stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איתי קלוג
ביוגרפיה

איתי קלוג נולד ברמת גן. הוא החל את לימודיו באוניברסיטת תל אביב, שם עשה תואר ראשון בגאוגרפיה וארכאולוגיה. לאחר מכן סיים בהצטיינות תואר שני במחלקה לניהול משאבי טבע וסביבה באוניברסיטת חיפה. עבודת התיזה שלו: “Investigating the link between Light at Night and breast cancer rates in Israel”, שנכתבה בהנחייתם של פרופסור אברהם חיים ופרופסור בוריס פרוטנוב, זכתה בפרס הרקטור לתיזה המצטיינת לשנת 2006. קלוג המשיך ללימודי דוקטורט במחלקה לניהול משאבי טבע וסביבה באוניברסיטת חיפה. עבודת הדוקטורט, גם היא בהנחייתם של פרופסור חיים ופרופסור פרוטנוב, הייתה בנושא “Investigating the association between Light at Night (light pollution) and breast and Prostate cancer rates”.
בשנת 2012 זכה במלגת (EHF ‏- Environmental Health Fund) והחל את הפוסט-דוקטורט בבית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת הרווארד. במסגרת הפוסט-דוקטורט עסק קלוג בפיתוח מודלים חדשניים מבוססי לוויין, להערכת זיהום אוויר. מחקריו התמקדו באפידמיולוגיה סביבתית ובקשר בין חשיפה לזיהום אוויר ותמותה, אשפוזים ובעיות בריאותיות אחרות. החל משנת 2013 ועד היום הוא משמש כחוקר אורח באוניברסיטת הרוורד וכן כמרצה בכיר במחלקה לגאוגרפיה ופיתוח סביבתי באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בספטמבר 2016 קיבל קלוג תואר פרופסור חבר.
פרסם 53 מאמרים בעיתונים מדעיים בין-לאומיים.
קלוג נשוי, אב לשניים ומתגורר בלהבים.
מחקר

מחקריו של קלוג בתחום ה-GIS, אפידמיולוגיה סביבתית והערכת חשיפה לזיהום מקיפים מספר נושאים שהעיקריים שבהם הם:
פיתוח מודלים מרחביים מבוססי לוויין חדשניים להערכת חשיפה לזיהום אוויר אוזון, חנקן דו-חמצני ופחמן דו-חמצני לשימוש במחקרים אפידמיולוגים: קלוג פיתח מודלים מבוססי לוויין חדשניים לחשיפה לזיהום אוויר בעזרת שיטות סטטיסטיות מתקדמות, נתוני לוויין ואלגוריתמים חדשים. בעזרת המודל ניתן לייצור תחזיות מדויקות למחקרים אפידמיולוגים של האפקט האקוטי (טווח זמן קצר) של זיהום אוויר, וכן של השפעות כרוניות (טווח זמן ארוך).
פיתוח מודלים מרחביים מבוססי לוויין להערכת חשיפה לטמפרטורה לשימוש במחקרים אפידמיולוגים: אף על פי שתחנות מטאורולוגיות מספקות תצפיות טמפרטורה מדויקות הכיסוי המרחבי שלהם מוגבל ולכן לעיתים קרובות אינו מספק עבור מחקרים אפידמיולוגיים. קלוג פיתח מודלים להערכת טמפרטורה ברזולוציה גבוהה שמספקת הערכה טובה יותר של אינטראקציות הזמן-מרחב מאשר מודלים שכוללים רק משתנים מרחביים או עיתיים.
פיתוח שיטות חדשניות להערכת חשיפה לזיהום אור: חשיפה לזיהום אור (תאורה מלאכותית בלילה) מורידה את תפוקת המלטונין (הורמון נוגד חמצון) המגן בפני התפתחות סרטן תלוי הורמונים, ובכך מעלה את הסיכון לחלות בסרטן תלוי הורמונים (סרטן השד וסרטן הפרוסטטה). המחקר של קלוג משתמש בשיטות סטטיסטיות מתקדמות, נתוני לוויינים ומדידות בשטח כדי ליצור נתוני חשיפה לזיהום אור ברזולוציה גבוהה.
הערות שוליים

↑  איתי קלוג קורות חיים, באתר אוניברסיטת בן-גוריון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400674805171  VIAF: 9661154923726563780009   WorldCat (עם VIAF): 9661154923726563780009 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "איתי קלוג".
אורי שטיפט

אורי שטיפט (נולד בשנת 1974) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל בשחייה. אלוף ושיאן המכביה (1993) במשחה ל-100 מטר חזה. השתתף ב-3 אליפויות אירופה בשחייה (1995, 1997 ו-2000).
ביוגרפיה

שטיפט נולד וגדל בקיבוץ אילון. הוא התאמן בקבוצת השחייה של מכבי נהריה בהדרכתו של משה הירש.
ביוגרפיה > 1993

