stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופנה במדינות המערב בשנות ה-70 של המאה ה-20
אופנת נשים וגברים בשנות השבעים > סוף שנות השבעים (1977–1979) > אופנת הפאנק-רוק

פאנק-רוק היה ז'אנר מוזיקלי שהשפיע רבות הן על אופנת נשים והן על אופנת גברים לאורך העשור. חלק ניכר מאופנת הפאנק של שנות ה-70 התבססה על העיצובים של ויויאן ווסטווד ושל שותפה מלקולם מקלארן. סמנת הפאנק-רוק החלה בסצנות המוזיקה של לונדון וניו יורק. אופנת הפאנק כללה בדרך כלל בגדים קרועים, חולצות שחורות, מכנסי ג'ינס, מכנסי עור הדוקים, מעילי עור (מעוטר לעיתים קרובות בשרשראות או בדוקרנים), מעילים וחולצות עם תמונות או מסרים שנויים במחלוקת או יוצאי דופן, ונעלי דוק מרטינס.
תסרוקות בשנות השבעים > תסרוקות נשים

אחת מתסרוקת הנשים האייקוניות ביותר משנות ה-70 הייתה תסרוקת פארה פוקט. התסרוקת שהפכה פופולרית בשנת 1976 הפכה פופולרית מיוחד בקרב נשים אמריקאיות רבות באותה התקופה. נשים ונערות עם תסרוקת זו נהגו גם לחמצן את השיער.
תסרוקת נשים פופולרית נוספות בעשור הייתה תסרוקת האפרו.
תסרוקות בשנות השבעים > תסרוקות גברים

בהמשך שנות השישים, תספורת "דרקיל ופומפאדור" (שנודעה אז בשם "תסרוקת אלביס פרסלי") הייתה פופולריות במיוחד בקרב צעירים איטלקים-אמריקאים ומקסיקנים-אמריקאים בערים גדולות כמו ניו יורק. כמויות גדולות של שומן שימשו בדרך כלל כדי לשמור על השיער במקום. שיער ארוך אצל גברים הפך פופולרי בשנות השבעים המוקדמות ובאמצע שנות השבעים, כדרך למרוד בנורמות החברתיות. פאות לחיים הפכו גם פופולריים במהלך העשור.
גלריית תמונות

תמונות שמציגות מגמות בולטות באופנה במהלך העשור
דייוויד בואי בתחילת העשור. סגנון הלבוש האוונגרדי של בואי השפיע רבות על האופנה בעולם המערבי במחצית הראשונה של העשור.
בסוף שנות ה-70 מאמצים רבים מחובבי סצנת הפאנק את תסרוקת המווהאק כחלק מהתרבות שהתפתחה סביב המוזיקה, ובעקבות כן התסרוקת הופכת לאחד מסמליהם הבולטים של ה"פאנקיסטים"
צעיפי משי היו אביזר אופנה פופולרי לנשים בשנות ה-70
זוג שחור אמריקני, שיקגו בסביבות יולי 1975
בתחילת שנות ה-70 חצאיות המיני היו בשיא הפופולריות שלהן
הערות שוליים

↑  Auslander, Philip (5 בדצמבר 2017). "Performing Glam Rock: Gender and Theatricality in Popular Music". University of Michigan Press. נבדק ב-5 בדצמבר 2017 – via Google Books. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Farrah Fawcett Look". Fashionenecyclopedia.com. נבדק ב-26 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| ההיסטוריה של האופנה במדינות המערב במאה ה-20 ובמאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-20 | 1900–1909 • 1910–1919 • 1920–1929 • 1930–1945 • 1945–1959 • 1960–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 |  |
| המאה ה-21 | 2000–2009 • 2010–2019 |  |
מכנסי פעמון היו פופולריים במיוחד במשך כל העשור
צעירים בביגוד אופנתי בדיסקוטק גרמני, 1977
תסרוקת פארה פוסט הייתה נחשבת לאופנתית במיוחד במהלך העשור
איסור החמצת שיירי המנחות

| --- | --- |

 מקרא:  ספר ויקרא, פרק ב', פסוק י"א ספר ויקרא, פרק ו', פסוקים ז'–י"א
 משנה:  משנה, מסכת מנחות, פרק ה',  משניות א'–ב'
 תלמוד בבלי:  מסכת מנחות
 משנה תורה:  ספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק י"ב, הלכות י"ד–כ"א
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו קכ"ד ספר החינוך, מצווה קל"ה סמ"ג לאו של
האיסור להחמיץ את שיירי המנחות היא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה אסור לעשות חמץ משיירי המנחות שמיועדים לכהנים.
מקור המצווה

