stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלינה ולטונן
הערות שוליים

↑  Minister for Foreign Affairs, Valtioneuvosto (באנגלית אמריקאית)
1 2  "Elina Lepomäki". Parliament of Finland.
↑  "Municipal election 2021 Result service". ארכיון מ-13 ביוני 2021. נבדק ב-9 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Elina Valtonen, www.nordicbankingforum.com.
↑  "Mikä Libera?". Libera.
↑  NCP MP had €100k offshore in 2014, denies wrongdoing, News, ‏2021-10-05 (באנגלית)
↑  "The Finnish model of welfare for the digital age". Financial Times. 17 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stubb and Orpo fight in the second round - Orpo only needs 11 votes to win". Yle News. 11 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Häkkänen, Lepomäki and Ikonen become vice-chairs of the Coalition Party". Yle. 6 בספטמבר 2020. נבדק ב-9 בינואר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ulkoministeri Elina Valtosen vaalirahoitus ilmoitettu yli 40 000 euroa liian pieneksi, HS kertoo – onkin eduskuntavaalien suurin". Yle Uutiset (בפינית). 2023-08-20. נבדק ב-2023-12-19.
↑  "Miljonäärit tukivat ehdokkaita avokätisesti kevään vaaleissa – Nämä kansanedustajat saivat "Nallelta" täydet 6 000 euroa". www.iltalehti.fi (בפינית). נבדק ב-2023-12-19.
↑  Waris, Olli (2023-06-06). "Kokoomuksen Valtosella yli 136 000 euron kampanja – sai Wahlroosilta ja Zabludowiczilta 6 000 euroa". Ilta-Sanomat (בפינית). נבדק ב-2023-12-19.
↑  "Prime Minister Orpo's Government appointed". Valtioneuvosto. נבדק ב-20 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Elina Lepomäki vaihtoi sukunimeään". Ilta-Sanomat. 25 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1319209823  ISNI: 0000 0004 9298 2741  LCCN: n2018070911  VIAF: 4936154592516043370005   WorldCat (עם VIAF): 4936154592516043370005
אליהו ברוך פינקל

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1947 י"ב בטבת ה'תש"ח ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  31 במרץ 2008 (בגיל 60) כ"ד באדר ב' ה'תשס"ח 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת פוניבז'  ישיבת מיר 
 מקום פעילות:  ירושלים בארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 31 במרץ 2008 
 השתייכות:  חרדים ליטאים, ישיבת מיר 
 תחומי עיסוק:  תורה, הלכה, חינוך
 רבותיו:  רבי נחום פרצוביץ, ורבי שמואל רוזובסקי
 חיבוריו:  אפיריון שלמה, פותח שער ועוד
 
הרב אליהו ברוך פינקל (י"ב בטבת ה'תש"ח, 25 בדצמבר 1947 – כ"ד באדר ב' ה'תשס"ח, 31 במרץ 2008) היה מראשי ישיבת מיר בירושלים.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב משה פינקל, בנו של ראש ישיבת מיר הרב אליעזר יהודה פינקל ונכדו של הרב נתן צבי פינקל ("הסבא מסלבודקה"), ולנחמה איידל, בתו של הרב מרדכי דוד לוין, מחבר סדרת הספרים "דרכי דוד", אשר שימש כראש ישיבת עץ חיים בירושלים.
אליהו ברוך נקרא על שם סבו הרב אליהו ברוך קמאי. בצעירותו גדל אצל סביו. למד בתלמוד תורה "יבנה" בירושלים, ובהיותו בן עשר עבר ללמוד בישיבת תפארת צבי שנקראה על שם אב סבו, ה"סבא" מסלבודקה. כשסיים את לימודיו שם, כחצי שנה לאחר הגיעו לגיל מצוות, עבר על פי המלצת סבו ללמוד בישיבת מיר. סבו, ראש ישיבת מיר, "שידך" לו כחברותא את הרב חיים קמיל, והוא ראה בו את אחד מרבותיו. במהלך לימודיו בישיבת מיר התקרב לדודו ראש הישיבה, רבי חיים שמואלביץ, ובמיוחד לחתנו הרב נחום פרצוביץ, איתו למד שיעור בקביעות ובו ראה כל ימיו את רבו המובהק.
ראשי הישיבה הועידוהו למסירת שיעורים בישיבה. מסופר שרבו הרב חיים שמואלביץ אמר לו בצעירותו שעליו חלה חובה מיוחדת להעמיק בחומר הנלמד, משום שאצלו זה לצורך הרבים, שיזדקקו לו כמוסר שיעורים. הרב נחום פרצוביץ למד עמו בחברותא את כל חלקי הש"ס, כולל מסכתות שלא נלמדו במסגרת הישיבה.
בקיץ ה'תשכ"ז עבר ללמוד בישיבת פוניבז'. גם שם קבע שיעור קבוע עם אחד הר"מים, הרב מרדכי שלמה ברמן. כאשר חותנו של הרב ברמן, הרב יעקב ישראל קניבסקי, היה מגיע לבית הרב ברמן, היה משוחח עם אליהו ברוך בסוגיות הנלמדות באותה עת והביע את התפעלותו ממנו. ראש ישיבת פוניבז', הרב שמואל רוזובסקי, היה מכנהו 'אליהו ברוך בתראי' - על משקל אליהו ברוך קמאי. כמו כן היה מקורב לראש הישיבה הרב ברוך דב פוברסקי.
לאחר מכן חזר ללמוד בישיבת מיר, עד לנישואיו בשנת ה'תשל"ג, לבתו של הרב שלמה גלמן מארצות הברית (חתנו של האדמו"ר מסטרטין רבי משולם פייביש לנגנר).
בעת מחלתו של רבו הרב פרצוביץ החל הרב אליהו ברוך פינקל ממלא את מקומו במסירת שיעורים לתלמידים שרצו להמשיך ללמוד בדרך הלימוד של רבי נחום. לאחר פטירת רבו התמנה לאחד מראשי הישיבה בישיבת מיר והמשיך במסירת שיעורים.
נפטר ב-31 במרץ 2008. ההלוויה יצאה מישיבת מיר, והוא נקבר בהר המנוחות.
ספריו

