stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חליבה בשבת

| --- | --- |
 תלמוד בבלי:  מסכת שבת, דף צ"ה, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קמ"ד, עמוד ב'
 תלמוד ירושלמי:  מסכת שבת,  פרק ז', הלכה ב'
 משנה תורה:  ספר זמנים, הלכות שבת, פרק ח', הלכה ז'; משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק ח', הלכה י'
 שולחן ערוך:  אורח חיים, סימן ש"ה, סעיף כ'
 מקורות נוספים:  שו"ת "אורח משפט" על אורח חיים, סימן סד; שו"ת "משפטי עוזיאל" על אורח חיים, כרך א, סימן י; חזון איש, הלכות שבת, לח, ד
 
חליבה ידנית
חליבה היא פעולה האסורה בשבת, מכיוון שהיא מוגדרת כתולדה של מלאכת מפרק. בחציה הראשון של המאה ה-20, עם ראשית התפתחות החקלאות היהודית-דתית בארץ ישראל, הפך נושא זה לסלע מחלוקת הלכתי ואידאולוגי.
מקור תלמודי

בתלמוד במסכת שבת מצוטטת ברייתא, לפיה יש מחלוקת בין רבי אליעזר לבין חכמים:
תנו רבנן: החולב והמחבץ והמגבן כגרוגרת, המכבד והמרבץ והרודה חלות דבש, שגג בשבת חייב חטאת הזיד ביום טוב לוקה ארבעים, דברי רבי אליעזר, וחכמים אומרים אחד זה ואחד זה אינו אלא משום שבות... אתא שאיל בי מדרשא (בא ושאל בבית המדרש), אמרו ליה: חולב חייב משום מפרק.
מקור תלמודי > איסור חליבה מדאורייתא או מדרבנן

רבי אליעזר סבור כי בסיס האיסור לחלוב בשבת הוא מכיוון שחליבה היא פעולה של פירוק, המהווה תולדה של מלאכה, ועל כן מדובר באיסור דאורייתא. באשר לדעת חכמים ישנה מחלוקת בקרב הפרשנים: יש מהפרשנים שמסבירים כי חכמים חלוקים על רבי אליעזר וסבורים שחליבה אסורה רק מדין שבות, כך שמדובר באיסור דרבנן בלבד. עם זאת, רבנו חננאל והרמב"ם, סבורים כי חכמים כלל לא חלוקים על רבי אליעזר לעניין חליבה, אלא רק לעניין מלאכות "המכבד והמרבץ והרודה חלות דבש", שהן החלק השני שבדברי רבי אליעזר, ועל כן שוררת הסכמה בין רבי אליעזר לחכמים כי חליבה אסורה מדאורייתא.
למסקנה נראה מסוגיה זו בתלמוד, כי גם לשיטות שחכמים חלוקים על רבי אליעזר, ההלכה היא כרבי אליעזר שהאיסור הוא מדאורייתא, על בסיס האיסור לפרק בשבת.
לעומת שיטות הראשונים הללו הגורסות להלכה כרבי אליעזר שחליבה בשבת אסורה מדאורייתא, הרמב"ן סבור כי רק רבי אליעזר סבור שחליבה בשבת אסורה מדאורייתא. ולמעשה (לדעת חכמים) האיסור לחלוב בשבת הוא גזירה שמא יעבור על איסור סחיטה.
מקור תלמודי > תולדת איזה אב היא החליבה

