stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פינלנד במשחקים האולימפיים
היסטוריה > המאה ה-21

באולימפיאדת סידני (2000) זכו הפינים ב-4 מדליות, ולראשונה מזה 16 שנים ביותר ממדליית זהב אחת. ארסי הריו זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל, וצמד שייטי ה-49er, תומאס יוהנסון ויורקי ירווי רשמו הישג דומה. הקלע יוהה הירווי זכה במדליית כסף והמתאבק מרקו אולי-האנוקסלה זכה במדליית ארד.
אולימפיאדת אתונה (2004) הייתה החלשה ביותר עבור המשלחת הפינית. לראשונה בהיסטוריה, אף ספורטאי פיני לא זכה במדליית זהב, והישגי המשלחת בת 62 הספורטאים הסתכמו בשתי מדליות כסף. המתאבק מרקו אולי-האנוקסלה שיפר את הישגו מסידני, והקלע מרקו קמפיינן היה הזוכה השני.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הצטמצמה המשלחת הפינית לכדי 58 ספורטאים, אך הם שבו וזכו ב-4 מדליות. הקלעית סאטו מקלה-נומלה זכתה במדליית זהב, החותרות מינה ניימינן וסאנה סטן זכו במדליית כסף, ובמדליות ארד זכו מטיל הכידון טרו פיטקמקי והקלע הנרי הקינן. ספורטאית בולטת נוספת, השחיינית האנה-מריה ספלה, סיימה במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר חופשי.
באולימפיאדת לונדון (2012) שוב לא הצליח אף ספורטאי פיני לזכות במדליית זהב. הגולשת טולי פטאיה זכתה במדליית כסף בדגם ניל פרייד RS:X וצוות שייטות האליוט 6 מטר זכה במדליית ארד. צוות ה-49er וגולשת הלייזר רדיאל סארי מולטאטלה סיימה במקום השביעי. במדליה השלישית, מדליית כסף, זכה מטיל הכידון אנטי רוסקנן. טרו פיטקמקי סיים במקום הרביעי בתחרות זו. ספורטאים פינים נוספים שבלטו בלונדון כללו את לוחמת הטאקוונדו סובי מיקונן שסיימה במקום החמישי, חותרת הקיאק אנה ריקאלה שסיימה במקום השמיני במקצה ל-500 מטרים, והקלע קאי יאהנסון שסיים במקום השמיני בירי באקדח אוויר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) נרשם שפל חדש בהישגי המשלחת הפינית, שהסתפקה במדליית ארד בודדת, בה זכתה המתאגרפת מירה פוטקונן. רק שני אתלטים העפילו לשלבי הגמר, אנטי רוסקנן סיים שישי בהטלת כידון ודוד סדרברג סיים במקום השמיני ביידוי פטיש. שייטת הלייזר רדיאל טולה טנקנן סיימה במקום החמישי.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

האתלט קארלו מאנינקה, שזכה בשתי מדליות באולימפיאדת מוסקבה
מטילת הכידון טינה לילאק, זוכת מדליית הכסף באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
המחליק המהיר יוליוס סקוטנאב, שזכה ב-4 מדליות אולימפיות בשאמוני (1924) ובסנט מוריץ (1928)
גולשת הסקי האלפיני טניה פואוטיאיינן, שזכתה במדליית כסף באולימפיאדת טורינו
מדליות > לפי ענף

1 2 3  אי ההתאמה בין מספר המדליות לפי אולימפיאדות למספר המדליות לפי ענפים נובע ממדליית זהב בהחלקה אמנותית שהוענקו במסגרת אולימפיאדות הקיץ ב-1920
מטיל הכידון טרו פיטקמקי, שזכה במדליית ארד בבייג'ינג
יאקו טאלוס, שזכה ב-3 מדליות בסקי נורדי משולב בסולט לייק סיטי ובטורינו
ראו גם

פינלנד במשחקים הפאראלימפיים
פינלנד במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

1 2  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-12 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
1 2  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-12 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
האתלט הנס קולמיינן
האתלט פאבו נורמי באולימפיאדת אנטוורפן
האתלט וילה ריטולה
מטיל הכידון מאטי ירווינן בלוס אנג'לס
מטיל הכידון טאפיו ראוטאווארה
פאבו נורמי מדליק את הלפיד האולימפי באצטדיון האולימפי בהלסינקי
רץ המרתון וייקו קרוונן
האתלט לאסה וירן, שזכה ב-4 מדליות זהב אולימפיות במינכן ובמונטריאול
הקשת טומי פויקוליינן (במרכז) עומד על דוכן המדליות במוסקבה
הקלעית סאטו מקלה-נומלה, עם מדליית הזהב בה זכתה בבייג'ינג
המחליק המהיר קלאס תונברג
קאלה ילקנן, חבר נבחרת השליחים בסקי למרחקים שזכתה במדליית זהב בגרמיש פרטנקירכן
מריו מאטיקיינן-קאלסטרם, שזכתה ב-3 מדליות בסקי למרחקים בקלגרי
קופץ הסקי מאטי האוטמקי, שזכה ב-4 מדליות בסולט לייק סיטי ובטורינו
המשלחת הפינית בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ונקובר
ברלין: סימפוניה של עיר גדולה

