stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנסיך ויליאם, דוכס גלוסטר
חייו

עם לידתו היה ויליאם לשני בסדר הירושה לכתר האנגלי והסקוטי, לאחר אמו, הוא היה אמור לרשת אותה בשלב כלשהו בעתיד. מיד לאחר שנולד העניק לו דודו באמצעות נישואים (אך עדיין בעל קרבת דם) המלך ויליאם השלישי את תואר דוכס גלוסטר (אך לא יצר עבורו דוכסות בפועל), וביולי 1696 הפך אותו לאביר מסדר הבירית בווינדזור. בגיל תשע הוקם עבורו משק בית עצמאי.
לאורך כל חייו הוא סבל מבריאות רעועה. הוא סבל מפרכוסים זמן קצר לאחר שנולד, והוריו חששו כי הוא ימות. הוא התאושש מההתקף, ואן הורתה להעביר אותו לבית קאמפדן שליד קנזינגטון, בו האוויר נחשב נקי יותר. גם עם הגיעו לגיל שלוש הוא לא דיבר או הלך, וגם בשנים שלאחר מכן לא היה יכול לטפס במדרגות בלי עזרה. למרות חולשתו הפיזית הוא נחשב כבעל מחשבה צלולה, ונחשב לבוגר יחסית לגילו. ויליאם חלה יום אחד לאחר מסיבת יום הולדתו האחד-עשר. הרופאים חשדו כי מדובר באבעבועות שחורות, וביצעו את הטיפול המקובל באותה תקופה, שהיה בלתי יעיל ואף מסוכן. ויליאם מת ימים אחדים לאחר מכן. בנתיחה שלאחר המוות התברר כי הוא סבל מהידרוצפלוס, דבר שהסביר את חוסר יכולתו לשמור על שיווי משקל. הוא נקבר במנזר וסטמינסטר.
מותו של ויליאם זירז את החתימה על חוק ההסדר משנת 1701, שנועד להבטיח את המשך השלטון הפרוטסטנטי, ובכך הוביל באופן עקיף להעברתם של הכתר הבריטי והכתר האירי לבית הנובר ב-1714.
הרחוב הראשי בוויליאמסבורג שבווירג'יניה, שנוסדה ב-1699, קרוי על שמו של הנסיך. רחוב הדוכס מגלוסטר הוא שדרה רחבה המשתרעת מבניין הקפיטול, עוברת דרך ארמון המושל, ומסתיימת במכללת ויליאם ומרי.
לקריאה נוספת

Matthew Kilburn, "William, Prince, duke of Gloucester (1689–1700)", Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004.
היכל התהילה של הבייסבול

שחקני המחזור הראשון של היכל התהילה (1936). מימין: וולטר ג'ונסון, כריסטי מת'יוסון, הונוס ואגנר, בייב רות' וטיי קוב
היכל התהילה של הבייסבול הוא ארגון ומוזיאון הממוקם בקופרסטאון שבמדינת ניו יורק בארצות הברית ובו מונצחים שחקני בייסבול, מאמנים, שופטים ואישים אחרים שתרמו לענף בארצות הברית. היכל התהילה נוסד ב-1936, ושלוש שנים אחר כך, ב-12 ביוני 1939, נחנך המוזיאון בקופרסטאון במימונו של תאגיד סינגר.
על פי נתוני המוזיאון, כ-260,000 מבקרים בהיכל התהילה בכל שנה, ולאורך השנים ביקרו בו למעלה מ-17 מיליון איש. מבקרים אלה רואים רק חלק קטן מתוך 40,000 חפצים, 140,000 קלפי הבייסבול ו-3 מיליון פריטי הספרייה (כגון גזירי עיתונים ותמונות) שנמצאים בארכיון של המוזיאון.
נכון לשנת 2023, זכו להיכלל בהיכל התהילה 343 חברים בסך הכול: 241 שחקני המייג'ור ליג, 39 שחקני ליגות השחורים (אנ'), 23 מאמנים, 10 שופטים ו-36 חלוצים ומנהלים. 118 מחברי היכל התהילה הוכנסו לאחר מותם, כולל ארבעה שמתו לאחר ההכרזה על בחירתם. היכל התהילה כולל גם אישה אחת, אפה מנלי - בעלת קבוצה מליגת השחורים.
הליך הבחירה

להיכל התהילה זכאים להיבחר אישים מכל העולם שתרומתם לבייסבול הייתה משמעותית. הקריטריונים לבחירת שחקנים מחייבים שיהיו 5 שנים לאחר פרישה מלאה מקריירה מקצוענית, מאמנים או שופטים צריכים להיות בפרישה במשך לפחות 5 שנים אלא אם הם בני 65 ומעלה, ואילו מנהלים זכאים להיכנס 5 שנים לאחר הפרישה או בהגיעם לגיל 70. איגוד סופרי הבייסבול של אמריקה (BBWAA) אחראי על תהליך ההצבעה העיקרי, כאשר שחקני בייסבול שמקבלים לפחות 75% מהקולות זכאים להיכנס להיכל התהילה.
בעקבות שינויים שהוכרזו ב-2022, הוחלט שהבחירה תתבצע על ידי 3 ועדות משנה מקצועיות שיחולקו לפי תקופות:
שחקנים בעידן הבייסבול העכשווי (1980-היום)
מאמנים, מנהלים ושופטים בעידן הבייסבול העכשווי (1980-היום)
אישים בעידן הבייסבול הקלאסי (לפני 1980)
ציוני דרך חשובים

