stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיתוח הכוח הימי של ישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים
תפישת המלחמה הימית של ישראל לאחר 1973 > גידול בסד"כ וארגון חדש של חיל הים

גידול מספר הסטי"לים והמערכות שנקלטו בחיל הים. חייב גם שינוי במבנה הארגוני והפיקודי של יחידות הסטי"לים וארגון מחדש של כלל היחידות השטות בחיל. לשם כך הוכנסו השינויים הבאים:
א. אוחדו יחידות הסטי"לים לשייטת אחת (שייטת 3) במקום שתיים (3 ו-5), ונעשתה הפרדה בין אחריות הפיקוד וההפעלה של שייטת הסטי"לים לבין אחריות ההנחיה המקצועית בנושאי סטי"לים בחיל. התמנה קצין סטי"לים חיילי (קס"ח) שנועד לעסוק בתורת הלחימה (תו"ל) ובהנחלתה. קס"ח הוצב תחת פיקודו הישיר של מפקד חיל הים. במצבי חירום הוא קיבל תחת פיקודו הפעלה של יחידת סטי"לים. צעד זה קידם והעמיק את רמת החשיבה גם בעניין הסטי"לים העתידיים, במיוחד בכל הנוגע לתורת הלחימה באשר לירי "הרפון", הפעלת מסוקים ולחימה נצ"ל.
ב. כל כלי הנחיתה, כלי התובלה וכלי העזר הנלווים להם רוכזו בבסיס אשדוד. הוקמו יחידות נוספות באותו בסיס כגון בי"ס להָחָפָה, ונקבעו נהלים וערכות הפעלה של אוניות גל-נוע – באימונים, בהיערכות ובמלחמה.
ג. בראשית 1979 הפכו שלושת בסיסי חיל הים המרכזיים (חיפה, אשדוד ואילת) לבסיסי-זירה והורחבה סמכות הפיקוד עליהם עד 30 מייל ימי מקו החוף לעומק הים (בזי"ס – במפרץ אילת עד שארם א-שייח'). על מפקדי הבסיסים הוטלה אחריות מלאה על כל הכוחות הימיים והמתקנים היבשתיים המוצבים בשטח זירתם וכוננותם למלחמה. עד להאצלת סמכות זו, האחריות הפיקודית של מפקדי הזירות לא חלה על הכלים השטים המצויים בבסיסיהם. לדוגמה: שייטת הסטי"לים ושייטת הצוללות בבסיס חיפה (ב"ח), היו כפופות פיקודית ישירות למפקד החיל, לאחר השינוי שרשרת הפיקוד עברה דרך מפקד ב"ח והן הוכפפו לו ישירוֹֹֹת. אם קודם לכן לא הייתה למפקד הבסיס כל סמכות לגבי כלי השיט – לַמרות דרגתו הבכירה (תא"ל) וניסיונו הרב – הרי מעתה, הכוננות, ההפעלה, התחזוקה, ההכנה לקרב והתחקיר שלאחריו - בכול היחידות השטות והמתקנים בבסיס, היו תחת אחריותו וסמכותו של מפקד הבסיס. כתוצאה מכך, השתפרה משמעותית השליטה, איכות הפעולה והתפקוד של הדרגים הכפופים ושל כלי השיט והמתקנים המוצבים בזירה הרלוונטית ובבסיסים. שינוי ארגוני זה עורר יוזמות מקומיות, הגביר את הביטחון השוטף וחיזק את כוננות הכוחות למלחמה.
ד. באוקטובר 1979 בוצע תרגיל בין-זרועי, "נהוג", של חיל האוויר לשם בחינת יכולתו להגן על חופי המדינה מפני תקיפה מן הים. לחיל האוויר הוכפפה מערכת ההגנה הימית הקרובה (הכוללת את מערכת הגילוי החופית, דבורים ונחתות). חיל הים ביים תקיפת אויב על חוף ישראל באמצעות שתי פלגות סטי"לים, שתי צוללות ותשעה צוותים של קומנדו ימי (הלחימה המבוימת התבצעה מטווחי הנשק של האויב). התוצאה: חיל האוויר לא הצליח למנוע את המתקפה (המבוימת) מן הים ומערך החוף נפרץ כולו. שוב התברר כי יכולת חיל האוויר להגן על חופי ישראל מוגבלת, ויש להקדים ולפגוש את האויב בטרם יגיע לטווח שיגור טיליו לחופי ישראל.
גיבוש תפישת מלחמה חדשה > תפישת המלחמה ב"מעגל השלישי"

