stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורה גולדנברג
ביוגרפיה

גולדנברג נולדה בשם אורה סבירסקי ברמת גן. היא למדה ב-"בית הספר לילדי עובדים" ברמת גן ולאחר מכן ב-"תיכון חדש" בתל אביב, שם החלה ללמוד משחק אצל ניסן נתיב. בצה"ל היא שירתה בחיל האוויר.
בשנת 1959 לאחר שחרורה מהשירות הצבאי, נסעה ללונדון ללימודי ספרות אנגלית. בין 1965–1971 השלימה תואר במשפטים באוניברסיטת ירושלים. בהמשך השלימה לימודי תיאטרון, באוניברסיטת תל אביב, וב-2001 סיימה לימודי גישור בלשכת עורכי הדין.
בין 2012 - 2015 למדה ציור ואמנות אצל האוצרת, רויטל בן אשר פרץ, ב"בית האמנים" - תל אביב, ולימודי אוצרות בסמינר הקיבוצים בתל אביב.
קריירה מקצועית

בין השנים 1978 – 2002 עסקה גולדנברג בפעילות התנדבותית למען האמנות בישראל: הקימה (1978) ועמדה כעשור בראש אגודת ידידי התיאטרון הלאומי "הבימה", כיהנה כיו"ר פרויקט חילופי תרבות בין ישראל לתפוצות (1988), בחגיגות ה-40 למדינה, כיהנה כיושבת ראש פרויקט "עצמאות ומעורבות" (חילופי תרבות בין ישראל לתפוצות) וכיושבת ראש קש"ת - "קשרי תרבות".
בין השנים 1988–2015 עמדה בראש "קרן אורה" שהעניקה פרסים לשחקנים ויוצרים בתיאטרון הלאומי "הבימה".
בשנת 1990 הקימה וכיהנה כיושבת ראש "קרן תרבות אנגליה ישראל", בשנת 1992 ייסדה את עמותת עלמ"א - "עסקים למען אמנות בישראל" שם כיהנה כיו"ר העמותה עד 2002. גולדנברג הייתה חברה בהנהלות ציבוריות רבות, ביניהן: האקדמיה לאמנות "בצלאל", "האופרה הישראלית החדשה", "המועצה לאמנות ולתרבות", "מועצת המוזיאונים", "תרבות לישראל" ו"עתיד בטוח".
ב-2003, כשנה לאחר פרישתה מעלמ"א, הקימה את "פורום לגישור בגובה העיניים". הפורום התמחה בסכסוכים שבין הורים לילדים ובין בני זוג (בשיתוף עם מכון אדלר). המשרד פעל מספר שנים וחדל מפעילותו לאחר שגולדנברג נאלצה להתפנות לטיפול בבעלה שחלה.
גולדנברג יזמה את פרויקט "גן הפסלים" במכללת ספיר בנגב, כשנתיים לאחר מכן (2009) הקימה במכללה את הספרייה ע"ש ד"ר אמנון גולדנברג.
ב-2010 יזמה את הפקתו של הסרט הדוקומנטרי "גם האמת היא אופציה" להנצחת דמותו ופעילותו של אמנון בעלה.
חיים אישיים

גולדנברג היא אלמנתו של המשפטן ד"ר אמנון גולדנברג, אם לשלושה ילדים. מתגוררת בתל אביב.
תערוכות

2010 – "הספרייה הנודדת / The Wandering Library", גלריה MEMOIRE DE LAVENIR PRIS, פריז
2011 – תערוכת צילום בעקבות הספר "למה בכה הלימון" בגלריית תיאטרון גבעתיים. אוצר: דורון פולק
2011 – Darkness, מוזיאון לאמנות הפיוז'ן, ניו יורק
2013 – Art London Plates, גלריית Hundred Years, לונדון
2013 – Maping Art, גלריית For The World, ונציה
2014 – "אני עוד אציג", תערוכה קבוצתית, בית האמנים תל אביב
2014 – תערוכת הצילום "למה בכה הלימון", מוצגת כתערוכת קבע בבית החולים לילדים בתל השומר
2015 – "עוד כאן", מיצב אמנותי בתערוכה קבוצתית, בית האמנים תל אביב
2016 – אוצרת את "מפרש בודד", תערוכה בהשראת הזקן והים מאת ארנסט המינגוויי, גלריה העירונית "מכון המים" גבעתיים
2017 – "יבשות נעלמות" הביאנלה לאמנית בוונציה – השתתפות בתערוכת לוין במסגרת הביאנלה הבינלאומית
2019 – תערוכה קבוצתית, "תנועת מכחול" היכל אמנויות הבמה, הרצליה
2020 – תערוכת אמנות רב תחומית, "פלאשבאק", גלריה על האגם, רעננה
ספרים

