stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריאל שרון
ביוגרפיה > כהונתו כראש הממשלה > הקדנציה הראשונה > המצב הכלכלי

גל הפיגועים הקשים שהציפו את ישראל והלחימה ההולכת ומסלימה בשטחים פגעו קשות במצב הכלכלי בשנים 2002–2003: נוצר צורך להגדיל באופן משמעותי את תקציב הביטחון על חשבון שאר צרכיה של המדינה, התיירות בארץ קרסה בשל חששם של התיירים לביטחונם האישי ומשקיעים זרים הדירו רגליהם מהמדינה. ממדי העוני והאבטלה התגברו.
השנתיים האחרונות של אריאל שרון התאפיינו בשיפור ניכר במצב הכלכלה ובצמיחה מהירה ויציבה של המשק בקצב של 5% בכל שנה. הצמיחה נבעה בעיקר מהאצה בסחר הבינלאומי ומהשקט הביטחוני היחסי. שר האוצר ברוב התקופה היה בנימין נתניהו ושרון גיבה את תוכניותיו והצעותיו.
ביוגרפיה > כהונתו כראש הממשלה > הקדנציה הראשונה > יחסי שרון-בוש

שרון טיפח את יחסיו עם נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, בעיקר לאחר פיגועי 11 בספטמבר. בוש העניק לו את מלוא הגיבוי והתמיכה הדיפלומטית והכלכלית במאבק נגד הטרור הפלסטיני. בוש נתן לשרון יד חופשית במאבק המזוין נגד הפלסטינים, גיבה את פעולותיו באו"ם והרבה לארחו בבית הלבן. מעבר ליחסי הידידות המסורתיים בין ישראל לארצות הברית, בין שרון לבוש הייתה הזדהות הדדית; שכן כאשר שניהם היו בשלטון, שתי המדינות היו נתונות תחת התקפה של טרור אסלאמי, והייתה הרגשה כי שניהם "באותה סירה". כמו כן, איחדה אותם גישתם המיליטנטית למלחמה בטרור. בוש ושרון ניהלו מערכת יחסים חמה ביותר, ושרון אף העיד על בוש כי אהדתו לישראל היא חסרת תקדים. שרון הביע תמיכה במפת הדרכים שהוצגה כמימוש החזון של בוש.
זעזוע ביחסים התרחש שלושה שבועות לאחר פיגועי 11 בספטמבר. שרון כינס מסיבת עיתונאים בה קרא למערב ולארצות הברית בראשו, לא להפקיר את מדינת ישראל כפי שמדינות ההסכמה הפקירו את צ'כוסלובקיה ערב מלחמת העולם השנייה. הנאום התקבל בזעם בבית הלבן. ארצות הברית העבירה מחאה רשמית דרך שגריר ארצות הברית בישראל, דן קרצר, ועל-ידי המועצה לביטחון לאומי, מחאה פומבית דרך דובר הבית הלבן, ארי פליישר, ודרך מזכיר המדינה, קולין פאוול, בשיחה טלפונית עם שרון.
ביוגרפיה > כהונתו כראש הממשלה > הקדנציה הראשונה > הניצחון השני בבחירות

הביטחון האישי שעדיין נותר מעורער למדי, המיתון הכלכלי המתמשך, וגם קשירתו בעבירות בתחום טוהר המידות שנחקרו על ידי המשטרה, לא מנעו ממנו לנצח את בנימין נתניהו בהפרש של 24% בבחירות המקדימות בליכוד לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה בשנת 2003. בניגוד לנתניהו שהביע התנגדות להקמת מדינה פלסטינית, שרון פנה למרכז המפה הפוליטית, והצהיר כי "תמורת שלום לדורות (ורק עבור שלום לדורות) אני מוכן לעשות גם ויתורים כואבים".
שבועות ספורים לפני הבחירות לכנסת הדליפה ליאורה גלט-ברקוביץ', מפרקליטות המדינה, לעיתון "הארץ" ידיעה בדבר חקירה שבה הייתה מעורבת, על קבלת תרומות בלתי חוקיות על ידי שרון מידי ידידו סיריל קרן. שרון הגיב במסיבת עיתונאים שהועברה בשידור חי ברשתות התקשורת ב-9 בינואר. יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, השופט מישאל חשין, החליט שמסיבת העיתונאים גלשה לתעמולת בחירות בוטה האסורה על פי החוק, והורה לאמצעי התקשורת לקטוע את השידור הישיר. דבר זה דווקא גרם לעלייה בפופולריות של שרון.
חרף המצב הביטחוני והכלכלי הקשה, "הליכוד" בראשותו של שרון הגיע להישג מרשים בבחירות לכנסת שנערכו ב-28 בינואר, כאשר הוא מכפיל את כוחו מ-19 מנדטים ל-38.
ביוגרפיה > כהונתו כראש הממשלה > הקדנציה השנייה

