stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טובה לו
ביוגרפיה > 2006–2013: התחלת הקריירה ושיתופי פעולה

בשנת 2006, לו החלה לכתוב שירים עם כריסטיאן בייארינג, גיטריסט מבית הספר רייתמוס בו למדה. הצמד הקים יחד עם עוד שלושה תלמידים מבית הספר את להקת המת'-רוק טרמבלבי. טרמבלבי ניגנו במשך כמה שנים בברים ברחבי שוודיה והפיצו מספר שירים באופן עצמאי. במהלך עבודתה עם הלהקה, פיתחה לו תשוקה להופעות במה והכירה את צמד המפיקים: "The Struts". לאחר פירוק הלהקה, התמקדה לו במוזיקת פופ וביצירות משלה. במשך חצי שנה יצרה סקיצות עצמאיות בסטודיו ביתי ובמקביל שרה לפרנסתה. כמו כן, בזמן זה למדה נגינה על תופים, תכנות מוזיקה והפקה מוזיקלית. מאוחר יותר לו התגוררה יחד עם חברות ההרכב אייקונה פופ בפרבר ליד סטוקהולם.
לו פגשה מאוחר יותר צייד כישרונות אליו היא העבירה את הסקיצה שלה. היא פגשה אותו בפעם הראשונה במקרה במהלך מסיבה בסטוקהולם לכבוד חוזה ההקלטות הראשונה של אייקונה פופ, ומאוחר יותר פגשה בו שוב באופן מקרי בבר בלונדון. אותו צייד כישרונות אהב את הסקיצה שלה, והציג אותה לקבוצת כתיבת שירים אשר כללה את: "The Struts", וקרוליין היילט. ב-2011 לו החליטה לפתח קריירה בתחום כתיבת השירים והגיעה לעסקה עם ההוצאה לאור 'וורנר/צ'אפל מיוזיק'. נתיב הקריירה החדש שלה הוביל אותה ללוס אנג'לס, שם עבדה עם המפיק השוודי מקס מרטין. בשנת 2012, היא שיתפה פעולה עם צוות ההפקה הבריטית Xenomania והמפיק השוודי אלכסנדר קרונלונד, אשר השתתף בכתיבת: "Something New", של Girls Aloud ו-"We Got the World", של אייקונה פופ, ובחלק מהיצירות באלבום הבכורה של הצמד, אשר נקרא באותו השם.
בהמשך החליטה לו לנהל קריירת אינדי והקליטה יצירות אישיות יותר אשר הופצו באופן עצמאי. היא הפיצה את הסינגל הראשון שלה: "Love Ballad", באוקטובר 2012, והסינגל השני שלה: "Habits", במרץ 2013. האחרון זיכה אותה בקהל מעריצים משמעותי באינטרנט. לו השתתפה גם בסינגל: "Run On Love", של הדי ג'יי השוודי לוקאס נורד, אשר יצא ביוני 2013 באלבום שלו: "Islands". כמו כן, היא השתתפה גם בסינגל: "Strangers", של Seven Lions ו-Myon & Shane 54, בפסקול הסרט עיר של עצמות וב-"Worlds Apart", המיני אלבום של: Seven Lions, אשר יצא בשנת 2014. במהלך 2013, הונחתה לו על ידי מרטין ועמיתו שלבק, אשר היו לה למנטורים. היא השתתפה גם בכתיבת סינגל בכורה של ויקטוריה ג'סטיס: "Gold", ברצועות האלבום: "À l'infini", של הזמרת הישראלית-צרפתית טל בניזרי ובאלבום: "This Is... Icona Pop".
ביוגרפיה > 2016–2018: Lady Wood / Blue Lips

ב-4 באוגוסט 2016, יצא הסינגל הראשון מתוך אלבומה השני: "Cool Girl". יום למחרת חשפה לו את שם האלבום השני: Lady Wood, אשר יצא ב-28 באוקטובר 2016, בהמשך הוציאה לעמוד היוטיוב שלה גם שני סרטים קצרים עבור שני חלקי האלבום "Fairy Dust" ו-"Fire Fade". השיר "True Disaster" שיצא בתור הסינגל השני מהאלבום.
ב-7 בספטמבר 2017 הוציאה לו את "Disco Tits", כסינגל הראשון מתוך חלקו השני של האלבום "Blue Lips", אשר יצא ב-17 בנובמבר באותה שנה. ב-7 ביוני הוציאה את הסינגל השני "Bitches", ברמיקס החדש התארחו הזמרות אלמה, צ'רלי XCX, אליפנט והצמד איקונה פופ. ב-18 באוקטובר 2018 הועלה סרט קצר עבור האלבום. ב-24 באוקטובר, התארחה לו בסינגל "Blow That Smoke", של ההרכב מייג'ור לייזר.
ביוגרפיה > 2019–הווה: Sunshine Kitty

