stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליהיא לפיד
הערות שוליים

1 2  ההחלטה הכי טובה שעשיתי בחיי. יום נישואין 32. מזל טוב אהובתי, בעמוד הפייסבוק של יאיר לפיד, 6 בדצמבר 2022
↑  ליהיא לפיד, האהבה שהצילה את סבא מתופת השואה, באתר Xnet‏, 18 באפריל 2012
↑  גם לחיילות נמאם כבר לראות תמונות של יפהפיות שמקבלות ציונים, חדשות, 8 בפברואר 1987
↑  שוקי טאוסיג, ליהיא לפיד: פיטרו אותי מ"ידיעות אחרונות" בגלל בעלי, באתר העין השביעית, 11 במאי 2019
↑  רוני קורן-דינר, ליהיא לפיד תגיש תוכנית חדשה בטלעד, באתר TheMarker‏, 3 ביוני 2003
↑  אביבה קרול, ‏טלעד מעלה סדרה חדשה על גברים עם ליהיא לפיד, באתר גלובס, 3 ביוני 2003
↑  רותי זוארץ, ליהיא אמרה לא, באתר ynet, 20 באוגוסט 2003
↑  מי אנחנו?, באתר עמותת שק"ל
↑   ננו שבתאי, דנה ברגר וליהיא לפיד יצרו ערב פמיניסטי שאין בו פמיניזם, באתר הארץ, 27 באפריל 2021
↑  ערב טוב עם גיא פינס, ‏"יאיר יודע לראות מקרר ריק ולעשות ממנו ארוחה נהדרת", באתר ‏מאקו‏, 7 בפברואר 2022
↑  "הבת שלי לא יכולה לחכות יותר מדי בתור", באתר Xnet‏, 7 בינואר 2014
↑  יעל דר, העיקר שהילדים יירדמו בסוף, באתר הארץ, 12 בפברואר 2007
↑  טל ניב, ספר חדש לליהיא לפיד - "אשת חיל", באתר הארץ, 24 ביוני 2008
↑  ביקורות:
עמית סלונים‏, "להיות אמא של חייל": הספר של ליהיא לפיד פחדני כמעט כמו שהוא משעמם, באתר וואלה, 5 באוגוסט 2018
ישי רוזן-צבי, "להיות אמא של חייל": הפוליטיקה של יאיר וספרות הקיטש של ליהיא, באתר הארץ, 18 ביולי 2018
 רוגל אלפר, "להיות אמא של חייל": מה תאמר ליהיא לפיד לאמו של ההרוג האחרון בגבול עזה?, באתר הארץ, 30 ביולי 2018
↑   גפי אמיר, "זרות": ליהיא לפיד מתגלה כסופרת סוחפת ומעמיקה, באתר הארץ, 19 במאי 2021
↑   גילי איזיקוביץ, הזכויות לרומן "זרות" של ליהיא לפיד נמכרו בכמאה אלף דולר, באתר הארץ, 29 ביוני 2022
|  בנות הזוג של ראשי ממשלת ישראל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  פולה בן-גוריון  |  צפורה שרת  |  מרים אשכול  |  לאה רבין  |  עליזה בגין  |  שולמית שמיר  |  סוניה פרס  |  שרה נתניהו  |  נאוה ברק  |  עליזה אולמרט  |
|  1948–1954 1955–1963  |  1954–1955  |  1964–1969  |  1974–1977   1992–1995  |  1977–1982  |  1983–1984   1986–1992  |  1984–1986 1995–1996  |  1996–1999 2009–2021 2022 ואילך  |  1999–2001  |  2006–2009  |
|  גילת בנט  |  ליהיא לפיד  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  2021–2022  |  2022  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 280861  NLI: 987007308219005171  GND: 1101616415  ISNI: 0000 0000 6696 8613  LCCN: nr2001038800  MusicBrainz: af0527dc-5aec-422b-a4c8-82ef81d9be05  ULAN: 500484522  VIAF: 66399536   WorldCat (עם VIAF): 66399536
יריב אורן

| --- | --- |

יריב אורן ורעייתו אביבה
 לידה:  8 בספטמבר 1930 כפר הדר
 פטירה:  12 באפריל 2004 (בגיל 73)
 השכלה:  תואר שני בסוציולוגיה וחינוך
 תפקיד:  מנהל רשות הספורט וסמנכ"ל משרד החינוך והתרבות
 תקופת כהונה:  1970-1995
יריב אורן (8 בספטמבר 1930 – 12 באפריל 2004) היה מנהל רשות הספורט במשך 25 שנים. אתלט, קצין במערך האימון הגופני של צה"ל, מאמן, מורה ומפקח. שימש בתפקידים בכירים במוסדות הספורט בישראל במשך עשרות שנים.
שנים ראשונות ושירות צבאי

