stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רכבת המטען התת-קרקעית בשיקגו
בניית מנהרות הרכבת התת-קרקעית

הקרקע עליה בנויה העיר שיקגו מורכבת מאדמת חרסית רכה שהקלה מאוד את פעולת החפירה, אולם יצרה סכנה של קריסת קירות המנהרה. החופרים יצרו חתך אליפטי שגובהו שני מטרים ו-29 ס"מ, ורוחבו מטר אחד ו-83 סנטימטרים. קירות המנהרה צופו בשכבת בטון שעובייה 25 ס"מ בקירות ו-36 ס"מ ברצפת המנהרה. בקטעים מסוימים הוגדלה המנהרה על מנת לאפשר תמרון של הרכבת, והיא נחפרה בגובה של 4.27 מטרים וברוחב של 3.89 מטרים. הקירות צופו בחומרי איטום על מנת למנוע מרטיבות לחדור אל תוך המנהרה.
קטע של המנהרה בשלב חפירתה. ניתן לראות בבירור את חיפוי הבטון המצפה את קירות המנהרה שנחפרה באדמת החרסית.
השקים עם העפר שנחפר במנהרות הועלו במעלית אל פני הקרקע והועמסו על עגלות שהובילו אותם אל שפת האגם.
על פי דרישתה של עיריית שיקגו נחפרה המנהרה כך שתקרתה תהייה בעומק של לא פחות מ-6.86 מטרים, וזאת על מנת לאפשר פיתוח עתידי של רשת רכבות תחתיות להסעת נוסעים (כפי שאכן התרחש בתקופה מאוחרת יותר). בחלקים מן התוואי החופרים העמיקו אף יותר, כך שרצפת המנהרה הייתה בעומק של שנים עשר מטרים ו-19 ס"מ. 71 משאבות הותקנו בכל רחבי רשת המנהרות על מנת שניתן יהיה במהירות להתגבר על כל בעיה של דליפת מים.
תוך כדי החפירה הונחה מסילת ברזל זמנית ברוחב של 35.6 ס"מ עליה נעו מאות קרונות חשמליים קטנים שנבנו במיוחד לצורך פינוי העפר שנחפר. רוחב המסילה אפשר להניח בתוך המנהרה שתי מסילות ברזל זו לצד זו ולהאיץ את קצב פינוי העפר. מסילות אלו הוחלפו בהדרגה במסילה אחרת ברוחב של 61 ס"מ עליה ניתן היה להפעיל ציוד כבד יותר ששימש לאורך שנים. בשנת 1904 נרכשו 22 קטרים לשימוש בתוך המנהרות ועוד שני קטרים בעלי גלגלי שיניים לצורך טיפוס בקטע המשופע של המנהרה אשר קישרה בין הרשת התת-קרקעית ובין אזור התחזוקה שעל פני הקרקע. בשנת 1906 נרכשו מספר קטרים נוספים.
מבט לעבר הצטלבות של תעלות רכבת המטען התת-קרקעית.
שני קטרים (תוצרת מורגן), מסוג המצויד בגלגל שיניים, נעזרים במסילה בעלת חריצים כדי להתגבר על השיפוע המוביל אל תחנה של הרכבת הנמצאת על פני הקרקע.
הובלת מטען ברכבת התת-קרקעית

ביום 7 ביולי 1905 הופעלה הרכבת התת-קרקעית עם הורדת קרונות המטען הראשונים לעומק המנהרות, והמטען הראשון של פחם הועבר באמצעות הרכבת ביום 13 באוקטובר 1905. באופן רשמי נחתם החוזה הראשון להובלת מטען כשנה לאחר מכן, ביום 15 באוגוסט 1906. באותה עת נסללו כ-72 ק"מ של מסילת ברזל בתוך המנהרות התת-קרקעיות, ועליהן נסעו 67 קטרים ו-400 קרונות מטען מסוגים שונים.
התוכנית העסקית שגיבשה חברת המנהרות של אילינוי התבססה בעיקר על הובלת דברי דואר, פחם, ופינוי אפר הפחם לאחר שרפתו. אובדן החוזה להובלת דואר בשנת 1908 (ראה בהמשך) חייבה את החברה להרחיב את מגוון המטענים ולהוביל סחורות מסוגים שונים אל בתי הכל-בו הגדולים שברחבי שיקגו.
החברה ניסתה להפיק מקורות הכנסה נוספים מרשת המנהרות התת-קרקעית. בתחילת שנות העשרים נחפרו פירים שקישרו בין המנהרות ובין שישה מאולמות התיאטרון בעיר, וזאת לצורך אספקת אוויר ממוזג לאולמות. תנועת הקטרים בתוך המנהרות הצרות גרמה לתנועה מתמדת של האוויר שבתוך המנהרות, והאוויר נדחס דרך הפירים אל חלל האולמות שעל פני הקרקע. בשנת 1933 נוצלו המנהרות על מנת להעביר דרכן צנרת להולכת קיטור.
רכבת המטען התת-קרקעית טעונה בסחורה במרתף חנות הכל-בו "מרשל פילדס" (אנ')
רכבת המטען התת-קרקעית יוצאת מתחנה לפריקת פחם במרתף אחד המבנים בשיקגו.
רכבת עמוסה בחביות עושה את דרכה ברשת המנהרות התת-קרקעיות.
הובלת דואר ברכבת התת-קרקעית

