stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יזהר ערמוני
לאחר מותו

חודש לאחר מותו הובא לקבורה בקבר אחים בנבי יושע, וביום העצמאות הראשון למדינה העניקו לו ראשי המדינה את אות גיבור ישראל, בו נכתב:
ביום ה-20 באפריל 1948, בנבי יושע, כאשר משלושת המקלענים אשר הופקדו לחפות על התקפות היחידה נפלו שנים, נשאר טור' יזהר ערמוני יחידי. באומץ לב ובלי הפוגות הוסיף לחפות על חבריו. ע"י כך עלה בידי היחידה לאסוף משדה הקרב את מרבית פצועיה. גם לאחר זאת לא נסוג, אלא הוסיף להגן בנשקו על שארית הפצועים, במנעו את האויב מהתקרב אליהם, עד אשר נפגע ונפל חלל בשדה הקרב.
סמוך לבית הוריו בירושלים, בשכונת נחלת צדוק, נקרא על שמו רחוב, מבוא יזהר. בשנת 1955 הדליקה אמו יהודית את משואת הזיכרון בהר ציון.
בשנת 2014 עלה ליוטיוב סרט קצר בבימויו של מיקי יוסף בשם "רעות תחת אש". הסרט מתחיל בסיקור פועלו של יהודה דקל, ומשם ממשיך לשחזור ההכנות לקרב השני על המצודה ומהלך הקרב עצמו. בסרט בולטות דמויותיהם של ערמוני, פילון פרידמן, ודוד "דודו" צ'רקסקי.
הערות שוליים

↑  רעות תחת אש, באתר יוטיוב
| מעוטרי עיטור הגבורה  |
| --- | --- | --- |
| מלחמת העצמאות (אות גיבור ישראל) | אברהם אביגדורוב • יוחאי בן-נון • אמיל בריג • סימן-טוב גנה • זרובבל הורביץ • צבי זיבל • בן ציון ליטנר • עמנואל לנדאו • אריה עצמוני • יזהר ערמוני • רון פלר • יאיר רחלי |  |
| פעולות התגמול | יעקב מזרחי • פנחס נוי • צבי עופר |  |
| מלחמת סיני | עוזי בר-צור • דן זיו • שלמה ניצני • יהודה קן-דרור |  |
| מלחמת ששת הימים | נתי גולן • משה דרימר • דניאל ורדון • אורי וייסלר • שאול ורדי • משה טל • יוסף לפר • איתן נאוה • בני ענבר • מרדכי פרידמן • גד רפן • דוד שירזי |  |
| מלחמת ההתשה | עמי אילון |  |
| מלחמת יום הכיפורים | עודד אמיר • גדעון גלעדי • צביקה גרינגולד • משה לוי • יובל נריה • שלמה ערמן • אסא קדמוני • אביגדור קהלני |  |
התנ"ך העברי של הקלויסטרים

עמוד מהתנ"ך העברי של הקלויסטרים
עמוד מהתנ"ך העברי של הקלויסטרים
התנ"ך העברי של הקלויסטרים הוא קודקס תנ"ך עברי שנכתב בממלכת קסטיליה שמתוארך לאמצע המאה ה-14, ככל הנראה לפני 1366. מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק רכש את כתב היד מאוסף ז'אקי ספרא ב-20 בדצמבר 2017.
היסטוריה

ספרי קודש עבריים נכתבו בקסטיליה במהלך שנות ה-1230, בתקופת שלטונו של פרננדו השלישי. עידן יצירת כתבי היד הגיע לסיומו עקב המגפה השחורה והטבח של גזרות קנ"א ב-1391, ואחריו צו אלהמברה(אנ') וגירוש הקהילות היהודיות מפורטוגל.
לאחר גירוש היהודים, כתב היד נשאר בסלוניקי במשך מאות שנים, ואחריו אלכסנדריה לפני שהגיע לידיו של ז'אקי ספרא. כתב היד הוצא למכירה פומבית על ידי ספרא באמצעות סוכנות סותביס ב-20 בדצמבר 2017, עם הערכה של 3.5-5 מיליון דולר, אך לבסוף נרכש על ידי המכירה המוקדמת של MET תמורת סכום לא ידוע.
כיום הוא חלק מאוסף הקלויסטרס.
כתב היד

כתב היד מורכב מ-476 דפים. החלק הראשון של כתב היד מעוטר בכבדות 70 דפים מעוטרים במיקרוגרפיה. כתב היד הושפע מאוד מהאמנות הגותית, שהיה בולט בחצי האי האיברי. השילוב של סגנונות אמנות יהודית, אסלאמית ונוצרית זכה לכינוי convivencia.
זהו אחד משלושת ספרי התנ"ך העבריים המאוירים היחידים ששרדו מקסטיליה של המאה הארבע-עשרה.
מקור

התאריך המוקדם ביותר אליו אפשר לשייך את הספר הוא שנת 1366, עם חתימת הבעלים: David ha-Kohen Coutinh[o].
בעלים נוספים של הספר כוללים:
משה אבולעפיה (סוף שנות ה-1400-תחילת המאה ה-15)
דונה ג'מילה מסלוניקי (1526)
אהרון די בוטון מסלוניקי (1526)
בית הכנסת זראדל באלכסנדריה (עד 1905)
אספן פרטי מרכז אירופה (בערך שנות ה-50/60 עד 1996)
Jacqui E. Safra (נמכר ל-MET ב-2018)
ראו גם

