stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שטעטל
שטעטל בפולקלור ובתרבות

השטעטל נודעה כמקום שבו התגבש הווי יהודי עשיר ומקורי, וככר נרחב להתפתחותהּ של תרבות היידיש. זכרונות השטעטל טבועים עמוק במורשתם של יהודי מזרח אירופה, וחיי השטעטל הונצחו ביצירותיהם של סופרים ואמנים יהודים, שעם הבולטים שבהם בספרות נמנים שלום עליכם, דבורה בארון, יצחק בשביס-זינגר וש"י עגנון; בתחום הציור פעלו הציירים מארק שאגאל, הרמן שטרוק, אילקס בלר, מאנה כץ, שושנה עדן ואחרים. תרבות היידיש, שהגיעה לשיאה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, בעיקר בערים הגדולות של פולין וליטא, התבססה במידה רבה על הווי החיים והתרבות שנוצרו בעיירות.
חכמי חלם – לשון סגי נהור לעיירה של טיפשים שאין שכל בקודקודם – נפוצו מאוד בהומור היהודי של מזרח אירופה. נוסף על חלם, כיכבו עיירות נוספות ביצירות ספרותיות בדיוניות – למשל העיירה "כתריאליבקה" של שלום עליכם, השם הספרותי שהעניק הסופר לעיירת הולדתו, וורוקוב, או וורונקה, שבהּ מתרחשים רוב סיפוריו, או "אנטבקה", "יהופיץ" ו"בויבריק" שבהן מתרחשים סיפורי טוביה החולב וסיפורים אחרים מפרי עטו של הסופר.
ראו גם

עיירות יהודיות (שטעטלאך) שיש עליהן ערך בוויקיפדיה
יהדות מזרח אירופה
יהדות פולין
תחום המושב
"העיירה בוערת"
המוזיאון לתולדות יהודי פולין והשטעטל הווירטואלי
לקריאה נוספת

י"ח בילצקי, עיירה יהודית, תל אביב: ספריית פועלים, 1986.
קרן יחזקאל, ילקוט י. ל. פרץ, ירושלים: גשר, תשכ"ב 1962.
קרן יחזקאל, ילקוט שלום עליכם, ירושלים: גשר, תשכ"ב 1962.
שלום עליכם, עירם של האנשים הקטנים, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 2005.
שלום עליכם, טוביה החולב, תל אביב: הוצאת דביר – ספריה לעם, תשכ"א 1961.
יהודה באואר, מות העיירה, ירושלים: הוצאת יד ושם, 2011.
Jeffrey Shandler, Shtetl. A Vernacular Intellectual History, New Brunswick, NJ: Rutgers University Press (Key Words in Jewish Studies), 2014.
הערות שוליים

↑  שטאט
↑  על שואת 'כדור לכל יהודי' וחשיפותיו של הכומר פטריק דובואה, בעיתון בשפה האנגלית 'ירחון אמריקה'
↑  פונאר, באבי יאר, ועוד רבים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561432105171  GND: 4435158-6  LCCN: sh2002009717 
משפחה יהודית בשטעטל. פינסק, 1903.
רחוב בעיירה לחווא, 1926
לימוד תורה ב"חדר", בשנותיה האחרונות של העיירה היהודית. נובוגרוידק (כיום בלארוס), 1930.
"יודישער קעניג ליער": הזמנה להצגה "המלך ליר" ביידיש (1898) – אחת מתופעות התרבות הכללית בעיירה היהודית בסוף המאה ה-19
התערוכה הארץ-ישראלית

כרזת התערוכה במסגרת הקונגרס הציוני העולמי ה-14 בווינה, 1925
דוד שוב במהלך התערוכה הארץ הישראלית בברלין, 1896
התערוכה הארץ-ישראלית הוא כינוי של תערוכות שונות שהוצגו מחוץ לארץ ישראל בתקופת השלטון העות'מאני ובתקופת המנדט.
בתקופה העות'מאנית

ניסיונות מוקדמים לשליחת מוצרי היישוב לתערוכות נעשו מסוף המאה ה-19. ב-1896 נשלח דוד שוב, איש ראש פינה, לייצג את תוצרת מושבות ארץ ישראל בתערוכת התעשייה הגדולה בברלין(אנ'). התוצרת הארץ-ישראלית שכללה בעיקר בקבוקי יין ומוצרי אמנות, הוצגה כחלק מביתן שהוקדש לארצות המזרח הקרוב, וכונה "רחוב בקהיר".
ב-1904 הוצגה תערוכה ארץ-ישראלית בווינה, בחסות הסניף המקומי של יקבי כרמל. התערוכה כללה מוצרי חקלאות ואמנות.
בתקופת המנדט

