stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אול' דירטי באסטרד
הערות שוליים

1 2 3  Huey, Steve. "Ol' Dirty Bastard Biography". AllMusic. נבדק ב-2 באוגוסט 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Official Site of the Wu-Tang Clan". Wu-Tang Corp. אורכב מ-המקור ב-2 בינואר 2010. נבדק ב-16 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Ol' Dirty Bastard | Music Videos, News, Photos, Tour Dates, Ringtones, and Lyrics". MTV. נבדק ב-2010-07-16.
↑  Zahlaway, Jon (15 בדצמבר 2004). "Autopsy shows Ol' Dirty Bastard died of accidental drug overdose". LiveDaily. אורכב מ-המקור ב-6 בינואר 2010. נבדק ב-2 בפברואר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "An Old Kung Fu Master (1981)". HKMDB.com. נבדק ב-15 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Can It Be All So Simple / Intermission Lyrics". Genius.com. נבדק ב-21 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "No Father to His Style". kenyonreview.org. 12 בינואר 2016. נבדק ב-21 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "No Father to His Style: 10 Iconic Ol' Dirty Bastard Joints". TheSource.com. 13 בנובמבר 2017. נבדק ב-21 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Zachary Schwartz (2014-11-10). "Ten Years After His Death, New Yorkers Still Love Ol' Dirty Bastard". נבדק ב-2019-10-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb140315468 (data)  GND: 129576905  ISNI: 0000 0003 6836 9712  LCCN: no98126505  MusicBrainz: d50548a0-3cfd-4d7a-964b-0aef6545d819  SUDOC: 082304955  VIAF: 64206003   WorldCat (עם VIAF): 64206003
ספרייה לעיוורים ולאנשים עם מוגבלות

מדפי ספרים מוקלטים בספריית הספרים המדברים וספרי הברייל של מדינת וושינגטון
אדם עורך קובץ קול של ספר מוקלט בספריית הספרים המדברים וספרי הברייל של מדינת וושינגטון
רשמקול המותאם לשמיעת ספרים מקלטים ולהקלטת הרצאות. מכיל פונקציות רבות המקלות על ההאזנה למלל כגון שליטה מוחלטת במהירות ההשמעה. מכיל גם סידורי נגישות כמו פתח במכסה בית הקלטת המאפשר מישוש גלגלי הקלטת במטרה לוודא שהם מסתובבים וסימנים קלים למישוש המסייעים בזיהוי הלחיצים של המכשיר. המכשיר יכול להשמיע ולהקליט קלטות המוקלטות בעיצוב זהה לעיצוב המקובל, קלטות המוקלטות פי שניים לאט יותר מהמקובל וקלטות שבהן מוקלטים ארבעה צדדים בהקלטת מונו במקום שני צדדים בהקלטת סטריאו. מכשיר זה חדל להיות פופולרי באמצע שנות התשעים.
ספרייה לעיוורים ולאנשים עם מוגבלות, היא ספרייה המשאילה ספרים המעוצבים באופן נגיש לאנשים עם לקויות שונות: ספרים מוקלטים, ספרים בכתב ברייל, ספרים מודפסים באותיות גדולות במיוחד, ועוד. בחלק מהספריות הללו הזכות להשתמש בשירותיהן ניתנת רק לאנשים שמוכיחים שיש להם לקות שמפריעה לקריאת ספרים מודפסים. ספרייה כזו משרתת אנשים עם לקות כגון עיוורון, לקות ראייה חמורה, דיסלקסיה או שיתוק בידיים שמונע הפיכת דפי ספרים. ספריות לעיוורים ודיסלקטים עשויות להיות חלק ממוסד גדול יותר המסייע לאנשים עם מוגבלויות ועשויות להשאיל, מלבד ספרים בפורמטים נגישים, גם ציוד להקלת השימוש בספרים הללו (כמו רשמקולים הנוחים להשמעת קלטות מלל).
רבות מהספריות לעיוורים ודיסלקטים משנות בעצמן את העיצוב של הספרים שברשותן כך שיהיה נגיש לאנשים עם לקויות ומכילות בתי דפוס או אולפני הקלטות לצורך זה. שינוי עיצוב הספרים בספריות אלה הוא תהליך יקר ומסובך כשלעצמו ועשוי להפוך למסובך אפילו יותר בהתאם לדרישות חוקי זכויות יוצרים במדינות שונות. מעבר לזאת, בשל ריחוקן הגאוגרפי מהקוראים שלהן ובשל בעיות הנגישות של קוראים אלה, ספריות אלה נדרשות לשלוח את חומר הקריאה אל הקורא במקום לדרוש ממנו להגיע אליהן ולקחת את הספרים. על כן ספריות אלו תלויות בגיוס הון ובסובסידיה ממשלתית.
התפתחות והוזלת אביזרי הטכנולוגיה המסייעת הביתים מקלה על אנשים שהיו תלויים בספריות אלה להסתדר בכוחות עצמם. אולם, נכון לשנת 2010 ישנם מקרים רבים שבהם נוח יותר באופן משמעותי לקבל ספר נגיש מספרייה לעיוורים ודיסלקטים. ישנם גם מקרים שבהם אף לא אחת מהאפשרויות נוחה.
היסטוריה

