stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב גנן
פסקי דין בולטים

בשנת 1976 קיבל כראיה בתביעה אזרחית בדיקת פוליגרף שבוצעה בהסכמת שני הצדדים. פסק זה ניתן עוד בטרם הכריע בית המשפט העליון כי בדיקת פוליגרף במקרה כזה יכולה להיות ראיה קבילה.
בשנת 1977 פסק כי בית המשפט אינו יכול לדון בעניינם של 6 מאנשי גוש אמונים שנכנסו בלי היתר לבית הדסה שבחברון, משום שהמקום מוגדר כ"אתר דתי" אשר אין בסמכות בית המשפט לדון בעניינו. דעתו הייתה לדעת מיעוט ונדחתה. הרב הראשי לישראל שלמה גורן חיווה את דעתו כי אכן מדובר באתר קדוש, אך שופטי הרוב דחו את הטענות והרשיעו את הנאשמים.
בשנת 1979 זיכה נאשם שמשפטו נדחה שלוש פעמים שלא באשמתו.
פסק כי חייל שירה בעצמו בשל סירובו לשמור בשבתות יוכר כנכה צה"ל.
הערות שוליים

↑  ראו במודעה זו
↑  שלמה גבעון, תוצאת בדיקת פוליגראף נתקבלו כראייה מרשיעה, מעריב 16 בנובמבר 1976.
↑  שלמה גבעון, "החוק המנדטורי אינו מונע מבימ"ש לדון בעבירה פלילית במקום קדוש", מעריב, 20 ביוני 1977.
↑  חוות דעתו הובאה בשו"ת "תרומת הגורן" חלק א
↑  שלמה גבעון, 6 שהתפללו ב'הדסה' חברון הורשעו בהשגת גבול, מעריב 9 בינואר 1978].
↑  שלמה גבעון, זוכה נאשם שמשפטו נדחה שלוש פעמים שלא באשמתו, מעריב 11 בספטמבר 1979.
↑  שמעון איפרגן, חייל שירה בעצמו הוכר כנכה צה"ל, באתר nrg‏, 12 ביוני 2006
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יעקב גנן".
קרה

.
קוריטיבה (דרום ברזיל) היא בירת פרנה, המדינה הקרה ביותר בברזיל; חממה בגן הבוטני של קוריטיבה מגנה על צמחים רגישים.
קָרָה היא תופעת אקלים בה הטמפרטורה השוררת סמוך לפני הקרקע היא 0 מעלות צלזיוס ופחות. התופעה מתרחשת בעיקר בלילות קרים ובהירים ללא רוח, בראשי הרים ובעמקים, כאשר אוויר קר "גולש" מן ההרים למטה בשל צפיפותו הגדולה יותר. כאשר הטמפרטורה יורדת מתחת לאפס מעלות צלזיוס, אדי מים קופאים על צמחים או חפצים ונוצר כְּפוֹר, כיסוי של קרח כתוצאה מפעפוע של אדי המים (לחות). הכפור עשוי לגרום לקפיאתם של צמחים ולכן הוא מסוכן לזנים מסוימים. כאשר מים יורדים לטמפרטורה של מתחת ל-4 מעלות צלזיוס הם מתפשטים. עקב כך, נימי הצמח מתפוצצים וגורמים למותו של הצמח. ניתן להבחין בתופעה זו כאשר טל קופא על זגוגיות ועלי צמחים אז נוצרת עליהם שכבה דקה של קרח.
התופעה מזיקה לחקלאות, והיא פוגעת בעיקר בפירות ובירקות.
סוגי קרה > התפתחות באזורים הרריים

כאשר מסת אוויר קר מגיעה אל אזורי הרים מתרחשת קרה. המערכת הסינופטית חזקה דיה כדי למנוע את היווצרותן של תופעות מקומיות. כאשר הרוח נושבת מתרחשות התקררות והתחממות עקב כיוון נשיבת הרוח ביחס לשיפוע הקרקע. אם כן, בפסגות ההרים הטמפרטורה הנמוכה ביותר.
סוגי קרה > התפתחות בעמקים

האוויר החם שבעמקים עולה בשל צפיפותו הנמוכה, ואת מקומו מחליף אוויר קר השוקע, וגולש מן ההרים. קרה עשויה להיווצר גם בגבעות נמוכות הרבה יותר, אף בגובה נמוך יותר משל 100 מטר, כאשר האוויר הכבד יורד לבקעה וממלא אותה. עשוי להיווצר מצב של הפרש טמפרטורות של כ-5 מעלות צלזיוס במהלך מטרים ספורים בלבד.
קרה בישראל

