stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה גואטה
לאחר פרישתו

בשנת 1993 פרש משירות קבע, בין השנים 1994–2019 שירת במילואים בתפקידים בכירים במודיעין הימי, בין השאר בתפקידי בקרה שונים ומחקרים מיוחדים. לקח חלק כחבר בשתי ועדות בדיקה: האחת בנוגע לאסון השייטת (ספט' 97) והשנייה הפגיעה בספינות הטילים "חנית" במלחמת לבנון השנייה (יולי 2006).
היה חבר ב"ועדת זוהר" לבדיקת אסון השייטת, בראשות תת-אלוף, גדי זוהר, חבר נוסף בנמנה עם הוועדה היה תת-אלוף איתן לידור, קצין הנדסה קרבית ראשי לשעבר שהתמקד בסוגיית המטענים. ועדת החקירה המשולבת ניסתה להסביר מה גרם לפיצוץ - מארב של כוח עוין או תאונה, ובהנחה שהיה מדובר בכוח עוין, האם וכיצד הושג המודיעין על הפעולה. במסקנות הוועדה נקבע, לפי כמות הפיצוצים וממצאים על סמך הרכּב המטענים שהתפוצצו, כי באירוע הייתה מעורבות של מטען זר; המטענים שנשא הכוח היו תקניים, ולא הכילו רכיבים דומים לאלה אשר גרמו לרוב המכריע של הפציעות אצל לוחמי הכוח; ישנה "סבירות בלתי מבוטלת" כי האירוע במהותו היה פעילות מבצעית יזומה מבעוד מועד של חזבאללה, ולא מארב אקראי שהתמקם בשטח, וזאת על רקע חשש של ארגוני המחבלים מפני פעילות צהל"ית צפויה על-פי ניתוח של הערכת מצב. הוועדה הוקמה בשביל להשלים את עבודתה של ועדת אופיר בתחומי המודיעין והחבלה. בסיכומי ועדת זהר נאמר במפורש: "לפי כמות הפיצוצים ועל סמך הרכב המטענים שהתפוצצו עולה כי באירוע הייתה מעורבות של מטעני חבלה זרים. המטענים שנשא הכוח היו תקניים, ולא הכילו רכיבים דומים לאלה אשר גרמו לרוב המכריע של הפגיעות אצל לוחמי הכוח". במסקנות הוועדה נאמר כי אם השידורים הגלויים של גיחות המזל"ט נקלטו, אפילו בחלקם, על ידי החזבאללה, היה בכך כדי לחשוף באופן מובהק את מתווה הפעולה של השייטת. "יש סבירות בלתי מבוטלת כי האירוע במהותו היה פעילות מבצעית יזומה, מבעוד מועד, של חזבאללה, ולא מארב אקראי שהתמקם בשטח", קבעה הוועדה. הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק לא קיבל את מסקנות ועדת זהר, וכך נותר דו"ח ועדת אופיר – הקובע שמדובר היה במארב אקראי – כמסקנה הרשמית שאין עליה עוררין. לימים התברר כי מסקנת הצוות הייתה נכונה כאשר חסן נסראללה מזכ"ל החזבאללה חשף באוגוסט 2010 את העובדה כי ארגונו הצליח ליירט את שידורי המזל"ט של ישראל ואף הודה כי בזכות כך הם השכילו להניח מארב מתוכנן לכוח השייטת.
שלמה גואטה היה חבר גם בועדת מאור לבדיקת היפגעותה של הספינה אח"י חנית במלחמת לבנון השנייה, במסגרת התחקיר התברר כי בשנת 2003, הזהיר בכיר באגף המודיעין במטכ"ל קצינים במספן המודיעין, כי עליהם לקחת בחשבון שהטיל יעבור לידי החזבאללה. בדו"ח מיוחד שהגיש גואטה, הוא הצביע על חוליות חלשות בתהליך המחקר וההערכה המודיעיני בשנים שקדמו לאירוע, שאילולא הן ניתן היה להעריך בסבירות לא מבוטלת דבר קיומו של טיל ימי ייעודי ברשות החזבאללה. בנוסף התברר, כי בבוקר האסון בדיון במספן, הציג אחד מקציני המודיעין הימי תרחיש של הימצאות הטיל בידי חזבאללה. הוא אף העלה את הדברים על הכתב, אולם בחיל לא נעשה דבר כדי להיערך לירי הטיל, והספינה שטה מול חופי ביירות מבלי להפעיל את מערכות ההגנה הדרושות. מפקד חיל הים, האלוף דודו בן-בעש"ט, הודה כי החיל ראה בתרחיש של ירי טיל מסוג זה מחוף לבנון "משהו בתחום הבדיוני והמופרך".
לאחר פרישתו > תפקידים באזרחות

