stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שריר סוגר
דוגמאות

שריר סוגר האישונים (אנ'), השייכים לקשתית העין.
שריר העין החוגי, שריר סביב העין.
הסוגרים של הוושט העליון
הסוגר התחתון של הוושט, או הסוגר הלבבי, בחלק העליון (הלב) של הקיבה. סוגר זה מונע מהתוכן החומצי של הקיבה לנוע כלפי מעלה אל הוושט.
הסוגר הפילורי (אנ'), בקצה התחתון של הקיבה.
מסתם אילאוצקלי במפגש של המעי הדק והמעי הגס
הסוגר על שם אודי, שולט בהפרשות מהכבד, הלבלב וכיס המרה אל התריסריון.
סוגר השופכה (אנ'), השולט ביציאת השתן מהגוף.
בפי הטבעת, ישנם שני סוגרים אנאליים השולטים ביציאת צואה מהגוף, הסוגר האנאלי הפנימי (אנ') והסוגר האנאלי החיצוני (אנ').
הסוגרים הקדם-נימיים (אנ') המיקרוסקופיים פועלים כדי לשלוט בזרימת הדם לכל הנימים בתגובה לפעילות מטבולית מקומית.
תרשים של מסתם אילאוצקלי
תקוות גדולות (סרט, 1974)

| --- | --- |

 מבוסס על:  תקוות גדולות מאת צ'ארלס דיקנס
 בימוי:  ג'וזף הרדי
 תסריט:  שרמן ילן
 שחקנים ראשיים:  מייקל יורק שרה מיילס
 מוזיקה:  מוריס ז'אר
 מדינה:  ארצות הברית בריטניה
 שיטת הפצה:  direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  22 בנובמבר 1974
 משך הקרנה:  124 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
תקוות גדולות (באנגלית: Great Expectations) הוא סרט טלוויזיה משנת 1974 עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. את הסרט ביים ג'וזף הרדי, כתב את התסריט שרמן ילן ואת הפסקול הלחין מוריס ז'אר. כוכבי הסרט היו מייקל יורק בתפקיד פיפ, סיימון גיפס-קנט בתפקיד הילד פיפ ושרה מיילס כאסטלה. הסרט הופק עבור הטלוויזיה האמריקאית והוקרן בבתי הקולנוע בבריטניה. בניגוד לכל שאר העיבודים שנעשו לרומן, בסרט זה אותה שחקנית (שרה מיילס בת ה-33) גילמה את דמותה של אסטלה הצעירה וגם את אסטלה המבוגרת יותר. הסרט צולם בטכנולוגיית איסטמנקולור (אנ') והשתתף בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של מוסקבה ב-1975.
צוות השחקנים

מייקל יורק - פיפ
שרה מיילס - אסטלה
ג'יימס מייסון - מגוויץ'
מרגרט לייטון - מיס האווישם
רוברט מורלי - הדוד פאמבלצ'וק
אנתוני קווייל - ג'אגרס
ג'וס אקלנד - ג'ו גארג'רי
רייצ'ל רוברטס - גברת גארג'רי
אנדרו ריי - הרברט פוקט
הת'ר סירס - בידי
ג'יימס פוקנר - בנטלי דרמל
פיטר בול - ומיק
ג'ון קלייב - מר וופסל
פטסי סמארט - גברת וופסל
מריה צ'ארלס - שרה פוקט
הערות שוליים

↑  Moscow International Film Festival
שמואל וינטרוב

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1894 י"ט בתמוז תרנ"ד האימפריה הרוסית פרוסקורוב, האימפריה הרוסית
 פטירה:  4 ביוני 1942 (בגיל 47) י"ט בסיוון תש"ב פלשתינה (א"י) ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תאריך עלייה:  תש"א, 1941
 תקופת הפעילות:  ? – 4 ביוני 1942 
 רבותיו:  יוסף יוזל הורוביץ 
 
הרב שמואל זנוויל וינטרויב (י"ט בתמוז תרנ"ד, 23 ביולי 1894 - י"ט בסיוון תש"ב, 4 ביוני 1942) היה ראש ישיבת בית יוסף-נובהרדוק בפינסק ורבה של קרלין.
צאצאיו