תופעת הקרה נפוצה באזור עמק הירדן. קרות ממושכות וקשות אשר פגעו בכל אזורי הארץ ב-40 השנים האחרונות אירעו בשנים 1973 ,1989, 1997, ו-2008.
ראו גם

| משקעים אטמוספיריים |
| --- | --- | --- |
| סוגי המשקעים | ברד • גראופל • גשם • גשם-שלג • טל • כפור • שלג |  |
| ראו גם | סופת קרח • נימבוס • מטאורולוגיה • סינופטיקה • פטריכור |  |
הערות שוליים

↑  דו"ח קרת ינואר 2008, באתר משרד החקלאות ופיתוח הכפר, 14 בינואר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552998705171  BnF: cb125044309 (data)  LCCN: sh85052084  NDL: 00570993 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי כדור הארץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שיח מכוסה בכפור
פרוויה רדיו

| --- | --- |

 פרטי התחנה
 סוג:  רדיו אזורי
 שפה:  רוסית
 מדינה:  ישראל ישראל
 בעלות:  דוד בן בסט 
 תקופת הפעילות:  מ-14 באוקטובר 2001 
 אזורי קליטה ותדרים
 אזור קליטה:  השפלה, אשדוד
 נקלט בתדר:  89.1 fm
 
 http://www.891fm.co.il
 
פֵּירְווֹיֶה רדיו (ברוסית: Первое Радио - "הרדיו הראשון") היא תחנת רדיו ישראלית המשדרת בשפה הרוסית בתדר 89.1FM, באזור המרכז והשפלה. משדר התחנה נמצא באשדוד, אך אולפני הרדיו נמצאים בבניין של "רדיו לב המדינה" בראשון לציון. בעלי התחנה הוא דוד בן בסט, שבבעלותו גם תחנת "רדיוס 100FM" ואת "רדיו לב המדינה".
התחנה מתמקדת במוזיקה רוסית ולועזית, ולעיתים אף במוזיקה ישראלית. בנוסף יש תוכניות אקטואליה ובידור. בתחנה מושמעים בדרך כלל להיטים, אך גם מוזיקה פחות מוכרת זוכה בו לבמה. תוכניות של הבי מטאל, מוזיקה אלקטרונית, אולדיס ועוד משודרות בתחנה מדי שבוע.
היסטוריה

התחנה החלה לפעול בתדר 89.1FM שהוקצע במקור ל"רדיו לב המדינה" כתדר משני באזור אשדוד (בנוסף לתדר הראשי שלה 91fm). התחנה החלה לשדר ב-7 באוקטובר 2001 באישור מיוחד הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, בתנאי שתשדר רק לאזור אשדוד, כתחנת רדיו אזורית הממומנת מפרסומת. השם "פרוויה רדיו" - "הרדיו הראשון" נבחר מאחר שהייתה התחנה החוקית הפרטית הראשונה בישראל ששידרה בשפה הרוסית (קדמה לה רק תחנת רק"ע הציבורית של רשות השידור). התחנה החלה לשדר 8 שעות ביום, בשעות 18:00-10:00 רצף של תוכניות מוסיקה, שיחות עם מאזינים, חיפוש קרובים, וראיונות עם אישים פוליטיים; ומהדורת חדשות ברוסית, שמופקת בתחנה.
במהלך השנים התחנה הציבה משדרים שהגדילו את שטח הקליטה שלה, וגם הגבירה את עוצמת השידורים לתחנת האם "רדיו לב המדינה" מעבר למותר. בנוסף הציבה משדרים בראש העין באופן שאפשר לה להגדיל את טווח הקליטה מעבר לאזור הזיכיון, ב-2011 הורה לה משרד התקשורת לא לשדר מעבר לאזור הזיכיון שלה. בעלי התחנה דוד בן בסט התעלם מההוראה, המשיך לשדר ובפועל הפך אותה לתחנת רדיו ארצית הנקלטת מאזור חיפה בצפון עד אשקלון בדרום.
ב-2014 היועצת המשפטית של הרשות השנייה המליצה לסגור את "פירוויה רדיו", מאחר שהפכה לתחנת רדיו ארצית ללא מכרז, ובעקבות עתירה לבג"ץ. בן בסט הפעיל לחצים כבדים למנוע את הסגירה, יזם שינוי בחוק, שאושר במרץ 2016 ביוזמת חברת הכנסת נאוה בוקר.
דנה קוצ'רובסקי מגישה תוכנית קבועה החל משנת 2018.
הערות שוליים

