stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיה פארו
חיים אישיים

בשנת 1968, כשהייתה בת 23, למדה פארו מדיטציה טרנסצנדנטלית באשראם של מהרישי מהש יוגי ברישיקש, יחד עם הביטלס, דונובן, אחותה פרודנס (שהשפיעה על כתיבת השיר Dear Prudence) ואחרים.
בשנת 1966 נישאה פארו לזמר פרנק סינטרה כשהייתה בת 21 והוא בן 50. הזוג התגרש כעבור שנתיים כשסינטרה הגיש לפארו את מסמכי הגירושין מול הצוות של הסרט "תינוקה של רוזמרי".
בשנת 1970 נישאה למוזיקאי אנדרה פרווין. נולדו להם שלושה ילדים והם אימצו שלושה ילדים נוספים. הזוג התגרש בשנת 1979.
בשנת 1980 פארו הפכה לחברתו לחיים של הקולנוען והשחקן האמריקאי-יהודי, וודי אלן. בשנת 1987 נולד בנם המשותף סאצ'ל, וכמו-כן הם אימצו בן ובת נוספים.
ב-1992 גילתה פארו כי אלן ניהל רומן סודי עם בתה המאומצת סון-יי פרווין. פארו האשימה את אלן בפדופיליה (פרווין צעירה מאלן בכ-35 שנים) ובניצול מיני של בתם המאומצת. אירועים אלה הזכירו באופן מוזר את עלילת סרטו של אלן שיצא לאקרנים באותם ימים, "בעלים ונשים". בסרט זה מגלמים אלן ופארו זוג שיחסיהם הארוכים מתפרקים, והדמות שמגלם אלן נמשכת לסטודנטית בת 20 שלומדת אצלו. פארו המשיכה לדון באירועים אלה בספר "What Falls Away: A Memoir". אם כי, וודי אלן וסון-יי פרבין, נישאו אחד לשנייה ב-1997.
פארו ידועה עקב פעילותה ההתנדבותית למען ילדים החיים באזורי אסון ועזרתה למאבק במחלת הפוליו (שיתוק ילדים) ממנה ניצלה בילדות. פארו שימשה כ"שגרירה של רצון טוב" מטעם ארגון יוניצ"ף של האו"ם. באוקטובר 2009, ביקרה בישראל וברצועת עזה כשגרירה של הארגון ואמרה: "ילדים משני צדי הגבול לא חיים בצורה טובה, הם לא אחראיים לפחדים ולקולות של המלחמה שיוצרים המבוגרים".
פארו הייתה פעילה במאבק נגד רצח העם בדארפור, שהתרחש במשך שנים רבות במערבה של דרום סודאן של ימינו. כתומכת של פליטי דארפור, באוגוסט 2007, היא הציעה למסור את עצמה לידי ממשלת דארפור תמורת שחרורו של אחד המורדים. בשנת 2009, פתחה בצום הכולל שתיית מים בלבד כהבעת סולידריות עם אנשי דארפור.
מועמדויות לפרסים והוקרה

בין המועמדויות הפרסים שקיבלה פארו היו שבע מועמדויות לגלובוס הזהב (כולל זכייה אחת), שלוש מועמדויות לפרס באפט"א לקולנוע, פרס המועצה הלאומית לביקורת ושני פרסי דייוויד די דונטלו. בשנת 1965 זכתה פארו בגלובוס הזהב הראשון שלה לכוכב השנה החדש על הופעתה באקדחים בבטאסי, והייתה מועמדת לגלובוס הזהב השני לשחקנית הטובה ביותר בדרמה על הופעתה בסרט התינוקת של רוזמרי (1968). לאחר מכן היא תזכה במספר מועמדויות לגלובוס הזהב על תפקידיה בסרטים של וודי אלן, כולל חנה ואחיותיה (1987) ואליס (1990).
בשנת 2011 קיבלה פרס על מפעל חיים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בלאס פאלמס.
פילמוגרפיה חלקית

1964 - תותחי בטאסי
1968 - תינוקה של רוזמרי - Rosemary's Baby
1971 - פחד עיוור - See No Evil
1972 - "העין הציבורית"
1972 - "ד"ר פופול"
1974 - גטסבי הגדול - Great Gatsby
1978 - מוות על הנילוס - Death On The Nile
1978 - מפולת - Avalanche
1982 - קומדיה סקסית של ליל קיץ - Midsummer Night's Sex Comedy
1982 - הגפרור השביעי - Sarah (דיבוב)
1984 - שושנת קהיר הסגולה - Purple Rose Of Cairo
1986 - חנה ואחיותיה - Hannah And Her Sisters
1987 - ספטמבר - September
1987 - ימי הרדיו - Radio Days
1988 - אישה אחרת - Another Woman
1989 - פשעים ועבירות קלות - Crimes And Misdemeanores89
1989 - סיפורי ניו יורק - New York Stories
1990 - אליס - Alice
1992 - בעלים ונשים - Husbands And Wives
1994 - גבעת הסודות - Widows Peak
1995 - Reckless
1995 - נישואין נוסח מיאמי - Miami Rhapsody
1998 - נס בחצות - Miracle At Midnight
1999 - בקרוב
2001 - דברים של בנות - סרט טלוויזיה
2002 - תכלית החיים - Purpose
2004 - סמנתה: חופשה של ילדה אמריקאית - סרט טלוויזיה
2006 - אות משמיים - The Omen
2006 - ארתור והמינימונים
2007 - Fast Track
2008 - קדימה, תריץ אחורה
2011 - סוס אפל
פילמוגרפיה חלקית > טלוויזיה

