stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוראה מקדימה בפסיכיאטריה

הוראה מקדימה בפסיכיאטריה (Psychiatric advance directive - PAD), כחלק מההוראות הרפואיות המקדימות, היא מסמך משפטי שמתאר את רצונותיו של האדם לצורך יישומם בעתיד במקרה שיסבול מהפרעה נפשית בדרגה שתמנע ממנו להחליט החלטות לגבי עצמו באופן אפקטיבי. המסמך מספק מידע על הטיפול המועדף או הבלתי רצוי מפסיכיאטרים או מגורמים מקצועיים אחרים בתחום בריאות הנפש. האדם יכול גם למנות מיופה כוח שיקבל סמכות לקבל החלטות עבורו. ההוראה המקדימה בפסיכיאטריה נותנת מענה לאובדן האוטונומיה והבחירה בזמנים של משבר נפשי, ומאפשרת לאנשים להביע את רצונותיהם ואת העדפותיהם, ולתכנן את אופן הטיפול בזמן משבר עתידי.
מדינות רבות בעולם יישמו חקיקה מקבילה עבור חולים הלוקים במחלות נפש כדי לחייב את ההוראה המקדימה בפסיכיאטריה, ובהן קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, סקוטלנד, אנגליה, וב-25 מדינות בארצות הברית.
ב-1990 עבר בקונגרס האמריקאי חוק Patient Self-Determination Act המחייב בתי חולים, מוסדות סיעודיים, ארגונים לשירותי בריאות בבית, מוסדות הוספיס וספקי שירותי בריאות אחרים לתת למטופלים מידע באשר לזכותם למתן הוראות רפואיות מקדימות הן ברפואת הגוף והן ברפואת הנפש, כולל הזהרות מסוימות, המדגישות כי המטפלים חייבים למלא הוראות אלה. החוק הפדרלי מבטיח שאנשים הלוקים במחלת נפש זכאים להשתמש בהוראה מקדימה ולפרט בה שורה של נתונים הכוללים העדפות ובחירות בתחומי טיפול שונים. גם הרופאים ושאר צוות בית החולים הכופים התערבויות טיפול שונות חייבים ברוב המקרים לציית להנחיות אלה. עם זאת, במדינות שבהן נחקקה הוראה מקדימה בפסיכיאטריה קיים בהנחיות סעיף המקנה לאנשי המקצוע זכות לסרב לאכיפת המסמך ככתבו וכלשונו, אם מעריכים כי העדפותיו האישיות של האדם סותרות את ההערכה הרפואית ועלולות להביא להחמרה או להיעדר טיפול הולם במצבו. בכל מקרה של סירוב לאכיפת המסמך, יש להציג בצורה מפורטת את הסיבות שהובילו להפעלת שיקול הדעת בנדון.
הנחיות אלה גם מספקות מידע רב וחיוני לגורמים המטפלים המסייע להצלחת הטיפול. למשל, היסטוריה של תופעות לוואי לתרופות שונות. כמו כן, רשימת סימפטומים בזמן משבר, תרופות מועדפות, בחירת בית החולים ו/או סירוב להתאשפז בבתי חולים מסוימים, רשימת אנשי קשר בזמן חירום, הנחיות מיוחדות לצוות המטפל, הנחיות כלליות בעניין תזונה, אלרגיות וכו'.
ממחקרים שנערכו באוניברסיטת דיוק עולה ששימוש בהוראה מקדימה בפסיכיאטריה משפר את שביעות רצון המטופל מהטיפול, את תחושת העצמאות והאוטונומיה ארוכות הטווח, את הרווחה ואת היכולת לקבל החלטות בנוגע לחייו בקרב מי שלוקה במחלת נפש חמורה. מסמכים אלה הופכים יותר ויותר נגישים דרך העברה אלקטרונית ומספקים גישה מידית למידע רלוונטי על מקרים יחידים. סקר בקרב 600 אנשים מקצוע, פסיכיאטרים, פסיכולוגים ועובדים סוציאליים, הראה כי רוב רובם של אנשי המקצוע מצדדים בהוראה פסיכיאטרית מקדימה וסבורים כי תתרום להצלחת הטיפול.
הערות שוליים

↑  H.R.4449 -- Patient Self Determination Act of 1990
↑  "Clinical Decision Making and Views About Psychiatric Advance Directives", Eric B. Elbogen, Marvin S. Swartz, Richard Van Dorn, Jeffrey W. Swanson, Mimi Kim, and Anna Scheyett, Psychiatric Services, Volume 57, Number 3: 350-355, March 2006
החינוך באסלאם