↑  בוריס ינטין, מבט על מפת הבעלויות בתקשורת הרוסית בישראל, באתר העין השביעית, 30 בינואר 2018
1 2  אביבה קרול, ‏תחנת הרדיו "לב המדינה" הפעילה תחנה ברוסית - באישור הרשות השנייה, באתר גלובס, 7 באוקטובר 2001
↑  אופיר בר-זהר, תחנות הרדיו האזורי מבקשות היתר להרחיב את פיצול השידורים - וירוויחו יותר מפרסום, באתר הארץ, 6 בינואר 2010
↑  נתי טוקר, "רדיו לב המדינה הגדיל את טווח השידור על ידי חריגה מרישיונו", באתר TheMarker‏, 30 בנובמבר 2011
↑  נתי טוקר, המועדון הסגור של הרדיו: כך חולקו תשע תחנות ללא מכרז, באתר TheMarker‏, 6 בפברואר 2020
↑  נתי טוקר, הרשות השנייה נגד הג'ונגל ברדיו האזורי: תחנות ללא מכרז ייסגרו, באתר TheMarker‏, 2 ביוני 2014
↑  נתי טוקר, הג'ונגל של הרדיו האזורי מגיע לבג"ץ: רדיו 90 נגד התחנות שהוקמו ללא מכרז, באתר TheMarker‏, 30 באפריל 2014
↑  כתב "העין השביעית", תחנה לפני אחרונה, באתר העין השביעית, 27 באוגוסט 2015
לי-אור אברבך, ‏ניצחון לתחנות הרדיו האזוריות: הפיצולים יישארו לעוד שנתיים, באתר גלובס, 15 בינואר 2015
↑  צבי זרחיה, אושר בקריאה ראשונה: תחנות רדיו אזוריות שהוקמו שלא כחוק יוכלו להמשיך פעול, באתר TheMarker‏, 22 ביולי 2015
לי-אור אברבך, ‏ועדת הכלכלה הכשירה את פיצול תחנות הרדיו האזוריות, באתר גלובס, 16 בדצמבר 2015
לי-אור אברבך, ‏הכנסת לטובת הרדיו האזורי: הצעת חוק למיסוד פיצולי התדרים, באתר גלובס, 7 ביולי 2015
↑  איתמר ב"ז, פיצול התדרים אושר, באתר העין השביעית, 7 במרץ 2016
צבי זרחיה, נתי טוקר, את מי משרתת נאוה בוקר? הח"כים החדשים שמשרתים אינטרסים עלומים, באתר TheMarker‏, 23 ביולי 2015
| ישראל שידור רדיו בישראל |
| --- | --- | --- |
| תאגיד השידור הישראלי (קול ישראל) | כאן תרבות • כאן ב • כאן גימל • רדיו מַכַּאן • VoisFarsi • כאן רק"ע • כאן 88 • כאן קול המוזיקה • כאן מורשת • הרדיו החינוכי |  |
| צה"ל | גלי צה"ל • גלגלצ |  |
| הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו (רדיו אזורי) | אקו 99FM • רדיו א-שמס • רדיו 90FM • רדיו דרום • רדיו חיפה • רדיו ירושלים • רדיו לב המדינה • 103fm • רדיו קול ברמה • רדיו קול הים האדום • רדיו קול חי • רדיו קול רגע • רדיו תל אביב • 104.5FM רדיו צפון • רדיו א-נאס • רדיוס 100FM • תדרי הפיצול: 99.5 חמ-אש • הדיבור החם בדרום • פרוויה רדיו • קול פליי • קול חי מיוזיק |  |
| הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו – איו"ש | גלי ישראל |  |
| שידורי רדיו באינטרנט | הקצה |  |
| תחנות רדיו שנסגרו | תחנות רדיו שנסגרו |  |
| רשות השידור (קול ישראל) | רשת א' • רשת ב' • רשת ג' • רשת ד' (קול ישראל בערבית) • רשת ה' (קול ישראל בפרסית) • רק"ע • 88FM • קול המוסיקה • רשת מורשת • הרדיו החינוכי • קול ציון לגולה • הגל הבטוח |  |
| רדיו פיראטי | ערוץ 7 • קול השלום • רדיו כל האמת |  |
| שידורי רדיו באינטרנט | רדיו ynet |  |
סרגו אורדז'וניקידזה

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1886 (יוליאני) ר'ורשה, פלך כותאיסי, האימפריה הרוסית 
 התאבד:  18 בפברואר 1937 (בגיל 50) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות של חומת הקרמלין 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, מפלגת הלייבור הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה
 עיטור הדגל האדום  עיטור לנין  עיטור הדגל האדום של העמל 
 