במהלך תכנון רכבת המטען התת-קרקעית בשיקגו הקפידו היזמים לקשר את תוואי המסילה אל בתי הדואר הגדולים ברחבי העיר, וזאת מתוך כוונה לאפשר את שינוע דברי הדואר בין מרכזי המיון.
בחודש ספטמבר 1906 נחתם חוזה בין שירות הדואר של ארצות הברית ובין חברת הרכבת התת-קרקעית בשיקגו ולפיו יועברו דברי הדואר בין בתי המיון באמצעות קרונות הדואר של הרכבת התת-קרקעית. החוזה נחתם לשנתיים במחיר של 172,600 דולר לשנה.
חברת הרכבות התקשתה מאוד לעמוד בלוחות הזמנים שנקבעו בתנאי החוזה, וכעבור כשישה חודשים החלה הנהלת הדואר לאיים בביטול החוזה. הדואר אמנם לא מימש את האיום, והמשיך להוביל את דברי הדואר באמצעות הרכבת התת-קרקעית, אולם בסוף שנת 1908, עם תום התקופה לה התחייבו, סירבו נציגי הדואר לחדש את החוזה עם נציגי הרכבת ובחרו להוביל את המכתבים בין בתי המיון באמצעים אחרים.
בשנת 1953 ניסתה חברת הרכבת התת-קרקעית לחדש את הקשרים עם הדואר האמריקאי, ולסכם את התנאים לחתימת חוזה חדש בין שני הארגונים. הוחלט על תקופת ניסיון קצרה בה תיבחן יכולת חברת הרכבת לספק שירות אמין ויעיל התואם את דרישת הדואר, אולם בתום תקופת הניסוי לא היה המשך לדברים, והובלת הדואר באמצעות הרכבת התת-קרקעית לא חודשה מעולם.
אחריתה של הרכבת התת-קרקעית

בשנת 1956 הכריזה חברת המנהרות על פשיטת רגל. כשלוש שנים לאחר מכן, בחודש אוקטובר 1959, לאחר ניסיונות כושלים להציל את החברה, נמכרו כל נכסיה במכירה פומבית תמורת 64,000 דולרים.
במהלך עבודות בנייה שנערכו בשנת 1992 באחד המרתפים בעיר התגלה בתוך המנהרות הנטושות קטר מספר 508, אחד מן הקטרים שנרכשו בשנת 1906 ושימשו את רכבת הדואר התת-קרקעית. הוא חולץ מן המנהרה, שופץ, והועבר לתצוגה במוזיאון הרכבת של אילינוי (אנ').
ראו גם

רכבת הדואר התת-קרקעית בלונדון
רכבת הדואר התת-קרקעית במינכן
רכבת הדואר התת-קרקעית בציריך
הערות שוליים

1 2 3  Freight Tunnels
1 2 3 4  CHICAGO'S UNIQUE UNDERGROUND
1 2  Chicago's Well-Kept Secret
↑  THE ILLINOIS TUNNEL COMPANY
↑  S. F. Joor, Elevating and Conveying Machinery, Journal of the Western Society of Engineers, Vol. XI, No. 2, (Mar.-Apr., 1906); page 203-204 and 194–195.
↑  Frank C. Perkins, Electric Mail Transportation Through Chicago Subway, The Railroad Trainman, Vol XXV, No. 11, Nov. 1908; page 925. Note: Illustrated.
↑  H. G. Seger, letter to James T. McCleary, Apr. 29, 1908; in Hearings on the Bill (H.R. 18347) Making Appropriations for the Service of the Post-Office Department for the Fiscal Year Ending June 30, 1909, Government Printing Office, 1908; page 41.
מדידת עומק המים

