפר: ספרות כמקום החיבור בין תרבויות, בתוך ביטאון ללימודי דת Journal for the Study of Religion), כרך 19 (2). 137-125. ISSN 1011-7601
"השפעת תהליך התפתחות ההלכה על חיי נשים יהודיות", בתוך ביטאון ללימודי דת Journal for the Study of Religion. כרך 18 (2). 87-75. ISSN 1011-7601
"עדות לדעות קדומות וזלזול בילידים בתרגומי התנ"ך לקוזא", בתוך ביטאון ללימודי דת בדרום אפריקה (Journal for the Study of Religion in SA.) כרך 12 (2-1). דצמבר 2000. דרום אפריקה 120–127. ISSN 1011-7601
“נשים בתנ"ך: ישות בלתי קיימת" בתוך ביטאון לתאולוגיה קונסטרוקטיבית (Journal of constructive Theology) 2, 6. דצמבר 2000. דרום אפריקה 75–87. ISSN 1025-5648
כתיבתה > עריכה

"הדי דת בספרות מיעוט", בתוך ביטאון ללימודי דת (Journal for the Study of Religion), כרך 19 (2). ISSN 1011-7601
ג"אוה במסורת באמצעות התקבלות – זהות יהודית בדרום אפריקה כפי שזו משתקפת בסיפורי ליסון" (Lison’s Stories(הקישור אינו פעיל)), גרין סי מוציאים לאור (Green Sea Publishers), קייפטאון, 2005. מסת"ב 0-620-33944-6
"רוחניות נשים והשפעתן על המהפך הגדול בדרום אפריקה", וואקסמן מונסטר (Waxmann Munster): ניו יורק/מינכן/ברלין
כתיבתה > שירה

"פסי כסף", סניילפרס (Snailpress), קייפטאון, 2012, ISBN 1-874-92383-1
"החיים בתרגום", מודג'אגי (Modjaji), קייפטאון, 2008, ISBN 978-0-9802729-1-8
מחזור אהבה. גוונים, תל אביב, 2002, ISBN 965-411-455-0
"נשיקות מבעד לצעיף", גרין סי פבליקיישנס (Green Sea Publishers), קייפטאון, 2008, ISBN 0-620-18698-4
"נקודה ומבט", עקד, תל אביב, 1986
"השתלת הלב הראשונה" בתוך קאראפייס, כרך 73 (13), 2008
"ארבע בנות", בתוך ג'ואיש אפיירס Jewish Affairs, כרך 63 (1) 2008. 50. ISSN 0021-6313
"אשה מורה", בתוך ניו קונטרסט, כרך 35 (4) 2008. 21-20 עורך יו הודג' (Hugh Hodge) ISSN 1017-5415
"מות הזמיר", בתוך פסיפס (כתב-עת לספרות), ישראל. כרך 65. עורך איתמר יעוז-קסט. עמ' 39
כתיבתה > סיפורים קצרים

"מפה עד כף התקוה הטובה", גוונים, תל אביב, 2004 ISBN 965-411-678-2
כתיבתה > רומן

ב-2011 יצא לאור הרומן הראשון של רייזנברגר " The Other Booker Prize" אשר זכה לשבחים רבים והמהדורה הראשונה אזלה מן השוק תוך חודשיים.
הערות שוליים

↑  דיסציפלינה המיישמת תאוריות ביקורתיות בקשר עם הנושאים התאולוגיים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306812905171  BnF: cb14626644w (data)  ISNI: 0000 0000 6657 0381  LCCN: no92011898  VIAF: 22396082   WorldCat (עם VIAF): 22396082
עץ (חומר גלם)

עץ גולמי
קורות עץ המהוות דופן של קרון רכבת, מחוזקות ברצועת ברזל מסומרת
העץ משמש את האדם כחומר גלם משחר ימיו. לעץ שימושים רבים ומגוונים, בהם הבלעדיים לו ואחרים שניתן למצוא עבורם תחליף בחומרים אחרים, כגון מתכת או פלסטיק.
ערך זה עוסק בשימושי העץ כחומר גלם, לאחר כריתתו. בנוסף נעשה שימוש בעץ עצמו, בפרי העץ, ובתוצרים אחרים המופקים מהעץ בעודו צומח. שימושים אלה מתוארים בערך העץ בשירות האדם.
תכונות

