stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיילות אוויר (סרט)
עלילה

גיטה סת'י, יסמין קוהלי ודיוויה ראנה הן דיילות אוויר בחברת קוהינור איירליינס, חברה על סף פשיטת רגל. הצוות לא קיבל את משכורתו כבר חודשים, ושלוש החברות, כמו שאר העובדים, ממשיכות לקוות שדברים ישתנו. בעלה של גיטה ארון מנהל עסק מזון נכשל מהבית. גיטה צריכה לפרנס כלכלית גם את אחיה המובטל ואשתו. יסמין גדלה על ידי סבה מצד אמה (נאנו) לאחר שהוריה התגרשו. היא לא מאמינה במערכות יחסים, חובבת דברים יקרים ומתהדרת באורח חיים מזויף וצעקני ברשתות החברתיות. דיוויה הוכשרה להיות טייסת אך נאלצה להיכנס לתפקיד של דיילת בגלל היעדר תקנים, ומסתירה זאת ממשפחתה. היא נאבקת להחזיר את תשלומי הלוואת הלימודים שלה.
מותה של הדיילת הבכירה רג'וואנשי, בזמן תפקידה, מוביל את גיטה, יסמין ודיוויה לקראת מבצע חשאי להברחת זהב מהודו לאל בורג' (מדינה פיקטיבית). מר מיטל, ראש משאבי אנוש של קוהינור איירליינס, הוא המוביל של המבצע. שלושתן הופכות לחלק ממבצע הברחת הזהב ומצבן הכלכלי משתפר במהרה: גיטה מממנת את עסקי המזון של ארון ואת אחיה ואשתו. יסמין מקבלת בחזרה את טבעת הזהב של סבתה מחנות המשכון וקונה לעצמה BMW. דיווויה מחזירה את הלוואת הלימודים שלה. שאר העובדים בחברת התעופה עדיין מנסים להסתדר. מישהו מלשין לפקידי המכס ששלוש הדיילות מבריחות זהב; ואף על פי ששלושתן מצליחות להסתיר את מחבוא הזהב, המעצר שאחריו גורם להן להרגיש מושפלות ולחשוב מחדש על בחירתן.
המצב מקבל תפנית דרסטית כאשר קוהינור איירליינס מוכרזת כפושטת רגל וכל העובדים נותרים ללא שכר וללא פרוטה. ויג'אי וואליה, בעל חברות התעופה ברח לאל בורג'. גיטה, יסמין ודיוויה מבינות שמבצע הברחת הזהב של ויג'אי וואליה הוא שעזר לוואליה להתיישב בנוחות באל בורג'. מתחרטות על מעשיהן הן מחליטות להחזיר את כל הזהב שהוברח להודו ולשלם לעובדים את חובם.
דמויות

טאבו בתור גיטה סטי (דיילת)
קארינה קאפור ח'אן בתור יסמין קוהלי (דיילת)
קריטי סנון בתור דיוויה רנה (דיילת)
דילג'יט דוסנג'י בתור קצין המכס ג'איביר סינג (הופעה מיוחדת)
קאפיל שארמה בתור ארון סטי (הופעה מיוחדת)
ראג'ש שארמה בתפקיד פרותויראג' מיטאל (ראש משאבי אנוש של Kohinoor Airlines)
ססווטה צ'אטרג'י בתפקיד ויג'אי וואליה (יו"ר קוהינור איירליינס)
קולבהושאן חרבנדה בתור הסבתא של יסמין
איבן רודריגס בתור אביה של דיוויה
טרופטי חמקר בתור ס"ל מאלה
צ'רו שנקר בתור סודהא מיטאל
רמקאנט דיימה בתור מר רבנשי
הפקה

על צילומי הסרט הוכרז בנובמבר 2022 והם החלו ב-25 במרץ 2023. הסרט צולם במומבאי, גואה ואבו דאבי.
שחרור

הסרט יצא לאקרנים ב-29 במרץ 2024 במקביל ליום שישי הטוב.
הערות שוליים

↑  "Bollywood Top Grossers Worldwide 2024". Bollywood Hungama. נבדק ב-8 באפריל 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Crew makers bring buy-one-get-one-free offer as Tabu, Kareena Kapoor Khan and Kriti Sanon starrer earns Rs 82.56 cr worldwide". Bollywood Hungama. 5 באפריל 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kriti Sanon, Kareena Kapoor Khan and Tabu starrer The Crew begins shoot". Bollywood Hungama (באנגלית). נבדק ב-25 בפברואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "It's a wrap! Tabu concludes shooting for Crew". Bollywood Hungama (באנגלית). נבדק ב-25 בפברואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "EXCLUSIVE: Kareena Kapoor Khan, Tabu, Kriti Sanon will head to THESE locations next for The Crew, Read Deets". PINKVILLA (באנגלית). 9 במאי 2023. נבדק ב-25 בפברואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Crew' teaser: Tabu, Kareena Kapoor, Kriti Sanon are badass, sassy air hostesses". India Today (באנגלית). נבדק ב-25 בפברואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
דני מורביה

