stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלויה סובח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1954  (בת 71 בערך) ביירות, לבנון לבנון
 מדינה:  לבנון 
 לאום:  לבנוני
 עיסוק:  סופרת, עיתונאית, תסריטאית, פעילה חברתית, עורךת
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלבנונית 
 שפות היצירה:  ערבית
 תחום כתיבה:  ספרות, עיתונאות
 
עלויה סובח (בערבית: علوية صبح) (נולדה ב-1954) היא סופרת, עיתונאית, הוגת דעות ומבקרת פמיניסטית לבנונית. סובח כתבה יצירות במגוון רחב של ז'אנרים ויצירותיה הספרותיות תורגמו למספר שפות שונות. כתיבתה עוסקת רבות בנשים ובחייהן בלבנון ובביירות בפרט. פעילותה התרבותית והספרותית זיכתה אותה בפרסים שונים, ביניהם פרס סולטן קאבוס ליצירתיות (2006) ופרס אלוואיס עבור מכלול יצירותיה (2019). ספריה "דוניא" ו"קוראים לו תשוקה" הגיעו לרשימה הקצרה של פרס מאן בוקר הערבי בשנים 2008 ו-2010 בהתאמה.
הרומנים שלה תורגמו לצרפתית, גרמנית, איטלקית ואנגלית.
ביוגרפיה

עלויה סובח נולדה בשנת 1954 בביירות למשפחה שנעקרה מדרום לבנון והשתקעה בשכונת אל-אשרפיה. בילדותה עברה עם משפחתה לשכונת בּוּרג' חמוּד, שם גרו סבותיה. סובח העידה כי המעבר בין השכונות הרחיב את אופקיה והעשיר את דמיונה, וכי ילדותה הייתה מאושרת ומלאה בהרפתקאות ובמשחקים עם בנים. בנוסף, העידה כי הסיפורים שנהגה לשמוע מהנשים בשכונתה משכו את תשומת ליבה, וכי הסגנון והפירוט שאפיין את הסיפורים השפיעו עליה עמוקות.
לסובח שבעה אחים ואחיות, ומשפחתה הייתה בעלת הכנסה בינונית. היא העידה כי הייתה קרובה מאוד לאמה וכי עם מותה, קראה לאחד הרומנים שלה, "מרים של הסיפורים" על שמה. סובח איננה נשואה, לטענתה משום שלא האמינה שהיא יכולה לשאת באחריות הכבדה הכרוכה בנישואים.
סובח למדה בבתי ספר ציבוריים בביירות וקיבלה את השכלתה התיכונית בבית הספר "רמל אלזריף". היא מחזיקה בשני תארים ראשונים: הראשון בספרות ושפה ערבית, מהפקולטה לחינוך באוניברסיטה הלבנונית, והשני בספרות אנגלית, מהפקולטה למדעי הרוח באותה האוניברסיטה. את שני התארים השלימה בשנת 1978. לאחר שסיימה את לימודיה, עבדה כמורה בחינוך העל-יסודי במערכת הציבורית בלבנון במשך 12 שנים. בשנת 1979 החלה לעבוד כעיתונאית במדור התרבות של העיתון היומי "אל-נידאא". באותה התקופה כתבה מערכונים לתסכיתי רדיו עבור התוכנית "אבּן אל-בּלד". לאחר מכן, עברה לכתוב מאמרים במדור האמנות והתרבות של העיתון "א-נהאר" בביירות בין השנים 1981-1986. במקביל, החלה לכתוב ולפרסם שירה ופרוזה. בשנת 1984 מונתה לעורכת מדור התרבות של המגזין "אל-אסנאא", מגזין נשים פופולרי, ובשנת 1994 מונתה לעורכת הראשית של המגזין. בנוסף לכך, בשנת 1994 ייסדה את המגזין "סנוב אל-חסנאא" ושימשה כעורכת הראשית גם של מגזין זה. סובח פרסמה מספר יצירות ספרותיות ומאמרים רבים בעיתונות הלבנונית והערבית. בנוסף שימשה כמבקרת ספרות ואמנות בכתבי עת רבים, ביניהם: "אל-נהאר", "אל-נידא", "אל-טארק" ו"אל-ספיר" והיא חברה באיגוד הסופרים הלבנוניים.
בצעירותה הצטרפה למפלגה הקומוניסטית הלבנונית.
פעילות ספרותית ותרבותית