יריב אורן (אורבוך) נולד בשנת 1930 בכפר הדר (חלק מהוד השרון כיום). למד בבית החינוך היסודי המשותף בכפר מל"ל ובגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. בגיל 13 הצטרף לארגון ההגנה, בה מילא תפקידי הדרכה, פיקוד ומשימות מבצעיות. ב-1948 גויס לצה"ל ולחם במלחמת השחרור. בתום שירות החובה ב-1950, המשיך אורן לשרת בצבא הקבע, במסגרתו נשלח ללימודים בבית הספר הלאומי לחינוך גופני בצרפת. בשנת 1951 חזר ארצה בתום לימודיו ומונה למפקד בית הספר הצבאי לכושר קרבי (בה"ד 8). עם סיום תפקיד זה, קודם לתפקיד קצין הספורט של פיקוד דרום. בשנת 1953 השתחרר מצה"ל והמשיך לשרת במילואים עד לפרישתו מצה"ל בדרגת רב-סרן.
קריירה ספורטיבית

אורן היה אתלט מצטיין והחזיק בשיאי ישראל לנוער בהדיפת כדור ברזל והטלת כידון. שיחק בנבחרת הנוער בכדוריד, נמנה עם נבחרת ישראל באתלטיקה וייצג אותה בתחרויות בינלאומיות בא"ק בטורקיה ובבלגיה. ב-1953 פרש מפעילות ספורטיבית תחרותית עקב פציעה.
הוראה, פיקוח ואימון

בשנת 1953 החל אורן להורות חינוך גופני וגדנ"ע בבית חינוך ע"ש ברל כצנלסון בכפר סבא. משנת 1959 שימש מפקח על החינוך הגופני בבתי הספר התיכוניים באזור מרכז ודרום. בנוסף להוראה עסק אורן באימון אתלטיקה באגודת הפועל כפר סבא. חניכו הבולט היה גדעון אריאל, אלוף ישראל בזריקת דיסקוס שייצג את המדינה במקצוע זה במשחקים האולימפיים ברומא 1960 ובטוקיו 1964. היה חבר ועדת האתלטיקה בהתאחדות לספורט וריכז מקצוע זה במרכז הפועל. במסגרת תפקידיו אלה, ניהל משלחות ספורט ישראליות בחוץ לארץ והשתתף בכנסים בינלאומיים.ארגן את תחרויות האתלטיקה בכינוסי הפועל. ב-1959 נבחר ליו"ר ועדת האתלטיקה בהתאחדות לספורט ופעל בתפקיד זה 8 שנים
לימודים אקדמאיים ולימודים נוספים

בתקופת עבודתו כמורה, מאמן ומפקח, למד אורן סוציולוגיה וחינוך באוניברסיטת תל אביב וסיים בהצטיינות תואר ראשון ושני במקצועות אלה. ב-1978 למד וסיים את לימודיו במכון למינהל של נציבות שרות המדינה ובשנים 1980 - 1981 למד וסיים בהצלחה את הלימודים במכללה לביטחון לאומי.
מנהל רשות הספורט

אורן מונה למנהל רשות הספורט בספטמבר 1970 על ידי יגאל אלון שכיהן אז כשר החינוך. חבר הכנסת אהרן ידלין היה סגנו ואחראי על הספורט. אורן כיהן בתפקידו זה במשך 25 שנה ובשנים אלה ביצע רפורמות ושינויים רבים במבנה הספורט הישראלי. בשנים 1980–1981 יצא לחופשת לימודים במכללה לביטחון לאומי, ואת מקומו מילא אורי אפק. ב-1988 אוחד הפיקוח על החינוך הגופני במשרד החינוך, יחד עם רשות הספורט במשרד. אורן עמד בראש הגוף המאוחד בתפקיד סמנכ"ל משרד החינוך בתחום זה, עד פרישתו לגמלאות ב-1995. לאחר פרישתו המשיך לכהן כיו"ר מועצת המנהלים של מכון וינגייט.
מנהל רשות הספורט > פעולות נבחרות

הפעלת תוכנית צב"ר לפיתוח הספורט העממי. במבצע נטלו חלק עשרות אלפי משתתפים ומחקרים הראו שהוא תרם תרומה משמעותית בהעלאת שיעור האוכלוסייה העוסקת בפעילות גופנית למטרות בריאותיות.
פיתוח והקמת מרכזי ספורט לאומיים ביניהם מכון וינגייט, המרכז לספורט ימי בקיסריה, המטווח האולימפי בהרצליה והאצטדיון הלאומי בהדר יוסף, שבו הוקם מסלול האתלטיקה הסינתטי הראשון בישראל, שאיפשר קיום אליפויות ארציות ותחרותיות בינלאומיות בארץ.
הקמת היחידה לטיפוח הספורט ההישגי בשיתוף עם הועד האולימפי והתאחדות הספורט לישראל ב 1984
הקמת "סל הספורט לרשויות", המאפשר תמיכה כספית בכל הרשויות בישראל לפי מפתח סוציו-אקונומי, מספר תושבים והיקף הפעילות.
הקמת התאחדות ספורט לבתי ספר ומועדוני ספורט בית ספריים.
יזם את ניסוח חוק הספורט, עמד בראש הוועדות לניסוחו ויישומו וניהל את תהליכי החקיקה בכנסת.
הקמת היחידה לספורטאים צעירים מצטיינים בשנת 1972.
ניהול הקשר בין גופי הספורט המרכזיים בישראל, ביניהם התאחדות הספורט, הוועד האולימפי ומרכזי הספורט.
מיסוד וניהול הקשר בין מועצת ההימורים בעיקר בנושאי תקצוב.
תפקידים נוספים

