stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גטה
לקריאה נוספת

היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים הסוורים, אנטונינוס גטה. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2009.
Robert L. Cleve. Some Male Relatives of the Severan Women. Historia: Zeitschrift für Alte Geschichte, Bd. 37, H. 2 (2nd Qtr., 1988)
The Cambridge Ancient History Volume 12: The Crisis of Empire, AD 193-337, Edited by Alan Bowman, University of Cambridge 2005
Barbara Levick. Julia Domna: Syrian Empress. Routledge, 2007
משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955.
הערות שוליים

↑  Barbara Levick Julia Domna: Syrian Empress Routledge, 2007 page 32
↑  Davenport, C. (2017). The sexual habits of Caracalla: rumour, gossip, and historiography. Histos: The On-line Journal of Ancient Historiography, 11, 75-100.
↑  Robert J. Penella Caracalla and His Mother in the "Historia Augusta"  Historia: Zeitschrift für Alte Geschichte, Bd. 29, H. 3 (3rd Qtr., 1980), pp. 382-384
↑   משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002 עמוד 664
↑   משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002 עמוד 665
↑   משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002 עמוד 671
↑   The Cambridge Ancient History Volume 12: The Crisis of Empire, AD 193–337, Edited by Alan Bowman, University of Cambridge 2005 page 16
↑   Barbara Levick Julia Domna: Syrian Empress Routledge, 2007 page 90
↑  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002 עמוד 672
| קיסרי רומא |
| --- | --- | --- |
| תקופת הפרינקיפט | אוגוסטוס קיסר • טיבריוס קיסר • קליגולה • קלאודיוס קיסר • נירון קיסר • גלבה • אותו • ויטליוס • אספסיאנוס • טיטוס • דומיטיאנוס • נרווה • טראיאנוס • אדריאנוס • אנטונינוס פיוס • לוקיוס ורוס • מרקוס אורליוס • קומודוס • פרטינקס • דידיוס יוליאנוס • ספטימיוס סוורוס • קרקלה (עם גטה) • מקרינוס • אלאגבאלוס • אלכסנדר סוורוס |  |
| תקופת משבר המאה השלישית | מקסימינוס תראקס • גורדיאנוס הראשון עם גורדיאנוס השני • פופיאנוס ובלבינוס • גורדיאנוס השלישי • פיליפוס הערבי • דקיוס עם הרניוס אטרוסקוס • טרבוניאנוס גאלוס עם הוסטיליאנוס • טרבוניאנוס גאלוס עם וולוסיאנוס • איימליאנוס • ולריאנוס עם גליאנוס • גליאנוס • קלאודיוס השני גותיקוס • קווינטילוס • אורליאנוס • טקיטוס • פלוריאנוס • פרובוס • קארוס • קארינוס עם נומריאנוס |  |
| תקופת הדומינט | דיוקלטיאנוס עם מקסימיאנוס • קונסטנטיוס כלורוס • גלריוס • פלביוס ולריוס סוורוס • מקסימינוס דאיה • מקסנטיוס • ליקיניוס • קונסטנטינוס "הגדול" • קונסטנטיוס השני עם קונסטנס ועם קונסטנטינוס השני • יוליאנוס • יוביאנוס • ולנטיניאנוס הראשון עם ואלנס • גרטיאנוס עם ולנטיניאנוס השני • תאודוסיוס הראשון |  |
האימפריה הרומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007442091805171  BIBSYS: 1694150455302  BnF: cb11967567f (data)  GND: 118717154  ISNI: 0000 0000 6139 2416  LCCN: n83214057  NTA: 33791933X  SUDOC: 027686043  ULAN: 500355710  VcBA: 495/215857  VIAF: 77699459   WorldCat (עם VIAF): 77699459 
משפחת הקיסר: ספטימיוס סוורוס, יוליה דומנה ושני בניהם, קרקלה וגטה (199–201 לספירה).
קרקלה הורג את אחיו גטה ציור רומנטי מהמאה ה-19
מטבע זהב. מצד אחד דמותה של יוליה דומנה. מהצד השני דמויותיהם של קרקלה וגטה.
דניס אליבק

דניס אליבק (ברומנית: Denis Alibec, נולד ב-5 בינואר 1991) הוא כדורגלן רומני המשחק כחלוץ בקבוצת אטרומיטוס ובנבחרת רומניה.
קריירת מועדונים

