stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאונט בייסי

| --- | --- |

בייסי בסרט Rhythm and Blues Revue, משנת 1955
 לידה:  21 באוגוסט 1904 ניו ג'רזי, ארצות הברית
 פטירה:  26 באפריל 1984 (בגיל 79) הוליווד, פלורידה, ארצות הברית
 שם לידה:  ויליאם ג'יימס בייסי
 שם במה:  Count Basie 
 מקום קבורה:  Pinelawn Memorial Park 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1924–1984 (כ־60 שנה)
 עיסוק:  נגן, מוביל הרכב, מלחין
 סוגה:  ג'אז, סווינג, ביג בנד
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, ג'ז פסנתר, אורגן האמונד, עוגב 
 חברת תקליטים:  מרקורי רקורדס, אפקס רקורדס, RCA רקורדס, דקה רקורדס 
 בן או בת זוג:  Catherine Basie 
 פרסים והוקרה:  מדליית החירות הנשיאותית (23 במאי 1985)  פרס גראמי לאלבום הרכב ג'אז גדול הטוב ביותר (1982)  פרס מרכז קנדי (1981)  פרס גראמי של חבר הנאמנים (1980)  פרס גראמי לאלבום הרכב ג'אז גדול הטוב ביותר (1984)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (27 בינואר 1982)  היכל התהילה של ניו ג'רזי (2009)  פרס גראמי לאלבום הרכב ג'אז גדול הטוב ביותר (1980)  פרס גראמי לאלבום הרכב ג'אז גדול הטוב ביותר (1977)  פרס גראמי לאלתור סולו ג'אז הטוב ביותר (1976)  פרס גראמי של חבר הנאמנים (1981)  פרס גראמי למפעל חיים (2002)  Grammy Award for Best Performance by an Orchestra – for Dancing (1958)  פרס גרמי לאלבום הג'אז האינסטרומנטלי הטוב ביותר (1958)  Grammy Award for Best Performance by an Orchestra – for Dancing (1960)  Grammy Award for Best Performance by an Orchestra – for Dancing (1963)  Kansas Music Hall of Fame (2011)  אמני הג'אז של NEA 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם ג'יימס "קאונט" ("הרוזן") בייסי (באנגלית: William James "Count" Basie;‏ 21 באוגוסט 1904 - 26 באפריל 1984) היה מוזיקאי אמריקאי, פסנתרן, נגן אורגן חשמלי, מוביל הרכב ומלחין. הוא נחשב לאחד ממובילי ההרכבים החשובים ביותר בג'אז של זמנו. הוא הוביל ביג בנד בשם תזמורת קאונט בייסי במשך כמעט 50 שנה. תזמורת זו היא אחד מהרכבי הביג בנד המשפיעים ביותר בהיסטוריה של הג'אז.
מוזיקאים ידועים רבים נתפרסמו בזכות השתתפותם בתזמורת, בהם נגני הסקסופון לסטר יאנג והרשל אוונס, החצוצרנים באק קלייטון והארי אדיסון והזמרים ג'ימי ראשינג וג'ו ויליאמס. הבולטים בשיריו הם "One O'Clock Jump" ו-"April in Paris".
מורשתו

קאונט בייסי חינך כמה דורות של מאזינים על צליל הביג בנד. הרבה מאלה שעבדו איתו זוכרים אותו כמי שמתחשב בדעת אחרים, צנוע, רגוע, אוהב חיים, בעל הומור יבש ותמיד מתלהב מהמוזיקה.
המלחמה הסורית השישית

המלחמה הסורית השישית (169–168 לפנה"ס) התחוללה בין הממלכה הסלאוקית לבין הממלכה התלמיית, עת פלש המלך הסלאוקי אנטיוכוס הרביעי למצרים התלמיית.
רקע

