stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המאבק להרחקת אסדת לווייתן
שיקולי ביטחון

במאי 2014, מפקד חיל הים לשעבר וקמ"ן חיל הים הודיעו שלדעתם ניתן להגן על האסדה הצפה על פי הבאר - כדרישתם של המתנגדים לאסדה בחוף דור.
משרד הביטחון פרסם חוות דעת, הקובעת שמבחינה ביטחונית עדיף להגן על אסדה שקרובה לחוף. (מנכ"ל משרד האנרגיה, שאול מרידור, טען שענף עלום בחיל הים הוא שנתן את חוות הדעת). אולם שר הביטחון בעת שניתנה חוות הדעת, משה יעלון, טוען שלא נשאל ולא התבקש לתת אותה, ושהיא ניתנה שלא על דעתו. הוא סבור שבעזרת ספינות סער 6 החדשות שחיל הים רכש למטרה זו כבר בשנת 2013, אין בעיה לאבטח את האסדה המרוחקת.
ביולי 2018 הודיע דובר צה"ל שמשיקולי ביטחון צה"ל תומך בקירוב אסדות כריש-תנין ולווייתן ליבשה. עמדת מערכת הביטחון וחיל הים נובעת מחשש שארגוני טרור ינסו לפגוע באסדות, ואם הן יהיו רחוקות 120 ק"מ מהחוף (לווייתן) או 100 ק"מ מהחוף (כריש-תנין) יהיה קשה מאוד להגן עליהן.
גם שר הביטחון שאחריו, אביגדור ליברמן, הודיע ב-31 בדצמבר 2018, שלא היה ידוע לו על כל המלצה לבנות את האסדה במקום כלשהו, משיקולי ביטחון.
המדינה הצהירה באופן חד משמעי במענה לעתירה שהוגשה לבג"ץ כי: "כלל השיקולים הביטחוניים הובאו בחשבון במסגרת הליכי התכנון, וכי עמדת משרד הביטחון וצה"ל היא שקיים יתרון מובהק בקירוב האסדה לקו החוף בכל הקשור לכל להיבטים הביטחוניים הנובעים ממיקום אסדת לוויתן". המדינה ציינה כי כל ההחלטות בנושא בוועדות התכנון התקבלו בדיונים בהם נכח נציג משרד הביטחון, שאף הביע עמדה ברורה בדיון. הדיונים בוועדות התכנון התקיימו בעת שמשה יעלון היה שר הביטחון, ועמדת המדינה בבג"ץ סותרת לכאורה את טענתו כי לא תקיימו דיונים בנושא.
מצב המאבק > המאבק המשפטי כנגד הרחבת תמ"א-37 ניטור וזיהום

המועצה המקומית זיכרון יעקב יחד עם מועצה אזורית חוף כרמל, מועצה אזורית עמק חפר, מועצה אזורית מגידו, ועירית חדרה הגישו ב-14.1.2021 עתירה שעניינה הוא צמצום שטחי תמ"א-37ח'.
מטרת העתירה למנוע אפשרות של הקמת מתקני תשתית נוספים בים וביבשה בשטחי תמ"א-37ח. מדיניות תכנון המרחב הימי, ומסמך מדיניות תכנון המרחב הימי עלול לאפשר הקמת עשרות מתקנים פטרוכימיים (אסדות, בתי - זיקוק ועוד) וחוות טורבינות רוח ענקיות על איים מלאכותיים במרחק 3-7ק"מ מהחוף. מדובר בעיקר באזור מישור החוף בין מפרץ חיפה לנתניה.
עתירה זו הוגשה בהמשך לעתירה שהוגשה באוקטובר 2020 בנושא ועדת ולחוף/ מסמך מדיניות תכנון המרחב הימי.
שתי העתירות יחד מהוות בסיס מרכזי במאבק הכולל למניעת מתקנים פטרוכימיים (אסדות, בתי - זיקוק ועוד) וחוות טורבינות רוח ענקיות, לאורך מישור החוף ובשטחי תמ"א-37ח' בים וביבשה.
המועצה המקומית זיכרון יעקב יחד עם מועצה מקומית פרדס-חנה כרכור, מועצה מקומית ג'סר א-זרקא, מועצה אזורית עמק-חפר ועמותת צלול הגישו עוד שתי עתירות בנושא ניטור וזיהום מאסדת לוייתן.
עתירה ראשונה הייתה בנושא הדרישה לניטור רציף ושקוף על גבי אסדת לוויתן כאשר הניטור אינו יכול להיות על ידי המפיק אלא על ידי הרגולטור והוא משרד הגנ"ס לפי העיקרון המזהם אינו מנטר. העתירה הוגשה על ידי משרד עו"ד ד"ר רענן הר זהב, אדלשטיין וברמן. הדיון בבית המשפט העליון בעתירה התרחש ב-5 באפריל 2021 . טרם התקבלה החלטה. עתירה שנייה היא בעצם הדרישה לניטור רציף על המתקן וסביבתו. טרם היה דיון בעניין זה.
על העתירות של מועצה מקומית זכרון יעקב ניתן ללמוד בפרוטפוליו המתואר באתר קבינט הגז של מועצה מקומית זיכרון יעקב .
מצב המאבק > טענות בדבר השתקת המאבק

