stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כף סלבורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  80°23′00″S 160°45′00″E﻿ / ﻿80.3833°S 160.75°E﻿ / -80.3833; 160.75
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף סלבורן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף סלבורן
 
מפת אזור כף סלבורן. הכף במרכז המפה (העליונה מבין שתי לשונות היבשה שבמרכז המפה)
כף סלבורן או כף סלברן (באנגלית: Cape Selborne) היא לשון יבשה גבוהה, מכוסה שלג בצידו המערב של מדף הקרח רוס שבאנטארקטיקה.
הלשון מצויה בצידו הדרומי של מפרצון בארן, בשפכו של קרחון בירד.
הכף מסמלת את הגבול בין חוף שקלטון שמדרום לה, לבין חוף הילרי שמצפון לה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי לשון היבשה

לשון היבשה התגלתה על ידי משלחת דיסקברי (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904).
היסטוריה > מקור השם

שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי אנשי משלחת דיסקברי, בדצמבר 1902.
לשון היבשה נקראת על שמו של ויליאם וולדגרייב פאלמר סלברן (William Waldegrave Palmer Selborne), ארל סלבורן השני (Earl of Selborne), אשר כיהן בממשלת בריטניה בשנת 1900, בתפקיד הלורד הראשון של האדמירליות.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע היסטורי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10047284
כף ספנסר-סמית'

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  78°00′00″S 167°47′00″E﻿ / ﻿78°S 167.78333333333°E﻿ / -78; 167.78333333333
 נתונים מדיניים
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף ספנסר-סמית'(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף ספנסר-סמית'
 
כף ספנסר סמית' (באנגלית: Cape Spencer-Smith) הוא לשון היבשה הצפונית ביותר של האי וייט בארכיפלג רוס.
בין הכף לבין האי רוס מפריד מצר האסקל.
היסטוריה > מקור השם

משלחת הסקר הגאולוגי לאנטארקטיקה של ניו זילנד (NZGSAE), אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1958–1959 נתנה לכף את שמה.
המשלחת קראה לכף על שם הכומר ארנולד ספנסר-סמית', איש הדת של קבוצת ים רוס של המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1914–1917), שמת ב-9 במרץ 1916, בדרך חזרה ממסע להנחת מצבורים במאונט הופ בשביל הקבוצה של ארנסט שקלטון. ספנסר-סמית' סבל מצפדינה וחבריו גררו אותו על המזחלת במשך 40 יום עד למותו.
לקריאה נוספת

• National Imagery and Mapping Agency 2002, , P 161
• Defense Mapping Agency 1992, , P 396
הערות שוליים

↑  ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
כף פיטרסן (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בלשון יבשה באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  71°54′S 101°27′W﻿ / ﻿71.9°S 101.45°W﻿ / -71.9; -101.45
 נתונים מדיניים
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף פיטרסן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף פיטרסן
 
כף פיטרסן (באנגלית: Cape Petersen) היא לשון יבשה מכוסה קרח, בצידו הצפוני של האי ת'רסטון, בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה מעוגלת בצורתה.
לשון היבשה ממוקמת 33 קילומטרים מזרחית - צפון-מזרחית מכף פלאיינג פיש.
היסטוריה > גילוי ומיפוי לשון היבשה

לשון היבשה מופתה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, במסגרת מבצע קפיצה לגובה בדצמבר 1946.
היסטוריה > מקור השם

שמה של לשון היבשה נתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
לשון היבשה נקראת על שמו  של קארל או. פיטרסן (Carl O. Petersen) מהנדס רדיו, שהשתתף במשלחת המחקר האנטארקטית של ריצ'רד בירד בשנים 1920–1930, ו-1933–1935.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
לידיה דייוויס