בקרב הראשונים מועלות כמה אפשרויות לבסס את איסור החליבה: מלאכת דש, מלאכת קוצר, מלאכת ממחק, מלאכת גוזז, מלאכת טוחן או מלאכת בורר.
רש"י והרמב"ם מסבירים, שאיסור פירוק הוא תולדה של מלאכת דש; כלומר, הדישה היא פעולה של מיצוי האוכל מתוך דבר המכסה אותו, וחליבה היא פעולה מקבילה לכך.
אפשרות נוספת שמובאת בתלמוד הירושלמי היא, שפעולת הפירוק במקרה זה אסורה מכיוון שהיא תולדה של מלאכת קוצר, בכך שכשם שבקצירה מפרידים את הגידולים ממקום גידולם, האדמה, כך גם בחליבה מפרידים את החלב ממקום גידולו, הפרה. רש"י גם הוא מעלה אפשרות זו, אך דוחה אותה; לדבריו מלאכת קוצר אסורה רק בדברים המחוברים לקרקע ולא בחליבה.
רבנו תם חלוק על רש"י, וטוען שמכיוון שמלאכת דש עוסקת בדברים המחוברים לקרקע בלבד, לא ייתכן כי מדובר בחליבה, ולכן הוא קובע כי איסור הפירוק במקרה של חליבה נובע ממלאכת ממחק, מכיוון שהאדם החולב מחליק את עטין הפרה בעת החליבה. ר"י הזקן חלוק על פירושו של רבינו תם שתולה זאת במלאכת ממחק, ומעדיף את פירושו של רש"י שתולה זאת במלאכת דש. הוכחתו היא, שכן להלכה איסור החליבה הוא כאשר החלב נחלב לתוך קערה ריקה, אבל אם החליבה מתבצעת לתוך סיר ובו מאכלים, והחלב נספג ומתערבב במאכלים - אין איסור. אך אם רבנו תם צודק כי מדובר במלאכת ממחק, מדוע יש הבדל בין מצב בו החלב נחלב לקערה ריקה לבין מצב בו הוא נחלב לתוך מאכלים?!
אפשרות פרשנית נוספת שמעלה רבי בצלאל אשכנזי בספרו שיטה מקובצת, גורסת כי פירוק אסור מכיוון שהוא תולדה של מלאכת גוזז. גם במלאכה זו, בדומה לחליבה, מתבצעת הפרדה בין תוצר מסוים למצע גידולו הטבעי.
רבי אליעזר ממיץ סבור שמדובר בתולדה של מלאכת טוחן.
הרשב"א כותב בחידושיו על מסכת שבת, שפירוק אסור כתולדה של מלאכת בורר.
מקור תלמודי > חליבה לתוך מאכל

בגמרא מובאים דברי רב חסדא, לפיהם מותרת החליבה לקדרה ורק חליבה לקערה נאסרה. והראשונים הסבירו את דבריו בכמה הסברים:
מדברי רש"י נראה שהחליבה נחשבת פירוק רק כשהחלב יוצא מתוך מאכל לכלי, אך כשחוזר החלב לתוך מאכל אין זה נחשב פירוק.
לדעת תוספות ההיתר הוא רק ביום טוב, ומשום שביום טוב נחשבת הבהמה כאוכל, כיוון שהשחיטה מותרת. לעומת זאת בשבת אסור לחלוב גם לקדרה כי נחשב למלאכת דש, שמוציא את האוכל (החלב) מתוך הפסולת (הבהמה).
הרמב"ן הביא את תשובת הרי"ף, לפיה ההיתר לחלוב לקדרה נאמר רק ביום טוב ומשום שאוכל נפש הותר ביום טוב. ואף על פי שמלאכת אוכל נפש הותרה ביום טוב לא הותר לחלוב לקערה כי מלאכת משקין לא הותרה.
הרמב"ן עצמו כתב שגם בשבת לא נחשבת החליבה לתוך קדרה כפירוק, משום שהבהמה גם בשבת נחשבת כאוכל, ואיסור השחיטה אינו פוגע בכך, שנחשב הוא כאריה דרביע עליה. גם איסור מוקצה אין בחלב לדעת בעל המאור כי מערב שבת תכנן לחלוב.
הרמב"ם לא הזכיר את ההיתר לחלוב לקדרה, אך כתב שהחולב לתוך אוכל בשבת פטור, והחולב לכלי ריק חייב.
חליבה בשבת בהיסטוריה

איסור זה על חליבה בשבת עורר בעייתיות רבה ליהודים שהחזיקו פרות חולבות, שכן חליבה נחוצה לבריאות הפרה. לעיתים לא ניתן לדלג על יום חליבה, ומדובר בצער בעלי חיים שהוא איסור מדאורייתא (לחלק מהדעות). במהלך ההיסטוריה נהוג היה להתיר חליבה בשבת באחת משתי דרכים: דרך ראשונה הייתה על ידי גוי של שבת, שכן איסור אמירה לנוכרי בשבת הוא רק מדרבנן, ואילו איסור צער בעלי חיים הוא מדאורייתא, ולכן ראוי לעבור על איסור דרבנן כדי שלא לעבור על איסור דאורייתא. הגאונים התנו היתר זה בכך שיסוכם על כך עם הגוי עוד מלפני השבת, אך להלכה נדרש רק התנאי של המהר"ם מרוטנבורג, לפיו הגוי יקבל את החלב במתנה, ולאחר השבת היהודי ייקנה את החלב במחיר סמלי. יש שהחמירו וכתבו שכדאי לחלוב לתוך אוכל אפילו כשזה על ידי נוכרי, שכן כך הפעולה תהפוך לשבות דשבות שהיא קלה יותר מאשר שבות. דרך נוספת באמצעותה הותרה החליבה בשבת, היא "חליבה לאיבוד"; כלומר - לא להשתמש בחלב אלא לשפוך אותו.
חליבה בשבת בהיסטוריה > פולמוס החליבה בארץ ישראל

