stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רצח העם ברואנדה
מעורבות בינלאומית > מכירת נשק לרואנדה

בספרה מ-2004 ציינה לינדה מלוורן כי "בשלוש השנים מאוקטובר 1990, רואנדה, אחת המדינות העניות בעולם, הפכה ליבואנית הנשק השלישית בגודלה באפריקה, והוציאה סכום מוערך של 112 מיליון דולר". היא ציינה חוזה משמעותי עם מצרים ב-1992, ועם צרפת ודרום אפריקה, בשנה שלאחר מכן.
לפני האמברגו הבינלאומי נגד רואנדה ב-17 במאי 1994, דרום אפריקה וצרפת היו שתיים מספקיות הנשק העיקריות לרואנדה. לפי ארגון Human Rights Watch, לאחר האמברגו, הם הסיטו את סחר הנשק שלהם אל נמל התעופה גומה בזאיר. לזאיר היה תפקיד מפתח באספקת נשק והקלת זרימת הנשק לצבא רואנדה. כמה פקידים עודדו גם סחר בנשק על ידי סוחרים פרטיים.
מדינת ישראל מכרה באופן רשמי נשק לרואנדה, זמן קצר לפני רצח העם. באוקטובר 1993, כחצי שנה לפני תחילת הטבח הוציא משרד הביטחון היתר יצוא לסוחרי נשק ישראלים. ההיתר ניתן באישור משרד החוץ, בטענה שהתחמושת נמכרת לצבא של ממשלה חוקית שנאבקה נגד תנועת ה-RPF. משלוחי נשק המשיכו ויצאו מישראל גם במהלך הטבח, עברו דרך אלבניה ובזאיר ומשם לרואנדה. חלק מהמשלוחים שברו את האמברגו שהטיל האו"ם על העברת נשק לרואנדה בין מאי 1994 לאוגוסט 1995. בנוסף, על פי עדויות שונות, קצינים ישראלים אימנו חיילים ואנשי מיליציה רואנדים במדינה ובזאיר השכנה לפני המלחמה. דיווח ראשון על משלוח מטעני נשק מישראל לרואנדה, בזמן הטבח, פרסם העיתון "פייננשל טיימס" בנובמבר 1996, משלוח שכלל נשק קל, מרגמות, רימונים, מוקשים וציוד צבאי אחר, שנשלח לרואנדה תוך הפרה מפורשת של אמברגו שהטיל האו"ם במאי 1994. בספרם של בריאן ווד וג'ון פלמן מ-1999, "The Arms Fixers", מובאים רישומים של משרד הביטחון ברואנדה. על פי הרישומים, בין אפריל למחצית יולי 1994 הועברו 7 משלוחי נשק קל בשווי של 6.5 מיליון דולר מישראל (דרך אלבניה) לידי המיליציות.
ההיסטוריון יאיר אורון וערוך הדין איתי מק ניהלו מאבק המשפטי נגד משרד הביטחון, על בסיס חוק חופש המידע, במטרה לחשוף רשמית את סחר הנשק עם רואנדה. בינואר 2015 דחה בית המשפט המחוזי את בקשתם וקיבל את עמדת המדינה כלשונה, לפיה חשיפת המידע תפגע בביטחון המדינה וביחסי החוץ שלה. המדינה לא נימקה את עמדתה, אך הודתה שהמסמכים הרלוונטיים אותרו. השניים עתרו לבית המשפט העליון נגד ההחלטה, שבאפריל 2016 קבע שוב שמסמכים של משרד הביטחון, המעידים על שיתוף הפעולה עם רצח העם שבוצע ברואנדה, לא יחשפו מחשש לפגיעה בביטחון המדינה ויחסי החוץ שלה. ביוני 2016 חשפה פרקליטות המדינה מידע נוסף על הסחר בנשק עם רואנדה. לטענתה, ישראל עצרה את הייצוא הביטחוני לרואנדה שישה ימים לאחר תחילת רצח העם ב-1994, ונוכח עצירת הייצוא אין הצדקה לפתוח בחקירה פלילית נגד ישראלי כלשהו בחשד למעורבות ברצח העם.
מעורבות בינלאומית > הכנסייה הקתולית