בניין הכלים הימיים והמערכות המשולבות בהם, נגזר משלושה מרכיבים מרכזיים:
יחסי הכוחות הכמותיים והאיכותיים בזירת הפעולה הימית והאיום ההדדי הנעוץ בצדדים היריבים;
הטכנולוגיה הקיימת והמתפתחת;
אופי זירת הלחימה;
בבניין הכוח הימי משולבים, ללא הפרד, שלושת המרכיבים הללו.
בהתאם לכך, קודם לגיבוש תפישת-מלחמה חדשה נותחו משמעויות האיום הימי על מדינת ישראל מצד הזירה הימית, שגדל והשתנה דרמטית מאז 1973. כלהלן:
סטי"לים וצוללות אויב מסוגלים לראשונה לשגר טילי ים מטווחים גדולים ולפגוע בגופה של ישראל; ביכולתם לנצל באופן מוסווה את נתיבי השיט הבינלאומי לשיגור טילים אלה על מנת לפגוע בשיט ובתשתיות חיוניות של ישראל, זאת בנוסף ליכולתם למקש את מבואות הנמלים.
מאידך, היכולת לאתר, לזהות ולפגוע בצוללות וסטי"לים של האויב, הפועלים נגד ישראל בים מטווחים ומנקודות מרוחקים, הם מעבר לשליטה האווירית והיבשתית של ישראל והיא מוגבלת עד בלתי אפשרית.
בזמני חירום, נמלי-הים של ישראל הם מוקדים חשופים לפגיעה על ידי טילי קרקע-קרקע (טק"ק) וטרור ימי ויבשתי וההימצאות בהם מסכנת את הספינות ואף מאיימת על האפשרות לזנק מתוכם אל מרחב הים להגנת המדינה.
גיבוש תפישת מלחמה חדשה > המענה לאיומים שהתחיל להתגבש לאחר 1973 > התפישה האסטרטגית

במטרה להגן על גופה של ישראל ולמנוע פגיעה באוכלוסייתה, בתשתיתה ובשיט החיוני שלה, נוכח היעדר אמצעי-מגן חלופיים באוויר וביבשה, וכדי למנוע או לסכל התקפות כאלה מן הים, חייב היה חיל הים לשנות את תפישת המלחמה ולאורה לתכנן את כלי-הלחימה שלו.
העומק האסטרטגי הימי של ישראל מאפשר הנחתת אש וכוחות בעורף שטחי האויב הקרוב, להרתיע את האויב הרחוק, וכן לצורך שהִייָה מחוץ לשטחים הפגיעים ומאוימים (מצד הים, טק"ק וטרור) בחופי ישראל. אי לכך, ב-1979 החליט חיל הים לנצל עומק זה באמצעות תכנון של סטי"לים וצוללות חדישים המצוידים בכמות ניכרת של טילים ארוכי-טווח, בעלי רש"קים עם כושר-פגיעה נקודתית ועוצמת אש רבה. לסטי"לים וצוללות אלה תוּקְנֶה יכולת שהִייה מחוץ לנמלים וכושר פעולה על ותת-ימי במרחב הימי. כמו כן יהיה על הכוחות הללו לסייע בהנחתת כוחות לוחמה זעירה וכוחות קרקעיים בתוך זירת האויב.
כדי שניתן יהיה לקיים מטרות אלה, הסטי"לים והצוללות יצוידו באמצעי הגנה וכושר התחמקות מאיומים מהים, מהאוויר ומהחוף; הם אמורים לדלג במהירות מזירת לחימה אחת לשנייה; לגלות ולזהות מטרות-שטח אויב מעבר לאופק ולאתר צוללות אויב במטרה לפגוע בהן; הם אמורים לפגוע בנמלי האויב כדי לרתק את כוחות האויב להגנתם; למנוע תגבור של כוחות משלוח וציוד אסטרטגי; ולאפשר חופש תנועה לשייט-הסוחר של ישראל.
גיבוש תפישת מלחמה חדשה > המענה לאיומים שהתחיל להתגבש לאחר 1973 > התפישה האופרטיבית

בצד התכנון האסטרטגי גובשה ונקבעה ב-1979 תפישת "הקרב הימי המשולב", הבנויה על השילוב של סטי"לים, צוללות ושייטת 13. כל אחד ממרכיבי-כוח התקפיים אלה יהיה מסוגל לפעול עצמאית בשטח האויב בתא השטח המתאים לאופיו, אך בו-זמנית יהיה בנוי לסייע ולהסתייע - תוך קשר ותיאום מהיר וחשאי - עם מרכיבי הכוח האחרים שבזירת הפעולה. הסטי"לים יפעלו מעומק הים, הצוללות בקרבת החוף ובמבואות הנמלים, ושייטת 13 בחוף ובנמלים.
במצבי חירום יזנקו הסטי"לים מהנמל וישוטטו בשטח הים הנקרא "אזור מים חיוניים", דהיינו עמדה קדומנית הנמצאת הרחק מתצפיות החוף וסיורי האוויר של האויב, המרוחקת גם מחופי ישראל ומצויה באזור ההיערכות האפשרית לאויב לשגר את טיליו לתוך ישראל, כלומר מטווח של כ-100 – 300 מייל מחופי הארץ. הסטי"לים האלה יִבְנוּ "תמונה ימית" עצמאית, שתסתייע לשם כך בצוללות הנמצאות במבואות חופי האויב, במפקדת חיל הים ובמקורות אחרים שבעורף, ויימצאו ערוכים לזנק כדי לפגוע באויב.
גיבוש תפישת מלחמה חדשה > הייעוד, המשימות והכישורים הנדרשים מחיל-הים

