stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה מרמורשטיין
הערות שוליים

↑  המרכז הרפואי מעיני הישועה – חברי דירקטוריון, באתר מרכז רפואי מעיני הישועה
יחסי בלארוס–הולנד

| יחסי בלארוס–הולנד |
| --- | --- |
בלארוס: הולנד


בלארוס: הולנד
שטח (בקילומטר רבוע)
207,600: 41,543
אוכלוסייה
9,041,765: 18,258,432
תמ"ג (במיליוני דולרים)
71,857: 1,118,125
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,947: 61,239
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

יחסי בלארוס–הולנד הם יחסי החוץ בין בלארוס להולנד.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1994. שתי המדינות חברות מלאות בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
לא קיים מגע ישיר בין שתי המדינות ברמת הממשלה, שכן האיחוד האירופי החליט ב-1997 שרמה כזו של מגע מעניקה לגיטימציה לממשלה שלדעת האיחוד האירופי אינה נבחרת באופן דמוקרטי. לבקשת הולנד, החליט האיחוד האירופי באוקטובר 2008 לרכך את מגבלות הוויזה; נותרו הגבלות מסוימות אחרות, כגון הקפאת נכסים פיננסיים של בלארוס,  וממשלת הולנד מתנגדת לנורמליזציה של היחסים בין בלארוס לאיחוד האירופי.
ההולנדים התנגדו להזמנת הנשיא לוקשנקו להשתתף בפסגה במאי 2009 בווינה, שם הייתה אמורה לצאת התוכנית;  הזמנה כזו, טוען שר החוץ ההולנדי מקסים ורהגן, "תעשה טריוויאליזציה של רקורד זכויות האדם העגום שלו".
אמנם אין מגעים ממשלתיים ישירים, ומשרד החוץ ההולנדי אומר שאין "יחסי תרבות אינטנסיביים" בין שתי המדינות (למעשה, בלארוס אפילו לא זכאית לסיוע כספי הולנדי), אכן קיימים יחסים בין שתי המדינות ברמות שונות.
סיוע לילדים בלארוסים

במשך שנים רבות ילדים שסובלים מהשלכות אסון צ'רנוביל נופשים בחו"ל, כ-1500 עד 2000 הגיעו מדי שנה להולנד. בשנת 2008, בלארוס סירבה לתת ויזה לאותם ילדים לאחר שילדה בלארוסית בת 16 הגישה בקשה למקלט בארצות הברית;  בלארוס גם טענה שחלק מהילדים לא חזרו מחופשות בארצות הברית ובאיטליה. Stichting Rusland Kinderhulp, הארגון האחראי על אירוח אותם ילדים בהולנד, הפעיל לחץ על שגרירות בלארוס בהאג לפתוח מחדש את הגבולות.  הודעה פורסמה בסביבות חג המולד 2008 כי לאחר חודשים של משא ומתן בין שתי המדינות, קבוצת ילדים הורשתה לבלות את חג המולד בהולנד וכי איסור הנסיעה נדחה עד 20 בינואר 2009.
תגובה לבחירות לנשיאות בלארוס ב-2006

אירועים סביב הבחירות לנשיאות בלארוס ב-2006, שספגו ביקורת רבה מצד מדינות אירופה וארצות הברית, הוסיפו מתח ליחסים הקשים ממילא בין המדינות. כמה פוליטיקאים הולנדים שהיו אמורים לשמור על טוהר הבחירות אך אשרת השהייה שלהם בוטלה, הפגינו בגבול בלארוס.
הנשורת מהבחירות הביאה למעצרם של סטודנטים בלארוסים רבים, וחלקם איבדו את דרכוניהם. בקשה של מפלגה פוליטית הולנדית לממשלת הולנד להקל את דרישות הדרכון לסטודנטים כאלה נדחתה על ידי שרת האינטגרציה וההגירה ההולנדית, ריטה ורדונק, למרות שוורדונק אכן הבטיחה להפעיל לחץ פוליטי על ממשלת בלארוס אם תסרב להעניק היתר נסיעות לאותם תלמידים.  הולנד אכן ניסתה ללחוץ על ממשלת בלארוס; למשל, שר החוץ ההולנדי שכנע את האיחוד האירופי כי יחרים את פסגת אינטרפול שתוכננה להתקיים במינסק.  קבוצות בהולנד, בינתיים, מוחות על מה שהן מכנות היעדר חופש פוליטי ודתי בבלארוס.
נציגויות דיפלומטיות

