stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המרכז למורשת הצ'רקסית
מקימי המוזיאון

חזונם של זכריה תחאוחא וזוהיר תחאוחא, שגדלו בכפר כמא על פי המסורת הצ'רקסית, התבסס על שני עקרונות: האחד הוא להחזיר את המודעות לשורשים הצ'רקסיים ולאפשר לדור הצעיר הצצה אל העבר הרחוק של העם הצ'רקסי, והשני הוא פתיחת מרכז הסברה לתושבי חוץ ולהציג בפניהם את העולם הצ'רקסי.
זכריה תחאוחא הוא אוצר ותיק שלאורך שנים דאג לאסוף פריטים עתיקים מחצרות הכפר. מטרתו הייתה להציל פריטים יקרי ערך ולהביאם למוזיאון. זכריה הוא הוגה רעיון הקמת מוזיאון צ'רקסי בישראל, שבו יוצגו הפריטים שמאפיינים את הצ'רקסים.
זוהיר תחאוחא הוא מעצב גרפי במקצועו שחבר אל זכריה ועיצב את המוזיאון תוך כדי שילוב בין תרבות צ'רקסית לבין תרבות מקומית. מעבר לתפקידו כמנהל המוזיאון, זוהיר היה המדריך הראשי במוזיאון אשר שילב סיורים מודרכים בלב הכפר.
הקמת המרכז למורשת הצ'רקסית

בשנת 2010 החליטה המועצה המקומית כפר כמא לפתוח מכרז להקמת "מרכז מורשת צ'רקסית" אשר ישמש כמרכז מבקרים המכיל בתוכו מוזיאון צ'רקסי. לשם כך המועצה העמידה לראשות הזוכה במכרז את בית שאמי לצורך הקמת המרכז מורשת בתוכו. במאי 2010 נחתם חוזה בין מקימי המוזיאון הצ'רקסי שזכו במכרז לבין המועצה המקומית כפר כמא ובו הזוכה תפעיל את המרכז למורשת הצ'רקסית למשך 5 שנים עד לשנת 2015. עם תום החוזה ניתנה ארכה לשוכרים להמשיך להפעיל את המרכז מורשת עד אשר בשנת 2019 המועצה המקומית כפר כמא החליטה לא לחדש את החוזה עם השוכרים ובכך לסיים את ההתקשרות עמם ולהחזיר את המרכז מורשת אל רשות הציבור.
המרכז למורשת הצ'רקסית כיום

כיום המרכז למורשת הצ'רקסית מנוהל ומתוחזק על ידי המועצה המקומית כפר כמא ומשמש כמרכז מורשת צ'רקסית בינלאומי וכמרכז מבקרים ציבורי ונמצאת בבעלות המועצה המקומית. למרכז מגיעים מדי חודש אלפי מבקרים הנחשפים להיסטוריה ולתרבות של העם הצ'רקסי. בימי חג ואירועי שיא של הרשות המקומית, לובש המרכז למורשת חג ומשלב מופעי מחול ססגוניים, שהחשוב בהם הוא הפסטיבל הצ'רקסי השנתי שמתקיים מדי שנה בחודש יולי. כמו כן אירועי תרבות שונים כגון שבוע מורשת צ'רקסית, טקסי זיכרון לרצח העם הצ'רקסי וציוני דרך מקומיים וביניהם סובב כפר כמא נערכים במרכז למורשת הצ'רקסית.
הערות שוליים

↑  מדריך לאתרי מורשת - אתרי ביקור ומוזיאונים היסטוריים, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2019, עמ' 46
חזית המרכז למורשת הצ'רקסית
בניין הטכניון הישן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 שימוש:  מדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל
 כתובת:  שמריהו לוין 25\בלפור 12, חיפה
 מיקום:  חיפה
 מדינה:  ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  11 באפריל 1912 – 9 בפברואר 1925 (12 שנים)
 אדריכל:  אלכסנדר ברוולד
 מידות
 קומות:  3
 
 קואורדינטות:  32°48′37″N 34°59′47″E﻿ / ﻿32.810194444444°N 34.996361111111°E﻿ / 32.810194444444; 34.996361111111
  (למפת חיפה מוגדלת) בניין הטכניון הישן(למפת חיפה רגילה) בניין הטכניון הישן(למפת הגליל המערבי רגילה) בניין הטכניון הישן(למפת הגליל המערבי מוגדלת) בניין הטכניון הישן
 
בניין הטכניון הישן הוא מבנה בולט בשכונת הדר הכרמל שבחיפה. הבניין תוכנן על ידי האדריכל היהודי-גרמני אלכסנדר ברוולד בסגנון הארץ ישראלי, המתאפיין בניסיון ליצור סינתזה בין האדריכלות המערבית-אירופית והבנייה המקומית-ערבית. הבניין נחנך בשנת 1925. הבניין נבנה כמשכנו של הטכניון, ושימש אותו בין השנים 1925–1985. בהמשך שוּכּן בו המדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל.
היסטוריה > הרקע לבנייה

