stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרשה פרידמן
הערות שוליים

↑  איריס קלקא, עליזה בארץ המובחרת, כותרת ראשית, 30 בינואר 1985
↑  נורית ברצקי, מרשה המשחררת מתיישבת בכנסת, מעריב, 1 בפברואר 1974
↑  מעון לילדים באונ' חיפה, מעריב, 13 בדצמבר 1971
↑  אבל הגברים שווים יותר, דבר, 10 במאי 1972
↑  כן, אתה יכול, מעריב, 10 בדצמבר 1973
↑  ועדת הכנסת אישרה השם: "יעד - תנועה לזכויות האזרח", דבר, 4 ביוני 1975
↑  א. אליאב ומ. פרידמן - סיעה עצמאית, דבר, 28 בינואר 1976
↑  א. גבע, הצעות חוק פרטית: להתיר הפלות, דבר, 5 ביוני 1974
↑  דב רובין, מכתב אל ח"כ מרשה פרידמן, מעריב, 3 בפברואר 1975
מרשה פרידמן, הסמים והחוק בחברה פתוחה, מעריב, 28 בפברואר 1975
↑  "המשטרה מתחקה אחרי דגי רקק ולא אחרי לווייתנים בסחר סמים", מעריב, 22 בינואר 1976
↑  הכנסת עסקה בסוגיית הבעלים המכים נשותיהם, מעריב, 15 ביולי 1976
↑  מרשה פרידמן: האישה הראשונה שדרשה למגר את האלימות כלפי נשים, באתר הספרנים, ‏2019-11-25
1 2  לא עמדתי בראש רשימת הנשים בבחירות 77', מעריב, 10 במרץ 1980
↑  לאה דור, פמיניזם חיפאי חוגג 30, המפלגה הקומוניסטית הישראלית, 8 באוקטובר 2013
↑  נתי גבאי, סיפורו של המקלט הראשון לנשים מוכות בישראל, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 17.11.2021
↑  אריאלה ראובני, מקלט זמני, דבר, 5 בדצמבר 1977
↑  מתוך: מרשה פרידמן, "גולה בארץ המובטחת", 1990 - הקמת המקלט
1 2  חנה קליין, חנה קליין נפרדת ממרשה פרידמן: “כעת היא בגן-עדן של נשים גדולות ולוחמות”, באתר WDG, ‏31 באוקטובר 2021
↑  איריס רחמימוב, "סעודות, הפגנות והתפכחות": רדיקליזם לסבי בירושלים, 1972-1989, זמנים, גיליון 131 (קיץ 2015).
↑  רחלי ארטל, מזהות אישית לזהות פוליטית פעילות פוליטית לסבית בישראל, באתר אוניברסיטת בר אילן, ‏2011 (ארכיון)
↑  ג'ורג' אבני שיר נחמיאס, ‏היכל הקהילה 2015: 40 המשפיעים בתולדות הקהילה, באתר ‏מאקו‏, 7 ביוני 2015
↑  הדר גיל-עד, נפטרה מרשה פרידמן, הח"כית הראשונה שיצאה מהארון: "פרצה דרך לנשים", באתר ynet, 22 בספטמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277068605171  CiNii: DA02251453  GND: 119032856  ISNI: 0000 0000 2887 6515  LCCN: n88292749  SUDOC: 081512821  VIAF: 40179525   WorldCat (עם VIAF): 40179525
רועי כהן

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1977 (בן 47) חולון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  המרכז האקדמי למשפט ולעסקים  אוניברסיטת בר-אילן 
 בת זוג:  טל אלימלך
 מספר צאצאים:  3
 
רועי כהן (נולד ב־8 ביוני 1977) הוא עורך דין ישראלי ונשיא להב – לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל. היה חבר מועצת עיריית חולון וסגן ראש העירייה. היה מזכיר ארגון הסטודנטים בישראל. מנכ"ל ארגון נפגעי פעולות איבה. ממרץ 2024 נבחר לכהן כחבר מועצת העיר ברעננה, משנה לראש העיר וממונה על תיק חזות העיר.
ביוגרפיה