כדי להיות מתואם ומסונכרן עם תפישת המטכ"ל, הוגש למטכ"ל ביוני 1979 מסמך מגובש של הייעוד והמשימות של חיל הים. ב-30 בספטמבר 1979, לאחר הצגה מפורטת של מפקד חיל הים, נערך במטכ"ל דיון שבסיכומו קבע הרמטכ"ל (רא"ל איתן) את הייעוד והמשימות של חיל הים; לחשיבותו העקרונית ולהשלכותיו המעשיות של מסמך זה המתווה את התנהלותו ופעילותו של החיל לאורך ימים רבים, אין ערוך.
ייעוד ומשימות חיל הים
הגנה על חופי המדינה.
סיוע לכוחות היבשה באיגוף ימי.
אבטחת שיט חיוני אל המדינה.
פגיעה בסד"כ הימי של האויב ונמליו.
בספטמבר 1979 הוגדרו מחדש הכישורים הנדרשים למימוש המשימות הללו ונקבעה תפישת הלחימה של חיל הים, ההיערכות, פריסת הכוח במצבי חירום וכוננות, והן אושרו על ידי המטכ"ל. בהמשך לכך, נקבע אז היקף סד"כ חיל הים הרצוי:
24 סטי"לים
6 צוללות
30 – 40 "דבורים"
4 – 6 ספינות נצ"ל
14 מסוקים ימיים
8 נט"קים
תותחים נגד טילים עד לפיתוח טיל נט"ל
נמל צבאי בדרום הארץ.
גיבוש תפישת מלחמה חדשה > העקרונות לגיבוש הכוח הימי

הגידול הכמותי והאיכותי חסר התקדים בציי ערב המתחדשים, כמתואר לעיל, התעצם בשיעור שאינו מותיר כל סיכוי או טעם להתמודד איתו מספרית. השיפור האיכותי-טכנולוגי של ציים אלה, הפך לבעיה שעוררה דאגה רבה, והעלה את הצורך הדחוף בהיערכות רצינית לקראתה. כיוון שלפי תפישת הביטחון הלאומי של ישראל ההכרעה תיפול ביבשה, והתנאי להשגת הכרעה זו מחייב כוח אווירי חזק, וכיוון שהמשאבים של ישראל, ובכלל זה "העוגה התקציבית" הצה"לית, הם מצומצמים, צריך היה למצוא מענה תקציבי סביר, לאיום שנבע מן הפער האיכותי, ולהתמקד בגיבוש פתרון המספק תשובה גם לבעיה התקציבית וגם לבעיה המבצעית. לפי זה, נקבעה מסגרת של עקרונות על פיהם ייבנה הסד"כ הימי, כלהלן:
יש להתמקד בעיקר על יתרון איכותי מבצעי וטכנולוגי ולהישאר עם אותה כמות של כלים ומערכות המאפשרת הכרעה - כאשר צה"ל הוא היוזם - לפחות בזירת-לחימה ימית אחת.
גודלו ואיכותו של הסד"כ שייבנה לא יחרגו מן המענה המינימלי ההכרחי להגנה על גופה של מדינת ישראל, על מתקניה הימיים ועל חופיה כנגד איום מן הים.
יובאו בחשבון גם מרכיבי כוח זמינים כמו חיל אוויר וסטי"לים מסוג אחר (סער 4) שימשיכו לשרת עד שנות 2000.
סד"כ זה צריך להיות מסוגל, על פי הנסיבות, לבצע גם את המשימות האחרות המוטלות על חיל הים, כגון אבטחת שיט חיוני, נחיתה וסיוע באש לכוחות היבשה, הנחתת מכות אסטרטגיות לרבות במדינות הפריפריה, להכוונת חיל האוויר מעל לים, ולהפגנת נוכחות וריבונות.
אופיו ומהותו של הסד"כ יכוונו להשפיע ככל הניתן, באופן ישיר ועקיף, על השגת ההכרעה של צה"ל ביבשה.
אפיון סטי"ל סער 5 > יעוד וכישורי סטי"ל הדור הבא