בפברואר 1936 נבחר המחזור הראשון של היכל התהילה, שכלל חמישה שחקנים - וולטר ג'ונסון (83.6%), הונוס ואגנר (95.1%), כריסטי מת'יוסון (90.7%), טיי קוב (98.2%) ובייב רות' (95.1%), מתוך 47 שחקנים שקיבלו לפחות הצבעה אחת. שיעור הבחירה בקוב היווה שיא ליגה עד שנת 1992, אז נבחר טום סיבר ב-98.8%. עד היום ידועה החמישייה הראשונה בכינוי "חמשת בני האלמוות".
בשנת 2019, המגיש לשעבר של ניו יורק יאנקיז מריאנו ריברה, הפך לשחקן הראשון שנבחר פה אחד להיכל התהילה. הוא שבר את השיא מ-2016 של קן גריפי ג'וניור שנכנס להיכל התהילה עם 99.32% מהקולות.
לאורך השנים נאסרה כניסתם של שחקנים רבים להיכל התהילה, כשהמוכרים מביניהם הם ג'ו ג'קסון ופיט רוז. ג'קסון, שהיה ידוע בכינויו "היחף", היה אחד משמונה שחקני שיקגו וייט סוקס שקיבלו שוחד ממהמרים, בתמורה לכך שיגרמו להפסד בוורלד סיריס. מעורבותו של ג'קסון בשערורייה הובילה לגירוש שלו מהבייסבול. למרות קריירת המשחק המרשימה שלו, שכללה ממוצע חבטות של מעל 350., הוא לא נכנס להיכל התהילה. גם רוז היה אחד השחקנים המפורסמים בתולדות הליגה. עם זאת, הוא הורחק מבייסבול ב-1989 עקב האשמות על הימורי משחקים, כולל כאלה של קבוצתו, סינסינטי רדס, בזמן שהיה גם שחקן וגם מנג'ר. לאורך השנים עלו דיונים האם לשקול מחדש את המקרה שלהם, אך עם זאת, שניהם עדיין לא נמצאו כשירים לכניסה להיכל התהילה.
הערות שוליים

↑  Staff Directory, באתר היכל התהילה של הבייסבול‏, 11 באפריל 2012
↑  Baseball Hall of Fame Inductees, באתר Baseball Reference
↑  Hall of Fame Restructures Era Committee, Frick Award Voting, באתר היכל התהילה של הבייסבול‏, 22 באפריל 2022
↑  The Immortals of Baseball, באתר historynet.com‏, 2 באוקטובר 2017
↑  Mariano Rivera, other Baseball Hall of Fame inductees enter amid fanfare, באתר לוס אנג'לס טיימס‏, 21 ביולי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007355871305171  CiNii: DA08481773  GND: 1086429400  ISNI: 0000 0000 9606 0569  LCCN: n80046102  LNB: 000219153  NKC: xx0110311  VIAF: 141837746   WorldCat (עם VIAF): 141837746
המצאה

ערך זה עוסק בהמצאת פתרון לקושי מסוים. אם התכוונתם לצורה מוזיקלית ("אינוונציה" – "המצאה" – בלועזית), ראו .
הטלסקופ, המצאה מהמאה ה-16
המצאה היא פתרון חדש ובלתי צפוי לבעיה או קושי בעולם המוחשי, הנהגה על ידי אדם הנקרא "ממציא". עם זאת, המצאה עשויה גם להיות חידוש שאינו מהפכני הבנוי מרעיונות הקיימים כבר.
המצאות נחשבות לאחד ממנופיה הגדולים ביותר של הכלכלה, ומדד ראשון במעלה בקביעת מידת ההתפתחות האנושית.
מושגים

בפרקטיקה בתחום הפטנטים ובחוק הפטנטים קיימת הבחנה בין המילה "המצאה" למילה "אמצאה": לראשונה יש משמעות של תהליך מחשבתי שמוביל לאמצאה, דבר מוגמר ומוגדר כגון מוצר או תהליך.
זאת להבדיל מתגלית, שהיא בבחינת הסרת הלוט מעל דבר קיים בעולם המוחשי, שהיה בלתי ידוע עד כה.
פעמים רבות נכרכת תגלית בהמצאה: לדוגמה, גילוים של גלי הרדיו הביא להמצאות רבות המנצלות תגלית זו לקשר רדיו לשם העברת קול, תמונה ונתונים למרחקים גדולים. בדרך כלל יישומה של המצאה מגולם בחפץ מוחשי, אך לפעמים היא מתגלמת בדמות שיטה או תהליך ייצור חדשניים לחפץ ידוע. דוגמה לכך היא שיטת דיואי לקטלוג ספרים בספריות.
השפעתן של המצאות