משנת 1993 מילא תפקידים בכירים בעיריית רעננה, תחילה בתפקיד ראש אגף חזות העיר, ובשנת 1996 עבר לתפקיד ראש המינהלת להקמת שכונה לזוגות צעירים ברעננה בשיתוף משרד השיכון ומינהל מקרקעי ישראל. בשנים 1996–2008 היה ראש מנהל הנדסה ותשתיות בעירייה. בשנים 2008–2011 כיהן כסמנכ"ל עיריית רעננה לתכנון אסטרטגי ויו"ר דירקטוריון תאגיד המים העירוני, בשנים 2011–2014 היה עוזר מנכ"ל החברה הכלכלית ברעננה, וחזר לתקופה קצרה לתפקיד ראש מנהל ההנדסה ותכנון בעירייה. עד לפרישתו הסופית מהעירייה והחברה הכלכלית, במשך תקופה של כשנה נוספת המשיך לבקשת העירייה לתת שירותים כיועץ חיצוני בנושאים שהתמחה בהם. במכלול תפקידיו הבכירים בעיריית רעננה היה שותף, מעל שני עשורים, לצוות מקצועי בעירייה שקידם את פיתוח העיר ושקד מאפייני התכנון שלה בהווה ובעתיד. בין השאר, עבודות תשתית ופיתוח נרחבות במאות מיליונים, קידום תוכניות מתאר שכונתיות רבות וגולת הכותרת קידום, יחד עם חבריו בצוות המקצועי, התנעת עבודת המטה שהביאה בסופו של דבר לאישור תוכנית מתאר חדשה לעיר רעננה רע/3000, שקיבלה תוקף לאחר פרישתו.
בשנת 2014 פרש מתפקידו בעירייה, ומאז עוסק במחקר המורשת של המודיעין הימי לדורותיו ומחקר היסטורי של חילות הים במזרח התיכון. משנת 2019 משמש במרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית באוניברסיטת חיפה. מאז תחילת 2020 חבר בעמותת המרכז למלחמת יום הכיפורים.
גואטה סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב. כמו כן השתתף בשנת הפרישה מצה"ל, ב-1993 בקורס מנהל עסקי בכיר ("תלם"- תוכנית למנהלים) בפקולטה למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. בהמשך בשנים 2008–2009, לאור תפקידו כסמנכ"ל העירייה וכיו"ר תאגיד המים של רעננה השתתף בקורס מנכ"לים ודירקטורים מטעם מרכז השלטון המקומי, ובחסות אקדמית של אוניברסיטת בר-אילן. מאז קיץ 2019, משמש כעמית מחקר במרכז למדיניות ואסטרטגיה ימית באוניברסיטת חיפה ובמקביל הוא ממשיך לחקור את מורשת המודיעין הימי לדורותיו.
מחקרים ופרסומים > מאמרים

אריה אורן ושלמה גואטה, ים המידע – המודיעין הימי בצה"ל, מאמר בספר מלאכת מחשבת – 60 שנות מודיעין ישראלי - מבט מבפנים, בעריכת עמוס גלבוע ואפרים לפיד, המרכז למורשת המודיעין בשיתוף ידיעות אחרונות ספרית חמד, 2008, עמ' 204–211.
אריה אורן, שלמה גואטה, מודיעין הימי, הרצאה במסגרת הקורס על חיל הים, שודר באוניברסיטה המשודרת, 12 בינואר 2012
סיוע לתת-אלוף בדימוס עמוס גלבוע בהפקת ספרו דרמה בים האדום-לכידת אוניית הנשק קארין א, 2017, הכנת העזרים הוויזואליים והנספחים של הספר
מיכה רם והמודיעין הימי באתר משמר המורשת הימית, 16 בינואר 2018
הצי המצרי: התחדשות לאור אתגרים משולבים, באתר IsraelDefense, תאריך 24 במאי 2020
קרב מידווי – "ידיעות זהב" שלא הוחמצו פורסם לראשונה ב"מבט מל"מ" (גיליון 74, 2016) לינק, בהוצאת המרכז למורשת המודיעין. מאמר מעודכן באתר "רגעים היסטוריים", מאי 2020
הצי האיראני - תאונת ירי של טיל ימי במפרץ עומאן, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, אוניברסיטת חיפה, מאי 2020
המדיניות הימית של איראן כפי שמצאה את ביטויה ב"מלחמת המכליות" של 2019, הערכה אסטרטגית ימית רבתי לישראל 2019/20, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, אוניברסיטת חיפה, 2020
סמיון פולינוב, שלמה גואטה, טורקיה-סקרים גאו-פיזיים ימיים של Oruc Reis וספינות מחקר אחרות במזרח הים תיכון, הסדנה האסטרטגית, קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה, אוניברסיטת חיפה, 3 נובמבר 2020
שלמה גואטה ועילי רטיג, יוזמות סיוע איראניות למשבר הדלק בלבנון הן סיכון אסטרטגי לישראל, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, אוניברסיטת חיפה, 2021
מצרים - הנחיתה הימית שלא התרחשה במלחמת אוקטובר 1973 - מלחמת רמצ'אן, המרכז למלחמת יום הכיפורים, ספטמבר 2022
הנחיתה הימית הישראלית שלא התרחשה במלחמת יום הכיפורים, המרכז למלחמת יום הכיפורים, אוקטובר 2022
שלמה גואטה ואודי ערן, מודיעין חיל הים לקראת ובמהלך המלחמה, מבט מל"מ 94, חלק ב', יוני 2023, עמ' 48-51
הזירה הימית, יום פקודה: מלחמת יום הכיפורים - להביט לאמת בעיניים, גדעון אביטל-אפשטיין (עורך), הוצאת ידיעות אחרונות ספרי חמד, 2023, עמ' 631-658
שלמה גואטה, שפי מלמד, המוכנות המודיעינית הטכנו -לוגיסטית וההפעלתית והמבצעית של חיל הים לקראת ובמהלך מלחמת יום הכיפורים, אתר המרכז למלחמת יום הכיפורים, אוקטובר 2023
מלחמת יוה"כ - הזירה הימית מנקודת ראות של האויב תקציר מנהלים והיגדים ברמת המאקרו לכנס 50 שנים למלחמה, אתר המרכז למלחמת יום הכיפורים, יולי 2024
מחקרים ופרסומים > מחקרים