מכיוון שהסד"כ הקיים לא ענה על העקרונות הללו, כתב בנובמבר 1979 מפקד חיל הים, האלוף אלמוג, מסמך שכותרתו "יעוד וכישורי סטי"ל הדור הבא". מסמך זה כלל הנחות יסוד והנחיות עקרוניות שנכתבו על סמך הערכת-המצב של האיומים בזירה, ניתוח יחסי הכוחות והטכנולוגיות הצפויות בה אל מול הייעוד והמשימות שהוגדרו ואושרו לחיל הים על ידי המטכ"ל. המסמך נועד למנוע ערפול ואי-הבנות בתרגום ההנחות והעקרונות לאפיון הכלים העתידיים כדלקמן:
זירת הקרב העיקרית – בים הפתוח: בקרבת יעדי האויב וב"אזורי מים חיוניים" שבמזרח הים התיכון. אלו הם גם אזורי השהייה הממושכת לסטי"ל – לסיור, להתרעה ולזינוק לקרב השטח שלו.
זירת הקרב המשנית – בים הפתוח: מרכז ומערב הים התיכון להגנת שיט המוגדר כחיוני בקרבת נתיבי שיט בינלאומיים וחופי צפון אפריקה (ובעיקר להגנת נצ"ל).
זירת סיור, נוכחות ושיטור – בכל אזורי הים התיכון והים האדום.
אזורי חוף ונמלים – אזורי פעילות משנית לפעולת סטי"לים בגלל המגבלות שהם מטילים על פעולת הסטי"ל. בשטח האויב (בגלל צפיפות מערכות ההגנה) – הסטי"ל ייכנס אך ורק לצורך סיוע לכוחות ים אחרים (צוללות, לוחמה זעירה, נחיתה) ולכוחות יבשה ובסיוע אווירי. בשטח חופינו (מפני שהתגובה המאוחרת כלפי האויב עלולה להיות מאוחרת מדי) – יצמצם שהייתו!
כושר שהייה בים הפתוח – לצורך זיהוי, התרעה ולחימה יהיה בין 3 - 4 שבועות. הזינוק לקרב יחתור להתרחש מתוך שהייה על הנתיב (מאזורי "מים חיוניים" או בקרבת חוף האויב) ולא מנמל הבית. הסטי"ל חייב להיות עצמאי ובלתי תלוי בנמל ובשירותיו אשר עלולים להיות מנוטרלים זמנית על ידי האויב.
המטרות העיקריות – כלי שטח, ובמיוחד סטי"לים אויב, מן הטווח הקרוב ועד מעבר לאופק. מטרות נוספות – צוללות אויב: כושר הנצ"ל יועד לגילוי ופגיעה בצוללות באזורי מים חיוניים ובעת ליווי מטען חיוני.
מטרות חוף – בהתאם למגבלות הנ"ל ולמידת החשיבות של האובייקטים.
מהירות אופרטיבית גבוהה – מהירות מרבית לדילוג אל זירת הקרב או מזירת קרב אחת (באגן המזרחי והמרכזי של הים התיכון) לשנייה.
מהירות טקטית – שאינה נופלת ממהירות סער 4.
מערכת האמצעים תכלול:
חימוש התקפי – מגוון טילים, תותחים וחימוש נצ"ל בעלי כושר פגיעה במטרות אויב מהטווח הקרוב ועד מעבר לאופק באווירת ל"א צפופה.
מסוק – לזיהוי שטח ונצ"ל, תקיפה להטרדה שטח, התגוננות ל"א.
אמל"ח לוחמה זעירה – סירות "רם" לנשיאה תקנית. סירות-סער, ס"ג ולוחמים – אופציה טכנית.
אמצעי התגוננות והישרדות – תותחים נגד טילים (תנט"ל), טילים נגד טילים (טנט"ל), נ"מ, וכן ל"א אקטיבי/פסיבי.
אמצעי שליטה, בקרה, גילוי וזיהוי – מותאמים לתסריט הטכנולוגי של העשור הבא.
הפלטפורמה תיבנה כשירה ללחימה בים התיכון ובים האדום כל ימות השנה ולשיט ושהייה בעת סערות חזקות באזורים אלה. היא תאופיין:
להשלים מערכות לחימה אחרות: צוללות, לוחמה זעירה ואוויר – לסיור ותקיפה.
מודולרית בעיקר, לספיגת שינויים במערכות הלחימה העתידיות, אך גם להפעלה גמישה ורב תכליתית של משימות חריגות אפשריות (כגון: לוחמה זעירה, תובלת לוחמים, מטול רקטות וכיוצא בזה).
אוטומציה: להקטנה מֵרַבית של צוותי ההפעלה והאחזקה.
אחידה – מבחינת גודל, מבנה ותכונות.
תכנון ובנייה של סטי"לים וצוללות בעת ובעונה אחת

לראשונה בתולדות חיל הים אופיינו, תוכננו ונבנו בו-זמנית סטי"לים וצוללות, המשלימים אלו את אלו כמערכת שלמה אחת, שהתבססה על תפישה מערכתית של "הקרב הימי המשולב" ונגזרה מניתוח האיומים הצפויים בזירה. השאיפה למנוע, כפי שאירע בעבר, יצירת פער זמנים בפעילות של צוללות בחיל הים, עמדה ביסוד החלטה זו. המכנה המשותף בין שני סוגי הכלים היה כושר שהייה ממושך בים, כמות חימוש גדולה וצוות מצומצם. הסטי"לים והצוללות תוכננו ונבנו על יסוד הטכנולוגיות החדישות ביותר המצויות ומתפתחות בזירה הימית תוך חתירה להתאמה ושילוב מרבי (בשיטות ההפעלה וכיוצא בזה) בין שני סוגי הכלים.
התפישה המערכתית והמתודה המשַתפת הניבו אפיונים חדשניים ומקוריים לשני סוגי הכלים (סטי"לים וצוללות). אפיונים אלו חזרו ונבחנו בדיונים רבים, משחקי מלחמה ותרגילים בים. הם הוצגו חזור ושָנֹׁה בפני שלושה רמטכ"לים וארבעה שרי ביטחון אשר חזרו ואשרו אותם. להלן יצוינו משחקי מלחמה והחלטות שהובילו לאשור סד"כ מתקדם זה. נסקור תחילה את הליך קבלת ההחלטות בסטי"ל "להב" (סער 5) ונשלים בהליך דומה שהתקיים בצוללות "דולפין" (בכל מקום שההתייחסות להלן נוגעת בשני סוגי הכלים תצוין ההחלטה לגביהם לפי הסדר הכרונולוגי):
תכנון ובנייה של סטי"לים וצוללות בעת ובעונה אחת > משחק מלחמה לזירה הימית "יסוד מוצק"

