stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רייצ'ל קלר
הערות שוליים

↑  "Rachel Keller (@rachelryekeller) - Twitter". www.twitter.com.
↑  "'Fargo' Star Rachel Keller on Simone's Long Walk Into the Woods".
↑  "Hollywood's Next Big Thing: 'Legion' Star Rachel Keller's Big Break From Food Trucks to 'Fargo'".
1 2 3  "Jews in the News: Jackie Hoffman, Jennifer Grey and David Susskind - Tampa Jewish Federation". www.jewishtampa.com.
1 2  Andreeva, Nellie (5 בינואר 2016). "'Legion': FX Marvel Pilot Casts 'Fargo's Rachel Keller As Female Lead". Deadline. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rachel Keller talks new role in 'Legion,' more".
↑  "Twin Cities actress lands starring role in X-Men spinoff series 'Legion'".
↑  "St. Paul native owns 'Fargo' role - and furiously nostalgic hairdo". TwinCities.com.
↑  Isaac Feldberg. "Fargo Season 2 Recruits Jeffrey Donovan And Rachel Keller; Nick Offerman Courted". We Got This Covered.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2016042858  VIAF: 6146095176900370961   WorldCat (עם VIAF): 6146095176900370961
שירות החקירות המיוחד (ליטא)

| --- | --- |


מטה השירות
 מידע כללי
 מדינה:  ליטא 
 תאריך הקמה:  1997 
 מטה מרכזי:  וילנה 
 www.stt.lt
 
שירות החקירות המיוחד (בליטאית: Specialiųjų tyrimų tarnyba) היא סוכנות אכיפת חוק בליטא הכפופה לפרלמנט ולנשיא ליטא ומטרתה להילחם בשחיתות.
לשירות סניפים בקובנה, קלייפדה, שיאוליאי ופוניבז' והוא פועל למנוע שחיתות באמצעות חינוך וחקירת שחיתות. מאז 2013, המנהל, שמונה על פי צו נשיאותי, הוא סאוליוס אורבאנאווישיוס.
היסטוריה

עם עליית המודעות הגוברת לנושא השחיתות בליטא שאחרי הקמת רפובליקת ליטא, ממשלת ליטא קבעה ב־1997 להקים ארגון מיוחד ונפרד על מנת לטפל בבעיה.
שירות החקירות המיוחד הוקם לראשונה תחת משרד הפנים. במאי 2000, הגוף הועבר לפיקוח ישיר של הנשיאות והפרלמנט. מאז, המאבק בשחיתות התחזק ונחקקו חוקים שאיפשרו לארגון לשרת טוב יותר את המטרה שלו.
ניתן למנות אדם רק לאחר שקיבל והעריך מידע מה־STT. ה־STT יאסוף, על סמך כשירותו, מידע על האדם, נתונים ממרשם עובדי המדינה ובמידת הצורך מרשמים ממלכתיים או מחלקתיים אחרים, תיקי נתונים המוחזקים על ידי רשויות אכיפת החוק, בקרה, מודיעין פלילי או מוסדות עיקריים של מודיעין פלילי, מוסדות מודיעין, מוסדות אחרים, גופים ועסקים, וכן יחד עם המידע המסווג והציבורי שלו על האדם, ספקו אותו לגורם המבקש.
הערות שוליים

↑  Informacijos apie asmenį surinkimas, VMI
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 1743154260728924480004   WorldCat (עם VIAF): 1743154260728924480004 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ליטא ובנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שבשבת

שבשבת בצורת תרנגול בראש הכנסייה באלוני אבא.
שבשבת בצורת אוניית מפרשים בראש מגדל בגג האגף הישן של מוזיאון סטיידלק אמסטרדם
שבשבת היא מכשיר המתחבר אל אזור מוגבה, כגון גג או עמוד, שתכליתו קביעת כיוון הרוח. בשימוש העממי משמעותה גם "גלגלי רוח" – טורבינת רוח קטנה עשויה ניר או פלסטיק לצורך קישוט או משחק. ישנן שבשבות רוח המשמשות לנוי ובדרך כלל הן בגובה נמוך.
מבנה

לשם פעולה, על שבשבת להיות בנויה בהתחשבות בשתי דרישות עיצוביות: מצד אחד, משקלה של השבשבת צריך להיות מחולק באופן שווה בין שני צדיה, ומצד שני, האזורים החשופים אל הרוח צריכים לא להיות שווים בגודלם. דבר זה גורם לשבשבת לשאוף למצב בו האזור הקטן ביותר יפנה אל הרוח, שכן במצב זה כמות הרוח על משטח השבשבת מינימלית. כשהשבשבת מסתובבת, היא מראה את כיוון הרוח ובכך תראה את כיוון הרוח.
כדי לאפשר למשתמש לקבוע את כיוון הרוח בקלות, רוב השבשבות מצוידות בסימונים על בסיסם המצביעים על הכיוונים האפשריים. נהוג גם לחבר אל השבשבת מכשיר למדידת מהירות הרוח שכן בשל הדמיון בן המכשירים ניתן להשתמש באותו בסיס עבור שניהם.
שימוש