האפיפיור יוחנן פאולוס השני הביע את דאגתו העמוקה ממה שקורה ב-9 אפריל 1994, כאשר בהודעה לקתולים ברואנדה הוא הפציר בהם "לא לפנות מקום לרגשות של שנאה ונקמה אלא לתרגל באומץ דיאלוג וסליחה".
הכנסייה הקתולית מאשרת שרצח עם התרחש אך מציינת שמי שלקחו בו חלק עשו זאת ללא רשות הכנסייה. אף על פי שגורמים דתיים לא היו בולטים, דו"ח ארגון Human Rights Watch משנת 1999 האשים מספר רשויות דתיות ברואנדה, כולל קתולים, אנגליקנים וזרמים פרוטסטנטיים אחרים, על כך שכשלו בגינוי רצח העם, אם כי האשמה זו בוטלה לאחר זמן מה. אנשי דת רבים אחרים מסרו את חייהם כדי למנוע את הרג הטוטסי.
כמה אנשי דת השתתפו במעשי הטבח. הנזירות הקתוליות מריה קיסיטו וגרטרוד מוקנגנגו הורשעו בשנת 2001 במעורבות ברציחות של 500–700 מבני הטוטסי שביקשו מקלט במנזר שלהם בסובו. עדים העידו כי הפנו חוליית מוות למקום המסתור של הקורבנות ונתנו להם דלק שבאמצעותו המיליציות שרפו את הבניין. בשנת 2006, האב אתנאס סרומבה נידון למאסר עולם על ידי בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה בגין תפקידו בטבח של כ-2,000 מבני הטוטסי. בית המשפט שמע שסרומבה פיתה את בני הטוטסי לכנסייה, שם האמינו שימצאו מקלט. כשהם הגיעו, הוא הורה להשתמש בדחפורים כדי לרסק את הפליטים שהסתתרו בתוך הכנסייה ואם מישהו מהם עדיין בחיים, הוא הורה למיליציות ההוטו לרצוח את כולם.
ב-20 במרץ 2017, האפיפיור פרנציסקוס הודה שבעוד כמה נזירות וכמרים קתוליים במדינה נהרגו במהלך רצח העם, אחרים היו שותפים לו והשתתפו בהכנה ובביצוע רצח העם.
לאחר רצח העם

מרבית הפליטים מבני ההוטו ברחו לחלק המזרחי של זאיר (כיום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, או DRC). מובילי רצח העם בקרב בני ההוטו החלו להתאגד מחדש במחנות פליטים לאורך הגבול עם רואנדה. הממשלה בהנהגת ה-RPF הכריזה על צורך למנוע רצח עם נוסף, ובכך יצרה צידוק לפלישות צבאיות לזאיר, וכתוצאה מכך גרמה לפתיחת מלחמת קונגו הראשונה (1996–97) והשנייה (1998–2003). המאבקים המזוינים בין ממשלת רואנדה ליריביהם ב-DRC נמשכו בקרבות של מיליציות פרוקסי באזור גומה. אוכלוסיות גדולות של בני הוטו וטוטסי מרואנדה ממשיכות לחיות כפליטים ברחבי האזור.
לאחר רצח העם > משבר פליטים, התקוממות ושתי מלחמות קונגו

בעקבות ניצחון ה-RPF במלחמת האזרחים, כשני מיליון מבני ההוטו ברחו למחנות פליטים במדינות שכנות, במיוחד זאיר, מחשש לתגובת ה-RPF על רצח העם. המחנות היו צפופים ועלובים, ואלפי פליטים מתו במגפות מחלות, כולל כולרה ודיזנטריה. המחנות הוקמו על ידי נציבות האו"ם לפליטים (UNHCR), אך נשלטו למעשה על ידי הצבא והממשלה של משטר ההוטו לשעבר, כולל מנהיגים רבים ממובילי רצח העם, שהחלו להתחמש מחדש מתוך רצון לחזור לשלטון ברואנדה.
עד סוף 1996, חמושים בני ההוטו ממחנות הפליטים פתחו בפלישות סדירות חוצות גבול, וממשלת רואנדה בראשות ה-RPF פתחה במתקפת נגד. רואנדה סיפקה חיילים ואימונים צבאיים לבנימולנגה, מיליציות טוטסי במחוז סמוך לזאיר, וסייעה להם להביס את כוחות הביטחון הזאיריים. צבא רואנדה בראשות ה-RPF, בנימולנגה ובני טוטסי מתוך זאיר, תקפו אז את מחנות הפליטים, כשהם מכוונים את המתקפה למיליציות בני ההוטו. התקפות אלו גרמו למאות אלפי פליטים לברוח; רבים חזרו לרואנדה למרות נוכחות ה-RPF, בעוד שאחרים ברחו מערבה, אל תוך זאיר. הפליטים שנמלטו הלאה לזאיר נרדפו ללא הפוגה ו-232,000 פליטי הוטו נהרגו, לפי אחת ההערכות. הכוחות המובסים של המשטר הקודם המשיכו במסע התקוממות חוצה גבולות. עד 1999, הצליחה תוכנית של תעמולה והשתלבות ההוטו בצבא הלאומי להביא את ההוטו לתמוך בממשלה וההתקוממות הובסה.
בנוסף לפירוק מחנות הפליטים, קגאמה החל לתכנן מלחמה להרחקת הדיקטטור הוותיק מובוטו ססה סקו מהשלטון. מובוטו תמך במובילי רצח העם שהתבססו במחנות הפליטים, והואשם גם בכך שהתיר התקפות על בני הטוטסי בתוך זאיר. יחד עם אוגנדה תמכה ממשלת רואנדה בברית של ארבע קבוצות מורדים בראשות לורן קבילה, שהחלה לנהל את מלחמת קונגו הראשונה בשנת 1996. המורדים השתלטו במהירות על מחוזות צפון ודרום קיבו. מאוחר יותר התקדם קבילה מערבה, השיג שטחים מהצבא הזאירי שהיה מאורגן בצורה גרועה והיה חסר מוטיבציה ללחימה, ובכך הצליח קבילה להשתלט על כל המדינה עד 1997. מובוטו ברח לגלות, ושמה של זאיר שונה לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (DRC). רואנדה הסתכסכה עם ממשלת קונגו החדשה ב-1998, וקגאמה תמך במרד חדש, שהוביל למלחמת קונגו השנייה, שתימשך עד 2003 ותגרום למיליוני הרוגים ולנזק עצום. בשנת 2010, דו"ח של האו"ם האשים את צבא רואנדה בביצוע הפרות רחבות היקף של זכויות אדם ופשעים נגד האנושות בקונגו במהלך אותן מלחמות, האשמות שהוכחשו על ידי ממשלת רואנדה.
לאחר רצח העם > המצב ברואנדה

