stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספרד באירוויזיון 2024
באירוויזיון

מסיאל (מימין), נציגת ספרד לאירוויזיון 1968. היא דורגה במקום הראשון. צ'אנל (משמאל), נציג ספרד לאירוויזיון 2022. היא דורגה במקום השלישי. יחד נבחרו להופיע בסרטון הגלויה של ספרד באירוויזיון 2024.
על פי חוקי האירוויזיון נדרשות כל האומות, למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים על בסיס דפוסי הצבעה דומים וקשרים גאופוליטיים משותפים, על מנת להפחית את הסיכוי לתיאום הצבעות על רקע זה. ב-28 בינואר 2024 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. ‌כיוון שספרד חלק מחמש המדינות הגדולות, היא העפילה לגמר אוטומטית. עם זאת, היא הצביעה בחצי הגמר השני.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2024 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. בפעם הראשונה באירוויזיון הוחלט כי חברות חמש המדינות הגדולות והמדינה המארחת יופיעו גם הן בחצאי הגמר בהן מצביעות. ספרד הופיעה בחצי הגמר השני ששודר ב-9 במאי אחרי לטביה ולפני סן מרינו.
בספרד, TVE שידרה את חצי הגמר הראשון של התחרות ב-La 2 ואת חצי הגמר השני ואת הגמר ב-La 1 (אנ') ובערוץ ה-Ultra HDTV שלה La 1 UHD.
ה"גלויות" הן קטעי וידאו קצרים בני 40 שניות, שמוקרנים במהלך שידור הטלוויזיה ותכליתם לאפשר מעבר חלק ככל הניתן בין שיר לשיר בעיצובה השונה של הבמה. לקראת אירוויזיון 2024 הוחלט כי נושא ה"גלויות" השנתי יהיה שני שירי עבר מכל מדינה. לאחר הקרנת שני השירים הנבחרים הוצג וידאו קצר על הנציג העכשווי של אותה המדינה, שצולם על ידו במצב סלפי. ספרד בחרה להציג את מסיאל, נציגת ספרד לאירוויזיון 1968, שדורגה במקום הראשון, ואת צ'אנל, נציגת המדינה לאירוויזיון 2022, שדורגה במקום השלישי.
באירוויזיון > חצי גמר

נבולוסה השתתפו בחזרות טכניות למופע ב-2 וב-4 במאי, ולאחר מכן בשלוש חזרות גנרליות ב-8 וב-9 במאי.
הביצוע שלהם ל-"Zorra" בוים על ידי ישראל רייס וחואן סבסטיאן דומינגז, וכוראגרף על ידי ורו מחייה, כאשר זמרת הליווי כרמן דיאז והרקדנים סזאר לוזן פריו ואיוסו מרטינס מצטרפים לצמד על הבמה. מייקל קוסטלו עיצב את התלבושת של הזמרת מרי בס, שבמרכזה מחוך ויניל שחור עם אבני חן, שנועדה לעורר דומינטריקס; דומינגז יצר את שאר התלבושות, שכוללות תלבושות לרקדנים, שהוסרו בשלב מסוים כדי לחשוף מגפיים גבוהים וגם מחוך. הבמה כוללת ספה ומנורות, שנועדו לשחזר "אווירת קברט", כמו גם שימוש בעשן בהתחלה ובפירוטכניקה בסוף. ברקע נראים התמונה של ונוס ממילו, המייצגת את התגלמות הנשיות הקלאסית; מנעול אדום, המסמל את המעבר לחברה משוחררת; ורקע לד בהשראת התפאורה של הסרט "מטרופוליס" משנת 1927, אמור להעניק לבמה "מראה רטרו-עתידני" ולהוות התייחסות לעיר בנידורם.
הופעתה של נבולוסה התרחשה על במה בצבע שחור ולבן. לאורך כל ההופעה היא לוותה בשני רקדנים, במתופף ובקלידן. בפרד הופיעה בחצי הגמר כמתחרה שלא מן המניין, והיא העפילה לגמר אוטומטית.
באירוויזיון > גמר

ב-4 במאי 2024 נערכה הגרלה כדי לקבוע באיזו מחצית מהגמר תופיע כל מדינה ב"חמש הגדולות". ספרד הוגרלה להופיע בהתאם לבחירת ההפקה. ב-10 במאי פורסם סדר ההופעות המדויק של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. ספרד שובצה כהופעה השמינית, אחרי ליטא ולפני אסטוניה. לקראת המופע, השתתפו נבולוסה בחזרות הגנרליות למופע הגמר, ב-10 וב-11 במאי, כולל גמר חבר השופטים, שבו דירגו השופטים המקצועיים את כל השירים. ספרד הגיעה למקום ה-22 עם 30 נקודות; 19 נקודות מהשופטים, ו-11 נקודות מהקהל.
באירוויזיון > הצבעה

