stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצלב הגרמני

| --- | --- |

הצלב הגרמני בזהב ובכסף
  
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית 
 נוסד:  28 בספטמבר 1941 
 
הצלב הגרמני (בגרמנית: Deutsches Kreuz, "דוייטשס קרויץ") היה עיטור שנהגה על ידי מנהיג גרמניה הנאצית, אדולף היטלר ב-28 בספטמבר 1941. העיטור חולק לשתי קבוצות: הצלב הגרמני בזהב ניתן בגין מעשי גבורה או הישגים יוצאי דופן בשדה הקרב. הצלב הגרמני בכסף ניתן בגין שירות יוצא דופן שלא במסגרת לחימה. הצלב הגרמני בזהב נחשב לעיטור גבוה יותר מצלב הברזל מדרגה ראשונה אך נמוך מצלב האבירים של צלב הברזל.
חלוקה לדרגות

הצלב הגרמני התחלק לשתי דרגות: זהב וכסף (צבע זרי הדפנה שמקיפים את צלב הקרס המרכזי), הצלב הגרמני בזהב ניתן עבור מעשי גבורה או הישגים יוצאי דופן בקרב. הצלב הגרמני בכסף ניתן עבור שירות יוצא מהכלל שלא במסגרת קרב או לחימה. עיטור הצלב הגרמני הוא עיטור יוצא דופן, שכן לפני הנהלים הנאציים לעדינת עיטורים ומדליות לא היה ניתן לענוד את שתי דרגות העיטור בו זמנית. אולם, היו ממקבלי העיטור שחרגו מנוהל זה וענדו את שני העיטורים לצווארם, למשל אודילו גלובוצניק.
החוק לענידת הצלב הגרמני, קבע שיהיה ניתן לענוד את העיטור רק ליד עיטור צלב הברזל (1939) ממחלקה ראשונה, אבזם לצלב הברזל מדרגה ראשונה (סמל עיט הרייך) או לצד עיטור צלב המלחמה מדרגה ראשונה עם חרבות.
תיאור

העיטור הורכב מתג בצורת כוכב ובמרכזו צלב קרס גדול ומכאן שמו "הצלב הגרמני". קוטרו היה 6.5 סנטימטרים והוא נענד על צידו הימני של השרוול. אם לבעל העיטור ניתנו שתי דרגות העיטור, העיטור מזהב גבר על העיטור מכסף, כך שהיה עליו לענוד רק את העיטור מזהב.
רק עיטור הצלב הגרמני מזהב קיבל גרסה מיוחדת ששובצה בבד, כדי להקל על הנושאים אותו בשדה הקרב. הגנרל הלמוט ויידלינג ענד עיטור זה על מדיו בעת הקרב על ברלין בחודשים אפריל ומאי 1945. במהלך המלחמה חולקו כ-26,000 עיטורים מהדרגה הראשונה (זהב) ואילו רק כ-2,500 עיטורים מהדרגה השנייה (כסף).
בשנת 1942 הנאצים החלו להנפיק עיטור נוסף דומה, הצלב הגרמני עם יהלומים וחרבות, אך עיטור זה מעולם לא התווסף לעיטורי המלחמה של גרמניה הנאצית ומעולם לא הוענק לקצינים או לחיילים.
תיאור > גרסת שנת 1957

בשנת 1957, גרמניה המערבית הנפיקה מחדש עיטור זה, אלא שצלבי הקרס שונו ובמקומם הוצבו צלבים שהופיעו בעיטור צלב הברזל. לאחר מלחמת העולם השנייה נאסר לענוד עיטורים של הצבא הנאצי או להציג בציבור צלבי קרס. הנפקת העיטור מחדש אפשרה למקבלי העיטור מימי מלחמת העולם השנייה לענוד את העיטור שבו זכו, אבל בגרסה בה לא מופיע צלב הקרס הנאצי.
מקבלי העיטור > גרמניה הנאצית

גרופנפיהרר אודילו גלובוצניק קיבל את הצלב הגרמני בזהב ב-7 בפברואר 1945, ואת העיטור בכסף ב-20 בינואר 1945.
ולטר ראוף קיבל את העיטור בזהב ב-7 בפברואר 1945, ואת העיטור בכסף ב-20 במאי 1943.
וילהלם מונקה קיבל את העיטור בזהב ב-26 בדצמבר 1941.
העיטור חולק גם לקצינים ולנציגים שאינם חיילים או קצינים נאצים:
מאטו דוקובאץ מקרואטיה
אריק היינריקס מפינלנד קיבל את העיטור ב-17 באוגוסט 1943.
את העיטור קיבלו גם קצינים בכירים מאסטוניה, איטליה, לטביה, רומניה וספרד.
הערות שוליים

