stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיסה 4819 של דלתא קונקשן
התאונה

בעת התאונה שרר בשדה התעופה טורונטו-פירסון מזג אוויר חורפי: הטמפרטורה הייתה 8.6°C- ונשבה רוח מערבית במהירות של 51 קמ"ש, עם משבים במהירות של עד 64 קמ"ש. הרוח העיפה מהקרקע שלג שירד בסערה שהתחוללה במהלך היומיים שקדמו לתאונה (Blowing snow). המטוס התרסק על מפתן מסלול טיסה 23 בנמל התעופה בשעה 14:13 זמן מקומי. הוא פגע בקרקע, דילג והחליק קדימה וימינה. הזנב וכנף ימין נקרעו מגוף המטוס ואש נצתה בו. המטוס התהפך והסתובב כך שנח לצד מסלול הטיסה כשהוא הפוך על גבו ופונה לכיוון המנוגד לכיוון הטיסה. 21 מנוסעי המטוס נפצעו, מהם שלושה באורח קשה, אך מסרטי וידאו שצולמו בעת האירוע עולה כי פינוי המטוס היה מהיר ויעיל ומנע אסון כבד יותר. שדה התעופה נסגר להמראות ונחיתות עד לשעה 17:00, ומטוסים שהיו בדרכם אליו הופנו לשדות תעופה אחרים במונטריאול, אוטווה, המילטון ועוד.
החקירה

המועצה לבטיחות בתעבורה של קנדה (Transportation Safety Board of Canada) שלחה לנמל התעופה יותר מעשרים חוקרים על מנת שיחלו בחקירת התאונה, ונציגים נשלחו גם ממשרד התחבורה הקנדי (אנ'), המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה של ארצות הברית (NTSB), רשות התעופה הפדרלית (FAA), חברות התעופה (דלתא איירליינס ואנדיוור אייר) ויצרנית המטוס (Mitsubishi Aircraft Corporation). ב-18 בפברואר 2025 מסרו החוקרים כי איתרו את מקליטי הטיסה ("הקופסאות השחורות").
הערות שוליים

↑  Endeavor Air CRJ-900 flips during landing in Toronto
↑  Delta CRJ900 comes to rest inverted after Toronto landing accident
יצחק ויעקב (חוסה דה ריברה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ג'וזפה דה ריברה 
 תאריך יצירה:  1637 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  291.5 ס״מ 
 גובה:  110 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  P001118 (מוזיאון הפראדו) 
 מיקום:  מוזיאון הפראדו, הארמון המלכותי של מדריד
 
יצחק ויעקב הוא ציור שמן על בד מאת חוסה דה ריברה, שנוצר בשנת 1637, ונמצא מאז 1918 במוזיאון הפראדו במדריד.
היסטוריה

לא ידוע מי הזמין את הציור עבור האוסף המלכותי, אך בשנת 1734 הוא כבר היה בארמון אלקזר המלכותי במדריד, ככל הנראה באולם המראות. באותה שנה, בעקבות שרפה שפרצה בארמון, הועבר הציור למקום אחר. לאחר מכן הוצג בארמון המלכותי, שם נותר עד לאחר מלחמת העצמאות הספרדית, אז הועבר לאקדמיה סן פרננדו, ולבסוף הגיע למוזיאון הפראדו בשנת 1854.
תיאור היצירה וסגנונה

הציור מתאר את הסצנה המופיעה בספר בראשית (ספר בראשית, פרק כ"ז, פסוקים א'–כ"ט), שבה יעקב, בעזרתה של אמו רבקה, מרמה את אביו העיוור יצחק כדי לקבל את הברכה שיועדה לאחיו הבכור, עשו. לשם כך, יעקב מכסה את זרועו בעור כבש כדי לחקות את זרועותיו השעירות של אחיו.
ביצירה, שאותה מחשיבים כל החוקרים כאחת הבשלות ביותר של ריברה, נראים הדמויות בחצי גוף: יצחק שוכב על המיטה וממשש את זרועו של יעקב, היושב לצדו, בעוד האם, שמזכירה בציורה את סגנונו של ולסקס, מעודדת את בנה לבצע את התרמית. משמאל ניתן להבחין בעשו החוזר מציד.
ריברה יוצר סצנה כמעט תיאטרלית, שבה הוא משתמש בכישרונו הכרומטי ובמיומנותו במשחקי אור דינמיים כדי להחיות את האווירה, להקנות תחושה של מגע בבדים ובעור הכבש, ולהעניק לדמויות מראה טבעי ומציאותי להפליא. בצדו הימני של הציור מופיעה טבע דומם, מרכיב שסגנון זה כמעט ואינו נפוץ ביצירתו של ריברה, אך שימש מקור השראה לציירים שבאו אחריו.
נקודת המבט של היצירה, שמוקד העניין שלה נמוך יחסית, וכן הפורמט המוארך של הציור, מצביעים על כך שהוא יועד לצפייה מזווית נמוכה, ייתכן כי הוצב מעל דלת או חלון.
הערות שוליים

