stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שושלת האן המזרחית

| --- | --- |

  המחוזות בקיסרות האן בשנת 189 לספירה
 ממשל
 משטר:  מונרכיה אבסולוטית
 שפה נפוצה:  סינית עתיקה
 עיר בירה:  צ'אנגאן (שיאן) - 23-25 לספירה, 190-195 לספירה   לוו-יאנג - 25-190 לספירה, 196 לספירה  ש'וּצ'אנג - 196-220 לספירה
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:   
 הקמה:  23
 פירוק:   
 התפרקות סין לשלוש הממלכות:  220
 ישות קודמת:  שושלת שין
 ישות יורשת:  שלוש הממלכות (וֵיי, צ'וּ ו-ווּ)
 שליטים בולטים:  מינג-די
 דמוגרפיה
 דת:  קונפוציאניזם, דאואיזם, הדת הסינית העממית
 
שושלת האן המזרחית (בסינית: 漢; בפין-יין: Hàn. נקראת גם שושלת האן המאוחרת) הייתה השושלת הקיסרית הרביעית. השושלת שלטה בסין משנת 23 לספירה, בה הודח ואנג מאנג, מייסד שושלת שין, עד 220 לספירה.
היסטוריה של השושלת > נפילת שושלת שין וראשיתה של האן המזרחית

בשנים האחרונות לשלטונו של וָאנְג מָאנְג, מייסדה של שושלת שין, פרצו מרידות ברחבי הקיסרות. ואנג מאנג לא ייחס להן חשיבות רבה, וניסה להשקיט אותן בעזרת חילות מקומיים בעוד החלק הארי של צבאו נלחם בשיונגנו. רק לאחר שעלה בהתמדה מספר הכנופיות, והמרכזיות שבהן נחלו הצלחה כנגד החילות נגדם נלחמו, שלח ואנג מאנג כוח צבאי גדול יותר כדי שיביס אותם. הצבא הקיסרי נחל בתחילה הצלחה במיגור המרידות, אולם בסופו של דבר ניגף מול המורדים. המרד התפשט גם אל מחוץ לסין עצמה: מורדים באזור צפון קוריאה של היום, שנכבש בידי האן בשיאה, ניצלו גם הם את שעת הכושר והצליחו להשתחרר משלטונה של סין, וכך גם ערי-המדינה באזור אגן הטארים. בשנת 23 המורדים כנגד ואנג מאנג צרו על ארמונו, ובסופו של דבר חיסלו אותו.
המורדים לא הגיעו להסכמה בנוגע לקיסר השושלת הבאה, ובין אוקטובר 23 באוגוסט 25 פתחו במלחמה פנימית. המנצח בה היה לִיוּ סִיוּ, צאצאו של ליו באנג, מייסד שושלת האן המערבית; ב-5 באוגוסט 25 הוא הכריז על עצמו כקיסר גוּאָנג ווּ, מייסדה של שושלת האן החדשה. שושלת האן החדשה מכונה "המזרחית" בשל העברתה של עיר הבירה מצ'אנג-אן, שנחרבה במהלך המרידות כנגד ואנג מאנג, ללוו-יאנג, שנמצאת ממזרח לה.
על שלטונו של גואנג וו קם עוררין: מצביא בשם גוֹנְג-סוּן שוּ, שתחום השפעתו היה באזור סצ'ואן, הכריז על עצמו כיורשו של ואנג מאנג, אך הובס בשנת 36. גם לאחר דיכוי רוב המרידות מבית, גואנג וו נתקל כעת בתקיפות של השיונגנו, שתמכו באחד ממתנגדיו של גואנג וו, ובהתקוממות וייטנאמית בראשן של האחיות טראנג (אנ') (וייטנאם נכבשה בימי הקיסר וו-די של האן המערבית). שתי המרידות דוכאו על ידי הגנרל מא יואן (אנ'), וממלכת השיונגנו פוצלה לשני חלקים: הצ'אן-יו (המנהיג) הדרומי תמך בשושלת האן, ואילו הצ'אן-יו הצפוני התנגד לה.
משייצב את שלטונו, השקיט גואנג וו את תומכיו על ידי כך שהעניק להם משרות בכירות ואת בנותיו לנשים; בשונה מליו באנג, מייסד האן המערבית, גואנג וו נמנע ממתן נחלות אוטונומיות לבעלי הברית שלו. גואנג וו רופף את המונופולים על הברזל והמלח, הוריד את המיסים, נמנע מפרויקטי בנייה ראוותניים (שהיו מרוקנים עוד יותר את קופת הקיסרות), וצמצם משמעותית את מספר החיילים בצבאו על ידי הפיכתו לצבא מקצועי. למרות כל הישגיו, ניסיונו להחליש את כוחם של בעלי הקרקעות העשירים נחל הצלחה חלקית בלבד.
היסטוריה של השושלת > האן המזרחית בשיאה

