stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טלז
הערות שוליים

↑  ההפך מרוב מיוחס.
↑  במיוחד לאחר סגירת ישיבת וולוז'ין. מאיר הלל בן שמאי, "טלז", האנציקלופדיה העברית (כרך י"ח עמ' 749).
↑  חברי קיבוץ ההכשרה הדתי "טלז", ליטא באתר יד ושם
↑  ר' קול קורא לתרומות אנשי טלז (ה'תרנ"ד) בוויקיטקסט
| ערי ליטא |
| --- | --- | --- |
| בירות מחוזות ליטא | אוטנה • אליטא • וילנה • טאורגה • טלז • מריאמפולה • פוניבז' • קובנה • קלייפדה • שיאוליאי |  |
| בירות מחוזות משנה של ליטא | אוקמרגה • איגנלינה • אלקטריינאי • אניקשט • בירז' • בירשטונאס • גרגז'דאי • דרוסקינינקאי • וילקובישק • ויסגינס • וריאנה • זרסאי • טרקאי • יאנובה • יורבורג • ינישוק • לזדיי • מולייטאי • מז'ייקיאי • נאויואי אקמנה • נידה • פגייגיאי • פאקרואוייס • פלאנגה • פלונגה • פסווליס • פרינאי • קדאיניאי • קופישוק • קזלו רודה • קאישיאדוריס • קלווריה • קרטינגה • ראסייניאי • רדווילישקיס • רוקישקיס • ריטובה • שאקי • שווינציאן • שלצ'ינינקאי • שילוטה • שיללה • שירווינטוס • שקוד |  |
| שאר ערי ליטא | אובליאי • אוז'וונטיס • אז'רליס • איישישוק • אקמנה • אריוגלה • בלטויי ווקה • גלגאודישקיס • גריגישקס • גרליאבה • דאוגאי • דוסיאט • דוקשטי • ובלנינקס • וייביס • וייסיאי • וילקי • וירבאליס • ונטה • וקשנה • ורניאי • זאגר • ז'ייז'מריאי • טרשקון • יונישקליס • יז'נאס • לינקובה • לנטבאריס • נמנצ'ין • סדה • סובצ'יס • סימנה • סלנט • סמלינינקאי • פבראדה • פנדליס • פנמוני • פרייקולה • ציטוביאן • קודירקוס נאומייסטיס • קוורסקס • קורשן • קיבארט • רודישקס • רמיגלה • שדובה • שוונצ'יונייליאי • שקודוויל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552812105171  LCCN: n82095045  MusicBrainz: c7be2bc1-00ad-49f3-bcb7-4ee697375f9e  NKC: ge806227  VIAF: 134891253   WorldCat (עם VIAF): 134891253 
ישיבת טלז
יוענה ז'בוטינסקי

| --- | --- |

 לידה:  1884 אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  22 בדצמבר 1949  (בגיל 65 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  חלקת משפחת ז'בוטינסקי 
 בן או בת זוג:  זאב ז'בוטינסקי 
 
משפחת ז'בוטינסקי. מימין לשמאל: ערי, יוענה וזאב
יוענה ז'בוטינסקי (נקראת בציבור גם יוהנה; 1884 – 22 בדצמבר 1949) הייתה אגרונומית, אשתו של זאב ז'בוטינסקי ואמו של ערי ז'בוטינסקי.
קורות חיים

