stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגדת האחים קריי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  The Profession of Violence - רומן מאת ג'ון פירסון
 בימוי:  בריאן הלגלנד
 הופק בידי:  טים ביבן אריק פלנר כריס קלארק קוונטין קרטיס בריאן אוליבר
 תסריט:  בריאן הלגלנד
 עריכה:  פיטר מקנולטי
 שחקנים ראשיים:  טום הארדי אמילי בראונינג דייוויד ת'יוליס כריסטופר אקלסטון צ'אז פלמינטרי פול בטאני קולין מורגן
 מוזיקה:  קרטר בורוול
 צילום:  דיק פופ
 מדינה:  צרפת צרפת בריטניה בריטניה
 חברת הפקה:  Anton Capital Entertainment Cross Creek Pictures StudioCanal Working Title Films
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 בספטמבר 2015
 משך הקרנה:  131 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פשע סרט ביוגרפי
 מקום התרחשות:  לונדון 
 תקציב:  $25,000,000‏
 הכנסות:  $42,972,994‏
 הכנסות באתר מוג'ו:   legend16
 פרסים:  זוכה פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אגדת האחים קריי (באנגלית: Legend) הוא סרט פשע-מתח בריטי משנת 2015‏ שכתב וביים בריאן הלגלנד. הסרט הוא עיבוד קולנועי לספר The Profession of Violence: The Rise and Fall of the Kray Twins מאת ג'ון פירסון, העוסק בעלייתם ובנפילתם של האחים קריי; מערכת היחסים שקשרה אותם יחד, ומיפתה את הקריירה הנתעבת שלהם עד לנפילתם ולשליחתם למאסר עולם בשנת 1969.‏
זהו סרטו העלילתי החמישי של הלגלנד. טום הארדי, אמילי בראונינג, דייוויד ת'ווליס, וכריסטופר אקלסטון מככבים בסרט בתפקידים הראשיים, יחד עם צ'אז פאלמינטרי, פול בטני, קולין מורגן, טרה פיצג'רלד, טארון אגרטון ודאפי בתפקידי משנה.
תקציר העלילה

בשנות ה-50 המאוחרות, רג'ילנד קריי (טום הארדי) הוא מתאגרף לשעבר שהופך לחלק חשוב בעולם התחתון של מזרח לונדון. בתחילת הסרט, רונלד קריי (טום הארדי), אחיו התאום של רג'י, מאושפז בבית חולים פסיכיאטרי בשל מעשי אלימות פתולוגיים וחוסר יציבות פסיכיאטרי. רג'י מצליח למשוך בחוטים ומשיג את שחרורו המוקדם של אחיו; שני האחים מאחדים את מאמציהם על מנת להטיל מרותם על חלק נרחב של העולם התחתון של לונדון.
בינתיים, רג'י נכנס למערכת יחסים רומנטית עם פרנסיס שיאה (אמילי בראונינג), אחותו הצעירה של הנהג שלו, פרנק שיאה (קולין מורגן), והדבר מוביל לנישואי הזוג. בעידודה של פרנסיס, רג'י מנסה לנטוש את חיי הפשע, ולהפוך לבעלים של מועדון לילה יוקרתי, באופן חוקי, אך מתקשה מאוד בכך. במקביל לעלייתו בעולם התחתון, הוא מתחיל להתעלל בפרנסיס, והיא עוזבת אותו. בסופו של דבר היא מתאבדת ממנת יתר של תרופות מרשם.
האחים משתפים פעולה עם אנג'לו ברונו (צ'אז פלמינטרי), ראש משפחת פשע מפילדלפיה, על מנת להלבין כספים עבור מאיר לנסקי. עם זאת, האלימות הפסיכופתית של רוני ממשיכה לגרום לבעיות עם הסקוטלנד יארד, שפותח נגד האחים בחקירה מלאה המנוהלת על ידי ליאונרד "נייפר" ריד (כריסטופר אקלסטון). האחים ממשיכים בפעילות הפלילית שלהם, עד אשר שניהם נעצרים על ידי המשטרה.
הסרט מסתיים בכתוביות על המסך, שמציינות כי שני האחים הורשעו ברצח ונשלחו למאסר עולם. רג'י, שחלה בסרטן, שוחרר מהכלא בשנת 2000 לאחר 33 שנה, ומת זמן קצר לאחר מכן, בגיל 66. רוני מת בכלא מהתקף לב בשנת 1995.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/נית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| טום הארדי | רג'ילנד "רג'י" קריי | זוג תאומים זהים אשר השליטו טרור בלונדון בשנות ה-50 וב-שנות ה-60‏ |
| טום הארדי | רונלד "רוני" קריי | זוג תאומים זהים אשר השליטו טרור בלונדון בשנות ה-50 וב-שנות ה-60‏ |
| אמילי בראונינג | פרנסיס שיאה | בת-זוגו של רג'י קייר |
| דייוויד ת'יוליס | לזלי פיין | המנהל העסקי של האחים קריי |
| כריסטופר אקלסטון | ליאונרד "נייפר" ריד | בלש משטרת המטרופולין של לונדון |
| צ'אז פלמינטרי | אנג'לו ברונו | ראש משפחת פשע מפילדלפיה |
| פול בטאני | צ'ארלי ריצ'רדסון | מראשי "כנופיית ריצ'רדסון" |
| קולין מורגן | פרנקי שיאה | נהגו של רג'י ואחיה הגדול של פרנסיס |
| טרה פיצג'רלד | גב' שיאה | אימם של פרנק ופרנסיס |
| טארון אגרטון | אדווארד סמית | ממקורביו של רון קריי |
| דאפי | טימי יורי | זמרת במועדון של האחים קריי |
הפקה > פיתוח