תנ"ך אלבה
תנ"ך קניקוט
כתר דמשק
הגדת הזהב
הערות שוליים

↑  "Hebrew Bible". www.metmuseum.org. נבדק ב-2019-05-25.
↑  Libbey, Peter (2017-12-22). "An Illuminated Hebrew Bible Has a New Home". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-05-25.
1 2 3  "The Met Acquires a Magnificent Illuminated Hebrew Bible Ahead of Sotheby's Auction". Fine Books & Collections (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-05-25.
1 2  Schuster, Angela M. H. (2017-12-14). "Rare Early Hebrew Bible from Spain to be Offered at Sotheby's New York". Robb Report (באנגלית). נבדק ב-2019-05-25.
↑  "Met Acquires Rare Hebrew Bible". Art & Object (באנגלית). נבדק ב-2019-05-25.
↑  "Hebrew Bible". www.metmuseum.org. נבדק ב-2019-05-25.
↑  "Text Messages: The Met Cloisters' Hebrew Bible, and the Prato Haggadah". www.metmuseum.org. נבדק ב-2019-05-25.
משה ויגדור

| --- | --- |

 לידה:  1947 (בן 77 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
משה ויגדור (נולד ב-1947 בירושלים) שימש כמנכ"ל האוניברסיטה העברית בירושלים, מנכ"ל הסוכנות היהודית ומנכ"ל המועצה להשכלה גבוהה. מאז 2012 משמש כמנכ"ל קרן מנדל ישראל.
ביוגרפיה > ילדותו ובגרותו

משה ויגדור נולד בירושלים בשנת 1947 והשתחרר משירות סדיר בדרגת סגן בשנת 1968. במילואים קודם לדרגת סגן-אלוף בחיל האוויר.
ביוגרפיה > לימודים גבוהים ומסלול מקצועי

בשנת 1974 סיים לימודי מוסמך למדעים בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון והחל לעבוד בחברת יישום, החברה לפיתוח המחקר של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1983 מונה למנהלה הכללי ושימש בתפקיד זה עד 1992.
ב-1992 מונה למנכ"ל האוניברסיטה העברית. שימש בתפקיד זה עד שנת 2004 תחת נשיאותיהם של פרופ' יורם בן פורת, פרופ' חנוך גוטפרוינד ופרופ' מנחם מגידור. בשנות כהונתו כמנכ"ל היה אחראי על הגידול בהכנסות האוניברסיטה מפטנטים ממיליון דולר בשנה ל-44 מיליון דולר, הפך את האוניברסיטה ל"אוניברסיטה יזמית" ואיזן את תקציבה.
בין השנים 2005 ו-2010 שימש ויגדור כמנכ"ל הסוכנות היהודית לארץ ישראל.
ב-2010 גויס על ידי יו"ר המועצה להשכלה גבוהה ושר החינוך דאז גדעון סער ויו"ר ות"ת דאז (פרופ' מנואל טרכטנברג) לשמש כמנכ"ל המועצה להשכלה גבוהה בישראל (מל"ג) והוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת).
מסוף 2012 משמש משה ויגדור כמנכ"ל קרן מנדל ישראל.
משה ויגדור הוא חבר המועצה להשכלה גבוהה מ-2017.
חבר מועצת יד ושם החל משנת 2022.
נציג ציבור ברשות האסדרה החל משנת 2022.
חבר בוועדה למינויים בכירים בחברות ממשלתיות ובתאגידים הציבוריים בראשות השופטת שולמית דותן החל משנת 2022 (היה חבר בוועדה זו בראשות עו"ד טנה שפניץ במשך 6 שנים החל משנת 2005).
יו"ר הקרן לחינוך יהודי בתפוצות ע"ש ל"א פינקוס החל משנת 2021.
בוגר מצטיין של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב" עבור מפעל חיים 2019.
עמית כבוד של מכללת עזריאלי להנדסה ירושלים 2013.
יועץ מיוחד לאונסקו (UNESCO — IIEP) בתחום העברת ידע מהאקדמיה לתעשייה (1996–2005).
בינואר 2023 נבחר לאחד מ-12 יקירי העיר ירושלים על תרומתו לקידום ירושלים במוסדות שניהל, ועל התנדבותו כחבר במועצות מנהלים והנהלות של מוסדות וארגונים בירושלים התורמים תרומה ישירה לפיתוח העיר.
במרוצת השנים שימש בהתנדבות כחבר במועצות מנהלים ובהנהלות של חברות וארגונים, בהם הנשיאות של ארגון הגג של התעשייה המתוחכמת בישראל, ועדת המחקר והפיתוח של המי"ל, חברת קריית תעשיות המדע בהר החוצבים, מוזיאון המדע בירושלים, חֶבר הנאמנים של בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, דירקטוריון הספרייה הלאומית ועוד.
חיים אישיים

