stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד דינקינס
ראש עיריית ניו יורק

אחד הדברים הראשונים שעשה דינקינס כשנכנס לתפקיד היה תוכנית "עיר בטוחה", להפחתת רמת הפשע והאלימות ברחובות ניו יורק. התוכנית הוכתרה בהצלחה. שיעורי הפשע האלים בניו יורק, שהיו בעלייה מתמדת במשך 30 שנה, ירדו במהירות בזמן כהונתו של דינקינס, יותר מאשר בכל זמן אחר בהיסטוריה של ניו יורק, והמשיכו לרדת גם לאחר מכן. במסגרת התוכנית הוא הגדיל את כוח האדם של משטרת העיר ניו יורק ב-25%, וכן השיג תקציבים ללימודי ערב בבתי הספר בשכונות מצוקה, דבר שמנע מבני הנוער להסתובב ברחובות והקטין את מספר המצטרפים למעגל הפשע.
מאמר משנת 2009 בניו יורק טיימס סיכם את הישגיו העיקריים של דינקינס כראש עיר, בהם:
הישגים משמעותיים בהורדת שיעור הפשיעה בעיר, בין השאר בזכות הגדלת מספר השוטרים.
ניקוי וחידוש טיימס סקוור, כולל שכנוע חברת וולט דיסני לשקם את התיאטרון הישן ברחוב 42.
שיקום דיור רעוע בצפון הארלם, בדרום הברונקס ובברוקלין.
חכירת אצטדיון ספורט מאגודת הטניס האמריקאית ושיקומו.
הקמת מרכזי טיפול בבריאות הנפש.
מדיניות ופעולות שהורידו משמעותית את מספר חסרי הבית בניו יורק.
בחירתו של ראש עיר שחור עוררה בקרב תושבי ניו יורק תקווה לריסון המתחים הבין-גזעיים בעיר, אך תקוות אלה התבדו כאשר פרצו מהומות קראון הייטס בשנת 1991, בהן טיפל דינקינס באופן מהוסס[דרושה הבהרה], וכן מספר אירועי אפליה גזעית שבהם החרימו תושבי ניו יורק עסקים של מהגרים קוריאנים.
דינקינס ניסה גם לפתור את הגירעון הכספי הגדול שבו הייתה שרויה ניו יורק, שהוערך בכ-500 מיליון דולר. הוא העלה את המיסים העירוניים, דבר שגרם להפסד של כ-300,000 מקומות עבודה במגזר הפרטי. בתקופתו חלה גם עלייה במחירי הנפט גולמי והאטה כלכלית כלל-ארצית, ובמשך תקופה בשנת 1991 העירייה לא הייתה מסוגלת לשלם משכורות לעובדיה.
כל אלה גרמו להפסדו בבחירות של שנת 1993 לרודולף ג'וליאני.
קריירה מאוחרת

דינקינס היה פרופסור לענייני ציבור בבית הספר ליחסים בינלאומיים וציבוריים באוניברסיטת קולומביה.
הוא שידר תוכנית שבועית בתחנת רדיו בניו יורק, בה הוא שוחח עם מאזינים.
בשנת 2013 פרסם ספר אוטוביוגרפי על תקופתו כראש עיר.
דינקינס היה פעיל במספר ארגוני צדקה, בהם ארגון המעניק שירותי בריאות לילדים באזורי מצוקה, וארגון שנוסד על ידי נלסון מנדלה התומך בילדיהם של חולי איידס שחורים. בשנת 2013 נבחר להיות חבר מועצת המנהלים של "קרן הג'אז של אמריקה", התומכת בנגני ג'אז ובלוז אמריקאים, בהם כאלה ששרדו את הוריקן קתרינה.
ב-23 בנובמבר 2020, כחודש לאחר מות אשתו ג'ויס, מת דינקינס בגיל 93 מסיבות טבעיות בביתו שבאפר איסט סייד, מנהטן. הם הותירו אחריהם שני ילדים.
הערות שוליים

↑  ארה"ב: ראש עיריית ניו יורק לשעבר, דיוויד דינקינס, מת בגיל 93, באתר מעריב אונליין, 24 בנובמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007347226605171  GND: 133163784  ISNI: 0000 0000 5095 8701  LCCN: nr90013069  NARA: 10575574  NKC: xx0217580  SNAC: w6fk37rm  SUDOC: 106970607  VIAF: 33179954   WorldCat (עם VIAF): 33179954
האיגרת השנייה אל הקורינתים

| --- | --- |

 האיגרת השנייה אל הקורינתים פרק א  האיגרת השנייה אל הקורינתים פרק ט  האיגרת השנייה אל הקורינתים פרק ח  האיגרת השנייה אל הקורינתים פרק י  האיגרת השנייה אל הקורינתים פרק יא  האיגרת השנייה אל הקורינתים פרק יב  האיגרת השנייה אל הקורינתים פרק ז  האיגרת השנייה אל הקורינתים פרק ה  האיגרת השנייה אל הקורינתים פרק ב  האיגרת השנייה אל הקורינתים פרק ו  האיגרת השנייה אל הקורינתים פרק ג  האיגרת השנייה אל הקורינתים פרק ד  האיגרת השנייה אל הקורינתים פרק יג 
 מידע כללי
 מאת:  פאולוס 
 סוגה:  איגרת 
 סדרה
 ספר קודם:  האיגרת הראשונה אל הקורינתים 
 
