stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנימין כהן (שופט)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 ביולי 1913 שטרסבורג, הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  5 בינואר 2006 (בגיל 92) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל
 תאריך עלייה:  1920
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה"  אוניברסיטת ליון
 השתייכות:  בית המשפט המחוזי בתל אביב
 תקופת כהונה:  1950–1983 (כ־33 שנים)
 תקופת הפעילות:  ? – 5 בינואר 2006 
 תפקידים בולטים:  נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר תל אביב-יפו (2002)
 
בנימין כהן (17 ביולי 1913 - 5 בינואר 2006) היה עורך דין ושופט ישראלי שכיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב בין השנים 1979 ל-1983 וכשופט במינוי זמני בבית המשפט העליון בשנת 1966.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "ד"ר משה כהן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3142
↑  ד”ר משה כהן סגן ראש עירית ת”א-יפו - איננו., באתר הספרייה הלאומית
1 2 3  אבי בטלהיים, השופט האוהב את נאשמיו, מעריב, 6 באפריל 1979, המשך
1 2 3 4 5 6  לאה ענבל, בלית־ברירה הכנסנו לכלא אנשים הגונים, לשם עיצוב הנורמה, כותרת ראשית, 21 בדצמבר 1983
↑  בנימין כהן, באתר הרשות השופטת
↑  מאסר שנה לשחקן שמואל אומני על אונס מלצרית במועדונו, דבר, 5 באפריל 1978
1 2 3 4 5  צבי הראל, מת בנימין כהן, לשעבר נשיא ביהמ"ש המחוזי בת"א, באתר הארץ, 8 בינואר 2006
↑  אבי בטלהיים, השופט בנימין כהן - נשיא בית המשפט המחוזי בת"א, מעריב, 1 באפריל 1979}
↑  האיש שרצה להרשיע והיד שלא נתנה, "העולם הזה", גיליון 1821 מ-25 ביולי 1972, עמוד 16, האיש שרצה להרשיע והיד שלא נתנה, "העולם הזה", גיליון 1821 מ-25 ביולי 1972, עמוד 17
↑  שאול הון, חזון אחרית החשיש, מעריב, 26 בינואר 1973
↑  יגאל לב, צדק - 5 כוכבים, מעריב, 26 בספטמבר 1986
↑  "שופט שאף פעם לא היה שופט - בא לתת לנו עצות", מעריב, 23 ביוני 1974
↑  צבי הראל, מותר למתוח ביקורת על שופטים, באתר ישראל היום, ‏5 בינואר 2016
↑  חיים שדמי, מפעל הפיס רוצה להקים קזינו במצפה רמון - אך ועדת גביש קבעה: לא באזור פיתוח, באתר הארץ, 26 ביוני 2003
↑  גד ליאור, "תוך שלוש שנים קזינו באילת", הבטיח השר, באתר ynet, 19 בפברואר 2021
↑  צבי לביא, ‏מועצת הטוטו מהמרת על סוס חדש, באתר גלובס, 29 באוגוסט 1999
↑  הישיבה השלוש-מאות-ושמונה של הכנסת השתים-עשרה, באתר הכנסת, ‏12 ביוני 1991
↑  מחלקת הטקס והאירועים, עיריית תל אביב-יפו, הכתרת יקירי תל–אביב-יפו תשס“ט - 2009, באתר עיריית תל אביב-יפו, ‏2009
↑  בנימין כהן באתר GRAVEZ
| שופטים לשעבר בבית המשפט העליון |
| --- | --- | --- |
| נשיאים | זמורה • אולשן • אגרנט • זוסמן • לנדוי • כַהן • שמגר • ברק • ביניש • גרוניס • נאור • חיות |  |
| שופטים | דונקלבלום • חשין • אסף • זילברג • ברנזון • גויטיין • ויתקון • כהן • מני • הלוי • קיסטר • עציוני • שרשבסקי • בן-פורת • אשר • אלון • בכור • בייסקי • לוין • כהן • כהן • לוין • בך • נתניהו • חלימה • גולדברג • מלץ • אור • מצא • חשין • זמיר • דורנר • טל • שטרסברג-כהן • קדמי • טירקל • אנגלרד • ריבלין • פרוקצ'יה • לוי • ארבל • זילברטל • רובינשטיין • ג'ובראן • דנציגר • שהם • מלצר • מזוז • הנדל • קרא • ברון • פוגלמן |  |
| שופטים במינוי זמני | בקר • זהר • לוין • צלטנר • כהן • בן-עתו • שילה • שינבוים • אבנור • וייס • בן דרור • וינוגרד • ולנשטיין • אריאל • אלוני • בן יאיר • גולדברג • אלון • אילן • זועבי • ברלינר • עדיאל • חשין • שוחט |  |
ראו גם: שופטים מכהנים
נסים יושע

| --- | --- |

ד"ר נסים יושע, 2008
 לידה:  3 במרץ 1933 ביטולה ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה
 פטירה:  6 באפריל 2011 (בגיל 78) רחובות ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  רחובות
 השכלה:  מחשבת ישראל, האוניברסיטה העברית
 מקצוע:  דיפלומט, מחנך וחוקר מחשבת ישראל
 תפקיד:  שגריר ישראל בחוף השנהב ובקפריסין
 תואר:  דוקטור
 
