stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוביס קורינת
מורשתו

בשנת 1926 הוצגה תערוכת הנצחה של ציוריו וצבעי המים של קורינת בגלריה הלאומית הישנה בברלין, ותערוכה של הדפסיו ורישומיו נערכה באקדמיה בברלין. ב־1930 רכשה הגלריה כמה ציורים מרכזיים של קורינת בנוסף לאלו שכבר היו באוסף.
במהלך הרייך השלישי, גינו את עבודתו של קורינת על ידי הנאצים כאמנות מנוונת. בשנת 1937, הרשויות הנאציות הוציאו 295 מיצירותיו מאוספים ציבוריים והעבירו שבעה מהן למינכן שם הוצגו במרץ 1937 בתערוכת האמנות המנוונת.
בשנת 1910 תרם קורינת את הציור גולגאתא למזבח הכנסייה של מקום הולדתו, טאפיאו. בסוף מלחמת העולם השנייה, כאשר פלש הצבא האדום לפרוסיה המזרחית, ציור זה נעלם ללא עקבות. טפיאו היה בין המקומות המעטים במזרח פרוסיה שלא נהרסו בעקבות המלחמה, מה שמביא לכך שהציור נבזז ולא נהרס.
בשנת 2007 החזירה העיר הגרמנית הנובר ציור מאת קורינת ליורשי האספן היהודי קורט גאזר שמכר אותו בשנת 1933 כדי לממן את בריחתו מהנאצים. הציור, Romische Campagna (נוף רומאי) (1914) הועבר ליורשי גלזר, המיוצגים על ידי אחייניתו האמריקאית ובתה.
הבית בו נולד קורינת נמצא עדיין בעיירה, גווארדיסק, מחוז קלינינגרד, רוסיה.
גלריה

בוקר
מול המראה
סוזן והזקנים
נוף ואגם
דיוקן ארנסט אופלר
יער
אשה עם חבצלות
איטלקייה על כיסא צהוב
על החוף
הערות שוליים

1 2 3  Corinth, L., Schuster, P.-K., Vitali, C., & Butts, B. (1996). Lovis Corinth. Munich: Prestel.
↑  Cotter, Holland (1992-06-12). "Review/Art; German Artist Haunted By a Threatening World (Published 1992)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-11-15.
↑  Facebook, Twitter, Show more sharing options, Facebook, Twitter, 1914 painting is returned to heirs, Los Angeles Times, ‏2007-09-25 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260130705171  PLWABN: 9810606906705606  AAG: 354  AGSA: 9049  BIBSYS: 90127218  BNE: XX878861  BnF: cb14971924f (data)  CiNii: DA03337044  GND: 118522140  ISNI: 0000 0001 0872 7069  KulturNav: adb7823f-16aa-424a-ab63-8cf7df7973ee  LCCN: n80002302  LNB: 000211141  NGV: 4131  NKC: ola2002159015  NLA: 36522111  NSK: 000316890  NTA: 069008426  RERO: 02-A003135524  RKD: 18353  SNAC: w60v9ghc  SUDOC: 027398919  TePapa: 501  Trove: 1270725  ULAN: 500115384  VcBA: 495/168476  VIAF: 15044719   WorldCat (עם VIAF): 15044719 
לוביס קורינת, קבוצת חברות, 1904
לוביס קורינת ומשפחתו
סטיפס

| --- | --- |

 סוג:  עזרה וייעוץ
 תקופת הפעילות:  6 בפברואר 2006 – הווה (19 שנים)
 מייסדים:  ד"ר נדב דפני
 מנכ"ל:  ד"ר נדב דפני
 בעלות:  נדב דפני - אינטרנט ותוכנה בע"מ
 עריכה:  צוות האתר, משתמשי האתר
 שירותים עיקריים:  שאלות גולשים
 הרשמה:  חינם
 שפות תכנות:  ASP.NET
 https://stips.co.il/
 
סטיפס (באנגלית: Stips; הלחם של המילים Short Tips; בתרגום מילולי: "עצות קצרות") הוא אתר אינטרנט ישראלי המיועד לנוער. האתר מאפשר לגולשים להתייעץ ולייעץ באופן אנונימי בנושאים שונים, כגון טכנולוגיה, מוזיקה, לימודים ופילוסופיה.
האתר הוקם בשנת 2006 על ידי ד"ר נדב דפני וב-2018 הושקה אפליקציה רשמית לאנדרואיד. תוכן האתר מנוהל בידי צוות משתמשים המכונים "נאמנים", שקיבלו הרשאות מיוחדות ממערכת האתר, כגון מחיקת ועריכת שאלות. לעיתים קרובות, במסגרת עבודתם, הם מדווחים על מקרים הדורשים התערבות משטרתית (אובדנות, התעללות בילדים, ועוד) .
האתר מחולק לקטגוריות שונות לפי נושאים. האתר מדורג על ידי SimilarWeb במקום ה-45 ברשימת האתרים הפופולארים בישראל ובמקום הראשון ברשימת האתרים הישראלים הפופולארים בתחום תזונה וכושר.
היסטוריה

