stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'ול פרי
קורות חייו > התחלת הקריירה הפרלמנטרית

בשנת הבחירות הקים פרי בעזרת ז'ול פאוור את השבועון הרפובליקני "L'Électeur libre" (הבוחר החופשי) בו הסביר לקוראיו הפריזאים את השקפתו על הצורך בהפרדת הדת מהמדינה, בביזור מנהלי וברפורמה של מערכת המשפט. בעקבות מאמר בקורתי נגד המשטר "Les grandes manoeuvres électorales", (התמרונים האלקטורליים הגדולים) שפורסם בעיתונו, הוטל על פרי קנס של 10,000 פרנק, אך הוא זכה לפופולריות רבה.
ב-6 במאי 1869 נבחר פרי כחבר באספה הלאומית מטעם אזור הבחירות מס. 6 של פריז (סן), על סמך מצע רדיקלי, שהתנגד לריכוזיות ולמיליטריזם, דרש "חופש מלא של העיתונות, חופש מלא של ההתאגדויות, חופש מלא של החינוך", "ביזור מנהלי, הפרדה מוחלטת בין הכנסייה למדינה, רפורמת המערכת המשפטית על ידי פיתוח מוסד חבר המושבעים, רפורמה של צבא הקבע". 
בספטמבר 1869 השתתף בוועידה לשלום בלוזאן.
כשבמסגרת הליברליזציה של הקיסרות, מינה נפוליאון השלישי את אמיל אוליבייה כראש ממשלה, הפך פרי לצד לאון גמבטה, לאחד המבקרים הבולטים של חברו לשעבר.
בשנת 1869 נמנה פרי עם מארגני הקונגרס בנאנסי, שהוקדש למאבק באבסולוטיזם האימפריאלי. המצע של מאבק זה תומצת לדבריו במילה "ביזור", כלומר ביזור השלטון וחופש מוניציפלי. מנקודת מבט זו הציע פרי את ביטול מוסד ה"פרפקטורות" המחוזיות המייצגות את השלטון המרכזי.
אם רוצים להיות עם חרוץ, שוחר שלום וחופשי, אין מה לעשות עם שלטון חזק... צרפת זקוקה לממשל חלש
Mais si vous voulez être un peuple laborieux, pacifique et libre, vous n'avez que faire d'un pouvoir fort... La France a besoin d'un gouvernement faible...
באפריל 1870 נשא באולם מולייר נאום חשוב, שנסוב על "סוגיית חינוך העם".
ז'ול פרי הזהיר מפני סכנת המלחמה נגד פרוסיה והתנגד להכרזתה ב-19 ביולי 1870. עם זאת הצביע עם רוב חברי האספה הלאומית בעד הגדלת התקציב הצבאי. ב-4 באוגוסט 1870, כשהגיעו לפריז הידיעות על התבוסה בריישופן וההמונים הזועמים יצאו להפגנה מול ארמון בורבון בדרישה להכרזה על רפובליקה, פנה פרי למפגינים וביקש מהם לשמור על החוק ולחזור לסדר.
לאחר התבוסה של נפוליאון השלישי בסדאן ולקיחתו בשבי ב-2 בספטמבר 1870, ב-4 בספטמבר 1870 הוכרזה הרפובליקה.
קורות חייו > "חוקי פרי" .הרפורמות בחינוך > שחרור מערכת החינוך מאחיזת הכנסייה

