stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניס פרנץ

| --- | --- |

דניס פרנץ בטקס פרסי האמי, 1994
 לידה:  28 באוקטובר 1944 (בן 80) מייווד, אילינוי, ארצות הברית
 שם לידה:  Dennis Franz Schlachta 
 סוגה מועדפת:  דרמה ופשע
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום אילינוי קרבונדייל  קולג' וילבר רייט 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב, ארבעה פרסי האמי, שני פרסי גילדת שחקני המסך
 פרופיל ב-IMDb
 
דניס פרנץ שאלצ'טה  (אנגלית: Dennis Franz Schlachta; נולד ב-28 באוקטובר 1944) הוא שחקן אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב, ארבעה פרסי האמי ושני פרסי גילדת שחקני המסך על הופעותיו כבלש אנדי סיפוויץ' בסדרת המשטרה "NYPD Blue‎".
ביוגרפיה

פרנץ נולד בעיר מייווד שבאילינוי להורים מהגרים מגרמניה, אמו אלינור הייתה עובדת דואר ואביו פרנק שאלצ'טה היה בנקאי. למד ב"אוניברסיטת מערב אילינוי" שבעיר קארבונדייל.
לאחר שסיים את לימודיו התגייס פרנץ לצבא ארצות הברית ושירת בדיוויזיה המוטסת ה-82 במהלך מלחמת וייטנאם.
התחיל את דרכו כשחקן בחברת תיאטרון אורגנית שבשיקגו.
התפרסם לראשונה בהוליווד כשחקן קולנוע בתחילת שנות ה-80 במותחנים של בריאן דה פלמה "לבוש לרצח", בתפקיד הבלש מרינו ו"התפוצצות".
ב-1983 שיחק במותחן הפסיכולוגי "פסיכו 2" בתור מנהל המוטל וורן טומי.
באמצע שנות ה-80 השתתף בשתי עונות סדרת הדרמה המשטרתית "בלוז לכחולי המדים", בתור קצין המשטרה נורמן באנץ.
ב-1990 שיחק בסרט הפעולה "מת לחיות 2", בתפקיד השוטר קפטן קארמין לורנזו.
התפרסם בפעם האחרונה בבמה הקולנועית בשנת 1998 בדרמה הרומנטית "עיר של מלאכים", בה שיחק לצידו של ניקולס קייג' בתור נת'ניאל מסינגר, פציינט של המנתחת מגי רייס (מג ראיין).
NYPD Blue

זכה להכרת הקריירה שלו כשקיבל בשנת 1993 את התפקיד הראשי של הבלש המשטרתי הגזען אנדי סיפוויץ' בסדרת המשטרה "NYPD Blue".
פרנץ זכה על הופעותיו בסדרה בארבעה פרסי האמי, שני פרסי גילדת שחקני המסך ובפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה בשנת 1994.
פילמוגרפיה

זכור את השם שלי (1978)
הזעם (1978)
זוג מושלם (1979)
לבוש לרצח (1980)
פופאי (1980)
התפוצצות (1981)
פסיכו 2 (1983)
החבילה (1989)
מת לחיות 2 (1990)
באפלו אמריקאי (1996)
עיר של מלאכים (1998)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

הרדקסל ומקורמיק (1985)
בלוז לכחולי המדים (1985–1987)
בנים מטונפים (1990)
NYPD Blue‏ (1993–2005)
דיית החלזונות

| דיית החלזונות |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
תת־משפחה:: דיות
סוג:: Rostrhamus
מין:: דיית החלזונות
שם מדעי
 Rostrhamus sociabilis ‏וייו, 1817
תחום תפוצה


דיית חלזונות במעוף
דיית החלזונות (שם מדעי: Rostrhamus sociabilis) היא מין יחיד בסוגו של דורס ממשפחת הנציים. על אף שמה היא איננה דיה אמיתית.
מאפיינים

אורכה 36–48 ס"מ, מוטת כנפיה: 99–120 ס"מ ומשקלה: 300- 570 גרם. נקבות המין גדולות מהזכרים.
בשונה מרוב הדורסים מזונה של הדיה מורכב בעיקר מחלזונות מהמשפחה Ampullariidae כמו התפוחון על ידי דחיסת קצה המקור לתוך פתח הקונכייה ושליפת החלזון החוצה. לעיתים נדירות יותר היא אוכלת סרטני מים מתוקים מסוג Procambarus ודגים מסוג Pomoxis.
תפוצתה רחבה: מפלורידה בצפון עד דרום אמריקה והאיים הקריביים. נפוצה באזורי ביצות שונים המכילים חלזונות וכן באוורגליידס.
בעבר חשבו שהדיה דקת המקור שייכת לאותו המין אך היא הופרדה לסוג עצמאי.
הערות שוליים