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באפריל 1993 זכה שטיפט במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.65 דקות, אחרי ואדים אלכסייב  מהפועל ירושלים (1:04.80 דקות) ולפני יגאל שטייפמן מהפועל עמק יזרעאל (1:06.83 דקות).
ביוגרפיה > 1993 > אלוף ושיאן המכביה

בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו ביולי 1993 זכה שטיפט בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא מכביה חדש של 1:04.45 דקות, לפני ואדים אלכסייב (1:04.85 דקות) ואלכסנדר קלפר מבריטניה (1:05.14 דקות). ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם עידו מירון, יואב מאירי ודימה רבינסקי בשיא ישראלי חדש של 3:53.80 דקות, לפני מקסיקו ודרום אפריקה.
ביוגרפיה > 1994 > אלוף ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 1994 זכה שטיפט במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.86 דקות, לפני ואדים אלכסייב (1:05.39 דקות) ויגאל שטייפמן (1:06.06 דקות).
ביוגרפיה > 1995

בתחרות גביע העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשפילד, אנגליה בפברואר 1995 קבע שטיפט במשחה ל-50 מטר חזה שיא אישי של 28.83 שניות, התוצאה השנייה בטיבה אחרי השיא הישראלי של ודים אלכסייב (28.59 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חזה שיא אישי נוסף של 1:01.93 דקות, אחרי אלכסייב שקבע באותה תחרות שיא ישראלי חדש של 1:00.57 דקות.
בתחרות גרנד פרי בשחייה שנערכה במונקו ביוני אותה שנה קבע שטיפט במשחה ל-50 מטר חזה שיא אישי בתוצאה של 29.38 שניות, התוצאה השנייה בטיבה אחרי השיא הישראלי של אלכסייב (28.90 שניות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה באוגוסט אותה שנה סיים שטיפט במקום ה-16 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.97 דקות, בשלב המוקדמות קבע שיא אישי של 1:03.96 דקות.
ביוגרפיה > 1996

בתחרות גרנד פרי בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה באפריל 1996 קבע שטיפט במשחה ל-100 מטר חזה שיא אישי בתוצאה של 1:03.50 דקות, התוצאה השנייה בטיבה אחרי השיא הישראלי של אלכסייב (1:02.52 דקות).
ביוגרפיה > 1997

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה, ספרד באוגוסט 1997 סיים שטיפט במקום 16 במשחה ל-50 מטר חזה תוצאה של 29.78 שניות, במקום ה-16 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.03 דקות, בשלב המוקדמות קבע תוצאה של 1:03.90 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה תוצאה של 2:24.37 דקות.
ביוגרפיה > 2000

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי 2000 סיים שטיפט במקום ה-24 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.89 שניות ובמקום ה-33 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.07 דקות, (טל שטריקר קבע תוצאה של 1:03.88 דקות, והבטיח את מקומו באולימפיאדת סידני במקום שטיפט).
חייו האישיים

שטיפט נשוי, אב לארבעה ומתגורר בקיבוץ מצובה. הוא שימש כתב ועורך ראשי של אתר איגוד השחייה הישראלי באינטרנט (isa.one) מראשיתו בשנת 2001 ועד שנת 2010.
הערות שוליים

↑  ראו כאן
אלכסנדר קליין

| --- | --- |

 לידה:  17 ביוני 1879 אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  15 בנובמבר 1961 (בגיל 82) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  גרמניה, ישראל, האימפריה הרוסית 
 השכלה:  Saint Petersburg Institute of Civil Engineers 
 
אלכסנדר קליין (בלועזית: Alexander Klein‏; 17 ביוני 1879 (ח' בתמוז תרל"ט) באודסה, רוסיה – 15 בנובמבר 1961 בניו יורק, ארצות הברית) היה מחשובי מתכנני הערים בישראל ומחוצה לה. היה פרופסור לאדריכלות בטכניון ומתכנן ערים שסייע לקרן הקיימת ותכנן ביישובים רבים בארץ. חיבר כשמונים פרסומים ובהם ספרים, חוברות, מאמרים ומחקרים בעיתונות המקצועית בשפות שונות משנות פעילותו ברוסיה, בגרמניה ובישראל.
קורות חיים

אלכסנדר קליין נולד ב־17 ביוני 1879 באודסה שברוסיה (כיום באוקראינה), בן ליונה (מצאצאי הרב יהונתן אייבשיץ) ורוזה בת שמשון פלכסור. ב-1910 נשא לאישה את אליזבט בת איון קפטל. שם בנו סרגיי קליין. הוא נפטר ב־15 בנובמבר 1961 בגיל 82 בניו יורק.
בשנת 1898 סיים את הגימנסיה באודסה. בשנת 1904 סיים את המכון למהנדסים אזרחיים בסנקט פטרבורג והוסמך כמהנדס אדריכל.
קורות חיים > עבודה באדריכלות > פעילות ברוסיה

