stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

 תאריך:  31 באוקטובר 2000
 ישיבה מספר:  4,213
 קוד:  S/RES/1325 (מסמך)
 נושא:  נשים, שלום וביטחון
 סיכום הצבעה:  15 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 0 נמנעו 
 תוצאה:  התקבלה
 הרכב מועצת הביטחון
 חברות קבועות:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין צרפת צרפת רוסיה רוסיה הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית
 חברות לא קבועות:  ארגנטינה ארגנטינה בנגלדש בנגלדש קנדה קנדה ג'מייקה ג'מייקה מלזיה מלזיה מאלי מאלי נמיביה נמיביה הולנד הולנד תוניסיה תוניסיה אוקראינה אוקראינה
 
החלטה מספר 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם מיום 31 באוקטובר 2000, מצהירה על המחויבות של מועצת הביטחון של האו"ם להגן על נשים ולהבטיח את ייצוגן בתהליכי שלום ובפוליטיקה הבינלאומית. החלטה זו שנתקבלה לאחר שנים רבות של מאבק, הצהירה על הצורך של קובעי מדיניות ושל המשפט הבינלאומי להסתכל על חוויותיהן של נשים ונערות החיות באזורי לחימה וסכסוכים אלימים מתוך נקודת מבט מגדרית ומתוך הכרה בהשפעה הייחודית הקיימת על נשים, נערות (וילדים) במצבים אלה.
את ההחלטה יזמה שרת החוץ של נמיביה בעת שכיהנה כיו"ר מועצת הביטחון של האו"ם, לאחר עבודת לובי של ארגוני נשים, שבראשם יוניפם (UNIFEM).
עיקרי ההחלטה

בהחלטה שלוש סוגיות מרכזיות:
הסוגיה הראשונה היא ההשפעה של סכסוכים אלימים ומלחמות על נשים (ועל ילדים). היא נשענת על ההכרה בכך שנשים (וילדים) הן הקרבנות העיקריים של מלחמות בתקופתנו, הנערכות לרוב בעורף האוכלוסייה ולכן הן חשופות יותר לפגיעות כגון: אונס, אלימות במשפחה, מניעת שירותים ייחודיים, היעדר השפעה פוליטית, עוני, זנות, סחר בנשים ומחלות מין.
על כן ההחלטה תובעת הגנה מוגברת על נשים בעת סכסוך אלים ולאחריו. באופן זה ההחלטה מציגה את החשיבות שבבחינת סכסוכים צבאיים בפרספקטיבה מגדרית.
הסוגיה השנייה היא שיתוף נשים בפתרון סכסוכים ובתהליכי שלום. ההחלטה מדגישה את החשיבות שבשילוב נשים ביצירת הסכמים לסיום אלימות ובחיפוש אחר פתרונות צודקים ומתאימים להשגת הסכמי שלום. בדרישה לייצוג של נשים בניסיונות להשכין שלום ובשילוב נקודת המבט של נשים בנושאים אלה, ביקשו מנסחי ההחלטה לשבור את מחסום המגדר הקיים בפעולות למען השלום.
הסוגיה השלישית, קוראת להטמיע נקודת השקפה מגדרית בכל פעילויות האו"ם ומוסדותיו הנוגעות לאזורי סכסוך, כולל בקרב כוחות שמירת השלום.
משמעות ההחלטה והשפעתה

ההחלטה תורגמה למספר ניכר של שפות, ואומצה על ידי תנועות פמיניסטיות ברחבי העולם.
בעקבות החלטה זו, גיבשו 23 מדינות ברחבי העולם, בהן ארצות הברית, בוסניה, ליבריה, בריטניה, ספרד, נורווגיה והפיליפינים, תוכניות פעולה לאומיות (National Action Plans) להטמעת עקרונות החלטה 1325.
החלטה 1325 היא המסמך הרשמי הראשון של מועצת הביטחון שדרש מהצדדים המעורבים בסכסוכים אלימים לכבד זכויות נשים ולתמוך בשיתוף וייצוג נשים בתהליכי משא ומתן לשלום ובפתרון סכסוכים. זאת הפעם הראשונה בה המשפט הבינלאומי מביע תמיכה רשמית בשילוב קבוצות אזרחיות, ובייחוד נשים, בהליכי שלום וביישום הסכמי שלום.
בישראל

