stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוזס רובינסון

מוזס רובינסון (באנגלית: Moses Robinson;‏ 22 במרץ 1741 –  26 במאי 1813) היה דמות פוליטית בוורמונט. כאשר ורמונט הייתה רפובליקה עצמאית, הוא היה השופט הראשי הראשון שלה ושימש כהונה של שנה כמושל. כמושל, הוא ניהל את המשא ומתן שהוביל לקבלתה של ורמונט לאיחוד כמדינה הארבע עשרה בארצות הברית. לאחר מכן שימש כאחד משני חברי הסנאט של ארצות הברית הראשונים מוורמונט.
ביוגרפיה > ראשית חייו

רובינסון נולד בהארדוויק, מסצ'וסטס, והיה בנם של סמואל רובינסון (1707–1767) ומרסי (לאונרד) רובינסון (1714–1793). הוא גדל בהארדוויק, ובשנת 1761 עבר עם משפחתו לבנינגטון, במה שלימים יהפוך לוורמונט, אך אז נשלט כחלק מניו המפשייר - מענקי ניו המפשייר. אביו היה מנהיג חשוב במענקי ניו המפשייר, ומת בזמן שהותו באנגליה בניסיון לפתור מחלוקת בשאלה האם לניו המפשייר או לניו יורק יש את הזכות להעניק קרקעות ועיריות שם.
עד מהרה הפך מוזס רובינסון לאזרח חשוב של בנינגטון בזכות עצמו, ושימש כפקיד העירייה בין השנים 1762–1781. הוא היה חקלאי וערך ספקולציות בקרקעות, הפך לפעיל בתנועת העצמאות האמריקאית, ושימש כקולונל במיליציה של ורמונט במהלך המהפכה האמריקאית.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1778, כאשר הוקמה ממשלת ורמונט לאחר שוורמונט הכריזה על עצמאות בשנת 1777, רובינסון הפך לחבר במועצת המושל ולזקן השופטים של בית המשפט העליון של ורמונט. בשנת 1782 הוא נשלח לקונגרס הקונטיננטלי כסוכן מדינה כדי לנסות לפתור את מחלוקת הממשל המתמשכת עם ניו יורק. הוא כיהן במועצת המושל עד 1785 וכשופט עליון עד 1789, אז הפך למושל ורמונט, והחליף את תומאס צ'יטנדן. רובינסון כיהן כמושל עד אוקטובר 1790, כמעט חמישה חודשים לפני שוורמונט התקבלה כמדינה לארצות הברית, והוחלף על ידי צ'יטנדן.
בשנת 1789 קיבל רובינסון את תואר הכבוד של מאסטר לאמנויות מאוניברסיטת ייל, וב-1790 קיבל את אותו כבוד ממכללת דארטמות'.
לאחר קבלתה של ורמונט לאיחוד ב-1791, רובינסון נבחר על ידי העצרת הכללית של ורמונט לאחד משני המושבים בסנאט מטעם ורמונט. הוא כיהן בסנאט במשך חמש שנים משש שנות כהונתו, מ-17 באוקטובר 1791 ועד 15 באוקטובר 1796, אז התפטר. הוא נקשר עם הפלג האנטי-ממשלתי, ובהמשך כהונתו, עם ראשיתה של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית של תומאס ג'פרסון.
לאחר פרישתו מהסנאט, חזר רובינסון לבנינגטון וחידש את החקלאות והספקולציה בקרקעות. הוא שירת בבית הנבחרים של ורמונט ב-1802.
ביוגרפיה > מותו

רובינסון מת ב-26 במאי 1813 בבנינגטון ונקבר בבית הקברות הישן בנינגטון.
ביוגרפיה > משפחתו

רובינסון התחתן עם מרי פיי, בתו של סטיבן פיי, מנהיג של גרין מאונטיין בויז, ואחותם של ג'וזף פיי ודייוויד פיי נולדו להם שישה בנים. אשתו השנייה, לאחר מותה של מרי, הייתה סוזנה האו.
רובינסון היה אחיהם הבכור של ג'ונתן רובינסון וסמואל רובינסון, שגם בלטו בהיסטוריה הפוליטית של ורמונט. המושל ג'ון ס. רובינסון היה בנו של נתן רובינסון ונכדו של מוזס רובינסון.
הערות שוליים

