stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיבור פלייס
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות המשחק של פלייס באירופה, באתר היורוליג
↑  פלייס וקוזר חותמים על חוזה בבסקוניה, באתר היורוליג, 24 ביוני 2012
↑  פלייס חותם על חוזה בברצלונה, באתר היורוליג, 11 באוגוסט 2014
↑  פלייס חותם על חוזה ביוטה, באתר הקבוצה, 14 ביולי 2015
↑  הסטטיסטיקות של פלייס בליגת הפיתוח של ה-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  פלייס חותם על חוזה בגלאטסראיי, באתר היורוליג, 12 בספטמבר 2016
↑  פלייס חותם על חוזה בוולנסיה, באתר היורוליג, 28 ביולי 2017
↑  פלייס חותם על חוזה באנאדולו, באתר היורוליג, 1 באוגוסט 2018
↑  סיכום משחק הגמר בין אנאדולו לצסק"א, באתר היורוליג, 19 במאי 2019
↑  טיבור פלייס, באתר פיב"א
פלייס במדי נבחרת גרמניה, 2015
יהדות מרילנד

יהודים התיישבו במרילנד מאז המאה ה-17. נכון לשנת 2018, האוכלוסייה היהודית במרילנד עמדה על 3.9% עם 201,600 איש. האוכלוסיות היהודיות הגדולות ביותר במרילנד נמצאות במחוז מונטגומרי ובאזור המטרופולין של בולטימור, במיוחד בפייקסוויל ובצפון מערב בולטימור. נכון לשנת 2010, בולטימור ומחוז בולטימור היוו את עיקר הקהילה היהודית במדינה, וכמות היהודים בה הוערכה ל-100,000 איש. בפרברי מרילנד של וושינגטון הבירה (מחוז מונטגומרי ומחוז פרינס ג'ורג') מספרה של האוכלוסייה היהודית עמד על כ-116,700, נכון לשנת 2017, כאשר רובם מתגורר במחוז מונטגומרי התחתון. ברוקוויל ובפוטומק מאוכלסת עיקר האוכלוסייה היהודית של מחוז מונטגומרי, וקהילות נוספות קיימות גם באזור בת'סדה ובצ'בי צ'ייס ובשכונת קעמפ מיל של סילבר ספרינג. קהילות יהודיות קטנות יותר קיימות גם בערים נוספים, כמו גיית'רסבורג, גרמנטאון, וויט אוק, אולני וטקומה פארק. גם בקולומביה, בפרדריק ובאנאפוליס קיימות קהילות יהודיות קטנות.
היסטוריה

ג'ייקוב למברוזו הוא התושב היהודי הידוע הראשון של מרילנד, לאחר שהתיישב בפרובינציית מרילנד בשנת 1656.
בין שנות ה-30 ל-1870 התיישבו במרילנד 10,000 יהודים מגרמניה וממרכז אירופה. יהודי מזרח אירופה החלו להתיישב במרילנד בשנות ה-50 של המאה ה-19, ובהמשך אף הייתה הגירה המונית של יהודי מזרח אירופה בין שנות ה-80 ל-1920.
ב-1899 חיו 35,000 יהודים במדינת מרילנד.
בשנת 1904, איזידור ריינר נבחר לסנאטור היהודי הראשון בארצות הברית ממרילנד, והוא אחד הסנאטורים היהודים הראשונים בארצות הברית בהיסטוריה האמריקאית.
ב-1969 הפך מרווין מנדל למושל היהודי הראשון של מרילנד.
הערות שוליים