לאחר הניצחון בבחירות 2003 הקים שרון ממשלה עם "שינוי", המפד"ל והאיחוד הלאומי, ללא מפלגת העבודה וללא החרדים. זאת הייתה הממשלה הראשונה בישראל (מאז המהפך) שהוקמה אחרי הבחירות ללא חרדים.
שרון מינה את בנימין נתניהו לשר האוצר והעניק לו גיבוי בעת שישם את משנתו הקפיטליסטית וקיצץ את הקצבאות. בביטחון האישי חל שיפור, וגם המיתון התחלף בצמיחה.
ביוגרפיה > כהונתו כראש הממשלה > הקדנציה השנייה > יוזמת תוכנית ההתנתקות

בנאום שנשא בכנס הרצליה בסוף 2003, הודיע שרון שבכוונתו, אם לא ימצא פרטנר פלסטיני הולם, לבצע בעתיד הקרוב נסיגה חד צדדית מחלקים מיש"ע ואף לפנות התנחלויות, תוכנית שהוא כינה "התנתקות". תוכניתו עמדה בסתירה לדברים שאמר רק שנה לפני כן ולפיהם: "דין נצרים כדין תל אביב", ונבעה, לדבריו מתוך רצון לשפר את המצב הביטחוני והכלכלי, לצד חיזוק האחיזה בגושי ההתנחלות ביהודה ושומרון וקבלת התחייבויות אמריקאית לגבי המשא ומתן עם הפלסטינים. כחלק מההכנה של קבלת תוכנית ההתנתקות בימין, הפעיל שרון שדולה חזקה בממשל האמריקני לקבלת התוכנית. ולאחר לחץ רב של שתדלניו של שרון בראשותו של דב וייסגלס, הצליח לשכנע את בכירי הממשל האמריקני לתמוך בתוכנית, אף שמלכתחילה הסתייגו ממנה. שרון קיבל מבוש ההתחייבויות לתמוך בעמדות ישראל ובכללן שלילת זכות השיבה והשארת גושי ההתיישבות.
שרון התנגד למשאל עם, והעמיד את תוכניתו ב-2 במאי 2004 לאישורם של מתפקדי "הליכוד", שדחו אותה. למרות תוצאה זו, שרון התכחש להבטחתו לקיים את דין התנועה, והמשיך לחתור לאישור בממשלה של תוכנית התנתקות. הוא פיטר את שרי האיחוד הלאומי כדי להבטיח רוב בין השרים לתוכניתו בצעד שנוי במחלוקת, שספג ביקורת משופטי בג"ץ.
במקביל להעלאת רעיון ההתנתקות, המשיך קו קשוח ולוחמני כנגד הטרור, והורה, בין היתר, על חיסולם של מנהיגי החמאס, אחמד יאסין ואחריו עבד אל-עזיז רנטיסי, וכן יזם את מבצע קשת בענן ומבצע ימי תשובה. מנגד הגיע לעסקה חילופי שבויים עם חזבאללה במסגרת פרשת טננבוים.
ביוגרפיה > כהונתו כראש הממשלה > הקדנציה השנייה > קידום תוכנית ההתנתקות

ביולי 2004 הורה שרון לטליה ששון, לשעבר בכירה בפרקליטות המדינה, להגיש לו חוות-דעת בנושא מאחזים בלתי מורשים ביהדוה ושומרון. הדו"ח עורר תמיהות מכיוונים שונים. בפרקליטות תמהו מדוע הדו"ח הוטל על אדם פרטי ולא על הפרקליטות, ובתקשורת הובעה תמיהה על ששון, מדוע אין בדו"ח מילת ביקורת כנגד שרון, שהיה אחראי בעצמו במידה רבה למאחזים.
עם מותו של יאסר ערפאת בנובמבר 2004 עמד שרון על דעתו שתוכנית ההתנתקות תבוצע ולא שלל הידברות עם ההנהגה הפלסטינית החדשה.
בדצמבר 2004 פיטר את שרי מפלגת שינוי לאחר שהתנגדו לתקציב, וכעבור זמן קצר צירף לממשלתו את מפלגת העבודה בהנהגת שמעון פרס. העובדה שהממשלה החדשה, שמטרתה העיקרית הייתה ביצוע ההתנתקות, אושרה ברוב דחוק בהתנגדות חברי כנסת מהליכוד ורק בזכות הימנעות ח"כים מהמפלגות הערביות, העידה עד כמה השתנו עמדותיו המדיניות של שרון, לעומת הימים שבהם נחשב לאחד מגדולי תומכיה של ארץ ישראל השלמה. חוגי הימין, אשר בעבר העריצו את שרון, זעמו עליו ואף עלה החשש שמישהו ינסה להתנקש בחייו. נערך נגדו טקס פולסא דנורא, בבית הקברות בראש פינה – דבר שגונה בידי חברי כנסת ורבנים.
לאחר יישומה של תוכנית ההתנתקות שאושרה בכנסת (16 בפברואר) ובממשלה (20 בפברואר) ואושררה בידי בג"ץ, פוליטיקאים מהימין כמו עוזי לנדאו ואפי איתם התבטאו נגדו בחריפות רבה, וקראו לרכז כוחות על מנת להדיח אותו מהפוליטיקה. בנימין נתניהו התפטר מהממשלה וניסה להקדים את הבחירות במפלגה, כאשר הוא מנהיג את קבוצת ה"מורדים" בליכוד, אבל נחל כישלון כאשר בוועידת מרכז הליכוד – אריאל שרון גבר עליו ברוב של 52%.
ביוגרפיה > כהונתו כראש הממשלה > הקדנציה השנייה > החשדות בשחיתות