בין ההמצאות יש כאלה שהשפעתן ממוקדת בתחום מסוים, ואין הן מורגשות מחוץ לאותו תחום. להמצאות אחדות השפעה מרחיקת לכת על רווחתם ואורח חייהם של בני האדם.
העולם התעשייתי המודרני נולד בעקבות המצאות ושכלולים טכנולוגיים אשר תרמו לרווחת היחיד והחברה.
המצאות בעלות השפעה רבה:
המצאת הדפוס, שהחלה את מהפכת הדפוס.
מנוע הקיטור ומכונת הטווייה, שהחלו את המהפכה התעשייתית.
המצאת הטלגרף והטלפון במאה ה-19 איפשרו תקשורת מיידית בין מקומות מרוחקים.
המצאת הרדיו בראשית המאה ה-20 הפסיקה את התלות בכבלים פיזיים עבור תקשורת. היא אפשרה ליצור קשר מילולי מיידי ובין-יבשתי ללא תשתית של כבלים.
המצאת הטלוויזיה במחצית המאה ה-20 איפשרה להעביר תמונות וסרטים למיליוני צופים.
המכונית, ששינתה במידה ניכרת את ניידותו של האדם על-פני היבשה.
הטלפון הסלולרי, שהעניק לאדם יכולת תקשורת כמעט בלתי מוגבלת במקום ובזמן.
תהליך ההמצאה

חשיבה יצירתית היא המקור של כל ההמצאות הגדולות והחשובות.
עם זאת, ההמצאה אינה תהליך פשוט. תומאס אלווה אדיסון, מגדולי הממציאים, אמר: "המצאה מורכבת מאחוז אחד של כישרון ומתשעים ותשעה אחוזים של זיעה".
חשיבה המצאתית שיטתית היא מתודולוגיה לחקר מציאת פתרונות יצירתיים וחקר היצירתיות.
אחת הדרכים להגיע להמצאה היא דרך תהליך של ניסוי וטעייה יחד עם הסקת מסקנות.
חממות להמצאות

עד המאה ה-19 הייתה יצירתן של המצאות פעולה אינדיבידואלית של הממציא בבית המלאכה או במעבדה שלו. מאז הולכת מלאכת ההמצאה והופכת לתהליך ממוסד הנעשה בגופי מחקר ופיתוח גדולים, על ידי קבוצות של חוקרים ומהנדסים.
בתי גידול בולטים להמצאות:
זירוקס פארק
מעבדות בל
מרכזי המחקר של חברת יבמ (נכון לשנת 2008 יבמ מחזיקה בשיא מספר הפטנטים כבר 15 שנים ברציפות).[דרוש מקור]
גוף מרכזי בישראל שעיסוקו מחקר ופיתוח הוא חברת "רפאל" (לשעבר רפא"ל – רשות פיתוח אמצעי לחימה).[דרוש מקור]
בשלהי המאה העשרים נעשה עיסוק נרחב בהמצאות במסגרת מפעלי היי-טק, ובפרט בחברות הזנק (סטארט-אפ).
במדינת ישראל עוסק משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה בעידודן של חברות העוסקות בפעילות שיש בה פריצת דרך טכנולוגית, באמצעות המדען הראשי של המשרד. מקור מימון נוסף למיזמים מסוג זה הוא קרנות הון סיכון. בקידום מחקר ופיתוח בתחום הביטחוני עוסק מפא"ת.
רישום המצאה

בעל המצאה רשאי בדרך כלל לבקש ולקבל עליה פטנט, שהוא זכות קניינית המוענקת על ידי סמכות רישוי הקניין הרוחני בטריטוריה שבה מבקש בעל ההמצאה הגנה. בישראל הסמכות הזו נמצאת בידי רשות הפטנטים. הזכות הקניינית ניתנת לפרק זמן מוגבל, בדרך כלל 20 שנה מיום שהגיש עליה בקשה לפטנט. בתקופה זו זכאי בעל הפטנט לניצול בלעדי של המצאתו. יש ממציאים המתנגדים למערכת הפטנטים ומשתפים את המצאותיהם ללא רישום פטנט (למשל המצאות שמפורסמות באתר "פטנטים חופשיים").
במדינות מסוימות ניתן לבקש ולרשום על ההמצאה זכויות של מדגם תועלת, שהוא סוג אחר של קניין רוחני, מעין פטנט סוג ב', שניתן לרישום בפרק זמן קצר יותר ובעלות נמוכה יותר מאשר פטנט.
ראו גם

