stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשת בייסיאנית
דוגמה מספרית > סיווג מין > אימון

להלן סט נתוני האימון:
| מס"ד | מין | גובה (ס"מ) | משקלה (ק"ג) | מידת נעליים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | זכר | 182.9 | 81.65 | 46.5 |
| 2 | זכר | 180.45 | 86.2 | 45 |
| 3 | זכר | 170.1 | 77.1 | 46.5 |
| 4 | זכר | 180.45 | 74.4 | 44 |
| 5 | נקבה | 152.4 | 45.35 | 36 |
| 6 | נקבה | 167.65 | 68.05 | 38.5 |
| 7 | נקבה | 165.2 | 58.9 | 37.5 |
| 8 | נקבה | 175.25 | 68.05 | 40 |
המסווג שנוצר מקבוצת נתוני האימון באמצעות הנחת התפלגות גאוס יהיה (השונות הנתונה זאת שונות המדגם (אנ')):
| מין | ממוצע (גובה) | שונות (גובה) | ממוצע (משקל) | שונות (משקל) | ממוצע (מידת נעליים) | שונות (מידת נעליים) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| זכר | 178.46 | 3.5033e-02 | 176.25 | 1.2292e+02 | 11.25 | 9.1667e-01 |
| נקבה | 165.125 | 9.7225e-02 | 132.5 | 5.5833e+02 | 7.5 | 1.6667e+00 |
נגיד שיש לנו קבוצות שוות הסתברות כך ש - 0.5=(זכר-male)P = (נקבה-female)P. מקדם התפלגות זה עשוי להיות מבוסס על הידע שלנו משכיחות באוכלוסייה הגדולה יותר, או בשכיחות קבוצת נתוני האימון.
דוגמה מספרית > סיווג מין > בדיקה

להלן דגימה שתסווג כזכר או נקבה:
| מין | גובה (רגל) | משקל (ליברה) | מידת נעליים (אינץ') |
| --- | --- | --- | --- |
| דגימה | 6 | 130 | 8 |
לקריאה נוספת

Domingos, Pedro; Pazzani, Michael (1997). "On the optimality of the simple Bayesian classifier under zero-one loss". Machine Learning. 29: 103–137.
Rish, Irina (2001). An empirical study of the naive Bayes classifier (PDF). IJCAI 2001 Workshop on Empirical Methods in Artificial Intelligence.
Hand, D. J.; Yu, K. (2001). "Idiot's Bayes — not so stupid after all?". International Statistical Review. 69 (3): 385–399. ISSN 0306-7734.
Webb, G. I.; Boughton, J.; Wang, Z. (2005). "Not So Naive Bayes: Aggregating One-Dependence Estimators". Machine Learning. Springer. 58 (1): 5–24.
Mozina, M.; Demsar, J.; Kattan, M.; Zupan, B. (2004). Nomograms for Visualization of Naive Bayesian Classifier (PDF). Proc. PKDD-2004. pp. 337–348.
Maron, M. E. (1961). "Automatic Indexing: An Experimental Inquiry". JACM. 8 (3): 404–417.
Minsky, M. (1961). Steps toward Artificial Intelligence. Proc. IRE. Vol. 49. pp. 8–30.
ביאורים

↑  תלות בין מאורעות אשר קיימת רק בהינתן שמאורע מסוים התרחש ובלעדי התרחשותו היו המאורעות בלתי תלויים זה בזה
אדואר דאלאדיה

אדואר דאלאדיה (בצרפתית: Édouard Daladier; ‏18 ביוני 1884 – 10 באוקטובר 1970) היה פוליטיקאי צרפתי, ראש ממשלת צרפת בתחילת מלחמת העולם השנייה ובתקופה שקדמה לה.
נעוריו

אדואר דאלאדיה נולד בשנת 1884 בקרפנטרה שבמחוז ווקלוז, צרפת. בזירה הפוליטית זכה לכינוי "הפר של ווקלוז" על שום חזותו: צווארו העבה, כתפיו הרחבות ומבטו הנחוש. לימים יכנהו נוויל צ'מברלין בלעג "הפר עם קרני החילזון" (בצרפתית: "le taureau avec des cornes d'escargot").
עד תקופת מלחמת העולם השנייה > כניסה לפוליטיקה ושירות במלחמת העולם הראשונה

ב-1911 נבחר דאלאדיה לראש עיריית קרפנטרה. בשנת 1914, עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה, לחם בשורות צבא צרפת. את המלחמה החל כמגויס חדש, בדרגה המקבילה לטוראי, ועם סיומה בשנת 1918 כבר היה מפקד פלוגה בדרגת לוטננט, ומעוטר באות לגיון הכבוד ובארבעה צל"שים.
לאחר שנכשל בכך בשנת 1914 הצליח דאלאדיה להיבחר לפרלמנט כנציג ווקלוז מטעם המפלגה הרדיקלית בשנת 1919 (דאלאדיה ימשיך להיבחר ולייצג מחוז זה עד שנת 1940).
עד תקופת מלחמת העולם השנייה > תפקידי שר ראשונים והנהגה מפלגתית