בשנות ה-1870 החריף הסכסוך בין המחנה הרפובליקני למחנה המלוכני והפרו-קלריקלי שכונה על ידי הראשונים "מהפכת נגד". נקודת השיא התרחשה במשבר ב-16 במאי 1877,
בשנת 1878 הוציאה מועצת העיר פריז חוזר שבו הכריזה על "חילון" בתי הספר בתחום העיר.
בעת כהונתו של הנשיא גרווי, בין 4 בפברואר 1879- 23 בספטמבר 1880 כיהן ז'ול פרי כשר החינוך הציבורי בממשלת ויליאם אנרי ודינגטון. שמו נקשר במיוחד לחוקי הרפורמה בחינוך הידועים כ""חוקי ז'ול פרי"".
ב-17 במרץ 1879, 30 שנה בדיוק אחרי החוק פאלו שנתן יד חופשית לכמרים במערכת החינוך, הציג פרי בפני בית הנבחרים שתי הצעות חוק: הרפורמה של המועצה העליונה לחינוך ציבורי ממנה ביקש לסלק את נציגי הכנסייה. וההצעה השנייה - רפורמת החינוך הגבוה ("חוק חופש החינוך") שכללה את סילוק הכמרים מהפקולטות הציבוריות. ב־15 ביולי 1879 החוק אושר על ידי בית הנבחרים אולם הסנאט בשתי הצבעות עוקבות הסיר ממנו את הסעיף 7 של החוק שאסר על חברי הקונגרגרציות הדתיות "הבלתי מורשות" ללמד במערכת החינוך בכלל, ציבורית ופרטית. דובר ב-500 ארגונים, לרבות הישועים, המריסטים והדומיניקנים שפעילותם נאסרה בעקבות הקונקורדט עם האפיפיור משנת 1801 . בסופו של דבר הצעות חוק אלו נחשבו כמעין "הצהרת מלחמה" בכמורה, שהואשמה באולטרה־מונטניזם ובהסתה למהפכת נגד והיוו הנחת אבני היסוד הראשונות להנהגת החינוך "החילוני", הנייטרלי כלפי הדתות.
כשר חינוך הקים פרי מדרשות למורים הקרויות "בתי ספר נורמליים למורים" כבית גידול למורים חילוניים.  החל משנת 1879 כל המחוזות  חויבו להקים מדרשות כאלה.  היו בהם בתי ספר נורמליים (1 באוגוסט 1879) .התחיל על ידי הקמת בית ספר "נורמלי" גבוה לנערות בעיר סוור.
ב- 1882 כתב פרי כתב  ב"כתב העת הפדגוגי"  Revue pédagogique שהמדיניות החילונית
היא הגדולה והרצינית ביותר שברפורמות החברתיות, העמידה שברפורמות הפוליטיות. כמעט כל הנוער הצרפתי יתפתח, יגדל תחת הכוכב המשולש הזה  של החינמיות,  החובה  והחילוניות , לא נצטרך שוב לחשוש מחזרת העבר, מכיוון שיעמדו לצדנו להגנתנו, כל הדורות החדשים , אינספור שמורות צעירות של הדמוקרטיה הרפובליקנית, שעוצבו  בבית הספר של המדע ושל בתבונה , ויעמידו מול הרוח הנחשלת, את המכשול בל יעבור  של המוחות החופשיים  ושל המצפון המשוחרר
ציטוט ב
ב-9 באוגוסט 1879 פרי מינה את איש החינוך פרדינאן בויסון כאחראי על מערכת החינוך היסודי.
ב-27 בפברואר 1880 פרי הצליח להעביר את החוק שסילק את הכמרים מהמועצה העליונה לחינוך הציבורי.
ב-12 במרץ 1880 אסר על מוסדות החינוך הפרטי בצרפת להעניק תארים אקדמיים וב-29 במרץ 1880 סילק ממערכת החינוך את הקהילות הדתיות הבלתי רשאיות לכך. ממסדר הישועים וקונגרגציות אחרות פוזרו ונאסר על חבריהן לנהל מוסדות חינוך וללמד בהם. ראש הממשלה דה פרסינה שביקש לבוא לקראת ארגונים אלה וניסה לשאת ולתת איתם בסתר לצורך קבלת הצהרת נאמנות מצדם, נאלץ להתפטר אחרי שמהלך זה נחשף בעיתונות.
קורות חייו > "חוקי פרי" .הרפורמות בחינוך > חינוך תיכון לבנות. חינוך יסודי חנים וחובה

ב-23 בספטמבר 1880 -10 בנובמבר 1881 כיהן ז'ול פרי כראש ממשלה והמשיך ברפורמת בחינוך. ב-21 בדצמבר 1880 אישר קבלת הבנות לבתי ספר תיכון. ב-16 ביוני 1881 העביר בהצבעה בפרלמנט את חוק החינוך היסודי החינמי, לכל הילדים בני 6–13 ("חוקי פרי"). ב-31 בינואר - 29 ביולי 1882 חזר להיות שר החינוך בממשלת שארל דה פרסינה העביר את החוקים לחינוך יסודי חובה ולגבי האופי החילוני של מערכת החינוך (28 במרץ 1882).
בין 2 בפברואר 1883 ל-30 במרץ 1885 חזר לראשות הממשלה ומילא במקביל גם את תפקיד שר החינוך הציבורי והאמנויות עד ל-20 בנובמבר 1883 כשהתחלף עם ארמאן פאלייר. 
בשנת 1883 הנהיג פרי מבחני הסמכה להוראה (agrégation) גם לנשים.
שלושה ימים לפני עזיבתו את משרד החינוך שלח למורים חוזר שבו ניסח המלצות חשובות ביותר לגבי החינוך המוסרי:דרש מהמורים להקפיד לכבד את סמכות ההורים, שהוא לדבריו תנאי הכרחי למלאכת "העברת חוכמת המין האנושי, אחד מרעיונות הסדר האוניברסלי שמאות שנות ציוויליזציה העניקו למורשת האנושות".
מתוך עמדה מנוגדת לאנשי הממסד הדתי אך לא לאמונה הדתית (להבדיל מאמיל קומב), תחילה לא ביקש לכפות מונופול בתחום החינוך. השאיר את החינוך הדתי על כנו, אולם רצונו לשחרר את החינוך הציבורי מהתערבות הכנסיות, השניא אותו על העיתונות הקלירקלית שכינתה אותו "פרי חסר האלהים"
קורות חייו > "חוקי פרי" .הרפורמות בחינוך > שינוי בתוכניות הלימודים