יו"ר ארגון המורים לחינוך גופני בתקופת היותו מורה.
משנת 1970 כיהן כיו"ר הוועד המנהל של מכון וינגייט. בעת כהונתו קיבל המכון את פרס ישראל (1989) על תרומתו לחינוך הגופני והספורט בישראל.
יו"ר ועדת המתקנים בטוטו. במסגרת תפקידו זה סייע להקמת מתקני ספורט חשובים בישראל.
חבר נשיאות הוועד האולימפי הישראלי, חבר המועצה להסדר הימורים בספורט ונשיא כבוד של ICHPER (המועצה הבינלאומית לבריאות, חינוך גופני, ספורט ופנאי).
עיטורים, פרסים והנצחה

פרס החינוך על מפעל חיים מאת נשיא המדינה לשנת 2000
מועדון אתלטיקה על שמו בשם "הפועל" אורן השרון
עיטור צלב האבירות של קונגו ברזוויל מנשיא קונגו על חלקו בארגון יום העצמאות במדינה זו בשנת 1961
פרס על מפעל חיים מארגון "יד לאיש הספורט היהודי" על פועלו הספורטיבי 1996.
עיטור כבוד "לאיש כפועלו" 1965, ניתן על ידי ועדת העיטורים של מרכז הפועל על פועלו באפריקה.
מצבת זיכרון ושדרה על שם יריב אורן במכון וינגייט.
חיים אישיים

ב-9 בספטמבר 1952 נישא לאביבה, ולהם שתי בנות, בן ועשרה נכדים.
הערות שוליים

1 2  אליפות הפועל על הדרך לאליפות אירופה, באתר הפועל
1 2 3 4  יעקב פתאל, יריב אורן מונה מנהל רשות הספורט, דבר, 9 בספטמבר 1970
1 2 3  ביום הולדתו נבחר יריב אורן כמנהל רשות הספורט, באתר עיתונות יהודית הסטורית, ‏09.09.1970
↑  דן פחטר, דרוש: דור חדש של ספוטאים, באתר דבר - עיתונות יהודית הסטורית, ‏12.2.1964
↑  חגי קרן צבי, הגדול במפעלי האתלטיקה הקלה בישראל, באתר דבר - עיתונות יהודית הסטורית, ‏07.25.1961
↑  יעקב פתאל, יריב אורן מונה מנהל רשות הספורט, דבר, 9 בספטמבר 1970
1 2  Yariv Oren, www.jewishsports.net
↑  מבצע צבר כבר מקיף יותר מ-20,000 משתתפים, באתר עיתונות יהודית היסטורית, ‏08.03.1973
↑  כ 100 מליון ל"י יושקעו במרכז הספורט הלאומי בתל אביב, באתר דבר, ‏07.03.1978
↑  מסלול הרקורטן לא"ק יחנך היום בתל אביב, באתר עיתונות יהודית הסטורית, ‏11.01.1980
↑  הוועד האולימפי | היחידה לספורט הישגי
↑  שר החינוף הפיץ הצעת חוק הספורט במשרדי הממשלה, באתר www.nli.org.il, ‏02.06.1980
↑  היחידה לטיפוח ספורטאים, באתר התאחדות הספורט לבתי הספר
↑  המועצה להסדר ההימורים בספורט (הטוטו), באתר Ice
↑  פרס ישראל למכון וינגייט, באתר israel-prize.education.gov.il
↑  Oren Hasharon Athletics Club - IsraelGives.org - Donate to any Charity in Israel, www.israelgives.org
↑  צלב אבירות לאנשי הפועל, באתר עיתונות יהודית הסטורית - למרחב, ‏05.12.1961
↑  האיש כפועלו, באתר www.m-hapoel.co.il
יריב אורן בהטלת כידון
ועדת שכטר

ועדת שכטר היא ועדה ציבורית לבחינת הרגולציה בתקשורת, והסדרת התוכן השיווקי בעידן האינטרנט בישראל.
הנסיבות להקמת הוועדה

