stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חורבת קיטמית

| --- | --- |

 מידות
 שטח:  2 דונם
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  אביב 1979
 חפירות:  1984
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°11′07″N 35°03′58″E﻿ / ﻿31.1854°N 35.0661°E﻿ / 31.1854; 35.0661
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) חורבת קיטמית(למפת צפון הנגב רגילה) חורבת קיטמית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת קיטמית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת קיטמית
 
חורבת קיטמית, המתחם המקודש
חורבת קיטמית הוא אתר ארכאולוגי השוכן כ-10 קילומטרים מדרום לתל ערד, סמוך לנחל קיטמית בשטח בסיס נבטים. האתר נתגלה במהלך הסקר של אזור מלחתה שנערך באביב 1979 בראשותו של יצחק בית אריה. שטח האתר שני דונם. האתר נחפר לראשונה בשנת 1984. אין ודאות אם האתר היה שייך לממלכת יהודה או לממלכת אדום.
תיאור האתר

האתר כולל שכבה אחת בעלת שני שלבים, שמאופיינים בשני מכלולי מבנים המרוחקים זה מזה כ-20 מטרים. המכלול הראשון כולל מבנה בן שלושה חדרים, במה מוקפת גדר מאבן, מזבח ואגן. המבנה בנוי מאבני צור מקומיות בגודל 10.5 על 5.5 מטרים ופתחי החדרים פונים דרומה. בשלב השני עובו חלק מקירות החדרים ונוספו ספסלים מאבן. על רצפת החדרים שעשויה מגיר כתוש, נתגלתה כמות גדולה של חרסים ועצמות צאן ומדרום למבנה במרחק 11 מטרים נחשפה במה נמוכה.
הממצאים

הכמות הגדולה ביותר של ממצאים נתגלתה באזור הבמה. הממצא כלל כלי יום יום, כלי פולחן וצלמיות מחרס. כלי הפולחן הבולטים הם כנים גליליים שנוצרו על אובניים. על חלק מהכנים הודבקו צלמיות אדם, צאן, בקר או ציפורים וחלקם היו צבועים באדום ושחור. גובה הכנים הגיע עד ל-60 סנטימטרים. הממצאים הרבים באתר כוללים צלמית של אלה בעלת שלוש קרניים, שלוש קובעות המעוטרות ברימונים, ספלי מקטר מחוררים, ומזבחונים מחרס. בנוסף נמצא חותם מאבן במתחם הבמה אשר מגולפת בו דמות אדם לובשת גלימה ארוכה וידה מורמת למעלה. נתגלו חפצי ברונזה, בעיקר טבעות ועגילים דמויי סהרונים. על חמישה חרסים נתגלו כתובות, באחת מהכתובות מופיע השם "קוס" שהוא האל הראשי של אדום. את כלי החרס שנמצאו ניתן לחלק לשלוש קבוצות:
כלי יום יום שהיו נפוצים באזור יהודה בסוף המאה ה-7 ובתחילת המאה ה-6 לפנה"ס.
כלי חרס אדומיים.
כלי חרס שנפוצים בארץ ישראל ובעבר הירדן, בעיקר קעריות שמחקות "כלי ארמון" אשוריים וקנקנים פערוריים.
ניתוח האתר

יצחק בית אריה אשר חקר את האתר, הגיע למסקנה שמדובר במקדש אדומי שנבנה בסוף המאה ה-7 לפנה"ס. לדעתו זוהי עדות נוספת לחדירה של אדומים לצפון הנגב סמוך לנפילת ירושלים וגלות בבל. אחרים מציעים שהאתר אולי השתייך לממלכת יהודה.
הערות שוליים

1 2  Christoph Uehlinger, "The Archaeology of Israelite Cult", in: Kyle H. Keimer, The Ancient Israelite World, Taylor & Francis, 2022, p. 442
1 2  Christoph Uehlinger, "The Archaeology of Israelite Cult", in: Kyle H. Keimer, The Ancient Israelite World, Taylor & Francis, 2022, p. 442
↑  בית אריה, י., תשמ"ז, "מקדש אדומי בחורבת קיטמית", קדמוניות שנה יט חוברת 3–4 (76-75): 79-72.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541854505171  VIAF: 234315559   WorldCat (עם VIAF): 234315559 
צלמית כרוב שנמצאה באתר
צלמית ראש אלה בעלת שלוש קרניים מחימר, עדות לאפשרות לייצג אלוהות גם מחומרים זולים יחסית
צלמית מבוססת כד מהאתר; כדים ש"שודרגו" לצלמיות נמצאו גם באתרים אדומיים נוספים
חצי האי דור

