stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אביעד בנטוב

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1975 (בן 50) 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 עיסוק:  בדרן, שחקן, סטנד-אפ, מדבב, מנחה טלוויזיה
 פרופיל ב-IMDb
 
אביעד בנטוב (נולד ב-1 בפברואר 1975) הוא שחקן, בדרן, כוכב ילדים ואמן סטנד-אפ ישראלי. ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסדרות הקומיות האגדיות לילדים "גור ואוח" ו"הקלמרים", בהן משחק לצד אודי גוטשלק.
ביוגרפיה

בנטוב הקים יחד עם אודי גוטשלק את הצמד "אודי ואביעד". לפני שהשניים הפכו לצמד, בשנת 1993 חבר לאסי כהן והפכו לצמד והופיעו במועדון ה"דומינו גרוס", אך נפרדו בשנת 1996.
בנטוב השתתף ב"פרה פרה", תוכנית ההמשך של "הקומדי סטור" אשר שודרה בערוץ הילדים בשנת 1997, וקודם לכן, בספיישל "משדרים חשמונאים פלוס". כמו כן הופיע בתפקידי-משנה בתוכנית "בעקבות הסיפורים הקסומים" בערוץ הילדים ביחד עם שותפו לצמד אודי גוטשלק, בקלטת הילדים "על סיפורים וילדים", ביניהם הסיפורים: "שמלת השבת של חנה'לה" (בתפקיד עדנה הפרה) ו"יום הולדת לברל'ה" (בתפקיד אבא של ברל'ה), בסדרה "שמש" עם צביקה הדר וגם במופע "התרנגולים חוזרים" בפסטיבל ישראל 2000.
בנטוב גם כותב תסריטים ושירים, עורך ומפתח תוכניות בערוץ ג'טיקס (כיום "דיסני") ובערוץ הילדים ("בית ספר לשטויות", "סמואל המשוטט", "משפחת חפץ", "בלגאן", "ג'טיקס קלאב" ועוד). בנטוב היה קריין הפרומואים של ערוץ "ג'טיקס"  וקריין הפרסומות של "אולסייל" ו"שוגי" של חברת תלמה, השתתף בתוכנית "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ ושיחק כניצב בסדרת הטלוויזיה "הנפילים", בתפקיד ישראל. בנוסף, ב-2010
החל משנת 2009 דיבב את בובו בתוכנית "בובו וזץ" ששודרה ב-HOT VOD Young.
בשנת 2013 עלתה הסדרה "הקלמרים", בה מככב בנטוב לצד שותפו אודי גוטשלק.
בשנת 2020 הנחה בנטוב לצד מירב פלדמן את התוכנית לילדים בשידור חי "אנחנו כאן" בכאן חינוכית.
בשנת 2016 כיכב במחזמר ״ספר הג׳ונגל-המחזמר״ עבור תיאטרון הילדים הישראלי בתפקיד "באלו הדוב".
בשנת 2019 גילם בסדרה כפולה את זוג האחים רוג'ר ויגאל הנדריקס. באותה שנה שיחק גם בסרט "יציאת מצרים", ובמחזמר "בילבי".
בשנת 2022 הנחה את התוכנית "למה זה טוב?". בשנת 2025 שיחק בסרט "ילד זין.
חיים אישיים

בנטוב נשוי ואב לשלושה ילדים. מתגורר בהוד השרון.
אלכסנדר באקנר

אלכסנדר באקנר (באנגלית: Alexander Buckner‏; 8 במרץ 1785 – 6 ביוני 1833) היה סנאטור ארצות הברית ממיזורי.
ביוגרפיה

באקנר נולד ב-8 במרץ 1785 במחוז ג'פרסון, מחוז קנטקי, וירג'יניה, למד משפטים ועבר לצ'ארלסטאון, טריטוריית אינדיאנה ב-1812. הוא עבר לטריטוריית מיזורי ב-1818 והתיישב ליד ג'קסון; הוא עסק בעריכת דין וגם עסק בעיסוקים חקלאיים. הוא מונה על ידי המושל הטריטוריאלי כפרקליט של מחוז קייפ ז'יררדו, והיה נשיא הוועידה החוקתית של המדינה ב-1820. הוא היה חבר בסנאט של מיזורי מ-1822 עד 1826 ולאחר מכן נבחר לסנאט האמריקאי, וכיהן מ-4 במרץ 1831, עד מותו ב-6 ביוני 1833 עקב כולרה במחוז קייפ ז'יררדו. הוא נקבר בחווה שלו במחוז קייפ ז'יררדו; הקבורה מחדש הייתה בבית הקברות העירוני, קייפ ז'יררדו, ב-1897.
באקנר היה גורם מרכזי בהקמתה של הלשכה הגדולה של אינדיאנה ושימש כמאסטר הגדול הראשון של הבונים החופשיים ב-1818.
קתדרלת מונריאלה