החל משנות ה-1880 התנגדו פרי וביוסון גם למגמה האופנתית במאה ה-19 להפוך את האורתוגרפיה (תורת הכתיב הנכון) למקצוע שולט בבתי הספר וביקשו להחליף אותה בהוראת צרפתית עשירה ורחבה יותר. אחרי מלחמת צרפת-פרוסיה נמתחה בקורת רבה על רמת החינוך של הצרפתים (בתחום הספרות, הגאוגרפיה וההיסטוריה) בהשוואה לגרמנים. באמצעות ההחלטה מ-27 ביולי 1882 הוסיף ז'ול פרי באופן רשמי בנוסף ללימודי האורתוגרפיה והדקדוק, את מקצוע "השפה הצרפתית" שהוראתה תתלווה בעיון ביצירות הסופרים הצרפתים החשובים, עם ביאור טקסטים ודיקלום שירים.
אולם, בגלל קוצר הזמן שעמד לרשות בית הספר, התעוררו סימנים להזנחה מסוימת של הוראת הכתיב והדקדוק. פרי ובויסון הואשמו אז בהורדת רמת הידיעה של התלמידים בתחומים אלה.

באשר לחינוך הנערות, סבר פרי שהוא צריך להיות מותאם לתפקידים החברתיים המיוחדים של הנשים. משום כך התנגד לחינוך המעורב

אף על פי שלא ראה שום סיבה לפקפק בשוויון הכישורים האינטלקטואליים בין המינים, לא סבר שהנשים צריכות לקבל חינוך זהה לזה של הגברים. בהתאם לגישה זו בתחום המלאכות למדו הבנות תפירה ובישול בעוד שהבנים למדו עיבוד העץ. גם התיכון לבנות שהוקם על ידי קאמי סה בתמיכתו של פרי היה שונה מהתיכון של הבנים ושם דגש יותר על לימודי ספרות ושפות.
בימי כהונתו הוכפל מספר המורים בבתי הספר התיכוניים, מורים שהוא כינה "ההוסרים השחורים של הרפובליקה" בגלל תמיכתם ברפובליקה.
על ידי קביעת השפה הצרפתית כשפת הרפובליקה הנלמדת במוסדות החינוך חוקי פרי תרמו רבות ליצירת אחידות מדינת הלאום, אולם, כפי שהעלו מאוחר יותר מבקרים שלהם במחצית השנייה של המאה ה-20, כמעט גרמו להיעלמותן של כמה מהשפות האזוריות ההיסטוריות. פרי לא דרש את חיסולם של אותם הניבים ושפות ואף הזכיר בחוזר בשנת 1880 את הצורך להתאים את החינוך למסורות והנסיבות המקומיות.
קורות חייו > רפורמות נוספות

על ידי חוקי החינוך נחשב ז'ול פרי ראה עצמו כמקדם את  "הסדר הרפובליקני", כלומר יישום החירויות ה"נחוצות" לפריחת הדמוקרטיה .. עם חירויות אלה נמנו גם חופש ההתארגנות, חופש ההתאגדות המקצועית וחופש העיתונות .
תחת מנהיגותו של פרי כראש ממשלה עברו בפרלמנט חוקי חופש ההתארגנות וחופש העיתונות וחוק ואלדק-רוסו לחופש ההתאגדות המקצועית.
ב-1880 נקבע חופש הפצתם של ספרים, חוסרות ופליירים וכן אושרה פתיחתם של חנויות קטנות למשקאות תמורת הצהרה פשוטה בפני הרשויות. (במקביל לאמצעים נגד השיכרות בפומבית)
החוק ב- 30 ביוני 1880 הותרו בחוק  התאספויות  פומביות ללא אישור של השלטון. 
ב-29 ביולי 1881 אושר חוק חופש העיתונות.  חוק בשנת 1882 הרשה לכל העיריות פרט לעיריית פריז לבחור בראש העירייה. 
החוק ואלדק-רוסו  שארגן את חופש האיגודים המקצועיים אושר ב-21 במרץ 1884
קורות חייו > מדיניות החוץ הקולוניאלית

אחרי תבוסת צרפת על ידי פרוסיה ב-1870, פרי סבר שיצירת אימפריה קולוניאלית גדולה תתרום להעצמה הכלכלית של צרפת.
קורות חייו > מדיניות החוץ הקולוניאלית > תוניסיה