כוח אל קודס בהנהגתו של קאסם סולימאני - מעורבות בתחום הימי, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, מרכז עזרי לחקר איראן והמפרץ הפרסי, אוניברסיטת חיפה, ינואר 2020
הצי המצרי בעת החדשה – מאין הוא בא ולאן הוא הולך? האם בדרכו להיות צי של "מים ירוקים"?, הערכה אסטרטגית ימית רבתי לישראל 2019/20, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, אוניברסיטת חיפה, 2020
הצי הטורקי – תהליך התעצמותו ודוקטרינת הפעלתו, הערכה אסטרטגית ימית רבתי לישראל 2020/21, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, אוניברסיטת חיפה, 2021
הפתעת המיקוש הימי המצרי במלחמת יום הכיפורים, הערכה אסטרטגית ימית רבתי לישראל 2020/21, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, אוניברסיטת חיפה, 2021
סמיון פולינוב, שלמה גואטה, מרבצי גז טבעי בתחומי "המים הכלכליים" של מצרים בים התיכון ובים האדום, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, אוניברסיטת חיפה, יולי 2020
"מים כלכליים" (EEZ) במרחב הים האדום,  הערכה אסטרטגית ימית רבתי לישראל 2021/22, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, אוניברסיטת חיפה, 2022
שלמה גואטה ומוטי אלהרר, התפתחות הזרוע הימית של איראן בשנים האחרונות והמשמעויות לישראל ולמדינות המזה"ת, הערכה אסטרטגית ימית רבתי לישראל 2021/22, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, אוניברסיטת חיפה, 2022
העלאת כוננות גרעינית בכוחות הים הרוסיים, מבצעים אמפיביים, הקרנת עוצמה מהים לחוף, מיקוש וסגר ימי, בתוך: סיכום דיון מומחים בנושא המערכה הימית בין רוסיה לאוקראינה, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, אוניברסיטת חיפה, יוני 2022
חיל הים המצרי לקראת ובמהלך מלחמת ששת הימים: כגודל הציפייה כך גודל האכזבה, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, אוניברסיטת חיפה, ספטמבר 2022
מצרים והמים הכלכליים (EEZ) שלה במזרח הים התיכון,  הערכה אסטרטגית ימית רבתי לישראל 2022/23, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, אוניברסיטת חיפה, 2023
Shlomo Guetta and Motti Elharar, The Development of the Iranian Naval Branch in Recent Years and the Implications for Israel and the Middle Eastern Countries, Maritime Strategic Evaluation for Israel 2021/22, Maritime Policy and Strategy Research Center (HMS), University of Haifa, April 2022, pp. 139-163
Exclusive Economic Zones (EEZ) in the Red Sea Region: Risks and Opportunities, Maritime Strategic Evaluation for Israel 2021/22, Maritime Policy and Strategy Research Center (HMS), University of Haifa, April 2022, pp. 221-243
Egypt and its Exclusive Economic Zone (EEZ) in the Mediterranean, Maritime Strategic Evaluation for Israel 2022/23, Maritime Policy and Strategy Research Center (HMS), University of Haifa, 2023, pp. 1-23
מחקרים ופרסומים > הרצאות

