stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'יגמונד וינצה
ביוגרפיה

ז'יגמונד וייס נולד במשפחה יהודית, אביו היה שאנדור וייס, סוחר תבואה, ואמו מגדולנה פרנק. הוא הלחין כבר כנער. הוא הפך לתלמידם של המוזיקאים קארוי אגהאזי, אימרה בלוביץ' ויוז'ף ואלדאואר בבית הספר למוזיקה של אגודת חובבי המוזיקה בבודפשט. בעונת 1894–1895, ארתור ניקיש שכר אותו ככנר בתזמורת בית האופרה של בודפשט. לאחר מכן הוא סייר ברחבי הונגריה עם זמר האופרה (בס) היהודי דוד ניי כמלווה של ניי בפסנתר. משנת 1898 היה וינצה המנצח בלהקת התיאטרון של יאנוש קומיאטי, משנת 1901 בלהקת התיאטרון של איגנץ קרצ'אני. בשנת 1903 הוזמן לתיאטרון קיראי שנפתח באותה השנה ועד מותו היה המנצח והמעבד של התיאטרון. בתפקידו האחרון הוא עזר להבאתו לבמה של האופרטה "האביר יאנוש" של המלחין פונגראץ קצ'ו. הוא ניצח על האופרטה הזו כשלוש מאות פעמים. בין השנים 1928–1930 חתם חוזה בסגד, אך לאחר מכן שב לתיאטרון קיראי. ב-31 בינואר 1904 נשא לאישה את השחקנית מריה קוליני מסגד, שהוריה היו השחקנים מרטון קוליני ואנה בירו.
ב-31 בינואר 1922 הוצגה האופרטה של וינצה "הכלה של המבורג" ב"תיאטרון העירוני" (ששמו היום תיאטרון ארקל). האופרטה שלו, שלא חסרו בה הצלילים האירדנטיים, אבל הפינלה של המערכה הראשונה, עם הלהיט "את יפה, את יפה, הונגריה" הפך לשיר פופולרי מאוד רק הרבה אחרי מותו של וינצה. השימוש ברגשות הפטריוטיים לא נמנע עקב מוצאם היהודי של המחברים (תמלילן: ארנו קוליני) (אך זה לא הציל את קוליני מגירושו וממותו בשואה).
הניסיון האופראי היחיד של וינצה הוצג ב-29 במרץ 1924 בשם "החזק יותר". דרמה מוזיקלית של מערכה אחת (!). זה היה ניסיון לא מוצלח ומאוחר להעלות את המוזיקה העממית לרמה גבוהה יותר. היצירה השיגה רק שש הופעות בחמישה שבועות ואז נעלמה לצמיתות מהרפרטואר.
יצירותיו נשכחו היום, אם כי וינצה היה אחד מיוצרי האופרטה שהוכשרו היטב לז'אנר. כמה מיצירותיו, עוד בחייו, הגיעו גם לבמות זרות. הכלה של המבורג חודשה מספר פעמים בתיאטרון ארקל עד שנת 1939. מספר הקלטות פטיפון נשמרו, בהן השתתף כמלווה בפסנתר בז'אנרים שונים.
עבודותיו

נשיקה אסורה (אופרטה בשלוש מערכות, תיאטרון קיראי, 8 באוקטובר 1909 )
קולונל לימונדה (מחזמר בשלוש מערכות, תיאטרון קיראי, 5 בספטמבר 1912 )
דודה ליני (פארסה מוזיקלית בשלוש מערכות, תיאטרון הונגרי, 2 במאי 1914 )
הרוזנת הצוענייה (אופרטה בשלוש מערכות, תיאטרון קיראי, 13 במרץ 1920 )
הכלה של המבורג (אופרטה בשלוש מערכות, תיאטרון ארקל, 31 בינואר 1922). )
ה"גרדיאן" (אופרטה בשלוש מערכות, תיאטרון ארקל, 15 בפברואר 1923 )
החזק יותר (דרמה מוזיקלית במערכה אחת, בית האופרה של בודפשט, 29 במרץ 1924)
נשף אנה (אופרטה בשלוש מערכות, תוך שימוש ביצירותיו של רוברט פולקמן, תיאטרון קיראי, 30 בספטמבר 1925)
מיאמי (מעבודותיו של ויקטור יעקובי, תיאטרון האופרטה של בודפשט, 27 בנובמבר 1925)
ברבור הזהב (אופרטה בשלוש מערכות, תיאטרון קיראי, 15 בינואר 1927)
קיש וקיש (אופרטה בשלוש מערכות, תיאטרון ארקל, 22 בינואר 1927)
הטלה זהוב השיער (סגד, 15 בנובמבר 1929)
תפיסת הוסארים (אופרטה בשלוש מערכות, תיאטרון האופרטה של בודפשט, 4 באפריל 1930)
יותר טוב מאשר בבית (תיאטרון האופרטה של קיץ, 1930)
לקריאה נוספת