ילדיו:
הרב משה יעקב.
הרב ליפא דב, היה מלומדי כולל חזון איש וחברותא של הרב חיים קניבסקי, תלמידם של החזון איש והרב גדליה נדל. בן דוד (מנישואים) של הרב חיים גריינימן. מחבר הספרים "דבר שמועה" (ארבעה חלקים). הוציא לאור את הספר חידושי ר' גדליה (שני חלקים, מתורתו של הרב נדל) וספרים נוספים. בנו הרב שלמה, הוציא את הספרים "נובהרדוק", תולדות ישיבות נובהרדוק, חתנו הרב בנימין קנדלר רב קהילת בני הישיבות בטבריה.
הרב נפתלי, מלומדי כולל חזון איש בבני ברק, מוציא לאור ירחון "לחושבי שמו". בנו הרב שלמה הוא רב קהילת בית תפילה במודיעין עילית, בנו שמואל עורך את העלון "קול החינוך", חתנו הרב מרדכי חייקין רב קהילת חניכי הישיבות ברכסים, חתנו הרב אברהם סלומון מנהל תלמוד תורה דרך הקודש במודיעין עילית.
הרב ישראל מאיר מקהילת הקנאים בלונדון.
דבורה אשת הרב יצחק ברנשטיין, היה ראש כולל "עץ יוסף" בירושלים. נכדתה היא הסופרת החרדית יהודית גולן.
מאשה אשת הרב שמריהו יוסף קרליץ, בנו של הרב מאיר קרליץ וממקימי וראשי כולל חזון איש.
חנה אשת הרב יהודה בן שלום, ראש הישיבה ב"מתיבתא" בזכרון יעקב. בנו הוא חתנו של הרב דוד כץ, ראש ישיבת משכן יעקב בחיפה (חתנו של חבר הכנסת לשעבר יעקב כץ).
ברכה אשת הרב יוסף ברטלר. אחיו של הרב יחזקאל ברטלר, מתלמידי החזון איש. בניו של הרב ברטלר נשואים לבתו של ראש ישיבת סלבודקה בבני ברק הרב דב לנדו, לבתו של ראש ישיבת סלובודקה לצעירים הרב אהרן זקס ולבתו של ראש עיריית בני ברק לשעבר מרדכי קרליץ.
לקריאה נוספת

בסופה ובסערה - פרקי גבורה ומעש בתקופה של סופה וסער
שמואל בקוראי שמו - תולדות חייו של הרב שמואל וינטרוב, ראש ישיבת נובהרדוק בפינסק
הערות שוליים

↑  מרשימות של ד"ר וישניצר, מזכיר ועד העזרה בווילנה, משנת תר"צ (1930), עולה כי ישיבת בית יוסף בפינסק מנתה אז מאה ושישים תלמידים. ישיבת מיר וישיבת ראדין מנו 250 תלמידים; ישיבת "אוהל תורה" ברנוביץ' - 160 תלמידים; ישיבת קלצק - 150 תלמידים. בין רשת ישיבות "בית יוסף" נובהרדוק, הישיבה בביאליסטוק מנתה 210 תלמידים והישיבה במזריטש - 185 תלמידים.
↑  גדולי התורה שנמלטו לווילנה, הצופה, 6 בדצמבר 1939
↑  דרישות שלום מגדולי ישראל, הצופה, 20 בפברואר 1941
↑  החברותא של הגר"ח • הגאון רבי בערל וינטרוב זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, שלושים לפטירת הגה”צ רבי דב וינטרוב זצ”ל, באתר jdn.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298459205171  VIAF: 298533307   WorldCat (עם VIAF): 298533307
תמרה כהן

תמרה כהן
תמרה כהן (1926 - אפריל 1959), המכונה "הנערה מטבחה", הייתה מייסדת משק חקלאי באזור טבחה שלחוף הכנרת.
ביוגרפיה

