stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אצטדיון הברפלד

| --- | --- |

היציע המזרחי
 כינוי:  הסופרלנד
 על שם:  חיים הברפלד 
 שמות קודמים:  האצטדיון העירוני ראשון לציון
 כתובת:  שדרות מרילנד 1
 מיקום:  ישראל ראשון לציון, ישראל
 קואורדינטות:  31°58′30″N 34°45′10″E﻿ / ﻿31.974994°N 34.752839°E﻿ / 31.974994; 34.752839
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־31 שנים)
 עלות הבנייה:  כ-32 מיליון ש"ח
 בעלים:  עיריית ראשון לציון
 מפעיל:  ראשון לציון 
 אדריכל:  גולדשמידט ארדיטי בן נעים אדריכלים
 קבוצות:  הפועל ראשון לציון (1993-היום)
 מושבים:  6,000
 ממדי משטח:  105 × 68 מטר
  מפת מיקום  מפה מפורטת #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
תצלום אוויר של האצטדיון


מפת אזור חולות ראשון לציון
אצטדיון הברפלד הוא אצטדיון כדורגל בראשון לציון המשמש כמגרשו הביתי של מועדון הכדורגל הפועל ראשון לציון. האצטדיון קרוי על שם חיים הברפלד, לשעבר מזכ"ל ההסתדרות ויושב ראש התאחדות הכדורגל הישראלית. האצטדיון מכיל 6,000 מקומות ישיבה בשני יציעים. האצטדיון ממוקם במערב ראשון לציון, בסמוך לסופרלנד ולמתחם פלאנט.
היסטוריה

האצטדיון נחנך בשנת 1993 והחליף את "מגרש הפחים", אצטדיונה הקודם של הפועל ראשון לציון.
שמו המקורי של האצטדיון היה "האצטדיון העירוני ראשון לציון", אך הוא כונה "אצטדיון הסופרלנד" עקב קרבתו לפארק השעשועים הקרוב, "הסופרלנד". בשנת 2003 שונה שם האצטדיון ל"אצטדיון הברפלד" על שם חיים הברפלד, לשעבר מזכ"ל ההסתדרות ויושב ראש התאחדות הכדורגל הישראלית בעבר.
בדצמבר 2007 נחנך בכניסה הראשית לאצטדיון תבליט של השוער יעקב חודורוב ששיחק בהפועל ראשון לציון.
בעונת 2009/2010 אירחה קבוצת הפועל מרמורק את משחקיה הביתיים באצטדיון זה, היות שמגרשה הביתי לא עמד בתקני הליגה הלאומית.
האצטדיון אירח בעבר מספר פעמים את גמר גביע המדינה לנוער.
בשנת 2015 אירח האצטדיון שלושה משחקים בשלב הבתים של אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19 שנערכה בישראל.
האצטדיון מאז העשור השני של המאה ה-21, לא עומד בדרישות לאירוח משחקים בליגת העל, אלא בליגה הלאומית בלבד. על כן, בקיץ 2023 הוצגה תוכנית לשדרוגו בעלות 180 מיליון שקלים הכוללת את הרחבתו ל-10,000 מקומות, לצד קירוי וחיפוי חזיתות חדשות ושדרוגים מתבקשים נוספים.
תיאור האצטדיון

באצטדיון 6,000 מקומות והוא בנוי משני יציעים, מערבי ומזרחי אשר מכילים 3,000 מקומות כל אחד.
| יציע | שער | מקומות ישיבה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| מערבי | 1 | 1,350 | משמש את אוהדי הפועל ראשון לציון |
| מערבי | 2 | 300 | יציע כבוד ("שער הזהב") |
| מערבי | 3 | 1,350 | משמש את אוהדי קבוצת החוץ |
| מזרחי | 4 | 1,500 |  |
| מזרחי | 5 | 1,500 |  |
בסמוך לאצטדיון ממקום מתחם האימונים של הפועל ראשון לציון. משטחי הדשא במתחם מושקים במים מושבים מהשפד"ן.
גלריה

קופות האצטדיון
פנים האצטדיון
היציע המערבי
תבליט של יעקב חודורוב בכניסה הראשית לאצטדיון
הערות שוליים

↑  האוהדים זועמים: היציע המזרחי של איצטדיון הברפלד נסגר, באתר mynetrishon, ‏2023-02-24
↑  מערכת ONE, ‏צפו בהדמיה: כך צפוי להיראות אצטדיון הברפלד, באתר ONE‏, 3 באוגוסט 2023
↑  רגב גולדמן, ירוק בעיניים: איך משקים מגרש כדורגל כשנגמרים המים?, באתר nrg‏, 22 בדצמבר 2010.
ליאור ז'אן

ליאור ז'אן (נולד ב-21 באוגוסט 1986) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם והקשר האחורי.
קריירה