ברוקהאוז רימן - לקסיקון מוזיקלי. בודפשט, 1985. הוצאת מוזיקה מסת"ב 963-330-540-3
ג'רג' שאנדור גאל - וילמוש שומוג'י : ספר האופרטות. סיפור הרומן של האופרטה. בודפשט, 1976. עמודים 567–568. ISBN 9633301378
קלרה מולנאר: האופרה העממית - תיאטרון ארקל. 1911–1951 . בודפשט, 1998. המוזיאון הלאומי והמכון להיסטוריה של התיאטרון.ISBN 963900051X
מיקלוש סבו: מה שלומך, הונגריה? (1984)
לקסיקון המשחק ההונגרי
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 86460/1891. Névváltoztatási kimutatások 1891. év 10. oldal 7. sor
↑  A házasságkötés bejegyezve a szegedi állami házassági akv. 65/1904. folyószáma alatt.
↑  A hetvenötéves Magyar Állami Operaház. 1884–1959. Budapest, 1959. Magyar Állami Operaház. 170. l.
↑  Gramofon online
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8483 9479  VIAF: 120028643   WorldCat (עם VIAF): 120028643
חוהלו דבורה רדיטפול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באוגוסט 1938 (בת 86) 
 מדינה:  לסוטו 
 מפלגה:  Basutoland Congress Party 
 
חוהלו דבורה רדיטפול (Khauhelo Deborah Raditapole; נולדה ב־7 באוגוסט 1938) היא שרת הבריאות ושרת המשאבים הטבעיים לשעבר בלסוטו. כיהנה גם כחברת הפרלמנט הפאן-אפריקני.
רדיטפול נולדה במסרו ב־7 באוגוסט 1938. לאחר שלמדה בברית המועצות ובארצות הברית חזרה ללסוטו בשנת 1987 על פי הזמנתו של שר הבריאות טום טבאנה. היא החלה את הקריירה הפוליטית שלה כחברה במחוז הבחירות מבוטה בשנת 1993 במפלגת הקונגרס של לסוטו (BCP). בתחילה הוסמכה לשרת הבריאות והועברה למשרד משאבי הטבע. כשהועברה שוב בשנת 1996 התפטרה מתפקידה כשרה, הראשונה מסוגה בלסוטו. כשרה, היא הגדירה את האסטרטגיה לבקרת איידס בשנת 1994 וקיבלה הכרה כאחת שהשפיעה על פרויקט אגן הירדן שהפך לפרויקט סכר מטולונג.
ביוגרפיה

רדיטפול נולדה במסרו ב־7 באוגוסט 1938, אביה היה עובד מדינה. בזמן שסיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר התיכון בסוטולנד בשנת 1959 בלסוטו, אחרי סיום התיכון התחילה את תארה הראשון בברית המועצות. היא זכתה במלגה לתואר ראשון ברוקחות בבית הספר לרפואה בלבוב בין השנים 1962–1967 וסיימה את התואר השני בארצות הברית. היא לא יכלה להיכנס ללסוטו מכיוון שהופצו עליה טענות שהיא הוכשרה לייצר פצצות. יחד עם עמיתיה האחרים היא הייתה פליטה בדאר א-סלאם, טנזניה. היא שימשה כשכירה בבית חולים להוראה בטנזניה. היא הוזמנה ללסוטו על ידי שר הבריאות טום טבאנה, שהפך לראש ממשלת לסוטו. לאחר שחזרה בשנת 1981 עבדה בתאגיד תרופות בלסוטו.
קריירה פוליטית

בתום שלטון החירום בשנת 1992, נבחרה רדיטפול לוועד הפועל הלאומי של מפלגת הקונגרס של לסוטו בקונגרס השנתי הראשון של המפלגה. היא הייתה המועמדת של מחוז הבחירה במבוטה בשנת 1993 מהמפלגה ושמרה על מקומה עד שנת 1998. היא מונתה לשרת הבריאות תחת שלטון נצו מוחלה (אנ'). היא הועברה ממשרד הבריאות למשרד המשאבים הטבעיים בשנת 1995, ושימשה כראש משרד בשנת 1996. במסגרת תפקידה היא לא הייתה מרוצה מתפקוד מוחלה והתפטרה, דבר שלא היה נדיר בלסוטו. לאחר התפטרותה שאפה להיות ראש ממשלת לסוטו הבאה והראשונה, אך מפלגתה לא הצליחה לזכות בקולות הרוב בבחירות הבאות. במהלך שנת 2003 היא התעמתה בתוך המפלגה עם מנהיג המפלגה, ח'ובלה, שזכה בטענתו בבית משפט לפיה ועידת המפלגה שערכה הייתה פסולה. אף על פי כן, היא המשיכה להיות מנהיגת המפלגה בוועידה השנתית ב־28 בפברואר 2004.
תארים בחייה