1 2 3  "Museo del Prado. Enciclopedia Online". Isaac and Jacob.
תעלת מלטה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  מצר סיציליה 
 מפריד:  מלטה וסיציליה
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 רוחב מרבי:  102 ק"מ
 רוחב מזערי:  81 ק"מ
 רוחב ממוצע:  93 ק"מ
 עומק מרבי:  171 מטר
 ‏עומק ממוצע:  65 מטר
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  איטליה, מלטה 
 קואורדינטות:  36°21′N 14°39′E﻿ / ﻿36.35°N 14.65°E﻿ / 36.35; 14.65
  (למפת סיציליה מוגדלת) פלרמו קטניה מסינה סירקוזה מרסלה ג'לה רגוזה טרפאני קלטניסטה אטנה ק. מלטה הים היוני  הים הטירני הים התיכוןתעלת מלטה(למפת סיציליה רגילה) פלרמו קטניה מסינה סירקוזה מרסלה ג'לה רגוזה טרפאני קלטניסטה אטנה ק. מלטה הים היוני  הים הטירני הים התיכוןתעלת מלטה
 
תעלת מלטה היא תעלת מים בים התיכון המפרידה בין סיציליה (מדרומה) לבין האיים של מלטה. התעלה משמשת כנתיב ימי המקשר בין מלטה לאירופה. חברת Virtu Ferries (אנ') מפעילה בה שירות מעבורות סדיר בין איטליה למלטה בקו יחידי שבין ולטה לנמל פוזלו (אנ'). בתעלה קיימת גם תנועה גבוהה של ספינות סחר.
גאוגרפיה

התעלה היא הדרומית ביותר מבין התעלות הפנים-אירופאיות, והיא מקשרת בין האי סיציליה ששייך לאיטליה (עם אוטונומיה) לבין איי מלטה ששייכים לרפובליקת מלטה (מאז 1964).
רוחב התעלה הוא בין 81 ק"מ (במקום הצר ביותר) לבין 102 ק"מ (במקום הרחב ביותר), ובממוצע של כ-93 ק"מ. עומק התעלה הוא נמוך יחסית: בממוצע של כ-65 מטר. עומקה המרבי הוא 171 מטר.
היסטוריה

במהלך ההיסטוריה התרחשו במקום מספר קרבות ימיים בולטים, הנובעים מחשיבותה האסטרטגית של מלטה, הן צבאית והן גאופוליטית-כלכלית: בעת העתיקה במהלך המלחמות הפוניות, ובראשית העת החדשה במהלך המצור הגדול על מלטה, בקרבות שנערכו בין אבירי מלטה לבין האימפריה העות'מאנית.
במלחמת העולם השנייה הוביל אותה מיקומה האסטרטגי ללב מערכה בין-לאומית ארוכה - המצור על מלטה; מלטה הייתה אז בשליטת הבריטים ושאר בעלות הברית, והייתה נתונה למעלה משנתיים (יוני 1940 - אוקטובר 1942) במאבק שליטה בין המעצמות. התעלה מולכדה בכמות גדולה של מוקשים על מנת למנוע את הובלת האספקה של ספינות בעלות הברית.
שמוביט

שימוביט (זימוביט) – דוכס פולין (חי במאה ה-9). ידוע עליו רק מספר דברי הימים של גאלוס האנונימי, ולפיו עלה לשלטון לאחר הדחתו של פופייל, לתפקידו נבחר על ידי העם, ובנו ויורשו היה לסטק. על פי גאלוס, נחשב שימוביט לשליט הראשון משושלת פיאסט.
במאה העשרים היו ספקות רבות לגבי קיומו ויותר התייחסו אליו כאגדת עם פולנית ותו לא. בעיקר הסתמכו על כך שהחיבור דבר הימים של גאלוס אינו אמין כלל.
המדענים המאמינים באותנטיות של טופס זה, טוענים כי סיפורו של שימוביט באופן תאורטי אמור להתרחש בתקופה שבין 845 ל-900, אם כי זו השערה בלבד, רווחת הסברה כי סיפורו אירע במחצית השנייה של המאה התשיעית לספירה.
על פי המידע הכלול בספר דברי הימים של גאלוס, הוטבל שימוביט לנצרות בגיל שבע על ידי שני נוצרים. לטענת היסטוריונים, היו זרים אלה קירילוס ומתודיוס.
הספקות אודות קיומו