במשך אלפי השנים שקדמו להמצאת הדפוס הספרים היו יקרים ונדירים ובמרבית החברות האנושיות, הקריאה בספרים הוגבלה לשכבת החברה הצרה שהייתה מלומדת. עיוור או לקויי ראייה שהשתייך לשכבה זו היה יכול לקרוא ספרים רק בעזרתו של מסייע אנושי שהקריא לו את הספרים. בחברות יוצאות הדופן שבהן מרבית האוכלוסייה כן ידעה קרוא וכתוב וכן הייתה בעלת גישה לספרים, העיוורים שבין פשוטי העם, שלא יכלו לשכור מקריא אישי, נאלצו להישאר בורים. לאנשים עם דיסלקסיה היה גורל דומה רק שהם לא הבינו מה מפריע להם לקרוא.
עם ההתפתחות הטכנולוגית של ראשית העת החדשה השתנו הן מעמדו של הספר והן מעמדה של ההשכלה בכלל, שלא נחשבה עוד לדבר מותרות. אולם, נגישות הספרים וההשכלה בכלל, לעיוורים ולאנשים עם לקויות בכלל השתפרה בקצב איטי בהרבה. החינוך המיוחד לעיוורים, כבדי ראייה ולחירשים כמו אמצעי נגישות המידע עבורם התפתחו במיוחד במהלך המאה ה-19 (זכוכית המגדלת התפתחה כבר במאה ה-18).
חינוך מיוחד ואמצעי נגישות עבור קבוצות אחרות של אנשים עם לקויות התפתחו בעיקר במחצית השנייה של המאה העשרים. אחת הסיבות לכך הייתה שבעיותיהם של רבים מבני הקבוצות האחרות, בעיקר בעלי הלקויות הקוגניטיביות, טרם הובנו די צורכן. סיבה אחרת היא שרבים מהאנשים שרכשו לקות במהלך חייהם, בעיקר בשל פציעה או מחלה זיהומית, לא שרדו ולא דרשו אמצעי נגישות. הנגישות לאנשים עם לקויות תנועה קודמה בעיקר על ידי לוחמים שנפצעו במלחמות שונות והצליחו להישאר בחיים בזכות הרפואה המודרנית.
במהלך המאה ה-19 הופץ כתב הברייל שאפשר לעיוורים לימוד קריאה כמו גם לקרוא ספרים בכוחות עצמם. באותה מאה הוקמו הספריות הראשונות שנועדו לסייע לעיוורים לקרוא. ספרים עבור קוראים שלא יכלו להגיע לספרייה נשלחו אליהם בדואר או באמצעות שליחים. ההיצע המצומצם של הספרים בברייל חייב ספריות רבות ליצור בעצמן ספרים עבור הקוראים.
התפתחויות טכנולוגיות חשמליות, מגנטיות וממוחשבות אפשרו פתרונות נגישות מידע נוספים לעיוורים, הן בספריות המיוחדות להם והן מחוצה לספריות אלה. עם התפתחות תחום הקלטת הקול החלו הספריות להקליט ספרים באולפני הקלטה ולהציע את ההקלטות לקוראים. תחילה נעשתה ההקלטה על גבי תקליט, ובהמשך, עם התפתחות הטכנולוגיה, על גבי קלטות, תקליטורים וקובצי מחשב הנשלחים בדואר האלקטרוני או מורדים מאתר אינטרנט.
דיסלקטים ואנשים עם לקויות תנועה החלו להשתמש בספריות לעיוורים רק במחצית השנייה של המאה העשרים ובעיקר ברבע האחרון שלה. זאת משום שהמודעות לבעיותיהם פיגרה אחרי המודעות לבעיות העיוורים ומשום שטכנולוגיית הברייל לא יכלה לסייע להם. מסיבה זאת, עד לשנות השבעים, מרבית הספריות שהחזיקו בעיקר בספרים המעוצבים באופן הנגיש לאנשים עם לקויות נקראו "ספריות עיוורים". נכון לשנת 2010, רבות מהספריות האלה מתכנות בשמות כמו "ספרייה לעיוורים ודיסלקטים", "ספרייה לעיוורים ומוגבלים" או בשם שאינו מגדיר את אוכלוסיית הקוראים כמו "ספריית ברייל והקלטות".
עיצובי ספרים נגישים הנפוצים בספריות עיוורים > הקלטת קול אנושי