ב-12 באוקטובר 2013 הוכרז כי בריאן הלגלנד יביים סרט על פי תסריט שכתב, אשר מתמקד בחייו של רג'י קריי, ואחיו התאום הזהה רונלד - התאומים קריי הידועים לשמצה. הלגלנד הצהיר שהסרט יתרכז בניסיונות של רג'י לשלוט בנטיות הפסיכופתיות של אחיו הצעיר.
הלגלנד השתתף בפסטיבל קאן, ויחד עם נציגי חברת ההפקות Working Title Films, נפגש עם מפיצים פוטנציאליים של הסרט, והציג בפניהם חומרי גלם מתוך הסרט, של טום הארדי המגלם את התאומים.
הפקה > ליהוק

ב-18 באפריל 2014, פורסם כי בריאן הלגלנד יכתוב ויביים הסרט, כאשר הצילומים מתוכננים להתקיים בבריטניה, עם טום הארדי בתפקיד הגברי הראשי הכפול. כעבור חמישה ימים פורסם כי אמילי בראונינג נמצאת במשא-ומתן לגלם את התפקיד הנשי הראשי של הסרט.
הפקה > צילום

צוות הצילום והשחקנים נראו מצלמים מספר סצנות ברחבי לונדון - בטאוור האמלטס‏ ובקרבת תחנת ווטרלו.‏‏ כמו כן, התקיימו צילומים גם בגריניץ', ביוני 2014.
שלב הצילומים התחיל ב-12 ביוני 2014. הסרט הוקרן לראשונה בספטמבר 2015.‏‏
הפצה

מימון הסרט התבצע על ידי חברת ההפקות וההפצה StudioCanal, אשר היא בעלת זכויות ההפצה של הסרט בבריטניה, צרפת, ניו זילנד, וגרמניה והזכויות למכירות בינלאומיות, שהחלו בתחילת פסטיבל קאן. ב-30 באפריל 2014, חברת ההפקות Cross Creek Pictures של בריאן אוליבר רכשה את זכויות ההפצה בצפון אמריקה מ-StudioCanal, ותכננה להעלתו לאקרנים ב-2015 באמצעות עסקת הפצה עם סרטי יוניברסל, עם אוליבר כמפיק הסרט. כמו כן, הושלמו מכירת זכויות ההפצה של הסרט באסיה, אפריקה וחלק גדול מאירופה. במקור, נקבע כי הסרט ישוחרר בארצות הברית ב-2 באוקטובר 2015, אך בסופו של דבר התאריך נדחה ל-20 בנובמבר 2015.‏
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-12 בספטמבר 2015 באולם Roy Thomson Hall.
הפצה > שיווק

ב-13 ביוני 2014, תמונה ראשונה מתוך הסרט פורסמה, הכוללת את טום הארדי בדמותם של התאומים קריי. כרזת הפוסטר של הסרט עוררה עניין תקשורתי: בפוסטר צוטטה חוות-דעת מתוך הגרדיאן, שהעניקה לסרט דירוג של שני כוכבים, אולם העיצוב של הפוסטר - שהציב את שני הכוכבים בין שני ראשי התאומים קריי - היטעה אנשים לחשוב שהסרט קיבל 4-5 כוכבים.
הפצה > צפייה ביתית

הסרט שוחרר ב-DVD וב-Blu-ray למכירה לצפייה ביתית בבריטניה ב-25 בינואר 2016 ובארצות הברית ב-1 במרץ 2016.‏
תגובות > הכנסות ורווחים

נכון ל-31 בינואר 2016, הסרט גרף 41,636,816 דולר ברחבי העולם; 27,960,112 דולר בבריטניה ו-1,872,994 דולר בצפון אמריקה.
תגובות > ביקורות

ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל דירוג של 62% בהתבסס על 146 ביקורות, עם ציון ממוצע של 6 מתוך 10. על פי דעת הקונצנזוס של האתר נכתב: "כסרט גנגסטרים ביוגרפי, אגדת האחים קריי פגום באופן עמוק, אבל כמפגן ראווה של טום הארדי - בתפקיד כפול, לא פחות - הסרט כמעט ועומד בציפיות". ב-Metacritic, לסרט יש ציון של 55 מתוך 100, בהתבסס על 31 מבקרים, שהעניקו ביקורות "מעורבות או ממוצעות".
תגובות > פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד (ים) | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי | השחקן הטוב ביותר בסרט בריטי עצמאי | טום הארדי | זכייה |  |
| 2015 | Detroit Film Critics Society | השחקן הטוב ביותר | טום הארדי | מועמדות |  |
| 2015 | Las Vegas Film Critics Society | הסרט הטוב ביותר | אגדת האחים קריי | מועמדות |  |
| 2015 | פרס סטלייט | שחקן הקולנוע הטוב ביותר | טום הארדי | מועמדות |  |
| 2016 | Houston Film Critics Society | השחקן הטוב ביותר | טום הארדי | מועמדות |  |
| 2016 | London Film Critics' Circle|London Film Critics’ Circle | שחקן השנה | טום הארדי | מועמדות |  |
| 2016 | London Film Critics' Circle|London Film Critics’ Circle | השחקן הבריטי/אירי של השנה | טום הארדי | זכייה |  |
| 2016 | Toronto Film Critics Association | השחקן הטוב ביותר | טום הארדי | זכייה |  |
משלחת הקוטב הדרומי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  משלחת מחקר, משלחת לקוטב 
 מיקום:  הקוטב הדרומי 
 משתתפים:  רואלד אמונדסן, אדולף הנריק לינדסטרום, יורגן סטוברוד, תורוואלד נילסן, מרטין רון, Hjalmar Fredrik Gjertsen, Andreas Beck, היאלמר יוהנסן, אולאף ביאלאנד, הלמר הנסן, קריסטיאן פרסטרוד, סוורה האסל, אוסקר ויסטינג, אלכסנדר קוצ'ין 
 תקופה:  3 ביוני 1910 – 30 בינואר 1912 (שנה) 
 