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1947 (בת 77) נורת'המפטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קולג' ברנרד, תיכון פאטני 
 שפות היצירה:  צרפתית, אנגלית 
 הושפעה מ:  ולדימיר נבוקוב 
 בן או בת זוג:  פול אוסטר  אלן קוט 
 צאצאים:  Daniel Auster 
 פרסים והוקרה:  פרס בוקר הבינלאומי (2013)  מלגת גוגנהיים (1997)  אביר מסדר האמנויות והספרות  עמיתי מקארתור  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
לידיה דייוויס (באנגלית: Lydia Davis, נולדה ב-15 ביולי 1947) היא סופרת ומתרגמת אמריקאית, זוכת פרס מאן בוקר הבינלאומי לשנת 2013.
דייוויס פרסמה ששה אוספים של סיפורים קצרים וידועה בעיקר בשל סגנונה התמציתי וההומוריסטי. סיפוריה לרוב אינם עולים על שלושה או ארבעה עמודים ולעיתים אף אינם עולים על משפט אחד או שניים בלבד. באוקטובר 2003 זכתה במענק מקרן מקארתור. דייוויס גם ידועה בשל תרגומיה מצרפתית הכוללים יצירות מאת מרסל פרוסט ומישל פוקו. ב-2010 התפרסם תרגומה של מאדאם בוברי מאת גוסטב פלובר, אשר זכה לביקורות חיוביות וקטע ממנו אף פורסם במגזין פלייבוי.
אף אחד מספריה של דייוויס לא תורגם לעברית במלואו. קובץ ראשון של חמישה סיפורים קצרים שלה התפרסם בגיליון 104 של הליקון, בתרגומו של יעקב צ. מאיר.
מ-1974 ועד 1978 דייוויס הייתה נשואה לסופר פול אוסטר, ממנו היה לה בן, דניאל. כיום היא נשואה לצייר אלן קוט, עמו יש לה בן נוסף. היא מרצה לכתיבה יצירתית באוניברסיטת סוני באולבני, ניו יורק.
הערות שוליים

↑  ynet, לידיה דיוויס היא זוכת פרס ה"בוּקר" הבינלאומי, באתר ynet, 23 במאי 2013
↑  לידיה דיוויס, באתר Granata
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528145905171  PLWABN: 9810559597905606  BIBSYS: 7055435  BNE: XX1673099  BnF: cb12722833q (data)  CiNii: DA04880336  GND: 133546713  ISNI: 0000 0001 0870 8060  LCCN: n85210453  LNB: 000261489  MusicBrainz: 74e83496-394a-4270-819c-66b7239d160d  NDL: 01018907  NKC: xx0200367  NLA: 51241585  NSK: 000149182  NTA: 07398020X  RERO: 02-A003158277  SELIBR: 337929  SNAC: w61k04b4  SUDOC: 029315492  VIAF: 12431015   WorldCat (עם VIAF): 12431015 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יצחק חיות (זרע יצחק)

רבי יצחק חיות (1640 – כ"ז באלול ה'תפ"ו, 23 בספטמבר 1726) היה רב, אב בית דין וראש ישיבה של קהילת סקוליה בגליציה המזרחית, ומחבר ספר זרע יצחק על המשניות. אביו היה נכדו של רבי יצחק חיות (הראשון), אב"ד לבוב, קרקוב, ופראג.
אבותיו

רבי יצחק היה בנו של רבי יעקב חיות, בנו של רבי מנחם מאניש חיות (רבה של וילנה), בנו של רבי יצחק חיות (הראשון).
ביוגרפיה

נשא לאישה את בתו של רבי ידידיה גד מקאליש.
ישב בעיר סקוליה שנים רבות עד אשר התחילו כת שבתי צבי להתגבר בעירו, והוא עמד בפרץ להרחיקם ולהבדילם מתוך העדה, אבל הם התגברו עליו, אז יצא מן העיר והתיישב בעיר דרוהוביץ', שם כיהן מחותנו, רבי יקותיאל זלמן סג"ל, כרב העיר.
נפטר בכ"ז באלול ה'תפ"ו (1726) ונקבר בדרוהוביץ'. אמר כי מקבל על עצמו עשרה דורות מזרעו, שבכל עת צרה כשיבואו על קברו, יוושעו מצרתם.
חיבוריו

חיבר 13 חיבורים:
דרשות על התורה
ביאור על פירוש רש"י על התורה
ביאור על ההפטרות
ביאור על תהילים
ביאור על המשניות
חידושים על התלמוד
שאלות ותשובות
קיצור יורה דעה
חיבור על תרי"ג מצוות
חידושים בקבלה
קיצור דרושי עץ החיים וביאור דבריו
חיבור על תוכחת מוסר
חיבור על דקדוק
מכל חיבוריו לא נדפסו אלא החיבור הרביעי (על התהילים) החמישי (על המשניות), שיצא לאור בשנת ה'תצ"ב בפרנקפורט על האודר על ידי בנו רבי אליעזר חיות תחת השם "זרע יצחק". הספר נלקט מכתביו על ידי תלמידיו. בתחילת הספר מופיעה הסכמתו של בעל פני יהושע, שמתאר אותו: "הרב הגאון הגדול המפורסם בדור".
צאצאיו

מצאצאיו הידועים לנו:
בנו, רבי יהודה ליב חיות.
בנו, רבי בנימין וולף חיות.
בנו, רבי אליעזר חיות, שהוציא לאור את ספרו "זרע יצחק". הוא היה ר"מ בפשבורסק ובשצ'ריץ. חתן רבי מרדכי הלוי אב"ד קוצק, בן רבי יקותיאל זלמן אב"ד דרוהוביץ'.
חתנו, רבי מאיר מכפר ישינקה (סמוך לטורקה), מתלמידי הבעל שם טוב.
הערות שוליים

