stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישיבת ההסדר שעלבים
ישיבת ההסדר

הישיבה הוקמה על ידי הרב מאיר שלזינגר בשנת תשכ"א (1961), והיא ישיבת ההסדר השנייה שהוקמה לאחר ישיבת כרם ביבנה. הרב שלזינגר שימש אז, ומשך שנים רבות לאחר כך, כרב קיבוץ שעלבים. הישיבה נוסדה בנוכחות הרב יחזקאל אברמסקי והרב שלמה זלמן אויערבך, ראש ישיבת קול תורה רבו של הרב שלזינגר. לאחר הרב מאיר שלזינגר, ראש הישיבה היה הרב אברהם אבידן, בוגר ישיבת חברון וכולל "מכון ירושלים" ואשר כיהן כסגן הרב הצבאי הראשי וכר"מ בישיבה.
כחמש שנים לאחר הקמתה, תלמידי ישיבת ההסדר יחד עם תושבי קיבוץ שעלבים נלחמו ולקחו חלק בשמירה על האזור בפני האיום הירדני, במלחמת ששת הימים. בתקופה שקדמה למלחמה, סבל הקיבוץ והאזור מפגיעות קשות מכיוון ששכן לצידו של הגבול הירדני על עמק איילון. כאשר פרצה מלחמת ששת הימים, ניתנה פקודה צבאית לשמור על מוצבי האזור בכל דרך כך שהדרך לשדה התעופה ולתל אביב לא תיפתח ללוחמים הירדנים. בהמשך המלחמה השתתפו התלמידים בכוח הפריצה של צה"ל ללטרון ולעמק איילון כולו.
משך שנים רבות שימש הרב יצחק גיטלמן, תלמיד הרב ירוחם ליבוביץ כמשגיח רוחני בישיבה. לאחריו שימש הרב משה צוריאל כמשגיח של הישיבה ולאחריו הרב אריה בן יעקב. השיעור היומי הכי גבוה (שיעור ד') נמסר שנים רבות על ידי הרב שמעון זלזניק, תלמיד של הרב איסר זלמן מלצר. הרב זלזניק גם מסר שיעור כללי שבועי ושיחה מוסרית שבועית. שיעור כללי שבועי נוסף נמסר על ידי הרב יצחק דזימיטרובסקי, תלמיד הרב שמואל רוזובסקי ור"מ בישיבת קול יעקב. הרב זכריה בן שלמה שימש כראש הכולל בישיבה בעבר. ניתן להחשיב את התקופה, בשנות (לערך) 1970-1985 שבה שימשו רבנים אלה בצמרת הישיבה, כ"שנות הזהב" של הישיבה[דרוש מקור], בה הגיעה לשיאה ברמת הלימוד. רוב רבני הישיבה כיום הם בוגרי הישיבה מן התקופה הזאת.
ישיבת ההסדר > קריית חינוך שעלבים

סביב הישיבה הלכה והתגבשה עם השנים קריית חינוך ובה מוסדות חינוך שונים דוגמת ישיבה תיכונית, ישיבה קטנה לאומית, חטיבת ביניים, בית ספר יסודי "שלהבת" בנים, בית ספר יסודי "שלהבת" בנות, אולפנה לבנות, מרכז לבני חו"ל, מכון למחקר תורני, תלמוד תורה ועוד.
דרכה החינוכית

הישיבה דוגלת בהתווית גישה חינוכית אחידה, ברורה וקבועה אך השיטה החינוכית מורכבת מנרטיבים שונים ומגוונים (ליטאיות, חסידות, מוסר, הרב קוק והרב סולובייצ'יק) בנוסף לשיעורי ראש הישיבה והר"מים, בעבר, התקיים מידי בוקר שיעור ב'עין אי"ה' מפי הרב משה גנץ, תלמיד הרצי"ה ור"מ בישיבה. את מועמדי הישיבה לגיוס מדריך ראש כולל הלכה הרב שאול בטאט בהלכות צבא ועירובין בפרט. בנוסף, בכל בוקר מתקיימים שיעור בהלכות שבת של הרב מרדכי ברקוביץ, מבוגרי כולל הדיינות ור"מ בישיבת דרך חיים.
הרמי"ם של התוכנית הישראלית בישיבה הם הרב עופר אונגר, הרב דוד שטרן, הרב נתנאל לוריא והרב זכריה רבינוביץ. בנוסף לרבנים נוספים שמעבירים שיעורים ותוכניות נוספות, ובהם הרב יצחק וולברשטיין, הרב ליאור קיי ועוד.
כחלק מדרכה החינוכית של הישיבה, בסוף סדרי ערב מתקיימים 'אשכולות' - תוכניות לימוד שונות ומגוונות בנושאים שונים. כדוגמת: הלכה, אמונה בעומק, מוסר, תנ"ך וגמרא.
דרכה החינוכית > ראשות הישיבה

