stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל בכר
התחום הפוליטי > קמפיין הליכוד בבחירות לכנסת השבע עשרה

בשנת 2006 החל בכר לשמש כאסטרטג חיצוני של יו"ר הליכוד ויו"ר האופוזיציה, בנימין נתניהו. בבחירות שנערכו באותה שנה כשלה תנועת הליכוד וזכתה ב-12 מנדטים בלבד. בכר הצטרף אחרי הבחירות לצוות המקצועי של נתניהו כיועץ סקרים ואסטרטגיה, במטרה להגדיל את כוחה של הליכוד בראשות נתניהו לקראת הבחירות הבאות. בשנת 2007 הגה בכר לראשונה בישראל את אסטרטגיית הגוש, בשמה המקצועי structure. האסטרטגיה כללה שינוי של צורת החשיבה של הפוליטיקה הישראלית והתמקדה בקבלת המנדט להקמת הממשלה מידי נשיא המדינה ולא על יום הבחירות עצמו.
האסטרטגיה של בכר קבעה כי יש להקים גוש אלקטורלי ימני גדול שיבטיח בוודאות את הרכבת הממשלה על ידי הליכוד, גם אם קדימה תקבל מספר מנדטים גבוה יותר.
בבחירות 2009 הוכחה אסטרטגיית הגוש כמנצחת והובילה להרכבת ממשלה בראשות נתניהו, על אף שהליכוד קיבלה מנדט אחד פחות מקדימה בראשות ציפי לבני. לרשות נתניהו עמד גוש של 65 חברי כנסת, וב-31.3.2009 הוא הושבע כראש ממשלה.
התחום הפוליטי > חזרת אריה דרעי לפוליטיקה

בסיום שבע שנות הקלון של השר לשעבר אריה דרעי, החל בכר לשמש כאסטרטג קמפיין חזרתו לפוליטיקה ולראשות מפלגת ש"ס. האסטרטגיה שבה פעל בכר[דרושה הבהרה] הצליחה להחזיר את אריה דרעי להנהגת ש"ס לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה בשנת 2013. בקמפיין הבחירות שניהל, הציגה ש"ס הנהגה משולשת בראשות אריה דרעי, אריאל אטיאס ואלי ישי.
התחום הפוליטי > הקמת מפלגת "כולנו"

בכר בנה את האסטרטגיה למפלגת "כולנו" של משה כחלון, שהוקמה לקראת הבחירות לכנסת העשרים בשנת 2015. הוא יזם את קמפיין "כחלון לאוצר", תוך הדגשת היותו של כחלון חברתי ואנושי, ופנה איתו לקהל מצביעי "יש עתיד" שבראשה עמד שר האוצר היוצא, יאיר לפיד. בבחירות מפלגת "כולנו" הגיעה להישג שיא עבורה של עשרה מנדטים.
התחום הפוליטי > הקמת רשימת כחול לבן

ביולי 2018 החל בכר לייעץ לרמטכ"ל לשעבר בני גנץ. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, יחד הם הקימו את "חוסן לישראל", אך שלושה ימים לפני סגירת הרשימות לכנסת בנו אסטרטגיה חדשה: "המפלגה הגדולה". בכר יזם[דרוש מקור] את הקמת "כחול לבן", המורכבת משלוש מפלגות: חוסן לישראל, יש עתיד ותל"ם, כך שבין לילה קמה אלטרנטיבה שלטונית לליכוד. הבחירות הסתיימו בשוויון אלקטורלי (35 מנדטים לכל אחת מהמפלגות).
התחום הפוליטי > הקמת רשימת כחול לבן > הבחירות לכנסת העשרים ושתיים

בכר הגה במהלך קמפיין לבחירות לכנסת העשרים ושתיים במחצית השנייה של 2019 שני מרכיבים כאסטרטגיה מרכזית: "נתניהו דואג רק לנתניהו", וקמפיין "ממשלת אחדות חילונית".
בקמפיין זה ניצחה כחול לבן את הליכוד במנדט (33 מול 32 מנדטים), וכמות הקולות שקיבלה היוותה שיא היסטורי של כמות המצביעים שקיבלה אי פעם מפלגה בישראל: 1,151,214 קולות. לרשות הגוש שביקש להחליף את נתניהו עמדו 65 מנדטים ומהפוזיציה הזו הגיע בכר כחבר בצוות המשא ומתן הקואליציוני.
התחום הפוליטי > הקמת רשימת כחול לבן > הבחירות לכנסת העשרים ושלוש ופרשת ההקלטות