ב-31 במאי 2019, שיתפה לו כי אלבומה האולפן הרביעי יקרא "Sunshine Kitty", באותו היום הוציאה את הסינגל הראשון מתוכו "Glad He's Gone". ב-1 באוגוסט, הכריזה לו באמצעות המדיה חברתית כי האלבום יצא ב-20 בספטמבר 2019. יממה לאחר מכן הוציאה לו את הסינגל השני שלה "Bad As the Boys", בה השתתפה אלמה. ב-28 באוגוסט, יצא הסינגל השלישי "Jacques", בשיתוף ג'קס ג'ונס, סינגל זה גם נכלל באלבומו של ג'ונס. לאחר מכן הוציאה את הסינגל הרביעי "Really Don't Like U", בשיתוף קיילי מינוג. ב-1 בספטמבר, הוציאה אלמה את הסינגל "Worst Behaviour", בו התארחה לו. ב-16 בינואר 2020, הוציאה את הסינגל "Bikini Porn", שהכיל רצועה נוספת "Passion And Pain Taste The Same When I'm Weak", באמצעות חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ. הסינגלים נכללו במהדורה מחודשת הנקראת "Sunshine Kitty - Paw Prints Edition", שיצאה ב-22 במאי 2020.
בשנת 2022, חברת התקליטים "Pretty Swede Records" נוסדה על ידי לו.
ב-22 במאי 2024, יצא לאור השיר "Love Bites", ביחד עם נלי פורטדו ואס ג'י לואיס. ב-11 ביולי, הוציאה מינוג את הסינגל "My Oh My", בהשתתפות ביבי רקסה ולו. באוגוסט של אותה השנה, חברת התקליטים של לו, Pretty Swede Records, החתימה את האמנית Googly Eyes לפני יציאת המיני-אלבום שלה Starlet Sellout שצפוי לצאת ב-27 בספטמבר. המיני-אלבום הוא ההוצאה הראשונה של החברה שאינו חלק מפרויקט מוזיקלי של לו עצמה.
חיים אישיים

בשנת 2016 יצאה מהארון כביסקסואלית והחלה להוציא שירים שמדברים על משיכה לנשים. בשנת 2022 הגדירה את עצמה כפאנסקסואלית.
ב-26 ביולי 2020, שיתפה בעמוד האינסטגרם שלה שהיא נישאה לבן זוגה, צ'רלי טוודל.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2014: Queen of the Clouds
2016: Lady Wood
2017: Blue Lips
2019: Sunshine Kitty
2022: Dirt Femme
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

2014: Truth Serum
2014: Spotify Singles
2024: Heat
הופעות > סיבובי הופעות

2015: Queen of the Clouds Tour
2017: Lady Wood Tour
2020: Sunshine Kitty Tour
הערות שוליים

↑  Thania Garcia, Music Industry Moves: Tove Lo’s Pretty Swede Records Signs Googly Eyes, Variety, ‏2024-08-27
↑  Tove Lo Has No Interest In Acting Like a Pop Star, and That's a Very Good Thing, W Magazine, ‏2016-10-25 (באנגלית)
↑  Troye Sivan, Tove Lo and Troye Sivan In-Conversation for PAPER Magazine - PAPER Magazine, www.papermag.com (באנגלית)
↑  Singer Tove Lo Marries Charlie Twaddle in Surprise Wedding, E! Online, ‏2020-07-26
| טובה לו |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות | דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות |  |
| אלבומי אולפן | Queen of the Clouds • Lady Wood • Blue Lips • Sunshine Kitty • Dirt Femme |  |
| מהדורות מחודשות | Queen Of The Clouds Blueprint Edition • Sunshine Kitty - Paw Prints Edition |  |
| מיני-אלבומים | Truth Serum • Heat |  |
| סינגלים | "Love Ballad" • "Habits (Stay High)" • "Out of Mind" • "Habits (Stay High)" • "Stay High" • "Not on Drugs" • "Talking Body" • "Timebomb" • "Moments" • "Scars" • "Cool Girl" • "True Disaster" • "Disco Tits" • "Bitches" • "Glad He's Gone" • "Bad as the Boys" • "Jacques" • "Really Don't Like U" • "Sweettalk My Heart" • "Bikini Porn" • "Calling on Me" • "I'm Coming" • "Sadder Badder Cooler" • "How Long" • "No One Dies from Love" • "2 Die 4" • "Grapefruit" • "Borderline" • "I Like U" • "Elevator Eyes" • "Love Bites" • "Heat" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Run on Love" • "Strangers" • "Heroes (We Could Be)" • "Come Back to Me" • "Desire" • "Close • "Say It" • "Out of My Head" • "Colorblind" • "Blow That Smoke" • "Heart Attack" • "Diva" • "Pressure" • "Give It All Up" • "Venus Fly Trap [Kito Remix]" • "I Keep" • "My Oh My" |  |
| סיבובי הופעות | Queen of the Clouds Tour • Lady Wood Tour • Sunshine Kitty Tour |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007375426705171  BnF: cb169460553 (data)  GND: 1065690355  ISNI: 0000 0004 3658 4183  LCCN: no2014103395  MusicBrainz: 56756959-1e78-429c-b897-e1d056cb0225  NKC: xx0209398  VIAF: 310521186   WorldCat (עם VIAF): 310521186 
טובה לו, 2014
לאו יונג