פעילי המאבק טוענים, שבעלי שדה הגז הצליחו מספר פעמים להשתיק דיווחים על המחאה כנגד האסדה.
בקיץ 2017 הקליטו אנשי הערוץ הראשון 8 שעות של ראיונות עם פעילים, כדי לשדר כתבה על המחאה. הכתבה לא שודרה.
רינו צרור סיפר בתוכניתו בגלי צה"ל, כי הופעלו לחצים על התחנה שלא לשדר דיווחים על הפגנות של פעילי המחאה. צרור טוען, שכתוצאה מהלחצים, הפגנה שהתקיימה בכיכר רבין בספטמבר 2018 לא זכתה לסיקור ברוב כלי התקשורת.
מצב המאבק > אירועים מיוחדים

ב-22 ביוני 2018 יצרו 992 גולשי גלים מעגל גולשים בחוף הרצליה, במטרה לעורר מודעות למאבק להרחקת אסדת הגז. בכך נשבר שיא גינס למספר הגולשים הגדול ביותר במעגל אחד, שיא שעמד קודם לכן על 511 גולשים.
במוצ"ש 1.9.18 נערכה על ידי עמותת "שומרי הבית" העצרת הסביבתית הגדולה ביותר בתולדות המדינה, במהלכה גדשו את כיכר רבין פעילים רבים. על הבמה נאמו, לצד "שומרי הבית" נציגי ארגונים ירוקים ומאבקים סביבתיים אחרים בישראל וביניהם: צלול, מגמה ירוקה, ירוק עכשיו, כחול וירוק, בינוי שפוי, מאבק 2020. העצרת כמעט ולא סוקרה באמצעי התקשורת: ערוצי הרשות השנייה התעלמו ממנה לחלוטין, בערוץ 10 היא סוקרה לשניות ספורות בלבד, ובערוץ הראשון דווח בה על "כ־1500 מפגינים", מספר שלטענת המארגנים, שטוענים כי במקום היום 20 אלף איש, לא ייצג את המציאות בכיכר.
בדצמבר 2018 נדחתה בקשתה של חברת נובל אנרג'י להיתר פליטה לאסדת לווייתן. החברה הגישה בקשה חדשה להיתר פליטה והיא נבחנת במשרד להגנת הסביבה מתוך מגמה לאשרה ברבעון השלישי של שנת 2019.
ב-10 בינואר 2019 שלחה עמותת "שומרי הבית" מכתב לשר האנרגיה, בדרישה להפסיק את בניית האסדה - משיקולי ביטחון.
יסודות אסדת לווייתן הוצבו במקומם המיועד בינואר 2019, לקראת הצבת החלק התפעולי שלה ברבעון השלישי של שנת 2019.
במרץ 2019 השיקה שותפות לוויתן מהלך אסטרטגי לשיתוף ציבור והודיעה שהיא בוחנת הקמת פורום ציבורי משותף לה, לתושבי האזור ולמחזיקי עניין נוספים לשם חילופי מידע ודו שיח.
במצעה לבחירות לכנסת ה-21 התחייבה מפלגת העבודה לפעול להרחקת אסדות הגז מחופי ישראל.
בבחירות לכנסת בשנת 2019 הצטרף יו"ר שומרי הבית למפלגה בשם צדק חברתי, והצהיר שזה נעשה במטרה להשפיע על המערכת הפוליטית מבפנים ולהתמנות כשר. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה וקיבלה באזור חוף הכרמל כ-200 קולות בלבד.
יולי 2019 - בווידאו שפורסם בעמוד הפייסבוק שלהם הודיעו שומרי הבית כי מאבק אינו מתמקד יותר בשינוי מקום האסדה.
בספטמבר 2019 הוצבו חלקיה התפעוליים של אסדת לווייתן במקומם.
בנובמבר 2019 ניתן לאסדה היתר פליטה.
בנובמבר 2019 הושג סיכום בין נובל אנרג'י ושותפות לוויתן למועצה האזורית חוף כרמל ואיגוד ערים שרון כרמל כי יבוצע על האסדה ניטור רציף, אף על פי שהדבר אינו מחויב בהיתר הפליטה.
בנובמבר 2019 נשלח מכתב שעליו חתמו 100 מדענים ידועים ובו נכתב כי אין להשתמש בגז טבעי שיופק במאגר ויש להעדיף שימוש באנרגיה מתחדשת.
בין דצמבר 2019 לינואר 2020 בוצעו על אסדת לווייתן פעולות הרצה, ובהן גם שני נישובים מרכזיים שבוצעו מבלי שנגרמה השפעה על איכות האוויר של תושבי האזור.
ב-31 בדצמבר 2019 החלה הזרמת גז טבעי מהמאגר.
בעקבות טענות ארגון שומרי הבית לניטור לקוי, מחיקת נתונים ונישובים שלא בתיאום עם המשרד להגנת הסביבה, הארגון השיק קמפיין מימון המונים למימון מערך ניטור עצמאי.
תוכניות עתידיות באזור

