stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורטר מקאמבר
ביוגרפיה > הסכם מקאמבר

במאמץ לפתור מחלוקות על שטחי ציד, בשנת 1858 הסכימו שבטי האוג'יבווה והדקוטה, בסיועם של מפשרים אמריקאים, ל"אמנת התירס המתוק", שהגדירה את אדמותיהם של כל צד. שטחי אוג'יבווה היו כ-11,000,000 דונם. טריטוריית דקוטה הפכה לטריטוריה מאורגנת ב-2 במרץ 1861. שנתיים לאחר מכן, בעקבות לחץ של אנשים שרצו להתיישב שם, נכנסה ממשלת ארצות הברית למשא ומתן עם האוג'יבווה של פמינה ושל אגם אדום. אחד הנציגים של אוג'יבווה פמינה, שחיו ממערב לנהר האדום, היה הצ'יף ליטל של. ממשלת ארצות הברית ביקשה מהאוג'יבווה לוותר על כתשעה מיליון דונם. בשנת 1863 חתמה ארצות הברית על "הסכם החצייה הישנה" עם קבוצות האוג'יבווה של אגם אדום ופמינה, שהעבירו אלפי דונמים של אדמות אינדיאניות באזור הנהר האדום שבצפון לארצות הברית בתמורה לסכום כסף סמלי שישולם לאוג'יבווה. הצ'יף ליטל של חתם עבור קבוצת פמינה. עד 1875, כפתה ממשלת ארצות הברית על חלק ניכר מקבוצת פמינה, תחת איום של אובדן קצבאותיהם מהסכם 1863, לעבור מהחלק שלא הוסדר לשמורת וייט ארת' במינסוטה. השאר נותרו באזור הר הצבים.
בשנת 1882 הוקמה שמורת הרי הצבים שכללה כ-460,000 דונם. שנתיים לאחר מכן צומצם השטח לכ-46,000 דונם. הממשל הפדרלי לא כלל בחישוביו את אותם בני אוג'יבווה שחצו מדי פעם לקנדה לציד, שחצו באופן תקופתי את הגבול לקנדה לצורך ציד, ולא את המטיסים, צאצאים של אם משבט אוג'יבווה וסוחר פרווה אנגלי או צרפתי. השמורה הייתה קטנה מדי.
בשנת 1892 מונה מקאמבר למפקח פדרלי. הוא ואחרים נפגשו עם צ'יף ליטל של, שרצה לשמור על יותר אדמות ממה שהיה מקובל על הוועדה, וסירב לקבל את התנאים, כולל הצעת הממשלה של 10 סנט לדונם עבור 10 מיליון דונם של אדמות חקלאיות פוריות. הוא יצא ממפגש המשא ומתן במחאה ולא חתם על הסכם מקאמבר המאוחר יותר.  בני עמו נותרו מחוץ להסדר. המשא ומתן נמשך עם "מועצת ה-32", שנבחרו על ידי הסוכן הפדרלי המקומי, ג'ון וואו. על אף שליטל של נסע לוושינגטון כדי להגיש מחאה בוושינגטון בנוגע למשא ומתן, הסכם מקאמבר התקבל על ידי הקונגרס ב-1904. שבט הרי הצבים של צ'יפוואס קיבל 1,000,000 דולר עבור 9,000,000 הדונם עליהם ויתרו.
ביוגרפיה > סנאטור

מקאמבר נבחר לסנאט של ארצות הברית ב-1899, ונבחר מחדש ב-1905, 1911 ו-1916, וכיהן מ-4 במרץ 1899 עד 3 במרץ 1923. הוא לא הצליח להיבחר מחדש ב-1922, לאחר שהובס בפריימריז הרפובליקני על ידי המושל לשעבר לין פרייז'ר.
בסנאט, היה מקאמבר יו"ר ועדת התעשיות (הקונגרס ה-57) וחבר בוועדת הקצבאות (הקונגרסים ה-58 עד ה-62, והקונגרסים ה-66 וה-67), בוועדה לענייני אינדיאנים (הקונגרס ה-59), בוועדת נתיבי תחבורה אל הים (הקונגרסים ה-63 עד ה-65), ובוועדת הכספים (הקונגרס ה-67). בשנת 1905 היה מקאמבר תומך נלהב ב"חוק המזון הטהור". אחד מהישגיו החקיקתיים העיקריים היה חוק התעריפים של פורדני-מקאמבר משנת 1922.
בתפקידו בוועדת הקצבאות, היה חלק מהחקירה של הקולונל ו.ס. מטקלף בנוגע לירי באסירים בלתי חמושים במהלך מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים, בקרב קאלוקאן, ב-10 בפברואר 1899. גנרל בריגדיר פרדריק פנסון הואשם בהתערבות בחקירה בנוגע לירי המיוחס, אולם הכחיש את ההאשמות.
מקאמבר היה התומך הרפובליקני המושבע של וודרו וילסון בסנאט בעניין חבר הלאומים.
ביוגרפיה > אחרית חייו

