stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
י"ט בניסן
נפטרו

ה'שע"ד – רבי יהושע פלק כץ, מחבר הפירושים פרישה ודרישה על ארבעה טורים וסמ"ע על השולחן ערוך.
ה'תקל"ב – רבי אהרן הגדול מקרלין, מייסד חסידות קרלין (נולד ב-ה'תצ"ו).
ה'תקפ"א – הרב פנחס אליהו הורביץ, מחבר ספר הברית השלם (נולד ב-ה'תקכ"ה)
ה'תרי"ב – הרב אליעזר ברגמן, איש ירושלים, מייסד כולל הולנד ודויטשלנד (נולד ב-ה'תקנ"ט).
ה'תרכ"ו – רבי שמואל אביגדור תוספאה, אב"ד קרלין, מחבר הפירוש "תנא תוספאה" על התוספתא, וספר השו"ת "שאילת שמואל" (נולד ב- ה'תקס"ו)
ה'תרס"ג – הרב פנחס אליהו רוטנברג, רב בפילץ שבפולין (נולד ב-ה'תק"פ)
ה'תרע"ה – הסופר יצחק לייב פרץ (י.ל. פרץ) (נולד ב-ה'תרי"ב).
ה'תר"ף – אהרן שלוש, מראשי העדה הספרדית ביפו וממייסדי נווה צדק, השכונה היהודית הראשונה מחוץ לחומות העיר (נולד בה'ת"ר)
ה'תש"ג – נרצח הרב מנחם זמבה, מרבני ורשה וממנהיגי יהדות פולין קודם השואה (נולד ב-ה'תרמ"ג).
ה'תש"ט – הרב מאיר בר-אילן, ממנהיגי המזרחי (נולד ב-ה'תר"מ).
ה'תשמ"ד – מרסל ינקו, צייר ואדריכל ישראלי (נולד ב-ה'תרנ"ה).
ה'תשמ"ח – רבי יעקב יוסף ויס, האדמו"ר השלישי בשושלת ספינקה (נולד ב-ה'תרע"ד)
ה'תש"ף – הרב אליהו בקשי דורון, הראשון לציון והרב הראשי לישראל
ה'תשפ"ג – הרבנית ברוריה דייוויד, בתו של הרב יצחק הוטנר ואשת חינוך חרדית
י"ח בניסן – כ' בניסן
ניסן
יהודי מחזיק במצה, איור משנת 1739
יורגן הברמאס

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1929 (בן 95) רפובליקת ויימאר גומרסבאך (אנ'), פרוסיה, גרמניה
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מרבורג, אוניברסיטת בון, אוניברסיטת גטינגן, אוניברסיטת ציריך 
 מנחה לדוקטורט:  Erich Rothacker, אוסקר בקר, Wolfgang Abendroth 
 מוסדות:  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט  אוניברסיטת מרבורג  אוניברסיטת נורת'ווסטרן  אוניברסיטת היידלברג 
 מונחה לדוקטורט:  Matthias Kettner, Rüdiger Bubner, הנס-הרמן הופה 
 זרם:  תאוריה ביקורתית
 תחומי עניין:  תאוריה חברתית, תאוריה פוליטית, אפיסטמולוגיה, פרגמטיקה
 עיסוק:  סוציולוג, פילוסוף, מרצה באוניברסיטה 
 הושפע מ:  קאנט, וילהלם דילתיי, הוסרל, קרל מרקס, מקס ובר, דורקהיים, מיד, גדמר, ויטגנשטיין, אוסטין, סרל, פרס, דיואי, ארנדט
 השפיע על:  אקסל הונת, ריינר פורסט, פטר הנדקה, קלאוס אופה, הנס ג'ואס, קלאוס אדר, הנס-הרמן הופה, פרסונס
 מדינה:  גרמניה 
 יצירות ידועות:  The Theory of Communicative Action, The Structural Transformation of the Public Sphere, Legitimation Crisis, Knowledge and Human Interests 
 פרסים והוקרה:  פרס האחים שול (1985) מדליית תיאודור הויס (1999) The Franco-German Prize for Journalism (2018) פרס ויקטור פראנקל (2011) פרס זיגמונד פרויד (1976) פרס קיוטו באמנות ופילוסופיה (2004) עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1984) פרס גאורג-אוגוסט צין (2012) עמית האקדמיה הבריטית (1994) זכוכית ההיגיון (2013) פרס היינריך היינה (2012) אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה (2022) פרס קלוגה (2015) מדליית הלמהולץ (2000) פרס הולברג (2005) פרס תאודור אדורנו (1980) פרס ארסמוס (2013) מדליית וילהלם לושנר (1985) פרס לייבניץ (1986) פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית (2001) פרס נורדריין-וסטפאליה (2006) פרס נסיכת אסטוריאס למדעי החברה (2003) פרס הגל (1973) פרס קרל יאספרס (1995) 
 בן או בת זוג:  Ute Habermas-Wesselhoeft 
 צאצאים:  Rebekka Habermas, Tilmann Habermas 
 חתימה:   
 
