stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט לה פולט
ההתמודדות למועמדות המפלגה לנשיאות ב-1912

בסתיו 1911 החל לה פולט את מסע הבחירות שלו על מנת לזכות במועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות. בתחילה הוא הצטייר כמועמד המרכזי של המחנה הפרוגרסיבי אל מול הנשיא המכהן טאפט, אולם ברקע עמדה האפשרות שתאודור רוזוולט יצטרף גם הוא למרוץ.
במקום לצאת למסע נאומים ברחבי המדינה כמצופה, הסתגר לה פולט שבועות רבים על מנת לכתוב את האוטוביוגרפיה שלו. פרסומה של האוטוביוגרפיה בראשית 1912 אמנם הביאה לתמיכה ציבורית בו, אולם רבים מאנשי המחנה הפרוגרסיבי חשו שבהסתגרותו איבד לה פולט את המומנטום, והחלה זליגה של אנשים ממחנהו למחנה רוזוולט, שטרם הכריז על מועמדותו. למרות זאת, מסע הבחירות של לה פולט החל לצבור תאוצה. הוא נאם ברחבי ארצות הברית ובינואר 1912 נאם בפני קהל נלהב שמילא את הקרנגי הול בניו יורק, כשעוד אלפים צובאים על דלתות האולם.
מסע הבחירות הגיע לקצו המעשי בן לילה: ב-2 בפברואר הגיע לה פולט לפילדלפיה לנאום בארוחת ערב של איגוד המוציאים לאור של כתבי העת בארצות הברית, אירוע בו השתתפו עוד כמה מבכירי המועמדים. אולם לה פולט לא הגיע לשם במיטבו. מעבר לתשישות ממסע הבחירות, בתו הייתה אמורה לעבור ניתוח למחרת, ומרוב דאגה הוא לא אכל כל היום. לה פולט החל את נאומו קרוב לחצות, לאחר וודרו וילסון. כשהקהל המותש הגיב בשעמום לנאום הכתוב, החל לה פולט לגעור בו. הוא התבלבל, חזר על דבריו שוב ושוב ואיבד את תחושת הזמן. הנאום, שאמור היה להימשך חצי שעה, נמשך שעתיים, ולמחרת דיווחו כל העיתונים על כך שלה פולט סבל מהתמוטטות נפשית, והספידו את מסע הבחירות שלו.
על אף שרבים מתומכיו נטשו אותו אחרי הנאום הקטסטרופלי בפילדלפיה, ואחרים המליצו לו לפרוש או לפחות לפעול בשיתוף פעולה עם רוזוולט, המשיך לה פולט במירוץ המשולש מול טאפט ורוזוולט. הוא פיתח מרירות רבה כלפי רוזוולט, והעלה האשמות שהוא נהנה מתמיכה של בעלי האינטרסים, שמקווים לבלום את התנועה הפרוגרסיבית האמיתית. לה פולט זכה בניצחונות בשני הפריימריז הישירים הראשונים בהיסטוריה - בצפון דקוטה במרץ, ובמדינתו ויסקונסין באפריל. אולם ביתר ההתמודדויות הוא נחל תבוסה. מבין 14 המדינות בהן התקיימו פריימריז ניצח רוזוולט ב-9.
גם בוועידה עצמה סירב לה פולט לשתף פעולה עם רוזוולט. טאפט הצליח לקבל את מועמדות המפלגה בזכות הצירים שנבחרו ברוב המדינות בשיטה הישנה על ידי אנשי הממסד, ורוזוולט פרש עם תומכיו מהמפלגה הרפובליקנית ורץ לנשיאות בראש מפלגה פרוגרסיבית עצמאית (Bull Moose). לה פולט לא הצטרף אליו, ותמך באופן לא רשמי במועמד המפלגה הדמוקרטית וודרו וילסון, שנמנה אף הוא עם המחנה הפרוגרסיבי בפוליטיקה האמריקאית. בבחירות הכלליות ניצל וילסון את הפיצול במחנה הרפובליקני, וזכה בנשיאות.
בתקופת נשיאותו של וילסון