את הרקע הכללי למלחמה הסורית השישית, בדומה למלחמות הסוריות הקודמות, אפשר למצוא במלחמה הסורית הראשונה. היא פרצה בעקבות טענות הסלאוקים על סוריה שהייתה אמורה ליפול לידיהם לפי הסכם שחתמו עם התלמים אחרי תבוסת אנטיגונוס מונופתלמוס במלחמות הדיאדוכים. אנטיגונוס אכן הפסיד, אך התלמיים לא כיבדו את ההסכם וקוילה סוריה נותרה תחת שליטתם. במהלך המאה ה-3 לפנה"ס נלחמו מצרים והממלכה הסלאוקית כמה מלחמות על הטריטוריה, עד שלבסוף כבש אותה אנטיוכוס השלישי בעת המלחמה הסורית החמישית.
הרקע המיידי לפרוץ המלחמה היה התבוסה המוחצת של הממלכה הסלאוקית במלחמה נגד הרומאים. הסכם אפאמיאה שנחתם בשנת 188 לפנה"ס בין רומא לממלכה הסלאוקית וסיים את מעשי האיבה הותיר את הממלכה הסלאוקית פגועה ומוכנה להתפרקות בגל מרידות פנימיות. בנוסף לכך, אנטיוכוס הרביעי, המלך הסלאוקי, עלה לשלטון רק כמה שנים מוקדם יותר ועדיין היה צעיר ולא מנוסה, כך לפחות בעיני המצרים שביקשו לנצל את התקופה לעימות עם הסלאוקים.
בנוסף לחולשה מדינית זו, אחותו של אנטיוכוס הרביעי, קלאופטרה, שהייתה העוצרת של בנה הצעיר, תלמי השישי במצרים, נפטרה בשנת 173 לפנה"ס. קלאופטרה הייתה נכס חשוב לסלאוקים בבולמה את השאיפות של הסיעה האנטי סלאוקית בחצר התלמית לנצל את מצבה הקשה של הממלכה הסלאוקית אחרי תבוסתה בידי הרומאים. עם מותה עלו גורמים אלה ותפסו את הגה השלטון. דובריה הקולניים ביותר של הסיעה היו אאולאוס, הסריס הראשי, ולנאוס, יליד סוריה.
הסיעה האנטי-סלאוקית במצרים ביקשה להשיב את סוריה שאבדה אך לפני דור אחד בעת המלחמה הסורית החמישית. הכנות נמרצות נעשו באלכסנדריה להשבת הטריטוריה האבודה והשבת היוקרה המדינית שספגה מכה קשה בעת שלטונו של תלמי החמישי. אנטיוכוס חשש מההתפתחות העניינים במצרים וערך הכנות להדיפת הסכנה המצרית. חששותיו של אנטיוכוס התאמתו כשהמצרים הכריזו מלחמה על הסלאוקים בשנת 170 לפנה"ס והמלחמה הסורית השישית פתחה מחדש את המאבק בין היריבות הוותיקות.
אנטיוכוס ניסה לבסס את מעמדו בזירה הבינלאומית ושלח את מלאגר לשתי שליחויות דיפלומטיות רומא. אחת בשנת 170 והשנייה בשנת 169. מטרת השליחות הייתה לשכנע את הסנאט הרומי שהתוקפן האמיתי בסכסוך בסוריה הוא מצרים ולא אנטיוכוס. גם המצרים לא עמדו מהצד וגם הם שלחו משלחת דומה לסנאט. הרומאים היו עסוקים במלחמתם בפרסאוס, מלך מוקדון שדרשה כוחות נוספים ובשלב מסוים עשרות אלפי חיילים רומאים הועסקו בזירה המקדונית. המאבק שטרם הוכרע דרש זהירות מצד הרומאים כי ייתכן שהיו נזקקים לסיוע של מעצמות הלניסטיות במאבקם נגד מוקדון. בסופו של דבר החליטו הרומאים להעביר את העניין לטיפולו של קווינטוס מרקיוס פיליפוס, קונסול של שנת 169, שעמד לצאת ליוון.
הצבאות היריבים ופיקודם > הסלאוקים

הפיקוד העליון על הצבא הסלאוקי, בדומה לצבאות הלניסטיים אחרים, היה נתון בידיו של המלך שאף יצא עם הכוחות לקרב. למרות הפגיעה שספג בחתימת הסכם אפאמיאה בשנת 188 לפנה"ס בסיום מלחמת אנטיוכוס, שקיצץ מאוד מכוחו של הצבא הסלאוקי, היה זה עדיין צבא מרשים שכלל כמה עשרות אלפי חיילים.
ידיה של הממלכה הסלאוקית היו חופשיות ובגלל השקט הפנימי בתוך הממלכה יכול היה אנטיוכוס להפנות את מירב המשאבים המלחמתיים של מדינתו למאבק בתלמיים. סך כל הצבא שהשתתף במלחמה מנה כמה עשרות אלפי חיילים.
הצבאות היריבים ופיקודם > התלמיים

הצבא התלמיי בדומה לצבא הסלאוקי היה בנוי על יסודות הלוחמה היוונית. חיל הרגלים הכבד ששירת במערך הפלנקס יחד עם הפרשים היו גרעין הצבא המלכותי. בדומה לצבא הסלאוקי היו בצבא התלמיי שכירי חרב רבים וחילות עזר. בניגוד לסלאוקים, המתיישבים הצבאיים, אלה שהיו אחראים למילוי השורות בפלנקס ובחיל הפרשים איבדו את העניין בלחימה והתגייסו לצבא כלאחר יד. גם המצב הכלכלי-פוליטי הקשה בתוך מצרים, שכלל החלפת מלכים בתדירות גבוהה, מרידות של הילידים ותככי חצר שנמשכו לאורך כל המלחמה, היה בעוכרי הצבא המצרי.
טקטיקה ואסטרטגיה

