stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סקסיזם מופנם

סקסיזם מופנם הוא סקסיזם המתרחש ברמה האישית. סקסיזם מופנם הוא כאשר אדם מגלה התנהגויות וגישות סקסיסטיות כלפי עצמם וכלפי אנשים ממין זהה לשלהם. סקסיזם מופנם נופל תחת הקטגוריה של דיכוי המופנם.
השפעות

סקסיזם מופנם יכול להוביל לבעיות בדימוי גוף, חוסר ביטחון עצמי, תחרותיות ותחושת נחיתות. סקסיזם מופנם יכול להתבטא גם בלחץ פסיכולוגי שבא לידי ביטוי בחרדות, דיכאון ובמקרים חמורים גם נטייה להתאבדות.
נוסף על כך, מחקרים מצאו קשר בין סקסיזם מופנם לתופעות של החפצה מינית, דימוי גוף נמוך ובעיות אכילה. סקסיזם מופנם בא לידי ביטוי גם בבחירת מטרות עבודה ברמה נמוכה יותר והעדפת עבודות נחותות יותר. בהסתכלות רחבה יותר, הנוכחות של סקסיזם מופנם בעולם גורמת להתנכרות של בני המין אחד לשני ובכך מקדמת את תופעת הסקסיזם בכלל.
סוגים > הטרוסקסיזם מופנם

ההגדרה הכללית של הטרוסקסיזם מופנם מוגדרת כהפנמה של הנחות, עמדות שליליות וסטיגמות כלפי הומוסקסואליות על ידי אנשים הומוסקסואלים או בעלי נטיות מיניות שאינן הטרוסקסואליות. הטרוסקסיזם מופנם הוא ביטוי של סקסיזם מופנם המשפיע בעיקר על אנשים שאינם הטרוסקסואלים (אנשים שמזהים את עצמם כלסבית, הומו, ביסקסואל, טרנסג'נדר, או אחר), אך הוא יכול להשפיע גם על הצורה בה הטרוסקסואלים מתייחסים לאנשים שאינם הטרוסקסואליים. תופעה זו באה לידי ביטוי כאשר מיעוטים מגדריים מתחילים לאמץ ערכים הטרונורמטיביים נוקשים ומגבילים בתפיסת עולמם. דוגמאות לערכים הטרונורמטיביים האלה הן דוקטרינות דתיות פונדמנטליסטיות המגנות את הנטיות והפעילויות הלא-הטרוסקסואליות, מושגים של גבריות המדגישות רגישות מוגבלת (מכונה בצורה מדעית RE), או התנהגות של חיבה מוגבלת בין גברים (בצורה המדעית נקרא RABBM). ההפנמה של ההטרונורמטיביות יוצרת לעיתים קרובות בלבול בתפקיד המגדר (GRC – Gender Role Conflicts) עבור אנשים שמעשיהם נופלים מחוץ לפרמטרים של נורמות התרבות המקובלות. אחת ההשלכות הנפוצות ביותר של הטרוסקסיזם מופנם היא דיכאון המונע על ידי תיעוב עצמי ודיכוי מיני.
סוגים > מיזוגניה מופנמת

רוב המילונים מגדירים מיזוגיניה כשנאת הנשים, וכ"שנאה, אי-שביעות רצון או אי-אמון בנשים". הגדרות אלה יכולות להוביל לפרשנות כי מיזוגיניה מאפיינת גברים בלבד. עם זאת, הסוציולוג מייקל פלאד מאוניברסיטת וולונגונג מציין שאף על פי שהתופעה נפוצה יותר בקרב גברים, מיזוגיניה קיימת גם אצל נשים.
נשים אשר חוות מיזוגיניה מופנמת עשויות להביע זאת באמצעות הערכה מופחתת של נשים, חוסר אמון בנשים ואמונה שהמגדר של גברים הוא נעלה יותר ועדיף על שלהן. לאחר התבוננות במוסכמות או תפישות חברתיות שמבזות את הערך של נשים ואת המיומנויות שלהן שוב ושוב, נשים מפנימות בסופו של דבר את אותן תפישות מיזוגיניות ומתנהגות לפיהן כלפי עצמן וכלפי נשים אחרות.
אפליית נשים מופנמת היא מצב של אפליה מינית שבו נשים מאמצות גישה של אפליה ודיכוי כלפי נשים אחרות. לדוגמה, ביוש נשים (Slut-shaming) הוא מצב שבו נשים אוכפות על נשים אחרות סטנדרטים חברתיים המוכתבים על ידי גברים.
המסמך "טיוטת הצהרה למדיניות נשים" מזהה שלוש צורות עיקריות של אפליית נשים מופנמת:
נשים אחדות מאמצות עמדות מדכאות כלפי עצמן, למשל, "אני לא יכולה לעשות 'מתמטיקה' ", "מגיע לי יחס גרוע", "אינני יפה", "אין לי ברירה, אלא ללדת ילד".
נשים נוקטות בגישה מפלה כלפי נשים אחרות, למשל באמצעות הבעת ביקורת כלפיהן, הפחתה בחשיבותן, תחרות עימן, זלזול בהן, או ציפייה שימלאו תפקידים כנועים.
קבוצות של נשים (המוגדרות, למשל, על ידי גזע, מעמד, זהות מינית, גיל או מוצא) מדכאות קבוצות אחרות של נשים. מקרה כזה הוא מצב בו נשים לבנות מדכאות נשים בעלות צבע עור אחר.
סוגים > מיזאנדריה מופנמת

