stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה רוזנטליס
קורות חיים > 1980-1970

בשנות השבעים עשה רוזנטליס תפנית להחזרת היסוד הרישומי לציוריו, והעשיר את הצורות החסכניות בקונסטרוקציות גאומטריות ובבנייה של נדבך על נדבך לצד צורות עגולות. בשנת 1973 שהה בקרב הקהילה הבינלאומית של אמני פריז ששגשגה שם והתרשם עמוקות מעבודותיהם של פיקאסו, בראק, קנדינסקי, דופי, מאטיס ודלוניי. בפריז אף הציג תערוכה אשר זכתה לשבחים רבים.
קורות חיים > "קורות עם ישראל", 1980-1978

לאחר תקופה ארוכה של ההתנתקות מהסגנון הריאליסטי בציור נענה רוזנטליס ברצון לבצע "בבית אסיה" סדרת תמונות גדולת-ממדים (ארבעה פאנלים מלבניים, שניים מהם ברוחב של שישה מטרים ושניים ברוחב שלושה מטרים, וכולם בגובה 1.70 מטרים), המוקדשות לקורות עם ישראל. הקומפוזיציה המונומנטלית חולקה למערכות של צבעים קרים וחמים, שאל תוכן שולבו הפרקים שנראו לו כציוריים ואילוסטרטיביים, דבר שנעשה ללא התחשבות מודעת בכללי הפרספקטיבה. בכך ביקש לשוות ליצירה כולה משמעות סמלית. עם תום סדרת הציורים המונומנטליים, שהוקדשה לקורות עם ישראל בבית אסיה, עלתה בדעתו קבוצת ציורים חדשה, שתיעשה בעקבות הסדרה הגדולה, אך ברוח יצירתו העכשווית. עבודה שתבטא את רוחה של הסדרה המונומנטלית מן הבחינה הציורית הטהורה, אך בו בזמן תהיה משוחררת מהשלכותיה הספרותיות. מטרתו הייתה להגיע אל יצירה שלמה המשוחררת מן הנושא הספרותי, זאת מבלי לוותר על רמזי סמליות מעודנים.

אף שלא היה בודד בעיסוקו בסוגה של ציור היסטורי, רוזנטליס יצר דבר מה חריג בנוף התרבות החזותית בישראל. הסדרה מוצגת בבית התפוצות עד היום.
קורות חיים > שנות ה-80

בשנת 1983 הציג תערוכה רטרוספקטיבית במוזיאון הרצליה תערוכה שהיוותה ציון דרך בדרכו:
משה רוזנטליס זונח בחיפושיו את הצורה המוגדרת אך אינו מש לרגע מהתחבטויות בבניית עולם צבעוני שבו שולטת הרמוניה צבעונית ובה המבניות הארכיטקטונית של ה"מצב" נעזרת בבניה עדינה ומתוחכמת של צבע ומרקם, שקיפות ואטימות, חמריות וחוסר חמריות
(יואב דגון, אוצר ומנהל מוזיאון הרצליה).
אפשר שהמעבר מן הגוונים האפורים והקרירים של ציוריו הליריים האינטימיים אל צבעוניות נועזת ואל תפיסה דינאמית ורבת תנופה, כמו מרמז על עתידו של משה רוזנטליס כעל צייר שאינו קופא על שמריו וכמי שאינו ניתן לסיכום
(אליקים ירון, 1983).
רוזנטליס צייר בשמן ובאקוורל ובאקריליק ועושה רישומי שחור-לבן רוטטים ומהירים, כאשר בתל אביב נוצרו ונפלו "אסכולות" בזו אחר זו בעקבות מה שנעשה בעולם, תחילה באירופה ובעיקר בצרפת ומאוחר יותר בארצות הברית, רוזנטליס היה ונשאר אמן בעל כוליות ציורית, צבעונית ונפשית משל עצמו. אמן בעל חירות יצירתית שבחר בה מרצון. עם זאת, ה"נושא" בציוריו של רוזנטליס, לכאורה תמיד קיים. רוזנטליס הוא צייר של חוץ- וחוץ זה מעובד בתוך הסטודיו למערכת של קומפוזיציות שעיקרן כתם וצבע. בבדים ובציורים החדשים שלו מן השנים 1983–1985 מתרחש שינוי. שינוי זה אינו "מכלה" את מה שעשה קודם לכן, להפך: הוא מדגישו. בציורו החדש הוא מפשיט לאט לאט את הנושא מ"פרטיו" ומשאיר את ה"דברים" המעניינים. הצבעים נעשים ניגודיים עוד יותר, משיכות המכחול חזקות יותר ובסדרות אחדות קיים צבע או סולם צבעים דומיננטי יותר מאחרים.
(משה בן שאול, 1985)
קורות חיים > שנות ה-90

