stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קו צינור אילת-אשקלון
מתקנים

קו הצינור המרכזי (קו אילת אשקלון) הוא קו בקוטר 42 אינץ' ובאורך 254 קילומטר. לאורך הקו שלוש תחנות דחף להעברת נפט גולמי מים סוף לים התיכון בעלות יכולת פוטנציאלית להעברת כ־30 מיליוני טונות נפט גולמי בשנה, ושתי תחנות דחף המאפשרות הזרמה בכיוון ההפוך להעברת נפט מהים התיכון לים סוף ביכולת של כ־30 מיליוני טונות בשנה גם כן. ההזרמה בכיוון ההפוך משמשת להובלת דלק שמקורו מרוסיה, הקווקז, והרפובליקות המרכז אסיאתיות לשווקים המתעוררים של מזרח אסיה.
קו אשקלון-חיפה (בתי זיקוק לנפט) בקוטר 16–18 אינץ' ובאורך 197 קילומטר, היכול להעביר 6 מיליון טון דלק גולמי בשנה.
קו אשקלון-אשדוד (בית זיקוק אשדוד) בקוטר 16–18 אינץ' ובאורך 36 קילומטר, בעל ספיקה מרבית של 7 מיליון טון דלק גולמי בשנה.
חלק מקו אילת-חיפה הישן בקוטר 16 אינץ' ששימש בעבר להעברת דלק גולמי, כיום משמש להעברת מוצרי דלק מהים התיכון לים סוף ובחזרה.
נמל הנפט באילת מכיל שני מזחים:
מזח 1 יכול לקלוט מכליות במעמס של עד 100 אלף טון, בעל יכולת פריקה של עד 10 אלף מטר מעוקב בשעה. מזח זה אינו פעיל.
מזח 2 יכול לקלוט מכליות במעמס של עד 500 אלף טון, בעל יכולת פריקה של עד 20 אלף מטר מעוקב בשעה וטעינה של 10 אלף מטר מעוקב בשעה.
נמל הנפט באשקלון כולל 5 מקשרים הנמצאים בלב ים, בעומק המאפשר לקלוט מכליות בגדלים שונים:
2 מקשרי תזקיקים (בנזין, סולר, דלק סילוני) לפריקה וטעינה של תזקיקים. אחד מהם שימש בעבר לפריקה וטעינה של מזוט.
מקשר לפריקה של גז פחמימני מעובה (גז בישול).
שני מקשרים לפריקה וטעינה של נפט גולמי.
מזח פחם, מיועד לפריקת פחם לתחנת הכוח רוטנברג באשקלון.
מכלי אחסון באשקלון: 35 מכלים בנפח כולל של 2.3 מיליון מטרים מעוקבים.
מכלי אחסון בחוף אילת: 7 מכלים בנפח כולל של 210 אלף מטרים מעוקבים. מכלי האחסון בחוף מקושרים לאתר רמת יותם.
אתר רמת יותם (מספר קילומטרים מערבית לאילת)- 16 מכלי אחסון בנפח כולל של 1.2 מיליון מטרים מעוקבים.
תאונות

ב-1975 התרחשה דליפת נפט בהיקף 10,000-8,000 מטרים מעוקבים מדרום לשמורת עברונה. ב-28 בדצמבר 1976 נהרג צולל החברה בתאונת עבודה תוך כדי צלילה בנמל הנפט באשקלון. ב-23 בדצמבר 1980 נספה צולל נוסף בנסיבות דומות. ב-19 בפברואר 1979 הורשעה החברה בזיהום מפרץ אילת, חויבה לשלם 300 אלף לירות עבור ניקוי הים ונקנסה ב-60 אלף לירות. ב-5 בנובמבר 2009 נהרג עובד החברה בעת פעילות בגוררת בנמל הנפט באשקלון.
ב-29 ביוני 2011 פגע טרקטור בצינור בקוטר 16 אינץ' באזור שמורת נחל צין, במהלך עבודות תחזוקה. כמיליון ליטר של דלק סילוני (קרוסין) דלפו. כעבור חודשיים, ב-5 בספטמבר, פגע דחפור באותו צינור, 500 מטר ממקום הפגיעה הקודמת, במהלך עבודות תחזוקה. עשרות אלפי ליטר של דלק סילוני דלפו.
בשנת 2019 פסק בית המשפט המחוזי כי הרשלנות של עובדי רשות הטבע והגנים תרמה לפגיעה בצינור, וכי עליה לשלם 5.7 מיליון שקלים על חלקה בפגיעה.
בנובמבר 2020, בעקבות גשמים כבדים, דלף נפט גולמי מאחד ממכלי חברת קצא"א באשקלון. מאות מתושבי אשקלון התלוננו על כאבי ראש והקאות בגלל אדי הנפט. בעקבות האירוע הודיע המשרד להגנת הסביבה שיזמן את מנהלי קצא"א לשימוע.
בשנת 2022, בית משפט השלום בבאר שבע הרשיע את חברת קצא"א וכמה בכירים לשעבר בחברה בזיהום כבד של נחל צין וסביבותיו בעקבות שני מקרים של דליפה, בספטמבר וביוני. לפי בית המשפט, קצא"א והבכירים לא נערכו כראוי לטיפול באירוע חירום, ועוד קודם היה עליהם לנקוט בזהירות מונעת לצמצום הסיכון לדליפה.
באפריל 2022 קבע בית המשפט בגזר הדין בעניין זיהום נחל צין ב-2011, שחברת קצא"א תיקנס ב-1.6 מיליון ש"ח, ושלושה בכירים, כולל המנכ"ל דאז, ייקנסו אישית ב-75–150 אלף ש"ח על אחריותם בפרשה.
תאונות > דליפת הנפט בשמורת עברונה