הרב מיכאל ימר-ראש הישיבה החל משנת התשע"ו, הרב ימר הוא בוגר הישיבה והיה החברותא של הרב אהרן מרצבך, לימים רב הקיבוץ שעלבים ושל הרב אוריאל לביא לימים אב"ד בירושלים.
הרב יחזקאל יעקבסון (נולד ב-1955 בירושלים), מרבני הציונות הדתית, עמד בראשות הישיבה משנת תשס"ג (2003). בשנת ה'תשע"ו, הודיע הרב יעקבסון על פרישתו, ואת מקומו החליף סגנו הרב מיכאל ימר.
סגן ראש הישיבה היה עד לשנת תשע"ג הרב אריה הנדלר המתמחה בתחום החסידות, ובנוסף בתלמוד, מדרש, קבלה ומחשבת ישראל ושימש שנים רבות גם כר"מ של שיעור א'. בשנת תשע"ד החליפו בתפקיד הרב מיכאל ימר, ששימש שנים רבות כר"מ בישיבה.
השירות הצבאי > מסלול ה"הסדר"

רוב תלמידי הישיבה בוחרים להתגייס לצה"ל במסגרת ה"הסדר".
בנוסף למסלול ההסדר, מאפשרת הישיבה ללמוד במסגרת "תורתו אומנותו", הישיבה מוציאה עלון דו שבועי בשם "מחיל אל חיל", אשר מופץ בקרב החיילים המשרתים בשירות פעיל בצה"ל.
מסלולים נוספים

כולל: בישיבה כולל בו לומדים כ-40 אברכים המתגוררים בסביבת הישיבה, רובם לומדים למבחני הסמיכה של הרבנות הראשית לישראל לקראת רבנות ודיינות.
מכון הוראה: בישיבה מכון הוראה למורים שהוא שלוחה של מכללת מורשת יעקב ברחובות, בסיום הלימודים מוענק לתלמידים תואר ראשון בחינוך (B.A) ותעודת הוראה. הישיבה שמה כראש אתגריה, הכשרתם של אנשי חינוך בעלי שיעור-קומה, בישראל ומחוצה לה.
"השלוחה": הישיבה הקימה מסגרת הפונה לבחורים המגיעים מרקע פחות תורני ומציעה להם עזרה בקידום אישי ורוחני המשולב עם מסלול של "הסדר". בראש השלוחה עומד הרב גרשון שחור.
רבנים בולטים

רוב הרבנים המלמדים בה הם בוגרי הישיבה עצמה, ומתוכם:
הרב מיכאל ימר - ראש הישיבה משנת תשע"ו. בוגר הישיבה.
הרב גדעון בנימין - ראש כולל הדיינות ורב היישוב "נוף איילון". בוגר הישיבה.
הרב יחזקאל יעקבסון - ראש הישיבה לשעבר (עד שנת תשע"ו), בוגר הישיבה וישיבת קול תורה.
בוגרים בולטים נוספים

הרב אוריאל לביא - אב בית דין בבית הדין הרבני בירושלים.
הרב יאיר שחור - רב היישוב מעלה לבונה
הרב שמואל ריינר - ראש ישיבת מעלה גלבוע.
הרב דני איזק - ראש ישיבת ההסדר "בית אורות".
הרב שמואל הבר - ראש ישיבת ההסדר בקרני שומרון.
הרב אברהם קורצוייל - ראש ישיבת ההסדר בקרני שומרון.
הרב דוד פנדל - ראש ישיבת אפיקי דעת בשדרות.
הרב אהד טהרלב - ראש מדרשת לינדנבאום לנשים.
הרב פרופ' עודד ישראלי - ראש המחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון ור"מ בישיבת ההסדר בנתיבות.
הרב רחמים נסימי - ראש רשת הגרעינים 'שעלי תורה'.
הרב יואל קטן- ראש מכון "שלמה אומן" ור"מ בישיבת שעלבים. עורך הרבעון "המעיין".
פרופ' נדב שנרב מאוניברסיטת בר-אילן
אבי ברמן - מנכ"ל OU ישראל.
חיים גליק - לשעבר סגן נציב בתי הסוהר בדרגת גונדר ומנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן.
אמוץ שפירא - כתב ועורך חדשות ברדיו קול ישראל
הרב יהודה יונגסטר - רב קהילת שירת אהרון, גבעת שמואל
הרב שמעון בירן - רבה של כפר דרום.
הרב פרופסור יצחק כהן - דיקן הפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו קמפוס ירושלים ומרצה במכון לב
הרב אריה הנדלר - ראש ישיבת רמלה ומייסדה, לשעבר סגן ראש ישיבת שעלבים.
עורך הדין משה סעדה - חבר כנסת מטעם הליכוד בכנסת ה-25.
אלידע בר-שאול ידען מורה דרך ומחבר ספרים.
הרב אהרן מרצבך - רב הקיבוץ שעלבים.
תוכנית בני חו"ל