האתר הוקם בשנת 2006 על ידי ד"ר נדב דפני, יזם ואיש אינטרנט ישראלי, כאתר ישראלי שיעזור לקבל ייעוץ ותשובות לשאלות.
בעבר, האתר הכיל עוזרת וירטואלית בשם "טיפי" שפותחה באמצעות טכנולוגיית פלאש, אשר מטרתה הייתה להקל על גולשי האתר בחיפוש תשובות לשאלות קודמות שנשאלו באתר. בהמשך היא הוסרה.
בשנותיו הראשונות היו פעילים באתר אנשי מקצוע כגון דיאטנים, רופאים, פסיכולוגים ועורכי דין שכונו "מומחי סטיפס" והיה אפשר אף להיוועץ איתם באופן טלפוני אך בהדרגה משקלם פחת באתר.
בשנת 2015 הושק אתר "אאוריקה" מבית סטיפס, אנציקלופדיה לילדים ונוער הכוללת תוכן קצר בליווי סרטונים, מדיה ואתגרים יומיים.
בינואר 2017 עלה האתר בעיצוב מודרני בצבעי טורקיז ואפור. בהמשך אותה שנה אוחדו האתרים סטיפס למבוגרים וסטיפס לנוער[דרוש מקור].
ב-15 באפריל 2018 הושקה האפליקציה הרשמית של האתר למשתמשי אנדרואיד וכן הושק עיצוב חדש לאתר, ממשק חדש, ונוספו פיצ'רים נוספים.
מבנה האתר

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סטיפס כולל מאגר מידע של עצות, טיפים ותשובות לשאלות שנשאלו ונענו על ידי משתמשי האתר, תוכני האתר מנוהלים באופן דינמי ומסביב לשעון על ידי המערכת יחד עם "נאמני סטיפס".
נושאי השאלות מחולקים לתתי־נושאים המכונים "תגיות". ניתן להעלות שאלה, וגולשים אחרים ישיבו לה.
בעבר הייתה קיימת האפשרות לבחור בין שאלה להתייעצות. בנוסף, היה קיים באתר מאגר של טיפים ערוכים, עד שבשנת 2017 הפך לאתר עצמאי בשם "Discover".
האתר מפוקח על ידי גולשים מתנדבים המכונים "נאמני סטיפס", ותפקידם הוא לשמור על הסדר באתר על ידי אכיפת חוקי האתר, באמצעות הרשאות מסוימות שקיבלו כחלק מתפקידם, כמו חסימת משתמשים, מחיקת שאלות ותגובות פוגעניות ולא רלוונטיות והורדת נקודות אמינות. באתר קיימים גם "נאמנים בכירים" אשר תפקידם לפקח על הנאמנים הרגילים ולטפל בערעורים שונים. נכון לדצמבר 2024, בסטיפס ישנם יותר מ־430,000 משתמשים ונשאלו למעלה מ־17,000,000 שאלות.
כל תשובה לשאלה ניתן לדרג במינוס או פלוס המקזזים זה את זה לתוצאה מספרית, שואל השאלה רשאי להעניק "פרח" כאמירת תודה למשיב שתשובתו תרמה לו ביותר. ניתן להעניק עד 5 פרחים בכל שאלה, ולשאול עד 10 שאלות ביום.
לכל משתמש באתר ישנו דירוג מספרי הנקרא "נקודות אמינות". נקודות האמינות נעות בין 0 ל־100 ויורדות ועולות בהתאם למעבר על החוקים והפעילות באתר. דירוג אמינות מתחת ל־20 נקודות מוביל לחסימה לצמיתות, דירוג מעל ל־20 ומתחת ל־30 מוביל לחסימה זמנית ודירוג מתחת ל־49 מוביל לביטול האפשרות לערוך תשובות ושאלות.
למשתמשים יש אפשרות "לנעוץ" שאלות, פעולה שתורמת לחשיפת השאלה למשתמשים נוספים ומאפשרת להם לראות את כל השאלות שהם נעצו בקטגוריה מיוחדת. השאלות בעלות המספר הרב ביותר של הנעיצות באותו זמן מגיעות ל"שאלות החמות", שנמצאות בעמוד הראשי ובכך נחשפות להרבה משתמשים.
ביקורת

קיימת ביקורת כלפי מערכת האתר בנוגע להליך מחיקת חשבון קיים, דבר שהמשתמש לא יכל לבצע בעצמו, ועל העובדה שגם לאחר מחיקת החשבון, נותר המידע האישי על המשתמש בידי המערכת ונתון לשימושה.
כמו כן, רוב התשובות אינן מאנשי מקצוע ואיכותן מוטלת בספק.
ב-2021 בדו"ח שבוצע על ידי חברת אזילה והבא לוועדת הכנסת בידי המטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת (105), הוצג כי אתר סטיפס הוא מהפורומים העיקריים בהם מתרחשים התבטאויות כנגד בני נוער להט"בים. בנוסף, פורסם בין השאר על 1,345 אירועים של דיווחי אובדנות באתר.
ביאורים

