stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמיל צ'וראן
ביוגרפיה

אמיל צ'וראן נולד ביישוב רשינאר הסמוך לסיביו, שבטרנסילבניה, באותו זמן חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה חלק מרומניה. אביו היה פרוטופופ אורתודוקסי ואימו אתאיסטית, בת לאב שהועלה לדרגת ברון באימפריה ההבסבורגית.
לאחר לימודים קלאסיים בבית ספר תיכון בסיביו, החל בגיל 17 לימודי פילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט, שם נמנו בין מוריו טודור ויאנו ונאיה יונסקו. בהיותו בקיא בשפה הגרמנית, התעמק בפילוסופים עמנואל קנט, ארתור שופנהאואר ובמיוחד פרידריך ניטשה, כשהוא קורא אותם בשפה בה כתבו, בגרמנית. כבר בתקופה זו הביע את נטייתו לאגנוסטיות. הוא הושפע מקריאתם של גאורג זימל, לודוויג קלאגס, מרטין היידגר ולב שסטוב, שמיקם את המקרה במרכז מערך ההגות שלו. ב-1935 קיבל מלגה שאיפשרה לו המשך לימודי פילוסופיה בברלין, שם פגש את לודוויג קלאגס ואת ניקולאי הרטמאן.
הספר הראשון שכתב אמיל צ'וראן, Pe culmile disperării (על פסגות הייאוש) יצא לאור ברומניה ב-1934 וזכה לפרס הוועדה לציון כישרונות צעירים מתחילים ובפרס הסופרים הרומנים הצעירים. הוא המשיך לכתוב, כשכל שנה מופיע ספר חדש מפרי עטו.
בעת שהותו בגרמניה הביע את הערצתו להיטלר והצדיק את ליל הסכינים הארוכות. במאמר בעיתון "ורמיה" (Vremea), מיום 15 ביולי 1934, ציין שבין המדינאים, היטלר זוכה לסימפתיה ולהערכה שלו, יותר מכל האחרים. למרות שלא היה אף פעם חבר במשמר הברזל, בתקופה שבין מלחמות העולם הביע תמיכה בתנועה הלגיונרית וברעיונותיה. בספרו Schimbarea la faţă a României (הטרנספיגורציה של רומניה), שהופיע ב-1936, היו ביטויים אנטישמיים רבים. המהדורה השנייה של הספר, שיצאה ב-1940, נשארה ללא שינויי, אך המהדורה שהופיעה בשנות התשעים צונזרה על ידי צ'וראן עצמו, שניפה ביטויים רבים, משפטים ואף פרק שלם, בטענה שאלה היו טענות יומרניות ואף אוויליות של צעיר נלהב בן 24.
הוא שב לרומניה והיה, במהלך שנת הלימודים 1936–1937, מורה לפילוסופיה בבית הספר התיכון Andrei Şaguna (אנדריי שאגונה) בברשוב. ב-1937 קיבל מלגת לימודים בפריז מטעם המכון הצרפתי של בוקרשט, מלגה שהתארכה עד 1944.
הוא שב לרומניה לחודשיים בשנת 1940 ומאז היה לתושב קבוע בפריז, זנח את השפה הרומנית ועבר לכתוב בצרפתית. הוא ניהל חיים צנועים והתגורר מכאן ואילך רק ברובע הלטיני ובסורבון.
אחרי עליית הקומוניסטים לשלטון ברומניה נאסרו ספריו והוא נשאר בצרפת. הוא ניהל התכתבויות מעניינות עם ידידיו הרבים, מירצ'ה אליאדה, אז'ן יונסקו, פאול צלאן, ברבו פונדויאנו, סמואל בקט והנרי מישו, כמו כן, עם אחיו, אורל, שנשאר ברומניה.
יצירתו הראשונה בשפה הצרפתית, Précis de décomposition, קיבלה את פרס ריבארול. לאחר מכן צ'וראן סירב לקבל פרסים שהוענקו ליצירותיו.
צ'וראן, הידוע בעולם בעיקר לפי ההיגוי הצרפתי של שמו - סיוראן, הושפע מהפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית ובעיקר מהגרסה הרומנית שלה, הטראיריזם (trăirismul), שכללה גם אלמנטים דתיים-נוצרים ומיסטיים.
אנאטולי סרדיוקוב

אנאטולי אדוארדוביץ' סרדיוקוב (ברוסית: Анатолий Эдуардович Сердюков; נולד ב-8 בינואר 1962, חולמסקאיה, חבל אבין במחוז קרסנודאר, רוסיה) הוא פוליטיקאי וכלכלן רוסי, יו"ר דירקטוריון חברת רוסוורטול, חברת ייצור המסוקים של רוסטוב ויו"ר דירקטוריון תאגיד המטוסים המאוחד.
כיהן כשר ההגנה של רוסיה מפברואר 2007 ועד 6 בנובמבר 2012. כיהן קודם לכן כראש שירות המיסים הפדרלי של רוסיה.
השכלה