בלארוס מחזיקה שגרירות וקונסוליית כבוד בהאג.
הולנד מיוצגת בבלארוס באמצעות שגרירותה בוורשה, פולין, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד במינסק.
יחסי בלארוס – הממלכה המאוחדת

| יחסי בלארוס – הממלכה המאוחדת |
| --- | --- |
בלארוס: הממלכה המאוחדת


בלארוס: הממלכה המאוחדת
שטח (בקילומטר רבוע)
207,600: 243,610
אוכלוסייה
9,041,765: 69,242,094
תמ"ג (במיליוני דולרים)
71,857: 3,340,032
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,947: 48,237
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

יחסי בלארוס–הממלכה המאוחדת, הן יחסי החוץ בין בלארוס והממלכה המאוחדת.
היסטוריה

לאחר קריסת ברית המועצות ועצמאות בלארוס בשנת 1991, כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים בשנת 1992. בשנת 1994 פתחה בלארוס את שגרירותה בלונדון, ובשנת 1995 פתחה בריטניה את שגרירותה במינסק. במשך השנים התנכרה בריטניה לבלארוס, בשל משטרו הקשוח של אלכסנדר לוקשנקו, אולם בשנת 2017 ביקר אלן דאנקן, שר זוטר בממשלת בריטניה, בבלארוס, וחתם שם על כמה הסכמים לשיתוף פעולה.
יחסים כלכליים

למרות הירידה הדרמטית בשנת 2016 (כ-63%) ביצוא הבלארוסי לבריטניה, האחרונה נותרה עדיין היעד השלישי בגודלו למוצרים הבלארוסים (השנייה בגודלה בשנת 2015), ושוק הייצוא הגדול ביותר מחוץ לחבר המדינות, והיא מהווה שותפת הסחר השישית בגודלה של בלארוס. בשנת 2017 חלה היפוך מגמה, ובחודשים ינואר עד יולי, היצוא הבלארוסי לבריטניה יותר מאשר הוכפל לעומת התקופה המקבילה לו שנה קודם לכן, והגיע ל-1.38 מיליארד דולר, ובנוסף, היבוא גדל גם הוא ב-66%.
עם זאת, היצוא הבלארוסי לבריטניה מהסתמך בעיקר על מוצר אחד - שמן ומוצרי זפת מינרלים, ובמהלך השנים האחרונות, חלקם ביצוא הבלארוסנע בין 95 ל-98 אחוזים. שאר הסחורות המיוצאות כללו דשנים, מוטות פלדה, עופרת, מעילי נשים ולייזרים. היבוא הבלארוסי מבריטניה כולל בעיקר מנועים, מכונות ומשקאות חריפים.
בריטניה היא גם אחת מ-6 המשקיעות המובילות לכלכלת בלארוסיה. נכון ל-1 בינואר 2015, ההשקעות הישירות של בריטניה הסתכמו ב-279.2 מיליון דולר, 144.9 מיליון דולר מהן היו השקעות ישירות, ו-134.3 מיליון דולר היו השקעות עקיפות. עם זאת, חלק ניכר מההשקעות הללו קשור לחברת בלואיל- החברה הבלארוסית של מוצרי נפט - וחברת הבת הבריטית שלה, BNK (בריטניה) בע"מ.
יחסים דיפלומטיים

בלארוס מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון, וקונסוליה כללית בקארדיף. מאידך, בריטניה מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק בלבד.
יורם רוזוב

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1938 (בן 86) חדרה, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  ציור, עיצוב גרפי 
 
יורם רוזוב (נולד ב-20 בינואר 1938) הוא צייר, מאייר ומעצב ישראלי ופרופסור לאמנות.
ביוגרפיה

