stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישיבת בית אברהם
היסטוריה

הישיבה הוקמה על ידי רבי שלום נח ברזובסקי בשנת תש"ב, כאשר בראש חסידות סלונים עמד האדמו"ר רבי שלמה דוד יהושע וינברג מסלונים. מלחמת העולם השנייה שהייתה בעיצומה פגעה בקשר הרציף בין החסידים לבין רבם שישב בעיר ברנוביץ'. כמשגיח, ר"מ ומנהל מונה הרב חיים אליהו שטרנברג.
בתחילת 1963 למדו בישיבה 125 בחורים ו-25 אברכים. נכון ל-2023 לומדים בה מאות תלמידים ואברכים. הישיבה משלבת את שיטת הלימוד הליטאית עם תורת החסידות. בעבר חלק מהשיעורים בישיבה נאמרים בשפת היידיש אך כיום כל השיעורים מלבד השיעור הכללי שנמסר אחת לשבוע נאמרים בשפה העברית. כמו כן הבחורים בינם לבין עצמם מדברים בעברית.
לאחר עזיבת הרב שטרנברג את הנהלת הישיבה תפס את מקומו הרב דוד וינברג, גיסו של רבי שלום נח. לאחר מינויו של רבי שלום נח ברזובסקי לאדמו"ר, תפס את מקומו בנו רבי שמואל ברזובסקי. כשנתיים לאחר התמנותו של רבי שמואל לאדמו"ר, מונה בנו הרב משה ברזובסקי לראש ישיבה. הר"מים בישיבה הם: הרב ישראל לוריא (חתנו של רבי שלום נח, מחבר הספרים "נתיבי ישורון"), הרב מרדכי וינברג והרב אהרן וינברג.
בישיבה יש כולל אברכים בראשותו של רבי צבי הירש וינברג, וכן ישיבה קטנה בשכונת הבוכרים.
בשנת תשס"ה הוקמה בביתר עילית שלוחה נוספת של הישיבה על שם מייסדה רבי שלום נח ברזובסקי. בראשות הישיבה עומד הרב אורי וייסבלום, חתנו של האדמו"ר הנוכחי.
בוגרים בולטים

הרב חיים ורנר, משפיע חסידי, בן רב העיר האשכנזי של טבריה.
הרב מאיר ברנדסדורפר, רב, דיין, פוסק ומוהל, חבר בד"ץ העדה החרדית, ומחבר הספרים, "קנה בשם".
הרב יחיאל פישל אייזנבך, מקובל, ראש ישיבת המקובלים שער השמים.
הרב יעקב מאיר שכטר, רב ומנהיג פלג מחסידות ברסלב.
רבי יוסי דייטש, עסקן מחסידות סלונים, פרויקטור מירון בל"ג בעומר יום ההילולא לרבי שמעון בר יוחאי ונציג אגודת ישראל בעיריית ירושלים.
הרב משה הלברשטאם, מו"צ וראב"ד בעדה החרדית.
הרב ישעיהו הרצל, רב העיר נצרת עילית.
הרב  יוסף בנימין ואזנר, גאב"ד זכרון מאיר, ראש ישיבת חכמי לובלין בבני ברק ואדמו"ר חסידות שבט הלוי.
הרב שלמה גולדמן, האדמו"ר מזווהיל.
הערות שוליים

1 2 3  ק. שבתאי, קושית ראש הישיבה וחידת הישיבה, דבר, 18 בינואר 1963
↑  בן הרב נח בן הרב שמואל בנו של רבי אברהם.
↑  בנו של הרב שלמה, חתנו של רבי שלום נח ונכדו של רבי אברהם
↑  בנו של הרב שמואל בן רבי אברהם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299679605171  LCCN: nr91017390  VIAF: 145849728   WorldCat (עם VIAF): 145849728 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ישיבת בית התלמוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 ישיבה
 השתייכות:  ליטאי
 תקופת הפעילות:  התשכ"ח–תש"ס
 מייסדים:  הרב דב שוורצמן
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב דב שוורצמן
 מיקום
 מיקום:  סנהדריה המורחבת, ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′53″N 35°13′06″E﻿ / ﻿31.798138888889°N 35.218305555556°E﻿ / 31.798138888889; 35.218305555556
  (למפת ירושלים מוגדלת) ישיבת בית התלמוד(למפת ירושלים רגילה) ישיבת בית התלמוד(למפת הרי ירושלים רגילה) ישיבת בית התלמוד(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ישיבת בית התלמוד
 
ישיבת בית התלמוד היא ישיבה גדולה שפעלה בירושלים משנות ה-60 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20, בראשות הרב דב שוורצמן.
היסטוריה