אליבק החל את הקריירה המקצוענית בקבוצת פארול קונסטנצה ב-2008. אחרי עונת בכורה מרשימה, בה כבש 2 שערים ב-18 משחקים, עשה דניס צעד גדול לקידום הקריירה כאשר חתם במועדון הפאר האיטלקי אינטר מילאנו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-21 בנובמבר 2010, כאשר נכנס כמחליף במקום ג'ונתן ביאביאני בדקה ה-68, במשחק ההפסד 2:1 לקבוצת קייבו ורונה. בהמשך העונה, ירד לקבוצת המילואים של אינטר, והרשים בממוצעיו כאשר כבש 8 שערים ב-9 הופעות. ב-24 באוגוסט 2011, אליבק הושאל למשך עונה, למועדון הבלגי מכלן. אחרי שכבש שער בלבד, ב-11 הופעות ליגה, שב דניס למועדונו האיטלקי, וזמן קצר אחרי כן הושאל שוב לעונה אחת, 2012-2013, למועדון הרומני ויטורול קונסטנצה. בתום העונה שיפר את ממוצעיו, כאשר כבש 5 שערים ב-23 הופעות ליגה. במהלך 2013, הושאל שוב לתקופה קצרה לקבוצת בולוניה, במדיה שותף במשחק ליגה אחד בלבד. אחרי תקופת ההשאלות הארוכה, וצבירת 2 משחקי ליגה בלבד במדי אינטר, שב דניס לרומניה, שעה שחתם בקבוצת אסטרה ג'יורג'יו ב-2014. באוקטובר 2020 חתם אליבק בקייסריספור הטורקית. ב-17 ביולי 2021 הושאל לצ'.פ.ר. קלוז'. בינואר 2022 הושאל לאטרומיטוס היוונית.
קריירה בינלאומית

דניס זומן מספר פעמים לסגל נבחרת רומניה, שבהן לא שותף בפועל. את משחק הבכורה שלו בנבחרת ערך לבסוף ב-11 באוקטובר 2015, במשחק מול איי פארו במסגרת מוקדמות יורו 2016. למשחק נכנס כמחליף במקום בוגדן סטאנקו בדקה ה-90. אליבק נמנה עם סגל הנבחרת הרומנית לטורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת. נכלל בסגל נבחרת רומניה ליורו 2024.
תארים > אינטר מילאנו

סרייה א': 2009–2010
הגביע האיטלקי: 2009–2010, 2010–2011
הסופרקאפ האיטלקי: 2010
ליגת האלופות: 2009–2010
אליפות העולם לקבוצות: 2010
תארים > אסטרה ג'יורג'יו

ליגת העל הרומנית: 2015–2016
הגביע הרומני: 2013–2014
הסופרקאפ הרומני: 2014, 2016
הערות שוליים

↑  Ryan DabbsContributions from Emanuel Rosu last updated, Romania Euro 2024 squad: Edward Iordanescu's full team, fourfourtwo.com, ‏2023-10-03 (באנגלית)
| נבחרת רומניה – יורו 2016 |
| --- | --- | --- |
|  1 פנטילימון •  2 מצל •  3 ראץ •  4 מוצי •  5 הובאן •  6 קיריקש •  7 קיפצ'יו •  8 פינטילי •  9 אליבק •  10 סטאנצ'ו •   11 טורג'ה •  12 טאטארושאנו • 13 קסרו •  14 אנדונה • 15 גמאן • 16 פיליפ • 17 סאנמארטן • 18 פרפליצה • 19 סטאנקו • 20 פופה • 21 גריגורה • 22 ספונארו • 23 לונג • מאמן: יורדנסקו |  1 פנטילימון •  2 מצל •  3 ראץ •  4 מוצי •  5 הובאן •  6 קיריקש •  7 קיפצ'יו •  8 פינטילי •  9 אליבק •  10 סטאנצ'ו •   11 טורג'ה •  12 טאטארושאנו • 13 קסרו •  14 אנדונה • 15 גמאן • 16 פיליפ • 17 סאנמארטן • 18 פרפליצה • 19 סטאנקו • 20 פופה • 21 גריגורה • 22 ספונארו • 23 לונג • מאמן: יורדנסקו | רומניה |
| נבחרת רומניה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ניצה •  2 ראציו •  3 דראגושין •  4 רוס •  5 נדלצ'ארו •  6 מ. מארין •  7 אליבק •  8 צ'יקלדאו •  9 פושקש •  10 סטאנצ'ו •   11 באנקו •  12 מולדובאן • 13 מיכאילה •  14 חאג'י • 15 בורקה • 16 טרנובאנו • 17 קומאן • 18 ר. מארין • 19 דראגוש • 20 מאן • 21 אולארו • 22 מוגוש • 23 סורסקו • 24 רקוביצאן • 25 בירליג'ה • 26 שוט • מאמן: יורדנסקו |  1 ניצה •  2 ראציו •  3 דראגושין •  4 רוס •  5 נדלצ'ארו •  6 מ. מארין •  7 אליבק •  8 צ'יקלדאו •  9 פושקש •  10 סטאנצ'ו •   11 באנקו •  12 מולדובאן • 13 מיכאילה •  14 חאג'י • 15 בורקה • 16 טרנובאנו • 17 קומאן • 18 ר. מארין • 19 דראגוש • 20 מאן • 21 אולארו • 22 מוגוש • 23 סורסקו • 24 רקוביצאן • 25 בירליג'ה • 26 שוט • מאמן: יורדנסקו | רומניה |
מאשה סקיבין

