stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראש המטה הכללי (אוסטריה)

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  רודולף סטריידינגר
 תאריך כניסה לתפקיד:  20 באוקטובר 2022
 דרכי מינוי:  בידי שר ההגנה
 תחום שיפוט:  אוסטריה אוסטריה
 כפוף:  לשר ההגנה
 דרגה:   גנרל
 מעון:  צריף רוסאואר, אינרה שטאדט, וינה
 ייסוד המשרה:  1922
 איוש ראשון:  רודולף וידושיץ'
 bundesheer.at/organisation/gliederung/gliederung
 
ראש המטה הכללי (בגרמנית: Generalstab des Bundesheeres) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של אוסטריה. הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת אוסטריה. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל.
הרמטכ"ל הוא הקצין היחיד בצבא בדרגת גנרל (ארבעה כוכבים). הרמטכ"ל הנוכחי הוא רוברט בריגר שנכנס לתפקידו ב-27 ביולי 2018. לרמטכ"ל כפופים מפקדי צבא אוסטריה וחיל האוויר האוסטרי.
היסטוריה

ב-1922 הקימה הרפובליקה האוסטרית הראשונה כוח צבאי ורודולף וידושיץ' מונה ל"מפקח הצבא". ב-1936 לנוכח האיום מצד גרמניה הנאצית, הורחבו סמכויותיו של המפקח והגדרת תפקידו שונתה ל"ראש המטה הכללי". ב-1938 בעקבות האנשלוס סופחה אוסטריה לגרמניה והצבא האוסטרי התאחד עם הוורמאכט. ב-1956 לאחר הקמת הרפובליקה האוסטרית השנייה, הוקם מחדש הצבא האוסטרי, וארווין פוסנגר מונה ל"מפקח הכללי של הכוחות". ב-2002 שונה שם התפקיד ל"ראש המטה הכללי".
רשימת מפקדי הצבא > מפקחי הצבא (1914–1936)

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| רודולף וידושיץ' | 1922 | 1923 |
| תאודור קרנר | 1923 | 1924 |
| יוזף שניידר | 1924 | דצמבר 1924 |
| תומאס בוזק | דצמבר 1924 | 1926 |
| ריכרד שילבסקי | 1926 | 1929 |
| לודוויג פון איימנסברגר | 1929 | 1930 |
| זיגמונד קנאוס | 1930 | 1932 |
| זיגמונד שילבסקי | 1932 | 1937 |
רשימת מפקדי הצבא > ראשי המטה הכללי (1938-1936)

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| אלפרד יאנזה | 1 באפריל 1936 | 17 בפברואר 1938 |
| פרנץ במה | 17 בפברואר 1938 | 12 במרץ 1938 (אנשלוס) |
רשימת מפקדי הצבא > המפקחים הכלליים של הכוחות (1956–2002)

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| ארווין פוסנגר | 31 באוגוסט 1956 | 16 בדצמבר 1970 |
| אוטו זייץ | 16 בדצמבר 1970 | 30 בנובמבר 1971 |
| אנטון ליב | 30 בנובמבר 1971 | 31 בדצמבר 1977 |
| הוברט וינגלבאואר | 31 בדצמבר 1977 | 31 בדצמבר 1980 |
| היינץ שארף | 31 בדצמבר 1980 | 31 בדצמבר 1986 |
| אוטמר טאושיץ | 31 בדצמבר 1986 | 1 באוקטובר 1990 |
| קרל מייצן | 1 באוקטובר 1990 | 20 בדצמבר 1999 |
| הורסט פליינר | 20 בדצמבר 1999 | 1 בדצמבר 2002 |
רשימת מפקדי הצבא > ראשי המטה הכללי (2002-הווה)

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| רולנד ארטל | 1 בדצמבר 2002 | 30 בנובמבר 2007 |
| אדמונד אנטאכר | 30 בנובמבר 2007 | 24 בינואר 2011 |
| אוטמר קומנדה | 24 בינואר 2011 | 7 בנובמבר 2011 |
| אדמונד אנטאכר | 7 בנובמבר 2011 | 23 במרץ 2013 |
| אוטמר קומנדה | 23 במרץ 2013 | 24 ביולי 2018 |
| רוברט בריגר | 24 ביולי 2018 | 20 באוקטובר 2022 |
| רודולף סטריידינגר | 20 באוקטובר 2022 | מכהן |
הערות שוליים

↑  מ-1937 ועד האנשלוס החזיק בתפקיד "המפקח הכללי של החיילים"
↑  (דה-יורה; היה רמטכ"ל דה-פקטו מאז 1 ביוני 1935)
↑  נאלץ לפרוש בשל סעיף 8 של הסכם ברכטסגאדן
↑  התמנה לבקשת היטלר על פי סעיף 8 של הסכם ברכטסגאדן
רוברטה פיטרס