במהלך שלושת המופעים העניקה כל מדינה שני סטים של הצבעה (הקהל והשופטים של אותה המדינה). מספר הנקודות ששתי הקבוצות יכולות להעניק נע בין 1–8, 10 ו-12 נקודות. ההרכב המדויק של חבר השופטים הלאומי ופירוט הנקודות שלהם ושל הקהל של כל מדינה פורסמו לאחר הגמר. חבר השופטים הספרדי הורכב מפדרו הרננדז הררה, חואן מנואל פינזאס סואירו, איירין גארידו פסקואל, רוזה מריה קומין ורוזה מריה קומין.
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי ספרד > חצי הגמר

| קהל> ציון | קהל> מדינות |
| --- | --- |
12 נקודות:  ישראל
10 נקודות:  סן מרינו
8 נקודות:  הולנד
7 נקודות:  ארמניה
6 נקודות:  לטביה
5 נקודות:  יוון
4 נקודות:  שווייץ
3 נקודות:  אוסטריה
2 נקודות:  צ'כיה
נקודה אחת:  גאורגיה
סך הכל: 10 מדינות
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי ספרד > חצי הגמר > תוצאות הצבעה מפורטות

החל מאירוויזיון 2023 המדינות העולות מחצאי הגמר אל הגמר נקבעות רק על בסיס הצבעות הקהל. נוסף על כך, משנה זו, קהל במדינות אשר לא משתתפות בתחרות יכול אף הוא להצביע. כל ההצבעות של המדינות האחרות אשר לא משתתפות מחוברות יחד לסל הצבעות נוסף של 1–8, 10 ו-12 נקודות ונקרא הצבעות שאר העולם.
| סדר | מדינה | קהל> מיקום | קהל> נקודות | קהל>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 01 |  מלטה | 14 |  |  |
| 02 |  אלבניה | 16 |  |  |
| 03 |  יוון | 6 | 5 |  |
| 04 |  שווייץ | 7 | 4 |  |
| 05 |  צ'כיה | 9 | 2 |  |
| 06 |  אוסטריה | 8 | 3 |  |
| 07 |  דנמרק | 15 |  |  |
| 08 |  ארמניה | 4 | 7 |  |
| 09 |  לטביה | 5 | 6 |  |
| 10 |  סן מרינו | 2 | 10 |  |
| 11 |  גאורגיה | 10 | 1 |  |
| 12 |  בלגיה | 12 |  |  |
| 13 |  אסטוניה | 11 |  |  |
| 14 |  ישראל | 1 | 12 |  |
| 15 |  נורווגיה | 13 |  |  |
| 16 |  הולנד | 3 | 8 |  |
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי ספרד > גמר > תוצאות הצבעה מפורטות

צוותי השיפוט בתחרות מונים חמישה אנשי מקצוע בתעשיית המוזיקה, אזרחי המדינה אותה הם מייצגים. שמותיהם פורסמו לפני התחרות בשם השקיפות. כל צוות שיפוט דירג את 26 השירים שהתחרו בגמר על פי יכולות ווקאליות, ההופעה על הבמה, הרכב השיר ומקוריותו. בנוסף, נאסר על כל שופט להיות קשור בצורה כלשהי עם אחד האמנים המתחרים. הדירוגים האישיים של כל שופט וכן תוצאות הצבעות הקהל פורסמו זמן קצר לאחר מכן.
| סדר | מדינה | שופטים> שופט 1 | שופטים> שופט 2 | שופטים> שופט 3 | שופטים> שופט 4 | שופטים> שופט 5 | שופטים> דירוג | שופטים> נקודות | קהל> דירוג | קהל> נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 01 |  שוודיה | 16 | 3 | 5 | 1 | 21 | 3 | 8 | 18 |  |
| 02 |  אוקראינה | 12 | 12 | 20 | 24 | 19 | 22 |  | 2 | 10 |
| 03 |  גרמניה | 2 | 15 | 12 | 16 | 3 | 6 | 5 | 19 |  |
| 04 |  לוקסמבורג | 7 | 11 | 15 | 20 | 9 | 14 |  | 14 |  |
| 05 |  הולנד | 19 | 23 | 19 | 11 | 5 | 16 |  | N/A |  |
| 06 |  ישראל | 3 | 25 | 21 | 25 | 25 | 15 |  | 1 | 12 |
| 07 |  ליטא | 21 | 18 | 8 | 5 | 16 | 13 |  | 10 | 1 |
| 08 |  ספרד |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 09 |  אסטוניה | 25 | 24 | 25 | 22 | 15 | 24 |  | 21 |  |
| 10 |  אירלנד | 11 | 4 | 4 | 3 | 2 | 2 | 10 | 4 | 7 |
| 11 |  לטביה | 1 | 19 | 7 | 17 | 7 | 7 | 4 | 15 |  |
| 12 |  יוון | 17 | 14 | 22 | 12 | 17 | 21 |  | 9 | 2 |
| 13 |  הממלכה המאוחדת | 13 | 10 | 9 | 4 | 8 | 9 | 2 | 16 |  |
| 14 |  נורווגיה | 24 | 17 | 23 | 21 | 24 | 25 |  | 22 |  |
| 15 |  איטליה | 10 | 8 | 6 | 10 | 10 | 10 | 1 | 7 | 4 |
| 16 |  סרביה | 15 | 20 | 14 | 14 | 14 | 20 |  | 23 |  |
| 17 |  פינלנד | 22 | 2 | 24 | 15 | 11 | 11 |  | 12 |  |
| 18 |  פורטוגל | 14 | 21 | 3 | 7 | 6 | 8 | 3 | 11 |  |
| 19 |  ארמניה | 20 | 7 | 18 | 9 | 22 | 18 |  | 8 | 3 |
| 20 |  קפריסין | 9 | 6 | 11 | 8 | 23 | 12 |  | 20 |  |
| 21 |  שווייץ | 5 | 5 | 1 | 2 | 1 | 1 | 12 | 5 | 6 |
| 22 |  סלובניה | 23 | 13 | 16 | 19 | 13 | 23 |  | 24 |  |
| 23 |  קרואטיה | 18 | 9 | 10 | 23 | 20 | 19 |  | 3 | 8 |
| 24 |  גאורגיה | 6 | 16 | 17 | 18 | 12 | 17 |  | 17 |  |
| 25 |  צרפת | 4 | 22 | 2 | 13 | 4 | 4 | 7 | 6 | 5 |
| 26 |  אוסטריה | 8 | 1 | 13 | 6 | 18 | 5 | 6 | 13 |  |
↑  הולנד נפסלה כמה שעות לפני הגמר.
ויליאם קלדר