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ימת מישיגן, גרין ביי, פורטס דס מורטס 
 קואורדינטות:  44°54′N 87°18′W﻿ / ﻿44.9°N 87.3°W﻿ / 44.9; -87.3
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום חצי האי דור בוויסקונסין
 
חצי האי דור (באנגלית: Door Peninsula) הוא חצי אי במזרח מדינת ויסקונסין שבארצות הברית. חצי האי הוא יעד נופש פופולרי. בתחומו של חצי האי נמצא חלקו הצפוני של מחוז בראון, חלקו הצפוני של מחוז קהוואני, וכל מחוז דור. עם השלמת יצירת תעלת סטורג'ן ביי ב-1882 הקצה הצפוני של חצי האי הפך לאי נפרד.
היסטוריה

ברחבי חצי האי נמצאו עדויות ארכאולוגיות המעידות על כך שמספר שבטים אינדיאנים גרו לאורך ההיסטוריה בחצי האי. בשנת 1634 החוקר הצרפתי ז'אן ניקולט הגיע לחצי האי בעת שחיפש את הנתיב הימי לאסיה דרך אמריקה הצפונית. ניקולט זכור בפולקלור של ויסקונסין בכך שסבר בתחילה כי השבטים האינדיאנים של חצי האי דור הם אסייתים ובעקבות כך מיהר לחגוג משום שסבר שהוא הצליח להגיע למזרח הרחוק.
שמו של חצי האי נובע משמו של מצר קטן הממוקם בסמוך לחצי האי, בין חצי האי והאי וושינגטון, אשר נחשב למסוכן במיוחד בימי קדם, מכיל כיום ספינות טרופות רבות, ועל כן השבטים האינדיאניים נתנו לו את השם ההולם שתורגם מאוחר יותר לצרפתית כ"Porte des Morts" ועל בסיס תרגום זה תורגם בהמשך לאנגלית בשם "Death's Door" (הדלת למוות).
חנא סוויד

חנא סוויד (בערבית:  حنا سويد, תעתיק מדויק: חנא סויד; נולד ב-27 במרץ 1955) הוא לשעבר חבר הכנסת מטעם סיעת חד"ש, ויו"ר הסיעה בכנסת.
ביוגרפיה

סוויד הוא ערבי נוצרי בן לעדה היוונית-קתולית, ממשפחה שבתחילת המאה ה-20 עברה מעראבה לעיילבון. הוא קיבל תואר דוקטור לתכנון עירוני מהטכניון בשנת 1988. בשנים 1990–1992 היה חוקר ומרצה באוניברסיטת רדינג באנגליה. כיהן כראש מועצת עילבון בשנים 1993–2003. בפברואר 1996 מונה לחבר המועצה הארצית לתכנון ובנייה ובכך היה לערבי הראשון במועצה.
סוויד פעיל בנושא איכות הסביבה. היה ראש המרכז הערבי לתכנון ולבנייה בשנים 2003–2006.
ב-14 בינואר 2006 נבחר סוויד, שאיננו חבר במק"י, למקום השני ברשימת חד"ש, המקום הגבוה ביותר אליו נבחר נציג נוצרי בעשור האחרון, כשהוא גובר על חבר הכנסת עיסאם מח'ול. היו שפירשו בחירה זו כפניית חד"ש לקו לאומי יותר מבעבר, כחלק מהתחרות מול בל"ד על לבו של ציבור הבוחרים הערבי. בעקבות זאת נבחר לכנסת השבע עשרה.
במהלך כהונתו בכנסת יזם תיקון לחוק התכנון והבנייה המחייב את מוסדות התכנון לפרסם הודעות באתרי האינטרנט שלהם. כן היה בין יוזמי החוקים שביטלו את איחודי הרשויות בשגור ובעיר הכרמל.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום השני ברשימת חד"ש לכנסת, ונבחר לכהונה נוספת בכנסת ה-19. הוצב במיקום סמלי ברשימה המשותפת בבחירות לכנסת העשרים.
הערות שוליים

↑  קביעת עיריות ומועצות מקומיות לעניין חברות במועצה הארצית לתכנון ולבנייה, ילקוט הפרסומים 4394 מיום 25 בפברואר 1996, עמ' 2412
חוק איסור הקמת מצבות זיכרון לזכר מבצעי מעשי טרור

