stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטרוס הנזיר
הטפתו של פטרוס

מיד לאחר ועידת קלרמון (ואולי עוד לפניה) יצא פטרוס הנזיר במסע הטפה החל באזור צפון צרפת ועד פלנדרייה ועמק הריין- אזורים אליהם לא הגיעו מטיפי הכנסייה. פטרוס היה מטיף רהוט שסחף קהל רב במקומות אליהם הגיע. פרק הזמן מחייו בו בילה כנזיר מתבודד העלה את מעמדו בעיני פשוטי העם, אשר ראו בו קדוש ונביא.
על יעילות הטפתו של פטרוס כתב אלברט מאאכן:
"בישופים, אבות מנזרים, כמרים, נזירים, ובהמשך חילונים (laici) אצילים ביותר, נסיכי הממלכות השונות וכל פשוטי העם- ישרים ולא ישרים, נואפים, רוצחים, גנבים, נשבעים לשקר ושודדים – כלומר כל סוגי הנוצרים, ובהם אפילו נשים, כולם חדורי רצון לחזור בתשובה, כולם נהרו בשמחה למסע זה."
ייתכן והטפתו של פטרוס גרמה במתכוון או שלא במתכוון לפרעות ביהודים וליציאה לא אחראית למסע.
הכרוניקאי הגרמני אקהרד מאורה (1125-1050) כתב כי רבים נואשו מהרעב, והמחלות שהיו בצרפת, ולכן היה קל לשכנעם להצטרף למסע.
מסע הצלב העממי

בוועידת קרלמון קבע האפיפיור את מועד היציאה למסע ל-15 באוגוסט שנת 1096, ובמועד זה אכן יצא מסע האבירים בהנהגת האצולה הגבוהה. אולם הטפתו המוצלחת של פטרוס ושל מטיפים דומים, גרמה לכך שכבר ארבעה חודשים קודם לכן, יצאו קבוצות גדולות של פשוטי עם בתנועה ספונטנית לעבר ירושלים. קבוצות אלה התארגנו בהנהגתם של פטרוס הנזיר, של מטיפים עממיים אחרים ושל מנהיגים מבני האצולה הנמוכה של אירופה. בתנועה זו לקחו חלק נשים, ילדים, זקנים, עניים וחולים. רובם לא היו מאומנים במלחמה, לא ממושמעים ולא מאורגנים למסע. בפרט לא האוכלוסייה אותה התכוון האפיפיור לשלוח למסע.
המחנה העיקרי בהנהגתו של פטרוס החל לנוע במרץ 1096, בלי תכנון וללא ציוד ואספקה. ככל הנראה סמכו על כך שיפרנסו אותם במקומות היישוב אליהם יגיעו בדרכם. רוב הקבוצות ביצעו מעשי שוד וביזה בדרכם כאשר הגיעו למקומות ישוב אשר לא נתנו להם את מבוקשם.
משתתפי מסע הצלב העממי לא הגיעו לירושלים. חלקם רעבו בדרך או נשרו מסיבות אחרות מהמסע. (קבוצה בהנהגתו של הכומר גוטשלק, אשר יצאה זמן קצר לאחר הקבוצה בהנהגתו של פטרוס הנזיר, הושמדה בגבול הונגריה על ידי כוחותיו של קלמן, מלך הונגריה, לאחר עימות עם תושבי המקום.) אלה אשר נותרו והצליחו להגיע לאזור קונסטנטינופוליס באוגוסט 1096, הועברו על ידי הקיסר אלכסיוס קומננוס אל צדו המוסלמי של מצר בוספורוס. שם חיכו להם כוחות הסלג'וקים אשר טבחו בהם וחיסלו את רובם הגדול.
פטרוס עצמו היה מנהיגו הנערץ של כוח משמעותי בן 30 עד 40 אלף צלבנים, אשר צעד למזרח והושמד כליל לאחר חציית מצרי הבוספורוס. פטרוס נמלט חזרה לקונסטנטינופוליס. בכרוניקות שונות הוא המשיך להופיע בתפקידים שונים: כשליח אל המוסלמים, כאחד מפשוטי העם הצלבנים וכמדריך למקומות הקדושים בירושלים.
מסע הצלב העממי אמנם לא צלח אך הילתו נחקקה כמסע הצלב הראשון ופטרוס הנזיר נחקק בתודעה כראשון הקוראים והמטיפים ליציאה אל עבר ארץ הקודש. המסע העממי השפיע במידה מסוימת על מסעות צלב עממיים נוספים אשר יצאו מאירופה לכיוון ארץ הקודש, כגון מסע הצלב של הילדים (1212) ומסע הצלב של הרועים (1251). ההטפה אשר בה החל פטרוס ונמשכה לאורך השנים, היא שנתנה תחושה לפשוטי העם שלא האצילים וגדולי העם הם אלו אשר מקרבים את הגאולה בהליכתם לירושלים, אלא הם.
פרעות ביהודים

