stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוליזם סמנטי
רקע רעיוני

מאחר שהשימוש בביטוי לשוני אפשרי רק בהינתן שהדובר שמשתמש בו מבין את משמעותו, אחת הבעיות המרכזיות של פילוסופים אנליטיים הייתה תמיד הבעיה של משמעות. מהי משמעות? מאין היא מגיעה? כיצד היא מועברת? ובין שאלות אלו, מהי היחידה הקטנה ביותר של משמעות, החלק הקטן ביותר של שפה באמצעותו ניתן להעביר מסר כלשהו? בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, גוטלוב פרגה ותומכיו נטשו את העמדה, שהייתה נפוצה באותו הזמן, שמילה מקבלת את משמעותה בבידוד, באופן עצמאי מכל שאר המילים בשפה. כחלופה, פרגה ניסח את עקרון ההקשר (אנ') (עקרון הקונטקסט) המפורסם שלו, לפיו רק בתוך ההקשר של משפט שלם מילה מקבלת את משמעותה. בשנות ה-50, ההסכמה שנדמה היה כי הושגה בנוגע לעליונותם של משפטים בשאלות סמנטיות החלה להתפוגג עם קריסתה של תנועת הפוזיטיבזם הלוגי, וההשפעה החזקה של החקירות הפילוסופיות של ויטגנשטיין המאוחר. למעשה, ויטגנשטיין כתב בחקירות הפילוסופיות ש"הבנת טענה משמעותה הבנת שפה". בערך באותו הזמן או קצת לאחר מכן, וילארד קוויין כתב ש"יחידת המידה של משמעות אמפירית היא כל המדע בכללותו". ב-1967, דונלד דייווידסון אמר זאת בצורה אף יותר חדה באומרו כי "משפט (וכתוצאה מכך מילה) הוא בעל משמעות רק בהקשר של שפה (שלמה)".
קשיים

אם מפרשים הוליזם סמנטי בתור התזה לפיה כל מבע לשוני E (מילה, ביטוי או משפט) של שפה טבעית כלשהי L אינו ניתן להבנה בבידוד ושיש באופן בלתי נמנע קשרים רבים בין המבעים של L, נובע מכך שכדי להבין את E, עלינו להבין קבוצה K של מבעים אליהם E קשור. אם, בנוסף, לא שמים מגבלות על גודלה של K (כמו במקרים של דייווידסון, קוויין, וייתכן שגם ויטגנשטיין), K חופפת ל-L ה"מלאה".
הבעיות הרבות והמהותיות עם עמדה זו תוארו על ידי מייקל דאמט, ג'רי פודור, ארנסט לֶפּור ואחרים. קודם כל, לא ניתן להבין כיצד דובר של L יכול ללמוד את המשמעות של E, לכל ביטוי E שהוא בשפה. בהתחשב במגבלות של היכולות הקוגניטיביות שלנו, לעולם לא נוכל לשלוט בכל השפה העברית (או האנגלית או הצרפתית), אפילו בהנחה ששפות הן ישויות סטטיות, בלתי ניתנות לשינוי (מה שאינו נכון). לכן, אם על אדם להבין שפה טבעית שלמה L על מנת שיוכל להבין את המילה או הביטוי E, יוצא מכך שלמידת שפה היא פשוט בלתי אפשרית.
במובן זה, הוליזם סמנטי נכשל גם בלהסביר כיצד יכולים שני דוברים להתכוון לאותו הדבר כאשר הם משתמשים באותו הביטוי הלשוני, ואי לכך איך תקשורת ביניהם היא בכלל אפשרית. בהינתן משפט P, משום שדן וגלית יודעים כל אחד חלקים שונים של השפה העברית, ו-P קשור באופן שונה למשפטים הנמצאים בכל אחד מהחלקים, התוצאה היא שהמשמעות של P היא משהו אחד בשביל דן ומשהו אחר בשביל גלית. יתר על כן, אם משפט P מקבל את משמעותו מהקשרים שלו עם סך כל המשפטים בשפה, ברגע שהלקסיקון של אדם משתנה בכך שנוסף אליו או מחוסר ממנו משפט 'P, מכלול הקשרים משתנה, וכתוצאה מכך גם המשמעות של P. משום שזוהי תופעה נפוצה ביותר, נובע מכך של-P יש שתי משמעויות שונות בשני רגעים שונים בחייו של אותו אדם. אם אני מקבל את אמיתותו של משפט איפוא, ולאחר מכן דוחה אותו, המשמעויות של מה שדחיתי ומה שקיבלתי הן שונות לחלוטין, ולכן, איני יכול לשנות את דעותיי בנוגע לאותו המשפט.
הוליזם של תוכן מנטלי