יש ויכוח עשיר בין ההיסטוריונים על קיומו וגם מי היו שני יורשיו.
הספקות אודות קיומו > דעותיהם של הסבורים בקיומו

היסטוריונים פולנים רבים (כגון, הנרי לובמיאנסקי, גרדארד לאדובא, קזימיז יסינקי) תומכים בקיומו וסוברים שהוא אינו דמות אגדית.
הספקות אודות קיומו > הסתכלות חדשה על קיומו לנוכח ממצאים ארכאולוגיים חדשים

ממצאים ארכאולוגיים חדשים מראים כי בתקופה שבה היה אמור לחיות שמוביט ולפי המסופר הייתה מאופיינת בבניה, לא נמצא דבר אשר קושר לפיתוח מעין זה, כך שגם אם חי ופעל בתקופה זו אין הסיפורים נכונים, ובעיקר הטענה שממלכתו שגשגה בתקופתו.
ראו גם

היסטוריה של פולין
שליטי פולין
רוברט פארק

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1864 הארוויויל, ארצות הברית 
 פטירה:  7 בפברואר 1944 (בגיל 79) נאשוויל, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות אוקלנד 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת היידלברג (1904)  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת מישיגן  האוניברסיטה של שטרסבורג 
 מנחה לדוקטורט:  וילהלם וינדלבנד, אלפרד הטנר 
 מוסדות:  אוניברסיטת המדינה של מישיגן  אוניברסיטת שיקגו 
 תלמידי דוקטורט:  רודריק דנקן מקנזי 
 צאצאים:  רוברט ה. פארק 
 
רוברט עזרא פארק (14 בפברואר 1864 – 7 בפברואר 1944) היה סוציולוג עירוני אמריקאי, שנחשב לאחת מן הדמויות המשפיעות ביותר בסוציולוגיה של ארצות הברית. פארק היה חלוץ בתחום הסוציולוגיה ושינה אותו באופן משמעותי מפילוסופיה פסיבית לשיטה פעילה בחקר ההתנהגות האנושית. בשנים 1914–1933 לימד פארק באוניברסיטת שיקגו שם מילא תפקיד מוביל בפיתוח בית הספר לסוציולוגיה והיה בין מפתחי אסכולת שיקגו. למרות העובדה שמעולם לא למד באופן רשמי סוציולוגיה, הוא תרם תרומות משמעותיות לחקר הקהילות העירוניות, ופיתוח שיטות מחקר ניסיוניות. פארק נודע במיוחד בזכות עבודתו בתחום אקולוגיה אנושית (אנ') ולמעשה היה הראשון שטבע מונח זה. כמו כן הוא העסק ביחסי גזע, הגירה אנושית, הטמעה תרבותית, תנועות חברתיות וחוסר ארגון חברתי .
ביוגרפיה

רוברט פארק נולד ב-1864 בהארוויוויל, פנסילבניה, בארצות הברית. סיים את בית הספר התיכון במינסוטה לאחר שמשפחתו עברה לשם.
בשנת 1882 החל את לימודיו באוניברסיטת מינסוטה במיניאפוליס. לאחר כשנה עבר לאוניברסיטת מישגן באן הרבור בה סיים את לימודי התואר הראשון ב-1887. בשנים 1887–1898 עבד כעיתונאי במיניאפוליס, דטרויט, דנוור, ניו יורק ושיקגו, בתחילה ככתב ולאחר מכן כעורך. נישא בשנת 1894 לקלרה קאהיל, בת למשפחה עשירה ממישיגן, ונולדו להם ארבעה ילדים.
בשנת 1898 החל פארק ללמוד לתואר שני בפסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת הרווארד אותם סיים בשנת 1899. לאחר מכן נסע להמשיך את לימודיו באוניברסיטת ברלין בגרמניה. הוא בילה סמסטר באוניברסיטת שטרסבורג ולאחר מכן למד מספר שנים באוניברסיטת היידלברג וקיבל תואר דוקטור בפילוסופיה ופסיכולוגיה בשנת 1903‏.
לאחר שובו לארצות הברית לימד פארק פילוסופיה באוניברסיטת הרווארד בשנים 1904–1905. בין 1905–1914 עבד פארק במכון טסקיגי באלבמה, תחילה כפרסומאי ואחר כך כמנהל יחסי ציבור של המכון. בשנת 1914 עבר פארק לשיקגו שם לימד סוציולוגיה באוניברסיטה. בשנת 1923 מונה לפרופסור מן המניין, בגיל 59. יצא לגמלאות בשנת 1933. פארק כיהן כנשיא החברה הסוציולוגית (בהמשך שונה שמה לאגודה הסוציולוגית) בתקופות שונות משנת 1925. נפטר ב-2 ביולי 1944 בנאשוויל.
עבודתו המחקרית

