stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקורות

| --- | --- |


בית הנהלת מקורות בתל אביב
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ממשלתית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 מייסדים:  לוי אשכול, פנחס ספיר, שמחה בלאס
 תקופת הפעילות:  15 בפברואר 1937 – הווה (88 שנים)
 חברות בנות:  שח"מ מקורות ביצוע בע"מ 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 משרד ראשי:  רחוב לינקולן 9, תל אביב
 ענפי תעשייה:  איסוף, טיפול ואספקת מים 
 מוצרים עיקריים:  מים, אספקת מים
 הכנסות:  5.25 מיליארד ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  160 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  190 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  5.14 מיליארד ש"ח (2023)
 סך המאזן:  21.1 מיליארד ש"ח (2023)
 יו"ר:  יצחק אהרונוביץ'
 מנכ"ל:  עמית לנג
 עובדים:  כ-2000
  
 www.mekorot.co.il
 
סמלילה הקודם של החברה, שהיה בשימוש עד לשנת 2020
ברכות מים של חברת מקורות בגבעות מע'אר שבשפלה
מתקן מקורות ליד שער העמקים, בו נוסדה החברה
"מקורות חברת מים בע"מ" היא חברת המים הלאומית של מדינת ישראל. היא חברה ממשלתית הפועלת תחת אחריות הרשות הממשלתית למים ולביוב, משרד האנרגיה ומשרד האוצר. החברה נוסדה בשנת 1937, ובמסגרת תפקידה במערך אספקת מים בישראל, במסגרת תחום פעילותה העיקרי, מקורות היא מפיקת וספקית המים הגדולה והעיקרית במדינת ישראל. החברה מפיקה כ-48% מסך המים המופקים, המטוהרים והמותפלים בישראל, וכן מוליכה ומספקת כ-64% מסך אספקת המים בישראל (לרבות אספקת מים לממלכת ירדן ולרשות הפלסטינית) וכ-77% מהצריכה הביתית, על פי נתוני מקורות ונתוני רשות המים כפי שמופיעים בסקר צריכת המים הכללית בשנת 2022. בנוסף לחברה למעלה מ-1,000 קידוחי מים שפירים ומליחים בעומקים שונים באקוויפרים השונים, חלקם לעומקים רדודים של עשרות מטרים בודדים וחלקם עמוקים במיוחד, עד לעומק של כ-1,500 מטרים. נכון למועד הדוח, לחברת מקורות כ-10,538 ק"מ של קווי מים פעילים, בריכות ומאגרים לצרכים תפעוליים, מתקני טיפול ומיהול מים וכן למעלה מ-700 תחנות שאיבה עם למעלה מ-2500 יחידות שאיבה לגבהי הרמה שונים. עוד מפעילה החברה 20 מתקנים להתפלת מים מליחים בכושר ייצור של כ־49 מיליון מ"ק לשנה, ו-3 מתקנים להתפלת מי-ים בארץ ובעולם, בתפוקה של כ־37 מיליון קוב לשנה.
החברה מספקת מים למגזר הביתי, לחקלאות ולתעשייה, וכן לממלכת ירדן ולרשות הפלסטינית, בהתאם למחויבויותיה בהסכמים מדיניים. "מקורות" מתפעלת כ-3,000 מתקנים בפריסה ארצית בתחומי אספקת מים, איכות מים, תשתיות, מכונים לטיפול בשפכים, התפלה ועוד.
בניין ההנהלה הראשי של החברה ממוקם בבית לינקולן שברחוב לינקולן 9 בתל אביב, אשר הוקם בשנת 1962.
תחומי פעילות