תוצאות כאלו ודומות להן של הוליזם סמנטי, הנוגדות את האינטואיציה, משפיעות גם על סוג נוסף של הוליזם, שלעיתים קרובות מזוהה עם, אך למעשה נפרד מהוליזם סמנטי: הוליזם של תוכן מנטלי. זוהי התזה כי המשמעות של עמדה טענתית (אנ') (מחשבה, חשק, אמונה) מקבלת את תוכנה הודות לתפקיד שהיא משחקת בתוך הרשת המקשרת אותה לכל העמדות הטענתיות האחרות של אדם כלשהו. משום שיש קשר כה הדוק בין התוכן של מצב שכלי "M" והמשפט "P", המבטא אותו ומאפשר לתקשר אותו בשיחה, הנטייה בדיונים עדכניים היא להתייחס למונח "תוכן" כתקף הן לביטויים לשוניים והן למצבים שכליים כאחד, על אף השאלה המאוד שנויה במחלוקת בנוגע לאיזו קטגוריה (השכלית או הלשונית) יש קדימות על השנייה, ולאיזו יש משמעות נגזרת בלבד. אם כך, נראה כי הוליזם סמנטי כובל את ידיו של הפילוסוף. בכך שהוא הופך את ההסברה של למידת שפה ואת הסיפוק של תיאור ייחודי ועקבי של המשמעות של ביטויים לשוניים לבלתי אפשריים, הוא מונע כל אפשרות לגיבוש תאוריה של משמעות. בנוסף, בכך שהוא הופך לבלתי אפשרית את ההבדלה בין התכנים המדויקים של עמדה טענתית כלשהי – בהתחשב בהכרח שהוא מציב לשקילה של קבוצה המתפתחת ללא הרף, שעלולה גם להיות אינסופית, של מצבים שכליים – הוא חוסם את האפשרות לגיבוש תאוריה של תודעה (theory of mind).
הוליזם אפיסטמי

הסוד למתן מענה לשאלה זו טמון בחזרה אחורה אל קוויין והמתקפה שלו על פוזיטיביזם לוגי. הפוזיטיביסטים הלוגיים, ששלטו בסצנה הפילוסופית במשך כמעט כל המחצית הראשונה של המאה ה-20, החזיקו כי ידע אמיתי הוא אך ורק ידע כזה שמסוגל להפגין קשר מפורש עם ניסיון אמפירי. לכן, הם האמינו, הביטויים הלשוניים (התגלמויות של ידע) היחידים שיש להם משמעות הם אלו שהתייחסו ישירות לישויות ניתנות לתצפית, או כאלו שניתן לצמצם אותם לאוצר מילים שמתייחס ישירות לישויות כאלו. משפט מסוים S מכיל ידע רק בתנאי שיש לו משמעות, ויש לו משמעות רק בתנאי שניתן להפנות לקבוצה של ניסיונות שיכולות, לפחות בפוטנציה, לאמת אותו וקבוצה נוספת היכולה בפוטנציה להפריך אותו. ביסודו של כל זה, ישנו קשר מרומז חזק בין שאלות אפיסטמולוגיות וסמנטיות. קשר זה ממשיך הלאה אל עבודתו של קוויין ב"שתי דוגמות לאמפיריציזם".
הטיעון ההוליסטי של קוויין נגד הנאו-פוזיטיביסטים יצא למוטט את ההנחה שכל משפט בשפה כלשהי כבול חד-משמעית לקבוצה ייחודית לו של מאמתים ומפריכים פוטנציאלים והתוצאה הייתה שהערך האפיסטמי של כל משפט חייב להיות תלוי בשפה כולה. משום שהערך האפיסטמי של כל משפט, עבור קוויין גם כמו עבור הפוזיטיביסטים, הוא המשמעות של אותו המשפט, משמעותו של כל משפט חייבת להיות תלויה בכל שאר המשפטים. או כפי שקוויין קבע:
אם כך, עבור קוויין (אף על פי שפוֹדוֹר ולֶפּוֹר טענו להפך), ועבור רבים מתומכיו, הוליזם אפיסטמי והוליזם סמנטי קשורים קשר בל יינתק. משום שהוליזם אפיסטמי מקובל בקרב רוב הפילוסופים, בעיה רצינית עבורם הייתה להכריע האם וכיצד ניתן להבדיל בין שני סוגי ההוליזם האלו ואיך ניתן להגביל את ההשלכות הבלתי רצויות של "הוליזם לא מכופתר" (unbuttoned holism), כפי שכינה אותו מייקל דאמט.
הוליזם מתון