ז'אן החל לשחק בקבוצת הנערים של הפועל רמת גן, וכשהיה בן 14 עבר לקבוצות הנוער של מכבי תל אביב וזכה עימן באליפויות. ז'אן החל לשחק בקבוצת הבוגרים של מכבי תל אביב בשנת 2004, במשחק הדרבי נגד הפועל תל אביב. ז'אן המשיך לשחק בקבוצה והרבה לקחת חלק בהרכב הפותח עת ששיחק תחת המאמן טון קאנן, בשנת 2005. בעונה זו כבש ז'אן את שערו הראשון במדי הקבוצה. בעונת 2008/09 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו.
ב-30 ביוני 2010 חתם ז'אן בבאקו, סגנית אלופת אזרבייג'ן, אך לאחר מספר ימים ביטל את חתימתו בכפוף לסעיף בחוזה שאיפשר לו לעשות כך. עד פתיחת עונת 2010/2011 בליגת העל נותר ז'אן ללא קבוצה, אך ב-1 בספטמבר חתם לעונה אחת בהפועל באר שבע. במשחקו הראשון בקבוצה כבש את שערו היחיד במדיה, במשחק מול מכבי חיפה.
בעונת 2011/2012 חתם ז'אן בהפועל חיפה. עונה לאחר מכן שוחרר מהפועל חיפה ונשאר ללא קבוצה שוב עד שחתם בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.
לקראת עונת 2013/2014 חתם ז'אן במכבי נתניה, לאחר שירדה לליגה הלאומית. בעונה זו הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, והעפיל עמה בחזרה לליגת העל.
לקראת עונת 2014/2015 חתם ז'אן במכבי יבנה מהליגה הלאומית, וערך את הופעת הבכורה ב-12 באוגוסט 2014 נגד הפועל ראשון לציון, במשחק שהסתיים בתיקו 0-0 במסגרת גביע הטוטו. הוא שיחק בקבוצה במשך שתי עונות, ורשם 46 הופעות ליגה בהן כבש שלושה שערים.
לקראת עונת 2016/2017 הצטרף להפועל הרצליה מליגה א' צפון, אך שוחרר כבר בחודש נובמבר, אחרי שמונה מחזורים בלבד, על רקע אכזבת הקבוצה משחקניה הוותיקים והבכירים אותם החתימה בקיץ.
לקראת עונת 2017/2018 הצטרף להפועל באקה אל-גרבייה.
לז'אן 26 הופעות ושער אחד במדי נבחרת ישראל הצעירה, שבה היה גם קפטן. הוא שיחק בניצחון על נבחרת צרפת הצעירה, שהוביל להעפלתה של הנבחרת הצעירה לאליפות אירופה לנבחרות צעירות בשנת 2007, ואף שיחק בטורניר בהרכב הראשון.
ביל קנדי שו

| --- | --- |

 לידה:  1901 
 פטירה:  1979 (בגיל 78 בערך) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 ידוע בשל:  חקר מדבר לוב, לחימה במסגרת קבוצת המדבר ארוכת הטווח במלחמת העולם השנייה
 השכלה:  מכללת רדלי 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית 
 
ויליאם בויד קנדי שו (William Boyd Kennedy Shaw, OBE;‏ 26 באוקטובר 1901 – 23 באפריל 1979) היה סופר חוקר מדבר, בוטנאי, ארכאולוג וחייל בריטי. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בקבוצת המדבר ארוכת הטווח של הצבא הבריטי ובשירות האוויר המיוחד. הוא הוכר בשם ביל שו, אך העדיף את השם ביל קנדי-שו ובו השתמש תמיד בכתביו.
ראשית חייו

קנדי-שו נולד ב־26 באוקטובר 1901, בנו של קולונל פ"ש קנדי-שו, מהכפר טפונט מגנה (אנ') במחוז וילטשייר.  למד במכללת רדלי (אנ') באוקספורדשייר.
בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים תרם קנדי-שו במיומנויות המיוחדות שלו כבוטנאי, ארכאולוג ונווט לחקר מדבר לוב, באזורים הדרום-מערביים של מצרים המודרנית. השתתף בשלושה מסעות חשובים במדבריות מצרים וצפון סודאן.
במהלך חורף 1927–1928 נסעו קנדי-שו ודאגלס ניובולד, בחופשה משירותם בממשלת סודאן, בדרך השיירות העתיקה דרבּ אל-ארבעין מנווה המדבר סלימה (אנ') דרך ביר נטרון בדארפור. במסע עברו 1,000 ק"מ על גבי גמלים.
באוקטובר 1930 ליווה קנדי-שו את רלף בגנולד במסע מקהיר לנווה המדבר דאח'לה, לתוך ימת החול הגדולה, דרומה לעבר גילף כביר ועווינאת, בהמשך לואדי חלפא ובחזרה דרך דרבּ אל-ארבעין לסלימה, לח'ארגה (אנ') ומשם לאסיוט שעל הנילוס.
ב-1932 נסע עם בגנולד מקהיר עד ח'ארגה, ומשם דרומה לעווינאת וצפון דארפור בסודאן ובחזרה דרך מֶרגָה, ואדי חלפא, דאח'לה ובחרייה (אנ') במדבר המערבי עד קהיר, מרחק כולל של 9,000 קילומטרים.
במלחמת העולם השנייה