1 2 3  "Moses Robinson". Biographical Directory of the United States Congress. נבדק ב-24 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Robinson, Moses (1741–1813)". The Political Graveyard. נבדק ב-18 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sen. Moses Robinson". Govtrack.us. נבדק ב-26 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Robinson, Jonathan (1756–1819)". The Political Graveyard. נבדק ב-18 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| מושלי ורמונט ורמונט |
| --- | --- | --- |
| מושלי רפובליקת ורמונט | תומאס צ'יטנדן • מוזס רובינסון • תומאס צ'יטנדן |  |
| מושלי ורמונט | תומאס צ'יטנדן • פול בריגהאם • אייזק טיצ'נור • ישראל סמית' • אייזק טיצ'נור • ג'ונאס גלושה • מרטין צ'יטנדן • ג'ונאס גלושה • ריצ'רד סקינר • קורנליוס פ. ואן נס • עזרא בטלר • סמואל קרפטס • ויליאם פאלמר • סילאס ג'ניסון • צ'ארלס פיין • ג'ון מטוקס • ויליאם סלייד • הוראס איטון • קרלוס קולידג' • צ'ארלס ויליאמס • ארסטוס פיירבנקס • ג'ון רובינסון • סטיבן רויס • ריילנד פלטשר • הילנד הול • ארסטוס פיירבנקס • פרדריק הולברוק • ג'. גרגורי סמית' • פול דילינגהאם • ג'ון פייג' • פיטר וושבורן • ג'ורג' וייטמן הנדי • ג'ון וולקוט סטיוארט • ג'וליוס קונברס • עשהאל פק • הוראס פיירבנקס • רדפילד פרוקטור • רוזוול פרנהאם • ג'ון ברסטו • סמואל פינגרי • אבנעזר אורמסבי • ויליאם דילינגהאם • קרול פייג' • לוי פולר • אורבן וודברי • ג'וזאיה גראוט • אדוארד קרטיס סמית' • ויליאם סטיקני • ג'ון מקאלה • צ'ארלס בל • פלטשר פרוקטור • ג'ורג' פראוטי • ג'ון מיד • אלן פלטשר • צ'ארלס גייטס • הוראס גרהאם • פרסיבל קלמנט • ג'יימס הארטנס • רדפילד פרוקטור הבן • פרנקלין בילינגס • ג'ון ויקס • סטנלי וילסון • צ'ארלס מנלי סמית' • ג'ורג' אייקן • ויליאם הנרי וילס • מורטימר פרוקטור • ארנסט ויליאם גיבסון הבן • הרולד ארתור • לי אמרסון • ג'וזף ג'ונסון • רוברט סטאפורד • פ. ריי קייזר הבן • פיליפ הוף • דין דייוויס • תומאס סלמון • ריצ'רד סנלינג • מדלן קונין • ריצ'רד סנלינג • האוורד דין • ג'ים דאגלס • פיטר שמלין • פיל סקוט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1070075027  ISNI: 0000 0000 5067 0388  LCCN: nr89017676  SNAC: w6183pxd  US Congress: R000350  VIAF: 14617420   WorldCat (עם VIAF): 14617420
כומתות בצה"ל

כומתות צה"ל הן הכומתות הרשמיות של צה"ל. בתחילת שנות החמישים החלו חיילי צה"ל לחבוש ולשאת כומתות במספר צבעים מצומצם. במרוצת השנים הצבעים של הכומתות החלו להתפתח וכיום יש שבעה עשר צבעים שונים לכומתות צה"ל.
הכומתות עשויות מצמר, נישאות מתחת לכותפת (אנ') שמאל של הבגד העליון במדים ונחבשות בטקסים ובמסדרים. החיילים חייבים תמיד לשאת עליהם כומתה (או במדי ב' – כובע) ורשאים לחבוש את הכומתה על ראשם כרצונם. על הכומתה נענד תג כובע בהתאם לשיוך החיילי.
היסטוריה

כובע היטלמאכר היה הכובע הרשמי של צה"ל בשנותיו הראשונות.
הכומתות הראשונות בצה"ל עוצבו בדגם הצבא הבריטי, אבל הוחלפו במהרה בכומתות סרוגות. חבישת הכומתות הייתה חובה על מדי א' (מדים שאינם מדי עבודה). הרמטכ"ל דוד אלעזר ביטל את החובה לחבוש כומתה והתיר לשאת אותה תחת הכותפת. הרמטכ"ל רפאל איתן החזיר את החובה לחבוש את הכומתה כסמל למשמעת. הרמטכ"ל דן שומרון החזיר את ההיתר לשאת את הכומתה תחת הכותפת בעקבות "הקצאת אמצעים כספיים וכוח אדם רב שלא לצורך" באכיפת משמעת הכומתה. כיום בבית הספר לקצינים של צה"ל (בה"ד 1) ובבית הספר לטיסה בחצרים מחויבת חבישת כומתה. החובה לחבוש כומתה נהוגה גם במספר בסיסים אחרים של צה"ל. הנוהל היה נהוג גם בעיר הבה"דים עד לשנת ה'תשפ"ד, אך בוטל בתחילתה, וכיום רק חיילי המשטרה הצבאית וצוערי קורס קצינים מחויבים לחבוש כומתה.
בתחילת שנות החמישים הונהגו כומתות כחלק ממדי צה"ל. בתחילה היו הכומתות במספר צבעים מצומצם, כאשר רוב החיילים חבשו כומתות בצבע ירוק זית וחיילים בתפקידים מיוחדים חבשו כומתות בצבעים אחרים:
אפור – לחיל האוויר
שחור – לחיל השריון, חיל התותחנים והסיירות
אדום – לחטיבת הצנחנים
במהלך השנים התפתח צה"ל ונוצרו בו תפקידים מיוחדים נוספים. בעקבות כך, מאמצע שנות השבעים החל צה"ל להנהיג בהדרגה כומתות בצבעים נוספים המבטאות הערכה לתפקידים אלה ובונות תחושת גאוות יחידה אצל החובשים אותן.
עד לשנות ה-2000 חבשו הנשים בצה"ל כובע גריסון, כומתה שונה בצורתה מכומתת הגברים. כיום, חובשות הנשים כומתות זהות לאלו של הגברים.
עד לשנת 2006, כל הכומתות בצה"ל היו בעלות צבעים אחידים. משום שרוב צבעי הבסיס לסוגיהם כבר היו בשימוש[דרוש מקור] הוחלט להעניק לחטיבת כפיר כומתה בצבעי ירוק-חום מנומר (בדומה לצבעי הסוואה) ולאחר מכן הוענקה גם כומתה מנומרת בצבעי צהוב-חום לחיל הגנת הגבולות.
ביום הגיוס מקבלים החיילים כומתה בצבע ירוק זית והם חובשים אותה בזמן הטירונות ולאחריה מקבלים כומתה בהתאם לתפקידים. לוחמים מקבלים את הכומתה הייחודית לחייל או לחטיבה שלהם בתום מסע הכומתה. חיילים שלא שייכים לתפקידים בעלי כומתה ייחודית ממשיכים לחבוש את הכומתה בצבע ירוק זית.
גלריה