1 2  "Jewish Population in the United States by State (1899 - Present)". Jewish Virtual Library. נבדק ב-2020-03-24.
↑  "2010 Baltimore Jewish Community Study". Berman Jewish DataBank. נבדק ב-2020-03-24.
↑  "2017 GREATER WASHINGTON JEWISH COMMUNITY DEMOGRAPHIC STUDY" (PDF). Brandeis University. נבדק ב-2020-03-24.
↑  "Rockville, Potomac". The Jewish Federation of Greater Washington. נבדק ב-2021-01-27.
↑  "Bethesda, Chevy Chase, Kensington". The Jewish Federation of Greater Washington. נבדק ב-2021-01-27.
↑  "Where We Live: Kemp Mill". נבדק ב-2021-01-27.
↑  "Olney". The Jewish Federation of Greater Washington. נבדק ב-2021-01-27.
↑  "Gaithersburg, Germantown". The Jewish Federation of Greater Washington. נבדק ב-2021-01-27.
↑  "Columbia's Jewish Community Marks a Half-Century". JMORE Baltimore Jewish Living. נבדק ב-2021-01-27.
↑  "Finding Frederick". Baltimore Jewish Times. נבדק ב-2021-01-27.
↑  "Not the first time Jews made waves at Annapolis". Jewish Standard. נבדק ב-2021-01-29.
↑  "Jacob Lumbrozo". Maryland State Archives. נבדק ב-2021-01-27.
↑  "Virtual Jewish World: Maryland, United States". Jewish Virtual Library. נבדק ב-2020-03-24.
↑  "Capturing the Ethnic Vote". The Washington Post. נבדק ב-2021-01-27.
↑  "National: Mandel remembered as architect of modern Maryland". South Florida Sun Sentinel. נבדק ב-2021-01-27.
טיבור פולגאר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 במרץ 1907 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  26 באוגוסט 1993 (בגיל 86) טורונטו, קנדה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מוקד פעילות:  קנדה, הונגריה 
 מקום לימודים:  Madách Imre High School, האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט, Nemzeti Zenede, אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 שפה מועדפת:  הונגרית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Ilona Nagykovácsi (1947–1993) 
 פרסים והוקרה:  פרס פרנץ ארקל (1952)  פרס פרנץ ארקל (1953) 
 פרופיל ב-IMDb
 
טיבור פולגאר (שלישי מימין), אשתו הראשונה משמאל ב"מטינה" של הרדיו ההונגרי בגיור ב-1928
טיבור פולגאר (בהונגרית: Polgár Tibor; בודפשט, 11 במרץ 1907 – טורונטו, 27 באוגוסט 1993) היה מלחין, מנצח, פסנתרן יהודי-הונגרי, בעלה של הזמרת והשחקנית ארז'י לאקי טוט, ולימים של המעצבת אילונה נרג'קובאצ'י. דודו היה הגנרל ג'רג' אישטוואן סיקלאי בעל תואר אבירות. הוא זוכה פרס פרנץ ארקל פעמיים.
ביוגרפיה

טיבור פולגאר נולד במשפחה יהודית כבנם של גזה פולגאר, פקיד ועיתונאי, ושל שרולטה קרולינה סיקלאי. בין 1917 לבין 1925, היה תלמיד בגימנסיה המלכותית ממלכתית על שם אימרה מדאץ' ולאחר מכן סטודנט באוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), בהתמחות באסתטיקה ותולדות האמנות. במקביל, למד קלרינט, פסנתר והלחנה (אצל לאסלו לייטה) באקדמיה הלאומית למוזיקה, מאוחר יותר הוא היה תלמידם של זולטאן קודאי, אלברט שיקלוש ואימרה קרי-סאנטו באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט (הלחנה-פסנתר).
קריירה > בהונגריה

משנת 1925 הוקם הרדיו ההונגרי, ופולגאר הפך לעובד שלו בענייני מוזיקה. הוא ניצח וניגן הכל, מלהיטים ועד אריות אופרה בליווי פסנתר. ב-1929 פולגאר, ממוצא יהודי, עבר ככל הנראה לאמונה הקלוויניסטית (אין שום תיעוד על כך). בשנות ה-30 הוא היה המנצח גם של התיאטרון הלאומי. במלחמת העולם השנייה, ובמיוחד מ-1944 לא יכול היה לעבוד בגלל החוקים ה (אנטי)יהודיים; אילונה נאג'קובאצ'י (הלא יהודייה) החביאה אותו, איתה התחתן ב-1947.
לאחר השחרור ב-1945 השתתף בארגון מחדש של הרדיו ההונגרי, שגם בנייניו היו חרבים
ב-1 במאי 1945, ביום השידורים הראשון, הוא ליווה בפסנתר את זמר האופרה הבריטון ד"ר אימרה פאלו
מאותו יום ואילך, הוא היה "המנצח המוביל" לצד המנהל המוזיקלי לאסלו לייטה
מינואר 1946 היה ראש המחלקה החדשה למוזיקה קלה ופופולרית
ביוני הופיע לראשונה אות ההפסקה שחיבר אותו עבור תחנת הרדיו בודפשט I.
מאז אוקטובר 1947 היה חבר במועצת השידורים של הרדיו
ביוני 1949 מונה למנהל האמנותי של המוסד
ב-1954 הציגו הרדיו וב-1955 בית האופרה של בודפשט את יצירת המופת שלו, האופרה הקומית "המחזרים", שמבוססת על הקומדיה של הסופר והמחזאי בן המאה ה-19 קארוי קישפלודי
בין 1958 לבין 1961 עבד כמנהל המוזיקלי של "תיאטרון פטפי" ו"תיאטרון יוקאי".
קריירה > בקנדה