בעבודותיו המאוחרות של רוזנטליס עבר הדגש מן המציאות, או הנושא המצויר, אל מעשה האמנות, התוצאה. הנושא לא נעלם מן היצירה, ולכל סדרה, גדולה כקטנה, יש נושא ווריאציות המתפתחות ממנו, אבל הוא מטופל בדרך שונה. בסדרת העבודות "הר מירון וגדר" (1999-1991) או ציורי הסטודיו (1992), למשל, הנושא אינו מתגלה מיד. הוא פורק והתפזר על פני הבד עד שקשה להבחין בו. אבל מרגע שנתגלה, הוא ברור מאוד וחובר אל הצורות והצבעים שמהם נגזר. התוכן והצורה חוברים עתה ביצירתו של רוזנטליס לשלמות שאינה ניתנת להפרדה. גם כשנדמה שהציור מופשט לחלוטין, בהתבוננות חוזרת ומתוך השוואה ליצירות קודמות או מאוחרות לו, יצוץ התוכן שלא ניתן לנתקו מהצורה. לעיתים נדמה כי ביצירתו רבת השנים מתמקד רוזנטליס בחיפוש אחר ההפרדה הנכונה בין צורה לתוכן. יצירתו היא מאבק מתמיד וניסיונות אינספור לשחרר את התוכן ולתת לו "ללכת לדרכו". אבל זה כמו מסרב לצאת מהתמונה ושב ומופיע בציוריו. הציור של רוזנטליס נעשה מתוך התלבטות מתמדת וחיפוש אינסופי אחר פתרונות נכונים. זהו ציור הנובע מאינטואיציה, חשיבה, תכנון רגיש: ציור שיש בכוחו לעורר במתבונן התרגשות וחוויה אמיתיים.
קורות חיים > שנות ה-2000

השינוי הבולט בשנות ה-2000 היה במעברים הקיצוניים בין הציור הפיגורטיבי למופשט, באנרגיה המתפרצת בהנחות הצבע שלו ובצבעוניות עזה מתמיד. הדחף העצום של רוזנטליס לחדש ולהשתנות הגיע לשיאו בשנות השמונים של חייו.

בשנים 2004–2005 הוצגה תערוכה מקיפה של עבודותיו: "חדוות הצבע" במוזיאון הפתוח בתפן ובעומר. התערוכה התחלקה לשתי תערוכות: ציורים של שמן על בד משנת 1990 עד 2003 ותערוכה רטרוספקטיבית 1947–2002: סיפור חיים על פי ה"אטיודים" (עבודות שמן קטנות מאוד על קרטון, 25X17.5 ס"מ).
האטיודים היו חלק בלתי נפרד מיצירותיו של רוזנטליס. הם היו התיעוד היצירתי של חייו, ומעבר לכול, הם היו הבסיס לחיפושים המתמידים שלו לשינוי והתחדשות.
בשנים 6–2005, הפיק ערוץ 8 סרט דוקומנטרי על רוזנטליס: "דיוקן עצמי" (במאי: אלי כהן).
רוזנטליס נפטר באוגוסט 2008 ולא זכה להיות בתערוכה מקיפה של עבודותיו בווילנה (לראשונה מאז עזב את ליטא) בתחילת שנת 2009: "חופש הצבע" (The Freedom of Color), בבית העירייה העתיק בווילנה, ואחר כך במוזיאון הלאומי לאמנות מ.ק. קיורליאוניס, בקאונס. התערוכה כללה עבודות משנות החמישים בליטא, שנאספו ממוזיאונים ומוסדות בליטא, ועבודות משנות ה-90 וה-2000.

בסוף שנת 2009 נערכה ה"מחווה לרוזנטליס - שלוש תערוכות וספר". הסטודיו שבו צייר הפך ל"בית רוזנטליס" והוצגה בו התערוכה: "במבט שני, ציורים 2008-1959". במחסן מספר 2 בנמל יפו הוצגה התערוכה "מתוך הגלים - ציורים גדולים" ובבית האמנים בתל אביב הוצגה התערוכה "1000 פנים לרוזנטליס".
הסטודיו ביפו ובצפת

רוזנטליס רכש את הסטודיו מול נמל יפו ב-1965, וצייר שם עד שנפטר ב-2008. הוא ממוקם בבית מהתקופה העות'מאנית ברחוב נמל יפו. במשך כל שנות עבודתו בסטודיו תרו עיניו אחר קו החוף ופיסת הים הנשקפת מבעד לדלת הכניסה. בשנת 2002 הוצגה תערוכה בשם סטודיו מול ים במוזיאון הימי-הלאומי (מוזיאוני חיפה). הנמל והאור הנשקפים מהסטודיו שביפו היו הנושא המרכזי בתערוכה. 

רוזנטליס צייר בצפת כל קיץ משנת 1960. בשנת 1982 רכש בית בקריית האמנים בצפת העתיקה ושהה שם מדי שנה מיוני עד אוקטובר. 