סובח נחשבת כמי שהעשירה את הספרות הערבית ותרמה לספרות העולמית באמצעות תרגום יצירותיה. בכתביה היא שופכת אור על נשים בכל הגילאים. סובח אימצה את הרעיון לפיו הגוף נפרד מהגיל האמיתי של הנפש בכתיבתה. היא קידמה את רעיון פיוס האישה עם עצמה כתגובה למוסכמות חברתיות המדירות לשוליים נשים אחרי גיל חמישים. כתביה מדמיינים מחדש את הפוליטיקה דרך תודעה נשית שהיוותה את הציר המרכזי בכתיבתה, במיוחד לאחר מלחמת האזרחים בלבנון שהשפיעה עליה רבות. סובח כתבה מאמרים על המלחמה באופן סיפורי, שמשך את הקוראים והעלו את קרנה בעולם העיתונות.
סובח הוזמנה לכנסי תרבות שונים בעולם הערבי (ביירות, קהיר, בחריין, עומאן, איחוד האמירויות) ובמקומות אחרים (פריז, דרום קוריאה). בשנת 1985 השתתפה בכנס שאורגן על ידי אונסק"ו בפריז תחת הכותרת "נשים ויצירתיות". בין השנים 2009-2010 הצטרפה לחבר השופטים של "ביירות 39", פרס ספרותי חשוב לסופרים צעירים מהעולם הערבי.
סובח משתתפת בקביעות בהרצאות תרבות ברחבי העולם הערבי, ומתארחת בתוכניות טלוויזיה רבות, במסגרתן היא עוסקת בביקורת ספרות ובהגנה על זכויותיהן של נשים ערביות. בנוסף, סובח היא חברה באספה הכללית של מועצת התרבות של דרום לבנון.
כתביה

בתחית, דרכה, סובח כתבה שירת פרוזה ללא חריזה ומשקל, אך הפסיקה בכך משום שלטענתה לא הרגישה שהשירה הייתה אופן הביטוי העצמי המתאים לה. בכתיבת רומנים הרגישה את יכולתה לבטא את עצמה ולהבין את עצמה ואת החברה שסביבה.
כתביה > לאהוב את החיים (בערבית: أن تعشق الحياة)

הרומן, שפורסם בשנת 2020, סובב סביב דמותה של בסמה - רקדנית וכוריאוגרפית הסובלת ממחלה נוירולוגית. הסיפור מתרחש בבביירות בשנים שלאחר האביב הערבי. דרך הסיפור של בסמה והאנשים בחייה משקפת סובח את סיפורה של ביירות ושל ערים ערביות אחרות בהן ניצתו מלחמות אזרחים לאחר מה שמכונה "האביב הערבי".
הארכיטקטורה הנרטיבית של הרומן נחשבת פשוטה והשפה חלקה וזורמת. יחד עם זאת, בתחילת הרומן, בסמה פונה לנמען האלמוני ומספרת לו את מה שהיא מכנה "סיפורה". היא מתוודה בפניו שסיפרה לו הרבה עד כה, ושהיא איננה מסוגלת לספר את סיפורה בסדר כרונולוגי. לפעמים היא מבקשת ממנו להזכיר לה לאן הגיעה ברצף הסיפור. זוהי תחבולה נרטיבית מתוחכמת שנועדה לשחרר את הסופרת והמספרת מתנאי הנרטיב המסורתי, הצומח לפי קו זמן כרונולוגי. הסיפור פתוח, ונע הלוך וחזור לסירוגין על פי ניתוק הזיכרון העייף והגוף המותש שמושפע מכדורי הרגעה ותרופות לעצבים של בסמה. השיח הפנימי של בסמה הוא שיח מהורהר, המחפש קרן אור ביחס למצבה - קרן אור שאותה היא מוצאת לבסוף בניצחונה במאבק החיים. בכך, הרומן מאמץ רעיון יסודי הלקוח מתיאוריות טיפוליות המאמינות ביכולתו של "ריפוי עצמי" של הגוף ממחלותיו.
ישנן מספר דמויות ברומן, חלקן ממלאות תפקיד פעיל בליבת הנרטיב, וחלקן צדדיות. הדמויות מצטלבות עם אחדות ונפרדות מאחרות לסירוגין. פעולת הנרטיביזציה שייכת לשני זמנים: זמן עבר וזמן הווה שבדרכו לחלוף. נראה שדמויות משלימות זו את זו, גם אם הן לא מכירות אחת את השנייה או נפגשות. כשם שהאם נוכחת ברוב יצירותיה של עלוויה סובח, היא נוכחת כאן גם כמפתח הזיכרון המשקיף על העבר של המשפחה והכפר. בניגוד לדמותה של האם ברומן, האב מייצר דואט טרגי, שמיוצג במערכת היחסים המתוחה ביניהם ובגורל הקשה שבו נתקל האב.
ישנם קווי דמיון בין גיבורת הרומן, בסמה, לבין סובח. סובח סבלה ממחלת עצבים במשך כארבע שנים. הדמיון הפתולוגי לכאורה בינה לבין הגיבורה שלה, הוא המכנה המשותף היחיד בינה ובין הדמות, מה שמרחיק את הרומן מקריאה אוטוביוגרפית. בסמה היא זו שמספרת חלקים מקורות חייה כרקדנית שחוותה חוויות קשות, שבחלקן אולי חוותה גם הסופרת בצורה אחרת. בסמה נראית מוקסמת מעצם פעולת הנרטיב ותיעוד החיים. היא מתוודה בפני הנמען ההיפותטי לו היא מספרת את סיפורה שיש לה "רעב לספר סיפורים".
כותרת הרומן "לאהוב את החיים" זרה במקצת לאווירת הרומן, לעובדות הטרגיות שבו ולדמויותיו החיות במשברים קיומיים, אך לפי סובח אהבת החיים מגולמת בריקוד אשר כאמנות יצירתית, החזיר את גופה של בסמה לחיים, לתנועה ולריחוף. בעזרת הריקוד היא מופרדת מהמציאות המרה ומעברה, המלא בטרגדיות אישיות וקולקטיביות.
כתביה > קוראים לו אהבה (בערבית: اسمه الغرام)

