stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ים רייט
ביוגרפיה > ראשית חייו

רייט נולד בפורט וורת' שבטקסס, בנם של מארי ליסטר וג'יימס קלוד רייט. רייט היה ממוצא אנגלי ואירי. מכיוון שאביו היה איש מכירות נודד, רייט ושתי אחיותיו גדלו בקהילות רבות בטקסס ובאוקלהומה. הוא למד בעיקר בבתי ספר ציבוריים בפורט וורת' ובדאלאס, ובסופו של דבר השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון אדמסון שבאוק קליף, דאלאס. הוא למד במכללת ות'רפורד ובאוניברסיטת טקסס באוסטין, אך לא סיים את חוק לימודיו.
בדצמבר 1941 התגייס רייט לחילות האוויר של צבא ארצות הברית, ולאחר הכשרה הוסמך כסגן שני בגיס האווירי של צבא ארצות הברית ב-1942. בגיס האווירי התמקצע כמטילן, ועוטר בצלב התעופה המצוינת לאחר שלחם כמטילן בקונסולידייטד B-24 ליברייטור בטייסת ההפצצה ה-530 של כנף המשלחת ה-308 בקרב על המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה. על שירותו הצבאי בלוחמה האווירית של צבא ארצות הברית כתב בספרו "The Flying Circus: Pacific War—1943—As Seen through A Bombsight", שיצא לאור ב-2005.
לאחר המלחמה התיישב רייט בוות'רפורד, שם הצטרף לשותפים עסקיים בהקמת חברת תערוכות ושיווק. הוא הצטרף אל המפלגה הדמוקרטית, ובשנת 1946 נבחר לתפקידו הציבורי הראשון – חבר בית הנבחרים של טקסס, שם החל את כהונתו בינואר 1947 עד לינואר 1949. ב-1948 הפסיד בהתמודדות לתקופת כהונה שנייה, לאחר שיריבו טען כי רייט חלש בהתנגדותו לקומוניזם ונישואים בין-גזעיים. בשנים 1950–1954 היה ראש עיריית ות'רפורד, ובשנת 1953 היה נשיא ליגת הערים בטקסס.
ביוגרפיה > בבית הנבחרים של ארצות הברית > תחילת דרכו

בנובמבר 1954 נבחר רייט אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-12 של טקסס, שכלל את ות'פורד ופורט וורת. הוא ניצח במערכת בחירות זו חרף ההתנגדות העיקשת של אמון ג'. קרטר, המוציא לאור של העיתון המשפיע "Fort Worth Star-Telegram", שתמך בחבר הקונגרס המכהן וינגייט לוקאס. רייט נבחר מחדש לתפקידו 14 פעמים נוספות, ובמרוצת השנים יתקדם במעלה ההיררכיה הדמוקרטית בבית הנבחרים האמריקאי. הוא פיתח מערכת יחסים קרובה עם אמון ג'. קרטר הבן, ופעמים תכופות חזר על האקסיומה כי "הדרך הקלה ביותר להביס אויב – היא להפוך אותו לחברך".
ב-1956 מיאן רייט לחבור למרבית עמיתיו מדרום ארצות הברית בחתימה על המניפסט הדרומי (אנ'), הקורא לעגן בחוק הפרדה גזעית. הוא הצביע בעד חוקי זכויות האזרח של 1960 ו-1968. ב-18 ביוני 1957 הצביע אמנם בעד ההחלטה הראשונית של בית הנבחרים בעד חוק זכויות האזרח של 1957, אך ב-27 באוגוסט אותה שנה תמך בתיקון הסנאט של ארצות הברית לחוק זה. ב-9 ביולי 1965 תמך בחוק זכויות ההצבעה, אם כי בחר להימנע בהצבעה על דו"ח ועדת הקונגרס המשותפת בנושא.
הוא התנגד לחוק זכויות האזרח ב-1964 – הצעת החוק דרשה את ביטול ההפרדה הגזעית בדיור הציבורי וייסדה את מועצת שוויון ההזדמנויות בעבודה, והסיבה שבעיטה התנגד רייט לחוק נקשרה בהוראת החוק לזכויות הצבעה והרגשתו כי החוק חלש ללא מתן זכות הצבעה לכל אזרחי ארצות הברית. לבסוף החוק נחתם בידי ידידו האישי של רייט, הנשיא לינדון ג'ונסון. רייט גם הוסיף להתנגד אל התיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית. במהלך כהונתו תמך במיסוד יום מרטין לותר קינג כחג פדרלי באוגוסט 1983 וכן הוביל את הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים במרץ 1988 לבטל את הווטו של הנשיא רונלד רייגן על חוק השבת זכויות האזרח של 1987.
במטרופולין דאלאס-פורט וורת'-ארלינגטון ידוע רייט לשמצה במתן חסותו לחוק המגביל טיסות מנמל התעופה דאלאס לאב, שדה התעופה המשני של דאלאס. "תיקון רייט", כך קראו לחקיקה זו, שנועדה להגן על נמל התעופה הבין-לאומי דאלאס/פורט וורת' שהיה אז בתהליך הרצה. התיקון התיר טיסות ללא עצירות שהמריאו או נחתו בכל נמל תעופה מסחרי בטווח של 93 ק"מ (50 מייל) לפעול רק במדינות הגובלות בטקסס. תיקון זה חייב הלכה למעשה כל טיסה ברדיוס של 80 ק"מ לנחות בשטח הגובל בטקסס לפני שתמשיך ליעדה, מה שהוביל חברות תעופה קטנות ואזוריות לצמצם דרסטית את פעילותן בנמה"ת דאלאס לאב (התיקון היה באופן מסוים חרב פיפיות, שכן הוא הוביל לשגשוגה המאוחר של סאות'ווסט איירליינס, שטסה תחילה בטקסס גרידא). בעוד שהתיקון התקבל תחילה בברכה, התעוררו ספקות לגבי נחיצותו כאשר נמה"ת דאלאס-פורט וורת' גדל לאחד משלושת נמלי התעופה הגדולים בעולם. רבים ראו זאת כעבודה מיותרת וחסרת תועלת, ופגיעה בשוק החופשי של טיסות מסחריות. בשנת 2006 העביר הקונגרס את "חוק הרפורמה לתיקון רייט", אשר ביטל את תיקון רייט המקורי, וההגבלות שהטיל הוסרו סופית רק ב-13 באוקטובר 2014.
ביוגרפיה > בבית הנבחרים של ארצות הברית > מנהיג הרוב