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה גייס בגנולד את קנדי-שו, שהועסק אז בממשל המנדט הבריטי בירושלים, לשמש קצין המודיעין והניווט הראשי של קבוצת המדבר ארוכת הטווח של הצבא הבריטי (LRDG) שהורכבה בידי בגנולד. ב-1944, אחרי סיום המערכה בצפון אפריקה ופירוק קבוצת המדבר ארוכת הטווח, עבר קנדו-שו לחטיבת שירות האוויר המיוחד ושירת בה כקצין מודיעין בחזית המערבית באירופה. בתום המלחמה הועלה לדרגת רב-סרן ובמהלכה אוזכר בשדרים.
לאחר המלחמה

קנדי-שו כתב את אחד הספרים הראשונים על אודות יחידת LRDG, שכותרתו "קבוצת המדבר ארוכת הטווח" (1945). הוצאתו לאור של הספר הייתה כפופה לאישור טרום פרסום של משרד המלחמה, שדרש לבצע שינויים בכתוב, בייחוד לגבי השמות של הפעולות שתוארו ולגבי שמותיהם האמיתיים של אנשים המעורבים בפעולות מיוחדות. מהדורת Greenhill Military Papernack משנת 2000 של ספרו מכילה השלמות מתוך כתב-היד המקורי והסברים לגבי הקטעים שהוצאו מן המהדורה הראשונה. מאמרים של קנדי-שו פורסמו בכתב העת של החברה הגאוגרפית המלכותית. קנדי-שו שימש ב-1958 כיועץ למפיקי הסרט "ים של חול" שעלילתו מספרת על מבצע של קבוצת המדבר ארוכת הטווח ערב קרב אל עלמיין השני.
קנדי-שו נפטר ב-23 באפריל 1977 בגיל 77 בעיר ליצ'פילד שבמחוז סטפורדשייר.
עיטורים

על שירותו במהלך המלחמה הוענקה לקנדי-שו דרגת קצין במסדר האימפריה הבריטית (OBE) במהלך המלחמה אוזכר בשדרים. הוא זכה בצלב המלחמה הבלגי (אנ') ומלכת הולנד העניקה לו דרגת קצין במסדר אוראניה-נסאו (אנ').
לקריאה נוספת

Bill Kennedy-Shaw, Long Range Desert Group, 1945
Ralph Alger Bagnold, Libyan Sands, Travel in a dead world, 1935
David Lloyd Owen,  The Long Range Desert Group 1940-1945: Providence Their Guide, 1980 (2009)
Saul Kelly, The Lost Oasis: The Desert War and the Hunt for Zerzura, 2002
John Bierman, The Secret Life of Laszlo Almasy, 2004
הערות שוליים

↑  Burke's genealogical and heraldic history of the landed gentry (1965), p. 102
↑  Quarterly journal of forestry: Volumes 40-42 (1946), p. 64: "Kennedy Shaw, W.B., O.B.E., Teffont Magna, Salisbury"
↑  Radley College, Register, 1947
↑  ספרו של קנדי-שו מ-1945 זמין לקריאה בארכיון האינטרנט
↑  ספרו של רלף בגנולד ראה אור בתרגום לעברית בשם המדבר הלובי – מסעות בשממה (הוצאת נרקיס, 2011)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007446625705171  PLWABN: 9810541810805606  GND: 1011414988  ISNI: 0000 0001 1951 1466  LCCN: n89651585  SUDOC: 236211838  VIAF: 75462552   WorldCat (עם VIAF): 75462552
רחל אקרמן

| --- | --- |
 לידה:  1522 וינה, ארכידוכסות אוסטריה 
 פטירה:  1544 (בגיל 22 בערך) ייהלבה, צ'כיה 
 
רחל אקרמן (Rachel Akerman; ‏1522 – 1544) הייתה משוררת יהודייה-אוסטרית. הייתה המשוררת היהודייה הידועה הראשונה שכתבה שירה בשפה הגרמנית.
קורות חיים

נולדה כפי הנראה בווינה. מילדותה רכשה השכלה נרחבת יחסית, ולמדה לטינית ויוונית. מגיל צעיר כתבה שירים פרי עטה.
בשיר "Geheimniss des Hofes" (שמשמעו: המסתורין של החצרות), תיארה אקרמן את התככים של אנשי החצר. בעקבות זאת גורשו אקרמן ואביה מווינה. היא נפטרה זמן קצר אחר כך, בגיל 22 בלבד, בייהלבה, מוראביה.
אנתוני דורנפורד