גריגורי קונסטנטינוביץ' אורדז'וניקידזה (בגאורגית: გრიგოლ (სერგო) ორჯონიკიძე, מילולית: גריגוֹל (סֶרגוֹ) אוֹרג'וֹניקידזֶה; ברוסית: Григорий Константинович Орджоникидзе) ידוע גם כסרגו אורדז'וניקידזה (24 באוקטובר 1886 (על פי הלוח היוליאני 12 באוקטובר) - 18 בפברואר 1937) היה חבר הפוליטביורו, וחבר קרוב של סטלין. אורדז'וניקידזה, סטלין והארמני אנסטאס מיקויאן נקראו בזמנו בבדיחות הדעת "הקליקה הקווקזית".
אורדז'וניקידזה נולד בכפר ר'וֹרֶשָׁה (אנ') שבנפת חרגאולי (מערב גאורגיה). הוא נהיה מעורב בפוליטיקה הרדיקלית בשנת 1903, ואחרי שסיים את חוק לימודיו כרופא בבית הספר לרפואה מיכאילוב, הוא נעצר על העברת נשק. הוא שוחרר ונסע לגרמניה, אבל בשנת 1907 חזר לרוסיה והתיישב בבאקו, שם עבד עם סטלין ואחרים. אורדז'וניקידזה השתתף במהפכה החוקתית האיראנית כשליח של המפלגה הבולשביקית, ונשאר בטהראן לזמן מה (בסביבות 1909).
הוא נעצר בגין חברותו במפלגה סוציאל-דמוקרטית והוגלה לסיביר, אבל הצליח להימלט שלוש שנים מאוחר יותר. הוא חזר עם סטלין לסנקט פטרבורג באפריל 1912, אבל שוב נתפס ונשפט לשלוש שנות עבודת פרך, אותן ריצה במבצר שליסלבורג. בתקופת מלחמת האזרחים הוא הפך לקומיסר לאוקראינה, והשתתף במאבק שהתחולל בקווקז, במקום שלימים הוא עזר לייסד כוח סובייטי במדינות כמו ארמניה. בשנת 1921 פלישה של הצבא הבולשביקי לרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה  ואת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה.
אורדז'וניקידזה מונה לפוליטביורו בשנת 1926, אך בשנת 1936 החל סטלין לפקפק בנאמנותו, בפרט כאשר גילה כי השתמש בהשפעתו להגנה על דמויות מסוימות שהיו תחת חקירת הנ.ק.ו.ד.. בינתיים, שמועות שהתפשטו טענו כי אורדז'וניקידזה מתכנן להוקיע את סטלין בנאומו במליאה באפריל 1937. אורדז'וניקידזה נמצא מת לפני שהספיק לשאת את הנאום. הוא ירה בעצמו לאחר פגישה סוערת עם סטלין. בזכרונותיו מציין ניקיטה חרושצ'וב כי אורדז'וניקידזה גילה למיקויאן, בלילה שלפני מותו, שלא ימשיך להתמודד עם מה שקורה במפלגה, קרי, החיסולים השרירותיים של חברי מפלגה.
מספר ערים בברית המועצות נקראו על שמו של אורדז'וניקידזה, כמו למשל ולדיקווקז.
הערות שוליים

↑  כרושצ'וב ממשיך במסע הגילויים נגד סטלין: סטלין בדה קשר הרופאים היהודיים, מעריב, 18 במרץ 1956
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271822305171  PLWABN: 9810646459505606  BnF: cb110798693 (data)  CiNii: DA0612129X  GND: 118736531  ICCU: IEIV013692  ISNI: 0000 0001 0801 5344  LCCN: n82117748  LNB: 000205925  NKC: kup19970000072732  NTA: 072657065  RERO: 02-A025688805  SELIBR: 196371  SNAC: w6pc6pbv  SUDOC: 076951650  VIAF: 71383496   WorldCat (עם VIAF): 71383496
ראוונסבריק

| --- | --- |

מחנה ראוונסבריק, מבט על צריפי המגורים במלחמת העולם השנייה
 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה
 מחוז:  חבל טמפלין שבמדינת ברנדנבורג
 תאריכים
 תאריך הקמה:  דצמבר 1938 עד אפריל 1939
 תאריך שחרור:  30 באפריל 1945
 אוכלוסייה
 צבא משחרר:  הצבא האדום
 השתייכות האסירים:  בני אומות רבות, בהם: יהודים, צוענים ורוסים
 נתונים
 מספר הנספים:  25,000 עד 40,000 בני אדם
 שימור היסטורי:  חלקי
 קואורדינטות:  53°11′24″N 13°10′08″E﻿ / ﻿53.189875°N 13.168809°E﻿ / 53.189875; 13.168809
  (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניראוונסבריק(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניראוונסבריק(למפת ברנדנבורג רגילה) פוטסדאם קוטבוס פרנקפורט אורניינבורג אברסוולדה פאלקנזה ברנאו שליד ברלין  שוודט קניגס ווסטרהאוזן פולין סקסוניה סקסוניה-אנהלט סק. הת.  מקלנבורג-מערב פומרניה ברליןראוונסבריק(למפת ברנדנבורג מוגדלת) פוטסדאם קוטבוס פרנקפורט אורניינבורג אברסוולדה פאלקנזה ברנאו שליד ברלין  שוודט קניגס ווסטרהאוזן פולין סקסוניה סקסוניה-אנהלט סק. הת.  מקלנבורג-מערב פומרניה ברליןראוונסבריק
 www.ravensbrueck.de
 
