stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מירדף (אלבום)
שירים

"מירדף" מתאר את מצבה הקיומי והמורכב של מדינת ישראל, שנאבקת בין טבעה הפורה לבין מציאות של מרדף אינסופי אחרי ביטחון ושלום. השיר משקף תקווה לעתיד טוב יותר בו המרדף יסתיים, ותהיה הקלה למשפחות ולדור הבא. "עץ התות" מעלה זיכרונות ילדות תמימים של הדוברת, מלאים בטבע, אהבת אם ושירי ערש. אולם לאחר עשור, נותרו לה רק זיכרונות ושמיים, המעידים על אובדן על הזמן שחלף. "זה לא הצבע" עוסק באהבה ובקשר בין שניים באמצעות צבעים המבטאים רגעים שונים ביחסים. כל צבע מייצג חוויה או רגש - לבן לחיוך, סגול לאהבה, אדום עבור תשוקה, ירוק עבור טיולים משותפים, ולבסוף, כחול לעצב ואובדן. "בגידה" מבטא סיפור של מערכת יחסים בלתי מאוזנת ומלאת אכזבה. המספרת מתארת כיצד הצילה את בן-זוגה ("הוצאתיך ישר מתוך הרפש"), השקיעה בו משאבים ואהבה וטיפחה אותו כך שהפך לאדם חדש. עם זאת, למרות המאמצים, הוא בגד בה. בבית האחרון היא מתעמתת אתו, דבר שאינו מעלה חרס.
"זמר נודד (המשולח)" מציג געגוע וציפייה לאדם יקר שעזב וטרם חזר, ומביע כמיהה עזה לשובו. המספרת, המשאירה את דלתה פתוחה בתקווה ליום שישוב, מתארת את תחושותיה דרך דימויים של בית ושל חפצים מוכרים, כמו כד מים ולחם בתנור. היא ממשיכה להמתין, גם כששנים חולפות, והכאב והציפייה הופכים לחלק בלתי נפרד מחייה. השיר "מכתב מאמא" מבטא אהבה, דאגה, וגאווה אימהית המשלבת הומור רך, שבו אם ישראלית כותבת מכתב לבנה החייל. היא נותנת לו עצות לחיים הצבאיים — מחבילות מתוקות ותחבולות חכמות, ועד דרכים להישאר בטוח ומחויך. השיר, במילותיו הפשוטות ובטון הדואג, מדגיש את תחושת הפער בין עולם האימהות לעולם הצבאיות, כשהאם מביעה רצון לגונן על בנה מתוך דאגה כנה ותחושת חמלה, כאילו יכלה לשמור עליו גם מרחוק. "עץ הכוכבים" עוסק ביחס שבין קניינים רוחניים לגשמים, ובין ערכי הדור המבוגר לעומת ערכי הדור הצעיר, המקדש את החומרנות. שם השיר, "עץ הכוכבים", הוא אוקסימורון שכן עץ הוא אובייקט נטוע וקרוב לקרקע ואילו הכוכבים ממוקמים בחלל ומרוחקים מאוד. הכוכבים מסמלים רעיונות או ערכים נשגבים שאינם תלויים בזמן. "The Medic" מתאר את דמותו של החובש האלמוני, חייל שמוותר על התהילה האישית כדי לטפל בפצועים בשדה הקרב. אף אחד לא יודע את שמו, אך דמותו האמיצה נחרטת בזיכרונם של הלוחמים, המכירים לו תודה על התמסרותו תחת אש. הוא משמש כסמל לעזרה ההדדית ולרעות בין החיילים, ומייצג את החיבור האנושי העמוק המתבטא במצבי מלחמה.
"מחר" הוא שירה של המשוררת והפזמונאית נעמי שמר, אשר גם הלחינה את מילותיו. הלחן מנוגן כמארש במפגני צה"ל ובטקסים ואירועים ממלכתיים במעגל המועדים וימי הזיכרון, וכן מושר באירועים קהילתיים ובתוכניות מוזיקה. השיר הקורא לשלום וחוזה שלום, מושמע באירועים צבאיים ומדיניים כחלק מתפיסת העולם היהודית-הישראלית. בשיר "צבעי הזמן" מוצגים צבעים שונים בהקשרי טבע ורגשות, בהם הם מסמלים היבטים שונים של החיים. כל צבע מייצג ניגודים - יופי ותוגה, חגיגיות ושגרה, מלחמה ושלום. בסופו, הצבעים מתמזגים באמצעות "מכחול הזמן", המשרטט תמונה שלמה המשלבת רגעים של שמחה ועצב, כמבט על העולם המתאר כיצד כל גוני החיים שזורים זה בזה. "אם העולם" מתאר את השבריריות של האדם מול עוצמת העולם. דימויים של ים, יער ושיח מדגישים את השפעת הסערות והזמן על חיי האדם, והחזרה על "אם העולם הזה הוא ים..." מזכירה את הקיום הבלתי משתנה של העולם מול השינויים התמידיים של האדם. הרצועה האחרונה, "גוונים", מבטאת את הפער בין חלומות זוהרים ורצון עז לצבוע את החיים בצבעים עזים ומלאי תקווה, לבין המציאות המפוכחת שבה הצבעים נעלמים. הדובר מתאר עולם פנימי עשיר, מלא בצבעים ורצונות, אך נשאר עם תחושת בדידות ואובדן, כשהחלומות נשארים כרעיונות שלא התממשו.
ביקורות