בתקפת המנדט, התערוכה הארץ-ישראלית הייתה תערוכה נודדת שהוצגה מחוץ לארץ-ישראל המנדטורית, נועדה להצגת תוצרי החקלאות, התעשייה והמסחר של היישוב, לשם חשיפת אפשרויות כלכליות בארץ ישראל. יזמי התערוכה היו חברה פרטית לפיתוח כלכלי, "מסחר ותעשייה", בראשות אלכסנדר עזר יבזרוב ושלמה יפה, שיזמו במקביל גם ירידים דומים בתל אביב, הוציאו לאור דו-שבועון באותו שם והקימו לשכת ייעוץ למסחר ותעשייה. יזם נוסף של התערוכה היה האגרונום זליג סוסקין.
התערוכה הוצגה לראשונה במסגרת הקונגרס הציוני העולמי ה-14 בווינה, שהתקיים בין 18-31 באוגוסט 1925. מאות אורחים נכחו באירוע פתיחת התערוכה, ביניהם דיפלומטים ועיתונאים ממדינות אירופה. בין הנואמים היו יושב ראש הוועד הפועל הציוני הרב צבי פרץ חיות, חיים ויצמן, חיים ארלוזורוב, זליג סוסקין.
בהמשך נדדה התערוכה לוורשה והוצגה שם בין 6 בדצמבר 1925 - 17 בינואר 1926. בעקבותיה נפתחה בישראל לשכת מסחר רשמית של ממשלת פולין, לקשרי מסחר עם ארץ ישראל, מצרים וסוריה.
זאב ז'בוטינסקי סקר את התערוכה בקונגרס ה-14 במאמר ביקורת מפורט. לפיו, התערוכה כללה מגוון מוצגים מרשים, אך תנאי התצוגה הצפופים פגמו בהתרשמות מהם. ז'בוטינסקי תיאר את האיכות הגבוהה של המוצגים החקלאיים, אך הדגיש כי אינה מעידה על התוצרת הממוצעת אלא על פוטנציאל החקלאות. הוא פירט את המגוון הרב של יוזמות תעשייתיות בשלל ענפי תעשייה, אך ציין כי האיכות של רובם אינה מספקת עדיין. הוא תהה גם מי קהל היעד של התוצרת המקומית ומה סיכויי ההצלחה של התעשייה, בארץ בה ידם של רוב התושבים אינה משגת לרכוש מוצרים, והשוק המקומי מוצף תוצרת מיובאת, זולה יותר ואיכותית יותר. הוא מבקר את הנהגת היישוב שאינה פועלת לאור אינטרס לאומי לייצא את התוצרת, ומשבח את היוזמה הפרטית, כגון חברת "מסחר ותעשייה", שיזמה את התערוכה.
באוגוסט 1941 הוצגה התערוכה הארץ-ישראלית במצרים. חשיבותה הייתה בחשיפת התפתחות התעשייה והמסחר הארץ-ישראלית, ובפרט הצגת תרומתה למאמץ המלחמתי של הבריטים במלחמת העולם השנייה, להשגת שיתופי פעולה כלכליים עם שלטונות המנדט וגורמים נוספים במצרים. בתערוכה ביקרו נכבדים רבים ביניהם חוסיין סירי ראש ממשלת מצרים, פארוק, מלך מצרים ופרידה, מלכת מצרים, השר הבריטי אוליבר ליטלטון וראש פיקוד המזרח התיכון קלוד אוקינלק וחיים נחום אפנדי הרב הראשי של יהודי מצרים.
ב-1945 הוצגה התערוכה הארץ-ישראלית באיסטנבול. הצגת התערוכה עם סיום מלחמת העולם השנייה נועדה בעיקר כתעמולה להצגת יכולות הייצור של היישוב בארץ ישראל, ולא למכירות, עקב מגבלות סחר שעדיין נותרו מתקופת המלחמה.
הערות שוליים

↑  בחוץ לארצנו, המליץ, 29 באפריל 1896
↑  בתום התערוכה העברית הראשונה, המליץ, 2 בנובמבר 1896
↑  תערוכת המושבות העבריות של א"י בווינא, הצפה (ורשה), 28 במרץ 1904
↑  פתיחת התערוכה הארצישראלית, העולם, 18 באוגוסט 1925
↑  תל אביב/שבו, דבר, 1 באוקטובר 1925
1 2  בעולם היהודי/מסדרי התערוכה הארץ-ישראלית בוורשה, דואר היום, 6 בדצמבר 1925
1 2  זאב ז'בוטינסקי, על התערוכה הארץ-ישראלית, בתוך: הרוויזיוניזם הציוני בהתגבשותו/קובץ מאמרים בראזסוויט לשנים 1925–1929, הוצאת מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשמ"ה - 1985, עמודים 118–123. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
↑  טלגרמות מיוחדות לדבר/מקום הקונגרס וזמנו, דבר, 3 ביולי 1925
↑  טלגרמות/מסביב לקונגרס - התערוכה הארצישראלית, הארץ, 18 באוגוסט 1925
↑  ביפו ובתל אביב/התערוכה הא"י בווארשא, הארץ, 20 בינואר 1926
↑  עם התערוכה הארצישראלית בקאהיר, העולם, 28 באוגוסט 1941
↑  חיים בלצן, התערוכה הא"י באיסטאנבול, הארץ, 8 ביוני 1945
קשירת קשר לביצוע פשע

