stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ידיים אדומות
הגרסה האלימה

המשחק נקרא "ידיים אדומות" כיוון שלאחר שהוא משוחק די זמן – ידי המשתתפים (ובעיקר ידי השחקן שנוטה להפסיד) הופכות לאדומות מכאב.
בחוגים מסוימים, מוכרת גרסה אלימה יותר של המשחק, תוך שימוש באגרופים. שני השחקנים מציבים את שני אגרופיהם זה מול זה (במקביל), והמטרה של אחד השחקנים היא להכות באמצעות אחד מאגרופיו באגרופו של השחקן שמולו. גם כאן, אם השחקן השני מספיק למשוך את אגרופו בזמן, והמכה מחטיאה, השניים מתחלפים בתפקידים. משחק זה אלים הרבה יותר, ומביא לעיתים לדימום ובכי. ברור כי כאשר אחד השחקנים מפסיד מספר פעמים ברציפות, הוא עלול להמשיך ולהפסיד כיוון שהכאב גורם לרעידות ומונע ממנו למשוך את ידו בזמן.
אזכורים בתרבות

המשחק מופיע במשחק הווידאו משנת 2004 "הסימס 2".
המשחק מופיע כמיני-משחק במשחק הווידאו משנת 2004 "Leisure Suit Larry: Magna Cum Laude".(אנ').‏
נכלל בווידאו קליפ משנת 1994 של להקת בלר לשיר Parklife.
ראו גם

משחק ילדים
הערות שוליים

↑  "Gameplay Footage of Red Hands in The Sims 2". Youtube. נבדק ב-27 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Leisure Suit Larry: Magna Cum Laude". Adventure Gamers (באנגלית). 2004-11-17. נבדק ב-2024-01-10.
ישועה אזולאי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1931 מרקש, מרוקו מרוקו
 פטירה:  19 באוקטובר 2006 (בגיל 75 בערך) כ"ז בתשרי ה'תשס"ז נתיבות, ישראל ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 סוגה:  מוזיקה אנדלוסית, מוזיקה מרוקאית
 כלי נגינה:  טאר, עוד, כינור, קמנג'ה
 פרסים והוקרה:  הצילינדר הנודד, יקיר העיר נתיבות
 
ישועה אזולאי (1931–19 באוקטובר 2006, כ"ז בתשרי ה'תשס"ז) היה מוזיקאי, נגן קמנג'ה וכנר יהודי-מרוקאי, מגדולי המוזיקאים בז'אנר המוזיקה הצפון אפריקאית בישראל.
קורות חיים

נולד במרקש שבמרוקו למסעודה זריהן וליהודה אזולאי, בן למשפחת מוזיקאים ונגנים. בילדותו למד מוזיקה מאביו, ומגיל שמונה ניגן בהרכבים שונים. בהמשך ניגן על טאר בתזמורת שליוותה את הזמרת זוהרה אלפסיה, ואף הופיע איתה אצל מוחמד החמישי.
בגיל 17 החל לנגן על עוד, ובגיל עשרים החל לנגן על כינור.
נשא את רבקה בוזגלו, בת למשפחת מוזיקאים שאביה ניגן עמו בהרכב מקומי במרקש.
אזולאי הקים יחד עם בני משפחתו תזמורת שהופיעה ברחבי מרוקו בפני יהודים ושאינם. בזמנו הפנוי לימד גם תלמידים לנגן על כלי נגינה שונים.
בשנת 1956 עלה לישראל והשתכן בנתיבות, שם הטביע את חותמו בהפצת השירה הפולקלוריסטית, שימור מסורת הפיוטים ושירת הבקשות, בין היתר באמצעות יוזמה של מופעי שירת הבקשות בליווי נגינה. בנתיבות הקים גם מקהלת פייטנים, ואיתה הופיע בארץ ובצרפת.
מאז שעלה ארצה הרבה להופיע עם זמרים שונים מהארץ ומחו"ל, בהם ג'ו עמר, אלברט סוויסה, חיים לוק, וועיש כהן ועוד. בישראל גם ייסד הרכב נגנים שהתמחה במוזיקת ה"מאלוף" התוניסאית, והרכב שהתמחה במוזיקה אנדלוסית והופיע ברחבי הארץ והעולם.
כמומחה למוזיקה האנדלוסית הקלאסית והעממית, אזולאי עסק בהפצה ובהוראת נגינה, פיוט ומוזיקה אנדלוסית במסגרת קונסרבטוריונים, ורבים מתלמידיו הפכו למוזיקאים, נגנים ופייטנים. לאור ידיעותיו, שיחרו לפתחו חוקרים מתחום הפיוט והמוזיקה.
בשנת 1995 סבב באירופה (בין היתר בגרמניה) וערך סבב קונצרטים עם פסנתרנית הג'אז ליז מגנס, בשילוב סגנונות מזרח ומערב.
בשנת 1994 נמנה עם מייסדי התזמורת האנדלוסית הישראלית, ועמד בשנותיה הראשונות בראש האנסמבל האנדלוסי שלה, כנגן ומנהלה המוזיקלי. באותה שנה זכה בפרס הצילינדר הנודד של אמנות לעם, ונערך לכבודו ערב הצדעה בהיכל התרבות בתל אביב, שבו הופיעה התזמורת האנדלוסית הישראלית ותיאטרון ענבל.
בשנת 2001 זכה בתואר יקיר העיר נתיבות.
בשנותיו האחרונות הופיע וניגן יחד עם בניו.
הלך לעולמו ב-19 באוקטובר 2006 (כ"ז בתשרי ה'תשס"ז) ונקבר בנתיבות.
הנצחה

