stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החתם סופר
ספריו

החתם סופר השאיר אחריו כ-100 ספרים בכתבי יד, מהם נדפסו:
חדושי חתם סופר – חידושים על הש"ס – על שמו ועל שם ספריו האחרים הוא נקרא החת"ם (חידושי תורת משה) סופר.
שו"ת חתם סופר (שבעה חלקים, חלק א, חלק ב, חלק ג-ד, חלק ה, חלק ו חלק ז) – כולל 1225 תשובות במגוון נושאים. באתר היברובוקס ובאתר ספריא.
תורת משה – (חלק א, חלק ב, חלק ג, חלק ד, חלק ה) פירוש על התורה, על חמש מגילות. באתר היברובוקס ובאתר ספריא
דרשות חתם סופר חלק א, חלק ב, חלק ג. באתר היברובוקס.
מאמרים על סוגיות נבחרות בש"ס.
ציונים והערות לשולחן ערוך.
פרוש הגדה של פסח באתר היברובוקס.
שירת משה – שירים ופיוטים על דרך הקבלה. באתר היברובוקס.
צוואת משה – צוואת מוּסר לבניו ולזרעו. באתר היברובוקס.
קונטרס על קידוש החמה באתר היברובוקס.
ספר זיכרון – סיפור צרותיו אשר סבל במשך הימים שבה פרשבורג הייתה במצור בימי מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית החמישית. באתר היברובוקס.
על הדפסת ספריו עמלו, בין היתר, נכדו הרב שלמה אלכסנדרי סופר, ובמאה ה-20 גם הרב יוסף נפתלי שטרן.
מתלמידיו

ר' מאיר איזנשטטר, מהר"ם א"ש
ר' אברהם שאג-צוובנר
ר' משה שיק, מהר"ם שיק
ר' מנחם כץ אב בית דין בצעהלים
ר' הלל ליכטנשטיין מקולומיא
ר' שמעון דייטש
ר' יוסף יעקב ניישלאס, אב בית דין בסרדהלי
ר' יהודה מודרן מסיגט בעל "זיכרון שמואל" ו"פרי העץ"
ר' חיים יוסף פולק
ר' יהושע אהרן צבי ויינברגר
ר' הלל פולק
ר' חיים יוסף גוטליב אב"ד סטרופקוב, מחבר ספר "טיב גיטין וקידושין"
לקריאה נוספת

יהודה ליב הכהן מימון, שרי המאה, חלק ראשון, פרק ו, ע' 75-66, מוסד הרב קוק: ירושלים תשנ"ט.
יעקב כ"ץ, קווים לביוגרפיה של החת"ם סופר, בתוך: הלכה וקבלה - מחקרים בתולדות דת ישראל על מדוריה וזיקתה החברתית, ירושלים, ה'תשמ"ו, עמ' 353–386. (תרגום לאנגלית על ידי דוד אלינסון: Towards a Biography of Hatam Sofer.)
הרב ד"ר אליעזר כ"ץ, החת"ם סופר, מוסד הרב קוק, ירושלים, 1960
אברהם פיגלשטוק, תולדות חת"ם סופר, ניו-יורק תשי"ג.
י' צבי זהבי, מהחתם סופר ועד הרצל, הוצאת הספרייה הציונית, ירושלים, ה'תשכ"ו
משה סמט, החת"ם סופר - המסורת וההלכה, דברי הקונגרס העולמי למדעי היהדות 9 ב', כרך 2, ה'תשמ"ה 1985, עמ' 17–20
שמואל אליעזר שטרן, סנה בוער באש: פרקים במשנת מרן "החתם סופר" זי"ע, בני ברק תשס"ג (מהדורה חדשה)
מעוז כהנא, יציבות ושינוי בשו"ת החת"ם סופר, עבודת מוסמך, האוניברסיטה העברית, 2004
מעוז כהנא, מהנודע ביהודה לחתם סופר – הלכה והגות לנוכח אתגרי הזמן, מרכז זלמן שזר, 2015
מעוז כהנא, '"יש לנו אב זקן": החתם סופר ומורשת השמרנות החדשנית', בתוך: בנימין בראון, נסים ליאון (עורכים), הגדולים – אישים שעיצבו את פני היהדות החרדית בישראל, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2017
דייל ספנדר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בספטמבר 1943 ניוקאסל, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה
 פטירה:  21 בנובמבר 2023 (בגיל 80) בריזבן, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה
 מקום מגורים:  בריזבן 
 פעילות בולטת:  סופרת, פעילה פמיניסטית, היסטוריונית, חוקרת, אקדמאית
 השכלה:  Burwood Girls High School 
 תקופת הפעילות:  מ-1980
 מעסיק:  אוניברסיטת ג'יימס קוק, Dapto High School 
 פרסים והוקרה:  חבר מסדר אוסטרליה (6 בינואר 1996) 
 http://www.dalespender.com.au/
 