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1830 בריטניה מחוז ליטרים, אירלנד, האימפריה הבריטית
 נהרג:  22 בינואר 1879 (בגיל 48) איסאנדלוואנה, ממלכת הזולו
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1848–1879 (כ־31 שנים)
 דרגה:   לוטננט קולונל
 תפקידים בשירות
 מפקד טור הפלישה מס' 2 במלחמת הזולו.
 פעולות ומבצעים
 מלחמות קוסה מלחמת הזולו
 
לוטננט קולונל אנתוני ויליאם דורנפורד (באנגלית: Anthony William Durnford; נולד ב-24 ביוני 1830 במחוז ליטרים, אירלנד - מת ב-22 בינואר 1879 באיסאנדלוואנה (Isandlwana), ממלכת הזולו) היה איש צבא בריטי שהתפרסם בעיקר עקב פיקודו על הכוח הבריטי בקרב איסאנדלוואנה שבמהלכו מת.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

דורנפורד נולד ב-24 ביוני 1830, במחוז ליטרים שבאירלנד שהשתייכה אז לאימפריה הבריטית. משפחתו הייתה בעלת רקע צבאי עשיר, אביו אדוארד ויליאם דורנפורד היה גנרל בחיל ההנדסה המלכותי, אחיו אדוארד היה לוטננט קולונל בחיל הנחתים המלכותי.
בצעירותו התגורר אצל דודו בעיר דיסלדורף שבפרוסיה, וחזר לבריטניה ביולי 1846. הוא התגייס לצבא הבריטי ולמד באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ'. לאחר סיום לימודיו התגייס לחיל ההנדסה המלכותי בדרגת לוטננט שני. בין השנים 1851–1856 שרת בעיר טרינקומאלאה שבציילון. הוא התנדב ללחום במלחמת קרים, אולם לא התקבל. שרת לתקופה קצרה במלטה, ללא שום פעילות משמעותית. בפברואר 1858 הועלה לדרגת לוטננט והועבר למחנה אלדרשוט שבאנגליה. בין 1861–1864 פיקד על גדוד של חיל ההנדסה בגיברלטר.
בשנת 1864 הועלה לדרגת קפטן והועבר לסין. מטעמי בריאות, הוא חזר לבריטניה, אולם חטף שבץ במהלך החזרה, ולקחו מספר שנים להחלים באופן סופי. בשנת 1871 הועבר למושבת הכף באזור דרום אפריקה כיום.
ביוגרפיה > מושבת הכף

ב-5 ביולי 1872 הועלה לדרגת מייג'ור, וב-11 בדצמבר 1873 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. הוא הצטרף למסעו של סר תיאופילוס שפסטון לממלכת הזולו, והשתתף בהכתרתו של קטשאויו קמפנדה כמלך הזולו. הוא השתתף במספר קרבות נגד המקומיים, ובמהלך אחד מהם נדקר פעמיים וזרועו השמאלית שותקה לשארית חייו.
בשנת 1878 הוא היה בין הנציגים הבריטיים בוועדה שבדקה את סכסוך הגבולות בין ממלכת הזולו לבין הרפובליקה הדרום-אפריקאית. כמו כן הוא היה בין המתכננים של כוח ילידים שלחם בשירות הצבא הבריטי, ותודות לאימונו המסור, הגיעו החיילים האפריקאים שתחת פיקדו לרמת יעילות גבוהה מאוד. ההיסטוריון בראיין פרט מתאר אותו כך:
הוא היה אדם מוחצן, ולבש מדים שעיצב בעצמו, לרבות כובע שמוט עם צעיף ארגמן, אקדח חגור למותניו, שרשרת כדורים על חזהו וסכין צידים בחגורתו... חייל מסור ומנהיג רב-השראה לפקודיו... ייתכן שיותר מכל קצין אחר הבין את חשיבות הסיור לעומק. מצד שני היה משוכנע תמיד שהוא מיטיב לדעת ממפקדיו ונטה לבצע בלא אישור פעולות מיוזמתו, תכונה שזיכתה אותו לא אחת בנזיפה קשה
ביוגרפיה > מלחמת הזולו