בשובו לסטודיו שלו ביפו, שחזר בדמיונו את אותם נופים, התבונן בציורים שנעשו בצפת, ואתם יצא אל הבדים הגדולים. הצבעוניות אליה הגיע בצפת, בהשראת העיר ונופיה, מיושמת ביפו, מהזיכרון ומהניסיון המצטבר.
בשנת 2015 נרכש הבית של רוזנטליס בקריית האמנים בצפת על ידי קבוצת אוליב, שהפכה אותו למלון בוטיק: מלון רוזנטליס. את קירות הסוויטות והחללים מעטרים ציוריו. המדרגות שבצדו של המלון (המחברות בין סמטת ט"ו לרחוב יאנוש קורצ'אק) נקראות "סמטת רוזנטליס".
תערוכות יחיד

1973 - "שמנים ואקוורלים", מועדון הסופרים, פריז
1974 - הסיטה לאמנות בינלאומית, פריז
1975 - מוזיאון יד לבנים, פתח תקווה
1976-  גלריה דיוקן, תל אביב
1977 - הסטודיו, יפו
1978 - הסטודיו, יפו
1979 - גלריה תירוש, יפו
1980 - גלריה ואן לו, בריסל
1981 - גלריה ברואקהובן לאמנות, אמסטרדם;
1981 - הסטודיו, יפו
1982 - גלריה דניה, חיפה
1982 - "רישומים ותחריטים", גלריה א.ר., תל אביב
1983 - "ציורי אקריליק על קרטון", גלריה מאיר ארט, רעננה
1983 - "תערוכה רטרוספקטיבית (1983-1950)", מוזיאון הרצליה
1983 - "ציורים חדשים מצפת - קיץ 83'", גלריה א.ר., תל אביב
1984 - הסטודיו, יפו
1984 - גלריה אלון, סנטה מוניקה, קליפורניה
1985 - גלריה עירונית, טמפלהוף, מערב ברלין
1987 - גלריה אלון, ברוקליין, מסצ'וסטס
1988 - גלריה אלון, ברוקליין, מסצ'וסטס
1990 - "פורמטים קטנים", גלריה תירוש, יפו
1990 - "פורמטים גדולים ופסלים", גלריה פארק, תל אביב
1991 - גלריה ריאנזו, ניו יורק
1991 - גלריה ריגס, לה הויה, קליפורניה
1991 - גלריה אלון, ברוקליין, מסצ'וסטס
1992 - גלריה Z, סוהו, ניו יורק
1992 - גלריה מילר, סינסינטי, אוהיו
1993 - גלריה ג'ין ריצ'רדס, אנגלווד, ניו ג'רזי
1993 - מוזיאון בר דוד, קיבוץ ברעם
1994 - גלריה מילר, סינסינטי, אוהיו
1994 - גלריה ג'ין ריצ'רדס, אנגלווד, ניו ג'רזי
1995 - מרכז אמנות אסיה, טאיפיי, טאיוואן
1996 - גלריה ג'ין ריצ'רדס, אנגלווד, ניו ג'רזי
1996 - גלריה מילר, סינסינטי, אוהיו
1997 - גלריה לויס ריצ'רדס, גרינוויץ, קונטיקט
1997 - גלריה בושלן מוהט, ונקובר
1998 - גלריה ג'ין ריצ'רדס, אנגלווד, ניו ג'רזי
1998 - גלריה מילר, סינסינטי, אוהיו
1999 - גלריה ג'ין ריצ'רדס, אנגלווד, ניו ג'רזי
1999 - גלריה מילר, סינסינטי, אוהיו
2001 - גלריה ג'ין ריצ'רדס, אנגלווד, ניו ג'רזי
2001 - גלריה מילר, סינסינטי, אוהיו
2002 - "סטודיו מול ים", המוזיאון הימי הלאומי, מוזיאוני חיפה
2003 - גלריה מילר, סינסינטי, אוהיו
2004 - גלריה זיגמן ווס, שיקגו
2005-2004 - "חדוות הצבע", המוזיאון הפתוח, גני התעשייה תפן ועומר
2006 - גלריה מילר, סינסינטי, אוהיו
2006 - גלריה זיגמן ווס, שיקגו
2008 - גלריה מילר, סינסינטי, אוהיו
2008 - גלריה זיגמן ווס, שיקגו.
פרסים

1948 - פרס ראשון ברישום, האקדמיה לאמנות פלסטית, וילנה, ליטא
1949 - פרס ראשון ברישום, האקדמיה לאמנות פלסטית, וילנה, ליטא
1950 - פרס רכישה של עבודת הדיפלומה על ידי ממשלת ליטא
1951 - פרס לעיצוב כרזה, משרד התרבות, ליטא
1954 - פרס ממשלתי על הישגים בתחום האמנות הפלסטית, ליטא
1966 - פרס רכישה של הסתדרות העובדים
1998 - פרס שלום עליכם על הישגים בתחום האמנות הפלסטית.
גלריה

