stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טטיאנה ברבקוף
קורות חיים

טטיאנה ברבקוף נולדה כסילי אדלסברג, בהסנפוט, פלך קורלנד, באותה תקופה פרובינציה של האימפריה הרוסית, כיום בלטביה. היא הייתה בתם של אייזיק, קצב, יליד רוסיה וג'ניה, שנולדה בסין. שינתה את שמה לציפורה. היו לה אחות ואח גדול. לאחר מותה המוקדם של אימה בשנת 1903, נישא אביה בשנית לחיה-שורה איצקוביץ', בשנת 1912. למדה בבית ספר לבלט עד גיל עשר, אך לא הייתה לה הכשרה נוספת במחול בילדותה.
בשנת 1918 נישאה לחייל גרמני, גאורג וולדמן, ששירת באזור המדינות הבלטיות במהלך מלחמת העולם הראשונה. עם בעלה, שהופיע תחת השם הבדוי מרסל בויסייה, היא ביצעה ריקודים רוסיים וסיניים. בשנת 1921 היא יצרה מופעי יחיד, בהם התלבושות תוכננו בדרך כלל עבורה, ותוארו כתלבושות ציוריות מפלסטיק. כמה נשים יהודיות נחשבו כמובילות קברט באותה תקופה. ברבקוף הופיעה בגרמניה ומחוצה לה. בגלל הכריזמה שלה, היא היוותה השראה לציירים ואמנים רבים, כולל רודולף הייניש וקאסיה מסאדורסקה, אשר תיארו אותה בתמונות, ציורים ופסלים רבים. ברבקוף החלה באימוני בלט רשמיים יותר עם הבלרינה הצרפתית קתרין דוויליארס בשנת 1927. באותה שנה היא נפרדה מבעלה. לאחר הופעה באולם אולם שופן בפריז ב־9 במאי 1933, היא הצליחה לצאת עם כל התלבושות שלה, ולעזוב את ברלין לנסוע לפריז.
כליאה ומוות

עם בן זוגה, גרט היינריך וולהיים שהיה צייר, היא נסעה מזארבריקן לפריז. בצרפת הולנד ושווייץ החזיקו מעמד זמן מה. לאחר פלישת הצבא הגרמני לצרפת, היא נשלחה ב-10 במאי 1940 לקמפ דה גורס למעצר. ביוני היא שוחררה שוב ועברה להתגורר בנאי, ובהמשך התגוררה בגרנובל. ב־20 באוקטובר 1940 היא כתבה מכתב נואש לחברתה מריה מיי בכפר באזור הפירנאים האטלנטיים, וביקשה שתשלח לה חבילות מזון. היא מצאה באורח פלא את בן זוגה גרט היינריך וולהיים בכפר זה בפירנאים לאחר חודשים של כליאה. לאחר נסיגת הכוחות האיטלקיים מההריביירה הצרפתית היא נסעה לניס בשנת 1944, שם הסתתרה בקוט ד'אזור ונתפסה על ידי הגסטפו, היא נכלאה במחנה המעצר דראנסי ליד פריז. ב־3 בפברואר 1944, גורשה בטרנספורט מספר 67 לאושוויץ, שם נרצחה ב-6 בפברואר 1944 בתאי הגזים.
דיוקנאות

את ברבקוף ציירו כמה ציירים.
ולדמר פלייג: ציור שמן של טטיאנה ברבקוף משנת 1927 במוזיאון הפרנציסקני בווילינגן-שוונינגן
קסיה מסאדורסקה: טטיאנה ברבקוף. עפרון וגיר עד 1929 בגלריה ווסנברג העירונית קונסטנץ
רודולף הייניש: ציור שמן של טטיאנה ברבקוף משנת 1929, אוסף פרטי
רודולף הייניש: מחקרים על הרקדנית טטיאנה ברבקוף. צבע מים, עיפרון וגיר בסביבות 1928, אוסף פרטי
גרט היינריך וולהיים: דיוקן שמן על עץ של טטיאנה ברבקוף משנת 1928 מוצג במוזיאון ישראל בירושלים
ספרות

אנג'ה הלהמר: דמוי זר כמו המזרח הרחוק: טנג'ה ברבקוף. בתוך: אמלי סויקה (Hg.): ריקוד וריקוד ותו לא ריקוד. p. 105–124
טטג'אנה ברבקוף. רקדנית ומוזה, עם טקסטים של קלרה דרנקר-נגלס, הילדגרד ריינהרדט, גונטר גבלס ואנג'ה הלהמר, המועדון אוגוסט מקה האוס בון, בון משנת 2003.
הילדגרד ריינהרדט. טטג'אנה ברבקוף. רקדנית ומוזה, ב: אמנות עולמית, גיליון 2 בפברואר 2003.
הנצחה