נחמן בן-עמי התחבר לאלבום, וטען כי אלברשטיין היא אחת הזמרות הטובות ביותר במדינת ישראל. הוא מעריץ, לטענתו, את יכולת ההגייה שלה, שמאפשרת למאזינים להבין לאיזו מילה התכוונה. הוא מנה את "מירדף", "עץ התות", "בגידה" ו"מכתב מאמא" כרצועות האהובות שלו, וכתב על השירים כי ”רובם יפים ומתנגנים וגם אלה שאינם יפים כל כך, מתעלים מכפי ערכם, בזכות הזמרת המבצעת אותם”.
רשימת רצועות

| מירדף> מס' | מירדף> שם | מירדף> משך | מירדף>  | מירדף>  | מירדף>  | מירדף>  | מירדף>  | מירדף>  | מירדף>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מירדף  | 2:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | עץ התות  | 2:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | זה לא הצבע  | 2:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | בגידה  | 2:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | זמר נודד (המשולח)  | 2:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | מכתב מאמא  | 3:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | עץ הכוכבים  | 2:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | החובש  | 3:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | מחר  | 2:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | צבעי הזמן  | 2:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | אם העולם  | 3:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | גוונים  | 2:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 33:52 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑  זמר נודד, הספרייה הלאומית
↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑  עץ הכוכבים/לייב מורגנטוי,חנניה בלס ,לב לדעת
↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑  נחמן בן-עמי, תקליטים, מעריב, 13 באפריל 1970
| חוה אלברשטיין |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | "האבן מיר א ניגונדל" • "שירי עם ביידיש" • "בשירים עבריים" • "צעצועיה של אסנת" • "מות הפרפר" • "שירי רחל" • "אנדנדינו" • "מארגאריטקעלעך" • "מירדף" • "משירי ארץ אהבתי" • "לאט, לאט, לאט..." • "חוה ועודד בארץ הקסמים" • "לו יהי" • "חוה אלברשטיין והפלטינה" • "כמו צמח בר" • "טיקיליטון" • "צוללת צברית" • "הלילה הוא שירים" • "קרוסלה" • "התבהרות" • "קרוסלה 2" • "קרסולה לחגים" • "מה קרה בארץ מי" • "אני הולכת אליי" • "חוה זינגט יידיש" • "שיר במתנה" • "קולות" • "שירו אחרי" • "נמל בית" • "מהגרים" • "עוד שירים ביידיש" • "הצורך במילה, הצורך בשתיקה" • "לונדון" • "האהבה מאלתרת" • The Man I Love • "מארגאריטקעלעך" • "דירה אחת" • "יונת האהבה" • The Well‏ • Foreign letters • "מוצאי חג" • "קוקוס" • "לעמעלע" • "שביל החלב – שירי ערש" • "טבע האדם" • "ברוך הבא" • "ילדת טבע" • "ואיך אצלך" • "סרנדה" • "בוא המורה" • "ערב אחר" |  |
| מיני-אלבומים | "התגלית החדשה בשירי נחום היימן" • "אין יידישע פאלקס-לידער" • "צעצועיה של אסנת" • "ירושלים של זהב" • "טוביה ושבע בנותיו" • "הבובה ימימה" |  |
| אלבומי אוסף | "להיטי זהב" • "משירי ארץ אהבתי – האוסף הראשון" • "החיטה צומחת שוב – האוסף השני" • "אדבר איתך" • Crazy Flower: A Collection‏ • Yiddish Songs • "תיכף אשוב" • "סיפור אינטימי" • "עץ הכוכבים" • "סיפור חיים – אנתולוגיית שירי משוררים" |  |
| אלבומי הופעה | "בתכנית יחיד – חלק א'" • "בתכנית יחיד – חלק ב'" • "חוה והגיטרה – הופעה חיה בצוותא" • "בהופעה חיה – מבחר שירים מתוך המופע "לונדון"" • "בהופעה" • "חוה שרה ושלומי מנגן – בהופעה (Live)" |  |
| מארזי תקליטורים | "האוסף" • "חוה אלברשטיין שרה לילדים" • "השנים הראשונות" |  |
| חוה אלברשטיין – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-1960 | "בא אלי נער" |  |
| שנות ה-1970 | "מירדף" • "עץ הכוכבים" • "משירי ארץ אהבתי" • "שחמט" • "אליעזר בן-יהודה" • "שבע" |  |
שנות ה-1980: 
שנות ה-1990: 
שנות ה-2000: 
שנות ה-2010: 
שנות ה-2020: 
| סינגלים אחרים | "נחל התנינים" • "נשים רוקדות" • "ליידי גודייבה" • "הנביא" • "שיר לאוהבים הנבונים" • "לא ידע איש מי היא" • "נפט" • "אמא אל תהיי עצובה" • "לו ידעת" • "ספינתנו" • "תרגיל בהתעוררות" • "אין לך זכות חנינה בעולם" |  |
| שירים | "רבנו תם" • "מקהלה עליזה" • "פרח הלילך" • "כנרת" • "פנס בודד" • "פרחי זהב" • "מה שיש לי לומר לך" • "ירושלים של זהב" • "מות הפרפר" • "חיוכים" • "כפל" • "בשביל אל הבריכות" • "רק על עצמי" • "בגני נטעתיך" • "עקרה" • "אני" • "זמר נוגה" • "אל ארצי" • "מתי" • "ספר שירי" • "שי" • "הבובה ימימה" • "ילדי איננו ילד עוד" • "אישה באבטיח" |  |
דויט חוצ'ולובה