על שמו נוסדה תחרות הכינור והקמנג'ה, המתקיימת באשדוד.
חיים אישיים

בנו הוא יורם אזולאי, נגן טאר, יועץ מוזיקלי והנגן הראשי של התזמורת האנדלוסית הישראלית.
הערות שוליים

↑  ישועה אזולאי, באתר Geni
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010987661705171  VIAF: 19164600051137670506   WorldCat (עם VIAF): 19164600051137670506
ניקולטה בראסקי

| --- | --- |

 לידה:  19 באפריל 1960 (בת 64) צ'זנה, איטליה 
 מדינה:  איטליה איטליה
 תקופת הפעילות:  מ-1983 
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית לאמנויות הבמה על שם סילביו ד'אמיקו 
 בן או בת זוג:  רוברטו בניני (26 בדצמבר 1991–?) 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ניקולטה בראסקי (באיטלקית: Nicoletta Braschi; נקראת לפעמים בעברית בשם השגוי ניקולטה ברשי; נולדה ב-19 באפריל 1960) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ומפיקת קולנוע איטלקייה.
ביוגרפיה

בראסקי נולדה בצ'זנה. היא למדה באקדמיה לדרמה ברומא שם הכירה את רוברטו בניני, ב-1983 לראשונה בקולנוע ביחד עם בניני שם גילמה את מרים, אם ישו. אחרי כן שיחקה בשני סרטים של ג'ים ג'ארמוש: נרדפי החוק ו"רכבת מסתורין".
היא גילמה את אשת הדמות הראשית בסרט השואה "החיים יפים". היא גילמה את הפיה הכחולה בסרט "פינוקיו".
ב-2002 הייתה חברה בצוות השופטים של פסטיבל ברלין.
ב-2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "לזרו השמח".
ב-1991 היא ובניני התחתנו.
ארנסט כאהן

ארנסט כאהן
מסמך הוצאתו להורג של ארנסט כאהן על ידי המשטרה הנאצית
ארנסט כאהן (Ernst Cahn‏; 27 ביולי 1889 – 3 במרץ 1941) היה יהודי גרמני, פליט בהולנד, חבר המחתרת ההולנדית בזמן מלחמת העולם השנייה.
קורות חיים

ארנסט כאהן נולד בשנת 1889 בעיר רמאגן (Remagen) שבקיסרות הגרמנית לסלומון כאהן (Salomon Cahn) ורוזה קצנשטיין (Rosa Katzenstein). כאהן נשא לאישה את אורסולה לייה לבית הופמן.
בשנת 1936, בעקבות רדיפת היהודים בגרמניה, היגרו ארנסט ואשתו כפליטים להולנד. שתי בנותיהם אינגה (רות) והלגה עלו לארץ ישראל כחלוצות כשנה לפני כן.
ארנסט כאהן ושותפו אלפרד קוהן (גם הוא פליט יהודי מגרמניה) היו בעלים של שני עסקים באמסטרדם: סלון גלידה KOCO ברחוב ואן ואוּסטראט (Van Woustraat) מס' 149 וחנות לדברי מאפה ברחוב דה ריינסטראט (De Rijnstraat) מס' 71–73. הם היו מקובלים ואהודים בקרב האוכלוסייה ההולנדית והקהילה היהודית.
בסלון הגלידה ברחוב ואן ואוּסטראט אורגנו פעולות מחתרתיות, והוא שימש גם מקום מפגש ותכנון ההתקוממויות של קבוצות יהודים נגד הקטטות האנטי-יהודיות שהתרחשו בפברואר 1941.
ב-11 בפברואר 1941 החלו הנאצים בפעילות בידוד של היהודים, והורו ליהודים להסגיר את כלי הנשק שברשותם. הוראה זו לא מולאה, ובעקבות כך עצרו הגרמנים מספר צעירים יהודים, שרובם נרצחו בהמשך במחנות אושוויץ ומטהאוזן.
ביום שבת 15 בפברואר 1941 נופץ חלון הראווה של סלון הגלידה על ידי קבוצת פאשיסטים.
ב-19 בפברואר, בעקבות הלשנה, פשטה המשטרה הירוקה (משטרה גרמנית נאצית) באלימות לתוך סלון הגלידה. אחד מהנאצים שהשתתפו בתקיפה זו היה איש "המשרד לענייני יהודים" קלאוס ברבי. תוך כדי התגוננות מול התקיפה האלימה התיז ארנסט כאהן לעבר התוקפים גז אמוניה בעזרת אינסטלציה שהוכנה מראש למטרה זו. אירוע זה נודע בכינויו "KOCO Affair" (פרשת KOCO).
כאהן וקוהן נעצרו ונכלאו. שלושה ימים לאחר מכן, ביצעו הנאצים בהוראת היינריך הימלר כנקמה "ריאקציה" ברובע היהודי. במהלך הפעולה פשטו הנאצים על בתי היהודים והוציאו 425 יהודים צעירים מבתיהם, וריכזו אותם בכיכר יונס דניאל מאייר (Jonas Daniel Meijer). יהודים אלה עברו עינויים, ובהמשך נשלחו למחנות בוכנוואלד ומטהאוזן. הפעולה עוררה זעם עצום בקרב תושבי אמסטרדם והובילה ב-25 בפברואר לשביתת הסוחרים שנודעה כ"שביתת פברואר" (לעיתים "שביתת פברואר 1941").
ארנסט כאהן עבר עינויים קשים בכלא סכוונינגן, הידוע בכינויו האירוני "מלון התפוז" (Oranjehotel). למרות זאת, סירב למסור את שם המכונאי שהרכיב את אינסטלציית האמוניה. הוא נידון למוות והוצא להורג על ידי כיתת יורים ב-3 במרץ 1941 בדיונות Waalsdorpervlakte שליד כלא סכוונינגן. כאהן היה האדם הראשון שהוצא להורג על ידי הנאצים בהולנד. שותפו לסלון הגלידה, אלפרד קוהן, נידון ל-10 שנים, אך לא שרד.
מכתב פרידה