לוחמי חטיבות חיל הרגלים בשירות סדיר, חבושים בכומתות צבעוניות המעידות על השיוך החטיבתי
4 קצינות בשנת 1950 עם כומתות ותגי כובע של תותחנים, חיל האוויר, חיל הים וצה"ל
קצינות צה"ל החובשות מגוון כומתות גריסון, בהתאם לשיוכן החילי במצעד יום העצמאות, 1962, בתל אביב
כומתה של חיל הגנת הגבולות עם סיכת חיל השריון. רקע כחול מתחת לסיכת כומתה של צוער בהשלמה חיילית.
פס לבן לאורך שולי הכומתה ורקע לבן מתחת לסיכת כומתה של צוער בקורס טיס.
פס לבן לאורך שולי הכומתה ורקע לבן מתחת לסיכת כומתה של צוער בקורס חובלים.
כובעי מצחיה

מלבד הכומתות, ישנם חיילים וקצינים בצה"ל החובשים כובעי מצחייה.
| יחידה או חיל | הרשאים לחבוש כובע | תיאור הכובע | תמונה |
| --- | --- | --- | --- |
| חיל המשטרה הצבאית | שוטרים צבאיים בתפקיד | עשוי מבד בצבע לבן, עם מצחיה שחורה מחומר פלסטי, ובמרכז סמל המשטרה הצבאית |  |
| הרבנות הצבאית הראשית | קצינים | עשוי מבד בצבע חאקי, עם מצחייה חומה מחומר פלסטי, בחלקו הקדמי של הכובע רצועת עור צרה, המחוברת משני צידיה לשני כפתורים שעליהם סמל צה"ל, שאינם מבריקים |  |
| חילות היבשה | נגדים שדרגתם רס"ר ומעלה | עשוי מבד בצבע חאקי, עם מצחייה חומה מחומר פלסטי, בחלקו הקדמי של הכובע רצועת עור צרה, המחוברת משני צידיה לשני כפתורים שעליהם סמל צה"ל, מבריקים |  |
| תזמורת צה"ל | חיילים בעת הופעה | עשוי מבד בצבע חאקי, עם מצחייה חומה מחומר פלסטי, בחלקו הקדמי של הכובע שרוך אדום המחובר משני צידיו לשני כפתורים שעליהם סמל צה"ל, מבריקים. סמל צה"ל על רקע אדום, מבריק |  |
| חיל האוויר | קצינים ונגדים בדרגת רס"ר ומעלה | עשוי מבד בצבע כחול אפור, עם מצחייה שחורה מחומר פלסטי, בחלקו הקדמי של הכובע רצועת עור צרה, המחוברת משני צידיה לשני כפתורים שעליהם סמל צה"ל |  |
| חיל הים | קצינים ונגדים | עשוי מבד בצבע לבן עם מצחיה שחורה מחומר פלסטי, בחלקו הקדמי של הכובע רצועה בצבע זהב המחוברת משני צידיה לשני כפתורים שעליהם סמל צה"ל. לקצינים בדרגות סגן אלוף ואלוף-משנה ישנה תוספת שורה של עלי אלון מוזהבים על המצחיה, לקצינים בדרגות תת-אלוף ואלוף ישנן שתי שורות עלים על המצחייה. לנגדים סרט בצבע שחור על הכובע במקום סרט בצבע זהב. |   |
סדרת בולי לצה"ל בהצדעה