מאבק האסדה הסתיים בראשית 2020 אולם כעת האזור בפתחו של מאבק חדש והוא מאבק במתקן הדלקים במחצבת עין איילה.
לשם כך הוקם מטה מאבק.
גנוב על הירח

ערך זה עוסק בסרט קולנוע. אם התכוונתם לזיכיון שהסרט הוא חלק ממנו, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  פייר קופין   כריס רנו
 הופק בידי:  כריס מלדאנרי, ג'נט הילי 
 תסריט:  קינקו פאול וקן דאוריו
 עריכה:  גרגורי פירלר   פאם זיאגנהאן
 מדבבים:  סטיב קארל, ג'ייסון סיגל, ראסל בראנד, ג'ולי אנדרוז
 מדבבים בעברית:  אוהד שחר, עידן אלתרמן
 מוזיקה:  הנס צימר
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Illumination Entertainment
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 9 ביולי 2010 ישראל 5 באוגוסט 2010
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה אנימציה
 תקציב:  $69,000,000
 הכנסות:  $543,113,985
 הכנסות באתר מוג'ו:   despicableme
 סרט הבא:  גנוב על המיניונים (2013)
 despicable.me
 דף הסרט ב־IMDb
 
גנוב על הירח (באנגלית: Despicable Me, בתרגום חופשי לעברית: "נבזה שכמותי") הוא סרט קומדיה אמריקאי בהנפשה ממוחשבת של אולפני אילומינשיין מ-2010. הסרט בוים על ידי פייר קופין וכריס רנואד, והתסריט נכתב על ידי סינסו פאול וקן דריו על פי סיפור מקורי מאת סרחיו פבלוס. בסרט מדבבים סטיב קארל, ג'ייסון סגל, ראסל בראנד, מירנדה קוסגרוב, קריסטן ויג, ויל ארנט וג'ולי אנדרוז. עלילת הסרט עוקבת אחר גרו, נבל-על שמאמץ שלוש ילדות יתומות במטרה לנצל אותן לביצוע מזימה מרושעת, אבל המזימה משתבשת כשגרו נקשר רגשית בטעות לילדות.
"גנוב על הירח" זכה להצלחה מסחרית וביקורתית. רף ההכנסות של הסרט עומד על $543,113,985 ובכך דורג כסרט התשיעי ברווחיותו של שנת 2010. הסרט זכה לביקורות חיוביות רבות, ואף הועמד לפרס אנני לסרט הטוב ביותר. לאור הצלחתו נוצרו לסרט מספר סרטי המשך, כשהראשון שבהם הוא "גנוב על המיניונים", וגם סדרת סרטי ספין אוף, כשהראשון שבהם הוא "המיניונים".
עלילה