דאלאדיה שימש כשר במגוון תפקידים בממשלות הקואליציה השונות בין 1924 ל-1928, ובשנים אלה היווה גורם מרכזי בפילוג המפלגה הרדיקלית ממפלגת הפלג הצרפתי של אינטרנציונל העובדים (SFIO) ב-1926 ובקואליציית "קרטל השמאל" הראשונה ("Cartel des gauches"). מ-1927 ועד 1930 כיהן כנשיא המפלגה הרדיקלית, ושוב מ-1936 ועד 1938. עקב פרישת ה-SFIO מהקואליציה והתפלגות הרדיקלים העצמאיים מן המפלגה הרדיקלית, נפלה קואליציית השמאל, הרדיקלים העצמאיים חברו למפלגת הברית הרפובליקאית דמוקרטית הימנית-מרכזית, ובנובמבר 1928 הפך רמון פואנקרה לראש הממשלה.
עד תקופת מלחמת העולם השנייה > קדנציות ראשונה ושנייה כראש הממשלה

דאלאדיה הפך לפוליטיקאי מוביל במפלגה הרדיקלית. הוא כיהן כראש הממשלה לראשונה ב-1933, מה-31 בינואר ועד ה-26 באוקטובר, ושוב ב-1934 למספר ימים (מה-30 בינואר עד ה-9 בפברואר) עקב פרשת סטביסקי (הנפקת איגרות חוב מזויפות בה הוכתמה ממשלת שוטאן, אשר הובילה למהומות רחוב של הימין בפריז, להתפטרות ראש הממשלה קמי שוטאן ולנפילת קואליציית "קרטל השמאל" השנייה).
עד תקופת מלחמת העולם השנייה > שר המלחמה וההגנה הלאומית

מ-26 באוקטובר 1933 ועד 30 בינואר 1934 שימש כשר המלחמה בממשלת סארו הראשונה ובממשלת שוטאן השנייה.
ביוני 1936 החל לכהן כשר ההגנה הלאומית בקואליציית החזית העממית של ראש הממשלה לאון בלום, והמשיך להחזיק בתפקיד זה בממשלות שוטאן השלישית והרביעית ובממשלת בלום השנייה, עד אפריל 1938 (למעשה, דאלדיה המשיך להחזיק בתפקיד עד מאי 1940, גם כששימש כראש הממשלה בפעם השלישית, וגם אחר כך, כשהחל לשרת בממשלת רנו).
מוריס גמלן, אשר זכה לתמיכתו של דאלאדיה לאורך השנים ולסיוע בקידומו בצבא, שימש כמפקד צבא צרפת לאורך כל התקופה דלעיל (הוא מונה לתפקיד בשנת 1931 וזכה לסמכויות נוספות בשנת 1935).
על סף מלחמת העולם השנייה ובמהלכה > קדנציה שלישית כראש הממשלה > ועידת מינכן

ב-10 באפריל 1938 החל דאלאדיה בכהונתו השלישית והאחרונה כראש ממשלת צרפת. בתקופה זו החל המשא ומתן שקדם לועידת מינכן, במהלכה צרפת חזרה בה מהתחייבותה להגן על צ'כוסלובקיה מפני גרמניה הנאצית. ראש ממשלת בריטניה נוויל צ'מברלין דחק בדאלאדיה לנהל משא ומתן, שכן אחרת, להבנתו, יפתח היטלר תוך זמן קצר במלחמה נגד צ'כוסלובקיה.
בניגוד לצ'מברלין, דאלאדיה היה משוכנע כי היטלר בכל מקרה יפתח במלחמה, כשמטרתו היא כיבוש אירופה כולה. בפגישה שנערכה בסוף אפריל 1938 אמר דאלאדיה לבריטים כי מטרתו האמיתית של היטלר היא להשיג ”שליטה ביבשת, שבהשוואה אליה שאיפותיו של נפוליאון היו חלושות”. כמו כן אמר כי:
היום, זה תורה של צ'כוסלובקיה. מחר, יהיה זה תורן של פולין ורומניה. כשגרמניה תשיג את הנפט והחיטה שהיא צריכה, היא תפנה נגד המערב. ללא ספק עלינו להכפיל את מאמצינו להימנע ממלחמה. אבל זה לא יושג אלא אם כן בריטניה הגדולה וצרפת תעמודנה יחד, תתערבנה בפראג בעד ויתורים חדשים, אך בה בעת תכרזנה שהן תבטחנה את עצמאותה של צ'כוסלובקיה. אם, במקום זאת, כוחות המערב ייכנעו שוב, הם רק יזרזו את המלחמה ממנה הם מבקשים להימנע.
למרות זאת, אולי משום הגישות הפסימיסטיות והתבוסתניות של הצבא ושל חברי ממשלתו אשר ריפו את ידיו, כמו גם הטראומה ממרחץ הדמים בצרפת במלחמת העולם הראשונה לו היה עד באופן אישי, הניח דאלאדיה לצ'מברלין לפעול כראות עיניו. בשובו לפריז, דאלאדיה, שציפה להמון עוין, התקבל בתשואות. אז העיר לעוזרו אלקסי לז'ה: ”הו, השוטים!” ("!Ah, les cons").
על סף מלחמת העולם השנייה ובמהלכה > קדנציה שלישית כראש הממשלה > מאמצי חימוש מחדש