מפת השואה: אזורי השליטה הנאצית ונתיבי התעבורה אל מחנות ההשמדה
מחנה ראוונסבריק (בגרמנית: Ravensbrück) היה בתקופת הרייך השלישי מחנה ריכוז בחבל טמפלין שבמדינת ברנדנבורג בגרמניה, בקרבת העיירה פירסטנברג על נהר האפל (אנ'), כמאה קילומטר מצפון לברלין. הוא נחשב למחנה הריכוז (שמאוחר יותר אף הפך למחנה השמדה) לנשים הגדול ביותר בגרמניה.
לפי הערכה בריטית ראשונית משנת 1946, נספו במחנה כ-91,000 נשים, אלא שהערכה זו התבררה כגבוהה מדי. לפי מחקרים חדשים יותר, שגם הם נתונים במחלוקת, מדובר ב-25,000 עד 40,000 קורבנות במחנה. מספר זה אינו כולל את אסירי צעדות המוות.[דרוש מקור]
היסטוריה

בין השנים 1939 ו-1945 הוחזקו במחנה ראוונסבריק בסך הכול כ-132,000 נשים וילדים, כ-20,000 גברים וכ-1,000 נערות (במחנה אוקרמרק), מארבעים אומות שונות. סגל המחנה מנה כ-1,000 אנשי אס אס וכ-550 סוהרות. לפי ההערכות, נספו במחנה כ-40,000 אסירים. בספר הזיכרון שראה אור במלאת 60 שנה לשחרור המחנה, נמנו שמותם של 13,161 נשים, גברים וילדים אסירים במחנה[דרוש מקור].
היסטוריה > בשנים 1938–1939

מחנה ראוונסבריק הוקם בכפר באותו השם בקרבת אגם שוודט (Schwedtsee) בין דצמבר 1938 לאפריל 1939 לפי פקודתו של מפקד האס אס היינריך הימלר, על ידי האסירים במחנה הריכוז זקסנהאוזן, ויועד לנשים בלבד. ב-18 במאי 1939 הועברו כמעט 900 אסירות ממחנה הריכוז ליכטנבורג למחנה החדש, והיה עליהן להמשיך בבניית המחנה ובבניית המגורים לסגל המחנה, אנשי האס אס. כבר בסוף יוני 1939 הועברו למחנה כ-440 צועניות עם ילדיהן מחבל בורגנלנד שבאוסטריה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התווספו אליהן נשים מפולין הכבושה, ואחר כך מארצות נוספות שנכבשו על ידי הצבא הנאצי.
היסטוריה > בשנים 1940–1941

בינואר 1940 ביקר הימלר במחנה והנהיג עונש של מלקות לאסירות המחנה. כחלק מהמאמץ הכלכלי של המלחמה הוקם ביוני 1940 בשטח המחנה מפעל בשם "חברה לטקסטיל ולעיבוד עור בע"מ", על ידי האס אס.
בדצמבר 1940 כבר הוחזקו במחנה כ-4,200 אסירות, ששוכנו ב-16 צריפים. עד אפריל 1941 התווספו עוד כ-3,500 אסירות. באותו חודש נשלחו כ-1,000 נשים לאושוויץ לבניית מחנה ההשמדה שם. משום שבמחנה ראוונסבריק לא היו אז עדיין תאי גזים, נשלחו באפריל 1942 מעל 1,600 אסירות, כמחציתן יהודיות לעיר ברנבורג והומתו שם בגז.
כחלק מהמגמה הכללית של שעבוד אסירי המחנות לכלכלת המלחמה ולתעשיית הנשק במיוחד, הקימה חברת סימנס החל מיוני 1942 מתקני ייצור במחנה, שבהם הועבדו האסירות, בין השאר בבניית חלקי טילי V-2 בשביל חברת סימנס.
באפריל 1941 נוסף לו מחנה קטן לכ-350 גברים. עד יוני 1942 הוקם והופעל בקרבת מקום גם "מחנה המגן לנוער" אוקרמרק, שבו שהו כ-400 נערות וצעירות.
היסטוריה > בשנים 1942–1944

