stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רובע המזקקות
היסטוריה

המזקקה של גודרהאם וורטס נוסדה בשנת 1832 ובסוף שנות ה-60 של המאה ה-19 הייתה למזקקה הגדולה ביותר בעולם. כאשר ייצרה יותר מ-7.6 מיליון ליטר של ויסקי, בעיקר לייצוא בשוק העולמי, נרכשה החברה על ידי המתחרה חירם ווקר (Hiram Walker), מזקק קנדי גדול נוסף. מיקומו לצד קו הראשי של הרכבת הלאומית הקנדית וסמיכותו לשפך (המקורי) של נהר דון לימת אונטריו, יצרו חוצץ שהפריד בין הרובע לבין הקהילות השכנות הסמוכות. עם זאת, אלו איפשרו חיבור תחבורתי נוח לשאר קנדה והעולם. האזור שימש כבסיס פעולה ימי ויבשתי תעשייתי מרכזי של טורונטו בפרט וקנדה בכלל.
תהליך הדה-תיעוש באזור, שהתרחש בסוף המאה ה-20, והפסקת פעילות המזקקה, גרמו לנטישת הרובע. חלק מהמבנים התעשייתיים והמסחריים בסביבה נהרסו מעת לעת והותירו את המזקקה המקורית מוקפת בעיקר במגרשים ריקים. עם זאת, סגירת פעילות המזקקה שעוד נותרה ב-1990, יצרה הזדמנויות עסקיות להשקעה והחל תהליך פיתוח מחדש של האזור, שהכיל את האוסף הגדול והאיכותי ביותר של הארכיטקטורה התעשייתית של התקופה הוויקטוריאנית באמריקה הצפונית.
המיתון הכלכלי של תחילת שנות התשעים של המאה העשרים והצניחה במחירי הדירות ומחירי השכירות למשרדים במרכז העיר טורונטו, עיכבו את המאמצים להחיות את האזור. עם זאת, בשלהי שנות התשעים נבנו שני בנייני מגורים באזור הפריפריפריאלי של הרובע.
בעוד הרובע ממתין להשקעות ושיפוץ, האווירה ששררה בו החלה למשוך במאים לצילום סצנות לסרטים. מאז 1990, האתר שימש כאתר צילום עבור למעלה מ-800 הפקות סרטים וטלוויזיה.
חידוש

בשנת 2001, נרכש האתר על ידי סיטיסקייפ אחזקות בע"מ, אשר הפכה את הרובע לאזור אורבני ידידותי להולכי רגל, באמצעות הרחבת מדרכות וצמצום שטחי כבישי הגישה לאזור. העבודה הושלמה והרובע נפתח מחדש לציבור ב-2003. הבעלים החדשים סירבו להשכיר את כל שטח הקמעונאות והמסעדות לרשתות או זיכיונות, ולפיכך רוב המבנים מאוכלסים בבוטיקים, גלריות לאמנות, מסעדות, חנויות תכשיטים ובתי קפה, כולל מבשלת בירה זעירה. הקומות העליונות של מספר מבנים הושכרו לאמנים כחללי סטודיו ולמשרדים בעלי "מיקוד יצירתי". מרכז הצעירים לאמנויות הבמה, נפתח באתר ומשמש כביתו של "חברת תיאטרון סולפפר" והפקות הדרמה של "קולג' ג'ורג' בראון" הסמוך. ישנן תוכניות לפתח דירות למגורים, משרדים, שטח קמעונאי נוסף על קרקעות ריקות שבשולי הרובע.
רובע המזקקות הוא אתר היסטורי לאומי של קנדה, והוא אתר לשימור תחת "חוק מורשת אונטריו" מאז 1976. הוא היה רשום על ידי מגזין נשיונל ג'יאוגרפיק כ"אתר חובה" בקנדה עבור תיירים ומטיילים.
הערות שוליים

↑  Gooderham and Worts Distillery, Directory of Designations of National Historic Significance of Canada
↑  Gooderham and Worts Distillery Archived March 6, 2012, at the Wayback Machine., National Register of Historic Places
↑  list
↑  Kevin A. Lynch, Kevin Lynch
מזקקת גודרהאם וורטס בסביבות 1860
שימון סבאלה

שימון סבאלה (בפולנית: Szymon Sawala; נולד ב-25 בספטמבר 1982) הוא כדורגלן עבר פולני, ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

סבאלה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של אמיקה וורונקי. ב-24 בנובמבר 2002 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה דיסקובוליה גרודזיסק וילקופולסקי.
בקיץ 2004 חתם סבאלה בהפועל נצרת עילית מליגת העל. ב-18 בספטמבר 2004 ערך סבאלה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד הפועל חיפה. ב-20 בנובמבר הורחק בניצחון 3–4 נגד בית"ר ירושלים.
בקיץ 2005 חתם סבאלה בדרווצה נואוה מיאסטו לובאווסקי, ממנה עבר לויזאס ואולימפיאקוס וולו.
בהמשך הקריירה שיחק סבאלה בגורז'וב וילקופולסקי, פולוניה ביטום, בלחטוב, זבקוויה זבקי וורטה מיידזיקוד.
רות רוט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1967 (בת 57 בערך) שיקגו, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של מכון שיקגו  אוניברסיטת בראון 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אמנות מופשטת 
 