משלחת אמונדסן לקוטב הדרומי, 16 בדצמבר 1911
משלחות הגילוי שהגיעו ראשונות לקוטב הדרומי
משלחת הקוטב הדרומי היא המשלחת הראשונה שהגיעה אל הקוטב הדרומי הגאוגרפי. מנהיג המשלחת היה חוקר הארצות הנורווגי רואלד אמונדסן, שיחד עם ארבעה אנשים נוספים הגיע אל הקוטב ב-14 בדצמבר 1911, חמישה שבועות לפני שהגיעה אליו משלחת טרה נובה הבריטית בהנהגת רוברט פאלקון סקוט. אמונדסן וצוותו חזרו בשלום לבסיסם, ואילו סקוט וארבעת עמיתיו נספו בדרכם חזרה.
אמונדסן נטבע בזיכרון הקולקטיבי כאחד מגיבורי העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה, שבו עמדו משלחות שונות במבחני כוח סבל קשים על גבול יכולותיהם הפיזיות והנפשיות. 19 חברים במשלחות אלו נספו.
קצה הדרום (באנגלית: Farthest South) היה קו הרוחב הדרומי ביותר שאליו הגיעו חוקרים לפני כיבוש הקוטב הדרומי. ציוני דרך חשובים בדרך לקוטב היו גילוי הארצות דרומית לכף הורן ב-1619, חציית החוג האנטארקטי של קפיטן ג'יימס קוק ב-1773, והתצפיות המאושרות המוקדמות ביותר של יבשת אנטארקטיקה ב-1820. מראשית המאה ה-19 ואילך, הייתה החתירה אל "קצה הדרום" למעשה למרוץ אל הקוטב.
תוכניותיו הסופיות של אמונדסן התמקדו בחוג הארקטי ובכיבוש הקוטב הצפוני באמצעות היסחפות ממושכת בספינה התקועה בקרח. הוא השיג את זכות השימוש בספינת חקר הקוטב של פריטיוף ננסן, "פראם", והחל בגיוס כספים נרחב. ההכנות למשלחת זו הושמו לאל בשנת 1909, כאשר שני חוקרי הארצות האמריקאים היריבים, פרדריק קוק ורוברט פירי טענו, כל אחד בנפרד, לכיבוש הקוטב הצפוני. אמונדסן שינה אפוא את תוכניתו והחל להתכונן לכיבוש הקוטב הדרומי; במרץ 1909, כשנודע ששקלטון ויתר על כיבוש הקוטב ופנה לאחור, פסק אמונדסן, שאם כך, "נשארה עוד פינה קטנה" בדרום. הוא לא חסך בשבחים להישג של שקלטון והשווה אותו לזה של ננסן בצפון. בהמשך להחמצה של שקלטון על סף ההישג, מיהר סקוט לאשר את כוונתו לעמוד בראש משלחת (היא משלחת טרה נובה), שתכתר את "הפינה הקטנה" ותתבע את הפרס לאימפריה הבריטית. כיון שלא היה בטוח בנכונות הציבור ותומכי המשלחת לממן אותו, שמר אמונדסן את השינוי ביעד בסוד. כשיצא לדרך ביוני 1910, אפילו רוב אנשי הצוות במשלחתו האמינו, שפניהם מועדות אל סחף הקרח הארקטי.
אמונדסן הקים את הבסיס האנטארקטי שלו, "פראמהיים", במפרץ הלווייתנים על חומת הקרח הגדולה. לאחר חודשי הכנה, ציוד מצבור והתחלה מוטעית, שהייתה קרובה להסתיים באסון, יצאו הוא ואנשיו בכיוון הקוטב באוקטובר 1911. במהלך מסעם גילו את קרחון אקסל הייברג, שסיפק להם נתיב אל המישור הקוטבי ובסופו של דבר, אל הקוטב הדרומי. מיומנות הקבוצה בשימוש במגלשי סקי ומומחיותה בנהיגת כלבי המזחלת הבטיחו מסע מהיר וחופשי יחסית מבעיות. בין השאר כללו הישגי המשלחת את החקירה הראשונה של ארץ אדוארד השביעי וסיור אוקיינוגרפי מקיף.
אף כי הצלחת המשלחת זכתה לשבחים מכל עבר, סיפור כישלונו ההרואי של סקוט העיב על הישגה. זאת ועוד, היו מי שביקרו את החלטתו של אמונדסן לשמור את תוכניותיו האמיתיות בסוד עד הרגע האחרון. היסטוריוני קוטב מודרניים מכירים ללא סייג במיומנות ובאומץ של קבוצת אמונדסן; בסיס הקבע לחקר הקוטב הדרומי נושא את שמו, יחד עם זה של סקוט.
רואלד אמונדסן.
רקע

אמונדסן נולד בפרדריקסטאד (Fredrikstad), כ-80 ק"מ מכריסטיאניה שבנורווגיה, ב-1872, בן לבעל-אונייה. בשנת 1893 הפסיק את לימודי הרפואה באוניברסיטת כריסטיאניה, והצטרף כימאי לספינה "מגדלנה", שעסקה בציד כלבי ים, להפלגה אל החוג הארקטי. לאחר עוד כמה מסעות ימיים הוכשר כחובל שני; בתקופות שהותו על היבשה שכלל את כישוריו כגולש סקי מחוץ לדרכים כבושות, בסביבה הקשה של מישור הארדאנגרווידה הנורווגי. ב-1896, בהשראת מסעות הקוטב של בן-ארצו פריטיוף נאנסן, הצטרף אמונדסן למשלחת האנטארקטית הבלגית כחובל ראשי, על סיפון האונייה "בלגיקה", בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש. בראשית שנת 1898 נלכדה הספינה בקרח דחוס בים בלינגסהאוזן, ונשארה תקועה ללא יכולת להיחלץ במשך קרוב לשנה. כך אירע שמשלחת זו הייתה, שלא בטובתה, הראשונה שבילתה חורף שלם במים אנטארקטיים. התקופה הזאת התאפיינה בדיכאון, כמעט גוויעה ברעב, אי-שפיות וצפדינה בקרב חברי הצוות. אמונדסן שמר על קור רוח, תיעד כל דבר, וראה בניסיון הקשה חוויה לימודית בכל היבטי הטכניקות של חקר הקוטב, בייחוד עזרים נחוצים, ביגוד ודיאטה.
מסע "בלגיקה" ציין את ראשיתו של מה שיוכר בהמשך כעידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה, ומיד אחריו יצאו משלחות מן הממלכה המאוחדת, שוודיה, גרמניה וצרפת. אמונדסן, מכל מקום, הפנה את תשומת לבו בשובו לנורווגיה בשנת 1899 לקוטב הצפוני. בוטח ביכולתו להנהיג משלחת, תכנן חצייה של המעבר הצפון-מערבי, אז נתיב ימי בלתי-ממופה מהאוקיינוס האטלנטי אל האוקיינוס השקט דרך מבוך האיים הקנדיים. אחרי שקיבל את רישיון רב חובל, רכש אמונדסן ספינה חד-תורנית קטנה בשם יִיֶה (Gjøa), שאותה התאים לשייט ארקטי. הוא השיג את חסותו של אוסקר השני, מלך שוודיה ונורווגיה, את תמיכת ננסן, וגיבוי כספי מספיק ליציאה לדרך ב-1903 עם צוות של שישה אנשים. המסע נמשך עד 1906 וזכה להצלחה מלאה; המעבר הצפון-מערבי, שהביס ימאים במשך מאות בשנים, נכבש לבסוף. בגיל 34 היה אמונדסן לגיבור לאומי, בשורה הראשונה של חוקרי הקוטב.
משלחות לקוטב הצפוני והדרומי היו פעילות בתקופה זו. בנובמבר 1906 חזר האמריקאי רוברט פירי מן החיפוש האחרון הכושל שלו אחר הקוטב הצפוני וטען, שהגיע לנקודה הצפונית הרחוקה ביותר שהושגה עד אז, '87°6 - שיא שהיסטוריונים מאוחרים יותר חלקו עליו. הוא החל מיד לגייס מימון לעוד ניסיון. ביולי 1907 יצא ד"ר פרדריק קוק (אנ'), לשעבר חבר בצוות הספינה של אמונדסן ב"בלגיקה", צפונה, למה שהיה למראית עין מסע ציד אך נועד, על פי השמועה, להגיע לקוטב הצפוני. כעבור חודש הפליגה משלחת נמרוד של ארנסט שקלטון לאנטארקטיקה, ובו בזמן התכונן רוברט פלקון סקוט למשלחת נוספת, במקרה ששקלטון ייכשל. אמונדסן לא ראה סיבה לוותר על הראשוניות בקוטב הדרומי לבריטים, ודיבר בפומבי על הסיכויים להוביל משלחת אנטארקטית - אף כי היעד שהעדיף נשאר הקוטב הצפוני.
הכנות > ננסן ו"פראם"

ב-1893 נהג ננסן את ספינתו "פראם" אל תוך קרח דחוס ארקטי מן החוף הצפוני של סיביר והניח לה להיסחף עם הקרח לעבר גרינלנד, בתקווה שנתיב זה יחצה את הקוטב הצפוני. כפי שקרה, הסחף לא התקרב לקוטב, וניסיונם של ננסן והיאלמר יוהנסן להגיע אליו ברגל נכשל גם הוא. אף על פי כן, האסטרטגיה של ננסן היוותה בסיס לתוכניות הארקטיות של אמונדסן. הוא הגיע למסקנה, שאם ייכנס אל האוקיינוס הארקטי דרך מצר ברינג, מרחק ניכר ממזרח לנקודת ההתחלה של ננסן, תשיג ספינתו סחף צפוני יותר ותעבור סמוך אל הקוטב או דרכו.
אמונדסן התייעץ עם ננסן, שהיה איתן בדעתו, כי "פראם" היא כלי השייט היחיד שיוכל לעמוד במבצע כזה. פראם תוכננה ונבנתה בשנים 1891–1893 על ידי קולין ארצ'ר, בונה אוניות הראשון במעלה של נורווגיה ואדריכל ימי, לפי הוראותיו המפורטות של ננסן, כאונייה שתעמוד בחשיפה ממושכת לתנאים הארקטיים הקשים והאכזריים ביותר. המאפיין הבולט ביותר של האונייה היה השדרית המעוגלת שלה שאפשרה לה, לדברי ננסן, "להחליק כמו צלופח מלפיתת הקרח". ליתר חיזוק צופתה השדרית בעץ כלורוקרדיום דרום אמריקאי, הקשה ביותר בנמצא, וקורות רוחב וחישוקים חוברו לכל אורכה. אורך קורת הרוחב של האונייה, 11 מ', ביחס לאורכה הכולל, 43 מ', שיווה לה מראה קצר וקטום במיוחד. צורה זו שיפרה את כוחה בקרח אבל השפיעה על ביצועיה בים הפתוח, שם נעה באיטיות ונטתה מאוד לרכון עד אי-נוחות מצד לצד. מכל מקום, הופעתה החיצונית, מהירותה ותכונות השיוט שלה היו משניות ליכולתה לספק מקלט בטוח וחמים לצוות במהלך מסע, שעלול להתמשך שנים אחדות.
"פראם" יצאה כמעט ללא נזק ממשלחתו של ננסן, אחרי קרוב לשלוש שנים בקרח הקוטבי. עם שובה שופצה והוכשרה מחדש לפני שעשתה ארבע שנים בפיקודו של אוטו סוורדרופ, במיפוי ובחקר 180,000 ק"מ של טריטוריה לא-נושבת באיים של צפון קנדה. לאחר תום מסעו של סוורדרופ ב-1902, נשארה "פראם" בנמל בכריסטיאניה. אף כי האונייה הייתה, טכנית, רכוש המדינה, הייתה הסכמה שבשתיקה, שלננסן יש זכות ראשונים עליה. לאחר שובו מן החוג הארקטי ב-1896, התכוון לקחת את ה"פראם" למשלחת אל אנטארקטיקה, אבל עד 1907 התפוגגו תקוות כאלה לאין. בשלהי ספטמבר של אותה שנה, נקרא אמונדסן אל ביתו של ננסן ונאמר לו, שהאונייה תעמוד לרשותו.
אמונדסן הודיע על תוכניותיו לציבור ב-10 בנובמבר 1908, בישיבה של החברה הגאוגרפית הנורווגית. בה אמר שהוא ייקח את "פראם", סביב כף הורן אל האוקיינוס השקט; אחרי הצטיידות בסן פרנסיסקו תמשיך הספינה צפונה, דרך מצר ברינג אל פוינט בארו. מכאן יפנה ישירות אל תוך הקרח כדי להיכנס לסחף, שיימשך בין ארבע לחמש שנים. המדע יהיה חשוב בה במידה כמו המחקר הגאוגרפי; תצפיות מתמידות תסייענה, כך קיווה אמונדסן, לבאר כמה בעיות לא פתורות. התוכנית התקבלה בהתלהבות ולמחרת הכריז הוקון השביעי, מלך נורווגיה על פתיחת רשימת תורמים בתרומה של 20,000 קרונות נורווגיות. ב-6 בפברואר 1909 אישר הפרלמנט הנורווגי מענק בסך 75,000 קרונות נורווגיות להכשרת הספינה. גיוס התרומות הכללי וניהול ענייני המשלחת הופקדו בידי לאון, אחיו של אמונדסן, כדי שהחוקר ומגלה הארצות יוכל להתרכז בהיבטים המעשיים יותר של ארגון המשלחת.
במרץ 1909 יצאה הודעה, לפיה שקלטון הגיע לקו הרוחב הדרומי '88°23, 147 קילומטרים מהקוטב - ופנה אחור; אמונדסן פסק, שאם כך, "נשארה עוד פינה קטנה" בדרום. הוא לא חסך בשבחים להישג של שקלטון והשווה אותו לזה של ננסן בצפון. בהמשך להחמצה של שקלטון על סף ההישג, מיהר סקוט לאשר את כוונתו לעמוד בראש משלחת (היא משלחת טרה נובה), שתכתר את "הפינה הקטנה" ותתבע את הפרס לאימפריה הבריטית.
הכנות > הסגל

