stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורטוגזית יהודית
לקריאה נוספת

Blondheim, David S. “An Old Portuguese Work on Manuscript Illumination,” Jewish Quarterly Review 19 (1929): 97–135.
Cohen, Dov. "New Sources in Portuguese Aljamiado A Collection of Letters Concerning the Commercial Activities of Sephardic Jews in the Ottoman Empire and Italy During the Mid-Sixteenth Century", Claude B. Stuczynski and Bruno Feitler (eds.), Portuguese Jews, New Christians, and 'New Jews'. Leiden-Boston: Brill, 2018, pp. 73-101.
González Llubera, Ignacio. “Two old Portuguese Astrological Texts in Hebrew Characters,” Romance Philology 6 (1952–1953): 267–272.
Hilty, Gerold. “A versão portuguesa do ‘Livro cunprido’,” Biblos 58 (1982): 208–267
Hilty, Gerold. “Le judéo-portugais: une langue marginalisée?,” in De márgenes y silencios, Homenaje a Martín Lienhard, edited by Annina Clerici & Marília Mendes. Madrid: Iberoamericana-Vervuert, 2006, 99–116.
Hilty, Gerold. “Um novo texto judeu-português aljamiado,” in Lenguas en diálogo. El iberorromance y su diversidad linguistica y literaria. Ensayos en homenaje a Georg Bossong, edited by Hans-Jörg Döhla, Raquel Montero Muñoz and Francisco Báez de Aguilar González. Madrid: Iberoamericana, 2008, 177–182.
Salomon, Herman Prins. “A Fifteenth-Century Haggada with Ritual Prescriptions in Portuguese Aljamiado,” Arquivos do Centro Cultural Português 15 (1980): 223–234.
Sharon, Miriam. “Judeo-Portuguese,” in Jewish Language Research Website. Accessed March 23, 2017. http://www.jewish-languages.org/judeo-portuguese.html
Strolovitch, Devon L. “Old Portuguese in Hebrew script: convention, contact and convivência,” PhD Dissertation, Cornell University, 2005.
Teles Duchowny, Aléxia. “De Magia (Ms. Laud Or. 282, Bodleian Library): Edição e estudo,” PhD Dissertation, Universidade Federal de Minas Gerais, 2007.
Wexler, Paul. “Linguistica Judeo-Lusitanica,” in Judeo-Romance Languages, edited by Isaac Benabu and Joseph Sermoneta. Jerusalem: Misgav Yerushalayim, 1985, 189–208.
הערות שוליים

↑  Dov Cohen, "New Sources in Portuguese Aljamiado A Collection of Letters Concerning the Commercial Activities of Sephardic Jews in the Ottoman Empire and Italy During the Mid-Sixteenth Century", Claude B. Stuczynski and Bruno Feitler (eds.), Portuguese Jews, New Christians, and 'New Jews'. Leiden-Boston: Brill, 2018, p. 95.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012937474905171
פטרה שניידר

פטרה שניידר (בגרמנית: Petra Schneider; נולדה ב-11 בינואר 1963) היא שחיינית עבר מזרח גרמנית. אלופה אולימפית, אלופת עולם ושיאנית עולם שהתמחתה בחתירה ובמעורב אישי.
חשד כבד של שימוש באימרוץ לגבי הישגיה התברר בסופו של דבר כנכון לאחר הודעתה.
ביוגרפיה