פייטון פלייס (1966-1964)
הצופה (2022)
לקריאה נוספת

מיה פארו, כל מה שנמוג, מאנגלית: ירון פריד, הוצאת ידיעות אחרונות, 1998.
הערות שוליים

↑  הצנזור נגד סצינת השטן, מעריב, 23 בינואר 1969
↑  ניר קיפניס, ‏בשם האם ובשם החופש, באתר גלובס, 2 ביולי 2001
↑  גברי, נאה ובלי זקן, מעריב, 1 באוקטובר 1971
↑  מבחר סרטים, מעריב, 14 במאי 1973
↑  זאב רַב-נוֹף, חלום שנמוג, דבר, 6 במרץ 1975
↑  ארלין טאטרו, המואזין הפריע לסצינת האהבה, מעריב, 5 בדצמבר 1977
↑  
מאיר שניצר, גאונות, וודי אלן עבר את הבחינה, חדשות, 18 באוקטובר 1985רחל נאמן, רק בסרטים, כותרת ראשית, 23 באוקטובר 1985
↑  אורי קליין, שלום לתמימות, באתר הארץ, 7 במרץ 2008
עכבר העיר, לנשוף בעורפו של גונדרי, באתר הארץ, 20 בפברואר 2008
↑  רוני אפרת, ונציה, טוד סולונדז: "מיציתי את הפרובוקציות, ממשיך הלאה", באתר הארץ, 9 בספטמבר 2011
↑  פראנק סינאטרה מתחתן, למרחב, 14 ביולי 1966
↑  השחקנית האמריקנית מיה פארו מצפה לתינוק שאביו — אנדרי פרווי, על המשמר, 14 באוקטובר 1969
↑  מיה פארו רוצה ללדת ללא נישואין, מעריב, 7 בפברואר 1979
↑  ניוזוויק, אלן נגד פארו נפתח, חדשות, 26 באוגוסט 1992
↑  יובל אזולאי, ארגון יוניצ"ף פותח משרד בישראל; יצטרף למאבק נגד גירוש ילדי העובדים הזרים, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2009
↑  יובל אזולאי, מיה פרו בשדרות: הילדים לא אשמים, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2009
↑  E. D. Way, The human rumen, Lancet (London, England) 2, 1978-11-18, עמ' 1097–1098 doi: 10.1016/s0140-6736(78)91832-9
↑  סוכנויות הידיעות, מיה פארו מוותרת על חירותה, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2007
↑  תמרה שרייבר, ‏מיה פארו שובתת רעב, באתר גלובס, 22 באפריל 2009
↑  פרס מפעל חיים לשחקנית מיה פארו, באתר הארץ, 22 במרץ 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007446382805171  PLWABN: 9810598304205606  BIBSYS: 90852904  BNE: XX830041  BnF: cb12562754w (data)  CANTIC: a1176983x  CiNii: DA10573466  GND: 118970488  ISNI: 0000 0001 0938 2306  LCCN: n85151771  LNB: 000044839  MusicBrainz: 04bac187-160c-4b72-9ba1-cd6fd07ca6be  NDL: 00694287  NKC: jn19990002177  NLA: 35371447  NTA: 071344993  PIC: 388741  RERO: 02-A003232302  SNAC: w6571937  SUDOC: 034811796  Trove: 929166  VIAF: 115458428   WorldCat (עם VIAF): 115458428
מירון ענבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 931  מפקד בא"פ אליקים  מפקד חטיבת עודד
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון
מירון ענבר הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר שימש בעבר כמפקד חטיבת עודד מפקד בא"פ אליקים ומפקד גדוד 931.
ביוגרפיה

התגייס לצה"ל ועבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
בינואר 1986 מונה למפקד גדוד 931 וכיהן בתפקיד עד יולי 1987. באוגוסט 1987 מונה למפקד בא"פ אליקים ובמקביל כיהן כמפקד חטיבת עודד.
לאחר שחרורו היה מנהל משאבי האנוש בחברת דניה סיבוס.
הערות שוליים

↑  גיל קול, "לצ'פר חברות המיטיבות עם מילואימניקים", באתר ynet, 3 במאי 2010
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנהלת הצי של ארצות הברית