↑  כשמתוכם 853 מקרים מתקופת מגפת הקורונה בישראל
הערות שוליים

↑  סטיפס BETA (העיצוב הישן של האתר), באתר סטיפס
1 2  סטיפס - Stips - אפליקציות ב-Google Play, באתר play.google.com
↑  חוקי האתר, פרק "אודות"
↑  stips.co.il Traffic Analytics & Market Share, Similarweb'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000001-QINU`"'
↑  Most Visited Websites - Top Websites Ranking for July 2022, Similarweb'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'
1 2 3  עומרי פדידה, ‏האתרים השימושיים הטובים בישראל, באתר ‏מאקו‏, 16 בספטמבר 2009
↑  אילן יצחייק, עלו ברשת: סופריצה, סופריצה, באתר ynet, 23 באפריל 2006
↑  נאמני סטיפס, חוקי האתר, עמ' 6
↑  תנאי השימוש - סטיפס, באתר stips.co.il
↑  אודות - דיסקבר, באתר discover.org.il
↑  חוקי האתר
↑  מספר השאלות הוערך מהמספר ב-URL של השאלה האחרונה (לדוגמה: *https://stips.co.il/ask/*10702588), כך גם לגבי המשתמשים.
↑  האתר הישראלי שאי אפשר לצאת ממנו, באתר ‏מאקו‏, 1 באוגוסט 2018
↑  41% מהשיח הפוגעני שמופנה כלפי נוער להט"ב בפורומים ברשת מאופיין בכינויי גנאי; 23% מתרחש בדיונים בעלי הקשר לדת; 22% נוספים - בדיונים שעוסקים בחוסר הקבלה של הסביבה, באתר GOV.IL
↑  נירית צוק, סקסטינג, דיקפיק ואונס וירטואלי: הסכנות החדשות של הילדים ברשת, באתר ynet, 3 בדצמבר 2021
↑  איציק סבן, דו"ח: עלייה של 129% בדיווחים על כוונות אובדניות בבני נוער, באתר ישראל היום, 29 ביולי 2021
רייכסטאג (גרמניה הנאצית)

| --- | --- |

 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 סוג:  בית מחוקקים חד-ביתי
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1933–1945 (כ־12 שנים) 
 הרכב
 מספר מושבים:  876 (טרם פירוקו)
 
      מפלגת הפועלים הנאציונל-סוציאליסטית (876)
 בחירות
 שיטת בחירות:  בחירות דמה אזוריות
 מנהיגים
 נשיא:  הרמן גרינג
 משכן
 
 קרולאופר, ברלין
 
הרייכסטאג ("דיאט הממלכה"), ובאופן רשמי לאחר 1938 הרייכסטאג הגרמני הגדול (בגרמנית: Großdeutscher Reichstag) היה בית הנבחרים הלאומי של גרמניה הנאצית מ-1933 עד 1945. לאחר עליית הנאצים לשלטון, שרפת בניין הרייכסטאג וחקיקת חוק ההסמכה בשנת 1933, תפקד רייכסטאג זה, בניגוד לקודמו, הרייכסטאג של רפובליקת ויימאר, אך ורק כחותמת גומי לפעולות הדיקטטורה של קנצלר גרמניה אדולף היטלר, תמיד בהסכמה פה אחד, וכן כפורום האזנה לנאומיו. בתפקיד טקסי גרידא זה, הרייכסטאג התכנס רק 20 פעמים, האחרונה שבהן ב-26 באפריל 1942. נשיא הרייכסטאג לאורך תקופה זו היה הרמן גרינג.
במהלך תקופה זו, כונה הרייכסטאג לעיתים בלעג על ידי הציבור הגרמני "teuerste Gesangsverein Deutschlands" (מועדון הזמר היקר ביותר בגרמניה), בשל שירה תכופה של המנון גרמניה במהלך התכנסויותיו. כדי להימנע מקיום בחירות מתוכננות במהלך מלחמת העולם השנייה, האריך היטלר ב-1943 את כהונתו של הרייכסטאג (שנבחר בסוף 1938 לכהן בשנים 1939–1943), כך שיכהן כהונה מיוחדת של שמונה שנים, עד 30 בינואר 1947.
רקע

