stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טריי סונגז
ביוגרפיה > Inevitable

לפני שהוציא את אלבומו החמישי "Chapter 5", הוציא ב-28 בנובמבר 2011 סונגז את המיני אלבום "Inevitable" שהגיע למקום ה-23 בארצות הברית ולמקום ה-4 במצעד אלבומי האראנבי וההיפ הופ האמריקאי. מתוך המיני אלבום הוציא סונגז שלושה סינגלים רשמיים- הסינגל הראשון, הבלדה "Top Of The World" שנכשלה בכניסה למצעדים בארצות הברית, הסינגל השני, שיתוף הפעולה עם הראפר פאבולוס בשיר "What I Be On" שהגיע למקום ה-79 במצעד האראנבי וההיפ הופ האמריקאי, והסינגל השלישי והמצליח ביותר מהמיני אלבום, הבלדה "Sex Aint Better Than Love" שהגיע למקום ה-92 בארצות הברית ולמקום ה-6 במצעד האראנבי וההיפ הופ האמריקאי.
ביוגרפיה > Chapter 5

במהלך 2012 הוציא סונגז את אלבומו החמישי "Chapter 5", עליו הוא מספר שהוא מושפע מהמוזיקה של להקות הרוק קינגס אוף ליאון ומארון 5. הסינגל הראשון והמוביל מהאלבום הוא "Heart Attack" שיצא ב-26 במרץ 2012. הסינגל דורג במקום ה-56 במצעד האמריקאי ובמקום ה-5 במצעד ההיפ הופ וה-R&B האמריקאי. הסינגל השני מהאלבום הוא "Two Reasons" שיצא ביוני 2012 והוא שיתוף פעולה עם הראפר T.I.
ביוגרפיה > משחק

בשנת 2013 כיכב ברימייק לסרט "המנסרים מטקסס 3D", ובקומדיה הרומנטית "לטוס אל האהבה" בכיכובה של פולה פטון. בשנת 2018 כיכב בסרט הפשע "אח בדם", בתפקיד סוני, שוטר חדש.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2005: I Gotta Make It
2007: Trey Day
2009: Ready
2010: Passion, Pain & Pleasure
2012: Chapter 5
2014: Trigga
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

2011: Inevitable
2015: Intermission
דיסקוגרפיה > סינגלים

2005: Gotta Make It - דירוג 87 במצעד האמריקאי
2005: Gotta Go - דירוג 67 במצעד האמריקאי
2007: Wonder Woman - לא דורג במצעד האמריקאי
2007: Can't Help But Wait - דירוג 14 במצעד האמריקאי
2008: Last Time - דירוג 69 במצעד האמריקאי
2008: Missing You - לא דורג במצעד האמריקאי
2009: Without You - לא דורג במצעד האמריקאי
2009: Brand New - לא דורג במצעד האמריקאי
2009: I Need A Girl - דירוג 59 במצעד האמריקאי
2009: Sucessful - דירוג 17 במצעד האמריקאי
2009: LOL - דירוג 51 במצעד האמריקאי
2009: I Invented Sex - דירוג 42 במצעד האמריקאי
2009: Say Aah - דירוג 9 במצעד האמריקאי
2010: Neighbors Know My Name - דירוג 43 במצעד האמריקאי
2010: Already Taken - דירוג 109 במצעד האמריקאי
2010: Bottoms Up - דירוג 6 במצעד האמריקאי
2010: Can't Be Friends - דירוג 43 במצעד האמריקאי
2011: Love Faces - דירוג 63 במצעד האמריקאי
2011: Unusual - דירוג 68 במצעד האמריקאי
2011: Out Of My Head - דירוג 40 במצעד האמריקאי
2011: Take Off - לא דורג במצעד האמריקאי
2011: Can't Get Enough - דירוג 52 במצעד האמריקאי
2011: The Way You Move - לא דורג במצעד האמריקאי
2011: Top Of The World - לא דורג במצעד האמריקאי
2011: What I Be On - לא דורג במצעד האמריקאי
2012: Sex Aint Better Than Love - דירוג 92 במצעד האמריקאי
2012: Heart Attack - דירוג 35 במצעד האמריקאי
2012: Two Reasons - דירוג 43 במצעד האמריקאי
2012: Simply Amazing - לא דורג במצעד האמריקאי
2012: Dive In - דירוג 77 במצעד האמריקאי
2013: Fumble - לא דורג במצעד האמריקאי
2014: Na Na - דירוג 21 במצעד האמריקאי
2014: SmartPhones - דירוג 115 במצעד האמריקאי
2014: Foreign - דירוג 84 במצעד האמריקאי
2014: Change Your Mind - לא דורג במצעד האמריקאי
2014: What's Best For You - לא דורג במצעד האמריקאי
2014: Touchin, Lovin - דירוג 43 במצעד האמריקאי
2014: Not For Long - דירוג 80 במצעד האמריקאי
2014: Your'e Mine (Eternal) Remix - לא דורג במצעד האמריקאי
2015: Slow Motion - דירוג 26 במצעד האמריקאי
2015: About You - לא דורג במצעד האמריקאי
טריי סונגז בהופעה ביוני 2010
יאן פיגל

