stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויל קימליקה
הגותו

עיקר הגותו של קימליקה עוסקת במתן הצדקות ליברליות לזכויות קבוצתיות לקבוצות מיעוט, אותן הוא מחלק לשתי קטגוריות בסיסיות. קבוצות מהגרות, או פוליאתניות, ומיעוטים לאומיים (כמאורים בניו זילנד). קימליקה פירט את הקריטריונים לפיהם קבוצה אתנית יכולה להחשב, לדעתו, למיעוט לאומי:
הקבוצה נוכחה, כקבוצה, בעת ייסוד המדינה.
לקבוצה היסטוריה קודמת של ממשל עצמי.
לקבוצה תרבות משותפת.
לקבוצה שפה משותפת.
לקבוצה מוסדות ממשל עצמי.
על פי קריטריונים אלו, שתי קבוצות המיעוט הראויות להחשב כ"מיעוטים לאומיים" בקנדה הן האומות הראשונות ובני קוויבק דוברי הצרפתית. קימליקה טוען כי קבוצות אלו ראויות לזכויות קבוצתיות שתוענקנה להן על ידי המדינה מטבע תפקידם המיוחד וההיסטוריה הייחודיות שלהן באומה הקנדית. לקבוצות פוליאתניות, לדעת קימליקה, טענה פחותה לזכויות כאלו, מכיוון שהן באו למדינה מרצונן, ולכן בעלות מחויבות מסוימת לאינטגרציה ולהתאמה לנורמות של המדינה בה בחרו. בה בעת קימליקה מודה בבעיה שנוצרת על ידי פליטים, אם מעימותים או מרעב, וקבוצות מיעוט כאפרו אמריקאים, שלא הגיעו לאמריקה מרצונם.
בספרו "אזרחות רב תרבותית" (Multicultural Citizenship; ‏1995) טוען קימליקה כי זכויות קבוצתיות למיעוטים תואמות את ההגות הליברלית ומתאימות במיוחד, אם לא נדרשות במפורש, במצבים מסוימים. הוא מציין שלוש זכויות מסוג זה: זכויות ייצוג מיוחדות (כאפליה מתקנת בשדה הפוליטי), זכויות לממשל עצמי, וזכויות פוליאתניות (כגון פטור לסיקים מחבישת קסדות ברכיבה על אופנוע).
אבחנה שקימליקה מבחין, החיונית להגנה הליברלית על זכויות קבוצתיות למיעוטים, היא בין הגנה חיצונית ומגבלות פנימיות. קימליקה טוען שהגנה חיצונית על קבוצות שונות חיונית על מנת לקדם את השוויון (על אף שאסור להן להתיר דיכוי או ניצול כבמשטר האפרטהייד בדרום אפריקה). מגבלות פנימיות, עם זאת, אינן יכולות להיות מוצדקות מנקודת ראות ליברלית, בשל כך שהן מגבילות את האוטונומיה של היחיד, על אף שבמקרים מסוימים ניתן להעניקן לקבוצות מיעוט.
הגות בנושא זכויות האדם

הביקורת הליברלית על זכויות קבוצתיות היא כי הן בעייתיות בשל כך שהן מתייחסות לאדם כנושא של זהות קבוצתית, ולא כסוכן חברתי אוטונומי. לדעת קימליקה ביקורת זו מופשטת מדי, ומוגזמת. הבעיה האמיתית בזכויות קבוצתיות למיעוטים, והדרך בה ניתן להתייחס אליהן במסגרת דמוקרטיה ליברלית היא עמוקה יותר. קימליקה מבחין בין זכויות קבוצתיות "טובות", זכויות קבוצתיות "רעות" וזכויות קבוצתיות "בלתי נסבלות".
זכויות קבוצתיות "רעות" (מגבלות פנימיות) הן חוקים הנכפים על ידי הקבוצה על היחיד המשתייך אליה במסגרת היחסים הפנימיים בין חברי הקבוצה. רובן מגבילות את החברים היחידים בשם הסולידריות הקבוצתית. קבוצות יכולות להגן על עצמן מטענות של קבוצות פמיניסטיות על קיפוח של נשים, בטענה כי מתן שוויון פנימי לנשים יסכן את התפקיד המסורתי של האישה בחברתם, ואת השלמות הקבוצתית. קימליקה טוען כי בכך יש סכנה לדיכוי היחיד בתוך הקבוצה. מגבלות פנימיות יכולות לשמש לשימור מערכות אבסולוטיסיטיות, אלימות וכופות. מגבלות פנימיות הנאכפות על ידי החוק הן לכן רעות, ולרוב אינן צודקות, ומנוגדות לרוב לאידיאלים ליברליים.
זכויות קבוצתיות טובות (הגנה חיצונית) מתייחסות ליחסים בין קבוצות שונות. קבוצות מיעוט דורשות הגנה על זהותן הלאומית בהפחתת הפגיעות של הקבוצה להחלטות של קבוצות חיצוניות או של החברה בכללותה. לכן יש להעניק להן את הזכות למיסוי עצמי, שירותי בריאות, חינוך וממשל עצמי.
הגותו בנושא זכויות בעלי חיים