ועדת שכטר הוקמה על ידי שר התקשורת גלעד ארדן בראשית שנת 2014. שמה המלא של הוועדה הוא "הוועדה הציבורית לבחינת האסדרה העתידית על השידורים המסחריים". הוועדה הוקמה בעקבות השינויים מרחיקי הלכת בצריכה התקשורתית בישראל. בעוד הרדיו והטלוויזיה נותרו תחת פיקוח והסדרה, עמדה רשת האינטרנט כמעט ופרוצה, וללא כל הסדרה מדינית. השר ארדן הדגיש את חשיבות הקמת הוועדה באומרו: "ההתפתחויות הטכנולוגיות, השינויים בהרגלי הצפייה של הצופים והמעבר לשידורים על גבי רשת האינטרנט מחייבים אותנו לבחון את המצב הקיים ולתת מענה לשאלות חדשות. נדרש פתרון מקיף שיסדיר את השידורים לטווח הארוך וייצור מגרש משחקים שוויוני".
הצורך להקמת הוועדה עלה בעקבות המהלכים השונים בשוק, ובהם קליטת התכנים באמצעות האינטרנט, במהירות, באיכות גבוהה ובכל מקום באמצעות הטאבלט או הסמארטפון, לצד מערך השידור עידן פלוס המתרחב, והציפייה כי שידורים על גבי האינטרנט יוזלו בעקבות פתיחת הפס הרחב - כל אלה יוצרים שינוי של ממש בשוק השידורים, אשר יצרו השלכות רחבות גם על שוק הפרסום והמודלים העסקיים של חברות התוכן וגופי השידור המסורתיים . הוועדה בחנה מחדש את ההשקעות להם מחויבים גופי השידור - במדיה הישנה והחדשה כאחד.
בנוסף, הוועדה בחנה האם המודל הקיים כיום לפיקוח על הזכייניות ועל גופי השידור בישראל הוא המודל הנכון. הוועדה בחנה את שוק השידורים כשוק אחד שבו פועלים גורמים שונים על גבי פלטפורמות שידור שונות.
חברי הוועדה

בראשות הוועדה הועמד פרופסור עמית שכטר, חוקר בכיר באוניברסיטת בן-גוריון. לצד שכטר כיהנו בוועדה עשרה חברים נוספים - פרופסור שמואל ליימן-ווילציג, ראש החוג ללימודי תקשורת באוניברסיטת בר-אילן, ומאחוריו שנות מחקר רבות בתחום זה. ד"ר תהילה שוורץ-אלטשולר, חוקרת בכירה במכון הישראלי לדמוקרטיה. ד"ר דליה זליקוביץ מהמרכז ללימודים אקדמיים, חברת מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, המתמחה בתחום כלכלת האינטרנט. הפרסומאי רמי שלמור. נציג היוצרים במועצת הרשות השנייה, אייל מלובן. היועצת המשפטית של המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין לשעבר, דורלי אלמגור. איש המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין ומנהל מרכז מורשת בגין, הרצל מקוב. העורך לשעבר של האתרים nrg ווואלה, עופר שני. מנכ"ל פורום יצרני החשמל הפרטיים, איתי אייגס. וד"ר גלי עינב, לשעבר בכירה ברשת הטלוויזיה האמריקאית NBC.
מסקנות הוועדה

הוועדה התכנסה פעמים רבות, וזימנה עשרות דוברים, רובם אישים בכירים בתחום הכלכלה והתקשורת. הוועדה אף ביקשה ייעוץ מהציבור הרחב. המלצות הביניים של הוועדה הוגשו באוגוסט 2014. הבולטת שבהן היא כי הוועדה אינה ממליצה לבצע שינויים מהותיים ברגולציה המוטלת על yes ו-HOT כמו גם על הערוצים המסחריים (ערוץ 10 ו-ערוץ 2) בתקופת הזמן שמכנה הוועדה "תקופת הביניים". תקופה זו, שאינה מוגדרת במדויק, מתייחסת לפרק הזמן עד שיכנסו לשוק שחקנים נוספים, יבססו את מעמדם ויושג שיווי משקל חדש.
במהלך אותה תקופת הביניים לא יהיה שינוי באיסור המוטל על yes ו-HOT לשדר פרסומות בערוצים העצמאיים שלהם. כמו כן, yes ו-HOT יחויבו להמשיך ולממן הפקות מקור בהיקף של 8% לפחות מתוך הכנסותיהם. שתי החברות ידרשו עדיין לעמוד בכללים רגולטורים מפורטים הנוגעים למשל לשירות הלקוחות שלהן ולערוצי שמשודרים על ידן, כאשר ההקלות שיינתנו להן יהיו שוליות יחסית. בנוסף, גם חברות התקשרות בעלות תשתית גישה, בזק והוט טלקום, יחויבו להעביר מימון לקרן מיוחדת ליצירה ישראלית, על אף שאינן עוסקות בשידורים.
במקביל, מאפשרת הוועדה כניסה חלקה יחסית לשחקנים חדשים שיצטרפו לענף וישדרו על גבי האינטרנט. אותם שחקנים חדשים לא יחויבו לקבל היתר מהמדינה ויוטלו עליהן מחויבויות רגולטוריות כמו השתתפות במימון הפקות מקור או עמידה בכללים דקדקנים של שירות רק לאחר שיגיעו למספר מנויים או נתח שוק מסוים. לפחות לפי המלצות הביניים, הוועדה אינה מתכוונת לאסור על שחקנים אלו לשדר פרסומות.
המלצה נוספת של הוועדה היא ליצור רשות תקשורת עצמאית, לא ממשלתית ולא פוליטית שתהיה אחראית על ההסדרה הן של שוק השידורים והן של תחום תשתיות התקשורת. רשות מקצועית כזו פועלת ברוב המכריע של מדינות המערב, ובישראל היא אמורה ליטול את הסמכויות שיש כיום למשרד התקשורת, לרשות השנייה (המפקחת על ערוצים 2 ו-10 והרדיו האזורי) והמועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין (המפקחת על שידורי HOT ו-yes).
הוועדה קבעה המלצות גם בנושא פרסומות בערוצים העצמאיים של ספקי השידור והמליצה על מימון באמצעות דמי מנוי או באמצעות פרסומות. כלומר, ספק הגובה דמי מנוי לא יוכל לשדר פרסומות.
ביקורת על המלצות הוועדה