באפריל כתגמול למתקפה ממרץ 1881 של בני השבט החרומירים מצפון-מערב תוניסיה מעבר לגבול האלג'יראי נתן פרי יד חופשית לפעולה צבאית נגד תוניסיה.
ב־28 באפריל 1881 חדרו כוחות צרפתים ראשונים לתוניסיה. ב-1 במאי נכנסעה העיר ביזרט וב3–6 במאי 1881 הבירה תוניס נכבשה. ב-12 במאי 1881 הסכים הביי מוחמד השלישי א-סדיק (הידוע כ"סדוק ביי") לחתום את הסכם ברדו עם צרפת, שהפך ארצו לאזור חסות של צרפת עם שמירה של אוטונומיה מסוימת. ההסכם נוסח על ידי פרי, שר החוץ שלוסנט-אילר והברון דה קורסל, מנהל במשרד החוץ. הוא אושר כמעט ללא התנגדות בבית הנסחרים ובסנאט הצרפתי. עם זאת חברי פרלמנט רבים שמרו טינה על כך שהמבצע התחיל כמסע ענישה אבל הפך למלחמת כיבוש. ב־10 ביוני 1881 פרץ בתוניסיה מרד וצרפת נאלצה לשלוח תגבורות ומנהל קרבות עד לדיכוי המרד ב-28 באוקטובר 1881.
ממשלת פרי נאלצה להתפטר ב־9 בנובמבר 1881 והחלפה לזמן קצר על ידי ממשלת לאון גמבטה. ב-31 בינואר 1882 חזר פרי לשלטון. מאוחר יותר ב-1883 נחתמה אמנת אל מרסה עם יורשו של סדוק ביי, עלי ביי, ומשטר החסות הצרפתית התרחב.
הוא ערב את צרפת במסעות כיבוש חדשים: כיבוש אנאם (1883), טונקין ומדגסקר (1883 - 1886), תוניסיה, שבה הקים משטר חסות (פרוטקטורט). ב-1879 שלח לקונגו התחתונה את פייר סבורניאן דה בראזה.
לכן יריביו וחלק מדעת הקהל שהתנגד לקולוניאליזם כינו אותו "הטונקיני"
כשר חוץ, מדיניות ההתפשטות הקולוניאלית שהוא אימץ, משכה את עוינותם של הימין הלאומני מחד ושל השמאל הרדיקלי של ז'ורז' קלמנסו מאידך. נאלץ להתפטר ב-30 במרץ 1885.
השמרנים התנגדו למדיניות הקולוניאלית של פרי על בסיס האשמות כי השקיע סכומי עתק מחוץ לצרפת. לעומת זאת הפרוגרסיבים חייבו מדיניות זו מסיבות אידאולוגיות. השמאל הרפובליקני בראשות קלמאנסו התנגדו בטענה שההרפתקאות הקולוניאליסטיות מסיחות את הדעת מאבדן שטחי אלזס-לורן.
קורות חייו > מדיניות החוץ הקולוניאלית > מדגסקר

בשנת 1883 פרנסואה דה מאהי מראוניון עמד לזמן קצר בראש משרד הצי והקולוניות והשיג מממשלת פאלייר שיגורו אל מדגסקר של צי שנועד להפגיז את ערי הנמל המלגשיות, מז'ונגה, טמטבה, ווהמאר.
כעבור שנתיים ב-28 ביולי 1885 בנאומו בפני הפרלמנט הדגיש ז'ול פרי כי
על הגזעים העליונים חלה החובה לתרבת את הגזעים הנחותים
הקולוניות מהוות עבור הארצות העשירות השקעת הון  מן הרווחיות ביותר... על כן אנו זקוקים את מדגסקר , צריכים להיות נוכחים בדייגו-סוארז ולא נעזוב אותה לעולם
פרי הכין גם את ההסכם ב-17 בדצמבר 1885 בנוגע להשתלטות צרפת על מדגסקר.
קורות חייו > מדיניות החוץ הקולוניאלית > פעולות נוספות באפריקה

פרי היה החליט גם על פעולות לחקר הנהר קונגו והאזור ניז'ר.
קורות חייו > מדיניות החוץ הקולוניאלית > כיבוש וייטנאם

פרי ארגן גם את כיבושו של חבלי אנאם וטונקין ששם את יסודות הקולוניה "הודו-סין הצרפתית". אחרי שפרי השיג בבית הנבחרים את המימון הדרוש לכיבוש טונקין, בעקבות המבצע בווייטנאם נגררה צרפת למלחמה עם שושלת צ'ינג של סין, שטענה לריבונות על שטחי וייטנאם.
נסיגה פתאומית של הכוחות הצרפתים מלאנג סון גרמה להתפוצצות מה שנקראה "פרשת טונקין:
הוקעה חריפה על ידי קלמאנסו ורדיקלים אחרים ונפילת ממשלת ז'ול פרי ב-30 במרץ 1885. אף על פי שהסכם השלום בין צרפת לסין ב-9 ביוני 1885 שבאמצעותו ויתרה סין על הריבונות באנאם וטונקין לטובת צרפת, היה פרי ממשלתו של פרי, הוא לשב יותר לתפקיד ראש הממשלה. מאומו של פרי בפרלמנט שבו סינגר על המדיניות ההתפשטות הקולוניאלית כונה על ידי
שארל אדנרה ז'וליין "המניפסט האימפריאליסטי הראשון שהוצג מבמת ההבית"
חייו הפרטיים