פילוסופים של השפה רבים הלכו בדרך השנייה ונטשו את ההוליזם הקווייניאני המוקדם לטובת מה שמייקל דאמט כינה מולקולריזם סמנטי. פילוסופים אלו דוחים באופן כללי שמשמעותו של ביטוי E תלויה במשמעותן של המילים של השפה L כולה שהוא חלק ממנה, ובמקום זאת, הם מחזיקים שהמשמעות של E תלויה בתת-קבוצה מסוימת של L. עמדות אלו, על אף העובדה שרבים מתומכיהן ממשיכים לקרוא לעצמם הוליסטים, הן למעשה איפשהו באמצע בין הוליזם לאטומיזם.
דאמט, למשל, לאחר שדחה את ההוליזם הקווייניאני (עבורו הוליזם נטול הסתייגויות), נוקט בגישה זו בדיוק. אך אלו שיעדיפו גרסה מסוימת של הוליזם מתון צריכים לעשות את ההבחנה בין חלקי השפה שהם מרכיבים במשמעות של ביטוי E ואלו שאינם, מבלי ליפול להבחנה אנליטי-סינתטי הבעייתית עד מאוד. פוֹדוֹר ולֶפּוֹר (1992) מציגים כמה טיעונים כדי להראות שאין זה אפשרי.
הוליזם מתון > טיעונים נגד מולקולריזם

לפי פודור ולפור, ישנה עמימות כמותית בניסוח הטיפוסי של התזה של המולקולריסט: מישהי יכולה להאמין ב-P רק אם היא מאמינה במספר מספיק של טענות אחרות. הם מציעים להבהיר משמעות כפולה זו על ידי הפרדת הטענה לגרסה חזקה וגרסה חלשה:
הטענה הראשונה קובעת שישנן טענות אחרות, מלבד p, אשר יש להאמין בהן כדי להאמין ב-p. השנייה אומרת שלא ניתן להאמין ב-p אלא אם ישנן טענות אחרות בהן מאמינים. אם מקבלים את הגרסה הראשונה, יש לקבל את הקיום של קבוצה של משפטים אשר בהכרח מאמינים בהם ובכך ליפול להבחנה אנליטי-סינתטי. הגרסה השנייה היא חסרת תועלת (חלשה מדי) לצרכיו של המולקולריסט משום שהיא מצריכה רק שאם, לדוגמה, שני אנשים מאמינים באותה טענה p, הם מאמינים גם בטענה אחת נוספת לפחות. אך באופן הזה, כל אחד יקשר ל-p את המסקנות שלו עצמו ותקשורת תישאר בלתי אפשרית.
ָקַרלו פֶּנקו מבקר טיעון זה בהצביעו על כך שישנה גרסת ביניים אשר פודור ולפור השמיטו בתיאור שלהם:
המשמעות של ביטוי זה היא ששני אנשים אינם יכולים להאמין באותה טענה מבלי ששניהם יאמינו גם בטענה השונה מ-p. אם כי גרסה זו עוזרת במידה מסוימת, עדיין ישנה בעיה בזיהוי הדרך המדויקת בה הטענות השונות המשותפות לשני הדוברים קשורות זו לזו. הצעתו של דאמט מבוססת על אנלוגיה מתחום הלוגיקה. כדי להבין משפט מורכב מבחינה לוגית, הכרחי קודם להבין משפט שהוא פחות מורכב מבחינה לוגית. באופן זה, ההבדל בין משפטים פחות מורכבים לוגית שהם מרכיבים במשמעות של קבוע לוגי ומשפטים יותר מורכבים לוגית שאינם מרכיבים כאלו מקבלת את התפקיד של ההבחנה אנליטי-סינתטי הישנה. "ההבנה של משפט בו הקבוע הלוגי אינו נחשב אופרטור ראשי תלויה בהבנה של הקבוע, אך אינה תורמת להרכבה שלו". לדוגמה, ניתן להסביר את השימוש בתנאי במשפט 



(
a
∨
¬
b
)
→
c


{\textstyle (a\lor \lnot b)\rightarrow c}

  (a\lor \lnot b)\rightarrow cבאמירה שהמשפט כולו שקרי אם החלק שבא לפני החץ הוא אמיתי ו-c שקרי. אולם, על מנת להבין את 



a
∨
¬
b


{\textstyle a\lor \lnot b}

, חייבים קודם לדעת את המשמעות של "לא" ו"או". דבר זה מוסבר בתורו על ידי הצבת כללי ההכנסה עבור סכמות פשוטות כמו  P\lor Q ו- \lnot Q. הבנה של משפט היא לא יותר מאשר הבנה של כל המשפטים ממורכבות לוגית פחותה מהמשפט אותו מנסים להבין, ורק אותם. אולם, עדיין קיימת בעיה עם הרחבת גישה זו לשפות טבעיות. אם אני מבין את המילה "חם" משום שהבנתי את הביטוי "התנור הזה חם", נראה כי אני מגדיר את המושג באמצעות התייחסות לקבוצה של אובייקטים טיפוסיים, להם יש התכונה של להיות חמים. אם איני יודע מהי המשמעות עבור אותם אובייקטים להיות חמים, קבוצה או רשימה כזו של אובייקטים אינה מועילה.
לקריאה נוספת

