stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוקיוס פלביוס סילבה
לקריאה נוספת

E. Dabrowa, Lucius Flavius Silva, in: Legio X Fretensis. A Prosopographical Study of its Officers (I-III c. A.D.), Stuttgart, 1993, pp. 29–31
E. Mary Smallwood, Lucius Flavius Silva, in: The Jews under Roman rule: from Pompey to Diocletian, 1976, p. 546
B. Mazar, The Archaeological Excavations near the Temple Mount, in: Y. Yadin (ed.), Jerusalem Revealed, 1976, 25-40
M. Gichon - B. Isaac, A Flavian Inscription from Jerusalem, Israel Exploration Journal 24 (1974), pp. 117–123.
R. Syme, Antonius Saturninus, JRS 68, 1978, 12-21
Ronny Reich - Y.Billig, Another Flavian Latin Inscription from the Excavations near the Temple Mount, Jerusalem, Atiqot 44 (2003), pp. 243–247
W. Eck, Sextus Lucilius Bassus, der Eroberer von Herodium, in einer Bauinschrift aus Abu Gosh - Appendix: Lucilius Bassus oder L. Antonius Saturninus auf einem Meilenstein aus Jerusalem, SCI 18 1999, pp. 119–20
W. Eck, Senatoren von Vespasian bis Hadrian, München 1970, p. 93
W. Eck, Urbs Salvia und seine führenden Familien in der römischen Zeit, Picus 12/13, 1992/3, pp. 79–108
M.F. Fenati, Lucio Flavio Silva Nonio Basso e la città di Urbisaglia, Macerata 1995
T. Grull, Fragment of a Monumental Roman Inscription at the Islamic Museum of the Haram As-Sharif (Temple Mount), Jerusalem, Albright News, 2005.
T. Grull, Fragment of a Monumental Roman Inscription at the Islamic Museum of the Haram As-Sharif (Temple Mount), Jerusalem, American Schools of Oriental Research Newsletter, Fall2005, Vol. 55 Issue 3, pp. 16–17.
T. Grüll, Fragment of a Monumental Roman Inscription at the Islamic Museum of the Haram ash-Sharift, Jerusalem, Israel Exploration Journal 56/2, 2006, pp. 183–200.
Hannah M. Cotton and Werner Eck, An Imperial Arch in the Colonia Aelia Capitolina: A Fragment of a Latin Inscription in the Islamic Museum of the Haram ash-Sharif, in: Israel's Land, Joseph Geiger, Hannah M. Cotton, Guy D. Stiebe (eds.)
W. Eck, Lucius Flavius Silva, Bürger von Urbs Salvia und Eroberer von Masada, Picus 31, 2011, pp. 41–48
להב הלוי

| --- | --- |

 לידה:  12 בינואר 1965 (בן 59) נוף הגליל, ישראל 
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  עיצוב גרפי, רעיונאות,  עיתונאות
 
להב הלוי (נולד ב-12 בינואר 1965) הוא מעצב גרפי, רעיונאי, מרצה, עיתונאי ופעיל זכויות אדם. זוכה פרס העיצוב לשנת 2014 מטעם משרד התרבות והספורט.
קורות חיים

הלוי נולד ב-12 בינואר 1965 בנוף הגליל (נצרת עילית דאז)
הוא בוגר המחלקה לעיצוב גרפי מבצלאל, משנת 1991.
במהלך שנות התשעים התגורר בניו יורק.
משנת 2004 מרצה במכון הטכנולוגי בחולון, בשנקר ובבצלאל, בו הוא ממשיך להרצות גם היום.
בשנים 2001—2012 היה הלוי בעליו של סטודיו "עיניים גדולות" לעיצוב.
משנת 2013 הלוי הוא הבעלים, הרעיונאי והמעצב של "Blue Collar - Working Group", סטודיו לעיצוב, מיתוג ופרסום.
החל את דרכו בעיצוב כרזות לסרטים, בתכני תרבות ופוליטיקה שונים, והמשיך גם למיתוג של עסקים מסחריים.
בשנת 2009 שימש כעורך שותף, חבר מערכת, עורך גרפי ומעצב ב-"Programma magazine", מגזין אמנות בשפה האנגלית.
במשך שנת 2012, היה בעליו של טור פוליטי-חזותי במהדורת סוף השבוע של עיתון "הארץ".
החל משנת 2019, הלוי מפרסם את הטור "שבוע שבוע", הכולל מדי שבוע כרזה גרפית אקטואלית ב"מוסף כלכליסט".
תערוכות

