stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה
פעילות האגודה > קשרים בין־לאומיים

האגודה הבין־לאומית לסרטי הנפשה הוקמה במטרה לחבר בין אנימטורים מתרבויות ומדינות שונות. קבוצות איספ"א אזוריות בכל רחבי העולם פועלות לטובת האנימציה בדרכים שונות, ואז קבוצות אלה וחברים בודדים מתאחדים, במטרה לעבוד לטובת האנימציה ברמה הבין־לאומית. אנימטורים של איספ"א נפגשים ברחבי העולם בפסטיבלים, כנסים ואירועי אנימציה, יוצרים קשר עם חברי איספ"א אחרים ובונים יחסי שיתוף פעולה בין־לאומיים. שיתופי הפעולה כוללים: הרצאות אורח והוראה במכללות, סיורים, שיתופי פעולה בפרויקטים, התכתבויות וחונכות. אסיפ"א מפגישה אנשים דומים לאלה שחולקים את אהבתם לאנימציה והמאמינים כי אנימציה יכולה לעזור בטיפוח תקשורת חוצת גבולות בין־לאומית.
איספ"א קשורה לאונסקו (ארגון המדע והתרבות של האומות המאוחדות), המעודד שלום בין־לאומי וכבוד אוניברסלי על ידי קידום שיתוף פעולה בין המדינות.
פעילות האגודה > כתב העת של אגודת אסיפ"א

כתב העת של האגודה נגיש אונליין באתר הרשמי ועוסק בהיבטים השונים של תעשיית ההנפשה: בסקירה תמתית מעולם ההנפשה, סרטים, אומנים, סופרים ואולפני הנפשה.
ארגון

האגודה היא רשת בין־לאומית של סניפי איספ"א מקומיים רבים, שפיתחו זהויות מקומיות משלהם ופעילויות מיוחדות. דירקטוריון אסיפ"א – הוליווד, כולל אנשי מקצוע בתחום ההנפשה מכל רחבי העולם והם נפגשים בפסטיבלי סרטי הנפשה בחסות אסיפ"א באופן קבוע. סניפי האיספ"א בעולם שולחים את נציגיהם למועצת איספ"א העולמית (חברי מועצת המנהלים הבין־לאומית של אסיפ"א / נציגי הסניפים – 38 נציגים מ־30 מדינות מ־5 יבשות). משרות הדירקטוריון המרכזיות, לרבות נשיא, סמנכ"לים, מנכ"ל, גזבר וכל בעלי התפקידים הנוספים נבחרים לשלוש שנים על ידי מועצת אסיפ"א. כל חברי איספ"א יכולים להשתתף בתהליכי ההחלטה הדמוקרטיים באמצעות נציגי הסניפים שלהם והאסיפה הכללית של אסיפ"א. בהשוואה לשנים הראשונות של אסיפ"א, כאשר חברי הדירקטוריון היו "אמני אנימציה" יחידים, הוועד המנהל, נכון להיום מורכב ממומחי אנימציה מרקעים שונים מאוד; הם אמני אנימציה, מפיקים, עיתונאים, מורים, מובילי סדנאות, מנהלי פסטיבלים, מקדמי סרטי אנימציה וכו'.
ארגון > נשיאי האגודה

נשיא האגודה הנוכחי הוא סאיוקו קינושיטה. להלן רשימת הנשיאים של האגודה עד לשנת 2020:
| --- | --- |
שנה: שם
1979-1960: נורמן מקלארן (אנ')
1988-1979: ג'ון חלאס (אנ')
1993-1988: ראול סרוואיס (אנ')
1999-1994: מישל אוקלו (אנ')
2002-1992: אבי פייג'ו
2004-2002: תומאס רנולדנר
2006-2004: נורדין זרינקלק (אנ')
2009-2006: סאיוקו קינושיטה (אנ')
2012-2009: נלסון שין (אנ')
2015-2012: אד דשרוש
ארגון > סניפים