בשנת 1961, הוא ואשתו היגרו לגרמניה המערבית. בין 1962 לבין 1964,
הוא היה מנצח המשנה של הפילהרמונית ההונגרית שהייתה מורכבת מנגנים הונגרים גולים (Philharmonia Hungarica). הם עברו לקנדה ב-1964 וקיבלו אזרחות ב-1969. ביתם היה מקום מפגש לאמנים הונגרים-אמריקאים מהגרים.
הוא ניצח על התזמורת הסימפונית של אוניברסיטת טורונטו בשנים 1965–1966.
בין 1966 לבין 1975, היה מרצה ומורה במחלקה לאופרה של אוניברסיטת טורונטו ושל חברת האופרה הקנדית (Canadian Opera Company).
בשנים 1976–1977 לימד תזמור באוניברסיטת יורק (קנדה). בשנות השמונים התרכז רק ההלחנה.
בנוסף להרבה יצירות במה, תזמורת, קאמרית ומקהלה, הוא הלחין את המוזיקה לכ-200 סרטים ולכ-500 שידורי רדיו במהלך הקריירה שלו. הוא אהב להשתמש באלמנטים של מוזיקה עממית הונגרית. הוא אהב במיוחד את הנבל, כיוון שלימד אותו בילדותו לנגן בפסנתר נגן הנבל דיולה רברה, שהראה לו על הנבל כיצד לנגן בפסנת, הוא הכיר את הכלי טוב מהממוצע. הוא הציע כמה יצירות לנבל בטורונטו לנגנית הנבל ז'וז'ה רמני. מיכאל רמני, מומחה וסוחר כלי הנגינה, אחיו של ז'וז'ה רמני וחבר בשושלת המוזיקאים רמני, הפך למטפל ולמשגיח של עזבונו.
הוא היה חבר באחד מתאי הבונים החופשיים בבודפשט.
יצירותיו העיקריות

מגבעת פלורנטין (אופרה, 1948)
האלמנה הערמומית (מחזמר, 1948)
The Women of Selistye (אופרת רדיו, 1949)
המחזרים (אופרה קומית, 1955)
A European Lover (אופרה, 1965)
The Troublemaker (אופרה, 1968)
The Glove (אופרה, 1973)
A Strange Night (אופרה, 1973)
Miniatűrök (סוויטה)
A puszta (סוויטה)
Verbunkos-szvit (1951)
Kossuth-kantáta (קנטטה, 1952)
Variations on a Hungarian Folksong (לנבל, תופים וכלי קשת, (1960)
The Last Words of Louis Riel (קנטטה, 1966)
Lest We Forget the Last Chapter of Genesis (קנטטה, 1970)
Ilona’s Four Faces (לקלרינט ולתזמורת, 1970)
Notes on Hungary (כלי נשיפה, 1970)
Pentatonia (כלי נשיפה, 1975)
Three Poems in Music (לתזמורת, 1977)
Two Symphonic Dances. In Latin Rythm (קונצרט כלי נשיפה, 1982)
Fanfare of Pride and Joy (12 חצוצרות ותזמורת כלי נשיפה, 1982)
Concerto Romantico (קונצרט נבל, 1985)
The Four Seasons (לתזמורת, 1987)
The Voice of the Soul (לתזמורת, 1990)
מוזיקת פסקול לסרטים

הוא הלחין מוזיקה גם לאינספור תוכניות טלוויזיה קנדיות.
Az új földesúr (1935, Ránki Györggyel)
Szenzáció! (1936)
Zivatar Kemenespusztán (1936)
Az aranyember (1936, Ránki Györggyel)
Torockói menyasszony (1937)
Pergőtűzben (1937)
Pusztai szél (1937)
Te csak pipálj, Ladányi! (1938)
Halálos tavasz (1939)
Dankó Pista (1940, Sándor Jenővel)
Hazajáró lélek (1940)
Rózsafabot (1940)
Gyurkovics fiúk (1940-1941)
Egy tál lencse (1941)
Magdolna (1941)
A szűz és a gödölye (1941)
Szép csillag (1942)
Szíriusz (1942)
A tökéletes család (1942-1943, Egyed Miklóssal)
Valamit visz a víz (1943)
Ördöglovas (1943)
A tanítónő (1945)
Ének a búzamezőkről (1947)
Beszterce ostroma (1948)
Zöld-sárga-piros (1949)
Díszmagyar (1949)
Déryné (1951)
Erdei sportverseny (1952)
Budapest (1953)
Kutyakötelesség (1953)
A bűvös szék (1954)
Rokonok (1954)
Pixi és Mixi a cirkuszban (1954)
Fel a fejjel (1955)
Gázolás (1955)
Tanár úr kérem… (1956)
Bakaruhában (1957)
Nyitva a kiskapu (1958)
Don Juan legutolsó kalandja (1958)
Felfelé a lejtőn (1959)
Vörös tinta (1960)
In Praise of Older Women (1978)
פרסים

