stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'ילדה דה אבראו
קריירה

אבראו החלה את דרכה בעולם אומנויות הבמה כתלמידה בבית הספר למוזיקה בריו דה ז'ניירו, שם למדה והתמקצעה בשירה לירית. התחילה להופיע כזמרת לירית בתיאטרון העירוני של ריו דה ז'ניירו, וביססה את עצמה כך בעזרת אמא שלה בעלת הרקע המוזיקלי, היא תמכה בהתפתחותה בתחום והתלוותה איתה להופעות. אבראו ואימה נהגו לשיר ביחד במופעים ובאירועי צדקה. בתיאטרון העירוני השתתפה במספר אופרות, "הספר מסביליה", "סיפורי הופמן" ו"לאקמה". בשנת 1933 הופיעה אבראו בהפקה המוזיקלית "השיר הברזילאי", ובשנת 1934 היא שרה באופרה "לוצ'יה די למרמור".
שנתיים לאחר מכן, ב-1936, קיבלה את תפקיד הבכורה הראשי הראשון שלה כשחקנית בסרט "Bonequinha de Seda" - "בובת משי". אבראו עיבדה לתיאטרון שירים שכתב וינסנט סלטיאנו, בן זוגה. לאחר הצלחתם של השירים, עברה אבראו לעסוק בהפקות קולנוע, ובשנת 1946 היא ובן זוגה עבדו על סרט שכתבו ביחד, "O Ébrio" - "השיכור". אבראו ביימה את הסרט וסלטיאנו שיחק בו. בסרט הופיע השיר "השיכור" שכתב בן זוגה, סלסטיאנו, אותו עיבדה אבראו מהתיאטרון לסרט - והוא נחשב עד היום לקלאסיקה בברזיל.
אבראו הפיקה, כתבה וביימה סרט נוסף ב-1949, Pinguinho de Gente - "פינגווין של אנשים". בשנת 1951 ביימה, כתבה וכיכבה בסרט "Coração Materno" - "לב אימהי". כשרצתה להוציא את הסרט לפועל הסטודיו לא היה מוכן להפיק אותו, לכן פנתה לסטודיו אחר שלבסוף הסכים להפיק איתה את הסרט. גם בסרט הזה עיבדה את אחד השירים של בן זוגה מהתיאטרון לסרט. בסך הכל, במהלך הקריירה שלה אבראו ביימה כ-3 סרטים, וכולם היו סרטים מוזיקליים.
בשנת 1973 עיבדה מחזה עבור לניטה פרוי בשם 'מסטיקה' (Mestiça, a Escrava Indomável). אבראו גם כתבה שני ספרים, אחד מהם על בן זוגה ("Minha vida com Vicente Celestino" - "החיים שלי עם וינסטנט סלסטיאנו").
פעילותה האחרונה של אבראו בתחום הקולנוע הייתה ב-1977, כאשר כמחווה לבן זוגה המנוח ביימה סרט קצר בשם "Canção de Amor" - "שיר אהבה". אבראו השתתפה באופרות סבון ששודרו ברדיו, וגם עיבדה מספר מחזות כמו "הללויה" ו"תיבת נח".
קבלה וביקורת

בשנת 1946, הסרט "השיכור" שאותו ביימה אבראו כיכב ברשימת שוברי הקופות בברזיל זמן רב. שלוש שנים לאחר ההצלחה של הסרט "השיכור", ביימה סרט נוסף שלא התקבל בעין יפה כמו סרטה הקודם והוקרן בבתי הקולנוע רק במשך כשבועיים. ב-1951 ביימה את "לב אימהי" וכמו הסרט הקודם שלה, הסרט לא צלח. לאחר מכן הפסיקה לביים סרטים.
הנצחה

בשיתוף העיר ולנסה שבברזיל, בשנת 1999 נפתח מוזיאון לזכרה ולזכר וינסנט סלסטיאנו שהיו נשואים 35 שנה ועבדו ביחד גם בחייהם המקצועיים.
הערות שוליים

1 2  Gwendolyn Audrey Foster, Women film directors : an international bio-critical dictionary, Greenwood Press, 1995
↑  GILDA DE ABREU
1 2 3 4  Lucilene Margarete Pizoquero, Cinema e gênero: a trajetória de Gilda de Abreu (1904 – 1979)
1 2  biografia - gilda-de-abreu
1 2  GILDA DE ABREU, adoro cinema
↑  Museu Vicente Celestino e Gilda de Abreu, guia das artes
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb167550818 (data)  ISNI: 0000 0000 2534 0360  LCCN: n85807794  NTA: 074337505  VIAF: 58084000   WorldCat (עם VIAF): 58084000 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ז'ילדה דה אבראו".
יהודה פאוזנר