בארץ ישראל בחציה הראשון של המאה ה-20 בעיה זו התעצמה מכמה סיבות: ראשית, יהודי ארץ ישראל התנגדו להעסיק גויים כ"גוי של שבת" כדי שיחלבו בשבילם, מתוך אידאולוגיה ציונית, ומאוחר יותר גם בהתאם לאיסור המנדטורי על העסקת תושבי כמה כפרים ערביים, בהם התגלו מחלות זיהומיות. סיבה נוספת היא, שברפתות מודרניות לא ניתן להשתמש בפתרון של "חליבה לאיבוד", שכן הפסד כמות כזו של חלב יביא לפשיטת רגל. בנוסף, בחציה הראשון של המאה ה-20 יובאו פרות הולנדיות שתנובת החלב שלהן הייתה רבה יחסית לפרות שבתקופת חז"ל; תפוקת החלב הרבה של פרות אלה דרשה חליבה יומיומית על מנת שלא לגרום סבל רב ואף פגיעה פיזית.
מצוקה זו הובילה חלק מהחקלאים הדתיים לחלוב בשבת למרות האיסור, אולם שאלה זו עלתה לפתחם של הפוסקים החשובים של אותה תקופה - הרב קוק, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, רבי חיים עוזר גרודזנסקי, רבי אברהם חיים נאה, והחזון איש ואחרים.
השיטה המקלה ביותר הייתה של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, שפסק להקל ולהתיר את החליבה גם על ידי יהודים, מכיוון שלדעתו ניתן לסמוך על הדעה כי האיסור אינו מדאורייתא אלא רק מדרבנן, וכי לא תמיד ניתן למצוא גוי של שבת. הרב עוזיאל התנה את היתר החליבה בשבת על ידי יהודים רק בהתמלא ארבעה תנאים: כאשר אין גוי שיכול לעשות זאת במקום היהודי, שהחליבה תיעשה בשינוי; כלומר - על ידי כלי ולא ישירות בידיים, שתיעשה בחשאי ולא בפרהסיה, ושתיעשה באיטיות.
לפסק הלכה זה של הרב עוזיאל הצטרפו גם הרב יעקב מאיר, הרב יחיאל יעקב וינברג, והרב יצחק יעקב וכטפויגל, ראש ישיבת מאה שערים.
הלכה למעשה שיטתו של הרב עוזיאל לא התקבלה, ורוב הפוסקים הבולטים אסרו לחלוטין חליבה בשבת על ידי יהודי, ואף יצאו בחריפות נגד היתר זה. בעקבות התנגדות זו הרב עוזיאל הסתייג מהיתר זה, ולבסוף אף כתב כי דבריו הם "להלכה ולא למעשה". בין הפוסקים שחלקו על הרב עוזיאל ניתן למצוא את הרב קוק, רבי חיים עוזר גרודזנסקי, החזון איש והרב אליעזר יהודה וולדינברג.
היו פוסקים שהקלו באופן מתון, ופישרו בין שתי הגישות הקיצוניות; זו של הרב עוזיאל, מחד, שהתירה חליבה על ידי יהודי, וזו של הפוסקים החולקים, מאידך, שאסרה לחלוטין חליבה על ידי יהודי. כך לדוגמה הרב חיים הירשנזון והרב שאול ישראלי התירו "חליבה לאיבוד", כלומר שלא ייעשה כל שימוש בחלב, או "חליבה לתוך אוכל", כלומר שהחלב יעורבב ישירות מעטיני הפרה לתוך אוכל. גם הרב צבי פסח פרנק התיר לבסוף חליבה לתוך אוכל.
בעיית החליבה בשבת המשיכה להעסיק את ציבור החקלאים שומרי המצוות עד סמוך לקום המדינה, אז החל שימוש בפתרונות מודרניים לחליבה, שפתרו את בעיית החליבה בשבת.
למעשה פולמוס הלכתי זה ייצג הבדלי עמדות אידאולוגיים בין הזרם החרדי המחמיר יותר לבין הזרם הציוני דתי. המאבק חידד את הבדלי ההשקפות בין שתי הקבוצות הללו, ותרם לריחוק שחל ביחסיהן, בייחוד לאור העובדה שאנשי הציונות הדתית לא צייתו באופן מלא לפסקי ההלכה המחמירים של הפוסקים הבולטים, כדוגמת הרב קוק והחזון איש.
חליבה בשבת בהיסטוריה > פתרונות מודרניים

