stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל אבן נור
ספריו ופועלו

בין השנים 1944–1948 ערך את העיתון הקיבוצי "צרור המכתבים" בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בין השנים 1950–1954 ערך את שבועון הקיבוץ המאוחד "בקיבוץ".
בין השנים 1954–1960 היה בין עורכיו של ביטאון מפלגת אחדות העבודה - פועלי ציון "למרחב".
בשנת 1970, ערך ועיצב את הספר "יפתח אחוזת הסופה", סיפורה של חטיבת יפתח-פלמ"ח. בין חברי המערכת היו רחבעם זאבי ומולה כהן, ואת הספר כולו אייר הצייר שמוליק כץ.
רוב ספריו מספרים על המסע לסדום, על הקמת מפעלי האשלג וקיבוץ בית הערבה. סיפוריו עוסקים ברובם בסיפורי ההתיישבות בארץ ישראל, סיפורים על היישוב הקיבוצי בארץ שכתובים בצורה שנונה והומוריסטית.
ספרו הראשון שראה אור בשנת 1944 "מסדום לבית הערבה", מספר את סיפור המסע הנפלא להקמת היישוב הפורח בתוך השממה. ספרו על הימים הראשונים בסדום "הרפתקה בקצה העולם" וסיפוריו השנונים מבית הערבה בספר "בית מול הר נבו", מציירים בצורה יפה את ימי ההתיישבות הראשונים ואת המאבק הקיבוצי להקמת ישוב קבע בארץ ישראל. סיפרו "נפש אדם בסלע" מתאר את סיפור חייו של יאנק בן-יהודה שהיה מנהלה של חברת כימיקלים לישראל (כי"ל) ונפטר בעת מילוי תפקידו. הספר "הפרשים דהרו כל הלילה" מתאר את סיפור ילדותם שלו ושל אחיו חיימקה, הספר אויר על ידי אבא פניכל.
ספרים נוספים שהוא ערך וכתב עוסקים במחלוקת סביב הצעת החלוקה של ועדת פיל, בסיפורו של קיבוץ איילת השחר ובמפעל צינורות הפלדה בישראל.
ספריו

מסדום לבית הערבה, הוצאת עם עובד, 1944.
יפתח אחוזת הסופה: סיפורה של חטיבת יפתח-פלמ"ח (עורך), 1970.
המחלוקת סביב הצעת החלוקה של ועדת פיל, הוצאת יד טבנקין, 1973.
הרפתקה בקצה העולם: סיפורים מן הימים הראשונים בסדום, הוצאת עם עובד, 1974.
עורקים לאדמה: כ"ה שנים ליצור צינורות פלדה בישראל, 1975.
נפש אדם בסלע: סיפור חייו של יאנק בן-יהודה, הוצאת חלמיש בסיועה של חברת כימיקלים לישראל בע"מ, 1976.
הפרשים דהרו כל הלילה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1979.
בית מול הר נבו: מסיפורי בית הערבה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1981.
שורש ונוף, הוצאת קיבוץ איילת השחר בסיועה של הוצאת הקיבוץ המאוחד 1982.
לקריאה נוספת

"יתד ליישוב יהודי בסדום", מיומנו של ישראל אבן־נור, תרצ"ד–תרצ"ו (1934–1936), בתוך: אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, חלק שני, פרק קיח, עמ' 1228–1244.
ישרוליק עם בתו מיכל ובנו יעקב
כתונת לילה

כותונת לילה לאיש
כֻּתֹנֶת לַיְלָה היא פיג'מה בצורת שמלה רפויה העשויה מבד רך ונעים: כותנה, פליס, פוליאסטר, משי או סאטן. כותנות לילה לעיתים מעוטרות בתחרה.
כותונת לילה לאישה
לכותונת לילה יכולים להיות שרוולים קצרים או ארוכים. קיימות כתונות במגוון אורכים: כותונת לילה קצרה המגיעה עד הירכיים מכונה "בייבידול" ואילו כותנת ארוכה המגיעה עד כפות הרגליים מכונה לעיתים "נגליג'ה".
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לודמילה פבליצ'נקו

| --- | --- |

 לידה:  12 ביולי 1916 האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  27 באוקטובר 1974 (בגיל 58) ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  המחלקה להיסטוריה של אוניברסיטת קייב  אוניברסיטת קייב 
 מספר צאצאים:  1 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1941–1953 (כ־12 שנים)
 דרגה:   מיור (רב-סרן)
 תפקידים בשירות
 צלפית  מדריכה בבית הספר לצלפים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה קרב אודסה  קרב סבסטופול
 עיטורים
  גיבור ברית המועצות   2 עיטורי לנין
 
לודמילה מיכאילובנה פבליצ'נקו (ברוסית: Людми́ла Миха́йловна Павличе́нко;‏ 12 ביולי 1916 - 27 באוקטובר 1974) הייתה צלפית בצבא האדום גיבורת מלחמת העולם השנייה. במהלך הקרב על אודסה וקרב סבסטופול הרגה 309 חיילי ורמאכט.
ביוגרפיה