נולדה בשם אנה (יוענה) מַרקובנה גלפרין (הלפרין) ב-1884 בעיר אודסה שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). למדה חקלאות והוסמכה כאגרונומית.
בגיל 11 פגשה לראשונה בזאב ז'בוטינסקי, שהיה בן 15, במפגש מכרים משותפים. ב-1907 נישאו, וב-26 בדצמבר 1910 נולד בנם היחיד, ערי.
בעלה זאב הרבה להיעדר מביתו במסעות רבים בעקבות עיסוקיו הפוליטיים והמדיניים, והמשפחה התיישבה במקומות שונים בעולם, בהם ירושלים (1928), פריז וניו יורק.
יוענה סייעה לבעלה בדרכו הפוליטית, ביסוד תנועת בית"ר, הצה"ר (ברית הציונים הרוויזיוניסטים), האצ"ל  והייתה האחראית על ניהול ענייניהם הכספיים.
כיהנה כנשיאה העולמית של קרן תל חי.
נודעה בדאגתה לזאב בעלה, באצילותה ובנועם הליכותיה.
ז'בוטינסקי נפטרה ב-1949 בניו יורק ממיחוש בלבה, בגיל 65. נקברה לצד בעלה בקבר זמני.
ב-15 במרץ 1964 התיר ראש הממשלה לוי אשכול להעלות את עצמות בני הזוג ז'בוטינסקי למנוחת עולם במדינת ישראל, על פי בקשתו האחרונה של ז'בוטינסקי מ-1935 להעלות את עצמותיו לארץ ישראל רק בפקודה של ממשלה עברית.
ביולי 1964 נפתח קברו של ז'בוטינסקי בלונג איילנד, וארונותיהם של בני הזוג הועלו לישראל ונקברו זה לצד זה ב-9 ביולי בחלקת משפחת ז'בוטינסקי, סמוך לחלקת גדולי האומה בהר הרצל בירושלים, קרוב לקברו של בנימין זאב הרצל.
שמה העברי הייחודי "יוענה" נגזר מהביטוי "ה' ענה"; בחלק מהמקרים נכתב שמה יוהנה.
על שמה נקרא כפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי ורחובות במספר ערים.
הערות שוליים

↑  יוענה ז'בוטינסקי באתר JewAge
↑  Hillel Halkin, Jabotinsky: a life, New Haven (Conn.): Yale University Press, 2014, Jewish lives, עמ' 65, ISBN 978-0-300-13662-3
↑  א. אברהמס, יוענה ז'בוטינסקי שלוש שנים לפטירתה, באתר עיתון חרות
↑  י. גוריון, הנסיכה יוענה, באתר עיתון חרות ב-jpress, ‏13/01/1965
↑  קבר ז'בוטינסקי נפתח הבוקר: הארון יוצב בבית כנסת ניו־יורקי והמוני יהודים יחלקו כבוד למנהיג הציוני, מעריב, 3 ביולי 1964.
↑  ארונות ז'בוטינסקי ורעייתו הגיעו לירושלים. – הלווייה היום, דבר, 9 ביולי 1964, המשך עם ארונו, מעריב, 9 ביולי 1964.
↑  זאב ויוהנה ז'בוטינסקי הובאו למנוחות בירושלים, דבר, 10 ביולי 1964, המשך.
| זאב ז'בוטינסקי |
| --- | --- | --- |
| פעילות פוליטית וחברתית | גדוד נהגי הפרדות • הגדודים העבריים • ברית החייל  • ציונות רוויזיוניסטית • ברית הציונים הרוויזיוניסטים • בית"ר • ארגון צבאי לאומי • הסתדרות ציונית חדשה • הסכמי בן-גוריון–ז'בוטינסקי • הסתדרות העובדים הלאומית • תוכנית האווקואציה |  |
| משפחתו | יוענה ז'בוטינסקי (אשתו) • ערי ז'בוטינסקי (בנו) • זאב ז'בוטינסקי (נכדו) |  |
| כתביו | מגילת הגדוד • שמשון (ספר) • חמשתם • כן, לשבור! • על קיר הברזל • האתיקה של קיר הברזל • מתוך קרירות ואיתנות |  |
| שיריו | שיר אסירי עכו • שיר הדגל • שיר תל-חי • שמאל הירדן • שיר בית"ר • הנדר • שיר אל-על • כולה שלי • תרגום: העורב (פואמה) |  |
| הנצחה | יום זאב ז'בוטינסקי • פארק ז'בוטינסקי • מצודת זאב • גבעת זאב • פסגת זאב • כפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי • מכון ז'בוטינסקי • ארכיון מכון ז'בוטינסקי • כביש 481 • כביש 441 • נחלת ז'בוטינסקי • תחנת ז'בוטינסקי • הילכו שניים יחדיו |  |
| שונות | קבורה בישראל • חלקת משפחת ז'בוטינסקי • מסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי • פרס ז'בוטינסקי לספרות ומחקר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527271405171  VIAF: 308278564   WorldCat (עם VIAF): 308278564 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קבריהם של זאב ויוענה ז'בוטינסקי; מאחור קבריהם של ערי ז'בוטינסקי ואשתו, סמוך לחלקת גדולי האומה בהר הרצל
מייקל היגינס

