stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחמיה רבין
משפחתו

לרבין ורעייתו נולדו יצחק רבין לימים ראש ממשלת ישראל ורחל רבין יעקב ממייסדי קיבוץ מנרה שבגליל העליון ומראשי מרכז הנוער העובד.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  מנחם רביצוב 1863–1896  מנחם רביצוב 1863–1896     |  מנחם רביצוב 1863–1896  מנחם רביצוב 1863–1896     |  מנחם רביצוב 1863–1896  מנחם רביצוב 1863–1896     |   |     |   |  לאה רביצוב 1864–1935  לאה רביצוב 1864–1935     |  לאה רביצוב 1864–1935  לאה רביצוב 1864–1935     |  לאה רביצוב 1864–1935  לאה רביצוב 1864–1935     |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |   |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |  |  נחמיה רבין 1886–1971  נחמיה רבין 1886–1971     |  נחמיה רבין 1886–1971  נחמיה רבין 1886–1971     |  נחמיה רבין 1886–1971  נחמיה רבין 1886–1971     |   |     |   |  רוזה כהן 1890–1937  רוזה כהן 1890–1937     |  רוזה כהן 1890–1937  רוזה כהן 1890–1937     |  רוזה כהן 1890–1937  רוזה כהן 1890–1937     |  |  |  |  |  |  |
|   |   |  |   |   |   |   |     |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |
|   |   |  |  רחל רבין יעקב  רחל רבין יעקב     |  רחל רבין יעקב  רחל רבין יעקב     |  רחל רבין יעקב  רחל רבין יעקב     |   |   |   |  יצחק רבין 1922–1995  יצחק רבין 1922–1995     |  יצחק רבין 1922–1995  יצחק רבין 1922–1995     |  יצחק רבין 1922–1995  יצחק רבין 1922–1995     |   |     |   |  לאה רבין 1928–2000  לאה רבין 1928–2000     |  לאה רבין 1928–2000  לאה רבין 1928–2000     |  לאה רבין 1928–2000  לאה רבין 1928–2000     |
|   |   |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     |   |   |   |   |
|   |   |  |  אברהם בן-ארצי 1947–2010  אברהם בן-ארצי 1947–2010     |  אברהם בן-ארצי 1947–2010  אברהם בן-ארצי 1947–2010     |  אברהם בן-ארצי 1947–2010  אברהם בן-ארצי 1947–2010     |     |  דליה רבין  דליה רבין     |  דליה רבין  דליה רבין     |  דליה רבין  דליה רבין     |   |  אבי פילוסוף  אבי פילוסוף     |  אבי פילוסוף  אבי פילוסוף     |  אבי פילוסוף  אבי פילוסוף     |   |  יובל רבין  יובל רבין     |  יובל רבין  יובל רבין     |  יובל רבין  יובל רבין     |
|   |   |  |   |   |   |     |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |  |  יונתן בן-ארצי  יונתן בן-ארצי     |  יונתן בן-ארצי  יונתן בן-ארצי     |  יונתן בן-ארצי  יונתן בן-ארצי     |   |  נעה רוטמן  נעה רוטמן     |  נעה רוטמן  נעה רוטמן     |  נעה רוטמן  נעה רוטמן     |   |  אלדד רוטמן  אלדד רוטמן     |  אלדד רוטמן  אלדד רוטמן     |  אלדד רוטמן  אלדד רוטמן     |   |  |  |  |
הערות שוליים

1 2  נחמיה רבין יובא למנוחות, הארץ, 7 בדצמבר 1971
↑  תום שגב, ימי הכלניות, עמ' 115.
↑  לוי יצחק הירושלמי, נחמיה רבין נסך בטחון ביהודי העיר העתיקה, מעריב, 19 בדצמבר 1971
↑  אלי לנדאו, אבא נחמיה מספר על יצחק, מעריב, 31 בדצמבר 1963
↑  אורי דרומי, הרוח החיה בשכונת הפועלים הראשונה, באתר הארץ, 27 ביולי 2005
↑  נאסרו 2000 יהודים ביניהם חברי הנהלת הסוכנות, המשקיף, 30 ביוני 1946
↑  אסתי אהרונוביץ,', 14 שנה לרצח רבין | רחל רבין מדברת. על הילדות, על הבדידות, על העצבות, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2009
↑  חברים למאבק ולדרך מברכים את נחמיה רבין - נאמן לבית התנועה, למרחב, 24 בפברואר 1964
↑  מ. גבעתי, הסיפוק של נחמיה רבין, למרחב, 16 בדצמבר 1960
↑  מת נחמיה רבין, דבר, 6 בדצמבר 1971
↑  נחמיה רבין הובא למנוחות בקיבוץ מנרה, דבר, 8 בדצמבר 1971
↑   אלמוג בן זכרי,נעה שפיגל,ניר חסון, המקומות בהם הקיץ אפילו לא התחיל, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2016
נחמיה רבין עם אשתו רוזה כהן וילדיו יצחק ורחל, 1927
מסע לארקטורוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דייוויד לינדזי (אנ')
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת מת'ואן (אנ')
 תאריך הוצאה:  1920
 סדרה
 הספר הבא:  The Flight to Lucifer 
 
