stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה יעקב אייכנשטיין
צאצאיו

מזיווג ראשון:
רבי אלטר, רב ביוריטשוב (נפטר ה'תר"ף).
רבי יששכר בעריש, חתן רבי אברהם אבא הורוביץ משנדישוב.
מזיווג שני:
רבי יצחק אייזיק מנחם, רב בפודהייץ (נפטר י"ג באדר א' ה'תש"ג).
רבי אליהו, רב בזקופנה
רבי זאב וולף, רב ביושניצו (נפטר ה'ת"ש)
רבי אלכסנדר סנדר ליפא, רב ביושניצו
אשת רבי נפתלי ערליך מדליטין (ג' בניסן תרכ"ג - תש"ג) נכד רבי צבי הירש מזידיטשוב
אשת רבי יצחק אלעזר אונגר (האדמו"ר החמישי מדומברובה), בן רבי משה אליקים בריעה אונגר.
תולעני זנב אסייתיים

| תולעני זנב אסייתיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי רגליים
משפחה:: תולעני זנב אסייתיים
סוגים
 Caudacaecilia  Ichthyophis  Uraeotyphlus
שם מדעי
 Ichthyophiidae ‏טיילור, 1968

תולעני זנב אסייתיים (שם מדעי: Ichthyophiidae) היא משפחה מסדרת חסרי רגליים. במשפחה זו שלושה סוגים. התולענים חיים בטבע בדרום אסיה מהודו לדרום-מזרח אסיה ועד דרום סין.
מינים אלה בעלי תכונות ייחודיות, למשל הם בעלי פה השקוע מתחת לגולגולת ויש להם מספר שרירים המשמשים לסגירה של הלסתות. הם בעלי ראש קצר וזנב בעל חוליות גדולות וכן מרובי קשקשים.
התולענים מטילים את ביציהם באדמה לחה וכשהם בוקעים הם חיים בשלוליות כראשנים לפני שהם הופכים לבוגרים. לעיתים הנקבות גם שומרות על הביצים.
משפחה זו היא קרובתם של המשפחה תולעני זנב ניאוטרופיים (Rhinatrematidae). לעיתים בני הסוג Uraeotyphlus, מצויים במשפחה עצמאית (Uraeotyphlidae).
מיון

משפחת תולעני זנב אסייתיים (Ichthyophiidae)
סוג Caudacaecilia - בו 5 מינים
סוג אִיכְתִּיּוֹפִיס (Ichthyophis) - בו 39 מינים
סוג Uraeotyphlus - בו 8 מינים
תאודור הנש

| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1941 (בן 82) היידלברג, גרמניה הנאצית 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת היידלברג  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת סטנפורד  תיכון הלמהולץ היידלברג 
 מוסדות:  אוניברסיטת מינכן  מכון מקס פלאנק לאופטיקה קוונטית  אוניברסיטת היידלברג  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת פירנצה 
 תלמידי דוקטורט:  קארל וימן, עמנואל בלוך 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב הבווארית (2 בדצמבר 2010)  קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (28 בדצמבר 2005)  פרס אינשטיין למדעי הלייזר (1995)  פרס המדע על שם קלונג-וילהלמי (1979)  פרס פיליפ מוריס למחקר (2000)  פרס ויליאם פ. מגרס (1985)  פרס הרברט פ. ברוידה (1983)  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2006)  פרס קומסטוק בפיזיקה (1983)  פרס ארתור שולוב במדעי הלייזר (1996)  מדליית מאטאוצ'י (2001)  היכל התהילה של המחקר הגרמני (2011)  I. I. Rabi Award (2005)  פרס רודולף דיזל (2006)  פרס לייבניץ (1989)  פרס נובל לפיזיקה (2005)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (2006)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה (1 ביוני 2008)  מדליית שטרן-גרלך (2000)  מדליית פרדריק אייבס (2005)  מדליית אלברט מייקלסון (1986)  פרס אוטו האן (2005)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (2003)  Alfried-Krupp Science Prize (2002)  מדליית וילהלם אקסנר (2012)  פרס המלך פייסל הבין-לאומי במדעים (1989)  פרס הומבולדט  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  חבר באגודה האמריקאית לאופטיקה  עמית אלכסנדר פון הומבולדט 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
תאודור וולפגאנג הנש (בגרמנית: ‏Theodor Wolfgang Hänschקובץ:De-Theodor Hänsch.ogg‏Ⓘ‏‏; נולד ב-30 באוקטובר 1941) הוא פיזיקאי גרמני, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2005.
ביוגרפיה

הנש נולד ב-30 באוקטובר 1941 בהיידלברג, בשנת 1969 קיבל הנש את תואר הדוקטור שלו מאוניברסיטת היידלברג שם המשיך לעבוד עד 1970.
בשנת 2005 זכה הנש בפרס נובל לפיזיקה, יחד עם רוי גלאובר וג'ון הול (פיזיקאי), על תרומתם לפיתוח ספקטרוסקופיה מדויקת מבוססת לייזר, כולל טכניקת מסרק התדירויות האופטי, שאפשר למדוד בדיוק גבוה בהרבה את תדירות האור.
הערות שוליים