בפרשת האי היווני אשר התפרסמה במרץ 2001, הועלה חשד, כי איש העסקים דוד אפל העביר כספי שוחד לשרון, במסווה של העסקת גלעד – בנו של שרון בשכר גבוה מאוד. היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז קבע ביוני 2004, כי אין ראיות התומכות בהאשמות "אפילו במקורב".
בפרשת סיריל קרן הועלה חשד, ששרון קיבל כסף – לכיסוי הבחירות הפנימיות לראשות הליכוד – מאיש העסקים האוסטרי מרטין שלאף, וזאת במסווה של הלוואה מסיריל קרן – ידידו של שרון ממלחמת העצמאות. התיק נגד גלעד שרון בפרשה זו נסגר בשנת 2013.
פרשה נוספת שנקשרה למשפחת שרון היא קבלה של כספים נוספים שלא כדין למימון הבחירות הפנימיות. נגד עמרי – בנו של אריאל שרון – הוגש כתב אישום באשמת רישום כוזב במסמכי תאגיד (חברת "אננקס מחקרים", ששימשה כחברת קש להעברת כספים), עדות שקר והפרת חוק מימון מפלגות. האשמות אלו מתייחסות לתקופה שבה כיהן כמנהל מסע הבחירות של אביו בליכוד. ב-15 בנובמבר 2005 הודה עמרי במסגרת עסקת טיעון ונדון לשבעה חודשי מאסר. הודאה זו הסירה חשדות לעברות שביצע אריאל שרון. שרון ספג ביקורת ציבורית כמי שהקריב את בנו על מנת למלט את עצמו מהחקירות ומהחשדות המשפטיים.
ביוגרפיה > הקמת מפלגת קדימה

בשל המתיחות בין שרון לבין מפלגת הליכוד, בה היו שהתנגדו לדרכו, פרש שרון ב-21 בנובמבר 2005 מהמפלגה ובמעמד של ראש ממשלה מכהן יצר מפלגה חדשה – מפלגת קדימה. המפלגה הוקמה במידה רבה סביב שרון הפופולרי, שזכה לתמיכה רבה בציבור. בימים שלאחר ההודעה פורסמו מספר סקרים שחזו כי המפלגה החדשה בראשותו תזכה במעל ל-30 מנדטים. עד אמצע דצמבר סמוך לאירוע המוחי והתמוטטותו של שרון ניבאו הסקרים כי המפלגה החדשה תזכה בקרוב ל-40 מנדטים.
למפלגה החדשה הצטרפו במהרה חברי הכנסת ואישים פוליטיים רבים, בעיקר ממפלגות הליכוד והעבודה. מהליכוד פרשו בתחילה 13 חברי כנסת ושרים, בהם אהוד אולמרט וציפי לבני. דוד טל מסיעת עם אחד גם כן הצטרף. לאחר זמן קצר הצטרפו שאול מופז וצחי הנגבי מהליכוד, וממפלגת העבודה שמעון פרס, שהפסיד בבחירות לראשות מפלגת העבודה לעמיר פרץ, יחד עם חיים רמון ודליה איציק. במקביל, רבים מראשי הערים והמועצות בארץ הביעו תמיכה בשרון ובמפלגת קדימה.
ביוגרפיה > תפקידיו העיקריים של שרון בממשלה

| הכנסת | הממשלה | תפקיד | מפלגה | כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הכנסת השמינית | לא כיהן בממשלה | חבר בוועדת החוץ והביטחון | הליכוד | 1974 |
| הכנסת התשיעית | הממשלה השמונה עשרה | שר החקלאות | שלומציון | 1977–1981 |
| הכנסת העשירית | הממשלה התשע עשרה | שר הביטחון, שר בלי תיק | הליכוד | 1981–1983 |
| הכנסת העשירית | ממשלת ישראל העשרים | שר בלי תיק | הליכוד | 1983–1984 |
| הכנסת האחת עשרה | הממשלה העשרים ואחת | שר התעשייה והמסחר | הליכוד | 1984–1986 |
| הכנסת האחת עשרה | הממשלה העשרים ושתיים | שר התעשייה והמסחר | הליכוד | 1986–1988 |
| הכנסת השתים עשרה | הממשלה העשרים ושלוש | שר התעשייה והמסחר | הליכוד | 1988–1990 |
| הכנסת השתים עשרה | הממשלה העשרים וארבע | שר הבינוי והשיכון | הליכוד | 1990–1992 |
| הכנסת השלוש עשרה | לא כיהן בממשלה | חבר בוועדת החוץ והביטחון | הליכוד | 1992–1996 |
| הכנסת הארבע עשרה | הממשלה העשרים ושבע | שר התשתיות הלאומיות, שר החוץ | הליכוד-גשר-צומת | 1996–1999 |
| הכנסת החמש עשרה | הממשלה העשרים ושמונה | יושב ראש האופוזיציה | הליכוד | 1999–2001 |
| הכנסת החמש עשרה | ממשלת ישראל העשרים ותשע | ראש ממשלת ישראל, שר הקליטה | הליכוד | 2001–2003 |
| הכנסת השש עשרה | ממשלת ישראל השלושים | ראש ממשלת ישראל | הליכוד, קדימה | 2003–2006 |
ביוגרפיה > שקיעתו בתרדמת ופטירתו