בפרשת ויקרא נאסר על הבאת קורבן מנחה מחמץ:
כָּל הַמִּנְחָה אֲשֶׁר תַּקְרִיבוּ לה' לֹא תֵעָשֶׂה חָמֵץ, כִּי כָל שְׂאֹר וְכָל דְּבַשׁ לֹא תַקְטִירוּ מִמֶּנּוּ אִשֶּׁה לה'.
בפרשת צו אומר ה' למשה לצוות את אהרון ובניו על אופן הקרבת ואכילת קורבן מנחה:
וְזֹאת תּוֹרַת הַמִּנְחָה: הַקְרֵב אֹתָהּ בְּנֵי אַהֲרֹן לִפְנֵי ה' אֶל פְּנֵי הַמִּזְבֵּחַ... וְהַנּוֹתֶרֶת מִמֶּנָּה יֹאכְלוּ אַהֲרֹן וּבָנָיו, מַצּוֹת תֵּאָכֵל בְּמָקוֹם קָדֹשׁ, בַּחֲצַר אֹהֶל מוֹעֵד יֹאכְלוּהָ. לֹא תֵאָפֶה חָמֵץ, חֶלְקָם נָתַתִּי אֹתָהּ מֵאִשָּׁי קֹדֶשׁ קָדָשִׁים הִוא כַּחַטָּאת וְכָאָשָׁם.
חז"ל דרשו מהסמכת המילים ”לֹא תֵאָפֶה חָמֵץ” למילה ”חֶלְקָם” שגם שיירי המנחות, שהם החלק שהכהנים מקבלים מהמנחה - צריכים להיאכל כמצה ואסור לעשות מהם חמץ.
טעמי המצווה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
דיני המצווה

למעט החלות שבקורבן תודה ובשתי הלחם, כל המנחות מוקרבות כשהן מצה, כלומר כשהן לא הוחמצו.
מרוב המנחות יש להקטיר קומץ על המזבח ולאחר מכן לתת לכהנים את שיירי המנחה. את שיירי המנחה הכהנים לשים, אופים ואוכלים בעזרה כשהיא מצה, ונזהרים שלא להחמיץ את הבצק:
כל המנחות נלושות בפושרין, ומשמרן שלא יחמיצו. ואם החמיצו שיריה - עובר בלא תעשה, שנאמר "כָּל הַמִּנְחָה אֲשֶׁר תַּקְרִיבוּ לַה' לֹא תֵעָשֶׂה חָמֵץ" (ויקרא, ב', י"א). וחייבים על לישתה, ועל עריכתה, ועל אפייתה.
למרות שבהכנת מצות לפסח יש ללוש את הבצק דווקא במים קרים ולא בפושרים, בשיירי מנחה הקלו חכמים כיוון ש"כהנים זריזים הם" ואפשר לסמוך על כך שימנעו מהבצק להחמיץ.
מהכפילות של הפוסקים שאוסרים על עשיית חמץ מהמנחות דרשו חכמים גם אם עשו מהמנחה חמץ - אסור מהתורה להחמיץ אותה בשנית:
כיצד? לשה חמץ; או ערכה חמץ; או קטפה חמץ; או אפאה חמץ - לוקה. שנאמר "לֹא תֵעָשֶׂה חָמֵץ" (ויקרא, ב', י"א), ונאמר "לֹא תֵאָפֶה חָמֵץ" (ויקרא, ו', י') - לחייב על כל מעשה יחידי שבה. עשה חמץ מתחלה ועד סוף - לוקה על כל מעשה מהן.
האיסור מהתורה הוא דווקא על מנחה הכשרה להקרבה, אבל המחמיץ מנחה שנפסלה מהקרבה - אינו לוקה. בתלמוד הבבלי הסתפקו האמוראים האם איסור התורה חל במקרה של החמצה נוספת של מנחה שכבר הוחמצה כשהיא כשרה ולאחר מכן נפסלה, וכן במקרה של החמצת המנחה בראש המזבח כשהיא כבר הוקרבה. הרמב"ם הכריע בשני ספקות אלו לקולא, שאינו לוקה.
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת מנחות, פרק ה', משנה א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ל"ו, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף נ"ו, עמוד ב'
1 2  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף נ"ז, עמוד א'; משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק י"ב, הלכה י"ח
איזבלה מצרפת (1389–1409)

איזבל מצרפת הייתה מלכת אנגליה כאשתו השנייה של ריצ'רד השני, מלך אנגליה בין 1396–1399, ודוכסית אורליאן בשנים 1406–1409 כמו כן הייתה נסיכה בצרפת.
שנים ראשונות

איזבל נולדה ב-9 בנובמבר 1389 כילדתם השלישית ובתם השנייה של שארל השישי, מלך צרפת ואשתו אליזבת מבוואריה, הייתה ילדתם הראשונה ששרדה עד בגרות, לאחר שאחיה הבכור שארל, מת בגיל 4 חודשים ולאחר שאחותה ז'אן מתה בגיל שנתיים. כמו כן היו לה 9 אחים קטנים מתוכם שרדו 7 עד בגרות. על מנת להבטיח שלום בין צרפת לבין אנגליה חיתן מלך צרפת שארל השישי את ביתו איזבל עם ריצ'רד השני, מלך אנגליה אף על פי שאיזבל הייתה עדיין קטינה בת 6 בלבד ואילו ריצ'רד היה בן 29. המלך ריצ'רד נסע לפריז בשביל כלתו המיועדת ולאחר חגיגות בפריז לקח אותה איתו לקאלה שם נערך טקס חתונתם ב-31 באוקטובר 1396.
הנסיכה איזבל נלקחה דומעת עטופה בשמלת משי כחולה ולבושה בזהב רב, נשאה על ידי מרכבה הנלקחת על ידי דוכסים ודוכסיות אנגלים. ארבעה ימים לאחר מכן ב-4 בנובמבר היא הובאה לכנסיית סנט ניקולס בקאלה שם ריצ'רד התחתן איתה. כל זאת חמישה ימים לפני יום הולדתה השביעי.
מלכת אנגליה