מסע הצלב עבר באזורים בהם שכנו קהילות יהודיות משגשגות. הצלבנים הרעבים וחדורי המוטיבציה להילחם באויבי האל ביצעו פרעות ביהודים: בתי כנסת ובתים פרטיים נבזזו; רבים מהיהודים נרצחו או הוטבלו בכוח על ידי הצלבנים; רבים אחרים שלחו יד בנפשם כדי לא ליפול בידיהם של הצלבנים או להיטבל. על פי הערכה מתו כמה אלפי יהודים בפרעות אלה אשר לימים קיבלו את שמן- פרעות תתנ"ו. חוקרים מסוימים נטו לשייך את ההתנהלות הפרועה ואת התוקפנות כלפי היהודים לתוכני ההטפה של פטרוס הנזיר ודומיו.
קבוצת הצלבנים אשר יצאה בהובלתו של פטרוס הנזיר לא לקחה חלק בפרעות. הם אמנם הוציאו מידי היהודים כסף וציוד למימון המסע, אך זאת בתמורה לכך שלא פגעו בהם. ידוע כי הכוח בהובלתו הגיע לעיר טריר באפריל 1096. יהודי העיר שילמו לצלבנים ואלו המשיכו בדרכם מבלי לפגוע בהם, אך לימים ביצעו בהם פרעות נוצרים מקומיים. האירוע, כמו חקר דמותו של פטרוס, מלמד כי הוא נמנע מפגיעה ביהודים וכי לא ייחל ולא צפה את האלימות אשר ביצעו קבוצות אשר לא היו בהנהגתו הישירה.
ייתכן והיה ניסיון נוצרי לייחס את הפרעות ביהודים דווקא למסע הצלב העממי כדי לנקות את ידם של האצילים וראשי הכנסייה. עם זאת נראה כי דווקא הכוח המזוהה ביותר עם מסע הצלב העממי, זה בהובלתו של פטרוס, לא לקח חלק בפרעות. לעומת זאת, בכתב המיוחס למנהיג קהילת וורמס, שלמה בן שמשון, דווקא גוטפריד מבויון, ממובילי מסע האבירים ושליטה הראשון של ממלכת ירושלים הצלבנית, מוזכר כמי שנשבע לנקום את דמו של המשיח בדמם של יהודים.
הערות שוליים

↑  Michaud, Histories des croisade, 7th ed. Vol. 1, pp. 44-45
1 2  דן, יוסף. חסידות אשכנז בתולדות המחשבה היהודית כרך א'. תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה. 1990. עמ' 293.
↑  שם.
↑  איריס שגריר, מסעי הצלב: היסטוריה והיסטוריוגרפיה. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה. 2014. עמ' 79.
↑  Heinrich Graetz, Geschichte der Juden von den altesten Zeiten bis auf die Gegenwart, Leipzig, 1896, vol. 6, p. 99
↑  איריס שגריר, מסעי הצלב: היסטוריה והיסטוריוגרפיה. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה. 2014. עמ' 217.
↑  שם. עמ' 83
↑  שם. עמ' 82-80
↑  משמעות המילה חילוני היא אדם שאינו איש כנסייה.
↑  Albert of Aachen, historia lerosolimitana, 1:2, ed. Susan B. Edgington, Oxford, pp. 4-5
↑  Riley-Smith, The First Crusade and the idea of Crusading, London, 2009, p. 39; בתוך: איריס שגריר, מסעי הצלב: היסטוריה והיסטוריוגרפיה, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 78.
↑  דן, יוסף. חסידות אשכנז בתולדות המחשבה היהודית כרך א'. תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה. 1990. עמ' 297.
↑  שגריר, איריס. מסעי הצלב: היסטוריה והיסטוריוגרפיה. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה. 2014. עמ' 85.
↑  Emest O. Blake, Colin Morris, "A Hermit Goes to War: Peter and the Origins of the First Crusade", Studies in Church History 22 (1985), p.79
↑  Gary Dickson, The Children's Crusade: Medieval History: Modern Mythisrory, Basingstoke & New York. 2008.
↑  Robert Chazan. European Jewry and the First Crusade. U. of California Press. 1996. pp. 55–58
↑  שגריר, איריס. מסעי הצלב: היסטוריה והיסטוריוגרפיה. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה. 2014. עמ' 223.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293010305171  PLWABN: 9810650747405606  BnF: cb13512669r (data)  GND: 121849058  ISNI: 0000 0001 1241 0769  LCCN: n99056886  NLG: 116563  NTA: 069646910  SUDOC: 050410164  VcBA: 495/357032  VIAF: 163785179   WorldCat (עם VIAF): 163785179 
פטרוס הנזיר מראה לצלבנים את הדרך לירושלים. עיטור צרפתי מסביבות 1270
מצבתו של פטרוס הנזיר
קאיפורה

| קאיפורה> תקופה |
| --- | --- |
סוף פליסטוקן כ-10 אלף שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופי עכביש
סוג:: קאיפורה
מין:: Caipora bambuiorum
שם מדעי
 Caipora bambuiorum