יִירְגֵן הַאבֶּרְמַאס (בגרמנית: Jürgen Habermas; ‏נולד ב-18 ביוני 1929) הוא פילוסוף ותאורטיקן חברתי גרמני במסורת של התאוריה הביקורתית. עבודתו מתמקדת ביסודות התאוריה החברתית והאפיסטמולוגיה, בניתוח של חברות קפיטליסטיות תעשייתיות מתקדמות, של דמוקרטיה ושלטון החוק בהקשר ביקורתי והתפתחותי-חברתית, ושל פוליטיקה עכשווית, בעיקר בגרמניה. שימש פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת פרנקפורט. נבחר ב-1994 כחבר האקדמיה הבריטית, בשנת 2005 זכה בפרס הולברג, בשנת 2012 בפרס היינריך היינה ובשנת 2013 בפרס ארסמוס.
ביוגרפיה

האברמאס פרץ אל הזירה האינטלקטואלית הגרמנית בשנות ה-50 של המאה ה-20 עם ביקורת רבת השפעה על הפילוסופיה של מרטין היידגר. הוא למד פילוסופיה וסוציולוגיה תחת התאורטיקנים הביקורתיים מקס הורקהיימר ותיאודור אדורנו במוסד למחקר חברתי שבאוניברסיטת יוהאן וולפגנג גתה שבפרנקפורט, אך עקב קרע בין השניים קיבל את הסמכתו במדע המדינה באוניברסיטת מרבורג תחת וולפגנג אבנדרות'. באופן יוצא דופן, לגבי הזירה האקדמית הגרמנית באותה תקופה, נקרא לשמש כפרופסור שלא מן המניין לפילוסופיה באוניברסיטת היידלברג, תפקיד בו החזיק עד שחזר לפרנקפורט למשרה מן המניין.
בשנת 1971 קיבל משרה במכון מקס פלאנק שבשטארנברג (ליד מינכן) ועבד שם עד שנת 1983, שנתיים לאחר שפרסם את עבודתו הגדולה, התאוריה של פעולה תקשורתית (The Theory of Communicative Action). לאחר מכן חזר האברמאס לתפקידו בפרנקפורט ולראשות המכון למחקר חברתי. מאז שפרש מפרנקפורט בשנת 1993, המשיך האברמאס לפרסם רבות.
בשנת 2021 סירב לקבל פרס ספרותי על שם זאיד בן סולטאן אאל נהיאן ומתח ביקורת על זכויות האדם באיחוד האמירויות הערביות.
הגותו

