stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טימותי מקוויי

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1968 לוקפורט, מדינת ניו יורק, ארצות הברית 
 הוצאה להורג:  11 ביוני 2001 (בגיל 33) בית הסוהר של ארצות הברית, טרה הוט, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית
 ידוע בשל:  נשא באחריות מדרגה ראשונה לתכנון ולביצוע הפיגוע באוקלהומה סיטי, ב-19 באפריל 1995, במסגרתו פוצץ בניין הממשל הפדרלי באוקלהומה סיטי. הפיגוע גבה את חייהם של 168 בני אדם, ופצע למעלה מ-500 נוספים.
 השכלה:  Bryant & Stratton College 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 פרסים והוקרה:  כוכב הארד 
 
טימותי ג'יימס מקוויי (באנגלית: Timothy James McVeigh;‏ 23 באפריל 1968 – 11 ביוני 2001) היה טרוריסט אמריקאי, אשר הוצא להורג באמצעות זריקת רעל, בעוון פיצוץ בניין הממשל הפדרלי באוקלהומה סיטי, ב-19 באפריל 1995. בעקבות פיצוץ זה, מצאו את מותם 168 בני אדם, לרבות ילדים ופעוטות, ולמעלה מ-500 נוספים נפצעו.
ביוגרפיה

טימותי ג'יימס מקוויי נולד בלוקפורט, ניו יורק (אנ'), כבן יחיד והשני מתוך שלושה ילדים, למשפחה אמריקאית קתולית. הוריו התגרשו כשהיה בן עשר, ומקוויי גדל בפנדלטון (אנ'), ניו יורק, תחת חסותו של אביו. יישוב מבודד זה, המשמש כפרוור נידח של העיר בפאלו, והמכיל כ-5,000 איש בלבד - הוא על סף קריטריון של "עיר רפאים", כך מספר הכומר (האב) פול בלזר ("Father Paul Belzer"), המתגורר במקום, ואשר שימש ככומר המשפחה. לדבריו, מלבד חנות נוחות ופיצריה - אין בכפר זה כל מקור עניין או מקומות בילוי כלשהם, המשמשים לאינטראקציה חברתית, וכי אמנם בעבר היה במקום מרכז מסחרי אשר היווה מקור פרנסה עבור תושבי המקום, אך הוא נסגר ברבות השנים. יש המשערים כי התקופה שלאחר גירושיהם של הוריו, כמו גם אופי המקום המבודד בו התגורר, היוו נקודת מפנה בחייו של מקוויי, וכי בישרו על העתיד לבוא בהמשך חייו.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון בפנדלטון, התנדב מקוויי לצבא ארצות הברית, חלומו הגדול משחר ילדותו. כבר בילדותו, רכש דודו של מקוויי רובה עבורו, לימד אותו את "אמנות הירי", ואף אימן אותו בירי חי במטווחים. יש המשערים כי לעניין זה תרמו חוקי מכירת הנשק המקלים בארצות הברית, כמו גם היות דודו של מקוויי קצין בצבא ארצות הברית שנים רבות קודם לכן - עובדה שעודדה את הדוד לרכוש נשק עבור מקוויי. נוסף לכך, פיתח מקוויי בילדותו תחביב של קריאת מגזינים וכתבי עת מקצועיים שעסקו בכלי נשק ובתחמושת, לרבות פירוקם והרכבתם, ובחלוף השנים התמקצע בנושאים אלה.
בילדותו, הוגדר מקוויי כ"ילד פעלתן, הדורש תשומת לב מיוחדת". בבגרותו החזיק בדעה, אשר הייתה משותפת באותה העת לאזרחים אמריקניים רבים, בדבר:
אתה יכול לאהוב את מדינתך, אך לשנוא את (שיטת) הממשל השורר/ת בה - בעת ובעונה אחת.
מקוויי השתתף בקרבות מלחמת המפרץ, הצטיין בתפקידו כתותחן ואף עוטר בכוכב הארד. הוא נחשב חייל למופת, ושאף להצטרף לכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית (הכומתות הירוקות). אולם, הוא נחל מפח נפש עצום: עם סיום שירותו הצבאי בעיראק וחזרתו לארצות הברית, סבל מקוויי מנקע בקרסולו, כמו גם משחיקה פיזית של גופו, אשר נגרמה לו בעטייה של המלחמה עצמה, כמו גם בעטיים של התנאים האקלימיים המדבריים הקשים - בהם היא נערכה. הוא הרגיש, כי לא יוכל לעמוד בדרישות הפיזיות המחמירות הנדרשות, במהלך המיונים לחיל היוקרתי. מאוכזב וממורמר, החליט מקוויי לנטוש את שירותו הצבאי, ולהתחיל, לכאורה, מנקודת מבטהּ של החברה, "חיים נורמטיביים".
אולם, מקוויי חש שאינו כתמול שלשום. לאחר עזיבתו את הצבא, חש מקוויי כי חלומו הגדול התנפץ, והחל לרדת לעולמות של מטה. הוא הפך טיפוס נודד, עבר מדי פרק זמן מסוים ממקום אחד למשנהו, השתתף בתערוכות ובמפגני ירי, המשיך לקרוא ללא הפסק מגזינים וכתבי עת, העוסקים בכלי נשק - "לאורכם ולרוחבם", ואף השתתף בכנסים של מיליציות וארגונים מיליטנטיים, גזעניים וקיצוניים, החותרים במסווה להפלת השלטון בארצות הברית. על אף שאין ראיות מוצקות לכך, יש המשערים כי נכח, בין היתר, בכינוסים מטעם ארגון ה"קו קלוקס קלאן" הגזעני.
במהלך התערוכות והכנסים בהם השתתף, הפיץ מקוויי עותקים של הספר "יומני טרנר", תוך הפצת האידאולוגיה החריפה שלו, והתססה קיצונית כנגד הממשל האמריקאי ו"מעשיו השפלים", לדעתו.
השקפתו