| --- | --- |

 בימוי:  ולטר רוטמן
 הופק בידי:  קרל פרוינד 
 תסריט:  קרל פרוינד  קרל מאייר  ולטר רוטמן
 עריכה:  ולטר רוטמן 
 מוזיקה:  אדמונד מייזל
 צילום:  Robert Baberske, Reimar Kuntze, László Schäffer, קרל פרוינד 
 מדינה:  גרמניה 
 חברה מפיצה:  Fox Film Corporation, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1927
 משך הקרנה:  65 דקות
 שפת הסרט:  סרט אילם
 סוגה:  סרט תיעודי, סרט אילם 
 מקום התרחשות:  ברלין 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ברלין: סימפוניה של עיר גדולה (בגרמנית: Berlin: Die Sinfonie der Großstadt) הוא סרט קולנוע גרמני אוונגארדי דוקומנטרי למחצה מ-1927 בבימויו של ולטר רוטמן. הסרט צולם בברלין, בתקופת השגשוג של רפובליקת ויימר והוא מתאר יום בחיי הכרך הגדול ברלין מבוקר עד ערב. הסרט לווה בהקרנותיו במוזיקה מקורית שנכתבה עבורו.
התקופה האמורה, 1923 – 1929, הצטיינה ביציבות פוליטית וכלכלית, אחרי השנים הסוערות שאחרי מלחמת העולם הראשונה, שהיו שנים של עימותים פוליטיים קשים ושל בעיות כלכליות ואינפלציה דוהרת. בשנים 1923 – 1929 התייצבה הדמוקרטיה הגרמנית הצעירה, כאשר חילוקי הדעות הפוליטיים התמתנו והכלכלה זכתה לתקופה של שגשוג יחסי. הייתה זו תקופה של מודרניות מואצת ושל פיתוחים טכנולוגיים רבים. כך למשל, בתקופה זו הוקמה חברת התעופה הגרמנית לופטהנזה (1926) והוצב הרמזור הראשון באירופה – בפוטסדאמר פלאץ בברלין (1924). באמנות, הייתה זו עלייתה של תנועת האובייקטיביות החדשה שהציבה עצמה כהמשכו ובו בזמן ניגודו של הזרם האקספרסיוניסטי, בהיותה פחות סימבולית ויותר ריאליסטית ממנו. ולטר רוטמן עצמו היה צייר מודרניסטי שראה במדיום הקולנועי המשך של אמנות הציור כאמצעי שאיתו אפשר לבצע "ציור בְזמן". רוטמן ראה בתנועה בחלל ובזמן את המאפיין המרכזי של האמנות המודרנית ולפיכך בקולנוע את צורת האמנות המובהקת של העידן המודרני. לפני "ברלין" יצר רוטמן כמה סרטים אבסטרקטיים שבהם ביטא את השקפתו כי באמנות החדשה, צריכה התמונה להפוך מאוסף של נקודות סטטיות העומדות אחת ליד השנייה לקו הנמצא בתהליך מתמיד של התהוות. פעילותו של רוטמן בתחום הקולנוע הנסיוני הביאה אותו, בסופו של דבר, אל המסקנה כי כדי להרחיב את אמנותו אל השלב הבא הוא חייב להשתמש בסרטיו באובייקטים אמיתיים וקונקרטיים. "ברלין" היה ניסיונו הגדול לייצר קולנוע פורמליסטי־אבסטרקטי מן החומרים האמיתיים שמצא בבירת הדמוקרטיה הויימרית.
חמש מערכות

הסרט מורכב מחמש מערכות המחלקות את היום באופן כרונולוגי. המערכה הראשונה מתארת את כניסתה של רכבת לתוך ברלין ואת הפעילות העירונית של שעות הזריחה. המערכה השנייה, מתארת את שעות הבוקר המאוחרות יותר שבהן חנויות נפתחות, ילדים הולכים לבית־ספר, דוורים יוצאים לדרכם ופקידים מגיעים לעבודה. במערכה השלישית, מוצגות התרחשויות כלליות כמו פועלים עובדים ברחוב, כלי רכב ואנשים עוברים ושבים, שני גברים מתנצחים במריבה ועוד כהנה וכהנה אירועים סתמיים של אמצע היום. המערכה הרביעית מתארת את הזמן שבו יוצאים כולם להפסקת הצהריים שלהם, נחים ואוכלים. אנו רואים את עיתוני הערב מודפסים ונשלחים ובשיאה של המערכה, סצנה מבוימת שבה מראה רוטמן אישה מיואשת הקופצת מגשר אל מותה. המערכה החמישית והאחרונה מתארת את הבילויים הליליים של תושבי העיר השונים; הצגת קולנוע, מופע לוליינים, אופרה, קברט, תחרות אגרוף, נשף ריקודים ועוד שלל פעילויות ליליות אחרות. הסרט מסתיים בתמונה של בניין מואר המסתובב סביב עצמו והופך למפגן של זיקוקים שלאחריו התמונה האחרונה של הסרט שבה נראה מגדלור בודד ואורו המסתובב.
סיכום