בשנת 1901 קמה בברלין שבגרמניה "חברת עזרה של יהודי גרמניה" (בקיצור "עזרה"). אחת מפעולות החברה הייתה הקמת בתי ספר בארץ ישראל, במטרה לקדם את התרבות הגרמנית אצל היהודים מחוץ לגרמניה. בחודשים ספטמבר-דצמבר 1907 סייר מייסד "עזרה", ד"ר פאול נתן, בארץ ישראל כדי לראות את בתי הספר ש"עזרה" הקימה. בזמן שהייתו בישראל עלה בדעתו רעיון להקים מוסד לימודי עליון במתכונת של בית ספר טכני שיקרא "הטכניקום", יסייע בפיתוח היישוב היהודי ויהיה גולת הכותרת של פעולתה החינוכית של "עזרה". תרומה משמעותית שהושגה מדוד ויסוצקי התניעה את תהליך ההקמה.
המקום שנבחר להקמת בית הספר הטכני הגבוה היה חיפה. על אף שחיפה בתקופה העות'מאנית הייתה עיר קטנה עם 20,000 תושבים, מתוכם רק 2,000 יהודים, היו לה יתרונות אחדים:
באותה עת התחילה הממשלה הטורקית להשתמש בחיפה כצומת מרכזי לרכבות שהגיעו לארצות השכנות.
הממשלה הטורקית תכננה פרויקט להרחבת הנמל בחיפה.
היה ברור ששתי עובדות אלו יהפכו את חיפה למרכז תעשייתי ותחבורתי. בית ספר טכני קשור לתעשייה ולתחבורה באופן ישיר, וכך יספק עבודות לבוגרי הטכניון. בנוסף, היישוב היהודי בחיפה היה קטן ולא מקובע בדעות פוליטיות או דתיות כמו מקומות מרכזיים אחרים כגון ירושלים, שהייתה נתונה להשפעה חרדית, או יפו. בית ספר טכני יכול להפוך את העיר למרכז יהודי חדש ולקדם את פיתוחה.
ב-1908 קיבל נתן את תרומתם של יורשי ויסוצקי, וכך יכול היה להתחיל לקנות קרקעות. הוא ביקש מאפרים כהן, נציג "עזרה" בארץ, לחפש מקומות בחיפה שיתאימו לבית הספר הטכני. הנציג מצא כמה מקומות שאותם בדק נתן באופן אישי חודשיים אחר כך, ובחר, לאחר שהתייעץ עם שמואל פבזנר, בשטח בגודל 46 דונם בשכונת "מיראוואן", אשר נודעה לאחר מכן כהדר הכרמל. השטח נקנה מכמה בעלי קרקע ערבים וגרמנים מתנועת הטמפלרים. בשל חוק עות'מאני שאיפשר רישום קרקע על שם אזרחי האימפריה בלבד, נדחה רישום הקרקע על שם חברת "עזרה" הגרמנית בשנתיים שלמות, עד שנתן הפעיל לחץ על הממשלה העות'מאנית בעזרת השגריר הגרמני באיסטנבול. באוגוסט 1910 נרשמה הקרקע על שמו של ד"ר ג'יימס סימון, יו"ר חברת עזרה. קניית השטח, התיווך והרישום עלו 100,000 פרנק צרפתי. מכיוון שהיה צורך בכסף נוסף, נערכה מגבית שבה הותרמו ארגונים נוספים, בהם קרן קיימת לישראל וקבוצת יהודים אמריקאים בראשות יעקב שיף.
לבניית הטכניקום הובא מגרמניה האדריכל היהודי אלכסנדר ברוולד. התכנון כלל את בניין הטכניון המרכזי ומבנה נוסף שאמור היה לשמש בית ספר תיכון, ושימש ברבות השנים את בית הספר הריאלי. אחרי שברוולד תכנן את מבני הטכניקום, נדרשו שלושה רישיונות שונים כדי להתחיל את הבנייה, תהליך ארוך ומסובך שארך שנתיים. העיכוב נגרם בשל עוינות התושבים הערבים וחוסר יעילותה של הממשלה הטורקית. כמנהל אחראי על הבנייה במקום מטעם הנהלת המוסד מונה ד"ר שמריהו לוין. ב-11 באפריל 1912 התקיים הטקס הרשמי של הנחת אבן היסוד לבניין הראשי של הטכניקום.
היסטוריה > המכשולים בבניית הטכניקום ובהכנתו