החינוך מילא תפקיד מרכזי באסלאם מאז ראשית ימיו, בין היתר הודות למרכזיותו של הקוראן וללימודו במסורת האסלאמית. לפני התקופה המודרנית, החינוך היה מתחיל בגיל צעיר עם לימוד הערבית והקוראן. חלק מהתלמידים היו ממשיכים אז בלימודי תפסיר (פרשנות הקוראן) ובפיקה (תורת המשפט המוסלמית), שנחשבה לחשובה במיוחד. במאות הראשונות של האסלאם, המסגרות החינוכיות היו בלתי פורמליות, אך החל במאות ה -11 וה -12, החלו האליטות השלטוניות להקים מוסדות של לימוד דתי גבוה הידועים כ"מדרסות", במאמץ להבטיח תמיכה ושיתוף פעולה של האליטה הדתית.
מדרסות התרבו במהרה ברחבי העולם האסלאמי, דבר אשר סייע בהפצת הלמידה האסלאמית מעבר למרכזים עירוניים ולאיחוד קהילות אסלאמיות מגוונות בפרויקט תרבותי משותף.
מדרסות הוקדשו בעיקר ללימוד המשפט האסלאמי, אך הן הציעו גם נושאים אחרים כגון תאולוגיה, רפואה ומתמטיקה.
אטימולוגיה

בערבית ישנם שלושה מונחים מרכזיים אשר משמשים לחינוך. הנפוץ ביותר הוא "תעלים", מן השורש "ע.ל.ם", כלומר ידע, מודעות, תפיסה ולמידה. מונח אחר הוא "תרביה", מן השורש "ר.ב.א", כלומר צמיחה רוחנית ומוסרית על פי רצונו של אלוהים. המונח השלישי הוא "תאדיב", מן השורש "א.ד.ב",כלומר להיות תרבותי או מעודן בהתנהגות החברתית.
מטרות החינוך האסלאמי

האסלאם הניח ערך גבוה על החינוך, וככל שהאמונה התפשטה בקרב עמים שונים, החינוך הפך לערוץ חשוב שבאמצעותו ניתן ליצור סדר חברתי אוניברסלי ומלוכד. באמצע המאה ה -9, הידע חולק לשלוש קטגוריות: מדעי האסלאם, מדעי הפילוסופיה והטבע (הידע היווני) ואמנות הספרות. המדעים האסלאמיים, שהדגישו את לימוד הקוראן ואת החדית' (אמרותיו ומסורותיו של הנביא מוחמד) ופרשנותם על ידי חוקרים ותאולוגים מובילים, הוערכו במלואם, אך המדעים היווניים נחשבו גם הם לחשובים מאוד.
החינוך האסלאמי המוקדם הדגיש מחקרים מעשיים, כגון יישום המומחיות הטכנולוגית לפיתוח מערכות השקיה, חידושים אדריכליים, טקסטיל, מוצרי ברזל ופלדה, כלי חרס ומוצרי עור, ייצור נייר ואבק שרפה, קידום המסחר, ותחזוקתו של המסחר הימי. אולם, לאחר המאה ה -11, השתלטו על האינטרסים הלאומיים על הלמידה הגבוהה, והמדעים האסלאמיים השיגו עליונות. המדעים היווניים נלמדו בפרטיות, אם בכלל, והאמנות הספרותית פחתה בחשיבותה משום שמדיניות חינוכית המעודדת חופש אקדמי ולמידה חדשה הוחלפה במערכת סגורה המאופיינת בחוסר סובלנות כלפי חידושים מדעיים, מקצועות חילוניים ומלגות יצירתיות.
חשיבות החינוך באסלאם

מנקודת מבט אסלאמית, חינוך הוא העברת מידע ורעיונות ליחידים בצורה מאורגנת, ברורה וממוקדת. החינוך הוא תהליך שמטרתו לסייע ללומד לרכוש את דפוסי ההתנהגות שעליהם לנהוג במצבי חיים שונים, לתרום להתפתחות הפרט ולפתח את כישוריו המדעיים והמעשיים. זה יכול להיות מאומץ על ידי החברה לטפח דורות חדשים. החינוך הוא הבסיס של בניין האומה, התפתחות הציוויליזציות, וקידום הפרט.
סייד מוחמד נקיב אל-עטאס אמר כי בעוד שהחינוך מכין את האנושות לאושר בחיים אלה, "מטרתו הסופית היא משכן הקבע, וכל החינוך מצביע על עולם הנצח הנצחי".
הערות שוליים

