stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הארץ בלהבות
עלילה

מאה שנים לפני אירועי המשחק של אנדר, חללית חייזרים נכנסת למערכת השמש. עד מהרה תוקפות אותה ספינות חלל פרטיות, מאוישות בידי בני אדם, והיא משמידה אותן.
ויקטור טס לירח בספינת בזק (ספינת מטען מהירה אשר אינה מיועדת לבני אדם); בו בזמן ולא ידיעתו, מושמדים בני משפחתו שניסו להילחם בחללית החייזרים. ויקטור שורד את המסע לירח, אך לא עולה בידו לשכנע את הרשויות באמיתות דבריו. בסופו של דבר, הוא מצליח לדווח על הספינה העוינת כשבוע לפני הגעתה, בעזרת תאגיד ג'וקס. האו"ם מתכנס לישיבת חירום, אך לא ננקטים כל צעדים משמעותיים. האנושות נותרת אפוא לא מוכנה. כאשר החייזרים (פורמיקים) מגיעים לכדור הארץ, מעבורת של האו"ם שבאה לברכם מושמדת. יחד איתה מושמדת מעבורת תקשורת ופורצת מלחמה.
הפורמיקים משגרים שלוש אסדות נחיתה עצומות לדרום-מזרח סין. מהן יוצאות עשרות חלליות קטנות מלאות פורמיקים. אלה האחרונים משתמשים בגז קטלני כאמצעי הרג המוני ומזהמים את הים. למרות מיליוני הרוגים, ממשלת סין מסרבת לקבל סיוע זר בגלל שיקולים פוליטיים.
לפני הנחיתה אימן סגן מזר רקהאם, מהכוחות המיוחדים של ניו זילנד, את הצבא הסיני בשימוש במטוסי תובלה חדישים. בתמורה אימנו הצבא הסיני בשימוש בהמצאה חדשה - מזחלות שלהן יכולת לחפור מנהרות במהירות. במהלך פלישת הפורמיקים, מציל רקהאם את בינגוון, ילד סיני מחונן כבן שמונה. שניהם יוצאים לדרך כדי להרוס את אחת מאסדות הנחיתה.
משטרת המבצעים הנייחת (ממ"ן), כוח צבאי קטן ומובחר, נכנס לסין (ללא אישור רשמי) כדי להילחם בפורמיקים. אנשי ממ"ן מצילים את בינגוון ומאזר מהתקפת פורמיקים סמוך לאסדת נחיתה. הם מבחינים כי אסדות הנחיתה מוגנות היטב מעל פני הקרקע, אך לא מתחתיה. מאזר נזכר במזחלות הצבא הסיני, והוגה תוכנית לפגיעה באסדת הנחיתה. קפטן וויט, מפקד ממ"ן, מקבל נשק גרעיני טקטי מאדמירל סיני ששמו אינו ידוע. הם הורסים את הנחתת בהצלחה, אך כוחות סיניים מגיעים ומאזר נלקח למעצר (בגין מספר עבירות, בהם שימוש בנשק גרעיני וגנבת רכוש ממשלתי).
בינתיים, ויקטור ואמיליה משכנעים את לם ג'וקס (שעסוק במאבק על תאגידו של אביו) לסייע להם. יחד הם הוגים רעיון, כיצד להביס את ספינת האם. אל הרעיון הם מגיעים בזכות תיעוד תקיפה כושלת של מעצמות העולם. ויקטור מבין כי החיישנים של הספינה, וכלי נשקה, מתמקדים במהירות של מה שקרב אליהם ולא באיום הפוטנציאל שהוא מהווה. לכן מסווה ויקטור מעבורת כפסולת חלל ומתקדם בה, יחד עם אמיליה, באיטיות יחסית. כאשר המעבורת המחופשת שלהם מגיעה לספינת האם, הם מפעילים פתיון (שהכינו מראש), והחייזרים ממקדים בו את תשומת לבם וכוח האש שלהם. בזמן שדעתם מוסחת, נכנס ויקטור לספינת האם עם חומר נפץ, במטרה להרוג את מפקדם העליון של הפורמיקים.
דמויות

ויקטור דלגדו - מכונאי צעיר ומוכשר. יחד עם שולייתו ואביו, מנהל את ספינת הכרייה המשפחתית אל קוואדור.
רינה דלגדו - אמו של ויקטור. לאחר שנהרסה אל קוואדור עברה יחד עם שאר הניצולות לספינה פיראטית למחצה.
יוקו ג'וקס - אביו של לם ג'וקס. מנכ"ל התאגיד ג'וק והאדם העשיר ביותר בעולם.
לם ג'וקס - בנו של איל כרייה, יוקו ג'וקס. נאבק עם אביו, באופן סמוי, על השליטה בתאגידו.
קפטן וויט קלינטון אוטול - מפקד משטרת המבצעים הניידת (ממ"ן)
סגן מזר רקהאם - חייל מאורי. קפטן אוטול מנסה לגייסו.
בינגוון - ילד סיני מחונן כבן שמונה. הוריו וסביו נהרגו בפלישת הפורמיקים. מאזר הצילו, ולאחר מכן הציל את חייו של מאזר, שנפצע קשה.
אמיליה - עובדת סוציאלית שמוקצית לוויקטור לאחר מעצרו בידי הרשויות בירח. משתכנעת מסיפורו ומסייעת לו להפיצו.
היה היו ביער