שניידר נולדה בקרל-מרקס-שטאדט, מזרח גרמניה. היא התאמנה במועדון השחייה המקומי תחת הדרכתו של המאמן אברהרד מותס.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין בשנת 1978 זכתה שניידר במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:48.56 דקות. ראשונה הייתה השחיינית האמריקאית טרייסי קולקינס שקבעה שיא עולם חדש 4:40.83 דקות (שניידר וקולקינס המתחרה הגדולה שלה נולדו באותו היום בדיוק) בנוסף היא סיימה במקום החמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:17.67 דקות אחרי קולקינס שקבעה שיא עולם חדש נוסף בתוצאה של 2:14.07 דקות.
השיא העולמי הראשון שלה נקבע ב-30 במרץ 1980 בלנינגרד, ברית המועצות במשחה ל-400 מטר מעורב אישי 4:39.96 דקות, שיפור לשיאה של קולקינס 4:40.83 דקות. השיא העולמי השני שלה נקבע ב-24 במאי אותה שנה במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:13.00 דקות, שוב שיפור לשיאה של קולקינס 2:13.69 דקות. שלושה ימים מאוחר יותר היא שיפרה בשנית את השיא העולמי ב-400 מטר מעורב אישי 4:38.44 דקות ובכך הוכיחה שהיא מוכנה היטב למשחקים האולימפיים.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה שניידר במדליית זהב בפער עצום של יותר מ-10 שניות במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 4:36.29 דקות לפני שרון דייוויס מבריטניה (4:46.83 דקות) ואגנייצקה צ'ופק מפולין (4:48.17 דקות). עקב החרם האמריקאי על המשחקים, נמנע ממנה להתחרות מול קולקינס. היא זכתה גם במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:09.16 דקות אחרי בת ארצה אינס דירס (4:08.76 דקות) וכרמלה שמידט אף היא ממזרח גרמניה (4:10.86 דקות). במשחקים אלו לא שחו את המשחה 200 מטר מעורב אישי בו היא החזיקה בשיא העולמי וכך נמנעה ממנה מדליית זהב נוספת.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בספליט יוגוסלביה 1981 זכתה שניידר במדליית זהב ב-400 מטר מעורב אישי (4:39.30 דקות) ובמדליית כסף ב-200 מטר מעורב אישי (2:13.49 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 זכתה שניידר בשתי מדליות זהב. במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש בתוצאה של 4:36.10 דקות (שיא זה החזיק מעמד 15 שנים), לפני בת ארצה קאתלין נורד (4:43.51 דקות) וקולקינס (4:44.64 דקות). במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:11.79 דקות, לפני בת ארצה שיאנית העולם אוטה גווינגר (2:13.38 דקות) וקולקינס (2:15.91 דקות). בנוסף, היא זכתה גם במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.08 דקות אחרי בת ארצה כרמלה שמידט (4:08.98 דקות) ולפני טיפני כהן מארצות הברית (4:11.85 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1983 זכתה שניידר במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:40.34 דקות.
הקריירה האולימפית שלה הסתיימה עקב החרם הנגדי של הגוש הקומוניסטי על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), ושוב נמנע הקרב הספורטיבי בינה לבין קולקינס.
הקריירה הספורטיבית שלה הוכתמה, לאחר שהתברר שהיא כמו מרבית השחיינים ממזרח גרמניה השתמשו באימרוץ ובכך פגעו בעיקרון ההגינות בספורט כשקיבלו יתרון לא חוקי ולא הוגן.
תארים

בסך הכל שיפרה שניידר 5 פעמים את השיא העולמי. במשחה ל-400 מטר מעורב אישי 4 פעמים ופעם אחת במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. היא שיפרה את השיא האירופי 8 פעמים.
שיאה העולמי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי 4:36.10 דקות החזיק מעמד 15 שנים עד שיאן צ'ן מסין קבעה 3:34.79 דקות.
שניידר זכתה פעמיים בתואר שחיינית השנה בעולם בשנים 1980, 1982  (נשלל שנים אחר כך בשל האימרוץ שניתן לספורטאים בגרמניה המזרחית).
בשנים 1979 ו-1980 היא זכתה בתואר שחיינית השנה באירופה.
בשנת 1989 זכתה שניידר להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-1500 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית)
התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית)
עם בוא הסער

| --- | --- |

אגווין נלחמת ב"רוכב שמים" סינצ'ני על ראקן, ממרומי המגדל הלבן, עם אנגריל
 מידע כללי
 מאת:  ברנדון סנדרסון
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה אפית
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי טור, ספרי אורביט 
 תאריך הוצאה:  2009
 מספר עמודים:  כרך א' - 432 כרך ב' - 448
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  אופוס
 תאריך:  2013
 תרגום:  צפריר גרוסמן
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  2
 סדרה
 סדרת ספרים:  כישור הזמן
 ספר קודם:  סכין החלומות
 הספר הבא:  מגדלי חצות
 
עם בוא הסער (באנגלית: The Gathering Storm) הוא הספר הראשון בטרילוגיית "זיכרון האור", הטרילוגיה המסיימת את סדרת הספרים מחזור כישור הזמן. בגרסה המתורגמת לעברית הוא מחולק לשני כרכים. לאחר מותו של רוברט ג'ורדן, מחבר הסדרה המקורי, בשנת 2007, נבחר הסופר ברנדון סנדרסון לסיים את סדרת "כישור הזמן". רוברט ג'ורדן הספיק לכתוב אחד-עשר ספרים בסדרה עד למותו ב-2007, כאשר היה מתוכנן ספר נוסף שיסיים את הסדרה. הספר הראשון, "עם בוא הסער", יצא לאור ב-27 באוקטובר 2009, הספר השני "מגדלי חצות" יצא לאור ב-2 בנובמבר 2010 והספר השלישי והחותם של הסדרה "זיכרון האור" בינואר 2013. בשל זכויות יוצרים, התעוררו קשיים בתרגום הספרים האחרונים לעברית.
בתמונת השער המקורית רואים את רנד מניף את ידו היחידה באוויר ומקלל את שאיטן אחרי התפוצצות השומר באחוזה. מאחוריו אביינדה, ולידו לורד באשר בראש חייליו. בתמונת השער בעברית (שעוצבה עבור ebook על ידי טוד לוקווד) רואים את אגווין נלחמת בסינצ'נים.
פרולוג