מקווייי הגדיר עצמו ליברל ומתנגד קיצוני לממשל האמריקני. כמו כן, היה ידוע כקורא חריף של הספר הקיצוני והשנוי במחלוקת - "יומני טרנר", אשר מתאר מעשי טרור דומים לזה שהוא בעצמו ביצע. צילומים של עמודים 61 ו-62 נמצאו במעטפה במכוניתו של מקווייי. עמודים אלו מתארים מתקפת מרגמות על בניין הקפיטול האמריקאי אשר בוושינגטון.
מקוויי פיתח שנאה תהומית כלפי הממשל הפדרלי. בראיונות שנערכו עמו לפני הוצאתו להורג, ואשר רוכזו בספר "טרוריסט אמריקאי" (אנ'), טען מקוויי כי שנאה זו החלה להתפתח בעקבות זוועות ופשעי מלחמה, בהם חזה, לטענתו, בעת שירותו הצבאי בעיראק. אולם להיטותו להצטרף לכוחות המיוחדים לאחר המלחמה מצביעה על נקודת התחלה מאוחרת יותר, ככל הנראה האכזבה שחש כשנדחה.
עוד נטען, כי למקוויי היו קשרים מסוימים עם הצבא הרפובליקני הארי, קבוצה טרוריסטית גזענית שדגלה בעליונות הגזע הארי, אשר פעלה בארצות הברית בתחילת ואמצע שנות ה-90 של המאה ה-20.
הפיגוע

בבוקר 19 באפריל 1995 החנה מקוויי משאית שכורה ובה חומר נפץ מאולתר במשקל של כ-2.3 טונות מול בניין אלפרד פ. מורה, הממוקם בלב אוקלהומה סיטי, ואשר אכלס את מוסדות הממשל הפדרלי במדינה. לאחר שהצית את פתיל ההשהיה, הסתלק מהמקום. המשאית התפוצצה כמתוכנן בתשע בבוקר, שעת פתיחת העסקים והמשרדים שבסביבה, וגרמה נזק אדיר בנפש וברכוש. כשלוש מאות מבנים ניזוקו או נהרסו מעוצמת הפיצוץ.
167 גברים, נשים וילדים נהרגו מיידית כתוצאה מעוצמת הפיצוץ. מאוחר יותר מת הקורבן ה-168, כאשר גוש בטון נחת עליו, בעת ניסיונות כוחות החילוץ וההצלה לחלצו. למעלה מחמש מאות אזרחים נוספים - נפצעו. מתוך 168 הנספים, 19 מהם היו ילדים ופעוטות, אשר שהו בעת הפיצוץ בפעוטון בתוך הבניין.
כשעה לאחר הפיצוץ נעצר מקוויי, בעודו מנסה להימלט צפונה: שוטר תנועה ערני עצר אותו ללא קשר לאירועי היום, משום שלרכבו לא הייתה לוחית רישוי. רק לאחר מכן התברר שהוא מבוקש בחשד החמור הרבה יותר. שותפו משכבר הימים לתכנון הפיגוע, טרי ניקולס (אנ'), אשר שירת עם מקוויי במהלך המלחמה בעיראק, נעצר אף הוא - זמן קצר לאחר לכידתו של מקוויי.
תזמון הפיגוע ל-19 באפריל - שנתיים בדיוק לאחר סיום המצור בווייקו, שהסתיים במותם של עשרות מאמיניו של דייוויד כורש המבוצרים - לא היה מקרי. מקוויי ביקר בוייקו טרם הפריצה, וצפה בסרטים תיעודיים וסרטי תחקיר העוסקים בפרשה. הוא זעם על טיפולו של הממשל הפדרלי במשבר, ולדבריו, אירוע זה היה המניע למעשהו.
מיד לאחר הפיגוע כינס נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, מסיבת עיתונאים דחופה, בה מסר הודעה קצרה לתקשורת - ולעם האמריקאי כולו:
אנו נמצא מי עשה זאת; כאשר נמצא, הצדק ייעשה - באופן זריז, בטוח וחמוּר.
ראו גם

