stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגדל המים (שיר)
וידאו קליפ

הווידאו קליפ של "מגדל המים" הקליפ צולם, בוים ונערך בידי בן פלחוב. הוא יצא לאור ביום יציאת השיר ומציג את הלהקה מבצעים אותו במהלך הופעה בפארק ז'בוטינסקי ב-15 ביולי 2023.
קבלה

חוקר המוזיקה דודי פטימר מ"מעריב" כתב כי לשיר לחן יפהפה אשר משרת היטב את מילותיו. את הביצוע של הלהקה הוא תיאר כביצוע מלא כוונה, אמוציות וכנות. לעומתו, חוקר המוזיקה יוסי חרסונסקי כתב כי העצבות העטופה במנגינה יפה, אינה מבהירה דיו את עומק הצער, עד כי קשה להזדהות עימו. הוא תהה מה מהות החיבור אל ווגה וצ'פמן, להן טלמון שומרת את משאלות ליבה, ומדוע היא רחוקה מהן שנות אור.
אריאל פייגלין מ"ערוץ 7" כתב כי השיר מצליח לתאר מצבים מורכבים אישיים בפשטות נגישה, ועם זאת לא נטולת אמירה או ביקורת. על פי "כאן 11" השיר קיבל משמעות מחודשת לאחר טבח שבעה באוקטובר וסימן עבור רבים מקום של נחמה.
מיקומי שיא

"מגדל המים" היה לשיר השמיני ברשימת השירים המושמעים ביותר בגלגלצ לשנת תשפ"ד.
מיקומי שיא > מצעדים שבועיים

|   ‏‏‏  2023> מדינה |   ‏‏‏  2023> מצעד |   ‏‏‏  2023> מיקום שיא |   ‏‏‏  2023>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 12 |  |
הערות שוליים

↑  ג'יין בורדו, שלושה שירים חדשים שאנחנו עובדים עליהם כרגע, באתר פייסבוק, ‏23 ביוני 2020
1 2 3   ג'יין בורדו // מגדל המים, סרטון בערוץ "ג'יין בורדו jane bordeaux", באתר יוטיוב (אורך: 03:53)
1 2  קיץ ברבנר, ‏"נוגע בי במקום הכי עמוק של איפה שגדלתי": דורון טלמון חושפת את הילדות, באתר מעריב אונליין, 29 באוגוסט 2023
↑  מיכל קדוש, דורון טלמון: אין פעם שאני מנגנת את השיר ולא רוצה לבכות, באתר 103FM, ‏25/08/2023
1 2 3  אריאל פייגלין, 'מגדל המים': סולנית ג'יין בורדו שרה על ימי נערותה ברמת הגולן, באתר ערוץ 7, 24 באוגוסט 2023
↑  כישוף, באתר ספוטיפיי
↑  דודי פטימר, ‏מזלזלת במאזינים: השיר החדש של שרית חדד שאפשר לזרוק לפח, באתר מעריב אונליין, 26 באוגוסט 2023
↑  גיין בורדו מגדל המים, באתר יוסמיוסיק, ‏24 באוגוסט 2023
↑  נבחרי השנה של כאן גימל: ג'יין בורדו, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 2 בספטמבר 2024
↑  מיכל יוסקוביץ, ‏השירים המושמעים ביותר בתחנות הרדיו לשנת תשפ"ד, באתר "סרוגים", 19 בספטמבר 2024
↑  עשרת השירים המושמעים ביותר בשנת תשפד, באתר יוסמיוסיק, ‏20 בספטמבר 2024
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, ‏9 בספטמבר 2023
| ג'יין בורדו |
| --- | --- | --- |
דורון טלמון • מתי גלעד • יואב ארבל • רמי אוסרווסר • סתיו אחאי
אמיר זאבי • גיל לנדאו
| אלבומי אולפן | ג'יין בורדו • מה שחשוב • אוקיינוסים • שירים של אחרים • כישוף |  |
| אלבומי הופעה | שירים עם אחרים |  |
| סינגלים | "עינב" • "איך אפשר שלא" • "מה שחשוב" • "תנו לנמנם" • "רוקדים צמודים" • "טי-שרט" • "מחזיקה לי את הלב" • "לא יוצאת למסיבות" • "מגדל המים" • "לא לבד" • "פולארויד" • "כישוף" |  |
טונג'ל קורטיז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בפברואר 1936 בילג'יק, טורקיה 
 פטירה:  27 בספטמבר 2013 (בגיל 77) איסטנבול, טורקיה 
 מקום קבורה:  Balıkesir Province 
 מדינה:  טורקיה 
 תקופת הפעילות:  1958–2013 (כ־55 שנים) 
 מקום לימודים:  הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת איסטנבול  Haydarpaşa High School  אוניברסיטת איסטנבול 
 פרסים והוקרה:  פרס תפוז הזהב למפעל חיים 
 פרופיל ב-IMDb
 