ב-1971 מונה רייט לסגן מצליף הסיעה הדמוקרטית, כחלק מרצון לאזן אידאולוגית את הנהגת הסיעה. במסגרת תפקיד זה הוטלה עליו האחריות לשכנע את הדמוקרטים הדרומיים לתמוך בהנהגה הדמוקרטית של בית הנבחרים. אף על פי שרייט מעולם לא ישב בראשות ועדה או ועדת משנה בעלת פרופיל ציבורי גבוה, הוא השתמש באישיותו החברותית כדי להבטיח התחייבויות מחברי קונגרס, וניצל את הוותק בן שני העשורים שלו בוועדת העבודות הציבוריות של בית הנבחרים כדי להשיג מימון לבניית מבנים פדרליים, כבישים, מחלפים ומיזמי מים. מאמצים אלה סייעו לרייט ברצונו להתקדם במעלה ההיררכיה הדמוקרטית.
בדצמבר 1976 נערכו בחירות להנהגת המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים. מנהיג הרוב טיפ אוניל התמודד ללא התנגדות לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית במקומו של קארל אלברט. המירוץ להחלפת אוניל כלל רייט, פיליפ ברטון, ריצ'רד בולינג וג'ון מקפול. ברטון נחשב למתמודד המוביל, ובהצבעה הראשונה הוא קיבל 106 קולות, כאשר אחריו בולינג עם 81, רייט עם 77 ומקפול עם 31. על פי כללי הסיעה הדמוקרטית המסיים במקום האחרון מחויב לפרוש, מה שעשה מקפול. בהצבעה השנייה, ברטון קיבל 107 קולות, רייט 95 ובולינג 93. כאשר בולינג פרש גם הוא, בהצבעה השלישית, רייט ניצח עם 148 קולות לעומת 147 הקולות של ברטון.
ביוגרפיה > בבית הנבחרים של ארצות הברית > יושב ראש בית הנבחרים

כשהקונגרס ה-100 של ארצות הברית התכנס ב-6 בינואר 1987, נבחר רייט ליושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית (ברוב של 254–173 מול רוברט מיצ'ל הרפובליקני) במקומו של טיפ אוניל, שפרש לאחר 10 שנים בתפקיד. באותה תקופה, רייט הצהיר שלהיות יושב ראש בית הנבחרים היא ”האחריות הגדולה ביותר שיכולה להגיע למחוקק בכל מקום בעולם.”
ביולי 1988 עמד בראשות הוועידה הדמוקרטית הלאומית שמינתה את מייקל דוקאקיס למועמד המפלגה לנשיאות ארצות הברית. במהלך הוועידה הציג רייט את ג'ון קנדי ג'וניור לשאת דברים לקראת נאומו הראשון של קנדי בטלוויזיה. בעוד שדוקאקיס הפסיד לסגן הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש בבחירות לנשיאות ב-1988, הדמוקרטים שמרו על הרוב שלהם בבית הנבחרים, ורייט נבחר מחדש כיו"ר בית הנבחרים בינואר 1989. ההיסטוריון ג'וליאן זליזר טען כי הרוב הדמוקרטי בנהגתו של רייט התנהג בדורסניות וכוחניות כלפי המיעוט הרפובליקני, והאג'נדה שהתווה פגעה בשיתוף הפעולה הבין-מפלגתי ובקבלת ההחלטות המשותפת.
ב-1988 נהפך רייט למושא חקירה של ועדת האתיקה של בית הנבחרים. דין וחשבון של הוועדה שניתן בראשית 1989 טען כי רייט השתמש ברכישות גדולות של ספרו, "Reflections of a Public Man", כדי להרוויח דמי דיבור מעבר למקסימום המותר, וכי רעייתו בטי, קיבלה משרה ציבורית מומצאת והטבות שונות כדי להימנע מהאיסור על מתנות. לנוכח אובדן לגיטימציה הולך וגובר, הגיש רייט את התפטרותו כיושב ראש בית הנבחרים ב-31 במאי 1989, עד לבחירתו של יורש. הוא היה יושב הראש הראשון שהתפטר בשל שערורייה ציבורית. ב-6 ביוני אותה שנה הסתיימה באורח רשמי כהונתו כיו"ר בית הנבחרים כאשר הסיעה הדמוקרטית בחרה בטום פולי כמחליפו בתפקיד, וב-30 ביוני 1989 התפטר סופית ממושבו בקונגרס.
ביוגרפיה > בערוב ימיו