אסטרטגיית הקמפיין הייתה לשמר את כמות המצביעים של כחול לבן וליצור גוש חוסם לנתניהו.
ב-27 בפברואר 2020, ארבעה ימים לפני יום הבחירות לכנסת ה-23, פורסמה הקלטה של בכר עם הרב גיא חבורה. בכר נועד עם הרב חבורה והתייעץ בעניין אישי. חבורה, לפי הפרסומים, נשלח על ידי נתניהו להקליטו בסתר. בהקלטה בכר חוזר על דברי הרב חבורה, לפיהם "לגנץ אין אומץ לתקוף באיראן", והיא מהווה סכנה לישראל. בהמשך נחשפה הקלטה של שיחה בין נתניהו והרב חבורה, בו ניתן לשמוע שהשניים מתאמים ביניהם את פרסום ההקלטה. יום לאחר פרסום ההקלטות, גנץ הדיח את בכר מתפקידו. בכר טען שההקלטה הייתה ”חלק ממסע של הונאה וניסיון גניבת דעת שהשיג שיא חדש של שפלות רוח” והודה לגנץ על העבודה מולו. כמה פרשנים פוליטיים, למשל טל שניידר, ראו בהקלטה זו של בכר את אחת הסיבות להיחלשותה של מפלגת כחול לבן במערכת הבחירות.
כחול לבן התחזקה ב-70 אלף קולות לעומת הבחירות הקודמות, וזכתה ב-33 מנדטים לעומת 36 של הליכוד. בחירות אלה הובילו להקמת ממשלת אחדות במבנה של ממשלת חילופים. נתניהו, שנותר ראש הממשלה, היה אמור לפנות את כסאו לשר הביטחון וראש הממשלה החלופי בני גנץ בנובמבר 2021.
התחום הפוליטי > קמפיין ש"ס בבחירות לכנסת העשרים וחמש ומינוי לקונסול

בבחירות לכנסת העשרים וחמש, ב-2022, שימש בכר כקמפיינר של ש"ס, והוביל קו שפנה גם לציבור חילוני-מסורתי. בבחירות עלתה ש"ס בשני מנדטים, והגיעה ל-11 מנדטים, לראשונה אחרי כעשור.
בחודש מאי 2023 מונה, לפי בקשתו של אריה דרעי מראש הממשלה נתניהו, לקונסול ישראל בלוס אנג'לס.
חיים אישיים

בכר נשוי לרחל, ולהם שלוש בנות.
הערות שוליים

1 2   אבי בר-אלי, מי שילמה 400 אלף שקל ליועץ לשעבר של נתניהו וליברמן, ומה עושה היועץ של כחלון ברכבת הקלה, באתר TheMarker‏, 31 במרץ 2015
↑  The Leviathan Project, פרוייקט לוויתן- הפרוייקט הלאומי
↑  אמיתי גזית וליאור גוטמן, מהעיתון להון ושלטון: מי אתה, אלי קמיר?, באתר כלכליסט, 21 בפברואר 2018
↑  טל שניידר, ‏החשוד בתיווך בהצעה המושחתת לגרסטל: מי אתה, אלי קמיר?, באתר גלובס, 20 בפברואר 2018
↑  דני קושמרו, ‏היועץ הבכיר שהוקלט שובר שתיקה: "גם במשחק הפוליטי יש דברים שלא עושים", באתר ‏מאקו‏, 4 בספטמבר 2020
↑  אלוף בן, סודות וסקרים; מאחורי הקלעים של קמפיין הבחירות, באתר הארץ, 10 באפריל 2009
↑  הכוורת של בנימין נתניהו, באתר גלובס, 8 בפברואר 2009
↑  חדשות 0404, ישראל בכר – ההבדלים בין אסטרטגיה שיווקית לאסטרטגיה פוליטית, באתר חדשות 0404‏, 15 באוקטובר 2020
↑   יוסי ורטר, מי שכנע את לפיד לנטוש את חלומו ומה הוכיח אשכנזי למבקריו, באתר הארץ, 22 בפברואר 2019
↑  יועץ חדש לש"ס: ישראל בכר, לשעבר יועץ נתניהו, ‏22/10/12
↑  "אריה אמר לאלי ואריאל: לאסטרטגית הבחירות אני רוצה את ישראל בכר", ‏22/10/2012
↑  צבי זרחיה, נדנדת היועצים: דלתות פנים מסתובבות, באתר כלכליסט, 28 בינואר 2019
↑   חגי עמית, נטו כחלון: מה עומד מאחורי הקמפיין הגדול של שר האוצר ו"כולנו", באתר TheMarker‏, 9 ביולי 2017
↑  גלובס זירת העסקים של ישראל, באתר גלובס
↑  יועצו הקרוב של גנץ לחדשות 13: "לא ישנתי יומיים בגלל ההדלפות", באתר חדשות 13
↑  היועץ האסטרטגי של כחול לבן: "הערכנו שיהיה תיקו או הפרש של מנדטים בודדים", באתר מעריב אונליין, 10 באפריל 2019
↑  בחירות 2019 | הקמפיין הראשון לכחול לבן בבחירות, באתר ‏מאקו‏, 25 ביולי 2019
↑  הממשלה ה"לאומית-חילונית" של גנץ: כחול לבן, ליברמן והליכוד, באתר ynet, 3 בספטמבר 2019
↑  בחירות לכנסת ה-22, ‏17.9.19
↑    עמית סגל, כמו שני מסונדלים, באתר "ידיעות אחרונות", 2 באפריל 2020
1 2  טל שניידר, ‏למרות ההכחשות: השיחה בין נתניהו ובין הרב שהקליט את ישראל בכר, באתר גלובס, 1 במרץ 2020
↑  עמית סגל דפנה ליאל, ‏בלעדי | יועצו הבכיר של גנץ בהקלטה: "אין לו אומץ לתקוף באירן, סכנה לישראל" , באתר ‏מאקו‏, 27 בפברואר 2020
↑  אריק בנדר, אנה רייבה ברסקי, ‏דיווח: הרב שהקליט את יועצו של גנץ נפגש יום קודם לכן עם נתניהו, באתר מעריב אונליין, 28 בפברואר 2020
↑  טל שניידר, ‏פרשנות: חמש סיבות למפלה של בני גנץ בבחירות לכנסת ה-23 | פרשנות, באתר גלובס, 3 במרץ 2020
↑  בחירות לכנסת ה-23, ‏2.4.20
↑  מורן אזולאי, "פנינו לקהלים חדשים": מאחורי ההצלחה של ש"ס בבחירות, באתר ynet, 3 בנובמבר 2022
↑  הודעה על מינוי קונסול כללי, ילקוט הפרסומים 11395, ‏23 במאי 2023
↑  אנה ברסקי, ‏יועץ אסטרטגי בכיר ימונה לתפקיד קונסול ישראל בלוס אנג׳לס, באתר מעריב אונליין, 12 במרץ 2023
לי שופו