קאיפורה (שם מדעי: Caipora) הוא סוג של קוף קדום ממשפחת קופי העכביש, אשר התקיים באמריקה הדרומית של סוף הפליסטוקן באזורי יער עבות שהשתרע באזור בתקופתו.
תיאור

הסוג התגלה ב-1992 במערה "Toca da Boa Vista" שבבאהיה בצפון-מזרח ברזיל ותואר לאחר ארבע שנים, ב-1996 בידי החוקרים: Cartelle & ו-Hartwig, כשהוא נקרא על הישות המסתורית "Caipora", המכונה: "תושב היער" בידי עמי ברזיל. הסוג מכיל מין אחד - Caipora bambuiorum, אשר נקרא על חברת המחקר הברזילאית "Grupo Bambui". בעבר הוא נחשב לבן לסוגים אחרים כמו הפרוטופיתקוס והקרטלס הגדולים יותר. ממצאיו תוארכו ללפני 10,000 שנה מזמננו, מעט לפני ההולוקן.
קוף זה היה קרובם של השאגן, המורוקי וקוף העכביש, אך היה כבד יותר והגיע עד למשקל של 20.6 ק"ג. הוא ידוע רק ממאובנים שהשתמרו מפיסת הנאוקרניום (Neurocranium) או "קופסית המוח". אף שאלה לא השתמרו נראה שהיו לו גפיים ארוכות ללפיתת ענפים וכנראה שגם זנב לופתני בדומה לקרוביו. ככל הנראה הוא דמה לקופי המורוקי וניזון בעיקר מעלים.
הערות שוליים

↑  Cartelle, Castor; Hartwig, W. C. (1996). "A new extinct primate among the Pleistocene megafauna of Bahia, Brazil". Proceedings of the National Academy of Sciences. 93 (13): 6405–6409. Bibcode:1996PNAS...93.6405C. doi:10.1073/pnas.93.13.6405. PMC 39035. PMID 8692827.
↑  Eisenberg, John F.; Redford, Kent H. (1989). Mammals of the Neotropics, Volume 3: Ecuador, Bolivia, Brazil. University of Chicago Press. p. 247. ISBN 9780226195421.
צביר פגסוס

| --- | --- |

צביר פגסוס בתצלום של טלסקופ החלל האבל
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  פגסוס
 שמות נוספים:  M15, NGC 7078
 מגלה:  ג'ובאני דומניקו מראלדי
 תאריך גילוי:  7 בספטמבר 1746
 סוג:  צביר כדורי
 בהירות נראית:  6.2+
 סיווג מורפולוגי:  IV
 עלייה ישרה:  21ʰ 29ᵐ 58.38ˢ
 נטייה:  ‏00.6″ ‏10′ ‏12°‏+
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  8.9-
 מרחק:  33,600  שנות אור 10,301.69  פארסק
 קוטר:  175 שנות אור
 מסה:  450,000 ☉M
צביר פגסוס (נקרא גם M15 או Messier 15, וכן NGC 7078) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים פגסוס הנמצא במרחק של כ-33,600 שנות אור ממערכת השמש. זהו אחד הצבירים הדחוסים ביותר שמוכרים כיום.
היסטוריה

הצביר התגלה  בשנת 1746 על ידי האסטרונום הצרפתי ממוצא איטלקי ג'ובאני דומניקו מראלדי (שגילה גם את הצביר M2) ותואר על ידו כ"כוכב מעורפל המורכב מהרבה כוכבים". בשנת 1764 כלל אותו שארל מסיה בקטלוג מסיה כערפילית חסרת כוכבים, אך ציין שמדובר באותו עצם שזוהה על ידי מראלדי. בשנת 1783 זיהה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר.
בשנת 1927 זוהתה ערפילית פלנטרית בתוך הצביר בצילום שבוצע במצפה הר וילסון. זוהי אחת הערפיליות הפלנטריות הבודדות שהתגלו עד היום בתוך צביר כדורי. בשנת 1984 זוהה מקור של קרינת X במרכז הצביר ובשנת 2001 גילה טלסקופ החלל צ'נדרה שלמעשה יש שני מקורות של קרינת X בליבת הצביר.
תצפית

