stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איב בסט
תפקידים בתיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | תיאטרון |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | מהומה רבה על לא דבר | Much Ado About Nothing | ביאטריס | סאות'ק פלייהאוס, לונדן |
| 1996 |  | Sisters, Brothers | תיאטרון גייט, לונדון |  |
| 1999 |  | 'Tis Pity She's a Whore | אנאבלה | יאנג ויק, לונדון |
| 2000 | היורשת | The Heiress | קתרין | התיאטרון המלכותי הלאומי, לונדון |
| 2000 | גן הדובדבנים | The Cherry Orchard | ואריה | התיאטרון המלכותי הלאומי, לונדון |
| 2001 | מקבת' | Macbeth | ליידי מקבת' | שייקספיר גלוב |
| 2002 | שונא הבריות | The Misanthrope | ג'ניפר | תיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר |
| 2002 | חוף אוטופיה | The Coast of Utopia | ליובוב באקונין | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 2003 | שלוש אחיות | Three Sisters | מאשה | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 2003 |  | Mourning Becomes Electra | לאוויניה מאנון | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 2005 | הדה גאבלר | Hedda Gabler | הדה | אלמיידה ותיאטרון הדוכס מיורק |
| 2006–2007 |  | A Moon for the Misbegotten | ג'וזי | אולד ויק, לונדון ותיאטרון ברוקס אטקינסון, ניו יורק |
| 2007 | כטוב בעיניכם | As You Like It | רוזלינד | שפילד קרוסיבל ותיאטרון סוואן (סטרטפורד) |
| 2007–2008 | הביתה | The Homecoming | רות' | תיאטרון קורט, ניו יורק |
| 2011 | מהומה רבה על לא דבר | Much Ado About Nothing | ביאטריס | שייקספיר גלוב, לונדון |
| 2012 | הדוכסית ממאלפי | The Duchess of Malfi | הדוכסית | אולד ויק, לונדון |
| 2013 | מקבת' | Macbeth | בימוי | שייקספיר גלוב, לונדון |
| 2014 | אנטוניוס וקלאופטרה | Antony and Cleopatra | קלאופטרה | שייקספיר גלוב, לונדון |
| 2015 |  | Old Times | אנה | תיאטרון אמריקן איירליינס |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | שם | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 | פרס איבנינג סטנדרד (אנ') | פרס מילטון שולמן לשחקנית החדשה המצטיינת | 'Tis Pity She's a Whore | זכייה |
| 1999 | פרס חוג מבקרי התיאטרון (אנ') | פרס ג'ק טינקר לשחקנית החדשה המבטיחה ביותר | 'Tis Pity She's a Whore | זכייה |
| 2003 | פרס חוג מבקרי התיאטרון | השחקנית הטובה ביותר | Mourning Becomes Electra | זכייה |
| 2005 | פרס חוג מבקרי התיאטרון | השחקנית הטובה ביותר | הדה גאבלר | זכייה |
| 2006 | פרס אוליבייה | השחקנית הטובה ביותר | הדה גאבלר | זכייה |
| 2007 | פרס דרמה דסק (אנ') | שחקנית מצטיינת במחזה | A Moon for the Misbegotten | זכייה |
| 2007 | פרס אוליבייה | השחקנית הטובה ביותר | A Moon for the Misbegotten | מועמדות |
| 2007 | פרס טוני | השחקנית הטובה ביותר | A Moon for the Misbegotten | מועמדות |
| 2008 | פרס טוני | השחקנית הטובה ביותר | הביתה | מועמדות |
הערות שוליים

1 2    Benjamin Secher, ‏Eve Best interview: on returning to the stage as a director, The Telegraph, 19 June 2013
1 2  Old Times at the American Airlines Theatre, Roundabout Theatre Company
↑  Matt Trueman (2012-08-11). "Forging a Direct Path to the Future: JMK Award". The Stage. נבדק ב-2015-02-18.
↑  Henderson, Kathy. "Fresh Face: Eve Best". Broadway.com. נבדק ב-2009-08-20.
↑  "Hedda Gabler". almeida.co.uk. נבדק ב-2015-02-10.
↑  "A Moon for the Misbegotten". The Old Vic. נבדק ב-2015-02-15.
↑  Billington, Michael (2007-02-08). "As You Like It". The Guardian. נבדק ב-2015-02-13.
↑  "As You Like It". The British Universities Film & Video Council. נבדק ב-2015-02-13.
↑  Brantley, Ben (2007-04-10). "A Moonlit Night on the Farm, Graveyard Ready". The New York Times. נבדק ב-2015-02-13.
↑  Wolf, Matt (2007-05-16). "We should cheer, and weep, at the Tony Awards nominations". The Guardian. נבדק ב-2015-02-13.
↑  Brantley, Ben (2007-12-17). "You Can Go Home Again, but You'll Pay the Consequences". The New York Times. נבדק ב-2015-02-15.
↑  "Much Ado About Nothing [2011]". Shakespeare's Globe. נבדק ב-2015-02-15.
↑  "'Fair is foul, and foul is fair'". Shakespeare's Globe. נבדק ב-2015-02-15.
↑  Starr, Michael (30 ביוני 2008). "Nurse Edie: First Look at Sopranos Star's Dark, New Hospital Comedy". New York Post. NYPost.com. נבדק ב-8 במרץ 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Two lovers are blown apart by love and war". Shakespeare's Globe. נבדק ב-2015-02-15.
↑  "Brilliant!". British Council. נבדק ב-2015-02-16.
↑  Lawson, Mark (2004-11-15). "The cop stays in the picture". The Guardian. נבדק ב-2015-02-16.
↑  "'Phoebe Fox, Lydia Leonard, Sam Hoare and James Norton to star in Life In Squares for BBC Two'". BBC. 2014-08-18. נבדק ב-2015-02-16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007327821905171  BNE: XX5090250  GND: 1018977473  ISNI: 0000 0001 2031 0063  LCCN: no2010039394  NTA: 298138190  SUDOC: 166223441  VIAF: 95123305   WorldCat (עם VIAF): 95123305 
בסט בניו יורק, 27 במאי 2007
צבי ירחמיאל מלצר