דני מורביה הוא פוליטיקאי ישראלי אשר כיהן כראש המועצה האזורית לכיש בין השנים 2004 ל-2024.
ביוגרפיה

מורביה הוא תושב מושב ניר חן. ב-2004 ניצח את ראש המועצה היוצא, אלי אוזן.
בינואר 2009 ניצח את זאב שלמה ברוב של 53%. בשל הבטחותיו במהלך מערכת הבחירות לפטור מארנונה לשטחי מרעה, בית המשפט ביטל את תוצאות הבחירות בדצמבר 2009 וקבע על קיום בחירות חוזרות. באפריל 2010 בית המשפט העליון ביטל את ההחלטה והשאיר את תצאות הבחירות על כנן.
ב-2013 ניצח ברוב של 67%, ואחוז ההצבעה היה גבוה משמעותית מהממוצע הארצי - 80%.
ב-2018 ניצח את בועז שלמה ברוב של 66.55%.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב-2024 הודיע כי לא יתמודד לכהונה נוספת.
הערות שוליים

↑  טובה דדון, ביהמ"ש ביטל מינוי ראש מועצת לכיש: "נתן שוחד", באתר ynet, 20 בדצמבר 2009
↑  העליון: לא קמה עילה לביטולן של הבחירות למועצת לכיש - פסקדין, באתר www.psakdin.co.il
↑   אלי אשכנזי, 60.5% הצבעה בממוצע נרשמו בבחירות למועצות האזוריות, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2013
דנה רון

ערך זה עוסק במדענית מחשב. אם התכוונתם למנחת הטלוויזיה שהתמודדה בתוכנית "האח הגדול", ראו .
| --- | --- |

דנה רון
 לידה:  1964 (בת 60 בערך) 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  נפתלי תשבי 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  הפקולטה להנדסה ע"ש איבי ואלדר פליישמן  בית הספר להנדסת חשמל 
 תלמידי דוקטורט:  טלי קאופמן, גלעד צור 
 פרסים והוקרה:  עמית ACM (2023) 
 בן או בת זוג:  עודד גולדרייך 
 תרומות עיקריות
 בדיקת תכונות מדגמית
 
דנה רון גולדרייך (נולדה בשנת 1964) היא מדענית בתחום מדעי המחשב, פרופסור מן המניין בפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב. רון היא אחת המייסדות של תחום בדיקת תכונות מדגמית ונמנית עם החוקרים המובילים בתחום.
ביוגרפיה

דנה רון נולדה בארצות הברית בעת שהוריה, פרופסור עמירם רון ופרופסור ארזה רון, שהו שם בלימודים. למדה באוניברסיטה העברית בירושלים. סיימה תואר ראשון במדעי המחשב ופיזיקה (בהצטיינות) בשנת 1987, ותואר שני במדעי המחשב (בהצטיינות) בשנת 1989. עבודת הדוקטורט שלה, אותה סיימה בשנת 1995 בהנחייתו של פרופ' נפתלי תשבי, היא בנושא "Automata Learning and its Applications". בין השנים 1995–1997 עשתה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת MIT. הייתה עמיתת מחקר במכון Bunting‏ (1997/8) ובמכון Radcliffe של אוניברסיטת הרווארד (2003/4).
בשנת 1998 הצטרפה לסגל המחלקה להנדסת חשמל של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 2000 קודמה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 2004 מונתה לפרופסור חבר, ובשנת 2009 מונתה לפרופסור מן המניין. בשנות הלימודים תשע"ב ותש"ף הייתה מדען אורח באוניברסיטת קולומביה.
תחומי המחקר שלה כוללים אלגוריתמים עם סיבוכיות תת-ליניארית (בדגש על בדיקת תכונות מדגמית), אלגוריתמי קירוב (אקראיים), ותורת הלמידה החישובית.
ספריה

D. Ron. Algorithmic and Analysis Techniques in Property Testing, Foundations and Trends in Theoretical Computer Science: vol. 5, no. 2, pages 73–205, 2009
D. Ron. Property Testing: A Learning Theory Perspective, Foundations and Trends in Machine Learning: vol. 1, no. 3, pages 307–402, 2008
משפחתה

