stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה
רודנות אחת-עשרה השנים

ללא פרלמנט להטיל מיסים חדשים, התקשה צ'ארלס לממן את האוצר הלאומי. על דעתו האישית צ'ארלס מינה במיוחד בני אצולה והעביר קנסות נגד תושבים שלא מילאו את דרישותיהם של אותם לורדים עבור מימון. נוסף על כך העלה המלך "כסף האוניות" שבמסגרתו נדרשו תושבי אזורי החופים של אנגליה להעביר אוניות וכספים לידי רשותו של המלך עבור ביטחונה של אנגליה. עניין העלאת "כסף האוניות" הגיע עד לבית המשפט בטענה על כן רק לפרלמנט הייתה הרשות להעלות אותו. בית המשפט תמך במלך. בהמשך הרחיב צ'ארלס את המס לכל המחוזות הפנים-יבשתיים של אנגליה.
בשנת 1630 חתם צ'ארלס על הסכם שלום עם ספרד, וחילץ את ממלכת אנגליה ממלחמת שלושים השנים. צ'ארלס חיזק גם את הצי, והפך אותו למרכיב משמעותי בהגנתה של אנגליה. בתקופת שלטון היחיד שלו, ניסה צ'ארלס לבצע רפורמה דתית בכנסייה האנגליקנית וכפיית פולחן מאוחד גם על הכנסייה הסקוטית. ב-1633 מינה צ'ארלס את ויליאם לואוד למשרת הארכיבישוף של קנטרברי כדי שזה יקדם רפורמות בכנסייה ליצירת מבנה דתי הדומה לכמורה עבור הכנסייה האנגליקנית. הטקסיות שהנהיג לא הייתה מקובלת על הפוריטנים, שראו בה התקרבות לכנסייה הקתולית. לפי אמונת הפוריטנים הכמורה עמדה באמצע דרכו של המאמין לאלוהים ועל כן הייתה בלתי-מקובלת. נישואיו של צ'ארלס היה נשוי החל משנת 1625 לצרפתייה קתולית לא הקלה על המצב[דרושה הבהרה]. לואוד וצ'ארלס האמינו בזכותם האלוהית של מלכים ובטענה כי על התושבים להיענות לדרישות הכתר ללא כל רבב. פוריטנים רבים עזבו את אנגליה ועברו להתגורר באמריקה הצפונית הבריטית. בין לבין, רבים מתושבי העיירה האנגלית בוסטון עברו לפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס באמריקה והקימו את העיר בוסטון.
באותה השנה שבה מינה את לואוד, צ'ארלס מינה את תומאס וונטוורק, הרוזן הראשון מסטראפורד (אנ') לשר הראשי של ממלכת אירלנד והיה עליו לחזק את הסמכות השלטונית האנגלית באי של אירלנד ולהחליש את מעמדם של התושבים האירים המקומיים. סטראפורד הכפיל את המיסים באירלנד ואיחד כמעט את כל האוכלוסייה, פרוטסטנטים כקתולים, נגדו ונגד ממשלו. בין לבין פעלו הרשויות האנגליות לנטרל את מעמדה של הכנסייה הקתולית באירלנד דרך יישוב פרוטסטנטים סקוטים ואנגלים באירלנד כגון הסקוטים של אלסטר. תחת סטראפורד תוכנן להחל את תהליך היישוב של הפרוטסטנטים בחבל קונכט שבמערב אירלנד. תוכניות אלו נעצרו עקב מאבקיו של צ'ארלס עם האצולה הסקוטית.
צ'ארלס ניסה להסדיר ספר תפילות נוצרי-פרוטסטנטי חדש כספר התפילות של הכנסייה הסקוטית. מהלך זה של המלך הוביל להתנגדות מצד האצולה ומצד האוכלוסייה האזרחית הסקוטית שראו זאת כצעד שנועד להפוך את תרבותה של סקוטלנד לתרבות אנגלית. נגד הרפורמות של המלך עלתה תנועת ה'ברית' (Covenanters) שקראה לביטול הרפורמות בכנסייה כמו גם לביטול משרת הבישופים. צ'ארלס החליט לפתור את המשבר בכוח סמכותו הצבאית, העלה צבאו על סקוטלנד והוביל לפריצתה של מלחמת הבישופים (אנ') ב-1639. צבא הסקוטים, שהורכב משכירי חרב ששירתו במלחמת שלושים השנים, היה מוכן היטב למאבק. צ'ארלס סירב לביטול מוסד הכמורה של הבישופים מכיוון שרבים מהמעורבים בו היו ידידיו, ומכיוון ששני הצבאות לא רצו במאבק התכתשויות צבאיות היו משניות בלבד. ב-1640 הסכים צ'ארלס ל'פיוס של בריק' שקבע כי ועידת הכנסייה הסקוטית תקבע את מעמדם העתידי של בישופים.
משפטו והוצאתו להורג