דייל ספנדר (באנגלית: Dale Spender;‏ 22 בספטמבר 1943 – 21 בנובמבר 2023) הייתה מורה, סופרת, יועצת ואקדמאית פמיניסטית אוסטרלית.
ביוגרפיה > שנים ראשונות

ספנדר נולדה בניוקאסל, ניו סאות' ויילס, אחייניתה של סופרת המסתורין ג'ין ספנדר. היא לימדה במספר בתי ספר תיכוניים במשך שנות ה-60, והייתה מרצה באוניברסיטת ג'יימס קוק מ-1974 ועד שעברה לחיות בלונדון, ופרסמה את ספרה הראשון, Man Made Language, ב-1980.
ביוגרפיה > קריירה

הספר Man Made Language (1980) מבוסס על המחקר שעשתה ספנדר לדוקטורט שלה. הטענה המרכזית בספר היא שבחברה פטריארכלית, גברים שולטים בשפה באופן שפועל לטובתם. "שפה עוזרת להציב את הגבולות של המציאות שלנו. היא האמצעי דרכו אנו מסדרים, מקטלגים, ומפעילים את העולם". כשגברים תופשים את עצמם כמגדר הדומיננטי, נשים שאינן מתאימות עצמן לתפקידן הנחות מסומנות כאבנורמליות, מופקרות, נוירוטיות, או פריג'ידיות. ספנדר מותחת קישור ישיר בין האופן שבו כינויי גנאי פועלים לשמר גזענות לבין השימוש בכינויים כאלה לשמר מעמדות מגדריים. Man Made Language מתאר כיצד דטרמיניזם לשוני מתחבר לדטרמיניזם כלכלי כדי לדכא נשים בחברה, ומספק יריעה נרחבת של ניתוחים ומחקר בנושא. הספר חוקר את הליקויים המיוחסים לנשים, את פעולות ההשתקה והבריונות שמופעלות על נשים, ואת פוליטיקת השיום.
ב-1991 פרסמה ספנדר את הספר The Diary of Elizabeth Pepys, שהיה פרודיה פמיניסטית שמבקרת את חייהן של נשים בלונדון של המאה ה-17.
בעבודותיה, ספנדר חקרה לא רק את השפעת השפה על מעמדן של נשים, אלא בדקה את ההקשרים ההיסטוריים שהשפיעו על נשים, החל מהסביבות המקצועיות והאקדמיות שהדירו נשים, ועד ההבדלים בסוגי הידע בהם החזיקו נשים וגברים. היא כתבה ש"אפשר לומר ללא הסתייגות שבתקופה שלאחר המצאת הדפוס, הידע המסורתי של נשים נמחק כמעט כליל".
ספנדר הייתה מייסדת-שותפה למסד הנתונים WIKED (Women's International Knowledge Encyclopedia and Data), והעורכת המייסדת של סדרת Athene, ומקימת בית ההוצאה לאור פנדורה. בנוסף, הייתה העורכת המנהלת של ספריית הנשים האוסטרלית של הוצאת פינגווין, ועורכת המשנה של סדרת Great Women.
בשנות האלפיים, ספנדר התחילה להתמקד באופנים בהם מדיומים טכנולוגיים משנים את פני החברה מזווית מגדרית, וכן בתחום של קניין רוחני. היא מחפשת להבין את הפוטנציאל הטמון במה שהיא מכנה "העושר החדש" ו"הלמידה החדשה". במשך תשע שנים שמשה כחברת דירקטוריון בסוכנות זכויות יוצרים בע"מ, ובמשך שנתיים כיהנה כיו"ר.
ספנדר הייתה גם פעילה למען מחוסרות דיור באוסטרליה במסגרת תוכנית "הזדמנות שנייה".
ביוגרפיה > חיים אישיים