המצאת הגלגל
המצאות בישראל
לקריאה נוספת

ד"ר אלכסנדר צ'רנובלסקי, חשיבה המצאתית שיטתית ופתרון בעיות טכנולוגיות, קרוננברג ספרות מקצועית, תל אביב
מתן סטמרי "שניים אוחזין באמצאת שירות – זה אומר אני המצאתיה וזה אומר אני המצאתיה" אתר משפט ועסקים 30.12.2020.
הערות שוליים

↑  גלסברג, אפלבאום ושות', המצאה או אמצאה (2012)
↑  קציעה אביאלי-טביביאן (2003). מסע אל העבר: עולם מודרני נולד, המאה ה-19. תל אביב: מט"ח - המרכז לטכנולוגיה חינוכית.
1 2 3  שמחה גילעם (2004). תקשורת תקבילית ותקשורת ספרתית. תל אביב: מט"ח - המרכז לטכנולוגיה חינוכית.
↑  יואב בן-דב, אילנה שמיר וזהבה כנען (2004). אביב חדש: האנציקלופדיה הישראלית לנוער. הוצאת אנציקלופדיה אביב בע"מ.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558179705171  BnF: cb11932137k (data)  GND: 4015223-6  HDS: 026218  LCCN: sh85067667  LNB: 000060106  NDL: 00563031 
מקלט רדיו
אופניים, המצאה מהמאה ה-19
קובייה הונגרית הומצאה בשנת 1974
הייסטינגס באנדה

הייסטינגס קאמוזו באנדה (באנגלית: Hastings Kamuzu Banda; ‏1898 – 25 בנובמבר 1997) מייסדה ונשיאה הראשון של מלאווי וראש מפלגת הקונגרס של מלאווי. רופא במקצועו. כיהן כנשיא מלאווי מייסודה בשנת 1964 ובמשך שלושים שנים רצופות. מאז 1971 שליט יחיד (דיקטטור). בשנת 1993 הסכים לקיים משאל עם שקבע שבמדינה יתקיימו לראשונה בחירות דמוקרטיות. בבחירות אלה, שהתקיימו שנה לאחר מכן, הודח על ידי בקילי מולוזי. בניגוד לרוב מדינות אפריקה שחברו עם ייסודן לגוש המדינות הבלתי מזדהות, כיוון באנדה את ארצו לאוריינטנציה מערבית. מלאווי שמרה על יחסים דיפלומטיים עם דרום אפריקה והייתה אחת המדינות הבודדות באפריקה שלא ניתקה את יחסיה עם מדינת ישראל לאחר מלחמת יום כיפור. באנדה קידם את החינוך והתשתיות בארצו ברמה גבוהה מהמקובל באפריקה וטיפח שוויון זכויות לנשים. עם זאת, ממשלו עסק ברדיפה ועינויים של מתנגדי משטר ובאנדה עצמו חי חיי פאר וראווה מושחתים, כאשר ארצו התדרדרה להיות אחת העניות בעולם. בארמון הנשיאות שהקים בלילונגווה הבירה, למשל, היו 300 חדרים.
ראש המדינה > דיקטטורה