פסיפס של ישו פנטוקראטור באפסיס בקתדרלה
גוליילמו השני מקדיש את הכנסייה למריה
פנים הקתדרלה: מבט מאולם התווך אל האפסיס
הפסיפסים באפסיס המרכזי
קתדרלת מונריאלה (באיטלקית: Duomo di Monreale), או בשמה הרשמי קתדרלה די סנטה מריה נואבה (Cattedrale di Santa Maria Nuova), היא בזיליקה מינורית קתולית בעיר מונריאלה בעיר המטרופולינית של פלרמו באי סיציליה בדרום איטליה. היא הקתדרלה של הארכידיוקסיה של מונריאלה (אנ') של הכנסייה הקתולית. הקתדרלה היא אחת הדוגמאות הטובות ביותר לאדריכלות נורמנית. היא הוקמה בשנת 1174 על ידי גוליילמו השני, מלך סיציליה. בשנת 1182 הועלתה הכנסייה, שהוקדשה ללידתה של מרים, אם ישו, על ידי בולה אפיפיורית של האפיפיור לוקיוס השלישי לדרגת קתדרלה מטרופולינית.
הכנסייה היא מונומנט לאומי באיטליה, ואחת האטרקציות החשובות ביותר בסיציליה. אורכה 102 מטרים ורוחבה 40 מטר. מ-3 ביולי 2015 היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, בתוך האתרים הערביים-נורמניים בפלרמו והקתדרלות של צ'פלו ומונריאלה.
היסטוריה

על פי האגדה, נרדם גוליילמו השני, מלך סיציליה מתחת לעץ חרוב בעת ציד ביערות ליד מונריאלה. הבתולה הקדושה הופיעה אליו בחלום, וצוותה עליו לבנות כנסייה במקום. לאחר כריתת העץ נמצא אוצר בשורשיו, שמטבעות הזהב שלו שימשו למימון הבנייה. סביר יותר להניח שהכנסייה הייתה חלק מתוכנית של מבנים גדולים בתחרות עם ולטר אופהמיל (Walter Ophamil), הארכיבישוף האנגלי-נורמני של פלרמו, ובעבר הכומר של ויליאם השני, מלך אנגליה, שהורה על הקמת הקתדרלה הגדולה של פלרמו.
בניית קתדרלת מונריאלה, שהחלה בשנת 1172, אושרה על ידי האפיפיור אלכסנדר השלישי באמצעות בולה אפיפיורית ב-30 בדצמבר 1174. העבודות, כולל המנזר הנלווה, הושלמו רק בשנת 1267, והכנסייה נחנכה בנוכחות האפיפיור קלמנס הרביעי. בשנת 1178 הקים האפיפיור לוקיוס השלישי את הארכידיוקסיה של מונריאלה וכנסיית המנזר הועלתה לדרגת קתדרלה. הארכיבישופים השיגו באמצעות מלכי סיציליה מגוון רחב של זכויות ואדמות בכל חצי האי האיטלקי.
בשנת 1270 נקבר בכנסייה באופן זמני לואי התשיעי, מלך צרפת, אחיו של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה.
בשנים 1547–1569 נוסף פורטיקו בצד הצפוני, שתוכנן על ידי ג'ובאני דומניקו גאג'יני ופאצ'ו גאג'יני, בסגנון רנסאנס, מכוסה על ידי קמרון צולב וכולל אחת עשרה קשתות עגולות הנתמכות על ידי עמודים קורינתיים. בשנת 1559 נוסף מרבית הריצוף הפנימי.
הקתדרלה שופצה ב-1978 ושיפוץ יסודי יותר בוצע ב-2024.
תיאור

הקתדרלה מציגה בצורה מרשימה במיוחד את הסגנון האדריכלי הנורמני-ערבי-ביזנטי (אנ') שהיה נפוץ באותה עת בסיציליה ומייצג סימביוזה של שלוש תרבויות שונות. הבניין המסיבי בכללותו הוא בסגנון נורמני/ רומנסקי, ניתן לראות אלמנטים של הסגנון הערבי בצורת הקשתות והשיבוצים על הקירות החיצוניים, ועל הקירות הפנימיים של הקתדרלה, במיוחד באפסיסים, יש פסיפסי זהב ביזנטיים.
תיאור > המבנה מבחוץ