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1930 הברונקס, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בינואר 2017 (בגיל 86) Rye, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  סופרן קולורטורה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית לאומנויות 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברטה פיטרס (באנגלית: Roberta Peters;‏ 4 במאי 1930 – 18 בינואר 2017) הייתה זמרת סופרן קולורטורה ושחקנית יהודייה אמריקאית.
ידועה בעיקר בזכות הקריירה הארוכה שלה במטרופוליטן אופרה. ב־1998 זכתה במדליה הלאומית לאמנויות.
ביוגרפיה

רוברטה פיטרס (במקור פיטרמן) נולדה בניו יורק שבארצות הברית בשנת 1930 למשפחה יהודית, ילדתם היחידה של סולומון, אביה, שהיה מוכר נעליים, ורות' פיטרמן (לשעבר הירסץ'), כובענית. אף על פי שלמשפחה הייתה הכנסה צנועה, הוריה שלחו את פיטרס לשיעורי פסנתר, משחק ובלט.
סבתא של פיטרס, שעבדה במלצרות, הכירה דרך עבודתה, את הטנור והחזן יאן פירס ושכנע אותו להקשיב לפיטקס כשהייתה בת 13. הוא התרשם מכישוריה והמליץ לה ללמוד עם ווליאם הרמן. הרמן דאג שתקבל השכלה שתסייע לה כזמרת אופרה והיא למדה איטלקית, גרמנית, וצרפתית. כמו כן, פיטרס נחשפה לאופרה ומוזיקה קלאסית כחלק מהכשרתה.
בגיל 19, פיטרס השתתפה באודישן במטרופוליטן שארגנו לה פירס ורודלף בינג שהיה המנהל הכללי של המטרופוליטן אופרה, באותם ימים, החתים אותה על חוזה לעשרים שבועות, 120 דולר לשבוע. היא הופיעה לראשונה ב-1950 כמחליפה של הרגע האחרון בדמותה של זרלינה באופרה "דון ג'ובאני" מאת מוצרט וקצרה תשבחות רבות. הופעת הבכורה המקורית שלה הייתה אמורה להיות בתור המלכה של הלילה בחליל הקסם, חודשיים מאוחר יותר.
חיים מקצועיים

פיטרס הופיעה 515 פעם מעל בימת המטרופוליטן אופרה ביותר מעשרים תפקידים שונים. הצלחתה בניו יורק הובילה אותה להופיע בבתי אופרה נוספים ברחבי העולם. מאוחר יותר ניסתה להרחיב את הרפרטואר שלה בתפקידי סופרנו לירי, כאשר שיחקה מחוץ לניו יורק והופיעה במחזות זמר קומיים. פיטרס הופיעה בקובנט גרדן (1951), זלצבורג ( 1963), וינה (1963), מינכן (1964) וברלין (1971), ועבדה ביחד עם תיאטרון בולשוי ומריאינסקי (1972), בנוסף התלוותה להרבה הרכבים קטנים יותר מסביב לארצות הברית,.
בנוסף לקריירה שלה באופרה, פיטרס הייתה שגרירה של המוזיקה הקלאסית. היא הופיעה ברסיטלים ובכיתות אמן ברחבי העולם והייתה חלק מ-65 תוכניות "המופע של אד סאליבן". הקריירה הטלוויזיונית שלה כללה תוכניות מוזיקה, אופרה, לצד מגוון סדרות אחרת (כולל תוכניות לילידים) והתפרשה משנות ה-50 ועד שנות השמונים.
פעילות ציבורית והתנדבות

על אף שלפיטרס לא הייתה השכלה מוזיקלית פורמלית, היא חילקה מלגות לזמרות צעירות והתנדבה בארגונים יהודיים. היא הופיעה לפני חיילים ישראליים בזמן מלחמת ששת הימים. פיטרס שמשה בנוסף גם כיושבת הראש הקרן הלאומית סיסטיק פיברוביז, ובמועצות של אגודת אופרת מטרופוליטן ושל תאגיד קרנגי הול. היא הופיעה בקונצרטים לגיוס תרומות למין תרופות לחקר האיידס, והקימה קרן מלגות באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1991 מינה אותה הנשיא ג'ורג' בוש למועצה הלאומית לאמנויות.
פיטרס קיבלה פרסים והוקרה במהלך השנים: ב-1964 מפדרציית מועדוני הנשים, והקרן לתרבות יהודית (1997). בשנת 2000, ראש עיריית ניו יורק, רודולף ג'וליאני, העניק לה את מדליון הנדל להעשרת חיי התרבות של ניו-יורק.
חיים אישיים