דנה רון נשואה לעודד גולדרייך, פרופסור למדעי המחשב במכון ויצמן למדע. להם מאמרים מדעיים משותפים אחדים.
מאמרים מייצגים

N. Alon, S. Dar, M. Parnas, and D. Ron, Testing of Clustering. SIAM Review, vol. 46, no. 2, pages 285–308, 2004
O. Goldreich, S. Goldwasser and D. Ron, Property Testing and its connection to Learning and Approximation. Journal of the ACM, vol. 45, no. 4, pages 653–750, July 1998
D. Ron, Y. Singer, and N. Tishby, The Power of Amnesia: Learning Probabilistic Automata with Variable Memory Length. Machine Learning, vol. 25, no. 2, pages 117–149, 1996
דרופ שוט

חבטת דרופ-שוט היא חבטה (אנ') בטניס שקרובה לרשת ומסובבת לכיוון השחקן החובט לאחר הנחיתה במגרש היריב. זו חבטה בה חובטים בכדור ברכות באופן יחסי, לפעמים עם סיבוב עילי, כך שהוא נוחת מעט מעל ובצמוד לרשת. חבטת דרופ-שוט בתזמון ובמיקום מוצלחים, תקשה על השחקן היריב להשיב בחבטה התקפית. חבטות מוצלחות במיוחד לא יאפשרו ליריב לחבוט בכדור בחזרה כלל.
חבטת דרופ שוט טובה דורשת יכולת טובה. על הכדור לקפוץ נמוך ובקרבת הרשת, לפעמים עם סיבוב אחורי אשר מאט את הכדור ומקטין את גובה הקפיצה שלו. במקרים קיצוניים מסוימים, הכדור יקפוץ חזרה ישירות לכיוון הרשת. ניתן גם להעניק לכדור ספין צידי כך שהוא יקפץ הצידה. חבטת דרופ-שוט לא טובה עלולה להגיע עמוק מדי לתוך המגרש, או גבוה מדי. במקרה כזה, היריב יכול להגיע לכדור ולענות לחבטה בקלות.
לקריאה נוספת

Friedenberg, Mark (2018). Winning Pickleball. Seattle, WA: PB Master. ISBN 978-0-9668785-0-9.
הערות שוליים

↑  Grice, Tony. Badminton: steps to success.
ערך זה הוא קצרמרבנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דניאל מונטנגרו

דניאל גסטון מונטנגרו (בספרדית: Daniel Gastón Montenegro; נולד ב-28 במרץ 1979 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה

מונטנגרו החל את הקריירה בקבוצה הצנועה של הורקאן. הוא ערך את הבכורה ב-6 באפריל 1997 בהפסד קבוצתו מול ולס סארספילד. ב-1999 הוא נרכש על ידי אינדפנדיינטה וכיכב בשורותיה עד שנת 2000 אז נרכש כרטיסו על ידי אולימפיק מרסיי.
מונטנגרו, אז רק בן 21, התקשה להשתלב בקבוצה וערך רק 6 הופעות, הוא עבר בהשאלה לריאל סרגוסה מהליגה הספרדית עד סיום העונה וגילה יכולת בינונית ב-29 משחקיו בקבוצה בהם כבש שני שערים. בעונה שלאחריה החליטה מרסיי להשאילו, הפעם לאוסאסונה אך לא הצליח בה. מונטנגרו הושאל שוב, הפעם לקבוצת האם שלו הורקאן עד תום העונה.
ביולי 2002 החליטה אינדפנדיינטה לרכוש את כרטיסו של מונטנגרו, הודות להשקעה כספית גדולה של דניאל גרינבאנק בקבוצה. את הקבוצה אימן אז אמריקו גאז'גו ובשורותיה שיחקו שחקנים כמו גבריאל מיליטו, פדריקו אינסואה, אנדרס סילברה ולוקאס פוסינרי. אינדפנדיינטה זכתה באליפות האפרטורה כשמונטנגרו מככב.
במהלך שנת 2003, קבוצת המשקיעים החליטה למכור את כרטיסו של מונטנגרו לריבר פלייט ושיחק בה עד להעברתו לסאטורן מהליגה הרוסית כחלק ממגמה של מכירת שחקנים ארגנטינאים לקבוצות רוסיות באותם ימים. מונטנגרו התקשה להתאקלם לחיים ברוסיה ושיחק בקבוצה עונה אחת בלבד.
מונטנגרו חזר לארגנטינה לריבר פלייט והפך לכוכבה הגדול של הקבוצה אך עם תום חוזהו, עבר שוב לאינדפנדיינטה לאחר שריבר לא יכלה לרכוש את כרטיסו. ב-2009 נמכר לקבוצה המקסיקנית קלוב אמריקה תמורת 3 מיליון דולר. ב-2012 לאחר שלוש שנים בקלוב אמריקה חזר לקבוצה הארגנטינאית אינדפנדיינטה. בשנת 2015 חזר לקבוצת הורקאן, שם שיחק עד לפרישתו ממשחק פעיל בתום עונת 2017/2018.
למרות כישלונותיו בקבוצות מחוץ לארגנטינה, מונטנגרו נחשב לאחד מהשחקנים הטכניים והמלהיבים ששיחקו בליגה הארגנטינאים בשנים האחרונות.
קריירה > הנבחרת