גרו, נבל-על ותיק ומצליח, גר בפרוור שקט עם כלבו, המדען המטורף דוקטור נפאריו וצבא המשרתים שלו, המכונים מיניונים. יום אחד מתגלה שהפירמידה הגדולה של גיזה נגנבה על ידי נבל צעיר בשם וקטור. גרו מקנא בהצלחתו של וקטור ומחליט לרקום תוכנית זדונית של גנבת הירח. דוקטור נפאריו מזהיר את גרו מפני העלויות הכלכליות הגבוהות של תוכנית כזו, וגרו נאלץ לבקש הלוואה מהבנק. מנהל הבנק, מר פרקינס, מסרב לתת לגרו הלוואה עד שהוא יגנוב מכשיר-כיווץ איתו יוכל לכוות את הירח לגודל קטן וניתן לגניבה. גרו והמיניונים מצליחים לגנוב את רובה הכיווץ ממעבדה סודית, אבל וקטור מתעמת איתם שם ונמלט עם המכשיר.
אחרי שלל ניסיונות כושלים לפרוץ למבצרו של וקטור, גרו מגלה שהיחידים שמורשים להיכנס הן שלוש ילדות יתומות–מרגו, אדית ואגנס–שמוכרות לוקטור עוגיות מדי שבוע כדי להתרים כסף לבית היתומים שלהן. גרו מתחזה לרופא שיניים ומאמץ את הילדות כדי לחדור באמצעותן למבצר. אחרי שמכשיר הכיווץ חוזר לידיו, גרו מתכונן לנטוש את הילדות בפארק שעשועים, אבל אחרי שהן מכריחות אותו לעלות איתן על המתקנים בפארק הוא נקשר אליהן ומחליט לשמור אותן לעת עתה.
גרו מציג למר פרקינס את מכשיר הכיווץ, אבל זה מחליט לפתע לבטל את מימון המזימה. גרו האומלל מספר למיניונים את החדשות הרעות, אבל אחרי שאגנס נותנת לגרו את קופת החיסכון שלה המיניונים מחליטים לתרום לתוכנית מחסכונותיהם האישיים, וביחד הם מצליחים לממן את המזימה. בינתיים, מר פרקינס גוער בוקטור, שמתגלה שהוא למעשה בנו, ודורש ממנו לנצח את גרו בכל מחיר.
דוקטור נפאריו מחשב את היום שבו הירח יהיה במיקום המדויק שדרוש לביצוע התוכנית, אבל מדובר באותו יום שבו מתוכנן רסיטל הבלט של הבנות, מה שמכניס את גרו להתלבטות. נפאריו סבור שהבנות מסיחות את דעתו של גרו, והוא מוסר אותן חזרה לבית היתומים. גרו טס לירח, מכווץ אותו וגונב אותו בהצלחה. הוא ממהר משם לרסיטל, שם הוא מוצא פתק מוקטור שמוסר לו שהוא חטף את הבנות.
וקטור דורש את הירח ככופר תמורת הבנות, אבל אחרי שגרו מוסר את הירח וקטור מסרב לשחרר אותן. גרו הזועם מסתער על המבצר וחודר לתוכו, ווקטור המפוחד ממריא עם הבנות והירח במטוס המילוט שלו. בעוד גרו נאחז במטוס מבחוץ, הירח מתחיל לגדול ולטלטל את המטוס. גרו מציל את הבנות ונמלט בעוד הירח גדל חזרה לגודלו הטבעי וחוזר למסלולו בעוד וקטור נמצא עליו. בביתם, גרו נותן לבנות לשחזר את הרסיטל שהשתבש, אך עם התערבותם של המיניונים הרסיטל הופך למסיבת ריקודים פרועה.
מדבבים

סטיב קארל - גרו
ג'ייסון סיגל - ויקטור "וקטור" פרקינס
ראסל בראנד - ד"ר נאפריו
ג'ולי אנדרוז - אמו של גרו
ויל ארנט - מר פרקינס
קריסטן ויג - גברת האטי
מירנדה קוסגרוב - מארגו
דנה גאייר - אדית'
אלזי פישר - אגנס
מדבבים > מדבבים בעברית

אוהד שחר - גרו
עידן אלתרמן - וקטור/ויקטור פרקינס
אמנון וולף - ד"ר נאפריו
הילה סורג'ון פישר - אמו של גרו
אברהם סלקטר - מר פרקינס
עדי קוזלובסקי - גברת האטי
נועה פלדמן - מארגו
יהלי מרגלית טופול - אדית'
בר סביר - אגנס
ג'קי שרגא - קולות רקע
שרון כהן - קולות רקע
שאול עזר - קולות רקע
ביקורות והכנסות

הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות. לפי האתר "Rotten Tomatoes", כ-82% ממבקרי הקולנוע בארצות הברית נתנו לסרט ציון חיובי בהתבסס על 179 ביקורות. יתר על כן, בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא הכניס כ-56.3 מיליון דולר, מה שמיקם אותו כסרט המכניס ביותר בשבוע זה. ובתוך כחודש הסרט הכניס למעלה מ-200 מיליון דולר. בסך הכול הסרט הכניס כ-251 מיליון דולר בארצות הברית וכ-544 מיליון דולר ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  גנוב על הירח, Box Office Mojo
↑  2014, ‏Box Office Mojo
↑  38th Annual Annie Nominations, באתר פרס האנני
| גנוב על הירח |
| --- | --- | --- |
| סרטים | גנוב על הירח (2010) • גנוב על המיניונים (2013) • המיניונים (2015) • המיניונים מכסחים (2016) • גנוב על העולם (2017) • המיניונים: עלייתו של גרו (2022) • גנוב על החיים (2024) |  |
| דמויות | סטיב קארל (גרו) • קריסטן ויג (לוסי) • בנג'מין בראט (אל-מאצ'ו) • מירנדה קוסגרוב (מארגו) • דנה גייר (אדית') • אלזי פישר (אגנס) • ראסל בראנד (נפריו) • סטיב קוגן (סיילס טוסיקבאום) • מויסס אריאס (אנטוניו) • פייר קופין (קווין, בוב וסטיוארט) • ג'ניפר סונדרס (המלכה אליזבת השנייה) |  |
| בימוי | פייר קופין • כריס רנו • כריס רניוד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5058970  LCCN: no2010088009  LNB: 000344505  MusicBrainz release group: af8f5633-cebe-4627-b776-1c1be88f593c  VIAF: 180533135   WorldCat (עם VIAF): 180533135
גרשון דרור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1911 
 פטירה:  2 בינואר 1986 (בגיל 75 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא ההגנה לישראל
 תפקידים בשירות
 הצנזור הצבאי הראשי
 