בשנים 1920–1923 ומ-1930 ואילך, ניתן היה לעקוף את הרייכסטאג הנבחר ברפובליקת ויימאר באמצעות שני כלים משפטיים שלא נקבעו ככאלה בחוקה:
השימוש בסמכויות מיוחדות שניתנו לנשיא גרמניה על פי צו חירום בסעיף 48 לחוקת ויימאר.
השימוש בחוקי הסמכה, דהיינו העברת כוח שלטוני מן הרייכסטאג לרשויות שלטוניות אחרות, במיוחד במהלך 1919–1923 ולאחר מכן לבסוף ב-1933.
הכלי הראשון - שימוש בצווי חירום שבסמכות נשיא גרמניה (שתפקידו ייצוגי בעיקרו), הפך נפוץ יותר ויותר לאחר 1930: בשל שיטת הבחירות היחסית המורכבת של הרייכסטאג, היה קשה מאוד לממשלה לקבל רוב יציב. לעיתים קרובות, כאשר קנצלר איבד את אמון הרייכסטאג, גם מי שהיה מועמד להחליפו לא הצליח להשיג רוב. כתוצאה מכך, הקנצלרים עשו שימוש בסעיף 48 רק לצורך התנהלותה השוטפת של הממשלה.
בעקבות שריפת הרייכסטאג ב-27 בפברואר 1933, היטלר שכנע את הנשיא פאול פון הינדנבורג להוציא את "צו שרפת הרייכסטאג" (שנקרא רשמית "הצו להגנת העם והמדינה"), אשר השעה את רוב זכויות האזרח המעוגנות בחוקה. כאשר הבחירות במרץ לא הניבו רוב למפלגה הנאצית, נאלץ היטלר להסתמך על שותפתו לקואליציה, מפלגת העם הלאומית הגרמנית (DNVP), כדי להשיג רוב ברייכסטאג.
במושב הראשון של הרייכסטאג החדש, הציג היטלר את חוק ההסמכה של 1933, שאיפשר לממשלה לחוקק חוקים בכוחות עצמה לתקופה של ארבע שנים. למעט חריגים מסוימים (שבפועל התעלמו מהם), חוקים אלה יכלו לסטות מסעיפים בחוקה. אף שרשמית רק הממשלה כולה הייתה יכולה לחוקק חוקים, היטלר למעשה מימש את הזכות הזו בעצמו.
הנאצים השתמשו בהוראות צו שרפת הרייכסטאג כדי לעצור את כל חברי המפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD) וכן מספר חברים מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD). כמה צירי SPD אחרים ראו את הכתובת על הקיר ונמלטו לגלות. בסופו של דבר, חוק ההסמכה עבר בהפרש של 444–94, כאשר רק ה-SPD הצביעה נגדו. עם זאת, המושב התקיים באווירה כל כך מאיימת, שאפילו אם כל 81 חברי ה-KPD ו-120 חברי ה-SPD היו נוכחים, חוק ההסמכה עדיין היה עובר ברוב הנדרש של שני שלישים.
עוד לפני סוף הקיץ, כל יתר המפלגות הפסיקו לפעול, בין אם נאסר על המשך קיומן ובין אם איימו על חבריהן עד שהפסיקו את פעילותם (חלקם אפילו הצטרפו למפלגה הנאצית מתוך פחד). כך, הייתה המפלגה הנאצית למפלגה היחידה המותרת מבחינה חוקית בגרמניה, ועם העברת חוק ההסמכה הפכה גרמניה רשמית למדינה חד-מפלגתית. עם החלת האיסור הרשמי על קיום מפלגות אופוזיציה על ידי החוק נגד הקמת מפלגות (אנ') (14 ביולי 1933), בוטלה למעשה הוראת סעיף 48 שאפשרה לרייכסטאג לדרוש את ביטול אמצעי החירום.
בבחירות לפרלמנט ב-12 בנובמבר 1933, הוצגה לבוחרים רשימה יחידה של המפלגה הנאצית, בתנאים שאינם מאפשרים שמירה על פרטיות ההצבעה (ראו להלן). הרשימה קיבלה 92.1 אחוזים מהקולות. כדי לחזק למראית עין את התוקף המשפטי של שלטונו, פן שעליו היטלר הקפיד מאוד, חידש הרייכסטאג את חוק ההסמכה ב-1937 וב-1941.
הרייכסטאג התכנס רק 12 פעמים בין 1933 ל-1939, וחוקק רק ארבעה חוקים - "חוק שיקום הרייך" בשנת 1934 (שהפך את גרמניה למדינה ריכוזית ביותר) ושלושת "חוקי נירנברג" בשנת 1935. כולם עברו פה אחד. הרייכסטאג התכנס לאחר מכן רק 8 פעמים נוספות לאחר תחילת המלחמה. ב-30 בינואר 1939, לאחר ליל הבדולח והמתח הבינלאומי הגובר, נשא אדולף היטלר נאום שהכריז שמלחמה תוביל ל"השמדת הגזע היהודי באירופה". ב-1 בספטמבר 1939 פנה היטלר לרייכסטאג, והכריז על הפלישה לפולין ועל תחילת מלחמת העולם השנייה.
המבנה