לאחר שהמשרד הראשי לביטחון הרייך בברלין הורה להפוך את המחנה ל"נקי מיהודים", הועברו כ-600 אסירות יהודיות ב-6 באוקטובר 1942 למחנה ההשמדה אושוויץ. בדצמבר אותה שנה הגיע מספר האסירות לכ-10,800, ומפברואר 1943 הושמדו במחנה גם שבויות מלחמה מהצבא האדום.
בסתיו 1943 הוקם קרמטוריום במחנה ואפרם של המתים פוזר באגם הסמוך. עד אז נשלחו גופותיהן של האסירות שמתו לשריפה בקרמטוריום של העיירה הסמוכה.
מספר האסירות במחנה הלך וגדל עם קליטתן של אסירות מבתי כלא שפונו בצרפת וממחנות ריכוז שפונו עם התקדמות הצבא האדום במזרח, או שנכבשו על ידו (כך למשל ממחנה מיידאנק).
באפריל 1944 הועברו חלק מהאסירות הפוליטיות למחנה חדש שהוקם בהלמברכטס. בספטמבר 1944 היה המחנה גדוש באסירים, ולצריפים (באראקים) נוספו אוהלים בשטח המחנה. רבים מדייריהם לא שרדו את החורף. באוקטובר הגיעו מספר טרנספורטים של נשים יהודיות מהונגריה ונשים, בעיקר יהודיות, ממחנות שהיו ממזרח לנהר אודר. לאחר מרד ורשה נקלטו במחנה עוד כ-12,000 נשים וילדים פולנים ויהודים. עקב הצפיפות הרבה והקטנת מנות המזון פרצו במחנה במקביל מגפות של דיזנטריה ושל טיפוס הבהרות שקטלו אלפי אסירות. אלפי אסירות נשלחו לעבוד במחנות-חוץ (לראוונסבריק היו עשרות מחנות-משנה (אנ') שהוקמו בכל רחבי גרמניה ופולין), ורבות מהן נשלחו להשמדה באושוויץ-בירקנאו.
בסוף 1944 נבנו בראוונסבריק תאי גזים וכיכר הוצאה להורג, והמחנה הפך למחנה השמדה, שבו הושמדו בידי האס אס עד סוף המלחמה עד כ-6,000 אסירים.
בין אסירות המחנה היו אסירות מפורסמות אחדות, כמו למשל ארבע חברות מנהלת המבצעים המיוחדים, תא מודיעין בריטי מיוחד, וכן חברת המחתרת הצרפתית, הנסיכה הצרפתית בת ה-25, אן דה בופרמון-קורטנאי (Anne de Bauffremont-Courtenay).
היסטוריה > בשנת 1945

עם התקרבות הצבא האדום בראשית שנת 1945, החליט האס אס להשמיד כמה שיותר מאסירי המחנה, כדי למנוע מהם להעיד מאוחר יותר על שקרה במחנה. עד שחרור המחנה נרצחו עשרות אלפי נשים וילדים.
באמצע ינואר 1945 הכיל המחנה, ביחד עם מחנות החוץ שלו, כ-46,100 אסירות ויותר מ-7,800 אסירים, ואליהם נוספו בתחילת פברואר כ-11,000 אסירים נוספים ממחנות שפונו בידי הגרמנים. מחנה הנוער אוקרמרק פונה מיושביו, ושוכנו בו נשים שלא היו כשירות לעבודה, שאלפים מהן נרצחו בתוך שבועות.
במרץ 1945 קיבל הצלב האדום רשות להעביר חבילות מזון למחנה. בתקופה שבין 5 באפריל ל-26 באפריל 1945, לאחר השתדלות של נורברט מזור, הצליח הצלב האדום הבינלאומי ביחד עם הצלב האדום השוודי בהנהלת פולקה ברנדוט לפנות כ-7,500 נשים מהמחנה לשווייץ ולשוודיה.
עם התקרבות חזית הלחימה אל המחנה במהלך חודש אפריל, התחיל האס אס בפינויו ב-27 באפריל, ואסירי המחנה יצאו למה שנודע כצעדת המוות. מאחור נותרו רק החולים ביותר: כאלפיים נשים, כ-300 גברים וכן חלק מסגל המחנה.
ב-30 באפריל הגיעו כוחות הצבא האדום לעיר פירסטנברג ושחררו גם את אסירי המחנה שנותרו בו. האסירים שהיו בעיצומה של צעדת המוות שוחררו בידי הצבא האדום עד 3 במאי 1945. רבים מהאסירים נפטרו לאחר השחרור.
תנאי החיים במחנה