מסע לארקטורוס (באנגלית: A Voyage To Arcturus) הוא רומן רחב יריעה בן עשרים ואחד פרקים מסוגת מדע בדיוני ופנטזיה מאת הסופר הסקוטי דייוויד לינדזי (אנ') אשר נכתב ויצא לאור ב-1920. עלילתו עוקבת אחר מסע בין-כוכבי של אדם בשם מסקול, המגיע לכוכב הלכת הבדיוני טורמנס הסובב את הכוכב הכפול ארקטורוס, ונקלע לאודיסאה בת חמישה ימים המובילה אותו לטייל בין עולמות רבים ולהכיר את יושביהם המגוונים, המייצגים השקפות פילוסופיות ומשמעויות שונות, תוך כדי שהוא חוקר את תכלית החיים, טבע המוסר, מושגי העונג והכאב, והיחסים המתגשמים ביניהם לבין קיומו.
עלילת הסיפור הושפעה רבות מהאמונות הגנוסטיות, המיתולוגיה הנורדית, וכתבים פילוסופיים שונים, בייחוד אלו של ארתור שופנהאואר. מכירותיו של הספר לא צלחו לאורך חייו של לינדזי, אולם בשנים מאוחרות יותר הוא הודפס בשנית בעשרות מהדורות, תורגם לשפות נוספות, וזכה לשבחים רבים מידי דמויות ספרותיות בולטות כגון ג'. ר. ר. טולקין, ק.ס. לואיס, הרולד בלום, ואחרים.
ביקורת

הספר היווה מקור השראה מרכזי לטרילוגיית החלל (אנ') של הסופר הבריטי קלייב סטייפלס לואיס אשר כינה אותו בתור, ”יצירה מנפצת, בלתי נסבלת, שלא ניתן להתנגד לה”, כן תיאר את חוויית קריאתו, ”זה דבר יוצא מגדר הרגיל, מאחר ומבחינה מדעית מדובר בשטויות והבלים, הסגנון מחריד, ובכל זאת החזון המפחיד של הספר חודר מבעד לכך”, ובנוסף ציין כי פעולת הספיגה פרי המצאתו של לינדזי השפיעה רבות על ספר נוסף שכתב, מכתבי סקרוטייפ (אנ').
לואיס אף המליץ על הספר לחברו הקרוב, הסופר ג'. ר. ר. טולקין, אשר תיאר את קריאתו בו מתוך השוואה לאחד מספריו של הלה, מחוץ לכוכב השקט, במכתב ששלח למוציא לאור סטנלי אונווין (אנ') ב-1938:
קראתי את "מסע לארקטורוס" בלהיטות – היצירה הכי קרובה אליו, על אף שהיא הן יותר עוצמתית הן יותר מיתוסית (גם פחות רציונלית, ופחות סיפורית – אף אחד אינו יכול לקרוא אותה כמותחן פשוט ומבלי לגלות כל עניין קודם בפילוסופיה, דת ומוסר).
המקור באנגלית
I read "Voyage to Arcturus" with avidity — the most comparable work, though it is both more powerful and more mythical (and less rational, and also less of a story – no one could read it merely as a thriller and without interest in philosophy religion and morals).
הפילוסוף ומבקר הספרות קולין וילסון (אנ') תיאר את הספר בתור ”הרומן הטוב ביותר של המאה העשרים” ושיבח את גאונותו של לינדזי, על אף שלדבריו, הקדים הלה את זמנו כך שיצירתו נפלה לידיהם של קוראים אשר לא היו מוכנים לבשורתה.
הסופר מייקל מורקוק התייחס לספר ב-2002 ואמר, ”מעט מאוד רומנים בשפה האנגלית הם אקסצנטריים או בעלי השפעה כמו מסע לארקטורוס”; בנוסף הזכיר כי על אף שאלן מור העלה השוואה במבוא שכתב למהדורת הספר שראתה אור באותה שנה בין מסע לארקטורוס לבין מסעות ההלך מאת ג'ון באניין (אנ') והאל פאן הגדול מאת ארתור מאכן, עדיין עמד הספר בכוחות עצמו ”בתור אחת היצירות המקוריות ביותר אי פעם”; לדבריו של מורקוק, למרות שדמותו של מסקול עושה כרצונה במהלך העלילה בניסיון להציל את נשמתה, בתהליך אותו כינה בשם ”גרסה ניטשיאנית של מסעות ההלך”, אבל הסיפור, עם זאת, אינו מקבל נימה פשיסטית.
הסופר סטיבן ה. סילבר (אנ') טען כי הסיפור מכיל מעט מאוד ”עלילה של ממש” ושאינו מעניק מניעים מספקים עבור פעולותיהן והתנהגותן של הדמויות המופיעות בו, אולם הוסיף כי כוחה האמיתי של היצירה נח במה שכינה בשם ”הרהוריה הפילוסופיים” בדבר האנושות לאחר מלחמת העולם הראשונה. כמו כן השווה את הספר ליצירות מדע בדיוני מוקדמות כגון אלו של הסופרים הרברט ג'ורג' ולס וז'ול ורן, על אף שלדבריו לא הגיע לינדזי לרמתם של מי מהשניים, וטען כי הלה ניסה לשלב את נימתו הפילוסופית יחד עם סוגת ההרפתקאות בדומה לסגנונו של אדגר רייס בורוז.
הסופר פיליפ פולמן תיאר את הספר בראיון לעיתון הגרדיאן בתור היצירה הכי לא מוערכת מספיק אי פעם.
תרבות > קולנוע