הבנייה לוותה בקשיים רבים:
לא היו פועלים מיומנים לבנייה באזור ולכן היו צריכים להביא אותם ממקומות אחרים: ירושלים ואפילו גרמניה.
התגלע ריב בין העובדים היהודיים לעובדים הערבים על רקע הטענה שהפועלים היהודים מנעו כניסת עובדים ערבים לאתר, עד שהסתבר שזו האשמת שווא.
המתכנן התלבט ארוכות בקשר לסוג חומרי הבנייה שבהם יעשה שימוש בבניית הטכניקום בשל התקציב המוגבל.
רוב החומרים, וכל המכונות, הובאו מגרמניה, והדבר גרם לעלויות נוספות ולאיבוד זמן.
מקור המים לבית הספר היה אמור להיות באר שתיחפר בשטח הטכניקום, אלא שהפועלים המקומיים לא היו מיומנים מספיק על מנת להגיע לעומק הדרוש. אי לכך נדחתה בניית הבאר, עד שמהנדס גרמני הגיע ובעזרת ציוד מתאים הצליח לחפור ולהגיע למי התהום בעומק של 100 מטר.
בית הספר שליד הטכניקום הושלם והחל לפעול ב-1913. המבנה המרכזי הושלם ברובו בשנת 1913, והמטרה הייתה שבתחילת אפריל 1914 יוכל המוסד להתחיל לפעול.
היה צורך לבצע הערכות מחדש של העלויות, ובסופו של דבר התברר שלא ניתן להשלים את הבנייה בתקציב הקיים, וצריך היה לפנות שוב לתורמים ולנסות לגייס כסף ממקורות נוספים. המכשול העיקרי לגיוס הכספים היה מלחמת השפות שהעמידה את הטכניון בליבה של מחלוקת גדולה, שלבסוף הוכרעה לטובת העברית. פתרון בעיית השפה לא פתר את בעיית התקציב, שהחמירה. ב-17 ביולי 1914 התנהלה הישיבה האחרונה של הדירקטוריון בברלין. בין השותפים בהנהלת המוסד פרצו ויכוחים פנימיים בנושא, עד שחברת "עזרה" הציעה למכור את הטכניקום ואת הבניין במכירה פומבית. מטרתה הסמויה של "עזרה", שהייתה בעלת החוב העיקרית של הטכניקום, הייתה לקנות את המקום בעצמה כדי שלא יפריעו לה עוד בניהולו.
כעבור שבועיים פרצה מלחמת העולם הראשונה. הדבר איפשר לחברת עזרה, שמושבה בגרמניה ושהייתה בת ברית לעות'מאנים, לקנות את הטכניקום כפי שתכננה, מכיוון שהמתחרים שלה לקניית המוסד היו ממדינות ההסכמה שנלחמו באימפריה העות'מאנית. ב-15 במרץ 1915 נמכרו במכירה פומבית נכסי "אגודת הטכניקום", וחברת עזרה רכשה לעצמה את הקרקע ואת הבניינים תמורת 225,000 מרק.
בזמן המלחמה הופסקה הבנייה והעבודה הצטמצמה לשמירה ולתחזוקה של הבניינים והציוד. ב-1917 תפס הצבא הגרמני את הבניינים והשתמש בהם כמכון חיטוי וכבית מטבחיים. באביב אותה שנה הגיע במקומו הצבא העות'מאני, שהפך את הבניין הראשי לבית חולים. באוקטובר 1918 כבשו האנגלים את חיפה, ואף הם השתמשו במבנים כבית חולים צבאי.
בתום המלחמה היה מצבה הכלכלי של "עזרה" בכי רע, וההסתדרות הציונית, בת בריתו של הצד המנצח במלחמה, ניצלה את ההזדמנות וקנתה את הטכניקום מחברת עזרה ב-6 בפברואר 1920, ורשמה את השטח על שם הקרן הקיימת לישראל, עם הבטחה שהמקרקעין ישמשו אך ורק למוסד חינוכי.
היסטוריה > פתיחת הטכניון

מצב הבניין היה גרוע. הצבא הבריטי הקים בשטחו בית חולים והשתלט על הבאר. רוב המכונות שהיו במוסד נגנבו או נמכרו בתקופת המלחמה, והיה צורך דחוף לגייס כסף לתיקונים ולרכישת מכונות חדשות. כמו כן היה צורך לשכנע את האנגלים לפנות את השטח. ד"ר חיים ויצמן היה הרוח החיה בניסיונות לגייס את הכספים הדרושים לשיפוץ הבניינים, להשלמת הבנייה ולרכישת המכונות. התהליך ארך חמש שנים, שבמהלכן נמצאו הכספים הדרושים בשביל התיקונים, נרכשו מכונות וציוד לימודים, נבחרו המורים והצוות המנהלי למוסד וגובשה תוכנית הלימודים של הטכניקום. קרן היסוד מימנה את בניית המבנים ואלו נרשמו על שמה, בנפרד מהבעלות של הקרן הקיימת על הקרקע. בעקבות שינוי החוק שלא אפשר רישום נפרד של מבנים מרישום הקרקע, החכירה קק"ל את השטח לקרן היסוד, בשנת 1937.
ב-1923 ביקר אלברט איינשטיין באתר הטכניון, נטע עץ דקל הקיים עד היום, והסכים לשמש כנשיא ועד המוסד.
שיעורי הערב הראשונים החלו ב-14 בדצמבר 1924. בחינות הקבלה התקיימו ב-16 בדצמבר 1924, והלימודים החלו ב-7 בינואר 1925, כשהקורס הראשון היה של המחלקה לבנייה וסלילה. טקס הפתיחה הרשמי של הטכניון התקיים בט"ו בשבט, 9 בפברואר 1925, 13 שנה לאחר הנחת אבן הפינה. הפקולטה הראשונה שנפתחה בבניין הייתה הפקולטה לארכיטקטורה, בראשה עמד מתכנן הבניין, אלכסנדר ברוולד.
היסטוריה > הטכניון, הטכנודע והמדעטק

