stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חסידות גור
היסטוריה > חידוש החסידות בארץ ישראל

גרעין חסידי גור שעלה לארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי התיישב בערים ירושלים, תל אביב, בני ברק, פתח תקווה, נתניה וחיפה. שתי ישיבות הוקמו, בירושלים ובתל אביב. חסידי גור היו פעילים בהקמת גני ילדים ובתי ספר בית יעקב לבנות ותלמודי תורה לבנים בירושלים, תל אביב חיפה, ובני ברק והקימו ארגון בשם "איחוד חסידי גור" שמרכזו היה בתל אביב.
בהכוונת האדמו"ר, לא השתתפו החסידים בבחירות לאספת הנבחרים ב־1944 ואף ניהלו תעמולה נגד הבחירות. עוד קודם לכן התנגד האדמו"ר לחברות בכנסת ישראל, הארגון הכללי של יהודי ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. עם זאת, בין חסידי גור בארץ ישראל היו חברים במזרחי, הפועל המזרחי ופועלי אגודת ישראל.
רבי אברהם מרדכי נפטר סמוך להקמת המדינה ואת מקומו מילא בנו רבי ישראל, על פי צוואתו המתוקנת. הוא שיקם את החסידות לאחר השואה, קירב את חסידי גור שהתרחקו מהחסידות לאחר המלחמה ובמיוחד את בני הנוער. עם זאת, הנהגתו הייתה תקיפה, בסגנון רבי מנחם מנדל מקוצק. היה האדמו"ר הבולט במועצת גדולי התורה. תיקן לחסידיו תקנות מחמירות בתחום יחסי אישות והפרדה בין בני הזוג.
רבי ישראל נפטר בשנת ה'תשל"ז (1977) בלא צאצאים (אשתו הראשונה וילדיו נרצחו בידי הנאצים בשואה). את מקומו ירש אחיו, רבי שמחה בונים. הוא הנהיג את חסידיו בדרך שונה מאחיו והתמקד בארגון מוסדות החסידות ובתקנות כלכליות לרווחת החסידים, כגון הגבלת ההוצאות עבור חתונות ודיור. היה נשיא מועצת גדולי התורה. לאחר 8 שנים חלה והפסיק לתפקד ציבורית, ואת החסידות הנהיגו בפועל אחיו רבי פינחס מנחם ובנו רבי יעקב אריה.
לאחר פטירת רבי שמחה בונים בשנת ה'תשנ"ב (1992), הוכתר אחיו רבי פינחס מנחם, שכיהן במשך כארבע שנים. לפני מינויו לאדמו"ר היה ראש ישיבת שפת אמת, חבר מועצת גדולי התורה ויושב ראש אגודת ישראל בישראל. כאדמו"ר פעל למען איחוד בין אגודת ישראל החסידית לדגל התורה הליטאית, לאחר שהתפצלו בשנת תשמ"ט (1989)[דרוש מקור].
לאחר פטירת רבי פינחס מנחם בשנת ה'תשנ"ו (1996) הוכתר בנו של רבי שמחה בונים, רבי יעקב אריה, האדמו"ר הנוכחי. בתקופת כהונתו הונהגה רפורמה מקיפה בנושא לימוד התורה בישיבות החסידות, כדוגמת מעבר הישיבות של גור מלימוד בעיון (לימוד גמרא בקצב איטי תוך עיסוק נרחב בראשונים ואחרונים) ללימוד בקיאות (לימוד גמרא עם רש"י, תוך דגש על ידיעת התלמוד בעל פה) והקמת מגמות של כמה מסלולים התואמות אישית לכל בחור לימוד יומי בן שעה של הלכה לידיעת דיני ה"שולחן ערוך" מתוך הספר משנה ברורה, ורפורמות נוספות בישיבות ובחסידות כולה.
בשעה שהאדמו"ר אומר דבר תורה בטיש הגדול בשבת נהוג שבכדי שלא יסחף תוך כדי דבריו לעולמות העליונים, הוא אוחז בידו גביע המסמל את העולם הזה.
היסטוריה > פרישת הרב שאול אלתר