האברמאס, יליד דיסלדורף, שילב מספר מסורות אינטלקטואליות לכדי מסגרת מקיפה של תאוריה חברתית ופילוסופית:
המחשבה הפילוסופית הגרמנית של קאנט, שלינג, הגל, דילתי, הוסרל וגדמר.
המסורת המרקסיסטית, הן זו של מרקס עצמו והן המסורת הביקורתית הנאו-מרקסיסטית של אסכולת פרנקפורט
התאוריות הסוציולוגיות של ובר, דורקהיים ומיד.
הפילוסופיה של הלשון ותאוריות מעשה הדיבור (Speach act) של לודוויג ויטגנשטיין, אוסטין וסרל.
המסורת הפרגמטיסטית האמריקאית של פרס וג'ון דיואי.
תאוריית המערכת החברתית של פרסונס.
מטרתו העיקרית של האברמאס הייתה יצירת תאוריה חברתית שהיא גם מסגרת מוסרית אוניברסלית בלתי מדכאת וכוללנית. המסגרת נשענת על הטיעון כי לכל מעשי הדיבר יש מהות פנימית - המטרה של הבנה הדדית, ושלישויות אנושיות יש את היכולת התקשורתית לגרום לכזו הבנה. האברמאס בנה מסגרת זו מתוך תאוריית מעשה הדיבר של אוסטין וסרל, התאוריות על התפתחות מוסרית של ז'אן פיאז'ה ולורנס קוהלברג, ומוסר השיח של עמיתו מהיידלברג, קרל-אוטו אפל.
בתחום הסוציולוגי, תרומתו העיקרית של האברמאס היא פיתוח של תאוריה מקיפה לאבולוציה חברתית ולמודרניזציה, המתמקדת בהבדל שבין רציונליות ורציונליזציה תקשורתיות מצד אחד ובין רציונליות ורציונליזציה אסטרטגית\אינסטרומנטלית מצד שני. מסגרת זו כוללת ביקורת מנקודת מבט תקשורתית על תאוריית המערכות החברתיות המבוססת על בידול, שפותחה על ידי ניקולס לוהמן, תלמידו של פרסונס.
הגנתו על החברה המודרנית ועל החברה האזרחית היוותה מקור השראה לאחרים, ונחשבת לאלטרנטיבה פילוסופית עיקרית לסוגים השונים של פוסט-סטרוקטורליזם ופוסט מודרניזם. כמו כן, האברמאס הציע ניתוח רב-השפעה של הקפיטליזם המאוחר.
האברמאס רואה את הרציונליזציה, הומניזציה (הפיכה להומני) ודמוקרטיזציה של החברה במונחים של מיסוד הפוטנציאל הרציונלי הטבוע ביכולת התקשורתית שהיא מיוחדת למין האנושי, התפתחה במהלך האבולוציה, אך מדוכאת או מוחלשת בחברה העכשווית בידי הדרך בה חלקים נרחבים מהחיים החברתיים, כמו השוק, המדינה וארגונים, נתפסו על ידי רציונליות אסטרטגית\אינסטרומנטלית, כך שההיגיון של המערכת דוחק את רגליו של הגיון העולם החי.
האברמאס מפורסם כמורה וכמנחה. בין תלמידיו הבולטים היו הסוציולוג הפוליטי קלאוס אופה, התאורטיקן הסוציולוגי הנס יואז, והתאורטיקן של האבולוציה החברתית, קלאוס אדר, הפילוסוף החברתי אקסל הונת, הפילוסוף האמריקאי תומאס מקארתי והסופר האוסטרי פטר הנדקה.
פרסומו של האברמאס הוא כאינטלקטואל ציבורי, לא פחות מאשר כחוקר, והוא השתמש בעיתונות העממית על מנת לתקוף היסטוריונים, שלדעתו נקטו בעמדה אפולוגטית כלפי מבצעי השואה וניסו להציב אותה בפרספקטיבה יחסית או להפחית מערכה. מחוץ לגרמניה, פרסומו העיקרי בא לו, יש להניח, בשל ההמשגה של הספרה הציבורית.
הגותו > הספרה הציבורית

יורגן האברמאס כתב רבות על רעיון הספרה הציבורית, כשהוא משתמש בתיאורים של דיאלוגים שהתרחשו בבתי קפה בצרפת של המאה ה-18. ספרה ציבורית זו של דיון רציונלי על נושאים של חשיבות פוליטית, שהתאפשרה בעקבות ההתפתחות של תרבות בורגנית סביב בתי קפה, סלונים אינלקטואליים וספרותיים, והמדיה המודפסת, היא שעזרה לאפשר את הדמוקרטיה הפרלמנטרית, וקידמה את האידיאלים של הנאורות - שוויון, זכויות אדם וצדק. הספרה הציבורית הודרכה על ידי נורמה של ויכוח רציונלי ודיון ביקורתי שבו העוצמה של טענתו של אדם הייתה חשובה יותר מאשר זהותו
לפי האברמאס, מגוון גורמים הביאו לקריסה של הספרה הציבורית הבורגנית של הנאורות. החשוב מביניהם, כוחות מבניים, ובעיקר הצמיחה של מדית-המונים מסחרית, הביאה למצב שבו המדיה נעשתה יותר למוצר - משהו אותו צורכים - ופחות מכשיר לדיון ציבורי.
בחיבורו העיקרי, "תאוריה של פעולה תקשורתית" (1984), הוא מבקר את התהליך החד-צדדי של מודרניזציה, המקובל בידי כוחות של רציונליזציה כלכלית ומנהלית. האברמאס משרטט את המעורבות הגדלה של מערכות פורמליות בחיים היומיומיים שלנו כמקבילה להתפתחות של מדינת הרווחה, קפיטליזם קואופרטיבי ותרבות צריכה המונית. מגמות אלה, המחזקות זו את זו, עושות רציונליזציה לתחומים נרחבים של החיים הציבוריים, ומשליטות עליהם את הלוגיקה של יעילות ושליטה. מפלגות פוליטיות וקבוצות אינטרסים מחליפות את הדמוקרטיה ההשתתפותית, והחברה נשלטת ממקום מרוחק יותר ויותר מהאזרחים. כתוצאה מכך, הגבולות בין הציבורי והפרטי, היחיד והחברה, המערכת ועולם-החיים מתמסמסות. חיים ציבוריים דמוקרטיים פורחים רק כאשר מוסדות נותנים לאזרחים את הכוח לדון בנושאים של חשיבות ציבורית. הוא מתאר טיפוס אידיאלי של "מצב דיבור אידיאלי", שבו הגורמים השונים הם בעלי עוצמה זהה ביחס ליכולת השיח שלהם, מכירים בשוויון החברתי הבסיסי זה של זה, והדיבור אינו מופרע או מעוות בידי אידאולוגיה או הבנה מוטעית.
האברמאס אופטימי לגבי האפשרות של תחייה של הספרה הציבורית. הוא מקווה לעתיד שבו תתפתח קהילה ציבורית שתתעלה מעל למדינת-הלאום המבוססת על דמיון אתני ותרבותי, לכזו המבוססת על זכויות וחובות שוות של אזרחים. זוהי תאוריה דמוקרטית של שיח, שמחייבת קהילה פוליטית שתוכל להגדיר באופן קולקטיבי את הרצון הפוליטי שלה, וליישם אותה כמדיניות ברמה של מערכת משפטית. מערכת פוליטית זו מצריכה ספרה פוליטית אקטיביסטית, שבה ניתן יהיה לדון בנושאים בעלי עניין משותף ונושאים פוליטיים, והעוצמה של דעת הקהל תוכל להשפיע על תהליך קבלת ההחלטות.
כמה חוקרים מוכרים ביקרו את התאוריה של האברמאס מכמה היבטים. ג'ון ת'ומפסון, העיר כי הרעיון של ספרה ציבורית הוא מיושן לנוכח הפריחה של תקשורת המונים. מייקל שדסון טוען באופן כללי יותר שספרה ציבורית כתחום של דיון רציונלי טהור מעולם לא הייתה קיימת.
ביבליוגרפיה חלקית > בתרגום לעברית