2014 סאו פאולו, ברזיל AGI Open São Paulo
2014 ורשה, פולין לכרזות הביאנלה ה-24 לכרזות
2014 לאהטי, לכרזות פינלנד הטריאנלה לכרזות
2013 מרכז הנסן, ירושלים מניפולציה (קבוצתית)
2013 גלריה שי אריה, תל אביב My Ghetto (קבוצתית)
2013 גלריה החללית, תל אביב פרס היצירה הציונית (קבוצתית)
2011 קפה מסדה, חיפה הסונטה השנייה לפסנתר בפה מינור, ק. 466 מאת דומניקו סקרלטי/30 כרזות פוליטיות 2011 (תערוכת יחיד)
2011 ניקוסיה, קפריסין תערוכת כרזות בנושא אקולוגיה
2010 מונס, בלגיה הטריאנלה ה-11 לכרזות פוליטיות
2010 הגלריה האוניברסיטאית, באר שבע הזקן: בן-גוריון ומורשתו בראי האמנות הישראלית
2010 ורשה, פולין הביאנלה ה-22 לכרזות
2009 סיאול, קוריאה הדרומית הטריאנלה ה-7 לכרזות אקולוגיה
2009 בית האמנים, תל אביב חושך על פני תהום (קבוצתית)
2007 לאהטי, פינלנד הביאנלה ה-16 לכרזות
2007 תל אביב, ישראל ארבעים השנים האחרונות (קבוצתית)
2007 מונס, בלגיה הטריאנלה ה-10 לכרזות פוליטיות
2006 נינגבו, סין הביאנלה ה-11 לכרזות
2006 ורשה, פולין הביאנלה ה-20 לכרזות
2006 מדיטק, חולון "עיצוב טעון" - טרטקובר/למל/הלוי
2005 לאהטי, פינלנד הביאנלה ה-15 לכרזות
2003 הגלריה האוניברסיטאית, באר שבע שניים לאחור (תערוכת יחיד)
2002 בית אריאלה, תל אביב ימים נוראים (תערוכת יחיד)
פרסומים

Hesign Publishers, Berlin Who's Who 100 Designers -2013
2012- פצ'ה קוצ'ה 14
September issue, USA Print Magazine -2012
Hesign Publishers, Berlin Small Studios -2009
2007- Rockport Publishers, London 1,000 Restaurants, Bars and - Cafes Graphics
הערות שוליים

↑  מתוך עמוד הפייסבוק של להב הלוי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289989105171  BnF: cb15549529t (data)  ISNI: 0000 0004 0321 6763  VIAF: 299374606   WorldCat (עם VIAF): 299374606
לימודי השואה

לימודי השואה (או מחקר השואה) הוא תחום מדעי המקיף את המחקר ההיסטורי וחקר השואה. מוסדות המוקדשים ללימודי השואה חוקרים את ההיבטים הרב תחומיים והבינתחומיים של מתודולוגיית השואה, בהם היבטי דמוגרפיה, סוציולוגיה ופסיכולוגיה. לימודי השואה כוללים גם את לימודי גרמניה הנאצית, מלחמת העולם השנייה, היסטוריה של עם ישראל, דת, יחסי יהודים-נוצרים, תאולוגיית השואה (אנ'), אתיקה, אחריות חברתית ורצח עם בקנה מידה עולמי. חקר טראומות, זיכרונות ועדויות על חוויות ניצולי השואה, זכויות האדם, יחסים בינלאומיים, חיי יהודים לפני השואה, יהדות וזהות יהודית בעולם שלאחר השואה - כל אלה מכוסים גם הם בתחום מחקר זה.
מחקר אקדמי

מוסדות מחקר ותוכניות אקדמיות המתמחות במחקר שואה:
המכון הבינלאומי לחקר השואה ביד ושם בירושלים.
מכון פריץ באואר בפרנקפורט, גרמניה, נקרא על שם השופט והתובע הגרמני במשפטי אושוויץ בפרנקפורט.
תוכנית אופסלה לחקר השואה ורצח עם בשוודיה.
המרכז ללימודי שואה מתקדמים במוזיאון לזכר השואה בארצות הברית בוושינגטון הבירה.
המרכז ללימודי השואה במכללה ירושלים.
המרכז הפולני לחקר שואה באקדמיה הפולנית למדעים בוורשה, פולין.
התשתית האירופאית למחקר השואה (EHRI) הממומן על ידי ה-FP7 (תוכנית המסגרת השביעית למחקר ופיתוח טכנולוגי) של האיחוד האירופי.
אוניברסיטת סטוקטון הציעה תוכנית ללימודי M.A בתחום שואה ורצח עם בארצות הברית בשנת 1999.
מכון ויזנטל לחקר השואה (וינה).
חוקרי השואה