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  25 במרץ 1999
 תאריך חקיקה עברי:  ח' בניסן ה'תשנ"ט
 גוף מחוקק:  הכנסת ה-15
 תומכים:  3
 מתנגדים:  אין
 נמנעים:  אין
 הצעת חוק:  ה'תשנ"ז 1997
 מציגי החוק:  רן כהן - ח"כ לשעבר מטעם סיעת מרצ
 
חוק איסור הקמת מצבות זיכרון לזכר מבצעי מעשי טרור קובע שאסור להקים מצבות ואנדרטאות לזכר טרוריסטים ומעשיהם. החוק אושר בכנסת בשנת 1999 על ידי הכנסת. יוזם החוק הוא חבר־הכנסת, רן כהן ממפלגת השמאל מרצ. החוק חוקק בעקבות הקמת מצבה לזכר ד"ר ברוך גולדשטיין, רופא ישראלי-אמריקאי שביצע את הירי במערת המכפלה שבחברון וגרם להריגתם של 29 פלסטינים וכן לפציעתם של ערבים-מוסלמים רבים שהתפללו במקום.
היסטורית החוק

החוק נכנס לתוקף בשנת 1999, הצעת החוק הראשונה הועלתה ב-25 במרץ 1997, בידי ח"כ רן כהן מטעם מפלגת מרצ וועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת, לדבריו, ישנן אנדרטאות על שמם של גולדשטיין וסלאח נזאל, שהיו מעורבים במעשי הרג וטרור, הוא טען גם כי אלו לא סתם מצבות זיכרון אלא אנדרטאות מכובדות ומפוארות במיוחד שקוראות אליהן להתחנך על פי זכר אותו האדם, לכן יש להסירן. בקריאה השנייה והשלישית פנה חבר הכנסת סאלח טריף, יו"ר ועדת הפנים ואיכות הסביבה מאותן סיבות להסרת אנדרטאות זיכרון לזכר מבצעי מעשי טרור.
עיקרי החוק

החוק אוסר הקמת אנדרטאות ומצבות זיכרון לזכר רוצחים ומבצעי מעשי טרור רצחניים, החורגות ממצבה רגילה בבית קברות, וזאת על מנת למנוע הסתה ועידוד למעשים נפשעים. שר הביטחון ממונה על פקודת הסרת אנדרטה לא חוקית. החוק מאשר קבורה של אדם הממונה על מעשה הטרור, אך אוסר על הקמת מצבה או אנדרטה לזכר המעשה.
ראו גם

פארק מאיר כהנא – גן תיירות בקרית ארבע
הרב מאיר כהנא הי"ד – ח"כ מטעם מפלגת הימין כך שנרצח בידי מתנקש מוסלמי-מצרי
כהניזם
פרשת ניימן השנייה
ד"ר ברוך גולדשטיין – רופא ישראלי אמריקאי
טבח מערת המכפלה שבחברון
רן כהן – פוליטיקאי וח"כ לשעבר מטעם מפלגת השמאל מרצ לשעבר שיזם את "חוק איסור הקמת מצבות זיכרון לזכר מבצעי מעשי טרור" של מדינת ישיראל
הפיגוע בקריית ארבע (2003)
הערות שוליים

↑  Open Knesset, oknesset.org
1 2  בג"ץ 6195/98 ישראל ומרים גולדשטיין נ' אלוף פיקוד מרכז ואחרים, ניתן ב־14 בנובמבר 1999
חנא אבו חנא

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  16 באוקטובר 1928 ריינה, ישראל 
 פטירה:  2 בפברואר 2022 (בגיל 93) חיפה, ישראל 
 מדינה:  מדינה פלסטינית, ישראל 
 לאום:  פלסטיני ישראלי
 עיסוק:  משורר, סופר, מחנך וחוקר
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה, הקולג' הערבי, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שפות היצירה:  ערבית, אנגלית 
 תחום כתיבה:  ספרות ושירה
 יצירות בולטות:  "בצל העננה"
 צאצאים:  אומייה אבו חנא 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס ע"ש ש' שלום של עיריית חיפה, מדליית אל-קודס לשירה ופרס פלסטין לשירה
 
חנא אבו חנא (בערבית: حنا أبو حنا;‏ 16 באוקטובר 1928 - 2 בפברואר 2022) היה משורר, סופר, מחנך וחוקר ערבי-ישראלי.
ביוגרפיה

