stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופוזיציה

אוֹפּוֹזִיצְיָה (בעברית: נֶגְדָּה) במובנה הרחב היא כלל העמדות, הארגונים והתנועות המתנגדים פוליטית או אידאולוגית לממשל או לעמדתו. בהקשר הפרלמנטרי-מדיני, אופוזיציה היא כלל המפלגות שאינן חברות בקואליציה (בעברית: יַחְדָּה), כלומר שלא התאגדו עם מפלגת השלטון והמפלגות שתומכות בה (אשר נציגיהן חברים בממשלה) לשיתוף פעולה ברשות המבצעת.
מטרת האופוזיציה היא לייצג בפרלמנט את דעות המיעוט שלא זכו לייצוג בממשלה, לבקר את הממשל, להציג חלופה לדרכו ולנסות להדיחו בהתאם לחוק. במשטר פרלמנטרי-יחסי כמקובל בישראל, חברי האופוזיציה מהווים מיעוט בקרב חברי הרשות המחוקקת, מכיוון שחברותם של רוב חברי הפרלמנט בקואליציה הכרחית ליציבותה. לעיתים נקבע בחוק או בנוהג שנציג של האופוזיציה יהיה נוכח תמיד בוועדות, על מנת לתת יצוג למיעוט.
בישראל, בממלכה המאוחדת ובמשטרים פרלמנטריים דומים, מקובל שראש האופוזיציה הוא יושב ראש המפלגה הגדולה מבין המפלגות החברות באופוזיציה.
לקריאה נוספת

יגאל מרזל, ‏המעמד החוקתי של אופוזיציה פרלמנטרית, משפטים ‏לח 217, 2009
הערות שוליים

1 2  תחדיש במילון שימוש כללי (תשס"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  האם רוב הקואליציות השאירו לאופוזיציה רק שתי ועדות כנסת?, באתר גלובס, 11 במאי 2020
↑  אוריאנה אלמסי ואהוד בקר, ‏השתייכות יושבי-ראש הוועדות הקבועות של הכנסת לקואליציה ולאופוזיציה, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 6 במאי 2020
↑  סעיף 150א לפקודת העיריות
משה זאב פלדמן

פלדמן בשנת 1983
הרב משה זאב פלדמן (14 בנובמבר 1930 – 9 בפברואר 1997) היה ראש הישיבה הקטנה "אמרי אמת", יושב ראש אגודת ישראל וחבר הכנסת מטעמה.
ביוגרפיה

משה זאב פלדמן נולד באייזנשטאדט באוסטריה, כבנם הצעיר של רייזל ואהרן פלדמן שהיגרו מבודפשט בתחילת המאה ה-20. בעקבות עליית השלטון הנאצי באוסטריה עבר פלדמן בשנת 1936 לאנגליה, שם גדל אצל משפחה יהודית משכילה. בצעירותו למד בבית ספר למחוננים, ולאחר מכן המשיך ל"ישיבת הרב מליעזש" בסטיינז (אנ') שליד לונדון.
בשנת 1949 עלה לישראל, בה התקרב לחסידות גור ולמד בישיבת שפת אמת. בהמשך הוסמך לרבנות והתמנה לראש הישיבה הקטנה "אמרי אמת" של החסידות בבני ברק. בשנות ה-70 הוא היה מחברי הוועדה להקמת הקריה של חסידי גור בחצור הגלילית. בשנת 1977 הוא הוצב במקום השישי של רשימת אגודת ישראל בבחירות לכנסת התשיעית כנציג שני של חסידות גור אחרי יהודה מאיר אברמוביץ.
ב-1988 לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה החליף את אברהם יוסף שפירא כנציג ראשון של חסידות גור ברשימת אגודת ישראל. הוא נבחר לכנסת ובהסכם עם הליכוד יועד לנהל כסגן שר תיק ביצועי בשם רווחת הציבור שתרכז נושאים שונים בהם בטיחות בדרכים, בינוי ירושלים, איכות הסביבה ודיור להשכרה. לאחר ששמיר חזר בו מההסכמים והקים ממשלת אחדות עם מפלגת העבודה, כיהן פלדמן כסגן שר העבודה והרווחה. בתוך אגודת ישראל הייתה התמרמרות רבה על הליכוד שלא מילאה לטענתם את ההסכמים עימם, ובתחילת אוקטובר 1989 הגיש את התפטרותו מהתפקיד לראש הממשלה, לאחר שלטענתו לא ההסכם הקואלציוני עם אגודת ישראל לא כובד. באותה שנה היה פלדמן מעורב במאבקים פנימיים בתוך נציגי חסידות גור מול אברהם יוסף שפירא ויעקב ליצמן.
במהלך "התרגיל המסריח" הוביל פלדמן את ההליכה של אגודת ישראל עם המערך. לאחר כישלון התרגיל המסריח הוסכם שפלדמן ימונה ליושב-ראש ועדת הכספים של הכנסת. אולם המינוי התעכב ויצא לפועל רק בפברואר 1991.
פלדמן לא התמודד לכנסת ה-13 ובמקום זאת מונה, בשנת 1992, ליושב ראש אגודת ישראל.
הרב פלדמן נפטר בשנת 1997. על שמו נקראו רחובות בבני ברק ובירושלים.
הערות שוליים