נולדה בפתח תקווה, בתם היחידה של בן ציון ופירה-אסתר (איזנבט) כהן. סבה מצד אימה היה רופא העיניים ד"ר יעקב הללי איזנבט, וסבה מצד אביה היה ד"ר אליהו כהן, רופא ועד המושבה. בגיל 13 נפרדו הוריה, וכהן המשיכה לחיות עם אימה, השתים נדדו מעיר לעיר ומבית-ספר לבית-ספר, עד שמסיבות כלכליות עברה לפנימייה של קולג' קתולי בירושלים. תמרה לחמה במלחמת העצמאות (את זכרונותיה מאותה תקופה סיכמה בספר בשם "היה היה", שלא פורסם). לאחר המלחמה, חרף חלומה ללמוד באוניברסיטת קולומביה, עבדה כפקידה בבנק אנגלו-פלשתינה.
בגיל 25 (יש מקורות הטוענים שבגיל 20) עזבה את עבודתה בבנק ואת מגוריה בתל אביב (בבית האחרון ברחוב הירקון דאז) ועברה אל טבחה שעל חוף הכנרת, אזור אותו הכירה עקב קשריו של אביה, אשר חכר ועיבד אדמות חקלאיות באזור. בתחילה גרה בביתם של משפחת אבו שקארה, אשר נשק למי האגם. לאחר מאבק בירוקרטי ארוך עם הסוכנות, המחלקה להתיישבות, הממשל הצבאי והכנסייה, חתמה תמרה על חוזה חכירה על שטח אדמה סמוך לכנסיית הלחם והדגים – ארבעים דונם וחצר גדולה משטח הכנסייה וכן שדה מרעה בן 1800 דונם.
בתחילה ניסתה לגדל עגבניות, אך כשאלה לא הצליחו, עברה לגידול עדרי צאן. לצורך כך, משכה תמרה מהכפר מע'אר משפחה ערבית בת שמונה נפשות והעסיקה אותה בתנאי אריסות, תוך שהיא מתגוררת איתם וישנה על רצפת בית בזלת נטוש בשטח שחכרה מהכנסייה. תוך שנה הכיל המשק 20 דונם גידולי חיטה, 80 תרנגולי הודו, 70 תרנגולות, 52 כבשים, 50 ברווזים, פרה ועגל וזוג ברבורים. בהמשך גידלה גם עדר חזירים, אך לאחר ביקורת של משרד הבריאות, נקנסה על כך שפעלה ללא רישיון ולא שמרה על תנאים סניטריים.
עם השנים הפכה תמרה לדמות מוכרת באזור. משה דיין, באותה העת היה אלוף פיקוד הצפון, עזר לה והתעניין איך מצליח גידול העגבניות שלה. הקאדי של נצרת הזמין אותה לארוחות ערב ולשיחות על דת ופוליטיקה. נזירים ונזירות באו לבקרה. סוחרים היו מגיעים לקנות צאן ממשקה, ולהתייעץ איתה לגבי קניית בקר.
תמרה חלמה על בניית בית גדול לשפת הכנרת. לצורך כך קנתה חלקת אדמה במושבה מגדל וביקשה מבן כיתתה, האדריכל נחום זולוטוב, לתכנן לה בית בעל עשרה חדרים לפחות, עם חדר עבודה הצופה אל הכנרת. בדירתה בתל אביב אגרה תמרה ריהוט מפואר, כולל מערכת כלי בדולח ל-24 אנשים.
בגיל 32 אובחנה כחולה בסרטן הקיבה, ונאלצה לחזור לגור בתל אביב לצורך טיפולים. שנה לאחר מכן, בגיל 33, נפטרה. היא נקברה בבית העלמין קריית שאול. על קברה הונחה אבן בזלת מהגליל שעליה הכתובת "תמרה כהן - הנערה מטבחה". לאחר פטירתה ובמלאת שנה לפטירתה פורסמו בעיתונות הספדים תחת הכותרת "הנערה מטבחה" ו"אגדה ושמה תמרה".
"בית תמרה"

פירה-אסתר כהן, אימה של תמרה, החליטה להתמודד עם אובדן בתה בכך שתגשים את חלומה של תמרה ותקים בית באזור בו חיה ועבדה. לצורך כך נעזרה באדריכל נחום זולוטוב, אשר תכנן עבורה את המבנה. אברהם הרצפלד, איש תנועת העבודה, גייס אישור ממינהל מקרקעי ישראל לבניה של בית צפון-מזרחית לכנסיית הלחם והדגים, ואף לטעת מקום כרם זיתים. הבית שתוכנן היה צנוע יותר מחלומה של תמרה, וכלל חדר אחד גדול וחדר רחצה, וקירותיו היו צבועים תכלת.
הבית, אשר נבנה מכספים שאימה של תמרה אספה וחסכה בעמל רב בעבודתה במברקה בתל אביב ומהלוואות שלקחה, הושלם בתחילת שנות השישים. פירה-אסתר מילאה את הבית ברהיטים העתיקים, התמונות ומאות הספרים שאגרה יחד עם בתה, וחילקה את זמנה בין הבית בטבחה לביתה בתל אביב, נוסעת באוטובוס לטבריה עם כלבה "מרלון", קונה מצרכים לחודש, נוסעת במונית אל הבית בטבחה ולא יוצאת ממנו במהלך החודש, חיה בבדידות רבה ולבושה תמיד בשחור.
בבוקר קיצי בספטמבר 1982 נמצאה פירה-אסתר ללא רוח חיים על ידי עובד תחזוקה של כנסיית הר האושר הסמוכה, כאשר היא שרועה על הספה בביתה וספר בידיה. היא נקברה סמוך לבתה, וגם על קברה הוצבה אבן בזלת.
עם פטירתה של פירה-אסתר, חזר השטח עליו עומד הבית לרשות מינהל מקרקעי ישראל, חפצי הבית נאספו על ידי בני משפחתה, והבית נעזב.
הערות שוליים