בניין הרייכסטאג המקורי היה בלתי-שמיש לאחר שריפת הרייכסטאג, ולכן בית האופרה קרול שופץ כדי להפכו לאולם בית מחוקקים ושימש כמקום בו התקיימו כל הישיבות הפרלמנטריות במהלך הרייך השלישי. הוא נבחר הן בשל מיקומו הנוח מול בניין הרייכסטאג והן בשל היותו מרווח ומתאים למספר רב של אנשים. בית האופרה קרול ניזוק קשות בהפצצות של בעלות הברית ב-12 בנובמבר 1943 (שהיה במקרה יום השנה העשירי לבחירת הרייכסטאג הנאצי הראשונה), ונהרס בקרב על ברלין ב-1945.
בחירות ומשאלי-עם בגרמניה הנאצית

הבחירות הפדרליות במרץ 1933 היו הבחירות הכלל-גרמניות החופשיות האחרונות לפני מלחמת העולם השנייה. מכאן ואילך, בזמן שעדיין התקיימו בחירות, הוצגה בפני הבוחרים רשימה אחת שהורכבה מנאצים ומ"אורחים" של המפלגה, שתמכו בהיטלר באופן מלא. הבחירות בתקופה זו לא היו חשאיות; לעיתים קרובות איימו על הבוחרים בפעולות נגד חמורות אם לא יצביעו או יעזו להצביע "לא". בנסיבות העניין, הרשימה הנאצית קיבלה יותר מ-90% מהקולות בכל פעם.
עד חקיקת חוקי נירנברג ב-1935, יהודים, פולנים ומיעוטים אתניים אחרים עדיין החזיקו בזכויות אזרח מוגדרות. לא רק שהם הורשו להצביע, אלא שבמחוזות שבהם התרכזו מיעוטים, נמנעו הנאצים לעיתים קרובות מלעסוק בטקטיקות ששימשו במקומות אחרים כדי לאלץ את ציבור הבוחרים להצביע בעד המשטר. בעיקרו של דבר, הנאצים עודדו בשתיקה מיעוטים להצביע נגדם, כדי שהתעמולה שלהם תוכל להציג את התוצאות כהוכחה לחוסר נאמנות המיעוטים הללו לרייך. לאחר חקיקת חוקי נירנברג, יהודים ומיעוטים אתניים אחרים הוצאו לחלוטין מהליך הבחירות, ומספר הקולות השליליים והפסולים שנרשמו ירד באופן דרמטי - מיותר מחמישה מיליון במשאל העם שנערך ב-1934 לפחות מחצי מיליון בהצבעה שנערכה ב-1936.
מבין שלוש הבחירות שנערכו בתקופה זו, רק הראשונה נערכה באופן בלתי-תלוי. השתיים האחרות נערכו לצד משאלי עם מיוחדים. המפורסם שבהם היה המשאל על האנשלוס עם אוסטריה ב-1938, בו נרשמו 99.7% הצבעות "כן". בעקבות האנשלוס, הרייכסטאג הפך ל-Großdeutsche Reichstag (בתרגום חופשי: הדיאט האימפריאלי של גרמניה הגדולה).
על פי הוראות חוק הבחירות של רפובליקת ויימאר משנת 1933, הוענק מושב אחד לכל 60,000 קולות. מכיוון שאחוז ההצבעה היה גבוה מאוד, מכיוון שלרייך נוספו שטחים חדשים, ועקב הורדת גיל ההצבעה (צעד שננקט לפני הבחירות ב-1936 כדי לפצות על הקטנת מספר בעלי זכות הבחירה עקב חוקי נירנברג), גדל הרייכסטאג לממדים גדולים יותר ויותר. לבסוף, היו בו 855 חברים; אדולף היטלר היה חבר מספר 433, שנבחר במחוז הבחירה של הרייכסטאג 24 בוואריה עילית - שוואביה.
1933, 5 במרץ: בחירות כלליות לפרלמנט מיד לאחר תפיסת השלטון. שישה ימים לפני מועד הבחירות המתוכנן, נשרף בניין הפרלמנט הגרמני. מסעות הבחירות של מפלגות האופוזיציה סוכלו והמפלגה הנאצית זכתה ב-33 מתוך 35 המושבים הישירים ממחוזות הפרלמנט וב-43.9% מהקולות הכוללים, מה שהעניק לנאצים יחד עם ה-DNVP (8.0% מהקולות) רוב קל של המושבים.
1933, 12 בנובמבר: בחירות לפרלמנט ומשאל עם על פרישת גרמניה מחבר הלאומים. כל חברי הרייכסטאג הם כעת חברי המפלגה הנאצית או אוהדיה. לפי התוצאות הרשמיות, 92% מהמצביעים אישרו את הצעת משאל העם.
1934, 19 באוגוסט: משאל עם מיוחד לאישור בדיעבד לנטילת סמכויות הנשיא על ידי אדולף היטלר, לאחר מותו של פון הינדנבורג. 88.1% מהמצביעים הצביעו בחיוב.
1936, 29 במרץ: בחירות כלליות לפרלמנט ומשאל עם המאשרים בדיעבד את החזרת כוחות הצבא לחבל הריין (הפרה גלויה של חוזה ורסאי). הבחירות וכיבוש הריין אוחדו בשאלה אחת.
1938, 10 באפריל: בחירות כלליות לפרלמנט ומשאל עם המאשרים בדיעבד את סיפוח אוסטריה (האנשלוס). הרייכסטאג נבחר לכהן ארבע שנים החל מ-1939 ויתכנס בפעם האחרונה בתחילת 1942.
1938, 4 בדצמבר: בחירות משנה לפרלמנט לטריטוריה החדשה של חבל הסודטים. כמו בפעמים הקודמות, הנאצים זכו בכל המושבים בבחירות האחרונות תחת שלטונם.
המושב האחרון של הרייכסטאג

