stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפיגוע בתחנת האוטובוס במחלף גהה (2003)
הערות שוליים

↑  Milwaukee Journal Sentinel - חיפוש בארכיונים באמצעות חדשות Google, באתר news.google.com
↑  4 הרוגים בפיגוע בכביש גהה, באתר וואלה, 26 בדצמבר 2003
↑  "Palestinian Bomber Kills 4 Near Tel Aviv - New York Daily News". articles.nydailynews.com. 26 בדצמבר 2003. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Tel Aviv suicide bombing kills four". theage.com.au. Melbourne. 2011. נבדק ב-18 באוקטובר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "USATODAY.com - Israel targets militants after bombing". USA Today. McLean, VA: Gannett. 26 בדצמבר 2003. ISSN 0734-7456. נבדק ב-18 באוקטובר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  אבי כהן, ארבעה הרוגים בפיגוע בצומת גהה, באתר ynet, 26 בדצמבר 2003
↑  Suicide attacker kills 4 in Israel, New York Times, 26 December 2003
↑  מאת עמוס הראל, לאחר חודשיים בלי התנקשויות, צה"ל שיגר טילים למכונית בעזה, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2003
↑  אבי כהן, ארבעה הרוגים בפיגוע בצומת גהה, באתר ynet, 26 בדצמבר 2003
בר פלוגתא

בַּר פְּלֻגְתָּא (מארמית: בן מחלוקת; ברבים: בני פלוגתא) הוא חכם שבדרך כלל נחלק עם חכם אחר - זוג שנחלקים זה עם זה כמעט באופן קבוע. הוא מופיע פעם אחת בתלמוד הבבלי, ("בר פלוגתיה") אך ככינוי לחולק במחלוקת ספציפית, ולא לחולק קבוע. במשמעותו הנוכחית הביטוי קיים החל מתקופת הגאונים והראשונים.
בני פלוגתא ידועים

התנאים הלל הזקן ושמאי הזקן, ותלמידיהם בית הלל ובית שמאי
התנאים רבי עקיבא ורבי ישמעאל
התנאים רבי אליעזר ורבי יהושע
התנאים רבי יהודה ורבי מאיר
האמוראים רב ושמואל
האמוראים רבי יוחנן וריש לקיש (כתלמיד חבר)
האמוראים רבה ורב יוסף
האמוראים אביי ורבא
הראשונים הרמב"ם והראב"ד
הראשונים הרז"ה והראב"ד
הראשונים הרשב"א והרא"ה
הראשונים רבי יוסף קארו ורבי משה איסרליש
האחרונים רבי שבתי הכהן מחבר ספר שפתי כהן (ש"ך) ורבי דוד סגל, מחבר ספר טורי זהב (ט"ז).
האחרונים רבי אריה לייב הלר מחבר ספר קצות החושן והרב יעקב לורברבוים מחבר ספר נתיבות המשפט.
ראו גם

תיקו
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ל"ז, עמוד ב'
↑  על פי כתבי היד: המבורג 165, פירנצה II-I-8, ותיקן 115, ותיקן 117 ודפוס וילנא (בכתב-יד וינה: ד?בר פלוג'). אמנם, בכתב-יד אל-אסקוריאל הנוסח הוא: "פלוגתיה" בלבד.
↑  למשל, רש"י, מסכת סוטה, דף י"ט, עמוד א', ד"ה לר' יאשיה דדריה
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות ובנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוסף שכטמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בספטמבר 1891 אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 במרץ 1970 (בגיל 78) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אודסה 
 שפות היצירה:  צרפתית, רוסית, גרמנית, אנגלית, יידיש 
 
יוסף בוריס (בר) שכטמן (6 בספטמבר 1891 – 1 במרץ 1970) היה סופר יהודי ופעיל פוליטי ציוני רוויזיוניסטי. מחברם של ספרי היסטוריה, ביוגרפיה ויצירות רבות על הציונות.
קורות חיים > ראשית חייו