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1963 (בן 61) טאיג'ואו, הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 מקום מגורים:  האנגג'ואו 
 השכלה:  אוניברסיטת פקין 
 תפקיד:  member of the National Committee of the Chinese People's Political Consultative Conference 
 פרסים והוקרה:  חלוץ הרפורמה (18 בדצמבר 2018)  100 Outstanding Private Entrepreneurs in the 40 Years of Reform and Opening-up 
 
לי שופו (בסינית: 李书福; באנגלית: Li Shufu; נולד ב-25 ביוני 1963) הוא איש עסקים ומיליארדר סיני, מחלוצי תעשיית הרכב בסין, יו"ר יצרנית כלי הרכב הסינית ג'ילי וחברת הבת שלה, וולוו.
ביוגרפיה

נולד בטאיג'ואו, ג'ג'יאנג בסין. סיים תואר שני במדעים, באוניסרסיטת יאנשן.
בשנת 1986 ייסד והיה ליושב ראש מועצת המנהלים של יצרנית הרכב הסינית "ג'ילי", יצרנית הרכב הפרטית השנייה בסין.
במרץ 2010 חתמה ג'ילי בראשותו של לי שופו על הסכם לרכישת מותג הרכב השוודי וולוו מקונצרן הרכב פורד תמורת כ-1.8 מיליארד דולר, לאחר משא ומתן שנמשך למעלה משנה. הייתה זו הרכישה הזרה הגדולה ביותר של יצרנית הרכב הסינית.
בשנת 2013 ה-"Hurun Report", (דו"ח Hurun), העוסק במחקר של מדיה והשקעות בסין, הדירוג של האנשים העשירים ביותר בסין, דירג את לי שופו במקום ה-63 בסין, עם הון של 2.6 מיליארד דולר.
הדו-שבועון האמריקאי פורבס דירג את לי שופו ב"רשימת האנשים העשירים בעולם" (לשנת 2019) במקום ה-91, ובמקום ה-9 ברשימת עשירי סין, עם הון עצמי של 13.6 מיליארד דולר (בשנת 2010 הונו הוערך ב-1.8 מיליארד דולר).
בשנת 2018 רכש לי 9.69% ממניות התאגיד הגרמני שמייצר כלי רכב ועוסק גם בשירותים פיננסיים דיימלר AG. על הרכישה שילם יותר מ-7 מיליארד אירו. כתוצאה מהרכישה לי מוגדר כבעל המניות הגדול במרצדס-בנץ.
משפחה

