stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משבר זכויות ההצבעה של המיעוט הצבעוני

משבר זכויות ההצבעה של המיעוט הצבעוני היה משבר חוקתי באיחוד דרום אפריקה בשנות החמישים, בתקופת האפרטהייד, שנסב סביב זכות הבחירה של המיעוט הצבעוני.
הממשלה נשלטה בידי המפלגה הלאומית וניסתה להסיר מצביעים צבעוניים מרשימת הבוחרים במחוז כף התקווה הטובה, שבו היה רוב גדול של שחורים וצבעוניים ורק מיעוט לבן. לביצוע שינוי כזה ברשימת הבוחרים נדרש שינוי בחוקת המדינה, אותו ניסו לקדם חברי הפרלמנט של דרום אפריקה, אך מנגד טען בית המשפט העליון לערעורים ששינוי כזה אינו חוקתי ודינו להיפסל.
המשבר הסתיים בכך שהממשלה הגדילה את מספר חברי הסנאט, שינתה את שיטת הבחירות, ואז הצליחה להעביר את התיקון לחוקה.
רקע

לפני הקמת איחוד דרום אפריקה, המדינה הייתה אוסף של קולוניות של האימפריה הבריטית, ולכל קולוניה היו חוקים שונים בנוגע לזכות הבחירה:
בקולוניה בכף התקווה הטובה יכלו להשתתף בבחירות רק גברים בעלי רכוש ובעלי כישורי אוריינות.
בקולוניה בנטאל יכלו להשתתף בבחירות רק גברים לבנים, אך זכות זו לא עוגנה בחוק.
בקולוניית אורנג' וקולוניית טרנסוואל נחקקו חוקים המקנים זכות בחירה רק לגברים לבנים.
עם הקמת איחוד דרום אפריקה בשנת 1909 אוחדו ארבע הקולוניות למדינה אחת, ונכתבה למדינה חוקה, אך בחוקה לא הוגדר שינוי כלשהו בשיטות הבחירה בכל מחוז. יתרה מזו, החוקה אסרה לשנות את חוקי הבחירה על בסיס גזע, אלא אם כן שינוי כזה יבוצע במושב משותף של שני בתי הפרלמנט ויזכה לרוב מיוחס של שני שלישים מהקולות.
חוק ייצוג הילידים

בשנת 1931 נחקק חוק וסטמינסטר, המבטל את הזיקה בין מושבות האימפריה הבריטית לשעבר לבין ממשלת בריטניה, ומעניק לפרלמנט של כל מדינה את הסמכות לבטל או לתקן את החוקים הבריטיים שהיו עדיין בתוקף.
בשנת 1936 העביר הפרלמנט הדרום-אפריקאי את "חוק ייצוג הילידים", מתוקף חוק וסטמינסטר. חוק זה מונע מהתושבים השחורים את הזכות לבחור או להיבחר לפרלמנט, וכמעין "פיצוי" מאפשר להם להשתתף בבחירות נפרדות, בהן הם רשאים לבחור לסנאט ארבעה נציגים לבנים. חוק זה נחקק בהתאם לכללי החוקה, במושב משותף של שני בתי הפרלמנט וברוב מיוחס של שני שלישים מהקולות. אחד התושבים השחורים שנפגע מהחוק ערער לבית המשפט העליון לערעורים וביקש ממנו לפסול את החוק בנימוקים טכניים, אך הערעור נדחה בנימוק לפיו בית המשפט העליון לערעורים רשאי לפסול רק חוקים הנוגדים את החוקה באופן מהותי, ולא בגלל פגם בפרוצדורה.
חוק ייצוג הילידים לא חל על מחוז כף התקווה הטובה, שם עדיין יכלו להצביע גברים צבעוניים בעלי רכוש ובעלי כישורי אוריינות.
הצעת חוק הייצוג הנפרד