בישיבה פועלת זה שנים רבות תוכנית לבני חו"ל. בחורים בוגרי ישיבות תיכוניות בעיקר מרחבי ארצות הברית מגיעים לשנת לימודים אחת לפחות בישיבה. שיעורי העיון בגמרא ניתנים על ידי צוות הר"מים של תוכנית בני חו"ל שכולו מורכב מבוגרי תוכנית בני חו"ל בישיבה עצמה. את שיעוריהם מעבירים הר"מים בעברית, ברמה גבוהה ובסגנון עיוני ישיבתי.
במשך שנים רבות ניהל את תוכנית בני חו"ל הרב מעלה גלינסקי. לאחר פרישתו החליפו במשך שנים ארוכות הרב ארי וקסמן. בסוף שנת תשפ"ד פרש ובראשות התוכנית עומד כיום הרב אריה ליבוביץ.
במהלך שנת הלימודים נערכות פעילויות משותפות לתלמידים הישראלים ולבני חו"ל.
בישיבה פועל אולפן עברית המתקיים בשעות הפסקת הצהרים והמופעל על ידי אחד מתלמידי הישיבה.
במהלך השנה, בימי שישי ובעיקר בחופשות, יוצאים בני חו"ל לסיורים ולטיולים שמטרתם היכרות עם ארץ ישראל, עם ישראל, והמורשת הישראלית.
תוכנית בני חו"ל > שירות צבאי לבני חו"ל

חלק נכבד[דרוש מקור: כמה?] מבני החו"ל מתגייסים לשירות צבאי עם חבריהם הישראלים במסגרת ה"מח"ל" (מתנדב חוץ לארץ)..
בשנים האחרונות נפתחה מדרשה לנשים בירושלים[דרוש מקור: היכן?].
מדי שנה יוצאת משלחת מקרב בני חו"ל למסע לפולין, בראש המשלחת וכמדריך המסע עומד הרב אריה הנדלר.
אוצר הספרים והוצאה לאור > אוצר הספרים

בספריית הישיבה היו, נכון ל-2012, כ-130,000 כרכים של יהדות, תורה ונ"ך, משנה, גמרא בעיון ובבקיאות, מחשבת ישראל, חסידות, קבלה ועוד. בנוסף קיים באוצר מאגר של אלפי שיעורים מוקלטים.
רוב מוחלט באוצר הספרים הוא תוצאה של שיתוף פעולה הדוק בין הישיבה לבין משפחת החייל אברהם מוצן (אחיו של החזן יעקב מוצן), שנהרג במלחמת שלום הגליל.
אוצר הספרים והוצאה לאור > ההוצאה לאור

מדי שנה מוציאה הישיבה את "שעלי הילולים", חוברת המכילה מאמרים תורניים פרי יצירותיהם של תלמידי שיעור ב', המאמרים עוסקים בסוגיות אשר השתלבו במהלך השנה על המסכת הנלמדת. בעבר, יצא כתב העת של הישיבה - "שעלי דעת".
בכל מספר שנים יוצאים לאור ספרים הערוכים על ידי רבני הישיבה, לדוגמה:
"המלוכה והממשלה" - על מלכות ישראל בתקופת "ראשית צמיחת גאולתנו".
"בקרובי אקדש" - אסופת מאמרים לזכר נפגעי הפיגוע בישיבת מרכז הרב (ה'תשס"ח), ואסופת מאמרים לזכר נרצחי רצף הפיגועים בשנת תשפ"ג.
"מספרא לסייפא" - על לימוד תורה ושירות בצה"ל. בדרך כלל יוצא על ידי תלמידי שיעור ב' לפני גיוסם וכולל חידושי תורה ו/או עיון בסוגיות.
בשנים האחרונות מוציאים לאור את השיעורים הכלליים של ראש הישיבה כספר,הוא נקרא "נבואה שעריך" ועד כה יצאו שני כרכים.
בשנים האחרונות הוקמה ההוצאה לאור 'משעול' שהוציאה מספר ספרים של רבני הישיבה ובוגריה.
מכון שלמה אומן

מכון שלמה אומן הוא מכון תורני למחקר ופרסום של ספרים תורניים. נקרא על שמו של תלמיד הישיבה וחייל צה"ל שלמה אומן, בנו של פרופ' ישראל אומן, שנהרג בקרב במלחמת שלום הגליל. המכון נוצר על ידי שיתוף פעולה בין ישיבת שעלבים ו'מכון ירושלים', בראש המכון עומד מאז שנת תשנ"ב הרב יואל קטן.
המכון עוסק במחקר תורני של ספרות תורנית ובהוצאה לאור של ספרי הראשונים והאחרונים מכתבי-יד ודפוסים ישנים, בשילוב מנגנון של השוואת נוסחאות, הערות, מראי-מקומות והפניות. בין עורכי המכון נמנים הרב משה צוריאל, הרב יואל עמיטל, הרב עמיחי כנרתי, הרב צבי ארנטל.
שעלי תורה

