stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי לוס קטיוס
אקלים וגאוגרפיה

כמות הגשמים הממוצעת לאורך השנה היא 2,000 עד 4,500 מילימטרים. הטמפרטורה הממוצעת היא 27°C, והלחות גבוהה מאוד ונעה בין 75% ל-95%. עונת הקיץ יבשה במקצת ביחס לשאר ימות השנה, והיא נמשכת בין דצמבר למרץ.
הפארק מחולק למישורי ההצפה של נהר אטראטו המהווים 47% משטח הפארק, ולאזור שבין מרגלות הגבעות עד גובה של 600 מטרים ברכס סראניה דה טקרקונה המשתרע על פני למעלה יתרת שטח הפארק. מישורי ההצפה מתחלקים למישורי אלוביום עם טראסות גבוהות שאינן מוצפות כמעט, ולמישורי אלוביום עם טראסות המוצפות לאורך רוב ימות השנה. נהר אטראטו נחשב לאחד המהירים ביותר בעולם כיוון שהספיקה שלו לים הקריבי היא כ-4,900 מטרים מעוקבים. הקרקעות האלוביות פוריות ומהוות בית גידול טוב, ואילו הקרקעות ההרריות אינן כאלה כיוון שרוויית המים שלהן גבוהה מאוד.
המערכת האקולוגית

כמות המשקעים הגבוהה היורדת באזור הפארק מונעת את התפשטותם של בעלי חוליות רבים, אך למרות זאת נצפו כ-550 מינים שלהם למעט דגים, והפאונה נחשבת למגוונת ואנדמית. בשטחי הפארק גדלים המינים המאוימים דוב נמלים ענק, טפיר בירדי וזאב היער. רוב המינים הגדלים באזורים ההרריים אינם נתונים בסכנת הכחדה, אך הם כן פגיעים להפרעות כלשהן כיוון שממדיהם קטנים. בשטחי הפארק תועדו למעלה מ-450 מינים של עופות, המהווים רבע וחצי מפאונת העופות של קולומביה ושל פנמה בהתאמה. בפארק יש מספר גבוה של זוחלים ודו-חיים.
יערות השפלה הביצתיים המשתרעים על פני כמחצית משטח הפארק מתחלקים לשלושה סוגים: יער גשם טרופי נמוך, שולי ביצה, וצמחיית קרקע מוצפת ייחודית לאזור המאופיינת בין השאר באיכהורניה.
לוס קטיוס הוא בית גידול עבור אחד מיערות השפלה המגוונים ביותר בכדור הארץ, ויער זה דומה ליער עננים הגדל בגבהים בינוניים, בין השאר כיוון שהעצים שלו מכוסים בשרכים ובאפיפיט. היער נמצא בקצה האזור האקולוגי "היער הלח צ'וקו-דריין", שבו מתרחשת פעילות אנדמיזציה וספציאציה נרחבת. כיוון שההרים במצר היבשה דריין ממוקמים בקצה הדרומי של הגשר המחבר את אמריקה הדרומית ואמריקה התיכונה, הם מנעו את מעבר הפלורה והפאונה בין שני חלקי היבשת במהלך השלישון והפלייסטוקן, בתהליך שנמשך מאז ברציפות. ההשערה היא שבשל תהליך זה מינים רבים ניצלו מסכנת הכחדה, והתהליך הוא גם אחת הסיבות לכך שאזור זה הוא היחיד בדרום אמריקה שבו ניתן לצפות בטקסונים גדולי ממדים המאפיינים את אמריקה התיכונה. ב-1995 תועדו בפארק כ-670 מינים של צמחים, מתוכן כרבע היו אנדמיים.
יער הגשם בדריין נחשב לאזור בעל מגוון גנטי גבוה מאוד. מספר אוניברסיטאות ערכו במקום מחקרים על קהילות הצמחים, חרקים, עופות ואוכלוסיית הדגים של ביצות טומאראדו. למרות זאת האזור נחשב לבלתי ידוע במידת מה, כיוון שהגישה אליו אינה נוחה ומבקרים בו מאות בודדות של אנשים בכל שנה.
הלנה (אירוח)

הלנה מתייחס לשימוש בדירת מגורים לטווח קצר, בדרך כלל על ידי השכרת שטח המגורים או לפעמים באמצעות הסדר אחר. אנשים שמטיילים ושוהים הרחק מביתם במשך מעל ליממה, זקוקים לאפשרויות הלנה, בעיקר על מנת שיהיה להם מקום לישון בו, אך גם כדי להבטיח את שלומו של המטייל, את הגנתו מפני מזג האוויר קר, כמקום לאחסון התיקים, כמקום בו הם יוכלו להתקלח ו/או גם כמקום בו יהיה להם גישה לפונקציות אשר נפוצים בבתים. הלנה היא סוג של צריכה שיתופית. האיכות של אפשרויות ההלנה יכולים להשתנות במידה רבה בהתאם לסוג אפשרות ההלנה, והמיקום שלה.
הלנה יכולה להתקיים בבתי מלון, מוטלים, אכסניות, פונדקים, בתים פרטיים (לדוגמה בצימרים, בתי הארחה, דירת נופש, או באפשרויות מסוג הום סטיי), באוהל, בקרוואן (לעיתים קרובות באתר קמפינג).
גלריית תמונות