מורידין נבחר למנהיג הארורים ואוסר עליהם לנסות להציל את סמירהאג מידי רנד, בטענה שהיא לא הייתה אמורה להתנקש בחיי רנד. מאסמה דגאר ("נביא הדרקון") מנסה לברוח אבל פייל רוצחת אותו בגלל פשעיו, בלי שפרין בעלה יידע על כך.
הספר של וורין

ישנה ארורה שמתחבאת במגדל הלבן (לפי שיטת האלימיניציה זו מסאנה).
האג'ה השחורה מפוזרת על פני כל האג'ות:
אף אחת מ-10 האחיות שנשלחו מסלידר כדי לסכסך במגדל אינה שחורה, וכמובן גם לא ציידות האופל.
מר גורבצ'וב, הפל חומה זו!

| --- | --- |

נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, בנאומו ליד שער ברנדנבורג בברלין המערבית
 תאריך:  12 ביוני 1987
 נואם:  רונלד רייגן, נשיא ארצות הברית
 מקום:  ברלין המערבית
 משך:  26:43
 תמליל:  נוסח הנאום בויקיטקסט (באנגלית)
 סרט:   סרטון של הנאום, סרטון  באתר יוטיוב
מר גורבצ'וב, הפל חומה זו! (באנגלית: !Mr. Gorbachev, tear down this wall) היא שורה מתוך נאום שנשא נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, בברלין המערבית ב-12 ביוני 1987, בו הוא קרא למנהיג ברית המועצות, מיכאיל גורבצ'וב, להסיר את חומת ברלין, שמשנת 1961 הפרידה בין מערב העיר למזרחה.
רקע

נאום זה לא היה הראשון מבין נאומיו של הנשיא רייגן בהם הוא התייחס לסוגיית חומת ברלין. בביקורו בברלין המערבית ביוני 1982 הכריז רייגן, "הייתי רוצה להציג שאלה למנהיגי ברית המועצות... מדוע החומה ניצבת שם?". ב-1986, 25 שנים לאחר בניית החומה, בתגובה לשאלתו של כתב העיתון המערב גרמני, בילד, מתי הוא סבור שהחומה תופל, השיב רייגן, "אני קורא לאחראים עליה להפילה היום".
ביום שקדם לתחילת הביקור ב-1987, הפגינו 50,000 איש כנגד נוכחותו של הנשיא האמריקאי בברלין. במהלך הביקור עצמו, נסגרו חלקים גדולים של העיר כדי למנוע מחאות נוספות נגד הנשיא. במיוחד הוגבלה התנועה בשכונת קרויצברג, והתנועה שעברה דרכה נחסמה לחלוטין, כולל קו U1 של הרכבת התחתית של ברלין שנסגר.
הנאום עצמו היה נושא למחלוקת בתוך חוגי ממשל רייגן. כמה בכירים ויועצים בממשל סברו שאין להכניס את השורה הזאת לנאום, באומרם שכל אזכור בנאום שיגרום למתחים נוספים בגרמניה המזרחית, או למבוכה אפשרית לגורבצ'וב, שאיתו יצר הנשיא רייגן יחסים טובים, חייב להימחק מנוסח הנאום.
פקידים אמריקאים בגרמניה המערבית וכותבי הנאומים של הנשיא, כולל פיטר רובינסון, סברו אחרת. רובינסון סייר בגרמניה המערבית כדי לבחון מקומות אפשריים לנאום והוא הבחין בתחושה הכללית שרוב תושבי ברלין המערבית מתנגדים לקיומה של החומה. למרות קבלת תמיכה מועטה להכנסת משפט זה, הותיר אותו רובינסון בנוסח הנאום.
ב-18 במאי 1987 נפגש הנשיא רייגן עם כותבי הנאומים שלו והגיב לנוסח הנאום, באומרו "חשבתי שזוהי טיוטה טובה ומבוססת". ראש סגל הבית הלבן, הווארד בייקר, התנגד באומרו שמשפט זה נשמע "קיצוני" ו"לא נשיאותי" וסגן היועץ לביטחון לאומי, קולין פאוול הסכים עמו. בכל אופן, הנשיא רייגן אהב את המשפט ואמר "אני חושב שנשאיר אותו".
כותב הנאומים הראשי של רייגן, אנתוני דולן, סיפק מקור אחר למשפט זה, וייחס את ניסוחו לנשיא עצמו. במאמר שפורסם בעיתון וול סטריט ג'ורנל בנובמבר 2009 מסר דולן דיווח מפורט על ישיבה שהתקיימה בחדר הסגלגל עוד לפני שנכתבה הטיוטה של רובינסון, ובה העלה הנשיא את הרעיון למשפט זה. הוא סיפר על התרשמותו הברורה ועל תגובתו של רובינסון לרעיון זה באותה עת. בנובמבר 2009 פרסם הוול סטריט ג'ורנל מכתבים שכתבו רובינסון ודולן על גרסאותיהם לנסיבות חיבור הנאום.
הנאום