הישיבה הוקמה על ידי הרב שוורצמן בשנת תשכ"ח, כאשר שב לישראל מארצות הברית לאחר עשרים שנה שבהן שימש ר"מ וראש ישיבה במספר ישיבות. הוא יסד את הישיבה בשכונת בית וגן בירושלים, בסיוע הרב משה שפירא. לאחר מספר שנים עברה הישיבה לשכונת בית ישראל במבנה של ישיבת זוויהל.
בשנות ה-70 עברה הישיבה למבנה משלה בשכונת סנהדריה המורחבת. באמצע שנות ה-70 פעלה הישיבה בשותפות עם הרב יצחק הוטנר וישיבתו, והיא נקראה "ישיבת בית התלמוד - גור אריה". כעבור כשנתיים פסק הקשר והיא שבה להיקרא "ישיבת בית התלמוד" בלבד. מוסדות הישיבה כללו ישיבה גדולה, ישיבה קטנה וכולל אברכים. במשך תקופה שימש כמשגיח הרב אהרן פלדמן.
בתחילת שנות ה-70 הוקמה בתחומי הישיבה מסגרת תורנית לחוזרים בתשובה בשם "שמע ישראל". לימים היא נפרדה לכמה ישיבות, ובראשן ישיבת אור שמח, שהרב שוורצמן עמד בנשיאותה ומסר בה שיעורים.
בשנות ה-80 הועם זוהרה של הישיבה ובשנות ה-90 היא נסגרה. בשנת 2001 נכנסה לבניין ישיבת "כנסת אברהם" בראשות הרב יעקב גרוסמן, שנקראה מאז "ישיבת בית התלמוד-כנסת אברהם". משנות ה-90 שכנו במבנה הישיבה כמה ישיבות נוספות, ובהן ישיבת תפארת צבי, ישיבת שערי בינה וישיבת באר שלמה של הרב אברהם אטיק. כיום שוכנים במבנה גם כולל האברכים בית התלמוד, בראשות הרב יוסף שטרסר והרב משה גבריאל שנברגר, חתניו של הרב שוורצמן, ישיבת "תורת משה" לבחורים אמריקאים, ישיבת "נתיבות יעקב" של הרב אברהם סטפנסקי וישיבת טשכנוב.
מבוגרי הישיבה

הרב משולם ברנדוין - ראש ישיבת חדוות התורה
מנחם גרילק – עיתונאי
יגאל גואטה- חבר כנסת ועיתונאי
ד"ר שלמה טיקוצ'ינסקי – היסטוריון חרדי
טוביה טננבום - עיתונאי וסופר
הרב מרדכי נויגרשל - מרצה ומחזיר בתשובה
אלוף יהודה פוקס- מפקד פיקוד מרכז של צה"ל
הערות שוליים

↑  באתר מבט לשידוכים
↑  אנשיל פפר, שיחת היום | יהודה פוקס, מפקד בה"ד 1, למה לשלוח צוערים דתיים לסיור מורשת בת"א?, באתר הארץ, 2 ביולי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597378905171
כתבים מיוחדים

| --- | --- |

 מבוסס על:  Envoyés très spéciaux מאת סיימון מייקל וז'אק לביב
 בימוי:  ריקי ג'רווייס
 הופק בידי:  כריס כוהן  ריקי ג'רווייס  טד סרנדוס  אהרון ל. גילברט
 תסריט:  ריקי ג'רווייס
 עריכה:  ניקולס שודרג'
 שחקנים ראשיים:  ריקי ג'רווייס  אריק באנה  ורה פרמיגה  קווין פולאק  קלי מקדונלד  בנג'מין בראט  אמריקה פררה  ראול קסטילו
 מוזיקה:  טינדרסטיקס 
 צילום:  טרי סטייסי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית  קנדה קנדה
 חברת הפקה:  Bron Studios  Unanimous Entertainment
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 באפריל 2016 (פסטיבל טרייבקה)  29 באפריל 2016 (רחבי העולם)
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה
 דף הסרט ב־IMDb
 
כתבים מיוחדים (באנגלית: Special Correspondents) הוא סרט קומדיה סאטירית שנכתב ובוים על ידי ריקי ג'רווייס, שגם שיחק בו. עלילת הסרט מתמקדת בכתב רדיו בתחנה מקומית בניו יורק שנשלח לסקר מלחמה באקוודור יחד עם טכנאי הקול הראשי של התחנה, אולם האחרון זורק בטעות את הכרטיסים והשניים מסקרים את המלחמה מבית הקפה הסמוך לתחנה, תוך שהם שולחים "ידיעות" מאקוודור שהולכות ומסתבכות.
שחקנים

| שם | דמות |
| --- | --- |
אריק באנה: פרנק בנוויל
ריקי ג'רווייס: איאן פינץ'
ורה פרמיגה: אלינור פינץ'
קלי מקדונלד: קלייר מאדוקס
בנג'מין בראט: ג'ון בייקר
קווין פולאק: ג'פרי מלארד
אמריקה פררה: ברידג'יה
ראול קסטילו: דומינגו
הפקה > פרה-פרודקשן