הטקטיקה שאפיינה את המהלכים הקרביים העיקרים תאמה את המקובל בתקופה ההלניסטית. עיקרה היה הסתמכות על חיל רגלים כבד הערוך במערך פלנקס ופרשים באגפיו.
למרות שהמצרים הם אלה שיזמו את המלחמה והם אלה שפלשו לתחומי הממלכה הסלאוקית, היוזמה הייתה נתונה בידי הסלאוקים - שבתוך זמן קצר הצליחו להשמיד את הצבא התלמי בקרב פלוסיום ואחר כך הטילו מצור על כמה ערים, בהם על הבירה התלמית, אלכסנדריה. התגובה התלמית למהלכים ההתקפיים של הסלאוקים הייתה רפה מאוד והם דגלו במדינות של "שב ואל תעשה". רק בגלל ההתערבות הרומית ניצלה המדינה התלמיית מחורבן מוחלט.
הערות שוליים

↑  פוליביוס, ספר 29, 27
ליגת העל הרומנית בכדורגל

| --- | --- |

 שם מלא:  ליגה 1
 כינוי:  קאסה ליגה 1
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  מנהלת ליגות הכדורגל המקצועניות ברומניה
 מדינות:  רומניה רומניה
 קונפדרציה:  אופ"א
 קבוצות:  16
 תקופת הפעילות:  1909–הווה (כ־116 שנים)
 אלופה נוכחית:  סטיאווה בוקרשט (2023/2024)
 מירב הזכיות:  סטיאווה בוקרשט (27)
 מפעל מקביל:  הגביע הרומני
 מפעל נמוך:  ליגת המשנה הרומנית בכדורגל 
 www.liga1.ro
 
ליגת העל הרומנית (ברומנית: Liga I) היא ליגת הכדורגל הבכירה ברומניה. הליגה הוקמה בשנת 1932 ועונתה הראשונה הייתה עונת 1932/33.
סטיאווה בוקרשט היא הקבוצה בעלת מספר האליפויות הגדול ביותר כשלזכותה 27 אליפויות, ואחריה דינמו בוקרשט עם 18 אליפויות.
היסטוריה ומבנה

החל מעונת 2006/07 הליגה נקראת "ליגה 1" מפני ששמה המקורי, "דיוויזיה א'", התגלה כסימן מסחר אשר נרשם על ידי גורם אחר.
בליגה ישנן 16 קבוצות כאשר בתום כל עונה שתי הקבוצות בתחתית הטבלה יורדות לליגה השנייה ושתי הקבוצות הראשונות בטבלת הליגה השנייה עולות לליגת העל. שתי הקבוצות שמסיימות במקומות ה-13 וה-14 מתמודדות בפלייאוף עלייה/ירידה מול קבוצות מלהיגה השנייה. בעונת 2006/07 הליגה הוגדלה מ-16 ל-18 מועדונים. בעונת 2015/16 הליגה הוקטנה מ-18 ל-14 מועדונים. ובעונת 2020/21 גדלה הליגה ל-16 קבוצות בחזרה.
במהלך העונה כל קבוצה משחקת נגד כל אחת מהקבוצות בליגה משחק אחד בבית ומשחק אחד בחוץ. לאחר שני הסיבובים הראשונים מתקיים פלייאוף אשר במסגרתו מחולקות הקבוצות לשני בתים. 6 הקבוצות אשר סיימו במקומות 1–6 משתתפות בפלייאוף העליון, ו-10 הקבוצות אשר סיימו במקומות 7–16 משתתפות בפלייאוף התחתון. במסגרת הפלייאוף העליון כל קבוצה משחקת מול שאר הקבוצות פעמיים, בבית ובחוץ, ובמסגרת הפלייאוף התחתון כל קבוצה משחקת מול שאר הקבוצות פעם אחת. לפני תחילת הפלייאוף הנקודות שהשיגו הקבוצות בעונה הסדירה נחצות לשתיים ומעוגלות כלפי מעלה. בסוף העונה מתקיים פלייאוף עלייה/ירידת ליגה שבו המקומות ה-13 וה-14 משחקות מול קבוצות מליגת המשנה על שני מקומות בליגת העל.
בתום כל עונה, האלופה מעפילה לליגת האלופות, הקבוצה שזוכה בגביע הרומני מעפילה למוקדמות הליגה האירופית. ועוד שתי קבוצות מעפילות למוקדמות הקונפרנס ליג.
הקבוצות בליגה