רדיטפול, כשרת הבריאות, הגדירה את האסטרטגיה לשליטה באיידס בשנת 1994, המגפה שאיימה על אזרחים רבים במדינה. 
היא זכתה להכרה בזכות מעורבותה בפרויקט אגן הירדן, שהפך לפרויקט סכר מטולונג. הפרויקט הבטיח גישה למים נקיים לתושבי לסוטו. היא כיהנה כחברת הפרלמנט הפאן-אפריקני מלסוטו בשנת 2004.
זכריה פילדינג

| --- | --- |
פילדינג בעת החזרה הגנרלית לחצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2024
פילדינג בעת החזרה הגנרלית לחצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2024
 לידה:  1991/1992 (בן 33 בערך) Quorn, אוסטרליה 
 מוקד פעילות:  אוסטרליה אוסטרליה
 עיסוק:  זמר ‏•‏‏ אמן חזותי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרופיל ב-IMDb
 
זכריה פילדינג (באנגלית: Zaachariaha Fielding; נולד ב-1991 או ב-1992) הוא זמר אבורג'יני יליד אוסטרליה. התפרסם בעיקר בזכות היותו הצלע השנייה של הצמד אלקטריק פילדס עם הקלידן מייקל רוס.
שנותיו הראשונות

פילדינג נולד ב-1991 או ב-1992 כבכור מבין תשעה ילדים לאמן רוברט ולקיי לאואה. לאחר שלמד בבית ספר יסודי בקורן, עיר הולדתו, עבר בגיל שמונה למימילי, עיירה אבוריג'ינית קטנה בצפון-מערב דרום אוסטרליה. סבו מצד אביו הועבר על ידי ממשלת אוסטרליה בגיל שלוש לעיר אחרת, ומעולם לא שב למימילי, כחלק מהדור האבוד.
בגיל שבע או שמונה הופיע לראשונה בבית ספרו, כששר את "Blue Suede Shoes" של אלביס פרסלי. לאחר מכן גברה אהבתו למוזיקה, והוא החליט מאותו הרגע שברצונות לעסוק בתחום זה בעתיד. השראתו הגדולה ביותר כשהיה הילד הייתה ויטני יוסטון.
בגיל 13 או 14 עבר לאדלייד לפנימייה. לימים אמר כי המעבר בין ביתו האבוריג'יני לתרבות המערבית היה עבורו קשה. את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר התיכוני וודוויל. הוא למד מוזיקה ילידית במרכז ללימודי התרבות האבוריג'ינית באוניברסיטת אדלייד.
קריירה מוזיקלית

בשנת 2014 הופיע בתוכנית הכישרונות The Voice. הוא הגיע לשלב הגמר, וסיים במקום השני.
מאז 2015 מופיע פילדינג בקביעות עם מייקל רוס כחלק מהצמד אלקטריק פילדס, שמשלב מוזיקת נשמה מודרנית עם מוטיבים מהתרבות האבוריג'ינית. בדצמבר 2018 נחשף כי הצמד עתיד להשתתף ב-Eurovision – Australia Decides, הקדם האוסטרלי לאירוויזיון 2019. ב-9 בפברואר 2019 הופיע על בימת התחרות עם השיר "2000 and Whatever", ודורג במקום השני. במאי מסר את נקודות צוות השיפוט האוסטרלי בגמר האירוויזיון. מאוחר יותר יצא לסיבוב הופעות ברחבי אוסטרליה.
ב-5 במרץ 2024 הוכרז על ידי SBS כי אלקטריק פילדס נבחר לייצג את אוסטרליה באירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה, עם השיר "One Milkali (One Blood)".‏ ב-7 במאי עלה הצמד על בימת חצי הגמר הראשון של התחרות. אוסטרליה לא נמנתה בין עשר המדינות שהעפילו לגמר. מאוחר יותר נודע כי היא דורגה במקום ה-11 עם 41 נקודות.
אמנות

במהלך מגפת הקורונה באוסטרליה התארח אצל משפחתו האבוריג'ינית, והחל לצייר עם אחייניותיו ואחייניו. כשחזר לאדלייד הצטרף לקבוצת אמנים ב-APY Art Center Collective, על מנת לפתח את כישרונותיו באמנות חזותית.
יצירותיו משלבות אלמנטים מסורתיים מהתרבות האבוריג'ינית, תוך התחשבות בסגנונו האישי והשקפת עולמו על העם האוסטרלי. בשנת 2023 הצהיר: ”אני מתאמן בציור בדרך שאין בה חלוקה מגדרית. כצייר איני מסתכל על עצמי כלהט"בי, כאבוריג'יני או כאדם צבעוני. זה לא המקום שאני נמצא בו יותר. אני מסתכל מעבר לדברים האלו”.
אמנות > תערוכות