סרדיוקוב סיים את לימודיו במכון למסחר בלנינגרד (1984) ובוגר הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סנקט פטרבורג (2001). בהמשך השלים דוקטורט בתחום המיסוי ולקראת כניסתו לתפקיד שר ההגנה הוא עבר הכשרה באקדמיה הצבאית של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (2007).
ביוגרפיה

בשנים 1984–1985 שירת בצבא הסובייטי.
מ-1985 ועד 2000 עבד בחברות שונות הקשורות עם מכירת רהיטים.
בשנת 2000 החל לעבוד בשרות המיסים וכבר בנובמבר 2001 היה לראש לשכת המס של סנקט פטרבורג. מפברואר 2004 התמנה לראש משרד המיסים של רוסיה במוסקבה. במרץ 2004 מונה לסגן שר המיסים והחובות. לאחר שבועיים היה למלא מקום שר הפדרציה הרוסית לענייני מיסים וחובות. ביולי 2004 הפך המשרד למיסים וחובות לשירות המיסים הפדרלי של רוסיה והוא המשיך לכהן כראש הארגון.
ביוגרפיה > לאחר פיטוריו

עקב פרשת השחיתות היה סרדיוקוב נתון לחקירת חוקרי התובע הכללי. לאחר מעצרה של סגניתו בחשד לאי סדרים בהתנהלותה הוא זוכה וזמן קצר לאחר מכן התמנה למנהל באחת מיצרניות הנשק במדינה. בדצמבר 2015 היה לחבר הדירקטוריון בתאגיד מסוקי רוסיה, המאגד את כל יצרניות המסוקים במדינה תחת חברה אחת. ב-2017 מונה ליו"ר דירקטוריון חברת רוסוורטול ויו"ר דירקטוריון תאגיד המטוסים המאוחד מאז 2019. מכהן גם כסמנכ"ל איגוד התעשיינים הרוסי.
ביקורת

המהירות והיעילות שבה נערכו השינויים בכוחות המזוינים של רוסיה גרמו להרבה הערכות סותרות מאוד בעניין הרפורמה הצבאית. מתנגדי התוכנית טענו כי הרפורמה אינה עוסקת בנושאים המשפיעים ישירות על הביטחון וההגנה של המדינה, אלא שאלו ניסיונות למסחר את הכוחות המזוינים, כמו גם להוריד את רמת הקצונה. התומכים מצביעים על העובדה כי אנטולי סרדיוקוב הוא שר ההגנה הראשון בתולדות רוסיה, שהיה מסוגל להפעיל רפורמה כזו בקנה מידה גדול שמטרתה לא לאבד את כושר הלחימה של הצבא ולהשתמש במיטב המאמצים לשדרוגו כאחד הצבאות המתקדמים בעולם.
אחד המבקרים העקביים ביותר של שר ההגנה הוא נשיא האקדמיה לעניינים גאופוליטיים, ליאוניד איוואשוב. בהתייחסו למינויו של אנטולי סרדיוקוב, הוא קרא להחלטת הנשיא פוטין כ"יריקה בפנים" ו"השפלת הצבא". לדברי איוואשוב, סרדיוקוב "יכול להיות איש עסקים טוב", אך "אינו מבין את תפקידו לא רק כקצין האחראי על מוכנות הצבא, אלא גם בתחום החברתי". דעה זו משותפת גם לראש המרכז הצבאי לחיזוי, אנטולי ציגאנוק, שמשוכנע כי "אנטולי סרדיוקוב כלל לא מבין מה הוא עושה".
חבר המועצה הציבורית שתחת משרד ההגנה ויטאלי שליקוב, לעומת זאת, סבור כי אנטולי סרדיוקוב הוא "רואה חשבון אמיץ" המתנגד ל"הרבה גנרלים ערמומיים שפשוט נצמדים לכיסא". מנהל המרכז לניתוח גלובלי, איגור קורוטצ'נקו סבור כי הרעיון שאנטולי סרדיוקוב מונה לתפקיד כאזרח שמקדיש את כל כולו לבעיות הפיננסיות והכלכליות, הוא שגוי מיסודו. כמומחה סרדיוקוב "עוסק בסוגיות מורכבות מאוד בצבא הרוסי". לדברי הסופר והעיתונאי ליאוניד מלצ'ין, אנטולי סרדיוקוב הוא שר ההגנה הראשון, שהוא באמת מנהל רפורמה בכוחות המזוינים, תוך ניסיון להופכם לצבא מודרני ומתקדם.
בני משפחתו

סרדיוקוב היה הבן הבכור במשפחה, כשאחותו הצעירה היא גלינה סרדיוקובה. הוא נשוי (בפעם השנייה) ליוליה ויקטורובנה זובקובה, בתו של סגן ראש ממשלת רוסיה ויקטור זובקוב.
יש לו בן מנישואיו הראשונים, בת מנישואיו השניים ובת מאומצת (מנישואיה הראשונים של יוליה).
הערות שוליים