ערך זה עוסק בפוליטיקאי. אם התכוונתם לשחקן, ראו .
מייקל דניאל  היגינס (באנגלית: Michael Daniel Higgins; באירית: Micheál D. Ó hUigínn; נולד ב-18 באפריל 1941; ידוע כמייקל ד. היגינס)  הוא נשיאה התשיעי והנוכחי של אירלנד. היגינס הוא פוליטיקאי ומדינאי, סוציולוג, משורר, סופר ושדרן. הוא נבחר לנשיאות בבחירות שהתקיימו ב-27 באוקטובר 2011 ונכנס לתפקידו ב-11 בנובמבר 2011. היגינס הוא יושב ראש מפלגת הלייבור של אירלנד. בעבר היה חבר הבית התחתון בפרלמנט האירי ושר התרבות, האמנויות והאזורים דוברי השפה האירית בממשלת אירלנד בשנים 1993–1997.
תחילת דרכו

היגינס נולד בלימריק. לאחר שמצבו הבריאותי של אביו הידרדר בין היתר על רקע צריכת אלכוהול, הוא נשלח בגיל חמש על ידי אימו, יחד עם אחיו בן הארבע, לגור בחווה של דודו ודודתו במחוז קלייר. אחיותיו התאומות נותרו בבית ההורים בלימריק. לאחר סיום לימודי התיכון עבד זמן מה כפועל וכפקיד, עד שעמית לעבודה סייע לו ב-200$ כדי להרשם ללימודים בקולג' האוניברסיטאי גולוויי (היום האוניברסיטה הלאומית של אירלנד בגולוויי). בשנים 1964–1965 שימש היגינס כיושב ראש אגודת הסטודנטים בקולג'. אחרי סיום תואר ראשון בכלכלה ומסחר, למד שפה וספרות אנגלית וסוציולוגיה לתואר שני. סיים תואר שני בסוציולוגיה באוניברסיטת אינדיאנה ואחרי 1968 נסע ללמוד באוניברסיטת מנצ'סטר. הוא היה הראשון מבני משפחתו שלמד באוניברסיטה. בטרם החל בפעילותו כפוליטיקאי שימש מרצה בקולג' אוניברסיטת גולוויי ומרצה אורח באוניברסיטת דרום אילינוי.
דרכו כמדינאי

