stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאיר פלסנר
חייו ופועלו > בירושלים (1945–1973)

בשנת 1945 עבר פלסנר עם משפחתו להתגורר בשכונת קטמון בירושלים. מעבר זה אפשר לו לחדש את פעילותו האקדמית, אשר לדבריו "הופסקה במידה ניכרת במשך 12 השנים של היותי בחיפה". בשנים הראשונות בירושלים המשיך פלסנר ללמד ערבית – עתה, בבית הספר התיכון הדתי 'מעלה' שבעיר – אך במקביל השתתף במפעלים אנציקלופדיים עבריים שונים, בהם האנציקלופדיה המקראית והאנציקלופדיה העברית (בה היה עורך מדור האסלאם), והיה העורך המדעי של הספר "הרצאות על האסלאם", בתרגום יוסף יואל ריבלין.
לאחר שהושלמה המערכה על ירושלים במלחמת העצמאות, הועסק פלסנר על ידי בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי במיון וקטלוג ספרים וכתבי עת מהספריות הפלסטיניות הנטושות במערב העיר. הוא השתתף בפרויקט בשנים 1949–1950, ובשנת 1951 החל לעבוד כספרן המכון למדעי המזרח. במקביל, החל ללמד בשנת 1952 במכינה לערבית של האוניברסיטה העברית, ובשנת 1955 מונה לפרופסור חבר בחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטה. עם שובו לאקדמיה, שב פלסנר גם לפעילות מחקרית שוטפת, ובשנת 1962 יצא לאור תרגומו המדעי לגרמנית (בשיתוף עם הלמוט ריטר) של ספר תכלית החכם. ב-1963 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין ומונה לראש החוג לתרבות האסלאם, תפקיד בו כיהן עד פרישתו בשנת 1969.
בזירה הציבורית, לאחר קום המדינה לא הצטרף פלסנר לאף מפלגה קיימת אך השמיע את דעותיו היוניות על גבי העיתונים בישראל. בשנת 1958 נאם במסגרת ועידה שנערכה בעיר פירנצה על הערכים המשותפים לדתות המונותאיסטיות. הוא ספג ביקורת קשה בישראל לאחר שלא פרש מן הוועידה יחד עם חברי המשלחת הישראלית, אשר מחלקם נמנעה תחילה הכניסה לדיונים. בראשית שנות השישים היה ממובילי הקריאה לכינון יחסים מדעיים עם גרמניה, ואף נסע להרצות בפרנקפורט עוד בשנת 1962, טרם כינון היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין ישראל לגרמניה.
פלסנר הלך לעולמו בשנת 1973 בירושלים. בנו, פרופ' יקיר פלסנר (1935–2014), היה פרופסור לכלכלה, היועץ הכלכלי של שר האוצר והמשנה לנגיד בנק ישראל. בתו, פרופ' חגית לבסקי (ילידת 1939) היא היסטוריונית החוקרת את תולדות היישוב וציונות יהודי גרמניה. פריטים מעזבונו מצויים בארכיון הציוני המרכזי ובארכיון הספרייה הלאומית.
ספריו

תורת הדקדוק הערבי: ספר עזרה לבתי ספר עבריים, חיפה: הוצאת בית הספר הריאלי העברי בחיפה, תרצ"ה
Die Geschichte der Wissenschaften im Islam als Aufgabe der modernen Islamwissenschaft, Tübingen: J. C. B. Mohr, 1931
Der OIKONOMIKOC des Neupythagoreers "Bryson" und sein Einfluss auf die Islamische Wissenschaft, Heidelberg: Carl Winter, 1928
Picatrix: das Ziel des Weisen, von Pseudo-Maǧrīṭī, translated into German from the Arabic by Hellmut Ritter and Martin Plessner, London: The Warburg Institute, 1962
Vorsokratische Philosophie und griechische Alchemie in arabisch-lateinischer Überlieferung: Studien zu Text und Inhalt der Turba philosophorum, nach dem Manuskript ediert von Felix Klein-Franke, Wiesbaden: Franz Steiner, 1975
ראו גם

שלמה דב גויטיין
דוד צבי בנעט
לקריאה נוספת

המכון ללימודי אסיה ואפריקה, על פרופסור מרטין מ' פלסנר ז"ל: דברים שאמרו לזכרו פ' שנער, פ' קליין-פרנקה, מ"י קיסטר ביום השלושים לפטירתו וביבליוגרפיה של כתביו, ירושלים: המכון ללימודי אסיה ואפריקה, האוניברסיטה העברית, תשל"ה
עמית לוי, "מהפכה פנימית שלמה": מאיר מרטין פלסנר (1900–1973) והאוריינטליזם היהודי-גרמני בין מפגש טקסטואלי למפגש פיזי, עבודת גמר לקבלת תואר "מוסמך אוניברסיטה", ירושלים: האוניברסיטה העברית, 2016
Amit Levy, A Man of Contention: Martin Plessner (1900–1973) and His Encounters with the Orient, Naharaim 10.1 (2016), pp. 79-100
הערות שוליים