לאחר הבחירות של 1912, בהן נבחר וודרו וילסון לנשיא והדמוקרטים זכו גם לרוב בסנאט, איבד לה פולט את מעמדו. הפיצול הפנימי ותוצאות הבחירות הביאו לירידת כוחו של המחנה הפרוגרסיבי הרפובליקני הן במפלגתם, והן במחנה הפרוגרסיבי האמריקאי הכולל, בו הבכורה עברה לאגף הפרוגרסיבי במפלגה הדמוקרטית. לה פולט כבר לא היה מנהיג של מחנה, אלא פעל כסנאטור בודד. גם השבועון אותו ייסד נקלע לקשיים: מספר הקוראים ירד והתרומות התמעטו. חרף הקשיים, הוא לא סגר אותו אלא הפך אותו לירחון.
בסנאט פעל לה פולט בשיתוף פעולה מסוים עם וילסון והדמוקרטים. הוא תמך ביוזמות סוציאליות, אך התנגד להקמת הבנק הפדרלי, מתוך חשש שהוא ישרת את בעלי ההון והבנקאים הגדולים, אנשי "מונופול הכסף". ב-1915, לאחר 5 שנים של ניסיונות, הצליח להעביר בקונגרס את "חוק הימאים" ששיפר את תנאי העבודה והבטיחות של הימאים. החוק, שכלל גם דרישה להצבת מספר מספיק של סירות הצלה על סיפון הספינות, קיבל דחיפה בעקבות טביעת ה"טיטניק" ב-1912, בה המחסור בסירות הצלה גרם למותם של רבים מקרב כ-1,500 הנספים, אותם תיאר לה פולט "קורבנות של חמדנות ורדיפת בצע שרבים רואים בה רצח".
תחיית המחנה הפרוגרסיבי והבחירות לנשיאות ב-1924

בחירות אמצע הקדנציה של 1922 סימנו את תחייתו של המחנה הפרוגרסיבי בקונגרס, לראשונה מאז 1912, ואחריהן שוב עמד לה פולט בראש מחנה פרוגרסיבי שהיווה לשון מאזניים.
בתקופת מערכת הבחירות ערך לה פולט מסעות נאומים לטובת מועמדים פרוגרסיביים במדינותיהם. באחד מנאומיו, כנגד הסנאטור הרפובליקני ממינסוטה פרנק קלוג, שהיה מראשי הדורשים את סילוקו מהסנאט בתקופת המלחמה, השתלח בו באחת ההתבטאויות המרושעות ביותר שלו אי פעם: "האל הכל-יכול כותב באמצעות הטבע את אופיים של האנשים על פניהם ועל גופם. הסנאטור שלכם השתחווה בהתרפסות להון ולהוראות של החברות ולאדוניו עד שהאל הכל-יכול העניק לו גיבנת על גבו - כפוף, מכווץ, בלתי אמריקאי, בלתי גברי". נקמתו של לה פולט הושלמה כשקלוג הודח בידי המועמד של "מפלגת החקלאים והעובדים של מינסוטה" בו תמך.
הפעם המחנה אותו הנהיג לה פולט בקונגרס כלל גם רפובליקנים, גם דמוקרטים וגם נציגים של מפלגות פרוגרסיביות מקומיות, ובסך הכל, 17 סנאטורים ו-38 חברי בית הנבחרים הביעו בו תמיכה בצורה זו או אחרת. גם ציבור התומכים של המחנה הפרוגרסיבי בשנות ה-20 היה שונה. בעוד שב-1912 הוא היה מבוסס על המעמד הבינוני, כעת הרוח החיה בו הייתה ברית בין איגודי חקלאים לאיגודי עובדים - שני מגזרים שנפגעו קשה מההתפתחויות הכלכליות אחרי תום מלחמת העולם.
לה פולט המשיך להילחם בשחיתות הפוליטית, והחקירות אותן יזם הביאו להפסקת כהונתם של שלושה מחברי הקבינט שמינה הנשיא הרפובליקני וורן הרדינג. בנוסף, יצא נגד בית המשפט העליון השמרני בראשותו של הנשיא לשעבר ויליאם טאפט. אחרי שפסק נגד חוקים שאסרו על עבודת ילדים, ונגד מתן פטור מהחוקים נגד מונופולים לאיגודי עובדים וחקלאים, הציע לה פולט חוק שיאפשר לקונגרס להתגבר על החלטות בית המשפט העליון.
לקראת הבחירות לנשיאות של 1924, התקבץ המחנה הפרוגרסיבי סביב לה פולט, והוועידה של ארגון גג של הכוחות הפרוגרסיביים (Conference for Progressive Political Action), שהתכנסה בקליבלנד ב-4 ביולי, מינתה אותו כמועמד לנשיאות. כסגנו בחר לה פולט את הסנאטור הדמוקרטי ממונטנה ברטון וילר, אחרי שידידו השופט לואי ברנדייס סירב להצעה. עלייתם לשלטון של מפלגת הלייבור בבריטניה בראשות רמזי מקדונלד, שחזר גם הוא מהכפור הפוליטי בו היה שרוי בשל התנגדותו למלחמת העולם, הוסיפה רוח גבית למסע הבחירות.
המצע שלו כלל קריאה לבעלות ממשלתית על תשתיות החשמל ומסילות הברזל, אשראי זול לחקלאים, איסור על עבודת ילדים, חיזוק האיגודים המקצועיים, הידוק השמירה על זכויות האזרח, סיום האימפריאליזם באמריקה הלטינית ויציאה למלחמה רק אחרי משאל עם.
לה פולט זכה בתמיכתם הפעילה של החקלאים במערב ובמערב התיכון; של איגודי עובדים; של ארגונים סוציאליסטיים שונים (אולם הוא דחה תמיכה של קומוניסטים, אחרי שנוכח בעת ביקור בברית המועצות ב-1923 בדיכוי ששרר שם); של השחורים (בזכות תמיכתו רבת השנים במאבקם לשוויון זכויות); של פועלים יהודים ואיטלקים בניו יורק ובערים גדולות אחרות; ושל צאצאי מהגרים מגרמניה (בשל עמדתו בזמן מלחמת העולם הראשונה).
שני מועמדי המפלגות הגדולות - הנשיא המכהן הרפובליקני קלווין קולידג', ומועמד המפלגה הדמוקרטית ג'ון ויליאם דייוויס, היו שמרנים. בשלב מסוים מסע הבחירות של לה פולט צבר מומנטום, ונראה היה שאולי יצליח ליצור מצב בו אף מועמד לא יקבל רוב בחבר האלקטורים, מה שיעביר את בחירת הנשיא לבית הנבחרים. אולם קולידג' הצליח לשכנע את הבוחרים שאי בחירתו מחדש תסכן את הכלכלה, וניצח בבחירות. לה פולט הגיע למקום השלישי, עם 17% מקולות המצביעים, ו-13 האלקטורים של ויסקונסין. זהו אחוז הקולות השלישי בגובהו בהיסטוריה שקיבל מועמד שלישי בבחירות לנשיאות בארצות הברית בעידן המודרני.
מותו ומורשתו