לאגודה הבין־לאומית לסרטי הנפשה יש כ־42 סניפים מקומיים ברחבי העולם המקיימים אירועים וכינוסים עבור האנימטורים. אחד הסניפים המקומיים בארצות הברית הוא הסניף המקומי בקליפורניה, אסיפ"א – הוליווד, שבו מעניקים את פרסי האנני השנתיים. הסניף הישראלי של האגודה הבין־לאומית מיוצג על ידי יוצר ההנפשה, מייסד וממנהלי אסיפ"א ישראל וחבר הוועד המנהל של האגודה הבין־לאומית לסרטי הנפשה, אסיפ"א, צביקה אורן.
להלן רשימת הסניפים נכון לשנת 2020:
אוסטריה אוסטריה
אוסטרליה אוסטרליה
איטליה איטליה
אינדונזיה אינדונזיה
איראן איראן
ארגנטינה ארגנטינה
ארצות הברית ארצות הברית - דרום
ארצות הברית ארצות הברית - הוליווד
ארצות הברית ארצות הברית - מזרח
ארצות הברית ארצות הברית - מרכז
ארצות הברית ארצות הברית - סן פרנסיסקו
ארצות הברית ארצות הברית - פורטלנד
ארצות הברית ארצות הברית - קולורדו
בולגריה בולגריה
בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
גרמניה גרמניה
הודו הודו
הונגריה הונגריה
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
הקריביים
הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין - ג'ילין
הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין - שיאמן
טורקיה טורקיה
יפן יפן
ישראל ישראל
ליטא ליטא
מצרים מצרים
מקסיקו מקסיקו
סרביה סרביה
פולין פולין
פינלנד פינלנד
צ'ילה צ'ילה
צרפת צרפת
קולומביה קולומביה
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
קפריסין קפריסין
קרואטיה קרואטיה
רומניה רומניה
שווייץ שווייץ
תאילנד תאילנד
HELLAS - קבוצה של כ־50 אנשי מקצוע פעילים
ארגון > חברות באגודה

חברות באסיפ"א מקנה הטבות והיא פתוחה לסטודנטים, אנשי מקצוע ותומכי אנימציה המחויבים למשימה ולערכים של אסיפ"א. הגשת הבקשה לחברות בין־לאומית נעשית דרך הסניף המקומי או דרך האתר המקוון, אם אין סניף מקומי.
הערות שוליים

↑  ASIFA, Who we are.
↑  ASIFA, What we do.
↑  ASIFA, International Animation Day.
↑  ASIFA, ASIFA Prize.
↑  ASIFA, Animation Workshop Group.
↑  ASIFA, Festival Cooperations.
↑  ASIFA, International Connections.
↑  ASIFA, ASIFA MAGAZINE.
↑  ASIFA, Chapters.
↑  ASIFA-SOUTH
↑  ASIFA-Hollywood
↑  ASIFA/Central
↑  ASIFA-SF
↑  ASIFA Portland
↑  ASIFA – Colorado
↑  ASIFA Germany.
↑  ASIFA JAPAN.
↑  ASIFA Israel.
↑  ASIFA Lithuania.
↑  ASIFA-Egypt
↑  ASIFA Mexico
↑  ASIFA Colombia.
↑  ASIFA Korea
↑  ASIFA Croatia
↑  GSFA
↑  ASIFA Thailand
↑  ASIFA-HELLAS
↑  ASIFA, Membership.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2114 284X  LCCN: no93034530  VIAF: 159116848   WorldCat (עם VIAF): 159116848
הבחירות הפרלמנטריות בעיראק (2010)

ב-7 במרץ 2010 נערכו בעיראק בחירות פרלמנטריות, לאחר עשור של אירועים קשים מאוד שעברה המדינה מאז שנת 2000. אחוז ההצבעה בבחירות היה גבוה ועמד על כ-62.4% ולאחר ספירת כלל קולות המצביעים אף גוש מפלגתי לא הצליח להשיג רוב מוחלט של מושבים בפרלמנט שיאפשר לו להקים ממשלה. הבחירות נערכו ברקע מתחים עדתיים מתמשכים ואלימות גוברת בעיראק, כאשר המדינה עדיין התמודדה עם תוצאות והשלכות הפלישה האמריקנית ב-2003, נפילת משטרו של סדאם חוסיין וממלחמת האזרחים שהתחוללה שנים לאחר מכן. על אף שרשימת "אל-עיראקיה" בראשות איאד עלאווי, שקיבלה את מספר המושבים הגדול ביותר (91), ביקשה להביא בשורה של על-עדתיוּת, את הממשלה הקימה לבסוף רשימת "מדינת החוק", שזכתה ב-89 מושבים ובראשותה עמד נורי אל-מאלכי, שהמשיך לכהונה שנייה. בעקבות כך, ניכרה במערכות הבחירות הבאות במדינה מגמה של אובדן אמון של אזרחי המדינה בהליך הבחירות לפרלמנט שהתבטאה בירידה הדרגתית בשיעורי ההשתתפות בבחירות ובהמשך העמקת השסע העדתי.
רקע

