stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישיבת בינות
הערות שוליים

↑  בינות רעננה, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  בנו של הרב שמואל הבר. בשנת ה'תשמ"ז זכה כסגן שני לחתן התנ"ך בחידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי
↑  ר"מ וראש התוכנית הישיבתית לבוגרי צבא של ישיבת מעלה אליהו
סמל הישיבה עד שנת 2018
פרשת עמירב

משה עמירב (משמאל) עם פייסל חוסייני
פרשת עמירב היא כינויה של סדרת פגישות שהתקיימו בחודשים יולי-אוגוסט 1987 בין איש תנועת החרות משה עמירב לבין בכיר אש"ף פייסל חוסייני, בתיווכם של דוד איש שלום ופרופסור סרי נוסייבה, מאוניברסיטת אל-קודס, שבשיאה נוסח ביום 25 באוגוסט מזכר הבנות שתכליתו הייתה לבסס תשתית לשיחות בין ראש ממשלת ישראל יצחק שמיר לבין ראש אש"ף יאסר ערפאת.
רקע

משה עמירב, בן למשפחה רוויזיוניסטית, היה חניך בית"ר. במלחמת ששת הימים לחם במסגרת חטיבה 55 בקרב על ירושלים, נפצע וכתב את סיפרו "סיפורו של צנחן". למד באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא היה יושב הראש הראשון מהליכוד של התאחדות הסטודנטים בישראל ובתום לימודיו ניהל את המכון למחקר חברתי שימושי, את המינהל לבטיחות בדרכים והיה פעיל במסגרת "צעירי חרות" וחבר מרכז הליכוד.
עמירב גיבש תפיסה לפיה יש לפעול ברוח משנתו של זאב ז'בוטינסקי, שראה את הסכסוך הערבי ישראלי כקונפליקט לאומי, ולכן גרס שיש להכיר בישות לאומית פלסטינית ולפעול להסדר מדיני מולה. את תוכניתו, שזכתה בעידוד מדן מרידור ומיכה רייסר, העלה אגף הארגון של חירות על הכתב בצורת חוברת, אשר הגיעה גם לידיו של נוסייבה.
ב-11 באפריל 1987 נחתם בין שר החוץ הישראלי שמעון פרס לבין חוסיין מלך ירדן הסכם לונדון, המקדם את האופציה הירדנית ומציע שליטה ירדנית בשטחי יהודה ושומרון, תוך התעלמות ממעמדו של אש"ף בשטחים, כנציג הבלעדי של העם הפלסטיני. כתוצאה מכך נטו אישים באש"ף לחפש שותפים למשא ומתן שלא מהשמאל הישראלי. בתיווכו של פעיל שלום ירושלמי בשם דוד איש שלום, פנה נוסייבה לעמירב והציע פגישה ראשונה איתו.
המפגשים

עמירב התייעץ עם חבריו מהליכוד דן מרידור, אהוד אולמרט, אז עורך דין וחבר הכנסת, ורוני מילוא. אולמרט התקשר לשמיר ושמיר אישר את המשך המגעים.
בפגישה הראשונה ב-3 ביולי 1987 בביתו של עמירב בעין כרם הציע נוסייבה לצרף למפגשים את חוסייני, שהיה אותה עת הבכיר שבאנשי אש"ף בשטחים. ב-6 באוגוסט 1987 נפגש עמירב פגישה אישית עם שמיר לדיון במינויו לתפקיד מנהל לשכת העיתונות הממשלתית ובפגישה זו עדכן אותו לגבי מגעיו עם האישים הפלסטינים. שמיר לא שלל את המפגשים והשיב ש"חייבים להיות זהירים בנושא הזה".
הפגישה השנייה הייתה ב-13 ביולי בביתו של נוסייבה באבו דיס, בה נכחו עמירב, איש שלום, העיתונאי שלום ירושלמי, פעיל פת"ח ועורך העיתון א-שעב, סאלח זוחייקה, וחוסייני. חוסייני הביע את עמדתו בדבר משא ומתן ישיר בלי תנאים מוקדמים, שכן עצם קיומו יהווה הכרת הצדדים אלה באלה, ובמהלכו יופסקו כל פעולות האיבה, אך דרש את שמירת חשאיות המפגשים.
פגישה שלישית, שהייתה הפגישה השנייה עם חוסייני, הייתה ב-30 ביולי במכון ללימודים ערביים באוריינט האוס. דובר בה על פגישה נוספת בעוד ארבעה ימים בביתו של עמירב בהשתתפות אהוד אולמרט, דן מרידור, איש שלום ונוסייבה, כפגישת הכנה לפגישה עתידית עם חוסייני, אך דבר הפגישה דלף ל"על המשמר" והתפרסם בעמודו הראשון, מה שהביא לביטולה.
ב-8 באוגוסט נפגשו אולמרט וחוסייני בביתו של עמירב. לאכזבתו של חוסייני, אולמרט לא אישר כי ישראל תראה באש"ף את הנציג הפלסטיני.
על אף חשדות הדדיים וחוסר אמון בין הצדדים, נדונו בפגישות הבאות נושאים שונים, שבאו לידי ביטוי במסמך – כגון הזכות להוציא דרכון פלסטיני, שהומר בזכות להוציא תעודות מסע.
במפגש ה-13 והאחרון, ב-25 באוגוסט, הושלם ניסוח מזכר הבנות, אותו העביר חוסייני ליאסר ערפאת ועמירב העביר ליצחק שמיר.
המזכר