משה ויגדור נשוי למגי לבית גוטליב, אב לשלושה, ומתגורר בירושלים.
הערות שוליים

↑  משה ויגדור, קורות חיים, 2017, באתר המל"ג
↑  עודד חרמוני, מנכ"ל האוניברסיטה העברית משה ויגדור הודיע על פרישתו לאחר 12 שנה, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2004
↑  נעמה סיקולר, מנכ"ל הסוכנות היהודית משה ויגדור מונה כמנכ"ל המועצה להשכלה גבוהה, באתר כלכליסט, 24 בדצמבר 2009
↑  "משה ויגדור מונה למנכ"ל מל"ג-ות"ת", אתר דוברות, משרד החינוך, 27.12.2009
↑  "משה ויגדור נבחר למנכ"ל קרן מנדל-ישראל", אתר קרן מנדל-ישראל
↑  הרכב המל"ג, באתר המועצ, ‏2022-04-04
↑  מר משה ויגדור
1 2 3 4  משה ויגדור
↑  Moshe Vigdor - Chairman of The Pincus Fund
↑  אלה 12 יקירי העיר ירושלים לשנת תשפ"ג, באתר ערוץ 7, ‏2023-01-17
שמעון אלפסי

| --- | --- |

 לידה:  12 ביולי 1925 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 נהרג:  8 באפריל 1948 (בגיל 22) הקסטל, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  פלשתינה (א"י) 
 כינוי:  "אלפונסו"
 השתייכות:   פלמ"ח
 תקופת הפעילות:  1943–1948 (כ־5 שנים)
 דרגה:   סגן
 תפקידים בשירות
 לוחם  מ"מ
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   הקרב על יאזור   ההגנה על בית קק"ל בבית דגון   תקיפת מפקדת חסן סלאמה   "מבצע נחשון"   ליווי השיירות   פריצת הדרך לירושלים   קרב הקסטל.
 
שמעון אלפסי (12 ביולי 1925, תל אביב – 8 באפריל 1948, הקסטל) היה לוחם ומפקד בפלמ"ח, שנהרג בקרב הקסטל.
נעורים ושירות בפלמ"ח

שמעון בן ציונה ומשה אלפסי, היה צאצא למשפחה מושרשת בארץ מזה מספר דורות. שמעון למד בבית הספר תחכמוני בת"א ולאחר מכן בבית הספר ביל"ו שם סיים את לימודיו. במהלך שנות לימודיו למד את מקצוע המסגרות המכנית.
בשנת תרצ"ח, 1938 כשהיה בן 13, חגג שמעון את טקס בר המצווה בשכונת שפירא. הימים היו ימי "מאורעות תרצ"ו–תרצ"ט". במהלך עלייתו לתורה וקריאת ההפטרה, הותקף בית הכנסת בירי על ידי פורעים ערבים. חמישה אנשים נפצעו באורח קשה. אירוע זה היה מכונן בחייו של שמעון, אשר נשבע לנקום.
ב-1943 התגייס לפלמ"ח וקיבל הכשרה צבאית וחקלאית בקיבוץ גבעת ברנר. שמעון קיבל דרגות מ"מ והתמחה בהדרכת קרב מגע. בתקופת "עליה ב'" השתתף במספר פעולות ואף לקח חלק ב"ליל וינגייט" ובפיצוץ הגשרים. ב-29 ביוני 1946 במהלך ה"שבת השחורה" נעצר שמעון על ידי הבריטים יחד עם רבים מאנשי הפלמ"ח ונאסר למשך שישה חודשים ברפיח.
ציונה, אמו של שמעון אלפסי סיפרה מעט על דמותו ואופיו של בנה:
במחלקה בגבעת ברנר היה איתו בחור תימני, שרומני אחד נטפל אליו וליגלג עליו, והוא סיפר על כך לשמעון. 
 כשהרומני יצא לחלוב את הפרות תפס אותו שמעון מאחור, 
 הלביש לו שק על הראש וקשר אותו לגדר. 
 הרומני צעק "גאוולד". 
 אמרו לו - אלפסי, מה עשית? 
 אמר להם - "פה בארץ אין תימני, אין פרענק ואין אשכנזי. כולנו יהודים". 


... פעם בחורף חזר הביתה אחרי הורדת מעפילים רטוב לגמרי. אמרתי לו- 'תשמור על עצמך', והוא ענה לי- "אני שומר על העם היהודי".
כשפרצה מלחמת השחרור השתתף שמעון בפעולות רבות כמ"מ חבלנים. בין היתר השתתף בתקיפה בכפר יאזור לאחר רצח הנוטרים על ידי חוליה מכפר זה. אלפסי פעל בהגנה על בית קק"ל בבית דגון, פיצוץ מפקדת חסן סלאמה וליווה שיירות בדרך לירושלים. בהיותו בקיבוץ חולדה היה שמעון אלפסי מהמארגנים של פריצת הדרך לירושלים ב"מבצע נחשון". בעת פריצת הדרך לירושלים ותפיסת נקודות שולטות על הדרך, פיקד שמעון אלפסי על כוח בכיבוש הקסטל.
הקרב האחרון

