stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Metropolis Pt. 2: Scenes from a Memory
העלילה באלבום > Strange Déjà Vu

בשיר "דז'ה-וו מוזר" ("Strange Deja Vu") אנו נחשפים לעברו של ניקולס ומה שהוביל אותו לטיפול - בכל לילה, כשהוא נרדם, פוקדים אותו חלומות מוזרים על בית שהוא צולל לתוכו. בתוך הבית ישנו חדר ומראה. במראה, הוא רואה פנים של מישהי לא מוכרת לו. הדבר מסתדר לו רגשית, אבל לא הגיונית (דז'ה וו).

השיר מחולק לשני בתים אותם שר ניקולס ולפזמון החוזר פעמיים שאותו שרה ויקטוריה האישה שבמראה. בשלב הזה ניקולס רק מבולבל ואינו מבין מה קורה סביבו. בעוד הוא מנסה להבין מה המשמעות של חלומותיו מסופר על ויקטוריה והחיפושים שלה. היא מנסה למצוא מישהו, אבל הוא לא מודע לזה, והיא לא מצליחה להגיע אליו. אנו נחשפים לראשונה לסיבה שוויקטוריה רודפת את ניקולס - היא רוצה שתתגלה האמת לגבי הרצח שלה. בסוף השיר ניקולס מתעורר מההיפנוזה וחוזר לחייו אך אינו מוצא שלוות נפש וממשיך בניסיונו למצוא את הקשר בינו ובין ויקטוריה.
העלילה באלבום > Through My Words

השיר הרביעי נקרא "דרך המילים שלי" ("Through My Words"). השיר מאוד קצר (כדקה בלבד) ופשוט - רק נגינת פסנתר ושירה. ניקולס מבין שהוא היה ויקטוריה בחייו הקודמים והם למעשה חולקים את אותה נשמה (גלגול נשמות).
העלילה באלבום > Fatal Tragedy

השיר החמישי נקרא "טרגדיה קטלנית" ("Fatal Tragedy") והוא המפותח ביותר מבחינה עלילתית ומוזיקלית כאחד. השיר מספר על ניקולס היוצא מביתו ופוגש איש זקן המספר לו על ויקטוריה שנרצחה בבית הזה (מיהו האיש הזקן ומהו הבית - פרטים אלה נשארים לא ברורים לאורך כל הסיפור). סיפורו של האיש הזקן חושף פרטים מעטים על הרצח של ויקטוריה והסיבות לו. בנקודה זו מבין ניקולס שהוא דבוק אובססיה לפתור את תעלומת הרצח של ויקטוריה (שהתרחש כאמור ב-1928) והוא לא ימצא מנוחה עד שיגיע לאמת. השיר מסתיים כאשר ניקולס חוזר לטיפול, הפעם בתקווה שבמהלך ההיפנוזה הוא יחזור אל רגע הירצחה של ויקטוריה. השיר מסתיים במשפט של המהפנט: "עכשיו זה הזמן לראות כיצד אתה מת. זכור שהמוות הוא לא הסוף, אלא רק מעבר".
העלילה באלבום > Beyond This Life

מיד לאחריו מגיע השיר "מעבר לחיים האלה" ("Beyond This Life") ששופך אור על כל נסיבות הרצח, נכון לדברי העיתון של אותו זמן - כותרת: רצח; צעירה נהרגה. הוא מספר על עד ששמע קול צעקה מחריד, רץ אל הגבעה ומצא גופה של אישה על הקרקע כשלידה עומד גבר רועד, עצבני, עם אקדח ביד. לאחר רגע, הגבר יורה בעצמו ונופל על גופתה של ויקטוריה. השיר מספר על נפילתו של ג'וליאן לתהום מוסרי, אלכוהול, הימורים, ועל כך שוויקטוריה לא יכלה להמשיך לאהוב אותו, מה שהוביל לרצח ולהתאבדות (כדברי השיר - "אני מעדיף לקחת את חיי מאשר לחיות בלי ויקטוריה"). השיר ארוך, עם סולואים וקטעים אינסטרומנטליים ארוכים. בולט הפזמון החוזר על המעשים שלנו שנודדים רחוק. "מה שהיינו, זה מה שאנחנו" שר הסולן, משפט המקבל משמעות חדשה באלבום.
העלילה באלבום > Through Her Eyes

השיר "דרך עיניה" ("Through Her Eyes") הוא בלדה איטית על ההבנה של ניקולס על הקשר בינו לבין ויקטוריה ועל עד כמה טרגי היה המוות של ויקטוריה שנרצחה בברוטליות בצעירותה.
העלילה באלבום > Home

