stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרוזודיה
פרוזודיה ברכישת שפה

תינוקות צוברים ידע לגבי הדפוסים הפרוזודיים של השפה בשלבים מוקדמים בחייהם, ונראה שהידע הזה מסייע להם בתהליך רכישת השפה. ישנן עדויות רבות שתינוקות נשענים על הידע שלהם בתחום הפרוזודיה כדי להשיג התקדמות בתחומים אחרים של השפה, אסטרטגיה המכונה "prosodic-bootstrapping". אחת הבעיות המרכזיות עמן צריך להתמודד התינוק רוכש השפה, היא כיצד לחלק את שטף הדיבור שהוא קולט ליחידות המרכיבות אותו. עבורו (כמו גם עבור מבוגר המאזין לשפה לא מוכרת), הדיבור הוא רצף מתמשך של צלילים חסרי פשר. כיצד, למשל, יוכל להתחיל לפענח את משמעויותיהן של מילים, אם אינו מסוגל לזהות את גבולותיה של מילה אחת בתוך שטף הדיבור? ניסויים שבדקו תינוקות רוכשי אנגלית בני 9 חודשים הראו שכבר בגיל זה הם מסוגלים לזהות את דפוס ההטעמה האופייני לשפה המדוברת בסביבתם. תינוקות אלה הקשיבו זמן רב יותר למילים עם דפוס הטעמה מלעלי, המופיע ברובן המוחלט של המילים באנגלית (למשל, bunny), לעומת זמן ההקשבה שהקדישו למילים עם ההטעמה המלרעית הנדירה (למשל- giraffe). על סמך ממצאים אלה, הוצע שתינוקות משתמשים בידע שלהם לגבי דפוס ההטעמה הנפוץ בשפה כדי לסמן את גבולותיהן של המילים. לדוגמה, תינוקות רוכשי אנגלית יכולים להניח במידה רבה של ביטחון שהברה מוטעמת היא חלקה הראשון של מילה לא מוכרת, ולא סופה של מילה. באופן דומה, תינוקות יכולים להשתמש בפרוזודיה כדי לזהות את גבולותיהן של יחידות גדולות יותר של הדיבור, כמו פסוקיות ומבעים.
השפעתה של שפת האם ניכרת גם בהפקותיהם הקוליות של תינוקות. עוד לפני שהם מתחילים לדבר, ניתן לזהות במלמול שלהם דפוסים פרוזודיים המזכירים את אלה של השפה המדוברת בסביבתם. לדוגמה, ניתוח אקוסטי על מלמוליהם של תינוקות רוכשי אנגלית ורוכשי צרפתית גילה הבדלים מובהקים בין שתי הקבוצות, שעשויים לנבוע מהמאפיינים הפרוזודיים של כל אחת מהשפות. שלב נוסף בדרך לשליטה במערכת הפרוזודית בא לידי ביטוי בתופעה המכונה "ז'רגון". זוהי צורה של מלמול מורכב המופיע אצל חלק מהתינוקות לקראת סוף השנה הראשונה לחייהם. הז'רגון מתאפיין בהפקה של דפוסים פרוזודיים מפותחים, כולל שינויים מגוונים באינטונציה ובהדגשה. הורים לתינוקות "מז'רגנים" מדווחים בהתפעלות שילדיהם "מספרים סיפורים שלמים" או "מנהלים שיחות שלמות" בשפה המובנת רק להם. ואכן, הז'רגון נדמה כדיבור בוגר לחלוטין, פרט לכך שהוא כולו "ג'יבריש" ואינו כולל מילים בעלות משמעות.
נקודה נוספת הראויה להתייחסות נוגעת דווקא לדיבורם של מבוגרים. בכלליות, מבוגרים נוטים לשנות את אופן הדיבור שלהם כאשר הם פונים אל תינוקות. צורת הדיבור המיוחדת המוקדשת לתינוקות נקראת "child directed speech" ומכונה גם "אמהית" או "motherese" (וברוח התקינות הפוליטית, "הורית" או "parentese"). לאמהית מאפיינים פרוזודיים ייחודיים הכוללים תדר בסיסי גבוה, קצב איטי ואינטונציה מוגזמת. סוברים שצורת דיבור זו משרתת את התפתחות השפה במספר אופנים, החל מגיוס ושימור תשומת הלב של התינוק, עבור בהדגשתו של מידע לשוני חדש וכלה בהקלת החלוקה של שטף הדיבור למרכיביו, משימה שחשיבותה נדונה קודם לכן. מחקרים בתחום זה אספו עדויות שתינוקות מראים העדפה מובהקת לדיבור באמהית, שמאפייניה האקוסטיים של האמהית הם אוניברסליים ומופיעים במגוון שפות שונות ושמבוגרים נוטים באופן אוטומטי לעבור לדיבור באמהית כשהם פונים אל תינוקות. כל אלה מעידים על חשיבותה של הפרוזודיה עבור תהליך רכישת השפה.
הערות שוליים