לחומר הגלם של העץ יש מספר תכונות מאפיינות:
מצב צבירה – מוצק (בטמפרטורת החדר).
מבודד – כלומר, אינו מוליך חשמל.
אינו מוליך חום.
קשיח.
דליק.
אינו מסיס במים.
חסר ברק (מט, בעל חספוס).
אינו שקוף.
צבע טבעי – חום.
צף, בדרך כלל, על מים.
סוגים > עצים קשים ועצים רכים

בתעשיית העץ נהוג להבחין בין עצים קשים לעצים רכים. חלוקה זאת איננה קשורה לקושי הפיזיקלי של העץ והיא מקבילה בדרך כלל להבחנה בין עצי עלים המשירים את עליהם לקראת החורף לבין עצי מחטים שאינם נשירים.
רוב עצי העלים, כגון המהגוני, האגוז, האלון והאשור (המוכר יותר בשם עץ בוק), שייכים לקבוצת העצים הקשים, ורוב עצי המחטים, כגון האורן (העץ הלבן) והאשוח, שייכים לקבוצת העצים הרכים.
קשיות פיזיקלית: הגורמים המשפיעים על הקשיות הפיזיקלית של העץ הם מידת צפיפות התאים המרכיבים אותו, אופי החומרים האגורים בתוך התאים ותנאי הגידול, כאשר עצים הצומחים לאט מבשילים בדרך כלל לעצים קשים יותר מאשר עצים שצומחים מהר. עצים קשים הם בעלי משקל סגולי גבוה יותר מאשר עצים רכים ולכן שקילה היא אחת השיטות לבחינת תכונות העץ והתאמתו לשימושים שונים.
עץ משומר לבנייה

חשיפה ממושכת של משטחי עץ וקורות עץ לשמש או לרטיבות מהווה זרז למספר תהליכים איטיים הגורמים לפגיעה במרקם המיקרוסקופי של העץ. פגיעה מתמשכת שכזו מביאה להחלשה הדרגתית בחוזקו של העץ, ביכולתו לשאת עומסים ואף ביכולתו לשמור על צורתו. החשיפה לקרינה אולטרה-סגולה שבקרני השמש פוגעת בתאית ממנה בנויות דופנות התאים המיקרוסקופיים המרכיבים את רקמת העץ והמקנים לו את חוזקו. פגיעה זו מורידה מאוד את גמישותה הטבעית של הרקמה ובכך פוגעת ביכולתו של העץ להתמודד עם כוחות מתיחה ופיתול, הנובעים מעומסים מבניים, כמו-גם עם התנפחות והתכווצות, הנובעות מקירור וחימום כתוצאה מחשיפה לגורמי הטבע. פגיעה איטית זו בגמישות העץ עלולה להביא להתעוותות העץ, להופעת סדקים בלוחות ובקורות עץ ואף להתבקעות שלהם. החשיפה של העץ לגורמי הטבע גורמת לעץ לספוג לחות ובכך מעלה את אחוז המים הלכודים ברקמה. העלייה בלחות העץ מאפשרת למיקרואורגניזמים שונים, כגון פטריות, חיידקים ויצורים זעירים, לקנות אחיזה בעץ ולעכל את התאית שברקמתו. עיכול התאית מתבטא בריקבון העץ וזה בתורו מביא להחלשותו, לעיוותו ובסופו-של-דבר להתפוררותו של העץ.
כדי לשפר את עמידותו של העץ בפני תהליכים מזיקים אלו פותחו תהליכים תעשייתיים שנועדו להקנות לקורות וללוחות עץ לבנייה עמידות טובה יותר בפני ההשפעה המזיקה של קרינת השמש והשפעת הלחות. בתהליכים אלו עוברים לוחות וקורות העץ תהליך אימפרגנציה (הספגה) של חומרי הגנה, חומרי איטום וחומרי שימור. חומרי ההגנה בולעים מעט מהקרינה האולטרה-סגולה שבאור השמש ובכך מאטים את הפגיעה בתאית. חומרי האיטום מונעים חדירת לחות לעץ. חומרי השימור מעכבים התפתחות מיקרואורניזמים המעכלים את העץ. מאחר שרקמת העץ היא רקמה חדירה ומלאת נקבים וסדקים מיקרוסקופיים, הרי שכדי שההגנה הכימית על העץ תהיה יעילה יש צורך בהחדרת החומרים המגינים לעומק רקמת העץ ולא להסתפק רק בשכבת מגן על פניו. כדי להשיג החדרה עמוקה שכזו מתבצע תהליך ההספגה על ידי הכנסת העץ לתא אטום, שאיבת האוויר ליצירת (ואקום), והתזה או אידוי של חומרי ההגנה לתוך התא האטום. בשיטה זו, הלחות הטבעית שבעץ מתאדה (עוברת המראה) ורקמת העץ סופגת את חומרי ההגנה לעומקה. לאחר התהליך משתנה צבע העץ לכל עומקו, בהתאם לחומרים שבהם נעשה שימוש, ולכן תהליך זה אינו משמש בעץ המיועד לריהוט, שבו ישנה חשיבות לצבע הטבעי של העץ מטעמים של נוי. ההגנה על רהיטי עץ נעשית בעיקר על ידי מריחת שכבות חיצוניות של לכה.
שימושים > הסקה