בהגיעם לברלין ב-12 ביוני 1987 הובאו הנשיא רייגן ורעייתו אל בניין הרייכסטאג, שם הם צפו ממרפסת הבניין על חומת ברלין. לאחר מכן, בשעה 14:00, נשא הנשיא את נאומו בשער ברנדנבורג, כשמאחוריו שני לוחות של זכוכית משוריינת. בקהל המאזינים נכחו נשיא גרמניה המערבית, ריכרד פון וייצזקר, קנצלר גרמניה המערבית, הלמוט קוהל וראש עיריית ברלין המערבית, אברהרד דיפגן.
באותו אחר צהריים אמר הנשיא רייגן:
"אנו מקדמים בברכה שינויים ופתיחות. שכן אנו מאמינים שחירות וביטחון הולכים יד ביד, שקידומה של החירות האנושית יכולה רק לחזק את המטרה של שלום עולמי. ישנו רק צעד אחד שהסובייטים יכולים לעשות שלא יהווה טעות מצדם, שיקדם באופן דרמטי את המטרות של חירות ושלום. המזכיר הכללי גורבצ'וב, אם אתה שואף לשלום, אם אתה שואף לשגשוג של ברית המועצות ושל מזרח אירופה, אם אתה שואף לליברליזציה, בוא לשער זה. מר גורבצ'וב, פתח את השער הזה. מר גורבצ'וב, הפל חומה זו!"
בהמשך נאומו אמר רייגן: "כאשר השקפתי לפני כמה רגעים מבניין הרייכסטאג, התגלמות האחדות הגרמנית, הבחנתי במילים שרוססו בגסות על החומה, אולי על ידי צעיר ברלינאי: 'חומה זו תיפול, אמונות הופכות למציאות'. כן, בכל רחבי אירופה, חומה זו תיפול. שכן היא לא יכולה לעמוד בפני האמונה. היא לא יכולה לעמוד בפני האמת. החומה לא יכולה לעמוד בפני החירות.
נקודת שיא נוספת של נאומו של רייגן הייתה קריאתו לשים קץ למרוץ החימוש, בהתייחסו לטילים שנושאים נשק גרעיני מסוג SS-20 ועל האפשרות של "לא רק הגבלת ייצור הנשק, אלא גם השמדה, בפעם הראשונה, של סדרה שלמה של כלי נשק גרעיניים מעל פני האדמה".
תגובות ומורשת

20 שנה מאוחר יותר טען הטיים מגזין שבזמנו הנאום "זכה לכיסוי מצומצם יחסית מהתקשורת". חבר הפוליטביורו של גרמניה המזרחית, גינטר שבובסקי, התייחס לנאום כ"מגוחך" וסוכנות הידיעות של ברית המועצות, טא"ס, האשימה את רייגן ב"נאום פרובוקטיבי ומחרחר מלחמה".
קנצלר גרמניה המערבית לשעבר, הלמוט קוהל, אמר שהוא לעולם לא ישכח את העת בה עמד לצד רייגן כאשר הוא קרא תיגר על גורבצ'וב שיפיל את חומת ברלין. "זה היה הבזק של גאונות עבור העולם, במיוחד עבור אירופה".
בנאום שנתן רייגן, הוא זכר שמשטרת גרמניה המזרחית לא התירה לאנשים להתקרב לחומה, ובכך מנעה מהם לשמוע את הנאום.
פיטר רובינסון, כותב הנאומים של הבית הלבן, שהכין את טיוטת הנאום, אמר שרוב השורות המפורסמות מהנאום נכתבו בהשראת שיחה שלו עם אינגבורג אלז, תושבת ברלין המערבית, שאמרה "אם האדם הזה גורבצ'וב רציני בדיבוריו על גלאסנוסט ופרסטרויקה, הוא יכול להוכיח את זה על ידי זה שייפטר מהחומה הזו".
למרות העובדה שרייגן האיץ בגורבצ'וב להפיל את חומת ברלין, יש כאלה, כמו רומש רתניסאר מהמגזין טיים, שטענו שקיימות מעט עדויות על כך שלנאום הייתה בכלל השפעה על ההחלטות להפיל את החומה, קל וחומר על האנשים שאליהם כוון הנאום.
ביקורת נוספת על הנאום נמתחה ב-2012 על ידי ליאם הור במאמר שפרסם בכתב העת The Atlantic ובו ציין את הסיבות הרבות של הנטייה של התקשורת האמריקאית להתמקד במשמעות של הנאום המסוים הזה, מבלי לשקול את המורכבות של האירועים כפי שהם התרחשו בגרמניה המזרחית, בגרמניה המערבית ובברית המועצות.
ג'ון קורנבלום, דיפלומט אמריקאי בכיר בברלין באותה תקופה ושגריר ארצות הברית בגרמניה מ-1997 ועד 2001, אמר: "[הנאום] לא קיבל את חשיבותו הנוכחית עד 1989, לאחר נפילת החומה".
ראו גם