בשנת 1904 החל בעבודה פרטית במקצועו בסנקט פטרבורג. בשנת 1906 זכה בפרס הראשון בתחרות לתכנון בית-חולים בן 2,000 מיטות בסנקט פטרבורג ומונה כאדריכל הביצוע הראשי. ב-1910 וב-1912 סייר באיטליה כדי ללמוד את אדריכלות הרנסאנס, ששימשה לו כמקור-השראה באחדים מהבניינים הראשונים שתכנן. ב־1913 הוזמן לשמש אדריכל-יועץ למפעלי תעשייה גדולים ברוסיה להם תכנן שיכוני-פועלים, בתי-חולים, מועדונים ומרכזי צבור. באותה תקופה השתתף בהצלחה בתחרויות ארציות ובינלאומית. בזמן מלחמת העולם הראשונה עמד בראש המחלקה לאדריכלות בבית-הספר הטכני הגבוה בפטרסבורג בין השנים 1915–1917. כמו כן כיהן כחבר הוועד המנהל של האיגוד למלחמה במצוקת הדיור ברוסיה. עם פרוץ המהפכה לא התאפשר לו להמשיך בעבודתו.
קורות חיים > עבודה באדריכלות > פעילות בגרמניה

ב-1920 הצליחו קליין ומשפחתו לצאת מרוסיה ועברו לברלין. הוא המשיך להשתתף בהצלחה בתחרויות ארציות ובינלאומיות. עסק בעבודה מחקרית ומעשית והתמחה בתחום השיכון העממי. עם עבודותיו המעשיות החשובות באותה תקופה נמנות שיכון בת אלף יחידות דיור עבור עובדי מפעלי לוינה בבאד-דירנברג שליד מרזבורג ותוכניות-שיכון גדולות בברלין ובסביבתה. הוא גם פרסם מחקרים מדעיים בתחום השיכון. תחילה באופן עצמאי, אחר-כך בשיתוף מכון-המחקר הממשלתי למשקיות בבניה ובשיכון. בתקופה מאוחרת יותר הוא יסד מכון מחקר מיוחד לשיכון בתמיכת ממשלת גרמניה.
עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 נאלץ להפסיק את עבודתו הפרטית, לסגור את מכון-המחקר ולהפסיק את פרסום סדרת מחקרי השיכון. רק הכרך הראשון של הסדרה הספיק לצאת שם לאור ("הבית החד-משפחתי - הטיפוס הדרומי", הוצאת יוליוס הופמן, שטוטגרט, 1934). מהחשובים שהתפרסמו בגרמניה בתחום זה.
קורות חיים > עבודה באדריכלות > פעילות בישראל

ב-1935, בגיל 56, הוזמן לעלות לארץ ישראל על ידי המוסדות הלאומיים והתחיל לעבוד כיועץ לתכנון ערים של הקרן הקיימת לישראל. מעט אחר כך מונה לפרופסור לבניין ערים ושיכון בטכניון בחיפה. בשנת 1943 יסד ועמד בראש המכון למחקר בנין עיר ושיכון שליד הטכניון. בשנת 1945 הועלה לדרגת פרופסור מחקר. בשנות הארבעים הוא שימש גם כחבר ועדת התיכון, שהייתה ועדת משנה של ועדת התכנון הארצית של הסוכנות היהודית בתקופת המנדט הבריטי. בשנת 1951 נוסד המדור לבינוי ערים בפקולטה לאדריכלות בטכניון ופרופסור אלכסנדר קליין מונה לעמוד בראשו. הוא גם כיהן כחבר הסנאט של הטכניון עד פרישתו בשנת 1956. במקביל עסק בעבודה מעשית באדריכלות ובבינוי ערים. ערך כ-70 תוכניות בינוי ושיכון לפרברי חיפה, המפרץ והר הכרמל, ובהן תוכניות הפיתוח של קרית-הטכניון החדשה על הכרמל. תוכניות בטבריה, באר שבע, ים המלח, נתניה, ירושלים ואזורים אחרים בארץ, בתי דירות, בניינים ציבוריים, בתי עסק ועוד. הוא קיבל את תואר אזרח-כבוד של טבעון כאות הוקרה על עריכת תוכנית הראשונה של היישוב, ששנחשבה בשעתו למוצלחת בערי הגנים בארץ.
פרופסור אלכסנדר קליין ייצג את ישראל בכינוסים ובקונגרסים של אדריכלים ובוני-ערים בחוץ לארץ: בשנת 1948 היה נציג מדינת ישראל בהופעתה בפעם הראשונה בקונגרס האיגוד הבינלאומי של האדריכלים בלוזאן; בשנת 1953 ייצג את ממשלת ישראל ואגודת המהנדסים והאדריכלים בקונגרס העולמי של האיגוד בליסבון ונבחר בו לסגן יושב ראש הוועדה לבינוי ערים. באותו קונגרס הניח את היסוד לארגון ארצות מזרח הים התיכון לחקר בעיות בינוי ערים והדרישות הארכיטקטוניות לפי תנאי ארצות אלו וייצג את ישראל בכינוסו הראשון של ארגון זה במאי 1954. הוא הוזמן כמרצה-אורח בבתי-ספר גבוהים ובארגונים מקצועיים בארצות הברית ובארצות אחרות, ותערוכות עבודותיו הוצגו באוניברסיטת קולומביה בניו-יורק. ב-1949 וב-1953 קיבל תואר דוקטור-כבוד למהנדסים.
הערות שוליים