חוקרי שואה בולטים:
הנס גינתר אדלר (אנ') (1910–1988), יהודי צ'כוסלובקי ששרד את השואה והפך לאחד מחוקרי השואה הראשונים.
חנה ארנדט (1906–1975), תאורטיקנית פוליטית גרמנית-אמריקאית שבתקופת משפט אייכמן טבעה את המונח "הבנאליות של הרוע", בו תיארה את אדולף אייכמן.
יהודה באואר (נולד ב-1926), היסטוריון ומלומד ישראלי יליד צ'כוסלובקיה, חוקר שואה ואנטישמיות.
צבי בכרך, ניצול השואה, חוקר שואה ואנטישמיות.
רנדולף ל. ברהם, ניצול שואה, חוקר השואה בהונגריה ורומניה.
ישראל גוטמן, ניצול השואה, חוקר שואה ואנטישמיות.
דוריס ברגן, חוקרת שואה קנדית.
מייקל ברנבאום (נולד ב-1945), חוקר ורב אמריקני המתמחה בחקר זיכרון השואה. הוא ניהל את פרויקט מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בשנים 1988–1993.
כריסטופר בראונינג (נולד ב-1944), היסטוריון אמריקני של השואה, הידוע בעיקר בזכות ספרו אנשים רגילים: גדוד מילואים 101 של משטרת הסדר ו'הפתרון הסופי' בפולין.
לוסי דווידוביץ' (1915–1990), מההיסטוריונים האמריקאים הראשונים שעסקו בשואה. בספרה המלחמה נגד היהודים: 1933–1945 (1975), חקרה את ההקשר הפוליטי והחברתי של אירועי השואה.
מרטין גילברט (נולד בשנת 1936), היסטוריון בריטי.
אלנה חייקובה (1924–2012), לוחמת ההתנגדות הצ'כית, היסטוריונית שחקרה את חלקם של היהודים בהתנגדות בצ'כוסלובקיה (צ'כיה הכבושה וסלובקיה) למשטר הנאצי.
ראול הילברג (1926–2007), מדען והיסטוריון אמריקני יליד אוסטריה.
רפאל למקין (1900–1959), ניצול השואה ועורך דין יהודי פולני שטבע את המונח רצח עם, מונח שאומץ על ידי האומות המאוחדות בוועידת 1948 בנושא מניעה וענישה על פשע רצח העם.
פרנקלין ליטל (1917–2009), חוקר פרוטסטנטי, אחד ממייסדי תחום לימודי השואה.
לאון פוליאקוב (1910–1997), היסטוריון צרפתי שכתב על השואה והאנטישמיות.
ג'רלד רייטלינגר (1900–1978), היסטוריון בריטי שחקר את גרמניה הנאצית.
חוי דרייפוס, חוקרת שואת יהודי פולין
גדעון גרייף, חוקר מחנה אושוויץ והזונדרקומנדו.
אסתר פרבשטין, היסטוריונית חרדית, ראש הקתדרה להוראת השואה במכללה ירושלים ויועצת ב'גנזך קידוש השם'.
חינוך בנושא השואה

חינוך בנושא השואה מתייחס לניסיון - במסגרת פורמלית ולא רשמית כאחד - להורות את נושא השואה. ההוראה והלמידה על השואה עוסקות בדידקטיקה ולמידה, תחת הנושא הרחב של החינוך אודות השואה. חינוך זה כולל גם תוכניות לימודים וספרי לימוד. הביטוי "הוראה ולמידה בנושא השואה" משמש את כוח המשימה הבינלאומי להנצחת זכר השואה.
ראו גם

השפעות השואה
רצח עם
חינוך בנושא רצח עם (אנ')
ימי זיכרון לשואה
Holocaust Studies and Materials
יום הזיכרון לשואה ולגבורה
אלי ויזל
הערות שוליים