↑  תקוה וינשטוק, תמרה מטבחה, חדשות בן עזר 722 (י"א באדר תשע"ב, 5 במרס 2012)
↑  תמרה כהן, באתר BillionGraves
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 3165135717600302067   WorldCat (עם VIAF): 3165135717600302067 
תמרה עם עדר הכבשים בטבחה
בית תמרה בסוף שנות ה-60
תל תאומים

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: עמק המעיינות
גובה ממוצע: ‎-140 מטר
תאריך ייסוד: 1982
תנועה מיישבת: הפועל המזרחי
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 628 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎4.1% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) תל תאומים(למפת עמק בית שאן רגילה) תל תאומים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל תאומים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל תאומים32°26′34″N 35°29′43″E﻿ / ﻿32.4426978499536°N 35.4953908158205°E﻿ / 32.4426978499536; 35.4953908158205  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק המעיינות (in English: Emek HaMaayanot Regional Council) באדום - תל תאומים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

תֵּל תְאוֹמִים הוא יישוב קהילתי באזור הצפון בעמק בית שאן, כחמישה ק"מ מהעיר בית שאן. השייך למועצה אזורית עמק המעיינות.
היסטוריה

העבודות להקמת היישוב החלו בשנת 1982. היישוב יועד לאכלס צאצאים של תושבי שלושת יישובי "ביכורה": רוויה, רחוב ושדי תרומות ולהיות היישוב הרביעי ב"גוש" ביכורה. כמו כן, גם הוא השתייך מלכתחילה לארגון המושבים של הפועל המזרחי. על פי התכנון, נועד היישוב להיות מושב, אולם בהיעדר קרקע הוקם בתחילה כיישוב קהילתי. לכל בית צורפו 5 דונם עם הבטחה לעתיד של קרקעות נוספות שיילקחו משלושת מושבי ביכורה ומקיבוצי הסביבה. טקס העלייה על הקרקע התקיים במאי 1984 בנוכחות שר השיכון, דוד לוי ושר החקלאות, פסח גרופר.
בשנת 2012 הוקמה במושב שכונה של קראוונים ובה גרו גרעין של משפחות אשכנזיות שהתחילו בתור 10 משפחות ועם הזמן גדלו ל40 משפחות. עם השנים עברה השכונה להרחבה של בנייה של בתים חדשים שהמשפחות בנו.
החל משנת 2007 ועד שנת 2017 פעלה בתל תאומים מכינה קדם-צבאית העמק, שלאחר מכן עברה לקיבוץ כפר רופין.
תל א-תום

שם היישוב ניתן בגלל תל תאומים (תל א-תום) הנמצא בו. זה תל יישוב עתיק למן התקופה הכנענית הקדומה ועד לימי שיבת ציון ובתקופות הרומית והביזנטית. בחתך שנגרם עקב פעילות דחפור נחשפו בתל שכבות יישוב אחדות ובהן קירות בנויים ושכבות שרפה.
שלושה תלים חלשו על גזרת עמק בית שאן במלחמת העצמאות: תל שלם (תל רדע'ה) מדרום לטירת צבי, תל מגדע (מוג'דה) ליד שלוחות ותל תאומים (תל א-תום). התלים נתפסו על ידי לוחמי היישובים ללא קרב לאחר שחיל המשלוח העיראקי נטש אותם. לאחר מספר ימים הוחזרו הלוחמים אבל לקראת ביקור משקיפי האו"ם לקביעת הגבולות, הוחלט לתפוס אותם שוב כדי לקבוע עובדות בשטח. הכוחות לא ידעו שהעיראקים תפסו בחזרה את התלים בנגוד להסכם הפסקת האש.
אור ל-1 באוגוסט 1948 יצאו שלוש מחלקות לכבוש את התלים. מניר דוד יצאה מחלקה בפיקודו של משה שטורמן לכבוש את תל מגדע. המחלקה נתקלה באש ממנה נהרגו משה שטורמן ומיכאל ליטבק מניר דוד. משה שטורמן נהרג בסמוך למקום בו נהרג אביו, חיים שטורמן, ב-1938.
משדה אליהו יצאה מחלקה לכבוש את תל א-תום אך נתקלה באש ושניים מאנשיה, אדם שנקל ומרדכי (מרקו) מורפוגו נהרגו.
מטירת צבי יצאה מחלקה לכבוש את תל שלם אך נתקלה באש ונסוגה. לאור העובדה שהתלים לא נתפסו ושמשקיפי האו"ם עומדים להגיע, הוחל בהפגזת מרגמות של התלים. העיראקים נטשו את התלים בגלל ההפגזה והם נתפסו ללא קרב.
על פסגת תל תאומים הוקמה תצפית ולידה שלט המספר על הקרב.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  יצחק מרידור, מושב (?) רביעי, דבר, 15 ביוני 1983
↑  תל תאומים, מעריב, 31 במאי 1984
↑  כל מקום ואתר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, עמ' 332, 1995
↑  חצר ההנצחה, באתר בית חיים שטורמן
↑  הקרבות על התלים, באתר טירת צבי, קהילה-נט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590413105171 
תל תאומים
שלט המסביר על הקרב שהתרחש במקום
רשימת יצירות מאת הנס פפיצנר

