stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהרן שמעון שפירא
תולדות חייו

נולד בפראג לרבי בנימין וואלף (הנקרא "ר' וואלף סלאוויש" (או: סלאוועס), ב"ר יחיאל מיכל ירושלמי שפירא), ולאמו, חוה בת ר' אשר אנשיל, ב"ר מנחם מן, אב"ד פראג. אביו ושני סביו היו כולם דיינים בפראג.
בתחילה נקרא שמעון בלבד, והשם אהרן נוסף לו רק בהמשך כאשר חלה.
בילדותו למד תורה מפי המהר"ל מפראג[דרוש מקור], ולאחר מכן אצל חכמי פראג רבי ישעיה הלוי הורוביץ (בעל של"ה)[דרוש מקור] ורבי שלמה אפרים לונטשיץ (בעל כלי יקר)[דרוש מקור]. פנה בשאלה אל רבי יואל סירקיש (הב"ח).
נשא את חיה בן ר' שמעון נייאהויז (נפטרה בכ"ו בטבת תל"ו, 1676).
לאחר פטירת אביו בז' בחשון ה'שצ"א מילא את מקומו כדיין בפראג. בשנת ה'ת' נתמנה להיות אב"ד פראג (מרא דאתרא), ראש הישיבה, ורב מדינת בוהמיה. יריביו ביקשו למנות את המהר"ם שיף לכהן כרבה של פראג, אך הוא נפטר בפתאומיות בגיל צעיר, בכ' באדר ה'ת"א. סבל רדיפות בעירו בעד יושרו וצדקתו בענייני מיסים, ואף הלשינו עליו לשלטונות שאסרו אותו לתקופה קצרה, ועינו אותו, עד שהקיסר לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שחררו, ונתן לו כתב הגנה שנכתב באותיות מוזהבות.
כנראה שמעולם לא עזב את פראג, אבל קיבל עליו משרת של כמה קהלות אחרות, כגון פרנקפורט, לבוב, בריסק, לובלין, וינה.
תיקן תקנות בנוגע לחלוקת נטל המיסים הכבד שרבץ על יהודי פראג, ונדפסו בפראג, בערך בשנת תי"ד, בשם "תקונים הגונים טובים וישרים".
ספריו

חיבר הרבה ספרים, תלמוד, בהלכה, וספר שו"ת וגנבוהו וקרעוהו. בשנת תנ"ה הודפס בפראג ספר בשם "מראה יחזקאל קטן" מר' יחזקאל קינדלש אב"ד נאחוד (אנ') מתלמידי ר' אהרן שמעון, יש אומרים שר' יחזקאל הוא המחבר, ויש אומרים שהוא מרבו ר' אהרן שמעון.
גם חיבר סליחות ותפילת הזכרת נשמות מיוחדת להרוגי גזרות ת"ח ות"ט.
משפחתו

בנו - רבי בנימין וואלף. אשתו מרת שבע ב"ר שמואל קאליש.
בניו הם:
בנו - הרב אשר אנשיל - אשתו יארית בת ר' משה מירל'ס מנהיג ופרנס בווינא (גיסו בזיווג ראשון היה ר' יצחק מאיר תאומים-פרנקל). כיהן אף הוא כדרשן וראש ישיבה בפראג.
בתו - מרת מלכה אשת הדיין "מורה שוה", ר' כתריאל ב"ר הירש מקרוטושין
אחיו הרב חיים - כיהן כאב"ד בפוזנן
אחיו הרב מנחם מן - כיהן כאב"ד בבריסק דקויא
מתלמידיו

נכדו רבי אליה שפירא
בעל נכדתו רבי יעקב ריישר
רבי בצלאל הדרשן (בעל "עמודיה שבעה")
רבי יחזקאל קינדלש אב"ד נאחוד
רבי אבי עזרי זעליג מרגליות מקאליש (בעל "כסף נבחר")
רבי יעקב פופרש (בעל "שב יעקב")
רבי חיים קרוכמל (בעל "מקור החיים")
לקריאה נוספת

אליעזר ליזר לאנדסהוטה, ר' אהרן שמעון שפירא, בתוך: עמודי העבודה, ברלין תרי"ז, עמ' 12, באתר היברובוקס
אלעזר אליעזר ליפא גארטינהויז, אשל הגדולים, אות א, סעיף קמ, ניו יורק תשי"ח, עמ' פ"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
מרדכי וייץ, ר' אהרן שמעון שפירא, בתוך: דרכנו, וורשה תרצ"ד, גליונים כו-כט, באתר היברובוקס
הרב שלמה שפיצר, קהילות אוסטריה, מכון ירושלים תשע"ז 2017, עמ' 158.
יצחק דוב פעלד, קונטרס חלקי אבנים, נספח לשו"ת נשאל דוד, חלק ג', ירושלים תשל"ה, עמ' רטו-רטז, באתר היברובוקס
יצחק דוב פעלד, חלוקי אבנים, נספח לספר יש מנחילין מהרב פינחס קצנלנבוגן, ירושלים תשמ"ו, עמ' תנב, באתר היברובוקס
הערות שוליים

