stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהנה בישיץ
ביוגרפיה > משפחה

בעלה דויד בישיץ היה מתנדב במשמר הלאומי בשנים 1848–1849, לאחר המהפכה עבד כסוחר וניהל את אחוזותיו. בישיץ זכה בתואר אצולה ההונגרית ב-9 ביוני 1895.
יוהנה חיה בנישואים מאושרים עם בעלה במשך 45 שנה. דוד נפטר בפברואר 1897 בגיל 86. מאשתו הראשונה של דוד, חני פוקס, שנפטרה בשנת 1852 לא נולד צאצא. הוא נשא כאמור באותה השנה את יוהנה פישר (אחרי זה בישיץ) שממנה נולדו בניו: לאיוש (1853) ארתור (1863) ליפוט, מוריץ והבנות: שרלוט (1855) אנה, מארי ואֶמה.
בנם לאיוש בישיץ, תושב בודפשט, הפך למנכ"ל חברת המכרות Felsőmagyarországi Bánya- és Kohómü Rt. והוסיף תחילה לשם משפחתו את קידומית האצולה "הוושי" (Hevesy) ולאחר מכן השמיט את השם בישיץ. לאיוש התחתן מאוחר יותר עם אאוגניה שוסברגר (ז'ני) (1857-1931) מנישואיהם נולד הכימאי זוכה פרס נובל ג'ורג' דה הוושי.
בנם מור (מוריץ) בישיץ נפטר ביוני 1897 בקרלסבד בגיל 55.
ביוגרפיה > הוקרה

בשנת 1877 פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומלך הונגריה העניק ליוהנה בישיץ את צלב הזהב עטור הכתר על טיפולה בהקרבה עצמית בחיילים שנפצעו במהלך המלחמה עם בוסניה-הרצגובינה.
המלך הסרבי העניק לה את העיטור "מסדר נטליה".
פסל החזה שלה משיש נחנך באולם איגוד גני הילדים ב-10 בדצמבר 1889.
לקריאה נוספת

Vasárnapi Ujság, 1898. április 3.
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. יוהנה בישיץ
http://www.kfki.hu/fszemle/archivum/fsz9907/gergely.html A Hevesy család felmenői]
הערות שוליים

↑  A Vasárnapi Újság 1898/14. száma szerint
1 2  Vasárnapi Újság 1897/6
↑  Kempelen Béla: Magyar nemes családok
↑  http://www.epa.oszk.hu/00000/00003/00020/adat053.htm
↑  http://www.kfki.hu/fszemle/archivum/fsz9810/hevesy.html
↑  Vasárnapi Újság 1897/26. szám
יוהנה בודין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 במרץ 1898 
 פטירה:  29 בנובמבר 1985 (בגיל 87) 
 מדינה:  סלובקיה 
 מקצוע:  אומנת 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (29 בינואר 2006) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  יוהנה בודין
 
יוהנה בודין (בסלובקית: Johanna Budinova;‏ 29 במרץ 1898 – 29 בנובמבר 1985) הייתה מטפלת סלובקית (במקור מווינה), שהוכרה כחסידת אומות העולם על כך שהצילה יהודים במלחמת העולם השנייה ממוות בידי הנאצים.
קורות חייה

יוהנה בודין נולדה ב-29 במרץ 1898 בווינה לאדלברט ופרנצ'יסקה. את שנות ה-20 שלה בילתה בציד פנתרים בדרום אמריקה. לאחר חזרתה לאירופה נישאה בשנת 1927 לונדלין קבט, בעל מסעדה בעיירה גבלי. לשניים נולדה בת שנפטרה בגיל 5, ולאחר מכן נפרדו.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