עד תחילת שנות החמישים שימש הבניין כמבנה המרכזי של הטכניקום, שבינתיים שונה שמו לטכניון. עם הגידול במספר הפקולטות והתלמידים הוחל בבניית קמפוס חדש באזור נווה שאנן, ובשנת 1965 נותרה בבניין רק הפקולטה לאדריכלות. בשנת 1984 הושלם המעבר לקמפוס החדש בנווה שאנן, ובבניין הריק הוקם הטכנודע, שבהמשך שונה שמו למדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל. עם המעבר למוזיאון, הוסרו מהבניין תוספות מאוחרות שפגעו בחזותו, והוא שופץ ושומר לפי תוכניותיו המקוריות של ברוולד. על שחזורו של הבניין זכה המוזיאון לאות הוקרה מהמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
בשנת 2022 נחתם הסכם פשרה על פיו הבעלות במקרקעין תהיה בידי הקרן הקיימת לישראל, והיא תוחכר במחיר סמלי לטכניון כל עוד ישמש השטח למטרות ציבוריות.
אדריכלות

המבנה סימטרי, בנוי לגובה שלוש קומות, ומורכב מחמישה חללים עיקריים: גוש מרכזי גבוה ובולט, בראשו כיפה, ובו נמצאת הכניסה המרכזית לבניין, ושני אגפים מוארכים משני הצדדים, שבקצותיהם גושים גבוהים מעט יותר ובולטים מקו הבניין. באגף המרכזי בולטת בכניסה לבניין קשת גדולה המתנשאת לכל גובה הבניין. הצבת המבנה, שהיה בית בודד בשטח בעת בנייתו, תוכננה כך שייראה היטב מהעיר (מהעיר התחתית המודרנית), ויבלוט ביחס לשאר מבני הקמפוס.
המבנה הוא אחד הבניינים הבולטים בשכונת הדר הכרמל ובחיפה בכלל, ומהווה סמל עירוני חשוב. יחד עם הגימנסיה הרצליה שנהרסה, הבניין הוא אחד משני הבניינים החשובים ביותר שנבנו בסגנון הארץ ישראלי, שהיה אחד מגלגוליו המוקדמים של הסגנון האקלקטי בארץ ישראל. זרם זה שאף ליצור בארץ אדריכלות חדשה שתשתלב בנוף המקומי ותמזג בין המערב למזרח. ניתן לזהות בבניין גישה תכנונית מערבית - המתבטאת בעיקר בקומפוזיציה הסימטרית והמונומנטלית ובחלונות הרבועים המודרניים, לצד השפעות ומאפיינים מקומיים-ערביים הכוללים: קשתות מחודדות, חיפוי אבן, שיני חומה, כיפה, ותכנון אקלימי המתבטא בחדרים גבוהים ופתחים מתומנים קטנים מעל החלונות, ליציאת אוויר חם.
בחזית המבנה ישנה רחבה, הקרויה על שם שלמה קפלנסקי, וגן גדול, השייך גם הוא למוזיאון, ובו תערוכות ומיצגים.
בתרבות ובאמנות

בציור "חיפה, הטכניון" של הצייר הישראלי יוסף זריצקי מצויר מסדרון מקושת בבניין.
לקריאה נוספת

זאב ענר (עורך), סיפורי בתים - סיפורם של שבעים בתים בתולדות ההתיישבות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב 1988
הערות שוליים