בסוף 2014 דווח שריקי ג'רווייס יביים סרט בשם "כתבים מיוחדים" אותו יכתוב.
ב-19 במאי 2015 החלו צילומי הסרט בטורונטו. ב-27 ביוני עברו הצילומים לניו יורק. שלב הצילומים הושלם עד 2 ביולי 2015.
ביקורות

הסרט זכה לביקורות שליליות, ובאתר Rotten Tomatoes הוא זכה לציון של 3.91 על סמך 36 ביקורות. ב-Metacritic הוא קיבל ציון של 36 מתוך 100 לפי 14 ביקורות.
הערות שוליים

↑  Ricky Gervais and Eric Bana team up for Special Correspondents remake, The Guardian, ‏3 בנובמבר 2014 (באנגלית)
↑  Daly, Emma (20 במאי 2015). "Ricky Gervais begins filming Special Correspondents - and fans get a glimpse of the action". Radio Times. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "It's a wrap on Special Correspondents and Ricky Gervais is celebrating". Radio Times. 3 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Special Correspondents (באנגלית), נבדק ב-2022-03-19
↑  Special Correspondents, נבדק ב-2022-03-19
לאון פואו

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1984 (בן 40) אוקלנד, ארצות הברית
 עמדה:  סנטר, פאוור פורוורד
 גובה:  2.03 מטר
 מכללה:  קליפורניה בברקלי
 דראפט:  בחירה מספר 49, 2006 דנוור נאגטס
 קבוצות כשחקן
 2006 - 2009   2009 - 2011   2011   2012:  בוסטון סלטיקס   קליבלנד קאבלירס   ממפיס גריזליס   אתלטיקוס דה סן חרמן
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (2008)
לאון פואו הבן (באנגלית: .Leon Powe, Jr; נולד ב-22 בינואר 1984 באוקלנד, קליפורניה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד. גובהו 2.03 מטרים.
ביוגרפיה

בבית הספר התיכון למד פואו לצד מרשואן לינץ', רץ אחורי בליגת ה-NFL, ונבחר למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן. לאחר מכן שיחק עבור אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ונבחר על ידי הדנוור נאגטס במקום ה-49 ב-דראפט ה-NBA לשנת 2006 והועבר מיד לבוסטון סלטיקס. בעונת הרוקי שלו, שיחק 63 משחקים בהם קלע 4.2 נקודות והוריד 3.4 ריבאונדים. בעונה שלאחר מכן שדרג את ממוצעיו ל-7.9 נקודות ו-4.1 ריבאונדים למשחק וסייע לבוסטון לזכות באליפות ה-NBA. בעונתו השלישית ב-NBA, קלע 7.7 נקודות והוריד 4.9 ריבאונדים, אך קבוצתו הודחה כבר ברבע גמר הפלייאוף.
ב-12 באוגוסט 2009 חתם פואו על חוזה לשנתיים בקליבלנד קאבלירס.
ב-24 בפברואר 2011 שוחרר פואו מהקאבלירס, וב-5 במרץ חתם בממפיס גריזליס לשאריתה של עונת 2010/2011.
בקיץ של 2012 שיחק במדי אתלטיקוס דה סן חרמן מהליגה בפוארטו ריקו ופרש ממשחק פעיל.
לאון פול

| --- | --- |

 לידה:  28 ביוני 1871 
 פטירה:  31 בדצמבר 1951 (בגיל 80) 
 
לאון פול (באנגלית: Leon Pole‏; 28 ביוני 1871 – 31 בדצמבר 1951) היה אמן אוסטרלי, שהיה קשור לאסכולת היידלברג, הידועה גם בשם האימפרסיוניזם האוסטרלי.
ביוגרפיה

פול נולד באדלייד, דרום אוסטרליה, ועבר למלבורן. שם בין השנים 1888 - 1892 למד אצל פרידריק מק'קבין בגלריה הלאומית של בית הספר לאמנות בוויקטוריה. בעודו סטודנט, הצטרף פול לארתור סטריטון, צ'ארלס קונדר, טום רוברטס וחברים אחרים מאסכולת היידלברג במחנה האמנים שלהם באיילמונט, היידלברג.  בשנת 1890 הצטרף פול לוולטר ווית'רס בשארטיסוויל, שם שהה מספר שנים.
הציור הידוע ביותר של פול "מכבסת בכפר" (1891), מתאר כובסת ושתי בנותיה החולפות על פני משטחי דשא בטמפלסטו כשברקע עמק יארה מואר השמש, ומראה את ההשפעה הניכרת של ציירי היידלברג הליריים של סטריטון.
מבקר האמנות הרולד הרברט סקר את "מכבסת בכפר" בשנת 1932 וכינה אותה "תמונה מקסימה ומעניינת מאוד", ואמר כי היא "בעלת איכות ציור מלאה באהבה, ועדינות צבע מאוד נעימה, אין בוטות, פשוט כנות פשוטה." בהמשך השווה את הציור ליצירתו של אמן היידלברג דייוויד דייוויס. הציור נמכר במכירה פומבית בשנת 1987 תמורת 210,000 דולר, ונחשב למחיר גבוה ליצירה של אומן אוסטרלי לא ידוע יחסית.  הוא נמצא כעת באוסף הגלריה הלאומית של ויקטוריה.
פול היה צייר קיר מוערך, וקריקטוריסט ולצד אמנים כמו מקס מלדרום והאחים ליונל ונורמן לינדזי, היווה חלק מקבוצה בוהמיינית במלבורן המכונה "מועדון הקניבל".
לקראת פתיחת הפרלמנט הראשון באוסטרליה בשנת 1901 בבניין התערוכה המלכותי במלבורן, פול, בשיתוף פעולה עם שלושה אמנים אחרים, צייר ציורי קיר גדולים של נערות אלגוריות ברחבי המקום שנותרו עד היום.
הערות שוליים