תערוכתו הראשונה של פילדינג, Zaachariaha Fielding: Gold and Silver Linings, הוצגה לראשונה בגלריות הוגו מישל וז'אן מורפי מנובמבר לדצמבר 2020. ציוריו, יחד עם יצירות הקרמיקה של אלפרד לואו, הוצגו בתערוכה בשם Z mun A Titutjara. היא התקייהמ בגלריית הוגו מישל באדלייד החל מאוקטובר לנובמבר 2023.
קולנוע וטלוויזיה

בשנת 2008 נבחר על ידי באז לורמן לבצע את "Over the Rainbow" בשפה היולנגו בסרטו הקולנועי. בשנת 2010 השתתף ביצירת הפסקול לסרט התיעודי הקצר Ngura Ini Mimili Nya: A Place Called Mimili,‏ המספר על קבוצת ילדים במימילי שמתכוננת להתחרות בפסטיבל הריקודים השנתי של ארנבלה.
בשנת 2018 היה אלקטריק פילדס הנושא של הסרט התיעודי מבית היוצר של SBS/NITV.‏ Voice From The Desert עוקב אחר ביקורו של פילדינג במימילי, שם העלה כמה מאירועי עבר שחווה כילד אבוריג'יני. הסרט הקצר מ-2019, Electric Mimili, בוים על ידי אייזק כהן לינדזי והופק על ידי סיירה שרדר. הוא מתמקד במשפחתו של פילדינג ובחייו של אביו במימילי.
פילדינג ורוס כתבו את השירים "Shade Away" ו-"Don't You Worry", שנכללו לפסקול Top End Wedding משנת 2019.
חוה עציוני-הלוי

אין תמונה חופשית
חוה עציוני-הלוי (נולדה ב-21 במרץ 1934) היא פרופסור אמריטה במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בר-אילן וסופרת העוסקת בכתיבת רומנים תנ"כיים.
ביוגרפיה

נולדה בשנת 1934 בווינה, בירת אוסטריה. בילדותה נמלטה משם עם הוריה בתחילת 1939. במהלך מלחמת העולם השנייה שהתה עם הוריה באיטליה, בחלקן במחנה ריכוז. כאשר כבשו הנאצים את צפון איטליה נאלצה המשפחה להסתתר מפניהם.
ב-1945 עלתה עם משפחתה לארץ ישראל. עד 1948 למדה ב"כפר הנוער הדתי" ולאחר מכן למדה בבית ספר תיכון לילדי עובדים בעפולה. למדה סוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1955 קיבלה תואר ראשון, ולאחר מכן שירתה בצה"ל. בשנת 1969 קיבלה תואר שני באוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "הזדהות יהודית של סטודנטים", ובשנת 1971 קיבלה באוניברסיטת תל אביב תואר דוקטור, על עבודה שכותרתה "דפוסי גישות של סטודנטים ישראליים לירידה מן הארץ: עימות בין שאיפות אינדיבידואליות וזיקות קולקטיביות". את עבודת הדוקטור כתבה בהנחייתו של פרופ' יונתן שפירא.
בשנת 1972 מונתה למרצה לסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1976 עלתה לדרגת מרצה בכיר. בשנת 1978 עברה לאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה. בשנת 1989 חזרה לישראל ומונתה לפרופסור באוניברסיטת בר-אילן, שם היא כעת פרופסור אמריטה. באותה עת חזרה בתשובה.
כתבה ספרים ומאמרים בסוציולוגיה. תחומי העניין שלה הם ליברליזם, דמוקרטיה, אליטות, סוציולוגיה פוליטית, בירוקרטיה וארגונים, שינוי חברתי והחברה הישראלית.
עוסקת גם בכתיבת רומנים תנ"כיים, שבמרכזם נשות המקרא.
נשואה לצבי ולה שלושה ילדים. מתגוררת בתל אביב.
ספריה > סוציולוגיה

מי אתה הסטודנט הישראלי? (יחד עם רינה שפירא), הוצאת עם עובד, ספרית אופקים, תשל"ג.
קשר האליטות והדמוקרטיה בישראל, ספרית פועלים, 1993.
מקום בצמרת: אליטות ואליטיזם בישראל, הוצאת צ'ריקובר, 1997.
ארץ שסועה: האם מלחמת תרבות היא בלתי נמנעת?, הוצאת אריה ניר, 2000.
Social Change: Sources, Patterns and Consequences (with Amitai Etzioni), New York: Basic Books, 1964, revised edition, 1973
Political Manipulation and Administrative Power – A Comparative Study, London: Routledge and Kegan Paul, 1979
Social Change: The Advent and Maturation of Modern Society, London: Routledge and Kegan Paul, 1981
Bureaucracy and Democracy: A Political Dilemma, London:, Routledge and Kegan Paul, 1983
The Knowledge Elite and the Failure of Prophecy, London: George Allen & Unwin, 1985
National Broadcasting Under Siege: A Comparative Study, London: Macmillan, 1987
Fragile Democracy: The Use and Abuse of Power in Western Societies, New Brunswick, N.J.: Transaction Books, 1989
The Elite Connection: Problems and Potential of Western Democracy, Cambridge: Polity Press, 1993
ספריה > רומנים תנ"כיים