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  1815 
 תאריך פירוק:  1842 
 סוכנות מחליפה:  United States Navy bureau system 
 
מִנְהֶלֶת הַצִי (באנגלית: Navy Board, או Board of Naval Commissioners) היה המטה המינהלי האחראי להצטיידות ולאספקה בצי המלחמתי האמריקני בין השנים 1815 ל-1842. הוא כלל שלושה אנשים והוקם במסגרת הרחבתה של מחלקת הצי בסוף מלחמת 1812. את המערכת הקים בנג'מין קראונינשילד, מזכיר הצי בתקופת נשיאותם של ג'יימס מדיסון וג'יימס מונרו.
כינון מנהלת הצי אושר בחוק על ידי הקונגרס ב-7 בפברואר 1815, ונבע מן הצורך הגובר להסיר מעל כתפי מזכיר הצי כמה מתפקידיו בעלי האופי האזרחי, כדי שיוכל להקדיש את מלוא זמנו לניהול הכולל של המשרד.
ככל שהלוחמה הימית נעשתה יותר ויותר טכנולוגית, נסתבר כי שלושה קציני מנהלת הצי וקומץ אנשי המטה שלהם אינם מספיקים כדי להתמודד עם צורכי הרכש של הצי. בשנות הארבעים של המאה ה-19 הוחלט לנקוט גישה יותר פונקציונלית ולהקים כמה אגפים (bureaus) בתוך מחלקת הצי, שכל אחד מהם מופקד על תחום מוגדר כמו בניית אוניות או אספקה. הרפורמה אושרה במהלך כהונתו של הנשיא ג'ון טיילר, ויושמה על ידי מזכיר הצי אייבל פארקר אַפְּשׁוּר. חוק של הקונגרס, שהתקבל ב-31 באוגוסט 1842, ביטל את מנהלת הצי וכונן במקומה את "מערכת האגפים" של מחלקת הצי. מערכת זו, בשינויים אחדים, הוסיפה להתקיים עד אמצע שנות השישים של המאה העשרים.
הקמת מינהלת הצי ותחומי אחריותה

מנהלת הצי הייתה אחראית לרכש של ציוד וחומרי גלם ימיים; בנייה, חימוש, הצטיידות, תיקונים ואחזקת כלי שיט בעתודה; הכנת תחזית תקציבית ליחידותיו השונות של הצי; ופיקוח על המספנות, הבסיסים והסוכנים של הצי. מזכיר הצי המשיך להחזיק באחריות על כוח האדם של הצי, המינויים, תנועת האוניות ועניינים אדמיניסטרטיביים אחרים שלא נמסרו לפיקוח המינהלת.
מנהלת הצי, כפי שקבע החוק, הייתה מסופחת למשרד מזכיר הצי, וכללה שלושה פוסט קפטנים, שמונו לתפקידם על ידי הנשיא באישור הסנאט. הקצין הבכיר מבין השלושה שימש כראש מנהלת הצי (president of the board). מנהלת הצי הייתה רשאית להתקין תקנות ולהעסיק מזכיר ושני פקידים. כל אחד מקציני מנהלת הצי (naval commissioners) קיבל 3,500 דולר לשנה שכללו שכר, קצובות ותשלומים אחרים שהיו מגיעים לו בשל היותו קצין ים בצי המלחמתי.
ראשי וקציני מנהלת הצי > ראשי מנהלת הצי

במהלך 27 שנות קיומה עמדו בראש מנהלת הצי חמישה אנשים. כולם נשאו את הדרגה הייצוגית של קומודור, מאחר שדרגת אדמירל לא הייתה קיימת בצי האמריקני אלא רק לאחר מלחמת האזרחים.
ג'ון רוג'רס, 1815-24 ו־1827-37;
ויליאם ביינברידג', 1824-27;
אייזק צ'אנסי, 1837-1840;
צ'ארלס מוריס, 1840-41;
לואיס וורינגטון, 1841-1842.
צ'אנסי, וורינגטון ומוריס שירתו כקציני מנהלת הצי קודם שהועמדו בראשה. צ'אנסי שירת בין השנים 1822-24 ו-1833-36; מוריס שירת בין השנים 1823-25,‏ 1826-27 ו־1832-39; וורינגטון שירת בין השנים 1827-30 ו-1840.
ראשי וקציני מנהלת הצי > קציני מִנהלת הצי

הקצינים הרשומים מטה שירתו כקציני מִנהלת הצי.
אייזק האל, 1815.
דייוויד פורטר, 1815-1822.
סטיבן דיקייטר, 1815-1820.
ג'ייקוב ג'ונס, 1824-26.
תומאס טינגי, 1827.
דניאל ט. פטרסון, 1828-32.
צ'ארלס סטיוארט, 1830-33.
אלכסנדר סקיימל וודסוורת', 1837-40.
ג'ון ב. ניקולסון, 1840-41.
ויליאם מונטגומרי קריין, 1841-42.
דייוויד קונר, 1841-42.
ראשי וקציני מנהלת הצי > מזכירי מִנהלת הצי