| --- | --- |

 לידה:  1887
 פטירה:  12 במאי 1961 (בגיל 74 בערך)
מאשה סקיבין (1887 – 12 במאי 1961) הייתה פעילה חברתית ישראלית, ממקימות ויצו ואשת העלייה השנייה.
התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראלעומדות מימין לשמאל: חסיה פינסוד סוקניק, שרה עזריהו, ד"ר רוזה וולט-שטראוס, ד"ר חנה ברכיהו, צפורה קלויזנר, עדה גלר יושבות: עדה טברסקי, פניה מטמון-כהן, רחל גולומב, נחמה פוחצ'בסקי, מאשה סקיבין
ביוגרפיה

נולדה באוקראינה לרחל ורפאל אורלוב. המשפחה הייתה משפחת סוחרים זעירים ולמאשה היו עוד 8 אחים ואחיות שכולם עלו בהדרגה לארץ ישראל במהלך שנות העלייה השנייה. בין אחיה המחנך צבי נשרי והפסלת חנה אורלוף. אחיה מאיר דב אורלוב היה מוותיקי המושבה פתח תקווה ועמד בראש אגודת בעלי מלאכה בפתח תקווה. רפאל איתן היה אחיינה (בן אחותה מרים איתן), ואחיין נוסף (בן אחיה מאיר דב) הוא זאב אורלוב, מחללי מאורעות תרפ"א בפתח תקווה.
אורלוב עלתה לארץ ישראל מאוקראינה ב־1905, והתיישבה בפתח תקווה.
לאחר נישואיה, עם הקמת ישוב קבע בכפר-סבא התיישבה עם בעלה, דב סקיבין, במושבה החדשה, הם היו בין נוטעי הכרמים הראשונים בכפר סבא ובנו שם בית.
במהלך הגירוש מיפו ותל אביב ב-1917 הגיעו מגורשים רבים לכפר סבא. הם הקימו סוכות מענפי אקליפטוס בחורשה. עד אז גרו בכפר סבא 51 איש ועד מהרה היא הפכה למעברה, אשר תושביה נחלצו לעזרתם של המגורשים. סקיבין הייתה מהפעילות ביותר בעזרה לחולים, חילקה אוכל וטיפלה בילדים.עם התקדמות המלחמה גורשו מכפר סבא ועברו לחדרה. עם תום מלחמת העולם הראשונה עברה עם משפחתה לפתח תקווה מכיוון שהמטעים והבתים בכפר סבא נחרבו, אך בהמשך, ב-1933, חזרו לכפר סבא והיו פעילים בהקמתה מחדש. גם כאשר כפר סבא נחרבה שוב, נשארו במקום וסייעו בשיקומה.
סקיבין הייתה חברה ב"התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל" ארגון שהוקם ב-1919. בנוסף הייתה מראשונות ויצו, ארגון שהוקם ב-1920. הייתה ממובילות המאבק לזכות בחירה לנשים בארץ ישראל בשנות ה-20 של המאה ה-20 בפתח תקווה.
ב-1936 הקימה את "ארגון העבודה הסוציאלית בכפר סבא" ועמדה בראשות הוועדה.
הייתה האשה הראשונה שהעמידה עצמה לבחירה בכפר סבא, הייתה חברת מועצת העיר.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1907 נישאה לדב סקיבין. לזוג היו חמישה ילדים: יהודית גנדלמן (1909–1985), אביבה זורר (1911–1980), נחמה אופק (1914–1996), עדה טנאי, שמשון סקיבין (1921–1980).
את ספרו "זכרונות איש כפר סבא" הקדיש דב סקיבין לרעייתו מאשה.
נפטרה ב־12 במאי 1961, נקברה בבית העלמין הישן בכפר סבא.
נכדהּ, בנהּ של בתהּ יהודית הוא השחקן דובי גל.
הנצחה

