יהדות בלגרד
כלכלה > התקופה הסרבית-יוגוסלבית

המהפכה הסרבית הביאה לנזקים עצומים לרכוש ולנפגעים רבים מקרב יהודי בלגרד. רק לאחר כינון נסיכות סרביה בהנהגתו של מילוש אוברנוביץ' הוחל בשיקום הקהילה. ב-1837 עם הקמת בית הדפוס המלכותי, הוזמנו גם אותיות עבריות. כך שבבית דפוס זה הודפסו גם טקסטים בעברית ובלאדינו. לסוחרים היהודים ניתנו שוויון זכויות והתפתחה מערכת סחר ענפה עם ערי הבלקן. ב-1839, לאחר שאוברנוביץ' נאלץ לוותר על השלטון הוחל בהצרת צעדי יהודי בלגרד. קבוצת מגיני החוקה הלאומנית שמה לה למטרה בין השאר, להצר משמעותית את צעדיהם הכלכליים של יהודי סרביה. בשלב הראשון נאסרה פתיחת עסקיהם בימי ראשון. וכך לא פעלו עסקי היהודים בשבת ובראשון, סוגיה שהרעה משמעותית את מצבם הכלכלי של הסוחרים. לאחר עלייתו לשלטון של אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ', הורע עוד מצבם. ממשלו של קאראג'ורג'ביץ' אסר על היהודים לסחור מחוץ לשכונה היהודית יאלייה. בוצעו החרמות רכוש באמתלות שונות.
לאחר שובו של בית אוברנוביץ' לרסן השלטון החל שינוי הדרגתי במעמדם הכלכלי של יהודי בלגרד והוא נתקל בהתנגדות עזה של האליטה הכלכלית הסרבית. אחד האירועים שהוביל להאצת תהליך השוויון נסוב אודות ישראל בן יעקב שטרן (שכונה בקרב יהודי בלגרד "כוכב טוב"), סוחר אמיד, שהיה נתין בריטי ופעילותו העסקית בבלגרד ובסביבתה הוגבלה על ידי השלטונות הסרביים בשל מוצאו היהודי. שטרן, שהיה זכאי לחופש מסחר במסגרת הסכמי הקפיטולציות, פנה לקונסול הבריטי וזה העביר מחאה חריפה לשלטונות הסרביים. הסרבים המשיכו להערים קשיים על שטרן והעניין חולל תקרית דיפלומטית בין האנגלים לסרבים וגרר התערבות של קונסולים זרים נוספים וכן של הממשל הצרפתי באמצעות אדולף כרמיה. ב-1856 נערך מפקד אוכלוסין בבלגרד ובו נמנו 284 משפחות יהודיות. מתוכן 30 (10.56 אחוזים) הוגדרו כאמידות והשאר כנתמכות. 30 אחוזים מראשי המשפחות עסקו במסחר, 14 אחוזים היו שכירים, 5 אחוזים עסקו בבורסקאות, 5 אחוזים היו משרתים ו-4 אחוזים היו קמעונאים. ב-9 אחוזים מהמשפחות לא היה מפרנס עיקרי כלל מסיבות שונות.
בשלהי המאה ה-19 חל שיפור מסוים במצבם הכלכלי של יהודי בלגראד, בעיקר בשל שוויון הזכויות שניתן להם וכלל גם את התחום הכלכלי. בני הקהילה עסקו במסחר בבגדים, במשי ובפשתן, ובמסחר בפירות ובירקות. נמנו לראשונה בעלי מקצועות חופשיים כגון רופאים וגם תופרים וסנדלרים. ב-1893 אסרו השלטונות על יהודי בלגרד למכור טבק ומשקאות חריפים, עניין שאילץ את הרב ברנפלד לפנות למלך אלכסנדר הראשון בבקשה לבטל את הגזירה. במקביל, אולצו סוחרי הקהילה לסגור את עסקיהם בימי ראשון ובחגים הנוצריים, וזאת אף על פי שלסוחרים הסרביים הותר לפתוח את עסקיהם בימי החגים הנוצרים-אורתודוקסיים. בנוסף, סגרו בני הקהילה את עסקיהם בימי השבת, עניין שהותיר להם 140 ימי עסקים בלבד לאורך השנה.
המשבר הכלכלי העולמי של 1929 לא פסח על יהודי בלגרד. בנקים בבעלות יהודית פשטו רגל משום שחובות בהיקף של 60 מיליון דולר אמריקני לא שולמו להם עקב חדלות פירעון של לקוחותיהם. פשיטות רגל נרשמו גם בענפי התעשייה, המסחר והביטוח. גם מצבם של השכירים מקרב הקהילה הורע מאוד, בשל פיטורים המוניים. לקראת אמצע שנות ה-30 נרשמה התאוששות כלכלית בקרב הקהילה.
כאמור, בראשית שנות ה-40 של המאה ה-20, עם הבשלת המגעים בין הממשל היוגוסלבי לגרמניה הנאצית, החלה בממלכה תחיקה אנטי-יהודית שכללה גם מגבלות כלכליות. לאחר הפלישה ליוגוסלביה החלו הנאצים ועוזריהם בגזל מאורגן של הרכוש היהודי בבלגרד. את המבצע ניהל פרנץ נויהאוזן. לאחר המלחמה וחידוש הקהילה, השתלבו בניה במערכת הכלכלית היוגוסלבית. בשל רצח מרבית בני הקהילה, נותר רכוש רב ללא יורשים והוא הולאם. במסגרת ההסכמים שסיימו את מלחמת העולם השנייה חויבו מדינות כגון הונגריה ורומניה להעביר נכסים ללא יורשים שהיו בבעלות יהודית לידי ארגונים יהודיים. סעיף זה לא הוחל ביוגוסלביה. הנהגת משטר קומוניסטי וכלכלה מתוכננת במדינה סיכלו את האפשרות להשבת הרכוש הפרטי. ב-2017, 25 שנים לאחר התפרקות יוגוסלביה, עברה בפרלמנט הסרבי חקיקה להשבת רכוש יהודי שנגזל בשואה ובמסגרתה רשאית הקהילה היהודית לקבל בחזרה רכוש ללא יורשים.