זאב בודד (טרור)
הצבא הרפובליקני הארי
ראו גם > סרטונים מיוטיוב

סרט תיעודי ביוטיוב, אודות חייו ומותו של טימותי מקוויי (באנגלית).
הסרט מכיל בחלקו הגדול תוכן קשה לצפייה, ואינו מומלץ לצפייה עבור ילדים ובני נוער.
שיחתו של אד בראדלי עם טימותי מקוויי, זמן קצר לפני מותו, במסגרת התוכנית "60 דקות" (באנגלית):
שיחתו של אד בראדלי עם טימותי מקוויי, במסגרת התוכנית "60 דקות" - חלק ראשון (באנגלית).
שיחתו של אד בראדלי עם טימותי מקוויי, במסגרת התוכנית "60 דקות" - חלק שני (באנגלית).
אד בראדלי מתאר את תחושותיו בראייה רטרוספקטיבית, לאחר מותו של מקוויי - בעקבות הראיון שערך עמו, זמן קצר לפני הוצאתו להורג (באנגלית).
הערות שוליים

↑  America's 'Aryan' hard men take lead from IRA
↑  תרגום מלטינית: "בלתי כבוש".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007436776005171  BIBSYS: 99040352  GND: 119517760  ISNI: 0000 0000 5536 2587  LCCN: no96020128  NARA: 10575355  NKC: js20011212054  SNAC: w6kt7gs4  VIAF: 475149106216568491698   WorldCat (עם VIAF): 475149106216568491698 
שרידי הבניין החרב,
21 באפריל 1995
חזית הכניסה של בית הסוהר טרה הוט,
בעל רמת האבטחה המקסימלית
("Top Security Prison")
שודדי הקאריביים: סוף העולם

| --- | --- |

 מבוסס על:  שודדי הקאריביים 
 בימוי:  גור ורבינסקי 
 הופק בידי:  ג'רי ברוקהיימר 
 תסריט:  טד אליוט, טרי רוסיו 
 עריכה:  סטיבן ריבקין, קריג ווד 
 שחקנים ראשיים:  ג'וני דפ אורלנדו בלום קירה נייטלי סטלאן סקארסגארד ביל ניי צ'או יון-פאט ג'פרי ראש ג'ק דוונפורט קווין מקנלי ג'ונתן פרייס
 מוזיקה:  הנס צימר 
 צילום:  דאריוז וולסקי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Jerry Bruckheimer Films
 חברה מפיצה:  בואנה ויסטה
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 במאי 2007
 משך הקרנה:  169 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט פעולה, סרט אפי, סרט הרפתקאות, סרט קומדיה, דרמה קומית, סרט סייפים נועזים, סרט שודדי ים 
 מקום התרחשות:  סינגפור 
 תקציב:  $300,000,000
 הכנסות:  $963,420,425
 הכנסות באתר מוג'ו:   piratesofthecaribbean3
 סרט קודם:  שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת
 סרט הבא:  שודדי הקאריביים: זרמים זרים
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
שודדי הקאריביים: סוף העולם (באנגלית: Pirates of the Caribbean: At World's End) הוא סרט פעולה הרפתקאות פנטזיה אפי אמריקאי משנת 2007, והחלק השלישי ב"סדרת סרטי שודדי הקאריביים". את הסרט ביים גור ורבינסקי והוא הופק על ידי ג'רי ברוקהיימר. את הסרט כתבו טרי רוסיו וטד אליוט והוא מהווה המשך ל"תיבה של איש מת".
הסרט יצא לאקרנים ב-25 במאי 2007. עם יציאתו היה להצלחה קופתית גדולה, כאשר גרף למעלה מ-960 מיליון דולר, ובכך הפך לרווחי ביותר בשנת 2007, שני ל"שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת", שגרף למעלה ממיליארד דולר. למרות הצלחה קופתית אדירה, הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד מבקרים והקהל. המבקרים שיבחו אותו על סצנות הפעולה, הצילום, עיצוב ההפקה, הפסקול של הנס צימר, עבודת הבימוי, ההומור, המשחק והמשקל הרגשי, אך ביקרו לשלילה את אורכו (169 דקות) והעלילה. הסרט זכה בפרסים רבים, בהם מועמדות לפרס אוסקר בקטגוריות האיפור והאפקטים המיוחדים, זכייה בפרס סאטורן על האיפור, ובפרס טקס פרסי ה-MTV על ההופעה הקומית הטובה ביותר (ג'וני דפ).
צוות שחקנים ודמויות