בשנת 1948 זכתה בבחירות המפלגה הלאומית, שקידמה את רעיון האפרטהייד. זמן קצר לאחר מכן נאם בפרלמנט ראש הממשלה, דניאל פרנסואה מאלאן, והתייחס לזכות הבחירה של הצבעוניים. בנאום אמר שהמצביעים הצבעוניים הם מושחתים ובלתי מפותחים, ומהווים איום על שליטת הלבנים בדרום אפריקה.
ב-1951 הגישה הממשלה את הצעת "חוק הייצוג הנפרד", המרחיבה את חוק ייצוג הילידים מ-1936. על פי הצעת החוק, המצביעים הצבעוניים יוסרו מרשימת הבוחרים במחוז כף התקווה הטובה. בנוסף לאמונתם באידאולוגיית העליונות הלבנה, קיוו חברי המפלגה הלאומית גם להקטין את מספר המצביעים למפלגת האופוזיציה, המפלגה המאוחדת.
הצעת החוק נתקלה בהתנגדות רבה, הן בפרלמנט והן מחוצה לו. מנהיג המפלגה המאוחדת, שהייתה מפלגת האופוזיציה העיקרית, תמך בהפרדה גזעית, אך התנגד לחוק בנימוק שהוא יגרום לברית פוליטית בין הצבעוניים והשחורים שתצליח לפגוע בשליטת הלבנים בדרום אפריקה. שורה של שביתות והפגנות אורגנו על ידי קבוצות של פעילים צבעוניים, וכן על ידי ארגוני חברה אזרחית שהתנגדו לאפליה גזעית, בהם "מועצת הפעולה למען זכות הבחירה" ותנועת הנוער "קומנדו הלפידים". גם מפלגת הלייבור בבריטניה גינתה הצעה זו.
למפלגה הלאומית לא היו די מושבים בבתי הפרלמנט על מנת להעביר את הצעת החוק ברוב מיוחס של שני שלישים, שנדרש על פי החוקה. אי לכך החליטה ממשלתו של מאלאן לשנות את החוקה, כך שלשינוי מסוג זה יידרש רוב רגיל. ב-15 ביוני 1951 אישר המושל הכללי של דרום אפריקה את השינוי בחוקה, והוא נכנס לתוקף ב-18 ביוני 1951.
הערעור על הצעת החוק

ארבעה אזרחים צבעוניים שנפגעו מהצעת החוק הגישו ערעור לבית המשפט העליון לערעורים, במקרה שנודע בשם "האריס נגד דונגס". תאופילוס אבנהעזר דונגס, אחד ממנהיגי האפרטהייד, היה באותה תקופה שר הפנים.
בתחילה נדחה הערעור על ידי בית המשפט המחוזי של כף התקווה הטובה, בהסתמכו על תקדים "חוק ייצוג הילידים", שגם בעניינו נדחה הערעור. הדיון הועבר, עקב כך, לבית המשפט העליון לערעורים.
בדיון בבית המשפט העליון לערעורים טענה הממשלה שהצעת החוק איננה פוסלת בוחרים על בסיס גזע, מכיוון שהם עדיין רשאים להצביע, אם כי בבחירות נפרדות. בית המשפט דחה את הטענה הזאת כבלתי סבירה. לאחר מכן טענה הממשלה כי בית המשפט העליון לערעורים אינו רשאי לפסול חוקים שנחקקו על ידי הפרלמנט. על מנת לנמק עמדה זו השתמשה הממשלה במספר טיעונים שהיוו פרשנות צרה של החוקה, ובית המשפט דחה את כל טיעוניה.
בסופו של דבר החליט בית המשפט העליון לערעורים פה אחד לפסול את הצעת "חוק הייצוג הנפרד", והכריז עליו כי הוא "פסול, בטל ומבוטל וללא כל תוקף חוקי." פסק הדין פורסם על ידי נשיא בית המשפט העליון ב-20 במרץ 1952.
הניסיון להקים "בית משפט חלופי"

