stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוראן גבאגבו
ביוגרפיה > לאחר מלחמת האזרחים

הסכם השלום קרס בתחילת נובמבר 2004, בעקבות הבחירות שמבקרים טענו כי הן לא היו דמוקרטיות וסירובם של המורדים להתפרק מנשקם. במהלך התקפה אווירית בבואקה ב-6 בנובמבר 2004, נהרגו תשעה חיילים צרפתים. בעוד שממשלת חוף השנהב טענה כי ההתקפה על החיילים הצרפתים הייתה תאונה, מקורות ממשלתיים צרפתים טענו כי היה זה במתכוון והגיבו בהרס רוב המטוסים הצבאיים של חוף השנהב.
לקראת סוף אוקטובר 2006, היה נראה כי הסבירות לקיום בחירות הולכת ופוחתת, האופוזיציה והמורדים דחו את אפשרות הארכת כהונתו של גבאגבו, אך מועצת הביטחון של האו"ם אישרה את הארכת כהונתו של גבאגבו בשנה נוספת ב-1 בנובמבר 2006; רבים מן המורדים החזיקו את נשקם והיו מוכנים להתקוממות נוספת, אולם, החלטה זו סיפקה את התחזקות כוחו של ראש הממשלה צ'ארלס קונן באני (Charles Konan Banny). גבאגבו אמר יום למחרת כי לא ייושמו מרכיבי ההחלטה הנחשבים כהפרות חוקתיות.
במרץ 2007, נחתם הסכם שלום בין הממשלה לבין המורדים ("הכוחות החדשים") בואגאדוגו (Ouagadougou) בירת בורקינה פאסו, ולאחר מכן הוקמה ממשלת מעבר עם גיום סורו (Guillaume Soro) מנהיג הכוחות החדשים כראש הממשלה וגבאגבו כנשיא. לאחר חתימת ההסכם ביקר גבאגבו בצפון המדינה בפעם הראשונה מאז פרוץ המלחמה על מנת להשתתף בטקס פירוק מהנשק, "להבת השלום" ב-30 ביולי 2007. טקס זה עירב את שריפת כלי הנשק כדי לסמן את סופו של הסכסוך. בטקס, הצהיר גבאגבו שהמלחמה הסתיימה ואמר שהמדינה צריכה לנוע מהר לבחירות, שתוכננו אז לתחילת 2008.
ב-30 באוגוסט 2008, גבאגבו מונה כמועמד מטעם FPI בוועידת המפלגה לבחירות לנשיאות שנערכו בנובמבר 2008; בחירות לנשיאות ולרשות המחוקקת - שתוכננו תחילה להתקיים בתוך עשרה חודשים מיום הקמתה של ממשלת המעבר – נדחו שוב ושוב בשל בעיות בנושא הרגיש של אימות האזרחות לתושבי חוף השנהב וההתקדמות האיטית ברישום הבוחרים.
ביוגרפיה > בחירות 2010 לנשיאות ומשבר ההמשכיות