להלן הקבוצות המתמודדות בליגת העל הרומנית בעונת 2024/2025:
| קבוצה | עיר | אצטדיון | מספר מושבים |
| --- | --- | --- | --- |
| אוטא ארד | ארד | אצטדיון פרנצ'יסק פון נוימן | 11,500 |
| אוניברסיטטה קלוז' | קלוז'-נאפוקה | קלוז' ארנה | 30,201 |
| אוניברסיטטה קראיובה | קראיובה | אצטדיון יון אובלמנקו | 30,983 |
| אוניראה סלובוזיה | סלובוזיה | אצטדיון קלינצ'ני | 4,502 |
| אוצלול גאלאץ | גאלאץ | אצטדיון אוצלול | 13,500 |
| בוטושאן | בוטושאן | האצטדיון העירוני בוטושאן | 7,782 |
| גלוריה בוזאו | בוזאו | האצטדיון העירוני בוזאו | 12,321 |
| דינמו בוקרשט | בוקרשט | אצטדיון שער הניצחון | 8,207 |
| הרמנשטאדט | סיביו | האצטדיון העירוני סיבו | 12,363 |
| סטיאווה בוקרשט | בוקרשט | אצטדיון ארנה נציונאלה | 55,634 |
| פארול קונסטנצה | קונסטנצה | אצטדיון וייטרול | 4,554 |
| פוליטכניקה יאשי | יאשי | אצטדיון אמיל אלכסנדרסקו | 11,390 |
| פטרולול פלוישט | פלוישט | אצטדיון אילייה אואנה | 15,073 |
| צ'.פ.ר. קלוז' | קלוז'-נאפוקה | אצטדיון ד"ר קונסטנטין רדולסקו | 22,198 |
| ראפיד בוקרשט | בוקרשט | אצטדיון ראפיד גולשטי | 14,047 |
| שפשי | ספינטו גאורגה | אצטדיון שפשי | 8,400 |
אלופות הליגה לפי עונות

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הרומני באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש נטוי זכתה בנוסף לגביע הרומני, בסופר קאפ הרומני והשלימה טרבל.
דירוג אלופות הליגה

| מועדון | זכיות | סגנויות | עונות זכייה |
| --- | --- | --- | --- |
| סטיאווה בוקרשט | 27 | 20 | 1951, 1952, 1953, 1956, 1959/1960, 1960/1961, 1967/1968, 1975/1976, 1977/1978, 1984/1985, 1985/1986, 1986/1987, 1987/1988, 1988/1989, 1992/1993, 1993/1994, 1994/1995, 1995/1996, 1996/1997, 1997/1998, 2000/2001, 2004/2005, 2005/2006, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2023/2024 |
| דינמו בוקרשט | 18 | 20 | 1955, 1961/1962, 1962/1963, 1963/1964, 1964/1965, 1970/1971, 1972/1973, 1974/1975, 1976/1977, 1981/1982, 1982/1983, 1983/1984, 1989/1990, 1991/1992, 1999/2000, 2001/2002, 2003/2004, 2006/2007 |
| ונוס בוקרשט | 8 | - | 1919/1920, 1920/1921, 1928/1929, 1931/1932, 1933/1934, 1936/1937, 1938/1939, 1939/1940 |
| UTA ארד | 6 | 1 | 1946/1947, 1947/1948, 1950, 1954, 1968/1969, 1969/1970 |
| צ'.פ.ר. קלוז' | 8 | - | 2007/2008, 2009/2010, 2011/2012, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021, 2021/2022 |
| קינזול טימישוארה | 6 | - | 1921/1922, 1922/1923, 1923/1924, 1924/1925, 1925/1926, 1926/1927 |
| אוניברסיטטה קראיובה | 4 | 5 | 1973/1974, 1979/1980, 1980/1981, 1990/1991 |
| פטרולול פלוישט | 4 | 3 | 1929/1930, 1957/1958, 1958/1959, 1965/1966 |
| ריפנסיה טימישוארה | 4 | 2 | 1932/1933, 1934/1935, 1935/1936, 1937/1938 |
| ראפיד בוקרשט | 3 | 14 | 1966/1967, 1998/1999, 2002/2003 |
| קולנטינה בוקרשט | 2 | 2 | 1912/1913, 1913/1914 |
| ארג'ש פיטשט | 2 | 2 | 1971/1972, 1978/1979 |
| יונייטד פלוישט | 2 | 1 | 1911/1912, 1915/1916 |
| אולימפיה בוקרשט | 2 | 1 | 1909/1910, 1910/1911 |
| אוניריה טריקולור בוקרשט | 1 | 2 | 1940/1941 |
| ביהור אוראדיה | 1 | 2 | 1948/1949 |
| קולציה בראשוב | 1 | 1 | 1927/1928 |
| CSM רשיצה | 1 | 1 | 1930/1931 |
| אוניראה אורזיצ'ני | 1 | 1 | 2008/2009 |
| אסטרה ג'יורג'יו | 1 | 1 | 2015/2016 |
| רומנו-אמריקנה פלוישט | 1 | - | 1914/1915 |
| אוצלול גאלאץ | 1 | - | 2010/2011 |
| ויטורול קונסטנצה | 1 | - | 2016/2017 |
| פארול קונסטנצה | 1 | - | 2022/2023 |
הערות שוליים