בשנת 58 עלה לשלטון בנו של גואנג וו, מִינג דִי; תקופת השלטון שלו ושל בנו נחשבות לתור הזהב של שושלת האן המזרחית. על הישגי השושלת בשיאה ניתן למנות את הבסת השיונגנו הצפוניים וכתוצאה מכך - הרחבת תחום שלטונה של הקיסרות עד להאמי שבשינג'יאנג, יצירת קשרים עם האימפריה הפרתית, אימפריית קושאן, מיאנמאר ויפן, וכיבוש מחדש של אזור צפון קוריאה. בתקופה זו הגיעו לסין הנזירים הבודהיסטיים הראשונים, שתרגמו רבות מהסוטרות (כתבי הקודש הבודהיסטיים) לסינית.
בשנת 97, היה הניסיון הראשון (והאחרון) ליצור קשר עם האימפריה הרומית: לשם כך נשלח הקצין הזוטר גאן יינג; בסופו של דבר, הוא לא הגיע אל יעדו. כמו כן, בתקופת האן המזרחית תועדה משלחת "נושאי מנחות" שנטען שבאה מרומא, כנראה בשמו של מרקוס אורליוס. בקברי האן המזרחית נמצאו כלי זכוכית רומיים, ומדליונים מתקופת אנטוניוס פיוס ומרקוס אורליוס נמצאו בדרום וייטנאם של היום.
היסטוריה של השושלת > הידרדרותה של האן המזרחית

הידרדרותה של שושלת האן המזרחית החלה לאחר מותו של הקיסר ג'אנג די: במאה השנים שבאו אחרי תור הזהב התחלפו קיסרי האן עשר פעמים. עקב נטייתם של קיסרי האן למעט בהבאת ילדים (וכל שכן בנים), היה מספר היורשים הפוטנציאלי מועט וכתוצאה מכך הקיסרים היו חלשים, רובם ילדים-נערים ורבים אף היו תינוקות. רבים מהקיסרים נטו לחיי הוללות של שתייה ורדיפת נשים, ולא פעלו למיתון המשברים השונים אליהם נקלעה הקיסרות. תקופה זו אופיינה בעלייה מתמדת בהשפעתם של הסריסים על הממשל ובמאבקים אלימים בין בתי-האב הקיסריים (קרובי משפחתם של קרובי הקיסר ממדרגה ראשונה, או של אשתו). מינויים של הסריסים למשרות רבות-השפעה עורר עליהם את זעמם של המלומדים והפקידים (כמו גם של הסטודנטים באוניברסיטה הקיסרית), ובסופו של דבר הובילו לרדיפתם. המתח בין הסריסים למלומדים התפרץ במספר מקרים, בהם הופללו לסירוגין הסריסים או המלומדים בניסיונות לרצח הקיסר; בשל חולשתם של הקיסרים, לעלילות אלו הייתה השפעה ממשית, והן הובילו להוצאות להורג ולפיטורין של רבים מהפקידים והסריסים מהמעמד הגבוה. צעדים כגון זה החריפו עוד יותר את השחיתות שפשתה בהאן.
להידרדרותה של האן המזרחית הייתה גם סיבה כלכלית: מדיניותה הכלכלית של השושלת הובילה לכך שמקור ההכנסה היחיד כמעט של הקיסרות היה המיסים העצומים שהוטלו על האיכרים. אלו גרמו להם להתרושש, ולמכור את עצמם לבעלי אחוזות בתור צמיתים. הרשויות המקומיות, שלפקידים בהן היו קשרים חזקים עם בעלי האדמות, לא יכלו ולא רצו לסייע לאיכרים ולמנוע את עליית כוחם של בעלי האדמות, שבנחלותיהם היו עשויים לעבוד מאות ואף אלפי צמיתים שלא היו חייבים בתשלום מיסים. מצב זה הוביל להתרוקנות הקופה הקיסרית. בנוסף לכך, ההידרדרות לוותה גם בירידה במעמדו של הצבא הקיסרי: היחידות שהופקדו על המחוזות בפנים סין ועל עיר הבירה היו לא מאומנות, ורק לחיילים האחראים על שמירת הגבול היו יכולות לוחמה סבירות. עם זאת, התמרמרות גוברת מכך שלא שולם להם שכרם (כתוצאה מהמשבר הכלכלי אליו נקלעה השושלת) הובילה לכך שבסופו של דבר יהיו שותפים פעילים במרידות נגד השושלת. גם שבטי הסיין-בי, עמם שושלת האן כבר לא יכלה לשמור על יחסי ה"שלום והנישואין" כמו שעשתה עם השיונגנו, התחילו למרוד כנגד האן, וכך גם שבטי הצ'יאנג, תושביהם של חבל גאנסו. כנגד האחרונים בוצע על ידי הגנרל דואן ג'יונג ב-167 אחד הטיהורים האתניים היחידים בתולדות סין.
היסטוריה של השושלת > קריסת השושלת

