מסרק הכינים מלכיש
הכתובות > ניתוח האותיות > האות ה־11 – אות כנענית לא מוכרת

האות ה־11 לא דומה לאף אות כנענית ידועה, למעט דמיון מסוים לאות אחת מסרביט אל־ח'אדם. הדבר הוביל את חוקרי המסרק להסיק שהאות מייצגת עיצור פרוטו־שמי שהתקיים בלשונם של ממציאי הכתב הכנעני, אך במהרה נעתק לעיצור אחר והאות שייצגה אותו נזנחה. עיצורים כאלה, שהאותיות הכנעניות הקדומות שלהן ידועות לנו, הם: דֿ (ḏ), שנעתקה ל־ז בניבים שמיים צפון־מערביים מסוימים ול־ד בניבים אחרים; חֿ (ḫ), שנעתקה ל־ח (ḥ); תֿ (ṯ), שנעתקה ל־ש; ואולי גם עֿ (ǵ), שנעתקה ל־ע. העיצורים שלא ידוע לנו אם יוצגו באותיות הם ḍ,‏ ẓ ו־ś. ייתכן שהיעדר הייצוג נובע מכך שבעת המצאת האלפבית, העיצורים כבר התמזגו לעיצורים אחרים (ḍ ו־ẓ ל־צ (ṣ) ו־ś ל־ס (s) או ל־ש (š)), וייתכן שהוא נובע מכך שמאגר המלים המופיעות בכתובות כנעניות קדומות כה מצומצם שהוא לא מכיל מלים עם עיצורים אלה.
המקור היחיד להשוואת אות כנענית לא מוכרת שאולי מייצגת את אחד משלושת העיצורים ḍ,‏ ẓ ו־ś הוא האלפבת הדרום־ערבי העתיק, שכן הוא נפרד מהכנענית לפני שעיצורים אלה נעתקו והתמזגו לעיצורים אחרים, ועיצורים אלה נשמרו בשפות הדרום־ערביות העתיקות; אולם, יש להיזהר בהשוואה למקור זה, בשל הפער הגדול בין היפרדותו מהאלפבית הכנעני לשרידים הקדומים ביותר שלו ששרדו מהמאה ה־10 או ה־9 לפנה"ס בלבד, דבר שהוביל להתפתחות ושינוי האותיות. האות ś בשניים מענפי הכתב הדרום־ערבי העתיק – צפון־ערבית של נאות המדבר המפוזרים (שנחשב לעתיק מבין ענפי הכתב הדרום־ערבי העתיק) והענף התימאי – מגלה דמיון לאות ה־11 שבמסרק השנהב. לאות בענפים אלה גוף מלבני או סגלגל, עם קווים אלכסוניים המתפצלים ממנה למעלה ולמטה; קוים אלה עשויים להיות צורות מפותחות של הפינה התחתונה והעליונה באות ה־11. דמיון צורני זה, בצירוף ההקשר הטקסטואלי המעלה את הסבירות שבכתובת על מסרק תופיע המילה "שֵׂער", הביאו את חוקרי המסרק למסקנה שאות זאת היא המופע הראשון הידוע לנו של האות ś בכנענית. בהקשר זה ציינו החוקרים שבכתובות הכנעניות הקדומות הידועות לנו לא נמצאה מילה עם העיצור ś, ועובדה זאת מסבירה מדוע לא התגלתה אות זאת עד עתה.
הסיבה שאות זאת לא נשמרה בכתב העברי הקדום, אף שהוא שימש לכתיבת עברית עתיקה שכן שמרה על העיצור ś, היא שהכתב העברי הקדום אומץ מהכתב הפיניקי, ששימש לכתיבת פיניקית שלא שמרה על העיצור ś. העברים הקדומים השתמשו באות שי"ן הקיימת לכתיבת עיצור זה, כמו שהשתמשו באותיות אחרות לכתיבת עיצורים אחרים שהשתמרו בלשונם אך לא השתמרו בפיניקית ולא הופיעו באלפבית הפיניקי.