יורגן הברמאס, חברה וזהות בימינו: ראיונות ומסות, תרגום: דוד ארן. ספרית פועלים, 1991.
יורגן הברמאס, הקונסטלציה הפוסט לאומית, תרגום: יעקב גוטשלק. הוצאת הקיבוץ המאוחד 2001.
יורגן הברמאס, עתידו של טבע האדם, תרגום: אדם טננבאום, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2003.
ג'יובנה בוראדורי, פילוסופיה בזמן טרור: שיחות עם הברמאס ודרידה, תרגום: רועי ברנד, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2004.
יורגן הברמאס, אזרחות וזהות לאומית, הוצאת רסלינג, 2016.
ביבליוגרפיה חלקית > חיבורים בולטים (באנגלית)

The Structural Transformation of the Public Sphere (1962) ISBN 0-262-58108-6
Theory and Practice (1963)
On the Logic of the Social Sciences (1967)
Toward a Rational Society (1967)
Technology and Science as Ideology (1968)
Knowledge and Human Interests (1971, German 1968)
Legitimation Crisis (1975)
Communication and the Evolution of Society (1976)
On the Pragmatics of Social Interaction (1976)
The Theory of Communicative Action (1981)
Moral Consciousness and Communicative Action (1983)
Philosophical-Political Profiles (1983)
The Philosophical Discourse of Modernity (1985)
The New Conservatism (1985)
The New Obscurity: The Crisis of the Welfare State (1986)
Postmetaphysical Thinking (1988)
Justification and Application (1991)
Between Facts and Norms: Contributions to a Discourse Theory of Law and Democracy (1992)
On the Pragmatics of Communication (1992)
The Inclusion of the Other (1996)
A Berlin Republic (1997, collection of interviews with Habermas)
The Postnational Constellation (1998)
Religion and Rationality: Essays on Reason, God, and Modernity (1998)
Truth and Justification (1998)
The Future of Human Nature (2003) ISBN 0-7456-2986-5
Old Europe, New Europe, Core Europe (2005) ISBN 1-84467-018-X
The Divided West (2006)
The Dialectics of Secularization (2007, w/ Joseph Ratzinger)
Between Naturalism and Religion: Philosophical Essays (2008)
Europe. The Faltering Project (2009)
The Crisis of the European Union (2012)
This Too a History of Philosophy (2019)
לקריאה נוספת

מתן אורם, תקוות הנאורות: מחשבה ביקורתית ותאוריה פוליטית בהגותו של יורגן הברמס, הוצאת מאגנס, 2010.
הערות שוליים

↑  German philosopher Habermas rejects UAE's Zayed Book Award, באתר Associated Press, ‏2 במאי 2021 (באנגלית).
↑  Habermas, Jürgen. "The public sphere: An encyclopedia article." Media and cultural studies (2001): 73.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262384605171  PLWABN: 9810602799405606  BIBSYS: 90051715  BNC: 000041533  BNE: XX1721337  BnF: cb11906645x (data)  CANTIC: a10098203  CiNii: DA00222261  GND: 118544209  ICCU: CFIV003165  ISNI: 0000 0001 2146 8372  LCCN: n78093535  LNB: 000027243  MGP: 231754  NCL: 000226304  NDL: 00442100  NKC: jn19990003036  NLA: 35457499  NLG: 179262  NLK: KAC199611157  NSK: 000046854  NTA: 06842695X  RERO: 02-A000077780  SELIBR: 208770  SUDOC: 026911663  S2AuthorId: 41210391  Trove: 959650  ULAN: 500209108  VcBA: 495/158195  VIAF: 108179854   WorldCat (עם VIAF): 108179854
יחסי ספרד–עומאן

| יחסי ספרד–עומאן |
| --- | --- |
ספרד: עומאן


ספרד: עומאן
שטח (בקילומטר רבוע)
505,370: 309,500
אוכלוסייה
47,905,341: 5,334,472
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,580,695: 108,192
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,996: 20,282
משטר
מונרכיה חוקתית: מונרכיה