↑  דיית החלזונות באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הנדרסונוויל

| --- | --- |
דגל הנדרסונוויל

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  טנסי טנסי
 מחוז:  סאמנר
 ראש העיר:  ג'יימי קליירי
 תאריך ייסוד:  1784
 שטח:  95.845986 קמ"ר
 גובה:  147 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  61,753 (2020)
  ‑ צפיפות:  1,700 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  36°18′17″N 86°37′12″W﻿ / ﻿36.304722222222°N 86.62°W﻿ / 36.304722222222; -86.62 
 http://www.hvilletn.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הנדרסונוויל(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הנדרסונוויל(למפת טנסי רגילה) נאשוויל ממפיס נוקסוויל צ'טנוגה מרפריסבורו ג'ונסון סיטי מיזורי אר. מיסיסיפי אלבמה ג'ורג'יה צפ. קרוליינה וירג'יניה קנטקיהנדרסונוויל(למפת טנסי מוגדלת) נאשוויל ממפיס נוקסוויל צ'טנוגה מרפריסבורו ג'ונסון סיטי מיזורי אר. מיסיסיפי אלבמה ג'ורג'יה צפ. קרוליינה וירג'יניה קנטקיהנדרסונוויל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הנדרסונוויל (באנגלית: Hendersonville) היא העיר הגדולה ביותר במחוז סאמנר, טנסי, השוכנת ליד אגם אולד היקורי. לפי מפקד אוכלוסין מ-2020, ישנם כ-61,753 תושבים בעיר.
הנדרסונוויל היא העיר הרביעית בגודלה באזור המטרופולין של נאשוויל אחרי נאשוויל, מרפריסבורו ופרנקלין והעשירית בגודלה בטנסי. הנדרסונוויל ממוקמת כ-28 קילומטרים צפונית-מזרחית למרכז העיר נאשוויל. העיר יושבה בסביבות 1784 על ידי דניאל סמית' (אנ'), והיא קרויה על שמו של ויליאם הנדרסון, מנהל הדואר הראשון של העיר.
הנדרסונוויל שימשה ביתם של מוזיקאים רבים מאזור נאשוויל וזמרי קאנטרי בפרט, כדוגמת טיילור סוויפט, ג'וני קאש, ג'ון קרטר קאש, ורוי אורביסון. הכביש הראשי בעיר, "ג'וני קאש פארקוויי", נקרא על שמו של הזמר. תושבים בולטים נוספים בעבר ובהווה כוללים את קונווי טוויטי (שביתו, טוויטי סיטי, הפך למתחם טריניטי מיוזיק סיטי לאחר מותו ב-1993), ג'ין שפרד, מרטי סטיוארט, קלי קלרקסון, מקס טי. בארנס, יאנג באק, וכריס הנדרסון (3 דורז דאון).
היסטוריה

הנדרסונוויל יושבה בסביבות 1784 על ידי דניאל סמית' כשהחל לעבוד על בניית טירת הסלע (אנ') שלו.
ב-1790 התיישב ויליאם הנדרסון במחוז סאמנר ולאחר מכן הפך שמו לשם העיר. המקום היה מרכז המסחר של המחוז, בו עסקו בייצור טבק, קנבוס וכדומה. בסוף המאה ה-20, הבית ההיסטורי הזה (טירת הסלע) היה רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. בשנת 1969, כשהעיר נוסדה, היו בה כ-250 תושבים והיא הונהגה על ידי ל.ה. "דינק" ניומן.
עם השלמת בניית סכר אולד היקורי (אנ') ב-1954, הנדרסונוויל החלה להתפתח מהר יותר, כיוון שהאגם שנוצר לאחר השלמת הסכר משך אליו ספורטאים ואנשים שחיפשו מקומות בילוי. מאז סוף המאה ה-20, היא הפכה לעיר המאוכלסת ביותר במחוז סאמנר, ולאחד הפרוורים המאוכלסים ביותר בנאשוויל, יחד עם פרנקלין ומרפריסבורו. בעיר שוהים כ-0.7% מאוכלוסיית טנסי.
היסטוריה > ניהול

הנדרסונוויל מנוהלת על ידי מועצת מנהלים המורכבת מ-12 חברים וראש עירייה. חברי המועצה נבחרים לפי מחוז לתקופות של ארבע שנים. ראש העיר נבחר אחת לארבע שנים על ידי כל תושבי העיר.
היסטוריה > הצפות