מסע הבחירות דרדר את בריאותו של לה פולט, וביוני 1925, פחות משנה לאחריהן, נפטר בוושינגטון ממחלת לב. אזרחים רבים, ובייחוד עובדי הרכבת, חלקו לו כבוד כאשר ארונו הובא במסע רכבת למדיסון, בירת ויסקונסין, שם הובא למנוחות, וכחמישים אלף איש חלפו על פני ארונו.
את דרכו הפוליטית המשיכו שניים מבניו: רוברט לה פולט הבן מונה למלא את מקומו בסנאט, ואחר כך נבחר עוד שלוש פעמים בזכות עצמו כמועמד המפלגה הפרוגרסיבית. ב-1946 חזר למפלגה הרפובליקנית, אך הובס בבחירות המקדימות על ידי ג'וזף מקארתי. בן אחר, פיליפ לה פולט, כיהן בשנות ה-30 פעמיים כמושל ויסקונסין, גם הוא מטעם המפלגה הפרוגרסיבית. שניהם, כמו גם רבים מתומכיו של לה פולט, תמכו בניו דיל של פרנקלין דלאנו רוזוולט בשנות ה-30.
חשיבותו של לה פולט הוכרה ב-1957, כאשר נבחר על ידי ועדה דו-מפלגתית של סנאטורים בראשות ג'ון פיצג'רלד קנדי, יחד עם דניאל ובסטר, הנרי קליי, ג'ון קלהון ורוברט טאפט, כאחד מחמישה סנאטורים גדולים שדיוקנותיהם ייתלו באולם קבלות הפנים של הסנאט.
הרפורמות הפוליטיות בהליכי הבחירות המקדימות, שאותן החל לה פולט כמושל ויסקונסין, ואחר כך הפיץ במדינות נוספות עם הקמת "הליגה הפרוגרסיבית הרפובליקנית הלאומית", הגיעו למימושן ב-1972, כמעט חמישים שנה אחרי מותו, אז הפכו הפריימריז הישירים לחלק העיקרי בבחירות המקדימות לנשיאות. לה פולט משמש עד היום כמקור השראה לפוליטיקאים ליברלים ורפורמיסטים בארצות הברית.
לקריאה נוספת

Thelen, David, Robert M. La Follette and the Insurgent Spirit 1976.
Unger, Nancy C. Fighting Bob La Follette: The Righteous Reformer 2000.
Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1740-1741
הערות שוליים