אין תמונה חופשית
יהודה פאוזנר (1910 – 17 בנובמבר 1978) היה מנתח לב ישראלי, מייסד המחלקה הכירורגית של בית החזה והלב בבית החולים תל-השומר, ממייסדי הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
חייו ופועלו

יהודה בן משה פאוזנר נולד ב-1910 ברוסיה. הוא נישא לז'ניה (שיינה) לבית הורוביץ בלייז' שבבלגיה. ב-1936, לאחר שסיים שם את לימודי הרפואה, עלה לארץ ישראל.
עם עלייתו ארצה שימש כרופא ביישובי "חומה ומגדל" בדרומה של ארץ ישראל. במשך שנים עבד ככירורג בבית החולים בלינסון שם כיהן מאוחר יותר כמנהל המחלקה לכירורגית החזה והלב. ב-1948, בזמן שהותו בהשתלמות בארצות הברית, גויס על ידי פרופ' חיים שיבא ששכנעו לעבוד בתל השומר וכך נמנה עם מייסדי בית החולים שהוקם אז. בית החולים תל השומר שימש אז כבית חולים צבאי מרכזי, וכמנתח הראשי עמדה לפרופ' פאוזנר הזכות לטפל במאות ואלפי הפצועים שזרמו מזירות קרבות מלחמת השחרור של המדינה בהקמה.
בתל השומר שימש כמנהל המחלקה לכירורגיה הכללית ומאוחר יותר במקביל ייסד והקים את המחלקה הכירורגית של בית החזה הלב, שבראשותה עמד עד לפרישתו לגמלאות ב-1975. בשנות פעילותו הראשונות בבית החולים בלינסון טיפל בחולי שחפת ששרדו את השואה ונזקקו לניתוחי ריאות. בהמשך, לאחר השתלמויות בארצות הברית, בלונדון ובסטוקהולם התמקד בניתוחי לב שהיו אז בחיתוליהם. פרופ' פאוזנר היה ראש וראשון למנתחי הלב בישראל והיה חלוץ ניתוחי לב פתוח בימים בהם העולם הרפואי בישראל התייחס בחשדנות רבה לאפשרות של התערבות כירורגית בלב.
באותן שנים מרב זמנו נתון היה לתיקון כירורגי של מומים מולדים ונרכשים בהם הגיע להשגים רבים, כשגולת הכותרת הייתה ניסיונו הרב, והצלחותיו בקנה מידה עולמי בתיקון מומים מסתמיים לבביים. החולים שנותחו על ידו נהנו מתוצאות הניתוח עוד שנים רבות. בתחילת שנות השישים, עם התקדמות כירורגית הלב בעולם ותחילת עידן ניתוחי לב פתוח, מצא עצמו פרופ' פאוזנר בנסיעות השתלמות רבות, בעיקר בארצות הברית (השתלם גם אצל מייקל דבייקי ביוסטון), שם רכש מיומנות בשדה ניתוחי חדש זה. אז נכנס במלוא כוחו לניתוחים של החלפות מסתמים, תיקון כירורגי של מומים לבביים מולדים מורכבים וכו'. כל אותה עת ותמיד במקביל, המשיך לעסוק בכירורגיה טראומטית ואונקולוגית של בית החזה.
עם הקמת בית הספר לרפואה בתל אביב (תחילה כלימודים משנה רביעית לסטודנטים שהחלו ללמוד באירופה) הצטרף לצוות ההקמה בראשות פרופ' אנדרה דה-פריס, פרופ' שמואל שור ואחרים. פרופ' פאוזנר היה ממקימי הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, שימש כיו"ר ועדת ההוראה וכראש החוג לכירורגיה. בין תלמידיו נמנו רופאים רבים בעלי שם, ביניהם הפרופ' מוריס לוי, והד"ר יאיר ליברמן, שהתמנה למנהל מחלקת כירורגית חזה (ריאות) בשיבא (1978).
לזוג פאוזנר נולדו שלושה ילדים: יונתן (שנפטר כילד), דוד וחנה שהמשיכו בדרכו. ד"ר דוד פאוזנר, רופא נשים, לשעבר משנה למנהל אגף נשים ויולדות ומנהל מחלקת יולדות בבית החולים ליס. וד"ר חנה פאוזנר היא רופאה קרדיולוגית, לשעבר סגנית מנהל המערך הקרדיולוגי ואחראית היחידה לטיפול נמרץ לב בבית החולים מאיר.
פרופ' יהודה פאוזנר נפטר בנובמבר 1978.
הערות שוליים