↑  הרב צבי לרר, "תולדות הגאון רבי יעקב פאפרש", ישורון מא (תשע"ט), עמ' תתנט.
↑  על שם אשתו, כן כתב ר' שמואל לייב פורית מפראג דיין וספרא דמתא בבומסלא בשנת תצ"ד, בתוך: קובץ קרן ישראל, א, עמ' קיב, ומקורו ב: Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums, 1911, עמ' 350–351.
↑  שו"ת הב"ח החדשות, סימן נ"ט.
1 2  הרב צבי לרר, "לתולדות רבי אליהו שפירא בעל אליה רבה", ישורון לה (תשע"ז), עמ' תשכא–תשכג.
↑  חוץ מפעם אחת, שהה בעיר ווינה, כמו שהוא חתם בהסכמה לספר "אור חדש", כ' בתשרי תל"א: "בהיותי מתגורר לפי שעה בק"ק ווינא".
↑  כנוסח מצבתו
↑  לפי מרדכי וייץ, מיחסים בני העיר ותלמידי רבינו ספר זה על שם רבו ר' אהרן שמעון, ור' יחזקאל הוא רק המלקט. וראה מה שכתוב בדפוס ברגסס, תרפ"ג בהקדמת המו"ל ר' אברהם יהודה שוורץ: "ועיין מה שהעיר עליהם החכם שמעון האק שם, ובמשפחת פראג, וטעה בזה וכן נמשכו אחריו החכמים ר"י פירסט ומנחם ציון שיחסו הס' למהרא"ש ז"ל, ולשון השער הראשון הביא אותם לזה, כמו שתעיר בצדק רמש"ש, כי גם המראה יחזקאל הגדול הוא מתלמידו הוותיק, כמו שנראה בהקדמתו, וכן הוא באוצר הספרים". וראובן מרגליות הביא ב"לתולדות אנשי שם בלבוב", עמ' טז, שהספר הגדול "מראה יחזקאל" היה ביד חבירו ר' יצחק מאיר אינגבר, וכתוב שם במפורש שר' יחזקאל חיברו
↑  לפי סופרו של ר' אהרן שמעון, ר' יהודה ליב בן יושע בספרו "מלחמה בשלום", פראג, תי"ט: "על פי הסליחות שתיקן לאומרם הגאון הרב רבי שמעון נרו... ריש מתיבתא ואב"ד דקהילתינו... מלבד הסליחות שיסד הוא נרו על המאורע ועל הנסי' ועל הפורקן שנעשה בעזר האל, והובאו אותם הסליחו' לבית הדפוס", אבל כבר כתב אליעזר ליזר לאנדסהוטה שלא ראה אותן מעולם וכנראה אבדו.
↑  נפטר בה'תע"ה.
↑  נפטרה א' באדר ראשון ת"ע.
↑  לפי לאזארוס (גר') ב"neue beiträge zur geschichte der familie frankel spira", MGWJ 1912, pp . 334-354, ומרדכי וייץ, עטרת פז, קאליש תרצ"ח, עמ' 31.
↑  נפטרה ט' באלול תל"ב.
↑  נפטר ערב סוכות תכ"ו, ונקבר בפפד"מ, ראו: אבני זיכרון נו' 939.
↑  נולדה ט' באלול תל"ב.
נשק נגד לוויינים

נשק נגד לוויינים (באנגלית: ASAT - Anti-satellite weapons) הוא נשק שתוכנן לנטרל או להשמיד לוויינים.  למרות שעדיין לא נעשה שימוש מלחמתי בנשק נגד לוויינים, מספר מדינות, ארצות הברית, ברית המועצות, סין, והודו, הפילו בהצלחה לוויינים שלהן, ובכך הפגינו יכולות לוחמה נגד לווינים. נשק נגד לוויינים עשוי לשמש כאמצעי הגנה נגד נשק מבוסס-חלל וכן כאמצעי מנע להגנה מפני טילים אנטי-בליסטיים (ABM).
השימוש בנשק נגד לוויינים מייצר פסולת חלל, אשר עלולה לפגוע בלוויינים אחרים או בחלקיקי פסולת חלל וליצור פסולת חלל נוספת. הצטברות של פסולת חלל עלולה לגרום לכדור הארץ לסבול מתסמונת קסלר.
היסטוריה > נשק נגד לוויינים בסין ובהודו