כל הרומנים התנ"כיים שכתבה יצאו לאור בהוצאת אריה ניר.
אשת לפידות, 2010 - סיפורה של דבורה הנביאה
אפר על ראשה, 2011 - סיפורה של תמר בת דוד
ולו שתי נשים, 2012 - סיפורן של פנינה וחנה, שתי נשותיו של אלקנה
אל אשר תלכי, 2013 - סיפורה של רות
והמלך לא ידעה, 2014 - סיפורה של אבישג השונמית
שפחתי בחיקך, 2015 - סיפורן של הגר ושרה
כחוט השני, 2016 - סיפורן של בנות צלפחד
ותמאן ושתי, 2017 - סיפורן של ושתי ואסתר
מלכת החידות, 2018 - סיפורה של מלכת שבא.
כי כיסתה פניה, 2019 - סיפורה של תמר (ספר בראשית)
באהבתו אותה, 2021 - סיפורן של נשות יעקב
נסיכות אפלה ואור, 2023- סיפורן של בת פרעה ומרים
חורים ברשת

| --- | --- |
 סוג:  אתר אינטרנט 
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־18 שנים) 
 www.holesinthenet.co.il
 
חורים ברשת הוא אתר חדשות ותכנים בעברית שנפתח כבלוג באוקטובר 2006 על ידי גל מור ועם השנים צמח לגוף מדיה ישראלי המיועד לדור המחובר על פי הגדרתו. המסקרת מגוון נושאים כמו תרבות רשת, חדשנות, סטייל, מדיה, בעלי חיים, בריאות, צילום ועוד. התכנים בערוצי המדיה של חורים ברשת מיועדים לקהל הצורך אותם דרך מובייל ורשתות חברתיות, בהתאם לשינויים בהרגלי הצריכה במדיה בשנים האחרונות.
היסטוריה

בחודש יולי, 2012, חורים ברשת יצא בקמפיין מימון המון דרך הדסטארט במטרה לשדרג את האתר ולהפוך אותו לפלטפורמת חדשות חברתית. הקמפיין גייס יותר מ-209,000 שקלים, הסכום הגבוה ביותר שגויס עד אז לגוף מדיה בישראל.
בחודש מאי, 2015, הכריז חורים ברשת על עסקת פרסום לטווח ארוך עם חברת המלצות התוכן המסחרי "טאבולה", במסגרתה הוסרו כל הבאנרים מהאתר והוחלפו בהמלצות תוכן מסחרי בלבד.
חורים ברשת מפרסם תכנים מדי יום, שנכתבים על ידי כתבי המערכת וכתבים קהילתיים.
בחודש מרץ 2015, נפתחה תוכנית הכתבים הקהילתיים של חורים ברשת. במסגרת תוכנית זו, גויסו כותבים שמתוגמלים על פי צפיות בכתבות שלהם. על פי מודל זה, הכתב לא מקבל תשלום עבור כתיבת התוכן אלא עבור מספר האנשים שהיו באינטראקציה עם התוכן בכל תקופת ההתקשרות שלו עם חורים ברשת. עד כה גויסו שבעה כתבים קהילתיים בסבב הראשון של התוכנית.
בחודש אוגוסט 2015 הכריז האתר על הפסקת השימוש בבאנרים פרסומיים ומעבר לפרסום המתבסס אך ורק על כתבות תוכן הדומות לתוכן המערכתי באתר לצד ציון שם כל מפרסם. בין המפרסמים תכנים במודל הפרסום ב"חורים ברשת" בעבר ובהווה נמנים שטראוס, קוקה-קולה, קולנוע לב, AllJobs והקריה האקדמית אונו.
בחודש אוגוסט 2021 האתר עבר לבעלות חברת BUYPOST  חברה לקידום תכנים ברשת.
הערות שוליים