ספנדר נהגה ללבוש סגול, הרגל שסיגלה בהתחלה כמחווה לסופרג'יסטיות. היא התגוררה בבריסביין יחד עם בן זוגה מזה כשלושים שנה, טד בראון.
מבחר פרסומים

ספנדר כתבה יותר מ-30 ספרים, עשרות מאמרים, וערכה ספרים, סדרות, ומגזינים. היא ישבה בדירקטוריונים וועדות מנהלות של כתבי עת אקדמיים באוסטרליה ובאנגליה.
Man Made Language (Routledge & Kegan Paul, 1980)
Invisible Women: The Schooling Scandal (1982)
Feminist Theorists: Three Centuries of Women's Intellectual Traditions (Women's Press 1983) Editor. From Aphra Benn (1640–1689) to Simone De Beauvoir (1908 -1986)
There's Always Been a Women's Movement in the Twentieth Century (1983)
Time and Tide Wait for No Man (ed., 1984)
For the Record: The Making and Meaning of Feminist Knowledge (Women's Press, 1985)
Mothers of the Novel: 100 Good Women Writers Before Jane Austen (1986).
Series editor for Pandora Press "Mothers of the Novel" series (1986–1989)
Scribbling Sisters (1987): * Treats pioneers of the novel like Lady Mary Wroath, Anne Weamys, Katherine Philips, Anne Clifford, Lucy Hutchinson, Anne Fanshawe, Margaret Cavendish, Aphra Behn, Delarivière Manley, Eliza Haywood, as well as the achievements of Sarah Fielding, Charlotte Lennox, Elizabeth Inchbald, Charlotte Turner Smith, Ann Radcliffe, Mary Wollstonecraft, Mary Hays, Frances Burney, Maria Edgeworth, Lady Morgan, Amelia Opie, and Mary Brunton. She also provides a list of 106 women novelists before Jane Austen.
Writing a New World: Two Centuries of Australian Women Writers (Penguin Books, 1988)
The Writing or the Sex?, Or, Why You Don't Have to Read Women's Writing to Know It's No Good (1989)
Nattering on the Net: Women, Power and Cyberspace (Spinifex, 1995)
Women of ideas and what men have done to them: From Aphra Behn to Adrienne Rich (1992)
Living by the Pen: Early British Women Writers
הערות שוליים

↑  Dale Spender: Nattering on the Net: Women, Power and Cyberspace (Spinifex, 1995), page 165
↑  Caryn Meller: Spending Cybertime, "Frauen und Internet", 1995.
↑  Thompson, Peter: Dale Spender, Talking Heads (Australian Broadcasting Corporation), 15 April 2005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454744605171  PLWABN: 9810573388905606  AWR: AWE4430b  BIBSYS: 90063542  BnF: cb12157205m (data)  CiNii: DA00926038  GND: 109873351  ISNI: 0000 0001 0881 6782  LCCN: n77012622  LNB: 000118170  NDL: 00457293  NKC: uk2008347685  NLA: 35807982  NTA: 067592341  RERO: 02-A003852594  SUDOC: 030084636  Trove: 570215  VIAF: 27104976   WorldCat (עם VIAF): 27104976 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דייל ספנדר".
השועל והקוף

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  איזופוס 
 שפת המקור:  יוונית עתיקה 
 סוגה:  משל 
 
נצקה יפנית מהמאה ה-19 בצורת הקוף המקפץ
השועל והקוף הוא אחד ממשלי איזופוס העוסק בתכונות האמורות להיות אצל מנהיגים, והדמויות המרכזיות בו הן קוף ושועל. המשל הוא מספר 81 באינדקס פרי.
עלילת המשל