↑  Astbury, Leigh; Phipps, Jennifer (1989). Sunlight and Shadow: Australian Impressionist Painters, 1880-1900. Bay Books
↑  Leon Pole :: biography at :: at Design and Art Australia Online, www.daao.org.au
↑  Maslen, Geoffrey (14 May 1995). "Educating Your Eye at Auctions". The Canberra Times.
↑  Shirlow, John (4 December 1920). "Australian Artists: Lionel Lindsay", The Herald
| --- | --- |
בקרת זהויות :  DAAO: leon-pole  NGV: 15799  Trove: 1485736
ישיבה ציונית

ישיבה ציונית היא ישיבה המזוהה עם הציונות הדתית.
היסטוריה

הרב אברהם יצחק הכהן קוק זיהה כבר בתחילת המאה ה-20 את חוסר ההתאמה בין הישיבות של היישוב הישן בארץ ישראל לבין העולים הדתיים שהתגוררו במושבות ובמרכז היישוב החדש ביפו.
בעיה דומה ואף חריפה יותר הייתה לציונים דתיים חברי הפועל המזרחי אשר היו שונים בלבושם ובאורח חייהם מהמקובל בישיבות. הציונים הדתיים נאלצו לבחור בין לימודים בישיבות חרדיות כישיבת חברון אשר אליהן לא התאימו מבחינה חברתית-תרבותית לבין ויתור על לימודים בישיבה. הרב משה צבי נריה הקים את ישיבת כפר הרואה בשנת 1938 עבור הציונים הדתיים. הישיבה החלה את דרכה כישיבה קטנה בה לא למדו מקצועות חול.
לאחר קום המדינה, ובעקבות האכזבה החרדית ממנה, הפער בין הציונים הדתיים לבין הישיבות החרדיות התרחב במידה רבה. ישיבת כרם ביבנה הוקמה בשנת 1954 עבור קבוצה של בוגרי בני עקיבא אשר ביקשו ללמוד בישיבה. במקביל החלו בוגרי התנועה להגיע גם לישיבת מרכז הרב, שהייתה אז קטנה מאוד. בשנת 1961 הוקמה ישיבת שעלבים שגם היא קלטה תלמידים מקרב הציונות הדתית.
במהלך שנות החמישים והלאה הושגו כמה סוגים של "הסדרים" עם צה"ל ביחס למסלול שירות בצבא שיאפשר לתלמידי הישיבה שירות משותף בצבא לתקופה מקוצרת, וכך קמה ישיבת ההסדר. התבססות מסלול ישיבות ההסדר נתן דחיפה לישיבות הציוניות, אשר קלטו תלמידים רבים אשר היו מעוניינים במסלול השירות הצבאי של ההסדר. מספר ימים לאחר מלחמת ששת הימים הוקמה ישיבת הכותל בעיר העתיקה בירושלים. שנה מאוחר יותר קמה ישיבת הר עציון בגוש עציון. ישיבות נוספות קמו בשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים בקריית ארבע, ברמת הגולן ובימית (1976). בעקבות אסון מעלות הוקמה ישיבת מעלות. בשנת 1977 הוקמו גם ישיבות במעלה אדומים ובקריית שמונה.
בעשורים הראשונים של ישיבות ההסדר הורכב כוח ההוראה בהן מכמה סוגי רבנים: חרדים אשר הסכימו ללמד בישיבות ציוניות, דוגמת הרב גולדוויכט שהיה תלמיד של החזון איש; בוגרי ישיבות ותיקות אשר היו ציונים או ראו בחיוב את הציונות; עולים מחוץ לארץ, דוגמת הרב ליכטנשטיין בישיבת הר עציון והרב רבינוביץ בישיבת ברכת משה; וגם בוגרים של הישיבות הציוניות דוגמת הרב צפניה דרורי והרב דב ליאור.
בשנות ה-80 וה-90 התרחבה מאוד המגמה של הקמת ישיבות ציוניות והיום יש מעל 100 ישיבות ציוניות ברחבי ישראל. מגמה זאת נובעת מרצונם של מקומות יישוב רבים בקיומן של ישיבות בתחומם, מריבוי האישים והגוונים בתוך הציונות הדתית המעוניינים לתת ביטוי ייחודי בישיבה משלהם בהתאם לשיטתם ומהגידול במספר בוגרי החינוך הציוני דתי המעוניינים ללמוד בישיבות.
סגנון הלימוד בישיבות הציוניות