↑  Alan L. Berger, ed. (1991). [` Bearing Witness to the Holocaust, 1939–1989]. Philadelphia: Edwin Mellen Press. p. 20. ISBN 0773496440. {{cite book}}: Check |url= value (עזרה)
↑  Berger, Alan L. (Spring 2010). "Unclaimed Experience: Trauma and Identity in Third Generation Writing about the Holocaust". Shofar: An Interdisciplinary Journal of Jewish Studies. 28 (3): 149to158. doi:10.1353/sho.0.0453.
↑  יד ושם, המכון הבינלאומי לחקר השואה, באתר יד ושם, ‏21 ביולי 2020
↑  Butler, Deidre (1 March 2009). "Holocaust Studies in the United States". Jewish Women: A Comprehensive Historical Encyclopedia. Jewish Women's Archive. jwa.org. Retrieved 4 October 2017.
↑  יהודה באואר, פרנקלין ה' ליטל — דברים לזכרו, באתר יד ושם, ‏21 ביולי 2020
↑  UNESCO (2017). Education about the Holocaust and preventing genocide (PDF). Paris, UNESCO. p. 18. ISBN 978-92-3-100221-2.
מוזיאון השואה באתר רשות הזיכרון לשואה ולגבורה, יד ושם
מונטה קרלו מאסטרס

| --- | --- |

 מיקום:  רוקברון-קאפ-מרטן, צרפת
 קטגוריה:  טורניר מאסטרס
 משטח:  משטח חימר
 הגרלה:  56S / 28Q/ 24D
 סך פרסים:  €4,273,775 (2017)
 האתר הרשמי
 
מונטה קרלו מאסטרס הוא טורניר טניס לגברים הנערך בעיירה רוקברון-קאפ-מרטן, צרפת, שסמוכה למונקו. האליפות היא חלק מסדרת טורנירי מאסטרס 1000 של הסבב העולמי לגברים (ATP Tour). הטורניר נערך מדי שנה בסביבות חודשים אפריל-מאי ומשוחק על מגרשי חימר.
אליפות מונטה קרלו לטניס הראשונה נערכה בשנת 1897, והפכה לטורניר "פתוח" ב-1969. לאורך השנים נחשב הטורניר ליוקרתי בסבב הגברים, בדרך כלל בסדרת הטורנירים השנייה בחשיבותה לאחר ארבעת הגראנד סלאמים.
החל משנת 2009, הפך מונטה קרלו ליחיד מבין תשעת טורנירי המאסטרס שבו לא מחויבים הטניסאים בסבב ה-ATP לשחק. עם זאת, רוב השחקנים המובילים עודם בוחרים להשתתף באליפות, בשל הניקוד הגבוה והפרסים הכספיים הנכבדים בהם ניתן לזכות.
רפאל נדאל זכה בתואר שמונה פעמים ברציפות בין השנים 2005 ו-2012, והוא השחקן היחיד שזכה בשמונה תארים רצופים בטורניר כלשהו בסבב. בשנת 2017, בגמר ה-11 שלו מול אלברט ראמוס ויניולאס, הוא זכה בתואר העשירי שלו במונטה קרלו, שיא ב"עידן פתוח". שנה לאחר מכן, נדאל שיפר שיא זה ל-11 זכיות כאשר ניצח בגמר 2018 את קיי נישיקורי.
פורמט

בטורניר היחידים משחקים 56 טניסאים בשיטת נוק-אאוט של שישה סיבובים, כאשר מבין 56 השחקנים 16 מדורגים (ולכן לא יכולים לפגוש אחד את השני עד לשמינית הגמר). שמונת המדורגים הראשונים מתחילים ישירות בסיבוב השני. בדומה, טורניר הזוגות כולל 24 צמדים המשחקים חמישה סיבובים, וארבעת הזוגות המדורגים ראשונים מתחילים בסיבוב השני.
הטורניר משוחק על מגרשי חימר בקאנטרי קלאב מונטה קרלו שבעיירה רוקברון-קאפ-מרטן, שלמרות שמו אינו נמצא במונטה קרלו ואף לא במונקו. המשחקים נערכים בשני אצטדיונים, מגרש הנסיכים (Court des Princes) המשני ומגרש רנייה השלישי (Court Rainier III) המרכזי, בו 10,200 מושבים.
הערות שוליים

↑  על ההיסטוריה של טורניר מונטה קרלו באתר Hello Monaco
↑  ATP to begin suspending players who skip mandatory events באתר ESPN, ‏31 באוגוסט 2007
↑  Nadal Wins Historic 10th Monte-Carlo Title באתר ATP, ‏13 באפריל 2017
↑  ג'ורג' בלשו, Rafael Nadal sets a host of new records after historic Monte-Carlo title באתר מטרו, 22 באפריל 2018
↑  פורמט הטורניר באתר טניס טורס
↑  מידע על הטורניר באתר הרשמי
↑  רשימת הזוכים המלאה באתר ה-ATP
לימודי גבריות