שעלי תורה, אשר שמה נגזר מ"שעלבים", היא רשת גרעינים תורניים אשר הוקמה בשנת 1988, ומטרתה הפצת התורה והמסורת היהודית באמצעות גרעינים תורניים - חברתיים הפרוסים ברחבי הארץ, בעיקר באזורי הפריפריה, בהם הם מקדמים את נושאי הרוח והחברה.
באמצעות הגרעינים התורנים - חברתיים ברחבי הארץ להם שותפים מאות משפחות ומתנדבים, משלבת שעלי תורה בין פעילות חינוכית-תורנית ("שעלי תורה"), לבין פעילות רווחה ומפעלי חסד ("שעלי תקווה"). נכון ל-2008, הקימה הרשת 10 גרעינים עם יותר מ-500 משפחות ומאות מתנדבים.
הגרעין הראשון של שעלי תורה הוקם בעיר בית שמש בשנת תשמ"ח (1988), על ידי משפחות בוגרות ישיבת שעלבים בהנהגת הרב רחמים נסימי, בוגר הישיבה.
ראו גם

שעלבים
קריית חינוך שעלבים
נוף איילון
הערות שוליים

↑  עדן בן פורת, חילופים בראשות ישיבת שעלבים, ערוץ 7, ל' באדר תשע"ו, 10/03/16
↑  עידן הראל, ישיבת שעלבים מציגה:80,000 כותרים ו-130,000 ספרים, 12 ביוני 2012, באתר דתילי
↑  כתב העת שעלי דעת, באתר אסיף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270167605171  ISNI: 0000 0001 0686 8773  LCCN: n86001068  VIAF: 131117778   WorldCat (עם VIAF): 131117778
קו רוחב 38 צפון

קו רוחב 38 צפון הוא מעגל רוחבי הנמצא 38 מעלות צפונית לקו המשווה בכדור הארץ ומקביל לו. הוא חוצה את יבשת אירופה, הים התיכון, יבשת אסיה, האוקיינוס השקט, צפון אמריקה והאוקיינוס האטלנטי. חשיבותו הגדולה ביותר של קו רוחב זה באה לו בהיסטוריה של קוריאה, שם הוצע הגבול בין קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית.
קוריאה

קו רוחב 38 צפון הוצע לראשונה כפתרון לחלוקת קוריאה ב-1896‏. בעוד שהיפנים השיגו הכרה לזכויותיהם בקוריאה מהבריטים, ניסו הרוסים, לקחת את השליטה על קוריאה כולה. כדי לא להיכנס לעימות, הציעה יפן לרוסים את חלוקת קוריאה לפי קו רוחב 38 צפון כך שלכל אחת מהן יהיה תחום השפעה. אולם לא הושגה הסכמה פורמלית להצעה והיפנים לקחו מאוחר יותר את השליטה על קוריאה כולה.
לאחר כניעת היפנים ב-1945, הוחלט על חלוקת קוריאה לפי קו הרוחב על ידי דין ראסק וצ'ארלס בונסטיל השלישי בלילה שבין 10 ל-11 באוגוסט 1945, ארבעה ימים לפני שחרורה המלא של קוריאה. הקו חילק את חצי האי קוריאה בערך באמצעו. ב-1948, הפך הקו המחלק לגבול בין שתי המדינות העצמאיות החדשות הנקראות קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית. ב-25 ביוני 1950 חצו הכוחות הצבאיים של צפון קוריאה את הגבול ופלשו לקוריאה הדרומית, דבר שהצית את מלחמת קוריאה
לאחר שביתת הנשק, שסיימה את מלחמת קוריאה ב-1953, נוצר קו גבול חדש באמצעו של השטח המפורז שנקבע. גבול זה ידע מאז אירועי אלימות קשים כגון מבצע פול באניין במהלכם מנסים חיילים צפון קוריאניים לשמור על מתח מתמיד על ידי יצירת פרובוקציות.
הערות שוליים

↑  החטיבה הטורקית במלחמת קוריאה - 25 ביוני 1950
↑  Nash, Gary B., The American People (6th edition), Pearson Longman (New York), 2008.
↑  הסכם שביתת הנשק הקוריאנית (אנגלית)
אלתר ישראל שמעון פרלוב

רבי אלתר ישראל שמעון פֶּרְלוֹב (בכתיב יידי: פּעֶרלאָוו, שמו הפרטי מוכר גם בקיצור (ראשי תיבות) "אי"ש"; חשוון ה'תרל"ה, 1874 – ו' בטבת ה'תרצ"ג, 4 בינואר 1933) היה האדמו"ר (השני) מנובומינסק, מהאדמו"רים הבולטים שבתקופת מלחמת העולם הראשונה ומראשי אגודת ישראל בפולין. היה תלמיד חכם מפורסם ומקובל, ושימש כראש ישיבה בנובומינסק. התפרסם במיוחד בדרך עבודתו את ה' ובדרכו בחסידות.
ביוגרפיה