מִיזְאַנְדְרִיָה היא שנאה, אלימות נגד או אפליה של גברים. מִיזְאַנְדְרִיָה מופנמת היא מעשה של גבר אשר מפלה את עצמו וגברים אחרים בשל מינם.
אף על פי שמדברים על מיזוגניה מופנמת יותר מאשר על מיזאנדריה מופנמת, לא ניתן לקבוע כי תופעה זו היא נפוצה יותר. מחקר משנת 2004 של Journal of Personality and Social Psychology מצא כי נשים נוטות כמעט פי חמישה להראות העדפה אוטומטית למין שלהן מאשר גברים שיראו העדפה כזו כלפי המין שלהם. דבר זה יכול להסביר את הסברה כי התופעה של העצמת נשים ואחוות נשים נפוצה יותר מאשר תופעות דומות הקיימות אצל גברים, ועד הסבר התופעה של חוסר רגישות או אלימות פיזית בין גברים.
אפליית גברים מופנמת, היא מצב של אפליה מינית שבו גברים מאמצים גישה של אפליה ודיכוי כלפי גברים אחרים.
לדוגמה: ביקורת וביוש גברים שלא שירתו בתפקידי לחימה בצבא, למשל, בשימוש במונח "ג'ובניק" בכוונה לבייש אותם, ביוש גברים שמביעים רגשות וחוויה של פגיעות וחולשה, בניגוד לציפיות תפקידי המגדר לדיכוי רגשות והתגברות עליהם, זלזול כלפי גברים שבוחרים לטפח הופעה אישית ברמה גבוהה מהמקובל עבור גברים בחברה, הפניית כינויי גנאי כלפי גברים שאינם מוכנים לשלם בדייט על בנות זוגם, אלא מצפים לחלוקה שוויונית בתשלום, ביקורת כלפי גברים הפונים לקבלת טיפול נפשי, ועוד.
הספר "טיוטת מדיניות לשחרור גברים", מציין כי קשיים רבים המעיקים על גברים נגרמים בשל דיכוי מופנם המעורר רגשות של חוסר אונים, בדידות, אשמה, כעס ודיכאון, ומותיר גברים במצב הפגיע לדיכוי מצד גברים אחרים, והחברה כולה. לדוגמה, האמונה כי גברים הם "תוקפניים מטבעם" היא סטראוטיפ חברתי שגוי, הנובע מדיכוי גברים בחברה ומופנם על ידי חלק מהגברים.
דרכי הפנמה

בדיוק כמו שמיזוגיניה ומיזאנדריה נרכשות דרך מקורות חיצוניים רבים, הפנמה של השקפות אלה נרכשות דרך אותם כוחות חיצוניים, באופן הפוך. סקסיזם מופנם יכול להיות מקודם באמצעות ההשפלה של גברים ונשים בהתאם לסטנדרטים חברתיים והתנהגותיים. התקשורת והמדיה מציגות סטנדרטיים תרבותיים מסוימים המתאימים לחברה אליה משתייך קהל היעד שלהן.
דרכי הפנמה > טלוויזיה וקולנוע

בקומדיות מצבים למשל, לעיתים מוצגים גברים אשר מעירים על גודלן ומשקלן של נשים, או נשים אשר שופטות גבריות של גברים לפי מראם החיצוני. זה תורם להפנמה של סטריאוטיפים של גודל ומשקל עבור כל מגדר.
החשיפה של ילדים למדיה זו היא בעייתית במיוחד מפני שמוחות צעירים מושפעים בקלות רבה יותר. ידוע שלדמויות מסרטים וסדרות יש תפקיד משמעותי בהתפתחות הילדות של הילד. בת הים הקטנה למשל ספגה ביקורת מפני שהסיפור מתאר אישה צעירה (אריאל, בת הים) אשר מוותרת על הזהות הטבעית שלה כבתולת ים על מנת להתאים להעדפותיו של אהובה, אדם זכר.
דרכי הפנמה > טלוויזיה וקולנוע > פרסום