מדינת ישראל הייתה המדינה הראשונה בקרב חברות האו"ם אשר הטמיעה בחוק חלק מעקרונות החלטה 1325. על אף שבשנת 2014 התקבלה החלטת ממשלה המחייבת ניסוח של תוכנית פעולה לאומית לשוויון מגדרי ברוח החלטה 1325, טרם נערכה בישראל תוכנית שכזו.
מסמך שהוגש לוועדה לקידום מעמד האישה, מציג את החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם בדבר נשים, שלום וביטחון ואת הפרשנות שנתנו להחלטה מומחים וגופים שונים. כמו כן, המסמך בוחן צעדים שנקטו מדינות וארגונים ממשלתיים ולא-ממשלתיים ליישום ההחלטה. לבסוף המסמך מביא שתי דוגמאות למעורבותם של ארגוני נשים בתהליכי שלום שהתנהלו בשנים האחרונות בצפון אירלנד ובמערב אפריקה. בתקופה זו פעל ארגון "אשה לאשה" ליישומה של החלטה 1325 בהקשר של הסכסוך הישראלי-פלסטיני. בישיבה שנערכה במשרדי קרן היינריך בל בתל אביב בשנת 2004 עם נציגות ארגוני נשים, פעילות חברתיות וחברות הכנסת יולי תמיר ואתי לבני הועלו דעות והשגות של המשתתפות בהקשר לחקיקה. בישיבה זאת, הועלתה לראשונה התפיסה בדבר חשיבות עקרון המגוון בחקיקה על ידי שלומית אהרוני ליר. דבר שהוביל בסופו של דבר להיותה של ישראל המדינה הראשונה שבה אומץ החוק מתוך התייחסות להכללתן של נשים ממגזרים שונים בחברה בהליכי משא-ומתן ובמפגשים פורמליים ובלתי-פורמליים בין ישראלים לפלסטינים. הארגון העביר למרכז מחקר ומידע של הכנסת מידע ומסמכים לצורך גיבוש המלצות לקידום יישומה של החלטה 1325 בישראל. הצעת החוק קודמה על ידי יולי תמיר שגייסה לצורך כך חברות כנסת נוספות ואף פעלה להקמת אתר לקידום החקיקה בנושא בשיתוף עם ד"ר ליר שבנתה את הקמפיין וקידמה את הנושא.
בשנת 2014 הוקמה בישראל תנועת "נשים עושות שלום" שלדבריה פועלת ברוח החלטה 1325.
בישראל > תיקון חוק שיווי זכויות האישה

בתאריך 20 ביולי 2005 חוקק תיקון מס' 4 לחוק שיווי זכויות האישה, אשר עוגן בסעיף 6ג1 לחוק שיווי זכויות האישה הקובע כי: "בוועדה ציבורית ובצוות שמינו הממשלה, ראש הממשלה, שר, סגן שר או מנהל כללי של משרד ממשלתי (להלן-גוף ממונה) יינתן ביטוי הולם בנסיבות העניין לייצוגן של נשים ממגוון קבוצות האוכלוסייה". הדבר התאפשר באמצעותן של חברות הכנסת יולי תמיר ואתי לבני שהובילו את הצעת החוק וארגון "אישה לאישה", מרכז פמיניסטי חיפה.
בדברי ההסבר לחוק כפי שמופיעים בהצעות חוק - הכנסת 78, ח' באייר התשס"ה, 17 במאי 2005 המתייחסים לחשיבות ייצוג הולם לנשים בצוותים לעיצוב מדיניות לאומית: "הצעת חוק שיווי זכויות האישה (תיקון מס' 4) (ייצוג הולם בעיצוב מדיניות לאומית), התשס"ה- 2005, המתפרסמת בזה, באה לתת ביטוי לערכיה השוויוניים של מדינת ישראל. הנשים מהוות רוב באוכלוסייה הישראלית ועליהן ליטול חלק בהכרעות בנושאים הקשורים למדיניות לאומית, ובדרכים לפתרון הסכסוכים המדיניים שמדינת ישראל נתונה בהם". על אף החוק החשוב המציאות לימדה כי הממשלה לא יישמה את החוק. לאור זאת, החל משנת 2007 פועלת עמותת איתך-מעכי משפטניות למען צדק חברתי ליישום החוק. העמותה פועלת ליישומו בין היתר על ידי הגשת עתירות לבג"ץ כנגד הרכבי ועדות וצוותים אשר אין בהם ביטוי הולם לנשים ממגוון קבוצות האוכלוסייה. כך למשל הוגש בג"ץ 2475/09 עמותת איתך ואח' נ' שר הפנים וזאת בשל העדר נשים בוועדה לבחינת איחוד ערים רמלה ולוד. עתירות נוספות אשר הובילו ליישום החוק ביתר שאת: בג"ץ 5660/10 עמותת איתך ואח' נ' ראש הממשלה בעניין הוועדה לבחינת אירועי המשט בראשות השופט טירקל וכן בג"ץ 5980/11 אשר הוגש כנגד ראש הממשלה בהיעדר ייצוג לנשים ממגוון קבוצות האוכלוסייה בוועדת טרכטנברג אשר הוקמה לאור מחאת הקיץ. בשנים 2012–2015 פעלה קואליציה של ארגוני נשים לקידום תוכנית פעולה אזרחית ליישום עקרונות החלטה 1325 בישראל.
הערות שוליים