הנס פּפיצנר (1910 לערך)
להלן רשימת יצירותיו של המלחין הגרמני הנס פפיצנר.
יצירות לבמה > אופרות

| שנות חיבור | אופוס | כותרת | תרגום לעברית | לברית | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1891-1893 | WoO 15 | Der arme Heinrich | היינריך המסכן | ג'יימס גרון (1868–1928) ע"פ הפואמה מאת הרטמן פון אואה | מיינץ, 1895 |
| 1897-1900 | WoO 16 | Die Rose vom Liebesgarten | שושנת גן-האהבים | ג'יימס גרון | אלברפלד, 1901 |
| 1906 | Op. 20 | Das Christ-Elflein | אלף חג המולד | אילזה פון שטאך (1879–1941) | מינכן, 1906 |
| 1917 | Op. 20 | Das Christ-Elflein | אלף חג המולד [גרסה שנייה] | אילזה פון שטאך; פפיצנר | דרזדן, 1917 |
| 1909-1915 | WoO 17 | Palestrina | פלסטרינה | פפיצנר | מינכן, 1917 |
| 1930-1931 | Op. 39 | Das Herz | הלב | הנס מהנר-מונס (1883–1956) | ברלין ומינכן, 1931 |
יצירות לבמה > מוזיקת ליווי

| שנות חיבור | אופוס | כותרת | תרגום לעברית | לברית | הצגת בכורה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1889-1890 | WoO 18 | Das Fest auf Solhaug | הנשף בסולהאוג | הנריק איבסן | מיינץ, 1895 |  |
| 1905 | Op. 17 | Das Käthchen von Heilbronn | קטכן מהיילברון | היינריך פון קלייסט | ברלין, 1905 |  |
| 1906 | WoO 19 | Gesang der Barden | שירת הפייטנים, מתוך: קרב הרמן | היינריך פון קלייסט |  | למקהלה |
יצירות למקהלה

| שנות חיבור | אופוס | כותרת | תרגום לעברית | תזמור | טקסט | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1888 |  | Der Blumen Rache | נקמת הפרחים | אלט סולו, מקהלת נשים ותזמורת | פרדיננד פרייליגראת (1810–1876) |  |
| 1900 |  | Rundgesang zum Neujahrsfest 1901 | קנון לחגיגת השנה החדשה | בס סולו, מקהלה מעורבת ופסנתר | ארנסט פון וולצוגן (1855–1934) |  |
| 1905 | Op. 16 | Columbus | קולומבוס | מקהלה בעלת שמונה קולות א-קפלה | פרידריך שילר | לציון 100 שנים למותו של שילר |
| 1915/6 | Op. 25 | Zwei deutsche Gesänge Der Trompeter  Klage | שני שירים גרמניים החצוצרן  קינה | בריטון סולו, מקהלת גברים ותזמורת |  אוגוסט קופיש (1799–1853)  יוזף פון אייכנדורף |  |
| 1921 | Op. 28 | Von deutscher Seele | על הרוח הגרמנית | קולות סולי, מקהלה, תזמורת ועוגב | יוזף פון אייכנדורף | "קנטטה רומנטית" |
| 1929/30 | Op. 38 | Das dunkle Reich | הממלכה האפלה | סופרן ובריטון סולי, מקהלה, תזמורת ועוגב | מיכלאנג'לו יוהאן וולפגנג פון גתה קונרד פרדיננד מאייר (1825-1898) ריכרד דהמל (1863-1920) | "פנטזיה מקהלתית" |
| 1941 | Op. 48 | Fons salutifer | מעיין המרפא | מקהלה, תזמורת ועוגב | ארווין גווידו קולבנהייר (1878–1962) |  |
| 1941 | Op. 49 | Zwei Männerchöre Wir gehn dahin  Das Schifflein | שתי מקהלות גברים הולכים אנו שמה  הסירה הקטנה | סופרן סולו, מקהלת גברים, חליל וקרן |  הנס פרנק (1879–1964)  לודוויג אוּהלנד (1787–1862) |  |
| 1944 | Op. 53 | Drei Gesänge Seliger Sommer  Wandlung  Soldatenlied | שלושה שירים קיץ מבורך  נדודים  שיר החייל | מקהלת גברים ותזמורת קטנה |  ורנר הונדרטמארק |  |
| 1948/9 | Op. 57 | Urworte. Orphisch | אמרי בראשית. אורפאי | קולות סולי, מקהלה, תזמורת ועוגב | יוהאן וולפגנג פון גתה | קנטטה פרגמנטלית. הושלמה (1952) על ידי רוברט רהאן (1901–1987) |
לידר > לקול ותזמורת