בלילה שבין 3 בדצמבר ל-4 בדצמבר 2014 נפרץ צינור בקו בקוטר 42 אינץ' כ-20 ק"מ צפונית לאילת, באזור היישוב באר אורה, בעת הנמכת תוואי הצינור, לצורך הקמתו של מחלף חדש באזור נמל התעופה רמון מצפון לאילת. באירוע דלפו כ-5 מיליון ליטרים של נפט גולמי לאזור שמורת הטבע עברונה וגרמו לנזק סביבתי רב. על פי הערכת המשרד להגנת הסביבה פעולות השיקום צפויות היו להימשך חודשים אם לא שנים. במהלך האירוע פונו כ-80 אזרחים ירדניים לבתי חולים עקב שאיפת הגזים הרעילים ששררו באוויר.
בעקבות הדליפה נדרשה קצא"א במסגרת פשרה לשאת בהוצאות של 100 מיליון ש"ח בהליכים אזרחיים, מבלי להגביל את המשרד להגנת הסביבה בהליכים פלילים בהקשר לאירוע. עוד נקבע כי טיהור הקרקע כולו ימומן על ידי קצא"א. ב-2 באפריל 2015, כארבעה חודשים לאחר הדליפה, הוחלט על פתיחת שמורת "עברונה" לציבור הרחב בעקבות דיגום אוויר שלא נמצאו בו מזהמי אוויר החורגים מתקני המשרד להגנת הסביבה.
פעולות שיקום השמורה נוהלו על ידי המשרד להגנת הסביבה ורשות הטבע והגנים, וכללו פעולות שבוצעו על ידי קצא"א, בהן פינוי אלפי טונות של קרקע מזוהמת וביצוע סקרי קרקע. בנוסף, הוציאו רשות הטבע והגנים וחברת קצא"א קול קורא לצורך בדיקת טכנולוגיות אפשריות לטיפול בנפט. לאחר ש-30 חברות הגישו את מועמדותן, בוצע פיילוט במימון קצא"א, במסגרתו הציגו ארבע מתוכן ירידה בריכוזי המזהמים ברמה סבירה עד טובה מאוד. במסגרת פיילוט שבוצע בשנת 2019, מהנדסים כימיים יצרו תהליך המפחית את הזיהום בקרקע באמצעות בקטריות. הפיילוט הראה שנביטה של צמחים חדשים אפשרית.
ביקורת

קיימת התנגדות כלפי קצא"א והרחבת פעילותה מצד ארגוני סביבה ותושבים. ארגון המרד בהכחדה ערך מספר פעולות מחאה נגד חברת קצא"א בשל הנזקים שהיא גורמת לסביבה ולתושבי אשקלון ואילת. ראשי הערים של אילת ואשקלון נאבקים אף הם כדי למנוע מקצא"א להרחיב את פעילותה. כשלוש מאות מדענים ומדעניות מהארץ ומהעולם חתמו על מכתב שנשלח לראש הממשלה ולשרים בממשלה הקורא למנוע את הרחבת הפעילות של קצא"א בשל חשש מדליפות נוספות, מפגיעה בשונית האלמוגים באילת, ומפגיעה בהתפלת מים במסוף אשקלון.
ראו גם

חברת קו צינור אילת-אשקלון
חברת קו צינור אירופה אסיה
זיהום ימי בישראל
הערות שוליים