↑  ענת טהון-אשכנזי‏, "החלטה היסטורית עבור נשים בישראל", באתר וואלה, 15 בדצמבר 2014
↑  החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם, באתר עמותת נשים עושות שלום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290342905171  GND: 7628834-1  LCCN: n2010030279  VIAF: 184460018   WorldCat (עם VIAF): 184460018
הרכבת התחתית של ניז'ני נובגורוד

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה
 עיר:  ניז'ני נובגורוד
 מידע על ההקמה
 פתיחת המערכת:  20 בנובמבר 1985
 מידע על המערכת
 אורך המערכת:  21,82 ק"מ
 רוחב המסילה:  1,520 מטר
 מתח חשמלי:  825V DC railway electrification 
 מספר נוסעים ביום:  83,000 (2019)
 מספר נוסעים בשנה:  30.4 מיליון (2019)
 מספר הקווים:  2
 מספר התחנות:  15
 metronn.ru
 תרשים המערכת
 
 
הרכבת התחתית של ניז'ני נובגורוד (ברוסית: Нижегородский метрополитен) היא מערכת הסעת המונים ותיקה, הפועלת בניז'ני נובגורוד ברציפות מאז שנת 1985.
זו הרכבת התחתית השלישית ברוסיה, הראשונה במחוז הפדרלי של הוולגה וה-10 במספר שנחנכה בברית המועצות.
מספר הנוסעים היומי הממוצע הוא 115 אלף איש. מבחינת מספר התחנות, המטרו של ניז'ני נובגורוד תופס את המקום השלישי ברוסיה אחרי מערכות המטרו של מוסקבה וסנט פטרסבורג.
גלריה

גשר הרכבת התחתית של ניז'ני נובגורוד
תחנת סטרלקה
הערות שוליים

↑  https://www.nta-nn.ru/news/jkh/2019/news_605842/
הקרב על בייג'ינג-טיינג'ין

הקרב על בייג'ינג-טיינג'ין (במנדרינית: 平津作战; "מבצע פֵּאִי-גִ'ינְג") היה הקרב הראשון במלחמת סין-יפן השנייה לאחר תקרית גשר מרקו פולו, אשר במסגרתו כבש הצבא היפני הקיסרי את הערים הסיניות המרכזיות בייג'ינג וטיינג'ין ביחד עם ממשלת בובות במזרח חביי.
רקע

היחסים בין ממשלת הקוומינטנג השלטת על הרפובליקה הסינית והאימפריה היפנית הורעו זה זמן מה עקב עליית הדרישות הקולוניאליות של יפן. בשנת 1931, תקרית מוקדן שימשה כתירוץ למספר קצינים רדיקלים בתוך הצבא היפני הקיסרי במטרה לפלוש למנצ'וריה נגד דרישות הממשלה בטוקיו ולהשליט בה את מנצ'וקוו, מדינת חסות תחת קיסר סין לשעבר, פויי. עם משבר פנימי התבצעו מספר התנקשויות פוליטיות אשר העלו את הכוח הרדיקלי בתוך הצבא לראשות הממשלה היפנית והותירו את הקיסר הירוהיטו רק כחותמת גומי.
לבסוף, לאחר מספר התנגשויות צבאיות אשר נגמרו ברגיעה כגון תקרית שאנגחאי, תקרית גשר מרקו פולו, מצפון לעיר בייג'ינג, הביאה להסלמה ולבסוף לתחילתה של מלחמת סין–יפן השנייה, בניסיון של הכוחות הרדיקלים השלטים בממשל היפני להשליט ממשלות בובות על כל מזרח אסיה, ובראשם סין.
הקרב