↑  הסידי גור מקימים קריה בחצור הגלילית: 600 יהידות-דיור ל־4,000 איש תור 5 שנים, דבר, 30 באוגוסט 1974
↑  13 מועמדים לכל כיסא בכנסת, מעריב, 13 באפריל 1977
↑  ח"כ אברהם שפירא לא יכהן בכנסת הבאה, מעריב, 15 ביולי 1988
↑  מנחם רהט, נחתמו הסכמים עם אגרי והמפד"ל, מעריב, 11 בדצמבר 1988
↑  הרב פלדמן מאגו"י התפטר מכהונת סגן שר העבודה והרווחה, מעריב, 4 באוקטובר 1989
↑  ליצמן התפטר מתפקידו כיועץ, מעריב, 14 באפריל 1989
↑  מנחם רהט, הקרב באגו"י הסתיים בנצחון שפירא על פלדמן, מעריב, 30 באפריל 1989
↑  ורדיגר נגד פלדמן, מעריב, 26 במרץ 1990
↑  מנחם רהט וטל שחף, מחר ייבחר ח"כ פלדמן כיו"ר ועדת הכספים, מעריב, 4 בדצמבר 1990
↑  טל שחף, תרגיל יו"ר, מעריב, 4 בדצמבר 1990
↑  טל שחף, מדיחים ובוכים, מעריב, 14 בפברואר 1991
| סגני שרי הרווחה והשירותים החברתיים בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| סגני שרי הסעד (1948–1977): | ישראל שלמה בן-מאיר |  |
| סגני שרי העבודה והרווחה (1977–2003): | בן-ציון רובין • מנחם פרוש • רפאל פנחסי • משה זאב פלדמן • מנחם פרוש • שמואל הלפרט • יצחק וקנין |  |
| סגני שרי הרווחה (2003–2007): | אברהם רביץ |  |
| סגני שרי הרווחה והשירותים החברתיים (2007 ואילך): | משולם נהרי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007578926105171  ISNI: 0000 0000 3437 7317  LCCN: n98088988  SNAC: w61q3n28  VIAF: 73174586   WorldCat (עם VIAF): 73174586
אנדרו גרברינו

אנדרו גרברינו (באנגלית: Andrew Garbarino; נולד ב-27 בספטמבר 1984) הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-2 של מדינת ניו יורק.
ביוגרפיה

גרברינו נולד וגדל בלונג איילנד, הוא סיים את בית הספר התיכון סייוויל ועשה את התואר הראשון שלו בהיסטוריה ומדעי הרוח באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, וקיבל את תואר ה-JD מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הופסטרה (אנ').
לאחר סיום לימודיו למשפטים עבד גרברינו במשרד עורכי הדין המשפחתי שלו, הנמצא במרכז העיר סאיוויל.
ב-2012 פינה פול בויל (אנ') את מושבו בבית הנבחרים של ניו יורק וזאת כדי להתמודד למושב בסנאט של מדינת ניו יורק (אנ'), גרברינו היה המועמד הרפובליקני להחליפו ואכן ניצח וגרף בבחירות כ-56% מהקולות, מאז נבחר לבית הנבחרים של ניו יורק כ-3 פעמים.
בבחירות שנערכו בנובמבר 2020 זכה גרברינו בבחירות המירוץ לקונגרס וב-3 בינואר 2021 נשבע אמונים כחבר בית הנבחרים האמריקאי מטעם מחוז הקונגרס ה-2 של מדינת ניו יורק.
הערות שוליים

↑  "Editorial: Elect Andrew Garbarino in 7th Assembly District". Newsday. 23 באוקטובר 2012. נבדק ב-19 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Assemblyman Andrew R. Garbarino '09". Hofstra Law News. 31 ביולי 2014. נבדק ב-19 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Garbarino Wins 7th Assembly District Seat". Sayville-Bayport Patch. 7 בנובמבר 2012. נבדק ב-19 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Our Campaigns - Candidate - Andrew R. Garbarino". www.ourcampaigns.com. נבדק ב-6 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6xm96wz  US Congress: G000597
ספטמבר השחור (ארגון טרור)