ראש הממשלה מאלאן סירב לקבל את פסיקת בית המשפט העליון לערעורים, והכריז שהממשלה לא תציית לה, ושינקוט צעדים כדי לבטל אותה.
בנאומו בפתיחת הקונגרס של המפלגה הלאומית אמר כי "המאבק החוקתי בין הסמכות המחוקקת והסמכות השיפוטית יסתיים בניצחון הממשלה, על כל התוצאות הכרוכות בכך. אסור לנו להפסיד!" היא הוסיף כי אם יוסרו ההבדלים בין הגזע הצבעוני והגזע הלבן בדרום אפריקה היא תחדל להתקיים כ"ארצו של האדם הלבן."
באפריל 1952 הועלתה הצעת חוק, ביוזמת דונגס, בשם "חוק בית המשפט העליון של הפרלמנט", המגדיר ערכאה משפטית חלופית בשם "בית המשפט העליון של הפרלמנט" המורכבת מחברי פרלמנט, ובסמכותה לבדוק ולבטל כל פסק דין של בית המשפט העליון לערעורים הפוסל חוק של הפרלמנט. המוסד שהוגדר בחוק תואר כ"בית משפט" עם "ועדת שופטים" בת עשרה חברים אשר יוכלו להמליץ ולהחליט ברוב קולות.
דונגס טען כי מטרת החוק היא "לחזק את הרצון הריבוני של הבוחרים" כדי לקבוע אילו חוקים יהיו תקפים, וימנע טענות של הטיה פוליטית בבית המשפט העליון לערעורים. מנהיגי האופוזיציה גינו את הצעת החוק ואמרו שזהו "בית משפט פוליטי ... בית משפט מזויף שמטרתו להביע את רצון הקואליציה של המפלגה הלאומית." בעיתונות של דרום אפריקה כונתה ההצעה "עלבון לאינטליגנציה של הרשות השופטת," והיו גם כמה מחברי המפלגה הלאומית שהתנגדו לו.
למרות ההתנגדויות, החוק עבר בפרלמנט במאי 1952 ואושר על ידי המושל הכללי של דרום אפריקה, והוקם "בית משפט חלופי". לתפקיד יושב ראש בית המשפט מונה שר המשפטים, צ'ארלס רוברטס סווארט, ומונו עשרה חברי ועדת שופטים, בהם שישה חברי קואליציה וארבעה חברי אופוזיציה. חברי האופוזיציה התפטרו מיד לאחר המינוי.
חברי ועדת השופטים היחידים שנותרו היו חברי הקואליציה. הוועדה התכנסה ביולי 1952 ולאחר שלושה ימים של דיונים המליצה, כצפוי, לבטל את פסק הדין של בית המשפט העליון לערעורים ולאשר את הצעת "חוק הייצוג הנפרד".
בינתיים, ארבעת האזרחים הצבעוניים שנפגעו מהצעת החוק הראשונה עתרו שוב, בבית המשפט המחוזי של כף התקווה הטובה, הפעם נגד "חוק בית המשפט העליון של הפרלמנט". ב-29 באוגוסט 1952 החליט בית המשפט שהחוק אינו חוקתי ודינו להיפסל, בגלל שהוא לא עבר ברוב מיוחס של שני שלישים במושב משותף, כנדרש בחוקה. הממשלה ערערה לבית המשפט העליון לערעורים, וזה אישר פה אחד את הפסיקה של המחוזי. בפסק הדין הוסבר כי "בית המשפט העליון של הפרלמנט" מורכב מחברי פרלמנט ולכן הוא לא גוף משפטי אלא עוד זרוע של הרשות המחוקקת, וככזה הוא כפוף לחוקת המדינה ואין בסמכותו לשנות את כללי החוקה ללא רוב מיוחס של שני שלישים במושב משותף.
זה היה שיאו של המשבר החוקתי. בשנת 1953 היו צפויות להיערך בחירות לפרלמנט, והממשלה נדרשה להחליט האם הן ייערכו על בסיס ייצוג נפרד או לא, תחת חשש שבמקרה כזה בית המשפט יוציא צו מניעה למערכת הבחירות כולה. לאחר מספר התלבטויות הכריזה הממשלה כי אינה מסכימה עם פסיקת בית המשפט אבל בכל זאת תכבד אותה.
הבחירות נערכו ב-15 באפריל 1953 כאשר במחוז כף התקווה הטובה הצביעו מצביעים צבעוניים לצד מצביעים לבנים. למרות זאת, המפלגה הלאומית הגדילה את כוחה וזכתה בבחירות ברוב גדול של 94 מושבים מתוך 156. ראש הממשלה החדש, יוהאנס סטריידום, הרחיב באופן נמרץ את תוכנית האפרטהייד להפרדה גזעית שיזם דניאל מאלאן.
הרחבת הסנאט

במהלך 1953 ו-1954 ניסתה המפלגה הלאומית להעביר מחדש את ”חוק הייצוג הנפרד" על ידי ניסיונות שכנוע של חברי אופוזיציה שיתמכו בו כדי להגיע לרוב של שני שלישים, אך מאמצים אלה לא נשאו פרי. ב-1955 הגה סטריידום רעיון חדש: הרחבת הסנאט, הוא בית הפרלמנט העליון של דרום אפריקה. על פי תוכניתו, הסנאט יורחב ויתווספו אליו חברי המפלגה הלאומית באופן שיבטיח לממשלה רוב של שני שלישים במושב משותף.
באותה עת היו בסנאט 26 סנאטורים שתמכו בממשלה, 21 סנאטורים שתמכו באופוזיציה, ומושב אחד פנוי. חלק מהסנאטורים נבחר כנציגי מחוזות, חלקם מונה על ידי הממשלה וחלקם נבחר בשיטות אחרות. "חוק הסנאט" של סטריידום הרחיב את הסנאט ל-89 סנאטורים, ושינה במקצת את שיטת הבחירה לסנאט. לאחר שהחוק עבר היו בסנאט 77 סנאטורים שתמכו במדיניות הממשלה.
ב-1 במרץ 1956 נערך מושב משותף של הסנאט החדש עם הפרלמנט, שבו היה רוב מיוחס של שני שלישים לעמדת הממשלה. מצב זה איפשר להעביר את חוק התיקון לחוקת דרום אפריקה, שבו נכנס "חוק הייצוג הנפרד" לתוקף, והחיל אותו על מחוז כף התקווה הטובה. באותו יום נשללה למעשה זכות הבחירה מהצבעוניים בכל רחבי דרום אפריקה.
מתנגדי הממשלה שבו ועתרו לבית המשפט העליון לערעורים, בתקווה כי "חוק הסנאט" יוכרז גם הוא כבלתי חוקתי, בנימוק שהחוק מיועד לעקוף את מגבלות החוקה. אך הפעם דחה בית המשפט את הערעור, וב-9 בנובמבר קבע כי לפרלמנט יש סמכות לשנות את הרכב הסנאט, סמכות שהוגדרה במפורש בחוקת המדינה. כמו כן קבע שהמניעים לשינוי הרכב הסנאט אינם רלוונטיים.
הממשלה ניצלה את הרוב המיוחס לשינוי נוסף: הרחבת הרכב השופטים בבית המשפט העליון לערעורים. לבית המשפט מונו שישה שופטים חדשים שנטו לתמוך בעמדות המפלגה הלאומית.
התפתחויות מאוחרות

