הייסטינגס באנדה
עד עצמאות מלאווי

באנדה נולד בשם קאמוזו ("שורש קטן") ליד העיר קאסונגו כבן שבט צ'ווה (Chewa). מועד לידתו משוער. בין השנים 1915-1917 נדד ברגל ליוהנסבורג, דרום אפריקה, שם התפרנס ככורה. מיסיונר מתודיסט נטל אותו תחת חסותו והקנה לו חינוך והשכלה בסיסיים. בשנת 1925 נסע באנדה לניו יורק. הוא סיים תואר ראשון באניבריסטת סנטרל סטייט באוהיו והמשך למד לימודי קדם-רפואה באוניברסיטת אינדיאנה וב-1937 סיים לימודי רפואה בקולג' הרפואי של טנסי בנאשוויל. על מנת להיות רופא באימפריה הבריטית אליה השתייכה מולדתו, שנקראה דאז נייסאלנד, היה עליו להשלים את לימודיו ולקבל הסמכה. לשם כך נסע לאדינבורו שם השלים ב-1941 את הכשרתו באוניברסיטת אדינבורו והוסמך כחבר הקולג' המלכותי לרופאים ולמנתחים. לימודיו מומנו על ידי ממשלת נייסאלנד, בתנאי שישוב למולדתו לעבודה כרופא. באנדה החל להתמחות במחלות טרופיות באוניברסיטת ליברפול, אך לימודיו הופסקו כאשר סירב לשרת כרופא צבאי מטעמי מצפון. הוא הוטבל לכנסייה של סקוטלנד ונטל את השם הייסטינגס.
בין השנים 1941-1945 עבד כרופא בסביבת העיר ניוקאסל. במקביל התקרב לתנועה הפאן אפריקאית ובמהלך הקונגרס החמישי של התנועה, שהתקיים ב-1945 במנצ'סטר, בו ייצג את הקונגרס האפריקני של נייסאלאנד, התבלט כאחד המנהיגים האפריקאים הצעירים לצד ג'ומו קניאטה וקוואמה נקרומה. מאז הביע באנדה עניין רב בקידום מולדתו ועסק בגיוס כספים ודעת קהל לטובתה בלונדון ובפרט להתנגדות להצעת איחודה עם רודזיה הצפונית (איחוד שיצא לפועל ב-1953). ב-1951 עבר באנדה לחוף הזהב, שם היה עד לפעילותו של נקרומה וליצירת גאנה העצמאית. באנדה שהה באפריקה עד 1958, אז חזר לליברפול. בליברפול חיכתה לו משלחת מארצו שהפצירה בו לשוב וליטול את הנהגת הקונגרס האפריקני של נייסאלאנד ולהוביל את המאבק לזכויות ולעצמאות. ב-6 ביולי 1958 שב באנדה לארצו לאחר היעדרות של 42 שנה.
באנדה החל לתור את הארץ ולנאום נגד האיחוד הפדרטיבי של נייסלאנד ורודזיה הצפונית, נגד האימפריאליזם ובעד הצטרפות התושבים לתנועת הקונגרס האפריקני של נייסאלאנד. נוכחותו סחפה המונים, אף על פי ששפת הצ'יצ'ווה שבפיו הייתה משובשת לאחר שחי חיים שלמים בעולם דובר אנגלית והוא נעזר במתורגמן. בפברואר 1959 החלו ההמונים שהאזינו לו בהפגנות שדוכאו על ידי חיילי רודזיה הצפונית. במרץ נאסרו באנדה ומנהיגים נוספים והושמו במאסר ברודזיה ובטריטוריה הוכרז מצב חירום. יחד עם זאת בבריטניה החלו יותר ויותר להשמע קולות בזכות דה קולוניזציה. בפברואר 1960 נפתח עם באנדה משא ומתן על שחרורו ממעצר וב-1 באפריל 1960 הוא שוחרר כדי לנהל שיחות עם הבריטים על החוקה של נייסאלאנד. לבני עמו קרא לשמור על השקט ולחכות לתוצאות השיחות. באנדה דרש ניתוק ניאסלאנד מהפדרציה עם רודזיה ושלטון עצמי של תושבי ניאסלאנד. עם זאת, הוא הבהיר שאין לו דבר נגד לבנים שאינם מבקשים להשתלט על השחורים וכי הוא מתנגד להחרמת רכוש.
באוגוסט 1961 התקיימו בחירות בהן זכתה מפלגתו של באנדה ב-22 מתוך 33 מושבים במועצה המחוקקת ובאנדה הפך לשר לאוצרות טבע וממשל מקומי ולראש ממשלה דה פקטו של הטריטוריה, תחת המושל הבריטי. בנובמבר 1962 הושג הסכם על מתן אוטונומיה לניאסאלנד תוך ניתוקה מהפדרציה עם רודזיה, וב-1 בפברואר 1963 היה באנדה לראש ממשלה של האוטונומיה, תוך שבריטניה הכריזה על כוונתה לתת עצמאות מלאה למדינה, בין היתר לאור תפקודה התקין של הממשלה המקומית.
היה זה באנדה עצמו שבחר בשם מלאווי, אותו ראה במפה צרפתית ישנה של האזור כשמו של אגם מלאווי והצליל מצא חן בעיניו. ב-6 ביולי 1964, שש שנים בדיוק לאחר חזרתו, הכריז באנדה על כינון מדינת מלאווי כחברה בחבר העמים הבריטי. תפקידו של באנדה היה ראש הממשלה, כאשר כראש המדינה המשיכה לכהן מלכת בריטניה, אליזבת השנייה.