שופו נשוי לוואנג ומתגורר בתת-מחוז האנגג'ואו.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, פורד מוכרת את וולבו בשליש מהמחיר בו רכשה אותו, באתר כלכליסט, 28 במרץ 2010
↑  פורד הסכימה למכור את וולוו לחברה סינית שפורצת  במהירות nytimes.com/2010/03/29/business
↑  דירוג פורבס: לי סו פו forbes.com/profile/li-shufu
↑  המיליארדר לי סו פו שותף בדיימלר nzz.ch/wirtschaft/der-groesste-einzelaktionaer-von-daimler-ist-nun-ein-chinesischer-milliardaer
↑  מה זה שם? bloomberg.com/news/articles/2018-10-17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2012076728  SUDOC: 25711565X  VIAF: 292704446   WorldCat (עם VIAF): 292704446
לאירייר

| --- | --- |

 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  אוקסיטניה (חבל מנהלי) אוקסיטניה
 מחוז:  אוד
 שטח:  13.08 קמ"ר
 גובה:  246 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  53 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  43°00′57″N 2°29′05″E﻿ / ﻿43.015833333333°N 2.4847222222222°E﻿ / 43.015833333333; 2.4847222222222 
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי לאירייר(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי לאירייר(למפת אוקסיטניה (חבל מנהלי) רגילה) מונפלייה נים קרקסון פרפיניאן מנד בזייה טולוז אלבי טארב קאור אוש רודז פואה אוברן-רון-אלפ פ.א. קד.  אקיטן החדשה הים התיכון א. ספרדלאירייר(למפת אוקסיטניה (חבל מנהלי) מוגדלת) מונפלייה נים קרקסון פרפיניאן מנד בזייה טולוז אלבי טארב קאור אוש רודז פואה אוברן-רון-אלפ פרובאנס-אלפ קוט ד'אזור  אקיטן החדשה הים התיכון א. ספרדלאירייר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לאירייר (בצרפתית: Lairière) היא קומונה צרפתית הממוקמת במרכז מחוז אוד בחבל אוקסיטניה.
מבחינה היסטורית ותרבותית, הקומונה היא חלק ממסיף קורבייר (אנ'), במעבר בין המסיף המרכזי והפירנאים. באזור שורר אקלים ים תיכוני, ומתנקזים אליו נחלים קטנים שונים. לעיירה יש סביבה אקולוגית יוצאת דופן: שלושה אתרי Natura 2000 ושני אזורים טבעיים בעלי עניין אקולוגי, של חי וצומח. שטח הקומונה הוא 1,308 הקטר. הגובה שלה משתנה מ-246 עד ל-875 מטר.
מבט על הרחוב הראשי של לאירייר.
לאירייר היא קומונה כפרית המונה 54 תושבים בשנת 2020, לאחר שחוותה שיא אוכלוסייה של 400 תושבים בשנת 1793.
מפת הקומונה של לאייר והקומונות השכנות לה.
אקלים

האקלים אופיין בשנת 2010, כ"אקלים של האגן הדרום-מערבי". בשנת 2020, שונה האפיון ל"אקלים ים תיכוני". באקלים זה החורף מתון והקיץ חם, עם הרבה שמש ורוחות עזות תכופות.
סביבות טבעיות ומגוון ביולוגי > רשת Natura 2000

רשת Natura 2000 היא רשת אקולוגית אירופאית של אתרי טבע בעלי עניין אקולוגי שנקבעה מתוך מטרה לשמר בתי גידול לחיות שונות ביניהן גם ציפורים, ומורכבת מאזורי שימור מיוחדים (ZSC) ואזורי הגנה מיוחדת (ZPS). אתר Natura 2000 הוגדר בעירייה לפי אזורי בתי הגידול.
סביבות טבעיות ומגוון ביולוגי > אתרי הטבע

"עמק אורביאו" - שטחו 177.65 קמ"ר - משמש בין היתר בית גידול לקרפיון דרומי ו דסמאן הפירנאים.
"מערב קורבייר" - שטחו 229.12 קמ"ר, בו מקננים מיני שונים של ציפורים: עיט זהוב, בז נודד אוח מצוי וחיוואי הנחשים.
ה קורבייר הגבוה" - שטחו 283.98 קמ"ר, בו מגוון עופות עשיר ומגוון: עופות דורסים כמו זרון, עיט זהוב, חיוואי הנחשים, המוצאים תנאים נוחים לקינון והאכלה במקום בשל מיעוט אוכלוסייה ושימור הסביבה הטבעית.
אתר Natura 2000 בשטח המוניציפלי.
מפת התשתיות ושימושי הקרקע של העירייה בשנת 2018 (CLC).
ליאו פאניץ'

| --- | --- |

 לידה:  3 במאי 1945 ויניפג, קנדה 
 פטירה:  19 בדצמבר 2020 (בגיל 75) טורונטו, קנדה 
 ענף מדעי:  מדע המדינה 
 מקום לימודים:  בית הספר לכלכלה של לונדון  אוניברסיטת מניטובה 
 מנחה לדוקטורט:  ראלף מיליבנד 
 מוסדות:  אוניברסיטת קרלטון  אוניברסיטת יורק 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית של קנדה 
 