| --- | --- |

 בימוי:  צ'ארלס גרוסוונור 
 הופק בידי:  ויליאם האנה, ג'וזף ברברה, דייויד קירשנר 
 תסריט:  קלי וורד 
 עריכה:  פט פולי
 שחקנים ראשיים:  מייקל קרופורד   אלן בליין   בנג'י גרגורי
 מדבבים:  מייקל קרופורד אליזבת מוס בנג'י גרגורי Ben Vereen 
 מוזיקה:  ג'יימס הורנר
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האנה ברברה
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 ביוני 1993
 משך הקרנה:  71 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט לכל המשפחה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט פנטזיה 
 תקציב:  13 מיליון דולר
 הכנסות:  6.6 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   onceuponaforest
 דף הסרט ב־IMDb
 
"היה היו ביער" (באנגלית: Once Upon a Forest) הוא סרט הנפשה בריטי משנת 1993.
עלילה

הסרט דן בארבעה תלמידים, ראסל, אביגייל, אדגר ומישל, ומורם קורניליוס, שיוצאים לטיול בשטח שם הארבעה יוצאים לשיט בסירת משוטים. בחזרתם לביתם משאית שמכילה גז רעיל עוברת תאונה שגורמת לשחרור הגז, שפוגע באחת התלמידות ובהוריה. כדי להציל את חייה צריכים שאר התלמידים לצאת למסע ליער רחוק ולהביא משם צמח מרפא, בטרם יתדרדר מצבה.
לבסוף התלמידים מצליחים למצוא את העשב ומגיעים בזמן להציל את חייה, אך מגלים שיערם מלא בבני אדם. מוריהם, קורניליוס, שכשהיה קטן הופרד מהוריו על ידי בני אדם, פוחד שהם יעשו אותו דבר לתלמידיו, אך מגלה שהם מנסים להפטר מהגז ששוחרר בתאונה ולשפר את מצב היער. בסוף הסרט כל היער נוקה מהגז, ולמרות שחלקים גדולים ממנו מתו, לאחר מעשי בני האדם הוא לבסוף ישתקם.
דמויות ראשיות

אביגייל-עכברה. איחרה לשיעור בגלל שיחה קצרה עם אביה. במהלך מסעם לעבר יער אחר נחטפה על ידי ינשוף שכוונתו המקורית, לחטוף גם אדגר וראסל, כשלה.
ראסל-קיפוד. איחר לשיעור בגלל שניסה, ללא הצלחה, להגיע אל ארוחת-הבוקר שאחיו הרבים התנפלו עליה בהתלהבות. קרוב היה להידרס ממכונית ו/או להיפגע מבקבוק זכוכית שהושלך לעברו.
אדגר-חפרפר. איחר לשיעור בגלל עזרתה של אימו בהתארגנות לבית הספר. הציל את אביגייל מנפילה כשהחבורה טסה ב"פרפר המעופף".
מישל-גירית (בגרסה העברית הוצגה כבואשת). אחייניתו הקטנה של קורנליוס. חלתה לאחר שנשמה גז רעיל. הגז התפשט באוויר עקב התהפכות משאית-גז עקב פנצ'ר שנוצר מעליה על שבריו של בקבוק הזכוכית שהושלך לעבר ראסל.
קורנליוס-גירית (בגרסה העברית הוצג כבואש). מורה זקן וחביב שרצה, בעתיד, לבנות את "הפרפר המעופף"{כלי-טיס דמוי מטוס} בגודלו הטבעי. ראסל, אדגר ואביגייל עשו זאת למען שובם מן המסע.
המדונה מסטלינגרד

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  קורט רויבר 
 תאריך יצירה:  1942 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  120 ס״מ 
 גובה:  90 ס״מ 
 
המדונה מסטלינגרד (בגרמנית: Stalingradmadonna) הוא רישום פחם של מרים, אם ישו, שרשם רופא צבאי גרמני בתקופת קרב סטלינגרד ב-1942.
הרישום המקורי נמצא בכנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם בברלין. העתקים שלו נמצאים בקתדרלה של קובנטרי בבריטניה ובקתדרלת קאזאן בוולגוגרד ברוסיה כאות פיוס בין המדינות שנלחמו זו בזו במלחמת העולם השנייה ובין הערים שסבלו מהרס רב במלחמה זו.
קורט רויבר (Kurt Reuber) נולד בקאסל ב-26 במאי 1908. הוא למד תאולוגיה והוסמך ככומר פרוטסטנטי. כאשר חשב על הקשר בין הנפש והגוף החל ללמוד רפואה. בנוסף לכך פיתח את תחביב הציור והתמחה בעיקר ברישומים.
הוא גויס לורמכט עם פרוץ המלחה ככירורג צבאי, תחילה בבלקן ולאחר מכן בחזית הרוסית, שם מצא את עצמו לכוד ב"כיס" עם לוחמי הארמייה השישית בסטלינגרד. בכל תקופת שירותו בצבא המשיך לצייר. בתנאים קשים הוא נטל עפרון פחם וצייר את "המדונה מסטליגרד". זמן קצר לפני הכניעה הצליח להעביר ציורים ומכתבים למשפחתו בעזרת מפקדו שנפצע ופונה במטוס האחרון שהמריא מה"כיס".
ב-2 בפברואר 1943 נכנעו הגרמנים בסטלינגרד ורויבר הלך לשבי ביחד עם 90.000 חיילים מהם שרדו רק 6.000. הוא מת מטיפוס במחנה שבויים ב-20 בינואר 1944.
הרישום מראה את מרים, אם ישו, עטופה בגלימה המכסה את ראשה ואת ראשו של ישו בנה. בצד ימין כתוב: Licht (אור), Leben (חיים), Liebe (אהבה). בצד שמאל כתוב: Weihnachten im Kessel 1942 (חג המולד ב"כיס" 1942). למטה כתוב: Festung Stalingrad (מבצר סטלינגרד).
נשיא גרמניה קרל קרסטנס שכנע את משפחתו של רויבר לתרום את הרישום לכנסיית הזיכרון על שם קייזר וילהלם והוא נקבע שם בטקס ב-אוגוסט 1983 ומהווה סמל מפורסם המדגים את נוראות המלחמות וקורא לפיוס ולשלום.
הזמיר (אנדרסן)

