stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבריגדות הבין-לאומיות

דגל הבריגדות הבין-לאומיות
הבריגדות הבין-לאומיות היה השם שניתן לקבוצות מתנדבים ושכירי חרב, שהגיעו מרחבי העולם לספרד על מנת לסייע לכוחות הממשלה הדמוקרטית של הרפובליקה הספרדית השנייה שלחמו נגד הכוחות הלאומנים (בהנהגת הגנרל פרנסיסקו פרנקו ובסיוע גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית), במהלך מלחמת האזרחים בספרד בין השנים 1936 ל-1939.
כחמישים לאומים שונים היו מיוצגים בבריגדות הבינלאומיות שמנו 40,000 - 35,000 לוחמים, אם כי מצבתם בכל רגע נתון עמדה לכל היותר על כמחצית ממספר זה. כעשרת אלפים מהם נהרגו בשדה הקרב. אמנים ואנשי רוח רבים נמנו עם שורות הלוחמים.
רבים מאנשי הבריגדות הבינלאומיות היו קומוניסטים שראו במלחמה חלק מהמאבק הקומוניסטי הבינלאומי. אחרים היו אנרכיסטים או מתנגדים אחרים לפשיזם. רבים מאנשי הבריגדות הבינלאומיות ותומכיהם הונעו על ידי האמונה שחזית הלחימה נגד הפשיזם נמצאת בספרד.
אנשי הבריגדות הבינלאומיות נרדפו פעמים רבות במולדתם, אם במדינות המערב, שראו בהם קומוניסטים או תומכיהם, ואם בברית המועצות שבה היו נתונים לטיהורים ולחשדות שליוו כל מי ששהה תקופה ארוכה מחוץ לברית המועצות. הבריגדות נחלו תבוסה בשדה הקרב, ומאבקם הלאומי והבינלאומי נחל כישלון: ספרד הייתה לדיקטטורה למשך שנים ארוכות, והפשיזם, כמו גם הנאציזם, קיבלו עידוד להמשך התוקפנות שהובילה למלחמת העולם השנייה. עם זאת, הבריגדות הותירו אחריהן בשמאל העולמי מורשת של מאבק אמיץ ומיתוס של מאבק ברודנות.
קרב חרמה

ב-6 בפברואר 1937 בעקבות נפילת מאלגה, הלאומנים התקיפו את כביש מדריד - אנדלוסיה, דרומית למדריד. הלאומנים התקדמו במהירות אל העיירה הקטנה סיימפוזואלוס, אשר הוחזקה בידי הבריגדה ה-15, שהייתה מורכבת מבריטים (ביניהם הפילוסוף כריסטופר קאודוול אשר נהרג בקרב), מתנדבים ממדינות הבלקן, בלגים, צרפתים ואזרחי ארצות הברית (כ-550 לוחמים שכינו עצמם "בריגדת אברהם לינקולן", חלקם אפרו-אמריקנים).
ב-11 בפברואר 1937 חצו הלאומנים את נהר חרמה, אך נעצרו בחלק מן המקומות על ידי אנשי בריגדות איטלקים. לאחר חציית הנהר במספר מקומות ספגו הבריטים את רוב המתקפה. תחת אש ארטילרית כבדה הגנו הבריטים על עמדותיהם במשך 7 שעות, במקום שנודע לאחר מכן בשם "גבעת המתאבדים" ("Suicide Hill"). בסוף היום נותרו 225 אנשים מתוך 600 אנשי הפלוגה הבריטית.
ב-17 בפברואר יצאו הרפובליקנים למתקפת נגד. 120 איש מאנשי "אברהם לינקולן" נהרגו, בלחימה ללא סיוע ארטילרי ותחת לחץ כבד. כמו במדריד, התבצרו הצדדים בעמדותיהם, ולא ניתן היה להמשיך במתקפה הן מן הצד הלאומני והן מן הצד הרפובליקני.
קרב גוודלחרה

כבניסיון הנפל לחצות את נהר חרמה, ניסו שוב הלאומנים לתקוף את מדריד, הפעם מצפון מזרח. מטרתם הייתה העיר גוודלחרה, חמישים קילומטרים צפון מזרחית למדריד. כל חיל המתנדבים האיטלקי, שלחם לצד הלאומנים, 35,000 איש, בסיוע 80 טנקים ו-200 תותחי שדה, נערך למתקפה, ומוסוליני דרש ניצחון מהיר שיירשם לזכותה של איטליה. ב-9 במרץ 1937 פרצו האיטלקים דרך קווי הרפובליקנים, אך לא הצליחו לנצל את הפרצה להבקעה. עם זאת, שאר הצבא הלאומני התקדם יפה, והמצב נראה חמור. יחידות העילית של הרפובליקנים נשלחו אל המערכה, ובהן הבריגדה ה-11 וה-12.
ב-10 במרץ 1937 נתקלו המתנדבים הפשיסטים האיטלקיים, באנשי פלוגת "גריבלדי" מן הבריגדות. הקרב היה למעשה מלחמת אזרחים איטלקית על אדמת ספרד. אנשי הבריגדות השתמשו ברמקולים על מנת לשדר תעמולה לאיטלקים בשפתם. ב-11 במרץ פרצו הפשיסטים את החזית הרפובליקנית, תוך שהם מסבים לאנשי הבריגדות אבדות כבדות. אנשי פלוגת "טלמאן" הגרמנים הצליחו להחזיק את הקו בדרך טריחואטה - טוריחה, ואף אנשי "גריבלדי" שמרו על עמדותיהם. למחרת נכבשה העיר טריחואטה בהתקפה של טנקים ומטוסים רפובליקניים.
פירוקן של הבריגדות