ספרים בהקלטה קולית המוקראים בידי אדם הם הספרים בעיצוב הנפוץ ביותר בספריות אלה. אך עיצוב זה יקר ועריכתו איטית. עיצוב זה דורש אולפן הקלטות, והעסקת קריינים וטכנאי הקלטות. הקלטה טובה דורשת קריינים מקצועיים ששולטים בשפה בה כתוב הספר כמו גם בעלי הכרות סבירה עם הנושא עליו הספר נכתב. הכרות עם הנושא מונעת מהקריין להגות באופן שגויי את המונחים ושמות המקומות המוזכרים בספר. כשמדובר בספרות מקצועית, היכרות עם התחום היא קריטית להקראה של סימנים מוסכמים הקשורים המופיעים בספר כגון שמות משתנים, נוסחאות או קטע הכתוב בכתב רשי.
במקרה בו יש הזמנות רבות של ספרים שטרם הוקלטו, הקורא עשוי להמתין עד שאולפן ההקלטות יתפנה ועד שמלאכת ההקלטה תסתיים. במקרים קיצוניים, הקלטתו של ספר לימוד עשויה להסתיים כאשר המהדורה שהוקלטה כבר מיושנת. ניתן להתפשר בין איכות ההקלטה לבין מהירות עריכתה ומחירה (העסקת קריינים לא מקצועיים ועריכה מרושלת), אולם לא כל ספרייה לעיוורים ודיסלקטים מוכנה לעשות פשרה זו. אם פשרה כזו נעשית, ניתן לשקול את הקלטתה של הקראה ממוחשבת.
ספר מוקלט יכול להישלח לקורא על גבי קלטת שמע או תקליטור בעיצוב דומה או זהה לעיצוב של חומר מוזיקלי המופץ במדיות אלה או כקובץ קול ממוחשב על גבי תקליטור או בדואר האלקטרוני. שוני קל מעיצוב של חומר מוזיקלי, לדוגמה קלטת איטית פי שניים מקלטת שמע של מוזיקה, נועד לדחיסה של חומר רב יותר ממה שהעיצוב של החומר המוזיקלי מאפשר כמו גם בשביל לשמור על חוקי זכויות היוצרים של ארצות הברית. על פי חוקים אלה, ספר המוקלט בספרייה לעיוורים ודיסלקטים חייב להינתן בעיצוב שאינו ניתן לשמיעה בעזרת מכשירים המצויים בידי האוכלוסייה הכללית.
ספרים מוקלטים עשויים להכיל יותר מאשר את המידע המופיע בתמליל הספר, המוקרא כפשוטו. בספרים מוקלטים מקובל לאיית מילים שהקורא עשויי להיתקל בהן בפעם הראשונה בקריאתו של ספר זה. נהוג להוסיף לתמליל הספר גם תיאור של האיורים המשולבים בו ומידע לסיוע בהתמצאות בחומר הכתוב. המידע המסייע להתמצאות בחומר הכתוב כולל הקראה של מספרי העמודים וכולל סימנים שאוזנו של הקורא אינה קולטת אך המכשיר המשמיע את ההקלטה קולט ועשוי להציג למשתמש ביוזמתו של המשתמש.
ספרים המוקלטים על גבי קלטות שמע מכילים סימני התמצאות המוצגים לקורא רק כאשר הוא לוחץ על לחיץ ההרצה המהירה קדימה יחד עם לחיץ הנגינה בו זמנית. על פי רוב ישנם שני סימנים כאלה: צפצוף בודד כאשר נגמרת הקראתו של כל עמוד של הספר ושני צפצופים כאשר נגמרת הקראתו של כל פרק בספר. ספרים המוקלטים על גבי תקליטורים מכילים סימנים המאפשרים למכשיר המשמיע אותם לעבור בלחיצת כפתור מסוימת אל הפסקה הבאה בעמוד הנקרא, בלחיצה אחרת אל העמוד הבא של הספר, בלחיצה מסוג שלישי אל הפרק הבא ובלחיצה מסוג רביעי אל הכרך הבא. מכשיר השמעה של ספרים מוקלטים על גבי תקליטורים עשוי עם להציג למשתמש, על פי בקשתו, את מספר הפסקה, העמוד, הפרק והכרך. המכשיר יכול גם להצליב מידע זה עם תוכן העניינים של הספר ולדווח על שם הפרק ושם הכרך או להגיע לקטע קריאה מבוקש בעזרת קישורים מתוכן העניינים וממפתח העניינים.
בלי קשר לתוכנה של ההקלטה, מכשירים להשמעת ספרים מוקלטים עשויים להכיל סידורי נגישות כמו פתח במכסה בית הקלטת המאפשר מישוש גלגלי הקלטת במטרה לוודא שהם מסתובבים וסימנים קלים למישוש המסייעים בזיהוי הלחיצים של המכשיר. מכשירים אלה עשויים להכיל גם סידורים למניפולציה על הפלט הנשמע כמו כפתור גרירה לשליטה מוחלטת במהירות ההשמעה. סידורי המניפולציה על הפלט הנשמע הם לרוב משוכללים יותר ככל שמכשיר ההשמעה חדיש יותר ואת רמת השכלול הגבוהה ביותר יכולה להציע תוכנת מחשב לשמיעת ספרים מוקלטים.
עיצובי ספרים נגישים הנפוצים בספריות עיוורים > עיצובים נגישים אחרים