לימודי גבריות (באנגלית: Men's studies) הוא תחום ידע אקדמי בין תחומי החוקר סוגיות העוסקות בגברים, גבריות, פמיניזם ומגדר בתוך ההקשר הרחב של חברה, תרבות ופוליטיקה.
רקע

לימודי גבריות הוא שדה מחקר אשר התפתח בשנות השבעים כתוצאה מההתעוררות של התנועה לשחרור הגבר ומאז הוא נלמד במוסדות אקדמיים רבים. עד בואו של הגל השני של הפמיניזם הגברים נתפשו בחברה כמגדר הומוגני, אשר זהותו מולדת ואחידה. אולם מאז, ארגונים פמיניסטיים ותנועות למען הומוסקסואלים הציעו צורות חדשות של מיניות וזהויות רבות של גברים ובאופן זה חשפו את הגברויות השונות לשיח פוליטי נוקב. ריווין קונל בספרה "גברויות" שיצא לאור בשנת 1995 אתגרה את השיח על גברים והטביעה את העיקרון של גברויות רבות ושונות, המתקשרות בעמדות כוח נבדלות. בשנת 1991 הוקם האיגוד האמריקאי ללימודי גבריות AMSA -The American Men's Studies Association אשר נותן חסות ללימודי הגבריות. האיגוד מארגן אחת לשנה את הכנס העולמי בתחום גבריות וגברים, שמטרתו לחשוף מחקרים מדעיים עדכניים ולייצר הזדמנות לשיח פעיל ומעמיק בנושאים המשיקים למגדר וגבריות. ההרצאות בכנס עוסקות בדרך כלל בדיון התאורטי על יחסי כוח, פטריארכיה והיררכיה. כמו גם, במחקרים על גברים בספרות, בהיסטוריה ובפיתוח תאוריות על החוויות של גברים הומוסקסואלים.
תוכניות לימוד

לימודי גבריות משולבים בדרך כלל בתוכניות ללימודי נשים או מגדר וקיים קשר חזק בין תוכני הלימוד של גבריות לפמיניזם. יחד עם זאת, התאוריות הפמיניסטיות מציעות פרספקטיבות שונות על גברים ולכן ההדגשים משתנים עם השנים. התוכניות ללימודי גבריות, אשר נקטו בשנות ה-80 של המאה ה-20 בגישה פרו- פמיניסטית קפדנית, הפכו למגוונות יותר עם השנים, והן מייצגות זרמים רבים של תנועת הגברים וגברויות שונות . מרבית הקורסים עוסקים בהרחבה בנושאים של זכויות גברים, תאוריות פמיניסטיות, תאוריות קוויריות, גבריות ודת, מטריארכיה ופטריארכיה. ובאופן כללי, מנתחים את ההבניה החברתית, ההיסטורית והתרבותית של גברים ומנסים לבדוק האם לגברים מוענקות זכויות יתר וכיצד העידן הפוסט מודרני משפיע על מעמדו ותפקידו של הגבר. החל משנות ה-2000 ישנו דגש חזק על הוראה ומחקר של ההסדרים המגדריים בשוק העבודה, טיפול בילדים ותפקיד הגבר כמפרנס, בניסיון לחזק את המקום המרכזי של הגברים כאבות לילדים על מנת להביא לשינוי במאזן הכוחות בין המינים. בין כתבי העת המחקריים המובילים בתחום ניתן למצוא את: The Journal of Men's Studies, Men and Masculinities ו-Psychology of Men & Masculinity.
ביקורת