הזמיר (בדנית: Nattergalen) היא אגדה שכתב הסופר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן על קיסר סין המעדיף ציפור מכנית מזמרת ומעוטרת על פני ציפור אמיתית.
ספרון הזמיר, בעיבוד בינה אופק, ספריית הפועלים, 2014
עלילה

הסיפור מתחיל בתיאור על ארמונו המפואר של קיסר סין שבו ישנם גנים נפלאים המובילים ליער גדול, וממנו יוצאים אגמים נהדרים. בין הענפים סמוך לאגם מזמרת ציפור זמיר נפלאה, ומי שנהנה מזמרתה הם הדייגים העניים. שימעו של הזמיר מגיע לאוזני הקיסר המצווה על הבאתו לארמונו. משלחת יוצאת ליער ומביאה את הזמיר אל הקיסר. הזמיר מזמר ברצון לקיסר וכולם מתפעלים מיופי שירתו.
בהמשך, מביאים לקיסר ציפור מכנית שגם היא שרה בצורה נפלאה. אך במשך הזמן לאנשים נמאס משירתה הלא מגוונת של הציפור המכנית, ואילו הזמיר האמיתי פרח לו מהארמון. בסוף נשברת הציפור המיכאנית והקיסר עצמו נוטה למות. הזמיר שומע על מצבו של הקיסר והוא חוזר לארמון, מזמר לקיסר שבריאותו משתפרת ואילו מלאך המוות עוזב את הארמון.
פרסום הסיפור

הסיפור התקבל היטב עם פרסומו בקופנהגן בשנת 1843 בקובץ סיפורי האגדות החדשות. ההערכה היא שההשראה לסיפור הייתה על רקע אהבתו הנכזבת של הסופר לזמרת האופרה ג'ני לינד שכונתה "הזמיר השוודי".
בסיפור קיימים מוטיבים המזכירים את אגדת בגדי המלך החדשים. מלך מבודד בארמונו ואינו חש בנעשה סביבו ואינו ער למצב הקשה של עניי העם. הוא מוקף יועצים מלאי אינטרסים אישיים הדואגים לשמור על עצמם ומעמדם.
הסיפור עובד לאופרה, לבלט, למחזה מוזיקלי, לדרמת טלוויזיה ולפרק בסדרת האנימציה אגדות אנדרסן ששודרה גם בישראל.
תרגומים לעברית

הסיפור תורגם לראשונה על ידי דוד פרישמן ויצא בוורשה בשנת תרנ"ו (1896). מאז הוא תורגם ועובד פעמים רבות, בהם על ידי נתן אלתרמן (1960). הסיפור הודפס במסגרת קובצי אגדות וסיפורים של אנדרסן וגם בספרונים נפרדים.
המדונה של פורט ליגאט

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  סלבדור דאלי
 תאריך יצירה:  1949
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 אורך:  48.9
 רוחב:  37.5
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  סוריאליזם 
 מיקום:  מוזיאון האגרטי לאמנות, מילווקי, ויסקונסין
 
המדונה של פורט ליגאט או המדונה מפורט ליגאט (באנגלית: The Madonna of Port Lligat) היא ציור סוריאליסטי מעשה ידי האמן הספרדי סלבדור דאלי. היצירה נוצרה לראשונה בשנת 1949 ומוצגם כיום במוזיאון האגרטי לאמנות במילווקי, במדינת ויסקונסין שבארצות הברית.
לאחר ציור היצירה הציג אותה דאלי לאפיפיור פיוס ה-12, וקיבל את אישור האפיפיור להצגתה.
בשנת 1950 יצר דאלי גרסה נוספת של היצירה (בשינויים קטנים) שגובהה 144 ס"מ ורוחבה 96 ס"מ. יצירה זו מוצגת כיום בפוקואוקה שביפן.
תיאור היצירה