צ'ארלס הועמד למשפט בפני בית דין של הפרלמנט, אך סירב להכיר בסמכות הפרלמנט לדון את המלך. הוא הורשע באשמת בגידה, נידון למוות והוצא להורג ב-30 בינואר 1649 בשערי ארמון וייטהול, מקום המגורים המלכותי. הוצאתו להורג של המלך התקבלה בזעזוע חריף בכל רחבי אירופה. באנגליה עלה לשלטון אוליבר קרומוול כלורד פרוטקטור בחסות הפרלמנט ובוטלה המלוכה. קרומוול מת בשנת 1658 ושנתיים אחר כך עלה לשלטון בנו הבכור של צ'ארלס כצ'ארלס השני, מלך אנגליה. ב-1660 הוא הכריז על אביו כקדוש, היחיד שזכה לקאנוניזציה בכנסייה האנגליקנית לאחר הרפורמציה הפרוטסטנטית.
משפחתו

צ'ארלס היה נשוי להנרייט מארי, נסיכת צרפת ובתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת ולזוג היו תשעה ילדים:
צ'ארלס ג'יימס (13 במאי 1629) - נפטר בעת הולדתו.
צ'ארלס השני, מלך אנגליה (19 במאי 1630 - 6 בפברואר 1685) - יורשו של צ'ארלס הראשון, מלך מ-1660 עם הרסטורציה האנגלית ועד למותו.
מרי הנרייטה, הנסיכה המלכותית (4 בנובמבר 1631 - 24 בדצמבר 1660) - נישאה לוילם השני, נסיך אורנז'.
ג'יימס השני, מלך אנגליה (14 באוקטובר 1633 - 6 בספטמבר 1701) - ירש את צ'ארלס השני, הודח במהלך המהפכה המהוללת.
אליזבת סטיוארט (28 בדצמבר 1635 - 8 בספטמבר 1650) - מתה בשבי הפרלמנטרי.
אן סטיוארט (17 במרץ 1637 - 5 בנובמבר 1640) - נפטרה בילדותה.
קתרין סטיוארט (29 ביוני 1639) נפטרה בעת הולדתה.
הנרי סטיוארט, דוכס גלוסטר (8 ביולי 1640 - 13 בספטמבר 1660) - נפטר מאבעבועות שחורות
הנרייטה אן, נסיכת אנגליה (16 ביוני 1644 - 30 ביוני 1670) - התחתנה עם פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, בנו של לואי השלושה עשר, מלך צרפת.
לקריאה נוספת

Cressy, D. (2015). Charles I and the People of England. Oxford University Press.(הספר בקטלוג ULI)
המלך צ'ארלס בעת ציד, דיוקן שמן בסגנון בארוק משנת 1635.
צ'ארלס, דיוקן ידי אנתוני ואן דייק שצויר בין 1637 ל-1638.
יחסי איי פארו–ישראל

| יחסי ישראל – איי פארו |
| --- | --- |
ישראל: איי פארו


ישראל: איי פארו
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 1,393
אוכלוסייה
10,023,983: 55,754
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 3,556
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,868: 63,779
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: דמוקרטיה פרלמנטרית בחסות מונרכיה חוקתית של דנמרק

יחסי איי פארו–ישראל הם יחסים אשר עד 2021 התנהלו דרך דנמרק היות שאיי פארו תחת חסות של דנמרק עם אוטונומיה רחבה, איי פארו מיוצגת דרך דנמרק באופן זהה לגרינלנד.
למרות היותה תחת אוטונומיה של דנמרק, מחזיקה איי פארו משרד חוץ ומספר מצומצם של נציגויות דיפלומטיות.
איי פארו הודיע ב-2019 שהיא מכירה בירושלים כבירת ישראל למרות מעמדה האוטונמי.
איי פארו הייתה עד 2021 מיוצגת על ידי דנמרק, אך בחרה לפתוח נציגות עצמאית בישראל.
ישראל מיוצגת באיי פארו דרך שגרירות ישראל בקופנהגן.
איי פארו תחילה שקלה לפתוח את הנציגות שלה בירושלים אך בסוף פתחה את הנציגות בתל אביב צמוד לשגרירות דנמרק בישראל.
יחס האהדה של הפארואים לישראל הוסיפה בפתיחת נציגות דיפלומטית ועל הצורך בהעמקת היחסים.
אזרחי איי פארו וישראל נהנים מפטור מאשרה (ויזה) עבור כניסה לישראל או איי פארו מתוקף פטור מויזה בין מדינת ישראל ודנמרק.
לאחר טבח השביעי באוקטובר התארגנה הפגנה גדולה למען ישראל והחטופים בנמל טורשאבן.
מאנון