מקטע מתוך פפירוס 46, המתוארך למאה השנייה או השלישית. כולל את השנייה אל הקורינתים (פרק י"א, פסוק 33–פרק י"ב, פסוק 9).
האיגרת השנייה אל הקורינתים היא איגרת שנכתבה על ידי פאולוס אל הכנסייה הנוצרית בקורינתוס. איגרת זו מהווה אחת מספרי הברית החדשה - ספרי הקודש של הנצרות.
איגרת אחת או מספר איגרות

בעוד שאין מחלוקת בדבר העובדה שפאולוס כתב את האיגרת, המלומדים חלוקים האם מדובר באיגרת אחת או במספר איגרות שחוברו יחד. בעוד שבברית החדשה ישנם שני ספרים המכונים "איגרת אל הקורינתיים" (השני הוא האיגרת הראשונה אל הקורינתיים) - מעיון בספרים עולה כי נשלחו לפחות ארבע איגרות. בפרק ז', פסוק 8 מתייחס פאולוס ל"איגרת הדמעות" - שאינה תואמת את האיגרת הראשונה. איגרת נוספת המוזכרת היא "איגרת האזהרה" המוזכרת בפרק ה', פסוק 9.
יש חוקרים הסבורים כי פרקים י'–י"ג בספר זה הם "איגרת הדמעות", וכי "איגרת האזהרה" שולבה בפרקים א'–ט' (לדוגמה, פרק ו', פסוק 14 עד פרק ז', פסוק 1).
תוכן

מבוא (א',  1–11)
פאולוס מגדיר את שליחותו ומעשיו ואת קרבתו אל הקורינתיים וכנסייתם (א',  12–(ז',  16)
הנחיות לעניין העניים (ח',  1–ט',  15)
הגנה על שליחותו של פאולוס (י',  1–י"ג,  10)
דברי סיום (י"ג,  11–13)
תוכן > מוטיבים מרכזיים

באיגרת השנייה אל הקורינתיים מתייחס פאולוס לעצמו כשליח של ישו המשיח, ומציין כי נשלח על ידי האל. הוא מרגיע את אנשי קורינתוס כי לא יכאיב להם בבקרו, ומבטיח להם כי הוא אוהב אותם. איגרת זו נכתבת על רקע מחלוקות בינו לבין יתר השליחים. באיגרת פאולוס מדגיש את חשיבות ה"סליחה".
הון חוזר

הון חוזר, או הון חוזר נטו הוא ההפרש בין הנכסים השוטפים להתחייבויות השוטפות.
ההון החוזר מתאר את הנזילות לטווח קצר הקיימת בעסק מסוים.
ההון החוזר הוא חלק מההון התפעולי, הכולל בנוסף גם את הנכסים הקבועים כגון מפעלים וציוד.
חשיבותו של ההון החוזר היא ביכולת לזהות באמצעותו מצבים בהם חברה יכולה להיות עתירה בנכסים ובעלת רווחיות, אך להיות חסרת נזילות במידה ולא ניתן לתרגם נכסים אלו למזומנים תוך זמן קצר.
הרכוש השוטף וההתחייבויות השוטפות כוללים שלושה חשבונות בעלי חשיבות מיוחדת.
חשבונות אלו מציגים את תחומי העסק בהם המנהלים הם בעלי השפעה ישירה:
מלאי (נכסים שוטפים)
חשבונות חייבים (נכסים שוטפים)
חשבונות זכאים (התחייבויות שוטפות)
ישנו גם "הון חוזר תפעולי" שהוא חשוב מאוד בתפעול החברה והוא מוגדר כ: מלאי + לקוחות - ספקים.
המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 התאפיין בהקטנת ההון החוזר התפעולי משום שהביקוש למוצרים וסחורות ירד משמעותית, ועל כן מנהלי החברות עסקו בהגדלת אשראי הספקים ככל יכולתם כדי לשפר את נזילות המלאי, כלומר לא היה להם צורך ברכישות מהיצרן או שרכשו פחות מהיצרן, אך כדי למכור נזקקה הפירמה במקרים רבים להגדיל אשראי ללקוחות.
חשיבות נוספת להון חוזר התפעולי היא בהערכת שווי חברות לפי שיטת ה-DCF (שיטת היוון תזרימי מזומנים).
למעשה מדובר בסך הפעילות השוטפת בתזרים מזומנים.
ההון החוזר זה הוא אחד המרכיבים של נוסחת אלטמן (מדד אלטמן) לזיהוי מוקדם של כשל אשראי של חברות.
ההון החוזר הוא אחד ההתאמות שנדרשים לבצע כדי להתאים את רווח החברה לתזרים המזומנים שלה. הוא מייצג למעשה הפרשי עיתוי בין מועד ההכרה בהוצאה לבין מועד התשלום שלו. כך לדוגמה, מלאי מוכר כהוצאה רק כאשר הוא נמכר (כחלק מעלות המכר) אך הוא משולם תזרימית מיד עם רכישתו.
ראו גם