טונג'ל קורטיז (בטורקית: Tuncel Kurtiz, נפוץ גם הכתיב המשובש טונז'ל קורטיז;‏ 1 בפברואר 1936 – 27 בספטמבר 2013) היה שחקן, מחזאי ובמאי קולנוע ותיאטרון טורקי. החל מ-1964, שיחק ביותר מ-70 סרטים, כולל הפקות בינלאומיות רבות.
קורות חיים

נולד בעיר באצ'יק בטורקיה. אביו היה מושל מחוז (קיימקאם) ואמו הייתה מורה ממוצא בוסני. עיסוקם של הוריו היה הסיבה שהמשפחה עברה למקומות רבים ברחבי המדינה. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון באיסטנבול, למד פילולוגיה אנגלית באוניברסיטת איסטנבול.
עד מהרה החל בקריירה כשחקן שמשחק בתיאטראות. מאז 1958 הופיע קורטיז על במות רבות באיסטנבול. הוא גם שיחק בתיאטרון העיר גוטנבורג, בתיאטרון המלכותי בסטוקהולם בשוודיה, בשאובינה ברלין, בתיאטרון העירוני של פרנקפורט, בתיאטרון העירוני של המבורג בגרמניה, ובתיאטרון המלכותי פיטר ברוק שייקספיר באנגליה. בסוף שנות השבעים ביים הצגות עבור פרויקט התיאטרון הגרמני-טורקי "אנסמבל טורקישס".
במהלך שנות לימודיו באוניברסיטה ומאוחר יותר בתקופת השירות הצבאי, הוא התיידד עם במאי הקולנוע הנודע ילמז גוני. הם יצרו מספר סרטים יחד. על סרטם "אומוט" משנת 1970 נאסר לעזוב את טורקיה, אך הוא הוצג בפסטיבל קאן על ידי עותק מוברח.
תפקידו הקולנועי הראשון היה בשנת 1964. מאז שיחק קורטיז גם בהפקות בינלאומיות רבות כמו סרטי טלוויזיה וסדרות טלוויזיה שוודית, גרמנית, הולנדית, איטלקית, צרפתית, בריטית, והודיות. בישראל השתתף בסרטים "גשר צר מאד" ו"חיוך הגדי", והיה אמור להשתתף בסרט נוסף של יעוד לבנון, שלא יצא לפועל.
טונג'ל קורטיז מת בגיל 77 ב-27 בספטמבר 2013 בעקבות פגיעת ראש שנגרמה מנפילה בביתו באיסטנבול.
פרסים והוקרה

"התסריט הטוב ביותר" בפסטיבל אנטליה בשנת 1981, על תסריטו Gül Hasan.
"השחקן הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-36 בברלין, על תפקידו בסרט "חיוך הגדי".
"שחקן המשנה הטוב ביותר" בפסטיבל אנטליה בשנת 1994, על תפקידו בסרט "ביר אשק אורונה".
"השחקן הטוב ביותר" בטקס פרסי Sadri Alışık השביעי, על תפקידו בסרט "בסללה".
"שחקן המשנה הטוב ביותר" בפסטיבל אנטליה 2007, על תפקידו בסרט "יסמין קיניסינדה".
הערות שוליים

↑  קורטיז פעמיים, חדשות, 1 בספטמבר 1986
↑  קורטיז בא, הסרט מתעכב, חדשות, 14 בספטמבר 1986
↑  מאיר שניצר, "חייך הגדי" לפסטיבל ברלין, חדשות, 14 בינואר 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450001805171  BNE: XX1577533  BnF: cb14195144v (data)  GND: 1020596228  ISNI: 0000 0001 1946 0814  LCCN: nr98019290  SUDOC: 070460876  VIAF: 2681438   WorldCat (עם VIAF): 2681438
פסח לב

פסח לב (בימין התמונה) לצד הרבנים הראשיים ללוד אברהם קוטנר (במרכז, נואם) ויצחק אביחצירא (בשמאל), בתפילת יום העצמאות בבית הכנסת המרכזי בלוד, שנות ה-50
פסח לב (1907 – 20 בינואר 1970, י"ג בשבט ה'תש"ל) היה ראש העירייה הראשון של העיר לוד לאחר קום המדינה, בין 1948 ל-1959.
ביוגרפיה