נולד בנובומינסק (כיום מינסק-מזובייצקי) כבן בכור לרבי יעקב מנובומינסק ולחוה בת רבי לייבוש ליברזון מפרוסקורוב. בחשוון ה'תרנ"ג נשא את פייגא דינה, בתו של רבי ברוך מאיר טברסקי מאזרניץ (נספתה בטרבלינקה, כ"ג באלול ה'תש"ג). לאחר נישואיו התגורר בתחילה בסמוך לחמיו, כפי שהוסכם בין המחותנים, אולם לקראת חג השבועות שאחר החתונה הוא הוזמן על ידי אביו לבוא אליו לחג, ולאחר החג התעקש אביו שיישאר לגור לצִדו. חמיו רב"מ טברסקי, שהתנגד למהלך, סירב לשלוח לבני הזוג את הנדוניה שהתחייב, ואביו מימן אותה מכספו. עם הקמת הישיבה בנובומינסק בשנת ה'תרנ"ו התמנה על ידי אביו לעמוד בראשותה. בשנתיים האחרונות לחיי אביו היה כותב את דברי תורתו, מהם הודפס לאחר מכן הספר "שופרא דיעקב".
באדר ה'תרס"ב נפטר אביו, וכבנו הבכור ירש ראי"ש את האדמו"רות בנובומינסק, והיה לממלא מקומו הראשי. שני אחיו הצעירים ממנו, רבי רבי יהודה אריה מולודבה ורבי שלמה חיים מבולחוב, החלו לכהן אף הם כאדמו"רים. תחת הנהגתו עמדה גם הישיבה שהקים אביו, בה למדו מאות בחורים, ואשר בראשה עמד עוד בחיי אביו מאז הקמתה.
נחשב לבקי גדול בחלקים רבים בתורה וכן נחשב למקובל. כאביו, היה לומד משניות בכל יום ובכל חודש סיים את "ששה סדרי משנה". היו לו שיעורי תורה רבים מדי יום בקביעות. גדלותו התורנית הוערכה גם על ידי ליטאים. שיחותיו היו עשירות בציטוטים רבים, ולעיתים ארכו כשלוש שעות. היה מתפלל ברגש רב. נהג בפרישות וסיגופים, ואכל פעמיים ביממה, ב-14:00 בצהריים וב-2:00 לאחר חצות. על סיגופיו ומיעוט אכילתו אמר מקורבו, פרופ' פישל שניאורסון, כי גופו של ראי"ש ניזון בעיקר מהמזון הרוחני שלו: תורתו ותפילתו. בלט גם במידת אהבת ישראל, ומסופר כי מעולם גם לא נזף ביהודי. לטישים שערך היו באים גם חסידי חצרות אחרות. בן אחותו, אברהם יהושע השל, התחנך אצלו בילדותו לאחר שהתייתם מאביו, בין המקורבים לרבי אי"ש שהושפעו ממנו היו רבנים כמו רבי אברהם ויינברג, רבי צבי יחזקאל מיכלזון, ורבי מאיר שפירא מלובלין, ואישי-רוח אחרים, בהם פישל שניאורסון והלל צייטלין.
במלחמת העולם הראשונה, בניגוד לרבים מיהודי פולין, הביע אהדה לאימפריה הצארית וסירב בתחילה לעזוב את נובומינסק על אף שרוב הרבנים והאדמו"רים עברו מהעיירות הקטנות לערים הגדולות. בחנוכה ה'תרע"ה עבר לוורשה, לאחר שהוזהר כי הוצא עליו צו מעצר על ידי הרוסים כבן ערובה. הוא נשאר בוורשה גם לאחר סיום המלחמה, עד לפטירתו.
עם הקמת אגודת ישראל בפולין, היה מתומכיה הגדולים וצורף כחבר מועצת גדולי התורה, אם כי מיעט להשתתף באסיפות מטעמה. קשר קשרי ידידות עם רבי ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר (האדמו"ר מאלכסנדר), רבי יוסף יצחק שניאורסון (האדמו"ר מחב"ד), רבי מרדכי יוסף אלעזר ליינר (האדמו"ר מראדזין) ורבי אברהם מרדכי אלתר (האדמו"ר מגור). בשנת תרפ"א, הוא והאדמו"רים רבי אברהם מרדכי אלתר, רבי מאיר יחיאל הולשטוק (האדמו"ר אוסטרובצה) ורבי מרדכי יוסף אלעזר ליינר, שלחו מכתב לרבי אברהם יצחק הכהן קוק על התנגדותם לתרומה לקק"ל.
נפטר בוורשה בו' בטבת ה'תרצ"ג. בהלווייתו השתתפו אלפים רבים. נקבר בבית הקברות היהודי בוורשה (חלקה 57, שורה 8), ועל קברו הוקם אוהל.
אשתו פייגא דינה נספתה במיידאנק בכ"ג באלול ה'תש"ג עם כמה מבני משפחתה.
ספריו

הותיר כעשרה חיבורים בכתב יד, מהם הודפסו:
תפארת איש - על הגדה של פסח, ורשה תרצ"ג.
תפארת איש - מאמרי חסידות לשבתות ולמועדים
משפחתו