סרט הסטודנטים מסע לארקטורוס מ-1970 בבימויו של ויליאם ג'יי. הולוואי הוא עיבוד קולנועי ניסיוני לאירועי הספר.
סרט התיאטרון מסע לארקטורוס מ-2020 בבימויו של פיל מור מתעד מחזה תיאטרלי בן שלוש שעות המבוסס על אירועי הספר.
תרבות > ספרות

הספר המעוף ללוציפר: פנטזיה גנוסטית (אנ') מאת הרולד בלום אשר ראה אור ב-1979 הוא מעין המשכון המציג עלילה דומה לזו של הספר.
תרבות > מוזיקה

מלחין הג'אז רון תומאס הקליט את אלבום הקונספט "סצנות מתוך מסע לארקטורוס" ב-2001 אשר קיבל את השראתו מאירועי הספר.
מפיק מוזיקת ההאוס האוקראיני מיכאילו ויתיק הקליט אלבום בן שלושה חלקים הקרוי "מסע לארקטורוס" ב-2015.
מחזה מוזיקלי המבוסס על אירועי הספר נכתב בידי פיל מור ובוצע בתיאטרון חצי האי, ווי ווי (אנ'), אוסטרליה, ב-2019.
תרבות > תיאטרון

גרסת אופרה של הספר נכתבה בידי פול קורפילד גודפרי עבור לברית מאת ריצ'רד צ'ארלס רוז ובוצעה בתיאטרון שרמן בקרדיף ב-1983.
מחזה תיאטרלי בן שלוש שעות אשר נכתב על ידי דייוויד וולפ ב-1985 הוצג לראשונה בלוס אנג'לס ובהמשך צולם והופק כסרט אשר שודר ב-2020[דרוש מקור].
תרבות > רדיו ופודקאסטים

תוכנית הרדיו של תאגיד השידור הבריטי (אנ') שידרה עיבוד דרמטי המבוסס על אירועי הספר ב-1956.
מהדורות

הספר ראה אור לראשונה ב-1920 בהוצאת מת'ואן (אנ'), אשר הסכימה לפרסמו בתנאי שלינדזי יקצרו בכחמישה עשר אלף מילים, הצעה לה הסכים. הסיפור המקורי, אפוא, צומצם לסדר גודל של כתשעים ושלושה אלף מילים, כאשר לדעת הקונצנזוס הרווח כיום הקטעים שהוסרו לא נשמרו ויש להניח כי אבדו לעד. בהמשך התעקש בית ההוצאה לאור לשנות אף את שמו המקורי של הספר, נייטספור בטורמנס, מאחר שנתפש כמעורפל מדי. מכירות הדפסתו הראשונה לא צלחו, ומתוך סך של כ-1,430 עותקים נמכרו רק כ-596 מתוכם.
כשנה לאחר מותו של לינדזי, ב-1946, הודפס הספר בשנית על ידי הוצאת ויקטור גולנץ (אנ'), ויצא לאור בעשרות מהדורות נוספות לאורך השנים הבאות דרך בתי הוצאה לאור מוכרים, ביניהם הוצאת מקמילן, ספרי בלנטיין, ספרי פינגווין, ואחרים. הספר תורגם לכל הפחות לחמש שפות זרות, בין היתר הולנדית, גרמנית, צרפתית, ספרדית ויפנית.
לקריאה נוספת > מקורות עיקריים

| --- | --- |
גאנל, קנת'; סלין, ברנרד; חייו ועבודותיו של דייוויד לינדזי; הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2007 (מסת"ב 0521034019, מסת"ב 978-0521034012): Gunnell, Kenneth; Sellin, Bernard; The Life And Works Of David Lindsay; Cambridge University Press, 2007 (ISBN 0521034019, ISBN 978-0521034012)
לקריאה נוספת > מקורות משניים

| --- | --- |
וילסון, קולין (אנ'); טפילי המחשבה; הוצאת ארקהם האוס, 1967 (מסת"ב 978-0974935997): Wilson, Colin; The Mind Parasites; Arkham House, 1967 (ISBN 978-0974935997)
בלום, הרולד; אגון: לקראת תיאוריה רוויזיוניסטית; הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1983 (מסת"ב 019503354X, מסת"ב 978-0195033540): Bloom, Harold; Agon: Towards A Theory Of Revisionism; Oxford University Press, 1983 (מסת"ב 019503354X, מסת"ב 978-0195033540)
טולקין, ג'ון רונלד רעואל; מכתביו של ג'. ר. ר. טולקין; הוצאת ויליאם מוראו, 2000 (מסת"ב 0618056998, מסת"ב 978-0618056996): Tolkien, John Ronald Reuel; The Letters Of J. R. R. Tolkien; William Morrow, 2000 (ISBN 0618056998, ISBN 978-0618056996)
עזריאלי ראשונים

