stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכפרים האבודים
היישובים שהוצפו

אולטסוויל (Aultsville)
דיקינסונס לנדינג (Dickinson's Landing)
וודלנדס (Woodlands)
ויילס
מולינט (Moulinette)
מייפל גרוב (Maple Grove)
מיל רוש (Mille Roches)
סנטה קרוז (Santa Cruz)
פאראנס פוינט (Farran's Point)
שיקס איילנד (Sheek's Island)
הנצחה

מוזיאון לזכר הכפרים האבודים נבנה בקרבת העיר קורנוול, ומוצגים בו בין השאר מבנים מקוריים שהועתקו מהכפרים.
בפארק המורשת Upper Canada Village שליד מוריסברג ניצבים מבנים נוספים שהועברו מהכפרים האבודים. בפארק ניצבת אנדרטה שהועברה מאתר חוות קרייזלר (Crysler's Farm) שהוצף אף הוא והמנציחה קרב שהתחולל שם במהלך מלחמת 1812. כמו כן ניצבת בו אנדרטה ובה קבועות 300 אבני מצבה, שהובאו משמונה בתי קברות שהתקיימו בעבר בכפרים האבודים.
במקומות אחדים נותרו שרידים של מדרכות ויסודות בניינים מהכפרים האבודים, אשר ניתן להבחין בהם מתחת לפני המים או אף בקו המים של הנהר בעת שמפלסו יורד.
שטחים גבוהים אחדים מהיישובים שהוצפו נותרו מעל פני המים ומהווים איים בנהר. מחבר ביניהם הכביש Long Sault Parkway.
ראו גם

מולוגה
הערות שוליים

↑  מקור: ידיעה מהעיתון Ottawa Citizen, ‏28 ביוני 2008.
↑  מקור: אתר Canadian Headstones.
המועצה לביטחון לאומי של הממלכה המאוחדת

| --- | --- |
 
 מידע כללי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 משרד אחראי:  משרד הקבינט
 סוכנות אם:  קבינט ממשלת בריטניה
 תאריך הקמה:  12 במאי 2010
 ראש:  ראש ממשלת בריטניה
 מנהל:  היועץ לביטחון לאומי
 מטה מרכזי:  הממלכה המאוחדתרחוב דאונינג, לונדון
 אתר רשמי
 
המועצה לביטחון לאומי של הממלכה המאוחדת (באנגלית: National Security Council) הידועה בשמה NCS, היא גוף בקבינט ממשלת בריטניה המופקדת על פיקוח כל הנושאים הקשורים לביטחון הלאומי, תיאום מודיעיני ואסטרטגיה ביטחונית. תפקידיה של המועצה לביטחון לאומי הם לדון בעניינים הנוגעים לביטחון הלאומי, מדיניות החוץ, ביטחון לאומי, יחסים בינלאומיים ופיתוח בינלאומי, חוסן, אנרגיה ואבטחת משאבים.
היסטוריה

המועצה הוקמה ב-12 במאי 2010 על ידי ראש הממשלה דייוויד קמרון. בדברי ההסבר של הממשל נאמר כי המועצה תתאם את התגובות לאיומים הניצבים בפני בריטניה ותשלב ברמה הגבוהה ביותר את עבודתם של גורמים ממשלתיים רלוונטיים בתחום הביטחון הלאומי, וכי היועץ לביטחון לאומי של בריטניה יכהן כמזכיר המועצה.
ב-1 באפריל 2015 המועצה השיקה קרן יציבות וביטחון, המשמש כמאגר כספים של סכום הכולל מעל 1 מיליארד ליש"ט בשנה, עבור התמודדות עם סכסוכים וחוסר יציבות בחו"ל.
חברים במועצה

| שר | שר | תפקיד |
| --- | --- | --- |
|  | קיר סטארמר (יו"ר) | ראש הממשלה  הלורד הראשון של האוצר  שר לענייני האיחוד (ארבע אומות הבית של הממלכה המאוחדת)  שר השירות הציבורי |
|  | אנג'לה ריינר (סגן יו"ר) | סגנית ראש הממשלה |
|  | רייצ'ל ריבס | שרת האוצר |
|  | דייוויד לאמי | מזכיר המדינה לענייני חוץ, חבר העמים ופיתוח |
|  | איווט קופר | מזכירת הפנים |
|  | ג'ון הילי | מזכיר ההגנה |
|  | ריצ'רד הרמר | התובע הכללי של אנגליה וְויילס  והפרקליט הכללי של צפון אירלנד |
|  | פיטר קיילי | מזכיר המדינה לענייני מדע, חדשנות, וטכנולוגיה |
משתתפים נוספים
|  | סר טים בארו | מזכיר המועצה לביטחון לאומי (היועץ לביטחון לאומי) |
היועץ לביטחון לאומי