אחרי התפטרותו מבית הנבחרים האמריקאי, שב רייט לפורט וורת'. הוא החל לעבוד כפרופסור מן המניין באוניברסיטה הנוצרית של טקסס השוכנת בעיר, ולימד קורס בשם "קונגרס ונשיאים". במקביל, ניצל את זמנו הפנוי כדי לחבר ספרים שונים. בערוב ימיו סבל מניוון מקולרי. ב-6 במאי 2015 נפטר רייט בגיל 92.
הערות שוליים

↑  דייוויד מונטגומרי, Former U.S. House Speaker Jim Wright Dies, באתר טקסס טריביון, 6 במאי 2015 (באנגלית)
↑  דייוויד הוקינס, Former Speaker Jim Wright Dead at 92, באתר Roll Call‏, 6 במאי 2015 (באנגלית)
↑  דייוויד א. רוזנבליר, O'NEILL IS SPEAKER; REP. WRIGHT OF TEXAS WINS MAJORITY POST, באתר הניו יורק טיימס, 7 בדצמבר 1976 (באנגלית)
↑  Speaker Jim Wright's Downfall – 1989, באתר וושינגטון פוסט, מאי 1989 (באנגלית)
↑  אדם קליימר, Jim Wright Dies at 92; House Speaker Resigned Amid Ethics Charges, באתר הניו יורק טיימס, 6 במאי 2015 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278899205171  GND: 118926470  ICCU: LO1V207966  ISNI: 0000 0000 8409 0197  LCCN: n50028673  NARA: 10581636  NTA: 128752882  SNAC: w6k948wp  SUDOC: 081177712  US Congress: W000763  VIAF: 111763335   WorldCat (עם VIAF): 111763335 
רייט בתחילת דרכו בבית הנבחרים, 1955
רייט בישיבה דו-מפלגתית לצד הנשיא רונלד רייגן, מנהיג הרוב בסנאט רוברט בירד, וחבר הקונגרס דיק צ'ייני, דצמבר 1987
דיוקנו הרשמי של רייט כיושב ראש בית הנבחרים
דברה מוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוגוסט 1947 (בת 77) אברדין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1975 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינסוטה 
 פרופיל ב-IMDb
 
דברה מוני (באנגלית: Debra Mooney; נולדה ב-28 באוגוסט 1947) היא שחקנית אופי אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור עדנה הארפר בסדרת הדרמה "אוורווד". מוני ידועה גם בתפקידיה בסדרות "סקנדל", "האנטומיה של גריי" ו"המקוריים".
ביוגרפיה

