stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון דין (עורך דין אמריקאי)
שערוריית ווטרגייט > עדות לוועדת החקירה של ווטרגייט בסנאט

הוועדה וועדת החקירה של הסנאט לחקירת פרשת ווטרגייט הצביעה להעניק לג'ון דין חסינות מהעמדה למשפט (בהצבעה מפוצלת בישיבה פרטית ששונתה אז להצבעה פה אחד והוכרזה כך לציבור). ב-25 ביוני 1973 דין החל את עדותו בפני הוועדה.
בעדותו הוא אמד וסקר את פקידי הממשל, כולל ניקסון, מיטשל והוא עצמו. עדותו זכתה לרייטינג גבוה מאוד בטלוויזיה מאז פרץ דרך בחקירה, ותשומת הלב התקשורתית גברה במהירות, עם סיקור עיתונים מפורט יותר.
דין היה פקיד הממשל הראשון שהאשים את ניקסון במעורבות ישירה בפרשת ווטרגייט ובטיוח שנבע מכך. אף שפגעה באמינותו של הנשיא, לעדותו של דין הייתה השפעה משפטית מועטה, שכן זו הייתה רק המילה שלו נגד מילתו של ניקסון. ניקסון הכחיש בתוקף את כל ההאשמות בטיוח, ודין לא סיפק ראיות מעבר להערות שונות שרשם בעצמו בפגישותיו עם הנשיא.
לבסוף נחשפה מעורבות הנשיא בטיוח הפרשה, כאשר נחשף כי ניקסון הקליט בחשאי את הפגישות בבית הלבן, וההקלטות זומנו לסנאט. רק אז ההאשמות של דין הוכחו במידה רבה. (נחשפו ב-16 ביולי בעדות של אלכסנדר באטרפילד, סגן ראש הסגל של הבית הלבן). לדין היו חשדות שניקסון מקליט שיחות, והוא נתן טיפים לתובעים לחקור עדים בכיוון הזה, מה שהוביל לגילוייו של באטרפילד. את דבריו של דין בקלטת אפשר לשמוע בסדרת הטלוויזיה התיעודית הבריטית Watergate.
שערוריית ווטרגייט > עדות לוועדת החקירה של ווטרגייט בסנאט > מחקר על דיוק זיכרונו של דין

כשנחשף כי ניקסון הקליט בחשאי את כל הפגישות בחדר הסגלגל, הפסיכולוג וחוקר הזיכרון המפורסם אולריק נייסר ניתח את זיכרונותיו של דין מהפגישות, כפי שבאו לידי ביטוי בעדותו, בהשוואה להקלטות של הפגישות בפועל. ממחקר מעמיק של חקר זיכרון במסגרת מעבדה, ניסר ראה "מאגר נתונים רב ערך" בזיכרונו של דין.
נייסר גילה שלמרות ביטחונו של דין, הקלטות הוכיחו שהזיכרון שלו הוא הכל מלבד רשמקול. דין לא הצליח להיזכר בשיחות כלשהן מילה במילה, ולעיתים קרובות לא הצליח לזכור את עיקרי השיחות בצורה נכונה. נייסר לא הסביר את ההבדל כאחד של הונאה; במקום זאת, הוא חשב שהראיות תומכות בתיאוריה שזיכרון אינו דומה לרשמקול ובמקום זאת יש לחשוב עליו כשחזורים של מידע המושפע מאוד מחזרות או ניסיונות להשמעה חוזרת.
שערוריית ווטרגייט > משפט פלילי

דין הודה בשיבוש מהלכי משפט בפני שופט משפט ווטרגייט ג'ון ג'יי סיריקה ב-19 באוקטובר 1973. הוא הודה שפיקח על תשלומי דמי שתיקה לפורצי ווטרגייט, בעיקר הווארד האנט, וחשף את קיומה של רשימת האויבים של ניקסון.
התובע המיוחד של ווטרגייט, ארצ'יבלד קוקס היה מעוניין להיפגש עם דין ותכנן לעשות זאת כמה ימים לאחר מכן, אך קוקס פוטר על ידי ניקסון למחרת; רק כעבור חודש נכנס לתפקידו לאון ג'בורסקי.
ב-2 באוגוסט 1974, גזר סיריקה על דין עונש של שנה עד ארבע שנים בכלא אבטחה מינימלית. אבל כאשר דין הסגיר את עצמו כמתוכנן ב-3 בספטמבר, הוא הועבר למשמורת של שירות המרשלים של ארצות הברית והוחזק במקום זאת בפורט הולבירד (ליד בולטימור, מרילנד) בבית בטוח מיוחד המשמש בעיקר לעדים שהעידו נגד המאפיה.
הוא בילה את ימיו במשרדי התובע המיוחד ג'בורסקי, והעיד במשפטם של קושרי ווטרגייט ג'ון מיטשל, בוב הולדמן, ג'ון ארליכמן, רוברט מרדיאן וקנת פרקינסון, שהסתיים בדצמבר.
כולם מלבד פרקינסון הורשעו, בעיקר על סמך עדויותיו של דין. עורך דינו של דין ביקש להפחית את עונשו וב-8 בינואר קיבל השופט סיריקה את הבקשה, תוך התאמת עונשו של דין לזמן ריצוי, שעמד על ארבעה חודשים. עם טיעוניו לעבירות פשע, נשלל רישיונו לעסוק בעריכת דין בווירג'יניה ובמחוז קולומביה.
החיים אחרי ווטרגייט > הופעות פומביות