תנאי החיים במחנה היו קשים מנשוא. אלפי אסירות נורו למוות, נחנקו, הומתו בגז, נקברו בחיים או הועבדו בפרך עד מוות. כל אסירי המחנה, ובכללם ילדים קטנים, אולצו לעבוד בעבודות קשות, שגרמו לא אחת למוות.
לכתחילה יועד המחנה לנשים גרמניות, מתנגדות המשטר. אולם במשך הזמן צורפו אסירות אחרות. לאסירות שנקלטו במחנה ניתן מספר סדרתי ועל מדי האסירות נתפר משולש צבעוני, שצבעו סימל את סוג האסירה והאות שהופיעה בו את הלאום שלה. אסירות יהודיות במחנה נשאו טלאי צהוב. אסירות פליליות ענדו משולש ירוק, מתנגדות משטר ושבויות מלחמה סובייטיות ענדו משולש אדום, עדות יהוה ונוצריות אחרות ענדו משולש סגול. נשים שהואשמו ב"התנהגות א-סוציאלית" - לסביות, זונות וצועניות - סומלו במשולש שחור.
בשטח המחנה הוקם מעין אזור תעשייה, שבו עבדו האסירות בעבודות שנחשבו אופייניות לנשים. מחנה ראוונסבריק השתרע בשנת 1945 על שטח של כ-1,700 דונם והיו לו עד 70 מחנות חוץ ברחבי הרייך ובאזורי הכיבוש, שבהם אולצו אסירות המחנה לעבוד בתעשיית הנשק.
תנאי החיים במחנה > ניסויים רפואיים בבני אדם

ראוונסבריק נודע כאחד המחנות שבהם רופאים גרמניים למשל הרטה אוברהויזר, פריץ פישר ועוד רבים ביצעו ניסויים רפואיים בבני אדם. ב-1 באוגוסט 1942 התחילו רופאי אס אס בניסויים רפואיים באסירות בריאות במחנה. חלק מהאסירות מתו כתוצאה מניסויים שבוצעו בגופן. הניסויים כללו פציעת אסירים והשתלות רקמות וכן בדיקת אפשרויות שונות לעיקור המוני של אסירים.
קרוליין פרידיי הייתה אחת הנשים שעזרו בשיקום האסירות ששרדו לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה לא דובר רבות על מחנה ראוונסבריק, שנחשב אז לאחד המחנות הקטנים.
חברי כוח המשמר של האס אס, סוהרות המחנה ואסירים שהיו חלק מהנהלת המחנה (קאפוים) נתפסו אחרי תום המלחמה בידי בעלות הברית והועמדו לדין במשפטי ראוונסבריק שנערכו בהמבורג בשנים 1946–1948. בתחילת פברואר 1947 נדונו 11 נאשמים למוות. שמונה מהם נתלו בתחילת מאי 1947. באוקטובר 1948 נדונה למוות בפראג אחת משומרות המחנה. בינואר 1951 נדון אחד מפושעי המחנה למוות בדרזדן. בעקבות המרד המזרח-גרמני ביוני 1953, הוצאה להורג אחת מנשות האס אס במחנה שהשתתפה במרד.
בסך הכל 16 נאשמים נדונו למוות בגין פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות בראוונסבריק.
בשנים 1946–1948 התנהלו בהמבורג משפטי ראוונסבריק, שנוהלו בידי בעלות הברית: בריטניה וצרפת. משפט נוסף שעסק בראוונסבריק התנהל במזרח גרמניה בשנת 1966, בעיר רוסטוק.
עניין מחודש במחנה צץ לאחר משפט מיידנק בדיסלדורף בשנת 1976. סוהרת האס אס הרמינה בראונשטיינר, שהתגלתה בידי צייד הנאצים שמעון ויזנטל, עוררה עניין רב בציבור.
חלקים משטח המחנה וממגורי אנשי האס אס היו בשימוש הצבא הסובייטי, ואחר כך הרוסי, עד לנסיגתו משטח גרמניה בשנת 1993.
שטח המחנה נוקה על ידי הצבא הסובייטי ועל ידי שלטונות מזרח גרמניה ופונו ממנו כל העדויות והחפצים שהשאירו האסירים, פרט למספר מבנים, בהם המבנים ששימשו למגורי אנשי האס אס.
עם יציאת הכוחות הרוסיים ממתחם המחנה הוכשרו חלקים נוספים של המחנה להצבת אנדרטאות.
לאחר מלחמת העולם השנייה > הנצחה באתר