ספרם של סו דונלדסון וקימליקה, "זואופוליס" (Zoopolis), חוקר את מצב זכויותיהם של בעלי חיים מקטגוריות שונות.
דונלדסון וקימליקה מאמינים שאבולישניזם היא תגובה בלתי מספקת לקשיים המוסריים והמעשיים שנדרשים לחיים הוגנים ובני קיימא עם בעלי חיים לא-אנושיים.
דונלדסון וקימליקה מציעים לחלק את בעלי החיים הלא-אנושיים לשלוש קטגוריות, שיקבעו את אופי החוקים והפוליטיקה שנועדו להגן על בעלי החיים הללו: לבעלי חיים מבויתים יש לתת סוג של אזרחות-משותפת, שבמסגרתה יילקחו בחשבון האינטרסים וההעדפות שלהם. חיות בר צריכות לקבל ריבונות מספקת על שטחי המחיה שלהן באופן שיאפשר להן לחיות ולהתפתח, תוך התערבויות מתונות לשם צמצום הסבל של חיות בר. בעלי חיים לימינליים, שאינם מבויתים אך חיים באזורים עם פעילות אנושית, כמו אזורים אורבניים ואזורי תעשייה, כמו עכברים ויונים, צריכים לקבל מעמד של תושבות.
פרסים

ב-2004 קימליקה קיבל את פרס קילאם של המועצה הקנדית לאומנויות.
פרסומים נבחרים

"Immigration, Multiculturalism, and the Welfare State" (Ethics & International Affairs, Volume 20.3 Fall 2006)
Politics in the Vernacular: Nationalism, Multiculturalism, Citizenship (Oxford: Oxford University Press, 2001). ISBN 0-19-924098-1
Finding Our Way: Rethinking Ethnocultural Relations in Canada (Oxford: Oxford University Press, 1998). ISBN 0-19-541314-8
Multicultural Citizenship: A Liberal Theory of Minority Rights (Oxford: Oxford University Press, 1995). ISBN 0-19-829091-8
Contemporary Political Philosophy: An Introduction (Oxford: Oxford University Press, 1990/2001). ISBN 0-19-878274-8
Liberalism, Community, and Culture (Oxford: Oxford University Press, 1989/1991). ISBN 0-19-827871-3
וויל קימליקה ורפאל כהן-אלמגור. "מיעוטים עדתיים-תרבותיים בדמוקרטיות ליברליות". עמ' 210-187. בתוך: סוגיות-יסוד בדמוקרטיה הישראלית, בעריכת רפאל כהן-אלמגור. תל אביב: ספרית פועלים. 1999.
ויל קימליקה, "שתי דילמות של חינוך לאזרחות בחברות פלורליסטיות", בתוך: ישי מנוחין וירמיהו יובל (עורכים), האם הסובלנות תנצח? חינוך מוסרי בעולם מגוון, הוצאת מאגנס ומכון שפינוזה, ירושלים, 2005.
לקריאה נוספת

אבישי מרגלית ומשה הלברטל, "ליברליזם והזכות לתרבות" בתוך מנחם מאוטנר, אבי שגיא ורונן שמיר (עורכים) רב תרבותיות במדינה דמוקרטית ויהודית (תל אביב; רמות – אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ח), עמ' 93 – 106.
סוזן מולר אוקין, "הרהורים על פמיניזם ורב תרבותיות", פוליטיקה 1 (1998) עמ' 9 – 26. נחשון פרז. רב תרבותיות פוליטית, קהילות מקיפות ותאוריה ליברלית. עבודת דוקטור. אונ' עברית. 2007.
פיפה בנט-וורנר

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1988 (בת 36) בנבורי, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  פיליפה בנט-וורנר
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (2010)  בית הספר סנט אדוארד 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיליפה בנט-וורנר (באנגלית: Philippa Bennett-Warner; נולדה ב-23 ביולי 1988) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה

בנט-וורנר נולדה בבנברי שבאוקספורדשייר ולמדה בית הספר סיינט אדוארד שבאוקספורד ובלוסי קלייטון קולג'. מוצאה הוא מג'מייקה ומסנט קיטס ונוויס.
הקריירה שלה החלה ב-1999 כשהופיעה במחזמר "מלך האריות" בהפקה של ג'ולי טיימור בתפקיד נלה הצעירה.
בשנת 2006 התקבלה בנט-וורנר לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה ולוהקה לתפקיד אמי תיבודו במחזמר "קרולין, או שינוי", עליו הייתה מועמדת לפרס השחקן החדש של 2007 שהוענק על ידי אתר WhatsOnStage. לצדו של אנדרו גארפילד. היא המשיכה לככב בתפקיד ראשי במחזה "ניצחון" מאת אתול פוגרד עבור להקת התיאטרון פיטר הול, ובספטמבר 2007 התחילה ללמוד ב-RADA.
ב-2010 סיימה בנט-וורנר את לימודיה ב-RADA, אבל עזבה לפני סיום הלימודים כדי לשחק בתפקיד סופי במחזה "Ruined" מאת לין נוטייג' בתיאטרון אלמיידה. לפני סיום הקורס הוענק לה פרס הרדיו קרלטון הובס היוקרתי.
אחרי "Ruined" השתתפה בנט-וורנר במחזה לשני שחקנים "קוקודיל" מאת פרנק מקגינס יחד עם שינייד קיוזאק. בהמשך לוהקה לתפקיד קורדליה בהפקה של מייקל גרנדייג' של מחזה "המלך ליר" בכיכובו של דרק ג'קובי בתפקיד הראשי. לפני תחילת החזרות היא הופיעה בתפקיד קטן בסדרה הקומית "בואו לטוס איתי" עם דייוויד ואליאמס ומאט לוקאס, ובסדרה "Case Histories" לצדו של ג'ייסון אייזקס.
בנט-וורנר זכתה בפרס איאן צ'ארלסון על הופעתה במחזה "המלך ליר". עוד שיחקה בתפקיד דניס במחזה חדש מאת די סי מור "The Swan" - תפקיד שנכתב עבורה - בתיאטרון הלאומי. אחר כך במחזה "ריצ'רד השני" גילמה את המלכה איזבל לצדם של אדי רדמיין בתפקיד ריצ'רד ואנדרו באקן בתפקיד בולינגברוק. היא קיבלה תגובות חיוביות מהמבקרים, ובהם קייט באסט מהאינדפנדנט שכתבה "על שניהם (רדמיין ובאקן) מאפילה פיפה בנט-וורנר, בתפקיד הקמע של איזבל, אשתו של ריצ'רד".
ב-2012 שיחקה בנט-וורנר בתפקיד ראשי בדמות במחזה "The Witness" מאת ויוויין פרנצמן שהועלה בתיאטרון רויאל קורט. היא קיבלה ביקורות נלהבות על הופעתה. ב-2012 הייתה בנט-וורנר מועמדת לפרס התיאטרון של איבנינג סטנדרד בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר לצדן של קייט בלאנשט ואיילין אטקינס.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | מטופל אפס | לינדה |  |
| 2016 | להתבודד | אמילי |  |
| 2017 | נקמה זרה | מריסה לוויט |  |
| 2018 | ג'וני אינגליש 3.0 | לזלי |  |
| 2019 | גרייוול | ג'יימי |  |
| 2022 | שרלוטה | ברברה | דיבוב |
| 2022 | תראו אותם רצים | אן סאוויל |  |
| 2024 | Magpie | אסתר |  |
| TBA | Baron Day Barracks |  |  |
| TBA | The Magic Faraway Tree | האנה |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | הולבי סיטי | Holby City | ג'מה ובר | בפרק "Leopard Spots" |
| 2003 |  | Lenny Henry in Pieces | ג'סיקה |  |
| 2010 |  | Crocodile | נערה | סרט טלוויזיה |
| 2011 |  | National Theatre Live | קורדליה | במחזה המלך ליר |
| 2011 | בואו לטוס איתי | Come Fly With Me | ליזה | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2011 |  | Case Histories | אמה דרייק |  |
| 2012 | לואיס | Lewis | נינה קלמנס | בפרק "The Indelible Stain" |
| 2012 | המפקח ג'ורג' ג'נטלי | Inspector George Gently | דלורס קני | בפרק "Gently Northern Soul" |
| 2012 | מיס מארפל | Agatha Christie's Marple | ויקטוריה | בפרק "A Caribbean Mystery" |
| 2012 | סאותקליף | Southcliffe | סוזאנה | מיני-סדרה |
| 2012 | ורה | Vera | מנדה / האחות קלייר | בפרק "Young Gods" |
| 2013 | מוות בגן עדן | Death in Paradise | רוזי קורלו |  |
| 2014 |  | The Smoke | זיגי בראו | סדרת טלוויזיה |
| 2014 | חוק וסדר: UK | Law & Order: UK | זנה וושינגטון | בפרק "Repeat to Fade" |
| 2014 |  | The Secrets | לורנה | מיני-סדרה |
| 2014 | דוקטור הו | Doctor Who | סאיברה | בפרק "Time Heist" |
| 2015 |  | National Theatre Live | דורינדה | בפרק "The Beaux' Stratagem" |
| 2015 |  | The Trials of Jimmy Rose | קרי אירווין | מיני-סדרה |
| 2015 | ריבר | River | טיה אדוארדס |  |
| 2019-2017 | פרוצות | Harlots | הארייט לנוקס | סדרת טלוויזיה; 23 פרקים |
| 2018-2017 | אישור מחלה | Sick Note | בקה פלמרסטון | תפקיד ראשי (2 עונות); 13 פרקים |
| 2018 | עדות אילמת | Silent Witness | בלשית היידי ביילי | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2019 | אם אב ובן | MotherFatherSon | לורן אלגוד | מיני-סדרה |
| 2020 |  | Roadkill | רושל | 3 פרקים |
| 2020 | כנופיות לונדון | Gangs of London |  |  |
| 2023 | אובססיה | Obsession | פגי | 3 פרקים |
| 2024 |  | Moonflower Murders | מדליין קיין | 5 פרקים |
| TBA |  | Chloe |  | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
תפקידים בתיאטרון