↑  משולם עד, מתי החלו בתכנון קו הדלק מאילת, דבר, 25 באוגוסט 1960
↑  החברות המייסדות בישראל, ערוץ ההיסטוריה
1 2  ציוני דרך, אתר קצא"א
↑  ג'יימס קאמרון, גיאוגרפיה במקום רחמים, מעריב, 8 בפברואר 1957
↑  נחתם ההסכם על צנור הנפט הגדול, דבר, 19 ביולי 1959
↑  40 שנה להנחת קו צינור אילת-אשקלון (קצא"א), אתר חברת מקורות
↑  היסטוריה באילת – חוף קצא"א חוזר לציבור, באתר Eilat News‏, 4 ביולי 2017
↑  צפריר רינת, זיהום הנפט בשבוע שעבר: כמו לפני 40 שנה, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2014
↑  נתן גרינבלאט, צוללן קצא"א נהרג בתאונה, דבר, 30 בדצמבר 1976
↑  שמוליק חדד, אשקלון: גוררת קצא"א החלה לשקוע, פועל נהרג, באתר ynet, 5 בנובמבר 2009
↑  לילך סונין, תמיר סטיינמן, ‏"ניקוי נחל צין מהדלק ייקח שבועות", באתר ‏מאקו‏, 29 ביוני 2011
↑  יעל דראל, כתם דלק בנגב: מיליון ליטרים דלפו בנחל צין, באתר ynet, 7 ביולי 2011
↑  רמי שני‏, דליפת דלק נוספת בנחל צין: "רשלנות פושעת", באתר וואלה, 5 בספטמבר 2011
↑  אילנה קוריאל, אסון נחל צין: קצא"א תקבל מיליונים מרשות הטבע והגנים, באתר ynet, 4 באוגוסט 2019
↑  עמרי מילמן, שימוע למנהלי קצא"א עקב דליפת הדלק במתקן באשקלון, באתר כלכליסט, 27 בנובמבר 2020
↑  קצא"א וכמה בכירים לשעבר בחברה הורשעו בזיהום כבד של נחל צין, באתר זמן ישראל, 15 בפברואר 2022
↑  אסף פוזיילוב, העונש לקצא"א על זיהום נחל צין: 1.6 מיליון שקלים, באתר כאן חדשות, ‏26.4.22
↑  מאיר אוחיון, דליפת הנפט: זרם שחור בערבה, באתר ynet, 4 בדצמבר 2014
↑  בעקבות אירוע פריצת הנפט והזיהום החמור בשמורת עברונה: חברת קצא"א נאלצה להעמיד סכום מצטבר חסר תקדים של יותר מ-100 מיליון שקל – פיצוי לציבור, לטבע ולתובעים וכן בגין שיקום ומניעת נזקים עתידיים, המשרד להגנת הסביבה, 7 בנובמבר 2019
↑  אירוע זיהום הנפט בערבה - עדכונים שוטפים, המשרד להגנת הסביבה
↑  4 חודשים אחרי דליפת הנפט: שמורת עברונה תיפתח למטיילים, באתר וואלה, 2 באפריל 2015
↑  מינהלת שיקום שמורת עברונה החלה בעבודות הטיפול בנזקי אסון הנפט, באתר תשתיות, 12 בינואר 2015
↑  המשרד להגנת הסביבה מדווח על פעולות שיקום שמורת עברונה שנה אחרי דליפת הנפט, באתר "הידען", 3 בדצמבר 2015
↑  אילנה קוריאל, מצילים את השמורה: הבקטריות שישקמו את עברונה, באתר ynet, 15 בדצמבר 2019
↑  דרור גורני, אילת ואשקלון: "לא נאפשר לקצא"א להרחיב את פעילותה", באתר שקוף, ‏2023-07-20
↑  קצא"א עתיד שחור לישראל, באתר saveredmed.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293358405171 
הברון אדמונד אדולף דה רוטשילד חותם על הסכם קצ"א, בנוכחות דוד בן-גוריון, 1959
יהושע חנא רבניצקי

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1859 י"ד באלול תרי"ט אודסה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית (1858–1883) 
 פטירה:  4 במאי 1944 (בגיל 84) י"א באייר תש"ד תל אביב, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 שפות היצירה:  עברית, יידיש 
 תקופת הפעילות:  1879–1944 (כ־65 שנים)
 בת זוג:  טויבה שיחס
 
ביאליק ורבניצקי
יהושע חנא רבניצקי (13 בספטמבר 1859, י"ד באלול תרי"ט, אודסה – 4 במאי 1944, י"א באייר תש"ד, תל אביב) היה סופר, מבקר ספרותי, עיתונאי, עורך, מוציא לאור ופובליציסט. ידוע בעיקר בשיתוף הפעולה שלו עם חיים נחמן ביאליק בהוצאה לאור של מיזמים שונים, ובראשם: "ספר האגדה", שבו כינסו מבחר גדול מאגדות חז"ל שהופיעו בתלמוד ובמדרשים.
קורות חיים