השימוש בעץ כדלק להסקה קיים מהפרהיסטוריה. לעיתים ניטעים עצים למטרה זו בלבד. מלבד השימושים המסורתיים של העץ באח ובתנור, ניתן להשתמש בעץ כבדלק ליצור חשמל.
להסקה עדיף עץ המספק חום רב והמשאיר מעט שרף בארובה. כאלה הם עצי הפרדס, האלון, ובמידה פחותה האקליפטוס. הלחות בעץ קובעת את ערך החום. ככל שהעץ יבש יותר, כך הוא מפיק יותר חום. באקליפטוס טרי, למשל, יש כ-50% מים. לאחר הייבוש, יורדת תכולת המים לכדי 10% עד 25%. במצב זה מפיק עץ האקליפטוס חום זהה לחום המופק מאלון, אך פחות מעצי מטע שהם דחוסים יותר.
משבר האנרגיה של 1973 אילץ את ממשלת ארצות הברית לחפש מקורות אנרגיה חלופיים. אחת ההצעות שהועלתה הייתה לגדל עצים לדלק על קרקעות המדינה, ומקור זה יספק 5.6% מכמות האנרגיה הנצרכת על ידי ארצות הברית. בשנת 1989 היו בארצות הברית 17 תחנות כוח קטנות שסיפקו חשמל על ידי הבערת עצים. אך הניסיון מראה כי במחירי הנפט הנוכחיים אפילו גידול של עצים בחלקות הצמודות לתחנות הכוח על מנת להוזיל את עלות ההובלה אינו כלכלי.
באוניברסיטת MIE ביפן נעשה שימוש בדלק נוזלי שהופק מאקליפטוס, להנעת מכונות חקלאיות. הדלק מפיק עוצמה זהה לבנזין אך מייצר 50% פחות פחמן חד-חמצני. הבעיה שעלות ההפקה של ליטר דלק אקליפטוס היא $10 בעוד שבנזין זול פי עשרה.
בארצות שבהן יש שפע של עצים, רווח השימוש בעצים למטרות הסקה. שימוש בעץ להסקה דורש מקום גדול לאחסון תוך שמירת העץ מרטיבות.
שימושים > בנייה