אבו חנא נולד בעיירה ריינה למשפחה ערבית נוצרית והתחנך בנצרת ובקולג' הערבי בירושלים בימי המנדט. שימש במשך שנים רבות כמחנך ומנהל בית הספר האורתודוקסי בחיפה. היה חבר במפלגה הקומוניסטית הישראלית בצעירותו ובהמשך היה חבר במפלגת בל"ד (ואף היה במקום האחרון והסמלי ברשימת מועמדיה לכנסת כמה פעמים), וכתב בעיתון א-סינארה. אבו חנא כתב ופרסם ספרי שירה ופרוזה רבים, וכן לימד ספרות ערבית באוניברסיטת חיפה.
בשנות ה-90 ייסד יחד עם פהד אבו ח'דרה ואינטלקטואלים אחרים את הרבעון "מואקף", שהיה מוקדש לביקורת ספרות.
בשנת 2003 ביצעה התזמורת הפילהרמונית הישראלית את "תזמורת", יצירה שכתב גיל שוחט אשר נכתבה לטקסטים של המשוררת אגי משעול ושל אבו חנא, בתרגום של ששון סומך.
אבו חנא זכה במדליית אל-קודס לשירה ובפרס פלסטין לשירה. הוא זכה בפרס על-שם ש' שלום של עיריית חיפה בשנת תשנ"ח על ספרו "בצל העננה".
הוצב באופן סמלי במקום ה-100 ברשימה המשותפת בבחירות לכנסת העשרים.
אבו חנא נפטר ב-2 בפברואר 2022. הוא היה תושב חיפה ואביה של העיתונאית אומייה אבו חנא.
הערות שוליים

↑  רשימת המועמדים באתר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת העשרים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294918005171  GND: 142857904  ISNI: 0000 0001 2117 7604  LCCN: nr91014998  NTA: 119959976  SUDOC: 11528995X  VIAF: 2322948   WorldCat (עם VIAF): 2322948
טסקלוסה

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  אלבמה אלבמה
 מחוז:  טסקלוסה
 ראש העיר:  Walter Maddox
 תאריך ייסוד:  13 בדצמבר 1819
 שטח:  182 קמ"ר
 גובה:  68 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  99,600 (1 באפריל 2020)
  ‑ במטרופולין:  219,461 (2010)
 קואורדינטות:  33°12′24″N 87°32′05″W﻿ / ﻿33.206666666667°N 87.534722222222°W﻿ / 33.206666666667; -87.534722222222 
 אזור זמן:  UTC -6
 www.tuscaloosa.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה טסקלוסה(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה טסקלוסה(למפת אלבמה רגילה) מונטגומרי ברמינגהאם האנטסוויל מוביל דיקייטר דותן מ י ס י ס י פ י  טנסי ג'ורג'יה פלורידה מפרץ מקסיקוטסקלוסה(למפת אלבמה מוגדלת) מונטגומרי ברמינגהאם האנטסוויל מוביל דיקייטר דותן מ י ס י ס י פ י  טנסי ג'ורג'יה פלורידה מפרץ מקסיקוטסקלוסה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טסקלוסה (באנגלית: Tuscaloosa) היא בירת מחוז טסקלוסה במדינת אלבמה בארצות הברית. העיר שוכנת על גדות נהר בלאק ווריור במרכז אלבמה. בעיר מתגוררים 90,468 (נכון ל-2010), ובמטרופולין שלה מתגוררים 219,461 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה

במקום שבו נמצאת העיר ישבו מספר שבטים אינדיאנים, אך הם גורשו על ידי הממשל בחוק הגירוש האינדיאני (Indian Removal Act) לצדו המערבי של נהר מיסיסיפי בשנות ה-30 של המאה ה-19.
ב-1814 נחתם חוזה פורט ג'קסון עם האינדיאנים המקומיים, בו הותרה התיישבות של אמריקאים ממוצא אירופאי. כעבור זמן קצר הוקמה קבוצת בקתות באזור והמיישבים החליטו לקרוא לקהילה החדשה על שמו של הצ'יף המקומי בן המאה ה-16 טסקלוסה (Tuskaloosa). ב-13 בדצמבר 1819, יום לפני שאלבמה הפכה למדינה, טסקלוסה הוקמה באופן רשמי כעיירה.
ב-1826 טסקלוסה הפכה לבירת אלבמה, מה שתרם לגידול האוכלוסייה והכלכלה המקומית. ב-1846 התואר הועבר למונטגומרי ועקב כך האוכלוסייה התמעטה.
בשבועות האחרונים של מלחמת האזרחים האמריקנית כוחות של צבא האיחוד בזזו את העיר והחריבו חלקים ממנה, בהם אוניברסיטת אלבמה בעיר.
בסוף המאה ה-19 נבנו מספר סכרים בנהר בלאק ווריור על ידי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית (United States Army Corps of Engineers). הדבר אפשר פתיחה של קו ישיר וזול לעיר הנמל מוביל בדרום אלבמה ובכך תרם לפיתוח הכרייה באזור. גדילתה של אוניברסיטת אלבמה והתפתחותם של מספר מוסדות לבריאות הנפש בעיר, תרמו לגדילה מתמידה בכלכלה המקומית במהלך המאה ה-20.
ב-27 באפריל 2011 הכה בעיר טורנדו שגרם למותם של 44 אנשים ועוד 20 אנשים בעיר ברמינגהאם.
כלכלה