באפריל 1980 בוצע משחק מלחמה לזירה הימית "יסוד מוצק" בראשות ראש אג"ת, שנועד לבחון את השיקולים לבניית סד"כ חיל הים.
הבחינה עסקה בתחומים הבאים:
ייעוד ומשימות חיל הים;
יחסי כוחות בין ציי ערב לחיל הים;
אבטחת שיט חיוני;
פריסה והיערכות חיל הים בים התיכון;
השתלבות חיל האוויר בלוחמת הים;
זירת ים סוף כזירה שנייה;
מניעת הגעה של אמל"ח ממדינות פריפריה למדינות החזית;
האיגוף הימי;
לחימה בצוללות;
הגנת נ"מ לכלי-שיט;
תקיפת יעדים אסטרטגיים ארוכי טווח.
מסקנות התרגיל "יסוד מוצק":
בתחום יחסי הכוחות בין ציי ערב לצה"ל:
יש להגדיל את סד"כ הסטי"לים.
יש להקנות יכולת שהייה ארוכה ואוטונומיה ללחימה בכלי-שיט שטח.
יש להכניס שיפורים בתחום איכות האמל"ח ותורת הלחימה.
אבטחת שיט חיוני:
עיקר השיט החיוני למדינת ישראל הוא בים התיכון.
אבטחתו של צי סוחר הנושא אספקה חיונית שלא ניתן לעכב הגעתה ארצה תבוצע מתוך הסד"כ הקיים ולא כמשימה מוכתבת מראש.
המשימה תיקָבע אד-הוק ובקדימות מתאימה ותבוצע על ידי כוח שיוקצה מתוך כלל הסד"כ הפועל בים התיכון ובשילוב חיל האוויר.
יש להגדיר את הטווחים הנדרשים למימוש משימות כאלו ומשמעותם בתחום הסד"כ והאמל"ח החיוניים לביצוען.
השתתפות חיל האוויר בלוחמת הים תתבצע בתחומים הבאים:
סיוע באיתור כלי-שיט על ידי מטוסי "דיה" וסיורי ראייה.
תקיפת כלי-שיט באמצעות מטוסים ומסוקי קרב.
תקיפת יעדי חוף כגון נמלים, מערכות גילוי והתרעה, מערכות הגנת חופים וכו'.
מיקוש מבואות.
הגנה אווירית לכלי-שיט כנגד מטוסים ומסוקים.
הגורמים העשויים להשפיע על אופן ומידת ההשתתפות של חיל האוויר בלוחמת הים הם:
מגבלת סד"כ בימי הלחימה הראשונים יום/לילה.
הימצאות כלי-שיט אויב המצוידים בטילי ים-אוויר שעלולים להגביל את הסיוע בעיקר בלילה.
כושר זיהוי עצמאי מוגבל בעיקר בלילה.
מגבלות מזג האוויר.
הצורך בסיוע אוויר בטווחים רחוקים בפרקי זמן ממושכים.
ביולי 1980, בעקבות משחק המלחמה "יסוד מוצק", התקיים במטכ"ל דיון בנושא התפישה המבצעית של חיל הים והאפיון של סער 5. בסיכום אותו דיון אישר הרמטכ"ל את התפישה המבצעית של חיל-הים והורה על השלמת הפיתוח של סער 5.
באוגוסט 1980, בגמר סבב התייחסויות בחיל, וקבלת עדכונים והערות של קצינים מרמת מפקד סטי"ל (רס"ן ומעלה), פורסמה המהדורה השנייה של אפיון סער 5. באותו חודש, הוקם מטה תוכנית כלי-שיט על ידי מנכ"ל משרד הביטחון, שכלל נציגים של מפקד חיל הים, משרד הביטחון/מנה"ר ים, משרד הביטחון/יועץ כלכלי, אגף תקציבים (את"ק), סיוע ביטחוני (סיב"ט) ומחקר ופיתוח (מו"פ). המטה קיים התייעצויות עם מפעלי תעשייה שעשויים לקחת חלק בפיתוח הספינה ומערכותיה, למד את הנתונים והכין נייר מטה לאישור פרויקט סער 5.
תכנון ובנייה של סטי"לים וצוללות בעת ובעונה אחת > עבודת מטה