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1912 ד' בתמוז ה'תרע"ב קרקוב, פולין
 פטירה:  14 באפריל 2007 (בגיל 94) כ"ו בניסן ה'תשס"ז
 תאריך עלייה:  5 בפברואר 1934
 כינוי:  ירושלמי, אדיב, אדיר
 בת זוג:  שרה הני פניגשטיין
 השתייכות:   אצ"ל  צבא הגנה לישראל
 דרגה:  גונדר
 תפקידים בשירות
 מפקד קן קרקוב בית"ר  מפקד קורסים בליטא מטעם בית"ר והאצ"ל  מפקד מחוז ירושלים מטעם האצ"ל
 עיטורים
   אות האצ"ל     עיטור לוחמי המדינה     עיטור אסורי שלטון המנדט    אות הערכה של המשמר האזרחי
 תפקידים אזרחיים
 יו"ר ועד סוחרי החשמל  יו"ר ועד ארצי של ענף מוצרי החשמל בארץ  מתנדב במשמר האזרחי  חבר הנהלה בראשוני האצ"ל  שלם במסדר ז'בוטינסקי
צבי ירחמיאל מלצר (ד' בתמוז ה'תרע"ב, 19 ביוני 1912 – כ"ו בניסן ה'תשס"ז, 14 באפריל 2007) היה חבר בית"ר, ומראשוני האצ"ל. היה מפקד האצ"ל בירושלים, ופעל נגד הפילוג בין האצ"ל ללח"י. מלצר היה חשמלאי, והיה אחראי לרבות מפעולות האצ"ל בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט.
ביוגרפיה

צבי ירחמיאל מלצר נולד בקרקוב שבפולין לאברהם גלברט ושרה הדסה מלצר, למשפחה בת 12 ילדים. אביו היה חסיד אלכסנדר וגבאי בית הכנסת של החסידות בקרקוב. כשהיה בן שנתיים פרצה מלחמת העולם הראשונה, אביו גויס לצבא והוא ברח עם אימו ואחיו. בגיל 12 התחיל לעבוד בבית חרושת לנברשות חשמל כדי לעזור לפרנס את המשפחה.
ביוגרפיה > בית"ר

ב-1930 הצטרף לבית"ר קרקוב. כדי לקבל סרטיפיקט נשלח למחנה הכשרה של בית"ר בלוצק. במהלך ההכשרה מפקד המחנה חלה, ומלצר קיבל את הפיקוד במקומו. לאחר סיום ההכשרה חזר מלצר לקרקוב, ומונה למפקד ההכשרה במקום. באותה שנה התקיים בקרקוב כנס אזורי של הצה"ר, בו השתתף מפקד התנועה זאב ז'בוטינסקי, ומלצר היה מלווהו ושומרו מטעם קן בית"ר.
ב-1934 עלה לארץ, והצטרף לפלוגת הגיוס של בית"ר בחדרה.
ב-1935 עבר לירושלים. מיד כשהגיע הצטרף לקן בית"ר והיה לסגנו של יצחק רוזין מפקד בית"ר בירושלים.
היה ממקימי הסתדרות העובדים הלאומית וקופת חולים לאומית בירושלים.
במוצאי יום כיפור ה'תרצ"ו העביר שופר לשרגא חייטין שתקע בו בכותל המערבי כחלק מהמאבק באיסור המנדטורי על תקיעות השופר בכותל.
ביוגרפיה > הצטרפות לאצ"ל