לאחר כיבושו של הקסטל, כוח של החי"ש נותר לשמור על השליטה במקום. הערבים ערכו מספר התקפות למען החזרת הקסטל לידיהם. קרב הקסטל היה ארוך ומורכב. במהלכו עברה השליטה במקום מספר פעמים בין הצדדים. בלילה שבין 7 – 8 באפריל נהרג מפקד הכוחות הערבים עבד אל קאדר אל חוסייני. בכ"ח באדר ב' התש"ח, 8 באפריל 1948 ערכו הערבים "פזעה", על מוצב הקסטל למען השבת מפקדם.
כתוצאה מההסלמה במהלכי הקרבות בקסטל, נשלחה מקריית ענבים תגבורת בת שלוש מחלקות תחת פיקודו של המ"פ נחום אריאלי. התגבורת מהגדוד החמישי של חטיבת הראל נועדה לסייע בנסיגת הכוחות על ההר. אחת המחלקות הייתה בפיקודו של שמעון אלפסי. מחלקה זו חיפתה על נסיגת שתי המחלקות האחרות. במהלך הקרב לאחר פקודה מנחום אריאלי, קרא אלפסי אל הכוח במרחב הלחימה: "טוראים לסגת, המפקדים נשארים לחפות". קריאה זו הפכה לאבן יסוד במורשת הקרב הצה"לית. שמעון אלפסי ונחום אריאלי נהרגו עם רבים אחרים בקרב זה. ב-11 באפריל 1948 הובא לקבורה במעלה החמישה. בי"ב בכסלו תשי"ד, 19 בנובמבר 1953 הועבר לקבורה בהר הרצל.
הסופר יורם קניוק אשר בעברו היה לוחם בפלמ"ח הספיד את שמעון אלפסי וסיפר על דמותו:
שמעון אלפסי היה בשבילי דמות מפתח מדהימה. אני חי בזכותו ובגלל המשפט שלו, פשוטו כמשמעו. 
 הייתי בכיתת הפלמ"חניקים... שהוצבה על הקסטל לתגבור כוח החי"ש שהגן על המקום לאחר כיבושו... 
 בבוקר עלו עלינו מאות ערבים ב'פאזעה' המונית... 
 ראיתי פתאום את שמעון אלפסי, אותו הכרתי, מזדקף וצועק את הקריאה -"טוראים לסגת, מפקדים נשארים לחפות!". 
 אנחנו היינו טוראים, ושמעון ועוד מפקדים רבים נהרגו על הקסטל.
אחרי הקרב, הכיתה שלי כבר לא הייתה קיימת... 
 כל ימי חיי לא אשכח את המראה של אלפסי עומד וצועק את הפקודה. 
 אני חי בזכותו...
קניוק תיאר את הקרב בקסטל גם בספרו "תש"ח", שם סיפר כי אלפסי צעק "הטוראים לסגת. המפקדים יחפו על הנסיגה!" וכינה אותו "הגיבור בגברים".
לקריאה נוספת

ספר תולדות ההגנה, הוצאת עם עובד חלק ג' ספר שני, 1973.
ממאורעות למלחמה, הוצאת מפקדת ההגנה בתל אביב, 1949.
ניר מן, "גיבור ונשכח" (שמעון אלפסי), ידיעות אחרונות – תל אביב, 12 ביולי 1996, עמ' 48–50
הערות שוליים

↑  ההגנה חדרה לאבו כביר יאזור וג'בליה, דבר, 15 בפברואר 1948
↑  שבעה נוטרים נרצחו בכפר יאזור, דבר, 23 בינואר 1948
↑  יורם קניוק, תש"ח, עמ' 56, 60.
קברו של שמעון אלפסי בהר הרצל
בסיסט

ג'אקו פסטוריוס היה בסיסט, מלחין ומנהיג ביג בנד, הנחשב בעיני רבים לגדול נגני הבס בכל הזמנים. הוא ידוע בעיקר בזכות פרויקטי סולו שלו, חברתו בהרכב Weather Report, ועבודתו עם ג'וני מיטשל ופט מת'ני.
בסיסט או בסיסטית (באנגלית: Bassist) הוא כינוי למוזיקאי המנגן בכלי בעל מנעד נמוך (בס) כגון קונטרבס, גיטרה בס, קלידי בס (keyboard bass) סינתי-בס (synthbass) ולעיתים גם למי שמנגן בכלי נשיפה נמוך כגון טובה או טרומבון.
קיימת נטייה לקשר סוגות מוזיקליות שונות בכלי בס מסוימים. מאז שנות ה-60, גיטרה בס היא כלי הבס הסטנדרטי בפאנק, רית'ם אנג בלוז, מוזיקת נשמה, רוקנרול, רגאיי, פיוז'ן, הבי מטאל, קאנטרי ופופ. ואילו קונטרבס הוא כלי הבס הסטנדרטי במוזיקה קלאסית, בלוגראס, רוקבילי וברוב תתי-הז'אנר של הג'אז. כלי נשיפה נמוכים כגון טובה או סוסאפון הם כלי הבס הסטנדרטי בלהקות ג'אז בסגנון דיקסילנד ג'אז וניו אורלינס-סטייל.
למרות הקישור הסטנדרטי בין כלי בס שונים לסוגות מסוימות, ישנם יוצאי דופן. כמה בסיסטים ניגנו בקונטרבס בהרכבי רוק, למשל לי רוקר (אנ') בסיסט להקת סטריי קאטס. חלק מנגני הפאנק, R&B, ג'אז, פיוז'ן, משתמשים בבס סינת'י או מקלדת בס במקום בס חשמלי. הקלידן ריי מנזרק מלהקת הרוק The Doors השתמש בקלידים כדי להפיק את תפקיד הבס. בכמה הרכבי ג'אז את תפקידי הבס מנגן נגן אורגן האמונד. כמה להקות דיקסילנד ג'אז משתמשות בקונטרבס או בס חשמלי במקום בטובה. בישראל, בסיסט להקת בום פם, יובל זולוטוב ("טובי"), מנגן בטובה.
נגני גיטרה בס