סין הדגימה את יכולתה בתחום לוחמת החלל באופן פומבי בשנת 2006 עת סינוורה בלייזר לוויין תצפית אמריקני, ובשנת 2007, כאשר ביצעה יירוט של לוויין בחלל באמצעות טיל נגד לוויינים ששוגר מהקרקע. הניסוי סיני בטיל נגד לוויינים, ב-11 בינואר 2007 גרם לכמות אדירה של פסולת חלל. על פי הערכות הניסוי הותיר יותר מ-2300 רסיסי פסולת אשר ניתן לעקוב אחריהם, יותר מ-35,000 חלקיקים שגודלם מעל סנטימטר בודד, ויותר ממיליון חלקיקים שגודלם מעל מילימטר בודד. נזקיו של אירוע זה גדולים מניסויים אחרים בטילים נגד לוויינים כיוון שהפסולת נמצאת במסלול מרוחק יותר ועל פי חישובים, זמן דעיכת המסלול של פסולת זו הוא 35 שנה ויותר. בחודש יוני 2007 נאלצה נאס"א להסיט ממסלולו לוויין בחלל כדי שלא יכנס לשדה הפסולת. נכון לאפריל 2016, נשארו 2880 חלקים מקוטלגים מאירוע זה. כמו כן סין פיתחה טיל מדגם דונג ננג 2 להשמדת לוויינים.
ב-27 במרץ 2019, הוכיחה גם הודו יכולת ליירוט לוויינים תחת Mission Shakti והפכה למדינה הרביעית בעולם אשר הוכיחה יכולת זו.
הערות שוליים

↑  Friedman, Norman (1989). The Naval Institute Guide to World Naval Weapons Systems. The Naval Institute Guide To... Series. Naval Institute Press. p. 244. ISBN 9780870217937. ארכיון מ-22 בנובמבר 2020. נבדק ב-15 בנובמבר 2020. That distinction in turn should help differentiate naval ASAT, as a tactical operation, from strategic-warning ASAT [...]. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Hitchens, Theresa (5 באפריל 2019). "Indian ASAT Debris Threatens All LEO Sats: Update". Breaking Defense (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-9 בינואר 2021. נבדק ב-2021-01-06. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Strout, Nathan (2020-12-16). "Space Command calls out another Russian anti-satellite weapon test". C4ISRNET (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-9 בינואר 2021. נבדק ב-2021-01-06. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Russia conducts space-based anti-satellite weapons test". United States Space Command (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-9 בינואר 2021. נבדק ב-2021-01-06. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Strauch, Adam. "Still All Quiet on the Orbital Front? The Slow Proliferation of Anti-satellite Weapons/Na Orbitalni Fronte Stale Klid? Pomala Proliferace Protisatelitnich Zbrani." Obrana a Strategie/Defence & Strategy 2014.2 (2014): 61. Web.
↑  Loren Grush (15 בנובמבר 2021). "Russia blows up a satellite, creating a dangerous debris cloud in space". The Verge. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  האסטרונאוטים הסתתרו: רוסיה שיגרה טיל נגד לוויינים, ארה"ב הגיבה בזעם, באתר ynet, 15 בנובמבר 2021
↑  Chinese ASAT Test
↑  Brian Berger, NASA's Terra Satellite Moved to Avoid Chinese ASAT Debris
↑  Pubby, Manu (2019-03-28). "India tests first anti-satellite missile system, codenamed Mission Shakti". The Economic Times. ארכיון מ-27 במרץ 2019. נבדק ב-2019-12-04. {{cite news}}:  (עזרה)
טיל ASM-135 ASAT משוגר מ-F-15A איגל של חיל האוויר האמריקני לעבר לוויין P78 סולווינד (SolWind) בניסוי שנערך ב-13 בספטמבר 1985
פרנסיס אגרטון

ליידי פרנסיס אֶגֶרטוֹן (באנגלית:Francis Egerton;1866 -1800), ליידי, אנגליה, נוצרייה, סופרת ומתרגמת. אגרטון ביקרה בארץ ישראל וכתבה על אתריה ועל תושביה היהודים.
הסמל של משפחת אגרטון. מוטו: "אני מאמין בגבורה ולא בנשק", בלטינית: Virtuti non armis fido
ביוגרפיה

פרנסיס אֶגֶרטוֹן הייתה בת למשפחת אצולה שכמה ממנה היו דוכסים, רוזנים, אבירים וברונים.
המסע לארץ ישראל