על שמה ועל שם בעלה יש רחוב "מאשה ודב סקיבין" בכפר סבא.
הערות שוליים

1 2  ⁨מאשה סקיבין ⁩ | ⁨דבר⁩ | 14 מאי 1961 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  דפנה מאור, איך אבדו ונמצאו אדמות כפר סבא, קו למושב, 2016, עמ' 18
↑  מגילת כפר סבא - מוזיאון כפר סבא
1 2  avital, סקיבין דב ומאשה, באתר אנשי העלייה הראשונה, ‏2023-11-29
↑  ⁨מחיי המושבות ⁩ | ⁨הארץ⁩ | 9 ינואר 1919 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
1 2  הארכיון לתולדות פתח תקוה ע"ש עודד ירקוני, מאבקן של נשות המושבה פתח תקוה לזכות בחירה, באתר הארכיון לתולדות פתח תקוה ע"ש עודד ירקוני, ‏2021-03-09
↑  ⁨פתח־תקוה ⁩ | ⁨הארץ⁩ | 7 אוגוסט 1928 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨פתח־תקוה ⁩ | ⁨הארץ⁩ | 3 דצמבר 1928 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨ארגון העבודה הסוציאלית בכפר סבא ⁩ | ⁨הארץ⁩ | 2 ינואר 1936 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨מודעת אבל⁩ | ⁨הבקר⁩ | 19 מרץ 1945 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  יהודית גנדלמן סקיבין ז"ל, באתר נתניה
↑  נחמה אופק (סקיבין), באתר מוזיאון ישראל
1918 אליהו איתן מימין במדי הגדוד העברי, אשתו מרים איתן ואחותה מאשה סקיבין. מימין למטה: מתתיהו איתן, שמואל איתן, רחל אורלוב (ליפשיץ), בנות מאשה אורלוב: יהודית נחמה ועדה
משק איתן 1930 - ישראלה נשרי, ציפורה שחר, רפאל איתן (התינוק), נחמה מאיר, יהודית סקיבין עומדים: שמואל אליהו, מרים אליהו, חנה אורלוף, מאשה סקיבין, דב סקיבין והנהג שהביאם מכפר סבא.
אוריאל צימר

| --- | --- |

 לידה:  1 בדצמבר 1920 כ' בכסלו ה'תרפ"א וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  17 בנובמבר 1961 (בגיל 40) ט' בכסלו ה'תשכ"ב לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  לונדון 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה  ישיבת חברון כנסת ישראל  האוניברסיטה העברית בירושלים  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 תקופת הפעילות:  1948 – 17 בנובמבר 1961 (כ־13 שנים) 
 השתייכות:  חסידות חב"ד, פאג"י 
 מעסיק:  פאג"י, הוצאת ספרים קה"ת, האומות המאוחדות 
 רבותיו:  מנחם מנדל שניאורסון 
 תלמידיו:  טוביה בלוי 
 חיבוריו:  יהדות התורה והמדינה
 
אוריאל צימֶר (בכתיב יידי: צימער, כתב גם תחת שמות העט ש. אריאלי וא. גיטלין; כ' בכסלו ה'תרפ"א, 1 בדצמבר 1920[דרוש מקור] – ט' בכסלו ה'תשכ"ב, 17 בנובמבר 1961) היה הוגה דעות ועיתונאי חרדי, שעבד כמתרגם באו"ם ובחסידות חב"ד ונודע כמתנגד חריף לציונות. את דעותיו פרסם בחוברת "יהדות התורה והמדינה".
ביוגרפיה