↑  PLESSNER, SOLOMON - JewishEncyclopedia.com, www.jewishencyclopedia.com
↑  פרס פלומר לד"ר פלסנר, דבר, 19 באפריל 1934.
↑  Yonatan Mendel, From German Philology to Local Usability: The Emergence of ‘Practical’ Arabic in the Hebrew Reali School in Haifa' 1913–48, Middle Eastern Studies 52, 2016-01-02, עמ' 1–26 doi: 10.1080/00263206.2015.1061508
↑  מאיר מ. פלסנר, תורת הדקדוק הערבי: ספר עזרה לבתי ספר עבריים, חיפה: הוצאת בית הספר הריאלי העברי בחיפה, תרצ"ה
↑  מאיר פלסנר, "מהלך חיי," ארכיון הספרייה הלאומית, ARC. 4*1593/02/6.
↑  גיש עמית, אקס-ליבריס: היסטוריה של גזל, שימור וניכוס בספרייה הלאומית בירושלים, ירושלים: מכון ון ליר, 2014, עמ' 78–126
↑  ג'ו גולן, דפים מיומן, ירושלים: כרמל, 2006, עמ' 320–323
↑  שמואל שגב, "הועידה של ג'ו גולן מאביחיל: גילויים חדשים על פרשת פלורנץ," מעריב, 15 באוקטובר 1958, עמ' 2.
↑  שלום רוזנפלד, "קבלוהו בבוז, את הפרופסור הזה!," מעריב, 10 באוקטובר 1958, עמ' 3.
↑  ראו חומרים בתיק ""Die Juden als Träger und Vermittler der antiken Tradition, ארכיון הספרייה הלאומית, ARC. 4*1593/01/48.
↑  ארכיון מאיר מרטין  פלסנר, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266521805171  PLWABN: 9810592331905606  BIBSYS: 90076272  BnF: cb12195559q (data)  CiNii: DA06294811  GND: 116244690  ISNI: 0000 0001 0917 2317  LCCN: nr94022989  NTA: 070948844  RERO: 02-A003699815  SUDOC: 030565782  TDVİA: plessner-martin-meir  VcBA: 495/220316  VIAF: 76363273   WorldCat (עם VIAF): 76363273
משגיח

ערך זה עוסק במנהל רוחני בישיבות. אם התכוונתם למשגיח כשרות, ראו .
בעולם הישיבות, משגיח או מנהל רוחני הוא רב האחראי על תלמידי הישיבה בתחומים שמחוץ לתוכן הלימוד, בעיקר בנוגע להתקדמותם הרוחנית. בישיבות רבות המשגיח הוא דמות כריזמטית והוא בעל השפעה רבה על עולמם הרוחני של התלמידים ועל דמותה של הישיבה.
תיאור

שלא כמו תפקיד ראש הישיבה, משרת המשגיח היא חדשה יחסית, וראשיתה בישיבות ליטא במאה ה-19. עד אז פעלו הישיבות במסגרת קהילתית, ואנשי הקהילה פיקחו על התלמידים; עם ניתוק הישיבות מן הקהילות, נוצר הצורך באדם מיוחד שימלא תפקיד זה. בנוסף לזאת, עלה הצורך במשרת המשגיח בשל הרוחות הזרות שחדרו לישיבות מן החברה הסובבת והשפיעו על התלמידים, בפרט רעיונות תנועת ההשכלה. תפקיד המשגיח היה לפקח על התלמידים ועל התנהגותם, ולוודא שהם עומדים בדרישות המצופות מהם ומקדישים את זמנם ללימוד התורה כראוי. ביד המשגיח הייתה גם היכולת להפעיל סנקציות כנגד תלמידים שלא עמדו בחובותיהם, לרבות קנסות כספיים והרחקה מהישיבה. בין שאר משימותיו של המשגיח היו לעיתים קביעת סדרי הישיבה באולם הלימוד, הצמדת חברותות, פיקוח על הגעה לתפילת שחרית, שיחות אישיות עם התלמידים וכיוצא בזה. משגיחים אינם מוכשרים לתפקיד על ידי גוף מפקח ומכווין ובחירתם מתבססת על ידיעותיהם ב"תורת המוסר" ואופיים בלבד.
בישיבות של תנועת המוסר בליטא ובעקבותיהן גם בשאר הישיבות התרחב תפקידו של המשגיח, והוא זה שעסק בחינוך התלמידים ובעיצוב עולמם הרוחני. המשגיח נשא דרשות ושיחות אשר עסקו בעיצוב הנפש ובעבודת המוסר ותיקון המידות, ואשר הייתה להן השפעה רבה על התלמידים. במקרים הקיצוניים היה מעמד שיחותיו החינוכיות של המשגיח קרוב לזה של שיעורי ראש הישיבה בתלמוד, והתלמידים היו חוזרים עליהן ומפרסמים אותן בכתב.
גם כיום פועלים משגיחים רוחניים בישיבות החרדיות ובמקצת הישיבות הציוניות. רמת הדומיננטיות שלהם משתנה מישיבה לישיבה: בחלק מן הישיבות מצטמצם תפקידם למסירת שיחות מוסר בישיבה וייעוץ רוחני לבחורים, ובישיבות אחרות לעומת זאת הם תופסים מקום דומיננטי בהנהגת ובקביעת מדיניות הישיבה בנושאים שונים. ישנם גם משגיחים אשר פעילותם מצומצמת להשגחה על מילוי תקנות הישיבה; הללו מכונים בקרב הבחורים 'משגיחים קטנים' (או בכינוי ההיתולי: מק"ק) ובדרך כלל בפרסומי הישיבה הם מכונים "משגיחים" לעומת המשגיח הראשי שמכונה "מנהל רוחני".
בישיבות חסידיות נקראים המשגיחים העוסקים בשיחות חיזוק בשם "משפיעים" והמשגיחים העוסקים באכיפת הכללים והסדרים מכונים "משגיחים".
ישנן ישיבות שאין בהם משגיח. הידועות שבהם הן ישיבת בריסק וישיבת רכסים. עוד בישיבות באירופה הייתה קיימת ההבחנה בין ישיבות עם משגיח וישיבות ללא משגיח, וכיום מגמה זו הולכת ומתרחבת.
משגיחים ידועים