רוזוב נולד בחדרה לאב פרדסן ואם גננת. בנערותו למד מוזיקה וניגן בכינור ובויולה בהרכבים סימפוניים וקאמריים. הוא שרת בתזמורת צה"ל כנגן כינור, ויולה וסקסופון. עם שחרורו מצה"ל ב-1958 נרשם ללימודי אמנות בבצלאל, וב-1962 המשיך ללימודי אמנות באיטליה. הוא למד ציור, רישום וטכניקות של הדפס באקדמיה לאמנויות יפות בפירנצה, ותולדות האמנות באוניברסיטת פירנצה. עם שובו לישראל ב-1964 הוזמן לעצב שני קירות מוזאיקה בבית העירייה החדש של עיר הולדתו חדרה, בנושא היסטוריה מקומית של העיר. כמו כן עיצב את חזית אולם ההתעמלות של בית הספר התיכון בעיר.
בשנת 1965 קיבל משרת הוראה בבצלאל, והשתקע בירושלים. ב-1966, בעקבות השיטפון הקשה שפקד את פירנצה עם עליית נהר הארנו על גדותיו והנזק הכבד שנגרם לאוצרות האמנות של העיר, חזר רוזוב לשם בראש משלחת של סטודנטים ישראלים לאמנות, שהצטרפו לאלפי המתנדבים מאיטליה ומרחבי העולם שהתגייסו להצלה ולשיקום של אוצרות התרבות והאמנות. המתנדבים הפכו במהרה לגיבורים בעיני המקומיים, והתקשורת האיטלקית העניקה להם את הכינוי Angeli del Fango - "מלאכי הבוץ".
בהמשך כיהן בבצלאל כסגן מנהל ודיקן הסטודנטים, והפעיל סטודיו בירושלים שבו יצר רישומים וציורי שמן. הוא השתתף במספר רב של תערוכות קבוצתיות בגלריות ובמוזיאונים בישראל ובמדינות נוספות, וגם הציג מספר תערוכות יחיד. ב-1967 זכה בפרס אונסק"ו והנסיך רנייה בביאנלה של האמנויות הפלסטיות בנסיכות מונקו.
בין 1971 ל-1973 היה מרצה אורח במכללה הטכנולוגית Cape Technical College בקייפטאון, דרום אפריקה ובמקביל השלים לימודי תואר שני (MFA) באוניברסיטת קייפטאון, שם הגיש תזה בנושא "המלחמה באמנות" - נושא בו עוסקים גם רבים מציוריו. בשנים 1973‏-1974 לימד גם בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים, במקביל להוראת אמנות בבצלאל.
ב-1978 הוזמן לשמש מרצה אורח בבית הספר לעיצוב פרסונס בניו יורק ובמחלקה לאמנות באוניברסיטת סנט ג'ון בניו יורק. ב-1980 שב לירושלים להוראה בבצלאל, וב-1983 מונה לדרגת פרופסור חבר. באותה תקופה הוזמן להנחות סדנאות מרתונים של רישום מודל למורים ולסטודנטים באוניברסיטאות ובבתי ספר לאמנות ברחבי ארצות הברית. הוא אייר בעיתונים ובירחונים שונים, ביניהם ג'רוזלם פוסט, הניו יורק טיימס, ידיעות אחרונות, כותרת ראשית ובטאון חיל האוויר, וכן אייר ועיצב עטיפות ספרים.
בתחום העיצוב ייעץ רוזוב וניהל פרויקטים עיצוביים שונים, ובין היתר עיצב את שילוט הרחובות ביישוב רעות (1990), ברובע "לב הפארק" ברעננה ובקריית המדע בנס ציונה (1994). לאורך שנים ארוכות שימש, בהתנדבות, כיועץ ומעצב הבית לשיפור החזות של מחנות צה"ל - בבסיסי חיל האוויר ובחילות השדה. הוא חיבר את האוגדן "צה"ל - אסתטיקה סביבתית בערבון מוגבל" (הוצאת בצלאל ולשכת הרמטכ"ל, 1994) ואת "הקוד האסתטי לבסיסי חיל האוויר" (מפקדת חה"א, 2002). ב-2001 קיבל את פרס השר לאיכות הסביבה עבור תרומה לשיפור החזות של מחנות צה"ל. הוא שימש כמעצב ויועץ חזות למשרד ראש הממשלה, בפרויקטים של לשכת ראש הממשלה, מזכירות הממשלה, אולמות הקבינט ואולם מליאת הממשלה. כן שימש יועץ חזות לחברת הדלק פז, לרפא"ל, ולבנק לאומי לישראל.
ב-2002 זכה רוזוב בפרס הקרן על שם מרדכי איש שלום עבור מפעל חיים באמנות. הוא המשיך בהוראה בבצלאל עד לפרישתו בשנת 2003. ציורים שלו נמצאים באוספים הציבוריים של מוזיאון תל אביב לאמנות ושל מוזיאון ישראל, ובאוספים פרטיים בישראל, באירופה, בארצות הברית ובדרום אפריקה.
ב-2013 התפרסם ספרו של יורם רוזוב "קול דמי אחיך" בהוצאת "נהר ספרים".
ב-2022 התפרסמה אסופת יצירותיו של יורם רוזוב "יורם רוזוב - כל זה ראיתי" בהוצאת לוין.
תערוכות יחיד נבחרות