בשנת 1875 התחתן ז'ול פרי בנישואים אזרחיים  עם אז'ני ריסלר, בתו של התעשיין קאמי ריסלר. אשתו, צעירה ממנו ב-18 שנים, הייתה בת למשפחה פרוטסטנטית ורפובליקנית שעשתה חיל בתחום התעשייה ביישוב טאן באלזס. הנדוניה שלה שוותה 500,000 פרנקים. החתונה התקיימה בעיריית הרובע השמיני של פריז. נישואים שעוררו זעם בקרב החוגים הקתוליים, העניקו לפרי גישה לחוגי הבורגנות הגבוהה בפריז ובאלזס. אז'ני ריסלר הייתה מקושרת למשפחת  שרר-קסטנר, תעשיינים ופוליטיקאים משפיעים. דוד שלה מצד האם, אוגוסט שרר-קסטנר היה לימים יושב ראש הסנאט (צרפת), והתפרסם בעמדתו  הנחרצת למען דרייפוס. ..אחי האישה, שארל ריסלר, נבחר כעבור 7 שנים לראש עיריית הרובע השביעי של פריז.
הזוג בנה לעצמו ביתן נופש בסגנון שווייצרי, על מרגלות המסיב מהיוער קמברג, בכפר הולדתו של ז'ול, סן-דייה-דה-ווז', אבל התגורר מרבית הזמן בפריז, בבניין פרטי שנבנה על ידי אחיו האהוב של פרי, שארל פרי, ברחוב באיאר 1.
לז'ול פרי לא נולדו ילדים והוא הקיף בחיבה את אחיינו, אבל פרי, אותו אימץ כיורש יחיד.
בצוואתו כתב:
אני מצווה לאחייני , אבל פרי, את כל ספרי ואת כל כלי הנשק שלי. שישמור את זכר דודו שאהב אותו מאוד ושתלה בו את כל תקוותיו. שישא בכבוד ושיגן בכל מקרה את השם שאביו ודודו , אחרי דורות רבים כל כך של אנשים ישרים, כיבדו ועגנו אותו בהיסטוריה.  שאחרי מותי, יאהב את דודתו כמו אם ואב, כלומר כמו מורה יישרת דרך,  שישרת את ארצו ושיאהב אותה יותר מחייו
חייו הפרטיים > פעילותו כבונה חופשי

ב-8 ביולי 1875 התקבל ז'ול פרי בטקס מלא הדר בלשכה "הידידות הרחמנית" (La Clémente Amitié) של ארגון "המזרח הגדול של צרפת".
(Grand Orient de France). יחד איתו התקבלו אמיל ליטרה וגרגואר וירובוף, מתלמידי אוגוסט קונט.
מאוחר יותר היה פרי חבר בלשכה "אלזס-לורן".
ספרים

1890 - Le Tonkin et la mère patrie טונקין והמולדת
דעות ומדיניות שנויות במחלוקת

דבריו הגזעניים של פרי על אי שוויון הגזעים, על חובת אירופה לתרבת את ה"גזעים הנחותים", ודבריו בזכות הקולוניאליזם והמלחמות הקולוניאליות השומרות בעיניו על "גדולת" צרפת ומשרתות את כלכלתה, הוקעו עוד בעת אמירתם על ידי קלמאנסו ונציגי המפלגה הרדיקלית שראו אותם כסותרים את מסורת זכויות האדם, ואת עקרונות "החירות, השוויון, האחווה" שהועלו על נס מימי המהפכה הצרפתית.
במאי 2012 בנאומו על יד פסלו של פרי בפריז אמר נשיא צרפת, פרנסואה הולנד:
לימוד הסנגוריה על הקולוניאליזם על ידו היה כשל מוסרי ופוליטי ויש לגנותו
. בהמשך הביע הולנד דברי הערכה לתרומת פרי לקידום החינוך בצרפת.
הנצחה

בית ספר תיכון בפריז ובתי ספר בערים אחרות בצרפת נקראים על שמו.
בשנת 2015  לפי שמו של ז'ול פרי  נקראו המספר הגדול ביותר של בתי ספר בצרפת: 642 (מיד אחריו  ז'אק פרוור - 472 בתי ספר, ז'אן מולן - 434, ז'או ז'ורס 429 וכו')
במפקד אחר משנת 2017  של העיתון "לה פריזיין" נמצאו 603 בתי ספר על שמו של ז'ול פרי (מקום שני אחרי יוסף הקדוש, סן ז'וזף בצרפתית, שהתכבד ב-915 בתי ספר).
(335).
בית ספר תיכון בבירת מדגסקר, אנטננריבו, נקרא "ז'ול פרי פרבוהיטרה"
נקראה על שמו אכסניית הנוער של האונסק"ו בפריז.
בגני טווילרי בפריז וסן-דיה-דה-ווז' הוצבו פסלים של ז'ול פרי.
לקריאה נוספת

Jules Ferry, fondateur de la République. Actes du Colloque organisé par l’École des Hautes études en Sciences sociales présentés par François Furet, Paris, 1985,
(מסמכי הקולוקוויום שאורגן על ידי בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה, המוצגים על ידי פרנסואה פירה
Jean-Michel Gaillard, Jules Ferry, Fayard 1989.
Jacques Marseille Nouvelle histoire de la France vol II, Perrin  Paris 2002
הערות שוליים