ויליאם מוסגרייב קלדר הראשון (באנגלית: William Musgrave Calder I‏; 3 במרץ 1869 – 3 במרץ 1945) היה פוליטיקאי ואדריכל אמריקאי שכיהן כחבר בשני הבתים של הקונגרס של ארצות הברית מניו יורק.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

קלדר נולד בברוקלין ב-3 במרץ 1869, לסוזן קלדר (לבית ריאן) ואלכסנדר ג'י קלדר, נגר וקבלן בניין. הוא החל לעבוד כנגר והשתתף בשיעורי לילה בקופר יוניון.
ביוגרפיה > קריירה

קלדר נכנס לעסקים כבנאי ואדריכל, בעיקר בשכונות פארק סלופ ופלטבוש בברוקלין. בתפקיד זה הוא פיתח את "בית קלדר", מבנה דו משפחתי דו משפחתי שאומץ רבות ברובע האחרון.
הוא שימש כנציב הבנייה של רובע ברוקלין בין השנים 1902 ל-1903. הוא ייצג את ניו יורק כרפובליקני בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-1905 עד 1915. ב-1914 הוא הפסיד בפריימריז הרפובליקני לסנאט של ארצות הברית לג'יימס וולקוט וודסוורת' הבן. ב-1916 הוא ניצח בפריימריז הרפובליקני, כשהוא ניצח את רוברט בייקון, ונבחר לסנאט על פני יו"ר הוועדה הלאומית הדמוקרטית, ויליאם פ. מקומבס בבחירות הכלליות. הוא כיהן קדנציה אחת, מ-1917 עד 1923. במהלך כהונתו, הוא נודע בתור נותן החסות של חוק השעון הסטנדרטי ב-1918 (הידוע גם בשם Calder Act), החוק האמריקני הראשון המיישם זמן סטנדרטי ושעון קיץ בארצות הברית. בשנת 1922, הוא הובס בניסיון לבחירה מחדש על ידי הדמוקרטי רויאל ס. קופלנד. לאחר שעזב את הקונגרס המשיך להיות פעיל במסחר בבניין ובמוסדות פיננסיים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1893, הוא התחתן עם קתרין א. הארלו. ילדיו היו אלסי קלדר, שנישאה לאדמירל משנה רוברט ק. לי, וויליאם מ. קלדר השני. הוא נפטר בברוקלין ב-3 במרץ 1945, שהיה יום הולדתו ה-76.
מורשת

המסמכים שלו מוחזקים במספר ארכיונים, כולל: הספרייה הנשיאותית של הרברט הובר; החברה ההיסטורית של ניו יורק; ואוניברסיטת ייל. נכדו, ויליאם מוסגרייב קלדר השלישי, היה פרופסור אמריטוס לקלאסיקות באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
הערות שוליים