בינואר 1981 אישרה ועדת השרים לענייני ביטחון, בראשות ראש הממשלה ושר הביטחון, מנחם בגין, ביצוע תכנון מפורט של סער 5. נייר המטה (נמ"ט) הנ"ל לאישור פרויקט סער 5 הוצג לוועדת השרים לענייני ביטחון בראשות בגין. ועדת השרים לביטחון סיכמה: "מחליטים לאשר תכנון מפורט של הספינה. אישור לייצור יינתן בתנאי שיימצא שותף לפרויקט, ולאחר שיתברר אם יש שותף ואם אין תתקבל החלטה סופית". בעקבות החלטה זו ביקר האלוף אלמוג בארצות ובציים שונים כדי למצוא "שותף" למימון הייצור של סער 5 כהחלטת הממשלה. ברם, כל מדינות היעד הללו מצאו את הספינה מתוחכמת מדי לצורכיהם. מאידך, "מספנות ישראל" בראשות אהרון סחרוב התחייבה בכתב לממן את פיתוח ספינות סער 5 בסך של 300 מיליון ל"י בהנחה שההחזר ימומן דרך הזמנת הכלים בבנייה.
בפברואר 1981 הוחל בעבודת מטה מקיפה בחיל הים, בראשות רמ"ח אמל"ח (אל"ם רפי אפל), לגיבוש מערכות האמל"ח לסער 5. את עבודת המטה (עמ"ט) השלימו תרגילי קרב שַייטתיים/חיליים, תרגילים במתקן תרגול טקטי (מת"ט) ותרגילים בין-זרועיים.
בנובמבר 1981 הוגש מסמך "דרישת משימה לסטי"ל עתידי", זאת בעקבות פניית המדען הראשי של משרד הביטחון. המסמך כלל:
בפברואר 1982 הוגש למטכ"ל "ספר בנין סדר הכוחות עיקרי זרוע ים" שהתבסס על ההרכב העקרוני של הכוח עליו החליט המטכ"ל בספטמבר 1979, כלהלן:
באפריל 1982 הוצגה תפישה זו למטה הכללי, וסוכמה על ידי הרמטכ"ל כלהלן:
בניית כלי לטווח של כמה שנים תיבּחן במטרה שיוכל לתת תשובה להתמודד עם ציים גדולים במרחקים גדולים.
אין לצה"ל יכולת, ואף לא תהיה, להתמודד כמותית ומרחבית עם מה שצפוי בים התיכון, ולצרכים אקראיים או מיוחדים בזמן חירום. צה"ל יצטרך לרכז את כל המאמץ בים ובאוויר כדי להבטיח הגעת הדברים החיוניים למדינה, בדרך הים.
סדר הכוחות של חיל הים ומרכיביו ייקבעו באופן יחסי ולא לפי צרכים מוחלטים, שלא ניתן להעריכם עקב השינויים אצל האויב ובהתאם ליכולת צה"ל להגן על ישראל, במיצוי הכוח הקיים.
נמל נוסף לא ייבנה וחיל הים ישתמש בנמלים הקיימים.
תוצג לרמטכ"ל אלטרנטיבה נוספת שתכלול נט"קים, שלא נכללו באף אחת מההצעות שהובאו לדיון זה.
מרכיבי חיל הים העיקריים הם: כלי-שיט שטח, צוללות, נט"קים וקומנדו ימי.
משימות חיל הים תיבחנה מחדש, לאחר שתוצג ההשפעה של העוצמה האווירית של המדינות, שייתכן שעמן יצטרך להתמודד לאורכו של הים התיכון, ומהי ההשפעה על כלי-שיט במרחקים כאלה.
אם סער 5 הוא התשובה הבלעדית לטווח הקרוב, אין לאחרים כלים להתמודד עם קביעה זו של חיל הים. בטווח הארוך, יש לבחון את הנושא. כלומר סער 5 - התפישה המבצעית, מחוץ למטרייה האווירית, תיבחן מחדש.
הזיוונית היא חלק מסדר הכוחות של חיל הים ועצם השימוש בה בחיל הים מגדיל את הסיכויים למכור אותה לשווקים חיצוניים.
אלטרנטיבה ה' שהוצגה מקובלת בסייגים שלהלן:
ללא נמל;
6 מסוקים;
8 נט"קים;
4 צוללות, מתוכן שתיים בים. צוללת אחת יש לקנות ולא לבנות במספנות, שאין להן ניסיון בבניית צוללות.
תכנון ובנייה של סטי"לים וצוללות בעת ובעונה אחת > משחק המלחמה "תסריט"

בין החודשים פברואר – יולי 1982 התקיים משחק מלחמה חֵיילי - "תסריט", בהשתתפות נציג חיל האוויר ומדעני חקר ביצועים מהטכניון, להערכת סוג והרכב סדר הכוחות הדרוש לחיל הים.
בסיכום התרגיל הסתמנה העדפה ברורה לסדר כוחות-השטח המבוססים על סער 5. מתכונת משחק המלחמה "תסריט" פורסמה על ידי קצין סטי"לים חילי, אל"ם דוד הרפזי:
א. את העבודה ניהל קס"ח. את העיבודים והניתוחים ביצע צוות חקר ביצועים.