אגרטון ביקרה בארץ ישראל בחודשים אפריל, מאי ויוני 1840 עם משלחת שכללה את קרוב משפחתה (קפטין בצי), רופא ובנה. בסיום הביקור היא פרסמה יומן מסע שאת ההכנסות ממכירתו היא הקדישה לאגודת נשים שבה הייתה פעילה. היומן כלל איורים של אתרים שונים בארץ שאויירו על ידי קרוב משפחתה (בעל אותו שם), לורד פרנסיס אגרטון(אנ').
הסיור החל לאחר הגעה לנמל יפו, ב-29 אפריל 1840, בבית שמעון הבורסקאי ולאחר ביקור בבית הקונסול ביפו, רכבו אגרטון ומלוויה והגיעו לרמלה, בשעת ערב.
לאחר הלינה המשיכו לירושלים ושם הם היו אורחיו של הקונסול הבריטי הראשון ויליאם טאנר יאנג (אנ')., שאף הדריך אותם במהלך סיורם.
תיאוּריֵה את המקומות מלווים בהקשרם בתנ"ך ובברית החדשה והיא מציינת "לו הייתי לבד, צריכה הייתי לבכות, אך אסור להביע רגשות כאלו בפומבי. אדם יכול לעשות זאת בשקט ובבדידות של חדרו". אגרטון, אינה נמנעת להביע ספקות לגבי אמיתות האתרים והמבנים הקדושים הבנויים עליהם (כמו: כנסיית הקבר בנויה בתוך החומות, בעוד שעל פי התיאורים בכתבי הקודש, ישו נצלב מחוץ לעיר).
למחרת, בשבת, היא ביקרה עם אשתו של הקונסול, ברובע היהודי ובכלל זה בביתי יהודים ובבתי כנסת והיא מציינת כי:
הכל לבושים בפשטות והם חיים מנדבות שמגיעות מיהודים באירופה.
הם נתונים לרדיפות וחקירות, בדמשק בשל חשד שיהודי רצח נוצרי בעיר העתיקה, אם כי ספק בכלל אם יהודי עשה זאת.
בירושלים גרים כ-5,000 יהודים (בשולי העמוד היא ציינה שאינה ערבה לנכונות הנתון), הם חיים ב"פחד מתמיד וחוסר ביטחון" ולא אחת מבקשים את חסותו של בעלה, הקונסול, מפני התעמרות השלטונות המוסלמים.
"אינני חושבת שהיהודים יקומו מחדש כעם, אלא אם יתנצרו", כי הם נראים כאלו חיים בתקופת ישו ונכונים דברי הנביא ישעיהו (ו', 9) "... שִׁמְעוּ שָׁמוֹעַ וְאַל-תָּבִינוּ, וּרְאוּ רָאוֹ וְאַל-תֵּדָעוּ".
הערות שוליים

↑  הערך נכתב על בסיס קריאת ספרה של אגרטון: Journal of a Tour in the Holy Land, בקישור: https://books.google.co.il/books?id=MmEBAAAAQAAJ&pg=PA109&hl=iw&source=gbs_toc_r&cad=2#v=onepage&q&f=false וכן, על פי: זאב וילנאי, אריאל, אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, עם עובד, 1976, כרך: חוקרים תיירים, עמוד 27
גילת רשתות לווין

| --- | --- |


בית גילת בפתח תקווה
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית, נאסד"ק: GILT
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  גילת
 מייסדים:  יואל גת, יהושע לוינברג, עמירם לוינברג, שלמה תירוש, גידי קפלן
 תקופת הפעילות:  1987–הווה (כ־38 שנים) 
 מיקום המטה:  פתח תקווה 
 משרד ראשי:  פתח תקווה
 ענפי תעשייה:  תקשורת לווינית
 מוצרים עיקריים:  מוצרי תקשורת פס רחב מבוססי לוויין
 שווי שוק:  1.48 מיליארד ש"ח (16 במרץ 2025)
 הכנסות:  266 מיליון דולר (2023)
 רווח תפעולי:  28.1 מיליון דולר (2023)
 רווח:  23.5 מיליון דולר (2023)
 הון עצמי:  275 מיליון דולר (2023)
 סך המאזן:  427 מיליון דולר (2023)
 עובדים:  1,100 (2023)
  
 www.gilat.com
 
סמליל החברה הקודם
גילת רשתות לווין בע"מ (באנגלית: Gilat Satellite Network), היא חברה ציבורית ישראלית (הבורסה לניירות ערך בתל אביב: GILT; נאסד"ק: GILT). גילת היא ספקית עולמית בטכנולוגיה לרשתות תקשורת לווייניות ועיקר התמחותה הוא בפיתוח, ייצור ושיווק מערכות ותחנות לווין קרקעיות לתקשורת גלובאלית על לוויינים.
החברה מעסיקה נכון לשנת 2023 כ־1100 עובדים. יו"ר הדירקטוריון הוא עמירם בוהם והמנכ"ל הוא עדי צפדיה. את שנת 2022, סיימה החברה עם הכנסות בסך 240 מיליון דולר.
פעילות

גילת רשתות לווין מייצרת פתרונות טכנולוגיים מתקדמים בתחום תקשורת לווינית ומתמחה בפיתוח לצד ייצור מערכות תקשורת מבוססי לוויינים. פעילות החברה מושתתת על שלושה מגזרים משלימים והם חטיבת תקשורת רשתות לווין האמונה על פיתוח ייצור ושיווק מוצרי תקשורת לוויינים, חטיבת פתרונות מוכללים הכוללת את Wavestream וחטיבת השירותים באמצעותה מספקת החברה תשתיות לטלפון ולאינטרנט באזורים מרוחקים על ידי תקשורת לוויינית.
החברה מתבססת על טכנולוגיה חדשנית ופועלת באמצעות פלטפורמה מבוססת ענן ומסופי רשת תקשורת לוויינית, אשר עובדת בסינרגיה עם קבוצות לוויינים בקיבולת גבוהה (VHTS), עם לוויינים מוגדרי-תכנה (SDS) ובמספר מסלולים; אנטנות תקשורת לוויינית בתנועה,Solid State Amplifiers (SSPA) וממירי תדרים (BUC). החברה פעילה בשווקים רבים ברחבי העולם. במשך השנים, סיפקה החברה יותר מ-1,000,000 תחנות לווין זעירות (VSAT-Very Small Aperture Terminal), ביותר מ-80 מדינות על פני 6 יבשות, בין היתר עבור מערכות צבאיות, ממשל וארגונים.
רשתות החברה כוללות צלחת לווין קטנה ואלקטרוניקת רשתות ותוכנה, ומשמשות חברות טלפונים, ספקי אינטרנט וממשלות כדי לספק תשתית תקשורת על גבי לווין. הטכנולוגיה של גילת מספקת קישור לווין - Very Small Aperture Terminal) VSAT end-to-end) אמין, ומאפשרת להתחבר כאשר האלטרנטיבות הן יקרות מדי, מוגבלות, או לא קיימות.
מטה החברה של גילת ממוקם בישראל, בנוסף, לגילת יש 16 משרדים מקומיים, 7 מרכזי פיתוח ו-3 מרכזי שירות ברחבי העולם.
פעילות > חברות בת