ליאו ויקטור פאניץ' (אנגלית: Leo Victor Panitch‏; 3 במאי 1945 - 19 בדצמבר 2020) היה פרופסור למדע המדינה ובעל הקתדרה הקנדית למחקר בכלכלה פוליטית השוואתית באוניברסיטת יורק. משנת 1985 ועד למהדורת 2020 שימש כעורך משותף של כתב העת "Socialist Register".
מאז מינויו כבעל הקתדרה הקנדית למחקר בשנת 2002, מיקד פאניץ' את מחקריו האקדמיים וכתיבתו על התפשטות הקפיטליזם העולמי. הוא טען כי תהליך הגלובליזציה מובל על ידי ארצות הברית באמצעות סוכנויות כמו מחלקת האוצר של ארצות הברית והפדרל ריזרב. פאניץ' ראה בגלובליזציה סוג של אימפריאליזם, אך טען כי האימפריה האמריקאית היא "בלתי רשמית", ארצות הברית קובעת את הכללים לסחר והשקעות בשותפות עם מדינות קפיטליסטיות ריבוניות אחרות, אך חזקות פחות. ספרו "העשייה של קפיטליזם גלובלי: הכלכלה הפוליטית של האימפריה האמריקאית" (2012), שנכתב עם חברו הקרוב ועמיתו לאוניברסיטה, סם גינדין, מתחקה אחר התפתחות הגלובליזציה בהנהגת ארצות הברית במשך יותר ממאה שנה.
פאניץ' היה מחברם של יותר מ-100 מאמרים אקדמיים ותשעה ספרים, כולל: "פוליטיקה של מעמד הפועלים במשבר: מאמרים על העבודה והמדינה" (1986), "סוף הסוציאליזם הפרלמנטרי: משמאל חדש לעבודה חדשה" (2001) ו"חידוש הסוציאליזם: שינוי דמוקרטיה, אסטרטגיה ודמיון" (2008), בו טען כי הקפיטליזם מטבעו אינו צודק ולא דמוקרטי.
ביוגרפיה

פאניץ'נולד בוויניפג, מניטובה, קנדה. הוא גדל בצפון וויניפג, בשכונה של מעמד הפועלים, שכפי שצפה עשרות שנים אחר כך, מייצרת "אנשים רבים בעלי נטייה פוליטית שמאלנית רדיקלית". הוריו היו מהגרים יהודים מאוקראינה. אביו, מקס פאניץ', נולד בעיירה נובה אושיציה בדרום אוקראינה, אך נשאר בבוקרשט, רומניה, עם דודו הדתי כאשר משפחתו היגרה לוויניפג בשנת 1912. הוא התאחד עימם בשנת 1922 ובאותה תקופה היה החל להיות סוציאליסט ותומך בציונות הסוציאליסטית. אביו היה תופר של מעילי פרווה, פעיל בתנועת העבודה של וויניפג וביורשתה, המפלגה הדמוקרטית החדשה של מניטובה (NDP).
פאניץ' השלים תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה בשנת 1967 באוניברסיטת מניטובה. בשנות לימודיו לתואר הראשון הוא הבין "עד כמה כתביו של קארל מרקס והתפתחות המטריאליזם ההיסטורי, עוזרים לו להבין את הקפיטליזם ואת יחסו למדינה". אחד ממוריו, סי גוניק, הציג בפניו רעיונות על דמוקרטיה תעשייתית שבה העובדים שולטים ומנהלים את מקומות העבודה שלהם. דור שנות הששים של השמאל החדש, כתב פאניץ', הונע לעבר סוציאליזם על ידי "הניסיון שלנו והתבוננות באי-השוויון, חוסר ההיגיון, חוסר הסובלנות. והיררכיות של החברות הקפיטליסטיות שלנו". בגיל 22 עזב את וויניפג ועבר ללונדון, שם קיבל את התואר השני במדעים בשנת 1968 בבית הספר לכלכלה של לונדון ואת הדוקטורט בשנת 1974 כתב בהדרכת ראלף מיליבנד. עבודת הדוקטורט שלו נקראה "מפלגת העבודה והאיגודים המקצועיים. היא פורסמה כספר בשם "סוציאל-דמוקרטיה ומיליטנטיות תעשייתית" בשנת 1976 על ידי הוצאת אוניברסיטת קיימברידג'.
פאניץ' לימד באוניברסיטת קרלטון בין השנים 1972 - 1984, היה פרופסור למדעי המדינה באוניברסיטת יורק משנת 1984, ושימש כראש החוג למדע המדינה בין השנים 1988–1994. בשנת 2002 הוא מונה כמחזיק ההקתדרה הקנדית למחקר בכלכלה פוליטית השוואתית באוניברסיטת יורק. המינוי חודש בשנת 2009. מחקריו כללו בחינת תפקידם של המדינה האמריקאית ושל התאגידים הרב-לאומיים בהתפתחות הקפיטליזם העולמי.
לאחר שספרו "המדינה הקנדית: כלכלה פוליטית וכוח פוליטי", פורסם בשנת 1977 על ידי הוצאת אוניברסיטת טורונטו, מונה פאניץ' לעורך הכללי של סדרת ספרי המדינה והכלכלה שלה בשנת 1979, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1995. בשנת 1979 היה גם מייסד שותף בכתב העת האקדמי הקנדי, "מחקרים בכלכלה פוליטית". הוא נבחר כחבר אקדמי של החברה המלכותית של קנדה (Royal Society of Canada) בשנת 1995, והיה גם חבר באגודה הקנדית למדע המדינה.
מחקר אקדמי, כתיבה ואקטיביזם