איור של מדידת הדי קול מקרקעית הים באמצעות שידור של אלומות מרובות.
מערכת הורדה והרמה עם גלגלות למדידת עומק המים
מדידת עומק המים מבוצעת על ידי מד עומק אשר הוא סוג של סונאר המשמש לקביעת עומק המים על ידי שידור דְּפָקִים של גלי קול לתווך של מים. להד החוזר מן הקרקעית נמדד מרווח הזמן בין השידור עד לקליטה בחזרה של הדֹּפֶק, המשמש לקביעת עומק המים בהתחשב עם מהירות הקול במים באותה עת. מידע זה משמש בדרך כלל למטרות ניווט, ביטחון השייט (אנ') או כדי למדוד עומקים למטרות מיפוי קרקעית הים (אנ') . צליל הד יכול להתייחס גם עבור מדידת הדים (אנ') הידרואקוסטיים, המוגדרים כקול פעיל במים (סונאר), אשר משמשים גם לחקר דגים. הערכות הידרואקוסטיות שימשו באופן מסורתי בסקרים ניידים שנערכו מעל גבי סירות כדי להעריך ביו-מסה של דגים והתפלגות מרחבית. לעומת זאת, טכניקות של מציאת מיקום קבוע משתמשות בשידורים ממקומות נייחים כדי לנטר דגים חולפים.
המונח מדידת עומק באמצעות הדים חוזרים משמש עבור כל סוגי מדידות העומק, כולל אלה שאינן משתמשות בגלי קול, והיא אינה קשורה במקורה למילה 'גל קול' במובן של רעש או צלילים. שימוש בהד חוזר של גל קול היא שיטה מהירה יותר למדידת עומק מאשר הטכניקה הקודמת של הורדת אנך עומק. אנך העומק העשוי מקו ארוך עם משקולת בקצהו, יחד עם מערכת הורדה והרמה בעלת גלגלות, לפי העומק המרבי שהוא אמור למדוד. הקו בנוי מחבל או כבל ממתכת שזורה עם שנתות במרווח קבוע, אשר מורד אנכית לתוך המים עד שהוא נוגע בקרקעית הים ואז בנגיעתו בקרקעית נמדד אורכו בעזרת השנתות שעליו וכך נקבע העומק שנמדד. ההיסטוריה של מדידות עומק המים בים עד תחילת המאה ה-20 מפורטת בערך של מדידות עומק.
טכניקה

המרחק נמדד על ידי הכפלת מחצית הזמן מהדפק היוצא של האות עד לחזרתו במהירות הקול במים, שהיא כ-1.5 ק"מ לשנייה [T÷2×(4700 רגל לשנייה או 1.5 ק"מ לשנייה)] עבור יישומים מדויקים של מדידות עומק, כגון הידרוגרפיה, יש למדוד את מהירות הקול הנעשית בדרך כלל על ידי ביצוע בדיקה על ידי הורדה למים של חיישן מדידה מהירות התקדמות גל הקול. הד הקול המשודר הוא למעשה יישום מיוחד של סונאר המשמש לאיתור עומק הקרקעית. מכיוון שיחידת עומק המים המסורתית שלפני מערכת היחידות הבין-לאומית הייתה 'פאתום', המכשיר המשמש לקביעת עומק המים נקרא לפעמים פאתומטר. הפאתומטר המעשי הראשון הומצא על ידי הרברט גרוב דורסי ורשם פטנט ב-1928.
רוב עומקי האוקיינוס המתוארים משתמשים במהירות קול ממוצעת או תקנית. היכן שנדרש דיוק גדול יותר, ניתן ליישם תקנים ממוצעים ואפילו עונתיים על אזורי אוקיינוס. לדיוק גבוה של מדידת עומקים, המוגבלים בדרך כלל למטרות מיוחדות או לסקרים מדעיים, ניתן להוריד חיישן כדי למדוד את הטמפרטורה, לחץ והמליחות של מי הים. גורמים אלה משמשים לחישוב מהירות הקול בפועל של 'עמוד המים האנכי' המקומי בו מבוצעת מדידת העומק. הטכניקה האחרונה הזו נמצאת בשימוש קבוע על ידי משרד סקר החופים של ארצות הברית עבור סקרי ניווט של מימי החופים בארצות הברית.
שימוש נפוץ