חדר בבית מלון באוהיו שבארצות הברית
חדר מעונות באכסניה בטאיוואן
צימר במושב מירון שבגליל העליון
אתר נופש באי גראן קנריה
אתר נופש באי בורה בורה
הנסיך מוריס מבאטנברג

| --- | --- |

 לידה:  3 באוקטובר 1891 טירת בלמורל, הממלכה המאוחדת 
 נהרג:  27 באוקטובר 1914 (בגיל 23) זונבקה, בלגיה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בת הקברות של איפר 
 השכלה:  קולג' ולינגטון  בית ספר לוקרס פארק 
 פרסים והוקרה
 אביר מפקד  במסדר הוויקטוריאני המלכותי  ציון לשבח 
 
הנסיך מוריס ויקטור דונלד מבאטנברג (באנגלית: Prince Maurice Victor Donald of Battenberg; ‏3 באוקטובר 1891 – 27 באוקטובר 1914) היה בן משפחת המלוכה הבריטית ונכדה הצעיר של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. הוא שירת כקצין בצבא הבריטי ונהרג בקרב בבלגיה בתחילתה של מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה

הנסיך מוריס נולד בטירת בלמורל, הצעיר מבין ארבעה ילדים. הוא היה בנם של הנסיכה ביאטריס, בת הזקונים של המלכה ויקטוריה, ושל הנסיך הגרמני הנרי למשפחת באטנברג. משפחתו חיה בבריטניה. אביו מת כשהיה בן ארבע. מוריס היה הבן החביב ביותר על אמו. הנסיך ואחיו לאופולד היו חולי המופיליה, מחלה שהועברה במשפחתם בתורשה, אך נראה שהוא לא הניח למחלה להגביל את תפקודו. אחותו הגדולה ויקטוריה נישאה לאלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד.
הנסיך למד בפנימיית קולג' ולינגטון (אנ') בברקשייר. בגיל 21 הצטרף לארגון הבונים החופשיים. הוא נודע בחיבתו למכוניות מהירות.
הנסיך למד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט (1910-‏1911), התגייס לצבא הבריטי ושירת כקצין בגדוד הראשון של רגימנט חיל הרובאים של המלך (King's Royal Rifle Corps) (אנ'). הוא בחר ברגימנט לכבוד בן דודו, הנסיך כריסטיאן ויקטור משלזוויג-הולשטיין (אנ'), ששירת בו. גם אחיו של מוריס, הנסיך לאופולד, שירת ברגימנט זה. ב-1911 מונה הנסיך מוריס לאביר מפקד במסדר הוויקטוריאני המלכותי.
ב-1917, על רקע רגשות אנטי גרמניים בציבור הבריטי, שינה  שינה המלך ג'ורג' החמישי את שמו של בית המלוכה הבריטי מהשם הגרמני בית סקסה-קובורג-גותה לבית וינדזור. בעקבות זאת החליף גם הנסיך לודוויג פון באטנברג את שם משפחת מבאטנברג למאונטבאטן. השינוי פסח על הנסיך מוריס כיוון שהוא מת לפני שהתרחש.
ביוגרפיה > במלחמה

לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והוא קצין בדרגת סגן, השתתף הנסיך עם הרגימנט בקרבות הראשונים במערב אירופה, ניצל ממוות מספר פעמים וזכה לציון לשבח.
ב-27 באוקטובר 1914 התקדמה יחידתו ליד הכפר זונבקה (Zonnebeke), מצפון מזרח לעיר איפר שבבלגיה. אז נחת לידו פגז גרמני. הוא נפצע קשה מהתפוצצות הפגז ומת מפצעיו לאחר זמן קצר.
הידיעה על מות הנסיך הועברה במעלה שרשרת הפיקוד אל משרד המלחמה הבריטי וממנו אל משפחת המלוכה. אמו הנסיכה ביאטריס דחתה את הצעת שר המלחמה קיצ'נר להשיב את גופתו לבריטניה וביקשה שייקבר עם חייליו. הנסיך נקבר ב-31 באוקטובר בבית הקברות האזרחי של איפר. טקס זיכרון לנסיך נערך בקפלה המלכותית בארמון סנט ג'יימס בלונדון.
לוחית זיכרון לנסיך מוריס ולנסיך לאופולד (מת ב-1922) קבועה בקתדרלת וינצ'סטר.
הערות שוליים

