stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפחת רולין

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1888
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 אורך:  81.2
 רוחב:  65.3
 נתונים על היצירה
 מיקום:  המוזיאון לאומנות גבוהה בוסטון
משפחת רולין היא סדרת דיוקנאות, שנוצרה על ידי האמן ההולנדי וינסנט ואן גוך בשנים 1888 ו-1889. הדיוקנאות מציגים את משפחת רולין; האב (ג'וזף), האם (אוגוסטין) ושלושת הילדים (ארמנד, קאמיל ומרסל). ייחודיותה של הסדרה לואן גוך נובעת מזה שלרוב הוא לא מצא דוגמנים ליצירותיו עקב מצבו הכלכלי שלא אפשר לו לשלם עבור שירותים אלו. העובדה כי משפחה שלמה הסכימה להוות מודל עבורו ועוד במספר קומפוזיציות היוותה הזדמנות נדירה עבור הצייר. הגילאים של הילדים נעו מתינוקת בת כמה חודשים לנער בן שבע עשרה, מה שסיפק לואן גוך סגנונות שונים של דיוקנאות. הצייר העדיף לצייר באופן אומנותי על פני טכניקות ריאליסטיות, והוא לעיתים השתמש בדמיונו כדי להשיג תוצאה שונה. עבודתו של ואן גוך על הדיוקנאות הפכה אותו ואת ג'וזף לחברים קרובים.
אחד הדיוקנאות של ג'וזף רולין נמכר בסכום של 58 מיליון דולר בשנת 1989 למוזיאון לאמנות מודרנית, והוא נחשב לאחת מהיצירות הכי יקרות שנמכרו אי פעם. בשנת 2017 יצא לאקרנים הסרט "לאהוב את וינסנט" שבו ארמנד וג'וזף היו בין הדמויות הראשיות. הם גולמו על ידי דאגלס בות' וכריס או'דאוד בהתאמה.
רקע

ואן גוך עבר לארל שבדרום צרפת בשנת 1888, היכן שהוא הפיק את יצירותיו המוכרות ביותר. הוא התמיד בציור סצנות מחיי היומיום, כמו הדיוקנאות של משפחת רולין והחמניות. תקופה זו גם נחשבת לאחת הטובות והשמחות בחייו של האמן. במכתב לאחיו, תיאו, הצייר ציין כי מלאכת הציור היא נחמה עבורו, והוא דימה את היצירה למוזיקה.
ואן גוך נודע בציורי הנוף שיצר, וציורי דיוקנאות היוו אתגר עבורו. לא נקרו בפני הצייר הזדמנויות רבות לצייר דיוקנאות של אנשים מפני מצבו הכלכלי הירוד, לכן האפשרות לצייר משפחה שלמה הייתה בגדר הזדמנות פז עבורו. בתמורה להסכמת המשפחה להוות מודל לציור, כל אחד מבני המשפחה קיבל דיוקן אישי. מספר הנפשות במשפחת רולין דמה למספר הנפשות במשפחתו של הצייר, וככל הנראה תהליך הציור איתם קירב אותו אליהם כחבר נוסף במשפחה.
הצייר התחיל לצייר את המשפחה בחורף 1888, ותוך כמה שבועות הוא השלים מספר דיוקנאות עבור כל אחד מחברי המשפחה. ואן גוך השתמש בצבע כדי להדגיש את האפקט הדרמטי; הוא צייר את הבגדים של הדמויות בצבע המנוגד לרקע.
רקע > ג'וזף

ג'וזף רולין נולד בלאמבסק ב-4 באפריל 1841. אשתו, אוגוסטין, גם גדלה באזור, והשניים התחתנו ב-1868. משפחת רולין הייתה ממעמד הפועלים. בעת יצירת הדיוקנאות, ג'וזף היה בן 47, והוא עבד כדוור בתחנת הרכבת המקומית. ואן גוך וג'וזף נהיו חברים טובים. הצייר אהב לדמות את ג'וזף לסוקרטס ולפיודור דוסטויבסקי. החברות בין השניים נמשכה גם בעת הסכסוך של ואן גוך עם הצייר פול גוגן. כאשר ואן גוך התאשפז בבית החולים בעקבות כריתת אוזנו השמאלית, ג'וזף הזעיק את אחיו של הצייר, תיאו.
הדיוקן של ג'וזף רולין, גרסה שנייה, המוסד לאומנויות של דטרויט (F433)
סקיצה לאחר הגרסה השנייה, מוזיאון פול גטי
האב או הדוור, מוזיאון ווינטזאר, שווייץ (F434)
דיוקנו של הדוור ג'זוף רולין, קרן בראנס, פילדלפיה (F435)
דיוקנו של הדוור ג'זוף רולין, מוזיאון קרולר-מילר, הולנד (F439)
רקע > אוגוסטין