רועי כהן נולד בחולון והוא הבכור מבין ארבעת ילדיהם של שלמה ומרים כהן. למד בבית הספר היסודי גולדה מאיר ובתיכון קוגל. עד גיל 17, שיחק בקבוצות הילדים והנוער של הפועל חולון בכדורסל. את שירותו הצבאי עשה בחיל התחזוקה והשתחרר בשנת 1998 בדרגת סמ"ר.
כהן למד משפטים במכללת המרכז האקדמי למשפט ולעסקים. במהלך לימודיו, בין השנים 2002–2003, נבחר לתפקיד יו"ר אגודת הסטודנטים במכללה ובהמשך נבחר למזכיר ארגון הסטודנטים הארצי. בשנת 2004 קיבל תואר ראשון במשפטים. הוא מוסמך במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן ובוגר קורס הכשרת מגשרים מטעם לשכת עורכי הדין בישראל.
בשנת 2003 נבחר למועצת עיריית חולון, ושלושה חודשים מאוחר יותר נבחר כסגן ראש עיריית חולון. מאז ועד 2018 היה חבר מועצה. בשנת 2006 נבחר ליושב ראש ועדת הנצחה לקורבנות הטרור ונחנכה האנדרטה המרכזית בעיר חולון. בבחירות לעיריית חולון ב־2008 עמד בראש רשימת "חולון אחת" שנתמכה על ידי מפלגת קדימה. בבחירות לעיריית חולון ב־2013 עמד בראש מפלגת הירוקים – חולון הירוקה. בקדנציה זו שימש במספר תפקידים: סגן ראש העירייה (ברוטציה עם חולון ביתנו), יושב ראש ועדת איכות הסביבה, הקמת מערך סיוע משפטי לאוכלוסיות מוחלשות באגף הרווחה ויו"ר ועדת הספורט העירונית.
מאז 2009, משמש כמנכ"ל ארגון נפגעי פעולות איבה.
כהן עסק במגזר הציבורי במגוון תפקידים נוספים: יועץ בכיר לקשרי ציבור של השר לביטחון פנים מטעם קדימה ח"כ אבי דיכטר, יועץ משפטי של איגוד מאמני הכדורגל בישראל, חבר מועצת המוסד לביטוח לאומי מטעם להב, ומנכ"ל שח"ם – ארגון השחקנים והשחקניות בישראל. יו"ר ועדת הביקורת בחברה הממשלתית האיגוד – החברה להעברת טכנולוגיה באחריות משרד החוץ, דירקטור ויו"ר ועדת הכספים של חברת השוק הסיטוני לישראל באחריות משרד החקלאות וכן יו"ר ועדת הביקורת של החברה למפעלי תרבות וספורט.
בראשית דרכו הפוליטית הזדהה עם מפלגת העבודה. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת (2019) הכריז על הקמת "מפלגת העצמאים והעסקים בישראל", ולבסוף שובץ במקום השמיני ברשימת כולנו, אך לא נבחר לכנסת. ב־24 בדצמבר 2020 הצטרף לעפר שלח שהקים מפלגה חברתית-כלכלית, כשהם משתמשים במפלגת העצמאים כמפלגת מדף.
מיוני 2020 מכהן כממלא מקום יו"ר נשיאות המגזר העסקי.
ממרץ 2024 נבחר לכהן כחבר מועצת העיר ברעננה, משנה לראש העיר וממונה על תיק חזות העיר.
ביוגרפיה > משפחתו

הורי אביו, נצר למשפחה מרוקאית שהגיעה לארץ בתחילת המאה העשרים, נולדו בטבריה. סבו היה ממקימי אגד. הורי אמו עלו ממרוקו ב־1949 למעברה בפרדס חנה. התגורר בחולון עד שנת 2018.
בשנת 2005 נישא לעורכת הדין טל אלימלך, שהייתה מנהלת המשרד בו התמחה. בהמשך הייתה היועצת המשפטית של בית חולים אברבנאל. בשנת 2018 מונתה לרשמת בכירה בבתי משפט השלום במחוז תל אביב יפו, ובעקבות מינוי זה עברה המשפחה לרעננה. ביוני 2024 מונתה לשופטת בבית משפט השלום תל אביב. לזוג בן ושתי בנות.
סעיד מוראע'ה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1927 סילואן, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  29 בינואר 2013 (בגיל 86 בערך) דמשק, סוריה 
 השתייכות:  הצבא המלכותי הירדני 
 דרגה:  קולונל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים בלבנון 
 
סעיד מוסא מוראע'ה (בערבית: سعيد موسى مُراغة; 1927 – 29 בינואר 2013), הידוע בכינוי אבו מוסא, היה קצין צבא וטרוריסט פלסטיני.
תולדות חייו