1 2  ת"א 7958-11-08, סעיפים 2-4
↑  ע"א 7361/15 קרן היסוד - המגבית המאוחדת לישראל נ' קק"ל ואחרים, ניתן ב־5 בספטמבר 2022
מבנה הטכניון הישן במבט פנורמי, 2008
בניית הטכניון בחיפה, צילום משנת 1912
משכנו הראשון של הטכניון בשכונת הדר הכרמל, בצילום משנת 1913
הבניין, הגן ושכונת הדר, בצילום אוויר של זולטן קלוגר, 1937-1938
מצעד האחד במאי ברחבה שבחזית הבניין, 1930
גלויה עם צילום בניין הטכניון, שנות השלושים
קשת גדולה, קשתות מחודדות ותבליט מגן דוד בכניסה הראשית
בצלאל לנדוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בדצמבר 1923 
 פטירה:  5 במאי 1996 (בגיל 72) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
מצבת קברו של בצלאל לנדוי ב"חלקת גליציה" בבית הקברות בהר הזיתים. בתחתיתה הכיתוב: ע"פ צוואתו לא נכתב עליו שום תוארים
בצלאל לנדוי (י"ד בטבת תרפ"ד, 22 בדצמבר 1923 - ט"ז באייר תשנ"ו, 5 במאי 1996) היה סופר והיסטוריוגרף חרדי ירושלמי פורה.
נולד ללוי יצחק לנדא, חי ונפטר בירושלים. הוא אחיו הצעיר של הלמדן הירושלמי הרב משה יהושע לנדא, מתלמידי החזון איש. חיבר עשרות ספרים ומאמרים, והיה בעל טור קבוע בעיתון "המודיע" במשך עשרות שנים. בנו יעקב אהרן לנדוי מילא את מקומו בכתיבת טורים ב"המודיע".
ספריו נושאים בדרך כלל אופי היסטוריוגרפי; מלבדם כתב גם מבואות רבים לספרים, שהיה שותף לעריכתם.
מספריו

הבעש"ט ובני היכלו: דרך חייו ופעלו לדורו ולדורות. בני ברק: נצח, תשכ"א.
הרבי רבי אלימלך מליזענסק: דרך חייו ופעלו לדורו ולדורות. ירושלים: אור החסידות, תשכ"ג.
הגאון החסיד מווילנא: זה ספר תולדות רבינו אליהו זצ"ל, הוא הגר"א. דרך חייו ופעלו לדורו ולדורות. ירושלים: אושא, תשכ"ה.
הגאון מטשעבין: רישומי זיכרון לדרך חייו ופעלו, בתוספת אגרות קודש וחידושי תורה מכת"י שלא נדפסו. ירושלים: אושא, תשכ"ז.
בן שלוש עשרה למצוות, ירושלים, תשנ"ו.
קובץ מאמרים ותדפיסים, תשל"ג.
להודות ולהלל, בענייני חנוכה. ירושלים, תשנ"ח.
מסע מירון, שירי בר יוחאי ואסופת מאמרים בענייני ל"ג בעומר והילולא דרשב"י במירון. ירושלים, תשכ"ו.
שער השמים, תולדות המקומות הקדושים, ב"כ
הרב הקדוש מבעלזא, על תולדותיו של הרה"ק רבי אהרן רוקח מבעלזא
מספריו > חיבורים נוספים

מבוא לילקוט שמעוני במהדורת ח. וגשל
מבוא לספר שערי קדושה מרבי חיים ויטאל, ראשי פרקים לתולדות המקובל רבי חיים ויטאל, בני ברק, תשכ"ז
מלחמת בר כוכבא בראי הדורות, בתוך מחניים (כתב עת), נט
הערות שוליים

↑  לפי: גצל קרסל, לכסיקון הספרות העברית, ח"ב, 288. לפי כתבת האבל על פטירתו בעיתון המודיע, יום לאחר פטירתו, י"ז באייר תשנ"ו, תאריך הלידה הוא שנה קודם לכן, י"ד בטבת תרפ"ג.
↑  רבי דב בריש וידנפלד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296312005171  ISNI: 0000 0000 7152 4451  LCCN: nr92001636  SUDOC: 235783714  VIAF: 235561794   WorldCat (עם VIAF): 235561794 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הר בן יאיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  אלעזר בן יאיר 
 גובה:  גובה פני הים (בקירוב)
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ליד מצדה, אזור ים המלח
 קואורדינטות:  31°19′36″N 35°19′16″E﻿ / ﻿31.32667°N 35.32102°E﻿ / 31.32667; 35.32102
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) הר בן יאיר(למפת צפון הנגב רגילה) הר בן יאיר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר בן יאיר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר בן יאיר
 
הר בן יאיר הוא הר דמוי כיפה שנמצא מצפון־מערב למצדה, בבקעת ים המלח, בנוי סלעי קירטון ומפסגתו יש תצפית היקפית על הסביבה. גובהו של ההר כ-400 מטרים מעל ים המלח, בערך בגובה פני הים.
היסטוריה