יחסי ספרד–עומאן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת ספרד לבין סולטנות עומאן.
היסטוריה

בין ממלכת ספרד לבין סולטנות עומאן מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
ספרד וסולטנות עומאן כוננו את יחסיהן לראשונה בשנת 1972. בשנת 2004 נפתחה לראשונה השגרירות הספרדית במסקט, בירת עומאן. ב-2006 מינתה עומאן לראשונה שגריר לספרד. בשנת 2008 נפתח לשגרירות הספרדית שבעומאן משרד המיועד להיות האחראי על קשרי המסחר שבין שתי המדינות.
בשנת 2014 ביקר חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד בעומאן. במסגרת הביקור נועד המלך נועד עם סולטאן עומאן, קאבוס בן סעיד אאל סעיד.
יחסים כלכליים

היחסים הכלכליים שבין עומאן לספרד הם יחסים צנועים, אף על פי שהם מראים נטייה לגדול. חשוב לקחת בחשבון כי מלבד שוק ההידרוקרבון, השוק העומאני הוא שוק קטן אשר השפעותיו המסחריות נמצאות בעיקר באוקיינוס ההודי ובדרום מזרח אסיה. עומאן נמצאת במקום ביניים בעולם בגודל הסחר הכללי שלה עם ספרד. עומאן היא משקיעה גדולה בספרד, אך המשקיעים הספרדים מצדם לא מוצאים בה אפשרויות רבות להשקעה.
נציגויות דיפלומטיות

ספרד מיוצגת בעומאן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה במסקט, בירת המדינה.
עומאן מיוצגת בספרד בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה במדריד, בירת המדינה.
חזות מבנה השגרירות העומאנית במדריד, בירת ספרד.
י"ח בתשרי

י"ח בתשרי הוא היום השמונה עשר בחודש הראשון 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השמונה עשר בחודש השביעי 
למניין החודשים מניסן. י"ח בתשרי לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, רביעי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בדז".
חגים ומועדים

היום השלישי של חול המועד סוכות בארץ ישראל ובחוץ לארץ היום השני
אירועים היסטוריים

ה'תש"ט – כיבוש באר שבע על ידי חטיבת הנגב במלחמת העצמאות
ה'תשכ"ב – הפיכה צבאית בסוריה שמה קץ לאיחוד בינה לבין מצרים, הרפובליקה הערבית המאוחדת
ה'תשכ"ח – המשחתת "אח"י אילת" טובעה באמצעות טילים שנורו אליה מספינות טילים מצריות, 47 מאנשי צוותה נהרגו
ה'תשל"ד – מלחמת יום הכיפורים: נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, מורה על הפעלתה של רכבת אווירית לישראל
נולדו

ה'תרע"ו – גדעון האוזנר, משפטן ופוליטיקאי ישראלי (נפטר ה'תשנ"א)
ה'תשל"א – עידן גרינבאום, ראש המועצה האזורית עמק הירדן
נפטרו

ה'תקס"ב – רבי משולם איגרא, רבה של פרשבורג
ה'תקס"ה – רבי אברהם פינטו, רבה של העיר מרקש
ה'תקע"א – רבי נחמן מברסלב, מייסד חסידות ברסלב (נולד ה'תקל"ב)
ה'תקפ"א – רבי בצלאל רנשבורג, מפרשני התלמוד (נולד ה'תקכ"ב)
ה'תרע"ו – רבי נפתלי בן רבי יהודה הורוביץ, האדמו"ר השלישי ממעליץ (נולד ד' טבת ה'תר"ה)
ה'תשל"ב – הרב עזריאל זליג סלונים, מנהל כולל חב"ד ומייסד שיכון חב"ד בירושלים
ה'תשס"ה – שאול עמור, ראש עיריית מגדל העמק, חבר הכנסת, שר ושגריר ישראל בבלגיה (נולד ה'תש"א)
ה'תשס"ה – פרופ' זאב לב, פיזיקאי ישראלי ומייסד בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים (נולד ה'תרפ"ב)
י"ז בתשרי – י"ט בתשרי
תשרי
יוסף פרסמן (קצין)