עוד כסטודנט בקולג' אוניברסיטת גולוויי הצטרף למפלגת פיאנה פול וזמן קצר אחר כך עבר למפלגת העבודה. הוא היה מועמד המפלגה בבחירות הכלליות באירלנד בשנים 1969 ו-1973 אולם כשל בשתי מערכות הבחירות. בשנת 1973 הוא מונה לבית העליון של בית הנבחרים האירי בידי ראש ממשלת אירלנד ליאם קוסגרייב. בשנת 1981 הצליח להיבחר לראשונה לבית התחתון של בית הנבחרים כנציג מפלגת העבודה. הוא נבחר פעם נוספת בפברואר 1982 והפסיד את כסאו בבחירות שנערכו בנובמבר 1982, אולם שב לכהן בבית העליון. בין השנים 1982–1983 ו- 1991–1992 הוא שימש כראש העיר גולוויי. בשנות ה-80 היה מן הדמויות הבולטות במפלגתו שסירבו להצעה להיכנס לממשלת קואליציה.
בשנת 1987 נבחר פעם נוספת לבית התחתון. הוא המשיך ונבחר כנציג בית הנבחרים האירי ברציפות עד לבחירות הכלליות בשנת 2011. בשנת 1993 הצטרף לממשלה כשר האמנות, התרבות וענייני הנוער. בעת כהונתו כשר בממשלת אירלנד שימש אף כיושב ראש מועצת אירופה לשרי תרבות. בתקופת כהונתו ביטל את סעיף 31 של חוק רשות השידור האירית, אשר אסר על שידור קולם של חברי מחתרת השין פיין. היגינס שב ויסד את מועצת הסרטים האירית והקים תחנת טלוויזיה המשדרת בשפה האירית. בשנת 2003 התמנה ליושב ראש מפלגת העבודה האירית בעודו ממשיך לשמש כדובר המפלגה בנושא יחסי חוץ.
לקראת הבחירות לנשיאות אירלנד בשנת 2004 הראה היגינס על נכונותו לרוץ כמועמד מפלגת העבודה. אולם בחודש ספטמבר 2004 החליטה המפלגה שלא להציג מועמד מטעמה לבחירות. באוקטובר 2010 הודיע כי לא יהיה עוד מועמד לבית הנבחרים האירי.
דרכו כמדינאי > המרוץ לנשיאות בשנת 2011

בחודש ספטמבר 2011 הודיע היגינס על רצונו להיות מועמד מפלגתו בבחירות לנשיאות אירלנד בשנת 2011. ב-19 ביוני 2011, בעת כינוס מיוחד של מפלגת העבודה בדבלין, נבחר כמועמדה לנשיאות כשהוא גובר על שני מועמדים אחרים.
בעת מסע הבחירות הבטיח כי אם יבחר יהיה נשיא נייטרלי ולא ישמש כמשרתה של הממשלה. ב-29 באוקטובר 2011, יומיים לאחר עריכת הבחירות באירלנד, הוכרז כי היגינס זכה בבחירות לנשיאות עם 1,007,104 קולות בוחרים, 121,222 קולות יותר מן המינימום הנדרש לזכייה. היגינס החל לכהן כנשיא ב-11 בנובמבר 2011.
דרכו כמדינאי > כהונה שנייה

היגינס התמודד לכהונה שנייה כנשיא אירלנד ב-26 באוקטובר 2018, ונבחר מחדש בניצחון מוחץ. היגינס השיג את המנדט האישי הגדול ביותר בהיסטוריה של אירלנד, עם 822,566 קולות העדפה ראשונה (אנ'). כהונתו השנייה החלה ב-11 בנובמבר 2018.
תחומי פעילות נוספים

היגינס היה פעיל למען זכויות אדם באזורי סכסוך שונים בעולם, בהם בניקרגואה, צ'ילה, קמבודיה, אל סלוודור, עיראק וסומליה. על פעילותו ההומניטרית הוא זכה בפרס השלום על שם שון מקברייד. הוא ביקר בחריפות את מדיניות החוץ של ארצות הברית בעת כהונת הנשיא רונלד רייגן. היה תומך בולט של ארגון הסולדריות אירלנד-פלסטין והשתתף בעבר בכמה מהפגנותיו נגד מדיניותה של ישראל.
היגינס נודע גם כלוחם למען השוואת השכר לנשים, ליברליזציה של ההפלות והזכות לגירושין (שהותרו באירלנד רק ב-1974) ולמען זכויות הנכים.
לצד פעילותו כמדינאי היגינס הוא אף סופר, משורר ושדרן מצליח. הוא כתב רבות בירחונים פילוסופיים ופוליטיים על מגוון רחב של נושאים בהם על אידאולוגיה, סוציולוגיה של הספרות, זהות מקומית ופוליטיקה באמצעי התקשורת. הוא כתב תסריט טלוויזיה בשם "אי האזמרגד האחר" ואף שימש בו קריין. שירתו של היגינס פורסמה במספר ירחונים ספרותיים וכן בשלושה אוספי שירה: "הבגידה" (The Betrayal), "עונת האש" (The Season of Fire) וספרו האחרון "עונת בצורת" (An Arid Season).
היגינס הוא אף חובב ספורט ומתייצב מדי קיץ במסלול מרוצי הסוסים של גולוויי. הוא משמש כנשיא ומנהל מועדון הכדורגל גולוויי יונייטד המשחקת בליגת העל של ליגת הכדורגל של אירלנד.
הוא נשוי לסבינה קויין (משנת 1974) ואב לארבעה.
הערות שוליים