כדי להשיג קריאה מדויקת על השבשבת להיות ממוקמת גבוה מעל הקרקע ובמרחק משמעותי מבניינים עצים או כל חפץ אחר שעלול להשפיע על כיוון הרוח. שינוי בכיוון הרוח יכול להיות משמעותי כשהוא בא בשילוב עם תנאי מזג אוויר אחרים, מה שמאפשר למשתמש בשבשבת לבצע תחזיות מזג אוויר לטווח הקצר. שבשבות מודרניות בדרך כלל מחוברת אל מכשיר המאפשר קריאה מרחוק של כיוון הרוח.
השבשבת יכולה גם לשמש לשם הכוונת טורבינת רוח או גלגלי רוח קישוטיים (הקרויים "שבשבות" אף הם, באופן עממי) אל תוך הרוח.
סוגים

לשבשבות צורות רבות, אולם הצורות הנפוצות ביותר כוללות את התרנגול והחץ. שבשבות בצורת תרנגול, או בצורה קישוטית דומה, לא מצביעות בדרך כלל על כיוונה המדויק של הרוח, במיוחד כשמדובר ברוח איטית, וזאת משום שרובן עונות רק על דרישת עיצוב אחת: אף על פי שהאזור החשוף לרוח אינו שווה, המשקל בדרך כלל אינו מחולק באופן שווה גם הוא.
שבשבות בצורת חץ או צורה מופשטת דומה ידועות כמדויקות יותר, וכיום הן נפוצות בהרבה מבעבר. זאת מפני שבשעה שבעבר לשבשבות הייתה מטרה קישוטית, כיום השבשבת כמעט ולא נראות, כיוון שבשל ההתפתחות הטכנולוגית, הקריאות נעשות ממרחק.
ראו גם

שבשבות המשמשות לנוי בגינה ביישוב נופיםשרוול רוח
מד רוח
הערות שוליים

↑  בניית שבשבות רוח במוזיאון המדע בירושלים
↑  https://www.farmersalmanac.com/why-are-roosters-on-weathervanes-25694
↑  https://www.charlotteobserver.com/reviews/rooster-weathervane-significance/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553651705171  BnF: cb11968576n (data)  GND: 4137639-0  LCCN: sh85145859 
שבשבת המשמשת למשחק
שבשבת של מד רוח
שירות החקירות של משמר החופים

| --- | --- |

 "שירות, יושרה, צדק!"
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 סוכנות אם:  משמר החופים של ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  1915 
 ראש:  מייקל ברקוב
 מטה מרכזי:  מחוז ארלינגטון 
 האתר הרשמי של הסוכנות
 
שירות החקירות של משמר החופים (באנגלית: The Coast Guard Investigative Service) היא סוכנות אכיפת החוק של משמר החופים של ארצות הברית החוקרת את הפשעים הקשורים למשמר החופים האמריקאי או תחת תחום אחריותו. מרבית עובדיו הם אזרחים, מגויסים למילואים וסוכנים מיוחדים.
משימה

המשימות העיקריות של שירות החקירות של משמר החופים האמריקאי הוא לערוך חקירות פליליות, לעסוק באכיפת החוק ואיסוף מודיעין, להגן על רווחתם של אנשי המשמר וכן לספק שירותי מגן למשמר החופים האמריקאי.
אחריות

לחקור הברחות סמים
לחקור הפרות דייג ופשעי סביבה
סיוע לצוות הנשיאותי של השירות החשאי של ארצות הברית
אירוח נכבדים זרים ומקומיים אחרים כמתבקש
פעולות איסוף מודיעין אנושי
חקירות הונאות רפואיות
חקירות הונאות בחוזים
כוח משימה משותף עם ה-FBI בנושא הטרור
כוח משימה לאכיפת תחום הסמים בפשיעה המאורגנת
רצח סטוליפין

| --- | --- |

 תאריך:  14 בספטמבר 1911
 מקום:  התיאטרון העירוני של קייב, האימפריה הרוסית
 סוג:  התנקשות פוליטית
 נשק:  אקדח בראונינג אוטומטי
 הרוגים:  1
 מספר מפגעים:  1
 
רצח סטוליפין בוצע ב-1 (14) בספטמבר בשנת 1911 כאשר נרצח פיוטר סטוליפין, יושב ראש מועצת השרים של האימפריה הרוסית, על ידי סוכן האוכרנה, דמיטרי בוגרוב. סטוליפין מת מפצעיו כעבור כמה ימים.
הירי של בוגרוב