Burge, Tyler. (1979). "Individualism and the Mental". In Midwest Studies in Philosophy, 4. pp. 73–121.
Davidson, Donald. (1984). Inquiries into Truth and Interpretation. Oxford: Clarendon Press.
Fodor, J. and Lepore, E. (1992). Holism: A Shopper's Guide. Oxford: Blackwell.
Pagin, Peter. (2002). "Are Compositionality and Holism Compatible?" In Olismo, Massimo dell'Utri (ed.), Macerata: Quodlibet.
Putnam, Hilary. (1975). "The Meaning of 'Meaning'", in Mind, Language and Reality. Cambridge: Cambridge University Press.
Quine, W. V. (1953). From a Logical Point of View. Cambridge, MA: Harvard University Press.
Stjernberg, Fredrik. (2002). "On the Combination of Holism and Externalism". In Olismo, Massimo dell'Utri (ed.), Macerata: Quodlibet.
Wittgenstein, Ludwig. (1967). Philosophical Investigations. Oxford: Basil Blackwell.
המפטון קורט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים שהוסב למוזיאון, אולם תיאטרון, ארמון, מוזיאון עצמאי 
 כתובת:  Hampton Court Palace, East Molesey KT8 9AU 
 מיקום:  ריצ'מונד שעל התמזה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מפעיל:  Historic Royal Palaces 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1515
 תאריך פתיחה רשמי:  1515 
 חומרי בנייה:  לבנה 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות טודור, בארוק 
 קואורדינטות:  51°24′12″N 0°20′15″W﻿ / ﻿51.4034°N 0.337499°W﻿ / 51.4034; -0.337499
 אתר רשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסהמפטון קורט(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסהמפטון קורט(למפת רובע ריצ'מונד שעל התמזה רגילה) המפטון קורט(למפת רובע ריצ'מונד שעל התמזה מוגדלת) המפטון קורט
 
מגדל השעון בארמון המפטון קורט
המפטון קורט (באנגלית: Hampton Court Palace) הוא ארמון על הגדה הצפונית של נהר התמזה בלונדון שבאנגליה. הארמון נמצא ברובע ריצ'מונד שעל התמזה, במרחק 19 קילומטר ממרכז לונדון, במעלה נהר התמזה.
היסטוריה

במקום שבו נמצא הארמון הייתה מ-1236 חווה של המסדר ההוספיטלרי. ב-1505 חכר את השטח סר גילד דובני, שהשתמש בחווה לארוח אצילים אחרים וכן את הנרי השביעי מלך אנגליה.
ב-1514 חכר את השטח תומאס וולזי, ההארכיבישוף מיורק וראש הממשלה דאז, ובנה שם בית אחוזה חדש בין 1515–1521. וולזי ביקש לבנות את בית האחוזה כארמון קרדינל בסגנון הרנסאנס האיטלקי. אחד החידושים במבנה היו הארובות:  קודם לכן נהגו פשוט להדליק מדורות במרכז החדר, והעשן יצא מהחלונות.
ב-1525 הלאים המלך הנרי השמיני את הארמון, אף שהקרדינל וולזי המשיך להתגורר בו עד 1529. הנרי השמיני הוסיף למבנה את האולם הגדול ואת מגרש הטניס. ב-1537 ילדה המלכה ג'יין סימור, אשתו השלישית של הנרי השמיני, את אדוארד השישי בארמון. בעקבות סיבוכים בלידה היא נפטרה כ-12 יום לאחר הלידה. ב-1542 נאסרה בארמון המלכה קתרין הווארד, רעייה נוספת של הנרי השמיני, בעוון בגידה במלך. מסופר כי היא רצה לאורך הגלריה הגדולה תוך שהיא קוראת בשם המלך על מנת שיציל אותה.
ב-1604 נפגש בארמון המלך ג'יימס הראשון עם הפוריטנים האנגלים. פגישה זוכונתה לאחר מכן מועצת המפטון קורט. תוצאת מפגש זה הייתה תרגום התנ"ך לאנגלית, תרגום שידוע עד היום כ"תנ"ך המלך ג'יימס.
בתקופת שלטונם של ויליאם השלישי ומרי השנייה נהרסו חלקים מארמונו של הנרי השמיני, ואגף חדש (שבנייתו נמשכה בין 1689–1694) נוסף לארמון, בתכנונו של האדריכל סר כריסטופר רן. הארמון חדל מלשמש את מלכי אנגליה ב-1760, אז העדיף המלך ג'ורג' השלישי להתגורר בלונדון.
ב-1838 פתחה המלכה ויקטוריה את הארמון לציבור הרחב.
הארמון שופץ לאחר שפרצה בו שרפה ב-1986. השיפוצים הסתיימו ב-1995.
המבוך