כלכלת העיר מסתמכת על שירותים ממשלתיים, תעשייה, כרייה ומסחר.
חינוך

בעיר שוכנת אוניברסיטת אלבמה שהוקמה ב-1831, והיא אחת האוניברסיטאות הגדולות והחשובות באלבמה.
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה האזורי טסקלוסה, הנמצא במרחק של כ-6 קילומטרים צפון-מערבית למרכז העיר. תושבי העיר משתמשים גם בנמל התעופה הבינלאומי ברמינגהאם-שאטלוורת' הגדול יותר, הנמצא במרחק של 85 קילומטרים.
העיר נמצאת על המסלול של כביש בין-מדינתי 20, המקשר בין המדינות טקסס וקרוליינה הדרומית, וכביש בין-מדינתי 59, המקשר בין המדינות לואיזיאנה וג'ורג'יה.
ערים תאומות

יפן נרשינו, יפן
גרמניה שורנדורף, גרמניה
גאנה סוניאני, גאנה - גאנה טצ'ימן, גאנה (הברית היא עם שתי הערים כיחידה אחת)
הערות שוליים

1 2  אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
1 2  אוכלוסייה במטרופולינים לפי מפקד 2010 והערכות אוכלוסייה ב-2011, לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
| דגל אלבמה מדינת אלבמה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | מונטגומרי |  |
| אזורים גאוגרפיים | פיימונטה • עמק טנסי • האזור המטרופוליטני פלורנס–מאסל שולס |  |
| היישובים הגדולים ביותר | ברמינגהאם • מונטגומרי • מוביל • האנטסוויל • טסקלוסה • הובר • דותן • דיקייטר • אובורן • מדיסון • פלורנס • גדסדן • וסטאביה הילס • פראטוויל • פניקס סיטי • אלבסטר • בסמר • אנטרפרייז • אופליקה • הומווד |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות אלבמה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555085505171  BNE: XX5495407  GND: 4256534-0  LCCN: n79133761  MusicBrainz: f1435db2-e05e-4088-a741-c56d3859e0be  NARA: 10039855  NKC: ge732776  SUDOC: 083945733  VIAF: 126125787   WorldCat (עם VIAF): 126125787
חצי האי דייוויס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  66°35′00″S 98°47′00″E﻿ / ﻿66.5833°S 98.7833°E﻿ / -66.5833; 98.7833
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי דייוויס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי דייוויס
 
חצי האי דייוויס (באנגלית: Davis Peninsula) הוא חצי אי מוארך מכוסה קרח, בארץ המלכה מרי שבאנטארקטיקה.
חצי האי ממוקם בין קרחון רייד, לבין קרחון נורת'קליף.
רוחבו של חצי האי 6 קילומטרים.
היסטוריה

חצי האי התגלה בנובמבר 1912, על ידי משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה, שחקרה את אנטארקטיקה בפיקודו של דאגלס מוסון.
דאגלס מוסון נתן לחצי האי את שמו.
מוסון קרא לחצי האי על שם רב החובל ג'ון קינג דייוויס (John King Davis).
חוות ההכשרה בקלוסובה

פריסת קיבוצי ההכשרות בפולין. בולט האחוז הגבוה של "גוש קלוסובה" מתוך כלל ההכשרות
הכשרת קלוסובה 25-אוקטובר-1933
חלוצים מקיבוץ קלוסובה במחצבה 1936
חלוצים מקיבוץ קלוסובה במחצבה 1933
חברות הקיבוץ עבדו במחצבה לצד החברים בשוויון מלא 1927
חוות ההכשרה בקלוסובה (ובשמה המלא "קיבוץ חוצבי האבנים בקלוסובה ע'ש יוסף טרומפלדור") הוקמה ב-1924 על ידי ארגון החלוץ בעיירה קלוסובה שבמזרח פולין כדי להכשיר נוער יהודי לעלייה ארצה. הפעילות המרכזית של חברי החווה הייתה בחציבת אבנים במחצבה הסמוכה לעיירה. מבין כל חוות ההכשרה בפולין נחשבה חווה זו ל"סמן ימני" מבחינת תנאי המחיה הקשים בה ומבחינת האידאולוגיה הקיצונית של חבריה. בשיאה הפכה הכשרה זו (על פלוגותיה) לשנייה בגדולה בפולין (אחרי "שחריה") וכ-8,000 בני נוער עברו בה בדרכם לעלייה ארצה.
רקע