ב-25 ביולי הגיע הגדוד היפני ה-20 לעיר לנגפאנג, שהייתה על מסילת הברזל בין בייג'ינג לטיינג'ין, שם התרחש הקרב הגדול הראשון. ב-26 ביולי תקפה חטיבה יפנית את שער גואנגהואה המרכזי בחומות העיר בייג'ינג, בתמיכת הפצצת מטוסים. ב-27 ביולי, כאשר היפנים הטילו מצור על כוחות סיניים בטונגצ'וב, עיר בפריפריה של בייג'ינג, פרץ גדוד סיני אחד את המצור וישר נסוג חזרה לעבר בייג'ינג.
ב-28 ביולי, החטיבה היפנית ה-20 ושלוש חטיבות משולבות עצמאיות, עם תמיכה אווירית, פתחו במתקפה נגד בייג'ינג. המטרה העיקרית הייתה נאניואן, מדרום לעיר, והמשנית הייתה ביי-יואן ממזרח. בלחימה זו נהרגו גנרל טונג לינגה (סגן מפקד צבא הדרך ה-29) וגנרל ג'או דנגיו (מפקד אוגדה 132). הכוחות הסיניים ספגו בדרך כלל תבוסה בזה אחר זה, אם כי הושגו ניצחונות טקטיים קטנים שהאטו את ההתקדמות היפנית.
בליל 28 ביולי הכריז הגנרל סונג ג'ה-יואן, ראש המועצה הפוליטית בחביי-צ'הר וקצין מפקד צבא הדרך ה-29 של מסילת הברזל, על תבוסה והורה לחייליו לסגת דרומה במטרה להימנע מכיתור. ראש העיר האזרחי של טיינג'ין נותר בבייג'ינג לקחת את האחריות על העניינים הפוליטיים במחוזות חביי וצ'אר עם אך ורק החטיבה ה-29 של הגנרל ליו רוז'ן לתמיכה בשמירה על הסדר הציבורי.
ב-27 ביולי בוצעה התקוממות אזרחית מרכזית בעיר טונגג'ואו נגד הכיבוש היפני.
ב-29 ביולי, הותקפה העיר טיינג'ין לחופי הים הצהוב בנפרד על ידי הגדוד החמישי של הצבא היפני וכוחות הצי הקיסרי היפני. חיילים סיניים בטיינג'ין החזיקו בעיר עד 30 ביולי לפני שנצטוו לסגת. ב-4 באוגוסט נסוגה החטיבה ה-29 של הגנרל ליו רוז'ן מבייג'ינג. כעת חסרת כל הגנה. היפנים נכנסו לבייג'ינג ב-8 באוגוסט.
ראו גם

הקרב על שאנגחאי
תקרית גשר מרקו פולו
הקרב על נאנג'ינג
הקרב הראשון על צ'אנגשה
החלטה 1397 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

 תאריך:  12 במרץ 2002
 ישיבה מספר:  4,489
 קוד:  S/RES/1397 (מסמך)
 נושא:  האינתיפאדה השנייה
 סיכום הצבעה:  14 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 1 נמנעו 
 תוצאה:  התקבלה
 חברות קבועות:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין צרפת צרפת רוסיה רוסיה הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית
 חברות לא קבועות:  בולגריה בולגריה קמרון קמרון קולומביה קולומביה גינאה גינאה אירלנד אירלנד מאוריציוס מאוריציוס מקסיקו מקסיקו נורווגיה נורווגיה סינגפור סינגפור סוריה סוריה
החלטה 1397 של מועצת הביטחון של האו"ם הייתה החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שהתקבלה ב-12 במרץ 2002 על ידי מועצת הביטחון של האו"ם' שעסקה באינתיפאדה השנייה. המועצה דרשה להפסיק את האלימות שהתרחשה בין הצד הישראלי והפלסטיני מאז ספטמבר 2000. החלטה זו הייתה ההחלטה הראשונה של מועצת הביטחון שקראה לפתרון שתי המדינות כפתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני.
לפני קבלת ההחלטה קרא המזכ"ל קופי אנאן לפלסטינים להפסיק את מעשי הטרור והפיגועי התאבדות "מתועבים מוסרית" ולישראל להפסיק את הכיבוש הבלתי חוקי ואת השימוש בכוח מופרז.
ההחלטה

ההחלטה הביעה תמיכה בפתרון שתי המדינות. כשהיא מביע דאגה מהאירועים שהתרחשו במסגרת האינתיפדה השנייה מאז ספטמבר 2000, ואת הצורך של כל הצדדים להבטיח את שלומם של אזרחים וכיבוד המשפט ההומניטארי הבינלאומי. המועצה בירכה על המאמצים של ארצות הברית, רוסיה, האיחוד האירופי, יורש העצר הסעודי עבדאללה ואחרים להביא ל"שלום צודק ומתמשך".
ההחלטה > ההחלטה

ההחלטה דרשה הפסקה מיידית של האלימות, הטרור, ההסתה, הפרובוקציה וההרס, וקראה לצד הישראלי והפלסטיני לשתף פעולה ביישום תוכנית העבודה של טנט ודו"ח מיטשל.  ההחלטה שיבחה את מאמציהם של קופי אנאן ואחרים לחדש את תהליך השלום ולסיים את האלימות.
ההחלטה > נוסח ההחלטה