בשנת 1935 הצטרף לאצ"ל בהמלצת שלמה טרכטמן (הררי).
ב-1936 עם פרוץ מאורעות תרצ"ו–תרצ"ט גויס לשמירה בימין משה, למשך שלושה חודשים. מפקד המקום היה יוסף קרמין.
ב-1936–1937 השתתף בקורס מפקדים, מטעם ההגנה ב' בפיקודו של יעקב שליטין. במהלך הקורס התרחש הפילוג והקורס עבר לפיקודו של דוד רזיאל מטעם האצ"ל. סיום הקורס היה בנחלת יצחק והוזמנו אליו מפקדים בכירים. כמה ימים לאחר הקורס נערכה פגישה בבית הספר שפיצר בירושלים ובה חולקו תפקידים למסיימי הקורס.
ב-1937 בעקבות המצב הכלכלי הקשה של פלוגת הכביש, יצר מלצר קשר עם נציב בית"ר ערי ז'בוטינסקי שביקש ממנו לעזור במקום. למשך תקופה קצרה היה אחראי על הנשק במקום. לאחר שסיים את קורס המפקדים, הדריך ראשי קבוצות איך להכין מוקשים וכן איך להשתמש ברובים ורימונים. ההדרכה התקיימה בנחלת יצחק, בחסות רעשי המחצבה.
בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, צבי מלצר, ישקה לבשטיין ומשה הורוביץ, היו אחראים לרוב פעולות האצ"ל בירושלים. על שלוש מהפעולות קיבל מלצר צל"שים מדוד רזיאל. רשימה חלקית של הפעולות שביצע:
| תאריך | פעולה | תיאור |
| --- | --- | --- |
| 1937 | מוקש בכפר ערבי ליד ירושלים | הפעולה הראשונה. ביחד עם רפאל סבן ומרים רובוביץ-גולדמן. מלצר הכין והפעיל את המוקש. |
| 1937 | התנקשות במנהיג כנופיות ערבי שהיה בקשר עם הנאצים | ברחוב יפו מול המשטרה הבריטית. יעקב שבתאי (מוסא) הביא ולקח את האקדח, מלצר ירה. |
| 11.11.37 | זריקת "הזר" על חב' האוטובוסים הערבית הלאומית | ברחוב יפו בירושלים. יוסף חכים היה המפקד. הפעולה והכנת המטען ביחד עם ישקה לבשטיין. אברהם דואק בדק את השטח. ברוך דובדבני היה המודיע. |
| 14.11.37 | ירי על אוטובוס ברחביה | כחלק משבירת ההבלגה, במה שכונה "יום ראשון השחור". |
| 13.7.38 | מוקש תלוי בעיר העתיקה | מלצר הכין, חיים קורפו הניח את המוקש. המוקש התגלה ופורק על ידי חבלן מהמשטרה הבריטית. |
| 16.7.38 | מוקש כלי עבודה וכלי מטבח | בעיר העתיקה. ישקה והורוביץ הביאו כלי עבודה וכלי מטבח, בתוכם הרכיב מלצר פצצה. את המוקש לקח חבר אצ"ל מחופש לאפנדי באמצעות סבל. |
| 26.7.38 | מוקש יעקב רז | ישקה ומלצר הרכיבו את המוקש. יעקב רז לקח אותו לשוק מחופש לערבי. באותו יום הייתה שביתה אצל הערבים, שכעסו על מפר השביתה (יעקב רז) וכך התגלה המוקש. יעקב רז נעצר כשהוא פצוע. בהיותו בבית חולים עונה ונחקר על ידי המשטרה. רז שחשש שלא יעמוד בלחץ ויגלה פרטים על חבריו הסיר את התחבושות ונפטר. |
| 30.7.38 | מוקש צנצנת בבית המשפט במגרש הרוסים | הפעולה כוונה כנגד ערבי שהיה חשוד כמנהיג כנופיות, ועבד בבית המשפט במגרש הרוסים. המוקש הוכן בתוך צנצנת עם זיתים ופלפלים כמו שהערבים נהגו לקחת. מלצר וישקה חיכו מחוץ לבית משפט וחבר אצ"ל מחופש לערבי נכנס. היעד לא היה במקום והם נאלצו לנטרל את המוקש. |
| 1938 | מוקש האבטיח בחיפה | באמצע הלילה נלקח לחיפה שם הרכיב בתוך אבטיח שעון עם חומר נפץ. למחרת היה פיצוץ בשוק בחיפה. |
ביוגרפיה > קורס קצינים בפולין והדרכה בליטא