מוני נולדה כדברה ויק באברדין, דרום דקוטה, וגדלה באלנדייל, צפון דקוטה, בתם של איזבל (לבית סמית') והנרי מ. ויק. היא הייתה נשואה למנהל הבמה, המפיק והבמאי פורטר ואן זנדט עד מותו ב-2012.
היא הופיעה המלזות רבים ושיחקה בתפקידים של למעלה מ-80 סרטים ותוכניות טלוויזיה. בקולנוע שיחקה בסרטים "פרק ב'", "טוטסי", "ללכת שבי אחריו" ועוד.
בטלוויזיה ב-1990 מוני כיכבה כאורחת בתפקיד מג וולמן ב"רוזאן". היא הופיעה בהמשך ב"פרקליטי אל איי", "הנסיך המדליק מבל אייר", "סיינפלד", "ER" ו"כולם אוהבים את ריימונד".
מוני ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור עדנה הארפר בסדרת הדרמה "אוורווד". הסדרה שודרה בין השנים 2002 עד 2006.
בנוסף היא שיחקה בסדרה "האנטומיה של גריי" בתפקידי אורח כאוולין האנט, אמם של אוון ומייגן האנט לסירוגין החל מעונה 5 ועד עונה 18.
מ-2012 עד 2013, היא שיחקה בתפקיד שופטת בית המשפט העליון ורנה תורנטון בעונה השנייה של סדרת הדרמה של ABC "סקנדל" שיצרה שונדה ריימס.
ב-2014, היה לה תפקיד חוזר בסדרת הקומדיה של נטפליקס, "משפחה בהפרעה". באותה שנה, היא הצטרפה לצוות השחקנים של סדרת "המקוריים" בתפקיד חוזר של אשת הזאב. ב-2018 הופיעה שוב ב"משפחה בהפרעה".
ב-2022 שיחקה שופטת בסדרה של נטפליקס "להמציא את אנה" שיצרה שונדה ריימס.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1979 | פרק ב' | מרילין |  |
| 1982 | טוטסי | גברת מלורי |  |
| 1986 | סוכן על הקרח | גברת קירקפטריק |  |
| 1989 | ללכת שבי אחריו | גברת אנדרסון |  |
| 1994 | ערכות | אוֹדֶם |  |
| 1995 | נפוליאון | חתול | דיבוב |
| 2001 | הפרעה ביתית | יש |  |
| 2010 | The Last Godfather | האחות תרזה |  |
| 2016 | אלה שנותרו מאחור |  |  |
| 2017 | אנחנו לא שייכים לכאן | סבתא |  |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | מחזה | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1975 | The Farm |  |  |
| 1977 | פרק ב' | פיי מדוויק / ג'ני מאלון | מחליפה |
| 1980 | Talley's Folly | סאלי טאלי | מחליפה |
| 1985 | הזוג המוזר | מיקי | מחליפה |
| 1992 | הנסיך | אסתר פרנץ |  |
| 1998 | Getting and Spending | מרי פיליפס |  |
הערות שוליים

↑  https://www.inforum.com/content/neighbors-tennessee-williams-impressed-u-m (הקישור אינו פעיל, February 2022)
↑  "Debra Mooney Film Reference biography". נבדק ב-27 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "PORTER VAN ZANDT's Obituary on New York Times". New York Times.
↑  "Scandal Exclusive: Everwood's Debra Mooney Lands Supreme Recurring Gig". TVLine. 7 בספטמבר 2012. נבדק ב-27 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'The Originals' Season 2 — Debra Mooney Cast As Werewolf Mary". TVLine. 24 באוקטובר 2014. נבדק ב-27 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2009128996  VIAF: 96870049   WorldCat (עם VIAF): 96870049
יעקב נחושתן

יעקב נחושתן (22 באפריל 1925 – 17 באפריל 2019) היה איש ציבור ומשפטן ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם גח"ל בכנסת השביעית.
ביוגרפיה

נחושתן נולד בשם יעקב (ז'קו) צ'ליבונוב בקאזאנלק שבבולגריה. בנעוריו היה חבר תנועת מכבי הצעיר. סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון בעיר וראצה ובשנת 1944 עלה ארצה.
חבר תנועת האצ"ל מעלייתו ועד לפירוק הארגון, נחושתן היה בין פעיליה המרכזיים בירושלים. בשנת 1945 נעצר והוגלה למחנה מעצר באריתריאה, ממנו הועבר ב-1947 לקניה.
בוגר לימודי משפטים באוניברסיטה העברית. הוא הוסמך כעורך דין בנובמבר 1955. שנים רבות עסק בעריכת דין והיה, בתקופות שונות, נציג של בנק לאומי בירושלים ויועץ משפטי של המועצה המקומית מבשרת ציון. פעילותו הציבורית החלה כפעיל בסניף תנועת החרות בירושלים, לראשותו נבחר בשנת 1968.
בשנים 1969–1974 כיהן כחבר הכנסת מטעם גח"ל בכנסת השביעית והיה חבר בוועדות הכנסת השונות.
לאחר עליית הליכוד לשלטון מונה נחושתן לתפקידים דיפלומטיים. בשנים 1979–1982 היה ציר בשגרירות ישראל בוושינגטון ולאחר מכן, עד שנת 1985, כיהן כשגריר ישראל בהולנד.
נפטר ב-17 באפריל 2019. היה נשוי לדבורה לבית קלפוס, שלחמה גם היא בשורות האצ"ל. בנו, עידו נחושתן הוא מפקד חיל האוויר הישראלי לשעבר. בנו השני יורי הוא עורך דין.
הערות שוליים

↑  118 עורכי דין חדשים - הוסמכו, מעריב, 21 בנובמבר 1955
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרשת בשלח