לאחר החתונה עברה לגור בטירת וינדזור בברקשייר. היא הוכתרה למלכת אנגליה במנזר וסטמינסטר בשנת 1397 אף על פי שנישואיהם היו פוליטיים ולמרות גילה הנמוך של איזבלה, איזבלה וריצ'רד פיתחו מערכת יחסים מכבדת והדדית, המלך ביקר אותה בקביעות בווינדזור שם נהג בכבוד בה ובנשותיה.
עד מאי 1399 עברה איזבל לטירת פורטצ'סטר על מנת להגן עליה בזמן שהמלך יצא למסע צבאי באירלנד. בינתיים בצרפת אביה, שארל השישי, לקה בנפשו ובתפקיד העוצר כיהן דודה לואי הראשון, דוכס אורליאן שהחליט שיחסיו עם אנגליה אינם חשובים, ונתן להנרי בולינגברוק בן דודו ויריבו של ריצ'רד לחזור לאנגליה.
רבים מהאצילים האנגלים תמכו בהנרי שפתח במערכה צבאית ולא נתקל בהתנגדות רבה כיוון שריצ'רד היה באותו הזמן באירלנד. אדמונד מלאנגלי, דוכס יורק, שומר המלכה ודודם של הנרי וריצ'רד, צידד בסוף גם כן במורדים והוחלט להעביר את איזבל לטירת וולינגפורד (אנ') ולאחר מכן לטירת לידס (אנ'). ב-19 באוגוסט 1399 נכנע ריצ'רד והוא נכלא בלונדון. ב-13 באוקטובר הוכרז הנרי כהנרי הרביעי מלך אנגליה. ואיזבל הועברה למעצר בית.
ב-14 בפברואר מת ריצ'רד ובית המשפט הצרפתי ביקש להחזיר את איזבל לצרפת. אך הנרי רצה את איזבל ככלה לבנו הנרי ממונמות', איזבל סירבה לדרישותיו ונכנסה לאבל על ריצ'רד. באוגוסט 1401 הורשתה לחזור לצרפת אך הנרי לקח לה את הנדוניה שלה. אירועים אלה גרמו בין השאר להמשך מלחמת מאה השנים בחזית בין צרפת לאנגליה.
הערות שוליים

↑  איזבלה מצרפת פוגשת את בעלה, ריצ'רד השני, מלך אנגליה, באתר femina
↑  Sumption, Jonathan (2011). The Hundred Years War, Volume 3: Divided Houses. Faber & Faber. עמוד 831
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012412034805171  BnF: cb13514280n (data)  GND: 1096341255  ISNI: 0000 0004 5099 3434  SUDOC: 050463500  VIAF: 316748310   WorldCat (עם VIAF): 316748310 
ריצ'רד ואיזבלה ביום חתונתם, הוא בן 29 והיא בת 6 בלבד
אינטרנט אקספלורר למקינטוש

| --- | --- |


אינטרנט אקספלורר 5.2.3 למקינטוש, מציג את הדף about:tasman, עם מידע על מפתחי המנוע Tasman
 מפתח:  מיקרוסופט
 מחזור חיים:  23 באפריל 1996 – הווה (28 שנים)
 גרסה אחרונה:  5.2.3.3.2.1.1.3.5.6.7.9.0 (16 ביוני 2003) 
 מערכת הפעלה:  Mac OS X, macOS
 סוג רישיון:  קנייני, תוכנה חינמית
 קטגוריה:  דפדפן
 (אין אתר אינטרנט)
 
אינטרנט אקספלורר למקינטוש (קרוי גם Internet Explorer:mac או בקיצור IE:mac) הוא דפדפן שפותח על ידי חברת מיקרוסופט למערכת ההפעלה מקינטוש של אפל. גרסאות ראשוניות של התוכנה פותחו על בסיס הקוד של אינטרנט אקספלורר למערכת ההפעלה חלונות. אולם בגרסאות מאוחרות יותר התפצלו שני הדפדפנים, בייחוד בגרסה 5 שהשתמשה במנוע פריסת התצוגה Tasman שפותח במיקרוסופט באופן ייעודי לאינטרנט אקספלורר למקינטוש, ושימש בהמשך תוכנות נוספות של מיקרוסופט לפלטפורמת מקינטוש.
הדפדפן היה דפדפן ברירת המחדל של מקינטוש בשנים 1998 עד 2003, אך ב-2003, עם הפיכת Safari לדפדפן ברירת המחדל, הפסיקה מיקרוסופט את המשך הפיתוח של הדפדפן למקינטוש.
היסטוריה