↑  חיים ישכר גראס, קונטרס תפארת בנים אבותם, פרק שלישי, אות א'
↑  חיים ישכר גראס, קונטרס תפארת בנים אבותם, פרק שלישי, אות ה'
↑  מיכאל בראווער, פאר יצחק (נדפס מחדש ה'תשס"ו), פרק ראשון (ראו שם בהערה)
↑  חיים ישכר גראס, קונטרס תפארת בנים אבותם, פרק שלישי, אות י'
↑  חיים ישכר גראס, קונטרס תפארת בנים אבותם, פרק רביעי
↑  ישראל רוזנברג, סדר הדורות ואילו היוחסין תולדות אברהם - מנחת שלמה, עמוד 464
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296466605171  ISNI: 0000 0000 5305 4724  LCCN: nr95042877  VIAF: 39271642   WorldCat (עם VIAF): 39271642
כוחות ההגנה הטריטוריאלית (אוקראינה)

| --- | --- |

 Готові до спротиву 
 פרטים
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 שיוך:  חיל רגלים קל 
 סוג:  כוחות מילואים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2014–הווה (כ־10 שנים) 
 מלחמות:  הסכסוך האוקראיני–רוסי 
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  Anatoliy Barhylevych 
 
כוחות ההגנה הטריטוריאלית (באוקראינית: Війська територіальної оборони) מהווים את מרכיב המילואים של הכוחות המזוינים של אוקראינה.
סמל כוחות ההגנה הטריטוריאלית
היסטוריה

בסוף 2014 השתנתה מערכת ההגנה הטריטוריאלית של אוקראינה. גדודי ההגנה הטריטוריאלית אורגנו מחדש והועברו לחטיבת החי"ר הממוכנת של הצבא.
הדוגמה של הכוחות האוקראינים שימשה מאוחר יותר את פולין לבניית כוחות מזוינים משלה, אשר מ-2015 ואילך יישמו נוהג דומה.
יחידות צבאיות אזוריות יוצרות גדודי רובאים, יחידות מחוזיות (עיר) יוצרות יחידות הגנה בכמות של 2 עד 5 יחידות, בהתאם למשימות שהוקצו. מלבד יחידות אזוריות ומחוזיות קיימת פלוגת מטה, המעורבת במשימות ההגנה הטריטוריאלית (TD).
כל היחידות מורכבות מחיילי מילואים וממחויבים בשירות צבאי.
ב-25 במאי 2021 הנשיא וולודימיר זלנסקי הציג למועצה העליונה חוק "על בסיס התנגדות לאומית" שהציע להגדיל את מספר הכוחות המזוינים של אוקראינה ב-11,000 אנשי שירות. ב-16 ביולי 2021 אישר הפרלמנט את הצעת החוק הזו, וב-29 ביולי 2021 חתם זלנסקי על החוק. ב-1 בינואר 2022 מספר כוחות המזוין גדל ב-11,000: 10,000 לכוחות ההגנה הטריטוריאליים ו-1,000 לכוחות המבצעים המיוחדים.
ב-11 בפברואר 2022 הוגדל מספר המתנדבים המתוכנן ל-1.5–2 מיליון.
היסטוריה > ייעוד

הגנה על רשויות ציבוריות, ממשלות מקומיות, מתקנים קריטיים ותקשורת;
פריסת מחסומים;
לחימה בכוחות האויב, שנוצרו על ידי חמושים ובוזזים אנטי-חוקיים;
שמירה על בטיחות וביטחון בטריטוריות שלהם (אזור, עיר);
ארגון התנגדות או קבוצות גרילה - במקרה של כיבוש שטח על ידי האויב;
סיוע במצבי חירום של אסונות טבע ומעשה ידי אדם בימי שלום.
הלגיון הבינלאומי להגנה טריטוריאלית של אוקראינה

שלושה ימים לאחר שהפלישה הרוסית לאוקראינה החלה, ביקש נשיא אוקראינה, וולודימיר זלנסקי, להקים יחידה צבאית שמטרתה לגייס אנשים מרחבי העולם להילחם בצבא הרוסי עד תום הפלישה. יחידה זו הוקמה, ושמה הלגיון הבינלאומי להגנה טריטוריאלית של אוקראינה. יחידה זו מתנהלת במקביל ליחידות כוחות ההגנה הטריטוריאליות האוקראיניות, היות שהשוני היחיד בינה לבין שאר היחידות היא שמתגייסיה הם לאו דווקא אזרחים אוקראינים.
הערות שוליים