בקרב אנשי אקדמיה מתנהל פולמוס ער סביב פיתוח תוכניות ללימודי גברים בנפרד מלימודי מגדר. מצד אחד, יש הטוענים כי לימודי גבריות פועלים כנגד הקול הפמיניסטי והרעיון של העצמה נשית, ומנגד, ישנם אלו המכירים בתרומה החשובה של הפמיניזם לנשים ומבקשים הזדמנות דומה גם לגברים. עבורם, התוכניות ללימודי גברים מאפשרות שיח אקדמי פתוח ופרודוקטיבי עם חוקרות פמיניסטיות בעניין ההבנייה הנורמטיבית וההתנהגותית של נשים וגברים בחברה. אלו הסבורים כי לימודי גבריות כדיסציפלינת מחקר נפרדת אינם רלוונטיים, נשענים על הטענה שכל המחקר האקדמי במהלך ההיסטוריה נעשה על גברים וכאשר הוא מוצג דרך העדשה של מגדר, האוניברסיטאות מסתכנות בהחמצת אחת המטרות הבסיסיות שלהן והיא לאתגר את הסטודנטים לרעיונות אחרים. ד"ר דני קפלן, מרצה לסוציולוגיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן רואה בחשיבות של נקודת המוצא המשותפת ללימודי מגדר וחקר גבריות דווקא משום "שקטגוריות פוליטיות כלליות בחברה נוצרו בצלם הגבר". ובנוסף לזאת, התנהגות גברים בדומה לנשים היא תוצר תרבותי חברתי, וגם לגברים דבק דימוי סטריאוטיפי שאינו תואם את המציאות.
Male Studies הוא שדה מחקר נוסף הנוקט עמדה ביקורתית כלפי לימודי הגבריות המבוססים על תאוריות פמיניסטיות. זרם רעיוני זה התגבש כתגובת נגד לתוכניות הלימוד המניחות כי זהות מגדרית היא תוצר תרבותי חברתי, ומתוך חשש להתחזקות התופעה של שנאת גברים בארצות הברית. החוקרים בתחום זה מניחים שקיים שוני ביולוגי מהותי בין גברים ונשים, והוא זה שמשפיע על ההתנהגות של שני המינים, כמו כן, הם מוחים על התופעה של גברים המתביישים בתכונות המגדירות את גבריותם. הטון הלוחמני בו הם נוקטים בא לידי ביטוי בתוכניות לימוד המתמקדות בדיני משפחה, גירושים וזכויות גברים.
על הנחיצות של לימודי גבריות בכלל, כתחום מחקר אקדמי, כתב ד"ר וורן פארל (Warren Farrell) כי לימודי גבריות מסייעים לשני המינים בהבנת הבעיות המורכבות של הגברים כמגדר, כתוצאה מתפישות חברתיות ואמונות שגויות שדרשו מהם להוכיח יכולות כוחניות ולא מוסריות לאורך ההיסטוריה. ללא מחקרים על גברים מנקודת מבט גברית, לימודי מגדר ונשים אינם מציגים תמונה שלמה של התחום והלימודים מחטיאים את המטרה.
בישראל

במוסדות האקדמיים בישראל קיים היצע מגוון של קורסים ללימודי גבריות בפקולטה למדעי החברה ולמדעי הרוח בדגש על הגבריות הישראלית. בשנת 2009, אוניברסיטת בר-אילן פתחה מגמה ייחודית לתואר שני ושלישי של לימודי גבריות במסגרת לימודי מגדר. לפי התיאור המוצג באתר האוניברסיטה, המגמה מאפשרת: "להתחקות אחר קבוצות שונות של גברים, לבחון את מוקדי הכוח הגבריים בחברה ולנתח את מרחב האפשרויות, כמו גם את המגבלות לשינוי חברתי ומגדרי. הסוגיות המרכזיות הנלמדות הן: התמודדות גברים עם אתגרי המשפחה והעבודה בחברה המודרנית, קוים לדמותו של "הגבר החדש" בחיי היום-יום ובתקשורת, חינוך וחיברות לגבריות: דילמות בהעצמת בנים, גברים כמחנכים, גבריות ורגשות: הרעות הגברית, הומור ואלימות, מיניות וזהויות מיניות, גבריות בארגונים: בעולם העסקים, בפוליטיקה, בצבא ובארגונים "נשיים", דילמות של גבריות במסורת ובדת וגבריות בקבוצות מיעוט".
הערות שוליים

↑  Ashe, F. (2007). The new politics of masculinity: men, power and resistance. Routledge.
↑  קונל ריווין (2009), גברויות, הוצאת פרדס, חיפה
1 2  Doyle, J., & Femiano, S. (1999). The early history of the American Men’s Studies and the evolution of men’s studies Association.  American Men’s Studies Association
↑  Bjørnholt, M. (2014). "Changing men, changing times; fathers and sons from an experimental gender equality study" . The Sociological Review 62 (2): 295–315.
↑  Flood, M., Gardiner, J. K., Pease, B., & Pringle, K. (Eds.). (2007). International encyclopedia of men and masculinities. Routledge.
↑  Nelson Carrie, Men’s Studies: An Important Addition to Academia , Gender across borders, September 16, 2010
↑  דני קפלן לימודי גבריות: קריאה לסדר יום חדש למחקר חברתי, מגדר וחברה בישראל-הבלוג של קהיליית מגדר, 12.12.2009
↑  Jennifer Epstein, Male Studies vs. Men's Studies'', Inside Higher Ed, April 8, 2010
↑  Warren Farrell, Do we need men’s studies…History is men’s studies, right?'', A Voice for men, January 8, 2015
↑  המגמה ללימודי גבריות, אוניברסיטת בר-אילן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529887705171  GND: 4436017-4  LCCN: sh86007162  NDL: 01183983
מוחארק