ג'וליה תרדי-מרקוס, רקדנית שרקדה עם ברבקוף, יזמה את "פרס טטיאנה ברבקוף" בשנת 1986 במטרה לעזור לעודד רקדנים צעירים.
גרט היינריך וולהיים צייר דיוקן שלה בשנת 1928 שתלוי עדיין במוזיאון ישראל בירושלים.
מוזיאון העיר דיסלדורף הציג תערוכה לכבוד טטיאנה ברבקוף. הוא הכיל תצלומים, וכמה מתלבושות הבמה שלה, וכדורי המשחק שלה. כמה מתלבושות הבמה של ברבקוף אותם העניקה אלמנתו של גרט וולהיים, מונה לוב (1908–1997) למוזיאון העירוני של דיסלדורף.
הערות שוליים

1 2  Abramson, G. (2004). Encyclopedia of Modern Jewish Culture. Taylor & Francis. p. 290. ISBN 978-1-134-42864-9. נבדק ב-4 ביוני 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Goebbels, Günter (2009). Tatjana Barbakoff : eine vergessene Tänzerin in Bildern und Dokumentaten (בגרמנית). Düsseldorf: Freundeskreis Kulturbahnhof Eller e.V. ISBN 3-931697-21-5.
1 2 3 4  Veroli, Patrizia (28 במרץ 1921). "Tatjana Barbakoff 1899 – 1944". Jewish Women's Archive. נבדק ב-4 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Aviva-Berlin.de". AVIVA-Berlin (בגרמנית). נבדק ב-4 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tatjana Barbakoff". Jewish Women's Archive. 6 בפברואר 1944. נבדק ב-4 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tänzerin Tatjana Barbakoff – Porträt einer vergessenen Frau". Deutschlandradio Kultur (בגרמנית). 6 במרץ 2015. נבדק ב-4 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Soyka, Amelie (2004). Tanzen und tanzen und nichts als tanzen : Tänzerinnen der Moderne von Josephine Baker bis Mary Wigman (בגרמנית). Berlin: Aviva. pp. 105–124. ISBN 3-932338-22-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007404433605171  BnF: cb14552470c (data)  GND: 121836568  ISNI: 0000 0001 1643 0441  LCCN: no97060719  RKD: 436468  ULAN: 500383591  VIAF: 52555757   WorldCat (עם VIAF): 52555757
הרפתקאותיו של רבי יעקב

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ז'ראר אורי 
 הופק בידי:  ברטראן זא'וואל
 תסריט:  רוברטו דה לאונרדיס ז'ראר אורי ג'וזי אייזנברג דניאל תומפסון
 עריכה:  אלברט יורגנסון 
 שחקנים ראשיים:  לואי דה פינס   מרסל דליו
 מוזיקה:  ולדימיר קוסמה 
 צילום:  אנרי דקאי 
 מדינה:  צרפת, איטליה 
 חברה מפיצה:  מוקפ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 באוקטובר 1973 
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית וכן אנגלית, עברית, ערבית ויידיש
 סוגה:  סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  פריז 
 פרסים:  מועמד לפרס גלובוס הזהב
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרפתקאותיו של רבי יעקב (בצרפתית – Les Aventures de Rabbi Jacob) הופץ בישראל גם בשם הקצר רבי יעקב הוא סרט קומדיה צרפתי, בבימויו של ז'ראר אורי ובכיכובו של לואי דה פינס שיצא לאקרנים בשנת 1973. הסרט עוסק בצרפתי גזען וצר אופקים, הנאלץ להתחפש לרב ולהתערות בקהילה היהודית בפריז. הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר".
הסרט דובר צרפתית, אך כולל גם סצנות ושורות באנגלית, ערבית, עברית וביידיש.
הדמויות

מרסל דליו – רבי יעקב. דליו היווה בחירה טבעית לתפקיד הרב השב לפריז לאחר עשרות שנות היעדרות. דליו היה שחקן בולט בקולנוע הצרפתי של שנות ה-30, אך כיהודי נאלץ עם כיבוש צרפת על ידי הגרמנים בתחילת מלחמת העולם השנייה להימלט להוליווד, בה שיחק בתפקידי משנה. בהיעדרו, השתמשו הנאצים בדמותו בפוסטרים אנטישמים המציגים את "היהודי הטיפוסי".
קלוד ז'ירו – מוחמד לארבי סלימאן, מהפכן מוסלמי המעוניין למוטט את הדיקטטורה בארצו. ז'ירו, בעל החזות המזרחית, ידוע בצרפת במיוחד כמדובב. דמותו של סלימאן אותה שיחק, מבוססת באופן רופף על דמותו של מהדי בן ברקה, כולל הסצנה הארוכה בה נחטף סלימאן בקפה דה מאגו, ומוכנס לתוך ארגז.
לואי דה פינס – ויקטור פיבר, בעל מפעל מצליח שנוהג בקמצנות, אנוכיות וקסנופוביה, שנאלץ ליטול על עצמו את זהותו של רבי יעקב ולהתערות בתוככי הקהילה החסידית, למורת רוחו, לאחר שמוצא עצמו נרדף אחרי רודפיו של סלימאן. דמותו של פיבר היא חזרה נוספת על דמות הצרפתי העצבני, מהיר החימה והגזען, אותה שיחק דה פינס לאורך הקריירה שלו. הקומדיה, רבי יעקב, הייתה אחת משורת קומדיות מצליחות ביותר שיצרו דה פינס ואורי החל מאמצע שנות ה-60, לרבות "הקאדילק הלבן" (Le Corniaud; ‏ 1965), "ההרפתקאה הגדולה" (La Grande Vadrouille; ‏1966) ו-"שגעון גדלות" (la Folie Des Grandeurs; ‏ 1971), בהן שיחק דה פינס באופן בסיסי את אותה הדמות עצמה. "רבי יעקב" היה שיתוף הפעולה האחרון של דה פינס ואורי.
מיו-מיו – אנטואנט פיבר, בתו של ויקטור, העומדת לפני נישואיה. תפקיד קטן זה הוא אחד מתפקידיה הראשונים של מיו מיו, שהגיעה באמצע שנות ה-70 למעמד של כוכבת-על בקולנוע הצרפתי.
עליית הסרט לאקרנים והאירועים הקשורים בו