בשנת 1956 "חוק הייצוג הנפרד" נכנס לתוקף, והחל ממערכת הבחירות של 1958 הצבעוניים הצביעו בנפרד למועצת הצבעוניים, גוף נפרד בעל סמכויות חקיקה מועטות בלבד.
רק בשנת 1983 בוטלה מועצת הצבעוניים. באותה שנה הוקם בדרום אפריקה פרלמנט רב-גזעי, שבו היה ייצוג גם לקבוצות של צבעוניים ושל הודים דרום אפריקאים.
הסנאט, שהורחב ל-89 סנאטורים בשנת 1955, צומצם בחזרה לגודלו המקורי בשנת 1960.
בשנת 1994, עם תום תקופת האפרטהייד, נחקקה חוקת דרום אפריקה מעודכנת, המבטיחה זכות בחירה לכלל אזרחי המדינה. בחוקה מעוגנות זכויות רבות נוספות, בהן שוויון, כבוד האדם, ביטול העבדות, חופש דת ואמונה, חופש הביטוי, זכויות פוליטיות ועוד. במקום בית המשפט העליון לערעורים הוגדר בחוקה בית משפט לחוקה, שהוא בעל סמכות מפורשת לפסול חוקים של הפרלמנט שאינם חוקתיים.
הערות שוליים

↑  מאלאן רוצה לבטל את ייצוג הכושים בבית-הנבחרים, על המשמר, 5 בדצמבר 1948.
↑  מחאות הצבעוניים בדרום אפריקה, חרות, 1 ביוני 1952.
↑  הלייבור מגנה את מדיניותה הגזעית של ממשלת דרום אפריקה, דבר, 29 במאי 1952.
↑  מאלאן יגיש הצעת חוק נגד החלטת בית משפט העליון בדרום אפריקה, הארץ, 23 במרץ 1952.
↑  מאלאן: שוויון זכויות לצבעוניים פירושו סוף שלטון המיעוט הלבן, חרות, 17 בספטמבר 1952.
↑  משבר קונסטיטוציוני בדרום אפריקה בשאלת קלפיות נפרדות לכושים, חרות, 21 במרץ 1952.
מתפללים ליד הכותל המערבי

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  שמואל בן-דוד
 תאריך יצירה:  1927-1906
 טכניקה וחומרים:  אפליקציה ורקמה
 ממדים בס"מ
 רוחב:  84 ס״מ 
 גובה:  127 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  אוסף פרטי
 
"מתפללים ליד הכותל המערבי" הוא ציור שיצר שמואל בן-דוד.
תיאור

העבודה "מתפללים ליד הכותל המערבי", מציגה קבוצת מתפללים ליד הכותל המערבי. בן דוד יוצר מרחב תלת־ממדי בעזרת המרצפות ואבני הכותל, המתוארות בפרספקטיבה. תיאור זה עשוי לרמוז על שימוש בתצלום, כבסיס לתכנון הקומפוזיציה. היא נעשתה בשילוב של טכניקת אפליקציה (Appliqué) עם רקמה. שימוש בבדים לשם יצירת תמונה הייתה טכניקה פופולרית ב"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", ובן-דוד הרבה לעשות בה שימוש ביצירותיו. במרכז חלקו התחתון של הציור רקומה הכתובת "שִׂימָה דִמְעָתִי בְנֹאדֶךָ" (תהילים נ"ו, ט'). סביב העבודה מסגרת ובה רקמה עיטורית בדגם של ציפורים דמויות טווס, שדמעה נוטפת מעייניהן אל גביעים. שימוש במוטיב זה מדגיש את הציור כביטוי של אבל על חורבן בית המקדש ושל גלות.
אפליקציה נוספת של בן דוד, בנושא דומה, הוצג בשנת 1982 בתערוכה "בצלאל של שץ" שהתקיימה במוזיאון ישראל.
הערות שוליים

↑  ראו: שילה-כהן, נורית (עורכת), "בצלאל" של שץ, 1903-1929, מוזיאון ישראל, ירושלים, תשמ"ג, עמ' 21; וגם: ראו: "בצלאל" של שץ: רשימה קטלוגית של החפצים בתערוכה, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1982, פריט 63
משוואת פוקר פלאנק