לאחר שנודע כי ג'ורג' ווקר בוש אישר לסוכנות לביטחון לאומי לבצע האזנות סתר ללא צווים, דין טען כי בוש הוא "הנשיא הראשון שהודה בעבירה הניתנת לדין". ב-31 במרץ 2006, דין העיד בפני ועדת המשפט של הסנאט במהלך דיונים על הצנזורה על בוש בנושא. הסנאטור ראסל פיינגולד, שנתן חסות להחלטת הצנזורה, הציג את דין כ"פטריוט" ששם את "שלטון החוק מעל האינטרסים של הנשיא". בעדותו, דין טען כי ניקסון טייח את הפריצה למתחם ווטרגייט מכיוון שהוא מאמין שזה לטובת הביטחון הלאומי. זה עורר ויכוח נוקב עם הסנאטורית הרפובליקנית מדרום קרוליינה, לינדזי גרהאם, שטענה שוב ושוב כי ניקסון אישר את הפריצה למטה הדמוקרטי. דין ענה לבסוף, "את מראה שאתה לא מכיר את הנושא הזה כל כך טוב." הצופים צחקו, ועד מהרה הסנאטורית "התפרצה בזעם".
ב-17 בספטמבר 2009, דין הופיע ב-Countdown עם האשמות חדשות על ווטרגייט. הוא אמר שהוא מצא מידע באמצעות הקלטות של ניקסון שהראה אחרי מה הפורצים מחפשים: מידע על תוכנית נקמה בה מעורבת גם הוועדה הדמוקרטית הלאומית במיאמי ביץ', פלורידה. דין גם טוען כי ניקסון לא הורה ישירות על הפריצה, אלא שארליכמן הורה על כך בשמו של ניקסון.
בהתקשרויות נאומו ב-2014, דין כינה את ווטרגייט "שערוריית עורכי דין", שלמרות כל הרע, הביאה לרפורמות אתיות משפטיות נחוצות.
מאוחר יותר התגלה דין כמבקר חריף של דונלד טראמפ, ובשנת 2017 אמר עליו דין שהוא גרוע אפילו יותר מניקסון. לדבריו, "זה סיוט. הם לא יודעים מה הסכנה שלהם. הם לא יודעים על מה הם מסתכלים. הם לא יודעים אם הם חלק מקונספירציה שעלולה להתפתח. אני לא יודע אם לשכור עורכי דין או לא, איך הם ישלמו עבורם אם כן. זה מקום לא נעים".
בפברואר 2018, דין הזהיר כי עדותו של ריק גייטס (יועצו הפוליטי לשעבר של טראמפ) עשויה להיות "הסוף" של הנשיאות של טראמפ.
בספטמבר 2018, דין הזהיר מפני אישורו של ברט קוואנו לבית המשפט העליון של ארצות הברית, חשש עיקרי הוא שהמינוי יביא ל"בית המשפט הידידותי ביותר לסמכויות הנשיאותיות" בימינו.
ב-7 בנובמבר 2018, למחרת בחירות האמצע, טראמפ אילץ את התובע הכללי ג'ף סשנס להתפטר. דין התייחס להדחה במונחים צבעוניים, ואמר כי "נראה שהיא מתוכננת כמו רצח" וכי ליועץ המיוחד רוברט מולר היו כנראה תוכניות מגירה, אולי כוללות כתבי אישום חתומים.
בתחילת יוני 2019, דין העיד, יחד עם עורכי דין ומומחים משפטיים שונים בארצות הברית, בפני ועדת המשפט של בית הנבחרים על ההשלכות והפעולות האפשריות כתוצאה מדו"ח מולר.
בשנת 2022, דין אמר שלוועדת חקירה לחקר אירועי ה-6 בינואר יש תיק מכריע נגד דונלד טראמפ ושישנה יכולת להדיח אותו.דין פרש מבנקאות ההשקעות בשנת 2000 בעודו ממשיך לעבוד כסופר ומרצה, והפך לבעל טור במגזין המקוון של FindLaw,Writ. מתגורר בבוורלי הילס, קליפורניה.
בתרבות

במיני סדרת הטלוויזיה Blind Ambition משנת 1979, דמותו של דין גולמה על ידי השחקן מרטין שין.
בסרט "ניקסון" משנת 1995, בבימויו של אוליבר סטון, גילם את דין דייוויד הייד פירס.
בסרט דיק משנת 1999 גילם את דין ג'ים ברויאר.
במיני סדרת הטלוויזיה גזלייט משנת 2022, דן סטיבנס גילם את דמותו של דין.
במיני סדרת טלוויזיה משנת 2023, "שרברבי הבית הלבן", השחקן דונל גליסון גילם את דמותו של דין.
ביבליוגרפיה