פאניץ' היה פעיל מבחינה פוליטית בתנועה למען קנדה סוציאליסטית עצמאית. בשנות השמונים הוא היה בעל טור קבוע ("פאניץ' על פוליטיקה") במגזין הסוציאליסטי העצמאי "מימד קנדי" ונשאר פעיל בחוגים פוליטיים סוציאליסטיים, ובמיוחד בפרויקט הסוציאליסטי בטורונטו.
בנוסף ל-33 הכרכים השנתיים של "המרשם הסוציאליסטי" ("Socialist Register") שערך משנת 1985, הוא היה מחברם של למעלה ממאה מאמרים אקדמיים ותשעה ספרים, כולל מ"הסכמה לכפיה: התקיפה על חופש האיגודים המקצועיים"; "סוג אחר של מדינה: כוח פופולרי וממשל דמוקרטי"; "סוף הסוציאליזם הפרלמנטרי: משמאל חדש לעבודה חדשה"; "האימפריה האמריקאית והכלכלה הפוליטית של האוצר הגלובלי"; ו"בתוך משבר: המשבר הפיננסי העולמי וחלופות שמאל". פניץ' ראה את "המרשם הסוציאליסטי" כחוליה מקשרת בין הפוליטיקה של השמאל החדש לאלה של ראלף מיליבנד, המנטור שלו ומייסד כתב העת ב-1946. כעורך, פאניץ' השתדל להפיק מאמרים שהיו ניתנים לקריאה קלה כפרוזה וקשים לעיכול בתוכן.
ביום העיון "גלובליזציה, צדק ודמוקרטיה" באוניברסיטת דלהי ב-11 בנובמבר 2010, השיק פאניץ' את ספרו "בתוך ומחוץ למשבר" (עם גרג אלבו וסם גינדין). הספר והסימפוזיון טענו כי חוסר השאפתנות של השמאל, במהלך המשבר הכלכלי העולמי, מחליש יותר מחוסר יכולתו להשפיע. הוא התווה רפורמות מיידיות שיכלו להוביל לשינויים מהותיים בכלכלה, כולל הלאמת בנקים כדי להפוך אותם לשירותים ציבוריים; דרישה לפנסיות ציבוריות אוניברסליות במקום אלו שהן בחסות המעביד, שירותי בריאות ציבוריים, חינוך ותחבורה ציבורית בחינם, כדי להימלט מהלחץ של הקפיטליזם להפוך את צורכי הציבור לסחורות מניבות רווח.
ספריו

The Socialist Challenge Today (co-authored with Sam Gindin), Merlin Press: 2018
The Making of Global Capitalism: The Political Economy of American Empire (co-authored with Sam Gindin), Verso: 2012
In and Out of Crisis: The Global Financial Meltdown and Left Alternatives (co-authored with Greg Albo and Sam Gindin), PM Press: 2010
Renewing Socialism: Transforming Democracy, Strategy and Imagination, Merlin Press: 2008
From Consent to Coercion: The Assault on Trade Union Freedoms (co-authored with Donald Swartz), University of Toronto Press: 2003
The End of Parliamentary Socialism: From New Left to New Labour (2nd edition) (co-authored with Colin Leys), Verso: 2001
Working Class Politics in Crisis: Essays on Labour and the State, Verso: 1986
The Canadian State: Political Economy and Political Power, University of Toronto Press: 1977
הערות שוליים

