שפלת עשב-מיטשל
פאונה

הפאונה של שפלת עשב-מיטשל מושפעת היטב מהסביבה האקולוגית, בשל שני דברים: מעל פני הקרקע כמעט ואין עצים שיכולים לספק מקלט וצל, ובנוסף קרקע החימר של השפלה נוטה להתבקע בעונת היובש הארוכה וליצור חריצים וסדקים עמוקים באדמה. בהתאם לכך עולם החי של האזור עני יחסית במיני עופות ויונקים גדולים, ומאידך עשיר במיני זוחלים וטורפי כיס קטנים מהסוגים דונרט, נינגאווי, פלניגל ואנטכינוס מדומה המנצלים את הבקיעים והחריצים הפזורים באזור למקלט ולכר פורה למציאת מזון כדוגמת חרקים. כך למשל, מבין טורפי הכיס המותאמים ביותר בולטים הפלניגל ארוך-הזנב (Planigale ingrami), ודונרט פס-פנים (Sminthopsis macroura); הפלניגל הוא אחד היונקים הקטנים בעולם עם משקל בוגר של 4.3 גרם, ויש לו ראש זעיר ומחודד - אידיאלי עבור חיטוט בין חריצים כדי למצוא מזון. טורפים קטנים אחרים הם אנטכינוס מדומה קרפנטריה (Pseudantechinus mimulus) שמצוי בסכנת הכחדה, פלניגל צר-חוטם, דונרט עבה-זנב, נינגאווי וונגאי, קווארי, מולגרה וירבוע הכיס, וכן המין דונרט ג'וליה קריק (Sminthopsis douglasi) שאנדמי לאזור הצפון-מזרחי של הסוואנה וקרוי על שם העיר ג'וליה קריק שבקרבתה הוא מצוי. כל המינים הללו ניזונים בעיקר מחרקים, מחסרי חוליות ומעכברים קטנים. טורפי כיס גדולים יותר שנעלמו מהאזור הם נמיית כיס מערבית ונמיית כיס צפונית. מסדרת הקנגוראים, מצויים בין השאר פוסום אוסטרלי כסוף-אפור שמספריו נמצאים בירידה, קנגורו אפור מזרחי שאוכלוסייתו נמצאת בתנודות חדות בהתאם לתנאים האקולוגים בסוואנה, וכן וולארו מצוי וקנגורו אדום שמצויים כמעט בכל חלקי אוסטרליה. בערבות העשב הצפוניות מצוי וולבי ארנבי ממושקף, וברכסים סלעיים בדרום מצוי וולבי סלע צהוב-רגל. הסוג קנגורו חולדתי מדברי היה מצוי בעבר גם באזור זה אך נכחד מן העולם. נציגים מסדרות אחרות פחות מצויים באזור, וביניהם ניתן למנות את קיפודן נמלים אוסטרלי מסדרת יונקי הביב, אוכלוסיית תת-המין המזרחי של בילבי ענק מסדרת הבנדיקוטאים, חולדת המים ושני מינים של עכבר מקפץ מסדרת המכרסמים.
במישורי העשב של האזור אין כמעט עופות קבועים מלבד האמו וציפורי שיר קטנות, ואף עגור ברולגה והשליו זיפני נוודיים יחסית בסוואנה ונעים מאזור אחד למשנהו. עם זאת, אגמי המים המתוקים שבאזור "בראקלי טאבלנד" בטריטוריה הצפונית (כגון אגם וודס, אגם ביוקנן ואגם טאראבול), מספקים אזורי רבייה חשובים לאלפי עופות מים כשביניהם בולטים שדמית מזרחית, רובין אדום כתר (Petroica goodenovii), חרמשון גמדי, (Numenius minutus) שקנאי אוסטרלי, ברווז שורק, ברווז ורוד-אוזן, ברבור שחור, אנפה לבנת-פנים (Egretta novaehollandiae), אנפת לילה אדמונית, כפן מלכותי, וחוברה אוסטרלית. מיני העופות הדורסים אף הם רבים למדי: עיט מחודד-זנב, עיט קטן, דיה מצויה, דיה שחורת-חזה, דיה מרובעת-זנב, תנשמת לבנה ועוד. באזור מצויים מספר תוכים כמו קקדו צהוב-ציצית, קקדו ורדרד, נימפית מצויצת ותוכי לילה (Pezoporus occidentalis) נדיר.
בינות לעשב ולבקעים באדמה ישנם מספר זוחלים אנדמיים: השממית Gehyra minuta, מספר מיני חומטיים (Ctenotus schevilli,‏ Ctenotu agrestis ו-Ctenotus joanae) ומין אחד של חרדון מזוקן (Pogona henrylawsoni). מלבדם מצויים באזור זוחלים רבים אחרים שנמצאים גם באזורים אחרים באוסטרליה, כולל פתן חום מהמינים: פתן חום מנומר (Pseudonaja guttata) ופתן חום אינגרם (Pseudechis ingrami), פתן קולט ונחשים חונקים כמו פיתון החול, פיתון זית ופיתון שחור-ראש, מולך קוצני ומיני כוחיים (כוח אוסטרלי, כוח החולות וכוח ספסנר). כאשר הגשמים השנתיים יורדים ומציפים את הסדקים והחריצים, אזורים גדולים בסוואנה הופכים לספוגים במים ולביצתיים מה שמעודד את הופעתם של מספרים עצומים של צפרדעות מתחפרות. כפי שצפוי, באזור מצויים אלפי מיני חרקים וישנם גם מספר נמלים אנדמיות. באזורים רבים ישנם תלוליות טרמיטים.
באזורים מסוימים ישנם ביצות ייחודיות שנוצרות סביב מעיינות של מי תהום. המעיינות נובעים משקעים טבעיים באקוויפר של האגן הארטזי הגדול הנמצא באזור המערבי של השפלה. ביצות אלה ידועות בריכוזים הגבוהים של צמחים אנדמיים ומספר מיני דגים וחלזונות. דג שאנדמי למעיינות אלו הוא כחול-עין אדום-סנפיר (Scaturiginichthys vermeilipinnis).
אחד המאפיינים הבולטים ביותר של שפלת עשב-מיטשל הוא ההתפרצויות יוצאות הדופן של שני מיני בעלי חיים הנפוצים ביותר באזור: יונת ארלקינו (Phaps histrionica) וחולדה ארוכת-שיער (Rattus vilosissimus); לבד מהשפלה אין עוד אזור אקולוגי אחר באוסטרליה שמתאפיין בתכונה זאת.