עם פרוץ מלחמת הזולו, הוא מונה בידי המפקד העליון של הצבא הבריטי באזור, לורד צ'למספורד, למפקד "שדרת הפלישה מס' 2". הכוח של דורנפורד הוצב באזור המיסיון "רורק'ס דריפט", והוא כלל בעיקר חיילים מקומיים שביניהם נמנו 300 פרשים מעולים מבני הבסוטו. בהמשך נתן צ'למספורד לדורנפורד פקודה לנוע עם כוחותיו למחנה באזור איסאנדלוואנה. לא ידוע הטיב המדויק של הפקודה. לוטננט קולונל ג'ון קרילוק, המזכיר הצבאי של צ'למספורד, שניסה לתלות את קולר האשמה על האירועים שקרו מאוחר יותר בדורנפורד, טען שהפקודה הייתה: "נוע מיד למחנה איסאנדלוואנה עם כל אנשיך... קח את הפיקוד". עם זאת מאוחר יותר נמצא באזור העתק של הפקודה המקורית שבה נאמר: "עליך לצאת מיד למחנה הזה עם כל הכוח העומד לרשותך". ניתן לראות שמדובר בניסוח מרושל ומסורבל, שכן לא נאמר בפקודה מה על דורנפורד לעשות עם הגיעו למחנה. עם זאת, ניתן אולי לשער שמובן מאליו היה שדורנפורד יתפוס את הפיקוד על המחנה, שכן דרגתו הייתה גבוהה מדרגתו של הנרי פוליין, שהיה מפקד המחנה אז.
דורנפורד הגיע לאיסאנדלוואנה בשעות הבוקר של ה-22 בינואר 1879. פוליין עדכן אותו שיש חשש להתקפת זולו על המחנה, ודורנפורד שלח חלק מאנשיו לסיור באזור. הסיירים דיווחו שאכן כוח גדול של צבא הזולו נראה נע ממזרח למחנה, ודורנפורד החליט לצאת עם חלק מאנשיו לכיוון זה במטרה להגן על המחנה. עם זאת, עוד באותו היום פתחו 20,000 בני הזולו בהתקפה על איסאנדלוואנה, ואנשיו של דורנפורד כמעט נרמסו למוות פשוטו כמשמעו בידי לוחמי הקרן השמאלית של צבא הזולו שהסתערו על המחנה מכיוון מזרח. אנשיו של דורנפורד ירו על האויב אש צפופה ומדויקת, שהאטה אותו לזמן מה, אולם הזולו התקדמו בנחישות כשהם מנצלים היטב את יתרונם המספרי.
גם בגזרה של פוליין המצב לא היה טוב, והזולו החלו לזרום אל המחנה. דורנפורד ואנשיו, שתחמושתם אזלה, המשיכו להיאבק כשהם בולמים את הקרן השמאלית של הזולו באמצעות קתות רובים וסכיני ציד. תודות להקרבתם, הצליחו חלק מהחיילים הבריטים להימלט מהטבח. גופתו של דורנפורד נמצאה מאוחר יותר שוכבת לצד עגלה, מוקפת בגופות אנשיו.
לקריאה נוספת

בראיין פרט, עד הסוף המר: סיפורי קרבות מפורסמים נגד כל הסיכויים, תל אביב: הוצאת יבנה, 2007.
איאן נייט, ד"ר אדריאן גרייבס, המערכה בדרום אפריקה של 1878/1879, הוצאת דבינייר, 2005. (קובץ PDF(הקישור אינו פעיל))
פול מקנייל, דוגמה צבאית: מלחמות הזולו, פורסם באתר טקטיקה, 2008. (קובץ PDF)
John Laband, Historical Dictionary of the Zulu Wars, Scarecrow Press, 2009
Ian Knight, The Zulu War 1879, Osprey, 2003.
Ian Knight, Isandlwana 1879: The Great Zulu Victory, Osprey, 2002
Colenso, Frances Ellen. History of the Zulu War and Its Origin. London: Chapman & Hall, 1880
Greaves, Adrian. Isandlwana: How the Zulus humbled the British Empire. South Yorkshire: Pen & Sword Military Ltd, 2011
Thompson, Paul Singer. Black soldiers of the queen: the Natal native contingent in the Anglo-Zulu War. University of Alabama Press, 2006
הערות שוליים

↑  ההיסטוריון בראיין פרט, מכנה אותו מסיבה כלשהי אנתוני דמפורד.
1 2  פרט, עמ' 82.
1 2  פרט, עמ' 78.
↑  פרט, עמ' 84.
↑  פרט, עמ' 85.
↑  פרט, עמ' 87.
↑  סרטון באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1079621644  ISNI: 0000 0000 2984 3870  LCCN: n92016097  NKC: jo20231194853  NTA: 141901713  VIAF: 73045053   WorldCat (עם VIAF): 73045053 
קרב איסאנדלוואנה
פרנסיס יאנגהאזבנד

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1863 מרי, פקיסטן 
 פטירה:  31 ביולי 1942 (בגיל 79) Lytchett Minster, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Lychett Minster Parish Church 
 השכלה:  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט  מכללת קליפטון 
 תפקיד:  נשיא החברה הגאוגרפית המלכותית (1919–1922)
 בן או בת זוג:  Helen Augusta Magniac (11 באוגוסט 1897–ערך בלתי־ידוע) 
 פרסים והוקרה:  מדליית צ'ארלס דיילי (1922)  מדליית זהב (פטרון) של החברה הגאוגרפית המלכותית (1890)  Plancius medal (1930)  אביר מפקד במסדר האימפריה ההודית  מסדר כוכב הודו 
 