| --- | --- |
כרזת הסרט מאנון
כרזת הסרט מאנון
 מבוסס על:  הרומן מי הגבעות מרסל פניול
 בימוי:  קלוד ברי
 הופק בידי:  פייר גרונסטיין, אלן פוארה
 תסריט:  קלוד ברי ז'ראר בראש
 עריכה:  נואל בואסו, סופי קוסיין
 שחקנים ראשיים:  איב מונטאן דניאל אוטיי עמנואל ביאר איפוליט ז'ירארדו (צר')
 מוזיקה:  זאן קלוד פטי, ג'וזפה ורדי
 צילום:  ברונו נויטן
 מדינה:  צרפת צרפת
 חברת הפקה:  פאתה 
 חברה מפיצה:  Orion Pictures
 הקרנת בכורה:  19 בנובמבר 1986
 משך הקרנה:  113 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  צרפת 
 הכנסות:  56,400,000‏€
 הכנסות באתר מוג'ו:   manonofthespring
 פרסים:  פרס סזאר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (עמנואל ביאר) 
 סרט קודם:  ז'אן דה פלורט 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מאנון (בצרפתית: Manon des Sources, מאנון של המעיין) הוא סרט דרמה צרפתי משנת 1986 בבימויו של קלוד ברי עם איב מונטן, דניאל אוטיי ועמנואל ביאר בתפקידים הראשיים.
זה סרט המשך לז'אן דה פלורט. התסריט נכתב על ידי קלוד ברי וז'ראר בראש והוא מבוסס על הרומן "מי הגבעות" (L'eau des Collines) של מרסל פניול משנת 1963. הרומן הארוך מחולק לשני חלקים: "ז'אן דה פלורט" ו"מאנון של המעיין" (Manon des Sources).
תקציר העלילה

מאנון (עמנואל ביאר), בתו של ז'אן דה פלורט חוזרת לאחר עשר שנים להתגורר ליד ביתו לשעבר של אביה. היא מתגוררת אצל אישה בודדה, משגיחה על עדר העזים שלה וצדה ציפורים וארנבים אותם היא מוכרת בעיירה הסמוכה.
אוגולן (דניאל אוטיי) מגדל ציפורנים תודות למעיין באחוזה שרכש דודו סזאר (איב מונטאן) מאלמנתו של ז'אן ומצליח מאוד. הוא כבר בן שלושים וסזאר דוחק בו להתחתן כדי להמשיך את שושלת בני סובירן.
יום אחד רואה אוגולן את מאנון היפהפייה רוחצת עירומה במעיין ומתחיל לפתח רגש אהבה כפייתי כלפיה אך היא דוחה אותו. היא מעדיפה את קרבתו של ברנרד (איפוליט ז'ירארדו (צר')), המורה הצעיר, היפה והמשכיל של הכפר, על פני אוגולן המכוער וחסר ההשכלה. בנוסף לכך הוא שונאת את אוגולן על מה שעולל לאביה.
מאנון מאזינה לשיחה בין שני תושבי הכפר המספרים כי כולם ידעו על הפשע נגד אביה אבל בחרו לשתוק והיא רוצה לנקום בכולם. במעקב אחרי עז אחת היא מגלה את הנביעה התת-קרקעית של המעיין המספק מים לכל הכפר וסותמת אותה באבנים.
כל בני הכפר מתאספים לאספה סוערת בה מוסר להם מומחה מטעם השלטונות שאין סיבה ברורה להתייבשות המעיין ולא ידוע מתי ישוב לנבוע. האיכרים מאמינים שזו יד ההשגחה שמענישה אותם. מאנון מאשימה בפומבי את אוגולן וסזאר במות אביה ונעזרת בעדות של אחד מהאיכרים שראה אותם סותמים את המעיין של אביה. אוגולן מתחנן לפניה שתינשא לו אך היא דוחה אותו בפומבי. הוא רץ לביתו ותולה את עצמו על עץ.
אנשי הכפר מתארגנים לתהלוכת בקשה לישו שיעזור להם. בינתיים מגלה מאנון לברנרד את הסוד והוא מסיר את הסתימה. שניהם מצטרפים לתהלוכה ופתאום פורצים מים מהמזרקה בכפר. כולם כורעים על ברכיהם וצועקים: "נס".
מאנון וברנרד מתחתנים והיא נכנסת להיריון.
סזאר השבור ממות אחיינו אוגולן, נפגש עם זקנה עיוורת בשם דלפין והיא מגלה לו שפלורט שלחה לו בזמנו מכתב כי היא נושאת ברחמה את בנו אך הוא לא השיב. סזאר היה באותו זמן בשירות צבאי באפריקה ולא קיבל את המכתב. פלורט עזבה את הכפר כדי לא להתבזות התחתנה עם נפח ונולד לה ילד גיבן. סזאר נחרד כשמתברר לו שז'אן שהוא גרם למותו היה בעצם בנו. הוא עוקב כל הזמן אחרי מאנון ההרה אבל לא מסוגל להיפגש איתה.
הוא מסתגר בביתו, כותב מכתב למאנון ומגלה לה את סודו. הוא מוריש את כל רכושו למאנון אותה הוא מכיר כאחרונה משושלת סובירן. לאחר מכן הוא נשכב על מטתו ומת.
פרסים