רבניצקי נולד באודסה בשנת 1859 וקיבל חינוך מסורתי בחדר ובישיבה. הוא השתלם גם באופן עצמאי בשפות רוסית וגרמנית. בשנת תרל"ז נישא לטויבה שיחס, ועבר להתגורר בעיירת מוצאה: מאיאקי, הסמוכה לאודסה. שם המשיך להשתלם גם בשפות הצרפתית והאנגלית ובספרותן.
את כתיבתו העיתונאית החל בעיתון "המליץ" בשנת 1879. הוא פרסם מאמרים פובליציסטיים בנושא חיבת ציון ותחייה לאומית וביקורות ספרותיות למיניהן. על המאמרים חתם בשמות עט שונים ומגוונים; צפנת פענח, מידד, ברק בן אבינועם - הם רק חלק משמות העט.
בשנים 1892 – 1893 כתב ביחד עם שלום עליכם את המדור הפיליטוני "קבורת סופרים" בעיתון "המליץ". על הפיליטונים חתמו בשם העט: אלדד ומידד, כאשר אלדד הוא שלום עליכם, ומידד הוא רבניצקי. שיתוף הפעולה בינו ובין שלום עליכם התקיים גם כאשר האחרון הקים הוצאת ספרים בשפת היידיש, שנקראה "די יודישע פאלקס-ביבליותהעק". בעקבות הקמת ההוצאה פרץ פולמוס גדול בעיתונות העברית של התקופה לגבי מעמדה של היידיש בספרות היהודית, ורבניצקי צידד בגישתו של שלום עליכם.
רבניצקי נמנה עם חסידיו של אחד העם, היה שותף לתורתו הציונית, ואף היה ראש הלשכה באודסה של האגודה הסודית מיסודו: "בני משה".
בשנים 1891 - 1896 ערך את המאסף הספרותי "פרדס", בו השתתפו טובי הסופרים של התקופה, וביניהם אחד העם. רבניצקי עצמו השתתף בכתב העת "השילוח" שבעריכת אחד העם ושימש שם מעין עורך ספרותי. שירו הראשון של ביאליק: "אל הציפור" פורסם ב"פרדס". שיתוף הפעולה הפורה בין שני האישים יצר מיזמים גדולים, כמו הוצאת "ספר האגדה", שמשמשים את קהל הקוראים עד היום.
ב־1900 הוציא לאור מבחר מסיפוריו הקצרים של מנדלי מוכר ספרים שנדפסו בעיתונים ובירחונים עברים.
יהושע חנא רבניצקי חיבר גם ספרי לימוד וערך ספרי ילדים.
בשנת 1901 ייסד יחד עם ביאליק וש. בן ציון את הוצאת הספרים "מורייה" - לימים "דביר", ועמד בראשה עד סוף ימיו. אליהו רבניצקי, בנו, מילא אף הוא תפקידים מנהליים בהוצאה.
כשגבר הלחץ על פעילות ציונית במשטר הבולשביקי, עלה רבניצקי בשנת 1921 לארץ ישראל בקבוצה גדולה של סופרים עבריים, ביניהם, ביאליק, דרויאנוב, א. ליטאי, אביגדור המאירי ואחרים. לאחר שעלה לארץ, התיישב בתל אביב, בבית ברחוב אחד העם 80, שתכנן עבורו האדריכל יוסף ברלין. גם בארץ תרם את חלקו לחיי התרבות והספרות עד שנפטר בשנת 1944. בין השאר הוא שימש בתור יושב ראש הוועד התרבותי ב"אוהל שם", השתתף ביסוד אגודת "עונג שבת" במקום, והיה חבר בוועד ההקמה של הספרייה העירונית של תל אביב ושל בית ביאליק.
רבניצקי וביאליק

יהושע חנא רבניצקי וחיים נחמן ביאליק נפגשו לראשונה בשנת 1891, כאשר ביאליק הציג לפני רבניצקי, שהיה כבר ידוע כמבקר ועורך את כתב העת הספרותי: "פרדס", את שירו הראשון: "אל הציפור". רבניצקי התרשם מיד מהשיר, ופרסם אותו ורבים אחרים בעקבותיו ב"פרדס", גם אם לעיתים קרובות היו לו חילוקי דעות עם המשורר לגבי שיר זה או אחר. רבניצקי היה גם זה שתמך בביאליק שהחמיר עם עצמו ואף שקל מדי פעם פרישה מכתיבת שירים.
על מערכת היחסים הממושכת ביניהם העיד ביאליק:
שיתוף הפעולה הפורה בין שני הסופרים הניב את אחד המיזמים הפופולריים בתרבות העברית: ספר האגדה; מבחר האגדות שבתלמוד ובמדרשים. ספר זה נועד, כפי שכתבו העורכים בהקדמה, להיות "מעין אנתולוגיא ספרותית גדולה ומלאה, הכוללת בסדר נאה את הטוב והמובחר ואת כל האופיי והטפוסי מכל המקצועות החשובים של האגדה". הספר, שנערך בשנים 1905 עד 1911, יצא לראשונה לאור בשנת 1913, והוא ממשיך לצאת במהדורות רבות ומגוונות עד היום. "ספר האגדה היה לספר יסוד של התרבות העברית החדשה". כתב שלמה שבא.
בנוסף, הוציאו ביאליק ורבניצקי את "רשומות"; מאסף לדברי זכרונות, לאתנוגרפיה ולפולקלור בישראל. (בשיתוף אלתר דרויאנוב); "דור דור וסופריו; אנתולוגיה ספרותית לתלמידים ולעם", ספר המשלים והפתגמים, שירי שלמה אבן גבירול, שירת ישראל, סיפורי המקרא לילדים ועוד.
שני הידידים השותפים קבורים במרחק לא רב איש מרעהו בבית הקברות ברחוב יוסף טרומפלדור בתל אביב.
על שמו של יהושע חנא רבניצקי קיימים רחובות בתל אביב ובפתח-תקווה.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
מספריו