לאחר מספר ימים של מהומות קשות בירושלים, השתלטו הסיקריים, בראשם מנחם בן יהודה הגלילי, על מבצר מצדה, הרגו את החייל הרומאי שהחזיק במבצר והפכו אותו למעוזם. כך התחיל המרד שהתרחש בצפון מערב מצדה, היכן ששוכן ההר. מצדה עומדת בראשו של ההר כששתי דרכים מובילות אליה. לאחר חורבן בית המקדש אלעזר בן יאיר ואנשיו נשארו במצדה והיו היחידים שהתנגדו לרומאים. בשנת 73 לספירה הוקם המחנה השמיני של הרומאים כחלק ממערך המחנות ההיקפיים מסביב למצדה במצור, ומכאן הם יכלו לראות בדיוק מה מתרחש על המצדה. בעקבות אירוע זה, נקרא כיום ההר הר אלעזר, או הר בן יאיר, על שמו של אלעזר בן יאיר, מנהיג הקנאים במצדה בימי המרד הגדול.
בקריית גת נקרא רחוב ("רחוב הר בן יאיר") על שם ההר.
תיירות

הר בן יאיר הוא אתר תיירות, יש בו כמה מסלולים ובפסגתו תצפית היקפית על הסביבה. ההר נמצא מדרום למצדה וניתן להגיע אליו בשלוש דרכים: הדרך הקלה - שביל מסומן העולה אליו מדרום במתינות ומכיוון נחל רחף.
הדרך הבינונית - שביל המסומן העולה אליו ממערב-צפון, לאורך שביל 'הרץ'. והקשה מכולן, המומלצת רק לירידה, היא ממסוף הרכבל במזרח. יש מסלול שמתחיל בצד המערבי של המצדה באחד מיובלי נחל מצדה. המסלול ממשיך ויורד דרומה עד לחיבור עם נחל מצדה. המסלול עוקף את הגבים ממערב וממשיך במעלה תלול אל הר בן יאיר. על גב ההר המסלול ממשיך לאורך הקצה של המצוק ומאפשר תצפית אל מצדה, ים המלח והרי מואב. בהמשך, המסלול יורד במעלה הר בן יאיר. המסלול תלול מאוד ומפותל עד לסיומו באתר הרכבל. המסלול בדרגת קושי גבוהה, מתאפיין בטיפוס וירידה להר בן יאיר במעלות תלולות מאוד, והליכה על כתף הר אלעזר הצופה על מצדה וים המלח. המסלול מומלץ להליכה ממערב למזרח.
בית העם מאנסודה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה פרלמנט 
 מיקום:  פיונגיאנג 
 מדינה:  קוריאה הצפונית 
 בעלים:  ממשל קוריאה הצפונית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1960
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־60 של המאה ה־20 
 
 קואורדינטות:  39°01′43″N 125°44′58″E﻿ / ﻿39.02853611°N 125.74943611°E﻿ / 39.02853611; 125.74943611
 he
 
בית העם מאנסודה הוא מקום מושבה של אספת העם העליונה, הרשות המחוקקת של קוריאה הצפונית.
בית העם ממוקם בבירת קוריאה הצפונית פיונגיאנג, בסמוך למוזיאון המהפכה הקוריאנית ולאנדרטה הגדולה בגבעת מאנסו.
בית העם כולל אולם אספה מרכזי המשתרע על שטח של כ-4,300 מ״ר, בו נכללים 2,000 מושבים לחברי האספה. לפי דיווחים חיצוניים, בבית העם מותקנת מערכת תרגום סימולטני, אשר באפשרותה לתרגם עשר שפות זרות בו זמנית.
מבנה בית העם הנוכחי, אשר בנייתו הסתיימה בשנת 1984, עוצב על בסיס סגנון הקלסיציזם הסטליניסטי, יחד עם אלמנטים קוריאנים ייחודיים.
הערות שוליים

↑  Seol Song Ah (22 באפריל 2015). "Inside North Korea's Supreme People's Assembly". The Guardian. נבדק ב-4 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "North Korea parliament meet watched for policy, personnel change". The Daily Mail. 9 באפריל 2015. נבדק ב-4 באוגוסט 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
ארמיסטד תומסון מייסון

ארמיסטד תומסון מייסון (באנגלית: Armistead Thomson Mason‏; 4 באוגוסט 1787 – 6 בפברואר 1819) היה סנאטור אמריקאי מווירג'יניה מ-1816 עד 1817. מייסון היה גם האדם השני הצעיר ביותר שכיהן אי פעם בסנאט האמריקאי, בגיל 28 ו-5 חודשים, למרות שדרישת הגיל לסנאט האמריקאי בחוקה היא 30 שנה. הוא היה בנו של סטיבנס תומסון מייסון.
ביוגרפיה > ראשית חייו וחינוך

מייסון נולד ב-4 באוגוסט 1787 בארמיסטדס במחוז לואיזה, וירג'יניה, סיים את לימודיו בקולג' ויליאם ומרי ב-1807 ועסק בעיסוקים חקלאיים עד שהפך לקולונל של מתנדבי וירג'יניה במלחמת 1812 ולאחר מכן לבריגדיר גנרל של המיליציה של וירג'יניה .
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