בשנת 2007 זוהה סיכון שסכר וולף קריק שמועד לבעיות במדינה השכנה, קנטקי, עלול להישבר, מה שיכול היה לגרום להצפה מוחלטת בחלקים הנמוכים ביותר של הנדרסונוויל. מאז בוצעו תיקונים נרחבים בסכר.
גאוגרפיה

הנדרסונוויל ממוקמת ב-36°18′00″N 86°36′22″W﻿ / ﻿36.30000°N 86.60611°W﻿ / 36.30000; -86.60611 (36.300084, −86.606109).
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, לעיר שטח כולל של 32.9 מילים רבועים (85 קמ"ר), מתוכם 27.3 מילים רבועים (71 קמ"ר) הם קרקע ו-5.6 מילים רבועים (15 קמ"ר) (16.93%) הם שטחי מים; רובם חלקים מנהר קמברלנד (אנ').
גאוגרפיה > אקלים

הנדרסונוויל מאופיינת באקלים סובטרופי גשום.
חינוך > מועצת החינוך

בתי הספר של הנדרסונוויל מנוהלים על ידי מועצת החינוך של מחוז סאמנר. הקבוצה בת 12 החברים מורכבת מנציג נבחר מכל אחד מ-11 מחוזות החינוך במחוז, בתוספת מנהל בתי הספר, דל פיליפס. החברים מכהנים בתקופת כהונה באורך ארבע שנים. מועצת המנהלים מקיימת פגישות חודשיות הפתוחות לקהל הרחב. תקציב קרן בית הספר למטרות כלליות במהלך שנת הלימודים 2013–2014 היה כ-203 מיליון דולר. נכון לשנת 2008, מערכת בתי הספר המחוזית כללה כ-1,950 עובדים בעלי רישיון מורה וכ-1,800 עובדים שאינם מורים. שטח הרצפה בכל בתי הספר של המחוז מסתכם ביותר מ-126 דונם (0.51 קמ"ר). כ-28,500 תלמידים נרשמו למערכת בתי הספר המחוזית, נכון לאוגוסט 2013.
חינוך > בתי ספר

| --- | --- |
 בתי ספר יסודיים (K–5) בית הספר היסודי ג'ק אנדרסון  בית הספר היסודי ביץ'  בית הספר היסודי ג'ין בראון  בית הספר היסודי ג'ורג' א. ויטן  בית הספר היסודי אינדיאן לייק  בית הספר היסודי לייקסייד פארק  בית הספר היסודי נני ברי  בית הספר היסודי וולטון פרי  בית הספר היסודי בוריס חטיבות ביניים (6–8) חטיבת הביניים רוברט א. אליס  חטיבת הביניים הוקינס  חטיבת הביניים ט. ו. האנטר  נוקס דוס בחטיבת הביניים של דרייקס קריק (KDDC):  בתי ספר תיכוניים (9–12) תיכון ביץ' סניור  תיכון לילה א. ב. וילסון  תיכון הנדרסונוויל בתי ספר מגנטיים בית הספר המגנטי מרול הייד (K–12) בתי ספר פרטיים האקדמיה הנוצרית של הנדרסונוויל (קדם-K–12)  בית הספר התיכון האפיפיור יוחנן פאולוס השני (9–12)
הערות שוליים

↑  U.S. Census Bureau QuickFacts: Hendersonville city, Tennessee, www.census.gov (באנגלית)
↑  William Henderson - 3B 53 - Hendersonville, TN - Tennessee Historical Markers on Waymarking.com, web.archive.org, ‏2018-03-13
↑  Where Is Taylor Swift From?, J-14, ‏2017-12-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  Sterling Whitaker, PICS: Look Inside Taylor Swift's Luxurious Childhood Home, Taste of Country (באנגלית)
↑  NewsChannel 5.com - Nashville, Tennessee - Fire Destroys Johnny Cash's Hendersonville Home, web.archive.org, ‏2008-06-20
↑  Roy Orbison: inducted in 1987 | The Rock and Roll Hall of Fame and Museum, web.archive.org, ‏2012-03-09
↑  Joey Garrison, The (Nashville) Tennessean, 2 killed in attack at home of late country music star Jean Shepard, The Tennessean (באנגלית אמריקאית)
↑  Tena Lee, Businessmen zero in on homes of Cash family, Marty Stuart, The Tennessean (באנגלית אמריקאית)
↑  News: Young Buck's Home Raided By Armed Federal Agents - WordofSouth.…, archive.ph, ‏2010-09-06
↑  "Radio Swiss Pop - Music database - Musician" (באנגלית). נבדק ב-2021-11-01.
↑  Family History of General Daniel Smith., web.archive.org, ‏2012-04-24
1 2  City of Hendersonville | Home, web.archive.org, ‏2018-03-08
↑  Mayor, web.archive.org, ‏2015-11-16
↑  Aldermen, web.archive.org, ‏2015-11-16
↑  City of Hendersonville | Home, www.hvilletn.org
↑  Corps of Engineers dispels Wolf Creek Dam safety rumors, ABC 36 News, ‏2019-02-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  Wolf Creek Dam Plan, Sumner EMA (באנגלית אמריקאית)
↑  US Census Bureau, Gazetteer Files, Census.gov
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2010-07-23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562016605171  GND: 16155640-1  LCCN: n81131898  MusicBrainz: bcb35f1d-6a1f-4383-a384-b196b95e2339  VIAF: 137221083   WorldCat (עם VIAF): 137221083 
תיכון הנדרסונוויל.
דבורה בן-יהודה