נולדה בשם לודמילה בֶלְוֹבַה בעיר בילה צרקווה בחלקה הדרומי של האימפריה הרוסית (נמצאת בתחומי אוקראינה). כשהייתה בת 14 עברה עם משפחתה לקייב, שם עבדה כפועלת במפעל הנשק "ארסנל". התחתנה ובעקבות נישואיה שינתה את שם משפחתה לפבליצ'נקו. בשנת 1937 החלה בלימודי היסטוריה באוניברסיטת קייב. בזמנה החופשי התאמנה בירי ספורטיבי והשתתפה בתחרויות.
בקיץ 1941, זמן קצר לפני פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, נסעה לאודסה. עם פרוץ המלחמה התנדבה לצבא האדום. היא דחתה את ההצעה לשרת בתפקיד עורפי ודרשה להיות לוחמת. הבקשה נענתה בחיוב והיא נשלחה לשרת בדיוויזיית חיל רגלים מספר 25. היא נשלחה לשרת בצוות הצלפים של הדיוויזיה, בשל עברה הספורטאי בתחום קליעה למטרה.
במהלך קרב אודסה, שארך כחודשיים וחצי, הרגה פלוצ'נקו בעזרת רובה SVT-40 ‏ 187 חיילי אויב. באוקטובר 1941 התפנו כוחות הצבא האדום מאודסה. הדיוויזיה שבה שירתה פבליצ'נקו, נשלחה לסבסטופול. במהלך המצור על סבסטופול הרגה פבליצ'נקו 122 חיילי אויב נוספים. בסך הכל 309 חיילים גרמנים ורומנים והפכה לצלפית המוצלחת ביותר בצבא האדום.
שמה כטובת הצלפים יצא לפניה, והנאצים חשבו שמכיוון שהיא אישה, היא מטרה קלה. הם נהגו לצעוק את שמה מדי יום, והבטיחו לה כי אם תערוק - תמונה למפקדת. הם גם נהגו לצעוק לעברה שהם ידאגו לבתר את גופה ל-309 חתיכות, אחת עבור כל חייל נאצי שהרגה[דרוש מקור]. בתגובה פבליצ׳נקו הצהירה שהיא שבעת רצון שהישגיה הולכים לפניה וידועים גם לאויב הנאצי.
בתקופות ההפוגה שבין הקרבות, עסקה פבליצ'נקו שבינתיים הועלתה לדרגת סגן משנה, בהכשרת צלפים. ביוני 1942 היא נפצעה מרסיסי פצצת מרגמה, ולאחר תקופת ההחלמה לא שבה לחזית. בשל מעמדה ופרסומה ברחבי ברית המועצות החליט הפיקוד העליון הסובייטי להוציאה מאזור הלחימה כדי לשמור עליה. היא פונתה מסבסטופול הנצורה ועברה למוסקבה.
בסוף 1942 היא צורפה למשלחת רשמית של ברית המועצות שיצאה לארצות הברית. בבית הלבן היא נפגשה עם הנשיא פרנקלין רוזוולט. במהלך הפגישה פבליצ'נקו השאירה רושם רב על אשת הנשיא, אלינור רוזוולט, וזו הזמינה את הצלפית לערוך סיור ברחבי ארצות הברית. במהלך הסיור, שנמשך כחודש, היא נפגשה עם אישי ציבור ותעשיינים אמריקאים. בשיקגו, במהלך הפגישה עם כמה מאות מתושבי העיר שבאו לפגוש אותה, אמרה: "רבותיי, אני אישה בת 25 ועד כה חיסלתי 309 חיילי אויב. לא נראה לכם, רבותיי, שאתם הסתתרתם מאחורי גבי זמן רב מדי?". הקהל הריע לה במשך דקות ארוכות.
במהלך ביקורת בארצות הברית, פבליצ׳נקו נהגה לבקר את התקשורת האמריקאית על הסקסיזם והשובינזם באופן בו סוקרה. כך למשל, במהלך ראיון שבו נשאלה האם מותר לחיילות סובייטיות להתאפר השיבה: ״אין חוק נגד זה, אבל למי יש זמן לחשוב על הפודרה על אפה בזמן הקרב״?
בהמשך ביקרה פבליצ'נקו בקנדה ובבריטניה. בדצמבר 1942 היא שבה לברית המועצות.
בשנת 1943 הוענק ללודמילה פבלוצ'נקו התואר "גיבור ברית המועצות". עד לסוף המלחמה היא שירתה כמדריכה בבית הספר לצליפה במוסקבה. לאחר תום המלחמה עזבה פבליצ'נקו את השירות הצבאי, חזרה לקייב והשלימה את לימודיה באוניברסיטה. לאחר לימודיה היא החלה לעבוד כהיסטוריונית. ב-1945, היא התגייסה שוב, הפעם לחיל הים הסובייטי, ועבדה כעמיתת מחקר במטה הכללי של הצי. בשנת 1953 השתחררה סופית מהשירות הצבאי בדרגת מיור (רב-סרן). התגוררה במוסקבה והייתה פעילה בוועד המרכזי של ותיקי מלחמת העולם השנייה בברית המועצות.
נפטרה ב-27 באוקטובר 1974 ונקברה בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.
חייה האישיים