ערך זה עוסק בעיר בבחריין. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
מראה כללי של האי מוחארק ממטוס הממריא מנמל התעופה של בחריין. ברקע נראים גורדי השחקים של מנאמה
מראה כללי של האי מוחארק ממטוס הממריא מנמל התעופה של בחריין. ברקע נראים גורדי השחקים של מנאמה
 מדינה:  בחריין בחריין
 מחוז:  מוחארק (מחוז) מוחארק
 גובה:  7.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  176,583 (2012)
 קואורדינטות:  26°15′N 50°37′E﻿ / ﻿26.250°N 50.617°E﻿ / 26.250; 50.617
 http://www.muharraq.gov.bh/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בחריין מוגדלת) מנאמה עוואלי רפאע עיסא ג'בל א-דוחן איי חוואר  דורת אל-בחריין קטר ערב הסעודית  ערב הסעודית  מפרץ בחרייןמוחארק(למפת בחריין רגילה) מנאמה עוואלי רפאע עיסא ג'בל א-דוחן איי חוואר  דורת אל-בחריין קטר ע ר ב  ה ס ע ו ד י ת  מפרץ בחרייןמוחארק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מוחארק (בערבית: المحرق; בתעתיק מדויק: אלמחרק) היא העיר השלישית בגודלה בבחריין ושימשה, עד שנת 1923, כבירת המדינה. בשנת 2012 התגוררו בה כ-176,583 איש. העיר שוכנת על אי הנושא שם זהה – האי מוחארק, צפונית-מזרחית לבירה מנאמה שאליו היא מחוברת בשלוש סוללות נושאות גשרים. על האי, המהווה את אחד ממחוזות המדינה, שוכן גם נמל התעופה הבינלאומי בחריין.
במוחארק שכן יישוב אנושי בתקופת דילמון, לפני כ-5,000 שנים. היישוב הגיע לשיאו בתקופה הסלאוקית, אז שימשה מוחארק כמרכז פולחנו של "אוואל", האל הכריש, כאשר תושבי האי, שהיו תלויים בימאות ובמסחר לפרנסתם, הקימו לכבודו פסל גדול. במאה ה-5 הייתה מוחארק למרכז נוצרי-נסטוריאני, אשר התפשטה לאורך חופו הדרומי של המפרץ הפרסי, מחוץ להישג ידם של ביזנטים. כיום, ישנם מספר כפרים באי מוחארק הנושאים שמות המשמרים את המורשת הנוצרית של האזור.
לאחר שנכבשה על ידי הפורטוגזים ב-1521 ועל ידי הפרסים ב-1602, העניקו הבריטים את מוחארק לידי שושלת בית ח'ליפה ביחד עם כל האי בחריין בשנת 1820.
החל במאה ה-2 ועד שנות ה-30 של המאה ה-20 שימשה העיר כמרכז לתרבות גידול, עיבוד והסחר בפנינים. בשנת 2012 הוכרזו אחד-עשר מבנים בעיר ושלושה אזורים בים הפתוח שמצפון לה, שבהם נישלו הפנינים, כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו בשם תרבות הפנינים בבחריין.
כלכלה

המטה של גאלף אייר ממוקם במוחארק, והמטה של בחריין אייר היה בעבר במרכז מוחמד במוחארק. גם מטה של Al Muntazah, רשת מרכולים הגדולה במדינה ממוקם בעיר.
הערות שוליים

↑  Contact Us, Bahrain Air, web.archive.org, ‏2010-06-11
↑  HQ Map, Bahrain Air, web.archive.org, ‏2010-06-11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562259405171  BnF: cb13735273c (data)  GND: 7571841-8  LCCN: n83197462  SUDOC: 14371922X  VIAF: 146621871   WorldCat (עם VIAF): 146621871 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בחריין ובנושא יישובים במזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוח הביניים

| --- | --- |

 שיוך:  המוח הקדמי 
 התפתחות מתוך:  diencephalon 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (807) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  diencephalon 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A14.1.03.007 
 TA2 (2019):  5661 
 טרמינולוגיה היסטולוגיקה:  H3.11.03.5.00001 
 מזהה נרולוקס:  birnlex_1503 
 FMA:  62001 
 קוד MeSH:  A08.186.211.200.317 
 מזהה MeSH:  D004027 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0012144 
 