↑  גל מור, למה "חורים ברשת" אומר שלום ולא להתראות לבאנרים, אתר חורים ברשת, 6 באפריל 2015
↑  חורימבה.נט "חורים ברשת", אתר Headstart,‏ 9 ביולי 2012
↑  רועי גולדנברג, ‏מאאוטבריין לטאבולה: וואלה עובר למערכת המלצת התוכן המתחרה, באתר גלובס, 24 בפברואר 2015
↑  מערכת חורים ברשת, חורים ברשת פותחים את השורות לכתבים חדשים במודל תגמול קהילתי, אתר חורים ברשת, 26 בפברואר 2015
| דגל ישראל אתרי חדשות בישראל |
| --- | --- | --- |
| אקטואליה | דבר העובדים בארץ ישראל • דיגיטל 14 • כאן דיגיטל • הארץ • המקום הכי חם בגיהנום • וואלה • זמן ישראל • חדשות 0404 • חדשות 13 • ישראל היום • ynet • כאן חדשות • מאקו • מגפון ניוז • מידה • מעריב אונליין • News1 מחלקה ראשונה • N12 • עכשיו 14 • רוטר.נט • שיחה מקומית •  שקוף • i24 News |  |
| המגזר הדתי והחרדי | בחדרי חרדים • המחדש • הקול היהודי • חרדים10 • כיכר השבת • כיפה • סרוגים • ערוץ 7 • JDN |  |
| המגזר הערבי | א-סנארה • אל-ערב • פאנט • בוקרא תקשורת |  |
| בידור ופנאי | חורים ברשת • ישראל בידור • פנאי פלוס • Xnet |  |
| מדע וטכנולוגיה וגיימינג | הידען • מזבלה • Geektime • HWzone • GamePro • Vgames |  |
| שונות | ביזפורטל • תיק דבקה • WDG • ONE • GoGay |  |
חיים יעקב לייבוביץ

חיים יעקב (יענק'ל) לייבוביץ (נולד בתשל"א, 1971) הוא נדבן ואיש עסקים חרדי ישראלי.
קורות חיים

נולד בבורו פארק שבניו יורק לברוך מרדכי יהודה ליבוביץ, חסיד סאטמר, ונקרא על שם סבה של אמו, רבי חיים יעקב ספרין, האדמו"ר מקומרנה. למד בישיבת חכמי לובלין בבני ברק, והחל להתקרב לחסידות ויז'ניץ לאחר שנישא ליאכעט בתו של הרב מנחם מנדל פקשר, רב קהילת חסידי ויז'ניץ באלעד. אחר כך הפך לחסיד חב"ד.
לייבוביץ כיהן כסמנכ"ל צעירי אגודת חב"ד בישראל. ב-1996 הוא קישר בין יוסף יצחק גוטניק לבנימין נתניהו לקראת הבחירות לראשות הממשלה ועמד מאחורי הקמפיין "נתניהו. זה טוב ליהודים". בשנת תשס"ג פרש מתפקידו בצעירי אגודת חב"ד.
ב-2003 התחיל לעבוד עם דן גרטלר, כנציג חברת ההשקעות DGI ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו (זאיר לשעבר), במסגרת זו הוא יצר קשרים עם בכירים בממשל האמריקני, בהם מזכירת המדינה לשעבר קונדוליזה רייס, שאף נפגש איתה במסגרת המאמצים להעמיק את היחסים בין קונגו לארצות הברית. ב-2005 עזב את DGI וייסד את חברה בת 'ACC הולדינגס', בה השקיע באופן עצמאי בכריית מחצבים בחיפושי נפט וגז החל לעסוק גם בנדל"ן.
ב-2007 רכש לייבוביץ את בריינסטורם – חברה ישראלית שעוסקת בפיתוח תרופות למחלות שנגרמות מניוון ומתמותת תאי עצב כדוגמת פרקינסון וניוון שרירים, תמורת 5 מיליון דולר במטרה להציל אותה מקריסה, והוא נשיא ומנכ"ל החברה.
ב-2010 זכה לייבוביץ בשותפות עם ג'קי בן-זקן ברישיון ממשרד התשתיות לקידוח "מד אשדוד".
לייבוביץ נשוי ואב לארבעה, גר בשכונת הר נוף בירושלים.
פעילות ציבורית

לייבוביץ הוא תורם קבוע לארגוני חב"ד והמממן הראשי של ארגון מעייני ישראל, הכולל רשת בתי מדרש וכוללים לאברכים מסביב לשעות היממה, והוא מספק לאברכים מלגות חודשיות ומענקים מיוחדים לחגים.
מתומכי קמחא דפסחא של קריית ויז'ניץ בני ברק ומראשי התומכים בפעילות 'שערי הוראה'
בראשות הרב חיים שמרלר לעידוד הלימוד בשולחן ערוך הרב.
הערות שוליים