אמונדסן בחר שלושה קציני צי למשלחתו: תורוואלד נילסן, נווט שיכהן כסגנו; היאלמר פרדריק גירטסן, וקריסטיאן פרסטרוד. אף על פי שלגירטסן לא היה רקע רפואי, הוא מונה לרופא המשלחת ונשלח ל"קורס בזק" בכירורגיה וברפואת שיניים. תותחן מן הצי, אוסקר ויסטינג, התקבל על סמך המלצתו של פרסטרוד, משום שיכול היה למלא בהצלחה את רוב המשימות. אף כי הניסיון הקודם שלו עם כלבי מזחלת היה זעום, אמונדסן כתב, שוויסטינג פיתח "דרך משלו" בעבודה עם הכלבים, והיה לווטרינר חובב יעיל.
בשלב מוקדם נבחר לקבוצה אולאף ביאלאנד, אלוף סקי, שהיה נגר מיומן ויצרן מגלשי סקי. ביאלאנד בא ממחוז טלמרק, חבל ארץ שנודע בגולשי הסקי שלו וכמקום הולדתו וגידולו של חלוץ הטכניקות המודרניות, סונדרה נורהיים. אמונדסן היה שותף לדעתו של ננסן, שמגלשי סקי וכלבי מזחלות עולים בהרבה על שיטות אחרות למסע ארקטי, והיה נחוש בדעתו לגייס את נוהגי הכלבים המיומנים ביותר. הלמר האנסן, שהוכיח את יתרונותיו במשלחת המעבר הצפון-מערבי, הסכים לצאת שוב למסע עם אמונדסן. בהמשך הצטרף אליו סוורה האסל, מומחה לכלבים, שלקח חלק במסע של אוטו סוורדרופ בשנים 1898–1902 ב"פראם". כוונתו המקורית הייתה להתלוות אל אמונדסן רק עד סן פרנסיסקו. בהיותו מודע לחשיבותו של טבח מוכשר, וידא אמונדסן את הצטרפותו של אדולף הנריק לינדסטרום, גם הוא ותיק משלחתו של סוודרופ ששירת כטבח על אונייתו יִיֶה (Gjøa).
התנסויותיו של אמונדסן במשלחות קודמות לימדו אותו עד כמה חשובה, במסעות ארוכים, חברת אנשים יציבים ומתואמים ביניהם, והרגשתו הייתה שסגל זה של אנשים עתירי ניסיון מהווה את ליבת המשלחת. גיוס חברי המשלחת נמשך עד 1909; קבוצת "פראם" מנתה בסופו של דבר 19 איש, כולם פרט לאחד, אנשים שאמונדסן עצמו בחר אישית; היוצא מן הכלל היה היאלמר יוהנסן, שצורף לבקשתו של ננסן. מאז צעידתו האפית עם ננסן, לא הצליח יוהנסן למצוא את מקומו. על אף מאמציו של ננסן ושל אחרים לעזור לו, חייו היו לסחרחרת של שתייה וצבירת חובות.
ננסן רצה לתת לידידו משכבר הימים הזדמנות אחרונה להוכיח, שעודנו עובד כשיר בתחום; אמונדסן, שהרגיש שאינו יכול לסרב לבקשותיו של ננסן, הסכים באי-רצון לקבל את יוהנסן למשלחת.
בין שאר חברי הצוות של "פראם" היה אלכסנדר קוּצ'ין, סטודנט של המומחה לאוקיינוגרפיה פרופ' ביורן הלאנד-הנסן. בהפלגתו על "פראם", היה קוצ'ין לרוסי הראשון שדרך על אדמת אנטארקטיקה (בלינגסהאוזן ולאזארב גילו את היבשת ב-1820, אבל מעולם לא הציגו עליה את כף רגלם). כשקבוצתו של אמונדסן יצאה אל הקוטב הדרומי, קוצ'ין נשאר בספינה והשלים סקר אוקיינוגרפי של האוקיינוס הדרומי. הוא נאלץ לחזור לנורווגיה בספינה אחרת מבואנוס איירס, והביא את החומרים האוקיינוגראפיים שהשיגה המשלחת אל הלאנד-הנסן. זמן קצר אחר כך נספה בניסיון כושל לעבור בנתיב הים הצפוני, שאותו הוביל עם ולדימיר רוזאנוב.
הכנות > שינוי התוכנית