אוגוסטין נולדה בלאמבסק ב-9 באוקטובר 1851 ונפטרה ב-5 באפריל 1930. לאחר שואן גוך צייר את ג'וזף, אוגוסטין הייתה המודל הבא עבורו ועבור פול גוגן שציירו אותה בבית הצהוב, היכן שהשניים התגוררו יחדיו. במהלך תהליך הציור שהתקיים בערב, אוגוסטין מיקדה את מבטה בעיקר בגוגן מכיוון שהיא חשה אי נוחות מנוכחותו של ואן גוך. התוצאות של שני הציורים היו שונות. גוגן הוסיף לרקע של הדיוקן ציור, והוא צייר את אוגוסטין בצורה פשוטה וחד משמעית. לעומתו, ואן גוך השלים את הציור מהר יותר והוא השתמש ביותר צבע. הצייר השתמש בטכניקות ציור של פרנס הלס שכללו ספונטניות, ישירות וסגנון ציור אלה פרימה. ואן גוך השתמש בגוונים של צבע צהוב כדי לצייר על ראשה של אוגוסטין את צללי נורות הגז שהיו בחדר. בנוסף, הוא העדיף לצייר חלון שבו ארוגות של נבטים מסוימים במקום סצנת ערב, ובכך להדגיש את הקשר של אוגוסטין לאדמה ולטבע כאם המשפחה. לאחר כמה ימים, הוא התחיל לצייר את שארית חברי המשפחה.
האם או דיוקנה של אוגוסטין רולין, אוסף אוסקר רייהארט, וינטרהרט (F503)
דיקונה של מאדאם רולין, פול גוגן
ואן גוך צייר גם סדרה של דיוקנאות בהן אוגוסטין מחזיקה בחבל הקשור לעריסה של התינוקת, מרסל. התינוקת והעריסה לא מופיעות בציורים. הצייר קרא ליצירות "La Berceuse" (בעברית: המערסלת). ברקע ניתן לראות חמניות בדומה לסדרת הציורים המפורסמת של ואן גוך.
מוזיאון קרולר-מילר (F504)
המוזיאון לאומנויות בבוסטון (F508)
מוזיאון סטיידלק (F507)
מכון האמנות של שיקגו (F506)
מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (F505)
רקע > ארמנד

ארמנד, הבן הבכור, נולד ב-5 במאי 1871 בלאמבסק, והוא נפטר ב-14 בנובמבר 1945. הוא היה בן 17 בעת שואן גוך צייר אותו. ביצירות ארמנד מתואר כבחור רציני אשר עזב את בית הוריו רק לאחרונה כדי לעבוד כשוליה של נפח. הציור שמוצג במוזיאון פולקוונג (F492) מציגה את ארמנד במיטב בגדיו; מגבעת אלגנטית, מעיל בצבע צהוב, מקטורן בצבע שחור ועניבה. ניכר כי ארמנד עצוב או משועמם מהסיטואציה, ומהבעתו ניתן לראות כי הוא בטוח בעצמו וגברי. בדיוקן השני ארמנד נמצא בפרופיל לצופה ומבטו מופנה כלפי מטה באופן המדגיש את עצבותו של הנער.
דיוקנו של ארמנד רולין, מוזיאון פולקוונג (F492)
דיוקנו של ארמנד רולין, מוזיאון בוימאנס ואן בונינגן (F493)
נער צעיר עם כובע, אוסף פרטי בציריך (F536)
רקע > קאמיל

קאמיל, הבן האמצעי, נולד ב-10 ביולי 1877 בלאמבסק והוא נפטר ב-4 ביוני 1922. קאמיל היה בן 11 בעת השלמת הדיוקנאות. הדיוקן שנמצא במוזיאון ואן גוך מציג רק את ראשו וכתפיו של הילד. הצבע הצהוב ברקע מסמל את אור השמש. דיוקן כמעט זהה נמצא במוזיאון פילדלפיה לאמנות (F537). הדיוקן של התלמיד עם התלבושת האחידה מציג את קאמיל בוהה במרחב, ידו מונחת על משענת הכיסא ופיו פעור מעט. זוהי הגרסה הגדולה ביותר מבין דיוקנאותיו של קאמיל.
דיוקנו של קאמיל רולין, מוזיאון ואן גוך (F538)
דיוקנו של קאמיל רולין, מוזיאון פילדלפיה לאמנות (F537)
הילד עם הכובע (קאמיל רולין), מוזיאון האמנות של סאו פאולו (F665)
רקע > מרסל