פרס פרנץ ארקל (1952, 1953)
צלב הקצין של מסדר ההצטיינות ההונגרי (1993)
לקריאה נוספת

אטילה בורוש: 30 שנה לאופרות הונגריות. בודפשט, 1979. הוצאת מוזיקה. מסת"ב 9633302897
לקסיקון המוזיקה של ברוקהאוז רימן. עורך קרל דאלהאוס והנס היינריך אגברכט. המהדורה ההונגרית. עורך אנטל בורונקאי. בודפשט, 1985. הוצאת מוזיקה. III. כרך. 131. ל. מסת"ב 9633305403
בלה לוואי: כרוניקה של רדיו וטלוויזיה. כרך א': 1945–1978. בודפשט, 1980. מרכז המחקר לתקשורת המונים. מסת"ב 9630310015
בנצה סאבולצ'יi – אלדאר טוט: לקסיקון מוזיקה. מהדורה חדשה. עורך ראשי: דנס ברטה. בודפשט, 1965. מוציא לאור של מוזיקה. III. כרך. 135.
פאל סאלוצי: ימי הזוהר של הרדיו ההונגרי. בודפשט, 2005. Athenaeum 2000 Publisher–הרדיו ההונגרי. מסת"ב 963961503X
Magyar színházművészeti lexikon. (לקסיקון אמנות התיאטרון ההונגרי)
פטר אבל: לקסיקון הקולנוע החדש כרך 2, Akadémiai kiadó, בודפשט, 1973.
Sziklay János: Dunántúli kulturmunkások. A Dunántúl művelődéstörténete életrajzokban. Budapest, Dunántúli Közművelődési Egyesület, 1941
Díjasok és kitüntetettek adattára 1948-1980. Összeállította és szerkesztette: Magyar Józsefné. Kaposvár, Palmiro Togliatti Megyei Könyvtár, 1984
Encyclopaedia Hungarica. Főszerkesztő: Bagossy László. [Calgary], Hungarian Ethnic Lexikon Foundation, 1992-1998
Frideczky Frigyes: Magyar zeneszerzők. [Bp.], Athenaeum 2000 Kiadó, 2000
Magyarnótaszerzők, énekesek és népdalosok lexikona 2. Szerkesztette: Kikli Tivadar. Szeged, Bába Kiadó, 2004
Ki-kicsoda? Kortársak lexikona. [Bp.], Béta Irodalmi Rt., [1937]
Magyar filmlexikon. Szerkesztette: Veress József. Budapest, Magyar Nemzeti Filmarchívum, 2005
Nagy Csaba: A magyar emigráns irodalom lexikona. [Részben 2. jav. és bőv. kiad. + Álnévlexikon] Budapest, Argumentum Kiadó-Petőfi Irodalmi Múzeum és Kortárs Irodalmi Központ, 2000
A magyar muzsika könyve. Szerkesztette: Molnár Imre. Budapest, Havas Ödön, 1936
Révai új lexikona XV. (Nem–Rab). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2005. ISBN 963-955-623-8
Könnyűzenei lexikon. Szerkesztette: Sebők János-Szabó Béla. Budapest, Idegenforgalmi Propaganda és Kiadó Vállalat, 1987
Új magyar életrajzi lexikon V. (P–S). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2004. ISBN 963-547-414-8
Új magyar lexikon V. (Mf–R). Szerk. Berei Andor és 11 tagú szerk.bizottsága Budapest: Akadémiai. 1962.
הערות שוליים

↑  Születése bejegyezve a Bp. VII. ker. állami születési akv. 726/1907. folyószám alatt.
↑  Nemzeti Örökség Intézete
↑  Dénes Dóra: Varnus Xavér: Házasságban öt év után kúrni illetlenség = Velvet 2009. április 8.
↑  HarpPost (blog)|HarpPost blog (2023-03-16). "Reményi Zsuzsa (1928-2020)".
↑  Baranyi Anna, Gombos László (szerk.) (2018). "A Reményi család öröksége. Kiállítási katalógus" (PDF). נבדק ב-2023-03-21.
↑  Berényi Zsuzsanna Ágnes: Budapest és a szabadkőművesség. Budapest, 2005. Argumentum. מסת"ב 9634463401
↑  Számos műve a fentiek közül elérhető és meghallgatható a Canadian Music Centre adatbázisában. HarpPost blog. "Polgár Tibor műveinek listája (Kanada, CMC)". נבדק ב-2023-03-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810629912305606  BNE: XX5003379  BnF: cb13941358b (data)  GND: 1118765346  ISNI: 0000 0001 2103 5817  LCCN: n98090714  NSK: 000057877  SUDOC: 185626599  VIAF: 103995543   WorldCat (עם VIAF): 103995543
יד-פרצוף