בשעות הערב של 18 בדצמבר 2005, לקה שרון באירוע מוחי קל כאשר ההשערה הייתה שהגורם לשבץ הוא תסחיף לב. בבדיקת MRI נמצאו מיקרו־דימומים ישנים, שהיוו סיכון מסוים בשילוב עם גילו במתן תרופה נוגדת קרישה (קלקסן). בעקבות זאת היה אמור לעבור צנתור לב ונטל תרופות מדללות דם.
ב-4 בינואר 2006, ערב צנתור מתוכנן, עבר שרון אירוע מוחי שני וחמור, בשל דימום מוחי. עקב נבצרותו הועברו סמכויותיו כראש הממשלה לממלא מקומו, אהוד אולמרט. לאחר טיפול החירום שניתן לשרון, הוא שקע בתרדמת לשמונה שנים. במאי 2006 הועבר שרון למרכז הרפואי שיבא. ב-11 בינואר 2014 נפטר שרון. בעולם הערבי קיבלו את מותו בגילויים של שמחה לאיד, תוך הוקעת דמותו.
ביוגרפיה > הלווייתו והנצחתו

ב-12 בינואר 2014, למחרת פטירתו, הובא ארונו של שרון לירושלים והוצב ברחבת משכן הכנסת. במשך היום עברו על פני הארון אלפי אזרחים.
להלוויה הגיעו נציגים של 16 מדינות, ובראשם סגן נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, נציג הקוורטט, ראש ממשלת בריטניה לשעבר טוני בלייר, ראש ממשלת צ'כיה ייז'י רוסנוק ויושב ראש הדומה של רוסיה סרגיי נרישקין.
עקב קרבת אתר הקבורה לרצועת עזה והחשש מירי רקטות משם לעבר משתתפי האירוע, נערכו צה"ל ומשטרת ישראל בהיערכות מיוחדת לשם אבטחת באי ההלוויה.
במספר ערים בישראל נקראו רחובות על שמו, בהן נוף הגליל, חיפה, אשקלון, גבעתיים, אור יהודה, רמלה, נס ציונה, מודיעין-מכבים-רעות ונתיבות. על שמו גם נקראים פארק אריאל שרון, עיר הבה"דים וכביש 16 וגם בית ספר תיכון חדש בעיר אילת.
במרץ 2021 שודרה סדרת דוקו בת שלושה פרקים בשם "שרון", העוסקת בחייו של שרון. הסדרה הופקה על ידי כאן 11.
בשנת 2023, לרגל יובל למלחמת יום הכיפורים, הופיעה דמותו של שרון בסרטו של גיא נתיב "גולדה", והוא גולם על ידי אוהד קנולר.
ביוגרפיה > האנשים שסבבו את שרון > משפחתו

אמו של שרון הורישה לו את כל רכושה. בצוואתה רשמה כי אין לראות בכך ביטוי של חוסר אהבה כלפי בתה הנוספת ואחותו של שרון, יהודית (דיתה; 1926–2013), שהתגוררה עם משפחתה בארצות הברית. אף על פי כן נעדרה האחות מהלווייתה של אמה וניתקה את קשריה עם אחיה בעקבות נישולה מהצוואה.
אשתו הראשונה של שרון, מרגלית לבית צימרמן, לה נישא ב-1954 הייתה אחות פסיכיאטרית, ונהרגה בתאונת דרכים ב-2 במאי 1962, בעת שנסעה במכוניתה לעבודתה בירושלים. בנם הבכור, גור, נהרג כשהיה בן 11 (ב-4 באוקטובר 1967) מפליטת כדור שירה חברו, בעת ששיחקו ברובה ישן ששרון קישט בו את ביתו. שרון שכר את שירותיו של עו"ד שמואל תמיר על-מנת שיוכיח שבנו אינו אשם בפליטת הכדור.
אשתו השנייה, לילי שרון (נולדה ב-1937), הייתה אחותה של אשתו הראשונה ונישאה לשרון ב-1963, כשנה לאחר מות אחותה. הזוג התגורר בחוות שקמים שבצפון הנגב, בין שדרות לקיבוץ רוחמה. ללילי ולאריאל שרון נולדו הבנים עמרי וגלעד. בשנות ה-80, אימצו בני הזוג שרון למשפחתם את רוני סחייק. הם ראו בו בן מאומץ והוא ראה בהם הורים, אם כי לא השלימו את הליך האימוץ באופן פורמלי. סחייק היה הראשון שבישר בקצרה לתקשורת על מותו של שרון, עוד קודם להודעה הרשמית.
לילי שרון נפטרה מסרטן הריאה כשנה קודם לבחירתו של שרון לראש ממשלה. לפני מותה ביקשה לילי להיקבר בגבעת הכלניות, גבעה קטנה הצופה על האזור ועל חוות שקמים, ושם נקברה. בסמוך אליה, על הגבעה, נטמן שרון עם מותו ב-2014. אזור הקבר פתוח לציבור.
בחוות שקמים מוסיף להתגורר בנו של שרון, גלעד.
ביוגרפיה > האנשים שסבבו את שרון > צוותו הקרוב בתפקיד ו"פורום החווה"