בין המשגיחים המפורסמים:
רבי נתן צבי פינקל ("הסבא מסלובודקה")
רבי ירוחם ליבוביץ מישיבת מיר
הרב יחזקאל לוינשטיין מישיבות מיר ופוניבז'
הרב אליהו דסלר מישיבת פוניבז'
הרב אליהו לאפיאן מישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים
הרב מאיר חדש מישיבות חברון, אור אלחנן ועטרת ישראל
הרב שלמה וולבה מישיבות באר יעקב וגבעת שאול
הרב נתן מאיר וואכטפויגל מישיבת לייקווד בארצות הברית
הרב גדליה אייזמן מישיבת קול תורה
הרב דב יפה מישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים
הרב דן סגל (הידוע בכינויו "אחד המשגיחים")
הרב מתתיהו סלומון מישיבת לייקווד בארצות הברית
הרב חיים וואלקין מישיבת עטרת ישראל.
ראו גם

משפיע (תפקיד)
משפיע (חב"ד)
הערות שוליים

↑  משגיחי הישיבות לוקים בחוסר ידע בנפש האדם, באתר בחדרי חרדים, 24 בנובמבר 2017
אביבה נגוסה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 ביולי 1984 (בת 40) עפולה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אביבה סימניש נגוסה טרי (נולדה ב-14 ביולי 1984) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

נגוסה נולדה בעפולה להורים שעלו לישראל במסגרת מבצע אחים מאתיופיה והיא הרביעית מתוך שישה ילדים. גדלה בנצרת עילית, אך לאחר גירושי הוריה עברה בגיל 12 יחד עם אמה לרחובות. אחרי שנה עברה ללמוד בפנימייה דתית בעפולה בה למדה במשך שנתיים ולאחר מכן בפנימייה בקיבוץ מעברות.
בלימודיה בבית הספר התיכון רמות חפר היא נבחנה בבגרות 5 יחידות תיאטרון ומשחק, וסיימה בהצטיינות. בצה"ל שירתה כמש"קית הוראה ופיקוד בחיל החינוך. אחרי הצבא היא הצטרפה לחוג משחק למבוגרים של ששי סמוכה. משנת 2008 ועד שנת 2011 למדה בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין. בהמשך הצטרפה נגוסה לתיאטרון בית ליסין.
בשנת 2021 הייתה מועמדת לפרס "שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית" בטקס פרסי הטלוויזיה על גילום דמותה של אסתי בתוכנית הטלוויזיה "קופה ראשית". ובשנת 2022 הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "הדרך לאילת".
נגוסה נשואה לאריאל טרי, מעסה רפואי והיא בעלת תואר ראשון בבימוי והוראת תיאטרון בסמינר הקיבוצים.
משחק > טלוויזיה

בשנת 2015 שיחקה בסדרת הדרמה ״החדש של עומרי גורדון״ בתפקיד אסתר. בשנת 2016 שיחקה בסדרה בתולות בתפקיד זביב. בשנת 2017 שיחקה בסדרה ״נבסו״ בתפקיד ישואיינש.
בשנת 2018 שיחקה בסדרת הדרמה ״להעיר את הדב״ בתפקיד גלי.
בין השנים 2018 ל-2019 שיחקה בסדרה ״עיר מקלט״ בתפקיד לידי קידנה.
משנת 2018 משחקת נגוסה בסדרה הקומית ״קופה ראשית״ בתפקיד אסתי.
בשנת 2023 שיחקה נגוסה בסדרה "פול ספיד" חוקרת משטרה.
משחק > קולנוע