↑  http://alex.onb.ac.at/cgi-content/alex?aid=dra&datum=1941&page=621&size=45
↑  https://www.tracesofwar.com/awards/614/Deutsches-Kreuz-in-Gold.htm?c=aw
↑  http://www.ehrenzeichen-orden.de/zweiter-weltkrieg/deutsches-kreuz-in-gold.html
עיטורי הצלב הגרמני מימי מלחמת השנייה (למעלה), מתחתם עיטורי הצלב הגרמני שהונפקו בשנת 1957 ובהם צלב הקרס ששונה לצלב רגיל
הצלב השביעי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אנה זגרס
 שפת המקור:  גרמנית
 תורגם לשפות:  רוסית, פורטוגלית, יידיש, ספרדית, עברית ושפות נוספות
 סוגה:  רומן היסטורי
 נושא:  מלחמת העולם השנייה 
 הוצאה
 הוצאה:  Little, Brown and Company
 תאריך הוצאה:  1942
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הקיבוץ הארצי השומר הצעיר
 תאריך:  1943
 תרגום:  1943, 1986
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001904835, 001016871
 
הצלב השביעי (בגרמנית: Das siebte Kreuz) הוא רומן היסטורי מאת אנה זגרס שעלילתו נסובה על אסירי מחנה ריכוז בגרמניה הנאצית.
עלילה

שבעה אסירים ברחו ממחנה ריכוז ומפקד המחנה מכין שבעה צלבים המיועדים לתלייתם. שישה אסירים נתפסים. השביעי אינו נתפס. הצלב שנועד לתלייתו נותר מיותם.
עלילה > האסיר הנמלט

זגרס מתארת את נתיב בריחתו של האסיר הנמלט וממחישה את הווייתו כנרדף ואת אווירת האימה האופפת את המרחב הציבורי והפרטי במדינה שהפכה למחנה ריכוז אחד גדול. הנמלט לקבל עזרה ממכרים, וחלקם עוזרים לו, למרות חששם לחייהם, על רקע אווירת ההלשנות והטרור הציבורי במדינה הטוטליטרית. בתחנות בדרכו של הנמלט מוצגת הדילמה של האדם המבקש לעזור לנמלט, אך יודע שישלם על כך בחייו ובחיי ילדיו. אווירת הפחד שיוצרת סכנת ההלשנה וההיעלמות, מעצבת טיפוס אנושי שלמען ההישרדות יסגל נורמות אופורטוניסטיות, חושים חייתיים ואישיות חמקנית וערמומית. זגרס מציגה את האזרח המושלם של חברת מחנה הריכוז כאזרח שיפַתח חושי ציִד ויוותר על המוסר ההומניסטי.
אחת מחוליות הבריחה האחרונות של הנמלט הוא מכר ישן, המפצח את סוד אימתו של המשטר. כשמכר זה שב הביתה מלילה של חקירת גסטפו אל אשתו שכבר השלימה עם היעלמו, הוא מניח על השולחן שקית לחמניות טריות של בוקר, שקית שזה עתה קנה, ומתפלא שהיא עוד לא מוכנה לצאת לבילוי יום א' שקבעו מראש עם הילדים. כשאשתו ההמומה שואלת אותו על הגסטפו, הוא עונה תשובה מעין זו: הם שאלו כל כך הרבה, מה שאומר שהם לא ידעו כלום.
זגרס מציגה את שובו של אדם לביתו לאחר מעצר על ידי הגסטפו כמאורע מגוחך ובלתי אמין המנוגד למציאות ולהגיון. כללי המדינה הטוטליטרית נראים אמינים ובעלי תוקף, עד כי אירוע הסותר כללים אלה נראה כבלתי מציאותי. זגרס יוצרת הוויה שבה לא תיתכן דווקא האפשרות הרגילה במשטר דמוקרטי, האפשרות שאדם נחקר במשטרה וחוזר הביתה. זגרס מציגה את האופן שבו, במדינה טוטליטרית, נתפס אירוע כמעצר והיעלמותו של אדם כתופעה נורמלית. כך היא יוצרת מצג של הלך החשיבה של אזרח מדינה טוטליטרית ושל דינמיקת הפעולה הבאה בעקבות הלך חשיבה זה. זגרס מעצבת בספר תחושה ששיבה של נחקר ממרתפי הגסטפו לביתו היא תופעה על טבעית, בלתי הגיונית, ושרק טבעי שכל נמלט ייתפס.
עלילה > מפקד המחנה