נולד בפשמישל שבגליציה (אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בפולין) למשפחה דתית ציונית. היה חניך תנועת גורדוניה. למד חינוך באוניברסיטת לבוב, וכן למד עברית. עבד כמורה וכמנהל בית הספר העברי בבולחוב הסמוכה. בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה היה פעיל בהתאחדות פועלי ציון.
לאחר פרוץ המלחמה חי עם אשתו ובנו התינוק בגטו, עד שאיכר אוקראיני דאג להסתרתם עד תום המלחמה. ב-1945 שב לפולין במטרה לעלות לארץ ישראל, אך כשהגיע לאזור שלזיה עילית מצא בה ריכוז גדול של פליטים יהודים, והוא החל לעסוק שם בפעילות ציבורית ותרבותית.
ב-1946 נמלט מפולין בשל פוגרום קיילצה, וייסד בתי ספר וגני ילדים במחנה העקורים בזלצבורג שבאוסטריה. באוסטריה התבלט כאחד מפעילי ההגנה המרכזיים.
זמן קצר לאחר קום המדינה, ב-31 בדצמבר 1948, עלה לישראל והתיישב במעברת בית יעקב.
זמן קצר לאחר בואו ארצה התמנה על ידי שר הפנים יצחק גרינבוים וראש הממשל הצבאי אלוף אלימלך אבנר ליו"ר הוועדה הקרואה בעיר העולים המתחדשת לוד. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת1950 נבחר לראשות העירייה במסגרת רשימת מפא"י. בבחירות השניות בשנת 1955 זכתה שוב רשימת מפא"י במירב הקולות והוא נבחר לקדנציה נוספת.
הוא הנהיג את העיר כעיר קולטת עלייה מחד, וכעיר שתושביה הערבים שבו אליה לאחר המלחמה מאידך. הוא יזם את הרחבתה מעבר לגבולות העיר הערבית, ובתקופתו ידעה העיר תנופת בנייה מסיבית, תוך הריסת חלקים ישנים ומוזנחים של העיר הישנה, והחלו לפעול בה מפעלי תעשייה. כמו כן, ייסד פנימייה של עליית הנוער בעיר, לאחר שרבים מילדיה עברו לפנימיות של המיסיון ברמלה וביפו.
בשנת 1958 הגיש את התפטרותו מהתפקיד בשל סכסוך פנימי בסניף מפא"י המקומי ל, אך לבקשת מזכיר המפלגה גיורא יוספטל המשיך בתפקידו למשך כשנה נוספת, עד לשנת 1959.
לאחר התפטרותו כיהן כיו"ר כוח האדם של בנק לאומי לישראל.
נפטר ב-20 בינואר 1970 (י"ג בשבט ה'תש"ל), ונקבר בבית עלמין הדרום. על שמו רחוב בלוד.
הערות שוליים

↑  הכרזת לוד כעיר, אתר עיריית לוד.
↑  ייהרסו מבנים בלוד העתיקה, הארץ, 29 בינואר 1954.
↑  ראו למשל: אבן פנה לביח"ר "קרגל" בלוד, הארץ 19 בדצמבר 1957.
↑  עזרת עליות הנוער נגד חינוך המיסיון בלוד, הארץ, 8 בפברואר 1954.
↑  מנחם תלמי, "מחתרת" נגד ראש עירית לוד, מעריב, 12 באוקטובר 1958.
↑  נפתלי לביא, זעזועים בסניפי מפא"י, הארץ, 15 בדצמבר 1958.
↑  ראש עירית לוד מבקש להתפטר, מעריב 21 בספטמבר 1958
↑  פסח לב, דבר, 21 בינואר 1970.
↑  בעיתון מעריב מ-20 בינואר (י"ג בשבט) כבר פורסמה  מודעת אבל על מותו, אך על מצבתו נחקק תאריך הפטירה י"ג בשבט.
דניואל האוס

| --- | --- |

האוס בשנת 2019
 לידה:  7 ביוני 1993 (בן 31) יוסטון, טקסס, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.98 מטרים
 מספר:  25
 מכללה:  אוניברסיטת יוסטון אוניברסיטת טקסס A&M
 דראפט:  לא נבחר, 2016
 קבוצות כשחקן
 2016–2017 2016–2017 2017 2017–2018 2017–2018 2018 2018–2021   2021–2022 2022 2022-2024:  וושינגטון ויזארדס ←דלאוור 87' ריו גראנדה ואלי וייפרס פיניקס סאנס ←נורת'רן אריזונה סאנס ריו גראנדה ואלי וייפרס יוסטון רוקטס   ניו יורק ניקס  יוטה ג'אז פילדלפיה 76'
דניואל קנדי האוס הבן (באנגלית: .Danuel Kennedy House Jr; נולד ב-7 ביוני 1993) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הסמול פורוורד.
קריירת מכללות