החיות מתכנסות על מנת לבחור לעצמן מלך. הן מתרשמות מאוד מהריקוד הקופצני של הקוף ומחליטות להכתירו למלך. השועל, שאף הוא היה אחד מהמועמדים למלוכה, ממלא תפקיד בחצר המלך; במסגרת תפקידו, הוא מציע לקוף כי יבוא עמו, כדי להראות לו דבר שיפתח ויגרה את תאבונו. השועל מוביל את הקוף דרך מלכודת, שבה נלכד הקוף. לאחר הלכידה, הקוף מאשים את השועל בבגידה. הלה משיב כי מי שהוא תמים וחמדן אינו כשיר כלל למלוכה. מוסר ההשכל של הסיפור הוא כי אלה השואפים למשול חייבים קודם כל ללמוד לשלוט בעצמם.
היסטוריה ותפוצה

המשל הוא עתיק מאוד וייתכן כי הוא נכתב עוד לפני תקופתו של איזופוס, היות שככל הנראה כבר במאה ה-7 לפני הספירה, השתמש בו המשורר ארכילוכוס. למשך זמן רב המשל היה ידוע אך ורק באזור יוון, אולם בסביבות המאה ה-8, נודע המשל גם באסיה המרכזית. קטעי פפירוס, שבו נכתב המשל, מתקופה זו, נמצאו בשפות סוגדיאנית ואויגורית.
משל הקוף והשועל החל להופיע במדינות אחרות באירופה בסביבות המאה ה-17. המשורר הגרמני מהמאה ה-16 הירונימוס אוסיוס, הקדיש שיר בלטינית מודרנית למשל זה.
הערות שוליים

↑  Aesopica site
↑  G.J.Van Dijk, Ainoi, Logoi, Mythoi, Leiden NL 1997, pp.144-47
↑  Matteo Compareti, "Aesop's fables in Central Asia", Academia edu
↑  Fable 232
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אתיקה עיתונאית

אתיקה עיתונאית היא תחום ידע פילוסופי, יישום מעשי של אתיקה, העוסק בניסוח ובניתוח העקרונות המוסריים המנחים את מקצוע העיתונות והתקשורת בכללה.
אתיקה עיתונאית באה להדגיש את הערכים והנורמות הרצויים מעיתונאים. מה יאה, מה מוצדק ומה ההפך מכך. גם אם אין מדובר ברמת עבירה פלילית.
מועצת העיתונות בישראל, הנתפסת כגוף העליון של מוסד התקשורת בישראל, מנסחת את כללי האתיקה של העיתונות והאמורה לפקח על מימושם.
אתיקה עיתונאית מונחת על ידי חמישה ערכים מרכזיים:
כנות ודיוק: עיתונאים חייבים להיות כנים. לא מקובל לדווח על מידע שידוע כשקרי, או לדווח על עובדות בצורה מטעה כדי ליצור רושם שגוי.
עצמאות ואובייקטיביות: על עיתונאים להימנע מנושאים בהם יש להם עניין אישי או פיננסי שיספק להם תועלת מסוימת בנושא, שכן ניגוד עניינים עלול להכניס הטיה לדיווח שלהם, או ליצור רושם של הטיה כזו. במקרים שבהם לעיתונאי עשוי להיות עניין אישי או פיננסי ספציפי, יש לחשוף את העניין.
הוגנות: עיתונאים חייבים להציג עובדות בחוסר משוא פנים ונייטרליות, להציג נקודות מבט וצדדים אחרים בסיפור היכן שקיימות אלה. אסור להטות עובדות או להציג חצאי אמיתות.
חריצות: עיתונאי צריך לאסוף ולהציג עובדות רלוונטיות כדי לספק הבנה טובה של הנושא המדווח.
אחריות ואנושיות: עיתונאי חייב לתת דין וחשבון על עבודתו, ולהיות מוכן לקבל ביקורת והשלכות.
עקרונות

ברחבי העולם יש כ-400 קודים של התנהגות עיתונאית אתית המחסים את כלל הצדדים של מקצוע העיתונות.
בישראל, העקרונות המנחים את העיתונות באים לידי ביטוי בתקנון האתיקה של מועצת העיתונות והתקשורת.
התקנון הוא מסמך העוסק בהגדרת כללי הפעולה של המערכת התקשורתית וכמו כן ה"אני מאמין" של קהילת התקשורת. המסמך גם מגדיר שורה של כללי עשה ואל תעשה לעיתונאים. התקנון נועד לגבות את העיתונאי בתהליכי איסוף המידע ופרסומו. אך הוא גם מטיל עליו הגבלות וסייגים במגעיו עם מקורות המידע או בפרסום.
כללי האתיקה אינם קובעים לעיתונאי על מה לדווח, אלא רק כיצד לדווח.
תקנוני אתיקה עיתונאית