יחס שוטף
הארנה של לוטטיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אמפיתיאטרון רומי, אמפיתיאטרון גאלו-רומי 
 כתובת:  פריז 
 מיקום:  רובע סן-ויקטור 
 מדינה:  צרפת 
 בעלים:  עיריית פריז 
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות רומית 
 קואורדינטות:  48°50′42″N 2°21′11″E﻿ / ﻿48.845°N 2.35306°E﻿ / 48.845; 2.35306
  (למפת פריז מוגדלת) הארנה של לוטטיה(למפת פריז רגילה) הארנה של לוטטיה
 
שרידי הספסלים הצפוניים.
הארנה כיום.
ארנת לוטטיה (בצרפתית: Arènes de Lutèce) היא אחד משני השרידים העיקריים שנותרו מהעיר לוטטיה – העיר הרומית שניצבה באתר בו ממוקמת כיום העיר פריז, בירת צרפת (השריד השני הוא מרחצאות קלוני).
היסטוריה

הארנה הייתה אמפיתיאטרון הממוקם באתר בו ממוקם כיום הרובע הלטיני של פריז.
ככל הנראה הכיל האמפיתיאטרון 15,000 מושבים לצופים שצפו בקרבות גלאדיאטורים. המבנה הכיל עד 17,000 צופים (חלקם במקומות עמידה).
המבנה הוקם במהלך המאה הראשונה, ונחשב לגדול מסוגו. הארנה הייתה מתחם שקוע בעומק של 2.5 מטרים שסביבו במה מוגבהת. בשל כך אין מדובר בתיאטרון רומי קלאסי, אלא בשילוב בין תיאטרון לבין אתר משחקים. במה מקורה שאורכה 41.2 מטרים אפשרה העלאת הצגות, לצד המשחקים שנערכו בתוך הזירה השקועה שבמרכז המבנה.
בדומה לתיאטראות רומים, המושבים בקרבת הבמה שימשו את אצילי העיר, בעוד שהעבדים, העניים והנשים הצטופפו במושבים העליונים. ככל הנראה כוסתה הארנה בבד על מנת להגן עליה מהשמש.
בשנת 280, עת שהותקפה העיר לוטטיה על ידי שבטים ברבריים, פורק המבנה ואבניו נלקחו על מנת לחזק את חומות האיל דה לה סיטה.
לימים האזור השקוע הפך לבית קברות ומולא אדמה בעקבות הקמת חומת פיליפ אוגוסט בשנת 1210 לערך.
שם הארנה נותר במהלך השנים, והאזור סביב הארנה נקרא החל מהתקופה הרומית ועד ימינו בשם les Arènes - "הארנה", אף שמיקום הארנה נשכח.
הארנה התגלתה מחדש על ידי תאודור ואקה (Théodore Vaquer) בעת שהחלו להקים עבודות תחנת חשמלית באתר, בשנת 1860. האתר נחפר עד שנת 1869.
ביוזמת הסופר ויקטור הוגו הוקמה אגודת ידידי הארנה (la Société des Amis des Arènes) שהחליטה לשמר את האתר הארכאולוגית. בעקבות הריסת מנזר בנותיו של ישו (Couvent des Filles de Jésus-Christ), שעמד בסמוך, בשנת 1883, נחשפו חלקים נוספים של הארנה, ובשנת 1896 האתר נפתח לציבור ככיכר ציבורית.
חפירות ארכאולוגיות נוספות נערכו באתר על ידי ז'אן-לואי קאפיטאן החל משנת 1916 ועד סיום מלחמת העולם הראשונה.
כיום האתר מהווה פארק ציבורי.
דניאל אראפ מוי

דניאל אראפ טורויטיץ' מוי (באנגלית ובסוואהילית: Daniel arap Moi;‏ 2 בספטמבר 1924 – 4 בפברואר 2020) היה נשיאה השני של קניה, בה שלט בשנים 1978–2002.
תקופת שלטונו