"מועצת הביטחון,
בהסתמך על כל ההחלטות הנוגעות הקודמות שלה, בפרט החלטות 242 (1967) ו-338 (1973),
מציעה חזון של שתי מדינות, ישראל ופלסטין, חיות זו בצד זו בגבולות מוכרים ובטוחים,
מביעה את דאגתה הכבדה מהתמשך האירועים הטרגיים והאלימים שהתרחשו מאז ספטמבר 2000, במיוחד התקיפות האחרונות ומספר הנפגעים המוגבר,
מדגישה את הצורך של כל הנוגעים בדבר להבטיח את שלומם של אזרחים,
מדגישה גם את הצורך לכבד את הנורמות המקובלות בעולם של המשפט ההומניטרי הבינלאומי,
ברכים ומעודדים את המאמצים הדיפלומטיים של שליחים מיוחדים מארצות הברית של אמריקה, הפדרציה הרוסית, האיחוד האירופי והמתאם המיוחד של האו"ם ואחרים להביא לשלום מקיף, צודק ומתמשך במזרח התיכון,
מברכים על תרומתו של יורש העצר הסעודי עבדאללה,
1. דורשת הפסקה מיידית של כלל מעשי האלימות, לרבות כל פעולות טרור, פרובוקציה, הסתה והרס;
2. קוראת לצד הישראלי והפלסטיני ולמנהיגיהם לשתף פעולה ביישום תוכנית העבודה של תאנט והמלצות דו"ח מיטשל במטרה לחדש את המשא ומתן על הסדר מדיני;
3. מביעה תמיכה במאמצים של המזכיר הכללי ואחרים לסייע לצדדים להפסיק את האלימות ולחדש את תהליך השלום;
4. מחליטה להישאר צד בעניין.
ההחלטה > הצבעה

החלטה 1397 התקבלה בתמיכתם של 14 מדינות, ובהימנעותו של נציג סוריה, שסבר כי ההחלטה אינה מתייחסת לדאגותיהן של מדינות ערב.
הערות שוליים

1 2  "Security Council demands immediate cessation of all violence in Middle East; affirms vision of two states, Israel and Palestine". United Nations. 12 במרץ 2002. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "UN Security Council resolution 1397". BBC News. 14 במרץ 2002. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Left, Sarah (13 במרץ 2002). "UN security council backs Palestinian state". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lowe, Vaughan; Roberts, Adam; Welsh, Jennifer (2008). The United Nations Security Council and war: the evolution of thought and practice since 1945. Oxford University Press US. p. 319. ISBN 978-0-19-953343-5.
↑  Golan, Galia (2004). "Plans for Israeli-Palestinian Peace: From Beirut to Geneva". Middle East Policy. 11 (1): 38–51. doi:10.1111/j.1061-1924.2004.00140.x.
הרכבת התחתית של סידני

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  אוסטרליה
 עיר:  סידני, ניו סאות' ויילס
 שם המערכת:  הרכבת התחתית של סידני
 מפעיל:  Metro Trains Sydney
 מידע על ההקמה
 פתיחת המערכת:  26 במאי 2019
 מידע על המערכת
 אורך המערכת:  52 ק"מ
 רוחב המסילה:  1,435 מ"מ
 מתח חשמלי:  חשמול מסילות ברזל במתח ישר של 1500 וולט 
 מספר כלים:  45
 מספר נוסעים ביום:  74,000 (2024)
 מספר נוסעים בשנה:  23,298,590 (2023)
 מספר הקווים:  1
 מספר התחנות:  21
 www.sydneymetro.info
 תרשים המערכת
 
 
הרכבת התחתית של סידני (באנגלית: Sydney Metro, סידני מטרו) היא מערכת הסעת המונים חשמלית בעיר סידני, ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. זאת הרכבת התחתית היחידה ביבשת אוסטרליה.
המערכת כוללת קו אחד, המכונה M1 North West & Bankstown Line. הקו מחבר בין פרברי סידני: Tallawong ו־Sydenham ועובר דרך מרכז העסקים הראשי של סידני והנמל של סידני. נכון לאוגוסט 2024 הקו כולל 21 תחנות ואורכו הוא 52 ק"מ. רובו של הקו עובר מתחת לאדמה. את המערכת מפעילה חברת Metro Trains Sydney, שנמצאת בבעלות משותפת של 3 חברות: MTR Corporation ,John Holland Group ו-UGL Rail. צי הרכבות של המערכת מורכב מ-45 רכבות, בנות 6 קרנות כל אחת. כל הרכבות הן מתוצרת אלסטום (הרכבות הורכבו במפעלי החברה בהודו). הרכבות הן אוטומטיות ומופעלות על ידי מערכת בקרה מרכזית.
היסטוריה