דניאל אוטיי זכה בפרס סזאר לשחקן הטוב ביותר
עמנואל ביאר זכתה בפרס סזאר לשחקנית המשנה הטובה ביותר
יעקב הדני

| --- | --- |

ד"ר יעקב הדני בכנס כיפה, 2007
 לידה:  31 בינואר 1943 (בן 82) כ"ה בשבט ה'תש"ג קזבלנקה, מרוקו
 ענף מדעי:  חינוך
 מקום מגורים:  ירושלים
 תאריך עלייה:  1951
 מקום לימודים:  מתיבתא "מרום ציון"   ישיבת כרם ביבנה   האוניברסיטה העברית בירושלים   אוניברסיטת שטרסבורג
 פרסים והוקרה:  ראו פסקה "הוקרה"
 בת זוג:  ניצה הדני
 מספר צאצאים:  5
ד"ר יעקב הדני (נולד בכ"ה בשבט ה'תש"ג, 31 בינואר 1943) הוא איש חינוך ישראלי, חבר הוועד המנהל של האגודה לקידום החינוך ירושלים, חבר המועצה למנהיגות חינוכית וחבר הנהלת הארגון העולמי של בתי הכנסת והקהילות האורתודוקסיות.
בעבר היה יו"ר תנועת "ביחד", ראש החמ"ד במשרד החינוך וראש מכללת ליפשיץ.
יקיר ירושלים לשנת ה'תשע"ה.
ביוגרפיה > משפחתו

נולד בקזבלנקה ליוכבד (לבית ועקנין) ודוד דנינו. סבו, הרב כליפה ועקנין, נסמך על ידי הרב יעקב שאול אלישר בירושלים ונשלח על ידו כשלוחא דרבנן לבוכרה ולאחר מכן למרוקו.
למד בבית הספר אוצר התורה בקזבלנקה.
בקיץ 1951 עלה לארץ ישראל עם משפחתו והם התגוררו במעברת זכרון יעקב, ולאחר 4 שנים עברה המשפחה לבני ברק.
בצה"ל שירת בחיל התותחנים.
ביוגרפיה > לימודים

למד במרום ציון, ובשנת 1960 למד תקופה קצרה בישיבת כרם ביבנה.
בשנת 1961 למד וקיבל תעודת הוראה.
בשנת 1965 למד פילוסופיה, יהדות ותלמוד באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1967 קיבל תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ובמקרא באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1978 סיים בהצטיינות וקיבל תואר שני בלימודי היסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1988 קיבל תואר דוקטור במדעי היהדות מאוניברסיטת שטרסבורג. המנחה שלו לעבודת הדוקטורט, שעסקה במשנתו של הרב יעקב משה חרל"פ, היה פרופ' רולנד גוטשל (צר').
ביוגרפיה > הוראה, פיקוח, ייעוץ וניהול

בשנת 1961 החל ללמד בבתי ספר במעלות ובצפת. לאחר שנה התבקש על ידי המפקח להקים בית ספר ממלכתי דתי בירוחם (לימים - בית הספר "קול יעקב") והוא החל לנהל אותו כשהוא בן 19 וחצי. ביום הראשון להקמת בית הספר היו בו כ-80 תלמידים.
בין השנים 1964–1970 ניהל בתי ספר באזור הדרום: בית ספר "עוזיאל" במושב שדה עוזיה, ובשנת 1965 החל לנהל את בית הספר היסודי "יד שבתאי" באשדוד.
מילא תפקידים שונים במשרד החינוך: ב-1971 מונה למפקח מחוז צפון של אגף החינוך ממלכתי דתי, בשנת 1976 היה יו"ר ועדת טיפוח ורווחה מחוזית במחוז מרכז, בין השנים 1980–1981 היה ממונה ארצי על שיקום חינוכי בשכונות בפרויקט שיקום שכונות בלשכת מנכ"ל משרד החינוך. בשנים 1977-1979 ולאחר מכן בשנים 1984–1985 היה סגנו של ראש החמ"ד הרב אברהם רון והיה ממונה על קליטתם של בני קהילת ביתא ישראל בחינוך הממלכתי דתי.
בין השנים 1981–1982 היה שליח חינוכי בצרפת מטעם המחלקה לחינוך ותרבות תורנית בגולה בהסתדרות הציונית העולמית.
ב-1982 מונה כיועץ פדגוגי של שר החינוך זבולון המר, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1984.
בין השנים 1985 - 1989 היה ראש החינוך הממלכתי דתי במשרד החינוך. בתקופת כהונתו הורחבו תחומי הלימוד באמנות ומדעים בחינוך הממלכתי דתי. בשנת 1986 יזם את פרס החינוך הדתי.
בין השנים 1998–1999 היה יועץ לענייני השכלה גבוהה לשר החינוך יצחק לוי.
ביוגרפיה > מכללת ליפשיץ

בין השנים 1990 – 2009 ניהל ועמד בראשות מכללת ליפשיץ. בתקופת ניהולו הפכה המכללה מסמינר תלת-שנתי למכללה אקדמית. בשנים אלו הקים וניהל את המרכז להגות בחינוך היהודי במכללת ליפשיץ וייסד והיה חבר מערכת "הגות" – כתב העת המדעי בהוצאת המרכז וחבר מערכת כתב העת "מים מדליו".
בשנת הלימודים ה'תשנ"ו (1996), המועצה להשכלה גבוהה הכירה במכללה כמוסד אקדמי הרשאי להעניק תואר בוגר אוניברסיטה במקצועות ההתמחות הייחודיים של המכללה. בשנה זו גם נפתחה במכללה מסגרת לימודים מיוחדת המשלבת לימודי קודש במתכונת ישיבתית (בישיבת המאירי) ולימודים אקדמיים לתואר B.Ed ותעודת הוראה.
ב-2009 הקים את המסלול ללימודי תואר שני, ובמשך שלוש שנים גם עמד בראש המסלול.
ביוגרפיה > מכללת ליפשיץ > מחנך למופת