לרוב כלי השיט הגדולים יותר יהיה לפחות מד עומק פשוט אשר משמש ככלי עזר לניווט וביטחון השיוט. מד העומק פועל על ידי שידור גלי קול מרחביים לכיוון קרקעית הים או הקפיים (של 360 מעלות) המשמשים בדרך כלל לדיג. שינויים בעומק מייצגים לעיתים קרובות מקומות שבהם מתאספים דגים. להקות דגים גם כן יתגלו באופן דומה. Fishfinder הוא מכשיר המשדר גלי קול למים המשמש דייגים בשעות הפנאי וכאלו למטרות מסחר כאחד.
מד-עומק מסייע לביטחון הניווט של כלי השייט בו הוא מותקן על ידי מדידת העומק מתחת לגוף הספינה, אשר בתחתית שלה מותקן מתמר (באנגלית-Transducer) לשידור וקליטה. לכן כאשר כלי שיט מפליג במים רדודים וקיימת סכנה של עליה על שרטון הוא יפליג בדרך כלל במהירות איטית כדי להספיק לבצע תמרון התחמקות מעליה על השירטון או גוף תת-מימי אחר השקוע בקרקעית הים ומסכן אותו. כלי שיט רבים המפליגים ברוב תקופת שירותם במים מוגבלים, כמו מפרצים, אזורי ים עם קרח צף (אשר 90% ממנו שקועים מתחת לפני הים), בקרבת חופים, שפך נהר המשמש כניסה לנמל, תעלות, בסיס/עמוד של גשר או מתקן קידוח ימי, שייט בין איים וכדומה. בכל המקרים האלו, מד-העומק לבדו לא נותן תשובה הולמת לשמירה על בטיחות הניווט של כלי שיט מפני סכנה של עליה על או התנגשות עם גופים תת-מימיים מהסיבות שהוצגו לעיל. הפתרון למניעת הסכנות טמון בשימוש בסונאר נוסף מסוג אחר, 'סונאר מביט קדימה' (Forward Looking Sonar), שהוא מוצר חדש יחסית, הנותן תמונה דו-ממדית או תלת-ממדית של הגזרה הקדמית, שמכסה 60° עד 120° בדרך כלל, לפי הדרישה שמקורה במשימה של כלי השייט. סונאר מסוג זה ניתן להתקנה בעת בניית הספינה במספנה אך גם כשדרוג בעת עבודות אחזקה תקופתית של הספינה בהיותה מוספנת במבדוק צף או על היבשה.
מד-עומק מותקן גם בצוללות אך בצוללות צבאיות ופעל רק באם יש צורך מבצעי או בטיחותי דחוף. זאת כיון שהפעלת מד-העומק כרוכה בשידור פעיל עשוי לגלות את קיום ואף את איתור מיקום הצוללת ולגרימת סיכון קיומי לצוללת מצד צוללת או כלי שיט עוין. צוללת גרעינית המפליגה בעומקים גדולים - יותר מ-400 מטר, זקוקה למיפוי קרקעית הים באופן מדויק, ברמה הידרוגרפית של קרקעית הים באזורי הפעולה שלה. אימות המיקום של הצוללת במקרים כאלו, לצורכי ניווט בטוח, נעשה על ידי שימוש במפות הידרוגרפיות של קרקעית הים לניווט באזורי הפעולה בכל האוקיינוסים. בנוסף, לשם אימות מיקומה בפועל ניתן להפעיל לזמן קצר מאוד, כדי למנוע היתגלות, את מד-העומק יחד עם 'סונאר לעקיפת מכשולים' (Obstacle Avoidance Sonar) הנותן את תמונת מיפוי הקרקעית, בגיזרת החרטום, לכיוון ההתקדמות, באם הוא רק גיזרתי או עד תמונה הקפית מלאה, דו-ממדית או תלת-ממדית, בהתאמה לתצורה וביצועי הסונאר.
הידרוגרפיה

באזורים בהם נדרשת מפת עומקים (Bathymetry) מפורטת, אשר עבורה חייבים להשתמש במדידה מדויקת של ידי גלי קול לעבודת ההידרוגרפיה. ישנם שיקולים רבים בעת הערכת מערכת כזו, אשר אינם מוגבלים לדיוק האנכי, ההבחנה, רוחב האלומה האקוסטי של אלומת השידור/קליטה והתדר האקוסטי של המתמר. מרבית מדי העומק ההידרוגרפיים פועלים על ידי שידור מתקפים של גלי קול אקוסטיים או לייזר לתוך המים.
רוב מדי העומק ההידרוגרפיים פועלים בתדר כפול, כלומר דפק בתדר נמוך, בדרך כלל בסביבות 24kHz. דפק זה יכול להיות משודר במקביל לדפק בתדר גבוה - בדרך כלל בסביבות 200kHz. מכיוון ששני התדרים נפרדים, שני אותות ההחזרה אינם מפריעים זה לזה בדרך כלל. ישנם יתרונות רבים של הדהוד בתדר כפול, כולל היכולת לזהות שכבת צמחייה או שכבת בוץ רך על גבי שכבת סלע בקרקעית הים.
רוב הפעולות ההידרוגרפיות משתמשות ב-מתמר של 200kHz, או מדי עומק המבוססים על טכנולוגית לייזר בשם LIDAR  ופועל בעיקר מכלי טיס, לרוב מטוס קל או מסוק, המתאימים לעבודות בקרבת חוף בעל עומק עד 100 מטר. למדידות מים עמוקים יותר דרוש מתמר בתדר נמוך יחסית שכן לאות האקוסטי של תדרים נמוכים הנחתה נמוכה יותר בעמוד המים. התדרים הנפוצים למדידת מים עמוקים הם 33kHz ו-24kHz.
רוחב האלומה של המתמר הוא גם שיקול עבור ההידרוגרף, שכן כדי להשיג את ההבחנה הטובה ביותר של הנתונים שנאספו עדיף רוחב אלומה צר. ככל שתדירות הפעולה גבוהה יותר, כך רוחב האלומה צר יותר. לכן, זה חשוב במיוחד כאשר מבצעים מדידות במים עמוקים, שכן 'טביעת הרגל' המתקבלת, על פני הקרקעית, של הדפק האקוסטי היא גדלה ככל שקרקעית ים עמוקה יותר.
מד-עומק רב-ספקטרלי רב-אלומות הוא הרחבה של מד-עומק בעל אלומה אנכית בתדר כפול בכך, כמו גם מדידת שני תדרים ישירות מתחת לסונאר בשני תדרים שונים; הוא מודד אותות מרובים בתדרים מרובים, במספר זוויות השפלה שונות ומספר מיקומים שונים על קרקעית הים. מערכות אלה מוכרות בשם מד עומק רב-תדרים ואלומות (Multibeam echo-sounder).
מדי עומק משמשים ביישומי מעבדה לניטור תהליכי נדידת משקעים (על קרקעית הים), סחיפה ושחיקה במודלים מוקטנים (מודלים הידראוליים, זרימת מים). נתונים אלה יכולים לשמש גם ליצירת עקומות של קווי מתאר תלת־ממדיים של תיאור התהליכים.
הידרוגרפיה > תקנים למדידת עומק עבור הידרוגרפיה