ב-25 בספטמבר 1938 הכריז חואן נגרין ראש ממשלת ספרד, כי "מסיבות בינלאומיות" יעזבו אנשי הבריגדות את אדמת ספרד באופן חד צדדי. אם תקוותו הייתה כי עזיבה זו תסיים את הנוכחות הזרה במלחמה, הרי שזו נכזבה, ואנשי הכוחות הגרמנים והאיטלקים שלחמו לצד הלאומנים נותרו בספרד עד לסיום המלחמה. באוקטובר 1938 עזבו 12,673 לוחמי הבריגדות שנותרו בספרד בשלב זה את אדמת ספרד. לרבים מהם לא היה זה סיומו של המאבק, כי אם תחילתו.
מבנה הבריגדות

הבריגדות הראשונות הורכבו במיוחד ממתנדבים צרפתים, בלגים, איטלקים וגרמנים, ונשאו את המספרים 11 עד 13.
הפלוגות הורכבו מאנשי לאום אחד, על מנת לשפר את קליטת הפקודות. הם נקראו על שם גיבורים לאומיים של תנועות השמאל בארצות אלו. כך נקראה הפלוגה הבריטית "סקלטבה" על שם מנהיג קומוניסטי בריטי ממוצא הודי (אך הבריטים לא אהבו את השם והתייחסו לעצמם פשוט כ"פלוגה הבריטית"), הגרמנים נקראו על שם המנהיג הקומוניסטי ארנסט טלמאן, הצרפתים נקראו "פלוגת לואי מישל" על שם מנהיגה של הקומונה הפריזאית בשנת 1871, הקנדים נקראו "גדוד מקנזי-פפינו" על שם מנהיגי המרד בשנת 1837 כנגד השלטון הבריטי, והאמריקנים קראו לגדודים על שם נשיאיהם גדוד וושינגטון וגדוד לינקולן. היו אלו היחידות האמריקניות הראשונות שבהן היה שילוב של לוחמים ממוצא גזעי שונה ובהן הנהיגו מפקדים אפרו-אמריקנים פקודים לבנים. לאחר אבדות קשות בקרב חרמה מוזגו שני הגדודים האמריקנים לגדוד אחד בשם וושינגטון-לינקולן.
במלחמה שירתו קרוב ל-40,000 מתנדבים. כ-9,000 עד 10,000 מהם היו צרפתים. רובם פועלים, וחצים מפריז. רבים מהם היו ותיקי מלחמת העולם הראשונה. המתנדבים היו ברובם קומוניסטים, או תחת סמכות קומוניסטית. הם היו מעורבים בלחימה בברצלונה כנגד מתנגדי הקומוניסטים במחנה הרפובליקני (אנשי מפלגת POUM, ראשי תיבות של Partido Obrero de Unificación Marxista מפלגה מרכסיסטית עצמאית בעלת גוון טרוצקיסטי ואנרכיסטי).
בשלבים מאוחרים יותר של הלחימה בוטלו חוזיהם של שכירי חרב, ולימוד השפה הספרדית הפך לחובה, כאשר היחידות הפכו לחלק מן הצבא הספרדי הרפובליקני הסדיר.
מעמדם של אנשי הבריגדות לאחר המלחמה