1966 - גלריה ז'אן תירוש, יפו העתיקה
1969 - גלריה יפו העתיקה
1971 - גלריה אינטרנשיונל, קייפטאון, דרום אפריקה; בית האמנים בירושלים
1972 - אגודת האמנים, דרבן (דרום אפריקה)
1974 - מוזיאון תל אביב
1975 - אודיטוריום בית רוטשילד, חיפה; בית יד לבנים, רחובות
1976 - משכן האמנות העירוני, חולון; בסיס חיל האוויר, חצרים; גלריה ספראי, תל אביב
1977 - גלריה שחף, יפו העתיקה
1978 - בית אבא חושי, חיפה
1979 - גלריה גולדמן, וושינגטון די. סי.; גלריה סנטר, הרטפורד, קונטיקט; המוזיאון היהודי, ניו יורק
1980 - אוניברסיטת סנט ג'ון, ניו יורק
1983 - גלריה מבט, תל אביב
1994 - פסטיבל ישראל, תיאטרון ירושלים
2009 - מוזיאון תל אביב.
יהודה ברנדס

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1959 (בן 65) ה'תשי"ט תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מקום פעילות:  ישראל
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  תלמוד, חינוך
 תפקידים נוספים:  מנהל תיכון הימלפרב לשעבר, נשיא המכללה האקדמית הרצוג, יו"ר מועצת החמ"ד.
 
פרופסור הרב יהודה ברנדס (נולד בתשי"ט, 22 בינואר 1959) הוא מחנך וחוקר תלמוד, נשיא המכללה האקדמית הרצוג ויו"ר מועצת החמ"ד.
קורות חייו

יהודה ברנדס נולד וגדל בתל אביב כבן יחיד לשמשון ואהובה, ניצולי שואה. הוא למד בישיבת נתיב מאיר בירושלים ולאחר מכן בישיבת הכותל. נשוי לעפרה ואב ל-6 ילדים. עמד בבחינות ההסמכה לרבנות של הרבנות הראשית לישראל. בהמשך למד תלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הדוקטורט שלו כתב על ראשיתם של כללי הפסיקה בהנחיית פרופ' יעקב זוסמן.
במקביל ללימודיו הדריך במדרשה בעפרה ולימד בתיכון הימלפרב בירושלים, שם שימש כמחנך ובהמשך כראש בית המדרש. בשנת תשמ"ד התמנה למורה בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית. בשנת תש"ן נמנה עם מקימי בית הספר מעלה לקולנוע ולטלוויזיה ולימד שם במשך מספר שנים. ניהל את בית ספר הימלפרב בין השנים תשנ"ב–תשנ"ז. במקביל החל להרצות במכללת הרצוג.
בין השנים תשנ"ח–תשע"ד הוא שימש כראש בית המדרש של בית מורשה. בשנת תשע"ד התמנה לנשיא המכללה האקדמית הרצוג בגוש עציון. בנוסף, הוא חבר בהנהלה החינוכית של רשת אמי"ת ויושב ראש מליאת ההנהלה הארצית של תנועת הנוער הציונית-דתית "בני עקיבא". באלול תשפ"ב הוא נבחר ליו"ר מועצת החמ"ד
שיטת לימודו

ברנדס מציע דרך חדשה בלימוד התלמוד. במאמרו "לקראת תוכנית חדשה בתלמוד ובתושב"ע" ובפולמוס פומבי שלו עם הרב אהרן ליכטנשטיין, ראש ישיבת הר עציון, הציב את יסודות שיטתו, המציעה גישה ייחודית ללימוד גמרא. גישה שהיא בבחינת אלטרנטיבה ללימוד הישיבתי הקלאסי. גישה זו דוגלת בשילוב דרכי העיון והפרשנות המסורתית של ראשונים ואחרונים, עם מחקר מדעי וקריאה היסטורית חברתית ואישית-קיומית. אחד העקרונות הבולטים בשיטת הלימוד שלו הוא הלימוד הרציף של מסכת מתחילתה ועד סופה בקצב שהוא בין בקיאות ועיון. לתפיסתו, ללא היכרות עם המסכת כולה לא ניתן להבין את הרעיונות המרכזיים שבה, ויש חשש להיתפס לשאלות משפטיות צדדיות שאינן עניינה של המסכת. כפועל יוצא, הוא מציג באופן שיטתי ניתוח של סוגיות מרכזיות בכל מסכת. בדבריו קיימת מודעות לפערים בחברה, בתרבות ובדפוסי החיים מאז ימי המשנה והתלמוד ועד ימינו, ולהבדלים שבין התפוצות השונות שבהן חיו יהודים במשך כל הדורות שמאז ועד היום.
דוגמאות לדרך טיפולו בסוגיות תלמודיות ניתן לראות בסדרת ספריו 'מדע תורתך' על מסכתות שונות שיצאו בהוצאת המכון הישראלי לפרסומים תלמודיים ובשיעורים בעלי שם זהה באתר בית מורשה. מעבר לאלו, יש לברנדס משנה סדורה בנוגע ללימוד אגדות התלמוד, חשיבותן ומעמדן בהתוויית פסיקת ההלכה בשאלות מורכבות ועדינות. שיטה זו נפרשה בספרו 'אגדה למעשה' שיצא בסדרת אגדתא של בית מורשה. נקודה חשובה ומרכזית בהגותו של הרב ברנדס היא משמעותו הקיומית של הנלמד. אחרי דיון שיטתי בכלים אקדמיים ובכלים ישיבתיים מסורתיים, יצביע על חיבור תכניה המרכזיים ופרטיה המעשיים של הסוגיה לחיי הלומד בן זמננו ובכל הדורות.
ספריו