↑  יהודה פאוזנר באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603482605171  VIAF: 46147266792835481920   WorldCat (עם VIAF): 46147266792835481920
טל בן שחר

| --- | --- |

ד"ר טל בן-שחר
 לידה:  6 בנובמבר 1970 (בן 53) רמת גן
 ענף מדעי:  התנהגות ארגונית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד 
 www.talbenshahar.com
 
טל בן שחר (נולד ב-6 בנובמבר 1970) הוא דוקטור להתנהגות ארגונית ישראלי הכותב ומרצה בנושאי פסיכולוגיה חיובית ואושר.
ביוגרפיה

בן שחר נולד ברמת גן למשפחה דתית, ולמד בתיכון בליך. בין גילאים 9 עד 14 גר עם משפחתו בדרום אפריקה, שם התוודע למשחק הסקווש. בשובו לארץ זכה כ-4 פעמים באליפות הנוער הארצית בסקווש, והתגייס לצה"ל במעמד ספורטאי מצטיין, אך עקב פציעה בגבו חדל מלשחק באופן תחרותי.
בגיל 22 החל ללמוד לתואר במדעי המחשב באוניברסיטת הרווארד, אך במהלך התואר עבר ללימודי פילוסופיה ופסיכולוגיה. בגיל 29, לאחר שעסק בייעוץ מסחרי, החל ללמוד לתואר דוקטורט בהתנהגות ארגונית בהרווארד בהדרכת פרופסור פיליפ סטון, אחד מהחוקרים מהבולטים בתחום הפסיכולוגיה החיובית. הוא קיבל את התואר בשנת 2004. הוא החל להעביר במחלקה לפסיכולוגיה בהרווארד, כמרצה שלא מן המניין, הרצאה בנושא פסיכולוגיה חיובית, אשר הפכה במהרה להרצאה המבוקשת ביותר בקרב הסטודנטים, ועוררה עניין בתקשורת.
לאחר שובו לישראל, החל בן שחר להרצות במרכז הבינתחומי הרצליה. הוא פועל במרכז הבינתחומי כיו"ר מיטיב לפסיכולוגיה חיובית ומדע האושר, אותו ייסד ב-2010. בן שחר מרצה במגוון מוסדות אקדמיים ואירועים בארץ ובעולם, בתחומי פסיכולוגיה חיובית, מנהיגות, חינוך, הערכה עצמית, מיינדפולנס ועוד.
בן שחר פרסם חמישה ספרים שתורגמו לעברית. ספרו "באושר ובאושר" משנת 2007, בו הוא שוטח את תובנותיו אודות האושר, נכנס לרשימת רבי המכר של ה-New York Times. בשנת 2009 כתב ספר בשם "אושר אפשרי", שבו הוא חוקר את הרדיפה אחרי שלמות.
טל בן שחר כתב עם הפסיכולוגית שירלי יובל-יאיר את סדרת ספרי הילדים גיבורים אמיתים ספרי הסדרה גיבורים מציגים סוגיות עמוקות המעסיקות ילדים, ודמויות היסטוריות שסיפור חייהן ומנגנוני ההתמודדות שלהן יכולים לשמש השראה לילדים ולהורים כאחד.
בן שחר נשוי לתמי ואב לשלושה ילדים.
ספריו שתורגמו לעברית

באושר ובאושר (2007), הוצאת מטר
אושר אפשרי (2009), הוצאת מטר
לבחור באושר (2013), הוצאת מטר
שיחות עם הסַפָּר שלי (2017), הוצאת מטר
האושר שבמנהיגות (2018), הוצאת מטר
הערות שוליים

↑  טל בן שחר ציין זאת במהלך הרצאה 10 במסגרת הקורס "פסיכולוגיה חיובית" בהארוורד
↑  כותרת הדוקטורט "Restoring Self-Esteem's Self-Esteem: The Constructs of Dependent and Independent Competence and Worth."
↑  האתר האישי של טל בן שחר, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה
↑  מי אנחנו - מרכז מיטיב, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה
↑  ביוגרפיה באתר של טל בן שחר
↑  סדרת גיבורים אמיתיים, באתר www.e-vrit.co.il
↑  ליאת רון, ‏ד"ר טל בן שחר הוא ד"ר לאושר, והוא לא נולד מאושר, באתר גלובס, 27 בספטמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007403378505171  ISNI: 0000 0000 7325 6892  NKC: xx0193734  VIAF: 103185871   WorldCat (עם VIAF): 103185871
חוף השמש (פלורידה)