| שחקן | דמות> שם | דמות> תיאור |
| --- | --- | --- |
| ג'וני דפ | קפטן ג'ק ספארו | הקפטן של הפנינה השחורה |
| אורלנדו בלום | ויליאם "ויל" טרנר | בן זוגה של אליזבת', בסוף הסרט הופך לקפטן ההולנדי המעופף |
| קירה נייטלי | אליזבת' סוואן | בת זוגו של ויל, הופכת לקפטן של שודדי הים הסינגפורים לאחר מותו של סאו פנג |
| ג'פרי ראש | קפטן הקטור ברבוסה | הקפטן הקודם של הפנינה השחורה, אויבו של ג'ק, חזר לחיים על ידי טיה דאלמה בהבטחה שיעזור לג'ק |
| ביל ניי | קפטן דיווי ג'ונס | הקפטן דמוי התמנון של ההולנדי המעופף, נהרג והוחלף על ידי ויל |
| נעמי האריס | טיה דאלמה\ קליפסו | מכשפה, הייתה מאהבתו של ג'ונס כאשר היה אנושי |
| ג'ק דבנפורט | ג'יימס נורינגטון | מכרם של ויל ואליזבת', שהציע לה נישואין בסרט הראשון, נהרג על ידי ביל טרנר |
| סטלאן סקארסגארד | ביל "אוזן-הנעל" טרנר | מצוות ההולנדי המעופף, אביו של ויל |
| טום הולנדר | לורד קאטלר בקט | מנהל חברת מסחר הודו המזרחית, נהרג בהפצצת "האנדבור" |
| קווין מקנלי | ג'ושאמי גיבס | החובל הראשון של ספארו |
| צ'או יון-פאט | קפטן סאו פאנג | קפטן הפיראטים הסינגפורים |
| קית' ריצ'רדס | קפטן טיג | אביו של ג'ק |
| דומיניק סקוט קיי | הנרי טרנר | בנם של ויל טרנר ואליזבת סוואן |
פסקול

| --- | --- |

 אלבום אולפן מאת הנס צימר
 יצא לאור:  22 במאי 2007
 סוגה:  פסקול, אינסטרומנטלי
 אורך:  55:50 דקות
 חברת תקליטים:  Walt Disney Records
 הפקה:  ג'רי ברוקהיימר 
 
שודדי הקאריביים: סוף העולם הוא פסקול הסרט "שודדי הקאריביים: סוף העולם" שנכתב על ידי המלחין הנס צימר ויצא לחנויות ב-22 במאי 2007.
פסקול > רשימת השירים

|  | שם השיר | תיאור | אורך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Hoist the Colours | "הניפו את הדגלים" נכתב על ידי הנס צימר וגור וירבינסקי; תוכנו של השיר מספר את הסיפור על כליאתה של האלה "קליפסו" על ידי אספת שודדי הים, בתחילת הסרט נער שעומד על גרדום מתחיל לשיר את "הניפו את הדגלים" כשהוא מחזיק בידיו את אחת מתשעת מטבעות, לאחר מכן שאר האסירים הצטרפו לשירתו. לאחר שהם שרו את השיר כל תשעת המטבעות יוצרות צליל מיוחד המתריע לכל חברי אספת שודדי הים שמחזיקים במטבע להתכנס שוב ב"מפרץ האוניות הטרופות" לאספה נוספת. השיר המלא (כולל מוזיקת רקע אינסטרומנטלית) לא נכלל בפסקול, אך צורף ל"Soundtrack Treasures Collection" - מארז הכולל את כל הפסקולים של הסרטים, כולל דיסק רמיקס. | 1:31 |
| 2. | Singapore | "סינגפור" היא מנגינה שתוארה כנעימתו של סאו-פאנג, מנהיג שודדי הים הסינגפורים. הנעימה נוגנה על ידי כלי נגינה אסייאתים; הכלי הראשי הוא הארהו האסייתי. המנגינה מתגברת לאיטה, לכדי מוזיקת קרב המתרחש בסינגפור נגד חברת הודו המזרחית הבריטית. | 3:40 |
| 3. | At Wit's End | הנעימה הרשמית של הסרט. נקראה במקור "סוויטת האהבה חדשה". השיר מושמע כאשר החבורה מפליגים לסוף העולם | 8:05 |
| 4. | Multiple Jacks | "ג'ק המשוכפל" - הנעימה שנכתבה להזיותיו של ג'ק ספארו בממלכתו של דיווי ג'ונס. | 3:51 |
| 5. | Up Is Down | "למעלה זה למטה" - מושמעת כאשר הספינה מתהפכת כדי לצאת מסוף העולם, אף על פי שמבחינה כרונולוגית הוא אמור לבוא אחרי השיר "I See Dead People in Boats". | 2:42 |
| 6. | I See Dead People in Boats | "אני רואה אנשים מתים בסירות" הוא נעימה שמושמעת פעמים רבות במהלך הסרט. בפעם הראשונה הנעימה מושמעת כאשר אליזבת' רואה את אביה המת מפליג בסירה. | 7:09 |
| 7. | The Brethren Court | "מועצת שודדי הים" מציגה את אביו של ג'ק, קפטן טיג, השומר על ספר החוקים של הפיראטים. | 2:21 |
| 8. | Parlay | "משא-ומתן" נשמעת כאשר ג'ק, אליזבת וברבוסה מקיימים משא ומתן עם דיווי ג'ונס, ויל וקאטלר בקט. | 2:10 |
| 9. | Calypso | "קליפסו", על שמה של האלה הכלואה בגוף המכשפה דאלמה, שימשה גם בסרט הקודם שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת | 3:02 |
| 10. | What Shall We Die For | "בשביל מה נמות" היא הנעימה המלווה את נאומה של אליזבת' לפני הקרב הגדול. | 2:02 |
| 11. | I Don't Think Now Is the Best Time | "אני לא חושב שזהו הזמן הטוב ביותר עכשיו" היא הנעימה המלווה את הקרב הגדול במערבולת, נגד ההולנדי המעופף וה"אנדיוור", ספינתה של חברת הסחר מזרח הודו. היא הנעימה הארוכה ביותר בסרט. | 10:45 |
| 12. | One Day | "יום אחד", היא הנעימה שמושמעת אחרי ניצחונם של "הטובים" בקרב הגדול | 4:01 |
| 13. | Drink Up Me Hearties | הנעימה המסכמת את הסרט, משתמשת בנעימת שודדי הקאריביים המפורסמת, ובכלי נגינה כגון אקורדיון, ומשתמשת גם בנעימה "למעלה זה למטה". | 4:31 |
הערות שוליים