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1970 – ספטמבר 1973 (כ־3 שנים) 
 אידאולוגיה:  התנועה הלאומית הפלסטינית, אנטי-ציונות 
 מייסדים:  צלאח ח'לף 
 מנהיגים:  סאלח חלף אבו דאוד אמין אל-הינדי
 אזורי פעילות:  אירופה המזרח התיכון
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 
ספטמבר השחור  (בערבית: ايْلول الاسوَد) היה ארגון טרור פלסטיני שכינה עצמו על שמם של אירועי ספטמבר השחור בשנת 1970 בירדן, ופעל בתחילת שנות השבעים. הארגון ידוע לשמצה בשל חטיפתם ורציחתם של אחד-עשר ספורטאים ישראלים באולימפיאדת מינכן ב-1972.
ההנהגה

ארגון ספטמבר השחור הוקם על ידי אש"ף ביוזמת יאסר ערפאת מתוך כוונה לנקום במלך חוסיין על אירועי ספטמבר השחור במסגרתם נהרגו אלפי פלסטינים בדיכוי מהומות על ידי צבא ירדן. להבדיל מארגונים פלסטינים אחרים, נעשו כל פעילויותיו של ספטמבר השחור במחתרת. לארגון לא היו עם הקמתו כל משרדים, דוברים או מנהיגים רשמיים. ערפאת מינה את צאלח ח'לף, סגנו בפת"ח, אשר נודע יותר בכינויו אבו איאד, לעמוד בראש הארגון. האחריות על העיצוב האסטרטגי של פעילות הארגון הופקדה בידיו של מוחמד אבו נאגאר ואילו המוח מאחורי התקפותיו הראשונות של הארגון היה עלי חסן סלאמה, שכונה "הנסיך האדום".
הארגון קיים למן הקמתו רמת מידור גבוהה יותר מאשר היה נהוג על ידי ארגוני טרור פלסטינים אחרים. למעט אבו איאד עצמו, ידעו רק מתי מעט את גודלו והיקפו של ספטמבר השחור. הארגון היה מורכב משני מעגלים: הראשון, כלל רק את בני טיפוחיו של אבו איאד, ביניהם ניתן למנות את מוחמד ע'ודה, הידוע בכינויו אבו דאוד (שהיה המוח מאחורי פעולת טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן), פאחרי אל עומרי, אמין אל הינדי (לימים עמד בראש המודיעין הכללי ברשות הפלסטינית) ועאטף בסיסו (לימים שגריר אש"ף בפריז). במעגל השני היו סייענים, רובם צעירים פלסטינים שהתגוררו באירופה, חלקם נשואים למקומיים, אשר שימשו לפעולות של לוגיסטיקה בשרות המאבק הפלסטיני. סה"כ מעריכים כי לרשות ספטמבר השחור עמדו כ-100 סייענים שכאלה.
נקמה בירדנים

פעולת הנקמה הראשונה של הארגון הייתה רציחתו של וצפי אל תל, אחד ממקורביו של המלך חוסיין אשר היה ידוע בגישתו נגד פת"ח ונחשב אחד האנשים ששכנעו את המלך הירדני לפעול בנחרצות נגד הארגון. פעולתו הבאה של הארגון הייתה ניסיון התנקשות בשגריר ירדן בלונדון. השגריר ניצל מן הניסיון, אך ידו רוסקה. בין נובמבר 1971 עד למאי 1972 עסק הארגון בשרשרת של פעילויות נוספות כנגד ירדנים ויעדים המזוהים עם המשטר הירדני.
טרור נגד מטרות ישראליות

