stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גורדון פולרטון
ביוגרפיה

גורדון פולרטון נולד בעיירה רוצ'סטר שבניו יורק. לאחר סיום בית הספר למד הנדסת מכונות במכון הטכנולוגי של קליפורניה בה קיבל תואר ראשון בשנת 1957 ותואר שני בשנת 1958.
לאחר סיום הלימודים החל פולרטון לעבוד בחברת יוז איירקראפט והתגייס לחיל האוויר של ארצות הברית. הוא סיים קורס טיס ובשנת 1964 התקבל לבית ספר לטייסי ניסוי בבסיס חיל האוויר אדוארדס. בשנת 1969 התקבל לצוות האסטרונאוטים של נאס"א.
שירות בנאס"א

גורדון פולרטון היה חבר בצוות תמיכה של מספר משימות במסגרת תוכנית אפולו.
בשנת 1977 נכלל בצוות טייסי ניסוי של מעבורת החלל אנטרפרייז וביצע מספר טיסות. בשנת 1982 היה פולרטון הטייס של משימה STS-3. מעבורת זו נחתה לראשונה בנמל החלל וייט סנדס. בשנת 1985 פיקד על צוות משימה  STS-51-F.
בהמשך היה פולרטון טייס של קונבאייר 990 במהלך פיתוחו, וכיהן באותו תפקיד בצוות פיתוח של מקדונל דאגלס F/A-18 הורנט. כמו כן היה טייס ניסוי בפרויקטים נוספים של חיל האוויר האמריקאי.
פולרטון השתתף בטיסות ניסוי על קוליות במטוס הסובייטי טופולב Tu-144.
לאחר פרישה

בשנת 2007 פולרטון פרש מהשרות. בשנת 2009 עבר שבץ מוחי והיה מאושפז עד לשנת 2013.
גלריה ג'ולי מ.

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  גלריה 
 כתובת:  רחוב גליקסון 7, תל אביב-יפו
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  ג'ולי ממון
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1975
 תאריך פתיחה רשמי:  2 במרץ 1975 
 תאריך פירוק:  2016
 קואורדינטות:  32°04′39″N 34°46′20″E﻿ / ﻿32.077476365281°N 34.772308540027°E﻿ / 32.077476365281; 34.772308540027
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) גלריה ג'ולי מ.(למפת תל אביב רגילה) גלריה ג'ולי מ.(למפת גוש דן רגילה) גלריה ג'ולי מ.(למפת גוש דן מוגדלת) גלריה ג'ולי מ.  he גלריה ג'ולי מ.he גלריה ג'ולי מ.מפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
"גלריה ג'ולי מ." הייתה גלריה לאמנות שפעלה בין השנים 1975–2016 בתל אביב-יפו.
היסטוריה

"גלריה ג'ולי מ." נפתחה בשנת 1975 על ידי ג'ולי ממון בתל אביב-יפו. ממן למדה אמנות בבית הספר הגבוה לציור אצל אריה מרגושילסקי. היא פתחה את הגלריה בקומת מרתף של בניין ברחוב גליקסון בתל אביב-יפו. חלל הגלריה הורכב מחלל פשוט בצורת האות ר'. התערוכה הראשונה שנערכה בגלריה הייתה התערוכה הקבוצתית "מחווה לארוך", שנפתחה ב-2 במרץ 1975 והוקדשה לזכרו של הצייר אריה ארוך.
התערוכה זוהתה עם אמנים ובהם מיכל נאמן, דגנית ברסט, ציונה שמשי, מנשה קדישמן, בוקי שוורץ ציבי גבע, יאיר ברק, שי קרמר ואחרים. לצד אלו הוצגו בגלריה גם אמנים צעירים יותר כגיל שחר, מרב סודאי ואחרים. לצד תערוכות ציור ופיסול, הציגה ממן גם עבודות מיצב ועבודות מושגיות כגון "מי ציוני ומי לא" (1979) מאת משה גרשוני. בין האמנים שהציגו תערוכות רבות בגלריה ניתן לציין את ענת בצר.
בשנים האחרונות ניהלו את הגלריה עדי קבילי, בתה של ממן, ועודד שתיל. בשנת 2006 עברה הגלריה לחלל חדש שמוקם בקומה הראשונה של בניין ברחוב בצלאל יפה מס' 10. בשנת 2009 נפתחה שלוחה של הגלריה בטורונטו, קנדה.
הערות שוליים