נסים יושע (3 במרץ 1933 – 6 באפריל 2011) היה חוקר מחשבת ישראל, מחנך ודיפלומט ישראלי. התמחה בהגות היהודית של האנוסים ששבו ליהדות.
ביוגרפיה > חייו האישיים ומשפחתו

יושע נולד בשנת 1933 בביטולה שבממלכת יוגוסלביה (בהמשך במקדוניה) למשפחה יהודית ספרדית שעלתה לארץ זמן קצר לאחר מכן. גדל והתחנך בירושלים, ונהג להתפלל בבית הכנסת יגל יעקב בו התפללו יוצאי ביטולה הלא היא מונאסטיר.
על חוויות ילדותו בלב ההווי היהודי ספרדי סיפר בריאיון לפורום תרבות הלאדינו, ב-22 באפריל 2010:
"כילד אני זוכר את ההווי היהודי-ספרדי של השבתות והחגים: החמין של שבת שהיינו מביאים אותו מהתנור לפני גמר התפילה, הכנת מבחר גדול של אטריות למיניהן בבית ופריסתן על המיטות המכוסות בסדינים לבנים,.שבת זכור שלפני פורים שנקראה 'שבת די פ'ולאריס', כאשר אכלנו ביצים קשות בתוך מאפה העשוי ככלוב, שבו ישבו שונאי ישראל, האזכרות לנפטרים שנראו על ידינו 'מילדאדוס', כאשר בירכנו את ברכות העץ, האדמה, שהכול ומזונות. ט"ו בשבט כאשר אכלנו גם חיטה מבושלת וממותקת, וקראנו 'לה שורה' (שורוק וסגול) לאמור ה'עשורה', השפעה מוסלמית על חג יהודי. לילות הסדר שבהם קראנו את כל ההגדה הן בעברית והן בלאדינו ובכללם הפיוטים שאף הושרו בשתי הלשונות. בליל ל"ג בעומר המה בית הכנסת מרוב מתפללים כאשר הודלקו מאות נרות בקעריות (קאראייה) של שמן על שם תנאים, אמוראים וחז"ל, וכל זה בהשפעת הקבלה. אז שרנו בדבקות את בר יוחאי נמשחת בשמן וכו'. כך גם נהגנו בשבועות כאשר קראנו את 'לה כתובה דה לה ליי', כלומר את כתובת התורה בעברית ובלאדינו. ובתשעה באב שישבנו על הרצפה בבית הכנסת וקראנו קינות בשתי השפות"
יושע למד בבית-הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית. כשהיה סטודנט לתואר ראשון בהיסטוריה וביחסים בינלאומיים, עסק בהוראה ובניהול בבית-ספר לנערים עובדים בירושלים. שלט בעברית, לאדינו, אנגלית, ספרדית, צרפתית, איטלקית ולטינית.
יושע היה נשוי לצילה ונולדו להם שלושה ילדים. בנם הבכור, עובד יושע, היה פרופסור בבית הספר לכלכלה של אוניברסיטת תל אביב.
נפטר באפריל 2011 ברחובות, ונקבר שם.
ביוגרפיה > בשירות החוץ

בשנת 1956 התקבל כצוער למשרד החוץ ולאחר הכשרה של שנתיים מילא יושע תפקידים שונים בשירות החוץ. היה מזכיר שני בשגרירות ישראל בהאג, מזכיר ראשון בשגרירות ישראל בסטוקהולם, קונסול כללי במילאנו, יועץ מדיני בשגרירות ישראל ברומא וממונה על השגרירות, קונסול כללי בסן-מארינו, שגריר ישראל בחוף השנהב, ושגריר ישראל בקפריסין. שירותו במשרד נמשך 21 שנים.
במלחמת ששת הימים ואחריה הקים באיטליה את הארגון (UDAI (unione democratica amici d'Israele, האיחוד הדמוקרטי של ידידי ישראל, אשר פעלו בו נציגי כל המפלגות, להוציא את הקומוניסטים ואת הנאו-פשיסטים. ארגון זה פעל בהצלחה רבה לחיזוק הידידות לישראל באיטליה כולה. כאשר היה ממונה על השגרירות ברומא בשנת 1968 ניהל בהצלחה את המשא ומתן עם אלג'יריה, באמצעות איטליה, לשחרור מטוס אל על ונוסעיו שנחטפו על ידי החזית העממית מרומא לאלג'יריה. המטוס, צוותו וכל נוסעיו שבו לישראל בשלום.
בהיותו שגריר ישראל בקפריסין, בשנת 1976, דאג לחיזוק מעמדה של ישראל אצל הנשיא מקאריוס.
ביוגרפיה > פעילות חינוכית