מפקד מחנה הריכוז הכין שבעה צלבים לשם תליית הבורחים, וכעת עסוק בציד כדי לאייש את הצלבים. הצלבים הופכים לבעלי קיום משל עצמם. בנוכחותם, הם כופים על המפקד למלא את משימתו. זגרס מציגה כוחניות נואשת זו כדפוס מובנה בכל משטר טוטליטרי. המפקד נלכד בדינמיקה שהוא-עצמו יצר: בלי שבעת הצלבים, מי היה יודע שברחו שבעה אסירים ולא שישה? למי היה אכפת אם אחד מהבורחים יתחמק? אי תפיסתם של כל הנמלטים, הישארותו של צלב אחד מיותם, מהווה סדק ראשון במדינה הטוטליטרית. באי היכולת האינהרנטית להשיג שלמות של טרור, טמונה תחילת התפוררותו של המשטר.
בספר זה מפגינה זגרס, למרות היותה קומוניסטית, תובנה לגבי סוד הכבילה הנפשית שבחברה טוטליטרית המעצבת כל אזרח כטיפוס סתגלן ופרנואיד. תשוקת ההישרדות משתקת כל היבט אחר של הקיום. הפחד הופך את המפקד לרודף יעיל וקנאי יותר מכל סוהר במשטר דמוקרטי. כשאסיר בורח, עלול הסוהר לאבד את עבודתו; אבל מפקד מחנה ריכוז יאבד גם את הגדרתו העצמית. בריחת אסיר מעידה על כך שמפקד המחנה הוא כישלון מעצם מהותו, וככישלון - אין לו תקנה, אלא להפוך לאסיר בעצמו. אם סוהר אינו יעיל, ניתן להסתפק בהעברתו מתפקידו אך במדינה טוטליטרית, בה תפקוד יעיל כולל הטלת אימה מתמדת, מסכן הכישלון החד-פעמי את המשטר. כל אסיר נמלט שלא נתפס, כל צלב שנותר ללא תלוי, מהווה מופת להצלחתה של ההתנגדות כאידיאה, ובכך מהווה כישלון בלתי נסבל החותר תחת עצם קיומה של החברה הטוטליטרית.
כאן מגיעה זגרס להבנת הצד השני של המשוואה המתארת את המדינה הטוטליטרית: שומרי המחנה ומפקדיו הם קנאים, אלימים וחסרי מעצורים, לא מפני שהם חדורים בתחושת כוח בלתי מרוסנת, אלא בדיוק להפך: מפני שהם מבינים שהכוח שנתון בידם הוא כוח רק למראית עין, וששימורו תלוי בהפעלה בלתי פוסקת שלו במרחב הציבורי, ולו רק כשמועה על כוח; מפני שהם מבינים שאם יחדלו מהפעלת כוח, או יתרשלו בהפעלתו, ולו רק לרגע, יסתנן מוקד כוח חדש אל תחומם ויחתור תחתיהם, וזאת כיוון שהרוע אינו סובל רִיק.
דרך תיאור חף מסנטימנטים, יוצרת זגרס תחושה שהפונקציונר במדינת המחנה הוא חסר אונים, מבוהל, רדוף ואומלל כנרדפיו. ככל שנוקפים הימים והצלב השביעי נותר מיותם, כך הופך מפקד המחנה דומה לאסיריו. הוא אסיר השיטה כמותם, כיוון שהוא יודע שהאסיר הנמלט לא משקף רק את כישלון השיטה אלא גם את כישלונו האישי כרכיב בשיטה. זגרס יוצרת הקבלה משכנעת בין הפחד חסר-האונים, הנושק לטירוף, של האסיר הנמלט, לבין הפחד החייתי, שאינו פחות חסר-אונים, פחדו של הפונקציונר במדינה הטוטליטרית, שתפקידו הוא מהותו ושיודע שכישלון בתפקיד אין פירושו רק ירידה בסולם הדרגות של הרודפים, אלא מעבר מיידי אל בין שורות הנרדפים, כאסיר בעצמו.
לצד הרוע האנטישמי שתיאר יעקב לזוביק, הרוע הבירוקרטי-קרייריסטי-בנאלי שתיארה חנה ארנדט, הרוע האדיש של העומד מהצד והרוע הסדיסטי, מתארת זגרס רוע נפוץ יותר, רוע שכמעט ולא זכה להכרה במחקר הפסיכולוגיה של הרודף, הרוע הנובע מפחדו של אדם שמא יהפוך מרודף לנרדף ומוכן לעשות הכל כדי לא להגיע למצב זה.
הוצאה לאור

ספרה של זגרס יצא לאור בארצות הברית בשנת 1942. תוך שבועיים נמכרו למעלה מ-300,000 עותקים. עד 1943 תורגם לרוסית, פורטוגלית, יידיש, וספרדית. סרט המבוסס על הספר יצא לאקרנים בשנת 1944, בכיכובם של ספנסר טרייסי, יום קרונין וג'סיקה טנדי. במזרח גרמניה שלאחר המלחמה זכה הספר לפופולריות, בעיקר בזכות היותה של זגרס קומוניסטית ובזכות עיצוב דמויות קומוניסטיות בספר זה באור אוהד.
הספר ראה אור בעברית בארץ ישראל (פלשתינה) לראשונה זמן קצר אחרי צאת הספר המקורי בתרגומו של מ. ליפסון ובהוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר.
בשנת 1986 יצא לאור בשנית בתרגומו של צבי ארד בהוצאת זמורה ביתן.
ראו גם