ב־9 באפריל 2018, לרגל חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל ולצה"ל הנפיק השירות הבולאי סדרת בולים "לצה"ל בהצדעה" בנושא כומתות צה"ל. הסדרה, שכוללת 16 בולים, עוצבה על ידי אסנת אשל. ערכו הנקוב של בול בסדרה הוא 2.50 ש"ח. הסדרה הונפקה בצורה של גיליון מיוחד, כדי להדגיש כי ”למרות הגיוון הרב והמסגרות הייחודיות והמתמחות, כל היחידות הן חלק מצבא אחד, משולב, הפועל יחדיו להגנת מדינת ישראל ותושביה”.
בכל בול מופיעה תמונה של כומתה בצבע שונה ומצוין הגוף העיקרי (אגף, חיל או חטיבה) הנושאים את הכומתה. תג הכובע של הגוף הנושא את הכומתה הודפס ברקע בצבע הכומתה יחד עם דמות חייל או חיילת מצדיעים. על שובל הבול מוצג המוטו של הגוף הצה"לי וגם תג הכובע, שוב.
בארבע פינות גיליון הבולים מופיעות סיכות מ"מ, ובמרכזו הכיתוב "לצה"ל בהצדעה", והמספר 70 משולב בסמל צה"ל, על רקע אלמנטים צבאיים.
ראו גם

כומתה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  עלון בהצדעה לצה"ל, באתר התאחדות בולאי ישראל
↑   איך שמים את הכומתה על הראש?, באתר צה"ל
↑  איילה פנייבסקי (2006), היו ואינם: פרויקט חג. המושגים שליוו את צה"ל משך שנים - ונעלמו.
1 2  מדריך הכומתות המלא, באתר מתגייסים, יחידת מיטב
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  מדריך הכומתות של צה"ל באתר צה"ל
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מיכל דניאלי, ‏כומתות בצה"ל: המדריך השלם, באתר ‏מאקו‏, 25 בספטמבר 2011
↑   מסיימים קורס טיס בתוך 2 דקות | צה"ל, סרטון בערוץ "צה"ל - צבא ההגנה לישראל", באתר יוטיוב (אורך: 02:20)
מיכל בן ארי, ‏מחייל ללוחם לקצין: לוחמי קורס-טיס 183 מסכמים שלב, באתר חיל האוויר הישראלי, 25 בנובמבר 2019
↑   אגף התקשוב והסייבר מתחדש בכומתה, באתר צה"ל, 17 בספטמבר 2017
↑  עמיר רפפורט, "לשוטרים הצבאיים תהיה כומתה כחולה", ידיעות אחרונות, 23 במרץ 1998
1 2 3   נויה בן גיגי, מהיום - נעליים אדומות וכומתה מג'ורפת למערך האיסוף הקרבי, באתר צה"ל, 30 ביולי 2023
↑  יואב זיתון, משנים צבע: כומתה חדשה ללוחמי איסוף קרבי, באתר ynet, 6 בינואר 2015
↑  נקראת גם כומתת בקו"ם עקב היותה הכומתה שניתנת עם הגיוס
↑  זאב שרון, סיפור הכומתה החומה של "גולני", באתר עמותת גולני
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  הכירו את הסיכות והסמלים של גולני, באתר צה"ל(הקישור אינו פעיל, 15.09.2022)
↑  תופסים צבע / מאת משה דוד. מוסף "המגזין", של מעריב 11 ביולי 2011, עמ' 4-5.
↑  המדים, הנשק והסמל של חטיבת כפיר, באתר צה"ל
↑  פקודת מטכ"ל 33.0508
↑  מיכל דניאלי, ‏חיל הים (זרוע הים), באתר ‏מאקו‏, 1 ביולי 2011
↑  הכומתה של חיל האיסוף והקרבי והכומתה של חיל הגנת הגבולות מופיעות באותו הבול
↑  מידע על גליון בולים לצה"ל בהצדעה, באתר התאחדות בולאי ישראל
מדי החילות בשנת 1949. איש חיל הים חובש "כובע פופאי" ואיש חילות היבשה חובש כובע היטלמאכר
חיילות צה"ל צועדות במצעד עם כומתות נשים לכבוד חגיגות ה-30 למדינת ישראל, 1978
גיליון הבולים
24 באפריל