יאן פיגל
יאן פיגל (סלובקית: Ján Figeľ; נולד ב-20 בינואר 1960) הוא פוליטיקאי סלובקי שכיהן כנציב לענייני חינוך, אימון, תרבות ושפות בנציבות האירופית ובתפקידים נוספים בנציבות. החל משנת 2010 היה סגן ראש ממשלת סלובקיה ושר התחבורה, הבינוי ופיתוח אזורי.
תולדות חייו

פיגל נולד בעיר ורנוב נאד טופלו (סלובקית: Vranov nad Topľou) שבמזרח סלובקיה. הוא למד הנדסת חשמל באוניברסיטה הטכנית של קושיצה, בין השנים 1978-1983. עם סיום לימודיו הוא עבד במחקר ופיתוח בחברת ZPA Prešov, בעיר פרשוב.
בשנת 1990 הוא הצטרף למפלגה הסלובקית "התנועה הנוצרית דמוקרטית" (סלובקית: Kresťanskodemokratické hnutie, ר"ת: KDH) ובשנת 1992 נבחר לאספה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית, שם שימש חבר בוועדה ליחסי חוץ. בשנת 1993 מונה לחבר במשלחת הסלובקית למועצת אירופה.
בשנת 1998 פיגל עזב את משרתו הפרלמנטרית ומונה למזכיר המדינה במשרד החוץ. שלא כמו רוב חבריו בנציבות האירופית, פיגל לא הפך חבר קבינט, אולם ניהל את המשא ומתן להצטרפות סלובקיה לאיחוד האירופי עד לשנת 2003. הוא גם ייצג את ממשלת סלובקיה בכינוס האירופי אשר ניסח את חוקת אירופה. הוא שב לכהן באספה הלאומית הסלובקית בשנת 2002 ומונה ליושב ראש ועדת יחסי החוץ, משרה אותה עזב בשנת 2004 לצורך קבלת תפקיד נציב אירופי.
בין השנים 1995-2000 פיגל שימש מרצה ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת טרנבה. הוא נשוי ואב ל-4 ילדים.
תפקידו כנציב אירופי

פיגל שימש לזמן קצר חבר בוועדת פרודי. החל מעת שהצטרפה סלובקיה לאיחוד האירופי, ב-1 במאי 2004 ועד למינויו ל"נציבות בארוסו" ( Barroso Commission) הוא החזיק (במשותף עם הנציב הפיני) בתיק היזמות והמידע בחברה. ממשלת סלובקיה בחרה בפיגל לנציבות בארוסו והוא חבר בה מעת הקמתה. בנציבות הוא ממונה על תיק החינוך, אימון, תרבות ושפות. מינויו לתפקיד זה התקבל באכזבת מה בסלובקיה. פיגל עצמו אמר כי התפקיד לא היווה את "בחירתו הראשונה", אולם הוא מקבלו כ"אתגר".
החל מ-1 בינואר 2007, לאחר שהורחבה הנציבות האירופית עם הצטרפותן של בולגריה ורומניה לאיחוד, הועברה האחריות לתיק השפות לנציב הרומני לאונרד אורבן.
שימוע טרם בחירתו

בעת שנחקר בשימוע שנערך לו טרם בחירתו בפרלמנט האירופי, אמר פיגל כי לצורך מימוש שוק עבודה אירופי אמיתי יש להשקיע יותר בחינוך, באימון מקצועי, בניידות, ובהכרה כלל אירופית בתעודות מקצוע והשכלה. הוא אמר כי קידום החינוך חיוני להגשמת המטרות שהוצבו באסטרטגיית ליסבון, בעת כינוס מועצת אירופה בליסבון בשנת 2000. פיגל אמר לחברי הפרלמנט כי הוא רוצה שכל ילדי האיחוד האירופי ילמדו לפחות שתי שפות זרות בבית הספר, ואף הדגיש את תמיכתו באונסק"ו.
לאחר השימוע קיבל פיגל את תמיכת חברי הפרלמנט במינויו, כאשר הם מתארים את התרשמותם ממנו כ"מספקת בבסיסה" ו"די כדי להעניק לו את תמיכתנו", אולם הוא ספג ביקורת על שלא הרחיק עצמו מן הנוצרים השמרנים ומן הראיה בהם כמסורת התרבותית היחידה.
חזרה לסלובקיה

עם חזרה לסלובקיה בשנת 2009 הוא התמנה לראש "התנועה הנוצרית דמוקרטית" (KDH). בהתאם לתוצאות הבחירות של שנת 2010 המפלגה נכנסה לקואליציה ופיגל התמנה לסגן ראש הממשלה ושר בממשלה החדשה.
הערות שוליים