חוף השמש של פלורידה
חוף השמש של פלורידה (באנגלית: Florida Suncoast) הוא שמו של תת-אזור במדינת פלורידה שבארצות הברית. תת-אזור זה נמצא לאורך חופי מערב המדינה, לחופי מפרץ מקסיקו בין מעיינות טרפון בצפון, והעיר נייפלס בדרום. תת-אזור זה כולל את אזור החוף של אזור מפרץ טמפה וכן את אזור החוף של דרום מערב פלורידה.
כינוי נוסף בו כונה אזור זה בעבר הוא "חוף הפירטים" (Pirate Coast) - בשל השוד הימי שהיה נפוץ באזור בעבר.
האזור נקרא "חוף השמש" בשל חופי הרחצה הרבים המצויים בו, וכמות המשקעים הנמוכה.
האזור כולל את הערים סנט פיטרסבורג, קלירווטר, לארגו, טמפה, ברנדון, ראסקין, בריידנטון, סרסוטה, פונטה גורדה, אנגלווד, קייפ קורל, חוף פורט מיירז, וניס ונייפלס.
אוכלוסיית האזור והלכה וגדלה החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 בשל ההגירה הגדולה של פנסיונרים ממדינות מרכז ומערב ארצות הברית לאזור זה.
| דגל פלורידה פלורידה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | טאלאהאסי |  |
| אזורים גאוגרפיים | אזור מפרץ טמפה • ביג בנד • דרום פלורידה • דרום מערב פלורידה • החוף הנשכח • החוף הראשון • הידית של פלורידה • הקיז • חוף האוצר • חוף האיזמרגד • חוף הזהב • חוף החלל • חוף הטבע • חוף השמש • מרכז פלורידה  • צפון מרכז פלורידה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | ג'קסונוויל • מיאמי • טמפה • סנט פיטרסבורג • אורלנדו • הייליה • טאלאהאסי • פורט לודרדייל • פורט סנט לוסי • פמברוק פיינס • קייפ קורל • הוליווד • גיינסוויל • מיראמר • קורל ספרינגס • קלירווטר • מיאמי גארדנס • פאלם ביי • וסט פאלם ביץ' • פומפנו ביץ' |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות פלורידה |  |
טסיקמליה

טסיקמליה (באינדונזית: Tasikmalaya) היא עיר במחוז מערב ג'אווה שבאינדונזיה, המרוחקת כ-80 ק"מ דרום-מזרחית לבירת המחוז באנדונג. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בעיר 716,155 תושבים.
הערות שוליים

↑  Indonesia: West Java Province (Regencies and Cities) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542639605171  GND: 4634807-4  LCCN: n96903684  MusicBrainz: 1c5c5ec8-343b-4da6-93b9-2a480c62e9f0  VIAF: 140890548   WorldCat (עם VIAF): 140890548 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אינדונזיה ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טיק (עץ)

| טיק |
| --- | --- |
 עץ טיק
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: Tectona
מין:: טיק
שם מדעי
 Tectona grandis ‏הבן
טיק (באנגלית: Teak, שם מדעי: Tectona grandis; מכונה גם טיק בורמזי) הוא מין של עץ טרופי. הוא עץ נשיר, פרחיו קטנים ולבנים ועליו דקים ולעיתים קרובות שעירים בחלקם התחתון.

העץ קשה, חסין למים ועמיד ולכן משמש בתעשיית העץ לבניית סירות, מבנים, פורניר, גילוף ועוד.

העץ גדל באופן טבעי בדרום ודרום-מזרח אסיה, בעיקר בהודו, אינדונזיה, מלזיה, צפון תאילנד, צפון לאוס ובורמה. הוא תורבת והתאקלם גם באפריקה ובקריביים.

שם העץ הגיע מטמילית בה הוא נקרא טֶקו ּ (தேக்கு) וכן במלזית ובטלוגו. מהן הגיע שמו לפורטוגזית בה הוא נקרא טקה (teca).
תיאור

גובה העץ במלוא צמיחתו מגיע לכ-40 מטרים וענפיו הם בגווני אפור ואפור-חום. העלים הם בצורה אליפטית ומחודדים בקצותם, אורכם 15–45 ס"מ, רוחבם 8–23 ס"מ והם מחוברים לענף על ידי פטוטרת גדולה שאורכה כשני ס"מ. שולי העלים שלמים.