חברות בת עיקריות של גילת הן Gilat Peru S.A, Gilat Wavestream, Gilat Raysat, Data Path Inc. במשך השנים הקימה גילת רשתות לווין מספר חברות בת כספין-אוף או כמיזמים משותפים בתחומים טכנולוגיים המשקים לתחומי פעילותה, בין השאר:
פעילות > חברות בת > סטארבנד

סטארבנד קומיוניקשן (StarBand Communications) היה מיזם לאספקת אינטרנט מהיר באמצעות לוויין לשוק הצרכני בארצות הברית. המיזם הושק בדצמבר 1999 בשם Gilat2Home. החברה הכריזה שתספק לצרכנים חיבור לאינטרנט באמצעות תקשורת לוויינים, בקצב מהיר פי 400 מקווי טלפון עם חיבור ISDN, שהיה אז הטכנולוגיה הנפוצה לקישור לאינטרנט. שוק המטרה היה בעיקר קהל של 30 מיליון בתי אב שנמצאים רחוק משירותי ה-ADSL והאינטרנט בכבלים מפני שהם ממוקמים בפריפריה ובאזורים הרריים. גילת הודיעה כי היא צופה שלמיזם יהיו 2.7 מיליון מנויים כבר בשנת 2005. על פי התכנון גילת לא השקיע במיזם ישירות, אלא מכרה את ציוד ה-VSAT שלה במחיר נמוך מאוד כדי לאפשר תמחור תחרותי לצרכנים. ובעתיד, תוכל להוזיל את עלויות הייצור עקב היתרון לגודל.
בפברואר 2000 הודיע חברת מיקרוסופט כי היא מצטרפת למיזם עם השקעה של 50 מיליון דולר. ובאפריל 2000 חברת אקוסטאר, ספקית שידורי לוויין השנייה בגודלה בארצות הברית, ובנק ההשקעות ING ברינגס הצטרפו למיזם עם השקעות של 50 ו-25 מיליון דולר בהתאמה. באוקטובר 2000 Gilat2Home שינתה את שמה ל"סטארבנד" והגישה טיוטת תשקיף לגיוס של 287.5 מיליון דולר לפי שווי של כ-900 מיליון דולר בנאסד"ק. אך התפוצצות בועת הדוט-קום הביא לעיכוב בביצוע ההנפקה ובמרץ 2001 היא בוטלה. עם זאת המיזם זכה להצלחה יחסית וגייס ל-25,000 לקוחות עד סוף שנת 2000. עם זאת בתחילת 2001 הוא ניזקק לגיוס הון נוסף, אך כאמור הנפקתו בוטלה.
במאי 2001, הודיעה אקוסטאר על כוונתה להתמזג עם יוז, ספקית שידורי הלוויין הגדולה בארצות הברית והמתחרה הבולטת של גילת. וביולי 2001, אקוסטאר הזרימה לסטארבנד 50 מיליון דולר נוספים תמורת הגדלת החזקותיה ל-34%, ומקבלת, למעשה את השליטה במיזם. בנוסף הודיעה כי היא מתחייבת לשגר תוך שנה לוויין שיקל על שירותי החברה, בעלות של כ-350 מיליון דולר, במקביל להעלאת החזקותיה במיזם ל-60%. באפריל 2002, הודיעה אקוסטאר כי היא נוטשת את המיזם ושלא תבצע בו השקעות נוספות. במאי 2002, גילת מוסרת כי סטארבנד זקוקה להון נוסף של כ-30 מיליון דולר כדי להגיע לאיזון, אך ביוני 2002 הוחלט להגיש למיזם סטארבנד בקשה להגנה מפני נושים (צ'פטר 11). בנובמבר 2003, לאחר ארגון מחדש של חובות המיזם, הוא יצא מהסדר צ'פטר 11. במסגרת תוכנית הארגון מחדש המירה גילת חוב של 90 מיליון דולר של סטארבנד למניות, בנוסף למימון של 7 מיליון דולר לרכישת חומרה וטכנולוגיה. בתמורה קיבלה גילת 49% מהחברה. הבנקים לאומי, דיסקונט והבינלאומי המירו 113 מיליון דולר של חוב ל-51% ממניות סטארבנד. במרץ 2005, רכשה גילת את יתרת מניות סטארבנד מידי הבנקים ומיזגה אותה עם חברת לוויין השנייה שהחזיקה בארצות הברית, ספייסנס (Spacenet).
פעילות > חברות בת > גילת די.בי.אס