נולד לאברהם וגיטל צימר בווינה בירת אוסטריה. בדצמבר 1934, זמן מה לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה עם הוריו לארץ ישראל והמשפחה התיישבה בחיפה, שם למד בבית הספר הריאלי. לאחר מכן, כשעברו הוריו לתל אביב, המשיך את לימודיו בגימנסיה הרצליה. חברו לספסל הלימודים היה משה שמיר. בצעירותו התאפיין במעברים מהירים מאידאולוגיה לאידאולוגיה. תחילה היה מרקסיסט נלהב, ולאחר מכן הפך לציוני נלהב, בתחילה כמדיני ולאחר מכן כמעשי.
צימר למד מזרחנות באוניברסיטה העברית בירושלים ובמקביל למד בעצמו שפות. הוא התגורר ליד שכונת מאה שערים, ובעקבות התעניינותו בחוגים החרדים הקנאים הפך לחרדי נלהב. בתחילה השתייך למפלגת אגודת ישראל, ולאחר מכן הפך למתנגד קיצוני לציונות ולמדינת ישראל.
בתש"ב נשא לאישה את רייזל למשפחת שישא, מילדי טהראן. לאחר חתונתם התגוררו בשכונת שערי חסד בירושלים.
בשנים 1948–1949 היה אחראי מערכת העיתון היומי "היומן" של אגודת ישראל הירושלמית, שעורכיו היו מזוהים עם פאג"י, ולאחר מכן ערך את ביטאון פאג"י "הקול". בתשי"ב נזקק לטיפול רפואי בארצות הברית ונסע לשם עם רעייתו. כשהגיע לניו יורק נכנס לרבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר מחב"ד לפגישה ("יחידות") של ארבע שעות. האדמו"ר קרא לו לנצל את כישרונות הכתיבה שלו. צימר תרגם לשפות שונות את "המכתבים הכלליים" שכתב האדמו"ר לכלל היהודים בעולם לפני חגים.
בשנת ה'תשי"ט כתב, על פי הוראת האדמו"ר, תחת שם העט "א. גיטלין", את החוברת "יהדות התורה והמדינה", ובה עמדתו ביחס לציונות ולמדינה. צימר שימש כעורך הראשון של "דער איד", שבועון ביידיש שנקנה בהמשך בידי חסידות סאטמר.
בשנותיו האחרונות עבד צימר כמתרגם, הן עבור האו"ם והן עבור חב"ד. הוא שלט ב-17 שפות: עברית, ערבית, יידיש, אנגלית, צרפתית, גרמנית, איטלקית, ספרדית, הולנדית, פורטוגזית, רוסית, פולנית, צ'כית, רומנית, הונגרית, טורקית ופרסית. היה מיודד עם מזכ"לי האו"ם טריגווה לי ודאג המרשלד, שאמר לו כי הוא "או"ם שלם", בשל השפות הרבות שבהן שלט.
צימר התגורר בויליאמסבורג שבברוקלין, ניו יורק. הוא נפטר לאחרי מחלה ממושכת בט' בכסלו ה'תשכ"ב (1961 בלונדון ונקבר שם, לא הותיר אחריו צאצאים.
על מצבתו נכתב:
פ"נ ר' אוריאל ב"ר אברהם נ"י למשפחת צימר, רבים היו כשרונותיו ובכולם עמל למען האמונה הטהורה, בר אוריין ואיש חסד, אהב את האמת וכיבד הורים ומורים, עסק במס"נ [=במסירות נפש] להפצת מעיינות החסידות חוצה, חסיד כ"ק אדמו"ר מנחם מנדל שניאורסאהן מליובאוויץ שליט"א, נפטר ט' כסלו תשכ"ב (יום הלולא של כ"ק אדמו"ר דוב בער זצוקללה"ה נבג"מ זי"ע), ת'נ'צ'ב'ה'
רעייתו נישאה בשנית לרב יצחק טוביה וייס, דיין באנטוורפן, ולאחר מכן גאב"ד העדה החרדית בירושלים.
בשנת 1964 הוקם על שמו "שיכון אוריאל" ליד שכונת סנהדריה בירושלים וב-1973 נקרא על שמו רחוב בירושלים.
אחותו היא השחקנית רות פרחי.
ספריו

א' גיטלין [=אוריאל צימר], יהדות התורה והמדינה: בירור רעיוני בשאלת היחס לציונות ולמדינה, עם קצת פרקי היסטוריא מן העבר הקרוב, ברוקלין – ירושלים: מערכת הקול, תשי"ט.
ספריו > מתרגומיו

יעקב רוזנהים, רעיונות במוסר והשקפה, ירושלים: המרכז לספרות חרדית בארץ ישראל, תש"ז
תרגום ליידיש של ספר התניא, ברוקלין תשט"ו-תשי"ח
כתבי הרב הירש: כתבים נבחרים; תורגם על ידי אוריאל צימר, ירושלים: ספערא, תש"ח (הופיע כרך אחד)
נ[תן] בירנבוים, עם השם; תרגם מגרמנית: אוריאל צימר, תל אביב: נצח ('כל כתבי נתן בירנבוים'), תש"ח
לקריאה נוספת

שניאור זלמן ברגר, "הקנאי החב"די שזכה ליחס נדיר מהרבי ‏•‏‏ חלק ראשון", בית משיח 383, כ"ט אלול תשס"ב, עמ' 44–53
שניאור זלמן ברגר, "יחס אישי ומיוחד מהרבי ‏•‏‏ חלק שני", בית משיח 390, י' כסלו תשס"ג, עמ' 44–47
שניאור זלמן ברגר, "השליחות האחרונה", בית משיח 994, כ"ד חשון תשע"ו, עמ' 40–44
הערות שוליים