באוקטובר 1938 פתח דאלאדיה בשיחות חשאיות עם ארצות הברית, כדי למצוא דרך לעקוף את חוקי הנייטרליות האמריקאיים, על מנת לאפשר לצרפת לרכוש מטוסים מתוצרת ארצות הברית וכך לפצות על חוסרי ייצור בתעשיית המטוסים הצרפתית. באוקטובר 1938 הֵעִיר דאלאדיה ”אם היו לי שלושה או ארבעה אלף מטוסים, מינכן לעולם לא הייתה מתרחשת”, והוא היה טרוד ביותר במאמציו לקנות מטוסי קרב אמריקאיים, אותם ראה כדרך היחידה לחזק את חיל האוויר הצרפתי. בעיה מרכזית בשיחות צרפת-ארצות הברית הייתה האופן שבו תשלם צרפת בעבור המטוסים האמריקאיים, וכאמור לעיל - כיצד תעקוף את חוקי הנייטרליות האמריקאיים. נוסף על כך, ב-1932 שמטה צרפת את חובותיה לארצות הברית מתקופת מלחמת העולם הראשונה, ועל פי חוק ג'ונסון מ-1934, לצרפת אסור היה עקב כך לשווק איגרות חוב ממשלתיות בארצות הברית (כלומר נאסר עליה ללוות כסף בארצות הברית). בפברואר 1939 הציעה צרפת, שהייתה אז אימפריה קולוניאלית, למסור את חזקותיה בקריביים ובאוקיינוס השקט, בתוספת תשלום יחיד בסך 10 מיליארד פרנק, בתמורה לזכות בלתי מוגבלת לקנות, באשראי, מטוסים אמריקאיים. לאחר משא ומתן קשה ומענה, גובש הסדר באביב של 1939, לפיו יוּתר לצרפת להגיש הזמנות עצומות לתעשיית המטוסים האמריקאית. אף על פי שמרבית המטוסים שהוזמנו לא הגיעו לצרפת עד 1940, ארצות הברית אפשרה להטות את ההזמנות של צרפת אל בריטניה.
על סף מלחמת העולם השנייה ובמהלכה > קדנציה שלישית כראש הממשלה > כניסת צרפת למלחמת העולם השנייה

חתימת הסכם ריבנטרופ-מולוטוב (ב-23 באוגוסט 1939) עוררה זעקה ציבורית בצרפת, עליה הגיב דאלאדיה בהוצאת המפלגה הקומוניסטית הצרפתית מחוץ לחוק, על בסיס סירובה לגנות את פעולותיו של סטלין. כשבוע אחר כך, ב-1 בספטמבר, החלה המערכה בפולין עם פלישת ברית המועצות וגרמניה הנאצית לשטחה. דאלאדיה, שלא רצה לצאת למלחמה, הכריז על כניסת צרפת למלחמה ב-3 בספטמבר 1939, אלא שזו לא כללה צעדים התקפיים של ממש, וכך נוצרה המלחמה המדומה. ב-6 באוקטובר באותה שנה, פנה היטלר לצרפת ולבריטניה בהצעת שלום, ובממשלת צרפת היו לא מעטים שנכונו לקבל הצעה זו. למרות זאת, בשידור ארצי למחרת, הכריז דאלאדיה ”התחמשנו בכלי נשק נגד תוקפנות. לא נניח אותם עד שנקבל ערבויות לשלום וביטחון של ממש, ביטחון שאיננו מאוים מדי שישה חודשים.”
ב-30 בנובמבר 1939 פלשה ברית המועצות גם לפינלנד, מהלך שהתחיל את מלחמת החורף. דעת הקהל העולמית, בפרט בצרפת ובבריטניה, נטתה לצד פינלנד, אך גם במקרה זה לא נקטו בעלות הברית, בפרט צרפת ובריטניה (אז עדיין עם צ'מברלין כראש הממשלה) בפעולה צבאית. בינואר 1940, כחודשיים מתחילת המלחמה, משנוכחה כי המלחמה קשה משהעריכה, החלה ברית המועצות לאותת על רצונה בשלום. איתותים אלה הפחיתו אף יותר את נכונותן של בעלות הברית לסייע לפינלנד.
ב-29 בינואר 1940, בנאום רדיו אשר כונה "מטרת הנאצי היא עבדות" אותו נשא דאלאדיה אל העם הצרפתי, לא הותיר דאלאדיה ספקות בנוגע לדעתו על הגרמנים. בנאום זה אמר:
בעבורנו, נדרש לעשות יותר מאשר רק לנצח במלחמה. עלינו לנצח בה, אך אנו חייבים לזכות גם בניצחון גדול בהרבה מאשר זה המושג בנשק. בעולם זה של אדונים ועבדים, שאותם משוגעים אשר שולטים בברלין מבקשים לעצב, עלינו גם לשמור על החירות ועל כבוד האדם.
בפברואר 1940 הציעו בעלות הברית (ובהן צרפת) סיוע צבאי ממשי לפינלנד, בדמות מאה אלף חיילים שיגיעו דרך נורווגיה ויתמכו בפינלנד משטח שוודיה. הצעה זו נדחתה על ידי שוודיה ונורווגיה, הן עקב חששן מהעברת המלחמה אל שטחיהן, והן משום שהיה ברור לכל הצדדים כי מטרתן האמיתית של בעלות הברית אינה לסייע לפינלנד נגד ברית המועצות, אלא לפעול נגד גרמניה הנאצית משטח שוודיה, ולמנוע משוודיה להמשיך ולייצא מחצבים לגרמניה. בנוסף, שוודיה ראתה בכך הפרה של מדיניות הנייטרליות שלה (שוודיה ניהלה יחסי מסחר הן עם בעלות הברית והן עם מדינות הציר, אך סירבה לאפשר מעבר כוחות דרך שטחה).
ב-21 במרץ 1940, באמתלת כישלונו לסייע לפינלנד במלחמת החורף, התפטר דאלאדיה מראשות הממשלה.
על סף מלחמת העולם השנייה ובמהלכה > שר בממשלת רנו