ב-1999 יזם את אות "מחנך למופת" (על שם ד"ר אברהם זלקין) שמעניקה המכללה (בשיתוף עם הארגון העולמי של בתי הכנסת והקהילות האורתודוקסיות בארץ ובעולם והמועצה העולמית לחינוך תורני, ובחסות מִנהָל החמ"ד). את הזוכים בוחרת ועדה בראשות פרופסור אליאב שוחטמן. משנת התש"ף נקרא האות "מופת הדור לחינוך יהודי בישראל ובתפוצות".
| --- | --- |
שנה: זוכים
ה'תשנ"ט: ד"ר אברהם זלקין
ה'תש"ס: ד"ר רחמים מלמד כהן, מיכאל גל
ה'תשס"א: צילה רון, אביבה שטיינברג
ה'תשס"ב: דב וירצבורג, רות אוטולונגי
ה'תשס"ג: אברהם כרמי, ד"ר אברהם רוכלי
ה'תשס"ד: מרדכי קורן, ד"ר יהושע בנטוב
ה'תשס"ה: נעמי רוזנברג, חדווה איש שלום
ה'תשס"ו: ד"ר יעקב שילהב
ה'תשס"ז: ד"ר חיים פרי, רחל רבין
ה'תשס"ט: הרב ירחמיאל ויס
ה'תש"ע: ד"ר צבי גסטוירט, גלדיס לרר, ד"ר וולס גרין
ה'תשע"א: הרב פרופ' מיכאל נהוראי, ד"ר יואל ב' וולוולסקי
ה'תשע"ב: שרה אליאש, ציפורה שור
ה'תשע"ו: פרופ' אבי לוי, יוסי מלמד
ה'תשע"ז: הרב דוד פוקס
ה'תשע"ח: פרופ' ישראל רוזנסון, טובה שמעון
ה'תשע"ט: הרב שמעון אדלר, רחל כהן
ה'תש"פ: הרב חיים דרוקמן, הרב פרופ' שמואל סיראט
ה'תשפ"א: רחל סילבצקי, הרב יוטב אליאך
ה'תשפ"ב: אלפרדו גולדשמידט(אנ'), ד"ר יוסי לוי
ה'תשפ"ג: שלומית גור, ד"ר זאב דשבסקי
ה'תשפ"ד: בנימין בהגון, הרב שמואל זעפרני
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

ב-1979 היה בין מקימי תנועת "ביחד: תנועה רעיונית של יוצאי צפון אפריקה". היה יו"ר ועדת האירוח בתנועה. יזם במסגרת התנועה את הענקת פרס גאון על שם רנה ונסים גאון, מטעם תנועת ביחד וקרן רנה וניסים גאון.
החל משנת 1990 הוא יושב ראש הוועד להוצאת כתבי הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל בהנהלת עזרא ברנע.
בין השנים 1994–2003 היה חבר מועצת החמ"ד.
בין השנים 1996–2002 היה חבר הוועד המנהל של אוניברסיטת בר-אילן.
בין השנים 2003–2007 היה חבר הוועדה האקדמית במזכירות הפדגוגית של הסתדרות המורים.
ב-2008 היה חבר במועצה ציבורית עצמאית בת כ-40 חברים בראשות יעקב עמידרור, שנועדה לקבוע את רשימת מפלגת הבית היהודי לבחירות לכנסת השמונה עשרה.
ב-2013 היה חבר ועדת הבחירות לרבנות הראשית לישראל - הממנה את הגוף הבוחר את הרב הראשי לישראל ואת מועצת הרבנות הראשית.
ב-2016 היה חבר ועדת המשנה לאקדמיה, למחקר ולהוראה בוועדת ביטון.
הוא יו"ר עמותת "ברכת שמ"ע", יו"ר "מועצה עולמית לחינוך תורני (מעל"ת)", ודירקטור בבית ההורים בקריית מנחם.
ביוגרפיה > הוקרה

תעודת הוקרה בטקס פרס החינוך הדתי (ה'תשנ"ה)
עמית כבוד בארגון המורים הדתיים (ה'תש"ע)
אות יקיר ירושלים (ה'תשע"ה)
אות יקיר מכון צורבא מרבנן (ה'תשפ"ב)
ראובן מאמו וטוביה קיל (עורכים), ישועות יעקב: אסופת מאמרים לכבודו של ד"ר יעקב הדני, ירושלים: כתב וספר, תש"ע 2010
כתיבה ועריכה > ספרים