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1907 סקורני, בסרביה
 פטירה:  7 בינואר 1963 (בגיל 55) רמת דוד ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1925
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  הנוטרים   פלגות הלילה המיוחדות  הבריגדה היהודית  הגנה    צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1936–1962 (כ־26 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 קצין המשטרה הצבאית הראשי
 פעולות ומבצעים
 המרד הערבי  מלחמת העולם השנייה   מלחמת העצמאות
 
יוסף פּרֶסמן (15 בפברואר 1907 – 7 בינואר 1963) היה לוחם בתקופת היישוב ומפקד בצה"ל, שכיהן בתפקידים קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) השני (1949–1951), מפקד יחידת המיעוטים (1956–1960) ומפקד הממשל הצבאי (1960–1962).
ביוגרפיה

פרסמן נולד בשנת 1907 בסקורני שבבסרביה. בשנת 1923 הצטרף לתנועה הציונית "החלוץ", וכעבור שנתיים עלה לארץ ישראל עם קבוצת כ"ג ועבד בפרדסים בפתח תקווה. עבר הכשרה במקווה ישראל כהכנה לקראת ההתיישבות החקלאית של הקבוצה בקיבוץ רמת דוד.
בתקופת המאורעות שימש כסמל בנוטרים. היה מפקדו של ה"טנדר" המפורסם שפעל בעמק יזרעאל. השתתף בפעולות של פלגות הלילה המיוחדות של אורד צ'ארלס וינגייט.
בשנת 1940 התנדב לצבא הבריטי ושירת בבאפס (שהיווה את גרעין הבריגדה היהודית).
ב-1945 השתחרר וחזר לקיבוץ רמת דוד, שבו היה חבר מ-1927. עבד בנשק ונקרא לשירות "ההגנה".
בפרוץ מלחמת העצמאות מונה למפקד המשטרה הצבאית בחזית הצפון. בסוף 1949 מונה לקמצ"ר. הוא סיים את תפקידו ב-15 במאי 1951, בדרגת אלוף-משנה. בשנת 1956 נקרא לשוב לצבא ומונה למפקד יחידת המיעוטים. כעבור 4 שנים בתפקיד זה, בראשית 1960, הועמד בראש הממשל הצבאי.
בשנת 1962, בהגיעו לגיל פרישה (55), סיים את שירותו בצה"ל וחזר למשקו.
נפטר בשנת 1963, אחרי מחלה קשה, בגיל 56. נקבר בקיבוצו. הותיר את אשתו רחל, את שני בניו ונכדיו.
לקריאה נוספת

צבי הראל, המשטרה הצבאית, כרך 16 של צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 27.
דני אשר, אדום כחול סיפורו של חיל, הוצאת משרד הביטחון, 2008, עמ' 29-31.
יוסף פרסמן: דפים לזכרו, רמת דוד: קבוצת רמת-דוד, תשכ"ג.
יוסף פרסמן: עשר שנים לפטירתו, (חיפה: אופסט שורות), תשל"ג. (חוברת ובה דברים משלו ולזכרו)
הערות שוליים

↑  חילופי גברא במ.צ., חרות, 18 במאי 1951.
יצחק סבן (קצין משטרה)

| --- | --- |
יצחק סבן
יצחק סבן
 לידה:  24 באוקטובר 1966 (בן 57)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:    תת ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד מג"ב חוף  מפקד מג"ב מרכז  מפקד מג"ב ירושלים
 
יצחק (איציק) סבן (נולד ב-1966) הוא קצין במשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב, בתפקידו האחרון שירת כמפקד מרחב מג"ב ירושלים.
ביוגרפיה

סבן מילא תפקידי פיקוד במשמר הגבול, שימש ראש ענף אגף המבצעים, סגן מפקד מרחב מג"ב דרום וסגן מפקד מרחב מג"ב ירושלים. ב-2011 מונה למפקד מרחב מג"ב חוף ובאוקטובר 2013 מונה למפקד מרחב מג"ב מרכז. ביולי 2016 מונה למפקד מרחב מג"ב ירושלים בדרגת תת-ניצב ושירת בתפקיד עד ספטמבר 2018. במהלך תפקידו התעמת עם מפקד מג"ב קובי שבתאי, העימות הוביל לכך שסבן לא שובץ בתפקיד קבוע לאחר מכן. הוא שימש כפרויקטור במגוון תפקידים ובהם פרויקטור מיוחד להיערכות לקראת החלת הריבונות ביהודה ושומרון, ראש מנהלת המשטרה לבחירות לכנסת, ופרויקטור לבחינת היערכות המשטרה לגל הקורונה השני.
ביולי 2022 פוטר מהמשטרה על ידי השר לביטחון פנים עומר בר-לב, הוא הגיש לבית המשפט המחוזי עתירה נגד השר לביטחון פנים והמפכ"ל קובי שבתאי, שהתקבלה במהלך ינואר 2023 ופיטוריו בוטלו.
הערות שוליים