↑  Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson.
↑  Walker, J. P., Joseph, L. & Goodman, J. (2009) The production of linguistic prosody in subjects with aphasia. Clinical Linguistics & Phonetics 23 (7), 529-549
↑  Jones, H. N. (2006) Prosody in Parkinson's Disease. Perspectives on Neurophysiology and Neurogenic Speech and Language Disorders 19, 77-82
↑  Nilsonne, A., Sundberg, J., Ternstrom, S. & Askenfelt, A. (1988) Measuring the rate of change of voice fundamental frequency in fluent speech during mental depression. Journal of the Acoustical Society of America 83 (2), 716-728
↑  Peppé, S., Cleland, J., Gibbon, F., O'hare, A. & Castilla, P. M. (2011) Expressive prosody in children with autism spectrum conditions. Journal of Neurolinguistics 24, 41-53
↑  Jusczyk, P. E., Cutler, A. & Redanz, N. J. (1993) Infants' preference for the predominant stress patterns of English words. Child Development 64, 675-687
↑  Whalen, D. H., Levitt, A. G. & Wang, Q. (1991) Intonational differences between the reduplicative babbling of French- and English-learning infants. Journal of Child Language 18, 501- 516.
↑  Fernald, A. (1985) Four-Month-Old Infants Prefer to Listen to Motherese. Infant Behavior and Development 8, 181-195
↑  שם
↑  Grieser, D. L. & Kuhl, P. K. (1988) Maternal speech to infants in a tonal language: Support for universal prosodic features in motherese. Developmental Psychology 24, 14-20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4047500-1  NKC: ph135847
מרדכי אהרן גינצבורג

| --- | --- |

 לידה:  3 בדצמבר 1795 סלנט, ליטא 
 פטירה:  5 בנובמבר 1846 (בגיל 50) וילנה, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 
"תקון לבן הארמי", וילנה 1864. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 44
מרדכי אהרן גִינְצְבּוּרְג רמא"ג; (ברוסית: Мордехай Аарон Гинцбург; בלטבית: Mordechajus Aronas Gincburgas;‏ כ"א בכסלו תקנ"ו, 3 בדצמבר 1795 – ט"ז בחשוון תר"ז, 5 בנובמבר 1846), היה מראשי המשכילים בווילנה, תרגם לעברית וחיבר ספרי השכלה. רמא"ג היה ממעצבי העברית הספרותית החדשה, ואף חיבר את האוטוביוגרפיה הראשונה בעברית, "אביעזר".
קורות חייו

רמא"ג נולד בסוף 1795 בעיירה סלנט שבפלך קובנה של האימפריה הרוסית (באזור ליטא). אביו של רמא"ג, יהודה אשר, היה משכיל בעצמו, מראשוני המשכילים בליטא, וצירף לחינוך המסורתי של בנו בחדר גם לימוד תנ"ך ודקדוק עברי. בילדותו החל לקרוא חיבורים היסטוריים יהודיים עממיים כמו "יוסיפון" ו"צמח דוד" לדוד גנז, ונמשך לקריאת ספרי מדע והשכלה שהיו זמינים לו, כגון "ספר הברית" לר' פנחס אליהו מווילנה. בגיל 14 השיאו לו נערה בת 13 בנישואים שלא עלו יפה, כפי שהוא מתאר בגילוי לב באוטוביוגרפיה שלו. הוא עבר להתגורר אצל חותנו בעיירה שאוול, ושם הרחיב את ידיעותיו, קרא ספרי השכלה, בין השאר את חיבוריו של משה מנדלסון, ואף עסק בקבלה. בהמשך למד גרמנית וקרא ספרות יפה אירופית בת התקופה.
ב-1817 החל לנדוד בין עיירות בליטא ובקוּרְלַנד, והתפרנס בדוחק כמלמד תינוקות ומעיסוקים נוספים. ב-1823 הוציא בווילנה את החיבור הראשון שלו – החלק הראשון של התרגום של "גלות הארץ החדשה". ב-1832 סיים להכין את החלק הראשון של "תולדות בני האדם", אך הצליח להדפיס אותו רק ב-1835. באותה שנה כנראה כבר היו מוכנים אצלו חיבורים נוספים, שנדפסו בשנים הבאות. בשנות השלושים גם בא בדברים עם משכילים נוספים להוציא כתב עת משכילי בעברית, אולי כשהוא שותף בעריכה לריב"ל, אך הדברים לא יצאו אל הפועל.
ב-1835 התיישב בווילנה, כשהוא כבר סופר עברי מפורסם. רמא"ג תפס במהרה מקום של כבוד בקרב משכילי וילנה, עד שהפך להיות האישיות המרכזית בקבוצה שכללה את אד"ם הכהן ובנו מיכ"ל, מתתיהו שטראשון, יצחק אייזיק בן-יעקב, אייזיק מאיר דיק, קלמן שולמן, רש"י פין ואחרים. הוא התפרנס מהוראה ומניהול חשבונות, ומתמיכה של המשכיל העשיר ניסן רוזנטל.
בשנותיו בווילנה המשיך לפרסם את ספריו, והיה מעורב ביוזמות ובפעולות רבות של המשכילים. ב-1841 ייסד ביחד עם שלמה זאלקינד בית ספר "מתוקן", עמד בראשו ולימד בו תנ"ך. היה שותף לפנייה אל השלטונות הרוסיים בבקשה שיאסרו על היהודים ללבוש את בגדיהם המסורתיים, ומנגד פעל להקלה על ייבוא ספרים עבריים מחוץ לארץ. בשעת ביקורו של משה מונטיפיורי בווילנה ב-1846 היה רמא"ג מראשי המדברים מצד המשכילים.
כשהחל מקס ליליינטל בסדרת הפעולות שלו לקראת רפורמה בחינוך היהודי, בעידוד השלטונות הרוסיים, הסתייג רמא"ג מן הכיוון שנקט. הוא פרסם בפסאודונים "יונה בן אמיתי" חוברת בשם "מגיד אמת", כנגד החוברת "מגיד ישועה" של ליליינטל, ובה הסביר כי ליליינטל מנסה לייבא לתחום המושב את ההשכלה בנוסחה הגרמני, שאיננה מתאימה להשכלה המסורתית והמתונה יותר שבליטא. כדי להגן על עצמו מהצנזורה פרסם רמא"ג גם חוברת המתקיפה את "מגיד אמת", בשם "קיקיון דיונה".
במהלך השנים החמיר מצב בריאותו, ובסוף 1846 הלך לעולמו. הדרשן של וילנה, שנאלץ על כורחו להספיד את רמא"ג חסיד ההשכלה, הבליע את ההספד בהספד על שני רבנים שנפטרו באותה תקופה. העלבון של המשכילים מהספד זה הביא בסופו של דבר להקמת מסגרות עצמאיות של המשכילים בווילנה, בנפרד מהמוסדות של האדוקים, ובפרט להקמת בית הכנסת של המשכילים "טהרת הקודש". בשנים הבאות המשיכו יורשיו ותלמידיו של רמא"ג, ובפרט אחיו הצעיר, משה ליב גינצבורג, להוציא לאור את ספריו.
השקפת עולמו, יצירתו וסגנונו