בעקבות החלטות והמלצות הוועדה קמו קולות המתנגדים להצעותיה. קולות אלו קמו הן מצד החברות העסקיות הנוגעות בדבר, ואף הוקם דף פייסבוק כנגד הוועדה על ידי איגוד האינטרנט הישראלי, הממומן על ידי אותן חברות עסקיות. השחקנים הקיימים בשוק הטלוויזיה, ובראשם yes ו-HOT, תקפו החריפות את המלצות אלו כיוון שלטענתן הן יוצרות הפרדה ברורה בין המחויבויות המוטלות עליהן לבין המחויבויות המוטלות על שחקנים חדשים שיכנסו לשוק. עורכת דין מי-טל גרייבר-שוורץ, הפנתה אצבע מאשימה כלפי החלטת הוועדה לחייב בתשלום עמודי אינטרנט. לטענתה עמודים חשובים יאלצו לעמוד בחסות השוק הכלכלי, ורובם עלולים להפסיק ולהתקיים. אלא שאין בהמלצות הוועדה כל המלצה לחייב עמודי אינטרנט בתשלום, כך שלא ברור מקורה של ביקורת זו.
ראו גם

רשות השידור
אגרת הרדיו והטלוויזיה
טלוויזיה רב-ערוצית בישראל
טלוויזיה בישראל
הערות שוליים

↑  מתוך פרוטוקול הקמת הוועדה, אתר הכנסת, 11.02.2014
↑  Comor, E. A. (Ed.). (1994). The global political economy of communication: Hegemony, telecommunication and the information economy. Macmillan.
↑  אופיר דור, ועדה חדשה תבדוק אפשרות להכנסת פרסומות ל-HOT ו-yes, באתר כלכליסט, 5 בפברואר 2014
↑  אופיר, דוד (2014), ועדת שכטר מבקשת מהציבור הצעות לרגולציה על תוכני ניו מדיה, בתוך אתר קולנוען, 10.03.2014
↑  אופיר דור, ועדת שכטר ממליצה: לא להטיל רגולציה על שחקנים חדשים בשוק הטלוויזיה, באתר כלכליסט, 13 באוגוסט 2014
1 2  אופיר דור, ועדת שכטר ממליצה: גם גופי תקשורת בעלי תשתית יחויבו להשקיע ביצירה ישראלית, באתר כלכליסט, 17 בספטמבר 2015
↑  נתי טוקר, המלצות ועדת שכטר: תוקם רשות תקשורת, HOT ו-yes יקימו ערוצי חדשות, באתר TheMarker‏, 17 בספטמבר 2015
↑  העמוד בשם 'איגוד האינטרנט הישראלי, https://www.facebook.com/ISOC.ORG.IL/posts/864647146886973
↑  מי-טל גרייבר-שוורץ, אל תפגעו בקסם, באתר העין השביעית, 11 בספטמבר 2014
איתן גוטמן

| --- | --- |

 לידה:  1958 (בן 67 בערך) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה  בית הספר ליחסים בינלאומיים של אוניברסיטת קולומביה 
 עיסוק:  עיתונאי חוקר
 תחום סיקור:  הפרת זכויות אדם בסין
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  Eastofethan
 
איתן גוטמן (משמאל) עם אדוארד מקמילן-סקוט במסיבת עיתונאים של "אגודת העיתונאים הזרים" 2009
איתן גוטמן (באנגלית: Eitan Gutman) הוא עיתונאי חוקר אמריקני, סופר, פעיל זכויות האדם, ופעיל משמר סין (אנ'), ולשעבר נספח עמית בקרן להגנה על הדמוקרטיות. הוא פרסם ספרים ומאמרים רבים בנושא סין חלקם פרסומים שהופיעו בצורה מקוונת והוא ידוע בעיקר כמחברם של שני ספרים: "לאבד את סין החדשה: סיפורו של המסחר האמריקני, תשוקה ובגידה", והספר השני: "הטבח: הרג המוני, קצירת איברים, והפתרון הסודי של סין לבעיית מתנגדי המשטר".
גוטמן העיד בפני הקונגרס האמריקני, בוועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית, בפרלמנט האירופי, באומות המאוחדות ובכנסת ישראל.
השכלה

גוטמן סיים תואר ראשון במדעי הרוח ותואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה.
הספר: "לאבד את סין החדשה: סיפורו של המסחר האמריקני, תשוקה ובגידה"