↑  אליעזר פרנקל, ארץ ישראל - עליה חמישית, סדנה פרנקל, כרך שני, עמ' 615
↑  דוד תדהר (עורך), "אלכסנדר קליין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2812
↑  מורים חדשים בתכניון, דואר היום, 22 בינואר 1936
↑  מינויים אקאדמיים בטכניון, הארץ, 21 במאי 1945
↑  ענת בר-כהן, עיצוב מדיניות תכנונית ואסדרה תכנונית טרום הקמת המדינה, אופקים בגאוגרפיה, 70, עמ' 69–91
↑  ענת בר-כהן, הליך החקיקה של חוק התכנון והבנייה תשכ"ה-1965 בהקשרם של "מוסדות התכנון" (פרק ב' לחוק) ו"תוכניות" (פרק ג' לחוק), עבודת דוקטוראט, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009841972505171  BIBSYS: 90081067  GND: 14013686X  ISNI: 0000 0000 7331 3527  SUDOC: 168279533  ULAN: 500015070  VIAF: 95773413   WorldCat (עם VIAF): 95773413
אליזבת ליידיניה

אליזבת ליידיניה (שוודית: Elisabeth Leidinge;‏ נולדה ב-6 במרץ 1957) היא כדורגלנית עבר שוודית ששיחקה בעמדת השוערת. ליידיניה, שהייתה ידועה בכינוי לאפן, שיחקה 112 פעמים בנבחרת שוודיה לאורך 21 שנות קריירה.
קריירה

ליידיניה נולדה במרץ 1957 בעיר סונדסוואל, בחופה המזרחי של שוודיה. ב-1973 הוקמה ליגת העל השוודית לנשים, וליידיניה הצטרפה לקבוצת העיר שלה - גיף סונדסוואל. שנה לאחר מכן, ב-27 ביולי 1974, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת שוודיה במשחק נגד דנמרק. היה זה בסך הכל המשחק השלישי של הנבחרת אי פעם.
ב-1979, היא עברה לקבוצת הצמרת ג'יטקס, שם שיחקה לצד חברתה לנבחרת - פיה סונדהאגה. ג'יטקס התבססה במהירות כאחת מקבוצות הצמרת של הליגה השוודית, וכבר בעונתה הראשונה של ליידיניה בקבוצה הן זכו באליפות. חמש שנים לאחר מכן, ב-1984, נערכה אליפות אירופה הראשונה לנשים, והנבחרת השוודית הגיעה למפגש גמר כפול מול אנגליה. בסיום שני המשחקים, נוצר שוויון בין שתי הנבחרות והמשחק הלך לדו-קרב בעיטות הכרעה. ליידיניה, שעצרה שני פנדלים במהלך הדו-קרב, עזרה לשוודיה לנצח במשחק ולזכות בטורניר כולו.
ב-1988, לקחה ליידיניה חלק בסגל הנבחרת שהשתתף בטורניר ההכנה של פיפ"א לקראת גביע העולם 1991. טורניר ההכנה נערך בסין, ושוודיה הגיעה עד לגמר, שם הפסידה 1-0 לנורווגיה. בסיום התחרות נבחרה ליידיניה להרכב המצטיינות של הטורניר על ידי התקשורת הסינית.
שלוש שנים אחר כך, אירחה סין את גביע העולם בכדורגל נשים שנערך בפעם הראשונה אי פעם. את שלב הבתים סיימה שוודיה במקום השני עם ארבע נקודות, והעפילה לרבע הגמר. ברבע הגמר גברו השוודיות 0-1 על סין משער של פיה סונדהאגה, אולם בחצי הגמר הן הפסידו 4-1 ליריבתן המושבעת - נורווגיה. בסופו של דבר, סיימה שוודיה במקום השלישי, לאחר שהביסה 0-4 את גרמניה. ליידיניה, שהייתה אחת משחקניות המפתח של הנבחרת בטורניר, נבחרה בסיום אותה שנה לכדורגלנית השנה בשוודיה.
ב-1992 ולאחר 12 שנים, החליטה ליידיניה לעזוב את ג'יטקס ולעבור למאלמה. במהלך שנותיה בג'יטקס, היא זכתה בארבע אליפויות שוודיה ובשלושה גביעי מדינה. עם מאלמה היא זכתה בעוד שתי אליפויות נוספות, ב-1993 וב-1994.
במרץ 1995, הגיעו השוודית לגמר אליפות אירופה נגד גרמניה. ליידיניה, שפתחה בהרכב הראשון, הייתה לשחקנית המבוגרת ביותר אי פעם ששיחקה במסגרת האליפות (שיא שנשבר מאוחר יותר על ידי סנדרין סובריינד), אך לא הצליחה למנוע מהגרמניות לזכות בטורניר. מספר חודשים לאחר מכן, השתתפה ליידיניה בטורניר הבינלאומי האחרון בקריירה שלה - גביע העולם שנערך בשוודיה. את שלב הבתים סיימו השוודיות במקום השני עם שש נקודות, וברבע הגמר זכו לפגוש את סין כמו בגביע העולם שנערך ארבע שנים לפני כן. הפעם ידה של סין הייתה על העליונה, ושוודיה הודחה כבר ברבע הגמר. לאחר ההדחה, הודיעה ליידיניה על פרישתה מכדורגל.
בשנת 2006, חזרה ליידיניה לקבוצת נעוריה, גיף סונדסוואל, אך הפעם בתור מאמנת שוערים.
הערות שוליים