| --- | --- |

 לידה:  1855 דריסה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 בספטמבר 1891 (בגיל 36 בערך) ירושלים, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 בן או בת זוג:  אליעזר בן-יהודה (1881–1891) 
 
דבורה בן-יהודה (1855 – 24 בספטמבר 1891) הייתה אשתו הראשונה של מחיה השפה העברית, אליעזר בן-יהודה, ונחשבת ל"אם העברייה הראשונה".
ביוגרפיה

דבורה נולדה בשנת 1855 (תרט"ו) לשלמה נפתלי הרץ יונאס (1896-1840) ולרבקה לאה לבית ברביש, בליטא בעיר דריסה שבמחוז ויטבסק של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). אביה היה סוחר אמיד, שהיה מחסידי האדמו"ר רבי שמואל מלובביץ', וברבות השנים היה למשכיל, למשורר ולאחד מראשוני חובבי ציון. בית הוריה היה בית יהודי אמיד, אשר העניק לה השכלה כללית ולימודי שפות - רוסית, צרפתית וגרמנית.
לדבורה היו שלושה אחים ושלוש אחיות, מהם: דוד (הבכור), חמדה, סוניה, פנינה (ככל הנראה ילידת 1885) ואוניה (יוסף, יליד 1888 לערך).
אביה, שלמה יונאס פרש חסותו על אליעזר בן יהודה, העניק לו יחס אבהי, וייעד אותו כשידוך לדבורה, שהייתה מבוגרת מאליעזר בשלוש שנים, ושימשה לו מורה לרוסית ולמקצועות כלליים. הקשר ביניהם התהדק והם סיכמו להינשא.
בשנת 1877 נסע בן יהודה לפריז במטרה ללמוד רפואה, אף כי מטרתו האמיתית הייתה להכשיר עצמו לחיים פוליטיים. כעבור ארבע שנים, עזב את פריז ונסע לווינה בהחלטה לעלות לארץ ישראל. הוא כתב ליונאס על מצב בריאותו ועל מצבו הכספי, וביקש את סליחתו על כי לא יוכל לשאת את דבורה לאישה, כפי שהבטיח. דבורה החליטה שלא לוותר. היא נפרדה ממשפחתה ונסעה ברכבת ממוסקבה לווינה, וללא הודעה מוקדמת, התייצבה בחדר בו שהה אליעזר. את דרכם לארץ ישראל עשו שניהם בהפלגה על נהר הדנובה דרך רומניה, קושטא, קהיר, אלכסנדריה ומשם ליפו.
ד"ר יוסף לנג כותב בספרו "דבר עברית", שבבית משפחת אב"י סיפרו כי בבית הדואר שבבירת האימפריה העות'מאנית המתינה לו איגרת מפריס ששלח לו צ'אשניקוב, ובה נתבקש להמתין לבואו, משום שברצונו להצטרף למסעם. בימי ההמתנה הללו גילו בני הזוג את חינה של עיר הנמל התוססת, ועם בואו של צ'אשניקוב הפליגו השלושה לארץ ישראל.
בסיפור העלייה לארץ, "השב לארץ מולדתו", אותו פרסם אליעזר בן יהודה בחתימת א בחבצלת, הוא מספר שידידו ׁ(הכוונה לצ'אשניקוב) ניסה להניא את אשתו (דבורה) מלקשור את גורלה בגורלו שלו, אולם דבורה נשארה איתנה בדעתה והשיבה לו:
אליעזר בן-יהודה סיפר בזיכרונותיו על תחילת דיבורה העברי של דבורה, במהלך הפלגתם על הדנובה מווינה בדרכם לארץ ישראל:
כשהגיעו לקהיר, בשנת 1881, הם פנו אל הרב רפאל אהרן בן שמעון כדי שיקדשם כדת משה וישראל.
ביוגרפיה > "האם העברייה הראשונה"