רבי אליהו ברוך הותיר אחריו כתבי יד רבים וכן אלפי שיעורים מוקלטים. עד כה יצאו:
שיעורי רבי אליהו ברוך על הש"ס, מסכת קידושין - ה'תש"ע, מסכת בבא בתרא - ה'תשע"ב, מסכת יבמות ב' כרכים - ה'תשע"ו, מסכת גיטין - ה'תשע"ז, מסכת סוכה - ה'תשע״ט, מסכת מכות - ה'תש״פ, מסכת בבא קמא חלק א׳ - ה'תשפ״א.
משלחן רבי אליהו ברוך, על התורה, ב' חלקים (כולל קונטרס השידוכים מפרשת חיי שרה)
משלחן רבי אליהו ברוך, על המועדים, ב' חלקים ה'תשע"ח
אפיריון שלמה, חוברת בהלכות חופה וקידושין
פותח שער, ביאורים בהלכות תשובה לרמב"ם
ברכת הפסח, בענייני חג הפסח
ברכת אליהו, בעניינים שונים
ידי משה, לזכר אביו, עם חידושים מתלמידי הישיבה
יציאות השבת, בענייני מסכת שבת
הערות שוליים

↑  "קמאי" בארמית פירושו ראשון, ו"בתראי" הוא אחרון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298718105171  ISNI: 0000 0004 0301 0482  LCCN: no2009077362  VIAF: 88524279   WorldCat (עם VIAF): 88524279
אל-מנסור (מנהיג אנדלוסי)

אבו אמיר מוחמד איבן עבדאללה איבן אבי אמיר אל-מעאפרי (בערבית: أبو عامر محمد بن عبد الله بن أبي عامر المعافري), המוכר גם בכינויו אל-מנסור (בערבית: المنصور, פירוש מילולי "המנצח"), ולעיתים קרובות מתורגם בלטינית אלמנזור (Almanzor) (נולד בסביבות 938 - 8 באוגוסט 1002) היה מנהיג צבאי ומדינאי ערבי מוסלמי אנדלוסי. כקנצלר (אנ') הח'ליפות האומיית של קורדובה וחאג'יב (אנ') (המשרת) של הח'ליף החלש הישאם השני (אנ'), אלמנזור היה השליט דה פקטו של איבריה האסלאמית.
חייו