בנו רבי נחום מרדכי - חתן רבי יצחק זליג מורגנשטרן מסוקולוב. היגר לארצות הברית בחיי אביו, והקים בית כנסת בשם "עדת יעקב" בלואר איסט סייד, במנהטן. לאחר פטירת אביו כיהן שם כאדמו"ר, והיה מראשי אגודת ישראל באמריקה.
בתו שיינדל ברכה - נישאה לרבי נתן דוד מביאלה-לונדון, בן רבי ירחמיאל צבי רבינוביץ משדליץ (נפטרה י"א אייר תשכ"ג).
בתו שפרה - נישאה לבן-דודה רבי אברהם יצחק טברסקי מלונדון, בן רבי משה מרדכי טברסקי מלובלין.
בנו אהרן - חתן רבי מרדכי ישראל טברסקי מחאטין (אחי אמו). היגר לארצות הברית, והיה פעיל בפיתוח החסידות בה.
בתו ינטל - נישאה לרבי יהודה אריה (ליב), בן רבי יעקב יוסף ספרד מקינייב (היא ובעלה נספו במיידאנק, בכ"ג באלול ה'תש"ג).
בתו שרה - נישאה לרבי משה אייכנשטיין, בן רבי יהושע העשיל מחודורוב.
בתו נחמה - נישאה לרבי יואל טייטלבוים-הלברשטאם, בן רבי שלום מפיקלו ונכד רבי חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים מסיגט.
בתו דבורה - נישאה לרבי אליעזר אייכנשטיין, בן רבי חיים יוסף בן רבי מנשה מריישא.
בנו יעקב - נספה במיידאנק עם אמו ואחותו בכ"ג באלול תש"ג.
בנו רבי יוסף - חתן רבי אליעזר שלמה מוואלמין. מילא את מקום אביו באדמו"רות נובומינסק. נפטר ביום השחרור ממחנה ברגן בלזן, בב' באייר ה'תש"ה, בגיל 29.
בתו מלכה - נספתה רווקה במיידאנק בכ"ג באלול ה'תש"ג.
בתו גיטל - נפטרה בפאריס בשנת 1959, שודכה בגיל צעיר לבן דודה אברהם יהושע השל, לימים פילוסוף יהודי-אמריקני, אך השידוך בוטל.
גלריה

האוהל כפי שצולם לפני שיפוץ ושחזור המבנה. 2010
האוהל בבית הקברות היהודי בוורשה, לאחר שיפוצו בשנת 2011. תמונה משנת 2012.
האוהל הקטן שבחזית הוא שעל קבר רבי שלמה חנוך רבינוביץ מראדומסק
פתח האוהל. מעל הפתח השלט: "צ"ק הרה"צ מוהר"ר אלטער ישראל שמעון זצ"ל בן הרה"צ מוהר"ר יעקב זצ"ל מנאוואמניסק / נלב"ע ו' טבת תרצ"ג / תנצב"ה"
האוהל מצדו האחורי. תחילת 2011. מימינו נראה האוהל בו נקבר מחותנו רבי יצחק זליג מורגנשטרן מסוקולוב
קבר רבי אלתר ישראל שמעון פרלוב מנובומינסק. תחילת 2011, לפני שיפוץ המבנה.
הערות שוליים

↑  מנשה אונגר, ספר קדושים, ניו יורק תשכ"ז, עמ' 244, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  רבי נחום מרדכי פרלוב, "מנהגי אאמו"ר", בתוך: תפארת איש, ירושלים תשכ"ט, עמ' שצ"ב, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  מנשה אונגר, ספר קדושים, ניו יורק תשכ"ז, עמ' 249, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  מנשה אונגר, ספר קדושים, ניו יורק תשכ"ז, עמ' 246, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  הרב אברהם יצחק ברומברג, מגדולי החסידות, חלק כ' (נסכיז, לכוביץ, קיידנוב, נובומינסק), ירושלים תשכ"ג, עמ' קנ"ד, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  בן ציון שפירא (עורך), אגרות לראי"ה, מכתב קצ"ט, ירושלים תש"ן, עמ' ש"ג, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  לפי דער מאמענט, "דאס לעבן אין ווארשא", ז' בטבת תרצ"ג, עמ' 5, סך המלווים עמד על רבבה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312071305171  VIAF: 299038958   WorldCat (עם VIAF): 299038958
שמואל בנאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1955 (בן 70 בערך) ירושלים 
 ענף מדעי:  קרדיולוגיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  מנהל המערך הקרדיולוגי והיחידה לקרדיולוגיה התערבותית במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי;  פרופסור מן המניין לקרדיולוגיה בהפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב
 
שמואל בנאי (נולד ב-1955) הוא קרדיולוג ישראלי, פרופסור מן המניין לקרדיולוגיה בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מנהל המערך הקרדיולוגי והיחידה לקרדיולוגיה התערבותית (צינתורים, קוצבי לב, אלקטרופיזיולוגיה) בבית החולים איכילוב.
מספריו

"הלב והעורקים הכליליים" - הוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1995
הערות שוליים

↑  פרופ' שמואל בנאי: קורות חיים, פרסומים, באתר אוניברסיטת תל אביב.
↑  אתר בית החולים איכילוב, היחידה לקרדיולוגיה התערבותית - מנהל פרופ' שמואל בנאי
↑  "הסיפור שנשאר", 3 בספטמבר 2015
↑  אתר סימניה : ספריו של המחבר שמואל בנאי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007460697105171  VIAF: 44164778631008341105   WorldCat (עם VIAF): 44164778631008341105
הרכב מוזיקלי של אדם אחד