מרסל, הצעירה מבין הילדים, נולדה ב-31 ביולי 1888 ונפטרה ב-22 בפברואר 1980. היא הייתה רק בת ארבעה חודשים בעת תהליך היצירה. ואן גוך צייר שלושה דיוקנאות אישיים שלה, ושני דיוקנאות ביחד עם אימה. מרסל נמצאת באותה פוזיציה בכל הדיוקנאות האישיים, לחייה השמנמנות בולטות והרקע בגוונים של ירוק.
ג'והאנה ואן גוך, גיסתו של הצייר, הייתה בהיריון באותה תקופה והיא התלהבה מהדיוקנאות כשראתה אותם. היא קיוותה שיום אחד ואן גוך יצייר את אחיינו העתיד להיוולד.
דיוקנו של מרסל רולין, מוזיאון ואן גוך (F441)
דיוקנו של מרסל רולין, קרן סוכנידק (F441a)
תינוקו של רולין, הגלריה הלאומית לאמנות (F440)
בדיוקן המשותף של אוגוסטין ומרסל הנמצא כיום במוזיאון פילדלפיה לאמנות האם נראית שלווה, פסיבית ופרצופה מוטל בצל. ניכר מגופה שהיא עובדת קשה כדי לספק את צורכי המשפחה. היא מעמידה את התינוקת בפני הצופה תוך כדי תמיכת ראשה. מרסל נראית יותר פעילה מבדיוקנאות האחרים, וואן גוך השתמש בקווי מתאר עבים בצבע כחול כדי להדגיש את השתיים.
דיוקן של מאדאם אוגוסטין רולין והתינוקת מרסל, מוזיאון פילדלפיה לאמנות (F490)
מאדאם רולין והתינוקת, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (F491)
הערות שוליים

↑  Morton, M; Schmunk, P (2000). The Arts Entwined: Music and Painting in the Nineteenth Century. New York: Garland Publishing. pp. 177–178. ISBN 0-8153-3156-8.
↑  Cleveland Museum of Art (2007). Monet to Dalí: Impressionist and Modern Masterworks from the Cleveland Museum of Art. Cleveland: Cleveland Museum of Art. p. 67. ISBN 978-0-940717-89-3.
↑  Gayford, M (2008) [2006]. The Yellow House: Van Gogh, Gauguin, and Nine Turbulent Weeks in Provence. Mariner Books. pp. 195–196. ISBN 978-0-618-99058-0.
↑  Lubin, Stranger on the earth: A psychological biography of Vincent van Gogh, Holt, Rinehart, and Winston, 1972. ISBN 0-03-091352-7, page 162.
↑  Gayford, M (2008) [2006]. The Yellow House: Van Gogh, Gauguin, and Nine Turbulent Weeks in Provence. Mariner Books. p. 212. ISBN 978-0-618-99058-0.
↑  "Portrait of Madame Augustine Roulin and Baby Marcelle", Philadelphia Museum of Art (באנגלית)
1 2  Jiminez, J; Banham, J (2001). Dictionary of Artists' Models. Chicago: Dearborn Publishers. p. 469. ISBN 1-57958-233-8.
↑  Gayford, M (2008) [2006]. The Yellow House: Van Gogh, Gauguin, and Nine Turbulent Weeks in Provence. Mariner Books. pp. 200, 203–206. ISBN 978-0-618-99058-0.
↑  Silverman, D (2000). Van Gogh and Gauguin: The Search for Sacred Art. New York: Farrar, Straus and Giroux. p. 318. ISBN 0-374-28243-9.
↑  Gayford, M (2008) [2006]. The Yellow House: Van Gogh, Gauguin, and Nine Turbulent Weeks in Provence. Mariner Books. pp. 196–190. ISBN 978-0-618-99058-0.
↑  Lubin, A (1996) [1972]. Stranger on the Earth: A Psychological Biography of Vincent van Gogh. De Capo Press. p. 15. ISBN 0-306-80726-2.
↑  Zemel, C. Van Gogh's Progress: Utopia, Modernity, and Late-Nineteenth-Century Art. pp. 108–110.
↑  Gayford, M (2008) [2006]. The Yellow House: Van Gogh, Gauguin, and Nine Turbulent Weeks in Provence. Mariner Books. pp. 213–214. ISBN 978-0-618-99058-0.
↑  Gayford, M (2008) [2006]. The Yellow House: Van Gogh, Gauguin, and Nine Turbulent Weeks in Provence. Mariner Books. p. 216. ISBN 978-0-618-99058-0.
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עצי זית •  פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
משפחת תאקט