↑  היא הנציבות האירופית שתקופת כהונתה נקצבה בין התאריכים 22 בנובמבר 2004 ועד 31 באוקטובר 2009, המכונה על שם נשיאה הפורטוגזי, חוזה מנואל בארוסו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811278333505606  GND: 123677467  ISNI: 0000 0000 5736 8405  LCCN: no2003045610  NKC: mzk2005274900  SUDOC: 136825354  VIAF: 32272151   WorldCat (עם VIAF): 32272151
יוסף קרלר

| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1918 האיסין, אוקראינה 
 פטירה:  3 בדצמבר 2000 (בגיל 82) ירושלים 
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל 
 שפות היצירה:  רוסית, יידיש 
 יצירות בולטות:  From a Bird's Cage to a Thin Branch: The Selected Poems of Yosef Kerler 
 תקופת הפעילות:  מ-1935 
 צאצאים:  דב-בר קרלר 
 פרסים והוקרה:  פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש  מדליית העוז 
 
יוסף קֶרְלֶר (בכתיב יידי: קערלער; בכתב רוסי: Иосиф Керлер;‏ 7 באפריל 1918, האיסין, פודוליה, האימפריה הרוסית – 3 בדצמבר 2000, ירושלים) היה משורר יידי סובייטי-ישראלי.
ביוגרפיה

יוסף קרלר (קערלער) נולד בהאיסין שבפודוליה, באימפריה הרוסית (כיום במחוז ויניצה באוקראינה).
בשנים 1930–1934 התגורר עם הוריו בקולחוז יהודי בקרים. בשנים 1934–1937 למד בתיכון יהודי למכונאות באודסה. שם גם למד ספרות יידיש וכתיבה יוצרת. ב-1935 החל לפרסם שירה בעיתון "אָדעסער אַרבעטער". ב-1937–1941 למד בסדנה תיאטרלית שליד "גאסעט" (התיאטרון היהודי הממלכתי במוסקבה), ובסיומו התגייס לחזית המלחמה כחייל מתנדב בצבא האדום. ב-1944 שוחרר לאחר פציעה קשה. באותה השנה התפרסם ספרו הראשון, "פאר מיין ערד", בו שולבו בעיקר שיריו מחזית המלחמה. המשורר היה חבר במערכת ביטאון הוועד היהודי האנטי-פשיסטי, "אייניקייט" ("אַחְדוּת"), ובביטאון איגוד הסופרים בברית המועצות, "סאוועטיש היימלאנד" ("המולדת הסובייטית"). למד בפקולטה לפילולוגיה של האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה (מ.ג.או.). ב-1947 עבר לבירוביג'ן, שם עבד בעיתון "ביראבידזשאנער שטערן" ("כוכב בירוביג'ן" – כשם העיתון בשפה הרוסית ״כוכב בירוביג'ן״). ספרו השני שנמסר לדפוס לא התפרסם מעולם: באפריל 1950 נעצר משום שפרסם בעיתון מחאה על כך שהשלטונות נתנו הוראה להפסיק ללמד יידיש בבתי הספר של המחוז היהודי האוטונומי. הוא נידון לעשר שנות מאסר במחנה מהדרגה הקשה בגין פעילות "בורגנית-לאומנית", והוגלה לווֹרְקוּטָה (Воркута) שברפובליקת קומי, מעבר לחוג הארקטי.
ב-1955 זוּכּה קרלר, וחזר למוסקבה, בה יצא לאור בשנת 1957 קובץ שיריו בתרגום לרוסית: "הכרם של אבי" (ברוסית: Виноградник моего отца). חלק מן השירים בספר זה היו אלה שכתב בהיותו במחנה המעצר, והוא הסווה אותם כשירים מן הגטו הנאצי. בשנת 1965 התפרסם "רוצה להיות טוב-לב" (ברוסית: Хочу быть добрым). בהיעדר עיתונות ביידיש (כתב העת ,סאוועטיש היימלאנד" הופיע רק ב-1961) כתב קרלר קטעים פופולריים ושירים לזמרים ושחקנים ידועים. טקטסים שלו הולחנו על ידי זינובייב קומפניץ, מ. טבצ'ניקוב, ולדימיר שאינסקי ואחרים. שירים אלה בוצעו על ידי הזמרים היהודים הנודעים, בהם נחמה ליפשיץ, אנה גוזיק, מיכאל אלכסנדרוביץ', מיכאל אפלבאום וזינובי שולמן, והופצו בתקליטים.
בשנות השישים התחיל קרלר במאבק על היציאה לישראל, פרסם שירים בגלוי, תחת שמו, בעיתון האמריקאי בשפה היידית "פארווערטס" ("קדימה"), בכתב העת הישראלי "די גאלדענע קייט" ("שרשרת הזהב"), וב"סאמיזדאט" (Самиздат) היהודיים. שירו על-אודות תחילת מלחמת ששת הימים פורסם בעיתונות הישראלית למחרת יום חיבורו. בשנת 1970 קרא קרלר בפני קבוצת עיתונאים זרים את מכתבו הפתוח לממשלת ברית המועצות ובו דרישה לאפשר ליהודי ברית המועצות חופש עלייה.
במרץ 1971 עלו יוסף קרלר ומשפחתו לישראל, ותוך זמן קצר יצא בה לאור ספרו, אשר הועבר מברית המועצות עוד קודם: "געזאנג צווישן ציין" (עם הקדמה מאת דב סדן; זכה בפרס איציק מאנגר). ספר זה כלל כמעט את כל השירים שכתב קרלר בגולאג. לאחר מכן התפרסמו הקבצים "זעט איר דאך" (1972), "צוועלפטער אויגוסט 1952" (1978; על רצח פעילי התרבות היהודית בברית המועצות), "די ערשטע זיבן יאר" (1979), "הימלשאפט" (1986), "געקליבענע פראזע" (1991), "אבי געזונט" (1993), "שפיגל כתב" (1996; קובץ השירים המשותף עם בנו, בוריס קרלוב) ו-"דווקא איצט" (2005).
את יצירתו של קרלר מייחדים כנות הרגש הקרובה לשירה העממית, בהירות הדימוי הפואטי ומתח רגשי גבוה. שיריו תורגמו לשפות עברית, רוסית, גרמנית, אנגלית, ספרדית, אוקראינית, הולנדית, פולנית ועוד. החל מ-1973 ערך קרלר שנתון בשם "ירושלימער אלמאנאך" (בשנות חייו האחרונות בשיתוף עם בנו דב בר (בוריס) קרלר). דב בר קרלר גם הוא משורר יהודי ביידיש ופילולוג (שמו הספרותי הוא בוריס קרלוב).
יצירותיו ביידיש