↑  מקור: Prince Maurice and Prince Leopold of Battenberg: Heroism and Haemophilia in World War I.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb149784958 (data)  CWGC: 446206  VIAF: 316737206   WorldCat (עם VIAF): 316737206 
מצבת הנסיך בעיר איפר
הטרמינולוגיה של החדית'

הטרמינולוגיה של החדית' (בערבית: مُصْطَلَحُ الحَدِيْث) היא גוף הטרמינולוגיה האסלאמית אשר נוגעת לחדית', ומפרטת את דרגת אמינותם ואת סוגיהם.
אבן חג'ר אל-עסקלאני הגדיר את התחום באופן הבא: "ידיעת העקרונות לפיהם נקבעים איכותם של המוסר ושל המסורה".
טרמינולוגיה המתייחסת לאותנטיות של החדית'

סַחיח (صَحِيْح): פירושו אותנטי.
הגדרותיו של אבן חג'ר מלמדות כי יש חמישה תנאים שיש לעמוד בהם, כדי שחדית' מסוים יחשב לסחיח, ואלו הם:
כל אחד מהאנשים אשר נמצאים בשרשרת המוסרים שהעבירו את החדית' צריכים להיות ידועים כאנשים אמינים.
על כל מוסר להיות מהימן ביכולתו לשמר את המסורה, בין אם ביכולתו לשנן עד כדי כך שהוא יכול להיזכר בה כפי ששמע אותה, או שכתב אותה כפי ששמע אותה ושמר את המסמך הכתוב ללא שינוי.
שרשרת המוסרים רציפה, כך שכל אחד מהמוסרים קיבל את זה מהקודם בשרשרת.
החדית', כולל שרשרת המוסרים שלו, חייב להיות נטול פגמים.
החדית' לא סותר חדית' סחיח אחר.
חַסַן (حَسَن) מתורגם הכי נכון כ"טוב", או "איכותי".
חדית' כזה מוגדר כחדית' אשר האותנטיות שלו אינו מבוססת מספיק, אך הוא מספיק מבוסס על מנת לשמש כראיה תומכת בענייני הלכה וכדומה.
דַעיף (ضَعِيْف) הוא הגדרת חדית' מסוים כ"חלש", והכוונה היא שרמת האותנטיות שלו נמוכה מאוד.
מַוְודוּע (مَوْضُوْع) הוא הגדרה של חדית' כמפוברק.
טרמינולוגיה המתייחסת למקור של המסורה

מַרְפוּע (مَرْفُوْع) הוא חדית' אשר מיוחס לנביא מוחמד.
מַוְוקוּף (مَوْقُوْف) הוא חדית' אשר מיוחס לאחד מהסחאבה.
מקטוע (مَقْطُوْع) הוא חדית' אשר מיוחד לאחד מהתאבעון.
טרמינולוגיה המתייחסת למספר המוסרים בכל שלב של המסורה

מֻתַוַואתִר (مُتَواتِر) הוא חדית' אשר נמסר על ידי מספר כל כך גדול של אנשים בכל אחד מהשלבים בשרשרת המסירה, עד כדי כך שזה לא ייתכן שהם כולם הסכימו ביניהם על נוסח שגוי.
עזיז (عَزِيْز) הוא חדית' אשר בכל חוליה משרשרת המוסרים ניתן למצוא שני אנשים שונים.
ע'ריב (غَرِيْب) הוא חדית' אשר נמסר רק על ידי אדם אחד בכל אחת מהחוליות בשרשרת המוסרים.
הערות שוליים

↑  Brown, Jonathan (Jonathan A. C.),, Hadith : Muhammad's legacy in the medieval and modern world, 2nd edition, London, England
↑  Kasir, Omar Ahmed., Studies in Hadith literature with a complete Hadith terminology, 1st ed, London: Al-Firdous Ltd, 2005
↑  Qazi, M. A., Glossary of Qurʼan and Ḥadith, Alexandria, Va.: Al Saadawi Publications, 1998
↑  Ibn al-Ṣalāḥ al-Shahrazūrī, ʻUthmān ibn ʻAbd al-Raḥmān, 1181 or 1182-1245., An introduction to the science of the Ḥadīth : Kitab Maʻrifat anwāʻ ʻilm al-ḥadīth, Reading: Garnet, 2005
↑  Aisha Stacey (© 2014 NewMuslims.com), Introduction to Hadith Terminology, www.newmuslims.com (באנגלית)
↑  Muslim Tube, 20. Introduction to the Science of Hadith, נבדק ב-2019-02-04
↑  Islam Explained, The science of Hadith in Islam - Professor Brown, נבדק ב-2019-02-04
↑  Rahawān, Muhammad Saeed Mitwally,, The science of hadith terminology and classification = ʻIlm muṣṭalaḥ al-ḥadīth, English edition 2, Riyadh
↑  Madrassa Rabbi Sidni 'Ilma, Ilm al Hadith (halaqah.1) hadithwissenschaft, נבדק ב-2019-02-04
↑  Hadith Terminology, The Authentic Base, ‏2009-11-27 (באנגלית)
↑  Khaṭīb al-Tibrīzī, Muḥammad ibn ʻAbd Allāh, active 1337., The book of Ḥadīth, First Foundation edition, Watsonville, California
הפארק הלאומי לוסיני אוסטרוב