רות רוט (באנגלית: Ruth Root; נולדה בשנת 1967) היא אמנית אמריקאית.
ביוגרפיה

רוט נולדה בשיקגו, ארצות הברית. סיימה את לימודיה באוניברסיטת בראון, רוד איילנד, בשנת 1990, וסיימה תואר שני במכון לאמנות בשיקגו בשנת 1993. היא למדה בתושבות בבית הספר סקוהגן לציור ופיסול בשנת 1994.
עבודתה כוללת ציורים על קנבס, ציורים על פיסות אלומיניום דקיקות, בצורה לא סדירה ופיסות נייר צבועות קטנות.
רוט השתתפה במספר תערוכות, כולל Abstract Redux בגלריית דנזה בניו יורק, Kosmobiologie בגלריית בלוות'ר בברוקלין, ו-Son-of-a-Guston בגלריית קלמנטין בניו יורק. היא הציגה באופן בינלאומי בגלריות כמו גלרי ניקולאוס רוז'יסקה באוסטריה, גלריה מרתה סרברה בספרד, מוזיאון סיאטל לאמנות וגלריה פרנקו נוארו, בטורינו, איטליה.
הציורים של רוט הם בעיקר ציורים מופשטים, המורכבים ממלבנים וצורות פשוטות אחרות בפלטה מוגבלת בעלת צבעים עזים. בציורים של תחילת שנות האלפיים נוספו עיניות או לבדי סיגריות. "ללא כותרת" משנת 2005, באוסף מוזיאון הונולולו לאמנות, הוא דוגמה לשלב זה של יצירותיהם של רוט. זוג עיניים מציצות באופן מסתורי ממרחב כחול כהה. מוזיאון הירשהורן, מוזיאון הונולולו לאמנות, מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס המוזיאון לאמנות מודרנית, מוזיאון סיאטל לאמנות, ומרכז האמנות ווקר נמנים עם האוספים הציבוריים המחזיקים חלק מעבודותיה של רוט.
מתגוררת בניו יורק.
פרסים

1996 National Endowment for the Arts, Mid-Atlantic Grant in Painting
1996 New York Foundation for the Arts Fellowship in Painting
הערות שוליים

↑  Ruth Root (אורכב 04.06.2007 בארכיון Wayback Machine), biography at Andrew Kreps
↑  Roberta Smith, Art in Review: Ruth Root, New York Times, May 9, 2003.
↑  Holland Cotter, Art in Review: Ruth Root, New York Times, March 26, 1999.
↑  Smith, Roberta, "Art in Review: Ruth Root", New York Times, May 9, 2003
↑  Griffin, Nora, "Ruth Root", The Brooklyn Rail, April 4, 2008
↑  Honolulu Museum of Art, wall label, Untitled by Ruth Root, 2005, accession TCM.2009.23.160
↑  hirshhorn.si.edu
↑  Untitled, 2005, accession TCM.2009.23.160
↑  ,lacma.org
↑  "Ruth Root".
↑  seattleartmuseum.org
↑  walkerart.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136168280  ISNI: 0000 0003 8297 5305  LCCN: no2003103643  RKD: 417091  SNAC: w6q55fc8  SUDOC: 128432950  ULAN: 500332853  VIAF: 267935667   WorldCat (עם VIAF): 267935667 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רות רוט".
רודריגו מורנו

רודריגו מורנו משאדו (בפורטוגזית: Rodrigo Moreno Machado; נולד ב-6 במרץ 1991) הוא כדורגלן ספרדי-ברזילאי המשחק בעמדות החלוץ והקיצוני באל-ע'ראפה מליגת העל הקטרית וידוע בשמו הפרטי, רודריגו. הוא בן דודם של שחקני הכדורגל טיאגו אלקנטרה וראפיניה, שאביהם (דודו של רודריגו) הוא כדורגלן העבר מאזיניו, אשר זכה בגביע העולם של שנת 1994 במדי נבחרת ברזיל.
קריירה

