stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יובל גנור
ביוגרפיה

גנור נולד וגדל בירושלים. לאחר שירותו הצבאי התקבל לקול ישראל כקריין, ולאחר מכן שימש כתב, עורך חדשות ומגיש יומני אקטואליה ברשת ב'. במקביל ערך והגיש מוזיקה ב-88FM. בשנים 2000–2001 שימש דובר רשות השידור.
בשנים 2008 עד 2011 שימש מנהל תחנת הרדיו 88FM. גנור הפחית את מינון הג'אז בתחנה ושינה את הקו המוזיקלי העיקרי שלה לרוק ופופ. הוא ביטל את מהדורות החדשות לאורך כל היום, ייסד את התכנית ג'אם 88, תוכנית הרדיו הראשונה שבה אמן מגיע להופעה חיה של שעה באולפן, ושיבץ את בועז כהן להגשת תוכנית הבוקר "רוקר טוב", שהפכה לאחת הפופולריות והאהובות בתחנה. יוצרים וזמרים שובצו להגיש תוכניות אישיות, ובהם נינט טייב, ערן צור, מאור כהן, דנה ברגר ועוד. השינויים שיזם בתחנה עוררו את התנגדותם של מאזיניה הוותיקים, אך הפכו את התחנה לקומוניקטיבית יותר, ושיעורי ההאזנה שלה עלו באופן ניכר.
עם הקמת תאגיד השידור הישראלי, שהחליף את רשות השידור, מונה גנור למנהל כאן גימל (לשעבר רשת ג'). בשנת 2019 החליט לעזוב את תפקידו, ולעבור לתחום ההוראה והחינוך. מספטמבר 2019 משמש גנור מורה לאזרחות בבית הספר הכפר הירוק. הוא ממשיך לערוך ולהגיש את התוכניות "דיבור חדיש" בכאן 88 ו"פופלקס" בכאן גימל.
באוקטובר 2022 הצטרף גנור לתחנת גלי צה"ל, שם משמש עורך חדשות.
גנור הוא בעל תואר ראשון ושני במשפטים ומחזיק ברישיון עורך-דין. בשנים 2002–2003 שימש עורך-דין במשרד עורכי הדין ליבליך-מוזר.
הערות שוליים

↑  כל הדרך למאזינים, באתר ynet, 1 באפריל 2011
↑  עינב שיף וענת קם‏, שינויים בלוח השידורים של 88FM מרגיזים את המאזינים, באתר וואלה, 7 בינואר 2009
↑  88FM - בדרך להפוך לגלגלצ?, באתר ynet, 8 בינואר 2009
↑  הדס ריבק‏, TGI רדיו: 88fm התחנה הארצית היחידה שמתחזקת, באתר וואלה, 28 ביולי 2010
↑  עינב שיף‏, יובל גנור, מנהל 88FM לשעבר: "רייטינג זו לא מילה גסה", באתר וואלה, 3 בפברואר 2012
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שאנדור שבש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באוקטובר 1902 סגהאלום, הונגריה 
 פטירה:  5 ביוני 1999 (בגיל 96) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 תפקיד:  member of Central Committee of the Hungarian Socialist Workers' Party (3 בדצמבר 1966–28 בנובמבר 1970) 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית, המפלגה הקומוניסטית ההונגרית, מפלגת העובדים ההונגרית 
 
שאנדור שבש (במקור שפאט - Spät, בהונגרית: Sebes Sándor; סגהאלום, 22 באוקטובר 1902 – בודפשט, 5 ביוני 1999) היה בנקאי חיסכון יהודי-הונגרי, פוליטיקאי.
קורות חיים

שאנדור שבש נולד במשפחה יהודית אינטלקטואלית ענייה עם שמונה ילדים. אביו ברנאט בלה שבש (שפאט) היה מורה יליד סרווש, ואמו הייתה ברתה דיאמנט. לאחר שסיים את בחינות הבגרות בתיכון ללימודי מסחר, בגיל 18 הפך למנהל חשבונות בבנק החיסכון הכללי ההונגרי ובהמשך עבד כמנהל מחלקה. לאחר שהצטרף לאיגוד הפקידים הלאומי של המוסדות הפיננסיים הגיש בקשה בשנת 1929 לחברות במפלגת הקומוניסטים בהונגריה הבלתי חוקית, ומשנת 1934 היה פעיל בסיוע האדום ההונגרי. בין השנים 1931 לבין 1934 נעצר מספר פעמים על פעילותו הקומוניסטית הבלתי חוקית. משנת 1934 היה מנהל החשבונות של סוחר עורות במשך כמה שנים. משנת 1936 לחם בצד הרפובליקנים כחבר הבריגדה הבינלאומית במלחמת האזרחים בספרד. באביב 1939, לאחר התבוסה של הרפובליקנים, הוא ברח לצרפת אך נכלא שם, הוא הצליח להימלט בשנת 1943 והצטרף לתנועת ההתנגדות הצרפתית. הוא היה המזכיר המארגן של קבוצת המפלגה ההונגרית בטולוז וגם מזכיר תנועת העצמאות ההונגרית בצרפת. בתום מלחמת העולם השנייה חזר להונגריה בשנת 1945, שם שימש כסגן ראש מחלקת הכלכלה של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית ה-MKP ואחר כך מנהל המחלקה עד שנת 1951. הוא הועבר למשרד הפנים בשנת 1951, שם כיהן כראש אגף, משנת 1953 כסגן שר, ולאחר מכן בין השנים 1956–1969 כסגן השר ראשון. משנת 1970 במשך חמש עשרה שנים היה חבר בוועדת הביקורת המרכזית של מפלגת העם הסוציאליסטית ההונגרית. בין 3 בדצמבר 1966 לבין 28 בנובמבר 1970 היה חבר בוועד המרכזי של מפלגת העם הסוציאליסטית ההונגרית.
משפחתו

