stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלן אוואנס
ביוגרפיה

אוואנס נולד בדנפרמלין שבסקוטלנד בשנת 1956. אביו שירת בחיל האוויר המלכותי. הוא למד בבית הספר התיכון וודמיל ובגיל 14 חתם בקבוצה דנפרמלין אתלטיק, איתה זכה בגביע הסקוטי עד גיל 16 ובכמה גביעים אחרים.
הוא חתם על תנאים מקצועיים בה ב-21 במאי 1973 ובתחילת דרכו שיחק כחלוץ לפני שעבר להגנה. אוואנס ערך את הופעת הבכורה הרשמית ב-27 באוקטובר אותה שנה במשחק נגד גרינוק מורטון לאחר שהחליף את קן מקי ברבע השעה האחרונה. כשהיה בן 17 ערך אוונס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2–2 נגד ריינג'רס, משחק בו שבר את רגלו הימנית.[דרוש מקור] אוואנס חזר לכשירות ב-16 במרץ 1974 ונכנס כמחליף נגד קלייד. בעונת 1974/75 הפך לשחקן קבוע בדנפרמלין אתלטיק לאחר הפציעות של ג'ים לישמן ודייב מק'ניקול. בסך הכול ערך במדיה 123 הופעות וכבש 15 שערים.
הסקוטי הצטרף לאסטון וילה לאחר והסקאוט שלה שבכלל הלך לראות את משחקו של יו ווייט השוער, בסופו המליץ למועדון להחתים את אוואנס.[דרוש מקור] העברתו התרחשה במאי 1977 ודנפרמלין אתלטיק קיבלה מקדמה של 21,600 ליש"ט עם 10,800 נוספים לאחר שרשם עשר הופעות בקבוצה הראשונה.[דרוש מקור] הוא זכה עימה להצלחה רבה. הופעת הבכורה הגיעה ב-4 במרץ 1978 וזמן לא רב לאחר מכן כבש במילואים שישייה בניצחון 0–10 על שפילד יונייטד. בשתי הופעות נוספות שיחק כחלוץ לפני שחזר לעמדתו הטבעית ושיתף פעולה בהגנה לצד קן מקנוט. בעונת 1980/81 זכה באליפות מפתיעה והראשונה של המועדון מאז 1910, ועונה אחר כך בגביע אירופה לאלופות. במפעל האירופי ההגנה תחתו ספגה רק שני שערים ב-9 משחקים כל הדרך אל הניצחון 0–1 בגמר על באיירן מינכן. בזכות הצלחת המועדון זומן ושיחק בנבחרת סקוטלנד במונדיאל 1982. אוואנס עזב את אסטון וילה ב-1989 לאחר שערך בה 473 הופעות וכבש 63 שערים. התחנות האחרונות בקריירה שלו היו לסטר סיטי ודרלינגטון.
תארים

אליפות אנגליה: 1980/81
מגן הקהילה: 1981 (משותף)
גביע אירופה לאלופות: 1981/82
הסופר קאפ האירופי: 1982
קבוצת השנה בליגה האנגלית: 1980/81
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקה בנבחרת סקוטלנד, מתוך אתר scottishfa
↑  שאלות ותשובות עם אוואנס על תקופתו באסטון וילה, מתוך האתר הרשמי של המועדון avfc
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w65r8p25 
| נבחרת סקוטלנד – מונדיאל 1982 |
| --- | --- | --- |
|  1 ראף •  2 מקגריין •  3 גריי •  4 סונס •  5 הנסן •  6 מילר •  7 סטראכן •  8 דלגליש •  9 ברזיל •  10 ווארק •   11 רוברטסון •  12 ווד • 13 מקליש •  14 נאריי • 15 ג'ורדן • 16 הרטפורד • 17 אוואנס • 18 ארצ'יבלד • 19 סטורוק • 20 פרובן • 21 ברלי • 22 לייטון • מאמן: סטיין |  1 ראף •  2 מקגריין •  3 גריי •  4 סונס •  5 הנסן •  6 מילר •  7 סטראכן •  8 דלגליש •  9 ברזיל •  10 ווארק •   11 רוברטסון •  12 ווד • 13 מקליש •  14 נאריי • 15 ג'ורדן • 16 הרטפורד • 17 אוואנס • 18 ארצ'יבלד • 19 סטורוק • 20 פרובן • 21 ברלי • 22 לייטון • מאמן: סטיין | סקוטלנד |
אלמשהדאוי קינג סטור

| --- | --- |

סניף קינג סטור בדליית אל כרמל
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מוטו:  "תפדלו...להרגיש בבית"[דרוש מקור]
 מייסדים:  בילאל סלאח, מוחמד סלאח
 תקופת הפעילות:  1983 "אל משהדאוי" 2007 "קינג סטור" – הווה
 בעלות:  בילאל ומוחמד סלאח (80%)   הפניקס (20%)
 ענפי תעשייה:  קמעונאות 
 מוצרים עיקריים:  מזון
 מנכ"ל:  מג'די כתאני
 עובדים:  1,200
  