ברוב סוגות הרוק, הפופ, המטאל והקאנטרי, נגני הבס מנגנים בגיטרה בס חשמלית, כאשר תפקיד הבס מבטא את ההרמוניה של המוזיקה המבוצעת, ובו בזמן מכתיב את הריתמיקה ואת הגרוב. בנוסף, קיימים סוגי גיטרה בס סטנדרטיים רבים ושונים לז'אנרים מסוימים. לרוב, תפקיד הבס מדגיש את תו השורש של האקורד, כאשר תפקיד משני ניתן להדגשת דרגות נוספות, לרבות החמישית (קווינטה) או השלישית (טרצה). בנוסף, נקודת עוגב, אוסטינאטו וריפים משמשים גם בתור תפקידי בס. בעוד שרוב נגני הבס החשמלי ממעטים לנגן אקורדים (שלושה או יותר צלילים כולם נשמעו בו-זמנית), נעשה בהם שימוש בסגנונות מסוימים, במיוחד פאנק, R&B, ג'אז, והבי מטאל. בסיסטים רבים משתמשים בטכניקת ה"סלאפינג" כדי להדגיש את תפקיד הבס וכדי להגביר את קצב נגינתם.
נגני גיטרה בס > רשימה של נגני גיטרה בס בולטים

ג'אקו פסטוריוס (Weather Report, ג'וני מיטשל, סולו)
ג'יימס ג'מרסון (מוטאון, מרווין גיי)
פול מקרטני (הביטלס, כנפיים, סולו)
גדי לי (ראש)
סטינג (הפוליס, סולו)
פלי (רד הוט צ'ילי פפרז)
לארי גראהם (סליי אנד דה פמילי סטון)
ג'ון אנטוויסל (המי)
ג'ון פול ג'ונס (לד זפלין)
כריס וולסטנהולם (מיוז)
ג'ון דיקון (קווין)
סטנלי קלארק (Return to Forever, צ'יק קוריאה, SMV)
ויקטור ווטן (בלה פלק והפלקטונס, SMV, סולו)
מרקוס מילר (מיילס דייוויס, SMV, סולו)
אנתוני ג'קסון (מישל קמילו, סטילי דן)
ג'ק ברוס (קרים)
לס קלייפול (פריימוס, סולו)
סטיב האריס (איירון מיידן)
כריס סקווייר (יס)
רקס בראון (פנטרה)
ג'ון וטון (קינג קרימזון, UK, אסיה)
טוני לוין (קינג קרימזון, פיטר גבריאל, LTE)
קליף ברטון ו־רוברט טרוחיו (מטאליקה)
דייוויד אלפסון (מגאדת')
מארק קינג (Level 42)
קרול קיי (כ־10,000 הקלטות אולפן)
ג'ון מיונג (דרים ת'יאטר)
ג'ף ברלין (ביל ברופורד, סולו)
ג'ף אמנט (פרל ג'אם)
ג'אסטין צ'אנסלור (טול)
רוג'ר ווטרס (פינק פלויד, סולו)
קריסט נובוסליץ' (נירוונה)
נייט מנדל (פו פייטרס)
מייק אינז (אליס אין צ'יינס)
גרג לייק (קינג קרימזון, ELP)
טים קומרפורד (RATM, אודיוסלייב)
אלכס ובסטר (קניבל קורפס)
מייק דירנט (גרין דיי)
קולין גרינווד (רדיוהד)
קים דיל (פיקסיז)
רוג'ר גלובר (דיפ פרפל)
גיזר באטלר (בלאק סבאת')
מייקל מאדן (מארון 5)
בוטסי קולינס (ג'יימס בראון, פרלמנט־פאנקדליק)
דאף מק'אגן (Guns N' Roses)
ג'ין סימונס (קיס)
ת'אנדרקאט (קנדריק לאמר, סולו)
טל וילקנפלד (ג'ף בק, סולו)
פינו פלדינו (ג'ון מאייר)
סטיוארט זנדר (ג'מירוקוואי)
נגני קונטרבס בולטים > נגני קונטרבס קלאסי

ג'ובאני בוטזיני - בסיסט, מלחין, מנצח
דומניקו דרגוניטי - בסיסט, מלחין, מנצח
גארי קאר - בסיסט
סרגיי קוסביצקי - בסיסט, מנצח, מלחין
אדגר מאייר (אנ') - בסיסט
אדואר נני (אנ') - בסיסט, מלחין, פדגוג
פרנץ זימנדל (אנ') - בסיסט, מלחין, פדגוג
יוהנס מתיאס ספרגר (אנ') - בסיסט, מלחין
זובין מהטה - בסיסט, מנצח
נגני קונטרבס בולטים > נגני קונטרבס ג'אז