הרייכסטאג התכנס בפעם האחרונה בבית האופרה קרול ב-26 באפריל 1942. הוא העביר פה אחד צו המכריז על היטלר "השופט העליון של העם הגרמני", המתיר לו רשמית לעקוף את מערכת המשפט והממשל בכל עניין. כל מה שנותר מזכויות חברי הרייכסטאג בוטל, והפיהרר הפך דה יורה למקבל ההחלטות הסופי, בעל הכוח לגזור חיים או מוות על כל אזרח גרמני. בפועל, הצו רק עיגן בחוק את המצב שהיה קיים בפועל מאז 1933. הצו הרחיב את הוראות חוק ההסמכה ללא הגבלת זמן בכל נושא שהוא.
ב-25 בינואר 1943, חמישה ימים לפני תום תקופת כהונתו של הרייכסטאג המכהן, נדחתה בחירתו של רייכסטאג חדש עד ל-30 בינואר 1947, זאת כדי להימנע מקיום בחירות בזמן שהמלחמה עדיין מתנהלת. בגלל תבוסתה של גרמניה במלחמה, הבחירות של 1938 היו האחרונות בהן עמד הרייכסטאג הגרמני לבחירה, והן יהיו הבחירות האחרונות של גרמניה המאוחדת עד שנת 1990, בה נערכו בחירות לגרמניה לאחר איחוד מערבה ומזרחה.
ראו גם

רייכסטאג (האימפריה הגרמנית)
האספה הלאומית של ויימאר
רייכסטאג (רפובליקת ויימאר)
פולקסקאמר
הבונדסטאג
הערות שוליים

↑  "Statements by Leading Nazis on the "Jewish Question"". fcit.usf.edu. נבדק ב-2022-03-06.
↑  "Reichstag Speech — United States Holocaust Memorial Museum". www.ushmm.org. נבדק ב-2022-03-06.
↑  Weinberg, Gerhard L. (2005). A World at Arms: A Global History of World War II (2 ed.). Cambridge, England: Cambridge University Press. p. 43. מסת"ב 0-521-85316-8. רייכסטאג, באתר OCLC (באנגלית)
↑  "Die propagandistische Vorbereitung der Volksabstimmung". Austrian Resistance Archive. 1988. אורכב מ-המקור ב-2007-04-04. נבדק ב-2007-03-11.
↑  "Chancellor Adolf Hitler Receives Additional Power from the Reichstag". New York Times. New York. 27 באפריל 1942. נבדק ב-1 ביוני 2018. {{cite news}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, June 2018)
הערות שוליים > לקריאה נוספת

הוברט, פיטר (1992) הרייכסטאג המאוחד. ההיסטוריה של הפסאודו-פרלמנט מ-1933 עד 194. דיסלדורף: Droste Verlagמסת"ב 3-7700-5167-X
לילה, יואכים (2004) ניצבים במדים. חברי הרייכסטאג בשנים 1933 עד 1945. דיסלדורף: Droste Verlag.מסת"ב 3-7700-5254-4ISBN 3-7700-5254-4
בניין הרייכסטאג ב-1932, לפני שרפתו
אדולף היטלר מכריז מלחמה נגד ארצות הברית ברייכסטאג, 11 בדצמבר 1941
בית האופרה קרול
פתק הצבעה במשאל עם באפריל 1938, בו נכתב: "האם אתה מסכים עם איחודה מחדש של אוסטריה עם הרייך הגרמני שנחקק ב-13 במרץ 1938, והאם אתה מצביע למפלגה של מנהיגנו אדולף היטלר?" העיגול הגדול מסומן "כן", הקטן יותר "לא".
כרזת בחירות של הינדנבורג והיטלר בנובמבר 1933. נכתב: "המרשל והרב"ט נלחמים איתנו למען שלום ושוויון"
קוניטרה (מחוז)