דויט חוצ'ולובה (בגיאורגית: დავით ხოჭოლავა; נולד ב-8 בפברואר 1993) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק כבלם. לזכותו 39 הופעות במדי נבחרת גאורגיה.
קריירת מועדונים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
חוצ'ולובה נולד בטביליסי והתחיל את הקריירה שלו בקבוצת סבורתלו. בהמשך חתם בדינמו טביליסי.
בקיץ 2015, חתם חוצ'ולובה בצ'רנומורץ אודסה מליגת העל האוקראינית. הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה.
באפריל 2017, אישרה שחטאר דונייצק כי החתימה את חוצ'ולובה על חוזה ל-5 שנים.
ב-6 ביולי 2021 חתם חוצ'ולובה בקופנהגן ל-4 שנים. בעונת 2021/2022 זכה עם הקבוצה באליפות הליגה הדנית. ביולי 2024 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת לאומית

חוצ'ולובה זומן לסגל הבוגר של נבחרת גאורגיה למשחק מוקדמות מונדיאל 2018 נגד אוסטריה בספטמבר 2016. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור גאורגיה ב-23 בינואר 2017, במשחק ידידות נגד אוזבקיסטן.
הערות שוליים

↑  "Khocholava to continue his career at Shakhtar", shakhtar
↑  Uzbekistan draws with Georgia in friendly, tashkenttimes
4 בינואר

4 בינואר הוא היום הרביעי בשנה בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה נשארו עוד 361 ימים (362 בשנה מעוברת).
אירועים היסטוריים ביום זה

871 – אתלרד הראשון מלך וסקס הודף פלישה דנית בקרב רדינג
1493 – כריסטופר קולומבוס עוזב את העולם החדש ובכך משלים את המסע הראשון שלו
1642 – מלחמת האזרחים האנגלית – המלך צ'ארלס ה-1 מתקיף את הפרלמנט
1649 – אנגליה מוכרזת כרפובליקה, אחרי ניצחון הפרלמנט על המלך
1698 – רובו של ארמון וייטהול נחרב בשרפה
1717 – הולנד, אנגליה וצרפת חותמות על הברית המשולשת נגד ספרד, וזאת על מנת לשמור על הסכם אוטרכט
1739 – רואה אור הגיליון הראשון של עיתון שנערך בידי אישה בארצות הברית. הייתה זו אליזבת' טימותי מצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, אם לשבעה ילדים, שערכה את ה־South Carolina Gazette לאחר מות בעלה משך שבע שנים, עד שבגר בנה בכורה
1762 – אנגליה מכריזה מלחמה על ספרד ונאפולי
1847 – סמואל קולט מוכר את האקדח התופי הראשון שייצר לממשלת ארצות הברית
1885 – ניתוח כריתת התוספתן המוצלח הראשון בארצות הברית מבוצע על ידי ד"ר ויליאם גראנט
1896 – מדינת יוטה מתקבלת לארצות הברית
1903 – הפילה טופסי הומתה באמצעות חשמול
1910 – החל את תפקידו כמושל מדינת איווה הדמוקראט מוזס אלכסנדר, היהודי הראשון שנבחר לכהן כמושל בארצות הברית (קדמו לו דייוויד עמנואל, יהודי שמונה למושל ווושינגטון ברטלט ממוצא יהודי)
1944 – מלחמת העולם השנייה: מתחיל מבצע יצרן השטיחים שמטרתו להצניח נשק ואספקה ללוחמי המחתרות באירופה
1947 – המהדורה הראשונה של המגזין הגרמני דר שפיגל יוצאת לאור
1948 – בורמה זוכה בעצמאות מידי הממלכה המאוחדת
1951 – צבאות קוריאה הצפונית וסין כובשים את סיאול
1958 – הלוויין ספוטניק 1 מסיים את תפקידו ומתרסק לכדור הארץ
1959 – הגשושית לונה 1 היא החללית הראשונה שמתקרבת לירח
1962 – בניו יורק מתחילה הפעלתה של רכבת הנוסעים האוטומטית הראשונה
1972 – רוז היילברון היא האישה הראשונה שמתמנה לתפקיד שופטת באולד ביילי בלונדון
1999 – טבח במסגד שיעי באסלאמאבאד: היורה פותח לעבר קבוצת מתפללים, רוצח 16 מהם ופוצע 25 נוספים
2005 – רעידת אדמה בעוצמה של 4.9 בסולם ריכטר במפרץ סרוני
2004 – הרובר ספיריט, של נאס"א, נוחת על מאדים. הרובר תוכנן לפעול 90 ימי מאדים (כ-92.5 ימי ארץ) אך פעל למשך 2,208 ימי מאדים (2,269 ימי ארץ)
2006 – ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, לוקה בשבץ מוחי חמור ושוקע בתרדמת. סמכויות ראש הממשלה מועברות לממלא מקומו, אהוד אולמרט
2010 – נחנך בדובאי בורג' ח'ליפה, גורד השחקים והמבנה הגבוה ביותר בעולם (828 מטר)
נולדו