לאחר הפרידה מבעלה עברה בודין לברטיסלאבה, ושימשה כמטפלת בביתם של ולדימיר ובלה גרינמנדל עבור ילדיהם גרטרוד ופאבל, אליהם הגיעה בעקבות היכרות עם אמו של ולדימיר, קתרינה.
באוגוסט 1944, לפני פרוץ המרד הסלובקי ופלישת גרמניה הנאצית לסלובקיה, התפצלה משפחת גרינמנדל. ההורים ולדימיר ובלה נעזרו במסמכים מזויפים והסתתרו. בודין, בהיותה בת 46, עזבה עם שני הילדים גרטרוד ופאבל, לדירה שכורה בעיר דוברבקה שבפרברי הבירה ברטיסלאבה, כשהיא מתחזה לאמם כדי להצילם.. ב-22 בספטמבר 1944, נסעה בודין לברטיסלאבה כדי להביא את ההורים למקום מסתור. באותו יום, נתפסה גרטרוד בדירה בה הייתה לבדה באותה עת, נשלחה לאושוויץ, שם נספתה. בעקבות זאת התאחדו פאבל והוריו באותו הלילה ועברו מדוברבקה לגבלי שבמחוז טרנבה, שם הסתתרו אצל שתי משפחות – רהאק ויורקוביץ', עד תום המלחמה. בודין נשארה בדירה השכורה ורקמה מפות ומפיות על מנת לכלכל את משפחת גרינמנדל שמשאביה הדלדלו. במהלך המלחמה נחקרה על ידי הגסטפו אודות מיקומו של פאבל אך לא חשפה אותו.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה בודין הצטרפה למשפחת גרינמנדל, ששינתה את שמה לבודין – כשם המשפחה שלה. בשלהי 1949 עלתה משפחת בודין לישראל, כאשר בודין עלתה יחד איתם. בודין עבדה כמנהלת משק בית אצל משפחה אמידה בחיפה, עד ליציאתה לגמלאות. לאחר מכן עברה לגור בקריית ים לצד משפחת בודין. בודין נפטרה ב-29 בנובמבר 1985.
הכרה והנצחה

בעקבות פעילותה בתקופת השואה להצלת יהודים הוכרה בודין כחסידת אומות העולם ב-29 בינואר 2006 על ידי יד ושם.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של בודין ונוצר קשר עם פאבל ששמו שונה לחיים לאחר עלייתו לישראל. כמו כן אותר קברה בבית הקברות הלטיני שבחיפה.
לקריאה נוספת

בודין, חיים. את המנגינה הזו אי אפשר להפסיק. 2017.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  יוהנה בודין, באתר יד ושם (באנגלית)
1 2 3 4 5 6  חיים בודין, את המנגינה הזו אי אפשר להפסיק, 2017
1 2  Ľuba Lesná, Nine Slovaks honoured for saving lives in WWII, The Slovak Spectator, ‏9 July 2007
↑  אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוהנה בודין".
קברה של חסידת אומות העולם יוהנה בודין בבית הקברות הלטיני בחיפה
יוסי עין-דור

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 
יוסי עין-דור (נולד ב-20 באוקטובר 1956) הוא עיתונאי ומרצה לעיתונאות ולתקשורת באוניברסיטה. בעבר שימש ככתב, עורך ומגיש חדשות בערוץ הראשון ובערוץ 2.
את דרכו העיתונאית התחיל עין דור בעיתונות הכתובה בעיתון "העולם הזה" של אורי אבנרי, ככתב לענייני משטרה. משם המשיך לכתוב בכמה עיתונים, בהם "על המשמר" ו"ידיעות אחרונות". במקביל עבד כתחקירן בתוכנית "מבט שני". ב-1990 קיבל תואר "מורשה בימוי" של הערוץ הראשון.
עין-דור היה ממקימי מהדורת החדשות בכבלים בתל אביב, "תחנה מרכזית" (בעריכת ובהגשת יעקב אילון). כשקם ערוץ 2 בנובמבר 1993 עבר עין-דור לחדשות ערוץ 2 והיה בין ראשוניה. הוא התחיל ככתב לענייני משטרה. במהומות "מנהרת הכותל", בספטמבר 1996, נפצע מירי צלפים פלסטינים, כשנקלע עם הצלם חיים אסיאס שנפצע אף הוא, והמקליט יניב שמואלי, לאירוע ירי במחסום ארז. כמה חודשים אחר-כך עבר לעריכת והגשת מבזקי חדשות והכנת כתבות מגזיניות וכתבות מיוחדות לחדשות. חלקן הגדול בנושאי צבא וביטחון.
עין-דור היה זה שפרץ לשידורי הטלוויזיה בערוץ 2 בפיגועי 11 בספטמבר 2001. בין היתר, סיקר עין-דור את הפיגוע בבניין המרכז היהודי בבואנוס-איירס בארגנטינה ב 1994, והיה מעורב בסיקור ובשידור תפישת ספינת הנשק הפלסטינית, קארין A. הוא רשם לזכותו מאות שעות של שידורים חיים והרבה מאוד שידורי פיגועי תופת במרוצת השנים.
בסוף 2004 עזב את חברת החדשות של ערוץ 2. בשנים האחרונות הוא מרצה לעיתונות וטלוויזיה במספר אוניברסיטאות ומכללות, בהן בית הספר לתקשורת של המכללה למנהל, ובית הספר לחברה וממשל במסלול ללימודי ביטחון והגנת העורף של מכללת בית-ברל. בעבר לימד גם בבה"ס לעיתונות "כותרת" של אונ' ת"א.
עין-דור הוא בעל תואר שני בלימודי ביטחון באוניברסיטת תל אביב ובוגר תואר ראשון בהיסטוריה של עם-ישראל וארץ-ישראל באותה האוניברסיטה.
יוהנה דוברינר