ברומן "קוראים לו אהבה" מוצג מבט מיקרוסקופי על המציאות, שנועד להדגיש את פרטי הנושא בו עוסקת הסופרת. הפרטים האלה חושפים את הנסתר בנפשות דמויותיה. אירועי הרומן מתרחשים ב-2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה. הגיבורה נהלה נעלמה, וייתכן כי נפלה קורבן לאלימות המלחמה. הרומן עשיר בסיפורים ובגורלות מגוונים, ומלא בדמויות נשיות הלקוחות מן המציאות ומסוגננות בדמיונה של הסופרת. נהלה, סועאד, עזיזה, מונה, נדין ומירנה, כולן מהוות מסגרת לדיבור על הנושא המרכזי ברומן, והוא אהבה. דרך דמויותיה, שוברת סובח קלישאות נדושות על נישואים ומסורות, אהבה ומערכות יחסים, חשק מיני וגילוי הגוף, מחסור, חוסר סיפוק, ומערכת הפיצויים על חוסר הסיפוק. היא לא מגנה, לא שופטת ולא מציעה פתרונות, אלא מציגה את פרטי המציאות שהיא שקועה בה כפי שהם. היא יוצאת עם מכלול של חלומות וסצנות, אירועים, תופעות ורישומים שלהן בנפש, ומשאירה לקוראים לנתח ולהסיק מסקנות.
פרסים והוקרה

סובח זכתה להוקרה במספר אוניברסיטאות ומרכזי תרבות ערביים ובינלאומיים, ביניהם אוניברסיטת אל-עין באיחוד האמירויות, האוניברסיטה האמריקאית של ביירות, ומרכזי תרבות שונים בגרמניה ובאיטליה. בהם, בין היתר:
פרס סולטן קאבוס ליצירתיות בשנת 2006.
הרשימה הארוכה של פרס מאן בוקר הערבי (IPAF) עבור ספריה "דוניא" בשנת 2008 ו"קוראים לו תשוקה" בשנת 2010.
הרשימה הקצרה של פרס EBRD בשנת 2019 עבור הספר "מרים של הסיפורים"
פרס אלוואיס עבור מכלול היצירה שלה בשנת 2019
הרשימה הקצרה לפרס שייח' זייד לספרות עבור הספר "לאהוב את החיים" בשנת 2021
יצירות ספרותיות

שינת הימים (نوم الأيام). ביירות: דאר אל-אדאב, 1986.
מרים של הסיפורים (مريم الحكايا) ביירות: דאר אל-אדאב 2002
דוניא (עולם-دنيا). ביירות: דאר אל-אדאב, 2006
קוראים לו אהבה (اسمه الغرام). ביירות: דאר אל-אדאב, 2009.
לאהוב את החיים (أن تعشق الحياة)[1] ביירות: דאר אל-אדאב, 2020.
שמח לבי (افرح يا قلبي). ביירות: דאר אל-אדאב 2023.
הערות שוליים