ספרים מוקלטים בהקראה ממוחשבת. עיצוב זה זול בהרבה מהקראה בידי אדם אך שמיעתו פחות נוחה. מעבר לזאת, כל זמן שהספר אינו ארוך באופן מיוחד, קל יותר לקורא להפיק הקראה ממוחשבת של הספר בעצמו מאשר להמתין שספריית העיוורים תעשה זאת. הדבר נכון במיוחד אם הספר הוא ישן ואין עליו זכויות יוצרים. ספרים שאין עליהם זכויות יוצרים אין צורך לסרוק – הם כבר מצויים כקובצי תמליל באתרים כמו פרויקט גוטנברג או פרויקט בן-יהודה וניתן להפיק הקראה ממוחשבת שלהם בלחיצת כפתור של תוכנת קורא מסך.
ספרים בקובץ של מעבד תמלילים. ספרים אלה נשלחים בדואר האלקטרוני אם הם קצרים ועל גבי תקליטור אם הם ארוכים. על קבצים אלה ניתן להפעיל מניפולציות לראייה נוחה כמו שינוי צבעים, הגדלה כללית או הגדלה של הרווחים בין השורות והמילים. ניתן לקרוא קבצים אלה גם עם תוכנת הקראה, צג ברייל או מדפסת ברייל.
ספרי ברייל. חסרונו של עיצוב זה הוא בנפח הרב שספרי הברייל תופסים הן בספרייה והן בדואר. ספר שהועבר לעיצוב ברייל יתפוס נפח רב בהרבה מנפחו המקורי וספר ארוך כזה יוגדר בדואר כחבילה במשקל ונפח חריג. נוח יותר לשלוח לקוראי הברייל ספרים בקובץ מעבד תמלילים כדי שהם ידפיסו אותם במדפסת ברייל ביתית. מעבר לזאת, דיסלקטים, אנשים עם לקות ראייה שאינה חמורה באופן מיוחד ואנשים שהתעוורו בגיל מאוחר אינם קוראים ברייל ולא בכל שפה קיים כתב ברייל (ביידיש, למשל, לא קיים כתב ברייל).
ספרים בדפוס מוגדל. עבור מי שצריך לקרוא בהגדלה, נוח יותר במרבית המקרים לקרוא ספר רגיל בעזרת מכשיר ביתי המכיל טלוויזיה במעגל סגור עם סידור הגדלה, או פשוט על ידי זכוכית מגדלת מאשר להמתין לשינוי עיצובו של ספר ושליחתו. מעבר לזאת, כאשר דרושה הגדלה רבה, הספר הופך לגדול, מסורבל ויקר למשלוח. אולם, לא בכל סביבה קל להשתמש בטלוויזיה במעגל סגור ולא כל אחד אוהב להשתמש במכשור טכנולוגיה מסייעת. עם טלוויזיה במעגל סגור קשה, למשל, להיכנס למיטה לצורך קריאה לפני השינה וקשה לעלות לרכבת. קריאה בעזרת זכוכית מגדלת במקום ציבורי מביכה חלק מהאנשים. על כן עיצוב זה עדיין קיים.
ספריות לעיוורים ולבעלי לקויות קריאה בישראל

במדינת ישראל מצויות מספר ספריות גדולות וקטנות לעיוורים ולבעלי לקויות קריאה ובנוסף לזה חלק מהספריות המצויות מחוץ לישראל נותנות שירות בה, בעזרת הדואר והדואר האלקטרוני. הספריות נבדלות זו מזו בתוכן ספריהן (ספרייה כללית, תורנית או אקדמית), בשפות של ספריהן (עברית, אנגלית, ערבית) ובציבור אותו הן משרתות (סטודנטים ותלמידי בתי ספר פורמליים בלבד, או הציבור הרחב בעל הלקויות). ספריות אלה מתרבות וגדלות במהלך השנים. בנוסף לזאת, חלק מהספריות שאינן ספריות לאנשים מוגבלים מכילות מדור סיוע לאנשים מוגבלים (מדור עם טכנולוגיה מסייעת שבו הקורא יכול להנגיש לעצמו ספרים רגילים) או מדור עם ספרים בעיצוב נגיש.
לבד מהספריות עצמן, ישנם גופים המסייעים בפעילותן של הספריות. משלוח ספרים בעיצוב נגיש זוכה מדואר ישראל לשירות חינם. עמותת מגדל אור ועמותת עלה מספקות מכשירי טכנולוגיה מסייעת המסייעים בקריאה נוחה של ספרים נגישים (רשמקול התואם הקלטות מיוחדות, צג ומדפסת ברייל להצגת קובצי תמליל) או בהנגשת ספרים שאינם נגישים. המוסד לביטוח לאומי מממן טכנולוגיה לנגישות מידע הן לפרטניים והן למוסדות.
הספרייה המרכזית לעיוורים ולבעלי לקויות קריאה (נקראה בעבר הספרייה המרכזית לעיוורים, כבדי ראייה ומוגבלים) – שוכנת בתל אביב.
ספריית אקדמית מוקלטת ע"ש ד"ר אנה מינץ ברכות של עמותת עלה לקידום הסטודנט העיוור והדיסלקטי – ספרייה שמכילה בעיקר ספרי לימוד אוניברסיטאיים, ממוקמת בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים, בירושלים. הספרייה משרתת כל סטודנט בישראל שהוא בעל לקות ראייה או בעל לקות רלוונטית אחרת ומנוהלת על ידי עמותה המנהלת מרכזי סיוע לסטודנטים לקויי ראייה בכל האוניברסיטאות בישראל. שנת ההקמה של הקבוצה שמפעילה את העמותה היא 1990. קבוצה זו החלה את פעילותה בהפעלת החטיבה לסטודנט העיוור של האוניברסיטה העברית. אולם תוך שנים בודדות הקבוצה תוקננה כעמותה שיכולה לשרת תלמידים של מוסדות חינוך אקדמיים ותיכוניים באשר הם. הספרייה של העמותה הוקמה בראשית שנות התשעים.
ספריית בית חינוך עיוורים בקריית משה, ירושלים. המוסד הוקם בשנת 1902, אך קשה לדעת מתי הוא החל להשאיל חומרי לימוד נגישים לגורמי חוץ.
מסילה, מכון ספרי יהדות לאדם המוגבל, בבני ברק מתמחה בספרות תורנית ומשרת אנשים עם לקויות המתעניינים בנושא ברחבי העולם. שנת הקמה: ראשית שנות ה-90.
הספרייה הלאומית לעיוורים בשועפאט, ירושלים.
ספריית אלמנארה המותאמת לאנשים עם מוגבלות בראיה ובקריאה בשפה הערבית
מספר ספריות קטנות יותר.
דוגמאות לספריות לעיוורים ודיסלקטים בעולם