אורכה של הקתדרלה 102 מטרים, רוחבה 40 מטרים וגובהה 35 מטרים. באגפים של חזית הכניסה משולבים שני מגדלי הגנה, המגדל השמאלי נותר לא גמור, ואת כיפת המגדל הימני הרס ברק במאה ה-16.
מול החזית נבנה פורטיקו קלאסי במאה ה-18, ששינה את המראה המקורי של החזית, במקור אטריום פתוח גדול. מעל הפורטיקו עדיין ניתן לראות חלקים מהקשתות החופפות עם שיבוצים בסגנון ערבי. גודלו 7.8 מטרים × 3.7 מטרים, השער המערבי היה השער הגדול ביותר בזמנו. דלתות הברונזה נוצרו על ידי בונאנו פיזאנו בשנת 1186, והן מראות 42 סצנות מהתנ"ך.
פורטיקו קיים גם בחזית הצפונית של הקתדרלה והוא ממלא את החלל המלבני שבין הטרנספט למגדל הפעמון הלא גמור. הפורטיקו עוצב על ידי האחים ג'ובאני (Giovanni Gaggini) ופאציו גאג'יני (Fazio Gaggini) בשנים 1547 עד 1562 במימון הקרדינל אלסנדרו פרנזה (אנ'). בפורטיקו יש שער צדדי (4.23 מטרים × 2.15 מטרים), שהפנלים על הדלת שלו, עשויים גם הם מברונזה, ונוצקו בשנת 1179 על ידי באריזנו דא טראני (אנ').
העיצוב המקורי נראה בצורה הטובה ביותר בצד החיצוני של האפסיסים של הקתדרלה. קשתות אוגיביות חופפות ומשובצות באבן שחורה, לבנה וצהובה.
תיאור > המבנה מבפנים > חלוקה פנימית, קירות ורצפה

פנים הכנסייה מחולק לשלוש ספינות על ידי שתי שורות של תשעה עמודים מונליטיים מגרניט אפור עם כותרות קורינתיות, כשהספינה המרכזית רחבה יותר מפי שניים מהספינות הצדדיות. אין טריפוריום, אלא רק קומת תאורה גבוהה עם חלונות רחבים עם תחרת חלונות פשוטה, המספקים מספיק אור. בית המקהלה במקום המצלב, הצומת בין הספינה לטרנספט מודגש במיוחד מבחינת הבנייה.
החלק התחתון של הקירות מחופה בשיש. הרצפה עשויה בסגנון קוסמטסקי מובהק. החלקים העליונים של הקירות מכוסים בפסיפסים בסיסיים מוזהבים בסגנון ביזנטי. הפסיפסים נוצרו על ידי אמנים מקונסטנטינופול בין השנים 1179 ל-1182 ומשתרעים על שטח כולל של 6,340 מטרים רבועים. תקרת העץ הוחלפה ברובה לאחר שרפה בשנת 1811.
תיאור > המבנה מבפנים > האפסיסים

באפסיס הראשי מתואר ישו כפנטוקראטור ("שליט העולם") ומרים, אם ישו, שנלקחה לגן עדן. דמותו של ישו בגובה שבעה מטרים וברוחב שלושה עשר מטרים תופסת את החלק העליון של האפסיס הראשי. בידו השמאלית הוא אוחז את הבשורה הפתוחה בפסוק ביוונית ובלטינית: "אֲנִי אוֹר הָעוֹלָם. אִישׁ הַהוֹלֵךְ אַחֲרַי לֹא יִתְהַלֵּךְ בַּחֹשֶׁךְ, אֶלָּא אוֹר הַחַיִּים יִהְיֶה לוֹ" (הבשורה על-פי יוחנן, ח' 12). יד ימין יוצרת את המונוגרמה" IC-XC ", שניתן למצוא גם באותיות משמאל וימין לראש. עמנואל (אחד משמותיו של ישו) והנביאים דוד, שלמה, אליהו שמואל דניאל, נתן הנביא ואלישע מתוארים במדליונים של מסגרת הקשת של האפסיס, מתחת לישו דמות מרים ולידה המלאכים גבריאל ומיכאל עם כדורים וכמה מהמבשרים. ארבעה עשר קדושים מוצגים בחלק התחתון.
האפסיס הדרומי – ששימש גם כדיאקוניקון (אנ') - מציג סצנות מחייו של פטרוס הקדוש. באפסיס הצפוני - ששימש גם כפרותזיס (אנ') יש סצנות מחייו של פאולוס הקדוש.
תיאור > המבנה מבפנים > פסיפסים

הפסיפסים הצבועים בזהב באולם התווך ובקיר המערבי מראים סצנות מתוך ספר בראשית בשתי שורות, סיפור הבריאה עד לגירוש מגן העדן בשורה העליונה, וסצנות מחייהם של הצאצאים נוח, אברהם, יצחק ויעקב בשורה התחתונה.
הפסיפסים של בית המקהלה והטרנספט מתארים סצנות מחייו של ישו, מהבשורה למרים לעלייתו השמיימה וירידת רוח הקודש על שנים-עשר השליחים בחג השבועות. הניסים של ישו מתוארים על קירות הספינות הצדדיות.
תיאור > המבנה מבפנים > פריטים נוספים

בזרוע הדרומית של הטרנספט נמצאים הסרקופגים של המלכים גוליילמו הראשון, וגוליילמו השני, בזרוע הצפונית של הטרנספט הקבר של מרגרט מנווארה, מלכת סיציליה, אשתו של גוליילמו הראשון, ובניהם רוג'רו ואנריקו, וכן הסרקופג הריק של לואי התשיעי, מלך צרפת, וכד המכיל את ליבו. בכנסייה יש עוגב של פראטלי רופטי (אנ') עם 109 קלידים מהשנים 1957 ו-1967, שהותקן משני צידי מקום המצלב. זהו העוגב הרביעי בגודלו באיטליה.
תיאור > המבנה מבפנים > הקפלה