עוד כשהיה סטודנט לתואר ראשון בהיסטוריה וביחסים בינלאומיים, עסק בהוראה ובניהול בבית-ספר לנערים עובדים בירושלים.
בשנת 1977, עם פרישתו ממשרד החוץ, התמנה לראש המרכז לשילוב מורשת יהדות ספרד והמזרח בחינוך ובתרבות. ההישג המשמעותי ביותר בפעילותו זאת היה הרחבת תחומי המחקר וההוראה על אודות קהילה זאת באקדמיה ובמערכת החינוך. יושע עמד בראש המרכז בשנים 1977–1989. במקביל שימש עמית מחקר במרכז דינור שליד האוניברסיטה העברית, היה חבר במועצה לתרבות ולאומנות, יו"ר המכון האקדמי "משגב ירושלים" וחבר במועצת יד בן-צבי.
עם פרישתו ממשרד החינוך והתרבות, בשנת 1989, התמסר יושע להשלמת השכלתו האקדמית ולהרחבת פעילותו בה. הוא למד לתואר שני באוניברסיטה העברית בחוג למחשבת ישראל, והשלים את השכלתו לתואר השלישי באוניברסיטה העברית. בשנים 1994–2000 נמנה עם צוות מקימי שלוחת רחובות של הפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית והיה ממנהלי התוכנית. הוא הִרצה בשלוחה זו ובפקולטה לחקלאות במחשבת ישראל במסגרת התוכנית ללימודי היהדות ולימודי העשרה.
בשנת 2003 התמנה לעמית מחקר במרכז מוסיוף לחקר הקבלה באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה > ארגון יוצאי מקדוניה בישראל

בין השנים 1999–2003 עמד בראש העמותה של דור ההמשך של יוצאי מקדוניה בישראל. במסגרת זאת ניהל מאבק ציבורי שמטרתו הייתה לבטל את האנדרטה שהוקמה ב"יער בולגריה" של קק"ל (ליד חרובית וכפר מנחם) לכבוד מלך בולגריה בוריס השלישי, שהיה בן בריתו של היטלר במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה הוקמה על ידי פעילים של יוצאי בולגריה בארצות הברית שרצו להנציח את העובדה שיהדות בולגריה גופה לא נשלחה למחנות ההשמדה. ברם, בוריס וממשלתו היו אחראים לשילוחם לטרבלינקה במעבורות וברכבות בולגריות של 11,343 יהודי תראקיה (יוון לשעבר), מקדוניה הווארדרית (לשעבר ביוגוסלביה) והעיר פירוט (לשעבר אף היא ביוגוסלביה). שטחים אלה נמסרו על ידי היטלר לשלטונה הישיר של בולגריה באפריל 1941 ועד ספטמבר 1944 הם היו חלק בלתי נפרד של "בולגריה המאוחדת" הרחבה.
כתוצאה מפעילות העמותה בראשותו של ד"ר יושע, הקימה קק"ל ועדה בראשות השופט ד"ר משה בייסקי לבירור הנושא. החברים האחרים בוועדה היו איש הציבור אריה לובה אליאב ופרופ' דליה עופר מהאוניברסיטה העברית. ביולי 2000 פסקה ועדת בייסקי כי יש לסלק את אנדרטת בוריס ולהקים במקומה אנדרטה לזכר הנספים שהושמדו בטרבלינקה ולזכרם של הבולגרים שסייעו להישרדותם של יהודי בולגריה הישנה. ואכן, הוקמה אנדרטה חדשה ביער בולגריה, על-פי החלטת הוועדה.
פרטי הפרשה מתועדים בספרו של ניר ברוך (עורך), השמדה והישרדות בבולגריה המאוחדת, שיצא לאור בשנת 2003 על ידי העמותה לחקר הקהילות היהודיות בבלקן ולהנצחתן.
פרסומים

ד"ר יושע פרסם מאמרים פובליציסטיים, חינוכיים ומדעיים שונים.
ספרו "מיתוס ומטאפורה – הפרשנות הפילוסופית של ר' אברהם כהן הירירה לקבלת האר"י", יצא לאור בשנת תשנ"ד בהוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס ומכון יד יצחק בן-צבי, וזכה בפרס יצחק בן-צבי לשנת תשנ"ה.
יושע תרגם לעברית מכתבי היד הספרדיים מן המאה ה-17 את כתבי הרב אברהם כהן דה-הירירה ("בית אלהים" ו"שער השמים"). יצאו לאור בשנת תשס"ב במכון בן-צבי. עניינו העיקרי במחקר הוא בתרומתם של צאצאי האנוסים למחשבת ישראל.
עורך משנה של ניר ברוך (עורך), "השמדה והישרדות בבולגריה המאוחדת", תל אביב תשס"ג, העוסק בשואת יהודי תראקיה ומקדוניה בשנת תש"ג תחת משטר הכיבוש הבולגרי.
בשנותיו האחרונות עסק בההדרת כתבי אברהם מיכאל קרדוזו (לדעתו של יושע יש לאיית שם זה "קארדוֹסוֹ" – Cardoso), אנוס לשעבר שחזר ליהדות והיה מראשי התנועה השבתאית במאה ה-17. כמו כן עסק אז בהכנה לדפוס של ספר מסכם על דמותו ותרומתו למחשבת ישראל, בשם "אנוס בחבלי משיח" (עם שתי המשמעויות של חבלים: עבותות וייסורים).
הערות שוליים