בממשלה שהקים באנדה הוא החזיק בנוסף לתיק ראש הממשלה את תיקי ההגנה, הפנים, הפיתוח, הבריאות, המסחר והתעשייה, התחבורה והאינפורמציה. באנדה הסביר שהוא אינו יכול למסור תיקים כלכליים רגישים לשרים שלו מכיוון שנציגים זרים ינסו לשחד אותם כדי לקבל זכויות כלכליות שונות והוא אינו יכול לסמוך על שריו שיעמדו בפיתוי. הוא התייחס בזלזול כלפי שריו, עקץ אותם בפומבי ובביקורים בארמונו שלח אותם להשתמש בשירותי המשרתים. באנדה נטל לעצמו סמכויות רבות, התערב בענייני המשרדים של השרים מעל ראשיהם וריכז בידו באופן אישי את כל ענייני הביטחון. מדיניותו של באנדה כלפי פורטוגל הייתה בלתי פופולרית והרגיזה את שריו. כך גם התעקשותו להשאיר בתפקידם יועצים אירופאים, במקום למנות אפריקאים מקומיים. ב-26 באוגוסט 1964 הציגו השרים בפני באנדה רשימה של טענות שלטענתם מעוררות אי שקט בקרב הציבור. אלו כללו גביית כספים עבור טיפולים בבתי חולים, הישארותם של אירופים רבים בתפקידם. ומדיניות החוץ הפייסנית כלפי פורטוגל ודרום אפריקה. בתחילה באנדה הסכים לדרישות השרים והבטיח שהשינויים הנדרשים יבוצעו עד תחילת אוקטובר. אולם בהמשך הגיע באנדה למסקנה שהשרים מייצגים רק את עצמם וב-7 בספטמבר הוא פיטר שלושה שרים. בתגובה לכך, שני שרים נוספים התפטרו. בישיבה של הפרלמנט ב-9 בספטמבר 1964 זכה באנדה לתמיכה גורפת ובמקום השרים המודחים מונו שרים נאמנים לבאנדה. מחוץ לפרלמנט, בקרב העם, הייתה תמיכה רבה לשרים המודחים וברחובות התפתחו מהומות. באנדה הגיב בהנהגת תקנות לשעת חירום.
ב-6 ביולי 1966 קיבלה מלאווי חוקה חדשה שהגדירה אותה כרפובליקה בעלת משטר נשיאותי. באנדה, שהיה מועמד יחיד, נבחר לכהן כנשיא הראשון לכהונה של חמש שנים. לנשיא הוענקו סמכויות רחבות ומפלגת הקונגרס הוכרזה כמפלגה החוקית היחידה, דבר שהפך את משטרה של מלאווי רשמית למשטר חד-מפלגתי. ב-1971 הכריז הקונגרס על באנדה כנשיא לכל ימי חייו. כינויו הרשמי היה "הוד רוממותו נגוואזי דוקטור הייסטינגס קאמוזו באנדה", כאשר נגוואזי פירושו "צ'יף הצ'יפים" והוא הגדיר את עצמו כאביו של העם. ב-1974 העביר את בירת המדינה מהעיר זומבה, ששימשה כבירה הקולוניאליסטית ללילונגווה.
על אף שהחוקה הבטיחה להלכה חירויות אישיות, המדינה התנהלה כמדינת משטרה בה בוצעו מעקבים אחר אזרחים, הונהגה צנזורה על דברי הדואר וציתות לשיחות הטלפון, שנותקו עם השמעת דברי ביקורת על המשטר. באנדה עודד מלשנות ומעקב הדדי של האזרחים אחר מתנגדי משטר. גורמים שנחשדו כאופוזיציה דוכאו באכזריות, נאסרו, עונו, הוגלו ונרצחו. לדבריו של באנדה "כל עניין מענייני המדינה הוא ענייני וכל מילה שלי היא חוק.. מילולית". כל אזרחי המדינה הבוגרים חויבו להיות חברי מפלגת הקונגרס וכל הצעירים, חברי תנועת הנוער המפלגתית, הפיונירים הצעירים. משורות הפיונירים קמה מיליציה חמושה שהשליטה סדר ציבורי ואכפה את הוראות השלטון באלימות ומשורותיהם צמחו גם שומרי ראשו של הנשיא. הצנזורה פעלה על כל דבר ספרות, עיתון או סרט. עמודים נתלשו ממגזינים כטיים מגזין או ניוזוויק שנמכרו במדינה והפצתם של ספרים "בלתי ראויים" רבים נאסרה. גם הפולחן הדתי עבר בקרה ממשלתית. באנדה רדף את בני השבטים הצפוניים ואירופאים שלא נענו להנחיותיו גורשו לצמיתות.
באנדה קיים פולחן אישיות מפותח. כל מבנה ציבור או בית מסחר חויב להציג את דיוקנו הרשמי של המנהיג באופן בולט יותר מכל קישוט אחר. לפני כל סרט קולנוע הוקרנה דמותו ולקראת ביקוריו הרשמיים הוגדר טקס מפורט לקבלת פניו.
באנדה הופיע בציבור לבוש תמיד בחליפה שלושה חלקים אנגלית ובידו אחז שוט טקסי עשוי שיער-סוס. הוא לא דיבר בשפתה הרשמית של המדינה, צ'יצ'ווה ונזקק תדיר למתורגמן.
ראש המדינה > פעילויות לשיפור המדינה

באנדה הדגיש תמיד את מטרתו "די מזון, מספיק בגדים ובתים שאינם דולפים כשיורד גשם" לכל הציבור. באנדה טיפח את זכויות הנשים וקידם את שוויון הנשים במדינה באופן יוצא דופן לאזור ולתקופה. נשים עודדו להצטיינות בלימודים, הממשלה פתחה עבורן משרות רבות והפעילה תוכנית לעידוד נשים לקחת תפקידים מובילים בקהילה ובעסקים.
באנדה אימץ את תורתו של וולט רוסטו להנחלת כלכלה חופשית במדינות מתפתחות. כלכלת המדינה כוונה להיות מספקת את צרכיה, ללא הסתמכות על ייבוא סחורות ושירותים ממדכאיה של אפריקה בעבר. הממשלה מימנה ביד רחבה פרויקטים יזמיים בתחומי התשתיות, החקלאות והמסחר. המימון התבצע על ידי גוף ריכוזי, שהפך עד מהרה למושחת ובלתי-יעיל.
תחום נוסף בו השקיע באנדה מעבר לנהוג באפריקה היה תחום החינוך. ב-1981 הקים באנדה בית ספר פנימייתי דמוי איטון קולג' בשם אקדמיית קאמוזו, אליו הגיע מיטב הנוער. הלימודים במקום התקיימו באנגלית ותלמידי המוסד למדו לטינית ויוונית עתיקה ונאסר עליהם לדבר זה עם זה בצ'יצ'ווה. בוגרי ובוגרות המוסד היוו את התשתית החברתית של המדינה בתחומי הפוליטיקה, הרפואה והכלכלה והוא אחד מבתי הספר הטובים ביבשת עד היום.
ראש המדינה > מדיניות חוץ