היצירה מתארת את המדונה והילד. בדמותה של המדונה צייר דאלי את רעייתו גאלה. על ברכי המדונה יושב ישו הפעוט. בשתי הדמויות מצוירים חרכים רבועים דרכם ניתן לראות את הים שמאחוריהם. בגרסת 1950 בתוך גופו של ישו מצויר לחם הקודש הנוצרי.
ברקע התמונה ניתן לראות את חוף פורט ליגאט שבקטלוניה.
לרגלי המדונה סמלים נוצריים שונים ובהם מסמרים, דגים, קונכייה וביצה. בגרסת 1949 מופיע לרגלי המדונה קיפוד ים, ואילו בגרסת 1950 מופיעים לצידה מלאכים וכן קרנף.
דמיון פוליטי

דמיון פוליטי (באנגלית: Political Imagination) הוא מושג בפילוסופיה פוליטית. מושג זה משמש כדי לתאר את מגוון האפשרויות של אדם להבין את המציאות הפוליטית ואף את יכולתו לתכנן פעולה שתשפר את מצבו של האינדיבידואל או הקולקטיב. דמיון פוליטי הוא אישי וחברתי בעת ובעונה אחת ויכול לשמש כדי להתעלות מעל המציאות הפוליטית הקיימת והמבנים החברתיים ובכך לאתגר את המציאות.
הוגים כמו פרדריק ג'יימסון, סלבוי ז'יז'ק וג'ייסון היקל טוענים כי כיום אין לנו כלים או שפה לדמיין מציאות פוליטית שונה. לפי חוקרת התרבות נורמה מוסי, "דמיון פוליטי חזר לאחרונה לשיח הציבורי, האקדמי והפוליטי ומופיע בהקשרים מגוונים ולעיתים סותרים: הן ככוח המניע שינוי רדיקלי והן ככוח ממסֵך."
הגדרות למושג > אוטופיה לעומת ריאל-פוליטי

לעיתים רבות הדמיון הפוליטי מקבל צורה אוטופית ובלתי ניתנת למימוש. על אף שבמקרים רבים, סיפור אוטופי משמש כדמיון פוליטי, יש להפריד בין המושגים. דמיון פוליטי הוא כוח מחולל שינוי פוזיטיבי במציאות וגם כאשר אין ביכולתו להתממש במלואו, הוא משפיע על הסדר החברתי.
בניגוד לגישת הריאל-פוליטיק, אשר לעיתים קרובות מכונה בפשטות "פרגמטיות" לפיה יש לפעול בעיקר על בסיס שיקולים של נסיבות וגורמים מתוך בחינת המציאות הנתונה, גישות אוטופיות עיוורות למציאות ומציעות חזון שיכול לשמש כדי להתעלות מעל המציאות הפוליטית והמבנים החברתיים ובכך לאתגר אותה.
דמיון פוליטי עשוי לשמש גשר בין אוטופיה היכולה להיתפס כ"פוליטיקת-חלום" לבין המבנים החברתיים הקיימים במציאות והמגבלות בהם. כך למשל, משתמשת רות לויטס באוטופיה ככלי אנליטי לבחינה ולימוד של חזונות ושאיפות אוטופיים בחברה וככלי לחקירה וביקורת של ההווה ושל אפשרויות העתיד החלופיות.
הקיבוצים הם דוגמה לגשר בין אוטופיה לריאל-פוליטיקה בישראל, כיוון שהצליחו לקיים ניסיון לאוטופיה תוך התחשבות בנסיבות הפוליטיות: צורכי ההנהגה הציונית בהתיישבות ופיתוח הארץ. מרטין בובר תיאר את הניסיון כ"אי כישלון למופת" וקבע בספרו "נתיבות באוטופיה" כי הקיבוצים הם "אי כישלון שאפשר ללמוד ממנו ולחקות אותו". עם תחילת תהליכי ההפרטה של הקיבוצים, האוטופיה התפוגגה, אך עם זאת, הניסיון שימש כאבן דרך בחשיבה על האלטרנטיבות לסדר החברתי הקפיטליסטי.
היסטוריה > דמיון פוליטי בתנ"ך

בתנ"ך קיימים מספר סיפורים המציעים דמיון פוליטי. בין הסיפורים ניתן למצוא עשרים ואחד אזכורים ל"ארץ זבת חלב ודבש", כינוי המתאר את השפע של ארץ ישראל, הארץ המובטחת לעם ישראל, אותה מציע אלוהים לשלושת האבות. השפע המתואר, כמו גם גבולותיה של הארץ, והבטחת הדורות אשר מבטיחה את הבעלות על הארץ עבור המשכו של העם היהודי מציעים דמיון פוליטי לחיים בה. דמיון זה על החיים בארץ ישראל השלמה מהווה דמיון פוליטי עבור זרמים שונים בציונות עד היום.
בספר ישעיהו, פרק י"א, מנבא ישעיהו כי באחרית הימים "וגר זאב עם כבש ונמר עם גדי ירבץ" ומציע דמיון פוליטי לאחרית הימים בה יהיה שלום עולמי ויתמתנו ניגודי הדעות והשנאה בין עמים ואנשים.
סיפור מגדל בבל מציע דמיון פוליטי לחברה בעלת שם אדיר ולכידות חברתית. לפי הפרשנים, פירוט אופן הבנייה של המגדל נועד להעיד על היכולות הטכנולוגיות האדירות ועל הניסיון לגבור על כוחות האל והטבע ותפקידו של המגדל (זיקורת) להיות נקודת ציון פיזית המלכדת את החברה סביבה. דמיון זה נחרב על ידי האל ומשמש כדי להגדיר את הגבול בין האנושות לאלוהות.
יחד עם סיפורים המציעים דמיון פוליטי, ניתן למצוא בתנ"ך נבואות משיחיות על מציאות אוטופית.
היסטוריה > אפלטון