לסיכום ניתן לומר כי הזרם המודרניסטי שרוטמן היה חלק ממנו שם דגש על הצורה כמבטאת עקרונות נעלים בפני עצמם. רוטמן רצה לתת ביצירתו ביטוי ליכולת של הקולנוע לעצב חלל וזמן באמצעות תנועה, עריכה, צילום ומוזיקה. לפיכך, הוא הוציא מתחת ידו סרט מורכב ומהוקצע אך מופשט למדי, שהאמצעים הצורניים בו תופשים מקום משמעותי מאוד. אך מעל הכל, ומעיד על כך שמו של הסרט, הקצב הוא המאפיין הבולט ביותר בו. העיר, לפי רוטמן, היא מתוזמנת ומתוזמרת וכך הוא בוחר להראות אותה. הרכבות, המכונות והאנשים זזים כולם בקצב עירוני חובק כל. נכון, סרטו של רוטמן עתיר באמצעים צורניים, אך הוא אינו מופשט לחלוטין. רצונו של רוטמן לעסוק באובייקטים אמיתיים, לא יכול היה להשאיר אותו בעולם ריק מתוכן "אמיתי". הביקורת המרכזית על "ברלין", שדוברה הבולט ביותר היה זיגפריד קרקאואר, אמרה בדיוק את זה. ביקורת זו טוענת כי עודף הצורניות בסרט, הופך אותו למנותק מן הקונקרטי ומן המציאותי וממילא הוא מוותר על כל אמירה אידאולוגית־פוליטית. הטענה הנגדית היא, כי ברלין של רוטמן אינה פחות אמיתית מזו של קרקאואר, שכן מה שראה קרקאואר בהסתכלו על ברלין אינו שווה למה שראו בה פרנץ הסל, גוסטב שטרזמן או אדולף היטלר. רוטמן מפרק את ברלין לחלקים ומייצר מהם פסיפס של עיר חדשה, מכנית ובמידה מסוימת נטולת אנושיות. עיר זו היא ייצוג של ברלין שאינו נופל מכל יצוג אחר. הקצב הוא המאפיין המרכזי של העיר הזו ואילו האדם נדחק לשוליים כתו בודד בתוך סימפוניה גדולה. המונוטוניות, הקצב והמכניות, הם הם האמירה האידאולוגית של רוטמן על המודרניזם, על האורבניות ואולי גם על רפובליקת ויימר כולה.
הדרכים ברומא העתיקה

הדרכים ברומא העתיקה היו אחד המאפיינים הבולטים של האימפריה הרומית. אחד התחומים העיקריים בהם הצטיינו הרומאים היה היכולת ההנדסית שלהם, שבלטה בעיקר בשני תחומים ציבוריים: בניית אמות מים וסלילת דרכים וגשרים. בשיאה כללה האימפריה כ־85,000 קילומטר של דרכים סלולות שקישרו בין כ־370 יעדים. במרבית הדרכים שהתוו הרומאים משתמשים עד היום, בשיפורים המתחייבים.
ויה אפיה אנטיקה ליד רומא
האימרה הידועה "כל הדרכים מובילות לרומא" לא הייתה אמירה סתמית: הדרכים הראשונות נסללו מרומא ליעדים שונים ברחבי חצי האי האפניני, שאותם הכניעה רומא. בהמשך, נזקקו הרומאים לדרכים על מנת להוביל אספקה לצבאם שכבש שטחים והגדיל את מרחבי הרפובליקה והקיסרות שלאחריה. כמעט לכל מקום שאליו הגיע הצבא הרומי, נסללה דרך. לאור הרחבת האימפריה הייתה לדרכי היבשה חשיבות בשליטה צבאית, כלכלית ומנהלית. הדרכים הרומאיות נקראו בדרך כלל על שם הקנסור שיזם את הקמתן.
חצי האי האפניני