תבנית:מבנה
קניון עזריאלי ראשונים או מרכז עזריאלי ראשונים הוא מרכז קניות ומגדל משרדים הממוקם בדרום-מזרח העיר ראשון לציון, במתחם תחנת רכבת הראשונים. הקניון בבעלות קבוצת עזריאלי, והוא נבנה בשנים 2014–2017, ופתיחתו הרשמית הייתה ב-16 במרץ 2017. עלות הקמתו של המרכז עמדה על כ-750 מיליון שקלים. המרכז כולו כולל שטח של כ-52,000 מ"ר, שמתוכם הקניון כולל שטח של כ-20,000 מ"ר, ומגדל המשרדים כולל שטח של כ-32,000 מ"ר. הקניון כולל חנויות וסניפים של חנויות ומותגים. בנוסף, קניון עזריאלי ראשונים מכיל בקומתו השלישית (קומת הגג) מכון כושר.
היסטוריה

לאחר שהוועדה המחוזית לתכנון ובנייה אישרה את התוכנית ביולי 2013 להקמת הקניון ומגדל המשרדים, הגישו חברי מועצה, מספר תושבי נס ציונה וקבוצת סוחרים ערעור למועצה הארצית לתכנון ובנייה נגד התוכנית, בטענה, שהתוכנית להקמת קניון ומגדל משרדים בגבול נס ציונה וראשון לציון, תפגע בעסקים במרכז שתי הערים, נוסף על הטענה, שלפיהם, התוכנית נוגדת את המדיניות הארצית, שקבעה שצריך לפעול לחיזוק מרכזי הערים הוותיקים ולא לבנות מרכזי מסחר חדשים בשולי הערים. לבסוף, בדצמבר 2014 נדחה הערעור, בקביעה כי המיקום של התוכנית אינו ב"שולי הערים", כי אם חלק בלתי נפרד מטבורה של העיר ראשון לציון, וכי התוכנית תואמת למדיניות הארצית של חיזוק הערים הגדולות ומרכזיהן.
בפברואר 2015, נפלו על הצד שני עגורנים באתר הבנייה של המרכז, עקב רוחות עזות שנשבו. נגרם נזק לאתר, אך לא היו נפגעים. בעקבות האירוע הוציאה העירייה צו להפסקת העבודות באתר, עד שיתקבל אישור בטיחות מחודש לכל המנופים שבאתר.
בשנת 2016 נפתח חניון הקניון לשימוש הציבור ונוסעי הרכבת כאשר הקניון היה בעודו בבנייה.
ב-16 במרץ 2017 נפתח הקניון, בעוד שבניית מגדל המשרדים הסתיימה מספר חודשים מאוחר יותר ואכלוסם הסתיים בשנת 2018.
בתחילת דצמבר 2018 החברה הממשלתית, נתיבי איילון העבירה את משרדיה הראשיים למגדל המשרדים במתחם. בכך הצטרפה נתיבי איילון לחברות אלקטרה (מחלקת גיוס), ויינות ביתן (מטה ראשי), אשר עברו למתחם לפני כן.
חנויות הקניון

הקניון כולל מגוון רחב של מותגים, חנויות ומסעדות כגון: צומת ספרים, קרביץ, קסטרו, טבע נאות, H&M, פוקס, פוט לוקר, ריבוק, אדידס, בילבונג, אמריקן איגל, הפנינג, ריקושט, קרביץ, סופר פארם, דוכן של מפעל הפיס, סניף של כללית, מקדונלד'ס, קפה לנדוור, רולדין, ארקפה ועוד.
הקניון

קניון עזריאלי ראשונים כולל שלוש קומות מסחר ומגדל משרדים בן 14 קומות הממוקם לצד הקניון. הקניון כולל חניון תת-קרקעי ענק בן חמש קומות הכולל כ-1500 מקומות חנייה. זהו הקניון הראשון אשר ויתר על אזור המזון המסורתי ובמקומו ישנו מתחם אוכל אשר נפתח בחודש אוגוסט 2017.
הקניון פונה לציר עליו שוכנות ראשון לציון, באר יעקב, נס ציונה, רחובות, יבנה, וכן לאוכלוסיות נוספות באזור השפלה. קרבתו לכביש 431, כביש 412 ולתחנת רכבת הראשונים הופך אותו לאטרקטיבי גם לתושבי יישובים מרוחקים יותר מראשון לציון.
בקניון, מסוף אוטובוסי אגד המאפשר לאוכלוסיות רבות מרחבי העיר להגיע ליעדם מהקניון ואליו. האוטובוסים פועלים ברחבי ראשון לציון, חולון, בת ים, רחובות, נס ציונה, תל אביב ועוד מספר ערים ויישובים בשפלה.
הערות שוליים