מצב התשתיות והכלכלה של רואנדה הדרדרו מאוד במהלך רצח העם. מבנים רבים לא היו ראויים למגורים, והמשטר הקודם, שברח לזאיר, לקח עמו את כל המטבעות והנכסים הניידים כשברחו מהמדינה. גם האוכלוסייה במדינה התדלדלה מאוד, כאשר למעלה מ-40% מהאוכלוסייה נהרגו או הפכו פליטים במדינות אחרות. רבים מהנותרים היו בטראומה: רובם איבדו קרובי משפחה, היו עדים להרג או השתתפו ברצח העם. ההשפעות ארוכות הטווח של אונס המלחמה ברואנדה על כוללות, בין היתר, מחלות המועברות במגע מיני, הריונות לא רצויים ותינוקות, כאשר חלק מהנשים נוקטות בהפלות עצמיות. הצבא, בראשות פול קגאמה, שמר על חוק וסדר בזמן שהממשלה החלה במלאכת הבנייה מחדש של מבני המדינה.
ארגונים אזרחיים החלו לחזור למדינה, אך הקהילה הבינלאומית לא סיפקה סיוע משמעותי לממשלה החדשה, ועיקר הסיוע הבינלאומי הופנה למחנות הפליטים שנוצרו בזאיר בעקבות בריחת בני ההוטו מרואנדה. קגאמה שאף להציג את הממשלה החדשה כמכילה ולא נשלטת על ידי הטוטסי. הוא הנחה להסיר את המידע על האתניות מתעודות הזהות הלאומיות של אזרחי רואנדה, והממשלה החלה במדיניות של צמצום ההבחנות בין בני הוטו, בני טוטסי ובני טווה.
לאחר רצח העם > מערכת המשפט לאחר רצח העם

ההרס השיטתי של מערכת המשפט במהלך רצח העם ומלחמת האזרחים הייתה בעיה גדולה. לאחר רצח העם, למעלה ממיליון בני אדם (כמעט חמישית מהאוכלוסייה שנותרה לאחר קיץ 1994) היו אשמים פוטנציאלים על תפקידם ברצח העם. ה-RPF נקט במדיניות של מעצרים המוניים עבור האחראים ועבור אותם אנשים שהשתתפו ברצח העם, וכלא למעלה מ-100,000 בני אדם בשנתיים שלאחר רצח העם. קצב המעצרים היה גדול מהיכולת הפיזית של מערכת בתי הכלא ברואנדה, והוביל למה שארגון אמנסטי אינטרנשיונל הגדיר "יחס אכזרי, לא אנושי או משפי ". 19 בתי הכלא במדינה תוכננו להכיל כ-18,000 אסירים בסך הכל, אך בשיאם ב-1998 היו למעלה מ-100,000 איש במתקני מעצר צפופים ברחבי המדינה.
מוסדות ממשלתיים, לרבות בתי משפט, נהרסו, ושופטים, תובעים ועובדים רבים נרצחו במהלך רצח העם. מתוך 750 השופטים של רואנדה, 506 לא נשארו לאחר רצח העם - רבים נרצחו ורוב הניצולים ברחו מהמדינה. עד 1997, לרואנדה היו רק 50 פרלקיטים במערכת המשפט שלה. מחסומים אלו גרמו למשפטים להתנהל באיטיות רבה: עם 130,000 חשודים שהוחזקו בבתי הכלא ברואנדה לאחר רצח העם, טופלו רק 3,343 תיקים בין 1996 לסוף שנת 2000. מתוך אותם נאשמים, 20% קיבלו עונשי מוות, 32% קיבלו מאסר עולם, ו-20% זוכו. אם המשפטים היו נמשכים באותו הקצב, היה לוקח יותר מ-200 שנה לנהל את המשפטים של החשודים בכלא - לא כולל אלה שנותרו חופשיים.
ממשלת ה-RPF החלה במשפטי רצח העם ב-1996, אז הועבר חוק שיזם את העמדה לדין על פשעי רצח עם שבוצעו במהלך רצח העם ועל פשעים נגד האנושות שבוצעו ברואנדה מאוקטובר 1990. חוק זה קבע שבתי המשפט המקומיים הרגילים יהיו השופטים במשפטי רצח העם, עד שתוקן בשנת 2001 כדי לכלול את בתי המשפט המסורתיים, גצ'אצ'ה, כאחד מהרשאים לשיפוט. החוק קבע ארבע קטגוריות למי שהיו מעורבים ברצח העם, תוך ציון גבולות הענישה של חברי כל קטגוריה. הקטגוריה הראשונה שמורה לאלה שהיו "מתכננים, מארגנים, מסיתים, מפקחים ומנהיגים" על רצח העם וכל מי שהשתמש בעמדות סמכות של המדינה כדי לקדם את רצח העם. על חברי הקטגוריה הראשונה הזו היה ניתן להטיל גזר דין מוות.
בעוד שברואנדה היה עונש מוות לפני החוק שהועבר 1996, בפועל לא התרחשו הוצאות להורג מאז 1982. 22 אנשים, כולל פרודואלד קרמירה, הוצאו להורג על ידי כיתת יורים בהוצאות להורג פומביות באפריל 1998. לאחר מכן, רואנדה לא ביצעה הוצאות להורג נוספות, אם כי היא המשיכה לגזור עונשי מוות עד 2003. ב-25 ביולי 2007 נכנס לתוקפו חוק המתייחס לביטול עונש המוות, המבטל את עונש המוות והמיר את כל עונשי המוות הקיימים למאסר עולם בבידוד.
לאחר רצח העם > משפטי הגאקאקה