ערך זה עוסק בהוגה דעות. אם התכוונתם לשחקן ישראלי יליד רומניה, ראו .
| --- | --- |

הרב ד"ר לאו יונג בצעירותו  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  20 ביוני 1892 אוהרסקי ברוד, צ'כיה 
 פטירה:  19 בדצמבר 1987 (בגיל 95) ניו יורק, ארצות הברית 
 השקפה דתית:  יהדות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לונדון, בית המדרש לרבנים בברלין, אוניברסיטת קיימברידג' 
 תחומי עניין:  יהדות אורתודוקסית 
 עיסוק:  רב 
 
הרב ד"ר אליהו לאו יונג (באנגלית: Leo Jung;‏ 20 ביוני 1892– 19 בדצמבר 1987) היה הוגה דעות, נחשב אחד מאדריכלי היהדות האורתודוקסית בארצות הברית.
ביוגרפיה

נולד באוהרסקי ברוד, צ'כיה, לרב מאיר יונג. בצעירותו עקרה המשפחה לאנגליה שם שימש אביו כרבו הראשי של איגוד בתי הכנסת ומנהיגן של רבים מיהודי מזרח אירופה באנגליה.
את השכלתו הכללית רכש יונג באוניברסיטת קיימברידג' ואת הדוקטורט עשה באוניברסיטת לונדון. את לימודיו התורניים עשה ב-1910 בישיבת גלאנטה אצל הרב יוסף צבי דושינסקי ואחר כך בבית המדרש לרבנים בברלין. נסמך לרבנות בידי הרבנים: מרדכי צבי שוורץ, אברהם יצחק הכהן קוק ודוד צבי הופמן.
החל מ-1916 היה עורכו הראשי של כתב העת "סיני" שנוסד בידי אביו. האב ובעקבותיו הבן דגלו בשיטת תורה עם דרך ארץ ברוח הגותו של רש"ר הירש.
כהונת הרבנות הראשונה שלו בארצות הברית הייתה בקליבלנד אליה הגיע בינואר 1920, עם רעייתו אירמה לבית רוטשילד. הוא היה "תופעה חדשה" בעיר, בהיותו הרב האורתודוקסי הראשון בעל הופעה מודרנית, דובר אנגלית ומעוטר בתואר דוקטור, ניגוד חריף ליוצאי רוסיה מאגודת הרבנים שדיברו אך יידיש. לאחר שנתיים כרב קהילת "כנסת ישראל" בקליבלנד, הוזמן ב-1922 לכהן כרבו של המרכז היהודי (אנ') היוקרתי במנהטן. בתפקידו זה יזם הקמת מוסדות חינוך וכתיבת סדרות ספרים יהודיות ברוח האורתודוקסיה שהיו חסרות עד אז על המדף. הוא קידם משנת 1926 סדר יום בקרב הארגונים היהודים בניו יורק ששם את קידום שמירת שבת ברשימת היעדים הבסיסיים לפעילות. ועדת השבת שהוקמה אז ושהרב יונג היה חבר בה דאגה לחינוך והסברה בתחום זה, כמו גם לסיוע להשיג הזדמנויות תעסוקה נאותות עבור שומרי שבת.
הרב יונג היה סגן נשיא ה-OU בין 1926–1934, הוא ארגן את מועצת הרבנות של הארגון וכיהן כנשיאה, מועצה זו מילאה את התפקידים הרבניים של הארגון כמו פיקוח על הכשרות ובאמצעות כוחו של הארגון ניסה הרב יונג לכונן מערכת אמינה וגדולה של כשרות שתביס את בליל נותני-הכשרות-ללא-פיקוח ששטף את מדפי המרכולים. כן דאג לבניית מקוואות בסטנדרטי היגיינה ואסתטיקה מודרניים, וטען כי מצב המקוואות מחפיר ושילוב שלו עם מצב הידע של צעירי וצעירות יהדות ארצות הברית הם מתכון ברור לאובדן שמירת חוקי הטהרה.
הרב יונג כיהן גם כיו"ר ועד בית יעקב בארצות הברית, שנועד לתמוך כלכלית ברשת בתי הספר לבנות של היהדות האורתודוקסית באירופה, רשת שנוסדה בידי שרה שנירר בתמיכת יהודים ממערב אירופה ושהייתה תחת חסותה של אגודת ישראל. כיו"ר התנועה בארצות הברית, דאג להביא לתודעת הציבור בזמן אמת את סיפורן הטראגי של "התשעים ושלוש" ואף הנהיג אמירת קדיש במרכז היהודי לעילוי נשמתן. מאוחר יותר עלו פקפוקים על נכונותו של סיפור הגבורה.
לאחר הקמת מדינת ישראל התפטר מחברותו באגודת ישראל בשל אי-שביעות רצונו מן העובדה שהתנועה סירבה להשתתף בממשלה וליטול חלק בהנהגת המדינה הצעירה. הוא המשיך לתמוך במוסדות בית יעקב ובישיבות, כמו גם במוסדות תרבות אחרים, בתפקידו כיושב ראש ועדת התרבות של הג'וינט. בתפקידו זה, נסע הרב יונג בפברואר 1955 לארצות צפון אפריקה ובחן את מוסדות החינוך והדת היהודיים בטנג'יר, מרוקו, אלג'יריה ותוניסיה.
כפר אליהו בעיר גדרה, בארץ ישראל נקרא על שמו.
הרב ד"ר אליהו לאו יונג נפטר ב-19 בדצמבר 1987.
בתו רחל רוזנפלד נפטרה בשנת 2024 בגיל 100
לקריאה נוספת