נולד באלקריה (אנ') בפאתי טורוקס (אנ') למשפחה ממוצא ערבי-תימני עם כמה אבות משפטיים, אבן אבי אמיר עזב לקורדובה עוד בצעירותו כדי לעבור הכשרה כפק'ה (אנ'). לאחר מספר התחלות צנועות, הוא הצטרף להנהלת בית המשפט ועד מהרה זכה באמונה של סובח (אנ'), אם ילדיו של הח'ליף אל-חקאם השני (אנ'). הודות לחסותה וליעילות שלו, תפקידו הורחב במהירות.
בתקופת הח'ליפות של אל-חקאם השני, הוא מילא מספר תפקידים אדמיניסטרטיביים חשובים, ביניהם מנהל המטבעה (967), מטפל בענייני סובח וילדיה, מנהל ירושות בעלות אופי צבאי ומפקד צבאו של הגנרל גאליב איבן עבד אל-רחמן (אנ') (973). מותו של הח'ליף ב-976 סימן את תחילת השליטה בח'ליפות על ידי בעל תפקיד זה, שנמשכה מעבר למותו עם ממשלת שניים מבניו, עבד אל-מאליק אל-מוזפאר (אנ') ועבד אל-רחמן סנצ'ואלו (אנ'), עד 1009. כמלך הח'ליפות (משנת 978), הוא הפעיל כוח יוצא דופן במדינת אל-אנדלוס, ברחבי חצי האי האיברי ובחלק מהמגרב, בעוד המעמד של דמות הח'ליף הישאם השני הצטמצם.
עלייתו לשלטון הוסברה בכך שלא ידע שובע לדומיננטיות, אך ההיסטוריון אדוארדו מנסנו מורנו מזהיר כי "יש להבין זאת במסגרת המאבקים הפנימיים המורכבים שהתפתחו בתוך הממשל האומיי." הוא היה איש דת עמוק, קיבל את תמיכתם הפרגמטית של הרשויות המוסלמיות בשליטתו בכוח הפוליטי, אם כי לא בלי מתחים תקופתיים ביניהן. בסיס כוחו היה הגנתו על הג'יהאד עליו הכריז בשם הח'ליף. תדמיתו כמגן האסלאם שימשה להצדקת נטילת הסמכות השלטונית שלו.
לאחר שקיבל מונופול על הדומיננטיות הפוליטית בח'ליפות, הוא ביצע רפורמות עמוקות הן בפוליטיקת החוץ והן בפוליטיקה הפנימית. הוא ערך מסעות מנצחים רבים הן במגרב והן באיבריה. בחצי האי, פלישותיו נגד הממלכות הנוצריות עצרו זמנית את התקדמותן דרומה.
ביבליוגרפיה

Bariani, Laura (2003). Almanzor. Nerea. p. 298. ISBN 9788489569850.
Cañada Juste, Alberto (1992). "Las relaciones entre Córdoba y Pamplona en la época de Almanzor (977-1002)". Príncipe de Viana. 53 (196): 371–390. ISSN 0032-8472.
Echevarría Arsuaga, Ana (2011). Almanzor: un califa en la sombra. Silex Ediciones. p. 272. ISBN 9788477374640.
Fletcher, Richard A. (1991). The Quest for El Cid. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-506955-6.
Fletcher, Richard A. (1999). El Cid. Nerea. Traducido por Javier Sánchez García-Gutiérrez. p. 248. ISBN 9788489569294.
Fletcher, Richard (2000). La España mora. Translated by Julio Rodríguez Puértolas. Nerea. p. 213. ISBN 9788489569409.
Manzano Moreno, Eduardo (2018). Épocas medievales. Vol. 2 de la Historia de España, dirigida por Josep Fontana y Ramón Villares. Barcelona-Madrid: Crítica/Marcial Pons. ISBN 978-84-9892-808-2.
Valdés Fernández, Fernando (1999). Almanzor y los terrores del milenio. Santa María la Real. p. 160. ISBN 9788489483095.
הערות שוליים

↑  Fletcher 2000, p. 91.
↑  Bariani 2003, p. 52.
↑  Echevarría Arsuaga 2011, pp. 335–39.
↑  Echevarría Arsuaga 2011, p. 42.
↑  Echevarría Arsuaga 2011, pp. 46–48.
↑  Cañada Juste 1992, p. 373.
↑  Valdés Fernández 1999, p. 11.
↑  Valdés Fernández 1999, pp. 11–12.
↑  Manzano Moreno 2018, p. "האיש שלנו לא עלה לשלטון לבדו, אלא נתמך ברשת מורכבת של יחסים משפחתיים ופוליטיים שבה קובצו כמה מהמשפחות הגדולות של נכבדים אשר במשך דורות כיהנו בתפקידים המרכזיים של הממשל האומיי. (. ..) ברגע שנעלם אל-חאקם השני, החליטו המשפחות הגדולות של ממשל קורדובה לפצות את עצמן בתמיכה בהעלאת אלמנזור. שלטונו שם קץ להשפעה שפיתחו עד אז הסריסים והפקידים הסלאבים".
↑  Echevarría Arsuaga 2011, p. 222.
1 2  Valdés Fernández 1999, p. 18.
↑  Echevarría Arsuaga 2011, p. 174.
↑  Valdés Fernández 1999, p. 12.
1 2  Valdés Fernández 1999, p. 15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007491734205171  PLWABN: 9810806506605606  BNE: XX826861  BnF: cb14472794f (data)  CANTIC: a10968052  GND: 122034090  ISNI: 0000 0001 1682 5590  LCCN: n80073780  NKC: jo20221164965  NTA: 216193885  SELIBR: 257829  SUDOC: 080299113  TDVİA: mansur-ibn-ebu-amir  VIAF: 87622302   WorldCat (עם VIAF): 87622302
אליהו גאליפפה