1 2  שודדי הפיראטים: סוף העולם, באתר box office mojo
↑  Pirates of the Caribbean: At World's End (2007) - Awards - IMDb (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2023-10-28
| שודדי הקאריביים |
| --- | --- | --- |
| סרטים | קללת הפנינה השחורה (2003) • תיבה של איש מת (2006) • סוף העולם (2007) • זרמים זרים (2011) • נקמתו של סלזאר (2017) • Tales of the Code: Wedlocked ‏(2011) |  |
| דמויות ושחקנים | ג'ק ספארו • הקטור ברבוסה • וויליאם טרנר • אליזבת' סוואן • ג'ושאמי גיבס • דיווי ג'ונס • שחור הזקן • טיה דאלמה |  |
| שונות | מתקן שעשועים • ג'רי ברוקהיימר • גור ורבינסקי • רוב מרשל |  |
| פרס בחירת הקהל לסרט השנה |
| --- | --- | --- |
| 1975‏-1990 | העוקץ (1975) ‏•‏‏ מלתעות (1976) ‏•‏‏ קן הקוקייה (1977) ‏•‏‏ מלחמת הכוכבים (1978) ‏•‏‏ גריז (1979) ‏•‏‏ רוקי 2 (1980) ‏•‏‏ האימפריה מכה שנית (1981) ‏•‏‏ שודדי התיבה האבודה (1982) ‏•‏‏ אי.טי. - חבר מכוכב אחר (1983) ‏•‏‏ שובו של הג'דיי (1984) ‏•‏‏ השוטר מבוורלי הילס (1985) ‏•‏‏ בחזרה לעתיד (1986) ‏•‏‏ אהבה בשחקים (1987) ‏•‏‏ באטמן (1990) |  |
| 1992‏-2010 | שליחות קטלנית 2: יום הדין (1992) ‏•‏‏ בחורים טובים (1993) ‏•‏‏ פארק היורה (1994) ‏•‏‏ פורסט גאמפ (1995) ‏•‏‏ אפולו 13 (1996) ‏•‏‏ טיטניק (1999) ‏•‏‏ החוש השישי (2000) ‏•‏‏ גרין מייל (2001) ‏•‏‏ שרק (2002) ‏•‏‏ שר הטבעות: אחוות הטבעת (2003) ‏•‏‏ שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה (2004) ‏•‏‏ פרנהייט 9/11 (2005) ‏•‏‏ מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית' (2006) ‏•‏‏ שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת (2007) ‏•‏‏ שודדי הקאריביים: סוף העולם (2008) ‏•‏‏ האביר האפל (2009) ‏•‏‏ דמדומים (2010) |  |
| 2011‏-היום | דמדומים 3: ליקוי חמה (2011) ‏•‏‏ הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2 (2012) ‏•‏‏ משחקי הרעב (2013) ‏•‏‏ איירון מן 3 (2014) ‏•‏‏ מליפיסנט (2015) ‏•‏‏ מהיר ועצבני 7 (2016) ‏•‏‏ מוצאים את דורי (2017) ‏•‏‏ הנוקמים: מלחמת האינסוף (2018) ‏•‏‏ הנוקמים: סוף המשחק (2019) ‏•‏‏ בחורים רעים לתמיד (2020) ‏•‏‏ האלמנה השחורה (2021) ‏•‏‏ דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף (2022) ‏•‏‏ ברבי (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb171511883 (data)  LCCN: no2007061021  NKC: unn2007417767  SUDOC: 23771535X  VIAF: 130145067451366630817   WorldCat (עם VIAF): 130145067451366630817
לטיף דורי