פרחים לבנים שריחם נעים גדלים לאורך של 25–40 ס"מ במקבץ של אשכולות (מכבד) מיוני עד אוגוסט. הפירות גדלים מספטמבר עד דצמבר, עגולים וקוטרם 1.2-1.8 ס"מ. הפרחים דיכוגמיים כאשר האבקנים מבשילים מעט לפני הצלקות וההאבקה מתחילה שעות ספורות לאחר פתיחת הפרח. ההאבקה היא בדרך כלל ביוטית, בעיקר על ידי דבורים ולעיתים אביוטית.
טקסונומיה ותפוצה

המין Tectona grandis הוא אחד משלושה סוגים בסוג Tectona. שני המינים האחרים הם אנדמיים ובעלי תפוצה מצומצמת יחסית: T. hamiltoniana במיאנמר ו-T. philippinensis בפיליפינים. המין T. grandis גדל במגוון אזורי אקלים, מאזורים צחיחים יחסית עם 500 מ"מ משקעים בשנה ועד לאזורים לחים מאוד עם 5,000 מ"מ משקעים בשנה. עם זאת, האזורים בהם הוא גדל הם לרוב עם כ-1500 מ"מ בשנה ושלושה עד חמישה חודשים יבשים.
גידול

השמנים שהעץ מכיל באופן טבעי מעניקים לו תכונות עמידות גבוהות בפני טרמיטים ומזיקים אחרים, כמו גם לנזקי מזג האוויר. העץ המעובד אף לא דורש צביעה בשמן או לכה כדי להישאר עמיד לאורך זמן. בעבר נחשבו עצים ישנים לעמידים יותר מצעירים, אך מחקרים מראים שהם עמידים במידה שווה מבחינת קצב שחיקה, יציבות וציפוי, אלא שהם רגישים יותר לשינוי צבע לאחר חשיפה לשמש ישירה.

רובו המכריע של גידול העץ שנחטב באופן מסחרי מתבצע במטעים בבעלות ממשלתית באינדונזיה בשם "Perum Perhutani" שמנהלת את היערות במדינה. עיקר השימוש התעשייתי באינדונזיה הוא ייצור לצורך ייצוא של רהיטי גן ורהיטים חיצוניים אחרים. בעיר נילמבור שנמצאת בקרלה, הודו, קיימת תעשייה גדולה גם כן של העץ והיא בעלת הגידולים המסחריים הוותיקים ביותר בעולם.

הצריכה המסחרית של העץ מעלה חששות סביבתיים כגון היעלמותם של עצים זקנים. עם זאת, הפופולריות של העץ מובילה לגידול נרחב ובר קיימא במטעים טרופיים. רבים מהגידולים במטעים נעשים באמצעות העברת רקמה של העץ ולא זרעים.

גידול העץ החל באפריקה המשוונית בתקופה הקולוניאלית, בתחילת המאה ה-20. משאבי העץ כמו גם מאגרי הנפט מהווים אחת מנקודות המחלוקת בין דרום סודאן לשכנותיה. גידול מסחרי החל גם במרכז ודרום אמריקה.

המזיק העיקרי של העץ הוא עש ממין Hyblaea puera שחי בדרום מזרח אסיה וניזון מטיק וממיני עץ אחרים.
הערות שוליים

↑  טיק  באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  באתר אטימולוגיה
↑  באתר efloras
↑  Floral biology, pollination, pistil receptivity, and pollen tube growth of teak (Tectona grandis Linn f.) Tangmitcharoen, S. and J. N. Owens. 1996.
↑  "Characteristics of Ten Tropical Hardwoods from Certified Forests in Bolivia" Williams, R. Sam; Miller, Regis (2001).
↑  האתר הרשמי
↑  דף תיירות של העיר
↑  מידע על העץ מבחינה מסחרית
↑  באתר "מאבקי אפריקה"
↑  תיאור העש
פרחי העץ
עלים, פירות ופרחים
גשר במיאנמר באורך 1.2 ק"מ, הארוך בעולם שעשוי מעצי טיק
טסינטאוזאורוס

| טסינטאוזאורוס |
| --- | --- |
  למעלה: שלד של טסינטאוזאורוס למטה: השוואה לאדם של טסינטאוזאורוס
תקופה
קרטיקון עליון, 70 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרפודה
משפחה:: הדרוזאוריים
סוג:: טסינטאוזאורוס
מין:: Tsintaosaurus spinorhinus
שם מדעי
 Tsintaosaurus