↑  אלדד נאור, "מלחמת העצמאות בעיניים חרדיות", חקר החברה החרדית 5, תשע"ח, עמ' 123.
↑  מתוך There Is a Lot to Be Read Between the Lines, באתר חב"ד: "Uriel Zimmer was the U.N. correspondent for several newspapers, and at one point served as an official translator there."
↑  אלדד נאור, "פועלי 'אגודת ישראל' (פאג"י) – הסתדרות עובדים חרדית – כפי שהשתקפה בביטאוניה וביומון 'אגודת ישראל' – 'היומן'", חקר החברה החרדית 3, תשע"ו, עמ' 91.
↑  עוד קודם השתתף מדי פעם בשיעורים בתניא ובהתוועדויות בבית כנסת של חב"ד בירושלים
↑  אגרות חסיד, מהדורה ראשונה, עמ' 20; כפר חב"ד, גיליון 169, כסלו תשמ"ה; הרב שלום דובער וולפא, בין אור לחושך, עמ' 13-14.
↑  "רבי אוריאל זצ"ל", פנים אל פנים.
↑  צילום המצבה הובא באגרות חסיד, מהדורה שנייה, עמ' 12. לתמונה נוספת ראה כאן.
↑  מפה ומפה | אבן-פינה, דבר, 4 במרץ 1964; ירושלים: שיכון ע"ש אוריאל צימר, חרות, 4 במרץ 1964; ירושלים החרדית בבנינה: "שטעטלאך" בירושלים, בית יעקב 71 (שנה ו, קובץ ז), ניסן תשכ"ה, עמ' 31, באתר היברובוקס.
↑  שניאור זלמן ברגר, שליחות חשאית אחרונה • הרב אוריאל צימר ע"ה, באתר "חב"ד אינפו".
↑  רעיונות במוסר והשקפה, באתר היברובוקס.
↑  בנימין זאב יעקבזון, דברי בן שלמה, עמ' תצ"ה, באתר היברובוקס.
↑  כתבי הרב הירש, באתר היברובוקס.
↑  עם השם, באתר היברובוקס.
↑  קישור למאמר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307963305171  ISNI: 0000 0000 4895 9430  LCCN: no2003078455  VIAF: 97198783   WorldCat (עם VIAF): 97198783 
רחוב אוריאל בשכונת סנהדריה בירושלים
המכון הגבוה לתורה

| --- | --- |

בית שאול - בניין בית המדרש של המכון הגבוה לתורה
 ישיבה
 תקופת הפעילות:  1972–הווה (כ־52 שנים) 
 מייסדים:  זרח ורהפטיג 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°04′08″N 34°50′40″E﻿ / ﻿32.069°N 34.844333333333°E﻿ / 32.069; 34.844333333333
 www.mgl.org.il
  (למפת גוש דן מוגדלת) המכון הגבוה לתורה(למפת גוש דן רגילה) המכון הגבוה לתורה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המכון הגבוה לתורה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המכון הגבוה לתורה
 
זרח ורהפטיג
בית המדרש של המכון הגבוה לתורה
המכון הגבוה לתורה (בראשי תיבות מג"ל) הוא מוסד ישיבתי תורני לגברים -  לצד מדרשה תורנית לנשים, הפועל בתוך אוניברסיטת בר-אילן.
בית המדרש

המכון הגבוה לתורה נוסד בקיץ 1972 (אלול ה'תשל"ב) במטרה לאפשר לסטודנטים באוניברסיטה הלומדים במגמות שונות, להמשיך בלימוד תורה כפי שהורגלו בישיבות הגבוהות בטרם בואם לכותלי האוניברסיטה.
מתכונת הלימודים במוסד היא מתכונת ישיבתית מצומצמת, והיא מותאמת לתלמידים אשר מצויים בחלק משעות היום בלימודים במחלקות השונות באוניברסיטה.
הלימודים מתמקדים בתחומים הבאים: גמרא בעיון; הלכה - לקראת מבחני הסמכה לרבנות; וכן שיעורים במקרא, מחשבת ישראל ומבואות לספרות חז"ל, בדומה לישיבות גבוהות במגזר הציוני דתי. נוסף על כך, במכון הגבוה לתורה פועלת תוכנית מיוחדת לדוקטורנטים מצטיינים; תוכנית הכשרה מעשית לרבנים; תוכנית "ראשית", תוכנית העשרה מיוחדת לסטודנטים חסרי רקע בלימודי יהדות. המכון מפעיל גם את כינוסי "ניצוצות" העוסקים בחידושי תורה ומדע.
מייסדי המכון הגבוה לתורה הם ד"ר זרח ורהפטיג, ממנהיגי הציונות הדתית, הרב לוקשטיין, נגיד האוניברסיטה דאז, ופרופ' מ"צ קדרי, רקטור האוניברסיטה דאז, ששם המוסד הוצע על ידו.
המכון הגבוה לתורה נוסד בעזרתו של הפילנתרופ היהודי לודוויג יסלזון, ואף נקרא על שמו.
בשנת יסודו מנה המכון הגבוה לתורה 15 תלמידים; כיום הוא מונה מעל 350 תלמידים. ראשון הר"מים במוסד היה הרב קונוטופסקי. בהמשך כיהנו בו ר"מים שונים ביניהם הרב שלמה דיכובסקי, שעמד לזמן קצר בראש בית המדרש, והרב משה רזיאל, אשר במשך שנים ארוכות כיהן כראש בית המדרש. את הרב רזיאל החליף הרב אהרן כ"ץ המכהן כר"מ במג"ל מאז שנת תשל"ד. באלול ה'תשס"ח (2008) החליף הרב שבתי רפפורט את הרב כץ שחזר לתפקידו כר"מ וכראש כולל הלכה. כעבור עשור, באלול ה'תשע"ח (2018), החליף הרב ד"ר יהודה אלטשולר את הרב רפפורט בתפקיד.
ר"מים נוספים במג"ל: הרב מאיר ברקוביץ'; הרב רפאל שטרן; הרב ד"ר מיכאל אברהם, הרב דוד בגנו והרב נחמיה טיילור.
המדרשה