בספטמבר 1909, התפרסמו בעיתונות דיווחים על כך, שקוק ופירי הגיעו, כל אחד מהם עם משלחתו הוא, אל הקוטב הצפוני, קוק באפריל 1908 ופירי שנה לאחר מכן. כשהתבקש להגיב, נמנע אמונדסן מלסמוך את ידו על זה או על זה מחוקרי הארצות, אבל הביע השערה "כי משהו עוד יישאר בוודאי לעשות". אף כי נמנע מלהתערב במחלוקת בדבר תביעותיהם ההדדיות של קוק ופירי. פירי ביטל מניה וביה את תביעתו של קוק, וחקירות שנעשו בהמשך יצרו ספקות חמורים באשר לרישומיו של קוק. הנתונים של פירי התקבלו, על אף התנגדותו של קוק, ללא פקפוק על ידי החברה הגאוגרפית הלאומית, שמימנה את משלחתו. התמיכה הציבורית בקוק דעכה במהרה, אם כי היו שהמשיכו לתמוך בטענותיו, בהם אמונדסן. פירי התקבל על דעת הרוב ככובש הקוטב הצפוני, עד שמחקר בשלהי המאה ה-20, בייחוד זה של חוקר הארצות וולי הרברט, לימד שפירי לא הגיע למעשה אל הקוטב הצפוני. אמונדסן ראה מיד שגילויי השניים ישפיעו במידה רבה על תוכניותיו הוא. ללא הקסם שנסך גילוי הקוטב הצפוני וכיבושו, יתקשה לשבות את התעניינות הציבור ואת נכונותו לממן את המשלחת. בעקבות כך אמר בספטמבר 1909:
"אם ברצוננו להציל את המשלחת ... לא נותר לי אלא לנסות לפתור את הבעיה הגדולה האחרונה - הקוטב הדרומי"
כך גמלה בלב אמונדסן ההחלטה לפנות דרומה; הסחף הארקטי יוכל לחכות "עוד שנה-שנתיים", עד לכיבוש הקוטב הדרומי.
אמונדסן לא עשה פומבי לשינוי תוכניתו. כפי שציין הביוגרף של סקוט, דייוויד קריין, המימון הציבורי והפרטי של המשלחת נועד מראשיתו לעבודה מדעית בחוג הארקטי; לא הייתה כל ערובה לכך, שהמממנים יקבלו בהבנה את השינוי מקצה אל קצה. יתרה מזו, המטרה החדשה עלולה לגרום לננסן לחזור בו מהקצאת "פראם" למשלחת או לפרלמנט לעצור את המשלחת, מחשש שזו תחתור תחת משלחתו של סקוט ותקומם את הבריטים עליהם. אמונדסן הסתיר את כוונותיו מהכל פרט לאחיו לאון וסגנו, נילסן. חשאיות זו הובילה לאי-נעימות; סקוט שלח לאמונדסן מכשירים, שיאפשרו לשתי המשלחות, בקצוות מנוגדים של העולם, לנהל קריאות השוואתיות. כשסקוט, בעת ביקור בנורווגיה לבדיקת המזחלות הממונעות שלו, התקשר אל ביתו של אמונדסן לדון בשיתוף פעולה, סירב הנורווגי לגשת לטלפון.
לוח הזמנים של המשלחת, שאמונדסן תיקן ושינה בינו לבין עצמו, דרש ש"פראם" תפליג מנורווגיה באוגוסט 1910 ותשוט למדיירה שבאוקיינוס האטלנטי, הנמל היחיד שנועדה לפקוד. משם תתקדם הספינה היישר אל ים רוס באנטארקטיקה, בכיוון מפרץ הלווייתנים, מפרצון בשולי מדף הקרח רוס (שנודע אז בשם "חומת הקרח הגדולה"), שם התכוון אמונדסן להקים את מחנה הבסיס שלו. מפרץ הלווייתנים הייתה הנקודה הדרומית ביותר בים רוס שאליה יכלה ספינה לחדור, קרובה ב-180 ק"מ לקוטב משהיה הבסיס שסקוט התכוון לקבוע במצר מקמרדו. בשנים 1907–1909 העריך שקלטון, שהקרח במפרץ הלווייתנים איננו יציב, אבל אמונדסן, שעיין ברשומות של שקלטון, החליט שחומת הקרח יושבת על שרטונים או על איי סלעים, והבסיס שיוקם עליה יהיה מוגן ובטוח. התאוריה של אמונדסן באשר לקרח היושב על קרקע מוצקה הוכחה לבסוף כשגויה, אף כי התפרקות משמעותית של הקרח בסביבות המיקום של המחנה המיועד התרחשה רק בשנים 1987 ו-2000. אחרי הורדת קבוצת החוף מן הספינה, תוכננה ל"פראם" עבודה אוקיינוגרפית באוקיינוס האטלנטי, לפני שתחזור לאסוף את קבוצת החוף בראשית השנה הבאה.
הכנות > תעבורה, ציוד ואספקה