1 2  "W. M. Calder Dies. U.S. Ex-Senator, 76. Leader in Republican Politics Served in 1917-1923. Was Representative 10 Years. Erected More Than 3,500 Homes. Host to Sunday School Union 22 Years". New York Times. 4 במרץ 1945. נבדק ב-2010-11-17. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "A. G. Calder Is Dead. Farther of the Former Senator Was 85 and a Retired Builder". New York Times. 6 במרץ 1927. נבדק ב-2010-11-17. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "ERECTS FLATBUSH HOUSES; W.M. Calder Completes 6 Homes Near Avenue U". The New York Times.
↑  William M. Calder 111 אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2023055365  SNAC: w64j0w0b  US Congress: C000025  VIAF: 12169629613782862793   WorldCat (עם VIAF): 12169629613782862793
האנדרטה לחללי נשר במערכות ישראל

| --- | --- |
מבנה האנדרטה לחללי מערכות ישראל של בני נשר מימין, משמאל קיר ההנצחה עליו מופיעים שמות החללים. ברקע מגדלי שכונת רמות יצחק, אפריל 2022, לאחר שדרוג האנדרטה
מבנה האנדרטה לחללי מערכות ישראל של בני נשר מימין, משמאל קיר ההנצחה עליו מופיעים שמות החללים. ברקע מגדלי שכונת רמות יצחק, אפריל 2022, לאחר שדרוג האנדרטה
 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה, פסל 
 שימוש:  הנצחת חללי מערכות ישראל בני נשר
 כתובת:  רחוב החלוצים 1 גבעת נשר
 מיקום:   נשר
 מדינה:  ישראל ישראל
 בעלים:  עיריית נשר
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1950 – דצמבר 1950
 יוצר:  מיכאל קארה 
 אדריכל:  יוחנן רטנר, אמן: מיכאל קארה  מהנדס: בלה שניטלנדר
 מידות
 גובה:  גובה המגדל מהבסיס 7.8 מ',  גובה מרבי של מבנה האודיטוריום המשופע הוא 5.6 מ' מטר
 שטח:  שטח מבנה מקורי 38 מ"ר.   שטח לאחר תוספות 2013 הוא 72 מ"ר
 קומות:  1
 
 קואורדינטות:  32°45′46″N 35°02′47″E﻿ / ﻿32.762846119026°N 35.046257972717°E﻿ / 32.762846119026; 35.046257972717
 he
 
בניית האנדרטה ב-1950. על המבנה יהודה רוט ואחותו שולה, ילדיו של יצחק רוט
מראה פנימי של המבנה הראשון שהיה עד 2013. הבימה הקטנה נהרסה, ולוח ההנצחה לחללי מלחמת העצמאות הוסר
ציור הקיר של האמן מיכאל קארה במבנה הראשון שנהרס ביחד עם הקיר במסגרת השינויים שנעשו במבנה ב-2013
מראה פנימי של המבנה המערבי שהוקם ב-1956 ונהרס ב-2013
מבנה האנדרטה ב-1968 עם בריכת דגי הנוי ברחבה
הקמת היצירה "הנשר החלול", 25 בנובמבר 2021
מבנה האנדרטה לחללי מערכות ישראל של בני נשר, כפי שנראה בין השנים 2015 ועד נובמבר 2021, מועד בו החל שדרוג קיר ההנצחה החיצוני. צולם בספטמבר 2021
האנדרטה לחללי נשר במערכות ישראל הוקמה בשנת 1950 בפסגת "גבעת נשר", כאתר הנצחה לחללים מבני נשר וממקומות נוספים שנהרגו במערכות ישראל. האנדרטה ניצבת על עמדה מבוצרת שהוקמה בראש הגבעה לפני מלחמת העצמאות. עמדה זו נועדה להגן על תושבי השכונה מפני פורעים מבין תושבי בלד א-שייח' שהיו עולים מעת לעת לראש הגבעה דרך ואדי נשר ויורים משם על בתיהם של תושבי השכונה שהתגוררו במורד הגבעה.
האנדרטה הוקמה ביוזמתם של חברי ועדת הביטחון של ההגנה בנשר ובמימון בית החרושת "נשר". התכנון והביצוע הופקדו בידי מהנדס בית החרושת נשר, בלה שניטלנדר, פרופסור יוחנן רטנר והאמן מיכאל קארה.
אתר ההנצחה מוקף בגן ציבורי המשתרע על שטח של 7.5 דונם. הוא כולל רחבת התכנסויות גדולה, מגרש משחקים וגן פסלים.
היסטוריה