בארצות מוצאם של רבים מחברי הבריגדות שלטו משטרים בעלי אופי ימני, אשר לא גילו אהדה ללוחמים בשורות הבריגדות, אך לאחר מלחמת העולם השנייה מצאו עצמם משטרים אלו בהתנגשות עם אותם המשטרים הפשיסטים עצמם כנגדם לחמו אנשי הבריגדות. בראייה לאחור, הבינו רבים כי הלוחמה בספרד הייתה אך הקדמה לנעשה במלחמת העולם השנייה. כיום נראים הלוחמים בשורות הבריגדות כגיבורים, אשר נאבקו אל מול צבאות הלאומנים מבחוץ, בעודם נאבקים כנגד משטר סטליניסטי והוצאות להורג שרירותיות של "בוגדים" מבפנים.
מדינות מזרח אירופה הוקיעו את לוחמי הבריגדה הבינלאומית במסגרת הרדיפות הסטליניסטיות בתחילת שנות ה-50. בצ'כוסלובקיה הופץ בשנת 1953 חוזר רשמי של המשרד לביטחון המדינה שהזכיר את לוחמי הבריגדה ביחד עם אנשי משמר הלינקה ומשתפי הפעולה עם הנאצים בצ'כיה.
ב-26 בינואר 1996 הממשלה הספרדית הכירה באנשי הבריגדות ונתנה להם אזרחות ספרדית. באותו הזמן נותרו בחיים כ-600 מחברי הבריגדות לשעבר. היה זה מילוי הבטחתו של ראש הממשלה הספרדי בשנת 1938 חואן נגרין אשר הבטיח להעניק לאנשי הבריגדות אזרחות ספרדית, אך הדבר נמנע בשל העובדה כי הרפובליקנים הפסידו במלחמה.
לקריאה נוספת

חיים לנדאו, עיתונאי על המשמר, היינו הלוחמים הראשונים נגד הנאצים, שיחה עם 3 מלוחמי ספרד, ראיון מקיף בעיתון על המשמר, 15 באוקטובר 1972.
פיטר פריי ותלמה רובי-פריי, תלמה ופיטר : חיים ותיאטרון - המסע הכפול, הוצאת זמורה-ביתן, תל אביב תשנ"ו. מאנגלית: טלי נתיב-עירוני.
Abidor. Mitch. The Naftali Botwin Company.
Beevor, Anthony. The Spanish Civil War. 1982.
Brome, Vincent. The International Brigades. Heinemann. London. 1965.
Carroll, Peter N. The Odyssey of the Abraham Lincoln Brigade. Americans in the Spanish Civil War. Stanford University Press. 1994.
Crossman, Richard. The God That Failed. Columbia University Press. 1950.
Hopkins, James K. Into the Heart of Fire, The British in the Spanish Civil War. Stanford University Press. Cal. 1998.
Sugarman. Martin. Jews in the Spanish Civil War, Jewish Virtual Museum Library. 2004
מכאן למדריד, תערוכה גדולה שנפתחה במאי 2012, במוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, על המתנדבים הארץ ישראליים לבריגדות הבינלאומיות. ראו כאן . אוצרות: בתיה דונר, רחל בונפיל.
גם אלה בגיבורים: מתנדבים ארצישראליים ב"בריגדות הבינלאומיות", (1936 - 1938), , מאת דן יהב, 2008.
הערות שוליים

↑  ישראל נוימן, הודאתו של ארתור לונדון, דבר, 4 באפריל 1969
↑  זכרו לברכה, קול העם, 15 ביולי 1949
↑  שמואל דותן, אדומים: המפלגה הקומוניסטית בארץ ישראל ,עמ' 243-247
↑  יוסף אלגזי, עם אחרוני החיילים היהודים שלחמו במלחמת האזרחים בספרד, באתר הארץ, 10 במאי 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007371227505171  GND: 16097515-3  LCCN: sh85126118  NKC: ph136906  VIAF: 165864807   WorldCat (עם VIAF): 165864807 
אנדרטה לזכר הבריגדות בלונדון
לאורך השדרה שאין בה איש

"לאורך השדרה שאין בה איש" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1972 חברת התקליטים "התקליט חיפה", והוא נכלל כרצועה השנייה באלבום "אילנית".
על השיר

השיר נכתב על ידי יהודה עמיחי כסונטה והוא חלק ממחזור הסונטות "אהבנו כאן" שהתפרסם בספר הביכורים שלו, "עכשיו ובימים האחרים". שייקה פייקוב הלחין את השיר ואלברט פיאמנטה עיבד אותו.

"לאורך השדרה שאין בה איש" קיבל מספר פרשנויות שונות מהקהל בישראל. מחד, היו אלו שסברו כי מדובר על שיר אהבה נכזבת. חלק אף סוברים כי במהלכו הדוברת מעצימה את המתרחש בתוך נפשה של אישה שפוסעת לבדה, מול האילנות והרוח, כאילו היא הולכת נגד הנורמות החברתיות באשר לקשר רומנטי הטרוסקסואלי. מאידך, פלג ממאזיני השיר סוברים כי הנושא המתהווה בו הוא השואה, והתבודדות שחוו השורדים בתקופה זו.
כשהתראיינה ל-103FM ב-16 ביולי 2020 סיפרה אילנית על השיר ועל תהליך הפקתו:
זה שיר פשוט נפלא, אני שרה אותו בהופעות עד היום. כתבו אותו שייקה פייקוב למילים של יהודה עמיחי. הייתה תקופה שהרבה אומנים הקליטו שירי משוררים, והשיר הגיע אליי משייקה. עבדתי אתו צמוד באותם שנים והוא הביא לי את השיר היפה הזה, וגם את העיבוד
הצלחה