ספריית הספרים המדברים והברייל של וושינגטון (אנ')
Utah State Library for the Blind and Disabled
North Carolina Library for the Blind and Physically Handicapped
ספריית הברייל של יפן (אנ')
ספריית הספרים המדברים והברייל של נורווגיה (אנ')
הקלטות לעיוורים ולדיסלקטים (אנ') Recording for the Blind & Dyslexic ‏(RFB&D) ‏– ספריית ספרי לימוד באנגלית המצויה בניו ג'רזי ונותנת שירות לאנשים עם לקויות בכלל העולם.
ראו גם

טכנולוגיה מסייעת
ספר מוקלט
הספרייה המרכזית לעיוורים כבדי ראייה ומוגבלים
לקות למידה
דיסלקסיה
הערות שוליים

↑  International Federation of Library Associations and Institutions (IFLA), web.archive.org, ‏2020-06-14
↑  דף הבית, באתר מגדל אור
↑  על עמותת על"ה, באתר atar.mscc.huji.ac.il
↑  מסילה: מכון ספרי יהדות בבני ברק, באתר עמותת קשר
↑  Washington Talking Book & Braille Library, www.wtbbl.org
↑  Utah State Library for the Blind & Disabled | A Program of the Utah State Library Division (באנגלית אמריקאית)
↑  Accessible Books and Library Services | SLNC, statelibrary.ncdcr.gov
↑  RFB&D: Accessible materials for individuals with visual and learning disabilities | Recording for the Blind & Dyslexic, web.archive.org, ‏2010-06-28
רחל מרקובסקי לנדאו

| --- | --- |

רחל מרקובסקי-לנדאו
 לידה:  26 בדצמבר 1910 פולין לודז', פולין
 פטירה:  19 בנובמבר 2011  (בגיל 100) ישראל תל אביב, ישראל
 תאריך עלייה:  1924 (בגיל 14)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה
 תפקידים בשירות
 טייסת
 פעולות ומבצעים
  מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 מייסדת עמותת "אחים בוגרים" בישראל
 
רחל מרקובסקי לנדאו (26 בדצמבר 1910 - 19 בנובמבר 2011) הייתה חברת מחתרת "ההגנה", הטייסת הראשונה שהשלימה את הכשרתה בארץ ישראל. השתתפה במספר מבצעים, בהם הבאתם ארצה של אחד עשר מטוסי קרב במסווה של רכש אזרחי. מורה ויושבת ראש "קלוב התעופה לישראל", דוקטור למשפטים, עורכת דין, ומייסדת עמותת "אחים בוגרים" בישראל.
ילדות ונעורים

נולדה ב-26 בדצמבר 1910, בלודז', פולין. בתם של וולף (זאב) ורלה לנדאו, אחות ליוסף ואופירה. משפחת אמה השתייכה לחסידות גור ובן דודה של אמה היה יהודה מוזס, שהקים את העיתון "ידיעות אחרונות". אביה, נצר למשפחתו של הרבי מקוצק, ניהל בלודז' בית חרושת לגרביים. מצד אמה הייתה זו משפחה ציונית שעלתה ארצה בעלייה השלישית. בילדותה התחנכה בגן יהודי, ואחר כך למדה בבית ספר כללי פולני. לאחר שבית החרושת של אביה הוצת החליטה המשפחה לעלות לארץ ישראל. בעזרתו של יהודה מוזס קיבלו את האישורים הנדרשים ובשנת 1924, כשהייתה בת 14, הגיעה המשפחה לארץ ישראל ונקלטה אצל משפחת אמה בתל אביב. בני משפחת אביה שלא עלו לארץ, נרצחו בשואה.
ילדות ונעורים > בקיבוץ בית אלפא