↑  Smith, Troupe, Trumbo, LaFollette Families באתר הגנאלוגי rootsweb
↑  Iacobbo, Karen, and Michael Iacobbo. Vegetarian America: a history. Chapter 7, page 125. Greenwood Publishing Group, 2004.
↑  האוטוביוגרפיה של לה פולט, פרק IV
↑  האוטוביוגרפיה של לה פולט, פרק V
↑  "The revolution of the primary under leaderhsip of La Follette", מאמר של א. ל. פיליפ מ-1909, באתר החברה ההיסטורית של ויסקונסין
↑  April 19, 1906 Maiden Speeches, רגעים היסטוריים - באתר הסנאט של ארצות הברית
↑  LA FOLLETTE, KILL JOY OF THE SENATE HAZERS כתבה בניו יורק טיימס, 25-11-1906
↑  LAW LIMITING HOURS OF TRAINMEN PASSED כתבה ב"ניו יורק טיימס, 11-1-1907
↑  100 MEN RULE NATION, SAYS LA FOLLETTE - כתבה ב"ניו יורק טיימס" 18-3-1908
↑  LA FOLLETTE BREAKS SENATE TALK RECORD - כתבה ב"ניו יורק טיימס" 30-5-1908
↑  ‎“The Filibuster”, 49 Stanford Law Review 181, 1997
↑  PASS CURRENCY BILL BY ALDRICH STRATEGY - כתבה ב"ניו יורק טיימס", 31-5-1908
↑  PROGRESSIVES UNITE ON NATIONAL LINES - כתבה ב"ניו יורק טיימס", 23-1-1911
↑  הצהרת העקרונות של "הליגה הפרוגרסיבית הרפובליקנית הלאומית"
↑  LA FOLLETTE ILL; MAKES NO EXCUSES - ה"ניו יורק טיימס", 4-2-1912
↑  William Howard Taft - The election of 1912 באתר Profiles of U.S. Presidents
↑  Free Speech in Wartime על הנאום וקישור לתמליל המלא, באתר הסנאט האמריקאי
↑  ג'ון ניקולס, About Robert "Fighting Bob" La Follette באתר "FightingBob.com"
↑  A History of Celibacy, "The Lottery and Other Stories" by Shirley Jackson, and "Fighting Bob" La Follette - סקירת ספרים, באתר RALPH
↑  רגעים היסטוריים - "חמשת הגדולים" - באתר הסנאט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274122005171  PLWABN: 9810567579905606  BIBSYS: 90377386  BnF: cb119617279 (data)  CiNii: DA06162377  GND: 119102773  ISNI: 0000 0001 2131 4939  LCCN: n50041743  NLA: 36398168  NTA: 070634289  RERO: 02-A024392508  SNAC: w6rs2nnq  SUDOC: 027615189  Trove: 1253843  US Congress: L000004  VIAF: 47564208   WorldCat (עם VIAF): 47564208 
לה פולט נואם בשנת 1905
רוברט לה פולט בשנת 1911
לה פולט (באמצע) עם מנהיג איגוד הימאים אנדרו פורוסת (משמאל) והעיתונאי "גורף הרפש" לינקולן סטפנס (מימין) ב-1915, אחרי העברת "חוק הימאים"
לה פולט בעת נאום משודר ברדיו בשנות ה-20
לה פולט בזמן מסע הבחירות לנשיאות ב-1924
הקולוסוס מתעורר

| --- | --- |

כריכת הספר
 מידע כללי
 מאת:  פיטר לרנג'יס
 סוגה:  פנטזיה 
 הוצאה
 מספר עמודים:  342
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 סדרה
 הספר הבא:  אבודים בבבל
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003664197
 
הקולוסוס מתעורר (באנגלית: The Colossus Rises) הוא ספר פנטזיה מאת פיטר לרנג'יס, הראשון בסדרה "שבעת הפלאים". הספר יצא באנגלית בפברואר 2013 ותרגום שלו לעברית יצא בהוצאת ידיעות ספרים ב-2014. בשיאו העפיל למקום הרביעי ברשימה השבועית של רבי המכר בקטגוריית נוער של הניו יורק טיימס. במהלך 2013 נמכרו מעל 227 אלף עותקים מהספר בארצות הברית.
תקציר העלילה

העלילה מסופרת בגוף ראשון, ממבטו של ג'ק, נער בן 13. לאחר שג'ק נפגע מאוטו ליד בית ספרו הוא מתעורר במקום שנקרא מוסד קראי. הוא מגלה שיש לו גן מיוחד שנקרא G7W (ג'י 7 דבליו), ושהגן מקנה לו יכולות פיזיות ומוחיות מוגברות, אבל עם זאת, הגן יהרוג אותו בעוד חצי שנה. אלא אם הוא ועוד שלושה נערים כמוהו, מרקו, קאס ואלי, ימצאו ויאחדו את שבעת הלוקולי שאבדו עם טביעתה של אטלנטיס. הארבעה לומדים אודות משפחת המלוכה של אטלנטיס בכלל ועל שני הנסיכים, קראי ומסארים, בפרט. הם יוצאים למסע טיפוס באזור המוסד שם הם נאבקים עם יצור שמופיע בחלומותיהם באופן קבוע. מרקו מצליח להביס את היצור אך נופל ללוע הר הגעש ונעלם. לאחר כמה ימים שלושת הנערים הנותרים יוצאים למסע אל תוך הר הגעש בחיפוש אחר מידע, טורקין ושני שומרים נוספים נכלאים במלכודת בתוך ההר ושלושת הנערים ממשיכים בחיפוש. הם ניצלים ממלכודות ומגיעים פצועים קשה אל מפל ובריכה, הם מוצאים את מרקו שוכב ליד הבריכה אך בחיים, הם מגלים שהמים יכולים לרפא אנשים. הם מוצאים פתח אל העבר ומשחררים גריפון, לאחר שמבינים מה הן עשו הם חוזרים למוסד ושם מגלים שהגריפון תוקף את המוסד. לאחר שחטף את קאס, הם נוסעים בעקבות הגריפון ליוון יחד עם טורקין בחיפוש אחריו, ובניסיון למצוא את הלוקולוס הראשון שככל הנראה חבוי בקולוסוס מרודוס. ביוון הם נאלצים להילחם בכת שמקדשת את מסארים, האח השני באטלנטיס, ובגריפון. הם מצליחים להביס את הגריפון ואת הכת, הם חוזרים למוסד, אך חוזרים ללא מרקו והלוקולוס מסיבה מסתורית.
דמויות

