stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סימפוניה מס' 40 של מוצרט
המוזיקה

מערך הכלים בפרטיטורה (בגרסתה המתוקנת) הוא כדלהלן:
חליל
2 אבובים
2 קלרינטים
2 בסונים
2 קרנות (שכל אחת מהן פועלת בנפרד)
כלי מיתר
בולטים בחסרונם חצוצרות וטימפני, שנחשבו לכלים ה"חגיגיים".
ליצירה ארבעה פרקים, בסדר המקובל (פרק מהיר, פרק איטי, מנואט, פרק מהיר) בסימפוניה של התקופה הקלאסית.
מולטו אלגרו ב-2/2
אנדנטה, ב-6/8
מנואט - טריו, ב-3/4
אלגרו אסאי, ב-2/2
כל הפרקים מלבד השלישי כתובים בצורת סונאטה; המנואט והטריו כתובים בצורה תלת-חלקית כמקובל.
המוזיקה > הפרק הראשון

הפרק הראשון מתחיל בנימה קודרת, לא בנושא הראשון שלו אלא בליווי, המנוגן בכלי המיתר הנמוכים עם חלוקה בקבוצת הוויולות. הטכניקה של פתיחת היצירה בתבנית ליווי שימשה את מוצרט בהמשך בקונצ'רטו האחרון שלו לפסנתר, מס' 27 ק. 595 ובשנים הבאות התחבבה על מלחיני התקופה הרומנטית (לדוגמה, הקונצ'רטו לכינור של מנדלסון והקונצ'רטו השלישי לפסנתר של רחמנינוב).
הנושא הראשון מוכר היטב:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
מוצרט משתמש בנושא הראשון באפקט האנחה הבארוקית, של מרווח הסקונדה היורדת, בכרומטי. הסקונדות היורדות חוזרות בעוד מקומות רבים בפרק, וגם מעט פעמים בפרקים הבאים. לאחר שלוש האנחות, קופצת המנגינה במרווח פסימי של סקסטה קטנה, מרווח שמדמה געגוע, במוזיקה של התקופה הרומנטית. לאחר קטע מעבר קצר שחוזר על מוטיב הסקונדות היורדות, נכנסים כלי הנשיפה מעץ וגוררים את כל התזמורת לסדרה של אקורדים דרמטיים. לאחר מכן הנושא הראשון חוזר שוב, אך הפעם מוביל את הפרק אל הגשר. לאחר מכן נשמע הנושא השני בסולם סי-במול מז'ור. בקטע זה משחק מוצרט שוב על הסקונדות היורדות ומעביר אותן בין כלי הנשיפה למיתרים, דבר שבעצם יוצר את הנושא השני. לאחר מכן יש את קבוצות הסיום שנפתחות באוניסון חגיגי, ונגמרות באקורד מוזר למדי, ללא תחושת סיום. לאחר מכן האקספוזיציה חוזרת. במבוא לפיתוח נשמע שוב האקורד המוזר שנשמע בסוף האקספוזיציה, ומוביל אותנו לקטע סוער במיוחד, שהוא הפיתוח של הנושא הראשון. ישנם קטעים של פוגטו רבים, שגם כאן חוזרים על מוטיב האנחות והפרק חוזר לאקספוזיציה. פה יש הרחבה של הגשר שחוזר על סיקוונצות רבות של הגשר. לאחר מכן נשמע שוב הנושא השני, שהפעם נשאר בסולם סול מינור ונשמע אפל מאוד. לאחר מכן חוזרות קבוצות הסיום והפרק נגמר.
המוזיקה > הפרק השני

הפרק השני לירי באופיו וכתוב במקצב של 6/8, במי במול מז'ור, הסולם המז'ורי הבנוי על הטרצה שמתחת לסולם סול מינור שבו כתובה הסימפוניה. הנושא השני מאוד ארוך, עם מוזיקה חופשית, ומלאת דמיון.
המוזיקה > הפרק השלישי

הפרק השלישי מורכב מריקוד בצורת מינואט, ולאחריו קטע נוסף במשקל משולש, הטריו. המינואט הקצר מתחיל בריתמוס קוצף, מוטעם בהצלבה (המיולה) ובשני פסוקים בני שלוש תיבות כל אחד; המוזיקה, כפי שציינו פרשנים שונים, מוגדרת אומנם כ"מנואט", אבל בהחלט איננה מתאימה לריקוד. המינואט מאוד רציני, נוקשה וכבד. המינואט נפתח באקורד סול מינור מפורק (רה- סול- סי במול). לאחר מכן נשמעת התשובה למשפט הזה, במטח של סקונדות יורדות. חלק הב' במינואט מתחיל כמו בפרק הא' אך כאן הוא מתפתח ויוצר קטע הרמוני מלא ועשיר. גם כאן ישנם קטעי פוגטו בכינורות. פרק הטריו, המנוגד לו באופיו השלו והנינוח, בסולם סול מז'ור, עושה שימוש לסירוגין בחטיבת כלי הקשת לעומת חטיבת כלי הנשיפה מעץ. בחלק השני של הטריו, שתי החטיבות משתפות פעולה ביחד עם הקרנות. לאחר מכן המינואט חוזר.
המוזיקה > הפרק הרביעי