658 – עלי בן חוסיין, האימאם השיעי הרביעי (נפטר ב-713)
1334 – אמדאו השישי, רוזן סבויה (נפטר ב-1383)
1581 – ג'יימס אשר, ארכיבישוף אשר ניסה לחשב את גיל כדור הארץ (נפטר ב-1656)
1643 – אייזק ניוטון, פיזיקאי אנגלי (נפטר ב־1727)
1710 – ג'ובאני באטיסטה פרגולזי, מלחין, כנר ונגן עוגב איטלקי (נפטר ב-1736)
1785 – יעקוב גרים, פילולוג, אחד משני האחים גרים (נפטר ב-1863)
1792 – אייזק לי, גאולוג ומינרלוג אמריקאי שתרם בחקר חלוצי על תכלילים במינרלים ובאבני חן (נפטר ב-1886)
1809 – לואי ברייל, מורה, ממציאו של כתב ברייל לעיוורים (נפטר ב-1852)
1903 – גאורג אלזר, מתנגד גרמני לנאצים, שמאוחר יותר ניסה להתנקש בחייו של אדולף היטלר (הוצא להורג ב-1945)
1905 – סטרלינג הולוויי, שחקן אמריקני (נפטר ב-1992)
1914 – מיצי לוקר, זמרת סופרן אופראית ומורה לפיתוח קול רומנית-ישראלית, ניצולת שואה מבוקובינה (נפטרה ב-2014)
1920 – נפתלי פדר, פוליטיקאי ישראלי (נפטר ב-2009)
1929 – אמיתי עציוני, סוציולוג ישראלי-אמריקאי (נפטר ב-2023)
1929 – אריק בראואר, צייר ואמן אוסטרי-ישראלי (נפטר ב-2021)
1931 – ויליאם דין, שופט אוסטרלי שכיהן כמושל הכללי ה-22 של אוסטרליה
1933 – נחום בוגנר, חוקר שואה והעפלה
1935 – אליהו מצא, שופט, כיהן כמשנה לנשיא בית המשפט העליון (נפטר ב-2021)
1936 – אדם מזור, אדריכל ומתכנן ערים ישראלי (נפטר ב-2022)
1940 – אריה נאור, פרופסור למדע המדינה, ראש החוג לפוליטיקה ותקשורת במכללת הדסה ומזכיר הממשלה
1940 – בריאן ג'וזפסון, פיזיקאי אמריקאי יהודי, שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1973
1940 – הלמוט יאן, אדריכל גרמני־אמריקני (נפטר ב-2021)
1942 – עפרה פוקס, שחקנית, זמרת, רקדנית ובמאית טלוויזיה ישראלית
1946 – מוטי רוזנבלום, מנכ"ל מועצת העיתונות והתקשורת בישראל, עיתונאי ועורך במעריב, בגלי צה"ל ובטלוויזיה בכבלים (נפטר ב-2021)
1946 – רחל אלתרמן, מתכננת ערים ומשפטנית ישראלית
1947 – ריק סטיין, שף אנגלי ומנחה טלוויזיה
1948 – גנאדי גאגוליה, ראש ממשלת אבחזיה (נפטר ב-2018)
1948 – סיסה מאריאם קאידמה סידיבה, ראש ממשלת מאלי (נפטרה ב-2021)
1948 – עוזי דיין, איש צבא ואיש ציבור ישראלי
1953 – ג'ורג' טנט, לשעבר ראש ה-CIA
1955 – חיים פרייליכמן, מנכ"ל בנק אגוד
1956 – זהבה גלאון, חברת הכנסת מטעם מרצ
1958 – ג'וליאן סנדס, שחקן אנגלי (נפטר ב-2023)
1959 – אורי פיינמן, זמר ומלחין ישראלי
1960 – מייקל סטייפ, סולן להקת .R.E.M
1960 – אדריאן קינג, שחקנית, רקדנית וציירת אמריקאית
1962 – הרלן קובן, סופר יהודי-אמריקאי
1963 – אתי אנקרי, מוזיקאית ישראלית
1982 – יוסי גבני, קומיקאי ישראלי
1983 – ויל ביינום, כדורסלן אמריקאי
1985 – אל ג'פרסון, כדורסלן אמריקאי
1987 – ג'ולייטה, זמרת ומוזיקאית ישראלית
1990 – יוליה גלושקו, טניסאית ישראלית
1990 – טוני קרוס, כדורגלן גרמני
1996 – אמה מקי, שחקנית צרפתייה-בריטית
2003 – ג'יידן ליברהר, שחקן אמריקאי
נפטרו