| שנות חיבור | אופוס | כותרת | שורה ראשונה | טקסט | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1891 | Op. 12 | Herr Oluf | Herr Oluf reitet spät und weit | יוהאן גוטפריד הרדר | לקול בריטון |
| 1902/3 | Op. 14 | Die Heinzelmännchen | Wie war zu Cölln es doch vordem | אוגוסט קופיש | לקול בס עמוק |
| 1926 | Op. 37 | Lethe | Jüngst im Traume sah ich auf den Fluten | קונרד פרדיננד מאייר | לקול בריטון |
יצירות סימפוניות

| שנות חיבור | אופוס | כותרת | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1887 |  | סקרצו בדו-מינור |  |
| 1888 |  | קונצ'רטו לצ'לו בלה-מינור |  |
| 1922 | Op. 31 | קונצ'רטו לפסנתר במי-במול-מז'ור |  |
| 1923 | Op. 34 | קונצ'רטו לכינור בסי-מינור |  |
| 1932 | Op. 36a | סימפוניה בדו-דיאז-מינור | עיבוד לרביעית המיתרים אופוס 36 |
| 1935 | Op. 42 | קונצ'רטו לצ'לו בסול-מז'ור |  |
| 1937 | Op. 43 | דואט לכינור, צ'לו ותזמורת קטנה |  |
| 1939 | Op. 44 | סימפוניה קטנה בסול-מז'ור |  |
| 1940 | Op. 45 | אלגיה ומחול-מעגל | בגרמנית: Elegie und Reigen |
| 1940 | Op. 46 | סימפוניה למקהלה גדולה בדו-מז'ור | "לשמחה" |
| 1944 | Op. 52 | קונצ'רטו לצ'לו בלה-מינור |  |
| 1944 | Op. 54 | ברכת-שלום מקרקוב | בגרמנית: Krakauer Begrüßung |
| 1947 | Op. 56 | פנטזיה בלה-מינור |  |
יצירות קאמריות

| שנות חיבור | אופוס | כותרת | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1886 |  | שלישיית פסנתר בסי-במול-מז'ור |  |
| 1886 |  | רביעיית מיתרים [מס' 1] ברה-מינור |  |
| 1888 | Op. 1 | סונטה לצ'לו ולפסנתר בפה-דיאז-מינור |  |
| 1892 |  | ואלס לפסנתר בלה-מינור | אבוד |
| 1895/6 | Op. 8 | שלישיית פסנתר בפה-מז'ור |  |
| 1902/3 | Op. 13 | רביעיית מיתרים [מס' 2] ברה-מז'ור | מוקדש לאלמה מאהלר |
| 1908 | Op. 23 | חמישיית פסנתר בדו-מז'ור |  |
| 1918 | Op. 27 | סונטה לכינור ולפסנתר במי-מינור |  |
| 1925 | Op. 36 | רביעיית מיתרים [מס' 3] בדו-דיאז-מינור |  |
| 1941 | Op. 47 | חמישה קטעים לפסנתר | מוקדש לוולטר גיזקינג |
| 1942 | Op. 50 | רביעיית מיתרים [מס' 4] בדו-מינור |  |
| 1943 | Op. 51 | שישה אטיודים לפסנתר |  |
| 1943 |  | פרק פוגטו לרביעיית מיתרים |  |
| 1945 | Op. 55 | שישייה לקלרינט, כינור, ויולה, צ'לו, קונטרבס ופסנתר בסול-מינור |  |
עיבודים