↑  The Nobel Prize in Physics 2005, NobelPrize.org
↑  Theodor W. Hänsch Biographical, nobelprize.org
שנג'ואו (חללית)

שֶׁנְג'וֹאוּ (בסינית: 神舟 - ספינה אלוהית, בפיניין: Shén Zhōu, באנגלית: Shenzhou) היא חללית שפותחה על ידי הרפובליקה העממית של סין על מנת לשמש את תוכנית החלל המאוישת שלה - תוכנית שנג'ואו. אב טיפוס של החללית שוגר לראשונה ב-1999 למשימת שנג'ואו 1. ב-15 באוקטובר 2003 שוגרה החללית למשימת שנג'ואו 5 כשבתוכה הטייקונאוט הסיני הראשון יאנג ליוויי למסלול סביב כדור הארץ. בכך הפכה סין לאומה השלישית בעולם ששיגרה אדם לחלל בכוחות עצמה (קדמו לה ברית המועצות/רוסיה וארצות הברית). החללית מזכירה בעיצובה את החללית הרוסית סויוז, אך היא גדולה יותר ומשוכללת יותר.
פיתוח

כבר ב-1978 הכריזה סין על כוונתה לשגר אדם לחלל. את יכולת החדירה לאטמוספירה פיתחו הסינים ב-1976 במסגרת תוכנית FSW שכללה לווייני ריגול עם קפסולות חדירה שיכלו לחזור לכדור הארץ. ב-1980 הושהתה התוכנית המאוישת בעקבות בעיות כלכליות ופוליטיות. ב-1992 חזרה התוכנית לפעולה וזכתה למימון כספי רב בעקבות הכרזתה של סין כי תשגר אדם לחלל עד סוף העשור, זאת כדי להוכיח את עליונותה הטכנולוגית. כשעלתה התוכנית מחדש ב-1992 היא קיבלה את השם פרויקט 921, וכללה את בנייתה של חללית חדשה (פרויקט 921-1), שטיסת הבכורה שלה תוכננה ל-1999. במסגרת התוכנית החל גם פיתוח משגר הלונג מארץ' 2F שפותח מהלונג מארץ' 2E. במקור תכננה סין לבנות חללית חדשה מאפס, אך ב-1994 נתחם הסכם שיתוף פעולה בין סין לרוסיה, שהייתה אז בקשיים כלכליים (זאת בעקבות התפרקות ברית המועצות ב-1991), שכלל את מכירתם של תוכניות הבסיס של חללית הסויוז לסין ואת אימונם של הטייקונאוטים הראשונים בעיר הכוכבים שברוסיה. השנג'ואו נבנתה על פי התכנונים הרוסיים אך נוספו בה שיפורים ושינויים רבים. החללית שוגרה למשימתה הראשונה והלא מאוישת - שנג'ואו 1 - ב-19 בנובמבר 1999.
מבנה

שנג'ואו פותחה בסיוע משמעותי מתעשיית החלל הרוסית, ודומה במבנה לחללית הסויוז שהוכיחה את יעילותה ואמינותה. החללית כוללת, בדומה לסויוז, שלוש יחידות:
תא שירות המכיל את מערכות ההנעה והכוח המרכזיות.
תא חדירה בו משוגר הצוות ובו הוא חודר לאטמוספירה ונוחת.
תא מסלולי המספק מרחב מחיה נוסף עבור הטייקונאוטים. בשונה מהחללית סויוז, התא המסלולי של שנג'ואו כולל מערכות הנעה וכוח משלו ויכול לתפקד בחלל עצמאית.
מסת החללית היא כ-7.84 טון ואורכה 9.1 מטרים, יותר מחללית הסויוז (7.48 מטרים). החללית יכולה לשאת צוות של עד שלושה אנשים למסלול לווייני נמוך ולפעול בצורה עצמאית במשך 15 יום. לחללית ישנם יכולות תמרון ומסוף עגינה המאפשרות לה לעגון בתחנת חלל או בחללית אחרת.
כמו הסויוז, חלליות נגזרות של שנג'ואו יהיו ניתנות לשיגור לטיסות אל הירח.
מבנה > תא השירות