השקפת עולמו של רמא"ג התאפיינה ברוח ההשכלה המתונה, בדומה לשאר משכילי וילנה בשנות הארבעים, שרמא"ג היה הדמות המרכזית ביניהם. תפיסותיו בנוגע לדמותה של היהדות הושפעו במידה רבה מכתביו של משה מנדלסון. שלא כמו המשכילים הרדיקליים, הוא לא פסל את הדת ואת ההלכה כשלעצמן ובוודאי לא תמך בהתבוללות. עיקר פעילותו של רמא"ג הייתה לתיקון מוסדות הקהילה היהודית, ובכלל זה הרבנים, לשיפור החינוך ולהבאת מודרניזציה לחיים היהודיים, לרבות הלבוש היהודי. הוא תמך בלימוד שפות זרות (גרמנית ורוסית) ואף תרגם מבחר יצירות מן הספרות האירופית בת זמנו, כגון כתבי גתה והיינה, ובמקביל עסק ביצירה עברית; כשאר המשכילים התנגד לדיבור ביידיש, שראה בה שפה משובשת.
רמא"ג היה כמעט היחיד בזמנו שעסק בכתיבת ספרי השכלה ממש, היינו הסברה של מדע והיסטוריה לקורא היהודי העממי. רבים מחיבוריו נועדו לאפשר ליהודי תחום המושב להכיר את המדעים וההיסטוריה העולמית, ועם זאת כתב רבות גם על ההיסטוריה של עם ישראל, ואף על אקטואליה יהודית בת הזמן (כגון עלילת הדם בדמשק וזיכרונותיו של אליעזר הלוי ממסעו עם משה מונטיפיורי בארץ ישראל). כשהציג מקס ליליינטל את הרפורמות שלו, התנגד להן רמא"ג בין השאר בטענה כי אין ליהודי רוסיה להתבטל בפני השכלה המיובאת מגרמניה, שאינה מתאימה ברוחה ליהדות המסורתית והשורשית שבמזרח אירופה.
כחלק מפעילותו לתיקון סדרי החיים בקהילה היהודית חיבר את האוטוביוגרפיה שלו, "אביעזר", ובה תיאר בפירוט את פגמי החינוך והמשפחה אצל היהודים. את חיבוריו כתב בעברית פשוטה יחסית, ונמנע מן הסגנון המליצי הכבד שאפיין את המשכילים בזמנו. הוא התיר לעצמו להשתמש לפי הצורך גם במילים מן המשנה והתלמוד, ואף חידש צירופים ומטבעות לשון רבים, רובם בתרגום שאילה מן הגרמנית, ובהם בין השאר "ימי הביניים", "כתובת" (במובן inscription), "רהיטים" ועוד. סגנונו של רמא"ג השפיע רבות על דמותה של העברית בדורות שאחריו, ובעקבותיה על דמותה של העברית הספרותית החדשה.
חיבוריו