↑  (ה'תשי"א-ה'תשפ"ב) - משה ויסברג. "החסיד שנולד ימים לאחר פטירת אביו הלך לעולמו",  בחדרי חרדים, ד' תמוז תשפ"ב. Retrieved on Aug 11, 2022.
↑  אימו היא בתה של חנה רחל, בת רבי חיים יעקב ספרין.
↑  הדס שפר, קידוח לייבוביץ' 1, באתר כלכליסט, 18 בפברואר 2010
↑  אפרת נוימן, מחיפושי נפט לביוטכנולוגיה: חיים ליבוביץ רוכש את השליטה בחברת בריינסטורם, באתר הארץ, 4 ביולי 2007
↑  חלוקת הפרסים הגדולה בתבל ב"שערי הוראה" ● גלריה אתר col טבת תשע"ד.
חיים יעקב

הרב חיים יעקב היה רב ופוסק הלכה בצפת ושד"ר במאה השמונה עשרה. מחבר השו"ת סמא דחיי.
תולדותיו

נולד לרבי יעקב דוד באזמיר, שם למד מבחרותו תורה מפי הרב חיים אלפאנדרי השני. עלה לארץ ישראל בעקבות רבו ויחד עם עוד מבני עירו, והתיישב בצפת, שם היה לפחות משנת ה'תע"ז, אז מצינו פסק ממנו משם. בצפת למד תורה כשהגביר משה פאלקון מפרנס אותו.
בשנת ה'תע"ח יצא בשליחות מטעם עירו צפת לצפון אפריקה, ובדרכו זו השיב תשובות רבות לשואליו. בתפ"ט היה באלג'יר, שם הסכים עמו על פסק בענייני הקדשות, הרב רפאל ידידיה שלמה צרור וכן פגש את הרב יהודה עייאש, מחבר ספר בית יהודה, שמכנהו ”איש אלהים קדוש הוא שליחא דרחמנא החכם הכולל כמה"ר חיים יעקב נר"ו” (בית יהודה עייאש, או"ח סימן י"ט). בניסן התפ"א שהה בתוניס, שם נשאל על כשרות שכר תאנים בפסח, בשל הקמח שמפזרים עליהן ועל התרת עגונה. בטבת התפ"ג, היה במראכש, שם נשאל על ידי רב העיר, הרב שלמה עמאר לגבי היתר כלים בהם בושל ספק איסור. כששהה במרוקו, הסכימו שני רבני פאס, רבי יעקב אבן צור ורבי משה בירדוגו, לפסקו בעניין היתר לשלוחי מצווה להתלבש במלבושי גויים בעודם בדרכים כדי שלא ינזקו. הגיע גם למכאנס. במהלך מסעו זה שב לתקופה מסוימת למכורתו, אזמיר.
בשנת ה'תצ"ו, לאחר חזרתו לצפת, יצא בשנית לשליחות מטעם רבני העיר, הפעם לאירופה, יחד עם הרב מאיר די שיגורא. בהגיעו לאמסטרדם, התפעל מבית הדפוס במקום והחליט להוציא את ספריו לאור בעיר.
בשנת התצ"ט חזר משליחותו לצפת, ובשנת התק"א כבר מוזכר כסמכות עליונה בעיר להכריע ולדון בענייני השעה
חיבוריו

שו"ת סמא דחיי (אמסטרדם תצ"ט) ובו ארבעה חלקים ע"פ סדר הטור: וכן "קונטריס על ביאור לשונות הטור והפוסקים זלה"ה" בסוף כל אחד מהחלקים. את רוב התשובות השיב במהלך מסעותיו כשד"ר.
צרור החיים (אמסטרדם תצ"ח) על הי״ד החזקה לרמב״ם.
לספריו הסכימו רבני אמסטרדם הספרדים, הרב דוד ישראל עטיאס, הרב יצחק חיים אבן דנא בריטו, והרב האשכנזי לעיר, הרב אלעזר מקראקא, וכן מהרב רפאל מילדולה, עת שימש רבה של באיון. את ספריו הדפיס במהלך שליחותו האחרונה, בעזרת הרב דוד מלדולה, מחבר שו"ת דברי דוד ובנו של הרב רפאל מילדולה מחבר שו"ת מים רבים.
הערות שוליים

↑  סמא דחיי, סימן א'
1 2  צרור החיים, הקדמת המחבר
↑  סמא דחיי, או"ח שאלה ט
↑  סמא דחיי, אבן העזר א'
1 2  סמא דחיי, יו"ד שאלה א'
↑  סמא דחיי, יורה דעה סימן ז'
↑  סמא דחיי, יו"ד שאלה ד'
↑  יערי, שלוחי ארץ ישראל, עמוד 429
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406681705171  VIAF: 15156989006461002463   WorldCat (עם VIAF): 15156989006461002463
ויליאם מוריס דייוויס