↑  ארכיון משפחת פרי באתר בורא לארכיונים פרטיים ברשת, בצרפתית
↑  Paul Robiquet 1893
1 2 3 4 5  J.Marseille 2002 עמ' 186
1 2  1893 P.Robiquet
↑  הכותרת "החשבונות הפנטסטיים" הוא משחק מילים, מפני שהיגוים זהה בצרפתית לשם סיפוריו של א.ת.א. הופמן  Contes fantastiques - האגדות הפנטסטיות של הופמן
↑  A.Dubadour
↑  La revue politique et litteraire 1871-1872 page 413
↑  2013  M.Fayad "Le Point
↑  J.Marseille 2002 עמ' 187
↑  Demeter Gerard Roger Serbanesco Histoire de la franc-maçonnerie universelle
Éditions intercontinentale 1969 D.G.R. Serbanesco 1969 עמ' 489
↑  2008 L'orthographe en crise à l'école, Retz 2008 André Chervel  עמ' 49 והבאים
1 2  Claude Lelièvre 2002
↑  Jules Ferry : des repères brouillés
Communications, Année 2002, 72, עמ' 141-158
↑  Britannica 1911
↑  דו"ח ראש העיר קמפר, בנאר פואניאן בב-1 ביולי 1998
↑  Ch A. Julien La Troisieme Republique
↑  J.P.Martin
↑  X.Darcos 2005
↑  כתבה ברדיו פראנס אנטנסיונל, 15-16 במאי 2012
↑  De Jules Ferry à Pierre Perret, l'étonnant palmarès des noms d'écoles, de collèges et de lycées en France כתבה בעיתון "לה מונד" 18.5.2015
↑  כתבה של אורלי רוסיניול בעיתון ,לה פריזיין"  3.9.2017
↑  תבנית:Lien web.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312038605171  PLWABN: 9810613632805606  BIBSYS: 90728275  BnF: cb12513455m (data)  CiNii: DA04185393  GND: 118683446  ICCU: LO1V140408  ISNI: 0000 0001 2095 503X  LCCN: n80164383  NKC: ola2003162779  NLA: 35045854  NTA: 07153766X  RERO: 02-A003240214  RKD: 449364  SNAC: w6mh5gf3  SUDOC: 027316904  Trove: 810886  VcBA: 495/28816  VIAF: 5038341   WorldCat (עם VIAF): 5038341 
מחאה עממית נגד סילוק הישועים ממושבם ברחוב סוור בפריז, ב־30 ביוני 1880. איור במגזין La Ilustración Española y Americana
שליחי הקולוניות וז'ול פרי, ציור בצבעי שמן מאת פרדריק רגאמה, 1892
אנדרטת ז'ול פרי בסן-דיה-דה-ווז'
ענקי

| --- | --- |

תמונת קונספט ראשונית (אוגוסט 2015)
 מבוסס על:  ג'ק ואפון הפלא
 בימוי:  נייתן גרנו מג לאפוב
 הופק בידי:  Dorothy McKim 
 מוזיקה:  רוברט לופז וקריסטן אנדרסון-לופז
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני וולט דיסני
 חברה מפיצה:  אולפני וולט דיסני 
 הקרנת בכורה:  יועד ל-21 בנובמבר 2020 (בוטל)
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט לכל המשפחה, מחזמר, סרט מוזיקלי, דרמה, פנטזיה, סרט הרפתקאות 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ענקי (באנגלית: Gigantic) היה אמור להיות הסרט ה-59 בסדרת סרטי האנימציה הקלאסיים של אולפני וולט דיסני. עלילתו הייתה אמורה להתבסס באופן חופשי על סיפור העם האנגלי "ג'ק ואפון הפלא". הסרט צפוי היה לצאת לאקרנים ב-21 בנובמבר 2020, אך הפקתו בוטלה.
עלילה

הסרט היה אמור להתרחש בספרד בעידן התגליות. ג'ק, גבר צעיר, מגלה עולם של ענקים מכל מיני מקומות ותרבויות. הענקית הראשונה שג'ק נאלץ להתמודד איתה היא אינמה, ענקית עצומה בת 11 אשר מנסה למצוא את דרכה הביתה. אינמה משוכנעת תחילה שג'ק הוא צעצוע ומתייחסת אליו בהתאם, כך שאין ביכולתו לעצור אותה. למרות זאת מפתחים השניים מערכת יחסים ויוצאים יחד להרפתקאה שתשנה את חייהם לנצח. השניים מתמודדים עם ענקי הסערה שזורעים הרס בכל מקום.
הפקה