המלחמות הסאמניטיות שפרצו בחצי האי האפניני במאה הרביעית לפני הספירה, הביאו את הרומאים למסקנה שאם ברצונם לשלוט בחצי האי, עליהם לבנות דרכים שיסייעו להם בהובלת גייסות אל אזורי הקרבות. ויה אפיה, הדרך הראשונה שנבנתה החל משנת 312 לפני הספירה, הובילה בתחילה מרומא אל העיר קפואה שבקמפניה, חבל ארץ שעליו נלחמו הרומאים והסאמניטים. בהמשך הוארכה הדרך והגיעה עד לעיר הנמל ברונדיסיום בדרום איטליה. ויה אפיה נקרא כמקובל על שם הקנסור שיזם את סלילתה, אפיוס קלאודיוס קאיקוס.
בשנת 241 לפני הספירה נסללה ויה אאורליה, על שם הקנסור ק. אאורליוס קוטה, בין רומא לפיזה, וכך חובר לרומא הנמל היחיד בינה לבין גנואה.
ההתפשטות הרומאית לא הסתיימה בחלקו הדרומי של חצי האי. בשנת 223 לפני הספירה סלל הקונסול פלאמיניוס את ויה פלאמיניה, שהוליכה מרומא לארימינום (רימיני) ולאנקונה שעל חוף הים האדריאטי. ב־187 לפני הספירה נסלל המשכה מארימינום לבונוניה (בולוניה) ופלקנטיה (פיאצ'נזה) – ויה אמיליה. הדרכים שנסללו איפשרו לצבא הרומי להכניע את הליגורים ולהשתלט על מחוזותיהם. הדרכים גם אפשרו הקמת מושבות רומיות באזורים אלה כאשר מנגד – תושביהם המקוריים הוגלו לחבל סאמניום.
ויה קסיה נסללה מרומא לאזור טוסקנה של היום. היא החלה כחלק מויה פלאמיניה, והתפצלה ממנה, עברה דרך פלורנטיה (פירנצה) שבמרכז, דרך לוקה, ולבסוף והתחברה לויה אורליה באזור העיר לוני. זמן סלילתה ויזמיה אינם ברורים. ויה סלאריה היא דרך נוספת שיצאה מרומא, משער סאלאריה שבחומת אורליאנוס והגיעה לקסטרום טראיאנטינום שבחבל פיקנום (באזור העיר אסקולום). אורכה הכולל 242 קילומטר, והיא נקראה על שם המלח (sale) שהובילו בה.
ויה אמיליה סקאורה נסללה ביוזמת הקנסור מרקוס אמיליוס סקאורוס בשנת 107 לפני הספירה, והיא מחברת את פלקנטיה (פיאצ'נזה) לפיזה דרך גנואה.
דרכים מחוץ לאיטליה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ויה אגנטיה
ויה אגריפה
ויה אוגוסטה
ויה פלאביה
ויה מאריס – דרך הים שעברה בארץ ישראל
ויה טראיאנה נובה – שמה של דרך המלך בארץ ישראל
ויה אדריאנה – במדבר המזרחי של מצרים
פרובינקיה בריטניה:
דרך פוֹס
דרך ווטלינג
דרך ארמַיין
דרך דֶרה
סלילת הדרכים

ההכרזה על סלילת כביש בוצעה מכוח צו קיסרי או של הנציב.
בתכנון הדרכים נלקחו בחשבון תכונות כלי התחבורה הקיימים: מהירות נסיעה – 30 קילומטר ליום, מטען עד חצי טון לעגלה ומניעה, ככל האפשר, של טלטולי דרך מהנוסעים. מצוידים בכוח עבודה זול, לא היססו סוללי הדרכים לקצר מרחקים על ידי חפירת מנהרות, בניית גשרים וחציית שדות מעובדים. אבן דרך שהוצבה בפרובינקיה דנובה מתארת זאת:
הקיסר (טראיאנוס) ... בנה דרך זאת על ידי פריצת דרך בהרים וביטול עיקולים
הביצוע כלל את השלבים הבאים:
יישור או העמקת התוואי.
סלילת תשתית עשויה אבנים ועפר כדי לתת לכביש יציבות וגמישות.
החלקת המשטח העליון כך שתתאפשר תנועה של עגלות מכל הסוגים, שצוידו בצמיגי עור.
תיחום הריצוף בעזרת אבני שפה שמנעו את התפוררותו.
במידת הצורך הוקמו קירות תמך, סוללות הגבהה, נחצבו או נבנו מדרגות, נסללו גשרים, מעברים עיליים על גבי מעבירי־מים (אקוודוקטים) או תחתיים (מנהרות).
איסאק מורנו גאלו (Isaac Moreno Gallo), מהנדס וחוקר ספרדי, מוביל בשנים האחרונות מחקרי שטח מקיפים, המתבססים על ממצאים בשטח, תצלומי לוויין ותצלומי אוויר ממטוסים ורחפנים, ומעמיד באור חיוור מאוד את רוב מה שידוע בנושא. הוא מפריך חד משמעית את החוכמה המקובלת, לפיה אבנים גדולות וחלקות הן 'הדרך הרומית', וקובע שמדובר בשטות גמורה, שכן אין שום היגיון פונקציונלי בדרך כזו, למשל בתנאי מזג אוויר לחים. בנוסף, 'גישת האבנים הגדולות' לא עולה כלל בקנה אחד עם הממצא הידוע לגבי כלי הרכב ששימשו את הרומאים, מכרכרות מסע פרטיות ועד כרכרות משא כבדות.
שרידים יחסית רבים של דרכים רומיות ניתן למצוא בספרד, ומהשרידים עולה שהכביש הרומי דומה בכל מרכיביו לכבישים מודרניים: תשתית של אבנים גדולות יחסית, ועליה עוד כמה שכבות של חומר קל יותר, ובסופו של דבר חומר רך שעבר החלקה בדומה לגימור האספלט בימינו.
את מחקריו הוא פרסם, בעיקר בספרדית, באכסניות המחקריות הרלוונטיות, ובנוסף הוא מציג את ממצאיו בהרצאות בספרדית, בליווי תמונות והוכחות, המתפרסמות ביוטיוב.
תחזוקה ואבטחה