תמיכה במסקנת החוקרים נמצאת באלפבית האוגריתי. האות האוגריתית הנושאת את צורת הסמ"ך הכנענית (𐎝) לא נמצאת במיקום הרגיל של האות סמ"ך בסדר האלפבית (לפני עי"ן), אלא בסוף האלפבית, כאות נספחת. לפני העי"ן מופיעה אות (𐎒) שהגייתה הייתה ס, אך היא שונה לחלוטין בצורתה מהסמ"ך הכנענית. לרוב, האות הנספחת 𐎝 לא מייצגת עיצור שונה מהעיצור של האות הרגילה (והנפוצה יותר) 𐎒, ובמלים עם העיצור ś בפרוטו־שמית מופיעה האות 𐎌 המייצגת את העיצור š (שׁ ימנית). אולם, לעיתים נראה שיש לאות הנספחת מטען פונולוגי שונה מעט: בכמה מקרים, היא מופיעה במקום שבו האות תֿ אמורה להופיע, ולפחות במקרה אחד האות תֿ מופיעה במקום שבו האות ס, אטימולוגית ś, אמורה להופיע; האות הנפוצה יותר 𐎒 מופיעה באוגריתית לעיתים במילים עם העיצור ś בפרוטו־שמית, ולא 𐎌. את התופעות האלה הסבירו חוקרי המסרק בתהליך בן שלושה שלבים:
האלפבית האוגריתי נוצר בהשראת האלפבית הכנעני שהכיל שלוש אותיות לעיצורים ס (s), שׁ (š) ו־שׂ (ś) – הראשון בהשראת הסמ"ך הכנענית בעלת שלושה קווים אופקיים ואחד אנכי (𐤎), השני בהשראת השי"ן הכנענית בצורת w (𐤔), והשלישי קיבל אות בצורה דומה למשולש (𐎒).
בהמשך, העיצור ś נעתק ונטמע בעיצור אחר, בעיקר ב־š אך לעיתים גם ב־s, והאות המשולשת 𐎒 עברה לייצג את העיצור s, יחד עם האות 𐎝 שייצגה s גם בשלב הקודם.
בשלב זה, האות המשולשת 𐎒 חיזקה את מעמדה כאות הראשית המייצגת את העיצור s, ותפסה את מקום האות סמ"ך בסדר האלפבית, ככל הנראה משום שסדר האלפבית הועבר בעל־פה. האות 𐎝 שייצגה s מההתחלה נדחקה לסוף כאות נוספת שמייצגת את העיצור s, כמו שהשתי האותיות הנוספות המייצגות אִ (𐎛) ו־אֻ (𐎜) נדחקו לסוף בעוד האות המייצגת אַ (𐎀) שמרה על מיקום האות אל"ף בסדר האלפבית. התהליך לא היה עקבי, ואולי אף ייצג הבדלי ניבים, לכן המצב הסופי כולל חריגות כגון שימוש באות המשולשת 𐎒 לייצוג העיצור המקורי שלה כאות היסטורית.
אשר לזיהוי המקור הפיקטוגרפי של האות, חוקרי המסרק הציעו לזהות אותו כנחש, הקרוי במקרא לעיתים שׁרף (למשל דברים, ח', ט"ו), או כשׂליו, או בסבירות נמוכה יותר, כשׂיח, או גפן מטפס: שָׂרֹק/שׂרֵקָה/שָׂרִיג.
ריצ'י סבורה שזיהוי האות מבוסס על מקבילות רחוקות מאוד, ומעדיפה לזהותה כ־ś לאור מקבילה מכתובות ואדי אל־הול הפותחת את המלה "שׂמחֿכ" (כלומר "שמחתך"), וצורתה מבוססת על צורת השמש (ששמה משוחזר *śamš).