בשנת 2004 פרסם גוטמן את הספר: "לאבד את סין החדשה: סיפורו של המסחר האמריקני, תשוקה ובגידה", שבו תיאר את מסעו לבייג'ינג בירת סין בשנת 1998, יחד עם קבוצת אנשי עסקים אמריקנים, במטרה לעשות עסקים ולהתעשר. גוטמן השתלב במשרה נוחה במשרדי חברת הטלוויזיה לסרטי תעודה בבייג'ינג ובחברה ליחסי ציבור שארגנה סיורים לפוליטיקאים. בהדרגה הוא נחשף למקרים של מתן שוחד, מסיבות חשק ובילויים יקרים בבתי מלון. גוטמן כתב על אנשי העסקים האמריקנים שהאמינו שהם הביאו את בשורת החופש לסין אך במציאות הם סונוורו מהכסף הקל. הוא תיאר בספר עולם עסקי ללא ערכי מוסר וללא גבולות ופירט כיצד ההשקעות הובילו לתשואות עצומות ויחד איתן סין נכנסה לעידן של לאומנות והסתגרות. הספר מתאר כיצד המשטר בסין השתמש בטכנולוגיות האינטרנט החדשות בעזרתן של החברות סיסקו, סאן סיסטמס ויאהו, כדי לבודד את האינטרנט הסיני וכדי ליצור טכנולוגית מעקב אחרי אנשים, המזכירות את האח הגדול.
הספר: "לאבד את סין החדשה: סיפורו של המסחר האמריקני, תשוקה ובגידה" > ביקורת על הספר

להלן מה שכתב ג'יי נורדלינגר (אנ') מבקר ספרים, עיתונאי ועורך בכיר על ספרו של גוטמן:
הספר עוסק ביחסים הנלוזים בין קהילת העסקים האמריקנית והמפלגה הקומוניסטית הסינית. אנשי העסקים שלנו התאימו את עצמם למפלגה הקומוניסטית ועצמו את עיניהם מלראות את הרדיפה. לעיתים הם אפילו סייעו לרדיפה, למשל כאשר סיסקו וחברות טכנולוגיה אחרות המציאו דרכים מיוחדות כדי לעקוב ולעצור מתרגלי פאלון גונג.
ראיות על פעולותיה של סיסקו בסין פורסמו בציבור בזכות ספרו של גוטמן.
הדיווח של גוטמן על "מגן הזהב", שיטת המעקב אחרי מתרגלי הפאלון גונג

עד 1999, מתרגלי הפאלון גונג לא היו מאורגנים ולא עשו שימוש באינטרנט ככלי להתארגנות. אחרי שהרדיפה של הפאלון גונג החלה ב-1999, הם היו מבודדים, מפוזרים וחיפשו דרכים להתארגן ולשנות את מדיניות הממשלה. הם פנו לאינטרנט, השתמשו במילות קוד, נמנעו מלמסור פרטים מדויקים, ותקשרו במשפטים קצרים. ב-10 ביוני הוקם משרד 610 כארגון לביטחון פנים שייעודו המוצהר היה לעקוב, לרדוף ולדכא את מתרגלי הפאלון גונג בסין. שמו של הארגון, משרד 610 נגזר ממועד הקמתו על ידי מפלגת השלטון. משרד 610 הצליח לאתר את המיקום המדויק של המתרגלים, לאחר שפיתח את היכולת לחפש ולרגל וכתוצאה ממיזם משותף בין המשרד לביטחון פנים של מחוז שנדונג ובין "סיסקו מערכות". כתוצאה משיתוף פעולה זה, נבנה מאגר מקיף של מידע אישי על אנשים, שכלל גם רשימות מידע שנאסף על ידי משרד 610 לגבי הפאלון גונג. מערכת המעקב הזאת הופצה במהירות אל מחוזות אחרים. הרשויות הסיניות קראו לה מעקב מגן זהב, האו פן-ג'ון (Hao Fengjun), בכיר במשרד לביטחון פנים, השתמש בו על בסיס יומי. "בכל הקשור למעקב אחרי מתרגלים", אמר האו, "מגן זהב כוללת את היכולת לעקוב אחר שיחות צ'ט באינטרנט ושירותי דואר אלקטרוני, לזהות גם פרוטוקול כתובות אינטרנט וגם את כל התקשורת הקודמת של האדם, ואז להיות מסוגלים להינעל על מיקומו של האדם, כי אדם בדרך כלל משתמש במחשב בבית או בעבודה, ואז לבצע מעצר."
ב-2011, הוגשו שתי תביעות נפרדות לבתי משפט פדרליים בארצות הברית נגד "סיסקו מערכות" בטענה שהטכנולוגיה שלה אפשרה לממשלת סין לעקוב, ללכוד ולהרוג אזרחים סינים, בגלל השקפותיהם ואמונותיהם.
קצירת איברים בסין

