משפחת נשאשיבי
תקופת המנדט הבריטי

לאחר כיבוש הארץ על ידי הבריטים במהלך מלחמת העולם הראשונה המשיכו בני המשפחה להחזיק במשרות ציבוריות תחת שלטון המנדט הבריטי, והם קראו לערבים לשתף פעולה עם המוסדות הבריטים.
בקרב החברה הערבית נחשבו הנשאשיבים למשפחת "אצולה" חברתית ותרבותית. רבים מבניה היו סופרים ועיתונאים בולטים.
בינואר 1918 הוקם בירושלים ארגון בשם "מבחר השיעורים" ("מוקטתף א-דרוס"), שנועד להפצת תעמולה צרפתית. בלחץ השלטונות הבריטיים, נבחרה לאגודה הנהלה חדשה, שהורכבה ברובה מבני משפחת נשאשיבי, ובנובמבר אותה שנה הוחלף שמה ל"המועדון הספרותי" ("אל-מונתדא אל-ערבי"). באותה שנה הוקם בירושלים גם "המועדון הערבי" ("א-נאדי אל-ערבי") הפרו-בריטי, שאמין אל-חוסייני היה נשיאו ומנהיגיו ופעיליו באו בעיקר מצעירי משפחת חוסייני המורחבת. הזהות במטרות בין שתי האגודות, שהיו אנטי-ציוניות ודגלו ברעיון אחדות פלסטין עם סוריה, הביאה לשיתוף פעולה ביניהן באירועים הפוליטיים המרכזיים בשנת 1919 ותחילת 1920. ב-1920 פרצה מחלוקת פנימית בין צמרת "המועדון הספרותי" לבין קבוצת חברים שהיו מקורבים לחוגי "המועדון הערבי". ארגון זה הורה לחבריו להצטרף ל"מועדון הספרותי" כדי להשתלט עליו, ובעקבות זאת, הוא שותק ונוצר קרע בין הצמרת שלו לרבים מחבריו שתמכו ב"מועדון הערבי". "המועדון הספרותי" המשיך להתקיים כגוף קטן ולא פעיל של המשפחה ותומכיה עד 1923.
במרץ 1920 מונה פח'רי נשאשיבי, שעד אז היה בעל עמדה אנטי-בריטית קיצונית, לעוזרו של מושל מחוז ירושלים, רונלד סטורס. באפריל פיטר סטורס את מוסא כאט'ם אל-חוסייני מראשות עיריית ירושלים (בשל נאומו הפוליטי בפני חוגגי נבי מוסא) ומינה במקומו את ראע'ב נשאשיבי, שלא השתתף בהפגנות. המחלוקת הגדולה בין שתי המשפחות ליוותה את הפוליטיקה הפלסטינית לאורך כל תקופת המנדט.
הנשאשיבים היו מנהיגי האופוזיציה למועצה המוסלמית העליונה ולמנהיגתה, משפחת חוסייני. למרות שהשליטה ברמה הארצית הייתה נתונה בידי משפחת חוסייני, הצליחו הסיעות שבראשן עמדה משפחת אל נשאשיבי להפגין את כוחן בבחירות המוניציפליות שנערכו בארץ בשנות ה-20 וה-30, והן השתלטו על רשויות רוב הערים הערביות.
על אף החרמת הוועידות הלאומיות על ידי המשפחה, החל מהוועידה השלישית, אחד מבני המשפחה, ג'ודת אל-נשאשיבי, השתתף בוועידות הרביעית, החמישית והשישית, אך עשה זאת כנראה בשל קרע בינו לבין משפחתו.
בשנת 1934 הקימו בני המשפחה ותומכיהם מפלגה לאומית מתונה בשם "מפלגת ההגנה", בראשות ראע'ב נשאשיבי, שנחשב ל"ראש המשפחה". ראע'ב היה ממארגני המרד הערבי הגדול שפרץ ב-1936 וייצג את מפלגתו בוועד הערבי העליון. יד ימינו של ראע'ב, פח'רי נשאשיבי, היה מן המסיתים הראשיים למהומות.
בקיץ 1936 עדיין נשמרה האחדות הלאומית בקרב הפלסטינים, אולם עד מהרה החלו התנקשויות במנהיגים ועסקנים ערבים. הקורבנות הראשונים מסוג זה היו ממנהיגי חוגי משפחת נשאשיבי דווקא, וזאת למרות שאלה היו מראשי "הוועדות הלאומיות" וממארגני המאורעות בשלב הראשון שלהם.
בסוף יוני 1937 נעשה ניסיון לרצוח את פח'רי נשאשיבי עצמו. עם הידרדרות המרד לאלימות פנימית ופגיעה בקרב מנהיגי האופוזיציה לחוסייני, עזבו בתחילת יולי ראע'ב נשאשיבי ויעקוב פראג', נציגי "מפלגת ההגנה" הנשאשיבית, את הוועד הערבי העליון.
הנשאשיבים החלו להקים כנופיות פרטיות על מנת להגן על עצמם. החל מ-1938 ארגן פח'רי את "כנופיות השלום", שעסקו בטרור נגדי ובביעור הכנופיות הערביות. כנופיות אלו אף שיתפו פעולה באופן חלקי עם השלטונות הבריטים ועם היישוב היהודי.
מסוף שנות ה-30 החלה הידרדרות בכוחה של המשפחה והיא איבדה הרבה מההשפעה הפוליטית שהייתה לה על החברה הפלסטינית. סכסוכים פנימיים התגלו בין חברי המשפחה, ומנהיגיה התייאשו מתוצאות המרד הערבי ומההנהגה של משפחת חוסייני. הנשאשיבים גם התאכזבו מיחס השלטונות הבריטים אליהם, ואיבדו את הלהט הפוליטי האקטיבי שלהם.
בנובמבר 1941 נרצח פח'רי נשאשיבי בבגדאד. לאחר הרצח, משפחת נשאשיבי כמעט ולא הייתה פעילה יותר בעניינים פוליטיים.
בתחילת שנות ה-40, ג'וואד נשאשיבי, אחיינו של פח'רי נשאשיבי, נישא לאסתר וינר, בת אחותו של ש"י עגנון.