פארק המציא מושגים ושיטות חדשות בנושא חקר יחסי הגזע ויחסים בין תרבויות. תפיסתו לגבי הסוציולוגיה הייתה מדעית כ"מדע בסיסי של טבע האדם" - כלומר גישתו הייתה שצריך להיות אובייקטיביים ולהציג נתונים והוכחות. יחד עם וו.א. תומאס היה חלק מתנועה שהעבירה את הסוציולוגיה מפילוסופיה חברתית למדע אינדוקטיבי של התנהגות אנושית. הוא האמין בסוציולוגיה וחיכה ליום בו המונח יעבור מנושא שלומדים באוניברסיטה למקצוע שעוסקים בו.
עבודתו המחקרית > אקולוגיה אנושית

התרומה הסוציולוגית העיקרית של פארק הייתה פיתוח וטביעת המושג "אקולוגיה אנושית", שקשרה את "רשת החיים" של דרווין באקולוגיה הטבעית למערכת החברתית האנושית. פארק זיהה מאפיינים דומים במערכות יחסים בין צמחים ובעלי חיים וקשרים בין יחידים בקהילה.
לקהילה, על פי פארק, ישנם שלושה מאפיינים ייחודיים:
אוכלוסייה המאורגנת על ידי שטחים.
אוכלוסייה המחוברת לאדמה עליה היא יושבת.
היחידות האינדיבידואליות באוכלוסייה מטפחות תלות הדדית זו בזו.
התחרות בקהילה ובין היחידות מווסתת את המספר ושומרת על האיזון בין המתחרים. האיזון בין משאבים לבין חברי הקהילה חייב להישמר מכיוון שהפרה שלו במצבי קיצון (רעב, מחלה או מלחמה) עלולים להביא להרס הקהילה. דוגמה לכך מביא פארק משנת 1892, כאשר חיפושית הרסה את שדות הכותנה בגבול טקסס-מקסיקו, ומתוך כך הואצה נדידת עובדי חקלאות אפרו-אמריקאים למדינות הצפון וענף החקלאות השתנה.
נוסף על כך פארק הכיר בכך שהחברה מתפתחת לא רק ברמה האקולוגית, אלא מתקיים בה סדר כלכלי, פוליטי ומוסרי, המסודר במבנה פירמידה היררכי בו הסדר האקולוגי משמש כבסיס והסדר המוסרי בראש.
עבודתו המחקרית > התנהגות קולקטיבית

מושג נוסף שפארק פיתח הוא "התנהגות קולקטיבית". התנהגות קולקטיבית פירושה הגדרת מערכת התנהגות קבוצתית שאינה מוכתבת או מאורגנת, אלא מבוססת על חוויה משותפת המעוררת תחושת זהות ועניין משותפים: "התנהגות אנשים תחת השפעה של דחף נפוץ וקולקטיבי, כלומר התנהגות שהיא תוצאה של אינטראקציה חברתית." פארק הדגיש כי המשתתפים בקבוצות, אופנות או צורות אחרות של התנהגות קולקטיבית חולקים גישה או מתנהגים כאחד, לא בגלל שלטון מבוסס או כוח הסמכות ולא משום שהם כפרטים בעלי עמדות זהות, אלא בגלל תהליך הגדרת ייחודיות. קבוצות יכולות להתכנס סביב עניין משותף או סביב תחושת סכנה, במצב כזה מוותרים הפרטים לעיתים על נפרדותם ופועלים כגוף אחד. הוא הוסיף וטען כי מערכת ההתנהגות הקולקטיבית בעלת תנודות רבות לדוגמה כאשר מנהיג קבוצה יכול להפוך בין רגע למושא שנאתה, ובנוסף היא אינה מצייתת לחוקים יומיומיים.
עבודתו המחקרית > אזורי מוסר

