stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קנת' בולדינג
הערות שוליים

1 2 3 4  קנת בולדינג Biographical Dictionary of American Economists, edited by Ross B. Emmett, London: Thoemmes, 2006, pp. 73-79.
↑  דוגמה להבהרת העניין: אנחנו לא יכולים לנסוע אל העיר במחיר האחזקה של הרכב, אלא רק ברכב עצמו. אנחנו מעוניינים בבידוד התרמי שבגד מספק או בערך החברתי שמקבלים ממנו ולא ב"צריכה" של הבגד עצמו. איננו רוצים לצרוך מזון בכמות גדולה ככל האפשר, אלא ליהנות משירות של תזונה ובריאות שהמזון מספק לנו, וזאת במידה הנכונה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258916605171  PLWABN: 9810676170905606  BIBSYS: 90090676  BnF: cb120338616 (data)  CANTIC: a10053475  CiNii: DA00231138  GND: 118662317  ISNI: 0000 0001 0859 6046  LCCN: n81063208  LNB: 000028477  MGP: 201948  NDL: 00433981  NKC: jn19990000967  NLK: KAC2018F5445  NTA: 068319584  SELIBR: 178829  SNAC: w6ms41h0  SUDOC: 028518616  Trove: 680090  VIAF: 101364972   WorldCat (עם VIAF): 101364972
קתרין ג'ונס

| --- | --- |
 לידה:  22 במרץ 1615 יוגל, אירלנד 
 פטירה:  23 בדצמבר 1691 (בגיל 76) 
 עיסוק:  מדענית, כימאית, פילוסופית
 בן או בת זוג:  ארתור ג'ונס, הוויקונט השני מרנלה (1630–?) 
 צאצאים:  קתרין ג'ונס, ריצ'ארד ג'ונס, רוזן רנלה 
 
קתרין ג'ונס (באנגלית: Katherine Jones; ‏22 במרץ 1615 - 3 בדצמבר 1691) הייתה מדענית ילידת אירלנד, פילוסופית פוליטית ופילוסופית של הדת, וכן חברה במעגלים אינטלקטואליים חשובים בבריטניה של המאה ה-17.
ביוגרפיה

נולדה בשם קתרין בויל בעיר יוגל שבאירלנד לקתרין פנטון וריצ'רד בויל, פוליטיקאי אירי-בריטי אמיד. ילדה שביעית מתוך 15 ילדים. אחד מאחיה הוא המדען רוברט בויל. לא ידוע כמה השכלה היא קיבלה בילדותה, אך ידוע כי אחיה הזכרים זכו להשכלה מעמיקה. ייתכן כי היא קיבלה חינוך פרטי מכומר המשפחה שלימד אותה נימוסים ונצרות. אביה וידא שבניו יהיו כולם משכילים, ושלבנותיו יהיו חתנים שייתנו לו רווח פוליטי.
בגיל תשע עברה לגור עם משפחת בומונט, כי היא יועדה להתחתן עם אחד מבניהם, ספקוט בומונט. בגיל 13, אביו של בומונט נפטר, מה שגרם לביטול הסדר הנישואים. היא חזרה לביתה ולאחר שנתיים התחתנה עם ארתור ג'ונס, יורש לרוזן רנלה, ומאז היא נודעה כקתרין ג'ונס. ממכתבים שנשלחו מבעלה לאביה, עולה כי ארתור לא היה נאמן לה, וכי הנישואים לא היו מוצלחים. את רוב זמנם הם בילו בנפרד, כאשר ג'ונס נעה בין לונדון ואירלנד. גם ארתור בילה זמן רב בדרכים. היו להם שלוש בנות ובן אחד - קתרין, אליזבת', פרנסס וריצ'רד. ג'ונס חיה באירלנד עד 1642, בה היא נלכדה בטירת את'לון למשך 4 חודשים בשל מרידות באירלנד. מתוסכלת, היא עברה עם ארבעת ילדיה ללונדון.
באמצע שנות ה-40, היא התיידדה עם ג'ון מילטון, כאשר שלחה אליו כתלמיד את אחיינה ריצ'רד ברי. לאחר מכן, הוא גם לימד את בנה ריצ'רד.
בשנות ה-50, לאחיה רוברט בויל הייתה מעבדה בביתה שבלונדון, והם ערכו שם ניסויים יחד. מכתביה מעלים כי ההשפעה שלה על עבודתו של אחיה הייתה ניכרת. בני זמנם הכירו בפועלה, אך היסטוריונים מאוחרים יותר השמיטו את השפעתה.
בשנת 1656 היא נסעה לאירלנד בשל עניינים משפחתיים ונשארה שם כמה שנים. ב-1668 אחיה עבר לגור איתה בלונדון. הם חיו יחד את 23 השנים האחרונות לחייהם, ושניהם נפטרו ב-1691, בפרק זמן קצר. שניהם קבורים בלונדון.
מעגלים אינטלקטואלים