ב-21 במאי 1972 נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי במקום ה-13. ב-18 ביוני עלה למקום הראשון, שם שהה שבוע אחד. לבסוף, ב-23 ביולי יצא מהדירוג השבועי, לאחר תשעה שבועות צעידה רצופה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1972)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1972)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1972)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1972)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | הגל הקל | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1972)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1972)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1972)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1972)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | הגל הקל | 7 |  |
הערות שוליים

↑  "אי אפשר לחיות בלי תרבות", 103FM,‏ 16 ביולי 2020
| אילנית |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | עמיחי בגבול ירדן • אילנית לילדים • אילנית בשירי חגים לילדים (מס' 1) • אילנית (1972) • אילנית (1974) • להיטים לילדים • שירי משוררים לילדים • שירו שיר לשמש • בואו ונשיר ביחד • טיול לילי ושירים אחרים שאני אוהבת • סולו? הופעה פומבית • תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים • שירים שילדים אוהבים והשירים היפים של מרים ילן-שטקליס • רגשות מעורבים • אל הדרך • מתנה לילדים – השירים שכל הילדים אוהבים • אולי עוד פעם • סרט בשחור לבן • בוא נתחיל מבראשית • חלום ברזילאי • ישראלית |  |
| אלבומי אוסף | הלהיטים הגדולים של אילנית ואילן ואילנית • שירי הייצוג של ישראל • להיטי הזהב של אילנית • ארבעה צדדים • עכשיו כולם ביחד • 21 הלהיטים הגדולים של אילנית • כבר אחרי חצות – אוסף שירי אהבה • נאסף תשרי, אוסף מס. 3 • אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג • ללכת שבי אחרייך – אוסף שירי ארץ ישראל • כל מקום – אוסף שירים בינלאומיים • שיר של יום חולין – אוסף הבלדות • ושוב איתכם – אוסף שירי אילן ואילנית • המיטב • אוסף להיטים • שירים ליום חולין – אוסף כפול |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1973 • ישראל באירוויזיון 1973 • אירוויזיון 1977 • ישראל באירוויזיון 1977 • אילן ואילנית • שלמה צח |  |
| אילנית – שירים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | "שיר בארבעה בתים" |  |
| שנות ה-70 | "אהבתה של תרזה די מון" • "ילדי איננו ילד עוד" • "רק הירח" • "פעם לאהוב" • "לאורך השדרה שאין בה איש" • "איש הסתיו" • "גוליבר" • "אי שם" • "אין מקום בחוף" • "עכשיו אני יודע" • "אחיי גיבורי התהילה" • "ללכת שבי אחרייך" • "אהבה אחת קטנה" • "אבל המנגינה" • "Chaque matin la joie du monde" • "אם ייפול הכוכב שלי" • "עיר אחרת" • "כי הנני בא" • "כשקיבלו את התורה" • "כשיבוא שלום לארץ" • "שירו שיר לשמש" • "שלום" • "כך היה כך יהיה" • "הכרתי פעם איש" • "האוניות חזרו" • "ילד בקרקס" • "עפרוני" • "דניאל" • "שיר של יום חולין" • "אל תשמעי לקול ליבך" • "ארץ" • "אדם רחוק" • "אהבה היא שיר לשניים" • "הנה הלילה" • "תבורכי" • "הנה ימים באים" • "הנה בא השלום" • "רגשות מעורבים" • "היי דנה" |  |
| שנות ה-80 | "אני לא מאמינה" • "פעם בשנה" • "חמסין של ניסן" • "הבית של פיסטוק" • "בשביל אל הכפר" • "עד עולם" • "אל הדרך" • "פרפר נחמד" • "נחמה" • "בשורה טובה" • "תצלום ישן" • "הלב" • "שיר על נחלים" • "אולי עוד פעם" • "בואו בואו" • "אם ובנה" • "בללייקה" • "עכשיו כולם ביחד" • "חלק בעולם" • "הנחמה היחידה" • "רק בינתיים" • "סרט בשחור לבן" • "קחי נשימה" • "חבר" |  |
סטיב רוטמן

סטיבן (סטיב) ריצ'רד רוטמן (באנגלית: Steven (Steve) Richard Rothman; נולד ב-14 באוקטובר 1952) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי. כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-9 של ניו ג'רזי משנת 1997 עד 2013.
רוטמן הוא חבר המפלגה הדמוקרטית, והיה אחד מתומכיה הנאמנים של ישראל בקונגרס. הוא חבר בשדולת חברי בית הנבחרים בנושא שיתוף הפעולה הביטחוני ישראל-ארצות הברית. רוטמן הוא היהודי הראשון המייצג את המחוז ה-9 של ניו ג'רזי בקונגרס והיה ליהודי הראשון המכהן בתת-הוועדה הביטחונית להקצאות.
ב-2012 הפסיד בבחירות המוקדמות של המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים.
קורות חיים וקריירה

רוטמן למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, במיזורי. הוא הושבע לראשונה לקונגרס ב-3 בינואר 1997 וכיהן שש פעמים בתפקיד, כשבבית הנבחרים מתקיימות בחירות כל שנתיים. רוטמן גם כיהן בוועדת ההקצאות החשובה בבית הנבחרים.
לפני בחירתו לקונגרס, רוטמן כיהן כראש עירייה של עיר הולדתו אינגלווד בניו ג'רזי, למשך שתי כהונות בשנים 1983–1989, והתמחה במשפטים כעורך דין פרטי בזמן שהוא נתן שירותים משפטיים בחינם לעניים, מוגבלים ומבוגרים בין השנים 1978–1993. בין השנים 1993–1996 כיהן בבית המשפט כממלא מקום שופט. רוטמן מתגורר ברובע פייר לון, במחוז ברגן, בניו ג'רזי.
רוטמן הביס את הרפובליקנית קת'לין דונובן וזכה בבחירות לקונגרס עבור המושב של המחוז ה-9 של ניו ג'רזי ב-1996, והחליף את רוברט טוריצ'לי, אשר נבחר באותו זמן לסנאט.
עמדות מדיניות ופוליטיות > מדיניות פנים

ברמה המקומית, רוטמן פעל להשגת מימון לתחבורה ציבורית ולהקלת הצפיפות של כבישים מהירים, שיפור החינוך, אספקת רווחה למובטלים ויזם את הצעת החוק לעצור מטוסים גדולים מלהמריא בשדה התעופה טטרבורו בגלל הרעש המופרז באזורי מגורים. תומכיו של רוטמן מעניקים לו את הקרדיט על הצלת הנושא הסביבתי של אדמות המרעה של ניו ג'רזי מבנייה אורבנית והשגת מיליונים של דולרים למחקר והגנה של הסביבה והטבע.
רוטמן מתנגד גדול של תוכניות הקיצוץ במס של הנשיא ג'ורג' ו. בוש, תוכניות הבריאות שלו, תוכנית לקידוח הנפט במפלט הבר הלאומי הארקטי המוגן (ANWR) ועוד תוכניות אחדות שנתמכות על ידי הרפובליקנים וממשל בוש.
לרוטמן יש דירוג לכל החיים של 82.54% מאתר "הפרוגרסיב פאנצ'", אתר שמאלני אשר יש בו מסד נתונים ואנליזה לגבי דפוס ההצבעות והעמדות של הפוליטיקאים. ציון זה דירג אותו כחבר ה-162 ברשימת החברים הפרוגרסיביים (הליברלים) בקונגרס. הוא נמצא באתר www.congress.org כחבר ה-107 ברשימת האנשים בעלי העוצמה הפוליטית הגדולה ביותר. לפי העיתון "נשיונל ג'ורנל", לרוטמן יש ציון במרכיב הליברלי של 82.
עמדות מדיניות ופוליטיות > ועדות

ועדת ההקצאות
ועדת המשנה לחקלאות, פיתוח כפרי ומינהל המזון והתרופות וסוכניות קשורות
ועדת המשנה לביטחון
ועדת המשנה למבצעי מדינה וחוץ ותוכניות קשורות
שדולת חברי בית הנבחרים בנושא שיתוף הפעולה הביטחוני ישראל-ארצות הברית.
פרס מגן ישראל, של ארגון CIPAC, ועד הפעולה הציבורי של הנוצרים למען ישראל.
חיים אישיים

ב-18 באוגוסט 2006, רוטמן התחתן עם ג'ניפר בקנשטיין, מתאמת של נושאים קהילתיים במרכז למבצעי מזון (עבור רעבים וחסרי בית), בניו ג'רזי. הזוג הכיר דרך אתר JDate אתר ההיכרויות ליהודים ולישראלים רווקים.
הערות שוליים