הגרסה הראשונה שהוציאה מיקרוסופט הייתה גרסת בטא שיצאה ב-23 בינואר 1996 שהוצעה להורדה חופשית מהאתר של מיקרוסופט.
בתערוכת Macworld שנערכה בבוסטון ב-6 באוגוסט 1997, הודיעו סטיב ג'ובס וביל גייטס על שיתוף פעולה בין מיקרוסופט ואפל. במסגרת הסכם שיתוף הפעולה, הסכימה אפל לכלול את אינטרנט אקספלורר בגרסאות עתידיות של מקינטוש ולהפוך אותו לדפדפן ברירת המחדל במקום Netscape.
חמישה חודשים לאחר מכן, ב-6 בינואר 1998, בתערוכת Macworld בסן פרנסיסקו, הודיעה מיקרוסופט על הוצאת גרסה 4.0 של אינטרנט אקספלורר למקינטוש. באירוע זה הודיעה אפל על הוצאת Mac OS v8.1, הגרסה הראשונה של מערכת ההפעלה שכללה את אינטרנט אקספלורר כדפדפן ברירת המחדל. עם זאת, גרסה 4.0 לא הייתה מוכנה בזמן, ובגרסה זו של מערכת ההפעלה הופצה גרסה 3.01 של אינטרנט אקספלורר.
אינטרנט אקספלורר היה דפדפן ברירת המחדל למערכות Mac OS ו-Mac OS X משנת 1998 ועד 2003, אז הוחלף על ידי דפדפן Safari שפיתחה אפל, בגרסת Mac OS X v10.3 "פנתר" (Panther).
ב-13 ביוני 2003 הודיעה מיקרוסופט שהיא לא תמשיך את הפיתוח של אינטרנט אקספלורר למקינטוש, והעדכון האחרון יצא ב-11 ביולי 2003. הדפדפן לא נכלל בברירת מחדל בהתקנת Mac OS X v10.4 "טייגר" (Tiger) שיצאה ב-29 באפריל 2005. מיקרוסופט הפסיקה לחלוטין את התמיכה במוצר ב-31 בדצמבר 2005 והסירה את התוכנה מאתר ההורדות שלה למקינטוש ב-31 בינואר 2006. באותה שנה המליצה מיקרוסופט למשתמשים "לעבור להשתמש בדפדפנים חדשים יותר כמו Safari של אפל".
הערות שוליים

↑  "Internet Explorer 5 for Mac". מיקרוסופט. 25 באוקטובר 2006. ארכיון מ-2008-01-06. נבדק ב-2009-03-28. {{cite web}}:  (עזרה)
איזבלה מאראגון, מלכת פורטוגל

איזבלה מאראגון, מלכת פורטוגל (בספרדית: Isabel de Aragón; ‏2 באוקטובר 1470 - 23 באוגוסט 1498), הייתה בתם של המלכים הקתוליים ואשתו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל. אחראית לגירוש והשמדת יהדות פורטוגל.
ביוגרפיה

איזבלה נולדה ב-2 באוקטובר 1470 בדוניאס, פלנסיה, פרננדו השני, מלך אראגון ולאיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה. בילדותה נלחמו הוריה במלחמת הירושה הקסטיליאנית נגד בת דודתה חואנה, נסיכת קסטיליה, בתו של אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה, אשר נתמכה על ידי אפונסו החמישי, מלך פורטוגל. בעוד הוריה נלחמו בפורטוגל, איזבלה נותרה בסגוביה, בעוד העיר הונחה תחת שליטתם של אנדרס דה קבררה ואשתו ביאטריס דה בובדילה. תושבי העיר, שלא היו מרוצים מהממשל הזה, קמו והתנפלו על העיר. איזבלה שהייתה אז בת 7 הייתה לכודה במגדל אלקאסאר זמן מה עד שאמה חזרה לסגוביה והשתלטה על המצב.
בשנת 1479 נחתם הסכם שלום בין הצדדים, ולפי ההסכם נאלצה איזבלה להתחתן עם אפונסו, נסיך פורטוגל, נכדו של אפונסו החמישי, מלך פורטוגל. בשנת 1490 נערך טקס הנישואין בין אפונסו, שהפך ליורש העצר הפורטוגזי בשנת 1481, בעת שהוכתר אביו כז'ואאו השני, מלך פורטוגל, ואיזבלה שהגיעה ב-19 בנובמבר אותה שנה לפורטוגל. הנישואים היו מוצלחים ואיזבלה התאהבה מאוד באפונסו, אולם ביולי 1491 נהרג אפונסו בתאונת רכיבה ואיזבלה חזרה לספרד. איזבלה התאבלה על מותו, והצהירה שלא תתחתן שוב. בשנת 1495 מת חמיה ז'ואאו השני, מלך פורטוגל, ואחיינו מנואל הראשון, מלך פורטוגל עלה לשלטון במקומו. עם עלותו לשלטון ביקש מנואל את ידה של איזבלה, ולבסוף היא התרצתה להתחתן עמו בתנאי שיגרש את כל היהודים מממלכת פורטוגל. מנואל הסכים לבקשה, ובספטמבר 1497 התחתנו השניים. על אף הבטחתו, לא גרש מנואל את היהודים בממלכתו אלא הטבילם לנצרות בכפייה.
באותה שנה מת אחיה חואן, נסיך אסטוריאס, ואיזבלה קיבלה את התואר נסיכת אסטוריאס. אחותה הצעירה חואנה ובעלה פיליפ, ארכידוכס אוסטריה טענו לזכותם על הכתר, ובשנת 1498 כונס בית המלוכה בסרגוסה כדי לדון בטענות הצדדים. איזבלה שהייתה בהריון מתקדם הגיעה לסרגוסה, וב-23 באוגוסט ילדה את בנה מיגל דה פאש, נסיך פורטוגל. אולם, תלאות הדרך הרעו את בריאותה, ובעקבות כך היא מתה שעות ספורות לאחר מכן. בשנת 1500 מת בנה מיגל, מה שסתם את הגולל על תקוותיו של מנואל לאחד תחתיו את כל ממלכות חצי האי האיברי.
בשנת 1500 נישא מנואל לאחותה, מריה מאראגון, מלכת פורטוגל, אשר ילדה לו עשרה ילדים, בהם ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל, שירש את הכתר אחרי אביו. בשנת 1580 כבש פליפה השני, מלך ספרד את פורטוגל, בשם טענת אמו איזבלה, נסיכת פורטוגל על הכתר, ופורטוגל נשארה תחת שליטת ספרד עד לשנת 1640.
אורי ברנר