תמונה מ-1865 של הרכב מוזיקלי של אדם אחד באתול (אנ'), מסצ'וסטס.
הרכב מוזיקלי של אדם אחד מופיע ברחובות מנהטן
הרכב מוזיקלי של אדם אחד הוא מוזיקאי אחד בלבד המנגן במספר כלים בו-זמנית, לרוב כמופע רחוב, באמצעות הידיים, הרגליים, הגפיים ומכשירים מכניים או אלקטרוניים שונים. חלק מלהקות של אדם אחד גם מבצעות שירה בזמן שהן מופיעות.
הסוג הפשוט ביותר של "הרכב מוזיקלי של אדם אחד" הוא זמר המלווה את עצמו בגיטרה אקוסטית ומנגן במפוחית פה המותקנת ב"מתלה נבל" מתכת מתחת לפיו. גישה זו ננקטת לעיתים קרובות על ידי מופעי רחוב של זמרים-גיטריסטים מהז'אהר של מוזיקת פולק. הגדרות מסובכות יותר עשויות לכלול גם כלי נשיפה הקשורים לצוואר, תוף בס גדול המותקן על גבו של המוזיקאי עם המקלות מחוברת לדוושת רגל, מצלתיים הקשורים בין הברכיים או מופעלות על ידי מנגנון דוושה, תופי מרים ומאראקס הקשורים לגפיים, וכלי מיתר על הכתפיים (למשל, בנג'ו, יוקלילי או גיטרה).
מאז התפתחות הממשק הדיגיטלי לכלי נגינה (MIDI) בשנות ה-1980, מוזיקאים אלו שילבו גם רפידות MIDI על החזה, טריגרים אלקטרוניים קשורים לרגל, ומקלדות פדלים אלקטרוניות.
הערות שוליים

↑  One–man band Definition & Meaning | Britannica Dictionary, www.britannica.com (באנגלית אמריקאית)
תומאזו פובגה

טומאזו פובגה (באיטלקית: Tommaso Pobega; נולד ב-15 ביולי 1999) הוא כדורגלן איטלקי שמשחק בעמדת הקשר בבולוניה בהשאלה ממילאן ובנבחרת איטליה.
קריירה

טומאזו פובגה הופיע במשחקי ידידות עם הקבוצה הבוגרת של מילאן לקראת עונת 2016/2017.
ב-23 באוגוסט 2018, פובגה הצטרף למועדון טרנאנה מהסרייה ג', בהשאלה לעונת 2018/2019.
ב-15 ביולי 2019, פובגה הצטרף בהשאלה לפורדנונה מהסרייה ב'. ב-11 באוגוסט 2019, ערך פובגה את הופעת הבכורה שלו במועדון ואף כבש את השער הראשון שלו עבור הקבוצה בדקה ה-44 בהפסד 2-1 מול פרלפי סאלו בסיבוב השני של הקופה איטליה.
ב-24 באוגוסט 2020, פובגה חתם על חוזה חדש עם מילאן עד ל-30 ביוני 2025. ב-23 בספטמבר 2020, פובגה הצטרף בהשאלה לעולה החדשה בסרייה א' באותה תקופה, ספציה. ב-27 בספטמבר 2020, פובגה ערך את הופעת הבכורה שלו עם ספציה בהפסד 4-1 מול ססואולו. ב-1 בנובמבר 2020, כבש את שערו הראשון בסרייה א' בהפסד 4-1 מול יובנטוס.
פובגה חזר למילאן לעונת 2021/2022. הוא ערך את הופעתו הראשונה עם הקבוצה הבוגרת ב-17 ביולי 2021, בניצחון 0-6 על פרו ססטו במשחק ידידות.
ב-5 באוגוסט 2022, פובגה האריך את חוזהו עד ל-30 ביוני 2027. פובגה כבש את שערו הראשון במדי מילאן ב-14 בספטמבר 2022, נגד דינמו זאגרב במסגרת שלב הבתים בליגת האלופות.
ב-24 באוגוסט 2024 הושאל פובגה אל בולוניה.
נבחרת לאומית

ב-5 בנובמבר 2021, פובגה זומן לראשונה לנבחרת איטליה, עבור צמד המשחקים נגד נבחרת שווייץ ונבחרת צפון אירלנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הערות שוליים

↑  COMUNICATO UFFICIALE: TOMMASO POBEGA, acmilan
↑  OFFICIAL STATEMENT: TOMMASO POBEGA, acmilan
צביה אגור

אין תמונה חופשית
צביה אגור היא ביו-מתמטיקאית ישראלית, לשעבר פרופסור בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב. מחקריה עוסקים בתאוריה של מחלות וייעול כימותרפיה וקביעת מדיניות חיסון. כיום משמשת כמדענית ראשית בחברת אופטימטה וכנשיאה של מכון מחקר עצמאי אותו היא ייסדה.
אודות