↑  אביב וסתיו, אני ותרבות הלאדינו: עם מר נסים יושע, באתר תפוז, ‏22.04.2010
↑  ראו את שנתוני הפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית לשנים תשנ"ה - תש"ס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270266905171  BnF: cb14499479t (data)  GND: 1136923675  ISNI: 0000 0000 6658 2585  LCCN: nr92000458  NTA: 315658665  VIAF: 54378000   WorldCat (עם VIAF): 54378000
חשיפה עצמית

חשיפה עצמית היא תהליך תקשורתי שבו אדם אחד חושף את עצמו לאחר. חשיפה זו מתייחסת לכל סוג של מידע בו אדם יכול לשתף אדם אחר, כמו מחשבות, רגשות, שאיפות, פחדים, מטרות, חלומות והעדפות.
תרומה מול סיכון

יצירה של קשרים בין-אישיים מצריכה רמה מסוימת של חשיפה עצמית בהתאם למצב ולאופי הקשר.
כאשר לאדם ישנם פחות קשרים בין-אישיים משמעותיים ממה שהוא חפץ נוצרת תחושת בדידות. על כן נכונות לחשיפה עצמית תורמת ליכולתו של האדם להשתלב בחברה ולשפר את איכות החיים שלו.
לצד זאת חשיפה עצמית רבה מידי עלולה להרחיק אנשים אחרים אשר אינם מעוניינים במידע כה רב אודות האדם החולק אותו עימם. לא רק זאת, אלא שחשיפה של פרטים אישיים עלולה גם להוביל לניצול לרעה. על כן יש לנקוט במידת הזהירות כדי להימנע ממצבי סיכון.
לצורך ויסות רמת החשיפה העצמית ההולמת עבור כל סיטואציה יש צורך בשליטה עצמית וכישורים החברתיים, אשר נרכשים בהדרגה לאורך ההתפתחות החברתית של האדם.
חשיפה עצמית באינטרנט

חשיפה עצמית באינטרנט היא היחשפות האדם מרצונו העצמי באמצעות האינטרנט ברמות שונות.
התופעה קשורה לאפשרותו של האדם לוותר על פרטיותו, במרחבים הנתונים בשליטתו, בשל צרכים ומניעים, ובכלל זה הצורך לתקשר עם בני אדם, המשולבים בחידושי הטכנולוגיה של המאה ה-21.
חשיפה עצמית באינטרנט היא חלק מתרבות האינטרנט המקובלת בתחילת המאה ה-21, לכאורה, מנוגדת לרצון לשמירת הפרטיות והאנונימיות, ומהווה ויתור מסוים על הזכות לפרטיות.
חשיפה עצמית בטיפול

בפסיכותרפיה, חשיפה עצמית היא מצב שבו המטפל משתף רגשות או מידע אישי אודותיו בתהליך טיפולי, דבר העשוי להיות כלי משמעותי של התערבות טיפולית. חוקרים רבים שבדקו את הכלי מצאו כי יש בו פוטנציאל גבוה לקידום התהליך הטיפולי. לעיתים קרובות הוא בא לידי ביטוי כחלק אינטגרלי מהתהליך הטיפולי ויש לו תפקיד חשוב בהתפתחות הקשר הטיפולי. עם זאת, כתלות בדרך, בעיתוי ובסיבות לשימוש בכלי, הוא יכול להוות הפרה של הגבולות הטיפוליים והאתיים או להקשות על הטיפול. ההבנה של החשיפה העצמית כעניין העוסק בגבולות בטיפול וההשלכות על הקשר והתהליך הטיפוליים חיוניים לכל מטפל.
ראו גם

נכות לא נראית
הערות שוליים

↑  Baron, R. A., and Byrne, D. (2000). Social psychology. Boston: Allyn and Bacon.
↑  Jeffrey E. Barnett (2011), Psychotherapist self-disclosure: Ethical and clinical considerations.Psychotherapy, Vol 48(4), 315-321. doi: 10.1037/a0026056 Special Section: Self-Disclosure.
↑  ארווין יאלום, (2001). מתנת התרפיה. תל אביב: קשת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529405405171  LCCN: sh85119736
מתקן אדם