פיתוח, הפקה ושילוב מים ממקורות רבים: מים עִיליים (אגמים ושיטפונות), מי תהום בעומקים ובמקומות שונים, השבת קולחים להשקיה חקלאית והתפלה.
הפקה וטיפול בסוגי מים שונים: מים מתוקים, מים מליחים, מי-ים, מי שפכים ביתיים ותעשייתיים.
אופטימיזציה של ניהול מקורות המים השונים להבטחת אספקת מים סדירה בכל זמן ועונה. מערכת אספקת המים של "מקורות" מאחדת את מרבית מפעלי המים האזוריים, את "המוביל הארצי" ואת מפעל ירקון-נגב. המערכת קולטת מים ממקורות שונים: הכנרת, אקוויפר ההר ואקוויפר החוף, מי ים מותפלים ומים מליחים מותפלים ומאפשרת ניוד, ויסות כמויות הפקה וגמישות תפעולית.
אספקת מים למשתמשים רבים: למגזר העירוני, החקלאי והתעשייתי, לממלכת ירדן ולרשות הפלסטינית.
שיפור מתמיד באיכות המים: באמצעות פיתוח ויישום יכולות לטיפול במים, מערכות ניטור ובקרה. "מקורות" מבצעת פעילות שוטפת על מנת להבטיח כי איכות המים המסופקים מהמקורות השונים לצריכה ביתית תעמוד ב"תקנות בריאות העם" של משרד הבריאות.
שמירה על ביטחון מים: לצורך אספקת מים רציפה בכמות הנדרשת ובאיכות ראויה לשתייה לנוכח איומי ביטחון.
התפלת מים מליחים ומי-ים: פיתוח מקור מים נוסף על ידי התפלתם של מים מליחים ומי-ים בתהליך "אוסמוזה הפוכה" באיכויות שונות.
טיפול בשפכים והשבת קולחים: שיפור איכותם של מי הקולחים המושבים להשקיית גידולים חקלאיים, כך שישמשו כמקור מים נוסף. "מקורות" אחראית לטיפול ב-42% ממי הקולחים המטופלים בישראל (180 מיליון מ"ק לשנה מתוך 430 מיליון מ"ק שפכים מטופלים בשנה) בשמונה מתקנים בגדלים שונים. "מקורות" משיבה כ-60% ממי השפכים המטוהרים לשימוש בחקלאות.
תפיסת שיטפונות לצורך שימוש עתידי בעת הצורך להשקיה חקלאית או שתייה.
בשנת 2004 הקימה החברה את®WaTech (ווטק), המרכז ליזמות ושיתופי פעולה, במטרה לקדם ולפתח את טכנולוגיות המים במקורות ובמדינת ישראל, להגדיל יכולת הייצוא של הקבוצה, וכן לסייע לחברה בניהול מערכת המים באופן יעיל יותר, חסכוני ובר קיימא. במסגרת פעילות מרכז WaTech התבצעו פרויקטים עם חברות הזנק או חברות בוגרות המפתחות טכנולוגיות חדשניות ומקורות מהווה עבורן אתר אלפא, ביתא או הדגמה לטכנולוגיות. בשנת ,2019 בעקבות החלטת ממשלה 3837 להשקעה בחברות הזנק על ידי חברות ממשלתיות, תחום המחקר והפיתוח שינה פניו במקורות. יחידת WaTech ממקדת את מאמציה בהשקעות בחברות הזנק, מקדמת חדשנות פנימית בקרב עובדי החברה, תומכת בשיתופי פעולה עם אקדמיה, מוסדות מחקר וחברות טכנולוגיות מהארץ ומהעולם, בהתאם לצורכי החברה ובמסגרת תוכנית עבודה רב שנתית, וכן מטפלת גם בכל נושא הקניין הרוחני לרבות הרישום ההגנה ובחינת יכולות המסחור, והכל בהתאם להחלטות הממשלה.
החברה מעורבת בפרויקטים לשמירת איכות הסביבה במתקניה הכוללים צמצום זיהום אור, ומזעור השפעות צמחים פולשים בתשתיות. פרויקטים אלו ממומנים על ידי החברה להגנת הטבע ורשות הטבע והגנים.
היסטוריה > במאה ה-21

2018-2019 – שינוי מבני שני ורפורמה שניה - כחלק מרפורמה מבנית בחברה, אוחדו מרחבים, והניהול הפך להיות ארצי (בהשוואה לניהול מרחבי עד אז). 
החברה הנפיקה לראשונה בתולדותיה אג"ח סחיר, ונרשמה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. 
הפיתוח העסקי הוכפל מכ-800 מיליון שקל לשנה עד לכ-1.5 מיליארד שקל לשנה, זאת תוך צמצום של כ-10% במצבת העובדים.
הוקמה יחידת חדשנות, שמקדמת הטמעת פתרונות ושירותים של עולם ההי טק במקורות, זאת תוך רכישת בעלות בחברות, עד לרף של 20%. נכון לשנת 2024 החברה שותפה בתשע חברות סטארט אפ חדשות.
2022 – פעילות בישראל
מרץ 2022 – אזור הערבה הצפונית חובר למערכת המים הארצית. עד לחיבור, נשענו התושבים והחקלאות באזור על קידוחים מקומיים ותפיסת שיטפונות.
אוקטובר 2022 – מערכת המים החמישית לירושלים החלה לפעול. זהו אחד מפרויקטי הדגש של החברה, שסיכם כשש שנות עבודה והשקעה של קרוב ל-3 מיליארד שקל. הפרויקט צפוי לשרת את צורכי משק המים בירושלים ויישובי הסביבה, כמו גם אספקת מים לאזור בית לחם ורמאללה. במסגרת הפרויקט נחצבה מנהרה באורך של כ-13 ק"מ בהרי ירושלים, והונחו צנרות הולכה בקוטר של כ-3 מטרים, תוך שימוש בסיבים אופטיים לניטור לחצים במערכת 24/7.
2023 – המוביל ההפוך - המוביל הארצי החדש (הידוע גם בשם המוביל ההופכי), פרויקט חדשני להזרמת עודפי מי ים מותפלים לאגם הכנרת הושק. הפרויקט נולד לאחר שבין 2013 ל-2018 סבלה המדינה בצורת ועד למציאות בה מפלס הכנרת הגיע ל"קו השחור" (מינוס 215 מטר מתחת לפני הים), ממנו מופסקת השאיבה. המטרה הייתה לשקם את הטבע, לשמר יכולות אספקת מים בשגרה ובחירום של האוגר הלאומי של מדינת ישראל ולוודא אספקת מים לצורכי המשק וממלכת ירדן 24/7. הפרויקט ארך 4 שנים ובעלות שמתקרבת לכמיליארד שקל. יכולת ההזרמה ההפוכה תגיע לאחר שכלול ופיתוח כלל המערכות לעד 120 מיליון קוב/שנה.
2025 - השר אלי כהן והורי הלוחם יונה בריף בחרו בתחמ"ש (תחנת משנה) כסלון ליד בית שמש להיקרא על שם יונה בריף החובש הקרבי מיחידת דובדבן, שנלחם שנה על חייו לאחר פציעתו במלחמת חרבות ברזל עד לפטירתו ב-26 בנובמבר 2024.
פעילות בינלאומית