דבורה כונתה "האם העברייה הראשונה" על שום היותה האם הראשונה שדיברה עם ילדיה בשפה העברית בלבד. עדות לכך ניתן לקרוא על מצבתה: "האם הראשונה בזמן הזה שדברה לילדיה בעברית מרגע היוולדם ותקם דור מדבר עברית".
מדבריו של בן יהודה: "כל הימים אשר הנשים לא תדברנה עברית, אין תקווה לתחיית הלשון בפי העם".
אמהות העלייה הראשונה לא דיברו עברית ולא הנחילו אותה לילדיהן. משפחת בן-יהודה הייתה יוצאת דופן.
אליעזר בן יהודה אסר על אשתו לדבר עם ילדיהם בשפה אחרת מלבד העברית. דרישה זו הטילה סגר חברתי על ילדיו, והייתה בה התאכזרות אל דבורה. במכתב שכתב אליעזר אל דבורה בהיותו בביאליסטוק בשנת 1886, ציווה עליה לבל תתרשל בחינוכם של הילדים בן ציון (מאוחר יותר החליף את שמו לאיתמר בן-אב"י) ואביחיל: "אמרי לבן ציון כי אם לא ישמע אשכנזיק אביא לו מתנות יפות מאוד ואם אין, אם ישמע אשכנזיק, לא אביא לו מתנות ואשנאהו, ולא אדבר אתו, וגם אכהו מכות רצח, וכן תאמרי גם לאביחיל".
דבורה נאלצה לעזור בפרנסת המשפחה, אשר מצבה הכלכלי היה קשה.
היא שימשה כמורה ללשון העברית ולדברי ימי ישראל בבית הספר לבנות על שם אוולינה דה רוטשילד. לשם לימודי ההיסטוריה, חיברה את החלק הראשון של "קיצור דברי הימים לבני ישראל בשבתם על אדמתם", שיצא מאוחר יותר בשלושה חלקים בעיבודו של בן יהודה.
כמו כן ניסתה כוחה בכתיבה עיתונאית. המאמר היחיד שכתבה הוא: "תקנת בנות ירושלים".
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "חמדה בן-יהודה", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1784
↑  יוסף לנג, דבר עברית! : חיי אליעזר בן יהודה, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשס"ח, עמ' 6-5
↑  דבורה עומר, הבכור לבית אב"י, 1967, עמ' 11
↑  איתמר בן-אב"י, החצוף הארצישראלי, עמ' 72.
↑  יוסף לנג, דבר עברית!, עמ' 424
↑  יוסף לנג, דבר עברית!, עמ' 208
↑  יוסף לנג, דבר עברית!, עמ' 5-6
↑  יוסף לנג, דבר עברית! : חיי אליעזר בן יהודה, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשס"ח, עמ' 12-11
↑  יוסף לנג, דבר עברית! : חיי אליעזר בן יהודה, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשס"ח, עמ' 38-37
↑  יוסף לנג, דבר עברית!, עמ' 39
↑  חבצלת, 24, כ"ו בניסן תרמ"ב
↑  אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א, פרק לו, עמ' 338–339
↑  א' בן-יהודה, תחיית לשוננו, הצבי תרמ"ח, י"ט, מתוך עלייה ראשונה ב', עמ' 166
↑  יוסף לנג, דבר עברית! : חיי אליעזר בן יהודה, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשס"ח, עמ' 117
↑  פרופ. י. קלוזנר, אליעזר בן־יהודה, לנער, ספרית ארץ ישראל, תרצ"ט 1939, עמ' 37
↑  דבורה אב"י, תקנת בנות ירושלים, הצבי, 21 בדצמבר 1888
↑  יוסף לנג, דבר עברית!, כרך א, עמ' 200. ברשימה בספרי "החברה קדישא דאשכנזים" בירושלים, נרשם תאריך הקבורה "כ״ב".
↑  איתמר בן-אב"י, אב"י, דואר היום, 24 בדצמבר 1922
↑  האור, 1, ז' בתשרי תרנ"ב
↑  יוסף לנג, דבר עברית!, כרך א, עמ' 201–202
↑  נתן מיכאל גלבר, תולדות התנועה הציונית בגליציה, כרך ב', 1889-1918, ירושלים, 1958, עמ' 805-804
↑
↑
מצבתה של דבורה בן-יהודה בהר הזיתים
יונה שטנצל