לקראת הבחירות, הועבר חוק שהגדיל את מספר המושבים. בפרלמנט העיראקי מ-275 ל-325, במטרה להשיג ייצוג יחסי טוב יותר לאוכלוסייה העיראקית. בתהליך הבחירות נבחרו 325 חברי פרלמנט לכהונה של ארבע שנים, שתפקידם להכריע מי מי ימונו לכהונה כנשיא עיראק וכראש ממשלת עיראק. לצד שינוי טכני זה, התנהלו בחירות אלה על רקע התפתחויות ותהליכים דרמטיים שהתרחשו בעיראק באותה עת.
פלישת כוחות הקואליציה לעיראק בראשות ארצות הברית ב-20 במרץ 2003, הייתה גורם מרכזי למלחמת האזרחים בעיראק שפרצה חודשים ספורים לאחר מכן. בעוד כיבושה של עיראק, הנחלת התבוסה לצבא עיראק ולכידת סדאם חוסיין לקחו מספר שבועות, מלחמת האזרחים במדינה המשיכה שנים ארוכות לאחר מכן. עיראק חוותה הידרדרות מהירה: תחילה, גל טרור סוני שפרץ חודשים ספורים לאחר הפלישה ושהוביל להתקוממות שיעית נגדית ובהמשך להעמקת ההתערבות של כוחות הקואליציה הבינלאומית במדינה. מלחמת האזרחים הייתה בין היתר בין-עדתית (שיעה, סונה וכורדים) וכללה חטיפות אזרחים, פיגועי טרור, לחימות גרילה וגבתה את חייהם של עשרות אלפי אזרחים עיראק לאורך השנים. בנוסף, האירועים הובילו לעקירה נרחבת של אוכלוסיות. הצלב האדום העיראקי מעריך כי בשנת 2008 היו כ-2.3 מיליון עקורים. בנוסף, היו כ-2 מיליון פליטים עיראקיים שעזבו את המדינה.
בהיבט הפוליטי, לאחר הפלישה האמריקאית לעיראק בשנת 2003 והדחת סדאם חוסיין, החלה מדיניות שמטרתה הייתה לתקן את העוול והפער בין הסונים לשיעים במדינה, בתהליך שנקרא דה-בעת'יפיקציה, שעיקרו היה תיקון העליונות הסונית שקידמה מפלגת הבעת' לאורך שנות שלטונה. אולם צעד זה הוביל לפגיעה חמורה בקהילה הסונית במדינה. הפגיעה באה לידי ביטוי בפקיעה בפועל מתוקף החוק של הון ונכסים חומריים שהיו בבעלותם של סונים ולכאורה הושגו בשל קרבה לבעת'. בנוסף, בעקבות העובדה שמפלגת הבעת' היא זו ששלטה במדינה והייתה סונית ביסודה, עצם עקירת שורשי מנגנון המפלגה, למעשה גרמה להפסקת המצב בו הסונים היו בעלי עדיפות פוליטית במדינה. אלא שבמקום ליצור איזון מחודש במדינה העיראקית החדשה, הסונים הודרו ממנה. כתוצאה מהוואקום הפוליטי שנוצר וכתוצאה מהפילוג בין הקבוצות האסלאמיות השונות, החלו לצמוח מפלגות פוליטיות שייצגו קבוצות אתניות ועדות שונות בעיראק, ובכלל זאת מפלגות שייצגו את הרוב השיעי. מדיניות הדה-בעת'יפיקציה, תרמה להעמקת השסע בין הסונים לשיעים בעיראק ואף לעליית קבוצות סוניות רדיקליות בכלל וארגוני טרור.
הבחירות התמקדו במגוון נושאים: ביטחון, שיקום המדינה, רפורמה פוליטית ואחדות לאומית. הבחירות לפרלמנט ב-2010 היו אבן דרך מכרעת בהתפתחותה הפוליטית של עיראק ויש שקיוו שבחירות אלו יביאו עמן בשורה בדמות ייצוג דמוקרטי ויציבות. כנגזרת מכך, ועדת הבחירות העליונה העצמאית, פיקחה על תהליך הבחירות במטרה להבטיח תהליך ישר והגון. בנוסף, משקיפים בינלאומיים, כולל כאלה שמונו מטעם האו"ם, הוצבו כמשקיפים וכמסייעים בקלפיות ובוועדת הבחירות.
רשימות וגושים מפלגתיים