בצד דרום של הקתדרלה יש מבנה קפלה על שם בנדיקטוס מנורסיה, שנבנה ב-1569 ומשמש כיום לתפילות שקטות.
תיאור > הקלויסטר

הקלויסטר הוא החלק היחיד שנותר מהמנזר הבנדיקטיני שהיה שייך למתחם המבנים של הקתדרלה. ממדיו הם 47 מטרים × 47 מטרים, ושטחו 2,200 מטרים רבועים.
בכל אחד מארבעת צידי הקלויסטר ישנן ארקדות בנות 26 קשתות. הקשתות המחודדות נתמכות על ידי זוג עמודים משיש, המעוצבים בצורה בלתי אחידה: חלקם חלקים, לאחרים יש חירוץ סלילי או בזיגזג בזהב או בצבעים, אחרים מעוטרים בשיבוץ של פסיפס. כותרות השיש שלהם מעוצבות בצורה שונה, כשאין אף כותרת זהה, הן מראות עלווה, סצנות מהתנ"ך, או תבליטים של סמליים נוצריים ואסלאמיים.
בפינה האחת של הקלויסטר יש חצר מזרקה מרובעת העשויה מארקדות של 3 × 3, שבמרכזה אגן מזרקה עגול משיש מונח על עמוד. מאגן זה עולה עמוד נוסף מחורץ בצורת זיגזג ומסתיים בצורת כדור מעוטר ממנו זולגים המים לאורך העמוד. כנראה עבודה של פסלים מוסלמיים.
גלריה

דלתות הברונזה של השער הראשי
האפסיס המרכזי מבחוץ
האפסיס המוקדש לפטרוס
פסיפס של אדם וחוה
הקלויסטר
הסרקופג של גוליילמו השני
לקריאה נוספת

Kitzinger, Ernst (1991). I mosaici di Monreale, Palermo: Flaccovio Editore. ISBN 88-7804-065-7.
AA. VV. (2004). Il duomo di Monreale - architettura di luce e icona, Abadir.
Millunzi, Gaetano (1986), Il Duomo di Monreale, Rome: Vivere In.
הערות שוליים

↑  Arab-Norman Palermo and the Cathedral Churches of Cefalú and Monreale
↑  'It's pure beauty' - Italy's largest medieval mosaics restored, from the BBC site
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270863005171  GND: 4214236-2  LCCN: n86002542  NKC: ko20191031969  VIAF: 316731962   WorldCat (עם VIAF): 316731962
האשמת מדינת ישראל במתן חסות לטרור

משנותיה הראשונות ועד היום, מדינת ישראל הואשמה לא פעם בכך שהיא נותנת חסות ממלכתית לטרור, וכן ביצעה פעולות טרור מדינתי.
הטענות מועלות בדרך כלל על ידי ארגונים אנטי ישראליים וכן על ידי מספר מדינות ריבוניות שחלקן מוגדרות על פי החוק הישראלי כמדינות אויב וחלקן מקיימות יחסים דיפלומטיים עם ישראל, בין המדינות שמאשימות את ישראל בביצוע טרור מדיני או מימון פעולות טרור הן איראן, לבנון, סוריה, טורקיה, בוליביה ותימן.
הפיגועים בבגדאד (1950–1951)

בתחילת שנות החמישים אירעה סדרת אירועי חבלה בבגדאד שבעיראק כנגד יעדים יהודיים. קיימת מחלוקת סביב זהותם ומטרתם האמיתית של האחראים, ונושא זה נותר בלתי פתור.
שני פעילים במחתרת הציונית בעיראק נמצאו אשמים על ידי בית המשפט העיראקי בהפצצות, ונידונו למוות. לאחר מכן נידונו למאסר עולם שבעה עשר נוספים שנמצאו אשמים. לטענת השלטונות העיראקיים, הפעילים הם סוכנים ישראליים שפעלו בעיראק. רבים מיהודי עיראק בישראל שחיו בתנאים גרועים האשימו את הפעילים הציוניים ואת תנועת המחתרת הציונית העיראקית. על פי התאוריה, פעילים ציוניים ביצעו את ההתקפות "במטרה למקד את תשומת לבה של ממשלת ישראל במצוקת היהודים", והיא נתפסה כסבירה ביותר על ידי משרד החוץ הבריטי. מברקים בין סוכני המוסד בבגדאד לממונים עליהם בתל אביב נותנים את הרושם שאף קבוצה לא ידעה מי אחראי לפיגוע. ישראל הכחישה בעקביות מעורבות בהפצצות.
פרשת לבון 1954