עם כניסתו לתפקיד ראש הממשלה מינה שרון את מקורבו, אורי שני שהיה מנכ"ל הליכוד, לתפקיד ראש לשכת ראש הממשלה. למזכיר הממשלה מונה גדעון סער שכיהן בתפקיד תקופה קצרה בשלהי ממשלת נתניהו הראשונה.
מנכ"ל משרד ראש הממשלה היה רפי פלד שפרש אחרי פחות מחודשיים בתפקיד, את מקומו תפס אביגדור יצחקי.
את תפקיד המזכיר הצבאי של ראש הממשלה המשיך למלא תא"ל גדי איזנקוט, שהיה מזכירו הצבאי של אהוד ברק, לאחר מספר חודשים החליף אותו בתפקיד האלוף משה קפלינסקי. קפלינסקי מונה באוגוסט 2002 לאלוף פיקוד המרכז ואת מקומו תפס האלוף יואב גלנט.
באפריל 2002 פרש במפתיע אורי שני מלשכת ראש הממשלה, שרון מינה מיידית את דב וייסגלס לתפקיד.
שרון המשיך לכהונתו השנייה כראש הממשלה עם אותו הצוות שליווה אותו בממשלה הראשונה, למעט גדעון סער שפרש לאחר שנבחר לכהן כחבר הכנסת ויו"ר הקואליציה. ישראל מימון, שנבחר לשמש כיועץ המשפטי של משרד ראש הממשלה, מונה למזכיר הממשלה במקומו.
במאי 2004 החליף אילן כהן את יצחקי כמנכ"ל משרד ראש הממשלה ובספטמבר 2005 נכנס האלוף גדי שמני לתפקיד המזכיר הצבאי.
בנוסף לבעלי התפקידים הפורמליים נהג שרון להתייעץ גם בקבוצה של יועצים חיצוניים שליוותה אותו בהחלטות פוליטיות ובמערכות הבחירות שניהל. הקבוצה, שכונתה "פורום החווה" הורכבה מיועצים, בהם יואב גלנט, ראובן אדלר, אייל ארד, ליאור חורב, אורי שני, עו"ד יורם ראב"ד, קלמן גייר, בניו של שרון עמרי וגלעד ומחלק מבעלי התפקידים בלשכת ראש הממשלה כמו ישראל מימון, אילן כהן, ארנון פרלמן ואסי שריב.
מורשת שרון > מורשת קרבית

שרון הנחיל לצה"ל את מורשת הקרב ליחידות חיל הרגלים והיחידות המובחרות שמקובלות עד ימינו.
מורשת הקרב שצמחה ביחידה 101 ובגדודי הצנחנים הייתה: "רוח קרב", "דבקות במשימה","אחרי! - המפקד בראש הכח","אין משאירים פצוע בשטח" ו"הסתערות מול אש".
כותב ההיסטוריון ד"ר אורי מילשטיין:
"בשלוש וחצי השנים הראשונות אחרי מלחמת העצמאות נכשל צה"ל בכל מבחניו הקרביים, עד שבאוגוסט 1953 נקרא הסטודנט אריאל שרון להתגייס חזרה ולהקים את יחידה 101. במשך ארבעה חודשים בלבד חוללו שרון ופקודיו מהפכה בצה"ל, והפכו אותו למשך 15 שנים, מצבא כושל לצבא יעיל ביחס לאותה תקופה."
כותבים ד"ר אריה גילאי וסא"ל (מיל') דוד בן עוזיאל באתר הצנחנים:
"בשנים 1950–1953, הורגשה במטה הכללי תחושה של אכזבה מדמותו המבצעית של גדוד הצנחנים ומתפקודם של גדודים אחרים. מספר כישלונות בפעילות ביטחון שוטף (בט"ש) ואכזבות מפעולות גמול, בעיקר בקרב של חטיבת גולני על תל מוטילה, ופעולות הצנחנים באידנה ורנטיס, יצרו אצל אחדים ממפקדי צה"ל את התחושה כי לצנחנים אין רוח-לחימה ולא ניכרת בהם החתירה למגע עם האויב. ההסבר המיידי שניתן לכך היה, כי חל פיחות בדמותו של הקצין אשר נבעה מירידה באיכות המפקדים וברצונם לדבוק במשימה."
תורת הקרב שהחלה ביחידה 101, עברה לצנחנים משם לכל יחידות החי"ר ובהמשך לצה"ל כולו דרך מיטב לוחמי היחידה שהפכו למפקדים.
מורשת שרון > מורשת לחימה בטרור