ג'ונס הייתה מעורבת במספר מעגלים אינטלקטואלים, בניהם מעגל טו הגדול (Great Tew Circle), מעגל הארטליב (Hartlib Circle), והמכללה הבלתי נראית (Invisible College). המעגלים האינטלקטואלים האלו קדמו לחברה המלכותית וכללו פילוסופים של הטבע (תאורטיקנים) וניסיוניים (מבצעי ניסויים). המכללה הבלתי נראית כללה מכרים רבים של רוברט בויל (אחיה) שהיו מפוזרים מבחינה גאוגרפית. מעגל טו הגדול הוקם על ידי ידידה של ג'ונס, לוציוס קארי, הוויקונט של פוקלנד. חברי מעגל טו הגדול כללו את אדוארד הייד, ויליאם צ'ילינגוורת, גילברט שלדון, הארכיבישוף מקנטרברי, תומאס הובס, הנרי המונד, ניקולה קולפר ועוד רבים אחרים.
בין מכריה האינטלקטואלים של ג'ונס היה סמואל הארטליב, יוצר מעגל הארטליב. היא הוצגה בפני הארטליב, על ידי דודתה, דורותי מור, כאשר הגיעה ללונדון לראשונה ב-1642. הארטליב אסף התכתבות מאינטלקטואלים רבים, ביניהם מילטון, רנה דקארט, ג'ון דורי, ליידי ברינגטון, בנימין וורסלי וג'ונס עצמה. ידוע שהרטליב וג'ונס היו קרובים מאוד. הארטליב השתמש בכתובת של ג'ונס בלונדון ככתובת לקבלת מכתבים. ביתה של ג'ונס הפך לעיתים קרובות למקום מפגש לאנשים בעלי רקע פוליטי ודתי שונה, לצורך דיון ברעיונות. היו שמועות כי המכללה הבלתי נראית התרכזה בביתה של ג'ונס.
חבר נוסף של ג'ונס היה תומאס ויליס, סופר, רופא וחבר באוקספורד. תומאס ויליס השתמש בפרמקופיאה של מאיירן בעבודתו בניסויים כימיים. ויליס וג'ונס עבדו בצוותא על מתכונים רפואיים, וכמה מהמתכונים שלה אפילו מצאו את דרכם לספרו של ויליס, רציונליזציה של פרמצבטיקה, שנכתב ב־1674, אם כי לא ברור באילו מהמתכונים של ג'ונס הוא השתמש.
מדע

ג'ונס נודעה בידע שלה בתרופות. במכתב לאחיה, הלורד בורלינגטון, היא תיארה התקפים של חברה שלה, ועל כך שהרופאים התייאשו ממנה והיא המשיכה לטפל בה. ג'ונס נתנה לה תרופה שהיא הכינה, שהיה הדבר היחיד שעזר לחברתה. במאה ה-17, מעורבות של נשים במה שקרוי היום כימיה, היה בעיקר דרך תרופות שנרקחו במטבח שלהן, מעשבים שונים ועד תרכובות כימיות. "מתכונים" לתרופות הללו, אפשר היה למצוא בספרי מתכון ביתיים, אשר כללו גם ענייני כלכלת בית, התנהלות כלכלית, מתכוני אוכל ו-"מתכוני" תרופות. ספר מתכונים כזה, השייך למשפחת בויל, נמצא עם הערות בכתב יד. מניתוח כתב היד, עולה שלפחות 4 אנשים שונים הוסיפו הערות לספר המתכונים, ומסתבר שאחת מהן הייתה ג'ונס, אשר הייתה פותחת לרוב במילים "אחי רוברט בויל". חלק מהמתכונים הרפואיים האלה משויכים במפורש לג'ונס, מעורבים בהם עשבים נפוצים ועשבים נדירים. הטכניקות במתכונים האלה, נעות בין כתישת צמחים במדוכה ועד מיומנויות גבוהות הדורשות מכשירי זיקוק. העיסוק הרפואי שלה, היה מגוון וכלל טכנולוגיות מדעיות חדשות יחד עם טכניקות פשוטות הנפוצות בין אנשים פשוטים.
ג'ונס כנראה עסקה בכימיה יחד עם אחיה, במעבדה שהיא בנתה בביתה עבורו. המעורבות של ג'ונס בכימיה וההשפעה שלה על אחיה, הפכו אותה לאישה יוצאת דופן בזמנה. נשים לא היו מתקבלות לעיסוק בכימיה בזמנה, מכיוון שהייתה הנחה שהן יהיו עסוקות בעבודות הבית. העיסוק בכימיה, היה מיועד לגברים בעלי זמן וממון לערוך ניסויים.
מותה