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  24 באוגוסט 1983
 נתונים ומידות
 שטח:  116.215 קילומטר רבוע
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 מיקום:  מוסקבה, מחוז מוסקבה 
 קואורדינטות:  55°51′49″N 37°46′39″E﻿ / ﻿55.86361111°N 37.7775°E﻿ / 55.86361111; 37.7775
 losinyiostrov.ru
  (למפת מוסקבה מוגדלת) הפארק הלאומי לוסיני אוסטרוב(למפת מוסקבה רגילה) הפארק הלאומי לוסיני אוסטרוב he
 
לוסיני אוסטרוב (ברוסית: Лосиный Остров) הוא אזור יער בשטחה של מוסקבה ומחוז מוסקבה. זהו אזור היער הגדול ביותר במוסקבה והגדול מבין היערות שנמצאים בתוך העיר (החלק המוסקבאי של היער). מאז 1983 יש לו מעמד של פארק לאומי, והוא הוקם במקביל לפארק הלאומי סוצ'י.
הפארק הלאומי לוסיני אוסטרוב הוא אזור מוגן במיוחד בעל משמעות פדרלית, קטגוריה II לפי סיווג IUCN.
גלריה

כניסה
אגם על נהר לוס
אייל קורא בשטח העירוני של הפארק
אגם באבאייבסקי
מועדון סוסים "לוסינקה"
הערות שוליים

↑  https://national-parks.org/russia/losiny-ostrov
הטריניום הליברלי

הטריניום הליברלי (בספרדית: Trienio Liberal) או שלוש השנים הליברליות הייתה תקופה של שלוש שנים בהיסטוריה המודרנית של ספרד בין 1820 ל-1823, כאשר ממשלה ליברלית שלטה בספרד לאחר מרד צבאי בינואר 1820 על ידי לוטננט קולונל רפאל דל רייגו נגד שלטונו האבסולוטי של פרננדו השביעי.
זה הסתיים ב-1823 כאשר, באישור מלכי אירופה, פלש צבא צרפתי לספרד והחזיר את כוחו המוחלט של המלך. פלישה זו ידועה בצרפת בשם "המשלחת הספרדית" (expédition d’Espagne) ובספרד בתור "מאה אלף בני לואי הקדוש".
המהפכה של קאבסאס דה סן חואן

המלך פרננדו השביעי עורר אי שקט נרחב, במיוחד בצבא, בכך שסירב לקבל את החוקה הספרדית הליברלית מ-1812. המלך ביקש להחזיר את המושבות הספרדיות ביבשת אמריקה שהתקוממו לאחרונה בהצלחה, וכתוצאה מכך שללו מספרד מקור הכנסה חשוב.
בינואר 1820, חיילים התאספו בקדיס למשלחת לדרום אמריקה, כועסים על שכר מופחת, אוכל גרוע ומגורים קשים, הם פתחו במרד בהנהגתו של רפאל דל רייגו.  בהתחייבות לחוקת 1812, הם תפסו את מפקדם.
לאחר מכן, עברו כוחות המורדים לסן פרננדו הסמוכה, שם החלו בהכנות לצעוד לעבר הבירה מדריד.
ממשלה ליברלית