"פרשת לבון" היא פעולה חשאית ישראלית לא מוצלחת שנערכה במצרים בקיץ 1954. כחלק מאסטרטגית דגל כוזב, גייס אגף המודיעין קבוצת יהודים במצרים במטרה להטמין פצצות בתוך יעדים אזרחיים, בתי קולנוע, ספריות ומרכזי חינוך מצריים, אמריקאים ובריטים. התכנון היה להאשים את ארגוני הטרור המצריים כאחראים להתקפות במטרה ליצור אווירה של אלימות מספקת וחוסר יציבות, ובכך לגרום לממשלת בריטניה לשמור על כוחותיה הכובשים באזור תעלת סואץ שבמצרים. הפיצוצים נקבעו כמה שעות לאחר שעת הסגירה ולא גרמו להרוגים כלשהם. עם זאת, פעיל מת כאשר פצצה שהוביל לאולם קולנוע נדלקה בכיסו בטרם עת. בנוסף, שני פעילים התאבדו לאחר שנתפסו ושני פעילים נוספים נשפטו, הורשעו והוצאו להורג על ידי השלטונות המצריים.
המבצע נודע בסופו של דבר כ"העסק הביש". בעקבות פעולה זו, נאלץ שר הביטחון הישראלי פנחס לבון להתפטר. אף על פי שישראל הכחישה כל מעורבות במבצע במשך 51 שנים, הפעילים ששרדו זכו לכבוד על ידי נשיא מדינת ישראל משה קצב בשנת 2005.
החזית לשחרור לבנון מזרים

לאחר הפיגוע בנהריה שהתרחש בשנת 1979 בידי חמושים מהחזית לשחרור פלסטין, הרמטכ"ל רפאל איתן הנחה את מפקד פיקוד הצפון, אביגדור בן-גל, להתנקש בבכירי הארגון ובפעיליו. הפעולות שאושרו על ידי הרמטכ"ל נשמרו בסוד מפני המטה הכללי של צה"ל ומרבים בממשלת ישראל.
החל מיולי 1981, עם סדרת אירועי חבלה במשרדי אש"ף במערב ביירות, נשמעו הטענות שהאחראים להתקפות הם פעילי קבוצה לבנונית שנקראה "החזית לשחרור לבנון מזרים" ושהארגון מנוהל בעצם על ידי סוכנים ישראלים.
הארגון היה אחראי לעשרות פיגועים ומאות הרוגים. עד אוקטובר 1981 נמנו 308 הרוגים בפיגועי הארגון. הארגון חדל לפעול בסוף שנת 1983.
טרור נגד איראן

ישראל ואיראן הן שתי מדינות אויב. אף שמעולם לא היו במלחמה באופן פורמלי, שתי המדינות מבצעות מאמצים כבירים במטרה לערער את השפעת האחרת בזירה הבינלאומית - דיפלומטיים, כלכליים וצבאיים. מאמצים אלו כוללים שימוש בסמכויות (לרוב חמושות), המאפשרות עימות עקיף בין המעצמות, ובמקרה של טרור איראני - חמאס וחזבאללה, מלחמה מוחלטת. בעבר נטען כי ממשלת ישראל תמכה בקבוצות חמושות שונות בסכסוך עם שלטון איראן. כמו כן האשימה ממשלת איראן את ישראל באחריות לרצח מדעני גרעין איראנים כדי לשבש את תוכנית הגרעין האיראנית.
טרור נגד איראן > ג'ונדאללה

בכתבה שפורסמה ב־Foreign Policy בשנת 2012, סוכני מוסד ישראלים התחפשו לקציני CIA, ובאמצעות כך גייסו פעילי ג'ונדאללה לצידם. חלק מהתמיכה באות לביטוי באמצעות ביצוע פעולות "דגל כוזב" כנגד איראן.
טרור נגד איראן > מפלגת החיים החופשיים של כורדיסטן

לדברי אריק דרייצר, "בזכות האתר ויקיליקס תיעדו את העובדה שישראל כבר מזמן ניסתה להשתמש בקבוצות כורדיות כגון מפלגת החיים החופשיים של כורדיסטן כנגד השלטון האיראני".
ראו גם

טרור פלסטיני
טרור יהודי בישראל
הבולים של בסיס הצי האיטלקי בבורדו

בספטמבר 1943, לאחר כניעת איטליה הפשיסטית לכוחות בעלות הברית, הצהירו רבים מחיילי הצי האיטלקי שהיו מוצבים בבסיס הצוללות בעיר בורדו שבצרפת אמונים לרפובליקה הסוציאלית האיטלקית, והמשיכו להילחם לצד גרמניה הנאצית. עבור החיילים האיטלקים הונפקו בבסיס בולים מיוחדים, אשר היו בשימוש עד כניעת בסיס הצוללות לכוחות בעלות הברית בשנת 1944.
בול מן ההנפקה של שנת 1943. הדפס הרכב הוטבע מן הגלופה שהכילה אותיות ללא תגים.
בול מן ההנפקה של שנת 1943. הדפס הרכב הוטבע מן הגלופה שהכילה אותיות עם תגים.
בול מן ההנפקה של שנת 1944.
הרקע להנפקת הבולים