בתחילת המאה ה-20 החלה התעוררות ציונית נרחבת באירופה שהובילה לעלייה השנייה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נעצרה העלייה ארצה והתחדשה רק לאחר סיום המלחמה. בתקופה זו הובילו תנועת הנוער השונות (בראשות תנועת החלוץ) את הקמתן של חוות הכשרה ברחבי אירופה (בעיקר בפולין) בהם הוכשרו עשרות אלפי צעירים ששאפו לעלות ארצה. מתוך הרצון להתאים את אופי ההכשרה לפעילות החלוצית המרכזית בארץ שאפו ראשי "החלוץ" להתרכז בהכשרה חקלאית אולם עקב אי היכולת להתפרנס אך ורק מחקלאות (בגלל זמינות קרקע, עונתיות וכו') פנו רבים מחברי ההכשרות לעסוק במגוון רב של מלאכות אחרות.
הכשרה עונתית מול הכשרה קבועה

אחת מהדילמות איתן התמודדו רוב קיבוצי ההכשרה הייתה לגבי משך ואופן שהות החברים בהן. בתחילת הדרך פעלו רוב הקיבוצים במודל של הכשרות קצרות בתקופת הקיץ ושחרור החברים לבתיהם עם תחילת החורף. דבר זה הביא לשתי תופעות:
חלק מבוגרי הכשרה שחזרו לביתם, בהמתנה לעלייה, שוכנעו על ידי ההורים, שהתנגדו לעלייה, להישאר בפולין ולא לעלות ארצה.
ידע רב שצברו חברי ההכשרה הלך לאיבוד עם בוא החברים החדשים וזאת מחוסר תקופת "חפיפה" ראויה דבר שהביא לבזבוז כספים ומשאבים.
אי לכך, לאחר מספר שנים, החלו ההכשרות לשקול מודל אחר לפיו המגיעים לחווה יישארו בה באופן קבוע ולאורך כל השנה עד שיקבלו סרטיפיקט ויעלו ארצה. בסופו של דבר אומץ מודל זה על ידי חלק גדול מחוות ההכשרה.
ההיסטוריה של החווה > הקמת החווה

חוות קלוסובה הוקמה ב-1924 בעיירה קלוסובה (כ-20 ק"מ מהעיר סארני) שבמחוז ווהלין (אז בפולין ולאחר המלחמה באוקראינה). החווה הוקמה על ידי 8 חלוצים מתנועת החלוץ בפולין, תושבי סארני והסביבה, בהובלתו של שמחה פינקלשטיין. עקב מיעוט אפשרויות העבודה החקלאית באזור החליטו החלוצים לעבוד במחצבת אבנים ובמנסרת עצים שפעלו בקרבת העיירה והיוו מקום תעסוקה עיקרית לתושבי קלוסובה והסביבה. המחצבה הייתה בבעלות משפחה יהודית (משפחתו של מיכאל פיינשטיין) והמנסרה למשפחת לרנר.
עד הגעת חלוצי ההכשרה למחצבה הועסקו בה, בעיקר, אסירים פליליים אך גם רבים מתושבי הסביבה. חברי הקבוצה הראשונה שהגיעו למקום לבקש עבודה נתקלו בלעג וזלזול ביכולתם של נערים להתמודד עם משימת החציבה הקשה. גם לאחר ששיכנעו את בעל המחצבה לקבלם, התבקשו חברי הקבוצה לעמוד בהספקי העבודה של הפועלים הוותיקים ולקבל את אותו שכר כמותם. על אף הקשיים הרבים עמדו חברי ההכשרה במשימה והוכרו כקבוצת עבודה מאוגדת.
ב-1925, כשמספר חברי ההכשרה הגיע כבר ל-35, החלו ראשוני החלוצים מהחווה לעלות ארצה.
עד 1926 פעלה החווה במתכונת עונתית. עם בוא האביב הגיעה למקום קבוצה חדשה של חלוצים שעבדו במהלך הקיץ ולקראת סופו עזבו את החווה (בחזרה לבתיהם או לעלייה) ושנה לאחר מכן הגיעה קבוצה חדשה.
ההיסטוריה של החווה > תקופת ההכשרה הקבועה