בשנת 2014 שיחקה בסרט "שיניים" מאת עלמה גניהר.
בשנת 2019 שיחקה בסרט "אתר הצלילה בים האדום".
בשנת 2022 שיחקה בסרט "הדרך לאילת".
בשנת 2024 שיחקה בסרט "מרוסקים: גולסטאר הסרט".
משחק > תיאטרון

2010 - "הזמרת הקירחת"- בפסטיבל אוליב
2010 - "הכלה וצייד הפרפרים"- בפסטיבל אוליב
2011 - "אמא שלו"- בתיאטרון בית ליסין
2012 - "מומו" - במדיטק
2013 - "מדליה להארי" בתיאטרון בית ליסין
2013 - "שעת מבחן" - בתיאטרון הארצי לנוער
2014 - המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה בתיאטרון בית ליסין
2015 - שוקו וניל
2019 - תוצרת הארץ (כתיבה ומשחק)
הערות שוליים

↑  ארז שרווינטר, ממילצ'ן להוליווד. השחקנית הרחובותית אביבה נגוסה טרי מדברת בראיון על הקריירה המתפתחת מעבר לים ועל המאבק בגזענות בישראל, באתר SchockenGroup, ‏4 ביוני 2017
1 2   הדר רצון רותם מארחת את אביבה נגוסה טרי. דו פייה. המרכז לתקשרות רחובות, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 29:55)
↑  מחזור 2011 | יורם לוינשטיין, באתר הסטודיו לאומנויות התיאטרון בהנהלת יורם לוינשטיין (ארכיון)
↑  טקס פרסי הטלוויזיה 2020 | אירוע ההכרזה על המועמדות והמועמדים הסופיים, נבדק ב-2021-03-22
↑  דורית אסרף מזרחי, הנציג שלנו באוסקר: "סינמה סבאיא" זכה בפרס אופיר 2022, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 18 בספטמבר 2022
1 2  יעל גרטי, אחרי 36 שנה אביבה נגוסה מצאה את האיש שקפץ למים והציל את אמה ממוות, באתר ynet, 5 באפריל 2023
↑  Facebook, www.facebook.com
↑  רן בוקר, מהסופר - למגרש: כוכבת "קופה ראשית" לוהקה לסרט של "גולסטאר", באתר ynet, 4 באוקטובר 2023
↑  המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה, באתר תיאטרון בית ליסין
↑  שוקו וניל, באתר תיאטרון באר שבע (ארכיון)
↑  רואי פרסול, ‏גונבת את ההצגה: אביבה נגוסה וארז שלם בקומדיה מבטיחה, באתר מעריב אונליין, 25 בינואר 2015
↑  תיאטרון הנפש | הצגות רפרטואר | תוצרת הארץ, באתר תיאטרון הנפש
תרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן

תרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן (בגרמנית: Therese von Sachsen-Hildburghausen; 8 ביולי 1792 – 26 באוקטובר 1854) הייתה נסיכה גרמנית, ולאחר מכן מלכת בוואריה.
ביוגרפיה > ילדותה

תרזה נולדה ב-8 ביולי 1792 בשטראופיין שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ולשרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתו של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.
תרזה ואחיותיה שרלוטה ולואיזה היו יפות מאוד, והמשורר פרידריך ריקרט הקדיש להן את יצירתו "שלושת הוורדים".
ביוגרפיה > משפחתה

בשנת 1810 התחתנה תרזה עם לודוויג הראשון, מלך בוואריה, וחתונתם הייתה האירוע הראשון של האוקטוברפסט (שבועיים של פסטיבל בירה). לבני הזוג היו תשעה ילדים:
מקסימיליאן השני, מלך בוואריה (1811–1864)
מתילדה קרולינה, נסיכת בוואריה (1813–1862), שהתחתנה עם לודוויג השלישי, הדוכס הגדול של הסן
אותון מלך יוון (1815–1867), שהוכתר למלך הראשון של יוון בשנת 1832
תאודלינדה, נסיכת בוואריה (1816–1817)
לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה, נסיך ועוצר של בוואריה (1821–1912)
אדלגונדה, נסיכת בוואריה (1823–1914)
הילדגרד, נסיכת בוואריה (1825–1864), שהתחתנה עם הארכידוכס אלברכט, דוכס טשן
אלכסנדרה, נסיכת בוואריה (1826–1875)
אדלברט, נסיך בוואריה (1828–1875)
ביוגרפיה > אחרית ימיה ומותה