| --- | --- |

 לידה:  28 בנובמבר 1924 אוסטי נד לבם, צ'כיה 
 פטירה:  5 באוקטובר 2000 (בגיל 75) Seropédica, ברזיל 
 מדינה:  ברזיל 
 השכלה:  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון  אוניברסיטת פלורידה 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1990)  הצלב הגדול של המסדר הלאומי להצטיינות במדעים (ברזיל) (1994)  UNESCO Science Prize (1989)  Honorary doctorate of the University of Florida (1975)  פרס מקסיקו למדע וטכנולוגיה (1992)  עמית TWAS 
 
יוהנה דוברינר (באנגלית: Johanna Döbereiner) 28 בנובמבר 1924 - 5 באוקטובר 2000; הייתה אגרונומית צ'כית-ברזילאית, אשר התמחתה במיקרוביולוגיה של הקרקע. מחקריה עוסקים בחיידקים מקבעי חנקן ותפקידם בגידול צמחים יעיל יותר. דוברינר פיתחה טכנולוגיה המצמצמת את התלות בדישון חנקני, דבר החוסך כיום כבין מיליארד לשני מיליארד דולרים בשנה. ב-1981 נהפכה לחברה-מייסדת של האקדמיה העולמית למדעים (the world academy of science) וזכתה בפרסים רבים במהלך חייה.
ילדות ומשפחה

יוהנה דוברינר נולדה בשנת 1924 לפול ומרג'רת קובלקה בעיירה אוסייג שבצ'כוסלובקיה (כיום צ'כיה וסלובקיה). בילדותה עברה עם הוריה ואחיה ורנר לפראג, בירת צ'כיה, שם אביה, שהיה כימאי פיזיקאי, לימד כימיה באוניברסיטת פראג. עם עליית היטלר לשלטון, דוברינר קיבלה אזרחות גרמנית, ובסוף המלחמה הצ'כים רדפו אחרי הקהילות הדוברות גרמנית, ביניהם משפחת דוברינר. אמה נהרגה באותה שנה (1945), ודוברינר נאלצה להגר למזרח גרמניה יחד עם סבה וסבתה, שם עבדה בחוות שונות העוסקות בפיתוח זני חיטה משופרים, מה שנתן לה את הידע והכלים להתקבל ללימודי אגרונומיה באוניברסיטת מינכן, וסיימה תואר ראשון בהנדסה חקלאית. באותה אוניברסיטה פגשה את החתן לעתיד שלה, יורגן דוברינר. בשנת 1950 דוברינר ובעלה טסו לברזיל בעקבות אביה ואחיה, על מנת לעבוד בשירות המחקר החקלאי הלאומי בברזיל (embrapa).בשנת 1956 קיבלה אזרחות ברזילאית, ושנה לאחר מכן התחילה לעבוד במועצה הלאומית לפיתוח מדעי וטכנולוגי (CNPq).
תחום המחקר

יוהנה השלימה את התואר השני שלה במיקרוביולוגיה של הקרקע באוניברסיטת ויסקונסקין-מדיסון שבויסקונסקין, ארצות הברית בשנת 1963, ובאותה שנה התחילה את תוכנית המחקר שלה. מחקרה עסק בבחירת חיידקים המתחברים לשורשים, העלים והגבעולים של מינים רבים של קטניות (המחקר נעשה על סויה) שואבים חנקן מהאוויר ומעבירים אותו בסימביוזה לצמחים. שיטה זו מחליפה את שיטת הדישון המועשר בחנקן המאלכותי, שהייתה נפוצה באותה תקופה בצפון אמריקה. שיטה זו הפיקה תפוקה דומה ליצרנים הצפון-אמריקאיים, מה שמוכיח ששיטתה יעילה ומביאה עימה יתרונות כלכליים ואקולוגיים. לדוגמה, יצרני סויה ברזילאיים יכולים להתחרות בהצלחה בשוק הבינלאומי, ולהביא צמיחה כלכלית לברזיל.
פרסים והוקרה