משוואת פוקר פלאנק היא משוואה דיפרנציאלית חלקית המתארת התפתחות בזמן של מערכת סטוכסטית מרקובית בעלת רצף של מצבים.
המשוואה קרויה על שמם של אדריאן פוקר ומקס פלאנק. לעיתים מכונה המשוואה גם משוואת קולמוגורוב או משוואת סמולוכובסקי (Smoluchowski). כל המדענים הנ"ל עסקו בהיבט כזה או אחר של משוואה זו.
את משוואת פוקר-פלאנק ניתן לקבל מתוך משוואת צ'פמן-קולמוגורוב או כגבול הרצף של משוואת המסטר. המשוואה מתארת את ההתפתחות בזמן של פונקציית צפיפות ההסתברות של המערכת. במימד אחד, ניתן לסמן פונקציה זו ב-
 \ P(x,t)
ומשוואת פוקר פלאנק עבורה תהיה:
 {\frac {\partial P(x,t)}{\partial t}}=-{\frac {\partial }{\partial x}}(A(x)P(x,t))+{\frac {1}{2}}{\frac {\partial ^{2}}{\partial x^{2}}}(B(x)P(x,t))
דוגמה להתנהגות פתרון של משוואת פוקר פלאנק. איבר הסחיפה גורם לתזוזת ההתפלגות שמאלה בעוד איבר הדיפוזיה גורם להרחבת ההתפלגות
באגף ימין שני איברים התורמים לשינוי בהסתברות:
האיבר  {\frac {\partial }{\partial x}}(A(x)P(x,t)) מכונה איבר הסחיפה (drift) מתאר שינוי דטרמיניסטי במערכת.
האיבר  {\frac {1}{2}}{\frac {\partial ^{2}}{\partial x^{2}}}(B(x)P(x,t))  מכונה איבר דיפוזיה והוא מתאר שינויים סטוכסטיים לוקליים במערכת (משוואת פוקר פלאנק אינה מתארת תהליכי קפיצה בין מצבים 'רחוקים' זה מזה).
השפעת שני האיברים על פונקציית ההתפלגות מודגמת בציור משמאל.
הדוגמה הקלאסית למשוואת פוקר פלאנק היא משוואת דיפוזיה - זוהי משוואת פוקר פלאנק ללא איבר סחיפה ועם מקדם דיפוזיה קבוע  \ B(x)=D.
משוואת פוקר פלאנק שקולה למשוואה דיפרנציאלית סטוכסטית הבאה:
 dx=A(x)dt+{\sqrt {B(x)}}dW(t)
עבור מימד כללי משוואת פוקר-פלאנק נראית כך:
 {\frac {\partial P({\vec {x}},t)}{\partial t}}=-\sum _{i}{\frac {\partial }{\partial x_{i}}}(A({\vec {x}})P({\vec {x}},t))+{\frac {1}{2}}\sum _{i,j}{\frac {\partial ^{2}}{\partial x_{i}\partial x_{j}}}(B({\vec {x}})P({\vec {x}},t))
ראו גם

תהליך סטוכסטי
משוואת מסטר
משוואת צ'פמן קולמוגורוב
משוואת לנז'וון
מדרג BBGKY
לקריאה נוספת

Gardiner, Handbook of Stochastic Methods
van Kampen, Stochastoc Processes in Physics and Chemistry
בנוסף לספרים הנ"ל בהם מוצג הנושא בצורה מעמיקה ומעט מתמטית, ניתן לקרוא על הנושא בספרי פיזיקה סטטיסטית רבים בהם הוא מוצג בצורה פשוטה יותר, לדוגמה:
Reif, Fundamentals of Statistical and Thermal Physics
הערות שוליים

↑  x הוא "אינדקס" רציף המסמל את מצב המערכת (לדוגמה מיקומה). P(x,t)dx היא ההסתברות שבזמן t המערכת תמצא בתחום [x,x+dx]
מתקן אפל

קרונית ביציאה ממתקן אפל
מתקן אפל בדיסנילנד שבהונג-קונג
מתקן אפל (באנגלית: dark ride או darkride) הוא מתקן שעשועים בפארקי שעשועים ובירידים, בו המבקר חווה מראות שונים בתוך מתקן מקורה, בעודו נע מאירוע לאירוע.
היסטוריה

ממציא המתקן האפל הוא לאון קסידי מחברת מתקני השעשועים פרטזל, שהגה את הפטנט של המתקן בשנת 1928. הפטנט התבסס על מתקנים מירידים בסוף המאה ה-19, שנקראו "רכבות נוף", "רכבות שדים" או "מנהרת האהבה". אחד המתקנים הראשונים בשיטה זו היה חלק מתערוכת פיוצ'רמה ביריד העולמי, שנערך בעיר ניו יורק בשנת 1939. מתקן נודע נוסף, שהשפיע רבות על מתקנים דומים שנבנו אחריו, הוא הטירה המכושפת בפארק השעשועים דיסנילנד, באתר הנופש דיסנילנד בקליפורניה שבארצות הברית.
מאפיינים