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  ?–1740 
 פטירה:  1740 ה'ת"ק רודוס, יוון 
 תלמידיו:  ידידיה שמואל טאריקה 
 חיבוריו:  ידי אליהו 
 
רבי אליהו גאליפפה (נפטר ברודוס ה'ת"ק), ממפרשי הרמב"ם, מחבר הספר ידי אליהו.
ביוגרפיה

נולד לרבי דוד בן רבי אליהו גאליפפה. בצעירותו עסק במסחר לפרנסתו, ולאחר מכן עלה לירושלים על מנת לעסוק שם בתורה ובתפילה. בירושלים סבל יחד עם היישוב היהודי מהשלטונות (בין היתר בגלל היחלשות השלטון העות'מאני), ומשום כך ברח לעיר רודוס. בתקופתו ברודוס רב העיר היה רבי משה ישראל.
חיבורו

חיפש נושא בתורה בו יוכל לחדש באופן שדבריו יהיו לו לזכר עולם, ומצא לנכון לחבר ספר בו יברר איזו הלכה חיובה מהתורה, איזו מתקנות חכמים משום גזרה ואיזו תקנה גרידא. חיבורו מעמיק בסוגיות רבות בתלמוד ובמפרשיו.
את החיבור הדפיס בקושטא בשנת ה'תפ"ח. החיבור נכלל במפרשי הרמב"ם שבפרויקט השו"ת. דבריו מובאים פעמים רבות בספרי חכמי הדורות שלאחריו.
מתלמידיו היה רבי ידידיה שמואל טאריקה, מחבר הספר "בן ידיד".
נפטר בשנת ה'ת"ק (1740) ברודוס ובה נטמן.
הערות שוליים

↑  ראו בהקדמת ספרו
↑  ראו למשל בפרי מגדים (יורה דעה שפתי דעת סימן טז ס"ק ג), בעיקרי הד"ט (יורה דעה סימן כו, ו), ובבן איש חי (שנה ראשונה פרשת בלק)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506225305171  LCCN: nr91008638  VIAF: 41693140   WorldCat (עם VIAF): 41693140
אליהו ברלין

אליהו מאיר ברלין (Berligne; י"ד באדר תרכ"ו, 1 במרץ 1866, מוהילב, רוסיה הלבנה – י"ז באדר א' ה'תשי"ט, 25 בפברואר 1959, תל אביב) היה ממנהיגי היישוב; חבר אספת הנבחרים, הוועד הלאומי ומועצת המדינה הזמנית, זקן חותמי מגילת העצמאות.
ביוגרפיה

נולד במוהילב שברוסיה הלבנה, אז באימפריה הרוסית (כיום בלארוס), לאברהם, משכיל אמיד. קיבל חינוך יהודי, למד בגימנסיה רוסית ולאחר מכן סיים לימודי משפטים באוניברסיטת מוסקבה. השתקע בעיר צאריצין (וולגוגרד), והקים שם מפעל לבולי עץ לבניין מעצי הרפסודות שהושטו על נהר הוולגה. היה פעיל ב"חובבי ציון" והשתתף בקונגרסים הציוניים הראשונים, ובחמישי נמנה עם חברי הפרקציה הדמוקרטית. בשנת 1905 ביקר בארץ ישראל, ובשובו לרוסיה הקים חברת-השקעות לפיתוח התעשייה בארץ בשם "עתיד". בשנת 1907 עלה לארץ ישראל והתיישב ביפו.
הקים מפעלים לייצור שמן זית וסבון באזור חיפה וגוש דן, ובהם שמר על עקרון העבודה העברית. עסק גם בפיתוח החקלאות ונטע פרדס בנס ציונה, וכן קיבל רישיון מפיק"א לנטיעת אקליפטוסים. נמנה בין מייסדי אחוזת בית והיה חבר ועדה הקהילה בתל אביב. 35 שנים שימש יו"ר הוועד המפקח של גימנסיה הרצליה. בין השנים 1921–1925 מנהל בנק הפועלים הראשון. כן היה יו"ר הוועד המנהל של הטכניון. השתתף בהקמת בית משפט השלום העברי, היה ממנהיגי אוצר היישוב והשתתף בייסוד מוצא עילית.
ברלין השתתף באופן פעיל בהתארגנות מוסדות היישוב, היה ממנסחי חוקת הבחירות לאספת הנבחרים וכיהן בארבע אספות הנבחרים (1920–1948). כיהן בהן כחבר מטעם מפלגת המתקדמים, התאחדות הדמוקרטים, הציונים הכלליים המאוחדים והעובד הציוני. בכל השנים היה חבר הנהלת הוועד הלאומי. כיהן כחבר מועצת המדינה הזמנית והיה בין חותמי מגילת העצמאות. אף על פי שהיה אמור להגיע לטקס מירושלים הנצורה באמצעות מטוס, חלה ובסופו של דבר חתם על המגילה כמה שבועות לאחר מכן.
היה ממייסדי המפלגה הפרוגרסיבית, והוצב כמועמד אחרון מטעמה בבחירות לאספה המכוננת ובבחירות לכנסת השנייה.
היה נשוי לציטה לבית פוליאקוב, בתו של לזר פוליאקוב. בתו, נינה ברלין, רופאת עיניים במקצועה, הייתה מקורבת לזאב ז'בוטינסקי, ונישאה למשה שלוש.
נפטר בשנת 1959 ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. על שמו רחוב בצפון-מערב תל אביב.
לקריאה נוספת