בתגובה למספר הגדול של אנשים בעלי פוטנציאל אשמה ברצח העם ולקצב האיטי של מערכת המשפט המסורתית, ממשלת רואנדה העבירה חוק בשנת 2011 שהקים בתי משפט שבטיים מסורתיים שמכונים גצ'אצ'ה בכל הרמות המנהליות של רואנדה, בקיגאלי. הוא נוצר בעיקר כדי להפחית את העומס על בתי המשפט הרגילים ולתת סיוע במערכת המשפט לניהול משפטים לאלה שכבר נמצאים בכלא. המקרים הפחות חמורים, יטופלו על ידי בתי המשפט המסורתיים האלה. הגצ'אצ'ה טיפלה באופן מסורתי בסכסוכים בתוך קהילות, אך היא הותאמה להתמודדות עם פשעי רצח עם. בין המטרות העיקריות של בתי המשפט היו זיהוי האמת על מה שקרה במהלך רצח העם, זירוז תהליך משפט החשודים ברצח עם, אחדות לאומית ופיוס, והפגנת היכולת של העם הרואנדי לפתור את בעיותיו בעצמו.
הגצ'אצ'ה התמודדה עם מחלוקות ואתגרים רבים; הם הואשמו בהיותם בובות של הממשלה הנשלטת על ידי RPF. השופטים (הידועים בשם Inyangamugayo, שפירושו "אלה שמתעבים חוסר יושר" בקיניארואנדה) העומדים בראש משפטי רצח העם נבחרו על ידי הציבור. לאחר הבחירות, השופטים קיבלו הכשרה, אך היה חשש שההכשרה אינה מתאימה לשאלות משפטיות חמורות או הליכים מורכבים. יתר על כן, שופטים רבים התפטרו לאחר שעמדו בפני האשמות בהשתתפות ברצח העם; 27% מהם הואשמו בכך. כמו כן, חסרו סנגורים והגנות לנאשם, שנשללה מהם הזכות לערער לערכאות רגילות. רוב המשפטים היו פתוחים לציבור, אך היו בעיות עם הפחדת עדים. הגצ'אצ'ה לא שפטו את האחראים לטבח בבני ההוטו שבוצעו על ידי חברי ה-RPF, ששלט במערכת המשפט המסורתית הנ"ל.
ב-18 ביוני 2012, מערכת המשפט המסורתית נסגרה רשמית לאחר שעמדה בפני ביקורת רבה. ההערכה היא שמערכת בתי המשפט גצ'אצ'ה דנה במהלך זמנה בכ-1,958,634 תיקים וכי 1,003,227 אנשים עמדו לדין.
לאחר רצח העם > בית הדין הפלילי הבין-לאומי לענייני רואנדה