בשנת 1939 נערך קורס קצינים לכ-25 מפקדים בכירים של האצ"ל. הקורס התקיים באנדריכוב שבהרי הקרפטים בהדרכת קצינים מהצבא הפולני. הקורס התקיים בסודיות רבה במשך כארבעה חודשים. מירושלים נסעו חמישה מחברי הארגון: יעקב אליאב, משה הורביץ, מיכאל רבינוביץ' (רותם), משה נחמד וצבי מלצר. קורס זה נערך כהכנה לצבא הארבעים אלף. בסיום הקורס נערך מסדר חגיגי בהשתתפות הלל קוק ואברהם שטרן.
ארבעה ממשתתפי הקורס נשארו בפולין כדי להדריך את מפקדי "התאים החשאיים". יעקב פולני, שלמה בן שלמה והלל צור נשארו להדריך בפולין, וצבי מלצר נסע להדריך בליטא בכפר בשם "יורה". בין המשתתפים בקורס היו דב שילנסקי ויעקב אפלשטיין. הקורס נמשך חודש ולסיומו הגיעו מאות בית"רים מכל קיני ליטא, בנוסף לחברי הנציבות ובראשם יוסף גלזמן. מלצר ניצל את ההזדמנות והעביר קורס מקוצר בנשק לכל מאות הבית"רים שהגיעו.
בסיום הקורס נלקח מלצר לקובנה ולבקשת הנציבות התחיל בסדרת הרצאות בערי ליטא. במקביל ביקר מדי יום בקן קובנה והשתתף בפעולות. בעקבות המתיחות העולמית עם גרמניה ורוסיה הוחלט שאנשי הנציבות יעברו קורס צבאי מזורז, ומלצר נבחר כמדריך. בקורס השתתפו ארבעה קצינים: הנציב יוסף גלזמן, יחזקאל פולרביץ, יחזקאל דליון ושמואל רזנקוביץ. כיוון שפרצה מלחמת העולם השנייה, הקשר עם המפקדה נותק, וצבי החליט למנות את ארבעת הקצינים למפקדת האצ"ל בליטא. מפקדה זו היוותה את הבסיס לפעילות חלק מהפרטיזנים בליטא.
מלצר שרצה לחזור ארצה נתקל בקשיים בשל המלחמה. בעצת גלזמן הוחלט שילך עם פולרביץ לקונסול הרוסי לבקש ויזת מעבר דרך רוסיה. להפתעתו מבין כל המבקשים רק הוא קיבל ויזה, כששאל על כך את הקונסול הוא ענה לו כי הוא יודע שהוא נלחם נגד הבריטים ולכן הוא צריך לחזור לארץ. מרוסיה נסע לאיטליה ומשם עלה על אוניה לחיפה. בעקבותיו הגיעו גם מרדכי סטרליץ, יצחק ז'רז'בסקי ויוסף קרמין באותה דרך.
ביוגרפיה > "קול ציון הלוחמת" ועבודה כחשמלאי

לאחר שעלה לארץ החל עובד במלאכת החשמלאות והבנייה ביחד עם שלמה טרכטמן. ב-1936, קנה ביחד עם אחיו יחיאל חנות לחשמל ברחוב יפו מול שוק מחנה יהודה.
ב-1940 הקימו הבריטים בית חולים צבאי בעמאן, לצורך כך הביאו בעלי מקצוע מישראל. מלצר נסע ביחד עם מאיר גיזמן, קבלן לעבודות חשמל. והעביר ידיעות על המקום לאצ"ל.
עם שבירת ההבלגה ב-1937 החלו הכנות לבניית משדר לארגון. לירושלים נשלחו שני מומחים למשדרים יוצאי צ'כוסלובקיה, אליהם הצטרפו צבי מלצר, יוסף חכים וישקה אליאב. ניסיונות ראשונים של תחנת השידור נעשו בביתו של יעקב קמרה ברחוב ילין. משם עברו לבית הוריהם של דוד ואסתר אורן. משם לביתו של פרופ' חיים חנני. אחד האחראים לתחנה הניסיונית היה יצחק ברש (לוי), הקריינית הייתה רייצה בר יוסף (הנדלר). מי שכתב את החומר היה חנוך סטרליץ (קלעי), מפקד המחוז. השידורים נמשכו כעשר דקות ונועדו לתעמולה והסברה.
ב-1948 היה מלצר במחלקה הטכנית בתל אביב. לאחר הטבעת האלטלנה, מנחם בגין נשא נאום שהיווה את שידורה האחרון של התחנה. מלצר הכין את הרדיו ברחוב טשרניחובסקי ביחד עם עוד שלושה טכנאים.
ביוגרפיה > מפקד מחוז ירושלים

ב-1940 החל הפילוג בין האצ"ל ללח"י. באותה תקופה אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה, שינה האצ"ל גישה והחל בשיתוף פעולה עם הבריטים ואף התגייס ולחם לצד הצבא הבריטי. הפסקת הלחימה בבריטים שהמשיכו במדיניות הספר הלבן הובילה למתח בארגון. בעקבות כך נוצר פילוג בין אלו שטענו שנכון להפסיק את הלחימה כנגד הבריטים בתקופת המלחמה ובראשם דוד רזיאל, לבין אלו שטענו שנכון להמשיך להילחם בבריטים ובראשם אברהם שטרן, אשר הקימו ארגון חדש בשם לח"י.
באותה תקופה היה גמליאל (גמי) הלפרין מפקד מחוז ירושלים, וצבי מלצר היה סגנו. כשהחל הפילוג גמי עזב, ומלצר קיבל את הפיקוד. כך הוא מספר בזכרונותיו:
יום אחד בא אליי רפאל סבן ואמר לי: "צבי, אני בא עכשיו ממפקדת האצ"ל בירושלים, ואתה התמנית להיות מפקד מחוז ירושלים מטעם האצ"ל". אחרי שעה בא ישקה לבשטיין ואמר: "אני בא ממפקדת הלח"י, אתה התמנית להיות מפקד מחוז ירושלים מטעם הלח"י".
אחרי שקיבל את הפיקוד כינס מלצר אספה של כל המפקדים בירושלים והודיע על נייטרליות. בעקבות ההכרזה על נייטרליות בירושלים ובמקומות נוספים כונסה ישיבה של המפקדים בארץ בקופת חולים לאומית בתל אביב. אחרי שלושה ימים של דיונים הוחלט על פילוג. מלצר כינס שוב את כל המפקדים בירושלים, מסר להם את הפרטים וקרא להם להישאר באצ"ל תחת פיקודו של דוד רזיאל. רוב המפקדים נשארו, וחמישה מהם עברו ללח"י: שלמה טרכטמן, ישקה לבשטיין, חיים דבירי, אליהו עמיקם ויענקלה אורנשטיין. מלצר מסר את המפקדה לידי דוד רזיאל שמינה את מלצר למפקד מחוז ירושלים של האצ"ל.
לאחר חצי שנה ביקש מלצר מרזיאל לעזוב את הפיקוד מכיוון שפרנס את הוריו ועמד להתחתן. במקומו התמנה גרשון מאלי.
ב-1941 יצא רזיאל לפעילות בעיראק וביקש ממלצר להצטרף אליו לפעולה. מלצר סירב מאותן סיבות בגינן עזב את הפיקוד. באותה פעולה נהרג רזיאל מהפצצה של מטוס גרמני.
ביוגרפיה > מעצר בלטרון