בימיה האחרונים, ג'ונס המשיכה להיות מעורבת בפוליטיקה ומדע. היא כתבה מכתבים עם עצות פוליטיות לחברים. היו לה קשרים והשפעה בפוליטיקה, ולכן אנשים הגיעו אליה לבקש עצה או המלצה. היא המשיכה גם לתת עצות רפואיות לאנשים שביקשו. אפילו בימיה האחרונים, שלא יכלה לכתוב בעצמה מכיוון שידיה היו חלשות מדי, היא הכתיבה למישהו שכתב עבורה את מכתביה. היא נפטרה ב-3 בדצמבר 1691. אחיה נפטר פחות משבוע לאחר מכן.
לקריאה נוספת

המילון האוקספורדי לביוגרפיה לאומית (Oxford Dictionary of National Biography) - https://doi.org/10.1093/ref:odnb/66365
חייו של ג'ון מילטון: ביוגרפיה (The life of John Milton: a critical biography).
נשים, מדע ורפואה 1500–1700: אמהות ואחיות של החברה המלכותית (Women, science and medicine 1500-1700 : mothers and sisters of the Royal Society).
הערות שוליים

1 2 3  Hutton, Sarah, Jones [née Boyle, Katherine, Viscountess Ranelagh (1615–1691), noblewoman associated with the Hartlib circle | Oxford Dictionary of National Biography], Oxford Dictionary of National Biography doi: 10.1093/ref:odnb/66365
1 2 3 4 5  DiMeo, Michelle, Katherine Jones, Lady Ranelagh
1 2 3  Lewalski, Barbara Kiefer, 1931-, The life of John Milton : a critical biography, Revised edition, Oxford: Blackwell, 2003
↑  Women, science and medicine 1500-1700 : mothers and sisters of the Royal Society, Thrupp, Stroud, Gloucestershire: Sutton Pub, 1997
1 2  Michelle Marie DiMeo, [http://wrap.warwick.ac.uk/3146/1/WRAP_THESIS_DiMeo_2009.pdf Katherine Jones, Lady Ranelagh (1615-91):
Science and Medicine in a Seventeenth-Century Englishwoman’s
Writing]
1 2 3 4  Hunter, Lynette, Sisters of the Royal Society: The Circle of Katherine Jones, Lady Ranelagh, ‏12.03.2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1248813235  ISNI: 0000 0004 2338 5847  LCCN: nr94043724  NTA: 364382546  SUDOC: 238378314  VIAF: 305858471   WorldCat (עם VIAF): 305858471
קיקה מרקהם

| --- | --- |

קיקה מרקהם נואמת באירוע "No More War" ב-2014
 לידה:  1940 (בת 84 בערך) מקספילד, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Erika S.L. Markham 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1955 
 בן או בת זוג:  קורין רדגרייב (1985–6 באפריל 2010) 
 צאצאים:  Harvey Redgrave, Arden Redgrave 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
אריקה ס.ל. "קיקה" מרקהם (באנגלית: Erika S.L. "Kika" Markham; נולדה ב-1940) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה

מרקהם נולדה במאקלספילד שבמחוז צ'שייר. היא בתם של השחקן דייוויד מרקהם והסופרת אוליב דהן (1914–2007).
ביוגרפיה > קריירה

למרקהם קריירה רבת שנים בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון. בטלוויזיה שיחקה בין השאר בסדרות "אדוארד וגברת סימפסון", "חייו וזמניו של דייוויד לויד ג'ורג'", "A Very British Coup", "ואן דר ואלק", "קו היופי", בתפקידי אורח בסדרות "Minder", "המפצח", "פוארו" ובסדרת הדרמה "מר סלפרידג'". הופעותיה בקולנוע כוללים את הסרטים "בוני לייק נעדרת" (1965), "Futtocks End" (מ-1970), סרטו של פרנסואה טריפו "שתי אנגליות" (1971), "Operation Daybreak" (מ-1975), סרט הפנטזיה "Noroît" (מ-1976), "The Blood of Hussain" (מ-1980), "אאוטלנד" (מ-1981 בתפקיד אשתו של שון קונרי), "התמים" (1985), "וונדרלנד" (1999), "אסתר קהאן" (2000), "הורג אותי ברכות" (2002) ובסרט "פרנקלין" (2008).
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-1985 התחתנה מרקהם עם השחקן קורין רדגרייב בוונדסוורת' שבלונדון. לבני הזוג נולדו שני בנים הארווי (יליד 1979) וארדן (יליד 1983). מרקהם ורדגרייב הופיעו יחד פעמיים על המסך: בשנת 2000 בפרק סדרה "משפט ועונש" של לינדה לה פלאנט הם גילמו שופט ובריסטר; ובפרק "Special Relationship" בסדרה "להעיר את המתים" בו גילמו זוג נאהבים החשודים ברצח. הם שיחקו יחד גם על במת התיאטרון בהפקה מחודשת של המחזה "A Song at Twilight" מאת נואל קאוורד, לצדה של גיסתה ונסה רדגרייב. אחיותיה של מרקהם הן השחקנית פטרה מרקהם, המשוררת והמחזאית ג'הין מרקהם (אלמנתו של רוג'ר לויד-פק) וסוניה.
ב-2014 היא הוציאה לאור את ספר הזכרונות של בעלה, קורין רדגרייב, "Our Time of Day: My Life with Corin Redgrave" .
הערות שוליים