מזכר הבנות בין משה עמירב ופייסל חוסייני דף ראשון
מזכר הבנות בין משה עמירב ופייסל חוסייני דף שני הכולל הערות בכתב ידו של עמירב
מכירים בכך כי:

1. זכות ההגדרה העצמית של שני העמים איננה ניתנת לערעור.

ובכך כי:

2. אש"ף הוא הנציג הלגיטימי של העם הפלסטיני ולו המנדט והסמכות לנהל משא ומתן עם ממשלת ישראל ולמדינת ישראל, מאידך, ישנה הזכות הלגיטימית להתקיים בגבולות בטוחים ומוכרים.

ובכך כי:

3. כל ניסיון להשיג הסדר שלא יכלול את מפלגת הליכוד או את אש"ף נידון לכישלון.

אולם בכך כי:

4. התנאים הנוכחיים רחוקים מהשגת הסדר סופי לסכסוך הפלסטיני ישראלי.
אנו מסכימים על כך:
1. ישנם שני שלבים נפרדים למשא ומתן בין אש"ף וממשלת ישראל. השלב הראשון יוביל לכינונו של הסכם ביניים; השלב השני יוביל לכינונו של הסכם סופי.
2. השלב הראשון של המשא ומתן יכול להיות יזום בסדרת מגעים חשאיים, שיתנהלו ברומניה, במצרים, או במדינה אחרת עליה יוחלט. השלב השני של המשא ומתן יתקיים בתוך שנה מהשלמת הסכם הביניים. הצדדים הנושאים ונותנים יחליטו בהתאם לטבעה של ועידת השלום הסופית והערבויות הבינלאומיות הנדרשות להסדר הסופי. יתר על כן, מובן שהסכם הביניים יארך כ-3–5 שנים.
3. מובן שהסכם הביניים יכלול כינון ישות פלסטינית בשטחים המוחזקים על ידי ישראל מאז יוני 1967, עם בירה אדמיניסטרטיבית בחלקים הערביים של ירושלים ושהתושבים הפלסטינים באזורים אלה יפעילו ממשל עצמי בהיקף שיוגדר במשך השלב הראשון של המשא ומתן. הגדרה זו תיקח בחשבון הן את הזכויות הלגיטימיות של הישות הפלסטינית על משאבי הטבע והן את הדרישות הישראליות לגביהם. הממשל העצמי ייכון בתוך שנה מחתימת הסכם הביניים.
4. מובן גם שישות זו תאמץ מאפיינים לאומיים, כגון מטבע, דגל, המנון לאומי, מערכת שידור עצמאית, הסמכות לנפק תעודות זהות ותעודות מעבר ומאפיינים אחרים שיוסכמו במשא ומתן שיבוא, תוך הבנה שאף אחת מחירויות אלה לא תופעל לסכל את תנאי השלום אשר יושגו בין הישות הזו לבין ישראל.
5. הסכם כולל שיעסוק בכינונה של הישות הזו, מעמדם של ההתנחלויות הישראליות והמתנחלים, ההגירה הפלסטינית והשיקום, השיתוף במקורות, כלכלה ויחסי סחר וכולי יושגו במהלך השלב הראשון של המשא ומתן בין הצדדים, ישראל ואש"ף.
יתר על כן, בראיית הצורך להכשיר את האווירה ליוזמת שלום זו, מוסכם כי בזמן זה:
א. ישראל תצהיר על הכרתה באש"ף כנציג הלגיטימי של העם הפלסטיני, וכן אש"ף יצהיר על הכרתו במדינת ישראל.
ב. שני הצדדים יצהירו על נכונותם לעסוק במשא ומתן ישיר עם הצד השני במגמה להשיג הסדר.
ג. ישראל תכריז ותפעל להקפיא כל הפעילות ההתנחלותית במהלך השלב הראשון של המשא ומתן ותחדל מכל פעולה אלימה כנגד העם הפלסטיני ורכושו, באותו מידה אש"ף יכריז ויפעל להקפיא כל הפעולות האלימות והחתרניות נגד ישראל, אזרחי ישראל ורכושם.
אירועי התגובה למזכר

ב-26 באוגוסט, למחרת השלמת ניסוח מזכר ההבנות העביר אותו חוסייני לעיונו של ערפאת, שברך עליו. עמירב העביר את המסמך לעיונו של שמיר, שעמד לנסוע לביקור ברומניה. עוד קודם לכן הציע נוסייבה את תיווכה של רומניה, בשל היותה בקשרים הן עם מדינות המזרח והן עם המערב וחוסר מעורבותה בהסכמי קמפ דייוויד.
ערפאת הזדרז והעביר את המסמך לעיון שליט רומניה, ניקולאה צ'אושסקו והציע לו לתווך בינו לבין שמיר, אך דבר המפגשים והמסמך התפרסמו. חוסייני נעצר מעצר מנהלי שהתפרש כבגידת הליכוד בפלסטינים, נוסייבה הותקף בעקבות הפרשה בידי פלסטינים קיצוניים ובסופו של דבר הושם קץ למגעים.
ב-9 בדצמבר 1987 פרצה האינתיפאדה הראשונה.
אירועי התגובה למזכר > העמדת עמירב לדין התנועה ופרישתו ההפגנתית מהליכוד

פרוץ האינתיפאדה ומערכת הבחירות הצפויה חידדו את חילוקי הדעות בין המפלגות השונות ובתוכן. פרץ קרב גרסאות מתוקשר בין עמירב לבין שמיר ומנהל לשכתו צחי הנגבי ופורסמו הכחשות למעורבותם של אולמרט ומרידור. עמירב הועמד לדין בבית הדין העליון של תנועת החרות אשר, בדלתיים סגורות, שלל את סמכויותיו במוסדות המפלגה, אך לא סילק אותו מהתנועה.
בתגובה לכך יצא עמירב בגמר הדיון אל העיתונאים שהמתינו מחוץ לאולם הדיונים, קרע לעיניהם את פנקס החבר שלו, ובכך הוציא את עצמו לחלוטין מתנועת הליכוד.
במהלך מערכת הבחירות הקרבה "האשים" שר האנרגיה משה שחל את שמיר בהבעת נכונות בפני צ'אושסקו לקיים מגעים עם אש"ף, על בסיס מסמך עמירב, אך שמיר הכחיש זאת בתוקף.
רטרוספקטיבה

מאז הפרשה, בסוף 1987 ותחילת 1988 השתנה המצב המדיני. פרצה האינתיפאדה ולדעתו של עמירב: "אילו הסכים שמיר ב-1987 לקבל את התוכנית לאוטונומיה ולהכרה באש"ף, לא הייתה מתקיימת האינתיפאדה והיה סיכוי שדווקא הליכוד יעשה שלום עם הפלסטינים".
גם אורי מילשטיין, ושלום ירושלמי, תולים בכישלון תוכנית עמירב-חוסייני את הסיבה העיקרית לפרוץ האינתיפאדה, משום שהאופק המדיני, שיכלה ליצור ההידברות הישירה הזו, בין אש"ף לבין הליכוד, מעל לראשו של השמאל, נחסם. אובדן התקווה, האכזבה והתיסכול אצל הפלסטינים, מצאו את ביטויים בהתקוממות.
ב-31 ביולי 1988 הודיע המלך חוסיין על ניתוק הזיקה בין ירדן לגדה המערבית, ובכך הושם הקץ לאופציה הירדנית.
ישראל הכירה באש"ף, ניהלה עם הארגון משא ומתן ואף חתמה איתו הסכמים.
כמה כותבים עמדו על הדמיון שבין הסכמים שנחתמו עם אש"ף, והצעות שהועלו בשלבים שונים של המשא ומתן, למזכר שניסחו עמירב וחוסייני.
בשנת 2000 שימש עמירב יועץ לענייני ירושלים לראש הממשלה אהוד ברק והמשיך לנהל בביתו שיחות חשאיות מטעם ראש הממשלה עם פייסל חוסייני, כשהפעם השתתף בשיחות גם ראש המוסד לשעבר, אלוף במיל. דני יתום, אז ראש המטה המדיני ביטחוני בלשכת ראש הממשלה.
לקריאה נוספת

זאב שיף ואהוד יערי, "אינתיפאדה", הוצאת שוקן, 1990, עמודים 285–288
גיל סמסונוב, "הנסיכים - כיצד כבשו בני המשפחה הלוחמת את הנהגת המדינה", דביר, 2015, עמוד 281
הערות שוליים

↑  לעניין שם הפרשה ר' לדוגמה: משה מעוז, "מעשה עמירב", ידיעות אחרונות 28 בספטמבר 1989, הפותח במילים: "פרשת משה עמירב..."
1 2  שלום ירושלמי, "פרשת עמירב - רטרוספקטיבה", כל העיר, 15 בדצמבר 1989, עמ' 35
↑  משה עמירב, "הרוויזיוניזם ההיסטורי כבסיס אפשרי להסדר שלום", מעריב, 14 באוקטובר 1987, עמוד 11
1 2  יעל פישביין, "יצא מהבונקר של שמיר", דבר, 26 בפברואר 1988
1 2 3  רוני שקד, "כך החמיץ משה עמירב את פרס נובל", ידיעות אחרונות, 13 בספטמבר 1993
1 2 3  שלום ירושלמי, "הטאבו נשבר", כל העיר, 23 בספטמבר 1978, עמודים 21-24
↑  דב גיל-הר, האיש שלא מפחד משלום , באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 11 בדצמבר 2009
↑  בינה ברזל, רוני שקד ויצחק רביחיא, ""המגעים בין איש חרות לאש"ף - בידיעת שמיר"", ידיעות אחרונות, 20 בספטמבר 1987
↑  מנחם רהט, "ביה"ד של חרות נטל מעמירב את כל תפקידיו - והוא קרע את פנקס החבר שלו", מעריב, 27 בינואר 1988, עמוד ראשון
↑  אילן שחורי, "עמירב קרע תעודת חבר "חרות" - לאחר שהוחלט לשלול את זכויותיו", הארץ, 27 בינואר 1988, עמוד ראשון
↑  מנחם רהט ורפאל מן, "שמיר לא יפטר את השר שחל מהממשלה", מעריב, 19 ביולי 1988, עמוד ראשון
↑  אורי מילשטיין, ‏""יצחק, לצה"ל אין תשובה": כשלי הממשלה במהלך האינתיפאדה הראשונה", באתר מעריב אונליין, 9 בדצמבר 2017
↑  לילי גלילי, "כך גמר שמיר את הסיפור", הארץ, 4 באוקטובר 1993
↑  לשכת ראש הממשלה/יועץ ראש הממשלה לענייני תקשורת, הודעה לעיתונות מיום 31 בדצמבר 2000
↑  אריה דיין, "דווקא אהוד ברק התחיל פתאום לדבר על "קודש הקודשים"", באתר הארץ, 8 בדצמבר 2002
משפט היינה-בורל

משפט היינה-בורל הוא משפט יסודי באנליזה מתמטית, הקובע שקבוצה בישר הממשי היא קומפקטית אם ורק אם היא סגורה וחסומה. המשפט חל באותה מידה על קבוצות של וקטורים, כלומר תת-קבוצות של המרחבים האוקלידיים  \mathbb {R} ^{n}.
האפיון של קבוצות קומפקטיות שנותן משפט היינה-בורל אינו נכון בכל מרחב מטרי, ודרכו מצביע המשפט על כך שמערכת האקסיומות של המרחבים האוקלידיים חזקה מזו של מרחבים מטריים אחרים.
המשפט קשור לשני משפטים חשובים אחרים - משפט בולצאנו-ויירשטראס והלמה של קנטור - ואפשר להסיק אותם בקלות יחסית זה מזה.
המשפט קרוי על שם המתמטיקאים אדוארד היינה ואמיל בורל.
רקע

הקומפקטיות היא תכונה מרכזית בטופולוגיה, והיא קשורה לתכונות חשובות רבות אחרות. משפט היינה-בורל קובע, כאמור, שבמרחבים האוקלידיים אפשר לאפיין אותה באמצעות שתי דרישות פשוטות יחסית: שהקבוצה המדוברת תהיה סגורה וחסומה. כיוון אחד של האפיון הזה נכון בכל מרחב מטרי: כל קבוצה קומפקטית היא תמיד סגורה וחסומה. ההפך אינו נכון.
אפיון אחר, כללי יותר, קובע ש(בכל מרחב מטרי), קבוצה היא קומפקטית אם ורק אם היא שלמה וחסומה כליל. הדרישה השנייה, שהקבוצה תהיה חסומה כליל, חזקה יותר מכך שהקבוצה תהיה חסומה סתם, אלא שקבוצה חסומה המוכלת בקבוצה קומפקטית היא גם חסומה כליל. בנוסף לזה, אם המרחב עצמו שלם, אז כל קבוצה סגורה היא שלמה, ולכן במרחבים שלמים קבוצה היא קומפקטית אם ורק אם היא סגורה וחסומה כליל. אפיונים אלה מכלילים את משפט היינה-בורל.
הוכחה באמצעות הלמה של קנטור

כל קבוצה קומפקטית במרחב מטרי היא סגורה וחסומה. הקושי הוא להוכיח שקבוצה סגורה וחסומה היא קומפקטית. כדי להוכיח זאת, מספיק להראות את הטענות הבאות.
תיבה במרחב  d-ממדי היא קבוצה קומפקטית: נניח שיש כיסוי פתוח של התיבה שאין לו תת-כיסוי סופי. נחלק את התיבה ל- 2^{d} "רבעים", על ידי חלוקת כל אחד מצירי התיבה לשניים. לפי ההנחה, לאחד מאלה אין תת-כיסוי סופי. נמשיך באופן כזה, ונקבל סדרת תיבות המוכלות כל אחת בקודמתה, עם קוטר השואף לאפס. לפי הלמה של קנטור, חיתוך כל התיבות בסדרה הוא נקודה אחת. אחת הקבוצות בכיסוי מכסה את הנקודה הזו, ולכן מכילה תיבה מן הסדרה שלנו - אבל זהו כיסוי סופי לאותה תיבה, בסתירה לאופן בחירת התיבות בסדרה.
כל קבוצה חסומה מוכלת בתיבה סגורה כלשהי: משום שכל כדור מוכל בתיבה.
תת קבוצה סגורה של קבוצה קומפקטית, אף היא קומפקטית: בהינתן קבוצה סגורה  B המוכלת בקבוצה קומפקטית  A, נתבונן בכיסוי פתוח של  B. נצרף לכיסוי הפתוח הזה את ההפרש  A\setminus B וקיבלנו כיסוי פתוח של  A, שיש לו תת-כיסוי סופי. נסיר ממנו את  A\setminus B ונקבל תת-כיסוי סופי של הכיסוי של  B.
אריאל כנפו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1970 (בן 55 בערך) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  קינגס קולג' לונדון 
 מנחה לדוקטורט:  שלום שוורץ 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 ביולי 2004) 
 פרסים והוקרה:  פרס מיכאל ברונו (2015) 
 
אריאל כנפו-נעם (נולד ב-1970) הוא פרופסור מן המניין וראש המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ומנהל המעבדה להתפתחות חברתית באוניברסיטה.  מחקריו עוסקים בתחומי פסיכולוגיה חברתית והתפתחותית, בנושא התפתחות אמפתיה ואלטרואיזם בהקשר של תורשה ומשפחה, קשר בין הורות למזג הילד, התפתחות ערכים בתהליכים הקשורים במשפחה ותרבות.
ביוגרפיה

נולד באשדוד לחנה ואשר כנפו, איש חינוך וסופר המתמחה ביהדות מרוקו. למד בצעירותו בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר בירושלים.
את השכלתו האקדמית מהתואר ראשון, ועד השלישי עשה במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, כאשר את תוארו השני עשה במגמה החברתית במחלקה. עבודת הדוקטורט שלו הייתה בנושא: 'העברת ערכים במשפחה – תהליכי תפיסה וקבלה של ערכי ההורה על ידי מתבגרים' והיא נעשתה תחת הנחייתו של החוקר שלום שוורץ. בהמשך הוא עשה פוסט-דוקטורט בפסיכולוגיה חינוכית במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בשנים 2001–2002, ובגנטיקה התנהגותית במרכז למחקר חברתי, גנטי והתפתחותי במכון לפסיכיאטרייה בקינגס קולג' לונדון בשנים 2003–2004.
פרסים הוקרה ומענקים

2007 פרס חוקר צעיר מצטיין מטעם האגודה הבינלאומית לחקר התפתחות הילד.
חודש נובמבר 2012 נבחר לחבר האקדמיה הצעירה למדעים.
2022 מענק מחקר הקרן הלאומית למדע לקידום מחקר על ההתפתחות ההתנהגותית של ילדים מהאוניברסיטה העברית.
חיים אישיים

לכנפו חמישה אחים שאחת מהם היא פרופ' שירה כנפו. תא"ל במיל' הראל כנפו הוא בן דודו.
כנפו נשוי לסיגל ואב לשלושה. בנו הבכור נעם, התמוטט ומת באופן פתאומי בהיותו בן 14 בלבד. לאחר מותו, הוריו הוציאו לאור ספר פרי עטו, בשם "הדרך הנכונה".
מחקר התאומים הישראלי

מחקר התאומים הישראלי (LIST: The Longitudinal Israeli Study of Twins) הוא מחקר התאומים הגדול ביותר בישראל[דרוש מקור]. זהו מחקר אורך המתבצע ברובו במעבדה להתפתחות חברתית בראשות כנפו, ומשתתפים בו תאומים ומשפחותיהם מכל רחבי הארץ. המחקר עוסק בהתפתחות התנהגות חברתית אצל ילדים, תוך התמקדות בהתפתחות של התנהגות פרו-חברתית: הנטייה לעזור, לשתף פעולה, להתחלק ולהביע אמפתיה. נכון לשנת 2011, השתתפו במחקר כ-1500 משפחות.
כמחקר אורך, מחקר התאומים עוקב אחר התאומים לאורך מספר שנים, על מנת לבחון שינויים בהתפתחות.
תחילה, נאספו נתונים על תאומים מכל רחבי הארץ שנולדו בשנים 2004–2005, וכאשר התאומים הגיעו ליום הולדתם השלישי, נשלחו להורים שאלונים הנוגעים למזג והתנהגות התאומים. בהמשך, הוזמנו המשפחות להשתתף במפגשים במעבדה או בביתם בנקודות זמן שונות: כאשר התאומים הגיעו לגילאים 3.5, 5, 6, ו-7. במפגשים השתתפו התאומים במערך ניסוי שבדק את התנהגותם החברתית.
למחקר שני תחומי חקר עיקריים:
חקר התאומים עצמם: התפתחותם, היחסים ביניהם, היחסים בינם לבין הוריהם. המחקר מבקש לענות על שאלות כמו: כיצד תאומים מתפתחים בהשוואה לילדים יחידאים? האם יש הבדל בין סוגי התאומים השונים ביכולות מסוימות או באיכות הקשר ביניהם?
חקר התפתחות תכונות והתנהגויות שונות: המטען הגנטי המשותף לתאומים מאפשר לבחון את אחת השאלות החשובות ביותר בפסיכולוגיה: תורשה או סביבה? כלומר, עד כמה הגנים עימם אנו נולדים אחראים להתפתחות האנושית, ועד כמה הסביבה בה אנו חיים משפיעה. מחקר התאומים הישראלי מתמקד בחקר התפתחות התנהגות פרו-חברתית, ומבקש לענות על שאלות כגון: מה תפקיד הגיל בהתנהגות פרו-חברתית? מה הקשר בין יכולות קוגניטיביות לבין התנהגות פרו-חברתית? מהם הגורמים המכריעים בהתפתחות הנטייה הפרו-חברתית: גנטיים או סביבתיים?
ממצאים נבחרים מהמחקר:
יחסי קרבה בין תאומים: זוגות תאומים מראים בממוצע רמה גבוהה מאוד של קרבה. תאומים זהים מראים יותר קרבה מאשר תאומים לא זהים, ותאומים לא זהים מראים יותר קרבה מזוגות אחים שאינם תאומים.
יחסי יריבות וקונפליקט בין תאומים: לא נמצא הבדל ביחסי הקונפליקט והיריבות בין תאומים זהים לתאומים לא זהים. אולם, נמצאה יותר יריבות אצל זוגות אחים עם הפרש גילאים קטן לעומת תאומים לא זהים.
נמצאה השפעה משולבת להורות ולגן DRD4 (הגן לרצפטור לדופמין) בניבוי התנהגות פרו-חברתית של ילדים: בקרב ילדים שנושאים את אחד המופעים של גן זה התגלה קשר בין התנהגות הורית חיובית כלפי הילדים להתנהגות פרו-חברתית גבוהה של הילדים עצמם. לעומת זאת, בקרב ילדים שאינם נושאים את המופע הזה של הגן, לא נמצא קשר זה.
הקשר בין הפרש משקל התאומים בזמן הלידה לבין בעיות התנהגות: בבדיקת זוגות תאומים מאותו מין, כאשר אחד מהתאומים נולד גדול יותר ב-20% מהתאום השני, נמצא כי לתאום הגדול יותר יש יותר סיכוי לסבול מבעיות התנהגותיות בגיל 3.5. קשר זה נמצא נפוץ יותר אצל תאומים לא זהים מאשר תאומים זהים.
לקט ממאמריו

Knafo, A., Israel, S., & Ebstein, R. P. (2011). Heritability of children's prosocial behavior and differential susceptibility to parenting by variation in the dopamine receptor D4 gene. Development and Psychopathology, 23, 53–67.
Knafo, A., Zahn-Waxler, C., Van Hulle, C., Robinson, J., & Rhee, S. H. (2008). The developmental origins of a disposition towards empathy: Genetic and environmental contributions. Emotion, 8, 737-752.
Knafo, A., & Plomin, R., (2006), Parental discipline and affection and children's prosocial behavior: Genetic and environmental links. Journal of Personality and Social Psychology, 90 (1), 147–164
Knafo, A., & Plomin, R., (2006), Prosocial Behavior From Early to Middle Childhood: Genetic and Environmental Influences on Stability and Change. Developmental Psychology, 42(5), 771–786
Knafo, A, & Schwartz, S.A., (2004), Identity formation and parent–child value congruence in adolescence. British Journal of Developmental Psychology, 22, 439–458
הערות שוליים

↑  פרופ' אריאל כנפו באתר האקדמיה הצעירה הישראלית
↑  11 פרופסורים יקבלו מענקי "מחקרים פורצי דרך" של הקרן הלאומית למדע, באתר ynet, 11 בספטמבר 2022
↑  נעם כנפו, הדרקון הכחול שיכול להגדיל את הטוב!, באתר הדרקון הכחול
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263949705171  ISNI: 0000 0001 0235 6332  LCCN: n2008071812  ORCID: 0000-0003-0613-1960  ResearcherID: M-7438-2017  VIAF: 152673812   WorldCat (עם VIAF): 152673812
ז'קלין סוזן

| --- | --- |

ז'קלין סוזן, 1951
 לידה:  20 באוגוסט 1918 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  21 בספטמבר 1974 (בגיל 56) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  רומן רומנטי 
 תקופת הפעילות:  מ-1963 
 בן או בת זוג:  Irving Mansfield (1939–1974) 
 
ז'קלין סוזן (באנגלית: Jacqueline Susann; 20 באוגוסט 1918 – 21 בספטמבר 1974) הייתה סופרת, מחזאית, ושחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה יהודייה-אמריקאית. מרבית הספרים שכתבה הפכו לרבי מכר והיו גם לסרטי קולנוע. ז'קלין סוזן נחשבת לסופרת האמריקאית הפופולרית ביותר בדורה. ספריה תורגמו ל-39 שפות לפחות ונמכרו ב-29 מדינות. לפחות חמישה מספריה הידועים ביותר תורגמו לעברית.
קורות חיים

סוזן נולדה ב-1918 בפילדלפיה, פנסילבניה, בת יחידה להוריה רוברט סוזן ורוז לבית ג'אנס.
אביה היה צייר פורטרטים יהודי מצליח למדי ורודף נשים. מוצאה של משפחתו היה לטענתו משושן בירת פרס, ומכאן השם סוזן. המשפחה התגלגלה לספרד ולפי האב, המממן העיקרי של מסעו הראשון של כריסטופר קולומבוס, de Suzanne, היה אחד מאבות אבותיה. מרבית בני המשפחה נרצחו על ידי האינקוויזיציה הספרדית והיתר ברחו להולנד ומשם לווילנה, בה גרו כמה מאות שנים והתעשרו מעסקי סחר בעצים. רוברט סוזן נולד ב-1889 ובהיותו בן שנתיים גורשה המשפחה מליטא וכך הגיעה לפנסילבניה.
אימה של סוזן הייתה מורה יהודיה. גם משפחתה ברחה ממזרח אירופה (מקייב), בסוף המאה ה-19, מאימת הפוגרומים שערכו האוקראינים ביהודים. סבתה של סוזן, אידה לבית קחלופסקי (ובהמשך ג'אנס) הגיעה עם משפחתה לפילדלפיה ב-1882, בהיותה בת 14. מסבתא זו למדה סוזן לערוך יומן, ואת דוגמתה היא חיקתה ביומניה שלה.
סוזן הייתה חכמה במיוחד והשיגה במבחני ה-IQ שנעשו לה תוצאה של 140, אך כתלמידה הצליחה פחות, ונחשבה ל"נערת מסיבות". כבר בצעירותה סברה אימה שהיא תהיה בעתיד סופרת, אך סוזן העדיפה להיות שחקנית, מקצוע שאיננו מצריך עבודה קשה כל כך, לדעתה.
עם סיום בית ספר תיכון ב-1936 עזבה סוזן את פילדלפיה, עברה לניו יורק והחלה לעסוק במשחק כפי ששאפה, בעיקר בסרטוני פרסומת קצרים, בתפקידים קטנים. בין השאר היא גם שיחקה באותה תקופה בתיאטרון בברודוויי, בהצגה הידועה "הנשים", בתפקיד משני.
באפריל 1939, בהיותה בת 21 נישאה סוזן לסוכן עיתונות ואיש יחסי ציבור יהודי בשם אירווינג מנספילד (שמו המקורי היה מנדלבאום) (1908–1988). צעד זה עזר לקריירה שלה, משום שהבעל החל לקדם אותה במרץ רב, בהפעילו את השפעתו להכנסת ידיעות ותמונות שלה לעיתונים. תודות למאמצי בעלה היא קיבלה תפקידים שונים, הן בתיאטרון והן בסדרות טלוויזיה וזמן מה אחר כך אף הוצג על בימות התיאטרון המחזה הראשון והיחיד שכתבה - Lovely Me. המחזה נכשל וירד אחרי 37 הצגות בלבד.
על פי השמועות שהסתובבו סביבה, סוזן גמלה לבעלה ברומנים שקיימה מחוץ לנישואין, עם מאהבים ואף מאהבות שונים, ביניהם לפי השמועות: השחקן והקומיקאי היהודי אדי קנטור, שעזב אותה אחרי שאשתו גילתה את הרומן, וזמן מה אחר כך, הזמר והקומיקאי ג'ו לואיס (Joe E. Lewis). לדברי העיתונאי והסופר הבריטי ניקולס ואפשוט בספרו מ-1991 (הוצאת Chatto & Windus) על רקס הריסון, גם השחקנית קרול לנדיס, ששיחקה איתה ב-1945 במחזה A Lady Says Yes, הייתה אחת ממאהבותיה.
בדצמבר 1946 נולד לסוזן ומנספילד בנם היחיד, אשר אובחן בהיותו בן שלוש כאוטיסט, ואושפז בבית חולים מגיל ארבע, אף שבמשך שנים טענו ההורים שהוא מאושפז עקב היותו אסתמטי.
ב-1951 זכתה סוזן בתוכנית אירוח משלה ברשת הטלוויזיה של "דו מונט", אבל התוכנית הסתברה מהר מאוד ככישלון וירדה מהמסכים בתוך כחודשיים. לאחר מכן היא שימשה כפרשנית טלוויזיה בענייני אופנה במשך מספר שנים, וב-1956 הייתה אחת מצוות חברי הפאנל של הסדרה This Is Show Business ברשת הטלוויזיה NBC, שדנה בתעשיית הבידור.
ב-1957 נפטר אביה של סוזן והיא "נקמה" באלוהים, והפכה לקתולית לזמן קצר. מהר מאוד לאחר מכן, היא חזרה ליהדות.
הקריירה הספרותית בצל מחלת הסרטן

הקריירה הספרותית של סוזן החלה ב-1955, כשרכשה כלבת פודל שענתה לשם ג'וזפין. היא החלה אז לכתוב, במקביל ככל הנראה, מספר ספרים, ביניהם ספר על חייה עם אותה כלבת פודל שלה, רעיונות ראשונים לרומן המוצלח והמצליח ביותר שלה "עמק הבובות" (התחיל ככל הנראה במעין תחקיר שהיא כתבה באותה תקופה ושנקרא - The Pink Dolls), ואת ספר המדע הבדיוני "יארגו", שהתפרסם רק שנים רבות אחרי כן, לאחר מותה. בשלב זה מכל מקום, סוף שנות החמישים, עדיין לא יצאה לאור אף אחת מיצירותיה.
ב-1962 חלתה סוזן בסרטן ובידיעה כי נותרו לה עוד שנות חיים ספורות בלבד, היא החליטה שהיא חייבת להביא להוצאתם לאור של ספריה, שנדחו עד אז על ידי כמה וכמה הוצאות לאור. ביומנה היא כתבה: "אסור לי למות בלי להשאיר אחרי משהו, משהו גדול". היא הציעה לאלוהים "עסקה" - אם הוא ייתן לה עוד עשר שנות חיים, היא תהפוך לסופרת רבת מכר. סוזן אכן שרדה במשך כמעט 12 שנה אחרי כן והפכה אכן לסופרת רבת מכר כמובטח.
ב-1963, בת 45, הצליחו מאמציה המחודשים והוצאת Bernard Geis Associates הסכימה לפרסם את ספרה הראשון, אותו ספר על חייה עם ג'וזפין כלבת הפודל שלה. הספר נמכר בכ-35,000 עותקים בכריכה קשה והצלחה יחסית זו איפשרה לה להתמקד מעתה והלאה בכתיבה.
ב-1966 יצא לאור סיפרה השני, "עמק הבובות", שגם את כתיבתו היא החלה, לפחות רעיונית, עוד בסוף שנות החמישים, וגם הוא לא התקבל תחילה לפרסום במספר הוצאות לאור. מכל מקום, משפורסם, הוא הפך מיד לרב-מכר מספר אחד בארצות הברית, על פי הניו יורק טיימס, והחזיק בתואר זה במשך 28 שבועות, זמן שיא. על פי ספר השיאים של גינס, ספר זה (לצד "חלף עם הרוח" ו-"אל תיגע בזמיר") הוא אחד משלושת הרומנים שנכתבו על ידי סופרת אישה, הנמכרים ביותר בעולם (22.6 מיליון עותקים נכון ל-1976) וכיום מעריכים שנמכר עד כה בכ-30 מיליון עותקים.
הצלחתו המסחררת של הספר לוותה עם זאת, בביקורות עוינות, ביניהן גם של גדולי המבקרים והסופרים של אותה תקופה, כמו גור וידאל ואחרים. שנה לאחר צאתו לאור, הוא הפך גם לסרט קולנוע מצליח ביותר, בבימויו של הבריטי מארק רובסון, כאשר גם הסרט זוכה לביקורות שליליות. בתפקיד הזמרת הצעירה והמוכשרת נילי או'הארה שיחקה בסרט פטי דיוק, ולצידה כיכבו גם שרון טייט ואחרים. סוזן עצמה הופיעה גם היא בסרט זה, בתפקיד קצרצר. ב-1970 הפיקה חברת פוקס המאה ה-20 פרודיה על הסרט, שנקראה - Beyond the Valley of the Dolls ושזכתה גם היא להצלחה.
לאחר הצלחתו של "עמק הבובות", זכו גם שני ספריה הבאים של סוזן, The Love Machine ו-Once Is Not Enough, לקבלת פנים אוהדת יותר וגם הם הגיעו מיד עם פרסומם למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. שני הספרים הפכו בהמשך גם לסרטי קולנוע:
הספר The Love Machine, שהיה במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס למשך 26 שבועות, הוסרט ב-1971. כיכבו בו, בין השאר: דיאן קנון, רוברט ריאן, ועוד. גם סוזן עצמה שיחקה בו בתפקיד קטן. הספר Once Is Not Enough הפך גם הוא לסרט ב-1975 וכיכבו בו בין השאר קירק דאגלס, מלינה מרקורי, ג'ורג' המילטון, דברה ראפין, ועוד. את המוזיקה לסרט זה חיבר הנרי מנציני.
סוזן תכננה לכתוב ספר המשך ל"עמק הבובות" ואף החלה בעצם הכתיבה, אולם מותה בטרם עת, קטע זאת.