הפסל קין, שנוצר על ידי הנרי וידל
יד-פרצוף (באנגלית: Facepalm; מופיע לעיתים בעברית בצורת ההלחם ידפרצוף) היא מחווה גופנית של הנחת כף היד לכיסוי הפנים כדי להביע אכזבה, תסכול, מבוכה או ייאוש.
מקור המושג

מקור מושג זה הוא באנגלית, והוא נקרא כך כיוון שבעת התנהגות מסוג זה, כף היד (Palm) מכסה את הפנים (Face), ולשם יצירת מושג זה יצרו הלחם של מילים אלו. התיעוד הראשון של שימוש במילה זו הוא משנת 2001. באוגוסט 2011 צורפה מילה זו למילון המילון האנגלי של אוקספורד.
שימושים ידועים

לתופעה זו יש תיעוד בפלטפורמות השונות, בהן באמנות, בטלוויזיה ובאינטרנט.
בפסל קין של הנרי וידל משנת 1896 ונמצא בגני טווילרי שבפריז נראה קין מכסה את פניו בידו (כנראה לאחר שרצח את אחיו, הבל).
באינטרנט, ישנו רגשון הממחיש Facepalm, ומשמעותו זהה למחווה פיזית של Facepalm בתו יוניקוד U+1F926: 🤦🏻.
ראו גם

D'ho!
הערות שוליים

↑  Facepalm, wordspy.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טים פייג'

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1954 (בן 69) סן דייגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה, תיכון א. א. סמית, בית ספר מאנס למוזיקה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר לביקורת (1997) 
 
טים פייג' (באנגלית: Tim Page; נולד ב-11 באוקטובר 1954) הוא עיתונאי, עורך, מפיק ומבקר מוזיקה אמריקאי. הוא זכה בפרס פוליצר על עבודתו כמבקר מוזיקה בעיתון הוושינגטון פוסט ומילא תפקיד מפתח בחידוש העניין בסופרת האמריקאית דון פאואל.
חייו

פייג' נולד בסן דייגו, קליפורניה וגדל בסטורס, קונטיקט. בשנת 1967, נעשה עליו סרט תעודי קצר בשם "יום עם טימי פייג'", שתיעד את ההתעניינות שלו ביצירת סרטים.
הוא עבר לניו יורק בשנת 1975 וסיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה בשנת 1979. באותה התקופה כבר כתב במספר עיתונים והגיש תוכנית רדיו. במסגרת עבודתו ברדיו הוא ראיין רבים מהמוזיקאים הידועים בארצות הברית.
בשנת 1982, הצטרף פייג' ל"ניו יורק טיימס", שבו שימש ככתב בנושאי תרבות ומוזיקה. בשנת 1987 עבר לעבוד כמבקר המוזיקה הראשי בעיתון נויזדיי ובשנת 1995 עבר לעבוד כמבקר המוזיקה הקלאסית הראשי של הוושינגטון פוסט. בשנת 1997, הוא זכה בפרס פוליצר, עבור מה שוועדת פוליצר כינתה "ביקורת מוזיקה חיה ומאירת עיניים".
בשנת 1991, החל פייג' להתעניין בחייה ובעבודתה של הסופרת דון פאואל. הוא ראיין את קרוביה ומכריה שנותרו בחיים, ערך את יומניה, מכתביה, מחזותיה וסיפוריה הקצרים, והביא להוצאה מחודשת של ספריה. בשנת 1998, הוא פרסם את הביוגרפיה שלה "דון פאואל".
בשנת 2006, הופיע פייג' ברשימת "25 האנשים המשפיעים ביותר בעולם האופרה" של כתב העת "חדשות האופרה".
פייג' גם הפיק מופעים במגוון אולמות בארצות הברית.
בגיליון ה-20 באוגוסט 2007 של הניו יורקר, פרסם פייג' כתבה אוטוביוגרפית אודות היותו אוטיסט.
חטיפה לאור יום (סרט, 2009)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור אמיתי
 בימוי:  גארי ייטס
 הופק בידי:  שרלין בליין-שולנברג (ארצות הברית) קווין טנהיל (ארצות הברית) מארק וולף (ארצות הברית) קנט אולריך (קנדה)
 תסריט:  שרלין בליין-שולנברג קים דלגאדו
 עריכה:  בראד קאסלור
 שחקנים ראשיים:  שרה קנינג ג'יימס ואן דר ביק לוואר ברטון
 מוזיקה:  ג'ף טוין (אנ')
 צילום:  ברנטון ספנסר (אנ')
 מדינה:  ארצות הברית, קנדה
 חברת הפקה:  AMediaVision Productions Two Lagoons Productions MidCanada Production Services
 חברה מפיצה:  Lifetime Movie Network
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 15 בפברואר 2009
 משך הקרנה:  89 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה, מתח, פשע
 תרגום לעברית:  שירלי ויסמן
 דף הסרט ב־IMDb
 