מקאמבר חידש את עיסוקו בעריכת דין בוושינגטון הבירה, ומונה על ידי הנשיא קלווין קולידג' בשנת 1925 כחבר בוועדה הבינלאומית המשותפת שתפקידה היה לדון בכל המקרים הנוגעים לשימוש במי הגבול בין ארצות הברית לקנדה. הוא כיהן בתפקיד זה עד מותו בוושינגטון הבירה ב-18 במאי 1933. הוא נקבר בתחילה במאוזוליאום אבי, בסמוך לבית הקברות הלאומי ארלינגטון, ומאוחר יותר שרידיו נקברו מחדש בבית הקברות של גני קולומביה, בארלינגטון, וירג'יניה.
הערות שוליים

↑  חוק שהוצג ב-1906, ונועד להסדיר את איכות ובטיחות המזון והתרופות, ולמנוע רמאות במוצרים
1 2  "Hon. Porter J. McCumber". Griggs County Historical Society. אורכב מ-המקור ב-2021-08-29. נבדק ב-2022-03-14.
1 2 3  State Historical Society of North Dakota. "Section 12: Turtle Mountain | North Dakota Studies". North Dakota Studies. נבדק ב-2022-03-14.
↑  "Ronald Delorme v. United States". law.resource.org. אורכב מ-המקור ב-2021-08-27. נבדק ב-2022-03-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2874 9954  LCCN: n88218598  SNAC: w6pv80q3  SUDOC: 168628880  US Congress: M000397  VIAF: 36016794   WorldCat (עם VIAF): 36016794 
פורטר ג'. מקאמבר, סנאטור מדקוטה הצפונית
קברו של מקאמבר ואשתו בבית הקברות של גני קולומביה
נדיה יהודה

| --- | --- |

נדיה יהודה, 1956
 לידה:  1883 
 פטירה:  1962 (בגיל 79 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות בנהלל 
 
נדיה יהודה (1883 – 24 בינואר 1962) הייתה פעילה ציונית וחלוצה, אשר עלתה משיקגו שבארצות הברית לנהלל, המושב הראשון. פעלה כאשת יחסי ציבור וגיוס כספים בתנועה הציונית בתקופת המנדט ובשנים הראשונות לאחר קום מדינת ישראל.
חייה ופועלה

נדיה נולדה בשנת 1883. בתם של בן ציון ופאני אנטונוב, משפחה יהודית מסורתית מהעיר אומן שבאוקראינה. היא למדה בגימנסיה מקומית. משפחתה של נדיה היגרה לארצות הברית בתחילת המאה העשרים. נדיה שכנעה אותם להגר, אך לא הצטרפה אליהם כיוון שכבר הייתה נשואה. בעלה הראשון, איזיק גרינברג, למד רוקחות בעיר קייב. לאחר הפוגרום בשנת 1905, הגרו בני הזוג ובנם סם, לשיקגו, אך הם חזרו לאחר תקופה קצרה בשל קשיי הסתגלות. בשנת 1911 היגרו לשיקגו בשנית, במטרה להשתקע בה. שם נולדה בתם מרי. נישואיה הראשונים של נדיה היו רצופים בקשיים כלכליים. מערכת היחסים שלה עם בעלה לא הייתה טובה.
חייה ופועלה > המפנה בחייה

בשנת 1921 אלמן צעיר בשם צבי יהודה, חלוץ העלייה השנייה וממקימי כנרת וקיבוץ דגניה א' (לימים חבר הכנסת הראשונה), הגיע לשליחות מטעם מפלגת "הפועל הצעיר" לארצות הברית. מטרת השליחות הייתה לסייע לעליה הבלתי לגלית ולגייס כספים לטובת מושב העובדים הראשון, נהלל. במסגרת ביקורו בארצות הברית הגיע גם לשיקגו והתאכסן בביתו של בן ציון אנטונוב, אביה של נדיה אשר היה ציוני נלהב, מעמודי התווך במוסדות הציוניים בשיקגו, ותורם כספים לקניית אדמות בגליל שם נפגש שם עם בתו נדיה. בעקבות פגישה זו הפכה נדיה להיות פעילה במפלגת צעירי ציון, במקביל לעבודתה ברוקחות. בשנת 1923 היא נסעה כצירה לקונגרס הציוני העולמי ה-13, שנערך בקרלסברג. בסיום הקונגרס נסעה נדיה לבקר בארץ ישראל ולהיפגש שוב עם צבי יהודה.
נדיה שהתה בנהלל מספר חודשים. במהלכם היא טיילה עם צבי יהודה במקומות שונים ברחבי ארץ ישראל. ביקורים אלו השאירו רושם עז בזיכרונה, אך מכל המקומות, נהלל היה המשמעותי ביותר עבורה. החיים בנהלל והעבודה במשקו של צבי חיברו את נדיה לנהלל ויצרו אצלה תחושת שייכות. כעבור מספר חודשים בנהלל עזבה נדיה את צבי ואת נהלל וחזרה לשיקגו. היא נשארה בשיקגו כשנה. בשנה זו הגעגועים לנהלל ולצבי גברו, ובשנת 1925 היא התגרשה מבעלה, נפרדה מהמשפחה והידידים ועלתה לארץ ישראל עם שני ילדיה. ילדיה שהיו בוגרים סיימו את לימודיהם האקדמיים בארץ ועזבו חזרה לארצות הברית.
חייה ופועלה > ההגעה לנהלל