אל"מ בדימוס שלמה גואטה - משימות הצי המצרי במלחמת יום הכיפורים, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 25:33), יום העיון השנתי של קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה 2020, תאריך 12 במאי 2020
הזירה הימית במלחמת יום כיפור - המודיעין לקראת ובמהלך המלחמה, המודיעין במלחמת יום הכיפור - ההיבטים האופרטיביים: פיקודים וזרועות, המרכז למורשת המודיעין, יום עיון שנערך ב-19 באוקטובר 2020, לצפייה במצגת
המודיעין הימי במלחמת העצמאות 1947–1949, המודיעין במלחמת העצמאות – מבט משלוש זוויות על המודיעין ללחימה הראשונה בהיקף כלל ארצי, המרכז למורשת המודיעין, יום עיון שנערך ב-18 באפריל 2021
הים האדום בראייה אסטרטגית, הרצאה ביום העיון השנתי ה-18 לזכרו של ראובן חייקין, קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה, 18 בינואר 2022
אל"מ בדימוס שלמה גואטה -האסטרטגיה הימית של איראן ויישומיה, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 02:15:01), סמינר היסטוריה צבאית, אוגוסט 2022 (מצגת ההרצאה)
אל"ם (בדימוס) שלמה גואטה על תרומת המודיעין הימי למוכנות ולהצלחת חה"י במלחמת יום הכיפורים 19.9.2023, סרטון  באתר יוטיוב
השפעת האיום הימי החות'י בדרום הים האדום על השיט למדינת ישראל ושאר העולם, יום עיון - עמותת חיל הים, 14 בינואר 2024
האיום הימי האיראני - על קצה המזלג, יום עיון - עמותת חיל הים, 14 בינואר 2024
מלחמת יוה"כ - ההסגר הימי המצרי במרכז ודרום הים האדום, סמינר להיסטוריה צבאית בנושא: תימן וזירת ים סוף במלחמות ישראל, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, 29 פברואר 2024
מחקרים ופרסומים > ראיונות

מבצע דרך נץ -חלק 1 – מסע של 3000 ק"מ, פודקאסט קטעים - חגיגה לאוזניים!
ערוץ הפודאסטים של אונברסיטת תל אביב -  17 בדצמר 2024, התנועה החות'ית בתימן בשיתוף ענבל נסים לובטון במרכז דיין.
למה החות׳ים נכנסו למערכה? - 9 בדצמבר 2024, תומר אביטל נפגש עם אל"ם בדימוס שלמה גואטה.
הערות שוליים

1 2  שלמה גואטה, באתר מרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית באוניברסיטת חיפה
↑  מיכל יעקב יצחקי, כך סיכל חיל הים פיגוע גדול בלב הקריה, באתר ישראל היום, 12 באפריל 2013
↑  מיכה רם והמודיעין הימי באתר משמר המורשת הימית, 16 בינואר 2018
↑  מיכל יעקב יצחקי, כך סיכל חיל הים פיגוע גדול בלב הקריה, באתר ישראל היום, 12 באפריל 2013
↑  איתי גדסי גילויים חדשים: 'אבק דרכים' - ניסיון הפיגוע בניצנים, מגזין כל הזמן, 4 ביוני 2015
↑  ליאת לרר, סיכול ניסיון פיגוע פח"ע אבו אל עבאס בחג השבועות 30 במאי 1990, מדור היסטוריה חיל הים, ספטמבר 1991, עמ' 33
↑  ליאת לרר, סיכול ניסיון פיגוע פח"ע אבו אל עבאס בחג השבועות 30 במאי 1990, מדור היסטוריה חיל הים, ספטמבר 1991, עמ' 34
↑  איתי גדסי, גילויים חדשים: 'אבק דרכים' – ניסיון הפיגוע ב'ניצנים', כל הזמן, 04.06.2015
↑  ליאת לרר, סיכול ניסיון פיגוע פח"ע אבו אל עבאס בחג השבועות 30 במאי 1990, מדור היסטוריה חיל הים, ספטמבר 1991, עמ' 58
↑  מבצע אבק דרכים סוגיית עיתוי ההתרעה באתר משמר המורשת הימית
↑  ירון דרוקמן, הגבורה של הקשר. בחזרה לאסון השייטת, באתר ynet, 6 בספטמבר 2014
↑  נדחתה עתירת אב חלל צה"ל שנפל באסון השייטת, אתר פסקדין, 12/08/2014
↑  אלכס פישמן, סיוט השייטת, הערפל מתפזר, באתר ynet, 11 במאי 2017
↑  רועי נחמיאס, נסראללה: יירטנו צילומי מזל"ט וארבנו לשייטת, באתר ynet, 9 באוגוסט 2010
↑  חנן גרינברג, התחקיר: קצין באח"י חנית ניתק לבדו מערכת התרעה, באתר ynet, 7 בנובמבר 2006
↑  תא"ל ניר מאור, תחקיר מבצעי – פגיעת טיל חוף-ים באח"י חנית, מנ 22,חיל הים/לשכת מפקד הבה"ד, 30 אוקטובר 2006
↑  בני מיכלסון, שני כישלונות מודיעיניים והצלחה אחת, מבט מל"מ גיליון 75, יוני 2016, עמ' 4-7
↑  אושרו להפקדה תוכניות להקמת שתי שכונות בנות 4,000 יחידות דיור ברעננה, באתר וואלה, 1 בנובמבר 2006
↑  אורי חודי, רעננה: שכונה ובה 3,500 יחידות דיור תוקם בצפון העיר, באתר כלכליסט, 27 באפריל 2009
↑  עינת טורס, נמשך גל עזיבת הבכירים בעיריית רעננה, באתר nrg‏, 30 ביוני 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009349336005171  VIAF: 10161149810834942647   WorldCat (עם VIAF): 10161149810834942647
ויליאם ברימנר