ב-31 באוקטובר 2010 נערכו בחירות לנשיאות בחוף השנהב שבהם התמודד גבאגבו מול אלאסן ואטארה. בחירות אלו התקיימו לאחר שתקופת כהונתו של גבאגבו כנשיא הסתיימה 5 שנים קודם לכן ב-2005. בסיבוב זה זכה גבאגבו ב-38% מהקולות, אך מכיוון שלא זכה ברוב נקבע סיבוב שני של הבחירות מול ואטארה.
ב-28 בנובמבר 2010, התקיים הסיבוב השני של הבחירות לנשיאות. ארבעה ימים לאחר מכן הכריזה ועדת הבחירות על אלאסן ואטארה כמנצח עם 54.1% מקולות הבוחרים. המפלגה של גבאגבו התלוננה על הונאה ודרשה שקולות מתוך תשעה אזורים בצפון המדינה יבוטלו בטענות הונאה שהובילה במקרים מסוימים, הפחדת בוחרים בחלק זה של המדינה, שם ואטארה היה פופולרי. טענות אלו נמצאו לא-מוצדקות על ידי ועדת הבחירות ומשקיפי בחירות בינלאומיים. המועצה החוקתית, בהתאם לסמכויותיה המשפטיות בהתאם לסעיף 94 לחוקת חוף השנהב, ביטלה את ההכרזה של ועדת הבחירות, בהתבסס על הונאה בהצבעה-לכאורה, והוציאה מן השכלול את הצבעתם של תשעת האזורים הצפוניים. המועצה החוקתית הגיעה למסקנה כי ללא קולות אלה זכה גבאגבו ב-51% מהקולות. ביטול הצבעות אלו הגבירו את המתחים במדינה.
בעקבות ההכרזה החלו מהומות גבאגבו הואשם בביצוע מעשי זוועה רבים נגד מתנגדי המשטר. כוחותיו של ואטארה הואשמו גם הם בהרג המוני. באזורי שונים במדינה, כולל אביג'אן, דווח על אלימות וחילופי אש. גבאגבו נתמך בעיקר על ידי אזור הדרום הנוצרי ברובו; מתנגדיו התרכזו בעיקר בצפון המוסלמי.
גבאגבו, אשר זכה לתמיכת הצבא והממשלה העליונה של המדינה, הושבע לתקופת כהונה נוספת כנשיא, ואילו ואטארה גם כן הושבע כנשיא במקביל, על בסיס הצהרתה הקודמת של ועדת הבחירות שהוא זה שזכה בבחירות, והקים ממשלה מקבילה. הקהילה הבינלאומית, כולל האיחוד האפריקני, הכירה את וואטארה כנשיא הנבחר כדין, וקראה לגבאגבו לכבד את רצון העם. הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה, גם הכירה בוואטארה כנשיא, ודרשה מגבאגבו לוותר על השלטון. הסכסוך הפוליטי עורר חששות כי המדינה עלולה להגרר שוב לקונפליקט אזרחי, והאיחוד האפריקאי ניסה לתווך בין הצדדים במשבר. הלחץ הבינלאומי נגד גבאגבו הלך וגבר כשהקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה וגם האיחוד האירופאי השעו את החברות של המדינה בארגונים שונים כחמחאה על סירובו למסור את השלטון לוואטארה. גבאגבו ומקורביו היו היעד של סנקציות שונות, והוא ניצב בפני לחץ פיננסי הולך וגובר של הבנק העולמי, אשר הפסיק את מימונו למדינה. גם הבנק המרכזי של מדינות מערב אפריקה אשר החזיק את חשבונות המדינה ובחר להכיר בואטארה כנשיא ושלל מימון כספים לממשלה של גבאגבו. עם זאת, הצליח גבאגבו לעקוף את הלחץ הפיננסי לזמן מה, על ידי דחיפת הבנקים והחברות סביבו להמשיך לספק לו מזומנים באמצעות מיסים ועוד.
ב-11 באפריל 2011, כוחות הנאמנים לוואטרה שנתמכו על ידי הצבא הצרפתי וצבא האו"ם תכננו לתפוס את גבאגבו בביתו שבאביג'אן לאחר משא ומתן כושל לסיום משבר הנשיאותי כוחותיו של ואטארה צרו על מעונו של גבאגבו וחיכו לו שייגמרו לו המזון והמים.
ביוגרפיה > מעצר והעברה לבית הדין הפלילי הבינלאומי