למרות חולשתם היחסית של המורדים, פרננדו קיבל את החוקה ב-9 במרץ 1820, העניק כוח לשרים ליברליים ופתח את מה שמכונה הטריניום הליברלי (el Trienio Liberal), תקופה של שלטון עממי. עם זאת, קונספירציות פוליטיות הן של הימין והן של השמאל התרבו בספרד, כפי שהיה במרבית שאר אירופה. מהפכנים ליברליים הסתערו על ארמון המלך ותפסו את פרננדו השביעי, שהיה אסיר של הקורטס לכל דבר מלבד השם במשך שלוש השנים הבאות ופרש לארנחואס. בבחירות לקורטס חנרלס בשנת 1822 ניצח רפאל דל רייגו. תומכיו של פרננדו התייצבו באורחל, נטלו נשק וכוננו ממשל אבסולוטי, ה-Urgel Regency.
תומכיו של פרננדו, מלווים במשמר המלכותי, ערכו מרד במדריד שהוכנע על ידי כוחות שתמכו בממשלה החדשה ובחוקתה. למרות תבוסתם של תומכיו של פרננדו במדריד, פרצה מלחמת אזרחים באזורי קסטיליה, טולדו ואנדלוסיה.
שלוש שנים של שלטון ליברלי (הטריניום הליברלי) לאחר מכן. ממשלה פרוגרסיבית ארגנה מחדש את ספרד ל-52 מחוזות, והיא התכוונה לצמצם את האוטונומיה האזורית שהייתה סימן היכר של הבירוקרטיה הספרדית מאז השלטון ההבסבורגי במאות ה-16 וה-17. ההתנגדות של האזורים המושפעים, בפרט, אראגון, נווארה וקטלוניה, הייתה חלקה באנטיפתיה של המלך לממשלה הליברלית. המדיניות האנטי-קלריקלית של הממשלה הפרוגרסיבית הובילה לחיכוכים עם הכנסייה הקתולית, וניסיונות להביא לתיעוש הרחיקו גילדות סחר ישנות. האינקוויזיציה הספרדית, אשר בוטלה הן על ידי ז'וזף בונפרטה והן על ידי הקורטס של קדיס במהלך הכיבוש הצרפתי, הופסקה שוב על ידי הממשלה, מה שהוביל להאשמות בכך שהיא לא יותר מאשר אפרנסאדוס (פרנקופילים), שרק שש שנים קודם לכן נאלצו לצאת מהארץ.
ליברלים רדיקליים יותר ניסו להתקומם נגד כל רעיון המלוכה, ללא קשר למעט כוחה. ב-1821 הם דוכאו, אך התקרית שימשה להמחשת הקואליציה החלשה שחיברה את הממשלה יחד.
בחירתה של ממשלה ליברלית רדיקלית ב-1823 ערערה עוד יותר את יציבות ספרד. הצבא, שנטיותיו הליברליות העלו את הממשלה לשלטון, החל להתנדנד כאשר הכלכלה הספרדית לא השתפרה, ובשנת 1823, היה צורך לדכא מרד במדריד. הישועים, שנאסרו על ידי קרלוס השלישי במאה ה-18, והוחזרו מחדש על ידי פרננדו השביעי לאחר חזרתו לשלטון, נאסרו שוב על ידי הממשלה. במשך תקופת השלטון הליברלי, פרננדו (עדיין ראש המדינה מבחינה טכנית) חי במעצר בית במדריד. קונגרס וינה, שסיים את מלחמות נפוליאון, חנך את "שיטת הקונגרס" כמכשיר ליציבות בינלאומית באירופה. נדחה על ידי "הברית הקדושה" של רוסיה, אוסטריה ופרוסיה בבקשתו לעזרה נגד המהפכנים הליברלים ב-1820, עד 1822, "הקונצרט של אירופה" היה מודאג כל כך מהממשלה הליברלית של ספרד ומקשיחותה המפתיעה, עד שהוא היה מוכן להתערב בשמו של פרננדו.
בשנת 1822 אישר קונגרס ורונה לצרפת להתערב. לואי השמונה עשר, מלך צרפת היה שמח לשים קץ לניסוי הליברלי של ספרד, וצבא ענק, מאה אלף בני לואי הקדוש, נשלח ברחבי הפירנאים באפריל 1823. הצבא הספרדי, גדוש במריבות פנימיות, הפגין התנגדות מועטה לכוח הצרפתי המאורגן היטב, שתפס את מדריד והחזיר את פרננדו למלך אבסולוטי. תקוותם של הליברלים למלחמת עצמאות ספרדית חדשה נכזבה.
בנוגע למדיניות לגבי אמריקה בתקופה האבסולוטית, הממשלה החדשה שינתה דיכוי פוליטי למשא ומתן. שליחת החיילים הוחלפה בנציבים כדי למשוך מנהיגים תומכי עצמאות, שהוזמנו להיכנע לסמכות המלוכה בתמורה להכרה על ידי ספרד. מתוך מחשבה על כך, הממשלה הכריזה על הפסקת אש למשא ומתן עם המורדים עד שהחוקה מ-1812, שלמרבה האירוניה, הוחלפה על ידי מעשיו של פרננדו, התקבלה.
לפי הפסקת האש, ספרד תסיים את הרדיפה ותציע חנינה גורפת למורדים; אחרת, המלחמה תימשך. 11 הנציבים נכשלו, מאחר שהפטריוטים דרשו הכרה בעצמאותם מספרד.
התערבות צרפתית