מיקום מוח הביניים במוח האנושי
מוח הביניים או הדיאנצפלון (TA: Diencephalon) הוא חלק ממערכת העצבים הממוקם במוח הקדמי, יחד עם המוח הגדול.
שמו של מוח הביניים נגזר מהמיקום שלו. זאת משום שהוא נמצא בין ההמיספירות של המוח הגדול לבין המוח האמצעי.
מוח הביניים כולל שלושה חלקים עיקריים:
תלמוס - התלמוס מקושר לקליפת המוח ומחבר בינה לבין אזורים תת-קורטיקליים. הוא קולט ומעבד את מרבית המידע התחושתי והתנועתי שמגיע אל קליפת המוח. התלמוס כולל את גרעין הברך הצדי LGN.
היפותלמוס - נמצא מתחת לתלמוס. הוא מעורב בתהליכים הקשורים להומאוסטזיס ובשפעול של תגובות פיזיולוגיות ולוקח חלק בפעולת כמו אכילה, שתייה, רבייה ותגובות למצבי לחץ. ההיפותלמוס שולט בבלוטת יותרת המוח שמחוברת אליו.
אפיתלמוס - מחבר בין המערכת הלימבית לאזורים נוספים במח. כולל את ההבנולה, בלוטת האצטרובל וסיבי הולכה (Posterior commissure). מעורב בהפרשת מלטונין ועיבוד ובקרה של רגשות ותנועות.
ראו גם

אמנזיה
גזע המוח
הערות שוליים

1 2 3 4  רמי רחמימוב (2004). מהפכת המוח: תקשורת, מחלות נפש וסמים. רעננה: מכון ון ליר בירושלים הקיבוץ המאוחד.
1 2 3  Mai, J. K., & Paxinos, G. (Eds.). (2012). The human nervous system. Academic Press.
1 2 3  V. S. Ramachandran, ed. (2012) Encyclopedia of Human Behavior, 2nd ed. Academic Press.
↑  ישי-קרין, נ. (2005). דיסלקסיה, רכיבה על סוסים והצרבלום. מתוך אתר פסיכולוגיה עברית.
↑  Calkins, Susan D. (Ed); Bell, Martha Ann (Ed), (2010). Child development at the intersection of emotion and cognition. Human brain development. Washington, DC, US: American Psychological Association.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553028605171  BnF: cb120411959 (data)  GND: 4191343-7  LCCN: sh85037801  NKC: ph966371  TA98: A14.1.03.007  TH: H3.11.03.5.00001 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
להב"ה - לצמצום הפער הדיגיטלי בחברה הישראלית

לוגו להב"ה
להב"ה - לצמצום הפער הדיגיטלי בחברה הישראלית הוא מיזם של ממשלת ישראל שהחל בשנת 2001, שמטרתו צמצום פערים בשימוש בטכנולוגיית המידע בחברה הישראלית. המיזם מתמקד בהטמעת טכנולוגיית המידע והגברת המודעות לשימוש בה בפריפריה ובאוכלוסיות חלשות, בדגש על ילדים ונוער.
הפרויקט מבוסס על הרעיון של הקמת מרכזי תקשוב ביישובי הפריפריה, והוא מעניק נגישות פיזית למחשב ולאינטרנט למי שאין ידו משגת, הדרכת שימוש במחשב ובאינטרנט, הטמעת שירותי ממשל זמין, הקניית מיומנויות והרגלי שימוש באינטרנט כמקור מידע וכפלטפורמה תקשורתית וקהילתית. במסגרת הפרויקט פועלים כיום 30 מרכזי להב"ה, המרכזים פועלים במשך רוב שעות היום ומספקים שירותי הדרכה לכלל האוכלוסייה ללא תשלום. בכל מרכז צוות הדרכה מיומן הכולל מנהל וארבעה מדריכים, שתי כיתות הדרכה המכילות כ-40 עמדות מחשב המחוברות לאינטרנט בפס רחב.
החל משנת 2014 המיזם מנוהל ומופעל על ידי משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל. בעבר נוהל על ידי אגף החשב הכללי במשרד האוצר. למעלה מ-40 אלף משתתפים מהאוכלוסייה המבוגרת ולמעלה מ-60 אלף ילדים עברו במסגרתו הכשרות רבות ומגוונות.