מתוך ההבדלים בין השקפת העולם הציונית והחרדית, נוצרו גם הבדלים בתחום הלימוד. הישיבות הציוניות דומות לשאר הישיבות בסדר היום הבסיסי שלהן, וכן בבסיס סגנון לימוד הגמרא וההלכה, אולם הן עוסקות גם בתחומים נוספים, בעיקר באמונה מחשבת ישראל - תחום שכמעט אינו קיים בעולם הישיבות החרדי, ובישיבות הציונית עוסקים בו בהרחבה ובהעמקה. בוגרים רבים של ישיבות אלו מעבירים שיחות ומוציאים ספרים בתחום האמונה והמחשבה.
מבחינת לימוד גמרא, ישנן ישיבות כגון מרכז הרב, בית אל והר עציון שבהן הלימוד דומה לזה הקיים בישיבות הליטאיות לעומת ישיבות אחרות כגון עתניאל ומעלות שבהן לימוד הגמרא יותר משולב עם לימודי מחשבה וחסידות. בתחום לימודי האמונה, בישיבות שיצאו ממרכז הרב הלימוד המחשבתי הוא בעיקר על פי שיטותיהם של ריה"ל, המהר"ל מפראג והרב קוק, כשבישיבות הקו מדובר אף בתחום כמעט יחידאיים. בישיבות אחרות ניתן משקל רב יותר לרמב"ם, לרב סולובייצ'יק ועוד.
כמו כן, בישיבות ציוניות רבות, בעיקר בישיבת הר עציון ובנותיה, שמים דגש על לימוד תנ"ך בהעמקה, יותר מאשר בישיבות אחרות. בחלק מהישיבות הציוניות התפתחו גם סגנונות ייחודיים ללימוד הגמרא: לימוד "אליבא דהלכתא" המתמקד בהשלכות המעשיות של הסוגיות הנלמדות בגמרא, לימוד המדגיש יותר את הצד המחשבתי שמאחורי פשט הגמרא, העמקה בלימוד ה"אגדתות" ועוד.
ישנן ישיבות ציוניות המגלות פתיחות גם למקורות הנמצאים מחוץ ל"ארון הספרים היהודי", וניתן למצוא בהם גם ספרי הגות ומחשבה שאינם תורניים, כאשר הרבנים ותלמידיהם בוחרים בקפידה לאילו נקודות מהדעות ה"חיצוניות" יש מקום בבית המדרש, ומה צריך להישאר בחוץ, בהתאם לביטוי התלמודי "תוכו אכל, קליפתו זרק".
הבדל נוסף בין הישיבות הציוניות לחרדיות הוא מיקומן של הישיבות, כאשר הגישה בציבור הציוני-דתי היא להתפרס על פני כל הארץ, ולהקים ישיבה בכל מקום שבו יש צורך בחיזוק התורה (כגון בגוש דן), חברה (כגון בעיירות פיתוח) או ההתיישבות (כגון ביהודה ושומרון). כיום הישיבות הציוניות מפוזרות בכל רחבי הארץ.
מיפוי הישיבות

קשה לאפיין אפיון מלא של הגותה של כל ישיבה, או לפרט את כל הישיבות הקיימות, אך ניתן לתאר מיון של קווי המתאר הכלליים בשדה הישיבות. עם זאת, השדה הוא דינמי, והמצב הנוכחי מושפע גם מן ההיסטוריה הארוכה של הישיבות הציוניות. ישנו גם מספר לא מבוטל של מכינות קדם צבאיות המקורבות לישיבות או פועלות בחסותן, ואילו אינן מפורטות כאן.
ככלל, ניתן לחלק את הישיבות הציוניות לקבוצות שונות:
מרכז הרב ובנותיה
הר המור ובנותיה
ישיבת הר עציון ובנותיה.
ישיבות "חסידות חדשה".
בלתי מזדהות ואחרות.
ישיבות 'תורת ארץ ישראל'.
הקבוצות מנהלות בתוכן ובינן לבין עצמן מערכת מורכבת של קשרים. בראשות רוב הישיבות עומד ראש ישיבה שהתחנך בישיבה ציונית. לא תמיד הקשר הזה מבטיח המשכיות רעיונית מלאה. למשל, הרב אליהו בלומנצוייג, ראש ישיבת ההסדר ירוחם, התקרב לדרכן של ישיבות הקו והרב רא"ם הכהן, ראש ישיבת עתניאל שגישתו חסידית - שניהם בוגרי ישיבת הר עציון.
מיפוי הישיבות > מבית המדרש של "מרכז"