בסוף אוגוסט 1911 שהה הקיסר ניקולאי השני עם משפחתו ושותפיו, כולל סטוליפין ואורחים זרים (כולל בוריס השלישי, יורש העצר הבולגרי) בקייב לרגל פתיחת האנדרטה לאלכסנדר השני לציון יום השנה ה-50 לביטול הצמיתות. ב-1 (14) בספטמבר 1911 הקיסר, בנותיו ושרים קרובים, סטוליפין ביניהם, צפו בהצגה "סיפורו של הצאר סלטן" בתיאטרון העירוני של קייב. באותה תקופה היה ברשות האוכרנה בקייב מידע כי מחבל הגיע לעיר במטרה לתקוף פקיד בכיר ואולי את הקיסר עצמו. מידע זה התקבל מדמיטרי בוגרוב. במהלך ההפסקה השנייה של ההצגה "סיפורו של הצאר סלטן", שוחח סטוליפין על אודות התזמורת עם שר משק הבית הקיסרי, הברון ולדימיר פרדריקס ושר האדמות הרוזן פוטוצקי. לפתע התקרב בוגרוב לפיוטר סטוליפּין וירה פעמיים מהבראונינג שלו: הכדור הראשון פגע ביד, השני בבטן ופגע בכבד. ממותו המיידי של סטוליפין הציל צלב ולדימיר הקדוש. לאחר שניפץ אותו, הכדור שינה כיוון ללב. כדור זה פילח את החזה, חסם את הסרעפת והכבד. לאחר שנפצע, סטוליפין הצטלב, שקע בכורסה בכבדות ובבהירות, בקול שנשמע לא רחוק ממנו, אמר: "שמח למות בעד הצאר".
מות סטוליפין

כעבור יומיים נערכה בקתדרלת ולדימיר הקדוש תפילה חגיגית להחלמת סטוליפין. הקתדרלה הייתה צפופה, רבים בכו. הימים הבאים עברו בחרדה, הרופאים קיוו להחלמה, אך ב-4 בספטמבר בערב מצבו של סטוליפין הידרדר מאוד, הוא החל לאבד כוח, הדופק שלו החל להיחלש ובסביבות השעה 22:00 בערב ב-5 בספטמבר הוא מת. סטוליפין בילה את הימים האחרונים בחייו ומת במרפאת האחים מקובסקי ברחוב מאלו-ולידימירסקאיה (הבית נשמר; הכתובת הנוכחית היא רחוב אולסיה גונצ'ר, בית מספר 33).
ההלוויה

בצוואה שנפתחה של סטוליפין, שנכתבה הרבה לפני מותו, בשורות הראשונות נכתב: "אני רוצה להיקבר במקום שיהרגו אותי." הוראתו של סטוליפין בוצעה על ידי קרוביו: לאוורת קייב-פצ'רסק נבחרה כמקום מנוחתו הנצחי.
ב-9 בספטמבר נקבר סטוליפין בלאוורת קייב-פצ'רסק. כנסיית הטרפז, בה נערך טקס האשכבה, הייתה מלאת זרים עם סרטים לאומיים, הממשלה, נציגי הצבא והצי וכל המחלקות האזרחיות, רבים מהמועצה המדינית והדומה הממלכתית התכנסו במקום, יותר ממאה איכרים מהכפרים הסמוכים הגיעו. המצבה מקברו של סטוליפין בראשית שנות השישים של המאה העשרים הוסרה ונשמרה במשך שנים רבות במגדל הפעמונים במערות הרחוקות. אתר הקבר כוסה באספלט. המצבה שוחזרה במקומה המקורי בשנת 1989, בסיוע איליה גלזונוב.
החקירה