מלבד עיסוקו של אפלטון במושג דמיון פוליטי וחששו ממנו, הכיר בחשיבות הדמיון על המציאות ולכן הציע דוגמה לדמיון פוליטי בספרו "המדינה". בספר זה, מתאר אפלטון את המדינה האידיאלית והאתגרים של קיומה.
לדוגמה, אפלטון מתאר את אורח החיים במדינתו האוטופית כך:
יפים דבריך, ועלינו לעיין בכך, ולא נאמר נואש. וקודם כל נעיין-נא באורח החיים בו יחיו בני האדם שכך נצטיירו. וכי מהו שיעסקו בו, מלבד שיכינו להם מזון ויין ובגדים ונעליים? ויבנו להם בתים, ובקיץ יעברו על פי רוב ערומים ויחפים, ובחורף - מלובשים ומונעלים די צרכם. ולהזנתם יכינו להם גריסים מהשעורה וקמח החיטה: מזה יאפו מאפה ומהללו יגבלו רקיקים, יערכו על גבי קנה-סוף או עלים נקיים מצות שתהיינה אצילות בפשטותן וכיכרי לחם, יסבו על גבי מצעים מרופדים טכסוס [טקסוס] והדס, וכך יסעדו, המה וילדיהם, זרים בראשים ובפיהם וזמורים לאלים, והם נזקקים זה לזה בנעימים, אך אינם מולידים ילדים למעלה מפי רכושם, ונזהרים מעוני וממלחמה.
ציטוט זה, מתאר את מדינתו האוטופית של אפלטון בה אנשים חיים ברווחה, בצנעה ובשלום.
היסטוריה > "אוטופיה" תומאס מור

לפי "אנציקלופדית האפשרויות" של פאלגרייב הספר אוטופיה שפרסם תומאס מור בשנת 1516 הוא הדוגמה הידועה ביותר לדמיון פוליטי. בספר, מתאר מור מבנה חברתי חדש ואידיאלי. העולם שהוא מתאר מקדים את תקופתו, וכולל: דמוקרטיה ובה בחירות לממשלה ולאנשי דת, אפשרות לנשים לתפוס עמדות כוח, חינוך ובריאות ציבוריים, חופש דיבור ודת, ערבות המדינה למדינות השכנות, שוק עבודה מתוכנן, ועוד.
מקור שם החיבור "אוטופיה" הוא ביוונית ומשמעו "לא מקום". השם מעיד על העולם אותו מור מתאר כעולם לא קיים ולא אמיתי. יחד עם זאת, כוחו של ספר זה בכך שהוא יוצר תמונה מדוקדקת, מציאותית ומשכנעת של העולם הדמיוני עליו הוא כותב. הוא לא רק מספר לקורא על העולם הדמיוני אלא מציע לו לחוות ולהרגיש אותו.
הספר מציע גרסה של המשטר הטוב והתקין של חברה המיוסדת על עקרונות של רציונליות ושוויון ומבקר את המבנה החברתי באירופה של ימיו. כך לדוגמה, הוא מתאר את סדר יומו של הפועל ואת מבנה חלוקת העבודה באי אוטופיה:
עיסוקו העיקרי והיחיד כמעט של הסיפוגרנטים הוא לדאוג ולהשגיח שאיש לא ישב בטל, שכל אחד ואחד יקדיש עצמו למלאכה במרץ, ומנגד, שאיש לא יתיש את עצמו בעבודה ממושכת כבהמה מהנץ החמה ועד חצי הליל. סבל כזה גרוע מעבדות, ואף על פי כן אלה הם חיי העובדים כמעט בכל מקום, להוציא את האוטופיה. האוטופאנים מחלקים את היום והלילה יחדיו לעשרים וארבע שעות שוות, ומקצים מתוכן לא יותר משש שעות לעבודה: שלוש שעות לפני הצהריים, שבסיומן הולכים לארוחת הצהריים; לאחר ארוחת הצהריים הם נחים שעתיים, ולאחר שלוש שעות נוספות המקודשות לעבודה הם חותמים את היום בסעודת הערב. אם מתחילים למנות את השעות מצהרי היום ואילך, הרי שהם עולים על יצועיהם בשעה שמונה. שמונה שעות תובעת השינה.
במדינה האוטופית של מור, סדר היום של הפועל יהיה מגוון ויכלול זמן עבודה מוגבל. בספרו הוא גם מתייחס לספרו של אפלטון "מדינה" ("פוליטאה" או "דיאלוגים אפלטוניים") תוך ביקורת על קיום הרכוש הפרטי המתואר בו. תומאס מור היווה השראה לסופרים, אמנים, אדריכלים והוגים והיה לאבן דרך בניסיון לחפש אחר דמיון אוטופי ולתרגמו למציאות.
היסטוריה > לאומים