2021 - הסכמי אברהם - כחלק מהסכמי אברהם, חתמה החברה בתחילת 2021 על בניית תוכנית אב לפיתוח משק המים של ממלכת בחריין.
עוד באותה שנה, הוכפלה אספקת המים לממלכת ירדן להיקף שנתי של כ-100 מיליון קוב.
מאי 2022 - הכרה בינלאומית החברה הוכרה כאחת מ-60 חברות המים הטובות בעולם על ידי ארגון ה-GWI (ארגון הגג העולמי שמאגד פעילות של מאות חברות פרטיות וממשלתיות שפועלות בתחום המים.). החברה שמרה על דירוג AAAil ולראשונה דורגה בעשירייה הראשונה של מדד BDI(החברות שהכי טוב לעבוד בהן).
2022 - באפריל נחתם חוזה עבודה עם ממשלת אזרבייג'ן. נבנו תוכניות אב לסקטור החקלאות, עם אופק ארוך טווח של כ-25 שנה. 
ביולי נחתם חוזה עבודה שני בהודו, עם הענקת יכולות ניהול, בקרה וייעוץ למדינות שונות שמרכיבות את הודו.
באוגוסט 2022, נחתמו חוזי עבודה בארגנטינה, עם ניסיון להתמודד עם משבר האקלים שם, תוך מתן סיוע בייעוץ ובניית מודלים לסקטור החקלאי, בדגש על גידולי גפנים לתעשיית היין שם,
ובנובמבר 2022, נחתם הסכם הבנות ראשון עם ממשלת מרוקו, במטרה לקדם ייעוץ, בקרה ובניית תוכניות אב למשק המים המקומי שסובל מאתגרי תשתיות ומשבר אקלים.
2023 – פעילות בינלאומית - נחתם הסכם לפיתוח תוכנית אב למשק המים של הרפובליקה הדומיניקנית, על פי תנאי ההסכם, חברת מקורות תספק שירותי תכנון, תמיכה וייעוץ עבור חברת המים של הרפובליקה הדומיניקנית (INAPA).
באותה שנה נחתם מזכר הבנות מול PUB, חברת המים הלאומית של סינגפור. במסגרת ההסכם, הצדדים יקדמו חדשנות ומו"פ על-ידי פרויקטי מחקר משותפים בנושאי אתגרי מים. במטרה לייעל את הטיפול במים, כמו גם לשתף פעולה בתחום אבטחת הסייבר שהכרחית כדי לשמור על אספקת מים תקינה גם תחת מתקפות ברשת.
חברה-בת

שח"מ מקורות ביצוע היא חברה המתמחה בהקמה ובאספקה של תשתיות, מתקנים ומערכות מים, ביוב וקולחין. החברה החלה את פעילותה בשנת 1961 בשם שח"מ -"שירותים חשמליים מכניים". ביולי 2008 עם השלמת שינוי מבני במקורות, שונה שם החברה לשמה הנוכחי.
בעלי תפקידים > רשימת מנכ"לים

1937–1950 לוי אשכול
1937–1950 פנחס ספיר (מזכיר)
1950–1954 יצחק וילנצ'וק
1952–1955 אפרים בן-ארצי
1954–1964 יחיאל דובדבני
1964–1967 צבי צור
1967–1977 זאב קריב
1977–1982 יעקב טוביה
1982–1984 זאב אשכנזי
1984–1989 יחזקאל זכאי
1989–1994 נחום אדמוני
1994–1994 דן צימחי
1995–2004 עמוס אפשטיין
2004–2008 רונן וולפמן
2008–2011 עידו רוזוליו
2011–2017 שמעון בן חמו
2022-2018 אלי כהן
2022 - הווה עמית לנג.
בעלי תפקידים > יו"ר דירקטוריון