Dean, John W. (1976). Blind Ambition: The White House Years. New York: Simon and Schuster. ISBN 0-671-22438-7.
Dean, John W. (1982). Lost Honor: The Rest of the Story. Los Angeles: Stratford Press. ISBN 0-936906-15-4.
Dean, John W. (2001). The Rehnquist Choice: The Untold Story of the Nixon Appointment that Redefined the Supreme Court. New York: Free Press. ISBN 0-7432-2607-0.
Dean, John W. (2002). Unmasking Deep Throat. [S.l.]: Salon Media. ISBN 0-9721874-1-3.
Dean, John W. (2004). Warren G. Harding (The American Presidents). New York: Times Books. ISBN 0-8050-6956-9.
Dean, John W. (2004). The Secret Presidency of George W. Bush. New York: Little, Brown. ISBN 0-316-00023-X.
Dean, John W. (2006). Conservatives without Conscience. New York: Viking Adult. ISBN 0-670-03774-5.
Dean, John W. (2007). Broken Government: How Republican Rule Destroyed the Legislative, Executive and Judicial Branches. New York: Viking Adult. ISBN 978-0-670-01820-8.
Dean, John W.; Barry M. Goldwater, Jr. (2008). Pure Goldwater. New York: Palgrave Macmillan. ISBN 978-1-4039-7741-0.
Dean, John W. (2009). Blind Ambition: The Updated Edition: The End of the Story. New York: Polimedia. ISBN 978-0-9768617-5-1.
Dean, John W. (2014). The Nixon Defense: What He Knew and When He Knew It. New York: Viking. ISBN 978-0-670-02536-7.
Dean, John W. (2020). Authoritarian Nightmare: Trump and His Followers. New York: Melville House. ISBN 978-1-6121990-5-4.
לקריאה נוספת

Colodny, Len; Robert Gettlin (1991). Silent Coup (First ed.). New York: St. Martin's Press. ISBN 9780312051563.
Sussman, Barry (1992). The Great Coverup: Nixon and the Scandal of Watergate (Third ed.). Seven Locks Press. ISBN 0-929765-09-5.
"The Watergate Files". The Gerald R. Ford Museum & Library. נבדק ב-19 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
"The Key To Watergate". Barbara Newman Productions. 1992. נבדק ב-19 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
מרים זמיר

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1925 קלוז׳, רומניה
 פטירה:  22 ביוני 2000 (בגיל 75) בית העלמין בשמרת
 לאום:  ישראלית
 תחום יצירה:  פיסול, קדרות
 בן זוג:  זמיר שלמה
מרים זמיר (15 בפברואר 1925 – 22 ביוני 2000) הייתה אמנית קרמיקה ופסלת ישראלית.
תולדות חייה

מרים בת מטילדה וזוסיה לבית פוקס, נולדה בעיר קלוז׳. לאחר ילדות בחיק המשפחה ומות אמה, עברה עם שני אחיה להשגחת סביהם באזור הרי הקרפטים. בהמשך חזרה מרים אל בית אביה בקלוז׳ שם הצטרפה חרף התנגדות משפחתה אל תנועת השומר הצעיר.
בזמן מלחמת העולם השנייה גורשה לאושוויץ, שם נפרדה מאביה, אותו לא ראתה יותר. בהמשך נשלחה לעבודות כפייה במפעלי קרופ ליד המבורג. אחיה, אשר שרתו במחנה עבודה הונגרי, שרדו את השואה ואחרי המלחמה נפגשו השלושה בארץ ישראל.
בתום המלחמה, שהתה מרים במשך שנתיים בשוודיה, עד לעלייתה ארצה באוניית המעפילים ׳חיים ארלוזורוב׳. אונייה זו נתפסה על ידי הצי הבריטי והמעפילים הובלו למחנות העצורים בקפריסין, שם פגשה מרים את קבוצת העלייה של ׳לוחמי המחתרת׳, שלימים היו לחברי קיבוץ שמרת, והצטרפה אליהם.
לאחר השחרור ממחנה המעצר בקפריסין, הגיעה מרים אל ארץ ישראל בשנת 1948, על אניית אנדריאה. עם קבוצת פלוגת ההכשרה שלה, הגיעה מרים לקיבוץ דן, ושימשה כמטפלת של ילדי הקיבוץ. בזמן זה התהדקו קשריה של מרים עם שלמה זמיר עד כדי החלטה להקים משפחה בקיבוץ. בשנת 1949 התקבלה מרים כחברת קיבוץ שמרת, שם מילאה מגוון תפקידים, בין היתר כאקונומית, מטפלת פעוטות, רכזת ועדת תרבות וחברה בוועדות שונות.
לאחר מלחמת ששת הימים החלה זמיר בלימודי אמנות וקרמיקה באקדמיה לאמנות ׳בצלאל׳, ירושלים, ואף זכתה בפרס ראשון לעיצוב מעולה ללבנה תעשייתית, אותה עיצבה בהשראת חומות העיר העתיקה בירושלים.
בנוסף הייתה זמיר חברה פעילה באגודת אמני קרמיקה בישראל והשתתפה בתערוכות ארציות של האגודה.
בשנת 2000 נפטרה עקב מחלת הסרטן בגיל 75, והובאה למנוחות בבית העלמין של שמרת. היא הותירה בעל ושני ילדים.
זמיר ידעה מספר שפות, בהן רומנית, הונגרית, גרמנית, שוודית ועברית.
יצירתה