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת תקליטים
 מייסדים:  סאבלימינל, הצל
 תקופת הפעילות:  2003 (רשמית) – הווה
 מיקום המטה:  תל אביב
 מוצרים עיקריים:  אלבומי מוזיקה
  
 www.tact-records.com
 
משפחת תאקט (שם באנגלית: TACT Records) היא חברת תקליטים ישראלית שהוקמה על ידי צמד הראפרים סאבלימינל והצל. החברה שמה לעצמה מטרה לקדם זמרים ישראלים בתחום ההיפ הופ והראפ.
היסטוריה

בגיל 15 הכיר סאבלימינל את יואב אליאסי, הידוע יותר בשם הבמה "הצל". שניהם התחברו במהרה כתוצאה מאהבתם המשותפת למוזיקה שחורה והיפ-הופ. בשנת 1995 התחילו סאבלימינל והצל להופיע במועדונים שהקו המוזיקלי שלהם היה היפ-הופ וראפ. הצמד סאבלימינל והצל הוציא אלבום משותף ב-2002, "האור והצל", וצבר תאוצה והכרה בקרב בני נוער רבים.
בשלב מסוים החליט סאבלימינל להקים את משפחת תאקט כדי להתנתק מחברות התקליטים הגדולות שגבו נתח גדול מרווחי האלבומים שהוציאו. בשנת 2001 החברה הפיקה את אלבומה הראשון, האור מציון, בהפצת חברת הליקון. באופן רשמי נרשמה תאקט כחברה רק בשנת 2003.
כיום, אחרי עזיבת מרבית החברים, חתומים בלייבל אמנים בהם: סאבלימינל, מקים הלייבל, האולטראס בין היתר.
עיסוקים נוספים

חוץ מניהול אמנים, הופעות, הפקת תקליטים ומכירתם עוסקת משפחת תאקט גם בהפצת מוזיקה שחורה מחו"ל במדינת ישראל. וכן עיצוב קווי-לבוש, מכירת ציוד לבית הספר (עליו מודפסים תמונות של אמני תאקט), יצור ומכירת מוצרים נלווים. הפקת קולנוע וטלוויזיה, שיווק ויחסי ציבור.
מקור השם

השם "תאקט" (TACT) נבחר על ידי מקים החברה, סאבלימינל, כראשי התיבות באנגלית למשפט "Tel-Aviv City Team", שם זה נבחר כיוון שרוב חברי הקבוצה (כולל סאבלימינל והצל בעצמם) מתל אביב במקור ובעיר הזו נמצאים משרדי החברה והיא משמשת כמוקד הפעילות שלה האמנים נוטים להזכיר רבות את שם החברה בשיריהם במיוחד באמצעות איות האותיות ת-א-ק-ט או T-A-C-T.
הבעת דעה וביקורת

בעקבות האינתיפאדה השנייה החל הצמד סאבלימינל והצל לחבר שירים הנושאים אופי לאומי-פטריוטי, שהמפורסמים שבהם היו "חי מיום ליום", "הפרד ומשול" ("ביחד נשרוד, לחוד ניפול") ו"תקווה" ("בואו נמשיך, החיים לפנינו"). סאבלימינל מגדיר את עצמו כפטריוט ואת המוזיקה שלו כ"היפ-הופ ציוני".עם זאת, השניים היו אלה שגילו את הראפר הערבי תאמר נפאר מלוד, שמבצע שירי ראפ המבטאים את העמדות הפוליטיות של ערביי ישראל וסייעו לו בתחילת דרכו.
בניגוד לתדמית העבריינית של ראפרים אמריקאים, סאבלימינל והצל מטיפים לציונות, שירות בצה"ל ומתבטאים נגד סמים ועישון. למרות התדמית אותה ניסו לטפח נקשר שמו של הצל למקרי אלימות. סאבלימינל השתתף בקמפיינים טלוויזיוניים רבים עבור חברות כמו תנובה (קמפיין "שוקו קרלו"), דלק (קמפיין "סמודיס" עבור רשת מנטה) ועוד.
אמנים > חתומים