1975- זכתה בתואר "דוקטור הונוריס קאוזה" (דוקטור לשם כבוד) באוניברסיטת פלורידה
1977- "מסדר ריו ברנקו" (העיטור הגבוה ביותר בדיפלומטיה הברזילאית)
1994 ,1993 - הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות הברזילאי
1978 - חבר באקדמיה האפיפיורית של הוותיקן למדע
1996 - פרס למצוינות מהמכון הלאומי לחקר אגריביולוגיה (כיום אמברפה)
בשנת 1997 האקדמיה הברזילאית למדעים הציעו את דוברינר למועמדות לפרס נובל בכימיה.
חיים אישיים

כשהגיעה לברזיל בשנת 1950, התיישבה במדינה ריו דה זנ'רו עם בעלה, ושם ילדה 3 ילדים: מאריה לואיזה, קריסטיאן הרארד ולורנז. היא גרה באותו בית עד יום מותה ב-5 באוקטובר 2000, בהיותה בת 75, קורבן למחלה נוירולגית.
לקריאה נוספת

A new acid-tolerant nitrogen-fixing bacterium associated with sugarcane, Vladimir A. Cavalcante;J. Dobereiner. "Plant and Soil" (1988)
Recent advances in BNF with non-legume plants, JoséI. Baldani;Leonardo Caruso;Vera L.D. Baldani;Silvia R. Goi. "Soil Biology & Biochemistry" (1997)
Como isolar e identificar bactérias diazotróficas de plantas não-leguminosas, Johanna. Döbereiner;Vera Lúcia Divan. Baldani;José Ivo. Baldani. (1995)
Biological nitrogen fixation associated with sugar cane and rice: Contributions and prospects for improvement, R.M. Boddey;O. C. de Oliveira;S. Urquiaga;V. M. Reis. "Plant and Soil" (1995)
Infection of sugar cane by the nitrogen-fixing bacterium Acetobacter diazotrophicus, E.K. James;V.M. Reis;F.L. Olivares;J.I. Baldani. "Journal of Experimental Botany" (1994)
Host-plant specificity in the infection of cereals with Azospirillum spp, Vera Lucia D. Baldani;Johanna Döbereiner. "Soil Biology & Biochemistry" (1980)"
Acetobacter diazotrophicus sp. nov., a Nitrogen-Fixing Acetic Acid Bacterium Associated with Sugarcane, M. Gillis;K. Kersters;B. Hoste;D. Janssens. "International Journal of Systematic and Evolutionary Microbiology" (1989)
Nitrogen-fixing bacteria in nonleguminous crop plants, Johanna Döbereiner;Fábio O. Pedrosa. (1987)
Occurrence of the endophytic diazotrophs Herbaspirillum spp. in roots, stems, and leaves, predominantly of Gramineae, Fabio L. Olivares;Vera L. D. Baldani;Veronica M. Reis;Jose I. Baldani. "Biology and Fertility of Soils" (1996)
Biological nitrogen fixation associated with sugar cane, R. M. Boddey;S. Urquiaga;V. Reis;J. Döbereiner. "Plant and Soil" (1991)
הערות שוליים

↑  Johanna Döbereiner: the scientist who changed agriculture, embrapa, סיפור חיה של דוברינר (באנגלית)
↑  Dr.Johanna Liesbeth Kubelka Döbereiner, the pontifical academy of sciences, הסבר על העבודה של דוברינר (באנגלית)
↑  From peasant to Nobel nominee, embrapa, מספר על חיה האישיים והמחקריים של דוברינר (בפורטוגזית)
↑  Johanna Döbereiner (עמ' 195), nossa cappa:our magazine
cover), ‏3.11.2003
↑  Johanna Döbereiner, research.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007403537205171  BIBSYS: 90634073  BnF: cb122755077 (data)  CiNii: DA02574962  GND: 124066666  ISNI: 0000 0001 0925 6959  LCCN: n77018406  NLA: 35777245  NTA: 073414557  RERO: 02-A003202614  SUDOC: 081324588  Trove: 1082486  VIAF: 93359193   WorldCat (עם VIAF): 93359193 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוהנה דוברינר".
יאקבסאלאש