↑  Obituary: Corin Redgrave, The Guardian
↑  Joanna Moorhead "Corin Redgrave: He lost his memory of our life together", The Guardian, 20 September 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007342386905171  PLWABN: 9810668880505606  BnF: cb14040487j (data)  ISNI: 0000 0001 1946 9173  LCCN: no2001091552  MusicBrainz: 795230cc-ed1a-4249-a356-fa04ce889bc5  NKC: pna2007370768  SUDOC: 058865926  VIAF: 14973381   WorldCat (עם VIAF): 14973381
קרטינגה (מחוז משנה)

ערך זה עוסק במחוז משנה בליטא. אם התכוונתם לפירושים אחרים, ראו .
קרטינגה (בליטאית: Kretingos rajono savivaldybė) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא, בחלוקה המנהלית של ליטא הוא מחוז-משנה של מחוז קלייפדה.
מחוז-משנה קרטינגה משתרע על פני 989 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2001, למעלה מ-45,700 תושבים.
קרלה למל

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1909 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  12 ביוני 2014  (בגיל 104) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות בית שלום 
 שם לידה:  Rebekah Isabelle Laemmle 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1925–2014 (כ־89 שנים) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רבקה איזבל "קרלה" למל (באנגלית: Rebekah Isabelle "Carla" Laemmle;‏ 20 באוקטובר 1909 - 12 ביוני 2014) הייתה שחקנית קולנוע יהודיה-אמריקאית.
ביוגרפיה

נולדה בניו יורק בשנת 1909 למשפחה ממוצא יהודי-גרמני. דודה מצד אביה היה קארל למל, מייסד חברת סרטי יוניברסל.
הסרט הראשון בו השתתפה היה "פנטום האופרה" (1925). לאחר מכן, קיבלה תפקידים בסרטים שונים, ובהם "אוהל הדוד תום" (1927), מנגינת ברודוויי (1929) ו"מלך הג'אז" (1930).
גילמה תפקיד בסרט האימה דרקולה" (1931) שהפיקו אולפני יוניברסל.
בראשית שנות ה-2000 ועד פטירתה השתתפה במספר סרטים דוקומנטריים על אודות סרטי האימה הקלאסיים האמריקאיים, ובכך השלימה קריירה יוצאת דופן של כ־90 שנה על המסך.
נפטרה בביתה בלוס אנג'לס בשנת 2014, בהתקרבה לגיל 105. לא נישאה, ולא הולידה ילדים.
ראש הסוס מוואלדגירמס

פסל ראש הסוס מוואלדגירמס
ראש הסוס מוואלדגירמס הוא חלק מפסל ברונזה מן התקופה הרומית, שגילו נאמד בכאלפיים שנה. הוא התגלה בשנת 2009 כשהוא טמון באדמה בשדה ליר העיירה ואלדגירמס (אנ') במדינת הסן שבגרמניה.
הראש היה קבור בעומק של 11 מטרים מתחת לפני הקרקע. הוא נמצא בתוך מבנה באר שהתמוטט, כשהוא נתון בתוך חבית. הוא התגלה במהלך חפירות ארכאולוגיות שהתנהלו באתר של יישוב רומי קדום. על כן סבורים שהראש היה חלק מפסל של סוס אשר ניצב בפורום של אותו יישוב.
אורך היצירה 59 סנטימטר ומשקלה כ-15 קילוגרם. היא עברה שימור קפדני ונחשבת לאחת התגליות הארכאולוגיות החשובות ביותר בגרמניה. מאז 2018 מוצגת היצירה במוזיאון בטירת זאלבורג (אנ') שבמדינת הסן, כשהיא מוצבת מאחורי זכוכית מגן.
במשך שנים ניטשה מחלוקת בין בעל השדה שבו נמצא הראש לבין ממשלת מדינת הסן אודות גובה התגמול המגיע לבעל הקרקע עבור התגלית. לבסוף פסק לו בית משפט סכום של 773 אלף אירו.
הערות שוליים

↑  Der Pferdekopf von Lahnau-Waldgirmes - Römerkastell Saalburg, Römerkastell Saalburg, ‏25 בספטמבר 2019
↑  Meilan Solly, A 2,000-Year-Old Golden Horse Head Suggests Romans Actually Got Along Wth German 'Barbarians', Smithsonian Magazine, ‏21 באוגוסט 2018
↑  Andrew Curry, This Golden Head Adds a Twist to Ancient Roman History, ‏17 באוגוסט 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ראש הסוס מוואלדגירמס".
קלאוסטרופוביה

| --- | --- |

 תחום:  פסיכיאטריה 
 סיווגים
 ICD-10:  F40.2 
 
קְלַאוּסְטְרוֹפוֹבְּיָה (על פי האקדמיה ללשון העברית: בַּעַת סֶגֶר) היא פוביה ממקומות סגורים, כגון חדר קטן בלי חלון, מעלית, מטוס, תא מטען של רכב או מנהרה.
סימנים