1 2 3 4  Maher, Stephen (23 בדצמבר 2020). "Leo Panitch and the Socialist Project". Jacobin Magazine. נבדק ב-23 בדצמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Albo, Gregory; Gindin, Sam; Panitch, Leo (2010). In and Out of Crisis: The Global Financial Meltdown and Left Alternatives (באנגלית). PM Press. ISBN 978-1-60486-212-6.
1 2  Chibber, Vivek (22 בדצמבר 2010). "Leo Panitch (1945–2020)". Jacobin Magazine. נבדק ב-23 בדצמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Panitch, Leo; Swartz, Donald (23 באוגוסט 2008). From Consent to Coercion (באנגלית). ISBN 978-1-4426-0096-6. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Panitch, Leo (1986). Working-class Politics in Crisis: Essays on Labour and the State (באנגלית). Verso. ISBN 978-0-86091-142-5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280973805171  PLWABN: 9810554472605606  BNE: XX924665  BnF: cb12035809k (data)  CiNii: DA00493586  GND: 129372730  ISNI: 0000 0001 2101 6579  LCCN: n86074001  NDL: 00980272  NKC: vse2010585473  NLK: KAC200801185  NTA: 070220360  SUDOC: 028543122  VIAF: 59099387   WorldCat (עם VIAF): 59099387
לאכול, להתפלל, לאהוב (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  לאכול, להתפלל, לאהוב 
 בימוי:  ראיין מרפי 
 הופק בידי:  בראד פיט 
 תסריט:  ג'ניפר סולט, ראיין מרפי 
 עריכה:  ברדלי ביוקאר 
 שחקנים ראשיים:  ג'וליה רוברטס  חאווייר ברדם
 מוזיקה:  דאריו מרינלי 
 צילום:  רוברט ריצ'רדסון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Plan B Entertainment, סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 13 באוגוסט 2010 ישראל 25 בספטמבר 2010
 משך הקרנה:  134 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט דרמה, סרט שמבוסס על ספרים, דרמה קומית, סרט ביוגרפי 
 תקציב:  $60,000,000
 הכנסות:  $204,482,000 (4 בנובמבר 2010)
 הכנסות באתר מוג'ו:   eatpraylove
 www.letyourselfgo.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
לאכול, להתפלל, לאהוב (באנגלית: Eat Pray Love) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2010, שביים ראיין מרפי, בכיכובם של ג'וליה רוברטס וחאווייר ברדם. הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם שנכתב על ידי אליזבת גילברט. צילומי הסרט נערכו בחלקם בהודו ובאלי, שם מתרחשת עלילת הסרט.
עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  עלילה חסרה.
לליז גילברט (ג'וליה רוברטס) יש חיים לכאורה מושלמים- היא סופרת מוצלחת ונשואה לסטיבן (בילי קרודופ). אך היא מבינה שכל זה אינו מספק אותה ומחליטה להתגרש על מנת להגשים את חלומותיה. לאחר מכן היא יוצאת לטיול מסביב לעולם שהופך למסע לגילוי עצמי. במסעה היא מבקרת בשלוש מדינות; באיטליה - שם היא נהנת מהאוכל האיטלקי. בהודו - שם היא מתפללת ומוצאת איזון נפשי. ולבסוף בבאלי שבאינדונזיה - שם היא מוצאת אהבה.
שחקנים

ג'וליה רוברטס - ליז גילברט
חאווייר ברדם - פליפה
בילי קרודופ - סטיבן
ריצ'רד ג'נקינס - ריצ'רד
ויולה דייוויס - דיליה
ג'יימס פרנקו - דייוויד
ביקורות והכנסות

הסרט ספג ביקורות שליליות, אף שג'וליה רוברטס זכתה לשבחים על משחקה. מבקרים שונים טענו שהסרט שטחי, אינו מעביר כראוי את עלילת הספר ומציג את גיבורת הסרט כנרקיסיסטית. הסרט יצא ב-13 באוגוסט 2010. בשבוע הראשון ליציאתו הוא הכניס כ-23.1 מיליון דולר ודורג מתחת לסרט "בלתי נשכחים". הסרט הכניס בארצות הברית ובקנדה כ-80 מיליון דולר ובסך הכל כ-205 מיליון דולר בכל רחבי העולם.
הערות שוליים

↑  אמה ברוקס, הגרדיאן, "לאכול, להתפלל, לאהוב": ועכשיו האקססוריז, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2010
↑  דנה שוופי, המתפללים הורחקו מהאשראם בגלל צילומי הסרט "לאכול, להתפלל, לאהוב", באתר הארץ, 24 בספטמבר 2009
↑  חן חדד, עכבר העיר, לאכול להתפלל לאהוב: ג'וליה רוברטס בסרט הגרוע ביותר של השנה, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2010
↑  אורי קליין, "לאכול, להתפלל, לאהוב": אגוצנטריות צרופה, שמהולה באופורטוניזם מזוכך, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2010
↑  אור בר שלום, עכבר העיר, ריאן מרפי, האיש שלא מתבייש לומר כי הוא אגדה, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2012
| ראיין מרפי |
| --- | --- | --- |
| טלוויזיה | צעירים לנצח (1999-2001) • ניפ/טאק (2003-2010) • ‏Glee‏ (2009-2015) • אימה אמריקאית (2011-) • הנורמלים החדשים (2012-2013) • מלכות הצעקה (2015-2016) • סיפור פשע אמריקאי (2016-) • אויבות (2018-) • ‏מוקד 911 ‏(2018-)‏ • ‏פוזה ‏(2018-)‏ • ‏הפוליטיקאי ‏(2019)‏ • ‏הוליווד ‏(2020)‏ • ‏ראצ'ד ‏(2020)‏  • ‏הלסטון ‏(2021)‏  • ‏דאהמר - מפלצת: סיפורו של ג'פרי דאהמר ‏(2022)‏ |  |
| קולנוע | לרוץ עם מספריים (2006) • לאכול, להתפלל, לאהוב (2010) • הלב הרגיל (2014) • העיר שפחדה מהשקיעה (2014) • הנערים בחבורה (2020) • הנשף (2020) |  |
מג גריפין