| --- | --- |

תג בסיס מתקן אדם החדש
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  בסיס הכשרות ואימונים
 בסיס האם:  מתקן אדם (נטוף)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  יחידת הלוט"ר  יחידת עוקץ  בית הספר לקומנדו  בית הספר למקצועות הירי  בית הספר לצניחה חופשית
 פיקוד
 יחידת אם:   חטיבת מרום
 דרגת המפקד:    סגן-אלוף
מצפה
רמון
מצפה
רמון
בית הספר לקומנדו בתוך המתקן, שנחנך ב-2020
מתקן אדם (מ"ק 7248; בעבר נטוף) הוא בסיס צה"ל השוכן בשיפולי הרי בנימין בתחומי המועצה אזורית חבל מודיעין. המתקן קרוי על שמו של האלוף יקותיאל אדם, שנהרג במלחמת לבנון הראשונה ונמצא בבקעה שתחומה מדרום ביער בן שמן ואותה חוצה נחל נטוף, שהוא מקור שמו הראשון של הבסיס.
מפקד המתקן הוא קצין בדרגת סגן־אלוף.
בחלקו המערבי גובל הבסיס במושב בית נחמיה ובחלקו המזרחי גובל בנאות קדומים. בקצה הצפוני של שטחי האש הצפוניים של הבסיס, ומעבר לגדר ההפרדה נמצאים היישובים הפלסטיניים בודרוס וקיביה.
היסטוריה

בסוף שנות ה־80 ובשנות ה־90 שימש מתקן אדם כבסיס הטירונות של כל היחידות המיוחדות: סיירת מטכ"ל, שלדג, שייטת 13, פלס"ר שריון 7 ו־500, 669, מורן, מגלן, שמשון, דובדבן, דוכיפת, נחשון, חרמ"ש וקורס חובלים. במתקן בוצעו האימונים לחטיפתו של שייח' עובייד.
בשנת 2002 העבירה דובדבן את בסיס הטירונות של חייליה מהמתקן אל בא"ח צנחנים, לאחר שאחד מטירוניה "טורטר" עד מותו במהלך הכשרתו במתקן. עוד לפני דובדבן, יחידות הקומנדו הימי, סיירת מטכ"ל ויחידת מגלן העבירו את הכשרת טירוניהם אל בסיסים אחרים.
בעבר שימש הבסיס כבסיס הטירונות של גדודי חטיבת החי"ר כפיר, וזאת גם לפני הקמת החטיבה באופן רשמי ב־2006. כמו כן, שימש כבסיס הטירונות של גדוד קרקל, תוכנית תלפיות, וגדוד הנח"ל החרדי. כיום המתקן כפוף לפיקוד "מרהו"ם – חטיבת המרום" ומשמש כמשכנם של בית הספר לקומנדו, יחידת הלוט"ר, יחידת הכלבנים עוקץ ובית הספר למקצועות הירי.
באוקטובר 2008 מונה סגן־אלוף אריאל בן דיין למפקד המתקן.
ביולי 2014 נחשף כי נערכה במתקן חגיגה בת מצווה לבתו של תורם וכי חיילים מיחידת הלוט"ר ומיחידת עוקץ הציגו באירוע את יכולותיהם המבצעיות על מנת לשעשע את האורחים. בעקבות החשיפה ערך האלוף גיא צור, מפקד זרוע היבשה, תחקיר בנושא וקבע כי אלוף־משנה אריאל בן דיין, הממונה על מפקד המתקן, יישפט עקב כך על ידי קצין חי"ר וצנחנים ראשי, יהודה פוקס. בנוסף, הוחלט על הקמת ועדה בראשותו של תת־אלוף חגי מרדכי שתגבש נהלים למקרים דומים בעתיד.
תגים ישנים

תג בסיס מתקן אדם עד שנת 2015
תג בסיס מתקן אדם בעבר
הערות שוליים

↑  פליקס פריש, טירונות דובדבן עוזבת את מתקן אדם, באתר ynet, 13 בספטמבר 2002.
↑   שוקי שדה וגילי כהן, בעקבות חגיגת הבת מצווה במתקן אדם: קצין בדרגת אל"מ נשפט, באתר TheMarker‏, 3 ביולי 2014.
| זרוע היבשה של צבא הגנה לישראל |
| --- | --- | --- |
| מטה זרוע היבשה | חטיבת התכנון • חטיבת היבשה • חטיבת כוח אדם (חטכ"א) • החטיבה הטכנולוגית ליבשה (חט"ל) |  |
| חילות השדה | חיל הרגלים (חי"ר) • חיל השריון (חש"ן) • חיל ההנדסה הקרבית (חה"ן) • חיל התותחנים (חת"ם) • חיל הגנת הגבולות |  |
| מרכז אימונים | המרכז הלאומי לאימונים ביבשה (מל"י) • בית הספר לקליעה, צליפה ולוחמה בטרור (מתקן אדם) • בית הספר למפקדי כיתות ומקצועות חיל הרגלים (ביסלמ"ח) |  |
| בתי ספר לפיקוד | בית הספר לקצינים ע"ש רא"ל חיים לסקוב (בה"ד 1) • בית-הספר לפיקוד, שליטה ומטה מבצעי (בי"ס לפו"ש ומטמ"צ) • קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים (קמ"פ-קמ"ג) |  |
| חילות ויחידות לשעבר | חיל האיסוף הקרבי |  |
פרנק צ'רצ'יל