עוד בפולין הייתה לנדאו חברה בתנועת "השומר הצעיר" ובארץ רצתה לגור בקיבוץ. יחד עם אחותה אופירה נשלחה להתחנך בקיבוץ בית אלפא של "השומר הצעיר", שעלה להתיישבות בנובמבר 1922. עד שמלאו לה 18 הייתה חלק מ'חברת הילדים' במשק. חברת הילדים הייתה בבחינת ניסיון ראשון ליצור שיטה חינוכית ברוח ההתיישבות החלוצית והקיבוצים הראשונים. ב'חברת הילדים' למדו גם ילדים מתל יוסף ומחפציבה איתם עבדה לנדאו במשק ולעיתים גם ברפת. הם חונכו על עבודה קשה והסתפקות במועט. כאשר הייתה בת 15 הצטרפה ל"הגנה" והחלה להשתתף באימוני המחתרת ובתרגיליה.
בקיבוץ יצרה קשרי חברות חזקים עם יהושע ברנדשטטר ורחל קטינקא. שם גם פגשה לראשונה פעילים מהיישוב ומה"שומר הצעיר", בהם יצחק בן-יעקב, דב הוז ומשפחת שוחט. בשנת 1929, לאחר שסיימה את לימודיה בקיבוץ, יצאה להקים גרעין ביחד עם בוגרי 'חברת הילדים'. הגרעין היה עתיד לצאת לשומריה, יישוב שנבלע מאוחר יותר בקיבוץ עין שמר. לאחר שנה עברה להתגורר עם הוריה בתל אביב.
ילדות ונעורים > לימודים ועבודה בתל אביב

בשנת 1931 החלה ללמוד ביולוגיה במכון הביולוגי ברחוב יהודה הלוי בתל אביב אצל ד"ר יהושע מרגולין. את לימודיה סיימה לאחר שנתיים ב-1933, אז חזרה לפעילות עם חניכי קיבוץ בית אלפא עד שחלתה בקדחת. בעקבות מחלתה הציע לה יהודה מוזס לנסוע לפולין כדי להבריא. היא נענתה להצעה, אך בתוך זמן קצר חזרה ארצה מתוך תחושת פטריוטיות חזקה.
בשנת 1935 נרשמה ללימודים במכללה לחינוך ע"ש לוינסקי במטרה להכשיר עצמה כמורה. בתקופת לימודיה התגוררה בדירתה של רחל קטינקא ועבדה כמורה לעברית לעולי גרמניה. בשנת 1937 סיימה את לימודיה ובמקביל לשירותה ב"הגנה" החלה לעבוד כמורה בבית הספר היסודי "אחד העם" בתל אביב, בו לימדה עד שנת 1948.
הכשרתה כטייסת ופועלה בשירות האוויר > קורס הטיִס