איור של Tsintaosaurus spinorhinus
טסינטאוזאורוס (שם מדעי: Tsintaosaurus; מילולית: "הדינוזאור של צ'ינגדאו" שבעבר נהגה "טסינטאו") הוא סוג דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים שמאובניו התגלו בסין בשנת 1958 ותוארכו לתור הקרטיקון שלפני 70 מיליון שנה. בסוג זה התגלה מין אחד.
מאפיינים

הטסינטאוזאורוס היה הדרוזאור גדול באורך 8.3 מטר ומשקל של 2.5 טונות בממוצע. הגולגולת הגדולה שלו הכילה עצם ניצבת, המזכירה קרן של חדקרן, שהתפצלה מעצם האף למעלה וקדימה ודמתה בצורתה לקרן אחורית של פרזאורולופוס או לקרניו של הלאמבאוזאורוס שהיה קרוב אליו. לא ברור מה מטרת העצם, אך ייתכן והכילה איבר תהודה או כרבולת כלשהי אשר שימשו לתקשורת בין ההדרוזאוריים.
בדומה לשאר ההדרוזאורים, הייתה לדינוזאור זה לסת דמוית מקור ברווז שהייתה מלאה בשיניים שטוחות שנועדו ללעיסת צמחייה. ההדרוזאור נע ככל הנראה על ארבע רגליים כדי לתמוך במשקלו, אך נע על שתי רגליים כדי לרוץ מהר. ככל הנראה הוא חי בעדרים גדולים.
הדינוזאור חי בערבות סין הקרטיקוניות באקלים יבש מעט מסין הנוכחית.
בתרבות

הטסינטאוזאורוס מופיע במשחקי המחשב Jurassic World Evolution 2 וJurassic World Evolution.
יוהאן פשיידט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 באוגוסט 1901 נויקלן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  אוסטריה 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (22 באוקטובר 1963) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  יוהאן פשיידט
 
יוהאן פשיידט (בגרמנית: Johann Pscheidt;‏ נולד ב-8 באוגוסט 1901 בברלין-נויקלן; נפטר במועד לא ידוע) היה קבלן בניין אוסטרי, שפעל למען היהודים בתקופת הנציונל-סוציאליזם. בשנת 1963 הוכר כחסיד אומות העולם.
ביוגרפיה

פשיידט התגורר בזלצבורג והיה קבלן בניין וסוחר בנאמנות עבור חברות יהודיות. ב-1941 עבר לזגלמביה (סוסנוביץ, בנדין וזוויירצ'יה) שבפולין, שם ניסה להציל יהודים שעמדו בפני שילוח למחנות ריכוז נאציים. הוא פתח מפעל למשחת נעליים בשם "רקורד" (Rekord) כדי לסייע ליהודים בגטו האזורי. בית החרושת שלו היה גם מקלט ועמדת מעבר ליהודים שברחו מהגטו.
בנוסף לכך, פשיידט נתן להם דרכונים אריים מזויפים והשיג עבור רבים מהם תעודות עבודה ממשרד הרכש בטרנוב שייעדו אותם לעבודה במשרד רכש העבודה בווינה, תעודת שבמקור הוקצו לעובדים זרים ממוצא פולני. באופן זה הוא הציל 80 איש תוך כארבעה חודשים.
ב-25 בפברואר 1963 החליט יד ושם להעניק ליוהאן פשיידט את אות חסידי אומות העולם.
הערות שוליים

↑  Gutman, Israel; Bender, Sara (30 ביוני 2005). Lexikon der Gerechten unter den Völkern: Deutsche und Österreicher (בגרמנית). Wallstein Verlag. pp. 351–3. ISBN 978-3-89244-900-3. נבדק ב-4 ביולי 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
חוקי התיאטרון הקלאסי

חוקי התיאטרון הקלאסי הם אסופה של כללים וחוקים שעל פיהם כתבו מחזות ושירה אמנים רבים, בתקופת התיאטרון הקלאסי, במאה ה-17. האסופה נכתבה ונערכה עבור המחזאות של העת העתיקה, ושימשה את אריסטו והורטיוס שניתחו טרגדיות, ספרות ושירה בכתביהם. בשלהי הרנסאנס, הם תורגמו לשפות המערב ובשונה מבעבר, ישירות מלטינית; ובמיוחד נודע התרגום שכתב דניאל היינסיוס, בצורת מדריך, ושהשפיע באופן ניכר, בעיקר בצרפת. החוקים כוללים את שְלוֹש האחדוּיוֹת, הבְּיַאן-סֵאָנְס (בצרפתית: bienséance), סבירות (vraisemblance), קישור תמונות והמֵירוּק (זיכוך).
שלוש האחדויות > אריסטו והורטיוס