היקף הפעילות של ספטמבר השחור הפתיע את ממשלת ישראל. עד מאי 1972 כוונו כל הפעולות של הארגון כנגד ירדן, וממשלת ישראל דווחה על ידי שרותי המודיעין שלה כי הארגון מעוניין לפגוע רק במטרות ירדניות. אולם ב-8 במאי 1972 חטף הארגון מטוס של חברת התעופה "סבנה" בטיסה 571 לנמל התעופה לוד; המטוס וכמעט כל נוסעיו חולצו מקץ יממה בפעולה של סיירת מטכ"ל, נוסעת אחת נהרגה בפעולה.
פעולת הטרור הידועה ביותר של "ספטמבר השחור" (יום "שישי השחור") היא רצח אחד-עשר הספורטאים הישראלים באולימפיאדת מינכן ב-6 בספטמבר 1972. בשנת 2012 פרסם העיתון הגרמני דר שפיגל כי הממשלה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה שיתפה פעולה באופן חשאי עם מתכנני טבח הספורטאים. שגריר גרמניה בלבנון, ואלטר נובק, נפגש עם יוסוף א-נאג'ר, מראשי הפת"ח ו"ספטמבר השחור", והציע לו הסכם לפיו יימנעו הפת"ח וספטמבר השחור ממתקפות טרור בגרמניה ואילו גרמניה תעניק תמיכה מדינית ופוליטית לאש"ף. לפי דר שפיגל, כך הפסיקה גרמניה לחקור את טבח הספורטאים במינכן והאחראים לו, לא הגדירה רשמית את האירוע כמעשה טרור ואף קיימה פגישות נוספות עם ראשי ארגון ספטמבר השחור.
בנוסף לכך, פעילי הארגון השתלטו על שגרירות ישראל בבנגקוק, ב-28 בדצמבר 1972, ועל שגרירות ערב הסעודית בח'רטום, סודאן, ב-1 במרץ 1973. ב-1 ביולי 1973 נרצח ג'ו אלון ביריות בפתח ביתו שבמרילנד, ועל פי מסמך חסוי של ה-FBI שנחשף ב-2007 מקור פלסטיני טען שהרצח בוצע בידי ארגון ספטמבר השחור.
בעקבות טבח הספורטאים במינכן החליטה ממשלת ישראל, בראשות גולדה מאיר, להוציא להורג את כל חברי הארגון שהיו מעורבים ברצח הספורטאים. המשימה הוטלה על "המוסד", שבמבצע זעם האל הצליח להרוג לפחות שמונה מהאחראים לרצח. באפריל 1973, במבצע אביב נעורים נהרגו בין השאר שלושה מבכירי ארגון ספטמבר השחור. בעקבות מבצעים אלה התמוטט הארגון. מפקדו, עלי חסן סלאמה שכונה "הנסיך האדום", נהרג בפיצוץ בביירות ב-22 בינואר 1979.
במקביל, פעלה ממשלת ישראל במישור המשפטי בניסיון להעמיד את חברי הארגון לדין. בינואר 1977 ביקר אבו דאוד בצרפת תחת זהות שאולה. אולם בגלל פגמים בבקשת ההסגרה של גרמניה וישראל אבו דאוד לא הוסגר והוא שוחרר לדרכו, ככל הנראה בגלל חוסר רצון של צרפת להתעסק עם הארגון.
ראו גם

מבצע זעם האל
תנזים
לקריאה נוספת

מיכאל בר-זהר ואיתן הבר, "המרדף אחרי הנסיך האדום", הוצאת זמורה ביתן, 1984
הערות שוליים

↑  גרמניה שיתפה פעולה עם מבצעי הטבח במינכן, ישראל היום, 27 באוגוסט 2012
↑  Papers shed light on envoy's '73 killing Boston.com
↑  מיכאל בר-זוהר וניסים משעל, "לוחמות המוסד" (עמ' 202 - 204), ידיעות ספרים, 2020
↑  ש"ז פלר, "פרשת אבו דאוד ומהות הפליליות הכפולה ביחסי הסגה - מבט שונה", בתוך משפטים, תמוז תשל"ח, עמודים 399-429
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265622205171  LCCN: n93000581  NKC: mzk2006331620  VIAF: 126813929   WorldCat (עם VIAF): 126813929
אריק הארגן

| --- | --- |

 לידה:  3 ביוני 1968 (בן 56) אילינוי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת קולומביה  בית הספר למשפטים קולומביה 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 
 
 
אריק דייוויד הארגן (באנגלית: Eric David Hargan; נולד ב-3 ביוני 1968) הוא עורך דין אמריקאי המכהן כסגן מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית החל מ-6 באוקטובר 2017. הארגן פעל בעבר בתפקיד זה ב-2007 תחת ממשל ג'ורג' בוש.
ב-10 באוקטובר 2017 מינה הנשיא דונלד טראמפ את הארגן כממלא מקום מזכיר הבריאות לאחר שקודמו בתפקיד, דון רייט פרש מתפקידו.
ביוגרפיה