לאחר פטירתו של רבי פינחס מנחם אלתר (ה"פני מנחם") התגלעו חילוקי דעות בין יורשו, בן אחיו רבי יעקב אריה אלתר, לבין בנו של ה"פני מנחם", רבי שאול אלתר שמונה על ידי אביו לראש ישיבת שפת אמת, בפרט בנושא דרך הלימוד. בהוראת האדמו"ר הופסק הלימוד ב"עיון" בישיבות גור ובשנת 2016 נסגרה ישיבת שפת אמת. בשנת 2019 הורה האדמו"ר לתת לבחורים אפשרות לוותר גם על לימוד התוספות בלימודי התלמוד, ולהסתפק בלימוד גמרא עם רש"י. במהלך השנים התגבשה סביב רבי שאול אלתר קבוצת חסידים שהיוו מעין אופוזיציה לממסד השולט בחצר, וחלקם נמנעו מלשלוח את ילדיהם למוסדות של חסידות גור[דרוש מקור].
בסוכות תש"ף (אוקטובר 2019), לאחר שהוחרפה המתיחות בינו ובין האדמו"ר מגור, פרש הרב אלתר באופן רשמי מהחסידות, והקים קהילה נפרדת.
בקהילתו של הרב שאול אלתר כמה מאות בתי אב בישראל (נכון ליוני 2021 נעות ההערכות בין 500 ל-700). מוסדות הקהילה כוללים ישיבה גדולה בירושלים בראשות הרב מנחם מנדל שפרן, ישיבה קטנה בשכונת רמות בראשות אחיו, הרב דניאל אלתר, תלמודי תורה בירושלים ובבית שמש, בית מדרש ברחוב יוסף זיו בירושלים, בתי כנסת בבני ברק, אשדוד, חיפה, בית שמש, לונדון, בורו פארק ולייקווד, וכוללי אברכים בבית שמש, אשדוד, ירושלים ובני ברק ובחיפה. הרב אלתר מוסר שיעורים שבועיים בעיון בישיבה הקטנה ובישיבה הגדולה.
קהילות ומוסדות גור > ארגונים

ארגוני הפצת התורה –
"תורתו", "תלמודו בידו" ו"וכל בניך" "קרן בני עליה" "שערי יצחק" "גירסא דינקותא". ארגונים לעידוד שינון התלמוד בין אברכי ובחורי החסידות, במסגרת ארגונים אלו נערכו מאות מבחנים על ידיעת הש"ס בעל פה על ידי רבנים וגדולי ראשי הישיבות בארץ, במסגרת זו גם נערכו מבחנים הפומביים בהשתתפות עשרות אלפים, ארגון 'שבת אחים' לחיזוק בחורים מבוגרים ובחורים שיצאו לעבודה.
ארגוני חסד – "קרן ורדיגר" שהוקם על ידי הנדיב שלמה (סול) ורדיגר מארצות הברית המחלק לפני החגים לאלפי משפחות את כל צורכי החגים וכן וביגוד והנעלה: קופות צדקה פנימיות בשם "מתן בסתר" של הרב דב דריימן הנותן סיוע כספי: קופות "עזר לנצרכים" בבני ברק, ירושלים, אשדוד, ערד, קריית גת (עזר למחיה, לחינוך, לדורות, לשיקום, לרפואה): ארגון "שמחם" הדואג לנשואי יתומים. ארגון "יד המשפחה" המחלק למאות משפחות מוצרי בסיס, ארגון "משמחי השבת" הדואג לאוכל לשבת, ארגון "לחם וחלב לערד". כמו כן מפעילה החסידות קרן הלוואות לנישואין "עזר נישואין בית ישראל" שהקים רבי יעקב אריה אלתר מיד לאחר הסתלקות האדמו"ר ה"בית ישראל" בעצת אביו האדמו"ר ה"לב שמחה" על מנת לעזור ולהביא פתרון למצוקת הדיור וקרן "לגור" הנותנות הלוואות גדולות במיוחד לאברכים ההולכים לגור בדימונה, ערד, וחצור, תקציב הקרן לשנת 2022 מעל 27 מיליון ש"ח.
בשנת ה'תשע"ד 2014 נוסד מפעל 'הבן יקיר' למען יתומי ואלמנות החסידות ומיזם 'זכות אבות' המאגד את האלמנים. בשנת ה'תשפ"ג 2023 הוקם ארגון 'חבורה של שמחה' לחיזוק ותמיכה בילדי הורים גרושים.
ארגוני הרפואה של החסידות הם: – "גור יד אחת", שהוקם בתשפ"ג להכוונת חולים לרופאים ולעסקני הרפואה של הקהילה; ל"הצילם" המטפל בחולים קשים להטיסם לבתי חולים בחו"ל ומשלם את הוצאות הטיפול בהם; ארגון חסד בשם "רפואה וישועה", המשאיל ציוד רפואי. הארגון מפעיל את פרויקט "הילד המיוחד", המסייע למשפחות שבהן ילדים חריגים במועדוניות בימים שישי ושבת, ובמסגרת קעמפ ורדיגר מפעיל מחנות בחול המועד ובחופש הגדול: בנוסף קיימת בחסידות ארגון "רפואה" המסייעת בטיפולי פוריות ובעיות בריאות הנפש בהכוונת רופאים בניהולו של מאיר ביינבכר: ארגון 'חסד יבנה' בראשות הרב משה הויזמן המטפל בטיפולי פוריות: "ירפא", ארגון מתנדבים להסעות לבתי חולים.
ארגונים לסידור עבודה – 'לכתך' באזור הדרום 'למרחב' באזור המרכז המטפלים לפרנסה בכבוד ליוצאים לעבודה, ודואגים לסידור עבודה לאברכים ולנשות האברכים.
קהילות ומוסדות גור > סמינרים