שכטמן נולד באודסה באימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). בנערותו השתתף בתנועות הנוער היהודיות הציוניות ואז גם פגש לראשונה את זאב ז'בוטינסקי.
למד באוניברסיטת נובורוסיה הקיסרית (רו') באודסה, שם הוא יצר קשרים עם חברי התנועה הלאומית האוקראינית. בשנת 1910 פרסם מאמר בכתב העת Еврейский мир ("העולם היהודי") בסנקט פטרבורג שקרא לדיאלוג אוקראיני–יהודי. בשנת 1917 הוא פרסם באודסה עלונים תחת השמות Евреи и украинцы ("יהודים ואוקראינים") ו-Национальные движения в свободной России ("תנועות לאומיות ברוסיה החופשית").
במאי 1917 נבחר שכטמן כנציג לוועידת הציונים הכל-רוסית השביעית שהתקיימה בפטרוגראד ולקונגרס היהודי הכל-רוסי שהתקיים במוסקבה ביוני–יולי 1918. בשנת 1918 הוא נבחר לחבר המועצה הלאומית היהודית באוקראינה. בשנים 1918–1919 עבד בסוכנות המבצעת שלה, המזכירות הלאומית היהודית.
בשנת 1920 היגר שכטמן מרוסיה הבולשביקית. הוא החל ללמוד באוניברסיטת ברלין והשתתף באופן פעיל בפדרציה של ציונים רוסים–אוקראינים (שהיגרו). החל מספטמבר 1922 ערך יחד עם ז'בוטינסקי את השבועון בשפה הרוסית "ראזסווייט" ("השחר"), שיצא לאור באותה עת בברלין ומ-1924 בפריז.
שכטמן היה ממקימי האיגוד העולמי של ציונים-רוויזיוניסטים (פריז, 1925). בשנים 1929–1931 היה עורך שבועון היידיש Der Noyer Veg ("הדרך החדשה") בפריז. משנת 1931 עד 1935 היה חבר הוועד המנהל של ההסתדרות הציונית, אולם הוא עזב אותה עם ז'בוטינסקי כדי להקים יחד את ההסתדרות הציונית החדשה.
קורות חיים > בארצות הברית

בקיץ 1941 היגר שכטמן לארצות הברית ועד מהרה הפך לחלק מ"המעגל הפנימי" של ההסתדרות הציונית החדשה של אמריקה (NZOA). בשנים 1941–1943 עבד בייווא (YIVO). בשנים 1943–1944 היה מנהל המשרד לחקר הגירת אוכלוסין, שמוקדם יותר היה אחד ממקימיו. בשנים 1944–1945 עבד כיועץ בשאלות ההגירה עבור המשרד לשירותים אסטרטגיים. שכטמן היה יו"ר איגוד הציונים-רוויזיוניסטים האמריקאים. בשנת 1946 ההסתדרות הציונית החדשה נסגרה כדי להצטרף מחדש להסתדרות הציונית העולמית. שכטמן שימש כחבר הוועד המנהל של ההסתדרות הציונית העולמית עד 1970. בשנים 1963–1965 ובשנים 1966–1968 היה חבר בוועד המנהל של הסוכנות היהודית.
כתביו

יוסף שכטמן הפך למקורבו ומזכירו של זאב ז'בוטינסקי, ובהמשך כתב את הביוגרפיה שלו (The Vladimir Jabotinsky story, 1956; Fighter and prophet: The Vladimir Jabotinsky story : the last years, 1961). שכטמן כתב ספרים ומאמרים רבים המוקדשים להיסטוריה יהודית ועולמית, הגירות אנושיות, העברת אוכלוסיות וסוגיות פליטים. בספרו "Star in Eclipse: Russian Jewry Revisited", שיצא ב-1961 ועוסק בהיסטוריה של יהדות רוסיה, סיפק תיאור של הטרגדיה של באבי יאר. מאוחר יותר כתב ביוגרפיה של המופתי של ירושלים, חאג' אמין אל-חוסייני (The Mufti and the Fuehrer; the rise and fall of Haj Amin el-Husseini, 1965).
כבר בשלב מוקדם, ביסס שכטמן את המוניטין שלו כחלוץ וכסמכות בנושא שינוי תנועות אוכלוסייה בעולם והעברות אוכלוסין.
לדברי רות רייטן (Ruth Reitan, 2001), ד"ר ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת מיאמי, שכטמן היה "הראשון שקבע הנחיות בסיסיות להעברות מוצלחות ושטען באופן משכנע שיש להתייחס אל העברות כאל צעדי מניעה ולא ענישה".
כתביו > ספרו על בעיית הפליטים הפלסטינים

בספרו על בעיית הפליטים הפלסטינים (1952) טען שכטמן כי הפלסטינים ברחו מעריהם וכפריהם בשנת 1948, בתגובה לשידורים ערביים שהמליצו להם לעשות כן. ארסקין צ'ילדרס (אנ'), כתב ה-BBC, סטיבן גלזר (1980), ד"ר להיסטוריה באוניברסיטת ג'ורג'טאון וההיסטוריון הפלסטיני וליד ח'אלדי מתחו ביקורת קשה על טענה זו וראו אותה כחסרת יסוד[דרוש מקור]. שכטמן היה מחברן האלמוני של שתי יצירות קטנות יותר שפורסמו בשנת 1949, לגביהן הוא לוקח קרדיט בהקדמה לספרו מ-1952, ושם, על פי ח'אלידי, הופיעה לראשונה ההתייחסות להוראת הפינוי.
הערות שוליים