פיטרס הייתה נשואה לבריטון רוברט מריל ב־1952, לאחר שנים סיפרה שהתאהבה בקול ולא באדם. הזוג התגרש, אך נשאר בקשרי חברות והמשיך להופיע יחד. ב-1955, היא התחתנה עם ברטם פילדס, ונולדו להם שני בנים. פיטרס נפטרה ב-18 בינואר 2017 ממחלת פרקינסון.
הערות שוליים

1 2 3  ביוגרפיה ואינפורמציה היסטורית, באתר archieves& manuscripts
1 2 3 4  קריירה, באתר jewish women’s archieve
1 2 3  Roberta Peters (Soprano) - Short Biography, www.bach-cantatas.com
1 2 3  OPERA NEWS - Roberta Peters, 86, Sparkling Soprano Whose Fairytale Met Debut Led to a Five-Decade Career, has Died, www.operanews.com
1 2  חיה האישיים והמקצועיים, באתר the new york times
↑  פילומוגרפיה, באתר imdb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266413505171  PLWABN: 9810688582405606  BNE: XX1319605  BnF: cb13898415w (data)  CiNii: DA17838412  GND: 128872063  ISNI: 0000 0001 1933 7031  LCCN: n82099737  MusicBrainz: 720160ac-a2e4-49f3-8b51-e53e1863c763  NKC: xx0200878  NTA: 107732629  SNAC: w68924rp  SUDOC: 156170329  VIAF: 37103088   WorldCat (עם VIAF): 37103088
רב אחא מדפתי

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  הדור השישי לאמוראי בבל אמוראים
 השתייכות:  ישיבת סורא במתא מחסיא
 בני דורו:  מר בר רב אשי, רבינא
 
רב אחא מדפתי היה אמורא בבלי בן הדור השישי לאמוראי בבל, מחכמי ישיבת סורא במתא מחסיא.
אמרותיו מוזכרות פעמים רבות בתלמוד הבבלי, לרוב הוא מתדיין עם חבירו רבינא.
אי מינויו לראש הישיבה

אחרי פטירת רב אשי כיהנו שלושה אמוראים בתפקיד ראש ישיבת סורא, בזה אחר זה: רב יימר, רב אידי בר אבין השני ורב נחמן בר רב הונא. לאחר פטירת רב נחמן בר רב הונא, נועצו החכמים למנות ראש ישיבה במקומו.
בתלמוד מסופר, שמר בר רב אשי הסתובב בשוק העיר מחוזא, ושמע שוטה אחד שהיה צועק: ראש הישיבה שעתיד להתמנות במתא מחסיא חותם בשם טביומי (כלומר, הוא עצמו, מר רב בר אשי שהיה נוהג לחתום בשם זה). בשמעו זאת החליט להגיע אל הישיבה במתא מחסיא. בינתיים נמנו החכמים למנות את רב אחא מדפתי לראש הישיבה. כיוון ששמעו שמר בר רב אשי בדרכו אל הישיבה, שלחו אליו שני תלמידים לבקש את אישורו למינוי זה של רב אחא. מר בר רב אשי עיכב אצלו את זוג התלמידים, וחכמי הישיבה שלחו אליו זוג נוסף. הוא עיכב גם אותם, וכך עשה עד שהתקבצו אצלו עשרה תלמידים. פתח הוא ודרש, כפי הנוהג שדרשת "כלה" אינה נפתחת ללא עשרה. בכך התמנה הוא עצמו לראש הישיבה. רב אחא, בשמעו זאת, אמר: "כל המריעין לו (גורמים רע מן השמיים) - לא במהרה מיטיבין לו, וכל המיטיבין לו - לא במהרה מריעין לו". כלומר, מכיוון שהיטיבו עם מר בר רב אשי מן השמיים לא ירעו לו והוא לא יפסיד את ראשות הישיבה.

אחד הטעמים שניתנו בדבר, קושר את המעשה במקור אחר, שבו נאמר שחכם המתמנה לראש ישיבה - עם המינוי נמחלים כל עוונותיו. זו, אפוא, הסיבה שמר בר רב אשי התעניין במיוחד בתפקיד זה, וזו גם הסיבה לאכזבתו של רב אחא מדפתי.
רוברט סמית' (מדינאי)

רוברט סמית' (באנגלית: Robert Smith;‏ 3 בנובמבר 1757 – 26 בנובמבר 1842) היה מדינאי אמריקאי שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית, שר המשפטים והשר הממונה על הצי האמריקני.
ביוגרפיה