1961–1943 אברהם גרנות
1964–1962 יחיאל דובדבני
1974–1972 סנטה יוספטל
1977–1974 חיים מולכו
1981–1977 עמנואל פרידלנדר
1989–1981 גדעון הכהן
1990–1989 פימה פיינבלום
1994–1990 יחזקאל (חזי) שלח
1997–1997 שר שלום–שירן
2000–1997 דורון גרופר
2003–2000 אורי שגיא
2006–2003 בוקי אורן
2010–2007 אלי רונן
2013–2010 אלכס ויז'ניצר
2014-2021 מרדכי מרדכי
2021-הווה יצחק אהרונוביץ'
לקריאה נוספת

שמחה בלאס, מי מריבה ומעש, מסדה, 1973
מבקר המדינה, מקורות חברת מים בע"מ, דוחות ביקורת על איגודים דוח מספר 2, עמ' 167, 2001
סת' סיגל, המאבק על כל טיפה, הוצאת ספרים סלע-מאיר בע"מ, אשקלון, 2015
אסף זלצר, מקורות, סיפורה של חברת המים הלאומית - 75 השנים הראשונות, הוצאת יד בן צבי, 2011
אדומות

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  דרמה לנוער
 יוצרים:  ליאורה קמינצקי, ורד שפירא קורנגוט, יובל גרנות
 שחקנים:  דניאלה קרטס   דניאל וייסמן   יהונתן וינקלר   מקס אולארצ'יק  צליל בן ארי   יניב מויאל   ר'נא ג'רייס   אדם ברמן   רוני יוריה   חיים זנאתי   אבי פניני
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  24
 הפקה
 מוזיקה:  עמיר ירוחם, בן הנדלר 
 אורך פרק:  כ-25 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ הילדים, FOMO
 תקופת שידור מקורית:  11 בינואר 2004 – 12 בדצמבר 2004
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
השחקנים הראשיים של הסדרה
מימין לשמאל: נועה (למעלה), ליבי (למטה), קמפיאנו ומוקי
אדומות היא סדרת דרמה ישראלית לנוער ששודרה בערוץ הילדים בשנת 2004 במשך שתי עונות ואחר כך גם בשידורי רשת בערוץ 2. את הסדרה כתבה וביימה ליאורה קמינצקי.
שיר הנושא שלה, הנקרא באותו שם, נכתב על ידי ליאורה קמינצקי ועמיר ירוחם, הולחן על ידי עמיר ירוחם ובן הנדלר ובוצע על ידי עמיר ירוחם, בן הנדלר ושחקניות הסדרה דניאלה קרטס ודניאל וייסמן.
סצנות רבות מהסדרה צולמו במגרש הכדורגל העירוני בתל אביב יפו ובמיקומים אחרים בעיר.
עלילה > עונה ראשונה

נועה, שחקנית כדורגל בת 14, מגורשת מקבוצת הבנים ונכנסת לדיכאון. חברתה ליבי והיא מחליטות להקים קבוצת כדורגל בנות. הן משיגות מאמן לקבוצה, עופר אטיאס, שחקן כדורגל מפורסם שנמצא בקשיים כלכליים. שתי הבנות, ביחד עם מוקי, ידיד שלהן ובן דודו הדוגמן והכדורגלן רוני קמפיאנו עוברים ביחד סיפורי אהבה, אודישנים, מסתבכים בפרשיות הימורים ואף נוסעים לכנסת כדי למחות על האפליה כלפי נשים בכדורגל. בהמשך מאלצת נועה את קמפיאנו לקיים משחק בין הבנים לבנות, ומכריחה אותו להשתתף. בסוף המחצית הראשונה מובילים הבנים 0–2.
במחצית כולן רוצות להתחלף, אך נועה מחזירה להן את הכבוד. בתחילת המחצית השנייה אפי סוחטת עבירה ומקבלת פאול ונועה בועטת וולה לחיבורים 1–2. אחרי זה נועה סוחטת פנדל ואפי בועטת ומשווה את התוצאה ל-2-2. בדקות הסיום נועה עוברת את כל ההגנה ובין הרגלים של קמפיאנו ומבקיעה 2–3 לבנות וניצחון גדול. קמפיאנו יורד מהמגרש כשהוא זועם על נועה שלדעתו רימתה כשסחטה פנדל לא מוצדק.
בהמשך ויקטור, שתפס את עופר (שאימן את הבנות כשהוא מחופש לאשה) מחליט לקנות את הקבוצה ו"לתרום" את עופר כמאמן לקבוצה לעונה הבאה.
עלילה > עונה שנייה