מוראע'ה נולד בשנת 1927 בכפר סילואן. בשנת 1948 החל בקריירה בצבא ירדן, שבמהלכה נשלח לאימונים באקדמיה הצבאית המלכותית סנדהרסט. בשנת 1969 מונה למפקד גדוד תותחנים. שנה לאחר מכן באוקטובר, לאחר העימותים בין תנועת פת"ח לצבא ירדן במסגרת מאורעות ספטמבר השחור, התפטר מוראע'ה מתפקידו, ובשנת 1971 הצטרף כחבר בארגון פת"ח, שם הגיע לדרגת עקיד (מקבילה לקולונל). הוא היה מפקד גדוד "ירמוכ" בדרום לבנון בין השנים 1972–1977. בתקופה זו לחם נגד צבא סוריה בלקחו חלק במלחמת האזרחים בלבנון ב-1976. בשנת 1978 ניצל מניסיון סורי להתנקש בחייו. משנת 1977 עד שנת 1982 שימש עוזר לגנרל סעד סאיל (אבו וליד), בזמן המצור שנערך על העיר ביירות בידי כוחות צה"ל. בפברואר 1983 נבחר למועצה הלאומית הפלסטינית.
במאי של אותה שנה הסתכסך מוראע'ה עם יאסר ערפאת, שאותו האשים בשחיתות ובנפוטיזם ובכך שהוא מקדם אנשים בלתי מתאימים רק על סמך נאמנותם אליו. לביקורתו זו הצטרפה גם התנגדותו של מוראע'ה למדיניות יאסר ערפאת בנושא הסגת כוחותיו מלבנון, וכן התנגדותו לכל משא ומתן עם ישראל והמשך המאבק המזוין. בנובמבר באותה שנה הוא סולק מהפיקוד הצבאי והקים את תנועת פתח אל-אינתיפאדה יחד עם מוסא מחמוד אל-עמלה (אבו ח'אלד אל-עמלה) ונימר סאלח (אבו סאלח) כאופוזיציה תקיפה לתנועת פת"ח.
מכאן ואילך החל מוראע'ה לתמוך במדיניותה של סוריה, זכה לתמיכה כלכלית ואף העביר את מפקדתו לדמשק. עזרה כספית נוספת הגיעה לארגונו מאיראן ובמידה פחותה גם מלוב. בשנת 1985 הוא הצטרף ל"חזית ההצלה הלאומית הפלסטינית", גוף שאיחד את כל התנועות המתנגדות ליאסר ערפאת. בשנת 1989 חל פילוג בתנועת "פתח אל-אינתיפאדה", שאכר אל-עבסי, ביחד עם אבו ח'אלד אל-עמלה, שהיה סגנו של אבו מוסא, הדיחו אותו מהתפקיד ואל-עבסי מינה את עצמו ליושב ראש הארגון.
משנת 1993 עד מותו ישב מוראע'ה בדמשק ולא היה פעיל פוליטית. הוא נפטר בבית חולים בדמשק לאחר מחלה קשה וממושכת.
הערות שוליים

1 2  Dictionary of the Israeli-Palestinian Conflict: Culture, History, and Politics, Claude Faure Macmillan Reference USA; December 20, 2004
↑  חגי הוברמן, פלסטיני קשור לאלקעידה נעצר בדמשק, חדשות ערוץ 7, 12 בדצמבר 2006
↑  בכיר פתח לשעבר אבו מוסא מת בדמשק, באתר ynet, 29 בינואר 2013
↑  Fatah al-Intifada chief dies in Damascus at 85, Ma'an News Agency, 31 January 2013 (updated)
מרטה ויירה דה סילבה

מרטה ויירה דה סילבה (בפורטוגזית: Marta Vieira da Silva; נולדה ב-19 בפברואר 1986), המוכרת בשמה הפרטי בלבד, מרטה, היא כדורגלנית ברזילאית, המשחקת בקבוצת אורלנדו פרייד מה-NWSL ובנבחרת ברזיל בעמדת החלוצה.
מרטה היא מלכת השערים של נבחרת ברזיל בכל הזמנים, עם 118 שערים ב-183 הופעות. 17 מהשערים הללו הובקעו במהלך גביע העולם ומהווים שיא עולמי, יותר מכל כדורגלן או כדורגלנית אחרים. מרטה היא האדם הראשון שהבקיע בחמישה גביעי עולם שונים - הישג שהושווה על ידי כריסטין סינקלייר ב-2019 וכריסטיאנו רונאלדו ב-2022, וגם הראשונה שהבקיעה בחמישה משחקים אולימפיים רצופים.
היא זכתה שש פעמים בפרס כדורגלנית השנה של פיפ"א, חמש מהן ברציפות (מ-2006 עד 2010) והאחרונה ב-2018, בעשר אליפויות ליגה (בשוודיה ובארצות הברית), בשלושה טורנירי קופה אמריקה ופעם אחת בגביע אופ"א. הישגיה האישיים והקבוצתיים של מרטה קיבעו את מעמדה כאחת הכדורגלניות הגדולות בכל הזמנים, ולדעת רבים גם כטובה אי פעם.
קריירה קבוצתית > תחילת הדרך

מרטה ויירה דה סילבה נולדה בעיירה דיוס ראיחוס שבמדינת-מחוז אלגואס בצפון-מזרח ברזיל, כאחת מארבעת ילדיהם של אלדריו ותרזה. אביה עזב את המשפחה בזמן שמרטה הייתה תינוקת, ואימה נאלצה לעבוד במספר עבודות במקביל כדי לפרנס אותם.
כשהייתה בת 14, התגלתה מרטה על ידי המאמנת הברזילאית הלנה פאצ'קו, ובניגוד לרצון משפחתה היא עברה לריו דה ז'ניירו כדי לפתוח בקריירת כדורגל. לאחר עונה אחת במחלקת הנוער של סנטרו ספורטיבו אלגואנו, היא החלה לשחק כמקצוענית בקבוצת הנשים של ואסקו דה גאמה. לאחר ששיחקה שנתיים בקבוצה, הפסיק המועדון ב-2001 את הפעילות המקצועית של קבוצת הנשים שלו, ומרטה נאלצה לעבור לסנטה קרוז - מועדון קטן מבלו הוריזונטה. היא שיחקה בקבוצה במשך שתי עונות, ובתחילת 2004 חתמה באומאו השוודית, שבאותם ימים נחשבה לאחת מקבוצות הנשים הטובות באירופה.
קריירה קבוצתית > אומאו

