ארגייל וביוט
היסטוריה > פרהיסטוריה > תקופת הברזל

בסקר שערכה הוועדה המלכותית למונומנטים עתיקים והיסטוריים של סקוטלנד (Royal Commission on the Ancient and Historical Monuments of Scotland, בראשי תיבות RCAHMS) בין 1960 ל-1988 זוהו במחוז ארגייל וביוט קרוב ל-500 אתרים מתקופת הברזל (באזור זה מהמאה ה-8 לפנה"ס ועד הכיבוש הרומי) המסווגים לכמה סוגים:
מצודה – (Fort)
דן (Dun) – מבצר קטן. ההבדל בין הגדרת מבנה כמצודה או כ"דן" הוא "שרירותי למדי". פרופסור דניס הרדינג (Dennis W. Harding) מבחין בין שני סוגים של דן:
המכלאה חסרת הצורה המוגדרת ונטולת הגג
בית עגול אטלנטי (Atlantic roundhouse) – מבנה עגול מקורה המכונה גם בקתת-מעגל (Hut-Circle), הכולל שני סוגים:
בּרְוֹך (Broch) – מבנה עגול שקוטרו בין 5 ל-15 מטרים מוקף חומה בעובי 3 מטרים. מרבית המבנים התפוררו, ולכן אין ודאות לגבי הגובה של מבנים אלו, אם כי קיימת דוגמה לברוך שגובהו כיום מגיע ל-13 מטרים. החומה הייתה בנויה מחלק חיצוני וחלק פנימי וחלל ביניהם. שני חלק החומה היו מחוברים בקורות אבן שחלקם שימש כמדרגות לקומות העליונות.
בית גלגל (Wheelhouse) – בית עגול שבו יש קירות המובילים מהחומה החיצונית אל מרכז המבנה בדומה לחישורים בגלגל (מכאן הכינוי למבנה זה).
קראנוג (Crannog) – המונח מתאר אי מלאכותי באגם, נחל או שפך והמבנה שהוקם עליו. במחוז ארגייל וביוט נמנו חמישים אתרי קראנוג, ורק אחד מהם, לוך גלאשן (Loch Glashan), נחפר כאשר עבודות להקמת מתקן הידרואלקטרי גרמו לירידת זמנית של פני המים באגם וחשפו את המבנה העשוי עצי אלון ושדר.
למרות שפע המבנים שאותרו, האזור מכונה "חור שחור" שבו "ההבנה לגבי הארכאולוגיה של תקופת הברזל בקושי החלה". השאלות המהותיות ביותר בנוגע למבנים אלו כדוגמת תיארוכם, מטרתם, ותפקידיהם החברתיים והכלכליים נותרו עדיין ללא מענה ברור, כמו גם הקשרים בינם לבין יישובים נוספים מתקופת הברזל בסקוטלנד שעל חוף האטלנטי ומעבר להם. קביעת הכרונולוגיה של הסוגים השונים של המבנים נתונה במחלוקת. הן משום שבוצעו מעט מאוד חפירות ארכאולוגיות בקנה מידה גדול, והן משום שבמבנים נעשה שימוש מחדש שוב ושוב מכיוון שהאזורים המתאימים לחקלאות בארגייל וביוט לא השתנו במשך מאות בשנים. גם הבנת חיי היומיום של הקהילה בתקופה זו לוקה בחסר. מה שכן ידוע מהחפירות שבוצעו, שהתושבים התבססו על גידול בעלי חיים. כמו כן, קיומן של טחנות קמח מעיד על גידול דגנים באזור. מבחינה חברתית, מעידים מבני האבן על קיומו של שלטון מקומי. מבני האבן הגבוהים שנוצרו בין המאה השביעית לפנה"ס למאה השנייה לפנה"ס מעידים כי השליטה על האדמות הייתה בידי קבוצה גדולה של תושבים או בידי עילית חברתית. בין המאה השנייה לפנה"ס למאה השנייה לספירה קמו מבני אבן מעוגלים קטנים יותר שקיבלו את הכינוי "הבית העגול האטלנטי" (Atlantic roundhouse), המעידים כי בתקופה זו הייתה השליטה בידי קבוצה קטנה יותר של תושבים.
המבנים מרוכזים לאורך החופים של קינטייר, לורן וצפון נפדייל, כאשר כמעט ולא נתגלו מבנים מעל לגובה של 200 מטרים מעל פני הים. למיקומם של המבנים יש שני יתרונות. ראשית, האקלים טוב יותר מאשר באזורים למרגלות ההרים. ושנית, יש בו משאבים מרובים יותר, המיקום מאפשר הן חקלאות והן ניצול של משאבי הים. המצודה הגדולה ביותר בלורן היא הדן של אורמידייל (Ormidale Dun) השוכנת על גבעה באותו שם. המצודה מוגנת בצורה טבעית על ידי הטופוגרפיה של המדרונות התלולים ועל ידי חומות המקיפות שטח של 30 דונם. מהמבנים עליהם הגנו החומות לא נותר שריד. קנוק אראיך (Cnoc Araich – בסקוטית גאלית "גבעת הקרב") הייתה המצודה הגדולה ביותר בקינטייר, חומותיה הבנויות מסלעים ואדמה הקיפו שטח של 25 דונם, ועל מנת לפצות על היעדר הגנה טבעית כרו המגינים שלושה חפירים מסביבה. גם בה לא נותרו שרידים מהמבנים הפנימיים.
המחוז כולל גם את המצודות המזוגגות של דן מק סניאכן (Dun Mac Sniachan) צפונית לאובן, ושל קאראדייל פוינט (Carradale Point) בחוף המזרחי של קינטייר. אלו הם מבנים שחומותיהן חוממו לטמפרטורות גבוהות מאוד. התהליך עדיין לא מוחוור. החומות נבנו בדרך כלל מאבנים ועץ, ואז הועלו באש שהייתה כה עזה עד שיכלה להמיס את האבן. במחקרו בנושא הפריך פרופסור דניס הרדינג את ההשערה כי את האש הציתו הבונים במטרה לחזק את המבנה. פרופ' הרדינג טען שתהליך זה אינו מחזק אלא מחליש את המבנה, ולפיכך מקורו בתהליך של הרס מכוון של האתר לאחר כיבושו. השערה זו מקובלת גם על ארגון ה-RCAHMS שבתיאור המצודה המזוגגת בדונאגויל (Dunagoil) שעל האי ביוט מסביר כי ”היא הייתה מוגנת על ידי סוללות אבן משולבות בגזעי עץ, שעברו ויטריפיקציה לאחר שעלו באש. לאחר הרס זה המצודה יושבה מחדש, וחלקים מהסלע המזוגג שולבו בקיר הצולב שהקטין את גודל המצודה המקורית.”