↑  הליגה הושעתה בעקבות מלחמת העולם הראשונה. התקיימה ליגה לא רשמית בשנים אלו שההתאחדות אינה מכירה בה
↑  הליגה הושעתה בעקבות מלחמת העולם השנייה. התקיימה ליגה לא רשמית בשנים אלו שההתאחדות אינה מכירה בה
| ליגות הכדורגל העליונות של אירופה (אופ"א) |
| --- | --- | --- |
| מפעלי הווה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איי פארו • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנגליה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גיברלטר • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ויילס • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • לטביה • ליטא •  מולדובה • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • סן מרינו • ספרד • סקוטלנד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צפון אירלנד • צרפת • קוסובו • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| מפעלי עבר | הפוטבול ליג (אנגליה) • ברית המועצות • יוגוסלביה • מזרח גרמניה • סרביה ומונטנגרו • צ'כוסלובקיה |  |
רודריג בונגונגי

לואיס מארי רודריג בונגונגי אסוגו (בצרפתית: Louis Marie Rodrigue Bongongui Assougou; נולד ב-7 בפברואר 1993) הוא כדורגלן קמרוני, המשחק בעמדת הקיצוני בסנט-טרופה.
קריירה

בונגונגי נולד ביאונדה, בירת קמרון ובגיל 8 היגר עם משפחתו לצרפת, בה עבד אביו בנמל התעופה שארל דה גול. עם הגעת משפחתו לצרפת, בונגונגי הצטרף לקבוצת הילדים של בונדי. בגיל 15, הצטרף לקבוצת הנוער של סדאן. ב-5 באוקטובר 2012, בונגונגי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–1 ללה מאן.
בקיץ 2013, חתם בפריז, בה שיחק ארבע עונות.
בקיץ 2017, חתם בלה הרבייר.
בקיץ 2018, בונגונגי חתם בסלאבן בלופו מליגת העל הקרואטית, קבוצתו הראשונה מחוץ לצרפת. ב-29 ביולי 2018, בונגונגי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד סלאבן קופריבניצה, בה גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה.
בקיץ 2019, בונגונגי חתם בטאבור סז'אנה מליגת העל הסלובנית.
ב-30 ביולי 2020, בונגונגי חתם בהפועל חדרה מליגת העל.
ב-6 במרץ 2021, בונגונגי חתם בזירה מליגת העל האזרית.
ב-5 באוגוסט 2021, בונגונגי חתם בטאבור סזנה מליגת העל הסלובנית.
ב-12 ביוני 2022 חזר לישראל וחתם במכבי אחי נצרת.
הערות שוליים

↑  מערכת ישראל ספורט, רודריגו בונגונגי חתם לעונה אחת בהפועל חדרה, באתר ישראל ספורט, 30 ביולי 2020
↑  תומר חבז, ‏רודריגו בונגונגי חתם באחי נצרת, מור בא.א פאחם, באתר ONE‏, 12 ביוני 2022
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רודריג בונגונגי".
זושא וולף

| --- | --- |

וולף מרצה בכנס של נשי חב"ד, 2011
 לידה:  14 באוגוסט 1973 (בן 51) ט"ז באב ה'תשל"ג
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופר, הוגה דעות, מרצה לחסידות, ראש אגף המחקר של חברת המדיה החב"דית JEM בישראל
 שפות היצירה:  עברית 
 
זוסמן (זושא) וולף (נולד בט"ז באב ה'תשל"ג, 14 באוגוסט 1973) הוא מחבר ספרים והוגה דעות חב"די, מרצה לחסידות במכללת בית רבקה בכפר חב"ד ב' ובסמינר שושנת ירושלים לבנות ברמת שלמה שבירושלים, וראש אגף המחקר של חברת המדיה החב"דית JEM בישראל.
ביוגרפיה

נולד בקריית מלאכי לפייגה ומנחם מענדל המנהל את סניף קה"ת וסניף מרכז לענייני חינוך בארץ ישראל. למד בישיבת תומכי תמימים המרכזית בישראל ובישיבת אחי תמימים בראשון לציון, לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת תומכי תמימים במוריסטאון שבארצות הברית ולאחריה בישיבה שבמרכז חב"ד העולמי.
בשנת ה'תשנ"ד (1994) פעל כשליח חב"ד בברלין ובפוטסדם מטעם המרכז לענייני חינוך. בחודש תמוז ה'תשנ"ו (1996) התחתן עם אהובה, בתו של הרב יוסף יצחק הבלין, רב קהילת חב"ד ברמת שלמה בירושלים, ויו"ר מכון היכל מנחם בירושלים.
החל משנת ה'תשנ"ז (1997) החל לכתוב מפעם לפעם מאמרי הגות ותובנות במשנת חב"ד בשבועון כפר חב"ד. בין השנים ה'תשנ"ז (1997)-ה'תשנ"ט (1999), שהו הוא ואשתו אהובה רבות בגרמניה, כשלוחים בערים פוטסדם, דורטמונד, דיסבורג ועוד.
משנת תשנ"ח (1998) משמש כראש אגף המחקר והתיעוד בפרויקט תיעוד זיכרונות מהמפגשים עם הרבי ובפרויקטים נוספים של חברת JEM בארץ ישראל.
משנת הלימודים תשע"ה (2015) משמש וולף כמרצה לחסידות במכללת בית רבקה שבכפר חב"ד. כן משמש כמרצה לחסידות בסמינר שושנת ירושלים לבנות ברמת שלמה שבירושלים. וולף מתגורר בכפר חב"ד.
משפחתו