ג'יימס פאולדינג (לימים מזכיר הצי בתקופת נשיאותו של מרטין ואן ביורן) שימש כמזכיר מנהלת הצי מ-1815 עד 1823. החליפו מי שהיה שנים ארוכות הפקיד הראשי של מחלקת הצי, צ'ארלס ו' גולדסבורו.
ראו גם

מנהלת הצי המלכותי הבריטי
מלאכת מכה בפטיש

המכה בפטיש
יש פוסקים הסבורים כי פתיחת פקק של בקבוק משקה בשבת כרוכה באיסור מכה בפטיש, מכיוון שמעשה זה הופך את הבקבוק לראוי לשימוש
הַמַּכֶּה בַפַּטִּישׁ היא אחת מל"ט המלאכות האסורות בשבת. המלאכה מכונה על שם פעולת שימוש בפטיש לביצוע מלאכה. כאשר אומן מסיים ייצור של כלי, הוא מכה הכאות אחרונות על הכלי, כדי לעגל, או להרחיב, לקצר או לרבע את הכלי כמתוכנן. חז"ל ביארו את המושג כביצוע כל פעולה שמהווה סיום תהליך של הכנת דבר־מה - "גְמַר מלאכה".
לעיתים תיקון חפץ (מתקן מנא), נחשב כתולדה של מלאכת מכה בפטיש.
המלאכה

מלאכה זו, ביסודה, מורכבת משתי פעולות: הגבהת הפטיש להכות והמכה עצמה שהיא כאשר הפטיש הורד על האבן. נחלקו החכמים האם מכה בפטיש היא פעולת ההורדה לבד, או שגם פעולת הגבהת הפטיש היא כזו, לפי הגישה המקובלת המלאכה היא רק הורדת הפטיש על הסדן, ולפי רבי יוסי היא מורכבת משתי פעולות שונות.
כלי מוכן שממתין לכך שיציירו עליו כדי להשתמש בו, הציור עליו אסור משום מלאכת מכה בפטיש, וגם שרטוט חלק מהציור, הוא בכלל המלאכה.
דוגמאות

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה .
פתיחת פקק בקבוק שתייה בשבת, יש הסבורים כי יש איסור לפותחו בשבת משום מכה בפטיש שכן על ידי פתיחתו, מכשירים את הפקק והופכים אותו לכלי; שכן עד הפתיחה הוא היה מחובר לטבעת שמנעה ממנו לשמש כפקק, ורק על ידי הפתיחה הוא משמש כפקק. אולם יש מתירים לפתוח פקקים בשבת, מהם הרבנים עובדיה יוסף וישראל יעקב פישר לשיטתם הפקק נחשב לכלי כבר לפני פתיחתו למרות הטבעת המהדקת אותו.
ואילו הרב שלמה זלמן אוירבך אסר זאת, אם כי הוא סייג את דבריו, והתיר לפתוח את הבקבוק אם משליכים מיד לאחר הפתיחה את הפקק לאשפה, שכן במקרה כזה פותח הבקבוק "מצהיר" במעשיו כי הוא אינו משתמש בפקק כבכלי. בעקבות הפולמוס, מיוצרים במקומות רבים בקבוקים מיוחדים בהם הפקק הוא ללא רשת המחברת אותו לבקבוק, כך שמותר לפתוח אותו בשבת.
אף פתיחת קופסאות שימורים אסורה בשבת, אם מתכוננים להשתמש בה שימוש חוזר.
האיסור היה קיים יותר בעבר שהיו משתמשים בקופסאות השימורים שימוש חוזר לאחסון חפצים קטנים. כיום שעל פי רוב זורקים את הקופסאות שימורים לאחר השימוש יש המתירים מהם הרב שלמה זלמן אוירבך שלדעתו קופסת שימורים נחשבת לכלי גם בהיותה סגורה, ושימושה החדש לאחסון האוכל לאחר פתיחתה, נחשב לשימוש ארעי.
מאידך פוסקים אחרים אוסרים לפתוח גם אם מתכוננים לזרוק לאחר השימוש הראשוני מכיוון שעל ידי הפתיחה נהפכה הקופסה לכלי אחסון (ולפני כן לא הייתה ראויה לכלום כי הייתה אטומה לחלוטין). עם זאת גם לדעת המחמירים רוב הפוסקים אומרים שניתן לפותחן אם עושים חור בצד השני כך שעל פי רוב לא משתמשים בקופסה שוב וכן מותר לפתוח אם מקלקלים את הקופסה שאי אפשר להשאיר בה את המאכל
דרבנן