פאר מיינ ערד ["למען אדמתי"], מוסקבה: דער עמעס, 1944.
דאס געזאנג צווישן ציין ["השירה שבין השיניים"], תל אביב: פארלאג י.ל. פרץ, תשל"א.
זעט איך דאך ... ["אתם רואים, בכל זאת..."], תל אביב: פארלאג י"ל פרץ, תשל"ב.
12טער אויגוסט 1952 ["12 באוגוסט 1952"], ירושלים: תשל"ח-1978.
די ערשטע זיבן יאר ["שבע השנים הראשונות"] ירושלים, תשל"ט.
הימלשאפט: בלעטלעך פראזע און לידער ["שמַים: סיפורים ושירים"], ירושלים: ירושלימער אלמאנאך, 1986.
געקליבענע פראזע: עסייען, זכרונות, דערציילונגען ["פרוזה נבחרת: מאמרים, זכרונות, סיפורים"], ירושלים: ירושלימער אלמאנאך, 1991.
אבי געזונט: לידער פון היינט און פון נעכטן ["העיקר הבריאות: שירים מהיום ומאתמול"], ירושלים: 1993.
שפיגל כתב: געציילטע לידער ["כתב ראי: שירים ספורים"], ירושלים: ירושלימער אלמאנאך, 1996.
דווקא איצט: פון די לעצטע און אנדערע לידער ["דווקא עכשיו"], ירושלים: ירושלימער אלמאנאך, 2005.
יצירתו בתרגום לעברית

הזמר בין השנים. מבוא מאת דב סדן; תרגם מיידיש: יעקב שופט, תל אביב: חלונות, 2000.
הערות שוליים

↑  ראו גאיסין, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית).
↑  דב בר קרלר, יוסף קרלר, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית).
↑  אברהם רותם, פרס איציק מאנגר הועבק ל־4 יוצרים בלשון אידיש, מעריב, 27 באפריל 1971
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276943305171  GND: 1073925692  ISNI: 0000 0000 7255 2323  LCCN: n84030130  NTA: 331004720  SELIBR: 66771  VIAF: 71809638   WorldCat (עם VIAF): 71809638
יוקולסאו אאו פיולום

| --- | --- |
זרימתו של יוקולסאו אאו פיולום במכתש שלמרגלות מפל הפרגילספוס (Hafragilsfoss)
זרימתו של יוקולסאו אאו פיולום במכתש שלמרגלות מפל הפרגילספוס (Hafragilsfoss)
 מידע כללי
 אורך:  206 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  183 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  7,380 קמ"ר
 מוצא:  הקרחון ואטנאיוקול (Vatnajökull) שבדרום-מזרח איסלנד
 יובלים:  Kreppa 
 שפך:  הפיורד יוכסארפיורדור (Öxarfjörður) (ים גרינלנד)
 מדינות באגן הניקוז:  איסלנד
 