האנדרטה לחללי נשר במערכות ישראל היא מהאנדרטאות הראשונות שהוקמו בישראל לאחר מלחמת העצמאות. מיקומה לא נבחר בכדי: היא הוצבה בפסגת גבעת נשר, במקום שבו הוקמה לפני מלחמת העצמאות עמדה מבוצרת מבטון שנועדה להגן על תושבי השכונה מפני מסתננים ערבים מבלד א-שייח'. המסתננים הללו התגנבו דרך ערוץ נחל נשר, לראש הגבעה, שבאותה העת לא הייתה מיושבת, ומשם ירו על בתיהם של התושבים היהודים שהתגוררו במורד הגבעה בצידה המזרחי.
הקמתה של האנדרטה נעשתה במקביל לבניית שכונת גבעת נשר, שהחלה בשנת 1949. טקס הנחת אבן הפינה לגבעת נשר נערך ב-13 בדצמבר 1948 ואילו האנדרטה נחנכה בדצמבר 1950 (כסלו תשי"א).
מונצחים באנדרטה גם חנן זלינגר שעל שמו נקראת שכונת תל חנן, חיים בן דור שעל שמו נקראת שכונת בן דור ועמוס גלילי שעל שמו נקראת שכונת גבעת עמוס, כולן שכונות בעיר נשר. זלינגר, בן-דור וגלילי נהרגו ב-1 בינואר 1948 בפעולת התגמול שנערכה לאחר הטבח שהתבצע בבתי הזיקוק, על ידי פורעים שהגיעו מהכפרים הערביים בלד א-שייח' וחוואסה. פעולת התגמול שנערכה בעקבות הטבח התבצעה באמצעות ארבע פלוגות. שתיים מהן, פלוגה 13 של גדוד 21 מחטיבת כרמלי שהגיעה מיגור ופלוגה מהפלמ"ח, תקפו את בלד א-שייח', ואילו שתי הפלוגות הנוספות שהגיעו מאחוזה תקפו את חוואסה. בנוסף מונצחים באנדרטה 39 הנספים שנרצחו במהלך טבח בתי הזיקוק.
כחלק ממורשת הזיכרון של חללי נשר, העניקה מועצת נשר בשנת 1955 מלגה "לזכר חללי נשר" בסכום של 300 ל"י ל"סטודנט נזקק" מבני נשר הלומד בטכניון.
סביבת האנדרטה

בשנת 1956 נחנך ליד האנדרטה מגרש משחקים שנועד לשמש את ילדי השכונה. המגרש נחנך בטקס שהתקיים בחנוכה בהשתתפות אמו של יעקב שקולניק, שנהרג במלחמת העצמאות בקרב על חיפה. בשנותיה הראשונות של השכונה נבנתה בצמוד למגרש המשחקים בריכת מים, שבדומה למגרש משרתת את תושבי השכונה עד היום.
שטח הגבעה סביב האנדרטה היה חשוף. בט"ו בשבט שחל בפברואר 1949, שלושה חודשים לאחר הנחת אבן הפינה להקמת השכונה, ניטעו בשטח החשוף של הגבעה 30 עצי זית על ידי ההורים השכולים. בנטיעות השתתפו הורים ותלמידים משכונת נשר הוותיקה ומתל חנן, שלקחו אף הם חלק בנטיעות. סביב האנדרטה ובמורד הגבעה הוקם גן ציבורי הנקרא על שמו של יצחק רוט, יושב ראש ועד שכונת נשר בשנים 1943–1950, כאחד ממייסדי שכונת גבעת נשר ב-1949, וכראש המועצה השני של נשר בשנים 1957–1972. לוח ההנצחה הראשון המציין את שם הגן נעלם עם השנים, ובשנת 2021 הונח לוח חדש המציין את שמו של הגן ליד המדרגות העולות מרחוב החלוצים לאנדרטה.
ב-1991 עבר שטח הגן סביב מבנה האנדרטה שדרוג שכלל יישור והסדרת השטח, הוספת אדמת גן, שיפוץ מתקנים וריצוף רחבת ההנצחה ושבילי ההליכה. בשנת 1998, לרגל יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל באותה שנה, תרמה הפסלת עליזה פרקש לגן הציבורי גן פסלים ובו ארבעה פסלי נשים, פרי עבודתה. בין השנים 2013–2018 נותצו ראשי הפסלים על ידי משחיתים. בשנת 2021 מימנה לקראת יום הזיכרון, עיריית נשר את שיקום הפסלים על ידי פרקש, והוסיפה מצלמות אבטחה במקום.
חללי מערכות ישראל המונצחים באנדרטה בנשר

חלק מחללי מלחמת העצמאות שגרו בנשר אינם מונצחים באנדרטה. בספר "בני נשר" המנציח 30 חללי מלחמת העצמאות מנשר, שערך אברהם ברוידס, מופיעים שמותיהם של עשרה חללים שהגיעו ל"מעון עולים בנשר" שהוקם באוגוסט 1947 ביוזמתם של מרים רוגוז'יק וחיים שלח מנשר. המקום הוקם בחסותה של מועצת פועלי נשר בבנייני המחנה של הצבא הבריטי ששכן על הגבעה שהיום נקראת גבעת העמדות ממזרח לכביש 7212 ומול הגבעה ממערב לכביש זה (היום בשטח בית הספר היסודי בית יהושע). רוב העולים שם היו מעפילים. ב-8 במרץ 1948 התגייסו כ-80 מעולי המעון. עשרה מתוכם נהרגו בקרבות מלחמת העצמאות.
בלוח ההנצחה לחללי מלחמת העצמאות שהוכנס למבנה האנדרטה עם הקמתו, מופיעים 25 שמות של חללי מלחמת העצמאות. חללים שגדלו בנשר וחללים ממעון עולים נשר.
| טבלת חללי מערכות ישראל המונצחים באנדרטה בנשר> מספר | טבלת חללי מערכות ישראל המונצחים באנדרטה בנשר> דרגה ושם חלל | טבלת חללי מערכות ישראל המונצחים באנדרטה בנשר> תאריך נפילה עברי | טבלת חללי מערכות ישראל המונצחים באנדרטה בנשר> תאריך נפילה לועזי | טבלת חללי מערכות ישראל המונצחים באנדרטה בנשר> מידע על החלל ומקום נפילה או קרב | טבלת חללי מערכות ישראל המונצחים באנדרטה בנשר> הנצחה נוספת בולטת בנשר ובמדינת ישראל | טבלת חללי מערכות ישראל המונצחים באנדרטה בנשר>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
חללי מערכות ישראל המונצחים באנדרטה בנשר > ל"ט חללי טבח בתי הזיקוק