כתוצאה מהתפוררותו המואצת של השלטון והיחלשות מעמד האיכרים-חיילים תוך התחזקות מעמד הסוחרים המתעשרים, בשנת 184 פרצו מרד הטורבן הצהוב ומרד המורה השמימי, התקוממויות בעלת אופי דאואיסטי של איכרים בני המעמד הנמוך. הראשון דוכא באכזריות על ידי הגנרל צָאו צָאו, אך זמן קצר לאחר מכן פרצו מרידות קטנות יותר בעלות אופי דומה, ואלו דוכאו סופית רק בשנת 205, לא לפני שתרמו את חלקן להתפוררותה של האן. מרד "המורה השמיימי" המשיך לתסוס עד 215 לספירה. בתום המרידות, שבהן נטלו חלק מאות אלפים, זכתה שושלת האן לניצחון, עבורו שילמה מחיר כבד: רבים נותרו חסרי בית, מבני ממשלה רבים נהרסו, ואזורים רבים נותרו מחוץ לשליטת הממשלה המרכזית.
בשנת 189 המפקדים יואן שאו וחֶה גִ'ין ניסו לגרום לרציחתם של הסריסים על ידי הצעדת צבאם אל פאתי הבירה הקיסרית. הקיסרית נאלצה להסכים לדרישותיהם של המורדים. כשהסריסים שמעו על כך, הם הכריחו את אחיה לבטל את הפקודה והתנקשו בחֶה גִ'ין. יואן שאו ואחיו פתחו במצור על הארמון, ולאחר שהצליחו להיכנס אליו הרגו כאלפיים מהסריסים שהיו בו. אחד מהסריסים הבכירים נמלט מהארמון עם הקיסר-הילד ביין שאו ואחיו, והתאבד לאחר שהבין שהוא לא יוכל להימלט מכוחותיו של שאו. הקיסר הוחזר לבירה בסופו של דבר על ידי הגנרל דונְג גְ'ווֹ, ויואן שאו וצבאו נסוגו. זמן קצר לאחר מכן רצח דונְג גְ'ווֹ את הקיסר ורבים מיורשי עצר של השושלת. לאחר מכן הכריז דונְג גְ'ווֹ על שְׂייֵן די כקיסר האן המזרחית, וזה למעשה כיהן כשליט בובה אשר כיסה על פעולותיו של דונְג גְ'ווֹ. מעשיו האכזריים של דונְג גְ'ווֹ הביאו בסופו של דבר לאיחוד כוחות השליטים הצבאים האחרים בקיסרות, אשר אילצו את דונְג גְ'ווֹ לסגת מהבירה לצָ'אנְג'אָן, שם נרצח בשנת 192 בידי בנו המאומץ. הקיסר שיין נמלט תחילה לצ'אנג-אן, ולאחר מכן לשו-צ'אנג.
צָאו צָאו ניצל את חיסול דונְג גְ'ווֹ, ואת הכאוס ששולט בקיסרות המוכה, כדי להשתלט על השלטון, והמשיך בבניית כוחו הצבאי עד שנפטר ממחלה בשנת 220.
בשנת 220 הודח הקיסר האחרון של שושלת האן, שְׂייֵן די, על ידי צָאו פִּי, בנו של הגנרל צָאו צָאו. צָאו פִּי ושני גנרלים נוספים, לְיוֹ בֵּיי וסוּן צְ'וֵאן, חילקו ביניהם את הטריטוריה לשלוש ממלכות – שׁוּ (蜀), ווּ (吳) ו-וֵיי (魏). תקופת הפיצול שבאה לאחר נפילתה של האן המזרחית, בה שלוש ממלכות אלו לחמו זו בזו, נודעה בשם תקופת שלוש הממלכות (בסינית: 三國; בפין-יין: Sān Guó).
היסטוריה של השושלת > קיסרי שושלת האן המזרחית

| מס' | שם הקיסר | מלך בין השנים | פירוט |
| --- | --- | --- | --- |

| 1. | גואנג וו (לְיוֹ שְׂיוֹ) | 25–57 | הקים רשמית את השושלת המזרחית על ידי מיקום הבירה בליאוינג. דיכא את מרידות האיכרים והתקוממויות הווייטנאמים וההונים והחזיר את הסדר והשקט לקיסרות. |
| 2. | מִינְג דִי | 58–75 | הראשון מבין קיסרי תור הזהב של שושלת האן המזרחית. |
| 3. | גָ'אנְג דִי | 76–88 | השני מבין קיסרי תור הזהב של שושלת האן המזרחית. |
| 4. | הֶה דִי | 89–105 | הוכתר בגיל 7, היה קיסר חלש שהנהיג שלטון מושחת ובתקופתו נחלשה הקיסרות. |
| 5. | שָׁאנְג דִי | 106 | הוכתר כתינוק בן פחות משנה, ומת בגיל שנה לערך. |
| 6. | אָן דִי | 106–125 | קיסר הולל, שתיין ורודף נשים, הוכתר בגיל 12, ומת בגיל 32. |
| 7. | יִי שָׁאו דִי | 125 | קיסר צעיר מאוד שלט זמן קצר ונרצח. לא קיים תיעוד רב אודותיו. |
| 8. | שׁוּן דִי | 125–144 | הוכתר בגיל 10, ומת בגיל 30. |
| 9. | צ'ונְג דִי | 144–145 | הוכתר בגיל שנה, חלה ומת בגיל פחות מ-3. |
| 10. | גְ'ה דִי | 145–146 | הוכתר בגיל 7, נכלא והורעל למוות על ידי המצביא לְיָאנְג-גי בגיל 8. |
| 11. | חְווָאן דִי | 146–168 | הוכתר לקיסרות בגיל 14 בהשפעת לְיָאנְג-גי, ומת בגיל 36. קיסר הולל ורודף נשים. תקופתו נחשבת לתקופה שהחלישה מאוד את שושלת. |
| 12. | לִינְג דִי | 168–189 | הוכתר בגיל 13. בתקופתו פרץ מרד הטורבן הצהוב, עם מותו בגיל 33, השליטה עברה לידי שליטים צבאיים שנאבקו ביניהם על השליטה בקיסרות. |
| 13. | בּייֵן שָׁאו דִי | 189 | הודח על ידי דונְג גְ'ווֹ, ונרצח בשנת 190. |
| 14. | שְׂייֵן דִי | 189–220 | קיסר שושלת האן המזרחית האחרון. אחריו התחילה תקופת שלוש הממלכות. למעשה כיהן כשליט בובה, האריך ימים גם לאחר הדחתו. |
תרבות ודת בזמן שושלת האן המזרחית > דת