א.ת.א. הופמן, אונדינה, אופרה, 1906. (עיבוד לפסנתר).
רוברט שומאן, שמונה יצירות למקהלת נשים, 1910. (תזמור).
רוברט שומאן, שלושה לידר, 1912.
היינריך מארשנר, הטמפלר והיהודית, אופרה, 1912.
קארל לווה, שר היער; מסע אודין עלי הים, בלדות, 1916. (עיבוד לתזמורת גדולה).
היינריך מארשנר, הערפד, אופרה, 1924.
ביבליוגרפיה

Erwin Kroll, Hans Pfitzner (München: Drei Masken Verlag, 1924).
John Williamson, The Music of Hans Pfitzner (Oxford: The Calderon Press, 1992).
Ulrich Weisstein, "Die letzte Häutung". Two German Künsteropern of the Twentieth Century: Hans Pfitzner's "Palestrina" and Paul Hindemith's "Mathis der Maler" (1992), in: Walter Bernhart (ed.), Selected Essays on Opera by Urlich Weisstein (Amstersam: Rodopi B. V., 2006).
Richard Mercier, The songs of Hans Pfitzner : a guide and study (Westport, Connecticut: Greenwood Press, 1998).
תקוות גדולות (סרט, 1934)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "תקוות גדולות" מאת צ'ארלס דיקנס
 בימוי:  סטיוארט ווקר
 הופק בידי:  סטנלי ברגרמן
 תסריט:  גלדיס יונגר
 שחקנים ראשיים:  פיליפס הולמס ג'יין וייאט פלורנס ריד פרנסיס ל. סאליבן
 מוזיקה:  אדוארד וורד
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 הקרנת בכורה:  22 באוקטובר 1934
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט היסטורי, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
תקוות גדולות (באנגלית: Great Expectations) הוא סרט קולנוע משנת 1934, עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. רוב השחקנים בסרט הם אמריקאים, וזו הגרסה הקולית הראשונה של הרומן. הסרט הופק בהוליווד על ידי אולפני יוניברסל בבימויו של סטיוארט ווקר. בסרט מככבים פיליפס הולמס בתפקיד פיפ, ג'יין וייאט בתפקיד אסטלה, ופלורנס ריד בדמות מיס האווישם.
מבקרים מחשיבים את הסרט הזה לנחות מהגרסה הקלאסית מ-1946 בבימויו של דייוויד לין. בשני הסרטים גילם פרנסיס ל. סאליבן את הדמות של עורך הדין ג'אגרס.
הסרט שונה מהמקור הספרותי בכך שמיס האווישם היא יותר תמהונית מאשר מטורפת. שלא כמו ברומן היא אינה עוטה על עצמה את ההינומה מיום כלולותיה, והיא אינה האחראית לצרות שקורות לפיפ עם אסטלה. כמו כן היא מתה מסיבות טבעיות ולא בשריפה, מותה גם לא מוצג על המסך.
צוות השחקנים

הנרי האל – אייבל מגוויץ'
פיליפס הולמס – פיפ
ג'יין וייאט – אסטלה
פלורנס ריד – מיס האווישם
אלן הייל – ג'ו גרג'רי
רפאלה אוטאנו – גברת ג'ו
ג'ורג' סארוד – קומפייסון
פרנסיס ל. סאליבן – ג'אגרס
דאגלס ווד – וופסל
פורסטר הארווי – הדוד פאמבלצ'וק
ג'ורג' פ. ברקסטון – פיפ הילד
הארי קורדינג – אורליק
איילי מאליון –שרה פוקט
אן האוורד – אסטלה הילדה
וולטר ארמיטאג' – הרברט פוקט
הערות שוליים

↑  The American Film Institute Catalog Feature Films: 1931–40 by The American Film Institute, c. 1993
תמרה מיאלניק

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1947 (בת 76) בריסל, בלגיה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים 
 תחום יצירה:  ריקוד, כוריאוגרפיה 
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים (2007)  פרס תרבות יהודית ע"ש אורי אורבך (2016) 
 
תמרה מיאלניק (נולדה ב-10 בנובמבר 1947) היא רקדנית, כוריאוגרפית ישראלית וזמרת יידית, מייסדת להקת תיאטרון מחול ירושלים, זוכת פרס שר החינוך ליוצרים בתחומי התרבות היהודית בשנת 2016, וזוכת פרס יקירת ירושלים למחול לשנת 2007.
ביוגרפיה