כאמור, בעקבות הקיטוב בין העדות ועליית מפלגות המייצגות קבוצות אתנית שונות, הזירה הפוליטית העיראקית התאפיינה במפלגות קטנות המשתפות פעולה כגושים מפלגתיים אד-הוק, המייצגים מגוון אינטרסים עדתיים ואתניים. בבחירות של שנת 2010 השתתפו 160 מפלגות, בהן כ-10 מרכזיות שזכו לפחות ב-1% מקולות המצביעים. בנוסף, היו 36 מתמודדים עצמאים ו-10 מפלגות מיעוטים. בבחירות בעיראק, ההצבעה מתבצעת עבור גושים, משמע גושים מפלגתיים ולא עבור מפלגות בודדות ולכן לחלוקה לרשימות משותפות ישנה חשיבות מכרעת. בשנת 2010, היו ארבעה גושים מפלגתיים עיקריים:
הברית העיראקית הלאומית ("א-תחאלוף אל-עיראקי אל-וטני"): הייתה ברית של מפלגות שיעיות בעיקר בראשות אבראהים אל-ג'עפרי. ביניהן: המועצה האסלאמית העליונה של עיראק וארגון בדר, הזרם הסדרי ועוד מספר מפלגות קטנות.
ברית מדינת החוק ("דוולת אל-קאנון"): ראש הממשלה המכהן נורי אל-מאלכי הרכיב גוש מפלגתי המתבסס על קו לאומי עיראקי, שביסודו עמדה מפלגת הדעווה האסלאמית השיעית ושכלל גם מפלגות קטנות סוניות, כורדיות, נוצריות וטורקמניות.
התנועה הלאומית העיראקית ("אל-עיראקיה"): הייתה ברית חילונית ולאומנית, שבראשה עמד ראש הממשלה הזמנית לשעבר, איאד עלאווי. הברית הורכבה מרוב של מפלגות סוניות ובעלת מאפיינים לאומניים על-עדתיים, נוסף על הדמוקרטים העצמאיים - פוליטיקאים עיראקיים והחזית הטורקמנית, המפלגה הטורקמנית הגדולה במדינה.
הברית הכורדיסטנית ("א-תחאלוף אל-כורדיסטני"): רשימה שהורכבה ממפלגות כורדיות ובראשן המפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית והאיחוד הפטריוטי של כורדיסטן.
תוצאות הבחירות והרכבת הממשלה

אחוז ההצבעה בבחירות 2010, עמד על 62.4%. גוש "אל-עיראקיה" זכה במספר הגדול ביותר של מושבים בפרלמנט - 91. אחריו גוש "מדינת החוק", שזכה ב-89 מושבים. הגוש השלישי בגודלו היה "הברית העיראקית הלאומית" שזכה ב-70 מושבים בפרלמנט והגוש הרביעי בגודלו היה "ברית כורדיסטן", עם 43 מושבים. לפיכך, אף גוש מפלגתי לא זכה ברוב מוחלט, שכן מספר המקומות בפרלמנט עמד על 325 מושבים.
בחלוקה למחוזות, ניתן לראות כי במחוז אל-אנבאר, שרוב אוכלוסייתו סונית, גוש אל-עיראקיה קיבל 11 מתוך 14 המושבים. גם במחוזות נוספים שבהם רוב סוני, קיבל גוש "אל-עיראקיה" מספר מושבים גבוה. כך, למשל, במחוז דיאלא קיבל הגוש 8 מושבים מתוך 13 ובמחוז נינוה (שבירתו היא העיר מוסול) הוא קיבל 20 מושבים מתוך 31. במחוז בצרה, שרוב אוכלוסייתו שיעית, קיבל גוש "מדינת החוק" 14 מושבים מתוך 24 מושבים ואילו "הברית הלאומית העיראקית" קיבלה 7 מושבים. בבירה בגדאד, שאוכלוסייתה מעורבת בין סונים ושיעים, נחלקו המושבים כך: גוש "מדינת החוק" – 26 מושבים; גוש "אל-עיראקיה" – 24; ו"הברית הלאומית העיראקית" – 17. מהנתונים האלה ניתן להסיק כי מחוזות בעלי רוב סוני הצביעו לעלאווי במטרה לתקן את העוול שנגרם להם ואילו מחוזות בעלי רוב שיעי הצביעו בעיקר לגושים מפלגתיים שיעים כמו ברית "מדינת החוק" ו"הברית הלאומית העיראקית".
בשל העובדה כי אף גוש לא זכה ברוב מוחלט של קולות ולכן גם לא ברוב של מושבים בפרלמנט, תהליך הרכבת הממשלה דרש משא ומתן ליצירת קואליציה. למרות העובדה כי "התנועה הלאומית העיראקית", בראשות ראש הממשלה לשעבר, איאד עלאווי, זכתה במספר הקולות הגבוה ביותר – 91 מושבים, לא עלה בידיו של עלאווי להקים ממשלה, בין היתר כיוון שמלחמת האזרחים בעיראק עדיין התנהלה והשסע העדתי היה עמוק. ככל הנראה, למרות שקסם לחלק מאזרחי עיראק האג'נדה המתונה, המפויסת והקריאה לאחדות שביקש עלאווי להביא, לבסוף, נורי אל-מאלכי, שעמד בראשות הברית השנייה בגודלה, ברית "מדינת החוק", שזכתה ב-89 מושבים, הצליח להרכיב קואליציה לאחר חודשים של משא ומתן אינטנסיבי. יש לציין את אחת הסיבות המכריעות לכך, התערבותו האישית של סגן נשיא ארצות הברית (שעוד הייתה בעיראק), ג'ו ביידן שתמך באל-מאלכי כי "הוא מוכר לאמריקאים".
משמעויות פוליטיות