ג'ק – נער בן 13. נושא את גן ה-G7W, מכונה במוסד קראי מר חייט, כיוון שהוא מחזיק את הצוות שלו ביחד ומחבר ביניהם.
אלי – נערה שנושאת את גן ה-G7W, בעלת כישרון למחשבים וסייבר. מכונה במוסד קראי אשת המכשירים, כיוון שהיא פועלת בקלות עם מכשירים אלקטרוניים.
קאס – נער שנושא את גן ה-G7W, בעל זיכרון צילומי. מכונה במוסד קראי מר שיט כיוון שיש לו יכולות ניווט בלתי רגילות.
מרקו – נער שנושא את גן ה-G7W, מכונה איש השרירים כיוון שיש לו יכולות פיזיות מוגברות.
דמויות > דמויות משניות

פרופסור ביגאד – המנהל של המחקר הגנטי במוסד קראי, מנסה לעזור כמה שאפשר לארבעת הנערים
האח דימטיריוס – מנהיג המקדש של מסארי.
טורקין (אדום הזקן) – אדם ממורמר ועצלן, אבל קשוח וחזק, עם אוצר מילים קטן למדי, שנשלח למשימות עם הנערים. והוא נוטה להסתבך בצרות.
ראו גם

הקולוסוס מרודוס
לקריאה נוספת

פיטר לרנג'יס, הקולוסוס מתעורר, ידיעות ספרים, 2013
הערות שוליים

↑  BEST SELLERS> CHILDRENS MIDDLE GRADE, באתר ניו יורק טיימס, 3 במרץ 2013
↑  For Children’s Books in 2013, Divergent Led the Pack, אתר publishersweekly.com
תאגיד השידור הישראלי

| --- | --- |


בניין התאגיד בירושלים
 נתונים כלליים
 סוג:  גוף סטטוטורי שידור ציבורי
 מוטו:  ”יש מקום לכולם: דיגיטל. רדיו. טלוויזיה.”
 מייסדים:  ישראל מדינת ישראל
 תקופת הפעילות:  הקמה: מרץ 2015 עלייה לאוויר: 15 במאי 2017 – הווה
 משרד ראשי:  בית הדפוס 32 (כנפי נשרים 23),  ירושלים  עפרה חזה 1, אור יהודה
 יו"ר:  גיל עומר
 מנכ"ל:  גולן יוכפז
 עובדים:  כ-1000
  
 kan.org.il makan.org.il
תאגיד השידור הישראלי, המוכר תחת המותג "כאן" בעברית ובאנגלית ו"מַכַּאן مكان" בערבית, הוא תאגיד סטטוטורי ממלכתי ישראלי שהוקם בשנת 2015 מכוח חוק השידור הציבורי הישראלי, לשם החלפתה של רשות השידור. השידור בטלוויזיה וברדיו החל ב-15 במאי 2017. עוד קודם לכך, החל להעלות תכנים דרך רשתות חברתיות.
עם סגירת רשות השידור והטלוויזיה החינוכית, הועברו הארכיונים והזכויות עליהם לרשות התאגיד. התאגיד מפרסם תכנים מהארכיון ברשתות החברתיות תחת השם "כאן ארכיון". התאגיד גם המשיך את פעילות פרויקט הדיגיטציה של הארכיונים לאחר שהועברו לרשותו.
מנכ"ל התאגיד הוא גולן יוכפז ויושב ראש מועצת התאגיד הוא גיל עומר.
תאגיד השידור מפעיל חטיבת טלוויזיה, חטיבת רדיו, חטיבת דיגיטל, חטיבת חדשות וחטיבה ערבית והוא כיום גוף התוכן הגדול בישראל[דרושה הבהרה].
התאגיד מפיץ את הפקותיו בפלטפורמות השונות בטלוויזיה, ברדיו, באתר האינטרנט "כאן", באפליקציות המותאמות לטלוויזיות חכמות, לרכב ולנייד, ובאמצעות הרשתות החברתיות ויוטיוב, ואת תוכניות הפודקאסט דרך פלטפורמות פודקאסטים (כגון Spotify וגוגל פודקאסט).
התאגיד נושא במותג "כאן" החל ממאי 2017, המשמש כמותג מטרייה עבור כלל אפיקי ההפצה של השידורים וגם בחלק משמות תוכניות הרשת שמופצות בדיגיטל. לפני כן, השתמש בלוגו זמני ובשם "התאגיד" בשידורי הניסיון טרם עלייתו לשידור. בתאגיד הסבירו את הבחירה בשם "כאן" כמותג המייצג את התאגיד: "'כאן' מבטא את ההכרה שהשידור הציבורי הוא חלק מהחברה הישראלית, שייך לחברה הישראלית והוא כלי הביטוי לכל המתרחש כאן".
בעת תחילת פעילותו טרם סגירת רשות השידור באמצעות רשתות חברתיות, מיתג עצמו כ"כאן בהקמה" ובמהלך שנת השידור הראשונה שלו לאחר סגירתה מיתג עצמו כ"כאן בהרצה". תקופת ההרצה הסתיימה רשמית בשעה 22:00 ב-12 במאי 2018, עת החל שידור שלב הגמר של תחרות האירוויזיון.
חטיבות התאגיד > חטיבת טלוויזיה