↑  יעל דראל, "קניון עזריאלי ידלל 30% מהקהל במרכז ראשל"צ", באתר כלכליסט, 16 ביולי 2014
↑  נדחה הערר נגד הקמת מרכז עזריאלי סמוך לתחנת רכבת "ראשונים", באתר עיריית ראשון לציון,‏ 29 בדצמבר 2014
↑  סוף שבוע סוער, באתר עיריית ראשון לציון,‏ 24 בפברואר 2015
↑  המהפכה בכבישים מתחילה כאן: נתיבי איילון עברו לראשון לציון, באתר השקמה ראשון לציון, 4 בדצמבר 2018
↑  "נתיבי איילון" עוברת לראשון לציון. החל גיוס עובדים, באתר "מיינט ראשון"
הקניון ומגדל המשרדים
הקניון בעת בנייתו, אפריל 2016
הקניון ותחנת הרכבת שלצידו, פברואר 2022
קארין איי

קארין איי (באנגלית: Karine A) היא אוניית נשק פלסטינית, עליה השתלט חיל הים הישראלי ב־3 בינואר 2002 במסגרת מבצע "תיבת נוח". ההשתלטות אירעה בים האדום, סמוך לשארם א-שייח' שבחופו המזרחי של חצי האי סיני.
הרקע למבצע

ב-11 בדצמבר 2001 הגיעה לנמל קיש שבאיראן האונייה קארין A. לישראל הגיע מידע מודיעיני לפיו הרשות הפלסטינית, בסיוע מספר חברות קש, רכשה את האונייה. לאחר שהתקבל המידע, נכנסה האונייה למעקב של גורמי המודיעין הישראלים.
לגורמי המודיעין בישראל התברר כי ברכישת האונייה והפעלתה מעורבים הבכירים הפלסטינים שעסקו בניסיון הברחת מצבורי נשק גדולים מחופי לבנון על האוניה "סנטוריני" שנלכדה ב-7 במאי 2001 סמוך לחופי חיפה בדרכה לחופי רצועת עזה.
ישראל המשיכה לאסוף מידע אודות האונייה בשיתוף פעולה מודיעיני הדוק עם ארצות הברית וה-CIA.
לאחר שהאיראנים העמיסו את כלי הנשק הרבים על האונייה, היא יצאה בדרכה לחופי הרשות הפלסטינית. מהאי קיש שבמפרץ הפרסי הפליגה האונייה לנמל חודיידה שבתימן, שם עגנה לצורכי תדלוק, ומשם המשיכה לכיוון תעלת סואץ ולעזה.
באגף המודיעין התברר שהיקף הברחת הנשק על הספינה הוא עצום ולכן התקבלה החלטה להיערך לפעולת סיכול באמצעות הקומנדו הימי.
בשעה שלחיל המודיעין היה מספיק מידע אודות הספינה, החליט הרמטכ"ל, שאול מופז, כי זהו הזמן המתאים לצאת למבצע סיכול הגעת הספינה לחופי עזה.
מהלך המבצע

ב-3 בינואר 2002 לפנות בוקר, שייטה האונייה בין ערב הסעודית לסודאן כשעל תורנה מונף דגל ממלכת טונגה. מסוקים של טייסת 124, בהובלת מפקד הטייסת אלכס דן, הגיעו אל מעל האונייה ומתוכם השתלשלו אל סיפון האונייה לוחמי שייטת 13, וכוח סילוק פצצות מיחידת יהל"ם, אותם הובילו מפקד השייטת, אל"ם רם רוטברג, ומפקד פלוגת הלוחמים, סא"ל דרור פרידמן. הלוחמים השתלטו על הספינה ואנשי צוותה במהירות ותוך שימוש בקרב מגע מבלי להשתמש בנשקם. משך ההשתלטות על הספינה היה כשבע דקות. במקביל הגיעו למקום לוחמים נוספים מהיחידה באמצעות סירות גומי מהירות מסוג מורנה ששוגרו מאוניית חיל הים הישראלי. מעל המקום ריחפו מסוקי קרב של חיל האוויר ומסוקי ינשוף שעליהם לוחמי שייטת 13, ומעליהם טסו מטוסי מודיעין, צילום ותדלוק, ומטוסי F-15 איגל שהבטיחו את העליונות האווירית. במקום היה גם מטוס בואינג 707 ששימש כמפקדה מעופפת, ועל סיפונו היו הרמטכ"ל, רב-אלוף שאול מופז, מפקד חיל הים, אלוף ידידיה יערי, ומפקד חיל האוויר, אלוף דן חלוץ. תכנון ההשתלטות הימית והפיקוד עליה בים היו בידי ראש מספן ים, תא"ל אלי מרום.
לוחמי הקומנדו הימי פשטו על כל חלקי הספינה שצוותה לא גילה התנגדות חמושה. נתפסו עשרה נוסעים: שני קציני המשטרה הפלסטינית, שלושה אזרחים לבנוניים (ביניהם פעיל חזבאללה אחד) וחמישה אזרחים מצריים.
על תורן האונייה הונף דגל ישראל והיא הובלה למפרץ אילת, שם התגלה כי על האונייה הועמסו אמצעי לחימה במכלי אטימה המיוצרים באיראן שהכילו כ-50 טון נשק, שנועדו על פי החשד לשימושם של הפלסטינים ברצועת עזה. המטען הכיל בין היתר: 62 רקטות 122 מ״מ, 283 רקטות 107 מ״מ, 700 פצצות מרגמה 120 מ״מ, 686 מרגמות 81 מ״מ, 30 רובי צלפים מסוג דרגונוב ו-212 רובי AK-47 קלאשניקוב, טילי "רעד", מטולי R.P.G ו-211 מוקשים.
תוצאות המבצע

