stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בשר על גבי גחלים
הערות שוליים

↑  פירוש מהרי"ל סימן פה
החיד"א כתב: "ונקרא כך הספר הנזכר, שישנו בנותן טעם כבשרא אגומרי (=שיש בספר טעם וחשיבות כבשר על גבי גחלים), וכן כתב מהרי"ל בליקוטיו" (שם הגדולים, בערכו).
1 2  בשר על גבי גחלים, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
ג'ורג' ברינק

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1889 יאגרספונטיין, מדינת אורנג' החופשית מדינת אורנג' החופשית 
 פטירה:  30 באפריל 1971 (בגיל 81) נטאל, דרום אפריקה דרום אפריקה 
 מדינה:  איחוד דרום אפריקה איחוד דרום אפריקה
 השכלה:  גריי קולג' 
 השתייכות:   צבא דרום אפריקה
 תקופת הפעילות:  1913–1946 (כ־33 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה הדרום אפריקנית ה-1
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 מפקד במסדר האימפריה הבריטית  חבר במסדר האמבט  אות השירות המצוין 
 
לוטננט גנרל ג'ורג' אדווין ברינק (באנגלית: George Edwin Brink‏; 27 בספטמבר 1889–30 באפריל 1971) היה איש צבא דרום אפריקני, שפיקד על דיוויזיית הרגלים הדרום אפריקאית הראשונה, שלחמה לצד הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

ברינק הצטרף לצבא דרום אפריקה (שנקרא אז "צבא ההגנה על האיחוד" - "Union Defence Forces") בשנת 1913 הוא שירת במזרח אפריקה הגרמנית בזמן המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם הראשונה. בין המלחמות עלה בסולם הדרגות, וערב מלחמת העולם השנייה, ב-1939, שימש כסגן ראש המטה הכללי של הצבא הדרום אפריקאי.
ביוגרפיה > המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה

ב-1940 הוקמה הדיוויזיה הדרום אפריקאית הראשונה, על מנת להיערך לקראת המתקפה האיטלקית הצפויה במזרח אפריקה, ממושבות איטליה במזרח אפריקה האיטלקית שנתפסה כמהווה סיכון לכל מושבות בריטניה באפריקה, ולדומיניונים. בתחילה הוקמה חטיבה ונשלחה לקניה ובאוגוסט 1940 הוקמה הדיוויזיה, וברינק מונה כמפקדה הראשון, בדרגת מייג'ור ג'נרל.
הדיוויזיה הוצבה על גבול אתיופיה עם קניה, מקום שעמד בפני מתקפות איטלקיות בקיץ 1940. שלוש הדיוויזיות של מושבות בריטניה והדומיניונים שהוצבו בקניה הושמו תחת פיקודו של הגנרל אלן קנינגהם. בתחילת 1941 הורה קנינגהם לברינק לצאת למתקפה כנגד עמדות האיטלקים על גבול אתיופיה-קניה.
ב-16 בינואר נפתחה המתקפה בהתקדמות למחוז גאלה סידאמו. הכוח התקדם בשלושה טורים, מאזור אגם רודולף מזרחה, בעומק של מספר קילומטרים בתוך הגבול האתיופי, עד העיירה מגה שהיוותה צומת דרכים חשוב בדרום אתיופיה. הקרב סביב העיירה ניטש כשלושה ימים, בתנאי מזג אוויר קשים, ורבות מהאבדות נבעו מחשיפה לקור ולגשמים. ב-18 בפברואר נכבשה מגה, ובה נפלו בשבי 600 לוחמים איטלקים. במגה נאלצו התוקפים לעצור את המתקפה, עקב תנאי מזג האוויר הקשים. לאחר פעולות אלו נשמרה הדיוויזיה הראשונה של צבא דרום אפריקה בעיקר כעתודה, במהלך המתקפה העיקרית, שהחלה בסומליה ונמשכה אל תוככי אתיופיה. על הצטיינותו במערכה זו קיבל ברינק את התואר אביר מסדר האמבט. בחודש מאי הועברה הדיוויזיה ללוב, על מנת להשתתף בהמשך המערכה במדבר המערבי.
ביוגרפיה > המערכה במדבר המערבי