יועץ לביטחון לאומי של הממלכה המאוחדת הוא פקיד בכיר במשרד הקבינט, המשמש כיועץ הראשי לראש ממשלת בריטניה ולקבינט ממשלת בריטניה בכל נושאי הביטחון הלאומי. המשרה נוצרה ב-22 במאי 2010 כחלק מרפורמה שהנהיג ראש הממשלה דאז דייוויד קמרון אשר במסגרתה הוקמה המועצה לביטחון הלאומי.
היועץ לביטחון לאומי עומד בראש המזכירות לביטחון לאומי, שהינה כחלק ממשרד הקבינט. כמו כן, משמש היועץ כמזכיר המועצה לביטחון לאומי של הממלכה המאוחדת .
המזכירות לביטחון לאומי

המזכירות לביטחון לאומי היא יחידה במשרד הקבינט של ממשלת בריטניה המספקת תיאום ואינטגרציה בנושאי ביטחון ומודיעין בעלי חשיבות אסטרטגית בין משרדי וסוכנויות הממשלה. בין התפקידים של המזכירות לביטחון לאומי נמנים: מתן ייעוץ אסטרטגי למועצה לביטחון לאומי, תיאום ופיתוח מדיניות חוץ וביטחון במשרדי וגופי הממשלה השונים, תיאום מדיניות, פתירת סוגיות אתיות ומשפטיות בקהילת המודיעין הבריטית, ניהול המימון וסדרי העדיפויות שלה,שיפור חוסנה של בריטניה ויכולת התגובה למצבי חירום, קידום אסטרטגיית אבטחת הסייבר הלאומית.
ראו גם

ועדת הקבינט לביטחון לאומי של ניו זילנד
הקבינט המדיני-ביטחוני
הערות שוליים

↑  "Press Notice: Establishment of a National Security Council"
חייל בריטי במהלך מלחמת אפגניסטן, 2009
הלגיון הפולני בפינלנד

| --- | --- |
חיילים פולנים בפינלנד
חיילים פולנים בפינלנד
 פרטים
 שיוך:   המשמר הלבן
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  24 באפריל 1917 – מאי 1918 (כשנה)
 מלחמות:  מלחמת האזרחים הפינית
הלגיון הפולני בפינלנד (בפולנית: Legion Polski w Finlandii) היה גוף צבאי שאיגד תחתיו את החיילים הפולנים ששרתו בצבא האימפריה הרוסית והוצבו בדוכסות הגדולה של פינלנד. הלגיון הוקם ב-1917, ובמהלך מלחמת האזרחים הפינית לחם לצד המשמר הלבן לפני שעזב את פינלנד.
היסטוריה

במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוצבו חיילים פולנים ששרתו בצבא האימפריה הרוסית בשטחי הדוכסות הגדולה של פינלנד. ב-1916 נכבשה פולין בידי הגרמנים והאוסטרו-הונגרים שהקימו את "ממלכת פולין". למרות זאת, החיילים הפולנים שמרו אמונים לצבא הקיסרי. בעקבות מהפכת פברואר פורקה האימפריה הרוסית, והחיילים הפולנים מצאו את עצמם מבודדים על אדמת פינלנד. עד מהרה הוקמו מועצות חיילים קטנות בערים פיניות רבות במטרה להתארגן ולאפשר פינוי עתידי שלהם.
ב-24 באפריל 1917 הוקם "הלגיון הפולני בפינלנד" - גוף שנועד לאגד תחתיו את כל החיילים הפולנים בפינלנד. מפקד הלגיון היה סטניסלב בוגוסלבסקי. הלגיון כלל 1,700 לוחמים. בתחילת 1918 הכריזה פינלנד על עצמאות, וכמעט מיד פרצה בה מלחמת אזרחים עקובה מדם מבין המשמר הלבן השמרני למשמר האדום הקומוניסטי. חיילי הלגיון נכנעו למשמר הלבן, ואף הסכימו ללחום לצידם כנגד האדומים. הם הוצבו כחיל מצב בעיר ויפורי והגנו עליה בהצלחה.
במאי 1918 הסתיימה המלחמה בניצחונם של הלבנים. החיילים הפולנים חזרו לפולין לאחר שנתנו את נשקם לצבא פינלנד.
ראו גם

הבריגדה השוודית
היהודים (אלבום)