פרנסיס יאנגהאזבנד
פרנסיס אדוארד יאנגהאזבנד (אנגלית: Francis Edward Younghusband;‏ 31 במאי 1863 - 31 ביולי 1942) היה קצין צבא בריטי וחוקר, נשיא החברה הגאוגרפית המלכותית. התפרסם בעקבות מסעותיו הרבים במזרח הרחוק ובמרכז אסיה, ועמד בראש המשלחת הבריטית לטיבט בשנת 1904.
ילדות ונעורים

פרנסיס יאנגהאזבנד נולד בשנת 1863 במוּרִי (אנ') שבמחוז פנג'אב (אז בהודו הבריטית, ומאז 1947 בפקיסטן). אביו היה מייג'ור גנרל בצבא הבריטי. דודו, רוברט ברקלי שו (אנ'), היה חוקר ידוע של ארצות מרכז אסיה. בעודו ילד קטן עבר עם אמו לגור באנגליה, אבל בשנת 1867 שבה האם להודו והותירה אותו בידיהן של שתי דודות קפדניות ואדוקות. בשנת 1870 שבו ההורים לאנגליה והמשפחה התאחדה מחדש. הוא חונך בבית הספר קליפטון קולג' בבריסטול, ובשנת 1881 החל ללמוד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט (אנ').
ראשית הקריירה

בשנת 1887 ערך מסע דרך מנצ'וריה, והיה האירופי הראשון שחצה את הרי הקארקוראם דרך מעבר מוסטאג (Mustagh Pass) והגיע לאזור עבר קארקוראם. בין 1889 ו-1895 השתתף במשלחות שונות אשר ביקרו באזורי ההרים שבצפון מערב הודו. במהלך אחד ממסעות אלו נפוצה בהודו שמועה שלפיה נרצח על ידי הרוסים עקב חשד להיותו מרגל, שמועה שכמעט והביאה למלחמה בין האימפריה הרוסית לבין הודו.
פועלו

בסוף שנת 1903 נשלח לטיבט בידי מושל הודו, הלורד קרזון, על מנת לכונן קשרי מסחר עמה. מאמצים אלו נועדו להקדים ניסיונות רוסיים בעניין זה. היות שהדלאי לאמה סירב לשאת ולתת עם הבריטים, הייתה דרכו של יאנגהאזבנד ללהסה עקובה מדם. בשנת 1904 הגיעה המשלחת לעיר להסה, לאחר מספר קרבות שבהם השמיד את מתנגדיו הטיבטים, אשר היו נחותים ממנו בהרבה בציודם הצבאי. בלהסה הוכרחו הטיבטים לחתום על הסכם מסחרי, והבריטים כוננו שם נקודת אחיזה צבאית. בהמשך הדיונים נקבע עוד שמלך סין יהיה באופן נומינלי שליט טיבט, שיוקמו נקודות מעבר לשיירות מסחריות, וכי הטיבטים יוותרו על שליטתם בשטחים מסוימים במזרח אזור הרי ההימלאיה. יאנגהאזבנד לא מצא בטיבט כל זכר לרוסים. במהלך המסע השתמש במפות שהוכנו עבור הבריטים על ידי נאין סינג (Nain Singh) ארבעים שנים קודם לכן. בשנת 1908 קודם לדרגת לויטננט קולונל.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ערך מסעות בהרי ההימלאיה. פעם אחת בשנת 1922, כאשר שמע על מותם של שבעה מבני השרפה (תושבי ההימלאיה הילידיים) במפולת שלגים במהלך אחד המסעות הללו, הפטיר: "תודה לאל שאף אירופאי לא נהרג". מאוחר יותר בחייו עסק בפרסום תיאורי מסעותיו וחיבורים פילוסופיים ודתיים. הוא תמך במאמצי הודו לעצמאות מבריטניה. בשנת 1936 ייסד את "הקונגרס העולמי לדתות" (World Congress of Faiths). יאנגהאזבנד היה גם פעיל בספורט: במשך תקופה מסוימת היה אלוף העולם בריצה ל-300 יארד.
מותו

בשנת 1942 יאנגהאזבנד עבר שבץ מוחי לאחר הרצאה שנשא בכינוס של "הקונגרס העולמי לדתות" בברמינגהאם. הוא נפטר מדום לב ב-31 ביולי 1942, בדורסט.
מספריו

The heart of a continent: a narrative of travels in Manchuria (1896)
Kashmir (1909)
India and Tibet (1910)
Wonders of the Himalaya (1924)
The epic of Mount Everest (1931)
Yingguo qin lue Xizang shi (1934)
Everest: the challenge (1936)
מארק סייקס

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1879 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  16 בפברואר 1919 (בגיל 39) הרובע הראשון של פריז, צרפת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  Church of St Mary, Sledmere 
 השכלה:  קולג' סנט ג'ון  ג'יזס קולג', קיימברידג' 
 תפקיד:  חבר הפרלמנט ה־31 של הממלכה המאוחדת (14 בדצמבר 1918–16 בפברואר 1919)  חבר הפרלמנט ה־30 של הממלכה המאוחדת (5 ביולי 1911–25 בנובמבר 1918) 
 מפלגה:  המפלגה השמרנית 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 בן או בת זוג:  Edith Violet Gorst (28 באוקטובר 1903–16 בפברואר 1919) 
 חתימה:   
 