הלל הזקן, אבא דוכנא, אדעססא, תרנ"א, 1890.(הספר בקטלוג ULI)
וואס מיר זענען אונ וואס וועט פון אונז ווערען ? : אבער דער לאגע פון אונזער פאלק אונ זיין רפואה, הוצאת פערלעג, "עזרא", ברדיטשוב, תרנ"ט, 1898.
מורה שפת עבר, : בשני חלקים, (חלק ראשון), דפוס איסקאוויטש ובעלינסאן, אדעסא, 1898, (94 עמודים).(הספר בקטלוג ULI)
חבת ציון וציונות, מו"ל בלתי ידוע, אודסה, שנת פרסום : תרנ"ח - תרנ"ט, (1898 - 1899), (154 עמודים).
די יודישע אוצרות < איבערקינדער-ערציהונג >, אדעסא : איסאקוויטש, תרס"ד, 1903. (64 עמודים).
פלוגבלאט, ביחד עם שכנא לבנהרץ, ואיזידור אלישוב (בעל-מחשבות), מינסק קולטור, 1906, (4 כרכים).
ליב ניקולייביץ' טולסטוי, מו"ל : וילנה, מזרח ומערב, תרע"ב, 1911.
בריעף דו א שוועסטער : < צעבן בריאף איבער דערציהונג > י"ח רבניצקי : איבערגעזעצט אויף יודיש פון הרב יהודה ליב זלאטניק, מוציא לאור : ורשה, קופת רבי עקיבא ביי דער ארגאניזאציע מזרחי אין פוילען, תרע"?, (22 עמודים). הגרסה העברית (המורחבת יותר) של אותו הספר: מכתבים לבת ישראל: עשרה מכתבים על חנוך הבנים, הוצאת מוריה, אודיסה תרע"ט. והדפסה נוספת (באותה הוצאה), תל אביב תרפ"ג.
יודישע וויצען / געזאמעלט און בעארבייט, פון י'ח' ראבניצקי, בערלין, מוריה, תרפ"ג, 1922.
אריאל <מאגדות ארץ ישראל >, הוצאת דביר, תל אביב, תרפ"ו, 1925.
דור וסופריו : רשימות ודברי-זכרונות על סופרי דורי, הוצאת דביר, תל אביב, תרפ"ז, (1926), תרצ"ח, (1937), 2 כרכים.
בשערי ספר (כתבי י.ח. רבניצקי) / ליקט והקדים מבוא שלום קרמר, הוצאת דביר, תל אביב, תשכ"א, 1961, (רי"א עמודים).
מעריכותיו

(ביחד עם איזידור אלישיב), זעמעלבוך קולטור, 1905 : ענטהאלט א פאעמא פון י"ל פרץ...ערצעהלונגען און ארטיקלען פון שלום אש, א'ריזען, ד' פרישמאן...איבערזעצטע - פון א' טשעחאוו, מארק טווען...געאגראפיס - סטאטיסטישע איבערזיכט פון אלע לענדער און פעלקער - פאפולאר - וויסענשאפטליכע אר טיקלען... / רעדיגירט פון י"ח ראווניצקי אן איס עלשעוו < בעל מחשבות >. מינסק קולטור, 1905, (256 עמודים).
דברי נביאים : עם ציורים : פרקים מספרי הנביאים לנערים, / מסודרים ומפורשים על ידי י.ח. רבניצקי, חיים נחמן ביאליק וש. בן ציון, מוציא לאור : מוריה, קראקוי, תרס"ו, 1906.
דברי משל ואמרות חכמים < לתלמידים > : מלקטים מתוך התלמוד והמדרשים ושאר ספרים / סדורים לפי העניינים על ידי י.ח. רבניצקי וחיים נחמן ביאליק, אודיסא, דפוס ח"נ ביאליק וש. בורישקין, תרע"א, 1910.
די יודישע אגדות : פאלקסטימליכע ערצעה לונגען...געקליבען פון תלמוד און מדרשים נאכן העברעאישן "ספר האגדה", בערבייט און גרופירט נאכ'ן אינהאלטצורך י.ח. רבניצקי און ח.נ. ביאליק, דפוס מוריה, אדעסא, תרע"ב, 1911, (2 כרכים).
דברי כתובים : עם ציורים : תהילים, משלי ואיוב, מסודרים ומפורשים על ידי י.ח. רבניצקי, ח"נ ביאליק, וש. בן ציון, מוריה, אודיסה, תרע"ט, 1918.
מכתבים לבת ישראל : < עשרת מכתבים על חנוך הבנים >, דפוס מוריה, אודסה, תרע"ט, 1918, (48 עמודים).
האביב : אוסף מאמרים, שירים וספורים למקרא בני הנעורים, נערך על ידי י.ח. רבניצקי, הוצאת אחיאסף, ורשה, תרפ"ב, 1921, (130 עמודים).
ספר המשלים והפתגמים - מלקטים מתוך המקרא, התלמוד, והמדרשים והספרות שלאחריהם , סדורים, מנקדים ומבוארים על ידי י.ח. רבינצקי, וחיים נחמן ביאליק, הוצאת דביר, תל אביב, (ברלין מנחם-אב תרפ"ד), 1924. (232 עמודים).
לקט - לקוטים מתוך מאמריו ואגרותיו של אחד העם, הוצאת "בית אחד העם", על ידי "דביר", תל אביב, תרצ"ח, 1937.
ספורי המקרא לילדים, נסדרו על ידי יהושע חנא רבינצקי, חיים נחמן ביאליק, ו-שמחה בן-ציון, התמונות מעשה ידי נחום גוטמן, הוצאת דביר, תל אביב, 1938.
דור דור וסופריו : אנתולוגיה ספרותית לתלמידים ולעם, / המסדירים : ח"נ ביאליק, י.ח. רבניצקי, בהשתתפותו של יעקב פיכמן, הוצאת דביר, תל אביב, תשט"ז, 1955, (2 כרכים).
ממאמריו