על אף הצהרותיו נגד האימפריאליזם קיים קשרים דיפלומטיים עם דרום אפריקה ומשטרה הקולוניאליסטי של פורטוגל במוזמביק, שנחשבו מוקצים ביבשת. כן קיים קשרים עם מדינת ישראל, ביקר בישראל ביוני 1968 (ראש המדינה הראשון שביקר בישראל לאחר מלחמת ששת הימים) ולא ניתק את יחסי מדינתו עם ישראל, כפי שעשו כמעט כל מדינות אפריקה לאחר מלחמת יום כיפור. בשל היותו של באנדה נציג נאמן של המערב בפינה זו של העולם בעת המלחמה הקרה ובשל מצבה הסביר של האוכלוסייה זכה משטרו הרודני להעלמת עין של המערב וליחס סלחני כמו גם לסיוע ביטחוני וערבויות מערביות לסיוע של קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי.
מלאווי הייתה המדינה האפריקנית היחידה שקיימה יחסים דיפלומטיים עם דרום-אפריקה בעת האפרטהייד. פיתוח עיר הבירה לילונגווה התבצע באמצעות קורפורציית הפיתוח של עיר הבירה (Capital City Development Corporation - CCDC) שנסמכה על ממון שגויס מדרום-אפריקה, עליה נשען באנדה יותר ויותר ככל שהכלכלה העולמית התערערה ומדינות רבות סירבו להעביר כספים למשטרו המושחת. תמיכתו בדרום אפריקה עלתה למלאווי באיום הדחה מארגון אחדות אפריקה. באנדה הוקיע את התנהגותם של ראשי מדינות אפריקה בנוגע לאפרטהייד כצביעות ואמר שמדיניותו תורמת יותר למיגור האפרטהייד ממדיניותם. לאחר תום שלטון האפרטהייד, בראשית שנות ה-90, אירח באנדה את נלסון מנדלה במלאווי.
באנדה תמך בממשלה הפורטוגלית הקולוניאליסטית ששלטה במוזמביק ופעל צבאית נגד החזית לשחרור מוזמביק (FRELIMO; פרלימו), תנועה מרקסיסטית שביקשה להשיג עצמאות. לאחר קבלת העצמאות של מוזמביק הורה באנדה לצבאו לתמוך בממשלתה, על מנת להגן על אינטרסים של מלאווי. באנדה נימק את מדיניותו באמירה: "אם זה לטובת האינטרסים של מלאווי, אהיה מוכן לקבל כבן ברית אפילו את השטן." במקביל ובחשאי הפעיל באנדה את חיילי מיליציית הפיונירים על מנת לתמוך במחתרת ההתנגדות הלאומית במוזמביק, שביצעה פעולות גרילה נגד ממשלת מוזמביק בעלת הנטייה הסובייטית, בתמיכת דרום אפריקה. פעילות זו נפסקה רשמית ב-1986 לאחר לחץ שהפעילה על באנדה משלחת בראשות רוברט מוגאבה וקנת קאונדה, אך נמשכה למעשה עוד מספר שנים.
שנות ה-90

עם סיום המלחמה הקרה וירידת חשיבותה של מלאווי כמוצב אנטי-קומוניסטי החלו מדינות המערב ללחוץ על באנדה לכיוון דמוקרטיזציה והתנו המשך סיוע בפתיחות ובמתן דין וחשבון בנושאי זכויות אדם. במהלך 1992 החלה להתגבש אופוזיציה שהורכבה מאנשי כמורה, סטודנטים ומנהיגי איגודי עובדים שקראה לקיום משאל עם לגבי עתידו של המשטר החד-מפלגתי. הגורמים זכו לתמיכת הקהילה הבינלאומית וב-14 ביוני 1993 נערך משאל העם, במסגרתו זכתה ההצעה לדמוקרטיזציה לכ-64% מקולות המצביעים. המעבר למשטר דמוקרטי עבר באופן שקט ומסודר. באנדה לא התנגד לנטילת תואר "נשיא לכל ימי חייו" ורוב סמכויותיו, אך טען שבני עמו ("ילדיו") עוד יתגעגעו לשלטון-הברזל שלו. בדצמבר 1993 פורקה מיליציית הפיונירים ובמאי 1994 התקיימו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות במלאווי, בהן הודח באנדה. עם זאת, מפלגת הקונגרס שהנהיג המשיכה להיות כוח פוליטי מרכזי במדינה.
ב-1995 נעצר באנדה והואשם ברצח חברי הקבינט שלו לשעבר, אך זוכה מחוסר ראיות. ב-4 בינואר 1996 פרסם באנדה מכתב התנצלות לעמו, שהתקבל בפקפוק ובחוסר אמון.
באנדה מת ב-15 בנובמבר 1997 בבית חולים בדרום אפריקה. הלווייתו התקיימה בפאר וברוב-עם. ב-2006 נחנך באתר קבורתו בלילונגווה מאוזולאום מפואר.
לקריאה נוספת