↑  Russia Defence Minister Serdyukov sacked by Vladimir Putin באתר BBC
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: סרגיי איבנוב | שר ההגנה של רוסיה   Flag of the Ministry of Defence of the Russian Federation.svg  15 בפברואר 2007 – 6 בנובמבר 2012 | הבא: סרגיי שוייגו |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810629300405606  VIAF: 105144648434153134831   WorldCat (עם VIAF): 105144648434153134831 
מימין לשמאל: נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב, שר ההגנה אנטולי סרדיוקוב, מפקד צבא היבשה הרוסי ולדימיר בולדירב, בעת בחינת תרגיל צבאי בספטמבר 2008
אנרגיה אפלה

היחס בין אנרגיה אפלה, חומר אפל, חומר הניתן לגילוי וחומר קורן ביקום
אנרגיה אפלה היא אנרגיה היפותטית שעל פי ההערכה המקובלת מהווה כ-68% מכלל המסה-אנרגיה של היקום. לפי המחקרים הטוענים לקיומה של אנרגיה כזו, השפעתה על מבנה היקום ועל התפשטותו תואמת את ההתנהגות הצפויה מקיומו של הקבוע הקוסמולוגי של אלברט איינשטיין, על פי משוואות פרידמן. התנהגות כזו בהקשר של יקום מתפשט משמעותה "עיקום המרחב" בכיוון הפוך מהכיוון בו מסה גורמת לעיקום המרחב על פי תורת היחסות הכללית.
תבנית ההתפתחות של אירועי סופרנובה מסוג Ia היא כמעט אחידה, ועל כן ניתן להשתמש בקרינה הנפלטת במשך האירוע כנר תקני למדידת מרחק הגלקסיה שבה הוא התרחש. תצפיות בסופרנובות מסוג זה ב-1998 הובילו את החוקרים למסקנה שהיקום מאיץ את קצב התפשטותו. זו מסקנה מפתיעה, מכיוון שעל פי חוק הכבידה האוניברסלי צפוי שמהירות התפשטותו של היקום תואט בגלל כוח המשיכה הפועל בין כל המסות בו. על-מנת להסביר את חוסר הדומיננטיות של הכבידה האוניברסלית ביקום שהתפשטותו מואצת, מניחים החוקרים את קיומה של אנרגיה אפלה שצפיפותה במרחב מוערכת בהתאם לתצפיות, על פי משוואות השדה של איינשטיין.
על גילוי ההתפשטות המואצת של היקום הוענק לאדם ריס, בריאן שמידט וסול פרלמוטר פרס נובל לפיזיקה לשנת 2011.
טיבה של האנרגיה האפלה, ולחלופין של הגורם לתצפיות המפתיעות המתקבלות מסקרי סופרנובות מסוג Ia, היא אחת השאלות הפתוחות בפיזיקה, ומהווה נושא מחקר פעיל בקוסמולוגיה.
ראו גם

צורת היקום
קוסמולוגיה
הקריעה הגדולה
חומר אפל
בעיית המסה החסרה
אנחנו יוצאים להילחם אתכם

אנחנו יוצאים להילחם אתכם הוא משחק ילדים.
המשחק הוא משחק מלחמה, בו מחולקים השחקנים לשתי קבוצות.
המשחק היה נפוץ בישראל של ראשית עד אמצע המאה העשרים. במקומות מסוימים (למשל חיפה) שיחקו בו בנות בלבד.
גרסת אנשי ביניים

המשחק הוא משחק של משחקונים חוזרים, שבכל אחד מהם מוגדרת קבוצה מנצחת, אך אין מנצח מוגדר לכל המשחקונים. 
חברי הקבוצה האחת בוחרים איש ביניים (למשל את שושנה) ופותחים בשיר משחק המהווה קריאת תיגר:
"אנחנו יוצאים להילחם אתכם, להילחם אתכם, להילחם אתכם.

מאיתנו תצא שושנה הגיבורה, שושנה הגיבורה, שושנה הגיבורה.

(ו)מי מכן תצא הראשונה, תצא הראשונה, תצא הראשונה?"
חברי הקבוצה השנייה בוחרים איש ביניים, למשל את רעיה, ועונים:
"מאיתנו תצא רעיה הגיבורה, רעיה הגיבורה, רעיה הגיבורה".
השחקנים הנבחרים, במקרה זה שושנה ורעיה, יוצאים זה אל מול זה כשהם מקפצים על רגל אחת וידיהם שלובות, ומנסים לגרום זה לזה לאבד את שיווי משקלם, לגעת בקרקע בשתי רגליים או ליפול. המנצח מגדיר את קבוצתו כמנצחת. הקבוצה המנצחת זוכה לפתוח בהתגרות בסיבוב הבא.
גרסה חלופית לשיר:
-"אנחנו יוצאים להילחם אתכם, להילחם אתכם, להילחם אתכם. 
אנחנו יוצאים להילחם אתכם, ביום ובלילה.