חז"ל אסרו פעולות שונות שמהם אפשר לבוא לידי איסור מכה בפטיש;
אסור לנגן בכלי נגינה בשבת או להשמיע קול פעמון, להשמיע קול קצב, ואפילו למחוא כפיים, מחשש שמא יתקן כלי נגינה. בעלי התוספות סבורים כי איסור זה לא שייך בזמנינו באופן שאין אנו יודעים לתקן כלי שיר, דבריהם הובאו ברמ"א
אסור לשחות בשבת בים או בנהר, (לטבול במים מותר) מחשש שמא יתקן מצוף לשוט בו. בבריכה שסביבה שפה, פעולת השחיה מותרת.
חיתוך והתאמת פריט לגודל הרצוי, לדעת הרמב"ם והשולחן ערוך אסור בשבת מדרבנן משום מכה בפטיש, בין הדברים ניתן למנות חיתוך נייר טואלט, מגבת נייר, חוט דנטלי ונייר כסף. יש הסוברים שהאיסור מהתורה (ההבדל בין גישות אלו יהיה במקרים של כבוד הבריות).
הברקת כלי כסף, לדעת הרמב"ם נאסר בשבת משום שדומה למתקן כלי וגזירה משום מכה בפטיש . רש"י סבור כי האיסור רק באופן שהניקוי משייף את כלי הכסף, והאיסור מהתורה משום מלאכת 'ממחק'. בפוסקים דנו במקרים דומים כמו ניקוי כלים בצמר פלדה, הסרת חלודה מכלים, הברקת כלי זכוכית ועוד.
ביטוי

ה"מכה בפטיש" משמש גם כביטוי שבזכות משהו מסוים הדבר הסתיים, כלומר במקרה שאדם הגיע וזרק משפט באמצע הרחוב והמשפט הזה גרם ללכת ולקנות מוצר מסוים, אז אומרים שהאמירה של אותו אדם הייתה ה"מכה בפטיש" של כל המכירה
הערות שוליים

↑  רבינו יהונתן מלוניל, קובץ שיטות קמאי, שבת  חלק ב, דף אלף לז, באתר היברובוקס
↑  פירוש רבי עובדיה מברטנורא על משנה, מסכת שבת, פרק ז', משנה ב', בפסקה מכה בפטיש.
↑  תוספתא על מסכת כריתות פרק ב' ברייתא י'.
↑  החזון איש, הרב אלישיב.
↑  שמירת שבת כהלכתה פרק ט'. שיטת הסטייפלער והרב ניסים קרליץ שמותר לפתוח רק אם מחוררים את שני צדדים יחד, כי גם חירור צד אחד הוא תחילת תיקון הכלי אך פוסקים רבים סוברים (הרב אלישיב, הרב אוירבך) שכיוון שמטרת החירור היא קלקול אין בכך חשש. בעבר היו שהתירו לגמרי פתיחת קופסאות שימורים ובהם הכף החיים, המנחת שבת והרב ליפמן דוד שובקס.
↑  תוספות על תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף ל', עמוד א'.
↑  על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן של"ט, סעיף ג'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק כ"ג, הלכה ו'
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ש"מ, סעיף י"ג
| הלכות ואיסורי שבת |
| --- | --- | --- |
| כללים | מזיד עם התראה • מזיד • שוגג • דבר שאינו מתכוון • פסיק רישא • מלאכה שאינה צריכה לגופה • מלאכת מחשבת • שניים שעשאוה • שינוי • גרמא בשבת • מקלקל • מתעסק • חצי שיעור • מסייע אין בו ממש • פיקוח נפש דוחה שבת. |  |
| מוקצה | מוקצה מחמת גופו • מוקצה מחמת איסור • מוקצה מחמת חסרון כיס • מוקצה מחמת מיאוס • מוקצה מחמת מצווה • כלי שמלאכתו לאיסור • ביטול כלי מהיכנו • בסיס לדבר האסור • נולד • טלטול על ידי דבר אחר • מיגו דאתקצאי • גרף של רעי |  |
| שבות | שבות דשבות • אמירה לנוכרי • עובדין דחול • מראית עין • ממצוא חפצך • ודבר דבר • הכנה משבת לחול • טרחא יתירה • מקח וממכר בשבת • שכר שבת • שטרי הדיוטות • מוליד • רחיצה בשבת • רדיית הפת • גזירת סנדל המסומר |  |
| עונשים | סקילה • כרת • קורבן חטאת • מלקות • מעשה שבת |  |
| שונות | מחמר • תחום שבת • שביתת כלים • שביתת בהמתו |  |
| מלאכות שבת | מלאכות שבת |  |
| צביעת יריעות המשכן | זורע • חורש • קוצר • מעמר • דש • זורה • בורר • טוחן • מרקד • לש • מבשל |  |
| הכנת היריעות | גוזז • מלבן • מנפץ • צובע • טווה • מיסך • שתי בתי נירין • אורג • פוצע • קושר • מתיר • תופר • קורע |  |
| הכנת כיסויי עורות | צד • שוחט • מפשיט • מעבד • ממחק • משרטט • מחתך |  |
| הקמת המשכן | כותב • מוחק • בונה • סותר • מכבה • מבעיר • מכה בפטיש • הוצאה מרשות לרשות |  |
| תולדות מלאכות שבת | מפרק • השקיה • הגבנה • חליבה בשבת |  |
| הלכות עירובין | הלכות עירובין |  |
| רשויות השבת | רשות הרבים • רשות היחיד • כרמלית • מקום פטור • (מדרבנן: קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה) |  |
| המלאכה והאיסורים | עקירה והנחה • הוצאה מרשות לרשות • טלטול ארבע אמות ברשות הרבים • איסור טלטול בין רשויות היחיד • איסור טלטול בין רשויות היחיד |  |
| תיקוני החצר והמבוי | עירוב (על ידי צורת הפתח, לחי או קורה) • תיקון חצרות ומבואות • עירוב חצירות • שיתוף מבואות • פסי ביראות • ביטול רשות • חילוק רשויות |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מירון צור