↑  כאן חדשות
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי ספרד–פלאו

| יחסי ספרד–פלאו |
| --- | --- |
ספרד: פלאו


ספרד: פלאו
שטח (בקילומטר רבוע)
505,370: 459
אוכלוסייה
47,905,341: 17,688
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,580,695: 263
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,996: 14,870
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי ספרד–פלאו הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ספרד ופלאו.
יחסים היסטוריים

מאמינים כי החוקר האירופי הראשון שראה את האיים היה גונסאלו גומז דה אספינוזה הספרדי בשנת 1522, על סיפון טרינידד נאו, במהלך מסע מגלן-אלקנו. מאוחר יותר ביקר בו רוי לופס דה וייאלובוס בשנת 1543.
לאחר כיבוש הפיליפינים בשנת 1565 על ידי האימפריה הספרדית, ארכיפלג פלאו היה שייך לקפטן הכללי של הפיליפינים, שנוצר בשנת 1574, כחלק מאיי הודו המזרחית הספרדיים.
עם זאת, הנוכחות הספרדית החלה לבטא את עצמה באוונגליזציה, שהחלה בסוף המאה ה-17, ודומיננטיותה החלה להתהוות במאה ה-18.
המפגשים הראשונים היו עם אוניות ציד לווייתנים וסוחרים, שעבורם שימשו האיים כתחנות ביניים במסעותיהם. מאותם מגעים ראשונים, אך במיוחד מאז המאה ה-19, מחלות שהובאו על ספינות מאירופה חיסלו את אוכלוסיית האי, ובמיוחד אבעבועות שחורות, שפעת וצרעת, כמו גם השימוש בנשק חם כדי לפתור חילוקי דעות בין השבטים. ההערכה היא כי אוכלוסיית הילידים צנחה מ-50,000 תושבים לפני שבאו במגע עם אירופאים, לסך כולל של לא יותר מ-3,700 בתחילת המאה ה-20.
יחסים דיפלומטיים

פלאו כוננה קשרים דיפלומטיים עם ספרד ב-3 באוגוסט 1995. בדצמבר 2012 שלח ראש ממשלת ספרד מכתב תנחומים לנשיא רמנגסו ג'וניור למען הקורבנות ולהשפעותיו הרות האסון של הטייפון בופה. בנובמבר 2013 שלח מלך ספרד מכתב תנחומים לנשיא רמנגסו על הנזק החומרי הגדול שנגרם מטייפון הייאן.
בסוף 2014 פלאו ביטלה את הפללת היחסים ההומוסקסואלים לאחר תיווך ספרד ומדינות אחרות.
שיתוף פעולה

בסוף שנת 2006 העניקה ספרד מענק של 200,000 אירו לממשלת הרפובליקה של פלאו, לצורך יישום הפרויקט "שימור ושימוש בר קיימא במגוון הביולוגי הימי והחופי של פלאו". בחודש מרץ 2009 פרויקט זה הושלם. לרגל תערוכת סרגוסה בשנת 2008 ולאחר מגעים שונים, פלאו הסכימה להשתלב בביתן האוקיינוס השקט שזכה בפרס הביתן הראשון. באופן דומה, ספרד הזמינה את שלטונות פלאו להשתתף ביום הלאומי של פלאו בתערוכה.
גם בשנת 2008 ספרד תרמה 3.4 אירו לפרויקט לשיפור רשתות מחשבים וליצירת קונסורציום של אוניברסיטאות המקדמות שיתוף ידע באזור קבוצת מדינות האי הקטנות במסלול ההתפתחות, שפלאו חברה בהן. בשנת 2011, ספרד העניקה מימון של 30,000 אירו למשרד החינוך בפלאו לצורך ארגון הפגישה בנובמבר אותה שנה בקורור של המדינות החברות בפורום איי האוקיינוס השקט לפיתוח מסגרת חינוך אזורית.
נציגויות דיפלומטיות

פלאו אינה מיוצגת בספרד לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
ספרד מיוצגת בפלאו באמצעות שגרירותה במנילה, הפיליפינים, ובנוסף מחזיקה קונסוליה בקורור.
י"ט באייר

י"ט באייר הוא היום התשעה עשר בחודש השמיני 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום התשעה עשר בחודש השני 
למניין החודשים מניסן. י"ט באייר לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי וחמישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגה".
חגים ואירועים החלים ביום זה

היום השלושים וארבעה של ספירת העומר
בבוקרו של יום זה מפסיקים גם הספרדים את מנהגי האבלות שנהגו בהם החל ממוצאי חג הפסח לזכר תלמידי רבי עקיבא שנפטרו בימים אלו
אירועים היסטוריים ביום זה