מרטה הצטרפה לאומאו לפני עונת 2004, ובמהלכה העפילה איתה לגמר גביע אופ"א, בו ניצחו השוודיות 8–0 את פרנקפורט. מרטה הבקיעה שלושה שערים בסיכום שני משחקי הגמר - צמד במשחק הראשון ואת השער הפותח בגומלין. בליגה, למרות שכבשה 106 שערים (32 שערים יותר מהבאה בתור), סיימה אומאו במקום השני, כשהיא בפיגור נקודה אחת בלבד מיורגודן. מרטה סיימה את העונה כמלכת השערים של הליגה עם 22 כיבושים, ואף הוסיפה שער בהפסד 2-1 בגמר הגביע השוודי לדאבליסטית הנכנסת, יורגודן.
בעונתה השנייה מרטה שוב סיימה כמלכת השערים של הליגה (כבשה 21), והובילה את אומאו לזכייה באליפות שוודיה, לאחר שזו סיימה את העונה עם 21 ניצחונות, תיקו אחד ואפס הפסדים. בגביע השוודי, היא וקבוצתה הפסידו בפעם השנייה ברציפות בגמר ליורגודן (הפעם בתוצאה 3-1), והודחו על ידה גם ברבע גמר גביע אופ"א.
ב-2006, אומאו שוב זכתה באליפות הליגה השוודית מבלי להפסיד, אך מרטה הייתה הפעם רק סגנית מלכת השערים לאחר שכבשה 20 שערים - מרחק שער אחד מלוטה שלין. בעונה שלאחר מכן, היא זכתה לראשונה בדאבל עם הקבוצה, לאחר שזו סיימה כאלופת הליגה עם 60 נקודות, וניצחה בגמר הגביע את א.י.ק סולנה. מרטה כבשה שלושער בגמר, והובילה את אומאו לניצחון 3-4. גם בעונה זו היא סיימה כסגניתה של שלין, לאחר שהאחרונה כבשה 25 שערי ליגה ומרטה כבשה 23. בזירה האירופאית היא הגיעה עם אומאו עד לגמר גביע אופ"א, שם הן הפסידו 1-0 לארסנל.
בעונת 2008 זכתה מרטה באליפות הרביעית ברציפות עם אומאו, וסיימה בפעם השלישית כמלכת השערים של הליגה השוודית. כמו בעונה שלפני כן, היא הגיעה עם הקבוצה לגמר גביע אופ"א, אך פעם נוספת הפסידה (3–4 לפרנקפורט). לאחר סיום העונה עלו ספקולציות בנוגע לעתידה של מרטה באומאו, וחודשיים לאחר מכן, ביום בו הוענק לה פרס שחקנית השנה בעולם, הודיעה מרטה כי תעבור לליגת ה-WPS האמריקאית ותשחק בלוס אנג'לס סול בשלוש השנים הבאות. לבקשתה של מרטה, לוס אנג'לס רכשה גם את יוהנה פריסק מאומאו, מה שהוביל לדיווח לפיו השתיים נמצאות בזוגיות. שתי השחקניות הכחישו את הידיעה.
קריירה קבוצתית > ה-WPS וסנטוס