סמית' נולד בלנקסטר, פנסילבניה. בתקופת מלחמת העצמאות של ארצות הברית הוא שירת בצבא הקונטיננטלי. בשנת 1781 סיים סמית' את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון והחל לעסוק בעריכת דין במדינת מרילנד.
בשנת 1789 נבחר סמית' כנציגה של מרילנד בחבר האלקטורים ובשנים 1793–1795 כיהן בסנאט המדינה. לאחר מכן הוא נבחר לבית הנבחרים התחתון של מרילנד וכיהן בו עד 1800. לאחר בחירתו של תומאס ג'פרסון לנשיא ארצות הברית, מונה על ידיו סמית' למזכיר הצי של ארצות הברית. הוא כיהן בתפקיד זה בשנים 1801–1809. תקופה קצרה (מרץ - אוגוסט 1805) הוא כיהן, במקביל, כשר המשפטים.
בממשלתו של הנשיא ג'יימס מדיסון מונה סמית' לכהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית. כהונתו בתפקיד נמשכה שנתיים (1809 - 1811), לאחריהן דרש מדיסון את התפטרותו לאור השקפותיהם השונות בנוגע לניהול מדיניות החוץ.
עם פרישתו מהחיים הפוליטיים היה סמית' נשיאה הראשון של אגודת התנ"ך האמריקנית (1813) ומייסד האגודה החקלאית של מרילנד (1818). הוא נפטר בבולטימור בשנת 1842.
אחיו, סמואל סמית', כיהן כסנאטור מטעם מרילנד. המשחתת USS Robert Smith (אנ') נקראת על שמו.
רות המרמן

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה תחרותית
 תת-ענף:  סגנון חזה   סגנון גב
 מועדון:  ברית מכבים עתיד
 
רות המרמן קופמן היא שחיינית ארץ ישראלית, 3 פעמים ברציפות אלופת ארץ ישראל (1945–1947) במשחה ל-100 מטר חזה.
ביוגרפיה

המרמן התאמנה בקבוצת השחייה של ברית מכבים עתיד.
באליפות ארץ ישראל לנוער שנערכה ברחובות בסוף ספטמבר 1945 זכתה המרמן בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:44 דקות, שיפור של 8 עשיריות השנייה לשיאה ובמשחה ל-100 מטר גב, לפני אהובה דוד ממכבי טבריה ויעל ברגהיים ממכבי חיפה. שבועיים לאחר מכן, באליפות ארץ ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה בתחילת אוקטובר היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:43.8 דקות, לפני טרודה פלצ'ק חברתה למועדון השחייה (1:44 דקות).
באליפות ארץ ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1946 זכתה המרמן בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:42.4 דקות, לפני אסתר בירנבאום ושטרימר, שתיהן חברותיה למועדון השחייה.
באליפות ארץ ישראל שנערכה בחולון בנובמבר 1947 זכתה המרמן בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:45.8 דקות, לפני אסתר בירנבאום.
הערות שוליים

↑  אליפות הנוער בשחייה - שני שיאים ארצישראליים חדשים בשחיה, המשקיף, 23 בספטמבר 1945
↑  בתחרויות אליפות א"י בשחיה - מכבי חיפה במקום הראשון, ב.מ.ע.-שני, המשקיף, 7 באוקטובר 1945
↑  תחרויות אליפות א"י בשחית בוגרים לשנת 1946, המשקיף, 13 באוקטובר 1946
↑  שחיה - התחרויות על אליפות ארצות בחולון, באתר הארץ, 2 בנובמבר 1947
↑  מיכאל, זיכרון לנופלים - אסתר (אמי) בירנבאום, אתר הארץ, 19 ביולי 1948
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריצ'רד תומפסון

ריצ'רד ויגינטון תומפסון (באנגלית: Richard Wigginton Thompson;‏ 9 ביוני 1809 - 9 בפברואר 1900) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא רתרפורד הייז וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אינדיאנה.
ראשית חייו

ריצ'רד תומפסון נולד ב-9 ביוני 1809 במחוז קאלפפר שבווירג'יניה. ב-1831 הוא עזב את וירג'יניה וחי לזמן קצר בלואיוויל, קנטקי לפני שהתיישב לבסוף במחוז לורנס שבאינדיאנה. שם הוא עסק בהוראה, ניהל חנות ולמד משפטים בלילות. ב-1834 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ופתח משרד עורכי דין בבדפורד, אינדיאנה.
קריירה פוליטית