מונטנגרו ערך את הופעתו היחידה במדי הנבחרת באפריל 2007 במשחק ההכנה לקופה אמריקה מול נבחרת צ'ילה. מונטנגרו נכלל אז בסגל שחקנים מהליגה המקומית שהיה אמור על פי התכנון הראשוני להופיע בטורניר.
למרות הצטיינותו בליגה, מונטנגרו לא זומן לנבחרת בשל העדפת מאמני הנבחרת לזמן בעיקר שחקנים המשחקים בליגות אירופאיות.
במדי הנבחרת הצעירה זכה מונטנגרו באליפות אמריקה הדרומית בשנת 1999.
תארים

נבחרת ארגנטינה הצעירה
אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 – 1 (1999)
ריאל סרגוסה
גביע המלך הספרדי – 1 (2001)
אינדפנדיינטה
אליפות ארגנטינה – 1 (אפרטורה 2002)
ריבר פלייט
אליפות ארגנטינה – 1 (קלאוסורה 2004)
גמר היורוליג

| --- | --- |

 ענף:  כדורסל
 ארגון מפעיל:  יורוליג, יורוליג בסקטבול
 מספר מתמודדים:  2
 יבשת:  האיחוד האירופי אירופה
 זוכה:  יוון פנאתינאיקוס (זכייה 7)
 הכי הרבה זכיות:  ספרד ריאל מדריד (11 זכיות)
 מפעל נמוך יותר:  פיינל פור היורוליג
 
גמר היורוליג הוא משחק גמר של תחרות היורוליג, הליגה המהווה הרמה הגבוהה ביותר בכדורסל המקצועי באירופה.
הגמר, שנערך בפורמט שני משחקים עם נקודות מצטברות (1958–1961, 1964–1965), משחק יחיד (1962, 1966 ואילך למעט היורוליג ב-2001), סדרת הטוב מ-3 (1963) או סדרת הטוב מ-5 (2001 ביורוליג), מכריע את זהות הזוכה בליגה באותה עונה, שלרוב מוכתרת לאלופת אירופה.
מאז 2002, בתקופת היורוליג שמאורגן על ידי היורוליג בסקטבול, גמר היורוליג מגיע בסופו של פיינל פור היורוליג, חצי הגמר של הטורניר, והוא נערך בכל פעם בעיר אחרת. בדרך כלל נערך משחק הגמר יומיים אחרי משחקי חצי הגמר, ולפניו באותו היום נערך המשחק על המקום השלישי בין מפסידות חצאי הגמר.
בסיום הגמר מוענק פרס ה-MVP של פיינל פור היורוליג לשחקן המצטיין, לרוב מהקבוצה שזכתה בתואר.
הזוכה הראשונה בתואר הייתה א.ס.ק. ריגה מברית המועצות, שגברה בגמר עונת 1958 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל על אקדמיק סופיה הבולגרית בסיכום שני משחקים, שנערכו בריגה וסופיה.
מחזיקות הגביע