חבת ציון וציונות, מו"ל לא ידוע, אודיסה, 1899, (הוצאה מיוחדת מתוך השלח, כרך ג', עמודים 149–155).
רבי שמואל מוהליבר, הוצאת אחיאסף, ברלין, תרנ"ח-תרנ"ט, 1898-1899, (4 עמודים).
דער בלוט בונד וועגען לעצטע געשעהניסע, / פון י'ח' ראווניצקע, מו"ל לא ידוע, ווילנא, תרס"ו, 1905, (15 עמודים).
תעודות הציונות, הוצאת אחיאסף, אודיסה, תרס"ז, 1906, (הוצאה נוספת 1908), (8 עמודים).
מנדלי מוכר ספרים < שלום בן משה חיים אברמוביץ > קובץ מאמרים על תולדותיו וערכו האישי והספרותי < בצירוף תמונותיו ועצם כתב ידו >, סדורים על ידי י'ח' רבניצקי ו-חיים נחמן ביאליק, מוריה, אודיסה, תרע"ט, 1918, (6 דפים).
תמונת משה, הוצאת דביר, תל אביב, תר"ץ, 1929, (8 עמודים).
אחד העם ו-מכס נורדאו, חוברת מאזנים, כרך א', חוברת ד', אדר שני תרפ"ט, 1929.
גשמי ברכה : < מאגדות ארץ ישראל >, (עפר : ספרי מקרא לילדים), הוצאת דביר, תל אביב, תרצ"א, 1930.
הכתל, הוצאת דביר, תל אביב, תרצ"א, 1930.
רבי קלונימוס בעל הנס, הוצאת דביר, תל אביב, תרצ"ג,1932, (8 עמודים).
בלי כתנת, הוצאת דביר, תל אביב, תרצ"ד, 1933, (10 עמודים).
רשימה לתולדותיו של מנדלי מוכר ספרים, מתוך "כל כתבי מנדלי מוכר ספרים", כרך ו', פרק ג', הוצאת דביר, תל אביב, תרצ"ה, (1935), תרצ"ו, (1936).
מתרגומיו

הקטור מלו, באין משפחה, הוצאת אמנות, תל אביב, תשכ"ג, (2 כרכים).
לקריאה נוספת

נורית גוברין, "ציפור ב'פרדס': רבניצקי כעורך", בספרה קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה, כרך ה, הוצאת גוונים, 2015, עמ' 189–200.
גצל קרסל, לקסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, 1965
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "יהושע חנא רבניצקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1445
↑  יהושע חנא רבניצקי, היש צורך בספרות הזשארגאנית, המליץ (1889), 15 במאי
↑  פרטים על כך ראו להלן בפרק: רבניצקי וביאליק
↑  מכללת הרצוג דעת, לימודי יהדות ורוח, ערך : אברמוביץ שלום יעקב
↑  בית רבניציקי
↑  שמואל אבנרי, המבוע הנסתר; רבניצקי שבביאליק, הארץ (2004), 6 במאי
↑  יוחנן פוגרבינסקי, חמש שנים עם ביאליק, הדואר, 24, גיליון כ"ג, ז' באייר, תש"ה
↑  שלמה שבא, חוזה ברח; סיפור חייו של חיים נחמן ביאליק, דביר, 1990
↑  [ארכיון יהושע חנא רבניצקי, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266963805171  PLWABN: 9810691025005606  BIBSYS: 15021808  BnF: cb12262623t (data)  CiNii: DA16166104  GND: 143744232  ISNI: 0000 0001 1661 8778  LCCN: n83158749  LNB: 000267258  NKC: zmp2012738978  NLA: 46817486  NTA: 096525045  RERO: 02-A016729577  SELIBR: 86275  SUDOC: 110787390  Trove: 1478115  VcBA: 495/167171  VIAF: 66524474   WorldCat (עם VIAF): 66524474 
חוג הסופרים היהודים באודסה (1916). מימין לשמאל: שמעון פרוג, חיים נחמן ביאליק, מנדלי מוכר ספרים, ש. אנ-סקי ויהושע חנא רבניצקי
שלט על ביתו בתל אביב
קברו של יהושע חנא רבניצקי
ראס תנורה