בלוב הוצבה הדיוויזיה במסגרת הקורפוס ה-30 הבריטי, בפיקודו של הגנרל וילוובי נורי שהיה חלק מהארמייה השמינית של הצבא הבריטי בפיקודו של אלן קנינגהם. בנובמבר 1941 נטלה הדיוויזיה הדרום אפריקאית בפיקודו של ברינק חלק במבצע צלבן, כנגד הכוחות האיטלקים וכוחות קורפוס אפריקה של הגנרל ארווין רומל, שנועד לשחרר את נמל טוברוק שעמד במצור, ולגרש את אנשי הציר מאזור קירנאיקה. הצלחתה של הדיוויזיה בקרבות הייתה מעורבת. הדיוויזיה לחמה בקרבות קשים, ואיבדה חלק ניכר מאחת מיחידותיה העיקריות, החטיבה הדרום אפריקאית החמישית. לאחר סיום קרבות מבצע צלבן, בתחילת שנת 1942 נערכה הדיוויזיה מחדש במסגרת הערכות הארמייה השמינית בקו גזאלה. ב-10 במרץ 1942 נפגע ברינק בתאונה בגבו, ונאלץ לשוב לדרום אפריקה.
בין 1942 ל-1944 שירת ברינק כמפקד כוחות הפנים בדרום אפריקה, ולאחר מכן, בין 1944 ל-1948 היה אחראי על פירוק היחידות הדרום אפריקאיות הלוחמות, והחזרת הצבא לסדר גודל של ימי שלום. ב-30 באפריל 1971 מת.
ברינק עוטר בעיטורים רבים ביניהם מסדר האמבט, מסדר האימפריה הבריטית ואות השירות המצוין
ראו גם

דרום אפריקה במלחמת העולם השנייה
הערות שוליים

↑  התקדמות הבריטים בחזיתות אפריקה, דבר, 21 בפברואר 1941
↑  Decorations for empire smashers, פלסטיין פוסט, 30 במאי 1941
↑  בריגדיר פיטר יאנג, מלחמת העולם השנייה - 1939 - 1945, הוצאת מערכות, 1969, עמ' 115
↑  וינסטון צ'רצ'יל, מלחמת העולם השנייה, כרך שלישי, "הברית הגדולה", הוצאת עם הספר, 1961, עמ' 468
גאורגי בליזנאשקי

פרופסור גאורגי פטקוב בְּלִיזְנָאשְקִי (בבולגרית: Георги Петков Близнашки; נולד ב-6 באוקטובר 1956 בסקרבנה, הרפובליקה העממית הבולגרית) הוא משפטן ופוליטיקאי בולגרי אשר כיהן ב-2014 כראש ממשלת מעבר בבולגריה.
גאורגי בליזנאשקי נולד בעיירה סקרבנה, הסמוכה לבוטבגרד. הוא הוסמך במשפטים באוניברסיטת סופיה, התמחה בבריטניה וברוסיה וב-1988 רכש תואר דוקטור. הוא הרצה במספר אוניברסיטאות, נחשב למומחה במשפט חוקתי וכתב ארבעה ספרים בתחום.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית ובהמשך כיהן כנציג לפרלמנט האירופי. ב-7 במרץ 2014 סולק מחברותו במפלגה הסוציאליסטית. לאחר התפטרות ראש הממשלה פלמן אורשרסקי, מינה אותו נשיא בולגריה רוסן פלבנלייב לתפקיד ראש ממשלת מעבר.
ב-5 באוקטובר נערכו בבולגריה בחירות כלליות לפרלמנט, ולאחריהן הקים בויקו בוריסוב ממשלה חדשה.
ג'ורג' סטפנופולוס

ג'ורג' רוברט סטפנופולוס (בשם מלא באנגלית: George Robert Stephanopoulos; נולד ב-10 בפברואר 1961) הוא עיתונאי אמריקאי ויועץ פוליטי, המשמש כמגיש החדשות והמנחה הראשי עבור חברת החדשות של רשת ABC. סטפנופולוס זכה להכרה רבה בעת ששימש כמנהל התקשורת בקמפיין הנשיאות של ביל קלינטון ב-1992, ולאחר מכן כשמונה להיות ראש התקשורת בבית הלבן, וכן כיועץ בכיר לנשיא קלינטון, עד שעזב את תפקידו בדצמבר 1996.
כיום הוא המנחה והכתב הפוליטי הבכיר ביותר של חדשות רשת ABC, מנחה במשותף את תוכנית הבוקר ברשת, "בוקר טוב אמריקה", ומנחה את תוכנית הבוקר של יום ראשון, "This Week".
ביוגרפיה

סטפנופולוס נולד בפול ריבר, מסצ'וסטס, לניקי לבית גלוריה ורוברט ג'ורג' סטפנופולוס. הוריו הם מהגרים ממוצא יווני. אביו הוא כומר יווני-אותודוקסי בניו יורק. אימו עבדה במקום דתי יווני-אורתודוקסי גם כן. ג'ורג' הצעיר הלך אחר אמונת הוריו ואף שקל להיות כומר בעצמו. בילדותו עבר להתגורר בקליבלנד, אוהיו. בשנת 1982 קיבל את התואר הראשון שלו במדע המדינה מאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, כאשר עבד למחייתו בתחנת הרדיו של האוניברסיטה.
אביו של סטפנופולוס תמיד רצה שבנו יהיה עורך דין, אם לא יהיה כומר. לאחר שהבטיח לאביו כי ילמד משפטים בעתיד, החל לעבוד כעוזר לחבר בית הנבחרים, נציג אוהיו מהמפלגה הדמוקרטית, בוושינגטון הבירה. לאחר שזכה במלגת רודז היוקרתית, למד לתואר שני בתאולוגיה באוניברסיטת אוקספורד באנגליה. ב-1988 עבד סטפנופולוס למען המועמד לנשיאות של המפלגה הדמוקרטית, מייקל דוקאקיס. הוא ציין כי אחד הגורמים העיקריים שמשכו אותו לעבוד בקמפיין זה היה שדוקאקיס, כמוהו, הוא יווני-אמריקאי בעל עמדות ליברליות ממסצ'וסטס. לאחר מכן עבד עבור יושב ראש בית הנבחרים הדמוקרטי, דיק ג'פרדט, עד שעבר לעבוד בקמפיין של המועמד הדמוקרטי לנשיאות ב-1992, ביל קלינטון.
סטפנופולוס לקח חלק מרכזי בקמפיין לנשיאות של ביל קלינטון. תפקידו בקמפיין מוצג בסרט הדוקומנטרי משנת 1993, "The War Room". בתחילת כהונת ממשלו של קלינטון, שימש סטפנופולוס דה פקטו דובר הבית הלבן, על אף שדידי מיירס כיהנה בתפקיד באופן רשמי. לאחר מכן שימש כיועץ בכיר למדיניות ולאסטרטגיה. לאחר בחירתו המחודשת של הנשיא קלינטון, עזב סטפנופולוס את תפקידו בבית הלבן. בשנת 1999 הוציא לאור ספר פרי עטו, הנקרא "All Too Human: A Political Education", ובו הוא תיאר את חוויותיו בעבודתו בבית הלבן. הספר זכה לשבחים והוצב במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
לאחר שעזב את הבית הלבן לקראת סיום הקדנציה הראשונה של הנשיא קלינטון, החל לשמש כאנליסט פוליטי עבור רשת ABC ושימש ככתב עבור מספר תוכניות של הרשת. ב-2002 החל להנחות את התוכנית "This Week", וקודם לתפקיד "הכתב הבכיר ביותר של וושינגטון" ב-2005. במהלך הבחירות לנשיאות של שנת 2008, הנחה במשותף סטפנופולוס את העימות ביו שני המועמדים הדמוקרטים, אז חברים בסנאט, הילרי קלינטון וברק אובמה. ב-2009 החל להנחות את התוכנית "בוקר טוב אמריקה". בינואר 2012 הנחה אחד מן העימותים בין המועמדים הרפובליקנים לנשיאות, מיט רומני, רון פול וריק סנטורום. לאחר פרישתה של דיאן סויר מהנחיית חדשות עולמיות ברשת, הפך סטפנופולוס למנחה החדשות הבכיר ביותר של רשת ABC ב-2014.
סטפנופולוס נשוי לשחקנית אלכסנדרה ונטוורת', מאז 2001. לזוג שתי בנות. המשפחה מתגוררת במנהטן.
הערות שוליים

↑  "Interviews - George Stephanopoulos - The Clinton Years - FRONTLINE - PBS". pbs.org.
↑  Stephanopoulos back to replace Amanpour at ABC’s ‘This Week,’ will remain host of ‘GMA’
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007356745505171  PLWABN: 9810575377605606  BIBSYS: 90075143  BnF: cb14467637b (data)  CiNii: DA0132321X  GND: 123051169  ISNI: 0000 0000 8124 2917  LCCN: n94024387  LNB: 000122018  NARA: 10575812  NKC: xx0201429  NLA: 36340092  NLG: 81556  NLK: KAC199636717  NTA: 071618198  VIAF: 34618964   WorldCat (עם VIAF): 34618964 
סטפנופולוס עם יושב ראש המטות המשולבים של הצבא, מייקל מאלן
ג'ורג' ברוס קורטליו

ג'ורג' ברוס קורטליו (באנגלית: George Bruce Cortelyou;‏ 26 ביולי 1862 – 23 באוקטובר 1940) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן במגוון תפקידים בממשליהם של נשיאי ארצות הברית גרובר קליבלנד, ויליאם מקינלי ותאודור רוזוולט.
ביוגרפיה

קורטליו נולד בניו יורק. הוא עבד במחלקת הדואר של ארצות הברית, שם משך את תשומת ליבו של המנהל הכללי של הדואר וילסון ביסל. בהמלצתו של ביסל מינה הנשיא קליבלנד את קורטליו כפקיד הראשי שלו. בהמלצתו של קליבלנד, מינה אותו הנשיא מקינלי כמזכירו האישי. לאחר רצח מקינלי, ביקש הנשיא רוזוולט מקורטליו להוביל את המאמץ לארגון מחדש של הבית הלבן.
מתוך התרשמות מפועלו של קורטליו, מינה אותו הנשיא רוזוולט ב-1903 כמזכיר המסחר והעבודה. הוא סיים את כהונתו בתפקיד זה ב-1904 כד להיות יושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית, והחל מ-1905 הוא גם כיהן כמנהל הכללי. ב-1907 הוא פרש משני תפקידים אלו כדי להתמנות כמזכיר האוצר. בתקופת כהונתו בתפקיד זה הוא פעל לייצוב הכלכלה במהלך המשבר הכלכלי של 1907. לאחר תום נשיאותו של רוזוולט ב-1909 היה קורטליו לנשיא של חברת גז.
ראשית חייו

ג'ורג' ברוס קורטליו נולד בניו יורק לרוז (לבית סירי) ופיטר קרוליוס קורטליו הבן. הוא היה בן למשפחה מראשוני הולנד החדשה שאביה, ז'ק קורטליו (אנ') היגר ב-1652. ג'ורג' קורטליו התחנך בבתי ספר ציבוריים בברוקלין, באקדמיה הצבאית נאזרת' הול (אנ') בפנסילבניה ובמכון הפסדטד שבלונג איילנד.
בגיל 20 סיים קורטליו תואר ראשון במכללה למורים בווסטפילד, מסצ'וסטס (כיום אוניברסיטת וסטפילד). הוא סיים את לימודיו בבתי הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ושל אוניברסיטת ג'ורג'טאון. בעת לימודיו באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון הוא היה חבר באחוות פי-סיגמא-קאפא. לאחר מכן החל קורטליו לעסוק בהוראה, ובמשך למד בקורס לקצרנות. ב-1888 נשא קורטליו לאישה את לילי מוריס הינד, ויחד הם הביאו לעולם חמישה ילדים.
בממשלי מקינלי ורוזוולט

ב-1891 הוא קיבל משרה של המפקח הראשי על הדואר בניו יורק. בשנה שלאחר מכן הוא קודם למשרת מזכיר לעוזר הרביעי למנהל הכללי של הדואר בוושינגטון די. סי.. ב-1895 מונה קורטליו על ידי הנשיא גרובר קליבלנד כפקיד הראשי שלו, בהמלצת המנהל הכללי של הדואר וילסון ביסל. קליבלנד המליץ עליו בפני יורשו, ויליאם מקינלי, לתפקיד המזכיר האישי לנשיא. בעת שנרצח מקינלי ב-1901, עבד קורטליו על שיפורים ביעילות המשרד.
רצח מקינלי אירע כאשר הנשיא לחץ את ידיהם של מבקרים בהיכל המוזיקה בתערוכה הפאן-אמריקאית ב-6 בספטמבר 1901 בבאפלו, ניו יורק. הוא נורה פעמיים מטווח קצר על ידי הרוצח הבודד ליאון צ'ולגוש. לאחר שהנשיא התמוטט כתוצאה מהירי, החזיקו בו עוזריו ותמכו בו, ביניהם היה קורטליו. כשהם אחזו בזרועותיו, הוא לחש, "אשתי, היה זהיר קורטליו באופן שתבשר לה, הו, היה זהיר".
לאחר שהנשיא שירש את מקינלי, תאודור רוזוולט הושבע לתפקידו, הוא הטיל על קורטליו להוביל את המאמץ לארגון מחדש של הבית הלבן. קורטליו קבע נהלים וכללים שהובילו את הפרוטוקול של הבית הלבן. הוא גם היה זה שהקים וביסס את אופן התקשורת בין משרד הנשיא לבין העיתונות. הוא סיפק לעיתונאים מרחבי עבודה, תדרך עיתונאים בחדשות חשובות והפיץ הודעות לעיתונות. לזכותו של קורטליו ניתן לזקוף את הנוהג של מתן תקצירי העיתונות לעיון הנשיא. באופן זה החל הנשיא ללמוד את מהלכי דעת הקהל באמצעות העיתונות. קורטליו בחר לצורך כך פריטי עיתונות באופן אובייקטיבי, נוהג שלא יושם באופן עקבי אחרי אלו שבאו אחריו בתפקיד.
תפקידים בקבינט

מפברואר 1903 ועד יוני 1904 כיהן קורטליו כמזכיר המסחר והעבודה הראשון של ארצות הברית. ממרץ 1905 ועד ינואר 1907 הוא כיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית ולאחר מכן ועד מרץ 1909 כמזכיר האוצר של ארצות הברית, כל התפקידים הללו בממשלו של הנשיא רוזוולט.
במהלך כהונתו של קורטליו כמזכיר האוצר התרחש המשבר הכלכלי של 1907. כמו קודמו בתפקיד לסלי מורטייר שו, הוא האמין שתפקידה של מחלקת האוצר הוא להגן על מערכת הבנקאות באמצעות קניית איגרות חוב ממשלתיות. כדי למנוע משבר נוסף, הוא דחף ליצירתו של מטבע גמיש יותר והמליץ על הקמתה של מערכת בנקאות מרכזית.
ב-1908 עבר חוק חוק אולדריץ'-ורילנד שהתיר הנפקות מיוחדות של שטרות בעיתות משבר, ובעקבותיו הוקמה ועדה שהובילה את הקמתו של הפדרל ריזרב ב-1913.
שנותיו האחרונות

לאחר סיום כהונתו בממשל, שב קורטליו לעסקים פרטיים והיה לנשיא Consolidated Gas Company, שכיום ידועה כ-Consolidated Edison (אנ'). הוא גם אחד מיושבי הראש של מוזיאון אדיסון לאנרגיה, שלימים נסגר. הוא חי בביתו שבהלסייט שבלונג איילנד.
ג'ורג' ברוס קורטליו נפטר ב-23 באוקטובר 1940. על ערש הדווי שלו נכחה גם אדית רוזוולט, שהייתה ידידתה הטובה ביותר של רעייתו. הוא נטמן בבית הקברות של כנסיית סנט ג'ון בקולד ספרינג הרבור שבניו יורק.
גאווה ודעה קדומה (סרט, 2005)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  גאווה ודעה קדומה מאת ג'יין אוסטן
 בימוי:  ג'ו רייט
 הופק בידי:  טים ביואן אריק פלנר פאול ובסטר
 תסריט:  דבורה מוגאץ
 עריכה:  Paul Tothill 
 שחקנים ראשיים:  קירה נייטלי מת'יו מקפדיין ברנדה בלתין רוזמונד פייק ג'נה מאלון
 מוזיקה:  דאריו מרינלי 
 צילום:  רומן אוסין 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, צרפת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Working Title Films, StudioCanal 
 חברה מפיצה:  UIP Duna 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 בפברואר 2006 (ישראל)
 משך הקרנה:  129 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  $28,000,000
 הכנסות:  $121,147,947
 הכנסות באתר מוג'ו:   prideandprejudice05
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
גאווה ודעה קדומה (באנגלית: Pride and Prejudice) הוא סרט רומנטיקה תקופתית משנת 2005, המבוסס על רומן של ג'יין אוסטן באותו שם.
הסרט בוים על ידי ג'ו רייט, ומככבים בו קירה נייטלי,  מת'יו מקפדיין וברנדה בלתין.
עלילה

הסיפור מתמקד באליזבת בנט (קירה נייטלי), בת למשפחה עם עוד ארבע אחיות, אב ואם.
כשהאם, גברת בנט, שומעת על ביקור של אדם עשיר בשם צ'ארלס בינגלי, היא נרתמת מיד למטרה להשיא לו את אחת מבנותיה.
בינגלי מגיע לנשף עם אחותו קרוליין ועם חברו הטוב ביותר, פיצוויליאם דארסי (מת'יו מקפדיין).
אליזבת אינה מאמינה בנישואי תועלת אלא בנישואים מתוך אהבה, ולכן דוחה כל הצעת נישואים שניתנת לה.
ג'יין האחות הבוגרת מתאהבת בבינגלי, ובזמן שהיא מנהלת מערכת יחסים עמו, אליזבת ודארסי מנהלים  ביניהם מערכת יחסים של לגלוגים ועלבונות.
דארסי השחצן והגאוותן מתאהב באליזבת, אך אליזבת רואה בו את האדם האחרון שתינשא לו אי פעם.
לאחר שאליזבת מטיחה בדארסי את כל הסיבות למה היא שונאת אותו, הוא כותב לה מכתב ובו מסביר את המניעים למעשיו. הם נפגשים שוב כאשר אליזבת מגיעה לביקור באחוזה שהיא ביתו של דארסי, והוא מחזר אחריה בזמן שקורה אסון במשפחת בנט ולידיה, האחות הקטנה, בורחת עם גבר מפוקפק. בזמן שאליזבת חוזרת לביתה לתמוך באמה, דארסי נוסע להציל את אחותה. הוא מבקש ממנה שלא תספר לאליזבת על מעורבותו בהצלת העניינים, אך האחות פולטת בטעות את שמו. אליזבת מבינה שהיא טעתה בשיפוט המחמיר שהעבירה על דארסי, ונעתרת להצעת הנישואין שלו.
הסרט באקרנים

הסרט הופץ בשתי גרסאות שונות לסופו, אחת שיועדה לממלכה המאוחדת והשנייה לארצות הברית, דבר שעורר פולמוס בתקשורת הבריטית. לאור דרישת הציבור הבריטי הוקרן הסרט עם "הסוף האמריקאי", ובו נשיקה רומנטית בין הגיבורים. בישראל הוקרן הסרט לראשונה בפברואר 2006 בסינמטקים בגרסה הבריטית (ללא הנשיקה). השחקנית הבריטית קירה נייטלי הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על משחקה בסרט זה.
דמויות

קירה נייטלי – אליזבת בנט
מת'יו מקפדיין – מר דארסי
טלולה רילי – מרי בנט
רוזמונד פייק – ג'יין בנט
ג'נה מאלון – לידיה בנט
קארי מאליגן – קיטי בנט
דונלד סאת'רלנד – מר בנט
ברנדה בלתין – גברת בנט
קלאודי בלקלי – שרלוט לוקאס
סיימון וודס – מר צ'ארלס בינגלי
קלי ריילי – קרוליין בינגלי
רופרט פרנד – מר ג'ורג' ויקהאם
טום הולנדר – מר ויליאם קולינס
ג'ודי דנץ' – ליידי קתרין דה ברג
טמזין מרצ'נט – ג'ורג'יאנה דארסי
מג ויין אוון – גברת ריינולדס
הערות שוליים

↑   "גאווה ודעה קדומה", במסד הנתונים Box Office Mojo (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5018874  BnF: cb15099859r (data)  GND: 7643135-6  LCCN: no2006023754  SUDOC: 110142225  VIAF: 212908763   WorldCat (עם VIAF): 212908763
ג'ורג' ברידג'טוור

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1778 ביאלא פודולסק, רפובליקת פולין 
 פטירה:  29 בפברואר 1860 (בגיל 81) פקהאם, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסאל גרין 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום לימודים:  טריניטי הול 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
ג'ורג' אוגוסטוס פולגרין ברידג'טוור (באנגלית: George Augustus Polgreen Bridgetower,‏ 1778 - 29 בפברואר 1860) היה כנר וירטואוז ממוצא אפרו-פולני, שרוב חייו עברו עליו באנגליה. הוא נולד בביאצה שבפולין, שם עבד אביו אצל הירונימוס וינצנטי רדזיוויל והוטבל בשם הירונימו היפוליטו דה אוגוסטו ב-11 באוקטובר 1778
ראשית הקריירה

אביו של ג'ורג', ג'ון פרדריק ברידג'טוור, היה כנראה בן איי הודו המערבית (אולי מברבדוס), משרת בבית הנסיך ההונגרי ניקולאוס אסטרהאזי, איש חסדו של יוזף היידן, אף כי במקביל טען להיותו נסיך אפריקאי. אמו הייתה ילידת שוואביה, כנראה משרתת בביתה של סופי פון טורן וטאקסיס. ג'ורג' הראה כישרון מרשים בילדותו והופיע בנגינת כינור בקונצרטים בפריז, לונדון, באת' ובריסטול בשנת 1789. יורש העצר הבריטי, (בהמשך ג'ורג' הרביעי, שמע אותו ב-1791, גילה בו עניין ופיקח על המשך הכשרתו המוזיקלית. בהנחיית הנסיך, למד אצל פרנסואה-היפוליט ברתלמון (ראש האופרה המלכותית, אצל המלחין הקרואטי-איטלקי איבן ירנוביצ'י, ואצל תומאס אטווד (נגן עוגב בקתדרלת סנט פול ופרופסור באקדמיה המלכותית למוזיקה). הוא הופיע בכ-50 קונצרטים בתיאטראות לונדון - קובנט גארדן, תיאטרון דרורי ליין ותיאטרון היימרקט - בשנים 1789 ל-1799, וניגן בתזמורת של הנסיך בברייטון ובלונדון.
הפגישה עם בטהובן

ב-1802 קיבל ברידג'טוור חופשה לביקור אצל אמו ואחיו (צ'לן) בדרזדן, ואף הופיע שם בקונצרטים. בשנת 1803 ביקר בווינה, שם ניגן עם בטהובן. בטהובן התרשם והקדיש לברידג'טוור את הסונאטה הגדולה שלו, מס' 9 בלה מז'ור, אופוס 47 לכינור ופסנתר. ההקדשה הלבבית נשאה אופי היתולי: "סונאטה פר אונו מולאטיקו לונאטיקו". מיד עם השלמתה, זכתה היצירה לביצוע פומבי ראשון בתיאטרון אוגארטן ב-24 במאי 1803, עם בטהובן ליד הפסנתר וברידג'טוור בכינור. ברידג'טוור נאלץ לקרוא את תפקיד הכינור מן העותק של בטהובן, מעל כתפו. הוא הכניס בתפקידו תיקון קל, שבטהובן קיבל בתודה, קפץ ממקומו והכריז, "Noch einmal, mein lieber Bursch!" ("עוד פעם, בחורי היקר!"). בטהובן גם העניק לברידג'טוור את הקולן שלו, השמור עכשיו בספריה הבריטית. כעבור זמן קצר הסתכסכו השניים, כשברידג'טוור העליב אישה, בבלי דעת שהיא ידידתו של בטהובן; בטהובן ניתק את כל קשריו עם ברידג'טוור ושינה את ההקדשה לסונאטה החדשה לכנר הווירטואוז רודולף קרויצר, שלא ניגן אותה מעולם בטענה, שהיא כבר בוצעה פעם והיא קשה מדי לביצוע. זו היצירה המוכרת מאז כסונאטת קרויצר. המשוררת ריטה דאב הנציחה את הקשר בין בטהובן לברידג'טוור בסיפור לירי-דרמטי ארוך, "סונאטה מולאטיקה" (נורטון, 2009).
השיבה לאנגליה

ברידג'טוור חזר לאנגליה, שם נשא לאישה את מרי ליץ' לק בשנת 1816 והמשיך בקריירה המוזיקלית שלו, בהוראה ובנגינה. הוא נבחר לאגודת המוזיקאים המלכותית ב-4 באוקטובר 1807 וביוני 1811 קיבל תואר ראשון במוזיקה באוניברסיטת קיימברידג'. הוא ניגן עם תזמורת האגודה הפילהרמונית המלכותית ובהמשך יצא למסעות קונצרטים מחוץ לאנגליה, בעיקר באיטליה, שם חיה בתו. הוא מת בלונדון.
יצירות

יצירותיו של ברידג'טוור כוללות את "דיאטוניקה ארמוניקה" לפסנתר, שיצאה לאור בלונדון ב-1812 ואת "הנרי: באלאדה" לקול בינוני ופסנתר, שגם היא יצאה לאור בלונדון. רשימה של יצירותיו אפשר למצוא בכתב העת לחקר מוזיקה שחורה, כרך 10, מס' 2, סתיו 1990, במאמר מאת דומיניק-רנה דה לרמה.
הערות שוליים

↑  C. Wight, Bridgetower's early years, www.bl.uk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461318105171  PLWABN: 9810695359505606  BnF: cb160187858 (data)  GND: 118958291  ISNI: 0000 0001 1670 1803  LCCN: n2005008505  MusicBrainz: 882a29d7-b781-4a6a-804f-f14cf3705704  NTA: 318578980  SNAC: w68q6pkq  SUDOC: 198365535  VIAF: 72193900   WorldCat (עם VIAF): 72193900
גאורגי גרינברג

| --- | --- |

 לידה:  3 ביוני 1900 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 באוגוסט 1991 (בגיל 91) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 ענף מדעי:  פיזיקה מתמטית 
 מקום קבורה:  בית הקברות בקומארובו 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפוליטכנית של סנקט פטרבורג 
 מנחה לדוקטורט:  אלכסנדר פרידמן 
 מוסדות:  מכון יופה  האוניברסיטה הפוליטכנית של סנקט פטרבורג 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור לנין  עיטור הידידות בין העמים 
 
גאורגי גרינברג  (ברוסית: Георгий Абрамович Гринберг‏; (13 ביוני 1900 - 8 באוגוסט 1991). היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא היה מומחה בפיזיקה מתמטית. לגאורגי היה אח אלכסנדר, פרופסור לכימיה.
קורות חיים

גאורגי גרינברג נולד בשנת 1900 בסנקט פטרבורג למשפחה יהודית. סבו הגיע לעיר משטטל בתחום המושב ועסק במסחר. הוא דאג שבניו יקבלו השכלה ואביו של גאורגי היה מהנדס מכרות.
גאורגי בצעירותו התעניין במתמטיקה וחשמל. בשנת 1917 הוא התחיל ללמוד בפקולטה לאלקטרו-מכניקה של המכון הפוליטכני בסנקט פטרבורג. באותה תקופה במכון עבד אברם יופה. בשנת 1919 הם נפגשו וגאורגי גרינברג סיפר ליופה שהוא מתעניין בפיזיקה. לאחר מספר ימים הוא התחיל לעבוד במחלקה של יופה. כאשר גרינברג סיים את הלימודים הוא החל לעבוד במכון שהוקם על ידי יופה.
בשנת 1924 במקביל לעבודה במכון לפיזיקה וטכנולוגיה על שם יופה גרינברג החל ללמד במכון הפוליטכני בו סיים את הלימודים. בשנת 1930 הוא מונה לפרופסור ובהמשך הקים קתדרה לפיזיקה מתמטית אותה ניהל עד שלנת 1955.
בשנת 1955 גרינברג עזב את ההוראה והתרכז בעבודה במכון יופה.
פעילות של גרינברג התרכזה בפיתוח שיטות מתמטיות מתקדמות למציאת פתרון לבעיות פיזיקליות. הוא התרכז בחקר גלים, אלקטרודינמיקה תורת הגמישות, פיזיקה של פלסמה ונושאים נוספים.
בשנת 1949 גרינברג פרסם ספר על ניצול שיטות מתמטיות מתקדמות.
בשנת 1946 גרינברג התקבל בחבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1949 הוא קיבל פרס ברית המועצות. בנוסף הוענקו לו מספר עיטורים.
גרינברג נפטר בשנת 1991 בסנקט פטרבורג ונטמן בקומרובו בפרברי העיר.
ג'ורג' סיילינג

ג'ורג' סיילינג (באנגלית: George Saling; ‏ 27 ביולי 1909 – 15 באפריל 1933) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1932) בריצת 110 מטר משוכות.
ביוגרפיה

סיילינג נולד בממפיס, מיזורי, ארצות הברית, ובגיל שלושה חודשים עבר יחד עם משפחתו לקורידון שבאיווה, ארצות הברית.
ביוגרפיה > 1932 > אלוף אולימפי

באולימיפאדת לוס אנג'לס שנערכה באוגוסט זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 14.6 שניות, לפני בן ארצו פרסי בירד (14.7 שניות) ודון פינלי מהממלכה המאוחדת (14.8 שניות). במקצה חצי הגמר השווה את שיא העולם שעמד על 14.4 שניות.
מותו

ב-15 באפריל 1933, בגיל 23, כחצי שנה לאחר זכייתו במשחקים האולימפיים, נהרג סיילינג בתאונת דרכים במיזורי.
ג'ונתן רודריגס

ג'ונתן חאבייר רודריגס פורטיז'ו (בספרדית: Jonathan Javier Rodríguez Portillo; נולד ב-6 ביולי 1993 בפלורידה שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קלוב אמריקה מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת אורוגוואי.
קריירת מועדונים

רודריגס גדל במחלקות הנוער של אתלטיקו פלורידה ופניארול. בשנת 2013 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של פניארול במסגרת ליגת העל האורוגוואית. הוא ערך 38 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע 16 שערים.
בהמשך שיחק רודריגס בבנפיקה ליסבון, בדפורטיבו לה קורוניה, בסנטוס לגונה ובקרוס אסול.
ב-11 בינואר 2022 חתם רודריגס בא-נסר מליגת העל הסעודית. הוא ערך שמונה הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-20 ביוני 2022 חתם רודריגס בקלוב אמריקה מליגת העל המקסיקנית.
קריירה בינלאומית

ב-10 באוקטובר 2014 ערך רודריגס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי, בתיקו 1-1 נגד נבחרת ערב הסעודית במשחק ידידות. ב-13 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-0 על נבחרת עומאן במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורנירים קופה אמריקה 2015, קופה אמריקה 2019 וקופה אמריקה 2021.
תארים

אליפות פורטוגל (1): 2014/2015
אליפות מקסיקו (1): קלאוסורה 2018
אליפות מקסיקו (1): גוארדיאנס 2021
אלוף האלופים (1): 2021
הסופר קאפ המקסיקני (1): 2019
גביע הליגות (1): 2019