| --- | --- |

אורי ברנר כמ"פ במשמר העמק ב-1943
 לידה:  20 ביולי 1914 ירושלים, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  24 במרץ 1993 (בגיל 78) מעוז חיים, ישראל ישראל 
 מקום קבורה:  מעוז חיים
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  לימודי היסטוריה בסמינר אפעל
 בת זוג:  נסיה (לבית גולובוב)
 השתייכות:   ההגנה  פלמ"ח  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1929–1949 (כ־20 שנה)
 תפקידים בשירות
 מפקד הגדוד השני של הפלמ"ח סגן מפקד הפלמ"ח
 פעולות ומבצעים
 המרד הערבי הגדול מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 מורה היסטוריון צבאי
 
אורי ברנר חמישי מימין, יחד עם מטה הפלמ"ח, מאי 1948
אורי ניסן ברנר (20 ביולי 1914, ירושלים – 24 במרץ 1993, מעוז חיים) היה סגן מפקד הפלמ"ח והיסטוריון צבאי.
חייו

אורי ברנר נולד לחיה ברוידא ולסופר יוסף חיים ברנר. הוא נקרא על שם חברו של אביו, הסופר אורי ניסן גנסין, שנפטר כשנה לפני כן. בילדותו עבר בין בן שמן, תל אביב, זכרון יעקב, ועין גנים (פתח תקווה) בעקבות נדודי אביו ואמו.
לאחר פרידת הוריו, כאשר היה אורי בן שש שנים, לקחה אותו אמו לברלין, ולאחר רצח אביו ביפו במאורעות תרפ"א (1921) הם שבו לתל אביב. ברנר התחנך בגימנסיה הרצליה. בעלומיו הצטרף לארגון ההגנה והקים את קבוצת "מסדה", שהפכה למחלקת קשר בארגון. עבד בחפירת בארות בפרדסים ובמפעל בסדום. הוא היה בין מקימי תנועת הנוער המחנות העולים ומזכירהּ בין השנים 1935–1936, ובשנת 1937 עלה עם גרעין מן התנועה להקים את קיבוץ מעוז חיים בעמק בית שאן, בו נשאר כל חייו.
הוא מונה למפקד מעוז חיים מטעם ההגנה, ובשנת 1938 פיקד על קרב שבו חוסלה כנופיה ערבית גדולה בעמק בית שאן. בהמשך נפצע כאשר חברי מעוז חיים יצאו לכרות זיפזיף על שפת הירדן והותקפו.
ברנר הצטרף לפלגות הלילה המיוחדות של אורד וינגייט. בשנת 1943 התגייס לפלמ"ח, ושירת בו כמפקד פלוגה וכמפקד הגדוד השני. בעקבות פציעת גב קשה נמנע ממנו להמשיך בתפקידי פיקוד קרבי, והוא מונה לסגנו של מפקד הפלמ"ח, יגאל אלון. בתפקיד זה שירת בין השנים 1945–1949.
לאחר פרישתו הכפויה מצה"ל, בעקבות פירוק הפלמ"ח, חזר לקיבוצו, מעוז חיים. אחרי לימודי היסטוריה בסמינר אפעל שימש במשך עשר שנים כמורה בבית הספר האזורי בנווה איתן, והחל לעסוק במחקר היסטורי. הוא הפך להיסטוריון של תולדות ההגנה, הפלמ"ח והקיבוץ המאוחד, והציג במחקריו, ככלל, את נקודת המבט של אנשי תנועת העבודה על ההיסטוריה הצבאית של ימי ראשית המדינה.
על ספרו "לצבא יהודי עצמאי" זכה בפרס יצחק שדה.
נפטר בשנת 1993, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוצו מעוז חיים.
חייו > משפחתו