תוצאות והשלכות הבחירות ב-2010 היו דרמטיות עבור עיראק. אחת ההשלכות המרכזיות מאז בחירות אלה, היא עדות למגמת ירידה באחוזי ההצבעה בעיראק. יש הטוענים, כי מגמה זו קשורה לתוצאות הסופיות של הבחירות ב-2010, כאשר הרוב הצביע לעלאווי, אך בסיומו של המשא ומתן הקואליציוני התוצאות היו שונות מאלה שהביעו הבוחרים בהצבעתם. תפיסה זו, הביאה לאובדן אמון של אזרחי המדינה ביכולת לחולל שינוי באמצעות הצבעה בבחירות לפרלמנט. בעקבות זאת, עלו בעיראק חששות באשר לאפקטיביות התהליך הדמוקרטי במדינה בעתיד.
בסוף שנת 2011, עם יציאתם של רוב הכוחות האמריקאיים מעיראק, שמר אל-מאלכי אמנם על שיתוף הפעולה עם הממשל האמריקאי, אך מנגד התקרב לאיראן וחיזק עוד יותר את הגורמים השיעיים בממשלתו. בניגוד לשאיפה לנהל מדיניות פטריוטית ועל-עדתית, כפי שהציג לפני הבחירות, אל-מאלכי המשיך במדיניות המפלה נגד המיעוט הסוני ואף העמיק אותה. בשל כך, חרף התקוות שהתעוררו לפני הבחירות לפיוס בנושא העדתי, השסע בין העדות רק החמיר בזמן כהונתו השנייה של אל-מאלכי, אשר התחילה כאמור לאחר בחירות 2010. אחת הנקודות המכריעות הייתה כאשר ראש הממשלה הורה לעצור ולשפוט את סגן הנשיא טארק אל-האשמי. אל-האשמי היה הפוליטיקאי הסוני הבכיר בעיראק במשך שנים ארוכות, כיהן כסגן נשיא כ-6 שנים והתנגד בצורה גלויה למדיניות שהנהיג אל-מאלכי עוד מתחילת הקדנציה הראשונה שלו. בספטמבר 2012, שפט אותו האחרון למוות באישומי מימון התקפות כנגד כוחות הביטחון העיראקיים, אך אל-האשמי קיבל מקלט מדיני בטורקיה ונמלט אליה.
רבים בעיראק ומחוץ לה מעריכים את כהונתו השנייה של אל-מאלכי כראש ממשלה, בעקבות תוצאות הבחירות ב-2010, כשלילית ובעייתית מאוד. הגורמים העיקריים לכך היו, בין היתר: קריסת סוריה בעקבות האביב הערבי ונסיגת הכוחות האמריקאיים מעיראק, צמיחת ארגון המדינה האסלאמית (דאעש), התקרבות אל-מאלכי לאיראן והמשך חיזוק מעמד השיעה במדינה על חשבון העדות האחרות, הכנסת מיליציות פרטיות לערים גדולות, הגברת החיכוך והתסיסה העדתית במדינה ועוד. גורמים אלה גררו גם קולות ולחץ בינלאומי על אל-מאלכי להתפטר. לא ניתן לנבא מה היה קורה אילו עלאווי היה מצליח להקים ממשלה בראשותו לאחר הבחירות לפרלמנט, אך מה שניתן לומר הוא שאל-מאלכי הותיר את עיראק במשבר הנהגתי, העמיק את השסע העדתי במדינה ובאופן כללי קלע את המדינה לסחרור פוליטי. שנות שלטונו התאפיינו בהתחזקות של העדתיות, בפגיעה בהליך הדמוקרטי, בהסתכסכות עם כוחות בינלאומיים ובזלת-יד מול האסלאם הרדיקלי (תבוסה צבאית מול דאעש ב-2014 וחולשה פוליטית אל מול מפלגות שיעיות קיצוניות). עיראק לאחר שלטונו של אל-מאלכי ניצבה לקראת בחירות 2014 כשדרכה להשלמת תהליך הדמוקרטיזציה במוסדותיה עוד ארוכה.
הערות שוליים