על ידי יצירת פרסומות בהן נשים מוצגות כמשועבדות, מוטרדות מינית או מוחפצות, פרסומאים שולחים מסרים מיזוגניים לציבור ללא הרף. מספר קמפיינים העוסקים בסקסיזם הפרסום הראו שנשים לרוב מיוצגות בצורה נחותה יותר מגברים.
נשים הן לא האוכלוסייה היחידה המיוצגת בצורה נחותה בעולם הפרסום. גם מיעוטים מגדריים לעיתים קרובות מוצגים בצורה משפילה במדיית ההמונים. במקרים מסוימים, פרסומות הראו הומופוביה גלויה, ובדרכים יותר מעודנות, פרסומות יכולות לחזק הטרוסקסיזם על ידי קידום התנהגות יתר-גברית ועל ידי קביעת נורמות אשר משפיעות על הדרך בה מגדר נתפש בעיני הציבור.
דרכי הפנמה > הבדלים מגדריים בשפה ותקשורת

תקשורת שונה בכל מגדר מושפעת מסקסיזם מופנם המופיע בשיחות יומיומיות. בשיחות היומיום, אנשים ממגדרים שונים יכולים להיות מוחפצים, מבוטלים ומושפלים. דוגמה למונחים משפילים הם "כלבה", "זונה" וכו'. מונחים אלה מבטלים ומנמיכים את האחר ומנציחים את הסקסיזם המופנם.
התמודדות עם סקסיזם מופנם

אף על פי שנעשו מחקרים בנושא סקסיזם מופנם, חוקרים מאמינים כי צריך לחקור את הנושא הרבה יותר. מחקר מכוון לחשיפה של התנהגויות מקובלות תרבותית וחברתית אשר גורמות להפנמת סקסיזם, על מנת לעזור לאנשים להבין איך לשנות את חייהם בצורה חיובית מהבחינה הזאת. למשל, תצפיות על שיחות נעשו ופורסמו, ובכך העלו את המודעות לסוג התקשורת אשר מקדם הפנמת סקסיזם. למשל, נעשה מחקר על שיחות בין נשים, אשר בעקבותו נעשה קידוד של מקרים של סקסיזם מופנם אשר אופיין באמצעות פרמטרים שהוסכמו קודם לכן על ידי החוקרים. התמודדות עם ההשלכות של סקסיזם מופנם מקדם שיתוף פעולה ותמיכה בין אינדיבידואלים מאותו מגדר, ומעצים נשים וגברים ומעודד אותם לקבל את הגוף שלהם.
ראו גם

דיכוי פנימי
שנאה עצמית
הומופוביה מופנמת
סלפוס

| --- | --- |

 מדינה:  איסלנד איסלנד
 מחוז:  סוד'ורלנד
 שטח:  2 קמ"ר
 גובה:  9.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  9,812 (1 בינואר 2024)
  ‑ צפיפות:  3,439 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  63°55′59.19″N 20°59′49.62″W﻿ / ﻿63.9331083°N 20.9971167°W﻿ / 63.9331083; -20.9971167
 אזור זמן:  UTC
 www.arborg.is
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איסלנד מוגדלת) רייקיאוויק אקוריירי קפלאוויק אקרנס איסאפיירד'ור סאוד'אורקרוקור איילססטאד'ירסלפוס(למפת איסלנד רגילה) רייקיאוויק אקוריירי קפלאוויק אקרנס איסאפיירד'ור סאוד'אורקרוקור איילססטאד'ירסלפוס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סלפוס (באיסלנדית: Selfoss) היא עיירה בדרום איסלנד, בירת מחוז סוד'ורלנד והיישוב הגדול ביותר במועצה האזורית אאורבורג (Árborg). העיירה מרוחקת כ-50 קילומטרים מהבירה רייקיאוויק, והיא שוכנת על גדת נהר אולפוסה (Ölfusá).
סלפוס היא העיירה הגדולה ביותר בדרום איסלנד, ונחשבת למרכז מסחרי חשוב באזור. בשנת 2011 התגוררו בעיירה 6,512 תושבים.
כביש הטבעת עובר בעיירה ומקשר אותה לשאר חלקי המדינה. לשדה התעופה של העיירה שני מסלולי חצץ, אורכו של הארוך בהם 1,060 מטרים.
קבוצת הכדורגל של העיירה; UMF סלפוס, משחקת, בליגה האיסלנדית השנייה, מועדון הכדורסל של העיירה, משחק בליגות הנמוכות.
ספאד וב