ריי בראון
רון קרטר
פול צ'יימברס
אוסקר פטיפורד
ריצ'רד דייוויס
ג'ימי גאריסון
אדי גומז
צ'ארלי היידן
דייב הולנד
ג'ון פטיטוצ'י (צ'יק קוריאה, סולו)
סם ג'ונס
צ'ארלס מינגוס
נילס-הנינג ארסטד פדרסן
כריסטיאן מקברייד
אספרנסה ספולדינג
פאלה דניאלסון (אנ')
סקוט לה פארו (אנ')
רנו גרסיה פונס (אנ')
מילט הינטון (אנ')
מארק ג'ונסון (אנ')
רד מיטשל (אנ')
ג'ורג' מרז (אנ')
ארילד אנדרסן (אנ')
ג'ימי בלנטון (אנ')
אולה מורטן ואגן (אנ')
אלן אנדריאה וואנג (אנ')
בסיסטים ישראליים בולטים

אבישי כהן (צ'יק קוריאה, סולו)
אלי מגן (אחרית הימים, הפילהרמונית, סולו)
אלון אולארצ'יק (כוורת, סולו)
אריה וולניץ (שלמה ארצי, דני סנדרסון, אולפן)
יוראי אורון (יוני רכטר, לילה גוב, אולפן)
מיקי שביב (טנגו, אולפן)
יוסי פיין (דייוויד בואי, סולו)
עמי פרנקל (איזולירבנד, הרכבים שונים)
ארנון פלטי (הכבש השישה־עשר, דובדבן)
שמוליק ארוך (אריק איינשטיין, ששת)
יאיא כהן אהרונוב (הדג נחש, ילדי בית העץ)
אייל מזיג (הדורבנים)
מייקל בנסון (משינה)
גיל סמטנה (אהוד בנאי, פורטיסחרוף)
אלון נדל (דודה, יוני רכטר)
בנצי גפני (קלינשטיין והמועצה)
עומר אביטל (דניאל זמיר, ימן בלוז, סולו)
גלעד אברו (ברי סחרוף, סקאזי, מארינה מקסימיליאן)
אדם בן עזרא (סולו, אחינועם ניני)
הערות שוליים

↑  Starr, Eric; Starr, Nelson (2008), The Everything Bass Guitar Book, F&W Publications Inc
↑  Belew, Adrian (1986), New Directions in Modern Guitar, Hal Leonard Publications
↑  Best Bassists Of All Time: 50 Legendary Bass Players You Need To Know באתר udiscovermusic
↑  "Jaco Pastorius Is the Most Important Musician You Might Have Never Heard Of". vice.com. 6 במרץ 2015. ארכיון מ-25 באוקטובר 2015. נבדק ב-17 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "On Bass: What the Funk?". premierguitar.com. 11 בפברואר 2014. ארכיון מ-2 באוקטובר 2016. נבדק ב-27 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Archived copy". ארכיון מ-16 באוקטובר 2018. נבדק ב-16 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544125005171  GND: 4605780-8  LCCN: sh90006160 
סטינג ב-2007
פלי ב-2003
גארי קאר
רון קרטר ב-2019
אספרנסה ספולדינג
אבישי כהן ב-2010
דוד צ'רקסקי

| --- | --- |

דודו  צ'רקסקי
 לידה:  30 בספטמבר 1925 ישראל חיפה, ארץ ישראל
 נהרג:  20 באפריל 1948 (בגיל 22)
 כינוי:  דודו
 השתייכות:  משטרת היישובים העבריים    פלמ"ח
 תקופת הפעילות:  1944–1948 (כ־4 שנים)
 דרגה:    סגן
 תפקידים בשירות
 מפקד מחלקה בגדוד השלישי של הפלמ"ח, חטיבת יפתח
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות
השיר "דודו" במוזיאון הרעות
דוד (דודו) צ'רקסקי (30 בספטמבר 1925 – 20 באפריל 1948) היה מפקד מחלקה בגדוד השלישי של הפלמ"ח שנהרג בהתקפה על מצודת כ"ח במלחמת העצמאות. בעקבות שירו של חיים חפר "דודו", הפכה דמותו לסמל של דור הפלמ"ח (למרות שהשיר נכתב עוד לפני נפילתו ולא ישירות עליו).
קורות חייו