נדיה עלתה מארצות הברית לארץ ישראל ב-4 בפברואר 1925, והגיעה לנהלל בגיל 42. כחודש לאחר מכן היא נישאה לצבי יהודה. נדיה הייתה שונה משאר חברות המושב. היא הגיעה בגיל מבוגר יחסית, מארצות הברית, ולא הייתה אחת מאנשי העלייה השנייה. מושב נהלל היה בתחילת דרכו בשנים אלו. נדיה הביאה עמה אמצעים כלכליים ואף מעט מן המותרות שהיו ברשותה בארצות הברית. למרות זאת, נדיה השתלבה בחיי המושב והפכה לחקלאית.
חייה ופועלה > בית התינוקות

בנוסף לעיסוקה בוועדת ההארחה נדיה לקחה חלק פעיל בכינוסים של ועידות חברות המושבים. כינוסים אלו דנו בנושאים שונים הקשורים למושבים: עזרה הדדית, בעיות חינוך ועוד. בוועידת חברות המושבים החמישית, שנערכה בכפר ויתקין, הוחלט על הקמת "בית תינוקות" לילדי בני המושבים, שנשארו בלי הורים או שאחד מהוריהם חולה במחלה ממושכת. הוחלט כי בית התינוקות יבנה בנהלל. ההחלטה התקבלה בעקבות מותה בלידה של אחת מחברות נהלל, שהותירה אחריה שתי תאומות מיותמות. נדיה נבחרה לנהל את בית התינוקות מבחינה כספית ואדמיניסטרטיבית. בשנת 1936 הוקם בניין בן ארבעה חדרים שהיה מיועד להכיל בתוכו את התינוקות. במהלך מלחמת העולם השנייה, הופגז בית התינוקות "אמנה" שבחיפה. חברות ארגון "אימהות עובדות" ביקשו מאנשי נהלל להעביר את התינוקות שלהם לבית התינוקות הקיים בנהלל, כדי להגן על הילדים. שני המוסדות אוחדו. ובתום מלחמת העולם השנייה בית התינוקות חזר לחיפה, ומושב נהלל סגר את בית התינוקות שהיה במושב.
פעילות ציבורית בתקופת המנדט הבריטי ומדינת ישראל

נוסף לעבודתה במשק, לקחה נדיה חלק פעיל בחיים הציבוריים של המושב. היא השתתפה בחיי התרבות והחברה ולקחה חלק פעיל בוועדת ההארחה של נהלל.
נהלל היה מושב העובדים הראשון בארץ והיישוב היהודי הראשון בעמק יזרעאל המערבי בעת החדשה. הוא נחשב ל"ספינת הדגל" של תנועת המושבים בארץ ישראל. אורחים רבים הגיעו לנהלל כדי ללמוד על צורת ההתיישבות הייחודית. כדי להסביר על המושב ודרכו קמה בו "ועדת הארחה". ועדה זו מנתה מספר אנשים, בדרך כלל שניים או שלושה חברים דוברי שפות זרות: אנגלית, צרפתית וגרמנית. נדיה הפכה למארחת, מסבירה ומתרגמת. היא בלטה בסגנונה הייחודי. מעבר לידיעת השפה האנגלית על בורייה ידעה נדיה את סודות האירוח והכירה את גינוני הטקס השונים, שבני נהלל לא הכירו ולא הורגלו להם. נדיה ציינה בהזדמנויות שונות כי עיקר חשיבותו של התפקיד הוא יצירת קשרים עם נציגי מדינות ומקומות שונים בעולם, כדי שהם יהיו הדוברים של המושב ומדינת ישראל בכלל וייצגו את היישוב היהודי ברחבי העולם. בשל יכולותיה, וגישתה הפכה נדיה להיות בולטת ומובילה בתוך ועדת ההארחה. מראשיתו של המושב הגיעו אנשים בעלי שם, מנהיגי מדינות ונציגים שונים כדי לחזות וללמוד על צורת ההתיישבות הייחודית, למשל נציג ממשלת ניו זילנד באנגליה, פרופסור מסריק ויורש העצר השוודי.
מתחילת מלחמת העולם התארחו בנהלל נציגים של המנדט הבריטי, כשהחשוב בניהם היה ביקורו של הנציב העליון , כמו כן התארחו בנהלל באותה תקופה חיילים רבים, שעל קבלתם הייתה אחראית ועדת הארחה. באותו זמן הגיעו לנהלל נציגים של דרום אפריקה במטרה ללמוד על נהלל וללמוד מאנשיה חקלאות. לאחר קום המדינה המשיכו להגיע מבקרים מכל העולם לנהלל. בתחילה הגיעו נציגים של הממשל האמריקאי כגון הנרי וולאס וועדה של הקונגרס האמריקאי, הגיעו גם מספר נשים, ביניהן אלינור רוזוולט, אשת נשיא ארצות הבריתוהמלכה אליזבט, מלכת נורווגיה. היו גם נציגים של האו"ם ובין היתר אירחה לפני מותה את ראש ממשלת נורווגיה. נדיה מילאה את תפקידה לאורך שנים רבות, היא אירחה את כל אותם נציגים ועשתה זאת בגאווה ובאהבה.
בשליחות התנועה הציונית