האוס נולד ביוסטון שבטקסס, ולמד ב"תיכון הייטאוור" שבמיזורי סיטי הסמוכה. בשנת 2012 החל ללמוד באוניברסיטת יוסטון, ובשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 12.9 נקודות בממוצע למשחק. לקראת שנת לימודיו השלישית עבר לאוניברסיטת טקסס A&M, בה שיתף פעולה עם שחקן השנה השלישית אלכס קארוסו. בעונת 2015/2016 הוביל את קבוצת האוניברסיטה להשוואת הישג השיא שלה – העפלה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen). במשחק השני של הטורניר גברה טקסס A&M על אוניברסיטת צפון איווה בתוצאה 92–88, לאחר שכבר פיגרה ב-12 נקודות כשנשארו 44 שניות לסיום המשחק. האוס קלע את כל 22 הנקודות שלו ב-5 הדקות האחרונות של המשחק ובשתי ההארכות, ובכך הוביל את ה'קאמבק' הגדול בתולדות ליגת המכללות מבחינת גודל הפער כשנותרה פחות מדקה לסיום המשחק. במשחק הבא הפסידה טקסס A&M מול אוניברסיטת אוקלהומה, אותה הוביל באדי הילד, בתוצאה 63–77. בשתי עונותיו בטקסס A&M העמיד האוס ממוצעים של 15.3 נקודות, 4.3 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
קריירה מקצועית > השנים הראשונות

לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2016, חתם האוס על חוזה בוושינגטון ויזארדס. לאורך אותה עונה שותף במשחק אחד בלבד במדי הוויזארדס, ובשבעה משחקים במדי קבוצת דלאוור 87' מליגת הפיתוח של ה-NBA.
לקראת עונת 2017/2018 הצטרף לקבוצת ריו גראנדה ואלי וייפרס מליגת הפיתוח, וב-15 משחקיו בקבוצה קלע 17.5 נקודות בממוצע למשחק. בדצמבר 2017 חתם על חוזה כפול בפיניקס סאנס, במסגרתו שיחק לסירוגין עבור פיניקס ועבור קבוצת הבת שלה מליגת הפיתוח – נורת'רן אריזונה סאנס. ב-23 משחקיו בפיניקס עד לסיום העונה רשם ממוצעים של 6.6 נקודות ו-3.3 ריבאונדים למשחק.
קריירה מקצועית > יוסטון רוקטס

באוקטובר 2018 חזר לשחק עבור ריו גראנדה ואלי וייפרס, ולאחר עשרה משחקים זכה לחוזה כפול ביוסטון רוקטס, קבוצת האם של הווייפרס. במרץ 2019 הומר חוזהו ביוסטון לחוזה NBA סטנדרטי עד לסיום העונה. האוס פתח ב-13 מתוך 39 המשחקים בהם שותף עם הרוקטס, וקלע 9.4 נקודות בממוצע למשחק. בפלייאוף של אותה עונה הודחו הרוקטס בסיבוב השני, לאחר שהפסידו מול גולדן סטייט ווריורס בתוצאה 2–4.
לקראת עונת 2019/2020 חתם על הארכת חוזה ביוסטון ל-3 עונות נוספות עבור כ-11 מיליון דולר. בין המשחק השני לשלישי של סדרת חצי גמר המערב 2020, מול לוס אנג'לס לייקרס, הואשם האוס באירוח אישה בלתי-מורשת בחדרו הפרטי במלון שבבועת ה-NBA; לאחר חקירת פרטי המקרה הושעה האוס עד לסיום הפלייאוף.
קריירה מקצועית > ניו יורק ניקס

ב-23 בדצמבר 2021 חתם האוס לעשרה ימים בניו יורק ניקס.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016/2017 | וושינגטון | 1 | 0 | 1.0 | 0.000 | 0.000 | 0.000 | 1.0 | 0.0 | 0.0 | 0.0 | 0.0 |
| 2017/2018 | פיניקס | 23 | 3 | 17.5 | 0.434 | 0.259 | 0.806 | 3.3 | 1.1 | 0.3 | 0.3 | 6.6 |
| 2018/2019 | יוסטון | 39 | 13 | 25.1 | 0.468 | 0.416 | 0.789 | 3.6 | 1.0 | 0.5 | 0.3 | 9.4 |
| 2019/2020 | יוסטון | 63 | 52 | 30.4 | 0.427 | 0.363 | 0.811 | 4.2 | 1.3 | 1.1 | 0.5 | 10.5 |
| 2020/2021 | יוסטון | 36 | 23 | 25.9 | 0.404 | 0.346 | 0.651 | 3.7 | 1.9 | 0.6 | 0.4 | 8.8 |
| 2021/2022 | יוסטון | 16 | 1 | 14.6 | 0.338 | 0.294 | 0.895 | 2.7 | 1.2 | 0.3 | 0.3 | 4.8 |
| 2021/2022 | ניו יורק | 1 | 0 | 3.0 | 0.000 | 0.000 | 0.000 | 0.0 | 0.0 | 0.0 | 0.0 | 0.0 |
| 2021/2022 | יוטה | 25 | 6 | 19.6 | 0.447 | 0.415 | 0.692 | 2.7 | 1.0 | 0.6 | 0.5 | 6.8 |
| 2022/2023 | פילדלפיה | 56 | 5 | 14.4 | 0.472 | 0.336 | 0.750 | 1.7 | 0.8 | 0.3 | 0.2 | 4.8 |
| קריירה |  | 260 | 103 | 22.2 | 0.433 | 0.362 | 0.761 | 3.2 | 1.2 | 0.6 | 0.4 | 7.7 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018/2019 | יוסטון | 7 | 0 | 20.1 | 0.297 | 0.258 | 0.500 | 3.1 | 0.1 | 0.4 | 0.3 | 4.9 |
| 2019/2020 | יוסטון | 9 | 4 | 31.0 | 0.435 | 0.358 | 0.769 | 5.8 | 1.4 | 0.9 | 0.0 | 11.4 |
| 2021/2022 | יוטה | 6 | 0 | 18.7 | 0.409 | 0.200 | 0.750 | 2.8 | 0.7 | 0.0 | 0.2 | 4.3 |
| 2022/2023 | פילדלפיה | 7 | 0 | 6.0 | 0.429 | 0.100 | 1.000 | 1.7 | 0.1 | 0.0 | 0.0 | 2.9 |
| קריירה |  | 29 | 4 | 19.8 | 0.400 | 0.288 | 0.700 | 3.6 | 0.7 | 0.4 | 0.1 | 6.3 |
הערות שוליים