"אזורי מוסר" הוא מונח שטבע פארק על מנת להגדיר אזורים בעיר בעלי אופי והתנהלות מוגדרים הנבדלים מאזורים אחרים. דוגמה נפוצה לכך היא ההבדל בין קוד ההתנהגות והלבוש באזור חוף הים בעיר לבין אזורים אחרים בה.
פארק טען כי תופעות חברתיות רבות כמו שביתות, מלחמות ותחיות דתיות ממלאות תפקיד בשחרור מתחים תת-מודעים. הוא הצביע על קהילות קטנות שבהן מתקיימים יחסים חברתיים אינטימיים כמבנה קהילתי כפרי קטן, כמקומות בהן אנשים רבים אינם יכולים להביא לידי ביטוי את יכולותיהם ומזגיהם. לטענת פארק העיר מאפשרת ומשחררת את המתגוררים בה מהתנהגויות שונות מחד, ומגבילה אותם מהתנהגויות אחרות, שהם היו צריכים לפעול על פיהם במרחבים לא עירונים, מאידך: "עד לאחרונה מאוד התייחסנו לפיתויים של חיי העיר, אך לא התייחסנו לאותה השפעות של עכבות ודיכוי של דחפים טבעיים ואינסטינקטים בתנאים המשתנים של החיים המטרופולינים. ראשית, ילדים הנחשבים באזורים כפריים כנכס, הופכים בעיר לנטל. מלבד עובדה זו, הרבה יותר קשה לגדל משפחה בעיר מאשר בחווה. בעיר, אנשים מתחתנים יותר מאוחר מאשר בכפר, ולעיתים אינם מתחתנים כלל. לעובדות אלה יש השלכות שאת משמעותן איננו יכולים עד כה להעריך".
פארק מציג עמדה המבחינה בין אזורים בעיר, אותם הוא מכנה "אזורי מוסר", הנבדלים בהתנהלות שבהם, פארק רואה באזורים אלה מרחב של הקלה ושייכות עבור מי שאינם מתאימים לסדר העירוני. את העיר הוא מתאר כפסיפס של מרחבים מוסריים מופרדים הנושקים זה לזה אך מתנהלים כעולמות נפרדים. העיר מתוארת רבות כמרחב מאפשר ומשחרר, לעומת הכפר והקהילה הקטנה שבו. אך העיר גם כופה על האדם דיכוי ומחייבת אותו לסדר מדחיק יצרים, התנהגויות ותשוקות. “אזורי מוסר” מאפשרים לפרטים המחפשים צורות דומות של ריגוש וביטוי למצוא את עצמם מזמן לזמן באותו מקום, לכן אזורים שכאלה הם חלק בלתי נפרד מן העיר. דוגמאות למרחבים כאלה: רובע החלונות האדומים, חופי הים ואזורים נוספים בהם נהוגה התנהגות שונה.
עבודתו המחקרית > העיר

את ספרו "העיר" פרסם פארק יחד עם ארנסט בורג'ס (אנ') בשנת 1925, בהמשך למאמר בשם "העיר - הצעות לחקירת ההתנהגות האנושית בסביבה העירונית" שפרסם קודם לכן. הספר הוא טקסט מכונן בהיסטוריה עירונית, סוציולוגיה עירונית ומחקרים עירוניים. הספר הציע שילוב חדשני בין התבוננות אתנוגרפית ומדעי החברה ותאם את התאוריות והלך הרוח של בית הספר לסוציולוגיה בשיקגו. פארק ובורג'ס היו בין הראשונים שתיעדו את יחסי הגומלין בין אנשים עירוניים למבנים ומוסדות חברתיים גדולים יותר. הם חיפשו דפוסים בתוך המולת עיר, אנשים, דפוסי התנהגות והשפעות. בספרו זה טבע פארק את המושג אקולוגיה אנושית הרואה בערים סביבות מחיה הנשלטות על ידי כוחות רבים, כאשר התחרות היא הכוח העיקרי.
על סמך הנחות אלה, פארק ובורג'ס יצרו את אחד המודלים העירוניים הראשוניים שתוכננו: תאוריית הטבעות הקונצנטרית (המודל המעגלי). שיקגו וניו יורק היו דוגמאות אופייניות למודל מודרניסטי זה. הגרעין העירוני של העיר שימש לעבודה ולמגורים. זה היה גם מרחב שבו אנשים שונים התקשרו זה עם זה, ולמעשה, יצרו אורגניזם אחד. התאוריה הניחה יסודות למודל של עיר שבה אזורים קונצנטריים מגוונים לפי תנאי חיים ומצב חברתי. עם זאת, כל האזורים ניצבים סביב גרעין קולקטיבי אחד – מרכז העיר. מודל זה שימש לימים את פארק, בורג'ס ותלמידיהם כדי להסביר בעיות ולפתור אותן.
השפעתו על המחקר הסוציולוגי