ב-2006, התגלו טענות כי מספר גדול של מתרגלי הפאלון גונג נרצחו כדי לספק איברים לתעשיית ההשתלות של סין. הטענות גובו בחקירה שנעשתה על ידי דייוויד קילגור(אנ')
ודייוויד מטאס(אנ') ופורסמו בדו"ח קילגור–מטאס". בדו"ח זה נכתב כי "מקורות האיברים ל-41,500 השתלות במשך תקופה של שש שנים בין 2000 ל-2005 הם בלתי מוסברים" ו"אנחנו מאמינים שזה מתקיים ונמשך עד עצם היום הזה בקנה מידה גדול ומהווה גנבה של איברים ממתרגלי הפאלון גונג נגד רצונם."
החל מ-2006, כתב גוטמן מאמרים על קצירת איברים בכפייה. ב-2012 פורסם הספר "איברים של המדינה: התעללות בהשתלות בסין", הכולל מאמרים של שישה אנשי מקצוע רפואיים, דייוויד מטאס ו גוטמן.
גוטמן ראיין מעל -100 עדים, כולל מתרגלי הפאלון גונג שניצלו מהרדיפה בסין, רופאים, שוטרים ומנהלי מחנות מעצר, מחנות לעבודה בכפייה ומחנות לחינוך מחדש. הוא העריך כי 65,000 מתרגלי פאלון גונג נרצחו בעבור האיברים שלהם בין 2000 ל-2008, וכי בין 450,000 ו-1 מיליון מתרגלי הפאלון גונג היו עצורים בכל זמן נתון.
באוקטובר 2014, בראיון שהתפרסם  בטורונטו סטאר (Toronto Star) גוטמן לא הגביל את מסגרת הזמן רק לשנים 2000 ל-2008, והצהיר: "מספר הנפגעים הוא קרוב ל-100,000".
גוטמן היה אחד ממרואייני המפתח בסרט התיעודי קציר אנושי מ-2014 סרט שעסק בקצירת האיברים בסין וזכה לפרס פיבודי. הוא היה מרואיין מרכזי גם בסרט התיעודי "קשה להאמין" שהוקרן ב-PBS, שרות השידור הציבורי בארצות הברית בשנת 2005.
הדיווח של גוטמן על הטאבו הקיים על נושאים הקשורים בפאלון גונג

בשנת 2012 הופיע גוטמן בשימוע משותף בפני שתי תת-ועדות של ועדת החוץ של בית הנבחרים האמריקני בוושינגטון: 1. תת-הוועדה לענייני אפריקה, לענייני בריאות גלובלית ולזכויות אדם ו-2. תת-הוועדה לענייני פיקוח וחקירות. נושא השימוע היה: "קצירת איברים של מתנגדי משטר פוליטיים ודתיים, על ידי המפלגה הקומוניסטית הסינית". בשימוע זה גוטמן טען:
"קיים טאבו ארוך שנים בקהילת העיתונאים לגבי נושאים של הפאלון גונג, ובמיוחד על נושא זה [קצירת איברים]. לגעת בבעיה זה כמו לנסוע במסילה הצדדית של העיתונאות. אם תיגע בזה — אם אתה נמצא בבייג'ינג ואם אתה מתגורר בסין — לא תהיה לך אחרי הפרסום כל גישה למנהיגים בכירים. אני יכול לתת לכם דוגמה:
היה לי חבר שכתב ב"סאות צ'ינה מורנינג פוסט" מאמר חזק מאוד על הפאלון גונג בימיה הראשונים של הרדיפה. העיתון סאות צ'יינה מורנינג פוסט נחסם, אתר האינטרנט של העיתון נחסם בסין במשך 6 חודשים. זה היה בזמן ש"סאות צ'יינה מורנינג פוסט" ניסה נואשות לחדור לשוק הזה. זה ממש נפוץ."
הטבח: הרג המוני, קצירת איברים, הפתרון הסודי של סין לבעיית מתנגדי המשטר

בשנת 2014 פרסם גוטמן את הספר "הטבח: הרג המוני, קצירת איברים, הפתרון הסודי של סין לבעיית מתנגדי המשטר". הספר כלל מידע פנימי על עסקי השתלות האיברים של סין והקשר שלו למחנות-המעצר ושדות הקטל עבור מתנגדי המשטר העצורים בסין, בעיקר מתרגלי הפאלון גונג. הספר החדש, אשר כתיבתו נמשכה שבע שנים, היה מבוסס על ראיונות עם בכירים במשטרה לשעבר, אסירי מצפון ורופאים סינים שהרגו אסירים על שולחן הניתוחים. גוטמן תיאר את מסעו אל עומק הארכיפלג של הפאלון גונג, הטיבטים, האויגורים והנוצרים המקומיים, כשהוא מגלה את הדרמה של מתנגדי המשטר, וחשף הודאות על בגידה, ורגעים של גאולה אקסטטית.
ג'יי נורדלינגר (Jay Nordlinger) עיתונאי ועורך בכיר כתב ביקורת על הספר וכינה אותו: "עוד פצצת אטום".
הטבח: הרג המוני, קצירת איברים, הפתרון הסודי של סין לבעיית מתנגדי המשטר > עדכון דו"ח החקירה