התפתחות הלאומים היא דוגמה בולטת לדמיון פוליטי ולמימושו. לפי ארנסט גלנר, לאום הוא תוצאה של בנייה והמצאה אנושית. בעוד גלנר מתאר את הלאומיות ככוח ממציא, בנדיקט אנדרסון מגדיר את הלאומיות ככוח מדמיין ומכנה אותה כ"קהילות פוליטיות מדומיינות".
אנדרסון טוען כי כדי לדמיין את מדינות הלאום היה צורך שיבשילו לכך התנאים. ראשית, היה צורך בהמצאת הדפוס שאפשרה להפוך רעיונות למושגים. שנית היה צורך בקיום של שוק קפיטליסטי אשר היווה תמריץ עבור המוציאים לאור להרחיב את היקף הפעילות, להגיע לקהלים רחבים ולהדפיס בשפות מדוברות (ולא בלטינית, שפת המלומדים אשר מעטים היו דובריה). בספרו "קהילות מדומיינות", אנדרסון מדגים איך עובד הדמיון הפוליטי אשר מתבסס על השפות החדשות ומדיית ההמונים ובונה בהדרגה את רעיון הלאום בעבור אנשים שעד כה, מעולם לא נפגשו או הכירו, לדמיין עצמם כחלק מאומה אחת.
התוצאה הפוזיטיבית של דמיון פוליטי זה הייתה סדר חברתי-פוליטי כלל עולמי חדש המגדיר את הריבון, הגבולות, השפה והתרבות. לפי חנה ארנדט, בסדר החברתי החדש, מדינות הלאום הן היחידות שבכוחן להעניק זכויות אדם אך גם אלו שפגעו בזכויות אלו באופן הנרחב ביותר לאורך ההיסטוריה. הדמיון הפוליטי במובנו האפיסטימולוגי, כפי שהגדיר אותו קאנט, הוא מה שמאפשר לנו היום לתפוס את המבנה במלואו, להכיר בכוחו ולקבל את סמכותו.
כיום, בעולם בו מדינות הן מבנה חברתי שלא ניתן להתכחש לו, יש גם מי שמדמיינים מבנים חברתיים אחרים. דמיון פוליטי כזה, ניתן למצוא בעבודת האמנות "אקס-טריטוריה" של האמניות מעין אמיר ורותי סלע אשר מבקשת לבחון את מגבלות הטריטוריה המשפטית של מדינות הלאום ובכך לדמיין מחדש מבני כוח אפשריים.
היסטוריה > במאה ה-21

הוגים שונים מאמינים כי במאה ה-21 קשה לדמיין מציאות פוליטית אלטרנטיבית לסדר חברתי קפיטליסטי ולמדינות הלאום. כך כתב פרדריק ג'יימסון: "קל יותר לדמיין את סוף העולם מאשר את סוף הקפיטליזם". יחד עם זאת, לפי נורמה מוסי, נדמה כי המציאות מזדחלת אחרי הדמיון. מגפת הקורונה, הפכה תסריטי מדע בדיוני למציאות ובכך יצרה תרגום ממשי לדמיון דיסטופי. היא טענה כי מגפת הקורונה הייתה הזדמנות ללמוד כי מגפות לא מכירות בגבולות פוליטיים, אך הזדמנות זו הוחמצה והטיפול נעשה במסגרת מדינות הלאום, תוך מתן מענה לא שוויוני שהנכיח את אכזריות השיטה. תנועות סביבתיות עולמיות, כמו גם "גרין ניו דיל ישראל" רואות במשבר כהזדמנות לסדר פוליטי-חברתי חדש ומציעות חזון ודמיון למציאות חדשה.
דמיון פוליטי בישראל ובציונות > בישראל > תנועת העבודה

תנועת העבודה בתחילתה הציעה דמיון פוליטי עבור יהודי הגולה. לפי שמואל אייזנשטדט, לאתוס החלוצי נודע תפקיד מכונן בתולדות התנועה: "החלוץ סימל את המרד הציוני– סוציאליסטי בעבר היהודי, וגילם את 'היהודי החדש' ו'החברה החדשה' שכשלילה של המבנה הכלכלי, החברתי, הפוליטי והתרבותי של הגולה הציבו במרכז את עבודת הכפיים והצדק החברתי, ויצרו 'קשר הדוק בין הערכים החברתיים ובין התחיה והשיקום הלאומיים'".
בתוך מסגרת חלוצית זו התפתחה תרבות, אמנות וחינוך המשרתות את הדמיון. כבר בימי העלייה השנייה הוקמו מוסדות חינוך כמו בית הספר הריאלי בחיפה על ידי ארגון חובבי ציון שדגל בחינוך לציונות מעשית ולהתיישבות. משוררים רבים וביניהם רחל המשוררת כתבו על הארץ והחיים בה. באמנות, ניתן למצוא קבוצות כמו הכנענים שדגלו בחיבור לעמים החיים בארץ תוך ניסיון ליצור תרבות חדשה-ישנה ולהתנתק מהמסורת היהודית-גלותית.
לפי דני גוטוויון: "ככל שהתבססות מוסדות המדינה פרמה את החפיפה בין החלוצי ללאומי, כן נחשפה הסתירה בין החלוצי לסוציאליסטי ואתוס הפרישה החלוצי הפך לאתוס מעמדי. כך שימשה ההתבדלות החלוצית לצידוק ההעדפה הכלכלית–החברתית של מעמד הביניים הישראלי שצמח בזיקה לממסדים הממלכתיים, ההסתדרותיים והתנועתיים".
כבר מימיה הראשונים של המדינה, אנשי תנועת העבודה ומפלגת מפא"י עסקו באופן ציבורי בביקורת המפלגה ובכך נטשו את הדמיון הפוליטי שהציעה.
נטישת מפלגת מפא"י, מפלגת השלטון בראשיתה של המדינה ומפלגתה הגדולה של תנועת העבודה, את המעמדות הנמוכים ואת יישום מדינת הרווחה והעדפתה את מעמד הביניים המזוהה איתה היה אחת הסיבות למהפך של שנת 1977 ולעליית הליכוד לשלטון.
דמיון פוליטי בישראל ובציונות > בישראל > הקיבוצים