1999 "מלך האריות", נלה הצעירה, תיאטרון ליסאום
2006 "קרולין, או שינוי" מאת טוני קושנר, אמי תיבודו, התיאטרון המלכותי הלאומי
2007 "ניצחון" מאת אתול פוגרד, ויקי, התיאטרון המלכותי בבאת'
2010 "Ruined" מאת לין נוטייג', סופי, תיאטרון אלמיידה
2010 "Crocodile" מאת פרנק מקגינס, נערה, ריברסייד סטודיוס
2010 "המלך ליר" מאת ויליאם שייקספיר, קורדליה, דונמר ורהאוס, BAM
2011 "The Swan" מאת די סי מור, דניז, התיאטרון המלכותי הלאומי
2011 "ריצ'רד השני" מאת ויליאם שייקספיר, המלכה איזבל, דונמאר ורהאוס
2012 "The Witness" ויוויאן פרנצמן, אלכס, תיאטרון רויאל קורט
2015 "The Beaux' Stratagem", מאת ג'ורג' פרקהר, דורינדה, התיאטרון המלכותי הלאומי
הערות שוליים

↑  "Pippa Bennett-Warner Profile". RADA. 2010.
1 2  10 Questions for Actress Pippa Bennett-Warner
↑  "Watch out for…". Daily Mail. 20 באוקטובר 2006. נבדק ב-30 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  LondonTheatre1.com (15 בדצמבר 2011). "Interview with Pippa Bennett-Warner". LondonTheatre1.com. נבדק ב-30 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bamigboye, Baz (7 באוקטובר 2011). "Keep your funny side up boys... Danny DeVito and Richard Griffiths in talks about playing retired comic duo". Daily Mail. נבדק ב-30 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bassett, Kate (11 בדצמבר 2011). "Richard II, Donmar Warehouse, London Company, Crucible, Sheffield The Ladykillers, Gielgud, London". The Independent. נבדק ב-30 בדצמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011827479405171  GND: 1216276714  LCCN: no2017102971  MusicBrainz: b50d4301-bd81-4c87-b56d-c483378dab83  VIAF: 14150262854205722931   WorldCat (עם VIAF): 14150262854205722931
גקצ'אדה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים האגאי, מפרץ סארוס 
 קואורדינטות:  40°09′45″N 25°49′44″E﻿ / ﻿40.1626°N 25.8289°E﻿ / 40.1626; 25.8289
 שטח:  279 קילומטר רבוע
 אורך:  29.5 קילומטר
 רוחב:  13 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 אוכלוסייה:  9,783 (2018)
 אזור זמן:  UTC+3
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורגקצ'אדה(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורגקצ'אדה(למפת מחוז מרמרה רגילה) איסטנבול בורסה איזמיט אדירנה טקירדא צ'נקלה בולגריה יוון הים האגאי מרכז אנטוליה  י. ש. הים השחור ים מרמרה הים האגאי גקצ'אדה(למפת מחוז מרמרה מוגדלת) איסטנבול בורסה איזמיט אדירנה טקירדא צ'נקלה בולגריה יוון הים האגאי מרכז אנטוליה  י. ש. הים השחור ים מרמרה הים האגאי גקצ'אדה
 