מאיתנו יצא אבי הגיבור, אבי הגיבור, אבי הגיבור. 
מאיתנו יצא אבי הגיבור, ביום ובלילה".
גרסה חלופית נוספת:
-"אנחנו יוצאים להילחם אתכם, להילחם אתכם, להילחם אתכם"

-"אנחנו יוצאים להילחם אתכם, להילחם אתכם, להילחם אתכם"

-"ומי מכם יצא הגיבור, יצא הגיבור, יצא הגיבור"

-"ומי מכם יצא הגיבור, יצא הגיבור, יצא הגיבור"

-"מאתנו יצא יוסי הגיבור, יוסי הגיבור, יוסי הגיבור"
גרסת מלחמה כוללת

חברי אחת הקבוצות עומדים כשפניהם לקיר. חברי הקבוצה השנייה מתקרבים אליהם מאחור, וטופחים על גבם. הטפיחה מהווה סימן לתחילת הקרב, אשר מתנהל כמו בגרסת אנשי הביניים, על רגל אחת בשילוב ידיים. הקבוצה המנצחת היא הקבוצה שיש מי מחבריה אשר לא נפסל עדיין, כאשר חברי הקבוצה השנייה נפסלו כולם.
ראו גם

קרב תרנגולים (משחק ילדים)
אחת שתיים שלוש 'תעוררו
שיר משחק
אלפרד אשר

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1819 ציריך, שווייץ 
 פטירה:  6 בדצמבר 1882 (בגיל 63) Enge, שווייץ 
 מדינה:  שווייץ 
 מקום קבורה:  Cemetery Manegg 
 מקום מגורים:  Villa Belvoir 
 השכלה:  אוניברסיטת ציריך 
 תפקיד:  חבר במועצה הלאומית של שווייץ (15 באוקטובר 1848–6 בדצמבר 1882)  President of the Swiss National Council (1856–1857)  President of the Swiss National Council (1849–1850)  President of the Swiss National Council (1862–1863) 
 
אלפרד אשר בשמו המלא: יוהאן היינריך אלפרד אשר פום גלס (בגרמנית: Johann Heinrich Alfred Escher vom Glas‏; 20 בפברואר 1819 - 6 בדצמבר 1882) היה פוליטיקאי שווייצרי, מנהיג עסקי ופורץ דרך בתחום הרכבות. הודות לתפקידיו הפוליטיים הרבים ותפקידיו המשמעותיים: הקמתה וניהולה של הרכבת הצפון-מזרחית השווייצרית, המכון הטכנולוגי הפדרלי של שווייץ, סוויס לייף, בנק קרדיט סוויס, ורכבת גוטהארד. הייתה לאשר השפעה שאין כמותה על ההתפתחות הפוליטית והכלכלית של שווייץ במאה ה-19.
משפחה

אלפרד אשר נולד בציריך, לשושלת עתיקה ומשפיעה שהולידה פוליטיקאים בולטים רבים. מספר שערוריות היו סביב אבותיו של אלפרד אשר פגעו במוניטין המשפחתי שלו. סבא רבא שלו הוליד ילד מחוץ לנישואין עם משרתת בשנת 1765 והיגר משווייץ. סבו הנס קספר אשלר קלר (1755–1831) כמעט הביא לחורבן כלכלי את כל ציריך כאשר פשט את הרגל. אבל אביו היינריך אשר (1776–1853) עשה הון רב חדש באמצעות עסקאות קרקעות ספקולטיביות וסחר בשותפות עם הברון ז'אן קונרד הוטינגר ממשרדיהם בצפון אמריקה. בשנת 1814 חזר היינריך לציריך והתחתן עם לידיה זוליקופר (1797–1868) במאי 1815. בנישואין נולדו שני ילדים, קלמנטין (1816–1886) ואלפרד. בשנת 1857 נישא אלפרד אשר לאוגוסטה אובל (1838–1864). בתם לידיה נולדה בשנת 1858, אך בת נוספת הדוויג (1861–1862) נפטרה עוד כשהייתה תינוקת. בשנת 1883 נישאה לידיה אשר לפרידריך אמיל ולטי, בנו של חבר המועצה הפדרלי אמיל ולטי. בשנת 1890, זמן קצר לפני סיום חייה בצורה טרגית, היא השקיעה את ההון של משפחתה בקרן שכינתה אותה קרן גוטפריד קלר על שם הסופר והמשורר מציריך שאביה העריץ והעניק לו תמיכה עקבית. התאבדותה של לידיה בשנת 1891 הביאה לסיום השושלת המשפחתית של אלפרד אשר.
שנים ראשונות