לחסידות בתי ספר וסמינרים לבנות. בבני ברק, ירושלים, אשדוד, ערד, בית שמש, קריית גת מיועדים הסמינרים בעיקר לבנות מהחסידות. כמחצית מהתלמידות מהסמינר בחצור אינן ממשפחות חסידות גור אלא ממשפחות חרדיות מחוגים אחרים, אולם מתפקד כסמינר של גור עם כל ההקפדות על חיי צניעות של גור.
תקנות > החמרה בנושאי אישות

חסידות גור ידועה בהקפדתה על הפרדה בין המינים, במגבלות על היחסים בין בני הזוג ובהקפדה על הימנעות מאוננות ("שמירת הברית") . ההפרדה באוטובוסים החלה במידה רבה בהשפעת חסידי גור.
האדמו"ר החמישי, רבי ישראל אלתר, קבע תקנות מחמירות בנושא היחסים בין הבעל ואשתו (המכונות "תקנות ל"ט", ראשי תיבות: ליל טבילה). התקנות מכונות בחסידות גור "יידישקייט" (תרגום מילולי: יהודיוּת), ועיקרן הרחבה של הנהגות פרישות שנהגו בהן יחידים והפיכתן לנחלת הכלל. בין התקנות: חסיד לא ילך או יעמוד לצד אשתו ברחוב העיר ולא ישיח עמה בפומבי; לא יקראו אחד לשני בשמם; יש לקצר ככל הניתן ביחסי אישות; אין לקיימם אלא פעמיים בחודש, אחת מהן בליל הטבילה והשנייה בליל שבת; הימנעות מקיום יחסי אישות מספר חודשים לאחר הלידה; איסור על בני הזוג לגעת זה בזה או ליצור קרבה גופנית שלא לצורך קיום יחסים ואיסור על העברת חפצים מיד ליד בין בני הזוג. חלק מהתקנות מנוגדות לפסק השולחן ערוך.
תקנות אלו עוררו התנגדות גם בקרב רבנים, כמו הרב יעקב ישראל קניבסקי (הסטייפלר). הוא כתב קונטרס בנושא באמצע שנות ה-60, בעקבות מקרה של בנו של אחד מהאידאולוגים של צעירי אגודת ישראל שהפך לחסיד גור ובעקבות זאת נוצרו בעיות בינו לבין אשתו שסירבה לנהוג לפי התקנות. בעקבות התקנות המחמירות בתחום האישות נמנעו בנות מסמינרים בבני ברק להינשא לבחורים מחסידות גור, ובעיה זו הייתה אחד הגורמים להקמת סמינר מיוחד לבנות החסידות בעיר. הקונטרס נכתב בעילום שם, אולם נמצאו בהקדמתו רמזים על כך שהאגרת נכתבה על ידו. מאוחר יותר, במכתב שכתב למדפיס, התאונן על כך שהרמזים נכתבו בניגוד לדעתו וגרמו לכך שהדברים התפרסמו בשמו. כמו כן הוא כותב שהתברר שהנהגות אלה קיימות כמה דורות, ושפרסום הקונטרס פגע בחסידים המקפידים על כך. הוא קרא למדפיס לגנוז את הקונטרסים או לפחות להסיר את המשפטים מהם משתמע כי הוא הכותב. עם זאת, נראה כי דעתו העקרונית כנגד התקנות לא השתנתה, והמכתב אף הודפס בתוך כתבי אגרותיו בהוראת בנו הרב חיים קנייבסקי.
לטענת חסידי גור, רבי ישראל אלתר שלח שליחים לרב קנייבסקי שחזר בו מדעתו נגד התקנות.
משנת 2012 עלו בכלי התקשורת עדויות שלפיהן אנשי חינוך בחסידות מעודדים צעירים שאינם מקפידים על הכללים הנהוגים בה לקחת תרופות המדכאות את היצר המיני, תוך שיתוף פעולה של פסיכיאטרים.
תקנות > אירועי שמחות מצומצמים

האדמו"ר רבי שמחה בונים תיקן תקנה שלפיה אין לערוך אירועים משפחתיים בהיקף נרחב. לסעודת המצווה מוזמנים בני המשפחה הקרובים בלבד, וכל השאר מוזמנים שלא בזמן הסעודה. התקנה מחייבת את כל משפחות החסידות, גם בעלות יכולת כלכלית. גם כיום נוהגים על פי תקנה זו ותקנות נוספות שנוספו בשנים האחרונות, לצמצם שבתות שבע ברכות, בריתות, ובר מצוות. בחודש שבט ה'תשפ"ד עודכנו התקנות עבור כל הוצאות הנישואין, בחודש אלול ה'תשפ"ד פורסם מדריך הנורמות המלא החל מסגירת השידוך ובו גם פירוט על הסכום המקסימלי שניתן להוציא על הוצאות החתונה, ביגוד, מתנות ועוד.
תקנות > מגורים בפריפריה