בנוסף לתקנונים שהגופים האמורים על שמירת האתיקה העיתונאית מנסחים. כגון: מועצת העיתונות בישראל, ארגון תקני עיתונות עצמאית של בריטניה (באנגלית: "Independent Press Standards Organisation") גופי תקשורת לעיתים מנסחים תקנון אתיקה עיתונאית עצמאי, מסמך בו מצהירים על הסטנדרטים האתיים שהם מציבים לעצמם.
תקנוני אתיקה עיתונאית > דוגמאות מישראל והעולם

תקנון האתיקה העיתונאית של תאגיד השידור הישראלי.
הקוד האתי של גלובס.
מדיניות אתיקה של עיתון הוושינגטון פוסט.
כללי האתיקה של עיתון הניו יורק טיימס.
עקרונות ההתנהגות האתית עבור חדשות רשת יו אס איי טודיי.
דילמות אתיות

פעמים רבות העיתונות ניצבת אל מול דילמות מוסריות וערכים מתנגשים, כגון:
שמירה על הפרטיות מול שמירה על כבוד האדם ושמו הטוב.
זכות הציבור לדעת מול פגיעה אפשרית בביטחון המדינה.
חופש הביטוי מול פגיעה ברגשות הציבור.
בנוסף לדילמות המופיעות בשגרה, דילמות רבות מופיעות במהלך סיקורים יוצאי דופן ובתקופות מיוחדות. למשל בסיקורים על אנשי ציבור מיוחדים, בתקופות בחירות או מלחמה.
דילמות אתיות > מקרים של דילמות בישראל ובעולם

יאיר נתניהו/מסרון בין החוקר לשופטת - הקלטת יאיר נתניהו/ צילום התכתבות החוקר והשופטת. האם זו פגיעה בפרטיות או עניין לציבור וזכות הציבור לדעת?
פרסום התחקיר על בועז ארד - האם היה צריך לפרסם את התחקיר על בועז ארד, מורה שקיים לכאורה מערכות יחסים אינטימיות עם תלמידות, למרות הצהרתו כי יתאבד אם הפרשה תפורסם?
פרסום קריקטורה של מוחמד "שרלי הבדו"- סיקור הפיגוע במשרדי "שרלי הבדו" והתגובות לו הציבו בפני עיתונים בעולם התלבטות עקרונית: האם לפרסם את הקריקטורות הלועגות למייסד האסלאם?
וושינגטון פוסט פרסמו תחקיר על כך שממשלת ארצות הברית התקינה מכשיר האזנה מעל כבל סובייטי תת-ימי בשיא המלחמה הקרה. המכשיר אפשר לארצות הברית ללמוד היכן ממוקמות צוללות סובייטיות. במקרה זה, עורך התחקיר, בן בראדלי, בחר תחילה שלא לפרסם את התחקיר מטעמי ביטחון לאומי. עם זאת, הסובייטים גילו לאחר מכן את המכשיר ולדברי בראדלי, "זה כבר לא היה עניין של ביטחון לאומי. זה היה עניין של מבוכה לאומית". עם זאת, ממשלת ארצות הברית עדיין רצתה שהוושינגטון פוסט לא יפרסם את הסיפור על בסיס ביטחון לאומי, ובכל זאת, לדברי בראדלי, "העלנו את התחקיר. ואתם יודעים מה, השמש זרחה למחרת".
פרשת ווטרגייט שהביאה בסופה להתפטרות הנשיא האמריקאי ריצ'רד ניקסון, הייתה חשיפה עיתונאית שנחשבת לאחד ההישגים הגדולים ביותר בהיסטוריה של העיתונאות. שם הקוד של המקור שבזכותו שני העיתונאים צעירים מעיתון הוושינגטון פוסט השיגו את המידע על הפרשה היה "גרון עמוק" (באנגלית "Deep Throat"). שני העיתונאים הבטיחו לגרון עמוק שזהותו תישמר סמויה. במהלך השנים העיתון שמר על זהותו סמויה על אף הלחצים מהציבור לפרסם פרטים לגביו. כאן עלתה הדילמה "האם הגנה על מקור חשובה יותר מחשיפת כל המידע הרלוונטי על ידיעה חדשותית?"
ביקורת