↑  סטיב רוטמן בנושא של מלחמה ושלום, ontheissues.org, מאגר מידע - עמדותיהם של המנהיגים פוליטיים
↑  הפצרה במדינות החברות באו"ם לחדול מתמיכה בהצעות החלטה שנוזפות בישראל בצורה לא הוגנת, סטיב רוטמן - נאומים והצהרות מרכזיות, אתר votesmart.org, נאום מליאה, 6 בדצמבר 2005
↑  רוטמן תוקף את השידור האיראני על סדרת טלוויזיה אנטישמית ובונה קואליציה דו מפלגתית לגינויי על כך, סטיב רוטמן - נאומים והצהרות מרכזיות, אתר votesmart.org, הודעה רשמית, 19 בינואר 2005
↑  הסטינג מוביל את האשמות הדמוקרטים כי שעסקת דובאי מחזקת את החרם הערבי כנגד ישראל, סטיב רוטמן - נאומים והצהרות מרכזיות, אתר votesmart.org, הודעה רשמית והעתק מכתב, 2 במרץ 2006
↑  הדמוקרטים מעלים חששות לגבי החרם של איחוד האמרויות הערביות כנגד ישראל, יחסים עם חמאס, סטיב רוטמן - נאומים והצהרות מרכזיות, אתר votesmart.org, הודעה רשמית והעתק מכתב, 2 במרץ 2006
↑  הצעת חוק הצהרתית מספר 235, אתר opencongress.org, חוקים
↑  וקסלר ו-246 חברי קונגרס מפצירים באיחוד האירופי שלא לספק סיוע לממשלה הפלסטינית החדשה, סטיב רוטמן - נאומים והצהרות מרכזיות, אתר votesmart.org, הודעה לעיתונות, 21 במרץ 2007
↑  דיווח: ארה"ב מימנה אוניברסיטה בשליטת חמאס, באתר הארץ, 5 במרץ 2007
↑  דירוג עוצמה, הנציג סטיב רוטמן, דמוקרט מהמחוז ה-9 של ניו ג'רזי, אתר www.congress.org, ביוגרפיה
↑  רוטמן מתחתן, דה היל, העיתון הפרלמנטרי של גבעת הקפיטול, 6 בספטמבר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6jr1rrq  US Congress: R000462
יורי ז'ירקוב

יורי ולנטינוביץ' ז'ירקוב (נולד ב-20 באוגוסט 1983 בטמבוב) הוא כדורגלן עבר רוסי.
נהג לתפקד לרוב כקשר שמאלי, אך ידע לשחק גם כמגן. הוא החל את הקריירה במועדון ספרטק טמבוב לפני שהצטרף לצסק״א מוסקבה ב־2004. במדי הקבוצה זכה באליפות רוסיה ובגביע אופ״א ועבר לצ’לסי מהפרמייר ליג האנגלי תמורת 18 מיליון יורו. שנתיים אחר כך, חזר לרוסיה ושיחק באנז'י מחצ'קלה הדאגסטנית, שמכרה אותו אחר כך לדינמו מוסקבה ב־2013. בינואר 2016, חתם בזניט סנקט פטרבורג, במדיה שיחק עד 2021. הוא שיחק במדי קבוצה חובבנית מהליגה המוסקבאית ולאחר מכן שיחק בחימקי בעונת 2021/2022. בינואר 2023, פרש ממשחק פעיל.
מאז 2005, הופיע ב־100 משחקים במדי נבחרת רוסיה. ב־2008, זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות הכדורגל הרוסית, בעקבות מעורבותו בהעפלת נבחרתו לשלב חצי גמר יורו 2008. הוא נבחר לסגל רוסיה ליורו 2012 ייצג את רוסיה גם ביורו 2012, מונדיאל 2014, במונדיאל 2018 וביורו 2020.
קריירה > קריירת מועדונים

ז'ירקוב החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון המקומי ספרטק טמבוב, ושיחק בצעירותו בקבוצת הנוער של המועדון בעמדת הקשר המרכזי בעונת 2001, בגיל 19, הוא הועלה לקבוצה הבוגרת, המשחקת בליגה הרוסית השנייה (השלישית בחשיבותה). הוא שיחק שלוש עונות במדי טמבוב, וכבש 26 שערים ב-74 הופעות משחק.
בעונת 2004 עבר ז'ירקוב לצסק"א מוסקבה. ושם החל לשחק גם כקשר ומגן שמאלי הוא הצטיין והפך לשחקן מוביל ומשמעותי מאוד בקבוצה, ובזכות יכולתו בקבוצה זומן גם לנבחרת רוסיה והפך לשחקן קבע בה. בעונת 2004/2005 הוא זכה עם צסק"א מוסקבה בגביע אופ"א, תוך שהוא כובש שער במשחק הגמר מול ספורטינג ליסבון. בעונות 2005 ו-2006 הוא זכה עם קבוצתו בדאבל של אליפות רוסיה והגביע הרוסי בכדורגל.
בתקופתו בצסק"א פיתח ז'ירקוב יותר ויותר את היכולת שלו להנהיג התקפות ולבשל שערים, אם כי המשיך לכבוש שערים. כך לדוגמה, שערו מול המבורג במסגרת ליגת האלופות בעונת 2006/2007 זיכה אותו בתואר שער העונה בטורניר. הוא הפגין יעילות רבה בקישור וזכה ארבע פעמים (2005 - 2008) בתואר הקשר השמאלי הטוב של השנה ברוסיה מטעם התאחדות הכדורגל הרוסית, וב-2008 אף הועמד לזכייה בפרס כדור הזהב.
בסך הכול זכה ז'ירקוב עם צסק"א מוסקבה בשתי אליפויות, ארבעה גביעי רוסיה, ארבע פעמים בסופר קאפ הרוסי ופעם אחת בגביע אופ"א, וכן שיחק עם הקבוצה בקביעות בליגת האלופות.
בקיץ 2009 עבר ז'ירקוב למועדון האנגלי צ'לסי תמורת סכום של כ-18 מיליון לירות שטרלינג, וחתם על חוזה לארבע שנים. ב-1 באוגוסט 2011 עבר לאנז'י מחצ'קלה.
ב-7 באוגוסט 2013 חתם ז'ירקוב בדינמו מוסקבה הרוסית אחרי המשבר הגדול באנז'י מחצ'קלה. ב-30 בינואר 2016 ז'רקוב חתם בזניט סנקט פטרבורג חוזה לשנתיים וחצי. ביולי 2018 האריך בשנה נוספת ונשאר בקבוצה עד תום עונת 2020/2021.
ב-13 בינואר 2022 חתם לחצי עונה בחימקי.
בפברואר 2023 פרש ממשחק פעיל.
קריירה > קריירה בנבחרת