גרשון דרור (שוולבה) (1911 - 2 בינואר 1986) היה הצנזור הצבאי הראשי הראשון במדינת ישראל. הוא כיהן בתפקיד בשנים 1948–1951.
ביוגרפיה

דרור שירת כפקיד צנזורה בכיר עוד בממשלת המנדט הבריטי ולאחר קום מדינת ישראל מונה ב-18 ביולי 1948 לצנזור הצבאי הראשי שלה.
ב-1951 הודח דרור מתפקיד הצנזור הצבאי הראשי ואת מקומו תפס סגן-אלוף אבנר בר-און. דרור נשאר בצנזורה והופקד על מדור צנזורה לדואר ומברקים של אזרחים. בעוד שני המדורים האחרים שהרכיבו בשעתו את הצנזורה הצבאית – מדור צנזורה לעיתונות ומדור צנזורה לדואר חיילים, הועברו לאחריות בר-און.
הרקע להדחתו של דרור היה זעם הולך וגובר של העיתונות בשל פסילות הצנזורה ועונשים שהוטלו על העיתונים כאשר לא צייתו להוראותיה, ששיאו בפרישתו של העיתון "מעריב" מהסכם הצנזורה ובעתירתו לבג"ץ שבו דרש כי הצנזור הצבאי הראשי ינמק מדוע לא יבטל את האיסור שהטיל על פרסום מאמר על שדרות האקליפטוסים, שהוחל אז בנטיעתן לאורך הכבישים הראשיים של המדינה, לנוכח העובדה שהדבר כבר שודר ברבים על ידי ראש אגף יחסי ציבור של משרד הביטחון יצחק זיו-אב בתוכניתו השבועית ב"קול ישראל". מערכת הביטחון לא הייתה מוכנה להסביר כיצד עובד בכיר במשרד הביטחון יכול לפרסם דבר הפוגע בביטחון המדינה ולא הייתה מוכנה להיחקר על שיקוליה של הצנזורה, והיא נאלצה להסכים לפתיחת משא ומתן להסכם צנזורה חדש, ובתמורה ביטל "מעריב" את העתירה.
על תפקודו של דרור כצנזור צבאי ראשי סיפר מחליפו בתפקיד, אבנר בר-און:
גרשון דרור היה מבכירי העובדים בצנזורה המנדטורית - נמצא למן יומו הראשון תחת לחץ כבד של מפקדי הצבא, שתבעו ממנו במפגיע להטיל איפולים בתואנה של פגיעה בביטחון. ומחוסר ניסיון לבור את התביעות הכנות מתביעות הסרק – ומתביעות בעלות "עוקץ" פוליטי – קיבל את רובן. כאשר עברתי על תיק-הפסילות משנות הצנזורה הראשונה מצאתי בו פסילות שלא יכולתי להבין את מניעיהן בשום פנים ואופן.
כך למשל, הוטל איפול על פגישה בין ראש הממשלה דוד בן-גוריון וסגן-אלוף משה דיין, וכן על משחק כדורגל שנערך באצטדיון ימק"א בירושלים בין חיילי צה"ל למאבטחים של חיל הנחתים האמריקני ששמרו על הקונסוליה האמריקנית.
בר-און נוכח לדעת, לדבריו, כי דרור מפרש "פגיעה בביטחון" בדרך-כלל כפרסום שאחד מקציני צה"ל הבכירים מתנגד לו. בר-און סיפר כי מפקדי חילות וחזיתות הרבו להתערב בעבודתו של דרור וכי מצא עשרות מכתבים שלהם שיועדו לדרור בהם נטען כי ידיעות שהתפרסמו בעיתונות גרמו נזק כבד לחיל. לדברי בר-און, הידיעות עסקו באירועים לא חיוביים בתוך היחידות, וניכר היה בהן שנמסרו מתוך היחידה, אך ברוב המקרים לא הצליח להבין כיצד עלולים היו הפרסומים להזיק.
הערות שוליים