היהודים הוא האלבום השני של להקת הרוק הישראלית "היהודים". האלבום הוקלט באולפני די. בי. ויצא לאור באוגוסט 1998.
כל המילים והלחנים באלבום הם פרי יצירתם של תום פטרובר ואורית שחף.
האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב ומכר כ-20,000 עותקים. בעטיפת אלבום זה מופיע לראשונה לוגו הלהקה.
רשימת שירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי תום פטרובר (למעט היכן שמצוין אחרת).
| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | סמי חופשי  |   |   | 5:22 |
| 2. | עידן האלוהים  |   |   | 4:38 |
| 3. | עוד מעט  |   |   | 4:44 |
| 4. | אינטרמת  |   |   | 4:02 |
| 5. | יכול להיות  |   |   | 4:32 |
| 6. | באוויר  |   | אורית שחף | 3:31 |
| 7. | גניבה  |   |   | 3:20 |
| 8. | תעזור לי  |   | אורית שחף | 4:04 |
| 9. | לפעמים  |   |   | 5:41 |
| 10. | טיפה בים  |   |   | 4:05 |
| 11. | לעוף  |   |   | 4:08 |
| 12. | They Want To Kill Me (כולל רצועה נסתרת - I'm In Love מתחילה בדקה 4:30)   | אורית שחף ותום פטרובר | אורית שחף ותום פטרובר | 8:09 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 56:22 |
קרדיטים

תום פטרובר - הפקה, שירה, פסנתר ("לעוף")
אורית שחף - שירה
יהב ליפינסקי - תופים
אבי סטרול - בס
איציק סולם - גיטרות
ערן מיטלמן - קלידים
החטיבה המזרחית (NHL)

| --- | --- |

 ענף:  הוקי קרח
 תאריך ייסוד:  1974
 ארגון מפעיל:  NHL 
 מספר מתמודדים:  16
 מדינות משתתפות:  ארצות הברית ארצות הברית קנדה קנדה
 שמות קודמים:  חטיבת נסיך ויילס
 זוכה:  פלורידה פנתרס
 
החלוקה לחטיבות ולבתים. הבית המטרופוליטני והבית האטלנטי מרכיבים את החטיבה המזרחית.
החטיבה המזרחית (באנגלית: Eastern Conference, בצרפתית: Conférence de l'Est) היא אחת משתי החטיבות בליגת ה-NHL המחלקות את 32 קבוצות הליגה על פי בסיס גאוגרפי. החטיבה השנייה היא החטיבה המערבית.
אלופת החטיבה המזרחית משחקת בסדרת הגמר של הליגה מול אלופת החטיבה המערבית על הזכייה בגביע סטנלי ועל תואר אלופת ה-NHL.
האלופה הנוכחית של החטיבה המזרחית (2024) היא פלורידה פנתרס.
מבנה

החטיבה המזרחית כוללת 16 קבוצות הנמצאות כולן באזור הזמן המזרחי של צפון אמריקה.
בתוך החטיבה מחולקות הקבוצות לפי חתך רוחב - 8 הקבוצות של מרכז החוף המזרחי של ארצות הברית נמצאות בבית המטרופוליטני, ו-8 הקבוצות הצפוניות והדרומיות נמצאות בבית האטלנטי.
היסטוריה

שמה המקורי של החטיבה היה חטיבת נסיך ויילס, על שם גביע נסיך ויילס שחולק עד אז לאלופת הבית המזרחי שממנו נוצרה החטיבה החדשה. הגביע נתרם לליגה עוד ב-1925 על ידי נסיך ויילס דאז, לימים המלך אדוארד השמיני. גביע נסיך ויילס הפך לגביע המוענק לאלופת חטיבת נסיך ויילס בתום הגמר החטיבתי של הפלייאוף (ומוענק עד היום לאלופת החטיבה המזרחית).
החטיבה נוצרה לראשונה ביחד עם החטיבה המערבית (בשמה המקורי חטיבת קלרנס קמפבל) ב-1974, כאשר בעקבות התרחבות הליגה, שחולקה עד אז לשני בתים ללא חלוקה גאוגרפית, הוחלט לחלק אותה לראשונה לשתי חטיבות בנות שני בתים כל אחת. כמו הבתים מהן חולקו החטיבות, החטיבות לא התחלקו לפי חלוקה גאוגרפית עם יצירתן.
הבתים בחטיבה המזרחית בעת היווצרותה נקראו "בית אדמס" (על שם צ'ארלס אדמס, מייסדה של בוסטון ברואינס) ו"בית נוריס" (על שם ג'יימס נוריס, שהיה בעליה של דטרויט רד וינגס לאורך עשרות שנים).
ב-1981, על מנת לחסוך בהוצאות הנסיעה לקבוצות וליצור יריבויות מסורתיות על בסיס קרבה גאוגרפית, חולקו מחדש החטיבות והבתים על בסיס גאוגרפי. חטיבת נסיך ויילס כיסתה את החלק המזרחי של היבשת. במסגרת החלוקה מחדש הועבר "בית נוריס" לחטיבת קלרנס קמפבל (כיום החטיבה המערבית), ואחד הבתים של חטיבת קלרנס קמפבל, "בית פטריק", הועבר לחטיבת נסיך ויילס.
ב-1993 התמנה גארי בטמן לנציב הליגה. אחת מפעולותיו הראשונות הייתה לשנות את שמן של החטיבות ושמם של הבתים המרכיבים אותן, כדי לפשט עבור אוהדי הענף את החלוקה הגאוגרפית. חטיבת נסיך ויילס הפכה לחטיבה המזרחית, והבתים בתוכה היו הבית האטלנטי, שכיסה את מרבית שטח החוף המזרחי של ארצות הברית, והבית הצפון-מזרחי שכלל את קבוצות צפון החוף המזרחי של ארצות הברית והחוף המזרחי של קנדה.
ב-1998, בעקבות המשך התרחבות הליגה ותנועתה לכוון דרום ארצות הברית, נוסף לחטיבה בית שלישי - הבית הדרום-מזרחי, שכלל קבוצות מהמדינות הדרום-מזרחיות של ארצות הברית כגון פלורידה, ג'ורג'יה וצפון קרוליינה. מבנה זה החזיק מעמד עד החלוקה מחדש האחרונה של הליגה ב-2013, בה נוצר המבנה הנוכחי שלה.
בעונת 2020/21, בעקבות היערכות הליגה למגפת הקורונה, בוטלו שתי החטיבות באופן זמני והקבוצות חולקו מחדש לארבעה בתים עצמאיים זמניים, על מנת למנוע מפגשים בין קבוצות מאזורים שונים ולמנוע מעברי גבול בין קנדה וארצות הברית.
גביע אליפות החטיבה