תרומתה החשובה והמשמעותית ביותר של זמיר הייתה בשטח הפיסול והקדרות.
יצירותיה מפארות את נוף קיבוץ שמרת - תבליט קיר הקרמיקה המקדם את פני הנכנסים לחדר האוכל בקיבוץ, קיר הקרמיקה בכניסה לבניין המועדון, האנדרטה לזכר חללי מלחמות ישראל, קיר הזיכרון בבית הקברות לזכר המשפחות שניספו בשואה.
המיזם האומנותי הגדול הראשון שביצעה זמיר היה קיר הקרמיקה הממוקם בחזית חדר האוכל של קיבוץ שמרת. הקיר ממקד ומפגיש בתבליטיו את השדות, המדרכות והשבילים המתכנסים כולם אל חדר האוכל.
קיר קראמי נוסף, מלאכת ידיה של זמיר, מעטר את חזית בניין המועדון בשמרת. מגילות מדבר יהודה ונוף הקדומים של חורבת קומראן על שכבות הסלע הרבגוניות היוו את מקור ההשראה לעיצוב הקיר. הרעיון תאם את הבניין שבתוכו מאוכסנים הספרייה, חדר העיון ומועדון החבר, היכל התרבות בזעיר אנפין של הקיבוץ.
יצירה משמעותית נוספת היא פינת הזיכרון לזכר חברי הקיבוץ שנפלו במערכות ישראל. פסל זה מוצב ליד בריכת השחייה בקיבוץ. האבן המרכזית אותרה והובאה מאזור הנגב.
יצירתה האחרונה הגדולה של זמיר הייתה האנדרטה שבאתר ההנצחה בבית הקברות בשמרת, עליה רשומים שמותיהן של 82 משפחות שבני משפחותיהם ניספו בשואה. במסגרת ראיון בעלון ׳חיינו׳ משנת 1988, המדבר על הסרת הלוט מהאנדרטה באתר ההנצחה תוך תיאור שלבי העבודה, מסיימת מרים את דבריה - ׳ראיתי דמעות בעיני החברים וזה היה הגמול לעבודתי׳. לרגלי יצירתה זו האחרונה נחה מרים מנוחת עולמים.
חותם ידיה של זמיר מוטבע אף במאות כלי הקרמיקה ופסלי הכדים המצויים בבתי הקיבוץ, בפינות החמד והזיכרון הפזורות במרחבי הקיבוץ.
גלריה

האנדרטה לזכר חללי מלחמות ישראל
שדות ותלמים - קיר קראמי בחזית חדר האוכל
קיר קראמי בחזית בניין המועדון
בגדי קראמיקה
הערות שוליים

↑  עלון שמרת מס. 7 (524) יט׳ באייר תשמ״ה, 10.05.1985
↑  למרחב, 22.07.1968, כ"ו בתמוז תשכ"ח, גיליון 4350.
↑  עלון שמרת מס. 1 (518) 01.02.1985
אהרן ליבושיצקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באוגוסט 1874 רוז'ינוי שבפלך גרודנו 
 פטירה:  26 ביולי 1942 (בגיל 67) פולין 
 אירועים משמעותיים:  השואה 
 עיסוק:  סופר, מחנך, סופר ילדים, משורר, מסאי, מתרגם
 שפות היצירה:  עברית
 יצירות בולטות:  ספר הישר (מעובד לבני הנעורים ולעם)
 
אהרן ליבושיצקי (22 באוגוסט 1874 – 26 ביולי 1942) היה סופר ומחנך, סופר ילדים, משורר, מסאי, מתרגם, עורך כתבי עת, ומחבר ספרי לימוד פדגוגים יהודי-פולני. ייסד בוורשה שבפולין את בית הספר העברי המתוקן הראשון, (נקרא גם חדר מתוקן).
ליבושיצקי היה המשורר העברי הראשון שפרסם שירים מחורזים ושקולים לגיל הרך, בשפה העברית.
ליבושיצקי נספה בשואה.
קורות חיים