במשפט הפלילי, קשירת קשר לביצוע פשע הוא הסכם בין שני אנשים או יותר לבצע פשע. החוק הפלילי במדינות מסוימות או עבור קנוניות מסוימות עשוי לדרוש שלפחות מעשה גלוי אחד ייעשה למען הסכם זה, כדי להוות עבירה. אין הגבלה למספר המשתתפים בקשר, וברוב המדינות, התוכנית עצמה היא הפשע, ולכן אין דרישה שינקטו צעדים כלשהם כדי להוציא את התוכנית לפועל (השווה לניסיון לביצוע עבירה כפי הגדרתו בסעיף 25 לחוק העונשין). למטרות ההסכמה, היסוד העובדתי (actus reus) הוא מתמשך וצדדים עשויים להצטרף לקשר מאוחר יותר ולשאת באחריות משותפת וניתן להאשים בקשר כאשר הקושרים השותפים זוכו או שלא ניתן לאתר אותם. לבסוף, חרטה של צד אחד או יותר אינה משפיעה על האחריות (אלא אם כן, במקרים מסוימים, היא מתרחשת לפני שהצדדים ביצעו מעשים גלויים), אך עשויה להפחית את עונשם. בישראל העבירה הפלילית הזאת תמיד נלווית לעבירה פלילית ראשית עליה מרשיעים, ואיננה עומדת בפני עצמה.
קושר שותף שלא הוגש נגדו כתב אישום, או קושר שלא הוגש נגדו כתב אישום, הוא אדם או ישות שנטען בכתב אישום כי עסק בקנוניה, אך אינו מואשם באותו כתב אישום. התובעים בוחרים לנקוב בשמות של אנשים כקושרים שותפים ללא כתב אישום ממגוון סיבות כולל מתן חסינות, שיקולים פרגמטיים וחששות לגבי ראיות.
בישראל

החוק בישראל מתייחס לקשירת קשר בחוק העונשין, פרק י"ד: עבירות הכנה וקשר, וליתר דיוק בסעיף 499 לחוק:
ובסעיף 500 לחוק:
עמון

מפת הלבנט הקדום ב־830 לפנה"ס, ממלכת עמון מימין לגבולותיה של ממלכת ישראל, בצבע לילך
דמות של איש עמוני, פסל מהמאה ה-8 לפנה"ס
בני עמון (בעמונית: 𐤁𐤍𐤏𐤌𐤍 – בנעמן; באשורית: É-am-ma-na או ba-an-am-ma-na) הם עם שמי צפון־מערבי קדום שחי בממלכה הקרויה על שמו בעבר הירדן, שבירתה הייתה רבת עמון, בעיקר בתקופת הברזל.
האל הראשי של העמונים נקרא מלכום או "מֹלֶךְ".
היסטוריה > תיאור העמונים במקרא עד התפלגות ישראל

בפסוק אחד במקרא ייתכן שיש הפרדה בין "עמון" ל"בני עמון": "וַיְהִי אַחֲרֵי כֵן בָּאוּ בְנֵי מוֹאָב וּבְנֵי עַמּוֹן וְעִמָּהֶם מֵהָעַמּוֹנִים עַל יְהוֹשָׁפָט לַמִּלְחָמָה" (דברי הימים ב', כ', א'); עם זאת, מפסוקים אחרים עולה זהות בין השמות.
המקרא מספר על התקופה הקדומה של בני עמון. בספר בראשית מיוחס לעמונים אב קדמון, "בן עמי" הוא בן בתו הצעירה של לוט מגילוי עריות אתו. בספר במדבר מסופר שישראל הכו את סיחון מארנון עד יבוק עד בני עמון, "כי עז גבול בני עמון". בסיפור הנדודים במדבר, כשהתקרבו בני ישראל לבני עמון, אמר להם יהוה לא לצור עליהם ולא להתגרות בהם, כי ארצם נתונה לצאצאי לוט ולא לישראל; כן מוזכר שבעבר ישבו בהם הרפאים הענקים, להם קראו העמונים "זַמְזֻמִּים", ויהוה הורישם ונתן ארצם לעמונים. מיטת הברזל העצומה של עוג מלך הבשן נמצאה בימי כתיבת ספר דברים, לפי הכתוב, ברבת עמון.
לפי ספר שופטים, עגלון מלך מואב נעזר גם בבני עמון כדי לשעבד את ישראל אליו. לפני הפיכת יפתח לשופט מסופר שבני עמון והפלשתים לחצו את ישראל, ובני עמון אף עברו את הירדן לארצות יהודה, בנימין ואפרים; לאחר שיפתח התמנה לראש הצבא הישראלי נגד עמון, הוא שלח למלך שליחים לשאול מדוע באו להילחם נגדו בארצו, ואילו מלך בני עמון השיב שמדובר בארץ בני עמון שישראל לקח בעלותו ממצרים, בין הארנון, היבוק והירדן. יפתח השיב שמדובר בשטחים שנלקחו כדין מהאמורי, והוסיף: "את אשר יורישך כמוש אלהיך אותו תירש, ואת כל אשר הוריש יהוה אלהינו מפנינו אותו נירש". לאחר מכן נלחם יפתח עמון ניצח והכניע אותם.
על שאול מסופר במקרא שנלחם בנחש העמוני ליד יבש גלעד, המתואר כמתאכזר לתושבי המקום, וניצח ניצחון מוחץ. במגילות קומראן וכן אצל יוסף בן מתתיהו מופיעים פרטים נוספים על הקרב של שאול. בהמשך מסופר שדוד כבש את עמון (כמו גם את כל העמים הסובבים את ישראל). לאחר מכן מוזכר שנחש העמוני דווקא עשה חסד עם דוד, ולכן כשמת, רצה דוד לעשות חסד עם בנו ויורשו חנון, ושלח שליחים לנחמו. כשהגיעו, שרי בני עמון טענו בפני המלך שלא מדובר במנחמים אלא במרגלים שבאו לחקור את העיר במסוה, ולכן חתך את זקניהם ובגדיהם ושלחם חזרה. בני עמון ראו שנעשו שנואים על דוד, ושכרו את ממלכת ארם בית רחוב, ארם צובא ומעכה, ומולם יצא יואב בראש צבא ישראל; לאחר שהביסם, הוציא הדדעזר ארמים מעבר הנהר, ודוד בתגובה אסף את כל ישראל למלחמה בעבר הירדן, ניצח ושעבד את ארם, ומאז פחדו הארמים לעזור לבני עמון במלחמותיהם. לאחר שנה שלח דוד את יואב וישראל להשחית את בני עמון ולצור על רבת עמון, ובמהלך מלחמה זאת התרחש מעשה דוד ובת שבע. לבסוף לכד יואב את "עיר המלך" ו"עיר המים", ויחד עם דוד לכדו את רבת עמון, דוד לקח את עטרת מלך מואב היקרה וחבש אותה, ודש בחריצי ברזל את אדמת עמון. שלמה נישא לנעמה העמונית שהייתה אמו של רחבעם, מלך יהודה.
היסטוריה > ימי ההשפעה האשורית