פרויקט ראשון להקמת רכבת תחתית בסידני, שהייתה אמורה לחבר את מרכז העסקים הראשי של סידני עם הפרברים של העיר נפתח ב-2008. הוא נמשך כשנתיים, אך נסגר כעבור שנתיים, בשל בעיות פוליטיות (עד לסגירתו עלה הפרויקט למשלם המיסים האוסטרלי כחצי מיליארד דולר).
פרויקט הרכבת התחתית בסידני נפתח מחדש בשנת 2013, אך הפעם עם תוואי שונה של קווי הרכבת. עבודות ההקמה החלו בשנת 2015. במאי 2019 נפתח החלק הראשון של קו M1, אשר כלל 13 תחנות ונמשך 36 ק"מ. ב-19 באוגוסט 2024 נפתח החלק השני של הקו. מאז הקו כולל 21 תחנות ונמשך 52 ק"מ.
תכנון עתידי

מתוכנן להקים עוד שני קווי רכבת תחתית: קו M2 באורך 14 ק"מ וקו M3 באורך 47 ק"מ. לאחר השלמת הקמת הקווים הרכבת התחתית של סידני תכלול 39 תחנות והאורך הכולל שלה יהיה 113 ק"מ.
הצוללות מסדרת T

| --- | --- |
הצוללת ההולנדית Dolfijn מסדרת "T" ‏ (1948)
הצוללת ההולנדית Dolfijn מסדרת "T" ‏ (1948)
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  צוללת
 צי:   הצי המלכותי הבריטי   חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי (1978-1967)
 דגל הצי:   
 סדרה:  הצוללות מסדרת T
 סדרה קודמת:  הצוללות מסדרת Grampus בצי הבריטי   הצוללות מסדרת S בחיל הים הישראלי
 סדרה עוקבת:  הצוללות מסדרת U בצי הבריטי   הצוללות מסדרת גל בחיל הים הישראלי
 אוניות בסדרה:  53 בצי הבריטי   אח"י לויתן, אח"י דקר ואח"י דולפין
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת צ'טהם באנגליה
 הוזמנה:  1934
 תקופת הפעילות:  4 בינואר 1965 – 1973 (כ־7 שנים)
 מידות
 הֶדְחֶק:  1,290 טון על מימי, 1,560 בצלילה   (כל הנתונים לסדרת T המקורית)
 אורך:  84.28 מטר
 רוחב:  7.77 מטר
 שוקע:  3.89 מטר (חרטום), 4.45 מטר (ירכתיים)
 נתונים טכניים
 מהירות:  על מימית 15.25 קשר (28.7 קמ"ש)   בצלילה 9 קשר (17 קמ"ש)
 עומק צלילה:  300 רגל (91.4 מטר)
 גודל הצוות:  48 קצינים וחוגרים
 טווח שיוט:  15,000 ק"מ ב-10 קשר, שיוט על מימי עם 131 טון דלק
 הנעה:  2 מנועי דיזל 2,500 כח סוס (1.86 מגה ואט) כל אחד   2 מנועים חשמליים 1,450 כח סוס (1.08 מגה ואט) כל אחד
 צורת הנעה:  2 גלי ארכובה
 כמות הדלק:  131 טון
 אמצעי לחימה
 חימוש:  6 צינורות משגרי טורפדו, 4 צינורות משגרי טורפדו חיצוניים, 16 טורפדו, תותח סיפון 4 אינץ' (101.6 מ"מ)
 אמצעי גילוי ול"א:  סונר
הצוללות הבריטיות מסדרת "T" היו 53 הצוללות הגדולות של הצי הבריטי במלחמת העולם השנייה, אשר נועדו לפעול בזירות רחוקות ולשהות תקופות ארוכות בים.
צוללות ה-"T" תוכננו בשנות ה-30 של המאה ה-20 ונועדו להחליף את הצוללות מהדגמים שהתיישנו, דגמי "O", "P" ו-"R" (מאוחר יותר השתמשו שוב באותיות "O" ו-"P" לציין צוללות מדגם Oberon ו-Porpoise).
תכנון הצוללת

התכנון החל ב- 1934 והושלם בקיץ 1935, והוא נעשה בהתאם לכללים שנקבעו באמנה הימית של לונדון שנחתמה ב-1930, דהיינו להגביל את התפוסה הכללית למקסימום 2,000 טון לצוללת, ולחימוש של לא יותר מתותח אחד בקוטר של לא יותר מ-5.1 אינץ' (130 מ"מ).
צוללות ה- "T" היו צוללות סיור שגודלן התאים לפעילות באוקיינוסים. יכולת התמרון של הצוללת נחשבה למעולה. היא הייתה בעלת יכולת צלילה מהירה וחימוש רב שאפשר לה לשגר מספר טורפדות במטח (Salvo), כך יכלה להתמודד עם יכולות הסונר המשופרות ועם יכולת התמרון של כלי שיט נגד צוללות.
תכנון צוללות ה- "T" הוכיח את עצמו כמוצלח מאוד, וזו הסיבה שבזמן מלחמת העולם השנייה חזרו לייצרן באופן סדרתי.
פעילות הצוללות בצי הבריטי