מנחם מנדל כשר, נחום רוזנפלד ונחום לאם (עורכים), ספר היובל לכבוד הרב דר' אליהו יונג: למלאת לו שבעים שנה, ניו יורק: דפוס האחים שולזינגר, תשכ"ב, 1962
The Path of a pioneer: the autobiography of Leo Jung, London: Soncino Press, ~1980
אחיקם בן שפן

אחיקם בן שפן הוא דמות מקראית, אחד משרי ממלכת יהודה בזמנם של יאשיהו ויהויקים, בנו של שפן הסופר ואביו של גדליה בן אחיקם.
במקרא

אחיקם היה בן למשפחה יהודאית מיוחסת מזה כמה דורות. אביו, שָׁפָן בן אֲצַלְיָהוּ בן מְשֻׁלָּם, היה סופרו של המלך יאשיהו, אחת המשרות הבכירות ביותר בממלכה, וכפי הנראה גם אביו אצליהו וסבו משולם החזיקו בתפקידים בכירים בפקידות המלכותית בימי חזקיהו או מנשה. אחיקם ומשפחתו השתייכו כנראה לסיעה הפרו-בבלית בירושלים.
אחיקם היה חבר במשלחת ששלח יאשיהו אל חולדה הנביאה לאחר מציאת ספר התורה.
בתקופת מלכות יהויקים, כאשר ירמיהו הנביא ניבא על חורבן ירושלים, ביקשו "הכהנים והנביאים וכל העם" להרוג את ירמיהו (כפי שאכן עשו לנביא אוריהו בן שמעיהו), אך בזכות אחיקם הוא ניצל ממוות:
וַיְהִי כְּכַלּוֹת יִרְמְיָהוּ לְדַבֵּר אֵת כָּל אֲשֶׁר צִוָּה יְהוָה לְדַבֵּר אֶל כָּל הָעָם, וַיִּתְפְּשׂוּ אֹתוֹ הַכֹּהֲנִים וְהַנְּבִאִים וְכָל הָעָם לֵאמֹר מוֹת תָּמוּת... אַךְ יַד אֲחִיקָם בֶּן שָׁפָן הָיְתָה אֶת יִרְמְיָהוּ לְבִלְתִּי תֵּת אֹתוֹ בְיַד הָעָם לַהֲמִיתוֹ
לאחר חורבן הבית וגלות צדקיהו, התמנה גדליהו בנו של אחיקם לפקיד על הנשארים ביהודה מטעם נבוכדנאצר מלך בבל.
אזכורים בתרבות העברית

אחיקם הוא גיבורה של המסה "אחיקם בן שפן" מאת גרשון שופמן, בה מתאר את סיפור הצלתו של ירמיהו ממוות.
נתן יונתן פתח וסיים את שירו "שיעור במקרא" בהוקרה לאחיקם בן שפן, שאזר אומץ לעמוד מול ההמון כדי להציל את ירמיהו, אך נשכח מהתודעה הציבורית ולא זכה להוקרה הראויה לו:
מִי יִלְחַץ אֶת יָדְךָ, אֲחִיקָם; הָאֹמֶץ לְמַלֵּט
אֶת יִרְמִיָּהוּ, הַלְוַאי עָלֵינוּ. צָרִיךְ לִהְיוֹת
מְטֹרָף לְהַמְרוֹת זַעַם הָמוֹן הִיסְטֶרִי צְמֵא-דָם. וְלֹא קִדְּשׁוּ אֲפִילּוּ רְחוֹב אֶחָד, אֲפִילּוּ לֹא כִּכָּר קְטַנָּה לְזִכְרְךָ. הָיִיתָ, לְמַרְבֶּה הַלַּעַג, גִּבּוֹר בְּשֵׁם שֶׁל שָׁפָן, אַלּוּף הַפַּחְדָנִים... נוֹגְעִים בָּנוּ דַּוְקָא רִגְעֵי-רִפְיוֹן רוּחוֹ שֶׁל צִדְקִיָּהוּ וְאֹמֶץ לְבָבוֹ שֶׁל אֲחִיקָם; אֲשֶׁר, בַּהֲגִנּוֹ עַל חֹפֶשׁ הַדִּבּוּר, עַל הַחֵרוּת; הִצִּיל אוּלַי גַּם אֶת כְּבוֹדָהּ שֶׁל הַסִּפְרוּת
הערות שוליים