מסת תא השירות היא כ-3 טונות, וצורתה כגליל בגובה 2.94 מטרים ובקוטר 2.5 מטרים. התא מכיל את מערכות ההנעה והחשמל המרכזיות של החללית. האנרגיה החשמלית מופקת על ידי זוג מערכים סולאריים המורכבים בצידי הגליל והנפרשים לאחר השיגור. כאשר הם פרוסים במלואם אורכה של החללית מגיעה ל-17 מטרים. כל מערך סולארי כולל 4 לוחות סולאריים ששיטחם הכולל הוא 24.48 מ"ר, היכולים להפיק יחד עד ל-2.4 קילו-ואט. שלא כמו בחללית הסויוז, בשנג'ואו ניתן להטות את המערכים הסולאריים ולהפנותם אל עבר השמש להפקה מקסימלית של אנרגיה. במקרה של תקלה, סוללות הממוקמות בתא השירות יכולות להחליף את המערכים הסולאריים ולספק אנרגיה לחללית במשך 6 שעות.
מערכת ההנעה המרכזית כוללת 4 מנועים רקטיים המפיקים כל אחד עד ל-2,500 ניוטון דחף (במתקף סגולי של 320 שניות), המשמשים לביצוע תמרונים גדולים. לביצוע תמרונים קלים משמשת מערכת בקרת הגישה הכוללת 8 סילונים המפיקים 150 ניוטון ו-16 סילונים של 5 ניוטון. כל המנועים פועלים על אותו דלק נוזלי: UDMH מעורב N2O4, המאוחסן בארבעה מכלים כדוריים בעלי קיבולת של 230 ליטר הממוקמים בתוך תא השירות. 1,000 הק"ג של הדלק יכולים לספק לחללית דלתא V כולל של 380 מטרים לשנייה. הלחץ במכלי הדלק נשמר על ידי הליום המאוחסך בלחץ של 230 בר בשישה מכלי טיטניום היכולים להכיל 20 ליטר.
תא השירות כולל גם מערכת בקרה תרמית המסוגלת להיפטר מ-1 קוט"ש חום בממוצע המופקים על ידי הצוות והרכיבים החשמליים בחללית.
מבנה > תא החדירה

תא החדירה לאטמוספירה של שנג'ואו כולל את הצורה האווירודינמית, היחס הפרופורציוני והמאפיינים של תא החדירה של החללית סויוז, אך הוא גדול ממנו ב-13 אחוזים. גובה התא הוא 2.5 מטרים, קוטרו 2.517 מטרים, והוא מצופה בלוחות טיטניום ואלומיניום. הצוות נכנס לתא דרך פתח בקוטר 70 ס"מ בדופן התא. בדופן ממוקמים גם שני חלונות בקוטר 30 ס"מ. התא כולל גם מערכת ניווט אופטית דומה לזו הרוסית אך בעלת טווח ראייה רחב יותר, המאפשרת לצוות לאשר את כיוון החללית לפני הפעלת מנועי ההאטה לקראת החדירה לאטמוספירה. עם זאת, המערכת הסינית לא בולטת מצידי התא כמו פריסקופ (בדומה לחלית בסויוז) ועל כן לא ניתנת לשימוש בעת עגינה בתחנת חלל. לכך ידרשו הסינים להתקין מערכת טלוויזיה בתא.
נפחו הפנימי של התא הוא 6 מ"ק, וכמו בחללית הסויוז, הצוות שוכב על דרגשים כשמולו פרוש מערך לוחות בקרה בטכנולוגיה מתקדמת. שני המסכים הראשיים הם בטכנולוגיית LCD, צבעוניים, וברזולוציה גבוהה, ויכולים להציג מידע רב כולל מפה של כדור הארץ ומיקום החללית ביחס אליו. מערכת הבקרה כוללת מערכת התראה המזהירה מפני שינויים מתכנון המשימה המקורי. התאורה בתוך התא מופקת באמצעות נורות פלואורסצנטיות. רוב הציוד החשמלי בתא ממוקם מתחת לדרגשי הצוות.
על צידו החיצוני של התא מורכבים 6 אנטנות, מספר סילונים המשמשים לכיוון החללית בעת החדירה לאטמוספירה ומערכת מחברים המחברים את תא החדירה לתא השירות, אשר דרכם עוברים הכוח החשמלי, המים והתקשורת בין שני התאים.
צורת הנחיתה של התא זהה לזו של הסויוז: מצנח יחיד נפרש עם סיום החדירה ומגן החום משוחרר וחושף מערכת מנועים רקטיים המוצתים רגעים ספורים לפני הפגיעה בקרקע על מנת להאט את עוצמת המכה. למקרה שהמערכת הרקטית לא תפעל, מצוידים דרגשי הצוות בבולמי זעזועים שירככו את מכת הפגיעה.
מבנה > התא המסלולי

התא המסלולי הוא התא הקדמי ביותר של החללית, אשר משמש את הצוות כאזור עבודה ומגורים לאחר הכניסה למסלול. לפני החדירה לאטמוספירה נפרד התא המסלולי מתא החדירה ונשרף באטמוספירה. התא המסלולי משמש גם כמנעל אוויר בעת ביצוע פעילות חוץ רכבית. בשונה מהתא המסלולי של חלליות הסויוז, התא המסלולי של השנג'ואו כולל:
שני לוחות סולאריים (12.24 מ"ר) המפיקים 0.5 קילו-ואט בממוצע, ומערכת הנעה הכוללת 16 סילוני הידרזין המפיקים 5 ניוטון דחף כל אחד. מערכות אלו מאפשרות לתא המסלולי לפעול עצמאית - ללא תלות בתא השירות.
משטח עבודה חיצוני המורכב בקדמת התא עליו ניתן להרכיב ניסויים שונים הדורשים חשיפה לחלל. כאשר יש בכוונת החללית לעגון בתחנת חלל כלשהי מחליפים את המשטח החיצוני בפתח ומסוף עגינה, בדומה לחלליות הסויוז.
התא המסלולי בנוי מאלומיניום, אורכו 2.8 מטרים, קוטרו 2.25 מטרים ומסתו 1.5 טונות. בדופן התא ישנו פתח בקוטר 80 ס"מ המשמש ליציאה לפעילות חוץ רכבית. התא כולל גם חלון בקוטר 48 ס"מ הממוקם בצד המנוגד לפתח.
מערכת המילוט