לודמילה התחתנה בגיל 16 עם אלכסיי פבליצ'נקו, ממנו נכנסה להריון. היא ילדה את בנה היחיד, רוסטיסלב, בשנת 1932. כעבור שנה בני הזוג התגרשו. במהלך המלחמה התחתנה עם חברה ליחידה, סגן לאוניד קיצנקו. קיצנקו נפל בקרב במרץ 1942. בשנת 1946 התחתנה עם קונסטנטין שבלב. הנישואין נמשכו עד למותו של האחרון בשנת 1963.
רוסטיסלב פבליצ'נקו, בנה היחיד של לודמילה, סיים תואר ראשון במשפטים. בתום הלימודים גויס לק.ג.ב. ושירת בארגון בהמשך 16 שנים. לאחר מכן עבד כעורך דין. הוא מת בשנת 2007.
הנצחת זכרה

בערים סבסטופול ובילה צרקווה נקראו רחובות על שמה.
על שמה נקראה ספינת הדייג (הספינה פעלה בשנים 1976 - 1996)
בעיר בילה צרקווה, בבית הספר בו למדה, ישנו מוזיאון שלה.
בשנים 1943 ו-1976 הוצאה בברית המועצות בולי דואר לזכרה.
בארצות הברית, זמר הקאנטרי וודי גאת'רי כתב שיר אודות חייה. השיר נקרא "Miss Pavlichenko".
בשנת 2015 יצא למסכים סרט עלילתי אוקראיני-רוסי הקרב על סבסטופול, שנודע באוקראינה בשם "בלתי שבירה" (באוקראינית: Незламна, בתרגום חופשי: איתנה, או: בלתי מנוצחת) המבוסס על חייה.
בול שהוצא לזכרה בברית המועצות ב-1976
בול עם דמותה, ברית המועצות, 1943
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009899857505171  PLWABN: 9810548090305606  GND: 1163111031  ISNI: 0000 0003 7009 181X  LCCN: no2012062822  NKC: js20181017846  VIAF: 249530203   WorldCat (עם VIAF): 249530203 
פבליצ'נקו עם הגברת הראשונה אלינור רוזוולט וג'סטיס רוברט ג'קסון במשלחת לארצות הברית
כלליות האלגברה

בהיסטוריה של המתמטיקה, כלליות האלגברה היא ביטוי שטבע אוגוסטן לואי קושי כדי לתאר שיטת הסקה בעייתית שנעשה בה שימוש נרחב במאה ה-18 בידי מתמטיקאים כמו לאונרד אוילר וז'וזף לגראנז'. עקרון כלליות האלגברה הניח, בצורה גסה, שהכללים והחוקים האלגבריים אשר מחזיקים עבור קבוצה מסוימת של ביטויים ניתנים להרחבה לקבוצה רחבה יותר של אובייקטים, אפילו אם תקפות הכללים אינה מובנת מאליו יותר (ולעיתים אף אינה נכונה). כתוצאה, המתמטיקאים של המאה ה-18 האמינו שהם יוכלו לגזור תוצאות רבות משמעות באמצעות יישום הכללים הרגילים של האלגברה והחשבון האינפיניסטימלי אשר תקפים לביטויים סופיים גם כאשר משתמשים בהם כדי לעשות מניפולציות בביטויים אינסופיים. בעבודות כמו ה-Cours d'Analyse, קושי דחה את השימוש בשיטות נוסח "כלליות האלגברה" וחיפש בסיס ריגורוזי יותר לאנליזה מתמטית.
דוגמה לשיטה הזו, היא הדרך בה אוילר הוכיח את השוויון הבא:
עבור  0<x<\pi .
אוילר השתמש בנוסחה:
והציב בה  r=1. בשלב הזה אגף שמאל שווה לחצי, ולכן על ידי העברת אגפים מתקבל:
כעת, על ידי אינטגרציה של הטור איבר-איבר, נקבל את השוויון המבוקש.
במונחים מודרניים, בהתאם לגישתו של קושי, ההוכחה שגויה. לאחר ההצבה r=1, הטור האינסופי שהתקבל באגף ימין אינו מתכנס ובפרט אין משמעות לאינטגרל שלו. למרות זאת, התוצאה המתקבלת נכונה, וניתן להוכיח אותה גם בצורה ריגורוזית.
דוגמה נוספת לאותה גישה היא ההוכחה של אוילר כי טור ההופכיים של המספרים הראשוניים מתבדר וכן פתרונו של אוילר לבעיית בזל.
כלבי הקש

| --- | --- |

כרזת הסרט כלבי הקש באנגלית
 מבוסס על:  The Siege of Trencher's Farm 
 בימוי:  סם פקינפה
 הופק בידי:  דניאל מלניק
 תסריט:  סיפור מקורי: גורדון ויליאמס   תסריט: סם פקינפה   דייוויד זלג גודמן
 עריכה:  פול דייוויס
 שחקנים ראשיים:  דסטין הופמן   סוזן ג'ורג'
 מוזיקה:  פסקול: ג'רי פילדינג
 צילום:  ג'ון קוילון
 מדינה:  אנגליה   ארצות הברית
 חברת הפקה:  ABC, Talent Associates 
 חברה מפיצה:  ABC (ארצות הברית)   Talent Associates
 הקרנת בכורה:  בריטניה 3 בנובמבר 1971   ארצות הברית 29 בדצמבר 1971
 משך הקרנה:  118 דקות   113 (גרסה מצונזרת)
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  $3,251,794
 הכנסות:  $11,148,828
 דף הסרט ב־IMDb
 