בהירותו של הצביר היא מדרגה 6.2 וניתן להבחין ללא ציוד עזר רק בתנאי תצפית מיטביים. במשקפת הוא נראה ככתם מעורפל ורק באמצעות טלסקופ בינוני ניתן להבחין בכוכביו הבהירים ביותר של הצביר שבהירותם היא מדרגה 12.5. בשל דחיסותו הרבה במרכז, הצביר נראה בציוד חובבים קטן בהרבה מגודלו האמיתי - כשליש בתצפית ישירה וכשני שלישים בצילום ארוך חשיפה.
הצביר קל מאוד לזיהוי והוא נמצא כ-4 מעלות מצפון-מערב לכוכב ε בפגסוס (אניף) בהמשך הקו המחבר אותו עם הכוכב θ בפגסוס.
מאפייני הצביר

קוטרו של M15 הוא כ-175 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-33,600 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-18 דקות קשת - יותר ממחצית גודלו הזוויתי של הירח המלא. הצביר דחוס ביותר - מחצית ממסתו המוערכת בכ-450,000 מסות שמש מרוכזת ברדיוס של כ-10 שנות אור בלבד סביב מרכזו. לא ידוע האם במרכז הצביר נמצא חור שחור, אך הפליטה של קרינת X מליבתו עשויה להצביע על קיומו של חור שחור בינוני.
עד היום התגלו בצביר 112 כוכבים משתנים, רובם משתני RR בנבל. כמו כן התגלו בצביר 9 פולסארים, אחד מהם מקיף כוכב נייטרונים נוסף והזוג מציג תופעות של תורת היחסות הכללית כמו גלי כבידה.
עוצמת ההארה הכוללת של הצביר היא פי 300,000 מעוצמת ההארה של השמש והספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F3.
הערות שוליים

↑  B. J. McNamara and T. E. Harrison: THE DYNAMICAL DISTANCE TO M15: ESTIMATES OF THE CLUSTER’S AGE AND MASS AND OF THE ABSOLUTE MAGNITUDE OF ITS RR LYRAE STARS
↑  A. Dieball, C. Knigge, D. R. Zurek, M. M. Shara, K. S. Long, P. A. Charles, D. C. Hannikainen and L. van Zyl: An ultracompact X-ray binary in the globular cluster M15 p. 2
| קטלוג מסיה |
| --- | --- | --- |
| צבירי כוכבים | M2 • M3 • M4 • M5 • M6 • M7 • M9 • M10 • M11 • M12 • M13 • M14 • M15 • M18 • M19 • M21 • M22 • M23 • M24 • M25 • M26 • M28 • M29 • M30 • M34 • M35 • M36 • M37 • M38 • M39 • M41 • M44 • M45 • M46 • M47 • M48 • M50 • M52 • M53 • M54 • M55 • M56 • M62 • M67 • M68 • M69 • M70 • M71 • M72 • M75 • M79 • M80 • M92 • M93 • M103 • M107 |  |
| גלקסיות | M31 • M32 • M33 • M49 • M51 • M58 • M59 • M60 • M61 • M63 • M64 • M65 • M66 • M74 • M77 • M81 • M82 • M83 • M84 • M85 • M86 • M87 • M88 • M89 • M90 • M91 • M94 • M95 • M96 • M98 • M99 • M100 • M101 • M102 • M104 • M105 • M106 • M108 • M109 • M110 |  |
| ערפיליות | M1 • M8 • M16 • M17 • M20 • M27 • M42 • M43 • M57 • M76 • M78 • M97 |  |
| אחרים | M40 • M73 |  |
שארל מסיה • קטלוג קלדוול • הקטלוג הכללי החדש
פסח לבוב

| --- | --- |

 לידה:  1880
 פטירה:  22 בפברואר 1913 (בגיל 33 בערך)
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית
 עיסוק:  מלחין, מעבד מוזיקלי, פסנתרן
 כלי נגינה:  פסנתר
פסח (פאבל) לְבוֹב (ברוסית: Павел (Песах) Рувимович Львов; בכתב לטיני: Lwow או Lvov;‏ 1880 – 22 בפברואר 1913) היה מלחין, מעבד מוזיקלי ופסנתרן יהודי-רוסי.
קורות חיים