גבאגבו נעצר ב-11 באפריל 2011. גבאגבו הוחזק במלון על ידי כוחותיות של ואטארה. בעקבות מעצרו קרא ואטארה קרא לכל הכוחות להפסיק להלחם. מזכירת המדינה האמריקנית, הילרי קלינטון אמרה כי "לכידתו של גבאגבו" שולחת איתות חזק לדיקטטורים ולרודנים ... הם לא יכולים להתעלם מקול אֲנָשִׁיהם".
באוקטובר 2011 פתח בית הדין הפלילי הבינלאומי בחקירת מעשי אלימות שבוצעו במהלך העימות לאחר הבחירות, והתובע הראשי של בית הדין לואיס מורנו אוקמפו ביקר במדינה. בית הדין הפלילי הוציא צו מעצר לגבאגבו, והטיל עליו ארבעה סעיפים של פשעים כנגד האנושות - רצח, אונס וצורות אחרות של אלימות מינית, רדיפות ו"מעשים לא אנושיים אחרים ", בין 16 בדצמבר 2010 ל-12 באפריל 2011. גבאגבו ותומכיו כפרו באשמות. גבאגבו נעצר בקורוגו, שם הוא הוחזק במעצר בית, והוטס להאג ב-29 בנובמבר 2011 מבלי לדעת לאן מה הוא היעד.
קריאת האישומים של בית הדין לגבאגבו נקבעה ל-18 ביוני 2012, אך נדחתה ל-13 באוגוסט 2012, כדי לתת לצוות ההגנה שלו זמן נוסף להתכונן. הדיון נדחה לאחר מכן ללא הגבלת זמן, בשל חששות לגבי בריאותו של גבאגבו. משפטו של גבאגבו בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג החל ב-28 בינואר 2016, והוא הכחיש את כל האישומים כנגדו; פשעים כנגד האנושות, הכוללים רצח, אונס, ורדיפה. אשתו של גבאגבו, סימון גבאגבו (Simone Gbagbo) נידונה במרץ 2015 ל-20 שנות מאסר על חלקה באלימות שלאחר הבחירות של חוף השנהב. בינואר 2019 ההרכב בתיק קבע כי אין להשיב לאשמה,  אך משרד התובעת ערער על ההחלטה, גבאגבו שוחרר על תנאי והותר לו לשהות בתחומי בלגיה בלבד, עד להחלטה בערעור.  במרץ 2021, לשכת הערעורים של בית המשפט אישרה, ברוב קולות, את החלטת ההרכב קמא מינואר 2019 ואפשרה לו לחזור לארצו ביחד עם אשתו. גבאגבו הודיע כי יתמודד שוב בבחירות בחוף השנהב באוקטובר 2025.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17  "Laurent Gbagbo | president of Côte d'Ivoire". Encyclopedia Britannica.
1 2 3 4  Laurent Gbagbo's Biography, Biography of Laurent Gbagbo - Ivory Coast, Côte d'Ivoire Presidential Conflict, ivorycoastpresident.com (באנגלית)
↑  Ivory Coast's well-armed rebels making quick work of revolution, The Guardian, ‏1/4/11
↑  SOMINI SENGUPTA, Ivory Coast Violence Flares; 9 French and 1 U.S. Death, The New York Times, ‏7/11/2004
↑  ICC prosecutor receives Kabila letter on war crimes, IRIN, ‏20/4/2014
↑  Bah, A. B. (2010)., Democracy and civil war: Citizenship and peacemaking in Côte d'Ivoire, frican Affairs, 109(437), 597-615.
↑  Partial rejection of UN peace plan, IRIN, ‏2/11/2006
↑  Ivory Coast leaders burn weapons, BBC news, ‏30/7/2007
↑  Ivory Coast poll winner named, army seals borders, Reuters, ‏2/12/10
1 2  UN urges recognition of Ouattara as Ivory Coast leader, BBC news, ‏12/12/2010
↑  Ivory Coast poll overturned: Gbagbo declared winner, BBC news, ‏3/12/2010
↑  Tim Cocks, Loucoumane Coulibaly, Ivory Coast's Gbagbo sworn in despite poll row, REUTERS, ‏4/12/2010
↑  Ivory Coast: General strike called to pressure Gbagbo, BBC news, ‏27/12/2010
↑  ADAM NOSSITER, Cut Off, Ivory Coast Chief Is Pressing for Cash, The New York Times, ‏17/1/2011
↑  Ouattara forces enter Gbagbo's Ivory Coast stronghold, CNN, ‏7/4/2011
↑  Associated Press, Gbagbo's pal: He'll choose death over humiliation, Fox News, ‏8/4/2011
↑  Ivory Coast's Gbagbo Captured at Presidential Compound, Voannews, ‏11/4/2011
↑  Gbagbo, wife in Ouattara's custody in I.Coast: UN, REUTERS, ‏11/4/2011
↑  Colum Lynch and William Branigin, Ivory Coast strongman arrested after French forces intervene, The Washington Post, ‏11/4/2011
↑  Ivory Coast president urges calm after Gbagbo is arrested, CNN, ‏11/4/2011
↑  Ivory Coast's Laurent Gbagbo arrives in The Hague, BBC news, ‏30/11/2011
↑  Ivory Coast: Sympathy for the Devil, Pulitzer center, ‏29/6/2012
↑  THE ASSOCIATED PRESS, Ivory Coast: Former First Lady Simone Gbagbo Sentenced to 20 Years, The New York Times, ‏10/3/2015
↑  {{{מחבר}}}, סיבות להחלטה בע״פ מיום 15 בינואר 2019
↑  Ivory Coast ex-President Gbagbo released to Belgium after acquittal, BBC News, ‏2019-02-05 (באנגלית בריטית)
↑  Laurent Gbagbo, BBC News (באנגלית בריטית)
↑  {{{מחבר}}}, פסק דין בערעור התובעת נגד החלטת לשכת משפט 1 בדבר בקשת אין להשיב לאשמה
↑  https://www.france24.com/en/africa/20240310-former-ivory-coast-president-gbagbo-agrees-to-run-in-2025-election
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11904486g (data)  GND: 132144050  ISNI: 0000 0000 8353 9124  LCCN: n80023440  NKC: js20030728008  NTA: 070060479  SUDOC: 026886146  VIAF: 7390606   WorldCat (עם VIAF): 7390606
ג'ודי טגארט-דלטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בדצמבר 1937 (בת 87) מלבורן, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה
 יד חובטת:  ימני 
 יחידים
 מאזן קריירה:  284-591
 דירוג שיא:  7 (1968)
 זכיות בטורנירים:  35
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 9 (8 זוגות שנים, 1 זוגות מעורבים)
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  חצי הגמר (1968)
 אליפות צרפת הפתוחה:  הסיבוב הרביעי (1966, 1967)
 וימבלדון:  הגמר (1968)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  רבע הגמר (1968, 1971)
 
ג'ודי טגארט-דלטון (באנגלית: Judy Tegart-Dalton; ‏ נולדה ב-12 בדצמבר 1937) היא טנסיאית אוסטרלית. היא זכתה 9 פעמים בתחרויות גראנד סלאם בתחרויות הנשים וזוגות מעורבים. בתחרויות זוגות נשים היא זכתה בכול 4 תחרויות גראנד סלאם.
ביוגרפיה