סאבלימינל (קובי שמעוני) - בחר את כינויו בעקבות שיר שהקליט (ונגנז) ובו חזר על צמד המילים סאב-לימינל (שפירושם בעברית הוא תת ספי). מקים "משפחת תאקט".
הצל - שמו האמיתי הוא יואב אליאסי, בחר את כינויו "הצל" מכיוון שהחל להופיע בזמן שירותו כמפקד בשירות קבע בצה"ל והוא לא היה מעוניין שפקודיו יזהו אותו. בשנת 2009 לא חידש הצל את חוזה ההקלטות שלו בחברה, עקב חוסר שביעות רצון מהתנהלותו של סאבלימינל (אשר "גנב לו את אור הזרקורים" לטענתו), ובכך בעצם עזב את משפחת תאקט. הקים חברת תקליטים חדשה בשם פרש רקורדס. לאחר סיום הסכסוך עם סאבלימינל בספטמבר 2022 ומופעי איחוד בהיכל מנורה ובאמפי קיסריה, חזר הצל לשתף פעולה עם סאבלימינל ולהוציא שירים חדשים שמופצים דרך תאקט.
האולטראס (אלי פרץ)
אמנים > חברים לשעבר

לפני הפיכת ההרכב ללייבל היו חברים בו חמישה ראפרים נוספים: אבי מסיקה, The Kid, טאז, 109 אלמנט וצ'אקי די.
אילן בבילון - שמו האמיתי הוא אילן שושנה, עזב את משפחת תאקט בשנת 2004, לטובת בייס רקורדס, ואף הגיש תביעת פיצויים (ב-5 בספטמבר 2006) על סך של 300 אלף שקלים מסאבלימינל והחברה בטענה להפרת זכויות היוצרים על שיריו. בינואר 2012 דחה בית המשפט המחוזי בת"א את התביעה, וחייב את שושנה בתשלום הוצאות בסך 40,000 ש"ח. ת"א (מחוזי ת"א) 1201/06.
הארכיון - (אבי אשכנזי ואבי גולצמן) עבדו על אלבום שנגנז בשם "הילד מתעורר" ומאוחר יותר הפכו לחלק מההרכב "51%", היו חתומים בלייבל לתקופה קצרה בשנת 2002.
גבריאל בטלר - החל את דרכו המוזיקלית כחבר בלהקת עדן. עזב את משפחת תאקט בשנת 2008 על מנת לפתוח בהפקה עצמאית.
שי 360 - שמו האמיתי הוא שי חדד, בחר את כינויו "שי 360" על שם סגירת מעגל בחייו. בסוף 2005 הקים לייבל משל עצמו שנקרא א.מ.ת., ראשי תיבות של אמנות, מוזיקה, תרבות. בתחילת שנת 2010 עזב את משפחת תאקט.
בוסקילז - שמו האמיתי הוא גיא בוסקילה, כינויו "בוסקילז" הוא הלחם בסיסים של שם משפחתו "בוסקילה" והמילה האנגלית "סקילז" (כישרון). עזב את משפחת תאקט בשנת 2008.
מטרו - שמו האמיתי הוא דן פרבר, עזב את הלייבל בשנת 2010
סיוון בהנם - החלה את דרכה כזמרת ליווי של "משפחת תאקט", שם הוחתמה. בשנת 2008 השיקה אלבום סולו ראשון בשם "דף חדש". בפברואר 2011 הודיעה על פרישתה מהלייבל.
DJ Vivo - שמו האמיתי הוא אבירם טוויזר, יליד צפת. היה חתום בלייבל תקופה קצרה בין השנים 2011 ל-2012.
רז דניאל - היה חתום בלייבל תקופה קצרה בשנת 2012.
ינון יהל - היה חתום בלייבל תקופה קצרה בשנת 2012.
רון נשר - ראפר וחקיין יליד כפר סבא, בניגוד לטענות רון נשר על היותו שייך ללייבל, מייסד תאקט - סאבלימינל טען בכתבה שרון נשר מעולם לא היה חלק ממשפחת תאקט אלא רק חתום על הסכם הפצה, שגם הוא בוטל אחרי שיר אחד[דרוש מקור].
69 - ראפר ומפיק יליד נהריה ששמו האמיתי הוא עומרי סגל. היה חבר בהרכבים "האידיוטים" ו"לייבל הצפון". הקים עם סקיי את הלייבל Allcni. עד היום הוציא אלבום אחד - "נלחם בשביל עצמי". עזב את משפחת תאקט בשנת 2013.
DJ Only - שמו האמיתי הוא גיל וינגרטן, עזב את הלייבל בשנת 2015.
איציק שמלי - הצטרף למשפחת תאקט בשנת 2002 בעזרת תיווכה של השחקנית אלונה טל. עזב את הלייבל בשנת 2013.
סדריק בן שבת (האולטראס) - עזב את הלייבל בשנת 2017
עדן גבאי היה משתתף ב"אייל גולן קורא לך" מוכר מהשיר שרוטים. עזב את הלייבל בשנת 2017
דן ברטוב (האולטראס) - עזב את הלייבל בשנת 2020
מור אפרת ביטון
אופיר מלול
אלבומים