חטיפה לאור יום (מאנגלית: Taken in Broad Daylight) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי–קנדי משנת 2009, המבוסס על הסיפור האמיתי של אן סְלוּטִי מנברסקה, שבגיל 17 נחטפה והוחזקה במשך שישה ימים (6–12 באפריל 2001) בידיו של אנטוני סטיבן רייט, המכונה "טוני זאפה". הסרט מתאר את האופן שבו שרדה סלוטי אלימות ואונס וניצלה באמצעות מניפולציות רגשיות, רמזים וסימני דרך שפיזרה עבור המחפשים אחריה, וכיצד תיווכה במשא ומתן לכניעת החוטף.
בתפקידים הראשיים משחקים שרה קנינג, ג'יימס ואן דר ביק ולוואר ברטון. ביים: גארי ייטס. את התסריט כתבו שרלין בליין-שולנברג שגם הפיקה, וקים דלגאדו. הסרט הוקרן לראשונה ב-15 בפברואר 2009 בערוץ הטלוויזיה Lifetime 24 בקרני, עיר הולדתה של סלוטי,
ליהוק

| שחקנים | דמויות |
| --- | --- |
שרה קנינג (אנ'): אן סלוטי
ג'יימס ואן דר ביק: אנטוני סטיבן רייט/"טוני זאפה"
לוואר ברטון: מייק טימברוק
אלכסנדרה קסטיו (אנ'): סוכנת FBI ריינולדס
דיאנה ריס: איליין סלוטי
טום אניקו: דון סלוטי
בראיין אדוארד רוץ': טום סלוטי
שרה קונסטיבל: קט
ננסי דרייק: סבתא של טוני
ז'קלין לוֹואֶן: פייג'
גארת' מרקלי: גארי
אדריאנה או'ניל: דיאן, שכנה של משפחת סלוטי
הפקה

צילומי הסרט התקיימו בין התאריכים 22 בספטמבר – 16 באוקטובר 2008, בערים לוקפורט וויניפג שבמניטובה. האזור נבחר מכיוון שנופיו איפשרו לְדַמּוֹת באזור מצומצם יחסית ארבע מדינות אמריקאיות: נברסקה, דקוטה הדרומית, ויומינג ומונטנה, ומשיקולי עלות ההפקה.
דון ואיליין סלוטי, הוריה של אן, סיפרו לרגל הקרנת הבכורה, שפיתוח הסרט החל כבר בשנת 2002. הוא אמנם מבוסס על סיפורה של אן, אך לא מתאר את האירועים במדויק. כך למשל, מייק טימברוק והסוכנת ריינולדס הן דמויות בדויות שלא נכללו בין יותר ממאה אנשי החוק שטיפלו בתיק בין נברסקה למונטנה. עם זאת, שרלין בליין-שולנברג שכתבה את התסריט לאחר שיחות ארוכות שקיימה עם אן סלוטי, אמרה שדמותה של אן מתוארת בסרט כפי שהייתה במציאות: גיבורה אמיצה, נבונה, פקחית ועיקשת. בני הזוג סלוטי קראו את התסריט במהלך ההפקה ועשו בו מספר שינויים. כך למשל, איליין סיפרה שבת-דמותה בתסריט המקורי השתמשה בתרופת הרגעה בשעות שאחרי החטיפה, ובהיותה אחות במקצועה, היא התרעמה בגלל הרמיזות המשתמעות מכך, ודרשה להשמיט פרט זה. התסריט הוצע גם לאן סלוטי, אבל היא לא קראה אותו.
הערות שוליים