1 2  סטטיסטיקות המכללות של האוס, באתר sports-reference.com
↑  סיכום המשחק בין טקסס A&M לצפון איווה, באתר ESPN,‏ 21 במרץ 2016
↑  ביוגרפיה, באתר קבוצת אוניברסיטת טקסס A&M
↑  וושינגטון משחררת את האוס ומחתימה את ג'נינגס, באתר monumentalsportsnetwork.com,‏ 1 במרץ 2017
↑  סטטיסטיקות הקריירה של האוס בליגת הפיתוח, באתר basketball-reference.com
↑  האוס חותם על חוזה כפול בפיניקס, באתר arizonasports.com,‏ 8 בדצמבר 2017
↑  האוס חותם על חוזה כפול ביוסטון, באתר הרוקטס, 6 בדצמבר 2018
↑  יוסטון ממירה את חוזהו של האוס לחוזה סטנדרטי, באתר הרוקטס, 13 במרץ 2019
↑  האוס מסכם על הארכת חוזה ביוסטון, באתר thedreamshake.com,‏ 30 ביוני 2019
↑  דניואל האוס הושעה ולא ישוב לשחק העונה, באתר ערוץ הספורט, 12 בספטמבר 2020
המרכז לאמנות יהודית

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  1979–הווה (כ־45 שנים)
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  ולדימיר לוין 
 מיקום
 מיקום:  הר הצופים, ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′33″N 35°12′00″E﻿ / ﻿31.775833333333°N 35.2°E﻿ / 31.775833333333; 35.2
 cja.huji.ac.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) המרכז לאמנות יהודית(למפת ירושלים רגילה) המרכז לאמנות יהודית(למפת הרי ירושלים רגילה) המרכז לאמנות יהודית(למפת הרי ירושלים מוגדלת) המרכז לאמנות יהודית
 
המרכז לאמנות יהודית הוא מכון מחקר באוניברסיטה העברית בירושלים, שמטרתו לתעד ולחקור את התרבות החזותית היהודית. המרכז הוקם בשנת 1979. הארכיונים והאוספים של המרכז מהווים את מאגר המידע הגדול והמקיף ביותר בתחום האמנות היהודית. אלו כוללים תיעוד של חפצים השמורים בכ-800 מוזיאונים, אוספים פרטיים ובתי כנסת ב-41 מדינות. המחקר והתיעוד של המרכז לאמנות יהודית מרוכזים באינדקס לאמנות יהודית ע"ש בצלאל נרקיס.
היסטוריה