השיר השמיני "Home" הוא השיר המרכזי בדיסק, הקטע הארוך באלבום (13 דקות).
אנו שומעים לראשונה שג'וליאן מתאהב בוויקטוריה שעוזבת אותו בגלל ההתמכרויות שלו (ניתן לנחש ממילות השיר שמדובר באלכוהול, סמים או הימורים). ויקטוריה הפגועה נופלת אל חיקו של אדוארד, אחיו של ג'וליאן. אדוארד מתאהב גם הוא בוויקטוריה ונעשה אובססיבי כלפיה תוך כדי דחיית רגישות האשמה על שלקח את אהובת אחיו.
ניתן לשמוע בשיר אלמנטים רבים הלקוחים מהשיר Metropolis Part 1 (למשל: השורה "Victoria watches and thoughtfully smiles She`s taking me to my home" לקוחה מ Metropolis Part 1 אך מנוסחת באופן מעט שונה).
ושוב בהווה, ניקולס מתעורר ואף על פי שלכאורה התעלומה נפתרה (על פי גזיר העיתון שמוזכר בשיר "Beyond This Life") ניקולס מרגיש שמשהו אינו כשורה והוא מחליט להמשיך ולחקור בתקווה לחשוף את האמת.
באמצע השיר ניתן לשמוע קולות של אישה בזמן אורגזמה ושל מכונות הימורים. הדבר בא לציין שבזמן שוויקטוריה שוכבת עם אדוארד, אחיו ג'וליאן ממשיך בהתמכרות שלו.
העלילה באלבום > The Dance of Eternity

השיר התשיעי הוא "ריקוד הנצח" ("The Dance of Eternity") קטע אינסטרומנטלי, המחבר את השיר המרכזי "Home" לסיום האלבום. עלילתית, לשיר יש שלוש משמעויות. הראשונה אומרת שהשיר מתאר את יחסי המין אשר קיימו ויקטוריה ואדוארד "ריקוד" בגלל התזוזות, ו"נצח" בגלל הזיכרון הנצחי של הרגע הזה. השנייה אומרת שזה קשור למותם של ג'וליאן וויקטוריה כשהם נופלים למותם יחד. השלישית אומרת שזהו שיר האומר שאהבה היא הדרך לאושר ולנצח (חיזיון רוחני). מוזיקלית, בתחילת השיר, נשמע ריף המנוגן במהופך מ"Metropolis Pt. 1" ומיד לאחר מכן ריף מחלק אחר של אותו שיר. גם באמצע השיר מופיע הקלידים אשר הופיע ב-"Metropolis Pt. 1". שם השיר למעשה, לקוח מהמילים האחרונות של "Metropolis Pt. 1", "Love is the Dance of Eternity". מלבד זאת, השיר מכיל קטעים מ-"Overture 1928" ומ-"Fatal Tragedy".
העלילה באלבום > One Last Time

"פעם אחת אחרונה" ("One Last Time") הוא השיר שבו דברים מתחילים להסתבך. ניקולס מרגיש שמשהו לא בסדר בסיפור שהוגש לו על הרצח וההתאבדות, ומתחיל לחקור את הזכרונות שלו היטב כדי למצוא את האמת. הפזמון "פעם אחת אחרונה - אנחנו נשכב היום. פעם אחת אחרונה - עד שאנחנו ניעלם מפה" מייצג כנראה את דבריה של ויקטוריה, כנראה לאדוארד, אומרים שהרומן ביניהם חייב להיפסק.
השיר עובר בצורה חלקה לשיר הבא.
העלילה באלבום > The Spirit Carries On

השיר האחד עשר הוא "הנשמה ממשיכה הלאה" ("The Spirit Carries On"). השיר מדבר על כך שניקולס כבר לא פוחד מהמוות, כי הוא יודע שהנשמה שלו תמשיך הלאה (גלגול נשמות).
הוא מרגיש בליבו שאדוארד קשור בדרך כלשהי אל הרצח. בכך הוא מגלה את האמת על הרצח שהתרחש לפני 70 שנה. קולה של ויקטוריה נשמע בהווה והיא אומרת לניקולס "נוע הלאה, היה אמיץ, אל תבכה על הקבר שלי, כי אני לא נמצאת פה עוד. אבל בבקשה אל תתן, לזכרונות שלך ממני להיעלם!".
בשיר ישנה חזרה על פתיחת השיר "רגרסיה". שוב נשמע המשפט "safe in the light that surrounds me", הפעם במשמעות שונה כשגם המוזיקה זהה כמעט לחלוטין.
ניקולס מרגיש שהסיבה לכל הסיפור הזה, או למעשה הלקח - הוא שלא צריך לפחד מהמוות כי המוות הוא לא הסוף אלא רק מעבר (בדיוק כמו שאמר המהפנט בסוף השיר "Fatal Tragedy"-"זכור שהמוות הוא לא הסוף, אלא רק מעבר").
העלילה באלבום > Finally Free