בזכות פעילותה של נדיה בוועדת הארחה, בבית התינוקות ובכלל בנהלל, יצא שמה בתנועה הציונית ברחבי העולם. בשנת 1944 פנה לנדיה ד"ר ארתור הנטקה, בבקשה לעמוד בראש משלחת לגיוס כספים של קרן היסוד וויצו לדרום אפריקה. נדיה יצאה לדרום אפריקה ביוני 1944 לחמישה חודשים. היא הרצתה מספר פעמים ביום במקומות שונים ברחבי הקהילה היהודית בדרום אפריקה, וגייסה תרומות רבות, תוך שהיא מלהיבה את הציבור בדברה על ארץ ישראל, על המושב ועל עבודתן של הנשים בארץ. בדבריה היא הדגישה את "החלוציות נשית" כפי שהיא ראתה אותה. היא זכתה להצלחה רבה במהלך שליחותה. אנשים רבים באו לשמוע את דבריה.
בסיום שליחותה חזרה נדיה לנהלל ולעבודה במשק. היא הצטרפה למקהלת המושב והמשיכה לקחת חלק בוועדת ההארחה של המושב עד יום פטירתה. במסגרת פעילותה הציבורית הייתה גם חברה במועצת הפועלות.
בינואר 1962 נפטרה נדיה כשהיא בת 78. בהלוייתה שהתקיימה בנהלל השתתפו נציגי מוסדות מרכזיים ואזוריים.
בית נדיה וצבי יהודה

לנדיה ולצבי לא היו ילדים שירשו אותם. ילדיה ונכדיה של נדיה מנישואיה הראשונים לא רצו להיות חקלאים בנהלל. כשהגיעו להכרה כי לא יהיה להם בן ממשיך מסרו את משקם חזרה למושב וקיבלו משק עזר קטן במרכז המושב. נדיה טיפחה את הבית ואת חצרו, נטעה עצים וכרמים והשקיעה רבות במשק הקטן שלה ושל צבי. לאחר מותה, החליט צבי, בעלה, כי יתרום את ביתם המשותף למושב ועוד בחייו ישמש חלקו הגדול של הבית לספריה. צבי תרם את כספו לבניית אגפים בתוך הספרייה וועד המושב התחייב לתרום סכום כסף נוסף כדי להרחיב את הספרייה. בשנותיו האחרונות הקדיש צבי את כל זמנו לבניית הספרייה ואיסוף ספרים.
צבי יהודה נפטר בשנת 1964, ובשנת 1966 נחנכה הספרייה על שם נדיה וצבי יהודה בביתם בנהלל. זו הייתה ספרייה ייחודית לאותה תקופה, היו בה מעל ל-12,000 ספרים ו-400 תיקים של קטעי עיתונות המסודרים על פי נושאים הקשורים לחיי העבודה בישראל. היום משמש הבית כמועדונית לילדי גן וכיתות א' ב' וכמרכז לחוגים אחר הצהריים.
לקריאה נוספת

אסתר כרמל-חכים, משיקגו לנהלל בעקבות אהבה: חייה ופועלה של נדיה יהודה, מסכת, י"א תשע"ג (2013).
קרל מונדט

קרל ארל מונדט (באנגלית: Karl Earl Mundt‏; 3 ביוני 1900 – 16 באוגוסט 1974) היה מחנך אמריקאי וחבר רפובליקני בקונגרס של ארצות הברית, שייצג את דקוטה הדרומית בבית הנבחרים של ארצות הברית (1939–1948) ובסנאט של ארצות הברית (1948–1973).
ביוגרפיה