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  ישראל ישראל
 חבל ארץ:  החורן
 נפות במחוז:  2
 בירת המחוז:  קוניטרה
 שטח:  1,200 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  105,124 (2021)
  ‑ צפיפות:  72.5 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  33°07′N 35°56′E﻿ / ﻿33.12°N 35.94°E﻿ / 33.12; 35.94 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה       נפות קוניטרה 1964–1967 tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז קוניטרה (בערבית: مُحافظة القنيطرة) הוא מחוז של סוריה, אחד מ-14 מחוזות, שמשתרע בדרום-מערבה של המדינה. יחד עם מחוז דרעא ומחוז א-סווידא הוא מרכיב את החורן - חבל ארץ היסטורי הנזכר כבר בתנ"ך. שטחו של המחוז 1,200 קמ"ר ואוכלוסייתו הוערכה בשנת 2021 בכ-105,124 תושבים. המחוז מחולק לשתי נפות ובירתו היא העיר קוניטרה. המחוז גובל עם לבנון, ישראל וירדן. מרבית המחוז נכבש על ידי ישראל בשנת 1967 במהלך מלחמת ששת הימים, ובשנת 1973 במהלך מלחמת יום הכיפורים. החלק שנכבש שייך עתה למדינת ישראל והוא מוכר כרמת הגולן.
המחוז נוסד בשנת 1964 על ידי סיפוח נפת קוניטרה (שהשתייכה למחוז דמשק) ונפת פיק (שהשתייכה למחוז דרעא) לכדי יחידה ניהולית אחת. הסיבה ליצירת המחוז היא ככל הנראה הצורך בניהול הגולן כיחידה אחת משום חשיבותו הצבאית אל מול הלחימה כנגד מדינת ישראל בשנות ה-60.
ב-18 בדצמבר 2024 דווח כי צה"ל השתלט על כ-95 אחוזים ממחוז קוניטרה ובנוסף השתלט על כל מוצבי צבא סוריה במחוז.
נפות

המחוז מחולק לשתי נפות ושש תתי-נפות:

נפת קוניטרה - בצפון המחוז.
מסעדה
חושניה
ג'ובאתא אל-ח'שב
קוניטרה
נפת פיק - בדרום המחוז.
אלמהג'אר
פיק
דמוגרפיה

נכון לדצמבר 2021, חיים בחלק הישראלי של הרמה כ-53 אלף איש: כ-27 אלף יהודים, כ-24 אלף דרוזים והשאר עלווים. בחלק הסורי, במחוז קוניטרה, מתגוררים כ-105 אלף תושבים שמורכבים מדרוזים, סונים, צ'רקסים, טורקמנים ופליטים פלסטינים.
לפני 1967 אוכלוסיית מחוז קוניטרה (רמת הגולן) הייתה 147,613, שכלל גם 17,000 פליטים פלסטינים, שהתגוררו בשתי עיירות, 163 כפרים ו-108 חוות. במהלך מלחמת ששת הימים נמלטו או גורשו בין 80 ל-131 אלף מתושבי רמת הגולן, כולל תושבי העיירה הגדולה ביותר של המחוז, קוניטרה, שאוכלוסייתה מנתה 27 אלף תושבים, ותושבי ב-139 כפרים וב-61 חוות.
כיום עומד מספר פליטי מרמת הגולן על 350 אלף, רובם מתגוררים בדמשק רבתי.
מפת החטיבות המנהליות של "מחוז קוניטרה" הסורית ו"נפת רמת הגולן" תחת השלטון הישראלי ברמת הגולן לפני מלחמת ששת הימים ב-1967
מפה מפורטת של קבוצות אתניות היום ברמת הגולן הכוללת את "מחוז קוניטרה" תחת השלטון הסורי ו"נפת רמת הגולן" תחת השלטון הישראלי
מפה מפורטת של קבוצות אתניות ברמת הגולן ועליה מיקומם של יישובי סוריה שתושביו גורשו
הערות שוליים

↑  יגאל קיפניס, המפה הישובית של הגולן ערב מלחמת ששת הימים, קתדרה 116, 2000.
↑  אוכלוסייה, לפי קבוצות אוכלוסייה, דת, גיל ומין, מחוז ונפה באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, 2009
↑  “Quneitra.” European Union Agency for Asylum, 2021. Link.
↑  Fakhr, Author: Sakr Abu, Tarek Taha, and Duha Abu Hijjleh. “Voices from the Golan.” Institute for Palestine Studies, 2000. https://www.palestine-studies.org/en/node/40836.
1 2  "Submission to UN Committee on the Elimination of Racial Discrimination" (PDF). Al Marsad, the Arab Center for Human Rights in the Golan Heights. בינואר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fogelman, Shay. The disinherited, Haaretz, 30 July 2010. (90,000 according to Israeli sources and 115,000 according to Syrian sources, which included 17,000 Palestinian refugees registered with UNRWA, cited in the Report of the Secretary-General under General Assembly resolution 2252 (ES-V) and Security Council resolution 237 (1967) (אורכב 02.10.2013 בארכיון Wayback Machine), pg. 14. 15 September 1967.)
↑  Davis, Uri (1983). "The Golan Heights under Israeli Occupation 1967–1981" (PDF).
↑  Morris (2001), p. 327: "Another eighty to ninety thousand civilians fled or were driven from the Golan Heights."
↑  "The Golan Heights under Israeli Occupation 1967 – 1981" p.5. "The remainder of 131 agricultural villages and 61 individual farms were wiped of the face of the earth by the Israeli occupation authorities immediately following the Israeli victory in the 1967 war. They were razed to the ground and their lands handed over to exclusive Israeli-Jewish settlement."
↑  Fakhr, Sakr Abu (ביולי 2000). [Tarek Taha and Duha Abu Hijjleh]. "Voices from the Golan". Journal of Palestine Studies. 29 (4): 5–36. doi:10.2307/2676559. {{cite journal}}:  (עזרה)
אישה דרוזית מכינה פיתות ברמת הגולן
MIDI