עוד בשנותיו כסטודנט, בוגרוב היה מעורב בפעילות מהפכנית, נעצר מספר פעמים, אך שוחרר במהירות, הודות להשפעת אביו שהיה ידוע בחוגים העירוניים. בעיצומה של התסיסה המרדנית בקייב, הוא היה חבר במועצה המהפכנית של נציגי הסטודנטים ובמקביל ביצע עבודות חשאיות עבור המשטרה החשאית. לדברי ראש מחלקת הביטחון של קייב, ניקולאי קוליאבקו, בוגרוב בגד במהפכנים רבים, מנע פעולות טרור וכך זכה באמונו ובאמון המשטרה.
בוגרוב נשלח היישר מהתיאטרון למבצר קייב "הקפוניה האלכסונית", שם נכלא בבידוד. עם זאת, נסיבות ניסיון ההתנקשות מצביעות על כך שהרצח התאפשר בגלל רשלנות המשטרה החשאית, הדומה לכוונת זדון. גזר הדין מוות בוצע במהירות רבה ב-13 בספטמבר.
ההיסטוריה של המקרה יוצא הדופן הזה עדיין רצופה חוסר ודאות. אף מפלגה פוליטית לא קיבלה אחריות לרצח זה. הגרסה הנפוצה ביותר הייתה שכסוכן משטרתי חשאי, לאחר שנחשף על ידי המהפכנים, נאלץ להרוג את סטוליפין. על כך מעיד בעקיפין המידע שהופיע בעיתונות על הופעתו בקייב ערב רצח טרוצקי. לפי אחת הגרסאות, ניסיון ההתנקשות אורגן בעזרת האוכרנה. בעיקר משום שהכרטיס לתיאטרון הונפק לבוגרוב על ידי ראש מחלקת הביטחון בקייב ניקולאי קוליאבקו בהסכמת פאבל קורלוב מבלי שבוגרוב הושם תחת מעקב. על פי גרסה אחרת, קוליאבקו הוטעה על ידי בוגרוב. על פי זיכרונותיו של מושל קייב, אלכסיי גירס, ביטחונו של סטוליפין בעיר אורגן בצורה גרועה ביותר.
כדי לחקור את נסיבות המקרה מונתה ועדה של הסנאט בראשותו של הסנאטור מקסימיליאן טרוסביץ'. בראשית 1912 הועברו תוצאות הוועדה, שנכתבו על גבי 24 כרכים, למועצת המדינה. הדו"ח העלה את נושא "עודף וחוסר המעש של השלטון, שהיו לו השלכות חשובות מאוד" וקרא לסגן השר קורלוב, סגן המנהל וריגין, ראש משמר הארמון ספירידוביץ' וראש מחלקת הביטחון בקייב קוליאבקו כאשמים. חוסר המעש התבטא ביחס פסיבי כלפי בוגרוב, שאיש לא בדק ובעובדה שלמרות התראות חוזרות ברורות הוא הוכנס לתיאטרון. כתוצאה מכך, אנשים אלה הובאו לחקירה ראשונית כנאשמים. הנהגת החקירה הופקדה בידי הסנאטור ניקולאי שולגין. במהלך החקירה אמר קורלוב כי "לא עשיתי הוראה מיוחדת לקוליאבקו לקבוע מעקב אחר אישיותו של אלנסקי (שם בדוי של הסוכן בוגרוב), מתוך אמונה כי ראש מחלקת הביטחון אינו יכול להחמיץ טכניקת חיפוש אלמנטרית שכזו."
באופן לא צפוי, בראשית 1913 נסגר התיק בהוראת ניקולאי השני.
הנצחה

ב-7 בספטמבר הציעו כמה מחברי הדומה וחברי זמסטבו המקומית להקים אנדרטה לסטוליפין בקייב. הם החליטו לגייס כספים באמצעות תרומות. התרומות הגיעו כל כך מהר, שממש שלושה ימים אחר כך נאסף בקייב לבדה סכום שיכול לכסות את עלויות האנדרטה. שנה לאחר מכן, ב-6 בספטמבר 1912, נחשפה אנדרטה באווירה חגיגית בכיכר ליד הדומה העירונית, ברחוב חרשצ'אטיק. סטוליפין מוצג כשהוא נואם ומילותיו הידועות "אתם צריכים תהפוכות גדולות - אנחנו צריכים את רוסיה הגדולה" מגולפות על האבן, כשבצד הקדמי של האנדרטה היה הכיתוב: "העם הרוסי לפיוטר ארקדייביץ' סטוליפין."
האנדרטה נהרסה ב-16 במרץ (29) 1917, שבועיים לאחר מהפכת פברואר.
מרופדת בקטיפה אדומה, הכורסה מספר 17 מהשורה השנייה של יציעי התיאטרון העירוני של קייב, לידה נהרג סטוליפין, נמצאת כיום במוזיאון להיסטוריה של משרד הפנים בקייב.
רחוב מלובלדימירסקאיה, שם נפטר סטוליפין, שונה לשם סטוליפּינסקאיה. במהלך המאה ה-20 שונה שמו של רחוב זה שש פעמים נוספות וכעת הוא נקרא רחוב אולסיה גונצ'ר.
מאז 2012, במוסקבה ניצב פסל של פיוטר סטוליפין, מול בניין ממשלת רוסיה.
הערות שוליים

↑  "Протокол допроса подполковника Н.Н. Кулябко". сайт www.hrono.info. 2 בנובמבר 1911. נבדק ב-2011-01-26. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Столыпин Петр Аркадьевич". сайт www.hrono.info. אורכב מ-המקור ב-2011-08-10. נבדק ב-2011-01-30.
↑  http://www.ruthenia.ru/logos/number/56/10.pdf
↑  "Тайна убийства Столыпина". сайт www.hrono.info. אורכב מ-המקור ב-2011-08-10. נבדק ב-2011-01-26.
↑  "Билет Богрова в Киевский городской театр на спектакль". сайт rusarchives.ru. נבדק ב-2011-01-30.
1 2  Арон Аврех. "Глава VII. Выстрелы в Киеве. Банда четырёх". сайт scepsis.ru. נבדק ב-2011-01-30.
↑  "Протокол допроса киевского губернатора А.Ф. Гирса". сайт www.hrono.info. 20 בספטמבר 1911. נבדק ב-2011-01-30. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Памятник П.А. СТОЛЫПИНУ". сайт "Вашъ Кіевъ". אורכב מ-המקור ב-2011-09-11. נבדק ב-2011-01-30.
↑  "Этот день в истории: В Киеве исчез памятник, спущен на воду «Метеор»". сайт for-ua.com. נבדק ב-2011-01-30.
רוצח סטוליפין, דמיטרי בוגרוב
סטוליפין בארון מתים
העברת גופתו של סטוליפין מבית החולים של האחים מקובסקי
קבר סטוליפין (לאוורת קייב-פצ'רסק)
אנדרטה לסטוליפין בקייב. נהרסה בשנת 1917
רפיק חאג'-יחיא