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1904 סוסנוביץ, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  5 ביולי 1969 (בגיל 64) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  פולין 
 השכלה:  ישיבת חכמי לובלין 
 תקופת הפעילות:  ? – 5 ביולי 1969 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
הרב משה פיינשטיין מימין, עם הרב שטנצל
החזון איש משמש כסנדק בברית מילה, תל אביב, הרב שטנצל מברך על כוס היין
הרב יונה שטנצל (כ"ב באב ה'תרס"ד, 3 באוגוסט 1904 - י"ט בתמוז תשכ"ט, 5 ביולי 1969) היה רב בתל אביב. נודע כמייסד מפעל לימוד משנה יומית והלכה יומית.
ביוגרפיה

נולד בעיר סוסנוביץ שבפולין לרב שלמה שטענציל ומרים ביילה (צוויגנאפט). אחיינו של המשורר היידי אברהם נחום שטנצל. בגיל 13 התייתם מאביו, ולמד מספר שנים בישיבה בקרקוב, שם היה חברותא של הרב משה מרדכי בידרמן[דרוש מקור], לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת חכמי לובלין בראשות בן משפחתו, הרב אריה צבי פרומר. נישא ב-21 בינואר 1932 לשבע (פישל), בתו של חיים הלוי פישל, סוחר מסוסנוביץ, חסיד גור.
בשנת תרצ"ה (1935) עלה לארץ ישראל והתגורר בשכונת נווה שאנן בתל אביב. בראשית ימיו בארץ התפרנס ממפעל "דבק יונה" שפתח בתל אביב. במשך עשרות שנים שימש כרב בית החסידים "ארלנגר" ומגיד שיעור בדף היומי ועוד. יחד עם האדמו"ר ממודזיץ' מונה לאחראי מחלקת הכשרות ברבנות של תל אביב. בהמשך מונה כרב האחראי על מחלקת השבת של הרבנות בתל אביב, ובתפקידו היה אחראי על התקנת העירוב בעיר תל אביב ונועץ בחזון איש שבא לראות בעיניו את העירוב.
היה פעיל למען שמירת הצביון הדתי בתל אביב. ב-3 באוגוסט 1957, כאשר חברת דן רצתה להפעיל לראשונה תחבורה ציבורית לפני צאת השבת, יצא עם עשרות מתפללי בית הכנסת שלו שהיה סמוך לתחנה המרכזית כדי למנוע את נסיעת האוטובוסים. על מעשה זה הועמד למשפט אך יצא זכאי[דרוש מקור].
נפטר בי"ט בתמוז שנת תשכ"ט, 5 ביולי 1969 ונטמן בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
מפעל המשנה היומית וההלכה היומית

רבים מבני משפחתו של הרב שטנצל נרצחו בשואה. לזכרם ולזכר שאר הנספים בשואה, יישם את הרעיון של רבו וקרוב משפחתו (בן דודו של אביו, דרך שני הוריו) הרב אריה צבי פרומר ללמוד מדי יום משנה אחת מסדרי זרעים וטהרות וממסכתות נוספות שאין עליהן תלמוד בבלי; וכן שישה סדרי משנה בקצב של שתי משניות ליום, משום שאותיות המילה "משנה" זהות לאותיות "נשמה". המפעל קיבל את הסכמות האמרי אמת מגור, הרב איסר זלמן מלצר, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הרב משה פיינשטיין ועוד.
בהתייעצות עם החזון איש ייסד את מפעל לימוד הלכה יומית, שבמסגרתו נלמדות מדי יום הלכות כך שתוך כארבע וחצי שנים מסיימים ללמוד את שולחן ערוך אורח חיים וכן חלקים של קיצור שולחן ערוך הנוגעים לאורח החיים היומי.
ילדיו

רחל, מפלשינג שבניו יורק, אלמנתו של פרופסור אברהם קלמן קליקשטיין, אסטרונום מאוניברסיטת ניו יורק ומחבר הספר "קידוש הלבנה".
אסתר, אשתו של פרופסור מאיר רובינסון, מתגוררת בקווינס, ניו יורק.
הרב שלמה שטנצל (נפטר כ"ט ניסן תשע"ג), שימש כיו"ר מפעלי משנה יומית והלכה יומית
הערות שוליים