לאחר המעבר לארצות הברית, המשיכה מרטה להרשים ביכולותיה, והפכה מיד לכדורגלנית המובילה של הליגה החדשה. את העונה הסדירה סיימה לוס אנג'לס במקום הראשון, ובעקבות כך זכתה מרטה בפרס השחקנית המצטיינת של העונה על שם מישל אקרס. בגמר הפלייאוף, לעומת זאת, הופתעה לוס אנג'לס על ידי סקיי בלו (שסיימה רק במקום הרביעי), והפסידה לה 1-0 משער של הת'ר או'ריילי.
במהלך הפגרה בליגה האמריקאית, חתמה מרטה על חוזה השאלה לשלושה חודשים עם סנטוס, כדי שתוכל לשחק עימה בגביע ליברטדורס ובגביע הברזילאי. היא עזרה לקבוצה לזכות בשני המפעלים, ואף הבקיעה שער בגמר הליברטדורס וצמד בגמר הגביע הברזילאי.
בינואר 2010 הפסיקה לוס אנג'לס סול את פעילותה, והזכויות על מרטה וחברותיה לקבוצה הועמדו לבחירה בדראפט מיוחד שנערך חודש אחר כך. מרטה נבחרה במקום השלישי על ידי גולד פרייד מהייוורד, קליפורניה. באותה עונה, היא הופיעה בכל 24 משחקי הקבוצה וכבשה 19 שערים - מה שזיכה אותה בפרס השחקנית המצטיינת ובפרס מלכת השערים, זו השנה השנייה ברציפות. במהלך העונה היא גם שימשה כקפטנית אחת הקבוצות במשחק האולסטאר, לאחר שקיבלה את מספר הקולות הרב ביותר בהצבעה. היא הובילה את גולד פרייד למקום הראשון בעונה הסדירה, ואחרי שכבשה שער ובישלה שניים בניצחון בגמר הפלייאוף, היא גם נבחרה ל-MVP של המשחק.
ב-16 בדצמבר 2010, לאחר שהעונה בארצות הברית הסתיימה, עברה מרטה בשנית לסנטוס. היא שיחקה רק ארבעה משחקים בקבוצה (כולם במסגרת גביע ליברטדורס), ובינואר 2011 כבר חזרה לליגת ה-WPS. בארצות הברית היא הפכה שוב לשחקנית חופשית לאחר שגולד פרייד התפרקה, והפעם החליטה לחתום בוסטרן ניו יורק פלאש שהצטרפה לליגה באותה עונה. ביחד עם כריסטין סינקלייר הקנדית, הובילו השתיים את הקבוצה למקום הראשון בתום העונה הסדירה, ובסוף הפלייאוף גם לזכייה באליפות הליגה. מרטה סיימה כמלכת שערי הליגה בפעם השלישית ברציפות, וסינקלייר סיימה כסגניתה.
קריירה קבוצתית > החזרה לשוודיה

ב-30 בינואר 2012, הודיעה ה-WPS על ביטול עונת 2012, בטענה שישנם מספר מאבקים פנים-ארגוניים המונעים את המשך הפעילות. מספר חודשים לאחר מכן, ב-18 במאי של אותה שנה, הודיעה הנהלת הליגה על ביטול הפעילות באופן סופי. עם ההתפרקות, הרבה משחקניות הליגה החליטו לחזור לליגות האירופאיות שבהן שיחקו לפני כן, וביניהן גם מרטה. היא חתמה על חוזה לשנתיים בטירסה השוודית, וכבר בעונה הראשונה זכתה איתה באליפות.
בעונת 2013 כבשה מרטה עם 12 שערי ליגה, ואילו טירסה סיימה הפעם במקום השני בלבד. שנה לאחר מכן, העפילה מרטה עם הקבוצה לגמר ליגת האלופות מול וולפסבורג, אך למרות שהבקיעה צמד בגמר, הפסידה טירסה 4-3. זמן אחר כך הקבוצה פשטה רגל, פרשה מהליגה השוודית, וכל שחקניותיה הפכו לחופשיות. מועצת המנהלים של מחוז סטוקהולם פרסמה את משכורות השחקניות, וחשפה שמרטה הייתה המרוויחה הגבוהה ביותר בקבוצה, עם שכר של 168,000 קרונה שוודית בחודש.
לאחר הפירוק, שמה של מרטה נקשר לקבוצות מהליגה הנורווגית ומהליגה הצרפתית, אך בסופו של דבר היא בחרה לעבור לאלופה המכהנת - רוזנגארד. עם רוזנגארד, זכתה מרטה באליפות הליגה ב-2014 וב-2015, בגביע השוודי ב-2016 ובסופר קאפ השוודי ב-2015 וב-2016. אחרי שקבוצתה הפסידה לברצלונה ברבע גמר ליגת האלופות, מרטה החליטה לעזוב את אירופה ולהצטרף לאורלנדו פרייד בהעברה חופשית מרוזנגארד, שהסכימה לשחררה.
קריירה קבוצתית > אורלנדו פרייד

בעונתה הראשונה באורלנדו, סיימה מרטה במקום השני בליגה הן בשערים (13) והן בבישולים (6) ונבחרה ל-MVP על ידי חברותיה לקבוצה. היא הובילה את אורלנדו למקום השלישי בליגה, מיקום שהבטיח לקבוצתה את הופעת הפלייאוף הראשונה שלה אי פעם. אורלנדו הודחה בחצי הגמר, לאחר שהפסידה 4-1 לאלופה הנכנסת פורטלנד ת'ורנס. מבחינת תארים אישיים, זכתה מרטה פעם אחת בתואר שחקנית החודש של הליגה, ארבע פעמים נבחרה לקבוצת החודש ובסיום העונה אף נבחרה לקבוצת השנה.
בעונות הבאות הפכה אורלנדו לקבוצת תחתית, ולא הצליחה להעפיל לפלייאוף באף עונה. מרטה, שמונתה לקפטנית הקבוצה לפני עונת 2022, קרעה את הרצועה הצולבת הקדמית במהלך משחק גביע ונאלצה לעבור ניתוח שסיים לה את העונה. היא חזרה בעונה שלאחר מכן, וב-2 באוקטובר 2023 הפכה לשחקנית הראשונה ששיחקה מאה משחקים במדי אורלנדו פרייד.
נבחרת ברזיל > השנים הראשונות