ליבושיצקי נולד בעיר רוז'ינוי שבפלך גרודנו.
אביו של ליבושיצקי, דב־אליעזר, היה מראשוני תנועת חובבי ציון, והעניק לבנו חינוך עברי ולאומי. ליבושיצקי עצמו למד בבתי ספר כלליים ועבריים, ולאחר שהוסמך להוראה לימד בבתי ספר עבריים בלודז' ובערים אחרות, ואף ניהל כמה מהם. לפיכך, עיסוקו החינוכי עלה בקנה אחד עם פעילותו הספרותית ככותב, כמתרגם וכעורך, וכן עם פעילותו כמוציא לאור וכמחברם של עיתוני ילדים ושל ספרים ללימוד עברית.
ליבושיצקי ערך את הירחון "שבלים". בנוסף ערך כתב עת עברי לילדים ובני נוער "בן כוכב".
בגלגוליו השונים של עיתון "הצבי" ליבושיצקי כתב בו.
בשנת 1903 יצא ליבושיצקי כנגד התופעה של קטיפת פרחי בר:
"עת פרחים הנכם קוטפים -
הֶיוּ בָּנָי, צנועים.
אל תקטפו כולם! עושים כן אנשים רעים.
רק אחד קחו, היֵתֶרים הָשְׁאירו על מקומם..."
בשירו של ליבושיצקי לזכרו של הרצל, אשר פורסם בעיתון "הצפירה" בסמוך לפטירתו, כתב על הרצל:
"וְחֶשְׁכַת חַיֵּינוּ בְּאוֹר-קֶסֶם הִגַּהְתָּ. וְשִׁירַת-חָפְשֵׁנוּ בָּרָמָה הִשְׁמַעְתָּ וּפִתְאוֹם נִפְסָקָה"
יצירתו של ליבושיצקי ספגה בזמנה ביקורת נוקבת ויחס עוין מצד מבקרים כגון דוד פרישמן ו-י"ל פרץ, כפי הנראה על
רקע עמדתו הפוליטית, שממנה הסתייגו.
אוריאל אופק, העלה על נס את חשיבותו של ליבושיצקי בשדה הכתיבה הציונית־לאומית לילדים. לטענתו של אופק, בעוד שמשוררי התחייה, וביאליק בראשם, כתבו שירה לאומית למבוגרים, כתב ליבושיצקי ברוח דומה - לילדים. עובדה זו הציבה את יצירתו כסנונית ראשונה, בספרות הילדים העברית שנכתבה בדורו.
קורות חיים > מותו

לפי ההיסטוריון גצל קרסל ליבושיצקי נספה ביולי 1942 באקציה הגדולה בגטו ורשה.
לפי ספר הזיכרון לקהילת רוז'ינוי נספה ליבושיצקי בגטו לודז'.
שם המשפחה

בעברית נכתב שמו לעיתים לובושיצקי (בתעתיק הרוסי) ולעיתים ליבושיצקי (בתעתיק הפולני)
להלכה צריך היה להיות מתועתק כך: לְיוּבּוֹשִׁיצְקִי
שמו הספרותי היה: א. בן-דב.
מספריו

"ספר הישר" (שם מלא: "ספר הישר והוא ילקוט סיפורי התורה ואגדותיה מעובד לבני הנעורים ולעם", הוצאת ברקאי, ורשה, 1923
"שיר וזמר לבני הנעורים", תושיה, ורשה תרס"ג, 1903
ילדות: שירי משחק ושירי הטעמה, חנוך, ורשה תרס"ה, 1905 (החוברת יצאה בלוויית ציורים ועשר מנגינות מאת מ. בנסמן (מתתיהו בענסמאַן)
"תורת הכתב וערכה בהתפתחות הילד: מחקר פדגוגי-פסיכולוגי לודז'", המועצה הפדגוגית בגמנסיה הראשונה לנערים של החברה לייסוד בתי ספר תיכונים עברים בלודז', תרצ"א
מתרגומיו

"הנודד הקטן" מאת אדמונדו דה אמיצ'יס, הוצאת תושיה, פיטרקוב תרנ"ט
"ממרירות החיים", הוצאת תושיה, פיטרקוב תר"ס
"מלחמה ואהבה" בתוך: הביבליותיקה העברית, י"ז; ורשה, תושיה, תרנ"ט 1898
מתרגומיו > תרגום ספרי היסטוריה

"קורות העברים מתקופת אלכסנדר מוקדון עד אחרית ימי הגאונים": לבתי ספר ולמתלמדים: עם ציורים, תמונות ומפות / שמעון דובנוב ורשה: מהדורה ו' מתוקנת, אביב, 1916.
מתרגומיו > תרגום שירה

"למען אחי הקטנים": הביבליותיקה לילדים; פיטרקוב, תרנ"ט
"הדיג והדגה: אגדה בחרוזים" / אלכסנדר פושקין ורשה: צנטרל, תרע"ג
"שושן הערבה" מילים: יוהאן וולפגנג פון גתה לחן: פרנץ שוברט
"שם במקום ארזים"
מתרגומיו > תרגום פרוזה