יונת ארלקינו היא יונת קרקע גדולה, שהתרחשה בעבר בלהקות של מאה אלף, ברחבי שפלת עשב-מיטשל בהתאם לכמות המשקעים. האוכלוסיות של היונים ירדו במהירות בתגובה לחדירת החקלאות בין 1850 ל-1900 והיה חשש שהם נכחדו לגמרי בשנת 1950. מאז האוכלוסייה התאוששה מעט ואף הסתגלה לליקוט זרעונים מגללי הבקר, וכיום ניתן לראות שוב להקות גדולות אם כי לא כבעבר.

לחולדה ארוכת השיער יש מחזור דומה של התפרצויות, בעקבות עודף משקעים. נוסעים שעברו בתקופות מוקדמות באזור תיארו את עוצמת ההתפרצויות:
המספרים של החולדות היו מדהימים וכחמישים אלף קילומטרים רבועים התמלאו בחולדות הללו, אם צפיפות של חולדה אחת לכל 10 מטר (כ-5 מיליון חולדות). החולדות טרפו את כל מה שבדרכם, והרסו את מה שהם לא יכלו לטרוף. הנהירה שלהם הייתה גדולה עד כדי כך שזה היה כמעט בלתי אפשרי לישון, שכן החולדות פלשו לתוך השמיכות כדי למצוא מזון - לעתים קרובות אצבעות או אוזני אדם.
התפרצויות של החולדות ממשיכות להתרחש גם כיום במרווחים לא סדירים ובהיקף נמוך יותר מבעבר בעקבות דלדול המרעה על ידי הבקר, כשבמקרים רבים החולדות יוצאות מאזור הליבה שלהם בסוואנה ומתפשטות על פני חלקים גדולים באזורים הצחיחים של מרכז אוסטרליה. בעקבות החולדות מגיעים עופות דורסים רבים, שהבולט בהם הוא הדאה שחורת-קצוות (Elanus scriptus) אשר נמצאת באזור בצפיפויות גבוהות מהרגיל בשל כך.
מלבד בעלי החיים המקומיים, מצויים בשפלת עשב-מיטשל מינים פולשים רבים שהובאו על ידי האירופאים או שברחו מחוות חקלאיות; ביניהם: שועל אדום, חתול הבית, חזיר בר, עז הבית, ארנבון מצוי, קרפדת קנים, סוס פרא ומספר מיני איילים. לרבים מהם יש השפעה שלילית על עולם החי המקומי.