↑  UNAMI Office of Electoral Assistance, COUNCIL OF REPRESENTATIVES ELECTION: Apportionment of Council of Representatives Seats, ‏2009
↑  Mary Kaldor, The "New War" in Iraq, Theoria: A Journal of Social and Political Theory, 2006
↑  Thousands Of Election Observers To Monitor Iraq Vote, Radio Free Europe/Radio Liberty, ‏5 במרץ 2010 (באנגלית)
1 2  מגזין המזרח הקרוב, עלייתו ונפילתו של נורי אל-מאליכי, 2014
הדיוויזיה ה-345 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  25 בנובמבר 1942 – 28 בפברואר 1943 (96 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  קרל בטכר
 
הדיוויזיה ה-345 (בגרמנית: 345. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-25 בנובמבר 1942, והועמדה תחת פיקוד קרל בטכר. הדיוויזיה שימשה כדיוויזיית אימונים לכוחות הממונעים, וב-1 במרץ 1943 הוקמה על בסיסה הדיוויזיה הממונעת ה-29 מחדש.
מפקדים

קרל בטכר (25 בנובמבר 1942 - 28 בפברואר 1943)
ה'ק"ב

ה'ק"ב (5102)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-13 בספטמבר 1341 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 1 בספטמבר 1342. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה שישית לשמיטה.
נפטרו

י"ב באלול – רבי שמעון בן הרא"ש נספה במגפה בטולדו
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
ה'צ"ו

ה'צ"ו (5096)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-19 בספטמבר 1335 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 6 בספטמבר 1336. שנה מסוג גכה, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנת שמיטה.
אירועים

כ' באב – פרוץ פרעות ארמלדר
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכה, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
היסטוריה של עם ישראל
הגביע הרוסי בכדוריד

הגביע הרוסי בכדוריד (ברוסית: Кубок России по гандболу среди мужчин) הוא טורניר כדוריד שנתי, הנערך בקרב מועדוני גברים שמשתתפים באליפות רוסיה ובתחרויות המקצועניות.
כללים

התנאים והכללים לגביע הרוסי נקבעים על ידי משרד הספורט של הפדרציה הרוסית ופדרציית הכדוריד של רוסיה. .
קבוצה יכולה לכלול מקסימום שלושים וארבעה אנשים, כולל עשרים ושמונה ספורטאים (מתוכם רק חמישה יכולים להיות זרים, בעוד שרק שלושה יכולים להיות על המגרש במהלך המשחק), שני מאמנים, רופא, מטפל בעיסוי, ראש הקבוצה ומנהלה. תנאי מוקדם להשתתפות בגביע למועדונים הוא שיש להם לפחות קבוצת ספורט נוער אחת שהשתתפה בחסות מועדון ספורט רשמי בתחרות רשמית אחת לפחות בכדוריד.
פורמט

הטורניר נערך בשני שלבים: שלב מקדים על פי שיטת פלייאוף. המקומות בטורניר נקבעים על פי סכום הנקודות הגבוה ביותר שנצבר בכל המשחקים: שתי נקודות מוענקות על ניצחון, אחת על תיקו ולא מוענק ניקוד על הפסד. במקרה של נקודות שוות למספר קבוצות, המקומות נקבעים על ידי המספר הגבוה ביותר של נקודות וההפרש הטוב ביותר בין שערים שהובקעו במשחקים בין הקבוצות הללו, כמו גם ההפרש הטוב ביותר בין שערים שהובקעו ומספר הניצחונות הגבוה ביותר. אם הקבוצות שיחקו בפלייאוף, המנצחת נקבעת על פי תוצאה בזמן הארכה. לאחר מכן, אם המצב לא השתנה, מוענקת סדרת זריקות עונשין של שבעה מטרים.
מחזיקות הגביע

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| עונה | זוכה | סגנית | מקום שלישי |
| 2005/2006 | הדובים מצ'כוב | פורטוביק |  |
| 2006/2007 | הדובים מצ'כוב |  |  |
| 2007/2008 | הדובים מצ'כוב |  |  |
| 2008/2009 | הדובים מצ'כוב | קאוסטיק וולגוגרד | דינמו אסטרחן |
| 2009/2010 | הדובים מצ'כוב | קאוסטיק וולגוגרד | לוקומוטיב צ'ליאבינסק |
| 2010/2011 | הדובים מצ'כוב | קאוסטיק וולגוגרד | מועדון הכדוריד סנקט פטרבורג |
| 2011/2012 | הדובים מצ'כוב | הדובים מפרם | קאוסטיק וולגוגרד |
| 2012/2013 | הדובים מצ'כוב | קאוסטיק וולגוגרד | מועדון הכדוריד סנקט פטרבורג |
| 2013/2014 | הדובים מפרם | מועדון הכדוריד סנקט פטרבורג | הדובים מצ'כוב |
| 2014/2015 | הדובים מצ'כוב | סקי"ף קרסנודאר | הדובים מפרם |
| 2015/2016 | הדובים מצ'כוב | מועדון הכדוריד סנקט פטרבורג | דינמו אסטרחן |
| 2016/2017 | סקי"ף קרסנודאר | הדובים מצ'כוב | SGAU סרטוב |
| 2017/2018 | הדובים מצ'כוב | ספרטק מוסקבה | SGAU סרטוב |
| 2018/2019 | הדובים מצ'כוב | ספרטק מוסקבה | סקי"ף קרסנודאר |
| 2019/2020 | הדובים מצ'כוב | ספרטק מוסקבה | הדובים מפרם |
| 2020/2021 | הדובים מצ'כוב | סקי"ף קרסנודאר | צסק"א |
מחזיקות הגביע > תארים