כלבי הקש (באנגלית: Straw Dogs) הוא מותחן פסיכולוגי מ-1971 בבימויו של סם פקינפה ובכיכובם של דסטין הופמן וסוזן ג'ורג'.
התסריט של פקינפה ודייוויד זלג גודמן מבוסס על נובלה בשם המצור של חוות טרנצ’ר (באנגלית: The Siege of Trencher's Far) של גורדון ויליאמס.
שם הסרט נגזר מדיון בדאו דה ג'ינג, טקסט סיני עתיק, בו מדמים את טקס כלב הקש הסיני העתיק לצורה ללא חומר.
הסרט נודע בקטעי אלימות ובסצנת אונס קשה.
הסרט יצא לאקרנים באותה שנה עם תפוז מכני, הקשר הצרפתי והארי המזוהם, ועורר דיון סוער בנושא האלימות בקולנוע.
למרות היותו שנוי במחלוקת, הסרט נתפס כאחד הסרטים הבולטים של שנות ה-70 וכיצירת מופת של פקינפה.
בשנת 2011 הופק הסרט מחדש (ראו להלן).
עלילה

דייוויד סאמנר (דסטין הופמן) הוא מתמטיקאי ביישן, העוזב את מהומות המחאה האנטי מלחמתיות בקולג' כדי לעבור לגור עם אשתו הצעירה איימי (ג'ורג'), בעיר מולדתה ווקלי שבקורנוול, בדרום-מערב אנגליה.
די מהר נוצר מתח בין הזוג כשדייוויד שוקע בעבודתו האקדמית, ונוצר קרע בין תפישותיהם השונות את הקשר הזוגי: דייוויד רוצה חלוקת משימות מסורתית, בה הגבר יוצא להרוויח משכורתו והאישה נדרשת לספק את צרכיו במטבח ובמיטה.
איימי, שחולמת על שחרור וחיי מקצוע, מצפה לתמיכתו של דייוויד - אם תקבל תפקיד כזה; היא רוצה שיבצע משימות גבריות מקובלות, כמו לתקן את הטוסטר, אך גם להיות חלק מהקהילה שלה.
המקומיים, לרבות לוכד החולדות כריס קוסי (ג'ים נורטון), נורמן סקוט (קן האצ'יסון) ורידוויי (דונלד ובסטר), שמבצעים עבודות שיפוץ בביתם המבודד, וגם מאהבה הקודם של איימי - צ'רלי ונר (דל הני) מביעים כעס רב כלפי דייוויד וכלפי עיסוקיו האינטלקטואליים, ולכן מתגרים בו ומטרידים אותו.
דייוויד מגלה את החתול שלהם חנוק ותלוי על שרשרת המנורה בחדר הארונות שלהם; איימי טוענת שאחד הפועלים עשה זאת כדי להוכיח שיש לו גישה לחדר השינה שלהם, והוא יכול לאיים על דייוויד. היא לוחצת עליו שיתמודד עם המקומיים, אך הוא מסרב ומנסה להתחבר איתם. החבורה מזמינה אותו לצייד ביער ביום שלמחרת. אחד הפועלים לוקח אותו לאחו מרוחק ומשאיר אותו שם, בהבטיחו שהוא יסיט את הציפורים אליו. בזמן הזה צ'ארלי חוזר לביתם של הזוג ואונס את איימי. אז מגיע נורמן ומכריח את צ'ארלי באיומי אקדח להחזיק את איימי, שאינה רואה אותו עקב כניסתו השקטה, ואונס אותה גם הוא.
מקץ כמה שעות דייוויד מבין שנפל קורבן לתרמית, שב לביתו ומוצא את אשתו פרועה ומסוגרת. היא לא מספרת על האונס הכפול שעברה.
ביום שלמחרת דייוויד מפטר את הפועלים, בטענה שהם לא עובדים מספיק ומבזבזים זמן.
בהמשך השבוע הם מגיעים למפגש בכנסייה, ושם איימי מתחילה להתבלבל כשהיא רואה את הגברים שאנסו אותה.
הם עוזבים את המפגש מוקדם, ובדרך - בזמן נסיעה בתוך ערפל כבד - הם פוגעים בטעות בשוטה הכפר הנרי ניילס (דייוויד וורנר).
הם לוקחים אותו הביתה ודייוויד מתקשר למסבאה המקומית לספר על התאונה. מה שהוא לא יודע זה שמוקדם יותר באותו ערב ניילס חנק בטעות נערה כפרית, ג'ניס הדן (סאלי ת'ומסט) ועכשיו אביה טום (פיטר ווהן), השיכור של הכפר, ביחד עם הפועלים, מחפשים אחריו.
שיחת טלפון מזעיקה אותם למקום הימצאו של ניילס. במהרה מגיעים השיכורים, ביניהם אנסיה של איימי, ודופקים בחוזקה על דלת ביתם של בני הזוג. אחרי מספר דקות בהן הם שוברים חלונות ודופקים על הדלת, מגיע השופט, רב-סרן ג'ון סקוט (ט.פ. מקנה), ולאחר ניסיונות להרגיע את הרוחות הוא נורה בטעות על ידי טום. טום והפועלים מבינים שהם לא יכולים לסגת אלא רק להמשיך.
בנקודה זו דייוויד מבין שהם לא יותירו אף נפש חיה בבית, ומתחיל להכין הגנה לביתו. המלחמה היא על חייו וגם על כבודו.
צוות השחקנים