בין השנים 1834–1838 הוא היה חבר באספה הכללית של אינדיאנה. במשך זמן קצר הוא שימש כנשיא הזמני של הסנאט של אינדיאנה וכן כסגן מושל בפועל. בבחירות לנשיאות ארצות הברית של 1840 הוא היה תומך נלהב של ויליאם הנרי הריסון. לאחר מכן הוא ייצג את אינדיאנה בבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן שם בין השנים 1841–1843 ושוב בין השנים 1847–1849.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-19 העבירו תומפסון וכמה מחבריו מהמפלגה הוויגית, כמו ידידו סקיילר קולפקס, את נאמנותם אל המפלגה האמריקאית, שנודעה גם כ"מפלגת שאינם יודעים דבר". צעדם זה נבע מחשדם מתנועת ההגירה שהלכה וגברה מאירלנד ומגרמניה, אך גם בשל השקפת חברי המפלגה האמריקאית ממדינות הצפון שהתנגדו לעבדות.
בבחירות לנשיאות של 1860 היה תומפסון מנהיגם של אנשי מדינתו שארגנו את הקמתה של מפלגת האיחוד החוקתי (Constitutional Union Party). בבחירות המקדימות של מאי, תמכה בתחילה אינדיאנה בג'ון מקלין, אך הוא הפסיד בסופו של דבר לג'ון בל בסבב הבחירות השני. תומפסון היה גם הוא מועמד, אך באוגוסט ויתר על מועמדותו כנציג המפלגה השלישית והעביר את תמיכתו אל אברהם לינקולן כדי לא להתסכן בניצחון של המפלגה הדמוקרטית באינדיאנה.
לאחר מלחמת האזרחים כיהן תומפסון כשופט מחוזי באינדיאנה בין השנים 1867–1869. הוא היה פעיל במפלגה הרפובליקנית והיה יושב ראש ועדת המצע בוועידה הארצית של המפלגה שהתקיימה ב-1868 בשיקגו. הוא הציע את שמו של סגן הנשיא סקיילר קולפקס לבחירה מחדש בוועידה הרפובליקנית של 1872 בפילדלפיה ונשא נאום לטובת מועמדותו לנשיאות של אוליבר פ. מורטון בוועידת המפלגה של 1876 בסינסינטי. ב-1877 מינה אותו הנשיא רתרפורד הייז כמזכיר הצי של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד דצמבר 1880.
מזכיר הצי

כמזכיר הצי לא היה תומפסון בין הדמויות המובילות של הקבינט בו היה חבר, כמו שהיו מזכיר המדינה ויליאם אברטס, מזכיר האוצר ג'ון שרמן או מזכיר הפנים קארל שרז, ואף לא ידיד קרוב של הנשיא הייז כמו סגן הנשיא ויליאם א. וילר. אפילו האחראי על הדואר (Postmaster General) דייוויד קיי, שהיה איש הקונפדרציה השני שמונה כחבר הקבינט מאז מלחמת האזרחים, בלט יותר בקרב חברי הקבינט בהשוואה לתומפסון. הוא נתפש כמי שלא היה מוכן לתפקידו. קיים סיפור פופולרי (אם כי מפוקפק) על פיו הוא נלקח לסיור באחת מספינות הקרב. הוא ירד אל מתחת לסיפון והוא צעק כשהוא הלום רעם, "אלי, הדבר הארור הזה חלול!!". תומפסון הגיע לוושינגטון מאינדיאנה, מדינה ללא מוצא לים, אף על פי שכמה נהרות זורמים דרכה. בכל אופן, לא קשה להאמין שהוא היה על ספינת נהר בנקודת זמן כל שהיא וראה את החלל שמתחת לסיפון.
קודמו בתפקיד היה ג'ורג' רובסון, מזכיר הצי בממשלו של הנשיא הקודם, יוליסס ס. גרנט, במשך כמעט שמונה שנים. תהא אשר תהא הסיטואציה שהובילה למינויו של תומפסון כמזכיר הצי, לא היה לו הרבה מה לתרום בהנחיית הכפופים לו. המעורבות הבולטת ביותר שלו בפעילות ימית כלשהי הייתה שולית: כאשר לוטננט ג'ורג' וושינגטון דה לונג ואיש העיתונות ג'יימס גורדון בנט הבן ארגנו את המשלחת של ה-USS Jeannette (אנ') אל הקוטב הצפוני ב-1879. תומפסון השיא כמה עצות במסגרת ההכנות למסע, אך נראה היה שהוא היה נחוש בדעתו שכל הממשלה תהיה מעורבת במיזם. ההבלים שנאמרו על ידו, (כמו הרעיונות של ספינות ליווי ומאוחר יותר ספינות חילוץ) היו מרגיזים משהו. גם אם הוא לא היה אשם בסוף הטרגי של המשלחת, ברור שהוא לא סייע לשום דבר בהתעסקותו בדקדוקי העניות המשפטיים.
לאחר פרישתו

