stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יי ניוטון-סמול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1975 (בת 50 בערך) 
 לאום:  ארצות הברית, אוסטרליה
 עיסוק:  עיתונאית, מחברת ספרים, ומנכ"לית ארגון למען חולי דמנציה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טאפטס, בית הספר ללימודי מוסמך בעיתונות של אוניברסיטת קולומביה, אקדמיית דירפילד 
 שפות היצירה:  אנגלית, צרפתית וגרמנית
 יצירות בולטות:  Broad Influence: How Women Are Changing the Way America Works
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 
ג'ניפר "ג'יי" ס. ניוטון סמול (באנגלית: Jennifer 'Jay' S. Newton-Small) (נולדה ב-1975) היא שותפה-מייסדת ומנכ"לית ארגון MemoryWell ועיתונאית בשירות טיים מגזין ובלומברג. היא מחברת הספר Broad Influence: How Women Are Changing the Way America Works, וכן של לפחות חצי תריסר סיפורי שער של טיים, כמו גם מאמרים רבים על פוליטיקה אמריקאית, מדיניות חוץ, מגמות לאומיות, ונושאים אחרים.
ראשית דרכה

ג'יי ניוטון-סמול היא בת יחידה להוריה סו ס. (טאנג) ניוטון-סמול, עורכת דין בינלאומית אשר נולדה בהונג קונג (שמה המקורי הוא סוק צ'ון, אשר פירושו "פרח האביב"), וגראהם "גריי" ניוטון-סמול, כלכלן אוסטרלי אשר סבלו ממחלת אלצהיימר גרמה לניוטון-סמול, מאוחר יותר, לייסד את ארגון MemoryWell. שני הוריה היו דיפלומטים בשירות האו"ם, וכך גדלה ניוטון-סמול במספר מדינות ברחבי העולם, ולמדה לדבר מספר שפות, ביניהן אנגלית, צרפתית וספרדית. הוריה נפגשו בזמביה במסגרת עבודתם, והיו נשואים יותר מ-40 שנים. הם פרשו לגמלאות בנייפלס, שבפלורידה. אמה, סו, הייתה גייסת כספים רבופליקנית נלהבת אשר אהדה את ג'ורג' ו. בוש וסלדה מברק אובמה.
ניוטון-סמול סיימה תואר ראשון באוניברסיטת טאפטס אשר במסצ'וסטס, ואת התואר השני בעיתונאות באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
קריירה עיתונאית

בעבודתה כעיתונאית, ניוטון-סמול עבדה בין היתר בסוכנות הידיעות הצרפתית (2003-2003), ובתור כתבת חדשות בבלומברג, היא סקרה את הבית הלבן ופוליטיקה אמריקאית. אחר כך היא התחילה לעבוד בטיים מגזין, שם התחילה בתור מסקרת הקונגרס, ומאוחר יותר הרחיבה פעילותה לסיקור יותר רחב של פוליטיקה בינלאומית, כולל כיסוי של המזרח התיכון, רעידת האדמה בהאיטי, ופיגועי נובמבר 2015 בפריז. היא כתבה כתבות שער למגזין, וראיינה ראשי מדינות, כולל את ברק אובמה וג'ורג' ווקר בוש במהלך נשיאותו, ומגוון רב של דיפלומטים זרים, סנטורים, מושלים, ונבחרי ציבור אחרים.
MemoryWell

אביה של ניוטון-סמול נפטר כשהוא סובל ממחלת אלצהיימר. לאחר מספר שנים, ב-2016, היא יסדה יחד עם דנבר ניקס וסטיב גטינגר את MemoryWell—רשת מקצועית של עיתונאים אשר כותבים ומספרים את סיפורי חייהם של הסובלים מאלצהיימר וסוגים אחרים של דמנציה, תומכים באלו שמטפלים בהם, ומשמרים את זכרונות חייהם כאשר הם עצמם לא יכולים יותר לשמרם. השלושה הכירו כחברים בצוות הכותבים של טיים מגזין ובוגרים של בית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת קולומביה. בפברואר 2017, ניוטון-סמול התחילה שהייה של 6 חודשים כחברה-מלגאית ב"בית הלציון", מדגרה לסטארטאפים בג'ורג'טאון אשר בוושינגטון די סי, שמטרתה לסייע ליזמים לפתח אסטרטגיות עסקיות.
פרסים