המרכז לאמנות יהודית באוניברסיטת העברית בירושלים הוקם בשנת 1979 על ידי פרופ' בצלאל נרקיס, חתן פרס ישראל, במטרה לתעד את חפצי האמנות היהודית ולפתח אינדקס איקונוגרפי מקיף של נושאים יהודיים. יסודו של המרכז במחקר איקונוגרפי על כתבי יד עבריים מאוירים מימי הביניים, שניהלו פרופ' נרקיס ופרופ' גבריאל סד-ריינה (פריס) בשנת 1974.
האינדקס האיקונוגרפי לאמנות יהודית כלל בתחילה ארבעה מדורים: מדור לכתבי יד עבריים מאוירים, מדור לתשמישי קדושה ומצוה, מדור לאמנות יהודית עתיקה, ומדור לאמנות יהודית מודרנית.
פרופ' בצלאל נרקיס עמד בראש המרכז עד 1991. המנהלת הבאה, פרופ' עליזה כהן-מושלין ייסדה מדור חמישי - המדור לאדריכלות יהודית ולבתי קברות יהודיים. תחת הנהגתה יצאו משלחות מחקר רבות למרכז ומזרח אירופה הפוסט-קומוניסטי, שלא היו נגישים בעבר לחוקרים מערביים, על מנת לתעד בתי כנסת בסכנת הכחדה ומצבות. בנוסף, משנת 1994 תיעד המרכז בתי כנסת בגרמניה ששרדו את המשטר הנאצי. פרויקטי התיעוד בגרמניה נעשו בשיתוף פעולה עם המחלקה להיסטוריה של אדריכלות באוניברסיטה הטכנית בבראונשוויג, בראשותו של פרופ' הרמן תיס. בשנת 1997 שיתוף פעולה זה מוסד כ"בית תפילה" – יחידת מחקר לאדריכלות יהודית באירופה.
בשנת 2012 הכירה ממשלת ישראל בארכיוני המרכז לאמנות יהודית כחלק מ"מורשת לאומית".
המדור לספרים יהודיים מודפסים הוקם בשנת 2018.
פרסומים

Jewish Art (בשנים 1974–1985, Journal of Jewish Art) הוא שנתון המוקדש למחקר של אמנות יהודית. עורכיו היו בצלאל נרקיס ועליזה כהן-מושלין; הפרופסורים זיוה עמישי-מייזלש וביאנקה קוחנל שימשו כעורכות אורחות של שניים מהגיליונות.
רימונים הוא כתב עת לאמנות יהודית בעברית, שמטרתו להביא את תוצאות המחקר האקדמי לקהל ישראלי רחב יותר.
בין 1976–1994 פרסם המרכז לאמנות יהודית עשרה כרכים של "אינדקס ירושלים לאמנות יהודית" כאגד כרטיסיות על כתבי יד עבריים מאוירים, תשמישי קדושה ואמנות יהודית עתיקה.
החל משנת 2007, מפרסם "בית תפילה" סדרה של מונוגרפיות בנושא ארכיטקטורה יהודית וסדרה של מחקרים קטנים יותר על מבנים יהודיים בודדים. העורכים של שתי הסדרות הם עליזה כהן-מושלין והרמן תיס, והן פורסמו על ידי Imhof Verlag באנגלית וגרמנית.
Sergey R. Kravtsov and Vladimir Levin, Synagogues in Ukraine: Volhynia. Jerusalem: Zalman Shazar Center for Jewish History and the Center for Jewish Art, 2017 (848 pages, 1,200 ills.)
איליה רודוב, בעקבות הזמן האבוד: סיפורי מסע של זוסיה עפרון על אמנות יהודית ברומניה. ירושלים: המרכז לאמנות יהודית, 2023 (264 עמודים, 329 תמונות).
אינדקס לאמנות יהודית ע"ש בצלאל נרקיס

האינדקס לאמנות יהודית ע"ש בצלאל נרקיס הוא "המוזיאון הווירטואלי" היהודי הגדול ביותר בעולם, הכולל יותר מ-560,000 תמונות מכ-800 מוזיאונים, אוספים פרטיים ובתי כנסת ממדינות רבות, כמו גם תוכניות אדריכליות של כ-1,700 בתי כנסת. התמונות ממוינות לפי נושא איקונוגרפי, סוג החפצים, מוצא, תאריך ועוד. הדיגיטציה של האינדקס מתבצעת כעת בשיתוף פעולה עם הספרייה הלאומית וחטיבת היודאיקה של ספריית אוניברסיטת הרווארד.
עכשיו האינדקס כולל 7 חטיבות תמטיות:
Historic Synagogues of Europe
Catalogue of Wall Paintings in Central and East European Synagogues (by Boris Khaimovich)
Catalogue of Illuminated Esther Scrolls (by Dagmara Budzioch)
Slovenian Jewish Heritage
Gross Family Collection בו מוצגים פריטים מאוסף של ויליאם גרוס
Kurt and Ursula Schubert Archive of Hebrew Illuminated Manuscripts
Holocaust Memorial Monuments database.
משלחות תיעוד של המרכז לאמנות יהודית