רפיק חאג'-יחיא (ערבית:  رفيق حاج يحيى, תעתיק מדויק: רפיק חאג' יחיא; 3 בספטמבר 1949 – 16 באפריל 2000) היה ראש עיריית טייבה, וחבר הכנסת מטעם מפלגות העבודה ועם אחד.
ביוגרפיה

חאג'-יחיא נולד בעיר טייבה ב-1949. בוגר אוניברסיטת בר-אילן, שם רכש תואר אקדמי בלשון עברית ובחינוך. בשנת 1969 סיים סמינר למורים ערבים בחיפה ועסק בהוראה במשך 
7 שנים. בנוסף עבד כעיתונאי בערוץ הראשון.
בשנת 1989 נבחר לראשונה לתפקיד ראש עיריית טייבה, כהונה שבה החזיק עד לשנת 1998. במקביל כיהן כסגן יו"ר מרכז השלטון המקומי וכן כסגן היו"ר הארצי לרשויות המקומיות הערביות.
בשנת 1998 נבחר לראשונה לכנסת מטעם מפלגת העבודה. ב-25 במרץ 1999 לקראת הבחירות לכנסת ה-15 פרש עם עמיר פרץ ואדיסו מאסלה לסיעת עם אחד.
רפיק חאג'-יחיא נפטר ב-16 באפריל 2000.
רפאל אונידיקה

רפאל אונידיקה אנוודיקה (באנגלית: Raphael Onyedika Nwadike; נולד ב-19 באפריל 2001 בניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת קלאב ברוז' מליגת העל הבלגית ובנבחרת ניגריה.
קריירת מועדונים

אונידיקה גדל במחלקות הנוער של אבדיי ומיטיולן. בעונת 2020/2021 הושאל לפרדריסיה מליגת המשנה הדנית, במדיה ערך 28 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
ב-16 ביולי 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מיטיולן, בהפסד 2-1 לאודנסה בולקלוב במסגרת המחזור הראשון בליגת העל הדנית לעונת 2021/2022. ב-31 באוקטובר הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 3-1 על ראנס במסגרת המחזור ה-14 בליגה. בסך הכל ערך אונידיקה 31 הופעות ליגה בעונת 2021/2022, והבקיע שני שערים. בעונה זו זכה עם המועדון בגביע הדני.
קריירה בינלאומית

ב-27 בספטמבר 2022 ערך אונידיקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, בהפסד 2-1 לנבחרת אלג'יריה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת ניגריה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
תארים

הגביע הדני (1): 2021/2022
קלאב ברוז'
אליפות: 2023/2024
הערות שוליים

↑  Goodluck @NGSuperEagles ,we are behind you all the way! בחשבון הטוויטר הרשמי של פדרציית הכדורגל הניגרית, 29 בדצמבר 2023 (באנגלית)
| נבחרת ניגריה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 אוזוהו •  2 איינה •  3 סאנוסי •  4 יוסוף •  5 טרוסט-אקונג •  6 אג'יי •  7 מוסא •  8 אוניקה •  9 אוסימן •  10 אריבו •   11 צ'וקווזה •  12 אוסאי-סמואל • 13 אונימאצ'י •  14 איהנאצ'ו • 15 סימון • 16 אוג'ו • 17 איוובי • 18 לוקמן • 19 סאדיק • 20 אווזיים • 21 באסי • 22 אומרו • 23 נוובילי • 24 מופי • 25 אונידיקה • מאמן: פסיירו |  1 אוזוהו •  2 איינה •  3 סאנוסי •  4 יוסוף •  5 טרוסט-אקונג •  6 אג'יי •  7 מוסא •  8 אוניקה •  9 אוסימן •  10 אריבו •   11 צ'וקווזה •  12 אוסאי-סמואל • 13 אונימאצ'י •  14 איהנאצ'ו • 15 סימון • 16 אוג'ו • 17 איוובי • 18 לוקמן • 19 סאדיק • 20 אווזיים • 21 באסי • 22 אומרו • 23 נוובילי • 24 מופי • 25 אונידיקה • מאמן: פסיירו | ניגריה |
רפאל מלכו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1921 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  2014 (בגיל 93 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
רפאל (רפי) מלכו (לעיתים נכתב מולכו) (1921, ירושלים – נובמבר 2014, שם) היה בנקאי, מנהל ודירקטור ישראלי, ממעצבי המדיניות המוניטרית של ישראל בעשורים הראשונים לקיומה. כיהן כמשנה למנכ"ל בנק דיסקונט, כמנכ"ל בנק ברקליס-דיסקונט, מראשי קבוצת IDB עד אמצע שנות ה-90, ממייסדי הקרן לירושלים.
ביוגרפיה