ישראלים עצבניים אחד אחד (1998) - אלבום אוסף, יצא במשותף עם חברת מאד מאן.
האור מציון (2001) - אלבום הבכורה של סאבלימינל.
האור והצל (2002) - אלבומם הראשון של סאבלימינל והצל, יצא במשותף עם חברת הליקון.
אולסטארז (2004) - אלבום משותף בו השתתפו כל חברי תאקט.
חי (2005) - אלבום הסולו הראשון בעברית של שי 360.
בדיוק כשחשבתם שהכל נגמר (2006) - אלבום הסולו השני של סאבלימינל.
איציק שמלי (2007) - אלבום הסולו הראשון של איציק שמלי.
לא שם זין (2008) - אלבום הסולו הראשון של הצל.
דף חדש (2008) - אלבום הסולו הראשון של סיוון בהנם.
אני תל אביבי (2009) - אלבום אוסף אשר יצא לכבוד חגיגות המאה לתל אביב.
פזצטא (2009) - אלבום אוסף כל ההכנסות ממנו ייתרמו לחיילי צה"ל.
סיפור אהבה (2009) - אלבום הסולו השני של איציק שמלי.
כולם רוצים את האמת (2009) - אלבום הסולו השני בעברית של שי 360.
קול הרחוב - להיטים בתיבול מזרחי (2010) - אלבום להיטים.
קול הרחוב - רחבת הריקודים (2010) - אלבום להיטים.
קול הרחוב - רחבת הריקודים 2 (2010) - אלבום להיטים.
חפלה בים האדום (2010) - אלבום להיטי קיץ.
החמצן (2011) - אלבום הסולו השלישי של איציק שמלי.
ג'וניברסל (2011) - אלבום הסולו השלישי של סאבלימינל.
חפלה בים האדום 2 (2011) - אלבום להיטי קיץ.
היצירה שלי (2012) - אלבום האוסף הגדול של סאבלימינל.
נלחם בשביל עצמי (2012) - אלבום הסולו הראשון של עומרי 69 סגל.
הכל טוב (2013) - אלבום הבכורה של האולטראס.
איזה לילה הולך להיות (2017) - אלבומם השני של האולטראס.
צבע לחיים (2017) - אלבום הסולו הרביעי של סאבלימינל.
בראש שלי (2019) - אלבום הבכורה של שרק וצוקוש.
יהלום נוצץ (2020) - אלבומם השלישי של האולטראס.
באנו לתקן (2020) - אלבומם השני של שרק וצוקוש.
יודע לאהוב (2021) - אלבומו הגנוז של גבריאל בטלר שהוקלט בשנת 2007.
האור מציון 2 (2021)
הערות שוליים

↑  סאבלימינל והצל כבר לא, באתר נענע 10 - תרבות ובידור
↑  , תאקט, באתר www.2all.co.il
↑  דפנה ארד‏, אילן בבילון תובע את סאבלימינל על 300,000 ¤, באתר וואלה, 5 בספטמבר 2006 התגובה של סאבלימינל, באתר ynet, 6 בספטמבר 2006
↑
↑  אסף נבו, ‏איציק שמלי בקליפ "להיות שלך", באתר ‏מאקו‏, 13 באוקטובר 2013
| לייבל משפחת תאקט |
| --- | --- | --- |
| אמנים | סאבלימינל • האולטראס • שרק וצוקוש • יאנג דיג'יי |  |
| חברים לשעבר | אילן בבילון • גבריאל בטלר • הצל • שי 360 • סיוון • בוסקילז • עומרי "69" סגל • דן "מטרו" פרבר • רון "סקיי" נשר • איציק שמלי • מור אפרת ביטון • אופיר מלול |  |
| אלבומים | ישראלים עצבניים אחד אחד • האור מציון • האור והצל • אולסטארז • חי • בדיוק כשחשבתם שהכל נגמר • איציק שמלי • לא שם זין • דף חדש • כולם רוצים את האמת • סיפור אהבה • Jew-Niversal • נלחם בשביל עצמי • הכל טוב • צבע לחיים • איזה לילה הולך להיות • בראש שלי |  |
| אלבומי אוסף | אני תל אביבי • פזצטא • היצירה שלי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 47687991-7fd7-456a-ac2f-bc1c1ebb22db 
הלוגו הראשון של משפחת תאקט
נבן ספאחיה