24 באפריל הוא היום ה-114 בשנה (115 בשנה מעוברת), בשבוע ה-17 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 251 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1547 – קרב מילברג, סיום המלחמה השמלקלדית, מלחמת הדתות בגרמניה
1800 – נשיא ארצות הברית ג'ון אדמס מייסד את ספריית הקונגרס
1846 – תחילת הקרבות במלחמת ארצות הברית–מקסיקו
1877 – רוסיה מכריזה מלחמה על האימפריה העות'מאנית
1915 – גירוש האינטלקטואלים הארמנים. תאריך זה מציין את תחילת רצח העם הארמני ומצוין בקהילות הארמניות כיום הזיכרון לרצח העם
1916 – מרידת חג הפסחא פורצת באירלנד כנגד השלטון הבריטי
1920 – המלחמה הפולנית-סובייטית – הפולנים מתחילים במבצע קייב
1920 – ועידת סן רמו מחליטה למסור את השלטון בארץ ישראל לידי המנדט הבריטי
1924 – מוקמת קבוצת הכדורגל "הפועל חיפה", קבוצת הכדורגל הראשונה להשתייך לאגודת "הפועל"
1945 – היינריך הימלר נפגש עם הדיפלומט השוודי פולקה ברנדוט ומציע את כניעת גרמניה הנאצית לארצות הברית ולבריטניה אך לא לברית המועצות. הצעתו נדחתה על ידי מנהיגי בעלות הברית
1965 – הפגנות בירוואן בירת ארמניה בדרישה להקמת אתר הנצחה וזיכרון לרצח העם הארמני. הפגנה ראשונה מסוג זה בברית המועצות
1967 – החללית הסובייטית סויוז 1 מתרסקת, והקוסמונאוט ולדימיר קומארוב נספה בתאונת החלל הקטלנית הראשונה
1970 – גמביה מתנתקת מהכתר הבריטי, והופכת לרפובליקה, בעקבות משאל עם
1970 – סין משגרת לחלל את הלוויין הראשון שלה Dong Fang Hong I, והופכת למעצמה החמישית בעולם ששיגרה בהצלחה לוויין לחלל
1971 – החללית סויוז 10 לא מצליחה לעגון בתחנת החלל סאליוט 1 וחוזרת לכדור הארץ. במהלך הנחיתה קפסולת החזרה התמלאה באדים רעילים, דבר שהביא להתעלפותו של ניקוליי רוקאבישניקוב
1975 – חברי ארגון הטרור הגרמני סיעת הצבא האדום משתלטים על השגרירות הגרמנית בסטוקהולם, לוקחים בני ערובה ומאיימים לרוצחם אם לא ישוחררו חברי הארגון הכלואים
1977 – מוקמת החזית לשחרור פלסטין, ארגון טרור לבנוני וחבר באש"ף
1990 – טלסקופ החלל האבל משוגר ממעבורת החלל דיסקברי, במשימה STS-31
2004 – תוכנית האו"ם לאיחוד קפריסין מועמדת למשאל עם ונדחית עקב התנגדות התושבים היוונים
2006 – אל-קאעידה מבצע סדרת פיגועים באתר הנופש דהב בסיני. בפיגועים אלו נהרגו כ-20 אנשים ונפצעו יותר מ-70 בני אדם
2013 – בניין ענק קורס בבנגלדש, דבר המביא ליותר מאלף הרוגים
נולדו

1533 – וילם מאורנז', מנהיג המרד ההולנדי בשלטון הספרדי (נרצח ב-1584)
1815 – אנתוני טרולופ, סופר אנגלי (נפטר ב-1882)
1845 – קרל שפיטלר, סופר שווייצרי, זוכה פרס נובל לספרות (נפטר ב-1924)
1856 – אנרי פיליפ פטן, מנהיג משטר וישי בצרפת (נפטר ב-1951)
1865 – קלרה ארנהיים, ציירת גרמניה ממוצא יהודי (נרצחה בטרזיינשטט ב-1942)
1876 – אריך רדר, אדמירל בגרמניה הנאצית (נפטר ב-1960)
1888 – ישראל יעקב קליגלר, מיקרוביולוג ארץ ישראלי (נפטר ב-1944)
1897 – מאיר יערי, פוליטיקאי ופעיל ציוני, ממייסדי מפ"ם וחבר הכנסת (נפטר ב-1987)
1902 – משה ציפר, פסל ישראלי (נפטר ב-1989)
1905 – רוברט פן וורן, סופר ומשורר אמריקאי, 3 פעמים זוכה פרס פוליצר (נפטר ב-1989)
1906 – ויליאם ג'ויס, איש מודיעין בריטי ממוצא אמריקאי, ערק לגרמניה הנאצית, שם שימש כשדרן תעמולה (הוצא להורג ב-1946)
1911 – פיטוס פראט, כדורגלן ספרדי שכבש את השער הראשון בתולדות הלה ליגה (נפטר ב-1988)
1914 – יאן קרסקי, לוחם מחתרת פולני במהלך מלחמת העולם השנייה, חסיד אומות העולם (נפטר ב-2000)
1920 – הרולד סימון, טייס דרום-אפריקני אשר היה שותף בייסוד חיל האוויר הישראלי (נפטר ב-2022)
1927 – סימור ברנשטיין, פסנתרן, מלחין ומורה יהודי-אמריקאי
1930 – ריצ'רד דונר, במאי קולנוע יהודי-אמריקני (נפטר ב-2021)
1930 – ז'וזה סרניי, נשיא ברזיל
1931 – אורי ורבר, מנהל ויזם של התעשייה הקיבוצית
1932 – יצחק גולן, דובר צה"ל בשנים 1977–1979 ומנהל כפר הנוער בן שמן (נפטר ב-2008)
1932 – יחזקאל זכאי, חבר הכנסת מטעם המערך ומנכ"ל משרד החקלאות (נפטר ב-2021)
1933 – בינה ברזל, עיתונאית ומשוררת, כתבת לענייני מפלגות ופרשנית פוליטית של "ידיעות אחרונות" (נפטרה ב-2020)
1934 – שירלי מקליין, שחקנית קולנוע אמריקאית
1935 – מיה שביט, מנצחת ומעבדת מוזיקלית ישראלית (נפטרה ב-2021)
1938 – בת שבע שבח, ציירת, פסלת וצלמת ישראלית
1942 – ברברה סטרייסנד, זמרת ושחקנית אמריקאית
1946 – בנימין רביץ, פסנתרן ישראלי (נפטר ב-2006)
1948 – צבי פולג, ראש עיריית נתניה השביעי, מפקד חטיבת גולני ותת-אלוף במילואים
1951 – רון ארד, מעצב ישראלי
1952 – ז'אן-פול גוטייה, מעצב אופנה צרפתי
1955 – מייקל או'קיף, שחקן קולנוע אמריקאי
1956 – דורית פלדמן, אמנית ישראלית רב-תחומית (נפטרה ב-2020)
1957 – אורי מלמיליאן, כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי
1962 – מיכה אוזין סליאן, שחקן, קריין ומדבב ישראלי
1962 – סטיוארט פירס, כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי
1968 – מיקיאגי, זמר ישראלי, סולן להקת נוער שוליים
1969 – דפנה שפיגלמן, אשת תקשורת ושחקנית ישראלית
1976 – מעין קרת, דוגמנית, יזמית, מרצה ישראלית ופעילה חברתית למען דימוי גוף בריא
1977 – רבקה מדר, שחקנית קולנוע וטלוויזיה אנגליה
1979 – דניאל צ'רניש, שחקן ישראלי
1980 – נדב פרי, אחראי תקשורת ויחסי חוץ בשותפות דלק קידוחים
1982 – קלי קלרקסון, זמרת אמריקאית, זוכת העונה הראשונה של תוכנית המציאות אמריקן איידול
1982 – תום שוורצברג, שחקן ומדבב ישראלי
1985 – מייק רוג'רס, אצן אמריקאי
1987 – יוגב אוחיון, כדורסלן ישראלי
1995 – קלאני, זמרת ופזמונאית אמריקאית
1997 – אורי קובו, שחמטאי ישראלי
נפטרו