לפני הוצאתו להורג ניתנה לארנסט כאהן הזדמנות להיפגש בבית הכלא עם אשתו אורסולה לייה כאהן הופמן. הוא מסר לה מכתב פרידה (אשר נמצא כיום אצל נכדיה, ילדיהם של הלגה ואינגה-רות). במכתב הפרידה מבקש ארנסט מאשתו להגיע לארץ ישראל ולחבור לבנותיהם:
מכתב פרידה > קטעים מן המכתב

פטר [כינוי חיבה] היקרה שלי!
בקור רוח וברוגע אני מצפה למותי הקרוב. דאגתי היחידה היא לך, וצר לי שאני לא יכול להשאיר אותך מאחור כאשר דואגים יותר טוב לצרכייך... בקשתי האחרונה היא, שכאשר מלחמה זו תגיע לסופה, תעשי הכול על מנת להגיע אל הילדים. לשם את שייכת. שם דואגים לך היטב, את אהובה ואת יכולה גם לעיתים קרובות להפוך את עצמך למועילה. הילדים יועידו לך עוד הרבה שנים אהובות, ועם מחשבה זו אני רוצה למות בשקט.
ברכות ונשיקות ממני לאינגה [Inge] שלנו ולהלגה'לה [Helgalein] שלנו. משמחת אותי המחשבה לדעת כי הילדים נישאו טוב ומצויים בביטחה במרחקים. איזה מזל.
ברכות גם להוינה [Hoine] וליושו [Joshu]: ואף אם לא הייתה לי מעולם הזכות להתוודע להם אישית, הרי שמתוך המכתבים שלהם זכיתי לאהוב את החתנים האהובים. וגם מהסיפורים של אינגה'לה [Ingelein] זמן קצר לפני פרוץ המלחמה. התענגו הפכו את חייהם לכאלה שראוי לחיות אותם. "שמחו בשמש", קרא לעברנו אבינו לאות פרידה, לכך הייתי רוצה לקרוא אתכם, ילדיי, פעם נוספת.

ובאשר לנכדה הקטנה, אני שולח לכם, הלגה ויושו היקרים, את ברכותיי הלבביות ביותר מעומק ליבי. הלוואי שהיא תביא עליכם הרבה שמחה וברכה.

לך, מחמדתי, אני מודה על כל אהבתך הגדולה; אהבתי לך הינה תמידית, היא לא תיכבה, והיא אמורה ללוות אותך גם הלאה לאחר מותי, ואל נא תהיי עצובה, אהובתי, כך קבע הגורל הוא לא רצה אחרת.
היי אמיצה, צאי במרץ אל מול העולם וגברי עליו בבטחה! חשבי עלי! [...]ואז תתגברי על הכול. לך, פטר, אני מודה על השנים הרבות אשר חווינו במשותף, אבל האהבה שלנו ניצחה שוב ושוב...

ברכי עוד בשמי את אמך האהובה, אשר הייתה גם תמיד טובה ומלאת הבנה כלפיי, ואשר קיבלה אותנו בזמנו תוך גילוי נכונות כה רבה...