מקס צ'ורניצקי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007386371905171  GND: 4122538-7  LCCN: no2007155810  MusicBrainz work: 13e299cb-2b1d-4d5b-b8e8-712625bae376  VIAF: 174058162   WorldCat (עם VIAF): 174058162
הקואליציה הדמוקרטית של מונגוליה

| --- | --- |
 מדינה:  מונגוליה
 מנהיגים:  צחיאגיין אלבגדורג'
 תקופת הפעילות:  1990–2004 (כ־14 שנים)
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 
הקואליציה הדמוקרטית של מונגוליה (DUC) היא קואליציה המורכבת ממפלגות שמאל במונגוליה. הקואליציה הייתה בשלטון בין השנים 1996–2000. בין השנים 2004–2006 היא חלקה את השלטון עם המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה. ראש הקואליציה הוא צחיאגיין אלבגדורג', שכיהן גם כראש הממשלה.
הקואליציה מורכבת משלוש מפלגות עיקריות: המפלגה הדמוקרטית העממית, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ומפלגת רצון האזרחים. בנוסף אליהן חברות באיחוד מפלגות נוספות, כדוגמת מפלגת הירוקים. המפלגה הדמוקרטית הליברלית של מונגוליה מורכבת מפורשי הקואליציה.
הקואליציה נוסדה ב-1990, והייתה לאופוזיציה הראשונה מול המפלגה המהפכנית העממית. במרץ 1990 אושרה חוקת מונגוליה, שאישרה ריבוי מפלגות ובכך הפכה את הקואליציה לחוקית. הבחירות הדמוקרטיות הראשונות ב-1992 העניקו רוב מוחלט למפלגה המהפכנית העממית, והקואליציה זכתה בבחירות רק ב-1996, אז נבחר צחיאגיין אלבגדורג' לראש הממשלה.
בבחירות 2000 הפסידה הקואליציה בעקבות הרפורמה שנעשתה במדיניות המפלגה המהפכנית בידי נמברין אנחבאיאר.
בבחירות 2004 התפרקה הקואליציה. מחליפתה למעשה היא הקואליציה הדמוקרטית של המולדת.
ווקסהול מגנום

| --- | --- |

Vauxhall Magnum, שנת 1976
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  ווקסהול מוטורס
 שנות ייצור:  1973–1978
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  ווקסהול ויקטור
 מודל אחריו:  Vauxhall Cavalier  (אנ')
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 סיווג:  מכונית משפחתית
 אורך:  4,140 מ"מ
 רוחב:  1,645 מ"מ
 גובה:  1,349 מ"מ
 משקל:  975 ק"ג (דגם סדאן, 4 דלתות, מנוע 1,256 סמ"ק)  
 בסיס גלגלים:  2,460 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,256 סמ"ק (מנוע בנזין)  4 צילינדרים, 1,759 סמ"ק המפיק 77 כ"ס, 88 כ"ס (מנוע בנזין)  4 צילינדרים, 2,279 סמ"ק המפיק 106 כ"ס, 108 כ"ס (מנוע בנזין)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות
 
ווקסהול מגנום (באנגלית: Vauxhall Magnum) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית ווקסהול, חברת בת של ג'נרל מוטורס אשר יוצרה בין השנים 1972–1978.
תצורות "ווקסהול מגנום"

2 דלתות - סדאן.
2 דלתות - קופה.
4 דלתות - סדאן.
3 דלתות - סטיישן.
תמונות

"ווקסהול מגנום 1300" - שנת 1977
"ווקסהול מגנום" - סטיישן
"ווקסהול מגנום 2300" - שנת 1976
"ווקסהול מגנום 1800" - שנת 1976
"ווקסהול מגנום 2300", 2 דלתות
"ווקסהול מגנום", 2 דלתות
ראו גם

ווקסהול בלמונט
ווקסהול ויקטור
ווקסהול קרסטה
ווקסהול מוטורס
ווקסהול שבט
בדפורד בייגל
הערות שוליים

↑  "ווקסהול מגנום" lancasterinsurance.co.uk/news/2017/march/10/the-vauxhall-magnum
↑  David Culshaw, Peter Horrobin, Complete Catalogue of British Cars, Macmillan, 1974, ISBN 0-33316-689-2.
↑  Autotest Vauxhall Magnum 1800, in Autocar, vol. 143, nº 4108, 2 agosto 1975, pp. pagg. 29–32.
↑  "ווקסהול מגנום" דגם קופה hagertyinsurance.co.uk/price-guide/1975-Vauxhall-Magnum
↑  "ווקסהול מגנום" דגם קופה en.wheelsage.org/vauxhall/magnum/sport
הקבוע הקוסמולוגי

אלברט איינשטיין היה הראשון שהציע את קיומו של קבוע קוסמולוגי
הקבוע הקוסמולוגי (באנגלית: Cosmological constant) הוא קבוע פיזיקלי שיכול להתווסף למשוואות השדה של איינשטיין מבלי להפר את עקרונות תורת היחסות הכללית. קבוע קוסמולוגי חיובי גורם לכוח שפועל בכיוון הפוך לכוח הכבידה.
הקבוע הקוסמולוגי הוצג על ידי אלברט איינשטיין זמן קצר לאחר גיבושה של תורת היחסות הכללית על מנת לאפשר פתרון שלה שמתאר יקום סטטי. רעיון קיומו של קבוע קוסמולוגי נזנח לאחר שהתברר כי היקום מתפשט, ורק בסוף המאה ה-20 עם גילוי התפשטותו המואצת של היקום הועלתה האפשרות כי קבוע קוסמולוגי חיובי וקטן מסביר את המדידה החדשה, ובכך זכה הקבוע הקוסמולוגי לעדנה מחודשת.
נוסחת הקבוע הקוסמולוגי