פעולותיו והשפעתו של פארק היו בקנה מידה עולמי. הוא לימד בין השאר בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה, בסין, הודו, דרום אפריקה וברזיל. יותר מכל סוציולוג אמריקאי, השפעת מחקרו של פארק נגעה לאנשים וקבוצות שונות. פארק הדגים את רוב השדות החברתיים הניתנים לחקירה סוציולוגית, מנגנון השיטות המאפשרות פיתוח של אותן השדות וכן את ההשלכות העמוקות של ממצאי הסוציולוגיה המדעית.
כנשיא האגודה הסוציולוגית נשא פארק נאום ב-1925 שכותרתו הייתה "המעמד בסוציולוגיה" ("The Concept of Position in Sociology") שהתפרסם אחר מכן כמאמר ותרם רבות למושג האקולוגיה האנושית. בנאומו אמר פארק שמה שמעניין סוציולוגים בתחום האקולוגיה האנושית הוא היחסים בין אדם לאדם המתקיימים בדפוסים טיפוסיים ומוגדרים. ככל שמבנה חברתי יכול להיות מוגדר על ידי מונחים של מעמד ושינוי חברתי במונחים של תזוזות של אוכלוסייה, תופעות חברתיות ניתנות למדידה באמצעים מתמטיים.
צמיחה של עיר היא יותר מהתווספות אנשים אלא כוללת הרבה שינויים מדידים. לא כל התופעות החברתיות ניתנות למדידה על ידי מונחים של מיקום, מעמד ומוביליות כיוון שהאינטראקציות החברתיות משתנות כל הזמן. עם זאת, יחסים חברתיים בדרך כלל תואמים יחסים מרחביים ולכן ניתנים למדידה במידה מסוימת.
לקריאה נוספת

פארק רוברט, "העיר: הצעות לחקירת ההתנהגות האנושית בסביבה האורבנית" בתוך: אורבניזם, הוצאת רסלינג 2004.
הערות שוליים

1 2 3  Robert E. Park, American Sociological Association, ‏2009-06-16 (באנגלית)
1 2 3 4  Ellsworth Faris, Obituary for Robert E. Park, in The AMERICAN SOCIOLOGICAL REVIEW, vol 9. pages 322-325
1 2  Robert E. Park, New World Encyclopedia
↑  E. W. Burgess, in "Contributions of Robert E. Park to Sociology" in Sociology and Social Research, Volume 29 (March-April, 1945), p. 256
↑  J. Nicholas Entrikin ,Robert Park's Human Ecology and Human Geography, in Annals of the Association of American Geographers Vol. 70, No. 1 (Mar., 1980), pp. 43-58
↑  5. Ralph H. Turner ,Neil J. Smelser ,Lewis M. Killian, Collective behaviour, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  Robert E. Park – The City: Suggestions for the Investigation of Human Behavior in the City Environment, Genius (באנגלית)
↑  הדס צור, תמרורות, עמ' 159, זירת הזנות בתל ברוך- מרחב של מוסר חלופי, בתוך "תמרורות פמיניזם ומרחב בישראל", חרגול מודן 2017
↑  ROBERT E. PARK AND ERNEST W. BURGESS, The City, The University of Chicago Press Books, 1925
↑  Nina Brown, Robert Park and Ernest Burgess, Urban Ecology Studies, 1925. CSISS Classics, 2002
↑  Earle Fiske Young, “A Sociological Explorer: Robert E. Park,” Sociology and Social Research 28 (1944), 437
↑  Howard Odum, American Sociology: The Story of Sociology in the United States Through 1950 (New York: Longman. Green & Co., 1951), 131-135
↑  Robert E. Park. "The Concept of Position in Sociology." Papers and Proceedings of the American Sociological Society, 20 (1926): 1-14
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278320105171  PLWABN: 9810580541405606  BIBSYS: 90846681  BNE: XX1060864  BnF: cb12174098k (data)  CANTIC: a11079320  CiNii: DA00361166  GND: 118789643  ICCU: RAVV039449  ISNI: 0000 0001 0908 7833  LCCN: n79045316  MGP: 259292  NDL: 00452136  NKC: jo2002105483  NLA: 35409183  NLK: KAC199621056  NTA: 069017557  RERO: 02-A003671043  SELIBR: 320428  SNAC: w67h1h4j  SUDOC: 028000927  Trove: 942371  ULAN: 500235420  VIAF: 64048352   WorldCat (עם VIAF): 64048352
אטישי מרלנה