בעת שיגור חללית שנג'ואו לחלל, מורכבת על חרטומה מערכת מילוט, אשר בעת חירום (כגון תקלה במשגר) מפרידה את התא המסלולי ותא החדירה מהמשגר. מערכת המילוט מגדל גלילי צר בגובה 8.35 מטרים בעל 6 מנועים רקטיים מונעים בדלק מוצק, אשר דחפם הכולל עולה על דחף משגר הלונג מארץ', ובכך מתאפשרת הרחקת החללית מהמשגר. המערכת כוללת גם את המגן החיצוני של החללית המכסה אותה בעת השיגור.
מערכת המילוט ניתנת להפעלה בצורה אוטומטית על ידי מערכת השיגור במידה והיא מגלה תקלות במשגר, או ידנית ממרכז הבקרה או על ידי האסטרונאוטים. למערכת המילוט שלושה מצבי פעולה:
מ-15 דקות לפני השיגור ועד ל-120 שניות לאחר השיגור (בגובה 39 ק"מ), ממגדל המילוט יפריד את התא המסלולי ותא החדירה מהמשגר, יחד עם המגן החיצוני של החללית, וישא אותם לגובה ממנו תא החדירה יכול לצנוח בבטחה. 120 שניות לאחר השיגור מושלך מגדל המילוט.
מ-120 שניות לאחר השיגור ועד ל-160 שניות לאחר השיגור מערכת רקטית על המגן החיצוני יכולה להפריד את התאים מהמשגר ולשחרר את תא החדירה לנחיתה. 160 שניות לאחר השיגור מושלך המגן החיצוני של החללית.
מ-160 שניות לאחר השיגור ועד לכניסה למסלול ביטול השיגור יבוצע על ידי כיבוי המשגר ושחרור תא החדירה לנחיתת חרום.
משימות

| משימה | צוות | שיגור | נחיתה | משך | הערות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנג'ואו 1 | — | 19 בנובמבר 1999 | 20 בנובמבר 1999 | 21 שעות ו-11 דקות | טיסת בכורה לחללית שנג'ואו |  |
| שנג'ואו 2 | בעלי חיים | 9 בינואר 2001 | 16 בינואר 2001 | 7 יומים, 10 שעות ו-22 דקות | תמרוני מסלול, בדיקת מערכות תומכות חיים |  |
| שנג'ואו 3 | — | 25 במרץ 2002 | 1 באפריל 2002 | 6 ימים, 18 שעות ו-51 דקות | טיסה עם "בובת מבחן" |  |
| שנג'ואו 4 | — | 29 בדצמבר 2002 | 5 בינואר 2003 | 6 ימים 18 שעות ו-31 דקות | בדיקה של כל תת-המערכות הנדרשות |  |
| שנג'ואו 5 | יאנג ליוויי | 15 באוקטובר 2003 | 15 באוקטובר 2003 | 21 שעות, 22 דקות ו-45 שניות | משימת החלל המאוישת הראשונה של סין |  |
| שנג'ואו 6 | פיי ג'ונלונג ניי האישנג | 12 באוקטובר 2005 | 16 באוקטובר 2005 | 4 ימים, 19 שעות ו-33 דקות | משימה ראשונה עם 2 אנשי צוות |  |
| שנג'ואו 7 | שאי שיגנג ליו בומינג ג'ינג האיפנג | 25 בספטמבר 2008 | 28 בספטמבר 2008 | יומיים, 20 שעות ו-27 דקות | משימה ראשונה עם 3 אנשי צוות. ביצוע הליכת החלל הסינית הראשונה |  |
| שנג'ואו 8 | חללית לא מאוישת | 31 באוקטובר 2011 | 17 בנובמבר 2011 | 16 ימים, 13 שעות ו-34 דקות | עגנה בתחנת החלל הסינית טיאנגונג 1 |  |
| שנג'ואו 9 | ג'ינג האיפנג ליו וואנג ליו יאנג | 16 ביוני 2012 | 29 ביוני 2012 | 13 יום | המשימה המאוישת הראשונה שעגנה בתחנת החלל הסינית טיאנגונג 1 |  |
| שנג'ואו 10 | ני היישנג   ז'אנג שיאוגואנג   ואנג יאפינג | 11 ביוני 2013 | 26 ביוני 2013 | 14 יום ו-14 שעות | עגנה בתחנת החלל הסינית טיאנגונג 1 |  |
| שנג'ואו 11 | ג'ינג האיפנג   צ'ן דונג | 17 באוקטובר 2016, 07:30 (שעון מקומי) | 17 בנובמבר 2016, 14:15 (שעון מקומי) / 6:07 UTC | 33 יום | עגינה בתחנת החלל הסינית טיאנגונג 2 |  |
| שנג'ואו 12 | ניי היישנג   ליו בומינג   טאנג הונגבו | 17 ביוני 2021 | 17 בספטמבר 2021 | 92 ימים,4 שעות   ו-12 דקות | טיסה מאוישת לתחנת החלל טיאנגונג |  |
| שנג'ואו 13 | גָ'אי גְ'ה-גָאנְג   ואנג יאפינג   יֵה גוָאנְגְפֿוּ | 15 באוקטובר 2021 | אביב 2022 (מתוכנן) |  | טיסה מאוישת לתחנת לתחנת החלל טיאנגונג, אישה סינית ראשונה בטיסת חלל |  |
משימות עתידיות
| שנג'ואו 14 |  | אביב 2022 (מתוכנן) | סתיו 2022 (מתוכנן) |  | טיסה מאוישת לתחנת החלל טיאנגונג, הרכבה של מודולי המדע |  |
| שנג'ואו 15 |  | סתיו 2022 (מתוכנן) | אביב 2023 (מתוכנן) |  | טיסה מאוישת לתחנת החלל טיאנגונג |  |
| שנג'ואו 16 |  | אביב 2023 (מתוכנן) | סתיו 2023 (מתוכנן) |  | טיסה מאוישת לתחנת החלל טיאנגונג |  |
| שנג'ואו 17 |  | סתיו 2023 (מתוכנן) | אביב 2024 (מתוכנן) |  | טיסה מאוישת לתחנת החלל טיאנגונג |  |
| שנג'ואו 18 |  | אביב 2024 (מתוכנן) | סתיו 2024 (מתוכנן) |  | טיסה מאוישת לתחנת החלל טיאנגונג |  |
הוקרה