בתור חלק ממסע שיווקי של חברת התקשורת הסלולרית "ילו", שנמצאת בבעלותו של אושיק דגים, נערך טורניר כדורגל לנערות. בטורניר מתמודדות מספר קבוצות, בהן קבוצת האדומות וקבוצת הצהובות, המייצגת את חברת הסלולר. בקבוצת הצהובות משחקת שרי דגים, הבת של אושיק. בזמן הטורניר מתרחשים עליות וירידות במערכות היחסים בין הדמויות בסדרה. בנוסף לכך אפי פורשת מקבוצת האדומות ועוברת לצהובות. במשחק הראשון של אפי עם הצהובות נועה קיבלה כרטיס אדום על זה שכמעט שברה לאפי את הרגל. בשבוע שלפני משחק הגמר נועה מחליטה לפרוש מהאדומות ולהתחיל חיים מחדש.
בזמן משחק הגמר אושיק דגים שילם שוחד לבן שבת השופט לפני המשחק. אפי העלתה את הצהובות ליתרון ואז האדומות השוו שער חוקי והשופט פסל.
במחצית אפי פורשת מהמשחק ונועה חוזרת לשחק נועה מבקיעה שער 5 דקות לסוף. רגע לפני שריקת הסיום נועה בישלה שער אבל השופט פסל אבל אפי ומוקי ברמקולים של האצטדיון משמיעים את מה שקרה והשופט אישר את השער והאדומות ניצחו.
הדמויות > דמויות ראשיות

נועה שפרלינג (דניאלה קרטס): נערה בת 14, הדמות הראשית בסדרה. יפה, עקשנית ומנהיגה. שיחקה בעבר במכבי ראשל"צ. קפטנית קבוצת "האדומות". בעונה הראשונה יוצאת עם קמפיאנו. בעונה השנייה, קמפיאנו נפרד ממנה והופך להיות בן זוגה של שרי דגים, אויבתה המושבעת. בסוף אותה עונה, השניים חוזרים.
ליבי לוי (דניאל וייסמן): לא צפויה, לא יציבה, חכמה מאוד ומשכנעת. לא מוותרת בקלות. שוערת בקבוצת "האדומות". הקימה את הקבוצה יחד עם חברתה נועה. בעונה הראשונה הייתה בת זוגו של קמפיאנו, אך הוא נפרד ממנה. בעונה השנייה בת זוגו של גיא.
לילה (ר'נא ג'רייס): מגנה ימנית ב"אדומות". ילדה טובה וחברה טובה. רגישה וחייכנית.
אפי ביטון (צליל בן ארי): בעונה הראשונה הייתה חלוצה ב"אדומות", ורבה הרבה עם נועה. לקראת סוף העונה השתיים נהיו חברות. בעונה השנייה מתנשקת עם קמפיאנו ועורקת לקבוצת ה"צהובות". בסיום העונה היא ומוקי חושפים את השוחד במשחק הגמר. אוהדת של ליברפול.
רוני קמפיאנו (מקס אולארצ'יק): קשר בקבוצת הבנים של מכבי ראשל"צ ודוגמן מצליח. אוהד של ליברפול. בן דודו של מוקי. בעונה הראשונה הוא בן הזוג של ליבי, ולאחר מכן של נועה. בעונה השנייה הוא בן הזוג של שרי, וגם מתנשק עם אפי. בסוף העונה חוזר לנועה.
מוקי שדה (יהונתן וינקלר): צלם מוכשר שעושה סרט על ה"אדומות". מאוהב בנועה וחבר ילדות שלה ושל ליבי. בן דודו של קמפיאנו.
עופר אטיאס (יניב מויאל): מאמן האדומות ושחקן עבר מפורסם במכבי תל אביב ובנבחרת ישראל. בעונה הראשונה הוא מסתבך בחובות רבים לויקטור עקב הימורים.
ויקטור מיכאלי (חיים זנאתי): מאפיונר שעופר חייב לו כסף בעונה הראשונה. בעונה השנייה הוא הבעלים של ה"אדומות".
אושיק דגים (אבי פניני) (עונה 2): איש עסקים מצליח ובעל חברת הסלולרי ילו. מנהל קבוצת ה"צהובות" ומקים הטורניר. אביהם של שרי וגיא. אדם כוחני שמוכן לעשות הכל על מנת לקבל כסף. בסיום העונה מתגלה שהוא ושרי שיחדו את השופט במשחק הגמר והודח מעולם הכדורגל.
שרי דגים (רוני יוריה) (עונה 2): דוגמנית עשירה, מוצלחת וסנובית וקשרית בקבוצת ה"צהובות". בתו של אושיק ואחותו של גיא. בת הזוג של קמפיאנו בעונה השנייה. בסיום העונה מתגלה שהיא ואושיק שיחדו את השופט במשחק הגמר.
הדמויות > דמויות נוספות