מרטה משכה לראשונה תשומת לב בינלאומית כשהייתה בת 16, לאחר שהשתתפה עם נבחרת ברזיל בגביע העולם עד גיל 19 שנערך בקנדה בקיץ 2002. במהלך הטורניר היא כבשה שישה שערים, הובילה את ברזיל המפתיעה עד לחצי הגמר ובעקבות כך גם זכתה בפרס כדור הכסף (השחקנית השנייה בטיבה באליפות) ונכללה בקבוצת המצטיינות של האליפות. באותה שנה היא גם ערכה את הופעתה הראשונה בנבחרת ברזיל הבוגרת, ומהר מאוד הפכה לאחת משחקניותיה הבולטות.
באפריל 2003 היא לקחה חלק בטורניר הבוגרות הבינלאומי הראשון שלה, כשזכתה עם הנבחרת באליפות דרום אמריקה (לימים קופה אמריקה), ששימשה כטורניר המוקדמות לגביע העולם, שנערך באותה שנה בארצות הברית. מרטה הייתה גם חלק מהסגל הברזילאי שזומן לגביע העולם, ולמרות גילה הצעיר - היא פתחה בהרכב הראשון בכל המשחקים וכבשה שלושה שערים עד להדחה של ברזיל ברבע הגמר.
שנה לאחר מכן, היא העפילה עם נבחרתה עד לגמר טורניר הכדורגל של אולימפיאדת אתונה, אך שם הן הפסידו בהארכה 2-1 לארצות הברית והסתפקו במדליית הכסף. בנובמבר של אותה שנה, היא נבחרה לשחקנית המצטיינת של גביע העולם עד גיל 19, לאחר ששוב סיימה עם ברזיל במקום הרביעי (כמו באליפות שנערכה שנתיים לפני כן).
נבחרת ברזיל > תקופת השיא

ב-26 ביולי 2007, מול קהל של 68,000 צופים במרקנה, ניצחו מרטה ונבחרת ברזיל את נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 וזכו במשחקים הפאן-אמריקאיים. היא הושוותה על ידי התקשורת והאוהדים הברזילאיים לפלה, ואף קיבלה את הכינוי "פלה בחצאית". פלה עצמו הסכים עם ההשוואה והתקשר לברך אותה אחרי הזכייה. זמן קצר לאחר מכן, טביעות רגליה הוטבעו בבטון במרקנה, מה שהפך אותה לאישה הראשונה שזכתה לכבוד זה.
מספר חודשים אחר כך, לקחה מרטה חלק בגביע העולם שהתקיים בסין. לאחר מספר הופעות מצוינות של הברזילאיות לאורך כל הטורניר, הן פגשו בגמר את האלופה המכהנת, נבחרת גרמניה והפסידו 2-0. מרטה שבמהלך הגביע כבשה שבעה שערים, סיימה כמלכת השערים של הטורניר וזכתה בפרס כדור הזהב, המוענק לשחקנית המצטיינת של הטורניר. מאז לא הצליחה ברזיל להעפיל שוב לגמר האליפות, ועד היום זהו הישג השיא שלה בטורנירי הגביע העולמי.
את אולימפיאדת בייג'ינג ב-2008, סיימו הברזילאיות בדיוק כמו אולימפיאדת אתונה שנערכה ארבע שנים לפני כן. הן הגיעו עד לגמר, שם פגשו שוב את נבחרת ארצות הברית. גם בבייג'ינג המשחק עבר להארכה, ובדקה ה-109, קרלי לויד כבשה את שער הניצחון לארצות הברית. הייתה זו הסגנות השלישית ברציפות של מרטה וחברותיה במסגרת הטורנירים הבינלאומיים הגדולים.
לאחר שנעדרה מאליפות דרום אמריקה ב-2006 (בה הפסידה ברזיל את התואר לארגנטינה), חזרה מרטה לאליפות ב-2010 שנערכה באקוודור. היא כבשה בכל משחק באליפות למעט הראשון, סיימה את הטורניר עם תשעה שערים (מלכת השערים) והובילה את ברזיל לזכייה חמישית בתולדותיה. בעקבות הניצחון, העפילו הברזילאיות כנציגות היבשת לגביע העולם ב-2011 ולמשחקים האולימפיים ב-2012.
בגביע העולמי שנערך ב-2011 בגרמניה לא זכתה הנבחרת הברזילאית להצלחה רבה, והודחה ברבע הגמר מול יריבתה המרה, ארצות הברית. מרטה רשמה ארבעה שערים ושני בישולים בטורניר, והשתוותה לבירגיט פרינץ כמלכת השערים בגביע העולם לנשים בכל הזמנים, עם 14 כיבושים. ארבעת שעריה העניקו לה את פרס נעל הכסף, המוענק לסגנית מלכת השערים של הטורניר, והיא אף נבחרה להרכב המצטיינות של האליפות.
נבחרת ברזיל > קפטנית הנבחרת