פסח פאבל לבוב נולד בשנת 1880 בעיר קייב שבאימפריה הרוסית (כיום בירת אוקראינה) במשפחה יהודית. למד נגינה בפסנתר ותורת המוזיקה אצל סיגיזמונד בלומנפלד (רו') בבית הספר למוזיקה של קייב. הואיל וביקש לקנות לעצמו זכות ישיבה מחוץ לתחום המושב, למד רפואת שיניים. בשנת 1903 השתלם מספר חודשים אצל סרגיי טאנייב במוסקבה, עד שנאלץ לעזוב את העיר ועבר לבירה סנקט פטרבורג, ושם למד בקונסרבטוריון (אנ') קומפוזיציה, תזמור ותורת המוזיקה מפי ניקולאי רימסקי-קורסקוב, אלכסנדר גלאזונוב, אנטולי ליאדוב ומקסימיליאן שטיינברג (אנ'). בשנת 1911 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון בהצטיינות (מדליית כסף גדולה).
בשנת 1908 היה לבוב ממייסדי החברה למוזיקה עממית יהודית בסנקט פטרבורג. הוא עיבד עבורה ניגונים עממיים יהודיים, וביחד עם אלכסנדר ז'יטומירסקי (גר') ערך את העיבודים המוזיקליים לקובץ השירים העממיים שפרסמה החברה ב-1912, "לידער-זאַמלבוך: פֿאַר דער יידישער שול און פֿאַמיליע" (קובץ שירים: לבית הספר ולמשפחה היהודיים), בעריכת זוסמן קיסלגוף (אנ').
חיבר מספר סימפוניות, פואמה סימפונית ויצירות קאמריות.
בשנת 1911, בהיותו כבן 31, עבר התקף לב חמור ובעקבותיו רותק במשך זמן רב למיטתו. נסע עם אחותו להתרפא באיטליה, ונפטר ב-1913 בנרווי (אנ') בעקבות התקף לב נוסף. נקבר בעיר הולדתו, קייב.
הערות שוליים

↑  ז.[וסמאַן] קיסעלגאָף (עורך), א.[לכסנדר] זשיטאָמירסקי ופּ.[סח] לוואָוו (מעבדים), ‏ליעדער-זאַמעלבוך: פֿאַר דער אידישער שול און פֿאַמיליע, כרך השירים, פטרבורג: געזעלשאֲפֿט פֿאַר אידישע פֿאַלקס-מוזיק אין פּעטערבורג; אַרויסגעגעבען מיט מיטווירקונג פֿון דער געזעלשאַפֿט "מפיצי-השכלה" אין פּעטערבורג; ברלין: ליאו וינץ, 1912, בארכיון האינטרנט (לצד כרך השירים הופיע כרך תווים).
קאילש סאטיארת'י

| --- | --- |

 לידה:  11 בינואר 1954 (בן 70) מאדהיה פרדש, הודו 
 מדינה:  הודו 
 השכלה:  המכון הטכנולוגי סמראט אשוק  אוניברסיטת ברכתוללה  Amrita Vishwa Vidyapeetham 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 מעסיק:  International Center for Early Childhood Education and Labour 
 השקפה דתית:  הינדואיזם 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לשלום (2014)  פרס זכויות האדם ע"ש רוברט קנדי (1996)  מדליית וולנברג (2002)  פרס הומניטרי של השנה (2015) 
 www.kailashsatyarthi.net
 
קאילש סאטיארת'י, 2013
קאילש סאטיארת'י (הינדית: कैलाश सत्यार्थी; נולד ב-11 בינואר 1954) הוא פעיל זכויות הילד הודי וחתן פרס נובל לשלום לשנת 2014. בשנת 1980 ייסד סאטיארת'י את "התנועה להצלת הילדות" ופעל להגנת זכויותיהם של כשמונים אלף ילדים. בשנת 2014 הוענק לו פרס נובל לשלום, יחד עם מלאלה יוסופזאי, "על מאבק נגד דיכוי ילדים וצעירים ולמען זכותם של כל הילדים לחינוך."
חייו ועבודתו