ב-1939 בזמן ששהה מלצר בפולין, נורה על ידי האצ"ל בירושלים אריה פולונסקי, יהודי שנחשד בשיתוף פעולה עם הבריטים. למחרת הרצח נכנסו לחנות של צבי ויחיאל שני שוטרים בריטים במטרה לעצור את צבי בחשד שהוא היורה. מכיוון שצבי לא היה אז בארץ החליטו לעצור במקומו את אחיו יחיאל, ולצורך כך שינו את צו המעצר. בנוסף ליחיאל נעצרו עוד מספר יהודים בחשד לרצח. בעקבות התערבות דודה של אשתו, יעקב קץ, פנה הרב הרצוג לראש הבולשת הבריטית וקיבל אחריות מלאה על יחיאל, וכעבור כמה ימים הוא שוחרר.
ב-1944 החל גל מעצרים באצ"ל, מלצר נעצר ונלקח לקישלה. כעבור שלושה ימים הועבר למחנה המעצר בלטרון. כעבור תקופה הגיע פסח ומלצר ארגן ליל סדר במחנה. בין העצורים היה משה סגל ומלצר ביקש ממנו לנהל את הסדר. אחרי כמה שבועות שוחרר סגל מהמעצר. לאחר ששוחרר פנה סגל למשרד הבולשת הבריטית וביקש לשחרר את מלצר תוך התחייבות לערבות אישית. מלצר שוחרר ביולי 1944, לאחר כחצי שנה של ישיבה במאסר.
ביוגרפיה > לאחר הקמת המדינה

ב-1948 שירת בכיתת כוננות של המשמר האזרחי (החי"ם).
ב-1950 התגייס לצה"ל ושירת בהג"א.
ב-1951 הצטרף לוועד סוחרי החשמל של התאחדות הסוחרים, וב-1955 התמנה ליו"ר הוועד. ב-1957 הקים בהתאחדות הסוחרים חברה מרכזית לייבוא ושיווק מוצרי חשמל, עבור הסוחרים המאוגדים בהתאחדות, ונתמנה על ידי החברים ליו"ר החברה.
ב-1967 מונה על ידי שר האוצר לחבר ועדה ציבורית מייעצת לפקיד שומה, על ידי נציב מס הכנסה ומס רכוש, יעקב תמיר.
ב-1973 מונה ליו"ר ועד ארצי של ענף מוצרי החשמל בארץ.
ב-1974 הצטרף למשמר האזרחי של המשטרה כשלושה חודשים לאחר הקמתו. קיבל אות הערכה לאחר שמונה שנות התנדבות.
ב-1984 נבחר לחבר מרכז "הברית" של ברית חיילי האצ"ל. ולחבר הנהלה ב"ראשוני אצ"ל".
היה חבר במסדר ז'בוטינסקי ושירת 4 שנים כשלם מצודת ראשון ליהודה.
לאחר עליית גוש אמונים לקדומים, מכיוון שהייתה אי ודאות לגבי ההתיישבות, סירבו בהתחלה חלק מהספקים לקבל את הצ'קים של ההתיישבות ולספק להם סחורה. צבי חתם על הצ'קים של היישוב ובכך עזר להתבססותו.
חיים אישיים

בשנת ה'תש"א התחתן עם שרה הני פניגשטיין ונולדו להם שלושה ילדים: שושנה דבורה (שני), שאול יצחק (איציק) ותלמה הדסה.
בשנת ה'תשל"ט נבחר ליקיר בית הכנסת הכללי בשכונת נורדיה.
נפטר בכ"ו ניסן ה'תשס"ז, ונקבר בבית העלמין במשואות יצחק.
בשנת ה'תשפ"ה בי"א בתשרי נפל נינו עומרי תמרי באסון הכטב"ם בבא"ח גולני במלחמת חרבות ברזל.
לקריאה נוספת