גלות הארץ החדשה, חלק ראשון, וילנה תקפ"ג (1823); כל שלושת החלקים, ורשה תרמ"ד (1883) בשם מסע קאלומבוס. תרגום של ספר גרמני מאת יואכים היינריך קאמפה (Campe) בשם Die Entdeckung von Amerika ("על אודות גילוי אמריקה") בשלושה חלקים: קולומבוס, קורטס ופיסארו. החלק הראשון תורגם גם ליידיש בעילום שם, אולי על ידי רמא"ג עצמו, בשם די ענטדעקונג פון אמעריקא, וילנה תקפ"ד.
תולדות בני האדם, תרגום של החלק הראשון מספר היסטוריה של קארל היינריך פליץ (Pölitz). וילנה תקצ"ה (1835). פרקים בודדים מהחלקים הבאים של הספר נדפסו בכתבי-עת אחרי פטירתו של רמא"ג.
ימי הדור, היסטוריה של אירופה מ-1770 עד 1812, וילנה תרכ"א (1860). הצרפתים ברוסיא, תיאור מסע נפוליון ברוסיה בשנים 1812–1813, וילנה תר"ג (1842). פי החירות, המלחמה נגד נפוליון בשנים 1813–1815, וילנה תר"ו (1846). תולדות נפאָליאן בן-פרט, נדפס בתוך המוריה, ורשה תרל"ח (1878), אחרי שנפסל על ידי הצנזורה ב-1833.
עתותי רוססיא, היסטוריה של רוסיה, וילנה תקצ"ט (1839).
אגרונים, קובצי מכתבים ומאמרים של מחברים מפורסמים: קריית ספר, וילנה תקצ"ה (1835); דביר, חלק ראשון, וילנה תר"ד (1844), חלק שני, וילנה תרכ"ב (1861).
המלאכות (=שליחות) אל קאיוס קאליגולאה, תרגום ספרו של פילון האלכסנדרוני אודות המשלחת אל קליגולה, על פי התרגום לגרמנית, וילנה תקצ"ז (1836).
חמת דמשק, אודות עלילת הדם בדמשק. מחמת הצנזורה לא נזכר מקום הדפוס, והוא כנראה קניגסברג; שנת הדפוס 1860.
מגיד אמת, על פרשת ההשכלה מטעם (ראו לעיל), לייפציג 1843.
אביעזר, אוטוביוגרפיה. רמא"ג החל לכתוב את האוטוביוגרפיה כבר בשנת תקפ"ח (1828), אך היא יצאה לאור רק אחרי מותו, בשנת תרכ"ד (1863) בווילנה. זו האוטוביוגרפיה הראשונה שנכתבה בעברית, והיא עשויה לפי ז'אנר האוטוביוגרפיה המודרני בעקבות "הווידויים" של רוסו. רמא"ג מתאר ב"אביעזר" בגילוי לב את ימי ילדותו ובחרותו, ומשתמש בסיפור חייו כדי להדגיש את הפגמים בסדרי החיים של יהודי תחום המושב, כגון החינוך הלקוי ובעיית נישואי הבוסר.
על דבר הבגדים, מאמר בעניין הלבוש היהודי והצורך בהחלפתו בלבוש מודרני. נדפס בקובץ "לקט אמרים" של המליץ, סנקט פטרבורג תרמ"ט (1889).
תקון לבן הארמי, חיבורים הומוריסטיים, וילנה תרכ"ד.
מבוא לארץ קדומים, הוצאה חדשה של ספר הגאוגרפיה המקראית מחקרי ארץ לשלמה לויזון על ידי יעקב קפלן, וילנה 1839.
רבים מספריו של רמא"ג יצאו לאור במהדורות נוספות בהמשך המאה התשע עשרה ובמאה העשרים. חיבורים נוספים שלו נשארו בכתב יד.
לקריאה נוספת

Jacob S. Raisin, The Haskalah Movement in Russia, Philadelphia 1913, pp. 204-221
יוסף קלוזנר, היסטוריה של הספרות העברית החדשה, כרך ג, ירושלים תשי"ג, עמ' 120–170
ישראל ברטל, "מרדכי אהרון גינצבורג, משכיל ליטאי מול המודרנה", בתוך: עמנואל אטקס (עורך), הדת והחיים, תנועת ההשכלה היהודית במזרח אירופה, ירושלים תשנ"ג, עמ' 109–125
דוד מגיד (מלקט ועורך), "ר' מרדכי אהרן גינצבורג: תקנ"ו - תר"ז. ספורי תולדותיו ופרשת עבודתו בשדה ספרות העברית", פטרבורג, תרנ"ז
קלמן שולמן, קול בוכים, 1846, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
"אביעזר", האוטוביוגרפיה של רמא"ג, וילנה, 1863
רוסלקה: אגם המתים