Hastings Banda and T. Cullen Young, Our African Way of Life, United Society for Christian Literature, 1946
הערות שוליים

↑  יוסף פריאל, רצון טוב וידידות במלאווי, דבר, 1 במרץ 1978
↑  מערכת וואלה!‏, רוחות רפאים רודפות את נשיא מלאווי, באתר וואלה, 13 במרץ 2005
↑  משה דור, ההמונים קראו קוואקה!, מעריב, 4 באפריל 1960
↑  האריות לא אכלו את ד"ר באנדה, למרחב, 8 במרץ 1959
↑  שלושה מנהיגי אפריקה המזרחית, הצופה, 27 בפברואר 1959
↑  מצב חירום הוטל על ניאסאלנד בגבור מאבק הכושים לעצמאות, קול העם, 4 במרץ 1959
↑  דן נעמן, נפל הפור בקניה, הַבֹּקֶר, 21 בפברואר 1960
↑  באנדה שוחרר; נועד עם מקלאוד, על המשמר, 3 באפריל 1960
↑  באנדה: הלבנים יוזמנו להישאר, חרות, 13 באפריל 1960
↑  ד"ר באנדה ניצח בבחירות בניאסאלנד, דבר, 17 באוגוסט 1961
משה זאנטאג, ד"ר באנדה מרגיע את המתיישבים הלבנים, הַבֹּקֶר, 22 באוגוסט 1961
↑  דורשים מינויו של ד"ר באנדה כראש ממשלה, קול העם, 7 בספטמבר 1961
↑  הסכם על שלטון עצמי לניאסלנד, על המשמר, 25 בנובמבר 1962
↑  באנדה הושבע לראש ממשלת ניאסאלנד האוטונומית, הַבֹּקֶר, 3 בפברואר 1963
↑  הושלמה הרכבת ממשלת מאלאווי, דבר, 16 ביולי 1964
↑  Colin Baker, Revolt of the Ministers: The Malawi Cabinet Crisis 1964-1965, page 96
↑  Miller, Douglas, Malawi's Lost Years (1964-1994), page 45-46
↑  Miller, Douglas, Malawi's Lost Years (1964-1994), page 52
↑  ד"ר באנדה הדיח חמישה שרים, על המשמר, 9 בספטמבר 1964
↑  ד"ר באנדה מאשים את חברי ממשלתו בקשירת קשר, על המשמר, 18 בספטמבר 1964; המשך
↑  מונו מיניסטרים חדשים במלאווי, הצופה, 11 בספטמבר 1964
↑  Miller, Douglas, Malawi's Lost Years (1964-1994), page 64
↑  אוירת מלחמת־אזרחים במלאווי לאחר פיטורי שרים, דבר, 30 בספטמבר 1964
↑  תקנות תירום במאלאווי, הצופה, 2 באוקטובר 1964
↑  Malawi Tries Ex-Dictator in Murder : Africa: Aging autocrat is one of few among continent's tyrants to face justice for regime's abuses., לוס אנג'לס טיימס, 21 במאי 1995
1 2  רן דגוני, ...וארבעת איי היציבות (טנזניה, זמביה, חוף השנהב ומלאווי), מעריב, 22 באפריל 1984
↑  מ.ד., בתום ביקור חשוב, דבר, 5 ביוני 1968
↑  שאול בן-חיים, נשיא מלאווי, הייסטינגס באנדה, מגיע לישראל לביקור ממלכתי, מעריב, 26 במאי 1968
↑  יוסף פריאל, חידוש היחסים עם מדינות אפריקה בשיחות ארליך - נשיא מלאווי, דבר, 14 בפברואר 1978
↑  דוד ליפקין, פירצה בחומה האפריקאית מול אפרטהייד, דבר, 15 בספטמבר 1967
↑  דוד ליפקין, ניאסאלנד תהיה מאלאוי עצמאית, דבר, 2 ביולי 1964
↑  REUBEN CHIRAMBO (University of Malawi), “OPERATION BWEZANI”: THE ARMY, POLITICAL CHANGE, AND DR. BANDA’S HEGEMONY IN MALAWI in Nordic Journal of African Studies 13(2): 146–163 (2004)
↑  תוצאות משאל העם
↑  Malawi Tries Ex-Dictator in Murder : Africa: Aging autocrat is one of few among continent's tyrants to face justice for regime's abuses., לוס אנג'לס טיימס, 21 במאי 1995
↑  דמוקרטיה במלאווי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349753005171  PLWABN: 9810620106005606  BnF: cb144372546 (data)  GND: 118657003  ISNI: 0000 0000 6328 3555  LCCN: n50082034  NKC: jo2017965520  NLA: 35974981  NLG: 103248  NTA: 119751895  SUDOC: 079860575  Trove: 1169804  VIAF: 28320128   WorldCat (עם VIAF): 28320128 
חנוכת קטר רכבת על ידי באנדה
חנוכת המאוזולאום של באנדה, מאי 2006
הכתום והירוק