בתקופת האדמו"ר הבית ישראל הוקמה הקריה החסידית בחצור הגלילית. האדמו"ר רבי שמחה בונים אלתר יזם הקמת קריות חסידיות של חסידי גור בפריפריה – בערד ובאשדוד, הוא הכריז על תקנה שלפיה זוגות צעירים בשנים הראשונות לנישואיהם מחויבים לגור בקהילות אלה. אחיו, האדמו"ר רבי פינחס מנחם אלתר, יזם הקמת קריות בקריית גת ובעמנואל. האדמו"ר רבי יעקב אריה אלתר הרחיב ופיתח את הקהילה בערד, ויזם את הקהילה בדימונה.
תקנות > חזות חיצונית

חסידי גור ניכרים בכובע הפרווה הגבוה שלהם – ספודיק – אשר נחבש בשבתות בחגים ובשמחות, כמנהג רוב החסידויות יוצאות מרכז פולין, ולא כחסידויות האחרות שאנשיהן חובשים שטריימל – כובע פרווה נמוך ורחב יותר. הם ניכרים גם ב"הויזען אין די זאקען" (בתרגום מיידיש לעברית: מכנסיים בגרביים), גרביים שחורים שהמכנסיים מוכנסים בתוכם בין הקרסול לברך, זאת בניגוד לחצרות אחרות, שחסידיהן הולכים עם מכנסיים רגילים או לובשים מכנסי שלושה-רבעים וגרביים גבוהים, לבוש זה החל בזמן גזירת הלבוש ה'תר"ד ולאחר מאבקו של החידושי הרי"מ כנגד השלטונות הגיעו בשנת ה'תרי"ג (1852) לידי פשרה ולפיה נתנו ליהודים לבחור בין לבוש קצר וגילוח הזקן בו בחרו המתנגדים לחסידות, לבין לבוש ארוך בסגנון רוסי, כובע מצחייה, מכנסיים בתוך המגפיים וגידול זקן בדומה לאיכרים ברוסיה. הציבור החסידי בחר באפשרות זו עם שינויים קלים, וכך התקבע הלבוש החסידי בפולין.
כמנהג החסידים במרכז פולין, מכניסים חסידי גור את פאותיהם תחת הכיפה, למעט בעיר ירושלים, שבה מרבית חסידי גור מתהלכים כשפאותיהם גלויות. לחסידות גור גם כיפות ייחודיות, גבוהות מהמקובל במגזר. בימות החול (ובחורים גם בשבתות) חובשים החסידים כיפות כותנה (ולא כיפות קטיפה כמו רוב הציבור החרדי).
ניגוני גור

לחסידות אוצר של אלפי ניגונים. לחני הניגונים הושפעו גם מסגנון המוזיקה הקלאסית של שופן, מוצרט, פליקס מנדלסון ועוד. חלק מהשירים של החסידות הם בקצב מרש וואלס, ומרבית הניגונים שהתפרסמו בציבור הרחב הם בקצב זה. באופן כללי, ניגוני גור מאופקים לעומת ניגוני שאר החצרות, וזאת בהתאם לשיטתה הדוגלת באי התלהבות חיצונית.
הניגונים מולחנים לרוב לקראת חג השבועות וראש השנה. הם מיועדים למקומות מסוימים בתפילה (כמו לכה דודי, היה עם פיפיות, קדיש ואקדמות), אך מושרים ללא אמירת המילים.
המלחינים המפורסמים בחסידות מהתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, הם יעקב תלמוד, מנדל נוי, מנחם אירנשטיין, לייבל גולדקנופף ובנו צבי גולדקנופף.
מי שעזר לפרסם את ניגוני החסידות הוא הרב דוד ורדיגר, אביו של הזמר החסידי המפורסם מרדכי בן-דוד[דרוש מקור].
מכון ח.מ.י. (חקר מוזיקה יהודית) של החסידות הוציא אוסף בשם "היכל הנגינה" של 1200 הניגונים שהושרו בחגים בין השנים תשט"ו–תשע"א, בהפקת צבי גולדקנופף.
השתייכות פוליטית

מבחינה פוליטית חסידות גור שולטת ב"סיעה המרכזית" של אגודת ישראל ובאופן מסורתי מובילה את נציגיה בכנסת. נציגה כיום, יצחק גולדקנופף, מוצב בראש רשימת יהדות התורה, ולאחר מימוש החוק הנורווגי בכנסת העשרים ושלוש נכנס לכהן במקומו נציג הסיעה אליהו חסיד. בעבר כיהנו נציגי חסידות גור כח"כים מטעם אגודת ישראל: יצחק מאיר לוין, זלמן בן-יעקב (ינקלביץ'), יהודה מאיר אברמוביץ, אברהם יוסף שפירא, משה זאב פלדמן, מאיר פרוש, אברהם לייזרזון, יעקב ליצמן יעקב כהן ואליהו חסיד.
לחסידות ייצוג מגזרי ברוב הרשויות המקומיות בישראל שבהן מתגוררים חסידי גור.
חסידים בולטים