| --- | --- |

 בימוי:  סביאטוסלב פודגאייבסקי
 הופק בידי:  דז'אניק פאיזייב רפאל מינאסבקיאן אלכסנדר בונדארב איוואן קפיטונוב
 תסריט:  נטליה דובואיה סביאטוסלב פודגאייבסקי איוואן קפיטונוב
 שחקנים ראשיים:  ויקטוריה אגלאקובה יפים פטרונין ניקיטה ילנין
 צילום:  איוואן בורלאקוב
 חברת הפקה:  STG Cinema QS FILMS
 חברה מפיצה:  סנטרל פרטנרשיפ KIT Studio
 הקרנת בכורה:  2018 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט אימה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
רוסלקה: אגם המתים (ברוסית: Русалка. Озеро мертвых) הוא סרט אימה רוסי בבימויו של סביאטוסלב פודגאייבסקי. בסרט מככבים ויקטוריה אגלאקובה (שהשתתפה גם בסרטי אימה אחרים של פודגאייבסקי) ויפים פטרונין
הקרנת הבכורה של הסרט ברוסיה נערכה ב-13 בספטמבר 2018.
תקציר עלילת הסרט

זוג צעיר מתחיל לחוות אירועים מיסטיים בלתי מוסברים. בניסיון להבין מה פגע בהם, האישה מבינה כי זה החל במפגש מקרי עם רוסלקה על חוף אגם ביער, שבעקבותיו הגבר מתחיל לאבד מכוחו מדי יום ביומו. האישה תיאלץ להילחם ברוסלקה על מנת להסיר את הקללה מבעלה.
צוות השחקנים

ויקטוריה אגלאקובה
יפים פטרונין
ניקיטה ילנב
ססיל פלז'ה
איגור חריפונוב
סופיה שידלובסקאיה
דאריה יארצבה
דמיטרי יארצב
אלה ארטמונובה
אמיל סאלס
הערות שוליים

↑  104 Кинорынок: ЦПШ делает ставку на «Движение вверх»
↑  104-й кинорынок: горячие каникулы зимой, девушка с косой, Хеллбой и баскетбол
↑  Стартовали съемки фильма «Русалка. Озеро мертвых», основанного на страшных русских сказках
↑  СТАРТОВАЛИ СЪЁМКИ ХОРРОРА «ОЗЕРО МЁРТВЫХ: РУСАЛКА»
↑  Обзор изменений графика кинорелизов России за неделю с 11 по 17 декабря
↑  Русалка. Озеро мертвых, 2018
רגרסיה (פסיכולוגיה)

בפסיכואנליזה, רגרסיה או נסיגה (ולפי האקדמיה ללשון: תסוגה) היא מנגנון הגנה בו האדם חוזר להתנהגויות המאפיינות שלב מוקדם יותר בהתפתחותו, בו הוא חש נוחות וביטחון רגשי. הדבר עשוי להתרחש במצבים בהם האדם חש משבר מסוים בשלב ההתפתחות שלו, חוסר ביטחון וקושי להתמודד באופן המקובל והתואם את שלב ההתפתחות הבוגר יותר בו הוא נמצא כרגע. לפי התאוריה הפסיכואנליטית של זיגמונד פרויד, הדבר קורה כאשר עולים למודעות דחפים ומחשבות שהאדם חש חרדה רבה מולם ומתקשה להתמודד איתה, ולכן הוא נסוג לאחור, לשלב מוקדם יותר בהתפתחות, בו הוא מדחיק דחפים ומחשבות אלו אל הלא-מודע, ויכול לחוש יותר ביטחון.
מאפייני רגרסיה

רגרסיה עשויה להתרחש באופן זמני או להימשך פרק זמן ארוך. היא עשויה לקרות תוך כדי ההתפתחות הראשונית של האישיות, במהלך הילדות. למשל, ילד בגיל חמש שנולד לו אח קטן, והוא חש שמירב תשומת הלב של הוריו כבר לא מופנית אליו, עשוי לחוש חוסר ביטחון וחרדה ואז לחזור מהשלב בו הוא נמצא בגיל זה (השלב הפאלי) לשלב קודם (השלב האנאלי), ולבטא התנהגויות רגרסיביות כגון הטלת שתן במיטתו ועיסוק בשליטה על הסוגרים בגופו, למרות שכבר הפסיק לעשות זאת.
התנהגויות רגרסביות עשויות להתרחש גם אצל מבוגרים, למרות שכבר סיימו את תהליך התפתחות האישיות המכריע בילדותם. למשל, אדם מבוגר שבמהלך תקופות מעוררות חרדה בחייו (כגון קידום בעבודה, מבחנים באוניברסיטה וכו') עשוי לצעוק ולרקוע ברגליו כשאינו מקבל משהו שהוא רוצה, או אדם שמעשן ואוכל בכמויות גדולות במצבי מצוקה (על פי תאוריית ההתפתחות של פרויד זוהי נסיגה לשלב הראשון בהתפתחות - השלב האוראלי, בו קיים עיסוק סביב האזור הארוגני של הפה).
רגרסיה מתרחשת כאשר אדם חוזר לדפוסי התנהגות שהפגין בגיל מוקדם יותר. לחץ בחיים הבוגרים וחרדה עלולים להוביל את האדם לחפש נחמה בחוויות המקושרות אצלו לזמנים בטוחים ומאושרים יותר. למשל, הוא עשוי 'לסגת' לאכילת מאכלים שהוא אכל בתור ילד, לצפות בסרטים ישנים או בתוכניות מצוירות, לפעול מבלי לחשוב על תוצאות מעשיו וכדומה.
במצבים קיצוניים, כגון לאחר טראומה נפשית או במחלות נפש קשות, עשויים להתבטא דפוסי התנהגות רגרסיבית חמורים וקבועים יותר. למשל, בקרב הלוקים בסכיזופרניה מתרחשת התנהגות חסרת אונים ותלותית, קטטוניה (חוסר תנועה או תנועות סטראוטיפיות) ועוד, דפוסי התנהגות המובנים לעיתים כניסיון של האגו למצוא הגנה באמצעות נסיגה להתנהגויות התואמות תינוק חסר ישע.
רגרסיה בשירות האגו