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1941 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  12 בדצמבר 2019 (בגיל 78) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  קול ישראל 
 
מירון צור, לשעבר צוקר, (6 באפריל 1941 - 12 בדצמבר 2019) היה עיתונאי וסופר ישראלי, יליד ירושלים.
ביוגרפיה

מירון צור נולד בשנת 1941, בן לאליעזר ומרים מלכובסקי צוקר. אמו נפטרה בלידתו והוא גדל בבית אביו ואשתו השנייה, ציפורה גלקין, לצד אחיו הצעירים ממנו, אבנר ואיתמר.
בעל תואר ראשון בחינוך וארכאולוגיה מאוניברסיטת תל אביב. מירון התאלמן מאשתו גילה בשנת 2005. למירון בן, רונן ז"ל (נפטר במרץ 2019), בת, עינת וארבעה נכדים: אדר, ניב, עומר וענבר.
צור היה קצין החינוך של חטיבת השריון 200, חטיבת אגרוף הברזל, שהוקמה בשנת 1961 (החטיבה הראשונה שהוקמה מאז מלחמת השחרור "יש מאין"). מפקד החטיבה במלחמת ששת הימים היה אל"ם יששכר שדמי. לאחר תום מלחמת יום הכיפורים כתב מירון צור ביחד עם יעקב אלבוים ספר בשם "שריון ולב", ספר שיצא לאור בשנת 1977 כמפעל הנצחה לזכר נופלי החטיבה.
צור היה חבר מערכת החדשות ברשת ב' של קול ישראל בשנים 1970 ועד 1995.
משנת 1980 שימש ככתב בכיר לענייני מדע וטכנולוגיה בקול ישראל וכן שימש כראש תא הכתבים לענייני מדע של אגודת העיתונאים בתל אביב.
אחראי על גילוי הסקופ העיתונאי בשנת 1990 לגבי ביקור השרים מודעי ונאמן במוסקבה ופגישתם עם גורבצ'וב, עליו קיבל צל"ש ממנכ"ל רשות השידור דאז, אריה מקל.
ערך תחקיר וכתב תסריט לסרט "הסעיף החמישי", על יהודים במצוקה ברחבי תבל, שהופק על ידי קצין חינוך ראשי.
בשנת 1986 ערך מחקר וכתב תסריט לסדרת טלוויזיה המשחזרת "100 שנות ציונות".
תחקיר ותסריט שכתב לסדרת הטלוויזיה: "הצי החשאי" על "המוסד לעלייה ב'" והפלי"ם, שמשו בסיס ומניע לספרו על מוקה לימון.
"מוקה לימון", סיפור קורותיו של מוקה, חושף לראשונה פרטים שהיו חסויים עד כה בפרשת מילוט ספינות שרבורג - ספינות הטילים ממספנות שרבורג ומגולל את סיפורן המלא של פרשיות מרתקות, שמוקה היה מעורב בהן למעלה מארבעים שנה. מירון צור ליקט, ערך וכתב את עלילותיו של מוקה, מימי ילדותו ב"ימייה", על נחל הירקון, דרך הפלי"ם וההעפלה ה"בלתי לגאלית", היותו לאלוף הצעיר ביותר בצה"ל ולמפקד חיל הים ועד לפעולתו בסיוע הישראלי למדינות מתפתחות באסיה ובאפריקה וכראש משלחת הרכש בצרפת.
לקריאה נוספת

