מערכת אולם
המערכה > הסלאך-יונגינגן ואלכינגן

הצבא האוסטרי המדוכא הגיע לאולם בשעות המוקדמות של 10 באוקטובר. מאק התלבט בדרך פעולתו והצבא האוסטרי נותר לא פעיל באולם עד 11 באוקטובר. בינתיים, נפוליאון פעל תחת הנחות פגומות: הוא האמין שהאוסטרים נעים מזרחה או דרום מזרחה ושאולם נשמרת על ידי כוחות קלים. נה חש בהבנה המוטעית הזו וכתב לברטייה שאולם, למעשה, מוגנת בכבדות יותר ממה שחשבו הצרפתים במקור. במהלך תקופה זו, האיום הרוסי במזרח החל להעסיק את נפוליאון עד כדי כך שמירא קיבל את הפיקוד על הזרוע הימנית של הצבא, המורכבת מהקורפוס של נה ולאן. הצרפתים הופרדו בשתי אגפים מסיביים בשלב זה: הכוחות של נה, לאן ומירא ממערב הכילו את מאק בעוד אלו של סו, דאבו, ברנדוט ומרמון ממזרח הופקדו על שמירה מפני כל פלישה אפשרית של רוסיה ואוסטריה. ב-11 באוקטובר עשה נה דחיפה מחודשת לאולם; הדיוויזיות ה-2 וה-3 היו אמורות לצעוד לעיר לאורך הגדה הימנית של הדנובה בעוד שהדיוויזיה של דופון, שנתמכה על ידי דיוויזיית דרגונים אחת, הייתה אמורה לצעוד ישירות לאולם ולתפוס את העיר כולה. הפקודות היו חסרות סיכוי כי נה עדיין לא ידע שכל הצבא האוסטרי מוצב באולם.
רגימנט הרגלים ה-32 בדיוויזיה של דופון צעד מהסלך לכיוון אולם ונתקל בארבעה רגימנטים אוסטריים שהחזיקו את בופינגן. ה-32 ביצע כמה התקפות אכזריות, אבל האוסטרים החזיקו מעמד והדפו כל אחת מההתקפות. האוסטרים הציפו את הקרב בעוד גדודי פרשים וחיל רגלים לאולם-יונגינגן בתקווה להבקיע מכת נוקאאוט נגד הקורפוס של נה על ידי כיתור הכוח של דופון. דופון חש במתרחש והקדים את האוסטרים בכך שפתח במתקפת פתע על יונגינגן, במהלכה לקח בשבי לפחות 4,000 מהאוסטרים. התקפות אוסטריות מחודשות גירשו את הכוחות הללו חזרה אל הסלאך, שהצרפתים הצליחו להחזיק. דופון נאלץ בסופו של דבר לסגת לאלבק, שם הצטרף למחלקת הדרגונים הרגלים של לואיס ברגו ד'הילר. השפעותיו של קרב הסלאך-יונגינגן על תוכניותיו של נפוליאון אינן ברורות במלואן, אך ייתכן שהקיסר נוכח לבסוף שרוב הצבא האוסטרי מרוכז באולם. בהתאם לכך, נפוליאון שלח את הקורפוס של סול ומרמון לעבר הילר, כלומר היו לו כעת ארבעה קורפוסי רגלים וקורפוס פרשים אחד להתמודד עם מאק; דאבו, ברנדוט והבווארים עדיין שמרו על האזור סביב מינכן. נפוליאון לא התכוון להילחם בקרב על פני נהרות וציווה על המרשלים שלו לכבוש את הגשרים החשובים מסביב לאולם. הוא גם החל להסיט את כוחותיו מצפון לאולם מכיוון שציפה לקרב באזור זה ולא לכיתור של העיר עצמה. נטיות ופעולות אלו הובילו לעימות באלכינגן ב-14 באוקטובר כאשר כוחותיו של נה התקדמו אל אלבק.
בשלב זה של המערכה, סגל הפיקוד האוסטרי היה בבלבול מלא. פרדיננד החל להתנגד בגלוי לסגנון הפיקוד ולהחלטותיו של מאק, והאשים כי האחרון בילה את ימיו בכתיבת פקודות סותרות שהותירו את הצבא האוסטרי לצעוד הלוך ושוב. ב-13 באוקטובר שלח מאק שני טורים אל מחוץ לאולם לקראת פריצה צפונה: אחד בפיקודו של יוהאן זיגיסמונד ריש פנה לכיוון אלכינגן כדי לאבטח את הגשר שם והשני בפיקודו של פרנץ פון ורנק יצא צפונה עם רוב הארטילריה הכבדה. נה מיהר את הקורפוס שלו קדימה כדי ליצור מחדש קשר עם דופון, שעדיין היה מצפון לדנובה. נה הוביל את הדיוויזיה של לואיזון מדרום לאלכינגן על הגדה הימנית של הדנובה כדי להתחיל בהתקפה. הדיוויזיה של מאלהר חצתה את הנהר מזרחה יותר ונעה מערבה לעבר עמדתו של ריש. השדה היה מישור הצפה מיוער בחלקו, העולה בתלילות אל עיירת הגבעות אלכינגן, שהייתה לה שדה ראייה רחב. הצרפתים סילקו את משמרות האוסטרים מגשר, ואז גדוד תקף באומץ וכבש את המנזר בראש הגבעה בנקודת הכידון. במהלך קרב אלכינגן, הובסו גם הפרשים האוסטריים וקורפוס הרגלים של ריש נמלט לעבר אולם. נה קיבל את התואר "דוכס אלכינגן" על ניצחונו המרשים.