איראן והרשות הפלסטינית הכחישו כל קשר לאונייה, אך בעקבות חקירת צוות הספינה, התברר כי הרשות הפלסטינית (שבראשה עמד יאסר ערפאת) מימנה את רכש הנשק. הנשק עצמו נרכש על ידי גורם איראני והועמס על הספינה באחד מנמלי איראן. בראיון שערך עודד גרנות עם קפטן הספינה עומר עכאווי, הודה עכאווי כי כלי הנשק הועמסו באיראן וכי הספינה הייתה בדרכה לחופי הרשות הפלסטינית.
ב-4 בינואר 2002 אירח ראש הממשלה, אריאל שרון, בחוות שקמים את הגנרל האמריקני אנתוני זיני. בתום הפגישה בין השניים, בעקבות פתק שהועבר לו על ידי משה קפלינסקי, מזכירו הצבאי, אמר שרון לזיני: "תוכל למסור ליאסר ערפאת, כשתראה אותו היום, שלא ידאג לאוניית הנשק שלו, קארין A - אנחנו לכדנו אותה, היא בידינו".
ישראל ראתה חשיבות עליונה בהעברת המידע אודות מאמציו של ערפאת להשיג נשק מאיראן לצורכי טרור (כפי שבא לידי ביטוי באונייה זו), והעבירה לארצות הברית חומרים סודיים המוכיחים טענה זו, במסגרת ביקור מיוחד של הרמטכ"ל שאול מופז בארצות הברית. לטענת מופז ומשה יעלון, האמריקאים השתכנעו מהחומר הסודי שהוצג לפניהם כי ערפאת מעורב עמוק בטרור, ובעקבות החומר השתנה מהותית יחסו של הממשל האמריקאי לגבי ערפאת והרשות הפלסטינית, שהתבטאו בניתוק קשרים, בהצהרה כעבור זמן קצר כי 'יש להחליף את המנהיגות הפלסטינית', ובמתן יד חופשית לישראל כעבור מספר חודשים במסגרת מבצע חומת מגן.
תוצאות המבצע > גורל האונייה

לאחר פינוי מטען הנשק, ביקשו גורמים תיירותיים פרטיים לקבל את גוף האונייה ולהשקיעו בקרבת החוף לאתר צלילה. גורמי איכות הסביבה התנגדו בטענה כי חוף אילת מלא בכאלה ואין מקום לכך. בהוראת ראש הממשלה אריאל שרון הוטבע גוף האונייה בלב מפרץ אילת בעומק רב. ראש התורן הוסר והוצב למזכרת ליד המוזיאון ההיסטורי של אילת.
על גורל האונייה הופצו ידיעות סותרות כדי למנוע מידע מהאויב או ביקורת מבית.
ראו גם

הברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה
מבצע ארבעת המינים – מבצע צבאי בו נתפסה האונייה האיראנית "פרנקופ" בה הוברחו אמצעי לחימה לחזבאללה בלבנון.
לקריאה נוספת

עמוס גלבוע, דרמה בים האדום - תפיסת קארין A אוניית הנשק הפלסטינית 3 בינואר 2002, הוצאת המרכז למורשת המודיעין ואפי מלצר, 2017
Brig. Gen. Amos Gilboa, A Raid on the Red Sea: The Israeli Capture of the Karine A, Yonah Jeremy Bob (Editor, Translator), Potomac Books, 2021
הערות שוליים