הקבוע הקוסמולוגי הוא ביטוי לאנרגיית הריק, וגודלו יחסי לצפיפותה של אנרגיה זו. מקובל להציג אותו בעזרת הנוסחה:
בנוסחה זו:
G הוא קבוע הכבידה.
c היא מהירות האור בריק.
\rho _{\Lambda } היא הצפיפות של אנרגיית הוואקום.
עבודתו של איינשטיין

משוואות פרידמן הנובעות ממשוואות השדה של איינשטיין מתארות את השתנות גודלו של היקום לאורך הזמן. אם הקבוע הקוסמולוגי אינו קיים (גודלו שווה לאפס) אז הפתרון של משוואות פרידמן מתאר יקום מתפשט. לאחר פרסום תורת היחסות הכללית נטה איינשטיין לחשוב שהיקום סטטי, כלומר אינו מתרחב ואינו מתכווץ אלא קבוע בגודלו. הוא הבין בשנת 1917 שהצגת קבוע קוסמולוגי חיובי תיצור אפקט הפוך לכבידה ותאפשר פתרון סטטי למשוואות פרידמן.
לקראת סוף שנות ה-20 של המאה ה-20 התרבו העדויות על כך שהיקום מתפשט, ובמיוחד ראויה לציון עבודתו של אדווין האבל שמדד את אפקט ההסחה לאדום באורן של גלקסיות רחוקות וניסח את חוק האבל. איינשטיין השתכנע כי היקום אכן מתפשט והבין שכבר אין צורך בקבוע הקוסמולוגי כדי לתאר את מבנה היקום. באותה תקופה אמר איינשטיין שרעיון הקבוע הקוסמולוגי היה "השטות הגדולה ביותר בחיי" ("biggest blunder of my life").
בהנחה שמקורו של היקום במפץ הגדול, ובהיעדר קבוע קוסמולוגי, היקום מתפשט בקצב הולך וקטן, כלומר התפשטותו מואטת לאורך הזמן. התפשטות מואטת זו התיישבה עם התצפיות השונות, ורק לקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-20 עם השיפור ברמת הדיוק של מכשירי המדידה האסטרונומיים ניתן היה לבחון את קצב התפשטות היקום על מנת להבחין בין התפשטות מואטת והתפשטות מואצת.
אנרגיה אפלה

בשנת 1998 התגלה כי היקום מתפשט בקצב הולך וגדל. כוח הכבידה פועל תמיד ככוח משיכה, ועל מנת להסביר את התפשטותו המואצת של היקום יש צורך להניח כי קיים גורם נוסף הפועל בכיוון הפוך לכבידה. האנרגיה שאחראית להאצת התפשטות היקום זכתה לכינוי אנרגיה אפלה. בעקבות הגילוי התעורר הצורך לבדוק אם מקורה של האנרגיה האפלה בקבוע קוסמולוגי חיובי שיכול ליצור אפקט דומה.
אנרגיה אפלה צפויה להשפיע גם על קרינת הרקע הקוסמית. בעזרת בדיקת אי האחידות של קרינה זו ניתן להכריע לגבי אופי האנרגיה האפלה ולקבוע אם מקורה בקבוע קוסמולוגי. המדידות של קרינת הרקע הקוסמית שנעשו על ידי לוויין המחקר WMAP יחד עם מדידות של ניסויים נוספים תומכות בטענה לפיה האנרגיה האפלה נובעת מקיומו של קבוע קוסמולוגי. מודלים אחרים של אנרגיה אפלה, כמו למשל מודל "היסוד החמישי" (quintessence), לא התאימו לתוצאות.
גודלו של הקבוע הקוסמולוגי המתאים להתפשטות הנצפית של היקום קטן לאין שיעור יחסית לגדלים פיזיקליים אחרים. לפי המדידות, ערכו של הקבוע הקוסמולוגי ‎10-29‎ גרם לסמ"ק או ‎10-120‎ ביחידות פלאנק המצומצמות. חוסר היכולת להבין את מקורו של קבוע קוסמולוגי כה קטן זכה לכינוי בעיית הקבוע הקוסמולוגי, ואף הוביל לדיון אודות העיקרון האנתרופי כפתרון אפשרי לבעיה.
ראו גם

תורת היחסות הכללית
קוסמולוגיה
אנרגיה אפלה
המפץ הגדול
יקום פתוח
יקום סגור
המדידות של לוויין המחקר WMAP תומכות בקיומו של קבוע קוסמולוגי חיובי וקטן
הקואליציה להפסקת השימוש הצבאי בילדים חיילים