וולף אב לשבעה ילדים. סבו, הרב אפרים וולף היה יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל. דודו, שלום דובער וולף היה דובר חב"ד בישראל.
ספריו

וולף כתב ספרים המתארים את ההיסטוריה של חסידות חב"ד וערך שיחות וכתבים של הרבי מחב"ד. בהם:
שערי שמיטה – שיחותיו של הרבי מחב"ד בענייני שנת השמיטה ושנת הקהל, 'היכל מנחם', תש"ס (2000).
תורת השליחות - ספר העוסק בשלוחי חב"ד במשנתו של הרבי מחב"ד, קה"ת, תשס"ג (2003).
ימי תמימים, סדרה בת 8 כרכים העוסקת במכתבי הרבי מחב"ד אל אפרים וולף, קה"ת, תשס"ד-תשע"ב (2004-2012).
בית חיינו 770, יחד עם הרב שמעון גופין, מכון "היכל מנחם", תשע"ד (2004) [מהדורה שנייה ב-2021].
אל נשי ובנות ישראל - יחסו של הרבי מחב"ד למעמד האישה, קה"ת, תשס"ו (2006).
היכל הנגינה - שיחות ואגרות הרבי מחב"ד בקשר לניגוני חב"ד, 'היכל מנחם', תשס"ז (2007).
אלבום נרות להאיר – תולדות ישיבת תומכי תמימים המרכזית בארץ, תשס"ז (2007).
דובר שלום - תולדות חייו של ברק'ה וולף, קה"ת, תשס"ט (2009).
ישיבה של מעלה – תולדותיה של ישיבת חב"ד בפטרופוליס שבברזיל, תש"ע (2010).
הוצאת ספרים קה"ת - תולדות הוצאת הספרים קה"ת, תשע"ג (2013).
עסקנות ציבורית - 400 הוראות והדרכות מהרבי מחב"ד, בכל תחומי הפעילות החב"דית, תשע"ג (2013).
נחלת הר חב"ד - ההוראות והמכתבים של הרבי להקמת השכונה.
שיכון חב"ד לוד - ההוראות והמכתבים של הרבי להקמת השכונה.
קריית חב"ד בצפת - ההוראות והמכתבים של הרבי להקמת השכונה.
לשמך תן כבוד - אגרות קודש וכתבי יד של הרבי מליובאוויטש, 100 פניני אמרות, עובדות, סיפורים מהרבי, קורות חייו של סבו הרב אפרים וולף ועוד. תשע"ו (2016)
היכל חב"ד - הערות ועיונים בתורת הנגלה והחסידות על ידי אנ"ש כפר חב"ד וארץ ישראל, תשע"ח (2017).
גבר עלינו חסדו - אגרות קודש וכתבי יד של הרבי מליובאוויטש, 100 פניני אמרות, עובדות וסיפורים מהרבי, סיקור על אירועי הבר מצווה של הרב וולף במחיצת הרבי ועוד. תשע"ט (2018)
נגילה ונשמחה בו - תשורה משמחת נישואי בתו, מכילה מכתבים מהרבי מליובאוויטש ויומנים מחייו, כ"ד בשבט ה'תש"פ
כולנו כאחד - אגרות קודש, סיפרים, יומנים וכתבי יד של הרבי מליובאוויטש, בענייני אחדות החסידים, השלוחים ועוד, תש"פ
נחלת נשיא הדור : 35 שנים לחנוכת 770 בכפר חב"ד : בית אגודת חסידי חב"ד - אהל יוסף יצחק ליובאוויטש : ט"ו תמוז ה'תשמ"ו - ה'תשפ"א.
כפר חב"ד - לקט משיחות ומכתבי כ"ק אדמו"ר רבי מנחם מענדל מליובאוויטש על כפר חב"ד. מהדורה חדשה בעריכת הרב זושא וולף. 704 עמ'. בהוצאת ועד אגודת כפר חב"ד. תשרי תשפ"ג (2022)
המורה צבי: סיפור חייו של ר' מרדכי־צבי גרינולד, תשפ"ג, 449 עמ'
ספריו > אדמו"רי חב"ד ויהדות העולם