| --- | --- |

ספאד וב (מלפנים) בשנת 1994
 לידה:  13 ביולי 1963 (בן 61) דאלאס, טקסס, ארצות הברית
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.68 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית
 דראפט:  בחירה מספר 87, 1985 דטרויט פיסטונס
 קבוצות כשחקן
 1985–1991 1991–1995 1995–1996 1996 1996–1997 1998 1998:  אטלנטה הוקס סקרמנטו קינגס אטלנטה הוקס מינסוטה טימברוולבס סקאליג'רה ורונה אורלנדו מג'יק איידהו סטמפיד
 הישגים כשחקן
 זכייה בתחרות ההטבעות של ה-NBA‏ (1986)
אנתוני ג'רום "סְפָּאד" וֶבּ (באנגלית: Anthony Jerome "Spud" Webb; נולד ב-13 ביולי 1963) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר היה פעיל בין השנים 1985–1998. בעונת 1985/1986 זכה בתחרות ההטבעות של ה-NBA על אף שהיה אחד השחקנים הנמוכים בתולדות ליגת ה-NBA, בגובה 1.68 מטרים. ממוצעיו הכוללים לאורך קריירת ה-NBA הם 9.9 נקודות, 5.3 אסיסטים ו-2.1 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות

וב נולד וגדל בדאלאס שבטקסס, ובשנת 1981 החל ללמוד במכללת מידלנד. בשנת 1982 הוביל את קבוצת הכדורסל של המכללה לזכייה באליפות "ליגת ה-NJCAA" – הליגה הבכירה למכללות קהילתיות, מכללות מדינה ומכינות קדם-אקדמיות – לאחר שקלע 36 נקודות במשחק הגמר. הופעתו המצוינת לאורך טורניר האליפות זיכתה את וב לכתבה נרחבת במגזין ספורטס אילוסטרייטד, אשר הסבה אליו תשומת לב גבוהה ברחבי ארצות הברית. בסיום אותה עונה עבר לאוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית מליגת המכללות הבכירה, ובשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה קלע 10.4 נקודות ומסר 5.7 אסיסטים בממוצע למשחק.
קריירת משחק

וב נלקח בבחירה ה-87 של דראפט ה-NBA‏ 1985 על ידי דטרויט פיסטונס, אך שוחרר ממנה לפני פתיחת העונה וחתם על חוזה באטלנטה הוקס. במהלך עונת הרוקי שלו זכה בתחרות ההטבעות, לאחר שגבר על חברו לקבוצה דומיניק וילקינס עם שתי הטבעות מושלמות (ציון 50) בסיבוב הגמר, ובכך הפך לזוכה הנמוך ביותר בתולדות התחרות. ב-5 עונותיו הראשונות באטלנטה קלע 6.7 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו מהספסל של דוק ריברס, ובעונת 1990/1991 שובץ בחמישייה הפותחת לצידו של ריברס.
בקיץ 1991 הועבר בטרייד לסקרמנטו קינגס, וב-4 עונותיו בקבוצה שימש כרכז הפותח שלה ורשם ממוצעים של 13.7 נקודות ו-6.7 אסיסטים למשחק. בעונת 1994/1995 הוביל את כל שחקני הליגה באחוזי קליעה מקו העונשין, עם 93.4%. לאורך תקופתו עם הקינגס לא הצליחה הקבוצה להעפיל לשלב הפלייאוף, וניצחה בכ-37% בלבד ממשחקיה.
לקראת עונת 1995/1996 נשלח בטרייד בחזרה לאטלנטה הוקס, ולאחר 51 משחקים הועבר בטרייד נוסף למינסוטה טימברוולבס.
בקיץ 1996 עזב את ה-NBA וחתם על חוזה בסקאליג'רה ורונה מליגת העל האיטלקית.
במהלך עונת 1997/1998 שיחק לתקופות קצרות באורלנדו מג'יק ובאיידהו סטמפיד מליגת ה-CBA, בטרם פרש ממשחק.
הערות שוליים

1 2  וב נבחר לשפוט בתחרות ההטבעות 2010, באתר ESPN,‏ 13 בפברואר 2010
↑  סטטיסטיקות ה-NBA של וב, באתר basketball-reference.com
↑  הוא גבוה יותר משהוא נראה, באתר ספורטס אילוסטרייטד, 29 בנובמבר 1992
↑  סטטיסטיקות המכללות של וב, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1985, באתר basketball-reference.com
↑  ביוגרפיה, באתר הרשמי של ספאד וב
↑  וב נשלח בטרייד לסקרמנטו, באתר tulsaworld.com,‏ 2 ביולי 1991
↑  וב נשלח בטרייד לאטלנטה, באתר הניו יורק טיימס, 30 ביוני 1995
↑  וב ולאנג נשלחים בטרייד למינסוטה, באתר apnews.com,‏ 22 בפברואר 1996
↑  וב חותם על חוזה בוורונה, באתר apnews.com,‏ 12 בדצמבר 1996
עצם העצה

| --- | --- |

העצה במבט קדמי
 
 תמונה תלת־ממדית של עצם העצה. אפשר להקיש על התמונה ולסובב עם מקש שמאלי בעכבר לכל הכיוונים, כדי לראות את המבנה המדויק
 שיוך:  posterior part of pelvis, human vertebral column 
 מיקום אנטומי:  posterior part of pelvis 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (106) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  os sacrum 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A02.2.05.001 
 TA2 (2019):  1071 
 FMA:  16202 
 קוד MeSH:  A02.835.232.834.717 
 מזהה MeSH:  D012447 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C3669209 
 