בשנת 1822, פרננדו השביעי יישם את תנאי קונגרס וינה, לחץ על סיועם של המלכים האבסולוטיים האחרים של אירופה, בתהליך ההצטרפות לברית הקדושה שהוקמה על ידי רוסיה, פרוסיה, אוסטריה וצרפת כדי להחזיר את האבסולוטיזם בצרפת, האולטרה-רויאליסטים לחצו על לואי השמונה עשר להתערב. כדי למתן את הלהט הנגד-מהפכני שלהם, הדוכס דה רישלייה פרס כוחות לאורך הרי הפירנאים לאורך גבול צרפת-ספרד, והטיל עליהם את עצירת התפשטות הליברליזם הספרדי ו"הקדחת הצהובה" מלפלוש לצרפת. בספטמבר 1822 הפך ה-cordon sanitaire לחיל תצפית ולאחר מכן הפך את עצמו מהר מאוד למשלחת צבאית.
הברית הקדושה (רוסיה, אוסטריה ופרוסיה) סירבה לבקשתו של פרננדו לעזרה, אך הברית המחומשת (בריטניה, צרפת, רוסיה, פרוסיה ואוסטריה), בקונגרס ורונה באוקטובר 1822, העניקה לצרפת מנדט להתערב ולהחזיר את כוחה של המלוכה הספרדית. ב-22 בינואר 1823 נחתם הסכם סודי בקונגרס ורונה, המתיר לצרפת לפלוש לספרד כדי להחזיר את פרננדו השביעי למלך אבסולוטי. עם הסכם זה מהברית הקדושה, ב-28 בינואר 1823, הודיע לואי השמונה עשר כי "מאה אלף צרפתים מוכנים לצעוד, תוך שהם קוראים לשמו של סן לואי, כדי לשמור על כס המלכות של ספרד עבור נכדו של אנרי הרביעי, מלך צרפת".
הערות שוליים

↑  Lawrence, Mark (2014). Spain's First Carlist War, 1833-40. New York, NY. p. 27. ISBN 978-1-137-40174-8. OCLC 881418310.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563208405171  BNE: XX4355574  LCCN: sh85126092 
הדפס משנת 1820 המתאר את הקורטס חנרלס.
רפאל דל רייגו (1784–1823), מנהיג הקורטס חנרלס, שביקש להחזיר את החוקה של 1812.
פרננדו השביעי, מלך ספרד, שביטל את החוקה הספרדית של 1812 ב-1814. דיוקן מאת פרנסיסקו גויה, 1814.
לואיס מריה דה בורבון אי ואלבריגה, הרוזן ה-14 של צ'ינצ'ון (1777–1823), ארכיבישוף טולדו ופרימאט של ספרד, איש כנסייה ליברלי שביטל את האינקוויזיציה הספרדית ב-1820. (היא הוקמה מחדש ב-1823)
הטרמלוס

| --- | --- |

 מקום הקמה:  אסקס 
 תקופת הפעילות:  מ-1958 
 סוגה:  פופ רוק 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס, קולומביה רקורדס, אפיק רקורדס 
 www.thetremeloes.co.uk
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 דייב מנדן אלן בלייקלי לן הוקס 
 
הטרמלוס (באנגלית: The Tremeloes) הייתה להקת רוק בריטית מהעיירה דגנהאם, שפעלה החל מסוף שנות ה-60 של המאה ה-20. הלהקה היוותה המשך לפעילות המוזיקלית של להקת "בריאן פול והטרמלוס".
היסטוריה

להקת "בריאן פול והטרמלוס" הוקמה בשנת 1958 על ידי בריאן פול, אלן בלייקלי ואלן הווארד. בראשית דרכם הושפעו חברי הלהקה משיריו של באדי הולי. בדצמבר 1961 עברה הלהקה אודישן בחברת Decca. נציג של החברה, מייק סמית, קיבל אפשרות להעניק חוזה הקלטה לאחת משתי להקות - בריאן פול והטרמלוס או הביטלס. בחירתו נחשבת להחמצה הגדולה ביותר בהיסטוריה של הפופ.
לאחר ארבעה סינגלים שלא נכנסו למצעד, הקליטה הלהקה באוגוסט 1963 את הלהיט Twist and shout של הטופ-נוטס והאחים אייזלי, והביצוע שלהם הגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי, הגם שהביצוע המפורסם ביותר הוא של הביטלס מאלבומם הראשון. הלהיט הבא שלהם, Do you love me של הקונטורס, הגיע לפסגת המצעד. להיטים מצליחים נוספים היו: Candy man של רוי אורביסון ו-Someone someone של הקריקטס, אך בהמשך לא הצליחו בריאן פול והטרמלוס לשחזר את הצלחתם.
בינואר 1966 החליט בריאן פול לעזוב את הלהקה ולפתוח בקריירה סולו, שלא צלחה. חבריו ללהקה, אליהם הצטרף לן הוקס שהחליף את מיק קלארק, המשיכו כלהקת הטרמלוס.
הפתיחה לא בישרה טובות. הסינגל הראשון Blessed של פול סיימון נכשל, וגם הסינגל השני Good day sunshine של הביטלס לא נכנס למצעד הבריטי, אבל הגיע לפסגת המצעד של גלי צה"ל בישראל (והפך את הטרמלוס ללהקה היחידה אי פעם שהפופולריות שלה בישראל התחרתה בזו של הביטלס).
הלהיט השלישי של הטרמלוס, Here comes my baby של קט סטיבנס, הגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי, והלהיט הבא, Silence is golden של ארבע העונות, כבש את הפסגה. לאחר שתי הצלחות נוספות עם Suddenly you love me ו-My little lady, הקליטו הטרמלוס את I’m gonna try לפי לחן איטלקי, אבל החליטו להוציא בבריטניה את I shall be released של בוב דילן שלא הצליח במיוחד. I’m gonna try נכנס למצעד בישראל והגיע למקום הראשון, ואילו בבריטניה הוציאו מתבודדי הרמן את Something’s happening לפי אותו לחן, והגיעו למקום השישי. בשנים הבאות הצליחו הטרמלוס פעמיים נוספות עם Call me Number one ועם Me and my life, והחל משנת 1972 לא הצליחו יותר להיכנס למצעד.
להיטי הלהקה