גביע נסיך ויילס (באנגלית:Prince of Wales Trophy), שעל שמו נקראה החטיבה בעת היווצרותה, משמש עדיין כגביע האליפות שלה ומוענק לאלופת החטיבה לאחר הגמר החטיבתי בפלייאוף.
הגביע נתרם לליגה ב-1925 על ידי נסיך ויילס דאז, הנסיך אדוארד (לימים המלך אדוארד השמיני) ולכן הוא נושא את נוצות נסיך ויילס ואת הסמל המלכותי של קנדה. באותם ימים, בהם התחרתה אלופת ה-NHL על גביע סטנלי מול אלופות ליגות אחרות שהיו קיימות אז, הוענק הגביע לאלופת ה-NHL לפני המשחקים על גביע סטנלי מול אלופות הליגות האחרות.
החל מעונת 1927/28, כאשר גביע סטנלי הפך לנחלתה הבלעדית של ליגת ה-NHL, חולק הגביע לאלופת הבית האמריקאי של הליגה (הליגה חולקה אז לבית אמריקאי ובית קנדי). ב-1938, כשבוטלה חלוקת הליגה לבתים, הוענק הגביע לאלופת העונה הרגילה לפני הפלייאוף.
ב-1967 עם ההתרחבות הגדולה של הליגה שהכפילה את גודלה מ-6 ל-12 קבוצות, חולקה הליגה שוב לבתים - הבית המזרחי והבית המערבי, למרות שחלוקת הבתים לא הייתה גאוגרפית. הקבוצה שדורגה ראשונה בבית המזרחי - שכלל את הקבוצות הוותיקות של הליגה שהיו קיימות לפני ההתרחבות - בסוף העונה הרגילה, זכתה בגביע נסיך ויילס.
כשהליגה חולקה לראשונה לחטיבות ב-1974 הוענק הגביע לקבוצה שזכתה במקום הראשון בחטיבה המזרחית בתום העונה הרגילה. החל מ-1981 מוענק הגביע לאלופת החטיבה המזרחית לאחר הגמר החטיבתי, לפני סדרת הגמר על גביע סטנלי מול אלופת החטיבה המערבית.
כיוון שהזוכה בגביע - אלופת החטיבה המזרחית - צריכה עדיין להתחרות על הזכייה בגביע סטנלי ועל תואר אלופת ה-NHL, קיימת אמונה טפלה בקרב שחקני הליגה שאין לגעת או להניף את הגביע בעת קבלתו. שחקני הקבוצה הזוכה נוהגים להצטלם עם הגביע בעודו מונח על הדוכן בטקס הענקתו, אך נדירים המקרים בהם השחקנים אכן מניפים את הגביע.
| קבוצות ליגת ה-NHL> החטיבה המזרחית | קבוצות ליגת ה-NHL> החטיבה המזרחית | קבוצות ליגת ה-NHL> החטיבה המערבית | קבוצות ליגת ה-NHL> החטיבה המערבית |
| --- | --- | --- | --- |
| הבית המטרופוליטני | הבית האטלנטי | הבית המרכזי | הבית הפסיפי |
| וושינגטון קפיטלס | אוטווה סנטורס | דאלאס סטארס | אדמונטון אוילרס |
| ניו ג'רזי דווילס | באפלו סייברס | ויניפג ג'טס | אנהיים דאקס |
| ניו יורק איילנדרס | בוסטון ברואינס | יוטה (טרם נקבע שם) | וגאס גולדן נייטס |
| ניו יורק ריינג'רס | דטרויט רד וינגס | מינסוטה ויילד | ונקובר קנאקס |
| פיטסבורג פינגווינס | טורונטו מייפל ליפס | נאשוויל פרדטורס | לוס אנג'לס קינגס |
| פילדלפיה פליירס | טמפה ביי לייטנינג | סנט לואיס בלוז | סיאטל קראקן |
| קולומבוס בלו ג'אקטס | מונטריאול קנדיאנס | קולורדו אוולאנש | סן חוזה שארקס |
| קרוליינה הוריקנס | פלורידה פנתרס | שיקגו בלאקהוקס | קלגרי פליימס |
גביע נסיך ויילס
הכנסייה הקתולית הארמנית