מונדט נולד ב-3 ביוני 1900 בהומבולדט, דקוטה הדרומית, והיה בנם של פרדיננד ג'ון מונדט (1875–1947) ורוז (שניידר) מונדט (1874–1965). שני הוריו היו צאצאים של מהגרים מגרמניה. מונדט למד בבתי ספר ציבוריים בהומבולדט, פיר ומדיסון, וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון מדיסון ב-1919. בתיכון, הוא הצטיין בנאומים ובוויכוחים, שהפכו לתשוקותיו לאורך כל חייו.
לאחר שקיבל תואר ראשון באומניות ממכללת קרלטון במינסוטה בשנת 1923 עם התמחות בכלכלה, הוא הפך למורה ולמנהל בית ספר בתיכון בריאנט שבבריאנט, דקוטה הדרומית. כמורה בשנה הראשונה שלו הוא לימד שיעורים בנאום, פסיכולוגיה, סוציולוגיה וממשל, אימן את קבוצות הדיון, הנאום והנאום הספונטני, והקים עיתון בית ספרי. לאחר שנה אחת, הוא קודם למפקח על בתי הספר של בריאנט, תפקיד בו החזיק עד 1927. כמפקח, הוא המשיך לאמן את קבוצות הדיון והנאום.
בשנת 1924, מונדט התחתן עם מרי אליזבת' מוזס (1900–1985), חברתו לכיתה במכללה, שגם היא לימדה בתיכון בריאנט. בשנת 1927, גם קרל וגם מרי מונדט קיבלו תואר שני באמנויות מאוניברסיטת קולומביה לאחר ארבע שנות לימודי קיץ שם. החל משנת 1928, שניהם לימדו בבית הספר הנורמלי של מזרח המדינה (כיום אוניברסיטת המדינה של דקוטה), והמשיכו שם עד 1936. קרל עמד בראש מחלקת הנאום ולימד פסיכולוגיה וכלכלה, בעוד שמרי לימדה דרמה וצרפתית.
ב-1936, מונדט היה המועמד הרפובליקני לבית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס הראשון של דקוטה הדרומית, והפסיד לדמוקרטי פרד ה. הילדברנדט. הוא זכה במושב בבחירות 1938, שנה טובה יותר לרפובליקנים, ונבחר מחדש ארבע פעמים.
בשנת 1948, הוא נבחר למושב הסנאט שהחזיק בעבר הרלן ג'. בושפילד. הוא התפטר ממושבו בבית הנבחרים ב-30 בדצמבר 1948, לאחר שמונה לסנאט כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות התפטרותה של הסנאטורית ורה בושפילד, שהחליפה את בעלה לאחר מותו בספטמבר 1948. מונדט נבחר מחדש לסנאט ב-1954, 1960 ו-1966. בשנת 1960, התמודד מולו חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ורג' מקגוורן וכמעט הובס.
ב-23 בנובמבר 1969, מונדט לקה בשבץ מוחי חמור ולאחר מכן לא היה מסוגל להשתתף בישיבות הקונגרס, על אף שקיבל טיפול נרחב בדיבור ובפיזיותרפיה. אשתו, מרי, ניהלה את צוות העבודה שלו במקומו וסירבה לקריאות למנוע ממנו להמשיך בתפקידו כסנאטור. מונדט נשלל ממשימותיו בוועדות על ידי ועידת הרפובליקנים בסנאט ב-1972, אך הוא נשאר בתפקידו עד סוף כהונתו ב-3 בינואר 1973. הוא לא ביקש להיבחר מחדש ב-1972, ומחליפו בסנאט היה הדמוקרט ג'יימס ג. אבורזק.
קרל מונדט מת בוושינגטון הבירה ב-16 באוגוסט 1974 ממחלת לב ונקבר בבית הקברות גרייסלנד במדיסון, דקוטה הדרומית.
הישגים בקונגרס האמריקאי

בבית הנבחרים, מונדט היה המציע והתומך בהצעות לחוקי "קנייה אמריקאית", היה חבר בוועדת החוץ בין השנים 1941 ל-1948, ומילא תפקיד מפתח בעידוד ארצות הברית להצטרף לאונסק"ו בשנת 1945. הוא היה תומך חשוב של קול אמריקה, שהוקם כתוצאה מחוק סמית'-מונדט, שנחתם בחוק ב-1948. הוא היה חבר בוועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית בין השנים 1943 ל-1948. הפעילות של הוועדה בתקופה זו כללה את השימועים של אלג'ר היס וחקירות של תעשיית הקולנוע. מונדט לא הצליח בניסיונות לגרום לוועדה להמשיך לחקור את הקו קלוקס קלאן.
הוא גם הציע שינוי לסעיף 50 בחוק, שהפך את העברתו של מידע מסווג מסוים לאזרחים זרים לעבירה פלילית.
מונדט הצביע בעד חוקי זכויות האזרח של 1957, 1960, 1964, ו-1968, כמו גם בעד התיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית, חוק זכויות ההצבעה של 1965, ובעד האישור של ת'ורגוד מרשל לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
כסנאטור, מונדט כיהן בוועדת ההקצבות של הסנאט, בוועדת החוץ, בוועדת המבצעים הממשלתית ובוועדת המשנה לחקירות קבועות, וייצג את הסנאט בוועדה המייעצת ליחסים בין-ממשלתיים. ב-1954 הוא עמד בראש ועדת המשנה של הסנאט לחקירות לשימועי הצבא-מקארתי. הישגיו כסנאטור כללו השגת תמיכה בפרויקטים של נהר מיזורי, הקמת מרכז הנתונים של EROS בסו פולס, דקוטה הדרומית, תוכניות חקלאות ובניית כבישים מהירים בדקוטה הדרומית.
הערות שוליים