מדע תורתך , שיעורים בגמרא:
על מסכת כתובות, הוצאת מילתא, תשס"ז–תשס"ח
על מסכת ברכות, הוצאת מכללת הרצוג, תש"ף
על מסכת שבת, הוצאת מכללת הרצוג, תשפ"ב
אגדה למעשה , הוצאת בית מורשה וספרית אלינר:
חלק א: עיונים בסוגיות משפחה, חברה ועבודת השם, תשס"ה
חלק ב: עיונים בסוגיות משולבות: אגדה, הלכה ומעשה: אדם בחברה, תשע"ב
במלכות הקדושה, הוצאת תבונות, מכללת הרצוג, תשס"ו. על הגותו של האדמו"ר מהוסיאטין, רבי יעקב פרידמן, שפעל בתל אביב בשנות השואה וקום המדינה, כפי שנדפסה בספרו "אהלי יעקב"
תורת אמך, הוצאת בית מורשה ומגיד, תשס"ט. ספר דרשות הקושרות את פרשת השבוע עם ענייני דיומא מתוך נקודת מוצא רעיונית וחינוכית
על פי דרכו, אסופת מאמרים על ערכו של היחיד וחינוכו. הוצאת תבונות, מכללת הרצוג, אלון שבות, תשס"ט. מהדורה מעודכנת ומורחבת, תשע"ט
יהדות וזכויות אדם: בין צלם אלוהים לגוי קדוש, הוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה, תשע"ג
יהדות וזכויות אזרח: המסורת האזרחית בישראל, הוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה, תשע"ט
המקף והאליפסה: הערכים והאיזונים של הציונות הדתית, ידיעות ספרים, תשפ"א
הערות שוליים

↑  יהונתן גוטליב, 14 חברים חדשים: הממשלה אישרה את מינוי מועצת החמ"ד, באתר ערוץ 7, 6 בספטמבר 2022
↑  הצעה לתוכנית לימודים בתלמוד ותושב"ע, אתר דעת
↑  ממשמעת למשמעות, אתר דעת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259083205171  BnF: cb16977827x (data)  GND: 138760624  ISNI: 0000 0000 6687 5193  LCCN: n98024769  VIAF: 46074064   WorldCat (עם VIAF): 46074064 
פרופ' יהודה ברנדס עם מנכ"לית ויקימדיה ישראל, רויטל פולג בטקס סיום תחרות ויקישטעטל לשנת 2021
פרופ' הרב ברנדס בטיש של הרב הושע פרידמן בן-שלום
יחסי בלארוס–דנמרק

| יחסי בלארוס–דנמרק |
| --- | --- |
בלארוס: דנמרק


בלארוס: דנמרק
שטח (בקילומטר רבוע)
207,600: 43,094
אוכלוסייה
9,041,765: 5,983,727
תמ"ג (במיליוני דולרים)
71,857: 404,199
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,947: 67,550
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

יחסי בלארוס–דנמרק הם היחסים הדו-צדדיים בין בלארוס לבין דנמרק. דנמרק, יחד עם נורווגיה הכירה וכוננה יחסים דיפלומטיים עם בלארוס ב-14 בינואר 1992. שתי המדינות הן חברות הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה ודנמרק היא חברה מלאה במועצת אירופה בזמן שבלארוס היא מועמדת רשמית לצירוף לארגון.
סיוע

משנת 1990 עד 2003, דנמרק סייעה לבלארוס בסכום של 108 מיליון קרונה דנית. דנמרק מסייעת לבלארוס בהתפתחות הדמוקרטיה, החברה האזרחית, והתקשורת החופשית, וכן במניעת סחר בבני אדם. ב-28 בינואר 2009, התקיים מפגש של ארגון חוץ-ממשלתי בלארוסי-דני, ודן בהרחבת שיתוף הפעולה בין בלארוס ודנמרק.
יחסי סחר