אנשיטי מרלנה סינג (בהינדי: आतिशी मार्लेना; נולדה ב־8 ביוני 1981) היא פוליטיקאית הודית המכהנת כראש האופוזיציה באספה המחוקקת של דלהי. כיהנה כראש השרים של דלהי מספטמבר 2024 עד פברואר 2025 מטעם אאם אדמי.
ביוגרפיה

אנטישי מרלנה סינג נולדה לוויג'אי קומאר סינג, פרופסור באוניברסיטת דלהי, וטריפטה וואי. היא קיבלה תואר בהיסטוריה ממכללת סנט סטפן (אנ') בדלהי, ולאחר מכן למדה באוניברסיטת אוקספורד.
אטישי התגוררה במשך כשבע שנים בכפר במאדהיה פרדש תוך עיסוק בחקלאות אורגנית ויוזמות חינוכיות.
ב־2013 הייתה אטישי שותפה בוועדה שכתבה את מניפסט הבחירות של מפלגת אאם אדמי לקראת הבחירות לאספה המחוקקת של דלהי.
ב־2015 מונתה אטישי ליועצת לסגן ראש השרים של דלהי מניש סיסודיה (אנ'). היא החזיקה בתפקיד כשלוש שנים, עד שמשרד הפנים של הודו ביטל את החזקתה בתפקיד בטענה שהליך המינוי לא נעשה כראוי.
בבחירות ללוק סבהה ב־2019 התמודדה אטישי במחוז הבחירה בניו דלהי, והגיעה למקום השלישי.
אטישי נבחרה לאספה המחוקקת של דלהי בבחירות ב־2020. הושבעה כשרה בממשלת דלהי במרץ 2023.
אטישי הושבעה כראש השרים של דלהי ב־21 בספטמבר 2024, לאחר התפטרות מנהיג מפלגת אאם אדמי ארווינד קג'ריוואל מהמשרה מתוך כוונה לזכות מחדש באמון הציבור בבחירות.
בבחירות לאספה המחוקקת של דלהי בפברואר 2025 נבחרה מרלנה מחדש לאספה, אך מפלגת אאם אדמי זכתה ב־22 (מתוך 70) מושבים באספה, כשהיא מפסידה למפלגת העם ההודית. בעקבות כך החליפה אותה רקה גופטה כראש השרים בטריטוריה ב־20 בפברואר. מרלנה מונתה לראש האופוזיציה באספה המחוקקת.
הערות שוליים

1 2  India Today News Desk, Atishi: Oxford-educated AAP leader set to become Delhi Chief Minister, India Today, ‏17 בספטמבר 2024
↑  Express News Service, Atishi, Sisodia’s right hand woman on education, now has to fill his shoes, The Indian Express, ‏1 במרץ 2023
↑  Opinion: Meet the women who have fought to break the mould in India's ‘toxic’ election, The Independent, ‏2019-05-22 (באנגלית)
↑  AAP's Atishi hopes scholar work will help her shine in Assembly, Livemint, ‏11 בפברואר 2020
↑  "Kalkaji election results: AAP's Atishi wins in her debut Assembly polls". The Economic Times. 2020-02-11. נבדק ב-2024-09-21.
↑  "Atishi to become first woman minister in Kejriwal Cabinet". The Economic Times. 2023-03-01. נבדק ב-2024-09-21.
↑  Kumar Kunal, AAP's Atishi takes oath as Delhi's Chief Minister, 5 leaders join her Cabinet, India Today, ‏21 בספטמבר 2024
↑  Behind AAP-da, Delhi’s ‘other’ aam aadmi Arvind Kejriwal failed to read, India Today, ‏2025-02-08 (באנגלית)
↑  India Today News Desk, Rekha Gupta takes oath as Delhi's 4th woman Chief Minister amid NDA unity show, India Today, ‏20 בפברואר 2025
↑  Ashutosh Mishra, Atishi appointed Leader of Opposition in Delhi Assembly, 1st woman to hold post, India Today, ‏23 בפברואר 2025
גומת חן

| --- | --- |

ילדה עם גומות חן
 שיוך:  מרכיבי הפנים, חלל פנימי 
 
גומת חן היא שקע בלחי המופיע בעקבות התפצלותו של שריר הלחי לשני חלקים. בעת חיוך הופכת גומת החן להיות בולטת יותר.
קיום גומות חן נחשב לעיתים לתכונה תורשתית ומקובל לחשוב כי הורים עם גומת חן מולידים צאצאים עם גומות חן, אולם טענה זו מוטלת בספק.
יש תינוקות שנולדים עם שריר זיגומטיקוס קצר ולכן עם גומות ולאחר מכן השריר מתארך והם נותרים ללא גומות או עם גומה רק בצד אחד של הפנים. שמן של הגומות "גומות חן" מקורו ככל הנראה עקב טבעה של גומה זו לנשיאת חן בעיני המתבונן.
קיים ניתוח פלסטי ליצירת גומת חן לאלו החפצים בכך.
אנטומיה