תאגיד השידור הישראלי משדר החל מ-15 במאי 2017 ב-2 ערוצי טלוויזיה, המשודרים דרך משדרי עידן+, דרך פלטפורמות הטלוויזיה הרב-ערוצית: HOT, yes, סלקום tv, פרטנר TV ו-FreeTV ודרך אתר האינטרנט של "כאן". ערוץ כאן חינוכית החל לפעול באוגוסט 2018. סמנכ"לית חטיבת הטלוויזיה היא טל פרייפלד. על פי החוק, כל תוכני המקור של התאגיד בטלוויזיה, למעט תוכני חטיבת החדשות, מופקים באמצעות מיקור חוץ על ידי חברות הפקה מקומיות. כאן 11 זכה במספר שיא של 33 פרסי האקדמיה לטלוויזה לשנת 2020, למגוון תוכניות דרמה, דוקו, תרבות בהן חזרות, טהרן, מנאייכ, לבנון, מהצד השני עם גיא זהר ועוד.
שירותי “VOD“ (צפייה על פי דרישה)
בעבר, תוכני המקור של התאגיד היו זמינים בשירותי ה-VOD של הפלטפורמות המסחריות. ב-2021, עקב דרישת התאגיד לתשלום של דמי תפעול על הפצת התכנים, yes ו-HOT החליטו להפסיק את הפצת התכנים דרכם. ב-10 במאי 2021 נחתם הסכם עם "פרטנר TV" על הפצת תכנים ובו תותר ל"פרטנר" לשדר פרסומות בתמורה לחלוקת הרווחים עם "כאן". באופן דומה, תוכני קשת ורשת הזמינים חינם דרך הפורטלים הייעודיים שלהם, זמינים בשירותי ה-VOD בתשלום. ב-9 באוגוסט 2022 פורסם שמשרד התקשורת שוקל לחייב את התאגיד להעניק את הפצת התכנים ב-VOD בחינם.
כיום כל תוכני התאגיד (תוכני כאן 11, כאן דיגיטל, חדשות כאן, כאן חינוכית וכאן ארכיון וכו׳) זמינים בשירות "כאן BOX" - אפליקציה לטלוויזיות חכמות וסטרימרים, אשר החליף את היישומון הקודם של התאגיד בנובמבר 2022 השירות כולל גם צפייה בשידור חי בערוצי כאן, האזנה לתחנות הרדיו והאזנה לפטדקאסטים מבית התאגיד. בנוסף קיימים יישומונים נפרדים לטלפונים חכמים ולרכבים
חטיבות התאגיד > חטיבת טלוויזיה > ערוצים קבועים של התאגיד

כאן 11 – ערוץ הטלוויזיה המרכזי של התאגיד. מחליף את הערוץ הראשון של רשות השידור. משדר בעיקר חדשות, אקטואליה ותוכניות תרבות, בידור, סאטירה ותחקירים.
כאן חינוכית – ערוץ ייעודי לילדים ונוער. מחליף את הטלוויזיה החינוכית הישראלית. עלה ב-15 באוגוסט 2018.
מַכַּאן مكان 33 – ערוץ המשדר בשפה הערבית, משדר חדשות ותוכניות תרבות. מחליף את ערוץ 33 שקדם לו. פירוש המילה "מַכַּאן" הוא "מקום" בערבית.
חטיבות התאגיד > חטיבת טלוויזיה > ערוצים זמניים