↑  "Mundt, Karl Earl (1900–1974)". Office of the Historian. U.S. Senate Historical Office. נבדק ב-15 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "CONTENTdm". explore.digitalsd.org. נבדק ב-2019-04-04.
↑  "Karl E. Mundt Family Background". Karl E. Mundt Historical & Educational Foundation and Archives. נבדק ב-15 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Karl E. Mundt Archives". Dakota State University. נבדק ב-15 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "HR. 6127. CIVIL RIGHTS ACT OF 1957". GovTrack.us.
↑  "HR. 8601. PASSAGE OF AMENDED BILL".
↑  "HR. 7152. PASSAGE".
↑  "TO PASS H.R. 2516, A BILL TO PROHIBIT DISCRIMINATION IN SALE OR RENTAL OF HOUSING, AND TO PROHIBIT RACIALLY MOTIVATED INTERFERENCE WITH A PERSON EXERCISING HIS CIVIL RIGHTS, AND FOR OTHER PURPOSES".
↑  "S.J. RES. 29. APPROVAL OF RESOLUTION BANNING THE POLL TAX AS PREREQUISITE FOR VOTING IN FEDERAL ELECTIONS". GovTrack.us.
↑  "TO PASS S. 1564, THE VOTING RIGHTS ACT OF 1965".
↑  "CONFIRMATION OF NOMINATION OF THURGOOD MARSHALL, THE FIRST NEGRO APPOINTED TO THE SUPREME COURT". GovTrack.us.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n86099107  NARA: 10570646  SNAC: w62j6qpw  US Congress: M001078  VIAF: 72876082   WorldCat (עם VIAF): 72876082 
משלחת הקונגרס של דרום דקוטה בקונגרס ה-87. משמאל לימין: אליס י. ברי, ג'וזף ה. בוטום, קרל א. מונדט ובן רייפל.
קזיס בינקיס

| --- | --- |

 לידה:  4 בנובמבר 1893 (יוליאני) בירז', ליטא 
 פטירה:  27 באפריל 1942 (בגיל 48) קובנה, אוסטלנד, גרמניה הנאצית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פטרשיונאי 
 מדינה:  ליטא 
 מקצוע:  משורר, עיתונאי, סופר 
 בן או בת זוג:  Sofija Binkienė 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (26 בדצמבר 1988) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  קזיס בינקיס
 
קזיס בינקיס (בליטאית: Kazys Binkis‏; 1893, Gudeliai, ליטא – 1942, קובנה) היה משורר, עיתונאי ומחזאי ליטאי שהשתמש בשמות בדויים רבים, וכן חסיד אומות העולם.
קורות חייו

בינקיס למד בבית הספר היסודי בפפיליס (אנ'), ובבית הספר Saulė (השמש), ולמד הוראה. בשנת 1910 החל ללמוד חקלאות ליד שווינציאן, אבל עקב מחסור כלכלי עבר לווילנה בשנת 1913 והחל להתכונן לבחינות הבגרות. בשנת 1909 החל לפרסם פרוזה ובשנת 1915 סיים קורס מורים והיה למורה בבית הספר בו למד בצעירותו. ב-1918 נבחר לתפקיד יו"ר מחוז מגוריו. בשנת 1919 מונה לתפקיד מזכיר מערכת כתב העת Liepsna (הלהבה) בווילנה. באותה שנה עבר לקובנה, שם עבד בבית הדפוס, התנדב בגדוד צבאי והשתתף בקונצרטים. ב-1920–1923 למד, בהפסקות, ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת ברלין, השתתף בתנועה ספרותית והיה ממנהיגי התנועה הפוטוריסטית הליטאית (1922-1928).
בינקיס התפרנס מיצירתו הספרותית. בשנת 1922 פרסם וערך עם חברים אחרים מספר יצירות ספרותיות ואנתולוגיות של יצירות שירה וספרות ליטאיות עממיות. בינקיס עבד באגודת הסופרים הליטאים; במשך מספר שנים היה חבר בחבר המנהלים שלה. הוא כתב בכתב עת ספרותי והיה עיתונאי.
בינקיס נקבר בבית הקברות פטרישיונאי (אנ'), בית הקברות הלאומי הבלתי רשמי של ליטא.
יצירות ספרותיות