בתקופת האן המזרחית המשיכו התמיכה הקיסרית בקונפוציאניזם, ואיוש הדרג הפקידותי במלומדים בוגרי האוניברסיטה הקיסרית. עם זאת, בתקופה זו התחילה להתבסס בסין הדת הבודהיסטית, שהביאו אליה נזירים בודהיסטיים מהודו וממרכז אסיה, וכמו כן, נוצרו הכתות הדאואיסטיות הראשונות, להן היה חלק מרכזי במרידות שגרמו להפלת האן המזרחית.
הכתות הדאואיסטיות התבססו על הפולחן שקם סביב דמותו של לאו-דזה, פילוסוף בן תקופת האביב והסתיו ומחבר ספר הדרך והסגולה (ה"דאו דה ג'ינג"); לאו-דזה נחשב להתגלמות הדאו (ה"דרך", המושג המרכזי בתורתו) עלי אדמות, והוא מתואר כפושט צורה ולובש צורה. לפי חלק מהכתות הדאואיסטיות, הוא התגלם, בין השאר, בגופיהם של הקיסר הצהוב והבודהה. מנהיגים רוחניים נוספים באותה תקופה טענו שהם עצמם התגלמויות של לאו-דזה והדרך; מצד שני, בכתות מסוימות, כמו "דרך הטוהר העליון", לאו-דזה מתואר כתלמידם של אלים שונים להם יש לסגוד. המטרה המרכזית אליה שאפו החברים בכתות הדאואיסטיות היא ההגעה לאלמוות, שניתן להשגה על ידי מדיטציה ודקלום פסוקים מספר הדרך והסגולה. לכל אחד מהחברים בכת הוקצו "אלים-מצביאים" שתפקידם היה להגן עליו בשלבים שונים בחייו. אחד מהשלבים בטקס החניכה היה "מיזוג הצ'י" על ידי יחסי מין מדיטטיביים, שהביאו לאיחוד של היין והיאנג (שני הכוחות המרכזיים ביקום) בשני השותפים להם. בחלק מהזרמים בדאואיזם המאוחר יותר, נשלל מהטקס החלק הגשמי שבו.
תרבות ודת בזמן שושלת האן המזרחית > טכנולוגיה

תקופת האן המזרחית, בדומה לתקופת האן המערבית, אופיינה בהתפתחות משמעותית במדע ובטכנולוגיה. ההמצאה הידועה ביותר מתקופה זו היא הנייר; למרות שכבר במאה השנייה לפנה"ס התחיל השימוש בניירות עטיפה עשויים קנבוס, תהליך הכנתו של הנייר, מסיבים שמקורם בעצים וצמחים שונים, התגלה בשנת 105 על ידי צאי לון. הנייר הפך עד מהרה לאמצעי הכתיבה המועדף על המערכת הבירוקרטית הסינית; ראיה לאימוצה המהיר של ההמצאה החדשה ניתן לראות בפיסת נייר כתובה שנתגלתה בשרידי מגדל שמירה במונגוליה הפנימית, שננטש בשנת 110.
המצאה ידועה נוספת מתקופה זו היא "שבשבת רעידות האדמה", שנבנה על ידי האסטרונום ז'אנג הנג (אנ'), ובעזרתה ניתן היה לדעת על רעידות אדמה שהתרחשו בטווח של מאות קילומטרים. המכשיר הורכב מקנקן עשוי נחושת שבמרכזו מטוטלת הפוכה, הממוקם כך ששמונה ידיותיו, המפוסלות בצורת דרקונים, יפנו לרוחות השמיים. במידה וישנה רעידת אדמה בסביבתו הרחוקה של הכלי, המטוטלת תאבד את שיווי המשקל שלה ותפעיל את אחת מהארכובות הנמצאות בצדי הכלי, שתאפשר לכדור האדום בפיו של אחד מהדרקונים המפוסלים ליפול אל לועו של פסל הקרפדה הנמצא מתחתיו, וכך להצביע על הכיוון בו מתרחשת הרעידה. נפילת הכדור יצרה רעש משמעותי שהסב את תשומת לב כל הנמצאים בארמון. הנג המציא גם את הספירה הארמילרית הראשונה, שאפשרה לו לדמות את תנועתם של כוכבי הלכת והכוכבים על כיפת השמיים.
בתקופת האן המזרחית ניתן למצוא אזכורים ראשונים לקיומם של גלגלי מים, ששימושם העיקרי היה הנעת גלגלי שיניים שהרימו פטישים כבדים, כאשר אלו בתורם דשו וכתשו את התבואה. אחת הדוגמאות לשימושים הנוספים של המצאה זו היא משאבת השרשרת (אנ'), שאפשרה העלאת מים לגובה. המצאות נוספות מתקופת האן המזרחית, שלא תועדו בכתבים מהתקופה, הן האודומטר, עגלה ששולבה בה מערכת של תופים וגונגים שאפשרו למדוד את המרחק שעברה בכל זמן נתון, והארכובה, המאפשרת הפיכת תנועה מעגלית לקווית.
גלריה