הפרק הרביעי נשמע ממש כמו השלמה לפרק הראשון. הפרק כתוב ברובו בפסוקים בני שמונה תיבות, בהתאם למגמה הכללית של מרובעות ריתמית בסיומי סימפוניות מן התקופה הקלאסית. הנושא מאוד תזזיתי וסוער ומשחק בין רגעי פורטה תזמורתיים לרגעי פיאנו נוגים. הגשר הארוך, מכיל בתוכו גם מלודיות רבות יחסית. הנושא השני שקט ולירי, ובנוי בסולם סי במול מז'ור. בקבוצות הסיום נשמעים שוב המוטיבים מן הגשר. לאחר מכן האקספוזיציה חוזרת. מעבר מודולציה ראוי לציון, המערער במידה רבה את יציבות הסולם, מופיע בראשית קטע הפיתוח וכולל כל טון בסולם הכרומטי פרט לאחד. הצליל היחיד שהושמט הוא למעשה סול טבעי, צליל הטוניקה. הפיתוח מאוד סוער, ומכיל קטעי פוגטו רבים. הפיתוח מאוד לא יציב וקשה מאוד לחוש תחושת טונליות מסוימת. בריפריזה, הנושא הראשון מקוצר, והנושא השני בא בסולם המינורי. לאחר מכן נשמעות קבוצות הסיום, שמביאות את הפרק ואת הסימפוניה כולה, לסיום הדרמטי.
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
קבלה

לבני תקופתו של מוצרט, שהיו רגילים למוזיקה קלילה, ולמטרות בידור בעיקר, היה קשה לקבל את הסימפוניה הזאת, בשל אופייה הטראגי והמלנכולי. לעומת זאת היצירה הפיקה פרשנויות שונות ממבקרים. רוברט שומאן ייחס לה "קלילות וחינניות יוונית". דונלד טובי ראה בה תכונות של אופרה בופה. מכל מקום, נראה שהתפיסה הרווחת ביותר כיום היא, שמדובר בסימפוניה בעלת נימה טרגית ורגשית ביותר; לדוגמה, צ'ארלס רוזן ("הסגנון הקלאסי") מכנה את הסימפוניה "יצירה שיש בה להט יצרים, אלימות ויגון."
על אף חילוקי הדעות, אין ספק שהסימפוניה היא אחת מיצירות המוערכות ביותר של מוצרט, והיא זוכה לביצועים והקלטות תכופים.
השפעה

בטהובן הכיר היטב את הסימפוניה ה-40 והעתיק 29 תיבות מן הפרטיטורה באחת ממחברותיו. יש סברה, שהנושא הפותח את הפרק האחרון נתן לבטהובן את ההשראה לחיבור הפרק השלישי של הסימפוניה החמישית. נוסף לכך, דומה שבפרק הפותח את הסונאטה הראשונה לפסנתר של בטהובן (אופוס 2 מס' 1 בפה מינור) יש הדים לכמה מן המוטיבים הריתמיים המופיעים בפרק הסיום של הסימפוניה.
בכמה מיצירותיו של שוברט, בהן אחת מרביעיות המיתרים שלו ובייחוד המנואט של הסימפוניה החמישית שלו, ניכרת השפעה מיצירה זו, אף כי במנואט של שוברט אין אותה מידה של מורכבות ריתמית וקונטרפונקטית שיש אצל מוצרט.
השפעתה של הסימפוניה ניכרת גם בסוגות מוזיקליות פרט למוזיקה הקלאסית, והיא מככבת למשל בשיר "אוי לי, אוי לי" (يا أنا يا أنا) של פיירוז.
לקריאה נוספת