מורשתו של בינקיס אינה רבה אך משמעותית. הוא כתב בסוגות (ז'אנרים) ההומור, הסאטירה והשירה, ופרסם ספרי שירה לילדים.
אוסף שיריו הראשון של בינקיס התפרסם ב-1920 והושפע מהזרם המודרניסטי בשירה, השפעה שנחל במהלך לימודיו בברלין. כך השפיע בינקיס רבות על השירה הליטאית. בשנת 1923 (מהדורה שנייה ב-1926) פרסם את ספרו השני, קובץ שירים בגוון עתידני בשם מאה אביבים. מ-1927 עד 1931 פרסם שירים הומוריסטים במגוון כתבי-עת; חלקם פורסמו בספרים, גם לאחר מותו.
מחזהו הראשון של בינקיס יצא לאור ב-1938. הצלחת המחזה, Atžalynas (הצמחייה), עודדה אותו לכתוב מחזה חדש, Generalinė repeticija (חזרה גנרלית), אשר לא הושלם. מחזה זה הוצג בהנאו ב-1948, פורסם כספר ב-1958 והוצג לראשונה בליטא בשנת 1959.
חסיד אומות העולם

במהלך הכיבוש הנאצי סייעו בני משפחת בינקיס להסתיר יהודים רבים מגטו קובנה בביתם. יד ושם הכיר בו, בסופיה אשתו, ובבני משפחה נוספים כחסידי אומות העולם.
הערות שוליים

1 2 3  LMS IC: Classic Lithuanian Literature Anthology: Kazys Binkis (about the author) at antologija.lt
↑  Ostrauskas, Kostas. Žodžiai ir žmonės: Straipsniai, atsiminimai, laiškai.
↑  Kazys Binkis, באתר יד ושם (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271216105171  PLWABN: 9810634316705606  BnF: cb10195954t (data)  GND: 101709676  ISNI: 0000 0001 0888 8452  LCCN: n92009455  LNB: 000340053  NKC: ola2002153196  NTA: 182881164  SUDOC: 165727780  VIAF: 37287870   WorldCat (עם VIAF): 37287870 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קזיס בינקיס".
רגינה פודן

| --- | --- |

 לידה:  1922 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  29 במאי 1943 (בגיל 21 בערך) ורשה, גנרלגוברנמן 
 מדינה:  פולין 
 פעולות ומבצעים
 מרד גטו ורשה 
 
רג'ינה פודן (יידיש: רגינע פודעם), לילית (1922 – מאי 1943) הייתה פעילת התנגדות יהודיה בגטו ורשה, שהשתתפה במרד גטו ורשה.
ביוגרפיה

פודן נולדה בשנת 1922 בוורשה למשפחה יהודית ענייה. אביה היה חייט במקצועו. היא סיימה את חטיבת הביניים ואז החלה לעבוד . משנת 1937 הייתה חברה בארגון הנוער הציוני השומר הצעיר .
במרד גטו ורשה

בשנת 1940 גורשה לגטו ורשה, שם השתתפה בפעילויות תרבותיות: שיחקה במועדון הדרמה העברי והשתתפה באופן פעיל בפעילות מחתרתית. היא הייתה חברה וחיילת בארגון היהודי הלוחם, שם השתמשה בשם בדוי לילית. היא שמרה על קשר בין הגטו למחתרת הפולנית.
במהלך המרד בגטו היא הייתה קשרית של קבוצות לחימה שפעלו בגטו. היא נפצעה במהלך הלחימה, והמשיכה להילחם. היא הכירה היטב את מנהרות הביוב של ורשה. הקבוצה הראשונה של כ-40 לוחמים אשר יצאה מהגטו דרך תעלות הביוב ברחוב אוגרודובה ב-29 באפריל, בהנהגתו של דוד נובודבורסקי, הובלה על ידי הקשרים של אי"ל פודן ושלמה ברצ'ינסקי:
השעה הייתה 9 בבוקר, בעוד שעה עתידים היינו להיכנס למנהרה וממנה לתעלת הביוב. המלווים לילית (רגינה פודן) ושלמה (ברצ'ינסקי) קבלו פקודה לרדת לתעלה, לסייר בה ולהודיע לנו האם הדרך פנויה. חילקו אותנו לקבוצות... היינו עייפים ושבורים. מזה כמה יממות לא עצמנו עין ולא טעמנו דבר. התעלה הייתה צרה ונמוכה ומי הביוב הגיעו עד לברכיים. הריחות חנקו והחולדות קפצו מעל לראשנו ומדי פעם הגיעו מי הביוב עד לראש
.
הקבוצה השנייה של כ-34 לוחמים, יחד עם מספר מפקדים מאי"ל שברחו מהבונקר במילא 18 לפני נפילתו - מארק אדלמן, צביה לובטקין, טוסיה אלטמן ואחרים, יצאה ב-10 במאי דרך תעלות הביוב ברחוב פרוסטה על ידי קשר אי"ל, שמחה ראטהייזר רותם (קז'יק).
ההנחה היא שתאריך מותה הוא מאי 1943 (מקורות אחרים מציינים את התאריך 30 באפריל 1943).
שם המשפחה שלה נכתב לעיתים קרובות כשגוי כ-Fuden עקב טעות כתיב ששוחזרה מאוחר יותר פעמים רבות.
הערות שוליים