שרון באופיו ובמנהיגותו הציג לאורך כל ימי שרותו בצבא, כשר וכראש ממשלה, תפיסת לחימה ללא פשרות בטרור – להכניעו בכל האמצעים העומדים לרשותו. שרון נחשב אחד המומחים הגדולים בעולם ללוחמה בטרור.
כותב ד"ר אורי מילשטיין:
אין אדם בישראל שיש לו ניסיון רב יותר בלחימה בטרור מלאריאל שרון: הוא התחיל בלחימה הזאת עוד בתחילת מלחמת העצמאות כשהיה חיל בגדוד 32 בחטיבת "אלכסנדרוני". המשיך בה כשפיקד על "סיירת גולני" אחרי מלחמת העצמאות, והיה קמ"ן פיקוד המרכז ופיקוד הדרום. הוא עשה קפיצת מדרגה כשהקים את יחידה 101 ואחר כך הפך את גדוד 890 ואת חטיבת הצנחנים ליחידות ללחימה בטרור. הגיע לשיאו בחיסול הטרור בעזה בתחילת שנות השבעים והשאר ידוע..."
במשך כל תקופות שירותו את המדינה פעל שרון לפגיעה והחלשת הטרור מול ישראל כשהוא מפעיל תוכניות חדשניות ונועזות המצליחות להפתיע את גופי הטרור:
הוא בנה כוחות מיוחדים ללחימה בטרור שפעלו מעבר לקווי האויב לפעולות תגמול – יחידה 101 והצנחנים.
הוא תכנן ופיקח על פעולת מיגור הטרור בעזה בשנות ה-70 של המאה ה-20, הקמת סיירת רימון שבין השאר חיסלה מחבלים, יצירת שיטת "גרילה ללחימה בטרור" והפעלת אמצעים אזרחיים על האוכלוסייה בה קינן הטרור – בהיותו אלוף הפיקוד.
הוא תכנן את מלחמת לבנון הראשונה לחיסול פתחלנד בלבנון בהשתמשו בכל כוח צבאי שעמד לרשותו – בהיותו שר הביטחון.
בקדנציה הראשונה שלו כראש ממשלה פעל לפגיעה בארגוני הטרור ובכוחם הפוליטי על ידי קישור בין פעולות טרור לתגובה בינלאומית, כך שיבש והחליש את כוחה של הרשות הפלסטינית שעודדה טרור. בעקבות הצלחתו לדרדר את לגיטימיות גופי הטרור באזור בעיני מדינות בעולם, הפעיל חיסולים ממוקדים כנגד מנהיגי טרור שהתנהלו באופן איטי ורציף. כך הצליח לקבע בצורה מדינית את הצדקת הפעולות בהן נקט. שיא הלחימה בטרור בתקופת כהונתו הייתה פעולת מבצע חומת מגן, שנפתח בעקבות הפיגוע במלון פארק, ובו בוצעה כניסה לשטחי יהודה ושומרון וחיסול תשתיות הטרור עד בידודו של יאסר ערפאת במוקטעה, דרדור הרשות הפלסטינית לשפל חסר תקדים מאז הסכמי אוסלו, העלאת המורל בישראל והורדת מספרם שם פיגועי הטרור בצורה דרסטית.
לקריאה נוספת > ביוגרפיות

מתי שביט, אריק מן הצנחנים, תל אביב: ספרית מדים, 1969
אורי אבן, אריק - דרכו של לוחם, תל אביב: בוסתן, 1974
לוחם - אוטוביוגרפיה שכתב שרון יחד עם הסופר דוד צ'אנוף, הוצאת 'סיימון ושוסטר', 1989 (באנגלית)
גדי בלום וניר חפץ, הרועה - סיפור חייו של אריאל שרון, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2005, מסת"ב 9655112020
אורי דן, בסודו של אריאל שרון, תל אביב: משכל (חמד+ידיעות אחרונות), 2007, מסת"ב 9654823942
צבי (ציקי) אבישר, שרון - חמש שנים קדימה, ירושלים: המחבר, 2011, מסת"ב 9789659174805
גלעד שרון, שרון: חייו של מנהיג, תל אביב: מטר, 2011
דב ויסגלס, אריק שרון ראש ממשלה - מבט אישי, ידיעות ספרים, 2012
דוד לנדאו, אריק: חייו של אריק שרון, אור יהודה: דביר, 2015.
רמי רוטהולץ (עורך), אריק שרון, מגירות חייו, ידיעות ספרים, 2022
לקריאה נוספת > ספרים לפי מיקוד היסטורי