בשנת 1825 עלה לודוויג לשלטון לאחר מות אביו מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה, ותרזה הוכתרה כמלכת בוואריה. תרזה הייתה מאוד אהודה על העם, והייתה הדמות האידיאלית של מלכה, רעייה ואם. על אף בגידותיו הרבות של לודוויג, לא הגיבה על כך תרזה בפומבי, אלא רק בצנעה. לאחר הפרשייה של לודוויג עם מאהבתו לולה מונטז סערו הרוחות במדינה, בין השאר עקב הפגיעה בתרזה, ובשל כך לודוויג התפטר לטובת בנם מקסימיליאן השני, מלך בוואריה.
ב-26 באוקטובר 1854 מתה תרזה במינכן, בגיל 62.
אות'לו האנטר

| --- | --- |

האנטר, 2022
 לידה:  28 במאי 1986 (בן 38) וינסטון סיילם, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.03 מטר
 מספר:  44, 5 ,0
 מכללה:  הילסברו קומיוניטי קולג' אוניברסיטת המדינה של אוהיו
 דראפט:  לא נבחר, 2008
 קבוצות כשחקן
 2008–2010 2009 2010 2010–2011 2011–2012 2012 2012–2013 2013 2013–2014 2014–2016 2016–2017 2017–2019 2019–2021 2021–:  אטלנטה הוקס ←גרנד ראפידס דרייב איליסיאקוס דינמו סאסארי שאנדונג הירוז אזובמאש מאריופול ואיאדוליד ג'יאנגסו דראגונס מונטפסקי סיינה אולימפיאקוס ריאל מדריד צסק"א מוסקבה מכבי תל אביב באיירן מינכן
 הישגים כשחקן
 זכייה ביורוליג (2019)  זכייה בליגת ה-VTB‏ (2018)  2 זכיות בליגת העל היוונית (2015, 2016)  זכייה בגביע המלך הספרדי (2017)  זכייה בסופרקאפ האיטלקי (2013)  2 זכיות בליגת ווינר סל (2020, 2021)  זכייה בגביע ווינר (2020)  זכייה בגביע המדינה (2021)
טגבה אות'לו האנטר (באנגלית: Tegba Othello Hunter;‏ נולד ב-28 במאי 1986) הוא כדורסלן  עבר אמריקאי-ליברי, בגובה 2.03 מטר, שיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר, בקבוצת באיירן מינכן.
ביוגרפיה

האנטר נולד בוינסטון סיילם, קרוליינה הצפונית. למד בתיכון ע"ש ריצ'רד ריינהולדס, בווינסטון סיילם.
אחרי שסיים את התיכון הצטרף האנטר להילסברו קומיוניטי קולג' בטמפה למשך שנתיים. בשנת 2006 הצטרף יחד עם גרג אודן לאוניברסיטת המדינה של אוהיו, שם שיחק שנתיים ובמהלכן השיג את אחוזי הקליעה לסלי שדה השביעי בהיסטוריה של האוניברסיטה לעונה. הקבוצה הגיעה לגמר ה-NCAA אך הפסידה את התואר. בשנת 2008 האנטר העמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA אך לא נבחר.
האנטר שיחק בליגת הקיץ של ה-NBA במדי אטלנטה הוקס. באוגוסט 2008 הוא חתם במדי אטלנטה. לאחר שבמהלך שתי עונות כמעט ולא שותף והושאל לגרנד ראפידס דרייב, בינואר 2010 הוא שוחרר מהקבוצה.
בשנת 2012, אחרי ששיחק 3 חודשים באזובמאש מאריופול מהסופרליגה האוקראינית בכדורסל, הוא חתם בליגת העל הספרדית בוואיאדוליד (אנ'). באוגוסט 2013 חתם האנטר במונטפסקי סיינה מליגת העל האיטלקית.
ביולי 2014 הצטרף האנטר לאולימפיאקוס מליגת העל היוונית תחת המאמן יאניס ספרופולוס. בעונתו הראשונה בקבוצה, עונת 2014/2015, זכתה הקבוצה באליפות הליגה היוונית והעפילה לפיינל פור היורוליג והפסידה בגמר לריאל מדריד. גם בעונה הבאה היה שותף האנטר לזכייתה של הקבוצה באליפות יוון.
באוגוסט 2016 חתם האנטר לשתי עונות בריאל מדריד. ביולי 2017 חתם האנטר לשתי עונות בצסק"א מוסקבה. בשנת 2019 היה שותף האנטר לזכייתה של צסק"א באליפות היורוליג.
ביולי 2019 חתם האנטר במכבי תל אביב לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת. באפריל 2020 האריך את חוזהו במכבי לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת.
ביוני 2021, עזב האנטר את מכבי תל אביב, וב-21 ביולי 2021 חתם בקבוצת הכדורסל של באיירן מינכן.
תארים

הסופרקאפ האיטלקי (1): 2013
ליגת העל היוונית (2): 2015, 2016
גביע המלך הספרדי (1): 2017
ליגת ה-VTB ‏(1): 2018
יורוליג (1): 2019
ליגת העל (2): 2019/2020, 2020/2021
גביע המדינה (1): 2020/2021
גביע הליגה (ווינר סל) (1): 2020/2021
הישגים > קבוצתיים