השיר "חופשי לבסוף" ("Finally Free"), השיר הסוגר של האלבום, נפתח בהפנוט הגורם לניקולס לחזור מהעבר אל ההווה. ניקולס נכנס למכוניתו, ונוסע הביתה.
בזמן זה אנו נחשפים להמשך העלילה - ויקטוריה קבעה להיפגש עם ג'וליאן, אהובה האמיתי, ולהיפרד מאדוארד.
בזמן פגישתם של ג'וליאן וויקטוריה מופיע אדוארד ומתפתח מאבק בין שני האחים על ליבה של ויקטוריה. במהלך המאבק מפיל ג'וליאן בקבוק ליקר וסכין. אדוארד שולף לבסוף אקדח ויורה באחיו למוות. בשלב זה אנו שומעים את צעקותיה של ויקטוריה ולאחר מכן את קולו של אדוארד שאומר "פקחי את עינייך ויקטוריה" ("Open Your Eyes Victoria") ולאחר מכן נשמעות שתי יריות. אנו מבינים שלמעשה היה זה אדוארד שירה למוות באחיו ג'וליאן ובוויקטוריה והוא למעשה ה-"עד" עליו מסופר בגזיר העיתון.
הקטע האחרון בשיר חוזר אל ההווה. ניקולס מגיע לביתו, מפעיל את הטלוויזיה ויושב לנוח על הספה תוך כדי עצימת עיניו (במהלך הופעות חיות בסוף השיר הוצג סרטון וידאו בו נראים כל הדברים המסופרים בפסקה זו). לאחר מספר שניות אנו שומעים את קולו של המהפנט שאומר "פקח את עינייך ניקולס" (בדיוק כמו שאדוארד אמר לוויקטוריה "פקחי את עינייך ויקטוריה" לפני שירה בה), נשמעת צרחה קטנה של ניקולס ולאחר מכן רעש סטטי. אנו למדים שלמעשה המהפנט הוא גלגול נשמות של אדוארד ולאחר שהוא רצח את ניקולס - מעגל החיים שוב נסגר.
הרעש הסטטי שבסיום הוא תחילת "אלבום מעגלי" - הרעש הסטטי הזה הוא פותח את השיר "Glass Prison" באלבום הבא של הלהקה (וגם באלבום הבא, הקטע הסוגר של השיר האחרון זהה לפתיח של השיר הפותח את האלבום שבא אחריו).
הדיסק Metropolis Pt. 2: Scenes from a Memory הוא המשך לשיר Metropolis Pt. 1: The Miracle and the Sleeper, הנמצא באלבום השני של הלהקה - Images and Words.
כשהיו במסע הופעות, בעקבות שחרור האלבום, ניגנו בהופעה האחרונה שלהם בניו יורק את כל האלבום. ההופעה הוקלטה ויצאה ב־DVD כ־Metropolis 2000: Scenes from New York.
השירים באלבום

| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Scene One: Regression  | פטרוצ'י | פטרוצ'י | 2:06 |
| 2. | Overture 1928  | (אינסטרומנטלי) | דרים ת'יאטר | 3:37 |
| 3. | Strange Déjà Vu  | פורטנוי | דרים ת'יאטר | 5:12 |
| 4. | Through My Words  | פטרוצ'י | פטרוצ'י | 1:02 |
| 5. | Fatal Tragedy  | מיונג | דרים ת'יאטר | 6:09 |
| 6. | Beyond This Life  | פטרוצ'י | דרים ת'יאטר | 11:22 |
| 7. | Through Her Eyes  | פטרוצ'י | דרים ת'יאטר | 5:29 |
| 8. | Home  | פורטנוי | דרים ת'יאטר | 12:53 |
| 9. | The Dance of Eternity  | (אינסטרומנטלי) | דרים ת'יאטר | 6:13 |
| 10. | One Last Time  | לאברי | דרים ת'יאטר | 3:46 |
| 11. | The Spirit Carries On  | פטרוצ'י | דרים ת'יאטר | 6:38 |
| 12. | Finally Free  | פורטנוי | דרים ת'יאטר | 11:59 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 77:08 |
השתתפו באלבום

ג'יימס לאברי - שירה
ג'ון מיונג - באס
ג'ון פטרוצ'י - גיטרה
מייק פורטנוי - תופים
ג'ורדן רודס - קלידן - אלבום ראשון בהרכב
שמואל שפירא (ברסלב)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בפברואר 1913 ט"ז באדר תרע"ג 
 פטירה:  26 באפריל 1989 (בגיל 76) כ"א בניסן תשמ"ט 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השכלה:  ישיבת עץ חיים 
 תקופת הפעילות:  ? – 26 באפריל 1989 
 
הרב שמואל שפירא (משמאל) בחברת הרב לוי יצחק בנדר
הרב שמואל שפירא (ט"ז באדר תרע"ג, 1913 – כ"א בניסן תשמ"ט, 26 באפריל 1989) היה מהרבנים הבולטים בדור החמישי של חסידות ברסלב.
תולדות חייו