דן מרגלית, יחידת קומנדו 101, מוקד, 1996
ספרות מלחמת יום הכיפורים עוסקת מטבע הדברים גם בחלקו של האלוף אריאל שרון במלחמה:[דרושה הבהרה]
אורי דן, ראש גשר, תל אביב: א.ל. הוצאה מיוחדת, 1975
אילן כפיר, אחי גיבורי התעלה - סיפורם של הלוחמים שניצחו את המלחמה, ידיעות ספרים, 2003
רונן ברגמן וגיל מלצר, זמן אמת - מלחמת יום כיפור, משכל, 2004
אלישיב שמשי, בכוחם להכריע: על מפקדי אוגדות בשדה הקרב, תל אביב: משרד הביטחון, 2007, מסת"ב 9789650514198
עמירם אזוב, צליחה, 60 שעות באוקטובר 1973, דביר, 2011
יעקב אבן ושמחה מעוז, בנקודת הכובד - מצביאות בחזית התעלה במלחמת יום הכיפורים, בן שמן: מודן, 2012
עוזי בנזימן, שרון - לא עוצר באדום , תל אביב: אדם, 1985, מסת"ב 9789654078108
עוזי בנזימן, אמת דיברתי - סיפור משפט הדיבה: שרון נגד הארץ, ירושלים: כתר, 2002, מסת"ב 9650711104
נדיר צור, האיש שהתיר את הרצועה - אריאל שרון וסיפור ההינתקות, מבשרת ציון: הוצאת צבעונים, 2006, מסת"ב 9657187427
יוסי אחימאיר, אריק שרון - המאזן השלילי של מנהיג שנוי במחלוקת, "האומה", מס' 186, יוני 2012
אריה אלדד, דברים שרואים מכאן - מה קורה למנהיגי הימין כשהם מגיעים לשלטון?, פרק 3: אריאל שרון או: חמורו של משיח שבעט ברוכבו, כנרת זמורה ביתן _ דביר, תשע"ו - 2016, עמ' 251 - 375
החמצת אוקיינוסים

ממוצע חומציות מי האוקיינוס, על בסיס מדידות pH בתחנת אלוהה, אוניברסיטת הוואי
החמצת אוקיינוסים היא תהליך של עלייה ברמת החומציות של מי האוקיינוסים עקב עליית ריכוז הפחמן הדו-חמצני (פד"ח) באטמוספירה. התהליך התרחש כמה פעמים לאורך ההיסטוריה הגאולוגית של כדור הארץ, ועל פי מדידות התופעה חוזרת בשנים האחרונות. בתהליך, מגיב הפחמן הדו-חמצני שבאטמוספירה עם מי האוקיינוסים ויוצר יוני מימן, אשר סותרים את הרמה הבסיסית[דרושה הבהרה] הקיימת במי הים. כתוצאה מהתהליך הופכת סביבת מי הים לחומצית יותר.
כיום, כ-30% מהפחמן הדו-חמצני הנפלט לאטמוספירה כתוצאה משריפת פחם, נפט וגז, מתמוסס בסופו של דבר באוקיינוס[דרושה הבהרה]. הדבר משפיע על המערכות האקולוגיות באוקיינוס, כאשר מינים שונים מתקשים להסתגל לתנאי הסביבה המשתנים.
רקע כימי

במי האוקיינוסים, קיימת באופן טבעי חומצה פחמתית ( {\ce {H2CO3}}), אשר מתפקדת במים כבופר - תמיסה המתנגדת לשינויים ברמת החומציות, (pH) ובכך מגדילה את היציבות הכימית בסביבה הימית. חומצה זו מתפרקת באחת משתי דרכים, כמתואר בתגובה הכימית הבאה:
{\ce {HCO3- + H+ <-> H2CO3 <-> CO2 + H2O}}
לפי עיקרון לה-שטלייה, אם לסביבה בה מתרחשת התגובה מתווסף פד"ח ( {\ce {CO2}}), ייווצרו מולקולות נוספות של חומצה פחמתית והתגובה כולה תנטה שמאלה. בצורה זו נוצרים יוני הידרוניום (הצורה המימית של יוני מימן  {\ce {H+}}). ככל שכמות הפד"ח המתווסף גדלה, כך גדלה גם כמות יוני ההידרוניום הנוצרים בתגובה.
אחת מההשלכות של העלייה ביונים אלו היא שהם נקשרים לקרבונט ליצירת יון ביקרבונט ( {\ce {HCO3-}}), על חשבון ההיקשרות של הקרבונט לסידן. בסביבה ימית משפיע שינוי זה על אורגניזמים בוני קונכיות, הזקוקים לקרבונט הקשור לסידן ( {\ce {CaCO3}} המכונה ארגוניט) לבניית קונכיותיהם.
חומציות מי האוקיינוס נמדדת בסולם pH, סולם המודד את ריכוז יוני המימן ( {\ce {H+}}) בתמיסה. ככל שיש יותר  {\ce {H+}}, כך רמת ה-pH נמוכה יותר והתמיסה חומצית יותר. באופן זה, עליה ברמת הפד"ח מובילה לירידה ברמת ה-pH של מי האוקיינוס, כלומר לעלייה בחומציות של האוקיינוס. גם לאחר הירידה, מי האוקיינוס אינם חומציים באמת. בסולם pH, הרמה הנייטרלית היא 7 (לא בסיסי ולא חומצי); pH גדול מ-7 מעיד על תמיסה בסיסית יותר ו-pH קטן מ-7 מעיד על תמיסה חומצית יותר. זהו סולם לוגריתמי, משמע כל שלב בו גדול מהקודם פי עשרה. רמת ה-pH של מי האוקיינוסים בעידננו הייתה ועודנה גבוהה מ-7, אבל יש משמעות לעצם השינוי ומגמת ההחמצה.
תהליך