Deutsch, Otto Erich (1965) Mozart: A Documentary Biography. Stanford, CA: Stanford University Press.
Antony Hopkins|Hopkins, Antony (1981) The Nine Symphonies of Beethoven. Heineman
Arnold Schoenberg|Schoenberg, Arnold (1954, rvs. 1969) Structural Functions of Harmony (W.W. Norton and Company, 1954, rev. 1969). Analyzes the wide-ranging development sections of both outer movements at some length
Zaslaw, Neal (1983) Introductory notes to a recording of the 31st and 40th Symphonies made by Christopher Hogwood and the Academy of Ancient Music, Oiseau-Lyre 410-197-2.
אוטו אריך דויטש (1965) "מוצרט: ביוגרפיה דוקומנטרית", סטנפורד, קליפורניה
ארנולד שנברג, "פונקציות מבניות של הרמוניה" (נורטון ושות', 1954, עריכה מחודשת, 1969) מנתח באריכות את קטעי הפיתוח רחבי היריעה של שני הפרקים החיצוניים.
ניל זסלב (1983) הערות מקדימות להקלטה של הסימפוניות ה-31 וה-40 עם כריסטופר הוגווד והאקדמיה למוזיקה עתיקה.
הערות שוליים

↑  Fruehwald, Scott (1999). "The Authenticity of the Symphony in A Minor (K16a) Attributed to Mozart: A Stylistic Study". The College Music Society. אורכב מ-המקור ב-2007-03-12. נבדק ב-2005-08-05.
↑  Deutsch 1965, p. 320
↑  List from Zaslaw 1983
↑  The text of the poster is given in Deutsch (1965, p. 393)
↑  They belong to the Gesellschaft der Musikfreunde (Society of Friends of Music) in Vienna; a gift to the Society long ago from Johannes Brahms (Zaslaw 1983, 10)
1 2  Zaslaw 1983, 9
↑  Zaslaw (1983, 9-10)
↑  Hopkins, 1981
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007508082805171  BnF: cb13915276b (data)  GND: 300111150  LCCN: n81018421  MusicBrainz work: 9b2cef67-a5f8-4132-b928-a728bda34c27  VIAF: 179424998   WorldCat (עם VIAF): 179424998
הארי מארק פטראקיס

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  5 ביוני 1923 סנט לואיס, ארצות הברית 
 פטירה:  2 בפברואר 2021 (בגיל 97) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 harrymarkpetrakis.com
 
הארי מארק פטראקיס (באנגלית: Harry Mark Petrakis; ‏5 ביוני 1923 – 2 בפברואר 2021) היה סופר אמריקאי ממוצא יווני. כתב רומנים וסיפורים קצרים, רובם על חיי המהגרים מיוון. נולד בארצות הברית לכומר אורתודוקסי. את רוב ימיו עשה בשיקגו ובסביבתה.
ספריו

"פריקלס ברחוב 31" (יצא לאור בשנת 1965)
"חלום מלכים" (יצא לאור בשנת 1966)
"סטלמארק" (יצא לאור בשנת 1970)
"זיכרונות משפחתיים" (יצא לאור בשנת 1970)
"בארבה ניקוס" (יצא לאור בשנת 1970)
רייקו איילסוורת'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בדצמבר 1972 (בת 51) אוונסטון, אילינוי, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 פרופיל ב-IMDb
 
רייקו איילסוורת' (באנגלית: Reiko Aylesworth; נולדה ב-9 בדצמבר 1972) היא שחקנית טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית הידועה בעיקר בזכות תפקידה כמישל דסלר בסדרת הטלוויזיה "24".
ביוגרפיה

איילסוורת' נולדה באוונסטון, אילינוי. היא התגוררה בספרינגפילד בין השנים 1987–1988, שם החלה להתעניין במשחק. תחילה, שימשה כשחקנית מחליפה, ולאחר זמן מה לוהקה למחזמר "סיפור הפרברים", בזמן שמשפחתה עברתה לסיאטל, וושינגטון.
מאוחר יותר, הצטרפה למשפחתה בסיאטל והחלה ללמוד מדעי המוח באוניברסיטת וושינגטון. במקביל, היא הצטרפה להפקות תיאטרון בתיאטרון סיאטל לילדים, ושיחקה את ונדי במחזמר "פיטר פן".
קריירה