בשנת 1936, ביוזמת ה"הגנה", הוקמה חברת "אווירון" במימון הסוכנות היהודית והסתדרות העובדים. מטרתה הייתה הכשרת אנשי צוות אוויר לקיום טיסות אזרחיות וצבאיות לצורכי ריגול, חילוץ וסיוע. מנהליה היו דב הוז ויצחק בן-יעקב. במסגרת חברת "אווירון" קם בית הספר הראשון לטיס שרשמית היה פתוח לכל, אך הכוונה הייתה לאמן טייסים וטייסות מקרב ה"הגנה".
בשנת 1939 פנה יצחק בן-יעקב למועצת הפועלות, בראשות בבה אידלסון, רחל כצנלסון–שז"ר ורבקה כצנלסון, והפנה את תשומת לבן לכך שישנם כבר כ-40 טייסים גברים ואף לא טייסת אחת. חברת "אווירון" ביקשה מהמועצה שתעודד ותממן לימודי טיס לנשים. בוועדה משותפת למועצת הפועלות ומרכז "הקלוב לתעופה" נקבע כי שלוש נשים יצטרפו לקורס הטיס, שיימשך בין חודשיים לשלושה. לנדאו הייתה אחת מבין שלוש הנשים הנבחרות. האישה השנייה הייתה חברת הנוער העולה מעין חרוד והשלישית פקידה מחיפה.
בשנת 1939, כשהיא בת 29 ועובדת כמורה במשרה מלאה, הצטרפה לנדאו לקורס הטיס של חברת "אווירון" אשר התקיים בשדה התעופה בלוד. עם הטיסות הראשונות נותרה לנדאו אישה יחידה מקרב חניכי הקורס. המדריך היה עמנואל צור (צוקרברג), מראשוני הטייסים בארץ, עליו סיפרה לנדאו כי הוא פסל את הבנות אחת-אחת וכי בכל יום נשלחה בת אחרת למטבח, לנגן על פסנתר ולכל מיני תפקידים אחרים.
בקורס הטיס למדו תאוריה וטכניקות טיסה, יסודות התעופה, אווירודינמיקה וניווט. האימונים התקיימו אחת לשבועיים או חודש ולחניכים הוקצתה חצי שעת טיסה במטוסי "טיילורקראפט". האימונים ואחר כך הטיסות התקיימו בשעות הבוקר המוקדמות. מכיוון שבאותן שעות לימדה לנדאו בבית הספר נהגה לנסוע לשדה התעופה ולבית הספר עם סגן ראש עיריית תל אביב דאז, דב הוז, גם הוא בוגר קורס הטיס.
לאחר שצברה 26 שעות טיסה בלבד סיימה את הקורס בהצלחה וב-26 ביולי 1940 קיבלה את רישיון הטיס המנדטורי מס' 66 בארץ מידיו של מייג'ור דאגלאס גאמבלי, שהיה ראש מחלקת התעופה האזרחית בממשלת המנדט. על פי רישיון הטיס שקיבלה הוכשרה לכל סוגי המטוסים, על אף שלמעשה הוכשרה לטוס על מטוסים חד-מנועיים בלבד. בשנת 1940 הכין אורי מיכאלי רשימה של טייסים ביישוב, כהכנה לגיוס יהודים לחיל האוויר המלכותי הבריטי. רשימתו כללה גם את לנדאו.
שנים לאחר שפרשה מהתעופה, כשנשאלה אם בחרה בטיס כי ראתה בכך ביטוי לקידום שוויון נשים, אמרה:
"לא עסקתי בזה [...] היה נדמה שאני לא שווה פחות מאף בחור [...] אני לא הרגשתי את עצמי נחותה בתור אישה [...] הייתי מקובלת אצלם". ועוד אמרה "לא צריכות להיות טייסות בחיל האוויר הישראלי. איך היא תשתתף בקרב אוויר, אם היא בהריון, או מניקה, או עם ילד קטן חולה בבית?".
הכשרתה כטייסת ופועלה בשירות האוויר > השתתפות במבצעים

להיותה אישה טייסת היו יתרונות רבים מבחינה מבצעית. באותה תקופה נבצר מטייסים לבצע משימות שונות, כיוון שהיו תחת מעקב הבולשת הבריטית. אלה הקפידו על הוראות טיסה מחמירות מאחר שהיו אלה ימי מלחמת העולם השנייה. לנדאו סיפרה לימים על הוראות הטיסה שניתנו לטייסים: "[...] היה צריך להמריא מלוד לכוון תל אביב ואז לאורך החוף לטוס לחיפה, לעשות שלושה סיבובים מעל בית הסוהר בעכו, כדי שהבריטים ידעו שזה מטוס שלנו ולא מטוס אויב, ולנחות בשדה התעופה בצמח". מנהיגי ההגנה ומנהלי חברת "אווירון" הניחו שאישה העוסקת בטיס תעורר פחות חשד ואם ותיתפס, ינהגו בה לפנים משורת הדין.
היא טסה במטוס קל בקו תל אביב-הגליל והבריטים חשבו שזו בת-עשירים מפונקת, חובבת טיסה הנוהגת במטוסה הפרטי, וכך הצליחה להעביר תשדורות סודיות נשק וציוד לחברי ה"הגנה". היא נהגה לנחות, ב'שוגג' בשדה התעופה הסמוך לצמח, באשדות יעקב, אז פרקה את המטען ומיד המריאה בשנית ולבסוף נחתה בצמח והתייצבה בפני הפקידות הבריטית. בדרך חזרה מאשדות יעקב, סיפרה, נהגו למלא את המטוס בבננות ובפרחים. הנשים ב"הגנה" נהגו להעביר נשק ואמצעי נשק על גופן משום שהחיילים הבריטים לא חיפשו על גופן של נשים. היא גייסה גם את אמהותה למשימה: באחת הפעמים שימש בנה בן הארבע של לנדאו כ"חבילה ניידת", כשתפרה לבטנת מכנסיו מסמך שהעבירה לחברי קיבוץ נען.
במלחמת העצמאות מילאה תפקידים במבצעים שונים. רוב פעילותה התמקדה בעבודת מטה, העברת מטוסים והטסת אספקת מזון ליישובים מנותקים. היא השתתפה במבצע קרבי אחד כאשר כוח אויב התקדם לאחד מקיבוצי הדרום. יחד עם טייס מקיבוץ נען עלתה על אחד ממטוסי הקרב המפציצים. על תפקידה במבצע סיפרה: "פירקנו את דלת המטוס, אני נקשרתי לקרקעיתו וכשהגענו סמוך לקיבוץ, השלכתי מתוכו רימוני יד לתוך ההמון, שמיהר להימלט".
ברבות השנים צברה מאות שעות טיסה ואחרי שנות ה-60 בחרה לא לחדש את רישיון הטיס. בהדרגה פרשה מתוך הבנה כי שעות טיסה עולות כסף רב וכי יש מעט שעות טיסה המתחלקות בין טייסים והיא העדיפה שיטוסו הצעירים. בשלהי שנות ה-60 הפסיקה לטוס.
הכשרתה כטייסת ופועלה בשירות האוויר > דאייה