↑  RUSSIA INVADED UKRAINE enlist to the International legion of Defence of Ukraine
כוחות ההגנה הטריטוריאלית במהלך קרב קייב, 2022
יצחק חיות

| --- | --- |
 לידה:  1538 
 פטירה:  1617 (בגיל 79 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1617 
 
רבי יצחק חיות (ה'רח"צ, 1538 - י"א בתמוז ש"ע, 2 ביולי 1610) היה רב בבוהמיה ומוראביה, מראשוני האחרונים. כיהן בין היתר כרבה של פראג.
ביוגרפיה

נולד לרבי אברהם חיות. מקור המשפחה היה מפרובאנס שבדרום צרפת (הם השתמשו בתיאור "מגזע חסידי פרובינצא").
בשנת ה'שכ"ח (1568) התמנה לרבה של בוסק, בפלך לבוב. בשנים שד"מ — ה'שמ"ז (1584–1587) כיהן כרבה של פראג ועמד בראשות ישיבה במקום. לאחר מכן כיהן כראש ישיבה בפרוסטיץ שבמעהרין.
במספר מקורות מופיע שהיה גיסו של המהר"ל מפראג, בעל אחותו בזיווג ראשון.
זמן פטירתו לא יאוחר משנת שע"ז, 1617, ויש המייחסים יום פטירתו לי"א תמוז.
מספריו

פחד יצחק - לובלין, של״ג (1573) - על אגדות חז"ל, בעיקר האגדות בפרק הניזקין בגיטין על חורבן בית המדרש.
שיח יצחק — פראג שמ״ז (1587) - שיר ודינים לליל הסדר;
שיח יצחק - חידושים על מסכת מכות.
הגדה לפסח עם ביאור ביידיש - פראג ש"נ.
פני יצחק - ידוע גם בשם אפי רברבי - קראקא, שנ"א (1591). ספר על הלכות איסור והיתר (כשרות, יין נסך, נידה וכו').
גם הספר שיח יצחק וגם פני יצחק מאורגנים בצורה שירית (השיר בספר שיח יצחק הוא מורכב ביותר וכמעט שלא ניתן להבינו ללא הפרוש המצורף) עם פרוש קצר להסברת השיר (בספר פני יצחק זהו הפרוש "אפי זוטרי") ודיון נרחב על ההלכות הנדונות. בנוסף חיבר ספרים נוספים שאינן בידינו. מספריו ניכר שהיה בקיא בחכמת הקבלה, והמדפיס כותב בספרו פחד יצחק, "אשר לו יד ושם בחכמות האלוקיות והחיצוניות".
דרך לימודו

בהקדמת ספרו פני יצחק הוא משבח את שיטת החילוקים, ותוקף את מתנגדי שיטת החילוקים, ובלשונו המליצית הוא כותב בין היתר: "האמנם ממחצב קודש מחצבתו, הוחצב חדוד חילוק פלפול אשכנזי, טוב ויפה בעתו, ואין מי שלועג ומואס בו, ללאו או לחלק בחילוק יצא ויבא, להוציא לעז על חכמי קדמאי ובתראי בניבו, אין זה אלא מי שאיננו בקי בו ובטיבו, הדיוט לא ידע נתיבו".
בהמשך דבריו הוא כותב שאין להשקיע בזה כל זמן הלימודים אלא יחד עם לימוד הבקיאות יש להקדיש זמן גם ללימוד בעיון. דבריו זכו לביקורת חריפה מהרב יאיר חיים בכרך ממתנגדי שיטת החילוקים, בספרו חוות יאיר ,שם הוא כותב שהיחיד שהוא מצא שבעד שיטת החילוקים זהו הרב יצחק חיות, ומאריך לכתוב נגד שיטה זו שזהו חריפות של הבל. אך בספרו יאיר נתיב, הוא כותב שדברי רבי יצחק חיות אמורים רק בפלפול של אמת, ולא לשיטת החילוקים.
משפחתו

לרבי יצחק משפחה רבנית ענפה. בניו היו הרב מנחם מאניש אב"ד וילנה, בספר פני יצחק הודפסו שירים וקינות ממנו, חיבר ספר דרך תמימים פירוש לפרשת בלק לפי הקבלה, הרב אליעזר, הרב אברהם שכיהן ברבנות בגורדוק וחיבר ספר בשם "הולך תמים" טעמי המצוות לפי הקבלה, והרב שמואל שנפטר בצעירותו מספר ימים לפני חתונתו.
נכדו של הרב מנחם מאניש היה רבי יצחק חיות השני, שחיבר את הספר "זרע יצחק", סבו של רבי צבי הירש חיות.
מצאצאיו של רבי יצחק נימנים גם רבי יצחק פריד-חיות שכיהן כראש הקהל באונסדורף (חותנו של הרב יחזקאל סגל), ורבי עקיבא שלום חיות, רבה של דובובה מפרש הסידור "עקבי שלום" (לובלין תרנ"ו).
כמו כן הרב דוד אלטשולר בעל המצודות דוד, והרב צבי הירש חיות, והרב אפרים זלמן מרגליות היו מיוצאי חלציו.
הערות שוליים