משה רוזנטליס: אברהם ברוידס
משה רוזנטליס: דמות, 2000
משה רוזנטליס: דמות, 2001-2000
משה רוזנטליס, המוזיקאים, 1990
משה רוזנטליס: זוג, 2003
משה רוזנטליס: סטודיו מול ים, 1992
משה רוזנטליס: סירות בנמל יפו, 2000
משה רוזנטליס: עירום, 2005
משה רוזנטליס: פליקס אדמנדוביץ דזרז'ינסקי בפגישה מחתרתית בווילנה, 1953
משה רוזנטליס: פסנתרנית מול ים, 1992
משה רוזנטליס: פסנתרנית, 2005
משה רוזנטליס: צילה, 1952
משה רוזנטליס: שתי דמויות, 1990
משה רוזנטליס עובד על עבודת הדיפלומה באקדמיה בווילנה, 1950
לקריאה נוספת > ספרים וקטלוגים

משה רוזנטליס, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, 1975 (קטלוג)
"אמן שלא קופא על שמריו" - משה רוזנטליס – רטרוספקטיבה 1983-1950, ד"ר אליקים ירון, הקדמה: יואב דגון, מוזיאון הרצליה, 1983 (קטלוג).
"משה רוזנטליס, אמן ויצירתו", דוד גלעדי, הקדמה: קלרה מאלרו, הוצאת כתר, ירושלים, 1984.
משה רוזנטליס – מסע אל סודות הצבע, גלריה א.ר., תל אביב, 1985. הקדמה: ד"ר אליקים ירון.
משה רוזנטליס, תערוכה מקיפה, גלריה עירונית, טמפלהוף, ברלין, גרמניה, 1985 (קטלוג). הקדמה: משה בן שאול.
"רוזנטליס לקראת שנות ה-90", משה רוזנטליס – ציורים 1983–1990, אדם ברוך, הוצאת מסדה, גבעתיים, 1990.
משה רוזנטליס – עבודות שמן קטנות ופסלים: "מוזיקה, צבע וקו: רוזנטליס בוחן מחדש", רוקסנה מאראקוצ’י, גלריה מדיצ’י, כרמל, קליפורניה, ארצות הברית, 1992 (קטלוג).
"משה רוזנטליס - הרמוניה", הקדמה: ג’יי.ג’יי. שין (J.J. SHIN), מרכז אמנות אסיה, טאיפה, טאיוואן, 1995 (קטלוג).
משה רוזנטליס – סטודיו מול ים, המוזיאון הימי הלאומי, מוזיאוני חיפה, חיפה, 2002. (קטלוג). הקדמה: דניאלה טלמור
משה רוזנטליס - חדוות הצבע: "האמן, האובייקט, המכחול והצבע", רותי אופק; "אמן של התחדשות אינסופית", אברהם רונן; "ניחוח של כאן", סורין הלר, המוזיאון הפתוח, גני התערוכה תפן ועומר 2004. (קטלוג).
משה רוזנטליס - צבע החופש: "וילנה – הנמל העתיק ביפו והרי הגליל - וילנה", ג’יידרה ז’אנקויקיוטה; "חבר מצעירותי", אוגוסטינאס סאביצקאס, המוזיאון הלאומי לאמנות בקאונס ובית העירייה העתיק בווילנה, ליטא, 2009 (קטלוג).
"מחווה לרוזנטליס – 3 תערוכות וספר": "מתוך הגלים", אורי דסאו (אוצר התערוכה ועורך הספר); "על החושני באמנות", גדעון עפרת; "1000 פנים רוזנטליס", דניאלה טלמור; "שמורת צבע", חנה קופלר; "רוזנטליס במבט שני, עבודות 2008-1959", אבנר רוזנטליס, הוצאת חלפי, חולון, ובית רוזנטליס, 2009.
"המראה הגדול הזה", משה רוזנטליס: קורות עם ישראל. פתח דבר: סמדר קרן, אוצרת בית התפוצות; "על ארבעה בדים: קורות עם ישראל של משה רוזנטליס", אליק מישורי, בית התפוצות, תל אביב, 2013.
הערות שוליים