דיעדושקא - הרבי ויהדות רוסיה, ועד השלוחים למדינות חבר העמים, תשס"ו (2006)
אדמו"רי חב"ד ויהדות גרמניה, 'היכל מנחם', תשס"ח (יחד עם חותנו יוסף יצחק הבלין)
אדמו"רי חב"ד ויהדות רומניה, תשע"ג (2013)
אדמו"רי חב"ד ויהדות אוסטריה, מרכז חב"ד ליובאוויטש אוסטריה, תשע"ד (2014)
אדמו"רי חב"ד ויהדות צרפת, בית ליובאוויטש פריז, תשע"ו (2016)
אדמו"רי חב"ד ויהדות גאורגיה, מכון תפארת רפאל, תשע"ו (2016). הוצאה 2, תשע"ז (2017)
אדמו"רי חב"ד ויהדות בוכרה, הקונגרס העולמי של יהדות בוכרה, תשע"ו (2016)
אדמו"רי חב"ד ויהדות ברזיל, 'מעיינות' הוצאה לאור, סאו פאולו, ברזיל, ה'תשע"ח (2018)
הערות שוליים

↑   My Encounter Interview: Shimon Peres, קדימון הסרט  באתר יוטיוב
↑  במסגרת עבודה זו, ראיין כ־400 איש[דרוש מקור] וביניהם ראשי הממשלה בנימין נתניהו, יצחק שמיר, אריאל שרון, הנשיא שמעון פרס, ראש המוסד אפרים הלוי על היכרותם עם הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד, ראיונות אלו התפרסמו בסדרת הווידאו 'אמונה וביטחון'.
↑  בעלה הראשון שנפטר
↑  בעלה השני הנוכחי
↑  עסקנות ציבורית
↑  להורדה
↑  להורדה
↑  להורדה
↑  הרבי ועיר הבירה: מהדורה מורחבת לספר "כפר חב"ד" באתר col
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306993205171  LCCN: no2002011957  VIAF: 6158307058206402520   WorldCat (עם VIAF): 6158307058206402520 
זושא וולף מראיין את נשיא מדינת ישראל שמעון פרס לפרויקט תיעוד זיכרונות מהמפגשים עם הרבי של JEM‏, 2012
וולף עם אחיו אליהו, פורים ה'תשפ"ד
יובה הראשון

| --- | --- |
מטבע של יובה. משמאל, המלך וכיתוב  לטיני REX IVBA. מימין, מבנה וכיתוב נאו־פוני "יובעי הממלכת" (יובה המלך)
 לידה:  85 לפנה״ס היפו רגיוס, צרפת 
 התאבד:  46 לפנה״ס (בגיל 39 בערך) זאמה רגיה, אימפריית קרתגו 
 מדינה:  נומידיה 
 תפקיד:  מלך נומידיה 
 
יובה הראשון (בפיניקית: 𐤉𐤅𐤁𐤏𐤉 – יובעי; 85–46 לפנה"ס) היה מלך נומידיה שעמד לצידם של תומכי פומפיוס והסנאט הרומי במלחמתם כנגד יוליוס קיסר בצפון אפריקה (45–49 לפנה"ס).
יובה הפך עוין לקיסר בעקבות עלבון אישי שספג ממנו (כנראה ב-63 לפנה"ס). בנוסף לכך, הטריבון כוריו (אנ'), אחד מתומכי קיסר, הציע בשנת 50 לפנה"ס לספח את נומידיה כפרובינקיה רומית. ב-49 לפנה"ס נחת כוריו בחופי אפריקה במטרה לגרש את כוחותיו של פומפיוס, אך הובס ונהרג על ידי יובה שראה את עצמו בעקבות הניצחון כשליט הפוטנציאלי של כל צפון אפריקה.
פומפיוס נהרג שנה לאחר מכן, אך ההתנגדות האפריקאית המשיכה תחת מטלוס סקיפיו בעל בריתו של יובה. ב-46 לפנה"ס קיסר הגיע בעצמו לאפריקה על מנת להילחם במתנגדיו. יובה הותקף ממערב על ידי בעל בריתו של קיסר בוככוס מלך מאוריטניה ושכיר החרב הרומי פובליוס סיטיוס (אנ').
יובה הובס יחד עם שיירי תומכיו של פומפיוס בקרב תאפסוס ולאחר שנאלץ לסגת מאותיקה וגורש מבירתו הזמנית זאמה (אנ') על ידי תושביה שם קץ לחייו.
הערות שוליים

1 2  B. Head et al. (1911), "Numidia", Historia Numorum (2nd ed.), Clarendon Press, p. 885
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1330407725  ISNI: 0000 0003 5709 3001  SUDOC: 073367354  VIAF: 193834025   WorldCat (עם VIAF): 193834025
אליעזר ברלנד

| --- | --- |

אליעזר ברלנד, 2012
 לידה:  26 בדצמבר 1937 (בן 87) כ"ג בטבת ה'תרצ"ח חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבה  תיכון דתי יבנה 
 השתייכות:  חסידות ברסלב
 רבותיו:  הרב לוי יצחק בנדר
 תלמידיו:  הרב שלום ארוש, הרב עופר ארז, הרב מיכאל גול, הרב משה צנעני.
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת שובו בנים
 