מפלי דטיפוס שעל יוקולסאו אאו פיולום, 2008
יוקולסאו אאו פיולום (באיסלנדית: Jökulsá á Fjöllum) הוא הנהר השני באורכו באיסלנד. אורך הנהר 206 קילומטרים והוא מנקז שטח של 7,380 קמ"ר (הנהר עם אגן הניקוז הגדול ביותר באיסלנד). ספיקתו הממוצעת של הנהר היא 183 מ"ק לשנייה.
מוצאו של יוקולסאו אאו פיולום הוא הקרחון הגדול ביותר באיסלנד — ואטנאיוקול (Vatnajökull), שנמצא בשטח הפארק הלאומי ואטנאיוקול בדרום-מזרח הארץ. מהקרחון הנהר זורם צפונה אל רמת איסלנד. עם כניסתו לרמה, הוא זורם ברכס ההרים קוורקפיול (Kverkfjöll), שם התוואי שלו מהווה את גבולם המזרחי של שדות הלבה הנרחבים הולוהּראון (Holuhraun) ואודדהּראון (Ódáðahraun). בהמשך, הנהר יוצר ברמה את המפלים סלפוס (Selfoss), דטיפוס (Dettifoss) והפרגילספוס (Hafragilsfoss). דטיפוס הוא המפל הגדול ביותר באירופה.
יוקולסאו אאו פיולום יוצא לשפלה בצפון-מזרח הארץ. באזור זה, אפיקו של הנהר מסתעף לדלתה והתוואי שלו משתנה באופן תדיר. יוקולסאו אאו פיולום נשפך אל ים גרינלנד בפיורד יוכסארפיורדור (Öxarfjörður).
היסטוריה גאולוגית

תוואי הנהר יוקולסאו אאו פיולום עוצב במידה רבה על ידי מרוצות קרחון — שיטפונות אדירים שמקורם בהתכת הקרחון ואנטאיוקול כתוצאה מהתפרצותו של הר הגעש התת-קרחוני ברדרבונגה. שלושת השיטפונות שחרצו את תוואי הנהר ברמת איסלנד התרחשו לפני 9,000, 5,000 ו-2,000 שנה, ויחד הם ארכו ימים ספורים בלבד.
השיטפונות יצרו בתוואי הנהר את המפל הגדול באירופה — דטיפוס, וכן את הקניון יוקולסאורגליופור (Jökulsárgljúfur) שהמפל נופל בו ואת הקניון אאוסבירגי (Ásbyrgi). בשיא השיטפונות, ספיקתו של זרם הנהר הייתה 900,000 מ"ק לשנייה (לשם השוואה, ספיקתו הממוצעת של הנהר אמזונאס היא 209,000 מ"ק לשנייה).
בעידנים גאוגלוגיים קדומים, הפיורד יוכסארפיורדור (Öxarfjörður) בצפון-מזרח איסלנד — בו הנהר נשפך אל ים גרינלנד — חדר עמוק יותר מאשר היום אל היבשה. יוקולסאו אאו פיולום הקטין את עומק חדירת הפיורד ליבשה על ידי גרופת החול שהביא מרמת איסלנד ויצר שטח משולש בגודל 300 קמ"ר בשם סנדור (Sandur), בו האפיק שלו מסתעף לדלתה לפני השפיכה לים. בגלל הקרקע החולית, אפיקו של הנהר באזור משתנה תמיד.
טיל נגד קרינה