מיאלניק נולדה בבריסל שבבלגיה, להורים ניצולי שואה: ישראל לרר וציפורה לבית קליינהנדלר (ניצולת מחנות הריכוז אושוויץ, רוונסבריק, ופוגרום קיילצה). לאחר פטירתם בשנות ה-60, תמרה אומצה על ידי הגב' מרים לונסקי-כץ (אשת חינוך ומייסדת תיאטרון יידיש שפעלה בבריסל), שם החלה תמרה את דרכה הבימתית כזמרת וכשחקנית יידית.
בשנת 1966 הקימה להקת ריקודי עם כחלק מפעילותה במרכז הקהילתי על שם בן-גוריון (צר'). במקביל, הדריכה בתנועת הנוער של השומר הצעיר ונשלחה מטעמה ללונדון, להרקיד בפסטיבל תנועות הנוער הציוניות של אירופה. שם פגשה מיאלניק את בעלה לעתיד דב מיאלניק שנשלח להיות אקורדיוניסט בפסטיבל מטעם תנועת הנוער איחוד הבונים מפריז.
בשנת 1969 סיימה מיאלניק את לימודיה בסמינר למורים בבריסל, והקימה את הקברט Le Chat écarlate.
בין השנים 1970–1971 מיאלניק התגוררה בפריז וייסדה להקת ריקודי עם, במקביל לפעילותה במחלקת הנוער והחלוץ מטעם הסוכנות היהודית בפריז. בנוסף, הופיעה כזמרת יידית ברחבי אירופה.
בגיל 24 שנים, ב-19 באוקטובר 1971, עלתה לישראל. לראשונה בחייה, החלה לימודי מחול (בלט קלאסי, מחול מודרני וכוריאוגרפיה) באקדמיה למוסיקה ומחול ע"ש רובין בירושלים.
בין השנים 1972–1974 רקדה תמרה ב"להקת ירושלים למחול בן זמננו", להקתה של חסיה לוי אגרון.
בשנת 1975 מיאלניק הקימה עם הכוריאוגרפית פלורה קושמן את להקת המחול של "גלריית תיאטרון ירושלים" שהפכה ב-1977 לסדנת המחול הירושלמית.
בשנת 1976 הקימה מיאלניק, בשיתוף עם איש החינוך והפולקלור שלום חרמון, את מגמת המחול הראשונה בארץ בבית הספר התיכון של האקדמיה למוסיקה ומחול, לבקשתה של הגב' חסיה לוי אגרון.
בתחילת שנות ה-80 הייתה תמרה בחזית בימת הפרינג' בארץ. תמרה יצרה והופיעה במספר לא מבוטל של יצירות החוקרות את התרבות והזהות היהודית דרך מחול, שירה, זמרה, ומשחק ובשילוב השפה יידיש.
בשנת 1985, יחד עם בעלה דב מיאלניק (מוזיקאי ומעצב תאורה, זוכה פרס הבמה לילדים ונוער לשנת 2006) ייסדה את תיאטרון מחול ירושלים. באותה השנה, זכתה במלגת קרן התרבות אמריקה – ישראל ע"ש שרת על פועלה כמורה, ומקימת מגמת המחול הראשונה.
ב־1989 זכתה תמרה בפרס על שם גרטרוד קראוס עבור יצירתה 'צחוק עשה לי', וב־2007 זכתה בתואר "יקירת העיר ירושלים למחול" על תרומתה לפיתוח וקידום תחום המחול בירושלים, ביצירתה ובכך שהעמידה דורות רבים של רקדנים.
ב-2012 הקימה מיאלניק את תמ"י (תיאטרון מחול יהודי), להקת מחול המיועדת למגזר הדתי. ובשנת 2016, זכתה מיאלניק בפרס שר החינוך ליוצרים בתחומי התרבות היהודית על פעילותה רבת השנים ויצירתה האמנותית העוסקת בסוגיית הזהות היהודית.
מנימוקי השופטים בוועדה: "על פועלה ב-40 השנים האחרונות ועל העשייה הרבה בפיתוח תחום המחול, על הקמה וניהול מגמת המחול הראשונה בירושלים. בהקמת להקת מחול דתית, לפני כשלש שנים, נתנה הגב' תמרה מיאלניק אפשרות לרקדניות לבטא את כישוריהן עם חומרים כוריאוגרפיים התואם את הלך רוחן ובכך מילאה חלל שנפער עם השנים בתחום המחול בקרב המגזר האמוני."
מיצירותיה המפורסמות

מכורה שלי (1972)
במעגל הזמן (1973)
אדג'ו (1974)
ולא ילמדו עוד מלחמה (1975)
אוד מצל מאש (1978)
בבואות (1979)
דפי מחברת (1982)
שלוש מחשבות מאת ר' נחמן מברסלב (1984)
צחוק עשה לי (1987)
הלולין מויטבסק (1988)
ההליכה לקיסריה (1991)
דרך בית לחם (1992)
צעדים (1998)
היה היה (2004)
כשאגדל להיות קטן (2007)