שלט הכנסייה הקתולית הארמנית.
הכנסייה הקתולית הארמנית (בארמנית: Հայ Կաթողիկէ Եկեղեցի, במקורב: הַאי קָתּוֹר'יקֶה יֵקֶרֶצִי) היא כנסייה אוניאטית אוטונומית, "סואי יוריס", הפועלת במסגרת הכנסייה הקתולית, בארמניה ובתפוצה הארמנית ברחבי תבל. היא משמרת את הנוסח וסדרי הטקס (ריטוּס) הנהוגים גם בכנסייה האפוסטולית הארמנית, אך בניגוד לה כפופה לאפיפיור ומצויה באחדות מלאה עם יתר הכנסייה הקתולית. היא מונהגת על ידי הסינוד הקדוש, המורכב מהארכיבישופים שלה וכמה בישופים, שבראשו עומד הפטריארך-קתוליקוס של קיליקיה. הנוכחי המכהן למניין הוא הפטריארך-קתוליקוס קריקור בדרוס (גרגוריוס פטרוס) העשרים.
הקתולים הארמנים נוהגים לפי מסורת הכנסייה הארמנית כמעט במלואה. התפילות מתנהלות בארמנית קלאסית גבוהה ומתוך סידורי התפילה הישנים. בכנסיות יש מעט צלמיות ווילון המפריד בין המזבח לקהל במקום איקונוסטאזיס, ואף מדי הכמורה דומים. אך הדמיון עם האפוסטוליים האוריינטלים הוא חיצוני בלבד, שכן הכנסייה קיבלה את הדוגמה והדוקטרינה הקתוליות עם הסתפחותה לרומא: האמונות המונופיזיטיות אודות טבעו היחיד של ישו נשללו, ואומצה הכריסטולוגיה שהוגדרה בוועידת כלקדון ושקבעה כי היו לו שני טבעים שלמים במלואם, אנושי ואלוהי. במסגרת השינוי תוקנו סידורי התפילה במקצת מקומות וטוהרו מהתייחסויות לא-כלקדוניות, בייחוד הנוסחה "אלוהים הכל-יכול אשר נצלב למעננו" (ממנה משתמע במתכוון שהאל האב ורוח הקודש סבלו יחד עם ישו על הצלב) שתוקנה על ידי פטריארך אנטיוכיה, המונופיזיטי הקנאי פטרוס, במאה החמישית.
לכנסייה הקתולית הארמנית יש אפארכיות בארמניה ובמוקדי התפוצה הארמנית במזרח התיכון ובמזרח אירופה, וגם בארצות הברית, צרפת, אוסטרליה ודרום אמריקה. מושבם הטקסי של הפטריארכיה והקתוליקוס הם בקיליקיה, אך המטה שוכן בפועל בביירות שבלבנון. מספר מאמיניה נאמד ב-2015 ב-736,956 נפש.
שורשי הכנסייה נעוצים כבר במאה ה-12, כשבממלכת קיליקיה הארמנית החלו מעטים לעבור לקתוליות. הקשרים עם הצלבנים חיזקו את הזיקה לרומא בקרב התפוצה בקיליקיה אך היו לכך פירות מעטים; ב-1698 קמה כנסייה ארמנית אוניאטית בתפוצה בטרנסילבניה, אך היא לא שרדה עד לתקופה המודרנית בגלל התבוללות מאמיניה בחברה הסובבת. ב-1710 מונה הכומר הצעיר אברהם בדרוס ארדזיביאן לבישוף הארמני-אפוסטולי בחאלב על ידי הקתוליקוס המקומי בדרוס, שישב בסיס (כיום בדרום טורקיה); ארדזיביאן התחנך אצל מורה שתמך בסתר באיחוד עם רומא, ועם הפיכתו לבישוף החל לקרוא לכך בגלוי. הוא נרדף ואולץ לצאת לגלות, אבל היו לו די אוהדים בחאלב כדי לגבש קהילה בעלת-משקל וב-1738 הוחזר למשרתו ומשח עוד כמה מאנשיו לבישופים. בשלב זה החליט להכריז על עצמו כפטריארך הארמני של קיליקיה, מול הקתוליקוס האפוסטולי המכהן שהחזיק בכס. ב-1742 יצא לפגוש את האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר שהכיר בו כפטריארך ואשרר את הקמתה של כנסייה ארמנית קתולית. ארדזיביאן סבל רדיפות קשות מהאפוסטוליים והשלטונות הטורקיים, אך כנסייתו הקטנה שרדה וגדלה.
הערות שוליים