אבי שפרלינג (שרון אלכסנדר) (עונה 1): אביה של נועה ונשוי ללבנה. הספונסר של ה"אדומות" בעונה הראשונה. בעל חנות הצעצועים "צעצועי שפרלינג".
לבנה שפרלינג (ליאת פישמן לני) (עונה 1): אמה של נועה ונשואה לאבי. קוסמטיקאית.
איתן ארצי (גיא הוכמן) (עונה 1): חלוץ בקבוצת הבנים שמתגרה בנועה. מכונה על ידי ליבי ונועה "קרצי".
אירנה (תמרה קליינגון) (עוונה 2): מאמנת ה"צהובות".
גיא דגים (אדם ברמן) (עונה 2): אחיה של שרי. החל רומן עם ליבי על מנת לרגל אחרי קבוצת ה"אדומות". לבסוף מתאהב בליבי והשניים נשארים זוג.
סמי עפיה (שמוליק כהן) וג'ינג'י (אלי בן ברון (עונה 1) / עידן גרניט (עונה 2)): עובדיו של ויקטור.
הדמויות > שחקניות כדורגל

בסדרה לוקחות חלק שחקניות כדורגל שהיו בתקופה זו בתחילת דרכן המקצועית. בין השחקניות שהשתתפו היו קארין סנדל, מור אפריים, דניאל סופר, טל סופר ורעות דוד.
הערות שוליים

↑  רותה קופפר, סדרת הנוער "אדומות" של ערוץ הילדים תשודר בערוץ 2, באתר הארץ, 4 בינואר 2005
↑  רותה קופפר, בעטי, נועה, בעטי, באתר הארץ, 10 בינואר 2004
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2004 – הילדים מגבעת נפוליאון | פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה – תוכנית ילדים ונוער  2005 – אדומות | הבא: 2006 – השמיניה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2003: הפיג'מות | פרס נבחרי הילדים לסדרה הישראלית של השנה   2004: אדומות  | הבא: 2005: השמיניה |
נעמי קיס

| --- | --- |
נעמי קיס במפגש עם 'הפנתרים השחורים', 1972 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
נעמי קיס במפגש עם 'הפנתרים השחורים', 1972 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1941 
 פטירה:  4 במאי 1985 (בגיל 44 בערך) 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 
נעמי קיס (28 ביוני 1941 – 4 במאי 1985) הייתה פמיניסטית ופעילת שמאל בישראל, חברת מפלגת מחנה של"י.
ביוגרפיה

נעמי קיס נולדה לשאול ולאה (ליליאן) קיס (Kies) וגדלה במשפחה ציונית בניו יורק. למדה את התואר הראשון במכללת סווארת'מור וביקרה לראשונה במדינת ישראל ב-1965, במסגרת כתיבת הדוקטורט שלה בנושא "דפוסי הצבעה בבחירות בירושלים" במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). שנתיים לאחר מכן עלתה ארצה. תחילה עבדה כסוציולוגית ברשות לפינוי אזורי שיקום, ובינואר 1970 מונתה למרצה בחוג למדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
פעילותה למען הפנתרים השחורים

עם פרוץ מאבקה של תנועת "הפנתרים השחורים" בשכונת מוסררה בראשית שנות ה-70, נרתמה קיס לסייע לחבריה בייעוץ, וזאת בעקבות הזדהותה עם המאבק וניסיונה הרב במחאה נגד מלחמת וייטנאם וזכויות השחורים בארצות הברית. היא אמנם לא הצטרפה כחברה בארגון באופן רשמי, אך סיפקה לחבריו ציוד, כמו רשמקול להקלטות, ואף הציעה לקנות עבורם מכונת שכפול ליצירת כרוזים, מכספי סל הקליטה שקיבלה כעולה חדשה. קיס ארגנה סימפוזיונים בנושא מאבק "הפנתרים" באוניברסיטה העברית, שבה גם הדפיסה עבורם מדי פעם בפעם חומרים שונים, כמו "הגדה של פסח בנוסח הפנתרים".
פעילותה בשמאל

קיס הייתה חברה בתנועת של"י ("שלום לישראל, שוויון לישראל") עם הקמתה בשנות ה-70 על ידי לובה אליאב ומרשה פרידמן. ב-1977 היא השתתפה ב"וועדה למען שלום צודק" בפריס בהשראת ברית המועצות ובהשתתפות ארגוני שמאל מכל העולם, שבה נקבע כי ארגון אש"ף הוא הגוף היחיד המוסמך לייצג את הפלסטינים. בשובה אמרה קיס: "לא הייתי מאושרת כאשר אמרו שם שהציונות היא אויבת האנושות". לימים מונתה קיס לעמוד בראש מועצת של"י ולייצג את התנועה בוועד הפועל של  ההסתדרות.
פעילותה בתנועה הפמיניסטית

קיס סייעה למרשה פרידמן בפעולותיה בתנועה הפמיניסטית בישראל, שהעלתה על הפרק נושאים כמו אלימות נגד נשים, זנות בקרב נערות, מניעת סרטן השד, פיקוח ילודה, הזכות של נשים לבצע הפלה מלאכותית ועוד. עם זאת, כאשר הקימה פרידמן את מפלגת הנשים ב-1977, לקראת הבחירות לכנסת התשיעית, קיס סירבה להצטרף אליה. בסופו של דבר, המפלגה לא עברה את אחוז החסימה.
הנצחתה