רודריגו הוא יליד ריו דה ז'ניירו, והחל לשחק במחלקת הנוער של פלמנגו. בגיל 12 עברה משפחתו לגליסיה שבספרד והוא החל לשחק במחלקת הנוער של ניגראן לאחר מכן עבר לסלטה ויגו. בשנת 2009, בגיל 18, עבר למחלקת הנוער של ריאל מדריד. שבועות ספורים לאחר שהגיע, תפס מקום קבוע בהרכב הקבוצה. זמן קצר לאחר מכן, שיחק גם בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-31 ביולי 2010 חתם על חוזה לחמש שנים בבנפיקה ליסבון עבור שישה מיליון אירו. לריאל מדריד הייתה אפשרות לשוב ולקנות את השחקן עבור 12 מיליון אירו, אותה יוכלו לממש בשנתיים הבאות. עם זאת, לאחר העברתו של פאביו קונטראו מבנפיקה לריאל, בוטל סעיף החזרה לריאל מהחוזה של רודריגו.
חודש לאחר מכן הושאל לבולטון וונדררס עד לסיום העונה. הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במשחק גביע הליגה מול ברנלי ב-21 בספטמבר 2010. את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך ב-23 באוקטובר 2010 מול ויגאן אתלטיק, כשעלה כמחליף באמצע המחצית השנייה. ב-5 בינואר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בבולטון, מול ויגאן.
בעונת 2011/2012 חזר לבנפיקה. במהלך העונה כבש 16 שערים ב-38 משחקים בכל המסגרות, וזכה עם הקבוצה בגביע הפורטוגזי. בעונת 2012/2013 שותף ב-37 משחקים בכל המסגרות במדי הקבוצה, וכבש 11 שערים, והעפיל עם הקבוצה לגמר הליגה האירופית. בעונתו האחרונה במועדון כבש 18 שערים בכל המסגרות, זכה עם הקבוצה באליפות והגיע עמה בפעם השנייה ברציפות לגמר הליגה האירופית.
לקראת עונת 2014/2015 הושאל לוולנסיה מהליגה הספרדית ולאחר עונה נרכש. בעונתו הראשונה בוולנסיה ערך 31 הופעות וכבש שלושה שערים. בעונתו השנייה ערך 25 הופעות וכבש שני שערים. בעונתו השלישית הוסט לעמדת החלוץ המרכזי וכבש חמישה שערים ב-19 הופעות.
ב-29 באוגוסט 2020 חתם לארבע שנים בלידס יונייטד, העולה החדשה לפרמייר ליג, עבור 30 מיליון אירו, סכום שיא עבור המועדון. את הופעת הבכורה שלו בלידס יונייטד ערך כמחליף ב-12 בספטמבר, בהפסד 3–4 לליברפול. הוא פתח לראשונה בהרכב בליגה ב-19 בספטמבר מול פולהאם, במשחק בו ניצחה לידס בתוצאה 3–4. את שער הבכורה שלו במדי לידס הבקיע ב-3 באוקטובר 2020, במשחק שהסתיים בתוצאה 1–1, מול מנצ'סטר סיטי. ב-15 במאי 2021 הבקיע פעמיים בתוך שלוש דקות, לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-58 במשחק מול ברנלי, אותו ניצחה לידס בתוצאה 0–4.
את שערו הראשון לעונת 2022/2023 כבש במשחק הראשון של העונה ב-6 באוגוסט 2022, שהסתיים בניצחונה של לידס יונייטד, 1–2 על וולברהמפטון וונדררס. ב-13 באוגוסט הבקיע צמד במשחק מול סאות'המפטון, שהסתיים בתוצאה 2-2. ב-21 באוגוסט הבקיע בפעם הרביעית ברציפות, בניצחון 0–3 על צ'לסי.
ב-13 ביולי 2023 חתם לשלוש שנים בא-ריאן מליגת העל הסעודית.
קריירה > קריירה בינלאומית

בצעירותו שיחק רודריגו בנבחרת ספרד עד גיל 19, וסייע לה להגיע למקום השני באליפות אירופה לנוער בשנת 2010, לאחר שכבש שני שערים, כולל אחד במשחק הגמר נגד צרפת. בשנת 2011 השתתף עם הנבחרת באליפות העולם בכדורגל עד גיל 20, בה כבש שלושה שערים וסייע לנבחרת להעפיל לשלב רבע הגמר.
רודריגו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ספרד ב-1 בספטמבר 2011, במשחק בו הבקיע שלושער בניצחון 2–7 על גאורגיה עד גיל 21 במסגרת מוקדמות אליפות אירופה לנבחרות צעירות. ב-21 במרץ 2013, במשחק ידידות נגד נורווגיה עד גיל 21, הבקיע את שערו ה-13 בנבחרת, ובכך הפך למלך השערים של הנבחרת הצעירה של ספרד, ושבר את שיאו של אוסקר גרסיה שנקבע ב-1992.
ב-3 באוקטובר 2014 זומן על ידי המאמן ויסנטה דל בוסקה לנבחרת הבוגרת של ספרד לקראת מוקדמות יורו 2016. הוא ערך את הופעתו הבכורה ב-12 באוקטובר, בניצחון 0–4 נגד לוקסמבורג, כאשר החליף את דייגו קוסטה בדקה ה-82. ב-6 באוקטובר 2017 כבש את שערו הראשון בנבחרת, בניצחון 0–3 על אלבניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
תארים > קבוצתיים

אליפות אירופה עד גיל 19: 2010
אליפות פורטוגל: 2014
הגביע הפורטוגזי: 2012
גביע הליגה הפורטוגזית: 2012, 2014
הגביע הספרדי: 2019
תארים > אישיים

השחקן הספרדי הצעיר של השנה: 2012
הליגה האירופית: הרכב העונה 2013/2014
הערות שוליים

↑  העברות בעולם - 29.8: מואיז קן חוזר ליובנטוס, ואן דה בייק למנצ'סטר יונייטד?, באתר וואלה, 29 באוגוסט 2020
↑  Harry Poole, Burnley 0 Leeds United 4, BBC Sport. 15 May 2021
↑  Leeds United 2 Wolverhampton Wanderers 1, BBC Sport. 6 August 2022
↑  Mantej Mann, Southampton 2 Leeds United 2, BBC Sport. 13 August 2022
↑  Alistair Magowan, Leeds United 3 Chelsea 0, BBC Sport. 21 August 2022
| נבחרת ספרד – אולימפיאדת לונדון 2012 |
| --- | --- | --- |
|  1 דה חאה •  2 אספיליקווטה •  3 דומינגס •  4 ח. מרטינס •  5 א. מרטינס •  6 אלבה •  7 אדריאן •  8 מוניאין •  9 רודריגו •  10 מאטה •   11 קוקה •  12 מונטויה • 13 בוטיה •  14 רומאו • 15 איסקו • 16 טייו • 17 הררה • 18 מריניו • מאמן: מייה |  1 דה חאה •  2 אספיליקווטה •  3 דומינגס •  4 ח. מרטינס •  5 א. מרטינס •  6 אלבה •  7 אדריאן •  8 מוניאין •  9 רודריגו •  10 מאטה •   11 קוקה •  12 מונטויה • 13 בוטיה •  14 רומאו • 15 איסקו • 16 טייו • 17 הררה • 18 מריניו • מאמן: מייה | ספרד |
| נבחרת ספרד – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 דה חאה •  2 קרבחאל •  3 פיקה •  4 נאצ'ו •  5 בוסקטס •  6 אינייסטה •  7 סאול •  8 קוקה •  9 רודריגו •  10 טיאגו •   11 ואסקס •  12 אודריאוסולה • 13 קפה •  14 אספיליקווטה • 15 ראמוס • 16 מונראל • 17 אספאס • 18 אלבה • 19 קוסטה • 20 אסנסיו • 21 סילבה • 22 איסקו • 23 ריינה • מאמן: היירו |  1 דה חאה •  2 קרבחאל •  3 פיקה •  4 נאצ'ו •  5 בוסקטס •  6 אינייסטה •  7 סאול •  8 קוקה •  9 רודריגו •  10 טיאגו •   11 ואסקס •  12 אודריאוסולה • 13 קפה •  14 אספיליקווטה • 15 ראמוס • 16 מונראל • 17 אספאס • 18 אלבה • 19 קוסטה • 20 אסנסיו • 21 סילבה • 22 איסקו • 23 ריינה • מאמן: היירו | ספרד |
שימון פולמן

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1890 ורשה, האימפריה הרוסית 
 נרצח:  אוגוסט 1942 (בגיל 52) טרבלינקה, גרמניה הנאצית 
 מוקד פעילות:  וינה 
 תקופת הפעילות:  מ-1915 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 סוגה:  מוזיקה קאמרית
 שפה מועדפת:  פולנית 
 כלי נגינה:  ויולה
 
שימון פולמן (בפולנית: Szymon Pullman; ‏15 בפברואר 1890, ורשה – אוגוסט 1942, טרבלינקה) היה כנר, מנצח ומורה למוזיקה יהודי פולני. מייסד ומנהל אנסמבל ותזמורת פולמן.
ביוגרפיה

פולמן נולד בוורשה. הוא היה אחיינה של השחקנית היידישאית המפורסמת אסתר רחל קמינסקה ובן דודם של אידה קמינסקה ויוסף קמינסקי. הוא למד אצל לאופולד אאואר בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג בין השנים 1905–1909, שם קיבל את תעודת גמר.
בשנת 1913 המשיך את לימודיו אצל מרטין פייר מרסיק בקונסרבטוריון בפריז. הוא חזר לוורשה, והקים וניצח על תזמורת קאמרית שהתמחתה במוזיקה של הקלאסיקה של וינה בין השנים 1915–1920. בשנות העשרים והשלושים לימד כינור, ויולה ומוזיקה קאמרית בקונסרבטוריון החדש של וינה. (Neues Wiener Konservatorium) שם אימן כמה קבוצות ובהן רביעיית המיתרים של גלימיר (בהנהגתו של פליקס גלימיר).
בשנת 1930 הקים את אנסמבל פולמן, המורכב מ-17 נגני מיתר (ארבע רביעיות מיתרים עם קונטרבס), שההתמחות שלהם הייתה ביצועם לפוגה הגדולה אופ' של לודוויג ואן בטהובן מס' 133 ורביעיית מיתרים בסי-מינור אופ. 131. מאוחר יותר נוספו עשרה נגני כלי נשיפה במטרה להקים את תזמורת פולמן, שהופיעה בקביעות בווינה וברחבי אירופה עד שנת 1938, אז הצליח פולמן לברוח לפריז.
הוא השפיע על הכשרתם של דורות של מבצעי מוזיקה קאמרית בארצות הברית, אוסטרליה (Musica Viva Australia) ובמקומות אחרים.
באוגוסט 1939 ביקר בוורשה שבפולין בניסיון למכור בית השייך לאשתו ונלכד שם על יד הנאצים. הוא נכלא בגטו ורשה, ניהל את התזמורת הסימפונית של גטו ורשה, שבין המוזיקאים הבולטים של התזמורת היה לודוויק הולקמן. הלהקה הופיעה לעיתים קרובות בין השנים 1940–1942. פולמן גורש למחנה ההשמדה טרבלינקה בתחילת אוגוסט 1942, שם נרצח. אף אחד מנגני התזמורת לא שרד.
הערות שוליים

↑  Blaszczyk, Tadeusz (1964). Dyrygenci polscy i obcy w Polsce dzialajacy w XIX i XX wieku. Polskie Wydawnictwo Muzyczne, Kraków.
↑  Fuks, Marian (1989). Muzyka ocalona. Judaica polskie, Warszawa.
↑  Reitler, Josef (1934). 25 Jahre Neues Wiener Konservatorium 1909-1934. Neues Wiener Konservatorium, Wien.
↑  Blum, David (3 נוב' 1996). A Violinist already a Legend but still a Dynamo. New York Times, New York. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Shmith, Michael (1996). Musica Viva Australia. The First Fifty Years. Playbill Pty. Ltd., Sydney.
↑  Eisenberg, Azriel Louis (1981). Witness to the Holocaust. Pilgrim Press. ISBN 0-8298-0432-3.
↑  Reich-Ranicki, Marcel (1999). Mein Leben. Deutsche Verlags-Anstalt, Stuttgart.
↑  Gilbert, Shirli (2005). Music in the Holocaust: confronting life in the Nazi ghettos and camps. Clarendon Press, Oxford.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811568632305606  GND: 1041941560  VIAF: 305306898   WorldCat (עם VIAF): 305306898
רודריגו לארה

רודריגו לארה בונייה (בספרדית: Rodrigo Lara Bonilla; ‏11 באוגוסט 1946 – 30 באפריל 1984) היה עורך דין ופוליטיקאי קולומביאני, ששימש כשר המשפטים תחת הנשיא בליסריו בטנקור. לארה נרצח על ידי אנשיו של ברון הסמים פבלו אסקובר בגלל פעילותו הנמרצת ברדיפת סוחרי הקוקאין, בעיקר אלו השייכים לקרטל מדיין. מותו של לארה הוביל לכתב אישום נגד אסקובר בשל מעורבותו ברצח ולפולמוס ממושך בקולומביה על הסכמי הסגרה עם ארצות הברית, מה שעלה בסופו של דבר בחייהם של אלפי אנשים.
קורות חייו

לארה, יליד העיר נייבה (Neiva) בירת מחוז וילה בקולומביה, למד משפטים באוניברסיטת קולומביה. שנים לאחר מכן הצטרף למפלגה הליברלית, שעמדה תחת הנהגתו של הנשיא הליברלי לשעבר אלפונסו לופס מיקלסן. ב-1969, בעודו רק בן 23, מונה לארה לראש עיריית הולדתו נייבה.
בתפקיד שר המשפטים

באוגוסט 1983, לארה, שהשתייך למפלגה הליברלית החדשה שהקים יחד עם המועמד לנשיאות לואיס קרלוס גלאן, מונה על ידי הנשיא בליסאריו בטאנקור לתפקיד שר המשפטים, במקום ברנרדו גייטאן מהצ'ה. לארה, יחד עם גלאן, גינה בפומבי את קרטלי הסמים בקולומביה, ובמיוחד הקרטלים בעיר מדיין, שהובלו על ידי אסקובר. כאשר נבחר אסקובר לקונגרס, הוקיע אותו לארה בפומבי והזכיר את קשריו עם קרטלי הסמים. לארה חשף הן את שחיתותו של אסקובר עצמו והן את ההשפעה שיש לברוני הסמים על הפוליטיקה וקבוצות הספורט בארצו באמצעים פסולים. היומון "אל אספקטדור" תמך בהכרזת השר ופרסם לראשונה את תמונת המעצר המשטרתי של אסקובר מ-1976. במטרה לערער את אמינותו של לארה, הציג ג'אירו אורטגה, בעל בריתו של אסקובר בקונגרס, צ'ק (שהוכח בסופו של דבר כמזויף) שניתן כביכול ללארה מטעם סוחר הסמים הידוע אוואריסטו פורס. ראיה זו, בנוסף לשיחה מוקלטת בין לארה ופורס, גרמה לרבים להטיל ספק בלגיטימיות דבריו של לארה. הנשיא בטנקור, לעומת זאת, דחה את ההאשמות ושמר על לארה בתפקידו.
לאחר שהקשר לכאורה בין לארה לבין קרטלי הסמים הוכח כבלתי אמין, החלה הממשלה לחשוף את עסקאות צללים של קרטל מדיין, במיוחד זה של אסקובר. אסקובר גורש מהקונגרס ואשרתו האמריקאית בוטלה. השר הלך רחוק יותר, להחיות את האישומים הפליליים נגד אסקובר ואנשי סמים אחרים, כגון קרלוס להדר. לארה הורה גם על תפיסה ועיקול של מאות נכסים ומטוסים ששימשו לכאורה לייצור והפצה של חומרים בלתי חוקיים. בתקופה זו החל הקונגרס הקולומביאני לדון גם בדבר הסכם הסגרת פושעים עם ארצות הברית, דבר שהיה מסכן מאוד את אסקובר ובעלי בריתו אשר היו אחראים להברחת והפצת חומר רב אל תוך תחומי ארצות הברית, ומשכך ביקשו לפתור את בעיותיהם על ידי חיסולו של לארה.
ההתנקשות

שמונה חודשים בלבד אחרי שנכנס לתפקידו במשרד המשפטים, לארה נהרג במכוניתו בליל 30 באפריל 1984, ברחוב 127 בבוגוטה, אשר מאוחר יותר נקרא "Avenida Rodrigo Lara Bonilla" לזכרו. הרצח אירע בידי מתנקש שנשלח על ידי אסקובר, בשם איבן דריו גויסאדו, שנסע על אופנוע ימאהה מדגם DT175. גויסאדו חוסל במקום בידי שומרי ראשו של השר, בעוד ביירון ולאסקז, נהג האופנוע, נתפס על ידי המשטרה ובילה יותר מעשר שנות מאסר.
ההתנקשות > ההשלכות

מותו של לארה הכה בהלם את ממשלת קולומביה, ומיד לאחריו היא החלה לפעול במרץ לאישור חוק ההסגרה והחלה במלחמה עיקשת כנגד הפשע המאורגן. במקומו של לארה מונה אנריקה פארג'ו גונזלס לתפקיד שר המשפטים. בתפקידו הוא הוביל התקפה קשה על סוחרי סמים, שהוביל להסגרה של שלושה חברי קרטל מדיין לארצות הברית.
בתרבות הפופולרית

בסדרת הטלוויזיה הקולומביאנית אסקובר, אל פאטרון דל מאל (2012), לארה מגולם בידי השחקן הקולומביאני ארנסטו בנג'ומאה.
בסדרת הטלוויזיה נרקוס (2015) של חברת נטפליקס (עונה 1, פרק 3, "הגברים של תמיד"), לארה (מגולם בידי השחקן המקסיקני אדן קאנטו) מתואר מגנה את אסקובר בקונגרס ונרצח.
הערות שוליים

↑  AP (1984-05-01). "JUSTICE MINISTER SLAIN IN BOGOTA". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-07-04.
↑  מריה אנטוניה סנצ'ס, אל פאיס, מחכים למשיח, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA17586692  ISNI: 0000 0000 2341 5584  LCCN: n83312085  NTA: 167714546  VIAF: 58003989   WorldCat (עם VIAF): 58003989
רוברט דסה

| --- | --- |

 לידה:  8 במאי 1933 אלכסנדריה, מצרים
 פטירה:  25 בספטמבר 2024 (בגיל 91) רמת השרון, ישראל
 מדינה:  ישראל, מצרים 
 תאריך עלייה:  1968
 ידוע בשל:  מנידוני קהיר ומגיבורי "העסק הביש"
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מקצוע:  פעיל ציוני, עיתונאי, סופר, צייר
 
קבלת פנים בבית נשיא המדינה, זלמן שזר, לפדויי שבי ממצרים. בתמונה, מימין לשמאל: רוברט דסה, פיליפ נתנזון, מרסל ניניו, השליש הצבאי של הנשיא, זלמן שזר
רוברט דסה (8 במאי 1933 – 25 בספטמבר 2024) היה אחד מנידוני קהיר, שישב בכלא במצרים במשך 14 שנה עקב השתתפותו ב"מבצע סוזנה", אשר נודע גם בשם "העסק הביש". דסה שוחרר במסגרת עסקת חילופי שבויים לאחר מלחמת ששת הימים. לאחר הבאתו לישראל שירת בצה"ל והגיע לדרגת סגן אלוף. דסה עבד שנים רבות כעיתונאי במחלקה הערבית של הטלוויזיה הישראלית.
ביוגרפיה

רוברט דסה נולד באלכסנדריה שבמצרים לזהרה, שעברה מישראל למצרים במהלך מלחמת העולם הראשונה, ולנסים שהיה יליד אלכסנדריה, נצר למשפחת דסה הירושלמית. הוא למד בבית הספר היסודי של הקהילה היהודית באלכסנדריה ובתיכון על שם הרמב"ם, מיסודו של הרב משה ונטורה אשר היה הרב הראשי של אלכסנדריה. רוברט ספג את אהבת ישראל והציונות בבית הספר וכן בתנועת בני עקיבא בעיר, שבה היה חניך, ואף מילא בה תפקיד של מרכז הסניף. בשנת 1949 התבקש הנער רוברט דסה על ידי ד"ר חיים (ויקטור) סעדיה, שהיה פעיל ציוני מראשי תנועת 'בני עקיבא' מקהיר, להיכנס אל בין שורות תנועת "דרור" ולעשות נפשות ל'בני עקיבא". בתנועת "דרור" הכיר רוברט שני צעירים יהודיים נוספים – ויקטור לוי ופיליפ נתנסון שלימים גויסו יחד עמו למודיעין הישראלי.
ביוגרפיה > הגיוס

במחלקת המודיעין שבמטה הכללי של צה"ל הייתה עם קום המדינה יחידה מבצעית - יחידה 131, שתפקידה היה למלא משימות מודיעין מעבר לקווי האויב בעיקר בעת מלחמה. בשנת 1951 נשלח למצרים קצין ביחידה, סרן אברהם דר, כדי לגייס צעירים יהודים תושבי מצריים שאוהדים את הרעיון הציוני ולהפעילם במשימות איסוף מידע. אברהם דר נעזר בפעילים ציונים ובאנשי המוסד לעלייה ב' כדי לאתר צעירים מתאימים. רוברט דסה הומלץ כמועמד מתאים ואברהם דר פנה אליו וביקש את עזרתו. כדי לעשות זאת היה על דסה לעזוב את התנועה, והוא עשה זאת בלב כבד. כדי להרחיק כל חשד, רוברט יחד עם צעירים ציוניים נוספים מקהיר ומאלכסנדריה העמידו פנים שהם חבורת צעירים הוללת הרחוקה מהתנועה הציונית.
ביוגרפיה > ההכשרה בישראל

רוברט דסה זומן להכשרה בישראל. לשם כך הוא נרשם ללימודים באוניברסיטה בצרפת, התקבל, והגיע לישראל דרך צרפת בינואר 1953. בישראל הוא השתתף בקורס מזורז שלווה גם בסיורים לאורכה ולרוחבה של הארץ. לימים סיפר דסה כי המראות שראה באותם טיולים הגבירו את אהבתו לישראל, נחקקו בזכרונו, וחיזקו אותו במהלך 14 השנים בכלא המצרי.
ביוגרפיה > הפעולה

בשנת 1954 החליטה ממשלת בריטניה להוציא את צבאה ממצרים. ישראל חששה מצעד זה ולכן הועלתה הצעה באמ"ן לחבל בחשאי במתקנים בריטיים ואמריקניים במצרים, ובאמצעות מעשים אלו לגרום לבריטים לשנות את החלטתם. החוליה באלכסנדריה נבחרה למלא משימה זו וקצין מיחידה 131, אברי אלעד, נשלח להפעיל אותה. רוברט דסה השתתף במספר פעולות שגרמו לשריפות קלות ללא פגיעה בנפש. פעולה נוספת נקבעה ל-23 ביולי, יום השנה למהפכת הקצינים החופשיים, ובה תוכננה חבלה נגד בתי קולנוע בקהיר ובאלכסנדריה. פיליפ נתנסון נשלח לבצע את החבלה בקולנוע 'ריו' שבאלכסנדריה, אך בעלותו במדרגות הקולנוע התלקח מטען החבלה שבכיסו והוא נעצר. רוברט דסה שהה באותה עת בקהיר עם חברו שמואל עזר. כאשר חזר למחרת אל ביתו, נעצר מיד.
ביוגרפיה > המשפט

חברי שתי החוליות נעצרו בתוך ימים אחדים והועמדו לדין. מפקד החוליה בקהיר, ד"ר משה מרזוק, ומפקד החוליה באלכסנדריה, שמואל עזר, נידונו למוות ונתלו בקהיר בח' בשבט תשט"ו, 31 בינואר 1955. חברי החוליות האחרים נשפטו לתקופות מאסר ממושכות. רוברט דסה נידון ל-15 שנות מאסר עם עבודות פרך. היחיד שלא נעצר היה המפקד אברי אלעד. לימים התברר כי הוא בגד וכי הסגיר את פקודיו לידי המודיעין המצרי.
ביוגרפיה > בכלא

דסה וחבריו עברו עינויים קשים בעת החקירה וסבלו קשות גם בכלא. לדסה נגרמו נזקים בלתי הפיכים בשלהם אף הוכר לאחר עלייתו ארצה כנכה צה"ל. במהלך השהות בכלא גילה דסה תעצומות נפש וכושר הישרדות מדהים. הוא היה ספורטאי וארגן בכלא קבוצת כדורגל, עמד בראשה ובהמשך אף כיהן כמאמנה. הוא ניצל זאת כדי לצאת עם הקבוצה לתחרויות בבתי כלא אחרים בניסיון לפגוש את חברת החוליה מרסל ניניו, שהייתה בכלא נשים. דסה למד לנגן והצטרף לתזמורת הכלא. בנוסף לכך הוא וחברו לתא מאיר זפרן היו בעלי כישרון ציור, הם צורפו לחוג ציור שבמסגרתו ציירו פורטרטים של קציני הכלא, הורשו לצייר את הווי החיים בכלא, השתתפו בתערוכה של עבודות אסירים, ואף הצליחו בזכות כך לשפר את תנאי חייהם ולעזור לחבריהם.
ביוגרפיה > השחרור והעלייה לישראל

לאחר מלחמת ששת הימים בפברואר 1968 נערכה עסקת חילופי שבויים בין ישראל למצריים שבמסגרתה רוברט דסה, ויקטור לוי, מרסל ניניו ופיליפ נתנסון השתחררו מהכלא והובאו ארצה.
לאחר הגעתו לישראל עם שחרורו למד באוניברסיטת תל אביב בחוגים לשפה וספרות ערבית ולהיסטוריה של המזרח התיכון. הוא קיבל דרגת רב-סרן בחיל המודיעין, ומאוחר יותר הועלה לדרגת סגן אלוף.
הוא עבד שנים רבות כעיתונאי במחלקה הערבית של הטלוויזיה הישראלית.
לרוברט דסה ולרעייתו שלושה ילדים ושבעה נכדים. התגורר ברמת השרון, ואף זכה לתואר יקיר העיר.
נפטר ב-25 בספטמבר 2024 בביתו ברמת השרון בגיל 91.
יצירותיו > הספר "בחזרה לקהיר"

דסה היה היחיד מחברי הרשת ששב לבקר במצרים לאחר שחרורו, וביקר בה יותר מעשרים פעם. הוא כתב את חוויותיו מאירועי 1954 ומשהייתו בכלא המצרי ופרסם אותם בשנת 1992 בספרו "בחזרה לקהיר".
יצירותיו > ציור

העיסוק בציור היה אחד הדברים שעזרו להישרדותו של דסה בכלא, והוא המשיך בכך אף בישראל במסגרת אגף השיקום של משרד הביטחון. ציוריו הוצגו במספר תערוכות ביניהם: תערוכה ייחודית של ציוריו מטעם משרד הביטחון הוצגה במוזיאון ההגנה בתל אביב-יפו בנובמבר 2011 ובה הוצגו גם ציורים "שחלקם הוברחו ממצרים לישראל וחלקם נשלחו מהכלא בהסכמת המצרים".
ציוריו הוצגו גם בתערוכה "גיבורים כאמנים" תערוכה של המרכז למורשת המודיעין יחד עם ציוריהם של חבריו למאבק פיליפ נתנסון, שמואל עזר ומאיר זפרן.
לקריאה נוספת

אביעזר גולן, מבצע סוזנה - הסיפור המלא של נידוני "הפרשה", הוצאת ידיעות אחרונות, 1990
עמלה עינת, המשימה האבודה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008
הערות שוליים

1 2 3  רוברט דסה, באתר הקרן להנצחת קדושי קהיר
↑  אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
↑  "עסק הביש" (מבצע סוזאנה), באתר המרכז למורשת המודיעין
↑  אלוף מאיר עמית - האיש שבזכותו שוחררו האסירים (עמ' 16), באתר kotar.cet.ac.il
↑  עירית רמת השרון, יקיר העיר רוברט דסה, באתר עירית רמת השרון, ‏2017
↑  נינה פוקס, "גיבור ישראל": הלך לעולמו רוברט דסה, השורד האחרון מפרשת "עסק הביש", באתר ynet, 25 בספטמבר 2024
↑  רוברט דסה, בחזרה לקהיר, רוברט דסה, 1992
↑  הסופר רוברט דסה, באתר סימניה
↑  קורין אלבז-אלוש, החיים בשבי המצרי: הציורים הנדירים של השבוי מפרשת "עסק הביש", באתר ynet, 2 בנובמבר 2021
↑  מוזיאון ההגנה, תערוכת הציורים של רוברט דסה מ"נידוני קהיר", באתר מוזיאון ההגנה בת"א, ‏2011
↑  קורין אלבז אלוש, החיים בשבי המצרי הציורים הנדירים של השבוי מפרשת "עסק הביש", באתר ynet, 2 בנובמבר 2021
↑  המרכז למורשת המודיעין, גיבורים כאמנים, באתר המרכז למורשת המודיעין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007460225705171  LCCN: nr93002003  VIAF: 61413689   WorldCat (עם VIAF): 61413689