בתקופת שלטונו חיזק את כוחה הפוליטי של מפלגתו, "האיחוד הלאומי האפריקני של קניה" (KANU), אשר הייתה המפלגה הדומיננטית בקניה מאז זכתה לעצמאות ב-1963. בעוד שתחת שלטונו של נשיאה הקודם של קניה ג'ומו קניאטה (נשיא: 1978-1964, ראש ממשלה: 1963) מפלגה זו שיחקה תפקיד משני בלבד בפוליטיקה הקנייתית, הרי שתחת שלטונו של מוי רוכז הכח המדיני בידי המפלגה, אשר נוצלה על ידו לשם ניטור והשתקה של גורמים אופוזיציוניים. ב-1982 אף הנהיג במדינה משטר חד-מפלגתי בכך שהעביר חוק שאסר על השתתפותן של מפלגות מתחרות בבחירות. ב-1991 נאלץ לבטל חוק זה בשל לחץ של גורמים מבית ומחוץ. לכל אורך שלטונו, הנהיג מוי משטר עריצי, תוך הפעלת כלי דיכוי מגוונים כמו: צנזורה של אמצעי התקשורת המקומיים והזרים, סגירת אוניברסיטאות, מעצר של מתנגדים ללא משפט ועוד. בבחירות של 2002 לא השתתף בשל חוק המגביל את מספר הקדנציות המותרות לנשיא. לאחר בחירות אלו, מפלגתו, לראשונה מאז עצמאותה של קניה, פינתה את מקומה למפלגת "קואליציית הקשת הלאומי" (NARC), ואת משרת הנשיא תפס מוואי קיבאקי.
מוי התנגד לואנגרי מאטאיי ולתוכניותיה, ואנגרי זכתה בפרס נובל לשלום בשנת 2004 וייסדה את תנועת חגורה ירוקה שתכנוניה התפשטו לעולם כולו.
אראפ מוי פרש מן החיים הציבוריים לאחר תום נשיאותו, מלבד הצהרות פוליטיות מעת לעת ושליחות תיווך לסודאן ב-2007, מטעמו של קופי אנאן.
נפטר ב-4 בפברואר 2020.
הערות שוליים

↑  Amnesty USA, 7 February 1991: Medical Concern: Kenneth Matiba(הקישור אינו פעיל)
↑  Jennifer A. Widner, The Rise of a Party-State in Kenya, University of California Press, 1992, pp. 40-60.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012473572105171  BIBSYS: 90367557  BnF: cb12473389q (data)  CiNii: DA05577333  GND: 121926486  ISNI: 0000 0001 1455 239X  LCCN: n81092479  NARA: 10568220  NDL: 00471784  NTA: 073283428  SNAC: w64v9zgz  SUDOC: 079704662  VIAF: 171149066563565601434   WorldCat (עם VIAF): 171149066563565601434 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דניאל אראפ מוי וג'ורג' בוש בניו יורק, 2001
דורת אל-בחריין

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  המפרץ הפרסי 
 קואורדינטות:  25°50′08″N 50°36′20″E﻿ / ﻿25.835587°N 50.605474°E﻿ / 25.835587; 50.605474
 סוג:  ארכיפלג
 שטח:  5 קמ"ר
 גובה מרבי:  0 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  בחריין בחריין
 אוכלוסייה:  1,000 (2010)
 עיר ראשית:  אטול 1 (870 איש)
  (למפת בחריין מוגדלת) מנאמה מוחארק עוואלי רפאע עיסא ג'בל א-דוחן איי חוואר  קטר ערב הסעודית  ערב הסעודית  מפרץ בחרייןדורת אל-בחריין(למפת בחריין רגילה) מנאמה מוחארק עוואלי רפאע עיסא ג'בל א-דוחן איי חוואר  קטר ע ר ב  ה ס ע ו ד י ת  מפרץ בחרייןדורת אל-בחריין
 
דורת אל-בחריין (בערבית: درة البحرين) הוא האי המלאכותי השלישי בגודלו בבחריין אחרי דיאר אל-מוחארק והעיר הצפונית. האיים מרוחקים 40.5 ק"מ מהבירה מנאמה שנמצאת בצפון האי בחריין.
תיאור

בדורת אל-בחריין מלון חמישה כוכבים, מגרש גולף מקצועי עם 18 גומות, 12 גשרים ומעגן לסירות. המעגן נמצא בין שלושה איים ומכסה 0.7 קמ"ר בחלקה היבשתי, עלות הקמתו הייתה 1.3 מיליארד דולר אמריקאי.
הקמת המרינה היא שיתוף פעולה בין החברות "דורת חאליג' אל-בחריין" ו"תאמיר", אחת מחברות היזמות הגדולות ביותר במזרח התיכון. המרינה היא ראשונה מסוגה ומגודלה במפרץ הפרסי.
היסטוריה