רבי אברהם מפוריסוב – מתלמיד הרבי מקוצק,
רבי בן ציון רבינוביץ מאוסטרובה מתלמידי הרבי מקוצק ממעתיקי השמועה בדור לפני השואה.
רבי יעקב יצחק קארו מוולאצלאוועק, בעל ה'קאצקער קוויטל'
הרב מנחם זמבה - מגדולי רבני פולין לפני השואה.
הרב מאיר דן פלוצקי – מחבר הספר "כלי חמדה".
הרב מנחם מנדל כשר – ראש ישיבת שפת אמת ומחבר תורני פורה
יעקב לייב מינצברג – מראשי אגודת ישראל בפולין, חבר הסיים הפולני, וראש קהילת לודז'.
יצחק מאיר לוין – מנהיג אגודת ישראל ושר מטעמה
יהודה אריה לייב לוין – מייסד ועורך המודיע
בנימין מינץ – שר הדואר מטעם פועלי אגודת ישראל
הרב בנימין מנדלזון – הרב של קוממיות
הרב נפתלי נוסבוים – ראש ישיבה ופוסק הלכה[דרושה הבהרה]
יעקב ליצמן – פוליטיקאי ישראלי, שימש שר הבריאות הבינוי והשיכון
יעקב תלמוד – מלחין החצר
דוד ורדיגר – חזן וזמר חסידי
יצחק מאיר הלפגוט – חזן עולמי
יצחק גולדקנופף – פוליטיקאי ישראלי שר השיכון
הרב ישראל משה אולבסקי - הרב של ראדזיוב עד השואה, פעיל בהנהגת שיקום חסידות גור בארצות הברית לאחר השואה
הרב יצחק ידידיה פרנקל, הרב הראשי וראש אבות בתי הדין בתל אביב-יפו.
חנינא שיף משמש ארבעה אדמור"י גור
ראו גם

בית מדרש גורה קלוואריה
בית מדרש גור
איחוד מוסדות גור
לקריאה נוספת

אברהם ישכר בנימין אליהו אלטר, מאיר עיני הגולה פיעטרקוב ה'תרפ"ח
מאיר שוורצמן, ואלה תולדות הרבי הראשון מגור, ירושלים תשי"ח 1958.
יהודה אריה לייב לוין, מאור הגולה מהדורה חדשה תשע"ו
יצחק אלפסי, תפארת שבתפארת בית גור לדורותיו, הוצאת סיני, תל אביב 1993.
מאיר שורצמן המאור הגדול, סיפור חייו של אבי שושלת גור בעל חידושי הרי"ם, עברית י. שן, בני ברק 1991.
אברהם מרדכי סגל ואהרן סורסקי, ראש גולת אריאל תולדות חייו ופועלו של רבי אברהם מרדכי אלטר מגור בעל "אמרי אמת" 2 כרכים, ירושלים תש"נ.
אהרן סורסקי, פאר ישראל, ראשי פרקים במסכת חייו של האדמו"ר הבית ישראל מגור, שלושה כרכים, ירושלים: עמודי האור, תשנ"ח.
בן ציון קלוגמן, אור זרוע לצדיק, מתולדות רבי בונם אלתר מגור, 3 חלקים, ה'תשס"א.
מרדכי גרליץ - ברוך וידסלבסקי. לבם של ישראל, מסכת חייו של רבי שמחה בונם אלתר מגור, שלושה כרכים, ה'תשנ"ה-ה'תשס"א
בערל צישינסקי, ימי מגורי, פרקי זכרונות מימי קדם בגור וחצר הקודש בתפארתה, בני ברק תשע"ז.
נאוה וסרמן, מימי לא קראתי לאשתי: זוגיות בחסידות גור, בהוצאת מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות - אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שדה בוקר תשע"ו. מבוסס על עבודת דוקטור באוניברסיטת בר-אילן.
דפנה שרייבר, 'מלך ישראל': ר' אברהם מרדכי מגור, ה'אמרי אמת', הגדולים: האישים שעיצבו את פני היהדות החרדית בישראל, בנימין בראון ונסים לאון (עורכים), הוצאת מכון ון ליר והוצאת מאגנס, ירושלים: 2017
דפנה שרייבר, "גבה טורא בינינו: מחלוקת גור–אלכסנדר והשפעתה על חסידות פולין במחצית הראשונה של המאה העשרים", ציון, עט (ב) (תשע"ד): 175–199, באתר JSTOR
יורם יעקבסון, אמת, אמונה וקדושה, הוצאת אדרא, תל אביב 2018, חלק רביעי.
ביאורים