ב-1880 צץ עניין חדש שבעקבותיו סיים תומפסון את תפקידו. צרפת החלה בתהליך של ייסוד חברת תעלת פנמה בראשותו של פרדיננד דה לספס. ממשל הייז, בעוד ששאף לשמור על יחסים טובים עם צרפת, היה חשדן בנוגע לרעיון של תעלה בבעלות צרפתית שתחצה את מצר פנמה וראה בכך הפרה של דוקטרינת מונרו. תומפסון היה מודע לכך, אך הוא גם קיבל פניה מהסניף האמריקאי של חברת תעלת פנמה בהצעה למשרה. הסניף האמריקאי של החברה נוסד ונוהל על ידי בנק ג'. ו. זליגמן ושות', בראשותו של ג'סי זליגמן. בני משפחת זליגמן היו ידידים קרובים של הנשיא הקודם גרנט והציעו לו להתמנות כנשיא חברת התעלה. גרנט סירב להצעה ובחפשם מועמד אחר לתפקיד הם פנו לתומפסון. הוא קיבל את ההצעה והתפטר מהקבינט. בהמשך כל הפרשה הפכה לסוגיה שנדונה בוועדה של הקונגרס שחקרה את זליגמן ואת תומפסון. בסופו של דבר תומפסון עזב את החברה, אך המוניטין שלו הוכתם בעקבות הפרשה. הוא לא היה קשור לחברה בעת קריסתה והשערורייה שהתלוותה אליה ב-1889.
שנותיו האחרונות

לאחר שובו לאינדיאנה הוא חי שם את שארית חייו. ריצ'רד תומפסון נפטר ב-1900 בעיר טרה הוט שבאינדיאנה. צי ארצות הברית הנציח אותו בקריאת משחתת על שמו, שהייתה בשירות בשנות ה-20 של המאה ה-20.
תומפסון היה חבר באחוות דלתא-קפא-אפסילון באלבמה וחבר פעיל בבונים החופשיים ושימש כנשיא הלשכה של טרה הוט ב-1859.
הערות שוליים

↑  Hampton Sides, In the Kingdom of Ice, Oneworld Publications, 2015.
↑  USS THOMPSON (DD-305) - NavSource Naval History
↑  "Inception to 1899". Terre Haute Lodge, No. 19, F.&A.M.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278956305171  ISNI: 0000 0000 6259 3551  LCCN: n88660651  SNAC: w6p84pxp  US Congress: T000214  VcBA: 495/263329  VIAF: 89485634   WorldCat (עם VIAF): 89485634
רוברט רובינסון

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1886 Rufford, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 בפברואר 1975 (בגיל 88) Great Missenden, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  אנגליה
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסאל גרין 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מנצ'סטר (1910)  Fulneck School  Brookfield Community School 
 מנחה לדוקטורט:  ויליאם הנרי פרקין 
 מוסדות:  מודלין קולג' (1955)  אוניברסיטת לונדון (1928–1930)  אוניברסיטת אוקספורד (1930–1955)  אוניברסיטת מנצ'סטר (1922–1928)  University of Sydney School of Chemistry (1912–1915)  אוניברסיטת ליברפול (1915–1920)  אוניברסיטת סנט אנדרוז (1921–1922) 
 תלמידי דוקטורט:  Richard Helmuth Frederick Manske, אלכסנדר טוד, ריטה הארדנס, Arthur Birch, ג'ון קורנפורת', Lindsay Heathcote Briggs 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (13 במאי 1920)  מדליית דייווי (1930)  הרצאת בייקר (1930)  מדלית פריסטלי (1953)  פרס פאראצלסוס (1941)  פרס לונגסטאף (1927)  Honorary Fellow of the Royal Society Te Apārangi  מדליית פרנקלין (1947)  פרס פאראדיי (1947)  מדליית קופלי (1942)  פרס נובל לכימיה (1947)  המדליה המלכותית (1932)  מדליית אלברט (1947)  מדליית אוגוסט וילהלם פון הופמן (1957)  מסדר ההצטיינות  Knight Bachelor  אביר בלגיון הכבוד  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 בן או בת זוג:  Gertrude Maud Robinson (1912–1954)  Stearn Sylvia Hillstrom (1957–?) 
 תרומות עיקריות
 מחקר בחומרים המופקים מצמחים, ובמיוחד אלקלואידים
 
סר רוברט רובינסון (Robert Robinson;‏ 13 בספטמבר 1886 - 8 בפברואר 1975) היה כימאי אורגני אנגלי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1947 על מחקריו בתחום פיגמנטים צמחיים (אנתוציאנין) ואלקלואידים.
חייו