"אמנות כל ההקשרים" –הוצאת ידיעות ספרים
"הסיפור של עלמ"א" – תיעוד 10 שנות בניית הקונספט של טיפוח הקשר בין אמנות - עסקים - קהילה.
"המילים נשארות" – אסופה של מאמרים ותיעוד דמותו של אמנון גולדנברג.
"שנה של מכתבי אהבה" (1960-1961) - ספר האוצר חליפת מכתבים בין אורה לאמנון, לונדון - רמת גן.
ספרים > ספרי ילדים

"למה בכה הלימון" – כתיבה וצילום, אורה גולדנברג, איורים דורון רוזנבלט.
"למה נבהל השטיח" – כתיבה אורה גולדנברג, איורים דורון רוזנבלט.
איזבלה גינור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באפריל 1948 (בת 76) הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ברה"מ 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים  הארץ  ידיעות אחרונות  BBC News Russian 
 
איזבלה גינור (נולדה ב-5 באפריל 1948) היא היסטוריונית ועיתונאית חוקרת של החתרנות הסובייטית בארץ ישראל והמעורבות הצבאית הסובייטית במזה"ת.
ביוגרפיה

גינור נולדה באוקראינה ב-5 באפריל 1948. מאז 1967 חיה בישראל. למדה באוניברסיטת תל אביב. גינור היא עמיתת מחקר במכון טרומן לקידום השלום באוניברסיטה העברית בירושלים ופרסמה במסגרתו בשיתוף עם בן זוגה, גדעון רמז, את מחקרם אודות המעורבות הצבאית הסובייטית בסכסוך הישראלי-ערבי והמימד הגרעיני של מלחמת ששת הימים: Foxbats Over Dimona.
הספר זכה במדליית כסף לספר השנה לשנת 2008 של מכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון.
זכתה בפרס על שם אהרן יריב לשנת 2004 המוענק על ידי המרכז למורשת המודיעין.
ב-2016 זוג החוקרים פרסם ממצאים שערך על בסיס ארכיון מיטרוחין אודות מרגלים מטעם ברית המועצות בישראל ומידע על פרשיות נוספות.
פרסומים

איזבלה גינור, מטפורה, ספרית פועלים
Isabella Ginor (10 ביוני 2000). "How Six Day war almost led to Armageddon". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
Изабелла Гинор (11 באוקטובר 2000). "Джихад из Багдада". Время новостей, N°144. {{cite news}}:  (עזרה)
Изабелла Гинор (7 במרץ 2002). "Арафат забыт, но не прощен". Время новостей. {{cite news}}:  (עזרה)
Isabella Ginor. "THE COLD WAR'S LONGEST COVER-UP: HOW AND WHY THE USSR INSTIGATED THE 1967 WAR". MIDDLE EAST REVIEW OF INTERNATIONAL AFFAIRS (MERIA) JOURNAL Volume 7, Number 3 (September 2003).
Изабелла Гинор (24 באפריל 2003). "Москва собиралась уничтожить Израиль". Едиот Ахронот. {{cite news}}:  (עזרה)
Изабелла Гинор; Гидеон Ремез (10 באוקטובר 2003). "Судный день Советского Союза начался на Востоке". vremya.ru. {{cite news}}:  (עזרה)
Isabella Ginor, Gideon Remez: Un-Finnished Business: A Never-sent Diplomatic Note Confirms Moscow's Premeditation of the Six-Day War . In: The Sixth Nordic Conference on Middle Eastern Studies : Revised draft. — Copenhagen: Danish Institute for International Studies, DIIS, 8–10 October 2004.
Isabella Ginor, Gideon Remez: Foxbats Over Dimona: The Soviets' Nuclear Gamble in the Six-Day War. — Yale University Press, 2007. — 287 Seiten — [[:en:Special:BookSources/0300123175|ISBN 0300123175]], 9780300123173
Изабелла Гинор; Гидеон Ремез (5 ביוני 2007). ""Время новостей": Ядерные игры перед короткой войной". newsru.co.il. {{cite news}}:  (עזרה)
Isabella Ginor; Gideon Remez (8 באוקטובר 2008). "Analysis: Back to the USSR". jpost.com. {{cite news}}:  (עזרה)
Isabella Ginor; Gideon Remez (8 בספטמבר 2008). "The Six-Day War as a Soviet Initiativ: New Evidence and Methodological Issues". worldsecuritynetwork.com. אורכב מ-המקור ב-2013-01-05. נבדק ב-2016-06-06. {{cite news}}:  (עזרה)
Изабелла Гинор; Гидеон Ремез (6 באוקטובר 2008). "Кровавая ближневосточная ничья. Неоцененный вклад Советского Союза в войну Судного дня". vremya.ru. {{cite news}}:  (עזרה)
Изабелла Гинор (2009-09-21). "Обама, Нетаньяху и Аббас встречаются в Нью-Йорке". rfi.fr.
פרסומים > ביקורת ספרים