עצם העָצֶה או הסקרום (TA:‏ Os sacrum) היא עצם משולשת בבסיס עמוד השדרה. העצה מהווה גם את הגבול העליון והאחורי (פוסטריורי) של אגן הירכיים. העצה קשורה לעצמות הכסל משני צידיה במפרקים הידועים בשם מפרקי העצה והכסל. הכסל היא אחת משלוש עצמות המרכיבות כל חצי אגן. חלקה העליון של העצה קשור לחוליה המותנית החמישית. בין השניים יש מפרק המורכב גם מדיסק בין-חולייתי. זהו אתר המועד לפורענות לפריצת דיסק. החלק התחתון של העצה מכונה חוד (Apex ossis sacri; Apex ossis sacralis) והוא קשור לעצם העוקץ ("עצם הזנב"). אצל האדם, מנח העצה בעמידה אינו ישר אלא אלכסוני. החלק העליון של העצה הוא הקדמי ביותר.
העצבים

ההוראות של המוח עבור כל אזור האגן עוברות דרך מקלעת העצה ששורשיה הם שורשי העצבים המותניים הרביעי והחמישי.
בתוך מקלעת העצה העצבים מחליפים ביניהם סיבים שלאחר מכן הופכים שוב לעצבים ראשיים. הללו כוללים את עצב העכוז העליון והתחתון, את עצב השת המעצבב את שרירי הגפיים התחתונות; את העצבים הספינליים (s1,s2,s3) אשר מסייעים בוויסות עשיית הצרכים (צואה ושתן) על ידי שליטה בסוגרים הפנימיים של המעי הגס ושל השופכה, ומעורבים במהלך הזקיפה של הפין אצל גברים ושל הדגדגן אצל נשים.
משבר תקופת הברונזה המאוחרת

מפת ערים, פלישות ותאריכי חורבן משוערים, באגן המזרחי של הים התיכון בסוף תקופת הברונזה המאוחרת.
משבר תקופת הברונזה המאוחרת (באנגלית: Late Bronze Age Crisis; באנגלית נקרא גם Late Bronze Age Collapse – "הקריסה של תקופת הברונזה המאוחרת") הוא מונח במחקר היסטורי וארכאולוגי, המתייחס לתקופת מעבר מתקופת הברונזה המאוחרת לתקופת הברזל, משלהי המאה ה-13 לפנה"ס ועד כמחצית המאה ה-12 לפנה"ס, במזרח התיכון ובאגן הים התיכון. במהלך תקופה זו חרבו אימפריות, ממלכות וערי מדינה רבות, התחוללו בצורות, רעב המוני, נדידת עמים, מלחמות ומהפכות חברתיות, וחלה נסיגה חמורה בסחר בינלאומי, בתרבות החומרית ובכתיבה. ארכאולוגים והיסטוריונים השוו את חומרת המשבר לזו של נפילת האימפריה הרומית במאה החמישית לספירה, שסיימה את העת העתיקה ופתחה את ימי הביניים בהיסטוריה של תרבות המערב.
הסיבות למשבר אינן ברורות. השערות במחקר כוללות בעיקר פעילות סיסמית מוגברת באזור שגרמה לרעידות אדמה, תמורות באקלים הגלובלי שגרמו ליובש ולבצורת, הגירה המונית של גויי הים שפשטו על חופי מזרח הים התיכון, ו"פגיעה מערכתית" כתוצאה משילוב והשפעה הדדית של מספר סיבות.
המשבר מוטט את הסדר החברתי האופייני לתקופת הברונזה, שהתבסס בעיקר על אימפריות גדולות וערי מדינה המקושרות זו לזו בסחר גלובלי. התאוששות מלאה מן המשבר ארכה כמה מאות שנים בראשית תקופת הברזל, ובמהלכה קם במזרח התיכון סדר שונה, המבוסס יותר על ממלכות מקומיות, ביניהן ממלכות ישראל ויהודה בכנען.
מאורעות הכלולים במשבר