שמות הנופלים – ערוץ שעולה מדי שנה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל לצורך הצגת שמות חללי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה. הערוץ עלה לראשונה בשנת 2018 באפיק 22 אשר שימש את ערוץ 2 עד הפיצול בנובמבר 2017, שמות הנופלים הוצגו בערוץ 33 בעבר ומאחר שמַכַּאן מיועד לציבור הערבי נפתח הערוץ. ב-2020 עבר שידור זה לאפיק 26. הערוץ מועבר בכל הפלטפורמות כולל בשידור יוטיוב של כאן, בזמן הקרנת החללים.
שמות הנופלים במלחמת חרבות ברזל – ערוץ שעלה ב-10 באוקטובר 2023, לצורך הצגת שמות חללי ונרצחי מלחמת חרבות ברזל. הערוץ שודר באפיק 26, בדומה לערוץ שמשודר מדי שנה ביום הזיכרון, וירד משידור בצאתו של יום הזיכרון, ב-13 במאי 2024.
כאן 4K – מהווה גרסת 4K למשחקי המונדיאל ששודרו בכאן 11. שידר באפיק 511 באיכות 4K החל מ-14 ביוני, לקראת תחילת מונדיאל 2018 ברוסיה. השידור הראשון בערוץ זה היה טקס פתיחת מונדיאל 2018, ומונדיאל זה היה המונדיאל הראשון ששודר ב-4K בישראל. סיים את שידוריו עם תום המונדיאל ב-15 ביולי, וחזר שנית גם במונדיאל 2022 בקטאר.
מכאן مكان 33 HD (עידן פלוס בלבד) – ערוץ מכאן 33 באיכות HD. שידר בתקופת מונדיאל 2018, ירד משידור בחודש יולי 2018.
חטיבות התאגיד > חטיבת רדיו

שידורי הרדיו של התאגיד המשיכו, בשינויים מסוימים, את תחנות הרדיו של קול ישראל כפי שהיו ברשות השידור. חלק מהתחנות נותרו בשם המקורי וחלק שונו. תחנות הרדיו בתאגיד הן:
כאן תרבות – עוסקת בתרבות ישראלית. מחליפה את רשת א'.
כאן ב – עוסקת בעיקר באקטואליה. מחליפה את רשת ב', מנהלה הוא גל ברגר, לשעבר ראש תחום הפלסטינים בתאגיד.
כאן גימל – משדרת מוזיקה ישראלית. מחליפה את רשת ג', מנהלה הוא איש המוזיקה מסגל רשות השידור בעבר יובל גנור.
כאן רק"ע – משדרת בשפות זרות, בעיקר בשפה הרוסית. מחליפה את רק"ע.
כאן 88 – עוסקת במוזיקה לועזית מגוונת מרחבי העולם. מחליפה את רשת 88FM.
רדיו מַכַּאן – משדרת בערבית ועוסקת בחדשות ובתרבות. מחליפה את קול ישראל בערבית. פירוש המילה "מַכַּאן" הוא "מקום" בערבית.
VoisFarsi – משדרת בפרסית ועוסקת בחדשות. מחליפה את רשת ה'. התחנה נסגרה בשנת 2020.
כאן מורשת – עוסקת בתכני יהדות ותרבות יהודית. מחליפה את רשת מורשת.
כאן קול המוזיקה – משדרת בעיקר מוזיקה קלאסית. מחליפה את קול המוסיקה.
כמו כן, בדומה לרשות השידור, מפעיל גם התאגיד את מוקד התנועה של קול ישראל בשם "כאן מוקד התנועה".
סמנכ"ל חטיבת הרדיו הוא לי-אור אברבך.
בעבר "כאן" שידר באינטרנט שבעה ערוצי רדיו בסוגות מוזיקה שונות (ים תיכוני, 80-90, קצת אחרת, קלאסי, להיטים, נוסטלגי, שיא הרגש).
חטיבות התאגיד > חטיבת חדשות

חטיבת החדשות של התאגיד, "כאן חדשות" (בעבר כונתה "כאן ועכשיו", אך הכינוי הוצא משימוש כמה חודשים לאחר העלייה לאוויר) הוקמה כדי לספק תוכן חדשותי לדיגיטל, לטלוויזיה ולתחנות הרדיו של התאגיד. סמנכ"ל חטיבת החדשות הוא ליאור לנדנברג.
חטיבות התאגיד > חטיבת דיגיטל

חטיבת הדיגיטל של התאגיד, כאן דיגיטל, מהווה אחת מפלטפורמות השידור של התאגיד, ומפרסמת את התוכן שלה דרך הרשתות החברתיות, אתר ואפליקציית כאן. סמנכ"ל חטיבת הדיגיטל הוא תומר ברנד.
הנהלת התאגיד