↑  יצחק חיות, "פחד יצחק", הקדמה, דף ג ע"ב
↑  ראו בקובץ בית אהרן וישראל 104, מאמרו של דוד נחמן רוטנר. אתר היברובוקס.
↑  מבוא לאפי רברבי מהדורת ירושלים, שנת תשנ"ז.
↑  שו"ת חוות יאיר סימן קכד.
↑  רבי צבי הירש חיות היה בנו של ר' מאיר, בן ר' מנחם מאניש, בן ר' יצחק (פרנס בברודי), בן ר' מאיר מטיסמניץ, בן ר' יצחק (פרנס ועד ארבע ארצות), בן ר' אליעזר, בן ר' יצחק מחבר ספר "זרע יצחק" (חיים ישכר גראס, קונטרס תפארת בנים אבותם, פרק רביעי).
↑  עקיבא שלום חיות, סידור עקבי שלום, לובלין תרנ"ו, באתר היברובוקס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307941005171  ISNI: 0000 0003 5633 7377  LCCN: nr93030849  NTA: 297565702  VIAF: 184206388   WorldCat (עם VIAF): 184206388
כרומטופור

הכרומטופורים של דג הזברה מאפשרים הסוואה והשתלבות ברקע.
סרטון המציג תמנון המשנה הן את צבעו והן את מרקמו
כרומטופורים (באנגלית: Chromatophores) הם תאים שמכילים פיגמנטים ושמחזירים אור. כרומטופורים מצויים בדו-חיים, דגים, זוחלים, סרטנאים וסילוניות. לתאים אלו חשיבות רבה ביצירת צבע עיניים ועור בבעלי חיים בעלי דם קר והם מיוצרים ברכס עצבי (Neural crest) במהלך ההתפתחות העוברית. כרומטופורים מסווגים לתת קבוצות בהתבסס על צבעם בעת חשיפתם לאור לבן: קסנטופורים (צהובים), אריתרופורים (אדומים), אירידופורים (מחזירי אור/זוהרים), לאוקופורים (לבנים), מלנופורים (חומים ושחורים) וציאנופורים (כחולים). המונח משמש גם כשם לבועיות בעלות צבע שקשורות לממברנה, אשר נמצאות בצורות שונות של חיידקים פוטוסינתטיים.
חלק מהמינים מסוגלים לשנות את צבע עורם באמצעות שינוי מיקום הפיגמנטים ושינוי מיקומם של אזורים מחזירי אור. תהליך זה, שמשמש לרוב לצורך הסוואה, נקרא שינוי צבע פיזיולוגי. לסילוניות כדוגמת תמנונים יש כרומטופורים, אשר נשלטים על ידי שרירים. לעומתם, בעלי חוליות כגון זיקיות משיגים אפקט דומה באמצעות אותות תאיים, למשל באמצעות הורמונים או מוליכים עצביים.
ליונקים ולעופות, בניגוד לבעלי דם קר, יש רק סוג תא אחד הדומה לכרומטופורים, מלנוציט. בבעלי דם קר קיימים מלנופורים, המקבילים למלנוציטים. מחקרים נערכים במלנופורים לשם הבנת מחלות ולגילוי תרופות.
מיון