גילת די.בי.אס (DBS) הייתה חברה בת של גילת תקשורת, שהוקמה לצורך החזקת חלקה של החברה באחת מהקבוצות שהתמודדה וזכתה במכרז שידורי טלוויזיה בלוויין בישראל (תחת המותג YES). הקבוצה - חברת די.בי.אס שירותי לווין (1998) בע"מ - הוקמה בשנת 1998 על ידי איש העסקים עזרא הראל והחברות ישפאר, בזק וגילת תקשורת שהחזיקה 15%. אך בינואר 1999, אסר משרד התקשורת על גילת תקשורת להמשיך ולהחזיק במניות, בגלל חשש לניגוד אינטרסים. החשש נובע מכך שדיסקונט השקעות, שהחזיקה 19% ממניות גילת תקשורת, שלטה גם בחברת הכבלים תבל. בעקבות הוראה זו, הקימה גילת את "גילת די.בי.אס", לה הועברו מניותיה ב-YES בעלי המניות בגילת למעט דיסקונט השקעות קיבלו מניות בחברה החדשה. בספטמבר 2000 חתמה "גילת די.בי.אס", על הסכם עם שאול אלוביץ' לרכישת מניותיה ב-YES, במטרה שיהפוך לבעל השליטה. הקבוצה ביקשה תמורתן לא יותר מסכום ההשקעה בהן, כ-70 מיליון ש"ח. על פי ההסכם הייתה העסקה אמורה להיות מושלמת בתוך 180 יום ממועד החתימה, אך אלוביץ' לא עמד בהתחייבות לבצע את העסקה ולפעול להשלמתה, והחל סכסוך משפטי. במרץ 2010 רכש לבסוף אלוביץ' את השליטה ב-yes מכל בעלי המניות האחרים, למעט בזק שהמשיכה להחזיק 49%. כיום אין לגילת חלק בחברה זו.
הנהלת גילת

יו"ר הדירקטוריון הנוכחי הוא עמירם בוהם. המנכ"ל הנוכחי הוא עדי צפדיה. מנכ"לים בעבר: יואל גת, אורן מוסט, שלמה רודב, עמירם לוינברג, ארז ענתבי, דב בהרב, יונה עובדיה.
לקריאה נוספת

יואל גת, אקדח בקרב סכינים - גילת: סיפורה של חוצפה ישראלית, ספרית מעריב, 2005.
מוחמד דף

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1965 מחנה הפליטים ח'אן יונס, רצועת עזה המצרית
 נהרג:  13 ביולי 2024 (בגיל 58) אל-מוואסי, ח'אן יונס, רצועת עזה
 מדינה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 כינוי:  מוחמד דף, אבו ח'אלד
 השכלה:  האוניברסיטה האסלאמית בעזה 
 מספר צאצאים:  6
 השתייכות:    חמאס  גדודי עז א-דין אל-קסאם 
 תקופת הפעילות:  1991–2024 (כ־33 שנים)
 פעולות ומבצעים
 הסכסוך הישראלי-פלסטיני
 
מוחמד דיאב אבראהים אל־מַסְרִי (בערבית: محمد دياب إبراهيم المصري, בתעתיק מדויק: מחמד דיאב אבראהים אלמצרי; 12 באוגוסט 1965 – 13 ביולי 2024), שהיה מוכר בכינוי מוחמד דֵף (محمد الضيف, בתעתיק מדויק: מחמד אלצ'יף), וגם בכינוי אבו ח'אלד, היה טרוריסט פלסטיני שפיקד על גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של חמאס. הכינוי "דֵף", שפירושו "אורח", ניתן לו ככל הנראה מכיוון שנהג להחליף באופן מתמיד את מיקומו.
דף, לצד יחיא סינוואר, הוביל את חמאס בטבח שבעה באוקטובר במהלכו התבצעו פשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה כדוגמת אונס, רצח המוני, ביזה וחטיפת אזרחים.
במהלך שנות פעילותו, ביצע צה"ל מספר ניסיונות לחסל את דף, מרובם חמק, ועובדה זו זיכתה אותו בכינוי "החתול בעל תשע הנשמות" (או "המחבל בעל תשע הנשמות"). בסופו של דבר, חוסל דף במסגרת מלחמת חרבות ברזל, בפאתי אל-מוואסי שליד ח'אן יונס ב-13 ביולי 2024.
ראשית חייו