↑  יוסף כרוסט, תולדות הרוויזיוניזם בעיני אחד ממחולליו, מעריב, 25 בספטמבר 1970
↑  יוסף בוריסוביץ שכטמן, זאב ז'בוטינסקי : פרשת חייו, כרך א: 1880–1923, כרך ב: 1923–1935, כרך ג: 1935–1940; הוצאת קרני, 1959.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267520905171  PLWABN: 9810547175105606  BIBSYS: 97005601  BnF: cb12746059k (data)  CiNii: DA05625629  GND: 127283838  ICCU: SBLV006537  ISNI: 0000 0001 1886 0808  LCCN: n85133201  LNB: 000014803  NKC: uk20211115358  NLA: 35479316  NSK: 000729686  NTA: 070105316  RERO: 02-A003793402  SUDOC: 104818476  Trove: 967822  VcBA: 495/253476  VIAF: 33015636   WorldCat (עם VIAF): 33015636
מעסומה אבתכאר

מַעסוּמֶה אֶבּתֶכָּאר (בפרסית: معصومه ابتکار; נולדה כנילופאר אבתכאר; נולדה ב-21 בספטמבר 1960) הייתה סגנית נשיא איראן עד 1 בספטמבר 2021 ואחראית על ענייני נשים ויחסים במשפחה. היא מונתה לתפקידה ב-9 באוגוסט 2017. בעבר כיהנה כראש הסוכנות לאיכות הסביבה בין השנים 1997 ל-2005, מה שהופך אותה לאישה הראשונה שחברה בקבינט של איראן מאז 1979, והשלישית בהיסטוריה. לראשונה התפרסמה כ"מרי", דוברת הסטודנטים אשר כבשו את שגרירות ארצות הברית ולקחו בני ערובה בשנת 1979. מאוחר יותר עמדה בראש הסוכנות להגנת הסביבה של איראן במהלך כהונתו של הנשיא מוחמד ח'אתמי, והייתה חברת מועצת העיר של טהראן מ-2007 עד 2013.
חינוך ומשפחה

נילופאר אבתכאר נולדה בטהראן למשפחה במעמד הביניים. אביה של אבתכאר למד באוניברסיטת פנסילבניה, והיא גרה עם הוריה בעיירה דרבי שבפילדלפיה במשך שש שנים. כשחזרה לאיראן היא נרשמה לבית הספר "איראן-זמין" (בית הספר הבין-לאומי של טהראן). מאוחר יותר, לאחר סיום הלימודים, היא הפכה לתומכת של האסלאם הפוליטי של עלי שריעתי והחלה ללבוש כיסוי ראש מסורתי בצבע שחור, שמכסה את כל גופה מלבד פניה.
לאבתכאר תואר .B.Sc במדעי המעבדה מאוניברסיטת שהיד בהשתי, ותוארי .M.Sc ו-.Ph.D באימונולוגיה מאוניברסיטת תרביאת מודרס, בה היא עדיין מלמדת. היא נשואה לסייד מוחמד האשמי, איש עסקים במגזר הפרטי. יש להם שני ילדים.
קריירה אקדמאית

אבתכאר שימשה כחברת סגל באוניברסיטת תרביאת מודרס בטהראן. כעוזרת פרופסור לאימונולוגיה, היא הרצתה בנושאים: נגיפי אימונולוגיה, נגיף HIV, הזדקנות, אימונולוגיה של מערכת העצבים ובכמה נושאים נוספים. עד כה התפרסמו 41 מאמרים שכתבה בתחום האימונולוגיה. בנאום שנשאה בקונגרס הבינלאומי ה-11 לאימונולוגיה בטהראן, היא ציינה את ההשפעה המזיקה, לטענתה, של הסנקציות הבין-לאומיות על קידום המדע באיראן, והוסיפה כי הסנקציות לא צריכות להיות מופנות באופן ישיר כנגד אומה או עם. אבתכאר חברה במספר ועדות מחקר ובנוסף משמשת כמבקרת ארבעה כתבי עת אימונולוגיים מקומיים ועוד שניים בין-לאומיים.
קריירה אקדמאית > טענות על התנהגות שאינה הולמת

ב-7 באוקטובר 2008, מנוע החיפוש "היט-בלסט" (eTBLAST), שעוסק במציאת דמיון בין טקסטים שונים, העלה כי 85% מתוך מאמר שפורסם על ידי מעסומה אבתכאר הועתק מתוך כמה מאמרים שונים שפורסמו בעבר. המאמר, על חלבוני ציטוקינים וזיהום אוויר, פורסם בשנת 2006 בכתב עת איראני העוסק באימונולוגיה. כמה שבועות לאחר הדו"ח של "היט-בלסט", הכתב שחשף את הסיפור ציטט את אחד ממחברי העיתונים המקוריים (איאן מודווי, רופא רעלים במכללת קינגס בלונדון): "המאמר מורכב מטלאים-טלאים של עבודות של אנשים אחרים, מילה במילה". בנוסף ציין הכתב כי לא הצליח להשיג את תגובתה של אבתכאר וכי היא לא הגיבה להודעות ששלח לה. בדצמבר 2008 נמחק מהמאגר מאמרה של אבתכאר. הנושא זכה לתשומת לב פוליטית רבה באיראן. אבתכאר פרסמה הודעה בה הודתה כי טעתה והתנצלה על כך, אך לא חסכה את ביקורתה כלפי חברת "היט-בלסט", ותהתה מדוע לא טרחה להודיע לה מראש על ממצאיה בטרם פורסמו לציבור הרחב.
קריירה חברתית ופוליטית