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1855 גרינוק, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  18 ביוני 1925 (בגיל 69) וואלוסי, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 הושפע על ידי:  ויליאם אדולף בוגרו 
 פרסים והוקרה:  עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש 
 
ויליאם ברימנר (באנגלית: William Brymner‏; 14 בדצמבר 1855 – 18 ביוני 1925) היה צייר נוף ומחנך קנדי. בנוסף למילוי תפקיד מפתח בהתפתחות האימפרסיוניזם בקנדה, לימד ברימנר אמנים רבים שהפכו לדמויות מובילות באמנות המודרנית הקנדית.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

יליד גרינוק, סקוטלנד, בנם של דגלאס ברימנר וז'אן תומסון, עבר עם משפחתו לקנדה בשנת 1857. בשנת 1864 עברה משפחתו למונטריאול. מאוחר יותר הם התגוררו באזור אוטווה, שם למד ברימנר בבית הספר באוטווה.
לאחר לימודי אדריכלות, נרשם ברימנר לאקדמיה ז'וליאן בפריז, צרפת, בשנת 1878.  מוריו היו מפורסמים בתפיסה של נטורליזם.
באביב 1884 נסע ברימנר למפרץ רונסוויק, צפון יורקשייר, אנגליה, עם האמן הבריטי פרדריק ג'קסון (1859–1918) והאמן הסקוטי-קנדי ג'יימס קר-לוסון (1862–1939). שם השלים ברימנר את עבודותו הגדולה - "זר פרחים", 1884 ששימש מאוחר יותר ככרטיס כניסה שלו לאקדמיה המלכותית לאמנויות.
בינואר 1885 שב ברימנר לפריז כדי לחדש את לימודיו באקדמיה ז'וליאן. במהלך תקופה זו הוא יצר ציורי נוף בהשראת בית הספר ברביזון - "גבול היער של פונטנבלו", 1885, שהוצג בסלון פריז.
בשובו לקנדה בשנת 1885 בילה ברימנר את הקיץ באזור סנט לורנס התחתון בקוויבק. שם יצר את ציוריו הראשונים המתארים את קוויבק הכפרית - נושא אליו היה חוזר לעיתים קרובות לאורך כל הקריירה.
ביוגרפיה > חיים מאוחרים

בשנת 1886 הוא נסע למערב קנדה ברכבת החדשה אל האוקיינוס השקט, בתקווה לנצל את הנופים החדשים להשראה, כמו נופי הרי הרוקי. ברימנר בילה מספר שבועות בשמורת סיקסיקה ליד גליכן (אלברטה), שם היה עד לרעב החמור של אנשי סיקסיקה עקב כישלונה של הממשלה לספק מזון. חוויה זו הגיעה לשיאה באחד הציורים החזקים של ברימנר - "מתן מנות לאינדיאנים"
עם שובו ממערב קנדה החל ברימנר ללמד באגודת האמנות במונטריאול, שם ישהה שלושים שנה. רבים מחברי קבוצת ביבר הול למדו אצל ברימנר, שעודד אותם לחקור גישות מודרניות חדשות לציור.
ברימנר התמחה בסצנות אנושיות ונמנע מנושאים היסטוריים גדולים פרט לציוריו לרכבת הפסיפית הקנדית.
תלמידים

נורה קולייר, אמילי קואנן, קלרנס גאגנון, פרודנס היוארד, רנדולף יוטון, אדווין הולגייט, מייבל לוקרבי, ג'ון יאנג ג'ונסטון, מייבל מאי, הלן מק'ניקול, קתלין מוריס, ליליאס טורנס ניוטון, אלברט מיד פטיסון, רוברט פיילוט, שרה רוברטסון, אן סאבאג' ואתל סת'.
הערות שוליים

1 2  Anderson, Jocelyn (2020). William Brymner: Life & Work. Toronto: Art Canada Institute.
↑  Reid, Dennis (1988). A Concise History Of Canadian Painting: Second Edition. Toronto: Oxford University Press. pp. 94–95
↑  Biography – BRYMNER, WILLIAM – Volume XV (1921-1930) – Dictionary of Canadian Biography, www.biographi.ca
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 142082295  ISNI: 0000 0001 2282 1457  LCCN: n79112783  RKD: 13720  SNAC: w68k9gjj  SUDOC: 149962541  ULAN: 500025001  VIAF: 77596536   WorldCat (עם VIAF): 77596536
קורנליוס קריגהוף