במרץ 2005 נקרא אסטרואיד שהתגלה על ידי מצפה הכוכבים Purple Mountain (הר סגול) בשם 8256 שנג'ואו, כהוקרה לתוכנית שנג'ואו ולחללית.
ראו גם

סויוז (חללית)
אוריון (חללית)
אפולו (חללית)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16  Encyclopedia Astronautica - Shenzhou
↑  לפי שעון UTC:‏ 16 באוקטובר בשעה 23:30
↑  Shenzhou-11 astronauts return after China's longest-ever space mission, ג'יימס גריפית', אתר CNN, ‏17 בנובמבר 2016
| תוכנית שנג'ואו |
| --- | --- | --- |
| משימות לא מאוישות | שנג'ואו 1 • שנג'ואו 2 • שנג'ואו 3 • שנג'ואו 4 • שנג'ואו 8 |  |
| משימות מאוישות | שנג'ואו 5 • שנג'ואו 6 • שנג'ואו 7 • שנג'ואו 9 • שנג'ואו 10 • שנג'ואו 11 • שנג'ואו 12 • שנג'ואו 13 • שנג'ואו 14 • שנג'ואו 15 • שנג'ואו 16 • שנג'ואו 17 • שנג'ואו 18 |  |
| חלליות מאוישות |
| --- | --- | --- |
| פעיל | ארצות הברית (דרגון 2 • ניו שפרד • ספייס שיפ 2) • סין (שנג'ואו) • רוסיה (סויוז) |  |
| בפיתוח | ארצות הברית (אוריון • סטארליינר • סטארשיפ) • הודו (גאגאניאן) • סין (הדור הבא) • רוסיה (אוריול) |  |
| הוצא משירות | ארצות הברית (מרקורי • X-15 • ג'מיני • אפולו ((תאי הפיקוד/שירות • רכב הנחיתה הירחי)) • מעבורות החלל • ספייס שיפ 1) • ברית המועצות (ווסטוק • ווסחוד) |  |
תרשים של שנג'ואו.
תא החדירה של שנג'ואו 5.
התא המסלולי.
תוכנית (אדריכלות)