מלכו נולד בשנת 1921 בירושלים, בנם של אלגרה (שמחה) לבית כהן והעיתונאי, ההיסטוריון ואיש הציבור יצחק רפאל מולכו.
מלכו היה אחד הילדים הראשונים שגדלו והתחנכו בשכונת רחביה (בבית מולכו), שהוקמה על קרקעות שנגאלו על ידי סבו, יצחק יהודה כהן, מידי הכנסייה היוונית-אורתודוקסית, ושאביו, יצחק רפאל מלכו, היה ממייסדיה. את לימודיו התיכוניים סיים במחזור הראשון של בית הספר התיכון ליד האוניברסיטה (בין חבריו לספסל הלימודים היו יצחק נבון ואסתר הרליץ).
זמן קצר לאחר סיום לימודיו הצטרף לגרעין המייסד של בנק דיסקונט, שבמסגרתו במהלך השנים הגיע ממעמד של פקיד מתחיל למעמד של אחד המנהלים הכלליים וחבר במועצת המנהלים. במקביל לתחילת עבודתו בבנק הצטרף ל"הגנה" ובתקופה שקדמה למלחמת העצמאות שירת ביחידת הרכש.
תוך כדי פעילותו כמנהל ודירקטור בבנק דיסקונט, ב-IDB, ב"כלל" וברבות מהחברות-הבנות שלהן, קיבל על עצמו בעידודו של מנכ"ל הבנק דניאל רקנאטי, משימות מטעם ראשי המדינה, בהתנדבות, בהן חבר בקבוצה שניהלה את המשא ומתן המורכב עם ממשלת גרמניה על "הסכם השילומים". בהמשך, לבקשת שר האוצר לוי אשכול, שימש במשך שנים אחדות כראש האגף למטבע זר והאחראי על סחר החוץ של ישראל.
כשפרץ המשבר החמור הראשון בבנקאות הישראלית בסוף שנות ה-60, נקרא רפאל מלכו שוב על ידי לוי אשכול, הפעם בתפקידו כראש הממשלה, כדי שישמש נאמן מטעם המדינה לבנקים אחדים שהתמוטטו, ובתוך כך פעל להשבת אמון הציבור במערכת הבנקאית כולה. בנוסף, השתתף במספר ועדות ציבוריות וביצע שליחויות כלכליות אחרות עבור המדינה.
במשך השנים הפך לאחת הדמויות המשפיעות על התפתחות הכלכלה הישראלית בשלושת העשורים הראשונים של המדינה.
בשנת 1998, שנת היובל למדינת ישראל, הוענק למלכו (כמו לאביו לפניו) התואר יקיר ירושלים על תרומתו לפיתוח העיר.
חיים אישיים

רפאל מלכו היה נשוי במשך 70 שנה לרחל (רחלה) מלכו לבית קלדרון, והוא אביהם של עורך הדין יצחק מלכו והאדריכל יעקב מולכו.
מלכו התגורר ברחביה. באוגוסט 2014 נפטרה אשתו, והוא עצמו נפטר בנובמבר 2014 בשיבה טובה, בגיל 93. נקבר בחלקת יקירי ירושלים בהר המנוחות.
הערות שוליים

↑  רחל מלכו באתר "אבלים".
↑  רפאל מלכו באתר "זיכרונט".
רינו

ערך זה עוסק בעיר בארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
רינו (באנגלית: Reno) היא עיר במחוז ואשו (אנ') במדינת נבדה בארצות הברית. העיר משמשת כעיר המחוז והרביעית בגודלה במדינה. העיר רינו שוכנת במרכז המטרופולין רינו-ספארקס, הכוללת גם את הערים ספארקס, סאן ואלי ופרנלי. אגד ערים זה הוא השני בגודלו בנבדה, אחרי מטרופולין לאס וגאס.
רינו מציגה עצמה כ"עיר הקטנה הגדולה בעולם" - "The biggest little city in the world". העיר כבר לא כל כך קטנה ומונה כרבע מיליון תושבים. העיר נמצאת במדינת נבדה בצד המערבי לא רחוק מאגם טאהו. העיר מתאפיינת בבתי קזינו רבים ומכונות משחק רבות בדומה ללאס וגאס. העיר מוכרת גם בנישואים והגירושים האזרחיים האפשריים בה.
העיר קרויה על שם המצביא ג'סי לי רינו (אנ'), אשר נהרג במלחמת האזרחים האמריקנית.
היסטוריה