מתקן אפל, למרות שמו, אינו חייב להיות אפל. לדוגמה, אחד המתקנים האפלים הידועים ביותר בעולם הוא מתקן "זה עולם קטן" שבפארקי הנופש של חברת וולט דיסני, אף שהמתקן אינו אפל כלל. המאפיין המרכזי של מתקנים אפלים היא שהם נמצאים ברובם במבנה מקורה (אף כי חלקים מהמתקן יכולים להיות תחת כיפת־השמיים) והמבקרים מובלים באופן מודרך בין האירועים השונים לאורך המתקן, כשתאורה, קול ומראה מכתיבים מה ייראו בכל רגע נתון. בדרך כלל מונעים המבקרים במתקן בקרוניות לאורך מסילה או על מעבר מים. ברוב המתקנים נעשה שימוש באפקטים מיוחדים של קול, תאורה, תנועה וריח, כדי להעצים את החוויה.
משבר שרשרת האספקה

משבר שרשרת האספקה החל בשנת 2020 עקב מגפת הקורונה, ונסיבות נוספות שהצטרפו בהמשך הדרך ולא כולן ברורות. הוא הביא לשיבושים בשרשרת האספקה הגלובלית וכתוצאה מכך הביא למחסור במוצרים, לעליית מחירים, והיווה גורם משמעותי בעליית האינפלציה העולמית.
תהליך הגלובליזציה בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 הביא לגידול ניכר בסחר הבינלאומי, להעברה של פעולות ייצור רבות מאירופה ומצפון אמריקה למזרח הרחוק, וכתוצאה מכך לגידול ניכר בייצוא של סין ומדינות נוספות, וגידול ניכר בפעילות התובלה הימית, שהיא האמצעי העיקרי להובלת הייצוא.
בתחילת 2020, עם התפשטות מגפת הקורונה בעולם, מפעלים רבים צמצמו פעילותם עד למציאת דרך בטוחה להמשיך בפעילות. החזרה ההדרגתית לפעילות מלאה בדעיכת הגלים הראשונים של המגפה נפגעה עם התפשטות וריאנט דלתא של נגיף הקורונה והזמינות המוגבלת לחיסונים במדינות מתפתחות.
המגפה גרמה לירידה בצריכה של מוצרים ושירותים שונים, אך מאידך השהייה הממושכת ביותר בבית והמעבר לעבודה מהבית הגביר את הביקוש לציוד לבית. זינוק בביקוש העולמי לשבבים, הנחשב גם הוא כאחת התוצאות של מגפת הקורונה, הביא למחסור בשבבים, שהוביל להשבתה זמנית של קווי ייצור בתעשיית הרכב, הזקוקה לשבבים מסוגים שונים להרכבת מכוניות. הקמת מפעל לייצור שבבים נמשכת זמן רב ועלותה גבוהה מאוד (מיליארדי דולרים) כך שהתגברות על המחסור אינה מהירה.
בנמלים רבים נוצר באמצע שנת 2021 עומס, שהביא להאטה בפריקת אוניות, שנאלצו להמתין לפריקתן ימים ושבועות, וגרם להעלאת מחירי התובלה הימית. גם התובלה היבשתית סבלה ממחסור בכוח אדם. בנמלי ארצות הברית הגדולים נוצרו פקקים חסרי תקדים. הנמלים לוס אנג'לס ולונג ביץ' שבחוף המערבי, הם השער ל-40% מספינות המכולה שמגיעות לארצות הברית, רובן מסין. בנמל לוס אנג'לס נוצר תור של עשרות אוניות שנאלצו להטיל עוגן מחוץ לנמל ולחכות לתורן לפרוק את המטען. מספר הספינות הממתינות הגיע ל-100, בעוד במצב תקין אוניות אינן נדרשות לעגון מחוץ לנמל, והן פורקות את מטענן תוך יומיים.
המשבר, יחד עם הפלישה הרוסית לאוקראינה ועליית ביקושים במדינות מסוימות, הוביל להמשך עליית המחירים גם בשנת 2022 ואף למחסור במוצרים מסוימים.
במהלך שנה זו, הפעילות חזרה לשגרה מסוימת בעקבות התחסנות האוכלוסייה. מחירי התובלה הימית ירדו ב-22% מינואר עד יולי 2022. עם זאת, שרשרת האספקה העולמית כבר ספגה זעזוע רב. ברבעון הראשון של 2023 נמשכה הירידה.
הערות שוליים