1958: ברית המועצות א.ס.ק. ריגה
1958–1959: ברית המועצות א.ס.ק. ריגה
1959–1960: ברית המועצות א.ס.ק. ריגה
1960–1961: ברית המועצות צסק"א מוסקבה
1961–1962: ברית המועצות דינמו טביליסי
1962–1963: ברית המועצות צסק"א מוסקבה
1963–1964: המדינה הספרדית ריאל מדריד
1964–1965: המדינה הספרדית ריאל מדריד
1965–1966: איטליה סימנטל מילאנו
1966–1967: המדינה הספרדית ריאל מדריד
1967–1968: המדינה הספרדית ריאל מדריד
1968–1969: ברית המועצות צסק"א מוסקבה
1969–1970: איטליה איניס וארזה
1970–1971: ברית המועצות צסק"א מוסקבה
1971–1972: איטליה איניס וארזה
1972–1973: איטליה איניס וארזה
1973–1974: המדינה הספרדית ריאל מדריד
1974–1975: איטליה איניס וארזה
1975–1976: איטליה מובילג'ירג'י וארזה
1976–1977: ישראל מכבי תל אביב
1977–1978: ספרד (1977) ריאל מדריד
1978–1979: יוגוסלביה בוסנה סרייבו
1979–1980: ספרד ריאל מדריד
1980–1981: ישראל מכבי תל אביב
1981–1982: איטליה סקוויב קאנטו
1982–1983: איטליה פורד קאנטו
1983–1984: איטליה בנקו די רומא
1984–1985: יוגוסלביה ציבונה זאגרב
1985–1986: יוגוסלביה ציבונה זאגרב
1986–1987: איטליה טרייסר מילאנו
1987–1988: איטליה טרייסר מילאנו
1988–1989: יוגוסלביה יוגופלסטיקה ספליט
1989–1990: יוגוסלביה יוגופלסטיקה ספליט
1990–1991: יוגוסלביה פופ 84 ספליט
1991–1992: יוגוסלביה פרטיזן בלגרד
1992–1993: צרפת לימוז'
1993–1994: ספרד חובנטוד בדאלונה
1994–1995: ספרד ריאל מדריד
1995–1996: יוון פנאתינאיקוס
1996–1997: יוון אולימפיאקוס
1997–1998: איטליה קינדר בולוניה
1998–1999: ליטא ז'לגיריס קובנה
1999–2000: יוון פנאתינאיקוס
2000–2001: ישראל מכבי תל אביב
2000–2001: איטליה קינדר בולוניה
2001–2002: יוון פנאתינאיקוס
2002–2003: ספרד ברצלונה
2003–2004: ישראל מכבי תל אביב
2004–2005: ישראל מכבי תל אביב
2005–2006: רוסיה צסק"א מוסקבה
2006–2007: יוון פנאתינאיקוס
2007–2008: רוסיה צסק"א מוסקבה
2008–2009: יוון פנאתינאיקוס
2009–2010: ספרד ברצלונה
2010–2011: יוון פנאתינאיקוס
2011–2012: יוון אולימפיאקוס
2012–2013: יוון אולימפיאקוס
2013–2014: ישראל מכבי תל אביב
2014–2015: ספרד ריאל מדריד
2015–2016: רוסיה צסק"א מוסקבה
2016–2017: טורקיה פרנבחצ'ה
2017–2018: ספרד ריאל מדריד
2018–2019: רוסיה צסק"א מוסקבה
2019–2020: העונה בוטלה בעקבות מגפת הקורונה באירופה
2020–2021: טורקיה אנאדולו אפס
2021–2022: טורקיה אנאדולו אפס
2022–2023: ספרד ריאל מדריד
2024-2023:יוון פנאתינייקוס
תארים לפי מועדון

| מקום | קבוצה | זכיות | סגנויות | שנות זכייה | סגנויות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד ריאל מדריד | 11 | 9 | 1964, 1965, 1967, 1968, 1974, 1978, 1980, 1995, 2015, 2018, 2023 | 1962, 1963, 1969, 1975, 1976, 1985, 2013, 2014, 2022, 2024 |
| 2 | רוסיה צסק"א מוסקבה | 8 | 6 | 1961, 1963, 1969, 1971, 2006, 2008, 2016, 2019 | 1965, 1970, 1973, 2007, 2009, 2012 |
| 3 | ישראל מכבי תל אביב | 6 | 9 | 1977, 1981, 2001, 2004, 2005, 2014 | 1980, 1982, 1987, 1988, 1989, 2000, 2006, 2008, 2011 |
| 4 | יוון פנאתינאיקוס | 6 | 1 | 1996, 2000, 2002, 2007, 2009, 2011, 2024 | 2001 |
| 5 | איטליה פלקנסטרו וארזה | 5 | 5 | 1970, 1972, 1973, 1975, 1976 | 1971, 1974, 1977, 1978, 1979 |
| 6 | יוון אולימפיאקוס | 3 | 6 | 1997, 2012, 2013 | 1994, 1995, 2010, 2015, 2017, 2023 |
| 7 | איטליה אולימפיה מילאנו | 3 | 2 | 1966, 1987, 1988 | 1967, 1983 |
| 8 | לטביה א.ס.ק. ריגה | 3 | 1 | 1958, 1959, 1960 | 1961 |
| 8 | קרואטיה ק.ק. ספליט | 3 | 1 | 1989, 1990, 1991 | 1972 |
| 10 | ספרד ברצלונה | 2 | 6 | 2003, 2010 | 1984, 1990, 1991, 1996, 1997, 2021 |
| 11 | איטליה וירטוס בולוניה | 2 | 3 | 1998, 2001 | 1981, 1999, 2002 |
| 12 | טורקיה אנאדולו אפס | 2 | 1 | 2021, 2022 | 2019 |
| 13 | איטליה פלקנסטרו קאנטו | 2 | 0 | 1982, 1983 |  |
| 13 | קרואטיה ציבונה זאגרב | 2 | 0 | 1985, 1986 |  |
| 15 | טורקיה פנרבחצ'ה | 1 | 2 | 2017 | 2016, 2018 |
| 16 | גאורגיה דינמו טביליסי | 1 | 1 | 1962 | 1960 |
| 16 | ספרד חובנטוד בדאלונה | 1 | 1 | 1994 | 1992 |
| 16 | ליטא ז'לגיריס קובנה | 1 | 1 | 1999 | 1986 |
| 19 | בוסניה והרצגובינה בוסנה סרייבו | 1 | 0 | 1979 |  |
| 19 | איטליה וירטוס רומא | 1 | 0 | 1984 |  |
| 19 | סרביה פרטיזן בלגרד | 1 | 0 | 1992 |  |
| 19 | צרפת לימוז' | 1 | 0 | 1993 |  |
| 23 | בולגריה אקדמיק סופיה | 0 | 2 |  | 1958, 1959 |
| 23 | צ'כוסלובקיה ספרטק ברנו | 0 | 2 |  | 1964, 1968 |
| 23 | איטליה בנטון טרוויזו | 0 | 2 |  | 1993, 2003 |
| 23 | ספרד סאסקי בסקוניה | 0 | 2 |  | 2001, 2005 |
| 27 | צ'כוסלובקיה סלביה פראג | 0 | 1 |  | 1966 |
| 27 | יוון א.א.ק. אתונה | 0 | 1 |  | 1998 |
| 27 | איטליה פורטיטודו בולוניה | 0 | 1 |  | 2004 |
תארים לפי ליגה