↑  Islam and world history : the ventures of Marshall Hodgson, Chicago
↑  The Oxford history of Islam, New York, N.Y.: Oxford University Press, 1999
↑  Husain, Ed,, The house of Islam : a global history, New York, NY, USA
↑  Ayoub, Mahmoud., Islam : faith and history, Oxford: Oneworld, 2004
↑  Bevilacqua, Alexander, 1984-, The republic of Arabic letters : Islam and the European Enlightenment, Cambridge, Massachusetts
↑  GhaneaBassiri, Kambiz., A history of Islam in America : from the new world to the new world order, New York: Cambridge University Press, 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4317554-5  LCCN: sh85068475
הארמייה השביעית (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1939 – 18 בדצמבר 1944 (כ־5 שנים) 
 מקים היחידה:  משרד ההגנה של ברית המועצות
 מלחמות:  מלחמת החורף, מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה השביעית (ברוסית: армия ‏я‏-7) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת החורף ובמלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה ב-14 בספטמבר 1939 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור קלינין. היא השתתפה במלחמת החורף. בתחילת הלחימה היא כללה 169,000 לוחמים, 1,286 תותחים ו-1,490 טנקים. במהלך המלחמה איבדה כ-18,500 הרוגים ומעל ל-81 אלף פצועים. לאחר סיום הלחימה, ב-26 במרץ 1940 פורקה הארמייה.
ב-18 בספטמבר 1940 הארמייה השביעית הוקמה מחדש. המטה שלה היה ממוקם בפטרוזבודסק. באחריותה היה הגבול של ברית המועצות צפונית לאגם לדוגה. היא השתתפה בהגנה על אזור קרליה והייתה חלק של חזית קרליה. בשנת 1944 היא התחילה במתקפת נגד והצליחה לשחרר את העיר פטרוזבודסק. לאחר חתימת הסכם סיום הלחימה עם פינלנד ב-8 באוקטובר 1944 הארמייה השביעית הועברה לעתודה.
בינואר 1945 מטה הארמייה היה בסיס להקמת ארמיית המשמר התשיעית.
מפקדים

וסבולוב יאקובלר (ספטמבר 1939 - דצמבר 1939)
קיריל מרצקוב (דצמבר 1939–1940
פיליפ גורלנקו (ינואר (1941 - ספטמבר 1941)
קיריל מרצקוב (ספטמבר 1941 - נובמבר 1941
פיליפ גורלנקו (נובמבר (1941 - יוני 1942)
סרגיי טרופימנקו (יולי 1942 - ינואר 1943)
אלכסיי קרוטיקוב (ינואר 1943 - אוגוסט 1944)
ולדימיר גלוזדובסקי (אוגוסט 1944 - דצמבר 1944)
דניאל ברטוני

ריקרדו דניאל ברטוני (בספרדית: Ricardo Daniel Bertoni; נולד ב-14 במרץ 1955 בבאיה בלנקה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני.
ברטוני שיחק בליגות הבכירות בארגנטינה, ספרד ואיטליה, וכן ייצג את נבחרת ארגנטינה בשני טורנירי מונדיאל. במונדיאל 1978, בו זכתה ארגנטינה, כבש ברטוני את שערה השלישי של הנבחרת במשחק הגמר.
קריירת משחק > נבחרת ארגנטינה

ברטוני ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה ב-1974, תחת המאמן ססאר לואיס מנוטי, בגיל 19 בלבד. הוא חזר לסגל שנתיים אחר כך, ושנת השיא שלו בנבחרת הייתה 1977. באותה שנה, במסגרת הכנותיה של הנבחרת למונדיאל 1978 אותו אירחה, פתח ברטוני בשבעה משחקים וכבש בהם שבעה שערים. משחק השיא שלו היה ב-27 בפברואר של אותה שנה, במשחק ידידות מול הונגריה באצטדיון הבונבוניירה, ובו כבש שלושער עוד במחצית הראשונה, בדרך לניצחון 5-1. במשחק זה ערך דייגו מראדונה בן ה-16 את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת.
ברטוני נכלל בסגל של מנוטי למונדיאל. במשחק הבכורה של ארגנטינה בטורניר, נכנס ברטוני כמחליף וכבש את שער הניצחון על הונגריה בדקה ה-83. לאחר שלא שותף בניצחון על צרפת, פתח ברטוני בהרכב בהפסד לאיטליה בעקבותיו סיימה ארגנטינה במקום השני בשלב הבתים הראשון. בשלב הבתים השני פתח ברטוני בכל שלושת משחקיה של נבחרתו, מול פולין, ברזיל ופרו, והוסיף לפתוח בהרכב גם במשחק הגמר מול הולנד. לאחר 1-1 בתום 90 דקות, הגיע הגמר להארכה. בדקה ה-105 השלים מלך שערי הטורניר, מריו קמפס, צמד אישי שהעלה את ארגנטינה ל-2-1, ועשר דקות אחר כך, חילופי מסירות מהירים בין קמפס לברטוני הותירו את ברטוני מול השער, והוא כבש את השער השלישי שקבע את תוצאת המשחק, 3-1 לארגנטינה שזכתה בגביע העולם הראשון בתולדותיה.
למרות שערך רק שלוש הופעות בינלאומיות בארבע השנים שלאחר הטורניר, ברטוני זומן בשנית על ידי מנוטי למונדיאל 1982 בספרד. ברטוני פתח בהרכב בכל חמשת משחקיה של ארגנטינה בטורניר. במשחק השני של הנבחרת בטורניר, מול הונגריה, כבש ברטוני את השער הראשון במשחק בדרך לניצחון 4-1, ומשחק אחר כך כבש את השער השני לרשתה של אל סלוודור בדרך לניצחון 2-0. בשלב הבתים השני הפסידה ארגנטינה לאיטליה ולברזיל וסיימה את דרכה בטורניר.
ברטוני סיים את דרכו בנבחרת באותה שנה. הוא רשם 12 משחקים במסגרת המונדיאל, וכבש בהם ארבעה שערים. בסך הכל, ב-31 הופעות במדי ארגנטינה בכל המסגרות, כבש ברטוני 12 שערים.
לאחר הפרישה