אלפרד אשר העביר את שנות ילדותו הראשונות בבית בו נולד, "נויברג" בציריך. להיינריך אשר היה גם בית כפרי שנבנה על החוף של אגם ציריך. הוא קרא לבית הזה בלבואר. כאשר עברה המשפחה לבית בשנת 1831, הצליח היינריך אשר להתמסר באופן מלא לתשוקתו לבוטניקה ולאוסף האנטומולוגי שלו. במהלך תקופה זו לימדו את אלפרד אשר בבית על ידי מורים שונים, ביניהם התאולוג אלכסנדר שוויצר, ואוסוולד היר, שהיה אמור להפוך אותו לפליאו-בוטנאי ואנטומולוג.
אלפרד אשר למד בבית הספר התיכון בציריך בין השנים 1835 עד 1837. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, החליט ללמוד משפטים באוניברסיטת ציריך. ב־1838/39 בילה שני סמסטרים באוניברסיטאות בון וברלין, אם כי שהות זו קוצרה עקב מחלה קשה. במהלך לימודיו התערב אשר בחברת הסטודנטים "זופינגיה" אליה הצטרף בשנת 1837. הוא כיהן כנשיא מדור ציריך של החברה בשנת 1839/40 ובספטמבר 1840 הפך לנשיא הכללי של החברה כולה. אשר עצמו ציטט שוב ושוב את הזופינגיה כבעלת השפעה מרכזית על התפתחות אישיותו. עם עבודת גמר אודות המשפט הרומי, קיבל אשר את הדוקטורט שלו בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת ציריך. לאחר שסיים את לימודיו, נדרש אשר לחשוב היטב על הקריירה העתידית שלו, ולכן נסע לפריז למספר חודשים כדי לשקול את העניין.
עלייה פוליטית

לאחר שובו לציריך בקיץ 1843 התמסר אשר למספר פרויקטים אקדמיים. הוא ביצע עבודות הכנה על ההיסטוריה של המשפט השווייצרי, שמעולם לא יצאה לפועל. אשר תכנן גם להרצות באוניברסיטת ציריך. בפברואר 1844 נשא הרצאת ניסיון, ואז המועצה הממשלתית של האוניברסיטה מינתה אותו כמרצה בפקולטה למדעי המדינה. בנוסף לעיסוקיו האקדמיים, אשר הקיצוני-ליברלי היה פעיל מבחינה פוליטית: הוא נפגש בקביעות עם חבריו הסטודנטים לשעבר, כל יום רביעי כדי לדון בסוגיות פוליטיות אקטואליות וכתב מספר מאמרים ל"ניאו זירשר צייטונג". באוגוסט 1844 נבחר אשר, בן 25, לפרלמנט הקנטונלי של ציריך. על ידי מינוי זה הוא היה מסוגל לקחת חלק פעיל בוויכוחים הפוליטיים של אותם ימים ובמיוחד בגירוש הישועים מהקונפדרציה השווייצרית, עמדה בה מילא אשר תפקיד בולט במחנה האנטי-ישועי.
ב־1845 וב־1846 השתתף אשר במועצה הפדרלית של נציגי קנטון (טאגצונג) בציריך כנציג השלישי, שהביא אותו למגע עם הפוליטיקאים המובילים בשווייץ. בשנת 1847 מונה אשר כמנהל הראשי של אזור ציריך, ובקיץ 1848 הוא נבחר לממשלה הקנטונית. עם כניסתה של החוקה הפדרלית השווייצרית החדשה, היה צורך להקים את הפרלמנט הלאומי הראשון. ב־15 באוקטובר 1848 נבחר אשר למועצה הלאומית ומונה לסגן נשיא שלה ב־7 בנובמבר 1848. אשר היה אמור לשבת במועצה הלאומית ללא הפרעה עד מותו 34 שנים לאחר מכן. הוא נבחר לכהן כנשיא המועצה הלאומית (המשרה הציבורית הגבוהה ביותר בשווייץ) ארבע פעמים (ב־1849, 1856 וב־1862: ב־1855 דחה אשר את התפקיד מטעמי בריאות)
התנגדות וביקורת

הודות לתפקידיו הפוליטיים הרבים ותפקידו כאחד ממייסדי הרכבת הצפון-מזרחית השווייצרית (1852/53) והבנק קרדיט סוויס (1856), אלפרד החזיק וריכז בידיו כוח יוצא דופן. לכן הוא זכה למספר כינויים כולל "המלך אלפרד הראשון" או "פרינספס".
מרכזיותו ותפקידיו הפוליטיים משכו עליו ביקורת. התנועה הדמוקרטית קראה לתת לעם יותר דעה בנושאים פוליטיים. החסידים שהקיפו את אלפרד אשר - היו האויבים המושבעים של הדמוקרטים. המאבק הפך למערכה נגד אשר באמצעות חוברות וכינוסים ציבוריים, ובסופו של דבר הביאו להחלשת השפעתו של אשר. בעיה רצינית נוספת שעמדה בפניו הייתה העובדה שהרכבת הצפון-מזרחית שלו נכנסה למשבר פיננסי בשנות ה-70 של המאה ה-19. מחיר המניה של החברה צנח מ־658 פרנק שווייצרי בשנת 1868 ל־70 פרנק בשנת 1877. תהליך זה הביא את המשקיעים לבקר את אלפרד אשר, אף שכבר התפטר מתפקידו כיו"ר מועצת הרכבת הצפון-מזרחית בשנת 1871. אפילו הקשיים הכספיים הכרוכים בפרויקט מנהרת הרכבת של סנקט גוטהארד הוטלו עליו על ידי גורמים שונים.
מחלה, מוות