| --- | --- |

 לידה:  1934 עיראק 
 פטירה:  5 ביולי 2023 (בגיל 89 בערך) רמת גן, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  על המשמר 
 
לטיף דורי (1934 – 5 ביולי 2023) היה עיתונאי ופעיל פוליטי ישראלי.
ממאמריו

לטיף דורי, העלאת רמתם החינוכית של עדות המזרח - משימה לאומית, על המשמר, 22 ביולי 1962
לטיף דורי, פצועי כפר-קאסם רעבים ללחם, על המשמר, 21 בינואר 1957
לטיף דורי, המושל הצבאי בתיכון ממשיך באמצעי לחץ, על המשמר, 23 באוגוסט 1956
לטיף דורי, סכנת רעב מאיימת על משפחות הבדוים בנגב, על המשמר, 7 בדצמבר 1956
הערות שוליים

1 2 3   עופר אדרת, חשף את טבח כפר קאסם: מת לטיף דורי, המפ"מניק האחרון, באתר הארץ, 7 ביולי 2023
↑  נוער שומרי מחירייה לנח"ל, על המשמר, 3 בינואר 1955
↑  כנס הנוער הערבי-החלוצי קורא לאחוות-עמים ולשלום, על המשמר, 4 בדצמבר 1955
↑  תום שגב, מצעד הפרוטות, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2007
↑  תום שגב, בחזרה לכפר קאסם, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2006
↑  משמעות המילה "צַוּת" בערבית היא קול
↑  מנחם רהט ושפי גבאי, "בארוחת הערב נפלו המחיצות והתנהל דיאלוג אמיתי עם אש"ף, מעריב, 7 בנובמבר 1986
↑  ת"פ (רמלה) 76/87 מדינת ישראל נגד לטיף דורי ואחרים, ניתן ב-2 ביוני 1988
↑  ע"פ 621/88 אליעזר פיילר ואחרים נ' מדינת ישראל, פ"ד מז(3) 112, ניתן ב-21 ביוני 1993
↑  לטיף דורי עוזב את מרץ לאחר יותר מחמישים שנות פעילות, באתר רשויות – הפורטל הישראלי לרשויות מקומיות, ‏11 בינואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334284105171  VIAF: 327149366331485601680   WorldCat (עם VIAF): 327149366331485601680
צרצריים

| צרצריים |
| --- | --- |
 נקבת צרצר השייכת למין Gryllus campestris
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: חגבאים
תת־סדרה:: Ensifera
משפחה:: צרצריים
שם מדעי
 Gryllidae ‏לייכרטינג, 1781

צרצר השדה
צִרְצָרִיּים (שם מדעי: Gryllidae; שם תלמודי: צַרְצוּר) היא משפחת חרקים נפוצה מסדרת החגבאים.
אטימולוגיה

שמו העברי של הצרצר ניתן לו, ככל הנראה כתַּצְלִיל, כחיקוי לצליל הצרצור שמשמיע הזכר על ידי חיכוך כנפיו הקדמיות זו בזו. גם בשפות ארמית גלילית, סורית, ערבית ואכדית ניתנו לחרק שמות הקרובים בצלילם למילה "צרצר". מקובל לייחס את שמו של שרץ העוף המקראי, צְלָצַל, לשם שנגזר מהמילה "צרצר". ההגייה התקנית של המילה היא צְרָצַר, ובריבוי צִרְצָרִים (במשקל סְמָדַר-סִמְדרים).
מאפיינים