↑  ספר מלכים ב', פרק כ"ב, פסוק ג'
↑  שמואל ייבין, משפחות ומפלגות בממלכת יהודה, תרביץ י"ב, 1941, עמ' 248–255
↑  אברהם מלמט, "אחיקם בן שפן", אנציקלופדיה מקראית כרך א, עמ' 221
↑  ספר מלכים ב', פרק כ"ב, פסוקים י"ב–י"ד; ספר דברי הימים ב', פרק ל"ד, פסוק כ'
↑  ספר מלכים ב', פרק כ"ה, פסוק כ"ב
↑  גרשון שופמן, "אחיקם בן שפן" בפרויקט בן-יהודה
ערן גלזר

ערן גלזר (נולד ב-26 באוקטובר 1971) הוא פוליטיקאי ישראלי המכהן כראש מועצה אזורית גדרות.
ביוגרפיה

נולד וגדל באשדוד. כשהיה בן 4 עבר משפחתו לגדרות, למד בבית הספר היסודי ובתיכון אזורי גדרה.
בשנת 1989 התגייס לצה"ל שירת במפקדת חילות השדה והשתחרר בשנת 1992.
מילדות היה פעיל בשבט צופים ובקהילה. לאחר הצבא ריכז את שבט אריות גדרות ולאחר מכן ריכז את הנהגת דרום. שימש כחבר בוועד ההורים של בית הספר משגב דב, וועד המושב משגב דב, נציג משגב דב בהנהלת המתנ"ס, ולאחר מכן ראש שבט אריות גדרות.
ייסד את חברת "פסגה" העוסקת בייעוץ ארגוני וקבוצתי הפועלת מול חברות במשק, שותפים להפקות טלוויזיה בארץ ובעולם, ומול ארגונים פרטיים, ממשלתיים וביטחוניים. ומאז מכהן בה כמנכ"ל.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-2018, נבחר למועצה ושימש חבר מליאת המועצה, יו"ר הוועדה לאיכות הסביבה, חבר ועדת החינוך והנהלת המתנ"ס ונציג המועצה באיגוד ערים לאיכות סביבה.
בבחירות 2024 התמודד לראשות המועצה וניצח את שי סולם וראובן גמזון עם 44% מהקולות.
נשוי לליאת ואב לשלושה. מתגורר במשגב דב.
השרפה במפעל החולצות טריאנגל

| --- | --- |

 תאריך:  25 במרץ 1911 
 מיקום:  בניין בראון 
 קואורדינטות:  40°43′48″N 73°59′43″W﻿ / ﻿40.73°N 73.995277777778°W﻿ / 40.73; -73.995277777778
 הרוגים:  146 
 פצועים:  78 
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיהשרפה במפעל החולצות טריאנגל(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיהשרפה במפעל החולצות טריאנגל(למפת מנהטן רגילה) השרפה במפעל החולצות טריאנגל(למפת מנהטן מוגדלת) השרפה במפעל החולצות טריאנגל
 
מפעל החולצות טריאנגל במהלך השרפה
השרפה במפעל החולצות טריאנגל הייתה שריפה קטלנית במפעל חולצות בשכונת גריניץ' וילג' שפרצה בניו יורק סיטי ב-25 במרץ 1911. השריפה הייתה האסון התעשייתי החמור ביותר בתולדות ניו-יורק, ונספו בה 146 תופרים מתוכם 123 נשים ו-23 גברים.  רוב מקרי המוות נגרמו מחום האש, שאיפת עשן וקפיצה מהבניין. מרבית הנפגעים היו מהגרים יהודים ואיטלקים בני ובנות 16–23. הנפגע המבוגר ביותר היה בן 43, והצעירות ביותר, בנות 14. המפעל שכן בקומות התשיעית עד האחת עשרה בבניין אץ' (לימים בניין בראון, בבעלות אוניברסיטת NY) בשכונה גריניץ' וילג' שבמנהטן.
השרפה התרחשה זמן קצר לאחר שביתת עובדות הטקסטיל בניו יורק ב-1909. השביתה והשריפה הובילו לזעזוע ציבורי שגרם לחקיקה ושינוי מדיניות הבטיחות במפעלים במדינת ניו יורק. זאת כחלק ממגמה כללית של שיפורים חברתיים במסגרת  העידן הפרוגרסיבי בארצות הברית.
רקע - תנאי העבודה בתעשיית הטקסטיל