↑  מלבד חב"ד וברסלב הנחשבים כיום תנועות חסידיות חברתיות'"`UNIQ--ref-00000001-QINU`"'.
↑  עדת חסידי אלכסנדר הייתה הגדולה אחרי זו של גור'"`UNIQ--ref-00000007-QINU`"'.
↑  לדוגמה, סכסוך ארוך בעיר מלאווה בשאלת מינוי בנו של הרב ישראל יהושע מקוטנא (שהיה חסיד אלכסנדר) כרב בעיר. הסכסוך נמשך כשלוש שנים, ובעקבותיו סוכל המינוי'"`UNIQ--ref-00000013-QINU`"'.
↑  בשונה מהחצרות ההונגריות-רומניות, כמו חסידות בעלז וחסידות ויז'ניץ, או החצרות הירושלמיות כמו חסידות קרלין וחסידות בויאן שלמדו בעיקר בבתי ספר חסידיים.
↑  שפירא נבחר על ידי האדמו"ר מגור כנציג "הסיעה המרכזית" אף שבעצמו לא היה חסיד גור.
↑  פרוש אף הוא אינו חסיד גור. ייצג את "הסיעה המרכזית" בבחירות 1996. בבחירות הבאות ייצג את סיעת שלומי אמונים.
↑  לאחר מימוש החוק הנורווגי בכנסת העשרים ושלוש על ידי יעקב ליצמן.
↑  בעבר היה ראש ישיבה של ישיבת שפת אמת
הרמן נויגאס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בינואר 1915 מגנוליה (אנ'), מיסיסיפי, ארצות הברית
 פטירה:  31 באוגוסט 1991 (בגיל 76) וושינגטון די. סי., ארצות הברית
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  בית הספר איזידור ניומן 
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 תת-ענף:  ריצת 100 יארד   ריצת 100 מטר   ריצת 200 מטר
 הישגים
 שיאים אישיים:  100 יארד: 9.5 שניות (1935)  100 מטר 10.4 שניות (1935)   200 מטר: 21.3 שניות (1935)
 
הרמן ליאו נויגאס (באנגלית: Herman Leo Neugass; ‏10 בינואר 1915 – 31 באוגוסט 1991) היה אתלט יהודי-אמריקאי, דורג במקום שני בעולם (1935) בריצת 100 יארד ובריצת 100 מטר. השווה את שיא העולם בריצת 100 יארד.
למרוץ שדורג מהטובים בעולם באותה העת, בחר נויגאס שלא להשתתף במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ברלין (1936) אלא בחר להחרים אותה, בשל היותו יהודי.
ביוגרפיה

נויגאס נולד במגנוליה (אנ'), מיסיסיפי בן למשפחה יהודית. כשהיה ילד עברה משפחתו לניו אורלינס, לואיזיאנה. אביו נפטר כשהיה בן 12. הוא למד בבית הספר איזידור ניומן. למד מתמטיקה באוניברסיטת טוליין. הוא סיים את לימודיו ב-1935 עם תואר ראשון במדעים.
ביוגרפיה > 1935 > שני בעולם

בתחרות שנערכה ב-6 באפריל 1935 הוא קבע בריצת 100 יארד שיא אישי חדש של 9.5 שניות ודורג שני בעולם בסוף השנה.
חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבאטון רוז', לואיזיאנה ב-3 במאי אותה שנה הוא קבע בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 10.4 שניות ודורג שני בסוף השנה. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בברמינגהאם, אלבמה ב-17 במאי הוא קבע בריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 21.3 שניות ודורג במקום 12 בעולם בסוף השנה.
ביוגרפיה > החרם

למרוץ שדורג מהטובים בעולם באותה העת, בחר נויגאס שלא להשתתף במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ברלין (1936) אלא בחר להחרים אותה, בשל היותו יהודי. באותה תקופה, נויגאס היה בין הספורטאים הידועים ביותר שדחו את ההזמנה למבחנים בשל האנטישמיות. הוא דגל בחרם מלא על ידי ארצות הברית על אולימפיאדת ברלין. לאחר סירובו להשתתף במבחנים האולימפיים, קיבל מכתבי תמיכה בהחלטתו ומכתבי התנגדות.
מאמן האתלטיקה האולימפי של ארצות הברית, לוסון רוברטסון (אנ'), ניסה לשכנע את נויגאס לשנות את דעתו, אך ללא הועיל.
ביוגרפיה > אחרי קריירת הספורט

לאחר שסיים את לימודיו בקולג', עבר לוושינגטון הבירה, שם עבד בחנויות הכלבו של לנדסבורג. הוא הפך למנהל רשת, ופרש משם ב-1968. לנסבורג'ס היה המפעל העסקי של משפחתה של אשתו, ובדרך זו נמנע ניוגאס מאנטישמיות בקריירה המקצועית שלו.
ב-1942 הקים את פרויקט הבולים לפצועים, ארגון שסיפק בולי דואר לחיילים פצועים. הוא שימש כמנהל הפרויקט במשך 50 שנה.
נויגאס עמד לצידו נשיא ארצות הברית דאז, ג'ימי קרטר, באירוע בגן הוורדים של הבית הלבן, כשקרטר הסביר את החרם על אולימפיאדת מוסקבה (1980) כנגד ברית המועצות. החלטתו של הנשיא לכלול את נויגאס באירוע, עוררה מחדש את תשומת הלב הציבורית להחלטתו של נויגאס ב-1935.
חיים אישיים