↑  "גרשון דרור התאבד במכון ויצמן", עיתון "מעריב", 3 בינואר 1986
הגרינץ' (סרט, 2018)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  הגרינץ' שגנב את חג המולד 
 בימוי:  ירו צ'ייני, סקוט מוסייר 
 הופק בידי:  כריס מלדנדרי ג'נט הילי
 תסריט:  דוקטור סוס 
 מדבבים:  בנדיקט קמברבאץ'
 מוזיקה:  דני אלפמן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אילומיניישן, סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  אולפני יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 9 בנובמבר 2018 ישראל 29 בנובמבר 2018
 משך הקרנה:  86 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה • פנטזיה • מוזיקלי
 תקופת התרחשות:  תקופת חג המולד 
 תקציב:  $75,000,000
 הכנסות:  $511,300,000 (15 במרץ 2019)
 הכנסות באתר מוג'ו:   grinch2017
 www.grinchmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הגרינץ' (באנגלית: The Grinch) הוא סרט חג המולד אמריקאי בהנפשה ממוחשבת מבית אילומיניישן הפקות אשר יצא לאור ב-9 בנובמבר 2018. הסרט מבוסס על הספר "הגרינץ' שגנב את חג המולד" של דוקטור סוס בשנת 1957. זה העיבוד הקולנועי השלישי המבוסס על הספר, אחרי "איך הגרינץ' גנב את חג המולד" ששודר ב-1966 בטלוויזיה וסרט הקולנועי "הגרינץ'" ששוחרר ב-2000.
תקציר העלילה

הגרינץ' (בנדיקט קמברבאץ') מצא רעיון יחד עם כלבו הנאמן מקס כדי להפריע לאזרחים של ווויל להרוס את עונת החגים. בינתיים, סינדי לו מתכננת למצוא את סנטה קלאוס כדי להודות לו על עזרתו לאמה היחידה בחג המולד, דבר אשר יפריע לתוכניתו של הגרינץ'.
מדבבים ודיבוב עברי

בנדיקט קמברבאץ' / אוהד שחר - הגרינץ'
קמרון סילי / יהלי אלעד - סינדי לו מי
אנג'לה לאנסברי / דינה דורון - ראש העיר של מי-וויל
פארל ויליאמס / טל מוסרי - מספר
ראשידה ג'ונס / שרון שחל - דונה לו מי, אמא של סינדי
קינן תומפסון / מומי לוי - בריקלבאום
ט'ריסטן אוהרה / עברי שי - גרופרט, חברה הטוב של סינדי לו
הפצה

הסרט היה אמור לצאת לאקרנים ב-10 בנובמבר 2017, אולם ביוני 2016 הוחלט להעביר את תאריך היציאה ל-9 בנובמבר 2018.
שיווק

הטריילר הראשון של הסרט שוחרר ב-8 במרץ 2018.
בלז'ץ

| --- | --- |

צילום אוויר של המחנה, 1944
 מידע כללי
 סוג:  מחנה השמדה
 מדינה:  גנרלגוברנמן
 תאריכים
 תאריך הקמה:  1 באוקטובר 1941
 תאריך סגירה:  דצמבר 1942
 אוכלוסייה
 מפקדי המחנה:  כריסטיאן וירט, גוטליב הרינג
 נתונים
 מספר הנספים:  לפי אומדן 434,508 בני אדם
 מספר תאי גזים:  כ-9
 קואורדינטות:  50°22′18″N 23°27′27″E﻿ / ﻿50.371667°N 23.4575°E﻿ / 50.371667; 23.4575
  (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבלז'ץ(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבלז'ץ(למפת פרובינציית לובלין רגילה) לובלין חלם זמושץ' ביאלא פודולסק  שווי. פ. פודקרפצקיה בלארוס אוקראינה מזוביהבלז'ץ(למפת פרובינציית לובלין מוגדלת) לובלין חלם זמושץ' ביאלא פודולסק  שוויינטו. פוד. פודקרפצקיה בלארוס אוקראינה מזוביהבלז'ץ
 
 www.belzec.eu
 
מחנה ההשמדה בֶּלְזֶ'ץ (בגרמנית: Vernichtungslager Belzec, בפולנית: Belżec) היה הראשון מבין מחנות ההשמדה הנאציים שפעלו במסגרת "מבצע ריינהרד". המחנה הוקם בפולין הכבושה, בשטח ה"גנרלגוברנמן", כקילומטר דרומית לתחנת הרכבת בכפר בלז'ץ (אנ'), על קו לובלין-לבוב. רק כ-30 אנשי אס אס הפעילו אותו, ולפחות 434,508 יהודים מצאו בו את מותם. ידוע רק ניצול אחד, רודולף רדר, ששרד את השואה ומסר עדות על הנעשה במחנה. שני שורדים נוספים מהמחנה היו חיים יצחק הירשמן ושרה ריטרבאנד, שעלתה לישראל. על פי עדותו של רדר, רופא שיניים (רדר לא ידע את שמו) הצליח להימלט מבלז'ץ בדצמבר 1942 אולם נתפס, ומת מאוחר יותר במחנה ינובסקי.
היעדרם של ניצולים הוא אחת הסיבות להיותו של המחנה מן הפחות ידועים.
הקמת המחנה ומנהליו