בשנת 1981 הייתה אבתכאר לעורכת הראשית של העיתון האנגלי "כיהאן אינטרנשיונל", שנבחר על ידי הנשיא, ח'אתמי, נציגו של האייתוללה חומייני. היא עבדה במערכת העיתון עד 1983. בשנת 1991 ייסדה את המכון ללימודי נשים ומחקר. החל משנת 1992 הייתה הבעלים והמנכ"לית של כתב העת "פרזאנה" (Farzaneh) - כתב עת ללימודי נשים ומחקר. אבתכאר מונתה לראש משרד התיאום של "ארגון הנשים הלא-ממשלתי" (Women's NGO) ולסגנית ראש הוועד הלאומי עבור הכנס העולמי הרביעי על נשים בבייג'ינג בשנת 1995. מאוחר יותר נבחרה כנשיאת רשת Women's NGO באיראן.
קריירה חברתית ופוליטית > אקטיביזם ראשוני ותפקידה במשבר בני הערובה

אבתכאר שימשה כדוברת הסטודנטים במשבר בני הערובה האמריקאים ב-1979, כאשר קבוצת הסטודנטים המוסלמים שכונתה "נאמני קו האמאם" פרצו לשגרירות ארצות הברית והחזיקו 52 בני ערובה אמריקאים במשך 444 ימים. היא נבחרה בזכות שליטתה הטובה בשפה האנגלית והופיעה באופן קבוע בערוצי הטלוויזיה האמריקנית כמתרגמת וכדוברת הסטודנטים. בהופעותיה בתקשורת הציגה את העמדות הרשמיות של הסטודנטים האיראנים. העיתונות הזרה כינתה אותה "מרי" והחטופים קראו לה "טייגר לילי".
אבתכאר (ביחד עם פרד א. ריד) כתבה ספר אודות ההשתלטות על שגרירות ארצות הברית: השתלטות בטהראן: הסיפור מבפנים על החטיפה בשגרירות. כלי התקשורת המערביים תיארו באופן שיטתי את מעורבותה של אבתכאר באופן שלילי, כפי שכתב ריד: "במשך עשרים שנה הגרסה ה"גלובלית" שרווחה בציבור תיארה את הסטודנטים כצעירים בעלי כוונות טובות אך נאיביות במקרה הטוב, ובמקרה הפחות טוב כקיצונים אסלאמיים חסרי אחריות". העיתונאית איליין סקיולינו כתבה על השקפתה של אבתכאר:" כשנשאלה על ידי כתבת חדשות ABC יום אחד אם היא יכלה לראות את עצמה מרימה אקדח והורגת את בני הערובה, היא השיבה: "כן, כאשר אני רואה אקדח אמריקאי מורם מול האחים והאחיות שלי ברחובות, כמובן". כשנשאלה על ידי סקיולינו בסוף שנות ה-90 על עברה כדוברת הסטודנטים במשבר בני הערובה, מדוע זה לא הופיע בקורות החיים שלה, ומדוע שינתה את שמה מנילופאר למעסומה, אבתכאר לא התנצלה ולא חיפשה תירוצים על תפקידה. לטענתה, שימוש בבני ערובה היה הכיוון הטוב ביותר שניתן היה לנקוט על ידי איראן באותה עת. סקיולינו פרסמה את הראיון בניו-יורק טיימס.
קריירה חברתית ופוליטית > סגנית הנשיא - קדנציה ראשונה (1997 - 2005)