רובינסון נולד בחוות רפורד, באזור צ'סטרפילד, דרבישייר שבאנגליה. אביו, ויליאם בראדבורי רובינסון, היה יצרן תחבושות שהמציא בעצמו את מכונות הייצור שלו. הוא סיים תואר ראשון (.B.Sc) באוניברסיטת מנצ'סטר ב-1906, ותואר דוקטור למדעים (.D.Sc) ב-1910, באותו מוסד. ב-1912 היה לפרופסור הראשון לכימיה אורגנית טהורה ויישומית באוניברסיטת סידני. ב-1915 שב לבריטניה, לתפקיד ראש המחלקה לכימיה אורגנית באוניברסיטת ליברפול. ב-1920 עזב לטובת תפקיד מנהל המחקר בתאגיד הפיגמנטים הצמחיים הבריטי (British Dyestuffs Corporation), ושנה לאחר מכן היה לראש המחלקה לכימיה אורגנית באוניברסיטת סנט אנדרוז. ב-1922 התמנה לתפקיד דומה באוניברסיטת מנצ'סטר, וב-1928 היה לראש מחלקת הכימיה האורגנית באוניברסיטת לונדון. ב-1930 היה לפרופסור לכימיה ע"ש וויינפלט (Waynflete) באוניברסיטת אוקספורד, תפקיד בו נשאר עד לפרישתו ב-1955. לאחר מכן שימש כדירקטור בחברת של ויועץ, בנוסף לתפקיד פרופסור אמריטוס.
מחקר

מחקריו עסקו במבנה וסינתזה של חומרים אורגנים מגוונים, ובמנגנון האלקטרוכימי של תגובות אורגניות. מתוך עניין במבנה של פיגמנטים צמחיים, הגיע למחקר באלקלואידים, חומרים המופקים גם הם מצמחים. הוא נודע במיוחד בעקבות קביעת המבנה של סדרת אלקלואידים כמו מורפין, פפברין (מרכיב באופיום), ונרקוטין (גם הוא מרכיב באופיום, שאינו מקל על כאבים, אך מפחית שיעול).
בשנת 1917 פיתח סינתזה מפורסמת של טרופינון, קודמן לקוקאין. תגובה זה הייתה צעד משמעותי בכימיית האלקלואידים, וכמו כן הדגימה כי תגובות טנדם (סדרת תגובות תוך-מולקולריות) בסינתזה בכלי אחד מסוגלת ליצור מולקולות בי-ציקליות.
רובינסון המציא את הסימון למולקולת בנזן כמשושה וטבעת במרכזו, כאשר עבד בסנט אנדרוז ב-1923. כמו כן היה הראשון להשתמש בחץ גלי לתיאור מעבר אלקטרונים.
פרסים והכרה

רובינסון זכה למגוון פרסים חשובים בתחומי המדעים, ביניהם מדליית דייווי בשנת 1930, מדליית קופלי ב-1942, פרס נובל לכימיה לשנת 1947, ומדליית פריסטלי מטעם החברה האמריקנית לכימיה לשנת 1953. רובינסון קיבל יותר מ-20 תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות בריטיות וזרות.
כמו כן זכה למגוון תוארי כבוד לא-מדעיים. ב-1939 זכה לתואר אבירות, ב-1947 למדליית החירות הנשיאותית האמריקנית, ב-1949 לאות מסדר ההצטיינות הבריטי.
רובינסון שימש במגוון תפקידים בקהילה המדעית, ביניהם נשיא האגודה הכימית (1941-1939), נשיא החברה המלכותית (1950-1945), נשיא איגוד המדע הבריטי (האיגוד הבריטי לקידום המדע, דאז; 1955), ונשיא אגודת התעשייה הכימית בבריטניה (1958). ב-1947 היה נציג בריטניה לוועידת אונסק"ו הראשונה.
ב-1953 הרצה על עבודתו במכון ויצמן למדע, במופע הראשון בסדרת הרצאות שנתית לזכר חיים ויצמן.
רונלד לי ארמי

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1944 אמפוריה, קנזס, ארצות הברית 
 פטירה:  15 באפריל 2018 (בגיל 74) סנטה מוניקה, קליפורניה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 שם במה:  The Gunny 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1961–2018 (כ־57 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מנילה 
 מספר צאצאים:  6 
 פרסים והוקרה:  סרט השתתפות בקרב  אות השירות הפעיל  צלב הגבורה של דרום וייטנאם  מדליית השירות בווייטנאם  מדליה לשירות הביטחון הלאומי  מדליית המערכה בווייטנאם 
 http://www.rleeermey.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
רונלד לי ארמי (באנגלית: Ronald Lee Ermey, נקרא בדרך כלל ר. לי ארמי; ‏24 במרץ 1944 - 15 באפריל 2018) היה שחקן קולנוע אמריקאי ומדריך טירוני מארינס בדימוס בדרגת רב-סמל.
התפרסם בעיקר בזכות תפקידיו בסרטים "שבעה חטאים", "גבר מת מהלך", "מיסיסיפי בוערת", ובשני הסרטים העדכניים בסדרת סרטי האימה "המנסרים מטקסס".
על תפקידו בתחילת הסרט "מטאל ג'אקט" היה ארמי מועמד לפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה וקריירה צבאית