צ'רקסקי נולד בחיפה וגדל בכפר אז"ר. בן למשה ראובן צ'רקסקי, איש העלייה השנייה והגדוד העברי וחנה (לבית אפשטיין), ממגיני תל חי. בשנת 1942 סיים בית ספר מקצועי ע"ש מקס פיין כחרט והתגייס כנוטר למשטרת היישובים העבריים, בה שירת כשנתיים. בשנת 1944 התגייס לפלמ"ח ומונה למפקד מחלקה. הוא היה בין מקימי רמות נפתלי ומבוני המבצר במקום ושימש מוכתר היישוב.
הוא השתתף בפריצה למחנה המעצר בעתלית, בפיצוץ תחנות הרדאר בגבעת אולגה ועל הכרמל, בליל הגשרים ובשחרור מעפילים שנעצרו בסוריה.
עם פרוץ מלחמת העצמאות שירת בגדוד השלישי של הפלמ"ח, לימים בחטיבת יפתח, ולחם בקרבות הגליל העליון. הוא השתתף בפשיטה על הכפר הערבי סעסע ופיקד על הדיפת ההתקפה הגדולה על להבות הבשן, על הדיפת התקפות על יישובי החולה ועל פיצוץ כפרים ערביים בגליל העליון.
ב-20 באפריל 1948 השתתף בהתקפה השנייה על משטרת נבי יושע. כמפקד מחלקת הפריצה, פרץ עם המטען שנועד להבקיע את קיר המצודה, אך נפצע מרימון שהושלך על ידי מגניה. בהיעדר דרך להגביה את המטען מעל היסודות המבוטנים של המבנה, הוא קרא לאנשיו להפעיל אותו על כתפיו, אולם הם סירבו. הוא נהרג ליד החומה ונקבר בקבר אחים בבית הקברות בנבי יושע. אחרי מותו הוענקה לו דרגת סגן.
השיר "דודו"

עוד בחייו של צ'רקסקי, כתב ידידו, חיים חפר, שיר למחזה "הוא הלך בשדות", בשם "דודו". השיר, בלחנו של אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', לא נכנס לבסוף להצגה ובוצע לראשונה על ידי הלהקה הצבאית הארצית כבר במהלך מלחמת העצמאות. יוסף מילוא, במאי ההצגה ומי שהזמין את השיר ממחבריו, חשב שהוא כבד מדי ולכן לא שילב אותו בגרסה הראשונה של ההצגה. עם השנים הוצג המחזה פעמים רבות. בשנת 1956 עלתה הפקה חדשה, ובה, לאור הצלחת השיר בציבור, שולב שוב "דודו". מאז השיר מבוצע בכל הפקות ההצגה.
השיר הפך עם הזמן לאחד מסמלי יום הזיכרון ותרם לקיבוע דמותו של הפלמ"חניק בזיכרון הלאומי הישראלי.[דרוש מקור]
עם השנים, ולאור הצלחתו של השיר, התקיימו ויכוחים רבים בערוצי תקשורת שונים, בהרצאות ובסיורים במצודה, על הקשר בין השיר ודמותו של דודו. בראיון משנת יובל המדינה סיפר חפר לבטאון המועצה האזורית הגליל העליון, כנראה לראשונה, שהשיר לא נכתב על דודו. בראיון הוא מצוטט: "כתבתי אותו ב-1946 למחזה 'הוא הלך בשדות' על בסיס דמותו של אורי גיבור הספר". עם זאת, לאור הקשר האישי בין חפר ודודו, ולאור הצלחתו הגדולה של השיר, הקדיש אותו המחבר לדמותו, והעניק עותק חתום ומוקדש למשפחתו.
דודו, מאת חיים חפר
"אִתָּנוּ הָלַךְ בַּמַּסָּע הַמְּפָרֵךְ

אִתָּנוּ סִיֵּר הוּא בַּגְּבוּל

בַּקוּמְזִיץ הָיָה מְזַמֵּר וְעוֹד אֵיךְ

אִתָּנוּ סָחַב מִן הַלּוּל...



הַגִּישׁוּ פִינְגָּ'אן וְהַגִּידוּ:

הֲיֵשׁ עוֹד פַּלְמַחְ'נִיק כְּמוֹ דּוּדוּ?"
(הבית השני בשיר)
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "משה ראובן צ'רקסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2934
↑  חוברת הדיסק "הימים האחרים - משיריו היפים של חיים חפר"
↑  רונית יהל, הקרב הזה נועד מראש לכשלון, "על הצפון", 22.1.1998
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300401705171
טוביה אריה גולדברגר

טוביה אריה גולדברגר
הרב טוביה אריה גולדברגר (1856 - 30 בדצמבר 1910) היה דיין בבד"ץ כוללות החסידים בירושלים.
קורות חיים