אבתכאר הייתה האישה הראשונה ששימשה כסגנית נשיא איראן עם עליית הרפורמיסטים לשלטון. יחד עם זהרה שוג'אעי, היא השתתפה בממשלה הראשונה מאז המהפכה האסלאמית. היא תוארה כצד שמאל בבריתו של מוחמד ח'אתמי. אבתכאר עמדה בראש המחלקה לאיכות הסביבה במשך שמונה שנים, והציגה שינויים מבניים, ארגוניים וכיוונים חדשים ומקוריים המאפשרים להנדס מחדש של הגוף הממשלתי. במהלך כהונתה שופרה המודעות הסביבתית, ורמת התמיכה באקטיביזם חברתי כלפי איכות הסביבה עלתה.
מינויה של אבתכאר הוביל לגילוי עברה וחזרתו לסדר היום הציבורי. בארצות הברית הועלו שאלות לגבי מודעתו והבנתו של הנשיא ח'אתמי באשר למידת מעורבותה של אבתכאר בהחזקת בני הערובה האמריקאים, והביעו את כעסם על המינוי. אנשי אקדמיה רבים, כמו גם אנשי רוח, פרסמו בכתביהם את דעתם על המינוי של אבתכאר, בהתייחס לעברה המפוקפק. בעקבות המינוי אף הכריזו כמה שגרירים בטהארן כי לא יהיו מוכנים להיפגש עמה ולא יאפשרו קשרים רשמיים עם משרדה.
ביום האישה הבינלאומי ב-1998, כסגנית הנשיא, היא נשאה נאום בו גינתה בחריפות את דיכוי הנשים באפגניסטן על ידי תנועת הטליבאן. הופעתה עוררה תגובות של אנשי תקשורת מערביים שהאשימו אותה בצביעות, שכן היא עצמה לבשה צ'אדור, תזכורת לחג'אב באיראן, שרבים במערב רואים בה פגיעה בזכויות הנשים. במארס שנת 2002, אבתכאר הייתה אחת הנואמות המרכזיות באספה של מנהיגות לאיכות הסביבה בהלסינקי, בחסות המשרד לאיכות הסביבה הפינית. בספטמבר 2002 השתתפה אבטקר בפסגה העולמית בנושא פיתוח קיימות, שהתקיימה ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. במאי 2005 עמדה בראש הוועידה הבינלאומית בנושא איכות סביבה, שלום ודיאלוג בין תרבויות ותרבויות, שהתקיימה בטהראן. האירוע נערך על ידי המחלקה לאיכות הסביבה של אבתכאר, וכן על ידי תוכנית האו"ם להגנת הסביבה.
קריירה חברתית ופוליטית > סגנית הנשיא - קדנציה שנייה (2013 - 2017)

אבתכאר כיהנה כסגנית הנשיא וכראש אגף איכות הסביבה בתקופת כהונתו הראשונה של הנשיא רוחאני, בשנים 2013-2017. בתקופה זו, על אף האתגרים העצומים הניצבים בפני סביבתה של איראן, ובלי קשר להתנגדות העזה של קבוצות אינטרסים פוליטיות, ננקטו צעדים משמעותיים להגברת המודעות לאיכות הסביבה. לראיה, הוגשו שתים עשרה הצעות חוק סביבתיות, ונוספו הוראות, הנחיות ותקנות רבות הקשורות באיכות הסביבה בתקופה זו. בין היתר קודמו תוכניות לאומיות לשיפור איכות האוויר ולהורדת זיהום האוויר, באמצעות שיתוף פעולה הדוק בין ענפי תעשייה שונים, שאכן הוביל למגמות חיוביות בתחומים אלה. אבתכאר הובילה מדיניות כלכלית-תעשייתית שדוגלת בשימוש נמוך ככל הניתן בפחמן. גישה זו אומצה על ידי הממשלה והביאה עמה הישגים חשובים בתחום האנרגיה המתחדשת, כולל יותר מ-500 מגה-וואט שהופקו במתקנים סולאריים ושינויים נוספים חדשים, שעד כה לא נראו באיראן.
בתחום החינוך בוצעו שורה של צעדים להעלאת המודעות, ביניהם קמפיין גדול לקידום החינוך הסביבתי, הכולל טקסטים הקשורים לסביבה, ופרסומו של הספר "בני האדם והסביבה". בנוסף לכך, גם ארגונים לא ממשלתיים ועמותות שונות הצטרפו לגל ההצלחות ותמכו במדיניות ובפיקוח שהובילה אבתכאר. במהלך כהונה זו קודמה גם מעורבותו של המגזר הפרטי בניהול אזורים מוגנים (שמורות טבע) ושימור חיות הבר באמצעות חקיקה. כמו כן הוצגה חקיקה מיוחדת עבור הקמה של תוכניות לשימור מינים הנמצאים בסכנת הכחדה בפעם הראשונה. פקחים בשמורות הטבע זכו לתהליך הכשרה יסודי ומעמיק, משכורות גבוהות יותר מבעבר ושיפור מעמדם בחברה האיראנית. גם ארגונים בינלאומיים כמו אונסק"ו תרמו את חלקם, ונעשו שיתופי פעולה רבים שתרמו לחקלאים מקומיים והכשרתם, שימור מינים מקומיים, כנס ראשון של האו"ם על מאבק באבק וסופות חול, סמינרים בנושאי דת וסביבה ועוד פרויקטים רבים אחרים.
גם בתחום התרבות ניכרה השפעתו של המשרד להגנת הסביבה בראשותה של אבתכאר. הפסטיבל הבינלאומי החמישי לסרטים ירוקים זכה להתחדשות. התקיימו ארבעה סבבים של תערוכת איכות הסביבה הבינלאומית והוענקו פרסים ארציים בתחרות התעשייה הירוקה. קמפיינים ארציים החלו להתפרסם תחת הסיסמאות "לא לפלסטיק", "הפחתת הפסולת"; "שימור אנרגיה", ועוד קמפיינים רבים נתמכו וקודמו. הוועדה הארצית לקיימות חיזקה את מעמדה הסקטוריאלי והפכה לגוף יעיל לקידום הקיימות ברמה הארצית.
קריירה חברתית ופוליטית > אותות כבוד ופרסים