זאב גולן, "Free Jerusalem: Heroes, Heroines And Rogues Who Created The State Of Israel"
מדור לדור – ספורה של משפחת מלצר, תש"ס
הערות שוליים

↑  יצחק אלפסי, כל כינויי האצ"ל, תלפיות, תשנ"ו, עמ' 139
↑  באותה תקופה נהגו חלק מהיהודים הדתיים להתחתן בטקס דתי בלבד. הם לא נרשמו כחוק במשרדי השלטון הפולני ולכן נישואיהם לא הוכרו על ידי השלטונות. הילדים שנולדו נקראו בשם המשפחה של האם – מלצר.
↑  זאב גולן, שופרות של מרד, מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשס"ז, 2007, עמ' 73-76
↑  יוסף רז, מרדכי שריג (ע), יעקב רז חייל בר-כבוד
↑  בספרים אחרים: 26, 30, 35
↑  פרופ' יהודה לפידות, לידתה של מחתרת, תל אביב: ברית חיילי האצ"ל, תשס"ב- 2001, עמ' 182-190
↑  ראיון מלצר צבי ויהודה הר ציון, 1993, מכון ז'בוטינסקי
1 2  יהושע אופיר, ראשוני אצ"ל 1931–1940, תשס"ב, 2002
↑  שאול אבישי, תעמולה במחתרת, תשס"ט - 2008, עמ' 199
↑  דוד ניב, הארגון הצבאי הלאומי בארץ ישראל, כרך ב', מכון ז'בוטינסקי, עמ' 79
↑  ⁨ירושלים: חפושים בסביבות מחנה יהודה ⁩ | ⁨המשקיף⁩ | 4 יוני 1939 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  אלידע בר שאול, 'ירושלמי' שהיה לאגדה, עלון מעייני הישועה, פינה ירושלמית
גיום לקה

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1870 ורוויה, בלגיה 
 פטירה:  21 בינואר 1894 (בגיל 24) אנז'ה, צרפת 
 מוקד פעילות:  בלגיה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 פרופיל ב-IMDb
 
גיום לקה (בצרפתית: Guillaume Lekeu;‏ 20 בינואר 1870 – 21 בינואר 1894) היה מלחין בלגי בתחום המוזיקה הקלאסית.
ביוגרפיה

לקה נולד בכפר ליד ורווייה, עיר קטנה במחוז לייז'. למד פסנתר ותאוריה של המוזיקה אצל אלפונז ווס בקונסרבטוריון המקומי.
ב-1879 עבר עם משפחתו לפואטייה, צרפת ולמד שם מוזיקה באופן עצמאי אצל אוקטב גריסר. הוא התחיל להלחין בגיל 15, ובהתחלה כתב בעיקר מוזיקה קאמרית.
ב-1888 עבר עם משפחתו לפריז ולמד פילוספיה עם תאודור דה ויזבה (אנ'). באוגוסט 1889 יצא לביירוית לראות את הטטרלוגיה "טבעת הניבלונגים" של ואגנר.
בחזרתו לפריז למד קונטרפונקט אצל סזר פרנק. עם מותו של פרנק ב-1890 עבר בעצתו של ויזבה לכיתתו של ונסן ד'אנדי, שם למד בעיקר תזמור.
כשנה לאחר מכן, ב-1891, זכה במקום השני בפרס רומא הבלגי, על יצירתו הקנטטה "אנדרומדה".
ב-1892 התוודע לקה בעזרת ד'אנדי לכנר הנודע אז'ן איזאיי, אשר הזמין ממנו את יצירתו המפורסמת ביותר - הסונטה לכינור ופסנתר בסול מז'ור.
לקה נדבק בטיפוס באוקטובר 1893, ממנו לא הצליח להתאושש. הוא נפטר יום אחד לאחר יום הולדתו העשרים וארבעה, ב-21 בינואר 1894.
סגנונו המוזיקלי

ב-1887 כתב כך: "עדיף שהמוזיקה תהיה מוזרה, עצבנית, נוראית ולא דומה לשום דבר המוכר לנו, ובלבד שתהיה מקורית".
ביצירותיו ניתן לשמוע את השפעותיהם של בטהובן, ואגנר וסזר פרנק. סגנון הכתיבה שלו הצטיין במלודיות ארוכות ומלנכוליות, עם הרמוניות אימפרסיוניסטיות.
המבנים המוזיקליים ביצירותיו הם לרוב מחזוריים (ציקליים), וחוקרים נוטים כי מדובר בהשפעה מיצירתו הספרותית של מרסל פרוסט - "בעקבות הזמן האבוד".
יצירותיו

לקה כתב כ-50 יצירות, חלקן לא גמורות. שתיים מהן -סונטה לצ'לו ורביעיית פסנתר, הושלמו על ידי ד'אנדי. ביצירותיו יש יסודות המבשרים על מלחינים צרפתיים שבאו אחריו, כדוגמת אריק סאטי ודריוס מיו.
את רשימת יצירותיו ניתן למצוא בדף המקביל בוויקיפדיה האנגלית (אנ'), כולל מספר סידורי (על פי קטלוג לוק ורדבו - V), ז'אנר ותאריך.
הערות שוליים