אֶחַיו: אימרה שבש, פאל שבש, לאסלו שבש, ג'רג' שבש ואישטוואן שבש.
לקריאה נוספת

שאנדור שבש. מוזיאון היסטורי.
לקסיקון תולדות תנועת הפועלים בהונגריה. 1972.
הלקסיקון החדש של רוואי. עורך ראשי. אישטוואן טארשוי קולגה. סקסארד, 1996.
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. עורך ראשי. לאסלו מרקו. מועדון הספרים ההונגרי
ארכונטולוגיה: שאנדור שבש. http://archives.hungaricana.hu
הערות שוליים

↑  Születése bejegyezve Szeghalom állami akv. 332/1902. folyószám alatt.
↑  A Belügyminisztérium 1899. évi 28484. sz. rendelete. MNL-OL 30804. mikrofilm 685. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1899. év 60. oldal 21. sor.(בהונגרית)
↑  Sebes György. Névpont. Hozzáférés ideje: 2016. január 24.
↑  HU BFL - VII.5.c - 5145 - 1935 (בהונגרית)
ליאור גרטי

אין תמונה חופשית
ליאור גרטי (נולד ב-12 בנובמבר 1974) הוא שחקן ישראלי, תסריטאי, מחזאי, מרצה, מנהל ומייסד של ה"סטודיו למשחק לילדים ונוער".
גרטי נולד וגדל בגדרה לאפרים, מהנדס אלקטרוניקה, ולעופרה, רופאה אלטרנטיבית. אחותו היא השחקנית נטע גרטי. בוגר הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין משנת 2002.
גרטי הוא בוגר לימודי משחק מול מצלמה בהדרכתה של רות דייכס, משנת 2005, בוגר קורס תסריטאות עם צביקה קרצנר באוניברסיטה הפתוחה משנת 2006, בוגר סדנת פיתוח סדרות אלטרנטיביות לטלוויזיה אצל אסף ציפור משנת 2009.
תיאטרון

בשנת 2003 שיחק גרטי בתפקיד - חזוס ב"חבילות מאמריקה" מאת הילל מיטלפונקט ובבימויו בהבימה. 2004
בשנת 2004 שיחק בתפקיד הסרן במחזה "וויצק" מאת גיאורג ביכנר בבימוי אמיר קליגר בתיאטרון "המעבדה". באותה השנה שיחק בתפקיד החייל החדש ב"צפירה " - הצגת הבית של תיאטרון צוותא.
בשנת 2005 שיחק בהצגה "אליפים" בבימוי חגית רכבי בתיאטרון מדיטק, בתפקיד שאול.
בשנת 2006 שיחק בתפקיד יואב בהצגה "פלונטר" בבימוי יעל רונן בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2008 בתפקיד דיקון ב"סוד הגן הנעלם" בתיאטרון המדיטק, בימוי - גלעד קמחי. עוד באותה השנה בתפקיד ירחמיאל בהצגה "חסמבה" בתיאטרון אורנה פורת בבימוי אלון אופיר, ובתפקיד אשר בהצגה טירונות של תיאטרון אורנה פורת מאת ובבימוי הילל מיטלפונקט.
בשנת 2013 שיחק בתפקיד טרי ב"אם יש עוד לא מצאתי" בתיאטרון הספרייה, בבימוי אורלי רביניאן. ובתפקיד אופיר ב"משאלה אחת ימינה" בתיאטרון בית לסין בבימוי גלעד קמחי.
משנת 2014 שיחק בתפקיד נדיב בהצגה ״המוגבלים״, מאת גור קורן, זוכת קומדיית השנה בפרסי התיאטרון, תיאטרון בית ליסין, בימוי גלעד קמחי.
ובשנת 2019 שיחק בתפקיד כפול (גור ואורה)בהצגה פנסיה מוקדמת בתיאטרון צוותא, בבימוי דפנה רובינשטיין.
טלוויזיה

בשנת 2003 שיחק גרטי בתפקיד אמיר בטלנובלה "משחק החיים".
בשנת 2006 שיחק בתפקיד דן בסדרת טלוויזיה של שי אביבי "בשורות טובות".
בשנת 2010 שיחק בתפקיד הגורו 2010 בסדרה "החברים של נאור".
בשנת 2011 שיחק בסדרה "2.3 בשבוע" בתפקיד - רוביצ'ק.
בשנת 2014 גרטי שיחק בתפקיד ערן אמיגה בסדרה "פצועים בראש".
בשנת 2016 גרטי שיחק בסרט הקולנוע "שבוע ויום", זוכה פסטיבל ירושלים ופסטיבל קאן בתפקיד אייל.
בשנת 2020 החל לשחק בסדרה "מנאייכ" בתפקיד יניב ששון.
בימוי

בשנת 2003 ביים גרטי את ההצגה "בלב ים" מאת מרוז'יק שהוצגה בפסטיבלים ברחבי הארץ.
בשנת 2010 ביים וכתב את המונודרמה "אחד על אחד".
ב-2013 ביים את הצגת היחיד "גם לי יש אומן בבית" שהועלה במסגרת פסטיבל ישראל, בתיאטרון הסמטה ובצוותא.
בשנת 2014 ביים את ההצגה "פיקוח מיקוח" במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא.
כתיבה ותסריטאות

גרטי היה שותף בפיתוח של הסדרה "משחק החיים" בשנת 2002, וב-2007 כתסריטאי של הטלנובלה "האלופה 2".
בשנת 2012 כתב גרטי מחזה על פי ספרו של אשכול נבו, "אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה", למחזה בתיאטרון חיפה.
ב-2014 כתב את המחזה "הנקה ופיט" (על פי ספרו של רן כהן אהרונוב) לתיאטרון מדיטק, שזכה בפרס הבמה לילדים ונוער בקטגוריית הצגת השנה לילדים לשנת 2016.
בשנת 2024 עלה המחזה "אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה" בתיאטרון אורנה פורת.
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', "פלונטר" תציג בשטוטגרט, באתר ynet, 20 בנובמבר 2006
↑  חיים נוי, ביקורת הצגה: אם יש עוד לא מצאתי, כרטיסים ברשת, 2013
↑  מאיה נחום שחל, ההצגה "הנקה ופיט": חברות למלחמה, באתר כלכליסט, 26 בפברואר 2015
אנריק מס

אנריק מס אי מירנדס (בקטלאנית: Enric Mas i Mirandes, נודע גם בשם הספרדי "אנריקה" (Enrique); 27 בספטמבר 1906 – 15 בפברואר 1975) היה כדורגלן קטלאני-ספרדי ששיחק בעמדת הבלם במהלך שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. נודע בשל תקופתו במדי ברצלונה.
קריירה

מס החל את הקריירה שלו בקבוצה המקומית של עיירת הולדתו, פלפרוז'ל, שהייתה באותם ימים מהקבוצות הבכירות באזור קטלוניה. כבר בגיל 17 החל להשתתף במדי הקבוצה הבוגרת במשחקיה הרשמיים. ב-1926, כשהיה בן 19, חתם בשורות ברצלונה, מהקבוצות הבכירות בכדורגל בספרד. ב-24 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה, במשחק ידידות נגד קבוצה מווינה, בירת אוסטריה. בברצלונה שיחק מס במשך 6 שנים. ב-1928 פגשה ברצלונה את ריאל סוסיאדד בגמר הגביע הספרדי. מכיוון שמשחק הגמר הסתיים בתיקו, נערך משחק חוזר. המשחק החוזר גם הוא הסתיים בתיקו, ולכן נערך משחק חוזר שני, בו ניצחה ברצלונה 3–1. מס פתח בכל שלושת משחקי הגמר. בהמשך השנה הוקמה לה ליגה, הליגה הספרדית בכדורגל, ומס היה חלק מהסגל של ברצלונה שזכה במהדורה הראשונה של אליפות ספרד. במקביל, סייע לקבוצה לזכות שש פעמים באליפות קטלוניה. ב-1933 חתם בשורות אספניול, היריבה העירונית של ברצלונה, בה שיחק במשך שנה, לפני שפרש ממשחק, בגיל 28, בשל פציעה חמורה בברכו.
מס נודע בזכות "הקפיצה האנגלית", קפיצה אקרובטית בה הניף את רגלו גבוה, מעל לראשו, על מנת להרחיק את כדור המשחק בעוצמה רבה יותר מאשר נגיחה טיפוסית.
כקטלאני שיחק מס במדי נבחרת קטלוניה. עם הנבחרת השתתף בארבעה משחקי ידידות שערכה.
תארים

אליפות ספרד: 1929
הגביע הספרדי: 1928
אליפות קטלוניה: 1926/1927, 1927/1928, 1929/1930, 1930/1931, 1931/1932, 1932/1933
שפיצים

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  חואן חוסה קמפנלה 
 הופק בידי:  חואן חוסה קמפנלה, מרסדס גאמרו, גסטון גוראלי, מיקל לג'ארזה, ויקטור גלין, ג'וג' אסטרדה מורה, מנואל פולנקו
 תסריט:  חואן חוסה קמפנלה, אדוארדו סצ'רי, Axel Kuschevatzky 
 עריכה:  חואן חוסה קמפנלה 
 מדבבים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ערן מור, ניב פטל, רונה בקרמן, גדי לוי, ניר גרבר, רובי מוסקוביץ, אלי לולאי
 מוזיקה:  Emilio Kauderer 
 צילום:  Félix Monti 
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה ספרד ספרד
 חברת הפקה:  Illusion Studios, ספרד, ארגנטינה, 100 Bares 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, MTVA (Hungary), ורטיגו מדיה 
 הקרנת בכורה:  18 ביולי 2013 (ארגנטינה) 16 באוגוסט 2014 (הממלכה המאוחדת) 14 באוגוסט 2015 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  83 דקות
 שפת הסרט:  ארגנטינאית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט הרפתקאות, סרט ילדים, סרט כדורגל 
 תקציב:  21 מיליון דולר
 הכנסות:  34 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   underdogs14
 www.metegolpelicula.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
שפיצים (בארגנטינה: Metegol, בארצות הברית: Underdogs, ובאנגליה: The Unbeatables) הוא סרט אנימציה ארגנטינאי משנת 2013.
עלילה

אבא מספר לילדו סיפור במיטה, ואומר לו שישתמש בדמיון שלו.
לפני שנים רבות, ילד בשם אמדאו אשר עבד בבר בעיירה קטנה ושקטה. הוא אהב את לאורה, ילדה שפגש בבר, אולם היא לא ידעה זאת. כאשר הוא הראה לה את כדורגל השולחן, ילד בשם גרוסו הגיע ואתגר את אמדאו. אמדאו ניצח את גרוסו, וכולם שמחו ומחאו לו כפיים. מחוץ לבר, גרוסו פגש בסוכן אשר הציע לו עסקה.
כעבור 7 שנים, הפך גרוסו לכוכב הכדורגל הטוב ביותר בעולם, קנה את העירייה הקטנה בה אמדאו גר, על מנת לנקום בה שהרסה את חייו כדי לבנות אצטדיון ענקי, וחטף את לאורה, אהובתו של אמדאו. כאשר ראה שהרסו את הבר ואת כדורגל השולחן, אמדאו ראה משהו: אנשי כדורגל השולחן קמו לתחייה והחלו לדבר. יחד הם יצאו להרפתקה להציל את לאורה. במשך המסע הם היו צוות אמיתי, ויחד הם אספו עוד אנשים מכדורגל השולחן וכאשר הם הגיעו לאחוזה של גרוסו הם הצילו את לאורה, ואמדאו ולאורה התערבו עם גרוסו על משחק כדורגל בין קבוצת העיירה לבין הקבוצה של גרוסו.
במשחק הכדורגל, הקבוצה של גרוסו הובילו בהתחלה, אולם בזכות אנשי כדורגל השולחן הקבוצה של אמדאו הגיעה לתיקו במשחק. אולם שניות לפני סיום המשחק גרוסו פצע את אמדאו וקלע שער ניצחון. הקהל הריע לאמדאו ולקבוצתו על המשחק הטוב שלהם והסוכן של גרוסו נטש אותו לטובת אמדאו. אמאדאו זכה להתאחד עם לאורה בסוף, ושניהם יחד עם כל חבריהם בנו עיירה חדשה לכבודם.
כשהאבא, אמדאו, גמר את הסיפור ועזב את חדרו של בנו, הילד התעורר ושמע קולות בלילה. כאשר יצא החוצה הוא גילה במחסן את אמדאו ואת אנשי כדורגל השולחן מדברים. והוא החליט להצטרף אליהם.
מדבבים

| דמות | דיבוב ארגנטינאי | דיבוב בריטי | דיבוב אמריקאי | דיבוב עברי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אמדאו | דייוויד מאסאג'ניק (מבוגר) לוסיאנה פלקון (צעיר) | רופרט גרינט (מבוגר) דארן בויד אוסקר לאונרד (צעיר) | מת'יו מוריסון (מבוגר) שון מנדס (צעיר) | ניב פטל |
| קאפי | פבלו ראגו | ראלף ליטל | טאראן קילאם | ערן מור |
| לוקו | הוראשיו פונטובה | פיטר סרפינוביץ' | ג'ון לגוויזאמו | אלי לולאי |
| בטו | פאביאן גיאנולה | רוב בריידון | יוג'ינו דרבז | ניר גרבר |
| קפטן ליסו | מיגל אנחל רודריגס | אלכס נורטון | בובי מויניהן | רובי מוסקוביץ' |
| לאורה | לוסיה מאקיאל | איב פונסובי (מבוגרת) פרן דיקון (צעירה) | אריאנה גרנדה (מבוגרת) קייטי הולמס בלה ת'ורן (צעירה) | רונה בקרמן |
| גרוסו | דיאגו ראמוס (מבוגר) מריאנה אוטארו (צעיר) | אנתוני הד (מבוגר) ג'ק מייסון-היימן (צעיר) | ניקולס הולט (מבוגר) ברוקלין בקהאם (צעיר) | גדי לוי |
דברה ג'ין

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1968 סטנפורד, ארצות הברית 
 פטירה:  15 בספטמבר 2016 (בגיל 47) בולדר, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום מגורים:  אינדיאן הארבור ביץ' 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון (1990)  אוניברסיטת שיקגו (1995) 
 מנחה לדוקטורט:  תומאס פליקס רוזבאום 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולורדו בולדר  JILA (1995–1997)  JILA (1997–2016) 
 תלמידי דוקטורט:  סינדי א. ריגל 
 פרסים והוקרה:  עמיתי מקארתור (2003)  פרס קומסטוק בפיזיקה (2014)  פרס איזידור אייזק רבי (2005)  החוקר המוביל של השנה (2004)  Clarivate Citation Laureates (2015)  פרס סמואל וסלי סטראטון (2001)  פרס נשיאותי למדענים ומהנדסים בתחילת דרכם (2000)  מדליית בנג'מין פרנקלין (2008)  פרס לוריאל-אונסק״ו לנשים במדע (2013)  פרס מריה גופרט-מאייר (2002)  פרס ויליאם פרוקטר להישג מדעי (2009)  מדליית אייזק ניוטון (2014)  William O. Baker Award for Initiatives in Research (2002)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 בן או בת זוג:  ג'ון ל. בון (?–15 בספטמבר 2016) 
 jila.colorado.edu/jin/
 
דֶבְּרה שְיוּ-לאן ג'ין (אנגלית: Deborah Shiu-lan Jin;‏ 15 בנובמבר 1968 - 15 בספטמבר 2016) הייתה פיזיקאית אמריקאית, חברה במכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה (NIST), מרצה חיצונית בפקולטה לפיזיקה באוניברסיטת קולורדו וחברה במכון המשותף לאסטרופיזיקה מעבדה (JILA).
היא נחשבה כפורצת דרך בכימיה קוואנטית של מולקולות פולריות והייתה מעורבת בהבנות המוקדמות ביותר של לימודי גז מיונן העובר עיבוי בוז-איינשטיין. היא וקבוצתה יצרו לראשונה חומר פרימיוני.
על תגליותיה המדעיות זכתה לפרסים רבים והכרה בין לאומית.
אקדמיה

דברה ג'ין נולדה במחוז סנטה קלרה בקליפורניה. את תארה הראשון סיימה באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1990 ואת תואר הדוקטורט השיגה בשנת 1995 באוניברסיטת שיקגו.
משנת 1995 עד 1997 עבדה עם אריק קורנל וקארל וימן ב-JILA שם הייתה מעורבת בגילויים הראשונים של אפקט עיבוי בוזה-איינשטיין על גז בשנת 2003 ד"ר וקבוצתה ב-JILA יצרו את החומר הראשון במצב העיבוי הפרמיוני (fermionic condensate), באמצעות מלכודות מגנטיות וליזר היא הצליחה לקרר את אטומי הגז במצב הפרמיוני לטמפרטורה של פחות ממיקרו מעלות מעל האפס המוחלט. באמצעות זה הצליחה להדגים בהצלחה ניוון קוונטי וצורה מולקולרית של אפקט עיבוי בוז-איינשטיין.
עבודת המחקר

בשנת 1997 קיבלה ג'ין משרה קבועה ב-JILA ולקחה על עצמה את אחד האתגרים הגדולים ביותר בפיזיקה אטומית של זמנה - יצירת גז של פרמיונים קרים.
בתחילת עבודתה, הדרך היחידה להגיע לטמפרטורות הנמוכות שאליהם נדרשה הייתה שימוש בגז בוזוני. לפיכך היא בחרה להשתמש באיזוטופ הפרמיוני אשלגן-40. היא הגיעה להבנה כי קליעת שני המצבים הגרעינים של אטום זה היא המפתח ליצור הגז הפרמיוני הראשון. התועלת בתגלית הזאת הייתה היכולת לחקות מודלים אחרים, כגון מולכי-על בטמפרטורות גבוהות.
האינטראקציות הטבעיות בין אטומי אשלגן-40 היו חלשים מדי, לכן לשם חיזוק האינטראקציות הבין אטומיות היא שתמשה בשדה מגנטי. בשנת 2004 היא הצליחה ויצרה את הגז הפרמיוני הראשון.
פרסים

דברה ג'ין נבחרה לחבר האקדמיה הלאומית למדעים בשנת 2005 וחברה באיגוד של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 2007.
במהלך עבודתה הוענקו לה מספר פרסים יוקרתיים:
2000 - פרס הנשיא לקריירה מוקדמת בהנדסה ומדעים.
2002 - פרס מריה גופרט-מאייר.
2003 - MacArthur Fellowship
2004 - הוגדרה כ"חוקרת של השנה" על ידי סיינטיפיק אמריקאן.
2008 - מדליית בנג'מין פרנקלין בפיזיקה
2013 - זוכת פרס אונסק"ו לנשים
2014 - מדליית אייזק ניוטון של IOP.
2014 - פרס Comstock בפיזיקה.
ראו גם

עיבוי בוז-איינשטיין
ניוון (פיזיקה)
אריק קורנל
קארל וימן
הערות שוליים

1 2  JILA, אוניברסיטת קולורדו, Deborah S. Jin, ‏3 בדצמבר 2015
↑  Annenberg Learner. Annenberg Foundation, ריאיון עם דבורה ג'ין, ‏3 בדצמבר 2015 (ארכיון)
1 2  Ost, Laura, JILA/NIST Fellow Deborah Jin to Receive 2014 Comstock Prize in Physics, NIST Tech Beat, ‏29 בינואר 2004
1 2  Brian DeMarco, John Bohn, Eric Cornell, Deborah S. Jin 1968-2016, Nature 538, 2016-10-20, עמ' 318–318 doi: 10.1038/538318a
↑  California Birth Index, 1905-1995, FamilySearch, ‏19 בספטמבר, 2016
↑  2002 Maria Goeppert Mayer Award Recipient Deborah S. Jin, American Physical Society, ‏3 בדצמבר 2015
↑  A New Form of Matter: II, NASA-supported researchers have discovered a weird new phase of matter called fermionic condensates, Science News. Nasa Science, ‏12 בפברואר 2004
↑  Galvin, Molly, Academy Honors 15 for Major Contributions to Science, News from the National Academy of Sciences. National Academy of Sciences, ‏16 בינואר 2014
↑  Regal, C. A.; Greiner, M.; Jin, D. S., Observation of Resonance Condensation of Fermionic Atom Pairs (עמ' 92), Physical Review Letters, ‏28 בינואר 2004
↑  Paul, Hernandez (2014-01-29). "JILA/NIST Fellow Deborah Jin to Receive 2014 Comstock Prize in Physics". NIST (באנגלית). נבדק ב-2017-02-06.
↑  Academy of Arts & Sciences Website Search, www.amacad.org(הקישור אינו פעיל)
↑  Prize Recipient, www.aps.org (באנגלית)
↑  Deborah Jin  — MacArthur Foundation, www.macfound.org (באנגלית)
↑  Marguerite Holloway, Superhot among the Ultracool, Scientific American 291, עמ' 40–42 doi: 10.1038/scientificamerican0904-40
↑  "Deborah Jin". The Franklin Institute (באנגלית). 2014-01-15. נבדק ב-2017-02-06.
↑  Davidowitz, Suzie, L'OREAL-UNESCO for Women in Science Names Professor Deborah Jin 2013 Laureate for North America, Market Wired, ‏22 באוקטובר 2012
↑  Institute of Physics, Institute of Physics announces 2014 award winners, www.iop.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MGP: 196452  SUDOC: 234472391  VIAF: 1603157100615772740008   WorldCat (עם VIAF): 1603157100615772740008
אתם זוכרים את השירים

| --- | --- |
 סינגל בביצוע חנן יובל
 מתוך האלבום "חנן יובל"
 יצא לאור:  1974
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  יהונתן גפן
 לחן:  חנן יובל
 
"אתם זוכרים את השירים" הוא שיר שכתב יהונתן גפן, והלחין וביצע חנן יובל. השיר יצא לאור בשנת 1974.
רקע

השיר פורסם על ידי יהונתן גפן במדורו "הצד הרביעי של המטבע" במוסף סוף השבוע של העיתון מעריב ב-15 בפברואר 1974. השיר נכתב על רקע מלחמת יום הכיפורים והוקדש לילדי נהלל, שבו נולד גפן, מושב עובדים אשר שבעה מבניו נפלו במלחמה. חנן יובל נחשף אל השיר ובעודו שוהה בסיני במסגרת צוות הווי ובידור, החליט להלחינו. במקור השיר כולל תשעה בתים (הבית העשירי זהה לבית הראשון), אך שלושה מהם אינם כלולים בגרסת חנן יובל.
תחילה, יובל ביצע את השיר בעיקר בהופעות מול חיילים, וכן בשידור מופע זמר על משחתת באילת. לדברי יובל, בשלב ראשון השיר לא נחל הצלחה. לקראת סוף שנת 1974 הוציא יובל את אלבומו הראשון, שנשא את שמו. השיר הוקלט לכבוד האלבום, והופיע בגרסה נוספת גם באלבומו השלישי של יובל שיצא לאור בשנת 1977 ונשא את השם "אתם זוכרים את השירים".
יובל סיפר על השיר:
"זה שיר שמדבר על נוסטלגיה, שיר שמסכם את המלחמה ובכלל את ישראל במשפט פשוט לכאורה: 'הכל היה כל כך פשוט – לשיר, לחיות ולא למות'. אם ב-67 נולדו המון שירים של ישראליות זקופה ('אנחנו נעבור במצרי טיראן', 'נאצר מחכה לרבין'), שירים של אופוריה וגאווה, בשנת 73' לא הייתה סיבה לשמוח, הייתה התפכחות מתוך שבר עמוק וכאב"
בשנת 2008 ביצע פבלו רוזנברג חידוש לשיר במסגרת פרויקט עבודה עברית. באלבומם של יהודית ויעקב רביץ "יהוּדִית ויַעקֹב, שירים מהבית" משנת 2010 נכללת גרסת כיסוי נוספת לשיר.
הערות שוליים

↑  איתמר זהר, "אתם זוכרים את השירים": השיר שפורסם בזמן מלחמת יום כיפור נולד בכלל על אדמת מצרים, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2017
↑  מרב יודילוביץ', שירים של פחד וכאב, באתר ynet, 5 באוקטובר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 5cf5e60e-0ea4-43af-92cf-d2df8e2b2962
קולומבו

ערך זה עוסק בעיר הגדולה בסרי לנקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קולומבו (בסינהלית: කොළඹ; בטמילית: கொழும்பு) היא העיר הגדולה ביותר ומרכז העסקים של סרי לנקה. היא סמוכה לעיר הבירה סרי ג'ייוורדנפורה-קוטה. בעיר, השוכנת בחוף הדרומי-מערבי של האי, מתגוררים כ-650,000 תושבים, והיא גם מהווה עיר נמל ראשית.
מקור השם קולומבו הוא מהמילים הסינהליות Kola-amba-thota ‏(කොල-අඹ-තොට) שמשמעותם הנמל עם עצי המנגו מלאי העלווה. הסייר אבן בטוטה מכנה את העיר במאה ה-14 "קאלנפו".
היסטוריה

קולומבו הייתה ידועה לסוחרים רומאים, ערבים וסינים כבר יותר מ-2,000 שנה. מוסלמים התיישבו בקולמבו במאה ה-8 בעיקר בשל הנמל שאפשר קשרי מסחר בין האי לבין העולם החיצון.
היסטוריה > התקופה הפורטוגזית

הפורטוגזים שהגיעו לקולומבו במאה ה-16 הגלו ממנה את התושבים המוסלמים ובנו בה מצודה כדי להגן על סחר התבלינים. האזור בין המצודה לפנים הארץ היה בלתי מיושב ומיוער בעיקרו. הפורטוגזים נאלצו להגדיל את חיל המשמר עקב התקפות של מנהיגים מקומיים על המבצר. עד היום אזור זה מכונה ״המבצר״ והוא מאוכלס בארמון הנשיאותי ובמלונות חמישה כוכבים.
היסטוריה > התקופה ההולנדית

ההולנדים כבשו את המבצר הפורטוגזי בשנת 1656 לאחר מצור ארוך שבסופו נותרו לא יותר מ-93 פורטוגזים ניצולים, אשר קיבלו מעבר בטוח אל מחוץ למבצר. המקום שימש כבירה תחת השליטה של חברת הודו המזרחית ההולנדית עד שנת 1796 (הכיבוש הבריטי).
היסטוריה > התקופה הבריטית

הבריטים הפכו את קולומבו לבירת ציילון בשנת 1802 והם האחראים למרבית המבנה של העיר הנוכחית. בחלק מהמקומות בעיר עדיין ניתן למצוא שרידים לאותה תקופה.
היסטוריה > לאחר העצמאות

השליטה המערבית הסתיימה עם קבלת העצמאות בשנת 1948 מבריטניה. לשליטה המערבית הייתה השפעה רבה על סרי לנקה בכלל ועל קולומבו בפרט. עד היום ההשפעות של הפורטוגזים, ההולנדים והאנגלים ניכרות בארכיטקטורה, הלבוש, השמות והאוכל, והבניינים מאותן תקופות עדיין עומדים על תילם. העיר מודרנית יותר ומתקדמת יותר מערים רבות במדינות שבסביבתה. עם זאת, מעיבה על התפתחות קולומבו המלחמה הנמשכת בין הטמילים לבין ממשלת סרי לנקה.
קולמבו איבדה את תואר הבירה לעיר השכנה קוטה בשנות ה-80, אך העיר נותרה העיר המרכזית בסרי לנקה הן מבחינת מספר תושבים והן מבחינת החשיבות הכלכלית שלה. אכן, מרבית המדינות לא העבירו את השגרירויות שלהן מקולומבו עם העברת הבירה.
ערים תאומות

הערים התאומות של קולומבו הן:
נפאל בירטנגר, נפאל (מ־1874)
רוסיה סנקט פטרבורג, רוסיה (מ־1997)
הרפובליקה העממית של סין שנגחאי, הרפובליקה העממית של סין (מ־2003)
הממלכה המאוחדת לידס, אנגליה, הממלכה המאוחדת (מ־2008)
מונגוליה אולן בטור, מונגוליה (מ־2012)
האיים המלדיביים מאלה, האיים המלדיביים (מ־2013)
האיים המלדיביים מארושי, האיים המלדיביים (מ־2015)
חורבת עקד

| --- | --- |

שרידים בחורבת עקד
 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הברזל I תקופת הברזל II התקופה הפרסית בארץ ישראל  תקופה ההלניסטית התקופה הרומית
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  אגף העתיקות אוניברסיטת תל אביב
 ארכאולוגים:  מרדכי גיחון
 מצב:  הרוס
 גישה לציבור:  כן
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  פארק קנדה
 קואורדינטות:  31°50′12″N 35°00′30″E﻿ / ﻿31.83657°N 35.008463°E﻿ / 31.83657; 35.008463
  (למפת השפלה מוגדלת) חורבת עקד(למפת השפלה רגילה) חורבת עקד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת עקד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת עקד he
 
מפת פארק קנדה עם ציון של תל עקד
חורבת עקד, מערת מסתור
חורבת עקד, מחצבה
חורבת עקד, בור מים
חורבת עקד יושבת בראש גבעה ממזרח לאמאוס, ונמצאת בשטחו של פארק קנדה. הגבעה מתחברת לגבעות אחרות דרך אוכף ממזרח, אך מורדותיה ממערב, מצפון ומדרום תלולים ומצוקיים. עמידה על ראש הגבעה מספקת תצפית מאוד רחבה - ממזרח על הרי יהודה, מצפון על אזור מודיעין ומעלה בית חורון, במערב על עמק איילון ומדרום על צפון השפלה. תצפית זו היא כנראה הסיבה לכך שבחרו צבאות שונים מתקופות שונות להקים את בסיסם כאן. האתר בוצר בשלהי התקופה הסלאוקית או בימי בית חשמונאי. ישנן שתי הצעות לזיהוי, הראשונה, זו המצודה שהקים בקכידס בתקופה הסלאוקית והשנייה, מרכז מנהלי-ממלכתי שהוקם באזור זה של "הר המלך". יכול להיות ששני הזיהויים נכונים.
הצעות זיהוי

הממצא הארכאולוגי באתר מעיד כי האתר נחרב בימי מלחמת ורוס (4-5 לפנה"ס), בזמן זה היה האזור בסיס של אתרונגאיוס ושל המורדים היהודיים אותם הנהיג או בימי המרד הגדול (70 לספירה). חוקרים אשר חפרו באתר זה, מציעים כי לרגלי הגבעה עבר נתיב ראשי או משני של הדרך העתיקה ירושלים-אמאוס.
האתר נבנה שוב ואף שימש כבסיס ללוחמיו של בר כוכבא.
האתר בימי מרד בר כוכבא

לוחמי בר כוכבא, כהכנה למרד, הכשירו בתחתית גבעה זו בין השנים 132–136 לספירה, מערות סתר תת-קרקעיות שנקשרות לבורות מים, מערות קבורה ולשאר חציבות קיימות. הם שיפצו גם את הביצורים שבראש הגבעה. גבעה זו, שעליה נמצאת חורבת עקד, שימשה נקודת תצפית ופשיטה של לוחמיו של בר כוכבא אל הדרכים מיפו לאמאוס וירושלים. מכיוון שמבצר זה קטן וביצוריו חלשים, מסיקים החוקרים שהוא לא שימש כבסיס מרכזי במרד בו כוכבא.
על פי תוצאות החפירות השונות שנערכו באתר, החופרים מניחים כי בשלבי הלחימה האחרונים נמלטו המגינים אל תוך המערות וחיפשו בהן מסתור. במקום לא התיישבו מחדש לאחר שנחרב בשנית, נראה שכמה מן הכניסות למערות המסתור התת-קרקעיות נחסמו על ידי הרומאים כדי למנוע את השימוש בהן בעתיד כמקומות מחבוא.