בינתיים, האו"ם הקים את בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה (ICTR), שבסיסו בארושה, טנזניה. בית הדין של האו"ם דן אנשי ממשלה וכוחות חמושים בדרגים גבוהים, בעוד רואנדה העמידה לדין מנהיגים בדרג נמוך ואנשים מקומיים.
מכיוון שה-ICTR הוקם כסמכות שיפוט בינלאומית אד-הוק, ה-ICTR היה אמור להיסגר עד סוף 2014, לאחר שהוא ישלים משפטים עד 2009 וערעורים עד 2010 או 2011. בתחילה, מועצת הביטחון של האו"ם הקים את ה-ICTR בשנת 1994 עם מנדט מקורי של ארבע שנים ללא תאריך יעד קבוע והתייחס לפשעים שבוצעו במהלך רצח העם ברואנדה. ככל שחלפו השנים, התברר שה-ICTR יתקיים הרבה מעבר למנדט המקורי שלו. עם ההודעה על סגירתו, עלה חשש כיצד יטופלו נושאים שיוריים, כי "אופי העבודה השיפוטית הפלילית... הוא כזה שהוא לעולם לא מסתיים באמת". ה-ICTR נסגר רשמית ב-31 בדצמבר 2015, ושאר תפקידיו הועברו למנגנון לבתי הדין הפליליים הבינלאומיים.
לאחר רצח העם > צנזורה

סעיף 38 לחוקת רואנדה משנת 2003 מבטיח ש"חופש הביטוי וחופש הגישה למידע יתקיים כל עוד הוא אינו פוגע בסדר הציבורי, במוסר הטוב, יגן על הנוער והילדים, ועל זכותו של כל אזרח לכבוד ולהגנה על פרטיותו האישית והמשפחתית". החוקה לא הבטיחה את חופש הביטוי במדינה בהתחשב בכך שהממשלה הכריזה על צורות דיבור רבות שנחשבות חריגות ואסורות. תחת חריגים אלה, הנשיא הוותיק של רואנדה, פול קגאמה, טען כי כל הכרה בעמים נפרדים ברואנדה, פוגעת באיחוד המדינה שנדרש שלאחר רצח העם ויצר חוקים רבים כדי למנוע מרואנדים לקדם "אידאולוגיה של רצח עם". החשש מההשלכות האפשריות מהפרת חוקים אלו גרם לתרבות של צנזורה עצמית בתוך האוכלוסייה. הן אזרחים והן העיתונות נמנעים בדרך כלל מכל דבר שעלול להתפרש כביקורתי כלפי הממשלה/צבא או כמקדם "נפרדות".
על פי חוקת רואנדה, "שלילה של רצח עם" היא עבירה פלילית. מאות אנשים נשפטו והורשעו בגין "אידאולוגיה של רצח עם" וחוקים אחרים הקשורים לכאורה לרצח העם. לפי אמנסטי אינטרנשיונל, מתוך 489 אנשים שהורשעו ב"תמיכה בברצח עם ופשעים אחרים" ב-2009, חמישה נידונו למאסר עולם, חמישה נידונו ליותר מ-20 שנות מאסר, 99 נידונו ל-10–20 שנות מאסר, 211 קיבלו עונש מאסר של 5–10 שנים, ו-169 הנותרים קיבלו תקופות מאסר של פחות מחמש שנים. אמנסטי אינטרנשיונל מתחה ביקורת על ממשלת רואנדה על שימוש בחוקים אלה כדי "להפליל מתנגדים לגיטימיים ומבקרים של הממשלה". בשנת 2010, פיטר ארלינדר, פרופסור ועורך דין אמריקאי למשפטים, נעצר בקיגאלי והואשם בהכחשת רצח עם בזמן ששימש כסנגור של המועמדת לנשיאות ויקטואר אינגביר.
לאחר רצח העם > ניצולים

מספר ניצולי הטוטסי מרצח העם לא ברור. ישנם נתונים שונים המציגים מספר ניצולים של בין 150,000 ל-309,368 בני אדם. ישנם מספר ארגונים המייצגים ותומכים בניצולים אלה של רצח העם. אלה כוללים את קרן הניצולים, IBUKA ו-AVEGA. הדו"ח לשנת 2007 על תנאי החיים של ניצולים שנערך על ידי המשרד הממונה על הרווחה ברואנדה דיווח על מצבם של הניצולים במדינה:
| מספר הניצולים | קטגוריה |
| --- | --- |
120,080: ניצולים שעדיין פגיעים במיוחד
39,685: חסרי בית
28,904: יתומים שחיים במשקי בית שבראשם ילדים
49,656: אלמנות
27,498: בעלי נכות שנוצרה במהלך רצח העם
15,438: ילדים ונוער ללא גישה לבית ספר
8,000: בוגרי תיכון ללא השכלה גבוהה
בתרבות הפופולרית