↑  יהודה שיף ודני דור, ישראל 50, הוצאת גלי אלפא תקשורת, 1997
↑  עניני דת (כשרות, שמירת שבת ומועדים) - אותיות א'-ח'., באתר ארכיון המדינה, עמ' 282
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305990105171  ISNI: 0000 0000 6987 441X  VIAF: 97468657   WorldCat (עם VIAF): 97468657
ישראל אדלר (מוזיקולוג)

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1925 ברלין, גרמניה 
 פטירה:  17 באוגוסט 2009 (בגיל 84) ירושלים 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז  המחלקה למוזיקולוגיה של אוניברסיטת סורבון
 עיסוק:  מוזיקולוג, ספרן, מנהל הספרייה הלאומית בשנים 1969–1971
 שפה מועדפת:  אנגלית, צרפתית 
 
ישראל אַדלֶר (17 בינואר 1925 – 19 באוגוסט 2009) היה מוזיקולוג וספרן ישראלי. ייסד מוסדות ויזם פרויקטים רבים למחקר ושימור המוזיקה היהודית בישראל ובעולם מביניהם האיגוד הישראלי למוסיקולוגיה. מייסד המרכז לחקר המוזיקה היהודית, מנהל הספרייה הלאומית בשנים 1969–1971.
ביוגרפיה

נולד ב-1925 בברלין בירת גרמניה, בנם של פאני לבית פרידמן והרמן אדלר. בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל עם אביו בשנת 1937. הוא השתתף בקרבות במלחמת העצמאות, ולאחר קום המדינה נסע לצרפת להמשיך בלימודיו בקונסרבטואר של פריז (1949–1953) ואחר במחלקה למוזיקולוגיה של אוניברסיטת סורבון, שהעניקה לו תואר דוקטור בשנת 1963. במקביל ללימודיו עבד בספרייה הלאומית של צרפת כממונה על מחלקת העברית והיהדות.
עם שובו לישראל התקבל לעבודה בבית הספרים הלאומי, כמנהל מחלקת המוזיקה, הקים את הפונותיקה הלאומית (ארכיון הצליל הלאומי) ואת המרכז לחקר המוזיקה היהודית ועמד בראשו במשך שנים רבות. אדלר יזם את הקמת האיגוד הישראלי למוסיקולוגיה ועמד תקופה מסוימת בראשו. בשנת 1971 הצטרף לחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1973 התמנה למרצה למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1998 זיהה אדלר אורטוריה של המלחין האיטלקי כריסטיאנו ג'וזפה לידרטי (Cristiano Giuseppe Lidarti) משנת 1774, שהתגלתה באוניברסיטת קיימברידג'. האורטוריה, "תשועת ישראל ביד אסתר", בוצעה בבכורה עולמית בפסטיבל מונפליה 2003.
ערך את כתב העת "יוּבָל: קובץ מחקרים של המרכז לחקר המוזיקה היהודית" בהוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס.
אדלר נמנה עם מייסדי האיגוד העולמי לארכיוני צליל (International Association of Sound and Audiovisual Archives,‏ IASA) והיה חבר בוועד המנהל של המועצה הבינלאומית למוזיקה של אונסק"ו ובהנהלת האיגוד הבינלאומי למוזיקולוגיה.
פרסומיו

ישראל אדלר ערך יצירות מוזיקליות וכתבים בנושאי מוזיקה, מהם בנפרד ומהם עם חוקרים אחרים, כמו בתיה באיאר ואליהו שלייפר. כמו כן ערך פרטיטורות ובאסו קונטינואו.
לקריאה נוספת

'Adler, Israel,' in: Who's who in world Jewry, 1972, p. 13.
ביבליוגרפיה של פרסומיו:
'Publications by Israel Adler,' Yuval (Studies of the Jewish Music Research Centre) 7 (2002), 481-492.
הערות שוליים

↑  את השם "הפונותיקה הלאומית" טבע ישראל אדלר כתרגום מצרפתית של Phonothèque nationale, מה שהיה ארכיון הצליל הלאומי של הספרייה הלאומית של צרפת מוסד בו אדלר עבד במקביל ללימודיו בצרפת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257573005171  PLWABN: 9810533227705606  BNE: XX982484  BnF: cb121716704 (data)  CiNii: DA04018416  GND: 140075747  ISNI: 0000 0001 1480 0322  LCCN: n81100628  NKC: mub2011626156  NLA: 36529449  NSK: 000032845  NTA: 06779369X  RERO: 02-A002909110  SUDOC: 030263484  VcBA: 495/17611  VIAF: 110784634   WorldCat (עם VIAF): 110784634
וינלנד