גואנג-וו, מקים שושלת האן המזרחית
ידית ברונזה מוזהבת מתקופת שושלת האן המזרחית
דונְג גְ'ווֹ שליט צבאי שרצח את ביין שאו די (הקיסר ה-13) והמליך את שיין די (הקיסר ה-14) כשליט בובה
קברי קיסרי שושלת האן
צאו פי, בנו של צאו צאו ומקימה של מדינת ווי - אחת משלוש המדינות שקמו בתום תקופת האן
לקריאה נוספת

פינס, שלח, שיחור, כל אשר מתחת לשמיים - תולדות הקיסרות הסינית, חלק ב', 2011, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה
הקיסר גואנג-וו, מייסד שושלת האן המזרחית, בציור מתקופת טאנג
"הסוס המעופף של גאנסו" - פסל מתקופת האן המזרחית
תגליף של נשים מקבר דאהוטינג, תקופת האן המזרחית
פיסלון חרס של חייל האן מתקופת השושלת המזרחית
שלוש המדינות אליהן התפרקה האן
שחזור הסייסמוגרף של ז'אנג הנג
יעקב מזרחי (חבר הכנסת)

הרב יעקב ישראל מזרחי (ה'תר"ף, 1919 – א' באלול ה'תש"ם, 13 באוגוסט 1980) היה רב ואיש ציבור חרדי-ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם אגודת ישראל.
ביוגרפיה

נולד בשכונת "שעריים" ברחובות (אז מושבה), לשושנה והרב דוד מזרחי, יוצאי תימן. אביו עלה לארץ כעשור לפני שנולד, כיהן כאב בית דין ברחובות, ונהרג בהפצצות על המושבה במלחמת העצמאות. היה בעל הסמכה לרבנות.
עוד בתקופת המנדט הבריטי פעל רבות בקרב יוצאי עדות המזרח בארץ, ופעילותו התגברה לאחר מלחמת העצמאות וגלי העלייה. הוא פעל במעברות ברחבי הארץ לחיזוק היהדות, ונלחם בכפייה החילונית שהופעלה על העולים. נהג להסתובב ברחבי הארץ על אופנוע או בתחבורה ציבורית. היה דרשן בולט ונאם בכינוסים ועצרות המוניות.
בהמשך מונה למנהל מחלקת עדות המזרח באגודת ישראל בארץ ישראל, בתפקיד זה עסק בבעיות הקליטה של עדות המזרח, ובעיקר מבחינה דתית-רוחנית. בין היתר עמל רבות לרישום תלמידים למוסדות תורניים, בהתחלה לשולחם לפנימיות, ובהמשך סייע לייסד בתי ספר ומקומות לימוד.
בהמשך מונה לסגן יו"ר אגודת ישראל בארץ ישראל. לחבר מועצת העיר רחובות, ולסגן ראש העיר והממונה על מחלקת הרווחה. שימש סגן יו"ר המועצה הדתית והיה פעיל במוסדות החינוך הדתיים בעיר.
בשנת 1972 נכנס לכנסת השביעית מטעם אגודת ישראל במקומו של שלמה יעקב גרוס, על פי הסכם רוטציה והיה חבר בוועדות הכנסת השונות.
בשלהי קיץ התש"ם, בדרכו לפגישה ציבורית בירושלים, לקה באירוע מוחי. ימים ספורים לאחר מכן, בראש חודש אלול, הוא נפטר.
על שמו נקראו מוסדות "אור יעקב-אור זרוע" - לימודי רבנות ודיינות לאברכים מחב"ד.
ביוגרפיה > משפחתו

נשא לאשה את הרבנית חביבה לבית חובארה וממנה היה אב ל-16. בנו דוד נהרג במלחמת יום כיפור. בנו אליעזר היה חבר כנסת מטעם אגודת ישראל.
לקריאה נוספת