לאחר פרישתו ממשחק פעיל, עבר ברטוני קורס מאמנים בצוותא עם דניאל פסארלה, חברו לנבחרת. הוא שימש במשך מספר שנים כמגלה כישרונות עבור פיורנטינה, וב-2004, לאחר מותו של חוסה פסטוריסה, התמנה לתפקיד המאמן באינדפנדיינטה. הוא הוביל את הקבוצה למשך 16 משחקים, מתוכם ניצחה רק חמישה, עד שהתפטר מתפקידו.
ב-2006 החל לשמש כחבר בפאנל היומי העוסק בספורט בערוץ פוקס ספורט.
תארים

גביע ליברטדורס (3): 1973, 1974, 1975
אליפות ארגנטינה: 1977 (נסיונל)
הגביע הביניבשתי: 1973
גביע אינטראמריקנה (3):1972, 1974, 1975
גביע העולם: 1978
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1972 | קילמס | ארגנטינהליגת המשנה הארגנטינאית | 31 | 12 |
| 1973 | אינדפנדיינטה | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 35 | 8 |
| 1974 | אינדפנדיינטה | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 35 | 17 |
| 1975 | אינדפנדיינטה | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 33 | 11 |
| 1976 | אינדפנדיינטה | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 42 | 21 |
| 1977 | אינדפנדיינטה | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 34 | 22 |
| סה"כ אינדפנדיינטה | סה"כ אינדפנדיינטה | סה"כ אינדפנדיינטה | 179 | 79 |
| 1978/1979 | סביליה | ספרדליגת העל הספרדית | 25 | 8 |
| 1979/1980 | סביליה | ספרדליגת העל הספרדית | 32 | 16 |
| סה"כ סביליה | סה"כ סביליה | סה"כ סביליה | 57 | 24 |
| 1980/1981 | פיורנטינה | איטליהסרייה א' | 25 | 4 |
| 1981/1982 | פיורנטינה | איטליהסרייה א' | 30 | 9 |
| 1982/1983 | פיורנטינה | איטליהסרייה א' | 16 | 4 |
| 1983/1984 | פיורנטינה | איטליהסרייה א' | 26 | 10 |
| סה"כ פיורנטינה | סה"כ פיורנטינה | סה"כ פיורנטינה | 97 | 27 |
| 1984/1985 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 27 | 11 |
| 1985/1986 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 26 | 3 |
| סה"כ נאפולי | סה"כ נאפולי | סה"כ נאפולי | 53 | 14 |
| 1986/1987 | אודינזה | איטליהסרייה א' | 20 | 1 |
| סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | 447 | 157 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת ארגנטינה> שנה | נבחרת ארגנטינה> הופעות | נבחרת ארגנטינה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1974 | 1 | 0 |
1975: 0
| 1976 | 4 | 1 |
1977: 7
| 1978 | 11 | 2 |
| 1979 | 1 | 0 |
1980: 0
| 1981 | 2 | 0 |
| 1982 | 5 | 2 |
| סה"כ | 31 | 12 |
הארמייה השביעית (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הארמייה השביעית
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943 – 17 באפריל 2010 (כ־67 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  גנרל ג'ורג' פטון גנרל אלכסנדר פאץ'
הארמייה השביעית של ארצות הברית הייתה אחת מהארמיות של צבא ארצות הברית, אשר הוקמו במהלך מלחמת העולם השנייה. היא השתתפה בלחימה בזירת הים התיכון ובזירת מערב אירופה. לאחר המלחמה הושבתה ובהמשך הוקמה מחדש ושירתה בגרמניה עד אשר מוזגה ב-1966 עם מפקדת צבא ארצות הברית באירופה.
תולדות הארמייה > מלחמת העולם השנייה