1791 – בנג'מין הריסון, מושל וירג'יניה, מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית (נולד ב-1726)
1891 – הלמוט פון מולטקה הזקן, גנרל פרוסי (נולד ב-1800)
1934 – לאופולד גוטליב, צייר יהודי-פולני (נולד ב-1879)
1942 – לוסי מוד מונטגומרי, סופרת קנדית (נולדה ב-1874)
1947 – וילה קאתר, סופרת אמריקאית, זוכת פרס פוליצר (נולדה ב-1873)
1960 – מקס פון לאואה, פיזיקאי גרמני, חתן פרס נובל לפיזיקה (נולד ב-1879)
1985 – יצחק כַּהן, הנשיא השישי של בית המשפט העליון (נולד ב-1913)
1986 – ווליס סימפסון, אשתו האמריקאית של מלך בריטניה אדוארד השמיני, בגינה ויתר על תוארו (נולדה ב-1896)
2004 – אסתי לאודר, אשת עסקים אמריקאית יהודית, קנתה את שמה בתחום הקוסמטיקה (נולדה ב-1908)
2004 – ברנרד מאייר, אתלט יהודי-אמריקאי (נולד ב-1923)
2005 – עזר ויצמן, נשיאה השביעי של מדינת ישראל (נולד ב-1924)
2005 – מילא אהל, סופר, אנתרופולוג, וארכאולוג ישראלי שהתמחה בחקר הפרהיסטוריה (נולד ב-1925)
2006 – משה טייטלבוים, האדמו"ר מסאטמר (נולד ב-1914)
2014 – הנס הוליין, אדריכל אוסטרי (נולד ב-1934)
2015 – ולדיסלב ברטושבסקי, פוליטיקאי, פעיל חברתי, עיתונאי, סופר וחסיד אומות העולם פולני (נולד ב-1922)
2017 – רוברט מ. פירסיג, פילוסוף וסופר אמריקאי, מחבר "זן ואמנות אחזקת האופנוע" (נולד ב-1928)
2018 – הנרי מישל, כדורגלן ששיחק כקשר אחורי ומאמן צרפתי (נולד ב-1947)
2020 – ברוך עזרתי, ממייסדי מחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ויושב ראש המחלקה למעלה מ-50 שנה (נולד ב-1920)
2021 – כריסטה לודוויג, זמרת מצו סופרן גרמניה (נולדה ב-1928)
2021 – אלבר אלבז, מעצב אופנה ישראלי שהתגורר ועבד בפריז (נולד ב-1961)
2022 – דב פולק, תעשיין ואיש עסקים ישראלי (נולד ב-1933)
2024 – בנימין אנגלמן, פרופסור לפיזיקה תאורטית בתחום פיזיקה של מצב מוצק, חבר סגל הטכניון וחוקר במרכז למחקר גרעיני שורק (נולד ב-1930)
2024 – דונלד פיין, פוליטיקאי אמריקאי (נולד ב-1958)
חגים ואירועים החלים ביום זה