מספר ימים לאחר יציאת הסרט אל האקרנים בספטמבר 1973, פרצה מלחמת יום הכיפורים. במאי הסרט, ז'ראר אוּרי, חשש כי ייאמר עליו כי הוא משתמש במלחמה שפרצה, כשפריז הייתה מוצפת בכרזות המראות את לואי דה פינס בלבוש חרדי, לצורך קידום יחסי ציבור לסרטו.
ב-18 באוקטובר 1973, יום הקרנת הבכורה של הסרט, חטפה דניאל קְרָוֵון, אשתו השנייה של המפיק היהודי–צרפתי ז'ורז' קְרָוֵון (אנ') שגם הפיץ את הסרט, מטוס בואינג 727 שהיה בטיסה פנימית של אייר פראנס מפריז לניס. קְרָוֵון הייתה כפי הנראה צעירה מעורערת בנפשה, ודרשה כי הפצת הסרט תיאסר, בטענה כי הוא משקף את יחסה החיובי של צרפת, "המשועבדת לכסף", לישראל, וכי הוא אינו פרו פלסטיני. חמושה ברובה 0.22 ואקדח מזויף, היא דרשה שהמטוס ינחת במריניאן (אנ') לתדלוק וימשיך משם לקהיר. לאחר שהסכימה לשחרר את 112 הנוסעים, נורתה קרוון בראש ובחזה במהלך חילופי אש ומתה באמבולנס שפינה אותה לבית חולים.
למרות הטרגדיות שליוו את יציאתו לאקרנים, התקבל הסרט בהצלחה בצרפת ומחוצה לה, והפך לסרט פולחן. היה זה הסרט הצרפתי המצליח ביותר בשנת 1973, וצפו בו 7.3 מיליון צופים בצרפת בלבד. בשנת 1975 היה הסרט מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר, אך הפסיד לסרטו של אינגמר ברגמן "תמונות מחיי נישואין". הסרט נחשב לסרט בעל ראייה חברתית, המתייחס ליחסי יהודים וערבים, ולגזענות, באופן ישיר, ומבטא מסר של הבנה וסובלנות.
שיר הנושא

מנגינת הנושא לסרט, המופיעה בפתיחת הסרט ובסיומו, וכן בסצנות רבות, לרבות סצנת המרדף ברח' ריבולי על גבי האופנוע, הולחנה על ידי המלחין ולדימיר קוסמה. קוסמה, יליד בוקרשט, כתב מנגינה קצבית ומהירה, שהיא שילוב של פופ צרפתי משנות ה-70 עם מוזיקה חסידית בעל נגיעות מזרח אירופיות. המנגינה הייתה ללהיט במדינת ישראל בשנות ה-70 והושמעה פעמים רבות ברדיו ובטלוויזיה. היא שימשה את הערוץ הראשון במספר תשדירים, לרבות המשדר ההיסטורי של הבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977, ומספר מערכות בחירות שלאחר מכן. בשנת 1992 הקליטה להקת טיפקס חידוש לנעימה בתקליטה "שביל קליפות הגרעינים".
בשיר זה נעשה שימוש בסרט הישראלי "בוא נפוצץ מליון", שיצא לאקרנים בשנת 1977.
הערות שוליים

↑  …"Rabbi Jacob" est sorti entre rire et drame פארי מאץ' 8.10.2008
↑  דירוג סרטי 1973
אביזרים ששימשו בסרט
דן בוס