בשנת 2006 זכתה אבתכאר בפרס עולמי על כך שהוכרזה על ידי האו"ם כמנהיגה "סביבתית" בולטת, אשר מהווה השראה לעולם כולו במדיניותה ובמהלכים הסביבתיים שהנהיגה באיראן. בנאומה, אבתכאר ציינה כי היא מאמינה שהפרס היה פרי מאמץ קבוצתי, שגם החוקרים והמומחים שעבדו עמה במחלקה לאיכות הסביבה הם שותפים לו. היא התייחסה גם לנשיא ח'אתמי, אשר לטענתה תרם גם הוא תרומה חשובה בהדגשת חשיבותן של יוזמות סביבתיות. ב-5 בינואר 2008 נבחרה על ידי העיתון "הגרדיאן" לאחת מ-50 המנהיגים הסביבתיים החשובים בעולם. היא הייתה האישה המוסלמית היחידה ברשימה. במהדורת 2012 של המגזין "מוסלמי500" (Muslim500), אבתכאר נבחרה לאחת מ-500 המוסלמים המשפיעים ביותר בעולם. בשנת 2016 קיבלה את התואר "דוקטור לשם כבוד" בחוג למדעי המדינה של אוניברסיטת הנקוק בקוריאה.
ראו גם

איראן
חסן רוחאני
המהפכה האסלאמית
מעמד האישה באסלאם
איכות הסביבה
קיימות
לקריאה נוספת

דוד מנשרי, איראן - אנטומיה של מהפכה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009
David Farber, Taken Hostage: The Iran Hostage Crisis, Princeton University Press, 2006
הערות שוליים

↑  https://web.archive.org/web/20061227004151/http://news.yahoo.com/s/ap/20061218/ap_on_re_mi_ea/iran_elections
↑  Janjigian, Jane (26 בפברואר 1981). "What next for 'Mary' of Tehran?". Chicago Tribune. p. B4. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "A Brief History of Global Engagement at the University of Pennsylvania". Archives.upenn.edu. אורכב מ-המקור ב-2011-05-19. נבדק ב-2008-11-18.
↑  Bowden, Mark, Guests of the Ayatollah, Atlantic Monthly Press, 2006, p.161
↑  "Scopus - Welcome to Scopus".
↑  "Persian Paradox".
↑  "صندوق حمایت از پژوهشگران و فناوران کشور - خانه".
↑  ISRN Immunology
1 2  "Entry 9866 information | Deja vu > Browse". Spore.swmed.edu. נבדק ב-2008-11-18.(הקישור אינו פעיל)
↑  Iranian paper sparks sense of deja vu, 23 October 2008, Vol 455,
↑  "Alef.ir". Alef.ir. אורכב מ-המקור ב-2008-10-31. נבדק ב-2008-11-18.
↑  "ابتكار سبز >> بازگشت از بارسلون و پاسخ به یک ادعا". Greenebtekar.persianblog.ir. אורכב מ-המקור ב-2009-02-05. נבדק ב-2008-11-18.
↑  "کنگره بین المللی ایمونولوژی و آلرژی ایران".
1 2  Sciolino, Persian Mirrors, (2005), p.117
↑  Daniel, Elton L. (2012). The History of Iran. The Greenwood Histories of the Modern Nations (2 ed.). ABC-CLIO. p. 248. ISBN 0313375100.
↑  Takeover in Tehran, 2001, Talon Books, p.16
↑  Bowden, Mark, Guests of the Ayatollah, Atlantic Monthly Press, 2006, p.162-3
↑  "Top Woman in Iran's Government Once Spoke for Hostage-Takers", New York Times, January 28, 1998, p.A6
↑  Sciolino, Persian Mirrors (2005), p.118
↑  Sciolino, Elaine, Persian Mirrors : the Elusive Face of Iran, Free Press, (2005), p.116
↑  "Women, Power and Politics in 21st Century Iran". Routledge.com. 28 באפריל 2012. אורכב מ-המקור ב-2013-09-21. נבדק ב-2017-12-03. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Top Woman in Iran's Government Once Spoke for Hostage-Takers," New York Times, January 28, 1998, p.A6
↑  [dialnet.unirioja.es/servlet/articulo?codigo=2419961 -]
↑  "Haven't I seen you somewhere before?", New York Times, Feb. 1, 1998
↑  http://valtioneuvosto.fi/ajankohtaista/tiedotteet/tiedote/fi.jsp?oid=111872
↑  "ENVIRONMENT: Women Environment Leaders Grapple with Globalisation".
↑  http://www.johannesburgsummit.org/html/documents/summit_docs/aconf199_17_add1.pdf
↑  http://www.iisd.ca/download/pdf/sd/ymbvol108num1e.pdf
↑  "Etekar". 11 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "irna news".
↑  "air pollution".
↑  "newsroom".
↑  "United Nations News Centre". UN News Service Section. 23 במרץ 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  BaniComm Co. "Iranian Students News Agency (in Persian)". Isna.ir. נבדק ב-2008-11-18.
↑  http://www.unep.org/champions/laureates/2006/ebtekarp.asp
↑  Vidal, John; Adam, David; Watts, Jonathan; Hickman, Leo; Sample, Ian (5 בינואר 2008). "50 people who could save the planet". The Guardian. London. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  http://en.mehrnews.com/news/116648/S-Korean-uni-gives-Ebtekar-honorary-doctorate-degree
↑  http://www.cna.org.cy/photoinfo.asp?id=f22be6c20d734c4a98acfa3a13207f3c
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260642305171  GND: 1053419880  ISNI: 0000 0000 7898 387X  LCCN: n00050915  NTA: 236665669  VIAF: 33230572   WorldCat (עם VIAF): 33230572 
אבתכאר עם שר החוץ האוסטרי סבסטיאן קורץ, בשנת 2016
חוסן ישועות

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 משרד ראשי:  ירושלים חומת שמואל
 ענפי תעשייה:  הוצאת ספרים
 מוצרים עיקריים:  ספרי עיון בהגות יהודית, עיון ועוד
  
 https://hosen.harhamor.co.il/
 
חוסן ישועות היא הוצאת ספרים השייכת לישיבת הר המור בירושלים. במסגרת ההוצאה משוכתבים, נערכים ונדפסים שיעורים שנתנו על ידי רבני הישיבה, בראשם נשיא הישיבה הרב צבי ישראל טאו, שחלק מכתביו יוצאים לאור במסגרת ההוצאה, וכן ספרים של הרב קוק ובנו הרב צבי יהודה. מנהל ההוצאה הוא הרב מוטי סרור.
ספרי ההוצאה ושמה

על פי רוב עוסקים ספרי ההוצאה בגאולת ישראל בדורות האחרונים, בעיקר על פי פרשנותם של רבני ישיבת הר המור לתורתו של הרב קוק ובנו הרב צבי יהודה קוק. שיעורי רבני הישיבה נערכים ומשוכתבים על ידי אברכי הישיבה. עם זאת, לעיתים מדפיסה ההוצאה שיעורי עיון ישיבתי, ספרי הלכה, וכן חיבורים מכתבי הראי"ה, הרצי"ה ודמויות נוספות הקשורות לישיבה ולרוחה.
מלבד ספרי ההוצאה, בשיתוף עם ישיבת הר המור מדפיסה ההוצאה את "ערוגות הבושם" – קבצים תורניים תקופתיים מאת רבני, אברכי ותלמידי הישיבה. כמו כן, פעמים רבות מדפיסה ההוצאה חוברות בתפוצה מצומצמת בהן מתומללים שיעורים המוגדרים "פנימי – לא מוגה", ובהן התייחסויות לאירועים אקטואליים.
מדי שנה, בימים שלאחר חג הפסח ובמקביל ליריד מכירת ספרים שנתי הנערך בהוצאת מוסד הרב קוק, מקיימת ההוצאה יריד מכירות עצמאי גדול בסמוך לבית מוסד הרב קוק.
שמה של ההוצאה נגזר מתוך הפסוק (ישעיהו לו, ג): "וְהָיָה אֱמוּנַת עִתֶּיךָ חֹסֶן יְשׁוּעֹת חָכְמַת וָדָעַת יִרְאַת ה' הִיא אוֹצָרוֹ". הכתוב מתבאר על פי פירושו השני של רש"י על הפסוק: "דבר אחר: אמונת עתך, את שהאמנת בהקב"ה בעתים שעברו עליך, וצפית לישועה – היה לך לחוסן". כלומר, האמונה והציפייה הגאולה אשר מתבררים בספרי ההוצאה, מעניקים לאדם את החוסן הנדרש בחבלי הגאולה.
לאמונת עתנו

סדרת הספרים המרכזית של ההוצאה היא "לאמונת עתנו" – שיעוריו של הרב צבי ישראל טאו, נשיא ישיבת הר המור. עד כה, החל משנת תשנ"ד (קודם לפילוג שאירע בין ישיבות מרכז הרב והר המור) ועד שנת תשפ"ד, יצאו לאור במסגרת הסדרה שבעה עשר כרכים. שיעוריו של הרב טאו עוסקים בעיקר בפרשנות לכתבי הראי"ה קוק ובנו הרצי"ה, מציאת עדות להם בתופעות בקרב החברה הישראלית והחברה הדתית בעשורים האחרונים, ובקשה להתוויית כיוון רוחני מתוך דרכה של "התורה הגואלת" מבית מדרשו של הרב קוק. עורכי הסדרה הם הרבנים מרדכי הס, יאיר דיאמנט וזאב נוימן.
כשמה של ההוצאה, שמה של הסדרה נגזר מתוך הכתוב (ישעיהו לו, ג): "וְהָיָה אֱמוּנַת עִתֶּיךָ חֹסֶן יְשׁוּעֹת חָכְמַת וָדָעַת יִרְאַת ה' הִיא אוֹצָרוֹ", ופירושה – בירורי האמונה הישראלית השייכים ונצרכים לעת הזו.
מספרי ההוצאה