היה נשוי לנסיה (לבית גולובוב), שאותה הכיר עוד בלימודיו בגימנסיה. לזוג ארבעה ילדים: שלוש בנות, מיכל, איילת ותרצה, ובן אחד, יוחי, ששמו הוא ראשי תיבות של שם סבו יוסף חיים.
ב-30 במרץ 2023 נהרג נכדו, אלון ברנר, שהתגורר בקיבוץ מזרע, בתאונת עבודה בקיבוצו.
ספריו

הפלמ"ח: ראשי פרקים לתולדותיו ולמעשיו / מאת אורי ברנר, ירושלים: משרד החינוך והתרבות, תשל"ב
יצחק טבנקין ב"הגנה": עד 1924, עריכה: אריה פיאלקוב, רמת אפעל: יד טבנקין, 1976. באדיבות יד טבנקין
אלטלנה: מחקר מדיני וצבאי, תל אביב: מכון טבנקין לחקר ולימוד הקיבוץ והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ח-1978
ראשי פרקים לתולדות הפלמ"ח, לוחמיו ומיבצעיו / מאת אורי ברנר, תל אביב: הוצאת עמיקם, תשל"ט-1978. (מהדורה נוספת: רמת אפעל: אגודת דור הפלמ"ח, 1988)
הקיבוץ המאוחד בהגנה: 1923–1939 / אורי ברנר, מרחביה – תל אביב: מכון טבנקין לחקר ולימוד הקיבוץ: הקיבוץ המאוחד, תש"ם-1980
ההכשרות המגויסות בפלמ"ח 1942–1948 / אורי ברנר, אפעל: יד טבנקין (סדרת 'מחברות מחקר (המכון לחקר כח המגן)'; ט, 1983. (יצא שוב ב-1993)
לצבא יהודי עצמאי: הקיבוץ המאוחד בהגנה 1939–1945 / אורי ברנר, רמת אפעל: יד טבנקין, תשמ"ה-1985
"ההתפוטרות": מדוע נמנע ממפקדי הפלמ"ח להשתלב בפיקוד צה"ל ב-1949 / אורי ברנר, רמת אפעל: יד טבנקין (סדרת 'מחברת מחקר'; יז), 1987
אורי ברנר, בהגנה בנסיגה בהתקפת נגד, הוצאת מערכות, 1995.
ספריו > בעריכתו

נוכח איום הפלישה הגרמנית לארץ ישראל בשנות 1940–1942: מקורות ועדויות; ליקט והעיר: אורי ברנר, אפעל: יד טבנקין (סדרת 'מחברות מחקר', ד), 1981. (יצא שוב ב-1984)
על י"ח ברנר: עוד זכרונות / הביאו לבית הדפוס: יצחק כפכפי, אורי ברנר, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, [הקד' 1991]
הערות שוליים

↑  ראו: אמא, חיה ברוידא: במלאת עשר שנים לפטירת אמא, חיה ברוידא (ח באלול תשל"ז 1977) ומאה שנים להולדתה (כא באב תרמ"ז 1887), מעוז חיים: אורי ברנר, 1987
↑  ישראל מושקוביץ, נינו של הסופר יוסף חיים ברנר נהרג מפגיעת טרקטור: "מת בעבודה החקלאית שכה אהב", באתר ynet, 30 במרץ 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522753605171  GND: 1230482628  ISNI: 0000 0000 7220 8696  LCCN: n81071658  VIAF: 101616521   WorldCat (עם VIAF): 101616521
איסור הכאת הורים

| --- | --- |
 מקרא:  שמות, כ"א, ט"ו
 משנה תורה:  ספר שופטים, הלכות ממרים, פרק ה'
 שולחן ערוך:  יורה דעה, סימן רמ"א
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו שי"ט ספר החינוך, מצווה מ"ח
 
איסור הכאת הורים הוא ציווי מקראי האוסר על אדם להכות את אביו או אמו. עונשו של המכה הוא מוות בחנק.
מקור המצווה

המקרא אינו אוסר על הכאת הורים, אך הוא מציין את עונשו של המכה: ”ומכה אביו ואמו מות יומת” (ספר שמות, פרק כ"א, פסוק ט"ו). האיסור לעשות כן נלמד מהאיסור הכללי להכות כל אדם מישראל. מלבד האיסור, מבטל המכה גם שתי מצוות עשה: מצוות כיבוד הורים ומצוות מורא הורים.
דיני המצווה