בנוסף להתקפות אישיות מצד מתנגדים פוליטיים, אשר התמודד עם בעיות בריאותיות קשות. הוא סבל מהתקפות חוזרות ונשנות של בריאות לקויה במהלך חייו ובהזדמנויות רבות היה חייב לבלות תקופות ארוכות בהבראה. רגישותו למחלות לא הייתה תואמת את השאיפות הפנומנליות שלו לעבודה. בשלב הקריטי של בניית מנהרת גוטהרד באמצע שנות ה-70 של המאה ה-19, אשר כמעט עבד את עצמו למוות.
בשנת 1878 הוא חלה מאוד, עד שהוא לא הצליח לעזוב את "בלבואר" במשך מספר שבועות. חייו הפכו לפרקי זמן בין מחלה להחלמה: אסתמה, חום, מחלות עיניים, שחין. עם זאת, מחלותיו לא מנעו מאשר למלא את חובותיו הפוליטיות והעסקיות בכל עת שיכול.
בסוף נובמבר 1882 הוא חלה שוב קשה. בבוקר ה-6 בדצמבר 1882 נפטר אלפרד אשר באחוזתו "בלבואר" בציריך.
בטקס ההלוויה שלו ב־9 בדצמבר 1882, שהתקיים בכנסיית פראומונסטר של ציריך, העניקה לו האליטה הפוליטית השווייצרית את הכבוד האחרון: חברי המועצה הפדרלית, חברי המועצה הלאומית ומדינות וכן אינספור נציגי הקנטונים נכחו בטקס.
בפברואר 1883 הוקמה ועדה לצורך הקמת פסל זיכרון לאשר. הוועדה פנתה לפסל ריצ'רד קיסלינג. אנדרטת אלפרד אשר שתוכננה על ידי קיסלינג והוקמה מחוץ לתחנת הרכבת המרכזית בציריך נחנכה ב־22 ביוני 1889.
הערות שוליים

↑  Gordon Alexander Craig, The triumph of liberalism : Zürich in the golden age, 1830-1869, New York : Scribner, 1988, ISBN 978-0-684-19062-4
↑  Jung, Joseph (2009). Alfred Escher 1819–1882. Aufstieg, Macht, Tragik (in German) (expanded 4th ed.). Zurich: NZZ Libr
↑  Katalog der Deutschen Nationalbibliothek, portal.dnb.de
↑  Archives fédérales suisses - Publications officielles numérisées, www.amtsdruckschriften.bar.admin.ch
↑  Alfred Escher Superman - DOK - TV - SRF Player - Schweizer Radio und Fernsehen, web.archive.org, ‏2014-07-25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 14035063  BnF: cb12302703d (data)  GND: 118830295  HDS: 003626  ISNI: 0000 0000 6132 1933  LCCN: n88037072  NKC: jcu2013791147  NLG: 219579  NTA: 073226424  RERO: 02-A017002889  SUDOC: 031898513  VcBA: 495/75398  VIAF: 40175198   WorldCat (עם VIAF): 40175198 
אלפרד אשר וביתו לידיה
פסלו של אלפרד אשר, בכיכר תחנת הרכבת בציריך
אנחנו (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע גיא מזיג
 יצא לאור:  2019
 שפה:  עברית
 כתיבה:  גיא מזיג
 לחן:  גיא מזיג
 
"אנחנו" הוא שיר שכתב, הלחין וביצע גיא מזיג. השיר נכתב בשנת 2014 בעקבות מבצע צוק איתן ופורסם ב־2019. לאחר שנתיים יצא כשיר באלבום "השחור החדש יותר".
רקע וכתיבה

השיר נכתב אחרי מבצע צוק איתן, בשנת 2014, כאשר מזיג עבד על מופע מחווה לאריק איינשטיין. ההווה והעבר התערבבו יחד ליצירת שיר עדכני בעל אופי נוסטלגי, שיר המלא גם בייאוש וגם בתקווה. השיר מושפע מהסגנון המוזיקלי של חבורת לול.
מזיג הוציא את השיר כסינגל בשנת 2019, בעקבות מתחים חברתיים-פוליטיים שעלו גם בתקופה זו. השיר קורא לסיים את הסכסוך הפנימי בישראל, בנימה נוסטלגית תמימה. בראיון לאתר וואלה, אמר מזיג:
"מה שהתחולל באותה תקופה היה קשה ביותר - שסע חברתי שהלך וגדל ונדמה היה שהסיכוי לאיזושהי אחדות הולך ונגוז. עם אותן תחושות קשות בלב הייתי קם בבוקר והולך לישון עד שלילה אחד חלמתי שזהו, סוגרים את המדינה. התעוררתי קצת מבועת וטעון, ומיד הרמתי את העט והמילים של השיר כמו נכתבו מעצמן והתחברו לאותו לחן שליווה אותי. נדמה שבמוזיקה יש תמיד ניסיון להיות הדבר הלוהט הבא, להביא את ההפקה הכי חדשנית, "אנחנו" נוצר באנטי תזה מוחלטת לכל זה. זה שיר שחוזר לתקופות תמימות יותר באווירת אחדות, אופוריה והמנוני פסטיבלי זמר".
בשנת 2021 פתח השיר את אלבום הסולו השני של מזיג - "השחור החדש יותר".
הצלחה