דן בוס (בהולנדית: ‏Den Boschקובץ:201 Den Bosch.ogg‏Ⓘ‏), בשמה הרשמי "'ס-הרטוחנבוס" (בהולנדית: ‏s-Hertogenbosch'קובץ:202 s Hertogenbosch.ogg‏Ⓘ‏) היא בירת מחוז צפון בראבנט בדרום הולנד, השוכנת כ-80 קילומטרים מאמסטרדם.
משמעות השם 'ס הרטוחנבוס הוא יער־הדוכס. בשפות צרפתית, גרמנית, איטלקית וספרדית שם העיר תורגם במשמעות זהה. בהולנדית ובדיאלקטים של האזור השם 'ס הרטוחנבוס נותר בשימוש כתוב בלבד, ובפועל שם העיר הוא דן בוס. אחד מתושבי העיר הידועים היה הצייר הירונימוס בוש.
היסטוריה

העיר דן בוס נחכרה בשנת 1185 על ידי הנרי הראשון, דוכס בראבנט, לו הייתה בקתת ציד בקרבת מקום (ומכאן שמו, שמשמעותו "היער של הדוכס"). העיר הייתה מרכז צמר חשוב בימי הביניים והפכה לבישופות בשנת 1559. העיר הושמה תחת מצור פעמים רבות בשל מיקומה האסטרטגי. היא הותקפה ללא הצלחה על ידי מוריס מנסאו (1601, 1603) במהלך המרד ההולנדי נגד ספרד ונתפסה על ידי הנסיך פרידריך הנרי ממחוז אורנז" בשנת 1629. היא נפלה לידי הצרפתים בשנת 1794, והייתה העיר הראשית של מחוז בוש-דו-רן הצרפתי עד 1814.
ניתן למצא ציוני דרך היסטוריים בעיר הכוללים את בית העירייה (1671) ואת קתדרלת סנט ג'ון הגותית הראוותנית שנבנתה מחדש בשנים 1419-1520 על יסודות רומנסקיים. זוהי הכנסייה הרומית-קתולית הגדולה ביותר בהולנד. מול בית עיריית דן בוס ניצב פסלו של הצייר הירונימוס בוש (Hieronymus Bosch), יליד הרטוחנבוש ('s-Hertogenbosch). העיירה היא כיום צומת רכבות ושוק בקר גדול. יש לה תעשיות שירות ועיבוד מזון והיא מייצרת מגוון רחב של סחורות, כולל מחשבים ופלסטיק.
מזג אויר

בהולנד בכללי ובדן בוס בפרט, יש אקלים ממוזג בעיקר, עם קיץ קריר עד מתון וחורפים קרים. טמפרטורות החורף הממוצעות הן כ-3 מעלות צלזיוס וטמפרטורות הקיץ הממוצעות הן סביב 17 מעלות צלזיוס. באזור דן בוס יש פחות שעות שמש מאשר באזורים הקרובים לים וטווח הטמפרטורות שנתי ויומי קטן יחסית. הטמפרטורה השנתית הממוצעת במרכז המדינה היא 10°C.
ספורט

בעיר משחקות בין היתר קבוצת הכדורסל דן בוס, אחת הקבוצות הבכירות במדינה שמחזיקה בשיא האליפויות בליגה ההולנדית, וקבוצת הכדורגל דן בוס.
ערים תאומות

גרמניה טריר, ריינלנד-פפאלץ, גרמניה (מ־1968)
אטרקציות בעיר

1. כיכר העיר The Market Square (Markt)
2. בית העירייה the old city hall
3. בית הלבנים העתיק De Moriaan
4. שיט שעל הנהר שהיה ביוב העיר boat tour on the Binnendieze.
5. סיור על חומות העיר Visit the Ramparts
6. קתדרלת סנט ג'ון St. John’s Cathedral (Sint-Janskathedraal), or simply Sint-Jan
7. מזרקת הדרקון Dragon Fountain.
8. מוזיאון לאומנות the Noordbrabants Museum
9. מוזיאון לאומנות מודרנית Design Museum Den Bosch
הערות שוליים

↑  ’s-Hertogenbosch | ’Medieval City’, ’Historic Centre’, ’Gothic Cathedral’ | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
↑  World Bank Climate Change Knowledge Portal, climateknowledgeportal.worldbank.org (באנגלית)
↑  Daniela, 17 Unmissable Things to do in Den Bosch, Exploring the Netherlands, ‏2020-08-09 (באנגלית אמריקאית)
ליאור שמבדל

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1950 (בן 74) תל אביב-יפו, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 עיסוק:  מנצח, מלחין
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 
ליאור שָׁמְבָּדַל (נולד ב-14 במאי 1950) הוא מנצח ומלחין ישראלי.
חייו