שניאור ברגר, דרך כוכב מיעקב, תולדות חייו, ה'תשע"ח
הערות שוליים

↑  דף לזכר דוד מזרחי, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  כתב שטורעם, רחובות: בכולל "אור יעקב" התאספו לכינוס הקהל, ח' בשבט ה'תשס"ט
↑  "האב השכול ליד הטנק השרוף", אודות נפילת בנו במלחמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007410710905171  VIAF: 50154075974711860005   WorldCat (עם VIAF): 50154075974711860005 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אל-עגילה

| --- | --- |
 מדינה:  לוב לוב
 גובה:  32 מטרים
 קואורדינטות:  30°15′21″N 19°11′58″E﻿ / ﻿30.255833333333°N 19.199444444444°E﻿ / 30.255833333333; 19.199444444444 
 אזור זמן:  UTC+2
 he
 
אל-עגילה עיר חוף בקצה הדרומי של מפרץ סידרה במערב קירנאיקה, לוב. מ-1988 עד 1995 הייתה במחוז אג'דאביא והוצאה ממנו. ב-2001 הוחזרה למחוז אג'דאביא. ב-2007 סופחה למחוז אל-ואחאת המוגדל. אל-עגילה מוכרת כאתר קרבות שעבר מיד ליד במהלך המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה ובמהלך מלחמת האזרחים בלוב.
היסטוריה

באל-עגילה ישנם שרידים של העיר הרומית אנאבוסיס ושל האתר הארכאולוגי היווני Automala.
במהלך הכיבוש האיטלקי בלוב היה בעיירה מחנה ריכוז לבדואים. המחנה הוקם דרומית לעיר והכיל למעלה מ-10,000 אסירים. אלפי בדואים גוועו ברעב במחנה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בפברואר 1941 נכבשה אל-עגילה על ידי הבריטים בעקבות השמדת הצבא העשירי האיטלקי במבצע מצפן. הבריטים נעצרו שם. רוב הכוח הבריטי עבר להתמודד עם פלישת מדינות הציר ליוון מה שאפשר לקורפוס אפריקה בפיקוד רומל לכבוש את אל-עגילה במרץ. הבריטים נסוגו חזרה לטוברוק. רומל התבצר בעיר והשתמש בה במצור על טוברוק.
לאחר שגורש מטוברוק בעקבות מבצע צלבן בדצמבר 1941, נסג רומל לאל-עגילה, ועצר את התקדמות הבריטים לשם.
בינואר 1942 פתח רומל במתקפה חדשה מאל-עגילה, ששוב הסיגה את הבריטים לעבר טוברוק. בפעם הזו רומל כבש את טוברוק והתקדם למצרים עד שנעצר ביולי 1942 באל עלמיין והובס בנובמבר. אפריקה קורפס הובסה ופורקה, יחידותיה הנסוגות נטשו את אל-עגילה לצבא השמיני הבריטי המתקדם בדצמבר 1942.
היסטוריה > מלחמת האזרחים בלוב

במהלך מלחמת האזרחים בלוב נכבשה העירה על ידי כוחות מתנגדי קדאפי בתחילת מרץ, עברה לידי הכוחות הנאמנים לו באמצע מרץ. נכבשה שוב על ידי כוחות מועצת המעבר הלאומית בהמשך מרץ ואחרי מספר ימים נכבשה שוב על ידי כוחות הממשלה. נכבשה בפעם השלישית על ידי כוחות מתנגדי קדאפי באוגוסט.
הערות שוליים

↑  "الشعبيات بالجماهيرية" ("Districts of Libya") Website of the General People's Committee of Libya, from WebArchive dated 30 August 2006
↑  Goodchild, R. G. (1951) "Boreum of Cyrenaica" The Journal of Roman Studies 41(1/2): pp. 11-16, p. 11
↑  The site of Automala was found on a small promontory opposite the island of Bu Sceefa, a few kilometers west of el-Agheila. p. 16 of Goodchild, R. G. (1951) "Boreum of Cyrenaica" The Journal of Roman Studies 41(1/2): pp. 11-16
↑  Ham, Anthony (2002). East of Tripoli - Medinat Sultan to Ajdabiyya: Al-'Aghela. London: Lonely Planet. p. 154. ISBN 0864426992.
במחנה הריכוז באל-עגילה הוחזקו למעלה מעשרת אלפים אסירים בדואים.
מבצע צלבן 18 בנובמבר 1941 – 31 בדצמבר 1941 אל-עגילה נמצא משמאל למטה (לחצו להגדלה)
ג'אנג ג'ה-שין