תוכנית אדריכלית של קתדרלת אאכן בה מסומנים גם היטלי קווי הקמרונות והקשתות שבתקרה
בתחום האדריכלות וההנדסה, תוכנית היא שרטוט המציג באופן דו-ממדי את צורת הבינוי התלת־ממדית על פרטיה השונים. תוכנית היא סוג המסמך הבסיסי ביותר המתאר את המבנה על ידי היטל גרפי על מישור המקביל לקרקע. על אף שויזואלית ניתן להציג תמונה דו־ממדית בלבד, ניתן לשרטט כיום באופן ממוחשב תוכניות תלת־ממדיות. תוכניות כאלה ניתן להדפיס באמצעות מדפסת תלת מימד.
קיימים סוגים רבים של תוכניות המתארות את המבנה התלת־ממדי בצורות שונות, תוך התייחסות למרכיבים השונים שלו. מכיוון שבאופן תאורטי נדרשים אינסוף חתכים אופקיים בדמות מישור כדי לתאר מערכת תלת־ממדית, אל תוכניות אדריכליות והנדסיות נלווים עוד מסמכים נוספים הרלוונטיים להבנת המבנה ולצורך בנייתו בהם חתך, חזית, פריסות (בעיצוב פנים), פרטי בניין או אמצעים גרפיים נוספים המתארים מרחב תלת־ממדי בהם איזומטריה, אקסונומטריה ופרספקטיבה.
תוכניות המתארות מבנה גדול משורטטות תמיד בקנה מידה על מנת שניתן יהיה להכיל מבנים שלמים על גבי נייר.
מטרת התוכנית

תוכניות משמשות בראש ובראשונה לתכנון והן מהוות שפה חזותית בה יכולים המתכננים (אדריכל, מהנדס בניין, יועצים) להעביר את הרעיונות התכנוניים שלהם ולתאם בין הכוונות השונות. תוכניות משמשות תחילה כלי תכנוני והן הופכות לבסוף למסמך המסביר כיצד לבנות את הבניין. בנוסף, התוכנית משמשת גם להצגת המבנה עבור יזם הבנייה או לקוחות המעוניינים לקנות את הנכס.
תוכניות מסוימות מהוות גם מסמך בעל תוקף חוקי, כמעין חוזה, המחייב את קבלן הבנייה לבנות לפיו, על בסיסו ניתנת הצעת מחיר לבנייה ולפיו גם ניתן היתר בנייה על ידי הרשויות.
עקרונות גרפיים בתוכנית

כאמור, תוכנית היא הצגה גרפית דו-מימדת של מרחב תלת־ממדי. בשרטוט תוכנית שואפים תמיד להציג את המידע המרבי שניתן לספק על המרחב בכלים דו-ממדיים מקובלים ומוסכמים. כלים אלה כוללים קווים מסוגים שונים (עובי, צבע ורציפות), מילוי שטחים, הערות מילוליות ומספריות וסימנים מוסכמים נוספים.
התוכנית היא חתך אופקי אותו ניתן לתאר כמראה המבנה מלמעלה אשר נחתך על ידי מישור המקביל לקרקע בגובה נתון. האלמנטים המבניים שנחתכו יסומנו לרוב בקו עבה יותר בתוכנית. לעומתם, אלמנטים שניתן לצפות בהם אך לא נחתכו כיוון שהם נמוכים ממישור התוכנית מסומנים לרוב בקו דק יותר.
גובה מישור התוכנית קובע במידה רבה גם את היקף המידע הנכלל בתוכנית. ככל שמישור התוכנית עובר דרך יותר אלמנטים בחלל, ניתן יהיה להעביר מידע אודותיהם ביתר פשטות. חלון שדרכו עובר מישור התוכנית מסומן בתוכנית בבירור, אך אם הוא נמצא מעל מישור התוכנית, הוא יהיה מסומן בדרך אחרת: בטקסט, בתוכנית נפרדת או באמצעות סימן מוסכם כלשהו. באופן דומה מופיעים על התוכנית סימוני פתחים, סימוני מדרגות ומעקות, קירות נטויים ועוד אלמנטים אדריכליים שאינם בהכרח מקבילים או ניצבים למישור החיתוך.
תוכניות שנועדו לתאר דווקא את חלקו העליון של החלל כמו תוכנית תקרה או תאורה יתארו על ידי מבט מלמטה ממישור התוכנית אל החלל שמעליה.
סוגי תוכניות