הארגן נולד ב-1968 וגדל במולדס, אילינוי. הוא קיבל את תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת הארוורד ואת הדוקטורט שלו מבית הספר למשפטים של קולומביה, שם היה עורך בכיר בכתב העת "Columbia Law Review" של בית הספר.
בין השנים 1997–2003 היה הארגן שותף במטה שיקגו של משרד עורכי הדין וינסטון וסטראון, שם התמחה בדיני חברות, במיוחד בתחום מיזוגים ורכישות, ניירות ערך, וקרנות הון סיכון. בין השנים 2003–2005 שימש הארגן כסגן התובע הכללי של HHS בממשל ג'ורג 'בוש. בין השנים 2005–2007 שירת את המחלקה כממלא מקום מזכיר וממלא מקום סגן מזכיר. בשיתוף פעולה הדוק עם המזכיר מייק לוויט, הארגן פיקח על פעילות המחלקה. בנוסף, הוא הוביל מספר יוזמות במחלקה, כולל יישום ניהול סדר היום של הנשיא, במאבק נגד הטרור הביולוגי, והיערכות בריאות הציבור למצבי חירום.
הארגן עזב את הממשלה ב-2007 והצטרף למחלקת הבריאות במשרד עורכי הדין מקדרמוט וויל ואמרי. הארגן הצטרף לתרגול הפיתוח העסקי של משרד הבריאות וה-FDA במשרד עורכי הדין גרינברג טראוריג ביוני 2010.
בשנת 2014 עבד הארגן על צוות המעבר של ברוס ראונר לאחר מינויו למושל מדינת אילינוי.
בעקבות בחירתו של דונלד טראמפ, היה הארגן בצוות המעבר של מחלקת הבריאות של הממשל. ב-15 במרץ 2017 הוכרז הארגן כסגן שר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית. השימוע שלו התקיים ב-7 ביוני 2017. מינויו של הארגן אושר על ידי הסנאט ב-4 באוקטובר 2017.
חיים אישיים

הארגן חי בפרברי שיקגו, אילינוי, עם אשתו, אמילי, ושני בניהם. האגן שימש פרופסור בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת לואולה בשיקגו בתחום הוראת תקנות הבריאות והמשפט המינהלי.
סבסטיאן קואטס

סבסטיאן קואטס (בספרדית: Sebastián Coates; נולד ב-7 באוקטובר 1990) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הבלם בנסיונל ונבחרת אורוגוואי.
קריירה

קואטס נולד במונטווידאו, אורוגוואי לאמא אורוגוואית ואבא סקוטי.
קואטס החל את דרכו במועדון נסיונל בו שיחק בכל תקופת נעוריו, ב-2009 בגיל 18 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, ערך את הופעתו הבכורה נגד בלה ויסטה.
באוגוסט 2011 חתם בקבוצה האנגלית והמפוארת ליברפול מהפרמייר ליג. לאחר בדיקות רפואיות ערך את הופעתו הבכורה ב-26 באוגוסט 2011 נגד בולטון וונדררס. ב-30 באוגוסט חתם רשמית במועדון לחוזה ארוך טווח תמורת תשלום לא ידוע. ב-18 בספטמבר 2011 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה במסגרת הליגה נגד טוטנהאם הוטספר בניצחון 0–4.
בפברואר 2012 זכה עם הקבוצה בגביע הליגה האנגלית. ב-21 במרץ 2012 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה נגד קווינס פארק ריינג'רס בבעיטת מספרת. ב-20 בספטמבר 2012 הבקיע שער נגד יאנג בויז ברן במסגרת הליגה האירופית.
בינואר 2014 הושאל למועדון נעוריו נסיונל בו שיחק חמישה משחקים בלבד. ב-1 בספטמבר 2014 הושאל לקבוצה האנגלית סנדרלנד לעונה אחת. ב-23 בספטמבר 2015 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לסטוק סיטי בגביע הליגה. ב-1 ביולי 2015 חתם באופן קבוע בסנדרלנד לארבע שנים עבור 2 מיליון יורו. ב-28 בינואר 2016 הושאל לספורטינג ליסבון עד לסוף העונה. ב-9 בפברואר 2016 ערך את הופעתו הבכורה בתיקו 0-0 נגד ריו אבה. ב-16 באוגוסט 2016 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–2 על מאריטימו. ב-2 בפברואר 2017 חתם באופן קבוע בקבוצה.
ביולי 2024 חזר קואטס למועדון נעוריו נסיונל.
קריירה > נבחרת אורוגוואי

לאחר ששיחק בנבחרת הצעירה של אורוגוואי, זומן לנבחרת הבוגרת במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010 נגד קוסטה ריקה בו ישב על הספסל.
ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת נגד צ'לה בקופה אמריקה 2011, ונבחר לשחקן הצעיר הטוב ביותר של הטורניר. הוא זומן לנבחרת האולימפית לאולימפיאדת 2012 בה אורוגוואי לא הצליחה להעפיל לשלבי הנוקאאוט. נכלל בסגל למונדיאל 2014 וקופה אמריקה 2015. ב-10 בנובמבר 2016 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בניצחון 1–2 על אקוודור במוקדמות מונדיאל 2018.
נכלל בסגל נבחרת אורוגוואי בטורניר מונדיאל 2022.
הערות שוליים