AGM-88 הארם נישא מתחת לכנף F/A-18C הורנט.
טיל נגד קרינה (באנגלית: Anti-Radiation Missile ובראשי תיבות: ARM) הוא טיל שתוכנן לגלות קרינה הנפלטת ממכ"ם ולהתביית עליה. טיל זה משמש בדרך-כלל במשימות דיכוי הגנה אווירית שמטרתן היא לפגוע במערכי ההגנה האווירית של האויב בפתיחת העימות, על-מנת להגדיל את סיכויי השרידות של גלי התקיפה הבאים. טילים אלו יכולים לשמש גם כדי לשתק סוללות טילי קרקע-אוויר (טק"א) או לפגוע במכ"מים של יחידות בקרה אווירית במהלך פשיטה אווירית. לאחר נטרול המכ"ם באמצעות טיל נגד קרינה, ניתן להשתמש בפצצות מצרר כדי לנטרל גם את מוצב השליטה, משגרי הטילים וכו', על-מנת לוודא שאתר הטק"א לא ישוב לפעולה.
טילים נגד קרינה מוקדמים כמו ה־AGM-45 שרייק לא היו מתוחכמים במיוחד. הם היו מתבייתים על מקור הקרינה ומתפוצצים בקרבתו. מפעילי סוללות טק"א מיומנים למדו לכבות את המכ"ם כאשר טיל נגד קרינה נורה לעברו, ומאוחר יותר להדליקו שוב, ובכך הפחיתו מיעילות הטיל. דבר זה הוביל לפיתוחם של טילים מתוחכמים יותר כמו ה־AGM-78 סטנדרד ארם וה־AGM-88 הארם, המכילים מערכת ניווט אינרציאלית (INS). מערכת זו מאפשרת להם "לזכור" את מיקומו של המכ"ם גם אם הוא כבוי ואינו משדר ולהמשיך לטוס לעברו. הסיכוי לפגוע במכ"ם פוחת ככל שהמכ"ם כובה מוקדם יותר, אולם עקב מהירותו הגבוהה של טיל ההארם והרקטה חסרת העשן המניעה אותו, סביר להניח כי יוכל לסגור את הטווח משמעותית לפני שניתן יהיה לגלות את שיגורו, דבר המקנה לו סיכוי טוב לפגוע במכ"ם גם בנסיבות כאלו.
לטיל האלארם הבריטי ישנה יכולת נוספת - "שיטוט". מצנח מאפשר לו להאט את צלילתו עד אשר המכ"ם מופעל שנית. ה־AGM-136 טסית רינבאו היה אמור לפעול באופן דומה. היה זה טיל שיוט קטן המשוגר מהאוויר שיכול היה להיות משוגר לעבר מכ"ם קורן או לעבר אזור שמאמינים כי קיימים בו מכ"מי טק"א מוסתרים. במידה והמכ"ם כובה, הטסית רינבאו היה משוטט, בעזרת מנוע הסילון הקטן שלו, עד אשר המכ"ם היה מופעל. התוכנית בוטלה ב־1991 עקב אילוצי תקציב.
היבט תכנוני נוסף של טילים נגד קרינה מודרניים, מלבד הטווח (שצריך להיות גדול יותר מהטווח של מערכת הטק"א שהוא משוגר נגדה) הוא המהירות. ישנם טילי קרקע-אוויר המסוגלים להאיץ למהירויות גבוהות (אפילו עד מאך 10), מה שמחייב את הטיל נגד הקרינה לטוס במהירות גבוהה. לטילים המשוגרים מכלי טיס יש יתרון על הטק"א כיוון שהטק"א צריך לטפס ממצב מנוחה בגובה פני הקרקע.
בישראל פותחו מערכות לשיגור טילים נגד קרינה מהקרקע: הכחלילית לשיגור טילי AGM-45 שרייק והקרס לשיגור טילי AGM-78 סטנדרד ארם.
מציאת מיקום במרחב

כדי שהטיל יוכל לדעת היכן מיקומו יחסית למקור הקרינה (המכ"ם) הנייח, או לחלופין, היכן מקור הקרינה ביחס אליו, הטיל עושה שימוש במדידות זמן קליטת הפולס אלקטרומגנטי (כשאלומת המכ"ם חולפת על פניו) ממספר מיקומים שונים במסלולו. השיטה בעלת עקרונות דומים לשיטת טריאנגולציה.
נניח לשם פשטות מקרה של מכ"ם דו־ממדי. נניח שהטיל קלט אותות בזמנים  t_{1},t_{2},t_{3}, ושהמהירות הזוויתית של סריקת המרחב על ידי מכ"ם המטרה ידועה. כיוון שמשך הסריקה של 360 מעלות על ידי המכ"ם ידוע ונסמנו T, מדידת  t_{2}-t_{1}-T מאפשר לדעת את השינוי הזוויתי במיקום הטיל במערכת צירים שראשיתה ממוקמת בתחנת המכ"ם, שנסמנו  \theta . לפיכך מיקום התחנה  O הוא אחד מאוסף כל הנקודות האפשריות עבורן תיווצר זווית כזו (הזווית  \theta ) בין הקווים המחברים בין הנקודה לשני מיקומי הטיל  A ו- B מהם נתבצעה המדידה (הטיל מצויד במערכת ניווט אינרציאלית המאפשרת לו לדעת היכן הוא נמצא בכל רגע נתון), כלומר עבורם זווית  AOB שווה  \theta . מקום גאומטרי זה הוא מעגל (והזווית הנ"ל היא זווית היקפית במעגל זה). חישוב זהה עבור הזמנים  t_{2} ו-  t_{3} מאפשר לשרטט מעגל נוסף, וחיתוך המעגלים הנ"ל הוא מיקום התחנה המבוקש.
ראו גם

נשק מונחה
ויילד ויזל
אילוסטרציה של חיתוך קשתות המחושבות ממדידות הזמן
טייסת 114

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  "טייסת מובילי הלילה"
 כינוי עבר:  "טייסת הסופר פרלון"
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  מסוקי תובלה
 בסיס האם:   בסיס תל נוף
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  ינואר 1966 – 4 ביולי 2023 (כ־57 שנים)
 התמזגה לתוך:   טייסת 118
 מלחמות:    מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון    מלחמת לבנון השנייה    מבצע צוק איתן
 נתוני היחידה
 ייעוד:  תובלה, הנחתת כוחות, ציוד וחילוץ נפגעים.
 כלי טיס בעבר:  CH-53 סי סטאליון ("יסעור")  אירוספסיאל SA-321K סופר-פרלון ("צרעה")
 