הטורניר הגדול הראשון בו מרטה שימשה כקפטנית הנבחרת הייתה אולימפיאדת לונדון בקיץ 2012. ברזיל סיימה את שלב הבתים במקום השני עם מאזן של 6 נקודות, אך ברבע הגמר פגשה את אלופת העולם המכהנת יפן, הפסידה לה 2-0 והודחה. גם בגביע העולם שנערך שלוש שנים לאחר מכן, הברזילאיות לא הרשימו וכנגד כל הציפיות הפסידו כבר בשמינית הגמר לאוסטרליה. מרטה, שכבשה שער אחד בטורניר (נגד קוריאה הדרומית בשלב הבתים), חלפה על פני בירגיט פרינץ, שהייתה בשוויון איתה, והפכה לאישה שכבשה הכי הרבה שערים בתולדות הגביע העולמי.
בתור מארחות הטורניר, הגיעו מרטה ונבחרתה עם ציפיות גבוהות לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ב-2016. את שלב הבתים הקשה הן עברו בהצלחה, לאחר ניצחונות על סין ושוודיה, וברבע הגמר נקמו באוסטרליות על ההדחה מגביע העולם הקודם. לצערן, בחצי הגמר הן לא הצליחו לנצח את שוודיה בשנית והפסידו 4-3 בדו-קרב פנדלים. במשחק מול קנדה על מדליית הארד הן הפסידו גם, וסיימו את האולימפיאדה במקום הרביעי המאכזב.
באפריל 2018 זכתה מרטה בתואר האחרון שלה עם נבחרת ברזיל - הקופה אמריקה שנערכה בצ'ילה. הברזילאיות סיימו עם מאזן מושלם של שבעה ניצחונות בשבעה משחקים, ומרטה הסתפקה בכיבוש שער אחד בלבד, נגד ונצואלה בשלב הבתים. בעקבות הזכייה, העפילה ברזיל לגביע העולמי שהתקיים שנה מאוחר יותר בצרפת. במהלך גביע העולם, כאשר הבקיעה פנדל נגד אוסטרליה, הפכה מרטה לאדם הראשון אי פעם שכובש בחמישה טורנירים של גביע העולם. במשחק הבא, נגד איטליה, היא הבקיעה פנדל נוסף, עברה את מירוסלב קלוזה והפכה לאדם שכבש הכי הרבה שערים בתולדות המונדיאל, עם 17 כיבושים בסך הכל. לאחר שברזיל הודחה על ידי המארחת צרפת בשמינית הגמר, העניקה מרטה ריאיון מרגש למצלמות הטלוויזיה, שם התחננה בפני בנות ברזילאיות להמשיך את המורשת שלה ושל שחקניות ותיקות אחרות כמו פורמיגה וכריסטיאן. היא הפצירה בהן "להעריך יותר את כדורגל הנשים" ו"לבכות בהתחלה על מנת שיוכלו לחייך בסוף". הריאיון הפך לויראלי במהלך הטורניר, וקטעים ממנו זכו לעשרות אלפי ציוצים מחדש בטוויטר.
נבחרת ברזיל > שלהי הקריירה והפרישה

בקיץ 2021 השתתפה מרטה באולימפיאדה החמישית בקריירה שלה, לאחר שהייתה חלק מסגל הנבחרת לאולימפיאדת טוקיו. במהלך שלב הבתים היא כבשה שלושה שערים, צמד מול סין ואחד מול הולנד, והפכה לכדורגלנית הראשונה (והיחידה עד כה) שהבקיעה בחמש אולימפיאדות שונות. לצערה, ברזיל הודחה בדו-קרב פנדלים כבר ברבע הגמר על ידי האלופה שבדרך - קנדה.
שנתיים לאחר מכן לקחה מרטה חלק בגביע העולם השישי שלה - אחת מחמש כדורגלניות שהגיעו לציון דרך זה. לפני הטורניר היא הצהירה שזה יהיה גביע העולם האחרון שלה, והושוותה בתקשורת לליונל מסי - שאמר שמונדיאל 2022 יהיה האחרון שלו, ובסיומו זכה בו. לראשונה בקריירת המונדיאלים שלה היא שימשה כשחקנית ספסל, ופתחה בהרכב רק במשחק האחרון בשלב הבתים נגד ג'מייקה. היא לא הצליחה להבקיע אף שער במהלך הטורניר, ולמרות הציפיות הודחה עם ברזיל כבר בסיבוב הראשון. לאורך עשרים שנה, היא שיחקה 23 משחקים בגביע העולם, כבשה 17 שערים ובישלה ארבעה.
ב-26 באפריל 2024, הודיעה מרטה שתפרוש מכדורגל בינלאומי לאחר אולימפיאדת פריז 2024. באולימפיאדה עצמה, היא זכתה עם הנבחרת במדליית הכסף לאחר שהפסידה לארצות הברית 1-0 במשחק הגמר. הייתה זו האולימפיאדה הראשונה והיחידה בה מרטה לא כבשה שער.
סגנון משחק