'ברלין, אליהו מאיר', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 112–113. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  עופר אדרת, מאחורי הקלעים של טקס הכרזת המדינה, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2014
↑  המפלגה הפרוגרסיבית, באתר הספרייה הלאומית
↑  המפלגה הפרוגרסיבית, באתר הספרייה הלאומית
↑  במכון ז'בוטינסקי שמורים שבעים ותשעה מכתבים שכתב לה ז'בוטינסקי בין השנים 1918 - 1930
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599512805171  VIAF: 316747264   WorldCat (עם VIAF): 316747264 
הנהלת הגימנסיה העברית, 1910; משמאל לימין: אליהו ברלין, מנחם שינקין, בן-ציון מוסינזון, חיים בוגרשוב, חיים חיסין
אליפות ישראל בהיאבקות חופשית

| --- | --- |

 ענף:  היאבקות
 ארגון מפעיל:  איגוד ההיאבקות בישראל
 http://www.iwf.org.il/index.php
אליפות ישראל בהיאבקות חופשית, היא תחרות ספורטיבית בהיאבקות בסגנון חופשי, החשובה ביותר בישראל בענף זה, לנשים ולגברים. האליפות נערכת תחת "איגוד ההיאבקות בישראל". מתאבק/ת אשר זוכה באליפות מקבל/ת אישור להשתתף באליפות אירופה ובאליפות העולם. באליפות ישראל יכולים להשתתף נערות מגיל 15 ונערים מגיל 16.
אליפות ישראל בהיאבקות חופשית

| תחרות | מקום | תאריך |
| --- | --- | --- |
| 2012 | באר שבע | 10 בינואר |
| 2013 | באר שבע | 21 בדצמבר |
| 2014 | באר שבע | 27 בדצמבר |
| ינואר 2016 | באר שבע | 16 בינואר ו-23 בינואר |
| נובמבר 2016 | באר שבע | 19 בנובמבר ו-26 בנובמבר |
| ינואר 2018 | באר שבע | 27 בינואר |
| דצמבר 2018 | באר שבע | 29 בדצמבר |
| 2019 | באר שבע | 21 בדצמבר |
| אפריל 2021 | באר שבע | 10 באפריל |
| דצמבר 2021 | באר שבע | 24 בדצמבר ו-25 בדצמבר |
ראו גם

אליפות ישראל בהיאבקות יוונית-רומית
אליפות ישראל בהיאבקות חופים
אונטקה

| --- | --- |

הר אונטקה באביב
 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש שכבתי
 גובה:  3,067 מטרים
 מדינה:  יפן 
 מיקום:  הונשו, יפן
 רכס הרים:  הרי הידה, Ontake Mountains 
 מספר הר געש:  283040
 התפרצות אחרונה:  27 בספטמבר 2014
 קואורדינטות:  35°53′34″N 137°28′49″E﻿ / ﻿35.892778°N 137.480278°E﻿ / 35.892778; 137.480278
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט אונטקה(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט אונטקה
 
גז געשי נפלט מפומרולה בסמוך לפסגת ההר
הר אונטקה (ביפנית: 御嶽山 – "אונטקה-סאן", מילולית : "הר הפסגה המכובדת") או גם הר קיסו אונטקה (木曽御嶽山) הוא הר געש שכבתי פעיל בגבול שבין המחוזות נאגנו וגיפו בחבל צ'ובו במרכז האי הונשו במרכז יפן. הר הגעש שוכן כ-100 קילומטרים צפונית מזרחית לעיר נגויה בקרבה ליישובים קיסו (木曽町), אוטאקי (王滝村) וגרו (下呂市).
ההר הוא אתר מרכזי באמונה של קבוצה דתית של שינטו המכונה "אונטקה שינקו", והטיפוס על הר הגעש הוא אתר עלייה לרגל דתי חשוב במרכז יפן.
גאולוגיה

הפסגה הגבוהה ביותר בהר הגעש אונטקה היא קנגמינה (剣ヶ峰) המתנשאת לגובה של 3,067 מטרים, והופכת את אונטקה להר הגעש השני בגובהו ביפן. ההר שוכן בקצה הדרומי של הרי הידה (האלפים הצפוניים של יפן). להר יש פסגה מוארכת רחבה שכיוונה ממזרח מערב. הפסגה חצויה על ידי סדרה של לועות לאורך קו שכיוונו הכללי צפון צפון-מזרח. הפסגה כוללת חמישה אגמי לוע, שבהם "ני נוֹ איקֶה" (二ノ池) בגובה 2,905 מטרים הוא האגם הגבוה ביותר ביפן. ההר הוא הקצה הדרומי של המתחם הגעשי נוריקורה המשתרע צפונה עד להר הגעש הפעיל יאקה (焼岳).
היסטורית התפרצויות

המתחם הגעשי שקדם להר כלל ארבעה הרי געש שכבתיים אנדזיטיים חופפים שנבנו בתקופה שלפני 680,000-420,000 שנים. המערכת הייתה רדומה במשך 300,000 שנים. לפני כ-70,000-90,000 שנים התעורר הר הגעש. בתקופה זו נפלטו מהמערכת כ-13 קילומטרים מעוקבים של טפרה ריוליטית בהתפרצויות געשיות. בהתפרצויות אלו נוצרה קלדרה שממדיה 4 על 5 קילומטרים, שרובה כיום קבור מתחת לרכסי ההרים. הר הגעש המודרני אונטקה שוכן בקצה הצפוני של הקלדרה. קלדרה נוספת, קטנה יותר, שקוטרה כ-2 קילומטרים נוצרה בפסגת ההר בהתפרצות שאירעה ככל הנראה לפני 23,000 שנים. הטפרה שבקלדרת קיקי מעילה על התפרצות פרהיסטורית לפני 7,300 שנים. כמו כן התחוללו התפרצויות פריאטיות אחר-כך.
ההר נחשב רדום עד שב-28 באוקטובר 1979 החלה סדרה של התפרצויות געשיות בעוצמה 2 לפי מדד ההתפרצות געשית, שנמשכה עד 25 באפריל 1980. ב-1984 יצרה רעידת אדמה מפולת סלעים ולהאר שגלשו 13 קילומטרים במורד העמקים ניגורי ואוטאקי דרומית ומזרחית להר הגעש. באירוע נהרגו 29 תושבים.[דרוש מקור]
ביום שבת ה-27 בספטמבר 2014 בשעה 11:53 התחוללה בהר התפרצות פריאטית. ההתפרצות חוללה זרם פירוקלסטי שנע למרחק של למעלה מ-3 קילומטרים במורד המדרון הדרומי, ועמוד אפר שהתרומם לגובה שבין 7 ל-10 קילומטרים ונע מזרחה. עובי שכבת האפר הגעשי הגיעה ל-50 סנטימטר בלוע ההר. מדד ההתפרצות הגעשית הוערך ב-3. בשעת ההתפרצות שהו על ההר קרוב לשלוש מאות מטיילים שניצלו את מזג האוויר הנוח בסוף השבוע לטיול ולשהות באכסניה שעל ההר. 63 אנשים נהרגו בהתפרצות, גופותיהם של חמישה מתוכם לא נמצאו. ב-17 באוקטובר 2014 נפסקו החיפושים אחר הנעדרים בשל תנאי מזג האוויר החורפיים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Ontakesan
↑  Historical unrest at large calderas of the world
↑  AP, צילמו עצמם בפסגת ההר, דקות לפני המוות, באתר ynet, 5 באוקטובר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545907105171  LCCN: sh85094819  VIAF: 260257287   WorldCat (עם VIAF): 260257287 
הר אונטקה ב-11 באוקטובר 2014, לאחר ההתפרצות
אונטראר (קרחון)