ב-30 בדצמבר 1947 (י"ז בטבת תש"ח) אירע טבח בתי הזיקוק במפרץ חיפה. בטבח, שהתחולל בעקבות התקפה של האצ"ל בה נהרגו שישה פועלים ערבים, נהרגו 39 יהודים שעבדו במקום. בעקבות הטבח יצאו כוחות של הפלמ"ח וגדוד 21 מחטיבת כרמלי לפעולת תגמול בכפרים בלד א-שייח' וחוואסה שתושביו ביצעו את הטבח. בפעולה זאת נהרגו חנן זלינגר, חיים בן דור ועמוס גלילי המונצחים בנשר. ב-2015 הוספו שמות ההרוגים בטבח בתי הזיקוק לאנדרטה בעיר נשר.
| טבלת ל"ט חללי טבח בתי הזיקוק המונצחים באנדרטה בנשר> מספר | טבלת ל"ט חללי טבח בתי הזיקוק המונצחים באנדרטה בנשר> דרגה | טבלת ל"ט חללי טבח בתי הזיקוק המונצחים באנדרטה בנשר> שם חלל | טבלת ל"ט חללי טבח בתי הזיקוק המונצחים באנדרטה בנשר> הערות | טבלת ל"ט חללי טבח בתי הזיקוק המונצחים באנדרטה בנשר>  | טבלת ל"ט חללי טבח בתי הזיקוק המונצחים באנדרטה בנשר>  | טבלת ל"ט חללי טבח בתי הזיקוק המונצחים באנדרטה בנשר>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 | טוראי | מרסל אלבלה |  |  |  |  |
| 2 | טוראי | פרץ בן זהב | באתר יזכור |  |  |  |
| 3 |  | בנימין ברלי |  |  |  |  |
| 4 |  | יוסף ברנסון |  |  |  |  |
| 5 |  | אביגדור גולדפינגר |  |  |  |  |
| 6 |  | הרברט גולדשטיין |  |  |  |  |
| 7 | טוראי | יהונתן (יוני) גור אריה ליבנוירט | באתר יזכור |  |  |  |
| 8 |  | חיים קרל גריינר |  |  |  |  |
| 9 |  | נחום הולין |  |  |  |  |
| 10 |  | קרל (קרלי) הינדלס |  |  |  |  |
| 11 |  | אברהם הרמן |  |  |  |  |
| 12 |  | ארנולד וולף |  |  |  |  |
| 13 |  | אברהם בר-צבי ואלפינגר |  |  |  |  |
| 14 |  | שאול וסרצוג |  |  |  |  |
| 15 |  | שאול (סוני) ז'יטין |  |  |  |  |
| 16 |  | מאיר פליקס זלצמן |  |  |  |  |
| 17 | טוראי | שמואל (מיצ'ק) ימפולר | באתר יזכור |  |  |  |
| 18 |  | יעקב גינטר יעקובוביץ' |  |  |  |  |
| 19 | טוראי | יהושע כהן | באתר יזכור |  |  |  |
| 20 |  | משה (מנפרד) כהן |  |  |  |  |
| 21 |  | מרדכי כספי |  |  |  |  |
| 22 |  | יוליוס לבנהרט |  |  |  |  |
| 23 |  | יעקב (ז'אקי) לבקוביץ |  |  |  |  |
| 24 |  | איתמר (אוטו) לוינסון |  |  |  |  |
| 25 |  | שמעון ריכרד לוריא |  |  |  |  |
| 26 |  | שמחה ליפשיץ |  |  |  |  |
| 27 | טוראי | יעקב לסקר | באתר יזכור |  |  |  |
| 28 | טוראי | דוד-עמנואל מהלאל | באתר יזכור |  |  |  |
| 29 |  | דב מטוסביץ |  |  |  |  |
| 30 |  | פישל ברוך מיכובסקי |  |  |  |  |
| 31 |  | משה מינהרד |  |  |  |  |
| 32 |  | אלימלך (אלי) סרבטקה (שרביט) |  |  |  |  |
| 33 |  | אריה פאול קטלר |  |  |  |  |
| 34 |  | אהרון (אהרל'ה) רוזנפלד |  |  |  |  |
| 35 |  | צבי ריכטר |  |  |  |  |
| 36 |  | יונה רינגל |  |  |  |  |
| 37 | טוראי | שלמה שוארץ | באתר יזכור |  |  |  |
| 38 | טוראי | יוסף שמחון | באתר יזכור |  |  |  |
| 39 | טוראי | אנדור-ברל שפיצר | באתר יזכור |  |  |  |
| 40 |  | שרגא פליישמן | עובד בז"ן, שנרצח ב-30 בדצמבר 1947 בשכונת נווה שאנן בחיפה בדרכו לביתו באוטובוס מעבודתו בבז"ן. |  |  |  |
ביאורים