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1962 (בן 61) שיבניק שבקרואטיה
 קבוצות כמאמן
 1984–1992   1996–1997   2000–2001  2001–2003  2003   2004–2005   2005–2006   2006–2007   2007–2008   2008–2010   2010–2012   2013   2014–2017   2017–2018   2019–2021   2021–2022   2023–:  קבוצות נערים בקרואטיה   פולה   ציבונה זאגרב   נובו מסטו   אוטודור סראטוב   רוזטו   ריטאס וילנה   מכבי תל אביב   טאו ויטוריה   ולנסיה   פנרבחצ'ה אולקר   ציבונה זאגרב   אטלנטה הוקס (עוזר מאמן)   מכבי תל אביב   ממפיס גריזליס (עוזר מאמן)   סאסקי בסקוניה   רייר ונציה
 הישגים כמאמן
 אליפות היורוקאפ (2010) אליפות ליגת העל הקרואטית בכדורסל (2000, 2001) גביע קרשימיר צ'וסיץ' (2000, 2001) אליפות הליגה הסלובנית (2003) אליפות הליגה הליטאית (2006) אליפות הליגה הבלטית (2006) אליפות ליגת העל בכדורסל (2007, 2018) אליפות ליגת העל הספרדית בכדורסל (2008) גביע הסופרקאפ הספרדי (2007) אליפות ליגת העל הטורקית בכדורסל (2011) הגביע הטורקי בכדורסל (2011) גביע הליגה בכדורסל (2018)
נבן ספאחיה (בקרואטית: Neven Spahija; נולד ב-6 בנובמבר 1962 בשיבניק, קרואטיה) הוא מאמן כדורסל קרואטי המאמן את רייר ונציה.
חיים אישיים

ספאחיה נשוי, ואב לשניים.
תארים והישגים

2 אליפויות קרואטיה
גביע קרואטיה
אליפות סלובניה (נובו מסטו)
אליפות ליטא (ריטאס וילנה)
אליפות ישראל פעמיים (מכבי תל אביב)
אליפות ספרד (טאו ויטוריה)
אליפות טורקיה (פנרבחצ'ה אולקר)
גביע טורקיה (פנרבחצ'ה אולקר)
גביע היורוקאפ (ולנסיה)
אלוף האלופים של אירופה, עם ציבונה זאגרב
מדליית כסף באליפות העולם ביפן עד גיל 22
הערות שוליים

↑  ברק חקלאי, קבלן התארים מגיע לליגה הטובה בעולם, באתר ynet, 6 באוגוסט 2014
↑  אפרת עמורבן, נבן ספאחיה חתם לשנתיים במכבי ת״א, באתר ynet, 26 ביוני 2017
↑  ורד כהן ואהר'לה ויסברג‏, ספאחיה קיבל את הודעת הפיטורים, ספרופולוס על סף חתימה במכבי תל אביב, באתר וואלה, 18 בנובמבר 2018
נבן ספאחיה, במשחק של ריטאס וילנה נגד מכבי תל אביב בהיכל יד אליהו בעונת 2005/6
נונאטאק קיי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  500 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  68°41′00″S 64°40′00″W﻿ / ﻿68.6833°S 64.6667°W﻿ / -68.6833; -64.6667
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנונאטאק קיי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנונאטאק קיי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאק קיי(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאק קיי
 
נונאטאק קיי או נונאטאק קאי (באנגלית: Kay Nunatak) הוא נונאטק סלעי כהה בצד הדרומי של מפרץ מובילויל, בחוף באומן - בחוף המזרחי של חצי האי אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של הנונאטאק 500 מטרים מעל פני הים.
הנונאטאק מהווה את הקצה הצפוני ביותר של רמת היצ'קוק.
היסטוריה > גילוי הנונאטאק

הנונאטאק צולם מהאוויר על ידי סר הוברט וילקינס ב־20 בדצמבר 1928, ועל ידי לינקולן אלזוורת' בשנת 1935.
הנונאטאק נסקר על הקרקע על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בדצמבר 1958.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הנונאטאק ניתן לו בשנת 1952 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הנונאטאק נקרא על שמו של ג'ון ד. קיי (John D. Kay), חבר האגודה הגאוגרפית האמריקאית, אשר השתמש בתצלומי האוויר להכנת מפת האזור לראשונה.
נונאטאק פיקרינג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  71°24′00″S 70°47′00″E﻿ / ﻿71.4°S 70.7833°E﻿ / -71.4; 70.7833
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאק פיקרינג(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאק פיקרינג
 