נולד בירושלים לרב שלמה יצחק שפירא, שהיה בנו של הרב דוד שפירא ונכדו של הרב חיים יעקב שפירא, ולחוה שרה, בתו של הרב שמואל הומינר, שהיה מרבני ירושלים וממייסדי שכונת מאה שערים. אביו היה ספרא דדיינא בבית הדין האשכנזי-פרושי בירושלים (נפטר בחיי אביו, בשנת תרצ"ג). דודיו היו הרב צבי פסח פרנק והרב אריה לוין, שנישאו לאחיות אביו.
למד בישיבת עץ חיים אצל הרב איסר זלמן מלצר. הרב מלצר העריכו ונהג לקום לכבודו. נישא לפריידא, בתו של הרב יוסף קדיש קרישבסקי, תלמיד החפץ חיים שעלה לירושלים.
בשנת 1934 פגש את הרב שמואל הורוביץ, ממנהיגי חסידות ברסלב בירושלים, ונעשה תלמידו.
בשנת תש"ח (1948) היה מתושבי הרובע היהודי אשר נפלו בשבי הלגיון הירדני והובאו לירדן. בהיותו בשבי התאמץ להשיג כמות של תשעה קבים מים הנחוצים לשם תקנת עזרא, כדי שיוכל להיטהר בהם. לאחר שחרורו מהשבי, התגורר בשכונת קטמון. בהמשך עבר לשכונת מאה שערים והיה שכנו של קרוב משפחתו הרב יוסף שלום אלישיב.
בשנת 1970 יצא הרב שפירא למסע רב הרפתקאות שנמשך כמעט שלוש שנים, במטרה להגיע לעיר אומן, כדי להשתטח על קברו של רבי נחמן מברסלב.
אורח חייו

היה פרוש מענייני העולם והקדיש את כל זמנו לתורה ולתפילה. היה עולה על משכבו מיד לאחר תפילת ערבית, מתעורר בחצות הלילה והולך לכותל המערבי לאמירת תיקון חצות ולקיום מנהג ההתבודדות האופייני לחסידי ברסלב[דרוש מקור]. בלכתו ברחוב היה כובש את עיניו בקרקע כדי להימנע ממראות אסורים. האדמו"ר מגור רבי ישראל אלתר התבטא עליו כי "שמירת העיניים של ר' שמואל מצילה ומגינה על הדור כולו"[דרוש מקור].
לקריאה נוספת

שמואל בקוראי שמו, ירושלים תש"ן
אהרן קליגר, השרף, תשע"ג
הערות שוליים

| חסידות ברסלב |
| --- | --- | --- |
| אתרים | אומן • ברסלב • קבר רבי נחמן מברסלב |  |
| רבנים | נחמן מברסלב • נתן מברסלב • נחמן מטולטשין • נחמן מטשערין • אברהם חזן • אברהם שטרנהרץ • אלתר טפליקר • ישראל קרדונר • ישראל דב אודסר • לוי יצחק בנדר • שמואל שפירא • גדליהו אהרן קניג • יחיאל מיכל דורפמן • אלעזר מרדכי קניג • יעקב מאיר שכטר • אליעזר ברלנד • אליעזר שלמה שיק • ישראל יצחק בזנסון • שלום ארוש • ארז משה דורון • ניסן דוד קיוואק • יצחק לעזער |  |
| ספרות | ליקוטי מוהר"ן • הספר הנשרף • ספר המידות • סיפורי מעשיות משנים קדמוניות • שיחות הר"ן • מגילת סתרים • ליקוטי עצות • ליקוטי תפילות • ליקוטי הלכות • עלים לתרופה • שבחי הר"ן • חיי מוהר"ן • ימי מוהרנ"ת • משיבת נפש • ספרים נוספים |  |
| קהילות | קהילת ברסלב צפת • ישיבת שובו בנים • מוסדות חוט של חסד • נ נח נחמ נחמן מאומן • השול |  |
| מנהגים | תיקון הכללי • התבודדות • הקיבוץ באומן • ניגוני ברסלב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424672505171  ISNI: 0000 0000 7268 158X  LCCN: nr91010181  VIAF: 90404558   WorldCat (עם VIAF): 90404558
אבי רואה

אבי רואה (נולד ב-14 בינואר 1954) הוא איש ציבור ישראלי המכהן כראש המועצה המקומית שער השומרון. בעבר כיהן כראש המועצה האזורית מטה בנימין בשנים 2007–2018, יו"ר מועצת יש"ע בין 2013–2017 וכעוזר שר הביטחון להתיישבות בין השנים 2019–2021. נמנה עם מייסדי היישוב כוכב יעקב.
אבי רואה (בחולצה לבנה מימין) בזמן ביקור של הנשיא ראובן ריבלין במכינה בעלי (2014)
חיים אישיים