יאקבסאלאש (בהונגרית: Jakabszállás) הוא כפר יחסית חדש בנפת קצ'קמט שבמחוז באץ'-קישקון במרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם ביאקבסאלאש אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה, כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,621 תושבים ובשנת 2021 חיים רק 2,562 תושבים.
האזור מיושב מאות שנים, היישוב עצמו הוקם בשנת 1922 והוכרז ככפר עצמאי לאחר שנפרד מסבדסאלאש. בתחילה הכפר נקרא סבדיאקאבסאלאש (Szabadjakabszállás) ובשנת 1925 קיבל את שמו יאקבסאלאש.
על פי רישומי מפקד יהדות הונגריה בכפר חי יהודי אחד בשנת 1920.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקד יהדות הונגריה
| יישובים במחוז באץ'-קישקון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז |  קצ'קמט •  באיה |  |
| ערים |  באצ'אלמאש •  דונווצ'ה •  • האיוש Hajós •  איז'אק •  יאנושהלמה •  קלוצ'ה •  קצל •  קרקאג'האזה •  קישקרש •  קישקונפלדיהאזה •  קישקונהלש •  קישקונמאישה •  קונסנטמיקלוש •  לאיושמיז'ה •  מייקוט •  שולט •  שולטוואדקרט •  סבדסאלאש •  טיסקצ'קה •  טומפה Tompa |  |
| כפרים | מדראש • דושנוק • אגשג'האזה • בלוסג • פלשלאיוש • פילפהאזה • פילפיאקב • הלווציה • יאקבסאלאש • קונברץ' • קונסאלאש • ניארלרינץ • לדאנבנה • וארושפלד • אורגוואן • באצ'בוקוד • באצ'סלש • צ'יקריה • קטימאר • קונבאיה • מאטטלקה • טטהאזה • באצ'סנטגיירג' • באטמונושטור • צ'אטאליה • צ'אבוי • דאבוד • דונפלווה • ארשקצ'נאד • ארשקהלמה • פלשסנטאיוואן • גרה • הרצגסאנטו • נג'ברצ'קה • נמשנאדאודבר • שיקשד • סרמלה • ושקוט • אפושטג • דונאג'האזה • קונדץ' • קונפסר • סלקסנטמארטון • צ'ויושפאלוש • טאש • יאסנטלאסלו • קמפץ • מוריצגאט • באצ'בורשוד • באטיה • דראגסל • דונפטאי • דונסנטבנדק |  |
| יישובים בנפת קצ'קמט |
| --- | --- | --- |
| יישובים | קצ'קמט • אגשאג'האזה • בלוסג • פלשלאיוש • פילפהאזה • פילפיאקב • הלווציה • יאקבסאלאש • קרקאג'האזה • קונברץ' • קונסאלאש • לדאנבנה • לאיושמיז'ה • ניארלרינץ • אורגוואן • וארושפלד |  |
יאקו ולטנן

| --- | --- |
יאקו ולטנן (משמאל) עם סקרי סימליוס
יאקו ולטנן (משמאל) עם סקרי סימליוס
 לידה:  9 בפברואר 1925 המנלינה, פינלנד
 פטירה:  17 בינואר 2024 (בגיל 98) בית החולים קאוניאיינן, קאוניאיינן, פינלנד 
 מדינה:  פינלנד פינלנד
 השכלה:  Helsinki Normal Lyceum  War College 
 השתייכות:   צבא פינלנד
 תקופת הפעילות:  1939–1990 (כ־51 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש ההגנה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 הצלב הגדול של ההצטיינות הצבאית – עיטור לבן (16 באוגוסט 1989)  מפקד במסדר האריה של פינלנד (4 ביוני 1975)  מפקד במסדר החרב (14 בפברואר 1974)  מפקד דרגה ראשונה במסדר הוורד הלבן של פינלנד (4 ביוני 1980)  Finnish Olympic Medal of Merit (2 בדצמבר 1952)  אביר דרגה ראשונה במסדר האריה של פינלנד (4 ביוני 1965)  מפקד הצלב הגדול של מסדר האריה של פינלנד (4 ביוני 1984)  אביר הצלב הגדול של הוורד הלבן של פינלנד (4 ביוני 1989)  הצלב הגדול של מסדר צלב החירות (4 ביוני 1994)  Memorial medal of the Continuation War  אביר מפקד  במסדר הוויקטוריאני המלכותי  Order of the Star of the Hungarian People's Republic  מסדר העצמאות  אביר הצלב הגדול של מסדר אולב הקדוש  מפקד עם כוכב במסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין  קצין בכיר של מסדר ההצטיינות הלאומי  אות מסדר כוכב הקוטב - מפקד הצלב הגדול  מפקד בלגיון ההצטיינות  הצלב הגדול של מסדר דנבורג  Medal of Merit of the Association of Voluntary Defence Guilds  Cross of Merit of the War Invalides  צלב החירות, דרגה 4  מדליית ההצטיינות הצבאית  Memorial medal of the Winter War  Cross of Merit of the Police  Medal of Merit, First Class with clasp, of the Civil Defence  צלב ההצטיינות בהגנת הגבולות  Cross of merit with clasp of Reservists' association  Gold Medal of Merit with clasp of the Reserve Officers Association  Medal of Merit of the Cadet Corps 
 