השיר הגיע למקום השמיני במצעד הישראלי השבועי של גלגלצ ביוני 2019.
מערכת כאן 88 שיבצה את השיר במקום השמיני ברשימת שירי השנה לשנת תשע"ט.
בשנת 2023 חובר לשיר ריקוד עם על־ידי אור בלילטי, שהוצג בפסיטיבל מחול כרמיאל.
בפברואר 2024, בעקבות מלחמת חרבות ברזל ביצע גיא מחדש את השיר בשיתוף הפילהרמונית הישראלית.
הערות שוליים

1 2  מערכת כאן, שירי השנה של כאן 88 לשנת תשע"ט, באתר כאן, ‏25 בספטמבר 2019
1 2  דודי פטימר, ‏אלבומו השני והחדש של גיא מזיג מוציא ממנו את מיטב הגרוב, באתר מעריב אונליין, 26 בפברואר 2021
1 2  103FM - איריס קול - "מה יישאר פה אחרי מלחמה?", באתר 103FM - האזנה לרדיו און ליין
↑  חלום האחדות של גיא מזיג: השיר שנולד מתוך הפחד שהמדינה מתרסקת לחלוטין, באתר וואלה, 11 באפריל 2019
↑  המצעד השבועי 06.06.2019, באתר גלגלצ, ‏6 ביוני 2019
↑  Anachnu - Dance | אנחנו - ריקוד, נבדק ב-2023-11-01
אלפרד באדר

| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1924 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  23 בדצמבר 2018 (בגיל 94) מילווקי, ארצות הברית 
 מדינה:  קנדה, ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת קווינס 
 תקופת הפעילות:  1934–2014 (כ־80 שנה) 
 בן או בת זוג:  Helen Daniels Bader (1952–העשור של 1980)  Isabel Bader (העשור של 1980–?) 
 פרסים והוקרה:  Gratias Agit (2010)  מדליית הזהב של המכון האמריקאי לכימאים (1997)  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת וינה 
 
אלפרד רוברט באדר (באנגלית: Alfred Robert Bader‏; 28 באפריל 1924 - 23 בדצמבר 2018) היה איש עסקים קנדי ופליט יהודי, שברח בילדותו מווינה הכבושה בידי הנאצים, הפך לאיש עסקים ותרם למטרות יהודיות. היה פילנתרופ ואספן אמנות, במקצועו היה כימאי אשר הקים חברת כימיקלים שהפכה לקונצרן עולמי ושיש לה חברה בת גם בישראל.
קורות חיים

אלפרד באדר נולד בווינה לאב יהודי, הנקרא גם אלפרד באדר, ואליזבת סרני, בתו של אריסטוקרט הונגרי. משפחת באדר הייתה משפחה יהודית משגשגת, סבו היה אחד המהנדסים שתכננו את תעלת סואץ, ומשפחת סרני הייתה משפחה קתולית אדוקה.
לאחר מות אביו, כשהיה בן שבועיים, הוא אומץ על ידי אחותו של אביו, גיסאלה רייך, וגדל כיהודי. מאוחר יותר הוא התגייר (לפי כתב העת "ג'ורנל סנטינל").
עם סיפוח אוסטריה על ידי גרמניה במרס 1938, החריף מצבם של היהודים באוסטריה והוטלו עליהם הגבלות רבות. על אלפרד נאסר ללכת לבית הספר. על מנת להצילו, דודתו שלחה אותו לאנגליה, כחלק מהקינדר-טרנספורט (סדרה של מאמצי הצלה שהביאו אלפי ילדים יהודים פליטים לבריטניה הגדולה מגרמניה הנאצית בין השנים 1938-1940).
עם פרוץ המלחמה, רבים מהניצולים בקינדר-טרנספורט הפכו ל"חיילי אויב" בעיני הבריטים. אלפרד הגיע לגיל 16 כאשר הממשלה הבריטית עצרה את כל הגרמנים והאוסטרים בגילאי 16 ומעלה ושלחה אותם למחנות, תחילה באי מאן, ולאחר מכן לאוסטרליה ולקנדה. אלפרד הוחזק במחנה בקוויבק שבקנדה, שם השומר הטריד אותו מינית (על פי האוטוביוגרפיה שלו). הצעירים במחנה הורשו להיבחן בבחינות בגרות, ואלפרד עבר אותן בהצלחה. זמן קצר לאחר מכן שוחרר באדר. מרטין וולף, מהנדס רכבות והיסטוריון יהודי ממונטריאול קיבל אותו למשפחתו, מימן אותו ואף ועודד אותו להשלים את לימודיו.
באדר התקבל לאוניברסיטת קווינס וזכה בתארים בכימיה ובהיסטוריה. ב־1950 סיים באדר את הדוקטורט בכימיה אורגנית בהרווארד.
ב-1949 הפליג באדר באונייה פרנקוניה מקוויבק סיטי לליברפול שבאנגליה. באונייה הוא פגש את איזבל אוברטון הקנדית וכעבור תשעה ימים הציע לה נישואין, אך היא סירבה. ב-1954 התחתן עם הלן אן דניאלס, המכונה דני, פרוטסטנטית אמריקנית שהתגיירה. נולדו להם שני בנים, דוד ודניאל. באדר ואשתו הראשונה התגרשו ב-1981 והוא ואיזבל אוברטון התחתנו זמן קצר לאחר מכן.
קריירה