רינו הוקמה בשנת 1850 על ידי החלוצים שעשו דרכם מערבה ובעקבות גילוי זהב והקמת מכרות באזור העיר וירג'יניה סיטי הסמוכה וגילוי מרבצי כסף בשנת 1859. מסילת ברזל חיברה את רינו לעיר וירג'יניה בשנת 1868 ובשנה זו הוכרה העיר רינו באופן רשמי.
השגשוג העובר על העיר במאה ה-21 מתבטא בגידול האוכלוסייה, בנייה נרחבת למגורים, פתיחת מרכזי קניות גדולים והקמת מחסני ענק של חברות מסחריות המנצלות את המיסוי הנמוך של המדינה בצד המיקום המרכזי של רינו בין נבדה לבין קליפורניה.
גלריה

העיר רינו, תותח מימי מלחמת האזרחים, 2005
העיר רינו, מבט כללי, 2005
הסוסים בחזית מלון הילטון ברינו
ראו גם

לילות אוגוסט החמים
רפאל מילדולה (רב בלונדון)

| --- | --- |

 לידה:  1754 ליבורנו, איטליה 
 פטירה:  3 ביוני 1828 (בגיל 74 בערך) כ"א בסיוון ה'תקפ"ח לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית החיים הספרדי בלונדון 
 תקופת הפעילות:  ? – 3 ביוני 1828 
 אב:  משה חזקיה
 
חכם רפאל בן משה חזקיה מלדולה (ה'תקי"ד, 1754 - כ"א בסיוון ה'תקפ"ח, 3 ביוני 1828) היה רבה של קהילת יהודי ספרד ופורטוגל בלונדון, בעל ספר הלכות הנישואים "חופת חתנים".
תולדות חייו

מלדולה היה בן למשפחת מלדולה, משפחת חכמים ששורשיה בטולדו של המאה ה-13. נולד לאביו חכם משה חזקיה בליוורנו והיה נכדו של הרב רפאל מלדולה מחבר הספר מים רבים. למד הן לימודי קודש והן לימודי חול, את הסמכתו לרב החל כבר בגיל 15, וזכה לשמש את החיד"א שהסמיכו לרב בשנת תקנ"ו (1796). בשנת 1803 נתמנה לדיין בליוורנו.
ב-1805 עבר ללונדון על מנת לכהן כחכם, ראש קהילת יהודי ספרד ופורטוגל בעיר ורב בית הכנסת בוויס-מרקס. הרב מלדולה היה דמות דומיננטית בחיי הקהילה הספרדית אך גם האשכנזית ובינו לבין רבה של הקהילה האשכנזית רבי שלמה הירשל נקשרה ידידות אמיצה מה שהביא גם להתקרבות רבה בין הקהילות.
לא רק בתוככי הקהילות היהודיות היה רבי רפאל דומיננטי אלא גם מחוצה לה, בנג'מין דיזראלי ואביו אייזק ד'יזראלי היו בין מכריו. הוא התכתב עם מלומדים יהודים ונוצרים, בהם הארכיבישוף מקנטרברי וראש קפלת ג'ורג' הקדוש בטירת וינדזור והתקבל אצל ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
מלדולה חיבר ספרים רבים בנושאי הלכה, חינוך ומוסר, תורה ומדע. הידוע שבהם הוא "חופת חתנים" (ה'תקנ"ו; 1796), שראה אור במהדורות רבות לאורך השנים. חיבורים נוספים משלו הם: "עבודת מקדש", על סדר עבודת יום הכיפורים; "קרבן תמים", "דרך אמונה" (בהקדמת חיבור זה הוא פורס את משנתו החינוכית ומדבר על שלמות התורה, אך מדגיש שלימודה מזקיק ידע רב בשאר חוכמות כביולוגיה וגאוגרפיה, חשבון והנדסה) רבי רפאל חיבר גם מספר קונטרסים, כגון "אין עת לחשות" המשקף פולמוס על דרך הגיית המלה "מצאו" בפסוק "וַיֵּלְכוּ שְׁלֹשֶׁת-יָמִים בַּמִּדְבָּר, וְלֹא-מָצְאוּ מָיִם" שבסוף שירת הים, בתפילה (ספר שמות, פרק ט"ו, פסוק כ"ב). בנו ר' דוד מילדולה מעיד כי אביו חיבר עשרה ספרים שנותרו בכתבי יד. בין החיבורים בכת"י שהוא מזכיר נמצאים שיטה על הש"ס בשם "יד רמ"ה" ו"יד המלך" על משנה תורה להרמב"ם. ולא נודע היום על מציאותם של חיבורים אלה.
בשנת 1825 הכריז מרדכי מנואל נח על הקמת מדינה יהודית בשם אררט וקרא לכל יהודי העולם לעבור לשם, רבי רפאל יצא בצורה נחרצת נגד היוזמה.
משפחתו וצאצאיו