↑  יואב זיתון ומיכל מרגלית, צוחק וסוחף. זהו מפקד חיל הים, באתר ynet, 8 במרץ 2014.
↑  בתוך זמן קצר וללא שימוש בנשק השתלטו לוחמי השייטת על האונייה, באתר הארץ, 6 בינואר 2002
↑   אמיר אורן, פרשת המרמרה תגרום להגברת הפיקוח החיצוני על צה"ל ועל השב"כ, באתר הארץ, 10 בינואר 2014.
↑  עמוס הראל, אבי יששכרוף, "המלחמה השביעית", תל אביב: ידיעות ספרים, 2004, עמוד 180.
↑  אורי דן, "בסודו של אריאל שרון", 2007
↑  ד"ר אורי מילשטיין, ‏תחקיר: כך הצליח צה"ל למנוע מעורבות איראנית בשטחים באינתיפאדה השנייה, באתר מעריב אונליין, 26 במרץ 2016
↑  אלעד זרט, ידיעות אחרונות, 17 ביולי 2003.
↑  אילת עירי - היסטוריה של העיר אילת
↑  סוכנות עתי"ם, 'עדכון אחרון' 14 ביולי 2003.
תצוגה של כלי נשק ואמצעי לחימה נוספים בנמל אילת.
מכלים אטומים להעברת חימוש שנתפסו על האונייה 'קארין איי' במחסן בבסיס אילת
החלק העליון של תורן אוניית הנשק קארין איי, המוצג כיום ליד מוזיאון אילת עירי
מכל הצפת אמצעי לחימה שנתפס בקארין איי מוצג במוזיאון אילת עירי
דניאל חן (קומיקאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 ביוני 1986 (בן 38) ישראל תל אביב-יפו, ישראל
 שם במה:  דניאל חן
 שם לידה:  דין שיימן
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סטנדאפיסט, תסריטאי
 daniel.chen.standup
 
דניאל חן (נולד ב-3 ביוני 1986) הוא יוצר, תסריטאי וסטנדאפיסט ישראלי.
ביוגרפיה

חן נולד בשם דין שיימן וגדל בתל אביב. בילדותו אובחן בהפרעת התנהגות ולמד בבית ספר "ברושים", בית ספר לחינוך מיוחד המטפל בילדים עם הפרעות התנהגות ובעיות רגשיות קשות, גם אביו לא היה בתמונה ואימו לא תפקדה, מה שגרם לו להתחבר לנערים בסיכון וזה הוביל אותו לעבריינות נוער. בין גיל 14 לגיל 19 ריצה מאסרים בכלא אופק.
מגיל 19 מופיע דניאל כסטנדאפיסט ובפברואר 2020, הצטרף כאורח ל"מועדון לילה" בערוץ 12.
בעקבות מגפת הקורונה שובש לוח השידורים וצילומי "מועדון לילה" הפסיקו. לאחר כמה חודשים חזר חן להופיע באולמות ובמועדונים, ובשנת 2021 חזר לטלוויזיה והצטרף לקאסט של "סיפורים מהכורסה".
במהלך משחקי מונדיאל 2022 הנחה את התוכנית "הנבחרת של דניאל" בכאן 11.
ביולי 2023 שיחק בתפקיד אורח בעונה השלישית של הסדרה "לבד בבית" של כאן חינוכית.
ביוגרפיה > סדרת הטלוויזיה 'ילד רע'

בשנת 2024 עלתה סדרת טלוויזיה בהשראת תקופת ההתבגרות של דניאל "ילד רע" אותה יצר יחד עם רון לשם והגר בן אשר ב-15 באוגוסט 2023 פורסם כי הסדרה תשתתף בפסטיבל טורונטו. ב-25 בנובמבר 2024 פורסם כי הסדרה נמכרה לנטפליקס, וצפויה לעלות ב־160 מדינות.
הערות שוליים

↑  ערן סויסה, דניאל חן: כך הגעתי ל"מועדון לילה", באתר ישראל היום, 6 בפברואר 2020
↑  נועם כהן, ‏"להיות קומיקאי זה להראות כמה אתה דפוק כדי שאחרים ירגישו טוב עם עצמם", באתר ‏מאקו‏, 24 באוקטובר 2021
↑  הנבחרת של דניאל, באתר יוטיוב
↑  הסטנדאפיסט דניאל חן מתרגש: "רגע גדול של הגשמת חלום", באתר אייס, 7 באפריל 2023
↑  מאיה גדש‏, גאווה ישראלית: הסדרה "ילד רע" תשתתף בפסטיבל טורונטו, באתר וואלה, 15 באוגוסט 2023
↑   ניב הדס, אם יש צדק, "ילד רע" של דניאל חן תהיה להיט ענק בנטפליקס, באתר הארץ, 2 בינואר 2025
נאום הר הצופים