בשנת 2008, הסחר בין בלארוס ודנמרק הסתכם בכ-116 מיליון דולר. היצוא הבלארוסי הסתכם בכ-19 מיליון דולר. היצוא הדני הסתכם ב-96 מיליון דולר. בשנת 2009, המסחר הסתכם ב-118 מיליון דולר. דנמרק השקיעה ב-21 חברות בלארוסיות. ב-29 בינואר 2009, משלחת של שתי מדינות, דהו בסחר וביחסים הכלכליים בין שתי המדינות.
נציגויות דיפלומטיות

בלארוס מיוצגת בדנמרק, באמצעות שגרירותה בסטוקהולם, שוודיה. דנמרק מיוצגת באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
יוקיו הטויאמה

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
יוקיו הטויאמה (ביפנית: 鳩山 由紀夫; נולד ב-11 בפברואר 1947) הוא פוליטיקאי יפני שכיהן כראש ממשלת יפן וכמנהיג המפלגה הדמוקרטית. הטויאמה המייצג את המחוז התשיעי של הוקאידו בבית הנבחרים היפני מאז 1986, כיהן כראש ממשלה במשך כעשרה חודשים בלבד, בין ספטמבר 2009 ליוני 2010, בטרם החליט להתפטר.
פרטים אישיים וקריירה אקדמאית

הטויאמה נולד בטוקיו והוא דור רביעי לפוליטיקאים, סבא רבא שלו מצד אביו היה יו"ר בית הנבחרים, סבו איצ'ירו הטויאמה כיהן כראש ממשלת יפן בין השנים 1954 ל-1956 ואביו היה שר החוץ היפני. אמו היא בתו של מייסד קונצרן ברידג'סטון ומתורמי הכספים העיקריים לקריירה הפוליטית של הטויאמה ואחיו. ב-1969 סיים תואר בפיזיקה באוניברסיטת טוקיו ויצא ללימודי דוקטורט בהנדסת תעשייה באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית אותם סיים ב-1976. כשחזר ליפן עבד כעוזר מחקר במחלקה להנדסת תעשייה במכון הטכנולוגי של טוקיו, ב-1981 התמנה לפרופסור חבר למנהל עסקים באוניברסיטת סנשו, משרה בה נשא עד פרישתו מהקריירה האקדמאית ב-1984.
הטויאמה ידוע בכינויו "החייזר" שניתן לו בשל מראה עיניו הבולטות ותספורתו המוזרה.
קריירה פוליטית

ב-1986 התמודד לראשונה בבחירות הכלליות לבית הנבחרים של יפן, כחבר המפלגה הליברלית-דמוקרטית. הטויאמה זכה במושב מטעם המחוז הרביעי (כיום התשיעי) של הוקאידו ומאז מכהן ברציפות כחבר הדיאט. ב-1993 פרש מהמפלגה הליברלית דמוקרטית לטובת הקמת המפלגה החדשה יפן (סקיגייק), הוא מונה למזכיר המפלגה ולסגן שר בקבינט של מוריהירו הוסוקאווה, אך הקואליציה שהוקמה התפרקה לאחר כשמונה חודשים בלבד בשלטון. ב-1996 פרש מהמפלגה עם אחיו ויחד הקימו את המפלגה הדמוקרטית של יפן, כשב-1999 התמנה לנשיאה ולמנהיג האופוזיציה. בשנת 2002 התפטר מתפקידו, לאחר שספג ביקורת על כישלון תוכניותיו להרחיב את המפלגה דרך איחוד עם מפלגות יריבות. ב-2004 מונה לשר החוץ בממשלת הצללים של האופוזיציה היפנית וב-2005 למזכ"ל המפלגה.
במאי 2009 נבחר למנהיג המפלגה הדמוקרטית, אותה הוביל לניצחון סוחף במערכת הבחירות הכללית באוגוסט 2009, ב-16 בספטמבר 2009 נבחר על ידי הדיאט היפני לראשות הממשלה והחליף את טארו אסו.
בתחילת יוני 2010 הודיע הטויאמה על התפטרותו לאחר ביקורת שהופנתה אליו כתוצאה מהפרת הבטחתו לסגור את הבסיס הצבאי האמריקאי באוקינאווה והערכה במפלגתו כי המשך כהונתו תפגע במפלגה בבחירות לפרלמנט שיערכו ביולי 2010.
הערות שוליים