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  5 בדצמבר 1930 T'ien-ching, הרפובליקה הסינית 
 הוצאה להורג:  4 באפריל 1975 (בגיל 44) שניאנג, הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 השכלה:  אוניברסיטת רנמין בסין (1952) 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של סין 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  revolutionary martyr  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
גָ'אנְג גְ'ה-שִׂין (בסינית: 張志新;‏ 5 בדצמבר 1930 - 4 באפריל 1975) הייתה דיסידנטית במהלך המהפכה התרבותית בסין, אשר התפרסמה בשל הביקורת שלה על פולחן האישיות של מאו דזה-דונג והשמאל הקיצוני. היא הייתה כלואה במשך שש שנים (1969 עד 1975), עונתה, ואז הוצאה להורג בגין החזקת דעות סותרות לקו הרשמי בעודה חברה רשומה במפלגה הקומוניסטית. חברת מפלגה נוספת אשר הביעה הסכמה עם ז'אנג נידונה ל-18 שנות מאסר.
ג'ה-שין לא ראתה עצמה כאנטי-קומוניסטית, אלא כ"מרקסיסטית אמיתית", ומבחינתה מאו עיוות את המטרה הקומוניסטית. גם בכלא, המשיכה לטעון שהיא חברה נאמנה במפלגה. רבות מהשקפותיה היו דומות לאלה של המנהיגים הקומוניסטים שבאו לאחר שלטונו של מאו. מסיבה זו, טוהר שמה על ידי המזכיר הכללי הו יאובאנג והיא הוכרה בתור מרטירית של המהפכה וכ"קומוניסטית למופת".
ביוגרפיה

ג'אנג ג'ה-שין נולדה בטיינג'ין בשנת 1930. היא למדה באוניברסיטת רנמין מ-1951 עד 1952, ולאחר מכן עבדה באוניברסיטה. מאוחר יותר, ז'אנג הצטרפה למחלקת התעמולה של המפלגה הקומוניסטית במחוז ליאונינג.
דוגמה לעמדות שהביעה ז'אנג והביאו למעצרה:
יש לי ספקות לגבי ג'יאנג צ'ינג (גברת מאו). מה פסול בלמתוח עליה ביקורת? למה שהבעיות של ג'יאנג צ'ינג לא ייחשפו? עלינו לחשוף אפילו את הוועדה המרכזית של המהפכה התרבותית... למה שניאלץ להסכים לרעיון שעלינו לציית גם בלי להבין? אם ניתן לזה להמשיך, המצב רק יתדרדר. כל זאת בניסיון לחזק את המוניטין של יו"ר מאו ושל לין ביאו. באופן אישי, אין לי אמון בלין ביאו.
מאסר ועינויים

ב-1969 נכלאה ג'אנג ג'ה-שין בתא זעיר בשל הערותיה לגבי מאו. את הזמן בכלא העבירה בקריאת ספרים, אותם קנתה במעט כסף שהצליחה לחסוך במסגרת כליאתה. את הערותיה לספרים הייתה כותבת על נייר טואלט, עד שהחרימו הסוהרים את העט שלה. במשך שנה וחצי הוחזקה לעיתים קרובות כבולה באזיקי רגליים וברתמה. בכלא הכריזה שהמפלגה "תענש בידי ההיסטוריה; אם לא במוקדם, אז במאוחר".
המפלגה אילצה אותה לחתום על מסמכי גירושין. מכיוון שכלאו אותה במתקן כליאה של גברים, היא גם נאנסה ועונתה. לאסירים הגברים נאמר שהם יכולים להפחית מעונשם אם הם יהיו מוכנים לענות את ז'אנג.
במפגש פוליטי שארגנה בכלא כדי להוקיע את לין ביאו, צעקה שהאחריות למעשיו של לין צריכה להיות מוטלת על מאו. מזכיר מפלגה ממחוז ליאונינג הכריז שצריך להוציא אותה להורג במהירות האפשרית. מכיוון שרוב ההליכים המשפטיים הושעו במהלך מהפכת התרבות, רוב התיקים הוכרעו ללא שופטים או משפטים, אלא על ידי ועדות שונות של המהפכה ושל המפלגה הקומוניסטית.
מוות ושיקום

בשנת 1975 הובאה ג'אנג למגרש ההוצאה להורג בדונגלינגדה, שן-יאנג, שם נקשרה לעמוד, ואז שופדה והוצאה להורג בעריפת ראשה. מילותיו האחרונות היו: "מפלגה, מפלגתי! לאן את רוצה לקחת אותי?" ארבע שנים אחרי הריגתה, באביב של 1979, היא הוכרזה רשמית כמרטירית של המהפכה; ה-4 באפריל 1979 הוכרז כיום לזכרה. למרות שהתחילה חקירה בעניינה, היא הופסקה על ידי מנהיג המפלגה הו יאובאנג.
הנצחה

בפארק העם במרכז גואנגג'ואו, הועמד לזכרה של ג'אנג ג'ה-שין פסל בשם "מנגשי" (האמיצה). הפסל מציג דמות של לוחמת עירומה יורה חץ מגב סוס, והכיתוב לרגלי הפסל הוא "מוקדש לכל מי שנאבק למען האמת".
הערות שוליים