סאטיארת'י נולד במחוז וידישה במדינת מאדהיה פרדש. לאחר שסיים לימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל במכון הטכנולוגי סמראט אשוק שבווידישה המשיך בלימודים מתקדמים בהנדסת מתח גבוה. עם סיום לימודיו לימד משך מספר שנים במכללה בבופאל.
בשנת 1980 עזב את משרת ההוראה והחל לעבוד כמזכיר כללי של ארגון החזית המאוחדת לעבודה חופשית, באותה שנה אף ייסד את התנועה להצלת היַלְדוּת. הוא היה אף מעורב בתנועה העולמית נגד עבודת ילדים (באנגלית: Global march against child labor), תנועה עממית בינלאומית שהחלה בשנת 1998 ואשר איחדה ארגונים ויחידים למאבק נגד עבודת ילדים. הוא היה אף נשיא התנועה העולמית למען חינוך מעת היווסדה בשנת 1999 ועד לשנת 2011. סאטיארת'י קבע את תו הטוויה (באנגלית: Rugmark בעבר, והיום: Goodweave), שהוא תו יצרן המוצמד לשטיחים שיוצרו בדרום אסיה ומעיד על כך שילדים לא היו מעורבים בייצור השטיח. את תו הטוויה ליווה מסע יחסי ציבור, שנערך באירופה ובארצות הברית בשלהי שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90, להעלאת מודעות הציבור לאחריות היצרן להקפדה על ערכים חברתיים בתחום הצריכה והמסחר. סאטיארת'י תרם להעלאת מודעות הציבור לתפיסת עבודת ילדים כנושא של זכויות אדם, זאת בנוסף להיבטי הרווחה שבתופעה זו. הוא טען כי עבודת ילדים מעודדת עוני, אבטלה, בערות, גידול אוכלוסייה ובעיות חברתיות נוספות. טענות אלה זכו לאישוש במספר מחקרים. לסאטיארת'י אף פעל ביצירת הקשרים בין התנועה נגד עבודת ילדים, לבין המאמצים לקידום "השכלה לכל". הוא שימש חבר בגוף שנוסד בארגון אונסק"ו לבחינת הקשר שבין עבודת ילדים לחינוך וכן היה חבר בוועד הארגון הבינלאומי לשותפות עולמית לחינוך (Global Partnership for Education) הפועל להשגת חינוך איכותי לילדים במדינות עניות, ובמספר ארגונים בינלאומיים נוספים.
בעשרים השנים האחרונות זכתה עבודתו של סאטיארת'י להכרה בינלאומית והוענקו לו פרסי הוקרה רבים במדינות שונות באירופה ובארצות הברית.
פסח כאן

פֶּסַח כָּאן הוא שיר ילדים לפסח, שנכתב והולחן על ידי המשוררת נעמי שמר.
השיר הופיע לראשונה בתוכנית "לספר ביציאת מצרים" 1992, והוא בוצע בשיתוף ילדי בית הספר לאומנויות תל אביב.
השיר מתאר את האווירה והסימנים לקראת הפסח - עם בוא האביב, ואת ההכנות לליל הסדר: ריח שיבולים, ריח ניקיון, בגד חג, אפיקומן ועוד.
בשיר מתוארות חוויות של פסח בקיבוץ: מראות, ריחות, טעמים, מילים וציונים מפורשים של הסדר הקיבוצי.
השיר נכתב על ידי נעמי שמר במבנה של בית ופזמון חוזר. הפזמון חוזר פעמיים.
ראו גם

עבדים היינו
מה נשתנה
שמחה רבה
הערות שוליים

↑  פסח כאן, באתר "שירים לילדים"
↑  תמר סוברן, שירי נעמי שמר - קווי היכר סגנוניים, עמ' 136, באתר האקדמיה ללשון העברית
| חג הפסח |
| --- | --- | --- |
| ערב פסח | קמחא דפסחא • אפיית מצות • שבת הגדול • הגעלת כלים • בדיקת חמץ • ביטול חמץ • ביעור חמץ • מכירת חמץ • תענית בכורות • ערב פסח שחל בשבת |  |
| סיפור יציאת מצרים | שעבוד מצרים • עשר מכות מצרים • יציאת מצרים • קריעת ים סוף • שירת הים |  |
| ליל הסדר | הלכות ליל הסדר • קערת ליל הסדר • חרוסת • כרפס • מצה • מרור • זרוע • ארבע כוסות • כוס של אליהו • הסבה • אפיקומן |  |
| סדר ההגדה | סימני הסדר • הא לחמא עניא • מא כ'בר • מה נשתנה • עבדים היינו • ארבעה בנים • והיא שעמדה • דצ"ך עד"ש באח"ב • דיינו • אמונים ערכו שבח • קריאת ההלל (התחלה) • שפוך חמתך • הלל (המשך) • הלל הגדול • ברכת השיר • חסל סידור פסח • לשנה הבאה בירושלים • ובכן ויהי בחצי הלילה • ובכן ואמרתם זבח פסח • אדיר במלוכה • אדיר הוא • אחד מי יודע • חד גדיא |  |
| מצוות החג | איסור חמץ • קורבן פסח • סיפור יציאת מצרים • אכילת מצה • אכילת מרור • ארבע כוסות • מנחת העומר |  |
| מהלך החג | ערב פסח • ליל הסדר • חול המועד פסח • שביעי של פסח • פסח שני |  |
| מנהגים | סעודת אסתר • סהרנה • אמירת שירת הים • סעודת משיח • מימונה |  |
| תפילות ופיוטים | קריאת ההלל • אבוא בחיל להתיצבה • תפילת טל • ליל שמורים אותו אל חצה |  |
| חמץ ומצה | מצה עשירה • מצה שמורה • שרויה • קטניות בפסח • חמץ נוקשה • חמץ שעבר עליו הפסח |  |
| שונות | מסכת פסחים • לא בד"ו פסח • מטבח פסח • רומפלנאכט |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש רגלים
פייר דניאל שנטפי דה לה סוסיי