כבריאן פול והטרמלוס
Twist little sister 03/62
Blue 09/62
Meet me where we used to meet 01/63
Keep on dancin’ 03/63
Twist and shout #4UK 08/63
Do you love me? #1UK 10/63
I can dance #31UK 12/63
Candy man #6UK 03/64
Someone someone #2UK #97US 06/64
Twelve steps to love #32UK 09/64
The three bells #17UK 02/65
After a while 04/65
I want candy #25UK 08/65
Good lovin’ 11/65
כטרמלוס
Blessed 06/66
Good day sunshine 07/66
Here Comes My Baby #4UK #13US 03/67
Silence is golden #1UK #11US 05/67
Even the bad times are good #4UK #36US 08/67
Be mine #39UK 11/67
Suddenly you love me / As you are #5UK #44US 02/68
Helule helule #14UK 05/68
My little lady #6UK 10/68
I shall be released #19UK 12/68
I’m gonna try 12/68
Hello world #14UK 04/69
Once on a Sunday morning 08/69
Call me) Number one #2UK 11/69
By the way #35UK 04/70
Me and my life #4UK 10/70
Right wheel, left hammer, sham 02/71
Hello Buddy #32UK 07/71
Too late to be saved 12/71
תקליטי EP של הלהקה

Twenty miles 1964
Time is on my side 1965
אלבומי הלהקה

Big hits of ‘62 09/62
Twist and shout 11/63
Here come The Tremeloes #15UK #119US 07/67
Shiner 11/74
היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה

היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה (בגרמנית: Heinrich XVI. von Bayern; ‏1386–30 ביולי 1450), היה דוכס בוואריה-לנדסהוט בין השנים 1450–1479.
ביוגרפיה

היינריך נולד ב-23 בפברואר 1417, לפרידריך, דוכס בוואריה ולמדלאנה ויסקונטי, בתם של ברנבאו ויסקונטי וביאטריצ'ה דלה סקאלה.
בשנת 1375 מת סבו שטפן השני, דוכס בוואריה, ואביו ודודיו פרידריך, דוכס בוואריה וסטפן השלישי, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו. בשנת 1392 חולקה דוכסות בוואריה בין אביו לדודיו: אביו קיבל את דוכסות בוואריה-מינכן, פרידריך, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-לנדסהוט, ואילו שטפן השלישי, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1393 מת אביו פרידריך, דוכס בוואריה, והיינריך עלה לשלטון במקומו, תוך שהוא הופך לאחד האצילים העשירים ביותר בגרמניה. בשנת 1410 דיכא היינריך באכזריות מרד של אזרחי לנדסהוט, ובשנים לאחר מכן נלחם נגד דודנו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה, ואף הקים נגדו בשנת 1414 את ליגת קונסטנץ.
בשנת 1425 נרצח יוהאן השלישי, דוכס בוואריה-שטראובינג, ובשנת 1429 פסק זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוררות פרשבורג על חלוקת דוכסות בוואריה-שטראובינג בין הענפים האחרים של בוואריה. בשנת 1445 מת לודוויג השמיני, דוכס בוואריה-אינגולשטאדט, ובשנת 1447 קיבל היינריך את כל דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט. ב-30 ביולי 1450 מת היינריך, ובנו לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-21 במרץ 1452 התחתן היינריך עם מרגרטה מאוסטריה, בתם של אלברכט הרביעי, דוכס אוסטריה ויוהנה סופיה מבוואריה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
יוהנה מבוואריה (1413–1444), התחתנה עם אוטו הראשון, רוזן פפאלץ-מוסבאך
אלברכט מבוואריה (1414–1418)
פרידריך מבוואריה (1415–1416)
לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה (1417–1479)
אליזבת מבוואריה (1419–1441), התחתנה עם אולריך החמישי, רוזן וירטמברג
מרגרטה מבוואריה (1420)
הפארק הלאומי לוס אלרסס