"איש בלי לב: אגדה אנגלית" ורשה: דפוס האלטער ואייזענשטאדט, תרנ"ח 1898
"בת יחידה: אגדה ערבית" / ברתולד אורבך, "ביבליותיקה לילדים", נו, ורשה: תושיה, תרע"ג 1912
"ספור מחיי פיל אחד" ורשה: האחים שולדברג ושותפם, תרנ"ז
דבורה הזקנה: "המשורר העני", "דבורה הזקנה" פייטרקוב: תושיה, תרנ"ט 1899
"הכוכבים שאבדו": שתי פנטסיות לילדים: "המלאך הגואל", "הכוכבים שאבדו" פייטרקוב: תושיה, תרנ"ט
"מעשה בשלטן אחד": אגדה ערבית, "ביבליותיקה לילדים", נט, ורשה: תושיה, תרע"ג 1912
"שמעון ולוי" (תרגום של מקס ומוריץ) / וילהלם בוש, ורשה: תושיה, תרע"ג.
משיריו שהולחנו

"הוי, ערש מולדת", לחן: אדווין ארינסון, ביצוע: יוסף שפינדל (הקלטה: 1934, השימוש הראשון שנעשה בלחן עבור שיר בשפה העברית)
"שכב, הירדם, בן לי יקיר" (ראו ביצוע היצירה ביו-טיוב, לחן עממי)
"לנשמת הרצל", ירושלים, חמו"ל, תרס"ו (ראו ביצוע היצירה ביו-טיוב, הלחנה: אברהם צבי אידלסון עיבוד: מרדכי שלף)
מכתביו ויצירותיו

"אביב", ורשה (תרע?) (בלדה)
וידוי מתוך: "האשכול", ב' קרקוב, תרנ"ט
"דמיונות ואגדות" ורשה, תרס"ב
"ילדות: שירי משחק ושירי הטעמה" ורשה: הוצאת חנוך, 1905.
"מוסר שדי בכהן גדול, מעשה באלכסנדר מוקדון" בתוך הביבליותיקה לילדים; ורשה: תושיה, תרע"ג 1912
"פצעי נוער ורשה", האחים שולדבערג, תרנ"ד.
"פרקי שירה": שירים מקוריים ומתורגמים ורשה, האלטער ואייזנשטאדט, תרנ"ז
"אחות קטנה" פורסם ב"בן כוכב": עיתון לילדים, חוברת א, תשרי תרפ"ה, עמ' 1, 1 אוקטובר 1924.
"ביצית זהב": שיר עם, פורסם ב"בן כוכב": עיתון לילדים, חוברת ה-ו, עמ' 148, שבט-אדר תרפ"ה, 27 ינואר 1925.
"המטורף-בדעת" (קטעים מספר חייו)
"יודלי" (מצללי העבר)
"הקווצה" (חלום, מכתבי בעל-הזיות)
"אם-חורגת" (סיפור)
"סתיו" (ציור פסיכולוגי)
"מעשה בארי אחד": אגדה ורשה: תושיה, תרע"ג 1913.
"קורות ישראל לודז'" – ת"א, תרצ"ה
מכתביו ויצירותיו > פרוזה

"אנשים חולים": קובץ ספורים, רשימות ואגדות ורשה: דפוס מ"ו הלטר ושותפו, תרס"ג 1903. (פרוזה)
"יוסלה המתמיד": סיפור מקורי בחרוזים פיטרקוב, תרנ"ט
"ממרירות החיים": סיפורים וציורים פיטרקוב: תושיה, תר"ס 1900.
מכתביו ויצירותיו > ממאמריו

א. ליבושיצקי, מרחוב נאלעווקי, הצפירה, 5 בינואר 1900
לקריאה נוספת

"למען אחיו הקטנים": עשרים שנה למות אהרן ליבושיצקי אוריאל אופק מאזנים, י"ז, א, תשכ"ג עמוד 61
"שירת חיבת ציון", הלל ברזל, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ח 1987, פרק 12: חותמי התקופה: אהרן קמינקא, אהרן ליבושיצקי, נח פינס, י.ל. ברוך (ברוכוביץ), אלתר יצחק לוין – "אסף הלוי איש ירושלים", עמ' 359–395.
ורד טוהר, "ספר הישר לבני הנעורים מאת אהרן ליבושיצקי: חיבור עברי קדום שעלה לארץ ישראל", עיונים בתקומת ישראל 29 (2018), עמ' 210–231.
הערות שוליים