ראובן פדהצור, המלחמה שלא היתה (אף שהיתה), באתר הארץ, 19 בנובמבר 2007, ביקורת על הספר 'עטלפים מעל דימונה'
ראו גם

מלחמת ששת הימים
הערות שוליים

↑  תום שגב, איש המסתורין מרחביה, באתר הארץ, 2 במרץ 2012
↑  FORA.tv Speaker - Isabella Ginor, Fora TV, June 6, 2007.
↑  אבנר כהן, הולכים על האופציה הגרעינית, באתר הארץ, 21 במאי 2007
↑  Foxbat, עטלף בעברית, הוא הכינוי למטוס הקרב הסובייטי מדגם מיג 25 שהוטסו מעל לכור הגרעיני בדימונה במאי 1967 על ידי טייסים סובייטים לטענת המחברים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303674105171  BnF: cb16163139f (data)  GND: 1160210071  ISNI: 0000 0000 7327 6148  LCCN: n89121054  LNB: 000263534  NKC: jo20181005282  SUDOC: 080293948  VIAF: 20096467   WorldCat (עם VIAF): 20096467
אלון קלוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במרץ 1969 (בן 55) חדרה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1987–2018 (כ־31 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 334  מפקד יחידה 5252  מפקד עוצבת תבור  מפקד עוצבת עמוד האש  ראש מחלקת התכנון באג"ת  מפקד תותחנים פיקודי של פיקוד הצפון  קצין תותחנים ראשי
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה     המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן    מבצע צוק איתן
 
אלון קלוס (נולד ב-28 במרץ 1969) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שבתפקידו האחרון כיהן כקצין תותחנים ראשי.
ביוגרפיה

נולד וגדל בחדרה. עם גיוסו לצה"ל ב-1987 שובץ קלוס בחיל התותחנים, סיים את מסלול ההכשרה ללוחמים ושובץ בגדוד 411. הוא יצא לקורס קצינים ועם סיומו שובץ לגדוד 405. קלוס שימש במספר תפקידי פיקוד בחיל ובהם מפקד סוללה בגדוד 405, בשנים 1999 – 2000 כיהן כקצין אג"ם בחטיבת האש 282 בין השנים 2001 – 2003 פיקד על גדוד 334 לאחר מכן מונה לראש ענף חיל התותחנים במחלקת אמל"ח בזרוע היבשה בשנים 2005 – 2007 פיקד על יחידה 5252. לאחר מכן מונה לראש מחלקת תורה בחיל, ומפקד עוצבת התבור בשנים 2007 עד 2009 בשנים 2009 – 2011 פיקד על עוצבת עמוד האש. בהמשך מונה לראש מחלקת התכנון באגף התכנון בין השנים 2011 – 2013, ובסיום תפקידו יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי (מחזור מ"א). לאחר סיום הלימודים בשנת 2014 מונה למפקד תותחנים פיקודי בפיקוד הצפון. באוגוסט 2015 מונה לקצין תותחנים ראשי וכיהן בתפקיד עד ל-31 ביולי 2018.
לאחר שחרורו הקים יחד עם משה קיפניס ויואלי אור את חברת Cando העוסקת ברחפנים.
קלוס הוא בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. מתגורר בכרכור, נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

1 2 3  תא"ל אלון קלוס, באתר תמיד תותחן (בעברית)
↑  שחר הלווינג, חגגו בקול רועם, אתר זרוע היבשה, 31 במרץ 2009
↑  שחר הלווינג, קליעה לרחוק, ביטאון ביבשה, גיליון 9, אפריל 2009.
↑  עמית קורח, על חריצות ושאיפות גבוהות, אתר זרוע היבשה, 18 במאי 2009
↑  פלורית שויחט, צה"ל בוחן שילובו של תותח חדש בחיל התותחנים, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 7 ביולי 2011.
אילה זילברמן

| --- | --- |

 לידה:  23 באוקטובר 1983 (בת 41) רמת גן
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  שחקנית טלוויזיה
 מקום לימודים:  סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין 
 http://www.ayalazilberman.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
אילה זילברמן (נולדה ב-23 באוקטובר 1983) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