מקום שני בליגת העל האיטלקית (2014).
מקום שני ביורוליג (2015).
הערות שוליים

1 2  ynet ספורט, האיש שלא אהב כדורסל: המהפך של אותלו האנטר, באתר ynet, 16 ביולי 2019
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, הימור מושכל: הכירו את אותלו האנטר, הסנטר החדש של מכבי תל אביב, באתר וואלה, 16 ביולי 2019
↑  Bayern officially adds Othello Hunter, Eurohoops,‏ 21 ביולי 2021
לבד ביחד ולבד לבד

לבד ביחד ולבד לבד הוא אלבום שהוציאו שמוליק קראוס וג'וזי כץ בשנת 1975. כל שירי האלבום נכתבו על ידי מרים ילן שטקליס כשירי ילדים, אך העיבודים באלבום הפכו את השירים לשירים המיועדים למבוגרים ולילדים כאחד.
המופע והאלבום

הקשר בין ילן-שטקליס ובין הזוג קראוס-כץ התפתח כבר בשנת 1967, אז הלחין קראוס את שירה "בובה זהבה" שהפך לאחד מלהיטיה הגדולים של להקת "החלונות הגבוהים". ב-1975, מספר חודשים לאחר לידת בנם של הזוג, הם החלו לעבוד על מופע משירי ילן-שטקליס בבימויו של צדי צרפתי ובתוספת קטעי קישור שכתב יהונתן גפן. באוגוסט 1975 הועלה המופע בירושלים לרגל יום הולדתה ה-75 של המשוררת ובסיום השנה יצא האלבום הכולל 12 משירי המופע, ללא קטעי הקישור. בין השירים הבולטים באלבום ניתן למנות את "אצו רצו גמדים", "נתפייסה", "מיכאל" ו"ידידי טינטן". השיר "יש לי אי" מבוסס על הלחן של השיר "קראוז צינוק" מהאלבום "מדינת ישראל נגד קראוז שמואל", אשר נכתב והוקלט בשנת 1971, אבל יצא רק בשנת 1977.
עטיפת האלבום שעוצבה בידי ציונה דוידוביץ, כוללת תצלום זוגי משותף של כץ וקראוס שאותו צילם גברא מנדיל.
בשנת 2013 העלו תיאטרון הקיבוץ ותיאטרון גושן מופע לילדים בשם "פרח נתתי לנורית" המבוסס על שירי האלבום, שזכה לברכתו של קראוס כחודש לפני מותו.
רשימת רצועות

מילות השירים נכתבו על ידי מרים ילן שטקליס (למעט היכן שמצוין אחרת), המוזיקה לשירים הולחנה על ידי שמוליק קראוס (למעט היכן שמצוין אחרת).
| מס' | שם | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | ענן  |   | 4:15 |
| 2. | שמש שמש במרום  |   | 2:45 |
| 3. | שיר ערש לאלישבע  |   | 2:41 |
| 4. | חתלתולי  |   | 2:49 |
| 5. | אצו רצו גמדים  |   | 3:23 |
| 6. | החייל של אתמול  | שמעון שגיא | 3:42 |
| 7. | נתפייסה  |   | 2:36 |
| 8. | הדוד של בובתי  |   | 3:04 |
| 9. | מיכאל  |   | 2:55 |
| 10. | רוח רוח  |   | 2:48 |
| 11. | יש לי אי  |   | 5:13 |
| 12. | טין טן  | שמעון שגיא | 2:54 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 36:29 |
הערות שוליים

↑  נדב הולנדר, זה בריא לילדים, באתר nrg, nrg, 2 בנובמבר 2005
↑  השירים של שמוליק קראוס במחזמר לילדים, באתר ynet, 3 במרץ 2013
אליסה גרנרן

| --- | --- |

 לידה:  1791 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  אפריל 1853 (בגיל 62 בערך) 
 מדינה:  צרפת 
 
תמונת פרופיל אליסה גרנרן
אליסה גרנרן (בצרפתית: Élisa Garnerin ‏1791 – 1853) הייתה טייסת כדורים פורחים וצנחנית צרפתייה. היא הייתה אשת עסקים נחושה אשר לפעמים נכנסה לצרות עם המשטרה בגלל ההפרעה שהופעות שלה גרמו, אי תשלום מיסים שנקבעו והונאה בפרסום. היא טיילה במחוזות צרפת, ספרד, איטליה, וחלקים אחרים של אירופה, וביצעה 39 טיסות בסך הכל בין השנים 1815 ל-1835.
משפחה