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1815 אמסטרדם 
 פטירה:  5 במרץ 1872 (בגיל 56) שיקגו, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרייסלנד 
 
קורנליוס קריגהוף (באנגלית: Cornelius Krieghoff‏;  19 ביוני 1815 – 5 במרץ 1872) היה צייר הולנדי-קנדי מהמאה ה-19. קריגהוף מפורסם ביותר בזכות ציוריו של נופים קנדיים וחיי קנדה בחיק הטבע, שהיו מבוקשים בתקופתו. הוא מפורסם במיוחד בזכות סצנות החורף שלו, שאת חלקן צייר במספר גרסאות.
ביוגרפיה וקריירה

קריגהוף נולד באמסטרדם, הולנד. כשקורנליוס היה ילד, אביו עבר לגרמניה ועבד אצל וילהם סאטלר להקמת מפעל טפטים. משפחתו התגוררה בשלוס מיינברג, טירה מהמאה ה-12 בבעלות סאטלר, הממוקמת על נהר מיין. בתחילה לימד אותו אביו, בסביבות 1830 הוא נכנס לאקדמיה לאמנויות יפות בגרמניה.
הוא עבר לניו יורק בשנת 1836, והתגייס לגדוד הראשון של ארטילריה בצבא ארצות הברית בשנת 1837. בעודו בצבא, הוא עשה רישומים של קרבות. הוא שוחרר מהצבא בשנת 1840.
קריגהוף נסע לפריז בשנת 1844, שם העתיק יצירות מופת בלובר בהנחיית מישל מרטין דרולינג (1789–1851).
יחד עם אשתו אמיליה גוטייה, הוא עבר למונטריאול בסביבות 1846. הוא השתתף בסלון האמנים של מונטריאול. שם התיידד עם המוהוקים שחיו בשמורת האינדיאנים ועשה רישומים רבים מהם הפיק מאוחר יותר ציורי שמן.
בשנת 1847 הוא הוזמן להשתתף בתערוכה הראשונה של אגודת האמנים בטורונטו. הוא ומשפחתו עברו לעיר קוויבק בשנת 1853. הוא חזר לאירופה בשנת 1854, ביקר באיטליה ובגרמניה.
בשנת 1855 שב לקנדה, ושוב עזב לאירופה בין השנים 1863 ל-1868 ואז עבר לשיקגו כדי לפרוש.
הוא נפטר בשיקגו ב-5 במרץ 1872 בגיל 56 ונקבר בבית העלמין גרייסלנד בשיקגו.
עשור לאחר מכן, ב-8 ביוני 1881, השריפה הגדולה בקוויבק השמידה רבים מהשרטוטים שעשה בזמן שירותו בגדוד הראשון של התותחנים בפלורידה.
האוספים הציבוריים המחזיקים עבודות מאת קורנליוס קריגהוף הם הגלריה לאמנות של המילטון (המילטון, קנדה), הגלריה לאמנות של אונטריו (טורונטו, קנדה), הגלריה לאמנות ביברברוק (פרדריקטון, קנדה), מוזיאון ברוקלין (ניו יורק), מוזיאון גלנבוב (קלגרי, קנדה), ועוד.
הכרה

ב-29 בנובמבר 1972 הוציא דואר קנדה בול 'קורנליוס קריגהוף, צייר, 1815–1872' שתוכנן על ידי ויליאם רוטר על פי ציור "המסגרייה" (1871), מאת קורנליוס קריגהוף בגלריה לאמנות באונטריו, טורונטו, אונטריו.
ב-7 ביולי 2000 הוציא דואר קנדה בול נוסף - "האמן בניאגרה, 1858, קורנליוס קריגהוף" ביצירות המופת של סדרות האמנות הקנדיות. את הבול עיצב פייר-איב פלטייה על פי ציור שמן "האמן בניאגרה" (1858) מאת קורנליוס קריגהוף בגלריה לאמנות באונטריו, טורונטו, אונטריו.
הערות שוליים

↑  Mario Béland, Krieghoff, Cornelius, Oxford University Press, 2003, Oxford Art Online
1 2  Reid, Dennis (1999). Cornelius Krieghoff: The Development of a Canadian Artist, Krieghoff, Images of Canada. Vancouver: Douglas & McIntyre. pp. 45–97
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007347164905171  BnF: cb13185797r (data)  BPN: 32060228  CiNii: DA16185608  GND: 124476783  ISNI: 0000 0000 8376 2000  LCCN: n50045190  MusicBrainz: ce789c14-e15c-48d9-bfc1-363fbcde18ce  NTA: 13116953X  RERO: 02-A018748830  RKD: 46437  SNAC: w68w3h86  SUDOC: 085890359  ULAN: 500009410  VIAF: 41981741   WorldCat (עם VIAF): 41981741
טוני רובר-פלרי