פתרון שנכנס לשימוש סמוך לקום המדינה או מעט לאחר מכן, הוא השימוש במכונת חליבה חשמלית המופעלת באמצעות שעון שבת. החזון איש התיר את השימוש במכונה זו, בתנאי שהצינור יוצמד לעטיני הפרה לפני שהמכונה תתחיל לפעול.
כיום קיים פתרון הלכתי המותאם לרפתות מודרניות משוכללות, המבוסס על פסק הלכה של החזון איש והרב יצחק הרצוג. העיקרון של פתרון זה הוא, שבזמן שהרפתן מצמיד את גביעי השאיבה אל העטינים, החלב נשפך לכד המכיל חומר שפוסל אותו לשימוש (למשל: סבון או מעט נפט), ולאחר שהחלב החל לזרום מעטיני הפרה מעצמו, הרפתן משנה את כיוון הזרימה מהכד שבו החלב נפסל לשימוש למכל נקי.
יש הכשרי מהדרין שאינם מקבלים את ההיתרים הללו, וניתן לרכוש "חלב מהדרין" לגביו מובטח שהחליבה נעשתה ביום חול או על ידי לא-יהודים בלבד.
לקריאה נוספת

הרב גדליה פלדר, יסודי ישורון, חלק ג (עמ' 303), ניו יורק, תשי"ח
הרב משה זקס, החליבה בשבת, תורה ומדע (כרך א, חוברת א, עמ' 9–11), תשל"א
משה פלס, נתיב השמיטה, "החליבה", 2007
ד"ר בנימין בראון, החזון איש - הפוסק המאמין ומנהיג המהפכה החרדית (פרק אחד-עשר "הלכה ואידאולוגיה", פסקה ג "הדתיים הפושרים, החרדים הנאמנים והקנאים: 'חליבה בשבת'", עמ' 772–789), הוצאת מאגנס, ירושלים, תשע"א
אילון

ערך זה עוסק בקיבוץ בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
שכונת ואן גוך באילון, מבט מרכס אדמית
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מטה אשר
גובה ממוצע: ‎293 מטר
תאריך ייסוד: 1938
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,257 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 1,232 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) אילון(למפת הגליל המערבי רגילה) אילון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אילון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אילון33°03′48″N 35°13′04″E﻿ / ﻿33.0633153465003°N 35.2178274049246°E﻿ / 33.0633153465003; 35.2178274049246  תבנית:מפה דינמית/ tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
אתר קיבוץ אילון
נוף באילון, 1939
נוף באילון, 2013
חדר קריאה ובו אנשי אילון לפני העלייה על הקרקע, בשנות השלושים
מבנה אסם הגרעינים ההיסטורי שהוסב לספריית מוזיקה
אילון - מגדל הצופים באילון, 1 בינואר 1939
חדר האוכל בקיבוץ אילון בתכנון האדריכל שמואל מסטצ'קין
חדר האוכל
שלט בחדר האוכל
פסיפס בחדר האוכל
אֵילוֹן הוא קיבוץ בגליל המערבי, דרומית לנחל בצת. שייך למועצה אזורית מטה אשר.
סביבת היישוב > סביבה

אילון ממוקם על כביש הצפון במורדות הגליל המערבי בין הנחלים בצת וכזיב. האזור מאופיין בחורש ים תיכוני של חברת האלון המצוי והאלה הארצישראלית ובמסלע המורכב בעיקר מדולומיט וגיר קשה היוצרים קרקע אדומה מסוג טרה רוסה. באזור היישוב שרידים רבים של חקלאות קדומה ומספר אתרים ארכאולוגים, ביניהם אתרים פרהיסטוריים ואתרים מאוחרים עד ימינו.
מדרום ליישוב ממוקם מאגר אילון, מאגר מים מסוג מאגר־גיא שהוקם בשנת 1997, ומשמש לאגירת מימיו של נחל בצת, ואגירת מי נגר עיליים משטח הקיבוץ וסביבתו.
סביבת היישוב > אקלים