סוכן שחקנים ראה את איילסוורת' במחזמר פיטר פן והחליט ללהקה לאופרת הסבון "חיים לחיות", שם שיחקה את דמותה של רבקה לואיס. בד בבד היא שיחקה בתפקידים מינוריים בסרטים מובילים, "אהבה מקרית" (עם האריסון פורד) ויש לך הודעה (עם מג ראיין וטום הנקס). 
ב-2001, אחרי ששיחקה בתפקידי אורח בסדרות חוק וסדר, אד, עכשיו ומיד והבית הלבן, לוהקה לסדרה "כל הנשמות" לתפקיד מרכזי, אך הסדרה הופסקה אחרי עונה אחת. ב-2002 היא החליפה שחקן שנהרג בפרק הפיילוט בסדרה שלא הצליחה, שגריר אמריקאי.
ב-2001 איילסוורת' נבחנה לתפקיד נינה מאיירס בסדרת המתח הפופולרית 24 של רשת FOX, אך הפסידה את תפקידה לשרה קלארק. ב-2002 ניסתה שוב להתקבל לעונה השנייה של הסדרה בתפקיד קייט וורנר, אך שוב הפסידה את תפקידה לשרה וינטר. יוצרי הסדרה ליהקו אותה בתור מישל דסלר, סוכנת היחידה ללוחמה בטרור ("CTU"). דבר שהקנה לה את פריצת הדרך הגדולה בקריירה שלה.
במהלך העונה השנייה הדמות של איילסוורת' מפתחת קשרים רומנטיים עם טוני אלמידה (קרלוס ברנארד), ודמותה הפכה להיות מאוד פופולרית על המוני המעריצים. בעונה השלישית דמותה הפכה לדמות ראשית. לקראת סוף העונה הוחלט שהדמות של איילסוורת' לא תופיע בעונות הבאות, אך עקב תלונות המעריצים דמותה חזרה לעונה הרביעית למשך 12 פרקים בתור מנהלת היחידה ללוחמה בטרור ("CTU"). אך למרות זאת, בפרק הראשון בעונה החמישית של 24, דמותה של איילסוורת' נהרגת.
מיד לאחר מכן איילסוורת' שיחקה בתפקיד אורח ב-CSI.
איילסוורת' שיחקה בסרטים מיסטר ברוקס, טיוטה לרצח ועוד. ב-2006 היא שיחקה בתפקיד מרכזי בסרט הנוסע השמיני נגד הטורף 2: רקוויאם. ב-2007 היא שיחקה בסדרה
של רשת ABC‏, "אבירי השפע" למשך שני פרקים. היא שיחקה במספר פרקים בעונה ה-14 של הסדרה ER, אך הופעתה התקצרה עקב שביתת התסריטאים.
ב-2008 איילסוורת' שיחקה בכמה סרטים עצמאיים, וב-2009, הצטרפה לעונה החמישית של הסדרה "אבודים" בתור איימי, ושיחקה בסדרה "סטארגייט יוניברס".
בשנת 2010, התארחה בסדרות "האישה הטובה" ו"Damages".
בשנת 2012, השתתפה איילסוורת' בפרק 13 בעונתה השנייה של הסדרה מבוקש. של גילמה דמות סוכנת ממשלתית המנסה למנוע מעבר של מחשב נייד יקר ערך לידי גורמים פלילים. בנוסף, היא התארחה בסדרה "אלמנטרי".
בשנת 2013, הופיעה בסדרה "גדולה מהחיים" וב-2014, הופיעה ב"מהפכה".
בשנת 2016 החלה לגלם את אליה ג'ונס בסדרת הפעולה "צוות עקרב" של רשת CBS. היא שבה עם תפקידה זה גם לעונה הרביעית.
בשנת 2021 תרמה את קולה לסדרת האנימציה "היט מאנקי" אשר שודר בערוץ הולו.
חיים אישיים

איילסוורת' מתגוררת כיום בניו יורק. בין השנים 2003–2005, יצאה עם השחקן קיפר סאת'רלנד.
התאחדות הוצאות ספרים בישראל

התאחדות הוצאות ספרים בישראל הוא ארגון שהוקם בשנת 1939 כדי לעזור להוצאות ספרים בישראל במתן שירותים מקצועיים, בייצוגן מול רשויות המדינה, בעידוד מכירת ספרים בישראל ובארגון רוב הוצאות ספרים הפעילות בישראל. קיימות הוצאות ספרים מסחריות, הוצאות לא-מסחריות של האקדמיה, מוסדות, עמותות, ארגונים והוצאות עצמיות.
הפעילות המו"לית בישראל

התאחדות הספרים בישראל הציבה לעצמה יעדים במטרה להגביר את מכירות הספרים והפצתם ולעודד את הקריאה בקרב הציבור בכללו ובקרב בני הנוער בפרט. לשם כך מקיימים מדי שנה בשנה את האירועים הבאים:
הפעילות המו"לית בישראל > שבוע הספר העברי

ההתאחדות יוזמת, מפיקה ומנהלת את "שבוע הספר העברי" המתקיים בישראל מדי שנה בערים המרכזיות, בעיירות הפיתוח ובישובים רבים אחרים בכל רחבי ישראל. בשבוע זה מוקמים ירידי ספרים ובהם מיוצגות מרבית הוצאות הספרים בישראל המוכרות את ספריהן במחירים מוזלים. גם בחנויות נמכרים הספרים בהוזלה בתקופה זו, ויש בהן המאריכות את המכירה המוזלת על-פני כל החודש.
הפעילות המו"לית בישראל > "ספר זהב" ו"ספר פלטינה"

לקראת שבוע הספר העברי מפרסמת התאחדות הוצאות ספרים בישראל את רשימת הספרים שזכו באות 'ספר זהב' המוענק הן למחבר והן להוצאות ספרים על מכירת ספר מעל 20,000 עותקים ואות 'ספר פלטינה' על מכירת ספר מעל 40,000 עותקים. האותות מוענקים הן למחבר והן להוצאת הספרים. רשימות הספרים מפורסמות באתר התאחדות הספרים בישראל
הפעילות המו"לית בישראל > קרן ברנשטיין- פרסים ספרותיים

האגודה להענקת פרסים מעניקה פרסים ספרותיים ליוצרים צעירים עד גיל 50 ב-
תחום הפרוזה- לסופר/ת, שכתב/ה רומן מובחר ומקורי מחיי ישראל.
תחום השירה- לספר שירה עברי מקורי שנכתב בעברית על ידי משורר/ת הגר/ה בישראל.
תחום ביקורת ספרותית- לסופר/ עיתונאי/מבקר, הכותבים ביקורת ספרות
בעברית באחד מהמוספים לספרות בעיתונות היומית על ספר עברי מקורי בתחום הספרות היפה.
מאגר המו"לים

המידע המפורסם במאגר המו"לים מבוסס בעיקר על מידע שנמסר מההוצאות לאור המוסרות עותקי חובה ומאתרי האינטרנט שלהן ומידע מהעיתונות הכתובה והאלקטרונית המאומת עם המו"לים. במאגר רשומות הוצאות לאור של ספרים, עיתונים, כתבי עת, מוזיקה ומאגרי מידע. המאגר כולל בין היתר מו"לים קטנים ובלתי מוכרים, גופים ציבוריים ומוסדות חינוך שמוציאים לאור כחלק מפעילותם, וכן מו"לים שאינם פעילים עוד, החל מתחילת הפעילות המו"לות בארץ ישראל. זהו המאגר המקיף ביותר בתחום זה בישראל, והוא מתעדכן באופן שוטף.
המידע הניתן כולל את תולדות ההוצאה, כתובתה, שם המנהל או הבעלים, שינויי שם ושותפויות בין מו"לים, שפות הפרסום, סוג המדיה ולגבי חלק מהמו"לים הערה קצרה על תחומי הדעת שבהם הם עוסקים. כמו כן, ניתן מידע על זכויות היוצרים של מו"לים שחדלו להתקיים
ראו גם

הוצאה לאור
מכירת ספרים בישראל
ספר אלקטרוני
לקריאה נוספת

הוצאה לאור של ספרים בישראל- ההתפתחויות במפת המו"לים בשנים האחרונות (2003–2012), בר צורי, דורי, 2015
הערות שוליים

↑  הוצאה לאור של ספרים בישראל - ההתפתחויות במפת המו"לים בשנים האחרונות, רוני בר צורי, באוגוסט 2015
↑  שבוע הספר העברי
↑  תקנון "שבוע הספר העברי"
↑  אותות ספרותיים
↑  תקנון הפרס ע"ש מרדכי ברנשטיין
↑  מאגר המול"ים בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312850205171  BnF: cb13130389s (data)  GND: 33810-2  ISNI: 0000 0001 2235 2400  LCCN: n85216350  VIAF: 122565323   WorldCat (עם VIAF): 122565323
הרמת משקולות באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018)

| --- | --- |

 היכל:  היריד האולימפי
 תאריך התחלה:  7 באוקטובר 2018
 תאריך סיום:  13 באוקטובר 2018
 → 2014 
טורנירי ההרמת משקולות באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) התקיימו ביריד האולימפי בין ה-7 ל-13 באוקטובר 2018. התחרויות הורכבו משישה טורנירים לנערים וחמישה טורנירים לנערות.
לוח זמנים

| תאריך | יום | שעת התחלה | תחרות |
| --- | --- | --- | --- |
לה גראן ופור

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסעדה 
 מיקום:  הרובע הראשון של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 קואורדינטות:  48°51′58″N 2°20′16″E﻿ / ﻿48.8661°N 2.3379°E﻿ / 48.8661; 2.3379
 www.grand-vefour.com
  (למפת פריז מוגדלת) לה גראן ופור(למפת פריז רגילה) לה גראן ופור
 
הכניסה למסעדה
לה גראן ופור (בצרפתית: Le Grand Véfour) היא מסעדת העילית הראשונה בפריז.
לה גראן ופור נפתחה בפאסאז' פאלה רויאל ב-1784 בידי אנטואן אוברטו, כקפה דה שארטר
ונרכשה ב-1820 בידי ז'אן ופור
שכינה אותה מסעדת ופור, שם שנשאר מאז.
ופור פרש אחרי שלוש שנים, ומכר את המסעדה לז'אן בואסייה.
רשימת הלקוחות הקבועים במהלך המאות כוללת את שמות נכבדים בתרבות והפוליטיקה הצרפתית, ביחד עם tout-Paris.
רוטב מורניי היה אחד המאכלים הראשונים שהוגשו בגראן ופור. המסעדה הייתה סגורה בשנים 1905–1947 ונפתחה מחדש בידי השף רמון אוליבר, כשז'אן קוקטו עיצב את התפריט.

אוליבר החזיר את המסעדה לימי גדולתה והיא הייתה שוב מוקד משיכה לנכבדי צרפת, עד שאוליבר עזב את המסעדה ב-1983.
המסעדה, עם התפאורה הנאוקלאסית שבה מראות גדולות ומסגרות מוזהבות וקירות supraportes מצוירים המשיכה במסורת של הגסטרונומיה באותו מיקום, "מעוז חדור בהיסטוריה של המטבח הצרפתי הקלאסי".
ב-1991 נטל את המושכות כשף גי מארטן (נולד ב-1957, סבואה עילית) והמסעדה הגיעה לפסגת ההכרה הקולינארית וזכתה בשלושה כוכבים ממדריך מישלן ובתשעה עשר נקודות במדריך הגו מיו.
המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
כשהמסעדה הפסידה אחד משלושת הכוכבים שלה בשנת 2008

תחת גי מארטן שעבד עבור קבוצת טטינג'ה, התפרסמה הידיעה בכותרות החדשות. ב-2011 מחזיקה המסעדה בשני כוכבים במדריך מישלן האדום.
כעבור עשרים שנה מארטן רכש את המסעדה.
לקריאה נוספת

אביטל ענבר, תענוגות פאריס, הוצאת בבל, מארס 2003. עמודים 63, 68, 105, 106, 111-110.
Larousse Gastronomique, Clarkson Potters Publishers, New York, 2001, p. 573.
Guy Martin, Vegetables, Ici La Pr, 2002.
Guy Martin (Actor), Lionel Boisseau (Director) Guy Martin: Portrait of a Grand Chef, DVD ,2011.
הערות שוליים

↑  Elizabeth Sharland, A Theatrical Feast in Paris: From Molière to Deneuve 2008:40ff, "Le Grand Véfour".
↑  A compliment to the aristocratic landlord, the duc de Chartres, soon to be known as Philippe-Égalité.
↑  Rebecca L. Spang, The Invention of the Restaurant: Paris and Modern Gastronomic Culture, pp. 6, 64, 182, 187, 206, 220, 224, 226, 238f and 245.
↑  אביטל ענבר, תענוגות פאריס, הוצאת בבל, מרץ 2003, עמוד 110
↑  Sharland 2008:41.
↑  Little brass plaques mark favorite seats of notables like Colette and Victor Hugo.
↑  Les étoiles du Grand Véfour" (הקישור אינו פעיל)
↑  אביטל ענבר, 110
↑  Frommer's Guide
↑  ענבר, שם
↑  מסעדת לה גראן ופור במדריך השולחנות הגדולים בעולם (הקישור אינו פעיל)
↑  The third star, awarded Olivier in 1953 and lost with his departure, had been regained in the 2000 Guide Michelin("Les étoiles du Grand Véfour"). (הקישור אינו פעיל)
↑  ^ International Herald-Tribune,, "Grand Vefour restaurant in Paris loses third Michelin star" 3 March 2008 (הקישור אינו פעיל)
מרים מרגוליס

| --- | --- |

מרים מרגוליס, 2008
 לידה:  18 במאי 1941 (בת 83) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Miriam Margolyes 
 מדינה:  אוסטרליה, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1965
 עיסוק:  שחקנית קולנוע
 מקום לימודים:  קולג' ניונהאם, אוניברסיטת קיימברידג'  תיכון אוקספורד  אוניברסיטת קיימברידג' 
 בן או בת זוג:  הת'ר סאתרלנד (1968–?) 
 פרסים והוקרה:  קצינה במסדר האימפריה הבריטית  Audie Award for Best Female Narrator 
 http://www.miriammargolyes.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מרים מרגוליס (באנגלית: Miriam Margolyes‏; נולדה ב-18 במאי 1941) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודייה-בריטית, זוכת פרס באפט"א.
התפרסמה בסרטים "עידן התמימות", "להיות ג'וליה", "הארי פוטר וחדר הסודות", "גברות בלוונדר" ו"רומיאו וג'ולייט".
ביוגרפיה

מרגוליס נולדה באוקספורד. בת יחידה לג'וזף מרגוליס (1899–1995), רופא סקוטי מגלאזגו, ולרות (לבית סנדמן; 1905–1974), בתו של סוחר רהיטים מליברפול, שלאחר מכן עבר ללונדון. היא גדלה במשפחה יהודית, שמוצאה מבלארוס ופולין. סבא רבא מצד אמה, סימאון סנדמן, נולד בעיירה הפולנית מרגונין, שבה ביקרה מרגוליס בשנת 2013. סבה נולד באינדורה בבלארוס, שבאותה תקופה הייתה חלק האימפריה הרוסית.
מרגוליס למדה בתיכון באוקספורד ובקולג' ניונהאם, אוניברסיטת קיימברידג', שם גם החלה לשחק במועדון הדרמה החובבני "פוטלייטס".
בשל מחלת אמה נאלצה לקחת פסק זמן מהקריירה שלה על מנת לטפל בה. מרגוליס גם השקיעה כרבע מיליון ליש"ט בטיפולים רפואיים עבור אביה.
מרגוליס קיבלה בשנת 2001 את אות מסדר האימפריה הבריטית על תרומתה לתחום הדרמה.
מרגוליס פעילה בארגון הבריטי "יהודים למען צדק לפלסטינים" (אנ') ודוגלת ב"סיום הכיבוש הישראלי ברצועת עזה והגדה המערבית". בפברואר 2015 חתמה יחד עם מאה אמנים בריטים על מכתב שבו הכריזו כי "לא ימשיכו לקיים קשרים תרבותיים עם ישראל". לדבריהם, החרם יימשך עד ש"הדיכוי הקולוניאלי של הפלסטינים יסתיים" ובמהלכו לא יקבלו האמנים הזמנות מקצועיות לישראל או מימון ממוסדות שקשורים לממשלתה. באוגוסט 2015, בעקבות הביקורת של הג'ואיש כרוניקל על מועמד מפלגת הלייבור ג'רמי קורבין, פרסמה מרגוליס מכתב תמיכה בקורבין יחד עם אילן פפה, אבי שליים, מייקל רוזן ופעילי שמאל יהודים בולטים נוספים.
קריירת משחק

מרגוליס החלה את הקריירה שלה בסוף שנות ה-60 בתפקידים קטנים בטלוויזיה ותסכיתי רדיו. התפקיד הגדול הראשון שלה בקולנוע היה בסרט "Stand Up, Virgin Soldiers" משנת 1977.
בשנות ה-80, היא השתתפה במספר פרקים בסדרה הקומית ב"הפתן השחור" לצד רואן אטקינסון. התפקידים בסדרה כוללו את האינפנטה הספרדית ב"האפעה השחורה", ליידי ווייטאדדר ב-Blackadder II והמלכה ויקטוריה בפרק "מזמור חג המולד של בלאדר".
ב-1980 שיחקה בסרט שביים מנחם גולן, "התפוח", מחזמר מדע בדיוני המתרחש בשנת 1994.
ב-1982 השתתפה בפרק סדרה "לא יאומן כי יסופר" ששודרה גם בישראל.
ב-1983 היא התפרסמה בהוליווד בזכות תפקידים משניים בדרמה המוזיקלית של ברברה סטרייסנד "ינטל" בה גילמה את שרה ובקומדיה המוזיקלית של פרנק אוז. ואחר כך בסרט "חנות קטנה ומטריפה" בתור הסייעת של רופא השיניים אורין סקריואלו (סטיב מרטין).
ב-1986, היא שיחקה בתפקיד משנה מרכזי בדרמה של ה-BBC "חייה ואוהבותיה של היא-שטן" (The Life and Loves of a She-Devil).
ב-1988 שיחקה בעיבוד הקולנועי של הספר "דוריט הקטנה" מאת צ'ארלס דיקנס, בתפקיד פלורה פינצ'ינג. על תפקידה זכתה בפרס איגוד המבקרים האמריקני לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
במאי 1992 הופיע בישראל, במסגרת פסטיבל ישראל, עם המחזה "נשותיו של דיקנס".
ב-1993 שיחקה במלודרמה הספרותית של מרטין סקורסזה, "עידן התמימות", בתפקיד גברת מינגוט. עליו קיבלה את פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה. אחר כך השתתפה בשוברי קופות הוליוודיים בהם הגרסה ההוליוודית של המחזה "רומיאו ויוליה" (1996), בתור האומנת של יוליה (קלייר דיינס), ו"סוף העולם" (1999) בתור אמה החורגת של כריסטין (רובין טאני) בת זוגו המיועדת של השטן (גבריאל ביירן).
ב-1999 גילמה את רוז אמו של איגנץ' סאנשיין (ראלף פיינס) בדרמת השואה "סאנשיין".
בשנות ה-90 מרגוליס דיבבה את פליי, כלבת הבורדר קולי, של האיכר ארתור הוגט (ג'יימס קרומוול) בסרטים "בייב" (1995) ו"בייב בעיר הגדולה" (1998), את הזחל בגרסתם של הנרי סליק וטים ברטון לרומן הילדים "ג'יימס והאפרסק הענק" ואת השדכנית בסרט האנימציה "מולאן" (1998).
ב-2002 שיחקה את דמות הפרופסורית לתורת הצמחים פומונה ספראוט בפנטזיה הספרותית "הארי פוטר וחדר הסודות". ושוב ב-2011 בסרט הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2.
ב-2004 הופיעה בדרמות "להיות ג'וליה" בתור דולי, חברתה של שחקנית התיאטרון המוכשרת ג'וליה לאמברט (אנט בנינג), ובמלודרמה הבריטית "גברות בלוונדר", לצד ג'ודי דנץ ומגי סמית.
ב-2006 דיבבה בסרטי האנימציה "תזיזו ת'רגליים", את גברת הסטוחן, ו"חיים בזרם", את סבתא של ריטה.
ב-2010 דיבבה בסרט "אגדה עם כנפיים". ב-2012 השתתפה בסרט "אימא מלווה" לצדה של ברברה סטרייסנד.
בשנים 2018–2021 הנחתה מספר תוכנית מסע וטיולים טלוויזיונית ב-BBC ובערוץ 4 ‏ ("Miriam's Big American Adventure","Miriam's Dead Good Adventure", "Miriam's Big Fat Adventure", ו-"Miriam and Alan: Lost in Scotland").
בשנת 2021 לוהקה לסרט הבריטי-ישראלי "סוף טוב" של הבמאים הישראלים שרון מימון וטל גרניט אשר מבוסס על המחזה באותו שם מאת ענת גוב.
חיים אישיים

מרגוליס היא לסבית מוצהרת. מאז 1968, היא נמצאת במערכת יחסים עם הת'ר סאתרלנד, אקדמאית אוסטרלית. הן מחלקות את זמנם בין בתים בלונדון ובקנט באנגליה, רוברטסון באוסטרליה ומונטיסי באיטליה. היא הפכה לאזרחית אוסטרליה ב-2013.
מרגוליס היא פטרונית של ארגון "My Death My Decision", ארגון בריטי שמקדם גישה רחמנית יותר למוות, כולל הזכות החוקית למוות בסיוע רפואי, אם זהו רצונו העיקש של אדם.
פילמוגרפיה נבחרת

תפוח (1980)
ההתעוררות (1980)
סקראברס (1983)
ינטל (1983)
חלומות אלקטרוניים (1984)
האב הטוב (1986)
חנות קטנה ומטריפה (1986)
דוריט הקטנה (1988)
במרומי הפסיפיק (1990)
אשת הקצב (1991)
עידן התמימות (1993)
אד והאמא המתה שלו (1993)
פרחים ועשבים שוטים (1995)
בייב (1995) - דיבוב
בלטו (1995)
ג'יימס והאפרסק הענק (1996)
רומיאו וג'ולייט (1996)
מולאן (1998) - דיבוב
בייב בעיר הגדולה (1998) - דיבוב
סאנשיין (1999)
סוף העולם (1999)
כלבים נגד חתולים (2001)
הארי פוטר וחדר הסודות (2002)
חופשייה לאהבה (2004)
מודיליאני (2004)
החיים על פי פיטר סלרס (2004)
גברות בלוונדר (2004)
להיות ג'וליה (2004)
המלך והגרושה (2005) - סרט טלוויזיה
חיים בזרם (2006)
תזיזו ת'רגליים (2006) - דיבוב
אגדה עם כנפיים (2010)
הארי פוטר ואוצרות המוות (2011)
אימא מלווה (2012)
האיש שהמציא את חג המולד (2017)
הקדמונים (2018) - דיבוב
סוף טוב (TBA)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

הפתן השחור (1983-1989)
ראגרטס (2001-1998) - דיבוב
דארמה וגרג (2000)
הרפתקאות שרה ג'יין (2009)
מרלין (2010)
דוק מרטין (2011)
רייק (2016)
Miss Fisher's Murder Mysteries‏ (2015-2012)
איש משפחה (2017) - דיבוב
המיילדת (2018-הווה)
דוקטור הו (2023)