הרב קוק וההתיישבות החילונית: מסעות ומגעים, ירושלים: הוצאת המחלקה לתרבות תורנית במשרד החינוך, ה'תש"ם 1980
החמ"ד - הייחוד והיחד, ירושלים: גף הפרסומים - משרד החינוך, ה'תשס"ט 2009, 482 עמודים
הראשון לציון: הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל - אחרון לחכמים באשי וראשון הראשונים לציון במדינת ישראל: אלבום ביוגרפי מוער על דרכו ופועלו של הרב, ירושלים: הוועד להוצאת כתבי הרב עזיאל, ה'תשע"ד 2014 (210 עמודים)
כתיבה ועריכה > ממאמריו

הדני פרסם כ-60 מאמרים. בהם:
"הרב קוק בראי הדורות", שמעתין כג, 1986
"עם ישראל וסגולתו בהגותם של הרב קוק והרב חרל"פ", שמעתין כד, 1987, עמ' 88–103
"משנתו החינוכית של הראי"ה קוק", גוילין ו, 1989, עמ' 65–71
"תורה לשמה במשנה האחדותית", שמעתין 100
"הרמב"ם, הרב קוק, ו"החכמות הזרות"", מעריב, 29 באפריל 1986
"התעצמות דתית חיובית לעומת "הקצנה", מורשתנו ב, 1988 (עמ' 133–137)
"על הזיקה ללימודי יהדות בחינוך הממלכתי בישראל", משה קרונה (עורך), גוילין ד', ה'תשנ"א 1991 (עמ' 47–55)
"מִתְהַלֵּךְ בְּתֻמּוֹ צַדִּיק, אַשְׁרֵי בָנָיו אַחֲרָיו", שמעתין, ה'תש"ן 1999 (עמ' 59–64)
"מייעודים מנוגדים לייעוד משותף: על חשיבות ההכנה לצה"ל בחינוך הדתי", מים מדליו ה'תש"ס 2000
"על יסודות אובייקטיביים וסובייקטיביים במחלוקותיהם של רבי אליעזר בן הורקנוס ורבי יהושע בן חנניה", המאיר לארץ 64, ישיבת המאירי, ה'תשס"ה 2005 (עמ' 259–273)
"הייחוד והיחד לאור דו"ח דברת", דן ענבר (עורך), לקראת מהפכה חינוכית? בעקבות כנס ון ליר לחינוך על יישום דו"ח דברת, מכון ון ליר בירושלים והוצאת הקיבוץ המאוחד 2006 (עמ' 240–247)
"מתפללת", שמואל גליק (עורך), זכֹר דבר לעבדך – אסופת מאמרים לזכר דב רפל, הוצאת בית הספר לחינוך ע"ש פ' חורגין אוניברסיטת בר-אילן והמכללה האקדמית ע"ש רא"מ ליפשיץ, תשס"ז 2007 (עמ' 103‑119)
"החינוך הדתי ביישוב העירוני - קהילתו וקהלו", הגות: מחקרים בהגות החינוך היהודי ט', מכללת ליפשיץ, 2010 (עמ' 175–192)
"האם תם עידן המאבק על האוטונומיה של החינוך הדתי?" לילך רוזנברג-פרידמן, יצחק רקנטי (עורכים), זהו (ת) החמ"ד: מאה שנים לחינוך הציוני-הדתי, ירושלים: משרד החינוך, התרבות והספורט, מנהל החינוך הדתי: יד יצחק בן-צבי, ה'תשע"א, 2011
"הגיוני תפילותיו של הרב עוזיאל", צבי זוהר, עמיחי רדזינר, אלימלך וסטרייך (עורכים), בן ציון מאיר חי: הרב עוזיאל – הגות, הלכה והיסטוריה, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2020 (עמ' 37–72)
כתיבה ועריכה > חיים אישיים

בשנת 1966 התחתן עם ניצה (לבית הוברמן) ולהם 5 בנות, והם מתגוררים בשכונת מקור חיים בירושלים.
בתו חנה לאופר הייתה סמנכ"לית משאבי אנוש באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בתו רחל פפר הדני היא פסיכולוגית התפתחותית מחוזית בשירותי בריאות כללית.
בתו ד"ר שלומית הדני בן נון היא גרונטולוגית, מנהלת מגדל נופים בירושלים.
בתו עפרה ליפשיץ (נשואה לרב ד"ר אורי ליפשיץ (בנו של ד"ר אברהם ליפשיץ), מראשי ישיבת שיח יצחק) היא אשת חינוך, מתמחה בחדשנות פדגוגית וחברת הנהגת תנועת הרבעון הרביעי.
בתו הודיה אוחנה היא מנהלת השלוחה הירושלמית של המכון למורשת בן-גוריון. בעלה יהונתן הוא ראש מכינה קדם-צבאית ערבה-חצבה.
נארוץ'

| --- | --- |

 מדינה:  בלארוס בלארוס
 וובלסט:  מינסק (מחוז) מינסק
 ראיון:  מיאדזייל
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,581 (2009)
 קואורדינטות:  54°55′N 26°41′E﻿ / ﻿54.917°N 26.683°E﻿ / 54.917; 26.683
 אזור זמן:  UTC+3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלארוס מוגדלת) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהנארוץ'(למפת בלארוס רגילה) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהנארוץ'(למפת מחוז מינסק רגילה) מינסק בוריסוב סליהורסק מלדזייצ'נה ז'ודזינה סלוצק ויטבסק מוהילב הומל ברסט גרודנו ליטאנארוץ'(למפת מחוז מינסק מוגדלת) מינסק בוריסוב סליהורסק מלדזייצ'נה ז'ודזינה סלוצק ויטבסק מוהילב הומל ברסט גרודנו ליטאנארוץ'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נַארוֹץ' (בבלארוסית: На́рач, נאראץ'; ברוסית: Нарочь; בפולנית: Narocz) הוא כפר במחוז מינסק שבבלארוס, בסמוך לאגם נארוץ', בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