↑  Se confirmó la lista de convocados para la Copa Mundial de Catar 2022 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל האורוגוואית, 10 בנובמבר 2022 (בספרדית)
דווייט אוונס

דווייט א. אוונס (באנגלית: Dwight E. Evans; נולד ב-16 במאי 1954) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של קהיליית פנסילבניה, מאז 2019. בשנים 2016–2019 ייצג אוונס את מחוז הקונגרס השני, אך לקראת בחירות 2018 בארצות הברית הורה בית המשפט העליון של פנסילבניה על שינוי מפת מחוזות הבחירה במדינה.
ביוגרפיה

אוונס נולד בפילדלפיה, וגדל בשכונות ג'רמנטאון ו-וסט אוק ליין שבעיר. הוא למד במכללה הקהילתית של פילדלפיה ובאוניברסיטת לה סאל. לאחר סיום לימודיו הגבוהים, התמקצע אוונס כמורה במחוז בתי הספר של פילדלפיה וכפעיל חברתי בארגון "הליגה האורבנית הלאומית" (National Urban League). בבחירות 1980 נבחר לראשונה אוונס אל בית הנבחרים של פנסילבניה, כנציג מחוז הבחירה ה-203. המחוזף המקיף את שכונת וסט אוק ליין בפילדלפיה, היה ועודנו מעוז מובהק של המפלגה הדמוקרטית הודות לאוכלוסייה האפרו-אמריקאית הגדולה במחוז, המהווה כ-95% ממנו. כתוצאה מכך הוא נבחר מחדש תריסר פעמים נוספות בקלות. ב-1990 מונה ליושב ראש ועדת ההקצבות של בית הנבחרים המדינתי, ומילא תפקיד זה במשך עשרים שנה עד נובמבר 2010. באותה השנה נמנה ברשימת "עשרת האפרו-אמריקאים" המשפיעים ביותר בפילדלפיה, בידי העיתון "The Philadelphia Tribune".
טרם היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית, התמודד אוונס לתפקידים ציבוריים ארבע פעמים ללא הצלחה. בבחירות אמצע הכונה ב-1986 התמודד אל מועמדות המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סגן המושל, אך בבחירות המקדימות סיים במקום השלישי. ב-1994 היה אוונס האפרו-אמריקאי הראשון שמתמודד למושל פנסילבניה. בבחירות המקדימות ניצב אוונס בפני לין יקל וסגן המושל מארק סינגל. על אף שזכה לתמיכות ציבוריות מעיתונים אחדים בפנסילבניה, הוא זכה במקום השני עם 22% מקולות הבוחרים. כמו כן, פעמיים התמודד לראשות העיר פילדלפיה. ראשית ב-1999, במירוץ לרשת את אד רנדל, אוונס הגיע למקום החמישי עם 4.7% בלבד בבחירות המקדימות. שנית ב-2007, חרף קביעתו של המושל לשעבר רנדל כי אוונס הוא "המוסמך ביותר" לתפקיד, שוב הגיע למקום החמישי עם 7.82% מהקולות.
בנובמבר 2015, הכריז אוונס על התמודדותו בפריימריז הדמוקרטים לייצוג מחוז הקונגרס השני של פנסילבניה בבית הנבחרים של ארצות הברית. במהפך פוליטי, אוונס ניצח את נציג המחוז המכהן שאקה פאטה (אנ') ב-26 באפריל 2016. את ניצחונו בבחירות המקדימות ניתן לזקוף לאחיזתו בשכונת וסט אוק ליין. פאטה התפטר מבית הנבחרים האמריקאי כחודשיים לאחר מכן בעקבות פרשת שחיתות בה היה מעורב.
כתוצאה מכך, בבחירות 2016, התמודד אוונס בשתי מערכות בחירות — בחירות מיוחדות למילוי שארית כהונתו של פאטה, ובחירות רגילות לתקופת כהונה שלמה. אוונס ניצח בשתי מערכות הבחירות והושבע לתפקידו ביום שני, 14 בנובמבר 2016. בכך קיבל אוונס ותק רב יותר מאשר עמיתיו שנבחרו אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחזור בחירות זה. מאז 1949 ייצגו את המחוז חברי המפלגה הדמוקרטית, והחל מ-1959 רק חברי קונגרס אפרו-אמריקאים נשלחו אל גבעת הקפיטול מטעם המחוז. באוגוסט 2017, בעקבות עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל, הציג אוונס, ביחד עם חבר הקונגרס אדריאנו אספייאט מניו יורק, חקיקה שקראה לאסור הצבת מונומנטים קונפדרצייונים בשטחים פדרליים.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  מקרון, Fattah Concedes as Evans Scores Upset Win in 2nd Congressional Democratic Primary, באתר WCAU‏, 27 באפריל 2016 (באנגלית)
↑  ג'ון ברסנאהן, Democratic Rep. Chaka Fattah resigns effective immediately, באתר פוליטיקו, 23 ביוני 2016 (באנגלית)
↑  כריסטינה מרקוס, Dems unveil bill to ban Confederate monuments on federal property, באתר The Hill‏, 17 באוגוסט 2017 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6jb6xq3  US Congress: E000296
פיט גיינור