מוחמד דף נולד בשנת 1965 במחנה הפליטים ח'אן יונס שברצועת עזה. מוצא משפחתו מהכפר אל קובייבה (שננטש במלחמת העצמאות), שלימים הוקם במקומו כפר גבירול. דווח כי היה חבר ילדות של יחיא סינוואר. בנעוריו הצטרף לתנועת האחים המוסלמים.
במהלך לימודיו באוניברסיטה האסלאמית בעזה היה פעיל בגוש האסלאמי והיה נציג רשימת הגוש במועצת הסטודנטים של האוניברסיטה.
פעילותו בחמאס

דף הצטרף למנגנון הצבאי של חמאס בראשית האינתיפאדה הראשונה. במאי 1989 נעצר בידי ישראל, בעקבות מעצרו של יחיא סינוואר באותה שנה, וישב בכלא ישראלי בח'אן יונס במשך כ־16 חודשים. הוא השתחרר בנסיבות שלא פורסמו ביחד עם עימאד עקל.
פעילותו בחמאס > פעילות מוקדמת

בשנת 1991 הצטרף דף לגדודי עז א-דין אל-קסאם.[דרושה הבהרה] החל את דרכו כתלמידו של הטרוריסט הפלסטיני יחיא עיאש ("המהנדס"), ראש הזרוע הצבאית של חמאס. ב־1992 פיקד על החוליה שחטפה ושיספה את גרונו של החייל אלון קרוואני.
בעקבות הריגתו של עימאד עקל בנובמבר 1993, מונה דף למפקד הזרוע הצבאית של הארגון ברצועת עזה. בתפקידו זה ארגן פעולות טרור רבות, תוך שהוא מתאם פעולות יחד עם עיאש, מפקד הזרוע הצבאית בגדה המערבית. בשנת 1994 היה דף אחראי על הפעלת החוליות שחטפו ורצחו את החיילים נחשון וקסמן, אריה פרנקנטל ושחר סימני. לאחר החטיפה של נחשון וקסמן הוציא דף סרטון בו הוא דורש את שחרור אחמד יאסין על מנת לשחרר את וקסמן.
לאחר הריגתו של עיאש בשנת 1996 המשיך דף את התיאום עם חסן סלאמה, שהחליף את עיאש. דף בחר לנקום את מותו של עיאש בשורת פיגועי טרור רצחניים שהתרחשו בתחומי הקו הירוק בחודשים פברואר–מרץ 1996. בין הפעולות שיזם: שיגור שני מחבלים מתאבדים לפיגועים בקו 18 בירושלים בשתי הזדמנויות שונות; וכן תכנון הפיגוע בצומת אשקלון.
לאחר גל פיגועי הנקמה של אביב 1996, שבמהלכו נרצחו 58 ישראלים בתוך שבוע, ירד מוחמד דף למחתרת, והסברה הייתה שברח למצרים. ואולם כעבור שנתיים שב לפעילות נוכח מצבה הקשה של תשתית חמאס ביהודה והשומרון: מוחי א-דין א-שריף נהרג בתאונה ברמאללה במרץ 1998, ואת האחים עוודאללה הרגה ישראל ליד חברון באוגוסט של אותה שנה. אבדות אלה, יחד עם מעצרם של עשרות פעילים וחשיפת מעבדות לייצור חומרי חבלה ומטענים, פגעו קשות ביכולתו של הארגון לייצר פיגועים משטחי יהודה ושומרון. בעקבות זאת, אנשי "המחלקה המדינית" של חמאס, ששכנו בסוריה, הורו לדף ולאנשיו בעזה לשוב ולתכנן פיגועים. כך, עמד דף מאחורי פעולותיה של "חוליית טייבה", שמטרתה הייתה ביצוע פיגועי התאבדות בטרמפיאדות במרכז הארץ (אך כשלה בפעולותיה).
דף נעצר בידי כוחות הביטחון של הרשות הפלסטינית במאי 2000 עד ראשית שנת 2001.
הריגת האחים עוודאללה יצרה ריק מנהיגותי בקרב פעילי הזרוע הצבאית ביהודה ושומרון. מחמוד אבו הנוד תפס בסופו של דבר את הפיקוד וכיוון את פעולתם באינתיפאדה השנייה, עד להריגתו בידי צה"ל בנובמבר 2001. בעקבות מותו של אבו הנוד גברה השפעתו של מוחמד דף וכללה גם את פעילי חמאס ביהודה ושומרון. עוד בפרוץ האינתיפאדה מונה סלאח שחאדה למפקד הזרוע הצבאית של חמאס, ודף מונה לסגנו. מתחילת שנת 2002 עסק דף בבניית מנגנון פיגועים עצמאי של עז א־דין אל־קסאם. הוא נחשב כאחראי על כמה מפיגועי הירי ומפיגועי ההתאבדות הגדולים שאירעו ברצועת עזה במהלך האינתיפאדה. ידוע כי השתתף באורח פעיל בפרויקט ייצור רקטות קסאם, עם סגנו עדנאן אל-ע'ול (נהרג באוקטובר 2004), שנחשב ל"מדען הראשי" של חמאס. מנגנוני הביטחון הפלסטיניים עצרו את דף מספר פעמים, אולם הוא שוחרר בתום תקופות קצרות.
פעילותו בחמאס > המפקד הכללי של הזרוע הצבאית