↑  ראו: משה בן-שאול, תמונות בתערוכה, מעריב, 13 במרץ 1975. על המשתתפים בתערוכה נמנו: אביבה אורי, מירית כהן, רפי לביא, יהושע נוישטיין, מנשה קדישמן, משה קופפרמן, דני קרוון, בצלאל שץ ולואיז שץ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300942905171  SUDOC: 167926659 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תל אביב-יפו ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גלריה גבעון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 כתובת:  רחוב גורדון 35, תל אביב-יפו
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  נעמי גבעון, נורית וולף
 מייסדים:  שמואל גבעון
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1975
 תאריך פתיחה רשמי:  1975 
 קואורדינטות:  32°04′55″N 34°46′21″E﻿ / ﻿32.0819°N 34.7725°E﻿ / 32.0819; 34.7725
 www.givonartgallery.com
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) גלריה גבעון(למפת תל אביב רגילה) גלריה גבעון(למפת גוש דן רגילה) גלריה גבעון(למפת גוש דן מוגדלת) גלריה גבעון  he גלריה גבעוןhe גלריה גבעוןמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
"גלריה גבעון" היא גלריה לאמנות מודרנית ישראלית בתל אביב, שהוקמה ב-1975 על ידי שמואל גבעון (2000-1914) ומנוהלת כיום על ידי נעמי גבעון ונורית וולף, בנותיו.
היסטוריה

בשנות ה-70-50 של המאה ה-20 היה שמואל גבעון בקשרים חבריים ועסקיים עם אליעזר רוזנפלד, בעליה של "גלריה רוזנפלד". במקביל עבד גבעון כמנהל החברה החקלאית "נטיעות דרום". במסגרת יחסיו עם רוזנפלד, למד גבעון את מלאכת המסחר באמנות ובשנת 1975 פתח גלריה משלו.
עד שנות ה-80 התמקדה הגלריה בהצגה של אמנים ישראלים מודרניים. לאחר שנות ה-80, עם כניסתה של נעמי גבעון לפעילות בגלריה, החלה הגלריה להציג אמנים אוונגרדיים כרפי לביא, משה גרשוני, נורית דוד, יאיר גרבוז, משה קופפרמן ואחרים.
על התערוכות החשובות בגלריה נמנות תערוכה של ציור ישראלי מוקדם לציון 30 שנה להקמת ישראל (1978), התערוכה "תל אביב מטרופולין קטנה", לציון 70 שנה לייסוד תל אביב (1979), תערוכות יחיד לאהרון כהנא (1977), צבי מאירוביץ (1987), יוסף קוסונוגי (1982), פנחס אברמוביץ (1987) ואביבה אורי (1999) וכן התערוכות "ח"י רקפות" (1984) של משה גרשוני ו"השבר והזמן" (2000) של משה קופפרמן.
החל משנת 2000 מחלקת הגלריה פרס שנתי על שם שמואל גבעון - "פרס גבעון לעבודת אמנות חדשה", הנבחר ומוענק על ידי מוזיאון תל אביב. במשך השנים נפתחו חללי תצוגה נוספים. במהלך שנות ה-80 פעלה גלריה בשם "נעמי גבעון אמנות בת זמננו" בחלל ברחוב נתן החכם מס' 4 בתל אביב-יפו (החלל בו נמצאת כיום גלריה גורדון 2). בשנת 2012 נפתח חלל תצוגה נוסף בשם "פורום גבעון לאמנות" ברחוב אלרואי מס' 3 בנווה צדק.
הערות שוליים

↑  ראו" טלי תמיר, "ביוגרפיה של אוסף: על אוסף האמנות של שמואל ותמרה גבעון", אוסף שמואל ותמרה גבעון', [חמו"ל], 2014, עמ' 73-61.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261867305171  LCCN: n98023136  VIAF: 159265070   WorldCat (עם VIAF): 159265070
גבול איראן–ארמניה

מפת ארמניה, עם איראן בדרום
גבול איראן–ארמניה (בפרסית: مرز ارمنستان-ایران; בארמנית: Հայաստան–Իրան սահման) הוא גבול באורך 44 קילומטרים בין איראן לארמניה, העובר ממשולש הגבולות עם אזור נחצ'יבאן של אזרבייג'ן במערב ועד למשולש עם אזרבייג'ן עצמה במזרח.
תיאור

הגבול מתחיל במערב במשולש הגבולות המערבי עם נחצ'יבאן, אזרבייג'ן, ועובר לאורך נהר אראס אל הגבול המשולש המזרחי עם אזרבייג'ן. מזרחה לנקודה זו הגבול ממשיך לאורך האראס מזרחה.
היסטוריה