צוללות "T" לחמו בכל הזירות במלה"ע השנייה וספגו אבדות רבות (כ- 25% מסך כל הצוללות). הן היו פגיעות במיוחד בים התיכון, מכיוון שבגלל גודלן הן נראו בבירור מן האוויר במים הצלולים שלו . בזירות אחרת הן הצליחו הרבה יותר.
אחת הצוללות הועברה בשנת 1943 לצי המלכותי ההולנדי, ושירתה שם במהלך המלחמה בעיקר באוקיינוס השקט. צוללת נוספת הועברה להולנדים לקראת סוף המלחמה, ושתיים נוספות לאחריה.
אחרי המלחמה נשארו הצוללות שנים רבות בסד"כ של הצי, כאשר הצוללת האחרונה מדגם T, הצוללת HMS Tiptoe, הוצאה מהשרות ב-29 באוגוסט 1969.
חידוש ושיפור הצוללות

בתחילת 1951 החליט מטה האדמירליות להשקיע בשמונה צוללות דגם "T", לחדש אותן, ולשפר את ביצועיהן. 
אותן שמונה הצוללות, שהיו מהסדרה האחרונה לייצור דגם זה, עברו הסבה משמעותית והפכו לדגם בפני עצמו שנקרא "Super T-Conversion". השיפורים העיקריים בעקבות ההסבה היו: מהירות תת-מימית גבוהה יותר, שהייה ארוכה יותר בצלילה, ופעולה תת-מימית שקטה יותר. כמו כן, כחלק מהמלחמה הקרה, ב-8 הצוללות הללו הותקן ציוד מודיעין אותות (SIGINT) בתחום של האזנות (COMINT) ומודיעין אלקטרוני (ELINT).  שמונה הצוללות הללו הופעלו על ידי הצי הבריטי בשירות סוכנות ה-SIGINT הבריטית GCHQ במשימות בעומק המים של ברית המועצות שכללו חדירות בחשאי לנמלים צבאיים של הצי הסובייטי ובמשימות מעקב אחר ניסויי טילים של ברית המועצות.
עבודת ההסבה בצוללות בוצעה בין 1951 ומאי 1953 במספנת צ'אטהם, מספנת הצי הבריטי במורד נהר התמזה דרומית-מזרחית ללונדון, כללה הוספה של קטע "גוף לחץ" במרכז באורך של 14 רגל כדי לאכלס לוח חשמלי נוסף, תוספת של שני מנועים חשמליים והחלפת כל המצברים החשמליים.
צוללות "T" בחיל הים הישראלי

בשנת 1963 הוחלט בחיל הים שיש למצוא צוללות שיחליפו את הצוללות מדגם "S". החיפושים היו רחבים ואינטנסיביים, אבל רוב ארסנל הצוללות בעולם לא היה זמין, בעיקר מסיבות פוליטיות. בסופו של דבר התרצו הבריטים והסכימו לעסקת מכירה של שתי צוללות מדגם "T" המשופר ( T-Conversion), 
וב-1964 נחתמה העסקה. הצוללת הראשונה שנכנסה לשימוש הייתה אח"י לויתן, (בשמה המקורי HMS Turpin P354). טקס העברתה לחיל הים הישראלי התקיים ב-4 בינואר 1965. 
הצוללת השנייה הייתה אח"י דקר (צ-77), (בשמה המקורי HMS Totem P352). טקס העברתה לחיל הים הישראלי התקיים ב-25 ביוני 1965. דקר מעולם לא הגיעה לחופי ישראל, היא טבעה בדרכה מבריטניה לישראל, כ-500 קילומטרים מחוף ישראל.
לאחר הרכישה, עברו שתי הצוללות שיפוץ כללי בבריטניה, בפיקוח האדמירליות הבריטית. השיפוץ כלל גם שיפורים בכל המערכות האלקטרוניות ושינויים נוספים לפי דרישת חיל הים.
שלש שנים מאוחר יותר, בחודש ינואר 1968, נרכשה צוללת שלישית אשר נקראה אח"י דולפין (צ-79), (בשמה המקורי HMS Truncheon P353). לאחר הרכישה היא הפליגה לחיפה בשיוט על מימי ועברה את השיפוץ הכללי במספנת חיל הים בחיפה.
צוללות ה-"T" המחודשות היוו קפיצת מדרגה איכותית לעומת הצוללות מדגם "S" הקודם. מהירות על מימית של 15.25 קשר לעומת 14.75, מהירות תת-מימית של 17-18 קשר לעומת 9 קשר, מערכת בקרת נשק מודרנית ומשוכללת משמעותית, ובנוסף לכך כל ציוד הניווט, הסונר, ושאר המערכות האלקטרוניות החדשות.
מגורי צוללנים בצוללת T.
צוללנים בצוללת T
ראו גם