1. אוזבקיסטן: תשמישי קדושה ובתי כנסת (1992, 2000, 2002-2012).
2. אוסטריה: בתי כנסת מימי הביניים וכתבי יד (1994, 1998-2005), אנדרטאות לשואה (2024).
3. אוקראינה: תשמישי קדושה, בתי כנסת, בתי קברות (1991–2003, 2007, 2010-2013).
4. אזרבייג'ן: תשמישי קדושה ובתי כנסת (1994, 1997).
5. איטליה: תשמישי קדושה ובתי כנסת (1983, 1985, 1990, 1991, 1995, 2000, 2002, 2008, 2009, 2012).
6. אירלנד: כתבי יד (1975–1980).
7. אלבניה: בתי כנסת עתיקים (2003).
8. ארצות הברית: כתבי יד (1988–1992, 1998)
9. בולגריה: תשמישי קדושה ובתי כנסת (1998).
10. בוסניה והרצגובינה: בתי כנסת (1998–2004).
11. בלארוס: בתי כנסת, בתי קברות (1993–2003, 2007).
12. בריטניה: כתבי יד (1962–1997).
13. גאורגיה: תשמישי קדושה ובתי כנסת (1997, 1999).
14. גרמניה: בתי כנסת וכתבי יד (1985, 1994-2010, 2008-2014).
15. דאגסטן: תשמישי קדושה ובתי כנסת (1994).
16. דנמרק: כתבי יד (1979–1989), בתי כנסת (2023).
17. הודו: תשמישי קדושה ובתי כנסת (1995).
18. הוותיקן: סקר של כתבי יד (1985).
19. הונגריה: תשמישי קדושה (1986, 1988, 1990), בתי כנסת (2018 - 2019).
20. טורקיה: תשמישי קדושה ובתי כנסת (1992–1994).
21. יוון: תשמישי קדושה ובתי כנסת (1996, 1997, 1999, 2001-2003).
22. ישראל: ארכאולוגיה, אמנות מודרנית, תשמישי קדושה ובתי כנסת, אנדרטאות לשואה (1979–2024).
23. לטביה: בתי כנסת (2000, 2007-2009), אנדרטאות לשואה (2023, 2024).
24. ליטא: תשמישי קדושה ובתי כנסת (1993, 2000, 2004, 2006-2009), אנדרטאות לשואה (2022).
25. מולדובה: בתי כנסת, בתי קברות (1994).
26. מונטנגרו: בתי כנסת עתיקים ומונומנטים יהודים (2004).
27. מצרים: תשמישי קדושה ובתי כנסת (1983, 1984).
28. מקדוניה: בתי כנסת עתיקים ומודרניים (2003).
29. מרוקו: תשמישי קדושה ובתי כנסת (1992, 1993).
30. סלובניה: בית כנסת (2000), אתרים, חפצים וכתבי יד יהודיים (2018).
31. סלובקיה: בתי כנסת (2001).
32. ספרד: כתבי יד (1987).
33. סרביה: תשמישי קדושה ובתי כנסת (1986, 1987, 2001, 2002, 2004).
34. פולין: תשמישי קדושה (1991–1995, 1997), בתי כנסת ואנדרטאות לשואה (2023, 2024).
35. צ'כיה: תשמישי קדושה ובתי כנסת (1994, 1995, 2014), בתי כנסת (2023, 2024).
36. צרפת: כתבי יד (1972–1989, 1999, 2002).
37. קנדה: בתי כנסת (1998, 1999).
38. קרואטיה: בתי כנסת (1986, 1987, 1998, 2000-2007), 2021.
39. רומניה: תשמישי קדושה, בתי כנסת, בתי קברות (1993, 1996, 1997, 2009, 2010, 2011, 2012, 2017, שתי משלחות ב-2019, מאי 2022).
40. רוסיה: כתבי יד, בתי קברות (1989–1994), בתי כנסת, בתי קברות, חפצים יהודיים בסיביר (2015), בתי כנסת, בתי קברות, חפצים יהודיים לאורך הנהר וולגה (2021).
41. תוניסיה: תשמישי קדושה ובתי כנסת (1997).
הערות שוליים