ב. עיקרי השיטה:
נקבעו חמישה סד"כים (שטח) שעלותם דומה;
נקבעו ארבעה אירועים בשנת 1989, ובהתייחס למטרות ולמשימות של חיל הים.
נקבעו עשרה צוותים. כל שני צוותים קיבלו אחד מתוך חמשת הסד"כים הראשוניים.
ג. כל צוות הכין פתרונות לכל אחד מארבעת האירועים עם הסד"כ שקיבל, סיכם אותם בכתב, הציג אותם לפני צוות ההערכה שכלל את בעלי התפקידים הבאים: מפקד חיל הים – אלוף זאב אלמוג; ר"מ ים – תא"ל אלי רהב; רמ"ח מל"מ – אל"ם מיכאל קורן; רמ"ח אמל"ח - אל"ם רפי אפל; קס"ח – אל"ם דודו הרפזי; ראש צוות סער 5 – אל"ם זאב יחזקאלי; מפקד ב"ח – תא"ל אברהם בן-שושן; מב"ס אשדוד – אל"ם אברהם אשור.
א. פלטפורמות אוויריות:
דרוש מסוק להכרעה בקרב. נתוני מי"ק מוטס או "דיה" לא מספיקים לירי מעבר לאופק.
לפני השגת עליונות אווירית מוחלטת באזור הקרוב לא יינתן לחיל הים שום סיוע אווירי.
למסוק חייבת להיות יכולת תקיפה נצ"ל, ובעדיפות משנית תקיפת שטח.
יש העדפה ברורה לשני מסוקים ומזל"טים.
ב. צוללות
לצוללות חיל הים יש יכולת לאיים על נתיבי סוחר המובילים לנמל אויב.
תוספת של 3 – 4 צוללות עשויה לקיים בידי חיל הים גם יכולת התקפית ולא רק התרעתית.
הפעלה אינטנסיבית של מסוקי נצ"ל על ידי האויב בקרבת נמל תצמצם את חופש הפעולה של צוללות חיל הים.
הפעלת צוללות תהיה אפקטיבית רק אם תהיה כמות מספקת של צוללות המאפשרת לענות באופן מתמיד ובצורה סבירה על הדרישות המבצעיות משיקולי כשירות וזמינות.
ג. נצ"ל
יש צורך להתרכז ביכולת נצ"ל להגנה נקודתית על יעדים חיוניים בקרבת החוף או על אנייה חיונית.
יכולת גבוהה של ציי האויב בנושא מיקוש תחייב להשקיע מאמצים רבים בנושא הגנת חוף כולל כוח נצ"ל משמעותי.
יש חשיבות רבה לבניית כוח לליווי נצ"ל רציני הן למלחמה והן למצבי הסגר ימי בלא מלחמה.
ד. לוחמה זעירה
שייטת 13 יכולה להחליף צוללת בקרב משולב וניתן להסתפק בשת"פ סטי"לים שייטת 13.
הייחודיות של פעולות קומנדו היא בלחץ העצום הנופל על המתגונן בשלבים הראשוניים של המלחמה, ולכן יש לשאוף להפעיל בו בזמן את שייטת 13 על הנמלים המרכזיים של האויב בכל האמצעים האפשריים – על-מימיים ותת-מימיים.
ה. יכולת תקיפה
בקרב ימי תהיה השפעה מכרעת לטיל בעל יכולת חדירה של הגנה קלה ורכה.
פגיעה בתשתית חופית עשויה לנטרל את כוחות האויב מקו הלחימה העיקרי בחזית.
יכולת פגיעה בתשתית אסטרטגית בטווחים רחוקים תקנה לחיל הים זכות כמעט בלבדית במדינות מרוחקות שמעבר לטווח הפעולה של חיל האוויר. פגיעה כזו עשויה לנטרל השתתפות מדינות אלו בלחימה באזור ישראל.
בסיכום ההערכה של המשתתפים במשחק המלחמה "תסריט", בולטת העדפה לסד"כים המורכבים מספינות סער 5.
סיכום משחק המלחמה "תסריט" הוצג לרמטכ"ל (איתן) שקבע, כי "עבודת הביצוע הייתה יסודית מאד" ונושא סער 5 יועלה להחלטה אצל שר הביטחון. באשר לבחינה של תפישת סער 5 לטווח הארוך קבע הרמטכ"ל: "מקבל את הקונספציה של סער/5 הכולל את המטע"ד הצבאי ההכרחי כפי שהוצג על ידי חיל-הים". כמו כן "מקבל את ההסבר שהקונספציה של סער/5 נותנת מענה לטווח האופרטיבי/טקטי ואילו בטווח הארוך (עד 2000 ק"מ) יינתן מענה בהתאם לצרכים ולאפשרויות שייווצרו".
תכנון ובנייה של סטי"לים וצוללות בעת ובעונה אחת > דיון אצל שר הביטחון, אריאל שרון

בנובמבר 1982 התנהל דיון אצל שר הביטחון, אריאל שרון, בנושא פיתוח וייצור סד"כ חיל הים. הצטרפו (לבקשתם) אלוף (מיל') שלמה אראל, תא"ל גדעון רז ותא"ל אלי רהב, שהיו באותה עת מחוץ לחיל הים.
בסיכום קבע השר, כי "מפקדת חיל הים אחראית מקצועית ובלעדית לאפיון הכלי הימי", ובזה דחה למעשה את ההשגות של שלושת אלה. השר גם ציין כי "הגישה שהסתמנה אצל חלק מהדוברים בדיון, לפיה החלטה על בניית הכלי הימי העתידי תושפע בעיקרה מהנתח התקציבי, הינה גישה מוטעית". לפיכך, קבע שרון, כי לקראת סיום קבוצת דיון מפקד (קד"מ) לפיתוח וייצור יבחנו מנכ"ל משרד הביטחון, אלוף (מיל') אברהם טמיר, ראש יחידה לביטחון לאומי (יל"ל) וראש אג"ת את העלות התקציבית הנובעת מהחלטות קד"מ פיתוח וייצור לעומת המקורות ותוכנית "שחר".
לאחר בחינה זו תקבע אחת משתי אפשרויות:
עוד סיכם שרון:
בעקבות דיון זה מונתה ועדה בראשות היועץ הכלכלי למשרד הביטחון, צבי טרופ, כדי שתבחן ותמליץ על אחת משתי האפשרויות המפורטות בהנחיות השר שרון בסעיפים (1) ו-(2) לעיל.
במרס 1983, בהמשך להנחיות השר שרון המליצה ועדת צבי טרופ על "פיתוח סער 5 עד 1989, הצטיידות בשמונה ספינות מתוכן שתיים בתקופת 'שחר ב' (עד 1992), תוך ניסיון להגדיל את המקורות במטרה לממש שלוש ספינות ב'שחר ב".
ועדת טרופ בדקה גם אפשרות לרכוש את הסטי"ל מדגם "נושב" הנמצא בתהליך בנייה ב"מספנות ישראל" על מנת לצמצם את הפגיעה בכושר המבצעי של החיל, זאת כתוצאה מהארכת משך זמן הפיתוח והבנייה של ספינות סער 5, ולהוות מקור תעסוקה בטווח הקצר ב"מספנות ישראל".
צוללות "דולפין" > היערכות ראשונית