ברית הפלדה, שנחתמה במאי 1939 בין גרמניה הנאצית ואיטליה הפשיסטית, יצרה את הבסיס לשיתוף פעולה צבאי בין שתי המדינות. בחודש יוני 1940 הצטרפה איטליה למלחמת העולם השנייה, ופלשה לשטחה של צרפת (אנ'). עם כניעתה של צרפת הצטרף הצי המלכותי האיטלקי ללחימת הצוללות בזירת האוקיינוס האטלנטי.
הרקע להנפקת הבולים > בסיס הצוללות האיטלקי בעיר בורדו

בעקבות דרישת הגרמנים שהצי האיטלקי ישלח צוללות לאוקיינוס האטלנטי, סיירה משלחת צבאית איטלקית בנמלי החוף האטלנטי, באזור שנשלט על ידי המנהל הצבאי הגרמני בצרפת הכבושה, וחיפשה נמל מתאים להקמת בסיס הפעולה של הצוללות. הבחירה נפלה על נמל בורדו, ובחודש אוגוסט 1940 הקים הצי האיטלקי את בסיס הצוללות במקום. ספינת נוסעים צרפתית בשם א/ק דה גראס (אנ') עגנה בנמל ושימשה כמרכז מנהלי שכלל בין היתר בית חולים שדה, מגורים לצוות המלחים ומשרד רדיו טלגרף באמצעותו נשמר הקשר עם מפקדת הצי באיטליה. מפקדי בסיס הצי, שנדרשו לבחור שם קוד שיזהה את הבסיס ברשת הטלגרף, בחרו את הכינוי BETASOM (אנ').
ב-30 באפריל 1940 נחנך באופן רשמי בסיס הצוללות האיטלקי בבורדו. הוא הכיל מקומות עגינה ל-30 צוללות ושירתו בו כ-1600 חיילים איטלקיים, כולל צוללנים, טכנאים, שומרים ואנשי מנהלה.
הרקע להנפקת הבולים > כניעת איטליה הפאשיסטית לכוחות בעלות הברית

ב-3 בספטמבר 1943 נחתם באי סיציליה הסכם שביתת נשק בין איטליה ובעלות הברית, אשר היווה למעשה את כניעתה המוחלטת של איטליה. עם פרסום ההסכם ב-8 בספטמבר 1943, פלשו הגרמנים לצפונה של איטליה, סיפחו לגרמניה מספר מחוזות, ובשטח שנותר הקימו ממשלת בובות בראשות בניטו מוסוליני אשר נקראה בשם הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית.
אזרחים וחיילים איטלקיים ששהו באותה עת מחוץ לאיטליה נאלצו להחליט למי עליהם לשמור אמונים. האם לציית להסכם הכניעה שחתמה ממשלתו חסרת ההשפעה של פייטרו באדוליו, אשר שלטה לכאורה על דרום איטליה והייתה נתונה תחת משטר צבאי של בעלות הברית, או לציית לממשלת הבובות של בניטו מוסוליני אשר שלטה לכאורה על צפון איטליה ונשלטה בפועל על ידי גרמניה הנאצית.
באותה עת היו תחת פיקוד בסיס הצי האיטלקי בבורדו שלוש צוללות בלבד:
מפקד הצוללת קגני (אי'), שהיה באותה עת בהפלגה באוקיינוס ההודי, החליט לציית לפקודת הממשלה האיטלקית ולהיכנע לבעלות הברית. הוא הפליג לנמל דרבן שבדרום אפריקה וב-20 בספטמבר 1943 הסגיר את הצוללת לידי הכוחות הבריטיים.
שתי הצוללות האחרות, האלפינו בגנוליני (אי') והג'יוזפה פינצי (אי'), אשר שהו בנמל בורדו בזמן כניעת איטליה, נלכדו על ידי הגרמנים וצורפו לקריגסמרינה. רבים מאנשי הצוות של הצוללות האלו בחרו להמשיך ולהילחם לצד הגרמנים, והצוללות אוישו בצוותים מעורבים של גרמנים ואיטלקים.
הנפקת בולי הדואר

חיילי בסיס הצי, אשר ביקשו להדגיש את נאמנותם לשלטון החדש בראשות מוסוליני, בחרו לטשטש את המוטיבים שהופיעו על בולי הדואר האיטלקיים, ובמיוחד את דמותו של מלך איטליה ויטוריו אמנואלה השלישי שברח אל השטח שבשליטת בעלות הברית.
הנפקת בולי הדואר > התאמת חותמת הדואר של בסיס הצוללות

השינוי הראשון בוצע בחותמת הדואר ששימשה את בסיס הצי האיטלקי בבורדו. סמל איטליה הפאשיסטית, אשר שולב במקור בחלקה העליון של החותמת, הוסר ממנה.
החותמת עם סמל איטליה.
החותמת בלי סמל איטליה.
הנפקת בולי הדואר > ההנפקה של שנת 1943

