אבנים בכליות
סוגי אבנים וסיבות עיקריות להיווצרותן

אבנים עשירות בסידן: בלמעלה ממחצית המקרים, אבני סידן נוצרות ללא סיבה ידועה. מצב זה נקרא Idiopathic Hypercalciuria. אין סימנים ליתר סידן בדם. לעיתים קרובות, התופעה קיימת גם בקרובי משפחה נוספים. ככל הנראה, מצב זה נובע מתורשה פוליגנית (המערבת מספר גנים), המתבטאת בהפרשת יתר של סידן בשתן, ולפעילות יתר של ויטמין D. לצורך האבחנה כי אכן מדובר במצב אידיופתי, יש צורך לשלול סיבות אחרות העלולות להביא לשינוי במטבוליזם של מינרלים, כגון יתר פעילות בלוטת התריס, תסמונת קושינג, סרקואידוזיס, גידולים ממאירים ועוד. בעבר נטו לחשוב כי יש להגביל חולים אלו בצריכת סידן, אולם נמצא כי הגבלה זו דווקא מגבירה את הסיכון להיווצרות אבנים (פחות סידן קיים במעיים ולכן הוא נקשר פחות לאוקסלט, מה שמביא לעליה בריכוז האוקסלט בשתן). על כן, ההמלצה כיום היא דיאטה דלת-נתרן ודלת-חלבונים, ובמידת הצורך - מתן משתנים מסוג תיאזידים המפחיתים את הפרשת הסידן בשתן.
אבנים עשירות בקלציום אוקסלט: כ־20% מסך האבנים העשירות בקלציום אוקסלט נוצרות בגין צריכה מוגברת של בשר ודגים (המכילים פורין). מצב זה נקרא Hyperuricosuria, כלומר עודף בחומצת שתן בשתן (מעל 750 מ"ג) בנוכחות אבני קלציום אוקסלט. במצבים אלו יש להמעיט באכילת מאכלים המכילים פורינים, ובמידת הצורך ליטול Allopurinol. אבנים עשירות בקלציום אוקסלט יכולות גם להיגרם כתוצאה ממצב הקרוי היפראוקסלוריה (Hyperoxaluria), כלומר, עודף של אוקסלט בשתן. עודף זה יכול להיות תוצאה מתזונה עשירה באוקסלט (תרד, אגוזים, שוקולד) או נמוכה בסידן. סיבה נוספת, אם כי נפוצה הרבה פחות, לעודף של אוקסלט בשתן קשורה למעיים, וליתר דיוק, בעיה בספיגת שומנים במעיים כתוצאה ממחלה או מניתוח (ניתוח מעקף לקיבה, מחלת קרוהן, אי ספיקה של הלבלב). כשיש בעיה בספיגת שומנים, הסידן במעיים נקשר לשומנים (שלא נספגים היטב) במקום לאוקסלט, ונוצר עודף באוקסלט המביא לעליה באבני קלציום אוקסלט בשתן. הטיפול בשני המקרים הוא דיאטה דלת-אוקסלט ומרובה בסידן ומגנזיום, ולעיתים מתן חומר הקושר את האוקסלט במעיים ומונע ספיגה שלו. קיימת סיבה נוספת לאבני אוקסלט - מחלה תורשתית נדירה הקרויה Primary oxaluria העוברת באופן אוטוזומלי רצסיבי, כאשר ההסתמנות הקלינית הראשונה של יצירת אבנים מתרחשת כבר בגיל הילדות. הטיפול במצב זה כולל מתן נוזלים, אשלגן ציטרט ופירידוקסין, אולם גם לאחר טיפול אגרסיבי עלולה להיווצר אי ספיקת כליות כרונית. הטיפול האפקטיבי היחיד הוא השתלת כבד (כדי לתקן את הפגם האנזימטי) יחד עם השתלת כליה.