אסור להוציא מההורה דם בעודו בחיים, העובר על האיסור אינו חייב מיתה, עד שיכה את הוריו מכה שכתוצאה ממנה יצא דם מגוף ההורה. אם, למשל, המכה הייתה באוזן וכתוצאה ממנה ההורה נתחרש, אומרים שחזקה שיצא דם וחייב בעונש.
עבור גוי שהתגייר, האיסור להכות את הוריו הוא מדברי חז"ל בלבד, שכן הוריו הביולוגיים אינם נחשבים כהורים לעניינים ההלכתיים; ”גר שנתגייר כקטן שנולד”. הורה שהוא רשע אסור להכותו, אך על הכאתו אין עונש מוות.
על פי ההלכה אם הכה אדם את הוריו ולא יצא דם, אם חייב לשלם על ההכאה להורה, משלם, ואם לא - עונשו מלקות[דרוש מקור]; זאת על פי הכלל "אין אדם לוקה ומשלם".
מותר לבן להוציא דם מאביו אם הדבר הוא לצורך רפואי, אך ההלכה היא שהדבר מותר רק כאשר אין אפשרות שאדם אחר יעשה זאת, וכאשר הבן יותר מומחה או שיש להם צער רב ואביו מבקש ממנו מותר.
בספר החינוך נאמר שנוסף לחיוב מיתה יש בעונש זה גם חיוב כרת, אולם כרת זה אינו נזכר ברשימת הכריתות במשנה, מסכת כריתות, פרק א', משנה א' או במקורות אחרים, ודעת החינוך היא דעת יחיד
ראו גם

איסור קללת אב ואם
הערות שוליים

↑  שכן על פי הכלל ההלכתי "אין עונשין אלא אם כן מזהירים", לא ייתכן מתן עונש לחוטא, ללא שהתורה הזהירה על איסור עשיית החטא, מקור הדרשה מכילתא דרבי ישמעאל פרק כא. פרופסור אברהם סופר אברהם, הלכות מילה, אתר המכון לחקר הרפואה על פי התורה
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף כ"ב, עמוד א'
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות סנהדרין והעונשין המסורין להם, פרק ט"ז, הלכה י"ב
↑  פניני הלכה משפחה הלכות כיבוד הורים הלכה כא
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, רמא, סימן א'
↑  ראו בספר המצוות, לאו שנ"ב וברש"י, מסכת כתובות, דף ל"ז, עמוד ב', ד"ה אלא. ובתוספות שם ד"ה מיתות, הכותבים בפירוש שאין בו כרת.
| דיני נפשות ביהדות |
| --- | --- | --- |
| מיתה שלא בידי בית דין | מיתה בידי שמיים • הבא במחתרת • הבא להורגך השכם להורגו • רודף • מוסר • קנאים פוגעים בו • מורידין ולא מעלין • גואל הדם |  |
| מרכיבי הדינים | סנהדרין בלשכת הגזית • סנהדרין קטנה וסנהדרין גדולה • עדות • התראה |  |
| איסורים ומצוות | רצח במשפט העברי • לא תרצח • ייהרג ואל יעבור • מסירות נפש • קידוש השם • לא תעמוד על דם רעך • עדים זוממים • פיקוח נפש • קדושת החיים • שמירת הנפש • מאבד עצמו לדעת |  |
| שונות | כרת • הכנסה לכיפה • קם ליה בדרבה מיניה • עיר מקלט • שינוי הדין • המתת חסד בהלכה • הפלה • שור הנסקל • דיני בני נח |  |
| ארבע מיתות בית דין | ארבע מיתות בית דין |  |
| חייבי סקילה | עבודה זרה • נערה המאורסה • חילול שבת • מסית • מדיח • ברכת השם • קללת אב ואם • משכב בהמה • משכב זכר • שוכב עם אמו • שוכב עם אשת אביו • שוכב עם כלתו • בן סורר ומורה • מכשף • בעל אוב • ידעוני |  |
| חייבי שרפה | בת כהן שזינתה • שוכב עם אישה ובתה או אשה ונכדתה • שוכב עם בתו או נכדתו |  |
| חייבי הרג | עיר הנידחת • רוצח |  |
| חייבי חנק | אשת איש • הכאת הורים • גונב איש • זקן ממרא • נביא שקר |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
איזבלה מצרפת

איזבלה מצרפת (בצרפתית: Isabelle de France, באנגלית: Isabella of France;‏ 1295 – 22 באוגוסט 1358) הייתה מלכת אנגליה ומאוחר יותר עוצרת ממלכת אנגליה בעת ילדותו של בנה היורש. בתם של פיליפ הרביעי, מלך צרפת וז'אן הראשונה, מלכת נווארה, רעייתו של אדוארד השני, מלך אנגליה ואמו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה.
בתמיכת רוג'ר מורטימר, איתו ניהלה פרשת אהבים, איזבלה הדיחה את אדוארד השני מהשלטון ושימשה עוצרת השלטון בעוד בנה היה צעיר מכדי לשלוט.
ביוגרפיה