פיטר תומאס גיינור (באנגלית: Peter Thomas Gaynor; נולד ב-1958) הוא פקיד ממשל אמריקאי ולשעבר איש חיל הנחתים, שכיהן כמזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית בפועל, כמו גם כמנהל הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום (FEMA).
ביוגרפיה

גיינור נולד בווריק שברוד איילנד, בשנת 1958. בשנים 1982–1984 למד במכללה הקהילתית של רוד איילנד, ולאחר מכן החל ללמוד לימודי תואר ראשון בהיסטוריה במכללת רוד איילנד בשנים 1984–1986. בעת שירותו הצבאי בחיל הנחתים של ארצות הברית, השלים ב-2001 לימודי תואר שני בביטחון לאומי ובלימודים אסטרטגיים במכללת המלחמה של הצי. בשנת 2013 היה למוסמך אוניברסיטה מטעם בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים במסגרת תוכנית המנהיגים הביצועיים של צי ארצות הברית.
במשך 26 שנה שירת בחיל הנחתים, ופרש משירות פעיל בדרגת לוטננט קולונל. במהלך שירותו, היה קצין ההנהלה האחראי על אבטחת קמפ דייוויד, ובפיגועי 11 בספטמבר היה ראש התוכניות, המדיניות והמבצעים של מטות חיל הנחתים. כמו כן, הוא הוצב באל-אנבאר שבעיראק עם חיל המשולח הראשון של הנחתים, שם ריכז פעולות לחימה עבור כוחות נחתים רב-לאומיים. ממרץ 2008 ועד דצמבר 2014 היה גיינור מנהל הסוכנות לניהול מצבי חירום והמשרד לביטחון המולדת של עיריית פרובידנס.
מינואר 2015 עד אוקטובר 2018 היה גיינור מנהל הסוכנות לניהול מצבי חירום של מדינת רוד איילנד. במהלך אותה תקופה, הסוכנות הגיבה למספר אסונות טבע קטנים וגדולים, כולל אסון אחד שהוכרז כ"נשיאותי" ולפחות שבעה אסונות פדרליים פעילים שהיו קיימים תחת ניהולו. גיינור פיקח על מאמצי התגובה וההחלמה לסופות שלגים, שיטפונות, סופות טרופיות ומצבי חירום בבריאות הציבור.
ב-11 באוקטובר 2018 אישר הסנאט של ארצות הברית את מיוניו לסגן מנהל הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום. ב-8 במרץ 2019, כאשר מנהל הסוכנות ברוק לונג שב למגזר הפרטי, הפך גיינור למנהל הסוכנות בפועל. גיינור היה אחראי על מאמצי ההחלמה של הסוכנות לאסונות רבים, כולל שריפות היער בקליפורניה, התפרצויות טורנדו, סופות קשות, שיטפונות במערב התיכון ורעידות האדמה בפוארטו ריקו. ב-14 בינואר 2020 אישר הסנאט את מינויו של גיינור למנהל הסוכנות ברוב של 81 מול 8. כעבור יומיים הושבע לתפקידו.
ב-12 בינואר 2021 התפטר צ'אד וולף לאחר 14 חודשים כמזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית בפועל. גיינור מיד לאחר מכן החל לכהן כמזכיר המחלקה לביטחון המולדת בפועל. לאחר מספר ימים הוחלף על ידי דייוויד פקוסקה על ידי הנשיא החדש ג'ו ביידן.
הערות שוליים

↑  R.I. Marine Colonel Leads Emergency Response Operations for Providence, באתר Government Technology‏, 26 בפברואר 2008 (באנגלית)
↑  לוק בר, FEMA Chief prepared for COVID-19 challenge, former colleagues say, באתר ABC News‏, 25 במרץ 2020 (באנגלית)
↑  Rhode Island native Pete Gaynor named FEMA administrator, באתר International Code Council‏, 15 בינואר 2020 (באנגלית)
↑  Peter Gaynor confirmed as FEMA Deputy Administrator, באתר WPRI‏, 11 באוקטובר 2018 (באנגלית)
↑  Senate Confirms Gaynor to Lead FEMA on 81-8 Vote, באתר HS Today‏, 14 בינואר 2020 (באנגלית)
↑  מישל הקמן, Chad Wolf Steps Down as Acting Secretary of Homeland Security, באתר וול סטריט ג'ורנל, 11 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  זולאן קאנו-יאנגס, Chad Wolf has resigned as acting  secretary for the Homeland Security Department., באתר הניו יורק טיימס, 11 בינואר 2021 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019082866  VIAF: 43156131045358312371   WorldCat (עם VIAF): 43156131045358312371
נרקיס ניירי

| נרקיס ניירי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: נרקיסיים
סוג:: נרקיס
מין:: נרקיס ניירי
שם מדעי
 Narcissus papyraceus ‏גאולר
תחום תפוצה