על שמה רחוב בירושלים, סמוך לשער שכם ולשכונת מוסררה.
פרסומיה

נעמי קיס (עורכת) בהשתתפות דן כספי, דעת קהל תעמולה ופוליטיקה (מקראה), ירושלים, האוניברסיטה העברית/הפקולטה למדעי החברה, תשל"א (1971).
נעמי קיס, "מדיניות חוץ ודעת קהל בישראל, 1967-1974", בתוך המקראה: בני נויברגר (עורך), דיפלומטיה בצל עימות - סוגיות נבחרות במדיניות החוץ של ישראל, תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה, 1984.
הערות שוליים

1 2  רות יובל, חלל בשמאל, כל העיר, 10 במאי 1985
↑  GRAVEZ - פורום חברות הקדישא
↑  Amos Elon, The Black Panthers Of Israel, The New York Times, ‏12 בספטמבר 1971
1 2 3  יעקב העליון, אנשי הקצוות גם מימין וגם משמאל עלו מאמריקה, מעריב, 22 בפברואר 1980
↑  העלאות ומינויים באוניבר' העברית, למרחב, 12 בינואר 1970
↑  טלי לב ויהודה שנהב, "אל תקרי פועל אלא פנתר, הפנתרים השחורים ופוליטיקת הזהויות בראשית שנות השבעים", תיאוריה וביקורת גיליון 35, עמ' 152, הערה 35
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423093805171  VIAF: 339148874532349621664   WorldCat (עם VIAF): 339148874532349621664 
רח' נעמי קיס, ירושלים.
היסטוריה של רפובליקת אירלנד

ההיסטוריה של רפובליקת אירלנד תחילתה בקבלת החוקה החדשה בשנת 1937 אשר שינתה את השם "מדינת אירלנד החופשית" לשם "איירה" (Éire) באירית ולשם אירלנד (Ireland) באנגלית. איירה היא מדינה עצמאית, חברה באו"ם ובאיחוד האירופי.
קבלת החוקה ב-1937

ב-29 בדצמבר 1937, נכנסה חוקתה של אירלנד לתוקף לאחר קבלתה במשאל עם. החוקה החליפה את מדינת אירלנד החופשית במדינה חדשה ושמה אירלנד. המושל הכללי הוחלף על ידי נשיא אירלנד. לנשיא נבחר דאגלס הייד, פרוטסטנט וחוקר השפה האירית, מאנשי מפלגת האופוזיציה פינה גייל. הנשיא ממנה ראש ממשלה חזק שכינוי משרתו בשפה האירית הוא Taoiseach. המועצה המבצעת שהייתה קיימת בימי מדינת אירלנד החופשית נקראה עתה בפשטות "ממשלה". אף על פי שהעמידה נשיא בראשה לא הייתה אירלנד עדיין רפובליקה. המלך האנגלי המשיך להיות מלך אירלנד ולשמש בתפקידים רשמיים ביחסי החוץ של המדינה. כלפי פנים היה הנשיא ראש המדינה, אך כלפי חוץ נותר המלך ראש המדינה.
מלחמת העולם השנייה

בשנת 1938 הגיע ראש הממשלה דה ואלירה להסכם עם ראש הממשלה הבריטי ארתור נוויל צ'מברלין בדבר פירוקם של ארבעת בסיסי הצי הבריטים שעוד נותרו על אדמת אירלנד, והעברתם לרשות אירלנד.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הכריז הדאיל (בית המחוקקים האירי) ברוב גדול על כי אירלנד תישאר נייטרלית במלחמה זו. על אף שהותר לאלפי מתנדבים להצטרף לצבא הבריטי במלחמתו בגרמנים, רובו של העם האירי ראה בהחלטה בדבר הנייטרליות החלטה נבונה. במהלך המלחמה סירב דה ואלירה להפצרותיהם של וינסטון צ'רצ'יל ופרנקלין דלאנו רוזוולט לאפשר לצבאות בעלות הברית שימוש בנמלים באירלנד . הקפדתו של דה ואלירה על נייטרליות הייתה כה גדולה, עד כי טרח לבקר את השגריר הגרמני ביקור תנחומים כאשר נודע לו על מותו של אדולף היטלר. אך הייתה זו מראית עין בלבד.
הנייטרליות האירית הייתה לטובתן של בעלות הברית. האירים שיתפו פעולה במישור המודיעיני. דיווחים על מזג האוויר (החשובים מאוד בהקשר של תכנון יום הפלישה לנורמנדי, על צפייה בצוללות (בעלת חשיבות רבה במלחמה באוקיינוס האטלנטי) ועל פעילות של אנשי ה-IRA (אשר עמדו בפיתוי עז להצטרף להיטלר במלחמתו באנגליה), הועברו באופן רציף לבנות הברית במהלך כל המלחמה. טייסים מבעלות הברית שנפלו בשטחה של אירלנד הורשו "להימלט" לשטחי הממלכה המאוחדת באירלנד הצפונית, ואילו טייסים גרמנים נכלאו עד לסיום המלחמה.
המלחמה פגעה מאוד בכלכלתה של אירלנד, והמחסור במוצרי יסוד ניכר לאורך כל המלחמה. ביוני 1947 כללה ארצות הברית את אירלנד במדינות שקיבלו סיוע במסגרת תוכנית מרשל.
הרפובליקה של אירלנד