במהלך המאה ה-19 היה הקווקז נתון במחלוקת בין האימפריה העות'מאנית, פרס ורוסיה, שהתרחבה דרומה. עד מלחמת רוסיה–פרס (1804–1813) והסכם גוליסטן שאחריה רכשה רוסיה את עיקר אזרבייג'ן של ימינו וחלקים מארמניה. הגבול המודרני בין איראן ואזרבייג'ן נמשך (למעט קטע נחצ'יבאן) לבין איראן וארמניה. בעקבות מלחמת רוסיה–פרס (1826–1828) והסכם טורקמנצ'אי נאלצה פרס לוותר על נחצ'יבאן ושאר חלקי ארמניה לרוסיה. האראס הוארך כגבול עד למשולש הגבולות עם האימפריה העות'מאנית, ובכך השלים את מה שיהפוך לגבול אזרבייג'ן–איראן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ערכו הקומוניסטים הרוסים מהפכה מוצלחת ב-1917, בעוד שעמי דרום הקווקז הכריזו על הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של עבר הקווקז ב-1918. חילוקי דעות פנימיים הובילו לעזיבה של גאורגיה את הפדרציה במאי 1918, ואחריה זמן קצר לאחר מכן פרשו גם ארמניה ואזרבייג'ן. מעצם שמה גרמה אזרבייג'ן העצמאית החדשה למתיחות עם פרס, שכן נראה היה שהיא מרמזת על תביעה לאזור אזרבייג'ן באיראן. בשנת 1920 פלש הצבא האדום הרוסי לאזרבייג'ן וארמניה וסיים את עצמאותן. שתי המדינות, יחד עם גאורגיה, שולבו ברפובליקה הסובייטית הפדרלית הסוציאליסטית עבר-הקווקז בתוך ברית המועצות, לפני שהופרדו ב-1936.
ועידת גבול בין איראן לברית המועצות ב-1954 ערכה כמה התאמות קטנות לאורך הגבול, לטובת איראן. לאחר מכן החל תיחום השטח, כאשר הסכם סופי נחתם ב-1957.
לאחר התפרקות ברית המועצות ב-1991 קיבלה ארמניה עצמאות וירשה את החלק שלה בגבול איראן–ברית המועצות.
מעברי גבול

מעבר הגבול המרכזי נמצא בנורדוז-אגאראק.
ראו גם

יחסי איראן–ארמניה
הערות שוליים

↑  CIA World Factbook – Iran, נבדק ב-6 באפריל 2020 {{citation}}:  (עזרה)
1 2 3  International Boundary Study No. 25 – Iran-USSR Boundary (PDF), 28 בפברואר 1978, נבדק ב-9 באפריל 2020 {{citation}}:  (עזרה)
↑  John F. Baddeley, "The Russian Conquest of the Caucasus", Longman, Green and Co., London: 1908, p. 90
↑  Gavin R.G. Hambly, in The Cambridge History of Iran, ed. William Bayne Fisher (Cambridge University Press, 1991), pp. 145-146
↑  USSR-Iran Boundary (PDF), בפברואר 1951, אורכב מ-המקור (PDF) ב-23 בינואר 2017, נבדק ב-9 באפריל 2020 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Caravanistan – Armenia-Iran border crossings, נבדק ב-9 באפריל 2020 {{citation}}:  (עזרה)
גבול ארגנטינה–ברזיל

גבול ארגנטינה–ברזיל נמשך לאורך 1,224 קילומטרים החל ממפגש הנהרות פרנה ואיגואסו ועד למשולש הגבולות בין ארגנטינה–ברזיל–אורוגוואי, על נהר אורוגוואי.
גאוגרפיה

מתוך אורכו הגדול, רק כ־25 קילומטרים מהגבול הם יבשתיים. בקטע הצפוני של הגבול, על נהר האיגואסו, נמצאים מפלי איגואסו.
בארגנטינה, הפרובינציות שלהן גבול משותף עם ברזיל הן: מיסיונס וקוריינטס.
בברזיל, המדינות שלהם גבול משותף עם ארגנטינה הן: פרנה, סנטה קטרינה וריו גראנדה דו סול.
היסטוריה

קו הגבול הראשוני נקבע בשנת 1822, ובשנת 1898, עקב אמנה שהוצעה על ידי נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד, נקבע התוואי המדויק.
בשנת 1970 הוצבו על קו הגבול 310 סמני גבול.
ערים חשובות לאורך הגבול > ברזיל

פוז דו איגואסו
ערים חשובות לאורך הגבול > ארגנטינה

פוארטו איגואסו
הערות שוליים

↑  "International Boundary Study No. 168 – May 10, 1979 Argentina – Brazil Boundary" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2016-01-05.
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של ארגנטינה ובנושא גאוגרפיה של ברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גורדון סטר

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  סקוטלנד
 שימושים:  שעשועים ולוויה
 קבוצה:  כלבי ציד
 תכונות
 משקל:  25–36 קילוגרמים
 גובה כתפיים:  61–69 סנטימטרים
 גובה:  66 ס״מ 
 תוחלת חיים:  11–15 שנים
 אופי:  חוש ריח מפותח
 אילוף:  הסתגלות בינונית
 תיאור:  פרווה בינונית וצבעה שחור וחום
 
גורדון סֶטֶר (באנגלית: Gordon Setter) הוא תת-מין של כלב השייך למשפחת הכלביים. שמו הגיע לו מהשבט הסקוטי גורדון.
היסטוריה של הגזע