חוסן ישועות: לאמונת עם והארץ – על פי שיעורי הרב צבי ישראל טאו, הוצאת שי פיצ'ר תשנ"ד
הישר כדוד – על פי שיעורי הרב טאו, תשנ"ד
לאמונת עיתנו – סידרה בת שבעה עשר כרכים (תשנ"ד–תשפ"ד), על פי שיעורי הרב טאו
דברים שנאמרו בימי חתימת הסכם השלום עם ירדן - על פי שיעורי הרב טאו, תשנ"ה
לדרך הקדש: קובץ שיחות לבירור דרכה של תורה – שיעורי רבני ישיבת הר המור בעקבות הפילוג מישיבת מרכז הרב, תשנ"ח
להלכות ציבור – מכרוזיו ומכתביו של הרצי"ה קוק, מהדורה שנייה משופרת, תשס"א; מהדורה שלישית מורחבת, תשע"ט
כותלנו: הרב קוק והמאבק על הכותל – בעריכת הרב חיים לנגזם, תשס"ט
לנתיבי הנצח – שיעורים על ספר נצח ישראל למהר"ל, הרב עודד וולנסקי (שני כרכים, תשע"ב, תשע"ה)
עלי שיח: שיעורים בשיחות הרצי"ה לפרשת השבוע – הרב אלי בזק, תשע"ב
נעמות בימינך נצח: לזכרו של נעם וינברגר ז"ל – אסופת מאמרים לברור ערך מידות הנפש הישראליות, תשע"ג
מהמקור: דברי מחשבה – הרב שמעון סטרליץ, מהדורה חדשה בעריכת הרב חיים לנגזם, תשע"ד
בנין התורה לדורות – מאמרים, עדויות ואגרות מהראי"ה קוק ותלמידיו אודות מפעל הלכה ברורה ובירור הלכה, תשע"ד
שמע בני מוסר אביך – פירוש על מסכת אבות, על פי שיעורי הרב עמיאל שטרנברג (שלושה כרכים, תשע"ה, תשע"ו ותשע"ט)
כאיש אשר אמו תנחמנו: נצח ישראל למהר"ל – הרבנית חנה טאו, תשע"ה
שו"ת שחר אודך: תשובות ופסקים בחלקים אבן העזר וחושן משפט – הרב אריאל אדרי, תשע"ה
משירי אהודנו: על חודש אייר במקרא וימי ההודאה שבו – הרב אליהו אריאל אדרי, תשע"ז
טוב ירושלים: שיעורים בעניין קדושת ירושלים – הרב עמיאל שטרנברג, תשע"ז
חנוך לנער על פי דרכו: מגמות החינוך לילדי ישראל – מאת הרב אברהם יהושע צוקרמן, תשע"ח
שיעורי הרב מרדכי: בבא קמא – על פי שיעורי הרב מרדכי שטרנברג
הרימו מכשול מדרך עמי – על חובת המחאה, על פי שיעורי הרב טאו, תשפ"א
אוהבי שמו ישכנו בה – המעבר מתחיית החול לתחיית הקודש
היברו נושאי כלי ה' – המלחמה בפוסטמודרנה
אבן ישראל – תהליכי חיים בדורות של גאולה. הרב עודד ולנסקי.
לנתיבי הנצח – שיעורים של הרב עודד ולנסקי בנצח ישראל למהר"ל.
אש תמיד – שיחות לג' אלול של הרב מרדכי שטרנברג.
הערות שוליים

↑  ביריד הספרים של הוצאת 'חוסן ישועות', באתר ערוץ 7, 27 באפריל 2014
↑  הרב הראל דביר, בנין התורה לדורות, אסיף ה, תשע"ח, עמ' 614-611
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297696205171
סופרמיקרו

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  נאסד"ק (SMCI) 
 מייסדים:  צ'ארלס ליאנג, שרה ליו
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־32 שנים) 
 מיקום המטה:  סן חוזה 
 ענפי תעשייה:  טכנולוגיית מידע 
 מוצרים עיקריים:  חומרה, מחשב שרת, תוכנה, מארז מחשב 
  
 www.supermicro.com
 
סופרמיקרו (Super Micro Computer, Inc.) היא חברת טכנולוגיית מידע אמריקאית והיא מהיצרניות הגדולות ביותר של שרתים וכן ספקית תוכנות לניהול שרתים ומערכות אחסון לשווקים שונים, לרבות מרכזי נתונים ארגוניים, מחשוב ענן, בינה מלאכותית, 5G ומחשוב קצה. החברה נוסדה ב-1 בנובמבר 1993, ויש לה פעילות ייצור בעמק הסיליקון, הולנד, ובטייוואן בפארק המדע והטכנולוגיה שלה. מטה החברה נמצא בסן חוזה, קליפורניה.