רואה אב לשישה מנישואיו הראשונים לאידית. לאחר מות רעייתו בתאונת דרכים נישא בשנת 2005 להדסה, אלמנתו של אל"ם דרור וינברג, ולשניים בן משותף - יהודה. משפחתם המאוחדת מונה 13 ילדים.
הערות שוליים

↑  התנחלות בשחור-לבן, מעריב, 3 באוגוסט 1984
↑  רואה למרחק, מעייני הישועה (עלון פרשת השבוע), חנוכה - פרשת מקץ - נובמבר 2007.
↑  בג"ץ 8088/14 נג'אח מבארק מוסא פרחאת ואח' נ' היועץ המשפטי לממשלה, ניתן ב־27 בספטמבר 2017
↑  קובי נחשוני, יו"ר מועצת יש"ע פורש מתפקידו, באתר ynet, 6 באוגוסט 2017
↑  דו"ח המבקר: אי סדרים ובזבוזי כספים, באתר ערוץ 7, נובמבר 2017
↑  הפרק על המועצה האזורית מטה בנימין בדו"ח מבקר המדינה 2017
↑  טל שניידר, ‏המבקר נגד העיריות: "פגמים חמורים ופגיעה בטוהר המידות", באתר גלובס, 9 ביולי 2018
↑  הפרק על המועצה האזורית מטה בנימין בדו"ח מבקר המדינה 2018
↑  חדשות 0404, נתניהו מינה את אבי רואה לתפקיד עוזר שר הביטחון לענייני התיישבות, באתר חדשות 0404‏, 6 ביוני 2019
↑  התפקיד החדש של אבי רואה: יו"ר המועצה המקומית שער השומרון, באתר ערוץ 7, 31 במאי 2022
הפועל תל אביב (כדוריד)

הפועל תל אביב הייתה קבוצת כדוריד ישראלית מהעיר תל אביב, שהוקמה מחדש בשנת 2014 ופורקה בשנת 2017. מדי הקבוצה היו בצבעי אדום ולבן, כצבעי אגודת הפועל תל אביב.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה ביוזמת ארבע אוהדי הפועל תל אביב, ד"ר אייל גרטמן, עדי רובינשטיין, יריב רובינשטיין והכלכלן דודו הולצמן, במטרה להקים קבוצת כדוריד בסמלי המועדון בשילוב מיזמי חינוך שיפעלו בדרום תל אביב וביפו. הקבוצה קיימה את משחקיה באולם הדר יוסף בתל אביב.
בעונתה הראשונה מאמן הקבוצה היה בועז שובל (שחקן עבר של הפועל ראשון לציון ואס"א תל אביב) ושיחקו בה בין היתר: עומר ורד (שכיהן כקפטן), יריב רינקוב, ליאור פאר, קובי אלבז, אלירן רובין, הראל מוריץ אורי מיכאלי ודור אשל אשר היה הבורג המרכזי בעליית המועדון ליגה. כבר בעונתה הראשונה של המועדון העפילה הקבוצה לליגה הלאומית.
המאמן סער פרנקל, שזכה בדאבל עם הפועל ראשון לציון, מונה למאמן הקבוצה. לקבוצה הצטרפו שחקנים נוספים מהפועל ראשון לציון, אך היא לא הצליחה להעפיל לליגת העל.
לאחר שנתיים בליגה הלאומית, ושלוש שנים מאז הקמתה מחדש, פורקה הקבוצה בשנת 2017 עקב חובות. אולם מחלקת הנוער והילדים המשיכה לפעול במתכונת מצומצמת.
הערות שוליים

↑  אורן קורנפלד‏, כדוריד: סער פרנקל מונה למאמן הפועל תל אביב מהלאומית, באתר וואלה, 10 ביוני 2015
↑  הפועל ת"א כדוריד: השוער גל הרשקוביץ חתם, באתר nrg‏, 3 באוגוסט 2015
↑  ברק חקלאי, כדוריד: הפועל תל אביב נסגרה, באתר ynet, 26 בספטמבר 2017
האימפריה הפרתית

| --- | --- |

 
 ממשל
 משטר:  מלוכני
 ראש המדינה:  שאהנשאה 
 שפה נפוצה:  יוונית קוינה, פרתית, ארמית ושפות פרסיות מקומיות
 עיר בירה:  קטסיפון
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:  הכרזת עצמאות מהאימפריה הסלאוקית
 תאריך:  247 לפנה"ס
 פירוק:  מרד הסאסאנים באימפריה
 תאריך:  224
 ישות קודמת:  האימפריה הסלאוקית
 ישות יורשת:  האימפריה הסאסאנית
 שטח בעבר:  2,800,000 קמ"ר (נכון ל־1)
 כלכלה
 מטבע:  דרכמה
 שונות
  האימפריה הפרתית בשיאה
 
האימפריה הַפַּרְתִּית הייתה המעצמה השלטת באזור שבו שוכנת כיום איראן, מאמצע המאה ה-3 לפנה"ס. בהדרגה השתלטה על מסופוטמיה (עיראק של ימינו) בין 190 לפנה"ס ל-224 לספירה, והפכה לאויבתה המרה של האימפריה הרומית, בכך שהגבילה את השתלטותה מזרחה אל מעבר לקפדוקיה (היא מרכז טורקיה של ימינו).
האימפריה הפרתית הייתה אחת מהאימפריות היציבות ביותר של המזרח הקרוב. היא שלטה בכל השטח הקרוי כיום איראן, עיראק וארמניה, וכן בחלקים מטורקיה, גאורגיה, אזרבייג'ן, טורקמניסטן, אפגניסטן וטג'יקיסטן, ולתקופות קצרות בשטחים המהווים כיום חלקים מפקיסטן, סוריה, לבנון וישראל. סופה של אימפריה זו בא בשנת 224 לספירה, כאשר מלכה האחרון הובס על ידי אחד מן הווסאלים שלו, והוקמה האימפריה הסאסאנית.
תחילתה של האימפריה

בשנת 247 לפנה"ס הכריז ארסאקס הראשון (ארשק), אשר שלט בשבט נוודים בשם "פארני" (שם שהיחס שלו אל המילה "פרתים" עדיין נתון לוויכוח) על עצמאותו מן האימפריה הסלאוקית, באזורים נידחים של צפון איראן, ובכך יסד את שושלת הפרתים. ניסיונות הסלאוקים, וביניהם סלאוקוס השני להכניע את הפרתים נכשלו, ושורה של מושלים בשם ארשאק שלטו באזורים אלו, עד שאנטיוכוס השלישי הצליח להכניעם, ושב וצירף את ארצם אל המדינה הסלאוקית בשנת 206 לפנה"ס.
אך בשלב זה הייתה האימפריה הסלאוקית חלשה מכדי להחזיק בטריטוריה זו. תבוסת הסלאוקים לרומאים בקרב מגנסיה באסיה הקטנה בשנת 190 לפנה"ס הביאה לכך שבמאה השנייה לפנה"ס שבו הפרתים ותפסו את כל הטריטוריות שהיו שייכות להם ממזרח לסוריה. בעת שהפרתים השתלטו על העיר הראט (כיום באפגניסטן) שהייתה ממוקמת על דרך המשי לסין, הם השתלטו על המסחר בין המזרח והמערב, וכל הממלכות ההלניסטיות באזור, שהיו תלויות במסחר זה, נדונו להיכבש על ידם. בין השנים 175–170 לפנה"ס כבשו המלכים הפרתים את כל אזור דרום הקווקז והשתלטו על ארמניה ובאקטריה.
היו אלו המלכים הסלאוקים אשר נפל בגורלם לשמור לבל יתפשטו הפרתים מערבה. אנטיוכוס אפיפנס, אשר עשה לו לעיקרון לכפות ולהפיץ את התרבות ההלניסטית (וכתוצאה מכך פרץ בארץ ישראל מרד החשמונאים), בילה את שנותיו האחרונות בקרבות חסרי תוחלת עם הפרתים, ומת במלחמה זו בשנת 163 לפנה"ס. הפרתים השכילו לנצל את חולשת הסלאוקים בזמן המאבקים השושלתיים שהתישו את כוח השליטים הסלאוקים לאחר מותו של אנטיוכוס אפיפנס.
בשנת 139 לפנה"ס שבה המלך הפרתי מיתרידטס הראשון את המלך הסלאוקי דמטריוס ניקטור, והחזיקו בשבי במשך עשר שנים, ובאותו זמן כבש את כל אזור מסופוטמיה וממלכת מדי.
בשנת 129 לפנה"ס שלטו הפרתים בכל הארצות המצויות ממזרח לנהר החידקל וביססו את בירתם בקטסיפון שעל גדת הנהר, המצויה מעט למורד הנהר מן המקום בו מצויה כיום בגדאד. קטסיפון הייתה אך פרבר בצידו השני של הנהר מן העיר סלאוקיה שהייתה אחת הערים המשגשגות של האימפריה הסלאוקית באזור מערב אסיה. בתקופת השלטון הפרתי שמרה העיר על אופייה ההלניסטי, ועל עצמאותה כעיר. כאשר גדודי הפרשים הפרתים היו שוהים בחורף בקטסיפון, ובקיץ היו פורשים מן החום המסופוטמי אל עריהם שושן ואקבטנה (כיום המדאן, כ-400 ק"מ דרום מערב לטהראן).
ממשל

אחרי כיבוש מדי, אשור, בבל ועילם היה על הפרתים לארגן את האימפריה שלהם. האליטה השלטת במדינות אלו הייתה יוונית, והשליטים החדשים היו צריכים להתאים את מנהגיהם למנהגי העמים שכבשו אם היה ברצונם להחזיק בכיבוש. כך שהערים שמרו על זכויותיהן העתיקות והמינהל האזרחי נותר ללא הפרעה. מטבעות באימפריה הפרתית היו מוטבעים בשפה היוונית, עד למאה השנייה לספירה, כאשר השימוש בשפה זו שקע.
מקור השראה נוסף היה הממלכה האחמנית אשר שלטה בעבר באימפריה הפרסית. אנשי חצר המלך דיברו בפרסית והשתמשו בכתב פהלווי. החצר המלכותית נדדה בין בירה לבירה, ומלכי פרתיה רצו להיקרא, כפי שנקרא כורש – "מלך המלכים". תואר זה היה מתאים מאוד, שכן פרט לממלכתו, שלט מלך הפרתים במספר שהגיע עד שמונה עשרה ממלכות נוספות, להן מידה מסוימת של אוטונומיה.
האימפריה עצמה לא הייתה ריכוזית. דובר בה בליל של שפות, עמים רבים נכנעו למרותה, ומערכות כלכליות שונות היו נהוגות בה. אך הקשרים הרופפים בין החלקים השונים של האימפריה היו בסופו של דבר המפתח להישרדותה של האימפריה. במאה השנייה לספירה, נפלה קטסיפון שלוש פעמים בידי הרומאים, אך האימפריה שרדה, בשל העובדה שלא הייתה תלויה במרכז אחד. מצד שני, העובדה שהאימפריה הייתה אך אגד רופף של ממלכות, מחוזות אוטונומיים וערי מדינה, החלישה את האימפריה הפרתית, ומנעה את התפשטותה אל מעבר לאיראן ומסופוטמיה.
שליטים מקומיים שיחקו תפקיד חשוב במינהל, והמלך היה צריך לכבד את זכויות היתר שלהם. לכמה משפחות אצולה הייתה זכות הצבעה במועצת המלך. שבט סוראן היה בעל הזכות להכתיר את המלך הפרתי, וכל אציל היה בעל הזכות להחזיק בצבא משלו. כאשר הכתר היה נתון על ראשו של שליט חלש, הפילוגים בקרב האצולה היו הופכים למסוכנים.
הפריפריה של האימפריה הייתה אוטונומית בצורה מפתיעה. למשל, מדינות הפריפריה היו בעלות הזכות להטביע את מטבעותיהן, זכות נדירה בעולם העתיק. כל עוד הועלה המס, לא התערבו המלכים הפרתים בנעשה בגבולות ממלכתם. השיטה עבדה היטב, וערי הממלכה פרחו.
המס היה המקור של ההכנסה המלכותית. מקור אחר היה המכס. הפרתים שלטו בדרך המשי, נתיב המסחר היחיד בין ארצות הים התיכון וסין.
הקשרים עם סין

התייר הסיני גָ'אנְג צְ'ייֵן, אשר ביקר בבאקטריה ובסוגדיאנה בשנת 126 לפנה"ס, הותיר את התיעוד הסיני הראשון הנוגע לאימפריה הפרתית. לדבריו הפרתים קרויים "אנז'י" (שיבוש של השם "ארשאקים", שמה של השושלת השלטת בתקופה זו). הוא זיהה בבירור את פרתיה כציוויליזציה עירונית, השווה לממלכות דומות באזור מרכז אסיה באותה התקופה כטא-יואן ודא-שיה. על פי דברי התייר הסיני מיושבים הפרתים על אדמתם, מעבדים את השדות ומגדלים אורז וחיטה. האזור כולל מספר מאות ערים בגדלים שונים. המטבעות של הארץ עשויים מכסף ועליהם דיוקן המלך. כאשר המלך מת, המטבע מוחלף ומוטבעים מטבעות חדשים שעליהם דיוקן יורשו. רשומות נשמרות בכתיבה על רצועות מעור.
לאחר דין וחשבון זה החלו יחסי מסחר בין סין ומדינות מרכז אסיה ובין פרתיה לפרוח, ומשלחות רבות נשלחו במהלך המאה ה-1 לפנה"ס. המשלחות מנו מאות אנשים, כאשר הקטנה שביניהן מנתה מאה אנשים, ובין חמש לעשר משלחות היו נשלחות מדי שנה.
הפרתים היו נחושים לשמור על יחסי מסחר עם סין, ושלחו משלחות משלהם, כאשר הראשונה יצאה בשנת 110 לפנה"ס. בשנת 97 לספירה, הגיע הגנרל הסיני בן צ'או עד לחופי הים הכספי ושם נוצר מגע ישיר עם הפרתים.
המסחר עם הפרתים לאורך דרך המשי, מילא תפקיד בהפצת הבודהיזם ממרכז אסיה לסין. אן שין קאו, אציל פרתי שהפך למיסיונר בודהיסטי הגיע לבירה הסינית לוו-יאנג בשנת 148, וייסד שם מקדש, והיה לאיש הראשון שתרגם את כתבי הקודש הבודהיסטיים לשפה הסינית.
הצבא הפרתי