אבות אבותיו, כמו של תת-מיני הסטר האחרים, הם כפי הנראה הכלאה של פוינטר, ספרינגר ספניאל אנגלי וספניאל מים אירי. גזע זה הוא כלב ציד אשר שימש לאיתור ציד על ידי חוש הריח. הסטר שייך לקבוצת כלבי הציד ששמם מלמד על תפקידם: הרטריוור משמש להבאת הציד אחרי שנורה, הפוינטר מצביע על הצייד ואילו הסטר מתיישב ליד הציד.
מבנה כללי

גובהו מגיע עד 69 סנטימטרים. הגוף באורך בינוני ביחס לגובהו ויש לו גפיים אחוריים חזקים.
פרוותו קצרה עד בינונית ובעלת מרקם משיי. פרוותו מתארכת בחלק החיצוני של האוזניים, הצוואר, החזה, במורד החלק האחורי של הרגליים הקדמיות, מתחת לבטן וברגליים האחוריות, ואינה מתולתלת. היא שחורה או חומה.
אופי

הסטר נחשב לכלב בעל מרץ רב, כלב ציד מעולה ובעל חוש ריח מפותח.
מכיוון שזהו כלב נמרץ ושובב מומלץ להוציא אותו למרחבים פתוחים ויש הממליצים לאלפו. הם כלבים פעילים שזקוקים להרבה פעילות גופנית, לפחות שעתיים ביום.
הסטר עירני, מתעניין ובטוח בעצמו. הוא חסר פחד ואינטליגנטי. הוא נאמן, וחזק מספיק כדי לעמוד בקשיים של האימונים. הם רגישים ואמפתיים, להוטים ללמוד וזקוקים לטיפול תקיף אך עדין.
סטרים אנגליים הם אינטליגנטיים מאוד, וניתן לאמן אותם לבצע כל משימה שגזע אחר יכול לעשות, למעט רעיית צאן. עם זאת, לא תמיד קל לאמן אותם, שכן אינסטינקט הציפורים הטבעי שלהם נוטה להסיח את דעתם בסביבות חיצוניות.
בעיות נפוצות

לגזע זה מספר בעיות מוכרות: תת-פעילות של בלוטת התריס, מחלת אגן תורשתית, קטרקט ועוד.
ג'יימס מרק בולדווין

| --- | --- |

 לידה:  12 בינואר 1861 קולומביה, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בנובמבר 1934 (בגיל 73) פריז, צרפת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון 
 מנחה לדוקטורט:  ג'יימס מקקוש 
 מוסדות:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס  אוניברסיטת טורונטו  האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו 
 זרם:  אידאליזם 
 תחומי עניין:  פסיכולוגיה, פילוסופיה, סוציולוגיה 
 עיסוק:  פילוסוף, פסיכולוג, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  ארצות הברית, צרפת 
 
ג'יימס מרק בולדווין (באנגלית: James Mark Baldwin; ‏12 בינואר 1861, קולומביה, קרוליינה הדרומית - 8 בנובמבר 1934, פריז) היה פילוסוף ופסיכולוג אמריקאי. נשיא האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה.
חייו

תלמידו באוניברסיטת פרינסטון של הפילוסוף הסקוטי ג'יימס מקקוש (אנ'), וממייסדי המחלקה לפסיכולוגיה בפרינסטון. הרים תרומה חשובה לפסיכולוגיה המוקדמת, לפסיכיאטריה ולתורת האבולוציה. בולדווין קיבל את התארים לתואר ראשון ושני במה שבסופו של דבר יהפוך לאוניברסיטת פרינסטון. חוויותיו החינוכיות של בולדווין כללו גם שנה בחו"ל במהלכה בילה במעבדתו של וילהלם וונדט בלייפציג.
בשנת 1903, 6 שנים לאחר שכיהן כנשיא איגוד הפסיכולוגים האמריקני, סקר פסיכולוגים אמריקאים דירג את בולדווין כפסיכולוג החמישי בהשפעתו באותה תקופה. הוא היה אחד הפסיכולוגים הראשונים שחקרו באופן שיטתי את התפתחות הילד. תצפיותיו על ילדים החלו לאחר לידת ילדו הראשון.
פיתח את המושג אדואליזם שהיה בסיס לעבודתו המאוחרת של פיאז'ה.
הערות שוליים

↑  Jacy L. Young, Baldwin, James Mark, SpringerLink
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296893905171  PLWABN: 9810556339405606  BNE: XX1216306  BnF: cb12279185w (data)  CANTIC: a1077225x  GND: 117561436  ISNI: 0000 0001 1051 402X  LCCN: n79110535  NKC: jo2002101204  NLA: 35012680  NLK: KAC199601465  NTA: 06831146X  SELIBR: 290826  SNAC: w68w3hgw  SUDOC: 031610072  Trove: 789585  VcBA: 495/312516  VIAF: 32058149   WorldCat (עם VIAF): 32058149 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גבול אנגליה-סקוטלנד

סימון הנקודה בה חוצה הרכבת בין אנגליה לסקוטלנד
הגבול האנגלו-סקוטי (בגאלית סקוטית: Crìochan Anglo-Albannach) מפריד בין סקוטלנד לאנגליה ונמתח לאורך 154 ק"מ בין מפרץ מרשל מדוז בחוף המזרחי לבין סולוויי פירת' במערב.
בתחילת המאה ה-10, לשון הים של פורת' ציינה את הגבול בין הממלכה הפיקטו-גאלית של אלבה לבין ממלכת נורת'מבריה. תיחום זה זה הפך לגבול האנגלו-סקוטי הראשון עם סיפוח נורת'מבריה לאנגליה האנגלו-סכסית באמצע המאה ה-10. בשנת 973, קנת השני, מלך סקוטלנד השתתף בוועידה של אדגר, מלך אנגליה, במועצתו בצ'סטר. אדגר תגמל את קנת בכך שהעניק לו את מחוז לותיאן. למרות עסקה זו, השליטה על לותיאן לא הוסדרה והאזור נכבש על ידי הסקוטים בקרב קארהאם ב-1018 והנהר טוויד הפך למעשה לגבול האנגלו-סקוטי.
בהסכם יורק שנחתם בשנת 1237, בין אנגליה לסקוטלנד הותווה קו סולוויי-טוויד כגבול החוקי בין הממלכות. הסכם זה שריר גם כיום למעט מחלוקת על שטח שהשתרע מסולוויי פירת' בסמוך לקרלייל ועד לעיירה לנגהולם שבמחוז דאמפריס וגאלווי. אדמות אלו כללו את הברוניות של קירקנדרוס, ברינטלון ומורטון. המדובר בשטח שאורכו כ-16 ק"מ מצפון לדרום ו-6.4 ק"מ ברוחבו. השטח תחום על ידי הנהרות לידל ואסק במזרח ונהר סארק במערב. כמו כן קיימת מחלוקת לגבי אזור קטן מסביב לברוויק-אפון-טוויד, שנכבש על ידי אנגליה ב-1482. ברוויק סופחה לאנגליה ב-1746.
במשך מאות שנים עד לאיחוד הכתרים היה האזור משני צדי הגבול שטח הפקר שסבל מפשיטות חוזרות ונשנות של פורעי חוק משני צידי הגבול. בעקבות חוזה האיחוד משנת 1706, שאושרר על ידי חוקי האיחוד של 1707, שיצר את ממלכת בריטניה הגדולה מאיחודן של סקוטלנד ואנגליה ווילס, הגבול מהווה את הגבול בין שתי מערכות המשפט שכן האמנה בין סקוטלנד לאנגליה הבטיחה את המשך הפרדה בין המשפט האנגלי לבין החוק הסקוטי. לדוגמה, גיל הנישואין לפי החוק הסקוטי הוא 16, בעוד שבאנגליה הוא 18.
הגבול הימי הותווה בשנת 1999 בצו גבולות המים.
גבול אנגליה - סקולנד ואזורי המחלוקת
היסטוריה

אזור הגבול, הידוע כמרצ'ס הסקוטיות, נמצא משני צדי הגבול האנגלו-סקוטי וכולל חלקים מאזורי מחוזות סקוטלנד המודרניים של מחוז דמפריס וגאלווי ומחוז הגבולות הסקוטיים, וכן חלקים מהמחוזות האנגליים של קאמבריה ונורת'מברלנד. מאז הכיבוש הנורמני של אנגליה ועד לתקופת שלטונו של ג'יימס השישי מסקוטלנד, שבמהלך שלטונו הפך לג'יימס הראשון, מלך אנגליה היו עימותי הגבול נפוצים.
מלחמת העצמאות השנייה של סקוטלנד

בשנת 1333, במהלך מלחמת העצמאות השנייה של סקוטלנד, סקוטלנד הובסה בקרב על גבעת הלידון ואדוארד השלישי, מלך אנגליה כבש שטחים רבים והכריז על אדוארד בליול כמלך הסקוטים החדש. הדבר לא הוכר על ידי רוב האצולה הסקוטית שנשארה נאמנה לשליטם דוד השני והסכסוך נמשך.
עד 1341, פרת' (סקוטלנד) ואדינבורו נכבשו מחדש על ידי הסקוטים ואדוארד בליול נמלט לאנגליה, ולמעשה ביטל את ההסכם כביכול. אדוארד המשיך במלחמה אך נכשל בניסיון להשיב באליול לכס המלכות. עם הסכם ברוויק (1357) הוכרה שוב עצמאות הסקוטים.
המרצ'ס הסקוטיות

החל מסוף המאה ה-13, עם הכתרתו של אדוארד הראשון, מלך אנגליה ועד לתחילת המאה ה-17 - אזור הגבול נודע בשם המרצ'ס הסקוטיות.
במשך מאות שנים משפחות או שבטים באזור שינו עמדותיהם ותמכו בשליט על פי האינטרסים המשפחתיים שלהם באותה תקופה. לפני איחוד שתי הממלכות תחת ג'יימס, שבטי הגבול החליפו נאמנויות בין הכתר הסקוטי לאנגלי בהתאם למה שהיה להם נוח ויעיל.
מחוזות התיכון

בעקבות איחוד הכתרים ב-1603, המלך ג'יימס הראשון קבע כי יש לשנות את שמות מחוזות הגבול ל'מחוזות התיכון'. באותה שנה מינה המלך את ג'ורג' הום, הרוזן הראשון מדנבר, כאחראי להשלטת סדר בגבולות. בתי משפט הוקמו בעיירות המחוז ופורעי חוק ידועים נעצרו. אנשים מהמעמדות הנמוכים הוצאו להורג ללא משפט. תלייה המונית הפכה לתופעה שכיחה.
ב-1605 הקים ועדה משותפת בת עשרה חברים, 5 מהם מסקוטלנד ו-5 מאנגליה, להשלטת חוק וסדר לאזור. בשנים 1606 ו-1609 העבירה הוועדה חוקים שמטרתם הייתה להעמיד לדין מסיגי גבול ומסתננים. פורעי החוק לא יכלו עוד היה להימלט מהצדק על ידי גניבת הגבולות.
בשנת 1607 ג'יימס התפאר בכך ש"מחוזות התיכון" "הפכו לטבור של שתי הממלכות, משגשגות ומאוכלסות באדיבות ובעושר". לאחר עשור המלך ג'יימס הצליח; מחוזות התיכון הוכנסו תחת חוק וסדר מרכזיים.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-17 הגבולות היו כה שלווים עד שהכתר הצליח להקטין את פעולותיו שם.
ב-25 בספטמבר 1641 תחת צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, עתר סר ריצ'רד גרהאם, איש פרלמנט מקומי וחבר פרלמנט אנגלי, לפרלמנט של סקוטלנד "להסדרת השליטה בהפרות סדר בגבולות". התנאים לאורך הגבול הידרדרו בתקופות חבר העמים של אנגליה והפרוטקטורט, עם יצירתם של המוס-טרופר. לאחר הרסטורציה האנגלית, בעיות מתמשכות בגבול טופלו על ידי חקיקות נוספות שחודשו ב-11 פרקי זמן עד לסוף שנות 1750.
ראו גם

סקוטלנד
אנגליה
מלכי אנגליה
תביעת אנגליה למחוזות על פי הסכם ניוקאסל 1334
ג'יהאן סאדאת

ג'יהאן סאדאת וראש ממשלת ישראל מנחם בגין לאחר רצח אנואר סאדאת. צולם בקהיר על ידי נינו הרמן, 1981
ג'יהאן א-סַּאדַאת (בערבית: جيهان السادات;‏ 29 באוגוסט 1933 – 9 ביולי 2021) הייתה פוליטיקאית, חוקרת ופמיניסטית מצרית. הייתה הגברת הראשונה של מצרים משנת 1970 ועד ההתנקשות בבעלה ב-1981. כגברת הראשונה של מצרים, השפיעה רבות על הרפורמה בחקיקה למען זכויות האזרח במדינה. חוקים שקידמה העניקו לנשים מגוון של זכויות חדשות, כמו הזכות לדמי מזונות ולמשמורת על ילדים במקרה של גירושין ומכונים "חוקי ג'יהאן".
ביוגרפיה

ג'יהאן ספוות ראוף נולדה בקהיר, מצרים, כילדה שלישית והבת הראשונה של משפחה מהמעמד הבינוני-גבוה. האב, סאפוואט ראוף, היה מנתח מצרי, והאם, גלדיס קוטריל, הייתה מורה לאנגלית ממוצא בריטי. אמה הייתה בתו של צ'ארלס הנרי קוטריל, מפקח משטרת שפילד סיטי. היא גדלה כמוסלמית בהתאם לרצונו של אביה, אך למדה גם בבית ספר תיכון נוצרי לבנות בקהיר.
בתור תלמידת בית ספר בגיל העשרה, הסתקרנה מאנואר סאדאת שהיה לגיבור מקומי באמצעות דיווחים בתקשורת על סיפוריו ההרואיים ועל אומץ לבו, נאמנותו ונחישותו בהתנגדות לכיבוש הבריטי במצרים. היא שמעה סיפורים רבים עליו מבת דודתה, שבעלה היה עמיתו להתנגדות ואחר כך ישב עמו בכלא.
במסיבת יום הולדתה ה-15 היא פגשה לראשונה את בעלה לעתיד אנואר סאדאת, זמן קצר לאחר שחרורו מהכלא. סאדאת נכלא למשך שנתיים וחצי בגין פעילותו הפוליטית. הם התחתנו ב-29 במאי 1949, לאחר היסוסים והתנגדויות של הוריה לרעיון שבתם תתחתן עם מהפכן חסר עבודה. הוא היה בן 31, והיא הייתה בת 15 ו-9 חודשים. אנואר סאדאת היה לאחר מכן חלק מחברי הליבה של תנועת הקצינים החופשיים שהובילה את המהפכה המצרית בשנת 1952 שהפילה את מלכות מצרים וסודאן בראשות המלך פארוק הראשון.
ביוגרפיה > בתור הגברת הראשונה

במהלך 32 שנה, סאדאת תמכה בקריירה הפוליטית העולה של בעלה, בטרם היה נשיא מצרים. הם היו הורים לשלוש בנות: נועה, ג'יהאן, לובנה ולבנם גמאל. בשנת 1970 הפכה לגברת הראשונה של מצרים עם מינויו של בעלה, אנואר סאדאת, לנשיא מצרים. סאדאת מונה לתפקיד מתוקף היותו סגנו של הנשיא הקודם, גמאל עבד אל נאצר. ג'יהאן סאדאת השתמשה בפלטפורמה שלה כגברת הראשונה של מצרים כדי לגעת בחייהם האזרחים במדינה ושימשה מודל לחיקוי עבור נשים. היא סייעה בשינוי הדימוי העולמי של נשים ערביות בשנות השבעים, תוך כדי עבודה בהתנדבות והשתתפות בשירות לא ממשלתי עבור עניים.
סאדאת סיימה תואר ראשון בספרות ערבית באוניברסיטת קהיר בשנת 1977. במוסד זה גם המשיכה לתואר שני בספרות השוואתית אותו סיימה בשנת 1980 לאחר מכן לדוקטורט אותו סיימה ב-1986. לאחר שסיימה את לימודיה, הפכה למורה במרכז לאמנים ומופעים בקהיר. בנוסף הייתה פרופסור אורח באוניברסיטה אמריקן יוניברסיטי, באוניברסיטת דרום קרוליינה ובאוניברסיטת רדפורד בארצות הברית.
סאדאת הייתה האישה הראשונה לכהן כיושבת הראש של המועצה העממית של מחוז אל-מנופיה.
ביוגרפיה > שירותים לא ממשלתיים

סאדאת מילאה תפקיד מרכזי ברפורמה בחוקי זכויות האזרח במצרים בסוף שנות השבעים. הרפורמה מכונה לעיתים קרובות "חוקי ג'האן". החוקים החדשים שקודמו על ידה העניקו לנשים מגוון זכויות חדשות, כולל מזונות ומשמורת על ילדים במקרה של גירושין. ג'יהאן סאדאת מילאה תפקידים מכריעים בהקמת "Talla Society", אגודה קואופרטיבית באזור הדלתא של הנילוס המסייעת לנשים מקומיות להפוך לעצמאיות. סאדאת הקימה האגודה המצרית לחולי סרטן, את בנק הדם המצרי. בנוסף, הקימה את ארגון SOS Children's Villages, כפר ילדים המספק ליתומים מצרים בתים חדשים בסביבה משפחתית ומסייע להם למצוא משפחה מאמצת.
לאחר שביקרה חיילים פצועים בחזית סואץ במהלך מלחמת ששת הימים בשנת 1967, היא הקימה את מרכז השיקום של אל ופא ואמאל (אמונה ותקווה), המציע שירותי רפואה ושיקום לנכי המלחמה וכן הכשרה מקצועית. המרכז נתמך על ידי תרומות מרחבי העולם. עם השנים החל לשרת ילדים לקויי ראייה ויש לו להקה מוזיקלית ומקהלה המופיעה ברחבי העולם.
כפעילה אירחה והשתתפה בכנסים רבים ברחבי העולם בנושאי נשים, רווחת ילדים ושלום באפריקה, אסיה, אירופה צפון ודרום אמריקה. היא עמדה בראש המשלחת המצרית לכנסים של או"ם לכבוד יום האישה הבינלאומי במקסיקו סיטי ובקופנהגן. היא ייסדה את ליגת הנשים הערבית-אפריקאית.
ביוגרפיה > שנים מאוחרות

סאדאת הייתה עמיתה בכירה באוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק.
בשנת 1987 היא פרסמה אוטוביוגרפיה בשם "בת מצרים" בהוצאת סיימון אנד שוסטר בע"מ. בנוסף הוציאה ספר שירה ערבית תחת שם בדוי. במרץ 2009 הוציאה אוטוביוגרפיה נוספת בשם "תקוותי לשלום".
סאדאת זכתה במספר פרסים לאומיים ובינלאומיים עבור שירות ציבורי ומאמצים הומניטריים לנשים וילדים. היא גם קיבלה יותר מ-20 תוארי דוקטור לשם כבוד ממכללות ואוניברסיטאות לאומיות ובינלאומיות ברחבי העולם. בשנת 1993 קיבלה את פרס השלום הבינלאומי לקהילת ישו. בשנת 2001 זכתה בפרס פרל בק.
ב-2011 התבטאה על רקע המהומות במצרים כי בחירת בעלה בחוסני מובארכ לסגנו הייתה טעות. בראיון שהעניקה במסגרת אירועי יום השנה ה-30 לרצח בעלה בתוכנית "באוויר" שבערוץ המצרי "אורביט", סאדאת כינתה את תקופת כהונתו של מובארק כ"חלולה ממנהיגות".
נפטרה ב-9 ביולי 2021.
הערות שוליים

↑  Zhīhān al-Sadāt : al-marʼah allatī ḥakamat Miṣr! WorldCat entry.
↑  Jehan Sadat, Ph.D. (אורכב 10.06.2018 בארכיון Wayback Machine) official website.
↑  ISBN 0-7432-3708-0
↑  ג'יהאן סאדאת, בת מצרים, יצא לאור ע"י הוצאת אור-עם, מכיל 431 עמודים, ‏1978
↑  אלמנת סאדאת: "הבחירה במובארק במחליף לבעלי הייתה טעות", באתר ‏מאקו‏, 6 באוקטובר 2011
↑  רועי נחמיאס, אלמנתו של סאדאת: בעלי טעה במינוי מובארק, באתר ynet, 6 באוקטובר 2011
↑  גיא אלסטר‏, ג'יהאן סאדאת, אשתו של נשיא מצרים לשעבר, מתה בגיל 88, באתר וואלה, 9 ביולי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267413105171  BnF: cb12063386s (data)  GND: 118604740  ISNI: 0000 0001 1030 4073  LCCN: n82247543  NKC: xx0009939  NTA: 073264105  SNAC: w6wh673k  SUDOC: 028892313  VIAF: 85366686   WorldCat (עם VIAF): 85366686 
בני הזוג סאדאת עם נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר ואשתו רוזלין בשנת 1977
ג'יהאן סאדאת מדברת במרכז האזורי דין לשר לאמנויות בוואלנוט קריק, קליפורניה, 2006
ג'לאל חוסייני

סייד ג'לאל חוסייני (בפרסית: سید جلال حسینی; נולד ב-3 בפברואר 1982) הוא כדורגלן עבר איראני ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

חוסייני נולד בבנדר אנזלי שבאיראן. הוא החל לשחק במחלקת הנוער של מאלבאן המקומית. בקבוצה הבוגרת ערך 84 הופעות והבקיע שני שערים. בקיץ 2005 עבר לסאיפא. בתקופתו במועדון היה שחקן מפתח בקבוצה, וערך 117 הופעות ליגה בהן הבקיע 8 שערים. הוא היה חלק בלתי נפרד מזכייתה של הקבוצה באליפות איראן בעונת 2006/2007. בקיץ 2009 עבר חוסייני לספהאן, וגם בה היה שחקן בולט. הוא זכה יחד עם הקבוצה בשלוש אליפויות רצופות, כשהוא עורך 94 הופעות ליגה ומבקיע 4 שערים. בשנת 2012, כשהוא אחד מהבלמים הבולטים בליגת העל האיראנית, חתם חוסייני לעונה אחת בקבוצת הפאר האיראנית פרספוליס. בחודש פברואר 2013 האריך את חוזהו לעונה נוספת. בשתי עונותיו במועדון ערך 57 הופעות ליגה והבקיע 3 שערים. ב-17 ביולי עזב לראשונה את איראן וחתם בקבוצת אל-אהלי מליגת העל הקטרית. הוא שיחק במועדון עונה אחת בלבד, בה ערך 25 הופעות ליגה, ולאחר מכן חזר לליגת העל האיראנית, הפעם לקבוצת נפט טהראן. לקראת עונת 2016/2017 חזר לפרספוליס.
קריירה בינלאומית

בחודש פברואר 2007 ערך חוסייני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, במסגרת משחק ידידות נגד נבחרת בלארוס. ב-11 ביולי 2007 הבקיע חוסייני את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בניצחון 1–2 על נבחרת אוזבקיסטן במסגרת גביע אסיה 2007. יחד עם נבחרת איראן לקח חוסייני חלק בשלושה גביעי אסיה (2007, 2011 ו-2015) ובמונדיאל 2014.
תארים

אליפות איראן (1): 2006/2007
אליפות איראן (3): 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012