↑  "רוזנטליס – האמן ויצירתו", דוד גלעדי, עמודים: XVII – VI בצד העברי, הוצאת כתר, ירושלים, 1984
↑  "רוזנטליס – האמן ויצירתו", דוד גלעדי, עמודים: XVII – VI בצד העברי, הוצאת כתר, ירושלים, 1984
↑  "רוזנטליס – האמן ויצירתו", דוד גלעדי, עמודים: XVII – VI בצד העברי, הוצאת כתר, ירושלים, 1984
↑  על ארבעה בדים: קורות עם ישראל של משה רוזנטליס, אליק מישורי, בית התפוצות, 2013
↑  בית התפוצות - מוזיאון העם היהודי, המראה הגדול הזה. משה רוזנטליס: קורות עם ישראל, ‏נלקח ב-19 ביולי 2017
↑  קטלוג: משה רוזנטליס – רטרוספקטיבה,  ציורים 1947–1983, עמודים 3–5, מוזיאון הרצליה, 1983
↑  קטלוג, רוזנטליס - תערוכה מקיפה, הקדמה, משה בן שאול, עמודים 2–3, הגלריה העירונית טמפלהוף, ברלין, גרמניה, 1985
↑  קטלוג, משה רוזנטליס, "חדוות הצבע". האמן, האובייקט, המכחול והצבע, רותי אופק, עמודים 25–27,  המוזיאון הפתוח, גני התעשייה תפן ועומר, 2005-2004
↑  שרית פוקס, בשם האב: איך זה שלא שמעתם על הצייר משה רוזנטליס?, באתר nrg‏, 28 בנובמבר 2009
↑  דניאל עוז, משה בתיבה משולשת, באתר ynet, 29 בנובמבר 2009
↑  "רוזנטליס הצייר, אבי", אבנר רוזנטליס, עמודים 11–21. הוצאת מסדה, גבעתיים, 1990
↑  "משה רוזנטליס – ציורים 1983–1990", משה רוזנטליס, הוצאת מסדה, גבעתיים, 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277617  NLI: 987007267104405171  BnF: cb16967499g (data)  GND: 130243248  ISNI: 0000 0000 6669 9759  LCCN: no92003599  RKD: 68279  SUDOC: 199237697  ULAN: 500477173  VIAF: 612229   WorldCat (עם VIAF): 612229 
עבודת הדיפלומה: שחרור אסירים פוליטיים מבית הכלא בקאונס (אנ') ‏(1950 אוסף המוזיאון הלאומי הליטאי)
דיוקן המשורר ד"ר דוד ספרד (ראש הקהילה היהודית בוורשה), 1958
דיוקן שרה, אשת האמן, 1974, פריז
יציאת מצרים (1980-1978, ציור ראשון מהסדרה: קורות עם ישראל)
סטודיו מול ים באדום, 1983
הר מירון וגדר, 1991
משה רוזנטליס: התערוכה במוזיאון הפתוח בתפן, 2004
חיריק

חִירִיק (גם: חִירֶק) הוא סימן ניקוד טברני וניקוד העברית בת ימינו, שמסמן את צליל האות הלטינית i. הוא נראה כמו נקודה מתחת לאות. חיריק מלא (עם האות י' אחריו כאם קריאה) נחשב לתנועה גדולה, וחיריק חסר (ללא י' אחריו כאם קריאה) נחשב תנועה קטנה.
הגיה

בכל המסורות הידועות של הגיית העברית, צליל החיריק זהה: i.
הקלדה

כך מקלידים את החיריק במערכות הפעלה שונות:
Windows 8 וגרסאות חדשות יותר, ומערכות לינוקס (ת"י 1492 2012): צירוף של מקש Alt ימני והאות ח
Windows 7 וגרסאות ישנות יותר: בזמן ש־Caps lock דלוק, לחיצה על Shift-4
macOS‏: Alt-4
אנדרואיד (מקלדת Gboard): הקשה ארוכה על האות ח'
ייצוג בכתיב חסר־ניקוד