| --- | --- |
קבוצה: זכיות
הדובים מצ'כוב: 14
הדובים מפרם: 1
סקי"ף וולגוגרד: 1
האריסון שמיט

"The Blue Marble" - התצלום המפורסם של כדור הארץ שצילם שמיט מאפולו 17 בעת שטס לירח
שמיט אוסף דגימות על הירח
האריסון האגן "ג'ק" שמיט (באנגלית: Harrison Hagan "Jack" Schmitt; נולד ב-3 ביולי 1935) הוא גאולוג, אסטרונאוט וסנאטור לשעבר בסנאט של ארצות הברית. האדם ה-12 והאחרון שהלך על הירח.
השכלה

נולד בסנטה ריטה, ניו מקסיקו, וגדל בעיר הסמוכה סילבר סיטי. 
בוגר במדעים במדע מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) בשנת 1957, למד שנה גאולוגיה באוניברסיטת אוסלו, נורווגיה, והשלים את התואר דוקטור בגאולוגיה מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1964.
פעילות אקדמית

ביצע עבודה גאולוגית עבור הסקר הגאולוגי הנורווגי בחוף המערבי של נורווגיה, ועבור הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בניו מקסיקו ומונטנה. עבד במשך שני קייצים כגאולוג בדרום מזרח אלסקה. בשנת 1961 היה מרצה בהרווארד, ושימש כעוזר הוראה בקורס במשקעי עפרות.
עבד במרכז לאסטרוגאולוגיה של הסקר הגאולוגי האמריקאי בפלאגסטאף, אריזונה. היה ראש המיזם לשיטות שדה גאולוגיות ירחיות והשתתף במיפוי צילומי וטלסקופי של הירח. היה אחד המדריכים של האסטרונאוטים של נאס"א מטעם הסקר הגאולוגי במהלך אימוני השדה של האסטרונאוטים.
שירות בנאס"א

נבחר כאסטרונאוט מדען לנאס"א ביוני 1965. לאחר מכן השלים קורס טיס בן 53 שבועות בבסיס חיל האוויר ויליאמס, באריזונה.
מילא תפקיד מכריע באימוני האסטרונאוטים בניווט על הירח, גאולוגיה וזיהוי תופעות גאולוגיות. השתתף גם בניתוח גאולוגי של דגימות קרקע שהוחזרו מן הירח.
במרץ 1970 נבחר שמיט להצטרף אל ריצ'רד גורדון וונס ברנד לטוס במשימת אפולו 18 ולשמש כטייס גיבוי של מודול הירח באפולו 15. לאחר ביטול משימת אפולו 18 בספטמבר 1970, רבים ציפו שיצורף למשימת אפולו 17, המשימה האחרונה לירח. ההחלטה לצרפו לאפולו 17 הוכרזה באוגוסט 1971.
שירות בנאס"א > אפולו 17

ב־6 בדצמבר 1972 שוגר עם יוג'ין סרנן ורון אוונס למשימת אפולו 17. בזמן המשימה, צילם שמיט את התמונה המפורסמת של כדור הארץ שנקראת "הגולה הכחולה" (The Blue Marble).
במהלך שהותו על הירח ביצע 3 פעילויות חוץ רכביות על פני הירח. הליכת הירח הראשונה נמשכה 7 שעות 11 דקות ו-53 שניות.
כעבור כ־16 שעות, החלה הפעילות החוץ רכבית השנייה. בפעילות זו השתמשו סרנן ושמיט ברכב הירח כדי לנסוע אל מספר מכתשים בסביבה, מהם אספו דגימות קרקע. פעילות זו נמשכה 7 שעות, 36 דקות ו-56 שניות.
בפעילות השלישית, בוצעו מדידות כבידה במספר מקומות. בסך הכול נסעו האסטרונאוטים 30.5 ק"מ. הפעילות השלישית נמשכה 5 שעות, 40 דקות ו-3 שניות.  סך הזמן שהיה על פני הירח הוא 22 שעות, 3 דקות ו-57 שניות.
אפולו 17 הייתה הארוכה מבין משימות אפולו, והביאה את המטען הגדול ביותר של דגימות קרקע מן הירח (115 ק"ג). היא שבה לכדור הארץ ב־19 בדצמבר.
שירות בנאס"א > לאחר אפולו