על כן אהובתי, הניחי לי לישון בשקט; שמרי אותי כאהוב ומי יודע,  אולי תהיה בכל זאת פגישה בה נתראה שוב!

אני אוהב אותך, את ידיך, את לבך...

את גורמת לי עדיין דאגה רבה... תסתדרי? האם תוכלי להסדיר הכול בשקט.
ואלטר [Walter] אחי היקר, הדה והילדים, אני חייב היום, אם כך, להיפרד מכם לתמיד.
תודה לכם על כל מה שעשיתם עבורי בחיי המגוונים. לא הוקנתה לי, למרבה הצער, הזכות לפצות אתכם על הכל. על כל פנים, שוב תודה מקרב לב לך, וולטר, היה אמיץ ואני מקווה ומאחל לכם שתשרדו את המלחמה בריאים, ושייחסך ממך וממשפחתך כל אסון. [...] תתמוך בלייה היקרה שלנו... כל טוב לזוסה [Suse], איריס [Iris] [...] שלום! נשיקת אח לך, שלך ארנסט...
ואם שררה אולי איזו שהיא אי הבנה מסוימת, סלחו לי כולכם, ארנסט שלכם.
הנצחה

במקום שבו היה סלון הגלידה ישנה כיום מסעדה. מחוץ לה מוצב שלט נחושת המתאר את האירוע שהתרחש במקום. מדי שנה בחודש פברואר, מניחים תלמידי בתי הספר באזור זרי פרחים ליד השלט לזכר ההתקוממות כנגד הנאצים.
אחרי המלחמה נקרא על שמו רחוב ברובע אוסדורפ שבאמסטרדם: De Ernst Cahnsingel.
בסוף אוגוסט 2008 הנציחה עיריית אמסטרדם את כאהן וקוהן כשקראה לגשר 401, שבין הרחובות ואן ואוּסטראט (Van Woustraat) ודה ריינסטראט, על שמם.
הגשר מחבר בין שתי שכונות שאליהן נמלטו יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה ומשם נלקחו ונשלחו למחנות המוות.
ב-1985 הופק סרט עלילתי בשם "סלון הגלידה" (De Ijssalon), המבוסס על האירועים סביב סלון הגלידה, בבימויו של דימיטרי פרנקל פרנק. בסרט נקראת דמותו של ארנסט כאהן בשם אוטו שנֶוַויְיס (Otto Schneeweiss).
הערות שוליים

↑  ‎1941: Mass Murder, עמוד 218, באתר The Holocaust Chronicle
↑  תמונת גשר Cahn en Kohnbrug‏
מכתב הפרידה המקורי שכתב ארנסט כאהן לפני הוצאתו להורג
בתו הלגה ליד המצבה לזכרו
שלט הרחוב שנקרא על שמו
יונתן לוין (מוזיקאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 ביולי 1985 (בן 39) חיפה, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 מספר צאצאים:  1 
 
יונתן לוין (נולד ב-9 ביולי 1985) הוא מוזיקאי, זמר, פזמונאי, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי הפועל בשמות הבמה שוזין ועוזי נבון, סולן להקת עוזי נבון ומכרים.
ביוגרפיה

לוין נולד וגדל בחיפה. הוא החל לנגן בגיל צעיר וכשהיה בן 10 כתב את השיר הראשון שלו.
את שם הבמה "שוזין" (Shuz In) אימץ לעצמו לאחר שראה שלט לחנות נעליים בשכונת הדר בחיפה, תרגום מאנגלית של "Shoes-in".
בשנת 2021 כתב עם שלומי שבן את פסקול סדרת הדרמה המוזיקלית "הד קולך", ששודרה בתאגיד השידור הישראלי כאן 11. השניים היו מועמדים בקטגוריית מוזיקה מקורית בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2021.
ב-2022 כתב עם מיכאל כהן את הפסקול המקורי לסדרה חאנשי ששודרה ב-HOT. על פסקול זה זכה במועמדות בקטגוריית מוזיקה מקורית בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2023.
לוין חבר בהרכבים "גשם", "פליידד", "טריליון", "3421", "מריח-דג" ושותף לפרויקטים מוזיקליים נוספים.
הוא הפיק שירים למוזיקאים בהם אסתר רדא, האחיות לוז, להקת "לפט", דורג' וענת מושקובסקי שגם מנגנת עימו.
לוין הלחין פסקולים לסרטים בהם "הנכס", וכיסופים.
הוא הבעלים של חברת ההפקה "גוסטאון רקורדס". במסגרת הלייבל יצאו לאור שלושה סינגלים בצרפתית בהם גרסת כיסוי להילדה הכי יפה בגן.
חיים אישיים