הארמייה השביעית הייתה הארמייה האמריקאית הראשונה שנכנסה לקרב במלחמת העולם השנייה. היא הוקמה ערב פלישת בעלות הברית לאי סיציליה ביולי 1943 ולקראתה, על בסיס קורפוס השריון ה-1. בראשה הועמד גנרל ג'ורג' פטון. הארמייה נחתה בדרום סיציליה בצוותא עם הארמייה השמינית של הצבא הבריטי ויחידותיה השתתפו בכיבוש האי מידי כוחות הציר, לרבות כיבוש העיר פלרמו.
לאחר כיבוש סיציליה הוקמה הארמייה החמישית של ארצות הברית, אשר פלשה לאיטליה ביחד עם הארמייה השמינית הבריטית. מפקדת הארמייה השביעית חנתה בחודשים הבאים ללא פעילות בפלרמו ובאלג'יר. במרץ 1944 מונה לוטננט גנרל אלכסנדר פאץ' למפקד הארמייה, והחל לתכנן את נחיתת בעלות הברית בדרום צרפת. ביולי 1944 עברה הארמייה לנאפולי שבאיטליה.
הארמייה השביעית בצוותא עם כוחות צרפתים נחתה בחופה הדרומי של צרפת ב-15 באוגוסט 1944 במבצע דרגון, כפעולה משלימה לנחיתה בנורמנדי. כוחותיה השתתפו בשחרור דרומה של צרפת לרבות הערים מרסיי, טולון וליון, התקדמו למרחק של כ-600 קילומטרים וב-11 בספטמבר פגשו ביחידות הארמייה השלישית של ארצות הברית, שהתקדמו לשם מנורמנדי.
ב-15 בספטמבר 1944 הוכפפה הארמייה השביעית לפיקודה של קבוצת הארמיות השישית, בגזרה הדרומית של חזית בעלות הברית במערב אירופה. לאחר מכן תקפו כוחותיה את קווי ההגנה הגרמניים בהרי הווז' ובאלזס. בדצמבר 1944 נדרשה הארמייה להאריך את קוויה על מנת לתפוס גזרה שנעזבה על ידי הארמייה השלישית לאחר שזו הופנתה להשתתף בקרב על הבליטה. לאחר מכן עמדה הארמייה השביעית בקרב מר עם הגרמנים, שפתחו נגדה במבצע נורדווינד - התקפת הסחה שנועדה לסייע לכוחותיהם בקרב על הבליטה.
בפברואר 1945 עברה הארמייה להתקפה, השתתפה בחיסול כיס קולמר, שחררה את שטרסבורג ופרצה לחבל הסאר. כוחותיה תקפו את קו זיגפריד והגיעו אל נהר הריין בתחילת מרץ. במהלך כיבוש גרמניה צלחה הארמייה את הריין וכבשה את נירנברג ומינכן. בשלהי המלחמה באירופה נכנסו חיילי הארמייה למעבר ברנר ופגשו שם את כוחות הארמייה החמישית של ארצות הברית, שהתקדמו שמה מאיטליה.
תולדות הארמייה > לאחר מלחמת העולם השנייה

הארמייה השביעית הושבתה בגרמניה במרץ 1946. בשנת 1950 הוקמה מחדש בארצות הברית ונשלחה לשרת בגרמניה, שם הוצבה מפקדתה בקסרקטיני פאץ' בעיר שטוטגרט. ב-1966 הועברה מפקדת הארמייה לעיר היידלברג, ובשלהי אותה שנה מוזגה הארמייה עם מפקדת צבא ארצות הברית באירופה.
הוקר סידלי

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  הארי הוקר, ג'ון סידלי
 תקופת הפעילות:  1934 – חטיבות כלי הטיס – 1977 שאר החברה – 1992
 מיקום המטה:  לונדון, אנגליה, בריטניה
 ענפי תעשייה:  תעשייה אווירית, תכנון וייצור קטרים
 מוצרים עיקריים:  מטוסים, קטרים
 עובדים:  4,500 
 