הדיוק ורמת הדיוק (מאופיין בדרך כלל על ידי סטיית התקן שלו) הנדרשים של מד העומק ההידרוגרפי מוגדרים על ידי הדרישות של הארגון ההידרוגרפי הבינלאומי (IHO) עבור סקרים שיש לבצע לפי תקני IHO. ערכים אלה כלולים בפרסום S44 של IHO.
על מנת לעמוד בתקנים אלה, על המודד לשקול לא רק את הדיוק האנכי והאופקי של מד העומק והמתמר שלו, אלא את מערכת הסקר בכללותה. ניתן להשתמש בחיישן תנועה, במיוחד ברכיב האנכי (במד עומק בעל אלומה בודדת) כדי להפחית איפנון התדר (על ידי אפקט דופלר) עבור תנודות כלי השיט מעלה ומטה על פני המים בגלל גלי הים. לאחר ביסוס כל אי הוודאות של כל חיישן, ההידרוגרף יצור תקציב אי ודאות כדי לקבוע אם מערכת הסקר עומדת בדרישות שנקבעו על ידי IHO.
לארגונים הידרוגרפיים שונים תהיה ערכה משלהם של נוהלי שטח וספרי הדרכה שידריכו את המודדים שלהם לעמוד בתקנים הנדרשים. שתי דוגמאות הן הפרסום של חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית EM110-2-1003, ו-NOAA Field Procedures Manual, באתר האינטרנט של National Oceanic and Atmospheric Administration.
היסטוריה

הממציא הגרמני אלכסנדר בהם (Alexander Behm) קיבל פטנט גרמני מס' 282009 על המצאת מד-עומק (מכשיר למדידת עומקי הים ומרחקים וכיוון של ספינות או מכשולים באמצעות הד של גלי קול מוחזרים) ב-22 ביולי 1913.
אחת מיחידות מד-עומק המסחריות הראשונות הייתה Fessenden Fathometer, שהשתמשה במתנד מסוג Fessenden כדי ליצור גלי קול. מכשיר זה הותקן לראשונה על ידי חברת 'סיגנל צוללות' בשנת 1924 על אוניית ה-M&M SS Berkshire.
ראו גם

אקוסטיקה תת-מימית
ביאורים

↑  ראה בפיסקה Airborne laser bathymetry בערך של (Seafloor mapping) מיפוי קרקעית הים
הערות שוליים

↑  "Echo Sounding / Early Sound Methods". National Oceanic & Atmospheric Administration (NOAA). NOAA Central Library. 2006. In answer to the need for a more accurate depth registering device, Dr. Herbert Grove Dorsey, who later joined the C&GS, devised a visual indicating device for measuring relatively short time intervals and by which shoal and deep depths could be registered. In 1925, the C&GS obtained the very first Fathometer, designed and built by the Submarine Signal Company.
↑  U.S. Office of Coast Survey (באנגלית)
↑  "Fishfinders Guide" (בגרמנית). נבדק ב-2017-02-16.
↑  דוגמה לסוגי סונאר מביט קדימה ניתן לראות באתר האינטרנט: 3D Sonar Explained, farsounder.com
↑  Wolfgang Berger, Eugen Seibold, 4 & 5, The Sea Floor, 4, Springer, Cham, 2017, Springer Textbooks in Earth Sciences, Geography and Environment, ISBN 978-3-319-51412-3
↑  International Hydrographic Bureau (בפברואר 2008). "IHO Standards for Hydrographic Surveys" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-8 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-20 ביולי 2011. נבדק ב-2011-06-09. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה), USACE publication EM 1110-2-1003.
↑  National Oceanic and Atmospheric Administration, Office of Coast Survey, https://nauticalcharts.noaa.gov/publications/docs/standards-and-requirements/fpm/2014-fpm-final.pdf, http://www.nauticalcharts.noaa.gov, ‏2014
↑  Salous, Sana (2013). Radio Propagation Measurement and Channel Modelling. John Wiley & Sons. p. 424. ISBN 9781118502327.
↑  Werner Schneider. "Alexander Behm - Der Erfinder des Echolots". נבדק ב-9 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fessenden Fathometer amplifier - Submarine Signal Company". The Subchaser Archives. נבדק ב-12 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
תרשים המציג את העיקרון הבסיסי של מדידת עומק עם הד החוזר של גל הקול
מד עומק בעל אלומה אנכית ותדר שידור יחיד
מד עומק בעל שתי אלומות אנכיות ושני תדרי שידור
דוגמה למד עומק מדויק הפועל בתדר כפול, ה-Teledyne Odom MkIII
תצוגת מסך של ההבדל בין עקומות ההדים של שידור בתדר בודד לזה של תדר כפול
החשוד המיידי

| --- | --- |

עטיפת ה-D.V.D
 בימוי:  בריאן סינגר 
 הופק בידי:  מייקל מק'דונל ובריאן סינגר
 תסריט:  כריסטופר מק'קווארי 
 עריכה:  ג'ון אוטמן 
 שחקנים ראשיים:  גבריאל ביירן, צ'אז פלמינטרי, קווין ספייסי, סטיבן בולדווין, קווין פולאק, בניסיו דל טורו
 מוזיקה:  ג'ון אוטמן 
 צילום:  ניוטון תומאס סיגל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוליגרם 
 חברה מפיצה:  PolyGram Filmed Entertainment
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 באוגוסט 1995 (ארצות הברית)  25 באוגוסט 1995 (הממלכה המאוחדת)
 משך הקרנה:  106 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט שוד, סרט מתח, סרט דרמה, סרט פעולה, סרט פלאשבק, נאו-נואר, סרט בלשי, סרט בלשים 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, לוס אנג'לס, סן פדרו 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-90 של המאה ה-20 
 תקציב:  6,000,000 דולר
 הכנסות:  23,341,568 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   usualsuspects
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקן משנה (ספייסי), ולתסריט (מק'קוורי); פרס BAFTA לסרט, תסריט והעריכה הטובים ביותר ואחרים; פרס סאטורן לסרט הטוב ביותר לשנת 1995
 דף הסרט ב־IMDb
 
החשוד המיידי (באנגלית: The Usual Suspects) הוא סרט קולנוע עטור פרסים משנת 1995. סימן ההיכר הבולט של הסרט הוא סיום מפתיע לעלילה.
שם הסרט בשפת המקור ("החשודים הרגילים") לקוח מתוך משפט מפורסם מהסרט "קזבלנקה", אותו אומר מפקד המשטרה בסרט לאחר שבוצע פשע – "איספו את החשודים הרגילים" (Round up the usual suspects).
שחקנים ראשיים

מקמנוס - סטיבן בולדווין
דין קיטון - גבריאל ביירן
פנסטר - בניסיו דל טורו
הוקני - קווין פולאק
ורבל קינט - קווין ספייסי
דייוויד קויאן - צ'אז פלמינטרי
קובאיאשי - פיט פוסלתווייט
אדי פינרן - סוזי איימיס
ג'ק בר - ג'יאנקרלו אספוזיטו
פרסים ומועמדויות > זכיות עיקריות

פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר - קווין ספייסי
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר - כריסטופר מק'קוורי
פרס באפט"א לעריכה הטובה ביותר - ג'ון אוטמן
פרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר - כריסטופר מק'קוורי
פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסרט קולנוע - קווין ספייסי
פרסים ומועמדויות > מועמדויות

פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר
פרס סזאר לסרט הזר הטוב ביותר
הערות שוליים

1 2  תקציב והכנסות הסרט "החשוד המיידי", מתוך אתר Box Office Mojo, כניסה אחרונה 23 באפריל 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372050505171  PLWABN: 9811768328105606  BIBSYS: 1051154  BnF: cb169425665 (data)  GND: 4698548-7  LCCN: no2003009588  SUDOC: 095213910  VIAF: 184154904   WorldCat (עם VIAF): 184154904
ת'ורנס

| --- | --- |

 מקום הקמה:  טרונדהיים 
 מוקד פעילות:  טרונדהיים, נורווגיה
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 סוגה:  בלאק מטאל, אינדסטריאל מטאל
 חברת תקליטים:  Moonfog Productions 
 שיתופי פעולה בולטים:  מייהם • סטיריקון • אמפרור
 www.thorns.no
 