בגינת ארמון המפטון קורט נמצא מבוך גן, שנשתל ב-1689. במבוך שבילים באורך 800 מטרים.
המכון של צרפת

| --- | --- |

 אגודה מדעית
 תקופת הפעילות:  25 באוקטובר 1795 – הווה (229 שנים) 
 מייסדים:  הקונבנט הלאומי 
 מיקום
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  48°51′25″N 2°20′14″E﻿ / ﻿48.8568375°N 2.3372581°E﻿ / 48.8568375; 2.3372581
 www.institut-de-france.fr
  (למפת פריז מוגדלת) המכון של צרפת(למפת פריז רגילה) המכון של צרפת
 
בניין המכון של צרפת בפריז, בלילה
המכון של צרפת (בצרפתית: L'Institut de France) הוא איגוד־גג של חמש האגודות המדעיות הגדולות בצרפת. נכון לשנת 2011 חברים במכון כ־1,000 ארגונים וכן מוזיאונים וספריות. המכון מעודד מחקר ותומך ביצירה באמצעות פרסים, מלגות ומענקים שהסתכמו בסך הכל בלמעלה מ־27 מיליון אירו בשנת 2017. בנוסף המכון ממונה על מורשת חשובה המורכבת מאחוזות ואוספים מאז סוף המאה ה־19.
המכון הוקם ב־25 באוקטובר 1795 על ידי ממשלת צרפת. נכון לשנת 2017, נשיא המכון הוא קסבייה דרקוס (Xavier Darcos).
אקדמיות

המכון מורכב מחמש אקדמיות:
האקדמיה הצרפתית, שמתרכזת בענייני השפה הצרפתית (1635)
האקדמיה הצרפתית למדעים, העוסקת במדע (1666)
האקדמיה לאמנויות היפות, העוסקת באמנויות (נוסד בשנת 1816 ממיזוג של שלוש אקדמיות)
האקדמיה לציור ופיסול (1648)
האקדמיה למוזיקה (1669)
האקדמיה לאדריכלות (1671)
האקדמיה לכתובות ולספרות (1663)
האקדמיה למדעי האתיקה והפוליטיקה, עוסקת בפילוסופיה, משפט, היסטוריה, מדעי המדינה ופילוסופיה (1795)
ראו גם

ספריית מאזארן
המפלגה הרקסיסטית

| --- | --- |

 מדינה:  בלגיה 
 מייסד:  לאון דגרל
 מנהיגים:  לאון דגרל
 תקופת הפעילות:  2 בנובמבר 1935 – 30 במרץ 1945 (9 שנים)
 אפיון:  מפלגה לאומנית ופשיסטית
 אידאולוגיות:  פשיזם אנטי-קומוניזם קורפורטיזם אנטי-ליברליזם לאומנות בלגית
 מטה:  בריסל, בלגיה
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין רדיקלי
 צבעים רשמיים:  אדום, שחור
 
המפלגה הרקסיסטית הייתה מפלגה פשיסטית שפעלה בבלגיה מ-1935 ועד 1945 בהנהגת הסופר לאון דֶגְרֶל. המפלגה דגלה באנטישמיות, קורפורטיזם, אנטי-קומוניזם, אנטי-ליברליזם ובערכים קתולים.
שורשי המפלגה נעוצים באידאולוגיה קתולית בשם כריסטוס רקס (המקבילה הלטינית של "מלך המשיח") שקראה לשילוב הדת הקתולית במדינה. כמו כן, המפלגה הושפעה מהאידאולוגיה הפשיסטית ושאלה ממנה רעיונות כגון קורפורטיזם והתנגדות לדמוקרטיה ולקומוניזם.
היסטוריה