↑  "About Us". Cja.huji.ac.il. 2015-02-09. נבדק ב-2015-03-29.
↑  http://thesourceisrael.com/issue19/tour_article/
↑  http://www.bet-tfila.org/indexen.html
↑  החלטה מספר  תמר/2 של ועדת השרים לענייני העצמת תשתיות מורשת לאומית - "תכנית מורשת" מיום 14.02.2012 אשר צורפה לפרוטוקול החלטות הממשלה וקבלה  תוקף  של החלטת ממשלה ביום 23.02.2012 ומספרה הוא 4306(תמר/2)., באתר משרד ראש הממשלה, ‏23.02.2012
↑  "Jewish Art Journal". Cja.huji.ac.il. 2014-10-21. נבדק ב-2015-03-29.
↑  "Rimonim". Cja.huji.ac.il. 2014-10-21. נבדק ב-2015-03-29.
↑  "The Center for Jewish Art". Cja.huji.ac.il. 2014-10-21. נבדק ב-2015-03-29.
↑  http://www.bet-tfila.org/en/p-publ.htm
↑  דניאל ראוכוורגר, המרכז לאמנות יהודית יזכה לתמיכה של 3 מיליון שקל, באתר הארץ, 14 בפברואר 2012
↑  "אוסף המרכז לאמנות יהודית". Web.nli.org.il. 2010-10-07. נבדק ב-2015-03-29.
↑  http://www.slideshare.net/evaminerva/d1-vladimir-levincenterforjewish-artevaminerva2013
↑  "Historic Synagogues of Europe".
↑  "Catalogue of Wall Paintings in Central and East European Synagogues".
↑  "Catalogue of Illuminated Esther Scrolls".
↑  "Slovenian Jewish Heritage".
↑  "Gross Family Collection".
↑  "Kurt and Ursula Schubert Archive of Hebrew Illuminated Manuscripts".
↑  "Holocaust Memorial Monuments".
↑  Report on the Expeditions to Hungary 2018–2019 and the complete list of extant synagogue buildings in Hungary
↑  Holocaust Memorial Monuments in Vilnius, Lithuania
↑  Expedition of the Center for Jewish Art to Croatia, 2021
↑  Expedition of the Center for Jewish Art to Romania, 2017
↑  Expedition of the Center for Jewish Art to Romania, 2019
↑  Expedition of the Center for Jewish Art to Romania, September 2019
↑  Expedition of the Center for Jewish Art to Romania, 2022
↑  From Jerusalem to Birobidzhan: Expedition of the Center for Jewish Art at the Hebrew University to document Jewish heritage in Siberia
↑  Jewish Material Culture along the Volga: Expedition of the Center for Jewish Art, 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257371205171  BnF: cb12116858s (data)  ISNI: 0000 0001 2188 2506  LCCN: n85180972  NKC: zmp20181013628  VIAF: 153286358   WorldCat (עם VIAF): 153286358
אליעזר רבינוביץ (פיזיקאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 במאי 1946 (בן 78) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מנחה לדוקטורט:  חיים הררי 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
אליעזר רבינוביץ (נולד ב-27 במאי 1946 בירושלים) הוא פיזיקאי ישראלי, נשיא מועצת CERN, מומחה בפיזיקת אנרגיות גבוהות, פרופסור אמריטוס במכון רקח לפיסיקה של האוניברסיטה העברית בירושלים, לשעבר ראש הוועדה הלאומית לאנרגיות גבוהות של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביוגרפיה > ראשית דרכו

נולד בירושלים ב-1946.
קיבל תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה בשנת 1969, ותואר שני בפיזיקה בשנת 1971, שניהם באוניברסיטה העברית. בשנת 1974 קיבל תואר דוקטור בפיזיקה ממכון ויצמן למדע. בשנים 1975–1976 היה בפוסט-דוקטורט בפרמילאב, ובשנה האקדמית 1976/77 שהה בפוסט-דוקטורט במעבדה הלאומית לורנס ברקלי בקליפורניה.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית

ב-1977 הצטרף לסגל מכון רקח לפיסיקה של האוניברסיטה העברית כמרצה בכיר, ב-1981 מונה לפרופסור חבר, וב-1985 מונה לפרופסור מן המניין. ב-2005 הופקד על הקתדרה למדע ע"ש ליאון ועדה מילר. כיהן במשך שלוש שנים כראש מכון רקח לפיסיקה, ובשנים 2005–2012 כיהן כראש המכון הישראלי ללימודים מתקדמים.
בשנת 2003 היה פרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, וב-2014 היה מדען אורח ב-KITP (אנ') שבאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. רבינוביץ היה עמית המכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון, ופרופסור אורח במספר אוניברסיטאות ומכוני מחקר. מספטמבר 2015 הוא חוקר ב-IHES (אנ') בצרפת.
בשנים 2004–2020 כיהן כראש הוועדה הלאומית לאנרגיות גבוהות של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בשנת 2004 מונה לאחד מנציגי ישראל במועצת CERN, ובשנים 2016–2018 כיהן כסגן נשיא מועצת CERN. בספטמבר 2021 נבחר לנשיא מועצת CERN, ונכנס לתפקיד ב-1 בינואר 2022.
מאז 1997 נמנה עם מובילי מיזם הקמת סינכרוטרון האור למדע ניסויי ויישומי במזרח התיכון (SESAME) בירדן. בשנת 2019 הוענק לו פרס "דיפלומטיה באמצעות המדע" של האיגוד האמריקאי לקידום המדע (AAAS) (אנ'), על חלקו במיזם זה.
מחקר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תחום מחקרו של רבינוביץ הוא פיזיקת אנרגיות גבוהות תאורטית, ובמיוחד תורת השדות הקוונטית ותורת המיתרים. פרסם יותר מ-150 מאמרים מדעיים.
חיים אישיים

רבינוביץ נשוי ואב לשלושה.