בשנת 2013 הודיעו אולפני דיסני שהסרט נמצא בשלבי הפקה ראשונים, ושיביים אותו נייתן גרנו, מי שהיה שותף לבימוי בסרט פלונטר. התאריך המקורי לשחרור הסרט היה ב-2016, אך באוקטובר 2014 הודיעה חברת דיסני שהסרט מואנה יחליף את ענקים שהפצתו תידחה לדצמבר 2018.
התסריט המקורי של הסרט הציג סיפור במסגרתו בני האדם וחמשת ענקי הסערה ששמותיהם פיבוס, פיפן, פוגל, פוברט ומנהיגם פאוסטוס, הגיעו להסכמה לפיה בני האדם יעבירו לענקים חלק מהתבואה ומבעלי החיים שלהם בתמורה להגנה מצד הענקים. העסקה עבדה היטב בתחילה, אך בשלב מסוים החלו בני האדם לחוש שהם אינם מקבלים תמורה הולמת, מה שמביא לקונפליקט בין בני האדם לענקים. ג'ק, נער צעיר ממעמד נמוך המאוהב באנג'לינה, בת למשפחת סוחרים עשירה, מחליט לטפס אל מקום משכנם של הענקים, שם הוא פוגש באחד הענקים ומתיידד איתו. הידידות בין השניים תביא לשינוי במצב. מלבד ג'ק ואנג'לינה הייתה אמורה להיות מוצגת בסרט דמותו של מרקו, צעיר ממשפחת אצולה המאוהב גם הוא באנג'לינה, מה שיוצר יריבות בינו לבין ג'ק. תשוקתו האמיתית של מרקו היא נדודים, ומכאן גם שמו (מרקו פולו) ודמותה של אינמה, נערת "טום בוי" מתבגרת ולוחמת צדק שאינה נלקחת ברצינות עקב גילה הצעיר.
באוגוסט 2015, במסגרת אירוע האקספו השנתי של דיסני, הודיעה חברת דיסני שהשירים לסרט ייכתבו ויולחנו על ידי בני הזוג רוברט לופז וקריסטן אנדרסון-לופז שעבדו עם החברה על הסרט "לשבור את הקרח". כמו כן הציגה החברה תסריט מעודכן ומתוקן במסגרתו הפכה דמותה של אינמה לדמות של ילדה ענקית.
בתחילת חודש אוקטובר 2016 הודיעה דיסני כי התסריטאית מג לאפוב, שעבדה בעבר על התסריטים לסרטים "הקול בראש" ו"הדינוזאור הטוב" של פיקסאר, ועל "קפטן מארוול" של חברת מארוול, תצטרף לנייתן גרנו בבימוי הסרט. המהלך הושווה לזה שביצעה דיסני כשצירפה את התסריטאית ג'ניפר לי לביים את הסרט "לשבור את הקרח" לצידו של כריס באק, לאחר שזו השפיעה על התסריט באופן משמעותי.
בסוף חודש אפריל הודיעה דיסני רשמית על מועד ההפצה של הסרט – 25 בנובמבר 2020.
הפקה > ביטול ההפקה

בסוף שנת 2017 הודיעה דיסני שהחליטה לעצור את הפקת הסרט, וכי הוא לא ייצא לאקרנים. סיבה רשמית לא נמסרה, אך נראה שבמהלך פירוק הסיפור לסצנות התברר שלא ניתן יהיה לפרוש את הסיפור על פני סרט באורך מלא.
ביצת פסחא

דיסני נוהגת לפזר בסרטיה ביצי פסחא שמתכתבות עם סרטים קודמים בבעלותה, ואף (לעיתים נדירות יותר) עם סרטים עתידיים. הסרט "ענקי" הופיע בסצנה מהסרט "זוטרופוליס", שבה מציע הסמור דיוק ויזלטון למכירה עותקים פיראטיים של סרטים, ומתפאר, בין השאר, בכך שברשותו עותקים של סרטים שטרם יצאו. המצלמה עוברת על הסרטים, כשביניהם גרסאות מואנשות לסרטי דיסני עתידיים שהיו ידועים אז, "Meowana" (משחק מילים על יללת החתול והסרט "מואנה"), "Floatzen 2" (לשבור את הקרח 2) ו-"Giraffic", (מבוסס על "Gigantic", שמו האנגלי הרשמי של הסרט). בניגוד ל"ענקי", שבוטל, שני הסרטים האחרים הופקו בהמשך.
גארדה שיכנה

סמל הגארדה שיכנה
גַארדֱה שִיכֵנֱה (באירית: Garda Síochána – "שומרי השלום", או בקיצור: Gardaí – "השומרים") הוא כוח המשטרה של אירלנד. בראש השירות עומד נציב הגארדה הממונה על ידי ממשלת אירלנד. מפקדת הגארדה שוכנת בפיניקס פארק שבדבלין.
טרמינולוגיה

הכוח נקרא במקור באנגלית Civic Guard (המשמר האזרחי), אך ב-1923 שונה שמו ל- An Garda Síochána, הן באירית והן באנגלית. מונח זה מתורגם בדרך כלל כ"שומר(י) השלום". השם Garda Síochána na hÉireann (שומרי השלום של אירלנד), מופיע על הסמל של הכוח, אך לעיתים  רחוקות נעשים בו שימושים  נוספים.
מבנה ארגוני