מארק סייקס
מארק סייקס (באנגלית: Mark Sykes;‏ 16 במרץ 1879 – 16 בפברואר 1919) - או בשמו הרשמי סר טאטון בנוונוטו מרק סייקס, הברון השישי מסלֶדמֶר - היה דיפלומט בריטי שייצג את בריטניה במשא ומתן שהביא לחתימת הסכם סייקס–פיקו.
ביוגרפיה

מארק סייקס נולד כבן יחיד למשפחת אצולה בריטית ממוצא קתולי, מחבל יורקשייר. הוא למד בקיימברידג'. במלחמת הבורים (1899–1902) שירת בצבא הבריטי בדרום אפריקה. לאחר המלחמה היה המזכיר הפרלמנטרי של איש המנהל הראשי באירלנד ונספח כבוד בשגרירות בריטניה בקונסטנטינופול.
סייקס הרבה לטייל ברחבי האימפריה העות'מאנית וכתב על כך ספרים. בשנת 1911 נבחר סייקס בבחירות הביניים לפרלמנט הבריטי מהמפלגה השמרנית ממחוז הָאל מרכז.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, סייקס לא נקרא לשירות, אף על פי שהיה בעל דרגת סגן-אלוף ומפקד יחידת מילואים בצבא הבריטי. כיוון שהיה חבר פרלמנט ורכש מוניטין כבעל ידע באזור, מינה אותו שר המלחמה, לורד קיצ'נר, ליועץ לוועדת בונסן (Bunsen), שהתבקשה להנחות את הקבינט בענייני המזרח התיכון. הוא התגלה כחבר הבולט בוועדה, ומשנת 1916 שימש כאחראי לענייני ערב וארץ ישראל במשרד החוץ הבריטי.
סייקס ייצג את בריטניה במשא ומתן שקדם לחתימת הסכם סייקס–פיקו, שנחתם ב-16 במאי 1916 ונועד לקבוע את אזורי השליטה של בריטניה וצרפת בנחלה של האימפריה העות'מאנית במזרח התיכון (לרבות ארץ ישראל) לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה. ההסכם נקרא על שמו של סייקס ושמו של הדיפלומט הצרפתי שארל פרנסואה ז'ורז'-פיקו שייצג את צרפת במשא ומתן.
מארק סייקס תמך בתנועה הציונית ובהצהרת בלפור. בשנים שקדמו למלחמת העולם לא היה סייקס ידיד הציונות. הוא התקרב בהדרגה להבנת העניין היהודי והציוני, הודות לידידותו עם הרברט סמואל, מי שהיה לאחר מכן הנציב העליון הבריטי בארץ ישראל. הוא עמד על כך שהציונות שואפת לא רק לגאול את היהודים מן הגלות, אלא לכונן חברה חדשה עובדת ויצרנית. סייקס לא חשב אמנם על הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, אלא על הקמת "מרכז לאומי" יהודי שיחיה בשלום עם "יחידות לאומיות" ערביות שכנות וזאת תחת חסות בריטית. הוא ניסה לשכנע את הערבים לקבל בהבנה את ניסיונם של היהודים לבנות את ביתם בארץ ישראל וכי רק תועלת תצמח להם מכך. חיים ויצמן כינה את סייקס כ"אחת מהגדולות שבתגליותינו".
לפי גרסה אחת סייקס עיצב את דגל המרד הערבי.
מארק סייקס נפטר מהשפעת הספרדית.
בשנת 2008 נפתח קברו של סייקס כדי לקחת דגימות משרידי גופתו. סייקס נקבר בארון עשוי עופרת, המגדיל את הסיכויים למצוא בקברו את וירוס השפעת הספרדית. דגימות מהקבר נלקחו כדי לסייע בטיפול במגפות עתידיות של וירוס השפעת.
לקריאה נוספת

.Christopher Simon Sykes, The Man Who Created the Middle East, William Collins, 2016
הערות שוליים

↑  סקוט אנדרסון, תרגום: כרמית גיא, לורנס בחצי האי ערב, תל אביב: עם עובד, 2013, עמ' 182-181
↑  רחלה מקובר, שילטון ומינהל בארץ ישראל 1917–1925, ירושלים: יד יצחק בן צבי, 1988, עמ' 3
↑  William Easterly, The White Man's Burden (2006), p. 295
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297848705171  BnF: cb14450887j (data)  CWGC: 407918  GND: 130045837  ISNI: 0000 0001 2208 3212  LCCN: n87901568  NKC: xx0226001  NTA: 071331662  SNAC: w69s97q8  SUDOC: 07572328X  Trove: 988040  VIAF: 315622909   WorldCat (עם VIAF): 315622909
פרוואטי