ב-1926 מקבל הקיבוץ החלטה על מעבר מהכשרה עונתית להכשרה קבועה לפיה ישהו אנשי ההכשרה במקום עד עלייתם ארצה. את ההחלטה הזו הוביל בני מרשק שהגיע באותה שנה למקום והפך למנהיג בקיבוץ. כחלק מתהליך הפיכת המקום ליישוב קבע הורשו זוגות להינשא ואף להביא ילדים.
באותה שנה התקבלה החלטה במרכז "החלוץ" לבנות בית מרווח לחברי הקיבוץ. הבית נחנך ב-1927.
ההיסטוריה של החווה > גוש קלוסובה

שמעו של קיבוץ קלוסובה יצא למרחקים ומשך אליו מספר רב של חלוצים. מאחר שפוטנציאל העבודה במחצבה עצמה היה מוגבל, הוקמו פלוגות נספחות ביישובים קרובים לעיירה
הגידול במספר החלוצים שהגיעו להכשרה נבע גם מהצמצום בחלוקת הסרטיפיקטים על ידי המנדט כתוצאה מפרסום הספר הלבן של פאספילד ב-1930.
ב-1931 הוקם, רשמית, "גוש קלוסובה" שבשיאו מנה כ-1000 חלוצים שנחלקו לכ-70 פלוגות שהיו פזורות בכפרים ובעיירות במחוז.
ההיסטוריה של החווה > חיסול הקיבוץ

כבר מ-1931 החלו התנכלויות של השלטונות הפולנים לקיבוץ בקלוסובה תוך מאמצים להחליף את העובדים היהודים בעובדים פולנים. יחס זה גרם לתנודות בהיקף העובדים במחצבה עצמה ובתקופת הצמצום עברו העובדים לאחת מפלוגות הגוש.
תהליך התנכלות זה הגיע לשיאו בסוף 1937 אז דרשו השלטונות הפולניים לפטר את כל הפועלים היהודים ולהעביר את המחצבה והמנסרה מהבעלים היהודים לבעלות פולנית. עקב כך ננטש הקיבוץ וחבריו עלו ארצה, חזרו לבית הוריהם או הצטרפו לאחת מהפלוגות של גוש קלוסובה.
ההיסטוריה של החווה > חיסול הגוש

חלק מפלוגות הגוש המשיכו להתקיים עד פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939. מזרח פולין נכבשה על ידי הרוסים שפיזרו את הגופים הציונים. חלוצי ההכשרה התרכזו במרכזי ההכשרה בקובל ולוצק אליהם הגיעו גם אנשי ההכשרה שברחו מחוות ההכשרה בגרוכוב. בהמשך עברו החלוצים לוילנה והגוש התחסל.
"רוח" קלוסובה

קיבוץ קלוסובה התפרסם בתנאי החיים בו ובקשיחות של חבריו שהעלו על נס את ערכי העבודה הקשה וההסתפקות המועט. חברי הקיבוץ נקראו "קלוסוביאקים" ומוטו החיים שהכתיב בני מרשק היה "ליצור מולדת לעם מחוסר קרקע. להפוך יהודי תלוש ובטלן לאיש עובד בחיי קומונה. אין פשרות. יש להתגבר על החולשות, על הסטיות. מהפכה לא עושים ברכרוכיות. מן ההכרח לתבוע הרבה מעצמך ומזולתך ולעיתים אף להתאכזר".
רוח זו הביאה לכך שחברי הקיבוץ החמירו עם עצמם באופן יוצא דופן. הם גרו בצריף קטן ופרוץ רוחות שבנו במו ידיהם, ישנו 3 במיטה אחת (מחוסר מקום) ואף על שולחנות האוכל, לבשו בגדים בלויים ונעלו נעליים עשויות מצמיגי מכוניות. הצפיפות הרבה גרמה להפצת מחלות נרחבת והרצון, של חברי הקיבוץ, לפתור את כל בעיות הקיבוץ בד' אמותיו הביאה לכך שהחולים נשארו, בזמן מחלתם, בקיבוץ תוך קבלת טיפול רפואי מינימלי ובאופן שסיכן את חייהם.
תורת החלוציות העברית אכזרית במעשיותה ונפלאה במהותה
.
הערכים החומריים שנוצרו על-ידי אותם חוצבים באבן-אינם ממצים את הערך האנושי הגלום במעשיהם. האבן לא הייתה רק אמצעי לקבלת שכר, אלא בעיקר כדי לחולל שינוי בעצמם. את האבן חצבו למען חצוב באדם
.
צורת חיים זו של הקיבוץ בקלוסובה שימש מודל לחוות אחרות אולם היו גם כאלו שערערו על כך וביניהם היה ברל כצנלסון שהתנגד ל"אכזריות" כערך חינוכי.
מורשתה של החווה