נרקיס ניירי (מכונה גם נרקיס מלבין; שם מדעי: Narcissus papyraceus) הוא מין של צמח בסוג נרקיס, גאופיט בעל פקעת. הוא מין רב-שנתי עז ריח, הצומח בר במערב אגן הים התיכון. הנרקיס המלבין פורח בחודשים דצמבר וינואר, ופעמים רבות במדינות נוצריות משווק בחג המולד. יחסית לגאופיטים אחרים, קל מאוד לגדלו באגרטל ביתי ולאלצו לפרוח מוקדם. אחת הבעיות בגידול נרקיס ניירי בגינה הוא חלוקת הבצל לכמה בצלים קטנים יותר אשר אינם פורחים. ניתן להפרידם ולשתלם בנפרד. לאחר שנה שנתיים עם דישון הם יפרחו.
מאפיינים

כשאר הנרקיסים, לפרחים שישה עלי כותרת. עלי הכותרת לבנים, העטרה שטוחה וקטנה יחסית, וצבעה לבן. פרח הנרקיס מתפתח מתוך מתחל (spathe) שהוא המשך של העלה, ובוקע ממנו כשהוא שלם בקבוצה של כחמישה עד שבעה פרחים (לעיתים נדירות יותר, עד 12 פרחים), הפרושים במעגל ומאוחים בבסיסם. העטרה מכילה שלושה אבקנים צהובים בולטים בתצורת משולש.
בישראל

הנרקיס הניירי אינו גדל נחשב כמין מקומי בארץ ישראל, אך מגודל בה כצמח נוי. ניתן למצאו גם כפליט תרבות המשתקע באזורי עזובה, לצד הדרכים ובגנים ציבוריים.
נרקיס ניירי הוא אחד מהמינים המופיעים בגן הבוטני של האוניברסיטה העברית בגבעת רם. בחלקת הים התיכון הוא גדל עם עוד שנים של נרקיס מצוי.
תמונות

בראשית הפריחה - עטוף במתחל
בעיצומה של הפריחה
לאחר הפריחה - נושא פירות
מייקל הוארטה

מייקל הוארטה (באנגלית: Michael Peter Huerta; נולד ב-18 בנובמבר 1956) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמנהל של רשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית. הוא הושבע לתפקידו ב-7 בינואר 2013, לתקופת כהונה של חמש שנים שהסתיימה ב-6 בינואר 2018. הוא היה אחראי לתפקוד וביטחון של מערכת התעופה והחלל הגדולה בעולם ופיקח על תקציב של 15.9 מיליארד דולר ויותר מ-47,000 עובדים.
קריירה

הוארטה קיבל את התואר הראשון שלו במדעי המדינה מאוניברסיטת קליפורניה בריברסייד, ותואר ביחסים בינלאומיים מבית הספר לענייני ציבור ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת פרינסטון.
מ-1986 עד 1989 היה הוארטה היה נציב מחלקת הנמלים של ניו יורק ואחראי על המסחר שלהם. בינואר 1989 עזב הוארטה את ניו יורק כדי לשמש כמנהל נמל סן פרנסיסקו עד 1993. בין 1993 ל-1998 מילא תפקידים בכירים במחלקת התחבורה של ארצות הברית בוושינגטון די. סי. בזמן ממשל הנשיא ביל קלינטון.
הוארטה עבד כמנהל ומארגן הוועדה עבור משחקי החורף האולימפיים ב-2002, והיה הממונה להכנת אמצעי תחבורה בסולט לייק סיטי עבור האולימפיאדה. הוארטה היה גם מעורב בתכנון והקמתם של מגוון מתקנים אולימפיים, וכן בפיתוח מערכת ניהול בקשות, אשר דאגה לכך שמערכת התחבורה תפעל בצורה בטוחה ויעילה.
בין השנים 2002–2009, שימש כנשיא הקבוצה של קבוצת פתרונות התחבורה Affiliated Computer Services, חברה שנרכשה מאוחר יותר על ידי זירוקס, המתמחה בתהליכים עסקיים וטכנולוגיית מידע.