ערך זה עוסק בפרוטוקול תקשורת לכלי נגינה אלקטרוניים. אם התכוונתם לגודל בינוני של נייר עיתון, ראו .
הלוגו של MIDI
מקלדת מוזיקלית אחת שולטת על ארבעה כלי נגינה אלקטרוניים
דוגמה למוזיקה שנוצרה בפורמט General MIDI
מידי (באנגלית: Musical Instrument Digital Interface, MID, בעברית: ממשק דיגיטלי עבור כלים מוזיקליים) הוא פרוטוקול תקשורת המשמש להעברת פקודות מוזיקליות בין כלי נגינה אלקטרוניים. הפרוטוקול, שהוכרז כסטנדרט ב-1983, מאפשר למוזיקאי אחד לנגן בכמה כלים באמצעות מקלדת שליטה או באמצעות תוכנת מחשב. יכולת זו חוללה שינויים בתעשיית המוזיקה ויצרה ז'אנרים מוזיקליים חדשים.
פקודות מידי נוצרות כאשר מוזיקאי מנגן על כלי-שליטה אלקטרוני, בדרך כלל מקלדת, ומכילות הוראות כגון "נגן את התו X בעוצמה Y" (לדוגמה: "נגן את התו רה-2 בעוצמה 127"). הפקודות נשלחות לכלי-נגינה אלקטרוני, הנקרא Sound Module, שמסוגל לייצר צליל בצבע מסוים, לפי בחירתו של המוזיקאי (לדוגמה: צליל של פסנתר כנף). כלי נגינה זה מפיק צלילים בהתאם (בדוגמה שלפנינו: יופק צליל של פסנתר כנף מנגן את התו רה באוקטבה השנייה ובעוצמה מקסימלית).
תוכנות מסוגלות גם לייצר פקודות מידי, ובכך להחליף את כלי השליטה, וגם לייצר צלילים בהתאם לפקודות, ובכך להחליף את כלי הנגינה. תוכנה שמייצרת מידי נקראת "סקוונסר" (Sequencer), ותוכנה שמייצרת צלילים בתגובה למידי נקראת "כלי נגינה וירטואלי" (Virtual Instrument). כיום קיימות תוכנות שמשלבות סקוונסר וכלי נגינה וירטואליים עם יכולות הקלטה של אודיו, ונקראות "מערכות אודיו דיגיטליות" (Digital Audio Workstation, DAW)
פרוטוקול מידי תוכנן בראשית שנות ה-80, ולכן הוא בנוי בפורמט מיושן שמסוגל להעביר רק מספרים שלמים בין 0 ל-127. רזולוציה זו מספיקה לרוב הצרכים המוזיקליים, ולכן מידי הוא עדיין הסטנדרט השולט בתעשיית המוזיקה, אף על פי שלא עודכן משמעותית מאז שנות ה-80. כיום, אם נדרשת רזולוציה גבוהה יותר, ניתן להשתמש בפרוטוקול חדש יותר הנקרא Open Sound Control או OSC, ובתוכנות שתואמות אותו.
בחורף 2020, בתערוכת המוזיקה NAMM, הושק פרוטוקול MIDI 2.0.
תרשים של תווי MIDI מול חמשה מסורתית
היסטוריה

עם התפתחות המוזיקה הדיגיטלית בשנות ה־70 של המאה ה־20, כלי הנגינה הנפוצים היו סינטיסייזרים, שהיו כבדים וגדולים עד כגודל חדר שלם, חסרי זיכרון ויקרים מאוד. הצורך בשפה נוחה יותר היה נדרש עם התפתחות המוזיקה. לכן בשנות השבעים החלו מספר חברות, בהן רולנד ופנדר, לייצר מכשירי נגינה דיגיטליים שעובדים על שפת מחשב ולא על מתח חשמלי כמו שהיה עד אז. בשנת 1983, לאחר שנתיים של פיתוח בין SEQUENTIAL CIRCUITS מארצות הברית (חברה אשר כיום כבר לא פעילה) ו־ROLAND מיפן הומצאה השפה הרשמית לתקשורת בין כלי נגינה דיגיטליים, שפת ה־MIDI.