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1901 רומפורד, מיין, ארצות הברית 
 התאבד:  14 במאי 1942 (בגיל 40) קסטאיק, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  פרנק אדווין צ'רצ'יל
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1916–1942 (כ־26 שנים)
 עיסוק:  מלחין, פזמונאי
 שפה מועדפת:  אנגלית
 כלי נגינה:  פסנתר
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (1941) אגדות דיסני (2001)
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנק אדווין צ'רצ'יל (באנגלית: Frank Edwin Churchill;‏ 20 באוקטובר 1901 – 14 במאי 1942) היה מלחין ופזמונאי אמריקאי. הוא ידוע ככותב של רוב המוזיקה של הסרטים "שלגיה ושבעת הגמדים", "דמבו הפיל המעופף", "במבי", "הרפתקאות איכבוד ומר טוד" ו"פיטר פן" של חברת וולט דיסני, עליהם קיבל מועמדויות וזכייה בפרס אוסקר, כמו כן את תואר "אגדות דיסני" בשנת 2001.
ביוגרפיה

צ'רצ'יל נולד ברומפורד, עיר שבמיין בארצות הברית, בשנת 1901. הוא החל את הקריירה שלו בנגינה בפסנתר בבתי קולנוע בגיל 15 בונטורה. לאחר שעזב את לימודי הרפואה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס כדי להמשיך בקריירה המוזיקלית, הפך למלווה בתחנת הרדיו KNX (AM) בשנת 1924.
בשנת 1930 הצטרף צ'רצ'יל לאולפני ההנפשה של וולט דיסני, והלחין סרטים קצרים מונפשים רבים, כשהראשון ביניהם היה "הניצול" בכיכובו של מיקי מאוס. כמו כן, לקח חלק בהלחנת הסרטים "הצלחת הסינית", "הבונים העסוקים", "מנגינות מצריות", "חנות השעונים", "הברווזון המכוער", "אולימפיאדת האסם", "חיפושיות מאוהבות", "טאצ'דאון מיקי", "בית המלאכה של סנטה", "ימים עברו", "המלך קול הזקן", "ארץ ערש", "מחנה שטח", "פלוטו השובב", "שפנים קטנים ומצחיקים", "הזאב הגדול והרע", "גוליבר מיקי", "העכבר המעופף", "ההתרמה לבית היתומים", "חוטף הכלבים", "הצב והארנב", "מגע הזהב", "החתלתול השודד", "מי הרג את קוק רובין?", "יום הדין של פלוטו", "על הקרח", "שלושה חתלתולים יתומים", "הליכת התרנגול" ו"מבעד למראה". בשנת 1933 הוא כתב יחד עם אן רונל את השיר "מי מפחד מהזאב הרע?" שהופיע בסרט "שלושה חזירים קטנים" וזכה להצלחה מסחרית אדירה.
בשנת 1937 נבחר צ'רצ'יל, יחד עם פול סמית' ולייגי הרליין, להלחין את המוזיקה לסרט באורך מלא "שלגיה ושבעת הגמדים" שמבוסס על מעשייה בעלת אותו שם. בין היתר הוא הלחין את השיר "Someday My Prince Will Come" שזכה להצלחה רבה, והופיע עם השירים הנוספים שהלחין בפסקול הסרט, "Snow White and the Seven Dwarfs". בשנת 1939 הלחין את השיר "Never Smile at a Crocodile" שכתב ג'ק לורנס, אשר היה אמור לקחת חלק בסרט "פיטר פן".
בשנת 1942 זכה צ'רצ'יל יחד עם אוליבר וואלאס בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, עבור הפסקול של הסרט "דמבו הפיל המעופף". כמו כן הוא היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר יחד עם נד וושינגטון, עבור השיר "Baby Mine" שלקח חלק בפסקול הסרט. שנה לאחר מכן צ'רצ'יל היה מועמד לשני פרסי אוסקר - הראשון לפסקול המקורי הטוב ביותר, עבור פסקול הסרט "במבי" יחד עם אדוארד פלאמב; והשני לשיר המקורי הטוב ביותר, עבור השיר "Love is a Song" שלקח חלק בפסקול ונכתב על ידי לארי מורי.
בשנת 2001 זכה צ'רצ'יל בתואר "אגדות דיסני", עבור תרומתו לחברת וולט דיסני.
ביוגרפיה > מותו

צ'רצ'יל התאבד ב-14 במאי 1942, בגיל 40, בחווה שלו הממוקמת בצפון לוס אנג'לס בקסטאיק. הוא כביכול מת "ליד הפסנתר" מפצע ירייה עצמית. אף על פי שישנן השערות שהתאבדותו הייתה תוצאה של שיח שלילי עם וולט דיסני בנוגע ללחנים שלו לסרט "במבי", זה היה ככל הנראה בשל הדיכאון העמוק שלו והתקף השתייה הכבד ממנו סבל לאחר מותם של שניים מחבריו הקרובים. הוא הותיר אחריו אישה ובת. הוא נקבר בפורסט לאון ממוריאל פארק.
מיסיסיפי (נהר)
שם ומשמעות