ב-2016, גוטמן, יחד עם דייוויד קילגור, עורך דין ותת שר החוץ לשעבר לאסיה פסיפיק בממשלה הקנדית ודייוויד מטאס, עורך דין קנדי ופעיל למען זכויות האדם, חיברו דו"ח חקירה מעודכן על קצירת האיברים בכפייה המתחוללת בסין מאסירי מצפון. הדו"ח, בן 700 עמודים, מכיל מידע נרחב על סטטיסטיקת ההשתלות והוא מיוחס ישירות לפרסומים של בתי החולים בסין ומקורות סיניים ראשוניים אחרים. הדו"ח זכה לפרסום נרחב על ידי הניו יורק טיימס, ה"גלוב אנד מייל", ה"טיימס", סי. אן. אן, The Independent, ה "דיילי מייל", ועוד כמה כלי התקשורת מרכזיים ברחבי העולם.
המחלוקת בבחירות לראשות העיר טייפה ב-2014

ב-2014 במהלך הבחירות לראשות העיר טייפה, התגלתה מחלוקת שמקורה בספרו של גוטמן: "הטבח: הרג המוני, קצירת איברים והפתרון הסודי של סין לבעיית מתנגדי המשטר", שפורסם בחודש אוגוסט 2014, בספר הופיעה התייחסות לדבריו של המועמד לראשות העיר קו וון-ג'ה. גוטמן הצהיר שהוא לא האשים את קו במעורבות בסחר איברים, וכי הוא לא הובן כהלכה. ב-27 בנובמבר, פרסם גוטמן תגובה משפטית פומבית יחד עם עורך הדין קלייב אנסלי, וקבע כי "אף דובר אנגלית אחד לא הבין שד"ר קו התנהג כמו סוחר איברים" ו"מר גוטמן מאמין, ואנחנו חושבים שהספר מדגים, שד"ר קו פעל בכבוד".
ב-29 בנובמבר, קו ניצח בבחירות. הסבר מלא, כולל תכתובת דוא"ל בהן אישר קו את הסיפור לפרסום, נמסר על ידי גוטמן בדצמבר.
המחלוקת בבחירות לראשות העיר טייפה ב-2014 > מועמדות לקבלת פרס נובל לשלום לשנת 2017

בשנת 2017, שמו עלה כמועמד לקבלת פרס נובל לשלום ל-2017.
דו"ח 2018

ב-22 ביוני 2018 פרסמו שלושת החוקרים איתן גוטמן, דייוויד קילגור ודייוויד מטאס דו"ח מעודכן הבוחן לעומק את רצח אסירי מצפון בסין. הדו"ח נחשף לציבור ב-National Press Club בוושינגטון בירת ארצות הברית. המחקר המקיף שלהם, התבסס בין השאר על מידע שנאסף מדיווחי מדיה, מכתבי עת רפואיים, מאתרי אינטרנט של בתי חולים בסין ומאתרי ארכיב. שלושת החוקרים הגיעו למסקנה שמספר ניתוחי ההשתלות המתבצעים בסין ומספר הקרבנות, גבוהים הרבה יותר מההערכות הקודמות.
הדו"ח החדש, המונה 680 עמודים, מספק עדכונים מקיפים על עבודת החקירה של שלושת המחברים שנמשכה במשך כל העשור האחרון. הדו"ח כולל יותר מ-2,300 מראי מקום (רפרנסים).
בדו"ח נכתב כי אתרי אינטרנט סינים רבים שהיו קשורים להשתלות נמחקו או שונו אחרי שהתפרסמה קצירת איברים בכפייה בסין ב-2006. בדו"ח התעמקו החוקרים גם במידע שנחשף באתרי ארכיב. נוסף על כך, החוקרים התחקו אחרי מספרי ההשתלות, אחרי תפוסת המיטות בבתי החולים, אחרי הכשרת הצוותים הרפואיים בנושא השתלות וגם אחרי קווי המדיניות והמימון הממשלתיים.
הדו"ח הוצג בפני בית הנבחרים הצ'כי ביולי 2018.
דו"ח 2018 > שרשרת של אספקת איברים בסין, המתבססת על רציחות

ברוב המדינות, צריכים המטופלים להמתין שנים לניתוח השתלת כליה או כבד. אולם בסין, מאתרים איברים תואמים רבים תוך שבועות, או אפילו ימים. יתרה מכך, בתי חולים פרסמו באינטרנט רשימת מחירים עבור השתלות איברים.
הדו"ח הראה שקיים מספר גבוה מאוד של השתלות ומספר נמוך ביותר של תרומות איברים. עוד הראה הדו"ח את מידת מעורבותה הגדולה של המדינה בפשע הזה.
ספרים

"לאבד את סין החדשה: סיפור המסחר האמריקאי, תשוקה ובגידה." (2004) ISBN 978-1893554832
הספר זכה בפרס "רוח טיאננמן", נרשם בתור אחד מספרי השנה של ה"ניו יורק סאן" לשנת 2004 וזכה גם לפרס לכתיבה עיתונאית מצטיינת.
"הטבח: הרג המוני, קצירת איברים, הפתרון הסודי של סין לבעיית מתנגדי המשטר." (2014) ISBN 978-1616149406
סרטים דוקומנטריים

איתן גוטמן הופיע ב"שידור 610" (2009), "המשטר האדום: קציר הדמים של אסירי סין" (2013), ורואיין לסרט "לשחרר את סין: האומץ להאמין".
ראו גם

קצירת איברים