קיבוץ הוא צורת התיישבות שיתופית ייחודית לציונות, ליישוב ולמדינת ישראל, המבוססת על שאיפת הציונות להתיישבות מחודשת בארץ ישראל ועל ערכים סוציאליסטיים – שוויון בין בני האדם ושיתוף כלכלי ורעיוני. רעיון הקיבוץ החל מרעיון הקבוצה הקטנה וקבוצת דגניה הייתה הראשונה לממש רעיון זה לכדי צורת התיישבות. לפי צבי שץ, מהוגי רעיון הקבוצה הקטנה: ״הקבוצה בחיינו לעתיד היא המקום הבטוח, האמיתי והתמידי, אשר יציל את נפש האדם במלחמתו נגד כוחות התוהו.״
ניתן לראות את הקיבוצים גם כחלק ממגמה קומונלית כלל עולמית של מאתיים השנה האחרונות הכוללות מעל אלפיים קומונות ברחבי העולם בהן גרים או גרו קרוב למאה אלף אנשים. הרעיון הבסיסי של הקומונות הוא חיי שיתוף קבוצתיים.
הקיבוצים הם דוגמה למימושו של דמיון פוליטי במציאות. לצד הגות רבה אשר נכתבה על הרעיון הקיבוצי, התנועה הקיבוצית הקימה מאות קיבוצים ברחבי הארץ. בין ההוגים של הרעיון הקיבוצי ניתן למצוא את: א.ד. גורדון, ארתור רופין, מרטין בובר, יצחק טבנקין ושלמה לביא.
צורת החיים בקיבוץ מנסה לייצר סדר כלכלי-חברתי סוציאליסטי וכוללת שותפות כלכלית מלאה (וזאת בניגוד לסדר החברתי המכיר ברכוש פרטי). שותפות זו כוללת בעלות משותפת על כלל הרכוש לרבות בגדים ומבני מגורים, מטבח שיתופי, גידול שיתופי של הילדים וגם משק יצרני משותף. במרבית הקיבוצים נעשתה חלוקת עבודה בין חברי הקיבוץ בענפיו הכלכליים השונים, וכללה עבודות כגון: כביסה ובישול הנחשבות כ"עבודות שקופות".
הקיבוץ אף קיבל הגדרות חוקיות התואמות את הניסיון החברתי שהציע, כך למשל הוגדר בתקנות לאגודה שיתופית של משרד הכלכלה: ”אגודה להתיישבות שהיא יישוב נפרד המקיים חברה שיתופית של חבריו, המאורגנת על יסודות של בעלות הכלל על הקניין ומטרותיה עבודה עצמית, שוויון ושיתוף בכל שטחי הייצור, הצריכה והחינוך”.
על אף הצלחתו של הקיבוץ להוביל סדר חברתי חדש ושונה מסביבתו, הרעיון לא שרד לאורך זמן וכיום כמעט כל הקיבוצים מופרטים. לפי יפתח גולדמן, ניתן לראות ברעיון הקיבוץ העירוני כהתחדשות הדמיון הפוליטי של הרעיון הקיבוצי. תנועות הנוער ובהן: הנוער העובד והלומד, המחנות העולים וגם התארגנויות נוספות ובהן "מעגל הקבוצות" סימנו את הקיבוץ העירוני כיעד המשלב בין חיי השיתוף של הקיבוץ המסורתי למעורבות בחברה העירונית הסובבת.
דמיון פוליטי בישראל ובציונות > בישראל > ארץ ישראל השלמה