שריון ולב, צור, מירון ויעקב אלבוים. הוצאת: האגודה. פנימי - לא לפרסום. מקום ההוצאה: ישראל. שנת ההוצאה: 1977
מוקה לימון, הוצאת מעריב. מקום הוצאה: ישראל. שנת הוצאה: 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007933351505171  ISNI: 0000 0000 2995 7261  LCCN: n89106659  VIAF: 77904951   WorldCat (עם VIAF): 77904951 
עטיפת הספר "מוקה לימון"
מילקו בייליצה

| --- | --- |

בייליצה במדי הכוכב האדום בלגרד
 לידה:  4 ביוני 1984 (בן 40) בלגרד שבסרביה היוגוסלבית, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.07
 מספר:  51
 דראפט:  לא נבחר, 2006
 קבוצות כשחקן
 2001–2006 2006–2007 2007–2008 2008–2011 2011–2013 2013–2015 2015–2016 2016–2018 2018 2018–2019 2019–:  הכוכב האדום בלגרד פנטומס בראונשווייג קלן 99' ריטאס וילנה קאחה לבורל ויטוריה אנאדולו אפס דרושפאקה הכוכב האדום בלגרד סרגוסה באסקט אלווארק טוקיו   מורנר בר
 הישגים כשחקן
 בחירה למשחק האולסטאר של ליגת העל הליטאית (2011)
מילקו בייליצה (במונטנגרית: Милко Бјелица; נולד ב-4 ביוני 1984 בבלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) הוא כדורסלן סרבי-מונטנגרי המשחק בקבוצת מורנר בר מליגת העל המונטנגרית, ובנבחרת מונטנגרו.
קריירת משחק > קריירת מועדונים

בייליצה גדל במחלקות הנוער של הכוכב האדום בלגרד, ועלה לקבוצת הבוגרים של המועדון בגיל 17. הוא שיחק במועדון במשך חמש שנים במסגרת ליגת העל הסרבית, הליגה האדריאטית וגביע יול"ב בלי לקבל תפקיד משמעותי, כשבעונת השיא שלו הוא קלע 6.5 נקודות למשחק בממוצע. התואר היחיד בו זכה בתקופה זו עם הקבוצה הסרבית היה הגביע המקומי, ב-2004 וב-2006. בעונת 2006/2007 עבר לשחק בבונדסליגה, בבראונשווייג ואז בעונה לאחר מכן בקלן, ששיחקה גם בגביע יול"ב.
ב-2008 הצטרף בייליצה לריטאס וילנה הליטאית, בה שיחק שלוש עונות. בעונה הראשונה זכה עם הקבוצה בגביע יול"ב, וכתוצאה מכך בעונתו השנייה הוא הופיע לראשונה ביורוליג עם הקבוצה. ביצועיו במפעל האירופי הבכיר בעונתו הראשונה הפיקו מדד יעילות ממוצע של 9 נקודות ב-21.5 דקות. בעונה הבאה העמיד בייליצה מספרים משופרים, כשקלע 12.3 נקודות, הוריד 4.7 כדורים חוזרים ומסר 1.7 אסיסטים למשחק בממוצע. בזירה המקומית זכה בייליצה עם הקבוצה בשני דאבלים מקומיים בעונות 2008/2009 ו-2009/2010, ובאליפות הליגה הבלטית ב-2009, כאשר בסך הכל הקבוצה זוכה בעונתו הראשונה של בייליצה ב-4 תארים, כשכוכבה באותה עונה היה צ'אק איידסון.
בעונת 2011/2012 עבר בייליצה לשחק בקאחה לאבורל ויטוריה מליגת העל הספרדית והיורוליג למשך שתיים וחצי עונות. בדצמבר 2013 חתם באנאדולו אפס. ביוני 2015 עבר לדרושפאקה. בספטמבר 2016 חתם בכוכב האדום בלגרד לשנתיים.
הערות שוליים

↑  Crvena Zvezda brings Bjelica home, באתר היורוליג, 8 בספטמבר 2016
מנואל (אי)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים התיכון 
 קואורדינטות:  35°54′13″N 14°30′08″E﻿ / ﻿35.9037°N 14.5021°E﻿ / 35.9037; 14.5021
 שטח:  0.3 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  מלטה 
 אזור זמן:  UTC+1
  (למפת מלטה מוגדלת) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינומנואל(למפת מלטה רגילה) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינומנואל
 
הרחבה במרכזה של מצודת מנואל
שחזור במצודה של תותחי הנ"מ במלחמת העולם השנייה (2009)
נמל מרסמשט ממצודת מנואל
מנואל (במלטית ובאנגלית: Manoel) הוא אי קטן בשטח של 0.3 קמ"ר השוכן בנמל מרסמשט בצפון-מזרח מלטה. בדרך כלל מכנים תושבי האזור את האי בכינוי "איל-גזירה" (II-Gżira - "האי"), וכינוי זה היה לשמה של העיר גזירה (Gżira) שבשטחה שוכן האי. אורכו של האי ממזרח למערב הוא כ-1,050 מטרים ורוחבו המרבי מדרום לצפון עומד על כ-450 מטרים. מצפון לאי הוא מופרד מהאי מלטה באמצעות ערוץ סלימה (Sliema Creek) ומדרום לו באמצעות ערוץ לצרטו (Lazzaretto Creek). האי מחובר אל יתר שטחו של האי מלטה באמצעות גשר קטן בקצהו המערבי.
היסטוריה