ג'ודי טגארט נולדה במלבורן, אוסטרליה בשנת 1937.
ג'ודי טאגרט הייתה טניסאית בולטת במחצית השנייה של שנות ה-60 של המאה ה-20.
בנובמבר 1969 ג'ודי טגארט התחתנה ומאז היא שיחקה תחת שם משפחה כפול טגארט-דלטון.
בתחרויות הנשים טגארט הגיע לגמר אליפות וימבלדון 1968 בה הפסידה לבילי ג'ין קינג. בשנת 1971 בווימבלדון היא הגיע לחצי הגמר. הופעה אחרונה שלה הייתה באליפות אוסטרליה הפתוחה בשנת 1977 כאשר בגיל 40 היא הפסידה ברבע הגמר לאיבון גולגונג.
ההצלחות הגדולות של ג'ודי טגארט היו בתחרויות זוגות נשים. היא השתתפה ב-11 גמרים בתחרויות גראנד סלאם וניצחה 8 פעמים. לרוב היא שיחקה לצד מרגרט קורט אך גם לצד לסלי טרנר, רוזמרי קזאלס (ניצחו בתחרות ארצות הברית הפתוחה בשנת 1971) ופרנסואז דיר (הפסידו בווימבלדון בשנת 1972).
בתחרויות זוגות מעורבים ג'ודי טאגר-דלטון הגיעה לגמרים בתחרויות גראנד סלאם 8 פעמים. הניצחון היחיד היה באליפות אוסטרליה הפתוחה בשנת 1966 לצד טוני רוץ'.
החל משנת 1965 ג'ודי טאגר-דלטון הייתה חברה בנבחרת גביע בילי ג'ין קינג של אוסטרליה וניצחה פעמיים בגביע.
בשנת 2019  טגארט-דלטון התקבלה למסדר אוסטרליה.
רצח שלושת הנערים

| --- | --- |

שלושת הנערים שנרצחו. מימין לשמאל: יעקב נפתלי פרנקל, גיל-עד שער ואיל יפרח
 תאריך:  12 ביוני 2014 
 מקום:  גוש עציון, יהודה ושומרון
 קואורדינטות:  31°39′17″N 35°07′20″E﻿ / ﻿31.654717°N 35.122282°E﻿ / 31.654717; 35.122282
 סוג:  חטיפה, רצח, פיגוע 
 הרוגים:  יעקב נפתלי פרנקל, בן 16, מנוף איילון גיל-עד שער, בן 16 מטלמון איל יפרח, בן 19 מאלעד
 מבצע:  חמאס חמאס
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) רצח שלושת הנערים(למפת הרי ירושלים רגילה) רצח שלושת הנערים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רצח שלושת הנערים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רצח שלושת הנערים
 
רצח שלושת הנערים היה אירוע טרור, שבו נחטפו שלושה נערים ישראלים בגוש עציון ונרצחו באותו הלילה, ב-12 ביוני 2014, ט"ו בסיוון ה'תשע"ד בידי מחבלים פלסטינים מארגון חמאס. בפיגוע נרצחו: גיל-עד מיכאל שַׁעֶר, בן 16, תושב טלמון, תלמיד ישיבת מקור חיים בכפר עציון; יעקב נפתלי פרנקל, בן 16, תושב נוף איילון, גם הוא תלמיד ישיבת מקור חיים (בעל אזרחות כפולה - ישראלית ואמריקנית); ואיל יפרח, בן 19, תושב אלעד, תלמיד ישיבת שבי חברון. במשך 18 ימים נערכו אחריהם חיפושים נרחבים ולא נודע מה עלה בגורלם. החוטפים והרוצחים זוהו כמרואן קוואסמה ועאמר אבו עישה. יוזם ומפקד החטיפה הוא מחמוד קוואסמה, מחבל חבר חמאס ממשוחררי עסקת שליט. ב-20 באוגוסט אישר בכיר חמאס סאלח אל-עארורי כי אירוע החטיפה והרצח בוצע על ידי הזרוע הצבאית של חמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם.
עד למציאת גופותיהם נחשבו הנערים כחטופים, ונלקחה בחשבון אפשרות כי מדובר בפיגוע מיקוח. במשך כשבועיים וחצי, במסגרת מבצע "שובו אחים", השקיעה ישראל מאמצים ניכרים בניסיון לאתרם. ב-30 ביוני, 18 ימים לאחר החטיפה, נמצאו גופותיהם של שלושת הנערים. ב-23 בספטמבר, כשלושה חודשים לאחר החטיפה, אותרו שני הרוצחים בבית בחברון, ונהרגו בפעילות משותפת של צה"ל, הימ"מ והשב"כ.
במהלך 18 ימי חיפושים התבלטו בתקשורת דמויותיהן של שלוש האמהות שהעבירו מסר חוסן ושל אמון בדרג המדיני ובכוחות הביטחון. הן הוזמנו לדבר במועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם בז'נבה.
משפחות הנערים ייסדו את "יום האחדות", שבו עוסקים בישראל ובתפוצות בנושא האחדות בחברה הישראלית. שיאו של היום הוא טקס חלוקת פרס ירושלים לאחדות ישראל, לאישים, ארגונים או מיזמים בעלי השפעה בתחום זה.
השתלשלות האירועים > תכנון החטיפה