הרומאים דאגו גם לאבטחת הדרכים, לתחזוקה השוטפת ולהקמת תחנות דרך. כוחות ניידים נעו בדרכים למטרת אבטחה. כוחות הוצבו גם במצדים לאורך הדרכים. בימי שלום, עסק הצבא הרומי בעבודת הבנייה במטרה למנוע ממנו בטלה. גם האוכלוסייה המקומית נטלה חלק בפעולות התחזוקה במסגרת "עבודות החובה". הרומאים אישרו גם הקמת פונדקים בדרך ששרתו את התחבורה האזרחית. אבן דרך ממצרים מתארת את סלילת הדרך על ידי הקיסר אדריאנוס בתוואי שבו: "שפע בורות מים, מקומות מנוחה ומוצבים לסירוגין".
במפת פויטינגר סומנו בבירור מקומות מנוחה, מקורות מים ומרחצאות.
אבן מיל

המונח "אבן מיל" (milestone) הוא המצאה רומית – אבני דרך לסימון מרחקים. עמודי הדרכים ברפובליקה, בגובה 1.80 מטר, ציינו את המרחק שעבר מתחילת הדרך, בדרך כלל מעיר ראשית. על עמודי הדרך נכתב תיאור הסלילה תוך הקדשה לקיסר השליט באותה עת. אבני הדרך הוצבו לאורך הדרכים, כאשר על כל 1,000 צעדים כפולים הוצבה אבן אחת.
מפת פויטינגר

מפת פויטינגר היא המפה הידועה ביותר של דרכים רומיות. המפה, כנראה מהמאה ה־3, מתארת את רשת "שרות הבלדרים" (Cursus publicus) של האימפריה הרומית אשר הוקמה על ידי אוגוסטוס קיסר (63 לפנה"ס – 14) על מנת להעביר איגרות מאת השליטים, הסעת פקידי ממשל, והעברת תקבולי מיסים מפרובינקיה רומית אחת לשנייה.
ראו גם

הדרכים הרומיות בארץ ישראל
הערות שוליים

↑  מקור: ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית
↑   הרצאה של איסאק מורנו גאלו, סרטון  באתר יוטיוב
↑  מכאן גם מקור המילה מייל – milia passuum בלטינית פירושו 1,000 פאסום (צעד כפול) – מרחק השווה לכ-1,500 מטר. המרחק המדויק השתנה
↑  באנגלית, עם כתוביות בעברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541232805171  BnF: cb11955062n (data)  GND: 1066330476  LCCN: sh85114568 
הדרכים העיקריות בחצי האי האפניני
  ויה אפיה
  ויה אאורליה
   ויה פלאמיניה
  ויה אמיליה
  ויה קסיה
  ויה אמיליה סקאורה
  ויה פופיליה
  ויה סלאריה
מפת דרכים באימפריה הרומית, שנת 125
סלילת דרכים ברומא העתיקה; פרט מתוך עמוד טראיאנוס
פרט ממפת פויטינגר: דרום איטליה וחופי הים התיכון
סרגיי קובליוב

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1983 (בן 41) Kopeysk, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה
 משקל:  81 ק"ג 
 גובה:  1.83 מטר, מוטה 1.84 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  איגרוף
 משקל:  קל כבד, בינוני כבד
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 הישגים
 דירוג שיא:  אלוף העולם
 פרסים והוקרה:  WBO World Light Heavyweight Champion  WBO World Light Heavyweight Champion  WBO World Light Heavyweight Champion  פרס אולוף פלמה (2004)  מדליית רובר שומאן 
 
סרגיי אלכסנדרוביץ' קובליוב (ברוסית: Сергей Александрович Ковалёв; נולד ב-2 באפריל 1983) הוא מתאגרף רוסי מקצועי המתחרה בקטגוריית משקל קל כבד ובינוני כבד.
קובליוב הוא אלוף העולם במשקל קל כבד לפי WBA סופר (2016-2014), WBO ,(2016-2014) IBF. מתאגרף השנה לשנת 2014 לפי מגזין "הזירה", WBO, "ספורטס אילוסטרייטד", "USA Today". היה ממוקם במקום השני בדירוג פאונד תמורת פאונד לפי מגזין "הזירה" (בנובמבר 2015 - 19 בנובמבר 2016, 22 במרץ 2017 - 17 ביוני 2017).
הרוסי הראשון והיחיד, שהוכר כמתאגרף השנה על פי המגזין "הזירה". מוביל דירוג המתאגרפים הטובים ביותר במשקל קל כבד לפי מגזין "הזירה" (2016-2015).
הערות שוליים