בכתיב מנוקד החיריק יכול להיות מלא (גדול) או חסר (קטן). כאשר החיריק מלא, נכתבת אחריו האות י בתור אם קריאה, למשל במילה תִּינוֹק. כאשר החיריק חסר, לא נכתבת אחריו שום אם קריאה.
הכללים לכתיבה של הצליל i בכתיב חסר ניקוד נקבעים על־די האקדמיה ללשון העברית. בכתיב חסר־ניקוד, האות י נכתבת לציון צליל החיריק:
כאשר היא נכתבת בכתיב המנוקד, למשל: תינוק (לא *תנוק); נימה (לא *נמה)
כאשר היא לא נכתבת בכתיב המנוקד, אבל אין אחריה שווא נח: אישה (אִשָּׁה); מילה (מִלָּה); סיפור (סִפּוּר); הינה (הִנֵּה).
בצורות הנטויות של מילות היחס עם (עימו, עימנו) ואת (במובן של "עם": איתו, איתנו).
בצורות הנטויות של מילים שאין בצורת היסוד שלהן תנועת i: אֵם ← אימו, אימהות; לב ← ליבו; אמת ← אמיתי; עת ← עיתים.
בסיומות של שמות ב־ִיָּה שהאות האחרונה בשורש שלהן היא י: בנייה (אבל: בניה = הבנים שלה), סטייה, שנייה, ראייה.
במילה סיסמה (אף שיש בה שווא נח).
במילים לועזיות: (המספר) מיליון (לא *מליון); היסטוריה (לא *היסטוריה).
האות י לא נכתבת לציון צליל החיריק:
במילים אם, עם
במילת היחס מן ובנטייתה, כגון ממנו, ממך, מכם, ובמילית מִ־, למשל מקופסה (לא *מיקופסה)
בצורות הנטויות של המילה בת, למשל בתו, בתנו (לא *ביתו, *ביתנו)
במילים במשקל של בית, זית, וכיוצא בזה (נכתבת שם י אחת והיא עיצורית)
לפני צירוף האותיות ־יו־, שמציין את הצלילים yu או yo, למשל דיון, כיור.
בהברות שמסתיימות בשווא נח. דוגמאות:
למשל שמות העצם שמחה (למשל "שמחת חיים") וסדרה (למשל "סדרת טלוויזיה"). לעומת זאת, הפעלים "(היא) שימחה" ו"(היא) סידרה" נכתבים באות יו"ד בכתיב חסר־ניקוד, משום שאחרי הצליל i יש בהם שווא נע לא שווא נח. כמו כן, מילה נוספת הנכתבת ביו"ד היא המילה סיסמה.
תחיליות של פעלים:
בבניין קל – תכתוב (תִּכְתֹּב; לא *תיכתוב)
בבניין נפעל – נכתב (נִכְתַּב, נִכְתָּב לא *ניכתב בזמן עבר והווה; אבל בזמן עתיד: ניכתב [נִכָּתֵב])
בבניין הפעיל – הכתיב (הִכְתִּיב; לא *היכתיב)
בבניין התפעל – התכתב (הִתְכַּתֵּב; לא *היתכתב).
תחיליות של שמות: מכתב (מִכְתָּב; לא מיכתב); מדרון (לא *מידרון); תשלובת (לא *תישלובת)
במילים עם שורשים בעלי ארבע אותיות: לגלוג לגלג (לא *ליגלוג, *ליגלג)
במילים במשקל קִטְלוֹן: יתרון (לא *יתרון), דמיון (לא *דמיון), פתרון (לא *פתרון), צביון (לא *ציביון). אבל במילים שיש בהם קמץ באמצע המילה כן תיכתב י: חיזיון, זיכרון, ביטחון, וכו'.
במילים במשקל קִטְלָן: בניין (לא *ביניין), כבשן (לא *כיבשן), לפתן (לא *ליפתן), עניין (לא *עיניין), גזען (לא *גיזען).
הערות שוליים

↑  הכתיב המלא  |  האקדמיה ללשון העברית, באתר hebrew-academy.org.il
1 2 3 4  חידוש בכללי הכתיב המלא בגרסת שנת תשע"ז.
קמרובו

קמרובו (ברוסית: Кемерово) היא עיר בסיביר שברוסיה. העיר היא מרכזו של מחוז קמרובו ונמצאת על גדתו של הנהר טום, יובלו של הנהר אוב, במקום בו נשפך אליו הנהר איסקיטים. דרך העיר עוברת מסילת הברזל הטרנס-סיבירית. העיר שוכנת באגן קוזנצק, שבו נמצאים כמה ממרבצי הפחם הנרחבים ביותר בעולם, משום כך העיר היא מרכז להפקת פחם. אוכלוסיית העיר מונה כ-558,973 תושבים (נכון לשנת 2018).
היסטוריה

לאחר כיבוש האזור על ידי הרוסים במאה ה-17 האזור נקרא "קוזנצקי" על-שם העיר המרכזית בו - קוזנצק. ב-1701 נוסד הכפר שצ'גלובקה בשפך הנהר איסקיטים. ב-1721 התגלה ליד הכפר פחם בכמות גדולה. מדגם מהפחם נשלח לסנקט פטרבורג, אך הממשלה לא עשתה מאומה בנידון.
ב-1734 נוסד הכפר קמרובו על גדתו השנייה של הנהר טום, ממול לשצ'גלובקה. ב-1859 כבר היו באזור 7 כפרים, הגדולים ביניהם: שצ'גלובקה, קמרובו וייבסייבו.
ב-1907 הממשלה הצארית התחילה להשקיע בהפקת פחם מהמכרות ברמה ארצית. בית החרושת הכימי נוסד ב-1916.
בשנת 1943 הוקם מחוז קמרובו ועיר הוכרזה כבירת המחוז החדש. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוקמו בעיר מספר מוסדות להשכלה גבוהה.
במרץ 2018 נספו בשרפה במרכז הקניות בקמרובו 67 אנשים, בהם 40 ילדים ששהו באותה עת בבית קולנוע, במה שהוגדר לאחד האסונות הטרגיים בתולדות הפדרציה הרוסית.
גלריה

הנהלת מחוז קמרובו
בניין האדמיניסטרציה העירונית
ערים תאומות

לקמרובו שתי ערים תאומות:
ארצות הברית בילינגס, מונטנה, ארצות הברית
הונגריה שלגוטריאן, הונגריה
ג'ושוע קושנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 ביוני 1985 (בן 39) ליווינגסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  בית הספר לעסקים של הרווארד  הרווארד קולג' 
 מעסיק:  גולדמן זקס 
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  קרלי קלוס (אוקטובר 2018–?) 
 מספר צאצאים:  1 
 