ב-13 באוקטובר 1941 הטיל היינריך הימלר, ראש האס אס, על אודילו גלובוצניק, מפקד האס אס והמשטרה באזור לובלין, להתחיל להקים את מחנה ההשמדה הראשון בשטח הגנרלגוברנמן, ליד הכפר בלז'ץ. אחת הסיבות לבחירה באתר זה הייתה מיקומו על גבול המחוזות לובלין וגליציה, עובדה המעידה על הכוונה להשמיד במחנה זה את יהודי שני המחוזות. נוספו על כך מסילת ברזל וכביש שעברו בקרבת מקום, אשר ענו על הצורך התחבורתי, ותעלה נגד טנקים, שנחפרה למטרה צבאית במקור, אך הכוונה הייתה לעשות בה שימוש כקבר המונים. בבניית המחנה, שהחלה בתחילת נובמבר 1941, הועסקו כפריים פולנים ועובדי כפייה יהודים ולא-יהודים. המחנה הושלם בתחילת מרץ 1942. צורת המחנה הייתה ריבוע שצלעו באורך 270 מטרים - שטח בגודל 72.9 דונם (0.0729 קמ"ר).
מחנה בלז'ץ היה מאויש בכ-30 אנשי אס אס בלבד, שלהם סייעו כ-100 שבויים אוקראינים. המפקד הראשון של המחנה, כריסטיאן וירט, חוסל על ידי פרטיזנים איטלקים בטריאסטה, במאי 1944. המפקד שהחליף אותו, גוטליב הרינג, שירת זמן קצר לאחר המלחמה במשטרה, ומת בסתיו 1945 בבית חולים. מרבית הצוות במחנה היה מעורב בתוכנית T4 (מבצע אותנסיה) שערכו הנאצים, וצבר ניסיון בשיטת ההרג בתאי גזים.
שיטות הרצח ההמוני

הרצח ההמוני במחנה נעשה ברובו בעזרת תאי גזים נייחים, שאליהם הוזרם פחמן חד-חמצני, בעקבות המסקנות מהפעלתן של משאיות גז במחנה ההשמדה הראשון, חלמנו. תאי גזים נייחים נחשבו יעילים יותר משיטות ההרג הקודמות למטרת רציחתם של מספר הקורבנות המתוכנן. מסיבות כלכליות לא נעשה שימוש במכלי גז במחנה. תאי הגזים במחנה (בדומה לאלו בסוביבור) עבדו על בסיס מנועי טנקים סובייטים שפלטו אדי פחמן חד-חמצני לתוך תאי הגזים. בנוסף פעלה במחנה גרסה מוקטנת של משאיות הגז – מכונית דואר שהוסבה כדי לשמש לרצח קבוצות קטנות של יהודים וצוענים. אחד מהעובדים בבלז'ץ העיד כי ביומו האחרון של המחנה נרצחו עובדות המשרד היהודיות ברכב זה.
תאי הגז הוסווּ כמקלחות של המחנה על מנת להטעות את קורבנות המחנה. אלה הורדו מהרכבות ואולצו לרוץ ישירות אל עבר תאי הגזים, על מנת שלא תהיה להם שהות להבין היכן הם נמצאים, או להתנגד. קומץ יהודים הושארו בחיים על מנת לבצע חלק מהעבודות הכרוכות בהשמדה – פינוי תאי הגזים, קבורת הגופות ומיון בגדי הקורבנות. העובדים היהודים – ה"זונדרקומנדו" – נרצחו גם הם אחת לתקופה, והוחלפו בעובדים מטרנספורטים חדשים.
שלושת תאי הגזים, העשויים עץ, בבלז'ץ החלו לפעול באופן רשמי ב-17 במרץ 1942, התאריך שנקבע להתחלת "מבצע ריינהרד", וקורבנותיהם הראשונים היו יהודים שגורשו מלבוב ומלובלין. במהרה החליטו הנאצים כי שלושת תאי הגזים, שבהם התגלו תקלות בתכיפות גבוהה, לא יספיקו ליעדים שנקבעו, במיוחד לאור המשלוחים ההולכים וגדלים מקרקוב ומלבוב. שישה תאי גזים מבטון הוקמו במקום התאים הישנים, והגדילו את מספר הקורבנות עד ל-1,000 ביום. תוכנית זו הועתקה מאוחר יותר לשני המחנות האחרים של "מבצע ריינהרד" – סוביבור וטרבלינקה.
המשלוחים למחנה