1248 – סנשו השני, מלך פורטוגל (נולד ב-1209)
1428 – פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה (נולד ב-1370)
1786 – משה מנדלסון, הוגה דעות יהודי (נולד ב-1729)
1821 – אליזבת אן ביילי סיטון, האמריקאית הראשונה שעברה קנוניזציה כקדושה בכנסייה הקתולית (נולדה ב-1774)
1880 – רבי יעקב אבוחצירא, מגדולי רבני מרוקו (נולד ב-1805)
1905 – תיאודור תומאס, מוזיקאי ומנצח אמריקאי (נולד ב-1835)
1913 – אלפרד פון שליפן, אסטרטג גרמני (נולד ב-1833)
1941 – אנרי ברגסון, פילוסוף ממוצא יהודי צרפתי וזוכה פרס נובל לספרות (נולד ב-1859)
1960 – אלבר קאמי, סופר ופילוסוף צרפתי, נהרג בתאונת דרכים (נולד ב-1913)
1961 – ארווין שרדינגר, פיזיקאי אוסטרי (נולד ב-1887)
1965 – תומאס סטרנס אליוט, משורר אמריקאי (נולד ב-1888)
1969 – פול צ'יימברס, אחד הקונטרבסיסטים הבולטים ביותר בג'אז (נולד ב-1935)
1975 – קרלו לוי, צייר וסופר יהודי-איטלקי (נולד ב-1902)
1978 – אהרן צבי פרופס, מראשי בית"ר (נולד ב-1904)
1986 – כריסטופר אישרווד, סופר אנגלי (נולד ב-1904)
1989 – דבורה נצר, חברת הכנסת מטעם מפא"י (נולדה ב-1897)
2006 – מכתום בן ראשד אאל מכתום, אמיר דובאי, סגן נשיא איחוד האמירויות הערביות וראש הממשלה (נולד ב-1946)
2006 – אירווינג לייטון, משורר יהודי קנדי (נולד ב-1912)
2010 – צוטומו ימאגוצ'י, היחידי שהוכר כנפגע שתי פצצות האטום שהוטלו על הירושימה ועל נגסאקי בסוף מלחמת העולם השנייה (נולד ב-1916)
2011 – קון מוליין, כדורגלן הולנדי (נולד ב-1937)
2011 – ג'רי ראפרטי, מוזיקאי סקוטי (נולד ב-1947)
2013 – צבי מויססקו, כדורגלן ומאמן ישראלי (נולד ב-1939)
2017 – עודד פלדמן, איש תרבות ותקשורת ישראלי (נולד ב-1944)
2018 – אהרן אפלפלד, סופר עברי ישראלי (נולד ב-1932)
2020 – גליה ישי, שחקנית, זמרת, מורה למשחק ובמאית (נולדה ב-1950)
2021 – מרטינוס פלטמן, פיזיקאי הולנדי, חתן פרס נובל לפיזיקה (נולד ב-1931)
2021 – אלברט רו, שף ומסעדן יליד צרפת שעבד בבריטניה (נולד ב-1935)
2021 – נחום מגד, פרופסור ללימודים ספרדיים, לטינואמריקנים ומדע הדתות באוניברסיטה העברית בירושלים (נולד ב-1936)
2021 – טניה רוברטס, שחקנית, מפיקה ודוגמנית יהודייה אמריקאית (נולדה ב-1955)
2023 – פיי ולדון, סופרת ומחזאית אנגלייה (נולדה ב-1931)
2024 – גליניס ג'ונס, שחקנית, זמרת, רקדנית ופסנתרנית ולשית (נולדה ב-1923)
חגים ואירועים החלים ביום זה

3 בינואר – 5 בינואר
ינואר
לוח אירועים שנתי
ניוטון
יעקב גרים
לואי ברייל
זהבה גלאון
משה מנדלסון
אלבר קאמי
ארווין שרדינגר
אינדפנדנט

| --- | --- |
 תדירות:  יומון 
 פורמט:  טבלואיד 
 בעלים:  אלכסנדר לבדב 
 תאריכי הופעה:  1986, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת – הווה
 שפה:  אנגלית בריטית, אנגלית 
 מערכת:  לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 ISSN:  1741-9743
 independent.co.uk
 