↑  זאב גריס, 'עברי, דבר וקרא עברית: חלוצי הספר העברי לילדים בין מלחמות העולם', עת־מול, 246 תשע"ד, עמודים 11-16
↑  ראו: אהרן ליבושיצקי  המאמר המלא - נתן אלתרמן
↑  מיצירותיו של אהרן ליבושיצקי אתר הספרייה הלאומית
↑  תבת הזמרה חוזרת / ניצני שירת הילדים של נתן אלתרמן / ראו אהרן ליבושיצקי זיוה שמיר, דעת, מכללת הרצוג
↑  "ספר הישר" בעיבודו של אהרן ליבושיצקי - חיבור עברי קדום שעלה לארץ ישראל ורד טוהר עיונים בתקומת ישראל, כרך 29, 2018, עמ' 210–212 ראו פרטים ביוגרפים / אהרן ליבושיצקי
↑  דוד תדהר (עורך), "אליעזר ליאוני (צופרפין)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2539
↑  עיתונים ושבועונים - הצבי ראו אהרן ליבושיצקי נוסטלגייה אונליין
↑  מורפולוגיה של שינוי תרבותי: מסע ההסברה להצלת פרחי הברכגורם משפיע על עיצוב המרחב 1 בני פירסט המחלקה לגאוגרפיה, האוניברסיטה העברית בירושלים ראו: שירו של המשורר אהרן ליבושיצקי היוצא כנגד התופעה
↑  גצל קרסל, לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים א-ב, הוצאת ספרית פועלים 1965-1967., כרך ב', עמ' 175-174
↑  מאיר
סוקולובסקי עורך, ספר זיכרון לקהילת רוז'ינוי והסביבה, ארגון יוצאי רוז'ינוי בישראל, תל אביב 1957, עמוד 91
↑  אהרן ליבושיצקי זמרשת - פרויקט חרום להצלת הזמר העברי המוקדם
↑  "אהרן ליבושיצקי" פרויקט בן יהודה
↑  "ספר הישר" בעיבודו של אהרן ליבושיצקי - חיבור עברי קדום שעלה לארץ ישראל ורד טוהר עיונים בתקומת ישראל, כרך 29, 2018, עמ' 231-210
↑  מלחמה ואהבה דרמה היסטורית מימי החשמונאים ב-4 מערכות תרגם: א. ליבושיצקי
↑  "קורות העברים מתקופת אלכסנדר מוקדון עד אחרית ימי הגאונים", שמעון דובנוב הוצאת אביב, 1916, אתר סימניה
↑  קורות העברים לבתי ספר ולמתלמדים - אהרן ליבושיצקי חלק חמישי: התקופה האחרונה עם ציורים, מפות, ותמונות אנשי שם (ראו תמונה שמאלית)  הוצאת "אביב" ורשה תרפ"ג 1923
↑  אהרן ליבושיצקי - למען אחי הקטנים  זמרשת
↑  אהרן ליבושיצקי - שושן הערבה, זמרשת
↑  שם במקום ארזים - תרגום מיידיש אהרן ליבושיצקי התודעה החלוצית בתקופת העליות הראשונות, 1924-1881: כרך ד
↑  א. המשורר העני, ב. דבורה הזקנה  סיפורים לילדים - אהרן ליבושיצקי  books.google.co.il/books
↑  הוי, ערש מולדת, לחן: אדווין אריקסון, ביצוע: יוסף שפינדל, הקלטה: 1934 זמרשת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308021705171  GND: 1053247494  ISNI: 0000 0004 3481 1119  LCCN: no99017878  NTA: 301103984  VIAF: 53780604   WorldCat (עם VIAF): 53780604 
התרגום הראשון לעברית: "הנודד הקטן, סיפור", תרגם אהרן ליבושיצקי, הוצאת תושיה, ורשה, 1899
דורון שידלוב

דורון שידלוב (נולד ב-11 במאי 1958) הוא ראש המועצה האזורית ברנר מאז שנת 2012.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1958, במושב קדרון, בן למייסדי המושב. למד בתיכון האזורי ברנר. שירת בצה"ל כאיש קבע במשך 25 שנים, כהנדסאי אלקטרוניקה בחיל התקשוב וכמג"ד, והשתחרר בדרגת סגן-אלוף. בעל תואר ראשון במדעי המדינה ושלטון מקומי ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן. טרם כניסתו לחיים הפוליטיים עבד בתפקידי הנהלה בחברת Leadcom -מנהל עסקי B.D, כמנהל חטיבת הטלקום שלה בישראל, כמנהל הנדסת השטח שלה וכמנכ"ל השלוחה הישראלית. כיהן כראש ועד האגודה במושב קידרון וכחבר מליאת המועצה האזורית.
בשנת 2012 נבחר לראשונה לראשות המועצה וזכה ב-76.1% מהקולות. החליף בתפקיד את מיקי עופר שכיהן לפניו בתפקיד. בשנים 2018 ו-2024 היה מועמד יחיד ועל כן לא התקיימו בחירות בראשות. במרץ 2017 הודיע על הצטרפותו ליש עתיד.
החל מיוני 2021 מכהן שידלוב כיו"ר איגוד ערים לאיכות הסביבה אשדוד וחבל יבנה (החליף בתפקיד את יורם סויסה, חבר מועצת גן יבנה) כחלק מהסכם רוטציה. משמש גם כיו"ר ועדת איכות הסביבה של מרכז השלטון האזורי.
יזם וקידם את שיקום גבעות מע'אר והפיכתן לפארק לאומי בשיתוף עם רשות הטבע והגנים.
בסוף מרץ 2023 בתקופת המאבק נגד הרפורמה המשפטית הכריז יחד עם מספר ראשי רשויות נוספים על שביתת רעב בעקבות הודעת ראש הממשלה נתניהו על כוונתו לפטר את שר הביטחון יואב גלנט.
נשוי ואב לשני ילדים.
הערות שוליים