הכתום והירוק או הבלבול הגדול (באנגלית: The Orange and the Green, The Biggest Mix-Up) הוא שיר עם אירי המתאר את קורותיו של אדם ממוצא מעורב אירי קתולי ואירי פרוטסטנטי. בכך הוא מתאר באופן הומוריסטי את המתח העדתי באירלנד בין "הירוקים"- הקתולים תומכי איחוד האי האירי כרפובליקה עצמאית ו"הכתומים"- הפרוטסטנטים התומכים בשמירת צפון אירלנד (אלסטר) כחלק מן הממלכה המאוחדת.
השיר נכתב על ידי אנתוני מרפי בליברפול- עיר בעלת אוכלוסייה אירית גדולה בשנות השישים של המאה העשרים הן מן העדה הקתולית והן מן הפרוטסטנטית. למרות שהעיר לא חוותה אלימות עדתית נרחבת בשנות ה"צרות" בעיר הורגש מתח רב, כך לדוגמה בשנת 1958 ניסקל הארכיבישוף הקתולי על ידי המון פרוטסטנטי זועם.
לחן השיר נלקח מאריה אירית עתיקה שאחד השירים שנכתבו לה הוא שיר עם אירי קתולי "לבישת הירוק" בן המאה ה-19 המציין את מרד האירי משנת 1798.
מילים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  תרגום הכתום והירוק אבי היה איש אלסטר, פרוטסטנטי גא הוא היה אמי הייתה נערה קתולית, ממחוז קורק מוצאה, הם נישאו בשתי כנסיות, וחיו באושר רב עד ליום בו אני נולדתי ואז העניינים הסתבכו. פזמון: הו, זה הבלבול הגדול ביותר אי פעם ראיתם, אבי היה כתום ואמי הייתה ירוקה הוטבלתי על ידי אב ריילי, הובהלתי במהירות ברכב להפוך לאיש כתום קטן, הכוכב הנוצץ של אבי הוטבלתי דוד אנתוני, אבל עדיין למרות זאת לאבי הייתי ויליאם בעוד אמי קראה לי פט. עם אמא כל יום ראשון למיסה צעדתי בגאווה, ואז אחרי כן המסדר הכתום ניסה להציל את נשמתי שני הצדדים ניסו לנכס אותי, אבל הייתי רע כיוון- שניגנתי בחליל או ניגנתי בנבל, תלוי איפה הייתי. עכשיו, כשאני הייתי שר שירים מורדים, לשמחת אמי, אבי היה קופץ ואומר "תראה, ילד, זה מספיק ודי", הוא היה אז זורק לי מטבע. והוא יהיה נותן לי לשיר את "החליל הכתום" או על גיבורי הבוין יום אחד קרובי אבי באו אליי לבקר אותי בדיוק בזמן שמשפחת אמ ישבה למטה לתה ניסינו ליישר את ההדורים, אבל כולם החלו להילחם ואני, כנטרלי הדוק, כיסחתי את כולם. עכשיו, ההורים שלי אף פעם לא הצליחו להגיע להסכמה על סוג החינוך שלי הלמידה שלי נעשית בבית, בגלל זה אני כל כך טיפש. כיום שניהם נפטרו, מנוחתם עדן, אבל השאירו אותי כלוא בין בעיית הצבעים הנוראה של הכתום והירוק |  מקור Orange and the Green my father was an Ulsterman, a Protestant was he Me mother was a Catholic, from Kelsey town came she They were married in two churches,lived happily enough Until the day that I was born then things got rather tough CHORUS  Oh, it was the biggest mix-up that you have ever seen My father he was Orange and my mother she was Green Baptized by father Reilly, and rushed away by car To become a little Orangeman, my father's shining star I was christened David Anthony but still in spite of that To my father I was Billy while my mother called me Pat Now, with mother every Sunday to Mass we'd proudly stroll And later on the Orange lodge would try to save my soul Both sides they tried to claim me but I was bad because I'd play me flute or play me harp depending where I was Now, when I'd sing those rebel songs 'twould fill my mother's joy My father would jump up and say ""Now look here Bill me boy That's enough of that stuff!", he'd be tossin' me a coin To sing about the Orange Flute and the heroes of the Boyne Well, one day my father's kinfolk, they came to visit me Too bad my mother's relatives were sittin' down to tea I tried to calm things over as they began to fight But bein' strictly neutral I punched everyone in sight Well, my parents they would not agree about my kind of school The learnin' was all done at home and that's why I'm a fool Now they've both passed on God bless them but they left me caught between That awful color problem of the Orange and the Green. |  |