הכפר מוזכר לראשונה במאה ה-15, עת היה בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא. שמו המקורי היה קובילניק (בפולנית: Kobylnik; בבלארוסית: Кабыльнік, קבילניק). במהלך מלחמת העולם הראשונה נערכה בסמוך ליישוב מתקפת אגם נארוץ', ולאחר המלחמה, נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה היישוב נכבש על ידי גרמניה הנאצית. מאות צעירים יהודים שברחו מגטו וילנה הגיעו ליער נארוץ' הסמוך והקימו שם בסיסי פרטיזנים. לקראת סיום המלחמה שוחרר היישוב על ידי ברית המועצות. ב-1964 השלטונות שינו את השם לשם הנוכחי.
יהודי נארוץ'

בתחילת המאה ה-20 נמנו ביישוב 591 יהודים. בין מלחמות העולם נותרו בו כ-300 יהודים, כשליש מתושביו. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש האזור בידי הסובייטים, הגיעו לכפר פליטים יהודים רבים.
ב-27 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו גייסו את יהודיו לעבודות כפייה, וב-3 ביולי 1941 רצחו כמה מהם מחוץ ליישוב. ב-12 ביולי 1941 כינסו הגרמנים את יהודי הכפר לצפייה בשרפת ספרי הקודש וארון הקודש מבית הכנסת המקומי. ניסיון של איכרים מכפרי הסביבה לערוך פוגרום ביהודי היישוב נמנע באמצעות שוחד של איש ועד הקהילה למפקד הגרמני במקום. בהמשך רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם בו.
ב-28 באוקטובר 1941 הוצאו להורג 48 יהודים מהיישוב שהואשמו בקומוניזם, ועל יהודי היישוב הוטלו דרישות לתשלומי כופר, שהועברו באמצעות היודנרט המקומי. בד בבד, יהודים מהכפר שנלקחו לעבודות כפייה נרצחו לרוב כעבור מספר ימים, תוך הוצאות להורג שרירותיות של יהודים מהיישוב. בתחילת 1942 הגיעו לכפר ניצולים יהודים ממעשי טבח ביישובי הסביבה.
ב-21 בספטמבר 1942, יום כיפור תש"ג, רצחו הגרמנים בבית הקברות בכפר את כ-150 היהודים שנותרו בגטו המקומי. כ-50 יהודים נוספים, בעלי מקצועות נדרשים ובני משפחותיהם, הועברו לגטו מיאדז'יול, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.
ראו גם

נרץ' (נהר)
נרץ' (פארק לאומי)
נרץ' (אגם)
הערות שוליים

↑  הפרטיזנים של וילנה ביערות נארוץ', באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498925705171  GND: 6015309-X  LCCN: no99069191  VIAF: 141045168   WorldCat (עם VIAF): 141045168
ראש ממשלת יפן

חותם ראש ממשלת יפן
ראש ממשלת יפן (ביפנית: 内閣総理大臣) הוא העומד בראש הרשות המבצעת ביפן. ראש הממשלה ממונה על ידי קיסר יפן לאחר שנבחר בידי הדיאט. עליו ליהנות מאמונו של בית הנבחרים כדי להישאר בתפקיד. ראש הממשלה מנהל את ממשלת יפן ובסמכותו למנות ולפטר את שרי הממשלה. שיגרו אישיבה הוא ראש ממשלת יפן הנוכחי מאז 1 באוקטובר 2024.
משרד ראש הממשלה נוסד בשנת 1885, ארבע שנים לפני חקיקתה של חוקת מייג'י. המבנה הנוכחי שלה מתבסס על חוקת יפן הנוכחית שהתקבלה בשנת 1947.
מינוי

ראש הממשלה של יפן נבחר על ידי שני הבתים של הדיאט. כל בית מקיים הצבעה המורכבת משתי קריאות לבחירת נציג יחיד. אם כל בית בחר נציג אחר, ממונה ועדה משותפת שמטרה לבחור מועמד משותף. אם הוועדה אינה מצליחה לבחור מועמד בתוך עשרה ימים מכינוסה, החלטת בית הנבחרים מתקבלת כהכרעת הדיאט כולו. מסיבה זו יכול בית הנבחרים, באופן תאורטי, למנות כל ראש ממשלה שיראה לנכון. המועמד ממונה באופן רשמי על ידי הקיסר.
על ראש הממשלה להתפטר אם בית הנבחרים מקבל הצעת אי אמון או אם הוא מפסיד בהצבעת אמון, זולת אם בית הנבחרים מפוזר בתוך פרק זמן של עשרה ימים.
תפקיד