"האינדפנדנט" (באנגלית: The Independent) הוא עיתון בוקר בריטי שיצא לאור במהדורה מודפסת בלונדון בשנים 1986 עד 2016. החל ממרץ 2016 העיתון יוצא לאור במהדורת עיתון מקוון (באינטרנט) בלבד.
החל משנת 1997 הוא היה בבעלות קבוצת "Independent News & Media" האירית, שהייתה בבעלות המיליארדר טוני או'ריילי. מאז שנת 2010 העיתון בבעלותו של אלכסנדר לבדב, אוליגרך ואיש עסקים רוסי, לשעבר איש קג"ב.
ביוני 2015, התפוצה היומית של העיתון הייתה פחות מ-58,000 עותקים, 85% ירידה משיא התפוצה שלו ב-1990, בעוד שמהדורת יום ראשון הייתה תפוצה של קצת יותר מ-97,000 עותקים.
היסטוריה

הגיליון הראשון של העיתון, יצא ב-7 באוקטובר 1986 בפורמט ברואדשיט. הוא הופק על ידי Newspaper Publishing plc ונוסד על ידי שלושה עיתונאים לשעבר בעיתון "דיילי טלגרף" השמרני. העיתון הוקם בזמן של שינוי מהותי בהוצאת העיתונים הבריטים. איל התקשורת רופרט מרדוק קרא תיגר על מנהגים מקובלים בתעשייה, תנאי השכר והתעסוקה, ועל כוחם של איגודי עובדי הדפוס, ובסופו של דבר ניצח אותם. כתוצאה מכך, ניתן היה להפחית את עלויות הייצור של העיתון. כתוצאה ממחלוקת סביב המעבר של העיתונים של מרדוק למטה חדש במזרח לונדון, ה"אינדיפנדנט" משך כמה צוותים מעיתוניו, שבחרו שלא לעבור למטה החדש של החברה. העיתון שאף לאמץ גישה שתמשוך הן את קוראי השמאל-מרכז של "הגרדיאן" והן את קוראי הימין-מרכז של "הטיימס". לשיא תפוצתו הגיעה העיתון בשנת 1990 עם מכירות של למעלה מ-400 אלף עותקים יומיים. באותה שנה גם השיק מהדורת יום ראשון.
בשנות ה-90, נקלע העיתון לתחרות קשה מול קבוצת עיתוני ניוז קורפ של מרדוק, שהורידו את מחירם. ה"אינדיפנדנט" פתח במסע פרסום שהאשים את ה"טיימס" וה"דיילי טלגרף" בכך שהם משקפים את דעותיהם של בעליהם, רופרט מרדוק וקונרד בלק. הוצאת העיתון נקלע לקשיים כלכליים, ומספר חברות מדיה אחרות התעניינו ברכישתו. קבוצת המדיה של טוני או'ריילי וקבוצת עיתוני "מירור גרופ" רכשו נתח של כשליש כל אחד באמצע 1994. במרץ 1995, לאחר הנפקת זכויות, הבעלות התחלקה בין או'ריילי (43%), "מירור גרופ" (43%) ו"פריסה" (המוציא לאור של העיתון הספרדי El País) (12%). במרץ 1998 קנה אוריילי את שאר בעלי המניות תמורת 30 מיליון ליש"ט, ונטל את חוב החברה. בסוף העשור ירדה תפוצת העיתון מתחת ל-200,000 עותקים והוא המשיך לספוג הפסדים.
בשנת 2003 החל העיתון להופיע בפורמט טבלואידי (על-פי הגדרת העיתון "קומפקטי"). עם זאת העיתון המשיך לפעול ברווחיות נמוכה ופעילתו סובסדה על ידי ההחזקות האחרות של חברת האם שלו.
ב-25 במרץ 2010 מכרה Independent News & Media את העיתון לחברה חדשה שבבעלות משפחתו של האוליגרך הרוסי אלכסנדר לבדב, תמורת תשלום סמלי של פאונד אחד והזרמת הון של 9.25 מיליון ליש"ט במהלך 10 החודשים הבאים. בנו של אלכסנדר לבדב, יבגני לבדב, הפך ליושב ראש החברה החדשה. בשנת 2009, לבדב גם רכש נתח שליטה בעיתון הערב הלונדוני "איוונינג סטנדרד", שאותו הוא הפך לחינמון.
בנובמבר 2010 השיק העיתון גרסת בוקר קצרה בשם ה-"i" שנמכרה תמורת 20 פני. גרסת הבוקר וה"אינדיפנדנט" נוהלו עם מערכת אחת שב-"i" פרסמו ידיעות קצרות יותר, והוא ביקש להתאים לנוסעי התחבורה הציבורית בדרכם לעבודה.
במרץ 2016 חדל העיתון להוציא לאור מהדורה מודפסת.
באוקטובר 2023 מהלך מבצע חרבות ברזל, העיתון הפיץ ידיעה כוזבת נגד ישראל בה נראה שוטר מנסה למנוע מעיתונאי זר לדווח על פעילות צה"ל. העיתון ציין באותיות קטנות שלא מדובר בשוטר אמיתי, אך סירב לערוך את הידיעה או להסירה[דרוש מקור][מפני ש...]
הערות שוליים