↑  Leslie Houlden, Antone Minard, Jesus in History, Legend, Scripture, and Tradition: A World Encyclopedia, ABC-CLIO, 2015. עמ' 28.
↑  The Eastern Catholic Churches 2015, פילוח דמוגרפי באתר סוכנות הסיוע של הוותיקן למזרח הקרוב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303140905171  GND: 4537720-0  LCCN: n88278441  VIAF: 190149842022902842462   WorldCat (עם VIAF): 190149842022902842462
היידוננש

היידוננש (בהונגרית: Hajdúnánás) היא עיר במחוז היידו-ביהר בהונגריה, כ-40 ק"מ מצפון לדברצן. העיר פרושה על פני שטח פרברי של כ-260 קמ"ר, מתוכם כ-10 קמ"ר של שטח עירוני. אטרקציות עיקריות בעיר הן מעיינות תרמיים וחוות יענים. בין תושבי העיר כ-1% צוענים.
היסטוריה

אזור העיר היה מיושב בתקופה הנאוליתית (4,500 עד 2,500 לפני הספירה), בתקופת הנחושת (2,500 עד 1,900 לפני הספירה) ובתקופת הברונזה (1,900 עד 900 בערך, לפני הספירה). לפי ממצאים מהאזור, קבוצות אתניות שונות חיו בו. באזור קיימות תעלות שככל הנראה נחפרו לשם הגנה מפני שבטים גרמאניים. ככל הנראה כבשו את האזור אווארים, הונים וגפידים. לאחר מכן היה המקום ככל הנראה יישוב כנסייתי. במאה ה-13 כבשו את המקום המונגולים. במאה ה-15 היה האזור לתקופה קצרה תחת שלטונו של יאנוש הוניאדי, שלחם בטורקים. בסוף המאה ה-16 שלטו באזור הטורקים, ובמקום התיישבו טורקים רבים. בתחילת המאה ה-17 היה האזור תחת שלטונו של אישטוואן בוצ'קאי, שליט טרנסילבניה. בתקופה זו גם קיבל היישוב זכויות עיר והוקם בו שוק אזורי. בתקופת המרד ההונגרי בתחילת המאה ה-18, תחת הנהגתו של פרנץ ראקוצי, ברחו טורקים רבים - כנראה רובם - מהעיר.
בתקופת אביב העמים של 1848 הייתה היידוננש מוקד מרכזי של מרידות בשלטון האימפריה האוסטרית.
קהילה יהודית

ב-1940 הגיעו להיידוננש יחידות של פלוגות העבודה היהודיות והקהילה היהודית סייעה להם. בתקופה זו היו בעיר 1,080 יהודים, רובם ככולם השתייכו לקהילה האורתודוקסית.
הצבא הגרמני כבש את הונגריה ב-19 במרס 1944. במאי 1944 הוקם גטו בעיר ובו נכלאו כל יהודי העיר. ביוני הועברו תושבי הגטו לנקודת איסוף בדברצן ומאוחר יותר באותו חודש גורשו, חלקם למחנה שטרסהוף שבמזרח אוסטריה, חלקם למאוטהאוזן, חלקם לאושוויץ, ועוד.
ילידי המקום

בלה ויהאר במקור וייס (1908 – 1978) היה משורר, עיתונאי, מורה יהודי-הונגרי.
מיקלוש גארדוש (1920 – 1998) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, סופר, עורך עיתון.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557558105171  GND: 4404423-9  LCCN: n82115495  NKC: ge1101068  VIAF: 130210601   WorldCat (עם VIAF): 130210601 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הכנסייה הרותנית המאוחדת עם רומא

|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 דת:  Byzantine Catholic Churches 
 
החלוקה המנכלית של הכנסייה הרותנית המאוחדת עם רומא בימי האיחוד פולין-ליטא ב-1772
הכנסייה הרותנית המאוחדת עם רומא או הכנסייה האוניאטית הרוטנית או הכנסייה האוניאטית באיחוד פולין-ליטא (באוקראינית:Руська Унійна Церква' בבלרוסית:Руская Уніяцкая Царква, בפולנית:Ruski Kościół Unicki, בלטינית:Ecclesia Ruthena unita) הייתה כנסייה היסטורית ייחודית שפעלה במסגרת הנצרות הקתולית בשטחי האיחוד פולין-ליטא. היא קמה בשנת 1595–1596 על ידי אותם כמרים של הכנסייה אורתודוקסית באזור שאימצו את עקרונות של איחוד ברסט. כתוצאה מכך הם לא ראו את עצמם שוב כפופים לפטריארך האקומני של קונסטנטינופול אלא לאפיפיור ברומא. הקמת הכנסייה הביאה לסכסוך קשה בקרב תושבי רותניה שאחד משיאיו היה רצח הכומר הבכיר יוספאט קונצביץ' ב-1623
יריבי הכנסייה כינו אותה "אוניאטית", אף על פי שבזירה הקתולית לא השתמשו יותר בכינוי זה מכיוון שקיבל קונוטציות שליליות.
תהליכים