1 2  Odczytane listy. Opowieści o powstańcach żydowskich. Kraków: Wydawnictwo Literackie. 2003. p. 66. ISBN 83-08-03314-8.
↑  Getto Warszawskie
↑  אהרן כרמי, חיים פרימר, מן הדליקה ההיא, סיפורם של שני לוחמים מגיטו וארשה, בית לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד, תשל"ג-1961, עמ' 156-146
↑  ישראל גוטמן, יהודי ורשה 1939–1943, גיטו, מחתרת, מרד, הוצאת ספרית הפועלים, 1977, עמ' 430-429
↑  שמחה רותם (קז'יק), ובתוכי העבר... בארגון היהודי הלוחם, משרד הביטחון-הוצאה לאור, בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשמ"ד-1984, עמ' 61-58
↑  ישראל גוטמן, יהודי ורשה 1939–1943, גיטו, מחתרת, מרד, הוצאת ספרית הפועלים, 1977, עמ' 432-430
↑  יצחק צוקרמן, שבע השנים ההן: 1945-1939, הקיבוץ המאוחד ובית לוחמי הגטאות, 1990, עמ' 327-324
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 4638168453544766300005   WorldCat (עם VIAF): 4638168453544766300005
קסנופון וילפלי

קסנופון פירס וילפלי (באנגלית: Xenophon Pierce Wilfley‏; 18 במרץ 1871 – 4 במאי 1931) היה פוליטיקאי מהמפלגה הדמוקרטית שייצג את מדינת מיזורי בסנאט האמריקני במשך חמישה חודשים ב-1918.
ביוגרפיה > ראשית חייו

וילפלי נולד ב-18 במרץ 1871 ליד מקסיקו, מיזורי, והיה בנו של ג'יימס פרנקלין וילפלי. הוא למד בבתי ספר כפריים מקומיים בצעירותו. הוא סיים את לימודיו בקולג' קלארקסבורג ב-1891 וב-Central Methodist College בפייט, מיזורי ב-1894. הוא לימד בסנטרל מתודיסט קולג' במשך שנה אחת ובבית הספר התיכון סדליה בסדליה, מיזורי במשך שלוש שנים.
בשנת 1899 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון והחל לעסוק בעריכת דין בסנט לואיס עם אחיו לבאוס ר. וילפלי. בשנים 1917 עד 1918 הוא היה יושב ראש ועד נציבי הבחירות בעיר.
ביוגרפיה > חבר הסנאט של ארצות הברית (1918)

ב-1918 מונה וילפלי לסנאט של ארצות הברית על ידי המושל פרדריק ד. גרדנר כדמוקרטי כדי למלא את כהונתו של ויליאם ג'. סטון, שמת בתפקידו ב-14 באפריל 1918. וילפלי כיהן בין ה-30 באפריל ל-5 בנובמבר והיה יו"ר הוועדה לתערוכות תעשייתיות. הוא ניסה להשיג ללא הצלחה את המועמדות הדמוקרטית למושב הסנאט אך הפסיד בהתמודדות לג'וזף פולק, שהפסיד בבחירות הכלליות לסלדן פ. ספנסר הרפובליקני.
ביוגרפיה > אחרית חייו ומותו

לאחר שעזב את הסנאט, חזר וילפלי לסנט לואיס וחידש את העיסוק המשפטי שלו, ובשנת 1925 מונה לנשיא לשכת עורכי הדין של מיזורי. הוא מת בסנט לואיס ב-4 במאי 1931 בגיל 60 ונקבר בבית הקברות אוק גרוב.
חיים אישיים ומשפחה

אחיו של וילפלי, לבאוס ר. וילפלי, היה התובע הכללי של הפיליפינים בין השנים 1901 ל-1906 ושופט של בית המשפט של ארצות הברית לסין בין השנים 1906 ל-1908.
ב-1908 נשא וילפלי לאישה את רוזמונד גאת'רי, שגם היא הייתה ממקסיקו, מיזורי. וילפלי היה מתודיסט דרומי ובונה חופשי.
פסק דין בהליך מקוצר

במשפט, פסק-דין בהליך מקוצר (באנגלית: Summary judgment; אין לבלבל עם סדר דין מקוצר) הוא הכרעה היוצאת מתחת ידו של בית משפט, לטובת בעל דין, על יסוד ראיות וכתבי טענות שהוגשו, ומבלי שהתקיים בתיק משפט מלא. הכרעה שכזו תינתן לבקשת בעל דין, שעה שהשתכנע בית המשפט כי עולה עצמת הראיות שהביאו הצדדים כדי ייתור הצורך בקיום שלב של הוכחות – באשר תוצאת ההליך היא מובנת מאליה. פסק דין בהליך מקוצר יכול שיינתן הן ביחס לכלל הפלוגתאות העולות מן התיק והן ביחס לפלוגתאות ספציפיות.
הליך מקביל ל-Summary judgment אינו קיים, נכון לכתיבת שורות אלה, בדין הישראלי (ראו "דמיון לדין הישראלי" מטה) – אם כי נשמעות, מפעם לפעם, קריאות לכינונו.