↑  Ashour Radwa, Ghazoul Ferial.J, Reda Mekdashi Hasna, Arab Women Writers A Critical Reference Guide 1873-1999, Cairo, New York: The American University in Cairo Press, 2008, עמ' 497
1 2  محمد الحمامصي, علوية صبح: لا بد للصراخ الجنسي من أن يهدأ, middle-east-online.com, ‏29-12-2019 (בערבית)
1 2  Winners Sultan bin Ali Al Owais Award, alowais.com (באנגלית)
1 2  Previous Years : Arabic Fiction, arabicfiction.org
↑  Meeting with the Lebanese novelist and writer Alawiah Sobh, youtube.com, ‏27-12-2018 (בערבית)
↑  Tele Liban, Khawabi el Kalam - علویا سبح, youtube.com, ‏02-02-2016
1 2  Alawiya Sobh, banipal.co.uk (באנגלית)
↑  alowiasubh, alowais.com
1 2  beirut39, hayfestival.com (באנגלית) (ארכיון)
↑  Alawiya Sobh, mondadori.it (באיטלקית)
↑  Alghad TV, [www.youtube.com/watch?v=8MGHk7TcyEc الروائية علوية صبح | بيت ياسين], Youtube.com, העיתונאית המרוקאית יאסין עדנאן מארחת את הסופרת הלבנונית עלויה סובח, ‏20-07-2019 (בערבית)
↑  عبده وازن, علوية صبح تروي مأساة الجسد المعطوب ذاتيا وجماعيا, independentarabia.com, ‏27-04-2020
↑  عباس بيضون, "أن تعشق الحياة" لعلوية صبح.. ما بعد السيرة, alaraby.co.uk/culture, ‏22-11-2022
↑  To Love Life, frankfurtrights.com
↑  Joumana Haddad, Interview with Alawiyya Sobh: Telling Stories to Survive, qantara.de, ‏21-05-2010
1 2  يمنى العيد, يمنى العيد - العنف والإبداع, alantologia.com, ‏22-05-2017
↑  Nicole Fares, Maryam: Keeper of Stories by Nirvana Tanoukhi, World Literature Today 90, 2016, עמ' 82–82 doi: 10.1353/wlt.2016.0086
↑  Čižmíková Danuša, BETWEEN TELLING, WRITING AND BECOMING: FLUIDITY AND TRANSCENDENCE IN ʿALAWIYYA ṢUBḤ’S MARYAM: KEEPER OF STORIES', Asian & African Studies 31.2, 2022, עמ' 358-378 doi: https://doi.org/10.31577/aassav.2022.31.2.07
↑  Rima Sadek, The Representations of Gender and Sexuality in Contemporary Arab Women’s Literature: Elements of Subversion and Resignification, Doctoral dissertation, University of South Carolina, 2018
↑  جائزة علوية صبح في النقد الروائي في سلسلة بصمات إبداعية في المغرب, annahar.com, ‏29-01-2016 (בערבית)
↑  Alawiya Sobh’s ‘Maryam: Keeper of Stories’ Makes Inaugural EBRD Literature Prize Shortlist, ARABLIT & ARABLIT QUARTERLY, ‏2018-02-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  Sheikh Zayed Book Award Reveals ‘Literature’, ‘Young Author’ and ‘Children’s Literature’ Shortlists for 2020/2021, sheikh zayed book award (באנגלית)
↑  رواية دنيا – علوية صبح, 8ghrb.com, ‏23-10-2022 (בערבית)
↑  رواية اسمه الغرام – علوية صبح, 8ghrb.com, ‏14-07-2016
↑  علوية صبح في «أن تعشق الحياة».. النهوض بالذات عبر الذاكرة والأحلام لمواجهة الزوال, alfaisalmag.com, ‏01-05-2021
↑  بروين حبيب, علوية صبح: الظّاهرة اللبنانية تحت المجهر, alfaisalmag.com, ‏25-08-2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304616605171  BnF: cb14652809k (data)  GND: 141122919  ISNI: 0000 0000 6657 9191  LCCN: no2002105691  SELIBR: 334469  SUDOC: 079363024  VIAF: 44561670   WorldCat (עם VIAF): 44561670 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "עלויה סובח".
אוסטין צ'אמפ

| --- | --- |

אוסטין צ'אמפ
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Truck, 1/4 ton (גרסה צבאית) Austin Mk.1 (גרסה צבאית)  Cargo & FFW (גרסה צבאית)
 יצרן:  Austin Motor Company
 שנות ייצור:  1951–1956
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  Wolseley Mudlark
 מודל אחריו:  אוסטין ג'יפסי
 אורך:  3,660 מ"מ
 רוחב:  1,650 מ"מ
 גובה:  1,870 מ"מ
 משקל:  1,664 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,032 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים,  2,838 סמ"ק המפיק 80 כ"ס (מנוע רולס-רויס מסוג "Rolls Royce B40")  4 צילינדרים, 2,660 סמ"ק (מנוע אוסטין מסוג "Austin's 2660 cc A90") (בגרסאות מאוחרות, ובגרסה האזרחית)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 
אוסטין צ'אמפ (באנגלית: Austin Champ) הוא רכב שטח עם 4 מקומות, בעל הנעה כפולה 4X4, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית "Austin Motor Company" אשר יוצר בין השנים 1951–1956.
רוב יצור ה"אוסטין צ'אמפ" בגרסה הצבאית, היה עבור הצבא הבריטי.
קוד הדגם של משרד ההגנה הבריטי לדגמי "אוסטין צ'אמפ" הוא "75 BE 70".
יוצרו 11,732 יחידות בין ספטמבר 1951 ומאי 1956.
גרסאות דגמי "אוסטין צ'אמפ"