ב-11 באוקטובר הונפקו הבולים החדשים של בסיס הצי. על הבולים הקיימים של איטליה הפאשיסטית התווסף הדפס רכב אשר כלל את המילים איטליה הרפובליקנית הפאשיסטית - הבסיס האטלנטי (Italia Repubblicana Fascista - Base Atlantica).
לצורך ייצור הגלופות ששימשו להוספת הדפס הרכב, השתמשו אנשי הצי האיטלקי בערכה של אותיות שנלקחה מבית הדפוס שהיה על סיפון הספינה הצרפתית א/ק דה גראס (אנ'). הגלופות הורכבו משתי ערכות שונות של אותיות, ועוצבו בשתי מתכונות:
במתכונת האחת נעשה שימוש באותיות מודרניות, ללא תגים (אנ'). המילים המרכיבות את הדפס הרכב אורגנו בארבע שורות, כך שהמילים Base Atlantica הוצגו באותה שורה. הדפס הרכב הוטבע על חמישה בולים שונים, והמהדורה כללה 200 סדרות בלבד.
במתכונת האחרת נעשה שימוש באותיות מסורתיות, עם תגים. המילים המרכיבות את הדפס הרכב אורגנו בחמש שורות, כך שהמילים Base Atlantica הוצגו בשתי שורות. הדפס הרכב הוטבע על שישה בולים שונים, אשר מרביתם הודפסו בכמות גדולה. אחד מבולי הסדרה הזו, שערכו הנקוב 15 סנטים, הודפס באופן חריג בכמות של 50 עותקים בלבד.
בבולים שהודפסו במתכונת השנייה ידועים מקרים בהם נעשתה טעות בהרכבת האותיות הכלולות בכתובת, והמילה Repubblicana נרשמה כ-Republicana, עם "b" אחת בלבד.
הנפקת בולי הדואר > ההנפקה של שנת 1944

בשנת 1944 בוצעה הדפסה נוספת של בולי בסיס הצי האיטלקי בבורדו, והפעם התווסף על הבולים הדפס רכב אשר כלל את המילים הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית - הבסיס האטלנטי (Repubblica sociale Italiana - Base Atlantica). לצורך הכנת הגלופה נעשה שימוש באותיות מודרניות ללא תגים, והמילים המרכיבות את הדפס הרכב אורגנו בחמש שורות, כך שהמילים Base Atlantica הוצגו בשתי שורות. הדפס הרכב הוטבע על שישה בולים שונים, והמהדורה כללה 200 סדרות בלבד.
הפסקת השימוש בבולי בסיס הצי האיטלקי בבורדו

מאז כניעתה של איטליה והצטרפותה לכוחות בעלות הברית במלחמה כנגד גרמניה, נשלט הבסיס על ידי הצי הגרמני. הבולים נועדו לשמש את החיילים האיטלקים שבחרו להישאר בבסיס ולהילחם לצד הגרמנים. מצב זה נותר על כנו עד 25 באוגוסט 1944, כאשר בסיס הצי בבורדו נכבש על ידי כוחות בעלות הברית.
ערך הבולים בקרב האספנים

מעמד הבולים של בסיס הצי האיטלקי בבורדו אינו מוסכם על כל אספני הבולים, וחלק מן הקטלוגים העולמיים (דוגמת קטלוג סקוט האמריקאי) מתעלמים מהם. עם זאת, נדירותם של מרבית הבולים שהונפקו ב-200 עותקים בלבד הובילה למחירם הגבוה של הבולים.
פריטי המפתח של בולי בסיס הצי האיטלקי בבורדו הם:
הבול שערכו 15 סנט מהנפקת 1943
והבול שערכו 5 סנט מהנפקת 1944
לקריאה נוספת

Cristiano D'Adamo, The Italian submarine base in Bordeaux, France
Cristiano D'Adamo, The Bombardments of Bordeaux and the Italian submarine base
הערות שוליים

↑  ראשי תיבות של המילים BETA (מילת הקוד בקשר הצבאי האיטלקי לאות B, שנועדה לסמל את העיר בורדו) ו-SOM (קיצור של המילה האיטלקית Sommergibile שמשמעותה "צוללת").
1 2  The Italian submarine base in Bordeaux, France
↑  Regio Sommergibile CAGNI
↑  UIT-22
↑  Regio Sommergibile Finzi
1 2 3 4 5  The Atlantic Base
↑  Stamps from the Atlantic Ocean Italian U-boat base
↑  Cherrystone Auctions - September 2018
↑  Cherrystone Auctions - January 2017
אסברי לטימר

אסברי צ'רצ'וול לטימר (באנגלית: Asbury Churchwell Latimer‏; 31 ביולי 1851 – 20 בפברואר 1908) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וחבר הסנאט של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית.
ביוגרפיה