לעץ שימוש נרחב בבנייה. במקרה הקיצוני משמש העץ כחומר הגלם העיקרי להקמתו של מבנה. בנייה בעץ נפוצה בעיקר בצפון אמריקה ובצפון אירופה. קיימים שלושה סגנונות עיקריים של בנייה בעץ: בנייה בגזעים בלתי מעובדים או קורות גסות, בנייה בקורות, ובניה קלה שהיא הנפוצה ביותר בימינו.
בניה בגזעים בלתי מעובדים נפוצה בעיקר באזורים כפריים ומרוחקים. צורת בנייה זו דורשת תשומות גבוהות של עץ, אך אינה דורשת כלי עבודה מיוחדים. לכן היא נפוצה רק באזורים מיוערים ומבודדים.
בבניה בקורות עץ, שלד המבנה נבנה מקורות. הקירות מושלמים על ידי חיפוי עץ, מילוי בלבנים, או מילוי בבוץ. קורות העץ בשיטה זו צריכות להיות ארוכות לפחות כמפתח הרצפה. בד-בבד עם בירוא היערות, קורות עץ ארוכות נהיו יקרות המציאות ועלות בניית בית קורות מסורתי נהייתה יותר ויותר יקרה.
לאחר השריפה הגדולה בשיקגו, פותח "בית הבלון"  ששלדו מורכב ממסבכים העשויים מקורות עץ קצרות ודקות, וקירותיו מדופנים בקורות עץ דקות. בניית עץ קלה, שהיא השיטה המודרנית לבניה בעץ מבוססת על "בית הבלון". קרומי הקירות בבנית עץ מודרנית עשויים לרוב מעץ לבוד או לוחות גבס.
גם במבנה שעיקרו בנוי מחומרי גלם אחרים, כגון לבנים, משמש העץ ליצירת דלתות, חלונות ומשקופים, לחיפוי קירות ולריצוף.
שימושים > ריהוט

עץ הוא חומר גלם מרכזי לתעשיית הרהיטים, והוא משמש ליצור ארונות, שולחנות, כסאות ועוד. בנוסף ללוחות עץ המיוצרים באמצעות חיתוך של עץ גולמי, משמש העץ גם כחומר גלם ללוחות המיוצרים משבבי עץ, כגון MDF. רהיטי העץ עשויים מסוגים שונים ומגוונים של עץ.
שימושים > חפצי בית

בנוסף לריהוט משמש העץ גם לייצורם של חפצי בית שונים, כגון כלי אוכל (למשל: מקלות אכילה), צעצועים, קוביות משחק, מסגרות לתמונות, כלי נגינה מסוגים רבים, ארגזים, ידיות לכלים שונים, נעלי עץ ועוד. סוגים מסוימים של העץ משמשים לחפצי נוי, חריטה אומנותית ופיסול.
שימושים > נייר

נייר מיוצר מעצים שגודלו למטרה זו, כגון אקליפטוס ושדר.
מיני האקליפטוס הפופולריים ביותר לייצור נייר הם "אקליפטוס כדורי", Eucalyptus grandis ו"אקליפטוס המקור". למינים אלו צפיפות סיבים בינונית עד נמוכה שהיא הטובה ביותר עבור ליצור עיסה. קיימת דרישה מתמדת למיני עץ חדשים וטובים יותר עבור תעשיית הנייר. מיני העצים המבטיחים ביותר כמקורות חשובים לעיסה הם Eucalyptus Nitens ו-Eucalyptus dalrympleana, משום שקליפתם דקה וצפיפותם גדולה. ברזיל וצ'ילה הן היצרניות העיקריות בעולם לעיסת נייר מאקליפטוס. מדינות נוספות המספקות עיסת נייר מאקליפטוס הן סין ויפן.
ראו גם

מתכת
אבן
חרס (חרסית)
העץ בשירות האדם
נזק לשולחן מחשיפה ממושכת לקרינת השמש
מחסן עצים ביתי בכפר בסלובקיה
עצים להסקה בתנור
כנסיית ההִשתנוּת ומגדל הפעמונים, באי הרוסי קיז'י, בנויים מעץ
ספסל רחוב עשוי עץ
משחקי חשיבה מעץ
פמוטים מעץ