בעקבות העובדה שאין חיוב על עיתונאים וכלי תקשורת להיות חברים במועצת העיתונות. בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות נתפס כגוף חסר שיניים, כיוון שאין לו סמכות להטיל עונשים פורמליים (דן רק בדינים משמעתיים, לא פליליים).
לבית הדין קיימת הסמכות להטיל עונשים על החברים במועצה לעיתונות. עונשים הנעים מאזהרה, דרך נזיפה ופרסום התנצלות על ידי העיתון ועד להשעיית כלי תקשורת מן המועצה, והפסקת עבודתו או העסקתו של עיתונאי.
בכל הנוגע לעיתונאים וכלי תקשורת שאינם חברים במועצת העיתונות, בית הדין יכול לדון אך העונש היחידי שביכולתו להטיל הוא פרסום ההחלטה.
עקב כך עולה ביקורת שאתיקה עיתונאית בישראל נאכפת בצורה עצמית. כל גוף תקשורתי בוחן את עצמו ואינו חייב לתת דין וחשבון לאף גוף חיצוני בשל תלונות ועבירות אתיות שאינן נחשבות עבירות פליליות בחוק (כגון: לשון הרע, צו איסור פרסום, צנזורה צבאית).
ראו גם

מועצת העיתונות בישראל
הערות שוליים

↑  Professor Marianne Jennings, The Evolution—and Devolution—of Journalistic Ethics, Imprimis (Hillsdale College)
↑  Aidan White, Ethics 101: The 5 Core Values of Journalism, Youtube - Ethical Journalism Network
↑  תקנות האתיקה של מועצת העיתונות והתקשורת, ‏ספטמבר 2020
↑  Independent Press Standards Organisation, IPSO
↑  ד"ר תהילה שוורץ אלטשולר, תקנון האתיקה העיתונאית של תאגיד השידור הישראלי, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, ‏12 בנובמבר 2017
↑  קוד אתי, באתר גלובס
↑  Ethics policy, The Washington Post
↑  Ethical Journalism - A Handbook of Values and Practices for the News and Opinion Departments, The New York Times
↑  USA TODAY NETWORK Principles of Ethical Conduct For Newsrooms, USA TODAY
↑  מושגים מרכזיים במגמת תקשורת וחברה, ‏2021
↑  נועה פרייס‏, "מבחינה משפטית זו פגיעה בפרטיות, ועל הגבול של האזנת סתר", באתר וואלה, 26 בפברואר 2018
↑   רוני בר, פרשת בועז ארד: להמשיך לחקור, להמשיך לפרסם, באתר הארץ, 3 בפברואר 2018
↑  יואב סיון, כל החדשות הראויות לדפוס, באתר העין השביעית, 20 בינואר 2015
↑  Jennifer Colvin, Washington Post editor tells war stories, ethical dilemmas
↑  Ethics Case Studies - Deep Throat, and His Motive, Society of Professional Journalists
↑  יובל קרניאל, ‏לטובת התקשורת: להמציא מחדש את מועצת העיתונות | דעה, ד"ר יובל קרניאל, באתר גלובס, 16 בדצמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536275405171  LCCN: sh85070787  NDL: 01162402  NKC: ph123341 
תמונת הלוגו של מועצת העיתונות, הגוף האחראי על פיקוח האתיקה העיתונאית בישראל.
אולם פיס כפר בלום

| --- | --- |

מבט על האולם
 כינוי:  כפר בלום
 מיקום:  כפר בלום, ישראל
 קואורדינטות:  33°10′33″N 35°36′54″E﻿ / ﻿33.17575°N 35.614888888889°E﻿ / 33.17575; 35.614888888889
 תקופת הפעילות:  1988–הווה (כ־37 שנים)
 בעלים:  מ.א גליל עליון
 משטח:  פרקט
 קבוצות:  הפועל גליל עליון
 מושבים:  2009–הווה (1,390) 1988–2008 (2,200)
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אצבע הגליל מוגדלת) אולם פיס כפר בלום(למפת אצבע הגליל רגילה) אולם פיס כפר בלום(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אולם פיס כפר בלום(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אולם פיס כפר בלום  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אולם פיס כפר בלום הוא אולם ספורט משולב המשמש כאולמה הביתי של קבוצות הכדורסל של הפועל גליל עליון המשחקת בליגת העל בכדורסל. אולם פיס החליף את האולם האזורי הישן בכפר גלעדי שמנה כ-1,200 מקומות ושימש את הפועל גליל עליון מאז הקמתה כאולם ביתי ואת קבוצות האזור טרם הקמת הקבוצה.
על האולם