הוא נבחר כרפובליקני לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של ויליאם ברנץ' ג'יילס, למרות היותו קטין מבחינה חוקתית לתפקיד. מייסון שירת מ-3 בינואר 1816 עד 4 במרץ 1817. לאחר מכן עבר למחוז לודון, וירג'יניה, שם היה מועמד לא מוצלח לבחירה לקונגרס החמישה עשר (1817). זה היה מסע מר שהוליד כמה דו-קרבות: מייסון עצמו נהרג מאוחר יותר בדו-קרב עם בן דודו השני, ג'ון מייסון מקארטי, בשדה דו-קרב בלדנסבורג, מרילנד, כתוצאה ממסע זה. הוא נקבר בחצר הכנסייה של הכנסייה האפיסקופלית בליסבורג, וירג'יניה.
נישואים וילדים

מייסון התחתן ב-1 במאי 1817 עם שרלוט אליזה טיילור (נפטרה ב-1846) במחוז אלבמארל, וירג'יניה. לבני הזוג היה בן אחד:
סטיבנס תומסון מייסון (1819 – 14 ביוני 1847)
קשרי משפחה

ארמיסטד תומסון מייסון היה נינו של ג'ורג' מייסון (1725 – 1792); נכדו של תומסון מייסון (1733 – 1785); בנם של מרי אליזבת "פולי" ארמיסטד מייסון (1760 – 1825) וסטיבנס תומסון מייסון (1760 – 1803); אחיינו של ג'ון תומסון מייסון (1765 – 1824); בן דודם השני של תומסון פרנסיס מייסון (1785 – 1838) וג'יימס מורי מייסון (1798 – 1871); גיסו של ויליאם טיילור ברי (1784 – 1835); אחיו של ג'ון תומסון מייסון (1787 – 1819); דודו של סטיבנס תומסון מייסון (1811 – 1843); ובן דודו הראשון של ג'ון תומסון מייסון הבן (1815 – 1873).
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  "Armistead Thomson Mason". Gunston Hall. אורכב מ-המקור ב-2015-12-20. נבדק ב-2015-10-27.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  "Mason family of Virginia". The Political Graveyard. 16 ביוני 2008. ארכיון מ-21 במרץ 2009. נבדק ב-2009-03-07. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Youngest Senator". United States Senate.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n87134629  SNAC: w6qj7wns  US Congress: M000213  VIAF: 53201455   WorldCat (עם VIAF): 53201455
אלימלך בידרמן

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1967 (בן 57) ט' בחשון תשכ"ח בני ברק, ישראל 
 כינוי:  ר' מיילך
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת פוניבז' 
 מקום פעילות:  ישראל
 השתייכות:  חסידות לעלוב
 תחומי עיסוק:  משפיע, דרשן
 חיבוריו:  סדרת באר החיים על המועדים
 
הרב אברהם אלימלך בידרמן (מכונה רֶייבּ מָאיילֶעך, נולד בט' בחשוון תשכ"ח, 12 בנובמבר 1967) הוא משפיע ודרשן חסידי בעל אלפי תלמידים ומאות חסידים על אף שאינו אדמו"ר באופן רשמי.
קורות חייו

נולד בישראל לאדמו"ר מלעלוב (בני ברק), רבי אלתר אלעזר מנחם בידרמן, בנו של הרב משה מרדכי בידרמן. הרב אלימלך נקרא על שמו של רבי אברהם אלימלך פרלוב, אדמו"ר חסידות קרלין, ורב של סבו.
למד בישיבת פוניבז' בישיבה הקטנה והגדולה. נשוי לבתו של רבי נתן דוד רוזנבוים, האדמו"ר מזוטשקא. מתגורר בבני ברק.
בתחילת שנות ה-2000 החל לערוך בביתו "זיץ" בלילות שבת, בהשתתפות בחורים חסידיים בעיקר מישיבת סלבודקה. כמו כן, החל למסור שיעור מדי ליל שישי לבחורים חסידיים, בעיקר בישיבת מיר בביתו של סב אשתו, האדמו"ר מזוועהיל רבי שלמה גולדמן, בשכונת בית ישראל.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 התפרסם, והוא מוזמן למסור דרשות בבתי כנסת וישיבות, בפרט לקראת חגי ישראל. הוא מוסר בביתו שיעורים בשידור לחו"ל. עם הזמן נוצר סביבו חוג של תלמידים ומעריצים, רובם אברכים צעירים. הוא נוהג לשבות בקרב תלמידיו בערים אלעד, בית שמש, מודיעין עילית, ביתר עילית ואשדוד פעם בשנה לפחות. אחת לשנה הוא עורך עבור כלל תלמידיו "שבת התאחדות" במושב מירון.
בשיעוריו ודרשותיו הוא עוסק רבות בענייני אמונה וביטחון בבורא העולם, כשהוא משלב את מסריו בסיפורי צדיקים וסיפורי השגחה בני ימינו. השיעורים מועברים בשידור אודיו ווידאו במערכת קול הלשון.
בחתונות ילדיו הוא נוהג לערוך שבת במירון, שבה משתתפים כאלף מתלמידיו. מדי שנה בי"ב בכסלו, יום היארצייט של רבי אברהם דב מאווריטש מחבר הספר 'בת עין', הוא נוסע עם תלמידיו לקברו שבצפת ולקבר הרשב"י במירון. באירוע משתתפים אלפי בחורים ואברכים חסידיים.
בל"ג בעומר תשפ"ב השתתפו כ-20,000 אנשים בהדלקת המדורה שלו, שנערכה ברמת בית שמש ב'. בל"ג בעומר תשפ"ג על פי הערכות המשטרה השתתפו כ-40,000 אנשים בהדלקת המדורה שלו שנערכה במתחם 89 במושב מירון. בל"ג בעומר תשפ"ד, בעקבות ביטול ההילולה בקבר רבי שמעון בר יוחאי במירון, עקב מלחמת חרבות ברזל, הייתה ההדלקה שלו ברמת בית שמש ד' ההדלקה הגדולה ביותר בעולם, בהשתתפות כ-45,000 אנשים.
עם השנים החלו להשתתף בכינוסים שערך גם הרבה מן הציבור הליטאי והספרדי, וכן בציונות הדתית.
הרב הקים גם ארגון בשם באר השמחה שמסייע לאלמנות ויתומים.
ספריו