מראה ל'אנס או מדוז
מפת המסע
ל'אנס או מדוז
מסעות הוויקינגים
וינלנד (מנורדית עתיקה: Vinland) הוא השם שניתן לאי בצפון אמריקה על ידי לייף אייריקסון, מהמושבה האיסלנדית באי גרינלנד, שנשלח על ידי אביו, אייריק תורוואלדסון, למסע שבו נתגלתה היבשת בפעם הראשונה ליושביה של אירופה בסביבות שנת 1000 לספירה.
לפי המסופר בשתי סאגות איסלנדיות, כשעלה לייב בן איריק ביחד עם תרופין קלספרי על חופה של היבשת קרא לה וינלנד (ארץ היין) משום שהתפעל משפע הגפנים שראה בארץ החדשה שגילה.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בשנים 1961–1968 התגלו עדויות ארכאולוגיות להתיישבות נורדית בצפון אמריקה בל'אנס או מדוז (L'Anse aux Meadows) שבניופאונדלנד, קנדה. אף על פי שהעדויות מוכיחות קיום התיישבות נורדית בצפון אמריקה, לא ברור אם אמנם זהו האזור שאליו התייחס לייב בן איריק כווינלנד.
היסטוריה

וינלנד מוזכרת לראשונה על ידי אדם מברמן, גאוגרף והיסטוריון, בספרו "תולדות הכנסייה של המבורג" משנת 1075. אך המקורות העיקריים למסעות האיסלנדים לצפון אמריקה נלמדים משתי סאגות איסלנדיות, "הסאגה על איריק האדום" ו"הסאגה של אנשי גרינלנד". סאגות אלו נכתבו כ-250 שנה לאחר ההתיישבות בגרינלנד וניתנות לפירושים שונים. חיבור של שתי הסאגות השונות מעלה שהיו ניסיונות אחדים ליישב את צפון אמריקה, אף לא אחד החזיק מעמד. הסיבות לחוסר ההצלחה המתוארות בסאגות הן המחסור בנשים והמלחמות עם התושבים המקומיים של צפון אמריקה.
הסיפורים גורסים כי לאחר ההתיישבות בגרינלנד בשנת 985 או 986, סוחר איסלנדי בשם ביארני בן הריולף הפליג מאיסלנד לגרינלנד לבקר את אביו. הספינה, שנקלעה לסופה, נסחפה לחופי צפון מזרח אמריקה, הדבר היה בסוף הקיץ והסוחר שחשש להישאר בחורף בארץ החדשה המשיך את דרכו לגרינלנד, במיוחד לאור הכפור שראה בחופי צפון אמריקה. לאחר שהגיע לגרינלנד הוא סיפר את הסיפור ומכר את ספינתו ללייב בן איריק שהפליג, לפחות לפי סיפורו, לאותם אזורים והקים בהם התיישבות קצרה, במושבה שהקים קרא וינלנד.
על פי סיפוריו של לייב, האזור הראשון שגילה היה הטלולנד (ארץ האבן השטוחה) שמיוחסת לאי באפין. לאחר מכן מתאר לייב שהגיע למארקלנד (ארץ היערות) שמזוהה עם לברדור ובסופו של דבר הגיע לווינלנד (שמפורשת ברוב המקרים כ"ארץ היין", אך יש הטוענים שיש לפרש את השם כ"ארץ המרעה"). מטרת המסע הייתה למצוא מקומות יישוב חדשים וכללה מלבד הגברים גם נשים וחיות משק. המושבות לא החזיקו מעמד וננטשו לאחר שהותקפו על ידי תושבים מקומיים, המכונים במקורות האיסלנדיים "סקריילינגים" (Skrælingjar).
ב"סאגות וינלנד" מסופר גם על אדם בשם ת'ורפין קרלספני החתן של לייף אריקסון ומגלה ארצות גם הוא, לפי חלק מהסאגות הוא יצא עם אנשיו ומשפחתו אל וינלנד והם אלו שהקימו את המושבות או קנו אותן מלייף.
עד תחילת המאה ה-19 האמינו ההיסטוריונים כי הרעיון שלפיו האיסלנדים בגרינלנד הגיעו לצפון אמריקה אינו יותר ממעשיית עמים. ההיסטוריון הראשון שהעלה את הסברה היה ההיסטוריון הדני קארל כריסטיאן ראפן, בשנת 1837. הוא ביצע מחקר מעמיק בסאגות ומקומות התיישבות אפשריים בצפון אמריקה.