בראשות התאגיד עומדים המועצה והמנהל הכללי:
הנהלת התאגיד > מועצת התאגיד

מועצת תאגיד השידור הישראלי היא הגוף המטפל במדיניות התאגיד ופיקוח על יישומה, לרבות מדיניות השידורים הכוללת, אישור לוחות השידורים ותקציביו של התאגיד. המועצה היא זו שבוחרת וממנה את המנהל הכללי, את מבקר התאגיד ואת נציב קבילות הציבור. בנוסף, המועצה מאשרת את מינויים של חברי ההנהלה הבכירה. המועצה אחראית גם לגבש את נוהליו של התאגיד, לאשר את המבנה הארגוני, את מדיניות ההעסקה, את היקף שיא כוח האדם ולדון בתוכנית העבודה השנתית של התאגיד ולאשר אותה.
מועצת תאגיד השידור הציבורי מורכבת מ-12 נציגי ציבור אשר נבחרים על ידי ועדה מקצועית בלתי תלויה בראשות שופט וממונים על ידי שר התקשורת. הרכב המועצה כולל לפחות 6 נשים ולפחות חבר אחד הנמנה עם האוכלוסייה הערבית, לרבות האוכלוסייה הדרוזית והצ'רקסית, לפי המלצת ועדת האיתור, כמתואר בחוק.
ישיבות המועצה מתקיימות בירושלים. החלטותיה עומדות לעיון הציבור בין השאר באתר האינטרנט של תאגיד השידור הישראלי.
מינוי חברי המועצה הוא באחריות של שר התקשורת ובאישורו. מינוי חבר מועצה הוא לתקופה של ארבע שנים, אולם, שר התקשורת, בהמלצת ועדת האיתור, רשאי להאריך את כהונתו לתקופה אחת נוספת. ב-13 וב-16 באפריל 2016 אישר שר התקשורת וראש הממשלה, בנימין נתניהו, על פי המלצת ועדת האיתור בראשות השופט עזרא קמא, את חברי המועצה, ובראשם גיל עומר.
הנהלת התאגיד > המנהל הכללי של התאגיד

מנכ"ל התאגיד מתמנה לתפקידו על ידי מועצת התאגיד. לשם כך, הוקמה ועדת איתור מיוחדת, בראשות השופט עזרא קמא, סגן נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים לשעבר. החוק קובע במפורש את איסור הזיקה, האישית או העסקית, בין מנכ"ל התאגיד לבין מי משרי הממשלה, עסקנים פוליטיים או מפלגתיים. מנכ"ל התאגיד ממונה לתקופה של ארבע שנים, וניתן להאריכה בעוד תקופה אחת נוספת, בלבד. בין תפקידיו, להיות אחראי לניהול השוטף, לשמש כעורך הראשי של השידורים, להעביר את לוחות השידורים לאישור המועצה, להגיש הצעות תקציב ותוכנית עבודה שנתיות ולהגיש דו"חות פעילות חצי-שנתיים. סמכויותיו כוללות ייצוג של התאגיד, חתימה על מסמכים ועסקאות וקבלת עובדים לתאגיד.
לתאגיד מונה מנהל כללי זמני, אלדד קובלנץ, על ידי ועדת איתור, לתקופה של עד שנתיים מיום תחילת השידורים, וזאת במקביל להליך מינוי המנהל הכללי. עיקר עיסוקו של המנהל הכללי הזמני הוא הקמת התשתית הנדרשת לתחילת פעילות התאגיד עד ליום תחילת השידורים, וכל פעולה אחרת הנדרשת לשם ההיערכות לכך. החל מיום תחילת השידורים ועד לתום תקופת כהונתו, ממלא המנהל הכללי הזמני את כל התפקידים המוטלים על המנהל הכללי.
ב-19 במרץ 2019 נבחר אלדד קובלנץ לתפקיד המנכ"ל הקבוע של תאגיד השידור, לתקופה של ארבע שנים.
באפריל 2022 הודיעה מועצת התאגיד לקובלנץ על סיום העסקתו בתוך כחודש. בתאריך 28 במאי 2022 סיים קובלנץ את תפקידו בתאגיד, ובמקומו מונתה כממלאת מקום טל פרייפלד, סמנכ"לית הטלוויזיה עד למינויו של גולן יוכפז לתפקיד המנכ"ל הקבוע של תאגיד השידור באופן רשמי.
הליך ההקמה > החלטה על סגירת רשות השידור

במשך השנים חלה הידרדרות במעמדה ובתפקודה של רשות השידור. ועדות ציבוריות אשר בחנו את הגורמים למצבה הקשה קבעו שהוא נובע בין היתר ממספר עובדיה הגדול, מעלויות שכרם הגבוהות, מהסכמי שכר קשיחים ומן החוק, שמקשה לנהלה במקצועיות וללא פניות בסביבה רבת ערוצי תקשורת. מחברי הדוחות המליצו בין היתר על שינויים מבניים ברשות ועל שינויים בחוק.
ביולי 2013 שכר שר התקשורת, גלעד ארדן, חברת ייעוץ חיצונית לבחינת עתיד רשות השידור, על מנת להחליט האם נכון לסגור את הרשות. לאור הנתונים הוקמה "ועדת לנדס" וזו פרסמה את החלטותיה בראשית מרץ 2014. לפי הסיכומים שהתקבלו, תבוטל אגרת הטלוויזיה החל מ-1 באפריל 2015 ובמקום רשות השידור יוקם גוף שידורים חדש.