אילה זילברמן נולדה ברמת גן. בהיותה בת שלוש וחצי עברה למכבים, שם גדלה. כשהייתה בת 15.5 הוריה התגרשו והיא נשארה להתגורר עם אמה. בצה"ל שירתה כמדריכת שריון בבית הספר לשריון בדרום הארץ.
בתום שירותה הצבאי למדה במשך שנה מכינה בסטודיו למשחק ניסן נתיב ואחר-כך למדה במסלול התלת-שנתי בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, היא סיימה את הלימודים בשלהי שנת 2008. בכיתתה למדו בין השאר טל בלנקשטיין, אור מאיר, אנדריאה שוורץ, עודד אהרליך וגלעד אבנת.
בשנה השלישית ללימודיה גילמה את דמותה של חנה רובינא בהצגה "הבימה – הסטודיה הדרמטית מציגה" במסגרת הסטודיו של יורם לוינשטיין. ההצגה מגוללת את סיפור ייסודו של סטודיו "הבימה" במוסקבה, מאת ובבימויה של חגית רכבי ניקוליבסקי. ההצגה המשיכה לרוץ בצוותא.
משחקת ב"תמול שלשום", עיבוד של פנינה גרי לרומן פרי עטו של ש"י עגנון, המוצג בתיאטרון הערבי-עברי ביפו, בהצגה היא עושה דאבל קאסט עם תמר אלקן, איתה משחקים הילה ספורטס, תומר הלדשטיין, יפתח ארז וליאור מיכאלי. כל אחד מהשחקנים מגלם מספר דמויות.
שיחקה בתפקיד בת' בהצגה "נשים קטנות" בבימויו של ניר ארז, במדיטק.
אילה זילברמן שיחקה ב"תנוחי", דרמה יומית בת 50 פרקים ששודרה ב-HOT3 החל מאפריל 2012. היא גילמה את דמותה של הגר פרימור, חברתו של מתי אייסברג (ישי גולן), ה"ביצ'ית" הצעירה של הסדרה.
שיחקה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "סרוגים", "לאהוב את אנה" "23FM", "השועלים" ו"החברים של נאור". בנוסף, הצטלמה לפרסומות ושיחקה בסרטי סטודנטים רבים.
ב-2011 שיחקה בסרט "וידאו קסם" של שיר קומאי לצד אורי יניב. זהו סרט פנטזיה אודות מפגש בין דניאל, בחור בעל אהבה עזה לקולנוע ובחורה מיקום מקביל שעובדת בספריית DVD. הסרט הוא עיבוד לסיפור הקצר "Impossible Dreams", פרי עטו של טים פראט, זוכה פרס ההוגו. הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים וזכה במקום הראשון בפסטיבל אייקון.
שיחקה ב"קרון", סרטם הקצר של ארז אבני ואיתי אדרי (2012), לצידם של ליאור אשכנזי ונתי רביץ. הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים הקצרים בגליל ובפסטיבל הסטודנטים הבינלאומי בתל אביב.
החל מהשנה השלישית ללימודיה, זילברמן משתתפת בערבי מחווה לאמנים שונים, הכוללים ספרות ושירה, מיוזמתו של מאיר עוזיאל. חברה בקבוצת האלתור "למאבאטי".
ביוני 2012 הצטלמה לסדרת הטלוויזיה "יומני החופש הגדול" של ערוץ דיסני ו-yes הטלוויזיה בלוויין.
בשנת 2013 שיחקה בסדרה "פרופיל 64" בערוץ 10 לצד מיכאל מושונוב, דנה פרידר ועוד.
בשנת 2014 הצטרפה ללהקת "אנרגיה חולנית".
בשנת 2014 גילמה זילברמן תפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "אניגמה", דרמה יומית בת 150 פרקים לצידו של עופר שכטר ששודרה ביס קומדי.
ביוגרפיה > תפקידים בטלוויזיה

| סדרה | ערוץ | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| לאהוב את אנה | ערוץ 10 | ציון רובין | איה | 2008 |
| 23FM | חינוכית 23 | אבינועם דמארי | נועה | 2008 |
| השועלים | ניקלודיאון | ירון ארזי, אורן שקדי, אייל דורי | שמרית | 2010 |
| החברים של נאור | ערוץ 10 | נאור ציון | איה | 2011 |
| סרוגים | יס Stars Drama HD | לייזי שפירא | מישל | 2012 |
| יומני החופש הגדול | דיסני | עופר ויצמן | שירה כהנא | 2012 |
| תנוחי | HOT3 | שירלי שטרן ויריב הורוביץ | הגר פרימור | 2012 |
| פרופיל 64 | ערוץ 10 | איתן צור | דפי החובשת | 2013 |
| רמזור | ערוץ 2 (שידורי קשת) | אוהד פרח | סופי | 2014 |
| אניגמה | ויוה (לצופי yes) | מרקו כרמל | סופי / אנני / דניאל | 2014 |
| השוטר הטוב | יס קומדי | תומר אבירם, איתן צור | שולי | 2015 |
| מתים לרגע | HOT 3 | גל זייד | ד"ר טל משיקגו | 2017 |
ביוגרפיה > תפקידים בקולנוע