גרסה צבאית
גרסה אזרחית
גרסאות דגמי "אוסטין צ'אמפ" > גרסה צבאית

4 מושבים
דגם פתוח
דגם סגור (גג ברזנט)
תכולה: נהג + 3 נוסעים או נהג + 250 ק"ג מטען
יכולת גרירה: 250 ק"ג (כולל פגזי ארטילריה)
גרסאות דגמי "אוסטין צ'אמפ" > אוסטין צ'אמפ - גרסה אזרחית

הגרסה האזרחית הייתה קרויה "model WN3"
יצוא חלק ניכר מדגמי הגרסה האזרחית לאוסטרליה
מנוע 4 צילינדר 2,660 סמ"ק (מנוע "Austin's 2660 cc A90")
מחיר היחידה בנובמבר 1952 - 750 לירות שטרלינג
מחיר היחידה בנובמבר 1954 - 1,000 לירות שטרלינג
דגמי "אוסטין צ'אמפ" אשר היו בשירות מכבי אש בלונדון ("Fire Armour Ltd of London"), צוידו במכל מים של 60 גלון (227.12 ליטר)
תמונות

1953
מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
1955
מנוע
בשירות מכבי אש
ראו גם

אוסטין ג'יפסי
אוסטין K5
אוסטין K2/Y
לקריאה נוספת

מועדון אוסטין צ'אמפ, austinchampownersclub.com
אוסטין צ'אמפ, classics.honestjohn.co.uk
הערות שוליים

↑  אוסטין צ'אמפFUT 947C - 1954 Austin Champ
↑  אוסטין צ'אמפ lancers.org.au/site/Austin_Champ
↑  [ http://www.fourwheeler.com/features/1312-austin-champ-backward-glances/ אוסטין צ'אמפ] fourwheeler.com/features/1312-austin-champ
GM HydroGen4

| --- | --- |

GM HydroGen4
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Opel HydroGen4 (באירופה)  Vauxhall HydroGen4 (בבריטניה)
 יצרן:  אופל
 שנות ייצור:  2008 – 2010
 יחידות שיוצרו:  170
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  GM HydroGen3
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 אורך:  4,796 מ"מ
 רוחב:  1,814 מ"מ
 גובה:  1,760 מ"מ
 משקל:  2,010 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,853 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע חשמלי הפועל באמצעות תא דלק עם 93 קילווואט (תא אלקטרוכימי, אשר ממיר אנרגיה כימית לזרם חשמלי. חשמל נוצר בתוך התא על ידי ריאקציה בין דלק וחומר מחמצן, בנוכחות אלקטרוליט)
 מהירות מרבית:  160 קמ"ש
GM HydroGen4 (קרוי גם: Opel HydroGen4, קרוי בבריטניה: Vauxhall HydroGen4) הוא קרוסאובר בינוני עם מנוע חשמלי הפועל באמצעות תא דלק מימן המשמש לבדיקה, מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), שהייתה באותו זמן חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס (ולימים נמכרה לקבוצת PSA), אשר יוצר בין השנים 2008 – 2010 בגרמניה.
"GM HydroGen4"

דגם "GM HydroGen4" הוא ממשיך דרכו של רכב תאי הדלק "HydroGen3" שפותח על ידי ג'נרל מוטורס / אופל והוצג בשנת 2007 בתערוכת המכוניות הבינלאומית ("International Motor Show Germany" (אנ')) בפרנקפורט. הדגם יוצר משנת 2008.
"GM HydroGen4" מוגדר כ-קרוסאובר 5 דלתות - הפועל באמצעות תא דלק מימן. גוף הדגם מבוסס על דגם "שברולט אקווינוקס" ("Chevrolet Equinox" (אנ') מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט, חברת בת של ג'נרל מוטורס.
לדגם "GM HydroGen4" תא דלק "GM" (ג'נרל מוטורס) עם 440 תאים ותפוקה של 93 קילוואט. מנוע ההנעה ההיברידי מכיל גם סוללת ניקל מתכת-הידריד עם תכולת אנרגיה של 1.8 קילוואט / שעה וכוח של 35 קילוואט. המנוע סינכרוני תלת פאזי עם הספק רציף של 73 קילוואט. הספק השיא של המנוע הוא 94 קילוואט.
מכלי המימן בלחץ 700 בר (10,000 PSI), מכילים 4.2 קילוגרם מימן, לטווח של כ-400 ק"מ.
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 12.0 שניות.
דגם "GM HydroGen4" פועל בטווח הטמפרטורות: C° 25 - צלזיוס עד 45 צלזיוס.
יוצרו 170 יחידות.
תמונות