קריסת שלטונה של מצרים העתיקה בכנען ובדרום סוריה.
חורבן האימפריה החתית.
חורבן העיר ווילושה (כנראה טרויה הקדומה) באנטוליה.
נפילת השושלת הכשית בבבל.
קריסת התרבות המיקנית ותחילת תקופת החושך ביוון העתיקה.
פלישת גויי הים למזרח הים התיכון, ובכלל זה התיישבות הפלשתים במישור החוף הדרומי של כנען.
חורבן במספר ערי מדינה כנעניות, בכללן חצור, גת, לכיש ומגידו.
חורבן אוגרית, עיר נמל ומרכז תרבות בחוף סוריה.
חורבן ממלכת אמורו ובייחוד העיר אמר, מרכז סחר בצפון סוריה.
חורבן ממלכת אלשיה, מרכז כרייה וייצוא נחושת מקפריסין.
משבר ופגיעה קשה ברשת הסחר הבינלאומי באגן המזרחי של הים התיכון.
היעלמות מקורות בדיל, החיוני להכנת סגסוגת הארד (ברונזה), וכתוצאה מכך מעבר לשימוש בברזל.
עדויות לחורבן

שכבות חורבן הן שכבות ארכאולוגיות אשר בדרך-כלל קלות לזיהוי באתרים ארכאולוגים, למשל לפי ההצטברות של בניינים חרבים ושרופים. ואולם לעיתים קרובות קשה לתארך את שכבת החורבן בשולי הדיוק הדרושים, וקשה אף יותר לברר מי היו האחראים לחורבן. לפיכך נדרש לפעמים מחקר רב על-מנת להראות שחורבן מסוים אכן אירע בתקופת משבר קצרה יחסית במאה ה-12 לפנה"ס. בשל אותה בעיה, וכן עקב ההבדלים בין אתרים ארכאולוגיים שונים, קשה גם להשתמש בתיארוך כדי לשחזר את הסדר הכרונולוגי של מאורעות החורבן במהלכה של תקופת המשבר. לאחר המשבר עצמו, אובדן ידע הכתיבה וחורבן ארכיונים וספריות פגעו אף הם בתיעוד המאורעות.
עדויות לחורבן > באנטוליה

האימפריה החתית הייתה בשיא כוחה במאה ה-13 לפנה"ס, סיפחה את מלכויות ארזווה במערב אנטוליה ומיתני בצפון מסופוטמיה, ובשנת 1259 לפנה"ס חתמה על הסכם שלום עם האימפריה המצרית, לאחר שהקרב ביניהן בקדש הסתיים ללא הכרעה. עוד בסוף המאה ה-13 ואף בראשית המאה ה-12 לפנה"ס, נראה כי המלך החתי האחרון שופילוליומש השני ניצח בקרב ימי את ממלכת אלשיה העשירה, והצליח להפוך אותה לוסאלית של האימפריה.
ואולם שכבת חורבן המתוארכת לראשית המאה ה-12 לפנה"ס באתר הארכאולוגי של חתושש, עיר הבירה של האימפריה, מראה כי היא חרבה בשרפה גדולה, ולא יושבה שוב. לא ברור אם האחראים לחורבן היו הקאסקים (Kaskians) או, לפי טענת רעמסס השלישי, אחד מגויי הים, אולי הפריגים, או אף התקוממות מקומית. אחת הכתובות האחרונות שנמצאו בחתושש מאזכרת שלושה מסעות מלחמה שערך שופילוליומש השני לחוף הים התיכון לעצירת גויי הים, אך ניתן להסיק שהם לא צלחו. האימפריה לא התאוששה מחורבן זה ונעלמה מעל במת ההיסטוריה. בתקופת הברזל קמו באותו אזור ממלכות קטנות רבות שנקראו במחקר ניאו חתיות עקב שימושן בגרסה לווית של כתב ההירוגליפים החתי, אף שמבחינה אתנית הן כנראה לא היו חתיות, ועוצמתן מעולם לא השתוותה לזו של האימפריה החתית של תקופת הברונזה.
שכבות חורבן המתוארכות לתקופת המשבר נמצאו גם באלג'הויוק, מרסין, טרסוס, טרויה וערים נוספות באנטוליה. באתר תל היסרליק המזוהה כיום עם טרויה בסיפורי האיליאדה והאודיסיאה, השכבה המסומנת VI חרבה בסביבות שנת 1300 לפנה"ס, ככל הנראה ברעידת אדמה. היא נבנתה מיד שוב כשכבה VIIa, המזוהה כיום כעיר הנזכרת במקורות החתיים בני-זמנה בשם ווילושה, והיא גם המקושרת בדרך-כלל עם סיפור מלחמת טרויה. לפי הממצאים בתל חרבה שכבה זאת בשרפה כתוצאה ממלחמה, ב-1190 או ב-1183 לפנה"ס, ונשארה חרבה במשך למעלה מחצי מאה, עד אשר הוקמה שוב בשנת 1120 לפנה"ס לערך כשכבה VIIb1 על ידי מתיישבים מיוון. אך גם גורל שכבה זו והשכבה שמעליה VIIb2 לא שפר עליהן, והן חרבו, ככל הנראה בשרפות, במאה ה-11 לפנה"ס.
עדויות לחורבן > ביוון העתיקה