שר ההגנה הלאומית והמלחמה
במרץ 1940, לאחר שהתפטר דאלאדיה מראשות הממשלה, הפך פול רנו לראש הממשלה. דאלאדיה המשיך להחזיק בתפקידו כשר ההגנה הלאומית והמלחמה גם בממשלת רנו, והמשיך לגבות את מוריס גמלן, מפקד צבא צרפת. עקב כישלונותיו של גמלאן רצה ראש הממשלה רנו בהחלפתו, אך דאלאדיה, שסלד מרנו ותמך שנים רבות בגמלאן, החליט להשאירו בתפקידו.
ב-10 במאי 1940 הסתיימה תקופת "המלחמה המדומה" עם פלישת גרמניה הנאצית לצרפת ולארצות השפלה. כוחות השריון הגרמניים הצליחו להבקיע את קו ההגנה של צרפת באזור יער הארדנים, וב-13 במאי חצו את נהר המז באזור העיירה סדאן.
שר החוץ
ב-18 במאי התחלפו דאלאדיה ורנו במשרדיהם - דאלאדיה הפך לשר החוץ, ורנו (שנותר ראש הממשלה) קיבל את משרד ההגנה הלאומית והמלחמה. מעמדה זו חש רנו חופשי לממש את רצונו ולהדיח את גמלאן, אשר הוחלף במקסים וגאן ב-19 במאי 1940, תשעה ימים לאחר תחילת הפלישה הגרמנית לצרפת.
התפטרות
ב-5 ביוני הפסיק דאלאדיה לשמש כשר החוץ, וגם משרד החוץ עבר לשליטת ראש הממשלה רנו (בנוסף למשרד ההגנה הלאומית והמלחמה).
על סף מלחמת העולם השנייה ובמהלכה > בריחה מצרפת ומאסר

תחת הרושם לפיו תמשיך הממשלה לפעול מצפון אפריקה, ברחו דאלאדיה וחברי ממשלה אחרים למרוקו, שהייתה אז מדינת חסות צרפתית (על בסיס הסכם פס). בניגוד לתוכניתו, דאלאדיה נעצר, הוחזר לצרפת והועמד למשפט ראווה בידי ממשלת וישי באשמת בגידה. המשפט נערך בשנת 1942 בעיר ריום שבמרכז צרפת, ונודע כ"משפט ריום". יחד עם דאלאדיה נשפטו פוליטיקאים צרפתים בכירים אחרים. לאחר המשפט נכלא דאלאדיה בפור דו פורטאלה (Fort du Portalet), מצודה הממוקמת בפירנאים של צרפת, והוחזק שם כאסיר מ-1940 ועד אפריל 1943, אז נמסר לגרמנים וגורש למחנה הריכוז בוכנוואלד שבגרמניה. במאי 1943 הועבר דאלאדיה יחד עם אישים צרפתים אחרים לטירת איטר (Itter Castle) אשר בצפון טירול, אוסטריה, בה נותר עד סוף המלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר נפילת צרפת של וישי בשנת 1944, משלה בצרפת הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית בראשות שארל דה גול. שתיים ממשימותיה העיקריות היו שיקום צרפת מנזקי המלחמה, ויצירת מסגרת חוקתית חדשה ויעילה מזו של הרפובליקה השלישית לניהול המדינה. דאלאדיה, אשר יצא לחופשי מכלאו באוסטריה ושב לצרפת, חזר לחיים הפוליטיים.
לאחר מלחמת העולם השנייה > חבר האספה המכוננת הלאומית