האולם מחולק לשני יציעים קבועים ויציע נפתח הנשלף מתוך היצע המזרחי שהוחלף בקיץ 2022 כשהקבוצה העפילה לליגת העל. אף על פי שבעבר הכיל עד 2,200 צופים, מספר המקומות בו הופחת ועומד בעונת 2022/23 על 1,390 מקומות, מתוכם 1,000 קבועים והשאר ביציע מתקפל וכן 40 מקומות VIP על הפרקט.
בשנות 90 הרבה האולם להכיל את הכמות המקסימלית של צופים בכל משחק ובמשחקים רבים אף נוספו כיסאות ארעים, בתקופה זו כיכבה הקבוצה המקומית של הפועל גליל עליון בצמרת הליגה הבכירה ואף זכתה באליפות ואולם כפר בלום נחשב למבצר הביתיות.בשנות ה-2000 האולם אירח משחקים בין-לאומיים.
ב-2008 עברו הזכויות לרישיון ליגת העל של הקבוצה המקומית להפועל גלבוע גליל בעקבות מעבר הבעלים ועברה לשחק בגן נר.ב-2009 לאחר שנה בה לא התקיימו משחקים באולם קמה מחדש הפועל גליל עליון בשיתוף עמותת אוהדים והתאחדה עם הפועל קצרין מהליגה הארצית.ב-2014 שבה גליל עליון לשחק בכפר בלום לאחר מספר שנות משחק באולם בקיבוץ דפנה.
הכנה לבשורה

הכנה לבשורה (יוונית: Εὑαγγελικὴ προπαρασκευή; לטינית: Praeparatio evangelica) הוא חיבור אפולוגטי שנכתב על ידי אוסביוס מקיסריה בתחילת המאה ה-4 לספירה. הוא החל בכתיבתו בשנת 313 בערך, וניסה להוכיח בו את עליונותה של הנצרות מול דתות ופילוסופיות פגניות.
תוכן החיבור

החיבור מורכב מ-15 ספרים, שנשתמרו בשלמותם. אוסביוס החשיב אותו כספר לימוד של הנצרות המיועד לפגנים, אולם ערכו רב בשביל קוראים רבים מאוחרים יותר, משום שאוסביוס הוסיף בו מידע מהיסטוריונים ופילוסופים שלא נשמר במקומות אחרים:
תקציר כתביו של הכוהן הפיניקי סנכוניאתון, אשר תורגמו ליוונית על ידי פילון איש גבל. דיוקו של התקציר הוכח בתיאורים המיתולוגיים שנמצאו בלוחות האוגריתיים.
תיאור מסעו של אוהמרוס לאי פנכיאה (Panchaea), היכן שאוהמרוס טוען שמצא את תולדותיהם האמיתיות של האלים, שנלקח מספרו השישי של דיודורוס סיקולוס.
קטעים מתוך כתבי הפילוסוף הפלאטוני אטיקוס (אנ').
קטעים מתוך כתבי הפילוסוף הפלאטוני-תיכוני (אנ') נומניוס מאפאמיה.
קטעים מתוך חיבוריו של פורפיריוס, המבקר הנאופלאטוני של הנצרות ("על תמונות", "פילוסופיה מהאורקלים", "מכתב לאנבו", "נגד הנוצרים", "נגד בואתוס", "הרצאה פילולוגית").
קטעים מתוך "ספר חוקי הארצות" (הידוע גם בשם "דיאלוג על הגורל") מאת הסופר הנוצרי המוקדם בר-דיסן (Bardaisan) מאדסה (אנ'), שהמקור הסורי שלו לא נתגלה עד המאה ה-19.
קטעים מתוך המחזה "יציאת מצרים" של המחזאי היהודי-הלניסטי יחזקאל הטרגיקון.
המושג "הכנה לבשורה"