ערך זה עוסק באלה הודית. אם התכוונתם לדמות מספרי הארי פוטר, ראו .
.
| --- | --- |

 תרבות:  מיתולוגיה הינדואית 
 אלים מקבילים:  Adi Parashakti, Dhumavati, Chhinnamasta, Matangi, Bhairavi, Bhuvaneshvari, Bagalamukhi, דווי, טולג'ה בהאני, האלה דורגה, Ambika, Chamunda, טריפורה סונדרי, Kaalratri, שאקטי, Bhadrakali, Mahakali, קאלי, Brahmacharini, Kushmanda, Chandraghanta, Kātyāyanī, Skandamata, Jagdamba 
 בן או בת זוג:  שיווה 
 צאצאים:  גנש, סקאנדה, אשוקאסונדרי 
 
פרוואטי (Parvati) היא דמות מהמיתולוגיה ההינדואית.
היא נוצרה כגלגול מחדש של האלה סאטי (אנ'). פרוואטי מתוארת כיפה ועדינה ובמסורות אחרות מזוהה עם דורגה וקאלי, ונקראת גם אוּמה ואפרנה.
פרוואטי היא אשתו של שיווה ואמם של גנש וסקאנדה. גנש נוצר מפרוואטי בלבד כאשר התחככה בחומר לא מוכר ועיצבה את גנש בצלם אנוש שיארח לה לחברה בהיעדרו של שיווה. כשחזר שיווה וניסה לעבור את גנש, ששמר על הדלת במצוותה של אמו, לא הצליח ועל כן ערף את ראשו של גנש. פרוואטי דרשה ממנו להחזירו לחיים, וכראש חלופי ניתן לו ראש של פיל.
פרוואטי, המאה ה-11 – אמנות הודית, המוזיאון האסייתי לאמנות בסן פרנסיסקו
על שמה של פרוואטי קרוי אזור עמק פרוואטי שבהימאצ'ל פרדש, בצפון הודו.
סקאנדה

ערך זה עוסק באל במיתולוגיה ההינדית. אם התכוונתם למצרף המזהה את העצמי על פי הבודהיזם, ראו .
| --- | --- |

 תרבות:  Kaumaram 
 אלים מקבילים:  Skanda 
 אב:  שיווה 
 אם:  פרוואטי 
 אחים:  גנש 
 בן או בת זוג:  Devasena, Valli 
 
סקאנדה, הידוע גם כמורוגה, לורד מורוגאן וקריטקיה, הוא אל המלחמה במיתולוגיה ההינדית, בנו של שיווה מפרוואטי.
במדינת טאמיל נאדו שבהודו וכן בסרי לנקה הוא אחד האלים הנחשבים ביותר, מוצג לרוב כבעל שישה פרצופים.
בקיץ (בחודש יולי או אוגוסט) מתקיים בעיר קולומבו שבסרי לנקה פסטיבל הוול (vel) שבו גוררים מרכבה מהודרת של סקאנדה ממקדש אחד למקדש אחר, בתהלוכה הכוללת הרבה מוזיקה (בעיקר הלמות תופים) וריקודים.
אמיליו אסטבז

| --- | --- |
אסטבז בפסטיבל ונציה, 2006
אסטבז בפסטיבל ונציה, 2006
 לידה:  12 במאי 1962 (בן 62) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Emilio Estevez Sheen 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1973 
 עיסוק:  במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי
 מקום לימודים:  תיכון סנטה מוניקה 
 בן או בת זוג:  פאולה עבדול (29 באפריל 1992–1994)   דמי מור (1986–1987) 
 פרסים והוקרה:  Western Heritage Awards (1989); פסטיבל הסרטים של הוליווד (2006); פסטיבל הסרטים של ונציה (2007); Phoenix Film Critics Society (2006)
 פרופיל ב-IMDb
 
אמיליו אסטבז (באנגלית: Emilio Estevez; ‏ נולד ב-12 במאי 1962 בניו יורק) הוא שחקן, מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי.
ביוגרפיה

אסטבז נולד בניו יורק שבארצות הברית, סבו מצד אביו היה מהגר מספרד. הוא בנם של השחקן מרטין שין המוכר מסדרת הטלוויזיה "הבית הלבן" ואשתו ג'נט טמפלטון. אביו ממשפחה קתולית, בעוד אימו ממשפחה בפטיסטית. הוא אחיהם הגדול של השחקנים צ'ארלי שין, רמון אסטבז ורנה אסטבז.
הוא בחר שלא לאמץ את שם הבמה של אביו ונותר עם שם ילדותו – "אסטבז".
בשנת 1987 היה אסטבז מאורס לתקופה קצרה לשחקנית דמי מור, ובשנת 1992 נישא לזמרת והרקדנית פאולה עבדול, ממנה התגרש כעבור שנתיים.