דסטין הופמן בתפקיד דייוויד סאמנר
סוזן ג'ורג' בתפקיד איימי סאמנר
פיטר ווהן בתפקיד טום הדן
ט.פ. מק'קנה בתפקיד רב-סרן ג'ון סקוט
דל הני בתפקיד צ'ארלי ונר
ג'ים נורטון בתפקיד כריס קוסי
דונלד וובסטר בתפקיד רידוויי
קן האצ'יסון בתפקיד נורמן סקוט
לן ג'ונס בתפקיד בובי הדן
סאלי ת'ומסט בתפקיד ג'ניס הדן
רוברט קיגן בתפקיד הארי וייר
פיטר ארן בתפקיד ג'ון ניילס
צ'רינה שר בתפקיד לואיז הוד
קולין וולנד בתפקיד הכומר ברני הוד
דייוויד וורנר בתפקיד הנרי ניילס
הפקה

שני סרטיו הקודמים של סם פקינפה, "חבורת הפראים" ו"הבלדה על קייבל הוג" נעשו עבור האחים וורנר. קשריו עם החברה הסתיימו אחרי צילומיו הכאוטים לקייבל הוג שנגמרו 19 ימים אחרי המועד המתוכנן ועם 3 מיליון דולר חריגה מהתקציב.
כיוון שלא נשארו לו הרבה ברירות, הוא נסע לאנגליה לביים את "כלבי הקש". הסרט הופק על ידי דניאל מלניק, שעבד בעבר עם פקינפה על הסרט Moon Wine (מבוסס על ספרו של גורדון ויליאמס); עיבודו של פקינפה שאב השראה מספריו של רוברט ארדרי שמגדירים את האדם כטורף מטבעו, אשר נלחם על טריטוריה באופן אינסטקטיבי.
הסרט נבדל מהספר בכך שלזוג יש בת, שאף היא לכודה בבית. בסרט פקינפה הוריד את דמות, הבת ושינה את דמותה של איימי - לאישה צעירה וליברלית יותר.
הסרט צולם בסנט בוריאן שבקורנוול.
לתפקידו של דייוויד סאמנר היו מועמדים בו ברידג'ס, סטייסי קיץ', סידני פואטייה, ג'ק ניקולסון ודונלד סאת'רלנד - לפני שלוהק לתפקיד דסטין הופמן.
הופמן לקח את התפקיד משום שסקרנה אותו הדמות; שוחר שלום שלא מודע לרגשותיו וליכולת האלימות שבו, שהיו אותם מאפיינים שתיעב בחברה.
ג'ודי גיסון, ז'קלין ביסט, דיאנה ריג, הלן מירן, קרול וייט, שארלוט רמפלינג והיילי מילס היו מועמדות לתפקיד איימי לפני שלוהקה ג'ורג' לתפקיד.
הופמן התנגד לליהוקה, בטענה שהדמות שלו מעולם לא הייתה מתחתנת עם נערה בסגנון "לוליטה" שכזו. פקינפה התעקש על ג'ורג', שהייתה שחקנית לא ידועה באותה העת.
טרוור האוורד היה בחירתו הראשונה של פקינפה לתפקיד רב-סרן סקוט.
ביקורת

הסרט עורר מחלוקת עם צאתו ב-1971, בעיקר בגלל סצנת האונס הארוכה, שהייתה מרכזו של הסרט.
המבקרים האשימו את פקינפה על שהציג בזוהר את האונס וההתחייבות לסאדיזם כלפי נשים, במיוחד בהתחשב בדו המשמעיות שבסצנה; בהתחלה איימי מתנגדת, אולם בהמשך מגלה סימפתיה כלפיה אנסיה, אף על פי שמאוחר יותר יש לה פלשבקים טראומטיים.
מגניו של פקינפה טוענים שהסרט מחריד באופן חד משמעי, ומתאר באופן כנה את הטראומה של איימי. איימי אכן צורחת במהלך האונס.
האלימות שבסרט הניבה תגובות חזקות, הרבה מבקרים ראו את התמיכה באלימות כגאולה, ואת הסרט עצמו כחגיגה פשיסטית של אלימות וערות אדם, בעוד אחרים ראו את הסרט כאנטי-אלימות עם דגש על סופם העגום של מקרי אלימות.
פקינפה בעצמו מגן על הסרט כשהוא מתייחס אליו כאל חקירה של אלימות, ולא כאל הסיבה, שמילאה אותו באובססיה לאלימות כתוצאה מאי היכולת של האנושות לתקשר. פקינפה טוען שדייוויד הוא הנבל האמיתי של הסיפור - ביודעין, אך בתת-מודע, מעורר את האלימות, ההשתוללות הרצחנית שלו בסיכום היא הפרצוף האמיתי שלו.
צנזורה