 אתר רשמי
 
אלמשהדאוי קינג סטור המוכרת בשם המקוצר "קינג סטור" היא רשת סופרמרקטים ישראלית אשר הוקמה בשנת 2007, ונכון לשנת 2023 מונה כ-22 סניפים. נכון לשנת 2022, הרשת נכללת ברשימת הקמעונאים הגדולים של רשות התחרות (יחד עם 23 רשתות נוספות).
רובם המוחלט של הסניפים ממוקמים באזור הצפון (11 סניפים) ועוד שניים בבאר שבע וכפר קאסם (אזור תעשייה לב הארץ).
היסטוריה

הרשת הוקמה בשנת 2007 על ידי בני הדודים בילאל ומוחמד סלאח על בסיס חברת אלמשהדוי שהוקמה על ידי אבותיהם, תושבי היישוב משהד בשנת 1983, שעסקה ביבוא מזון והפעילה חנות קטנה בכפר כנא.
הרשת, שהיא חברה אחת מתוך קבוצת חברות, החלה פעולתה תחילה ביישובים ערביים. בהמשך רכשה הרשת סניפים מפסידים של רשת שופרסל ביישובים יהודיים, וכיום היא מפעילה 13 סניפים בישראל. מחזור מכירותיה עומד על כמיליארד שקלים. הרשת משווקת מוצרים באריזות גדולות. בנוסף משווקים בה מוצרים המיוצרים על ידי מפעל קסטל ששייך למשפחה ומייצר מוצרי מזון ומוצרים המיובאים על ידי יבואנית המזון אלמשדווי.
החברה עברה מהפכה והחלה להתמסד לאחר רפורמת הניהול בה והעברתה, כמו גם העברת החברה, מעסק משפחתי אל ארגון מנוטרל שיקולים משפחתיים. בהובלת מנכ"ל החברה, מג'די כתאני - רואה חשבון בהכשרתו - אשר היה הראשון לשמש בתפקיד ניהולי מחוץ למשפחה. כשנה לאחר מכן, נכנס עו"ד ד"ר מהדי נעאמנה כאיש מפתח שני בתפקיד של יועץ משפטי ומנהל נכסי הקבוצה.
בשנת 2017 רכשה חברת הביטוח הפניקס 20% מן הבעלות על הרשת תמורת 15 מיליון שקלים.
בינואר 2023 הציגה הרשת תוכנית אסטרטגית רחבה - 'קינג סטור 2030'. בקינג סטור התכוונו להשקיע בהתרחבות 100 מיליון שקל בשנים הקרובות להגדיל את כמות הסניפים מ-22 ל-35 סניפים תוך שנתיים.
בשנת 2023 השיקה קינג סטור רשת חנויות שכונתיות בתל אביב בשם YOM. מנכ"ל הרשת הצהיר כי מטעמי דת לא ימכרו בה אלכוהול ומטעמים ערכיים גם לא סיגריות.
הערות שוליים

↑  שירה ספיר, ‏בהשקעה של 100 מיליון שקל: רשת הסופרמרקטים שמתרחבת לגוש דן, באתר גלובס, 23 בינואר 2023
↑  רשות התחרות, רשימה של קמעונאים גדולים 2022, באתר gov.il מרכז מידע רשות התחרות, ‏30.05.2023
↑  מירב קריסטל, רשת קינג סטור הערבית במו"מ לרכישת סניפים ממגה, באתר ynet, 24 ביוני 2015
↑    נווית זומר, השותפה המפתיעה של רשת קינג סטור, באתר "ידיעות אחרונות", 28 בדצמבר 2017
↑  בלי אלכוהול וסיגריות: קינג סטור תקים סופרמרקטים חדשים, באתר וואלה, 23 בינואר 2023
↑   סימי ספולטר, בלי אלכוהול וסיגריות: רשת הסופרמרקטים מהחברה הערבית מגיעה לתל אביב, באתר TheMarker‏, 23 בינואר 2023
↑   סימי ספולטר, ללא סיגריות ואלכוהול: רשת הקמעונות הערבית משיקה חנויות שכונתיות בת"א, באתר TheMarker‏, 7 בספטמבר 2023
אלכסיי בטלוב