על המונולית מכורח מוזכר, בתיאור קרב קרקר, מלך בשם Baʾasa (בעשא) מ"בית רֻחֻֿבִ" (על שם אבי השושלת) העמוני (אף שבניגוד לרוב הופעות השם באכדית, העיצור m איננו מוכפל), שתרם כמה מאות חיילים לברית מלכי הלבנט נגד שלמנאסר השלישי.
לפי המקרא, עוזיהו מלך יהודה (784–757 לפנה"ס) הכניע את העמונים והם שלמו מס לו ולבנו יותם מלך יהודה (757–741 לפנה"ס).
על הכתובת המלכותית המואבית המקוטעת שנמצאה על עמוד מתומן מופיע תיאור מעשיו של אחד ממלכי מואב מהשליש השני או הרבע השלישי של המאה ה־8 לפנה"ס, ביניהם שביית אסירים רבים (כנראה בעקבות ניצחון על בני עמון, שתיאורו לא שרד), בניית שער אדיר בעזרת אותם אסירי בני עמון (במואבית: 𐤁𐤍𐤉𐤏𐤌𐤍 – בניעמן), ובסוף הקטע ששרד מתוארים בני עמון כרואים בחולשתם המדינית מול מואב.
באחת מכתובות תגלת-פלאסר השלישי מוזכר Sanipu מבית עמון כאחד ממלכי הלבנט שהגישו למלך מנחה; מלך זה הוא אולי שנב (בכתב עברי/פיניקי קדום: 𐤔𐤍𐤁), סבו של מקדיש כתובת ירחעזר.
המלך bu-du-DINGIR (בדאל, כלומר בְיד־אל, או פדאל) מארץ בית עמון מוזכר בכתובות סנחריב בין מלכי ארץ אמורו שהגישו לו מנחה. bu-du-DINGIR מוזכר גם כאחד מעשרים ושניים מלכי חֿתִי (בהקשר זה, סוריה הגדולה), עבר הנהר וידננה שאסרחדון כינס ושלח להם להביא לו חומרי בנייה ופסלים גדולים לארמונו בנינוה.
אשורבניפל הזכיר את עַמִנַדבִ מלך בית עמון כאחד מעשרים ושניים מלכי החוף, לב הים והיבשה שהגישו לו מנחה במהלך מסעו הראשון נגד מצרים. בתיאור מסעו התשיעי סיפר איך הצעיד את צבאו נגד קדר, שבגדו בבריתו ופרקו את עולו, ובפיקוד אשור ואשתר הם הביסו את הקדרים בערים באדום, בעיר יַברֻדֻ בבית עמון ובערים במואב.
היסטוריה > לאחר האשורים

לפי המקרא, העמונים השתתפו עם הבבלים במלחמה נגד יהויקים מלך יהודה (609–599 לפנה"ס). אחר חורבן ממלכת יהודה, יזם בעליס מלך בני עמון את רציחת גדליה בן אחיקם ובעקבות כך נחתם הגולל על היישוב היהודי בארץ.
הקיום של יישובים קבועים בחלקים מעמון נפסק באמצע המאה ה-6 לפנה"ס אחרי כיבושם על ידי שבטים מזרחיים ובעיקר הנבטים. אבל אזורים אחרים בעמון הוסיפו להיות מיושבים כמו העיר רבת עמון שלאחר הכיבוש היווני עברה תהליך של התייוונות ושמה שונה לפילדלפיה על שמו של תלמי פילדלפוס.
בפפירוסים של זנון נמצאו כמה אזכורים לעמונים: במכתב אחד מוזכרים העמונים (ביוונית: Ἀμμώνων) שמקרבם נקנתה נערה ונמכרה בפטולמאיס (עכו); במכתב אחר מוזכרת העיר "בירתה/בירטה של העמונים" (ביוונית: Βίρται τῆς Ἀμμανίτιδος), שם התרחשה מכירה של נערה אחרת; כן מופיע במכתבים של זנון ואצל פוליביוס תעתיק יווני לשם העיר "רבּת־עמַנַ". סטפנוס מביזנטיון כתב כי בתחילה נקראה העיר עמַנַ (ביוונית: Ἄμαννα), לאחר מכן עשתרת (ביוונית: אסטרטה), ואז תלמי שינה את שמה ל"פילדלפיה" על שמו.
ככל הנראה בתקופת השלטון היווני מצרי והיווני סורי העם העמוני התייוון בהדרגתיות ונטמע בתרבות ההלניסטית.
מלכי עמון

משילוב המקורות היסטוריים ניתן לשחזר רשימה, מקוטעת יחסית, של מלכי עמון, ובנוגע לחלקם ניתן לזהות שנים בהן ישבו בוודאות על כס המלוכה:
נחש, הידוע מהמקרא בלבד, מתוארך למאה ה־10 לפנה"ס.
חנון בן נחש, הידוע גם הוא מהמקרא בלבד, מתוארך למאה ה־10 לפנה"ס.
בעשא, הידוע מכתובות שלמנאסר השלישי על קרב קרקר, ידוע שמלך ב־853 לפנה"ס.
שנב, הוא Sanipu מכתובות תגלת פלאסר, ידוע שמלך ב־734–732 לפנה"ס.
בדאל/פדאל, הוא Budu-il מכתובות סנחריב ואסרחדון, ידוע שמלך ב־701 לפנה"ס.
ברכאל, ידוע רק מבולה שנמצאה ונושאת את שמו.
עמנדב הראשון, הוא Amminadbi מכתובות אשורבניפל, ידוע שמלך ב־667 לפנה"ס.
עמנדב השני, כנראה נכדו של עמנדב הראשון (או אולי עמנדב הראשון בעצמו), מופיע על כתובת בקבוק תל סיראן.
הצלאל בן עמנדב השני, מופיע על כתובת בקבוק תל סיראן.
עמנדב השלישי בן הצלאל, מופיע על כתובת בקבוק תל סיראן.
בעליס, אולי בנו של עמנדב השלישי, מוזכר בספר ירמיהו, פרק מ', פסוק י"ד, מלך כנראה בסביבות 580 לפנה"ס.
שפה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
העמונים היו דוברי עמונית, ניב כנעני שברובו זהה לעברית מקראית, ונכחד עם היעלמותו או היטמעותו של העם העמוני.
הממצא החומרי

ראש פסל אל עמוני, המאה ה־6 לפנה"ס
פסל עמוני מאבן גיר
פסל עמוני נקבי
ארונות קבורה אנתרופואידים (אנ') מרבת עמון, המאות ה־13–7 לפנה"ס
צלמית צבועה, רבת עמון, תקופת הברזל II
כלי מזיגה מעוצב כשור, רבת עמון, תקופת הברזל II
בני עמון בהלכה היהודית

על היחס בין "עמונים" ל"בני עמון" הסביר הרד"ק בפירושו לפסוק המזכיר את שניהם בנפרד: "'ועמהם מהעמונים' - אמרו במדרש שהם בני שעיר... וקראם: 'עמונים' - כי התנכרו והתחפשו ולבשו בגדי עמונים כדי שלא יכירום בני ישראל... וייתכן לפרש שהיו אומה אחרת נקראו: 'בני עמונים', כי לא נקראו בני עמון עמונים בשום מקום, כי אם: בני עמון, והעמונים היו אומה אחרת, נקראו כן על שם מקומם. וכן בדברי עוזיהו: ”וַיִּתְּנוּ הָעַמּוֹנִים מִנְחָה לְעֻזִּיָּהוּ” (דברי הימים ב', כ"ו, ח'). ואפשר שהם המעונים שזכר שם והוא הפוך, והוא הנכון, ושם מקומם: מעון, וכן מצאנו בספר שופטים: ”וְצִידוֹנִים וַעֲמָלֵק וּמָעוֹן לָחֲצוּ אֶתְכֶם” (שופטים, י', י"ב).
בני עמון בהלכה היהודית > איסור נישואים עם בני עמון

אמנם בני עמון יכולים להתגייר, אך התורה מונעת מהם, כמו גם מהמואבים, להתערב בישראל בקשרי נישואים, והסיבה: ”עַל דְּבַר אֲשֶׁר לֹא קִדְּמוּ אֶתְכֶם בַּלֶּחֶם וּבַמַּיִם בַּדֶּרֶךְ בְּצֵאתְכֶם מִמִּצְרָיִם וַאֲשֶׁר שָׂכַר עָלֶיךָ אֶת בִּלְעָם בֶּן בְּעוֹר מִפְּתוֹר אֲרַם נַהֲרַיִם לְקַלְלֶךָּ” (דברים, כ"ג, ה').
בספר עזרא ונחמיה, בתחילת ימי בית שני, מסופר על נישואי תערובת רבים עם בני עמים אלו ועל מאבקם העיקש של מנהיגי המתיישבים לסלקם מישראל על פי דין התורה.
אולם, על פי המשנה, איסור החתנות הוא רק עם הגברים שהתגיירו מבני עמון וצאצאיהם הגברים אחריהם, אך אין איסור לשאת עמוניות שהתגיירו או בנות של מתגיירים מבני עמון. דוגמה ידועה למתגיירת מבני עמון שנישאה ליהודי היא נעמה העמונית, אשת שלמה המלך ואימו של רחבעם מלך יהודה. בתלמוד הבבלי מובא דיון נרחב בטעם היתר הנשים מבני עמון ומואב.
במשנה מסופר על יהודה גר עמוני שבא לפני חכמים ושאל אם הוא מותר לבוא בקהל ישראל. רבן גמליאל פסק שאסור, על פי דין התורה, אך רבי יהושע התיר לו בטענה ש"כבר עלה סנחריב מלך אשור ובלבל את כל האומות" (אף שמאבקם של עזרא ונחמיה היה מאוחר בכ־250 למסע סנחריב בלבנט), וכל הפורש - מהרוב פורש. כלומר, משום שהעמים התערבבו, התבטלו העמים האסורים ברוב של שאר העמים, ולכן, אחרי גיור, הם מותרים כשאר העמים. שיטת רבי יהושע נפסקה להלכה.
בני עמון בהלכה היהודית > איסור דרישת שלומם וטובתם של בני עמון

לצד איסור הנישואים עם בני עמון ומואב, אסרה התורה גם לדרוש שלומם וטובתם - ”כָּל יָמֶיךָ לְעוֹלָם” (דברים, כ"ג, ז').
בעקבות כך, חז"ל מבקרים את דוד המלך על ששלח לנחם את חנון מלך בני עמון על מות אביו, מעשה שתוצאותיו הביאו למלחמות קשות - כל זאת משום שעבר על צו התורה.
ראו גם

עמונית
כתובות עמוניות
מלכי עמון
ביאורים

↑  בכתובת מופיעה ה־ב בהשפעה ארמית – 𐡁
יש בך הכל

"יש בך הכל" הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי עקיבא תורג'מן. השיר נכתב בידי עקיבא וצורית תורג'מן, והולחן בידי עקיבא. הוא הופק ועובד בידי סתיו בגר ויצא לאור בתור סינגל ב-23 בפברואר 2022.
רקע

השיר נכתב בידי הזמר-יוצר הישראלי עקיבא תורג'מן ואשתו צורית תורג'מן. הוא הולחן בידי עקיבא, והופק ועובד בידי סתיו בגר. הוא יצא לאור כסינגל ב-23 בפברואר 2022 ועם יציאתו פרסם עקיבא הסבר על השיר:
את השיר הזה כתבתי לבן שלי. מתוך רגע כזה של הבנה שאני לא באמת אוכל לחסוך ממנו את ההתמודדויות שלו, את הכאבים שלו, את הסיפור שלו בעולם. כמה הייתי רוצה לחסוך את זה ממנו.. שיהיו לו חיים פשוטים ויפים. בלי שישבר לו הלב. בלי שישבר לי הלב עליו...
קבלה ביקורתית

רחלי פלנט רוזן מאתר סרוגים כתבה כי "נראה שמדובר בשיר שייכנס גם ללב וגם לקונצנזוס הישראלי". באותו האתר, הקליפ תואר כ"מלווה בעדינות ובתבונה את הקושי שהוא מתמודד איתו, כאדם כבד משקל. הוא עובר תהליך של הבנה, שהוא שלם בדיוק כפי שהוא".
וידאו קליפ

עם יציאתו הועלה הוידאו-קליפ של השיר לערוץ היוטיוב של עקיבא ולעמוד האינסטגרם שלו. הקליפ בוים על ידי יעקב אסרף ומשחק בו השחקן הישראלי אמיר זרד אותו הזכיר עקיבא בתיאור המצורף לקליפ:
..אמיר זרד, הכוכב של הקליפ, סיפר לי שכשהוא שמע את השיר בפעם הראשונה הוא בכה ממש. והבנתי שלשיר הזה יש המון פנים - הפנים של כל אחד ואחת מאיתנו עם ההתמודדויות שלו ועם הבחירה שלו לנצח יום ועוד יום. אמיר מרגש אותי בין השאר, כי הוא מזכיר לי אותי בגיל 13. ילד שמתמודד עם משקל גבוה ודימוי עצמי נמוך. אמיר הוא השראה ענקית בבחירה שלו לאהוב ולחבק את עצמו כמו שהוא ויותר מכך באומץ שלו לשים את הסיפור שלו בקדמת הבמה..
ב-1 במרץ, כשבוע לאחר יציאת השיר והקליפ, פרסם עקיבא באינסטגרם פוסט בו הוא מסביר את התהליך בו לוהק אמיר זרד לתפקיד ואת הסיבות לכך:
בחלומות הכי טובים שלי לא יכולתי לדמיין שהקליפ של "יש בך הכל" יצא בצורה כזו מדויקת, ממש משלים את השיר... יחד עם יעקב אסרף, הבמאי הגאון של הקליפ, הרצנו כל מיני כיו והרגשנו שאף אחד מהם הוא לא עד הסוף.. ואז יעקב שאל אותי - "תגיד, על מה השיר מדבר מבחינתך?" עניתי לו שזה שיר שמדבר על הקבלות, על הבחירה מול המראה להסתכל לכאב בעיניים ולהחליט להיות כנסת מי שאתה, "ומתי בחיים שלך ההחלטות כאלה?" השבתי שברוך השם יש והיו כל מיני.. "תבחר רגע אחת מכריע", ואוטומטית התחילה לספר לו על גיל 13.. נקודת זמן שבה התחילו ממש לשנוא את הגוף שלי וכשהסתכלתי במראה ראיתי רק עודף משקל.. והתחלתי להלחם בגוף שלי... בעצמי. עד היום שלי לא שוכח לי את זה ואני סוחב השלכות מהתקופה ההיא.. אסרף ביקש לישון על זה לילה... ולמחרת שלח לי הודעה- יש לנו קליפ! בת אל פיפינו המפיקה של הקליפ ליהקה (שידוך משמיים..) את אמיר זרד, כשפגשתי אותו פשוט נמסתי ממנו. בהמשך יעקב לי את הסיפור של אמיר, זה לא סיפור שאפשר לספר על רגל אחת.. אבל בא נגיד שהעניין של המשקל הוא רק חלק קטן בפאזל החיים שלו. מדובר על בחור שהוא אחר החשוך של החיים והצליח להתקדם רק בזכות עצמו, בזכות הבחירה שלו בכל יום מחדש!
אמיר אמר לי שמאז שהקליפ הוא יצא מקבל כזה חיבוק.. ואני אומר שהאהבה הזו שאנשים נותנים לו בעצם בקשה אישית שלהם, לאהוב את זה, לבחור בחיים!
הצלחה

השיר זכה להצלחה רבה והשמעות רבות ברדיו עם 1286 השמעות ברדיו בשנת 2022. בחול המועד פסח תשפ"א השיק עקיבא את סבב ההופעות שלו בשם "יש בך הכל -הסיבוב החדש!"
השיר זכה בתואר "שיר השנה" במצעד המוזיקה השנתי של האתר "כיכר השבת", של תחנת הרדיו "קול פליי" ושל תחנת הרדיו "קול ברמה" לסיכום שנת ה'תשפ"ב במוזיקה היהודית, ובמקום 11 ברשימת 30 השירים שעשו את השנה על ידי בחדרי חרדים.
ביאורים

↑  אמיר זרד
הערות שוליים

↑   עקיבא | יש בך הכל | (Prod by. Stav Beger) | Akiva Yesh Becha HaKol, סרטון בערוץ "עקיבא - Akiva", באתר יוטיוב (אורך: 03:46)
↑  רחלי פלנט רוזן, ‏עקיבא: "גם כשנדמה לי שהכל נחתם ונסגר, יש פתח", באתר "סרוגים", 14 בספטמבר 2022
↑  עקיבא: "הייתי ילד עם דימוי עצמי נמוך" | יש בך הכל, באתר "סרוגים", 23 בפברואר 2022
↑  שגיא בן נון‏, "לך לישון" של אנה זק הוא השיר הכי מושמע ברדיו ב-2022, באתר וואלה, 18 בדצמבר 2022
↑  עקיבא תורג'מן, פוסט באינסטגרם, ‏12 באפריל 2022
↑  נתנאל לייפר, אלו אנשי השנה במוזיקה לשנת תשפ"ב | המצעד של 'כיכר השבת', באתר כיכר השבת, ‏2022-10-13
↑  תוצאות המצעד השנתי של קול פליי תשפ"ב 🏆 – קול פליי | kol-play
↑  אתם קבעתם! אלה תוצאות מצעד המוזיקה השנתי של קול ברמה, באתר קול ברמה
↑  אליעזר חסיד, 'בחדרי' מסכם את תשפ"ב במוזיקה: הזמר הכובש וילד הפלא הממיס, באתר בחדרי חרדים, 11 באוקטובר 2022
| עקיבא תורג'מן |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | עולמות • אל תעזבי ידיים |  |
| סינגלים | "הכל עוד אפשרי" • "לך לך"  • "אל תעזבי ידיים" • "פשוטים" • "רק עוד רגע"  • "אתה הולך איתי" • "שלום בבית" • "כמו שאת" • "יש בך הכל" • "בשעה אחת" • "צעדים" |  |
יחי הקיסר!

| --- | --- |

 בימוי:  אית'ן כהן, ג'ואל כהן 
 הופק בידי:  אריק פלנר, ג'ואל כהן, טים ביבן, אית'ן כהן 
 תסריט:  אית'ן כהן, ג'ואל כהן 
 עריכה:  אית'ן כהן, ג'ואל כהן 
 שחקנים ראשיים:  ג'וש ברולין ג'ורג' קלוני אלדן ארנרייך רייף פיינס ג'ונה היל סקרלט ג'והנסון פרנסס מקדורמנד טילדה סווינטון צ'נינג טייטום מייקל גמבון (קריינות)
 מוזיקה:  קרטר בורוול 
 צילום:  רוג'ר דיקינס 
 מדינה:  ארצות הברית הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  Mike Zoss Productions Working Title
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית1 בפברואר 2016 ישראל18 בפברואר 2016
 משך הקרנה:  106 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט בלשי, aqua-musical 
 מקום התרחשות:  קליפורניה 
 תקציב:  22 מיליון דולר
 הכנסות:  63.2 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   hailcaesar
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
יחי הקיסר! (באנגלית: !‏Hail, Caesar), קומדיה אמריקאית משנת 2016 שכתבו, הפיקו, ערכו וביימו האחים ג'ואל ואיתן כהן. בסרט מככבים ג'וש ברולין, ג'ורג' קלוני, אלדן ארנרייך, רייף פיינס, ג'ונה היל, סקרלט ג'והנסון, פרנסס מקדורמנד, טילדה סווינטון וצ'נינג טייטום. זהו סיפור בדיוני העוקב אחר דמות שהייתה קיימת במציאות - אדי מניקס, בכיר בתעשיית הקולנוע האמריקאי בהוליווד של שנות ה-50 - המנסה לגלות מה עלה בגורלו של שחקן ראשי אשר נעלם במהלך צילומי סרט האפוס "יחי הקיסר!".
הסרט זכה בעיקר בביקורות חיוביות מצד מבקרי הקולנוע, ורבים מהם העניקו שבחים לליהוק.
תקציר העלילה

אדי מניקס (ג'וש ברולין) הוא מנהל הפקה נמרץ, עסוק ורב-עוצמה ב"אולפני קפיטול" בהוליווד. הוא מטפל בפתרון שלל בעיות המתעוררות בעת הפקתם של סרטים, ובפרט הוא מסייע להפקת הסרט "יחי הקיסר!", המתרחש ברומא העתיקה, ומציג את עלייתו של ישו מבעד לעיניו של מפקד רומאי, שאותו מגלם השחקן המפורסם ביירד ויטלוק (ג'ורג' קלוני). לקראת סיום צילומי הסרט נעלם ויטלוק, וכעבור זמן קצר מגיעה אל מניקס דרישה לשלם כופר נפש בסך 100 אלף דולר כדי לשחררו.
הובי דויל (אלדן ארנרייך) הוא כוכב מערבונים, שאותו משבץ מניקס בתפקיד דרמטי גדול מכפי מידתו, לפי דרישתו של בעל האולפנים, סקנק, היושב בניו יורק. בעת שיחה עם דויל מגלה לו מניקס שבמזוודתו יש כופר נפש בסך 100 אלף דולר. בערב דויל יוצא לסרט וארוחה עם קרלוטה ולדז (ורוניקה אוסוריו), הכוכבת הלטינית של הסרטים המוזיקליים של "אולפני קפיטול". הם עושים זאת בהוראת מניקס, כחלק משינוי תדמיתו של דויל. במהלך הארוחה רואה דויל את מזוודת הכסף, ומבין שהמחזיק בה הוא שלקח את כספי הכופר. דויל עוקב אחריו ומגיע לדירת פאר מבודדת בחוף מאליבו, שם הוא פוגש את ויטלוק השוהה בדירה לבדו. חוטפיו של ויטלוק הם חבורת תסריטאים קומוניסטים, שיצאו ללוות את חברם ברט גרני (צ'נינג טייטום), כוכב הסרטים המוזיקליים של "אולפני קפיטול", בדרכו לצוללת סובייטית שתיקח אותו לברית המועצות. הם רוצים להעניק לו את מזוודת הכופר, כתרומתם למהפכה, אך כאשר הם משליכים אותה בשלומיאליות היא נופלת מידיו לים ושוקעת. בינתיים לקח דויל את ויטלוק והחזירו להוליווד.
ויטלוק משתף את מניקס ברעיונות הקומוניסטיים ששמע מחוטפיו, ובהם הרברט מרקוזה (בגילומו של ג'ון בלוטל). מניקס מתמלא זעם, סוטר לוויטלוק ושולח אותו לאתר הצילומים, להשלמת חלקו בצילומי הסרט.
במהלך הסרט עובר מניקס בין אולפנים שונים, שבכל אחד מהם מצולם סרט אחר, וכך משולבים בסרט צילומים של שלל סצנות מתוך סרטים בסגנון הסרטים ההוליוודיים של תחילת שנות ה-50: מערבון, סרט מוזיקלי, דרמה רומנטית, סרט שבמרכזו שחייה צורנית וכמובן אפוס היסטורי (הסרט "יחי הקיסר!" עצמו).
תוך כדי כל הפעילות הזו, מניקס עוסק בהשתקתן של שתי רכילאיות תאומות, ת'ורה ות'סלי טאקר (שתיהן בגילומה של טילדה סווינטון), המאיימות לפרסם מידע שאינו לרוחו. הוא מקבל מחברת "לוקהיד" הצעה לעבור לעבוד אצלה, בתנאים נוחים מאשר אלה של משרתו הנוכחית, אך מחליט לדחות את ההצעה ולהמשיך בעבודתו ב"אולפני קפיטול".