הסטודיו ערך את סצנת האונס הראשונה לפני שיצא לאקרנים בארצות הברית, כדי לקבל דירוג R מה-MPAA (ארגון דירוג הסרטים האמריקאי).
ב-1984, "כלבי הקש" קיבל עוד ביקורות גנאי באנגליה אחרי שארגון הדירוג הבריטי אסר את הסרט בגלל סצנת האונס, עם צאת חוק דירוג חדש. הסרט יצא לאקרנים באנגליה עם דירוג X ב-1971, ועם דירוג 18 בגרסתו החדשה שיצאה ב-1995.
ב-1999 גרסה חלקית של הסרט שוב נשללה מרישיונה, כשה-BBFC התנגדו למה שהם הגדירו "הכוונה הברורה שאיימי לומדת ליהנות מהאונס".
ב-1 ביולי 2002 קיבל לבסוף "כלבי הקש" רשות להוציא את הגרסה המקורית ב־DVD ו־VHS.
גרסה זו כללה את סצנת האונס השנייה, אשר עליה אמרו ה-BBFC "רואים בבהירות שאיימי לא נהנית ממעשה האלימות".
ה-BBFC הוסיפו:
"הגרסה המקוצרת נעשתה להפצה אמריקאית, שכוונתה לקצר את זמן המסך של הקטע, ובכך גרמה באופן פרדוקסלי לזה שהצופה נשאר עם הרושם שאיימי נהנית מחוויית האונס. ב-1999 חבר השופטים קבע שהגרסה המקוצרת מראה את האונס בצורה ארוטית ובכך העלתה חשדות שהחוק החדש מעודד פעילות מזיקה כגון הרעיון שאונס זה דבר ארוטי, ולא אקט של אלימות".
הגרסה של 2002 היא לרוב הגרסה הלא ערוכה של הסרט, שמראה את האונס השני. חוסר הבהירות של האונס הראשון מתפוגג דרך האונס השני, ולא משאיר ספק שאיימי לא מזמינה את האונס.
הפקה מחודשת

רוד לורי כתב וביים גרסה מחודשת של "כלבי הקש" שיצאה ב-2011.
צוות השחקנים:
ג'יימס מרסדן בתפקיד דייוויד סאמנר
קייט בוסוורת' בתפקיד בתפקיד איימי סאמנר
אלכסנדר סקארסגארד בתפקיד צ'ארלי ונר
ג'יימס וודס בתפקיד "המאמן" טום הדן
דומיניק פרסל בתפקיד ג'רמי ניילס
וילה הולנד בתפקיד ג'ניס הדן
וולטון גוגינס בתפקיד דניאל ניילס
רייס קוירו בתפקיד נורמן
לאז אלונזו בתפקיד שריף ג'ון ברק
בילי לש בתפקיד כריס
דרו פאוול בתפקיד ביק
הסרט צולם בשריבפורט ובוויויאן, לואיזיאנה, ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  "Internet Movie Database, Straw Dogs". imdb.com. נבדק ב-2007-10-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7840677-8  LCCN: n2011050066  VIAF: 316751980   WorldCat (עם VIAF): 316751980
ישראל אלימלך אונגר

רבי ישראל אלימלך אונגר (ה'תק"ף – ז' באלול ה'תרכ"ז) נכדו של הרב מרדכי דוד אונגר אבי חסידות דומברובה. היה האדמו"ר השלישי בשושלת.
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תק"ף לרבי יוסף אונגאר מדומברובה ולגיטל בתו של רבי משה אליקים בריעה הופשטיין מקוז'ניץ. נישא למאטיל בתו של רבי יחיאל קוריצר (נכדו של החוזה מלובלין). לאחר פטירת אביו בב' בחשון ה'תרכ"ז מילא רבי ישראל אלימלך את מקומו כרבה של דומברובה טרנובסקה. לאחר זמן עבר לדז'בנה שם ציווה עליו הרב חיים הלברשטאם מצאנז לכהן כאדמו"ר. מקובל כי רבי חיים הגיש לו קוויטל ובכך הכתיר אותו לאדמו"ר השלישי בשושלת.
בז' באלול ה'תרכ"ז, לאחר פחות משנה מאז מינוי לאדמו"ר, נפטר בגיל שבעים. שני בניו הגדולים מילאו את מקומו ברבנות ובאדמו"רות; הבכור רבי יעקב יצחק אונגר ייסד את חסידות דז'בנה בעיר מגורי אביו ואחיו רבי משה אליקים בריעה אונגר היה ממשיכו המרכזי בדומברובה.
צאצאיו