למרות המשמעויות השליליות המיוחסות לרוב לרגרסיה, טוענים חלק מהפסיכולוגים כי ניתן להשתמש בה ככלי טיפולי יעיל במהלך טיפולים פסיכולוגיים בשיטות פסיכואנליטיות. פרויד עצמו עסק למשל בהיפנוזה, במהלכה טען כי מטופליו חזרו בדמיונם והעלו מחדש מצבים ורגשות רגרסיביים ובלתי פתורים מתקופת ילדותם; כאשר הועלו מצבים ותחושות קשים אלו במרחב המוגן של חדר הטיפולים - ניתן היה להתמודד עימם ולפתור אותם באופן אדפטיבי יותר וכך לחולל שינוי טיפולי. כיום, חלק מהפסיכולוגים, בהם הפסיכולוג הנודע מייקל באלינט, רואים בנסיגה לשלב קודם במהלך הטיפול מעין אפשרות לתיקון או התמודדות עם תחושות ואירועים של המטופל. למשל, הפסיכיאטר ג'ואל גולד מציע כי ניתן להשתמש בזהירות במהלך הטיפול ב-ARISE ‏(Adaptive Regression in the service of the Ego - רגרסיה אדפטיבית בשירות האגו), וכי היא יכולה להביא ליצירתיות במציאת פתרונות יעילים לקשיים; למשל תופעות כמו דמיון, פנטזיה, חלימה בהקיץ, משחק והתאהבות הם התנהגויות רגרסיביות מקובלות ומועילות בהתמודדויות שונות, בזכותן ניתן להגיע אל תכנים לא-מודעים ללא פחד ולמצוא זוויות ראייה חדשות של האירועים וגישות חדשות להתמודדות.
לקריאה נוספת

מייקל באלינט, השבר הבסיסי: היבטים טיפוליים של רגרסיה. (תרגום: חני גלעד). סדרת פסיכואנליזה, הוצאת עם עובד.
הערות שוליים

↑  מילים שוות לכל נפש, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏6 במאי 2014
↑  Joel Gold, ARISE, Edge: The world question center, 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529519105171  BNE: XX534947  BnF: cb119423120 (data)  GND: 4132376-2  LCCN: sh85112391
אלה בן בעשא

אֵלָה בן בַּעְשָׁא הוא דמות מקראית, מלך ישראל, לפי הכרונולוגיה המסורתית מלך על ממלכת ישראל בשנים 883 עד 882 לפנה"ס, איש שבט יששכר, הוא עלה למלוכה לאחר מות אביו, בעשא בן אחיה מלך ישראל. ימי מלכותו לא נמשכו זמן רב ולא מסופר רבות מפעלי חייו, מלבד על מלחמה שערך נגד פלשתים.
כמו אביו, ניסה גם אלה להמשיך במאבק עם יהודה, אך מאמצו המיידי היה להמשיך בניסיון לכיבוש גבתון, במטרה לכתר את יהודה ממערב ולנתק את המגע הישיר בין ממלכת יהודה לפלשת וכך נאמר בספר מלכים: "וְהָעָם חֹנִים עַל-גִּבְּתוֹן אֲשֶׁר לַפְּלִשְׁתִּים". מסתבר שהמלך עצמו לא חונך ברוח לחימה, ובחר לבלות את זמנו - בעת שצבאו חנה "על גבתון אשר לפלשתים" - בתרצה, עיר בירתו, תוך שתייה לשכרה. וכך מסופר על נסיבות מותו:
זמרי שהיה שר של אלה רצחו, ומלך אחריו במשך שבוע, עד להריגתו בידי עומרי ועלייתו לכס המלוכה של בית עומרי.
הערות שוליים

↑  ספר מלכים א', פרק ט"ז, פסוק ט"ו.
↑  ספר מלכים א', פרק ט"ז, פסוקים ט'–י"ב.
שמואל יוסף פין

| --- | --- |

ש"י פין, 1880
 לידה:  ספטמבר 1818 וילנה
 פטירה:  23 בדצמבר 1890  (בגיל 72) ווילנה
 עיסוק:  סופר, עיתונאי
 שפות היצירה:  עברית 
 צאצאים:  בנימין פין 
 חתימה:   
 
שמואל יוסף פִין (מכונה רש"י פין או רשי"פ; פֿין; בכתב לטיני: Samuel Joseph Fünn‎; ט"ו בתשרי ה'תקע"ט, ספטמבר 1818 – י"א בטבת ה'תרנ"א, 22 בדצמבר 1890) היה סופר וחוקר עברי, איש תנועת ההשכלה ומראשי הקהילה היהודית בווילנה. עורך כתב העת "הכרמל" ומחבר "האוצר", "קריה נאמנה" ו"שפה לנאמנים". בשנותיו האחרונות מראשי "חובבי ציון" בליטא.
שמואל יוסף פין
דמותו והשקפת עולמו

בימי צעירותו, בשנות השלושים והארבעים - ימי ראשית פעילות אנשי תנועת ההשכלה במזרח אירופה - היה פין מן החלוצים שקראו לשינוי אופי החברה היהודית המסורתית. כחבריו המשכילים ראה אף הוא צורך במהפכה ובמלחמה בעולם האדוק והישן. ואולם עם השנים הפך פין לדמות מייצגת של ההשכלה השמרנית והמתונה. כנגד המשכילים הרדיקלים שפעלו להיטמעות מלאה בחברה ובמדינה הרוסית (רוסיפיקציה) תמך הוא בהשכלה עברית-יהודית, המשתלבת במסורת היהודית. בניגוד למשכילים בגליציה במחצית הראשונה של המאה ה-19 שלחמו בעולם הרבני ובפרט בחסידות, היה הוא, ביחד עם אליעזר צווייפל, מן הראשונים שפיתחו את התאוריה ההרמוניסטית על "שלושת הרועים", כלומר שלושת מנהיגי הזרמים היהודים שקמו במאה ה-18: הבעש"ט, אבי החסידות, הגר"א, אבי ההתנגדות הליטאית ומנדלסון אבי ההשכלה - שלושה זרמים שכולם חיוביים ותורמים ליהדות. בתיאוריו את תולדות תנועת ההשכלה תיאר אותה כמשתלבת ברצף שראשיתו ברציונליזם היהודי בימי הביניים והמשכו במבשרי ההשכלה בראשית העת החדשה (מושג שהיה ממעצביו), ולא כמהפכה וכמפנה בתולדות היהדות.
מתינותו ופשרנותו, ביחד עם הכוח הממסדי שהחזיק כאיש הנהגת הקהילה ועורך כתב עת, קוממו עליו משכילים רדיקלים יותר, למשל משה ליב ליליינבלום ויהודה ליב גורדון. הם ראו בו אדם הפכפך וחסר-דעה הנכנע ללחצי האורתודוקסיה. יל"ג אף כתב עליו במכתב פרטי, כי "אין נפשי אל האיש הזה בעל דו פרצו-פין... אין בו לא אהבת האמת ולא שנאת הבצע, לא אמץ הלב ולא רך הלשון, אין מלח במאמריו ולא טעם בחכו לבחור המתוק לנפש קוראיו מדברי אחרים - ואיש כזה חפץ למשול עלינו ביד חזקה!" (אגרות יל"ג, ורשה תרנ"ד, עמ' 145). פין אף סיפר בהלצה על עצמו כי הוא מתפלל תפילת מנחה חמש פעמים ביום, משום שהוא נכנס להתפלל בכל בית כנסת שהוא עובר לידו כדי שלא יאמרו שאיננו מתפלל. עם זאת לא אימץ במלואה את הגישה האורתודוקסית, ותמך בתיקונים מתונים בהלכה לפי צורכי השעה והמקום ברוח השקפותיו של זכריה פרנקל.
תמיכתו בחיבת ציון בשלהי חייו נבעה כנראה ממניעים דתיים ולא מאימוץ רעיונות לאומיים יהודיים. הוא פעל ליישוב ארץ ישראל מטעמים פילנתרופיים ומעשיים, אך עדיין המשיך להאמין באמנציפציה ליהודים בתוך גבולות האימפריה הרוסית ובתחיית החיים היהודיים במזרח אירופה.
מחקריו ההיסטוריים והלקסיקונים שערך, בפרט "קריה נאמנה" ו"כנסת ישראל", משמשים רבות במחקר ההיסטורי שלאחריו. המילון העברי שחיבר, "האוצר" (בחייו יצאו לאור האותיות א-ז והושלם לאחר פטירתו), היה המילון ההיסטורי הראשון ללשון העברית וקיבץ את כל הידע שעד זמנו; אבל יש בו ליקויים שונים, כגון עיון אטימולוגי לא מספק וחוסר בהתייחסות לתקופת הביניים של העברית.
בעיר תל אביב נקרא רחוב על שמו (במשך שנים רבות נקרא הרחוב בשם "רחוב פין", אך כיוון שרבו הטועים שקראו "רחוב פּין", בפ"א דגושה, שינתה העירייה את שם הרחוב ל"רחוב רשי"ף", ראשי תיבות שמו).
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
חיבוריו

שנות דר ודר, קניגסברג תר"ז 1847. ספר לימוד בכרונולוגיה מקראית על פי מחקריו של צונץ.
תלמוד לשון רוססיה [!], וילנה תר"ז 1847. ספר לימוד רוסית ביידיש.
נדחי ישראל, (כרך ראשון בלבד), וילנה תרי"א 1850. היסטוריה של עם ישראל בעברית.
קריה נאמנה, וילנה תר"ך 1860 (יחד עם הלל נח מגיד שטיינשניידר). תולדות הקהילה היהודית בווילנה וראשיה.
דברי הימים לבני ישראל, וילנה 1871 - 1877 (שני חלקים). תולדות עם ישראל בימי הבית השני, תרגום ספריו של לוי הרצפלד (אנ') מגרמנית.
סופרי ישראל, וילנה תרל"א. איגרות של גדולי ישראל מימי הביניים ומתקופת ההשכלה.
מאמר על ההשגחה, לחכם עמנו הפלסוף האלהי רבינו משה מענדעלסאהן זצ"ל, נעתק מלשון אשכנזית, וילנה תרל"ב. תרגום מאמר פילוסופי של מנדלסון.
שפה לנאמנים, וילנה תרמ"א 1881. בשבח השפה העברית, ותולדות תנועת ההשכלה היהודית.
כנסת ישראל (חלק ראשון), ורשה תרמ"ז. לקסיקון לגדולי ישראל מימי הביניים ומתקופת ההשכלה.
האוצר, אוצר לשון המקרא והמשנה, ורשה תרמ"ד-תרמ"ח (אותיות א-ז), מהדורה מלאה על ידי שאול פנחס רבינוביץ', ורשה תר"ס-תרס"ג ומהדורות רבות נוספות. מילון היסטורי מקיף של העברית.
מאמרים רבים ב"הכרמל" ובכתבי עת אחרים.
מגיד ישועה, מאת מקס ליליינטל, וילנה 1842
מאמר על ההשגחה, מאת משה מנדלסון, וילנה תרל"ב
"דרכי ה'", 1843. תשובות לטענות של המיסיונר הנוצרי אלכסנדר מקקאול (אנ') בעד הנצרות ונגד היהדות בספרו "נתיבות עולם". כתב היד שמור בספרייה הלאומית.
ביאורים למקרא, למשנה, למורה נבוכים ועוד.
לקריאה נוספת

שמואל פיינר מלחמת תרבות, תנועת ההשכלה היהודית במאה ה-19, ירושלים תשע"א, פרק שישי
מהשכלה לוחמת להשכלה משמרת, מבחר מכתבי רש"י פין, ערך והקדים מבוא שמואל פיינר, ירושלים תשנ"ג
יוסף קלוזנר, היסטוריה של הספרות העברית החדשה, כרך ד, ירושלים תשי"ד, עמ' 115 - 120
חיים ליב מארקאן, תולדות הרב ר' שמואל יוסף פין, בתוך כנסת ישראל, שנה ראשונה, ורשה תרמ"ז.
יהודה סלוצקי (י.ס.), "פין, שמואל יוסף", האנציקלופדיה העברית (כרך כז), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשל"ה, עמ' 711–712
שמואל יוסף פין – דרכי ה' – חלק שני: אורח לצדיק – פרק א', 'דחק - כתב עת לספרות טובה', כרך יא', 2019.
הערות שוליים

↑  סדר הלוית רש"י פין לבית עולמו, רוח הזמן, 8 בינואר 1891, באתר עיתונות יהודית היסטורית.
↑  דוד אסף‏, גלגוליו של רחוב: פין, פיין, רשי"ף, בבלוג "עונג שבת", 29 בנובמבר 2021
↑  ארכיון שמואל יוסף פין, בספרייה הלאומית
↑  יוסף שלמון, סקירה על הספר, ציון נט, (תשנ"ד / 1994), עמ' 415-420‏, JSTOR 23562702
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502534305171  PLWABN: 9810685934605606  GND: 142521442  ISNI: 0000 0001 1753 3397  LCCN: nr94038065  NLA: 35532926  NTA: 217054595  SELIBR: 248613  Trove: 987226  VIAF: 26949110   WorldCat (עם VIAF): 26949110 
"קריה נאמנה", וילנה תר"ך (1860)
"האוצר", מילון השפה העברית
גלעד מאירי

| --- | --- |
גלעד מאירי
גלעד מאירי
 לידה:  21 במרץ 1965 (בן 59)
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  יהודי
 עיסוק:  משורר, סופר, מתרגם, חוקר ואיש חינוך
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  שירה, תרגום, חקר הספרות
 זרם ספרותי:  פוסטמודרניזם
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2008)  פרס אקו"ם 
 
גלעד מאירי (נולד בירושלים ב-21 במרץ 1965) הוא משורר וסופר ישראלי, חוקר, עורך ויזם בתחום השירה.