↑  השיקום שנעשה על ידי הפסל חן וינקלר, מומן על ידי יחידת ההנצחה של משרד הביטחון ועיריית נשר
↑  נקבר בחלקת ההגנה במתחם בתי הקברות בחיפה בחוף הכרמל
1 2 3  נקבר בבית הקברות של חיפה בחוף הכרמל
↑  נקבר בקיבוץ גבת
1 2  נקבר בחלקה הצבאית בבית הקברות בקיבוץ יגור
↑  נקבר בחלקה הצבאית בבית הקברות נחלת יצחק
1 2 3 4 5  נקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל
1 2 3 4 5  נקבר בבית-הקברות הצבאי בנהריה
↑  נקבר בבית הקברות סנהדריה
1 2  נקבר בחלקה הצבאית בבית הקברות בקריית אתא
↑  נקבר בבית הקברות של אגודת השומרים בקריית טבעון
1 2 3  נקבר בכפר חסידים
↑  נקבר בבית הקברות הצבאי בקריית מוצקין
↑  נקבר בקיבוץ אילון. ב-26 במאי 1950 הועבר לבית הקברות הצבאי חיפה
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47 48  נקבר בבית הקברות הצבאי בחיפה
↑  נקבר בשייח'-באדר א'. ב-1950 הועבר לבית הקברות הצבאי בהר הרצל
↑  נקבר בנען ב-1950 הועבר לבית הקברות הצבאי חיפה
↑  נקבר בנען ולאחר מכן הועבר לבית הקברות הצבאי בחיפה
↑  נקבר בבית הקברות הצבאי בעפולה
1 2  נקבר בבית הקברות הצבאי בראש פינה
↑  משה פרידמן לא נמצא באתר יזכור. המקור היחיד הוא הספר "בני נשר". בנובמבר 2021 נעשתה פנייה על ידי הארכיון ההיסטורי של העיר נשר, ליחידה לאיתור נעדרים באמצעות פרופ' גור אלרואי המשרת ביחידה זאת, לנסות לאתר מה קרה לפרידמן. בנשר הוחלט להנציח אותו באנדרטה, בהתבסס על הספר בני נשר שנכתב על ידי אנשים שהכירו אותו
↑  נקבר בגבולות, באוגוסט 1949 הקבר הועבר לבית הקברות הצבאי בנחלת יצחק
↑  נקבר בחלוצה, ביולי 1949 הקבר הועבר לבית הקברות הצבאי בחיפה
↑  קברה של שרה אצ'רקן בבית הקברות בקריית שאול, גוש 1, אזור 4, שורה ג, מקום 26ד
↑  הובא לקבורה זמנית בבארי ובאוקטובר 1957 הועבר לבית הקברות הצבאי בחיפה
1 2  נקבר בבית הקברות הצבאי קריית שאול
↑  מצבה לזכרו בחלקת נעדרי משחתת אילת בבית הקברות הצבאי בחיפה
↑  קיבל את עיטור האומץ של המשטרה
↑  נקבר בבית הקברות הצבאי בנתניה
↑  נקברה במתחם בתי הקברות בחיפה, שער תמר
1 2  נקבר במתחם בתי הקברות בחיפה שער תמר
↑  בית הקברות האזרחי ניר בנים
↑  נקבר בבית הקברות בקיבוץ סער
↑  באתר יזכור כתוב השם אדולף בסוגריים, השם אנדי ככינוי מופיע על קברו בבית הקברות בראשון לציון ראו קובץ:קברו של אברהם שוורץ (אנדי) המונצח באנדרטה לחללי מערכות ישראל בנשר. קבור בבית העלמין האזרחי ראשון לציון-גורדון 07.jpg
↑  נקבר בבית הקברות האזרחי של ראשון לציון
↑  קריית אתא
1 2  נקבר בבית הקברות של נשר
1 2 3  נקברה בבית הקברות של נשר
↑  נקבר במתחם בית הקברות בחיפה, שער הדס
↑  נקבר בית הקברות "ארץ החיים" הסמוך לבית שמש
↑  נקבר בבית הקברות מושב עופר
↑  נקברה בבית הקברות בקיבוץ החותרים ליד אביה
הלגה הולבק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 פטירה:  1983 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (13 ביולי 1982) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  הלגה הולבק
 