יום הזיכרון לרצח העם הארמני
יום מהפכת האופנה
23 באפריל – 25 באפריל
אפריל
לוח אירועים שנתי
אנתוני טרולופ
שמעון רוזנברג

ערך זה עוסק במשורר ומבקר ספרות. אם התכוונתם לרב והוגה דתי, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בספטמבר 1952 (בן 72) דז'רז'וניוב שבפולין 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  משורר, עורך ספרותי ומבקר ספרות
 
שמעון רוזנברג (נולד ב־19 בספטמבר 1952) הוא משורר, עורך ספרותי ומבקר ספרות ישראלי.
ביוגרפיה

שמעון רוזנברג נולד בדז'רז'וניוב שבפולין בשנת 1952, בן לניצולי השואה. משפחתו עלתה לישראל בשנת 1957. למד בבית הספר התיכון "גאולה" בתל אביב, והחל לכתוב בהשפעת מורתו לספרות ופילוסופיה, המשוררת בת-שבע שריף. את שירותו הקרבי בצה"ל עשה בחרמ"ש, שהשתייך אז לחיל השריון, ושימש מדריך בבית הספר לשריון. השתתף במלחמת יום כיפורים בזירת סיני וכחייל מילואים במלחמת לבנון הראשונה. את השכלתו האקדמית רכש באוניברסיטת תל אביב. בוגר תואר ראשון בלימודי ההיסטוריה של המזרח התיכון ותולדות ארץ ישראל ותואר שני בהצטיינות יתרה במדע המדינה. כבר במהלך לימודי התואר הראשון, באמצע שנות ה-70, פרסם שירים בעיתון הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.
בסוף שנות ה־70 ובראשית שנות ה־80 פרסם חמישה סיפורי מדע בדיוני בכתב העת "פנטסיה 2000". ב-2008 פרסם שיר מדע בדיוני בגיליון חד פעמי חגיגי של כתב העת שיצא לרגל 30 שנה לייסודו. שיר מדע בדיוני נוסף זכה בפרס שני בתחרות במסגרת "פנטסי קון 2009". באפריל 2019 פורסם שוב אחד הסיפורים, בלבוש חדש, בכתב העת "נכון", העוסק באוטופיה ובדיסטופיה בספרות, מאז הוא פרסם בכתב עת זה בעיקר שירי מדע בדיוני ודיסטופיה, וכן מאמר העוסק בחוט המקשר בין עבר ועתיד - היסטוריה - מודיעין עתידנות ומד"ב. בנוסף פרסם מספר סיפורים חדשים בבלוג המקוון "פנטסיה 2100" (במסגרת אתר "פנטסיה 2000" שהוקם בשנת 2020).
יצא לגמלאות בשנת 2007, אחרי שהיה למעלה מ־30 שנה עובד מדינה (על תקופה זו כתב סדרת שירים בשם "שירת הפקיד" שמקצתם פרסם בשני ספריו הראשונים ובכתבי עת). מאז פרסם שירים בכתבי העת "מטעם", "מטען", "עתון 77" (בו פרסם גם ביקורת ספרותית), "משיב הרוח", "מאזנים", "נכון", "יקוד", "שבילים", "לכל הרוחות" (גיליון מס' 1), באנתולוגיות לשירה ("הלילה הזה כולו שירה", הוצאת "איתמר", 2016, ו"חורפו של אביב", הוצאת "דרור לנפש", העוסק בזקנה), בכתבי עת מקוונים, בהם "נתיבים", ובאתרי אינטרנט אחרים.
ב-2013 ייסד, יחד עם המשוררת נעמה ארז, את כתב העת המקוון "נתיבים" ליצירה ועיון, ומאז שימש עמה כעורך כתב העת, ומפרסם בו בקביעות ביקורת ספרותית, בעיקר על ספרי שירה. בעקבות פרישת נעמה ארז מכתב העת, מ-2022 משמש לצידו כעורך המשורר דוד מנשה.
נשוי משנת 1978 לליאורה גביעון (פרופסור לסוציולוגיה, מרצה במכללת סמינר הקיבוצים), הורים לשני ילדים. מתגורר בתל אביב.
ספריו

שירים מזווית העין, בהוצאת "גוונים", 2011.
כל הדרכים מובילות אל עצמן, "פרדס", 2016. בתמיכת קרן רבינוביץ'.
שירים מקצה המערב, בהוצאת "עמדה", 2022
מיכאל מלכיאלי

אירוע הוצאת ספריו המחודשים של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג בבית הנשיא. עם יצחק ומיכל הרצוג יולי 2024
מיכאל משה מלכיאלי (נולד בכ' בתשרי ה'תשמ"ג, 7 באוקטובר 1982) הוא השר לשירותי דת וחבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס. לפני כן שימש כחבר מועצת עיריית ירושלים.
ביוגרפיה