הקואליציה להפסקת השימוש הצבאי בילדים חיילים הוא ארגון בין-לאומי ללא כוונת רווח שנוסד ביוני 1998 כדי "לתמוך באימוץ ובדבקות תקנים בינלאומיים, לאומיים ואזוריים (לרבות הפרוטוקול האופציונלי לאמנת זכויות הילד בנוגע למעורבותם של ילדים בעימות מזוין) האוסרים גיוס ושימוש צבאי במי שטרם מלאו לו 18 בפעולות איבה; ובהכרה ואכיפה של תקנים אלו על ידי כל הכוחות והארגונים הצבאיים, בין אם ממשלתי ובין אם אינו ממשלתי" (ציטוט מתוך האתר הרשמי).
הקואליציה נוסדה על ידי שישה ארגונים בינלאומיים:
אמנסטי אינטרנשיונל
משמר זכויות האדם
הברית הבינלאומית להצלת ילדים
שירות פליטים ישועי
משרד קוויקר של האומות המאוחדות
האיחוד הבינלאומי לבני אדם בעולם
מאוחר יותר הצטרפו מספר ארגונים נוספים:
האגודה הבינלאומית לזכויות הילד
חזון עולמי
ארגוני אזוריים לא ממשלתיים ממרכז אמריקה, אפריקה, אסיה ומדינות האוקיינוס השקט.
הארגון מפרסם מדי שנה דוחות שנתיים המתעדים את השימוש הצבאי בילדים חיילים, תוך פנייה לארגונים רבים בבקשה לחדול ממנהג זה.
ראו גם

יום היד האדומה
הרמן פרייזר

הרמן רונלד "הרם" פרייזר (באנגלית: Herman Ronald "Herm" Frazier;‏ נולד ב-29 באוקטובר 1954) הוא אתלט עבר אמריקאי, אלוף אולימפי (מרוץ שליחים 4X400 מטר) וזוכה מדליית ארד (ריצת 400 מטר) באולימפיאדת מונטריאול (1976), זוכה שתי מדליות זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים (מקסיקו סיטי 1975 וסן חואן 1979) במירוץ שליחים 4X400 מטר וזוכה מדליית זהב בגביע התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית (מונטריאול 1979) במירוץ שליחים 4X400 מטר.
ביוגרפיה

הרמן פרייזר נולד ב-1954 בפילדלפיה שבפנסילבניה (ארצות הברית). למד ב"תיכון גרמנטאון" שבפילדלפיה (אנ') ועם סיום לימודי התיכון החל ללמוד באוניברסיטת דניסון (אנ') שבעיר גרנוויל (אנ'), אוהיו. בהמשך למד מדע המדינה באוניברסיטת המדינה של אריזונה והוסמך ב-1977. פרייזר החל לעסוק בספורט כבר בבית הספר התיכון ובתקופת לימודיו באוניברסיטת אריזונה מונה לקפטן של נבחרת האתלטיקה של האוניברסיטה.
לאחר סיום לימודיו מונה לעוזר הוראה באוניברסיטה בה למד, המשיך לעבוד בה 23 שנה, והתקדם לתפקיד מנהל האתלטיקה של האוניברסיטה. ב-2000 מונה לתפקיד מנהל ספורט ב"אוניברסיטת אלבמה" שבעיר בירמינגהאם, אלבמה (אנ'). ב-2002 התפטר מאוניברסיטת אלבמה ומונה לתפקיד דומה באוניברסיטת הוואי אך פוטר ב-2008 לאחר שלא הצליח להחתים מאמן פוטבול בו חשקה האוניברסיטה וכן על הכנת תקציב גרעוני. באותה שנה מונה למנהל ספורט האוניברסיטת טמפל בפילדלפיה וב-2011 מונה לתפקיד דומה באוניברסיטת סירקיוז בניו יורק.
במקביל לעבודתו מילא פרייזר מספר תפקידים בוועד האולימפי של ארצות הברית (אנ'). ב-1996 מונה לסמנכ"ל בוועדה וליווה את ההכנות של נבחרת ארצות הברית לקראת אולימפיאדת סידני שנערכה ב-2000. לאחר מכן מונה לראש משלחת הספורטאים לאולימפיאדת אתונה ב-2004. כמו כן מילא בוועד האולימפי תפקידים במועצה המייעצת לאתלטים אולימפיים ובוועדה לסקירה אולימפית. כמו כן מילא מספר תפקידים באירועי פוטבול.
קריירה ספורטיבית > 1975

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו זכה פרייזר, יחד עם נבחרת ארצות הברית, במדליית זהב במרוץ שליחים 4X400 מטר בתוצאה של 3:00.76 דקות לפני נבחרת קובה (3:02.82 דקות) ונבחרת קנדה (3:03.92 דקות).
קריירה ספורטיבית > 1976 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת מונטריאול זכה פרייזר, יחד עם נבחרת ארצות הברית, במדליית זהב במרוץ שליחים 4X400 מטר בתוצאה של 2:58.65 דקות לפני נבחרת פולין (3:01.43 דקות) ונבחרת מערב גרמניה (3:01.98 דקות). כמו כן זכה במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.95 שניות אחרי אלברטו חואנטורנה מקובה (44.26 שניות) ופרד ניוהאוז מארצות הברית (44.40 שניות).
קריירה ספורטיבית > 1977 > שיאן עולם