אליסה גרנרן נולדה בשנת 1791. היא הייתה אחיינית של אנדרה-ז'אק גרנרן (1769-1823). דודה ביצע את הצניחה הראשונה שלו מכדור פורח בפארק מונסו ב-22 באוקטובר 1797.הוא לא היה הראשון להשתמש במצנח, קדם לו לואי סבסטין לנוורמנד (אנ') אשר צנח במונפלייה בשנת 1783, אבל הצניחה שלו מכדור פורח גרמה להתרגשות ציבורית כה גדולה עד שאף פסטיבל רשמי לא היה מושלם ללא צניחה של ז'אק גרנרן, האווירונאוט הרשמי של הפסטיבלים הציבוריים. אליסה הייתה בתו של ז'אק גרנרן, "רופא, מחבר מספר המצאות, הנציב הצבאי לשעבר בממשלה". הוא שיחק תפקיד במהפכה הצרפתית, והעיד נגד מרי אנטואנט בבית המשפט של המהפכה. אחותה יוג'ין גרנרן הייתה שותפה לחלק מההמראות שלה.
דודתה ז'אן ז'נבייב גרנרן הייתה האישה ראשונה שביצעה צניחה מכדור פורח, מגובה של 900 מטרים ב-12 באוקטובר 1799.
צניחות ראשונות

באוגוסט 1815 היה לאביה של אליסה הרעיון להרוויח מהשם גרנרן ולהביא לפריז את החוויה החדשה של אישה שצונחת באמצעות מצנח. לאחר כישלונו של נפוליאון בקרב ווטרלו, אנשים בפריז רצו פסטיבלים והסחות דעת. כדורים פורחים היו פופולריים מאוד באותה תקופה, עם בלונאים כמו אטיאן גספר רוברט (אנ'), וסופי בלנשאר, שמתה בשנת 1819 במהלך אחת ההמראות האמיצות שלה. הפרסום שניתן לאליסה גרנרן היה יעיל יותר מאשר של כל אחד מהמתחרים הללו. הוא כלל מודעות בעיתונים, פוסטרים על כל קיר ופמפלטים שהופצים לשומרים הלאומיים ולעובדים העירוניים.
אליסה ביצעה את ההמראה הראשונה ב-20 בספטמבר 1815 בגני טיבולי, פריס. בין הצופים היו גם מלך פרוסיה ובנו, הנסיך המלכותי. הרוח הייתה חזקה למדי ובמהרה העיפה בלון ניסוי קטן, אך אליסה עלתה לסל לקול תשואות הקהל והמריאה במהירות. לאחר 11 וחצי דקות היא עזבה את הבלון עם המצנח שלה, וצנחה במשך יותר מחמש דקות, עד שנחתה בבטחה. ב-2 במאי 1816 עברה אליסה המראה דומה ביום רגוע עם רוח מדרום מזרח. היא חצתה את הסיין, עזבה את הכדור הפורח ונחתה ביער בולון.
אליסה ואחותה יוג'ין הוזמנו להופיע בפסטיבל סנט לואיס ב-25 באוגוסט 1816. פורסמה הודעה כי בזמן שהאחיות יעלו אליסה תנגן בנבל ותשיר לכבוד המלך ומשפחתו. הנשים ניסו להמריא שלוש פעמים, אבל הבלון לא המריא והקהל כעס. אליסה המריאה לבסוף לבדה, ואחרי 15 דקות צנחה ליד יער בולון. גם סופי בלנשאר הופיעה בפסטיבל הזה, וזכתה לתשואות ההמונים כאשר הכדור הפורח שלה המריא.
ב-15 בספטמבר 1816 הייתה אליסה אמורה לצנוח בשאן דה מארס מול קהל גדול. טרם ההמראה נערך מרוץ סוסים. אליסה הובילה את אחותה יוג'ין, שהייתה אמורה לצנוח בפעם הראשונה. בלון ניסיוני הוצא ב - 17:00 בערב כדי לקבוע את כיוון הרוח, וב - 17:30 שתי האחות עלו לתוך הסל. החבל נחתך והבלון עלה כמה מטרים, אבל אז ירד שוב וכמעט נגע בכמה צופים. אליסה יצאה והבלון נשא את יוג'ין דרומה אל יער בולון. הוא כמעט נגע באדמה ליד פורט מיילוט, ויוג'ין עמד לצאת כאשר הוא התרומם שוב. מעל רובע פליין-דה-מונסו, יוג'ין פרשה את המנצח ונחתה בבטחה, בעוד שהכדור נעלם בשמיים. בסביבות השעה 18:00 יוג'ין הובאה בחזרה בתהלוכת ניצחון לאקוול מיליטר שם היא קיבלה תשואות מהקהל.
קשיים עם המשטרה