ב-1951 ד"ר באדר פתח עסק כימי זעיר במוסך במילווקי במטרה לעבוד עבור חברת PPG) Pittsburgh Plate Glass)
ב-1954, ד"ר באדר החל לעבוד במשרה מלאה בחברת Aldrich. החברה נסחרה בבורסה ובהמשך התמזגה עם חברה אחרת. ב-1991, עזב באדר את החברה כשהוא בעל הון רב. דבר האפשר לו לתרום למוסדות וארגונים רבים כגון אוניברסיטת קווינס.
פעילותו הפילנתרופית

ב־2009 החל באדר לתמוך כלכלית בארגוני מחקר ישראליים העוסקים בסוגיית ההזדקנות, תוך התמקדות באוכלוסייה המגוונת של מדינה ישראל (על פי אתר הפילנתרופיה).
בנוסף למיזמים היזמיים שלו, הוא ואשתו איזבל העניקו מיליוני דולרים לתמיכה בפרויקט SEM Project של האגודה האמריקאית לכימיה, המספק מלגות לתלמידי תיכון חלשים מבחינה כלכלית כדי לערוך מחקר מעשי.
החל משנת 2011 תרמו הזוג באדר -1.6 מיליון דולר למחקר באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי (UWM).
משפחת באדר מימנה גם את הקמת מרכז איזבל באדר לאמנויות הבמה באונטריו שבקנדה, ותרמה טירה מהמאה ה-15 באנגליה לאוניברסיטת קווין. טירה זו משמשת כמרכז הלמידה הבינלאומי של בית הספר.
הפדרציה היהודית של מילווקי מפקחת על קרן מלגת 'הלן באדר', המספקת 500 אלף דולר בשנה למשפחות לשם הרחבת הנגישות לילדים בבתי הספר באזור (על פי אתר הפילנתרופיה של באדר)
משפחת באדר הקימו גם מספר מלגות:
Alfred Bader Graduate Fellowship
Alfred Bader Graduate Fellowship in Art
Alfred Bader Graduate Fellowship in the Humanities
Alfred and Isabel Bader Postdoctoral Fellowship in Jewish History
Queen's also hosts three Bader Chairs: in Organic Chemistry, in Southern Baroque Art, and in Northern Baroque Art
לכבוד תרומותיו הרבות, ב-2004 שינתה המלכה את שמה של דרך הקמפוס מ"מלכת הסהר "ל"באדר ליין".
היקף הפילנתרופיה של באדר משקף את מגוון תחומי העניין שלו במדע, בהיסטוריה ובאמנות. במשך עשרות שנים תרמו משפחת באדר מאות יצירות אמנות, כולל אוסף פרטי של אמנות הולנדית ופלמית למרכז אגנס אטרינגטון לאמנות באוניברסיטת קווינס.
פעילותו הפילנתרופית > תוארי כבוד

DSc מאוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי (1980)
DSc מאוניברסיטת פרדו (ב־1984)
DSc מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון (1984)
תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת קווינס (1986)
דוניב מאוניברסיטת סאסקס (1989)
DSc מאוניברסיטת נורת'ווסטרן (1990)
DSC מאוניברסיטת אדינבורו (1998)
DSc מאוניברסיטת גלאזגו (1999)
DSC מאוניברסיטת מסריק (2000)
פעילותו הפילנתרופית > השתייכויות

ויסקונסין אקדמיה למדעים, אומנויות ומכתבים - עמית (1986)
החברה המלכותית לכימיה - עמית כבוד (1990)
המכון הכימי של קנדה - עמית כבוד (1996)
החברה הכימית האוסטרית - חברות כבוד (2002)
Royal Society of Arts בלונדון, אנגליה - עמית
פעילותו הפילנתרופית > מדליות ופרסים

האגודה האמריקאית לכימיה, מדור מילווקי - פרס (1971)
ווינתרופ-סירס מדאל (1980)
הצ'כי האקדמיה הלאומית למדעים - ג 'יי פורקיין מדאל (1994)
האגודה האמריקאית לכימיה - צ'ארלס לאת'ר פרסונס פרס (1995)
אוניברסיטת וינה - אזרח כבוד (1995)
פרס בורון ארצות הברית (1997)
המכון האמריקאי לכימאים מדליית זהב (1997)
פרס מורשת פיטקון (2009)