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1848 לייוורדן, הולנד 
 פטירה:  20 באפריל 1920 (בגיל 72) Bilthoven, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 השכלה:  אוניברסיטת אוטרכט 
 מעסיק:  אוניברסיטת ליידן, אוניברסיטת אמסטרדם 
 השקפה דתית:  נצרות פרוטסטנטית 
 
פייר דניאל שנטפי דה לה סוסיי (בהולנדית: Pierre Daniel Chantepie de la Saussaye; נולד ב-9 באפריל 1848 בלייוורדן; מת ב-20 באפריל 1920 בבילטהובן), בנו של התאולוג דניאל שנטפי דה לה סוסיי, היה תאולוג וחוקר דת פרוטסטנטי הולנדי, הידוע בעיקר כעורך הספר ספר לימוד ההיסטוריה הדתית (Lehrbuchs der Religionsgeschichte, מהדורה ראשונה ב-1887, מהדורות נוספות ב-1897, 1905, 1925). הוא קיבל דוקטורט מאוניברסיטת אוטרכט למדעים שימושיים ב-1871 ונחשב לאחד ממייסדי לימודי הדת המודרניים. מ-1878 היה פרופסור להיסטוריה דתית באוניברסיטת אמסטרדם ובין 1899 ל-1916 – באוניברסיטת ליידן.
ספר לימוד ההיסטוריה הדתית

ספר לימוד ההיסטוריה הדתית (Lehrbuch der Religionsgeschichte) אותו כתב שנטפי דה לה סוסיי ופרסמו ב-1887, היה במשך תקופה ארוכה ספר היסוד בתחום. המהדורה האחרונה שלו יצאה לאור על ידי אלפרד ברטהולט ואדווארד להמן ב-1925. הוא פרסם את הספר שלוש פעמים בין 1887 ל-1905. המהדורה הרביעית והאחרונה פורסמה לאחר מותו. מהדורה זו תוקנה ושונתה. היא מכילה תרומות של מומחים חשובים: סטן קונוב (האינדיאנים – בודהיזם), אדווארד להמן (הפרסים – הדת הזורואסטרית), ברנהרד אנקרמן (דת העמים הפרימיטיביים), הנס אוסטנפלדט לאנגה (המצרים), מרטין פ' נילסון (היוונים – הדת היוונית), לודוויג דובנר (הרומאים), אלכסנדר ברוקנר (הסלאבים והליטאים), וילהלם גרנבך (הגרמנים), ג'.א. מאק קולוך (הקלטים), אוטו פרנקה (דת הסינים), קרל פלורנץ (היפנים), פרידריך ג'רמיאס (עמים שמיים במזרח הקרוב), כריסטיאן סנוק הורחרוניה (אסלאם).
כתביו

Chantepie de la Saussaye, Alfred Bertholet, Edvard Lehmann (Hrsg.): Lehrbuch der Religionsgeschichte. Mohr, Tübingen 1925. Band 1: Zur Geschichte der Religionsgeschichte; Erscheinungs - und Ideenwelt der Religion; Die Religionen der Naturvölker; Die Chinesen; Die Japaner; Die Ägypter; Semitische Völker in Vorderasien; Der Islam. Band 2: Die Inder (Literatur, Buddhismus); Die Perser; Die Griechen; Die Römer; Slaven und Litauer; Germanen; Kelten.
Methodologische bijdrage tot het onderzoek naar den oorsprong van den godsdienst. Van De Weijer, Utrecht 1871. (Academisch proefschrift ter verkrijging van den graad van Doctor in de Godgeleerdheid aan de Utrechtsche Hogeschool, 19. April 1871)
Geschiedenis van den godsdienst der Germanen vóór hun overgang tot het Christendom. De erven F. Bohn 1900.
ספרות

Friedrich Wilhelm Bautz: Pierre Daniel Chantepie de la Saussaye. In: Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Band 1, Bautz, Hamm 1975. 2., unveränderte Auflage. Hamm 1990, ISBN 3-88309-013-1, Sp. 982
K. H. Roessingh: Pierre Daniel Chantepie de la Saussaye. In: Verzamelde Werken. 2, Arnheim 1926.
גרסאות שמות

Pierre Daniel Chantepie de LaSaussaye, Daniel Chantepie de LaSaussaye, Pierre Daniel Chantepie de LaSaussaye, Pierre Daniel Chantepie de la Saussaye, Pierre Daniel Chantepie de la Saussaye, P. D. S̆antepi de lja Sossej, (russ. Namensform), P. D. Chantepie de LaSaussaye *
צביר פתוח