חכם מלדולה נשא לאשה את סטלה לבית אבולעפיה, ונולדו להם ארבעה בנים וארבע בנות.
בנו הבכור, הרב דוד מלדולה (1797-1853) כיהן כרב בליבורנו ולאחר מות אביו כיהן כאב בית דין הקהילה הספרדית-פורטוגלית של לונדון, על אף שלא נשא בתואר הרשמי של "חכם", היה ראש הקהילה בפועל ממות אביו ועד מותו. ב-1841 היה מבין מייסדי העיתון ג'ואיש כרוניקל וחיבר מספר חיבורים עבריים, הן הלכתיים והן ספרותיים באופיים, כולל מספר שירים.
בתו הבכורה, ריקה (1799-1819) נישאה לדוד אהרון דה סולה, שליח ציבור בבית הכנסת בוויס-מרקס. בנם אברהם דה סולה (אנ') היה פרופסור לשפות שמיות באוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, קנדה וכיהן כרבה הספרדי הראשי של העיר. נכדיהם היו לרבנים בברמינגהאם, ניו יורק ולונדון.
נכדו, בנו של בנו הצעיר שמואל, רפאל מלדולה היה כימאי ואחד מהתומכים הראשונים בדרוויניזם.
הערות שוליים

↑  על תולדותיו של רבי רפאל מילדולה והנהגתו ברבנות, ראו בהרחבה: מאיר בניהו, 'ויכוחים בקהילה הספרדית והפורטוגזית בלונדון ותשובות החכם רפאל מילדולה', 'מיכאל' י, תל אביב תשמ"ו, עמ' ט-עז.
↑  על הפולמוס, יוסף ויכלדר, 'מצאו מים', המבשר תורני, י"ב שבט תש"פ
↑  על השקפותיו וחיבוריו, ראה, מאיר בניהו, שם, עמ' כח ואילך.
↑  ראו בארוכה: רבי רפאל מילדולה מלונדון בעל חופת חתנים, בפורום אידישע וועלט פארומס (ביידיש)
↑  תשובה אליו, משנת תקצ"ז, מצויה בשו"ת בנין ציון (סימן ו) מאת הרב יעקב אטלינגר.
| הרבנים הראשיים לאנגליה |
| --- | --- | --- |
| הרבנים האשכנזיים | (לא רשמיים): אורי פייבוש המבורגר (אהרן הרט) • צבי הירש לוין • דוד שיף (רשמיים): שלמה הירשל • נתן מרקוס אדלר  • נפתלי הרמן אדלר • יוסף צבי הרץ • ישראל ברודי • עמנואל יעקובוביץ • יונתן זקס • אפרים מירוויס |  |
| רבני הקהילה הספרדית-פורטוגלית | יעקב ששפורטש • יהושע דה סילבה • יעקב אבנדנה • שלמה אאיליון • דוד ניטו • יצחק ניטו • משה גומז דה מסקיטה • רפאל מילדולה • רפאל ד'אזבדו • בנימין ארטום • משה גסטר • שלמה גאון • אברהם לוי • יוסף דוויק הכהן (בפועל) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303969805171  GND: 132263939  ISNI: 0000 0000 6632 3866  LCCN: no99027729  NTA: 300261829  VcBA: 495/231156  VIAF: 15926491   WorldCat (עם VIAF): 15926491
שטיינהוף

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  ברונו שטיינהוף 
 תקופת הפעילות:  1964–הווה (כ־60 שנה) 
 מיקום המטה:  סנדטון 
 ענפי תעשייה:  קמעונאות 
  
 אתר רשמי
 
קונפורמה בואליסלן, שווייץ
"קארגו", בפאטני, לונדון
שטיינהוף אינטרנשיונל (באנגלית: Steinhoff International) היא חברת החזקות קמעונאיות דרום אפריקאית בינלאומית, העוסקת בעיקר בתחום הרהיטים ומוצרים ביתיים, אשר פועלת בעיקר באירופה, אפריקה, אוסטרליה וארצות הברית.
באוגוסט 2016 הוערך שווי החברה בכ-28 מיליארד דולר לאחר ההשתלטות על החברה האמריקאית Mattress Firm בעסקה של 3.8 מיליארד דולר שהייתה ההשתלטות הגדולה ביותר של חברה אפריקאית על חברה אמריקאית[דרוש מקור].
ב-13 באוקטובר 2023 חוסל שטיינהוף באופן רשמי.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מותגים

נכון לאוגוסט 2016, שטיינהוף ניהלה קמעונאות פעילה ב-30 מדינות, כולל 6,500 סניפים השייכים 40 מותגים שונים, ומעסיקה כ-90,000 עובדים. 60% מכלל ההכנסות של החברה מיוצרים באירופה.
בדרום אפריקה מותגי שטיינהוף כוללים HiFi Corp, Pennypinchers, Timbercity, Pep, Ackermans, Shoe City, Incredible Connection, ואת Unitrans
בבריטניה, שטיינהוף היא הבעלים של המותגים המובילים: Cargo, Harveys Furniture, Bensons for Beds, Sleepmaster ואת Pep&Co.