הגנרל הקנדי רומיאו דאלר, מפקד כוח האו"ם ברואנדה בתקופת רצח העם ולפניו, הפך לעד הראייה הידוע ביותר לרצח העם לאחר שכתב יחד את הספר "ללחוץ יד עם השטן: כישלון האנושות ברואנדה" (2003) המתאר את התמודדותו עם דיכאון והפרעת דחק פוסט-טראומטית שנוצרו לאחר חוויותיו ברואנדה. ספרו של דאלר הפך לסרט "ללחוץ ידיים עם השטן" (2007).
הסרט "מלון רואנדה" (2004) שזכה לשבחי הביקורת והיה מועמד לפרסי אוסקר מרובים, מבוסס על קורותיו של פול רוסאבגינה, מלונאי מקיגאלי, אשר סיכן יותר את חייו והציל למעלה מאלף פליטים במהלך רצח העם. הסרט התיעודי העצמאי Earth Made of Glass (2010), העוסק בעלויות האישיות והפוליטיות של רצח העם, המתמקד בנשיא רואנדה פול קגאמה ובניצול רצח העם ז'אן פייר סגאהוטו, הוקרן בבכורה בפסטיבל טרייבקה ב-2010.
פייר רוטארה, אביו הטוטסי של הזמר הבלגי-רואנדי סטרומאה, נרצח במהלך רצח העם ברואנדה ב-1994.
ראו גם

מלון רואנדה
מבצע טורקיז
גצ'אצ'ה
פאולין נירמאסוהוקו
לקריאה נוספת

בנימין נויברגר, ג'נוסייד - רואנדה 1994 רצח עם ב"ארץ אלף הגבעות", הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2005
יולנד מוקגסאנה, המוות אינו רוצה בי: עדות על רצח עם, הוצאת אלקנה, ירושלים 2005
Roméo Dallaire, "Shake Hands with the Devil: The Failure of Humanity in Rwanda", Knopf, 2003
Samantha Power, "a Problem from Hell", America and the Age of Genocide, NY, 2002
קארי (תבלין)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  תערובת תבלינים, תבלין, food powder 
 מרכיבים עיקריים:  כורכום טחון 
 
מחיות קארי בצבעים שונים
אבקת קארי הוא כינוי מסחרי מערבי למספר נוסחאות לתערובות תבלינים המבוססת על המטבח ההודי והמטבח התאילנדי. השימוש במונח "קארי" לציון אבקה, תערובת תבלינים או משחה אינו מקובל במטבחים אלה; המונח המקביל בקירוב הוא מסאלה, לדוגמה בצירוף גאראם מסאלה, או "תערובת תבלינים מחממת".
מקור המילה האנגלית curry הוא במילה הטמילית "kari", שמשמעותה רוטב לתיבול תבשיל אורז.
בישראל נמכרות מספר תערובות תבלינים בשם קארי או קארי צהוב והן כוללות לרוב כורכום, כמון וזנגביל יבש טחון, ותבלינים נוספים בהתאם למקור, בדומה לחוויאג' התימני או ראס אל חנות הצפון-אפריקאי. בנוסף נמכרות גם מחיות קארי השאולות מהמטבח התאילנדי. אלו מסווגות לרוב לשלושה צבעים, אדום, ירוק וצהוב, ותמיד יכללו פלפל חריף (בצבע המחית) ומרכיבים דרום-מזרח אסייתים נוספים כגון עשב לימון, גלנגל, זנגביל ועוד.
לקריאה נוספת

גרג ג'נר, שאל היסטוריון - תשובות מרתקות לשאלות מפתיעות, כתר ספרים, 2022, הפרק "בן כמה הקארי?", עמ' 96–103
הערות שוליים

↑  Douglas Harper, Curry, Online Etymology Dictionary
| עשבי תיבול ותבלינים קולינריים |
| --- | --- | --- |
| עשבי תיבול | ריחן מצוי (בזיליקום) • עלי דפנה • תמכה (צ'רוויל) • שום העירית (צ'ייווס) • כוסברה • עלי קארי • שמיר • אזוביון (לבנדר) • עשב לימון (למון גראס) • לואיזה לימונית • לאושטיאן • אזוב תרבותי (מָיוֹרָם) • נענע • אורגנו • פטרוזיליה • רוזמרין • מרווה (סייג') • צתרה (סייבורי) • חומעה (סורל) • לענה (טרגון) • קורנית |  |
| תבלינים | פלפל אנגלי • אניס • פלפל שחור • פלפל ברזילאי • כרוויה (קימל) • הל • פלפל חריף (פלפל קאיין • צ'יפוטלה • פלפל אדום כתוש • חלפניו • טבסקו) • קינמון • ציפורן • כמון (קצח תרבותי) • שבת ריחני (שמיר) • שומר • גרגרנית יוונית • גלנגל • שום • זנגביל • חזרת הגינה • לימון פרסי • שוש קירח • מסטיקא • מחלב • קצח תרבותי • מוסקט • אבקת בצל • פפריקה • פלפל פרואני • זרעי רימון • זרעי פרג • זעפרן • שומשום • פלפל סצ'ואן • כוכב אניס • אוג (סומאק) • תמרהינדי • טונקה • כורכום • ואסאבי • יוזו • גרידת פרי הדר |  |
| תערובות | בהרט • ברבר • בוקה גרני • צ'אט מסאלה • אבקת קארי • דקה (מטבל) • תערובת חמשת התבלינים • גאראם מסאלה • אבקת שום • מלח שום • אריסה • חוויאג' • ארב דה פרובאנס •  חמלי סונלי • Italian seasoning (אנ') • פלפל לימון • Mixed Spice • פאמפקין ספייס • ראס אל חנות • שארנה סול • טאביל • טנדורי מסאלה • זעתר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544060205171  BnF: cb12500947f (data)  LCCN: sh87005185
ראס אל חנות