| --- | --- |

 לידה:  12 בפברואר 1850 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  5 בפברואר 1934 (בגיל 83) פסדינה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  גאוגרף, גאולוג ומטאורולוג
 מקום מגורים:  ארצות הברית,
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונטיין ויו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד 
 מוסדות:  הסקר הגאולוגי של ארצות הברית 
 פרסים והוקרה:  מדליית פנרוז (1931)  המדליה הגאוגרפית ע"ש קולום (1908)  מדליית זהב (פטרון) של החברה הגאוגרפית המלכותית (1919)  הפרס הגאולוגי לזכר היידן (1917)  מדליית וגה (1920)  Honorary Fellow of the Royal Society Te Apārangi  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 צאצאים:  Edward Mott Davis 
 תרומות עיקריות
 ייסוד הגאומורפולוגיה הקלאסית, מחזור הסחיפה, ניתוח תצורות הנוף, הוראת הגאוגרפיה הפיזית
 
ויליאם מוריס דייוויס (באנגלית: William Morris Davis‏, 12 בפברואר 1850 – 5 בפברואר 1934). גאוגרף, גאולוג, גאומורפולוג ומטאורולוג אמריקאי, שכונה "אבי הגאוגרפיה האמריקאית". היה פרופסור לגאוגרפיה פיזית ולגאולוגיה באוניברסיטת הרווארד ותרם רבות להוראת הגאוגרפיה במערכת החינוך האמריקאית. היה ממייסדי איגוד הגאוגרפים האמריקאים וחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
רקע משפחתי, ילדותו ושנות לימודיו

ויליאם מוריס דייוויס נולד ב-1850 למשפחה  קוייקרית בפילדלפיה, פנסילבניה הצעיר מבין שלושת ילדיהם של איש העסקים אדווארד מ' דייוויס ומריה לבית מוט. לוקרישה מוט, סבתו מצד אמו, הייתה פעילה למען זכויות הנשים וכן ממתנגדי עבדות השחורים ואף ארגנה "רכבת מחתרתית" שהבריחה עבדים שנמלטו מהדרום צפונה. אביו של דייוויס גורש מקהילת הקווייקרים בשל התגייסותו לצבא הצפון (ה"יוניוניסטים") במלחמת האזרחים האמריקנית והמשפחה כולה עזבה את הקהילה הזו.
כבר מילדותו נמשך דייוויס ללימודי טבע ולרישומים. למד בבית ספר פרטי (וגם מאמו) והצטיין במינרלוגיה, אנטומולוגיה ואסטרונומיה.
בגיל 16 נרשם לאוניברסיטת הרווארד בה השקיע במיוחד בלימודי גאולוגיה. בשנת 1869 סיים לימודי תואר שני וכעבור שנה סיים שם גם את התואר השני בהנדסה.
הקריירה האקדמית

בקיץ של שנת 1869 התלווה דייוויס לפרופסור ז'וזייה ויטני למסע מדעי שנועד למדידת גובהן של כמה מפסגות ההרים במדינת קולורדו. מסע זה היה מקור ההשראה לעבודות השטח בהן עסק כל חייו.
אחרי שנת 1870 עבד שלוש שנים בקורדובה (ארגנטינה) כעוזר של המטאורולוג והאסטרונום בנג'מין גולד, שהקים את המצפה הלאומי של ארגנטינה. בתקופה זו עסק בזמנו הפנוי בחקר חרקי הסביבה. בשובו לבית הוריו נאלץ לעבוד שלוש שנים כמנהל החשבונות של המשפחה. בשנת 1874 היה עוזר שטח של רפאל פאמפלי במסע התצפית אל האוקיינוס השקט הצפוני ובקיץ של שנת 1875 התלווה אל נתניאל ס. שאלר, פרופסור לגאולוגיה מהרווארד, ועסק בעבודות שטח במדינות קנטקי וטנסי. בשנת 1877 אחרי חזרתו מחופשה של מסעות ברחבי העולם (החוף המערבי של ארצות הברית, יפן, סין, הודו, מצרים ומערב אירופה), מונה דייוויס לעוזרו של שאלר בקתדרה לגאולוגיה של אוניברסיטת הרווארד. בשנים 1879–1885 כיהן כמורה זוטר בגאולוגיה וקיבל הערות שליליות מהממונים עליו. עם הזמן שיפר את הרצאותיו והתקדם בסולם הדרגות וב-1890 מונה פרופסור מן המניין לגאולוגיה, תפקיד שבו החזיק עד לפרישתו בשנת 1912.
הוראת הגאוגרפיה

דייוויס היה חבר בוועדה שקבעה את הסטנדרטים של הוראת הגאוגרפיה במערכת החינוך בארצות הברית. ואף כתב בעצמו ספרי לימוד המאוירים בדיאגרמות וציורים המסייעים בלמידה. עם תלמידיו של דייוויס נמנו מארק ג'פרסון, איסאיה באומן, אלסוורת' הנטינגטון ואחרים.