תאים נושאי פיגמנטים בחסרי חוליות תוארו לראשונה כ-chromoforo בכתב עת מדעי איטלקי ב-1819. השם chromatophore אומץ מאוחר יותר כשם לתאים נושאי פיגמנטים שמקורם מרכס עצבי של דיונונים ובעלי חוליות בעלי דם קר. המילה נגזרת מיוונית שבה "Χρώμα" (כרומה) פירושו "צבע" ו-phoros פירושו "נושא". המילה כרומטוציט משמשת לתיאור תאים האחראיים על צבע בעופות וביונקים. רק סוג אחד של תאים כאלו מצוי בבעלי חיים אלו, מלנוציט.
רק בשנות השישים של המאה ה-20 הובנו הצבעוניות והמבנה של הכרומטופורים באופן מספק כדי לאפשר פיתוח מערכת של חלוקת משנה שמבוססת על המראה שלהם. חלוקה זו נמצאת בשימוש גם כיום, אף על פי שמחקרים עדכניים יותר גילו כי היבטים ביוכימיים מסוימים של הפיגמנטים עשויים להיות שימושיים יותר להבנה של דרך פעולת התאים.
ייצור הצבע מתחלק לשתי מחלקות נפרדות: ביוכרומים וסכמוכרומים. ביוכרומים כוללים פיגמנטים אמיתיים, כגון קרוטנואידים ופטרדינים. פיגמנטים אלו בולעים באופן בררני חלקים מספקטרום האור הנראה שיוצר אור לבן, ומאפשרים לאורכי גל אחרים להגיע לעינו של הצופה. סכמוכרומים, שידועים גם כ"צבעים מבניים", מייצרים צבע באמצעות החזרה של חלק מאורכי הגל (חלק מהצבעים) והעברה של אורכי גל אחרים, וזאת באמצעות הפרעה למעבר האור במבנה שלהם או באמצעות פיזור האור הנופל עליהם.
כרומטופורים מכילים פיגמנטים או מבנים מחזירי אור, אך לא כל התאים המכילים פיגמנטים הם כרומטופורים. הם (Heme), למשל, הוא ביוכרום האחראי לצבעו האדום של הדם, ומצוי בעיקר בתאי דם אדומים (אריתרוציטים), אשר נוצרים במח העצם במשך כל חייו של האורגניזם ולא בהתפתחות האמבריולוגית. מסיבה זו, תאי דם אדומים אינם נחשבים כרומטופורים.
כדן סגול

| כדן סגול |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: אספרגיים
סוג:: כדן
מין:: כדן סגול
שם מדעי
 Muscari commutatum ‏Gussone

כדן סגול (שם מדעי: Muscari commutatum) הוא גאופיט קטן בעל בצל או פקעת בסוג כדן ממשפחת האספרגיים, אשר גובהו כ-10 סנטימטרים.
מקור השם

עלי הכדן הסגול דקים ופורחים בעונת האביב (לאחר הגשמים), ומביניהם יוצאים עמודי תפרחת, עליהם תלויים פרחים קטנים בצורת כד שראשו נוטה כלפי מטה וצבעו סגול, ומכאן שמו העברי של הצמח. שם המין של הצמח מתאר את צבע הפרחים.
מורפולוגיה

הפרח מורכב מצינור מאוחה עלים והוא קטן ודמוי כד משונץ. פרחי הצמח ערוכים באשכול וצבעם סגול כהה. הם דומים בצורתם לפרחיו של כדן קטן- הפרחים, אך הם בולטים יותר. שש אונותיו של הפרח מצטמצמות לשיניים קטנות בקצה הפרח. באמצע צינור העטיף אבקנים קבועים, וזרעי הצמח השחורים מקומטים דמויי ביצה או כדוריים. לצמח עלה אחד בעל צורה סרגלית, ההלקט נושר בשלמותו מהעמוד מיד אחרי ההבשלה.
פריחה ותפוצה

הכדן הסגול פורח בחודשי החורף, דצמבר עד מארס, בין טרשים, על סדקי סלעים ועל צבריים. תפוצתו בכל הארץ והוא מואבק על ידי דבורי בר הלומדות להתהפך ולמצוץ את הצוף בפרח. בשדרת ההר בחבל הגשום גדל בחפיפה עם כדן סגול כדן נאה (מכונה גם כדן אשכולי או כדן זנוח), לו שיני עטיף לבנות והפורח בחודש פברואר.
לקריאה נוספת

מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, עמ' 520–521
עזי פליטמן, קלרה חן, אבינעם דנין, אבישי שמידע, צמחי ישראל בתמונות, עמ' 230–231
הערות שוליים

↑  "כדן סגול - פורח בספר המדבר (נובמבר 2015) - כלנית". כלנית. אורכב מ-המקור ב-2019-11-10. נבדק ב-2017-06-07.
↑  Sara Gold, Avraham Plotnitzky, Professor Amram Eshel, כדן סגול, באתר www.wildflowers.co.il
↑  טמפלט לצמח השבוע – המשרד לאיכות הסביבה, באתר sites.huji.ac.il
יחסי מיאנמר–תאילנד

| יחסי מיאנמר–תאילנד |
| --- | --- |
מיאנמר: תאילנד


מיאנמר: תאילנד
שטח (בקילומטר רבוע)
676,578: 513,120
אוכלוסייה
54,588,239: 71,655,872
תמ"ג (במיליוני דולרים)
64,815: 514,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,187: 7,186
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה חוקתית, בפועל משטר צבאי