ליאור שמבדל למד בתל אביב נגינה בויולה ובטרומבון, וכן קומפוזיציה וניצוח. היה תלמידו של קרל מלס באוניברסיטת מוצרטיאום שבזלצבורג ולאחר מכן למד ניצוח בווינה אצל המנצחים הנס סווארובסקי, איגור מרקביץ', קרלו מריה ג'וליני, סרג'יו צ'ליבידאקה ופרנקו פרארה. הוא השתלם במוזיקה אלקטרונית בווינה עם דיטריך קאופמן ופרידריך צ'רך. בפריז למד קומפוזיציה אצל סרג'יו נטרא, אחר כך אצל אנרי דיטייה ובאקס-אן-פרובאנס אצל ויטולד לוטוסלבסקי.
בשנת 1980 היה מנצחה של התזמורת הסימפונית חיפה. בשנים 1986–1993 ניצח על התזמורת הקאמרית הקיבוצית. ייסד את קבוצת המלחינים למוזיקה מודרנית "אקוסטיק 7/11" ואת אנסמבל מוזיקה נובה.
בשנות ה-90 המשיך את הקריירה כמנצח באירופה. היה מנהלה המוזיקלי של תזמורת התיאטרון פּפאלץ בקייזרסלאוטרן שבגרמניה. בשנים 2000–2003 ניהל את התזמורת הסימפונית של רשות השידור הסלובנית בליובליאנה.
ליאור שמבדל הוזמן לנצח על תזמורות באירופה, באמריקה ובאסיה, בהן הפילהרמונית של מינכן, תזמורת הרדיו ההולנדית, תזמורת הרדיו של קופנהגן, התזמורת הסימפונית של רומא, התזמורת הפילהרמונית של בוגוטה, התזמורת הלאומית של קוסטה ריקה, תזמורת תיאטרון קולון בבואנוס איירס, התזמורת הלאומית של בייג'ינג ואחרות.
הוא גם מלחין פורה. יצירותיו מבוצעות, מוקלטות ומשודרות ברשתות טלוויזיה ורדיו במדינות אירופה ובישראל.
משנת 1997 ועד שנת 2019 היה המנצח של התזמורת הסימפונית של ברלין איתה יצא לסיורי קונצרטים בבריטניה, בצרפת, בסין, בקוריאה, ביפן, בברזיל ועוד.
משנת 2003 הוא גם מנצח על התזמורת הקאמרית "נגני מנדלסון" מלייפציג.
התפרסם כמנצח וכמלחין בארצות רבות בזכות הקלטותיו, יצירותיו וסיורי הקונצרטים שערך. בשנת 1978 זכה בפרס בתחרות לניצוח של תאגיד השידור הדני בקופנהגן, ובפרס ראשון בתחרות לניצוח ויטוריו גי בפירנצה.
הערות שוליים

↑  שמבדל=ראשי תיבות של שמואל בן דוד לוצאטו
↑  אלדד בק, התזמורת הכי ישראלית של ברלין, באתר ynet, 26 בינואר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285941605171  BnF: cb139584126 (data)  GND: 124198538  ISNI: 0000 0000 5517 0008  LCCN: n98017841  MusicBrainz: 213bbe85-e33a-42fa-b7cc-f9dd92fb0815  SUDOC: 086927329  VIAF: 30464687   WorldCat (עם VIAF): 30464687
לחיי האהבה

| --- | --- |

עטיפת הספר "לחיי האהבה"
 סוגה:  טלנובלה דרמה פשע מתח
 יוצרים:  גל פרידמן, מיכל קופר-קרן, רונית סופר-פרידמן, סיגל אבין, ליאת יריב, יוני דור
 כותבים:  גל פרידמן, רונית סופר פרידמן, סיגל אבין, מיכל קופר-קרן, ליאת יריב, יוני דור
 בימוי:  יצחק שאולי
 שחקנים:  גיל פרנק סופי צדקה יעל הדר יהודה לוי רפי תבור אסתי קוסוביצקי נתן רביץ מיכל קפטה דניאלה וירצר מאיה לבנדונבסקי אבי פניני איריס מרטינז יסמין דאימונד יעל דואני
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  120
 הפקה
 מפיק:  דני פארן יאיר דורי
 חברת הפקה:  דרסט הפקות
 בעלי תפקידים נוספים:  רותי גזית ארגוב -ליהוק
 מוזיקה:  גל פרידמן, מיקי גבריאלוב, יפעת תעשה, אהוד מנור
 אורך פרק:  50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 3 HOT בידור ישראלי ערוץ 10
 תקופת שידור מקורית:  16 בדצמבר 2001 – 9 ביוני 2002
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
לחיי האהבה היא טלנובלה ישראלית יומית, אשר הופקה על ידי חברת דרסט הפקות ושודרה במהלך השנים 2001–2002 בערוץ 3 של חברות הטלוויזיה בכבלים, ובהמשך שודרה בשידור חוזר בערוץ 10 ובערוץ HOT בידור ישראלי.
את שיר הנושא של הסדרה כתב אהוד מנור, הלחין מיקי גבריאלוב וביצעו מיקי גבריאלוב ויפעת תעשה.
שידור