בפברואר 1974 מונה לאסטרונאוט-מדען ראשי. במאי אותה שנה מונה לעוזר מנהל נאס"א לתוכניות אנרגיה. בתפקיד זה היה אחראי לתיאום בין נאס"א לסוכנויות פדרליות אחרות בנוגע לתמיכת נאס"א במחקרים בתחום האנרגיה שבוצעו על ידיהן, ויישום טכנולוגיות חלל לייצור והובלת אנרגיה על הקרקע.
לאחר נאס"א

באוגוסט 1975 פרש מנאס"א על מנת לרוץ מטעם המפלגה הרפובליקנית לסנאט. ב-1976 הוא נבחר לסנאטור מטעם מדינת ניו מקסיקו, שם כיהן קדנציה אחת. הוא כיהן בוועדת המסחר, המדע והתחבורה כנציג הבכיר של המפלגה הרפובליקנית; ועדת הבנקאות, השיכון והעניינים העירוניים; וועדת האתיקה. מלבד זאת, הוא החזיק במושב שולחן הממתקים של הסנאט. הוא שימש כסנאטור עד ההפסד בבחירות 1982 למועמד הדמוקרטי ג'ף בינגאמן.
מאז 1982 שימש כיועץ, דירקטור, וכותב ודובר בענייני מדע, חלל, טכנולוגיה ומדיניות ציבורית. ב־1994 התמנה לפרופסור להנדסה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, ונשיא מרכז אנאפוליס לאיכות הסביבה.
מתגורר כיום באלבקרקי, ניו מקסיקו.
אותות ועיטורים

שמיט קיבל עשרות אותות כבוד, לפני ואחרי טיסתו לחלל. כמה מן העיקריים שבהם הם:
עמית הרוורד, 1958–1959
אגודת הפוסטדוקטורט במדעים הלאומית, המחלקה לגאולוגיה, אוניברסיטת הרווארד, 1963 - 1964.
אות ההישג העליון של מרכז החלל ע"ש ג'ונסון, 1970.
אות השירות יוצא הדופן של נאס"א, 1973
דוקטור לשם כבוד בהנדסה מבית הספר למכרות של קולורדו, 1973
חבר כבוד בחברה הגאוגרפית הנורווגית, 1973
חבר במסדר האריה הלאומי של הרפובליקה של סנגל, 1973
דוקטור לשם כבוד מהמכון הפוליטכני רנסלר, 1975
אות השירות הציבורי יוצא הדופן של נאס"א, 1982
פרס ג'ררד אוניל של אגודת החלל הלאומית, 2007
הערות שוליים

↑  תיאור משימת אפולו 17 באתר נאס"א
1 2 3  רשימת פעילויות חוץ רכביות על הירח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007321131605171  PLWABN: 9810693232605606  BIBSYS: 14013060  CiNii: DA08293332  dblp: 273/0401  GND: 1119560543  ISNI: 0000 0000 2866 3130  LCCN: n85805597  NARA: 10569053  NKC: vut2014830324  NTA: 297054627  PIC: 281457  RERO: 02-A003801788  SNAC: w6ff6znq  US Congress: S000132  VIAF: 31002920   WorldCat (עם VIAF): 31002920
הדיוויזיה ה-34 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באפריל 1936 – 2 במאי 1945 (9 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-34 (בגרמנית: 34. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1936 בקובלנץ, והועמדה תחת פיקוד אריך לידקה. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-30 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-23 במסגרת הארמייה ה-16. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-12 במסרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן במסגרת הארמייה הרביעית, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן במסגרת הארמייה הרביעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בגזרה המרכזית, כחלק מהארמייה הרביעית ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר השנייה. בספטמבר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פקוד ארמיית הפאנצר הרביעית ולחמה עמה בקרב דנייפר ובמבצע דנייפר-קרפטי, ובפברואר 1943 הועברה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה ולחמה עמה בקרב קורסון-צ'רקאסי. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות באוקראינה כחלק מהארמייה השמינית, וביולי 1944 הועברה לאיטליה שם לחמה כחלק מארמיית ליגוריה עד סוף המלחמה.