קיימים סוגים שונים של תוכניות אותן ניתן לסווג על פי סוג הפרטים שהן מציגות, על פי רמת הפירוט הרלוונטית בהן או על פי הצורה המיוחדת של ההיטל הגרפי. מאפייני סיווג אלו קיימים גם בשאר סוגי המסמכים, בעיקר חתכים.
תוכנית אדריכלית – תוכנית המתארת את צורת המבנה, את צורת חללי הפנים שלו ואת אופן סידור הרהיטים והכלים הסניטריים בו. תוכנית זו היא לרוב "נקייה" יותר וכוללת אך ורק פרטים הדרושים להבנת הבניין.
תוכנית בנייה – תוכנית הכוללת את מידות הבנייה של הקירות והפתחים, פירוט חומרי הבנייה השונים הדרושים לבנייה (כגון הבדלה בין קירות בטון וקירות גבס) והפניות לפרטי מסגרות או נגרות. משלב שאושרו ונסגרו התוכניות המתוכננות הן מסומנות כתוכניות לביצוע (לעומת תוכניות לעיון או למכרז).
תוכנית הריסה – בנוסף לתוכנית בנייה, במקרים של מבנה קיים העובר שיפוץ, תוכנית ההריסה מתארת את הקירות אותם יש להרוס או לשנות. לרוב משתמשים בצבעים שונים להבדיל בין בינוי המיועד להריסה, בינוי שנשאר ובינוי חדש.
תוכנית הגשה – תוכנית המיועדת לקבלת היתר בנייה בה מובאים גם חישובי שטחים המאפשרים לרשות המקומית לתת על פיהם היתר ולדעת את שימושי הבניין על פי שטח לצורך גביית ארנונה.
תוכנית קונסטרוקציה – תוכנית בנייה בה מוגדרים מאפייני שלד הבניין: עובי וסוג קורות, עמודים וחגורות, סוג זיוני הפלדה בבטון, פרופילי פלדה ועוד.
תוכניות מערכות – סדרה של תוכניות בנייה לפי סוגי מערכות בניין: תוכנית ביוב ואינסטלציה, תוכנית חשמל, תוכנית מיזוג אוויר וכו'.
תוכנית גגות – היטל של המבנה ממבט על, אשר אינו חותך אף חלק בו ובו ניתן למעשה לראות את גגות המבנה בשלמותם.
תוכנית תקרה – תוכנית בנייה או תוכנית אדריכלית המתארת את מראה התקרה בקומה מסוימת. תוכנית תקרה היא היטל גרפי הפוך, כלומר הקווים הנראים בתוכנית אשר כיוונה כשל כל תוכנית אחרת מוטלים עליה מלמעלה. לעיתים נוהגים לסמן בתוכנית רגילה חלק מתוכנית התקרה בעזרת קווים מקווקווים על מנת לאפשר לקבל יותר מידע על צורת החלל בקריאה של התוכנית.
בנוסף לתוכניות אלו ניתן למצוא מגוון של תוכניות מתחומים שונים, המשלימות את המידע הרלוונטי למתקן.
קנה מידה

תוכניות קיימות בקני מידה שונים המציגים את המבנה או חלקיו בגודל שונה בהתאם לשטח הנתון, אך בעיקר מציגים רמות שונות של פירוט, הרלוונטיות לסוגי תוכניות שונים. קני המידה הנפוצים הם בין 1:20 ל-1:100:
קנ"מ 1:10 (לעיתים 1:5) – קנ"מ המשמש בעיקר להצגת פרטי בניין מורכבים ואופן התחברותם לשאר חלקי המבנה, כולל בדרך כלל מידות פרטניות חומרים ופירוט.
קנ"מ 1:20 – תוכניות של עיצוב פנים או תכנון אדריכלי מפורט של חדרים. פירוט התוכנית כולל כמעט את כל פרטי הבנייה למעט פרטים קטנים ונקודתיים המוצגים בנפרד.
קנ"מ 1:50 – קנה המידה המקובל של תוכניות עבודה (תוכניות לביצוע). גם בבניינים בעלי שטח גדול מאוד, תוכניות העבודה הן בקנ"מ 1:50 והן מחולקות לכמה חלקים במבנה כדי שהתוכניות תוכלנה להיכנס בגליונות נייר סבירים. תוכניות בקנה מידה זה כוללת עובי מדויק של קירות, משקופים, פירוט המדרגות, החלונות והדלתות. תוכניות אדריכליות המציגות את ארגון החללים, הריהוט וכלי הסניטציה מוצגות לרוב בקנה מידה זה גם כן.
קנ"מ 1:100 – תוכניות אדריכליות ותוכניות הגשה לרשויות. לפעמים נקראות גם "תוכנית הצעה ללקוח", בהן ישנו תיאור כללי של החללים כולל מידות עקרוניות ללא התייחסות לחומרים. קירות בקנ"מ זה מסומנים במילוי שחור כדי להתמקד בעיקר בחלל עצמו, או במילוי צבעוני בעת הגשת התוכנית לרשויות: שחור או אפור – קיר קיים, כחול – בנייה בבטון, אדום – בנייה בבלוקים, ירוק – בנייה או ציפוי באבן, צהוב – מיועד להריסה. בירושלים: אדום – בנייה באבן, ירוק – בנייה בבלוקים.
קנ"מ 1:200 – קנה מידה המשמש בעיקר להצגת חישובי שטחים בבקשה להיתר.
קנ"מ 1:250 – קנה מידה עם פירוט מוגבל מאוד בו מופיעים בדרך כלל קירות, פתחים וקווים כללים של מדרגות בלבד. משמש להצגת המבנה כולו עם סביבתו בהתאם לטופוגרפיה מקומית.
קנ"מ 1:500 – קנה מידה המשמש בעיקר בתכנון עירוני. מבנה אדריכלי המוצג בקנה מידה זה יכול להופיע כשרטוט גושי של מסת הבניין ביחס לסביבה.
ראו גם