הסדרה עלתה לאוויר בדצמבר 2001 ושודרה בשידור יומי, כל ימי א'-ה' בשעה 20:05, שידור חוזר למחרת בצהריים, ושידור רצוף של כל פרקי השבוע ביום ו'. הסדרה נהנתה מעלייה רצופה ברייטינג המצטבר, כאשר בחודש השידור האחרון (מאי 2002) השיגה רייטינג של 19%, עם נתח של 47% בקרב מנויי הכבלים.
ערוץ 3 וחברת דרסט הפקות ייצרו גם שיתוף פעולה עם חברת הסלולר סלקום, שהציעה ללקוחותיה, שירות תוכן באמצעות מערכת טלכלל, במסגרתו פעלו פורום לצופי הסדרה בו התקיים צ'אט יומי עם כוכבי הסדרה, חידון טריוויה נושא פרסים על הסדרה, ותקצירים של פרקים עתידיים שסופקו בלעדית.
עלילה

הסדרה עוקבת אחר רונה מאירי (סופי צדקה), בעלת קייטרינג משכונת מצוקה ואחותו של גידי (יהודה לוי), אשר מסתבכת עם חברה העבריין, אלי מרקו (מתי אטלס). בעודה מנסה לברוח ממנו, היא נתקלת בדורון קדמי (גיל פרנק), אשר עוזר לה לצאת מן הצרה. מאוחר יותר, נשכרת רונה לטפל במאיה קדמי (דניאלה וירצר), בתו הנכה זמנית של דורון, מנהל בכיר ביקב יוקרתי. דורון נשוי בשנית לסמדר קדמי (יעל הדר), בחורה תככנית ומניפולטיבית, שרצחה את אשתו הראשונה של דורון. בעזרת קסמה האישי ואופייה החיובי, כובשת רונה את דורון ובתו. סמדר מנסה להפליל את רונה באמצעות פריצה ליקב המשפחתי ("יקבי קדמי"), וכך רונה נהפכת לחשודה המרכזית בפשע. רונה נמלטת מהמעצר ומנסה לגלות מי הם מבצעי הפשע האמיתיים על מנת להוכיח את חפותה.
דמויות > משפחת מאירי

מיכאל מאירי (אבי פניני): אביהם של רונה וגידי. במהלך הסדרה הוא ואתי הופכים לבני זוג אך הם נפרדים. מנהל מסעדה כושלת ונתקל בחובות קשים (שאף גרמו לו לרצות להתאבד) ולבסוף עובד ביקבי קדמי כאיש תחזוקה ומתחבר לורדה.
רונה מאירי (סופי צדקה):  הגיבורה הראשית של הסדרה. בתו של מיכאל ואחותו הגדולה של גידי. בתחילת הסדרה היא בת הזוג של אלי מרקו אך בורחת ממנו לאחר שראתה אותו כמעט הורג מישהו. רונה פוגשת את דורון, שמשכן אותה בבית מלון בו היא מתחבאת מאלי מרקו שרודף אחריה. בהמשך, היא מגיעה לביתו של דורון כדי לדבר איתו, וסמדר חושבת שהיא אחת המטפלות שהגישו מועמדות לטפל במאיה. רונה מעמידה פנים שהיא מטפלת ומתחברת עם מאיה. בהמשך העלילה מתפתח רומן בינה ובין ודורון, וכשסמדר מגלה על כך היא עושה הכל כדי להפריד ביניהם. סמדר מפלילה את רונה בפריצה ליקב, ומסכסכת בין דורון לרונה על מנת להתקרב לדורון עד שהוא יהיה שוב שלה. המשטרה תופסת את רונה ומפצירה בה להודות באמת, רונה לא נשברת ונלחמת עד הסוף, היא נמלטת מהמעצר ומנסה לגלות מי הם מבצעי הפשע האמיתיים על מנת להוכיח את חפותה, לבסוף האמת מתגלה על ידי אלי מרקו שמספר לדורון שסמדר חייבת לו הרבה כסף ושהיא זו שתכננה את הפריצה ליקב. דורון מגלה שרונה חפה מפשע ונפרד מסמדר. סמדר מאיימת עליו שתספר למאיה את האמת לכאורה בקשר להתאבדות של אימה ובסוף היא באמת מספרת לה, מאיה כועסת על דורון ואומרת לו שלא תראה אותו יותר, היא אורזת תיק עם רונה עד שורדה מגיעה ומספרת את האמת על איריס, מתגלה לכולם שסמדר רצחה אותה, המשטרה מגלה שהבקבוקים הגנובים נמצאים בבית של ההורים של סמדר, סמדר מודה בכל הפשעים שלה ונשלחת לכלא וורדה נעצרת. מאיה סולחת לדורון, דורון מציע נישואין לרונה והיא מסכימה.
גידי מאירי (יהודה לוי): אחיה הקטן של רונה. ילד טוב. בן זוגה של כלנית, אך במהלך הסדרה מתאהב במאיה והשניים נהיים זוג. אלי מרקו משכנע את גידי לעבוד אצלו בפריצות וגנבות כדי לעזור לאבא שלו עם החובות. כשגידי מתחרט ואומר לאלי שהוא רוצה להפסיק לעבוד אצלו, אלי מסרב לשחרר אותו, ובתור עונש על החוצפה שלו, הוא מכריח אותו לשמור בשבילו על תכשיטים גנובים בשווי עשרים אלף שקל, עד שימצא להם קונה. גידי מחביא את התכשיטים בנעליים ישנות, ובאותו יום מיכאל תורם אותן לצדקה מבלי לדעת שהתכשיטים נמצאים בתוכן. מאיה מגייסת בשביל גידי עשרים אלף שקל, וגידי נותן את הכסף לאלי ואומר לו שהוא מכר אותם בשבילו. בסוף רונה מגלה על כך ומפצירה באלי לשחרר את גידי מהעבודה ולהחזיר לו את הכסף. בהמשך הסדרה כלנית רוקמת מזימה בעזרת ספיר ואבנר להפריד בין מאיה וגידי כדי שהוא יהיה שוב פנוי בשבילה, אך בסוף גידי ומאיה מגלים את האמת וחוזרים להיות ביחד.
דמויות > דמויות נוספות