החטיפה תוכננה על ידי פעיל חמאס, חסאם קוואסמה. על פי כתב האישום שהוגש נגדו, באפריל 2014 פגש את קרוב משפחתו, מרואן קוואסמה, ויחד איתו תוכננה החטיפה. חסאם קוואסמה היה אחראי על מימון החטיפה, על השגת כלי הנשק ועל מציאת מקומות להסתרת החטופים, כולל אחריות על אספקת מזון ושתייה ומסתור לאחר החטיפה. מרואן קוואסמה היה אחראי על הובלת הפיגוע, כולל רכישת כלי רכב, האחד בעל לוחית צהובה לביצוע החטיפה עצמה וכלי רכב נוספים למילוט. התוכנית הייתה לבצע את החטיפה באזור גוש עציון, בשל קרבתו לחברון, ולאחר מכן להסתיר את החטופים באזור העיר חברון.
אחיו של חסאם קוואסמה, מחמוד, סייע בהשגת הכסף מרצועת עזה. הכסף הועבר לחברון על ידי אמם של השניים. במהלך מאי נרכשו כלי הרכב וכלי הנשק - שני רובי M-16 ושני אקדחים. מועד ביצוע הפיגוע נקבע בתחילה ל-10 ביוני, ואולם המחבלים לא הצליחו למצוא מטרה מתאימה באותו יום, והוחלט על ניסיון נוסף יומיים לאחר מכן, ביום חמישי, 12 ביוני.
השתלשלות האירועים > החטיפה והרצח

ביום חמישי בערב המתינו שלושת הנערים לטרמפ בצומת אלון שבות, בדרכם לבתיהם. סמוך לשעה 22:15 הגיעה לצומת מכונית המחבלים, יונדאי i35 שנגנבה ממזרח ירושלים, והנערים עלו עליה.
באמצעות איכון של הטלפונים הסלולריים של החטופים התברר שלאחר החטיפה נסעו החוטפים מערבה, אך קודם שהגיעו לקו הירוק ביצעו פניית פרסה וחזרו לכיוון חברון. לאחר כמה דקות של נסיעה טלפן גיל-עד שער למוקד המשטרה ולחש "חטפו אותי", ובהמשך נשמעו צעקות במבטא ערבי, וקולות ירי עמומים. במוקד סברו שזוהי הטרדה ולא פעלו.
על פי כתב האישום שהוגש נגד חסאם קוואסמה, מרואן קוואסמה שלף אקדח, הודיע לנערים כי הם חטופים, ודרש מהם לשמור על השקט. לאחר שהתקשר גיל-עד שער למוקד המשטרתי, הורו שני החוטפים לנערים להוריד את ראשיהם וירו בשלושתם. החוטפים המשיכו בנסיעה לאזור דורא שבדרום הר חברון, שם העלו באש את המכונית ששימשה לחטיפה (המכונית השרופה נמצאה באותו לילה). את שלוש הגופות העבירו לשקיות פלסטיק שחורות, שהועברו לרכב מילוט שהמתין במקום. החוטפים השליכו את הגופות בוואדי חסכה, והמשיכו לחברון. עמאר ומרואן התפצלו, ומרואן המשיך לפגישה עם חסאם. השניים נטלו כלי חפירה ויצאו לאסוף את הגופות כדי לקבור אותן בחלקת אדמה שהייתה שייכת לעמאר. עמאר לא יכול היה לפגוש אותם בגלל כוחות של צה"ל שהיו באזור, ולכן פעלו השניים בלעדיו. הם קברו את הגופות ליד חלחול, ולידם את בגדי הנערים. את כלי החפירה הסתירו.
השתלשלות האירועים > הדיווח על החטיפה

אופיר שער, אביו של גיל-עד, דיווח על היעדרו למשטרה והתקשר במהלך הלילה שוב ושוב למוקדי ביטחון בניסיון לגרום להם לחפש את בנו. בסופו של דבר החלו פעולות חיפוש רק בסביבות השעה 6 בבוקר.
ביום שישי אחר הצהריים הותר לפרסם מידע בדבר היעדרות הנערים, ובשבת אחר הצהריים פורסמו שמותיהם.
מבצע שובו אחים