פָּרָשַׁת בְּשַׁלַּח היא פרשת השבוע הרביעית בספר שמות. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה בפרק י"ג, פסוק י"ז ומסתיימת בפרק י"ז, פסוק ט"ז.
בפרשה מסופר על התחלת נדודי עם ישראל במדבר הכוללים גם את מעבר ים סוף ושירת הים, את פרשת המן ואת מלחמת עמלק.
בפרשה מסופר על כמה מהניסים שהתחוללו לבני ישראל בדרכם במהלך נדודיהם במדבר, בהם קריעת ים סוף, ירידת המן, המתקת מי מרה, והוצאת המים מן הסלע בידי משה.
את פרשת בשלח קוראים בין התאריכים י' בשבט-י"ז בשבט.
שבת פרשת בשלח

מכיוון שקוראים בה את שירת הים, מכונה השבת בה קוראים את פרשת בשלח "שבת שירה". בקהילות שונות קיימים לגביה מנהגים מיוחדים כמו קריאת שירת הים בקריאת התורה וכן בפסוקי דזמרא במנגינה מיוחדת, וכן פיזור אוכל לציפורים. השירה גם כתובה בספר התורה באופן מיוחד, הנקרא בלשון חז"ל "אריח על גבי לבנה", עם רווח אחד או שנים בכל שורה.
יש שאמרו בשמו של רבי מנחם מנדל מרימנוב כי קריאת פרשת המן בסדר שנים מקרא ואחד תרגום ביום שלישי באותו השבוע של פרשת בשלח, שבת שירה, היא סגולה לפרנסה.
תוכן הפרשה > מסע ישראל במדבר עד ים סוף

בפתיחת הפרשה מסופר כי אלוהים לא רצה להוליך את בני ישראל בדרך הקצרה לארץ כנען, דרך הים, מחשש שהם ייתקלו במלחמה בעקבותיה הם יבקשו לשוב למצרים. בני ישראל יוצאים ממצרים לכיוון המדבר כשהם חמושים. ומשה לקח איתו את ארון יוסף, על פי צוואתו, בה בישר להם כי ה' עתיד לגאול אותם ממצרים, והשביע אותם שיעלו את עצמותיו לארץ כנען. לאחר שלשה ימים בהם התרחקו בני ישראל ממצרים, ציווה עליהם ה' לשוב ולנוע לכיוון מצרים זאת על מנת לפתות את פרעה לרדוף אחריהם. פרעה שמע על התנועות של בני ישראל במדבר שנראה היה מהן שהם תועים במדבר. פרעה ועבדיו התחרטו על כך ששילח את בני ישראל, והוא גייס את צבאו כולל את מרכבות הברזל והפרשים שהיו יחידות העילית של מצרים, כדי לרדוף אחרי בני ישראל. התורה מסבירה שהחלטת פרעה לצאת למרדף בעקבות בני ישראל נובעת מכך שה' הכביד את לבו. פרעה וצבאו יצאו למרדף בעקבות בני ישראל והשיגו אותם סמוך לים סוף.
תוכן הפרשה > קריעת ים סוף

בני ישראל אשר יראים מפרעה וצבאו צועקים אל משה שיציל אותם. יש מהם שמלינים על עצם היציאה ממצרים,  וטוענים כי מוטב היה להישאר בעבדות מאשר למות במדבר. משה מרגיע את בני ישראל ומבטיח להם ישועה מאת ה' וכן שהם לא יוסיפו לראות עוד את מצרים. ה' עונה לעם, באמצעות משה, תשובה חד משמעית: "מה תצעק אלי דבר אל בני ישראל וייסעו". בינתיים עמוד הענן עובר לאחורי מחנה ישראל וחוצץ בינם לבין צבא מצרים. משה נוטה את ידו עם המטה על פי ציווי ה', וה' מוליך את הים ברוח קדים עזה שנושבת כל הלילה. הים נבקע, ובני ישראל עוברים ביבשה בתוך הים. המעבר מתואר בצורה פיוטית: "והמים להם חומה מימינם ומשמאלם".
צבא מצרים, על פרשיו ומרכבותיו נכנס אל הים כדי לרדוף אחרי בני ישראל. באשמורת הבוקר, ה' פוגע ביכולת התמרון של מרכבות המצרים, והם מבינים כי ה' נלחם בהם ומנסים לברוח. ה' מצווה את משה לנטות את ידו שנית על הים, משה עושה זאת והים שב לאיתנו ומטביע את המצרים, על רכבם ופרשיהם. המים שבים למקומם והמצרים טובעים בים. בני ישראל רואים את טביעת המצרים, כפי שנאמר: "וירא ישראל את מצרים מת על שפת הים". רש"י מבאר, על פי חז"ל כי הים פלט את גופותיהם של המצרים, ולעומתו רשב"ם מבאר שמשמעות הפסוק היא שכשבני ישראל עמדו על שפת הים, הם ראו את המצרים טובעים.
תוכן הפרשה > שירת הים