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  תערובת תבלינים 
 מוצא:  מגרב 
 מרכיבים עיקריים:  תבלין, משיה, כורכום טחון, קינמון, אגוז מוסקט, זרעי אניס 
 
תערובת ראס אל חנות
ראס אל חנות (בערבית: رأس الحانوت, התבלין העומד ב"ראש החנות") היא תערובת תבלינים, המשמשת בעיקר במטבח הצפון-אפריקאי, כגון במרוקו ובתוניסיה. התערובת נחשבת לתערובת משובחת ונפוצה בבישול צפון אפריקאי.
ראס-אל-חנות מכילה עד 15 תבלינים שונים, שבבסיסם ציפורן, קינמון ופלפל שחור ולבן. תבלינים נוספים יכולים לכלול כמון, אגוז מוסקט וקליפת אגוז מוסקט, כוסברה, כורכום, גרגירי שומר, גרגירי קימל וזנגביל. בתוניס ובאזורים שונים במרוקו מוסיפים לתערובת עלי כותרת מיובשים וטחונים של ורדים.
התבלינים השונים נטחנים באמצעות עלי ומכתש והרכבם משתנה לפי יצרן התבלינים או לפי בקשת המשתמשים, המביאים את מבחר התבלינים הרצוי להם לטחינה.
מקור השם ראס אל חנות

ראס אל חנות (בערבית: رأس الحانوت, התבלין העומד ב"ראש החנות"). התערובת נקראת כך משום שזוהי תערובת הדגל, שעליה גאוותו של בעל חנות התבלינים וכל “בעל בית” מכין אותה מעט אחרת.
ראו גם

המטבח המרוקאי
המטבח הים-תיכוני
המטבח המזרח-תיכוני
הערות שוליים

↑  extra, ראס אל חנות: הכירו את תערובת התבלינים, באתר חממה שושלת פיצוחים, ‏2021-11-29
| עשבי תיבול ותבלינים קולינריים |
| --- | --- | --- |
| עשבי תיבול | ריחן מצוי (בזיליקום) • עלי דפנה • תמכה (צ'רוויל) • שום העירית (צ'ייווס) • כוסברה • עלי קארי • שמיר • אזוביון (לבנדר) • עשב לימון (למון גראס) • לואיזה לימונית • לאושטיאן • אזוב תרבותי (מָיוֹרָם) • נענע • אורגנו • פטרוזיליה • רוזמרין • מרווה (סייג') • צתרה (סייבורי) • חומעה (סורל) • לענה (טרגון) • קורנית |  |
| תבלינים | פלפל אנגלי • אניס • פלפל שחור • פלפל ברזילאי • כרוויה (קימל) • הל • פלפל חריף (פלפל קאיין • צ'יפוטלה • פלפל אדום כתוש • חלפניו • טבסקו) • קינמון • ציפורן • כמון (קצח תרבותי) • שבת ריחני (שמיר) • שומר • גרגרנית יוונית • גלנגל • שום • זנגביל • חזרת הגינה • לימון פרסי • שוש קירח • מסטיקא • מחלב • קצח תרבותי • מוסקט • אבקת בצל • פפריקה • פלפל פרואני • זרעי רימון • זרעי פרג • זעפרן • שומשום • פלפל סצ'ואן • כוכב אניס • אוג (סומאק) • תמרהינדי • טונקה • כורכום • ואסאבי • יוזו • גרידת פרי הדר |  |
| תערובות | אג'יקה • בהרט • ברבר • בוקה גרני • צ'אט מסאלה • אבקת קארי • דקה (מטבל) • תערובת חמשת התבלינים • גאראם מסאלה • אבקת שום • מלח שום • אריסה • חוויאג' • ארב דה פרובאנס •  חמלי סונלי • Italian seasoning (אנ') • פלפל לימון • Mixed Spice • פאמפקין ספייס • ראס אל חנות • שארנה סול • טאביל • טנדורי מסאלה • זעתר |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמינר גייטסהד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום
 קואורדינטות:  54°57′20″N 1°36′14″W﻿ / ﻿54.95565°N 1.60381°W﻿ / 54.95565; -1.60381
 gatesheadsem.org
 he
 
סמינר גייטסהד (באנגלית: The Jewish Teachers' Training College, Gateshead ;ידוע גם בשמות המכללה היהודית להכשרת מורים, ו-בית מדרש למורות) הוא בית ספר לבנות ברחוב בוויק ברחוב גייטסהד, אנגליה.
הסמינר מכונה בדרך כלל על ידי רוב האנשים כ"גייטסהד הישן" בשל סמינר אחר שנפתח מאוחר יותר בגייטסהד אשר מכונה "גייטסהד החדש".
היסטוריה