אני ברלינאי
שיר הפלאפל

מסעדת פלאפל בתל אביב, 1958
"שיר הפלאפל" (מכונה גם במילות הפתיחה של הפזמון: "ולנו יש פלאפל") הוא שיר עברי שכתב דן אלמגור, הלחין משה וילנסקי ובוצע לראשונה על ידי ברוך נדב, סולן להקת רביעיית איילון, בשנת 1957.
השיר נכתב במסגרת חגיגות העשור למדינת ישראל, ומיד עם פרסומו הפך לפופולרי. הוא הופיע באלבומה של רביעיית איילון "ניו יורק – תל אביב" (1959). השיר זכה לגרסאות כיסוי, בהן של שושנה דמארי, צלילי העוד, ושל נסים גרמה, המוכרת אף יותר מהביצוע המקורי.
הפזמון מתאר את הפלאפל כמאכל הלאומי של מדינת ישראל. הפזמון מזכיר גם את שתיית הגזוז המקובל לשתותו לצד אכילת הפלאפל, את הפלפל החריף שמקובל להוסיף לפלאפל בפיתה ואת עדיפותו של הפלאפל המיוצר בידי יוצאי תימן, על פני זה המיוצר בידי אשכנזים.
השיר מופיע גם בספר הפזמונים של דן אלמגור הצ'ופצ'יק של הקומקום (2010).
בראיונות עמו סיפר אלמגור כי בסביבות שנת 2010 עדכן את השיר וכתב לו בית נוסף הפותח במילים "השיר הזה נכתב לפני הרבה שנים". הבית מציין כי גם לאחר כחמישים שנה מכתיבת השיר, הפלאפל עודנו הוא המאכל הלאומי בישראל.
הערות שוליים

1 2  דן אלמגור ואיתן לב מדברים על עניין חשוב באמת - הפלאפל!, עם רבקה מיכאלי, 103fm,‏ 14 בינואר 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: ac7930cf-3eea-4212-b0e6-a8b5f4773854
נטע אבוגוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 באוגוסט 1978 (בת 46) חולון, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  כפר אורנים
 פעילות בולטת:  יו"ר הפועל לב ירושלים חוקרת יידיש
 השכלה:  דוקטור (PhD), אוניברסיטת תל אביב
 מספר צאצאים:  4
 
ד"ר נטע אבוגוב (נולדה ב-17 באוגוסט 1978 בחולון) היא יזמת חברתית, יו"ר קבוצת כדורסל הנשים הפועל לב ירושלים, חברת הנהלת איגוד הכדורסל, וחוקרת יידיש.
ביוגרפיה

אבוגוב נולדה בחולון בשנת 1978, ובגיל 13 עברה עם משפחתה לתל אביב. בנעוריה עסקה בגלישת רוח, ושיחקה כדורסל בקבוצה חובבנית.
ביוגרפיה > באקדמיה

לאחר שירותה הצבאי למדה תואר ראשון בחינוך בסמינר הקיבוצים במסגרת תוכנית המצטיינים של משרד החינוך, אותו סיימה בהצטיינות יתרה, ואחריו למדה תואר שני (בהצטיינות) ושלישי באוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בשפת היידיש בגרסתה החרדית. במהלך הדוקטורט זכתה במלגה והייתה עמיתה בתוכנית עמיתי עזריאלי. בהמשך יצאה לפוסט-דוקטורט באנטוורפן, במהלכו זכתה במלגת מארי קירי של האיחוד האירופי, ופוסט-דוקטורט נוסף בישראל. בהמשך התקבלה למסלול לתקן באוניברסיטת בר-אילן.
לאחר 18 שנה באקדמיה, החליטה לפרוש לטובת עשייה חברתית.
ביוגרפיה > בספורט