האקלים באילון הוא אקלים ים-תיכוני חם (Csa).
| אקלים באילון (2006–2020)> חודש.שיא טמפרטורה מרבית (C°).טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).שיא טמפרטורה מזערית (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים באילון (2006–2020)> ינואר.27.5.16.3.8.7.0.217 | אקלים באילון (2006–2020)> פברואר.29.8.18.0.9.5.-1.8.148 | אקלים באילון (2006–2020)> מרץ.36.3.20.6.11.2.0.9.85 | אקלים באילון (2006–2020)> אפריל.39.6.23.8.13.4.2.7.39 | אקלים באילון (2006–2020)> מאי.40.6.27.2.16.8.8.6.13.5 | אקלים באילון (2006–2020)> יוני.41.3.29.3.19.3.11.9.3.4 | אקלים באילון (2006–2020)> יולי.40.30.8.21.3.16.5.0 | אקלים באילון (2006–2020)> אוגוסט.40.1.31.5.22.1.17.3.0 | אקלים באילון (2006–2020)> ספטמבר.40.30.5.21.0.15.5.5 | אקלים באילון (2006–2020)> אוקטובר.39.3.28.1.18.6.10.4.34 | אקלים באילון (2006–2020)> נובמבר.34.23.5.14.7.3.8.91 | אקלים באילון (2006–2020)> דצמבר.30.18.7.10.9.1.5.169 | אקלים באילון (2006–2020)> שנה.41.3.24.9.15.6.-1.8.805 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: השירות המטאורולוגי
מקור השם

יוסף וייץ, מי שהיה מנהל מחלקת הקרקעות והיעור של הקק"ל וחבר ועדת השמות, הציע בשנת 1939 את השם "אֵלוֹן־רום". "המילה 'אֵלוֹן' מסמלת את העץ הגדל בכל שטח אדמת נקודת ישובכם ובסביבתכם והמילה 'רום' באה להפוך את הרע לטוב: במקום המילה 'חרבת' [הכוונה לחרבת סמח, שעל אדמתה הוקם הקיבוץ] שבשם האדמה המסורה לנקודת ישובכם – תבוא המילה 'רום', שמובנה (מחוץ לפירוש המקובל) גם – קוממיות".
חברי הקיבוץ השיבו כך: [... אנו מעדיפים את השם] 'אילון' שהוא שם נרדף לאלון. מבחינה פונטית רצוי לדעתנו לקרוא את ה־א' בצירה וכדי להדגיש זאת הוספנו אחריה י'.
היסטוריה

גרעין המייסדים הוקם בשנת 1935 בפתח תקווה והעלייה לקרקע בשנת 1938, במסגרת חומה ומגדל. מייסדי הקיבוץ היו חברי גרעין ארצישראלי ב' של השומר הצעיר וגרעין הכשרה של עולים מפולין. הקיבוץ הוא מזרם הקיבוץ הארצי. הקרן הקיימת לישראל והשומר הצעיר ניצלו את הנוכחות היהודית במקום להגברת ההתיישבות היהודית בגליל. בשל מגבלות הספר הלבן נאסרה עליה על הקרקע ליישובים חדשים באזור הגדר. הקרן הקיימת רכשה קרקע מג'מיל אבו אביאד, עורך דין חבר מועצת העיר חיפה. היה זה בסמוך לחירבת צמח, שעל תוואי הגדר, ולשם היא העלתה גרעין של מתיישבים. כאשר הדבר התגלה על ידי השלטונות הבריטיים, הורו השלטונות על פירוק היישוב. דוד הכהן הציב במקום מגרסת חצץ והצליח לשכנע את הבריטים כי לצורך הקמת הפילבוקסים לאורך הגדר יש צורך בחצץ, ואין אלו מתיישבים כי אם פועלים שיגרסו במקום חצץ, במקום להביאו מחיפה במשאיות, וכי המחיר הנמוך שהם דורשים לכלכלתם הוא בשל העובדה שבכוונתם להקים מחנה של קבע, לכלכל עצמם בגידולים חקלאיים, וכך לחסוך בחשבון עלות החצץ את הוצאות מחייתם. הסבר זה נתקבל על דעת הבריטים, וכך קם קיבוץ אילון.
בתחילת שנות האלפיים עבר הקיבוץ תהליך הפרטה כמעט מלא (למעט שיוך נכסים ומספר פרטים טכניים נוספים). כחלק מתהליך ההפרטה עצר הקיבוץ קבלת חברים חדשים, אך הציע הצטרפות לקהילה על ידי קניית בית בשכונת ההרחבה. הקהילה החדשה, הכוללת את חברי הקיבוץ הישן ואת רוכשי הדירות בהרחבה, נקראת "חורש אילון". כיום ממשיך הקיבוץ להרחיב את שכונת ההרחבה אך מתנה בנייה בשכונה בקבלה לחברות באגודה החקלאית. עוד לפני תהליך ההפרטה החל הקיבוץ להשכיר דירות בשטח הקיבוץ הוותיק. רוב המתקנים המשותפים המרכזיים המאפיינים קיבוץ כבר אינם פעילים (למשל, חדר־האוכל והמכבסה), אך נותרו הבריכה, אולם הספורט ומערכת החינוך לגיל הרך.
מבנה ארגוני