איזבלה נולדה בפריז, ממלכת צרפת, בשנת 1295. הוריה היו פיליפ הרביעי, מלך צרפת וז'אן הראשונה, מלכת נווארה, בתו של אנרי הראשון, מלך נווארה. המלוכה האנגלית באותה התקופה הייתה בעלת נחלות על שטחים בתוך ממלכת אנגליה ושושלת המלוכה האנגלית הייתה בפועל בני אצולה צרפתים. מכיוון שהאנגלים אחזו בנחלות בהסכמתו הרשמית של המלך הצרפתי (בפועל הנחלות היו שייכות לאנגליה ולמלוכה הצרפתית הייתה השפעה מועטה עליהן) המלוכה האנגלית נחשבה למשנית לעומת האצולה הצרפתית.
בשנת 1308 התחתנה איזבלה עם אדוארד, בנו ויורשו של אדוארד הראשון, מלך אנגליה בחתונה שנערכה בבולון-סור-מר, צפון צרפת. שנה קודם לכן נפטר אדוארד הראשון ובנו הוכתר בתור אדוארד השני, מלך אנגליה. במקביל להכתרתו, איזבלה הוכתרה למלכת אנגליה ועברה להתגורר בלונדון. פעילותה המוקדמת בתוך הפוליטיקה האנגלית הייתה יעוצית בלבד, כאשר ייעצה לבעלה ולאישים בחצר המלוכה בנוגע להחלטות מנהליות וממשליות.
השפעתה של המלכה איזבלה על קבלת ההחלטות ומדיניותו של פייר גייבסטון, הרוזן הראשון מקרומוול, גדלה עם הזמן ולאחר ההתנקשות בחייו בשנת 1312 היא הייתה לדמות פוליטית רבת השפעה בחצר המלוכה. המלכה פעלה להגיע להסדר ביריבות בין המלך אדוארד השני לבין הברונים בחצר המלוכה ותמכה במאבק האנגלי נגד ממלכת סקוטלנד במסגרת מלחמת העצמאות הסקוטית הראשונה. כאשר המלך אדוארד השני פנה לתמיכת סיעת הדספנסרים בחצר המלוכה (רוזני וינצ'סטר), פנתה המלכה נגדו והחלה לתמוך בסיעת לנקסטר בעודה מנסה להפריך את הטענות כי ראשי הסיעה הפוליטית פועלים להחליש את המלוכה האנגלית בעודם משתפים פעולה עם רוברט הראשון, מלך סקוטלנד.
בחירתה לתמוך בסיעת לנקסטר לא תרמה למאבק הפוליטי על ההשפעה בחצר המלוכה והמלך אדוארד השני הוציא להורג את ראשי הסיעה וגירש מארצו מספר ברונים. בשנת 1325 טיילה איזבלה ביחד עם בנה, אדוארד, אל צרפת, שם ביצע אדוארד הצעיר טקס שבועת אמונים לאחיה, שארל הרביעי, מלך צרפת. בעודה בצרפת, איזבלה כרתה ברית עם רוג'ר מורטימר, מבין הברונים הגולים, ובספטמבר 1326 יצאה בראש צבא תומכיה להדיח את בעלה, המלך אדוארד השני.
לאחר שהדיחה את בעלה אדוארד השני וכלאה אותו, איזבלה ניקתה את חצר המלוכה מסיעת הדספנסרים, הכריזה על בנה בתור אדוארד השלישי, מלך אנגליה והחלה שלטון עוצרות ביחד עם רוג'ר מורטימר שנמשך עד לבגרותו של אדוארד השלישי. לאחר מערכה צבאית כושלת בסקוטלנד, הביאה המלכה איזבלה לחתימת הסכם אדינבורו-נורת'האמפטון שסיים את מלחמת העצמאות הסקוטית הראשונה כאשר ממלכת אנגליה הכירה בעצמאותה של ממלכת סקוטלנד. במסגרת ההסכם, בתה של איזבלה, ג'ואן מהמצודה, חותנה עם יורשו של רוברט הראשון, מלך סקוטלנד, דייוויד השני, מלך סקוטלנד.
שלטון העוצרות של המלכה איזבלה ומורטימר נמשך עד שנת 1330, כאשר אדוארד השלישי סימל את עצמאותו וסמכותו השלטונית בכך שאסר והוציא להורג את רוג'ר מורטימר. אדוארד אז הביאה לסיום המעורבות הפוליטית של אמו איזבלה והיא עברה לגמלאות. דרך היותה בתו של מלך צרפת אדוארד השלישי טען מאוחר יותר ללגיטימיות של טענתו לכתר צרפת מידי פיליפ השישי, מלך צרפת, טענה שמאוחר יותר הובילה לתחילת מלחמת מאה השנים בין אנגליה לצרפת.
בעודה בגמלאות הוכשרה המלכה לשעבר בנזירות והצטרפה למסדר קלרה הקדושה. המלכה איזבלה נפטרה בטירת הרטפורד הממוקמת בהרטפורדשייר בשנת 1358 בסבה טובה. עקב ההפיכה שביצעה נגד בעלה, איזבלה כונתה לימים "אשת-הזאבים מצרפת".
ראו גם

אדוארד השני, מלך אנגליה
אדוארד השלישי, מלך אנגליה
מלחמת מאה השנים