נויגאס שימש כסגן נשיא וחבר דירקטוריון של המגבית היהודית המאוחדת. היה חבר במועצת המנהלים של המרכז הקהילתי היהודי של וושינגטון די.סי., לשכת המסחר הצעירה ומחוז קולומביה לפיתוח וחבר במועצת המסחר של וושינגטון והקהילה העברית של וושינגטון.
נויגאס נפטר מלוקמיה בבית החולים סיבלי ממוריאל בוושינגטון הבירה ב-31 באוגוסט 1991. לאחר מותו ייצג אותו בנו ריצ'רד נויגאס באירועים שונים, כולל הנצחה של ספורטאים יהודים ב-1996 במוזיאון ארצות הברית לזכר השואה.
שיאים אישיים

ריצת 100 יארד: 9.5 שניות (1935)
ריצת 100 מטר 10.4 שניות (1935)
ריצת 200 מטר: 21.3 שניות (1935)
חנוכת בית

.
חנוכת בית היא טקס או מסיבה חגיגית, בזמן הכניסה למגורים בבית חדש. מנהג החניכה רווח בתרבויות רבות, להבעת שמחה על המאורע, להציג את הבית החדש לידידים, ולעיתים גם לנתינת מתנות. ביהדות נהוג, בנוסף לסעודה, לציין את המאורע באמירת דברי תורה וקטעים שונים מהמקורות.
הרב זלמן מלמד קובע מזוזה בחנוכת בית מדרש בבית אל
אטימולוגיה

הפועל "לחנוך" במקרא מובנו "להוציא מן הכוח אל הפועל"[דרוש מקור] (וכן מובנו התחלה), כמו בפסוק: "חֲנֹךְ לַנַּעַר עַל פִּי דַרְכּוֹ גַּם כִּי יַזְקִין לֹא יָסוּר מִמֶּנָּה". אם הנער יגדל על פי טבעו הפנימי, גם בזקנתו לא יסור מן הדרך. כך בחנוכת הבית, מוציאים את הדירה מן הכוח (בית ללא דיירים) אל הפועל (בית שמתגוררים בו).
חנוכת בית ביהדות > מקורות למנהג

בספר דברים הוזכרה חניכת בית במסגרת הפטורים מן המלחמה:
וְדִבְּרוּ הַשֹּׁטְרִים אֶל הָעָם לֵאמֹר: מִי הָאִישׁ אֲשֶׁר בָּנָה בַיִת חָדָשׁ וְלֹא חֲנָכוֹ - יֵלֵךְ וְיָשֹׁב לְבֵיתוֹ, פֶּן יָמוּת בַּמִּלְחָמָה וְאִישׁ אַחֵר יַחְנְכֶנּוּ.
חניכה זו איננה טקס חגיגי, אלא תחילת המגורים בבית היא חניכתו.
יש הסוברים שתחילת האכילה בבית היא חנוכתו, ושזה המקור לטקס.
חנוכת בית כטקס מוזכרת במקרא לגבי בית המקדש. בעת הקמת המשכן חגגו את חנוכתו, ובבניית בתי המקדש הראשון והשני נחגג אירוע חנוכת המקדש. גם בתקופת מרד החשמונאים ולאחר שיפוץ בית המקדש על ידי הורדוס נערכו טקסים דומים. על החגיגות שערך שלמה המלך לאחר סיום בניית הבית הראשון מסופר כי נערכו בהשתתפות "כל איש ישראל", והן כללו שמחה ואמירת הלל, כמו ביום התקדש חג והקרבת קורבנות "אשר לא יספרו ולא ימנו מרוב". על הפסוק: "מִזְמוֹר שִׁיר חֲנֻכַּת הַבַּיִת לְדָוִד" הדעות חלוקות, האם מדובר בחנוכת בית המקדש או בחנוכת ביתו הפרטי של דוד המלך.
המנהג לקיים "יומא טבא" ("יום טוב" בארמית) בעת סיום בניית בית חדש מוזכר בדרך אגב גם בשאילתות דרב אחאי.
חנוכת בית ביהדות > טעמים

למנהג זה יש מספר טעמים רעיוניים:
הודיה לה', כמו על כל דבר שהאדם מקבל.
כדי שהתחלת המגורים במקום, תהיה על ידי תורה ועשיית מצוות.
סעודת שמחה לגמרה של מצווה כמו שעשה שלמה בסיום המקדש, שכן כל בנית בית בארץ ישראל הוא בנין של מצוות ישוב הארץ
יש הרואים בחנוכת הבית טקס מיסטי לגירוש שדים ומזיקים מהבית.[דרוש מקור] לכך יש השלכה מעשית, איסור לישון בבית לפני חנוכתו.
פוסקי ההלכה דנים בעקבות טעם המנהג, על מעמדה ההלכתי של חגיגה זו, האם היא נחשבת כסעודת מצווה. הטעם העיקרי הוא עריכת סעודה לרגל סיום המצווה של בניית הבית בארץ ישראל דווקא, שיש בה מצוות יישוב ארץ ישראל. טעמים נוספים שהוזכרו הם התחלת המגורים בבית מתוך מצווה ודברי תורה, וכן קיום סעודת הודיה לה' על הזכות לגור במקום, גם בחו"ל.
חנוכת בית ביהדות > מנהגי חנוכת הבית