בעקבות חלוקות פולין (1795-1772) שלטונות הממלכות המספחות נהגו באופן שונה כלפי הקהילות של כנסייה זו. בשטח שסופח לאימפריה הרוסית הכנסייה פוזרה. על רוב האפארכיות שלה נכפתה בועידת פולוצק הצטרפות לכנסייה האורתודוקסית הרוסית. בשטח שסופח לאימפריה ההבסבורגית הכנסייה הורשתה לפעול. היא אורגנה מחדש ככנסייה יוונית-קתולית תחת מרותו של המיטרופוליט הקתולי של גליציה.
מצב זה המשיך תחת השלטון הפולני ברפובליקה הפולנית השנייה (1939-1919). בשטחים שסופחו בהמשך (1939, 1945) לברית המועצות פעילותה נאסרה רשמית, לאחרונה ב-1946. ב-1989 קמה על יסודותיה הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית. בשטח שסופח לממלכת פרוסיה, פעל האפארכיה של סופראשל בשנים 1798–1809. בעקבות הסכמי טילסיט שטח זה סופח לאימפריה הרוסית וכתוצאה מכך הכנסייה נאסרה והאפארכיה שלה הומרה בכוח לכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
החלונות הגבוהים (אלבום)

החלונות הגבוהים הוא אלבומה היחיד של להקת הרוק הישראלית החלונות הגבוהים. האלבום, שהופק על ידי בני אמדורסקי, יצא לאור באפריל 1967, ובהוצאה מחודשת ומורחבת כעבור 40 שנים ביוני 2007, על ידי חברת התקליטים הד ארצי.
רקע

בשנת 1966, שמוליק קראוס, ג'וזי כץ ואריק איינשטיין הקימו את להקת 'החלונות הגבוהים', והחלו לאסוף טקסטים מכותבים שונים אותם הלחין קראוס. באפריל 1967 הופיע תקליטה היחיד של הלהקה, הנושא את שמה. משיריו הבולטים: "אינך יכולה" (מילים: יורם טהרלב), "זמר נוגה" (רחל), "בובה זהבה" (מרים ילן-שטקליס), "יחזקאל" (חיים חפר), "אהבה ראשונה" (עמוס קינן), "ילדה קטנה" (חיים חפר), "חייל של שוקולד" (חנוך לוין), "כל השבוע לך" (אריק איינשטיין) ו"אז מה" (איינשטיין). "יחזקאל" נפסל לשידור בשל "זלזול ברגשות הקהל הדתי", ו"חייל של שוקולד" נפסל לשידור בגלל רגישות פוליטית. רבים משירי התקליט הפכו ללהיטים.
סגנונו של האלבום התאפיין בניסויי הפקה ועיבוד ייחודיים, חדשניים והרמוניים, חריגים בנוף המוזיקלי באותה תקופה, עם אווירה שנעה בין שירי אהבה פשוטים ונאיביים ("כל השבוע לך", "אהבה ראשונה"), לפסיכדליה ("איפה הם כל אבותינו", "בובה זהבה") מעט מתונה יחסית לזו שאפיינה את איינשטיין בתקליטון "אריק והאיינשטיינים" קודם לכן. הנופך הלירי נע בין שירי אהבה, מוזיקה מחאתית בוטה ("חייל של שוקולד") ושירים פרובוקטיביים ("יחזקאל") לשירי משוררים ("זמר נוגה").
על העיבוד התזמורתי לאלבום היה אחראי הפסנתרן ונגן הג'אז זיגי סקרבניק, שנפטר מסרטן כשלושה חודשים בלבד לאחר צאת האלבום. שנתיים אחרי מותו יצא השיר "היה היה (לזיגי)", שהוקדש לזכרו, והופיע באלבום "פוזי" של אריק איינשטיין.
את עטיפת האלבום עיצב חובב כרובי על בסיס תצלום שצילמה אלונה איינשטיין ובו רואים את השלישייה בעמידה חופשית על חוף הים בתל אביב.
רקע > גרסה מחודשת