קלאוסטרופוביה מוגדרת כהפרעת חרדה וסממניה מתחילים להופיע בגילאי הילדות או בגיל ההתבגרות. לקלאוסטרופוביה קיימת סממן אחד מרכזי, והיא פחד ממקומות סגורים, כגון חדרים קטנים, חדרי בדיקות MRI ו-CAT, מכוניות, אוטובוסים, מטוסים, רכבות, מנהרות, מערות תת-ימיות, מרתפים, מעליות ומערות.
להיות סגור או המחשבה על להיות סגור במקום מסוים יכולה לעורר חרדה בקרב הלוקים בקלאוסטרופוביה. כאשר מידת החרדה (PPO) גוברת, הבנאדם עלול להתחיל לחוות:
הזעה או/ו-צמרמורת
בבדיקת MRI, גוף החולה מוכנס לתוך צינור, פעולה זו עלולה לגרום לחרדה בקרב לוקי קלאוסטרופוביהדופק מואץ ועלייה בלחץ הדם
סחרחורת
התעלפות
קור מפחד
פה יבש
היפרוונטילציה
גלי חום
רעד
"פרפרים" בבטן
בחילה
כאב ראש
חוסר תחושה
תחושת חנק
לחץ בחזה / כאבים בחזה וקשיי נשימה
דחף להשתמש בשירותים
בלבול או חוסר התמצאות
פחד מנזק או מחלה
טיפול

קלאוסטרופוביה, בדומה לחרדות אחרות, ניתנת לטיפול באמצעות טיפול פסיכולוגי או תרופתי.
הטיפול המקובל לקלאוסטרופוביה הוא טיפול התנהגותי, אשר במסגרתו נחשף המטופל באופן הדרגתי למושא הפוביה שלו. בתחילה נחשף המטופל לחללים גדולים בעלי חלונות בליווי המטפל ולאחר מכן החלל שבו שוהה המטופל לפרק זמן מסוים, קטן, ובשלב מסוים המטפל עוזב את המטופל. הטיפול הוא ממושך ובעל מספר מפגשים שבהם יש חזרות על השהייה בחדרים, לעיתים נעזר המטופל בתרופות הרגעה שונות, ובו-בזמן המטפל מבצע סוגסטיה במטופל. הטיפול עשוי להסתייע בטכניקות הרפיה שונות, דמיון מודרך או היפנוזה. הטיפול עשוי להסתיים ברמות שונות של הצלחה, החל בהיעלמות מוחלטת של ההפרעה וכלה בהצלחה חלקית המספקת מהבחינה התפקודית, קרי - הצלחת הטיפול מתבטאת ביכולתו של המטופל להתמודד עם חרדתו ולשהות בחללים קטנים לפרקי זמן שונים אך מספיקים כדי שיוכל לנהל חיים רגילים ולשהות בחללים סגורים כגון מטוסים ומעליות.
ראו גם

אגורפוביה
קלאוסטרופיליה
הערות שוליים

↑  בַּעַת סֶגֶר במילון פסיכולוגיה (תשנ"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283944005171  BnF: cb133225905 (data)  LCCN: sh85026834 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
קרב נאולוכוס

קרב נאולוכוס היה קרב ימי שניטש ב-3 בספטמבר 36 לפנה"ס בין ציי אוקטביאנוס וסקסטוס פומפיוס ליד נאולוכוס שבחוף הצפון־מזרחי של סיציליה.
רקע

לאחר הניצחון על פומפיוס שהושג בקרב מילאי על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה המחנה הקיסרי ניצל את המומנטום שנוצר והמשיך במלחמה כנגד פומפיוס.
אוקטביאנוס פלש לסיציליה בראש כוח של 21 לגיונות, 20 אלף פרשים וחמשת אלפים חיל רגלים קל. פומפיוס ביצר את הקניונים מסביב למילאי (כיום מילאצו) אולם הוא נטש אותם כתוצאה מפחד שהצי בפיקודו של אגריפה יתקוף את מילאי וכך אוקטביאנוס כבש את האזור בקלות.
הקרב