לטימר נולד ב-31 ביולי 1851 ליד לוונדסוויל, קרוליינה הדרומית, למד בבתי הספר הציבוריים, עסק בעיסוקים חקלאיים, ובשנת 1880 עבר לבלטון, קרוליינה הדרומית והקדיש את זמנו לחקלאות.
לטימר נבחר כדמוקרטי לקונגרס ה-53 ולארבעת הקונגרסים הבאים, וכיהן מ-4 במרץ 1893 עד 3 במרץ 1903. הוא לא ניסה להיבחר ב-1902, לאחר שהפך למועמד לסנאט של ארצות הברית. הוא נבחר לסנאט וכיהן מ-4 במרץ 1903 ועד מותו ב-1908.
במהלך כהונתו בסנאט, הוא מונה בשנת 1907 לחבר בוועדת ההגירה של ארצות הברית.
הוא נפטר מדלקת הצפק בוושינגטון הבירה ב-20 בפברואר 1908 ונקבר בבית הקברות בלטון, בלטון, קרוליינה הדרומית.
שנות ה-60 של המאה ה-21

שנות ה-60 של המאה ה-21 או שנות ה-2060 הוא העשור השביעי של המאה ה-21 כולל את השנים 2060 עד 2069.
אירועים צפויים > 2060

30 באפריל - ליקוי חמה מוחלט, אותו ניתן יהיה לראות משטחה של רוסיה.
31 במאי - 200 שנה להקמת הבנק הממלכתי של רוסיה (הבנק המרכזי של רוסיה) על ידי הקיסר אלכסנדר השני.
על פי התחזית של אייזק ניוטון, סוף העולם עשוי להתרחש באותה שנה.
אירועים צפויים > 2061

12 באפריל - מאה שנה לטיסה המאוישת הראשונה לחלל, שבוצעה על ידי יורי גגארין בחללית הסובייטית ווסטוק-1.
20 באפריל - ליקוי חמה מוחלט, אותו ניתן לצפות בשטח רוסיה.
16 - 17 ביוני - שביט האלי יתקרב לכדור הארץ במרחק מינימלי.
28 ביולי - שביט האלי מגיע לפריהליון שלו - הנקודה הקרובה ביותר לשמש. הפעם האחרונה שקרה אירוע זה הייתה ב-9 בפברואר 1986.
אירועים צפויים > 2063

24 באוגוסט - ליקוי חמה מוחלט, אותו ניתן לראות בדרום מזרח סיביר, בצפון מזרח סין, יפן ואיי האוקיינוס השקט .
אירועים צפויים > 2065

11 בנובמבר - מעבר כוכב חמה על פני השמש.
22 בנובמבר, 12:45 - ליקוי צדק על ידי נוגה. יהיה קשה מאוד להתבונן מכדור הארץ, מכיוון שהמרחק של כוכבי הלכת מהשמש בשלב זה יהיה 7 מעלות בלבד. אירוע זה יהיה הליקוי הראשון של כוכב לכת אחד על ידי אחר מאז 3 בינואר 1818, אך הליקוי הבא יתרחש פחות משנתיים לאחר מכן, ב-15 ביולי 2067.
אירועים צפויים > 2067

3 במרץ - 1000 שנים יחלפו מאז האזכור הראשון של מינסק בכרוניקה הרוסית הראשונה.
15 ביולי, 11:56 - ליקוי נפטון על ידי כוכב חמה. אירוע נדיר זה יהיה קשה מאוד לתצפית מכדור הארץ.
אוקטובר - הודעת הרדיו של השיחה הקוסמית, שנשלחה מטלסקופ הרדיו Evpatoria באורך 70 מטר בשנת 1999 כחלק מההודעה לתוכנית התרבויות החוץ-ארציות, תגיע למטרתה - הכוכבים HD 178428.
1,000 שנים חלפו מאז הקמת העיר אורשה בבלארוס.
אירועים צפויים > 2068

קפסולת זמן באנדרטת Helium Centennial Time Columns, צפויה להיחשף 100 שנה לאחר שהונחה.
בהיעדר שינויים בחוק זכויות היוצרים האמריקני, סופרמן ובאטמן מבית DC קומיקס יהיו ברשות הציבור.
על פי חישובי המדענים מסלול התנועה של האסטרואיד אפופיס יכול לעבור במרחק מסוכן קרוב לכדור הארץ.
על פי השערת העתידן דייוויד פסיג, תוקם העיר התת-ימית הראשונה.
אירועים צפויים > 2069

נובמבר - הודעת הרדיו של השיחה הקוסמית, שנשלחה מטלסקופ הרדיו ביבפטוריה באורך 70 מטר בשנת 1999 כחלק מתוכנית הודעה לתרבויות חיצוניות, תגיע ליעדה: כוכבי 16 סיגנוס.
תיאוריות מטאפיזיות

אייזק ניוטון ניבא שהעולם, על פי פרשנותו למקרא, יסתיים לא לפני 2060.
האסטרולוג והמלחין הדני דיין רודיאר, שהיה חבר משפיע בתנועת העידן החדש, ניבא בשנת 1972 כי עידן דלי יתחיל בשנת 2062.
בתרבות הפופולרית

בשנת 2065, מתרחשים אירועי Call of Duty: Black Ops III.
בשנת 2069, מתרחשים אירועי המשחק Syndicate 2.