החל מ-17 במרץ ועד 8 בדצמבר 1942 פעלה מכונת ההשמדה במחנה, למעט הפסקה בין אמצע מאי לתחילת יוני 1942. הקורבנות הראשונים של המחנה היו כ-30,000 יהודים מקהילת לובלין, כ-15,000 מקהילת לבוב, ועוד רבבות יהודים מגטאות במחוזות הערים הללו. בחודש מרץ נשלחו למחנה כמה מאות יהודים מגרמניה במשלוח ישיר. בחודש יוני החלו להגיע משלוחים מגליציה המערבית, מגטאות טרנוב וקרקוב ומהגטאות בסביבתם לרבות נייבילץ. עד אוקטובר 1942 נשלחו לבלז'ץ כ-135,000 יהודים מגליציה המערבית, כ-225,000 יהודים מגליציה המזרחית ועוד רבבות יהודים מחלקיהם הדרומיים של מחוזות לובלין וראדום.
הנסיעה למחנה, שלעיתים ארכה כמה ימים, הייתה קטלנית. הובלת הקורבנות לבלז'ץ הייתה באמצעות קרונות בקר, שלעיתים חוטאו בתמיסת כלור. עשרות בני אדם (לעיתים עד 130 בני אדם) נדחסו לכל קרון. אנשים רבים מתו בקרונות עצמם בחנק ובצמא בשל החום הרב ששרר בקרון. על פי הערכות, קרוב לרבע מכלל היהודים שנשלחו לבלז'ץ לא היו בין החיים כאשר הגיעו למחנה.
רודולף רדר

רודולף רדר (בגרמנית: Rudolf Reder}, נולד בלבוב ב-4 באפריל 1881.
במקצועו היה כימאי - יצרן סבון.
ב-16 באוגוסט 1942 נלקח מלבוב לבלז'ץ. ברח מבלז'ץ בנובמבר 1942, הסתתר בלבוב עד לכניסתו של הצבא האדום, כלומר עד יולי 1944.
בו בחודש נחקר על ידי התובע הרוסי, יו"ר הוועדה המיוחדת לחקר פשעי הגרמנים ומסר דו"ח על האירועים שחזה בהם לסופר הרוסי וולדימיר בילייבוב. בינואר 1946 הוא מסר דין וחשבון לוועדה ראשית לחקר פשעי הגרמנים בקרקוב, בפני יושב ראש הוועדה, השופט ד"ר זן (Sehn).
התנגדות בקרב האסירים

עובדי הכפייה היהודים שנותרו במחנה הועסקו עד חודש יוני 1943 בשריפת הגופות. לאחר סיום שריפת הגופות נשלחו האסירים היהודיים להשמדה במחנה סוביבור, אולם עם הגיעם למחנה סוביבור הם התקוממו וניסו להימלט. למעט חיים הרצמן, כולם נספו בניסיון ההתקוממות. בנוסף למקרה זה היו כמה מקרי בריחה מבלז'ץ, בעיקר בחודשים הראשונים לפעילותו. אלו ששמם נודע הם: לייב וולשטיין מגטו זמושץ', בכר מגטו קרקוב ומינה אסטמן מגטו ז'ולקייב, שהצליחו לחמוק מן המחנה ולספר את סיפור ההשמדה במחנה. אולם, אף אחד מהם כפי הנראה לא שרד את המלחמה.
בדו"ח של המחתרת הפולנית, הארמייה קריובה, ישנו מידע על התקוממות האסירים היהודים שאירעה ב-12 ביוני 1942: אנשי ה"זונדרקומנדו", שעסקו בהוצאת גופות הנרצחים מתאי הגז. הדו"ח טוען שכמה מהם התנפלו על אנשי אס אס מצוות המחנה וחנקו כ-4–6 מהם למוות עד שנרצחו בידי כוחות גרמניים. אין עדות אחרת המאששת סיפור זה.
אומדן הקורבנות במחנה

על פי דו"ח שנשלח בטלגרמה לברלין בינואר 1943 על ידי הקצין הרמן הפלה (מברק הפלה יורט על ידי רשת הביון הבריטית), מספר הקורבנות שנספו בבלז'ץ בשנת 1942 עמד על 434,508 נפשות (כפי הנראה, אולי מלבד כמה מאות צוענים, כל הקורבנות היו יהודים). הדו"ח התגלה בשנת 2001. אומדן מספר הקורבנות בבלז'ץ היה לאורך כל השנים הקשה ביותר בשל מיעוט הידיעות על המחנה. האומדנים שהיו מקובלים עד התגלות הדו"ח טענו שמספר הנספים במחנה נע בין חצי מיליון עד מיליון יהודים. אומדנים אלו ניסו להעריך את מספר היהודים שנשלחו לבלז'ץ מכל קהילה וקהילה, והתבססו בעיקר על ספרי זיכרון של קהילות, עדויות ניצולים (שלא תמיד מסרו מספרים מדויקים) וכן דו"חות גרמניים שנמצאו. גם לאחר גילוי הדו"ח לא ניתן לדעת האם המספר 434,508 כולל רק יהודים שהגיעו חיים למחנה, ונרצחו בו, או שהוא כולל גם רבבות יהודים שנספו בדרך, בשל התנאים הקשים בקרונות הבקר שבהם הובלו לבלז'ץ.