↑  פול האנון, ריאן דובי וסטלה ייפאו שי, ‏שרשראות האספקה לא עומדות בעומס, והאינפלציה עולה בכל העולם, באתר גלובס, 17 באוקטובר 2021
↑  תומר הדר, השבב הקטן שמצית מלחמת עולם, באתר כלכליסט, 29 ביולי 2021
↑  תומר הדר, שבוע שחור ליצרני הרכב: השבתות במפעלי אופל, דיימלר, קרייזלר ופולקסווגן, באתר כלכליסט, 31 באוגוסט 2021
↑  Record number of container ships waiting to enter ports of Los Angeles, Long Beach
↑  ערוץ היוטיוב של הימאי Chief MAKOi
↑  מקליפורניה ועד פקיסטן: צונמי מחירי הדלק לא פגע רק בישראל, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
↑   מפופקורן ועד טמפונים: המוצרים שנצטרך להסתדר בלעדיהם הקיץ, באתר TheMarker‏, 20 ביוני 2022
↑   עדי דברת, איך מבדילים בין עליות מחירים הכרחיות לטרמפיסטים? כך אפשר לעשות את זה, באתר TheMarker‏, 19 באוקטובר 2022
↑   יורם גביזון, מחירי התובלה הימית ממשיכים ליפול, בעלי המניות הגדולים בצים מכרו בזמן, באתר TheMarker‏, 26 ביולי 2022
↑  Bloomberg - Are you a robot?, www.bloomberg.com
↑   נדן פלדמן, המשבר בשרשרת האספקה תוקע את העולם - אבל מספק הזדמנות חדשה לחברות הביטוח, באתר TheMarker‏, 2 באוגוסט 2022
↑  יוקר המחיה: הנה ההוכחה שיבואני המזון משקרים לנו בפרצוף, באתר וואלה, 23 במאי 2023
מרדכי אריאלי (איש חינוך)

| --- | --- |

פרופ' אריאלי
 לידה:  1937 פלשתינה (א"י), האימפריה הבריטית 
 פטירה:  2016 (בגיל 79 בערך) 
 ענף מדעי:  חינוך, סוציולוגיה חינוכית 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת סאסקס 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
הרב מרדכי אריאלי (קליין) (28 בינואר 1937 – 17 בנובמבר 2016) היה איש חינוך ישראלי, פרופסור למנהל חינוכי ולסוציולוגיה של החינוך באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

אריאלי (שמו בלידה: מרדכי אריאלי-קליין) נולד בארץ ישראל למשפחה דתית-מסורתית. בשנות העשרה שלו הזדהה עם האידאולוגיה הכנענית ("העברים הצעירים"), ואחר-כך פנה לגישה הרפורמית ליהדות, והיה רב רפורמי בקהילת בלקפול שבאנגליה (1960-1962).
ב-1963 שב ארצה והתמחה בהיבטים פדגוגיים ומנהליים של החינוך בפנימיות. פעל בתחום זה תחילה כמפקח חינוכי מטעם "עליית הנוער" על מוסדות לילדי עולים ולתלמידים מקבוצות חברתיות חלשות, ואז כמזכיר הארגון (1966-1973), כעורך כתב-העת לחינוך "יסודות" (1966-1976), וכמפקח על חלק מהמוסדות שעסקו בקליטה ובחינוך בני נוער עולה וחניכים מקבוצות חברתיות-כלכליות חלשות (1974-1988).
ב-1980 התמנה כמרצה ולימים כפרופסור למינהל חינוכי ולסוציולוגיה של החינוך באוניברסיטת תל אביב. עסק בעיקר בחקר קשרי הגומלין בין מורים לתלמידים,
ובמבנה תעסוקת אנשי חינוך. בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב פעל אריאלי כמרצה לסוציולוגיה ומינהל בתי ספר ומערכות חינוך ובקורסים לחינוך מחוץ למשפחה (1983-2006). כן שימש כראש המגמה למינהל החינוך וארגונו (1995-2003) וכראש המסלול להכשרת מורים להוראת מדעי החברה (1990-1998). בשנים 2003 ו-2006 הורה קורסים סמסטריאליים אחדים בסוציולוגיה ובחינוך באוניברסיטה היגלונית בקרקוב שבפולין.
ב-2006 פרש מעבודה סדירה ומאז עסק בהשלמה ובעדכון מחקרים שערך בשנות עבודתו האחרונות. כגמלאי עסק בדרכי תפיסתם של אנשי חינוך את מקצועם ואת תפקידיהם.
התגורר בתל אביב. היה נשוי לניבי לבית ברטונוב ואב לשלוש בנות: האנתרופולוגית ד"ר דניאלה אריאלי, השחקנית אביגיל אריאלי וקטיה.
ספריו