| סרט | במאי | שנה | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- |
| קרון (סרט קצר) | ארז אבני ואיתי אדרי | 2012 | השתתף בפסטיבל הסרטים הקצרים בגליל ובפסטיבל הסטודנטים הבינלאומי בתל אביב |
| וידאו קסם (סרט קצר) | שיר קומאי | 2011 | השתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים וזכה במקום הראשון בפסטיבל אייקון |
ביוגרפיה > תפקידים בתיאטרון

| הצגה | תיאטרון | מחזאי | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תמונתו של דוריאן גריי | הבימה | עיבוד של יחזקאל לזרוב לאוסקר ויילד | יחזקאל לזרוב | סיביל וויין | 2017 |
| הנשים של בשביס זינגר | חני הפקות | עיבוד של פנינה גרי לבשביס זינגר | פנינה גרי |  | 2013 |
| תמול שלשום | התיאטרון הערבי-עברי ביפו | עיבוד של פנינה גרי לרומן בשם זה של ש"י עגנון | פנינה גרי |  | 2011 |
| נשים קטנות | מדיטק | עיבוד של דפנה אנגל לספר בשם זה של לואיזה מיי אלקוט | ניר ארז | בת' | 2009 |
| הבימה – הסטודיה הדרמטית מציגה | צוותא, התחיל כהצגה שנה ג' בסטודיו לאומנויות התיאטרון של יורם לוינשטיין | חגית רכבי ניקוליבסקי | חגית רכבי ניקוליבסקי | חנה רובינא | 2008 |
הערות שוליים

↑  "תמול שלשום" באתר התיאטרון הערבי-עברי ביפו.
צ'ארלס מקנרי

צ'ארלס לינזה מקנרי (באנגלית: Charles Linza McNary;‏ 12 ביוני 1874 – 25 בפברואר 1944) היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית, שכיהן כסנאטור מטעם מדינת אורגון משנת 1917 ועד מותו בשנת 1944. בשנים 1926–1933 עמד בראשות ועדת החקלאות ולאחר מכן הנהיג את המיעוט הרפובליקני בסנאט. בבחירות לנשיאות 1940 ניסה להיבחר לתפקיד סגן הנשיא תחת ונדל וילקי אך לא נבחר לתפקיד.
ביוגרפיה

צ'ארלס מקנרי נולד ב-12 ביוני 1874 בסיילם שבאורגון, התשיעי מבין עשרה ילדים. הוריו נפטרו כשהיה בן תשע בלבד. בשנת 1896 החל ללמוד משפטים באוניברסיטת סטנפורד. הוא התקדם בקריירה המשפטית, עד אשר כיהן כשפוט בבית המשפט העליון של אורגון בשנים 1913–1915.
בשנת 1917 נבחר מקנרי לסנאט האמריקאי. בשנת 1922 הנשיא וורן הרדינג הציע למקנרי להתמנות לתפקיד מזכיר הפנים, אך מקנרי סירב והעדיף להישאר בסנאט. משנת 1933 כיהן כמנהיג המיעוט הרפובליקני לסנאט. בניגוד לחלק מהסנטורים במפלגתו, מקנרי דווקא כן תמך בחלקים מן מדיניות הניו דיל של הנשיא הדמוקרטי פרנקלין דלאנו רוזוולט. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מקנרי תמך בסיוע לצרפת והממלכה המאוחדת.
מקנרי נפטר ב-25 בפברואר 1944 בפורט לודרדייל שבפלורידה לאחר ניתוח לא מוצלח בגידול במוח.
אורה מורג

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1943 (בת 81) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 יצירות בולטות:  סדרת המתח ההיסטורית ע"ש טוביה מורג
 תקופת הפעילות:  מ-1962
 פרסים והוקרה:  פרס הספריות הציבוריות (2011) פרס זאב לספרות ילדים ונוער (2005) פרס אקו"ם
 האתר הרשמי דף הפייסבוק
 
אורה מורג (נולדה ב-11 באוגוסט 1943) היא סופרת לילדים ונוער, משוררת, מתרגמת ושחקנית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה

מורג נולדה בחיפה וגדלה בבת גלים. למדה בבית-ספר תיכון בקריית מוצקין. בצבא שירתה בנח"ל ולאחר כשנה הצטרפה ללהקת הנח"ל בתוכניתה מ-1962, "טיפת דבש". בהמשך למדה ספרות עברית ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב. שיחקה על הבמה בתיאטרון הקאמרי ובהבימה.
מורג כותבת ספרי שירה ופרוזה לילדים ולמבוגרים. תרגמה ספרים לעברית, בין השאר מספרי רודיארד קיפלינג וא. א. מילן. את ספרה הראשון, "תומר כ"ץ ילד מומלץ", כתבה עבור בנה בשנת 1972. שירה "קלרה אפרסק" (מתוך "תומר כ"ץ ילד מומלץ") בוצע על ידי גלי עטרי בפסטיבל החמישי לשירי ילדים בחנוכה 1974.
בשנות ה-70 הקימה עסק לייצור ושיווק סריגים. ב-1984 כתבה טור אופנה בעיתון "חדשות".
ב-1982 התחתנה עם בעלה השני, העיתונאי והרעיונאי אמנון אריאלי, שחזר בתשובה לאחר שהיו נשואים שנתיים. לאחר שלוש שנים נוספות התגרשו. ספרה "מאה תפוחים חדשים כולל מע"מ" מתאר את חזרתו בתשובה של בעלה והשפעתה על מערכת היחסים שלהם באור הומוריסטי. הספר שימש בסיס לתסריט הסדרה "לתפוס את השמיים" ששודרה בערוץ 2.
ב-1998 פרסמה רומן למבוגרים, "שמלת הכלה המכורה", המתאר מערכת יחסים בין שני אנשים נשואים, כאשר הגבר מציע נישואים למאהבתו שבעקבות זאת עוזבת את הבית, אבל הוא עצמו מעדיף בסופו של דבר להישאר עם זוגתו. לספר רקע אוטוביוגרפי של מערכת היחסים שבעקבותיה התגרשה מבעלה הראשון.
זכתה בפרס הספריות הציבוריות בשנת 2011. בשנת 2018, במסגרת חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל, נבחר ספרה "חפרפרת במחתרת" על ידי משרד החינוך לרשימת הספרים המומלצים לנוער בנושא מלחמות ישראל.
ב-2021 יצא לאור ספרה האוטוביוגרפיה "היא עוד תגיע להוליווד".
ספרים שכתבה אורה מורג

תֹּמֶר כ"ץ ילד מומלץ בהוצאת דביר, 1972
לאמא יש חבר חדש בהוצאת דביר, 1987
מאה תפוחים חדשים כולל מע"מ בהוצאת דביר (עוּבד לסדרת טלוויזיה בשם לתפוס את השמים), 1989
תיבת המכתבים הכי מקושקשת ברחוב בהוצאת אחד עשר פרפרים צהובים, 1997
לגמרי לבד ברובע היהודי בהוצאת זב"מ, 1984
ילד זה לא מה שהיה פעם בהוצאת זב"מ, 1982
מָיַשׂוּלִי או סבתא לא מגרשים! בהוצאת עם עובד, 1994
סבתא לא מגרשים בהוצאת עם עובד
לפעמים יום־הולדת זה דווקא יום נעים בהוצאת ידיעות אחרונות, 1999
המרד נגד האונייה אפרודיטה בהוצאת ידיעות אחרונות, 2001
קשה להיות מכשפה בהוצאת י. שרברק, 1989
סיפורי רחוב מיכל ובכלל בהוצאת קוראים, 1991
יום אמא יום אבא בהוצאת קוראים, 1993
מסתדרים לבד בבית בהוצאת קוראים, 1999
קרן כובשת שער בהוצאת קוראים, 2001
חפץ חשוד בגן העיר  בהוצאת קוראים, 2001
אדם חוה ופרי עץ הדעת בהוצאת קוראים, 1998
לנצח את המצח בהוצאת קוראים, 1998
מעשה בצב כלב ושני חתולים בהוצאת קוראים
שישה ימי בריאה בהוצאת קוראים, 1998
שמלת הכלה המכורה בהוצאת מודן, 1997
הנכד שהלך לדוג בהוצאת ידיעות אחרונות
מולי החברים שלי ואני בהוצאת מורן קוראים
היא עוד תגיע להוליווד – סיפור חיים, 2021
לנצח על המצח – ספורו של קין. איירה: סיליה יצחק. הוצאת ספרים טל, 2004.
ספרים שכתבה אורה מורג > סדרת המתח ההיסטורית ע"ש טוביה מורג