אמונדסן לא הבין את הסלידה לכאורה של חוקרי ארצות בריטים מכלבים: "האם הבעיה היא, שהכלב איננו מבין את אדוניו? או אולי האדון הוא שאיננו מבין את הכלב?" כתב לאחר זמן. בהתאם להחלטתו לפנות דרומה, הזמין 50 כלבי מזחלות מצפון גרינלנד - הטובים והחזקים ביותר שהיו בנמצא. מלבד כושר העמידה שלהם כחיות להקה, אפשר יהיה להשתמש בבשרם להזנת כלבים אחרים ולאספקת בשר טרי לאנשים בקבוצת הקוטב.
מגפי הסקי של הקבוצה, בעיצוב מיוחד של אמונדסן, היו תוצר של שנתיים של בדיקות, תיקון והתאמה להשגת שלמות. לבושה של קבוצת הקוטב כלל חליפות של עור כלבי-ים מצפון גרינלנד ובגדים, שעוצבו בסגנון האינואיטים בני הקבוצה האתנית של הנטסיליק (אנ') מעורות איילי צפון, עור זאב, אריג ברברי וגברדין. המזחלות נבנו מעץ מילה נורווגי עם מגלשי היקוריה אמריקאית שתחתיתם עשויה פלדה. מגלשי הסקי, גם הם מעץ היקוריה, היו ארוכים במיוחד כדי לצמצם ככל האפשר את הסבירות למעידה אל תוך בתרונים. באוהלים "החזקים ביותר והפרקטיים ביותר שהיו בשימוש מאז ומעולם" היו רצפות מובנות ונדרש להם מוט יחיד. לבישול במהלך הצעידה, בחר אמונדסן את הפרימוס השוודי במקום מתקן הבישול המיוחד שננסן עיצב, משום שסבר שמתקן זה גוזל מקום רב מדי.