אגור סיימה תואר שני בגנטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבלה את הדוקטורט שלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ומהאוניברסיטה החופשית של בריסל (ULB). שימשה כמרצה אורחת באוניברסיטת אוקספורד.
אגור היא המייסדת של המכון לביו-מתמטיקה רפואית (IMBM), וכיהנה כנשיאת החברה הישראלית לביולוגיה תאורטית ומתמטית. היא חברה בחבר הנאמנים של החברה האירופית לביולוגיה מתמטית, ומשמשת כעורכת של עיתונים מדעיים רבים.
בשנת 2000 הקימה את חברת הביו-טכנולוגיה אופטימטה (Optimata) והיא משמשת כיו"ר והמדענית הראשית של החברה.
בשנת 2010 היא הקימה מכון לביומתמטיקה רפואית
ב-2023 נבחרה פרופסור אגור כעמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע (AAAS)
הערות שוליים

↑  איי אונליין, הוקם מכון מחקר עצמאי לביומתמטיקה רפואית בישראל, באתר TheMarker‏, 14 במאי 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289955905171  VIAF: 298162451   WorldCat (עם VIAF): 298162451 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קיטה איקי

| --- | --- |

 לידה:  3 באפריל 1883 Kamo district, יפן 
 הוצאה להורג:  19 באוגוסט 1937 (בגיל 54) טוקיו, יפן 
 שם לידה:  北 輝次郎 
 מדינה:  יפן, האימפריה היפנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות אאוימה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ואסדה 
 שפות היצירה:  יפנית 
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
קיטה איקי (ביפנית: 北 一輝‏; 3 באפריל 1883 - 19 באוגוסט 1937) היה סופר, פילוסוף והוגה דעות יפני, שהשתייך לזרם הימני קיצוני ביפן ופעל במחצית הראשונה של המאה ה-20. הוא היה מתנגד חריף של שיטת הממשל היפנית ושל חוקת מייג'י, דגל בשינוי יסודי של השלטון היפני, בחזרה לערכים היפנים המסורתיים ובניהול כלכלה בעלת מאפיינים סוציאליסטים. הוא התנגד לגישה שראתה בעם היפני כ"אנשי הקיסר" ומנגד ראה את תפקידו של הקיסר כ"קיסר העם".
איקי היה בקשר עם גורמים שונים בימין הקיצוני ביפן. הוא כתב מספר ספרים שבהם הביע את רעיונותיו ובעקבות פעולותיו אלו נחשב לאיום בעיני הממשל היפני. איקי הוצא להורג באוגוסט 1937 לאחר שנשפט בחשד למעורבות במרד הנפל של 26 בפברואר 1936. ספריו ומאמריו נקראים עד היום בחוגים מסוימים ביפן.
ביוגרפיה

איקי נולד באי סאדו שבמחוז ניאיגטה ביפן בשם קיטה קיטה טרוג'ירו, לאב שהיה סוחר סאקה. בילדותו הוא למד קלאסיקות סיניות וכבר מגיל 14 החל להימשך לרעיונות הסוציאליסטיים. בשנת 1890 החל לפרסם מאמרים בעיתונות המקומית ובהם מתח ביקורת על שיטת הממשל היפנית, דבר שהביא לחקירתו במשטרה המקומית. ב-1904 עבר לטוקיו, שם פגש אנשים בעלי השפעה בתנועה הסוציאליסטית היפנית. איקי הזדהה עם רעיון השוויון שעומד בבסיסה של האידאולוגיה הסוציאליסטית, אך מהר מאוד התנתק מהתנועה הסוציאליסטית בטענה שרבים מחבריה פועלים בצורה אופרטוניסטית ואינם נאמנים לערכיהם.
ב-1906 פרסם איקי את ספרו הראשון - "תאוריית המדיניות הלאומית של יפן והסוציאליזם הטהור" (国体論及び純正社会主義), חיבור פוליטי בן 1000 עמודים שפורסם לאחר כשנה של מחקר, בו הוא מותח ביקורת על צורת הממשל היפני וקורא לחזרה של יפן לערכים סוציאליסטיים אמיתיים. השקפתו של איקי עירבה בין סוציאליזם, פשיזם ומיליטריזם. הוא התנגד לאימפריאליזם המערבי באסיה והאמין כי על יפן להתפשט טריטוריאלית על חשבון שכנותיה.
איקי למד באוניברסיטת טוקיו. הוא נמשך למטרותיה של מהפכת שינהאי בסין וב-1911 נסע לסין כדי לקחת חלק בהפלתה של שושלת צ'ינג .
קיטה איקי הוצא להורג יחד עם כ-19 קצינים מסיעת הקודו-הא אשר הלכה לאור רעיונותיו, לאחר שהורשע במשפט שדה בעקבות מרידת הנפל של שנת 1936.
ספריו

"קוקוטאי והסוציאליזם הטהור" - 1906
"היסטוריה אישית של המהפכה בסין" - 1916
"תוכנית לארגונה מחדש של יפן" - 1919, נפסל על ידי הצנזורה היפנית
ראו גם

הרסטורציה של מייג'י
קודו-הא
אוקאוה שומיי
גונדו סיקיו
לקריאה נוספת

יפן המודרנית - בן עמי שילוני, הוצאת שוקן.