מסוק יסעור של טייסת 114
טייסת 114, המכונה גם "טייסת מובילי הלילה" (ובכינויה הקודם "טייסת הסופר פרלון") הייתה טייסת מסוקי חילוץ ותובלה של חיל האוויר הישראלי. עד לסגירתה הפעילה הטייסת מסוקי CH-53 סי סטאליון ("יסעור"), קודם לכן הפעילה מסוקי סופר פרלון. הטייסת נסגרה ב-2023.
מפקדי הטייסת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש להשלים מידע על מפקדי הטייסת החסרים ברשימה שלהלן החל משנת 2014.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| חיים נווה | ינואר 1966 – אפריל 1969 | מפקדה הראשון של הטייסת |
| אברהם פרי | אפריל 1969 – ינואר 1971 | מפקד הטייסת בעת מבצע תרנגול 53 |
| יובל אפרת | ינואר 1971 – דצמבר 1972 |  |
| ראובן לוי | דצמבר 1972 – יולי 1974 |  |
| אריה בן ארי | יולי 1974 – יוני 1977 |  |
| ישראל יהלום | יוני 1977 – מאי 1980 |  |
| דני אפרתי | מאי 1980 – יולי 1982 |  |
| יוחנן אור | יולי 1982 – אוגוסט 1984 |  |
| רן מרוז | אוגוסט 1984 – אוקטובר 1986 |  |
| חגי קושט | אוקטובר 1986 – אוגוסט 1989 |  |
| בועז פלג | אוגוסט 1989 – יוני 1992 |  |
| אייל בן דוד | יוני 1992 – אוגוסט 1994 |  |
| גדי פלדמן | אוגוסט 1994 – אוגוסט 1996 |  |
| עמרי תמיר | אוגוסט 1996 – ספטמבר 1998 |  |
| אבי קרסו | ספטמבר 1998 – ספטמבר 2000 |  |
| איתי רייס | ספטמבר 2000 – יולי 2002 |  |
| הדר פורמן | יולי 2002 – ספטמבר 2004 |  |
| ערן פנקס | ספטמבר 2004 – אוקטובר 2005 |  |
| דניאל שיפנבאור | אוקטובר 2005 – יולי 2008 | נהרג בהתרסקות היסעור ברומניה |
| סא"ל רון | יולי 2008 – מאי 2011 |  |
| סא״ל אורי | מאי 2011 – אוקטובר 2014 |  |
| סא״ל ג | אוקטובר 2014 – |  |
| סא״ל ח׳ | יוני 2021 |  |
| סא״ל ס׳ או סא״ל י׳ | עד 4 ביולי 2023 | מפקדה של הטייסת עד לאיחודה עם טייסת 118 |
לקריאה נוספת

משה גבעתי, הישרדות בספטמבר - לקחים מבצעיים ממלחמות ישראל, חולון: הוצאת 'רעות', תשע"ג-2013, עמ' 251.
הערות שוליים

↑  אבינעם מיסניקוב, אות המופת לצוות מסוק צירעה, באתר הגבורה
↑  אירוספסיאל SA-321K סופר-פרלון, אתר חיל האוויר
↑  אמיר שגב, ‏מסוקי יסעור בחיל האוויר, באתר "מרקיע שחקים"
↑   טייסת 114 - הראשונה לקלוט את מסוק הסער המתקדם הבא, באתר צה"ל, 7 ביולי 2022
↑  מיכל פומרנץ, ‏סופה של תקופה: טייסת 114 אוחדה עם טייסת 118, באתר חיל האוויר הישראלי, 5 ביולי 2023
↑  ניר דבורי, ‏המהלך ההיסטורי בשמיים שישנה את המבצעים המיוחדים בשטח האויב, באתר ‏מאקו‏, 6 ביולי 2023
1 2 3  טייסת 114, באתר "מרקיע שחקים"
↑  סופה של תקופה: טייסת 114 אוחדה עם טייסת 118, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  ניר דבורי, ‏המהלך ההיסטורי בשמיים שישנה את המבצעים המיוחדים בשטח האויב, באתר ‏מאקו‏, 6 ביולי 2023
| טייסות חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב |  הפטישים (69) •  הקרב הראשונה (101) •  הנמר המעופף (102) •  העקרב (105) •  חוד החנית (106) •  אבירי הזנב הכתום (107) •  העמק (109) •  אבירי הצפון (110) •  הדרקון המעופף/ הטייסת האדומה (115) •  אריות הדרום (116) •  הסילון הראשונה (117) •  העטלף (119) •  אבירי הזנב הכפול (133) •  נשר הזהב (140) •  התוכי המנפץ (149) •  האחת (201) •  הנגב (253) •  מרכז המדינה (254) |  |
| מסוקים |  הצרעה (113) •  מובילי הלילה (114) •  דורסי הלילה (118) •  ציפורי המדבר (123) •  החרב המתהפכת (124) •  המסוקים הקלים (125) •  מגע הקסם (190) •  מגיני המערב (193) |  |
| תובלה, כיבוי, בקרה ומודיעין |  הגמל המעופף/ הטייסת הראשונה (100) •  הפילים (103) •  ענקי המדבר (120) •  הנחשון (122) •  אבירי הציפור הצהובה (131) •  מלכי האוויר (135) •  ההוקאיי (192) •  טייסת הכיבוי (249) |  |
| כלי טיס מאוישים מרחוק |  עוף החול (144) •  האיל הנוגח (147) •   ציידי הצללים (160) •  הנחש השחור (161) •  ציפורי האש (166) •  המל"טים הראשונה (200) •  הנשר הלבן (210) •  הברון האדום |  |
| טייסות מדמי טיסה |  טייסת מאמני כטב"ם ומסוקים (320) •  טייסת מאמני קרב (420) |  |
| ניסוי |  טייסת מרכז ניסויי טיסה (5601) |  |
| כנף 2 | טייסת 150 • טייסת 199 • טייסת 248 |  |
| הטייסות הראשונות | טייסת תל אביב (1) • טייסת הנגב (2) • טייסת הגליל (3) |  |
טייסת 105