בוגרי הקיבוץ, שעלו ארצה עם תום תקופת הכשרתם, השתלבו, ברובם, במספר קיבוצים כגון יגור, גבעת השלושה, רמת רחל, רמת הכובש, גליל ים, גבעת ברנר ועוד. עולים אלו הביאו איתם ארצה את הערכים עליהם התבסס קיבוץ ההכשרה: האידאולוגיה, מוסר העבודה, הסולידריות החברתית וההסתפקות במועט. חלקם השתלב בתעשיית המחצבות בארץ (למשל חברי יגור במחצבת נשר וחברי גבעת השלושה במחצבות מגדל צדק).
ב-2014 ארגנה עמותת יד טבנקין (שברמת אפעל) כנס לציון 90 שנה להקמת הכשרת קלוסובה. בכנס השתתפו חברי ההכשרה וכן חברי קיבוצים שהוקמו על ידי חברי ההכשרה. במקביל נפתחה בבית "יד טבנקין" תערוכה שהציגה תמונות, מסמכים וסרטונים על החווה (אוצרת התערוכה הייתה דליה קינן-פרץ).
ראו גם

חוות ההכשרה בגרוכוב
חוות ההכשרה ע"ש ברוכוב בלודז'
חוות ההכשרה בצ'רניאקוב
לקריאה נוספת

חיים דן, אריה פיאלקוב (כינסו וערכו), ספר קלוסובה - קיבוץ חוצבי אבנים על שם יוסף טרומפלדור בקלוסובה ופלוגותיו, בית לוחמי הגיטאות ע"ש יצחק קצנלסון; הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1978
צבי צמרת, קולנו בסלע הדים יעורר, עת-מול, גיליון 203, שבט תשס"ט
הערות שוליים

↑  נאמר על ידי פינקלשטיין: "איהר האט שוין נישט געפונען פון וועמען חוזק צו מאכן ? איהר אינגלעך ווילט זין שטיינהאקערס ? מאך זי נישט נאריש אום פאר היים" (כלום לא מצאתם אחר ללעוג לו ? אתם, זאטוטים, תהיו חוצבי אבנים ? אל נא תעשו את עצמכם לצחוק ושובו לבתיכם)
↑  רוב השכר ניתן בתלושי מזון אותם ניתן היה לממש רק בקנטינה שאף היא הייתה בבעלות בעלי המחצבה
↑  הקיבוץ בקלוסובה היה הראשון שעבר להכשרה קבועה ושאר ההכשרות הלכו בעקבותיה
↑  ב-1929 עלה בני מרשק ארצה ודניאל לוי החליפו בהנהגת החווה
↑  פלוגות של "גוש גרוכוב" הוקמו, בין השאר, ברוקיטנה, דומברוביצה, טומשגורד, הורוכוב, ורבה, לובומל, קוסוב, קוטי, אוליקה, אנטונובקה, ברסטצ'קה, קרמניץ, פרצ'ב, סטולין, טורצ'ין, רובנו, קובל, לוצק, טרנופול, איוונו-פרנקובה, קולומיאה, קוסטופיל, קורץ, קלבן, לוקאצ'י, זלוצ'ב, ולודבה, ברודי, הושץ', דומברוביץ, קריסטינופול, קאמין-קושירסקי, דמידיבקה ועוד.
↑  ההגעה ארצה נעשתה במסגרת העלייה השלישית והעלייה הרביעית
↑  חברי יגור מהכשרת קלוסובה באתר קיבוץ יגור
↑  קלוסובה שלי-דפדוף באלבום באתר יד טבנקין
↑  חזי ראובני, רשמים מכנס קלוסובה באתר "הארכיון לתולדות פתח תקווה ע"ש עודד ירקוני", 13 בינואר 2015
↑  חיים דן באתר קיבוץ עינת
מראה אופייני של חבר הכשרה במחצבת קלוסובה "קלוסוביאק". הבגדים המטולאים והמרופטים והנעלים המאולתרות היוו סימן הכר לעובדים במחצבה והם לבשו אותם בגאווה רבה