2017 - Halcyon Incubator Fellow, Halcyon House
2016-2017 - New America Fellow, to explore Alzheimer’s disease and end of life care through a book she is writing about her father’s diagnosis and treatment.
2016 - Everett McKinley Dirksen Award for Distinguished Reporting of Congress, for article in Elle. "Newton-Small’s reporting shows that personal relationships can help dissolve the rancor in Congress and break the gridlock.”
2016 - Deadline Club award for community service reporting, awarded to Don Von Drehle, Jay Newton-Small, and Maya Rhodan, “What It Takes to Forgive a Killer” in TIME Magazine
2015 - Harvard Institute of Politics fellow
הערות שוליים

↑  "LinkedIn profile for Jay Newton-Small". LinkedIn.com.
↑  "Jay Newton-Small".
↑  "Jay Newton-Small".(הקישור אינו פעיל)
↑  Newton-Small, Jay (5 בינואר 2016). "Broad Influence: How Women Are Changing the Way Washington Works". Liberty Street. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "MemoryWell".
↑  "Read dementia patients their life stories, and watch what happens". 29 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jay Newton-Small - The Institute of Politics at Harvard University".
↑  Daniel, Patrick (5 בפברואר 2016). "A Conversation With Jay Newton-Small". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sue Newton Small's Obituary on Naples Daily News".
↑  "Jay Newton-Small - aarpinternational.org". אורכב מ-המקור ב-2017-11-13. נבדק ב-2017-11-13.
↑  "MemoryWell".
↑  "MemoryWell".
↑  Bahrampour, Tara; Bahrampour, Tara (15 בדצמבר 2016). "This former journalist helps caregivers get to know who their patients once were, before dementia took hold". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "PressReader.com - Connecting People Through News".
↑  "Fellows". 12 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The 2016 Class of New America Fellows".
↑  "Everett McKinley Dirksen Award for Distinguished Reporting of Congress - National Press Foundation".
↑  "Jay Newton-Small Wins Dirksen Congressional Reporting Award - National Press Foundation".
↑  "Awards – Deadline Club".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2016009196  VIAF: 133145541828796600100   WorldCat (עם VIAF): 133145541828796600100
ג'יימס פלין

| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1934 וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 פטירה:  11 בדצמבר 2020 (בגיל 86) דנידין, ניו זילנד 
 שם לידה:  James Robert Flynn 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה, פילוסופיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוטגו (1967–2017)  אוניברסיטת קנטברי 
 פרסים והוקרה:  Humanities Aronui Medal (2011)  דוקטור במדעים (2010)  עמית החברה המלכותית של ניו זילנד (2007, 2007) 
 תרומות עיקריות
 אפקט פלין
 
ג'יימס רוברט פלין (באנגלית: James Robert Flynn;‏ 28 באפריל 1934 – 11 בדצמבר 2020) היה פילוסוף ופסיכולוג חוקר אינטליגנציה אמריקאי, פרופסור למדעי המדינה באוניברסיטת אוטגו בדנידין, ניו זילנד. היה ידוע בעיקר בזכות תגליתו בדבר הגידול ארוך הטווח של ציוני מנת משכל (IQ) ברחבי העולם, הנקראת על שמו אפקט פלין. גדל בוושינגטון די. סי., רכש את השכלתו באוניברסיטת שיקגו, והיגר לניו זילנד בשנת 1963.
עבודתו

פלין כתב ספרים בתחומי מחקר מגוונים, שכללו חקר ודיון באידאולוגיות, פילוסופיה פוליטית, גזע, מעמד, אינטליגנציה ומנת משכל. ספריו שילבו פילוסופיה פוליטית ומוסרית עם פסיכולוגיה לבחינת בעיות כגון האם ניתן וראוי לדרג גזעים ומעמדות על פי מנת משכל. היה חבר מערכת במספר כתבי עת מדעיים בנושאי אינטליגנציה ופסיכולוגיה.
מאמרו מ-1999 סיכם חלק גדול ממחקרו בנושא הפער בין ציוני מנת משכל אצל אמריקאים ממוצא אירופי ואפריקאי, והניסיונות להסבירו באמצעות תורשה או סביבה. פלין פירש את הראיות, ובייחוד את תגליתו בדבר העלייה בציונים של "שחורים" ושל "לבנים" כאחת בעשרות השנים האחרונות, כעדות לעוצמתם של גורמים סביבתיים לפער.
נפטר ב-11 בדצמבר 2020.
אפקט פלין