| --- | --- |
סמל הטייסת
סמל הטייסת
 פעם עקרב תמיד עקרב
 פרטים
 כינוי:  "טייסת העקרב"
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  מטוסי קרב
 בסיס האם:   בסיס רמת דוד
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1950–הווה (כ־74 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת סיני 
 נתוני היחידה
 ייעוד:  משימות מיוחדות אסטרטגיות וכירורגיות לטייס ונווט, כלל סוגי משימות ההתקפה וההגנה.
 כלי טיס:  F-16D ("ברק" דו־מושבי)
 כלי טיס בעבר:  F-16C ("ברק" חד-מושבי), F-4 פנטום, סופר מיסטר, ספיטפייר, P-51 מוסטנג
 פיקוד
 דרגת המפקד:   סגן-אלוף
 
טייסת 105, המכונה גם "טייסת העקרב", היא טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי. כיום (נכון לאוקטובר 2023) הטייסת מפעילה מטוסי F-16D ("ברק" דו-מושבי). הטייסת פועלת מבסיס רמת דוד לאחר שעברה אליו בקיץ 2021 לאחר שפעלה שנים רבות מבסיס חצור.
מפקדי הטייסת

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| מנחם בר | 1950-1951 | המפקד הראשון |
| שעיה גזית | 1951-1952 | המפקד השני |
| ישראל בן שחר | 1953-1954 |  |
| יצחק יבנה | 1954 |  |
| משה תדמור | 1954-1956 |  |
יעקב הניג: 
| אברהם הכהן | 1956-1957 |  |
| יעקב נבו | 1958-1961 |  |
| שמעון אש | 1961-1962 |  |
| ארלוזור ("זוריק") לב | 1963-1962 |  |
| שלמה בית-און | 1966-1963 |  |
| אהרן שביט | 1966-1968 | מפקד הטייסת במלחמת ששת הימים |
| עודד שגיא | 1968-1971 | מפקד הטייסת במלחמת ההתשה |
| אריק עזוז | 1971-1973 |  |
| שלמה שפירא | 1973-1974 | מפקד הטייסת במלחמת יום הכיפורים |
| שמואל גורדון | 1974-1976 | מפקדה הראשון בעידן מטוס קורנס |
| רון חולדאי | 1976-1979 |  |
| ישראל קריגר | 1979-1981 |  |
| דובי יפה | 1981-1983 | מפקד הטייסת במלחמת לבנון הראשונה |
| יוסי אליאל | 1983-1985 |  |
| ברוך בן דורי | 1985-1987 |  |
| יוסי גונן | 1987-1988 |  |
| עידו נחושתן | 1991-1993 | מפקדה הראשון בעידן מטוס ברק |
| בני צוקר | 1993-1996 | מפקד הטייסת במבצע דין וחשבון ומבצע ענבי זעם |
| איתי אלון | 1996-1998 |  |
| אבישי לוי | 1998-2000 |  |
| אילן בוגר | 2000-2003 |  |
| זיו לוי | 2003-2006 |  |
| קובי רגב | 2006-2008 | מפקד הטייסת במלחמת לבנון השנייה |
| ניר קורן | 2008-2010 |  |
| אמיר לזר | 2010-2012 |  |
| סא"ל תומר | 2012-2014 |  |
| גלעד פלד | 2014-2017 | מפקד הטייסת במבצע צוק איתן |
| סא"ל רועי | 2017-2019 |  |
| סא"ל עמית | 2019-2021 |  |
| סא"ל ד' | 2021-2023 |  |
| סא"ל ת' | 2023-הווה |  |
סמלי טייסת נוספים

סמל הטייסת בעיצוב מפקד הטייסת רס"ן משה תדמור בתקופת המטוסים: ספיטפייר, ‏P-51 מוסטנג.
הסמל נצבע על המטוסים ללא עיגול תוחם.