במהלך הזמן, התפתחו בחלק מהעדות מנהגים שונים בחנוכת הבית. מנהגי "חנוכת הבית" מבוססים בחלקם על תורת הנסתר, והם כוללים בדרך כלל גם את המרכיבים הבאים:
התכנסות של מניין אנשים.
מצוות קביעת מזוזה.
ברכת שהחיינו על הבית החדש.
אמירת פרקי תהילים.
לימוד בכתבי הקודש.
נתינת צדקה.
סעודה שבה נאמרים דברי תורה ומזמורים המתאימים לאירוע.
החגיגה נהוגה יותר בקרב עדות המזרח. הנוסח המקובל בעדות המזרח חובר על ידי החיד"א בספרו תורת השלמים, וכולל קטעי משנה וגמרא, הלכות מספר משנה תורה בנושא בניין המקדש, וכן תפילות ופיוטים להצלחה ולברכה. כמו כן נהוג לקרוא קטעים הקשורים לעניין מספר הזוהר. מקובל לחלק את קטעי הקריאה בין המסובים, וכולם קוראים בצוותא, כל אחד את חלקו, ולבסוף בעל הבית מתפלל תפילה על הבית ויושביו.
בעדות אשכנז יש שינויים בין החוגים, וחלקם אינם מקיימים את טקס חנוכת הבית כלל. גם בחוגים הנוהגים לקיים את הטקס, אין סדר לימוד מפורסם וקבוע, ונהוג לשלב בו דברי תורה הקשורים לבניית בית.
חנוכת בית ביהדות > מנהגי חנוכת הבית > ברכת שהחיינו והטוב והמיטיב

בני זוג שקנו בית, אם הם שותפים בו, שניהם צריכים לברך 'הטוב והמטיב'. ואם הבית שייך לאחד מהם ורשום על שמו, רק הוא יברך עליו,[דרוש מקור] אבל הואיל ויהנו ממנו יחד, יברך 'הטוב והמטיב'. יחיד שקנה לעצמו בית, יברך 'שהחיינו'. מי ששוכר בית או מי שקיבל רשות לגור בבית מספר שנים, כיוון שהבית אינו שלו, אינו מברך עליו.
יש מקהילות הספרדים שאין מברכים על בית חדש, ונוהגים כמו שכתב הבן איש חי: "ונהגו שילבוש בעל הבית בגד חדש בתוך אותה סעודה ויברך עליו שהחיינו ויכוין על הבית". אם לא היה לו דבר לברך עליו שהחיינו, יכווין בברכת הטוב והמטיב שבברכת המזון להודות על הבית החדש.
יש אומרים שהמנהג הספרדי שלא לברך היה מחוץ לארץ ישראל שאין מצווה לבנות בתים, אבל בארץ ישראל, שבה יש לפי ההלכה היהודית מצווה לבנות בתים, יש לברך שהחיינו
חנוכת בית ביהדות > חשיבות חנוכת הבית בארץ ישראל

בתלמוד הירושלמי נכתב שיש מצווה לאדם לבנות או לקנות בית בארץ ישראל משום יישוב ארץ ישראל.
בשו"ת באר שבע נפסק שסעודת חנוכת הבית בארץ ישראל היא מצווה. וכשם שעושים שמחה ומשתה ויום טוב בסיום לימוד תורה או השלמת קיום מצווה, כך יש לעשות סעודה על המצווה לבנות בית בארץ ישראל ולגור בו.
ביד אפרים (או"ח תקס"ח) כתב שמצווה לעשות סעודה בחנוכת הבית בארץ ישראל כדרך שעשו שמחה גדולה בחנוכת המקדש, שכן שניהם הם בניינים של מצווה.
בספר השורשים כתב הרד"ק (ערך חנך) שזה גם הפירוש בתורה "ולא חנכו". וכך כתב: ”התחלת האכילה בבית חדש יִקָרא חִנוּך, כמו שיקרא התחלת הלמוד בנער. ומנהג הוא שעושין סעודה ושמחה באכילה הראשונה שיאכלו בבית חדש. ולפיכך אמר "ולא חנכו - ילך וישוב לביתו"”
בשו"ת דבר אליהו כתב שאם לא עשה סעודת חנוכת הבית מיד בהיכנסו לדירה, יכול לעשות כל השנה הראשונה.
חנוכת בית ביהדות > חשיבות חנוכת הבית בארץ ישראל > שמחת שנה ראשונה

הבונה בית בארץ ישראל יש לו מצווה במשך שנה שלמה להיות שמח בקנינו ולהודות לה' על שזכה לבנות בית בארץ ישראל כדי לקיים את מצוות השמחה התורה פוטרת את החייל משירות צבאי במשך השנה הראשונה. פטור זה אינו תקף למלחמת מצווה. סעודת חנוכת הבית היא חלק ממצוות השמחה שהיא מן התורה.
לקריאה נוספת

ספר הבית, אוצר דינים ומנהגים הקשורים לבית ולהנהגתו