הצבא של האימפריה הפרתית היה מפורסם בעת העתיקה בעיקר בזכות חיל הפרשים שלו.
ההתרחבות לעבר הודו

במהלך המאה הראשונה לספירה החלו הפרתים בכיבוש הודו. הפרתים שלטו בבאקטריה ובשטחים נרחבים בצפון תת-היבשת, לאחר שהכו בממלכות מקומיות רבות באזור גנדהארה. בשנת 20 לספירה גונדופרס (אנ'), אחד מן הכובשים הפרתים, הכריז על עצמאותו מן הממלכה, והקים את ההממלכה ההודו-פרתית (אנ') בכל השטחים שכבש.
במשך ההיחלשות של האימפריה הפרתית, המאבק עם האימפריה הרומית ומותו של מיתרידטס השני ב-92 לפנה"ס, "סורן", משפחה פרתית מכובדת ואצילית משושלת האסקידים, החלה לפלוש לעבר הודו.
הממלכה בקושי הצליחה לשרוד במשך מאה שנה. לאחר מותו של השליט הראשון של הממלכה ההודית-פרתית, שהביא הצלחה לממלכתו, החלה ירידה בכוחה וביסוסה של הממלכה ההודית-פרתית, עד שהיא נעלמה מהעולם.
שליטים מהממלכה האינדו-פרתית:
גונדופרס הראשון (אנ')
המטבע של גונדופרס הראשון
אבדגסס הראשון (אנ')
המטבע של אבדגסס הראשון
סטבסטרסט
המטבע של סטבסטרסט
סרפדונס
המטבע של סרפדונס
אורתגנס
המטבע של אורטגנס
אודאוזנס
המטבע של אודאוזנס
גונדופרס השני
המטבע של גונדופרס השני
אבדגסס השני
המטבע של אבדגסס השני
פקורס (אנ')
המטבע של פקורס
שקיעת הממלכה הפרתית

לאחר מותו של וולוגסס הראשון שקעה הממלכה הפרתית באנארכיה, וכוחה ירד. לעיתים שלטו שני מלכים במקביל, ולעיתים אף יותר.
ביחסיהם של הפרתים עם הרומאים, הפשרה עם הרומאים לגבי ארמניה השיגה את מטרתה, אך לא הסדירה את הדחתו של מלך ארמניה. בשנת 113 ניסה המלך הפרתי וולוגסס ה-3 להדיח את המלך הארמני. הקיסר הרומאי טראיאנוס החליט לפלוש לממלכה. המלחמות הפרתיות פרצו בשנת 114 לספירה, ובהן הוכו הפרתים קשות. הרומאים כבשו את ארמניה, ומשם פרצו דרומה. הפרתים נסוגו. בשנת 116 כבש טראיאנוס את קטסיפון, והכריז על בבל ואשור כפרובינקיות רומאיות.
האוכלוסייה בשטחים אלו הייתה נאמנה לפרתים, ומרידות פרצו נגד הרומאים. באותו הזמן מרדו היהודים שבגולה (באירוע המכונה "מרד התפוצות"), וטראיאנוס שלח צבא על מנת לדכאם. טראיאנוס התגבר על אירועים אלו, אך יורשו אדריאנוס החליט לוותר על השטחים שנכבשו בשנת 117. עתה כבר היה ברור כי הרומאים למדו כיצד להכות בפרתים.
בשנת 161 המלך וולוגסס הרביעי הכריז על מלחמה נוספת נגד הרומאים, ושב וכבש את ארמניה. הרומאים הגיבו בכיבוש קטסיפון בשנת 165. עליונותם של הרומאים הפכה לעובדה קיימת.
שלושים שנה לאחר מכן קיבלה האימפריה השוקעת את מכת החסד. המלך וולוגסס החמישי ניסה לכבוש מחדש את מסופוטמיה, כשהוא מנצל מלחמת אזרחים ברומא בשנת 193, אך כאשר הגנרל שהפך לקיסר ספטימיוס סוורוס השתלט על האימפריה, הוא התקיף את הפרתים. שוב נפלה קטסיפון בידי הרומאים (198 לספירה), ושלל רב הובא לרומא (על פי הערכות מודרניות הובא די שלל על מנת לדחות משבר כלכלי שעתיד היה לבוא תוך כמה עשורים). פרתיה הפכה לממלכה מרוששת. המלכים לא יכלו לשלוט באצולה, והממלכות העצמאיות סירבו לשלם את המס ולציית. בשנת 224 המלך הפרסי ארדשיר הראשון מרד בפרתים, ושנתיים לאחר מכן כבש את קטסיפון. הפעם היה זה סופה של האימפריה, ותחילת האימפריה הפרסית השנייה, שבה מלכה שושלת הסאסאנים. השם "פרתים" נזכר גם בתקופה הסאסאנית, כשהביסו הפרסים את הרומאים בשנת 363 לספירה.