| דירוג | מדינה | ליגה | זכיות | סגנויות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד ספרד | ליגת ה-ACB | 14 ריאל מדריד (11), ברצלונה (2), חובנטוד בדאלונה (1) | 18 ריאל מדריד (9), ברצלונה (6), סאסקי בסקוניה (2), חובנטוד בדאלונה (1) |
| 2 | איטליה איטליה | סרייה א' | 13 פלקנסטרו וארזה (5), אולימפיה מילאנו (3), פלקנסטרו קאנטו (2), וירטוס בולוניה (2), וירטוס רומא (1) | 13 פלקנסטרו וארזה (5), וירטוס בולוניה (3), אולימפיה מילאנו (2), בנטון טרוויזו (2), פורטיטודו בולוניה (1) |
| 3 | יוון יוון | איי 1 אתניקי | 9 פנאתינאיקוס (6), אולימפיאקוס (3) | 8 אולימפיאקוס (6), א.א.ק. אתונה (1), פנאתינאיקוס (1) |
| 4 | ברית המועצות ברית המועצות | אליפות ברית המועצות בכדורסל גברים | 8 צסק"א מוסקבה (4), א.ס.ק. ריגה (3), דינמו טביליסי (1) | 6 צסק"א מוסקבה (3), דינמו טביליסי (1), א.ס.ק. ריגה (1), ז'לגיריס קובנה (1) |
| 5 | יוגוסלביה יוגוסלביה | הליגה היוגוסלבית | 7 ק.ק. ספליט (3), ציבונה זאגרב (2), בוסנה סרייבו (1), פרטיזן בלגרד (1) | 1 ק.ק. ספליט (1) |
| 6 | ישראל ישראל | ליגת העל בכדורסל | 6 מכבי תל אביב (6) | 9 מכבי תל אביב (9) |
| 7 | רוסיה רוסיה | אליפות רוסיה בכדורסל גברים | 4 צסק"א מוסקבה (4) | 3 צסק"א מוסקבה (3) |
| 8 | טורקיה טורקיה | בסקטבול סופר ליגי | 3 אנאדולו אפס (2), פנרבחצ'ה (1) | 3 פנרבחצ'ה (2), אנאדולו אפס (1) |
| 9 | צרפת צרפת | אליפות צרפת בכדורסל | 1 לימוז' (1) |  |
| 9 | ליטא ליטא | ליגת ה-LKL | 1 ז'לגיריס קובנה (1) |  |
| 11 | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | הליגה הצ'כוסלובקית |  | 3 ספרטק ברנו (2), סלביה פראג (1) |
| 12 | בולגריה בולגריה | ליגת העל הבולגרית |  | 2 אקדמיק סופיה (2) |
מלך הסלים של הגמר מספר פעמים