ז'ירקוב זומן לנבחרת הלאומית של רוסיה לראשונה במהלך שנת 2005. הוא זומן לסגל הנבחרת ליורו 2008, והיה אחד מהשחקנים המובילים של רוסיה בו. המשחק הבולט ביותר בעבורו היה משחק רבע הגמר מול נבחרת הולנד, שבו הוא הפגין יעילות רבה בחלק האחורי וסייע לנבחרתו לנצח 1–3 בהארכה ולהעפיל במפתיע עד לחצי הגמר. ז'ירקוב עצמו זכה להיכלל בנבחרת המצטיינים של הטורניר מטעם אופ"א.
ז'ירקוב שיחק במדי נבחרת רוסיה גם במונדיאל 2018 שנערך ברוסיה ובו הנבחרת העפילה עד לרבע גמר הטורניר, אך אז בקושי בלט ואף נפצע. לאחר המונדיאל הודיע על פרישתו מהנבחרת. חזר לקראת משחקי מוקדמות יורו 2020, אך בטורניר עצמו הופיע במשחק אחד בלבד, בהפסד לבלגיה ולאחר שנפצע עזב את הנבחרת.
תארים

אליפות רוסיה (2): 2005, 2006
הגביע הרוסי (4): 2005, 2006, 2008, 2009
הסופר קאפ הרוסי (4): 2004, 2006, 2007, 2009
גביע אופ"א (זכייה אחת): 2004/2005
פרמייר ליג (1): 2009/2010
הגביע האנגלי (1): 20009/2010
מגן הקהילה: 2009
הסופר קאפ הרוסי: 2016, 2020
אליפות רוסיה (2): 2019, 2020, 2021
הגביע הרוסי (2): 2016, 2020
קלע דוד
מבנה המערכת

המערכת מורכבת משלושה רכיבים עיקריים:
הטיל המיירט של קלע דוד – מיוצר על ידי חברת רפאל מערכות לחימה מתקדמות.
מכ"ם – פותח על ידי חברת אלתא מערכות, חברה־בת של התעשייה האווירית לישראל.
מערכת שליטה ובקרה, "שקד זהב" – פותחה על ידי אלישרא, מקבוצת אלביט מערכות.
הטיל על כן שיגור לפני ניסוי
משגר הטילים
המכ"ם, מדגם EL/M-2084 MMR של אלתא מערכות
היסטוריית פיתוח > ציוני דרך בתהליך קבלת ההחלטות בנושא המערכת