הסמכויות הניהוליות ביישוב מתחלקות בין שלושה גופים:
הוועד המקומי, ועד האגודה השיתופית חקלאית (אגש"ח) קיבוץ אילון, ועד האגודה השיתופית קהילתית "חורש אילון".
הוועד המקומי אחראי על כל תושבי היישוב. פועל על פי צו המועצות, הוא כפוף למליאת המועצה האזורית. הוועד המקומי מספק שירותים מוניציפליים לכלל התושבים: ביטחון, תאורת רחוב, נוי וחזות היישוב, כיבוי אש, ספורט ודואר. כל תושבי היישוב, כולל שוכרי דירות ביישוב וברי רשות, רשאים להשתתף בבחירות לוועד המקומי.
באגודה השיתופית החקלאית חברים חברי הקיבוץ הוותיק וכן, תושבי ההרחבה שרכשו בית בשכונת ההרחבה ואשר התקבלו לחברות בקיבוץ. האגודה החקלאית מנוהלת על ידי ועד האגודה השיתופית חקלאית (=מזכירות הקיבוץ) והמזכירות כפופה ל"שיחת הקיבוץ". כל הפעילות העסקית של הקיבוץ, בכלל זה ענפי החקלאות, יזמויות, אחזקה ותשתיות וכן המרפאה והחינוך מנוהלים על ידי האגודה החקלאית.
באגודה השיתופית קהילתית חברים כל מי שברשותו בית ביישוב ומתגורר ביישוב. ממונה על התרבות, הספרייה והבריכה.
מפעלים וענפים

הענפיים העיקריים בקיבוץ הם: אבוקדו, בננות, לול פיטום, רפת, ומכוורת.
כמה מהמפעלים הנמצאים בשטח הקיבוץ ושהיו בבעלותו בעבר נמכרו לבעלויות חיצוניות: "עשת אילון" – מפעל לייצור מערכות מיכון חקלאי, "מוזאיקה אילון" – סדנה לייצור אומנות הפסיפס, ו"טופ שף" (לשעבר "שף הים") – מפעל בתחום תעשיית המזון.
בקיבוץ פועל אירוח כפרי של 28 חדרים תחת המותג "מלון מטיילים אילון".
הקיבוץ היום

אילון הוא קיבוץ מופרט הנותן לחבריו רשת ביטחון כלכלית.
ילדי אילון לומדים בבית הספר היסודי האזורי מעיינות בקיבוץ כברי, בחטיבת הביניים מנור כברי באילון, ובתיכון מנור כברי בכברי.
לקיבוץ יש הרחבה משנת 2005. כל אנשי ההרחבה הם חברי האגודה. חלק מאנשי ההרחבה הם חברי קיבוץ.
במרכז הקיבוץ הוקם מרכז עסקי, הבנוי על יזמויות של תושבי המקום. מבנים ישנים ששימשו בעבר לצרכים אחרים (מגורי המתנדבים, מאפייה, מכבסה, מטבח ועוד) שופצו לשם כך והם אבן שואבת לתושבי המקום, לתושבי האזור וגם למבקרים מרחוק.
באילון חיי תרבות עשירים ומגוונים.
מפעלי תרבות ואישים

קשת אילון, מרכז מוזיקלי לטיפוח כנרים צעירים מחוננים, שאירוע הדגל שלו – קורס קיץ בינלאומי במתכונת כיתות אמן – מתקיים מדי שנה.
גרדה כהן, סופרת חברת קיבוץ שנפטרה בשנת 2009. כתבה ספרים וספרי ילדים, שחלקם מתארים את החיים בקיבוץ. אחד מהם, "לאסוף סיפורים בחצר" בהוצאת ספריית פועלים, הוא קובץ של סיפורים לילדים שהוצא בשנת 1978, שמתאר את הווי חיי הקיבוץ בשנים אלו.
גיטל מישקובסקי (1914–1988), משוררת חברת הקיבוץ, פרסמה שני ספרי שירה בהוצאת ספרית הפועלים.
גן דודזון, גן פסלים וגלריה של האמן מאיר דודזון, ובו כ־300 יצירות של פסלי פסיפס בגדלים שונים.
מוציק (מרדכי) יואלי (1916– 1976) - צייר ואמן פסיפסים, מיוזמי הקמת מפעל הפסיפסים בקיבוץ. יצר בו עד מותו.
מפעלי תרבות ואישים > פינוי היישוב מאזרחיו