נונאטאק פיקרינג (באנגלית: Pickering Nunatak) הוא נונאטאק הבולט מצידו המזרחי של שפך קרחון לאמברט, באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.
הנונאטאק ממוקם 37 קילומטרים דרומית מערבית לנונאטאקי מאנינג.
היסטוריה > גילוי הנונאטאק

הנונאטאק התגלה בעת טיסה של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, בעת שזו חקרה את מדף הקרח אמרי ב-2 בנובמבר 1957.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הנונאטאק ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה, והוא נקרא על שמו של סמל ראשון אווירייה (Flight Sgt) ר. פיקרינג (R. Pickering), ששירת בחיל האוויר המלכותי האוסטרלי, בתחנת מוסון בשנת 1957.
לקריאה נוספת

• Yu, J., H. Liu, K. C. Jezek, R. C. Warner, and J. Wen (2010), , J. Geophys. Res., 115, B11102, doi:10.1029/2010JB007456
מרווין סאטן

| --- | --- |

תמונה מתוך הסרט The Last One
 לידה:  5 באוקטובר 1946 מאגי ואליי, צפון קרולינה, ארצות הברית
 התאבד:  16 במרץ 2009 (בגיל 62) פארוטסוויל, טנסי, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרווין "פופקורן" סאטן (באנגלית: Marvin "Popcorn" Sutton;‏ 5 באוקטובר 1946 - 16 במרץ  2009) היה יצרן ויסקי לא חוקי (Moonshiner), שנולד במגי ואליי שבצפון קרולינה, ארצות הברית.
סאטן היה יצרן ומבריח משקאות לא חוקי בשנות ה-70 של המאה ה-20 והוא נתפס מספר פעמים בידי נציגי החוק בארצות הברית.
בשנת 1999 פרסם את הספר "Me and My Likker" ("אני והליקר שלי"), אוטוביוגרפיה ומדריך להכנת כהל לא חוקי.
בשנת 2007 הוא הופיע בסרט תיעודי בשם "The Real Story" ("הסיפור האמיתי"), ששודר בערוץ ההיסטוריה.
בשנת 2008 הוא הופיע בסרט תיעודי בשם "The Last One" ("האחרון"), שצולם על ידי ניל האטצ'סון.
בחודש נובמבר 2010, לאחר מותו, הודיע האנק ויליאם ג'וניור על שותפות עם אלמנתו של סאטן לזיקוק והפצה של הוויסקי שלו באופן חוקי בפעם הראשונה.
תפיסתו ומשפטו

סאטן החשיב את ייצור הוויסקי הלא חוקי כחלק בלתי נפרד מהמורשת שלו, בשל היותו אירי-סקוטי ונצר לשושלת ארוכה של יצרני ויסקי לא חוקיים.
בחודש ינואר 2009, נתפס סאטן על ידי ה-ATF והוא נידון לתקופה של 18 חודשים בכלא הפדרלי על בישול וזיקוק משקאות אלכוהוליים והחזקת נשק שלא כחוק.
סאטן, אז בן 62, שאובחנה אצלו לאחרונה מחלת הסרטן, התחנן בפני השופט המחוזי בארצות הברית, רוני גריר, להמיר את עונשו במעצר בית. מספר עתירות נעשו בניסיון לצמצם את הנסיעות ואת משפטו של סאטן, ללא הועיל. בגזר הדין, התייחס השופט במיוחד לסרט התיעודי שצולם עליו.
מותו

סאטן התאבד על ידי רעל ב-16 במרץ 2009, ככל הנראה כדי למנוע את מאסרו שאמור היה להתחיל מספר ימים לאחר מכן.
ב-24 באוקטובר 2009, הועברה גופתו של סאטון מאתר הקבורה המקורי שלו בהר סטרלינג שבצפון קרולינה, לביתו שבפארוטסוויל, טנסי כדי לתת הזדמנות לציבור מכריו להגיע ללווייתו. למקום מנוחתו האחרונה הוא הובל על ידי סוס וכרכרה. היה זה טקס זיכרון קטן בו נכחו רק חברים קרובים ובני משפחה.
כינוי

בשנות ה-60 או ה-70, קיבל מרווין סאטן את שם הכינוי "פופקורן" סאטן, לאחר שפגע במכונה אוטומטית למכירת פופקורן עם מקל ביליארד.