בתחרות שנערכה בפילדלפיה, פנסילבניה זכה פרייזר, יחד עם נבחרת אוניברסיטת אריזונה, במדליית זהב במרוץ שליחים 4X200 מטר בשיא עולם של 1:21.4 דקות תוך שיפור של עשירית השנייה לשיא של איטליה שנקבע ב-1972. השיא נשבר ב-1978 על ידי נבחרת הריצה של אוניברסיטת דרום קליפורניה שקבעה 1:20.26 דקות.
קריירה ספורטיבית > 1979

בתחרויות גביע התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית שנערכה במונטריאול, קנדה זכה פרייזר, יחד עם נבחרת ארצות הברית, במדליית זהב במרוץ שליחים 4X400 מטר בתוצאה של 3:00.70 דקות לפני נבחרת אירופה (3:00.80 דקות) ונבחרת אפריקה (3:01.22 דקות).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו זכה פרייזר, יחד עם נבחרת ארצות הברית, במדליית זהב במרוץ שליחים 4X400 מטר בתוצאה של 3:03.8 דקות לפני נבחרת ג'מייקה (3:04.7 דקות) ונבחרת קובה (3:06.3 דקות).
קריירה ספורטיבית > 1980

פרייזר היה חלק מנבחרת האתלטיקה של ארצות הברית לאולימפיאדת מוסקבה אולם השתתפותו נמנעה בגלל חרם שהוטל על האירוע. פרייזר היה אחד מ-461 חברי נבחרת זו שזכו במדליית הזהב של הקונגרס בגרסה מיוחדת שהונפקה עבור הספורטאים מהם נמנעה ההשתתפות.
אותות הערכה ומדליות

1980 - מדליית הזהב של הקונגרס
1999 - התקבל להיכל התהילה של אוניברסיטת אריזונה (אנ')
2002 - הכרזת מלגה על שם פרייזר (Herman R. Frazier Political Science Scholarship) באוניברסיטת המדינה של אריזונה
2005 - נבחר לאחד מ-50 האפרו-אמריקאים המשפיעים בספורט בארצות הברית.
2012 - "פרס החלוציות" על ידי התאחדות מנהלי הספורט באוניברסיטאות על תרומתו למשלחת הספורטאים לאולימפיאדת אתונה
2020 - התקבל להיכל התהילה של ספורטאי פילדלפיה (אנ')
הערות שוליים

↑  התפטרות פרייזר מאוניברסיטת אלבמה, באתר uabsports.com
↑  מינוי פרייזר באוניברסיטת הוואי, באתר manoa.hawaii.edu
↑  פיטורי פרייזר מאוניברסיטת הוואי, באתר espn.com
↑  לאחר עזיבתו עלו גם טענות שלא טיפל כראוי בפרשה של הטרדה מינית על ידי מאמן נבחרת הכדורסל של הבנות
↑  מעבר פרייזר לאוניברסיטת סירקיוז, באתר syracuse.com
↑  מלגת הרמן פרייזר, באתר spgs.asu.edu
↑  פרס החלוציות להרמן פרייזר, באתר foxsports.com
↑  קבלת הרמן פרייזר להיכל התהילה של פילדפיה, באתר thesundevils.com
↑  קבלת הרמן פרייזר להיכל התהילה של פילדפיה, באתר אוניברסיטת סירקיוז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14352837
ווקסהול קרלטון