הוקר סידלי (באנגלית: Hawker Siddeley) הייתה קבוצת יצרנים בריטית שעסקה בייצור כלי טיס.
הוקר סידלי תעופה בע"מ הייתה זהות תחום המטוסים של קבוצת הוקר סידלי בין 1948 ל-1959. הקבוצה איחדה בתוכה את מורשתם של מספר יצרני כלי טיס בריטיים שהתהוו כתוצאה מסדרה של מיזוגים ורכישות. בשנת 1977, הייתה "הוקר סידלי" הרכיב המייסד של בריטיש אירוספייס (BAe) הלאומית. תחומי העניין והתעשייה הלא-תעופתיים, נותרו תחת חברת החזקות שכונתה הוקר סידלי גרופ ושנמכרה בסופו של דבר ל-BTR בשנת 1992.
הקבוצה פעלה גם בשווקים תעשייתיים אחרים, כמו בניית קטרים (באמצעות בעלותה על "בראש טראקשיון" – Brush Traction) וייצור מנועי דיזל (באמצעות בעלותה על "ליסטר פטר" – Lister Petter). ‏
כלי טיס עיקריים

הוקר האנטר (1951)
אוורו וולקן (1952)
בלקברן בקניר (1958)
הוקר סידלי הרייר (1967)
הוקר סידלי הוק (1974)
הערות שוליים

↑  Hawker Siddeley, BAE SYSTEMS
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 271318-4 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הגברת הראשונה

הגברת הראשונה (באנגלית: The First Lady) הוא כינוי הניתן לאשת ראש מדינה, כמו נשיא או מושל מדינה.
בארצות הברית הגברת הראשונה אינה בהכרח אשת הנשיא, אלא, במקרה שהנשיא אינו נשוי, מקובל שאחת מקרובותיו ממלאת את הפונקציה של הגברת הראשונה (מארחת וכו'). כך למשל בתקופת נשיאותו של נשיא ארצות הברית של ג'יימס ביוקנן, שהיה רווק, הייתה הארייט ליין אחייניתו "גברת ראשונה".
הראשונה בנשות נשיאי ארצות הברית שזכתה לתואר "הגברת הראשונה" הייתה דולי מדיסון בשנת 1849 בנאום שנישא בהלווייתה על ידי הנשיא זאכרי טיילור. ככל הנראה היה זה השימוש הראשון במונח זה.
התואר משמש, באופן לא רשמי, גם את נשות ראש ממשלת הממלכה המאוחדת ונשיא צרפת.
המושג בתחום התרבות

בעקבות השימוש הפוליטי במונח, החל במהלך המאה ה-20 שימוש תרבותי במונח[דרוש מקור]. שימוש זה החל בארצות הברית ובהדרגה נפוץ לשפות אחרות ומדינות אחרות.
כך לדוגמה הזמרת אלה פיצג'רלד זכתה בכינוי "הגברת הראשונה של השיר" (First Lady of Song), אריתה פרנקלין זכתה בכינוי "הגברת הראשונה של מוזיקת הנשמה" (First Lady of American Soul), והלן הייז זכתה לכינוי "הגברת הראשונה של התיאטרון האמריקאי".
בעקבות הדוגמה האמריקאית הפך הכינוי מקובל גם בישראל, ושושנה דמארי הפכה ל"גברת הראשונה של הזמר העברי", ומספר נשים זכו לתואר "הגברת הראשונה של התיאטרון הישראלי": גילה אלמגור, זהרירה חריפאי, ליא קניג, חנה רובינא וחנה מרון.
ראו גם

הגברת הראשונה של ארצות הברית
בני זוג של מנהיגי מדינות
הערות שוליים

↑  "הגברת הראשונה החדשה", כתבה של רשת ה-BBC על שרה בראון, רעייתו של גורדון בראון
↑  "הגברת הראשונה של צרפת מבקרת בבריטניה", כתבה בעיתון ה"אינדפנדנט" על ביקורה של קרלה ברוני, רעיית נשיא צרפת ניקולא סרקוזי בבריטניה
↑  מרב יודילוביץ', פרס מפעל חיים לשושנה דמארי, באתר ynet, 10 באפריל 2005
↑  אסתי סגל, ‏זהרירה חריפאי - אמא קוראז', באתר גלובס, 14 במאי 2008
↑  "זה היה קרב על המוסד", כתבה בעיתון תל אביב
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
החילוץ (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  דנטה לם 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקרנת בכורה:  2020 
 סוגה:  סרט אסונות 
 דף הסרט ב־IMDb
 