יחסי מיאנמר-תאילנד הם יחסי החוץ הנוכחיים וההיסטוריים בין מיאנמר (המכונה גם בורמה) לתאילנד. מיאנמר מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק. מאידך, תאילנד מחזיקה במיאנמר שגרירות ביאנגון. היחסים בין בורמה לתאילנד מתמקדים בעיקר בסוגיות כלכליות ובסחר. קיים סכסוך ספורדי עם תאילנד בשלושה איים השנויים במחלוקת.
היסטוריה צבאית > מלחמת בורמה–סיאם (1547–1549)

מלחמת בורמה–סיאם (1547–1549) הייתה הראשונה מבין מלחמות רבות נלחמו בין הבורמזי של באגו והסיאמיים של איאטטאיה. המלחמה החלה בפלישה של המלך טבינשווהטי משושלת טאונגו דרך מעבר שלוש הפגודות לתחום סיאמי, והחלה התקפה על עיר הבירה איוטהאיה עצמה. הפלישה הגיעה לאחר משבר פוליטי באיוטהאיה שהסתיים עם עלייתו של מאה צ'קראפט על הכס הסיאמי.
המלחמה ראויה לציון לקראת הנהגת לוחמה מודרנית מוקדמת על ידי שכירי חרב פורטוגזים. זה בולט ביותר בתולדות תאילנד בגלל המוות האמיץ בקרב המלכה הסיאמי סוריאוטאי על פיל המלחמה שלה. כתוצאה מכך, לעיתים קרובות מכונה הסכסוך בתאילנד המלחמה שהובילה לאובדן המלכה סוריאותי.
היסטוריה צבאית > מלחמת בורמה–סיאם (1594–1605)

המלחמה הבורמזית-סיאמית (1594–1605) הייתה המלחמה שנגרמה על ידי נקמת סיאם כלפי השלטון הבורמזי. המלך נרסואן מאיוטתאיה תכנן לכבוש את בורמה. המלחמה החלה עם התקפות סיאמיות על וכיבוש הערים טנאסרים ומייק ואז המשיכו בדרך לטונגו.
היסטוריה צבאית > מלחמת בורמה–סיאם (1765–1767)

מלחמת בורמה-סיאם (1765–1767) הייתה הסכסוך הצבאי השני בין שושלת קונבאונג בבורמה לשושלת באן פלו לואנג בסיאם (תאילנד), והמלחמה שסיימה את השושלת בת ארבע מאות השנים בממלכת סיאם. עם זאת, הבורמזים נאלצו עד מהרה לוותר על רווחיהם המנוצחים כאשר הפלישות הסיניות למולדתן אילצו נסיגה מוחלטת בסוף 1767. שושלת סיאמית חדשה, אליה התייחסה המלוכה התאילנדית הנוכחית את מקורה, התייצבה לאיחוד סיאם עד שנת 1770.
מלחמה זו הייתה המשך למלחמת בורמה–סיאם 1759–1760. הקאזוס בליי של מלחמה זו גם היו השליטה בחוף טנאסרים וסחרו, והתמיכה הסיאמית במורדים באזורי הגבול הבורמזיים. המלחמה החלה באוגוסט 1765 כאשר צבא בורמזי בצפון שכלל 20,000 חיילים פלש לצפון סיאם, ואליהם הצטרפו שלושה צבאות דרומיים של מעל 20,000 חיילים באוקטובר, בתנועת מלקחיים באיוטאיה. בסוף ינואר 1766, צבאות בורמה התגברו על ההגנות הסיאמיות העליונות מבחינה מספרית אך מתואמות בצורה גרועה, והתכנסו לפני בירת סיאם.
המצור על איותטאיה החל במהלך הפלישה הסינית הראשונה לבורמה. הסיאמים האמינו שאם הם יוכלו להחזיק מעמד עד העונה הגשומה, ההצפה העונתית של מישור איותתאיאן תאלץ נסיגה. אולם המלך הסינביושין מבורמה האמין כי מלחמת סין היא סכסוך גבול מינורי, והחליט להמשיך במצור. בעונה הגשומה של 1766 (יוני-אוקטובר) עבר הקרב לשפלה המוצפת אך לא הצליח לשנות את הסטטוס קוו. כשהגיעה העונה היבשה, הסינים פתחו בפלישה גדולה בהרבה, אולם הסינביושין עדיין סירב להסיג את החיילים. במרץ 1767 הציע המלך אכאתאת מסיאם להיות יובל אך הבורמזים דרשו כניעה ללא תנאי. ב-7 באפריל 1767, הבורמזים כבשו את העיר המורעבת בפעם השנייה בהיסטוריה, תוך שהם מבצעים מעשי זוועה שהשאירו חותם שחור גדול ביחסי בורמה ותאילנד עד ימינו. אלפי שבויים סיאמיים הועברו לבורמה.
הכיבוש הבורמזי היה קצר מועד. בנובמבר 1767 פלשו הסינים שוב עם הכוח הגדול ביותר שלהם עד כה, ושכנעו בסופו של דבר את הסינביושין להסיג את כוחותיו מסיאם. במלחמת האזרחים הסיאמית שבאה בעקבותיה, כוחות התונבורי של טקסין הבריחו את המנצח היחיד באמצע 1770. הבורמזים ניצחו גם את הפלישה הסינית הרביעית בדצמבר 1769.
באותה תקופה נוצר קיפאון חדש. בורמה סיפחה את חוף טנאסרים התחתון, אך שוב לא הצליחה לחסל את סיאם כמארגנת מרד בארצות הגבול המזרחיות והדרומיות שלה. בשנים שלאחר מכן, הסינביושין היה עסוק באיום הסיני ולא חידש את המלחמה עם סיאם עד 1775 - רק לאחר שלאן נא התמרדה שוב בתמיכה סיאמית. ההנהגה הסיאמית שלאחר איותטאיה הוכיחה את עצמה כמסוגלת; הם הדפו את שתי הפלישות הבאות (1775–1776 ו-1785–1786) וסיפחו את לן נא תוך כדי הלחימה.
היסטוריה צבאית > מלחמת בורמה–סיאם (1785–1786)