פומפיוס שהבין את נחיתותו בקרב יבשתי סיכם עם אוקטביאנוס על מועד שבו קרב ימי יערך, דבר זה נעשה מתוך מחשבה שהצי הימי המנוסה של פומפיוס יוכל להביס את זה של אוקטביאנוס שלמרות הניצחון במילאי היה עדיין בלתי מנוסה באופן יחסי. גודל הציים של שני הצדדים היה של 300 ספינות כל אחד, כל ספינה הייתה מצוידת בבליסטראות וקטפולטות. נעשה גם שימוש על ידי אגריפה במתקן "עורב" משופר שנועד להשתלט ספינות.
הקרב התחיל על ידי ירי מהבליסטראות והקטפולטות, לאחר מכן הספינות החלו לנגח אחת את השנייה תוך שהן עושות ניסיון לעלות את ספינת האויב ולנסות להשתלט עליה תוך עשיית שימוש במתקן ה"עורב", מכיוון שציו של פומפיוס לא נתקל במתקן כזה קודם לכן לא היה להם אמצעי יעיל להורסו.
בסופו של דבר אגריפה הצליח לשבור את ההתנגדות של פומפיוס והביס את הצי, מתוך 300 הספינות של פומפיוס רק 17 הצליחו לברוח והיתר נלכדו או הוטבעו.
התבוסה בקרב סימנה את סוף שלטונו של פומפיוס בסיציליה, הלגיונות שלו ערקו למחנהו של הטריומווירט השני, פומפיוס עצמו נמלט למזרח שם הוא מצא את מותו בשנת 35 לפנה"ס. אוקטביאנוס השתמש בניצחון הזה כדי לבסס את מעמדו ברומא ובאיטליה שכן הניצחון על פומפיוס שהיה אחראי למצב המזון הקשה באיטליה קנה את לבם של המוני העם. עם הפופולריות החדשה שלו הוא הדיח את שותפו לטריומווירט מרקוס אמיליוס לפידוס והשתלט על כוחותיו ושטחיו.
צפו

צפו או צפי הוא דמות מקראית, בנו של אליפז ונכדם של עשו ועדה. לצפו היו ארבעה אחים: תימן, אומר, געתם וקנז וכן אח למחצה, מפילגשו של אביו, תמנע: עמלק, שהיה אבי העם הראשון שנלחם בעם ישראל.
בתרגום לעברית מתרגום השבעים הוא נקרא צופר.
הערות שוליים

1 2  ראו אנציקלופדיה מקראית כרך ו
↑  ספר בראשית, פרק ל"ו, פסוק י"א
↑  ספר בראשית, פרק ל"ו, פסוק ט"ו
↑  ספר דברי הימים א', פרק א', פסוק ל"ו
↑  ספר בראשית, פרק ל"ו, פסוק י"ב
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרלה הילס

קרלה אנדרסון הילס (באנגלית: Carla Anderson Hills; נולדה ב-3 בינואר 1934) היא אשת ציבור ומשפטנית אמריקאית. כיהנה כמזכירת השיכון והפיתוח העירוני בממשל ג'רלד פורד, וכנציבת הסחר של ארצות הברית. היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה כמזכירת השיכון והפיתוח העירוני והאישה השלישית לכהן בקבינט הפדרלי של ארצות הברית.
ביוגרפיה

נולדה בשם קרלה אנדרסון בלוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה. היא קיבלה את בעלת תואר B.A. מאוניברסיטת סטנפורד, לאחר שלמדה במכללת סנט הילדה שבאוניברסיטת אוקספורד. היא בוגרת אוניברסיטה במשפטים מאוניברסיטת ייל ובשנת 1958 נישאה לרודריק מ. הילס, שנת סיום חוק לימודיה.
הילס התקבלה לבר המשפטים בקליפורניה בשנת 1959, ושימשה לעוזרת של התובע הכללי של לוס אנג'לס בשנים 1959–1961. מ-1962 עד 1974 הייתה שותפה במשרד עורכי דין. בשנת 1972, היא הייתה מורה מן החוץ באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. היא נשיאתה לשעבר של האיגוד הלאומי של עורכות הדין.
היא הייתה עוזרתו של התובע הכללי של ארצות הברית ועמדה בראש המחלקה האזרחית של מחלקת המשפטים של ארצות הברית בטרם נקראה לשרת כמזכירת השיכון והפיתוח העירוני. אליוט ריצ'רדסון, אז התובע הכללי של ארצות הברית, ביקש למנותה לעוזרתו ב-1973, אך הוא התפטר זמן קצר לאחר מכן בעקבות פרשת ווטרגייט. את ההצעה חידש יורשו, ויליאם בארט סאקסביה, ב-1974.
חוסר הניסיון המשמעותי של הילס היה נושא שנוי במחלוקת במהלך הדיונים על מועמדותה לעמוד בראש מחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית. בין השנים 1978 ל-1989 היא שוב עבדה כעורכת דין, והיא שימשה כיושבת העירוני המכון העירוני בשנים 1983–1988.
הילס שימשה כנציבת הסחר של ארצות הברית תחת הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש מ-1989 עד 1993. בין 2007 ל-2017 כיהנה כיושבת ראש המועצה ליחסי חוץ.
הערות שוליים