| --- | --- |

חוף ראס תנורה
 מדינה:  ערב הסעודית ערב הסעודית
 מחוז:  א-שרקייה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  57,030 (2022)
 קואורדינטות:  26°42′27″N 50°03′47″E﻿ / ﻿26.707421°N 50.063178°E﻿ / 26.707421; 50.063178 
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ערב הסעודית מוגדלת) ריאד ג'דה מכה אל-מדינה דמאם בוריידה ח'מיס מושייט איראן כווית עיראק ירדן יש. מצרים סודאן ארי. תימן עומאן איחוד האמיר.  ק. המ. הפ.  ים סוף ראס תנורה(למפת ערב הסעודית רגילה) ריאד ג'דה מכה אל-מדינה דמאם בוריידה ח'מיס מושייט איראן כ. עיראק ירדן יש. מצ. סודאן ארי. תימן עומאן איחוד האמיר.  ק. המ. הפ.  ים סוף ראס תנורה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ראס תנורה (בערבית: رأس تنورة, מילולית: "כף התנור"; נקראת כך בשל החום החריג הנפוץ בכף המשתרע לים; בעבר נקראה רחימה (בערבית: رحيمة)) היא עיר במחוז א-שרקייה שבמזרח ערב הסעודית, הממוקמת על חצי אי המשתרע לתוך המפרץ הפרסי. השם ראס תנורה חל הן על מתחם מגודר של עובדי עראמקו (המכונה גם "נג'מה") ונמל במרכז תפעול נפט של עראמקו הסעודית, החברה הגדולה בעולם.
מתחם ראס תנורה ממוקם דרומית לעיר הנמל התעשייתית המודרנית ג'ובייל (לשעבר כפר דייגים) וצפונית למפרץ תארות ועיר הנמל העתיקה דמאם. אף על פי שאזור הנמל של ראס תנורה ממוקם על חצי אי קטן, מכליות נפט מודרניות שטות במים עמוקים יותר, עראמקו הסעודית בנתה מספר איים מלאכותיים לעגינה קלה יותר. בנוסף, הוקמו אסדות נפט ומתקני ייצור בים במים הסמוכים, בעיקר על ידי עראמקו הסעודית, שלומברגר והליברטון.
דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 57,030 בני אדם.
ראס תנורה היא אחת מארבעה מתחמי מגורים שנבנו על ידי עראמקו בשנות ה-40 והיחידה הממוקמת על חוף המפרץ הפרסי.
בית הזיקוק ראס תנורה מוקף בגדר אבטחה בשמירה כבדה. עובדים סעודים ופועלים נוספים מתגוררים במתחם המגורים נג'מה המאובטח פחות. המתחם נבנה כדי לאפשר לעובדי חברת הנפט המערביים (בעיקר אמריקאים) מידה של נוחות מערבית והפרדה מהמגבלות של החוקים הסעודיים והאסלאמיים, עם הזמן הקהילה השתנתה בהתאם לצמצום התושבים המערביים לפסיפס של סעודים, מצריים, ירדנים, פיליפינים, הודים, פקיסטנים ומספר אמריקאים ובריטים. אנגלית משמשת כשפה המשותפת במקום.
תחבורה > כבישים

ראס תנורה מחוברת באמצעות כביש דו-מסלולי אחד עם כביש דהראן-ג'ובייל (אנ'), המחבר אותה עם ערים שכנות כמו ג'ובייל ודמאם, כמו גם עם המטה האזורי של עראמקו בדהראן.
תחבורה > שדה תעופה

העיירה משתמשת בנמל התעופה הבין-לאומי המלך פהד.
אף על פי שיש שדה תעופה קטן בעיר, הוא מיועד לשימוש בלעדי של עראמקו הסעודית, בעיקר למסוקים. המרחק ממרכז העיר לטרמינל בנמל התעופה דמאם הוא כ-50 קילומטרים (31 מיל). עם זאת, פרויקט בבניה מיועד לקצר את המרחק הזה ל-40 קילומטרים (25 מיל) כאשר הכביש החדש יושלם.
בתרבות הפופולרית

סרט דוקומנטרי של ערים שנבנו על ידי חברת עראמקו הסעודית, כולל מחנה העובדים ראס תנורה נג'מה בשם Home: The Aramco Brats Story יצא בדצמבר 2006.
גלריית תמונות

מפרץ תארות כפי שנראה מתחנת החלל הבין-לאומית; ראס תנורה נמצאת בחלק הצפוני של המפרץ
מכלי נפט בנמל העיר
צילום אוויר של העיר (1979)
הערות שוליים

↑  Eastern Region Region (Saudi Arabia): Places in Governorates - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535391605171  LCCN: n95027555  VIAF: 129164534   WorldCat (עם VIAF): 129164534
בית הכנסת עץ החיים (איסטנבול)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  Muallim Naci Caddesi no. 38
 מיקום:  אורטאקוי, איסטנבול
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מייסדים:  אליהו בן יצחק קמחי
 נוסח תפילה:  אשכנזי וספרדי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1660–1941 (כ־281 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1941 
 חומרי בנייה:  עץ ושיש
 