| --- | --- |

Vauxhall Carlton, סדרה ראשונה, שנת 1984
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  ווקסהול מוטורס
 שנות ייצור:  1978–1994
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  ווקסהול ויקטור
 מודל אחריו:  Vauxhall Omega
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 סיווג:  מכונית סלון
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,620-4,678 מ"מ (סדרה ראשונה)  4,738 מ"מ (סדרה שנייה)
 רוחב:  1,720-1,726 מ"מ (סדרה ראשונה)  1,760 מ"מ (סדרה שנייה)
 גובה:  1,470 מ"מ (סדרה ראשונה)  1,445 מ"מ (סדרה שנייה)
 משקל:  1,145-1,305 ק"ג (סדרה ראשונה)  1,150-1,370 ק"ג (סדרה שנייה)
 בסיס גלגלים:  2,668 מ"מ (סדרה ראשונה)  2,730 מ"מ (סדרה שנייה)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 2.5 ליטר (מנוע בנזין) - סדרה ראשונה  6 צילינדרים, 3.0 ליטר (מנוע בנזין) - סדרה ראשונה  4 צילינדרים, 1.8 ליטר (מנוע בנזין) - סדרה ראשונה (מתיחת פנים דגם "E2"), סדרה שנייה  4 צילינדרים, 2.0 ליטר המפיק 115 כ"ס (מנוע בנזין) - סדרה ראשונה (מתיחת פנים דגם "E2"), סדרה שנייה  4 צילינדרים, 2.2 ליטר (מנוע בנזין) - סדרה ראשונה (מתיחת פנים דגם "E2")  4 צילינדרים, 2.3 ליטר (מנוע דיזל) - סדרה ראשונה (מתיחת פנים דגם "E2")  4 צילינדרים, 2.3 ליטר (מנוע טורבו-דיזל) - סדרה שנייה  4 צילינדרים, 2.4 ליטר (מנוע בנזין) - סדרה שנייה  6 צילינדרים, 2.6 ליטר (מנוע בנזין) - סדרה שנייה  6 צילינדרים, 3.0 ליטר (מנוע בנזין) - סדרה שנייה  6 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 3.0 ליטר המפיק 179 כ"ס (דגם GSi 3000, שנת 1986) (מנוע בנזין)  6 צילינדרים, 4 שסתומים לצילינדר, 3.0 ליטר המפיק 207 כ"ס (דגם GSi 3000, שנת 1990) (מנוע בנזין)
 מהירות מרבית:  216 קמ"ש (דגם GSi 3000, שנת 1986) (מנוע בנזין)  240 קמ"ש (דגם GSi 3000, שנת 1990) (מנוע בנזין)
ווקסהול קרלטון (באנגלית: Vauxhall Carlton) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית ווקסהול מוטורס חברת בת של ג'נרל מוטורס שיוצרה בין השנים 1978–1994 בבריטניה.
במקביל לייצור ה"ווקסהול קרלטון", ייצרה אופל, חברת הבת הגרמנית של ג'נרל מוטורס את האופל רקורד E (1977-1986) שהיה דגם דומה, ובין השנים 1988- 2003 את האופל אומגה (אנ').
תצורות "ווקסהול קרלטון"

4 דלתות - סלון
5 דלתות - סטיישן
סדרות "ווקסהול קרלטון"

סדרה ראשונה (Mark I) - יוצרה בין השנים 1978–1986.
סדרה שנייה (Mark II) - יוצרה בין השנים 1986–1994.
תמונות

"ווקסהול קרלטון", סדרה ראשונה
"ווקסהול קרלטון", סדרה ראשונה - סטיישן
"ווקסהול קרלטון", סדרה ראשונה, שנת 1986 - סטיישן
"ווקסהול קרלטון", סדרה ראשונה, שנת 1979
"ווקסהול קרלטון", סדרה שניה, שנת 1993
"ווקסהול קרלטון", סדרה שניה, שנת 1992 - סטיישן
"ווקסהול קרלטון", סדרה שניה, שנת 1992 - סטיישן
"ווקסהול קרלטון", סדרה שניה, שנת 1993
ראו גם

ווקסהול בלמונט
ווקסהול ויקטור
ווקסהול קרסטה
ווקסהול מוטורס
ווקסהול שבט
בדפורד בייגל
הערות שוליים

↑  "ווקסהול קרלטון" storm.oldcarmanualproject.com/vauxhallcarlton
↑  "ווקסהול קרלטון" totalcarlton.com/forums
↑  "ווקסהול קרלטון" סדרה שנייה classics.honestjohn.co.uk/reviews/vauxhall/carlton-mk2
↑  "ווקסהול קרלטון" דגם gsi-3000 - סדרה שנייה classics.honestjohn.co.uk/reviews/vauxhall/carlton-gsi-3000
הפארק הלאומי ריו אביסאו

ריו אביסאו (ספרדית: Rio Abiseo) הוא פארק לאומי בצפון פרו. הפארק הוכרז בשנת 1983 ומאז 1986 הוא סגור לתיירים, על מנת שלא לפגוע במרקם האקולוגי שבו. בשנת 1990 הכריז עליו אונסק"ו כעל אתר מורשת עולמית (התחום המוכרז הורחב ב-1992).
גאוגרפיה

הפארק משתרע על פני 2,745 קמ"ר בין הנהרות מרניון וואיאגה. שטח זה מהווה כ-70% מאגן ההיקוות של נהר האביסאו. גובהו של הפארק נע בין 350 ל-4,200 מ' מעל פני הים, מה שיוצר מגוון אקלימי וביולוגי. כמות המשקעים השנתית משתנה בין אזור לאזור והיא נעה בין 500 ל-2,000 מ"מ.
פלורה ופאונה

באזור הנהר כ-5,000 מיני צמחים ובהרים 980 מינים, מהם 13 אנדמיים.
בתחומי הפארק בעלי חיים רבים ובהם הצמרן צהוב הזנב, מין קוף ממשפחת הקופים רחבי האף, המצוי בסכנת הכחדה. בפארק מיני קופים נוספים בהם שאגן ונצואלי אדום, קוף עכביש לבן-חזה וקפוצ'ין לבן-חזה. עם העופות השוכנים בפארק נמנים הנשרון המלכותי, הקתרטס התרנגולי והטוקן צהוב-המצח. כן מצויים בפארק יגוארים, דובי משקפיים, ואיילים פרואנים.