הפליאדות הם אחד מהצבירים הפתוחים הידועים ביותר
צביר פתוח הוא צביר כוכבים המכיל מעשרות ועד אלפי כוכבים הנמצאים בתחום מצומצם של עשרות שנות אור. כוכבי הצביר נוצרו בערך באותו הזמן מענן של גז ואבק בין כוכבי שנדחס תחת כבידתו העצמית. צבירים פתוחים הם לרוב חסרי צורה מוגדרת, בעלי צפיפות כוכבים נמוכה והם נמצאים במישור של דיסקת הגלקסיה, זאת לעומת צבירים כדוריים שצורתם כדורית, צפיפותם גבוהה בהרבה והם מפוזרים מחוץ למישור של דיסקת הגלקסיה. בשל צפיפותם הנמוכה ומיקומם במישור הגלקסיה, כוחות המשיכה בין כוכבי הצביר חלשים ביחס לכוחות המשיכה שמפעילים עליהם כלל כוכבי הגלקסיה ולכן צבירים פתוחים הולכים ומתפשטים עד להתפרקותם המוחלטת. אורך החיים של צבירים פתוחים הוא מעשרות ועד מאות מיליוני שנים בלבד ולכן הכוכבים הנמצאים בצביר הם כוכבים צעירים יחסית ובולטים בנוכחותם כוכבים מסיביים וחמים מסוג ספקטרלי B ו-O, שתוחלת חייהם קצרה.
היווצרות

כוכבים נוצרים מקריסה של חומר בין-כוכבי תחת כבידתו העצמית. בתוך עננים של גז ואבק נוצרים שינויים בצפיפות החומר כתוצאה מגלי הלם של סופרנובות או מהשפעות כוח הכבידה של גופים מחוץ לענן. אזורים בעלי צפיפות גדולה יותר המושכים אליהם חומר נוסף מהענן ומגדילים עוד את צפיפותם עד ליצירת אזורים דחוסים שבהם נוצרים כוכבים. הכוכבים הנוצרים באופן הזה הם מסיביים למדי, בעלי מסה של 10-20 מסות שמש. טמפרטורת פני השטח שלהם היא מעל ל-20,000 קלווין כך שרוב הקרינה הנפלטת מהם היא בתחום העל-סגול והיא גורמת ליינון מולקולות הגז הסובב את כוכבי הצביר וענן הגז הופך לאזור H II היוצר ערפילית פליטה. לחץ הקרינה של הכוכבים ורוח השמש החזקה שמאפיינת כוכבים מסיביים וחמים מפזרים את הגז והאבק ומונעים יצירה של כוכבים חדשים. הכוכבים המסיביים ביותר הופכים לסופרנובה בתוך עשרות מיליוני שנים ומאיצים את התפרקות הענן שיצר את הצביר. הפסקת יצירת הכוכבים גורמת לכך שכמעט כל כוכבי הצביר הם באותו הגיל.
לעיתים נוצרים בענן אחד שני צבירים נפרדים המקיפים זה את זה. דוגמה ידועה לצביר כפול כזה הוא הצביר הכפול בקבוצת הכוכבים פרסאוס המורכב מהצבירים הפתוחים NGC 869 ו-NGC 884.
מבנה וסיווג

צבירים פתוחים מורכבים לרוב מליבה בקוטר של שנות אור ספורות ושבה צפיפות הכוכבים גדולה יותר (כ-1.5 כוכבים לשנת אור מעוקבת, להשוואה בסביבת השמש צפיפות הכוכבים היא כ-0.003 כוכבים לשנת אור מעוקבת) המוקפת ב"הילה" של כוכבים פחות צפופים ושמשתרעת למרחק של עשרות שנות אור מהליבה. הצבירים מראים שונות גדולה במספר הכוכבים, צפיפותם והתפלגות הבהירות שלהם. האסטרונום רוברט טרמפלר יצר שיטת סיווג לצבירים פתוחים הבנויה משלושה פרמטרים:
צפיפות הכוכבים - מצוינת בספרות רומיות מ-I (צפיפות גבוהה ביותר) ל-IV (צפיפות נמוכה)
השונות בבהירות הכוכבים - מצוינת בספרות הודיות-ערביות מ-1 (שונות נמוכה) ל-3 (שונות גדולה)
מספר הכוכבים בצביר - מצוין באותיות הלטיניות p (צביר דל), m (צביר בינוני) ו-r (צביר עשיר)
בנוסף מציינים באות n את קיומה של ערפילית סביב הצביר.
לדוגמה, צביר הפליאדות מסווג כ-I,3,r,n וצביר הפרפר מסווג כ-III,2,p.