היפר-פארתירואידיזם ראשוני הוא מצב שבו עליה ברמות הורמון המופרש מבלוטת יותרת התריס (פארתירואיד) (PTH) מביא לרמות סידן מוגברות בדם (היפרקלצמיה). לרוב, הסיבה נעוצה בהתפתחות גידול. מצב זה נפוץ יותר אצל נשים מאשר גברים, ומביא ליצירת אבני סידן בשתן. הטיפול הוא כירורגי, כלומר הסרת הגידול.
מחסור בחומצה ציטרית: בחלק לא מבוטל מן המקרים, הסיבה לאבני סידן נובעת ממחסור בחומצה ציטרית (ציטרט) - Hypocitraturia. חומצה ציטרית בשתן מונעת יצירת אבני סידן, על ידי יצירת קומפלקס מסיס יחד עם סידן, וכך מפחיתה רמות סידן חופשיות בשתן. אצל 20% עד 40% מהמטופלים עם אבני כליות, ניתן למצוא רמות נמוכות של חומצה ציטרית בשתן. הטיפול הוא עם תרופה אלקלית, אשר מעלה את הפרשת הציטרט לשתן (למשל, מלחי אשלגן).
חמצת אבובית הכליה (Distal Renal Tubular Acidosis): מצב נוסף המביא ליצירת אבנים אולם הוא נדיר יחסית. במצב זה הנפרון הדיסטלי בכליה לא מסוגל לייצב pH תקין וכתוצאה מכך נוצרת חמצת סיסטמית בגוף. הטיפול הוא באמצעות תרופות אלקליות.
אבני חומצת שתן: אבנים אלה נוצרות בסביבה חומצית; שתן חומצי יתר על המידה מהווה גורם סיכון להיווצרות אבנים אלו. סיבות נפוצות להיווצרות אבני חומצת שתן כוללות את התסמונת המטבולית שיגדון, וכן יצירת אבנים אידיופתית (שאינה ברורה סיבתה). סיבות אחרות, אולם נפוצות פחות, כוללות מחלות גידוליות של תאי דם (מיילופרוליפרטיביות), טיפול כימותרפי, ותסמונת שגדון גיל הנעורים (תסמונת ליש-ניהן), המביאות לייצור מסיבי של חומצה אורית. הטיפול הוא הן העלאת pH השתן (תרופות אלקליות), והן הורדת רמות חומצת האורית בשתן.
אבני ציסטין: אבנים אלה אינן שכיחות, ונוצרות על רקע של הפרעה תורשתית הקרויה ציסטינוריה (cystinuria) . במחלה זו יש פגם בנשא של חומצות האמינו ציסטין, ליזין, ארגינין ואורניטין, והן אובדות בשתן. המחלה עצמה נגרמת לאור חוסר המסיסות של ציסטין בשתן ויצירת אבני ציסטין. הטיפול הוא באמצעות שתייה מרובה, גם בלילה. יש להקפיד על מתן שתן העולה על 3 ליטר ביום, כמו גם להביא את pH השתן לרמות העולות על 7.5. דיאטה דלת מלחים עשויה להפחית את הפרשת הציסטין.
אבני סטרוויט (struvite): אבנים נדירות יחסית ונפוצות יותר אצל נשים. האבנים נוצרות לאחר זיהום דרכי השתן על ידי חיידקים, לרוב חיידק מסוג פרטיאוס (Proteus), המכיל אנזים הקרוי אוראז, המפרק אוריאה לאמוניה ופחמן דו-חמצני. הסטרוויט נוצרת לאחר עיבוד נוסף של האמוניה ותגובתו עם מגנזיום וזרחן חמצני. בנשים, לאור שכיחות יתר של דלקות בדרכי השתן, עלולות להיווצר אבנים אלו, ובמיוחד לאחר טיפול אנטיביוטי מתמשך. הטיפול האנטיביוטי מעשיר נוכחות של חיידקי פרוטיאוס על פני חיידקים אחרים. הטיפול באבן סטרווויט הוא הסרה מלאה של האבן וחיטוי דרכי השתן.