בסוף העשור השני של המאה ה-21 שיחק בנה של אבוגוב בקבוצת הכדורסל הפועל מעיינות/גלבוע. אבוגוב התחברה לקבוצת הנשים של המועדון, ושימשה במשך שנתיים כספונסרית וכיו"ר הקבוצה. כעבור שנתיים בניהולה עלתה הקבוצה לליגת העל, אך המועצה והמועדון העדיפו לוותר על הזכות לעלות ליגה מסיבות תקציביות, ואבוגוב החליטה לעזוב את הקבוצה. אבוגוב ניסתה להתקשר עם קבוצת בני יהודה תל אביב, אך גם ניסיון זה לא צלח, וכעבור חודש עזבה את המועדון.
בשלב זה יצרה עימה קשר רבקה רוס, מי ששיחקה בהפועל מעיינות/גלבוע, ואימנה את בתה של אבוגוב. השתיים החליטו להקים את הפועל לב ירושלים כשאבוגוב משמשת כיו"ר המועדון ואחראית על ניהולו ברמה האסטרטגית והכלכלית, ורוס משמשת כמנהלת המקצועית ואחראית על הצד הספורטיבי.
עד דצמבר 2023 הייתה אבוגוב האישה היחידה בישראל שהיא יו"ר של מועדון כדורסל.
אבוגוב היא חברת הנהלת איגוד הכדורסל, ובמסגרתו היא חברה בוועדות שונות בתחומי מניעת ההטרדה המינית והעצמת הנשים בספורט.
חיים אישיים

אבוגוב נשואה ואם לארבעה. היא מתגוררת עם משפחתה בכפר האורנים.
הערות שוליים

↑  ברכת יום הולדת לנטע אבוגוב, פוסט של קבוצת הכדורסל  בני יהודה תל אביב, ברשת החברתית אינסטגרם
↑  דותן מלאך, "הבנות מגיעות אלינו בגיל צעיר ועל המגרש הן החברות הכי טובות", פורסם באתר מקור ראשון ב-28 בדצמבר 2023
↑  טקס הענקת תואר דוקטור לפילוסופיה, באתר אוניברסיטת תל אביב
↑  עמיתי עזריאלי
↑  נטע אבוגוב ברשת Academia.edu
↑  Contributors, Issues in the Assessment of Bilinguals
↑  אישה ליגה: מדוקטור ליידיש חרדי לבעלים של קבוצת כדורסל נשים, פורסם באתר Sheee מבית וואלה ב-23 בפברואר 2023
1 2  רותי בוסידן, גם נשים יכולות לקפוץ לריבאונד, פורסם באתר מודיעין News ב-3 בינואר 2023
1 2  רוני שחר, חולמת בגדול: נטע אבוגוב באה לשנות את כדורסל הנשים בגלבוע, פורסם באתר Mynet העמק, 9 באוקטובר 2018
↑  רוני שחר, הפועל 'קרן גלבוע/מעיינות' עלתה לליגת העל: "כולן אחת למען השנייה", פורסם באתר Mynet העמק, 26 במאי 2020
↑  שלומי אהרוני, מקימת 'הפועל לב ירושלים': "המטרה היא להגיע לאירופה", פורסם באתר Mynet ירושלים, 15 במרץ 2023
1 2  דינה חלוץ, "השחקניות החרדיות שלנו במועדון לובשות בגד נוח ומעליו חצאית", באתר ynet, 24 במרץ 2024
↑  ליאור ברטל, ‏נטע אבוגוב, יו"ר הפועל לב ירושלים: "מאמינות בשחקנית הישראלית, רוצות להגיע לאירופה", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 8 באפריל 2024
↑  "משרד התרבות והספורט יעניק יותר מ-1.5 מיליון שקל לכדורסל הנשים", באתר וואלה, 12 ביולי 2023
↑   ליגת ה-NBA אישרה: מרים אדלסון היא הבעלים החדשים של דאלאס מאבריקס, באתר TheMarker‏, 27 בדצמבר 2023
↑  על האיגוד - הנהלה וועדות, באתר איגוד הכדורסל הישראלי
↑  שלומי אהרוני, מקימת כך הפכו הנשים הירושלמיות האלה לתגלית הגדולה של הכדורסל הישראלי, פורסם באתר Mynet ירושלים, 9 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007387938705171  VIAF: 58151963679700311040   WorldCat (עם VIAF): 58151963679700311040
קצת שמח קצת עצוב