את החיפושים אחר החטופים ערכו יחידות צה"ל, מג"ב ושב"כ, ברגל, בכלי רכב ובאמצעי תצפית מתקדמים. לצורך החיפושים רוכזו אלפי חיילים סדירים ובהם חטיבת הנח"ל, חטיבת הצנחנים, חטיבת כפיר וחטיבת גבעתי וגדודי חיל ההנדסה וסיירת סמו"ר. בחיפושים השתתפו גם מתנדבים אזרחים מיחידות חילוץ ואזרחים המכירים את שטח החיפושים. החיפושים נערכו בעיקר בגזרת חברון, עקב הערכה שהחוטפים הם מחבלי חמאס מחברון, מרואן קוואסמה ועמר אבו עיישה. חיפושים מצומצמים יותר נערכו גם בחלקים נוספים של יהודה ושומרון. סגר הוטל בחבל יהודה ומחסומים הוצבו סביב הכניסות לחברון. 20 מחסומים נפרסו גם בכבישים שבין דרום הר חברון לעוטף עזה כדי למנוע את העברת החטופים לרצועת עזה.
מטרות המבצע היו רחבות יותר מאיתור שלושת החטופים, וכללו פגיעה בתשתיות חמאס ברחבי יהודה ושומרון. במסגרת זו נעצרו למעלה מ-400 פלסטינים, מרביתם אנשי חמאס, לרבות כ-50 אסירים ששוחררו במהלך עסקת שליט. בין העצורים היו גם בכירי חמאס, ובהם יו"ר הפרלמנט הפלסטיני, עזיז דוויק, ודובר חמאס לשעבר, חסן יוסף ח'ליל. במהלך המבצע נחשפו מצבורים גדולים של אמצעי לחימה. בשבוע השני של המבצע חשפו לוחמי יהל"ם עשרות מנהרות תת-קרקעיות שחפרו פלסטינים באזור חברון.
לחיפושים הצטרפו גם אנשי שטח ומומחים אזרחיים. ב-30 ביוני, 18 ימים לאחר החטיפה, מצא אחד המתנדבים האזרחיים, מדריך בית ספר שדה כפר עציון, את גופות הנערים, כשהן מתחת לגל אבנים שהונחו עליו שיחים. הגופות נמצאו בשדה סמוך לח'רבת ארנב, ממערב לעיירה חלחול. שלושת הנרצחים הובאו לקבורה יחד למחרת בבית הקברות במודיעין.
במהלך ימי המבצע התחוללו עימותים בין חיילי צה"ל ובין פלסטינים, שבהם נהרגו ונפצעו מספר פלסטינים, בהם נער בן 13 שנהרג בעיירה דורא.
במקביל למבצע שיגרו פלסטינים מדי יום רקטות קסאם וגראד מרצועת עזה לעבר ישראל. חיל האוויר הישראלי הגיב בתקיפות על מבנים ששימשו לפעילות טרור ועל משגרים מוטמנים.
מבצע שובו אחים > המשך החיפושים אחר הרוצחים וסייעניהם

צה"ל והשב"כ המשיכו במצוד אחר מרואן קוואסמה ועמר אבו עישה (שמאז החטיפה ירדו למחתרת) ואחר שותפיהם.
ב-5 ביולי עצר כוח מסתערבים את חוסאם דופש, החשוד במעורבות בחטיפה וברצח של שלושת הנערים. ב-11 ביולי נעצר חוסאם קוואסמה, בחקירתו הודה כי סייע לוגיסטית לחטיפה (גופות הנערים שנרצחו נמצאו בחלקת אדמה שבבעלותו), ונעזר במימון שקיבל מפעילי חמאס ברצועת עזה.
בעקבות החלטתו של המפקד הצבאי באזור יהודה ושומרון להרוס את בתיהם של החשודים ברצח, מרואן קוואסמה, עמר אבו עישה וחוסאם קוואסמה, עתרו משפחותיהם לבג"ץ נגד ההריסה, אך העתירה נדחתה לאחר שבג"ץ קיבל את טענת המדינה שההריסה נחוצה לשם הרתעת תושבי האזור מפני ביצוע פיגועי טרור רצחניים, ובמיוחד מפני ביצוע פיגועי חטיפה ורצח. ב-17 באוגוסט נהרסו בתי הרוצחים ובית אחראי החטיפה. ב-26 באוגוסט הוגש כתב אישום נגד וואיל כראמה, תושב ענאתא החדשה סמוך לירושלים, על שנתן מקלט לחוסאם קוואסמה.
מבצע שובו אחים > הריגת הרוצחים

ב-23 בספטמבר 2014 בפעילות משותפת של צה"ל, הימ"מ והשב"כ נהרגו שני הרוצחים בחברון. השב"כ איתר אותם במרתף של נגרייה בחברון. את הבית כיתרו לוחמי ימ"מ שהפעילו נוהל סיר לחץ: אחרי שהמבוקשים סירבו להיכנע הופעלו כלי צמ"ה ושופל ממוגן פער חור בקיר ומחפר ממוגן פער חור בתקרת המרתף שבו הסתתרו המבוקשים. אחרי שנחשפו פתחו המחבלים באש אל עבר הכוחות ולוחמי הימ"מ השיבו באש נשק קל ורימונים. בחילופי האש נהרגו המבוקשים.
תגובות מדיניות