↑  Chihiro Ichikawa, Guillaume LEKEU, http://chihiro.net, ‏10/05/97
↑  [http://www.philagodu.be/generalculturel/musique/lekeu.html CENTENAIRE DE LA MORT DE
GUILLAUME LEKEU], http://www.philagodu.be
↑  Jonathan Woolf, [http://www.musicweb-international.com/classrev/2015/Dec/Lekeu_complete_RIC351.htm Guillaume LEKEU (1870-1894)
Complete Works], musicweb-international.com
↑  Luc Verdebout , Guillaume Lekeu, Correspondance, books.google.co.il, ‏1993
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282704305171  PLWABN: 9810677536605606  BNE: XX1118780  BnF: cb12360380h (data)  CiNii: DA09832873  GND: 119281961  ICCU: PARV294280  ISNI: 0000 0000 8081 9606  LCCN: n79127796  MusicBrainz: 08e88d33-fbc7-42d8-9fbf-c14f552f1277  NDL: 01082340  NKC: xx0030806  NLK: KAC201216049  NTA: 096895861  SNAC: w67p9t6x  SUDOC: 032606427  VIAF: 2548606   WorldCat (עם VIAF): 2548606
קוויבק

ערך זה עוסק בפרובינציה הקנדית בימינו. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קוויבק (בצרפתית: Québec, ‏האזנהקובץ:FR-Québec.ogg‏Ⓘ‏, מבוטא "קֶבֵּק") היא פרובינציה של קנדה. קוויבק היא הפרובינציה השנייה בגדולה הן מבחינת שטח (אחרי נונאווט) והן מבחינת אוכלוסייתה (אחרי אונטריו), המונה כ- 8,501,833 תושבים (2021), רובם קנדים צרפתים. קוויבק היא היחידה בפרובינציות קנדה בה השפה האנגלית אינה שפה רשמית, כשצרפתית היא השפה הרשמית היחידה. בירתה היא קוויבק סיטי, והעיר הגדולה ביותר בה היא מונטריאול.
מקור השם

מקור השם "קוויבק" במילה האינדיאנית בשפת המיקמאק "ג'פיג'" או "קיפיק" שמשמעו "המקום בו הנהר הולך וצר" – שמו של המעבר של נהר סנט לורנס, בין העיר קוויבק סיטי לבין העיר לוי שבגדה ממול.
גאוגרפיה

קוויבק היא הפרובינציה השנייה בגודלה מבחינת שטחה. יותר מ-90% מהאוכלוסייה מתגוררים באזור מצומצם סביב נהר סנט לורנס, שבו נמצאות גם הבירה – קוויבק סיטי, והעיר הגדולה בפרובינציה – מונטריאול.
הפרובינציה ממוקמת במזרחה של קנדה, וגובלת באונטריו ובמפרץ הדסון במערב, באוקיינוס האטלנטי ובפרובינציות ניופאונדלנד ולברדור וניו ברנזוויק במזרח, ובמדינות ארצות הברית: מיין, ניו המפשייר, ורמונט וניו יורק בדרום.
ברוב שטחה של קוויבק יש אקלים תת-ארקטי. באזוריה הצפוניים ביותר יש אקלים ארקטי, עם חורפים בעלי קור קיצוני, לעיתים אף מינוס שלושים מעלות צלזיוס. בדרום קוויבק, בו מתגוררים יותר מ-90% מאוכלוסיית קוויבק, מזג האוויר הוא אקלים יבשתי.
היסטוריה > תחת שלטון צרפת

האירופאי הראשון שהגיע לאזור קוויבק היה ז'אק קרטייה, אשר הפליג לאורך נהר סנט לורנס בשנת 1535.
סמואל דה שמפלן, אביו-מייסדו של החבל, הגיע לקוויבק בתחילת המאה השבע עשרה במסגרת משלחת. העיר קוויבק סיטי נוסדה בשנת 1608 על ידי קבוצה בראשותו, במקום בו היה יישוב של אינדיאנים משבט האירוקוי (היישוב היה קיים בשנת 1535 כאשר קרטייה חקר את האזור, אולם ננטש קודם להקמת קוויבק סיטי). דה שמפלן היה גם מושלו של החבל עד שנת 1627, וכן עסק בחקר האזור. בשנת 1627 אסר המלך לואי ה-13 על מתיישבים שאינם קתולים להתיישב בצרפת החדשה, שהפכה בשנת 1663 למושבת כתר צרפתית על פי הכרזת לואי ה-14, מלך צרפת.
היסטוריה > תחת שלטון בריטניה

בריטניה זכתה בשליטה בקנדה בעקבות ניצחונה על צרפת במלחמת שבע השנים וחתימת חוזה פריז בשנת 1763, לפיו העדיף מלך צרפת לואי ה-15 את השטחים של צרפת בגוואדלופ, ואת מטעי הסוכר הגדולים המצויים באי, על השליטה בצפון-אמריקה.
על פי צו מלכותי בריטי משנת 1763 הפכה קוויבק לפרובינציית קנדה. בשנת 1774 העביר הפרלמנט הבריטי את חוק קוויבק, המשמר את השפה הצרפתית והתרבות הצרפתית במחוז, וכן משמר את הדין האזרחי הצרפתי.
בעקבות מלחמת העצמאות של ארצות הברית התיישבו באזור תומכים רבים של בריטניה, ובעקבות התיישבות זו חולקה המושבה לשניים בחוק החוקה של 1791, שלפיו חלקה הדרומי של המושבה ייקרא "קנדה העליונה" (לימים, פרובינציית אונטריו) ובה יחול המשפט האנגלי, וחלקה הצפוני של המושבה – "קנדה התחתונה".
לאחר מרד הפטריוטים בשנת 1837 איחדה ממשלת בריטניה את שתי הקנדות בשנת 1841 לפרובינציית קנדה.
היסטוריה > קוויבק כפרובינציה בקנדה

בשנת 1867 יצרה פרובינציה זו יחד עם ניו ברנזוויק, נובה סקוטיה ואונטריו את קונפדרציית קנדה (פרובינציית קנדה (אנ') חולקה לשתי פרובינציות – אונטריו וקוויבק).
שנות השישים של המאה ה-20 מציינות את עלייתה של התנועה הבדלנית בקוויבק שביקשה לנתק את הפרובינציה מקנדה ולהקים מדינה עצמאית. פלג קיצוני של התנועה שכונה בשם החזית לשחרור קוויבק (Front de libération du Québec) אף נקט פעולות טרור שונות להשגת מטרותיה. במשבר אוקטובר 1970 הגיבה הממשלה הקנדית באופן תקיף לאחר שנחטפו ג'יימס קרוס, הנספח הכלכלי הבריטי של קנדה, ופייר לאפורט, שר בממשלת קוויבק.
בעקבות אירוע זה הכריז ראש הממשלה פייר טרודו על תקנות חירום והשלטונות עצרו מאות פעילים בקוויבק. בתגובה רצחו החוטפים את לאפורט. הרצח עורר זעם רב בקוויבק, והביא למעשה לסופה של קבוצת הטרור.
בשנת 1976 הפתיעה קוויבק את העולם, כאשר מפלגת קוויבק בראשותו של רנה לווק זכתה בבחירות לפרלמנט של קוויבק. המפלגה קראה להקמתה של קוויבק כמדינה עצמאית. בשנת 1977 אישר הפרלמנט של הפרובינציה את "חוק ה-101" או "צו השפה הצרפתית", הקובע כי צרפתית תהא השפה היחידה הנהוגה במקומות ציבור. בשנת 1980 יזם רנה לווק כמושל קוויבק משאל עם בו הבוחרים נתבקשו להחליט בשאלת העצמאות של הפרובינציה, אולם 60% מהבוחרים הצביעו נגד.
בשנת 1990 התרחש משבר אוקה על שליטה בקרקעות בין הממשל לבין האומות הראשונות.
ב-30 באוקטובר 1995 נערך משאל העם השני בקוויבק, שגם בו הצביעו הבוחרים נגד עצמאות, אם כי ברוב קטן יותר, של 50.6% קולות.
ב-27 בנובמבר 2006 אישר הפרלמנט הקנדי חוק הקובע כי קוויבק היא "אומה בתוך קנדה המאוחדת". ראש ממשלת קנדה, סטיבן הרפר, הוא שגיבש את נוסח החוק, שזכה לתמיכת רוב מכריע של חברי הפרלמנט.
פוליטיקה

המשנה למושל של קוויבק מייצג את שלטונו של המלך צ'ארלס השלישי בפרובינציה. מושל הפרובינציה (המכונה באנגלית "Premier", תואר המקביל לתואר ראש השרים) הוא ראש המפלגה אשר זכתה למספר הקולות הרב ביותר בבחירות לאספה הלאומית (Assemblée Nationale), אשר מבין חבריה ממונים גם חברי מועצת השרים.
עד שנת 1968 היה לקוויבק בית עליון ובית תחתון. באותה שנה בוטל הבית העליון (המועצה המחוקקת) ונותר רק הבית התחתון (האספה המחוקקת).
כלכלה

עמק נהר סנט לורנס הוא עמק פורה ביותר, ומיוצרים בו מוצרי חלב, מגדלים בו פירות, ירקות, אדר (מייפל) ובקר.
קוויבק היא יצרנית המייפל הגדולה בעולם.
צפונית לעמק נהר הסנט לורנס מצויים משאבי טבע רבים – יערות המשמשים לייצור נייר וכן עצים כחומרי גלם.
נהרות צפון קוויבק משמשים לצורך ייצור חשמל.
באזור קוויבק מפעלי תעשייה עתירת ידע רבים.
תרבות

קוויבק מהווה את אזור המגורים של דוברי הצרפתית הגדול ביותר באמריקה. עם זאת קיים בה גם מיעוט ניכר של דוברי אנגלית, שמרוכז ברובו בעיר מונטריאול. ברחבי קוויבק מצויות גם 11 תרבויות אינדיאניות מקומיות.