יאקו ולטנן (בפינית: Jaakko Valtanen;‏ 9 בפברואר 1925 – 17 בינואר 2024) היה גנרל פיני, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה של פינלנד בין השנים 1983–1990.
ביוגרפיה

ולטנן נולד בהמנלינה ב-9 בפברואר 1925. עם פרוץ מלחמת החורף, הוא התגייס לצבא פינלנד. הוא היה בן 15 בלבד, ומילא תפקידים זוטרים. הוא לחם גם במהלך מלחמת ההמשך. בשנת 1960, בהיותו בן 35 בלבד, מונה ולטנן לסגנו של ראש ההגנה סקרי סימליוס. ב-1967 הוא מונה לשמש כראש מחלקת ההסברה. ב-11 באוקטובר 1983 הוא מונה לראש ההגנה. הוא כיהן בתפקיד עד 28 בפברואר 1990.
נפטר ב-17 בינואר 2024.
יוסי וקסמן

| --- | --- |

יוסי וקסמן
 לידה:  30 בינואר 1959 (בן 65) יפו
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  עין הוד 
 עיסוק:  סופר, צייר ומעצב
 www.yossiwaxman.com
 
יוסי וקסמן (נולד ב-30 בינואר 1959) הוא סופר, צייר ומעצב ישראלי.
ביוגרפיה

וקסמן נולד ביפו, בן בכור להורים שהם דור שמיני בארץ ישראל. בגיל 7 עבר לירושלים ובה גדל. את שירותו הצבאי עשה במודיעין שדה בסיני. למד פילוסופיה ותולדות האמנות באוניברסיטה העברית, והוא בוגר בהצטיינות במחלקות לעיצוב גרפי וּוידאו-ארט באקדמיה בצלאל.
וקסמן חי עם בן זוגו בכפר האמנים עין הוד. הוא חבר הכפר, נמנה עם ועדת השיפוט האמנותי, ומציג באופן קבוע בגלריה המרכזית של הכפר. אחותו היא השחקנית ענת וקסמן.
ביוגרפיה > עיצוב ואיור

וקסמן הוא בעליו של משרד לעיצוב בשם שפירא-וקסמן. בין עבודות המשרד - עיצוב ביתנים תדמיתיים עבור חברות כמו טבע, נען, אי.סי. איי טלקום ואלביט. עוד עוסק המשרד בעיצוב אריזות (ד"ר פישר, מטע, גולדפרוסט ועוד), עטיפות תקליטים (יהודה פוליקר, הראלה בר, שם טוב לוי, תלמה אליגון ועוד) וספרים - בהם "שירי רחל" בהוצאת כנרת זמורה-ביתן, שזכה בפרס "חתך הזהב" של אגודת המעצבים הגרפיים בישראל, סדרת "קולות" של הוצאת דביר, וכל כתבי זיגמונד פרויד, אף הם בהוצאת דביר.
לקריאה נוספת

רנה ורבין, סבתא גנובה. העיר, 12 באוגוסט 2004
הערות שוליים

↑  וצאצא של שניאור זלמן מלאדי. עמוד זה מספר 2926 בספר הצאצאים
↑  ירון פלג, דרך גבר. הוצאת שופרא, 2003, עמ' 39-41
↑  יורם מלצר, הרומן חי ובועט. מעריב ספרות, 8 במרץ 2002
↑  "ליבשן" באתר ידיעות ספרים
↑  ענת לויט, משחק החיים, גלובס, 6 באוגוסט 2007
↑   עמרי הרצוג, יוסי וקסמן מנתץ את הפומפוזיות של עולם האמנות, באתר הארץ, 6 ביולי 2015
↑   אתר האינטרנט הרשמי של יוסי וקסמן
↑  בלוג משהו לקרוא, "מרוב תשוקה" מאת יוסי וקסמן: פרולוג ופרק ראשון, באתר הארץ, 24 ביולי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309056405171  BnF: cb15526213g (data)  GND: 1089706316  ISNI: 0000 0000 3047 8305  LCCN: n88194773  ULAN: 500478767  VIAF: 17532951   WorldCat (עם VIAF): 17532951
יוסף קולר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באוקטובר 1937 (בן 86)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1955–1982 (כ־27 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת חרוב  מפקד בית הספר לצניחה  קצין אג"ם במפקדת קחצ"ר  מפקד עוצבת חירם  סגן קצין חי"ר וצנחנים ראשי  מפקד חטיבת ביסלמ"ח  מפקד עוצבת הגליל
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים  מבצע ליטני   מלחמת לבנון הראשונה
 עיטורים
   צל"ש אלוף
 