לוין נשוי ואב לבת. מתגורר בחיפה.
הערות שוליים

↑  הילדה הכי יפה בגן היא הילדה הכי יפה בעולם – בצרפתית, באתר של יוסי חרסונסקי, 20 בנובמבר 2020
אברהם אבוטבול

| --- | --- |
אברהם אבוטבול באומן שבאוקראינה, תשרי ה'תשע"א
אברהם אבוטבול באומן שבאוקראינה, תשרי ה'תשע"א
 לידה:  2 בינואר 1960 ישראל קריית אתא, ישראל
 פטירה:  11 באוקטובר 2012  (בגיל 52) ירושלים
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1995–2012 (כ־17 שנים)
 עיסוק:  זמר ומוזיקאי
 פרופיל ב-IMDb
 
אברהם אבוטבול (2 בינואר 1961, י"ד בטבת ה'תשכ"א - 11 באוקטובר 2012, כ"ה בתשרי ה'תשע"ג) היה שחקן, זמר ומוזיקאי ישראלי וחוזר בתשובה חסיד ברסלב.
ביוגרפיה

אבוטבול נולד למשפחה מצרית-אלג'יראית בקריית אתא, שם גדל והתחנך. הוא אחיו הבכור של אלון אבוטבול.
בגיל 17 עבר לירושלים ולמד בישיבת אור שמח, אך עזב אותה באותה שנה ויצא בשאלה ושינה את שמו לאבי קידר. ב-1998 חזר בתשובה ולמד בישיבה בעין כרם בירושלים.
בסיוון ה'תשע"ב התגרש אבוטבול מאשתו. חודשים ספורים לאחר מכן התגלה אצל אברהם גידול סרטני בראשו והוא עבר ניתוח להסרת הגידול. לאחר הניתוח התברר שהגידול היה גרורה ממחלת הסרטן שהתפשטה בכל גופו. אחיו אלון הגיע מלוס אנג'לס ושהה לצידו עד יומו האחרון בבית החולים, יחד עם חברים רבים - ביניהם הזמר והשחקן שולי רנד והמפיק אלדד אילת. בחג הסוכות, ימים ספורים לפני מותו, התחתן אבוטבול מחדש עם גרושתו בטקס שנערך בחדרו בבית החולים הדסה עין כרם. בכ"ה בתשרי תשע"ג, 11 באוקטובר 2012, נפטר בבית החולים.
אבוטבול היה אב לארבעה.
ביוגרפיה > משחק

ב-1986 גילם את סמי, אחיה של שרה (כריסטינה מרסיליאק) בסרט "אהבה גנובה" שכתב וביים משה מזרחי ושיחק בסרט "הקרב על הוועד" שכתב אסי דיין וביים אבי כהן. ב-1989 שיחק בסרט "הכלוב" שכתב וביים עמית גורן, וגילם סוכן בסרט "רחובות האתמול" שכתבו דייוויד לאן ויהודה ג'אד נאמן שגם ביים. ב-1990 גילם את התפקיד הראשי בסרט "שמשה קדמית" שכתב וביים ענר פרמינגר. ב-1992 שיחק בסרט "להב חצוי" שכתב וביים עמוס קולק, וגילם את שי בסרט "מאחורי הסורגים 2" שכתב בני ברבש וביים אורי ברבש. ב-1997 גילם את קובי בסדרת הטלוויזיה ששודרה בהוט "כחול עמוק" העוקבת אחר יחידת הצלה בחוף תל אביב.
ב-2004 גילם את "בן-ברוך" לצד שולי רנד בסרט "האושפיזין" שכתב רנד. ב-2011 השתתף לצד יורם טולדנו בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "תמרות עשן" בבימויו של עודד דוידוף, שם גילם את הרב כנען.
ביוגרפיה > מוזיקה

ב-1995 הקליט תחת השם אבי קידר אלבום בשם "מרים את המופע", אך עקב התקרבותו לדת גנז אותו. בהקלטת האלבום השתתפו חברי להקת איזבו בגרסתה המקורית (רן שם טוב, תמיר מוסקט, ניר גרף), רונית שחר, המפיק המעבד היה תמיר מוסקט ולואי להב ערך דיגיטלית את האלבום.
ב-2001 הקים ביחד עם גדי פוגטש את ההרכב בית הקדושה, במסגרתו הקליט אלבום שנשא את שם זה.
בשנת 2005 הקליט אבוטבול את האלבום "כוכבי אור" עם הגיטריסט דני ממן, והמפיק והטכנאי עמית גולן. אלבום זה היה אחד מפורצי הדרך במוזיקה היהודית המקורית.
בשנת 2006 הוציא את אלבומו השלישי 'האר לי משם', המבוסס ברובו על אלמנטים אלקטרוניים, אותו עיבד דוד קצב יחד עם מוזיקאים נוספים כדני ממן, נחמן הלביץ, גדי פוגטש ועוד. באלבום זה התארח אהוד בנאי בשיר 'ידיד נפש'.
ביוגרפיה > הנצחה

בשלהי שנת תשע"ג, הוציא גדי פוגטש דיסק נוסף של אברהם אבוטבול, בשם "בית הקדושה II" מחומרים שנוצרו לאחר יציאת האלבום "בית הקדושה".
בספטמבר 2018 הוציא שולי רנד שיר פרידה מאבוטבול באלבומו "רצוא ושוב".
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2001: בית הקדושה
2005: כוכבי אור
2006: האר לי משם
2013: בית הקדושה II
הערות שוליים

↑  אלון הדר, קלון אבוטבול, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2007
↑  נתנאל לייפר, אלבומי המופת- כתבה ראשונה, "כוכבי אור" אברהם אבוטבול, באתר "מוזיקה יהודית מקורית", 20 בדצמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522750305171  ISNI: 0000 0000 9985 8672  VIAF: 148293541   WorldCat (עם VIAF): 148293541 
אבוטבול בסרט "שמשה קדמית"
לא זכיתי באור מן ההפקר

לֹא זָכִיתִי בָאוֹר מִן-הַהֶפְקֵר הוא שיר ארס פואטי שנכתב על ידי חיים נחמן ביאליק בשנת 1902 (תרס"ב), ובו מתוארת עבודתו של המשורר וחציבת ניצוץ השירה מלבו.
שם השיר

שם השיר מכוון אל משמעותו. השימוש במילה הפקר - דבר נטול בעלים המצוי ברשות הרבים, אך למעשה אינו שייך לאיש - מרמז על יצירה שכל אדם יכול לקחת ולהפכה לשלו בלי לטרוח ביצירתה. המשורר מעיד על עצמו שלא מצא את השיר או את המניע לשיר אצל מישהו אחר או ממקור חיצוני, אלא מניצוץ פנימי. האור מסמל את השיר - היצירה.
ניתוח השיר > מבנה השיר

השיר בנוי מארבעה בתים, שכל אחד מהם מורכב מארבע שורות ובהן חריזה קבועה ומסורגת בשורות ב ו-ד. המבנה הקלאסי מבטא באופן חיצוני את יציקת הרגשות לתוך תבנית של שיר.
הבית הראשון - מתחיל בשם השיר, אך ממשיך אותו. המשורר לא זכה באור מן ההפקר, וממשיך: הוא גם לא ירש אותו, והוא לא ניתן לו בקלות. לאחר מכן מתבטא הקושי בתקבולת הניגודית של השימוש ב”מִסַּלְעִי וְצוּרִי נִקַּרְתִּיו, וַחֲצַבְתִּיו מִלְּבָבִי.” בשורות ג-ד מתקיימת השוואה בין המשטחים הקשים לליבו של המשורר. עבודת היצירה משולה לחציבה ועבודת כפיים מאומצת. השיר נשאב מתוך מקומו הפנימי ביותר של המשורר, זה שקשה ביותר להגיע אליו, לבו.
הבית השני - הוא הדגשה של הבית הראשון. השיר מסתתר, קשה למצאו. הבית מתחיל באנאפורה של המילה נִיצוֹץ והוא אומנם ניצוץ קטן, אך הוא כולו של המשורר והשימוש ב”כִּי מִמֶּנִּי וּבִי הוּא” מזכיר התייחסות לתינוק היוצא מהגוף במאמץ רב, ומלווה בתחושת גאווה של הורהו - מולידו.
הבית השלישי - מחדד אף הוא את הבית הקודם עם סינקדוכה של המילה "חרוזי" לשיר עצמו. אולם הפעם ההתייחסות היא בעיקר לתהליך היצירה המואץ בעקבות צרות הפוקדות אותו ובדומה לפטיש חוצבות בלבו המתפרץ והניצוץ קופץ אל תוך עינו, ומעינו הופך לשיר, בדומה לדמעה. המעבר אל העין, המשמשת חלון אל נפש האדם, והסבל והקושי הכרוכים בפעילות המתוארת מחזקים את הקושי שבכתיבת היצירה.
הבית הרביעי - בית זה שונה משאר הבתים ובו המשורר פונה אל קוראיו. השיר נמלט מחזקתו ומתפרסם, והקהל שהשיר נוגע ללבו מנכס אותו לעצמו ונוטע בו פרשנויות שונות המבטלות את התהליך הפרטי של יצירת השיר וכוונתו.
השיר נכתב בגוף ראשון ובנוי בצורה מעגלית, הוא מתחיל מן הכלל (ההפקר) אל הפרט (המשורר). ועובר בהמשך מהפרט (המשורר) אל הכלל (קוראיו).
ניתוח השיר > מוטיבים

האור - האור הוא מוטיב חוזר, המתחיל בשם השיר ומופיע לאורכו. הוא מייצג את השיר ותהליך היצירה המאומץ. המוטיב מתעצם לנוכח השימוש הרב במילים הסמוכות: ניצוץ ובערה. בהן האור מייצג אש שבסופה המשורר משלם את המחיר על הניצוץ שהצית.
הלב - מוטיב המקושר אל מוטיב האור. ומדגיש את התהליך בו השיר מגיע מלבו של המשורר אל לב הקוראים. הוא מתחיל בתיאור השיר כמשהו שהמשורר חצב מלבו ומסתיים בשיר שעובר ”וּמֵחֲרוּזִי יִתְמַלֵּט לִלְבַבְכֶם”.
ניתוח השיר > הֶרְמֵזִים מקראיים

בתוך השיר מופיעים מספר הרמזים מקראיים:
”מִסַּלְעִי וְצוּרִי נִקַּרְתִּיו, וַחֲצַבְתִּיו מִלְּבָבִי.” המופיע בבית הראשון יוצר זיקה אל אבות האומה אברהם ושרה כפי שמכנה אותם הנביא ישעיהו ”הַבִּיטוּ אֶל-צוּר חֻצַּבְתֶּם, וְאֶל-מַקֶּבֶת בּוֹר נֻקַּרְתֶּם.” (ספר ישעיהו, פרק נ"א, פסוקים א'–ב') ומרמז על המטען העובר בין אומה להוריה, כמו ילדים להוריהם ומדמה את תהליך כתיבת השיר כמטען העובר בין המשורר אל שירו.
”וְתַחַת פַּטִּישׁ צָרוֹתַי הַגְּדוֹלוֹת” המופיע בבית השלישי, הוא הרמז לספר ירמיהו ”הֲלוֹא כֹה דְבָרִי כָּאֵשׁ, נְאֻם-ה'; וּכְפַטִּישׁ, יְפֹצֵץ סָלַע” (ספר ירמיהו, פרק כ"ג, פסוק כ"ט), שבו הנביא ירמיהו יוצא בזעמו על נביאי השקר המסלפים את דבריו, אומר כי דבריו הם דברי האלוהים שבכוחם הרב יכולים לפוצץ סלע כמו פטיש. ההרמז המקראי יוצר הקבלה בין שליחות הנביא, ושליחות המשורר שדבריו משמעותיים ונבואתיים. ההקבלה גם יוצרת חיבור בין המשורר לנביאו של האל ומעלה את יצירת השירה כגורל שלא ניתן להימלט ממנו.
”בְּחֶלְבִּי וּבְדָמִי” הוא הרמז למנהג הקרבת הקורבנות בבית המקדש ומצביע על הקרבה עצמית של הדובר בשיר. ההקרבה נעשית למען קוראיו, וכשהשיר מתפרסם ועובר אליהם הוא בוער ומתכלה במהירות בשל פירוש שגוי, זניחת השיר או התייחסות לא עמוקה מספיק, ואיתו בוערים ומתכלים החלקים היקרים שיצאו מתוך המשורר.
”את הבערה אשלם” המסיים את השיר מרמז לנכתב בספר שמות: ”כִּי תֵצֵא אֵשׁ וּמָצְאָה קֹצִים וְנֶאֱכַל גָּדִישׁ אוֹ הַקָּמָה אוֹ הַשָּׂדֶה שַׁלֵּם יְשַׁלֵּם הַמַּבְעִר אֶת הַבְּעֵרָה” (ספר שמות, פרק כ"ב, פסוק ה'). ההרמז כאן מקשר בין הדין המקראי של שרפה בלתי מכוונת של שדה בבעלות אחר לבין הגחלת בשירו שמבעירה את לבבות הקוראים.
פרשנות השיר

השיר מביע את עמדת המשורר על יצירתו. מדגיש את מקור היצירה וייחודה. ומלווה את תהליך העבודה הדורש מאמץ רב מכותבה. מקוריות היצירה מודגשת בחזרתיות של השימוש במילת השלילה "לא". המשורר לא זכה באור מן ההפקר, הוא לא בא לו בירושה, לא שאל אותו מאיש והוא לא גנב אותו. ומקור השיר מודגש בחזרתיות ואנאפורה של המילה "כי", כי השיר מסלעו וצורו, מלבבו יתפוצץ ו”כִּי מִמֶּנִּי וּבִי הוּא”.
בנוסף, התהליך המלווה בקושי וכאב מסתיים בכליונו של השיר והפקעתו מהמשורר אל הכלל. לכן יחסו של המשורר אל היצירה ואל הקוראים הוא אמביוולנטי. מחד, דינו של שיר להתפרסם ולהגיע אל לבבות הקוראים, מאידך, כשזה נעשה, הוא מופקע מכותבו המקורי ויוצר בו תחושת אובדן.
חלק ממרכיבי הסגנון של השיר, כמו למשל ההצהרה על אי גנבת הניצוץ, המעקב אחר דרכו ותיאור ייסוריו של המשורר - מרמזים על הסיפור המיתולוגי של פרומתאוס, שגנב את האש האלוהית למען בני האנוש, ונענש בניקור תמידי של הנשר, כאשר הוא עצמו קשור אל הסלע.  ביאליק כאילו מגיש בשיר את תכונותיו הנדרשות של המשורר הרומנטי: מקוריות, התייחדות מופנמת עם מקורות ההשראה, כתיבה שנובעת מסבל וייאוש וניכור והתעלמות מצד קהל הקוראים, שמגבירים את ייסורי היוצר.
בתרבות > ספרות

בשנת 1981 הוציא יצחק רפאל אוטוביוגרפיה ושמה "לא זכיתי באור מן ההפקר"- המתייחסת לארבעים שנות עשייה.
בתרבות > ביצועים

בשנת 1972 הלחינה רות ספרוני וביצעה את השיר בליווי גיטרה.
בשנת 1997 הוציא מיקי גבריאלוב אלבום בשם "לא זכיתי באור מן ההפקר" ובו שירים שהלחין למילותיהם של לאה גולדברג וחיים נחמן ביאליק, בהם שיר הנושא של האלבום.
גם שם טוב לוי הלחין את השיר והקליט אותו עבור אלבומו "בן אדמה", שיצא ב־2010.
לקריאה נוספת

זיוה שמיר, "גלגולו של ניצוץ (שורות גנוזות משירו של ביאליק 'לא זכיתי באור מן ההפקר')", על המשמר, 4 ביולי 1980.
אריאל הירשפלד, כינור ערוך - לשון הרגש בשירת ח"נ ביאליק, הוצאת עם עובד, 2011, עמ' 156–159.
הערות שוליים

↑  חיים נחמן ביאליק, השירים, ערך והוסיף מבואות, ביאורים ונספחים: אבנר הולצמן, דביר, 2004, עמ' 232
↑  הספר "לא זכיתי באור מן ההפקר", באתר "סימניה"
↑  לביצוע המוקלט של הגרסה המולחנת של רות ספרוני, באתר הספרייה הלאומית
| חיים נחמן ביאליק |
| --- | --- | --- |
| שירים | אל הציפור • תחזקנה • אם יש את נפשך לדעת •  הכניסיני תחת כנפך • על השחיטה • בעיר ההרגה • המתמיד • מתי מדבר • הבריכה • מגילת האש • לא זכיתי באור מן ההפקר • שיר העבודה והמלאכה • למתנדבים בעם • אכן חציר העם • ראיתיכם שוב בקוצר ידכם • שירתי • זוהר • ביום קיץ יום חום • בגינה • עציץ פרחים • שיר לחמוטל • שבת המלכה • פרש • קן ציפור • הפרח לפרפר • הפרפר לפרח • בין העצים הירקרקים‎ • היא יושבה לחלון • נדנדה • מעבר לים • מתי מדבר האחרונים • יהי חלקי עמכם • לכבוד החנוכה • בערוגת הגינה • מקהלת נוגנים • קומי צאי • יש לי גן • הקיץ גווע • אחרי מותי • לבדי •  תרזה יפה • לא ביום ולא בלילה • בין נהר פרת ונהר חדקל • בשל תפוח |  |
| סיפורים | ספר האגדה • אלוף בצלות ואלוף שום • גילוי וכיסוי בלשון • החצוצרה נתביישה • אריה "בעל גוף" • התרנגולים והשועל • שירים ופזמונות לילדים • אגדת שלושה וארבעה • ויהי היום • מסע הדג‎ • ספיח • יום השישי הקצר • מאחורי הגדר |  |
| הנצחה | קריית ביאליק • בית ביאליק • גבעת ח"ן • פרס ביאליק • כפר ביאליק • שדרות ח"ן (תל אביב) • כיכר ביאליק • מוסד ביאליק • רחוב ביאליק (תל אביב) • קמפוס ביאליק-רוגוזין • שדרות ח"ן (רחובות) • רחוב ביאליק (רמת גן) |  |
| ערכים קשורים | מאניה ביאליק‎ • אירה יאן • מרדכי עובדיהו • משה אונגרפלד • ראדי • אהל שם • עונג שבת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585715105171
ערפול (תוכנה)

בפיתוח תוכנה, ערפול היא פעולה של יצירת קוד מקור או קוד מכונה שקשה לקריאה והבנה עבור בני אדם ומחשבים. כמו ערפול בשפה טבעית, ערפול עשוי להשתמש בביטויים ארוכים וסבוכים, ללא צורך, כדי לבצע הצהרות פשוטות יותר. מתכנתים עשויים לטשטש בכוונה את הקוד כדי להסתיר את מטרתו או הלוגיקה שלו או ערכיו המרומזים המוטבעים בו, בעיקר כדי להקשות על העתקת טכנולוגיות חדשות באמצעות הנדסה לאחור, או אפילו ליצור פאזל או אתגר פנאי עבור מישהו שקורא את המקור קוד. ניתן לעשות זאת באופן ידני או באמצעות כלים אוטומטיים, שזו הטכניקה המועדפת בתעשייה.
הערות שוליים

↑  What is obfuscation and how does it work?, Security (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.