הסמינר נוסד על ידי אברהם דב קון בשנת 1944, ונוהל על ידי רבי מרדכי מילר, (תש"א - 2001) ולאחר מכן נוהל על ידי בנו של כהן רבי שמחה כהן כהן תיאר את חזון בית הספר כמבוסס על השקפתו של הרב אליהו אליעזר דסלר.
ב-1971 הציע בית הספר תוכנית תלת שנתית שהכשירה בנות להיות מורות. הנושאים כללו תלמוד, נישואין, גאוגרפיה ישראלית וכשרות.
הקורס, שנמשך שלוש שנים, תואר כמי שמאויש ברובו על ידי רבנים מנוסים.
בשנת 2019, הם החלו להרחיב את הבניין שלהם.
בוגרות בולטות

עומר ינקלביץ', פוליטיקאית ישראלי
הערות שוליים

1 2  "Beth Midrash Lemoroth – Jewish Teachers' Training College, Gateshead, Tyne". schoolinspectionservice.co.uk.(הקישור אינו פעיל, April 2022)
1 2  Bernard Weinraub (24 במרץ 1971). "Orthodox Jews' Center Grows in North England". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Rabbi Mordechai Kamenetzky (20 בנובמבר 2001). "Rav Mordechai Miller Principal of Gateshead Seminary". Yated. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Gateshead old seminary info". Yeshiva World News. 27 בספטמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Herbert Soden (28 בינואר 2019). "Jewish Teacher Training College plans for extra classroom to be built". Evening Chronicle. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוניברסיטאות ומכללות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פאמפקין ספייס

| --- | --- |

קופסה של תערובת התבלין, מתוצרת חברת McCormick
 
 מאכלים
 סוג:  תערובת תבלינים 
 מוצא:  ארצות הברית 
 מרכיבים עיקריים:  פלפל אנגלי, ניצן ציפורן, זנגוויל, אגוז מוסקט, קינמון 
 
פאמפקין ספייס או פמפקין פאי ספייס או תבלין דלעת או תבלין פאי דלעת, היא תערובת תבלינים אמריקאית, הנקראת כך מאחר שהיא לרוב משמשת כתערובת לתוספת טעם לפאי דלעת. מרכיבי התערובת אינם כוללים דלעת או גרעיני דלעת ואין לה טעם של דלעת.
מאפיינים

תערובת התבלינים מזכירה בטעמה את תערובת Mixed Spice, תערובת בריטית של תבלינים מתוקים, ואת התערובת מימי הביניים בשם Powder-douce. לרוב מרכיבי תערובת הפאפמקין ספייס הם תבלינים:
קינמון טחון
אגוז מוסקט
זנגביל
ציפורן
לעיתים גם פלפל אנגלי.
התערובת מתאימה לא רק למאפים מתוקים אלא גם כתערובת תיבול כללית בבישול. נהוג לתבל איתה מגוון של מאכלי חורף: מנות, תבשילים ומשקאות חורפיים, מתוקים או מלוחים. תערובת התבלינים נעשתה נפוצה בהקשר של משקה הקפה Pumpkin Spice Latte הנמכר ברשת סטארבקס. על פי נתוני החברה, מאז השקתו של הטעם הזה מכירות המשקה הביאו לרווחים של לפחות 80 מיליון דולר בשנה. ב-2022 פרסמה חברת המחקר נילסן כי סטארבקס מוכרת 20 מיליון יחידות פמפקין ספייס לאטה מדי שנה.
היסטוריה

שילוב של תבלינים המרכיבים את התערובת הזו לצורך הוספת טעמים וריחות למאכלים, היו ידועים עוד בתקופת ימי הביניים. בספר צרפתי משנות ה-90 בשם Le Ménagier de Paris יש מתכון להכנת תערובת תבלינים של זנגביל, קינמון, סוכר וגרגירי גן עדן. תערובות תבלינים דומות נקראו לפעמים גם Powder-douce או "אבקה מתוקה".
מתכון להכנת תערובת תבלינים דומה בשם Pompkin (המבוססת על אגוזי מוסקט וזנגביל) ניתן למצוא בספר הבישול האמריקאי הראשון שפורסם בשנת 1796 בשם American Cookery.
הכנת תערובת ה-Pompkin כוללת שני שלבים: ערבוב של שמנת, ביצים, סוכר, אגוז מוסקט, זנגביל, לאחר מכן אפייה של התערובת כשלושת רבעי שעה, לאחר מכן הכנת שכבה נוספת המבוססת על חלב, דלעת, ביצים, מולסה, פלפל אנגלי וזנגביל ואפייה נוספת של כשעה.
תערובת מסחרית של התבלין למכירה לצרכן הקצה הושקה לראשונה בשנת 1934 על ידי חברת התבלינים McCormick.
ראו גם

תערובת חמשת התבלינים
גאראם מסאלה