גופו של הצרצר גלילי ושטוח. צבעו שחור או חום, ורגליו האחוריות מותאמות לקפיצה לגובה (ולא לתעופה). 
אורכו נע בין 3 מ"מ ל־50 מ"מ. בקצה בטנו זיזים שעירים וכנפיו הקדמיות קצרות. הנקבות מצוידות בקנה-הטלה ארוך ודמוי מחט המשמש להחדרת הביצים לקרקע או לנקרות עצים.
הצרצר ניזון מן החי ומן הרקב, וחי בגומות או בסבך צמחייה.
מבחינים בין שני סוגי צִרצורים:
צרצור הקריאה - נשמע למרחקים ונועד למשיכת הנקבה ולהרחקת זכרים אחרים.
צרצור חיזור - צרצור חלש המושמע כאשר נקבת הצרצר קרובה.
את הצרצור הייחודי יכול להשמיע רק הצרצר הזכר. הוא עושה זאת על ידי חיכוך כנפיו הקדמיות זו בזו. תדירות הצרצור תלויה במין הצרצר ובטמפרטורת הסביבה. לרוב תדירות הצרצור גדלה עם עליית הטמפרטורה, כך שבטמפרטורה של 13 מעלות צלזיוס, לדוגמה, מושמעים בממוצע 60 צרצורים לדקה. ניתן לחשב את תדירות הצרצור על ידי חוק דולבר.
צרצרים שומעים בעזרת איבר הנמצא מתחת למפרק האמצעי (מרפק) של רגליהם הקדמיות.
בעולם ידועים כ-900 מיני צרצרים. בישראל נפוצים כ-30 סוגי צרצרים, ובהם צרצר דו-כתמי ("צרצר השדה") וצרצר הבית.
חוקרים ישראלים קבעו כי תאורה מלאכותית משבשת את מחזור הצרצור של הצרצרים גם בטבע.
ראו גם

קרב צרצרים
הערות שוליים

↑  הוכח רשמית: תאורה מלאכותית משבשת את מחזור הצרצור של הצרצרים גם בטבע | הפקולטה למדעי החיים ע"ש ג'ורג' ס. וייז | אוניברסיטת תל אביב (tau.ac.il)
↑  הפקולטה למדעי החיים, הוכח רשמית: תאורה מלאכותית משבשת את מחזור הצרצור של הצרצרים גם בטבע, באתר אוניברסיטת תל אביב, ‏20 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533422505171  LCCN: sh85033988  NDL: 00566638  NKC: ph516997
תינוקות במים

| --- | --- |

 בימוי:  וילפרד ג'קסון
 הופק בידי:  וולט דיסני 
 תסריט:  ויליאם קוטרל 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני וולט דיסני
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 הקרנת בכורה:  11 במאי 1935
 משך הקרנה:  8:17 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קצר, סרט הנפשה
 סרט קודם:  החתלתול השודד
 סרט הבא:  קרנבל העוגיות
 דף הסרט ב־IMDb
 
תינוקות במים (באנגלית: Water Babies) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות", אשר הופץ ב-11 במאי 1935 על ידי יונייטד ארטיסטס. הסרט בוים על ידי וילפרד ג'קסון והוא כולל תינוקות עירומים שמשחקים בתוך ומחוץ למים. התינוקות כולם זהים לחלוטין מלבד צבע השיער שלהם. מאוחר יותר הופצה גרסה ערוכה של הסרט.
שלוש שנים לאחר צאתו של הסרט ב-1938 יצא סרט המשך קצר, בשם "תינוקות הים".
עלילה

הסרט מתחיל עם כמה חבצלות מים שנפתחות וחושפות תינוקות מים שישנים בכל אחת מהן. התינוקות מתעוררים מייד ומזנקים למים, למעט תינוק אחד סרבן וג'ינג'י. בעוד התינוקות משחקים מוטבע התינוק הג'ינג'י שוב ושוב על ידי שניים אחרים. לבסוף הוא עולה מלמטה ראשון ושני התינוקות האחרים מכים אותו בחזרה מתחת למים. לקול תרועת חצוצרה רוכבים התינוקות כולם על ברבורים, דגים או סירות עלים אל החוף, שם הם מתנדנדים על גפנים ומשחקים עם בעלי חיים. לבסוף נוסעים התינוקות חזרה לחבצלות שלהם והולכים לישון.
מדיה ביתית

הסרט הופץ ב-4 בדצמבר 2001, באוצרות וולט דיסני: סימפוניות טיפשיות - הקלאסיקות המוזיקליות המצוירות ההיסטוריות.
הערות שוליים

↑  Silly Symphony Water Babies Released, D23, ‏11 במאי 1935
אפרים דוידי

ערך זה עוסק בהיסטוריון. אם התכוונתם לכדורגלן, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  3 במרץ 1954 (בן 71) לה פלאטה, ארגנטינה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה  אוניברסיטת גטבורג  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  דבר, הגדה השמאלית 
 
אפרים דוידי (נולד ב-3 במרץ 1954) הוא עמית הוראה להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, עיתונאי ופעיל שמאל ישראלי. משמש כעורך הראשי של השבועון "זו הדרך", כתב העת של המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י).
ביוגרפיה