בעקבות הבית הנעלם – סיפורו של בנימין זאב הרצל בהוצאת כתר, 2004, זכה בפרס זאב תשס"ה
המרגל שבא מן הים בהוצאת כתר, 2005, זכה בפרס אקו"ם
אניגמה – סוד הצופן הגורלי בהוצאת ידיעות אחרונות, 2007
המירוץ הסודי אל הפצצה על המאמץ של בעלות הברית להשגת פצצת אטום במהלך מלחמת העולם השנייה בהוצאת ידיעות אחרונות, 2008
הפנים שפרצו מהדף בהוצאת ידיעות אחרונות, 2007
החטיפה מן המנזר בהוצאת ידיעות אחרונות, 2000
אש על פני המים, על מלחמת יום הכיפורים, בהוצאת כתר, 2006
הבריחה אל שום־מקום בהוצאת ידיעות ידיעות אחרונות ובהוצאת ספרי חמד, 2001
פרשת מעטפות הנפץ - על פעילות המוסד כנגד המדענים הגרמנים במצרים ופעילותו של המרגל וולפגנג לוץ. בהוצאת ידיעות אחרונות, 2009
בעקבות מפות המדבר, על מחתרת ניל"י ועל המאמצים במהלך מלחמת העולם הראשונה להשגתה של הצהרת בלפור, בהוצאת ידיעות אחרונות, 2010
השוד הנועז בלב ים על פרשת הלינו וההשתלטות עליה במהלך מלחמת השחרור. בהוצאת ידיעות אחרונות, 2011
בחזרה אל הבונקר, על ימיו האחרונים של היטלר, על משפטי נירנברג ועל חבורת הנוקמים היהודית שיצאה לנקום בנאצים, בהוצאת ידיעות אחרונות, 2012
חפרפרת במחתרת בהוצאת ידיעות אחרונות, 2013
האניגמה ב"מבצע קציצה" בהוצאת ידיעות אחרונות, 2014
בלב הגבעה המסתורית בהוצאת ידיעות אחרונות, 2015
שלוש יריות בכיכר, על רצח יצחק רבין, בהוצאת שוקן, 2016
55 דקות באנטבה, על מבצע יונתן, בהוצאת שוקן, 2017
היהלום המריא עם שחר, על מבצע יהלום ועל מבצע מוקד, בהוצאת שוקן, 2018
במנוסה מציפורני העיט, על שתי בריחות של שתי קבוצות ילדים יהודים – קבוצה אחת הנמלטת מעיראק לאחר הפרהוד, וחברי הקבוצה השנייה הנמלטים מציפורני הנאצים באירופה ומצטרפים לכוחות צבא אנדרס, בזמן מלחמת העולם השנייה, כאשר בסוף הספר שתי הקבוצות נפגשות לאחר שחרור מחנה המעצר בעתלית. בהוצאת שוקן, 2019
המרגל מהקומה הרביעית, על סיפור חייו של אלי כהן, אנשי המחתרת הציונית במצרים – העסק הביש, ווולפגַנג לוֹץ, בהוצאת שוקן, 2020
בעקבות הנסיך האדום, על טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, מבצע אביב נעורים, שחרור חטופי מטוס סבנה והקינדר-טרנספורט. בהוצאת שוקן, 2022
לווייני ריגול בשמי החידקל, על תקיפת הכור הגרעיני בעיראק, ועל הסכם השלום בין ישראל למצרים, בהוצאת שוקן, 2023
ספרים שתרגמה

שש גיל לא רגיל של א. א. מילן בהוצאת מחברות לספרות
כשהיינו קטנטנים של א. א. מילן
פיל אי אפשר להפיל של רודיארד קיפלינג
על נמר אי אפשר להמר של רודיארד קיפלינג
הם הפליגו בים במסננת של אדוארד ליר
יונתן הים של אדוארד ליר
פו היה אומר בהוצאת מודן
ספר הנימוסין של פו בהוצאת מודן
הערות שוליים

↑  סיפורי אישי – אורה מורג, באתר "שרים במדים"
1 2 3  שרית ישי לוי, קטעים, חדשות, 2 במאי 1988
↑  יהודית חנוך, השבת הלבנה של אורה, מעריב, 10 במרץ 1977
↑  אורה מורג, סיבוב בוטיקים - תחתונים מהמערב הפרוע, חדשות, 19 באפריל 1984
אורה מורג, סיבוב בוטיקים - המלביש, חדשות, 9 במאי 1984
↑  אויבי העם, "העולם הזה", גיליון 2337 מ-16 ביוני 1982, עמוד 76
↑  רחל המחרלת - אשה בוגרת, גבר צעיר, "העולם הזה", גיליון 2723 מ-8 בנובמבר 1989, עמוד 38
↑  מאה תפוחים שלי, מעריב, 17 במאי 1989
↑  אביבה קרול, ‏תופסים את השמיים בקשת, באתר גלובס, 8 בנובמבר 2000
רונית מוזיקנט, תחת כנפי השכינה, באתר ynet, 15 בנובמבר 2000
1 2  צפורה רומן, חיי האהבה הסוערים של אורה מורג: "כשניהלתי רומן לא הפרעתי לעצמי עם ייסורי מצפון", באתר ynet, 12 באוגוסט 2021
↑  מרב יודילוביץ', פרס הספריות הציבוריות לסופרת אורה מורג, באתר ynet, 8 במרץ 2011
↑  הספרים המומלצים: מלחמות ישראל, באתר משרד החינוך
↑  היא עוד תגיע להוליווד: סיפור חיים, באתר ספרייה אזורית באר טוביה
↑  יעל דר, לא מפחדת ללמד, באתר הארץ, 31 במאי 2004
↑  רחל אלג'ים, עכבר העיר, ספרים מומלצים לילדים שובבים, באתר הארץ, 7 ביוני 2007
↑  אפרת אבן צור, כך נהפך הילד הלמוט הנאצי למוטק'ה הקצין המצטיין, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310573505171  BnF: cb146363281 (data)  GND: 1201625629  ISNI: 0000 0000 6656 8687  LCCN: n80078577  MusicBrainz: 65d5cab9-9234-4c8f-af34-eaec700cb1c7  VIAF: 17480685   WorldCat (עם VIAF): 17480685
ז'ורז' דנטון