1 2 3  ראש המועצה האזורית ברנר דורון שידלוב מונה ליו"ר איגוד ערים לאיכות הסביבה אשדוד- חבל יבנה, באתר be106.net, 4 ביולי 2021
1 2 3  פוסט בפייסבוק של מפלגת יש עתיד
↑  דף הפייסבוק של שידלוב
1 2   דורון שידלוב לראשות מועצת ברנר, סרטון בערוץ "רחובוטיוי - כל מה שמעניין ברחובות והסביבה", באתר יוטיוב (אורך: 03:55)
↑  יובל גורן, הוכרזו הזוכים בבחירות ל-27 מועצות אזוריות, באתר nrg‏, 5 בדצמבר 2012
↑  גדרה היום, ראש המועצה האזורית בין שובתי הרעב, באתר גדרה היום, ‏27 במרץ 2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארני פלטשר

ארנסט לי פלטשר (באנגלית: Ernest Lee Fletcher; נולד ב-12 בנובמבר 1952) הוא פוליטיקאי ורופא אמריקאי. ב-1998 נבחר לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם כיהן שלוש תקופות כהונה רציפות. הוא התפטר מבית הנבחרים ב-2003 לאחר שנבחר למושל קנטקי ה-60, ושירת בתפקיד זה עד לשנת 2007. טרם כניסתו לפוליטיקה, היה פלטשר רופא המתמחה ברפואת משפחה וכומר בפטיסטי הדיוט. פלטשר הוא חבר המפלגה הרפובליקנית.
פלטשר בוגר אוניברסיטת קנטקי, והתגייס לחיל האוויר של ארצות הברית בניסיון להגשים את חלומו להיות טייס חלל. הוא עזב את חיל האוויר לאחר שקיצוצים בתקציב צמצמו את שעות טיסותיו בטייסת בה שירת והשלים לימודי רפואה, בתקווה להרוויח מקום במשימת חלל כאזרח. תקוותיו אלו נגוזו בעקבות התדרדרות בראייתו, והוא עבר למגזר הפרטי כרופא משפחה וככומר בפטיסטי הדיוט. הוא היה פעיל בפוליטיקה המקומית בקהילתו ונבחר לבית הנבחרים של קנטקי ב-1994. שנתיים לאחר מכן הוא התמודד למושב בבית הנבחרים האמריקאי, אך הפסיד במירוץ לסקוטי באסלר, חבר בית הנבחרים המכהן. כאשר באסלר פרש מהמירוץ לבית הנבחרים לקראת בחירות 1998, התמודד פלטשר בשנית למושבו והביס את חבר הסנאט של קנטקי ארנסטו סקורסון הדמוקרטי. עד מהרה הוא מיצב עצמו כאחד בעלי הידע הבכירים של חברי הקונגרס הרפובליקנים בתחום הבריאות.
פלטשר נבחר למושל קנטקי בנובמבר 2003 אחרי שניצח את התובע הכללי של קנטקי בן צ'נדלר. בראשית כהונתו הצליח פלטשר לחסוך כספים למען תקציב מדינת קנטקי על ידי ארגון מחדש של הרשות המבצעת. הוא הציע לערוך רפורמות במערך המיסים של המדינה ב-2004, אבל יוזמה זו נתקלה בהתנגדות מצד בית המחוקקים של קנטקי. כאשר הרפובליקנים בסנאט הקנטקאי התעקשו לקשור את הרפורמות לתקציב המדינה, התכנס בית המחוקקים מבלי להעביר אף אחת מההצעות של פלטשר והסיעה הרפובליקנית בסנאט, וקנטקי התנהלה תחת תוכנית הוצאות ביצועיות שנחתמה בידי פלטשר עד שנת 2005, כאשר התקציב והתקנות עברו.
מאוחר יותר ב-2005, התובע הכללי של קנטקי גרג סטמבו, נושא המשרה הבכירה ביותר בקנטקי מטעם המפלגה הדמוקרטית, פתח בחקירה פלילית במטרה לברר האם שיטות ההעסקה של ממשל פלטשר הפרו את "שיטת הכישורים" של המדינה. חבר מושבעים גדול קבע כי יש להגיש כתבי אישום נגד אנשיו של פלטשר, ובסופו של דבר נגד פלטשר עצמו. פלטשר העניק חנינות לכל מי שהסתבך בפרשה, אך לא חן את עצמו. אף על פי שהחקירה הסתיימה בהסדר טיעון בין פלטשר וסטמבו בשלהי 2006, הפרשה האפילה על כוונתו של פלטשר להתמודד מחדש למשרת המושל ב-2007. בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית לבחירת מועמד המפלגה למושל גבר על חברת הקונגרס לשעבר אן נורת'אפ, אך בבחירות הכלליות הפסיד למועמד הדמוקרטי סטיב בישיר. לאחר תום כהונתו כמושל, הוא חזר לתחום הרפואי כמייסד ומנכ"ל חברת "אלטון בריאות".