אתי אינדיבו (איריס מרטינז): חברתה הטובה ביותר של רונה, אישה טובה, הגונה ונעימה. בתחילת הסדרה עוזרת לאביה של רונה, מיכאל, במזנון, ומתקרבת אליו כאשר היה במצב קשה, כלכלית ונפשית, ותוך כדי מתאהבת בו והשניים נהפכים לזוג. במהלך הסדרה, אתי הכירה את יונתן, ועקב ההתקרבות שלה ליונתן, היא נפרדת ממיכאל, ובסוף הסדרה, השניים נעשים זוג.
אליהו (אלי) מרקו (מתי אטלס): פושע. בן זוגה לשעבר של רונה. בתחילת הסדרה, אלי כמעט הורג במכות את יוסי ציגלר שחייב לו כסף. רונה שרואה הכל בורחת ממנו, והוא רודף אחריה ומחפש אותה מחשש שתפנה למשטרה. בסוף הוא מבין שרונה לא תסגיר אותו למשטרה אם יעזוב אותה בשקט ומפסיק לחפש אותה. בהמשך הסדרה אלי משכנע את גידי לעבוד אצלו בפריצות כדי לעזור לאבא שלו להחזיר את החובות שלו לנושיו. בהמשך, הוא מחליט להפסיק עם הפשע כדי להחזיר אליו את רונה, אבל כשרונה בוחרת בדורון, סמדר פונה אליו ומציעה לו סכום כסף גדול בתמורה לכך שיעזור לה להפליל את רונה בפריצה ליקב, והוא מסכים. אלי פורץ ליקב וגונב בקבוקי יין יקרים מאוד, ושותל ראיות נגד רונה. בהמשך, רונה בורחת מהמעצר ומגלה את כל האמת, וגידי מסגיר את אלי למשטרה, אבל אלי מצליח להתחמק. הוא מנסה לנקום בגידי על כך שהסגיר אותו, אבל רונה עוצרת אותו ומטיחה בו האשמות חמורות. אלי מתחרט על מעשיו, וכדי לפצות את רונה על העוול שגרם לה הוא מגלה לדורון את כל האמת על הפללתה של רונה. לאחר מכן הוא בורח לחו"ל, לא לפני שהוא שותל את הבקבוקים הגנובים בבית של ההורים של סמדר.
ורדה לאופר (שרון הכהן-בר): חברתה הטובה ביותר של סמדר, המזכירה של היקב והמאהבת של אלכס, על אף שיש לה בעל וילדים, אלכס מציע לורדה נישואים אך לבסוף מחליט להישאר עם אשתו שלומית, בפרק האחרון של הסדרה סיפרה ורדה לכולם על פשעיה של סמדר.
עמרם מור (קובי שטמברג): עובד ביקב. גרוש. התחיל עם רונה בניגוד לרצונה אבל לבסוף השניים יצאו עד שנפרדו, ובהמשך עזר לגלית להעליל על יונתן שהוא מכה אותה וניהל רומן איתה.
יותם (גיל בר סלע): ברמן ומנהל בית-הקפה בו עובדות ספיר וכלנית. מנהל רומן עם ספיר אבל מאוהב במאיה ומאוחר יותר מתאהב בכלנית.
ספיר (יעל דואני): חברתה הטובה ביותר של מאיה. בחורה עשירה ומפונקת. סנובית. רוצה שמאיה תיפרד מגידי. עוזרת לכלנית בשקריה. מנהלת רומן עם יותם בתחילת העונה ועובדת בקפה שלו.
כלנית אפרתי (יסמין דאימונד): בת זוגו של גידי. בחורה קנאית, הפרידה בין גידי ומאיה במהלך הסדרה.
אבנר (עומר ברנע): המדריך במועדון הנוער שמאיה הקימה. התאהב במאיה ואף שכב איתה כמה פעמים. עזר לכלנית וספיר להפריד בין גידי ומאיה.
רפי (בצלאל מזרחי): בריון, אחד מהאנשים של אלי מרקו. בהמשך אלי מפטר אותו ואת סוסו, בשביל לפתוח דף חדש.
סוסו (יוסי לוי): בריון, אחד מהאנשים של אלי מרקו.בהמשך אלי מפטר אותו ואת רפי, בשביל לפתוח דף חדש.
שלמה קבלי (שמעון מימרן): חוקר משטרה שחקר את הפריצה ליקב.
רוחמה (יעל עמית): עובדת משק הבית שעבדה בפרקים הראשונים אצל דורון וסמדר. התפטרה בהמשך.
ענת (עידית נוידרפר): קרובת משפחתו של עמרם שאותה ניסה לשדך לדורון לקראת הפרקים האחרונים. שחיינית במקצועה. אם גרושה לבת. בהמשך, דורון נפרד ממנה וחזר לסמדר.
פרודיה על שם הסדרה