במקור נקרא האי בשם "אי הבישוף" (איטלקית "l'Isola del Vescovo"; מלטזית "il-Gżira tal-Isqof"). בשנת 1643 הקימו בו האבירים ההוספיטלרים את בית החולים "לצרטו די סאן רוקו" (Lazzaretto di San Rocco) ששימש כמחנה הסגר, במטרה למנוע חדירת מגפות דבר וכולרה אל מלטה. ספינות שהגיעו מאזורים נגועים נאלצו לעגון משך מספר ימים לאורך חופו הדרומי של האי כדי להסיר חשש לזיהום. שרידי בית החולים שוכנים עדיין בצידו הדרומי של האי.
ב-1723 הקים הגראנד מאסטר מנואל דה ויליינה (Manoel de Vilhena) מצודה על האי עבור כ-500 לוחמים, והמצודה כמו גם האי, נקראו על שמו. המצודה הוקמה בצידו המזרחי של האי, הצופה לעבר בירת מלטה, ולטה, והקמתה הסתיימה ב-1755. למצודה תבנית של כוכב בעל ארבעה קודקודים ובמרכזה רחבה גדולה, המוקפת בארקדה בת שתי קומות. חלקים מהמבנה ומהחפירים שבו נחצבו בסלע הבסיס של האי. עוד שכנה במצודה קפלה שהוקמה בסגנון אדריכלות הבארוק והייתה מוקדשת לאנטוניוס מפאדובה.
במלחמת העולם הראשונה וכן בשנת 1936, שוב פעל בית החולים באי כתחנת הסגר. במלחמת העולם השנייה שימשו האי והמצודה את חיל הים המלכותי וסוללת תותחי נ"מ פרסה סביב המצודה. האי ספג הפצצות כבדות של מטוסי הלופטוואפה, המצודה ניזוקה באורח קשה, ובאחת ההפצצות בחודש מרץ 1942 הקפלה נהרסה לחלוטין. לאחר המלחמה שכנה באי מעין שמורת טבע לא רשמית לעופות מים, אשר תוחזקה על ידי מתנדבים מקומיים ומומנה מכספי תרומות.
האי כיום

המצודה מוקפת ברצועת גן משלושת עבריה שאינם פונים אל הנמל. לאורך חופו הדרומי של האי מעגן יאכטות, ובחלקו המערבי מבנים ומגרשי אחסנה לסירות. עוד שוכן באי "מועדון היאכטות המלכותי של מלטה" (Royal Malta Yacht Club). בסוף שנת 2006 החל שיפוצה של המצודה והוא אמור להסתיים בשנת 2010. קיימות תוכניות שנויות במחלוקת להקמת בתי מגורים בשטחו של האי וכן מתחם למסחר ולתיירות.
הערות שוליים

↑  About RMYC : About Fort Manoel
ולטה מהאי מנואל
מלאני פרס

| --- | --- |

פרס, 2008
 לידה:  1 בדצמבר 1971 (בת 52) מערב גרמניה ברלין, גרמניה 
 שם לידה:  Melanie Mariam Thanee Frasch 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  דוגמנית, שחקנית, מוזיקאית
 בן או בת זוג:  איתי טיראן (2008–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מלאני מאריים תאני פראש (בגרמנית: Melanie Mariam Thanee Frasch; נולדה ב-1 בדצמבר 1971), הידועה בשם מלאני פרס, היא דוגמנית, שחקנית ומוזיקאית ישראלית-גרמנייה.
ביוגרפיה

מלאני מאריים תאני פראש נולדה בברלין המערבית, בעת שהייתה חלק ממערב גרמניה (אולם דה יורה הייתה באזורי הכיבוש בגרמניה), לאם יהודייה ילידת-ישראל, ולאב נוצרי-גרמני. הוריה נפרדו ב-1974 כשהייתה בת 3 והיא נשארה עם אביה. ב-1986 בגיל 15, לאחר קשיים עם אביה בעקבות נישואיו השניים, היא עלתה לישראל כדי להיות עם אמה. סיפרה שהיו לה קשיי קליטה כי לא ידעה עברית. היא הייתה במרכז קליטה בנצרת עילית ולאחר מכן גם באולפן במקביל ללימודי התיכון, אך ב-1987 בגיל 16 נשרה מבית הספר ועברה לתל אביב-יפו. בתחילה, עבדה במלצרות ובניקיון, עד שהחלה לדגמן ב-1989. השתתפה בתחרות היופי "הפנים של שנות השמונים", אך לא-זכתה.
שם משפחתה הגרמני פראש (Frasch), עוברת לפרס, בעצתה של סוכנת הליהוק הישראלית שלה באותה עת.