נולד בעיר לה פלאטה שבארגנטינה, שם גדל. בשנים 1973 עד 1974 למד באוניברסיטת לה פלאטה שבארגנטינה. בשנת 1975 עלה לארץ ומשנה זו ועד 1979 למד לתואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ובהיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה, בשנת 1999 קיבל תואר שני מהמחלקה ללימודי שלום ופיתוח שבאוניברסיטת גטבורג שבשוודיה.
בשנים 2001 עד 2005 כתב את עבודת הדוקטורט שלו בבית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב במכון להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית בהנחייתו של פרופסור רענן ריין. נושא הדיסרטציה היה: "הון, עבודה ושלטון - עשור בתולדות תנועת הפועלים בארגנטינה 1976 - 1966" (מחקרו פורסם בשנת 2008 בהוצאת רסלינג). בשנים 2005 עד 2006 השלים סמינר פוסט-דוקטורנטים בין-אוניברסיטאי באוניברסיטת בן-גוריון.
דוידי שימש במשך שנים רבות ככתב של העיתון "דבר". היה יושב ראש ועד העיתונאים של העיתון "דבר" וחבר הנהלת האגוד הארצי של העיתונאים. בשנים 1994–1996 ניסה להפוך את "דבר" לקואופרטיב, מול איומי ההסתדרות לסגור אותו. מ-1995 הנהיג קבוצת עיתונאים שניהלו בפועל את העיתון עד לסגירתו ביוני 1996.
בשנת 2003 נמנה אפרים דוידי עם מייסדי המכללה החברתית כלכלית, היה מנהלה הראשון ומשנת 2005 כיהן כמנהלה האקדמי, בשנת 2011 סיים את תפקידו.
דוידי הוא חבר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הישראלית. בין השנים 2002 עד 2007 כיהן כחבר הנהגת ההסתדרות מטעם סיעת חד"ש, וכן הוצב ברשימתה של חד"ש לכנסת השש עשרה, לכנסת השבע עשרה ולכנסת השמונה עשרה (במקומות 41,35 ו-84 בהתאמה).
הוא נמנה עם מייסדי האתר הגדה השמאלית, אחד האתרים המרכזיים בשמאל הרדיקלי בישראל. דוידי תומך בחרם של הפלסטינים על תוצרת ההתנחלויות תוך התעלמות מהסכמי פריז. הוא גם קרא לממשלת ישראל לפצות את העובדים הפלסטיניים בעזה בעקבות ההתנתקות, ולא רק את המתנחלים שפונו מבתיהם.
דוידי כותב ומרצה בנושאי גלובליזציה, קפיטליזם, החברה הישראלית, המזרח התיכון, ותנועות חברתיות באמריקה הלטינית. בשנים האחרונות הוא עוסק בחקר השלכות הגלובליזציה על החברה הישראלית בכלל ועל העובדים בפרט, וכיצד הגלובליזציה מעצבת יחסים חברתיים ומעמיקה את הקשר בין הון לשלטון.
בשנים 2005–2007 שימש אפרים דוידי כעמית מחקר במכון ללימודים בינלאומיים ואזוריים ע"ש ס' דניאל אברהם שבאוניברסיטת תל אביב וכיהן כעמית הוראה  באוניברסיטת בן-גוריון.
בשנת 2012 מונה להחליף את תמר גוז'נסקי בתפקיד העורך הראשי של השבועון "זו הדרך", כתב העת של המפלגה הקומוניסטית הישראלית. הוא משמש בתפקיד זה עד היום.
בבחירות לכנסת ה-24 הוצב במקום ה-28 ברשימה המשותפת.
כיום (2022) משמש כמרצה בבית הספר להיסטוריה ומלמד בתוכנית הרב-תחומית למדעי הרוח אוניברסיטת תל אביב.
ספריו

המדריך לניהול משא ומתן על תנאי עבודה ושכר. תל אביב: הוצאת ועדים, 1995.
בחזרה אל מרקס - אסופת מאמרים/ אפרים דוידי, חגי פורשנר, גדעון פרויידנטל, בנימין כהן, משה צוקרמן, ראובן קמינר ויוסי כותן (עורכים). תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001.
אנטי גלובליזציה - ביקורת הקפיטליזם העכשווי/ אפרים דוידי (עורך). תל אביב: הוצאת רסלינג, 2003.
תקשורת עם התקשורת - מדריך מעשי לפעילי ארגונים לשינוי חברתי/ אפרים דוידי, רולי רוזן ומרזוק חלבי. ירושלים: הוצאת שתיל, 2003.
צ'ה גווארה - סיפורו של מהפכן. תל אביב: הוצאת רסלינג, 2004.
עבודה, הון ושלטון - עשור בתולדות תנועת הפועלים בארגנטינה 1976 - 1966. תל אביב: הוצאת רסלינג, 2008.
מדריך האינטרנט לשינוי חברתי. הוצאת שתיל, ירושלים. (עומד לראות אור).