נולד בהונגריה, בה למד אצל הרב עמרם בלום. בשנת תרל"ג (1873), בהיותו בן שבע עשרה עלה לארץ ישראל וכיהן כאחד מראשי כולל הונגריה וממונה בכולל זה במשך 23 שנה ביחד עם הרב יוסף חיים זוננפלד. לאחר שרבי שניאור זלמן פרדקין מלובלין עלה לירושלים, גולדברגר נהג ללמוד בבית מדרשו. כשיסד הרב פרדקין את בד"ץ כוללות החסידים בירושלים מונה גולדברגר להיות דיין בבית הדין. גולדברגר כיהן בבית הדין ביחד עם הרב דוד ליפמן שובקס והרב יוסף יהודה שטרסברג שמונו לבית הדין כשעלו לארץ ישראל. אולם לאחר פטירת הרב פרדקין בשנת תרס"ב (1902) הוחלף גולדברגר בהסכמה על ידי הרב אברהם הכהן, מכיוון שגולדברגר היה מתנגד. בשנת תרס"ט הוציא גולדברגר לאור את הספר "תורת חסד" של הרב שניאור זלמן פרדקין, לאחר שבנו של הרב פרדקין נפטר בפתאומיות וכתבי הרב פרדקין התפזרו ונאבדו.
רבי אריה טוביה גולדברגר נפטר ביום שישי כ"ט בכסליו תרע"א (30 בדצמבר 1910) בירושלים ונקבר שם. בעיתון הצבי נכתב עליו: "רבי גולדברגר ז"ל - יום השישי כ"ט כסליו היה יום אבל לרבים מבני עדות היהודים בירושלים כי נפטר אחד מזקני העדה הנכבדה, הרב רבי טוביה גולדברגר. היה שנים רבות מנהל של כולל אונגריה, מצוין במדות טובות. והוא היה שם לילות כימים בתורה ובלמוד. מטעם הרבנות נכרזה לויה וקהל גדול מאד בא לחלק לו את כבודו האחרון וספדנים הספידוהו כהלכה. תנצב"ה".
גולדברגר היה חתנו של ר' עזריאל זליג הויזדורף מבוני בתי מחסה בעיר העתיקה בירושלים. דודו היה, נתן יוסף גולדברגר, אחד ממגידי השעורים בישיבת עץ חיים בירושלים.
בתו שרה נישאה לבנו של ר' יעקב בלומנטל ולאה לבית ווז'נער - אהרון שמחה בלומנטל (אשב"ל). בתם חנה בלומנטל נישאה לרב יעקב גולדמן: בנם עו"ד טוביה גולדמן, חבר חטיבת הראל נלחם במלחמת העצמאות במסגרת הגדוד הרביעי של הפלמ"ח - גדוד הפורצים; לאחר מכן נשא את אהובה לבית פרבדה ילדיהם: אהוד נשא את סו לבית זקס בתם:חנה יהודית (מולי), נאורה נישאה לעו"ד ירון רבינוביץ. ארז נשא את שרה לבית גרוסמן. יעל נישאה לאליהו עמיחי. בתם אסתר נישאה לנסים ברוך לימים מנכ"ל האוצר ומנכ"ל המוסד לביטוח לאומי במדינת ישראל.
הייתה לו גם בת אסתר ראשל, שהייתה נשואה לרבי שמעון בלומנטל מירושלים.
הערות שוליים

↑  בספר תורת חסד חלק ב' עמוד 4 הוא כותב שהוא מתגורר בירושלים משנת תרכ"ז
↑  תורת חסד חלק ב', עמוד 4
↑  רבי גולדברגר ז"ל, הצבי, 2 בינואר 1911
יוסף יהודה שטרסברג

שער הספר יד יוסף
הרב יוסף יהודה הלוי שטרסברג (כונה "הקוסובר דיין"; ה'תקפ"א 1821 – כ"ז בחשוון ה'תרע"א 1910) היה דיין בקוסוב ובירושלים.
קורות חיים

שטרסברג נולד בבוזונוב שבדרום מזרח גליציה בשנת תקפ"א 1821. בשנת תרכ"א (1860) מונה לדיין ומורה צדק בקוסוב, שם כיהן במשך יותר מ-33 שנה, בימיהם של רבי יעקב שמשון מקוסוב ובנו הרב משה. בחלק מהתקופה שימש גם כגבאי וכותב המכתבים אצל האדמו"ר.
בשנת ה'תרנ"ו (1896), כשהיה בן 75, עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר העתיקה בירושלים, בחצר שגבלה בבית הכנסת תפארת ישראל ובסמוך לביתו של הרב יהושע לייב דיסקין. כשהוקם בית הדין של החסידים בירושלים בשנת תרס"א 1901, צורף הרב להרכב בית הדין, בראשותו של ר' ליפמן דוד שובקס תלמידו של הרב מנחם מנדל מקוצק. הדיין השלישי בבית הדין היה הרב טוביה אריה גולדברגר.
הדיין מקוסוב שימש כחבר בית הדין עד יום מותו בכ"ז בחשוון ה'תרע"א (1910). נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
שטרסברג התכתב עם עשרות רבנים בשאלות ותשובות הלכתיות וחיבר את הספר "יד יוסף" – שאלות ותשובות על שולחן ערוך (נדפס בירושלים בשנת תרנ"ח). בין השאר התכתב רבות עם הרב שלמה דרימר, שהיה מחסידי קוסוב, ויש המשערים שהוא המליץ עליו ותרם למינויו לדיין בקוסוב.
פרסם מאמרים בבמות תורניות שונות, בהם "אור תורה" שהופיע בירושלים, ובקובץ "בית ועד לחכמים" שיצא לאור בניו יורק.
הערות שוליים

↑  תולדות המחבר, יד יוסף, באתר היברובוקס
↑  הרה"ג יוסף יהודה הלוי שטרסברג ז"ל, מוריה, 2 בדצמבר 1910
↑  תולדות המחבר, יד יוסף, באתר היברובוקס
גבאלה (כדורגל)

גבאלה פוטבול קלאב (באזרית: Qəbələ Futbol Klubu) הוא מועדון כדורגל אזרי שנוסד בשנת 2005. קבוצת הכדורגל ממוקמת בעיר גבאלה שבאזרבייג'ן.