יוסף (יוסי) קולר (נולד ב-25 באוקטובר 1937) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, אשר כיהן כמפקד חטיבת ביסלמ"ח וכמפקד עוצבת הגליל. היה מראשוני לוחמי סיירת צנחנים.
שירות צבאי

בשנת 1955 התגייס קולר לצה"ל, התנדב לצנחנים ושירת בפלוגה ב' בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, השתתף בפעולות התגמול מבצע הר געש ומבצע כנרת. עבר קורס מ"כים חי"ר ושירת בסיירת הצנחנים. במבצע שומרון בקלקיליה נפצע והוענק לו צל"ש אלוף. ב-1957 השתחרר מהשירות הסדיר אך חזר לאחר מספר חודשים. עבר קורס קציני חי"ר ועם סיומו שב לסיירת צנחנים כמפקד מחלקה. בשנת 1960 שימש קולר כמדריך בבה"ד 1. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה בגדוד 890. בשנת 1964 סיים קורס קומנדו והשתלם ביחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית. במלחמת ששת הימים לחם כקצין בגדוד הנח"ל המוצנח. לאחר מכן השתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ושימש כקצין אג"ם בחטיבת הבקעה. בשנים 1970-1969 היה קולר מפקד סיירת חרוב והוביל אותה בלחימה כנגד המחבלים בארץ המרדפים בעיצומה של מלחמת ההתשה. לאחר מכן פיקד על בית הספר לצניחה. בשנת 1972 היה סגן מפקד חטיבת הבקעה ובשנת 1973 כקצין אג"ם במפקדת קחצ"ר, ובכלל זה במלחמת יום הכיפורים. בשנים 1974–1976 פיקד על עוצבת חירם ולאחר מכן שימש כסגנו של קצין חי"ר וצנחנים ראשי, דן שומרון. לאחר מכן מונה למפקד חטיבת ביסלמ"ח. עם סיום תפקידו הועלה לדרגת תא"ל ונתמנה למפקד עוצבת הגליל, עליה פיקד בשנים 1979–1981. בתפקידו זה שימש, בין היתר, כמפקד הבכיר בשטח בשעות הראשונות של פיגוע המיקוח במשגב עם.
שירות צבאי > האיחור בקבלת תעודות הצל"ש

כמה מהלוחמים שהשתתפו במבצע שומרון ב-1956 עוטרו בצל"שים, אולם משפחותיהם לא יודעו על כך. בתקופה ההיא לא ניתנו תעודות אלא פורסמו שלטים בבסיס, ומכיוון שחיים רוטקופף, חברו של קולר, נהרג ב-1956 והצל"ש אושר ב-1957, הבין קולר שמשפחתו של רוטקופף כלל לא מודעת לקבלתו. לאחר בקשה של קולר מראש אכ"א אלעזר שטרן לתיקון הטעות, העניק אלוף פיקוד המרכז יאיר נוה במאי 2006 את תעודות הצל"ש לקולר וליצחק זכרוביץ ולמשפחותיהם של צבי יזרעאלי וחיים רוטקופף.
לאחר שחרורו, עסק קולר בנושאי ביטחון ביהודה ושומרון ובהדרכת טיולי ג'יפים.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  רב"ט יוסף קולר, באתר הגבורה, מתוך "אתר הגבורה".
↑  יעקב ארז, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1983, כרך 14 -"סיירות ומיעוטים", עמוד 88.
↑  אמרתי לחבר שלי: 'אם לא נצא מכאן, יהרגו אותנו' - שבוז חיילים, באתר www.shavuz.co.il
↑  צל"ש מאוחר, באתר www.gvura.org
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יאנוש ויטז