↑  A CROWBAR FOR CARLA HILLS, באתר הניו יורק טיימס, 10 ביוני 1999
↑  Carla Anderson Hills
↑  Carla A. Hills
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007436202905171  GND: 173137113  ISNI: 0000 0000 8292 9331  LCCN: n82076242  NARA: 10568596  NTA: 071054561  SNAC: w6ch0fwf  SUDOC: 055385176  VIAF: 108921352   WorldCat (עם VIAF): 108921352
ראש העיר קסטרברידג' (סרט, 1921)

| --- | --- |
 מבוסס על:  ראש העיר קסטרברידג' מאת תומאס הרדי
 בימוי:  סידני מורגן
 שחקנים ראשיים:  פרד גרובס פולין פיטרס ווריק וורד
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  Progress
 חברה מפיצה:  Butcher's Film Service
 הקרנת בכורה:  נובמבר 1921
 שפת הסרט:  סרט אילם כתוביות באנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ראש העיר קסטרברידג' (באנגלית: The Mayor of Casterbridge) הוא סרט דרמה אילם בריטי משנת 1921, בבימויו של סידני מורגן, ובכיכובם של פרד גרובס, ווריק וורד ופולין פיטרס. זהו עיבוד לרומן "ראש העיר קסטרברידג'" מאת תומאס הרדי, והוא נעשה בשיתוף פעולה עם הרדי.
הסרט צולם ברובו בסאסקס, בעיקר בעיירה סטיינג, ובחלקו באולפן שורהאם ביץ'. סצנות אחרות צולמו בעיר דורצ'סטר שבדורסט, המקום בו מתרחשת עלילת הספר.
צוות השחקנים

פרד גרובס – מייקל הנצ'רד
פולין פיטרס – סוזן הנצ'רד
ווריק וורד – ניוסון
נל אמרלד – מוכרת הפורמיטי
מייביס קלייר – אליזבת ג'יין
הערות שוליים

↑  "The Mayor of Casterbridge (1922)". BFI (באנגלית).
1 2  Fisher, David (7 בנובמבר 2008). "Films Made in Shoreham". אורכב מ-המקור ב-30 במאי 2013. נבדק ב-7 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
קרב גשר לדפורד

קרב גשר לדפורד (באנגלית: Battle of Ludford Bridge) היה עימות, שהסתיים ללא שפיכות דמים, שנערך ב-12 באוקטובר 1459 במסגרת מלחמות השושנים. העימות הסתיים בהפסד לבית יורק, שראשיו נמלטו וצבאם התפזר, אך בתוך שישה חודשים מצאו עצמם תומכי בית לנקסטר שוב בעמדת נחיתות.
רקע

בקרב הסדור הראשון במסגרת מלחמות השושנים שנערך בסנט אולבנס ב-1455 חיסלו ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק, גיסו רוזן סולסברי ובנו של סולסברי, רוזן ווריק, את מרבית יריביהם בחצר המלוכה של הנרי השישי. יורק הצהיר שוב על נאמנותו בפני המלך, ומונה ללורד פרוטקטור של הממלכה, עד פברואר 1456. על אף זאת, חשדה אשתו של המלך, המלכה מרגרט, שיורק מתכנן להדיח מסדר הירושה את בנה הפעוט אדוארד ולהפוך למלך בעצמו. מרגרט פעלה והסיתה ללא הרף כנגד יורק ונאמניו, אנשי בית נוויל (סולסברי ו-ווריק), וזכתה לתמיכתם של מספר אצילים, שרבים מהם היו בניהם של יריביו של יורק שנהרגו על ידו בסנט אולבנס.
הלחימה בין הצדדים התחדשה לאחר שווריק, שמונה לאחר הקרב בסנט אולבנס למפקד העיר קאלה, החל במאי 1458 לתקוף אוניות סוחר מספרד ומליבק שהפליגו בתעלה האנגלית, בטענה מעורפלת שעליהן להכיר בריבונות אנגלית עליה, וכדי לעשות שימוש בשלל שנבזז כדי לשלם לחיל המצב של העיר, שתשלום משכורתו עוכב על ידי מרגרט. אף על פי שהפעולות עוררו זעם בחצר המלוכה האנגלית, הן היו פופולריות בקרב פשוטי העם והסוחרים, בעיקר בלונדון ובקנט, מכיוון שהסירו מתחרים של הסחר האנגלי עם פלנדריה. לאחר שזומן לחצר המלוכה כדי לתת את הדין על מעשיו, החל עימות בין מלוויו של ווריק לאנשי החצר. ווריק טען שחייו תחת איום, ושב לקאלה מבלי שענה על ההאשמות כנגדו.
מרגרט פרשה זאת כקריאת תגר על שלטונו של הנרי. כבר זמן רב לפני כן שכנעה מרגרט את המלך להעתיק את חצרו מלונדון אל המידלנדס (אזור במרכז אנגליה), שם נהנו המלכה ותומכיה מהשפעה החזקה ביותר. מרגרט ותומכיה החלו לגייס כוח צבאי וזימנו את אצילי הממלכה למועצה בקובנטרי שנועדה להיערך ב-24 ביוני 1459. יורק ותומכיו לא הוזמנו למועצה והדוכס החליט להגיב לאיום זה על מעמדו בגיוס אנשיו וריכוזם במעוזו העיקרי, טירת לדלו שבספר הוולשי, בתקווה שהפגנת כוח זו תרתיע את תומכי לנקסטר.
עם תחילת העימותים היו כוחותיהם של אנשי בית יורק מפוזרים ברחבי הממלכה. יורק עצמו שהה, כאמור, בטירת לדלו, סולסברי היה בטירת מידלהאם שבצפון יורקשייר ו-ווריק בקאלה. במהלך צעידת כוחותיהם על מנת לחבור ליורק, הפנתה לעברם מרגרט את דוכס סאמרסט כדי ליירט את ווריק ואת ברון אדלי כנגד סולסברי. ווריק חמק בקושי ממארב של סאמרסט סמוך לקובנטרי, ואילו סולסברי הביס את כוחותיו של אדלי בקרב בלור הית', תוך שהוא סופג אבדות ושני בניו נופלים בשבי, אך הצליח לחמוק מהצבא הלנקסטרי העיקרי ולהגיע ללדלו.
הקרב