תפקידים מתוקף החוקה
ראש הממשלה:
אחראי שולט ומפקח על הרשות מבצעת כולה.
מציג את החוקים לפרלמנט שהם מטעם הממשלה.
חותם על חוקים וצווים של הממשלה (יחד עם חברים אחרים בקבינט), חתימתו דרושה על כל חוקי והוראות הקבינט.
ממנה את כל שרי הממשלה, ויכול לפטר אותם בכל עת.
רשאי להתיר לנקוט פעולה חוקית-משפטית נגד שרי קבינט.
חייב לדווח דיווחים על יחסי פנים וחוץ לפרלמנט.
חייב לדווח ולספק על פי דרישה תשובות או הסברים לפרלמנט.
יכול לייעץ לקיסר לפזר את בית הנבחרים של הדיאט.
תפקידים מכוחם של חוקים
ראש הממשלה:
בתוקף חוק הקבינט חולש על פגישות של הקבינט.
בתוקף חוק כוחות ההגנה של יפן מפקד העליון של כוחות ההגנה של יפן.
בתוקף חוק בתי המשפט יכול לעקוף, לפי הצגתה של סיבה בעלת תוקף רציני, צווי בית משפט נגד מעשה מנהלי.
בשונה מרוב המערכות הפרלמנטריות שבהן לשרי הממשלה חופש פעולה מסוים, בגבולות האחריות הקולקטיבית, הממשלה היפנית היא מעין שלוחה של סמכותו של ראש הממשלה.
היסטוריה

לאחר תקופת מייג'י אומצה שיטת הדייג'ו-קאן, אשר שימשה בעבר בתקופת נארה. הכוח הפוליטי של הדייג'ו דייג'ין ועוזריו, סדייג'ין ונדייג'ין, נמצא לעיתים קרובות בניגוד עניינים עם משרות אחרות, כגון הסָנְגִי. בשנות ה-80 של המאה ה-19 החל איטו הירובומי, אחד הסנג'י באותה תקופה, לבחון רפורמציה של הארגון הממשלתי. ב-1882 נסעו איטו וסגל המטה שלו, מיוג'י איטו וסיונג'י קינמוצ'י, לאירופה במטרה לחקור חוקות במדינות שבהם מונרכיה חוקתית – האימפריה הבריטית והקיסרות הגרמנית. לאחר שובו ליפן עודד איטו את הצורך בחוקה ובשיטת ממשל מודרנית, עד שלבסוף הצליח לשכנע את השמרנים לאשר את תוכניותיו.
הוראה מספר 69 של הדייג'ו-קאן מ-22 בדצמבר 1885 ביטלה את שיטת דייג'ו-קאן ותמכה ביצירת משרת ראש ממשלה (内閣総理大臣) וממשלת שרים.
מיקום המשרדים ומגורי ראש הממשלה

משרדו של ראש ממשלת יפן מכונה קאנטיי. בניין הקנטיי המקורי שימש את ראש הממשלה בין 1929 ל-2002, אז נחנך בניין חדש. הבניין הישן הוסב למעון הרשמי וקיבל כינוי חדש – קוטיי.
"קאנטיי" מעונו ומקום עבודתו של ראש ממשלת יפן
"אייר פורס 1 היפני" מטוסו של ראש הממשלה
"טויוטה סנצ'ורי" רכב השרד של ראש ממשלת יפן
ראו גם

רשימת ראשי ממשלת יפן
Franchise

Franchise (בעברית: זִכָּיוֹן) הוא שיר מאת הראפר האמריקאי טראוויס סקוט בהשתתפות הראפרים יאנג ת'אג ו-M.I.A. השיר יצא לאור ב-25 בספטמבר 2020, מלווה בווידאו שצולם בחלקו באנגליה ובאחוזתו של מייקל ג'ורדן בשיקגו. במקור נקרא השיר "White Tee", ודגם את השיר בעל השם הזהה מאת להקת Dem Franchize Boyz. השיר כולל צלילי גיטרה בס כבדים ומדבר על ההצלחה המסחרית של הראפרים.
השיר הגיע לראש מצעד "בילבורד הוט 100" האמריקאי ב-10 באוקטובר 2020 והפך לשירו הרביעי של סקוט שמגיע להישג זה, שירו השני של יאנג ת'אג ושירה הראשון של M.I.A. בכך הפך סקוט לאמן הראשון בהיסטוריית המצעד ששלושה משיריו הגיעו לראש המצעד בפחות משנה. הוא הופיע לראשונה במצעד במצעד הבילבורד גלובל 200.
רקע

ביולי 2020 הושמע השיר בקצרה לראשונה על ידי סקוט והמפיק צ'ייס בי במהלך בפרק העשירי של "WAV Radio". גרסה זאת של השיר כללה רק את יאנג ת'אג ונקראה "White Tee". ב-16 בספטמבר השיר היה זמין להזמנה מראש באתר האינטרנט של סקוט. סקוט סיפר כי גייס את M.I.A. להופיע בשיר כשהיא פנתה אליו על מנת שיופיע באלבום האולפן הבא שלה.