↑  Spelarporträtt, באתר Svensk Damfotboll‏, 5 במאי 2012
↑  , אוגוסט 2009
אליזבת מארה

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1749 קאסל, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  20 בינואר 1833 (בגיל 83) טאלין, האימפריה הרוסית 
 מוקד פעילות:  נסיכות הבוחר מהסן 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 
גרטרוד אליזבת מארה (בגרמנית: Gertrud Elisabeth Mara‏; 23 בפברואר 1749 – 20 בינואר 1833) הייתה זמרת גרמנייה.
חייה

מארה הייתה ילידת קאסל, בת למוזיקאי עני בשם שמלינג. אצל אביה למדה לנגן בכינור ונגינתה ביריד בפרנקפורט, עוד בילדותה, הרשימה כל כך את שומעיה, שהביאה לעריכת מגבית לשיפור מצבה הכלכלי. בעזרת ידידים בעלי השפעה יצאה ללייפציג ללמוד אצל יוהאן אדם הילר יחד עם קורונה שרטר, שם התגלה קול הסופרן המעולה שניחנה בו. היא החלה לשיר לפני קהל בשנת 1771 ותוך זמן קצר הוכרה כזמרת הגדולה ביותר שגרמניה הוציאה מקרבה. במבחן קול לפני פרידריך השני מלך פרוסיה, שהתייחס תחילה בחשד להצעת מנהל התיאטרון המלכותי למנותה לאופרה ואמר, "זה בלבד היה חסר לי. מוטב שסוס יצהל לי אריה מלמנות לאופרה שלי פרימדונה גרמנית", הרשימה ביותר את המלך הן בשירתה והן בכשרונה לקרוא מן הדף, ונשכרה לעבודה קבועה כזמרת החצר הפרוסית בברלין, אך נישואיה לכנר מושחת-מידות בשם מארה חוללו קשיים והיא שולחה מן החצר בשנת 1780. אחרי ששרה בווינה, מינכן ועוד, הופיעה בפריז בשנת 1782 ויריבותה שם עם הזמרת לואיזה טודי התפתחה לריב של ממש.
בשנת 1784 נסעה ללונדון והמשיכה להופיע שם בהצלחה רבה, תוך גיחות מזדמנות לאיטליה ולפריז, עד 1802, אז פרשה לשנים אחדות לרוסיה ואיבדה את הונה בזמן הפלישה הצרפתית. היא חזרה לאנגליה ב-1819, אך לאחר זאת נטשה את הבימה, נסעה לליווניה, שם הייתה למורה למוזיקה ברוואל. בשנת 1833, עניה וחסרת-כל, מתה ברוואל ונקברה בבית הקברות קופלי.
הערות שוליים

↑  "אלפיים שנות מוזיקה", פ. ע. גרדנוויץ (עורך), עמ' 93–94
ערך זה משתמש בטקסט מתוך אנציקלופדיה בריטניקה וכן "האנציקלופדיה הבין-לאומית החדשה" שהן נחלת הציבור.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810662189605606  BnF: cb14801413s (data)  GND: 118730770  ISNI: 0000 0000 8084 8538  LCCN: n96076224  LNB: 000225629  MusicBrainz: c2ecf949-6c48-451b-97fe-11220661d961  SNAC: w63n2fqv  SUDOC: 253191750  VIAF: 5194963   WorldCat (עם VIAF): 5194963
אי-שוויון מרקוב