רבי יעקב יצחק אונגר, מייסד חסידות דז'בנה. חתן האמרי נועם מדזיקוב (נפטר ה'תרנ"ב)
רבי משה אליקים בריעה, האדמו"ר מדומברובה. חתן רבי אברהם אבא הורוביץ משנדישוב (נפטר ה'תרנ"ח)
רבי מרדכי דוד, רב בעיר צאנז. נישא לרבנית שיינדיל אונגר (נפטר ה'תרע"ו)
מושקיט, אשת רבי משה הלברשטאם (ה'ת"ר - ה' באדר ה'תרע"ה) בן האדמו"ר הראשון מקשאנוב
שיינדיל, אשת רבי מאיר מוסקוביץ' (נכד האדמו"ר מפרמישלן)
ישראל לשם

ערך זה עוסק בתת-אלוף בצה"ל. אם התכוונתם לעורך דין, ראו .
| --- | --- |
תא"ל (מיל') ד"ר ישראל לשם, 19 בפברואר 2012
תא"ל (מיל') ד"ר ישראל לשם, 19 בפברואר 2012
 לידה:  23 במרץ 1943 (בן 81) המנדט הבריטי תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1960–1991 (כ־31 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד טרפדת  מפקד צוללת  מפקד שייטת הצוללות  ראש ענף מבצעים במפקדת חיל הים  מפקד זרוע ים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה  סגן מפקד בסיס חיפה  עוזר מבקר מערכת הביטחון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 
ישראל לשם (נולד ב-23 במרץ 1943) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש כמבקר הצבאי במשרד מבקר מערכת הביטחון בדרגת תת-אלוף. לאחר פרישתו ניהל את מחוז הגליל של קופת חולים כללית, היה ראש אגף בינוי ותשתיות במועצה אזורית משגב ומנכ"ל המועצה המקומית קריית טבעון.
ילדות בקיבוץ

האם, פנינה, שהתה בבית יתומים ובהמשך בהכשרה בעיר קלץ בפולין, ועלתה ערב מלחמת העולם השנייה עם אחיה ושלוש אחיותיה. האב, שלמה פינקלשטיין, התחנך בבית ספר "תרבות" ברוקיטנה (היום באוקראינה) שהה בהכשרה של השומר הצעיר והגיע לארץ ישראל ב-1 בספטמבר 1939 באונייה "טייגר היל" שהגיעה לחוף תל אביב. הורי האב שהמתינו לאחות הצעירה, שלמדה אגרונומיה בפריז, נספו בשואה.
הוריו של ישראל לשם נישאו בקיבוץ אשדות יעקב שבעמק הירדן. הפילוג בתנועה הקיבוצית, החל בקיבוץ אשדות יעקב, והמשפחה עברה לקיבוץ החדש שקם, אשדות יעקב מאוחד.
ישראל נולד בתל אביב אך בגר והתחנך בקיבוץ. היה תלמיד מצטיין, שיחק כדורסל בנבחרות הנוער והבוגרים שזכו להישגים ברמה הארצית. ניגן בכינור וגם בתזמורת בני הקיבוצים עד גיוסו. התנדב לשירות בחיל הים, בעקבות מכתב הזמנה אישי משלמה אראל מפקד חיל הים, שהדגיש כי מוקמת יחידה חדשה, שייטת הצוללות, שזקוקה למתנדבים.
השירות הצבאי > פיקוד על שייטת הצוללות

ב-1972 יצא לקורס במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, שאותו סיים בהצטיינות, ובסיומו חזר לשייטת הצוללות כמפקדה. דור צוללות ה-T הגיע לסוף דרכו, והחלו ההכנות לבניית צוללות ה"גל". באותה תקופה הגיעו ספינות הדבור הראשונות מארצות הברית, וחיל הים הטיל על שייטת הצוללות לקלוט אותן. תקופה זו תרמה לתעסוקה מבצעית לצוותים שהמתינו לרכש הצוללות, ונתנה אפשרות לבחון את יכולתם של קציני הצוללות הצעירים בפיקוד על כלי–שיט, ולו קטן יותר.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים היו צוללות ה-T בתקופת אחזקה. לשם הוצב לפיקוד על אוניית הסוחר חנה, ששהתה במרכז הים התיכון ושימשה כאוניית-אם לספינות הטילים שליוו את אוניות הרכש. כן פיקד על מספר מבצעי דבורים בים התיכון.
לאחר המלחמה קודם לדרגת סא"ל בקיצור פז"מ, ויצא בשליחות לביקור בצי הדרום אפריקאי, לתיאום הפלגות לקבוצות צוללנים על מנת לשמר את ניסיון הצוללנות בתקופת המעבר. מאותה סיבה הפליג בצוללות הצי הגרמני הדומות לצוללות הגל, למשך כחודש. הפלגות אלה תרמו לכתיבת הוראות ההפעלה והוראות הקבע של צוללות "גל". כראש צוות אפיון מחשב הירי החדש, יצא למספנת ויקרס להציג את המחשב ולסכם על דרך בדיקתו והאימון בו לצוות ההתקפה.
ב-1975 יצא עם משפחתו למספנת ויקרס שבסקוטלנד ללוות את בניית צוללות הגל כמפקד השייטת וכמפקד אח"י גל. לאחר השלמת ניסויי הים בסקוטלנד בצוללת אב-טיפוס, שנתנה תחושה של "טייס ניסוי", השלימה הצוללת את אימוני ההיבנות וחזרה לנמל פורטסמות' להתארגן לקראת ההפלגה ארצה. מזג האוויר היה סוער, אך הוחלט לצאת לדרך מחשש שהאנגלים ימנעו את יציאתה מסיבות פוליטיות. במעבר במפרץ ביסקאיה נתקלה הצוללת בים קשה במיוחד, ועלו מחשבות להיכנס לנמל ברסט שבצרפת שנקבע בתכנון כנמל חירום. הגל החבולה נכנסה לבסוף למנוחה בנמל גיברלטר ונאלצה להשאיר בחוף את טבח הצוללת שסבל קשה מהסערה. עם הכניסה לנמל הוזמן לשם לישיבת ממשלה כאקט של אירוח מכובד. רוב שרי ממשלת גיברלטר היו אז יהודים.
בהגיע הצוללת לישראל רצה פיקוד חיל הים כי אח"י גל תהפוך לצוללת מבצעית מהר ככל שניתן, וכך היא יצאה, קרוב למועד הגעתה, לתרגיל צילום חוף במזג אוויר סוער. במהלך הביצוע נחבטה הצוללת בקרקע וניזוקה. לשם הוחלף על ידי גדעון רז, והוצב כראש ענף מבצעים בחיל הים.
השירות הצבאי > תפקידים אחרים