מתוך ישיבת מרכז הרב (המכונה "מרכז" במלעיל), שהקים הרב קוק יצאו שתי קבוצות ישיבות הדומות זו לזו מבחינות רבות, אך שרויות במחלוקת עזה ביחס לכמה נושאים. שתי הקבוצות שייכות לתת-הזרם הדתי שיש המכנים אותו "חרד"לי" או תורני-אמוני.
מיפוי הישיבות > מבית המדרש של "מרכז" > 'מרכז הרב' ובנותיה

ישיבת מרכז הרב, שאיננה ישיבת הסדר, נוסדה על ידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק בשנת 1924. הישיבה זכתה לתנופה של ממש בימיו של בנו הרב צבי יהודה הכהן קוק והיא הישיבה הראשונה שניתן לשייך אותה לזרם הציוני דתי. בקיץ 1997 התפלגה ממנה ישיבת "הר המור" בראשות הרב צבי טאו, בעקבות מחלוקת על ראשות הישיבה, טענות של הפורשים בדבר כוונה להקים מכון להכשרת מורים בתוך ישיבת "מרכז הרב" (דברים שהוכחשו בידי הישיבה וראשה הרב אברהם שפירא), ועל רקע של מחלוקת השקפתית ארוכת שנים. בעקבות פרישה זו נוצר המושג "ישיבות הקו" המאפיין את הישיבות הקרובות לרוחו של הרב טאו.
בין הישיבות הקרובות לרוחה של "מרכז הרב" ניתן למנות את הישיבות הגבוהות בית אל, קדומים ונתיבות ישראל, ישיבות ההסדר ברכת יוסף באלון מורה, ניר קריית ארבע וישיבת הגולן, ואחרות. ישיבות תיכוניות וקטנות כגון ישיבת ירושלים לצעירים, ישיבת בני צבי וישיבת דרך חיים (גמזו), מוסדות נעם-צביה, תלמודי תורה (כמו תלמוד תורה מורשה), מדרשות לבנות (כמו מדרשת בת-ציון) ומוסדות נוספים. בהשוואה לישיבות הקו, ישיבות אלה מגלות יותר פתיחות ללימודים שאינם ישיבתיים (כגון מכוני הוראה, בחלקן) והתנגדות פחותה לחלק מהגישות האקדמיות; אך נוטות יותר לביקורתיות על מוסדות המדינה ולמאבק חריף יותר על "ארץ ישראל השלמה" ועוד.
מיפוי הישיבות > מבית המדרש של "מרכז" > ישיבות הקו

כינוי ישיבתי זה מתייחס לישיבות הקשורות ל"קו" המותווה בידי הרב צבי ישראל טאו ולישיבתו, ישיבת הר המור.
ישיבות אלו מדגישות את תורתם של הרב קוק ושל בנו, הרב צבי יהודה הכהן קוק, על פי פרשנותם של הרב טאו ותלמידיו.
בין הישיבות הקרובות לרוחה של "הר המור" יש למנות את ישיבת עטרת כהנים, ישיבת שבי חברון, מכינה קדם-צבאית בני דוד שבעלי,ישיבת מצפה רמון וישיבת איילת השחר שבאילת. לישיבות אלו קשורים גם מוסדות מסוגים אחרים, ישיבות קטנות (כגון ישיבת מעלה חבר) ומדרשות לבנות, כגון מדרשת הרובע. ישיבות אלו מתאפיינות בעיקר בשני דברים:
דבקות בעקרון הממלכתיות, המקדש את מדינת ישראל כמסד היחיד להגשמת היהדות.
שאיפה לסגירות בפני תרבות המערב, ומאבק פומבי בחדירת השפעותיה
מיפוי הישיבות > ישיבת הר עציון ובנותיה