בראש הגארדה עומד הנציב (Commissioner), שאליו כפופים שני סגנים שאחד אחראי על תחום המבצעים והשני על תחום האסטרטגיה והשינוי הארגוני וכן קצין המנהלה הראשי שאחראי על ניהול המשאבים (כוח אדם, כספים, מידע, תקשורת, טכנולוגיה ובינוי). בגארדה מכהנים 12 עוזרי נציב (Assistant Commissioners): ששת המפקדים על ששת מרחבי הגארדה באירלנד ושישה העוסקים בתפקידי תמיכה ארציים שונים. בדרגה מקבילה פחות או יותר פועלים קצין הרפואה הראשי, מנהל תחום המידע והתקשורת, טכנולוגיה וכספים.
ששת האזורים הגאוגרפיים של הגארדה הם:
האזור המטרופוליני של דבלין
האזור המזרחי
האזור הצפוני
האזור הדרומי
האזור הדרום-מזרחי
האזור המערבי.
בכפיפות לעוזרי הנציב המפקדים על אזורים אלה, פועלים כ-50 מפקחים ראשיים (Chief superintendent), שכמחציתם מפקדי על דיוויזיות (division). כל דיוויזיה מורכבת ממחוזות (Districts) שבראש כל אחת מהן עומד מפקח (Superintendent) שאליו כפופים פקדים (Inspector). כל מחוז מחולק לתתי-מחוזות, שבראש כל אחד מהם עומד בדרך כלל סמל (Sergeant). בדרך כלל נמצאת בכל תת-מחוז תחנת משטרה אחת שכל אחת מהן מאוישת בכמות של שוטרים על פי חשיבותה.
בשירות הגארדה נמצאים גם מעל 2500 אנשי מנהלה במגוון תפקידים כמו כוח אדם, רפואה, כספים ורכש, ביקורת פנימית, תקשורת וטכנולוגיות מידע, בינוי וניהול צי הרכב, זיהוי פלילי, מחקר וניתוח, הדרכה ומנהל כללי. כוח אדם זה כולל גם שוטרי תנועה, נהגים וצוותי ניקיון. המדיניות הנוכחית של הממשלה היא להשוות את מספר אנשי המנהלה לאלה של הסטנדרטים הבינלאומיים.
מבנה ארגוני > כוח המילואים

על פי חוק הגארדה משנת 2005 הוקם כוח המילואים המסייע לגארדה בביצוע תפקידיו ובתגבור הכוחות. מטרת הקמתם של כוחות המילואים היא "להוות משאב של כוח וידע מקומי". חברי כוח המילואים מבצעים תפקידים שהוגדרו על ידי נציב הגארדה ואושרו על ידי שר המשפטים. תוכנית האימונים של חברי כוח המילואים מתבצעת תחת פיקוחם של שוטרים סדירים.
נכון לנובמבר 2010 היו בכוח המילואים של הגארדה 850 בוגרי הכשרות בנוסף ל-148 שהיו בתהליכי ההכשרה. מחזור ההכשרה הראשון סיים את אימוניו והוסמך בדצמבר 2006.
ציוד

רוב שוטרי הגארדה לובשי המדים לא נושאים כלי נשק. תחת זאת הם נושאים אלות מתקפלות, מכלי תרסיס פלפל ואזיקים כחלק מציודם האישי הקבוע.
כאשר הוקם הגארדה, היו שוטריה חמושים, אך הממשלה הזמנית של אירלנד שינתה את ההחלטה והפכה את הגארדה לכוח משטרתי בלתי חמוש. היה זה בניגוד לגישתו של הממשל הבריטי, שסירב לבקשות מצדו של כוח השיטור האירי המלכותי (Royal Irish Constabulary) שהכוח יהיה בלתי חמוש. חבר הדאל, מייקל סטיינס, אמר ש"הגארדה שיכנה ינחל הצלחה לא בזכות כלי הנשק שלו, אלא בזכות סמכותם המוסרית של אנשיו כמשרתי הציבור".
ציוד > כוחות חמושים

יחד עם  זאת, כמה יחידות בגארדה, כמו יחידת הבלשים המיוחדת, יחידות התמיכה האזוריות וכוח התגובה לזמן חירום, מוכשרות להשתמש בכלי נשק ונושאות אותם. יחידות אלו הוקמו כתגובה לעליה במספר המקרים בהם היה צורך בשימוש בנשק. כלי הנשק שבשימוש הם אקדחי זיג זאואר P-226 ווולטר P-99 חצי אוטומטיים. יחידות ההתערבות ויחידות הבלשים המיוחדים נושאות מגוון של כלי נשק ארוכים, בעיקר תת-מקלע MP7 ו-MP5. בנוסף נמצאים בשימוש כלי נשק אל הרג כמו טייזרים ומיכלי תרסיס פלפל גדולים
ERU - הימ"מ של משטרת אירלנד, מורכב מיוצאי יחידת הבלשים המיוחדת (SDU) ומשוטרים לובשי מדים שהגישו מועמדות לאחר פרק זמן מסוים, המועמדים עוברים תהליך מיון שמורכב מגיבוש (Selection) שנמשך כשבועיים בהרי וויקלו (Wicklow) במהלכו הם חווים חוסר שינה,הגבלה במזון, והתנהלות רבה תחת לחץ ותנאים משתנים,כל זאת במזג האוויר המאתגר והקשה ששורר באזור רוב השנה,בשלב השני ישנו ראיון בפני ועדה שמורכבת מאנשי היחידה,ולאחריו ימשיכו המועמדים לשלב הקורס,שנמשך 8 חודשים לערך,רק בסיום התהליך יוגדרו כלוחמי הימ"מ האירי.