↑  Sergey Kovalev named THE RING Fighter of the Year, The Ring, ‏2015-02-11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2017070438  VIAF: 5509151247998944270000   WorldCat (עם VIAF): 5509151247998944270000
ציוד מכני הנדסי

צילום פנורמי של כלי צמ"ה, בהם דחפור קטרפילר D9, מגוון מחפרים, שופלים ומחפרונים ליד מחצבת ברקת, ישראל.
דחפור קטרפילר D10 בעבודה
מחפר עם יעה אחורי (excavator / hoe)
מחפרון מצוי (backhoe)
מכונת קידוח מים למחקר גאולוגי
דחפור די-9 בשירות צה"ל - דחפור זחלי משוריין.
ציוד מכני הנדסי (בראשי תיבות: צמ"ה) הוא שם כולל לכלי רכב מיוחדים שנועדו לבצע עבודות הנדסה אזרחית (כגון בנייה, סלילת כבישים, עבודות עפר, הריסה, כרייה ועוד). כלי רכב אלה מצוידים בדרך כלל במנוע ובשלדה חזקים ובתוספות ייחודיות שנועדו לעזור להם לבצע את העבודה (כפות, מנופים, זרועות הידראוליות ועוד).
בדרך כלל, כלי הצמ"ה הם כבדים ואטיים. מאחר שהם אמורים לפעול בתנאי קרקע קשים, מערכות ההנעה שלהם מתוכננות לעבירות גבוהה (מזקו"ם או גלגלים רחבים). חלקם מובלים לזירות העבודה על ידי משאיות סמי-טריילר, מובילי צמ"ה כבד או אף רכבי הובלה.
מכונת החפירה הגדולה בעולם, באגר 288, נבנתה על ידי חברת קרופ בשנת 1978 ושוקלת 13,500 טונות.
סוגים של כלי צמ"ה

משפחת הצמ"ה כוללת (בין השאר) את הכלים הבאים:
טרקטור - Tractor
דחפור - Bulldozer
יעה אופני (שופל, מעמיס) - Wheel Loader
יעה זחלי (שופל, מעמיס) - Track Loader
מחפר - Excavator / Bagger
מעמיס דו-כפי/מחפרון - Backhoe Loader
מיני-מעמיס ("בובקאט") - Skid-Steer Loader
מפלסת - Grader
מגרדת - Scraper
מפזרת אספלט (פינישר) - Paver (vehicle)
מקרצפת - כלי להסרת שכבת אספלט פגומה
מכבש - Road roller or Compactor
מכונת קידוח/מקדח-בורות - Drilling Machine
מערבל בטון - Concrete Mixer
משאבת בטון - Concrete Pump
מסור בטון - Concrete Saw
מלגזה - Forklift
מנוף - Lever
עגורן - Crane
מעמיס טלסקופי - Telescopic Handler
כדור הריסה - Wrecking Ball
מחפר גלגל-יעים Bucket-Wheel Excavator
משאית עפר ובפרט משאית מחצבה ומשאית פירקית
מכולנוף - Reach stacker
קורסים והכשרות

כדי להפעיל בישראל כלי צמ"ה נדרש רישיון נהיגה מתאים מאגף הרישוי של משרד התחבורה. באגף הרישוי כלי הצמ"ה מוגדרים כ"מכונה ניידת" ויש הבחנה בין צמ"ה זחלי (דורש רישיון דרגה 1) לצמ"ה אופני (הדורש רישיון דרגה 1 ומעלה, תלוי במשקל הכלי. למשל רישיון הפעלת יעה אופני במשקל 15 טון דורש רישיון דרגה 3). הבחנה זו היא בין השאר מאחר שצמ"ה אופני יכול לעיתים גם לנסוע בכבישים רגילים. כדי לקבל את הרישיון יש לעבור הכשרת או קורס צמ"ה. המוסדות בישראל המציעים הכשרה כזאת כיום הם:
בית הספר להנדסה צבאית של צה"ל המציע מגוון קורסי צמ"ה העוסקים בתפעול, אחזקה וניהול של כלי צמ"ה. הקורסים ניתנים במסגרת צבאית ורק לחיילים, אך ההסמכות והרישיונות שהם מעניקים תקפים גם באזרחות ומוכרים על ידי משרד התחבורה ומשרד העבודה והרווחה.
כמו כן קיימות מסגרות אזרחיות ללימוד.
בארצות הברית קיימים מספר איגודים של מפעילי צמ"ה המציעים קורסים בהפעלת צמ"ה וכן קורסים בנושאי בטיחות בעבודה עם כלי צמ"ה.
יצרני ציוד מכני הנדסי