החילוץ (במנדרינית: 緊急救援) הוא סרט אסונות סיני משנת 2021, בבימויו של דנטה לאם, בכיכובם של פנג יואן, וואנג ינלין, שין ג'יליי, לאן יינגיינג, וואנג יוטיאן ושו יאנג. הסרט תוכנן במקור לצאת לאקרנים ב-25 בינואר 2020, (בתקופת חגיגות ראש השנה הסיני), אך מגפת הקורונה גרמה לסגירת בתי הקולנוע בסין וכפועל יוצא מכך השפיעה על כלל הקרנות הבכורה המתוכננות. הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בסין ב-12 בפברואר 2021.
הסרט מגולל את סיפורו של שירות החילוץ הימי הסיני והוא הסרט הראשון בשפה הסינית אודות נושא החילוץ הימי. הסרט הוא חלק מסדרת סרטים אודות אנשי שירותי החירום וההצלה של סין. קדמו לו הסרט "מבצע הים האדום" אודות הכוחות המזוינים, והסרט "מבצע מקונג" אודות המשטרה.
שחקנים ודמויות

| שחקן | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- |
| פנג יויאן | גאו צ'יאן | קפטן יחידת החילוץ |
| וואנג ינלין | ג'או צ'נג | כוננת |
| שין ז'ילי | פאנג יולינג | סרן ביחידת החילוץ |
| לאן יינגינג | ון שאן |  |
| וואנג יוטיאן | פינג |  |
הפקה

תחילת הצילומים הייתה בנובמבר 2018 בשיאמן והושלמו ב-15 במרץ 2019. הצילומים היו בעיקר בשיאמן ובפוז'ו ולאחר עברו למקסיקו.
הפצה

ב-2 באוקטובר 2019 פורסמה כרזה ראשונית לסרט. ב-18 בינואר יצא הטריילר הראשון. ב-6 בדצמבר פורסמה הכרזה הרשמית לקראת הכנות לצאתו לאקרנים בחודש שלאחר מכן, בעקבות מגפת הקורונה יציאתו לאקרנים נדחתה בשנה. הסרט הוקרן ברוסיה באוקטובר 2020.
פסקול

| שיר | שם | מלחין | מילים |
| --- | --- | --- | --- |
| שיר נושא | "גלים משתוללים" | רן שויבינג, קוואן | רן שויבינג |
| שיר פתיחה | "הצלה אמיצה" | וו לצ'נג | שיר יאנג |
| שיר רקע | "אמיתי לנצח" | חן יוחואן | לי אנקסיו |
ראו גם

המינהל לבטיחות ימית של סין
שירות ההטסה הממשלתי (הונג קונג)
הבולים של ארד

העיר ארד, אשר הייתה חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית עד תום מלחמת העולם הראשונה, הועברה לשליטת רומניה במסגרת חוזה טריאנון. בשלהי המלחמה, בתקופה בה הייתה ארד נתונה תחת כיבוש של הצבא הצרפתי, היא הנפיקה  בולי דואר מיוחדים לשימוש האוכלוסייה האזרחית בעיר.
ארד, 1919, הדפס רכב על בול הונגרי משנת 1916
הרקע להנפקת הבולים

בחודש אוקטובר 1918 פרצה בהונגריה מהפיכה שנועדה לתפוס את השלטון, להתנתק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, ולהביא לסיום המעורבות במלחמת העולם הראשונה. הונגריה הוכרזה כרפובליקה ובראשה עמד הרוזן מיהאי קארואי (Michael Karolyi). הייתה זו רק ההתחלה לשורה ארוכה של הפיכות ומאבקים, אשר הובילו בסופו של דבר לקריעת חבלי ארץ גדולים משטחה של הונגריה.
לאורך קו החזית עם רומניה פעל באותה עת כוח צבא צרפתי שכונה בשם "כוח משימה ברתלוט" (אנ'). גנרל אנרי ברתלוט (אנ') הגיע לרומניה בשנת 1916 במסגרת סיוע של הצבא הצרפתי לבן בריתה מלך רומניה. הכוח שכלל 430 קצינים וכ-1500 לוחמים השתתף במספר קרבות במהלך מלחמת העולם הראשונה, ומצא את עצמו בסוף שנת 1918 בחזית על גבול הונגריה.
בחודש מרץ 1919 תפס את השלטון בבודפשט המנהיג הקומוניסטי בלה קון. בעיר ארד שלט באותה עת הרוזן יוליוס קארוי, אחיו של מיהאי קארואי, אשר התנתק מן הממשל המרכזי הקומוניסטי והכריז על ממשלה זמנית בעיר ארד ובשטח שסביבה.
הנפקת הבולים