אי-שוויון מרקוב מספק חסם עליון להסתברות ש-X נמצא בתחום המסומן באדום
בתורת ההסתברות אי-שוויון מרקוב חוסם את ההסתברות לכך שמשתנה מקרי אי שלילי יהיה גדול מקבוע נתון. אי שוויון מרקוב (בדומה לאי-שוויון צ'בישב ואי-שוויון קולמוגורוב) הוא אחד מאי-השוויונים הבסיסיים המשתמשים במושג התוחלת בשביל לאמוד (אם כי לעיתים רבות באופן גס) את פונקציית הצפיפות של משתנה מקרי. לדוגמה, מאי-השוויון נובע שלא ייתכן כי רף הכניסה לעשירון העליון של ההכנסות יהיה פי 12 מהמשכורת הממוצעת. למרות פשטותו, אי-השוויון מאפשר להוכיח תוצאות לא טריוויאליות, כגון החוק החלש של המספרים הגדולים.
אי-שוויון מרקוב קרוי על שם המתמטיקאי הרוסי אנדריי מרקוב, אם כי קיים תיעוד שלו בעבודותיו המוקדמות של פפנוטי צ'בישב שהיה מורו של מרקוב. אי-שוויון מרקוב מכונה גם אי שוויון צ'בישב ואי שוויון ביניימה בספרות מקצועית רבה (בפרט באנליזה), אך אין לבלבל בינו לבין אי-שוויון צ'בישב המפורסם.
נוסח פורמלי

במושגים של תורת המידה, אי-שוויון מרקוב גורס כי בהינתן מרחב מידה  (X,\Sigma ,\mu ) ופונקציה מדידה  f אל הישר הממשי המורחב, אז לכל  t>0 מתקיים:
\mu (\{x\in X:|f(x)|\geq t\})\leq {1 \over t}\int _{X}|f|\,d\mu .
במקרה הפרטי של מרחב הסתברות (כלומר, המרחב בעל מידה 1), אי-השוויון שקול לטענה שעבור כל  a>0 מתקיים
 \Pr(|X|\geq a)\leq {\frac {E(|X|)}{a}}
הוכחה

מספיק להוכיח עבור פונקציה מדידה חיובית.
f פונקציה מדידה, לכן הקבוצה  \{x\in X:f(x)\geq t\} מדידה. מתקיים:
t*1_{\{x\in X:f(x)\geq t\}}\leq f
נוציא אינטגרל לבג על הקבוצה X משני צידי אי השוויון:
 \int _{X}t*1_{\{x\in X:f(x)\geq t\}}d\mu \leq \int _{X}fd\mu 
לפי הגדרת אינטגרל לבג על פונקציה מציינת של קבוצה מדידה, מתקיים:
 t*\mu (\{x\in X:f(x)\geq t\})\leq \int _{X}fd\mu 
נחלק ב-t ונקבל:
 \mu (\{x\in X:f(x)\geq t\})\leq {1 \over t}\int _{X}fd\mu 
כנדרש.
הוכחה למשתנים מקריים

יהי  X משתנה מקרי חיובי רציף (ההוכחה למקרה הבדיד דומה). אזי:
E[X]=\int _{0}^{\infty }xf_{X}(x)dx\geq \int _{a}^{\infty }xf_{X}(x)dx\geq \int _{a}^{\infty }af_{X}(x)dx=aP(|X|\geq a)
אליעזר פרי (פרלסון)

| --- | --- |
אליעזר פרי, 1950
אליעזר פרי, 1950
 לידה:  19 באוגוסט 1894 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  5 באוקטובר 1979 (בגיל 85) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 
אליעזר פרלסון "החבר" מוסקבה 1918
אליעזר פֶּרִי (פרלסון) (19 באוגוסט 1894 – 5 באוקטובר 1979) היה פעיל ציוני, חלוץ, מבכירי המשק ועיריית תל אביב-יפו, מנהל קופת חולים הכללית, מנכ"ל משרד הביטחון וחברת "עמידר".
קורות חיים

אליעזר פרלסון נולד בסנקט פטרבורג למיכאל ומינה פרלסון. למד בבית ספר עירוני ובגימנסיה יהודית פרטית, כנער היה פעיל ציוני בקבוצה בהדרכת יעקב קליבנוב. למד בבית הספר הגבוה לקואופרציה במוסקבה, הצטרף להסתדרות "החבר" והתמנה למנהל הוצאת הספרים "ספרות".
במאי 1917 היה חבר הוועדה המארגנת של הוועידה הציונית השביעית הכול-רוסית. יחד עם יוסף טרומפלדור, עסק בארגון הקבוצה הראשונה של תנועת "החלוץ", שקיבלה הכשרה חקלאית ברוסיה. היה חבר הסיעה היהודית בפרלמנט האוקראיני, ב-1918 נשלח למינסק לארגן את פעילות "החלוץ", משם עבר לווילנה והתמנה למזכיר המרכז הציוני. ב-1920 עבר לקובנה, התמנה לפקיד גבייה ולמנהל מחלקת הפליטים במיניסטריון לענייני היהודים של ממשלת ליטא העצמאית. היה פעיל בארגון קבוצות הכשרה חקלאית ומקצועית לקראת עלייתם לארץ ישראל.
באפריל 1921 עלה לארץ ישראל, הגיע לנמל יפו ביום פרוץ מאורעות תרפ"א ופעל להצלת העולים והעברתם מיפו לתל אביב. לאחר ההתקפה הערבית על חדרה מונה למזכיר ועד הפועלים במקום.
בינואר 1922 נבחר לחבר מרכז קופת חולים הכללית, עמד בראשה והיה חבר המרכז במשך עשרות שנים, בתקופתו התרחבה מאוד הקופה וגדלו מספר חבריה, עובדיה ומוסדותיה. ב-1925 מונה על ידי ברל כצנלסון לארגן את ניהול עיתון "דבר" שזה עתה נוסד, במשך 4 חודשים, הוא המשיך להיות חבר הנהלת העיתון במשך שנים רבות, וב-1965 מונה ליו"ר מועצת המנהלים שלו.
היה פעיל במפלגת הפועל הצעיר ובמפא"י. ציר בקונגרסים הציונים ה-15 עד ה-19, ציר באספת הנבחרים השנייה והשלישית וחבר הוועד הלאומי.
במשך 22 שנים היה חבר במועצת עיריית תל אביב מטעם סיעת ההסתדרות (של מפא"י), היה מנהל מחלקת הבריאות של העירייה ובמשך 10 שנים כיהן כסגן ראש העירייה. בינואר 1941 מונה לממלא מקום ראש העיר.
באפריל 1948 מונה להקים את המוסד הארצי לאספקה, חלוקה ופיקוח על המזונות, ושימש מפקח המזון הראשון עד נובמבר אותה שנה. במסגרת תפקידו האיץ בסוחרים וביבואנים בארץ לתגבר את משלוחי מזון הנדרשים לצורכי משק בית. ב-30 בדצמבר 1948 מונה על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון למנכ"ל משרד הביטחון ושימש בתפקיד עד להחלפתו על ידי פנחס ספיר.
בינואר 1953 מונה למנכ"ל חברת "עמידר", ועמד בראשה במשך 10 שנים. בתקופתו הפכה עמידר לחברת ענק שבבעלותה יותר מ-180 אלף דירות. ב-1963 מונה למנהל הוצאת עם עובד במקום חיים קופילוביץ וכיהן בתפקיד עד יולי 1974.
במקביל לעבודתו, פעל פרי במשך השנים בתחום התרבות. בשנות השלושים היה ממייסדי חוג "הבימה" לעידוד התיאטרון. היה ממייסדי היכל התרבות, וסייע בהקמת בית סוקולוב, בית הסופר, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, אולם נחמני (בית התיאטרון הקאמרי), בית האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ומכון וינגייט. במשך עשרות שנים עמד בראש קרן התרבות אמריקה-ישראל, שימש חבר וסגן ראש המועצה הציבורית לתרבות ולאמנות, ממייסדי המכון למוזיקה ישראלית ויושב ראש הראשון שלו.
היה יו"ר הוועד למען החייל בתל אביב. ב-1976 זכה לתואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
היה נשוי למאשה לבית נתנסון משנת 1922 ועד פטירתה בסתיו 1961. לזוג היו שני ילדים: בת, רינה, ובן, מיכה פרי, ממפקדי הפלמ"ח ומפקד היחידה שהניפה את דגל הדיו באילת.
אליעזר פרי נפטר בשנת 1979. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק, לצד אשתו.
על שמו קרוי רחוב אליעזר פרי בתל אביב.
הערות שוליים

1 2  אליעזר פרי (פרלסון) באתר חברה קדישא ת"א–יפו
↑  דיוויד סלע, המענה למחסור במזון, באתר ישראל היום, 15 ביוני 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519087905171  BnF: cb164079465 (data)  ISNI: 0000 0004 4247 9136  VIAF: 313247008   WorldCat (עם VIAF): 313247008
אלתקן

אֶלְתְּקֹן היא עיר מקראית בהר יהודה, הנזכרת בקבוצה 8 של רשימת ערי יהודה בספר יהושע, פרק ט"ו, בהר: "חַלְחוּל בֵּית צוּר וּגְדוֹר: וּמַעֲרָת וּבֵית עֲנוֹת וְאֶלְתְּקֹן עָרִים שֵׁשׁ וְחַצְרֵיהֶן".
זיהוי

בעבר סברו כי שמה של אֶלְתְּקֹן נשתמר בעין א-טקה, אך הסבר אינו אפשרי, שכן מעין זה מצוי ליד נחלין, בחלק הנמוך של משולש הערקוב בשפלה הגבוהה, ומרוחק מתחום היישובים המזוהים בוודאות בקבוצה (חלחול, בית צור וגדור בחלקה המערבי, בית ענות/ן בחלקה המזרחי). גם הממצא בח' א-דיר הסמוכה לעין א-טקה, שהוצעה כמקום האתר הקדום, הוא מהתקופה הביזנטית בלבד ולא התקיים בתקופת המקרא. לא מתאים גם עין א-טקה שבהר, שכן גם הוא מחוץ לתחומי קבוצה 8. זיהוין של אֶלְתְּקֹן ומערת כרוך בהבנת טיבה של קבוצה 8 ברשימת ערי יהודה; נראה כי הקבוצה מקיפה את אזור רמת ההר, כשחלקה הראשון במערבו והשני במזרחו. על פי סקר הר יהודה, האתרים המתאימים יותר לזיהוי מערת וְאֶלְתְּקֹן הם ח' עדיסה שמדרום לבית-ענות\ן וח' זויה שמצפון לה. יש עדיפות קלה לזיהוי מערת בח' זויה, ולכן לזיהוי אֶלְתְּקֹן בח' עדיסה.
האתר