קצת שמח קצת עצוב הוא האלבום ה-26 של הזמר הישראלי אייל גולן. חלקו הראשון של האלבום יצא לאור ב-3 באפריל 2022, וחלקו השני ב-4 באפריל, בהוצאת חברת התקליטים "ליאם הפקות". "קצת שמח קצת עצוב" הוא אלבום בסימן 30 שנות קריירה של גולן. שירי האלבום נכתבו, הולחנו, עובדו והופקו על ידי גולן עצמו וכן אמנים שונים דוגמת אבי אוחיון, תמר יהלומי, סתיו בגר ותמיר צור. האלבום הוקלט ב-2022 ב-Musical Minds Studio.
רשימת רצועות

| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | איזה געגוע  | אופיר כהן ואבי אוחיון | אופיר כהן ואבי אוחיון | 3:08 |
| 2. | אושר מזויף  | דור ברין וערן קאשי | דור ברין וערן קאשי | 4:06 |
| 3. | גלבייה  | רון ביטון, סתיו בגר, אייל גולן ועדן בן זקן | רון ביטון, סתיו בגר, אייל גולן ועדן בן זקן | 3:13 |
| 4. | קצת שמח קצת עצוב  | שי אלמגור וישי ויסמן | אדיר דנון | 3:51 |
| 5. | אהבה של ילדים  | רותם חן ואיציק קדם | רותם חן ואיציק קדם | 3:48 |
| 6. | חצי משוגעת  | רותם חן, אופק יקותיאל, משה בן אברהם ויהונתן בן סימון | רותם חן, אופק יקותיאל, משה בן אברהם ויהונתן בן סימון | 3:26 |
| 7. | דרך חדשה  | נתנאל "דידה" עבו, מתן אוסמו ושי אלמגור | נתנאל "דידה" עבו וגל בקלו | 3:18 |
| 8. | כל הלילה  | אבי אוחיון | אבי אוחיון ומתן דרור | 2:55 |
| 9. | תני סימן  | אבי אוחיון | אבי אוחיון ומתן דרור | 3:48 |
| 10. | אכאב בשקט  | דור ברין וערן קאשי | דור ברין וערן קאשי | 3:47 |
| 11. | חתונה ממבט ראשון  | אופיר כהן | אופיר כהן ונדב אסולין | 3:38 |
| 12. | כאן בשבילה  | רביב בן-מנחם | רביב בן-מנחם | 3:55 |
| 13. | ביום שישי  | רותם חן, אלעד טרבלסי, משה בן אברהם ואופק יקותיאל | רותם חן, אלעד טרבלסי, משה בן אברהם ואופק יקותיאל | 3:44 |
| 14. | מיליון שירים  | אבי אוחיון ופאר טסי | אסף קליף | 2:44 |
| 15. | בזמן האחרון  | אופיר כהן ונדב אסולין | אופיר כהן ונדב אסולין | 3:20 |
| 16. | תמיד נשארת  | אדיר גץ | אדיר גץ | 3:34 |
| 17. | ארמון בחול  | פאר טסי, אייל גולן וטליסמאן | פאר טסי וטליסמאן | 3:34 |
| 18. | תן מילה טובה  | אלירן צור וגיל תורג'מן | אלירן צור ורן כרמי | 3:52 |
| 19. | סוף של כל סיפור  | תמר יהלומי ויונתן קלימי | תמר יהלומי ויונתן קלימי | 3:18 |
| 20. | דפוק עם תעודות  | רון ביטון וסתיו בגר | רון ביטון וסתיו בגר | 3:12 |
| 21. | מסיבה עם פפיון (עם ליאור נרקיס)   | אופיר כהן ואלעד טרבלסי | אופיר כהן ואבירם טויזר (Vivo) | 3:10 |
| 22. | וי כחול  | אבי אוחיון, רון ביטון ואייל גולן | אבי אוחיון, רון ביטון, אייל גולן ומתן דרור | 3:20 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | שעה ו-16 דקות |
הערות שוליים

↑  קיץ ברבנר, ‏"חלק אחר ממני": אייל גולן משיק אלבום חדש בשיתוף יוצרים מפתיעים, באתר מעריב אונליין, 3 באפריל 2022
מבצע ולקיריה

.
"מאורת הזאב" לאחר הפיצוץ
מבצע ולקיריה (בגרמנית: Operation Walküre) הייתה תוכנית חירום גרמנית במלחמת העולם השנייה להבטחת המשכיות הממשלה שהונפקה לצבא התחלופה של גרמניה (Ersatzheer), על מנת שיבצעו ויישמו אותה במקרה של התמוטטות הסדר האזרחי במדינה. כישלון של הממשלה בשמירה על הסדר הציבורי היה יכול להגרם כתוצאה מהפצצות ערים גרמניות על ידי כוחות הברית, או התקוממות של מיליוני עובדי כפייה שאיישו מפעלים גרמניים.
מפקד כוחות היבשה של הוורמאכט, הגנרל פרידריך אולבריכט, הגנרל-מיור הנינג פון טרסקו והאוברסט קלאוס שנק פון שטאופנברג שינו את התוכנית מתוך כוונה לנצל אותה לטובת לקיחת שליטה על ערים גרמניות, לפרק את האס אס מנשקו ולעצור את ההנהגה הנאצית לאחר שיתנקשו בהיטלר במסגרת קשר העשרים ביולי. מות היטלר נועד גם לשחרר את הצבא משבועת האמונים האישית אליו. לאחר הכנות ארוכות קשר העשרים ביולי יצא לפועל ב-1944, אך נכשל.
תכנון