1 2 3 4  Schmidt, kim (January 17, 2009). Anne Sluti's story is TV movie. Kearney Hub.
↑  The Equality State - wyoming State Nickname. StateSymbolsUSA. Retrieved April 29, 2019.
↑  Jackrabbit הוא מין ארנבת שהשם ניתן לה בגלל אוזניה הגדולות במיוחד, כהלחם של Jackass Rabbit (ארנבון חמור).
↑  JACKRABBIT. National Geographic. Retrieved April 29, 2019.
↑  אן מסתירה את העובדה שאיליין היא אמא שלה.
↑  פואמה מאת המשורר רוברט ויליאם סרוויס (אנ'), נכללת באוסף הפואמות של סרוויס "Spell of the Yukon and other verses" שראה אור לראשונה בשנת 1907 בהוצאת Barse & Hopkins, ניו יורק.
↑  The Shooting of Dan McGrew. Poetry Foundation. Retrieved April 30, 2019.
↑  במקור: SLUTI WED 1PM.
↑  הצופים יכולים להבין שהאיש עם הכלב התקשר למשטרה.
טיגריס שוודי

הטיגריס השוודי המקורי, מוצג כיום במוזיאון בדרום שוודיה
כרזה מקבילה בשפה האנגלית
טיגריס שוודי (בשוודית: En svensk tiger) הוא כרזה וסלוגן שוודי ידוע, שנוצר על ידי הסופר ברטיל אלמקוויסט ב-1941 בתקופת מלחמת העולם השנייה. הנמר היה חלק ממסע ההסברה בשוודיה שנועד למנוע ריגול נאצי או סובייטי תוך שמירה על סודיות. ברבות השנים, הטיגריס השוודי הפך לדמות המזוהה עם מדיניות הנייטרליות השוודית בתקופת המלחמה, ומצד אחד ניטשו קרבות משפטיים סביב זכויות היוצרים עליו, ומהצד השני הוא הפך לדמות המסמלת שיתוף־פעולה שבשתיקה של שוודיה עם הרייך הגרמני בתקופת השואה, כשהוא מוצג עם סרט זרוע של צלב הקרס ובמועל־יד.
מקור השם

פירוש המילה tiger בשוודית הוא טיגריס, בעל חיים המייצג בתרבויות מסוימות כוח, זריזות ותחכום, ולכן ניתן להבין את השם "טיגריס שוודי" כפשוטו, כלומר משהו מעין "הכוח והתחכום השוודי". עם זאת, מדובר במשחק מילים: שם הפועל השוודי המקביל, פחות או יותר, ל"לשתוק", הוא att tiga, כך ש- en svensk tiger יכול להתפרש גם כ"השתיקה של שוודיה" במובן של שמירה על סודיות.
הערות שוליים

↑  פירוש tiga במילון שוודי-שוודי של האקדמיה לשוודית באינטרנט, מתוך svenska.se (בשוודית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא שוודיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "טיגריס שוודי".
יאנוב לובלסקי

יאנוב לובלסקי (בפולנית: Janów Lubelski; ביידיש: יאָנעוו) היא עיירת מחוז בפרובינציית לובלין שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

יאנוב לובלסקי נזכרת מסוף המאה ה-16 ככפר בבעלות משפחת האצולה הפולנית זמויסקי, ובשנת 1640 הוענקו לה זכויות עיר והיתרים לקיום ירידים ושווקים.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. במהלך המאה ה-19 הוקמו בעיירה מספר בתי חרושת.
יהודי יאנוב לובלסקי

יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-16, ובתחילת המאה ה-17 התקיימו בה בית כנסת ובית עלמין יהודי. רבה הראשון של הקהילה במקום היה הרב יעקב אשכנזי, מחבר צאינה וראינה.
במהלך פרעות ת"ח ות"ט הושמדה קהילת יאנוב, וזו החלה להשתקם רק בסוף המאה ה-17. בשנת 1868 נערכו פרעות ביהודי העיירה בידי תושביה הפולנים. בשנת 1897 נמנו בעיירה 2,696 יהודים, ואלו נטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי, ובפרט בתעשיית הכותנה המקומית.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 2,881 יהודים, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות השונות ופעילות של אגודת ישראל, שרוב אנשיה נמנו על חסידות גור. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים, שכללו הצבת משמרות חרם בפתח חנויותיהם.
יהודי יאנוב לובלסקי > בשואה