| --- | --- |

קרחוני ארה - אובראר משמאל ואונטראר מימין
 מידע כללי
 גובה עליון:  2,400 מטר מעל פני הים
 גובה תחתון:  1,908 מטר מעל פני הים
 מיקום:  קנטון ברן, שווייץשווייץ.
 רכס הרים:  האלפים הברניים
 אורך:  12.95 קילומטר
 סוג קרחון:  יבשתי
 מנוקז על ידי:  נהר ארה
 קואורדינטות:  46°34′0″N 8°13′0″E﻿ / ﻿46.56667°N 8.21667°E﻿ / 46.56667; 8.21667
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.קרחון אונטראר(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.קרחון אונטראר(למפת ברן רגילה) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץקרחון אונטראר(למפת ברן מוגדלת) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץקרחון אונטראר
קרחון אונטראר (בגרמנית: Unteraargletscher, מילולית: "הקרחון התחתון") הוא קרחון יבשתי באורך 12.95 קילומטר הנמצא ברכס האלפים הברניים ברמת ברן בקנטון ברן בשווייץ.
הקרחון הוא הגדול יותר מבין קרחוני ארה המהווים את מקורות נהר ארה. הקרחון מסתיים כ-400 מטר נמוך יותר מקרחון אובראר.
מאז שנת 2007 הקרחון הוא חלק מאתר המורשת העולמית יונגפראו-אלטש-ביטשהורן.
גאוגרפיה

קרחון אונטראר מורכב משתי זרועות מרכזיות המתחברות יחד וזורמות אל אגם גרימזל:
זרוע קרחון לאוטראר - המתחילה בין ההרים שרקהורן וברגלישטוק וממשיכה מדרום להר האוויגשנייהורן ועד ההינדרשטוק שם מתחברת לזרוע קרחון פינסטראר.
זרוע קרחון פינסטראר - המתחילה בצד המזרחי של ההרים אגאסיהורן, פינסטרארהורן ושטדרהורן וממשיכה מצפון להר האוברארהורן ועד השויכצרהורן שם מתחברת לזרוע קרחון לאוטראר.
בין הזרועות מדרום לקרחון לאוטראר ומצפון לקרחון פינסטראר, עובר רכס הרים הכולל את ההרים לאוטרארהורן, קליין לאוטרארהורן, הוגיהורן ולאוטראר רוטהורנר.
לאחר החיבור בין הזרועות ממשיך הקרחון לכיוון מזרח מדרום להרים באכלישטוק וברנדלמהורן ושם נשפך לאגם גרימזל.
מחקר

במאה ה-18 ובמאה ה-19 היה הקרחון אחד הראשונים בו התפתח חקר הקרחונים.
ראו גם

קרחוני ארה
נהר הארה
קרחון רון
אליהו ברוך קמאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בספטמבר 1840 טלז, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 ביולי 1917 (בגיל 76) 
 תקופת הפעילות:  ? – 2 ביולי 1917 
 השתייכות:  חרדים ליטאים 
 
הרב אליהו ברוך קמאי (י"ט באלול ת"ר, 1840-י"ב בתמוז תרע"ז, 1917) היה רב העיר מיר וראש ישיבת מיר.
תולדותיו

נולד בטלז לרב אברהם, מנכדי רבי אברהם אחי הגר"א, ולחנה, בתו של הרב ברוך מניישטאדט בנו של הרב (הגביר) בנימין בייניש מניישטאדט. בגיל שש שנים נתייתם מאביו, ואמו נישאה בזווג שני לרב חיים זאב יפה רבה של שקוד, בליטא.
כשהגיע לפרקו (גיל 18) נישא לאחותו החורגת רבקה יענטא, ובמות אביו החורג-חמיו בכ"א באייר תרכ"ח מילא את מקומו כאב"ד שקוד. בתרל"ח עבר לכהן ברבנות קרליץ, בתרמ"ה לוועקשנא, בתרמ"ח לצ'חנוביץ, ובתרנ"ט במות הרב חיים לייב טיקטינסקי הר"מ של ישיבת מיר, נתמנה הרב קמאי במקומו. בתרס"א כשעלה הרב אליהו דוד רבינוביץ-תאומים - האדר"ת לירושלים, נתמנה הרב קמאי במקביל גם כרבה של מיר. בשנת תרע"ה, 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה כבשו הגרמנים את פוניבז', שרפו את הרובע היהודי כולו, והפכו את כל תלמידי פוניבז' לפליטים. כאשר עמדו הגרמנים להגיע למיר, עברו תלמידי הישיבה לפולין, אך הרב קמאי החליט להישאר בעיר משום שכיהן גם כרבה של מיר. הישיבה עברה בראשותו של חתנו הרב אליעזר יהודה פינקל, ואילו הוא (ובנו) נשאר במיר.
בשנת תרע"ז (1917) חלה והוכרח לגלות ממיר למינסק לצורכי רפואה, אך שם הורע מצבו ובה נפטר ונקבר. בהלווייתו השתתף קהל רבבות שכלל רבנים חשובים רבים שנקלעו אף הם למינסק בשל המלחמה, במעמד רבי רפאל שפירא מוולוז'ין, חתנו רבי חיים סולובייצ'יק מבריסק ורבי אברהם דוב כהנא שפירא.  רבה של מינסק, רבי אליעזר רבינוביץ מינה את בנו של המנוח, הרב אברהם צבי קמאי לממשיך דרכו ברבנות וראשות ישיבת מיר.
דרכו בלימוד

דרכו הייתה בחריפות גדולה ופלפול עצום. כמה מטובי הבחורים באותה תקופה באו לשמוע את שיעוריו המבריקים, ביניהם רבי ראובן גרוזובסקי, ורבי משה פינקל. 