 קואורדינטות:  41°02′54″N 29°01′31″E﻿ / ﻿41.04829064665042°N 29.025396346025975°E﻿ / 41.04829064665042; 29.025396346025975
 he
 מיקום בית הכנסת
 
מפת מקום בית הכנסת
הקשת שמעל לכניסה לבית הכנסת

בית הכנסת עץ החיים (באנגלית: Etz Ahayim Synagogue), הידוע גם בשם בית הכנסת אורטקוי, הוא בית כנסת הממוקם ברובע אורטאקוי (אנ'), איסטנבול, טורקיה, על חוף הגדה האירופית של מיצר הבוספורוס ובצמוד לגשר הבוספורוס. בית הכנסת נהרס כליל בשריפה בשנת 1941 ורק ארון קודש העשוי שיש נותר שלם. בית הכנסת נבנה לאחר מכן מחדש.
מיקום ותאור

בית כנסת עץ החיים, הממוקם ברובע אורטאקי, בכתובת Muallim Naci Caddesi מספר 38, איסטנבול נמצא על כביש החוף לאורך הגדה האירופית של מיצר הבוספורוס, נבנה בשנת 1660. לאחר השריפות הגדולות באיסטנבול ב-1660 וב-1718, משפחות רבות היגרו והתיישבו ברובע אורטאקי. מצוואות יהודיות מאותן שנים נתן ללמוד שבית הכנסת שנבנה מעץ נשרף בשנים 1703 ו-1813 וניזוק קשות. מהשרפה, שרד ארון הקודש העשוי משיש שרד את השריפה ונשאר במקומו. בית המדרש ששכן בסמוך לבית הכנסת לא נפגע על כן הוא הוסב למקום התפילה לאחר השריפה, נכון ל-2022 הוא בית הכנסת.
ב-1 באוקטובר 1941, בית הכנסת נשרף כליל בליל הכיפורים, כתוצאה מנפילה מנורת שמן בחדר שטיפת המתים לתוך מכל נפט. מהשרפה, שרד ארון הקודש העשוי משיש, שנבנה על ידי משפחת קמונדו בשנת 1825. על ארון הקודש הייתה כתובת בעברית ששרדה את השרפה כי היא הייתה חקוקה בשיש וכך נכתב בה:
שנה טובה... בניתי בית בשמך הגדול והנצחי. השם עץ החיים הוא קדוש קדוש. הוא נבנה על ידי הרב הראשי אברהם קמונדו, אשר הקשיבו לו, פמליית השליט כיבדה אותו, ואשר שיתף עמם פעולה והשיג דברים גדולים מבחינה גשמית ורוחנית. יהי רצון שה' ישמור ויגמול לו ולצאצאיו ויצליח בכל מעשיו...
בגן בית הכנסת עץ החיים פעלו שלושה בתי מדרש קטנים שגם בהם התקיימה תפילה יומיומית. מבנה בית הכנסת שנבנה בשנת 1941 הוא מיזוג של שניים מבתי המדרש, מדרש חברים ומדרש תילים השייכים לגילדת הנפחים Tulumbacılar.
לוח שיש המוקדש לרבי נפתלי בן יצחק הכהן כץ מוצב בפתח מדרש נפתלי, שנמצא בגן בית הכנסת. רבי נפתלי בן אייזיק כץ, היה מהמקובלים האירופים הידועים מהמאה ה-18, עצר באורטאקוי בדרכו מרוסיה לירושלים והקים את בית הספר הדתי אורטאקוי (מדרש נפתלי). הוא נכנע למחלה קשה ונפטר. מאמינים מכל העולם עולים לקברו הנמצא בבית הקברות היהודי באורטאקוי.
בשנת 1915 הוסיף המאסטר אליהו בן יצחק קמחי שער כניסה מונומנטלי עם קשת גמלונית הנתמכת בשני עמודים. בשנות השבעים של המאה העשרים תרמה הפטרונית ויקטוריה הרוש, ארון קודש חדש משיש לזכר קרוביה המנוחים.
בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים, בני הקהילה היהודית של איסטנבול העדיפו להתיישב סביב בית הכנסת, בשכונות אורטאקוי, אולוס, אטילר ואקטלר, מבנה בית הכנסת שהיה קטן מאוד וישן לא הספיק לקהילה המתרחבת ולכן הוא שופץ ונפתח להתפילה, בתפילת מנחה ביום ראשון, 20 במרץ 1994. במהלך השיפוץ נערכו התפילות בבתי חברי הקהילה.
בית הכנסת עץ החיים נרשם כאתר מוגן רשמית (אנדרטה להגנה) על פי החלטת ועדת האנדרטאות של טורקיה מ-11 בנובמבר 1960 שמספרה 1443 והוא מאובטח על ידי המשטרה הטורקית. נכון ל-2022 בית הכנסת עץ החיים משמש את העדה האשכנזית והספרדית כאחד.
ראו גם

היסטוריה של היהודים בטורקיה
רשימת בתי הכנסת בטורקיה
לקריאה נוספת

"Ortaköy ve Museviler" מאת אהרון כהן 2011