ב-1948 הפסיד דה ואלירה בבחירות לאחר שש עשרה שנות שלטון רצופות לו, ולמפלגתו פיאנה פול. ג'ון קוסטלו, מנהיג מפלגת פינה גייל עלה לשלטון, בראש קואליציה של מפלגות ביניהן מפלגתו של שון מק'ברייד "ילדי הרפובליקה" (Clann na Poblachta). מק'ברייד, שמונה לשר החוץ, ואשר אביו היה בין המוצאים להורג לאחר מרידת חג הפסחא מיהר לנקוט בצעד האחרון לניתוק התלות בבריטניה. ב-1 באפריל 1949 התקבל בפרלמנט חוק הרפובליקה של אירלנד. המדינה החדשה הפכה לרפובליקה. כל כוחותיו וסמכויותיו של המלך האנגלי ניתנו בידי הנשיא, שהיה עתה לראשה הבלתי מעורער של המדינה. על פי כללי חבר העמים הבריטי מדינה המכריזה על עצמה כרפובליקה פורשת מידית מחבר העמים. שלא כמדינות כהודו אשר הכריזה על עצמה כרפובליקה עם קבלת העצמאות, לא טרחה אירלנד לבקש את קבלתה מחדש לחבר העמים לאחר ההכרזה.
תגובתה של הממלכה המאוחדת לצעד זה היה בקבלת "חוק אירלנד" אשר קבע כי אירלנד הצפונית היא חלק בלתי נפרד של הממלכה המאוחדת, וכי לא יחול כל שינוי במעמדה זה ללא הסכמה מפורשת של הפרלמנט של צפון אירלנד.
ממשלות קוסטלו ודה ואלירה

בין 1948 ו-1959 שימשו קוסטלו ודה ואלירה כראש הממשלה לסירוגין. ב-14 בדצמבר 1955 התקבלה אירלנד לאו"ם. בשנת 1957 שב דה ואלירה בפעם האחרונה למלא את תפקיד ראש הממשלה. הוא היה בן 75 שנים ועיוור כמעט לחלוטין. בשלב זה איפשר לסגנו הנמרץ, שון למאס להפעיל את תוכניותיו הכלכליות, אשר נקראו "התוכנית להתרחבות כלכלית" בשנת 1958. בשנת 1959 פרש דה ואלירה מתפקיד ראש הממשלה על מנת לקבל את תפקיד הנשיא, ומינה במקומו את סגנו למאס.
ממשלות שון למאס והצמיחה הכלכלית

שון למאס הפך לראש ממשלה ולמנהיג פיאנה פול ב-23 ביוני 1959. הוא מיקד את תשומת לבו בעניינים כלכליים. הוא הסיר את ההגנה מעל המוצר המקומי והנהיג שוק חופשי. הוא העניק מענקים ופטורים ממס לחברות שתבססנה את מושבן באירלנד. כתוצאה מן התוכנית גדל התוצר הלאומי הגולמי האירי בשנים אלו בשיעור של 4% בשנה. תוכנית חדשה, ואמביציוזית יותר החלה בשנת 1963.
שנות השישים היו שנים של שינוי באירלנד. רשת הטלוויזיה הממלכתית RTÉ החלה לשדר, ומועצת הוותיקן השנייה הובילה לפתיחות גדולה יותר בכנסייה הקתולית, שעדיין הייתה הכוח העיקרי בחיים הציבוריים באירלנד. בשנת 1963 ביקר באירלנד הנשיא האמריקני ממוצא אירי, ג'ון פיצג'רלד קנדי. בשנת 1966 הונהג חינוך תיכון חובה חינם.
במהלך כהונתו ניסה למאס להוביל מהלך של פיוס עם צפון אירלנד. בינואר 1965 למאס ביקר בצפון בחשאי לשיחות עם ראש ממשלת צפון אירלנד טרנס או'ניל. בפברואר ביקר או'ניל בדבלין. אך האווירה הלבבית נעכרה עקב ציון יובל החמישים למרידת חג הפסחא באפריל 1966.
בנובמבר 1966 הכריז למאס על פרישתו מתפקידיו. היה זה סופו של "דור המייסדים" ברפובליקה האירית.