דגם "GM HydroGen4"
דגם "GM HydroGen4"
דגם "GM HydroGen4"
ראו גם

אופל
GM HydroGen3
הערות שוליים

↑  דגם "GM HydroGen3" web.archive.org/web/20070210224533
↑  כלי רכב "ג'נרל מוטורס" המונעות באמצעות תא דלק gmheritagecenter.com/featured/Fuel_Cell_Vehicles
↑  דגם "GM HydroGen4" (גרמנית) heise.de/autos/artikel/Mit-dem-Opel-Hydrogen4-um-den-Bodensee
↑  דגם "GM HydroGen3" innovations-report.de//html/berichte/verkehr-logistik/bericht
↑  שברולט אקווינוקס - מפרט טכני chevrolet.co.il/equinox
↑  דגם "GM HydroGen4" מבוסס על דגם "שברולט אקווינוקס" ("Chevrolet Equinox" (אנ') onlinelibrary.wiley.com
↑  דגם - מפרט researchgate.net/figure/1-Technical-specifications-of-the-GM-HydroGen4
אוניברסיטת ליון

| --- | --- |
לוגו אוניברסיטת ליוןלוגו אוניברסיטת ליון

 Group of universities and institutions (France)
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־18 שנים)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  Frank Debouck החל מ-2022
 יו"ר:  Nathalie Dompnier 
 סגל:  11.500 מורים וחוקרים + 510 מעבדות
 תלמידים
 :  129.000
 מיקום
 מיקום:  ליון, צרפת צרפת
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  45°44′52″N 4°51′38″E﻿ / ﻿45.7478656615212°N 4.86042163250119°E﻿ / 45.7478656615212; 4.86042163250119
 www.universite-lyon.fr
  (למפת ליון מוגדלת) אוניברסיטת ליון(למפת ליון רגילה) אוניברסיטת ליון he
 
אוניברסיטת ליון (בצרפתית: Université de Lyon), היא מיזוג קבוצת אוניברסיטאות, המורכב מאוניברסיטאות, מכוני מחקר ומפעלים (ComUE) שבסיסם בליון, צרפת. אוניברסיטת ליון אוגדה בשנת 2007, היא כוללת, 12 אוניברסיטאות ומכוני מחקר ובנוסף מקושרים אליה עוד 9 מוסדות אקדמאים ואוניברסיטאות. שלוש האוניברסיטאות העיקריות בקבוצה הן: אוניברסיטת קלוד ברנרד ליון 1 (אנ'), המתמקדת בלימודי בריאות ומדעים ומונה כ-27,000 סטודנטים; אוניברסיטת לומייר ליון 2 (אנ'), המתמקדת במדעי החברה והאמנויות, ומונה כ-30,000 סטודנטים; אוניברסיטת ז'אן מולן ליון 3 (אנ'), המתמקדת במשפטים ובמדעי הרוח עם כ-20,000 סטודנטים. מיזוג האוניברסיטאות הזה מייצג היקף של 129,000 תלמידים, 11,500 מורים ומורים-חוקרים ו-510 מעבדות פרטיות וציבוריות.
היסטוריה

בשנת 1995 החל שיתוף הפעולה בין 15 האוניברסיטאות ומכוני המחקר שנמצאו בליון. מתוך אינטרסים משותפים ויתרון "הגודל". בשנת 2007 מוזגו האוניברסיטאות מכוני המחקר תחת קורת גג אחת שנקראה אוניברסיטת ליאון. הגודל אפשר להם לבצע פרויקטים משותפים בתחומים ספציפיים: אסטרטגיה בינלאומית וקבלה של סטודנטים זרים, פיתוח פוטנציאל המחקר של הגוף המאוגד והשתתפות בפיתוח כלכלי מקומי. שילוב תלמידים החיים בליון, פיתוח טכנולוגיות הוראה חדשות ושיתוף ידע עם הציבור הרחב (תרבות מדעית, טכנית ותעשייתית). המיזוג גרם לקידום המרכז האוניברסיטאי ברמה המקומית, הלאומית והבינלאומית. ב-22 ביולי 2013 בהתאם לחוק להשכלה גבוהה ולמחקר הצרפתי, אוניברסיטת ליון הפכה לקהילת האוניברסיטאות והמפעלים (ComUE), שהיא קבוצה קונפדרלית בעלת מעמד של מוסד ציבורי בעל אופי מדעי, תרבותי ומקצועי. ה-ComUE אושר ב-16 ביולי 2014 על ידי מועצת המנהלים. ב-5 בפברואר 2015 נחתמו החוקים המאשרים את אוניברסיטת ליון כמוסד ציבורי. ב-29 באוקטובר 2020, משרד החינוך הצרפתי אישר את הפרויקט למיזוג המפעלים כחלק מיוזמת המיזוג של אוניברסיטת ליון אף על פי שבראשית הדרך פרויקט מיזוג המפעלים, עורר סירובים עוקבים מטעם האוניברסיטאות השותפות במיזוג.
המוסדות האקדמאים המאוגדים באוניברסיטת ליון

המרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS)
Light University Lyon 2
Jean Moulin University Lyon 3
Jean Monnet University
Lyon Normal School
Central School of Lyon
National School of State Public Works (ENTPE) INSA Lyon
Lyon Institute of Political Studies
VetAgro Sup (previously National Veterinary School of Lyon)
National School of Engineers of Saint-Etienne, (ENISE)
המוסדות האקדמאים המקושרים

Emlyon Business School
Catholic University of Lyon
National School of Architecture of Lyon
National School of Architecture of Saint-Etienne
National School of Mines of Saint-Étienne
Graduate school of business and management (ESDES)
Polytechnic Institute of Lyon (CPE Lyon, ECAM Lyon, ISARA Lyon, ITECH Lyon)
National School of Public Works of the State
National School of Information and Library Sciences (ENSSIB)
הערות שוליים

↑  Administrateur K-Sup, UDL - Université de Lyon - EN, UDL
↑  Administrateur K-Sup, UDL - ComUE Université de Lyon - site académique Lyon-Saint-Étienne, UDL
↑  Décret n° 2015-127 du 5 février 2015 portant approbation des statuts de la communauté d'universités et établissements « Université de Lyon »
↑  Loire. Fusion de l'université Jean-Monnet: on vous résume l'affaire depuis le début, www.leprogres.fr
↑  Rhône/Loire. Fusion des universités de Lyon et Saint-Étienne : l’Idex, c’est fini, www.leprogres.fr
↑  K-Sup, Administrateur. "UDL - Nos membres et associés". UDL. נבדק ב-2019-04-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269465105171  ISNI: 0000 0001 2172 4233  LCCN: n79066342  VIAF: 142250263   WorldCat (עם VIAF): 142250263
האספה המחוקקת של דלהי

| --- | --- |
 מדינה:  הודו 
 בתים:  אחד
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  7 במרץ 1952 – הווה (73 שנים) 
 הרכב
 מספר מושבים:  70
 
      מפלגת העם ההודית (48)        אאם אדמי (22)
 בחירות
 בחירות קודמות:  5 בפברואר 2020
 בחירות הבאות:  2030
 מנהיגים
 ראש הבית (ראש השרים):  רקה גופטה
 משכן
 
 אתר אינטרנט
 אתר רשמי
 
האספה המחוקקת של דלהי, הידועה גם כדלהי וידאן סבהה (בהינדי: दिल्ली विधान सभा), היא האספה המחוקקת של טריטוריית הבירה הלאומית דלהי בהודו.
באספה חברים 70 חברים, הנבחרים ישירות ממחוזות בחירה. כהונתה של האספה נמשכת חמש שנים, אך היא יכולה להתפזר קודם לכן.
מקום האספה הוא בניין המזכירות הישנה, שהוא גם מקום מושבה של ממשלת דלהי.
היסטוריה

האספה המחוקקת של דלהי הוקמה לראשונה ב-7 במרץ 1952 על פי חוק ממשלת חלק ג' של מדינות, 1951; הוא נחנך על ידי שר הפנים קליש נאת' קתג'ו. באספה היו 48 חברים והיא הקימה מועצת שרים בסמכות מייעצת לנציב הראשי של דלהי, אם כי היו לה סמכויות לחוקק חוקים.
בעקבות חקיקת חוק ארגון מחדש של מדינות, 1956, שנכנס לתוקף ב-1 בנובמבר 1956 הפכה דלהי לטריטוריית איחוד בניהולו הישיר של נשיא הודו, והאספה המחוקקת של דלהי ומועצת השרים בוטלו. ב-1957 הוקמה מועצה מוניציפלית בעקבות חוק המועצה המוניציפלית של דלהי.
בספטמבר 1966 הוחלפה האספה במועצת המטרופולין של דלהי עם 56 חברים נבחרים וחמישה חברים-ממונים כשבראשה עומד סגן מושל דלהי. למועצה לא היו סמכויות חקיקה, והחזיקה בסמכויות ייעוץ בממשל של דלהי. מערך זה פעל עד 1990.
מועצה זו הוחלפה באספה המחוקקת של דלהי ב-1991, בעקבות תיקון לחוקת הודו, שהפך את דלהי לטריטוריית הבירה הלאומית של דלהי והורה על הקמת אספה מחוקקת ומועצת שרים. האספה המחוקקת נבחרת לתקופה של חמש שנים, וכיום היא האספה השביעית, שנבחרה בבחירות לאספה המחוקקת ב-2020.
היסטוריה > בית האספה