ח' עדיסה שוכנת על הדרומית בשרשרת גבעות נישאות לאורך הבקעות של מזרח רמת ההר. נ"צ 1632.1064, גובה מוחלט 1,010 מ', גובה יחסי 25 מ', תצפית מצוינת. שטח מרבי מוערך בכ-25 דונם, כולל השלוחה מזרחה. מעיון במפה עשוי להיראות אזור זה כהמשך ישיר לספר המדבר הדרומי, אך בשטח בולטת דווקא ההמשכיות מבקעות רמת ההר שבאזור חלחול.
האתר > הממצא

בסמוך לח' עדיסה נחשפו כנראה קברים מתקופת הברונזה התיכונה. ראשית היישוב באתר עצמו היא בתקופת הברזל 2א (בשטח של כ-11 ד'), והמשכו בתקופת הברזל 2ב (גם כן כ-11 ד'). היישוב מגיע לשיאו בתקופת הברזל 2ג (כ-25 ד', האתר ה 8–10 בגדלו בהר), מצטמצם בתקופת הברזל 2ד (כ-14 ד'), ונותר בהיקף דומה בתקופה הפרסית (כ-13 ד'). מאז ישנו רצף יישובי באתר, בתקופות הבאות: הלניסטית (כ-9 ד'), רומית 1 (כ-12 ד'), רומית 2 (כ-9 ד'), ביזנטית (כ-10 ד'), ועד ימי הביניים (כ-8 ד'), שבסופם ניטש היישוב.
תולדות היישוב

מהממצא שלעיל מסתבר כי אֶלְתְּקֹן נושבה לראשונה בתחילת תקופת המלוכה, במאה ה-10 לפסה"נ, ומאז התחזק היישוב בהדרגה עד שיאו, ככל הנראה בימי חזקיהו (סוף המאה ה-8 לפסה"נ). נראה כי העיר חרבה במסע סנחריב על ממלכת יהודה (701 לפסה"נ), והתאוששה מחורבן זה באופן חלקי בלבד בשלבה האחרון של תקופת המלוכה. מהלך עניינים זה אופייני למרבית אתרי הר יהודה המקראי.
רשימת ערי יהודה שבה נזכר היישוב, מתוארכת לחציה השני של תקופת המלוכה. היא ערוכה בסדר גאוגרפי לא חמור, ונחלקו הדעות אם שיקפה חלוקה מנהלית של הממלכה, ובאיזה שלב: בימי חזקיהו טרם מסע סנחריב, או סביב ימי יאשיהו בשלהי התקופה. מכלל המחקר ומסקר הר יהודה כולו עולה כי יש עדיפות לתארוך לימי יאשיהו, אך באלתקן, כמו ביתר יישובי ההר מהרשימה, הממצא מאפשר את שני התארוכים.
אין לדעת אם אֶלְתְּקֹן חרבה עם חורבן בית ראשון בידי נבוכדנצר והתאוששה, או לא חרבה כלל. מכל מקום היא ממשיכה את קיומה לתקופה הפרסית בהיקף דומה, המשיכה להתקיים ברצף עד ימי הביניים, ואז ניטשה. לא נמצאו באתר שרידים מהתקופה העות'מאנית ועד ימינו, ובעת הסקרים בשנים 1968 ו-1983 האתר לא היה מיושב.
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק נ"ט
↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוקים נ"ח–נ"ט
1 2  השערתו של אַבֶּל, אותה קיבל בנימין מזר בערך אֶלְתְּקֹן, אנציקלופדיה מקראית ב: 420
↑  אתר 2/91/104 בסקר ישראל
↑  משה כוכבי, הסקר בארץ יהודה. יהודה, שומרון וגולן - סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח (עורך: משה כוכבי), תשל"ב, עמ' 19-89. כאן: עמ' 42, אתר 31
↑  אתר 2/04/105 בסקר ישראל, נ"צ 1641.1209, למרגלות רכס נבי דניאל
1 2  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 3: 17
↑  אתר 1/36/16-10{310} בסקר ישראל
↑  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 3: 17-18
↑  אלברכט אלט, Judas Gaue unter Josia PJb 21, 1925}, עמ' 100-117. נמצא גם בכרך II של מאמריו, 1953: 267-288.
↑  נדב נאמן, רשימות הערים של יהודה ובנימין וממלכת יהודה בימי יאשיהו. ציון נד, תשמ"ט, עמ' 17-71.
↑  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 1: 74-92, 4: 21-25.