מפת האיים בוזג'אדה וגקצ'אדה ביום האגאי
נוף בגקצ'אדה
נוף בגקצ'אדה
נוף עם רדת ערב
גקצ'אדה (בטורקית: Gökçeada "אי השמיים" ובעבר İmroz, ביוונית: Ίμβρος - "אימברוס") הוא אי בצפון-מזרח הים האגאי השייך לנפת צ'נקלה בטורקיה. האי הוא הגדול בטורקיה ואחד משני האיים המיושבים בים האגאי השייכים לה. האי האחר והקטן מבין השניים הוא בוזג'אאדה (בטורקית: Bozcaada, ביוונית: Τένεδος - "טנדוס") השוכן מדרום לגקצ'אדה, ושני האיים הממוקמים באופן אסטרטגי מול הכניסה הדרומית למצרי הדרדנלים חולקים היסטוריה משותפת.
שטחו של האי הוא 279 קמ"ר. בשנת 2018 התגוררו כ-10,000 תושבים, רובם בעיר צ'נרלה (טורקית Çınarlı, יוונית Παναγία Μπαλωμένη - "פנאגיה בלומני") המכונה לעיתים בשמו של האי, והיתר בכפרים ברחביו. תושבי האי עוסקים בדיג ובתיירות, וכן ידוע האי בגפנים הגדלים בו וביין המיוצר בו.
היסטוריה

לפי הרודוטוס היו הפלסגים (Πελασγοί) שקדמו להלנים תושביו המקוריים של גקצ'אדה, כמו גם במישור טרואד בו שוכנת טרויה ובאיים הסמוכים למנוס וסמותראקי. בסוף המאה ה-6 לפנה"ס כבשה אתונה העתיקה את האי אך איבדה את השליטה בו לפרסים בשנת 514 לפנה"ס. מילטיאדס הצעיר כבש את האי מידי הפרסים ב-499 לפנה"ס והשיבו לידי אתונה אשר שלטה בו עם מספר הפסקות. עם זאת שליטתה של אתונה באי אושרה שוב בשלום אנטלקידס משנת 387 לפנה"ס לאחר המלחמה הקורינתית:
האי נותר בחזקת אתונה 55 שנים נוספות עד שנכבש בידי אלכסנדר הגדול. לאחר מכן עבר לידי הרומאים, הביזנטים והעות'מאנים. לאחר מלחמת הבלקן הראשונה נותרו בוזג'אאדה וגקצ'אדה בשליטת העות'מאנים בזמן שכל יתר איי הים האגאי עברו לשליטת יוון, להוציא את האיים הדודקאנסיים שנכבשו בידי איטליה במהלך מלחמת טורקיה-איטליה. במלחמת העולם הראשונה עשו הבריטים שימוש באי כבסיס לקרב גליפולי שהתרחש בחצי האי גליפולי קילומטרים ספורים מזרחית לאי. לאחר המלחמה העניק הסכם סוור שנחתם ב-10 באוגוסט 1920 את השליטה באי ובבוזג'אדה ליוונים. לאחר מלחמת יוון–טורקיה הכיר הסכם לוזאן בריבונותה של טורקיה בשני האיים והם הוכרו כאזור אוטונומי מיוחד. עוד פטר הסכם לוזאן את 8,200 תושביהם היוונים של שני האיים מההסכם לחילופי אוכלוסייה בין יוון וטורקיה, והעניק להם זכויות מיעוטים מיוחדות. עם זאת, ב-17 בפברואר 1926 ביטלה טורקיה את זכויות המיעוטים בניגוד לאמור בהסכם לוזאן. עם המתיחות הגואה בין טורקיה ויוון בסוגיית קפריסין בשנות השישים של המאה ה-20, היגרו מטורקיה רוב היוונים שהתגוררו בה, ובין אלה גם תושבי שני האיים. כיום מונה האוכלוסייה היוונית בגקצ'אדה כ-250 איש.
ראו גם

הסכם סוור
הסכם לוזאן
מלחמת יוון–טורקיה
הערות שוליים

↑  Xenophon, Hell. 5.1.31
↑  מתוך TURKISH POGROM AGAINST THE GREEK POPULATION OF CONSTANTINOPLE 6-7 SEPTEMBER 1955
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4262626-2  VIAF: 11144648161178896938   WorldCat (עם VIAF): 11144648161178896938
הבחירות הפרלמנטריות בטורקיה, נובמבר 2015