בשנת 2002 החלו לתכנן את הפרויקט. העבודה עליו החלה בשנת 2004. בחודש פברואר 2008 הופסקה העבודה על הפרויקט, כאשר יותר מ-2,000 פועלים מחו על שכרם הנמוך והלא הוגן לטענתם. העובדים ישנו במחנה העובדים בזמן העבודה על דורת אל-בחריין והתלוננו על תנאי מחיה גרועים.  השביתה הופסקה בהמשך כאשר הוסכם על תנאים חדשים לעובדים.
גאוגרפיה

שבעה מיליארד דולרים אמריקאים הושקעו בייבוש 15 איים מלאכותיים, שמכסים שטח של 5 קילומטרים רבועים. האיים עוצבו בכוונה תחילה בצורות שונות כדי ליצור הרמוניה במראה האיים. שישה מהם עוצבו כאטולים, חמישה איים עוצבו בצורת דג, שניים נוספים עוצבו בצורת חצי סהר, ושניים קטנים ליד המרינה לא עוצבו בצורה מיוחדת בכוונה תחילה.
אדמיניסטרציה וניהול

איי הארכיפלג שייכים למחוז הדרום. החברה שפיתחה את הארכיפלג הקימה ארגון כדי שינהל את הפיתוח באופן שוטף. ג'וליאן בוטסון מונה למנכ"ל הראשון של המלון באיים.
תחבורה

שני כבישים מחברים את דורת אל-בחריין אל האי הגדול של בחריין.
גלריית תמונות

פוסטר פרסומי לאיים.
מודל של האיים בתערוכה באבו-דאבי, 2007.
תמונת לוויין של דורת אל-בחריין.
הערות שוליים

↑  Durrat Al Bahrain Property Development
↑  Strike hits work at Durrat Al Bahrain, טרייד ערביה, 10 בפברואר 2008
↑  "1,300 migrant workers strike in Bahrain over pay" מיגרנט רייט, 12 בפברואר 2008
↑  1900 Indian workers continue strike in Bahrain, דה אקונומיק טיימס, 11 בפברואר 2008
↑  Bahrain moves to settle 'illegal' strike, אלערביה, 11 בפברואר 2008
↑  "Bahrain strike called off, wages raised", אאוטלוק אינדיה ניוז, 14 בפברואר 2008
↑  מפה
↑  שרה בלאקמן, Top 10 Bahrain mega-projects, איי טי פי ביזנס פאבלישינג, 9 בספטמבר 2009
דנרבציה וראינרבציה

דנרבציה
דנרבציה (Denervation) היא הפרעה בעצבוב של סיבי השרירים.
ראינרבציה היא צמיחה מחודשת של העצבים (המעצבבים את סיבי השריר) אשר נפגעו. יכול להביא לשיפור בתפקוד ובתחושה באזור הפגוע.
הדנרבציה, יכולה לנבוע ממחלות של תאי העצב בחוט השדרה (לדוגמה, פוליומיאליטיס או מחלת הנוירון המוטורי), ממחלות של העצבים ההיקפיים, ממחלות של שורשי העצבים או מחבלות למערכת העצבים ההיקפית. השריר זקוק לעצבוב תקין, לא רק כדי להיות מופעל, אלא העצבוב חיוני להישרדותו. כאשר השריר מנותק מהעצב, סיבי השריר מתחילים להצטמק והם מתנוונים (אטרופיה). הקולטנים לאצטילכולין שמרוכזים באזור הסינפסה, בחיבור עצב-שריר, מתפזרים לכל אורך סיב השריר. בסיבי השריר מתחילות התפרקויות חשמליות עצמוניות (פיברילציות), שניתן לגלותן בעזרת רשמת שרירים חשמלית (EMG). אם תוך מספר חודשים סיבי השריר יעוצבבו מחדש, הם יגדלו ויחזרו לתפקד.
במקרה שהשריר לא יעוצבב בתוך כשנה, יאבדו סיבי השריר ולא ניתן יהיה יותר להפעילם מחדש. על כן בחבלות של העצבים, כאשר נפגעת השלמות האנטומית של העצב, יש לדאוג להחזיר את העצבוב לשריר תוך מספר חודשים. במחלות, שבהן נפגעת מערכת העצבים ההיקפית, כגון מחלת הנוירון המוטורי, קיים תהליך מתמיד של דנרבציה ועצבוב מחדש. סיבי השריר המנוונים השייכים ליחידה מוטורית פגועה (היחידה המוטורית כוללת את תא העצב המוטורי בחוט השדרה, האקסון ושלוחותיו וסיבי השריר המעוצבבים על ידם), יעוצבבו על ידי שלוחות של סיבי עצבים השייכים ליחידות מוטוריות סמוכות. כך במהלך המחלה הולך ומתמעט מספר היחידות המוטוריות, אך אלו ששורדות הולכות וגדלות ומכילות יותר ויותר סיבי שריר. תהליכי הדנרבציה והעצבוב מחדש ניתנים לאבחון בעזרת רשמת שרירים חשמלית ובעזרת ביופסיית שריר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547997405171
הון תרבותי