↑  בגלל הבסיס האמריקני: ראש ממשלת יפן התפטר, באתר ynet, 2 ביוני 2010
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: טארו אסו | ראש ממשלת יפן (רשימה) | הבא: נאוטו קאן |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810690787005606  BIBSYS: 90225054  CiNii: DA02865502  GND: 1137587652  ISNI: 0000 0000 8464 4276  LCCN: n84127893  NDL: 00618156  NLK: KAC201315426  NTA: 070786844  VIAF: 110028186   WorldCat (עם VIAF): 110028186
יחסי בחריין–תאילנד

| יחסי בחריין–תאילנד |
| --- | --- |
בחריין: תאילנד


בחריין: תאילנד
שטח (בקילומטר רבוע)
760: 513,120
אוכלוסייה
1,616,117: 71,655,872
תמ"ג (במיליוני דולרים)
43,205: 514,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
26,734: 7,186
משטר
מונרכיה חוקתית: מונרכיה (בפועל משטר צבאי)

יחסי בחריין–תאילנד הם היחסים הדו-צדדיים בין ממלכת בחריין ובין ממלכת תאילנד. לבחריין שגרירות בבנגקוק ואילו לתאילנד שגרירות במנאמה.
היסטוריה

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן ב-15 בינואר 1977.
היסטוריה > פרשיית חכים אל-עראיבי

יחסי בחריין–תאילנד עלו לכותרות בנובמבר 2018 כשהכדורגלן הבחרייני חכים אל-עראיבי שנשפט שלא בפניו ל-10 שנות מאסר על התפרעות בתחנת משטרה בתקרית שהתרחשה ב-2013, נעצר עם הגעתו לתאילנד לרגל ירח דבש עם אשתו. הכדורגלן, שקיבל תעודת פליט מאוסטרליה ב-2014, הפציר ברשויות תאילנד שלא לשלוח אותו בחזרה לבחריין מאחר שעונה בעבר במדינה בשל הדעות הפוליטיות שלו.
הוא הוחזק במעצר בתאילנד שעה שארגונים רבים ובהם ממשלת אוסטרליה דרשו את שחרורו, עד שב-11 בפברואר 2019 משרד התובע הכללי בתאילנד הודיע כי בקשת ההסגרה בוטלה לבקשת בחריין, לא נמסרה סיבה מדוע.
במהלך התקרית אנשי אקדמיה וזכויות אדם רמזו על טיב היחסים בין בחריין לתאילנד הן מבחינה כלכלית והן מבחינת משפחות המלוכה.
היסטוריה > אמנות והסכמים

מאז ייסוד היחסים הדיפלומטיים המדינות חתמו על מספר הסכמים ביניהן:
3 בנובמבר 2001 –
הסכם לשיתוף פעולה כלכלי, מסחרי וטכני
הסכם למניעת כפל מס והעלמות מס
21 במאי 2002 – הסכם לקידום השקעות בין שתי המדינות
11 ביוני 2002 – הסכם להקמת ועדה משותפת לשיתוף פעולה
29 בדצמבר 2002 – הסכם מסגרת לחיזוק היחסים הכלכליים בין המדינות
31 באוגוסט 2003 – הסכם לשיתוף פעולה בין לשכת הסחר והתעשייה של בחריין לבין פדרציית התעשיות התאילנדית
26 באפריל 2006 – הסכם תעופה שני אחרי ההסכם שנחתם ב-1980
25 בפברואר 2008 – הסכם לשיתוף פעולה בין חברת הנפט הבחריינית והחברה לחיפוש משאבי טבע בתאילנד
31 במרץ 2010 – הסכם לייסוד המועצה הבחריינית-תאילנדית המשותפת
25 באפריל 2017 – פרוטוקול לשינוי ההסכם הקודם בין המדינות בדבר מניעת כפל מס והעלמת מס
סחר

בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות בכ-322 מיליון דולר. עיקר הסחורות בהיקף כולל של 250 מיליון דולר שיוצאו מבחריין לתאילנד כללו ספינות, כלי רכב ופנינים; עיקר הסחורות שתאילנד ייצאה לבחריין בשווי כולל של 72 מיליון דולר כללו דגים, דשן וכימיקלים אורגניים.
יורם רונן

| --- | --- |

יורם רונן בתמונה משנת 1959, עת היה עורך חדשות בקול ישראל
 לידה:  22 במאי 1933 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  27 במאי 1997 (בגיל 64) 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  קול ישראל, הערוץ הראשון 
 
יורם רונן (22 במאי 1933 – 27 במאי 1997) היה עיתונאי, שדרן רדיו ומגיש טלוויזיה.
ביוגרפיה