הבחירות הפרלמנטריות בטורקיה נערכו ב-1 בנובמבר 2015. במסגרתן נבחרו 550 חברי האספה הלאומית. אלו היו הבחירות ה-23 בהיסטוריה של טורקיה אשר קבעו את הפרלמנט ה-24 של טורקיה המכונה "האספה" (בטורקית: Meclis).
תוצאות הבחירות

מפלגת הצדק והפיתוח (AKP), ששלטה במשך 13 שנים השיבה את הרוב בפרלמנט.
מפלגת העם הרפובליקנית התחזקה מעט. מפלגת העם הדמוקרטית ומפלגת התנועה הלאומית נחלשו מאוד.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מפלגה | מצביעים | אחוזים | מושבים (שינוי מבחירות קודמות) |
| AKP | 23,681,926 | 40.9% | 317 (59+) |
| CHP | 12,111,812 | 25.0% | 134 (2+) |
| HDP | 5,148,085 | 16.3% | 59 (21-) |
| MDP | 5,694,136 | 13.1% | 40 (39-) |
מנהיגי ה-HDP:
סלהאטין דמירטאש (למעלה)
פיגן יוקסקדה (למטה)
ערן ישיב

| --- | --- |

ערן ישיב, 2007
 לידה:  5 בספטמבר 1959 (בן 65) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 עיסוק:  כלכלן
 m.tau.ac.il/~yashiv/
 
ערן ישיב (נולד ב-5 בספטמבר 1959) הואֿ כלכלן ישראלי, פרופסור לכלכלה בבית הספר לכלכלה ע"ש איתן ברגלס באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

ערן ישיב נולד בישראל בשנת 1959. העביר את רוב ילדותו בנסיעות עם משפחתו בעקבות עבודתו של האב, שמילא תפקיד בכיר בחברת אל-על. בנעוריו היה כתב בעיתון לנוער.
סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה וכלכלה, תואר שני בכלכלה (1986) ודוקטורט (1996) בכלכלה, באוניברסיטה העברית, והתקבל כבתר דוקטורט ב–MIT תחת הנחיתו של פרופ' סטנלי פישר, לימים נגיד בנק ישראל.
ישיב מתמחה במקרו-כלכלה הקנתה לו שם בינלאומי בתחום של כלכלת עבודה, מדיניות מוניטרית ישראלית ועולמית. ישיב הוא מומחה בינלאומי לכלכלת אבטלה, פורץ דרך בחקר היחסים בין חברה לעובדיה וההשפעה על הון החברה, חיפוש והתאמה של עובדים. הוא חקר את החיתוכים שקיימים בשוקי העבודה, והצליח להראות איך הם משפיעים על רמת האבטלה במשק, ועל משתנים מאקרו-כלכליים אחרים. מאמרו The Determinants of Equilibrium Unemployment, AER 2000 הוא פורץ דרך בתחום.
במסגרת מחקריו בנושא שוק העבודה בישראל מתרכז ישיב עם ניצה קסיר קלינר מבנק ישראל, בבחינת שוק העבודה של נשים וגברים ערבים, ובמיוחד בהיבטים של השתלבותם במשק, דרך שוק העבודה, ליצירת גוף ידע גדול בנושאים אלה, שמשפיע על החלטות מדיניות בנושא. בין היתר היוו את התשתית, הטריגר והרקע לתוכנית החומש לסיוע לחברה הערבית - החלטת ממשלה 922.
ישיב היה ראש החוג למדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב (2013-2012), ראש תחום מאקרו במרכז טאוב וראש התוכנית לכלכלה ולביטחון לאומי במכון למחקרי ביטחון לאומי (2018-2014), הוא היה יועץ במחלקת המחקר בבנק ישראל ובבנק המרכזי של אנגליה.
ישיב חבר בגופי מחקר מובילים בכלכלה כמו IZA, CEP, CfM, CEPR, CReAM, והוא פרופסור אורח באוניברסיטאות מובילות כמו
MIT, DELTA, Ecole Normale Superieure (Paris) HEC School of Business (Paris), NYU Stern School of Business, LSE and UCL.
פרסומים נבחרים > מאמרים אקדמיים

| כותרת | מחברים | פרסום | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| The determinants of equilibrium unemployment | E Yashiv | American Economic Review 90 | 2000 |
| Labor and the Market Value of the Firm | M Merz, E Yashiv | American Economic Review 97 | 2007 |
| Labor search and matching in macroeconomics | E Yashiv | European Economic Review 51 | 2007 |
| Evaluating the performance of the search and matching model | E Yashiv | Contributions to Economic Analysis 275 | 2006 |
| US labor market dynamics revisited | E Yashiv | Scandinavian journal of Economics 109 | 2007 |
| Capital values and job values | E Yashiv | Review of Economic Dynamics 19 |  |
פרסומים נבחרים > מאמרי דעה