יוון של התקופה המיקנית התבססה על "כלכלת ארמונות" (Palace economy), שבמסגרתה ישב כל מלך או שליט מקומי בארמון, תכופות מבוצר, קיבל לידיו את מרבית התוצרת החקלאית וההכנסה של האזור, וחילק אותה מחדש בין אצולת הלוחמים שלו.
אף לא אחד מן הארמונות המיקנים שרד את תקופת המשבר, ושכבות החורבן ניכרות ביותר באתרי ערים מבוצרות. העיר מיקנה, החשובה בערי יוון שעל שמה נקראה התקופה, חרבה בשנת 1250 לפנה"ס לערך ברעידת אדמה, על פי שלדי אנשים שנמצאו מתחת להריסות, ונבנתה שוב עד שחרבה סופית ב-1190 לפנה"ס כתוצאה מסדרת שרפות. אין הסכמה בין הארכאולוגים מי היו הפולשים ששרפו את העיר, ואם הייתה בכלל פלישה. חופרי העיר ציינו שגם לאחר החורבן נותר בעיר יישוב קטן, שחשיבותו האזורית הלכה ודעכה.
גם בעיר טירינס הסמוכה נמצאו עדויות לחורבן ברעידת אדמה במאה ה-13 לפנה"ס, שלאחריה אמנם נבנתה העיר מחדש, אך אוכלוסייתה קטנה מאוד, אולי כתוצאה ממחסור במזון או פגיעה במסחר. בעיר תבאי נבזז הארמון מספר פעמים במהלך המאה ה-12 לפנה"ס, ולבסוף חרב בשרפה. העיר פילוס חרבה לחלוטין בשנת 1180 לערך בשרפה כה קשה, שגרמה להתכת תכשיטי זהב. נמצאו בה לוחות כתב המדווחים על הצבת שומרים לאורך החוף, אך הארכאולוגים חלוקים ביניהם אם יש בכך עדות להתקפה מן הים על ידי גויי הים. פלישת היוונים הדורים מצפון אף היא הוצעה כגורם לחורבן. ארמונות מיקנים שחרבו בתקופת המשבר נחפרו גם במידאה (Midea (Argolid)), דימיני (Dimini), קריסה (Crissa), אורכומנוס (Orchomenus (Boeotia)), מנלאיון (Menelaion), ובאתרים ארכאולוגיים נוספים. באתרים אחרים לא נמצאו סימני חורבן, אך גם בהם פסק היישוב בתקופת המשבר.
שכבות חורבן מתקופת המשבר נמצאו גם בשתי ערים באי כרתים: קנוסוס וקידוניה. גם בכמה איים נוספים במרחב האגאי, כמו מילוס, סיפנוס, נקסוס וסלמיס נמצאו סימני חורבן ונטישה.
ביוון נמשכה ההתאוששות מן המשבר תקופה ארוכה יותר מאשר בכל אזור אחר שנפגע: כ-400 שנה של עוני ובערות שכיום נקראים תקופת החושך או "ימי הביניים" של יוון העתיקה. השימוש בכתב ליניארי ב', הכתב היווני של תקופת הברונזה המאוחרת, נעלם מן הממצא הארכאולוגי, ונראה שהוא נשכח לחלוטין. במשך תקופת החושך כונו חומות הארמונות החרבים "קיקלופיות", שכן אנשים סברו שרק ענקים היו מסוגלים להציב אבנים כה גדולות.
עדויות לחורבן > בקפריסין

ממלכת אלשיה, הנזכרת בתעודות רבות מתקופת הברונזה המאוחרת כמעצמת סחר ימי ויצואנית חשובה של נחושת, שכנה לדעת מרבית הארכאולוגים כיום באי קפריסין. משלוחים גדולים וסדירים של מטילי נחושת בספינות מאלשיה למצרים מדווחים בתעודות מצריות. למשל, באחד ממכתבי אל-עמארנה מן המאה ה-14 לפנה"ס מתנצל מלך אלשיה בפני המלך המצרי, על ששלח לו הפעם "רק" 500 כיכרות נחושת, מחמת מגפה הפוקדת את ממלכתו.
שכבות חורבן מתקופת המשבר נמצאו בקפריסין באתרים הארכאולוגיים של כתיון, אנקומי (Enkomi) וסינטה (Sinta, Cyprus). המוקדמות שבהן מיוחסות על ידי כמה ארכאולוגים להשתלטות האימפריה החתית על הממלכה בסוף המאה ה-13 לפנה"ס, ואולי לפשיטות מיקניות, אך נראה שאלו מן המאה ה-12 וראשית המאה ה-11 לפנה"ס נגרמו על ידי גויי הים. כתובת רעמסס השלישי במקדש במדינת האבו מייחסת את חורבן אלשיה לגויי הים.
באתרים אחרים באי לא נמצאו שכבות חורבן, אך היישוב בהם ננטש בתקופת המשבר. באחד האתרים נמצאו מטמונים שהסתירו ככל הנראה חרשי מתכת באזור, ולא שבו לקחת אותם. אין עדויות מאוחרות יותר לקיומה של אלשיה, ונראה שהיא נפלה. בארכאולוגיה של האי, המשבר מפריד בין שכבה LCII (קפריסאית מאוחרת 2) לשכבה LCIII (קפריסאית מאוחרת 3), המתאפיינת בקדרות בסגנון מיקני וקרוב לוודאי מייצגת השתלטות פליטים מיוון על האי.
עדויות לחורבן > בסוריה