המשפחה התלוננה כל הזמן על אחוזים מהרווחים שניתנו לעניים ולאקדמיה המלכותית למוזיקה. ג'אק גרנרן נתפס יותר מפעם אחת מנסה להסתיר חלק מההכנסות כדי להימנע מכך. אליסה גרנרן ניסתה פרויקטים רבים שלא הצליחו. היא תמיד נתקלה בעוינות של משטרת פריז. הם לא אהבו את הקהל שהתאסף בהמראות שלה אשר דרש מאמץ רב לשלוט בו. הקהל רמס את גני הירקות שהקיפו את שאן דה מארס באותה תקופה, מה שגרם לתלונות רבות. בנוסף, המשטרה נטרה לאביה של גרנרן על תפקידו במשפטן נגד מארי אנטואנט והשתמשה בזה על מנת לסרב לאשר המראות נוספות בפריז.
המחוזות ומדריד

במשך יותר מחמש שנים, אליסה הציגה המראות וצניחות במחוזות צרפת ומחוץ לה. בספטמבר 1817 היא הופיעה ברואן, בפברואר 1818 בבורדו, באפריל 1818 במדריד, בספטמבר 1819 באורליאן, בספטמבר 1821 בגרנובל, ביוני 1821 במרסיי וביוני 1822 בליון. האירוע במדריד נהפך לפיאסקו. היה פרסום יוצא דופן של האירוע, הוא נדחה מ-19 באפריל ל-23 באפריל, ואז ל-3 במאי ולבסוף ל-11 במאי. המלך והמלכה היו צריכים להשתתף והתרחש היה מתוכנן ל-17:00 בערב. בעקבות הביקוש הרב והסערה אליסה ואביה נלקחו לכלא למען הגנה ועזבו באותו לילה על מנת לחזור לצרפת. הם החזרו את כספי המושבים, אך החזיקו את דמי הקדימה ששולמו להם.
טיסה של אליסה ב-28 ביוני 1818 בבורדו נערכה למרות רוח חזקה. כשהיא המריאה בעודה מנופפת דגל לבן, הכדור המריא במהירות דרומה אל הנמל. אליסה נפרדה מהכדור עם המצנח שלה, אבל רוח חזקה נשאה אותה לאמצע הנהר, שם היא נחתה. שתי סירות היו מוכנות במקום והביאו אותה חזרה למקום מבטחים. לאחר מכן סופר שהיא הייתה מבועתת עד הגעת הסירות. אבל בפועל היא לקחה איתה מצוף כדי שהיא תוכל לרדת בבטחה לתוך נהר הגארון.
עד מאי 1819 היא ביצעה 14 צניחות למרות התנגדות דודה שחשב שהדבר פוגע במוניטין שלו. בספטמבר 1819 הכריזה אליסה כי יערך פסטיבל בשטח בית הקברות הישן של אורליאן בה היא תמריא עם הכדור לגובה של 300 מטר. היא לא קיימה את ההבטחה ובעקבות זאת נעצרה ונלקחה לכלא ולבית משפט.
המצאות

ככל שקיבלה ניסיון, אליסה שיפרה את המצנח, הגדילה אותו והפחיתה משמעותית את משקלו. במאי 1819 חזרה אליסה זמנית לפריז, שם הציעה לנסות טיסה בכדור פורח ונחיתה במצנח עם כדור מושלם בצורת דג, אשר איכשהו יתן לו את היכולת "לנועקדימה". היא ביקשה תמיכה של 15,000 פרנק אך נעתה שזה רעיון מטורף. באפריל 1820 הציעה אליסה פרויקט ענק הכולל שילוב מרוץ סוסים עם ניסויים בכדור פורח, אבל ככל הנראה לא קיבלה תשובה רשמית. בסוף 1821 היא הציעה פסטיבל שיכולל "תצוגה חקלאית מלכותית ומרוצי סוסיים מלכותיים". הרעיון נדחה ועל אליסה נאסרה הרשות להמריא משאן דה מארס עבור מופע בספטמבר 1816.היא ניסתה שוב בדצמבר 1822 ובפברואר 1823, ובסוף ביולי 1823 התאפשר לה להשתמש שוב במסלול של שאן דה מארס.
השנים האחרונות

אליסה חייתה חמש שנים באיטליה. היא הייתה במילאן ב-1824 ו-1825, שם היא נראתה על ידי "המלכה הקיסרית של אוסטריה וכל השליטים של איטליה". היא הופיעה בוורונה ובוונציה, שם עבור הנחיתה ה-28 שלה היא ירדה עם מצוף אל הלגונה, באמצעות גלישה שהיא המציאה. היא הייתה בטורינו בשנת 1827 וחזרה לפריז בשנת 1828, שם היא ארגנה מרוצי סוסים יחד עם תרגילי התעמלות, סוסים וכדורים פורחים. במשך שמונה שנים היא טיילה ברחבי אירופה עד שחזרה לפריז, ב-22 במאי 1835, היא ביצעה את הנחיתה ה-39 והאחרונה שלה בשאן דה מארס.
אליסה גרנרן מתה בפריז באפריל 1853.
ראו גם

ז'אן ז'נבייב גרנרן
סופי בלנשאר
סלסטין אנרי
אליזבת טיבל