אליעזר ברלנד (נולד בכ"ג בטבת ה'תרצ"ח, 26 בדצמבר 1937) הוא ראש פלג "שובו בנים" בחסידות ברסלב. בשנת 2016 הורשע על פי הודאתו במסגרת עסקת טיעון בעבירות של מעשים מגונים ותקיפה ונידון ל-18 חודשי מאסר, מהם ריצה 10 חודשים בפועל. עד לפרסום הפרשות הפליליות שבהן היה מעורב הוא נחשב לאחד ממנהיגי חסידות ברסלב, אך בעקבות פרשות אלו מתנגדים לו רבנים רבים, מברסלב ומחוץ לה. בית דין מיוחד שהוקם לצורך העניין, ובו נציגים משלושת בתי הדין החרדיים החשובים ביותר, פסק כי "שומר נפשו ירחק ממנו".
ביוגרפיה

נולד בחיפה לחיים ולעטיה (לבית סטרולוביץ') ברלנד. לפי מכתב של ישיבת שובו בנים אביו היה בעל עמדות שמאל, ולפי מקורות אחרים גדל במשפחה דתית-לאומית ולמד בחינוך הממלכתי-דתי. למד בתיכון הדתי "יבנה" בחיפה. בגיל 16 התקרב לדת בהשפעת מחנה עבודה תורני בני עקיבא, שבו לימד הרב משה חיים שלנגר. מגיל 17 וחצי למד במשך שלוש וחצי שנים בישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים. בגיל 21 התחתן עם תהילה שאקי, אף היא בעלת רקע דתי-לאומי (אביה אברהם שלום שאקי כיהן לימים כחבר הכנסת מטעם המפד"ל). בני הזוג התגוררו בתחילה בבני ברק, שבה למד במשך כחודש בכולל פוניבז' ולאחר מכן בכולל וולוז'ין. בתקופה זו, לדברי ברלנד ותומכיו, למד בחברותא עם הרב יעקב ישראל קניבסקי (הסטייפלר), טענה שהוכחשה על ידי בית הסטייפלר ומתנגדיו. מספר שנים מאוחר יותר התקרב לחסידות ברסלב ולמד את משנתה מפי הרב לוי יצחק בנדר, הרב שמואל שפירא ועוד.
אישיותו של ברלנד כריזמטית והוא היה מראשוני המחזירים בתשובה בחסידות ברסלב. החל מסוף שנות השישים הנהיג "חבורה" מצומצמת של תלמידי ישיבה ליטאיים שעברו לחסידות ברסלב ולמדו ב"כולל", בית הכנסת של חסידי ברסלב בבני ברק. בשנת 1978 הקים הרב שמעון טייכנר את ישיבת שובו בנים בביתו בבני ברק ומינה את ברלנד לראש הישיבה. בהמשך עברה הישיבה לירושלים ובשנת 1982 התבססה הישיבה במשכנה הקבוע בעיר העתיקה בירושלים. מאוחר יותר החליפה הישיבה את שמה ל"נחמת ציון". במקביל החל תהליך אכלוס של תלמידי הישיבה ברחוב החומה השלישית בשכונת מוסררה שהפך למרכז הקהילה.
בשנת 1998, לאחר מאבק פנימי בחסידות ברסלב, נאסרה כניסתם של ברלנד ותלמידיו לבית הכנסת המרכזי של חסידות ברסלב במאה שערים. בשנת 2002 יצא פסק הלכה בעניין זה מבית הדין של העדה החרדית, שמתנגד לאיסור על כניסה לבתי כנסת באופן כללי. בעקבות זאת דעכו המאבקים בין חסידי ברסלב מהפלג המרכזי לבין בעלי התשובה מישיבת "שובו בנים" וברלנד הגיע לעיתים לבית הכנסת.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 מיעט ברלנד להיפגש עם חסידיו ומאבטחים מנעו גישה אליו. בדצמבר 2010 שוחח ברלנד ממושב אמירים בשיחת ועידה עם 20 מחסידיו הבולטים ובה האשים את בני משפחתו, בנו ונכדו, בכליאתו ובמניעת הגישה אליו. בעקבות כך הודחו בנו הרב נחמן ברלנד ונכדו נתן ברלנד מהנהגת הקהילה. בהמשך התפייס עם בנו וביקש מחברי הקהילה לסלוח לבני משפחתו המעורבים בפרשה, ואף העתיק מגוריו לעיר ביתר עילית כדי לגור בשכנות לבנו המודח, כשהוא נוטש בפועל את מרכז הקהילה בירושלים.
המרכז הישראלי לנפגעי כתות קבע בשנת 2018 שהקהילה בראשות ברלנד היא כת.