גם לאחר התבוסה בבלור הית' עדיין נהנו כוחות בית לנקסטר מעדיפות מספרית על פני הצבאות המשולבים של בית יורק ביחס של שניים לאחד, וחשוב מכך, מרבית בתי האצולה צידדו במלך. הצבא היורקי ניסה לנוע לעבר לונדון אך הדרך נחסמה על ידי הצבא הלנקסטרי, כשהמלך הנרי עומד בראשו, ונסוג לעבר ווסטר. בווסטר השתתף דוכס יורק במיסה בקתדרלה המקומית לפני ששלח אל המלך הנרי מחאה בכתב, בה הצהיר על נאמנותו כלפיו, אך זו זכתה להתעלמות.
היורקים נסוגו לעבר לדלו, והקימו עמדה מבוצרת בסמוך ללדפורד, שרופשייר, ב-12 באוקטובר. היורקים חפרו תעלת מגן בשדה שלפני נהר טם (River Teme), בצד הנגדי לטירת לדלו, סמוך לגשר שנתן לקרב את שמו. בנוסף הוקמו מתרסים מעגלות מטען וביניהם הוצבו תותחים. אף על פי כן, היה המורל נמוך, בין היתר בשל הנס המלכותי שהתנופף מעל כוחות צבא לנקסטר, והיה ידוע שהמלך עצמו נמצא שם, כשהוא עוטה שריון. במשך מרבית שנות מלכותו, נחשב הנרי למלך חלש, שאף התדרדר לתקופות בנות מספר חודשים כל אחת של חוסר שפיות. דוכס יורק ותומכיו טענו שהעימות שלהם הוא רק כנגד "יועציו הרעים" של הנרי, אך כעת התברר להם שייתכן וצבאם יסרב לצאת לקרב כנגד צבא בראשו עומד המלך עצמו. הנרי והדוכס מבקינהאם, שעמדו בראש הצבא המלוכני, הבטיחו חנינה לכל מי שיעבור לצידם, מלבד סולסברי, שהיה אחראי על הריגת אנשי המלך, ובכללם ברון אדלי, בבלור הית'.
בין הכוחות שהגיעו עם צבאו של ווריק היו גם 600 חיילים מחיל המצב של קאלה בפיקודו של אנדרו טרולופ, שהיה מפקד מנוסה. במהלך הלילה ערקו טרולופ, חייליו וכוחות יורקיים נוספים אל הצבא הלנקסטרי. בעודם ניצבים בפני תבוסה ודאית, הכריזו יורק, סולסברי ו-ווריק על יציאתם לטירת לדלו להמשך הלילה, ואז נטשו את צבאם ונמלטו לעבר ויילס.
בבוקר 13 באוקטובר נכנעו כוחות בית יורק חסרי ההנהגה בפני הנרי השישי, וזכו לחנינה. יורק נטש לא רק את כוחותיו, אלא גם את אשתו, ססילי נוויל, את שני בניו הצעירים, ג'ורג' וריצ'רד, ואת בתו הצעירה מרגרט. על פי תיעוד ידוע, נמצאה משפחת הדוכס מיורק במרכז השוק של לדלו כאשר הגיעו אליה כוחות בית לנקסטר. המשפחה הועברה לחסותה של אחותה של ססילי, אן נוויל, רעייתו של הדוכס מבקינהאם בעוד הצבא הלנקסטרי בזז את טירת לדלו ואת העיירה הסמוכה.