ת'ורנס (באנגלית: Thorns; תרגום חופשי: קוצים) היא להקת בלאק מטאל נורווגית ותיקה.
היסטוריה

הלהקה נחשבת לאחת ממייסדות הז'אנר, יחד עם להקות כמו מייהם ודארקת'רון. שמה של הלהקה בשנתיים הראשונות לקיומה היה סטיגמטה דיאבוליקום. ת'ורנס הוקמה ב-1989 והוציאה שני דמואים לפני פרסומה של פרשת הרצח שאירעה בקרב חברי להקת מייהם, שזיעזעה את עולם המטאל בשנות התשעים המוקדמות. מנהיג להקת ת'ורנס סנוֹרה רוּך (נודע בכינויו דארקת'ורן) היה מעורב בפרשה, כשליווה את הרוצח וארג ויקרנס בנסיעתו אל דירתו של יורונימוס, הנרצח, ונידון ל-8 שנות מאסר. מעורבות זו הייתה הגורם העיקרי להפסקת פעילותה של ת'ורנס למשך שנים רבות מאז.
בשנת 2001 יצא אלבום הבכורה של ת'ורנס, Thorns, שהוא למעשה מעין אלבום סולו של סנורה רוך, כשמספר מוזיקאים ידועים מקהילת הבלאק מטאל תורמים ליצירתו. האלבום הפתיע והרשים כאחת את המבקרים וכלל עבודת גיטרות חדה, אפלה וייחודית של סנורה רוך. האלבום שילב בלקא מטאל מחוספס עם אלמנטים פרוגרסיביים יותר, בדומה לנסיונותיה האחרונים של להקת סטיריקון.
חברי ההרכב

סנוֹרה רוּך (גיטרה)
הלהאמר (יאן אקסל וון בלומברג) (תופים) (ראו גם ארקטורוס, מייהם)
אלדראהן (שירה)
סאטיר וונגראבן (שירה) (ראו גם סטיריקון)
אלבומים

Luna Des Nocturnus 1989 (דמו, בשם סטיגמטה דיאבוליקום)
Trøndertun 1991 (דמו)
Grymyrk 1992 (דמו)
Thorns vs Emperor 1998 (אלבום גרסאות כיסוי משותף עם אמפרור)
Thorns 2001
רחוב הרצל (תל אביב)

| --- | --- |
רחוב הרצל, מבט מפינת רחוב וולפסון. בקצה נשקף מגדל שלום מאיר, 2007.
רחוב הרצל, מבט מפינת רחוב וולפסון. בקצה נשקף מגדל שלום מאיר, 2007.
 מידע כללי
 על שם:  בנימין זאב הרצל 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1909
 מיקום
 עיר:  תל אביב
 רובע:  5
 שכונה:  תל אביב הקטנה
 
 קואורדינטות:  32°03′31″N 34°46′15″E﻿ / ﻿32.0586214°N 34.770703°E﻿ / 32.0586214; 34.770703
  מפת מיקום  מפה מפורטת #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב הרצל הוא רחוב מסחרי ראשי בעיר תל אביב הקרוי על שמו של בנימין זאב הרצל. הרחוב הוא הרחוב ההיסטורי המרכזי של אחוזת בית שהוקמה בשנת 1909, ונחשב לרחוב הראשון בעיר העברית הראשונה. אף שקיימים רחובות רבים בתחומי תל אביב שקדמו לרחוב הרצל (לא רק ביפו אלא גם בשכונות העבריות שקדמו לאחוזת בית), רחוב זה היה הראשון שתוכנן כרחוב עירוני שסביבו אמורה לצמוח עיר. הוא אף ממוספר כרחוב מספר 1 ברשימת רחובות העיר באגף מהנדס העיר תל אביב.
תוואי הרחוב

הרחוב הוא ציר צפון-דרום. בתקופת אחוזת בית הוא התחיל בגבעה קטנה שעליה עמדה הגימנסיה העברית הרצליה ("כרם ג'יבלי"), וממנה ירד דרומה עד לדרך יפו ומסילת הרכבת יפו–ירושלים, תוך שהוא חוצה רחובות מרכזיים כאחד העם, ושדרות רוטשילד. כיום ניצב במקומה של הגימנסיה העברית מגדל שלום מאיר, אשר נבנה בתחילת שנות השישים. בעקבות בניית המגדל הוארך הרחוב מעט צפונה, מתחת למגדל, וכיום מוצאו הצפוני הוא ברחוב גרוזנברג. בשנות העשרים הוארך הרחוב דרומה בקטע שמהווה רחוב מרכזי בשכונת פלורנטין וממשיך עד דרך קיבוץ גלויות. לאחר מלחמת העצמאות הוארך שוב הרחוב דרומה, וחובר לדרך שחצתה את מתחם אבו כביר, עד לדרך בן צבי בדרום העיר.
היסטוריה ותפקוד