שייטת הצוללות
שירות הצוללות של הצי המלכותי
אה"מ טאקו (N38)
לקריאה נוספת

אלי שחף הצוללות שבדרך, 'מערכות ים' 76, פברואר 1966, עמ' 16.
רד וצלול - סיפורה של שייטת הצוללות. תחקיר וכתיבה: משה אימבר. עריכה: ש' בינות. עיצוב והפקה: אלתן תקשורת בע"מ. הוצאת עמותת דולפין - יוצאי שייטת הצוללות, 1994. עמ' 70-48.
יורם בר-ים, כלי שיט ישראליים בממד הרביעי, עמותת דולפין, 2010 (עמ' 92-58)
Richard J. Aldrich, GCHQ- The Uncensored Story of Britain's Most Secret Intelligence Agency. London: Harper Press, pp. 135-139
הכוח החלש

הכוח החלש או האינטראקציה החלשה (weak interaction, בעברית: ההידוד החלש) הוא אחד מכוחות היסוד של הטבע. המונח "חלש" נובע מן העובדה שעוצמת השדה חלשה פי כ-‎106‎ מזו של הכוח החזק. עקב העובדה שהחלקיקים הנושאים את הכוח החלש הם בעלי מסה, הוא פועל על פני מרחקים קצרים מאוד, הקטנים מגודל גרעין האטום. בין היתר, הכוח החלש גורם לקרינת בטא, שהיא סוג של רדיואקטיביות.
לעיתים, הכוח החלש מכונה "הכוח הגרעיני החלש", אך למעשה, הוא אינו מאפיין רק תהליכים המתרחשים בגרעיני אטומים, אלא מגוון רחב של תהליכים פיזיקליים. כך, לדוגמה, גם התנגשות בין שני חלקיקים במאיץ חלקיקים, תהליך שאין לו בהכרח קשר לפיזיקה גרעינית, מביאה פעמים רבות לקיומה של אינטראקציה חלשה.
הכוח החלש ייחודי לעומת שלושת הכוחות האחרים, מכיוון שאינו כוח "מושך", כלומר, אינו יוצר מערכות קשורות (bound states), כפי שעושים האחרים (הכוח החזק יוצר האדרונים, שהם מערכות קשורות של קווארקים; אלקטרומגנטיות יוצרת, בין היתר, אטומים, מולקולות ומגנטים; כבידה יוצרת מערכות קשורות בקנה מידה אסטרונומי). לעומת זאת, הכוח החלש מתבטא ביכולתו לגרום לחלקיק לשנות את הטעם שלו ולהפוך לחלקיק אחר. כל תהליך של שינוי טעם מערב תמיד את הכוח החלש.
תכונות

הכוח החלש משפיע על כל הלפטונים והקווארקים. זהו הכוח היחיד שיכול להשפיע על חלקיקי ניוטרינו (מלבד הכבידה, שעוצמתה זניחה בקני מידה תת-אטומיים). האינטראקציה החלשה מאפשרת לכל חלקיקי ואנטי-חלקיקי הלפטונים והקווארקים להחליף ביניהם אנרגיה, מסה, מטען חשמלי וטעם, תוך הפיכה מחלקיק אחד לאחר.
לאור הקשר בין הכוח החלש לבין שינוי טעם של חלקיקים, התחום המדעי המתאר את הכוח החלש מכונה גם דינמיקת טעם קואנטית (quantum flavordynamics), בדומה לאלקטרודינמיקה קואנטית המתארת את הכוח האלקטרומגנטי ולכרומודינמיקה קואנטית המתארת את הכוח החזק.
אף שהכוח החלש תואר בעבר בידי תאוריית פרמי של אינטראקציית ארבעה-פרמיונים, כיום ידוע שהבוזונים הנושאים את הכוח החלש הם בוזוני W ו-Z. בשל מסתם הגבוהה, אורך החיים שלהם מוגבל, לאור עקרון אי הוודאות  \Delta E\cdot \Delta t\geq \hbar /2, לכ-‎3×10-25‎ שניות. אפילו במהירות האור, אורך חיים זה מגביל את טווח ההשפעה של הכוח החלש לכ-‎10-18‎ מטרים, כלומר, מרחק קטן פי 1,000 לערך מקוטרו של גרעין האטום.