התוכנית המקורית תוכננה כך שתוכל להתמודד עם הפרעות פנים מדינתיות במצבי חירום. היא תוכננה על ידי הצוות של גנרל פרידריך אולבריכט מתוקף תפקידו כראש משרד הצבא ואושרה על ידי היטלר. הרעיון להשתמש בצבא התחלופה על אדמת גרמניה לצורך ביצוע הפיכה היה קיים עוד קודם, אך הסירוב של מפקד צבא התחלופה הגנרל אוברסט פרידריך פרום, האדם היחיד למעט היטלר שיכול להפעיל את פקודת המבצע, לשתף פעולה עם התוכנית להפיכה, היוותה מכשול רציני לקושרי הקשר. יחד עם זאת, לאחר ניסיון התנקשות כושל בהיטלר ב-13 במרץ 1943, אולבריכט חש שתוכנית ההפיכה המקורית מספיקה, וכי יש להשתמש בצבא התחלופה לצורך ביצוע ההפיכה אפילו ללא שיתוף הפעולה של פרום.
פקודת "ולקיריה" המקורית עסקה רק במוכנות קרבית של יחידות המילואים. אולבריכט הוסיף את החלק הנוסף "ולקיריה 2" אשר סיפק התייצבות מהירה של יחידות כקבוצות קרב מוכנות לפעולה. באוגוסט וספטמבר 1943, הגנרל-מיור הנינג פון טרסקו מצא כי התוספת של אולבריכט לוקה בחסר, והרחיב בצורה משמעותית את תוכנית "ולקיריה". הצהרה סודית החלה במילים: "הפיהרר אדולף היטלר מת! קבוצה בוגדנית של מנהיגי המפלגה ניסתה לנצל את המצב על ידי תקיפת החיילים לקרב שלנו כדי לתפוס את השלטון לעצמם". הוראות מפורטות נכתבו להשתלטות על משרדי ממשלה בברלין, המפקדה של הימלר במזרח פרוסיה, תחנות רדיו, מרכזיות טלפונים, תשתיות נאציות אחרות ומחנות ריכוז.
בתמצית, התוכנית של קושרי הקשר הייתה להטעות את צבא התחלופה על מנת שיתפוס שליטה על הממשלה האזרחית של גרמנית, בטענה שקרית כי האס אס מנסים לבצע הפיכה והתנקשו בהיטלר. תוכנית ההפיכה נכשלה.
ראו גם

קשר העשרים ביולי
הנינג פון טרסקו
תזמורת תל יוסף

מראשוני התזמורת
תזמורת כלי הנשיפה של קיבוץ תל יוסף - תזמורת "הפועל" תל יוסף, הוקמה על ידי שמעון שדמי (חיטריק)  בשנת 1926, חמש שנים בלבד לאחר ראשית ההתיישבות בעמק חרוד.
תוך כדי תקופת הביצות, הקדחת ותנאי החיים הקשים, קיבלו החלוצים את ההחלטה ה"היסטורית" להקציב סכום כסף לרכישת כלי נגינה והקמת תזמורת. בתחילה, הוקצבו 25 לירות לרכישת שישה כלים. במשך הזמן נקנו עוד כלים והתזמורת מנתה 17 חברים. התזמורת עברה תקופות קשות, עקב משברים בתקופת המאורעות ומאוחר יותר עקב הפילוג ובתקופת המלחמות.
התזמורת התפרסמה ברחבי הארץ, השתתפה בכל הכנסים הגדולים והחגיגות בערים ובמשקי הסביבה.
דמות המפתח בהקמת התזמורת ומנצחה במשך עשרות שנים היה שמעון שדמי. הוא ניצח על התזמורת, הכין את העיבודים ושימש גם מורה פרטי. מאוחר יותר התזמורת השתתפה בכל החגים והמועדים בקיבוץ תל יוסף, אך לא קיימה פעילות סדירה. בחג ה-60 של הקיבוץ, בשנת 1981, חודשה פעילות התזמורת, ביוזמת בוגריה, בעיקר להנאתם.
מיום היווסדה ועד עתה, עברו את התזמורת והשתתפו בהופעותיה כ-250 חברים.
הערות שוליים

↑  ננעלה ועידת האיחוד הקבוצות והקיבוצים, דבר, 20 באוקטובר 1957
↑  הנשיא ורעייתו עם מתיישבי תענך, דבר, 3 במרץ 1959
↑  במפגנים חקלאיים ופגישות עם עולים חגגו העמקים את חג המדינה, על המשמר, 11 במאי 1951
↑  יצחק מרידור, 60 שנה לתל יוסף, דבר, 31 בדצמבר 1981
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304033405171