לאחר ההתנקשות בסלאח שחאדה ביולי 2002 קיבל דף לידיו את הנהגת גדודי עז א־דין אל-קסאם. באופן רשמי, מוחמד דף היה מפקד הזרוע הצבאית של חמאס. בכלי התקשורת של חמאס הוא כונה "המפקד הכללי של גדודי עז א־דין אל־קסאם".
לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות ב-2005 פרסמה הזרוע הצבאית של חמאס עיתון בשם "שער הניצחון", בו נחשפו מפקדי הזרוע הצבאית. בעיתון הובא ראיון עם דף, שנשא את התואר "המפקד הכללי של גדודי עז א-דין אל-קסאם". כמו כן דף התראיין בווידאו לסרט תיעודי של אל-ג'זירה שעסק בזרוע הצבאית ויצא באותה שנה, ויצא בהצהרות מוקלטות נוספות.
בשנת 2012, בתחילת מבצע עמוד ענן, פורסמה הקלטה של דף, בה אמר בין היתר כי "ישראל עשתה טעות טיפשית בכך שהיא חיסלה את אחמד ג'עברי" וכן כי "התמרון הקרקעי שישראל מאיימת בו יהיה התקווה הגדולה לשחרור האסירים שלנו".
במהלך מבצע צוק איתן ב-2014 פרסם דף שוב הקלטה בה אמר כי "לא תופסק האש בלי הסרת המצור" וכי "הבסנו את הצבא הציוני, הצלחנו לנצח אותו גם במהלך המתקפה הקרקעית".
לציון 16 שנים לתוכנית ההתנתקות, בספטמבר 2021 פרסם חמאס הקלטה של דף מזמן התכנית ובה אמר כי "היום אתם יוצאים מעזה מפני שהיא גיהנום - ומחר נהפוך לכם את כל פלסטין לגיהנום".
באפריל 2016 אמר עמוס גלעד, ראש האגף המדיני־ביטחוני במשרד הביטחון: "לדרג המדיני (בעזה) יש בכורה ועדיפות על דרג הטרור, אבל למוחמד דף לא אכפת מהמדיניות המדינית, עושה מה שהוא רוצה".
בזמן טבח שבעה באוקטובר, היה דף מפקד הזרוע הצבאית של החמאס, והוא נחשב כמי שתכנן את המתקפה ואת הטבח ביישובי עוטף עזה. ביום הראשון של המלחמה, פרסם דף הודעה מוקלטת שבה קרא למחבלים: "בצעו את התקפותיכם על ההתנחלויות בכל האמצעים והכלים העומדים לרשותכם... היום כל מי שיש לו רובה צריך להוציא אותו. זה הזמן שלו, וכל אחד מכם צריך לצאת עם המשאית, הרכב או הגרזן שלו. היום, היסטוריה חדשה נפתחה, היסטוריה מבריקה ומכובדת יותר". הוא הוסיף כי המתקפה היא בתגובה לעליית יהודים להר הבית, מה שהוא כינה "חילול מסגד אל-אקצא", והוא כינה את המתקפה "מבול אל-אקצא". כמו כן קרא לערביי ישראל להצטרף למלחמה.
ב-20 במאי 2024 התובע הראשי בבית הדין הפלילי הבין-לאומי בהאג ביקש להוציא צו מעצר לדף, במסגרת חקירת בית הדין הפלילי על מספר סעיפים של פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות במהלך מלחמת חרבות ברזל. בקשה לצווי מעצר בחשדות דומים הוגשה גם נגד יחיא סינוואר ואסמאעיל הנייה, ובמקביל הוגשה בקשה לצווי מעצר בגין חשד לפשעים נגד האנושות גם עבור ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ושר הביטחון יואב גלנט. ב-21 בנובמבר 2024 הוציא בית הדין את הצווים המבוקשים. הצו נגד דף הוא בגין רצח, השמדה, אונס ואלימות מינית, עינויים, לקיחת בני ערובה, פגיעה בכבוד האדם, ופשעים נוספים. אף על פי שצה"ל הודיע שדף נהרג בהפצצה של חיל האוויר ב-13 ביולי, לשכת בית הדין ציינה כי אין ביכולתה לקבוע אם דף נהרג או נותר בחיים.
ניסיונות לחסלו

ישראל ניסתה מספר פעמים לחסל את דף, ללא הצלחה. ביולי 1998, בעת ניסיון לחציית ציר פילדלפי למצרים, חמק מכוח מגדוד 50 של הנח"ל, שסופח לצוות של השייטת, ששהה במארב עשרות מטרים ממנו.
ניסיונות לחסלו > ניסיון ראשון

ב־22 באוגוסט 2001 ניסתה ישראל לראשונה לחסל את דף, לצד סגנו עדנאן אל-ע'ול, סלאח שחאדה ובכירים נוספים, אך אלו הצליחו לחמוק.