המדרשה שבמכון הגבוה לתורה, נוסדה בשנת 1976 (מרחשוון תשל"ז). הייתה זו המדרשה הראשונה לנשים בישראל (במקביל הוקמה מדרשת לינדנבאום). היוזם והפועל המרכזי להקמת תוכנית זו היה הרב פרופ' שמואל שפרכר, רקטור האוניברסיטה בשנים 1975–1978.
ראש המדרשה בעת היווסדה היה הרב פנחס וילמן ובשנת הלימודים הראשונה למדו במדרשה 44 תלמידות. בשנת 1996 מנתה המדרשה קרוב לאלף תלמידות.
בשנים 2013-2019 עמדה בראש המדרשה ד"ר טובה גנזל, תחת נשיאותו של הרב פרופ' שפרבר, וכיום עומדת בראש המדרשה ד"ר לאה ויזל.
במדרשה נלמדים ארבעה תחומים מרכזיים: מקרא, תורה שבעל פה, הלכה ומחשבת ישראל.
רבות מהתלמידות לומדות במדרשה בשיעורים המהווים תחליף לקורסי יסוד ביהדות הנדרשים באוניברסיטה (ביחס של 2 קורסים במדרשה לקורס יסוד ביהדות).
בקיץ תשע"ז נבנה בבניין המדרשה בית מדרש "אוהל שרה" לזכרה של סוזי ונגרובסקי בתרומת בעלה - על מנת לאפשר לתלמידות המעוניינות בכך ללמוד בסדרים בבית המדרש במקום בשיעורים פרונטליים.
קיימים במדרשה מסלולים נוספים:
תוכנית בית המדרש - מתיבתא: תוכנית לימודים מורחבת בין 16 ל-20 ש"ש
תוכניות לתלמידות תואר שני - בית מדרש לחסידות, ספרא - לבעלות רקע קודם בתושבע"פ, חותם - לפיתוח מנהיגות נשית
תוכנית לדוקטורנטיות מצטיינות - בראשות הרב ד"ר מיכאל אברהם.
תוכנית להכשרת מדריכות כלות - בראשות בת שבע רוט
תוכנית ראשית לתלמידות ולתלמידים בתואר ראשון ושני ללא רקע קודם - בראשות הרב ישראל סמט
תוכנית אתנחתא - לתלמידות אחרי שירות לאומי או צבאי ולפני תואר ראשון
יואב שמיר (מאמן כדורסל)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוקטובר 1978 (בן 46) ישראל
 קבוצות כמאמן
 2023-2019   2023   2024-2023   2024–:  בני הרצליה (ע' מאמן)   הפועל באר שבע דימונה (ע' מאמן)   הפועל באר שבע דימונה   הפועל באר שבע דימונה (ע' מאמן)
 
יואב שמיר (נולד ב-15 באוקטובר 1978) הוא מאמן כדורסל ישראלי המשמש כעוזר המאמן של הפועל באר שבע דימונה מליגת העל וכעוזר המאמן בנבחרת העתודה של ישראל. שמיר החל את דרכו כמאמן נוער ושימש כעוזר מאמן בנבחרות הצעירות של ישראל. הוא היה שותף לזכיותיה של נבחרת העתודה באליפויות אירופה ב-2018 ו-2019 כעוזרו של אריאל בית הלחמי. בשנים 2019–2023 היה עוזר מאמן בבני הרצליה והיה שותף לזכייתה בגביע המדינה. במהלך עונת 2023/24 שימש שמיר כמאמנה הראשי של הפועל באר שבע דימונה למשך כשלושה חודשים.
קריירה > אימון קבוצות נוער ונבחרות