הלגה דורף הולבק, לפעמים הולבק (18 באפריל 1897 – 25 בנובמבר 1983), הייתה פעילה הומניטרית דנית, אשר הוכרה בשנת 1982 כחסידת אומות העולם על פועלה בצרפת של וישי במהלך מלחמת העולם השנייה. היא עמדה בראש המשרד של "הוועד האמריקאי של אגודת הידידים" (American Friends Service Committee) בטולוז, שסיפק סיוע לאנשים שנכלאו במחנות ריכוז והציל מאות ילדים על ידי הסתרת זהותם ושיכונם אצל משפחות צרפתיות או בבתי ילדים. כמו כן, היא סייעה ליהודים ולפליטים אחרים להימלט מצרפת לספרד הנייטרלית
ראשית חייה

הלגה הולבק נולדה בקופנהגן למשפחה אמידה. בין השנים 1929 ל-1939 ניהלה סוכנות נסיעות בלונדון, שעודדה חילופי ביקורים בין מורים ותלמידים מבריטניה וממדינות אירופה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, פעילות זו נפסקה.
בנובמבר 1939 קיבלה הולבק עבודה בטולוז, צרפת, במסגרת "הוועדה הבינלאומית לסיוע לילדים פליטים". הוועדה, בראשות הקוויקר הווארד קרשנר, כללה נציגים מארגונים הומניטריים שונים, ובעיקר קוויקרים בריטיים ואמריקאים. הוועדה ניהלה 16 מושבות ילדים בצרפת עבור פליטים ממלחמת האזרחים בספרד, והולבק שימשה כנציגת הוועדה בטולוז, סמוך למושבות הילדים.
מלחמת העולם השנייה

פלישת גרמניה הנאצית לצרפת וכיבושה במאי 1940 הובילו לזרם עצום של פליטים, בהם יהודים רבים, שנמלטו מאזורים שבשליטת הנאצים. הקוויקרים המשיכו לסייע לפליטים ספרדים במחנות, אך החלו גם להתמקד בסיוע לפליטים יהודים שנכלאו במחנות בדרום צרפת.
בתפקידה כראש "הוועד האמריקאי של אגודת הידידים" בטולוז, גיבשה הולבק צוות נשים שכלל את הנורווגית אליס רש (אנ'), האירית מרי אלמס והאמריקאית ממוצא מנוניטי לויס גנדן. הן עבדו במחנות הפליטים, תוך מתן עדיפות לסיוע לילדים. הולבק הבהירה לרש כי הקוויקרים מחויבים לנייטרליות מוחלטת: "עלייך לבחור – אם את רוצה לעבוד עבור הקוויקרים או עבור ההתנגדות. איננו יכולים להסתכן בפעילות שעלולה לפגוע בעבודתנו. אם תיחשפי – זה יהיה סופנו." עם זאת, ככל שהולבק וצוותה הבינו את הסכנה האורבת ליהודים תחת שלטון וישי, גברה נכונותן לפעול בסתר להצלת ילדים יהודים.
הולבק לא הסכימה עם הממונה עליה, הווארד קרשנר, שהתגורר במרסיי. קרשנר ביקש לשמור על שיתוף פעולה עם ממשלת וישי ולהמעיט במאמצים לסייע ליהודים, בטענה כי האחריות לכך מוטלת על ארגונים יהודיים. באפריל 1942 הוא סולק מתפקידו. סילוקו התרחש במקביל לגלי המעצרים הראשונים של יהודים בצרפת ולגירושם למחנות ריכוז בגרמניה, דבר שהגביר את הדחיפות במאמצי הצלת הילדים היהודים.
התגובה של הולבק וצוותה הייתה להמשיך לשמור על חזות נייטרלית, אך במקביל לפעול בחשאי להוצאת ילדים ממחנות הפליטים. הילדים הוסתרו בבתי ילדים, הוברחו לספרד ושווייץ או שונו זהויותיהם ושוכנו במשפחות נוצריות. הולבק פיקחה על 16 מוסדות שבהם הוסתרו ונשמרו ילדים פליטים בדרום צרפת.
עם פלישת ארצות הברית לצפון אפריקה בנובמבר 1942, נדרשו כל האמריקאים לעזוב את צרפת. ארגון "הוועד האמריקאי של אגודת הידידים" שינה את שמו ל-Secours Quaker ("הסיוע הקוויקרי") כדי להמשיך לפעול. הולבק, רש ואלמס נותרו בצרפת והמשיכו בניהול בתי הילדים ובמתן סיוע לפליטים במחנות.
מלחמת העולם השנייה > ביקור בנורמנדי

בין 25 באוקטובר ל-2 בנובמבר 1944, יצאה הולבק בשליחות הקוויקרים לנורמנדי כדי להעריך את המצב ההומניטרי לאחר פלישת בעלות הברית לנורמנדי. היא דיווחה על הרס נרחב ואלפי אנשים שנותרו ללא מחסה, שמיכות, בגדים או מצרכים בסיסיים. דיווחה תרם להפניית סיוע קוויקרי לנורמנדי.