הפארק הלאומי לוס אלרסס (בספרדית: Parque Nacional Los Alerces) הוא פארק לאומי השוכן השוכן בהרי האנדים, וממוקם בפרובינציית צ'ובוט בפטגוניה שבארגנטינה. צדו המערבי של הפארק גובל בצ'ילה. ב-2017 הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה

בעבר היה אזור הפארק נתון לעידני קרח, שעיצבו את פני השטח שלו וגרמו ליצירתם של מורנות, קרקסים קרחוניים ואגמים צלולי מים. צמחיית הפארק היא בעיקר זו של יער גשם ממוזג, ובאזורים הגבוהים יותר היא מתחלפת בטונדרה אלפינית ככל שמתקרבים לפסגות האנדים. אחד המאפיינים הבולטים של הפארק הוא יערות הברוש הפטגוני, הנמצאים במצב שימור טוב. הקמת הפארק סייעה בשימור החלקים האחרונים של היער הפטגוני במצבם הקדום, והוא בית גידול למספר מינים בסיכון ופאונה ופלורה אנדמית.
הצמחייה בשמורה כוללת בעיקר את הברוש הפטגוני ומחטניים כמו אשור דרומי ו-Luma וצמחייה נמוכה כמו תות יין צ'יליאני ותורמוסים. מבין בעלי החיים בשמורה ישנם מיני עופות דורסים כמו קונדור האנדים הגדול וקרקרה דרומית, ציפורי שיר מקבוצת דמויי-טירן, תוכי נזירי, טוקואיים, חתול קודקוד, פודו דרומי, אייל אנדים צ'יליאני, לוטרה דרום-אמריקנית ופומות. באזור התפראו גם כמה מינים פולשים כמו יחמור, חזיר בר ואייל אדום.
הערות שוליים

↑  הפארק הלאומי לוס אלרסס באתר אונסק"ו (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551765405171  GND: 7556430-0  LCCN: sh97000985  VIAF: 249431114   WorldCat (עם VIAF): 249431114 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של ארגנטינה ובנושא אתרי מורשת עולמית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היינריך השבעים ושניים, נסיך רויס-לובנשטיין-אברסדורף

היינריך השבעים ושניים, נסיך רויס-לובנשטיין-אברסדורף (בגרמנית: Heinrich LXXII. Reuß zu Lobenstein und Ebersdorf;‏27 במרץ 1797 – 17 בפברואר 1853) היה נסיך רויס-לובנשטיין בין השנים 1824–1848, נסיך רויס-אברסדורף בין השנים 1822–1848.
ביוגרפיה

היינריך נולד ב-27 במרץ 1797 בזאלבורג-אברסדורף שהשתייכה לרוזנות רויס-אברסדורף, להיינריך החמישים ואחד, רוזן רויס-אברסדורף ולרוזנת לואיזה פון הוים, בתם של גוטהלף אדולף, רוזן הוים וסופיה אוגוסטה, רוזנת שטולברג-רוסלה.
שלא כמו אצל רוב שליטי אירופה, המספר הסודר שנוסף לשמו לא סימל שהיו כל כך הרבה שליטים עם השם הזה לפניו, אלא לפי המסורת, כל הגברים בבית רויס נקראו בשם היינריך, ומוספרו לפי סדר הלידה במשפחה באופן כללי. בנסיכות רויס הקו הצעיר, שיטת המספור הייתה לאפס בכל תחילת המאה; לפיכך היינריך השבעים ושניים כונה כך בשל העובדה שנולד בסופה של המאה השמונה עשרה.
בשנת 1822 מת אביו, והיינריך ירש את נסיכות רויס-אברסדורף. בשנת 1824 מת היינריך החמישים וארבעה, נסיך רויס-לובנשטיין ללא ילדים, והיינריך ירש את נחלותיו והקים את נסיכות רויס-לובנשטיין-אברסדורף. בשנת 1848 פרצו בנסיכות מהומות כחלק ממהפכות אביב העמים, ובעקבות כך התפטר היינריך, והנסיכות אוחדה עם נסיכות רויס-שלייץ ליצירת נסיכות רויס הקו הצעיר.
לאחר התפטרותו עבר היינריך להתגורר בדרזדן, וחי שם עד מותו ב-17 בפברואר 1853.
הערות שוליים

↑  "A German page describing the crisis which led to his abdication". thueringen.de. אורכב מ-המקור ב-2016-03-03. נבדק ב-18 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 115485031  VIAF: 32727731   WorldCat (עם VIAF): 32727731