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1837 former 2nd arrondissement of Paris, צרפת 
 פטירה:  8 בדצמבר 1911 (בגיל 74) הרובע התשיעי של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Tony Robert Fleury 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות  אקדמיה ז'וליאן 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  פול דלארוש, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 יצירות ידועות:  Anxiety, The Last Day of Corinth, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (13 ביולי 1884)  מפקד בלגיון הכבוד (5 באוגוסט 1907) 
 חתימה:   
 
טוני רובר-פלרי (בצרפתית: Tony Robert-Fleury‏; 1 בספטמבר 1837 – 8 בדצמבר 1911) היה צייר צרפתי, הידוע בעיקר בזכות סצנות היסטוריות. הוא גם היה מורה בולט לאמנות, שלימד אמנים מפורסמים רבים.
ביוגרפיה

הוא נולד מחוץ לפריז, ולמד באביו ג'וזף-ניקולא רובר-פלרי ואצל פול דלארוש וליאון קוגניט בבית הספר לאמנויות יפות באקול דה-ביו ארט בפריז.
הציור הראשון שלו שהוצג בסלון דה פריז, בשנת 1866, היה ציור היסטורי גדול שתיאר את אירועי 8 באפריל 1861 בוורשה, כאשר כוחות רוסים דיכאו את המהומות בכוח. בשנה שלאחר מכן, הציור "הנשים הזקנות בנאבונה, רומא" נרכש על ידי מוזיאון לוקסמבורג.
בשנת 1870 הוא צייר את הציור "היום האחרון של קורינתוס", אשר תיאר את היום לפני שהלגיונות הרומאים בזזו ושרפו את העיר היוונית העתיקה. ציור זה נרכש גם על ידי מוזיאון לוקסמבורג וכעת הוא מוצג במוזיאון ד'אורסי. בשנת 1880 הוא צייר תקרה לארמון לוקסמבורג בפריז, המייצג את "האדרת הפיסול הצרפתי".
רובר-פלורי צייר את דיוקן פיליפ פינל (1876), המתאר את אבי הפסיכיאטריה המודרנית בקרב מטופליו. פיליפ פינל מונה לרופא הראשי בבית החולים בשנת 1795, והנהיג טיפולים רציונליים יותר.
רובר-פלרי לימד כפרופסור במשך שנים רבות באקדמיה ז'וליאן בפריז. ויקטור זרובין היה בין תלמידיו.
רובר-פלורי הפך לנשיא ארגון Société des artistes français. [2, הוא זכה לאות לגיון הכבוד בשנת 1907.בש נת 1908 נבחר לנשיא קרן טיילור, תפקיד אותו מילא עד סוף ימיו.
הוא צבר מוניטין רב ונודע בזכות הקומפוזיציות ההיסטוריות, הדיוקנאות וסצנות הז'אנר שלו/
באטלייה שלו למדו כמה ציירים ידועים בסוף המאה ה -19 ובתחילת המאה ה -20 ממדינות שונות, כולל לוביס קורינת', שרה פייג', אדואר וויאר, ג'ורג' קלוזן, אנה נורדגן, מריה בשקירצבה ועוד.
גלריה

פינלי עם מטופליו
היום האחרון בקורינת
דיכוי המרד בוורשה
הערות שוליים

↑  Minist�re de la culture - Base Léonore, www2.culture.gouv.fr
↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Robert-Fleury, Joseph Nicolas s.v. Tony Robert-Fleury". Encyclopædia Britannica. 23 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 403.
↑  Collier, Peter; Lethbridge, Robert (1994). Artistic Relations: Literature and the Visual Arts in Nineteenth-century France. London: Yale University Press. p. 50
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810561401505606  BnF: cb14965754k (data)  GND: 131393952  ISNI: 0000 0001 1740 4771  Léonore: 143357  RKD: 67280  SNAC: w62z38gt  SUDOC: 181165783  ULAN: 500006804  VIAF: 7658344   WorldCat (עם VIAF): 7658344
צור וירושלים