שיחותיו הודפסו על ידי תלמידיו בשם "באר החיים".
באר החיים - הגדה של פסח - חג הפסח ושביעי של פסח, תשע"ד
באר החיים - ירח האיתנים - אלול וימים נוראים, תשע"ד
באר החיים - ימי הפורים - פורים וארבע פרשיות, תשע"ה
באר החיים - שביעין חביבין - ספירת העומר, ל"ג בעומר ושבועות, תשע"ז
באר החיים - חנוכה - חנוכה ונושאים שונים בעבודת ה', תשע"ו
שמחת עולם אוסף מאמרים ושיחות קודש, תשע"ב
באר החיים - זמירות שבת קודש תש"פ
תלמידיו מדפיסים עלון שבת עם לקט משיחותיו בשם "באר הפרשה", המופץ גם ביידיש, באנגלית, בצרפתית ועוד שפות. מהדורה חינמית מופצת באמצעות הדואר האלקטרוני.
הערות שוליים

↑  שימי שפר, ‏המשפיע החסידי הקפיץ 20,000 מתפללים, באתר כיכר השבת, 19 במאי 2022
↑  Lag Baomer Hadlakah - Rav Elimelech Biderman | הדלקה של רבי אלימלך בידרמן בבית שמש - ל"ג בעומר תשפ"ב, נבדק ב-2022-05-23
↑   הילולת הרשב"י תשפ"ג: מעמד ההדלקה שע"י רבי אלימלך בידרמן | Hadlakah, Rav Meilich Biderman in Meron, סרטון בערוץ "shiezoli", באתר יוטיוב (אורך: 03:10:52)
↑  משה ויסברג, רבבות צעקו "יבטל" עם ר' מיילך עד אשמורת הבוקר | תיעוד מרהיב - בחדרי חרדים, באתר בחדרי חרדים, 26 במאי 2024
↑  רשימה באתר הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513662405171  LCCN: n2015022572  MusicBrainz: 427d410b-1f54-49d5-b9b1-e5b5ec84d1d8  VIAF: 310736799   WorldCat (עם VIAF): 310736799
מכון התורה והארץ

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 משרד ראשי:  ניצן
 
מכון התורה והארץ הוא מכון למחקר, ליישום ולהסברה של המצוות התלויות בארץ, שבו פועלים רבנים, מדענים ואגרונומים. המכון נוסד בשנת תשמ"ו בכפר דרום, שכן במשך מספר שנים ביישוב שבי דרום, ובשנת תשפ"ד עבר לקמפוס הקבע ביישוב ניצן. המכון משלב הלכה וחקלאות. פעילותו נעשית בהתאם לפסקי הרבנות הראשית לישראל. בראש המכון עומד הרב יהודה עמיחי.
מכון התורה והארץ הוא המכון השני בוותיקותו בתחום (אחרי בית מדרש גבוה להלכה בהתיישבות החקלאית), והוא אחד מהמכונים התורניים המרכיבים את פורום חותם.
המכון מפתח תוכניות בתחומים כמו חיסכון בעלויות הגידול, צמצום השימוש במים, גידול ירקות ללא תולעים והפחתת השימוש בחומרי הדברה. המכון מתעדכן באופן שוטף בחידושים מעולם המחקר בתחומים אלה. בשנים האחרונות הרחיב המכון את עיסוקו וכיום הוא מתעסק גם בנושאים של איכות הסביבה, קיימות וצער בעלי חיים.
המכון עומד יחד עם מדרשת התורה והארץ תחת מרכז התורה והארץ.