ב-27 ביוני 2007, במלאת 40 שנה להופעת האלבום המקורי, הוציאה "הד ארצי" מהדורה מחודשת בעריכת ערן ליטוין שגם כתב את המאמר המצורף להוצאה, במסגרת סדרת "מבראשית", הכוללת את אלבום המקור בתוספת תקליטור בונוס ובו 14 שירים שטרם ראו אור וכוללים הופעות חיות, גרסאות באנגלית ובצרפתית לשירי האלבום ועוד, סאונד משופר, חוברת עם מילות כל השירים, תולדות הלהקה ותמונות ארכיון. כעבור כשבועיים, ב-12 ביולי, הגיע האלבום, בהוצאתו המחודשת, למעמד של אלבום פלטינה, לאחר שנמכרו ממנו למעלה מ-40,000 עותקים. אלבום הפלטינה הוענק לג'וזי כץ, כנציגת הלהקה, במסגרת ערב המחווה שנערך בנמל תל אביב ושודר ב-ערוץ 24. במופע, בהנחיית יואב קוטנר ובניהולו המוזיקלי של אילן וירצברג, השתתפו, בין השאר, שאנן סטריט, נינט טייב, דנה עדיני, חמי רודנר ואחרים, שביצעו את השירים על פי סדר הופעתם באלבום.
מבצעים

אריק איינשטיין (שירה, קולות)
ג'וזי כץ (שירה, קולות)
שמוליק קראוס (גיטרות, קולות)
משתתפים נוספים בהקלטות
זיגי סקרבניק (פסנתר, עוגב)
שמוליק ארוך (גיטרה בס)
יוסי לוי (גיטרה קלאסית)
ריצ'רד פרץ (גיטרה)
זהר לוי / אהרל'ה קמינסקי (תופים)
בני אמדורסקי (מפיק)
רשימת רצועות

המוזיקה לשירים הולחנה על ידי שמוליק קראוס.
| האלבום המקורי> מס' | האלבום המקורי> שם | האלבום המקורי> מילים | האלבום המקורי> משך | האלבום המקורי>  | האלבום המקורי>  | האלבום המקורי>  | האלבום המקורי>  | האלבום המקורי>  | האלבום המקורי>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | יחזקאל  | חיים חפר | 3:14 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | אינך יכולה  | יורם טהרלב | 2:39 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | חייל שוקולד  | חנוך לוין | 2:56 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | אהבה ראשונה  | עמוס קינן | 2:47 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | איפה הם כל אבותינו  | חיים חפר | 3:23 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | כל השבוע לך  | אריק איינשטיין | 3:02 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | זמר נוגה  | רחל | 2:33 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | בובה זהבה  | מרים ילן-שטקליס | 3:19 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | אז מה  | אריק איינשטיין | 3:26 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | הורוסקופ  | חיים חפר | 2:51 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | ילדה קטנה  | חיים חפר | 3:16 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 33:36 |  |  |  |  |  |  |
| תקליטור בונוס (גרסת 2007)> מס' | תקליטור בונוס (גרסת 2007)> שם | תקליטור בונוס (גרסת 2007)> מילים | תקליטור בונוס (גרסת 2007)> משך | תקליטור בונוס (גרסת 2007)>  | תקליטור בונוס (גרסת 2007)>  | תקליטור בונוס (גרסת 2007)>  | תקליטור בונוס (גרסת 2007)>  | תקליטור בונוס (גרסת 2007)>  | תקליטור בונוס (גרסת 2007)>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אהבה ראשונה (בהופעה חיה באולימפיה, פריז)   | עמוס קינן |   |  |  |  |  |  |  |
| 2. | כל השבוע לך (בהופעה חיה באולימפיה, פריז)   | אריק איינשטיין |   |  |  |  |  |  |  |
| 3. | זמר נוגה (בהופעה חיה באולימפיה, פריז)   | רחל |   |  |  |  |  |  |  |
| 4. | El El Israel ("יחזקאל" בצרפתית, הופעה)   | חיים חפר |   |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Maybe Someday ("כמה נעים" באנגלית)   | אריק איינשטיין, שמוליק קראוס |   |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Your Eyes ("בואו ונרים כוסית" באנגלית)   | אריק איינשטיין, שמוליק קראוס |   |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Soldat De Chocolate ("חייל של שוקולד" בצרפתית)   | חנוך לוין |   |  |  |  |  |  |  |
| 8. | El El Israel (יחזקאל באנגלית)   | חיים חפר |   |  |  |  |  |  |  |
| 9. | El El Israel (יחזקאל בצרפתית)   | חיים חפר |   |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Anybody Needs A Lover ("בובה זהבה" באנגלית)   | מרים ילן-שטקליס |   |  |  |  |  |  |  |
| 11. | כמה נעים  | אריק איינשטיין, שמוליק קראוס |   |  |  |  |  |  |  |
| 12. | בואו ונרים כוסית  | אריק איינשטיין, שמוליק קראוס |   |  |  |  |  |  |  |
| 13. | פגישה במילואים (מהאוסף "ירושלים של זהב", 1967)   | אריק איינשטיין, שמוליק קראוס |   |  |  |  |  |  |  |
| 14. | אלישבע מה נחמדת (מפסטיבל שירי משוררים, 1974)   | מרים ילן-שטקליס, שמוליק קראוס |   |  |  |  |  |  |  |