המושג הלטיני "praeparatio evangelica" משמעותו "הכנה לבשורה" בקרב תרבויות שעדיין לא שמעו על בשורת ישו. על פי השקפה זו, אלוהים כבר זרע בתרבויות העתיקות רעיונות שעתידים לשאת פרי דרך פרשנות בהקשר נוצרי לחלוטין. עם זאת, חיבורו של אוסביוס אינו מאמץ את האמונה הרווחת (הקיימת לפחות מאז קלמנס מאלכסנדריה) בדבר הפילוסופיה היוונית כ"הכנה לבשורה". במקום זאת, אוסביוס מציע טיעון ארוך בדבר חכמתם של העברים העתיקים, ההופכת להכנה לפילוסופיה היוונית (או לפחות פילוספיה פלאטונית). לדעת אוסביוס, היוונים גנבו את כל האמיתות שהחזיקו בהן מהעברים העתיקים מהם.
השפעה

ביצירה עשה שימוש ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה (1463–1494) כמקור לנאומו המפורסם.
הערות שוליים

↑  בספרם של יאיר זקוביץ ואביגדור שנאן, גם כך לא כתוב בתנ"ך, ידיעות אחרונות, 2009, עמ' 183, מתורגם שם החיבור: "על הכנת האוונגליון".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599613705171  PLWABN: 9810661725805606  BnF: cb12012386h (data)  GND: 4431859-5  LCCN: n81019978  NLA: 35624972  SUDOC: 109182731  VcBA: 492/6898  VIAF: 182660567   WorldCat (עם VIAF): 182660567 
ערך זה הוא קצרמרבנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טימפנון

הטימפנון הוא החלק המעוטר הכלוא בתוך הקשתות ומעל האפריז
טימפנוֹן (או מאוחר יותר טימפנום) הוא אלמנט אדריכלי המופיע בחזיתם של בניינים חשובים, והוא מעוטר בפסלים ותבליטים. תפקידו העיקרי של הטימפנון הוא תיאור של סיפור דתי, מיתולוגי או היסטורי על ידי הדגשתו בחזית של מבנה ציבור חשוב שם יוכל הציבור להתרשם ממנו.
מקורו של אלמנט זה הוא באדריכלות יוון העתיקה שם נהוג היה ליצור טימפנון בגמלון של מקדשים יווניים. אלמנטים ידועים מסוג זה פוסלו בגמלוניהם של מקדשים כגון מקדש זאוס באולימפיה והפרתנון. הטימפנון במקדשים אלו תיאר בעזרת פיסול יווני טיפוסי דמויות מן המיתולוגיה היוונית ואלו הפכו לגולת הכותרת של עיטורי המקדש.
השימוש בטימפנון היה נפוץ יותר, ואף מקובל להשתמש במושג זה, בעיקר באדריכלות הגותית. בקתדרלות גותיות רבות נהגו ליצור טימפנון מעל שערי הכניסה הראשיים. הטימפנון היה בצורת חצי מעגל או קשת מחודדת והוא הופיע מעל שער הכניסה כך שכל מתפלל שנכנס אל הכנסייה יוכל לראות את הפיסול ולהיות קהל לסיפור המסופר בו. להבדיל מהטימפנון היווני בו תוכננה בקפידה קומפוזיציית הפסלים והעיטורים, הטמפנון הגותי התאפיין בפירוט רב מאוד וחסר איפוק [דרוש מקור] אשר תכליתו העיקרית הייתה הצגת סיפורי הברית החדשה וחיזוק כוחה ועליונותה של הכנסייה ביחס לציבור. כמו כן התאפיין הטימפנון הגותי במיסגור על ידי קשתות מחודדות רבות אשר עוטרו גם הן בתבליטים שונים, הקרויות ארכיוולט.
גלריה

טימפנון בכנסיית וזליי (Vezelay)
טימפנון בקתדרלת שארטר
טימפנון בקתדרלת אוטן
טימפנון בבזיליקת סנטה קרוצ'ה
טימפנון בקתדרלת שטרסבורג
ראו גם

גמלון
לונטה