ג'ושוע קושנר (באנגלית: Joshua Kushner; נולד ב-12 ביוני 1985) הוא משקיע ואיש עסקים יהודי-אמריקאי. הוא המייסד של קרן ההשקעות "Thrive Capital" (אנ') ומייסד שותף של חברת ביטוחי הבריאות "Oscar Health" (אנ').
הוא בנו של איש הנדל"ן צ'ארלס קושנר ואחיו של ג'ארד קושנר, חתנו ויועצו הבכיר של הנשיא הנבחר של ארצות הברית, דונלד טראמפ.
קורות חיים

קושנר הוא בנו של איש העסקים צ'ארלס קושנר ונכד לניצולי השואה, שהיגרו לארצות הברית מנבהרדק שבבלארוס בשנת 1949. הוא גדל בליווינגסטון שבניו ג'רזי, התחנך במשפחה יהודית-אורתודוקסית-מודרנית. הוא סיים את לימודיו בהרווארד ב-2008 וב-2011 סיים לימודים בבית ספר למנהל עסקים (אנ') באוניברסיטת הרווארד.
באביב של שנתו הראשונה בלימודים, יחד עם שני סטודנטים אחרים הוא גייס כ-10,000 דולרים, על מנת להקים רשת חברתית בשם "וסטו", הרשת החברתית שלו הצליחה מאוד באמריקה הלטינית בהתאם לתחזיותיו של קושנר.
בשנה שלאחר סיום לימודיו האקדמיים, הקים קושנר חברת הסטארט אפ "Unithrive" יחד עם חברו לספסל הלימודים. החברה נועדה להקל על תשלומים של סטודנטים בזמן הלימודים בקולג', וזאת באמצעות התאמת מלווים בוגרים לסטודנטים, לאחר סיום הלימודים באוניברסיטת הרווארד הוא עבד בקבוצת ההון הפרטי, גולדמן זקס.
ב-2014 הקים קושנר עם אחיו הבוגר ג'ארד את חברת קאדר (Cadre), פלטפורמה מקוונת להשקעה בנדל"ן. איל ההון היהודי-אמריקאי, ג'ורג' סורוס השקיע בה כ-250 מיליון דולר.
חיים אישיים

ב-2012 החל קושנר לצאת עם הדוגמנית קרלי קלוס, ביולי 2018 הם התארסו וזאת חודש לאחר שקלוס השלימה את תהליך הגיור שלה ובאוקטובר 2018 הם התחתנו.
השניים מתגוררים באחוזה בפלורידה, עליה שילמו הזוג מעל 30 מיליון דולר. האחוזה נמצאת בסמוך לביתם של אחיו של ג'ושוע, ג'ארד קושנר ושל אשתו, איוונקה טראמפ (בתו של דונלד טראמפ) שהתגיירה אף היא.
לאור היותו אחיו של חתנו ויועצו הבכיר של נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ארד קושנר, הצהיר לא פעם ג'ושוע באמצעות דוברו כי "הוא אוהב את אחיו ולא רוצה לומר דבר שעשוי להביך אותו", אך במקביל אמר הדובר: "ג'ושוע הוא מצביע דמוקרטי לכל החיים", ואף טען כי לא הצביע לדונלד טראמפ בבחירות 2016, אלא ליריבתו של טראמפ והמועמדת הדמוקרטית, הילרי קלינטון, זאת בנוסף לעובדה שההורים של השניים תרמו למפלגה הדמוקרטית עד הבחירות לנשיאות שנערכו ב-2016.
הערות שוליים