לאחר המעבר בים, שרים משה ובני ישראל את שירת הים, שיר הלל המפרט את הישועה שעשה ה' לישראל, את כוחו, את הטבעת פרעה וחילו, את המורא שנפל על העמים מסביב ואת התקווה להגיע לארץ ישראל, ולייסוד המקדש. השירה נחתמת בהכרזה על מלכות ה' הנצחית: "ה' יִמְלֹךְ לְעֹלָם וָעֶד". בעקבות השירה, יוצאת מרים הנביאה עם תוף בידה, בעקבותיה יוצאות שאר הנשים שרות בתופים ובמחולות, וגם הן שרות.
תוכן הפרשה > המסעות מים סוף לרפידים > מרה

בני ישראל נוסעים למדבר שור, שם הם הולכים שלשה ימים ולא מוצאים מים. הם מגיעים למרה, שם הם מוצאים מים מרים שאינם ראויים לשתייה. בני ישראל מתלוננים למשה, ומשה מתפלל אל ה'. ה' מראה למשה עץ, משה משליך את העץ למים והמים נהיים מתוקים. לאחר המאורע הניסי, מופיעים הדברים הבאים:
שָׁ֣ם שָׂ֥ם ל֛וֹ חֹ֥ק וּמִשְׁפָּ֖ט וְשָׁ֥ם נִסָּֽהוּ. וַיֹּאמֶר֩ אִם־שָׁמ֨וֹעַ תִּשְׁמַ֜ע לְק֣וֹל ׀ה' אֱלֹהֶ֗יךָ וְהַיָּשָׁ֤ר בְּעֵינָיו֙ תַּֽעֲשֶׂ֔ה וְהַֽאֲזַנְתָּ֙ לְמִצְו‍ֹתָ֔יו וְשָֽׁמַרְתָּ֖ כָּל־חֻקָּ֑יו כָּֽל־הַמַּחֲלָ֞ה אֲשֶׁר־שַׂ֤מְתִּי בְמִצְרַ֨יִם֙ לֹֽא־אָשִׂ֣ים עָלֶ֔יךָ כִּ֛י אֲנִ֥י ה' רֹֽפְאֶֽךָ
רש"י מסביר את המילים "חק ומשפט" על פי חז"ל, שה' נתן לישראל "מקצת פרשיות של תורה". הרשב"ם, לעומת זאת, מסביר שה' לא נתן לישראל חוקים ומשפטים מסוימים, אלא המאורע של הצמא של ישראל ולאחריו ריפוי המים המרים בידי ה' נועד להכין אותם לקבלת החוקים והמשפטים שהם עתידים לקבל החל ממעמד הר סיני ולאחריו. הרמב"ן סבור כי החוקים והמשפטים עליהם מדובר הם הנהגות חברתיות, מוסריות, ודרך ארץ אשר בהם יצטרכו ישראל לנהוג: "כאשר החלו לבא במדבר הגדול והנורא וצמאון אשר אין מים שם להם במחייתם וצרכיהם מנהגים אשר ינהגו בהם עד בואם אל ארץ נושבת".
תוכן הפרשה > המסעות מים סוף לרפידים > אילם ומדבר סין

בני ישראל נוסעים לאילים שם הם מוצאים שנים עשר עינות מים ושבעים תמרים. המספרים שנים עשר ושבעים הם מספרים טיפולוגיים, הם מסמלים את בני ישראל, שנים עשר השבטים ושבעים בני ישראל שירדו למצרים. מאילם נוסעים ישראל למדבר סין.
בני ישראל מגיעים למדבר סין בחמישה עשר יום לחודש השני, חודש בדיוק לאחר שיצאו ממצרים. הם מתלוננים אל משה ואהרון על רעב, וטוענים שמוטב היה להם למות על סיר הבשר במצרים מאשר למות ברעב במדבר. ה' אומר למשה שהוא עתיד להוריד להם לחם מן השמים, מדי יום ביומו, וביום שישי הם יקבלו מנה כפולה. בהמשך, ה' אומר למשה שבערב יהיה לבני ישראל בשר, ובבקר לחם. בערב, מגיע שלו, ובבוקר מכסה  את הארץ שכבה דקה של גרגרים לבנים. בני ישראל מכנים את הגרגרים מן, מכיוון שהם לא יודעים מה זה. משה מסביר להם שזה הלחם אותו הבטיח להם ה' ומזהיר אותם ללקוט ממנו לפי הכמות שהם זקוקים לה, וכן נאסר עליהם ללקוט ליום המחרת, ועליהם ללקטו בכל בוקר מחדש. בעקבות כך מקבלים בני ישראל גם את הציווי הראשון על שמירת השבת, שבה לא ירד המן.
תוכן הפרשה > המסעות מים סוף לרפידים > רפידים - מים מן הסלע

אחר כך נוסעים בני ישראל לרפידים, שם מתלוננים העם על מחסור במים. משה מכה, בהוראת ה', בסלע במטהו, ומן הסלע יוצאים מים לשתייה.
תוכן הפרשה > מלחמת עמלק