במסיבת עיתונאים ב-14 ביוני 2014 הודיע ראש הממשלה, בנימין נתניהו, שארגון טרור חטף את שלושת הנערים. למחרת, ב-15 ביוני, לאחר מעצר מבוקשים לחקירה, האשים נתניהו את חמאס בחטיפה. בנוסף, הטיל נתניהו את האחריות לחטיפה גם על הרשות הפלסטינית, אשר חתמה כשבועיים קודם לכן הסכם עם חמאס על הקמת ממשלת אחדות. ב-22 ביוני אמר נתניהו כי לישראל ישנן הוכחות חד-משמעיות שחמאס אחראי לחטיפה, וכי ההוכחות הוצגו לארצות הברית ולמנהיגי מדינות נוספות.
לשכת ראש הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, הוציאה הודעה שגינתה את שרשרת האירועים שהחלה בחטיפת שלושת הנערים הישראלים והמשיכה בהפרות הישראליות, ואת החיפוש בבתי פלסטינים והתקפות על חפים מפשע רבים. הוא הודיע כי הרשות הפלסטינית תסייע לישראל בחיפושים, וציין כי האירוע התרחש בשטח C הנתון בשליטה ביטחונית ישראלית. עבאס הביע מורת רוחו מההערכות על מעורבות חמאס בחטיפה והכריז כי אם אכן יוכח כי ידו של הארגון בדבר, הסכם האחדות הפלסטיני ייבחן מחדש ואף יבוטל. עם זאת, שר החוץ הפלסטיני, ריאד אל-מאלכי, טען שייתכן שישראל בדתה את החטיפה כדי לנצל את ההזדמנות לפגוע בפלסטינים. מנגד, ארגון חמאס האשים את עבאס בשיתוף פעולה עם ישראל. גורמים בארגון הגדירוהו כבוגד. ראשי חמאס דרשו מעבאס להפסיק את התיאום הביטחוני עם ישראל ואת הסיוע באיתור החטופים. בעקבות כך אירעו עימותים פנימיים, שבהם תקפו פלסטינים מוסדות ביטחון וכוחות ביטחון של הרשות הפלסטינית.
שרת החוץ של האיחוד האירופי, קתרין אשטון, גינתה אף היא את החטיפה. ב-24 ביוני הגיעו הורי שלושת הנערים לעצרת של מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם בז'נבה, ואמו של נפתלי פרנקל, רחל שפרכר-פרנקל, נאמה בפני המועצה. ב-29 ביוני האיחוד האירופי גינה שנית את החטיפה.
עם היוודע דבר הרצח גינו אותו מספר מנהיגים, בהם נשיא צרפת פרנסואה הולנד, ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון, ונשיא ארצות הברית ברק אובמה.
ב-20 באוגוסט הודה חמאס שהוא זה שעמד מאחורי חטיפת ורצח הנערים.
תגובה ציבורית

לאחר שנודע דבר החטיפה נערכו עצרות תפילה רבות למען שחרור החטופים; באחת מהן, שנערכה בכותל המערבי ב-15 ביוני, השתתפו כ-25,000 מתפללים. ב-29 ביוני, יום לפני מציאת הגופות, נערכה עצרת תפילה ושירה בכיכר רבין, במעמד נשיא המדינה הנבחר ראובן ריבלין, ובה השתתפו רבבות בני אדם.
לאחר שנמצאו גופות שלושת החטופים הדליקו מאות ישראלים נרות נשמה בכיכרות לזכרם. בהלווייתם המשותפת של שלושת הנרצחים השתתפו רבבות, ובהם נשיא המדינה, שמעון פרס, ראש הממשלה בנימין נתניהו, שר הביטחון, משה יעלון ושרים נוספים.
ביום ההלוויה נערכו הפגנות בירושלים במחאה על הרצח, ובמהלכן הותקפו ערבים. לאחר ההלוויה הופצו ברשתות החברתיות פרסומי מחאה של אזרחים וחיילים הקוראים לנקמה בערבים.
בעקבות הרצח

למחרת ההלוויה של שלושת הנערים ב-2 ביולי, נחטף ונרצח מוחמד אבו ח'דיר, נער פלסטיני בן 16 משועפאט, על ידי יהודים, בתור נקמה. ראש השב"כ, יורם כהן, אמר כי לרצח הייתה השפעה משמעותית על המהומות בקרב הפלסטינים במזרח ירושלים שהתגברו אז.
חמאס הגביר את שיגורי הרקטות שלו בעקבות מבצע "שובו אחים", דבר שהוביל ליציאת צה"ל למבצע צוק איתן.
ב-31 באוגוסט 2014 הודיעה המדינה כי בעקבות הקמת ועדה בנושא בכוונתה להכריז על כ-4,000 דונם אדמות סקר בגבעות גוש עציון כאדמות מדינה. ההכרזה גררה ביקורת מצד גורמים פוליטיים בישראל, וכן ארצות הברית והאיחוד האירופי דרשו לבטל את ההחלטה.
ועדת בדיקה של משטרת ישראל קבעה כי נפל כשל חמור בהתנהלות מוקד 100 של מחוז ש"י, חמישה שוטרים ובהם קצין אגף המבצעים של המחוז הודחו ונרשמו להם הערות פיקודיות. בעקבות הכשל התקבלה החלטה על רפורמה במוקדי 100, שאוחדו למוקד ארצי, ובנוסף נחקק חוק מוקדי חירום המאפשר למוקדי החירום לדעת בזמן אמת את מיקום המתקשר.
בעקבות המקרה הוקמה בצה"ל יחידת המילואים "מרעול", שבה כמה עשרות חיילים בעלי היכרות עם השטח, לצורך ביצוע סריקות ואיתור אמצעי לחימה ביהודה ושומרון.
ב-20 במרץ 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, נלכד מתכנן החטיפה, מוחמד קוואסמה, במהלך פשיטה על בית החולים שיפא.
הנצחת שלושת הנערים