ישיבת הר עציון, המכונה "הגוש" (בגלל מיקומה באלון שבות שבגוש עציון) הוקמה על ידי מושקו, חנן פורת והרב יואל בן נון שהזמינו את הרב יהודה עמיטל, מתלמידי הרב יעקב משה חרל"פ, לעמוד בראשה. לימים הצטרף אליו הרב אהרן ליכטנשטיין, חתנו של הגרי"ד סולובייצ'יק מבוסטון. היא נפרדת לחלוטין מדרכה של מרכז הרב ובנותיה. יש בה פתיחות ללימוד תורתו של הרב קוק ותורות חסידיות שונות, אך השפעתו של הרב סולובייצ'יק מורגשת ביותר, בין השאר בדגש הנרחב יחסית על לימוד הגמרא ביחס לישיבות אחרות, בסגנון הלימוד הליטאי בשיטת בריסק, בסגנון ההגותי ובהשקפת העולם.
בשל עמדותיה הפוליטיות והגישה הפתוחה לסוגיית המודרנה נחשבת ישיבת הר עציון כסמן פתוח פוליטי יחסית בעולם הישיבות הציוניות. הישיבה מתאפיינת בריבוי דעות שונות גם בין אנשי הצוות שלה, וכך למשל רבים חלקו על עמדתו של הרב יהודה עמיטל בסוגיית תוכנית ההתנתקות.
בין הישיבות הקרובות בקו שלהן לישיבת הר עציון: ישיבת ירוחם בראשות הרב אליהו בלומנצוייג (יש לה אלמנטים מסוימים בקו המחשבתי שקרוב יותר לדרכה של מרכז הרב). ישיבת אורות שאול בראשות הרבנים יובל שרלו ותמיר גרנות וישיבת עתניאל בראשות הרבנים רא"ם הכהן ובנימין קלמנזון קרובות בקו המחשבתי שלהן להר עציון אך שונות בקו הלימודי שלהן והן שמות דגש רב יותר על לימודי מחשבה וחסידות.
מיפוי הישיבות > ישיבות "החסידות החדשה"

בעקבות התפתחות "החסידות החדשה" בציבור הציוני דתי, קמו ישיבות רבות המשלבות אווירה ותכנים חסידיים בלימודן. ישיבות אלה אינן נפרדות לגמרי מהקבוצות האחרות שנמנו, אך יש להפריד אותן מן האחרות, הואיל והן מציגות דרך אחרת בעבודת ה', והדגשים אחרים בתכני הלימוד הנוטים יותר למשנת החסידות. תלמידיהם גם מתאפיינים בהופעה חיצונית שונה מאלו של ישיבות אחרות.
הישיבה הראשונה ממין זה הייתה ישיבת שפע של הרב עדין שטיינזלץ הרב שג"ר והרב פרומן שלא שרדה במתכונתה המקורית והתגלגלה לישיבות שונות כמו תקוע ושיח. לאחר מכן נפתחו ישיבות ברוח חסידית הקשורות בזרמים אחרים ברוחן המחשבתית כמו עתניאל ומעלה גלבוע הקשורות ל"הר עציון" ויש הקרובות יותר לישיבות הקו או ישיבת מרכז הרב כמו ישיבת רמת גן, ישיבת רועה ישראל ישיבת רמת השרון ומגדל העמק. או לחסידות חב"ד כמו ישיבת עוד יוסף חי.
הדרך הרעיונית שלהם אינה זהה או דומה לישיבות חסידיות חרדיות דוגמת ישיבות תומכי תמימים, אלא שילוב של חסידות בדרך הציונית לאומית.
מיפוי הישיבות > בלתי מזדהות ואחרות

בנוסף לקבוצות אלו, ישנן ישיבות רבות שקשה לשייך אותן לאחת מן הקבוצות. וישנן גם תת-קבוצות, שאינן גדולות עדיין מבחינה חברתית ורעיונית.
בתוך ה"בלתי מזדהות" יש קבוצת ישיבות ותיקות בעלות אוריינטציה נוטה מעט לחרדיות. הבולטות מתוכן הן ישיבת כרם ביבנה וישיבת שעלבים.
ישיבות ותיקות נוספות הן ישיבת הכותל, ישיבת ברכת משה במעלה אדומים, ישיבת ההסדר קריית שמונה בראשות הרב צפניה דרורי וישיבת אור עציון בראשות הרב חיים דרוקמן.
לקריאה נוספת

"החינוך הדתי בגבורותיו", המרכז לחינוך דתי בישראל, תשמ"ז, עמודים 401–405
לה ספציה (נפה)

| --- | --- |
סמל לה ספציה

בניין המושב של הנפה
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  ליגוריה ליגוריה
 רשות מחוקקת:  Provincial Council of La Spezia 
 בירת הנפה:  לה ספציה 
 שטח:  882 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  219,456 (2013)
  ‑ צפיפות:  106 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  44°06′29″N 9°49′44″E﻿ / ﻿44.108041666667°N 9.8288722222222°E﻿ / 44.108041666667; 9.8288722222222 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.provincia.Spezia.it
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה       נפת לה ספציה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת לה ספציה או פרובינציה דלה ספציה  (באיטלקית: Provincia della Spezia) היא נפה במחוז ליגוריה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של
881 קמ"ר, ובשנת 2023 התגוררו בה 214,180 נפש. בירתה של הנפה בעיר לה ספציה.
הנפה גובלת בנפת ג'נובה במערב ובנפת פארמה במחוז אמיליה-רומאניה בצפון ובנפת מאסה-קרארה במחוז טוסקנה במזרח. בדרום נפת לה ספציה גובלת בים הליגורי.
יישובים בנפת לה ספציה הנמצאים על הריביירה האיטלקית