↑  אלכסנדר לבדב עבד בשירות החוץ של הק.ג.ב והמשפחה עברה ללונדון. תפקידו של אלכסנדר היה לדווח על המתרחש במגזר הפיננסי בעיר
↑  אריק פאנר, האוליגרך הרוסי שמנסה להציל את העיתונות הבריטית, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2010
↑  ירון פריד, התקשורת הבריטית – לא למכירה, חדשות, 28 במאי 1989
↑  רויטרס, ובבריטניה יוצא לאור עיתון חדש, חדשות, 29 בינואר 1990
↑  העיתון הבריטי "אינדיפנדנט" החל להופיע גם בגרסת טבלואיד, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2003
↑  סוכנויות הידיעות, מו"ל העיתון הבריטי "אינדיפנדנט" רשמה עלייה של 12% בהכנסות הודות לעלייה במכירות, באתר הארץ, 16 במרץ 2005
↑  שירות גלובס, ‏סוכן ק.ג.ב לשעבר רכש את עיתון ה"אינדיפנדט" תמורת 1 ליש"ט, באתר גלובס, 28 בפברואר 2010
↑  סוכנויות הידיעות, האוליגרך לבדב רוכש את העיתון הבריטי "אינדיפנדנט" בליש"ט אחת, באתר הארץ, 28 בפברואר 2010
↑  סוכנויות הידיעות, העיתון הלונדוני הוותיק "איוונינג סטנדרד" נהפך לחינמון, באתר TheMarker‏, 13 באוקטובר 2009
↑  ליאור פרידמן, ‏חפש ת'פירס, באתר גלובס, 15 בפברואר 2011
↑  רפי מן, בלונדון יש, באתר העין השביעית, 24 במרץ 2014
↑   דמיאן גייל, הגרדיאן, הלם בעיתון אינדיפנדנט מסגירתו; "אנשים מעדיפים לשלם על קפה", באתר הארץ, 14 בפברואר 2016
לי-אור אברבך, ‏"עיתון בדיגיטל יכול להתקיים בהיקף כלכלי נמוך יותר, אך הדבר יפגע בתשתית העיתונאית", באתר גלובס, 14 בפברואר 2016
↑  https://www.independent.co.uk/tv/news/israel-police-reporter-live-threat-b2430080.html?
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007358828205171  PLWABN: 9810658347805606  BnF: cb124072967 (data)  GND: 4415347-8  MusicBrainz: 7b327b7a-3610-49d7-887a-9cbe83a3d6d5  NDL: 00628239  SUDOC: 033180407  VIAF: 206862173   WorldCat (עם VIAF): 206862173
רק אתמול

| --- | --- |

כרזת הסרט המקורית
 בימוי:  איסאו טקהאטה 
 הופק בידי:  טושיו סוזוקי, Ritsuo Isobe, Yasuyoshi Tokuma, Yoshio Sasaki 
 תסריט:  איסאו טקהאטה 
 עריכה:  טקאשי סאיאמה 
 מוזיקה:  Katsu Hoshi 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  סטודיו ג'יבלי 
 חברה מפיצה:  טוהו, נטפליקס, HBO Max 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 ביולי 1991 
 משך הקרנה:  118 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט אנימה, סרט התבגרות, סרט דרמה 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
רק אתמול (ביפנית: おもひでぽろぽろ) הוא סרט דרמה בסגנון אנימה משנת 1991. הסרט נכתב ובוים על ידי איסאו טקהאטה, והוא מבוסס על סדרת מאנגה באותו השם משנת 1982 מאת הוטארו אוקמוטו ויוקו טונה. הסרט הופק על ידי סטודיו ג'יבלי והופץ על ידי טוהו.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-20 ביולי 1991.
הסרט זכה להצלחה קופתית מפתיעה, והפך לסרט היפני הרווחי ביותר ביפן במהלך שנת 1991.
ב-26 בפברואר 2016 חברת GKIDS הייתה הראשונה שהפיקה גרסה עם דיבוב לאנגלית של הסרט, כאשר השחקנים דייזי רידלי, דב פאטל, אליסון פרננדז, לורה ביילי ואשלי אקשטיין השתתפו בדיבוב הדמויות הראשיות.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1982 ומתמקדת בטא'אקו אוקאג'ימה בת 27, אשר גרה ועובדת בטוקיו ועודנה רווקה. אוקאג'ימה מחליטה לקחת פסק זמן מחיי העיר העמוסים על מנת לבקר את בני המשפחה של הבעל של אחותה הגדולה אשר גרים באזור הכפר ועל מנת לסייע בקציר החריע השנתי. בעודה נוסעת אל היעד היא מתחילה להיזכר בזיכרונות רבים מהילדות ומגיל ההתבגרות.
בעקבות כך העלילה משלבת מאותו הרגע ואילך בין שני צירי זמן, ומציג הן את חוויותיה של אוקאג'ימה בהווה והן פלאשבקים של זכרונות מהילדות ומגיל ההתבגרות. בעודה מטיילת בנופים הציוריים של מחוז יאמאגטה הכפרי אוקאג'ימה חושבת רבות על הרגעים המכוננים בילדותה.
רליגיה

| --- | --- |

שער הגיליון הראשון של 'רליגיה: בית למחשבה דתית'
 תדירות:  חצי שנתי
 מייסד:  שאול דה מלאך
 עורך ראשי:  עוז בלומן ומתנאל בראלי
 שפה:  עברית
 