ה'תש"ה – כוחות הצבא האדום כובשים את ברלין
ה'תש"ח (28 במאי 1948) – כניעת אנשי הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים ללגיון הירדני במלחמת העצמאות
ה'תש"ס – צה"ל יוצא מרצועת הביטחון בדרום לבנון
נולדו

ה'תרצ"ח – משה שחל, שר וחבר הכנסת מטעם המערך
ה'תש"ם – יוסי בניון, כדורגלן ישראלי
נפטרו

ה'נ"ג – רבי מאיר (מהר"ם) מרוטנבורג, מאחרוני בעלי התוספות, בבית כלאו במבצר אנזיסהיים
ה'תקע"ה – רבי מנחם מנדל מרימנוב, מגדולי תלמידי רבי אלימלך מליז'נסק (נולד ב-ה'תק"ה)
ה'תש"ל – הרב עזרא עטייה, ראש ישיבת פורת יוסף (נולד בה'תרמ"ז)
ה'תשל"א – הרב שלמה חיים קסלמן, משפיע חב"די מרכזי בישראל (נולד בה'תרנ"ד)
ה'תשנ"ג – רבי יצחק קאליש (אמשינוב),  האדמו"ר מאמשינוב בארצות הברית
ה'תשס"ה – אבנר חי שאקי, פרופסור למשפטים, שר וחבר הכנסת מטעם המפד"ל (נולד ב-ה'תרפ"ו)
י"ח באייר – כ' באייר
אייר
יחסי ספרד–פיג'י

| יחסי ספרד–פיג'י |
| --- | --- |
ספרד: פיג'י


ספרד: פיג'י
שטח (בקילומטר רבוע)
505,370: 18,274
אוכלוסייה
47,905,341: 929,884
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,580,695: 5,495
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,996: 5,909
משטר
מונרכיה חוקתית: דמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי ספרד–פיג'י הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ספרד ופיג'י.
יחסים דיפלומטיים

לספרד יש יחסים עם פיג'י מאז 1977 והשגרירות בוולינגטון, שנפתחה רשמית ביוני 2009, היא בעלת סמכות שיפוט על פיג'י.
יחסים כלכליים

עד שנת 2009 פיג'י נהנתה מגישה של הסוכר שלה לשוק האירופי במסגרת תוכנית הסיוע של מה שמכונה "רפורמת הסוכר", לפיה פיג'י קיבלה מחירים מועדפים. היה לה מחיר מועדף אך נמוך משמעותית מזה שהיה בשנת 2009 עד 2015.
בשנת 2009 חתמה פיג'י על חוזה שותפות כלכלי חדש (EPA) עם האיחוד האירופי. הוא מספק גישה חופשית להיטלים למוצרי פיג'י לכל המדינות החברות ובתמורה פיג'י הפחיתה היטלים סביב 87% מהמוצרים המיובאים מהאיחוד האירופי.
הסחר הדו-צדדי עם ספרד הוא קטן מאוד. בשנת 2011, ספרד ייבאה סחורות תמורת 42,000 אירו וייצאה תמורת 1,309,000 אירו; זהו יתרה נוחה לספרד של 1,267,000 אירו. בשנת 2010 היתרה גם הייתה טובה לספרד תמורת 232,000 אירו.
הפריטים העיקריים המיובאים על ידי פיג'י הם: מוצרי ביניים (75%) וציוד תעשייתי (15%). הפריט העיקרי שיוצא לספרד הם חומרי גלם (99%).
שיתוף פעולה

בשל ההפיכה שנעשתה בדצמבר 2006, הושעה הסיוע לצורך פיתוח.
למרות זאת, הדיאלוג עם המשטר בשלטון נותר פתוח, אם כי עם תוצאות מעטות עד כה. עם זאת, האיחוד האירופי מעניק סיוע לפיג'י בדרכים שונות:
אמצעים למדינות המפיקות סוכר (AMSP) מוערכים בכ-50 מיליון אירו בין השנים 2011–2013, אם כי חלק גדול מסיוע זה מותנה בחיזוק הדמוקרטיה.
קרן הפיתוח האירופית (EDF) ומכשיר היציבות.
הסכם השותפות הכלכלית (EPA) שנחתם בדצמבר 2009 אך ממתין ליישום.
באמצעות מזכירות הפורום של איי האוקיינוס השקט, פיג'י תיהנה מ־90.8 מיליון דולר יחד עם ארבע עשרה מדינות נוספות במסגרת תוכנית שינוי האקלים והתאמת אנרגיה בת קיימא (ACSE)‏.
נציגויות דיפלומטיות

ספרד מחזיקה בפיג'י משרד שגרירות בסובה הכפוף לשגרירות ספרד בוולינגטון, ניו זילנד.
פיג'י מיוצגת בספרד באמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה.