נירנברג
יהדות נירנברג

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
האזכור הרשמי הראשון ליהדות רשמית המתקיימת בעיר נירנברג היה בשנת 1182. עם זאת ידוע כי הייתה בריחה של יהודים מחבל הריין אל העיר עוד בשנת 1146. כבר במאה ה-13 הייתה קהילה יהודית גדולה, דבר הנוכח גם בבנייתו של בית כנסת עוד בשנת 1296. ידוע כי פרעות רינדפלייש שפרצו גם בנירנברג בשנת 1300 וגרמו על פי הנתונים הידועים כיום למותם של 728 יהודים. אזכור נוסף של יהודים בנירנברג הוא משנת 1303 כאשר עשר שנים מאוחר יותר, לצד שנת 1313, היינריך השביעי נתן ליהודים מרובים אפשרות להתיישבות בעיר. לאחר כשנתיים, בסביבות שנת 1315, לודוויג הבווארי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הותיר למנהלי העיר להרוס את הבתים אשר שיקמו היהודים. נוסף על כך בשנת 1322 יהודים רבים ורכושם הועברו לידיו של הבורגרב של נירנברג-פרידריך הרביעי. בשנת 1331 הוא אף הבטיח לצדד בהגנת היהודים תמורת סכום של כ-400 פלורינים כל שלוש שנים. לאחר מכן אף שאף ונתן להנהלת העיר לגבות מיסים ככל שיהודי העיר יוכלו לשלם תמורת הגנה זו.
בשנת 1338 חודשה הקהילה, ומספרם הכולל מנה 2006 יהודים והיא משכה אליה יהודים נוספים מפרנקוניה, משוואבן ומפפאלץ עילית. הקהילה היהודית בעיר גדלה בהתמדה, והיהודים החלו לעסוק לפרנסתם בהלוואות ועסקי כספים, נחנך בית כנסת חדש והוקמו בה המוסדות הבאים: ישיבה (בראשותה עמדו המרדכי,[דרושה הבהרה] מהרי"ו- הרב יעקב וייל, הרב יעקב מרגליות ורבי יעקב פולק- "בעל החילוקים"), בית קהילה עם "תלמוד תורה" והקדש, בית עלמין, בית מטבחיים, מאפייה ומקווה לטהרה. למרות כל זאת, היהודים הוגבלו מאוד בכך שנאלצו לשלם מיסים רבים לקופת העיר, לקצר את זקנם אחת לחודש, נאסר עליהם למכור בשר ללא- יהודים וכן רחצה משופת עימם.
מחכמי העיר בתקופה זו נודע רבי ידידיה ב"ר ישראל מנירנבורג מבעלי התוספות, שהיה חברו של המהר"ם מרוטנבורג לימד תורה בעיר וכיהן בה זמן מה כרב הקהילה. בדור הבא, שימש כרבה של העיר רבי מרדכי בן הלל, מחשובי תלמידיו של המהר"ם מרוטנבורג, ומחבר "ספר המרדכי", שהשפיע על פסיקת ההלכה לדורות.
שנה וחצי לאחר מכן, בקיץ 1298, פרצו פרעות רינדפלייש(סדרת פרעות ביהודים שנערכו בדוכסות בוואריה שבאימפריה הרומית הקדושה בקיץ 1298, שנת ה'נ"ח. נהרגו בהן למעלה מ־4,000 יהודים והן מציינות את תחילת ההתמוטטות של המרכז היהודי באשכנז בימי הביניים) בעקבות עלילת חילול לחם הקודש. הפרעות שהחלו באפריל נמשכו במשך כל הקיץ, קרוב ל-150 קהילות הושמדו, ובאוגוסט הגיעו הפורעים לנירנברג, וערכו בה טבח בכ"ב באב ה'נ"ח. בין 740 ההרוגים היו רבי מרדכי בן הלל, מחשובי הפוסקים באשכנז בדור שאחרי בעלי התוספות, אשתו וחמשת ילדיהם. הפייטן האשכנזי בן העיר, ר' אברהם בר יוסף, נהרג אף הוא בתקופה זו, בתחילה ברחו היהודים למבצר העיר אולם המבצר נלכד ונשרף על מגיניו. שרידי היהודים שנותרו בחיים ברחו מנירנברג.
בשנת 1349, בעקבות המגפה השחורה, פרצו בעיר פרעות ו-בכ"ג בכסלו ה'ק"י נרצחו 562 יהודים בעיר והיתר גורשו ממנה, רכושם הוחרם, בית הכנסת נהרס ובמקומו נבנתה כנסייה. אך כבר בשנת 1352 חזרו יהודים והתיישבו בעיר, החל מחדש תהליך שיקום הקהילה, מספרם היה 200 יהודים ומצבם הכלכלי שופר הודות לכתב חסות שהוענק להם על ידי המלך, הם הקימו בית דין, אך הוטלו עליהם גזירות; נאסר עליהם לעסוק בכסף והלוואה בריבית, הוכרחו בלבישת בגדים מיוחדים כדי להבדילם מהנוצרים(כובע מיוחד, סימן על הבגד וכדומה) וחויבו להישבע "שבועת יהודים" מיוחדת שחוברה על ידי בית המשפט בשנת 1478.
בשנת 1498 היהודים שוב גורשו מהעיר, רכושם הוחרם ושטח בית הקברות נמכר לתושבי העיר ובמציבות השתמשו לצורכי בנייה וסלילת דרכים.
באותה תקופה נוצרה הגדת נירנברג שנשמרה עד היום(הגדת נירנברג הראשונה היא כתב יד מאוייר של ההגדה של פסח שנוצרה על ידי הסופר והמאייר יואל בן שמעון בנירנברג שבגרמניה בשנת 1449 בקירוב.
היא נחשבת לאחת מההגדות היחידות בעולם, שהשתמרו מתקופת ימי הביניים המאוחרים, והיא מספקת תובנות לגבי המנהגים הדתיים והמסורות התרבותיות של הקהילות היהודיות בגרמניה בתקופת ימי הביניים, והוא מהווה עדות להישגיהם האמנותיים הסופרים היהודים באותה העת)
לאחר הגירוש התפזרו יהודי נירנברג באזור הכפרי שסביב העיר במקומות שמחוץ לתחום השיפוט של שלטונות נירנברג. במשך שלושים השנים הבאות הגיעו רובם, שהיו מורגלים לחיים בסביבה עירונית, לפירט הסמוכה (כיום חלק מן המטרופולין של נירנברג) שהפכה לאחת הקהילות היהודיות הגדולות בגרמניה. בפירט התעלמו הסוחרים ממחאות הקיסר ויועצי העיר, וניהלו את חיי המסחר בשיתוף עם היהודים תוך שהם מאפשרים להם לעסוק בבנקאות והלוואות בריבית כבעבר.
בשלוש מאות וחמישים השנים שלאחר הגירוש לא התיישבו יהודים בהיתר קבוע ורשמי בתחומי נירנברג. הותר להם להגיע לעיר מדי פעם, בעיקר לקראת ירידים גדולים, אך הדבר היה מותנה בתשלום מס גולגולת ולצאת מן העיר מיד עם שקיעת החמה.
בעקבות אביב העמים ב-1848 (שם כולל לגל של התקוממויות ומהפכות לאומיות באירופה בשנים 1848–1849 מתוך רצון לאיחוד, התפתחות רגשות לאומיים ורצון להשתחרר משלטון של מעצמה) הוטב מצב יהודי ממלכת בוואריה כולה, ועל אף שהחוקים הרשמיים שונו בפועל רק ב-1861, יהודים החלו לחזור ולהתיישב בנירנברג כבר קודם לכן. ב-1850 התיישב בעיר האזרח היהודי הרשמי הראשון שנרשם במרשם התושבים, ארנולד קאהן.
ב-1852, לראשונה אחרי 354 שנים, התקיים מנין יהודי לתפילות ראש השנה ולתפילות יום הכיפורים; הרישיון לתפילה ניתן בתנאי שלא ירימו את קולם כך שהתפילה תישמע ברחוב. לאחר ביטול החוקים המגבילים התאגדות יהודית כקהילה, בשנת 1862 נוסדה מחדש קהילת יהודי נירנברג ומספר חברי הקהילה החל לגדול בהתמדה. לאחר ייסוד "האגודה הדתית היהודית" באספת היסוד של האגודה החליטו את ההחלטות הבאות:
o בניית בית כנסת שאכן ב-1874 נחנך בית הכנסת הגדול של נירנברג שהכיל 935 מקומות ישיבה.
o הוחלט על הקמת "תלמוד תורה".
o עריכת תפילות בציבור בימי חג.
o דאגה לאספקת בשר כשר.
o ייסוד "חברה קדישא".
הקהילה החדשה הייתה ברובה ליבראלית ולצידה נוסדה בשנת 1875 קהילה אורתודוקסית "עדת ישראל" שהוגדרה כ"חברה" בתוך הקהילה הכללית, בשל החוק שלא אפשר פיצול של הקהילה היהודית. בין הקהילות היהודיות בעיר שררה שנאה, הקהילה המרכזית הצרה את צעדיה של הקהילה האורתודוקסית הקטנה בהמליצה לפני ועדה עירונית שלא לאפשר לה כ"חברה" להקים בית כנסת משלה, ושלא להקצות עבורה כיתות חינוך בבניין בית הספר העירוני. למרות ההתנגדות, נחנך בית הכנסת "עדת ישראל" בהנהגת אברהם גרינבאום בנירנברג בשנת 1902. (גם הוא נחרב בליל הבדולח).
בשנת 1908 הושג הסכם בין שני חלקי הקהילה, אשר לפיו ניתנה לחברת "עדת ישראל" עצמאות מסוימת; היא הורשתה להעסיק כרב, את הרב ד"ר אברהם יצחק קליין, להקים "תלמוד תורה", השחיטה הייתה בידי ועד משותף ולילדי "עדת ישראל" ניתן האישור לא להשתתף בשיעורי הדת של הקהילה הכללית.
ב-1890 כבר נמנו 4,307 חברים בקהילה, ב-1905 נמנו 6889 חברים, וב-1910, נמנו 7,724. גם בית קברות שנפתח ב-1864 סמוך לכינונה מחדש של הקהילה, התמלא עד אפס מקום, וב-1910 נפתח בית קברות חדש.
הנהגה רבנית
1. רבי מאיר הידוע בשם המהר"ם מרוטנבורג פעל כרב במחצית ה-2 של המאה ה-13.
2. רבי מרדכי בן הלל אשכנזי(1250 –1298) היה רב העיר ומחשובי הפוסקים באשכנז בדור שאחרי בעלי התוספות, תלמיד רבי מאיר בן ברוך מרוטנברג ומחבר פירוש "המרדכי", פוסק מרכזי ביהדות אשכנז. נרצח במהלך פרעות רינדפלייש.
3. רבי יחיאל בן מנחם הכהן. פעל בנירנברג במאה ה-13.
4. הרב מאיר בן רב אורי פעל בנירנברג במאה ה-14.
5. הרב דוד טעבלי שפרינץ פעל בנירנברג בין השנים 1449-1475.
6. הרב שלמה אנסבאכר כיהן כדיין בקהילה האורתודוקסית בנירנברג.
7. אב"ד נירנברג מטעם הקהילה האורתודוקסית היה הרב ד"ר אברהם יצחק קליין שכיהן בין השנים 1909-1938.
רבני הקהילה הרפורמית:
1. הרב ד"ר מוריץ לוין (1872–1881);
2. הרב ד"ר ברנרד צימליך (1881–1907);
3. הרב ד"ר מקס פרידנטהל (1907–1934). הוא נפטר בשנת 1937.
4. הרב ד"ר חיים חונה(1905-1912).
5. הרב ד"ר יצחק היילברון כיהן כרב קהילה משנת 1912.
6. הרב ד"ר קורט מצגר שימש כרב הראשי של הקהילה בין השנים 1938-1940 הוא נעצר ונשלח לבוכנוואלד ושוחר ב-1939 והיגר לארצות הברית.
7. המורה יוליוס נויברגר שימש כרב הקהילה עד לגירושו לטרייזנשטאט בשנת 1943, שם הוא נספה.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.