נולד בירושלים. בשנות ה-50 של המאה ה-20 עשה את שירותו בגלי צה"ל, שם הגיש תוכניות מוזיקה. עם שחרורו מהצבא, הצטרף לקול ישראל, שם עסק תחילה בהכנת תסכיתים באולפן לילדים של קול ישראל בירושלים, ביחד עם נעמי דליות, רבקה מיכאלי וכרמלה דואק. בשנת 1957 ערך עם דרורה בן אב"י את מצעד הפזמונים "ראשון ראשון חביב".
בין השנים 1960–1964 ערך את יומן החדשות ב"קול ישראל", וביחד עם ירמיהו יובל, ייסד את תוכנית "יומן השבוע" והגיש את היומן במשך שנים רבות. באמצע שנות ה-60 נשלח לקורס שדרני ומפיקי טלוויזיה בגלאזגו שבסקוטלנד, שם הוכשר לתפקידו כחבר צוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית.
עם הקמת הטלוויזיה הישראלית, נבחר להיות הקריין של השידור הראשון של הערוץ הראשון, והעביר שידור חי של מצעד צה"ל ביום העצמאות 1968. ב-1970 מונה למנהל מחלקת החדשות. לאחר מכן, הגיש במשך שנים רבות מהדורות חדשות ותוכניות אקטואליה בטלוויזיה, שימש כתב מדיני וככתב פרלמנטרי, וניהל את תוכנית הראיונות "מוקד", תוך שהוא ממשיך להגיש את מהדורת "בחצי היום" בקול ישראל. בשנות ה-80 שימש ככתב הרדיו והטלוויזיה בארצות הברית.
עמיתו ברשות השידור, צבי גיל, כתב עליו שהוא היה יכול להתחיל שידור בלא כל הכנה: "יכולת ללא התרעה מוקדמת לשלוח אותו לקמצ'אטקה מצויד באיגלו, פארקה (מה שקרוי אצלנו "דובון") ומיקרופון והוא יגיע ומיד ישדר".
על שמו רחוב בשכונת גבעת משואה בירושלים.
חיים אישיים

רעייתו, רחל רונן לבית שמואלי, (אותה הכיר בשירותם המשותף בגלי צה"ל), שימשה גם היא שדרנית רדיו בשנות החמישים והשישים, והייתה לאחר מכן מנהלת המחלקה לשידורים לעולים בקול ישראל. נולדו להם בן ובת - רות רונן, שופטת בבית המשפט העליון. המשפחה התגוררה בשכונת קריית שמואל בירושלים.
הערות שוליים

↑  נשמע השבוע, דבר, 22 בנובמבר 1957
↑  רם עברון, חזון העצמות היבשות, מעריב, 20 במאי 1960
↑  יורם רונן - מנהל מחלקת החדשות הטלוויזיה, למרחב, 29 ביולי 1970
↑  ועד חדש לתא הכתבים המדיניים, דבר, 27 בנובמבר 1983
↑  עירית לינור, ביקורת שידורים - חריגים, כותרת ראשית, 24 בפברואר 1988
↑  צבי גיל, שקט משדרים - קולות מאחורי המיקרופון, באתר "ארץ הצבי", 27 בינואר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287738605171  VIAF: 256739574   WorldCat (עם VIAF): 256739574
יהדות שוודיה

בית הכנסת הגדול של סטוקהולם
בית הכנסת במאלמה
בית הכנסת בגטבורג - 1860
רישיון ליישוב יהודי בשוודיה משנת 1782, כתוב לטינית ושוודית
יהדות שוודיה היא הגדולה מבין ארבע הקהילות היהודיות בסקנדינביה. רובה היום מורכב מצאצאיהם של ניצולי שואה, אולם שורשי הקהילה עתיקים מעט יותר. זרמי היהדות שבה מאוחדים במסגרת "קהילה מאוחדת", בראשות הנשיא ארון וורסטאנדיג (Aron Verständig). נישואי תערובת, בין יהודים ללא-יהודים, מתרחשים בשיעור גבוה במיוחד ונובעים מהאופי החילוני של המדינה. הקהילה היהודית בשוודיה מונה כשמונה עשר אלף נפש, כאשר מחציתה מתגוררת בעיר הבירה סטוקהולם - בה מצויים שלושה בתי כנסת, הגדול שבהם בית הכנסת הגדול של סטוקהולם, בית ספר יסודי ותיכון, מוזיאון יהודי ותנועת נוער פעילה, בני עקיבא.
מלבד הקהילה בסטוקהולם, קהילות יהודיות משמעותיות חיות בערים מאלמה וגטבורג, וקהילות קטנות יותר מתקיימות בבורוס ובאופסלה. במאלמה יש בית כנסת אורתודוקסי וקהילה פעילה שלה גן ילדים.