בתקופת הברונזה המאוחרת היה האזור, שכיום הוא אזור החוף הצפוני של סוריה, נתון במאבק טריטוריאלי בין האימפריה המצרית, האימפריה החתית ומספר מדינות מסופוטמיות. שכנו בו בעיקר עמים שמיים כמו האמורים והסותו, והיו בו ערים חשובות דוגמת אמר, אוגרית, חלב, אללח', כרכמיש, גבל, קדש, חמה וקטנה.
העיר אוגרית, לחופי הים התיכון, הייתה במשך אלפי שנים עיר נמל משגשגת. בתקופת הברונזה התיכונה הייתה וסאלית של האימפריה המצרית, ובתקופת הברונזה המאוחרת וסאלית של האימפריה החתית, אך תמיד צומת מרכזית של סחר ודיפלומטיה בינלאומית. העיר הייתה גם מרכז תרבות חשוב, והתגלו בה שלוש ספריות שונות, שבהן לוחות חרס רבים הכתובים במספר סוגי כתב שונים, בכללם האלפבית האוגריתי, שבהם נכתבה גם שירה אוגריתית כמו האפוס עלילות בעל וענת. ואולם בראשית המאה ה-12 לפנה"ס חרבה העיר לחלוטין וקיומה נשכח עד גילויה המקרי והחפירות הארכאולוגיות בה במאה ה-20. חופרי אוגרית מצאו בה שכבת חורבן המגיעה לגובה של כשני מטרים בכמה מקומות, עם אפר שרפה וראשי-חץ רבים בין ההריסות. בהתאם לכך נמצאו מספר מכתבים שנשלחו ממנה או אליה בתקופת המשבר, ובהם מכתב המודיע כי היא נבזזה, נשרפה ושארית האוכלוסייה בה סבלה מרעב. ואולם גם במכתבי אוגרית אין זיהוי ברור של מחריבי העיר.
כ-40 ק"מ דרומה לאוגרית במישור החוף הסורי, שכבה 7a באתר תל טווייני, ככל הנראה גיבלה הקדומה, חרבה בשרפה גדולה, שהאפר שלה תוארך ל-1190-1192 לפנה"ס. היא יושבה מחדש על ידי תושבים שהשתמשו בקדרות מקומית בסגנון אגאי, אולי גויי הים האחראים לחורבן. כמה עשרות ק"מ נוספים דרומה במישור החוף, אתר תל כזל (Tell Kazel), סמוך לסאפיתא במחוז טרטוס, חרב בשרפה חזקה שהותירה שכבת אפר עמוקה, המתוארכת לסוף תקופת הברונזה. עם זאת, מרבית האתרים הדרומיים יותר, בחוף לבנון של היום, כמו צור וצידון, אינם מראים סימני חורבן מיוחד במאה ה-12 לפנה"ס, ורק שרידים מעטים של קדרות בסגנון אגאי לאחריה, וחוקריהם ספקניים לגבי פלישת גויי-הים לאזור.
העיר אמר הייתה גם היא צומת מסחר חשוב בתקופת הברונזה המאוחרת, תודות למיקומה על העיקול בנהר הפרת. נתיב סחר מרכזי ניקז סחורות ממסופוטמיה במעלה הפרת לאמר, שממנה דרך היבשה לאוגרית על חוף הים התיכון היא הקצרה ביותר. בשנים שלפני המשבר הייתה אמר, בדומה לאוגרית, חלק מן המרחב החתי, ונשלטה על ידי מלכי כרכמיש, וסאלים של האימפריה החתית. אמר חרבה ככל הנראה באותו זמן כמו אוגרית, בשנת 1187 לפנה"ס לערך, ומוערך שהאוכלוסייה סבלה מרעב. הערכה אחרת מתארכת את החורבן כחצי מאה מוקדם יותר, במאה ה-13. זהות המחריבים איננה ברורה, בייחוד אם התאריך המוקדם יותר הוא הנכון, וסביר יותר שהיו מקומיים או אזוריים, למשל חורים או אשורים, ולאו-דווקא גויי הים.
החורבן באללח' מתוארך כיום ל-1300 לפנה"ס בקירוב, וגרם לנטישה כמעט מוחלטת של העיר.