היישוב פונה פעמיים במהלך שתי מלחמות ישראל: מלחמת השחרור ומלחמת חרבות ברזל.
בתאריך ה' באייר תש"ח, 14 במאי 1948, הוא יום הכרזת המדינה החל מבצע בן-עמי לכיבוש הגליל המערבי. בלילה שאחריו, בסביבות השעה 23:00 הגיעו לאילון משוריינים שהשתתפו במבצע. המשוריינים העמיסו את ילדי הקיבוץ. את מטפלות בתי הילדים ואת הנשים ההרות והסיעו אותם לנהריה. בנהריה חיכתה אונייה שלקחה את כולם לחיפה. למשך כחצי שנה שהו המפונים על הכרמל, במבנה מפואר שנקרא אז בית ניוטון, כיום בית הכט. ב-6 בנובמבר 1948, עם סיום מבצע חירם שבו נכבש הגליל, שיחת הקיבוץ החליטה להשיב את הילדים הביתה .
בעקבות מלחמת חרבות ברזל, פונה היישוב מאזרחיו בפעם השנייה.
ראו גם

קטגוריה:אילון: אישים
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מאגר אילון, מתוך משה כהן, תרומת הקרן הקיימת לישראל בהקמת מאגרי מים, "מים והשקייה" גיליון 388, פברואר 1999, עמודים 9–14 ו־48, בדף הנושא מים וחיים ברשת עמל־נט
↑  עופר נבו, 'כך נבחר השם אילון', בתוך: אילון של אנשים, שמונים השנים הראשונות 1938–2018
↑  אורי מילשטיין, תולדות מלחמת העצמאות, כרך רביעי, עמ' 63
↑  דוד הכהן, "עת לספר", תל אביב, תשל"ד
↑  אילון בכף ידך : מדריך מבנה ארגוני, ענפי שרות ועסקים בקהילתנו, 2015
↑  גרדה כהן, מתוך לקסיקון הספרות העברית החדשה שבאתר הספריות של אוניברסיטת מדינת אוהיו
↑  מ. סייר, אמני המוזאיקה מקיבוץ אילון, מעריב 0, 1963, עמ' 17
↑  רשומה בפייסבוק של הניה מליכסון

מרדכי-מוציק-יואלי_צייר-ואמן-הפסיפסים_קורות-חייו (1).pdf

פסיפסי דוד המלך

מאמר-פסיפסי-דוד-המלך-הניה-מליכסון-24.2.2021.pdf
↑  אנשי ונשות אילון, אילון של אנשים, קיבוץ אילון, 2018, עמ' 129-134
↑  דוד טל, מ'חזית כעורף' ל'חזית כחזית': פינוי אוכלוסיה לא לוחמת מיישובי ספר במלחמת העצמאות, באתר אוניברסיטת תל-אביב, ‏2003
↑  יאיר קראוס, המתיחות בצפון: יפונו 14 יישובים נוספים בטווח של עד 5 ק"מ מהגבול, באתר ynet, 22 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007482437005171  LCCN: no2003008834  VIAF: 131691924   WorldCat (עם VIAF): 131691924 
"ושבו בנים לגבולם" ילדי אילון חוזרים הביתה מהפינוי, נובמבר 1948.
יצחק רגר

יצחק (איז'ו) רגר (1932–1997) היה עיתונאי בכיר, דיפלומט, יזם ומקים הקניון הראשון של באר שבע וראש עיריית באר שבע מ-1989 ועד מותו.
ביוגרפיה