מפעל החולצות (Triangle Shirtwaist) היה ממוקם בבניין בשם אץ' בשכונה גריניץ' וילג' בניו יורק סיטי. בחברה עבדו כ-500 איש, רובם מהגרות צעירות, מאיטליה ויהודיות ממזרח אירופה. שעות העבודה היו 9 ביום חול ו-7 בסופי השבוע. השכר היה בין 7 ל-12 דולר אמריקני לשבוע (שערכם כיום בין 171 ל-293 דולר).
ביוני 1909 שלחו מומחים למניעת שריפות מכתב להנהלת מפעל טריאנגל המתריע על ליקויי בטיחות במפעל. בספטמבר 1909, עובדות במפעל טריאנגל פתחו בשביתה בדרישה לשיפור תנאי הבטיחות, העבודה והשכר. דבר שהוביל לשביתת עובדות הטקסטיל בניו יורק ב-1909 אשר זכתה לשם 'התקוממות ה-20,000' ונמשכה כשלושה עשר שבועות. מקס בלנק ויצחק האריס, בעלי מפעל טריאנגל, שכרו בריונים במטרה לתקוף את משמרות השביתה ואף שיחדו את המשטרה במטרה שתעצור את השובתות על עבירות קלות.
השביתה הסתיימה בהצלחה מבחינת עליית שכר העובדות ושיפור התנאים ברוב המפעלים. ב-23 בפברואר נאלצו גם עובדות טריאנגל לסיים את השביתה לאחר שההנהלה הסכימה למתן תוספות שכר וקיצור שבוע העבודה - אך ללא הסכם עם האיגוד, וללא מענה לסוגיות הבטיחות החמורות שעלו במפעל.
השרפה

ביום שבת 25 במרץ 1911, בשעה 16:40, החלה הדלקה ייתכן שבפח שיירי בד מתחת לאחד השולחנות בקומה השמינית, או (לפי. כתבה ב-NYT, קצר באחת ממכונות התפירה. הראשון ששם לב לשרפה היה עובר אורח שראה עשן יוצא מהבניין בערך ב-16:45. באותו אחר הצהריים שהו בבניין בעלי המפעל עם ילדיהם. ככל הנראה הסיבה לשרפה הייתה סיגריה או גפרור שלא כובו כהלכה ושהושלכו לפח, שבו היו גם שאריות של בדים. אף על פי שעישון היה אסור במפעל, מספר עובדים הצליחו באופן קבוע להגניב סיגריות ולעשן במפעל.
מנהל חשבונות בקומה השמינית הצליח להתקשר דרך הטלפון לעובדי הקומה העשירית ולהזהיר אותם, אך מכיוון שבקומה התשיעית לא הייתה אזעקה לא היה ניתן לתקשר אליה. לפי אחת הניצולות בקומה זו, ברגע שפרצה השרפה ניסו עובדיה לברוח, אך חדר מדרגות אחד כבר עלה באש, ורק חלקם הספיקו להגיע לגג הבניין בטרם נחסמה אליו הגישה וכך ניצלו. בעלי המפעל נעלו את היציאה מהמפעל ואת הכניסה לחדר המדרגות כדי למנוע גנבות ויציאה ללא אישור בשעות העבודה. לכן, כאשר פרצה השרפה חלק מהעובדים קפצו מהקומות העליונות של הבניין כדי להימלט ומתו בנפילה. עובדים אחרים ניסו לברוח דרך מדרגות החירום החיצוניות, שנבנו שלא כראוי, קרסו מעומס יתר, של עוד 20 איש שצנחו אל מותם מגובה 30 מטר. מעלית הבניין עלתה שלוש פעמים לקומה התשיעית כדי לחלץ עוד אנשים, עד שחדלה לפעול.
62 אנשים קפצו או נפלו מהבניין הבוער אל מותם לעיני קהל רב שצפה בהם. אנשי מחלקת הכבאות הגיעו במהירות למקום אך לא הצליחו לעצור את השרפה ולהציל את הלכודים, כיוון שהסולמות הגבוהים ביותר שהיו בידיהם הגיעו רק לקומה השישית.
לאחר השרפה > המשפט

באמצע אפריל הואשמו בעלי החברה, מקס בלנק ואייזיק האריס, בהריגה מדרגה ראשונה ושנייה. המשפט החל ב-4 בדצמבר 1911. טענות התביעה היו שבעלי החברה ידעו על כך שדלת היציאה למדרגות נעולה דרך קבע בשעות העבודה. טענות ההגנה היו שהעדים שיננו את דבריהם, אולי אף לדרישת התביעה "לשפר" את עדותם. חבר המושבעים זיכה את בעלי החברה. בהליך התביעה האזרחית עוקב שנערך ב-1913 נמצאו הבעלים אחראים לגרימת מוות ברשלנות ונפסק שישלמו פיצוי של 75 דולר למשפחתו של כל קורבן. תגמולי הביטוח שקיבלו הבעלים עצמם לאחר השרפה עמדו על כ-400 דולר לכל קורבן, בממוצע.
בשנת 1913, אחד מבעלי החברה, מקס בלנק, נעצר שוב באשמת נעילת חדר המדרגות במהלך שעות העבודה והוטל עליו קנס של 20 דולר.
לאחר השרפה > השלכות השרפה