המפלגה הרקסיסטית נוסדה בולוניה שבבלגיה בשנת 1930 על ידי לאון דגרל, ציבור המצביעים שלה היה בעיקר וולוני אך המפלגה התמודדה גם בפלנדריה וגם בולוניה, אך כאמור מעולם לא השיגה הצלחה רבה מחוץ לולוניה ובריסל.
אחרי עלייתו של אדולף היטלר לשלטון בגרמניה ב-1933 החלה התקרבות אידאולוגית של הרקסיזם לנאציזם. בהשראת המפלגה הנאצית, החלו הרקסיסטים לשלב אנטישמיות בתעמולתם וקיבלו סיוע כספי מגרמניה הנאצית. כמו כן, ההתקרבות לנאציזם גרמה לדחיקת האלמנטים הקתולים עד היעלמותם המוחלטת.
בבחירות לפרלמנט שנערכו ב-1936, זכתה המפלגה הרקסיסטית ב-12 מושבים בסנאט ו-21 מושבים בבית הנבחרים, אולם כוחה החל להיחלש, ובפרוץ מלחמת העולם השנייה היו לה רק ארבעה נציגים בבית נבחרים ואף לא נציג אחד בסנאט.
עם הפלישה הגרמנית לבלגיה בשנת 1940 פרצו חילוקי דעות במפלגה בין הפלג הקתולי שהיה מעוניין להתנגד לגרמנים לבין הפלג הפרו-נאצי שהיה מעוניין בשיתוף פעולה איתם על בסיס הזדהותם האידאולוגית. מנהיג המפלגה דגרל נעצר בחשד לשיתוף פעולה. לאחר שהגרמנים כבשו לחלוטין את בלגיה וצרפת, דגרל חזר למולדתו ובנה מחדש את המפלגה הרקסיסטית כמפלגה נאצית-לאומנית-אנטישמית וחבריה היו משתפי פעולה עם שלטונות הכיבוש הנאצים. הוא אף הקים את הלגיון הוולוני שנלחם בחזית המזרחית במסגרת הוואפן אס אס.
עם כניעת גרמניה הנאצית ושחרורה של בלגיה בשנת 1945 חדלה המפלגה מלהתקיים.
דגל המפלגה
המועצה הארכיאולוגית

המועצה הארכיאולוגית היא גוף סטטוטורי ישראלי הקיים מתוקף סעיפים 36-34 לחוק העתיקות. חברי המועצה ממונים על ידי שר החינוך והתרבות.
תפקיד המועצה

לייעץ לשר החינוך והתרבות, למנכ"ל רשות העתיקות ולמועצת רשות העתיקות בענייני ארכאולוגיה ועתיקות, שיובאו בפניה על ידיהם. כלומר, המועצה הארכאולוגית היא הגוף המקצועי העליון במדינת ישראל המייעץ לרשות העתיקות הממונה על אכיפת חוק העתיקות והסדרת כל הפעילות הנוגעת לעתיקות ולאתרי עתיקות בישראל.
ועדות משנה

המועצה רשאית לאצול מסמכויותיה לוועדות מבין חבריה. הוועדה העיקרית הקיימת מטעמה של המועצה הארכאולוגית היא הוועדה למתן רישיונות לחפירה ארכאולוגית, לפי סעיף 12 לחוק העתיקות.
ועדת הרישיונות - ועדה שחברים נציגים מן המחלקות לארכאולוגיה של האוניברסיטאות בישראל. הוועדה בודקת מצד אחד את הכשרתו המקצועית של מבקש הרישיון ואת ניסיונו המעשי (בשירותם של ארכאולוגים ותיקים ממנו), וכן את כשירותו של המוסד שמטעמו מבוקש רישיון החפירה להעניק שירותים מקצועיים לחפירה (כגון, מעבדות, מחסנים, ספרייה מקצועית, שירותים טכניים שונים).
ועדת שימור - ועדה לבירור סוגיות בעיתיות בשימור ובשחזור מבנים עתיקים ולייעוץ לתחום השימור שברשות העתיקות בדבר הפעולות שיש לנקוט, או להימנע מנקיטה, בסוגיות ספציפיות המובאות בפניה.
ועדת ערר - ועדה שחברים בה שני חברים שממנה המועצה שלא מבין חבריה הקבועים (אלה יהיו בדרך כלל ארכאולוגים מקצועיים מן המוסדות האקדמאים בארץ). בראש הוועדה עומד שופט, או מי שכשיר להיות שופט שממנה שר המשפטים. אל ועדת הערר יכולים לפנות מי שרואים עצמם נפגעים מהחלטות מנכ"ל רשות העתיקות. חוק העתיקות (סעיף 36) מונה את ההחלטות שניתן לערער עליהם, ובהן: קביעת גודלו של אתר עתיקות, סירוב לתת רישיון חפירה, סירוב לתת רישיון למסחר בעתיקות, ועוד. הגשת העררים לוועדת הערר נעשית באופן מקוון באתר ועדת הערר לפי חוק רשות העתיקות, התשל"ח-1978.
היסטוריה

המועצה הארכאולוגית הראשונה הוקמה בידי פרופ' ג'ון גרסטנג שהקים את מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי והיה למנהלה הראשון. המועצה הוקמה מתוקף פקודת העתיקות הראשונה שנוסחה בשנת 1920. המועצה כונתה "המועצה הארכאולוגית המייעצת" (Archaeological Advisory Board). הישיבה הראשונה של המועצה הארכאולוגית התקיימה ביום 20 בספטמבר 1920, במעמד הנציב העליון, הרברט סמואל.
בישיבה הראשונה של המועצה השתתפו: ג'ון גרסטנג; ויליאם ג'ון פיתיאן-אדמס (W.J. Phythian-Adams) מבית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים; האדריכל אנטוניו ברלוצי; האב לגראנז' מבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים; הארכימנדריט קלאופס, הפטריארך האורתודוקסי של ירושלים; ד"ר ויליאם פוקסוול אולברייט, מנהל בית הספר האמריקאי לחקר המזרח בירושלים. הנציג היהודי היה ד"ר ארתור רופין. בעקבות התערבות הנציב העליון, הוחלף רופין לאחר מכן בד"ר נחום סלושץ מטעם החברה העברית לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה.
עם סיום המנדט הבריטי והקמת מדינת ישראל הוקמה מחלקת העתיקות הישראלית, וגם מטעמה התמנתה מועצה ארכאולוגית שהמשיכה לפעול כל העת.
הערות שוליים