ערן ישיב, זה הזמן להצניח כסף ממסוקים, באתר הארץ, 23 במרץ 2020
ערן ישיב, לו היית ראש ממשלה, באתר הארץ, 22 ביולי 2019
ערן ישיב, יש מה לעשות בעזה, באתר הארץ, 4 ביוני 2018
ערן ישיב, לגירוש יש מחיר, באתר TheMarker‏, 28 בפברואר 2018
ערן ישיב, מדינת דן ומדינת יהודה, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2015
ערן ישיב, זוכי הנובל: על הקשר בין דייטים לתעסוקה, באתר ynet, 11 באוקטובר 2010
הערות שוליים

↑  ערן ישיב וניצה (קלינר) קסיר, שוק העבודה של ערביי ישראל: סקירת מאפיינים וחלופות מדיניות, באתר אוניברסיטת תל-אביב, הפקולטה למדעי החברה ע״ש גרשון גורדון, החוג למדיניות ציבורית, ‏יוני 2013
↑  Kasir, Nitsa; Yashiv, Eran (25 בפברואר 2015). "The negative labour market outcomes of a Moslem minority: How policy can make a big difference". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "עמוד חוקר". www.inss.org.il. נבדק ב-2019-09-24.
↑  ערן ישיב וניצה (קלינר) קסיר, (2011), "נשים ערביות בשוק העבודה בישראל: מאפיינים וצעדי מדיניות", הרבעון לכלכלה, 2-1, מרץ–יוני, עמ' 120–160., באתר בנק ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270283205171  BIBSYS: 3042190  BnF: cb131874157 (data)  GND: 123884667  ISNI: 0000 0000 6682 1136  LCCN: n94113502  NTA: 217639224  SUDOC: 035406321  VIAF: 40297910   WorldCat (עם VIAF): 40297910
בוזג'אאדה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים האגאי 
 קואורדינטות:  39°49′00″N 26°03′00″E﻿ / ﻿39.816666666667°N 26.05°E﻿ / 39.816666666667; 26.05
 שטח:  37.6 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 אוכלוסייה:  3,023 (2018)
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורבוזג'אאדה(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורבוזג'אאדה(למפת מחוז מרמרה רגילה) איסטנבול בורסה איזמיט אדירנה טקירדא צ'נקלה בולגריה יוון הים האגאי מרכז אנטוליה  י. ש. הים השחור ים מרמרה הים האגאי בוזג'אאדה(למפת מחוז מרמרה מוגדלת) איסטנבול בורסה איזמיט אדירנה טקירדא צ'נקלה בולגריה יוון הים האגאי מרכז אנטוליה  י. ש. הים השחור ים מרמרה הים האגאי בוזג'אאדה 
 
מצודת בוזג'אאדה
הנמל
בוזג'אאדה (בטורקית: Bozcaada, ביוונית: Τένεδος - "טנדוס") הוא אי בצפון-מזרח הים האגאי השייך לנפת צ'נקלה בטורקיה. האי הוא השלישי בגודלו בטורקיה ואחד משני האיים המיושבים בים האגאי השייכים לה. האי האחר והגדול מבין השניים הוא גקצ'אדה (בטורקית: Gökçeada, ביוונית: Ίμβρος - "אימברוס") השוכן מצפון לבוזג'אאדה, ושני האיים הממוקמים באופן אסטרטגי מול הכניסה הדרומית למצרי הדרדנלים מחלקים היסטוריה משותפת.
שטחו של האי שצורתו כשל משולש הוא 37.6 קמ"ר, אורכו המרבי הוא כ-10 ק"מ ורוחבו המקסימלי הוא כ-4 ק"מ. בשנת 2000 התגוררו 2,427 תושבים באי, רובם המכריע טורקים. היישוב העיקרי הוא הכפר הנושא את שמו של האי וממוקם על חופו הצפון-מזרחי. תושבי האי עוסקים בדיג ובתיירות, וכן ידוע האי בגפנים הגדלים בו וביין המיוצר בו. עוד ידוע האי בטירה הניצבת סמוך לנמל והדומה עד מאוד לטירת בודרום.
מיתולוגיה