ב-1977 הוצב לשם לתפקיד ראש ענף מבצעים במטה חיל הים ועסק בתכנון של פעילות מבצעית אינטנסיבית, בעיקר נגד המחבלים בלבנון. התכנון החל על פי הנחיית אג"מ מבצעים והמשיך ביחידה המבצעת, כדי לקצר לוח זמנים לביצוע. בהמשך אושר התכנון על ידי מפקד חיל הים, ואחריו על ידי הרמטכ"ל ושר הביטחון. נציג הענף השתתף בתדרוך האחרון למבצעים, עקב אחרי המבצע ולקח חלק בתחקיר. מדור היסטוריה של החיל היה כפוף לענף מבצעים, וכדי לשמר את המורשת דאגו בענף להפוך את רוב תיקי המבצעים לתיקי מורשת, במגמה ללמד אותם בקורס חובלים לאחר אישור ביטחון שדה.
עם סיום התפקיד יצא לשם לאוניברסיטת חיפה להשלים תואר ראשון שאותו סיים בהצטיינות, ובגמר הלימודים הועלה לדרגת אל"ם, ומונה למפקד זרוע ים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. תחת ידו למדו הקצינים עבודת מטה ומנהיגות בים. הושם דגש על כושר ביטוי בכתב ובעל פה ולמדו לימודים אקדמיים. לשם יזם קורס מקוצר במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה קצר לקציני החיל תומכי הלחימה.
בנוסף לתפקידו היה נציג חיל הים בוועדת השלום עם מצרים וצבר שעות רבות באל עריש, באלכסנדריה ובקהיר בתיאום הפלגות סטי"לים בתעלת סואץ, בחיפושי נעדרים ובחיפושים אחר הצוללת דקר. באחד הביקורים במועדון הקצינים בקהיר שהה עם שר ההגנה המצרי, כאמל חסן עלי. עם החתימה על חוזה השלום עם מצרים, הוזמן הצוות על ידי אנואר סאדאת לביקור של שבוע במצרים.
בשנת 1981 הוצב כסגנו של אברהם בן שושן בבסיס חיפה, ויחד לקחו חלק במלחמת לבנון הראשונה, שבה היה לבסיס חלק נכבד בפעילות לאורך חופי לבנון, כולל היערכות להגנת החוף על ידי פריסת מוצבים ותחנות מכ"ם למניעת חדירת מחבלים.
לבקשת מבקר מערכת הביטחון, אלוף (מיל') מאיר זורע, הוצב לשם ביחידתו כמבקר יחידות צה"ל. בהמשך התמנה למבקר הצבאי, בדרגת תת-אלוף.
לשם פרש לגמלאות ב-1991, וכיום ממשיך לשרת במילואים בצוות מבדקי הערכה לקצינים בכירים, ובהרצאות מורשת בשייטת הצוללות ובחיל הים.
משפחה

ב-1965 התחתן עם ליאורה שאותה הכיר בקיבוץ. ליאורה שעלתה מפולין ב-1958 התחנכה באשדות יעקב. מאחר שאספת הקיבוץ לא אישרה את הארכת שירות הקבע לטובת היציאה לאנגליה לרכש צוללות ה-T, עזבה משפחת לשם את הקיבוץ לקריית ים. באותה השנה יצאה המשפחה לפורטסמות' שבאנגליה במשלחת הרכש. באנגליה נולד הבן הבכור זיו שבהמשך שירת כקצין בצוללות. ב-1969 נולד הבן השני, שחר שגם הוא שירת בחיל הים. בשנת 1971 עברה המשפחה לגור בקריית טבעון.