מלכיאלי נולד בירושלים לשמואל ומירה. למד בתלמוד תורה יקירי ירושלים ואחר כך בישיבת יקירי ירושלים וישיבת חברון גבעת מרדכי. למד כאברך בבית המדרש דרכי הוראה לרבנים של הראשון לציון הרב מרדכי אליהו. ועבר מספר מבחנים ברבנות הראשית. הוא בעל תואר ראשון בחינוך ובמחשבת ישראל ממכללת בית וגן ובעל תואר שני במדיניות ומינהל ציבורי באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 2005–2009 לימד בקריית נוער מטעם ארגון 'וולפסון', ובשנים 2008–2015 כיהן כר"מ בישיבת תפארת צבי. הקים את ארגון "נתיבות נועם" לחינוך ללמדנות ישיבתית בישיבות תיכוניות. כתב מאמרים תורניים וגם באתר של ארגון "הידברות".
חיבר ספרים בפלפול והלכה, ובהם ספר 'תורת המילה' על הלכות מילה וספר 'תורת השולחן' אשר זכה להסכמתו של הראשון לציון הרב עובדיה יוסף. חיבר את ספרי 'תורת הפרשה' על סדר הפרשות והמועדים.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 2012 נבחר ליו"ר המינהל הקהילתי בנווה יעקב. שנה לאחר מכן נבחר כחבר מועצת עיריית ירושלים. במסגרת זו החזיק בתיק הספורט החרדי והיה חבר בוועדת התכנון והבנייה ובוועדת הכספים בירושלים. כמו כן, היה חבר דירקטוריון הרשות לפיתוח ירושלים
מלכיאלי נחשב מקורב לרב דוד כהן, מראשי ישיבת חברון, ולראשון לציון הרב יצחק יוסף.
בבחירות לכנסת העשרים הוצב במקום ה-11 ברשימת ש"ס, אך ש"ס זכתה בשבעה מנדטים בלבד. הוא שימש רמ"ט שר לשירותי דת דוד אזולאי, ולאחר התפטרות השר אריה דרעי, התמנה לחבר הכנסת, ב-2 בנובמבר 2016.
שימש כסגן יו"ר הכנסת. כמו כן, בכנסת העשרים היה חבר בוועדת החוקה, חוק ומשפט; בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות; בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות; בוועדה המיוחדת למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול; בוועדה המיוחדת לזכויות הילד; בוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור; בוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי ובוועדה המשותפת לוועדת החוקה ולוועדת החוץ והביטחון לדיון בהצעות חוק ההסדרה. הוא אף מילא מקום בוועדת הפנים והגנת הסביבה.
בבחירות לכנסת העשרים ואחת נכנס לכנסת במקום ה-6 לאחר שש"ס זכתה ב-8 מנדטים. בכנסת ה-23 כיהן מלכיאלי כחבר בוועדת חוץ וביטחון, ועדת חוקה חוק ומשפט, ועדת הכספים, וועדת הכנסת. כמו כן, כיהן כחבר הוועדה למינוי קאדים.
בכנסת ה-24 כיהן מלכיאלי בתפקיד יו"ר סיעת ש"ס בכנסת. כמו כן, כיהן בוועדת חוץ וביטחון כיו"ר ועדת המשנה למוכנות העורף.
בכנסות בהן כיהן כח"כ הקים שדולות פרלמנטריות ועמד בראשן, בין היתר השדולה לזכויות אנשים עם מוגבלויות, השדולה למען המתנדב, השדולה למען עיר הבירה ירושלים והשדולות לקידום הערים צפת וקריית שמונה. כמו כן, בכנסות בהן כיהן כח"כ כיהן במקביל כיו"ר אגודת הידידות הפרלמנטרית ישראל & אוקראינה, וכיו"ר אגודת הידידות הפרלמנטרית ישראל & פנמה.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > השר לשירותי דת

בבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצב במקום ה-4 ברשימת ש"ס לכנסת ונבחר כחבר הכנסת. עם השבעתה של ממשלת ישראל השלושים ושבע, החל לכהן כשר לשירותי דת. זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד, חתם מלכיאלי על צו לעיכוב יישום הרפורמה בתחום הכשרות, שהנהיג קודמו בתפקיד מתן כהנא. ב-24 בינואר 2023 לאחר מתן פסק הדין בבג"ץ דרעי ופיטורו של אריה דרעי מתפקיד שר הפנים, מונה מלכיאלי למ"מ שר הפנים וכיהן בתפקיד ממלא מקום השר עד למינויו של ח"כ משה ארבל לשר הפנים ב-19 באפריל 2023.
חיים אישיים

מלכיאלי מתגורר בשכונת נווה יעקב בירושלים. הוא נשוי לתהילה (לבית ברוך), עובדת הייטק בתפקיד מנמ"ר במשרד ממשלתי, ואב לשבעה ילדים.