| --- | --- |

רבין במהלך הנאום. צילום: אילן ברונר
 תאריך:  28 ביוני 1967
 שפה:  עברית
 נואם:  יצחק רבין, ראש המטה הכללי
 מקום:  האוניברסיטה העברית בירושלים, ירושלים, ישראל
 משך:  14:43 דקות
 סרט:  https://www.youtube.com/watch?v=8cwqk2y4A0k (החל מדקה 57:26)
נאום הר הצופים הוא נאום שנשא יצחק רבין, רמטכ"ל מלחמת ששת הימים, ב-28 ביוני 1967 (עם סיום המלחמה) בטקס קבלת תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. את הנאום חיבר קצין חינוך ראשי, מרדכי בר-און ורבין הקריא את הנאום מכתב ידו של מרדכי בר-און.
בשבוע שלאחר סיום הקרבות העניקה האוניברסיטה תוארי דוקטור לשם כבוד לנשיא המדינה זלמן שזר, לרמטכ"ל רבין ולמכובדים נוספים. הטקס נערך בתיאטרון המעלות שבקמפוס האוניברסיטה בהר הצופים, שלא היה נגיש לציבור בין השנים 1948-1967, ולאחר נסיגת הצבא הירדני במלחמת ששת הימים מההר התאפשרה הגישה אליו מחדש. בהענקת התואר, ביקש סנאט האוניברסיטה העברית להביע
את הוקרתו על חירוף נפשם ומסירותם בחילוצה של מדינת ישראל מסכנות שארבו לה מתקיפיה.... וכן תודה על השבת ירושלים כולה לגבולה של מדינת ישראל והחזרת הר הצופים לאוניברסיטה העברית...
הענקת התואר נחשבה לשיאו של ערב ההוקרה, ונאומו, שביטא את רוח צה"ל, עורר הד נרחב בציבור.
תוכן הנאום

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מעמד הר הצופים

לפי ראייתו של תום שגב, מדובר במעמד בעל משמעות עמוקה. רבין כינה את הטקס "מעמד הר הצופים" בהקבלה ל"מעמד הר סיני", שגב נותן בפרשנותו, למעמד מספר משמעויות:
משמעות גאופוליטית: טקס חלוקת התארים נערך בקמפוס האוניברסיטה העברית על הר הצופים. במלחמת העצמאות כותר הר הצופים על ידי הלגיון הירדני והפך למובלעת ישראלית במזרח ירושלים אשר כניסת אזרחים אליה הוגבלה. במלחמת ששת הימים חברו כוחות צה"ל למתחם, שחדל להיות מובלעת. עריכת הטקס בהר הצופים סימלה, על פי חלק מהפרשנים, את ריבונות מדינת ישראל על ירושלים המאוחדת כבירת המדינה וכבירתו הנצחית של עם ישראל. בנאומו אמר רבין כי הטקס נערך "במקום הקדום ומלא ההוד הנשקף אל בירת הנצח שלנו". מקור נוסף אשר תומך בטענה זו ניתן למצוא בנימוקי מתן התואר על ידי סנאט האוניברסיטה, כאשר נאמר כי אחת מהסיבות היא "תודה על השבת ירושלים כולה לגבולה של מדינת ישראל והחזרת הר הצופים לאוניברסיטה העברית."
משמעות חברתית: עד מלחמת ששת הימים נערך לפי ראיית שגב, עימות תרבותי חריף בין האקדמיה לבין צה"ל בנוגע לעיצוב ערכי הדור הצעיר. ביטוי לעימות זה הוא רואה במחאתו של רקטור האוניברסיטה העברית, נתן רוטנשטרייך, שראה את הסיסמה "הטובים לטיס" שהתפרסמה בשנות השישים, כלוחמנית. ההכרה ברמטכ"ל כדוקטור לשם כבוד הייתה, על פי שגב, מעין הכרה בצה"ל כאחד ממעצבי הערכים והמוסר הראשיים של החברה הישראלית. בנאומו אמר רבין כי הוא רואה בהענקת התואר "הכרה עמוקה בייחודו של צה"ל, שאינו אלא ביטוי לייחודו של עם ישראל כולו." 
רבין התייחס בנאומו לתפקיד צה"ל בעיצוב החינוך והתרבות של החברה הישראלית, בכך שהוא נוטל על עצמו משימות חינוך ייחודיות כמו משימתם של אנשי הנח"ל והמורות החיילות באזורי הפיתוח, אך עיקר נאומו הוא הקדיש להכרה במוסריותו של צה"ל בעת מלחמת ששת הימים, גילויים שלדבריו, "ראשיתם ברוח וסופם ברוח". הוא הביא דוגמאות של גילויי אחווה ורעות שהתגלו במלחמה, כמו "חבלנים שסיכנו את חייהם למלט את חברם הפצוע בשדה מוקשים". הסיבות לגילויים אלה בקרב חיילי צה"ל לא נבעו לדבריו מתוך רגשות מיליטנטיים, אלא מתוך צדקת הדרך והכרת תפקידם "להבטיח קיום האומה במולדתה" וכי הצבא "מהעם בא ואל העם חוזר".
משמעות פוליטית: המעמד היווה נקודת זינוק לפעילות הציבורית של רבין בשנים שלאחר פרישתו מצה"ל. על פי פרשנותו של תום שגב, העובדה שרבין זכה לקבל את התואר ולא שר הביטחון משה דיין שהיה ממפלגת האופוזיציה רפ"י מיסודו של דוד בן-גוריון, הייתה מעין קבלה של האוניברסיטה את שלטון המערך בראשותו של ראש הממשלה לוי אשכול.