↑   חוק העתיקות, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  ועדת ערר לפי חוק העתיקות, התשל"ח-1978
האימפריה של ניקאה

| --- | --- |

 אסיה הקטנה והבלקן במאה ה-13 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 שפה נפוצה:  יוונית
 עיר בירה:  ניקאה (דה יורה)   נומפאיון (דה פקטו)
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה 
 היסטוריה
 הקמה:  נפילת קונסטנטינופול במסע הצלב הרביעי
 תאריך הקמה:  1204
 פירוק:  הקמתה המחודשת של האימפריה הביזנטית
 תאריך פירוק:  יולי 1261
 ישות קודמת:  האימפריה הביזנטית (תחת שלטון שושלת אנגלוס)
 ישות יורשת:  האימפריה הביזנטית (תחת שלטון שושלת פלאיולוגוס)
 דמוגרפיה
 דת:  נצרות אורתודוקסית
 
האימפריה של ניקאה (טורקית İznik İmparatorluğu - "איזניק אימפראטורלואו", יוונית Αυτοκρατορία της Νίκαιας - "אפטוקראטוריה ניסניקאס") הייתה הגדולה מבין שלוש המדינות היווניות אשר קמו על חורבותיה של האימפריה הביזנטית לאחר נפילת קונסטנטינופול במסע הצלב הרביעי ב-1204. האימפריה התקיימה עד שנת 1261 עת הוחלפה באימפריה הביזנטית המתחדשת, ובירתה הייתה בעיר ניקאה שלחופי ים השיש (כיום איזניק בטורקיה).
תקומה והתרחבות

עם נפילתה של קונסטנטינופול לידי הצלבנים בהנהגת ונציה ב-1204, קמו שלוש ישויות יווניות עצמאיות על הריסותיה של האימפריה הביזנטית - האימפריה של ניקאה במערב אסיה הקטנה, האימפריה של טרפזונטס בצפונה, ודספוטט אפירוס (Δεσποτάτο της Ηπείρου) לאורך חופו המזרחי של הים היוני. קונסטנטינופול עצמה, יחד עם צפון מערבה של אסיה הקטנה, תראקיה ומרבית שטחיה של יוון המודרנית, היו לחלק מהמדינה הצלבנית שנודעה כאימפריה הלטינית.
תאודורוס הראשון לסקריס שהיה נשוי לבתו של הקיסר הביזנטי אלכסיוס השלישי נמלט מקונסטנטינופול, וב-1206 הכריז על עצמו כ"קיסר ניקאה" וייסד את השושלת הלסקרנית. האימפריה של ניקאה הייתה הגדולה מבין שלוש המדינות היורשות של האימפריה הביזנטית החרבה, והקרובה ביותר אל בירתה. האימפריה הייתה מעורבת במאבקים מתמשכים ובבריתות שונות עם כל שכניה - האימפריה הלטינית, האימפריה של טרפזונטס, סולטנות רום הסלג'וקית שממזרח לה ועם הבולגרים, אך במהלך העשור השלישי של המאה ה-13 הצליח יוחנן השלישי, יורשו של תאודורוס, להרחיב את תחום שלטונו עד לים האגאי. פלישת המונגולים לאסיה הקטנה ב-1242, הטיבה עם האימפריה וחיסלה את כוחם של הסלג'וקים אשר איימו עליה ממזרח ואף נגסו משטחה מיד לאחר הקמתה. בנסיבות אלה יכלה האימפריה של ניקאה לרכז את מאמציה בכיבוש שטחיה של האימפריה הלטינית, ויוחנן השלישי התמיד בכך עד מותו ב-1245.
כיבוש קונסטנטינופול והקמתה המחודשת של האימפריה הביזנטית