מצוקת תקציב הביטחון מחד, וקשיי המימון במטבע מקומי מאידך, וכן התנגדותו הנחרצת של הצי האמריקני לבניית צוללות קונבנציונליות בארצות הברית, הביאו את אלוף אלמוג להציע נוסחה חדשה שתגרום לכך, שעיקר הסד"כ הימי (סטי"לים וצוללות) ייבנה בעזרת מט"ח סיוע. ההסתייגות האמריקנית והתנאי שהוצב כי על הצוללות להיבנות מחוץ לארצות הברית, דהיינו בישראל או בגרמניה, קידם נוסחה זו. מהמגעים שקיימה מערכת הביטחון התברר, שאם יגיע הממשל למסקנה שבכוחן של "מספנות ישראל" לבנות צוללות, יירתם הצי האמריקני, ומזכיר הצי בראשו, לשכנע את ראשי הממשל האמריקני לבנותן בישראל במסגרת כספי הסיוע הצבאי, כולל המרה של דולרים לשקלים. ראשי הצי האמריקני אף קיבלו על עצמם לפעול לתיקון חוק הקונגרס כדי לאפשר מימון מכספי סיוע חוץ של ההוצאות שתידרשנה לתכנון/בנייה גם בגרמניה. כדי לעמוד במכסת אחוזי השימוש בכספי המענק בתחומי ארצות הברית כנדרש על פי חוקי הממשל, וכדי לפצות את המספנות האמריקניות, הלוחצות גם הן על הצי לבנות צוללות קונבנציונליות בארצות הברית, הציע אלוף אלמוג לבנות 2 סטי"לים "סער 5" בארצות הברית ו-2 סטי"לים סער 5 בישראל ו-2–3 צוללות בישראל וגרמניה. כך נוצרה זיקה ברורה והתניה בין יכולת המימוש של תוכנית הייצור של סטי"לים "סער 5" לבין תוכנית הייצור של הצוללות.
ועדה מקצועית של הצי האמריקני הגיעה למסקנה, שנתמכה בחוות-דעת מפורטת וכתובה של מספנת H.D.W וחברת התכנון IKL בגרמניה (שתיהן התמחו בתכנון ובניית צוללות), כי יש בישראל יכולת טכנית וארגונית לבנות את הצוללות – אם "מספנות ישראל" ייערכו לכך כהלכה. דעה זו גם השמיעו ראשי המספנה ההולנדית (W.F.) שתכננה במקביל לחברת IKL הגרמנית את הקונספט של צוללת "דולפין". שתיהן גם הביעו נכונות להעביר ידע להקמת התשתית, ולבנייה ולפיקוח עליה. מסקנה זו שימשה, למעשה, בסיס להצעת הנוסחה דלעיל, שהוגשה בנובמבר 1984, בהסכמת מנכ"ל משרד הביטחון, לשר הצי האמריקני, במעמד הנספח הצבאי בוושינגטון וראש משלחת הקניות בניו יורק. שר הצי ליהמן, שכאמור קיבל את ההצעה בהתלהבות, הביא למינויה של "ועדת דארבי" מטעם מזכיר ההגנה האמריקני, קספר ויינברגר. ועדה זו ערכה בישראל ובגרמניה סקר מעמיק שמסקנותיו תמכו בצורך וביכולת של בניית צוללות בישראל. כך נסללה הדרך של שר הצי ג'ון ליהמן - אשר באה בפעם זו ביוזמתו בעת ביקורו בארץ כאורח שר הביטחון (אפריל 1985) - להצהיר על קבלת "נוסחת החבילה" (סטי"לים – בארצות הברית, וצוללות – בישראל/גרמניה), שהוצעה בשעתה, ולכרוך בכך גם את העברת הבעלות (51%) על "מספנות ישראל" לידי מספנה אמריקנית, אשר תיבָּחֵר כדי לרכז ולהיות שותפה לבניית הפרויקט בארצות הברית ובארץ. שר הביטחון רבין הסכים עקרונית לנוסחה זו.
צוללות "דולפין" > בחינה מחדש של תוכנית חיל הים > דו"ח מבקר המדינה

ב-27 אוקטובר 1987 הגיש הממונה על ביקורת מערכת הביטחון במשרד מבקר המדינה, אלוף (מיל.) אביעזר יערי, לרמטכ"ל (דן שומרון) דו"ח מסכם לביקורת שערך משרדו. וכך כתב יערי: