stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סלוניקי
לקריאה נוספת

מארק מאזווֵר, סלוניקי - עיר של רוחות, תרגמה כרמית גיא, הוצאת עם עובד, 2007.
ויקטוריה היסלופ - חוטים מקשרים, הוצאת ידיעות ספרים, 2012
ערך: דוד רקנאטי - זיכרון שלוניקי - גדולתה וחורבנה של ירושלים דבלקן (שני כרכים).
שי סרוגו, הפועלים היהודים בנמל סלוניקי: בין העולם העות'מאני לעולמה של מדינת הלאום היוונית (1869-1936), מכון בן צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, ירושלים, תשע"ד
הערות שוליים

↑  מעשי השליחים, פרק 17
↑  האימפריה העות'מאנית: היסטוריה וסוגיות נבחרות, האוניברסיטה הפתוחה, כרך א, יחידה 2 (כתב: אייל ג'יניאו), עמ' 155–156.
↑  שי סרוגו, הפועלים היהודים בנמל סלוניקי: בין העולם העות'מאני לעולמה של מדינת הלאום היוונית (1869 - 1936), מכון בן צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, יד בן צבי והאוניברסיטה העברית, תשע"ד, עמ' מבוא
↑  Yitzchak Kerem, The confiscation of Jewish books in Salonika in the Holocaust, The Holocaust and the Book, 2001, עמ' 59-65
תצלום פנורמי של העיר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548057505171  BNE: XX452467  BnF: cb11948304t (data)  GND: 4051394-4  LCCN: n80056641  MusicBrainz: 78889222-8f08-40b6-92b1-73f4a98fc533  NARA: 10045737  NKC: ge130890  SELIBR: 159215  SUDOC: 027442675  VcBA: 494/20546  VIAF: 312797568   WorldCat (עם VIAF): 312797568 
המגדל הלבן, סמל העיר
כנסיית האגיוס דמטריוס
רחוב ברובע היהודי לשעבר בסלוניקי
אנדרטה בסלוניקי לזכר כ-50,000 יהודי העיר שנרצחו בשואה
פנחס בן-פורת

| --- | --- |

פנחס בן-פורת
 לידה:  10 באוקטובר 1914 האימפריה הרוסית קריבה אוזרו, האימפריה הרוסית
 נהרג:  27 ביולי 1955 (בגיל 40) הרפובליקה העממית של בולגריה פטריץ', הרפובליקה העממית של בולגריה
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול
 מדינה:  ישראל ישראל
 כינוי:  פיניה
 השתייכות:   ההגנה  פלמ"ח  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1942–1951 (כ־9 שנים)
 דרגה:   סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 69
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות
פנחס (פיניה) בן פורת (10 באוקטובר 1914 – 27 ביולי 1955) היה מראשוני הטייסים בפלמ"ח ובחיל האוויר הישראלי.
נולד ב-1914 בקריבה אוזרו שבאוקראינה, וב-1921 ובעלייה השלישית עלה ארצה עם הוריו. דרך הנוער העובד בירושלים הגיע לכפר הנוער בן שמן ומשם לקיבוץ נען. הוא הצטרף להגנה ועסק בהעברות נשק במחתרת.
בשלהי 1940 הצטרף לקורס טיס בחברת אווירון וצבר שעות טיס רבות. בשנת 1942 הצטרף לפלמ"ח ושירת בגדוד הרביעי בפלוגה ז'. בשנים 1945–1947 שירת במחלקת הטיס של הפלמ"ח מ-17 ביולי 1946 - 4 באוגוסט 1947 עבר באנגליה קורס למדריכי טיסה וחזר עם רישיון לעוזר מדריך טיסה, רישיון לטייס מסחרי ורישיון לניווטים. במלחמת העצמאות צורף לשירות האוויר.
ב-17 בדצמבר 1947 התקיפו כ-200 ערבים את נבטים שבצפון הנגב. אש נפתחה לעבר כמה מחברי המושב שיצאו עם שחר להניע את משאבת המים ושניים מהם נפצעו.
בשעה 08.00 המריא בן פורת משדה דב במטוס קל RWD-13 עם רופא מהשירות הרפואי ונחת ליד בית אשל. לקצין בריטי שהיה במקום אמר כי הוא שליח של חברת אווירון וכי מגן דוד אדום שלח את הרופא לבית אשל. הקצין האמין לו, נסע לנבטים וחזר לבית אשל בהודיעו כי כ-200 ערבים מתקיפים את נבטים וכי הוא נוסע לבאר שבע להזעיק עזרה. למרות החשש להסתבכות עם הבריטים החליט בן פורת על דעת עצמו לטוס לנבטים כדי להציל את הנקודה.
אלי אביבי, מפקד מחלקת הפלמ"ח בבית אשל, התנדב לשמש כמקלען. הוא נקשר לכיסא, שתי הדלתות הצדדיות הוסרו וחברי המקום ציידו אותו ברימוני יד. בן פורת המריא מבית אשל לנבטים, הנמיך מעל הנקודה והמקלען פתח באש וזריקת רימונים על התוקפים שנסוגו במהירות. הוא נחת בנבטים, השאיר את המקלען וחזר לשדה דב עם הפצוע. בכך ביצע את התקיפה והפינוי בהיטס בפעם הראשונה במלחמת העצמאות. לאחר שקבל בן-גוריון דיווח אישי מבן פורת על פעולתו כתב ביומנו: "הדבר הגיע לערבים בירושלים ועשה רושם כביר".
בן פורת עבר עם השירות האווירי לחיל האוויר הישראלי. מונה למפקד טייסת 69 של מטוסי B-17. ב-1951 השתחרר מצה"ל ועבר לשרת כטייס בחברת אל על.
הוא התקדם באל על ועמד להתמנות לקברניט אך לא זכה לכך. ב-27 ביולי 1955 ביצע טיסת הסמכה במטוס לוקהיד קונסטליישן שלאחריה היה אמור לקבל הסמכה לקברניט. המטוס הופל על ידי מטוסים בולגרים בשמי בולגריה. בן פורת ו-57 נוסעים ואנשי צוות, נספו. בן פורת נקבר בקבר האחים בבית העלמין קריית שאול ביחד עם שאר ההרוגים בתאונה.
לקריאה נוספת

אורי מילשטיין: תולדות מלחמת העצמאות, הוצאת זמורה ביתן, כרך ב', 1989, עמ' 235.
הערות שוליים

↑  בן פורת פנחס (פיניה'לה), באתר קיבוץ נען
↑  ניצן סדן, מטוס פולני, אומץ ציוני: המתקפה האווירית הראשונה של ישראל, באתר כלכליסט, 14 במאי 2024
↑  פנחס בן-פורת באתר GRAVEZ
מיכאל עמיר

אין תמונה חופשית
מיכאל עמיר (במקור: מִישוּ וייסמן) (1892 - 16 ביוני 1954) היה משפטן, עורך דין, מדינאי ודיפלומט, מנהיג ציוני ברומניה, מחברי הפרלמנט הרומני מטעם המפלגה היהודית הרומנית. עלה לארץ ישראל ב-1940, ולאחר קום המדינה כיהן כציר ישראל הראשון במדינות בנלוקס (בלגיה, הולנד ולוקסמבורג).
תולדות חייו

עמיר נולד בשם מישו וייסמן בשנת 1892 בכפר סמוך לפיאטרה ניאמץ ברומניה, במשפחת סוחרים עניים. ב-1906, כשהיה בן 13, רצה אביו לעשותו זבן בחנותו כאחיו הגדולים, אך מנהל בית הספר הכפרי, שהכיר בכישרונותיו הרבים, שכנע את אביו לשולחו ללמוד בבית ספר תיכון בעיר הקרובה פיאטרה ניאמץ. כשעבר לעיר החל ללמוד עברית אצל מאיר יחזקאל סגל. עד מהרה הפך לאחד מהפעילים הבולטים ב"צעירי ציון" בעיר בזכות נאומיו כובשי הלב. בשנות לימודיו בתיכון סבל רבות מאנטישמיות הן מהמורים והן מחבריו לספסל הלימודים, ולא פעם איימו עליו שיסלקו אותו מבית הספר בגין פעולותיו הציוניות.
כשסיים את בית הספר החל ללמוד משפטים באוניברסיטת יאשי. בעת לימודיו נכנס ערב אחד למועדון הציוני כדי לשמוע הרצאה ובסיומה ביקש את רשות הדיבור ונאם ברומנית מתובלת בציטוטים עבריים מהמקורות, וגרם התלהבות רבה בקרב שומעיו. מאותו הערב נעשה לנואם הציוני החביב ביותר על הציבור ביאשי. אך בשל הדקאן האנטישמי, לא ניתן היה ליהודי להתמיד בלימודיו, ולכן ב-1919 עבר ללמוד באוניברסיטת פריס.
בשובו לרומניה התיישב בקישינוב ועד מהרה קנה לעצמו שם כאחד הבולטים שבעורכי הדין. הופעותיו בבתי המשפט זכו לביטויי הערכה מצד המשפטנים הטובים ביותר והכול הודו כי לכך נוצר. לא היה מעשה ציוני ארגוני, תרבותי וכספי שווייסמן לא היה בין ראשי המדברים והמתנדבים לטובתו, אך כישרונותיו והצלחותיו עוררו קנאה גדולה בקרב "אילי" הפוליטיקה שראו בו מתחרה, ולא פעם היו חייו בסכנה.
ב-1931 עד 1933 היה נשיא הפדרציה הציונית, ובשנים 1933-1932 היה חבר בית הנבחרים הרומני מטעם המפלגה היהודית הרומנית.
בשנת 1940 עלה לארץ ישראל יחד עם אשתו טלה, בתו פנינה עמיר-זמיר ובנו כרמי (שנפל בקרב במבצע מוות לפולש במלחמת העצמאות בשירותו בפלמ"ח בחטיבת הנגב), היה לעורך דין בתל אביב. בשנים 1948–1950 היה נציג ישראל במדינות בנלוקס (בלגיה, לוקסמבורג והולנד). כמקובל אז, עברת את שמו ל"מיכאל עמיר". ב-10 במאי 1949 כתב להנהלת משרד החוץ כי התחוללה התאוששות מדהימה של המשק בגרמניה המערבית, ואפשר היה להניח שכוחה לעמוד בתשלום פיצויים, וכי "זו העת להגיש חשבון לפיצויים על כל ההרס שנגרם, על כל העושק שבוצע ועל כל הרכוש שנשדד". כעבור שנה וחצי חזר על הצעתו זו ביתר תוקף.
בשנים 1950–1954 היה ציר ישראל הראשון במדינות בנלוקס.
נפטר ב-1954 בהאג שבהולנד מדום לב לאחר שנאם בפתיחת התערוכה "ארץ התנ"ך". בן 62 במותו. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק. בהלווייתו אמר ראש הממשלה ושר החוץ משה שרת "כי מיכאל עמיר ז"ל עשה בשנותיו האחרונות את שליחותו בשל הכישרונות המצוינים הדרושים לכהונה זאת".
על שמו "בית מיכאל עמיר" בקיבוץ צובה.
לקריאה נוספת

מיכאל עמיר (מישו ווייסמן) – במלאת שלוש עשרה שנה למותו, תל אביב: (דפוס שפר), 1967. (משלו ועליו; עברית ורומנית)
הערות שוליים

↑  עמוס כרמל, "פרגמטיזם מוסרי": פולמוס השילומים ממרחק השנים, כיוונים חדשים 21, בדצמבר 2009, עמ' 186-180, באתר ההסתדרות הציונית העולמית

 יחיעם ויץ, משה שרת והסכם השילומים עם גרמניה, 1952-1949 : חלק ד', באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  מיכאל עמיר באתר GRAVEZ
בית מיכאל עמיר בקיבוץ צובה
קתדרלת אנטוורפן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה
 כתובת:  Handschoenmarkt 
 מיקום:  אנטוורפן
 מדינה:  בלגיה בלגיה
 בעלים:  הכנסייה הקתולית 
 זרם:  נצרות קתולית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1352–1521 (כ־169 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1352 
 חומרי בנייה:  לבנה 
 אדריכל:  רומבאוט קלדרמאנס השני, Jozef-Louis Stynen, Guido Derks, פייטר אפלמנס, Jean-Baptiste Bethune, Everaert Spoorwater, Jan Pieter van Baurscheit the Younger, ג'ייקוב ואן תינן, Jan Appelmans, Jules Bilmeyer 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית
 מידות
 אורך:  118 מ' 
 רוחב:  53.5 מ' 
 גובה:  123 מטר
 קואורדינטות:  51°13′13″N 4°24′01″E﻿ / ﻿51.220268°N 4.40025°E﻿ / 51.220268; 4.40025
 www.dekathedraal.be
  (למפת בלגיה מוגדלת) בריסל אנטוורפן ברוז' גנט לייז' ארלון שרלרואה נאמור צרפת הולנד גרמניה לוקסמבורג הים הצפוני קתדרלת אנטוורפן(למפת בלגיה רגילה) בריסל אנטוורפן ברוז' גנט לייז' ארלון שרלרואה נאמור צרפת הולנד גרמניה לוקס. הים הצפוני קתדרלת אנטוורפן
 
מבט אווירי על הקתדרלה
קתדרלת גבִרתנו (בהולנדית: Onze-Lieve-Vrouwekathedraal) היא הכנסייה העיקרית של דיוקסיית אנטוורפן, ומוקדשת למריה. היא שימשה כקתדרלה בין 1559 ל-1803, ומ-1961 עד היום. מגדליה של הקתדרלה הם חלק מקבוצה של 56 מגדלי כנסיות ומגדלי פעמונים בבלגיה ובצרפת שהוכרזו במשותף כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
אדריכלות

קתדרלת גברתנו באנטוורפן היא כנסייה גותית דמוית צלב, שנבנתה בין השנים 1352 וסביבות 1530. בין האדריכלים הרבים שהשתתפו בבנייה היה גם רומבאוט קלדרמאנס השני. הקתדרלה היא חלק מתקופת השיא של האדריכלות הגותית הבראבנטית, אבל מייצגת טיפוס חדש בתוך אותו הסגנון: הקשתות המפרידות בין הספינה הראשית והספינות המשניות הן רחבות במיוחד, ואין טריפוריום. במקומו יש רצועה של "תחרת חלונות" מעל הקשתות המפרידות.
הקתדרלה התפרסמה בזכות החזית המערבית המרשימה. הצריח הצפוני הוא בגובה 123 מטר, מה שהופך אותו למגדל-הכנסייה הגבוה ביותר בבנלוקס. בנייתו מומנה על ידי העיר אנטוורפן, ועד היום הוא נחשב לרכוש העירייה ולא לרכוש הכנסייה. המגדל הוא דוגמה טובה ל"סגנון הלהבות" הגותי (Flamboyant). המגדל שופץ ושוקם לראשונה רק במאה ה-19; כמו כן יש במגדל פעמונים, שעון וכן פעמונה מפורסמת. 515 מדרגות עולות למגדל, ומדרגות נוספות, שאינן פתוחות לציבור, עולות עוד גבוה יותר. מדי יום רביעי בין אפריל לספטמבר פתוח המגדל למבקרים, בהדרכת שומר המגדל. המגדל הדרומי, שמומן על ידי הקהילה ולא על ידי העיר, לא הושלם מעולם, והוא נמוך בהרבה מהמגדל הצפוני.
הגגות של ארבעה אגפי הקתדרלה אינם מתחברים במקום המצלב,  אלא מסתיימים לפניו. במקום המצלב הוקם מגדל בארוקי נמוך שעליו "בצל" מקושט.
פנים הקתדרלה

מעיצוב הפנים המקורי של הקתדרלה לא נותר כמעט דבר: הרפורמציה, והאיקונוקלזמה ("ניתוץ הפסלים") שבאה בעקבותיה, לא חסה על הקתדרלה. הקלוויניסטים הסירו והשמידו ויטראז'ים, פסלים, שרידי קדושים, מאוזוליאומים ועשרות מזבחות. רק מספר פרסקאות עתיקים מעידים על העיצוב הגותי המקורי. מאוחר יותר עוצבה הקתדרלה מחדש בסגנון הבארוק, ולבסוף עברה שיפוץ ושיקום במאה ה-19 בסגנון התחייה הגותית.
בקתדרלה מוצגים שני טריפטיכונים מפורסמים מאת הצייר בן-העיר פטר פאול רובנס, "הירידה מן הצלב" (1612) ו"הקמת הצלב" (1609–1610). מלבדם מוצגות עוד שתי תמונות של רובנס: "עלייתה של מריה לשמים" (1626) ו"תחייתו של ישו" (1612). מאחורי המזבח הראשי תלויה התמונה "מות מריה" מאת אברהם מאתייסנס (1633).
בצד ימין של הקתדרלה נמצא "ארון ברית" בסגנון רוקוקו מאוחר העומד על מזבח של "אחוות הסקרמנט הקדוש". שמאלה משם יש קיר המצופה בעיטורי עץ מפוארים, וכן תשעה תאי וידוי מעץ. תמונותיהם של שנים-עשר השליחים (ולצד כל אחד מהם דמות נשית) תלויים סביב הקירות, ופסל של "גברתנו של אנטוורפן" (כלומר מריה) משנת 1566 נמצא בקפלה על שמה. פסל זה שרד את האיקונוקלזמה.
החל מהמאה ה-15 מקהלת הקתדרלה הובילה תרבות מזיקלית של העיר. במהלך השנים בקתדרלה הועסקו מלחינים ידוע שם כמו יוהנס אוקכם, יאקוב אוברכט, וילם דה פש ויוזף-הקטור פיוקו.
עוגב חדש, ובו יותר מ-90 רגיסטרים, נבנה בקתדרלה ב-1993. לקתדרלה שתי מקהלות משלה, ומתקיימים בה גם קונצרטים של פעמונה, שניתן לשמוע אותם בכל העיר העתיקה.
לצד המבנה נמצאת סימטת היהודים.
חזית הקתדרלה
שרה רייזן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1885 דזיארז'ינסק, בלארוס 
 פטירה:  25 באוקטובר 1974 (בגיל 89 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ארצות הברית 
 
שָׂרַה רייזן (בבלארוסית: Сара Рэйзен, באנגלית: Sarah Reisen, מתועתקת לעיתים כסורה; נולדה ב-1885 בקוידנוב, פלך מינסק, האימפריה הרוסית – נפטרה ב-25 באוקטובר 1974 בניו יורק) הייתה מתרגמת, מחזאית משוררת וסופרת שכתבה ביידיש, בתו של קלמן רייזן ואחותם של אברהם וזלמן רייזן.
ראשית חייה

רייזן נולדה בשנת 1885 לקלמן רייזן וקריינה אפשטיין. בבית למדה פרשות מהתורה מאביה, עברית מאשת הרב, גרמנית מאמה ורוסית ממורתה. אמה נפטרה כשרייזן הייתה בת עשר, ולאחר מכן היא התגוררה זמן קצר בוויניצה ובמוהילב. רייזן עברה אז למינסק בגיל 14, שם עבדה כתופרת ומורה רוסית, והמשיכה בלימודיה. היא התפרנסה בכתיבה לעיתון ברוסית ולכתבי עת ביידיש, שבהם פרסמה סקיצות, סיפורים ושירים. היא הייתה חלק מהמעגל הספרותי ביידיש סביב רחל ברכות (1880–1945). רייזן התחתנה ב-1904 עם דוד קסל, סופר שכתב ביידיש, ונולד לה בן מוישה. נישואים אלה הסתיימו בגירושים.
בשנים 1908 עד 1914 התגוררה בוורשה, ואז שוב במינסק, שם עבדה כמורה, אך במקביל גם כתבה מחזות שהוצגו גם הם.
לאחר מות אביה (1921) הגיעה לווילנה ועבדה שם כשכירה בכתבי עת ביידיש וכמתרגמת בהוצאת קלצקין. ב-1933 היגרה לניו יורק.
קריירה

יצירותיה הראשונות של רייזן, פרסום סקיצה ברוסית וכן תרגום יצירה מאת י"ל פרץ יצאו לאור כשהייתה בת שבע עשרה. עד מהרה הצטרפה לחוג הספרותי ביידיש, וכתבה מערכונים, סיפורים קצרים ושירים עבור כתבי עת ופרסומים שונים כגון די פולקסטונג, דער וועג, דער פריינד, הפורוורד, פדר, והשבועון הספרותי ביידיש של אחיה "ספרות אירופאית" (Eyropeyishe Literatur), לפעמים תחת שם העט שרה קלמנס (שם משפחה שנגזר משמו הפרטי של אביה).
רייזן היא אחת ממספר משוררות הכותבות ביידיש, רבות מהן היו ליטאיות, אשר חוקר היידיש דוד כ"ץ (אנ') מכיר בתרומתן לביסוס היידיש כשפה מכובדת ליצירת חומר ספרותי.
לצד הכתיבה לעיתונים, כתבה והופיעה בתיאטרון יידיש. תרגומיה ליידיש כוללים, בין היתר, יצירות של לב טולסטוי, ניקולאי גוגול, לאוניד אנדרייב (אנ'), איוואן טורגנייב, אלכסנדר פושקין, רבינדרנת טאגור, ג'ק לונדון, ואת רובינזון קרוזו של דניאל דפו. היא ידועה בכך שעבדה על ספרי ילדים (מבחר משירי וסיפורי הילדים שלה יצא לאור כ"בחלום ובהקיץ", 1919) ועיבוד יצירות של אוסקר ויילד לבתי ספר ביידיש.
רייזן נפטרה ב-25 באוקטובר 1974 בעיר ניו יורק.
הערות שוליים

1 2 3  Sarah Reisen
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513546605171  PLWABN: 9810530277305606  GND: 173204198  ISNI: 0000 0000 5129 6412  LCCN: nr94033399  VIAF: 34341356   WorldCat (עם VIAF): 34341356
רוטאניה אלדה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוקטובר 1942 (בת 82) ריגה, לטביה
 שם לידה:  Rutanya Alda
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית לטביה לטביה
 כינויים נוספים:  רות אלדה, רות אבוטס, רוטאניה סקראסטינה
 תקופת הפעילות:  מ-1968
 בן זוג:  ריצ'רד ברייט (1977–2006)
 צאצאים:  ג'רמי ברייט
 מספר צאצאים:  1
רוטאניה אלדה סקראסטינה ברייט (נולדה ב-13 באוקטובר 1942 בתור רותה סקראסטינה) היא שחקנית לטבית-אמריקאית. היא החלה את הקריירה שלה בסוף שנות ה-60, והמשיכה להופיע בסרטי צייד הצבאים (1978), רוקי השני (1979) ו- Mommie Dearest (1981).היא גם הופיעה בתפקיד ראשי בסרטי האימה Amityville II: The Possession ו- Girls Nite Out (שניהם 1982).
חיים

אלדה נולדה בשם רוטאניה סקראסטינה (רותה סקראסטינה) בריגה, בלטביה הכבושה הגרמנית, בתם של ורה (לבית אוזולינה), אשת עסקים, וג'ניס סקראסטינה, משוררת. אלדה, סבתה, אמה ואחיה בילו שבע שנים במחנה עקורים בגרמניה הכבושה בעלות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן היא עברה עם משפחתה לארצות הברית, התגוררה זמן קצר בשיקגו לפני שהתמקמה בפלגסטף, אריזונה .
קריירה

עם קריירה המשתרעת על פני כמעט 50 שנה בשואו ביזנס ולמעלה מ-100 תפקידים, אלדה עשויה להיות ידועה בעיקר בזכות הופעותיה ב"צייד הצבאים" בתור אשתו של סטיבן, אנג'לה, כמו גם בזכות קלאסיקת הקאלט Mommie" "Dearest, בתור עוזרת הבית הנאמנה של קרופורד, קרול אן, ו- Amityville II: The Possession, לאחר מועמדות לפרס פטל הזהב שנתיים ברציפות (1982 ו-1983) על התפקידים האחרונים. היא גם זכתה בקליאו והיא חברה באקדמיה לאמנויות ומדעים לקולנוע. בנוסף, אלדה הופיעה במספר רב של תוכניות טלוויזיה, כגון פשע מן העבר ו- CSI: Crime Scene Investigation, וכדמות מומלצת בסדרת הטלוויזיה של רון פרלמן / לינדה המילטון היפה והחיה, כמו גם פרסומות ועבודות במה.
ב-2009, היא הופיעה בסרט " גנוב ", וגילמה את הגרסה הבכירה של דמותה של ג'סיקה צ'סטיין, ושיחק תפקיד משנה בסרט האימה " שלבים מאוחרים " (2014).בין 2014 ל-2016, אלדה הופיעה בסדרת האינטרנט Old Dogs &amp; New Tricks .
חיים אישיים

היא הייתה נשואה לשחקן ריצ'רד ברייט מ-1977 ועד מותו ב-2006. להם בן אחד, ג'רמי.
שרה האקבי סנדרס

שרה אליזבת האקבי סנדרס (באנגלית: Sarah Elizabeth Huckabee Sanders; נולדה ב-13 באוגוסט 1982) היא פוליטיקאית אמריקאית המכהנת כמושלת ה-47 של מדינת ארקנסו, מאז ינואר 2023. טרם היבחרה לתפקיד המושלת שירתה כדוברת הבית הלבן בממשלו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ במשך שנתיים, בין 2019-2017. האקבי סנדרס היא האישה הראשונה המושלת על ארקנסו, והצעירה ביותר מבין כלל המושלים המכהנים (נכון ל-2023).
ביוגרפיה

סנדרס נולדה בהופ שבארקנסו. היא בתם של ג'נט ומייק האקבי, לשעבר מושל ארקנסו אשר היה מועמד לנשיאות ארצות הברית בבחירות 2008 וב-2016 ומיועד להיות השגריר הבא של ארצות הברית בישראל בממשלו של הנשיא הנבחר של ארצות הברית דונלד טראמפ. לאחר פרישת אביה מקמפיין הבחירות, הייתה יועצת בקמפיין הבחירות של דונלד טראמפ. לאחר היבחרו לנשיא ארצות הברית שימשה מ-20 בינואר 2017 כסגנית דובר הבית הלבן תחת ממשלו.
החלה להעביר תדריכים לכתבי הבית הלבן בחודש מאי 2017, כאשר שון ספייסר, דובר הבית הלבן, יצא למילואים בחיל הים, בסמוך למועד שבו ג'יימס קומי, ראש ה-FBI, פוטר מתפקידו. מאז המשיכה להעביר את התדריכים באופן קבוע.
ב-21 ביולי 2017 הוכרז כי סנדרס תמונה לדוברת הבית הלבן, לאחר שספייסר התפטר מתפקידו, על רקע מינויו של אנתוני סקרמוצ'י לתפקיד מנהל התקשורת בבית הלבן. ב-13 ביוני 2019 צייץ הנשיא דונלד טראמפ, שב-30 ביוני תסיים האקבי סנדרס את כהונתה.
ב-24 בינואר 2021 הכריזה סנדרס כי תתמודד על תפקיד מושל ארקנסו בנובמבר 2022. במאי 2022 נבחרה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית בארקנסו כמתמודדת מטעמה לתפקיד המושל. ב-8 בנובמבר 2022 התמודדה מול המועמד של המפלגה הדמוקרטית, כריס ג'ונס, מדען גרעיני, על התפקיד, ונבחרה למושלת ארקנסו.
סנדרס נשואה לבריאן צ'טפילד סנדרס, ולהם שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  אנדרו דמילו, Ex-Trump spokeswoman Sanders running for Arkansas governor, באתר AP‏, 25 בינואר 2021 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1188472402  ISNI: 0000 0005 0063 852X  LCCN: no2019131381  VIAF: 4939156075625753980000   WorldCat (עם VIAF): 4939156075625753980000 
שרה האקבי סנדרס בבייג'ינג, 2017
אתרנט

כבל אתרנט סטנדרטי
אתרנט (במקור: Ethernet) היא טכנולוגיה לתקשורת נתונים ברשתות מחשבים מקומיות (LAN).
האתרנט הוכרזה כתקן תעשייה ב-30 בספטמבר 1980 על ידי זירוקס פארק, DEC ואינטל.
על פי מודל ה־TCP/IP, האתרנט הוא פרוטוקול תקשורת שאחראי על השכבה הפיזית של התקשורת. על פי מודל ה-OSI, האתרנט הוא פרוטוקול האחראי על שכבת הקישוריות ומגדיר גם את השכבה הפיזית של התקשורת.
יתרונות

האתרנט הגיעה לתפוצה רחבה וכמעט לבלעדיות בתחום הרשתות המקומיות בזכות אוסף של פתרונות יצירתיים לבעיות שהיו קיימות בטכנולוגיות אחרות. בין הפתרונות ניתן למנות:
טכנולוגיית CSMA/CD המאפשרת לכל רכיב לשלוח אותות לתווך משותף בלי התראה מוקדמת, ומטפלת ביעילות בהתנגשויות (Collisions). בטופולוגיית כוכב אין התנגשויות היות שהתווך אינו משותף (ובייחוד החל מקצב נתונים של 1Gbps ואילך).
שימוש בזוגות שזורים (Twisted Pairs) להקטנת ההשראה החשמלית ביניהם, והעברת אותות בקצבים גבוהים יותר ולמרחקים גדולים יותר באמצעותם.
הגדלת קצב השידור בכפולות של 10 תוך שמירה על אותה מסגרת (frame format). כתוצאה מכך, רכיבים ברשת יכולים לתקשר ביניהם ללא תלות בקצב ההעברה שלהם. כמו כן, ניתן לשדרג רכיב אחד ברשת ללא צורך בשדרוג של שאר הרכיבים. הקצבים המוגדרים הם: 10 Mbps,‏ 100 Mbps,‏ 1 Gbps,‏ 10 Gbps,‏ 100 Gbps, ולאחר מכן 200 ו-400 Gbps.
שימוש בסיב אופטי לקצבים הגדולים מ-100 Mbps המאפשר העברת הנתונים למרחקים גדולים מהאפשרי על פי התקן באמצעות זוגות שזורים.
היסטוריה

טכנולוגיה זו פותחה בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי רוברט מטקלף ודייוויד בוגס במעבדות זירוקס פארק. מטקלף כינה אותה "אתרנט" על שם האֶתֶר שעד לתחילת המאה ה-20 נחשב כחומר שממלא את החלל. הפטנט על הטכנולוגיה נרשם בשנת 1975, אך רק בסוף העשור (1980) הפכה לסטנדרט בפרויקט 802.3 של IEEE. בתצורה הראשונית היה קצב התעבורה ברשת 3Mbps, והיא כללה שדה של 8 ביט בלבד לכתובות המקור והיעד (לעומת 48 היום). התצורה הנפוצה הראשונה הייתה 10BASE-2, שהתבססה על טופולוגיית רשת מסוג אפיק (קווית).
עם הזמן חל מעבר ל-10BASE-T ולממשיכיו, בגלל היתרונות שהוזכרו לעיל.
עם התפתחות טכנולוגיית המחשוב והאפשרות לעבוד במהירויות גבוהות יותר, נוצר מצב בו הרשת לא מצליחה לספק את הצורך בקצב נתונים מהיר ומספר גדול של מחשבים, ועל כן טכנולוגיית האתרנט הורחבה בשנות התשעים ל-Fast Ethernet. מיד לאחר הפיתוח של ה-Fast Ethernet הופיעה גרסה שנקראת Ethernet 10/100, אשר מאפשרת תמיכה של כרטיס הרשת בשתי המהירויות (גם 10 וגם 100 Mbps). בגרסה זו, לכרטיס הרשת ישנה אפשרות לזהות בצורה אוטומטית בזמן תחילת פעולתו מהי המהירות שבה עובדת הרשת שבה הוא נמצא, ולהתאים את עצמו אליה. פיתוחים נוספים של הטכנולוגיה כדי לתת מענה לקצבי תקשורת מהירים ולארגונים גדולים מאוד התפתחו לקראת סוף המאה ה-20 – זוהי טכנולוגיית Gigabit Ethernet.
מבנה חבילת אתרנט

חבילה בפרוטוקול אתרנט מורכבת מחמישה חלקים: מבוא, פתיח, תוכן, סוגר וגובל. אורכה של חבילה נע בין 84 ל-1,542 בתים בהתאם לגודל שדה התוכן.
מבנה חבילת אתרנט > מבוא

המבוא (Preamble) מורכב מסדרה של 7 בתים המכילים את הרצף 10101010 ואחריהם בית המכיל את הרצף 10101011 המסמן את סוף המבוא. מטרת המבוא היא לסנכרן את תחילת השידור באופן פיזי.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בית | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| תוכן | מבוא | מבוא | מבוא | מבוא | מבוא | מבוא | מבוא | סיום מבוא |
מבנה חבילת אתרנט > פתיח

הפתיח הבסיסי מורכב מ-14 בתים לפי הפירוט הבא:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בית | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| תוכן | כתובת יעד | כתובת יעד | כתובת יעד | כתובת יעד | כתובת יעד | כתובת יעד | כתובת מקור | כתובת מקור | כתובת מקור | כתובת מקור | כתובת מקור | כתובת מקור | EtherType | EtherType |
כתובת יעד (שישה בתים) – כתובת ה-MAC של רכיב היעד.
כתובת מקור (שישה בתים) – כתובת ה-MAC של רכיב המקור.
EtherType (שני בתים) – שדה המציין את סוג הפרוטוקול של הנתונים אותו ההודעה מעבירה כתוכן (לדוגמה, עבור תוכן בפרוטוקול IPv4 יהיה ערך 0x0800 בעוד לתוכן בפרוטוקול ARP יהיה ערך 0x0806).
הערה: אם הרשת עושה שימוש בפרוטוקול רשת מקומית וירטואלית (802.1Q), המתג אליו מחובר המחשב מוסיף לפתיח שדה "תווית VLAN" בן ארבעה בתים. שדה זה נושא את מזהה הרשת הווירטואלית לה שייך המחשב.
מבנה חבילת אתרנט > תוכן

שדה התוכן בחבילת אתרנט מכיל בין 46 ל-1,500 בתים.
מבנה חבילת אתרנט > סוגר

הסוגר של חבילת אתרנט מכיל שדה בן ארבעה בתים המורכב מסיכום ביקורת (checksum) – מספר האימות של הפתיח והתוכן.
מבנה חבילת אתרנט > גובל

הגובל (Interframe gap) הוא סדרה של 12 בתים המשודרים בסוף החבילה ומשמשים להפרדה לקראת תחילת השידור הבא.
שכבת הקו

שכבת הקו בטכנולוגית אתרנט מתחלקת לשתי תתי-שכבות:
שכבת ה-Logical Link Control‏ (LLC).
שכבת ה-Media Access Control‏ (MAC).
שכבת הקו > תפקידי תת-שכבת ה-LLC

מהווה קישור בין שכבת הערוץ לשכבת הרשת. בזכות שכבה זו אנו יכולים לציין במסגרת (Frame) את הפרוטוקול ששימש חבילת מידע זו בשכבת הרשת (IP,IPX וכיוצא בזה).
לעטוף את חבילות המידע המגיעות משכבת הרשת ב-Frame. יש לשים לב כי תת-שכבה זו אינה אחראית על ה-Frame עצמו, אלא על ההכנסה של הנתונים לתוך ה-Frame.
שכבת הקו > תפקידי תת-שכבת ה-MAC > גישה לתווך

ניתן לדמות את המצב ברשת האתרנט לדיון רב-משתתפים ללא מנחה. על מנת שהדיון יהיה פורה, יש לקבוע מראש כללי-דיון שימנעו ככל הניתן מצב שבו שני משתתפים ידברו בו זמנית. באופן אנלוגי, מכיוון שרשת האתרנט היא רשת מבוזרת שבה מדיית התקשורת (השכבה הפיזית) משותפת לכל הרכיבים ברשת, יש צורך למנוע שידור בו זמני של שתי תחנות לאותו מתחם התנגשות.
תת-שכבת ה-MAC מסדירה את תזמון הגישה למדיית התקשורת של רשת האתרנט כך שבכל רגע נתון רק תחנה אחת תשדר על מדיית התקשורת. האופן שבו היא עושה זאת מבוסס על אלגוריתם CSMA/CD שבו תחנה משדרת מסגרת (frame) ברגע שהיא חשה שמדיום התקשורת פנוי. במהלך שידור המסגרת, התחנה מאזינה לקווי התקשורת על מנת לוודא שהאות שהתקבל הוא אכן האות שנשלח. אם התחנה מזהה הפרעה היא תפסיק את שליחת המסגרת ותשלח אות התנגשות (jam signal) אשר יגרום לכל התחנות ברשת להפסיק מיד את השידור. לאחר פרק זמן אקראי, חוזרת התחנה לשדר את המסגרת. אם נוצרת התנגשות נוספת, נשלח שוב אות התנגשות וכל אחת מהתחנות מכפילה את זמן ההמתנה שהגרילה על מנת להקטין את הסיכוי להתנגשות נוספת.
אתרנט הוא פרוטוקול המבטיח רק מאמץ מיטבי. אם חלו 16 התנגשויות או תקלות בהעברת חבילה מסוימת, האתרנט יסיים את ניסיונות השליחה של החבילה הזאת. כמו כן, האתרנט ידווח לשכבת התקשורת שמעליו על כישלון בשליחת החבילה. מרגע זה, השכבה הגבוהה יותר אחראית על הטיפול בבעיה. השכבה שיכולה ומבקשת שידור חוזר במקרה של שגיאות היא כל שכבה שמשתתפת בתהליך התקשורת, מהשכבה השלישית ועד השכבה השביעית (במודל OSI).
שכבת הקו > תפקידי תת-שכבת ה-MAC > מיעון פיזי

תת-השכבה אחראית על המיעון הפיזי של כל מסגרת (שדות ה-DA ו-SA שניתן לראות לעיל). הכתובת הפיזית שבה משתמשים בטכנולוגיית אתרנט היא כתובת MAC. כתובת זו, המשמשת להתקשרות בתוך הערוץ, צרובה על כרטיס הרשת וחייבת להיות ייחודית ברשת, ולכן כתובות MAC על רכיבים שנמכרים לציבור הרחב אינן חוזרות על עצמן לעולם. על אף שכרטיס הרשת מכיל כתובת MAC שנצרבת על ידי היצרן, ניתן לעיתים לשנות אותה. ביצוע פעולה זו מחייב מעקב אחרי כרטיסי הרשת ואופן השימוש בהם, כדי למנוע מצב שבו שני כרטיסים שניתנה להם כתובת זהה יחוברו לאותה רשת אתרנט.
השכבה הפיזית > Autonegotiation

Autonegotiation הוא מנגנון באתרנט לניהול משא ומתן בין התקנים שונים ברשת מקומית (נתב למחשב, למשל), כך שהם יבחרו במאפייני שידור מידע, כמו קצב השידור ביניהם וכיווניות השידור (Half-duplex או Full-duplex), שקיימים אצל שניהם. השאיפה במנגנון היא להשיג את קצב העבודה המרבי, בהתאם ליכולת שני הצדדים.