אלק דאגלס-יום
צ'מברלין ותקופת המלחמה

עם מינויו של דאגלס לתפקיד עוזרו הפרלמנטרי האישי של נוויל צ'מברלין, האחרון כבר היה באותה עת מועמד די מקובל ובולט לתפקיד ראש הממשלה וב-1937 כאשר פרש סטנלי בולדווין מראשות הממשלה, החליפו צ'מברלין בתפקידו. דנגלס המשיך לשמש בתפקיד עוזרו הפרלמנטרי, תפקיד שתואר על ידי הביוגרף שלו, ד. ר. ת'ורפ, כ"יד ימינו... עיניו ואוזניו של נוויל צ'מברלין". דטון תיאר אותו כ"איש הקשר עם הסיעה בפרלמנט, שקיבל והעביר מידע ודאג שצ'מברלין יקבל את המידע על דעתם של יושבי הספסלים האחוריים על הממשלה". היה זה חשוב במיוחד עבור צ'מברלין, שהיה לעיתים מרוחק ומבודל. דאגלס הארד כתב שהוא "חסר את הקסם האישי שהופך את הממשל בר הסמכא נוח לעמיתים ההפכפכים – תכונה שלעוזרו הפרלמנטרי היה בשפע". דנגלס העריץ את צ'מברלין, על אף אישיותו מטילת המורא: "חיבבתי אותו ואני סבור שהוא חיבב אותי... אך הוא היה אדם שקשה היה לתהות על קנקנו".
כעוזרו של צ'מברלין, חווה דנגלס ממקור ראשון את ניסיונותיו של ראש הממשלה למנוע מלחמה באמצעות מדיניות הפיוס כלפי גרמניה של אדולף היטלר. כאשר קיים צ'מברלין את פגישתו האחרונה עם היטלר במינכן בספטמבר 1938, התלווה אליו דנגלס. בהשיגו תקופת שלום קצרה נוספת על ידי העתרות לדרישות הטריטוריאליות של היטלר לספח את צ'כוסלובקיה, התקבל צ'מברלין בשובו ללונדון בתשואות ההמונים. תוך כדי שהוא התעלם מהפצרותיו של דנגלס, הוא נשא נאום שבאופן מפליא לא התאים לו, בו הוא טען שהוא הביא "שלום עם כבוד" והבטיח "שלום בדורנו". מילים אלו היו לו לרועץ כאשר היטלר המשיך בתוקפנותו והוביל באופן בלתי נמנע לפרוץ המלחמה שנה לאחר מכן. צ'מברלין המשיך לכהן כראש הממשלה מפרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר 1939 ועד מאי 1940, כאשר, על פי דבריו של דנגלס "הוא לא היה יכול יותר לשמור על תמיכת הרוב במפלגה השמרנית". לאחר הצבעה בבית הנבחרים, בה הרוב שתמך בממשלה ירד מיותר מ-200 ל-81, פינה צ'מברלין את מקומו לווינסטון צ'רצ'יל. הוא קיבל על עצמו את תפקיד הלורד נשיא המועצה בממשלת הקואליציה שהקים צ'רצ'יל. דנגלס המשיך להיות עוזרו האישי הפרלמנטרי. לאחר שקודם לכן הוא דחה הצעה לתפקיד מיניסטריאלי כתת-שר במשרד לענייני סקוטלנד. אף על פי שהמוניטין של צ'מברלין מעולם לא השתקם לאחר כישלון הסכם מינכן, ותומכיו, כמו ראב בטלר, סבלו במשך כל שארית חייהם מתווית הפיוס, דנגלס עצמו נחלץ מהאשמה. על כל פנים, הוא טען עד יומו האחרון שהסכם מינכן היה חיוני להישרדותה של בריטניה ולתבוסתה של גרמניה הנאצית בזכות השנה הנוספת שניתנה לבריטניה להכין את עצמה למלחמה ב-1939. לדבריו ב-1938 מצב מוכנותה של בריטניה למלחמה היה שונה לחלוטין.
חודשים ספורים לאחר התפטרותו, החל מצב בריאותו של צ'מברלין להתדרדר. הוא התפטר מהקבינט ומת זמן קצר לאחר מכן לאחר מחלה קצרה בנובמבר 1940. דנגלס התנדב לשירות צבאי פעיל ולאחר שצ'מברלין עזב את דאונינג 10 הוא שאף להצטרף מחדש לרגימנט הפרשים המתנדבים של לנקרשייר. בבדיקה רפואית התברר שהוא סבל מחור בעמוד השדרה שהוקף בנגע שחפת שפשה בעצם. אם הוא לא היה עובר ניתוח להסרת הנגע, הוא היה מאבד את יכולתו להתהלך תוך כמה חודשים. בספטמבר 1940 הוא עבר ניתוח חדשני ומסוכן שארך שש שעות ובו הורחקה מגופו העצם הנגועה והוחלפה בעצם בריאה שנלקחה מעצם השוקה שלו.
"הכנסת עמוד שידרה לפוליטיקאי" (דנגלס למנתח שלו)
למרות אופיו ההומוריסטי והסבלני, השנתיים הבאות היו עבור דנגלס מבחן רציני. הוא היה עטוף בגבס ונאלץ לשכב ישר במשך רוב התקופה. אף על פי שהטיפול המסור של אשתו ומשפחתו עודדו אותו, מאוחר יותר הוא התוודה, "לעיתים קרובות חשתי שמוטב מותי מחיי". לקראת סוף שנת 1942 הוסר מגופו הגבס והותאם לו תומך לעמוד השדרה ובראשית 1943 הוא הצליח להתנייד לראשונה מאז הניתוח. במהלך התקופה בה הוא היה מוגבל בתנועה הוא קרא כל מה שהשיגה ידו. בין הספרים שהוא קרא אז היה הקפיטל, כתביהם של אנגלס ולנין, ביוגרפיות של פוליטיקאים מהמאות ה-19 וה-20 ורומנים פרי עטם של סופרים, החל מדוסטויבסקי ועד ארתור קסטלר.
ביולי 1943 נכח דנגלס בדיוני בית הנבחרים לראשונה מאז 1940 והוא החל לרכוש לעצמו מוניטין כיושב הספסלים האחוריים של הבית, במיוחד בזכות ניסיונו בתחום מדיניות החוץ. הוא חזה לבריטניה עתיד פוסט-אימפריליסטי והדגיש את הצורך לקשרים חזקים עם אירופה לאחר המלחמה. ב-1944, כשהכף התהפכה לטובת בעלות הברית, הוא התבטא ברהיטות על חשיבות העמידה מול שאיפותיה של ברית המועצות לשלוט במזרח אירופה. אומץ הלב שלו לדרבן את צ'רצ'יל לא לוותר ליוסיף סטלין נדון בהרחבה. רבים, כולל צ'רצ'יל עצמו, הבינו שאלו שהיו בזמנו מעורבים במדיניות הפיוס היו נחושים שהמחזה לא יחזור על עצמו מול התוקפנות הרוסית. במאי 1945 פרשה מפלגת הלייבור מממשלת הקואליציה שהוקמה בתקופת המלחמה וצ'רצ'יל הקים ממשלת מעבר והכריז על עריכת בחירות כלליות ביולי. דנגלס מונה אז לתפקיד המיניסטריאלי הראשון שלו. אנתוני אידן המשיך לכהן כשר החוץ ודנגלס מונה להיות אחד משני תתי-השרים במשרדו.