כתוצאה מהשרפה הוקמה בניו יורק אגודה לבטיחות הציבור שבראשה עמדה פרנסס פרקינס (לימים מזכירת העבודה של ארצות הברית), שהייתה עדה לשרפה עצמה. מספר שעות העבודה השבועית בארצות הברית הוגבל ל-54.
בית המחוקקים של מדינת ניו יורק הקים ועדת חקירה שתבדוק מפעלים ותמליץ על אמצעים שיש לנקוט לשם מניעת אסונות דוגמת אסון מפעל טריאנגל. בעקבות עבודתה של הוועדה נחקקו במדינת ניו יורק עשרות חוקים חדשים, ששיפרו את הבטיחות במפעלים ואת תנאי העבודה בהם. בעקבות השרפה הוקמה בניו יורק, ב-14 באוקטובר 1911 אגודת מהנדסי הבטיחות האמריקאית. הבניין שבו התרחשה השרפה הוכרז כאתר היסטורי לאומי.
Remember the Triangle Fire Coalition

Remember the Triangle Fire Coalition היא קבוצה שנוצרה ב-2008 ושאוגדת בתוכה יותר מ-200 ארגונים ושמה לה למטרה להנציח את השרפה. חברים בה בין היתר אוניברסיטת ניו יורק ובית הכנסת ברחוב אלדרידג' בניו יורק. הקבוצה ארגנה בשנת 2011 ביום השנה ה-100 לשרפה, צעדה ענקית בהשתתפות אלפי אנשים. בין היתר השתתפו בצעדה מזכירת העבודה של ארצות הברית, הילדה סוליס, הסנאטור צ'אק שומר, ראש עיריית ניו יורק, מייקל בלומברג והשחקן דני גלובר. בשעה 4:45 בדיוק, 100 שנה לאחר שאזעקת האש הופעלה, אלפי אנשים צלצלו בפעמונים.
הקבוצה מנסה להקים אנדרטה שתנציח את האסון.
לקריאה נוספת

Argersinger, Jo Ann E. ed. The Triangle Fire: A Brief History with Documents (Macmillan, 2009). xviii, 137 pp.
Stein, Leon (1962). The Triangle Fire. Cornell University Press. ISBN 0-8014-8714-5.
von Drehle, David (2003). Triangle: The Fire That Changed America. New York: Atlantic Monthly Press. ISBN 0-87113-874-3.
הערות שוליים

↑  רשימת הנפגעים
↑  Triangle Shirtwaist Factory women strike, win better wages and hours, New York, 1909 in global nonviolent action database
↑  האתר הרשמי של האגודה
↑  קישור לאתר הרשמי שלהם נמצא בפסקה קישורים חיצוניים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268906005171  LCCN: n83177167   WorldCat (עם LCCN): n83-177167 
גופות הנפגעים באסון הונחו בארונות קבורה בצדי המדרכה
הצעדה לזכר השרפה
קונוטופ

קונוטופ (באוקראינית: Конотоп) היא עיר במחוז סומי שבאוקראינה.
היסטוריה

בתחילת המאה ה-17 הקוזאקים היו ראשונים להתיישב באזור. היישוב מוזכר במסמכים המתוארכים ל-1634 ושמו הראשון היה נובוסליצה. ב-1642 פולנים בנו במקום מבצר וקראו לו על שם הנהר הסמוך בשם קונוטופקה שיותר מאוחר השתבש.
ב-1648 היישוב קיבל מעמד של עיר.
ב-28 ביוני 1659 התרחש כאן קרב מפורסם בין הכוחות של חאנות קרים והקוזאקים מצד אחד לבין הכוחות של רוסיה הצארית מצד שני שבו הובסו הרוסים.
ב-1897 בעיר 73 אחוז מכלל הגברים ו-95 אחוז מכלל הנשים היו אנאלפביתים, בעיר התגוררו 19,000 תושבים, מתוכם: 10,290 אוקראינים, 4,415 יהודים ו-3,565 רוסים.
העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-9 בספטמבר 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-6 בספטמבר 1943.
ב-24 בפברואר 2022 כחלק מהפלישה הרוסית לאוקראינה, הכוחות המזוינים של רוסיה השתלטו על העיר קונוטופ. הם נסוגו בהמשך והעיר שבה לשליטת אוקראינה.
יהודי קונוטופ

בראשית המאה ה-19 התגוררו בקונוטופ 80 יהודים, בעקבות הגירה המונית של יהודים מאזוריו הצפון-מערביים לאזוריו הדרום-מזרחיים של תחום המושב גדלה האוכלוסייה היהודית של העיר והגיעה ל-4,426 ליהודים ב-1897 שהיוו 23.5 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
ב-1892 היה בעיר בית חולים יהודי.
בספטמבר 1941, מספר ימים לאחר כיבוש העיר על ידי הגרמנים, נרצחו בה 123 יהודים. בנובמבר 1941 נרצחו כאלף יהודים וב-1 בדצמבר 1941 נרצחו 95 יהודים מקרב שבויי המלחמה הסובייטים.
יהודי קונוטופ > אוכלוסייה יהודית