החל מתחילת ההתיישבות בארץ ישראל, פלגים ציוניים דמיינו את מדינת ישראל בגבולות הארץ המובטחת המתוארים במקורות תנ״כיים או היסטוריים. על אף שאין הסכמה מה הם גבולותיה של הארץ המובטחת, גבולות אלו הפכו לסמל הדמיון הפוליטי הקורא לחזרה אל שורשי החיים היהודיים בארץ האבות.
רעיון ארץ ישראל השלמה הכולל שיבה לגבולות ההיסטוריים של הארץ מהווה מחלוקת ביישוב היהודי מראשיתו. בשנת 1967 קמה התנועה לארץ ישראל השלמה שמטרתה לקדם חזון זה. לאחר מלחמת ששת הימים, בה נכבשו שטחים רבים אך לא סופחו לשטחה הריבוני של ישראל, החלה התיישבות יהודית בשטחים אלו. לאחר מלחמת יום כיפור הוקם גוש אמונים אשר הביא את מימוש החזון לשיאו עם הקמת קדומים ועפרה שהיוו את תחילתו של מפעל ההתנחלויות ביהודה ושומרון.
יחד עם זאת, יש מי שיגדירו את ההתיישבות כחזון משיחי ולא כדמיון פוליטי. לפי יוסף גורני: "הופעתו של גוש אמונים בשנת 1973 כארגון דתי ופוליטי בשטחי יהודה ושומרון מסמלת מעבר מן הריאליזם האוטופי של המתיישבים בתקופת היישוב אל אוטופיה משיחית אחרי מלחמת יום הכיפורים."
דמיון פוליטי בישראל ובציונות > בישראל > בית המקדש השלישי

"וְהָיָה בְּאַחֲרִית הַיָּמִים נָכוֹן יִהְיֶה הַר בֵּית ה' בְּרֹאשׁ הֶהָרִים וְנִשָּׂא מִגְּבָעוֹת וְנָהֲרוּ אֵלָיו כָּל הַגּוֹיִם. וְהָלְכוּ עַמִּים רַבִּים וְאָמְרוּ לְכוּ וְנַעֲלֶה אֶל הַר ה' אֶל בֵּית אֱלֹהֵי יַעֲקֹב, וְיֹרֵנוּ מִדְּרָכָיו וְנֵלְכָה בְּאֹרְחֹתָיו, כִּי מִצִּיּוֹן תֵּצֵא תוֹרָה וּדְבַר ה' מִירוּשָׁלִָם. וְשָׁפַט בֵּין הַגּוֹיִם וְהוֹכִיחַ לְעַמִּים רַבִּים, וְכִתְּתוּ חַרְבוֹתָם לְאִתִּים וַחֲנִיתוֹתֵיהֶם לְמַזְמֵרוֹת, לֹא יִשָּׂא גוֹי אֶל גּוֹי חֶרֶב וְלֹא יִלְמְדוּ עוֹד מִלְחָמָה."
על אף שבית מקדש שלישי לא מוזכר במקורות, תחילת הדמיון הפוליטי המציע את הגאולה השלמה, קיבוץ הגלויות ואחרית הימים כמערכת שבית המקדש נמצא במרכזה' מופיע במקורות היהודיים. בעקבות כיבוש הר הבית במלחמת ששת הימים, החלו להתארגן תנועות קטנות להקמת בית מקדש, שהמוכרות שבהן הן תנועת נאמני הר הבית ומכון המקדש. על אף שמדובר בחזון דתי משיחי, הוא תורגם לפעילות פוליטית של קבוצות נוספות והבולטת שבהן הציונות הדתית.
דמיון פוליטי בישראל ובציונות > בישראל > דמיון פוליטי פלסטיני

תחילת ההתעוררות הלאומית הערבית היה הדמיון על מדינה ערבית אחת גדולה תחת השם "סוריה הגדולה" ובשנים הראשונות שלאחר מלחמת העולם הראשונה, ביקשו רוב המדינאים הפלסטינים לספח את הארץ למדינה הסורית.
ראשיתה של התנועה הלאומית הפלסטינית בהתפצלותה מן התנועה הלאומית הערבית בסוריה לאחר מלחמת העולם הראשונה. שלא כמו תנועות לאומיות אחרות, שפעילותן הייתה מול הכוח הקולוניאליסטי השולט בשטחן, התנועה הלאומית הפלסטינית התגבשה כנגד שני כוחות שונים: הראשון, התנועה הציונית וההתיישבות בארץ; והשני, השלטון הבריטי המנדטורי. מיום שארץ ישראל הפכה ליחידה מדינית בפני עצמה התפתחה התנועה הפלסטינית כתנועה נפרדת לערביי ארץ ישראל.
יש סברות שונות על מקור הלאומיות הפלסטינית כגון זו המוצגת על ידי הפלסטינים באמנה הלאומית הפלסטינית על פיה תחילת התנועה הלאומית שלהם בהצהרת בלפור (1917) ובכך מציעה הקבלה עם הציונות במטרה לקבל לגיטימציה.
למרות שטרם קמה מדינה פלסטינית לאומית, לדמיון הפוליטי שבמרכזה ישנם ביטויים במוסדות שקמו הלכה למעשה ובהם: אגודות פועלים, בנקים, קופת האומה הערבית שתפקידה המרכזי הוא רכישת קרקעות, מפלגות פוליטיות, ארגונים חמושים ואף ימי זיכרון לאומיים והמפורסם שבהם: הנכבה.
עד היום קיימת מחלוקת על יעדיה של התנועה הלאומית הפלסטינית, אגפים מסוימים בתנועה קוראים למדינה אחת דמוקרטית ליהודים וערבים מהירדן ועד הים, בעוד שאגפים אחרים קוראים למדינה ריבונית לעם הפלסטיני.