יחידות מובחרות בצה"ל
היסטוריה

עוד בתקופה שקדמה לקום המדינה, לוחמי הפלמ"ח של ההגנה היוו את הבסיס לכוחות המיוחדים של צה"ל. הפלמ"ח הצמיח דור שלם של מפקדים ותרם ליחידות המובחרות השפעה רבה, יחסית לגודלן, על כלל הכוחות המזוינים. דוגמה להמחשה לכך היא, פלוגת הים של הפלמ"ח (פלי"ם) אשר שימשה בסיס להקמת שייטת 13.
עם הקמתה של המדינה, הסיירות החטיבתיות הסדירות הראשונות בצה"ל (סיירת גולני, סיירת צנחנים, סיירת שריון) לא הוקמו כיחידות מובחרות, ובמשך תקופה ארוכה לא זכו ליוקרה מבצעית. לעומתן, יחידה 101, שקמה ב־1953 לצורך ביצוע פעולות תגמול במדינות ערב שכנות ובשטחי הגדה המערבית תחת הכיבוש הירדני אחרי מספר פעולות כושלות של יחידות חי"ר סדירות, זכתה להערכה רבה ואף הכתיבה את אמות המידה לצה"ל כולו. ב־1955, בעקבות המיזוג של יחידה 101 לחטיבת הצנחנים, הוקמה סיירת צנחנים.
הסיירות הפיקודיות (סיירת אגוז, סיירת שקד, סיירת חרוב) הוקמו באמצע שנות ה־50 של המאה ה־20 בהשראת ובעקבות הניסיון של יחידה 101, וקיבלו על עצמן משימות ביטחון שוטף ופעולות מעבר לגבול המדינה בגזרותיהן. אף הן, לא נהנו תחילה מעדיפות בגיוס כוח אדם או יוקרה מבצעית. במרוצת שנות ה־60 של המאה ה־20 הסיירות הפיקודיות פעלו בגזרות השונות, אך לאחר מלחמת יום הכיפורים הן פורקו לטובת תחזוקת יחידות חי"ר רגילות. כלקח מתוצאותיה של מלחמת יום הכיפורים, הוקמו יחידת שלדג, יחידה 669, יחידת עוקץ, ומאוחר יותר גם יחידת מגלן ויחידת מיתר. בשנות ה־70 של המאה ה־20 פעלה גם יחידת רימון, שתפקידה היה להילחם בטרור פלסטיני בעזה.
השינוי שהפך את הסיירות ליחידות מובחרות ולתופעה ייחודית לצה"ל, נוצר ממספר גורמים במקביל. ראשית, פרסום יוקרתי (לא רשמי) של סיירת מטכ"ל (נגד טרור) בתחילת שנות ה־70 של המאה ה־20 (שאף היא הוקמה לצד הסיירות הפיקודיות) יצר הילה ויוקרה חברתית להשתייכות ליחידה מובחרת. שנית, חטיבת גולני טיפחה את סיירת גולני כיחידת עילית חטיבתית, והיוזמה המקומית הפכה למודל לחיקוי. שלישית, חקירת קרב תל פאחר ב־1967 העלתה כי סיירת גולני תפקדה בצורה יוצאת דופן בהשוואה לשאר הגדודים. מיוקרתן של סיירת מטכ"ל והסיירות החטיבתיות, השתרשה בקרב הציבור הרחב המילה "סיירת" כשם נרדף ליחידה מובחרת.
בתחילת שנות ה־80 של המאה ה־20, במהלך מלחמת לבנון, הוקמו חטיבת גבעתי וחטיבת הנח"ל, ובהן סיירת גבעתי וסיירת נח"ל. ב־1982 קצין ההנדסה הראשי, תא"ל אבישי כ"ץ, הקים את סיירת יעל ככוח הנדסה קרבית מובחר לפעולות חבלה, קומנדו ומיקוש נגדי.
ובכל זאת בסוף שנות ה־80 החל צה"ל לצמצם את השימוש בכוחות המיוחדים בלבנון, אם אפשר היה לבצע את המשימה על ידי מסוקי קרב או מטוסי קרב של חיל האוויר. בשנת 1981 היחידה למשימות תת־מימיות (ילת"ם) הוכרזה כיחידה עצמאית, אחרי שקמה בשנות ה־60 של המאה ה־20 ואוחדה עם שייטת 13 בשנות ה־70 של המאה ה־20. בשנת 1987 (טרם פרוץ האינתיפאדה הראשונה) הוקמה יחידת דובדבן אשר הוטל עליה למנוע פעולות טרור, ובהמשך הפכה ליחידת מסתערבים.
בשנת 1993 הוכפפו יחידת מיתר ויחידת מורן לחיל התותחנים, אחרי שהוקמה בשנת 1984 בחטיבת הצנחנים כאחד הלקחים ממלחמת יום הכיפורים. בשנת 1995 הוקמה יחידת אגוז כחלק מחטיבת גולני, לצורך לחימת גרילה נגד ארגון החזבאללה ברצועת הביטחון שבדרום לבנון. באותה שנה אוחדו סיירת יעל והיחידה לסילוק פצצות (יחס"פ) של חיל ההנדסה הקרבית ליחידת הנדסה למשימות מיוחדות (יהל"ם). בשנת 1988, הוקמה יחידת הניוד, המתאפיינת בנהיגה מבצעית, כדי לתת מענה למשימות הדורשות זאת. ב־2001 אוחדו היחידות החטיבתיות (היח"טיות), ובהן הסיירות של חטיבות חיל הרגלים לגדודי סיור (גדס"רים) חטיבתיים. הסיירות הפכו לפלוגות סיור (פלס"רים). ב־2015 הוצאו יחידת מגלן, יחידת דובדבן, יחידת אגוז ויחידת רמון מחטיבות חיל הרגלים הסדירות והוכפפו לחטיבת עוז – חטיבת הקומנדו של זרוע היבשה.
במאה ה־21, בעיקר עקב האינתיפאדה השנייה, יחידות מיוחדות ומובחרות רבות שמו דגש על לוחמה בטרור לצד מטרותיהן המקוריות. כך למשל, יחידת דובדבן ביצעה פעילות מסוערבת רבה כנגד המחבלים, ושייטת 13 לחמה בלב הערים הפלסטיניות לצד פשיטות ימיות על אוניות הברחת נשק ערביות ואיראניות. בשל הצורך הנרחב בסיוע הנדסי כנגד מטעני חבלה ומנהרות תת־קרקעיות גדלה יחידת יהל"ם באופן ניכר ונוספו לה פלגות נוספות המתמחות בפריצה, רובוטיקה ועוד, וכן פלגת סמו"ר שייעודה לפעול כנגד סליקים ומנהרות. היחידות המובחרות של צה"ל משתפות פעולה באופן נרחב גם עם השב"כ והיחידות המיוחדות של משמר הגבול, בהן הימ"מ (היחידה המבצעית ללוחמה בטרור, לפי החלטה מספר 900 של הממשלה מיום 02.01.2022) והימ"ס (יחידות מסתערבים).
בטבח שבעה באוקטובר, לוחמי היחידות המיוחדות נמנו עם הראשונים שהגיעו על מנת לבלום את המחבלים שפרצו לישראל.