אצל כ-34% מהאוכלוסייה, שריר העול הגדול (musculus zygomaticus major) מופיע בצורה מפוצלת. חלקו העליון נאחז בצד העליון של זווית הפה באופן דומה לנקודת האחיזה הצפויה של השריר, ואילו חלקו התחתון נאחז בנקודת הכוש (modiolus) מתחת לזווית הפה. המרווח בין חלקיו של השריר המפוצל מסביר את תופעת הגומות בלחי.
גלריה

זוג אנשים עם גומות חן
אישה עם גומות חן
ראו גם

סנטר מחורץ
גומות ונוס
הערות שוליים

↑  Genetic Science Learning Center. (2016, March 1) Observable Human Characteristics. Retrieved September 09, 2016, from http://learn.genetics.utah.edu/content/basics/observable/
↑  p. 22 in: McDonald, J.H. 2011. Myths of Human Genetics. Sparky House Publishing, Baltimore, Maryland
↑  שרונה בונד מטרסו, ‏ניתוח פלסטי לגומות חן, באתר ‏מאקו‏, 8 ביולי 2015
↑  Joel E. Pessa, Vikram P. Zadoo, Peter A. Garza, Erle K. Adrian, Double or bifid zygomaticus major muscle: Anatomy, incidence, and clinical correlation, Clinical Anatomy 11 doi: 10.1002/(sici)1098-2353(1998)11:5%3C310::aid-ca3%3E3.0.co;2-t
| סממנים חיצוניים בגוף האדם |
| --- | --- | --- |
| ראש וצוואר | קרקפת • פנים • מצח • רקה • עצם הרקה • עין • אוזן • תנוך • לחי • אף • פה • שפתיים • לשון • שיניים  • סנטר • גרגרת • עורף • גרון |  |
| גו | בית החזה • בית השחי • שדיים • פטמה • בטן • טבור • אגן • מותן • פות • פין • אשכים • גב • פי הטבעת |  |
| יד | כתף • זרוע • מרפק • אמה • שורש כף היד • כף יד • אצבעות (אגודל, אצבע מורה, אמה, קמיצה, זרת) • ציפורניים |  |
| רגל | עכוז • ירך • ברך • שוק • קרסול • כף רגל • סוליה (עקב, קשת, כרית) • אצבעות כף הרגל (בוהן) |  |
| עור | שיער • שיער פנים • ריסים • גבות • שער הערווה |  |
פורטל גוף האדם
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לורה מנל

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1980 (בת 44) סארי, קולומביה הבריטית 
 מדינה:  קנדה קנדה
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 פרופיל ב-IMDb
 
לורה מנל (באנגלית: Laura Mennell; נולדה ב-18 באפריל 1980) היא שחקנית קנדית.
ביוגרפיה

לורה מנל נולדה ב-18 באפריל 1980 בסארי, קולומביה הבריטית שבקנדה להורים ממוצא אירי, בריטי וצרפתי.
מנל היא בת דודתו של השחקן אלן יאנג (אנ'), כוכב סדרת הטלוויזיה הקלאסית "מיסטר אד" (1961–1966).
חיים אישיים

מנל היא צמחונית ודוברת אנגלית וצרפתית שוטפת.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | 13 רוחות (אנ') | סוזן לגרואו |  |
| 2004 | 11:11 | שרה טוביאס |  |
| 2007 | תעלולים נבזיים (אנ') | אלי |  |
| 2008 | חולשה ליופי (אנ') | בחורה חמודה |  |
| 2008 | Christmas Cottage | ניקול |  |
| 2009 | השומרים | ג'ני סלייטר |  |
| 2009 | נחוש להרוג (אנ') | לייני דראצ'ב |  |
| 2010 | Hard Ride to Hell | טסה |  |
| 2022 | Dangerous Game: The Legacy Murders | מארי בייטס |  |
| 2025 | הקוף | גרושתו של האל |  |