מטען הכאב
קבלה וביקורת > תגובה ביקורתית

"מטען הכאב" זכה להערכה רחבה, כאשר הופעתו של ג'רמי רנר זכתה לשבחים מהמבקרים. Rotten Tomatoes מעניק לסרט דירוג אישור של 97%, על סמך 290 ביקורות, עם דירוג ממוצע משוקלל של 8.5/10. זה היה הסרט השני בדירוג הגבוה ביותר של 2009, מאחורי למעלה של פיקסאר. המבקרים טענו, "אפוס מלחמה משוחק היטב, שצולם באינטנסיביות, מלא אקשן, "מטען הכאב" של קתרין ביגלו הוא עד כה הטוב ביותר מבין הדרמטיזציות האחרונות של מלחמת עיראק". Metacritic, והעניק לסרט ציון ממוצע של 95 מתוך 100, בהתבסס על 37 מבקרים, מה שמצביע על "הערכה אוניברסלית".
רוג'ר אברט מ"שיקגו סאן טיימס" דירג את הסרט כטוב ביותר של שנת 2009, וכתב, "מטען הכאב" הוא סרט נהדר, סרט אינטליגנטי, סרט שצולם בצורה ברורה כדי שנדע בדיוק מי כולם ואיפה הם נמצאים ומה הם. עושים ולמה". הוא שיבח את האופן שבו נבנה המתח, וכינה את הסרט "מכושף". אברט החשיב את רנר "מתחרה מוביל לפרסי האוסקר", וכתב, "המשחק שלו אינו בנוי על נאומים מורכבים אלא על השלכה פנימית של מי האיש הזה ומה הוא מרגיש. הוא לא גיבור במובן המקובל". בסופו של דבר הוא דירג אותו כסרט השני הטוב ביותר של העשור, רק אחרי סינקדוכה, ניו יורק.
גם ריצ'רד קורליס ממגזין טיים דיבר מאוד על משחקו של רנר, וכינה אותו גולת הכותרת של הסרט. קורליס כתב:
"הוא רגיל, פרצוף עמוס, שקט, ובהתחלה נראה שאין לו כריזמה על המסך לשאת סרט. ההנחה הזו נעלמת תוך דקות ספורות, כשרנר חושף לאט את החוזק, הביטחון והאי-חיזוי של ראסל קרואו צעיר. המיזוג של שחקן ודמות הוא אחד הדברים הגדולים שיש לאהוב בסרט הזה... זה פלא מפחיד לראות את ג'יימס בפעולה. חוש אנליטי ותשומת לב לפרטים של ספורטאי גדול, או פסיכופת מאסטר, אולי שניהם".
קורליס שיבח את הטון ה"רגוע והרגוע" של הסרט, המשקף את הדמות הראשית שלו. קורליס סיכם, "מטען הכאב" הוא סרט כמעט מושלם על גברים במלחמה, גברים בעבודה. באמצעות דימויים חזקים ואקשן אלים, הוא אומר שאפילו הגיהנום זקוק לגיבורים".
AO Scott מהניו יורק טיימס כינתה את מטען הכאב "הסרט האמריקאי הטוב ביותר על מלחמת עיראק" והדגישה את השילוב בין אקשן מותח וריאליזם עמוק שמאתגר תפיסות מקובלות על המלחמה. היא שיבחה את בימויה של קתרין ביגלו על הצגת המורכבויות המוסריות והפסיכולוגיות של לוחמה, לצד התמקדות ייחודית בדינמיקה של פצצות ומתח קרבי. סקוט ציינה שהסרט מתמודד עם הפן המושך והמסוכן של המלחמה, ומציעה מבט מקורי על האופן שבו היא מהווה חוויה ממכרת עבור חלק מהלוחמים והקהל.
איימי טאובין מ-Film Comment תיארה את מטען הכאב כחוויה סוחפת ועמוסת מתח, ושיבחה את הצילום של בארי אקרויד על השימוש בנקודות מבט מרובות. היא הדגישה את העריכה המהירה והעצבנית, שגורמת לצופים לחוות את האיום מכל כיוון, כמו הדמויות עצמן.
ג'ו מורגנשטרן מהוול סטריט ג'ורנל כינה את מטען הכאב "מותחן פעולה מרהיב ומחקר מעמיק על גבורה בלוחמה עירונית". פיטר האוול מה-Toronto Star הדגיש את עוצמתו הפיזית והרגשית של הסרט, ואילו ליסה שוורצבאום מ-Entertainment Weekly העניקה לו דירוג "A" ושיבחה את יכולתו לשלב פעולה אינטנסיבית עם הצגת הקרב מבפנים ומהשטח כאחד.
דרק אלי מ-Variety מצא את מטען הכאב מרתק כמותחן, אך מתח ביקורת על פסיכולוגיה לא מקורית ותסריט מלאכותי במקומות. אן תומפסון מאותו מגזין ציינה את ייחודו של הסרט, במיוחד כבימויה של אישה, וראתה בו מועמד בולט לסרט הטוב ביותר בזכות גישתו השונה לסרטי מלחמת עיראק.
טארה מקלווי מ-The American Prospect טענה ש"מטען הכאב" הוא תעמולה פרו-אמריקאית שמייצרת אמפתיה לחיילים תוך הצדקת אלימות נגד אזרחים עיראקים, ותיארה אותו כ"כלי גיוס יעיל לצבא". ג'ון פילגר ב-New Statesman מתח ביקורת על הסרט על הפיכת אלימות במדינות זרות לבידור, תוך התעלמות ממחירם הכבד של חיי אדם.
בשנת 2010, ברית הקולנוע והטלוויזיה העצמאית (אנ') בחרה בסרט כאחד מ-30 הסרטים העצמאיים המשמעותיים ביותר ב-30 השנים האחרונות.
"מטען הכאב" זכה בתואר "הסרט הטוב ביותר של המאה ה-21 עד כה" בשנת 2017 על ידי מבקרי הקולנוע הראשיים של הניו יורק טיימס AO Scott ומנולה דארגיס.
היסטוריון התקשורת פרופ' סטיוארט יואן מתח בסרט ביקורת על מה שהוא תיאר כ"חגיגה שלמה של מטורף בודד, אבל בסופו של דבר הוא הגיבור האמריקאי המובהק, כי משוגעים בודדים הם גדולים מאוד במדינה הזו".