ארמי נולד בעיר אמפוריה שבקנזס. הוא התגייס לחיל הנחתים בשנת 1961 ושירת ברחבי ארצות הברית בתור סמל משמעת במשך שנתיים. הוא השתתף במלחמת וייטנאם ושירת במשך 14 חודשים באגף התמיכה הקרקעית. את שארית שירותו לאחר המלחמה העביר בעיקר במסעות חובה צבאיים באוקינאווה שביפן. בעקבות פציעות שעבר נאלץ לפרוש לאחר 11 שנות שירות בדרגת סמל משנה.
בשנת 2002 הועלה ארמי כאות הוקרה על שירותו במארינס לדרגת Gunnery Sergeant, המקבילה לדרגת רב-סמל. את הדרגה קיבל ממפקד חיל הנחתים הגנרל ג'יימס ג'ונס.
לאחר שסיים את שירותו הצבאי עבר לחיות בפיליפינים ולמד דרמה וקרימינולוגיה ב"אוניברסיטת מנילה". הוא נהג לערוך מופעים להעלאת המוראל בגזרות הלחימה של צבא ארצות הברית באפגניסטן ובמפרץ הפרסי.
לארמי שתי בנות מנישואיו הראשונים, וארבעה ילדים עם אשתו השנייה נילה ארמי.
משחק

כישוריו וניסיונו הצבאי של ארמי היו הבסיס להתחלת דרכו כשחקן, את דרכו התחיל בדרמת המלחמה "הנערים בפלוגה סי" בה שיחק מדריך טירונים העומדים להישלח לווייטנאם.
ארמי עבד עם פרנסיס פורד קופולה ושימש לו יועץ טכני ביצירתו "אפוקליפסה עכשיו" בה גם שיחק בתפקיד קטן בתור טייס מסוק קרב. לאחר מכן עבד עם לואיס גוסט ג'וניור בסרט "קצין וג'נטלמן" וייעץ לו בנוגע לתפקיד סמל אמיל פולי, מדריך הטירונות הקשוח של הצי האמריקאי עליו זכה גוסט באוסקר.
ב-1987 שכר סטנלי קובריק את שירותיו של ארמי כדי שיהווה יועץ טכני למדריך טירוני המארינס בחלק הראשון של הסרט "מטאל ג'אקט". קובריק, שהתלהב ממשחקו של ארמי, בחר לבסוף לתת לו את תפקיד מפקד הכשרת הטירונים הארטמן. ארמי זכה לכבוד רב מקובריק, שנתן לו את האפשרות לכתוב בעצמו את הדיאלוגים שלו עם חיילי המחלקה. הופעתו הקצרה בסרט זיכתה את ארמי בשבחים ובמועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנה שלאחר מכן, בתפקידו הראשון מחוץ לתדמית הצבאית שבנה לעצמו, שיחק ארמי בדרמת הפשע של אלן פארקר "מיסיסיפי בוערת" בתור טילמן, מושל העיירה הנגועה בגזענות.
ב-1989 שיחק בקומדיית הפשע "עף עם הרוח", ב-1991 בדרמת הפעולה "חיילי צעצוע", וב-1994 הופיע בסרטו של סטיבן סיגל "על קרקע בוערת".
ב-1995 התפרסם בדרמה הפסיכולוגית של דייוויד פינצ'ר "שבעה חטאים", בה גילם את מפקח המשטרה, ובזכות הופעתו בדרמת הפשע "גבר מת מהלך" בתור קלייד, אביה של הנערה אותה רצח באכזריות הנידון למוות מת'יו פונסלט (שון פן).
ארמי גילם את השופט בסרט "רצח מדרגה ראשונה", ודיבב את בובת חייל הצעצוע בסרט האנימציה "צעצוע של סיפור" (את התפקיד המשיך לדבב גם בסרטי ההמשך " צעצוע של סיפור 2" ו"צעצוע של סיפור 3").
ב-2001 שיחק בקומדיה "להציל את סילברמן". ב-2003 הופיע במותחן האימה "ווילארד" בתפקיד הבוס הנוקשה של ווילארד סטילס (קריספין גלובר).
ארמי גילם את השריף הסדיסט הוייט ממשפחת הקניבלים יואיט בשתי הפקותיו העדכניות של מייקל ביי לסרט האימה הקלאסי "המנסרים מטקסס".
ב-2009 הגיש ארמי את התוכנית "אר. לי ארמי יוצא לקרב", הסוקרת את מיטב כלי הנשק של הצבאות המתקדמים בעולם. התוכנית שודרה בערוץ ההיסטוריה.