| --- | --- |

 תוכנית טלוויזיה:  איש משפחה
 הופעה ראשונה:  "צילו של המוות"
 הופעה אחרונה:  עדיין מופיעה
 יוצרים:  סת' מקפרלן
 דיבוב:  לייסי שאבר (1999 - 2000) מילה קוניס (החל מ-2000)
 דיבוב בשפה העברית:  לא מדובב
 מידע
 כינויים:  מג
 תאריך לידה:  23 במרץ 1982 
 גזע:  אדם
 מין:  נקבה
 מקצוע:  תלמידת תיכון
 דת:  נצרות
 אזרחות:  אמריקאית
 מקום מגורים:  Griffin Home 
 דמויות קשורות
 משפחה:  פיטר גריפין, לויס גריפין, כריס גריפין, סטואי גריפין, בריאן גריפין
 
מייגן "מג" גריפין (באנגלית: Megan "Meg" Griffin) היא דמות מצוירת בדיונית בקומדיית המצבים המונפשת האמריקנית "איש משפחה". מג הופיעה לראשונה בטלוויזיה ב-31 בינואר 1999, דובבה על ידי לייסי שאבר בעונה הראשונה של הסדרה ועל ידי מילה קוניס החל מעונתה השנייה. מג היא הבת הבכורה במשפחה, גדולה מסטואי ומכריס.
אישיות

מג היא ילדה מתבגרת בעלת רגשי נחיתות. חוסר הביטחון שלה גורם לה לנסות להשתייך לקבוצות המקובלים, אולם התוצאות של ניסיונות אלה מסתיימים תמיד בדחייה נבזית מצד קוני ד'אמיקו, נערה פופולרית ומעודדת אגואיסטית. לעומת זאת תלמיד בשם ניל גולדמן (בנו של מורט גולדמן, הרוקח) נמשך אליה ורוצה בקרבתה. גם בבית היא עוברת לא מעט התעללויות מצד משפחתה, בעיקר מאביה פיטר שמציק לה וכל השאר שלא מתייחסים אליה (חוץ מאחיה, כריס וחבר אביה, קוגמאייר). פעמים רבות מפנים אליה את האמירה: "תשתקי, מג". אם כי ישנם מקרים מיוחדים ויוצאי דופן בהם היא מקבלת אהבה ותמיכה ממשפחתה. לרוב, אחיה כריס תומך בה, אף על פי שגם הוא לעיתים רחוקות מציק לה. במצבים קיצוניים, בריאן, סטואי או קווגמאייר נוהגים לעזור לה.
הערות שוליים

↑  בפרק 4 בעונה 12, "A Fistful of Meg", מצוין שאמה נתנה לה את השם מייגן אך אביה תיקן את תעודת הלידה למגהטרון
| איש משפחה |
| --- | --- | --- |
| דמויות | פיטר גריפין • לויס גריפין • מג גריפין • כריס גריפין • סטואי גריפין • בריאן גריפין • קליבלנד בראון |  |
| סרטים | סטואי גריפין - הסיפור שלא סופר |  |
לנגור אפור

| לנגור אפור |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
תת־משפחה:: קולובים
סוג:: לנגור אפור
שם מדעי
 Semnopithecus ‏דמארה, 1822
תחום תפוצה


לנגור אפור (שם מדעי: Semnopithecus) הוא סוג של פרימטים ממשפחת קופים בעלי זנב הנפוצים בדרום אסיה. בסוג זה 8 מינים.
אלו קופים בינוניים בעלי ראשים כהים ופרווה אפורה או לבנה על גופם. הם בעלי זנב ארוך היודע להיתפס בדברים והם קפצנים טובים. רבים מהם חיים בהודו וסביבותיה, אך גם בהרי ההימלאיה או בסרי לנקה. כמו רוב הפרימטים הם אוכלי כל אך מעדיפים פריטי מזון צמחוניים, כמו פירות.
באזור מחייתו, בין הלנגור האפור לצבי מתקיים יחסי הדדיות מיוחדים.
כאשר הלנגור נמצא על עצים גבוהים(בעזרת כושר טיפוסו המעולה) הוא מזהיר את הצבי מפני טורפים תודות לעמדת התצפית שלו.
כאשר הלנגורים על הקרקע, שומרים עליהם בעזרת חושיהם החדים הצבאים מפני אותם טורפים.
חלק מהלנגורים חיים במקדשים הודיים וחלקם חוטפים חפצים או מאכלים לאנשים.