דאיבה מרינה (אנ')
פרמורה (אנ')
בונזולה (אנ')
לבנטו (אנ')
לה ספציה
פורטו ונרה
לריצ'י (אנ')
אמליה (אנ')
סרזנה
חמשת היישובים המכונים צ'ינקווה טרה:
מונטרוסו אל מרה (אנ')
ורנאצה
קורניליה (אנ')
מנארולה (אנ')
ריומג'ורה (אנ')
ראו גם

פורטו ונרה
צ'ינקווה טרה
כטוב בעיניכם (סרט, 1912)

| --- | --- |
 מבוסס על:  המחזה כטוב בעיניכם מאת ויליאם שייקספיר
 בימוי:  צ'ארלס קנט ג'יי סטיוארט בלקטון ג'יימס יאנג
 הופק בידי:  Vitagraph Company of America קנן ביול ג'יי סטיוארט בלקטון
 שחקנים ראשיים:  מורסי קוסטלו רוז קוגלן
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני ויטאגרף 
 חברה מפיצה:  General Film Company
 הקרנת בכורה:  7 באוקטובר 1912
 משך הקרנה:  3 סלילים
 שפת הסרט:  סרט אילם (כתוביות באנגלית)
 סוגה:  סרט אילם 
 דף הסרט ב־IMDb
 
כטוב בעיניכם (באנגלית: As You Like It) הוא סרט אילם קצר משנת 1912 המבוסס על המחזה "כטוב בעיניכם" מאת ויליאם שייקספיר. את הסרט ביימו ג'יי סטיוארט בלקטון, צ'ארלס קנט וג'יימס יאנג, והפיקה חברת ויטגראף (Vitagraph Company). כוכבת התיאטרון רוז קוגלן הופיעה על המסך בתפקיד בכורה בדמות רוזלינד, ולצדה כיכב מוריס קוסטלו. קוגלן שהייתה אז בת 61 היא רוזלינד מבוגרת יותר מהרגיל.
רוב הסרט צולם מחוץ לאולפן.
צוות השחקנים

מוריס קוסטלו – אורלנדו
רוז קוגלן – רוזלינד
רוזמרי ת'בי – סיליה
רוז טאפלי – פיבי, רועת הצאן
קייט פרייס – אודרי
הארי ט. מורי – הדוכס פרדריק
טפט ג'ונסון – הדוכס הגולה
צ'ארלס קנט – ז'אק
פרנק קורייר
ג'ורג' אובר – אדם
ג'ורג' רנדולף – צ'ארלס המתאבק
רוברט גאילרד – אוליבר
ג'יימס יאנג – סר רולנד דה בואה
ויליאם שיאה
ג'יימס מוריסון - סילוויוס רועה הצאן
סטטוס שימור

עותק של הסרט שמור בפורמט 16mm.
הערות שוליים

↑  As You Like It at silentera.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כדורגל באולימפיאדת ברצלונה (1992)

| --- | --- |

 היכלים:  5
 תאריך התחלה:  24 ביולי 1992
 תאריך סיום:  8 באוגוסט 1992
 מתחרים:  16 (גברים) מ-6 מדינות
 → 1988 1996 ← 
אולימפיאדת ברצלונה (1992) נערכה בברצלונה, ספרד. תחרויות הכדורגל נערכו בין ה-24 ביולי 1992 ל-8 באוגוסט 1992. באותן השנים טרם התקיימו משחקי נשים. בטורניר הגברים השתתפו 16 נבחרות לאומיות.
אצטדיונים

| ברצלונה | ברצלונה | סבאדל | ולנסיה | סרגוסה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| קאמפ נואו | אסטדי דה סאריה | נובה קראו אלטה | אצטדיון מסטאייה | אצטדיון לה רומרדה |
| תכולה: 98,787 | תכולה: 41,000 | תכולה: 20,000 | תכולה: 52,469 | תכולה: 34,596 |
הנבחרות שהעפילו

| ‏AFC | CAF | ‏CONCACAF | ‏CONMEBOL | ‏OFC | ‏UEFA |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  כווית   קוריאה הדרומית  קטר |  מצרים  גאנה  מרוקו |  ארצות הברית  מקסיקו |  קולומביה  פרגוואי |  אוסטרליה |  ספרד (מארחת)  דנמרק   שוודיה   פולין   איטליה |
שלב הבתים > בית א'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  פולין | 5 | 3 | 2 | 1 | 0 | 7 | 2 | 5 |
|  איטליה | 4 | 3 | 2 | 0 | 1 | 3 | 4 | -1 |
|  ארצות הברית | 3 | 3 | 1 | 1 | 1 | 6 | 5 | 1 |
|  כווית | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 6 | -5 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  איטליה | 2 – 1 | ארצות הברית   |
|  פולין | 2 – 0 | כווית   |
|  ארצות הברית | 3 – 1 | כווית   |
|  איטליה | 0 – 3 | פולין   |
|  ארצות הברית | 2 – 2 | פולין   |
|  איטליה | 1 – 0 | כווית   |