לסדרה נוצרה פרודיה בערוץ הילדים, שם היא נקראה "לחיי הערבה" ובסדרה יש נושא שמתקשר: שני ילדים של משפחות שכנות ויריבות המעוניינים להינשא זה לזה. אושר (מיקי גבע), הבן של מנוחה (סיון ששון) וצירלר (קובי מחט) ושלומית (עדי עזרוני), הבת של הדסה (טל מוסרי) ושלמה (עודד מנשה).
בסדרת הטלוויזיה "שמש" אתי (גלית גיאת) משחקת בתפקיד הראשי בטלנובלה "לחיי הלגעת" שזוהי פרודיה על "לחיי האהבה" ו"לגעת באושר".
לחיי האהבה בתרבות

מספר תוכניות של העונה הרביעית של "רק בישראל" ששודרה בשנת 2001, התייחסו בין היתר לשתי הטלנובלות ששודרו באותה שנה: "לחיי האהבה" ו"סיטי טאוור". השחקנים של לחיי האהבה השתתפו בתוכניות האלה במספר קטעים שכללו ביניהם: את הרומן הכפול שניהלה לימור במקביל עם אלי מרקו ועם גידי ואת הקטע שבו דורון וסמדר צופים בלימור ושמעון בטלוויזיה בביתם ותוך כדי מנהלים שיחה עמם דרך מסך הטלוויזיה.
ב"שידורי המהפכה" שרו הדמויות בטלנובלה הפיקטיבית "אהבות ושקרים" את שיר הנושא של הטלנובלה שלהם, דבר  שהיווה פרודיה לשיר הנושא של "לחיי האהבה" שהושר על ידי שחקני הסדרה בסוף הפרק האחרון של הטלנובלה.
הערות שוליים

↑  אביבה קרול, ‏החלו צילומי הטלנובלה "לחיי האהבה", באתר גלובס, 28 באוקטובר 2001
↑  אביבה קרול, ‏"לחיי האהבה": 19% רייטינג, נתח של 47% בקרב מנויי הכבלים, באתר גלובס, 11 ביוני 2002
↑  אביבה קרול, ‏טלנובלה סלולרית, באתר גלובס, 14 בינואר 2002
קלרה קלאק

| --- | --- |

 הוצאה לאור:  אולפני וולט דיסני
 הופעה ראשונה:  ההתרמה לבית היתומים (1934)
 דיבוב:  פלורנס גיל (1934 - 1942)   ראסי טיילור (1999 - 2019)   קייטלין רוברוק (2020 - הווה)
 מידע
 כינויים:  מאדאם קלאק
 גזע:  תרנגולת
 מין:  נקבה
 מקצוע:  זמרת אופרה
 מומחיות:  שירה, משחק
 דמויות קשורות
 משפחה:  קליפורד (Clifford) (בן)   קליאו (Cleo) (בת)
 חברים:  מיקי מאוס, דייזי דאק, דונלד דאק
קלרה קלאק (באנגלית: Clara Cluck) היא דמות של תרנגולת מואנשת שהופיעה החל משנת 1934 בסרטי ההנפשה של חברת וולט דיסני. הופעתה הראשונה הייתה בסרט הקצר "ההתרמה לבית היתומים" בו כיכבה דמותו של מיקי מאוס. הדמות שבה והופיעה בספרי הקומיקס בכיכובו של דונלד דאק, בהם גילמה את חברתה של דייזי דאק. קלרה הייתה חלק בחבורת האסם המקורית של מיקי מאז תחילת הקריירה שלו, אם כי היא נראית לעיתים רחוקות יותר מאשר קלרבל הפרה והוראס הורסקולר.
צורת השירה שלה הייתה אמורה להיות פרודיה לבל קנטו, סגנון שירת אופרה פופולרית בתקופת הופעתה. וחלק מהאריות שלה מעוצבות בבירור על פי אלו של טוסקה.