בעוד בני ישראל חונים ברפידים עמלק בא ותוקף את ישראל. משה ממנה את יהושע בן נון לבחור לוחמים ולצאת להילחם בעמלק. יהושע יוצא למחרת עם הלוחמים והם מצליחים לפגוע קשות בעמלק. משה עומד על הגבעה עם מטה האלוהים, כאשר הוא מרים את ידיו ישראל גוברים וכאשר הוא מניח את ידיו עמלק גוברים. לאחר המלחמה מורה ה' למשה לכתוב לזיכרון שהוא ימחה את זכר עמלק. משה בונה מזבח וקורא לו ה' ניסי.
מצוות בפרשה

| המצווה | מקור | האם נוהגת היום | המחויבים |
| --- | --- | --- | --- |
| יציאה מתחום שבת | "רְא֗וּ כִּֽי־ יְהֹ-וָה֮ נָתַ֣ן לָכֶ֣ם הַשַּׁבָּת֒ עַל־כֵּ֠ן ה֣וּא נֹתֵ֥ן לָכֶ֛ם בַּיּ֥וֹם הַשִּׁישִּׁ֖י לֶ֣חֶם יוֹמָ֑ייִם שְׁב֣וּ ׀ אִ֣ישׁ תַּחְתָּ֗יו אַל־יֵ֥צֵא אִ֛ישׁ מִמְּקֹמ֖וֹ בַּיּ֥וֹם הַשְּׁבִיעִֽי" | כן | כולם |
השאלה האם תחום שבת הוא איסור דאורייתא או איסור דרבנן נתונה במחלוקת גדולה, החל מהתנאים, דרך הראשונים ועד לשולחן ערוך ונושאי כליו.
תאריכי הקריאה

השבת בה קוראים את פרשת בשלח יכולה לחול בשישה תאריכים שונים:
שנת השא ושנת השג - י' בשבט
שנת הכז - י"א בשבט
שנת החא - י"ב בשבט
שנת גכה ושנת בשה, שנת גכז ושנת בשז - י"ג בשבט
שנת בחג ושנת זשג, שנת בחה ושנת זשה - ט"ו בשבט
שנת זחא ושנת זחג - י"ז בשבט
הפטרה

מפטירים בשירת דבורה שבספר שופטים, אולם יש מנהגים שונים בנקודות ההתחלה של ההפטרה. האשכנזים מתחילים בפרק ד', פסוק ד', התימנים בפרק ד', פסוק כ"ג, והספרדים בפרק ה', פסוק א'. כולם מסיימים בסוף פרק ה', פסוק ל"א. האיטלקים מתחילים בפרק ד', פסוק ד' כאשכנזים, ומסיימים פרק ה', פסוק ג', כך שקוראים רק את תחילת השירה.
בנוסח רומניא הפטירו ספר יהושע, פרק כ"ד, פסוק ז' עד פסוק כ"ו.
הערות שוליים

↑  מכילתא בשלח מסכתא דויסע א, תלמוד בבלי, סנהדרין נו,ב
↑  בהן מצוות השבת, פרה אדומה ודינים
↑  שמות פרק ט"ז פסוק כ"ט
| פרשות השבוע |
| --- | --- | --- |
| ספר בראשית | בראשית • נח • לך לך • וירא • חיי שרה • תולדות • ויצא • וישלח • וישב • מקץ • ויגש • ויחי |  |
| ספר שמות | שמות • וארא • בא • בשלח • יתרו • משפטים • תרומה • תצוה • כי תשא • ויקהל • פקודי |  |
| ספר ויקרא | ויקרא • צו • שמיני • תזריע • מצורע • אחרי מות • קדושים • אמור • בהר • בחוקותי |  |
| ספר במדבר | במדבר • נשא • בהעלותך • שלח לך • קרח • חקת • בלק • פינחס • מטות • מסעי |  |
| ספר דברים | דברים • ואתחנן • עקב • ראה • שופטים • כי תצא • כי תבוא • נצבים • וילך • האזינו • וזאת הברכה |  |
בני ישראל אוספים את המן
מלחמת ישראל ועמלק ברפידים. משה מניף את ידו לניצחון.
התקופה