בחלק ממתחם המחנה חנכה מזרח גרמניה את האנדרטה הלאומית ראוונסבריק בשנת 1959.
בשטח מחנה הריכוז פועל כיום מרכז הנצחה. עם פינוים של שטחים שונים במחנה בידי כוחות הצבא האדום שישבו בו עד 1993, התרחבה פעולת ההנצחה במחנה. במגורי הסוהרות לשעבר פועלים כיום אכסניה לנוער ומרכז מבקרים. התערוכה העיקרית על תולדות המחנה נמצאת במה שהייתה מפקדת האס אס במחנה.
ב-16–17 באפריל 2005 התקיים בשטח המחנה טקס לציון שישים שנה לשחרורו. בין המוזמנים היו כ-600 מניצולי המחנה מכל רחבי העולם, בעיקר ממזרח אירופה, והשתתפו בו שרים מממשלת גרמניה וכן ראש ממשלת מדינת ברנדנבורג, מתיאס פלאצק.
גלריית תמונות

המשרפה מבחוץ
תנורי המשרפה
שטח מחנה הנשים לשעבר
צריפים בשטח מחנה הנשים
קיר האומות וקבר אחים של 300 מאסירות המחנה
מפקדת האס אס במחנה
שער המחנה (מבט מבחוץ) עם בניין המשמר
בניין מגורים של סגל האס אס
האנדרטה "קבוצת אמהות" מאת פריץ קרמר (Fritz Cremer) לפני קיר האומות
אנדרטה אחרת על שפת אגם שווטזה
ראו גם

מחנה הריכוז מלכוב מחנה משנה של ראוונסבריק.
לקריאה נוספת

יהודית בובר אגסי, האסירות היהודיות של רוונסבריק: מי הן היו?, ירושלים: מאגנס, 2011.
רושל נ. סיידל, הנשים היהודיות במחנה הריכוז רוונסבריק, תרגם מאנגלית אברי פישר, הוצאת בית לוחמי הגיטאות והוצאה לאור יד ושם,2007.
מרתה הול קלי, בנות הלילך, מאנגלית: שאול לוין, זמורה ביתן 2020
Margarete Buber-Neumann: Als Gefangene bei Stalin und Hitler
Freya Klier Die Kaninchen von Ravensbrück. Medizinische Versuche an Frauen in der NS-Zeit. München, 1994
Florence Hervé "Wir fühlten uns frei" Deutsche und französische Frauen im Widerstand Essen: Klartext, 1997 (Ausführl. Literaturangaben, insbes. über die vielen Französinnen in R.)
Limbächer, K. (u.a.) (Hg): Das Mädchenkonzentrationslager Uckermark. Beiträge zur Geschichte und Gegenwart 2. Auflage. Münster, 2005 ISBN 3-89771-204-0
Jacobeit, S./Philipp, G. (u.a.) (Hg) Forschungsschwerpunkt Ravensbrück: Beiträge zur Geschichte des Frauenkonzentrationslagers Ravensbrück. Berlin, 1997 ISBN 3894682485
Mohr, A./Prégardier, E. (Hg.). 2002. Gesang aus dem Feuerofen. Frauen-KZ Ravensbrück 1939-1945. Annweiler
Schäfer, S. 2002. Zum Selbstverständnis von Frauen im Konzentrationslager. Das Lager Ravensbrück.. Berlin. (Dissertation als PDF-Datei)
Strebel, B. 1998. Ravensbrück – das zentrale Frauenkonzentrationslager. In: Herbert, U./Orth, K./Dieckmann, Ch. (Hg.): Die nationalsozialistischen Konzentrationslager. Entwicklung und Struktur. Bd. I, S. 215-258. Göttingen
Strebel, B. 2003. Das KZ Ravensbrück - Geschichte eines Lagerkomplexes.. Paderborn. ISBN 3-506-70123-1
Walz, L. 2005. Und dann kommst du dahin an einem schönen Sommertag. Die Frauen von Ravensbrück. München. ISBN 3-88897-388-0
Anke Krüger:Bibliographie zur Geschichte des Frauenkonzentrationslagers Ravensbrück ISBN 3-8334-0623-2
Gedenkbuch für die Opfer des Konzentrationslagers Ravensbrück 1939–1945. Herausgegeben von der Mahn- und Gedenkstätte Ravensbrück. Wissenschaftliche Leitung: Bärbel Schindler-Saefkow unter Mitarbeit von Monika Schnell
Isa Vermehren: Reise durch den letzten Akt. Ravensbrück, Buchenwald, Dachau: eine Frau berichtet. ISBN 3-499-24007-6