ביולי 1261 חברה האימפריה של ניקאה לג'נובה ותקפה את העיר קונסטנטינופול עצמה לאחר תכנון מדוקדק ותוך שהיא מנצלת את היעדרו של רוב הצבא הלטיני. קיסר ניקאה מיכאל השמיני שכנע את שומרי העיר לפתוח בפניו את שערי העיר, ולאחר שהשיג את מבוקשו נכנס לתוכה ושרף את הרובע הוונציאני, וזאת הן בשל היריבות ששררה בין האחרונה לבין ג'נובה, והן בשל אחריותה של ונציה לנפילת העיר במסע הצלב הרביעי ב-1204. לאחר מספר שבועות השיב מיכאל השמיני את האימפריה הביזנטית על כנה והוכרז לקיסר מיכאל השמיני פלאולוגוס.
היישות הקרויה "האימפריה של ניקאה" חדלה להתקיים בשמה זה, והאימפריה הביזנטית המחודשת הצליחה להחזיק מעמד עד כיבושה הסופי בידי העות'מאנים ב-1453.
מטבע שהוציא מיכאל השמיני פלאולוגוס לרגל שחרור קונסטנפינופול ויסודה המחודש של האימפריה הביזנטית
המפלגה השלישית (הקיסרות השנייה)
הערות שוליים

1 2 3  P.Monteil פרק ב
↑  1989 A.Plessis עמוד 159
↑  P.Monteil פרק ג
הלנה הווארד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 ביולי 1998 (בת 26) ניו יורק, מדינת ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2016
 עיסוק:  שחקנית
 פרופיל ב-IMDb
 
קייטלין הלנה הווארד (באנגלית: Kaitlyn Helena Howard; נולדה ב-23 ביולי 1998) היא שחקנית אמריקאית. התפרסמה בזכות תפקידה בסרט "מדליין של מדליין" (אנ'), שהוכרז על ידי אתר IndieWire (אנ') כאחת מ-50 ההופעות הטובות ביותר בעשור השני של המאה ה-21.
ראשית חייה

הווארד נולדה בניו יורק. הוריה, שניהם אמנים[דרושה הבהרה], הם ג'וליה בינט וויל הווארד. אמה ממוצא סקנדינבי ומזרח אירופי, ואביה אפרו-אמריקאי ממוצא מעורב[דרושה הבהרה]. יש לה אח צעיר בשם ליאם. הווארד גדלה באזור ניו ג'רזי, והשתתפה באקדמיה לאמנויות הבמה (אנ').
קריירה

לאחר שגילתה אותה ג'וזפין דקר בשנת 2014 בפסטיבל אומנויות נוער של "יוניון קאונטי", שם דקר הייתה שופטת, הווארד כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "מדליין של מדליין" (אנ').
הווארד השתתפה בפסטיבל, ודקלמה מונולוג מתוך המחזה "ציפור שחורה" (אנ') מאת דייוויד הארוור (אנ'). כשסיימה אמרה דקר על הופעתה של הווארד שהיא "הטובה ביותר שראתה" בחייה. לאחר סיום המופע, דקר והווארד החליפו פרטים, ונפגשו כעבור כחודש; בסופו של דבר סייעה הווארד בפיתוח סיפורו של הסרט באמצעות כמה סדנאות אלתור עם דקר ואחרים.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-22 בינואר 2018. הוא יצא לאקרנים ב-10 באוגוסט של אותה שנה על ידי חברת אוסצילוסקופ לייברטוריס (אנ'). הסרט זכה לשבחים, במיוחד לאור הופעתה של הווארד, אשר זכתה להכרה על ידי האתר IndieWire (אנ') כאחת מ-50 ההופעות הטובות ביותר בעשור השני של המאה ה-21.
התפקיד הבא של הווארד היה בסרט הקצר "טוויסט", שהוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים טרייבקה לשנת 2019.
הווארד כיכבה בסדרת הדרמה "אל תחפרי לעומק" (אנ') של שירות קוויבי ששודרה לראשונה ב-27 ביולי 2020.
הווארד מגלת את דמותה נורה בסדרת הטלוויזיה האינטרנטית "הפראיות" (אנ'), ששודרה לראשונה ב-11 בדצמבר 2020 בשירות פריים וידאו של אמזון.
בשנת 2021 שיחקה בסרט "גנבים של העולם"(אנ').
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | מדליין של מדליין (אנ') | מדליין |  |
| 2021 | גנבי כל העולם (אנ') | קליאו |  |
| 2024 | ראיתי את הטלוויזיה זוהרת | איזבל |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | אל תחפרי לעומק (אנ') | איישה | תפקיד ראשי; 14 פרקים |
| 2020 | ריחוק חברתי | סאלי | פרק:  "Delete All Future Events" |
| 2020 - הווה | הפראיות | נורה ריד | תפקיד ראשי (2 עונות); 18 פרקים |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה | תוצאה | הערה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | פרסי גות'הם | שחקנית פורצת דרך | מדליין של מדליין (אנ') | מועמדות |  |
| 2018 | פרס אינדפנדנט ספיריט | השחקנית הטובה ביותר | מדליין של מדליין (אנ') | מועמדות |  |