עיונים בערכים אנושיים, בעריכת מ. אריאלי, הוצאת דגה, 1968
על גבולם - קבוצים, מושבים כפרי נוער ויחידים במלחמתם, מ. אריאלי ושמעיה אבני, הוצאת המזכירות של קיבוצי הנוער הציוני מושבי העובד הציוני כפרי הנוער "יסודות", 1969
פנימיות: תהליכי חיברות בסביבה נמרצת, בעריכת י. קשתי ומ. אריאלי, הוצאת דגה, 1976
הכפר המחנך, בעריכת מ. אריאלי, א. לוי וי. קשתי, הוצאת יסודות, 1976
טיפוח נוער במצוקה וחינוך בפנימייה, בעריכת ש. עדיאל, ח. שלום ומ. אריאלי, הוצאת צ'ריקובר, 1980
The Residential Education Alternative, ‏M. Smilansky, Y. Kashti, M. Arieli, ‏The Institute for Humanist Studies, ‏1982
Living at School: Israeli Residential Schools as People-Processing Organizations, ‏מ. אריאלי, י. קשתי, ס. שלסקי, הוצאת רמות, 1983
People in Institutions : The Isaeli Scene, ‏Y. Kashti and M. Arieli, ‏, London:Freund,‏ 1986
Residential Settings and the Community: Congruence and Conflict, ‏Y. Kashti and M. Arieli, ‏London:Freund, ‏1987
פנימיות : צוותיהן וקהילותיהן, בעריכת מ. אריאלי, הוצאת מסדה אוניברסיטת תל אביב, 1992
אי-נחת בהוראה, מ. אריאלי, רמות - אוניברסיטת תל אביב, 1995
The Occupational Career of Residential Child and Youth Care Workers: Caring and Its Discontents, ‏מ. אריאלי, הוצאת Haworth, ‏1997
לקסיקון החינוך וההוראה, בעריכת י. קשתי, מ. אריאלי וש. שלסקי, הוצאת רמות, 1997
אשכנזי: סיפור חיים אפשרי, מ. אריאלי, ספריית מעריב, 1999
קהילות של נוער: עיונים בחינוך הפנימייתי בישראל, בעריכת קשתי, ש. שלסקי ומ. אריאלי, הוצאת רמות, 2000
גרסה מתורגמת לפולנית של הספר Aszkenzyjczyk: Biografia Mozliwa, ‏מ. אריאלי, הוצאת Pogranicze, ‏2004
הערות שוליים

↑  מרדכי אריאלי באתר GRAVEZ
↑  שורשיו, לבטיו ומעבריו בתחום זהותו כישראלי וכיהודי הם עניין מרכזי בספרו אשכנזי: סיפור חיים אפשרי, תל אביב, ספריית מעריב 1999, וורשה, הוצאת פוגראניצה, 2005
↑  ר' הספר בעריכתו: פנימיות: צוותיהן וקהילותיהן. תל אביב: מסדה: 1992
↑  ר' ספרו אי נחת בהוראה. תל אביב: "רמות", 1995
↑  ר' ספרו: The Occupational Career of Residential Child and Youth Care Workers New York: Haworth, 1997)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257964205171  PLWABN: 9810564969505606  GND: 1089698410  LCCN: n87833780  VIAF: 23662135   WorldCat (עם VIAF): 23662135
משוואת סווימי ג'יין

משוואת סווימי ג'יין (אנגלית: Swamee Jain) היא משוואה בהידראוליקה המשמשת לחישוב מקדם החיכוך בזרימה בצינור.

משוואת סווימי ג'יין משמשת לחישוב ישיר של מקדם החיכוך הדרוש במשוואת דרסי וויסבך זאת לעומת החישוב הנומרי איטרטיבי הדרוש במשוואת קולברוק והדרך הגרפית בדיאגרמת מודי.
המשוואה

f - מקדם החיכוך בזרימה
e - החיספוס של הצינור, מטר או פיט
D - קוטר פנימי של הצינור, מטר או פיט
e/D- החיספוס היחסי של הצינור, מספר חסר ממדים
Re - מספר ריינולדס, מספר חסר ממדים
מספר ריינולדס

או
vs - מהירות ממוצעת בחתך הצינור,
L - אורך אופייני ( L = 2r שווה לקוטר הצינור כאשר החתך של הצינור הוא עגול),
μ - צמיגות דינמית
ν = μ / ρ
ν צמיגות קינמטית
ρ - צפיפות הזורם
ערכים לחספוס דופן הצינור e

| --- | --- |
 צינור פלדה מסחרי  צינור פלדה מגולוונת  צינור ברזל יציקה  צינור פלסטיק או זכוכית  צינור בטון:  0.0018 אינץ'  0.006 אינץ'  0.0102 אינץ'  0.00006 אינץ'  0.032 אינץ'
לקריאה נוספת

Computer Applications In Hydraulic Engineering, 5th Ed., 2002. Haestad Press, pg. 16