באוקטובר 1945 כשל דאלאדיה בניסיונו להיבחר לאספה המכוננת הלאומית, שנבחרה כדי לכתוב חוקה לרפובליקה הרביעית. החוקה שכתבה אספה זו נדחתה במשאל עם ב-5 במאי 1946. לפיכך נערכו בחירות לאספה מכוננת לאומית נוספת, בהן הצליח דאלאדיה להיבחר, וב-2 ביוני 1946 הפך לחבר האספה המכוננת הלאומית (השנייה לאחר המלחמה). החוקה שכתבה אספה זו אושרה במשאל עם ב-13 באוקטובר, והחלה את תקופת הרפובליקה הצרפתית הרביעית (אשר תבוא אל סופה 12 שנה אחר כך, בשנת 1958).
לאחר מלחמת העולם השנייה > חבר האספה הלאומית, ראש עיריית אביניון ופרישה

חבר האספה הלאומית
בנובמבר 1946 נבחר דאלאדיה לאספה הלאומית (הבית התחתון של הרשות המחוקקת בהתאם לחוקת הרפובליקה הרביעית). דאלאדיה חזר ונבחר כחבר האספה הלאומית בשנים 1951 ו-1956. בתפקיד זה היה יריבו של דה גול ותמך בממשלת פייר מנדס פראנס (פעלה בשנים 1954 עד 1955) ובניסיונו של מנדס לשקם את המפלגה הרדיקלית. ב-1957 שימש דאלאדיה כיושב ראש כינוס השמאל הרפובליקאי (Rassemblement des gauches républicaines). ביוני 1958 הצביע נגד מועמדותו של שארל דה גול, אשר התמודד על ראשות הממשלה מתוך כוונה מוצהרת לשנות את החוקה, ולשם כך דרש לקבל סמכויות שלטוניות מלאות לרבות שימוש בצווים לשעת חירום. דה גול נבחר, קיבל את מבוקשו והשתמש בסמכויות שניתנו לו כדי ליצור את החוקה על בסיסה קמה הרפובליקה הצרפתית החמישית.
ראש עיריית אביניון
ב-1953, במקביל לחברותו בפרלמנט, נבחר דאלאדיה לראש עיריית אביניון (תפקיד בו שימש עד 1958).
פרישה מהחיים הפוליטיים
בנובמבר 1958, לאחר שהגיע שלישי בסיבוב הראשון של הבחירות לאספה הלאומית, הסיר את מועמדותו לקראת הסיבוב השני, וכן פרש מראשות עיריית אביניון.
מותו

דאלאדיה הלך לעולמו בפריז ב-10 באוקטובר 1970, ונטמן בבית העלמין פר לשז (חלקה 72).
ראו גם

הרפובליקה הצרפתית השלישית
הערות שוליים

↑  טים בוברי, תרגום: כרמית גיא, לפייס את היטלר: צ'מברליין, צ'רצ'יל והדרך אל המלחמה, עם עובד, 2023, עמ' 201–202, מסת"ב 978-965-13-2964-7
↑  ויליאם שיירר, "קריסת הרפובליקה השלישית: חקירת נפילת צרפת ב-1940", בהוצאת "דה קאפו פרס", 1969, עמ' 339–340 (Shirer, William, The Collapse Of The Third Republic: An Inquiry into the Fall of France in 1940, 1969, Da Capo Press.
↑  ז'אן-פול סארטר, דרכי החירות (Les Chemins de la liberté)
↑  ויליאם קיילור, "צרפת ואשליית הסיוע האמריקאי, 1919-1940", עמ' 234–235. חיבור זה של קיילור מהווה את פרק 8 (עמ' 204–244) בספר "תבוסת צרפת ב-1940: הערכות מחדש", בעריכת ג'ואל בלַט ובהוצאת "ספרי ברגהם", אשר נדפס בפרובידנס, 1998 (Keylor, William, "France and the Illusion of American Support, 1919-1940" pages 204–244 from The French Defeat of 1940 Reassessments edited by Joel Blatt, Berghahn Books: Providence 1998).
↑  ויליאם קיילור, "צרפת ואשליית הסיוע האמריקאי, 1919-1940", עמ' 234
↑  ויליאם קיילור, "צרפת ואשליית הסיוע האמריקאי, 1919-1940", עמ' 235–236
↑  Johnson Act בוויקיפדיה האנגלית
↑  ויליאם קיילור, "צרפת ואשליית הסיוע האמריקאי, 1919-1940", עמ' 237
↑  ויליאם קיילור, "צרפת ואשליית הסיוע האמריקאי, 1919-1940", עמ' 238
↑  ויליאם קיילור, "צרפת ואשליית הסיוע האמריקאי, 1919-1940", עמ' 233–244
↑  ויליאם שיירר, "קריסת הרפובליקה השלישית: חקירת נפילת צרפת ב-1940", עמ' 529.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259996605171  BIBSYS: 90716190  BNC: 000371351  BNE: XX1209087  BnF: cb121964450 (data)  GND: 119022303  ICCU: RAVV049337  ISNI: 0000 0001 0879 5627  LCCN: n91035678  Léonore: 98678  NKC: mzk2002106436  NLA: 35382513  NTA: 092702295  RERO: 02-A003151929  SNAC: w6v73g4q  SUDOC: 02737923X  Trove: 932929  VcBA: 495/195634  VIAF: 24647874   WorldCat (עם VIAF): 24647874 
מוריס גמלן, מפקד צבא צרפת
אדואר דאלאדיה (במרכז) עם יואכים פון ריבנטרופ בועידת מינכן, 1938
משמאל: נוויל צ'מברלין, אדואר דאלאדיה, אדולף היטלר, בניטו מוסוליני וגליאצו צ'אנו (שר החוץ של מוסוליני) מתכוננים לחתום על הסכם מינכן
נזקי מתקפה אווירית סובייטית על הלסינקי ביומה הראשון של מלחמת החורף
חטיבת הפאנצר הראשונה חוצה גשר צף מעל נהר המז, בפלואה, ליד סדאן, צרפת, 14 במאי 1940, במסגרת פלישת גרמניה הנאצית לצרפת.
פור דו פורטאלה בשנת 2010. במבצר זה נכלא דאלאדיה מ-1940 ועד 1943
החזית הצפונית של ארמון בורבון, מושב האספה הלאומית של צרפת, בסוף המאה ה-19
מחלף הזיתים

| --- | --- |

מחלף הזיתים, ינואר 2023
 מיקום:  ירושלים
 כבישים במחלף:    כביש 1 מנהרת הר הצופים רחוב אל חרדוב
 קואורדינטות:  31°47′03″N 35°15′38″E﻿ / ﻿31.784166666667°N 35.260555555556°E﻿ / 31.784166666667; 35.260555555556
 
  (למפת ירושלים מוגדלת) מחלף הזיתים(למפת ירושלים רגילה) מחלף הזיתים(למפת הרי ירושלים רגילה) מחלף הזיתים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מחלף הזיתים he
 
מחלף הזיתים הוא מחלף, המחבר את כביש 1 עם דרך מנהרת הר הצופים, רחוב אל חרדוב במזרח ירושלים והכפר הערבי א-זעיים.
במחלף נמצא מחסום של צה"ל בנתיב הנסיעה לכיוון ירושלים.
היסטוריה

המחלף תוכנן במקור בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, כמחלף הראשי בפרויקט כביש הטבעת המזרחי של ירושלים. כביש מהיר, שחלקו במנהרות וגשרים, בו שניים או שלושה נתיבי נסיעה לכל כיוון, שיעקוף את ירושלים ממזרח מצפון לדרום. יחבר בין בית לחם לרמאללה, ולהביא להסטת תנועת כלי הרכב העומסים את מרכז ירושלים מזרחה. המחלף תוכנן בנקודה בה כביש הטבעת יוצא ממנהרה באורך 1,200 מטר מתחת לשכונת אלעיזריה מדרום והיה אמור להמשיך צפונה ולהתחבר לכביש המהיר כביש 45 העתידי. ובמפגש עם כביש 1 והכניסה למנהרת הר הצופים. כך שיאפשר מעבר בין כיווני הנסיעה צפון-דרום ומזרח-מערב. בשנת 1999 החלה כריית מנהרת הר הצופים וסלילת כביש הגישה אליה והיא נחנכה בינואר 2003.
כביש הטבעת המזרחי תוכנן מנקודת הנחה שלתושבי השטחים אין הגבלות תנועה והם יכלו להשתמש בכביש כדי לנסוע בין בית לחם, רמאללה ומזרח ירושלים ללא הגבלה. אך בעקבות בניית גדר ההפרדה, שחצתה את התוואי המתוכנן, מימוש התוכנית המקורית לא התאפשר. התוכנית למנהרה מתחת לשכונת אלעיזריה בוטלה ותוואי כביש הטבעת בין מחלף הזיתים לצומת עיסאוויה ולצומת ענתות הפך למעשה לכביש המערכת של מכשול עוטף ירושלים. סלילת קטע כביש זה החלה בשנת 2005 אך הוא לא נפתח לתנועה.
בשנת 2013 אושרה תוכנית חדשה למחלף, שתחבר בין קטע כביש הטבעת שנסלל, כך שיאפשר חיבור ישיר של הכביש למנהרת הר הצופים ומשם לתוך ירושלים, ויקל מאוד על תנועת כלי רכב מההתנחלויות לתוך העיר ויחסוך למי שאינו רוצה להגיע לצפון ירושלים את המעבר במחסום חיזמא, בו ישנם פקקי תנועה כבדים בכל בוקר. על פי התוכניות, יאפשר המחלף תנועה פלסטינית באותו כביש בו ייסעו המתנחלים, אך בנתיבים שונים שהופרדו על ידי חומה גבוהה העוברת במרכזו. חלקו הפלסטיני של הכביש נועד לאפשר מעבר חלק לתושבים פלסטינים מצפון הגדה לדרומה בדרך מהירה יותר, ללא מחסומים ומבלי להיכנס לירושלים עצמה. הכביש והשלב החדש במחלף נחנכו, לאחר עיכובים רבים, בינואר 2019.
מבנה המחלף

המחלף אינו מחלף מלא, רק בכיוון הנסיעה לכביש 1 ולמנהרת הר הצופים יש מעבר ללא עצירה וגורמים מעכבי תנועה, של מחסומים ומעגלי תנועה. התנועה של תושבי השטחים מופרדת ואפשרויות הפנייה שלהם מוגבלות.
מבנה המחלף > אפשרויות פנייה

מכביש 1 לכיוון מזרח: הכביש יורד מתחת לגשר עליו עובר דרך מנהרת הר הצופים ואז ישנו פיצול: יציאה ימינה תוביל למנהרה היורדת מתחת למחלף ומתחברת לדרך מנהרת הר הצופים וממשיכה את כביש 1 לכיוון מזרח, הישארות על הכביש מובילה למעגל תנועה בו היציאה הראשונה היא דרך אל-חרדוב בירושלים, וביציאה השנייה ישנו פיצול - ימינה למנהרה מתחת לכביש 1 המובילה למעגל תנועה נוסף, בו מתאפשרת פנייה ימינה לכפר א-זעיים, והישארות על הכביש מובילה לחיבור עם כביש 1 לכיוון מזרח.
מכביש 1 לכיוון מערב: לפני המחסום ישנה יציאה ימינה למעגל תנועה בכיוון א-זעיים, ואחרי המחסום ישנו פיצול - ימינה להמשך כביש 1 מערב ושמאלה לדרך מנהרת הר הצופים.
מדרך מנהרת הר הצופים: אחרי מנהרת הר הצופים, עובר הכביש על גשר מעל מעגל התנועה, ואחריו יציאה בסיבוב של 180 מעלות המוביל למעגל התנועה. הישארות על הכביש מובילה לחיבור עם כביש 1 לכיוון מזרח.
הערות שוליים

↑  ענת ג'ורג'י, תקדים במזרח ירושלים: במקום להילחם בכביש הטבעת המזרחי, התושבים מנסים לשפר אותו, באתר הארץ, 17 ביוני 2003
↑  ענת ג'ורג'י, מחר ייפתח לתנועה כביש הר הצופים המאפשר גישה נוספת לירושלים ממזרח, באתר הארץ, 16 בינואר 2003
↑  שרון קדמי, מעצ לעליון: כביש הטבעת בעל חשיבות ביטחונית; אין לעכבו, באתר הארץ, 16 במאי 2005
↑   ניר חסון, מחלף חדש בין י-ם למעלה אדומים יאפשר בנייה ב-E1, באתר הארץ, 5 ביוני 2013
↑  אורן זיו, אפרטהייד סטייל: החומה שמפרידה בין נהגים ישראלים לפלסטינים, באתר "שיחה מקומית", 15 בינואר 2019
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף שער מזרח | מחלפים בכביש 1 | הבא: מחלף אדומים |
זיהוי ממוחשב של כתב יד

זיהוי כתב הוא טכנולוגיה המאפשרת למחשב לזהות תווים שנכתבו בכתב יד אנושי ולתרגמם לתווים דיגיטליים. במחשבי כף היד של חברת פאלם תכונה זו ידועה בשם "גרפיטי".
ההמרה מתבצעת באמצעות מעקב אחר תנועה של מצביע מיוחד (בדרך כלל בצורת עט) על גבי המסך או משטח אחר, האלגוריתם המשמש להמרה דומה לזה המשמש ב-OCR (זיהוי תווים אופטי), אך משתמש גם בסדר הכתיבה של האות - מידע שלא קיים בביצוע OCR. מצד שני זיהוי כתב יד (בניגוד לדפוס במקרה של OCR) מקשה את הזיהוי. רוב התוכנות שמיישמות את זיהוי הכתב מצפות שהמשתמש יתאים עצמו לצורות המוגדרות מראש בתוכנה, ומיעוטן משתמשות במערכת לומדת על מנת ללמוד את המורפולוגיה של כל משתמש לגופו - ובכך מקלות על המשתמש והופכות את התהליך לשוטף יותר.
הטכנולוגיה קשה ליישום בשל העובדה שבני אדם כותבים בצורות שונות מאוד, והתוכנה לזיהוי כתב היד נדרשת למצוא מאפיינים משותפים לאותן אותיות הנכתבות בידי בני אדם שונים.
שיטות לזיהוי כתב:
התאמת הקו הדו־ממדי לרצוי (נרמול) ומציאת הקרוב
זיהוי סמנטי של אותיות (עיגול, קו, גזרה ומיקומם)
מציאת מאפיינים כמו ב-OCR
מבוא > שימוש בכתב יד

גם בשנים האחרונות לאחר מהפכת המחשוב מידע רב מאוד נכתב בכל רחבי העולם בכתב יד. רשימות, הערות, טפסים, מחברות, חוזים, דו"חות ומרשמים נכתבים לעיתים ביד ולא על גבי מחשב. כתיבה ידנית נפוצה עדיין גם במוסדות, בחברות ובארגונים המתקדמים ביותר, עקב מספר סיבות: הנוחות שבכתיבה ראשונית של טיוטה ביד, רישום בצורה לא שגרתית, פרטיות בכתיבה, כתיבה שקטה יותר מאשר מקלדת, כתיבה בשפות שאינן מוכרות על ידי המחשב או שבלתי אפשרי להזין אותן באמצעות מקלדת ועוד.
כתיבה ידנית נפוצה גם במחשבי כף יד, בהם נוח יותר להשתמש בעט סימון ומסך מגע מאשר לחבר מקלדת או להשתמש במקלדת וירטואלית המוצגת על המסך.
בנוסף, חומר יקר ועתיק עדיין טמון בספרים עתיקים הכתובים בכתב יד ולא בדפוס.
מבוא > הצורך בזיהוי

המגמה בעולם היא להשתמש במידע בפורמט דיגיטלי על מנת לשתף לאפשר גישה לחומר כמעט מכל מקום בעולם, לשתף אותו בקלות עם אנשים אחרים ולאפשר גישה נוחה יותר אליו.
לצורך כך במקרים בהם עושים שימוש בכתב יד יש להמיר אותו תחילה לפורמט דיגיטלי.
ניתן אמנם לסרוק לקובץ תמונה כל כתב יד בצורה פשוטה, אך לא ניתן יהיה לערוך את הטקסט או לחפש בתוכן שבו. לכן יש צורך בטכנולוגיה שתאפשר להמיר את הסימנים הכתובים לסימנים שמחשב ידע לזהות.
יישום

קיים תחום גדול ומתפתח של מחקר ליצירת תוכנות המזהות כתב יד.
בשונה מזיהוי אוטומטי של דפוס, הנחשב קל יחסית לביצוע ואכן הביא כבר לתוצאות טובות רבות בעולם, הרי שזיהוי אוטומטי של כתב יד מהווה עדיין אתגר גדול בפני המפתחים. חברות גדולות עמלות שנים כדי לבנות אלגוריתם יעיל, ועד כה הן נחלו תוצאות חלקיות בלבד. הבעיות הגדולות שמציב זיהוי של כתב יד בפני המפתחים הן השינוי של הכתב מאדם לאדם, יישור טקסט שנכתב תוך שינוי זווית הכתיבה בהתאם לעמדת הכותב, השוני הקל ולעיתים הרב בין אותן אותיות אצל הכותב האנושי ועוד.
זיהוי כתב יד מתחלק לשתי טכנולוגיות עיקריות:
זיהוי מקוון
זיהוי לא מקוון
יישום > זיהוי מקוון > היסטוריית זיהוי הכתב המקוון

זיהוי כתב יד מקוון החל במחשבי כף היד הראשונים. תחילה הוציאה חברת אפל מחשב כף יד עם יכולת זיהוי כתב מקוונת, שיצרה רושם ראשוני רע, וגם הגרסה הבאה והמשופרת מאוד שלה, שכללה תיקון שגיאות כתיב, לא הצליחה לתקן את הרושם הראשוני[דרוש מקור]. מאוחר יותר במערכת ההפעלה PenPoint (שפעלה במחשבי לוח של IBM ושל NCR), נכללה צורת זיהוי שהועברה גם לחלונות של מיקרוסופט, אך גם תוכנות אלו לא הצליחו[דרוש מקור].
ההצלחה היחסית הראשונה הייתה של מחשבי פאלם, עם תוכנת ה- Graffiti שלהם, שאפיינה סדרת משיכות עט לכל תו בהתאם למשתמש, דבר שהקטין את השגיאות, אך הגדיל את עקומת הלמידה של המכשיר.
צורה מוצלחת יותר, לדעתם רבים, קיימת בגרסה של מיקרוסופט לזיהוי כתב יד במחשבים ניידים בעלי לוח כתיבה ועט המצוידים בחלונות XP, חלונות ויסטה, ו- חלונות 7, כאשר השינוי המרכזי שהפך את התוכנה לטובה יותר, הוא שהיא אינה מנסה ללמוד את הצורה בה המשתמש כותב, אלא משווה את הכתיבה לבסיס נתונים המכיל בתוכו אלפי צורות כתיבה של כל אות בנפרד. צורה זו, אינה דומה לגרסה המותקנת במחשבי כף היד המבוססים על חלונות. למרות אלו, חוסר של רווחים שווים, כתיבה מחוץ לקו, כתיבה בכתב מחובר ואותיות בעלות גדלים לא שווים מבלבלים את התוכנה.