שמיר גדל בקיבוץ עין גדי שם החל לעסוק בכדורסל. לאחר שירותו הצבאי למד חינוך גופני במכללת וינגייט והחל לעסוק באימון. שמיר אימן במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא ולאחר מכן במחלקת הנוער של הפועל לב השרון, שם הדריך את תמיר בלאט ורועי הובר. בעונת 2010/11 הוביל את קבוצת הילדים של לב השרון לזכייה בגביע המדינה. בנוסף לכך עבד שמיר באקדמיה של איגוד הכדורסל במכון וינגייט ובמחלקת הנוער של בני הרצליה.
ב-2014 שימש שמיר כעוזרו של שרון אברהמי בנבחרת הקדטים והשתתף עמה באליפות אירופה דרג ב' שנערכה במקדוניה, שם סיימה הנבחרת במקום השני ועלתה לדרג א'. בקיץ 2015 שימש שמיר כעוזרו של אברהמי בנבחרת הנוער, שסיימה את אליפות אירופה דרג ב' שנערכה באוסטריה במקום השני ועלתה לדרג א'. בדצמבר 2015 מונה לעוזרו של ליאור ליובין בנבחרת ישראל עד גיל 19 שהופעלה לזמן קצר על-ידי איגוד הכדורסל. אליפות אירופה לנוער ב-2016 הייתה אמורה להיערך בקיץ 2016 בטורקיה, אך בשל ניסיון ההפיכה במדינה נדחתה האליפות לדצמבר. אברהמי הוחלף על-ידי דני גוט, ועדי עמוס ואדיר עמר היו עוזרי המאמן בטורניר.
בתחילת 2017 מונה שמיר שוב לעוזרו של שרון אברהמי בנבחרת הנוער. נבחרת הנוער השתתפה באליפות אירופה דרג ב' שנערכה בקיץ 2017 באסטוניה, שם סיימה במקום הרביעי ולא הצליחה להעפיל לדרג א'. בנובמבר 2017 מונה לעוזרו של אריאל בית הלחמי בנבחרת העתודה והיה שותף לזכייתה של הנבחרת באליפות אירופה ב-2018 שנערכה בגרמניה וכן לזכייתה באליפות אירופה ב-2019 שנערכה בישראל. ב-2023 היה שמיר עוזרו של אלעד חסין בנבחרת העתודה והיה שותף לזכייתה של הנבחרת במקום השני באליפות אירופה שנערכה ביוון.
ב-2021 מונה לסקאוט של הנבחרת הבוגרת של ישראל שאומנה על-ידי גיא גודס.ב-2023 מונה במקומו גיא קפלן לסקאוט של הנבחרת. בקיץ 2024 שימש שמיר כעוזרו של אלעד חסין בנבחרת העתודה, לצידו של עמית שרף, והגיע עם הנבחרת למקום העשירי באליפות אירופה שנערכה בפולין.
קריירה > אימון קבוצות בוגרים

ב-2019 מונה שמיר לעוזרו של מיקי גורקה בבני הרצליה שנשרה מליגת העל לליגה הלאומית. שמיר היה שותף לעלייתה של הרצליה בחזרה לליגת העל, והמשיך לשמש כעוזר מאמן בקבוצה תחת שרון דרוקר ואורן אהרוני. ב-2022 היה שותף לזכייתה של הרצליה בגביע המדינה כעוזרו של אורן אהרוני. לקראת עונת 2023/24 מונה שמיר לעוזרו של ליאור ליובין בהפועל באר שבע דימונה. בנובמבר 2023, לאחר שליובין ביקש לסיים את תפקידו בקבוצה מסיבות אישיות, מונה שמיר במקומו למאמנה הראשי של הקבוצה. שמיר השיג ארבעה ניצחונות בחמישה-עשר משחקים ובפברואר 2024 שב לעמדת עוזר המאמן כאשר אורן אהרוני מונה למאמנה הראשי של הקבוצה.באר שבע סיימה את העונה במקום ה-12 ונמנעה מירידת ליגה. לאחר תום העונה נקבע כי שמיר ימשיך לשמש כעוזרו של אהרוני גם בעונת 2024/25.
הערות שוליים

↑  יואב שמיר על סקאוטינג, נבחרת ישראל והשאיפות שלו + סיפור מיוחד על דייויד בלאט, באתר פודקאסט התשיעית באירופה, ‏23 באוגוסט, 2022
↑  ערב הגמרים - נוער, נערים וילדים - היסטוריה, באתר ארכיון ספסל, ‏8 באפריל, 2008
↑  נבחרת עד גיל 19 יצאה לדרך. ליובין המאמן, באתר איגוד הכדורסל, ‏5 בדצמבר, 2015
↑  אור שקדי‏, בשישי: נבחרת הנוער פותחת את אליפות אירופה בסמסון, באתר וואלה, 15 בדצמבר 2016
↑  מינויים בנבחרות ישראל: שמיר עוזר מאמן בבוגרת, קטש מאמן העתודה ואברהמי בנוער, באתר איגוד הכדורסל, ‏23 בינואר, 2017
↑  יעקב מאיר, נדב זילברשטיין מונה לעוזר מאמן נבחרת ישראל, באתר ישראל היום, ‏12 באוקטובר, 2021
↑  כפיר אדר, ‏מתחזקת: מלכה חתם בהרצליה, שמיר עוזר המאמן, באתר ONE‏, 9 בספטמבר 2019
↑  יואב שמיר מחליף את ליאור ליובין בנגב, באתר מנהלת הליגה, ‏12 בנובמבר, 2023
↑  אפרת עמורבן, אורן אהרוני מונה למאמן הפועל באר-שבע/דימונה, באתר ynet, 20 בפברואר 2024
↑  אורן אהרוני ממשיך על הקווים בב"ש/דימונה, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏21 ביוני, 2024