בשנת 1940, משסיימה את קורס הטיס, התעניינה בדאייה והצטרפה לקורס במועדון התעופה בכפר הילדים בעמק יזרעאל. באחת הטיסות אירעה תאונה והדאון פגע בהר. שלוש מצלעותיה נשברו ובמשך קרוב לשבועיים אושפזה בבית החולים. שיאה האישי בדאייה היה למעלה משעה וחצי באוויר.
במסגרת קורס הדאייה נשלחה לאנגליה במטרה לנסות ולגייס כספים למטוס חדש. היא ניצלה את קשריה עם איש הנהגת "ההגנה", משה שרת, כדי לגייס את הסכום הדרוש. במכתב שכתב שרת המליץ בחום לקהילה היהודית העשירה במנצ'סטר לתרום מטוס ל"מדינה שבדרך". לאחר שאספה את הכסף שלחה את המטוס לארץ ישראל. מטוס זה היה למטוס הראשון של "קלוב התעופה לישראל".
ב-7 ביולי 1944 נבחרה לחברות בוועד החדש של "איגוד הטייסים הארצישראלי" ובהמשך מונתה להיות מזכירת האיגוד, תפקיד שמילאה בהתנדבות. כמזכירת האיגוד הייתה אחראית על חלוקת והקצאת שעות הטיסה לכל טייסי "ההגנה". בנוסף, הייתה פעילה בארגון הטיס של הפלמ"ח וההגנה.
הקמת קלוב התעופה לישראל

בשנת 1933 הוקם מועדון התעופה "הגמל המעופף" ששינה את שמו ל"קלוב הארצישראלי לתעופה" ב-27 בדצמבר 1935 ולימים נהיה שמו קלוב התעופה לישראל. תחילה הוקם כגוף ספורטיבי שמטרתו לחזק את זיקתם של צעירי היישוב לנושא התעופה. בהדרגה החלו ראשי היישוב אליהו גולומב ודב הוז להכפיף את הפעילות התעופתית לצרכים הביטחוניים והלאומיים של היישוב. עד קום המדינה שימש קלוב התעופה כזרוע האווירית של ההגנה והפלמ"ח. החברים עסקו באימוני טיס, בלימודים עיוניים ובבנייה והתקנת מודלים של דאונים. לנדאו הצטרפה ל"קלוב התעופה הארצישראלי" בתחילת שנות ה-40 והייתה פעילה בו.
בנובמבר 1947, עם הקמת 'שירות האוויר' שב-1948 היה לחיל האוויר, הועבר הציוד של קלוב התעופה - מטוסים, טיסנים, בסיסים, לידי חיל האוויר בפיקודו של אהרון רמז. היא התבקשה לגייס לחיל החדש טייסים מקלוב התעופה, תוך סיוע בשליחתם להכשרה בצ'כוסלובקיה ובאיטליה. במקביל ערכה תוכנית רדיו ב"קול ישראל לנוער" בשם "טייסים" אשר שודרה בשעות הערב.
הקמת קלוב התעופה לישראל > בשליחות לארצות הברית

עם קום המדינה החלה להשתתף במסגרת קלוב התעופה במבצעי רכש רבים בעבור המדינה ומשרד הביטחון. בשנת 1949 יצאה לשליחות ארוכה בארצות הברית. באותה תקופה היה אמברגו על מכירת נשק ליישוב ונאסר על ייבוא מטוסי קרב לישראל. הדרך היחידה לרכוש מטוסים הייתה במסווה של רכש ספורטיבי, קניית מטוסים עבור מועדון התעופה שנחשב לאזרחי. היא נשלחה לגייס כספים לרכישה של אחד עשר מטוסים לחיל האוויר הישראלי, שהיה בראשית דרכו. תחילה לא רצתה לצאת למשימה, אך מנכ"ל משרד הביטחון, פנחס ספיר, שכנע אותה לטוס. היא סופחה לארגון 'חמרים לישראל' אותו הקים דוד בן-גוריון בארצות הברית ודרכו גויסה תמיכה חומרית מהקהילה היהודית שם.
לאחר שבעה חודשים, במהלכם קנתה ושלחה אחד עשר מטוסי פייפר קטנים, כולל חלקי חילוף רבים כרכש של קלוב התעופה, חזרה ארצה. לאחר השליחות ייבאה דאונים מגרמניה ומשווייץ. ציוד זה אפשר לקלוב להתחיל באימונים ובהדרכה בבסיסי הטיס שנפתחו בהמשך. בעיתון 'דבר', בשנת 1951 נכתב: "באביב תש"י - לאחר פעולה מוצלחה של המורה-הטייסת רחל לנדאו-מרקובסקי בארצות הברית - הועמד לרשות קלוב התעופה 'צי-אווירי' קטן של אווירונים ודאונים, שאפשר את תחילת הפעולה בדאיה ובטיס."