בדו"ח מבקר המדינה 59א, מותח המבקר מיכה לינדנשטראוס ביקורת נוקבת על מערכת הביטחון, באשר לתהליך הבלתי תקין של קבלת ההחלטות שהובילה לפיתוח מערכת "שרביט קסמים". הדין וחשבון מזכיר את נקודות הציון הבאות בתהליך הפיתוח של המערכת:
9 בפברואר 2006 – מנכ"ל משרד הביטחון דאז אישר למפא"ת לבקש מהקונגרס האמריקני עשרות מיליוני דולרים לשנת 2007 שיועדו לפיתוח "קלע דוד".
12 בפברואר 2006 – ראש הממשלה, אהוד אולמרט, החליט, כי "בהתאם להמלצת שהב"ט (שר הביטחון) יימשך פיתוח 'שרביט קסמים'".
29 בספטמבר 2006 – הקונגרס האמריקאי אישר הקצאת 25 מיליון דולר לבדיקת היתכנות של פיתוח תוכנית "קלע דוד".
17 בדצמבר 2006 – מנכ"ל משרד הביטחון, גבי אשכנזי, אישר עשרות מיליוני ש"ח להתחלת פיתוח בהיקף מלא של "קלע דוד" בשנת 2007 במימון משותף עם האמריקאים.
17 בינואר 2007 – מנכ"ל משרד הביטחון, גבי אשכנזי, אישר למפא"ת להתחייב מול האמריקנים בנושא "קלע דוד" לשנת 2008 בהיקף כספי של עשרות רבות של מיליוני ש"ח.
1 בפברואר 2007 – שר הביטחון עמיר פרץ, הנחה את הרמטכ"ל ואת מנכ"ל משהב"ט, כי "מענה לרק"ק לטווח בינוני 'שרביט קסמים' משמעותי ונדרש לתקצוב מיידי".
3 ביולי 2007 – שר הביטחון אהוד ברק, אישר לפתח את "קלע דוד".
3 בספטמבר 2007 – הרמטכ"ל, גבי אשכנזי, אישר מאות מיליוני ש"ח ועשרות מיליוני דולרים לתוכנית רב-שנתית "תפן" לשנים 2008–2012 עבור פיתוח הטיל המיירט של "קלע דוד".
יוני 2008 - המערכת נחשפה לראשונה ללקוחות בינלאומיים, בתערוכת הנשק הצרפתית יורוסאטורי, במטרה לעניין בה לקוחות זרים.
4 באפריל 2012 – ישראל ביקשה מארצות הברית 700 מיליון שקלים עבור 4 סוללות ו־300 מיליון לפרויקט "קלע דוד". בכירים בצה"ל מעריכים: במלחמה רב-חזיתית, הצבא יזדקק לעוד 12 סוללות להגנה ראויה.
היסטוריית פיתוח > ציוני דרך בפיתוח המערכת ובקליטתה

25 בנובמבר 2012 – הצלחה מלאה בניסוי שנערך במערכת על ידי רפאל ומשרד הביטחון בשיתוף חברת רית'יאון האמריקאית.
20 בנובמבר 2013 – ניסוי מוצלח של כל מרכיבי המערכת, שבו מיירט שרביט קסמים שוגר בהצלחה, ביצע את כל שלבי הטיסה והשמיד את המטרה כמתוכנן.
1 באפריל 2015 – ניסוי מוצלח.
בשנת 2011 ניתנה הערכה שהמערכת תיכנס לשימוש מבצעי ב־2014, והוקם בחיל־האוויר גרעין ההקמה של יחידת "שרביט קסמים", ואנשיו השתלבו בתהליך הפיתוח בתעשיות. לקראת סוף חודש נובמבר 2012 גויס הגדוד הראשון של "שרביט הקסמים" במסגרת מערך ההגנה האווירית של חיל האוויר. בפברואר 2014 החל חיל האוויר לבנות צוות לגרעין ההקמה הראשוני של המערכת, אך כעבור מספר חודשים הטיל שר הביטחון בוגי יעלון ספק בכך שתוכנס לשירות ב־2015 בשל קשיים תקציביים.
ב-1 באפריל 2015 הכריזה מנהלת "חומה" במשרד הביטחון על השרביט קסמים כמבצעית, זאת בעקבות הצלחת סדרת ניסויים מוצלחים ב"שרביט קסמים" שביצעו מנהלת חומה והסוכנות האמריקנית להגנה מפני טילים, MDA, באותו יום. בניסויים השתתפו גם נציגי החברות רפאל – חברת האם של הפרויקט, ריית'יאון האמריקנית, אלביט מערכות אלישרא ואלת"א. במסגרת הניסויים שוגרו טילי אנקור שדימו את המטרה העתידית. בניסוי האחרון, לאחר שיגור טיל המטרה, גילה אותה המכ"ם והעביר את נתוניה אל מרכז ניהול הירי, אשר חישב את תוכנית ההגנה נגדה. "שרביט קסמים" שיגרה בהצלחה טיל מיירט, שעבר את כל שלבי הטיסה והשמיד את המטרה כמתוכנן.
ב-21 בדצמבר 2015 ערכה מערכת הביטחון סדרת ניסויים מסכמת במערכת "שרביט קסמים", שבה המערכת יירטה את כל האיומים ששוגרו לעברה בהצלחה מלאה.
בפברואר 2016 החל מערך ההגנה האווירית של צה"ל בקליטת המערכת וביולי הפך הגדוד למבצעי.
בינואר 2017 נערכה סדרת ניסויים נוספת, שהסתיימה בהצלחה.
ב-20 במרץ ערכה ניסוי מבצעי מוצלח כחלק מקליטת המערכת.
ב-2 באפריל 2017 הושלמה קליטת המערך במערך ההגנה האווירית והיא הוכרזה כמבצעית.
היסטוריית פיתוח > גרסאות מתקדמות

במרץ 2019 דווח בתקשורת על ניסוי מוצלח בגרסה עתידית מתקדמת.
בדצמבר 2020 התרחשה סדרת ניסויים שהסתיימה בשני יירוטים מוצלחים.