בתגובה לחטיפה ולרצח ובתקופת השבעה הוקמו מאחזים לזכרם ביהודה ושומרון, בהם: "תקוע ה'" ליד תקוע, "רמת השלושה" מול הכפר צוריף הנמצא מערבית לבת עין, "תלמי חיים" ליד קריית ארבע, שמורת עוז וגאו"ן (ראשי תיבות של גיל-עד, איל ונפתלי) ליד צומת גוש עציון וגרעין התיישבות סמוך למעלה אדומים בשטח מבשרת אדומים (E-1).
ב-2014 יזם ראש עיריית ירושלים ניר ברקת את פרס ירושלים לאחדות ישראל לזכרם. הפרס ניתן מדי שנה ב"יום האחדות" המצוין לזכרם ובו מפעלים נוספים ברוח "אחדות ישראל".
באפריל 2015 הופק השיר "פתח ליבך" לזכר שלושת הנערים אשר הולחן על ידי דוד ד'אור ובוצע על ידי: דוד ד'אור, אברהם פריד, ישי ריבו, קובי אפללו, דויד ברוזה, יונתן רזאל ובני משפחה וחברים של הנערים.
בשנת ה'תשע"ה הוענק פרס בגין לעמותה להנצחת הנערים שבראשות שלוש המשפחות.
בנובמבר 2015 נחנכה בשכונת קריית משה ברחובות המכינה הקדם-צבאית "שובו אחים" לזכרם של הנערים.
רחלי פרנקל, בת גלים שער ואיריס יפרח, האמהות של שלושת הנערים, הדליקו יחד משואה ביום העצמאות ה-71 של מדינת ישראל (שנערך בסימן 'הרוח הישראלית').
בספטמבר 2017 יצא לאור ספרה של בת גלים שער "מה ילד יום", העוסק בנושא הרצח, בהוצאת ידיעות ספרים.
סניף בני עקיבא ביישוב עופרים, שבו הדריך שער, נקרא על שמו.
'מעיין אייל' שביישוב רחלים נקרא על שמו של איל יפרח.
בנובמבר 2021 נקרא לראשונה רחוב על שמם בעיר בית שמש, שם הרחוב הוא רחוב השלושה.
בתרבות הפופולרית

באוגוסט 2019 שודר בקשת סרטו הדוקומנטרי של יואב לימור – "חטיפה בזמן אמת" – אשר סקרה את המצוד אחר הרוצחים.
באוגוסט 2019 העלתה HBO את סדרת הדרמה "הנערים" העוסקת ברצח מוחמד אבו ח'דיר בעקבות חטיפת שלושת הנערים ורציחתם. הסדרה זכתה לשבחים מהמבקרים אך התקבלה באופן שלילי בקרב הציבור הישראלי, כאשר אחת הביקורות נגעה להודעת HBO ב-2016 וכן יחסי הציבור והקדימונים שקדמו לשידור הסדרה יצרו ציפייה לסדרה שתעסוק ברצח שלושת הנערים שקדם לרצח אבו ח'דיר. אבל עם שידור הסדרה התברר שמדובר בסדרה העוסקת ברצח מוחמד אבו ח'דיר, מה שעורר אכזבה וכעס אצל חלק מהצופים הישראלים.
ראו גם

הסלמת יוני 2014 בגזרת עזה
רצח אליהו אשרי
פיגוע הדקירה בחדרה (2024)

| חלק ממלחמת חרבות ברזל, פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2024 |
| --- | --- |
 תאריך:  9 באוקטובר 2024
 תאריך עברי:  ז' בתשרי ה'תשפ"ה
 מקום:  רחוב הגיתית, רחוב יצחק בן צבי ורחוב הרצל, חדרה
 מטרה:  יהודים
 סוג:  פיגוע דקירה
 נשק:  סכין וגרזן
 הרוגים:  1
 פצועים:  6
 מבצע:  אחמד ג'בארין
 מספר מפגעים:  1
 מניע:  טרור אסלאמי
 
פיגוע הדקירה בחדרה (2024) היה פיגוע דקירה שאירע במספר זירות בעיר חדרה ב-9 באוקטובר 2024, על ידי מחבל ערבי-ישראלי מאום אל-פחם. בפיגוע נרצח אזרח אחד, נפצע אדם אחד במצב קשה והשאר קל עד בינוני.