ערך זה עוסק בכתב עת. אם התכוונתם למונח ביהדות לחלוקת עונות השנה, ראו .
התקופה היה מאסף ספרותי עברי אשר ראה אור במוסקבה, ורשה, ברלין, ניו יורק ותל אביב משנת תרע"ח-1918 עד שנת תש"י-1950, בהוצאת שטיבל. עורכו הראשון, ומתווה דרכו, היה דוד פרישמן. בהמשך ערכוהו פישל לחובר, יעקב כהן, יעקב פיכמן, שאול טשרניחובסקי, ואחרים. בכל כרך יצאו לאור סיפורים, תרגומים, שירים, מאמרים עיוניים על יהדות ועל תרבויות אחרות, ביקורת ספרות וספרים, ורשימות, שחוברו על ידי מיטב הכותבים של התקופה.
שער כרך ט, תשרי–כסלו תרפ"א
בשנים תש״ו-תש״ז יצא כתב העת לאור בניו-יורק בעריכתו של יצחק אייזיק זילברשלג. המו״ל באותן שנים היה יוסף שטיבל.
מאפייני כתב העת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
"התקופה" היה מאסף בסגנון משכילי, שכלל שירים, סיפורים ותרגומים איכותיים לצד מאמרים עיוניים. בתחילת דרכו נקרא בצמאון רב, עקב השתוקקות הקהל העברי לקובץ ספרותי בו סופרים יכתבו ככל העולה על רוחם, אלא שהיותו כמעט תלוש מהמציאות הפוליטית הסוערת של זמנו, ואדישותו לציונות, גררו ביקורות חריפות.[דרוש מקור]
כתב ראובן בריינין: 'יפה-הרוח הוא פרישמאן, והיצירה הספרותית כשהיא לעצמה, סלסוליה של הלשון העברית וצעצועיו של הסגנון החביב עליו היו תמיד יקרים לו מכל פּרפּוריה של המחשבה העברית, הלאומית, המבקשת לפלס לה נתיב חדש ולהשפּיע על חיינו אָנו ועל חנוך הדור הבא... התקופה” היא לא תקופתנו אָנו, בני-הדור, כי-אם תקופתו של פרישמאן מיודענו מכבר הימים'.[דרוש מקור]
למרות הביקורות, שימש "התקופה" אכסניה ובמה מרכזית לספרות העברית החדשה.
סקירה של 'התקופה' מאה שנה לאחר היווסדו מתארת אותו כ"רבעון עב-כרס, מעין אח צעיר וקצת שובב לכתב-העת 'השילוח'".
לקריאה נוספת

כל כרכי "התקופה", סרוקים בארכיב האינטרנט
פלטיאל בירנבוים, 'חמישים שנה לייסודה של "התקופה"', הדאר מז (תשכ"ח), 655-654.
התקופה, תרע"ח–תש"י: ביבליוגרפיה; ערוכה ומסודרת על ידי יהושע ברזלי (פולמן), תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ-ישראל – מרכז לתרבות ולחינוך, המדור לספריות, תשכ"א-1961.
הערות שוליים

↑  צור ארליך, ‏"עלה תר"ף", השילוח, 17, דצמבר 2019
תוכן העניינים של כרך א
Google Ads

| --- | --- |


כלי התצוגה מקדימה של Google AdWords. המודעות מופיעות בראש הדף או לשמאלו
 סוג:  פרסום באינטרנט 
 תקופת הפעילות:  24 באוקטובר 2000 – הווה (24 שנים) 
 בעלות:  google
 שירותים עיקריים:  פרסום
 adwords.google.co.il
 
Google Ads (לשעבר Google AdWords) הוא מוצר הפרסום העיקרי של גוגל והמקור העיקרי של ההכנסות שלה. אדוורדס הכניס לגוגל כ-28 מיליארד דולר בשנה, נכון ל-2010, הכנסות אשר טיפסו ל-116 מיליארד דולר בשנת 2018. אדוורדס מציעה מספר אפשרויות תשלום: תשלום לפי קליק, תשלום לפי המרה לפעולה או תשלום לכל אלף הופעות ואינה דורשת תשלום מינימום. מודעות אדוורדס הופיעו בעבר בראש הדף או בצידו (שמאל או ימין, בהתאם לשפה) וכיום מופיעות רק בראש או בתחתית הדף.
הוגה הרעיון של גוגל אדוורדס היה ביל גרוס שלקח את רעיון הצבת המודעות לצד תוצאות חיפוש מדפי זהב. גוגל ניסו לקנות את הרעיון מביל גרוס אך העסקה לא יצאה אל הפועל. לבסוף יצרה גוגל נוסחה דומה משלה למודעות והשיקה את אדוורדס ב-2000. השקה זו הובילה לתביעה משפטית מצד ביל גרוס שיושבה לבסוף מחוץ לכותלי בית המשפט.
עם הקמת אדוורדס, היוו מודעות אדוורדס כ-30% מכמות הקליקים של הגולשים. עם הזמן גוגל צמצמה את הנראות בין המודעות שלה לתוצאות החיפוש, כך שכיום הדבר היחיד שמפריד בין תוצאת חיפוש רגילה לבין תוצאות הפרסום של גוגל הוא סימון קטן של "מודעה" לצד התוצאות של גוגל. בנוסף ב-2018 גוגל הרחיבה את התוצאות ל-4 תוצאות ממומנות לפני התוצאה האורגנית הראשונה.
פעולות אלו אפשרו לגוגל לשמור על אחוז גבוה מכמות הקליקים.
מרכז המכירות של אדוורדס נמצא בקליפורניה ומשרדי המשנה נמצאים במישיגן.