הון תרבותי הוא מושג המתייחס לעולם הידע והתוכן של היחיד והקבוצה, והוא מתפקד כגורם מרבד, כגורם המשעתק את אי השוויון, ואת עליונותן החברתית של קבוצות מסוימות והנמכתן והדרתן של קבוצות אחרות.
את המונח טבע הסוציולוג הצרפתי פייר בורדייה. בספרו Forms of Capital מרחיב בורדייה את מושג ההון מעבר למושג הכלכלי המציין חליפין חומריים, וכולל בו צורות לא-חומריות ולא-כלכליות של הון: הון תרבותי, הון חברתי והון סימבולי. הוא מסביר כיצד ניתן להשיג סוגי הון, לערוך בהם חליפין ולהמיר אותם בסוגי הון אחרים. מכיוון שהמבנה והחלוקה של ההון מייצגים גם את המבנה הפנימי של העולם החברתי, בורדייה טוען כי הבנת הסוגים השונים של ההון יתרמו להבנת המבנה והתפקוד של העולם החברתי.
בורדייה מבחין בין שלוש צורות של הון תרבותי:
הון תרבותי ממוסד – תעודות אקדמיות והסמכות היוצרות "תיעוד על יכולת תרבותית המעניקות לאוחז בהן ערך קונוונציונלי, קבוע וחוקי ביחס לכוח". אסמכתאות אקדמיות אלה יכולות לשמש ככלי המרה בין הון תרבותי לכלכלי.
הון תרבותי מחופצן (Objectified) – בעלות על טובין תרבותיים, חפצים חומריים כגון חפצי אומנות, ספרים, ציורים, מכשירים או מכונות. ניתן להעריך אותם הן חומרית, כהון כלכלי, והן סימבולית כהון מחופצן.
הון תרבותי מופנם/מגופן (Embodied) – מצוי בתוך האדם, והוא מייצג את ידיעותיו, יכולותיו, ערכיו וטעמו התרבותי. הון מגופן יכול לגדול על ידי השקעת זמן בשיפור עצמי ובלמידה. כאשר הון מגופן נטמע באדם, הוא הופך להביטוס ואינו יכול להיות מועבר בצורה מיידית. כלומר – ההון המגופן הוא מערך התנהגויות (נימוס, דיבור, הליכות וכיוצא בזה) וטעם (בביגוד, חברים, אוכל, תחביבים וכיוצא בזה) של אדם, המעידים על מי שהוא, מהיכן בא, איפה התחנך. הון תרבותי זה, שלא כמו שני האחרים, נרכש רק בתהליך ארוך ומורכב, בעצם במשך כל מהלך חייו של האדם. הפנמת הערכים התרבותיים מתרחשת בעיקר בגיל הילדות, בתהליך החיברות (סוציאליזציה) של האדם, ורק בצורה כזו אותם ערכים יהפכו לחלק בלתי נפרד ממנו. למעשה, סוג ההון הזה הוא המפריד בין מי שנולד למעמד הגבוה לבין מי שהתעשר במהלך חייו וטיפס בסולם המעמדי. ניתן לרכוש הון תרבותי זה רק אם היחיד שרוכש אותם מצויד במערכי-הערכה מנטליים נכונים, ומבין את משמעויות הטובין הללו. זאת מאחר שהסמלים המשוקעים בתוך ההון התרבותי הם תמיד קודים מסוג זה או אחר, ויש תמיד לפענח אותם.
ראו גם

נובו ריש
לקריאה נוספת

שאלות בסוציולוגיה, תרגום מצרפתית: אבנר להב וניצה בן-ארי, תל אביב: הוצאת רסלינג, 2005 [1980].
מ. רגב, הון תרבותי, בתוך: א' רם, נ' ברקוביץ (עורכים), אי שוויון, באר-שבע: אוניברסיטת בן-גוריון, 2006. עמ' 139-133.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4805986-9  NKC: ph639360
דנרי

| --- | --- |

 מדינה:  סנט לוסיה סנט לוסיה
 מחוז:  דנרי
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  3,051 (2001)
 קואורדינטות:  13°54′44″N 60°53′33″W﻿ / ﻿13.912156931466901°N 60.89241027832031°W﻿ / 13.912156931466901; -60.89241027832031
 אזור זמן:  UTC -4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סנט לוסיה מוגדלת) קסטריז גרו איסלט וויו פור סופרייר הים הקריבידנרי(למפת סנט לוסיה רגילה) קסטריז גרו איסלט וויו פור סופרייר הים הקריבידנרי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דנרי (Dennery) היא בירת מחוז הנושא את אותו שם בסנט לוסיה. העיירה שוכנת על החוף המזרחי של האי. הפעילות הכלכלית מבוססת על דיג, חקלאות ותיירות.
הערות שוליים

↑  www.citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545021705171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דניאל אקטע