| מספר | שחקן |
| --- | --- |
3: ברית המועצות יאניס קרומינש
3: ברית המועצות סרגיי בלוב
2: ספרד אמיליאנו רודריגס
2: ארצות הברית בוב מורס
2: ברית המועצות ליטא ארווידאס סאבוניס
2: צרפת אנטואן ריגודו
2: ארגנטינה איטליה מאנו ג'ינובילי
2: סרביה ומונטנגרו דיאן בודירוגה
MVP של הגמר מספר פעמים

| מספר | שחקן |
| --- | --- |
3: יוגוסלביה קרואטיה טוני קוקוץ'
3: יוון ואסיליס ספאנוליס
2: סרביה ומונטנגרו דיאן בודירוגה
2: יוון דימיטריס דיאמנטידיס
2: סרביה וסיליה מיציץ'
מאמנים ושחקנים > הכי הרבה הופעות בגמר למאמן

| מאמן | אליפויות | גמרים | שנים בגמר (אליפויות מודגשות) |
| --- | --- | --- | --- |
| יוגוסלביה סרביה ומונטנגרו סרביה ז'ליקו אובראדוביץ' | 9* | 12* | 1992, 1994, 1995, 2000, 2001 סופרוליג*, 2002, 2007, 2009, 2011, 2016, 2017, 2018 |
| איטליה אטורה מסינה | 4* | 9* | 1998, 1999, 2001 יורוליג*, 2002, 2003, 2006, 2007, 2008, 2009 |
| ספרד פדרו פרנדיז | 4 | 7 | 1962, 1965, 1967, 1968, 1969, 1974, 1975 |
| ברית המועצות רוסיה אלכסנדר גומלסקי | 4 | 6 | 1958, 1959, 1960, 1961, 1971, 1973 |
| יוגוסלביה סרביה ומונטנגרו בוז'ידאר מליקוביץ' | 4 | 5 | 1989, 1990, 1991, 1993, 1996 |
| ישראל פיני גרשון | 3* | 5* | 2000, 2001 סופרוליג*, 2004, 2005, 2006 |
| יוגוסלביה אלכסנדר ניקוליץ' | 3 | 4 | 1970, 1971, 1972, 1973 |
| ספרד לולו סאינס | 2 | 5 | 1976, 1978, 1980, 1982, 1992 |
| ספרד פאבלו לאסו | 2 | 5 | 2013, 2014, 2015, 2018, 2022 |
| איטליה סנדרו גמבה | 2 | 4 | 1974, 1975, 1976, 1977 |
| ברית המועצות יבגני אלכסיב | 2 | 3 | 1961, 1963, 1965 |
| טורקיה ארגין אטאמן | 2 | 3 | 2019, 2021, 2022 |
| איטליה ולריו ביאנקיני | 2 | 2 | 1982, 1984 |
| יוגוסלביה ז'ליקו פאבליצ'ביץ' | 2 | 2 | 1986, 1991 |
| סרביה ומונטנגרו סרביה דושאן איבקוביץ' | 2 | 2 | 1997, 2012 |
| יוון דימיטריוס איטודיס | 2 | 2 | 2016, 2019 |
| ישראל רלף קליין | 1 | 4 | 1977, 1980, 1982, 1988 |
| ברית המועצות אוטר קורקיה | 1 | 2 | 1960, 1962 |
| ספרד חואקין הרננדס | 1 | 2 | 1963, 1964 |
| איטליה צ'זארה רוביני | 1 | 2 | 1966, 1967 |
| ברית המועצות ארמנק אלככים | 1 | 2 | 1969, 1970 |
| ארצות הברית דן פיטרסון | 1 | 2 | 1983, 1987 |
| ליטא יונאס קאזלאוסקאס | 1 | 2 | 1999, 2012 |
| ארצות הברית ישראל דייוויד בלאט | 1 | 2 | 2011, 2014 |
| יוון גאורגיס ברצוקאס | 1 | 1 | 2013, 2023 |
| יוגוסלביה בוגדן טאנייביץ' | 1 | 0 | 1979 |
| ארצות הברית רודי ד'אמיקו | 1 | 0 | 1981 |
| איטליה ג'אנקרלו פרימו | 1 | 0 | 1983 |
| יוגוסלביה מירקו נובוסל | 1 | 0 | 1985 |
| איטליה פרנקו קסאליני | 1 | 0 | 1988 |
| סרביה ומונטנגרו סבטיסלב פשיץ' | 1 | 0 | 2003 |
| ספרד צ'אבי פסקואל | 1 | 0 | 2010 |
| ספרד צ'וס מתאו | 1 | 0 | 2023 |
| ישראל צביקה שרף | 0 | 3 | 1987, 1989, 2008 |
| ספרד אייטו גרסיה רנסס | 0 | 3 | 1990, 1996, 1997 |
| יוון יאניס יואנידיס | 0 | 3 | 1994, 1995, 1998 |
| בולגריה בוז'ידאר טאקב | 0 | 2 | 1958, 1959 |
| צ'כוסלובקיה איבו מראזק | 0 | 2 | 1964, 1968 |
| מונטנגרו דושקו איבאנוביץ' | 0 | 2* | 2001 יורוליג*, 2005 |
| יוון יאניס ספרופולוס | 0 | 2 | 2015, 2017 |
| צ'כוסלובקיה ירוסלאב שיפ | 0 | 1 | 1966 |
| יוגוסלביה בראנקו ראדוביץ' | 0 | 1 | 1972 |
| איטליה ניקו מסינה | 0 | 1 | 1978 |
| איטליה אדוארדו רוסקוני | 0 | 1 | 1979 |
| ספרד אנטוני סרה | 0 | 1 | 1984 |
| ברית המועצות ליטא ולדאס גראסטאס | 0 | 1 | 1986 |
| קרואטיה פטאר סקאנסקי | 0 | 1 | 1993 |
| קרואטיה יסמין רפשה | 0 | 1 | 2004 |
| יוון פנאיוטיס יאנאקיס | 0 | 1 | 2010 |
מאמנים ושחקנים > שחקנים עם הכי הרבה אליפויות