↑  R. Randle Edwards, Human Rights in Contemporary China, 193 pp. 1986, 1988: Columbia Univ. Press. (ISBN 0231061811)
1 2  Ladany, László. The Communist Party of China and Marxism, 1921-1985: A Self Portrait. 1988: Stanford University, Hoover Institution Press. (ISBN 0817986219)
1 2  Zheng, Yi. Scarlet Memorial: Tales Of Cannibalism In Modern China. 1997: Westview Press. (ISBN 0813326168)
↑  人民公园：广州第一公园 [People's Park: the first park in Guangzhou] (בסינית). Guangzhou Daily. 2008-02-17. אורכב מ-המקור ב-2016-08-28. נבדק ב-2016-11-10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6336 5577  LCCN: n80157068  NTA: 226385515  VIAF: 25917367   WorldCat (עם VIAF): 25917367
גבעת הרקפות (קריית ביאליק)

ערך זה עוסק בשכונה בקריית ביאליק. אם התכוונתם לאתר טבע, ראו .
| --- | --- |

 מידע
 עיר:  קריית ביאליק 
 תאריך ייסוד:  העשור הראשון של המאה ה-21
 על שם:  רקפת 
 אוכלוסייה:  3,800 (2018)
 קואורדינטות:  32°50′04″N 35°06′11″E﻿ / ﻿32.834555567763°N 35.10308488831°E﻿ / 32.834555567763; 35.10308488831
 he
 
גבעת הרקפות היא שכונה בקריית ביאליק שנוסדה בעשור הראשון של המאה ה-21.
היסטוריה

השכונה נבנתה בתחילת עשור הראשון של המאה ה-21 והתושבים הראשונים בה התאכלסו בשנת 2005. היא הוקמה במזרח העיר על קרקע של מינהל מקרקעי ישראל כשכונה המיועדת למשפרי דיור, וממוקמת מזרחית לכביש עוקף קריות. סמוך לשטח הבנוי של השכונה, פעלה בשנות ה-50 מעברת "עיר המפרץ".
השכונה בנויה בצורה מעגלית, כך שבמעגל החיצוני נבנו יחידות הדיור בשכונה, ובמעגל הפנימי קיימים מעט מבני ציבור ומסחר. הבנייה בשכונה מאופיינת בבנייה רוויה, ללא בתים צמודי קרקע, והיא כוללת פארקים ושטחים פתוחים רבים.
בשנת 2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה פגעו בשכונה שתי רקטות אשר שוגרו על ידי החזבאללה. אחת מהן גרמה לנזק לכ-80 דירות.
בשכונה ישנם כ-9 גני ילדים. בשנת 2015 נפתח בשכונה בית ספר יסודי "רקפות" אשר נבנה בבנייה ירוקה.
הרחובות בשכונה נקראים על שמות פרחים וצמחים, למעט בבנייני "שער הרקפות", בהם הרח' המרכזי והגן הציבורי קרויים ע"ש ראש הממשלה לשעבר יצחק שמיר. הרחוב הגדול והארוך ביותר בשכונה הוא רחוב "יקינטון", שגם מקיף את השכונה.
נכון לשנת 2018 התגוררו בשכונה כ-3,800 תושבים.
בשכונה פועל מרכז מסחרי, הכולל בין היתר: סופרמרקט, מספרה, פיצרייה וסניפי קופות החולים כללית ומכבי. כמו כן, פועל בשכונה בית כנסת לצד אולם כנסים.
הערות שוליים

↑  אסף מרדכי, ‏קרית ביאליק, זיו בכפר - גבעת הרקפות, באתר גלובס, 27 בפברואר 2005
↑  אחיה ראב"ד, קריית ביאליק: שלטים במקומות נפילת הקטיושות, באתר ynet, 13 ביולי 2007
↑  קריית ביאליק – בית ספר רקפת, חלוץ במיזם הבניה הירוקה, באתר רשויות
↑  שער הרקפות, באתר חברה כלכלית ביאליק
↑  ליליה נחמן, צעירה ומשפחתית: הצצה לגבעת הרקפות בקרית ביאליק, באתר ynet, 4 באוגוסט 2018
↑  הרב פנחס מרטון, פייסבוק - פתיחת אולם הכנסים של בית הכנסת בגבעה, באתר www.facebook.com
כביש הכניסה לשכונה (שדרות רבין), 2019
מתמטיקה במצרים העתיקה

מתמטיקה במצרים העתיקה היא המתמטיקה שפותחה והשתמשו בה במצרים העתיקה בין השנים 3000-300 לפני הספירה לערך, מתקופת הממלכה הקדומה ועד לתחילתה של תקופת מצרים ההלניסטית. המצרים הקדמונים השתמשו במערכת ספרות למנייה ולפתרון בעיות מתמטיות כתובות, שלעיתים קרובות כללו כפל (אנ') ושברים. עדויות למתמטיקה מצרית מוגבלות לכמות מועטה של מקורות שרידיים שנכתבו על פפירוס. מכתבים אלו ידוע שהמצרים הקדמונים הבינו מושגים של גאומטריה (אנ'), כגון קביעת שטח פנים ונפח של צורות תלת-ממדיות שימושיות להנדסה אדריכלית, ואלגברה (אנ'), כגון שיטת המיקום השגוי (אנ') ומשוואות ריבועיות.