כאשר הפך לראש ישיבת מיר, הנהיג שם מלגות מיוחדות לתלמידים מבריקים אך מעוטי יכולות שלא יכלו לממן את לימודיהם. מנהג זה הפך את ישיבת מיר למפורסמת ולנחשקת בזכות הרמה הגבוהה של תלמידיה.

הרמה המודגשת של בן הישיבה מלאה אותו רגש הכרת עצמו וחשיבותו לגבי הסביבה של "בעלי הבתים". תקנתו של ר' אלי' ברוך שלא לתלות את תקציב תמיכתו של התלמיד בהכנסת עיר מוצאו אלא בחשיבות עצמו, שימשה שוב גורם ברגש אי-התלות של התלמיד והתפתחותו. כך נעשה ר' אליהו ברוך, למרות שמשו גם כאב"ד של העיר, למתקן רדיקלי בתכונת הישיבה ביחס להתבדלותה מן הסביבה.


הוא התנגד לתנועת המוסר, ושגור היה על לשונו: "דף גמרא עם תוספות הוא שיעור המוסר הכי טוב", אולם מאידך גיסא פעל לליכודה של הישיבה ולריכוזה בתוך עצמה בעולם החי בזכות עצמו וברוח עצמו, על ידי רוח החיים שהכניס אל הלימוד. אבל בשנות התר"ע כשהגיעה הישיבה למשבר, ביקש חתנו רבי אליעזר יהודה פינקל מאביו רבי נתן צבי פינקל לשלוח קבוצת בחורים מסלבודקה לחזק את הישיבה ולהנהיג בה סדרי מוסר. כמשגיח בישיבה מונה אז רבי ירוחם ליבוביץ, בהמשך הוא עזב את מיר, וחזר אליה רק כעבור כמה שנים עד פטירתו בתרצ"ו.
ילדיו

בנו רבי אברהם צבי קמאי שנתמנה אחריו כרבה של מיר, וכן כר"מ בישיבה. נספה בשואה עם משפחתו וכל בני העיירה
בתו מלכה, נישאה לרבי אליעזר יהודה פינקל, שנתמנה בחיי חותנו לר"מ בישיבה, ואחר כך כראש הישיבה וכמנהלה העיקרי
בתו פערל, נישאה לרבי אברהם חיים קצנלנבויגן
בתו לאה, נישאה לדב זילברטל
בנו יעקב, עלה לארץ ישראל
בנו רבי שלום טוביה
בנו יוסף, היגר לקנדה
בנו זלמן, היגר לדטרויט
חידושיו

כל כתביו אבדו בשואה, ורק מעט מזעיר הדפיס חתנו בסוף ספרו דברי אליעזר חלק א', ירושלים, תשכ"ד
אליפות ישראל בהיאבקות חופשית 2012

| --- | --- |

 ענף:  היאבקות
 ארגון מפעיל:  איגוד ההיאבקות בישראל
 http://www.iwf.org.il/index.php
 2013 ← 
אליפות ישראל בהיאבקות חופשית נערכה בבאר שבע ב-14 בינואר 2012.
נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
קטגוריה:  
| 44-48 ק"ג | מריה קושניר   הפועל קריית אלעזר | דריה אסתרין   מכבי עמ"י אילת |  |
| 55 ק"ג | שרי יסין   הפועל אשדוד | אורטל יעקובוב   הפועל הישגי באר שבע | תמרה פרנברוך   הפועל באר שבע |
| 59 ק"ג | ג'ניפר חצ'דזה   מכבי עמ"י בת ים | אינה קרסניקוב   מכבי עמ"י אילת |  |
| 63 ק"ג | אילנה קרטיש   הפועל קריית אלעזר | מרטה פרנברוך   הפועל הישגי באר שבע | סבטלנה גסנוב   הפועל הישגי באר שבע |
| 67 ק"ג | ויקטוריה קרפץ   הפועל הישגי באר שבע | אנסטסטיה סוקולינסקי   הפועל הישגי באר שבע | ילנה בגץ   הפועל הישגי באר שבע |
| 67-72 ק"ג | אנג'לינה אדונייב   הפועל בני עייש | אורלי מנוייב   הפועל אשדוד |  |