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באוגוסט 2002 (בת 22) רעננה, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  צ'לנית
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 https://www.danielle-akta.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
דניאל אקטע (נולדה ב-29 באוגוסט 2002 ברעננה) היא צ'לנית ישראלית.
קריירה

דניאל אקטע סומנה על ידי מבקרי מוזיקה ברחבי העולם כאחד מהכישרונות הצעירים המובילים והבולטים בתחום הצ'לו. היא נבחרה על ידי הדיילי גזט כאחד מעשרת המבצעים הטובים ביותר לשנת 2016 לצד הצ'לן הידוע יו-יו מה, ונבחרה על ידי הטיימס יוניון כבחירת המבקרים בתחום המוזיקה הקלאסית לשנת 2016.
דניאל היא סולנית פעילה כבר מגיל צעיר, תלמידתו של פרופ' פרנס הלמרסון באקדמיה למוזיקה ע״ש ברנבוים-סעיד בברלין, שם החלה את לימודיה בגיל 13, כצעירת התלמידים באקדמיה, נכון ל-2021. היא הספיקה להופיע עם תזמורות רבות בישראל ומחוצה לה: הווירטואוזים של מוסקבה בניצוחו של מאסטרו ולדימיר ספיבקוב, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית הלאומית של רוסיה, התזמורת הפילהרמונית של קייפטאון, התזמורת הקאמרית של אינגולשטאדט, התזמורת הסימפונית האסטונית, ודים רפין והפילהרמונית של נובוסיבירסק, התזמורת הסימפונית ירושלים - בסיור קונצרטים ברחבי ארצות הברית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, אנסמבל סולני תל אביב ועוד.
הופעותיה כסולנית כללו קונצרטים על במות רבות, וביניהן: אולם הקרנגי הול בניו יורק, אודיטוריום סטרן, אולם צ'ייקובסקי במוסקבה, אולם הברביקן בלונדון, לינקולן סנטר בניו יורק, המרכז הסימפוני בשיקגו ואולם רוי טומסון בטורונטו.
דניאל היא זוכת מלגה מטעם הקרן הבינלאומית ע"ש ולדימיר ספיבקוב, זוכת הפרס ע"ש אולג ינקובסקי לתגלית האומנותית לשנת 2016 ופרס האמן הצעיר המבטיח שניתן לה על ידי מאסטרו ספיבקוב. כמו כן היא זוכת מלגת הצטיינות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל מאז שנת 2013 המלגה לזכרו של וולפגאנג לאופר.
דניאל מנגנת בצ'לו איטלקי שנבנה על ידי אנריקו אורסלי, אשר הועמד לרשותה על ידי ד"ר משה קנטור, באמצעות הקרן הבינלאומית ע"ש ולדימיר ספיבקוב.
חיים אישיים

דניאל היא בת ללימור (חצוצרנית) ולתמיר (מלחין וחצוצרן), ואחות לאסטל (אבובנית). משפחת אקטע מתגוררת ברעננה.
הערות שוליים

↑  By Geraldine Freedman, Best of 2016: Classical music, The Daily Gazette, December 25, 2016 (באנגלית)
↑  Joseph Dalton, Critic's choice 2016: Classical music, Times Union, ‏3 בנובמבר 2016
1 2 3  N12, ‏הילדה שכבשה את אולמות הקונצרטים, באתר ‏מאקו‏, 15 באפריל 2017
גרגיי נוגראדי

| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1971 (בן 53) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 
גרגיי נוגראדי ב-2020
גרגיי נוגראדי (בהונגרית: Nógrádi Gergely;‏ בודפשט, 7 בפברואר 1971) הוא זמר אופרה יהודי-הונגרי, חזן, סופר, עיתונאי.
קורות חייו