| --- | --- |
יאנוש ויטז, בציור השער של כתב יד מפרארה בסביבות שנת 1465, שכלל יצירות פלאוטוס
 לידה:  1408? קריז'בצי, קרואטיה 
 פטירה:  6 באוגוסט 1472 (בגיל 64 בערך) אסטרגום, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 תפקיד:  Archbishop of Esztergom (11 במאי 1465)  Latin Catholic Bishop of Oradea Mare (4 ביוני 1445) 
 מפלגה:  politician before the emergence of political parties 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
יאנוש ויטז או איוואן ויטז מסרדנה (בהונגרית: Zrednamelléki או Zrednai Vitéz János, בקרואטית: Ivan Vitez od Sredne,‏ בלטינית: Joannes de Zredna לערך 1408 סרדנה – 9 באוגוסט 1472 אסטרגום) היה כומר ומלומד הומניסט הונגרי-קרואטי, דיפלומט, מתמטיקאי, אסטרולוג ואסטרונום, שכיהן החל משנת 1445 כבישוף של אוראדיה ואחרי 1465 כארכיבישוף של אסטרגום, פרימאט של הונגריה. הוא כונה לפעמים "אבי ההומניזם ההונגרי" ובזמנו -Pater patriae ("אב המולדת"). היה מורו של המלך מתיאש הוניאדי ומייסד האוניברסיטה איסטרופוליטנה (Universitas Histropolensis) שפעלה בברטיסלאבה.
ביוגרפיה > שנותיו המוקדמות

יאנוש ויטז נולד בסרדנה, שעל יד קריז'בצי, בצפון קרואטיה, במשפחה בעלת השפעה בחצר ההונגרית. לפי מקורות הונגרים, מוצאו של ויטז היה הונגרי מצד שני הוריו. משפחת אמו דורותאה לסנאי נקראה גראזדה, ומקורה היה בגוראז'דה שבבוסניה. היא הייתה מיוחסת מרחוק למשפחת הוניאדי. אביו של ויטז, דיוניזיה מסרדנה (בהונגרית - דנש) היה צאצא למשפחת האצילים ויטז (במקור - צ'ווי Csévi).. יש טוענים כי אלו היו צאצאים לרוזנים פיליש, אך חיו בחבל פודרבינה, שבאזור בלובאר-קריז'בצי שבצפון קרואטיה. האב שימש בשנים 1446–1452 כמזכיר של עוצר הכתר יאנוש הוניאדי. בהמשך כיהן אביו של ויטז כפרוטונוטריון בממשלו של יאנוש הוניאדי.
ביוגרפיה > בחצר הקיסר זיגמונד

יאנוש ויטז למד בסביבות 1434 בבית ספר גבוה בזגרב ובהמשך עשה לימודי משפטים באוניברסיטת וינה. השתלם גם במדעים ובתחומים אחרים - כמו למשל, בפיזיקה, אסטרונומיה, אלכימיה. בקנצלריה של הקיסר זיגמונד לבית לוקסמבורג, בה עבד כסופר, ואחר כך כעוזר לשופט ("אססור"), פגש ככל הנראה בהומניסט האיטלקי פייר פאולו ורג'ריו שהשפיע על השקפותיו וגם באנאה סיליביו פיקולומיני, לימים האפיפיור פיוס השני, שאיתו התיידד.
ביוגרפיה > זגרב ושליחויותיו הראשונות

בסביבות 1437-1438 בימי המלך אלברכט השני הידוע כמלך הונגריה וקרואטיה תחת השם אלברט הראשון, שימש ויטז מפקח (קוסטוס) וקנוניקוס בזגרב. באותה תקופה סייע לחזק את הקשרים בין הבירה הקרואטית למרכזי התרבות והמדע באיטליה. לאחר מכן עבר לשטח הונגריה, ותרם תרומה חשובה בפיתוח מוסדות תרבות ומדע בארץ זו.
בשנת 1440 נמנה ויטז עם חברי המשלחת ההונגרית בראשות יואנס דה דומיניס שדנה בקרקוב בתנאי בחירת המלך ולדיסלב השלישי של פולין כמלך הונגריה וקרואטיה.
ביוגרפיה > מחנך של מתיאש ובישוף באוראדיה

בהיותו בעל ידע רב בלטינית ויוונית וידיד של יאנוש הוניאדי, נבחר ויטז להיות המנטור (moderator et magister) של בניו לאסלו ומתיאש, לימים המלך מתיאש הוניאדי "קורווינוס" של הונגריה. בשנת 1442 התמנה ככומר בכיר - "פרובסט" או "פרפוזיטוס" בעיר נאג'ואראד, בחצר הבישוף החדש - יואנס דה דומיניס. זמן-מה אחרי מותו של דה דומיניס בקרב ורנה ב-4 ביוני 1445 התמנה ויטז כבישוף של העיר והפך אותה למרכז הומניסטי, אליו הזמין מלומדים, כמו הפולני גרגורי מסאנוק, הקפריסאי פיליפו פודוקתארו, הדלמטי ניקולאוס מכיננסיס, האיטלקי מרציו גאלאוטי מחצר המלך, המשורר גספארה טריבראקו ואחרים.