עשרת יצרני הצמ"ה הגדולים ביותר (נכון ל-2011) הם:
קטרפילר
קומטסו
וולוו ציוד בנייה
היטאצ'י
ליבהר
קבוצת SANY
זומילון
טרקס
דוסאן אינפרקור (לשעבר דאהו תעשיות כבדות)
דיר אנד קומפני (יצרנית ג'ון דיר)
עוד חברות ידועות הן JCB, ניו הולנד וקייס (כולל פיאט אליס), בובקאט, אטלס קופקו, ליוגונג, יונדאי ו-BelAZ.
גלריית תמונות

חניון כלי צמ"ה וציוד לסלילת כבישים
דחפור די-9 משוריין של צה"ל
מפלסת
יעה אופני
מחפר זחלי של קטרפילר
מחפרון של JCB
מגרדת
מקדח בורות ומשאבת בטון
עגורן חוליות
מלגזה
מחפרון בעבודה
מסור בטון
מיני-מעמיס של גהל
מכבש
באגר 288 וברקע באגר 258: מחפר גלגל-יעים
משאית עפר מסוג משאית מחצבה
רכב יעודי של חברת TMS בבניית מנהרה מדפו קריית אריה של קו האדום של רכבת הקלה בתל אביב
טרנצ'ר - כלי הנדסי חופר תעלות בבניית מסילת ראשון לציון – מודיעין, ליד מחלף רמלה דרום.
מדבקה על ציוד מכני הנדסי המכילה מידע בלמ"ס - בלתי מסווג
ראו גם

כלי רכב
כלי עבודה
חברות צמ"ה
קורס צמ"ה
הערות שוליים

| אמצעי תחבורה |
| --- | --- | --- |
| חלליים | מעבורת חלל • חללית • רכב הנחיתה הירחי • רכב הנדידה הירחי • תרמיל ריחוף |  |
| אוויריים | אוויריים |  |
| ממונעים | מטוס (מטוס סילון · מטוס קרב · מטוס מנהלים · מטוס מטען · מטוס קל · מטוס דו-כנפי) •  מסוק • ספינת אוויר • צפלין • תרמיל ריחוף |  |
| לא ממונעים | כדור פורח • דאון  • מצנח רחיפה • גלשן אוויר |  |
| ימיים | ימיים |  |
| ממונעים | אונייה (מכלית · מכלית נפט · אוניית צובר · אוניית נוסעים · משחתת · נושאת מטוסים) • סירת מנוע • אופנוע ים • יאכטה  • צוללת (צוללת גרעינית) • מעבורת (נחתת) • רחפת • ואפורטו |  |
| לא ממונעים | מפרשית (דאו) • גלשן רוח • סירה (סירת הצלה · קיאק · קאנו · גונדולה) • רפסודה • חסקה • אַרְבָּה • בוצית • ג'ונקה • אוניית מפרשים • אוניית קיטור |  |
| יבשתיים | יבשתיים |  |
| מכוניות | מכונית מיקרו •  מכונית מיני •  סופרמיני •  משפחתית •  משפחתית גדולה •  מונית • ניידת משטרה • גראן טוריסמו • מכונית משוריינת  • מיניוואן • אמבולנס • קרון מתים • קלנועית • מכונית ספורט • רודסטר • קבריולה • מכונית-על • מעונוע |  |
| רכבות | רכבת מהירה • רכבת פרוורית • רכבת בין-עירונית • רכבת נוסעים דו-קומתית • רכבת קלה • רכבת תחתית • מונורייל • פוניקולר • רכבל • חשמלית • גונדולה • קטר • קרון |  |
| אוטובוסים | אוטובוס מפרקי • אוטובוס קומתיים • אוטובוס נמוך-רצפה • מיניבוס • אוטובוס תלמידים • טרוליבוס • מערכת אוטובוסים מהירה |  |
| דו-גלגלי ממונע | אופנוע • קורקינט ממונע • קטנוע  • רכינוע |  |
| רכבי שטח | טרקטור • ג'יפ • SUV • טרקטורון • באגי • תומקאר • גארדיום • אוונגרד • רכבי שלג (אופנוע שלג · חתול שלג · מפלסת שלג) • רכב קרבי משוריין (טנק · נגמ"ש · שריונית · זחל"ם) • ציוד מכני הנדסי (דחפור · מחפר · יעה אופני · מיני-מעמיס · מחפרון · מפלסת) |  |
| משאיות | טנדר (מטענית) • מסחרית (ואן) • טיולית • כבאית • משאית עפר • משאית סמי-טריילר • פול-טריילר • רכבת כבישים |  |
| מונעים בכוח אדם | אופניים (אופני טנדם · חד-אופן · אופנוח · תלת-אופן) • קורקינט • גלגיליות • סקייטבורד  • אפריון • ריקשה • מגלשיים • עגלת תינוק |  |
| מונעים בכוח בהמה | כרכרה • מרכבה • מזחלת •  קוודריגה •  דיליז'נס • עגלה • קרון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567868105171  BnF: cb11944427s (data)  GND: 4152636-3  LCCN: sh85040480  NDL: 00561513  NKC: ph126084
רני קאושינסקי

| --- | --- |

 לידה:  14 במרץ 1963 (בן 62) חיפה, ישראל
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 גובה:  1.80 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  איגרוף תאילנדי
 משקל:  בינוני כבד
 מאמן:  מאי-מון קון
 