האספה שוכנת במבנה שהוקם עם בניית ניו דלהי ב-1912 עבור המועצה המחוקקת האימפריאלית ולאחר מכן את האספה המחוקקת המרכזית (לאחר חוק ממשלת הודו, 1919), עד להקמת בית הפרלמנט החדש בניו דלהי שנחנך ב-18 ינואר 1927.
בבית שכנה ממשלת הודו הבריטית לאחר העברת בירת הודו הבריטית מכלכותה לדלהי וקודם השלמת בית הסקרטריאט.
האספה המחוקקת הנוכחית נבחרה ב־5 בפברואר 2025, בהם זכתה מפלגת העם ההודית ב־48 מושבים ומפלגת אאם אדמי ב-22 מושבים.
האספה בוחרת את שלושת נציגי טריטוריית הבירה הלאומית דלהי לרג'יה סבהה.
הערות שוליים

1 2 3 4  "History of Delhi Legislative Assembly". Legislative Assembly of Delhi website."History of Delhi Legislative Assembly". Legislative Assembly of Delhi website.
↑  THE CONSTITUTION (Sixty-ninth Amendment) Act, 1991, www.indiacode.nic.in
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2009219528  VIAF: 132762944   WorldCat (עם VIAF): 132762944
GM HydroGen3

| --- | --- |

GM HydroGen3
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אופל
 שנות ייצור:  2001 – 2006
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  HydroGen1
 מודל אחריו:  GM HydroGen4
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 אורך:  4,350 מ"מ
 רוחב:  1,750 מ"מ
 גובה:  1,685 מ"מ
 משקל:  1,590 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,694 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע חשמלי הפועל באמצעות תא דלק (תא אלקטרוכימי, אשר ממיר אנרגיה כימית לזרם חשמלי. חשמל נוצר בתוך התא על ידי ריאקציה בין דלק וחומר מחמצן, בנוכחות אלקטרוליט)
 מהירות מרבית:  160 קמ"ש
דגם "GM HydroGen3"
GM HydroGen3 הוא מיניוואן קומפקטי עם מנוע חשמלי הפועל באמצעות תא דלק מימן המשמש לבדיקה, מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), שהייתה באותו זמן חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס (לימים נמכרה לקבוצת PSA), אשר יוצר בין השנים 2001 – 2006 בגרמניה.
"GM HydroGen3"

מיניוואן - הפועל באמצעות תא דלק מימן. גוף הדגם מבוסס על דגם "Opel Zafira" (אנ') מתוצרת אופל.
5 דלתות.
טווח נסיעה - 400 ק"מ.
מערכת אחסון דלק: ישנן שתי מערכות אחסון מימן: מימן נוזלי: מכל מימן מפלדת אל - חלד, המותקן לפני הציר האחורי מתחת למושב האחורי, מימן דחוס ב-700 בר. אזור אקטיבי: 800 סמ"ר.
יחידת תאי דלק: 200 תאי דלק בודדים קווית בסדרה, מתח 125-200 וולט, לחץ: 1.5-2.7 בר, תפוקה: 94 קילוואט, צפיפות הספק: 1.6 קילוואט / ליטר או 0.94 קילוואט / ק"ג.
מערכת משיכה חשמלית: מנוע חשמלי תלת פאזי אסינכרוני עם אלקטרוניקה כוח משולבת והילוך פלנטרי, מתח פעולה: 250-380 וולט, תפוקה: 60 קילוואט, מומנט: 215 נאנומטר. סיבוב מנוע: 12,000 סל"ד.
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 16.0 שניות.
"GM HydroGen3" > גרסאות

יוצרו שתי גרסאות של דגם "GM HydroGen3" אשר היו שונות באגירת המימן.
בגרסה הראשונה היה מכל של 68 ליטר למימן נוזלי. 4.8 ק"ג של מימן הספיקו לכ-400 ק"מ.
הגרסה השנייה הייתה עם מכלי לחץ מימן שהחזיקו כ-2.8 ק"ג של מימן. דגם זה הספיק ל-270 ק"מ מרחק נסיעה.
ראו גם

אופל
GM HydroGen4
הערות שוליים

↑  כלי רכב "ג'נרל מוטורס" המונעות באמצעות תא דלק gmheritagecenter.com/featured/Fuel_Cell_Vehicles
↑  דגם "GM HydroGen3" web.archive.org/web/20070210224533
↑  דגם "GM HydroGen3" innovations-report.de//html/berichte/verkehr-logistik/bericht