ה"פּוֹאֶטִיקָה" של אריסטו נכתבה בשנת 335 לפנה"ס לערך. מתוך ההערות שפוזרו במהלך היצירה, נוסחו חוקי שלוש האחדויות. למרות שאריסטו התייחס לטרגדיה ולאפוס בלבד, מילותיו פורשו לאחר מכן לסוגות דרמאטיות אחרות.
מרחב הזמן עד לחוקי התיאטרון הקלאסי החל בגלגולו של כתב ביקורת זה בימי הבינים בשפות: סורית, ערבית ועברית, מיוונית. כאשר הגיעו ספרי ביקורת ללטינית שכללו תרגום חלקי מהשפות הללו (Hermannus Alemannus 1481) עד לתרגום מלא מיוונית (Georgio Valla 1498). בהמשך, תורגם כמעט במלואו לאיטלקית בשנת 1562.
עד מחצית המאה "אמנות הפיוט" (בלטינית: Ars Poetica) של הורטיוס הייתה מקור הביקורת הספרותי הראשי לספרות בעיקר הודות לזמינותה בשפת המקור בימי הביניים, ולתרגומה לאיטלקית בשנת 1535.
לאחר שלימוד יצירות אלו כבר הגיע לבשלות, לא חסו המבקרים על טרגדיות שהפרו או לא פעלו לפי הכללים הידועים לכול (כך ביצירות: Didone, Canace, Pastor Fido).
שלוש האחדויות > אחדות העלילה

מתוך "אמנות הפיוט", מבקרים התמקדו בשורה: "שיהא זה פשוט ואחיד", ופיתחו את הכלל או התאוריה של אחדות העלילה, כאיסור על קיומן של עלילות משנה תוך הסתמכות והשוואה עם יצירתו של אריסטו.
פואטיקה פרק ח' שורות 45-30, בתרגום חופשי:
"העלילה בהיותה חיקוי של פעולה, חייבת לחקות פעולה כך שהמכלול, המבנה האחיד של החלקים יהא כזה, אשר אם אחד מהם יועתק למקום אחר או יוסר, המכלול יתפרק או יעורער".
פואטיקה פרק כ"ב, 31-25, תרגום חופשי:
"בטרגדיה, אין לחקות מספר קווי פעולה הקורים בעת ובעונה אחת; חייבים אנו להגביל עצמנו לפעולה בבמה ולחלק המוצג על ידי השחקנים".
היינסיוס בספרו De tragoedia הגדיר זאת: פעולה הופכת להיות אחידה רק מסדרות של פעולות הקשורות אחת לשנייה, כך שאם אחת תשנה את מיקומה, העוקבת תתבטל גם כן, אם מתוך צורך או אם מסבירות. השלם האמיתי אינו קיים ללא כל חלקיו.
שלוש האחדויות > אחדות המקום

ראו ציטוט קודם וכן, פואטיקה פרק ז', 4, תרגום חופשי:
"נחוץ שיעור מסוים, ושיעור שיהא קל לעטיפה במבט יחיד, אז בעלילה אורך מסוים נחוץ, ואורך שבקלות יוכל להתפס בזיכרון" בנוסף אחדות המקום היא התרחשות המוגבלת למקום אחד בלבד.
שלוש האחדויות > אחדות הזמן

ראו ציטוט קודם וכן,  פואטיקה פרק ה' 15-11:
"טרגדיות מתאמצות, במידת האפשר, לתחום עצמן לסיבוב־שמש יחיד או קצת יותר או פחות מכן".
היינסיוס:
"הפעולה בטרגדיה צריכה להיות שלם גם כן, אמנם קטן מן האֶפּוֹס ... הפעולה בשיר אם רחבה, הראש לא יתפוס את כולה בבת־אחת, ואם קצרה מדי, אף הנאה לא תצמח מצפייה בו".
"פעולה בטרגדיה לכשלעצמה חייבת לגדול עד לנקודה שבה נולד צורך שתבוא אל סופה. שני דברים צריך לזכור: אחד, אין לעבור מחזור שמש שלם; שנית, שיישאר מקום לשינויי נושא (digression) ואמנות. אכן, כמו שדברי בית וריהוט הם לבית, כך שינויי נושא ואפיזודות הם לטרגדיה".
סבירות