מרטה ידועה בכישרון שלה, בתנועת הרגליים המהירה ובמיומנות יוצאת הדופן בכדור, אשר זכתה להשוואות לרונאלדיניו, רומאריו ופלה. בנוסף לראיית המשחק וכישוריה הטכניים, מרטה ניחנה גם ביכולת כדרור מהירה במיוחד. היא מסוגלת לשחק במספר עמדות התקפיות: החלה את הקריירה שלה במרכז המגרש כמספר 10 קלאסי, ומאוחר יותר עברה לשחק בעמדה התקפית יותר הן כחלוצה שנייה והן כחלוצה ראשית, או אפילו באגף, עמדה המאפשרת לה לחתוך לאמצע המגרש ולבעוט לשער ברגל שמאל החזקה יותר.
למרות שהיא מוכרת בעיקר בזכות היצירתיות שלה והיכולת הגבוהה בשיתוף חברותיה לקבוצה, מרטה היא כובשת שערים פורה, אשר ידועה גם במיומנות הבישול שלה. לאורך השנים, היו לה גם אחוזים גבוהים בבעיטות עונשין ובבעיטות חופשיות. בנוסף ליכולות הכדורגל שלה, מרטה בלטה גם במנהיגותה במגרש ומחוצה לו.
מחוץ למגרש > השפעה

לאורך השנים הקפידה מרטה לעודד העצמה נשית ושוויון בעולם הכדורגל, תוך מתן דגש על שוויון משכורות. ב-2020 מאבקה נשא פרי, כאשר קונפדרציית הכדורגל הברזילאית הודיעה כי הארגון החליט להשוות את השכר וההטבות של שחקניות נבחרת הנשים לאלו של שחקני נבחרת הגברים. בעקבות החלטה זו, הצטרפה ברזיל למדינות אחרות כמו אוסטרליה וניו זילנד שכבר פעלו בנושא השוויון בין שחקני ושחקניות הנבחרות השונות.
בנוסף להשפעתה הרבה על הספורט עצמו, הפתיחות של מרטה לגבי מערכת היחסים ואירוסיה עם חברתה לקבוצה טוני פרסלי השפיעה לטובה על היחס ללהט"בים בברזיל. כספורטאית בעלת פרופיל גבוה, הנראות וההסברה שלה עזרו לקדם קבלה של להט"בים במדינה שנאבקה היסטורית עם הומופוביה ואפליה. עניין זה העצים אף יותר את דמותה כמודל לחיקוי - במיוחד בקרב בני נוער, שרואים בה השראה וסמל לאומץ וחוסן.
מחוץ למגרש > הוקרה

חייה ויכולת הכדורגל של מרטה תוארו בסרט תיעודי של הטלוויזיה השוודית "Marta – Pelés Kusin" ("מרטה - בת דודה של פלה") משנת 2005. היא גם הופיעה בסדרת טלוויזיה שנקראה "Den Andra Sporten" ("הספורט האחר"), שסקרה את ההיסטוריה והמצב של כדורגל הנשים בשוודיה מאמצע שנות ה-60 ועד יורו 2013.
בינואר 2013, היא נבחרה לאחד מששת השגרירים של מונדיאל 2014 בברזיל, לצד כוכבי העבר של נבחרת הגברים - אמרילדו, בבטו, מריו זגאלו, קרלוס אלברטו ורונאלדו.
באוגוסט 2016, מרטה הייתה אחת משמונה אישים שנשאו את הדגל האולימפי בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים בריו דה ז'ניירו. באותה שנה, היא גם נבחרה לרשימת 100 הנשים של ה-BBC.
במאי 2019, היא מונתה על ידי המזכיר הכללי של האומות המאוחדות לשגרירה של רצון טוב בתחום של יעדים לפיתוח בר קיימא, לצד נשים כמו אמה ווטסון, מוניבה מזארי וניקול קידמן.
האספה המחוקקת של מדינת ריו דה ז'ניירו החליטה בשנת 2021 שתאריך הולדתה של מרטה (19 בפברואר) יוכרז כיום חג לציון כדורגל הנשים במדינה, ובו יושם דגש על קידום הענף בברזיל כולה.
מחוץ למגרש > חיים אישיים

מרטה דוברת פורטוגזית, שוודית ואנגלית באופן שוטף.
במרץ 2017 הוענקה למרטה אזרחות שוודית. היא שמרה על אזרחותה הברזילאית, והמשיכה לשחק בנבחרת ברזיל. בפברואר 2021 היא קיבלה גרין קארד, מה שהעניק לה מעמד של תושבות קבע וגם הכשיר אותה כשחקנית מקומית בסגל אורלנדו פרייד.
בינואר 2021, לאחר כמה שנים של היכרויות, הודיעה מרטה שהיא מאורסת לחברתה מאורלנדו פרייד, טוני פרסלי. מאוחר יותר בוטלו האירוסין.