בחודש מרץ 1919, בעקבות הנתק שנוצר בין אזור העיר ארד ובין בודפשט, עיר הבירה של הונגריה, ביקשו נציגי הממשל הזמני לארגן שירות דואר עצמאי שיחזיר לאזרחים את האפשרות ליצור קשר מכתבים עם קרוביהם ושותפיהם העסקיים. הם פנו אל המפקד הצבאי של העיר ארד, קצין הפרשים גנרל דה גונדרקורט, אשר נתן את הסכמתו להנפקת הבולים הדרושים לשם כך.
מאחר שלרשות המארגנים לא היו האמצעים, או הזמן, להכנת בולים חדשים, הוחלט להסתפק בהטבעת הדפס רכב על מלאי הבולים ההונגריים שהיה בעיר. במחסני הדואר בעיר נמצאו 46 סוגים שונים של בולים הונגריים שהודפסו בין השנים 1916 עד 1919, ועל כולם התווסף הדפס רכב הכולל את המילים "כיבוש צרפתי" (OCCUPATION FRANÇAISE). ההטבעה בוצעה הן על בולים רגילים והן על בולים מסוגים מיוחדים דוגמת בול צדקה, בול מסירה מיוחדת, בול דמי דואר, ובול עיתונים.
הנפקת הבולים > האלתור בעיצוב הדפס הרכב

המדפיס בעיר ארד, אשר התבקש להכין את הגלופות הדרושות להטבעת הדפס הרכב, נתקל בבעיה לא צפויה. ערכת האותיות שעמדה לרשותו לא כללה את האות Ç (האות C עם סימן תחתון), הדרושה לכתיבת המילה "FRANÇAISE". הוא פתר את הבעיה על ידי שילוב הספרה 5 כשהיא הפוכה ומייצגת את האות החסרה. במבט ראשון לא מבחינים באלתור, ונדרש מבט נוסף על מנת לאתר את הספרה ההפוכה.
מעמד בולי ארד בקרב האספנים

מרבית הבולים שהודפסו בעיר ארד קיימים בכמות גדולה בשוק הבולאי, אין כל קושי לרכוש אותם, ומחירם זול מאוד. רק שלושה או ארבעה מן הבולים נחשבים לפחות נפוצים וזוכים למחירים גבוהים של עשרות דולרים. הטבעת הדפסי הרכב בוצעה בתנאי מלחמה ומחסור, וידועות טעויות רבות הזוכות אף הן לביקוש על ידי אספנים.
איסוף בולי העיר ארד מחייב את האספן למשנה זהירות, וזאת עקב הכמות הגדולה מאוד של זיופים הקיימת בשוק הבולאי. מסיבה לא ברורה זויפו לא רק הבולים היקרים, אלא גם הבולים הזולים והנפוצים ביותר.
לקריאה נוספת

Mackay Robin(Ed), Arad, International Encyclopedia of Stamps, IPC, 1970, p. 76-77
הערות שוליים

1 2 3  אנציקלופדיה לבולים, עמ' 76
1 2  אנציקלופדיה לבולים, עמ' 77
↑  Scott Standard Postage Stamp Catalogue, 2013, Volume 3, p. 904
↑  Scott Standard Postage Stamp Catalogue, 2013, Volume 3, p. 903
ארד, 1919, הדפס רכב על בול הונגרי משנת 1916
מבט מקרוב על הדפס הרכב הכולל את הספרה 5 ההפוכה כתחליף לאות החסרה Ç
הוקרה (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של ברנרד סלייד
 בימוי:  בוב קלארק 
 הופק בידי:  ג'ואל מייקלס, גארת' דרבינסקי
 תסריט:  ברנרד סלייד 
 עריכה:  ריצ'רד האלסי
 שחקנים ראשיים:  ג'ק למון לי רמיק רובי בנסון
 מוזיקה:  קנת וונברג 
 צילום:  רג'ינלד מוריס
 מדינה:  קנדה 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20 
 הקרנת בכורה:  14 בדצמבר 1980
 משך הקרנה:  121 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית 
 תקציב:  8,000,000 דולר
 הכנסות:  4,000,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
הוקרה (באנגלית: Tribute) הוא סרט קולנוע קנדי מסוגת דרמה קומית משנת 1980, בבימויו של בוב קלארק, עם ג'ק למון, רובי בנסון ולי רמיק בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ברנרד סלייד (אנ') והוא מבוסס על המחזה שלו "הוקרה" שהועלה בברודוויי ב-1978.
זו דרמה משפחתית על מפיק תיאטרון שחולה במחלה סופנית ומשתדל להתקרב ולהתפייס עם גרושתו ובנו לפני שימות.
ג'ק למון זכה בפרס דוב הכסף בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין, והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
בוב קלארק היה מועמד לפרס דוב הזהב.