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1928 ולדימיר, ברה"מ 
 פטירה:  15 ביוני 2017 (בגיל 88) מוסקבה, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פראובראז'נסקויה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  1944–2017 (כ־73 שנים) 
 מקום לימודים:  בית ספר התיאטרון האמנותי של מוסקבה (1950) 
 בן או בת זוג:  Gitana Leontenko 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות (1981)  מדליית הפטיש והמגל (9 במרץ 1989)  עיטור לנין (9 במרץ 1989)  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית (1964)  פרס הפדרציה הרוסית (2005)  Triumph (2003)  פרס ניקה (2001)  פרס האחים וסילייב של הרפובליקה הסובייטית הרוסית (1966)  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (1969)  פרס לנין קומסומול (1967)  עיטור לנין (4 בנובמבר 1967)  גיבור העמל הסוציאליסטי (9 במרץ 1989)  אמן העם של ברית המועצות (29 בדצמבר 1976)  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה (20 בנובמבר 2008)  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית (10 בנובמבר 1998)  מסדר קירילוס ומתודיוס  פרס נשיא הפדרציה הרוסית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסיי בטלוב בשנת 2006
אלכסיי בטלוב (ברוסית: Алексей Баталов; ‏20 בנובמבר 1928 - 14 ביוני 2017) היה שחקן ובמאי קולנוע רוסי וסובייטי. הוא זכה בפרס ברית המועצות ופעמיים בפרס רוסיה ובשנת 1976 הוענק לו תואר אמן העם. על פעילותו בתחום הקולנוע הוא קיבל מספר עיטורים כולל עיטור גיבור העמל הסוציאליסטי.
חייו

בטלוב נולד בולדימיר למשפחת שחקני תיאטרון. לאחר שהוריו התגרשו כשהיה בן חמש, הוא התחנך במשפחת האב החורג ויקטור ארדוב. חלק מקרובי המשפחה נעצרו והוצאו להורג במהלך הטיהורים הגדולים. כיוון שאמו הייתה שחקנית ואביו החורג היה סופר, כבר מילדותו הכיר בטלוב סופרים, שחקנים ומשוררים מוסקבאים. לבטלוב הילד היה ברור שיהיה בבגרותו שחקן תיאטרון. כבר ב-1944, כאשר משפחתו נמלטה ממוסקבה לאזור טטרסטן, החל בטלוב לעבוד כעובד במה ואף השתתף בצילומי סרט קולנוע. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה חזרה המשפחה למוסקבה. ב-1950 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בשנים 1951-1953 גויס בטלוב לצבא ועשה את שרותו הצבאי בתיאטרון צבאי במוסקבה. בשנים 1953-1956 הוא שיחק בתיאטרון האמנותי. במקביל, החל משנת 1954, הוא התחיל לשחק בקולנוע באולפנים בלנינגרד. ב-1957 הוא עבר להתגורר ללנינגרד והיה שחקן קבוע ובמאי באולפני לנפילם. הוא עבד באולפני לנפילם עד לשנת 1975 כאשר חזר למוסקבה.
ב-1957 שיחק בטלוב בסרטו של מיכאיל קלטוזוב "העגורים עפים" (Летят журавли). סרט זה זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-1958. סרט של יוסיף חפץ על פי סיפור של אנטון צ'כוב "הגברת עם כלבלב" בו שיחק בטלוב זכה בפרס הגדול בפסטיבל קרלובי וארי שנת 1960.  ב-1962 שיחק בטלוב בתפקיד ראשי בסרטו של מיכאיל רום "תשעה ימים של שנה אחת" (Девять дней одного года).
בשנות ה-60 החל בטלוב לביים סרטים אך הם לא זכו להצלחה גדולה. לאחר בימוי של שלושה סרטים הוא חזר למשחק. במהלך שנות ה-70 הוא המשיך לשחק בסרטים רבים לרבות כוכב האושר שובה הלב. ב-1980 הוא שיחק בתפקיד ראשי בסרט "מוסקבה אינה מאמינה בדמעות" וזכה בפופולריות מחודשת, אך לא ניצל את הצלחתו ומעט לשחק בסרטים נוספים.
החל משנת 1975 לימד בטלוב ב-VGIK, ומ-1979 כיהן כפרופסור במוסד זה.
בטלוב היה פעיל ציבורי וכיהן בתפקידים באגוד עובדי תעשיית הקולנוע במשך שנים רבות.
אלקטרוסטאר

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  בצלאל גורלי
 תקופת הפעילות:  1946–הווה (כ־78 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 משרד ראשי:  תל אביב-יפו
 ענפי תעשייה:  תעשיית האלקטרוניקה 
 מוצרים עיקריים:  מאווררים
  
 star.co.il
 
אלקטרוסטאר בע"מ המוכרת במותג סטאר, היא חברה פרטית ישראלית לייצור מאווררים. החברה הוקמה ב-1946 על ידי בצלאל גורלי, כמפעל לעבודות חיתוך מתכת. ב-1950 עברה החברה להתמחות בפיתוח וייצור מאווררים לשוק המקומי והבין־לאומי והייתה החברה הראשונה בישראל לייצור מאווררים.
היסטוריה