רני קאושינסקי (נולד ב-14 במרץ 1963, חיפה) הוא מתאגרף ישראלי מקצועי.
ביוגרפיה

קאושינסקי החל להתאמן באמניות לחימה בגיל 25 והתמחה באגרוף תאילנדי, הישרדות ובושידו, ואף זכה באליפות העולם בקרבות חופשיים בתחרות דרקון הזהב שנערכה ברימיני שבאיטליה בשנת 1994.
בהמשך החל קאושינסקי להדריך באגרוף תאילנדי ואימן מתאגרפים רבים, ביניהם רן נקש, שוקי רוזנצוויג ("האריה הלבן") ואחרים.
בין השנים 1987–2006 ניהל את מועדון החורבה, ובאותו זמן אף פיתח שיטה לשיפור התנהגות אצל ילדים דרך אגרוף תאילנדי והגנה עצמית, דבר שסייע לילדים עם בעיות קשב וריכוז, ולפיתוח ביטחון עצמי. כבר 12 שנים בקאושינסקי צ'י בסטלה מאריס.
תארים

קאושינסקי זכה בתארים ואליפויות שונות, בין היתר:
אליפות תאילנד באגרוף תאילנדי ב-1993
אלוף העולם בקרבות חופשיים ב-1994 בתחרות דרקון הזהב
זכה באליפות פריז הפתוחה באגרוף תאילנדי ב-1994
אלוף הארץ בבושידו 1995
חגורת זהב באגרוף תאילנדי 2016
אלוף הארץ באגרוף תאילנדי שנים רבות
אלוף הארץ בהישרדות שנים רבות
חגורה שחורה בדניס הישרדות
שחרור בערבות

שחרור בערבות הוא תנאי שבית משפט רשאי לצוות על שחרורו של חשוד בערובה, תוך קביעת סוג הערובה, גובהה, תנאיה ומשך תוקפם. כאשר עניינו של אדם שנעצר מובא בפני בית המשפט, בית המשפט ישקול האם ניתן לשחרר את האדם בערבות. הטקסט המופיע באתר כל זכות (הערת שוליים מס' 1) יכול לשמש חלופה לתוכן הערך[דרושה הבהרה] בכל הקשור למצב בישראל.
במסגרת השחרור בערבות מתחייב הנאשם לא לשבש את הליכי החקירה, על מנת להקל את עונשו, ויגיע אל בית המשפט בכל פעם שיידרש לכך על מנת לסיים את החקירה בעניינו. המושג של שחרור נאשם בערבות הפך להיות נפוץ בישראל, ובמסגרת הליכי משפט רבים עושים זאת על מנת להקל על הנאשמים, כל זמן שאין מדובר בעבירות חמורות מאד שהמשטרה מבקשת מעצר עד תם ההליכים.
ההליך השכיח הוא שחרור בתמורה להפקדה כספית, ו/או משולב באיסור יציאה מן הארץ תוך הפקדת דרכונו בבית המשפט. תנאֵי השחרור בערבות יכולים להיות משולבים גם באיסור כניסה ליישוב מסוים ו/או איסור לשוחח או להיפגש עם אדם מסוים, וגם בהתייצבות באופן קבוע בתחנת המשטרה שבמקום מגוריו של המשוחרר בערבות. שחרור בערבות יכול לכלול גם איסור יציאה מן הבית במשך כל שעות היממה או חלק ממנה. תנאי זה מכונה גם "מעצר בית". יש ומעצר זה נאכף על ידי שימוש באזיקים אלקטרוניים.
בית המשפט ישקול מספר שיקולים שיכריעו האם יעתר לבקשה לשחרור בערבות ואיזו ערבות. חומרת העבירה היא הראשונה במעלה, גם מצב החקירה יקבע האם ניתן לשחרר בערבות מבלי שיעלה חשש לפגיעה בחקירה. סוגיה אחרונה זו קשורה בדרך כלל בסוגיה האם המשטרה מבקשת מעצר עד תם ההליכים, שהוא פועַל יוצא של חומרת העבירה.
בארצות הברית, מקובל שהערבות היא פיקדון במזומן (או רכוש אחר). הערבות במזומן במדינות אחרות מוגבלת יותר. אם החשוד יגיע לכל ההופעות הנדרשות לבית המשפט, פיקדון זה יוחזר. ב-46 מדינות בארצות הברית, ניתן לשלם לפקיד ערבות מסחרי, כדי להפקיד כספי ערבות בשמו של אדם עצור. מנהג זה אינו חוקי ברובו בשאר העולם.