המילה מיסיסיפי עצמה מגיעה מ-Misi zipi, העיוות הצרפתי של השם בשפת שבטי האנישינאבה (אנ') (אוג'יבווה (אנ') או אלגונקווין (אנ')) של הנהר, Misi-ziibi ("הנהר הגדול").
במאה ה-18 היה הנהר הגבול המערבי העיקרי של ארצות הברית הצעירה, ומאז התפשטותה של המדינה מערבה, נהר המיסיסיפי נחשב באופן נרחב לקו הפרדה נוח, אם כי משוער, בין מזרח ארצות הברית, דרום ארצות הברית והמערב התיכון. עובדה זו מודגמת על ידי קשת השער בסנט לואיס, והביטוי "טרנס-מיסיסיפי" כפי ששימש בשם התערוכה העולמית "התערוכה הטרנס-מיסיסיפית" (Trans-Mississippi Exposition) שנערכה בנברסקה ב-1898.
מקובל לסווג ציון דרך סופרלטיבי אזורי ביחס אליו, כגון "הפסגה הגבוהה ביותר ממזרח למיסיסיפי" או "העיר העתיקה ביותר ממערב למיסיסיפי". רשות התקשורת הפדרלית (FCC) משתמשת בו גם כקו המפריד עבור אותות קריאה לשידור, שמתחילים ב-W במזרח וב-K במערב.
גאוגרפיה > מסלול

ניתן לחלק את נהר המיסיסיפי לשלושה חלקים: המיסיסיפי העליון, הנהר ממקורותיו ועד למפגש עם הנהר מיזורי; המיסיסיפי התיכון, מורד הנהר מהמיזורי ועד לנהר אוהיו; והמיסיסיפי התחתון, מהאוהיו למפרץ מקסיקו.
גאוגרפיה > מסלול > המיסיסיפי התיכון

נהר המיסיסיפי ידוע בתור המיסיסיפי התיכון מהמפגש של נהר המיסיסיפי העליון עם נהר המיזורי בסנט לואיס במיזורי, לאורך 310 קילומטרים עד למפגשו עם נהר אוהיו בקהיר באילינוי.
המיסיסיפי התיכון זורם חופשי יחסית. מסנט לואיס ועד למפגש עם הנהר אוהיו, יורד המיסיסיפי התיכון 67 מטרים לאורך 290 קילומטרים, קצב ממוצע של 23 סנטימטרים לכל קילומטר. במפגש עם הנהר אוהיו, המיסיסיפי התיכון נמצא בגובה 96 מטרים מעל פני הים. מלבד הנהרות מיזורי ומראמק (אנ') במיזורי והנהר קסקסקיה (אנ') באילינוי, לא נשפכים יובלים מרכזיים לנהר המיסיסיפי התיכון.
גאוגרפיה > מסלול > המיסיסיפי התחתון

נהר המיסיסיפי נקרא נהר המיסיסיפי התחתון ממפגשו עם הנהר אוהיו ועד לשפך במפרץ מקסיקו, מרחק של כ-1,600 קילומטרים. במפגש של אוהיו והמיסיסיפי התיכון, הספיקה הממוצעת במדידה ממושכת של הנהר אוהיו בקהיר באילינוי היא 7,970 מטר מעוקב לשנייה, בעוד שהספיקה הממוצעת במדידה ממושכת של המיסיסיפי בתבס (Thebes) באילינוי (ממש במעלה הנהר מקהיר) היא 5,900 מטר מעוקב לשנייה. לפיכך, לפי נפח, הענף העיקרי של מערכת נהר המיסיסיפי בקהיר יכול להיחשב כנהר האוהיו (ונהר אלגיני במעלה הזרם), ולא המיסיסיפי התיכון.
בנוסף לנהר אוהיו, היובלים העיקריים של נהר המיסיסיפי התחתון הם הנהר וייט (אנ'), הזורם בשמורת החי-בר הלאומית וייט ריוור (אנ') במזרח-מרכז ארקנסו; הנהר ארקנסו, הנשפך למיסיסיפי בארקנסו פוסט (אנ'); הנהר ביג בלאק (אנ') במיסיסיפי; והנהר יאזו (אנ'), הפוגש את המיסיסיפי בוויקסבורג (אנ') במיסיסיפי.
הטיית מים מכוונת במבנה הבקרה של הנהר הישן (אנ') בלואיזיאנה מאפשרת לנהר אטצ'אפלאיה (אנ') בלואיזיאנה להוות הסתעפות מרכזית של הנהר המיסיסיפי, כאשר 30% מהזרם המשולב של הנהרות המיסיסיפי והנהר האדום זורמים למפרץ מקסיקו בנתיב זה, במקום להמשיך במורד הערוץ הנוכחי של המיסיסיפי על פני באטון רוז' וניו אורלינס במסלול ארוך יותר למפרץ. למרות שהנהר האדום נחשב בטעות כיובל נוסף של המיסיסיפי, מימיו זורמים בנפרד אל מפרץ מקסיקו דרך הנהר אטצ'אפלאיה.
גאוגרפיה > מסלול > שינויים במסלול