גרגיי נוגראדי נולד במשפחה יהודית כבנו של הסופר גאבור נוגראדי. לפי עדותו:
כאשר היה ברית המילה שלי בבית החולים היהודי בבודפשט,
אמא שלי הזילה דמעה. היא ריחמה עלי על הכאב.
כשהייתי בר מצווה שערך הרב הראשי בעל השם הבינלאומי יוז'ף שווייצר,
אמא שלי הזילה דמעה. היא חששה מזוועות גזעניות אפשריות.
כששרתי לראשונה כחזן מול חמישה עשר אלף איש,
אמא שלי הזילה דמעה. היא שמחה והייתה גאה.
נוגראדי הוא אמן רב צדדי. הוא החל את דרכו כזמר אופרה, אך בינתיים מילא תפקיד כעיתונאי וסופר מוביל במגזינים של חברות הוצאת עיתונים (Presskontakt, Sanoma, Ringier, Active Verlag) והיה מנהל תקשורת ב-Gastroyal Zrt. הוא הופיע באולמות קונצרטים גדולים ברחבי העולם (למשל קרנגי הול, קונצרטחבאו, מרכז תרבות וקונגרסים Liederhalle בשטוטגרט, האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, ארמון האמנים (הו'), ויגאדו). יצאו לאור 15 תקליטורים (CD) וכמה תקליטורי DVD שלו (עד 2023), היה לו תפקיד ראשי בסרטה המוזיקלי Eisikovits של יהודית אלק, הוא נתן קונצרטים בהונגריה עם תזמורת פסטיבל בודפשט, התזמורת הסימפונית של רכבות הונגריה (מ.א.ב), התזמורת הסימפונית סגד, להקת הכליזמרים של בודפשט,, תזמורת הג'אז של בודפשט והופיעה בבית האופרה של בודפשט, תיאטרון האופרטה של בודפשט, תיאטרון צ'וקונאי בדברצן, התיאטרון הלאומי במישקולץ, התיאטרון הלאומי של סגד, תיאטרון סיגליגט בסולנוק, ותיאטרון מילנאריש.
כסופר וככותב שותף כתב 57 ספרים (עד 2023): רומנים עלילתיים וספרות יפה, רומני נוער, כרכי סיפורים קצרים, כרכי דיווחים. בין השנים 2010–2023 קיים אלף מפגשי סופר-קורא ברחבי הונגריה ומחוצה לה, ומאז 2009 הוא סגן נשיא אגודת כישרונות הנוער ההונגרי.
בשנת 2015 בחר בו האיחוד האירופי של החזנים באנגליה כ"קול החזן של אירופה". ב-2016 זכה בפרס "פברוטי היהודי" (The Jewish Pavarotti) בפאלם ביץ'. ב-2017 מונה לשגריר כבוד של התרבות והאמנות ההונגרית בוושינגטון די. סי, ובאותה שנה קיבל את התואר חזן ראשי. בשנת 2018, הסנאטור האמריקני Michael S. Lee העניק לו את ה-Flown Flag capitolium בוושינגטון.
כזמר אופרה, הוא זכה בפרס ראשון בתחרות הזמר גסטי סילביה בנוישטאדט (1995) ובתחרות הזמר דון ג'ובאני בפראג (1995), וכן זכה בפרס שני באופרה הממלכתית ההונגרית ובתחרות הזמר הבינלאומית בוורונה (1996).
מאז נובמבר 2009, הוא משמש כחזן הראשי של בית הכנסת בדרך פרנקל לאו בבודפשט.
הוא ואשתו, רקדנית בלט, הורים לבן סטודנט לרפואה ולבת סטודנטית למשפטים.
התארים שלו

1985–1989 סיום לימודים בבית הספר התיכון Miklós Jurisich בקסג
1989–1991 האוניברסיטה העברית בירושלים, יחסים בינלאומיים ומוזיקולוגיה
1991–1995 אוניברסיטת אטווש לוראנד מגמת חינוך עממי ותוכנית לימודי תיאטרון (שנת תואר שני: 1995)
1992–1995 קונסרבטוריון בלה ברטוק, עיקרי שירה
1995–1996 האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, המחלקה לשירה
1996–1997 האקדמיה הממלכתית למוזיקה של שטוטגרט, המחלקה לשירה
2005–2006 אוניברסיטת פץ' הפקולטה למדע המדינה ומשפטים, חינוך פוליטי
2009–2013 בית המדרש לרבנים בבודפשט, מגמת ליטורגיה וחזנות (BA)
2013–2014 אוניברסיטת פוטסדאם, שנת אורח לדוקטורנט
2012–2019 בית המדרש לרבנים בבודפשט, בית הספר לדוקטורט (השגת תואר דוקטור: 2019)
מבחן כמורה לחינוך מיוחד 2021
כתביו > רומני נוער

וואו! (2004)
קוקולינו - ספר סיפורים (2005)
ספר הילד החכם - יחד עם גאבור נוגראדי (2009)
טקסוס! (2010)
אגנור (2011)
יומנו של בלהש בני (2011)
בעל סל הפלא (2013)
מיסו והקאנו האדום - רומן לצעירים (2014)
חאהו אחי! - אגדה (2017)
הקאנו הקסום (2020)
ספרי לימוד של הדת היהודית 1–4. (2015-2019)
כתביו > עבודות נוספות

איך לעשות פברוטי? - ספר טכני (2004) זמינות מקוונת
ביי-ביי האי - ספר סגנון חיים (על אילדיקו קלאי, ריטה קובן וריטה פסוט) (2005)
ג'רג'י - למה דווקא היא? – זיכרונות (2008) זמינות מקוונת
כאשר מלאך הנקמה בוכה - רומן (2010)
היסטוריות מצמררות - סיפורים קצרים (2015)
המכונאי - סיפורים קצרים (2018)
ברונאר - סוד המירן - רומן (2021)
ברונאר - דמדומי מורטיפרן - רומן (2023)