בשנים שאחרי קום המדינה, התבסס המשק הישראלי על ייצור מקומי, מה שיצר בעלי מלאכה רבים בהתמחויות שונות. בצלאל גורלי הבחין בחוסר במכונות לחיתוך פחים והחליט לייבא גיליוטינה מקצועית לחיתוך פחים. שירותי חיתוך המתכת אכן נדרשו וגורלי, שהיה היחיד בתל אביב עם מכשיר גיליוטינה, נתן שירות לחברות רבות באזור.
במהלך עיסוקו כחותך מתכת נתקל גורלי במאוורר שולחני אמריקאי. הוא פירק אותו לגורמים, הבין כיצד יוכל לעשות מוצר טוב יותר, ופנה לבעלי מלאכה מקומיים, שייצרו עבורו את חלקי הפנים והמנוע. שניאור זקהיים (אביה של השחקנית אסתי זקהיים) יצר את החילזון, חלק במאוורר שהוא סוג של ספירלה שמורכבת במנוע ומתרגמת כוח, מפעולה אופקית לפעולה אנכית. כשהאב טיפוס הראשון היה מוכן, קם המפעל ב-1950, ועמד על כושר ייצור של 6–8 מאווררים ביום. הדגמים הראשונים של החברה דמו מאוד למקביליהם האמריקאיים ובעיקר לדגמים דומים של וסטינגהאוס וג'נרל אלקטריק, לדוגמה דגם הסטאר סטנדרט התבסס במידה רבה על דגם ה-Power Aire 12PA2 של חברת וסטינגהאוס.
ב-1960 עבר המפעל למבנה גדול יותר ולקראת סוף שנות ה-60 הגביר את כושר הייצור לכ-300 מאווררים ביום, כ-100 אלף מאווררים בשנה.[דרושים מקורות] באותה תקופה המאווררים של אלקטרוסטאר היו הפופולריים ביותר בישראל ויוצאו למדינות רבות, הם התחרו בדגמים דומים מתוצרת גלאון, אמקור ומדגמים מתוצרת חוץ לרוב מאירופה, ארצות הברית, ויפן.
במהלך 1963 השיקה החברה את הדגם המשופר "סופר סטאר" שהפך להיות הדגם המזוהה עמה ביותר וב-1970 הושק המותג "Bluestar" המשמש את החברה עד היום. דגמים אלו זכו לאמינות ופופולריות רבות בבתים הישראליים של אותן שנים וחלקם עדיין בשימוש כיום.
אלקטרוסטאר היא החברה הראשונה בישראל שהפעילה קו המוני לייצור מוצרי חשמל. בשנות ה-70 החברה נמנתה על שלוש החברות הישראליות שחצו ייצור של מיליון יחידות בשנה.[דרושים מקורות] השתיים האחרות הן אמקור וסיפולוקס.
בשנת 1988 קבלה אלקטרוסטאר את אות היצואן המצטיין אחרי שהגיעה להיקף ייצוא של מיליון ורבע ש"ח בשנה. הייצוא היה ליוון, בלגיה, הולנד ומעט לצרפת, אך בעיקר לאנגליה, כולל מכירה של 280 מאווררים לארמון בקינגהאם. ביוני אותה במהלך האינתיפאדה הראשונה הוצת מפעל החברה ביפו, ושוקם תוך חודשים מעטים.
ב-1 בספטמבר 1985 נחתם הסכם סחר חופשי בין ישראל לארצות הברית. הסכם זה אפשר לאלקטרוסטאר לייבא מאווררי איכות מארצות הברית ללא מיסים. עיקר הייבוא היה מ-Lasko, מפעל מאווררים אמריקאי שהיה באותה העת הגדול בעולם. הייבוא החל ממאווררי עמוד, ובהמשך עבר למאווררי תקרה.
בתחילת שנות האלפיים החברה עברה לייבא מאווררים שפותחו בלעדית עבורה מהמזרח במקביל לדגמים שעדיין מגיעים מחברת Lasko.
ב-2010 השיקה החברה את מאוורר המגדל "טורבו הוריקן" מתוצרת Lasko, הדגם הפך פופולרי מאוד בסלון הישראלי וזכה לדגמים מתחרים מתוצרת גולד-ליין ואלקטרו חנן.
כיום החברה מנוהלת על ידי יובל גורלי, בנו של בצלאל.
הערות שוליים

↑  25 שריפות בארץ. חשד ש-7 מהן מהצתות, חדשות, 12 ביוני 1988
↑  אלקטרוסטאר - מודעה, חדשות, 15 באוגוסט 1988
↑   אתר האינטרנט הרשמי של Lasko
אמת מארץ תצמח

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  חיים סבתו 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  פרוזה 
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים 
 תאריך הוצאה:  1997 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  997011536200405171, 990017358540205171, 997011554957105171
 
אמת מארץ תצמח הוא ספר הפרוזה הראשון של הרב חיים סבתו, מראשי ישיבת ההסדר במעלה אדומים.
הספר בנוי משלושה סיפורים קצרים המבוססים על סיפורים אמיתיים על הקהילה היהודית בעיר חלב ומכילים חוויות אישיות של הסופר כנער ופרטים אוטוביוגרפים רבים.
עיקרי העלילה > גלגל חוזר בעולם

הנובלה המרכזית בספר מספרת על הפילוסוף והוגה הדעות היהודי-צרפתי בני לוי ועל חזרתו בתשובה. הסיפור מתחיל באבי סביו, חכם פרוש מן הציבור בשם חכם רפאל שפורטה שאינו מסכים להצטרף לחרם כנגד חברת כל ישראל חברים, בשל פרישותו וחוסר רצונו להתערב בעסקי הציבור ועל אף הפצרת הרב הראשי של ארם צובא, שבשל כך מקפיד עליו.
הגלגל מתגלגל כך שנכד החכם מתמנה למנהל בית הספר של כל ישראל חברים, ובנו, גיבור הסיפור נוסע לצרפת הופך למנהיג מרד הסטודנטים בפריז ולתלמידו של 'הפילוסוף הנודע' (כינוי לז'אן פול סארטר). לאחר אכזבתו מכישלון המהומות מזדמנת לו נסיעה לארץ ישראל שבה הוא מבקר בכותל המערבי ופוגש יהודי חלבי המזכיר לו את סבו ומחזיר אותו אל שורשיו היהודיים ואל מסורת אבותיו.
שם הסיפור מרמז על הגלגל שחוזר פעמיים: בפעם הראשונה קפידתו של הרב מתקיימת וצאצאיו של חכם שפורטה עזבו את היהדות בגלל חברת כל ישראל חברים. בפעם השנייה חוזר הגלגל לאותו צאצא והוא מגלה מחדש את יהדותו על ידי חכם חלבי.
עיקרי העלילה > אמת מארץ תצמח

סיפור בלשי על כתב יד שנעלם למשך שבעה דורות. שזורים בו מתחים רבים, ביניהם היחס לשבתאות בחלב וביהדות המזרח בכלל, וכן אופיים של החלבים ובעיקר תקיפותם. אר"ץ היא ראשי תיבות ידועים לארם צובא, ושם הסיפור רומז לחיפוש אחר האמת של בני ארם צובא במתח בין סנגוריה לקפדנות.
בשני הסיפורים הראשונים המספר הוא בן דמותו של הסופר, בן הקהילה החלבית בעל חוויה דתית עמוקה, גאווה גדולה בבני עדתו וההשתפכויות הרבות על בני הקהילה, חכמיה ומנהגיה.
עיקרי העלילה > לוחות ושברי לוחות

תיאור המקונן על העולים מכל פזורות ישראל בשנות ה-50, איך השאירו אחריהם קהילות מפוארות ועל נחלתם במעברת בית מזמיל הלא היא קריית יובל של ימינו לא הגיעו. המספר הוא נער צעיר הגדל במעברה ומספר על סבו מחכמי חלב (רומז לסב המחבר מצד אמו, חכם אהרן שויקה), דמות שמתלווה לאורך כל הספר ומאיר דרכה על דור שהלך ואבד, דור עולים שנפגש בארץ, ומפגש בין דמויות ממרוקו מפולין ומגרמניה שלא מצאו מקום ליהדותם בארץ ישראל.
הוצאה לאור

יצא לאור בשנת 1997 על ידי הוצאת ידיעות ספרים בעריכת יהודה מלצר. הספר תורגם לאנגלית בשם Aleppo tales על ידי פיליפ סימפסון ויצא לאור בהוצאת טובי (Toby Press) בקונטיקט ב-2004.
אליוט ארוויט

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 1928 ניי-סיר-סן, צרפת 
 פטירה:  30 בנובמבר 2023 (בגיל 95) מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Elio Romano Ervitz 
 מדינה:  ארצות הברית, צרפת 
 השכלה:  ניו סקול  לוס אנג'לס סיטי קולג' 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פרס לוסי (2007) 
 www.elliotterwitt.com
 
אליוט ארוויט (באנגלית: Elliott Erwitt;‏ 26 ביולי 1928 – 29 בנובמבר 2023) היה צלם פרסומת, צלם דוקומנטרי ובמאי סרטים דוקומנטריים יהודי-אמריקאי יליד צרפת הידוע בתמונותיו בשחור-לבן של סיטואציות אירוניות ואבסורדיות במסגרות יומיומיות. הוא היה חבר בסוכנות מגנום משנת 1953.
ביוגרפיה

אליו רומנו ארוויץ נולד בפריז, בירת צרפת, ב-1928, להורים יהודים-רוסים, יוג'יניה ובוריס ארוויץ, שהיגרו מרוסיה לאחר המהפכה הרוסית. לאחר הולדתו עברה המשפחה למילאנו שבאיטליה, וחזרה לצרפת עקב עליית הפשיזם באיטליה. ב-1939, כשהיה בן 11, היגרה משפחתו לארצות הברית, והוא התגורר בניו יורק עם אביו, שנפרד מאמו. בקיץ 1941 עבר עם אביו ללוס אנג'לס. אליו רומנו ארוויץ שינה את שמו לשם האמריקני יותר אליוט ארוויט. הוא למד בבית ספר תיכון בהוליווד (Hollywood High School), ושם החל לגלות עניין בצילום ורכש מצלמת רוליפלקס. בהמשך צילום ויצירת סרטים בלוס אנג'לס סיטי קולג' (אנ') ובבית הספר החדש למחקר חברתי (אנ').
קריירת צילום

ב-1949 עבר לניו יורק, ושם פגש את הצלמים אדוארד סטייכן, רוברט קאפה ורוי סטרייקר. סטרייקר, לשעבר מנהל מחלקת הצילום של מנהלת החקלאות האמריקאית, שכר את ארוויט לעבוד על פרויקט צילום עבור חברת סטנדרד אויל. ב-1951, עם פרוץ מלחמת קוריאה, גויס לצבא ארצות הברית, ושירת כעוזר צלם שהוצב בצרפת ובגרמניה. הוא השתחרר מהצבא ב-1953, ויחד עם אשתו, לוסיין ון קאם, שאותה פגש במהלך שירותו, עבר לגור במנהטן. ב-1953 הוזמן ארוויט להצטרף לסוכנות מגנום על ידי המייסד רוברט קאפה. הוא החל בקריירת צלם עצמאי והפיק עבודות עבור Collier's, Look, לייף ו-Holiday.
הוא תיעד גם אירועים חברתיים-פוליטיים בתצלומיו, כמו ביקורו של ריצ'רד ניקסון בברית המועצות ב-1959, טקס הלוויה של ג'ון פ. קנדי ב-1963 והשבעתו של ברק אובמה בשנת 2009.
אחד הנושאים שארויט הרבה לצלם הוא כלבים: הם היו הנושא של חמישה מספריו, בן כלבה (1974), אל הכלבים (1992), כלבים (1998), ווף (2005), והכלבים של אליוט ארוויט (2008).
ארוויט יצר אלטר אגו, "André S. Solidor" (בראשי תיבות ass - ישבן) היומרני חובש הכומתה, "אמן עכשווי, מאחת המושבות הצרפתיות בקריביים, אני שוכח איזו" כסאטירה על הצילום העכשווי. עבודתו פורסמה בספר משנת 2009, The Art of André S. Solidor, והוצגה ב-2011 בגלריה פול סמית' בלונדון.
באוקטובר 2020 תרם תמונה שצילם בשנת 1965, של זוג כפפות רפואיות תלויות על חבל, לקמפיין של מיזם HOPE לקידום מודעוּת לפעולת הצוותים הרפואיים במגפת הקורונה.
קריירת צילום > הוקרה

ב-1994 נבחר לעמית כבוד של החברה המלכותית לצילום (אנ').
בשנת 2002 הוענקה לו מדליית המאה של החברה המלכותית לצילום, כהוקרה על תרומה מתמשכת ומשמעותית לאמנות הצילום.
בשנת 2011 הוענק לו פרס האינסוף של המרכז הבינלאומי לצילום (אנ'), בקטגוריית מפעל חיים.
בקולנוע

משנות ה-70 הקדיש הרבה ממרצו לסרטים. סרטיו העלילתיים, פרסומות הטלוויזיה והסרטים הדוקומנטריים שלו כללו את "ארתור פן: הבמאי" (1970), "יופי לא יודע כאב" (1971), "אדום, לבן וכחול גראס" (1973) ואת "יצרני הזכוכית עטורת הפרסים של הראת" (1977). היה גם מפעיל המצלמה של "Gimme Shelter"‏ (1970), צלם סטילס עבור "ביב דילן: אין כיוון הביתה" (2005), וסיפק צילום נוסף עבור Get Yer Ya Ya's Out (2009)‏.
אוסף מסרטיו של ארוויט הוקרן בשנת 2011 כחלק מהאירוע המיוחד של פסטיבל DocNYC, "ערב עם אליוט ארוויט".
אחרית ימיו

בשנת 2019 הופק סרט תיעודי אודותיו: "Elliott Erwitt: Silence Sounds Good".
אליוט ארוויט נפטר ב-29 בנובמבר 2023 בביתו בניו יורק.
הערות שוליים

↑  John O'Mahony, Best in show, The Guardian, ‏December 27, 2003
↑  Regarding Elliott: Photographs by Elliott Erwitt, Weinstein Hammons Gallery
↑  Elliott Erwitt, Duncan Miller Gallery
↑  "Elliott Erwitt | Nikita Khrushchev & Richard Nixon, Moscow, USSR (1959) | Artsy".
↑  Jacqueline KENNEDY at John F. KENNEDY's funeral, November 25, 1963
↑  "How photography changed with the Presidential race | photography | Agenda | Phaidon".
↑  Charlotte Cripps, A drastic change of image: Magnum photographer Elliott Erwitt has crafted a glorious alter ego | The Independent, The Independent, ‏February 10, 2011
↑  Supporter Spotlight: Phil Ropy | Project HOPE, Project HOPE, ‏October 13, 2020
↑  Honorary Fellowship, Royal Photographic Society
↑  "Royal Photographic Society's Centenary Award". אורכב מ-המקור ב-1 בדצמבר 2012. נבדק ב-13 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Infinity Awards 2011". International Center for Photography. נבדק ב-16 במרץ 2014. Lifetime Achievement: Elliott Erwitt {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "AN EVENING WITH ELLIOTT ERWITT". DOC NYC (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-12-01.
"An Evening with Elliott Erwitt". International Center of Photography (באנגלית). 2020-01-08. נבדק ב-2023-12-01.
↑  אליוט ארוויט – שתיקה נשמעת טוב, באתר "אפוס 14";
 נעמה ריבה, שתיקת חיי היום־יום, באתר הארץ, 2 במאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498996505171  PLWABN: 9810565619005606  BIBSYS: 90700081  BNE: XX916579  BnF: cb11901865w (data)  CiNii: DA03300441  GND: 118833456  ICCU: RAVV069009  ISNI: 0000 0001 0882 9452  LCCN: n50008973  LNB: 000226422  MusicBrainz: b6e1d607-16a7-4b6a-be10-74c7e12addd7  NDL: 00466197  NKC: xx0034208  NLA: 35067895  NSK: 000516541  NTA: 070468737  PIC: 1997  RERO: 02-A020134998  RKD: 127226  SELIBR: 185632  SNAC: w6tm85ch  SUDOC: 026852721  TePapa: 703  Trove: 817121  ULAN: 500084345  VIAF: 29503147   WorldCat (עם VIAF): 29503147
אליוט אייזנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 במרץ 1933 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  10 בינואר 2014 (בגיל 80) 
 ענף מדעי:  חינוך, cultural education, פדגוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד 
 פרסים והוקרה:  פרס גרומאייר (2005)  מלגת גוגנהיים 
 
אליוט ויין אייזנר (באנגלית: Elliot Wayne Eisner; 10 במרץ 1933 –  10 בינואר 2014) היה יהודי אמריקאי, פרופסור לאמנות וחינוך באוניברסיטת סטנפורד, אחד המוחות האקדמיים המובילים של ארצות הברית. ידוע בשל תרומתו לחינוך באמצעות אומנות, רפורמות בתוכניות לימודים ושיטות מחקר איכותני. בשנת 2005 היה חתן פרס Grawemeyer של אוניברסיטת לואיוויל עבור עבודתו בתחום החינוך.
פועלו ותרומתו המרכזית

אייזנר פעל לקידום תפקיד האמנויות בחינוך האמריקני ולשימוש באמנויות כמודלים לשיפור המעשה החינוכי בתחומים אחרים. אייזנר האמין שלאמנויות חשיבות מכרעת לפיתוח מיומנויות חשיבה אצל ילדים. הוא טען, כי יצירת אמנות עשויה לשמש אידיאל מכונן לחינוך וכי תפיסת הלמידה בתחומי הלימוד המגוונים כמעשה אמנות מעוררת השראה. לטענתו, החינוך הנוכחי צריך לעבור רפורמה במסגרתה יוחלפו דפוסי הלמידה בבית הספר כפי שהם כיום, דפוסים מכניים ושגרתיים, בדפוסי פעילות דומים לאלה שבסטודיו של אמן או מעבדת מדע חדשנית.
אייזנר כתב 17 ספרים ועשרות מאמרים בנושא תוכניות לימודים, הוראה, למידה ומדידה איכותית, בנוסף להרצאות התכופות והמבדרות שלו בארצות הברית וברחבי העולם כולו.
קורות חיים > נעוריו ותחילת דרכו

אליוט וויין אייזנר נולד בשיקגו, אילינוי ב-10 במרץ 1933, בן למשפחת מהגרים יהודים מרוסיה. אביו, לואיס אייזנר, נולד בעיירה של Pavoloch באימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) והיגר לאמריקה ב-1909. אמו, אווה Perzov, היה קצרנית מהעיירה Chechersk (בימינו בלארוס) .אייזנר עבד בתעשיית העור והיה חבר באיגוד הפרוות והעור הבינלאומי (International Fur & Leather Workers Union). החוויה שלו מחברותו באיגוד כמו גם עבודתו המאוחרת יותר במפעל מזוודות ״פלאט״ של שיקגו, החדירו בו נטיות סוציאליסטיות. במסגרת פעילותו באיגוד, הזדמן לו לפגוש את יוג'ין דבס בכנס סוציאליסטי עבור קמפיין הבחירות שלו של 1920.
קורות חיים > השכלה וקריירה

אליוט אייזנר למד וקיבל (M.A (1958 ודוקטורט (1962) בחינוך מאוניברסיטת שיקגו. הוא הועלה לדרגת פרופסור חבר של חינוך ואמנות באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1965. עבודתו תמכה בחינוך לאמנות מבוססת משמעת, והוא פיתח את החשיבות של צורות ייצוג בחינוך. במהלך 1980, היו לו מספר חילופי דברים עם דניס פיליפס ביחס למעמדם של מחקר איכותני על הבנה חינוכית, כמו גם הוויכוח המפורסם עם הווארד גרדנר: האם יצירה בדיונית כגון רומן ניתן יהיה להגיש כמו מסה (אייזנר האמין שהוא יכול, וכמה רומנים מאז הוגשו בהצלחה). הוא פרסם באופן שוטף. יצירותיו כללו מאות מאמרים על תריסר ספרים. כמו כן נאם לעיתים קרובות בפני מורים, מנהלים, ובכנסים מקצועיים. הוא כיהן כנשיא ארגונים מקצועיים רבים, בהם האגודה לחקר החינוך האמריקאית, האגודה הלאומית לחינוך לאמנות, האגודה הבינלאומית לחינוך באמצעות אמנות (International Society for Education through Art) ואגודת ג'ון דיואי.
קורות חיים > מותו

אליוט אייזנר נפטר ב-10 בינואר 2014, מסיבוכים של מחלת פרקינסון.
פרסים חשובים

2005 - אוניברסיטת לואיוויל Grawemeyer Award על עבודתו בחינוך
2004 - Brock International Prize
1997 - הנמען של פרס סר הרברט ריד של האגודה הבינלאומית לחינוך באמצעות אמנות
1992 - חתן פרס ״חוסה וסקונסלוס״ לחינוך כאות הוקרה על 30 שנות עבודתו המחקרית והמקצועית ובמיוחד על תרומתו לגיבוש מדיניות החינוך, שמבוססת על הפוטנציאל הגלום באמנויות בפיתוח החינוך של הצעירים.
ספריו

2005 - Reimagining schools
2002 - The Arts and the Creation of Mind
1998 - בתי הספר שאנחנו צריכים The kind of schools we need
1994 - קוגניציה ותוכניות לימודים Cognition and curriculum
1991 - העין הנאורה The Enlightened Eye
1990 - מחקר איכותני בחינוך Qualitative Inquiry in Education
1979 - הדמיון החינוכי The educational imagination
ציטוטים מפורסמים

״בהוראה, אם מורה מתקדם במהירות או באטיות תלויה לא רק בקצב הדיבור של המורה, אלא גם על מה התלמיד מביא עמו לאירוע. בעבור חלק מן התלמידים, המהיר הוא איטי ועבור אחרים, האיטי הוא מהיר. זו טבעה של אינטראקציה שמגדירה את החוויה שלנו“. (2009)
״אנו זקוקים לבתי ספר מספיק פתוחים, שיאפשרו לתלמידים להשאיר טביעת אצבע על עבודתם ללא תחושה של יתירות. זוהי מטרה שאפתנית, אבל קריטית לרווחתו של כדור הארץ בטווח הארוך”. (2009)
״אני מאמין שזה בהחלט מתאים למורים ואחרים המעורבים בתכנון לימודים לתכנן פעילויות שאין להן מטרות מפורשות או מדויקות״ (1994)