חלוקת המגרשים של הרחוב נקבעה באמצעות הגרלה ב-11 באפריל 1909 וחלוקתם זו נשתמרה עד היום, כמו גם רוב הבתים הבנויים בחלקו הצפוני של הרחוב. הבתים שנבנו לאורך הרחוב היו תחילה בסגנון האקלקטי ובהמשך גם בסגנון הבינלאומי כמו בתים רבים בתל אביב החל משנות ה-20.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ועד הקמת המדינה לערך, שימש רחוב הרצל כרחוב הראשי של העיר ועמוד השדרה שלה אשר סביבה התפתחה אחוזת בית והתחברה אל שאר השכונות העבריות אשר היוו את תל אביב. בשנות העשרים המאוחרות, התפתח רחוב אלנבי כרחוב המסחרי המרכזי של תל אביב, ומעמדו של רחוב הרצל כרחוב הראשי של העיר החל להתערער. למרות זאת, בתקופה זו רחוב הרצל החל לשנות את אופיו, והפך מרחוב מגורים ראשי לרחוב מגורים בעל חזיתות מסחריות (רוב בתים החד קומתיים נהרסו או שנבנו להם קומות נוספות). בשנת 1925 נבנה ברחוב פסז' פנסק, הפסז' הראשון בארץ. ברחוב הרצל מספר 16 נמצאת המעלית הראשונה בארץ שנבנתה בתוך בניין מגורים ומסחר.
ברחוב הרצל פינת שדרות רוטשילד בבית בן קומה, הוקם בשנות העשרים, על ידי הד"ר ישעיהו אליהו מכון הרנטגן הראשון של תל אביב.
הצבתה של הגימנסיה הרצליה בקצה הרחוב, במיקום אסטרטגי חשוב מאוד מבחינה אורבנית, הפכה אותה לנקודת הציון העירונית החשובה ביותר והעמידה את אידיאל החינוך העברי כנושא מרכזי בקהילה העירונית החדשה. מגדל שלום, שנבנה במקומה, משמש לפונקציה אחרת לגמרי אך תפקידו העירוני נשאר, שכן הוא בניין בולט בקצה הרחוב בעל חזית סימטרית ראשית הפונה אל הרחוב האורכי. למעשה, רחוב הרצל הוא אחד הרחובות הבודדים בישראל בו ניצב בניין כנקודת ציון עירונית בקצה ציר ישר באופן מאוד ברור וסימטרי.
כבר כשנבנתה אחוזת בית היה ברור למייסדיה שבניית הגימנסיה בקצה הרחוב תמנע בעתיד את הרחבתו צפונה. רוב חברי ועד השכונה התנגדו למיקום זה, אולם חברת "גאולה", שהקצתה את קרקעות השכונה, דרשה שהגמנסיה תמוקם בראש הגבעה; וזאת, כדי שהנוסעים בדרך יפו ובמסילת הרכבת יוכלו להתרשם ממנה ומחשיבותו של החינוך ביישוב העברי.
בשנת 1949 הוצב ברחוב הרצל פינת רחוב דרך יפו הרמזור השני בארץ.
במשך שנים רבות נחשב חלקו הצפוני של הרחוב למוקד המע"ר של תל אביב, אולם מאז שנות השמונים מקובל כי המע"ר נודד לכיוון ציר האיילון.
כיום הרחוב, יחד עם רחוב נחלת בנימין ורחובות נוספים בסביבה הוא מרכז של שוק הטקסטיל ומצויות בו חנויות רבות העוסקות בבדים ובתחומים נוספים של עיצוב פנים וריהוט. כמו כן, קיימות בו חנויות רבות של ריהוט עתיק.
בתחילת המאה ה-21 השקיעה עיריית תל אביב-יפו מאמצים רבים לעידוד שימור המבנים ברחוב ובשנת 2011 גם הושלם שיפוץ של הרחוב עצמו שכלל תשתיות חדשות ופיתוח שטח. ב-2021 החלה העירייה בסלילת שביל אופניים במקום שורת חניות ברחוב, והוא הושלם בסוף 2022. הרחוב חוצה מספר רחובות מרכזיים נוספים (מצפון לדרום):
| --- | --- |
 רחוב אחד העם  שדרות רוטשילד  רחוב ליליינבלום  רחוב יהודה הלוי:  דרך יפו  רחוב לוינסקי  דרך שלמה  דרך קיבוץ גלויות