אוכלוסייה יהודית של קונוטופ לפי שנים:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | שנה | מספר יהודים |  % מהאוכלוסייה |
| 1 | ראשית המאה ה-19 | 80 | <1 |
| 2 | 1847 | 521 | 11 |
| 3 | 1897 | 4,426 | 23 |
| 4 | 1923 | 6,205 | 22 |
| 5 | 1926 | 5,763 | 17 |
| 6 | 1939 | 3,941 | 8.6 |
| 7 | 1959 | כ- 1,600 | 3.5 |
| 8 | 1979 | כ- 1,000 | 1.2 |
| 8 | 2001 | כ-200 | 0.24 |
הערות שוליים

↑  מנהלת הסטטיסטיקה של אוקראינה
↑  מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית מ-1897.
1 2 3  תולדות יהודי קונוטופ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537835605171  GND: 4545516-8  LCCN: n94053292  NKC: ge755543  VIAF: 150251201   WorldCat (עם VIAF): 150251201
צבי לבנון

| --- | --- |

 לידה:  8 במרץ 1931 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה פולין (1928-1980)
 פטירה:  20 באוקטובר 2014 (בגיל 83) 
 מדינה:  ישראל 
 דרגה:    אלוף-משנה
 
לבנון ואשר לוי בטקס הקמת נח"ל דקלה
צבי לבנון (1969)
צבי (צביקה) לבנון (ביאליקמין) (8 במרץ 1931 - 20 באוקטובר 2014) היה אלוף-משנה בצה"ל. היה מפקד פיקוד הנח"ל ומפקד פיקוד ההדרכה. בתפקידו האחרון היה יו"ר הארגון הארצי של חברי "ההגנה".
ביוגרפיה

נולד בוורשה, פולין, ועלה לארץ ישראל עם הוריו ב-1938. אביו, יעקב, היה מראשי התנועה הציונית בפולין, ואמו, צילה, סופרת יידיש.
גדל בתל אביב. היה תלמיד בית הספר העממי "כרמל" והגימנסיה העברית "הרצליה" (במגמה חקלאית), שנוהלה אז על ידי ד"ר חיים בוגר (בוגרשוב).
היה חניך "הצופים הקשישים" בתל אביב. בגיל 14 הצטרף ל"הגנה" במסגרת הגדנ"ע. נמנה עם "גיוס הילדים" – ילידי 1931, שבהוראת הממשלה הזמנית גויסו לצה"ל עוד בהיותם בכיתה י"א, בעיצומה של מלחמת העצמאות.
היה בין מקימי הנח"ל, והשתייך לגרעין המייסד של קיבוץ תל קציר שבעמק הירדן. ב-1954 מונה למפקד סיירת הנח"ל, שפעלה בנגב בעקבות רצח נוסעי האוטובוס לאילת במעלה עקרבים. בשנים 1955 - 1956 השתתף בפעולות התגמול במסגרת הצנחנים ולקח חלק בפעולת א-צבח'ה בה הוביל את פלוגת קורס המ"כים של הנח"ל בפיקודו. לאחר סיום לימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, מונה למפקד גדוד 51 בחטיבת גולני. ב-1966 מונה לסגן מפקד הנח"ל.
במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד מילואים 54 של חטיבה 11, שהשתתף בכיבוש מוצב אל-קובה שמדרום־מזרח לעזה ובכיבוש העיר עזה. נפצע במהלך הלחימה. לאחר המלחמה מונה למפקד מרחב שלמה (שארם א-שייח'). ב-1969 מונה למפקד פיקוד הנח"ל. ב-1972 עבר לפקד על פיקוד ההדרכה, ובמלחמת יום הכיפורים פיקד על אוגדת ההונאה שפעלה בחזית הצפון[דרוש מקור]. השתחרר מן הצבא ב-1976 בדרגת אלוף-משנה.
בשנים 1976–1979 שימש שליח עלייה בקנדה מטעם הסוכנות היהודית. עם שובו לישראל מונה למנכ"ל הקריה לחינוך ומדע בשדה בוקר שבנגב. בין התפקידים שמילא: מנהל הרשות לחינוך רעיוני של ההסתדרות ומנהל המחלקה לחינוך משלים במכללת בית ברל; מנהל פרויקט שיקום שכונות בבית דגן; חבר הנהלת האגודה למען החייל; חבר הנהלת הקרן למען ביטחון ישראל (לב"י) ובעל עיטור "יקיר לב"י זהב" שהוענק לו על ידי נשיא המדינה. כן עסק בארגון והדרכת משלחות נוער ומבוגרים לסיורים ללימוד השואה בפולין.
היה בין מדליקי שתים-עשרה המשואות בטקס המרכזי לציון יום העצמאות ה-62 למדינת ישראל, שהתקיים בהר הרצל בירושלים ב-2010.
חתן פרס יקיר הצופים לשנת 2013.