רליגיה: בית למחשבה דתית הוא כתב עת המוקדש לעיון רב־תחומי בפנומן הדתי: פילוסופיה וסוציולוגיה של הדת, ביקורת החילון, מחשבת ישראל ופילוסופיה, היסטוריה, מדע הדתות ועוד.
כתב העת מופק על ידי מרכז "קדם", מבית תנועת "עזרא", ויוצא לאור במתכונת חצי שנתית החל משנת תשפ"א (2020).
תכליתו של כתב העת

לדברי עורכי כתב העת, "רליגיה" הוקם על מנת למלא פער שקיים בדיונים הרווחים במרחב הציבורי והאינטלקטואלי על הדת; אלו מתבססים על תזת החילון ועל אידאולוגיות חילוניות בנות המאה הי"ט, בעוד שבאוניברסיטאות רבות ברחבי העולם כבר מתקיים סדר יום שונה ואיזון מושגי אחר בין דת וחילון. כך נכתב במבוא לגיליון הראשון של כתב העת:
עם שוך הדיה ואדיה של תיזת החילון – זו שהספידה את הדת כתופעה שעתידה לחלוף מן העולם – בשלה העת לחשיבה רעננה על הפנומן הדתי. יהיו אלו מחשבות מבפנים או מבחוץ, מכאן ומשם, ישנות גם חדשות – ובלבד שיישמע בהן הד הניסיון לדבר ולדברר את ה"דתי".
עורכי כתב העת אף מציגים מצב זה כ"טרגדיה" עבור חילונים ודתיים כאחד:
ככל שעובר הזמן הולכים ומתבררים ממדי הטרגדיה – טרגדיה שאינה רק מנת חלקו של האדם החילוני, אלא של כל מי שחי ב'מרחב הנייטרלי' בעודו מצויד בסיפור מכונן אתאיסטי בלבד. הניסיון להבין את המצב בהווה במונחים של 'תזת ההחסרה' – קרי: אנושות שהשילה מעליה עניינים מיותרים, כמו הדת – היה נואל: הדת מסרבת להיעלם, ולא נראה שהייתה בדרך לשם אי פעם. המפה התיאורטית כשלה, והטריטוריה המציאותית מזדקרת לה וממתינה להמשגה חדשה וקשובה יותר של מצבנו. הטרגדיה נוגעת גם לכך שאידיאלים חשובים של המודרנה, דוגמת אינדיבידואליזם, תבונה או חירות – הולכים ונפגעים על ידי הפיתוח שלהם-עצמם
.
מבנה וסגנון

כל גיליון בכתב העת מורכב ממספר מדורים קבועים: מדור מבואות, המכיל סקירות תמטיות מקדימות שנכתבו על ידי חברי המערכת; מדור גנזים, המפרסם מחדש טקסטים מכוננים על הדת; מדור מסה, ובו מסות מקוריות; מדור שיחות, המתעד שיחות וראיונות עם אנשי רוח והגות; מדור תרבות, העוסק בתופעות דתיות בתחום התרבות; ומדור מחקר, שבו מובאים מחקרים אקדמיים עדכניים בחקר הדת – לרוב בתרגום משפות אחרות. בנוסף לכך, בין דפי כתב העת מתפרסם גם מדור שירה, שמבקש לשמש כבמה לשירה על אודות הדת.
כותבים

במשך השנים התפרסמו בכתב העת מאמרים, מסות ושיחות מאת הוגים ואנשי רוח בולטים, כגון חביבה פדיה, הרב עדין שטיינזלץ, רודני סטארק, צ'ארלס טיילור (פילוסוף), הרב אורי שרקי, אלי שיינפלד, סמדר שרלו, אלסדייר מקינטאייר, בני לוי, אלן פינקלקראוט, יורם חזוני, ויליאם קוואנו, הרב יצחק ליפשיץ, פיני איפרגן, ברונו לאטור, אדם סליגמן, אורי צבי גרינברג, הרב אמנון דוקוב, הלל צייטלין, ועוד.
עורכי כתב העת הם עוז בלומן ומתנאל בראלי, ומערכת כתב העת כוללת את שאול דה מלאך, אהוביה גורן, אביטל לוי וזאב גינזבורג. עורכי מדור השירה הם משה ולדמן ואשרי ברוך. עורך מדור תרבות הוא יצחק כהן.