| שחקן | אליפויות | שנים |
| --- | --- | --- |
| איטליה דינו מנגין | 7 | 1970, 1972, 1973, 1975, 1976, 1987, 1988 |
| ארצות הברית ספרד קליפורד לויק | 6 | 1964, 1965, 1967, 1968, 1974, 1978 |
| איטליה אלדו אוסולה | 5 | 1970, 1972, 1973, 1975, 1976 |
| יוון פרגיסקוס אלברטיס | 5 | 1996, 2000, 2002, 2007, 2009 |
| ארצות הברית ספרד ויין בראבנדר | 4 | 1968, 1974, 1978, 1980 |
| ספרד כריסטובל רודריגס | 4 | 1967, 1968, 1974, 1978 |
| ספרד אמיליאנו רודריגס | 4 | 1964, 1965, 1967, 1968 |
| ספרד לולו סאינס | 4 | 1964, 1965, 1967, 1968 |
| ספרד קרלוס סביליאנו | 4 | 1964, 1965, 1967, 1968 |
| איטליה מרינו זנאטה | 4 | 1972, 1973, 1975, 1976 |
| איטליה איוואן ביסון | 4 | 1972, 1973, 1975, 1976 |
| איטליה פאוסטו בארניה | 4 | 1982, 1983, 1987, 1988 |
| ליטא שארונאס יאסיקביצ'יוס | 4 | 2003, 2004, 2005, 2009 |
| ארצות הברית קייל היינס | 4 | 2012, 2013, 2016, 2019 |
הכי הרבה נקודות בגמר היורוליג

יוגוסלביה ז'ארקו ואראיץ' (בוסנה סרייבו) – 45 מול אמרסון וארזה בגמר 1979
ברית המועצות ולדימיר אנדריב (צסק"א מוסקבה) – 37 מול ריאל מדריד בגמר 1969
יוגוסלביה דראז'ן פטרוביץ' (ציבונה זאגרב) – 36 מול ריאל מדריד בגמר 1985
ברית המועצות סרגיי בלוב (צסק"א מוסקבה) – 36 מול איניס וארזה בגמר 1973
ארצות הברית סטיב צ'ובין (סימנטל מילאנו) – 34 מול ריאל מדריד בגמר 1967
ארצות הברית ישראל ארל ויליאמס (מכבי תל אביב) – 31 מול ריאל מדריד בגמר 1980
ספרד (1945–1977) אמיליאנו רודריגס (ריאל מדריד) – 31 מול ספרטק ברנו בגמר 1964
ספרד חואן אנטוניו סן אפיפניו (ברצלונה) – 31 מול בנקו די רומא בגמר 1984
ארצות הברית ויין הייטאוור (ריאל מדריד) – 30 מול דינמו טביליסי בגמר 1962
יוגוסלביה מירזה דליבאשיץ' (בוסנה סרייבו) – 30 מול אמרסון וארזה בגמר 1979
ארצות הברית ספרד (1945–1977) קליפורד לויק (ריאל מדריד) – 30 מול צסק"א מוסקבה בגמר 1965
צ'כוסלובקיה פרנטישק קונביצ'קה (ספרטק ברנו) – 30 מול ריאל מדריד בגמר 1964
ראו גם

פיינל פור היורוליג
MVP של פיינל פור היורוליג