הוריו של רגר הכירו בירושלים. אמו, מינה, שעלתה לארץ ישראל מרוסיה בשנת 1908, הייתה בתו של הרב ישראל קרפצ'בסקי, שהיה חסיד חב"ד וראש ישיבה בעיר העתיקה. אחותו הגדולה של רגר, סוניה, נולדה בירושלים.
יצחק רגר נולד בשנת 1932 בקהיר שבמצרים, וארבעה חודשים אחרי לידתו שבה משפחתו לארץ. המשפחה התגוררה בארץ בערים אחדות. כשהיה רגר בן שש, שבה המשפחה לירושלים. בירושלים, למד רגר בבית הספר העממי תחכמוני. לאחר הקמת מדינת ישראל, אביו של יצחק רגר, דוד (תדאוש) רגר, שימש כמהנדס העיר הראשון של באר שבע.
רגר סיים את לימודי הסמינר למורים, במכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין, בגיל 19, בשנת 1952. הוא התגייס לצה"ל, לחטיבת גבעתי, ונורה ברגלו בעת פעולת תגמול כושלת, ביישוב פלאמה, שבשומרון. יצחק רגר השתחרר מהשירות הסדיר בדרגת סגן-משנה, ובשירות המילואים הגיע לדרגת סגן-אלוף. במבצע קדש הוא היה במובלעת הר הצופים. במלחמת ששת הימים שירת כמפקד גדוד שהשתתף בכיבוש אזור חברון. זאת לאחר שהגן על רמת רחל, הוביל את כיבוש מנזר מאר אליאס, היה בכוח לו נכנעו בית לחם ופרווריה והיה ממשחררי גוש עציון. מיד לאחר המלחמה הצטרף גדודו לחיל המצב ברצועת עזה. אף על פי שהיה לוחם במרבית שירותו הצבאי, הוא התנסה גם בעיתונות צבאית, וערך מספר גיליונות של הבטאון במחנה-גדנ"ע.
לאחר שחרורו עסק בתקשורת: בין השאר היה הכתב של קול ישראל באירופה, בפריז ובז'נבה, ולשם כך למד צרפתית. בתפקיד זה השתתף בפמלייה של גולדה מאיר בביקורה בדנמרק, בפמלייה של היילה סילסי בביקורו ביוגוסלביה ובפמלייה של שרל דה גול בביקורו בברית המועצות. זאת בעת שלישראלים היה קשה מאוד לבקר ביוגוסלביה ובברית המועצות. לאחר מכן היה מזכ"ל רשות השידור.
בשנת 1968 עזב את רשות השידור ועבד עם מאיר עמית במוסד, בתפקיד שיש לו קשר לעיתונות. בספטמבר 1968 נתמנה לעורך עיתון "היום" בסוף 1969 פורסם על סכסוך בין רגר לבין יוסף קרמרמן מראשי גח"ל, על רקע רצון של רגר ומערכת העיתון לשוות לעיתון קו של עיתון חופשי לא מפלגתי, בעוד ראשי גח"ל בקשו שהעיתון יוכפף יותר למפלגה. באותה תקופה רגר היה מזוהה עם מפלגת הציונים הכלליים ובמיוחד עם ישראל רוקח.
רגר ערך את עיתון הארץ במשך ארבעה ימים בלבד. אחריהם נשכר בידי משולם ריקליס והלל קוק להקים עיתון בשם "חדשות הערב". אולם כעבור חודשיים מתחילת עבודת ההקמה, ריקליס וקוק איבדו כסף רב בשל הלאמת עסקיהם בלוב, בידי מועמר קדאפי, ובסופו של דבר, העיתון לא יצא לאור.
כאיש שירות החוץ שימש רגר תחילה כשליח בלונדון של ארגון "בר ונתיב" - הגוף הממשלתי, המעורר את דעת הקהל העולמית למען סיוע ליהודי ברית המועצות. בתפקיד זה עודד את הקהילה היהודית המקומית להפגנות תדירות למען יהודי ברית המועצות והעלה את הנושא למודעות הציבורית הבריטית. בהמשך שימש כנציג אותו ארגון בניו יורק וכקונסול שם. גם כקונסול הוא התמקד במאבק הבינלאומי לפתיחת השערים ליהודי ברית המועצות. בתפקידו בארצות הברית, לבד מארגון הפגנות וגיוס דעת הקהל העולמית למטרתו, רגר גם גייס כספים לסנגור בערעור משפטי של יהודים בברית המועצות, שמשפטם היה שערורייתי. במהלך תפקידים אלו הפך רגר למקורב ליושב ראש הסוכנות היהודית, אריה דולצ'ין. בעת שהותו בלונדון התגרש רגר מאם שני ילדיו, תקווה, והתחתן עם ברכה רגר - זיסמן.
בשנת 1979 התמנה רגר לנשיא העולמי של הבונדס. לצורך העניין למד והוסמך, כמקובל, להיות סוכן בורסה אמריקני. בעת מילוי תפקידו, בזמן מבצע שלום הגליל, מכירות איגרות החוב של הבונדס עלו באופן משמעותי. בתקופה זו גם עבר תאונת דרכים ואושפז.