על העבודה להיות קרובה למציאות הסבירה. אריסטו סיפק את היסודות לתאוריה הזאת:
לפי חוקים של הסתברות או צורך:
זה תפקיד האמן לספר על מה יכול להתרחש.
האמן אומר איך דמות תתנהג או תדבר.
אירועים היסטוריים הם כמובן אמינים, אך אין זה אומר שהאמן מוגבל אליהם.
האפקט הטראגי של רחמים או פחד מוטב יהיה אם יבוא בהפתעה, ההשפעה גוברת כשהיא מלווה בסיבה ותוצאה.
לבסוף, חוק הסבירות יצר דרישה שהזמן על הבמה יהא זהה לזמן בהצגה.
ביאן-סאנס

תוך כיבוד הסבירות ודרך הארץ, אין להצגה לזעזע את הצופה. מעשי אלימות וקרבה פיזית אין מקומן על הבמה. הקרבות או המוות חייבים להתרחש מחוץ לתמונה ולהיות מדווחים בצורת סיפור מפי הדמויות.
קישור תמונות

liason des scènes - פותחה בשנת 1630 ובעלת קשר חזק לאחדות הזמן והמקום. כיצד ניתן לשמור על רצף בתמונות של אותה מערכה. יש שני סוגים של קישור תמונות: קישור באמצעות שהות - דמות אחת נשארת על הבמה לתמונה הבאה. וקישור באמצעות בריחה - דמות אחת שאינה חפצה להראות או להשמע תצא, בדיוק כאשר דמות אחרת תכנס לתמונה.
בגלל החוק הזה ואחרים, התפיסה היא שהזמן שעובר בין ההפסקות שבין המערכות, בהכרח אומר שזמן זהה עבר בהצגה.
ביקורת

פייר קורניי, בהקדמות ליצירותיו הביע את חוסר הסכמתו לנוקשות של החוקים, בהתייחסותו למקום אמר שישאיר זאת לבחירת הקורא, בהתייחסותו לזמן, תמה על ג'ודולה ב"קלאפטרה שבויה" שהחל מנהג שהזכיר מהו הזמן כדי להראות שהחוק נאכף ומבוצע. על קישור התמונות אמר שהוא משרת את הרצף של ההצגה, אך אינו אלא קישוט ולא חוק. באשר לאחדות העלילה הוא פיתח רעיון לפיו כל הפעולות מובילות אל הסוף, אך בנוסף לכך אפשר גם לשמר על המבנה ההירארכי הזה בתוך מערכה. זאת אומרת, שהפעולות בתוך המערכה יובילו למערכה הבאה וישמרו על מתח לכל אורך המחזה.
על אחדות הזמן היו שטענו ששתים־עשרה שעות הן זמן מספק (Gombauld, Chapelain, Sarasin) בעוד שאחרים (כמו la Mesardière) דבקו בזמן זהה למשך ההצגה כולל הפסקות.
כותבים הסכימו שאחדות המקום מאפשר מספר מקומות בתחומי עיר קטנה או אזור כפרי, סרסין (Sarasin) הציע שאין על המקום להשתנות, עם זאת לא ברור אם הוא היה שוקל מספר חדרים באותו בית, או גינה כשינוי מקום.
ראו גם

קלאסיציזם
פואטיקה (אריסטו)
לקריאה נוספת

אריסטו, פואטיקה, מחברות לספרות, תש"ז (תרגום מיוונית, מבוא והערות מרדכי הַק).
Travis, Priscilla Jane Masavage, The three unities: thier history and application in the development of dramatic criticism and technique in England and France before 1800, University Microfilm International, 1980.
הערות שוליים

↑  קיימות עדויות לחלק שני, שאבד ונושאו קומדיה, בפרקים א' וו'.
ח'אלד בולחרוז

ח'אלד בולחרוז (בהולנדית: Khalid Boulahrouz; נולד ב-28 בדצמבר 1981) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הבלם.
מכונה "ח'אלד הקניבל" בשל יכולתו "לבלוע" כל התנגדות כלפיו.
חייו

בולחרוז הוא הולנדי מוסלמי, שנולד למשפחה מרוקנית שחיה בהולנד והוא הבכור בין שמונת הילדים במשפחה. כאשר הגיע לגיל 16 נפטר אביו ומאז הוא נאלץ במקביל לקריירה המקצועית שלו לתפוס את מקום אביו ולדאוג למשפחתו.
בשנת 2006 עבר בולחרוז לקבוצת צ'לסי מקבוצת המבורג. מספר חולצתו במועדון  היה 9. לאחר השאלה לסביליה עבר בשנת 2008 למועדון הכדורגל שטוטגרט. בשנת 2013 עבר לשחק בקבוצת ברונדבי. ביולי 2014 עבר לפיינורד.