המחזה צור וירושלים בהוצאת דביר מ-1964 ובהוצאת תיאטרון בית ליסין מ-2003, לצד תוכניית ההפקה
צוֹר וִירוּשָׁלַיִם הוא מחזה משנת 1933 מאת המחזאי והמשורר מתתיהו שוהם. המחזה הוא אינטרפטציה על סיפורם של אליהו הנביא, המלכה איזבל והמלך אחאב ועוסק בסוגיות של המתח בין יהדות ואלילות, ובין רוח וחומר. זהו מחזהו היחיד של שהם, שנכתב בתקופת מגוריו בארץ ישראל.
המחזה שנכתב בשפה עברית עשירה וגבוהה ובנימה שירית, זכה לתשבחות מסופריה העבריים של התקופה. המשורר חיים נחמן ביאליק הכתיר אותו כ'פסגת הדרמה והעברית' ומבקר הספרות יוסף אורן כינה אותו "המחזה הטוב והקשה ביותר בשפה העברית". שוהם אף זכה בעקבותיו בפרס ביאליק לשנת 1933. לאורך השנים נלמד המחזה בבתי הספר. עם זאת, דווקא בשל שפתו המורכבת, לא זכה לעלות בתיאטרון הרפרטוארי עד שנת 2003, עת עלה בהפקה קצרת מועד בת 15 הצגות בתיאטרון בית ליסין.
יש המשערים כי ההשראה לעלילת המחזה הגיעה ממחזהו של אוסקר ווילד 'שלומית', העוסק בביתו של המלך הורדוס אנטיפס המנסה לפתות את יוחנן המטביל. הסופר אלי אשד העלה השערה שייתכן שהושפעה מפואמה שכתב אליסטר קראולי בשנת 1899 תחת שם העט 'הרוזן ולדימיר סוארף', העוסקת בנביא הנמשך אחרי קסמי איזבל.
דמויות

איזבל בת אתבעל – אשת אחאב, מלכת שומרון ובת מלך צור.
אחאב – מלך שומרון.
אליהו – נביא קנא, יריבה של איזבל.
אלישע – יד ימינה של איזבל הנמשח ליורשו של אליהו הנביא.
אחיקר – גדול חכמי צור, הדוניסט.
מיכיהו – בן נביאים שנמשך בקסמה של אזבל.
יהוא – שר צבא המלך.
סלוא – בן נבות היזרעאלי.
יהורם בן יהושפט – בן מלך יהודה.
עלילה > פרולוג

עלילת המחזה מתחילה בסצנת אקספוזיציה ללא מילים, בה ניצבת איזבל הצעירה, בת המלך אתבעל, במקדש עשתרת, ומבקשת להקריב את בתוליה ביחסי מין טקסיים. על פניה עוברים דמויות עשירות ומכובדות אולם היא בוחרת דווקא בנביא אליהו אשר הגיע למקדש 'לנסות עצמו' ולהוכיח את נאמנותו לאלוהים. אליהו דוחה את איזבל בבוז והיא חשה שקורבנה חולל.
עלילה > מערכה ראשונה

איזבל ואלישע, המשמש במחזה כיד ימינה הנמשך אחר קסמיה, בחצר הארמון. איזבל מוציאה את הצו כנגד נבות היזרעאלי אשר מתברר גם כקרוב משפחתו של אלישע. הוא מנסה לשכנע אותה שמשפחת נבות נאמנה למלוכה ואילו היא מבהירה שלא ניתן להיות נאמנים לאיזבל ולאלוהי ישראל.
בשלב מסוים יורדת איזבל לגן ואלישע נותר לבד. עלם מגיע ומזדהה כאחד מבני הנביאים. הוא מנבא לאלישע שיירש את תפקידו של אליהו הנביא, ומושח אותו בשמן. חוזרת איזבל כשהיא מלווה במיכיהו – בן נביאים שפיתתה ושלחה לצור ללמוד את עבודת האל בעל. מיכיהו מתוודה שהוא קרוע בין איזבל לבין אלוהיו. איזבל מציעה לו מבחן – לפתות אליה את אליהו הנביא. היא מספרת לשניים את אשר קרה אותה בצעירותה. מיכיהו לא מאמין שיוכל לפתות את אליהו לאיזבל, אלישע לוקח עליו את האתגר.
מג נכנס לחצר ומבשר לאיזבל על טבח נביאי בעל על הכרמל. איזבל יוצאת במהירות לנסות ולתפוס את אליהו. נכנס אחאב ומספר את אירועי התחרות בין אליהו וכהני בעל, והריגתם של האחרונים. לדבריו היה במקום, אך לא העז להרוג את הנביא. שליח מבשר למלך על כך שזכה בכרם נבות אשר נסקל ומת. אלישע תובע את כבודו של נבות וטוען שנרצח, ודורש מהמלך דין צדק, אולם השליח מספר שברגעיו האחרונים קילל נבות את בית אחאב שלדבריו רוצחים הם, וקרא לאליהו לנקום את נקמתו. המלך מחליט שלפיכך מת נבות בוגד. אליהו מגיע וקורא לו שלא ללכת למסיבה בכרם נבות, אלא להתפלל למחילה. אחאב איננו הורג אותו פעם נוספת – אך גם אינו נשמע לדרישתו, ואליהו מנבא לו את קץ שושלתו. ביציאתו מהארמון, מטיל אליהו את אדרתו על כתפי אלישע המופתע.