ז'ורז' ז'אק דנטון (בצרפתית: Georges Jacques Danton;‏ 26 באוקטובר 1759 - 5 באפריל 1794) היה פרקליט ועיתונאי צרפתי, ממנהיגיה החשובים של המהפכה הצרפתית בשיאה. דנטון החל את דרכו הציבורית כראש מועדון הקורדליירים הרדיקלי בפריז, ועלה לגדולה כאחד ממארגניה של הפיכת ה-10 באוגוסט 1792, בה הופלה המלוכה והוקמה רפובליקה. אז מונה לשר המשפטים, וככזה היה אחראי לטביחות ספטמבר ולהקמת בית-הדין המהפכני המיוחד. תמך בהוצאתו להורג של לואי השישה עשר והיה האיש החזק בוועד לשלום הציבור בחודשיו הראשונים. דנטון סימן בהמשך קו מתון יחסית בוועידה הלאומית, וניסה לפשר בין הז'ירונדינים למונטניארדים. לבסוף התנגש עם מקסימיליאן רובספייר, והוסר מהדרך במשפט ראווה בו הואשם בקשירת קשר ובבגידה ולבסוף נערף בגיליוטינה עם תומכיו.
ביוגרפיה

דנטון נולד למשפחה בורגנית. בבגרותו למד משפטים, עבר לפריז והיה לעורך דין. בלשכת "הבונים החופשיים", שבה היה חבר, נפגש עם רבים מן המנהיגים העתידים של המהפכה. ביניהם העיתונאי הצעיר קאמי דמולן, אשר במהלך השנים הפך לידידו.
לדנטון ודמולן היה חלק ביוזמה להקמת "חברת ידידי זכויות האדם והאזרח" (מועדון הקורדליירים) אשר הפכה בסופו של דבר למרכז הרפובליקנים הקיצונים. בראשית 1790 היה דנטון זמן מה חבר בקומונה, וכן מפקד גדוד של המשמר הלאומי. אחרי ניסיון הבריחה של המלך, תבע דנטון בגלוי את הדחת המלך. לאחר זמן מה נסע לאנגליה. לאחר שובו בסוף 1791 התמנה לסגן פרקליט הקומונה.
 
דנטון תרם רבות להתגברות על המשבר שפקד את צרפת במפלות בחזיתות המלחמה ובהתקדמות הפרוסים לעבר פריז. הוא התנגד לפינוי הממשלה מפריז, ועורר את רוח ההתנגדות על ידי הסיסמה המלהיבה שטבע "העזה, שוב העזה ותמיד העזה!"( "il nous faut de l'audace, et encore de l'audace, et toujours de l'audace").
דנטון נבחר לקונבנט כאחד מנציגי פריז. הוא ישב בשמאל והצביע בעד הוצאתו של המלך להורג. ב-6 באפריל 1793, נבחר דנטון כחבר ב"ועד לשלום הציבור" ועד יולי של אותה שנה היה האיש המרכזי בו. ב-4 בדצמבר 1793, הפך מנגנון הטרור לאחד מסמליו של הוועד לשלום הציבור שבו שלטו היעקובינים.
חברי מנגנון הטרור חשדו שההתקפות הקיצוניות של השמאל הקיצוני- האברטיסטים (תומכי אבר), והימין המתון- הדנטוניסטים, הן תוצאה של קשר אריסטוקרטי. הפילוג החל להיות ברור יותר בחורף 1793 כאשר באגף השמאלי היו האברטיסטים, שדרשו את החמרת הטרור הכלכלי. לעומתם, הדנטוניסטים ביקשו למנוע את ההקצנה החברתית של הוועד לשלום הציבור, למתן את הטרור ולבסס את הממשל על המעמד הבינוני.
חלק חשוב בחיסול סיעות אלו נטלה פרשה שהסעירה את צרפת כולה באותם ימים, אשר נקראה "פרשת החברה ההודית". הייתה זו חברה מסחרית גדולה אשר משכה אליה משקיעים רבים. שחיתויות רבות היו בחברה זו ובאוקטובר נחשפה פרשת השחיתות כאשר כל אחד הלשין על רעהו. אחד מהאנשים שהיו מעורבים בפרשייה היה פאבר. פאבר נתמך אז על ידי רובספייר ודנטון. הפרשה הסתעפה וסיבכה רבים שכיהנו בוועד לביטחון הכללי ובוועדת הכספים. הפרשה חשפה את מה שכונה "קשר הזרים".