↑  שרה ליבוביץ-דר, מיהו צ'רלס קושנר, איל הנדל"ן מניו ג'רסי שרוצה לקנות את בנק דיסקונט, ומה טיב יחסיו עם נתניהו, באתר TheMarker‏, 27 בדצמבר 2010
↑  "Q+A Joshua Kushner". Details. נבדק ב-7 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alyson Shontell (28 באוקטובר 2010). "Here Is Why VC And Entrepreneur Joshua Kushner Is Bothering To Get His MBA". Business Insider. נבדק ב-7 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The 26-Year-Old VC Who Cashed In On Instagram". Forbes. נבדק ב-2 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Benitez, Andrew M. (7 במרץ 2007). "Students Start Spanish Social Site". The Harvard Crimson. נבדק ב-2 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Salkin, Allen (12 ביוני 2009). "I'm Going to Harvard. Will You Sponsor Me?". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  מבוכה מסוימת עבור חתנו של טראמפ: לא דיווח על קשר עסקי למיליארדר השמאלני ולמייסד פיי-פאל., באתר ערוץ 7, 3 במאי 2017
↑   בלומברג, בלומברג: חתנו של טראמפ שותף עסקי של רז שטיינמץ בנדל"ן בניו יורק, באתר TheMarker‏, 26 באפריל 2017
↑  Kirby, Jen (2 במאי 2017). "Jared Kushner Reportedly Failed to Disclose Stake in Real-Estate Tech Start-Up". New York. ארכיון מ-5 במאי 2017. Kushner did not list his part-ownership in a real-estate start-up called Cadre, whose investors include a Goldman Sachs fund ... and George Soros, the Democratic megadonor and favorite target of the Trumpian base. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Friedman, Gabe (25 בינואר 2017). "Who is Jared Kushner's brother, and could his $2.7b company fail under Trump?". The Times of Israel. נבדק ב-25 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  כשאופנה ופוליטיקה נפגשים: קרלי קלוס התגיירה והתארסה לבן זוגה ג'ושוע קושנר, באתר וואלה, 25 ביולי 2018
↑  "Karlie Kloss Is Engaged to Joshua Kushner: 'Their Hearts Are Full'". PEOPLE.com (באנגלית). נבדק ב-2018-07-24.
↑  Rosa Doherty, Supermodel Karlie Kloss converts to Judaism, www.thejc.com, ‏25.07.2018
↑  דניאלה קפלוטו, הכל על החתונה הסודית של קרלי קלוס וג'ושוע קושנר, באתר ישראל היום, 21 באוקטובר 2018
↑  Sullivan, John (22 באוגוסט 2004). "Like an 'Abandoned Planet'". הניו יורק טיימס. נבדק ב-24 בפברואר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810626465805606  VIAF: 6591148997652659870008   WorldCat (עם VIAF): 6591148997652659870008
חאראבאלי

חאראבאלי (ברוסית: Харабали́; בקזחית: Қарабайлы) היא עיר שנוסדה ב-1789, המוכרת גם בשם חאראבאלינסקויה (ברוסית: Харабалинское). העיר ממוקמת במחוז אסטרחן שברוסיה.
העיר קיבלה מעמד של עיר ב-1974.
גאוגרפיה

העיירה ממוקמת כ-132 ק"מ מבירת המחוז אסטרחן, אסטרחן, וכ-1,142 ק"מ מבירת רוסיה, מוסקבה.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 11 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (27 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (-9 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 508 מילימטרים בשנה. חודש מרץ הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (75 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (21 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

העיירה נמצאת ליד הכביש וולגוגרד-אסטרחן.
הערות שוליים

↑  Charabali (Astrakhan Oblast, Russia) - Population Statistics, Charts, Map, Location, Weather and Web Information, citypopulation.info
↑  "General Information" (ברוסית). Astrakhan Oblast. נבדק ב-18 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  חאראבאלי, באתר חאראבאלי (ב־)
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סגול (ניקוד)

סֶגּוֹל הוא סימן ניקוד עברי, שמסמן את הצליל e. הוא נראה כמו שלוש נקודות מתחת לאות – שתיים למעלה ואחת למטה. הסגול מסווג כתנועה קטנה.
סגול הוא אחד משלושת סימני הניקוד שיכולים להיות חטפים. בחטף סגול נוסף סימן שווא מימין לסגול: אֱ
מקור השם

פירוש המילה 'סגול' בארמית הוא 'אשכול'. התנועה נקראת כן כיון שצורתה (נקודה מתחת לשתי נקודות) מזכירה אשכול ענבים. זו גם הסיבה שהטעם סגול (או סגולתא) נקרא כן.
הקלדה

כך מקלידים את הסגול במערכות הפעלה שונות:
הקלדה > סגול

Windows 8 וגרסאות חדשות יותר, ומערכות לינוקס (ת"י 1492 2012): צירוף של מקש Alt ימני והאות ס
Windows 7 וגרסאות ישנות יותר: בזמן ש־Caps Lock דלוק, לחיצה על Shift-6
macOS‏: Alt-9
אנדרואיד (מקלדת Gboard‏): הקשה ארוכה על האות ס
הקלדה > חטף סגול

Windows 8 וגרסאות חדשות יותר, ומערכות לינוקס (ת"י 1492 2012): צירוף של מקש Alt ימני והאות ב (מימין לאות ס)
Windows 7 וגרסאות ישנות יותר: בזמן ש־Caps Lock דלוק, לחיצה על Shift-1
macOS‏: Alt-3
אנדרואיד (מקלדת Gboard‏): הקשה ארוכה על האות ס
הגייה

במקור, ייצג הסגול כנראה תנועה קדמית, חצי-פתוחה, בלתי-מעוגלת ( /ɛ/).
בעברית החדשה, בעקבות ההגייה האשכנזית והספרדית, צליל הסגול הוא e, והוא בדרך־כלל זהה לזה של הצירי. בהגייה תימנית צליל הסגול הוא æ, וזהה לזה של הפתח.