כתב כמויות
הערות שוליים

↑  פרט של איטום גג בקנה מידה 1:10
↑  אופן עריכת והגשת תוכנית הבקשה להיתר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4022346-2  LNB: 000338986  NARA: 10633172  NKC: ph514318 
תוכנית של מבצר הבנויה כחתך אופקי דרך מסת האבן בגובה המציג היטב את צורת חרכי הירי
תוכנית פשוטה מאוד של סלון בו ניתן לראות את צורת החלל, עובי הקירות, חלונות, ארגון הריהוט וכיוון פתיחת הדלת
ששת המרושעים

| --- | --- |

קבוצת ששת המרושעים, כפי שהיא מופיעה על עטיפת החוברת The Superior Foes of Spider-Man #4 מאוקטובר 2013. אמנות מאת פאולו סיקוורה ומרטי גרסיה.
 סוג:  קבוצת נבלי-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  The Amazing Spider-Man Annual #1 (ינואר 1964)
 יוצרים:  סטן לי, סטיב דיטקו
 מידע
 סטטוס:  לא פעיל
 בסיס:  לא ידוע, בעבר בסיס תת-מימי סודית בגואטמלה
 חברוּּת לשעבר בקבוצה:  דוקטור אוקטופוס (מנהיג ומייסד), מיסטריו, קרנג', ונום, הובגובלין, גרים ריפר, זיקית, קרייבן הצייד, סאנדמן, ריינו, הנשר, אלקטרו, ג'ק-או-לנטרן, בומרנג, אוברדרייב, ספיד דימון, חיפושית, שוקר
 דמויות קשורות
 אויבים:  ספיידרמן, קיין 
 
ששת המרושעים (באנגלית: Sinister Six) היא קבוצה בדיונית של נבלי-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man Annual #1 מינואר 1964, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו.
קבוצת ששת המרושעים המקורית הייתה מורכבת מדוקטור אוקטופוס, אלקטרו, מיסטריו, קרייבן הצייד, סאנדמן והנשר, והיא התאספה כדי לנקום באויבם המשותף של ששת המרושעים, גיבור-העל ספיידרמן. הקבוצה עברה שינויים רבים בהרכבה, ואף נוצרו גרסאות מקבילות לה - כגון תריסר המרושעים, עשרת המרושעים וששת המרושעים - אך מטרתה נותרה זהה.
ששת המרושעים הופיעו בסדרות הטלוויזיה ומשחקי הווידאו השונות והשונים, וזכו לאזכורים שונים בסרט "ספיידרמן המופלא 2". סרט ספין אוף בכיכוב הקבוצה היה בשלבי הפקה, אך סדרת סרטי "ספיידרמן המופלא" בוטלה והפרויקט נגנז.
תוספות איוורא

תוספות איוורא הוא קובץ תוספות על התלמוד שנכתב על ידי קבוצת חכמים מהעיר איוורא (כיום אֶוְורֶה - Évreux שבחבל נורמנדי עילית בצפון צרפת), בשלהי המאה ה-13. חכמים אלו היו מאחרוני בעלי התוספות, וחידושיהם שולבו בתוספות הנדפסים עם התלמוד. השם "איוורא" אוית בספרות במגוון של צורות, כגון "אברא", "אוביה", "ייברא" ו"עיברא".
בראש קבוצת חכמי איוורא עמדו שלושה אחים, בניו של רבי שניאור: רבי משה מאיוורא, רבי שמואל מאיוורא ורבי יצחק מאיוורא, המכונים גדולי איוורא. הם למדו במשותף, נשאו ונתנו זה עם זה, ופעמים מוסר האחד את חידושיו של השני. הם כתבו תוספות על מסכתות רבות, אפשר גם שעל כל הש"ס, וחומר רב נשתייר מתורתם על סדר קדשים (חלקו מובא בשיטה מקובצת על סדר זה). תוספותיהם מכונים גם "שיטת איוורא".
זמן פעילותם המדויק אינו ידוע, אך כפי הנראה פעלו בשנים 1224-1295.
גישתם של גדולי איוורא בהוראה

השקפתם של חכמי איוורא על עצמאות התלמיד ביחס לרבו משתקפת במקור הבא:
הרב רבי משה, רבו של רבינו יונה, ואחיו מר שמואל מאיוורה, כתבו באגרותיהם: מיום שגלו אבותינו וחרב בית מקדשנו ונשתבשו הארצות ונתמעטו התורות והלבבות, אין לנו עוד לומר 'מורא רבך כמורא שמים', וכל הדינין הראויין לעשות תלמיד לרב - נתבטלו, כי הגמרות והפירושים והחידושין והחיבורים - הם המורים האנשים, והכל לפי פקחות הלבבות. ולכך היו רגילים שבעירם יחזיק התלמיד מדרש, ולא אמרינן בהא: כל המורה הלכה בפני רבו חייב מיתה. וכן יסתור דבריו התלמיד לרב, אם יוכל לפי פלפולו.
ראו גם

רבי משה מאיוורא
רבי שמואל מאיוורא
רבי יצחק מאיוורא
לקריאה נוספת

יעקב הלוי ליפשיץ, מבוא לתוספות איוורא על מסכת סוטה, מוסד הרב קוק, ירושלים תשס"ח