לאורך זמן גאולוגי, חווה נהר המיסיסיפי שינויים גדולים וקטנים רבים במסלולו העיקרי, כמו גם תוספות, ביטולים ושינויים אחרים בין יובליו הרבים, ונהר המיסיסיפי התחתון השתמש בנתיבים שונים כערוץ הראשי שלו למפרץ מקסיקו לאורך אזור הדלתה.
באמצעות תהליך טבעי המכונה נתק או החלפת דלתה, העביר נהר המיסיסיפי התחתון את מסלולו הסופי אל פתחו של מפרץ מקסיקו כל אלף שנים בערך. זה קורה מכיוון שמרבצי הסחף והמשקעים מתחילים לסתום את הערוץ, מעלים את מפלס הנהר וגורמים לו למצוא בסופו של דבר מסלול תלול וישיר יותר למפרץ מקסיקו. הערוצים הנטושים מצטמצמים בנפחם ויוצרים מה שמכונה באיו (אנ'). תהליך זה גרם, במהלך 5,000 השנים האחרונות, לקו החוף של דרום לואיזיאנה להתקדם לכיוון המפרץ מ-24 עד 80 קילומטרים. הדלתה הפעילה כיום נקראת דלתת רגלי הציפורים, על שם צורתה, או דלתת הבאליז, על שם לה באליז (אנ') בלואיזיאנה, היישוב הצרפתי הראשון בשפך המיסיסיפי.
גאוגרפיה > מסלול > שינויים במסלול > מסלולים פרהיסטוריים

הצורה הנוכחית של אגן נהר המיסיסיפי עוצבה ברובה על ידי מעטה הקרח לורנטייד (אנ') של עידן הקרח האחרון. ההיקף הדרומי ביותר של הקרחון העצום הזה השתרע גם לתוך ארצות הברית ואגן המיסיסיפי של ימינו. כאשר יריעת הקרח החלה לסגת, הושקעו מאות מטרים של משקעים עשירים, שיצרו את הנוף השטוח והפורה של עמק המיסיסיפי. במהלך ההפשרה, מצאו נהרות קרחונים ענקיים נתיבי ניקוז לתוך פרשת המים של מיסיסיפי, ויצרו מאפיינים כמו עמקי הנהרות מינסוטה (אנ'), ג'יימס (אנ') ומילק (אנ'). כאשר מעטה הקרח נסוג לחלוטין, רבים מהנהרות ה"זמניים" הללו מצאו נתיבים למפרץ הדסון או לאוקיינוס הארקטי, והותירו את אגן המיסיסיפי עם מאפיינים רבים "גדולים מדי" עבור הנהרות הקיימים שנחצבו באותה תקופה.
במהלך שלב האילינוי (אנ'), כ-300,000 עד 132,000 שנים לפני זמננו, חסמו יריעות קרח את המיסיסיפי ליד רוק איילנד (Rock Island) באילינוי, והפנו אותו לערוץ הנוכחי שלו רחוק יותר מערבה לגבול המערבי הנוכחי של אילינוי. תעלת הנפין (Hennepin Canal) עוקבת בערך אחר הערוץ העתיק של המיסיסיפי במורד הזרם מרוק איילנד עד הנפין (אנ') באילינוי. מדרומית להנפין ועד לאלטון (אנ') באילינוי, חופף נהר אילינוי הנוכחי לערוץ העתיק בו השתמש נהר המיסיסיפי לפני שלב האילינוי.
לוח זמנים של שינויי המסלולים:
סביב 5000 לפני הספירה: הסתיים עידן הקרח האחרון; פני הים בעולם הפכו למה שהם עכשיו.
סביב 2500 לפני הספירה: באיו טש (אנ') הפך למסלול העיקרי של המיסיסיפי.
סביב 800 לפני הספירה: המיסיסיפי הוסט מזרחה יותר.
סביב 200 לספירה: באיו לאפורש (אנ') הפך למסלול העיקרי של המיסיסיפי.
סביב שנת 1000 לספירה: המיסיסיפי עבר למסלולו בימינו.
לפני שנת 1400 לספירה: הנהר האדום (דרום ארצות הברית) זרם במקביל למיסיסיפי התחתון אל הים
המאה ה-15: עיקול טרנבול (Turnbull's Bend) במיסיסיפי התחתון השתרע כל כך מערבה עד שכבש את הנהר האדום של דרום ארצות הברית. הנהר האדום מתחת לקטע שנכבש הפך לנהר אטצ'אפלאיה (אנ').
1831: קפטן הנרי מילר שרב (אנ') חפר מסלול קצר חדש למיסיסיפי דרך צוואר עיקול טרנבול.
1833 עד נובמבר 1873: פונתה "הרפסודה הגדולה (אנ')" (פקק ענק של בולי עץ בנהר אטצ'אפלאיה). הנהר אצ'אפלאיה החל לכבוש את המיסיסיפי ולהפוך למסלול התחתון הראשי החדש שלו.
1963: הושלמה המערכת הקרויה מבנה בקרת הנהר העתיק (אנ') (Old River, כלומר "הנהר העתיק" הוא כינוי למיסיסיפי) השולטת בכמות המים של המיסיסיפי שנכנסים לאטצ'אפלאיה.