בתחילת מלחמת העולם השנייה הפציצו הגרמנים את העיירה, וגרמו להרס רב בה. עם כניסת הגרמנים לעיירה ב-18 בספטמבר 1939, החלו אלו בביצוע מעשי שוד והתעללות ביהודיה, בשיתוף פולנים מקומיים. כעבור שבוע אילצו הגרמנים מספר יהודים מהעיירה לשרוף בידיהם ספרי תורה מבית הכנסת המקומי. ב-20 בספטמבר 1939 רוכזו כ-200 יהודים מהעיירה בבית הכנסת בה, ובהם נשים וילדים, והוכו באכזריות בידי הגרמנים.
בהמשך, גויסו יהודי העיירה לעבודות כפייה, ובעיירה אף הוקם מחנה עבודה, בו הוחזקו למעלה מ-1,000 עובדים. בד בבד, רוכזו יהודי העיירה ברובע אחד בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ואלו שוכנו בצפיפות רבה במקום. באוקטובר 1942 נערכה אקציה בעיירה, בה רוכזו יהודיה, והקשישים נרצחו בשטח בית העלמין היהודי המקומי. יתר היהודים גורשו במועד זה לקרשניק ולזקליקוב, ומשם שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ, עם יתר יהודי יישובים אלו.
טקס פרס אמי הבין-לאומי ה-49

| --- | --- |

כרזה שיווקית
 תאריך:  22 בנובמבר 2021 
 מיקום:  מלון קאסה צ'יפריאני, ניו יורק
 מנחים:  איבון אורג'י
 רשת שידור:  מקוון
 →48 50←
 
טקס פרס אמי הבין־לאומי ה־49 (באנגלית: 49th International Emmy Awards) התקיים ב-22 בנובמבר 2021 במלון קאסה צ'יפריאני בעיר ניו יורק, לשם הכרה במצוינוּת בתוכניות טלוויזיה זרות שהופקו ושודרו מחוץ לארצות הברית, ובתוכנית פריים-טיים אמריקאית שאינה בשפה האנגלית בין התאריכים 1 בינואר 2020 ו-31 בדצמבר 2020.
המועמדים לפרס הוכרזו ב-23 בספטמבר 2021.
את הטקס הנחתה איבון אורג'י, עם המנחים ונסה ויליאמס, מת'וד מן, ג'ושוע ג'קסון, בריאן קוקס, פייפר פראבו, דניאלה מונה טרויט, צ'יקה אוקונקוו, איידן קווין, בריאן ד'ארסי ג'יימס, אמרוד טוביה, לוצ'יאנו האק, פליפ סנטה, הנינג באום ואנג'ליקה. כוכב ה-NBA לשעבר, דירק נוביצקי, העניק את הפרס הבינלאומי לניהול לתומס בלוט, מנכ"ל השידור הציבורי הגרמני ZDF.
זכאות

התחרות על פרס אמי הבינלאומי ה-49 נפתחה לכל הקטגוריות ב-9 בדצמבר 2020 ונסגרה ב-17 בפברואר 2021.
טקס

המועמדים לפרס אמי הבינלאומי ה-49 הוכרזו ב-23 בספטמבר 2021 על ידי האקדמיה הבינלאומית לאמנויות ומדעי הטלוויזיה (IATAS). המועמדים לטקס הגיעו מהמדינות: ארגנטינה, ארצות הברית, בלגיה, ברזיל, הודו, הממלכה המאוחדת, הולנד, יפן, ישראל, לבנון, מצרים, מקסיקו, נורווגיה, סין, סינגפור, ספרד, פורטוגל, ניו זילנד, צ'ילה, צרפת, קולומביה, קוריאה הדרומית, קנדה ותאילנד.
האקדמיה הבינלאומית העניקה גם פרס מיוחד. תומאס בלוט, מנהל ערוץ הטלוויזיה ZDF, קיבל את פרס הניהול.
שידור

טקס פרס אמי הבינלאומי ה-49 שודר בשידור חי באתר האינטרנט של האקדמיה הבינלאומית (iemmy.tv) החל מהשעה 19:00 שעון ארצות הברית המזרחית (GMT−05:00).
ריבוי זכיות

| זכיות | מדינה |
| --- | --- |
3: בריטניה הממלכה המאוחדת
2: צרפת צרפת
| זכיות | רשת/פלטפורמה |
| --- | --- |
2: נטפליקס
2: ITV
ריבוי מועמדויות

| מועמדויות | מדינה |
| --- | --- |
6: בריטניה הממלכה המאוחדת
5: ברזיל ברזיל
4: ארצות הברית ארצות הברית
3: הודו הודו
2: דרום קוריאה דרום קוריאה
2: ישראל ישראל
2: ספרד ספרד
2: צרפת צרפת
2: קולומביה קולומביה
| מועמדויות | סדרה |
| --- | --- |
2: דז
| מועמדויות | רשת/פלטפורמה |
| --- | --- |
5: נטפליקס
3: Globoplay
2: אנדמול
2: HBO
2: ITV
2: יוניוויז'ן