הומרוס הזכיר את בוזג'אאדה (בשם טנדוס) כבר באיליאדה (המאה ה-8 או ה-7 לפנה"ס) כאתר פולחן לאל אפולו. לפי המיתולוגיה היוונית מקור שמו של האי הוא בשמו של טֳנֳס, שליטו בתקופת מלחמת טרויה, ולפי אגדה אחרת בשם נכדו של פוסידון שנזנח על ידי אביו בתיבה בלב ים וזו נפלטה אל חופיו. ורגיליוס ציין באיניאידה כי במפרץ באי החביאו האכאים את ספינותיהם בעת שהותירו את הסוס הטרויאני מחוץ לשערי טרויה לקראת סיום המלחמה.
היסטוריה

באי התקיים יישוב איולי והוא היה אתר הקרב הימי בין לוקולוס שליחו של לוקיוס קורנליוס סולה לבין מיתרידטס השישי, מלך פונטוס בעת מלחמת מיתרידטס הראשונה במאה ה-1 לפנה"ס. ונציה קיבלה את השליטה באי מהאימפריה הביזנטית ב-1377, אך עקב מחלוקת בינה לבין ג'נובה, היא פינתה אותו ב-1381. המצודה באי נהרסה, כ-4,000 איש הוגלו ממנו לכרתים ולאֶוּבּוֹיָה והאי נותר בשיממונו. בתקופת העותמאנית יושב האי מחדש ואוכלוסייתו הייתה טורקית ויוונית החל במאה ה-14. שמו הטורקי של האי נזכר לראשונה במאה ה-16 וסולימאן הראשון הקים את הטירה באי מחדש. הוונציאנים השתלטו על האי שוב לזמן קצר במאה ה-17, אך לאחר מכן חזרה השליטה בו לידי העות'מאנים. במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה השתלטו הרוסים על האי מספר פעמים והשתמשו בו כבסיס צבאי, אך הם לא הצליחו להחזיק בו באופן קבוע.
לאחר מלחמת הבלקן הראשונה נותרו בוזג'אאדה וגקצ'אדה בשליטת העות'מאנים בזמן שכל יתר איי הים האגאי עברו לשליטת יוון, להוציא את האיים הדודקאנסיים שנכבשו בידי איטליה במהלך מלחמת טורקיה-איטליה. עם זאת, הסכם סוור שנחתם ב-10 באוגוסט 1920 מסר את השליטה בשני האיים ליוונים. לאחר מלחמת יוון–טורקיה הכיר הסכם לוזאן בריבונותה של טורקיה בשני האיים והם הוכרו כאזור אוטונומי מיוחד. עוד פטר הסכם לוזאן את 8,200 תושביהם היוונים של שני האיים מההסכם לחילופי אוכלוסייה בין יוון וטורקיה, והעניק להם זכויות מיעוטים מיוחדות. עם זאת, ב-17 בפברואר 1926 ביטלה טורקיה את זכויות המיעוטים בניגוד לאמור בהסכם לוזאן. עם המתיחות הגואה בין טורקיה ויוון בסוגיית קפריסין בשנות השישים של המאה ה-20, היגרו מטורקיה רוב היוונים שהתגוררו בה, ובין אלה גם תושבי שני האיים. כיום מונה האוכלוסייה היוונית בבוזג'אאדה עשרות בודדות.
בקרבת העיר נמצא אתר ארכאולוגיה אלכסנדריה טרואס.
הערות שוליים

↑   The crusades from the prespective of Bizantim and the Nuslim world, Laiou and Mottahedeh
↑   Journey of Ruy Gonzalez de Clavijo, in his embassy to the court of Timur, at Samarkand
↑  מתוך TURKISH POGROM AGAINST THE GREEK POPULATION OF CONSTANTINOPLE 6-7 SEPTEMBER 1955
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4570263-9  VIAF: 241865350   WorldCat (עם VIAF): 241865350
ארט מאליק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בנובמבר 1952 (בן 72) בהאוולפור, פקיסטן 
 שם לידה:  Athar ul-Haque Malik 
 מדינה:  פקיסטן, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה  Bec School 
 בן או בת זוג:  Gina Rowe (27 במרץ 1980–?) 
 צאצאים:  Keira Malik 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארט מאליק (באנגלית: Art Malik; נולד ב-13 בנובמבר 1952) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי יליד פקיסטן, שהתפרסם בעיקר בזכות סדרת הטלוויזיה "היהלום שבכתר" בה כיכב בתחילת הקריירה שלו, ולאחר מכן ב-"הולבי סיטי" ו-"הומלנד".