במאתיים השנים האחרונות, מאז המהפכה התעשייתית, ייצור הפד"ח בידי האדם הלך וגבר. פד"ח נפלט לאוויר כתוצאה מתהליכים תעשייתיים שונים, כמו שריפת דלקי מאובנים, הפקת מלט, ושינוי השימוש בקרקע (למשל בירוא יערות), ובהתאם גדל ריכוזו באטמוספירה. הרמה הממוצעת העולמית של פד"ח באטמוספירה עלתה מרמות טרום-תעשייתיות של כ-280 חלקיקי  {\ce {CO2}} על כל מיליון חלקיקים באוויר[דרושה הבהרה], ל-419 חלקיקים למיליון (נכון לשנת 2022). כ-30% מהפד"ח שבאטמוספירה מתמוסס במימי האוקיינוסים (כ-22 מיליון טון ביום, נכון לשנת 2018), שאלמלא כן, על פי ההערכות, היה ריכוזו באטמוספירה גדול בכ-80 חלקיקים למיליון משהוא בפועל.
ההערכות הן שריכוז חלקיקי הפד"ח באטמוספירה צפוי להגיע ל-500 עד 1,000 חלקיקים למיליון עד סוף המאה ה-21.
ככל שגדל ריכוז הפד"ח באטמוספירה, גדל ריכוזו במימי האוקיינוס. עלייה זו גורמת להחמצת אוקיינוסים. גם התחממות מי האוקיינוס מאיצה את התהליך בכ-15%.[דרושה הבהרה]
מאז אמצע המאה ה-18 ירדה רמת ה-pH של מימי האוקיינוס מ-8.2 ל-8.1. הדבר שווה ערך לעלייה של כ-30% בחומציות[דרושה הבהרה]. בקצב הנוכחי של תוספת הפד"ח, צפויה רמת ה-pH להמשיך ולרדת בעוד 0.3 עד 0.4 יחידות pH עד סוף המאה ה-21 ולהגיע ל-7.8 או 7.7 בסולם, שווה ערך לעלייה של 100% עד 150% בחומציות.
ישנם הבדלים אזוריים ברמות ההחמצה. שיעורי השינוי ברמת החומציות גבוהים יותר באזורי האוקיינוס הנמצאים בקווי רוחב גבוהים יותר. בים התיכון קצב ההחמצה גבוה יותר, בשל מאפייניו הגאוגרפיים-אוקיינוגרפיים, ומאז המהפכה התעשייתית נרשמה בו ירידה של 0.14 יחידות pH (לעומת 0.1 בממוצע העולמי).
מעבר לרמת ה-pH עצמה, התהליך הכימי של החמצת האוקיינוס גורם לירידה ברמות הארגוניט במים. זהו מינרל קרבונטי העשוי סידן פחמתי, ההכרחי לאורגניזמים ימיים כמו אלמוגים ובעלי קונכיות, ליצירת השלד או הקונכייה ותחזוקתם. כאשר ריכוז יוני הסידן והקרבונט במים יורד מתחת לרמה הדרושה ליצירת ארגוניט, הדבר מסכן את כל המערכת האקולוגית התלויה באורגניזמים אלו. הירידה החזקה ביותר ברוויית הארגוניט נמצאה באזורים הטרופיים, ובייחוד במזרח האוקיינוס השקט.
השפעה אקולוגית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פירוט ההשפעה על המינים השונים.
החמצת האוקיינוסים משפיעה על המערכת האקולוגית באוקיינוס, שכן האורגניזמים מותאמים לטווח pH מסוים. תהליכים ביוכימיים שונים רגישים לשינויים ברמת החומציות. אצל בעלי החיים הימיים, שינויים אלו משפיעים על התקשורת הכימית ועל תהליכי הרבייה והגדילה. החמצת האוקיינוסים מובילה גם לשינויים בכימיקלים הזמינים לבעלי החיים לבניית גופם וקונכיותיהם.
החמצת האוקיינוסים משפיעה על החיים הימיים גם ברמת המערכת האקולוגית בכללותה, למשל על ידי פגיעה בדינמיקות בין אוכלוסיות או פגיעה במיני מפתח (keystone species) - מינים אשר השפעתם על המערכת האקולוגית גדולה במיוחד.
במקרי קיצון, עשויים מינים מסוימים להיכחד, כפי שאירע בעבר בתקופות של עליה מהירה ברמת החומציות של מי הים, למשל באירוע ההכחדה ההמונית בסוף הטריאס (אנ') לפני כ-201 מיליון שנים.
ראו גם

מחזור הפחמן