"אפקט פלין" הוא המונח שניתן לתגליתו של פלין על עלייה משמעותית וארוכת טווח באינטליגנציה בתוצאות מבחני אינטליגנציה שונים, שנמדדה בחלקים רבים של העולם.
ביבליוגרפיה חלקית

Humanism and Ideology: an Aristotelian View. London and Boston: Routledge and Kegan Paul. 1973. ISBN 0-7100-7442-5.
Race, IQ and Jensen. London and Boston: Routledge & Kegan Paul. 1980. ISBN 0-7100-0651-9. - Reviews the debate, as of 1980, about the research of Arthur Jensen and his critics.
Flynn, James R. (1984). "The Mean IQ of Americans: Massive Gains 1932 to 1978" (PDF). Psychological Bulletin. 95: 29–51. doi:10.1037/0033-2909.95.1.29.
Flynn, James R. (במרץ 1987). "Massive IQ Gains in 14 Nations: What IQ Tests Really Measure" (PDF). Psychological Bulletin. 101 (2): 171–191. doi:10.1037/0033-2909.101.2.171. {{cite journal}}:  (עזרה)
Asian Americans : Achievement Beyond IQ. Hillsdale, N.J.: L. Erlbaum Associates. 1991. ISBN 0-8058-1110-9.
Flynn, James R. (1998). "IQ Gains over Time: Toward Finding the Causes".  In Neisser, Ulric (ed.). The Rising Curve: Long-Term Gains in IQ and Related Measures. Washington (DC): האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה. pp. 25–66. ISBN 978-1-55798-503-3.
Flynn, James R. (1999). "Searching for Justice: The Discovery of IQ Gains over Time" (PDF). American Psychologist. 54 (1): 5–20. doi:10.1037/0003-066X.54.1.5.
Flynn, James R. (2000). "IQ Gains, WISC Subtests and Fluid g: g Theory and the Relevance of Spearman's Hypothesis to Race".  In Bock, Gregory; Goode, Jamie; Webb, Kate (eds.). The Nature of Intelligence (Novartis Foundation Symposium 233). Chichester: Wiley. pp. 202–227. ISBN 978-0471494348.
Flynn, James R. (2000). "IQ Trends over Time: Intelligence, Race, and Meritocracy".  In Arrow, Kenneth; Bowles, Samuel; Durlauf, Steven (eds.). Meritocracy and Economic Inequality. Princeton (NJ): Princeton University Press. pp. 35&–60. ISBN 978-0-691-00468-6.
How to defend humane ideals: substitutes for objectivity. Lincoln, Neb.: University of Nebraska Press. 2000. ISBN 0-8032-1994-6.
Dickens, W. T.; Flynn, J. R. (2001). "Heritability estimates versus large environmental effects: The IQ paradox resolved" (PDF). Psychological Review. 108 (2): 346–369. doi:10.1037/0033-295X.108.2.346. PMID 11381833.
Flynn, James R. (2009). What Is Intelligence: Beyond the Flynn Effect (expanded paperback ed.). Cambridge0: Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-74147-7.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: location (link)
Where Have All the Liberals Gone?: Race, Class, and Ideals in America. Cambridge, UK and New York: Cambridge University Press. 2008. ISBN 978-0-521-49431-1.
The Torchlight List: Around the World in 200 Books. New Zealand: Awa Press. 2010. ISBN 978-0-9582916-9-9.
Flynn, James R. (2012). Are We Getting Smarter? Rising IQ in the Twenty-First Century. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 978-1-107-60917-4.
Fate & Philosophy: A Journey through Life's Great Questions. New Zealand: Awa Press. 2012. ISBN 978-1-877551-32-1.
Flynn, James R. (2013). Intelligence and Human Progress: The Story of What was Hidden in our Genes (l ed.). Elsevier Inc. ISBN 9780124170186.
הערות שוליים

↑  Neisser, Ulric, ed. (1998). The Rising Curve: Long-Term Gains in IQ and Related Measures. APA Science Volume Series. Washington (DC): האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה. ISBN 978-1-55798-503-3. This review of contemporary research includes chapters by Ulric Neisser, James R. Flynn, Carmi Schooler, Patricia M. Greenfield, Wendy M. Williams, Marian Sigman, Shannon E. Whaley, Reynaldo Martorell, Richard Lynn, Robert M. Hauser, David W. Grissmer, Stephanie Williamson, Sheila Nataraj Kirby, Mark Berends, Stephen J. Ceci, Tina B. Rosenblum, Matthew Kumpf, Min-Hsiung Huang, Irwin D. Waldman, Samuel H. Preston, and John C. Loehlin.
↑  "Faculty page". University of Otago. אורכב מ-המקור ב-2010-04-30.
↑  "Intelligence (publisher's page)".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261129105171  PLWABN: 9810541062905606  BIBSYS: 90093150  BnF: cb14499542r (data)  CiNii: DA05516419  GND: 133541479  ISNI: 0000 0001 0951 9309  LCCN: n50004085  LNB: 000186818  NDL: 001219307  NKC: vse2008438118  NLK: KAC201514580  NTA: 074048805  SELIBR: 323332  SUDOC: 079020623  VIAF: 7617850   WorldCat (עם VIAF): 7617850
יהדות סלובניה

כתובה מסלובניה
יהדות סלובניה היא אחת מקהילות יהדות יוגוסלביה המתקיימת בצפון הבלקן, באזור סלובניה של היום.
העדויות המוצקות הראשונות להגעה מאסיבית של יהודים לאזור סלובניה הן מהמאה ה-12, חלקם דוברי איטלקית וחלקם פליטי מסעות הצלב. בתקופה זו הוקמו קהילות במריבור, גוריציה, קרניולה וקרינתיה.
התפרצות מגפת הדבר במאה ה-14 הביאה לגלי פוגרומים קשים ביהודי סלובניה ובשנת 1515 החל גירוש היהודים מערי סלובניה לכפרים בקצוות המדינה ולהונגריה, איטליה וגרמניה. בתחילת המאה ה-19 נכבש האזור על ידי צרפת בעקבות המלחמות הנפוליאוניות, והיא הקימה את הפרובינציות האיליריות כמדינת חסות (1809–1814). בתקופה זו שימשה ליובליאנה כבירת הפרובינציה והיהודים נהנו משגשוג ופריחה, שנמשכו גם לאחר כיבוש השטח על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1910 ישבו בסלובניה כ-190 יהודים אשר תחת השלטון האוסטרו-הונגרי נהנו מזכויות משפטיות שלא זכו להן עד אותה העת.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה הפכה סלובניה לחלק משטחה של יוגוסלביה ובין מלחמות העולם שגשגה הקהילה היהודית בסלובניה בעיקר עקב הגירה למדינה. בתקופה זו נבנו בסלובניה בתי כנסת ובתי ספר יהודיים. תהליך זה נפסק בשנת 1941 עם הכיבוש הגרמני. רבים מיהודי סלובניה נשלחו לאושוויץ-בירקנאו וחלקם נלקחו למחנות ריכוז בשטחי איטליה. היו בין היהודים שהצטרפו לפרטיזנים ולמחתרת הסלובנית.
לאחר סוף המלחמה הוקמה קהילה מחודשת בליובליאנה. על פי סקר אחרון משנת 2005, בסלובניה חיו 99 יהודים בשנת 2002. לאחרונה הוקם בית כנסת ומרכז יהודי קהילתי חדש[דרושה הבהרה][דרוש מקור].
ב-1999 הוכתר על ידי הקהילה היהודית הרב אריאל חדד לרבה הראשי של המדינה ותפקידו מוכר על ידי הממשלה. הרב חדד הוא שליח חב"ד בטריאסטה שבאיטליה הסמוכה ומגיע לליובליאנה כמה פעמים בחודש.
ראו גם

בית הכנסת במריבור
הערות שוליים

↑  International Religious Freedom Report 2005
| יהדות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה (סיציליה) • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • בריטניה (גיברלטר • סקוטלנד • ויילס) • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה •  סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ • ברית המועצות • יוגוסלביה |  |
| מדינות שההכרה בהן מוגבלת | אבחזיה • קוסובו • צפון קפריסין • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה |  |
| אזורים היסטוריים | אשכנז • מזרח אירופה • אוברלנד • אונטרלנד • אלזס • גליציה • טרנסילבניה • קטלוניה • הקרפטים |  |
ג'רי סיינפלד

ערך זה עוסק בקומיקאי ג'רי סיינפלד. אם התכוונתם לדמות מסדרת הטלוויזיה "סיינפלד", ראו .
| --- | --- |

ג'רי סיינפלד, 2016
 לידה:  29 באפריל 1954 (בן 70) ארצות הברית ניו יורק סיטי, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  Jerry Allen Seinfeld 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1976
 עיסוק:  תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה
 מקום לימודים:  קווינס קולג'  State University of New York at Oswego  Massapequa High School 
 בן או בת זוג:  ג'סיקה סיינפלד (1998–?)   שושנה לונסטיין-גרוס (1993–1997) 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי: הסדרה הקומית הטובה ביותר, עבור "סיינפלד" (1993)  פרס גלובוס הזהב: השחקן הטוב ביותר - סדרה מוזיקלית או קומית, עבור "סיינפלד" (1994)  פרס גילדת שחקני המסך: הסדרה הקומית הטובה ביותר, עבור "סיינפלד" (1995, ‏1997 ו-1998)
 http://jerryseinfeld.com/
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
ג'רום אלן "ג'רי" סיינפלד (באנגלית: Jerome Allen "Jerry" Seinfeld; נולד ב-29 באפריל 1954) הוא סטנדאפיסט, קומיקאי, שחקן, תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל סדרת הטלוויזיה "סיינפלד" ששודרה מ-1989 עד 1998, שאותה יצר וכתב עם לארי דייוויד וכיכב בה בתפקיד הראשי בתור ג'רי סיינפלד, דמות המבוססת על עצמו. בשנת 2012 יצר את הסדרה "קומיקאים במכוניות שותים קפה", שאותה הנחה עד לשנת 2019.
סיינפלד נחשב לאחד מאמני הסטנד-אפ המצליחים והמשפיעים בעולם. באפריל 2004 דורג כקומיקאי ה-12 הגדול ביותר בכל הזמנים, כחלק מתוכנית הספיישל של ערוץ Comedy Central, "קומדי סנטרל 100". בניגוד למרבית הקומיקאים בני דורו, אשר הושפעו רבות מהסאטירה הבוטה של ריצ'רד פריור ולני ברוס, ההומור של סיינפלד מאז ומתמיד התבסס על מצבים יומיומיים פשוטים ולא על נושאים אקטואליים. הוא נמנע מלהשתמש בגסויות או לעסוק בדת, פוליטיקה וסקס. בדיחותיו השנונות והאבסורדיות אודות היבטים שטחיים כביכול של הקיום האנושי (כגון קניות בסופרמרקט, צפייה בטלוויזיה, תורים בקולנוע, הרגלי אכילה ועוד) העניקו ממד אוניברסלי לסטנד-אפ שלו וסייעו לו להגיע לקהל רחב.
ראשית חייו

סיינפלד נולד בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית. אביו, קלמן סיינפלד, שירת בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, וממוצא יהודי-הונגרי. אימו, בטי (לבית חוסני) והוריה היו ממוצא יהודי-סורי, מהעיר חלב. סיינפלד גדל בעיירה מספקואה (Massapequa), הנמצאת במחוז נסאו, שם למד בבית הספר התיכון העירוני של מספקואה שבלונג איילנד. בגיל 16 הגיע סיינפלד לישראל להתנדב בקיבוץ סער, במשך זמן קצר.
סיינפלד למד שנתיים באוניברסיטת ניו יורק סטייט באוסווגו, ובתום שנת הלימודים השנייה עבר לקווינס קולג' של אוניברסיטת ניו יורק סיטי; בקולג' זה הוא סיים לימודיו בקבלת תואר ראשון בתקשורת ובתיאטרון. אחרי כמה הופעות סטנד-אפ במכללה, החל לגלות עניין בתחום זה.
קריירה

ב-1976, בתום לימודיו בקווינס קולג', החל סיינפלד להופיע בערבי במה פתוחים כסטנאדפיסט, ובהמשך הופיע בספיישל הטלוויזיוני של רודני דיינג'רפילד ברשת HBO. ב-1979 החל סיינפלד להופיע בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "בנסון" בתור פרנקי, שליח דואר שאיש לא רוצה את חברתו. כמה ימים לאחר שהחל עבודתו הגיע סיינפלד למפגש קריאה של התסריט ושם לב כי הוא אינו מופיע בפרק, ומכך הסיק שפוטר - מה שהתברר בהמשך כנכון. במאי 1981 הופיע סיינפלד כסטנדאפיסט אורח בתוכניתו של ג'וני קרסון, וזכה לתשואות גם מקרסון וגם מצד הקהל, ומיד לאחר מכן הופיע בתוכנית האירוח של דייוויד לטרמן. בשנת 1985 הופיע סיינפלד באירוע התרמה למכביה ה־12.
קריירה > "סיינפלד"

ב-1988 חבר סיינפלד לחברו לארי דייוויד, ויצרו ביחד עבור NBC את פרק הפיילוט "סיפורי סיינפלד", שם שהפך גם לשם הסדרה, ששונה בהמשך ל"סיינפלד" - למניעת בלבול עם סדרת הטלוויזיה "סיפורי מרשל". הפרק הראשון של "סיינפלד" שודר ב-5 ביולי 1989, והפרק האחרון שלה ב-14 במאי 1998, כשבסך הכל כללה הסדרה 180 פרקים ב-9 עונות.
יחד עם "סיינפלד", בה הוא גילם את עצמו, שיחקו בסדרה בתפקידים הראשיים גם ג'וליה לואי-דרייפוס בתפקיד איליין בניס, מייקל ריצ'רדס בתפקיד קוזמו קריימר, וג'ייסון אלכסנדר בתפקיד ג'ורג' קוסטנזה.
בחלוף הזמן, צברה הסדרה פופולריות עצומה, מה שלא זכתה לקבל בתחילה, והיא הפכה לאחת מסדרות הטלוויזיה הנצפות ביותר בארצות הברית. שלוש עונותיה האחרונות של הסדרה זכו לממוצע של כ-30 מיליון צופים, וכן שאר העונות זכו לממוצע צופים נאה, שנע בין 15 ל-20 מיליון צופים. פרק הסיום של הסדרה זכה לכ-76 מיליון צופים, ובכך הפך לפרק השלישי הנצפה ביותר של סדרת טלוויזיה בארצות הברית.
קריירה > לאחר "סיינפלד"

ב-1992 השתתף סיינפלד בסאטרדיי נייט לייב בתור מנחה וגם השתתף במספר מערכונים וב-1999 יצא מסאטרדיי נייט לייב.
ב-1998 יצא סיינפלד למסע הופעות מיוחד שכותרתו "אני מספר לך את זה בפעם האחרונה". אלבום באותו שם יצא באותה שנה, מורכב מחומרים ממופע זה.
לאחר שהופסק שידור הסדרה, חזר סיינפלד למקורות, והחל להופיע שוב במועדוני סטנד-אפ. תהליך השגת החומרים למופע שלו הוסרט לסרט התעודה "הקומיקאי". סיינפלד כתב גם מספר ספרים, כשרובם מכילים חומרים ממופעים ישנים שלו.
חברת האשראי אמריקן אקספרס שכרה את שירותיו של סיינפלד למסע פרסום ובו מספר מצומצם של סרטונים; הוא הופיע בפרסומת אחת של דקה, ששודרה במחצית משחק הסופרבול ב-2001, ובשתי פרסומות לאינטרנט בבימויו של בארי לוינסון, המציגות את סיינפלד עם גיבורו משכבר הימים - סופרמן.
ב-2007 הפיק סיינפלד ואף כיכב בתפקיד הראשי בסרט אנימציית התלת-מימד "כוורת בסרט", שיצא לאקרנים ב-2 בנובמבר 2007. במסע יחסי הציבור שליוו את יציאת הסרט, הגיע סיינפלד ב-23 בנובמבר 2007 לביקור קצר גם בישראל. בביקורו נפגש עם נשיא המדינה שמעון פרס, עם ראש הממשלה אהוד אולמרט ועם השחקן שמדבב בעברית את תפקידו של סיינפלד איל קיציס.
סיינפלד השתתף בתפקידי אורח משמעותיים בסדרות הקומדיה "רוק 30", "לואי" ו"תרגיע" (בכיכוב שותפו ליצירת "סיינפלד", לארי דייוויד). בנוסף, הוא נטל חלק בעוד כמה תוכניות בתפקידי אורח יותר קטנים.
ביולי 2012 סיינפלד השיק סדרה אינטרנטית חדשה בשם "קומיקאים במכוניות שותים קפה", בה הוא מארח את חבריו הקומיקאים ברכבי אספנות. בדצמבר 2015 הוא אף אירח בתוכניתו את נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
בדצמבר 2015 הגיע סיינפלד שוב לישראל כשערך ארבע הופעות בהיכל מנורה מבטחים. ב-30 בדצמבר 2017 ערך שתי הופעות נוספות בישראל, כששתיהן התקיימו באותו ערב בהיכל מנורה מבטחים בתל אביב.
בשנת 2022 החל לצלם את סרטו החדש "הקרב על הפופ-טארט" שעלה בנטפליקס ב-3 במאי 2024. הסרט עוסק במלחמה בשנות ה–60 בין קלוגס לפוסט, שתי יצרניות דגני הבוקר הגדולות בארצות הברית שניסו להמציא מחדש את ארוחת הבוקר. סיינפלד ביים את הסרט, כתב אותו וגם משחק בו.
חיים אישיים

סיינפלד נולד למשפחה יהודית ומזדהה כיהודי, למרות התנסות קצרה בסיינטולוגיה בשנות ה-30 שלו.
בצעירותו, ב-1984, התארס עם קומיקאית אמריקאית יהודייה בשם קרול לייפר, אך הם נפרדו. בשנות ה-30 המאוחרות לחייו, היה סיינפלד במערכת יחסים במשך ארבע שנים עם אמריקאית-יהודייה בשם שושנה לונסטיין (אנ') שהייתה בת 17 בתחילת הקשר. מאז 1998 הוא בזוגיות עם מחברת הספרים האמריקאית ג'סיקה סקלר (במקור: נינה דניאל סקלר), אותה פגש במועדון ספורט של ריבוק, אף שהייתה בזמנו נשואה טרייה למישהו אחר. הם התחתנו ב-25 בדצמבר 1999, ונולדו להם שלושה ילדים: הבת סשה (7 בנובמבר 2000), הבן ג'וליאן קאל (1 במרץ 2003) והבן שפרד קלן (22 באוגוסט 2005).
בנובמבר 2014 טען סיינפלד כי הוא נמצא לכאורה על הספקטרום האוטיסטי, באומרו: "הגעתי למסקנה שאני נמצא בספקטרום האוטיזם, גם אם ברמה נמוכה. התחלתי לקלוט שלפעמים אני לא שם לב לדברים הנכונים. ומעבר לזה, אנשים מדברים אליי מדי פעם ואני לא מבין חלק מהדברים שהם אומרים לי. זה לא שאני במצב בלתי תפקודי, אבל בהחלט יש לי איזושהי בעיה ומשהו בלתי תקין אצלי". בסוף אותו חודש חזר בו סיינפלד מדבריו והצהיר שאינו שייך לספקטרום האוטיסטי, באומרו: "אני לא בספקטרום האוטיסטי; רק ראיתי מחזה בנושא, התחברתי לזה ברמה מסוימת וייחסתי זאת לעצמי. זה כל מה שאמרתי".
ב-2012 סיפר סיינפלד שהוא עושה מדיטציה כבר ארבעים שנה.
חיים אישיים > חיבה למכוניות

סיינפלד, חובב ואספן רכב נלהב, מחזיק באוסף גדול של מכוניות פורשה. הוא שכר האנגר בשדה תעופה בסנטה מוניקה, קליפורניה, לתקופת זמן ארוכה כדי לאחסן שם חלק מאוסף כלי הרכב שלו.
על פי הערכות, סיינפלד מחזיק בכ-50 דגמי מכוניות מתוצרת פורשה. פול בניסטר כתב כי באוסף של סיינפלד יש: דגמי פורשה 911 משנים שונות; 10 פורשה בוקסטר בצבעים שונים; וכן פורשה 550 "ספיידר", המפורסמת, מ-1955, אותו מודל - בצבע פנינה אפורה - בה נהג השחקן ג'יימס דין, כאשר הוא התרסק בתאונה ונהרג. בסדרת הטלוויזיה בערוץ דיסקברי "רדיפה אחר מכוניות קלאסיות", נטען כי סיינפלד מחזיק בפורשה היחידה בעלת קירור-אוויר, שיוצרה אי פעם. אחת מן המכוניות באוסף שלו היא פורשה 959 (ששוויה כ-700,000 דולר) ממנה נבנו רק 292 יחידות אי-פעם. הוא אינו רשאי לנהוג בה, כי הרכב לא מורשה חוקית לנסיעת כביש - משום שמעולם לא נערכו לדגם זה מבחני הזיהום והריסוק האמריקאיים, הואיל וחברת פורשה סירבה לתרום ארבעה כלי רכב ממודל 959 לצורך מבדקי ההרס. הוא ייבא את הרכב למטרות תצוגה, בתנאי שהוא לא יהיה מונע על כביש בתחומי ארצות הברית. המכונית נעשתה חוקית לנהיגת כביש שם ב-1999 תחת החוק הפדרלי "Show and Display". בפברואר 2004 סיינפלד כתב מאמר בנושא כלי רכב, הסוקר את הדגם פורשה קאררה GT.
ב-2008 סיינפלד היה מעורב בתאונת דרכים כאשר בלמי הפיאט 500 שלו (משנת 1967) כשלו, וכדי להימנע מכניסה לצומת, הוא משך את בלם החירום תוך התהפכות חדה, מה שבסופו של דבר גרם למכונית לעצור על צידה; סיינפלד לא נפגע בתאונה. בתוכנית האינטרנט 'קומיקאים במכוניות שותים קפה', סיינפלד סיפר כי "הלמבורגיני מיורה היא המכונית היפה ביותר שתוכננה אי פעם".
במרץ 2016 מכר ג'רי סיינפלד 17 מכוניות פורשה מאוספו הפרטי, בסכום כולל של למעלה מ-22 מיליון דולרים.
ביוני 2023 רכש את פורשה 996(אנ') היקרה בעולם - תמורת 1.2 מיליון דולר.
חיים אישיים > השקפות פוליטיות ויחסו לישראל

סיינפלד העניק תרומות לגופים פוליטיים אמריקאיים, כולל לקמפיין הבחירות לנשיאות של ג'ורג' וו. בוש מן המפלגה הרפובליקנית, ולזה של אל גור מהמפלגה הדמוקרטית ב-2000. בהמשך, הוא תרם לעוד ארבעה מתמודדים אחרים מהמפלגה הדמוקרטית, ב-2000 ו-2004.
בעידן התקינות הפוליטית סיינפלד גינה בפומבי את רגישות היתר של הסטודנטים ואמר שרבים מהם לא מסוגלים להבין בדיחה.
סיינפלד הגיע מספר פעמים במהלך חייו לישראל, גם למופעים וגם לנופש, כשבצעירותו הוא אף התנדב לעבודה בקיבוץ סער. ב-2018 הוא בא עם משפחתו לביקור קצר בארץ לרגל הופעות סטנד-אפ שערך, והחליט להאריך את שהותו מעבר לשבוע כדי לבקר גם בבסיסים של צה"ל בשטחי יהודה ושומרון כשהועלו תמונות שלו משם לרשתות החברתיות הדבר גרר תגובות מעורבות מצד עיתונאים אמריקאיים ומצד גולשים פרו-פלסטיניים בעולם.
באוקטובר 2023, סיינפלד, יחד עם שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן. הם קראו לשחרור בני ערובה המוחזקים על ידי ארגון הטרור חמאס. הקמפיין שהושק לצד המכתב נקרא #NoHostageLeftBehind. בנוסף סיינפלד שותף למכתב מחאה פומבי לגילדת התסריטאים, על שתיקתם דווקא בנושא המלחמה בישראל. בדצמבר 2023 הגיע לישראל לביקור תמיכה במשפחות החטופים וביקר בקיבוץ בארי לאחר הטבח בקיבוץ. סיינפלד ביקר גם במטה משפחות החטופים כשהוא עונד דיסקית לתמיכה בחטופים על צווארו. הוא נפגש עם נציגי המשפחות ועם חטופים ששבו משבי חמאס.
בראיון לבארי וייס הגדיר סיינפלד את הביקור בישראל לאחר המתקפה: "זו הייתה החוויה החזקה ביותר בחיי", והתקשה להמשיך בדבריו.
יצחק רלב"ג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1944 (בן 81 בערך) ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 בן או בת זוג:  הדסה רלב"ג 
 
 תפקידים נוספים:  חבר מועצת הרבנות הראשית לישראל
 
הרב יצחק רלב"ג (נולד בשנת 1944) חבר לשעבר במועצת הרבנות הראשית. משמש כמ"מ תחום הנישואין בעיר ירושלים. לשעבר יו"ר המועצה הדתית בירושלים.