בודוופאיה מבורמה המשיך במסעותיו השאפתניים להרחבת שלטונותיו. מלחמת בורמה-סיאם (1785–1786) כונתה על ידי סיאם "מלחמת תשעת הצבאות" מכיוון שהבורמזים הגיעו עם תשעה צבאות. הצבאות גלשו ללאן נא וצפון סיאם, ובכל זאת מושל למפנג הצליח להדוף חלקית את הבורמזים, בהמתנה לכוחות מבנגקוק. עם כיבוש פיטסאנולוק, ראמה הראשון עצמו הוביל צבא לצפון.
בדרום חיכה בודוופאיה במעבר של שלוש הפגודות. ארמון החזית הוביל את כוחותיו לדרום, כאשר מתקפת נגד הבורמזים התבצעה מרנאונג דרך נאקון סי טמרט וקרבות התרחשו בקנצ'נבורי. הבורמזים תקפו גם את תאלנג (פוקט), שם מת באותה העת מושל העיר. צ'אן, אשת המושל, ואחותה מוק אספו אנשים כדי להגן על תאלנג נגד הבורמזים. היום, צ'אן ומוק נערצות כשתי הגיבורות נגד פלישות הבורמזים. הבורמזים המשיכו ללכוד את סונגלה. כששמעו את החדשות נמלטו מושלי פתטונג. עם זאת, נזיר בשם פראה מאה עודד את האזרחים להפעיל את נשקם נגד הבורמזים. פרה מאה הועלה מאוחר יותר לאצולה על ידי ראמה הראשון.
עם השמדת צבאותיו, בודוופאיה נסוג, רק כדי לחדש את המתקפות בשנה הבאה (1786). הפעם בודוופאיה לא חילק את כוחותיו אלא התגבש לצבא יחיד. בודוופאיה עבר דרך הצ'די סם אונג והתייצב בטא-דין דנג. חזית הארמון הצעיד את הכוחות הסיאמיים אל מול בודוופאיה. הלחימה הייתה קצרה מאוד ובודוופאיה הובס במהירות. המלחמה הקצרה הזו נקראה "מערכת טא דין דאנג".
היחסים במהלך המאה ה-19

במהלך המאה ה-19 הפכה בורמה למושבה של האימפריה הבריטית. זה מנע את המלחמות סיאמיות-בורמזיות.
היחסים במהלך המאה ה-20 > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1942 שלחה תאילנד את צבא הפיאפ לכבוש את מדינת שאן ומדינת קייה בורמה. המטרה העיקרית של מפקד הצבא הייתה להשיג אופיום. יחסים דיפלומטיים הוקמו בשנת 1948. שתי המדינות חברות באסיאן.
היחסים במהלך המאה ה-21

לאחרונה הבהיר ראש הממשלה אבהיסיט וג'ג'יווה כי הדיאלוג המעודד שינוי פוליטי הוא בעדיפות גבוהה לתאילנד, אך לא באמצעות סנקציות כלכליות. הוא גם הבהיר כי יפעל לשחזור מקדשים שנפגעו בעקבות הציקלון נארגיס. עם זאת, התעוררו מתחים ביחס למנהיגת האופוזיציה העצורה אונג סן סו צ'י, כאשר תאילנד קראה לשחרורה. היא שוחררה בשנת 2010.