↑  Michael D's ode to the presidency, IRISHTIMES.com, June 25 2011
↑  It's official: Michael D Higgins is elected as Ireland's next president with over 1m votes, Independent.ie October 29, 2011
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודמת: מארי מקאליס | נשיא אירלנד  2011-הווה | הבא: - |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136690122  ISNI: 0000 0000 7883 9720  LCCN: n94055998  MusicBrainz: 4c6f942b-503e-46fe-baf0-711a659b648b  NKC: jx20100407008  NTA: 341417092  SUDOC: 147413613  VIAF: 267068070   WorldCat (עם VIAF): 267068070
אנכסימנס

| --- | --- |

 לידה:  585 לפנה״ס? מילטוס, טורקיה 
 פטירה:  525 לפנה״ס? (בגיל 60 בערך) מילטוס, טורקיה 
 השקפה דתית:  היולי 
 זרם:  פילוסופיה קדם-סוקרטית, האסכולה המילטית 
 תחומי עניין:  פילוסופיה, פעילות ספרותית 
 עיסוק:  פילוסוף, סופר, אסטרונום, פרוזאיסט 
 
אַנַכְּסִימֶנֶס (ביוונית עתיקה: Άναξιμένης) היה מראשוני הפילוסופים היוונים, מזוהה עם האסכולה המילטית. הוא חי במאה הששית לפני הספירה, בעיר מילטוס. עיקר פעילותו כפילוסוף התרחשה באמצע המאה השישית לפנה"ס. נמנה עם הפילוסופים הפרה-סוקרטיים.
תולדות חייו

אנכסימנס חי בעיר מילטוס, עיר נמל בחופה המערבי של אסיה הקטנה (כיום טורקיה). העיר הייתה ממוקמת במיקום אסטרטגי, בנקודת החיבור בין מזרח למערב, ונהנתה מעצמאות יחסית תחת השלטון הפרסי. כתוצאה מכך קיימה העיר קשרי מסחר ענפים, שהפכוה לעיר משגשגת מבחינה כלכלית, ולצומת בה עברו בני עמים רבים, יוונים וזרים. אקלים כלכלי וחברתי זה, אשר יצר הפריה הדדית של דעות ותרבויות, הוא אחד ההסברים המקובלים במחקר תולדות הפילוסופיה לכך שדווקא במילטוס צמחה לראשונה המחשבה הפילוסופית.
אנכסימנס הוא השלישי באסכולת הפילוסופים המילטיים (שמקורם בעיר מילטוס), וקדמו לו תאלס ואנכסימנדרוס, אשר אנכסימנס היה ככל הנראה תלמידו. לפי ספרו של ההיסטוריון היווני דיוגנס לארטיוס, "חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים", אנכסימנס היה בנו של אוריסטראטוס, ובנוסף להיותו תלמידו של אנכסימנדרוס ייתכן והיה גם תלמידו של הפילוסוף פרמינדס.
נראה כי בחייו פרסם ספר "בסגנון יוני פשוט וחסכוני", אך הספר לא שרד, ועיקר הידוע לנו על משנתו הפילוסופית מקורו בציטוטים מאוחרים יותר של דבריו, מתוך כתבי תאופראסטוס ואריסטו.
שאלת מקור החומר (archi)

כמו קודמיו בני האסכולה המילטית, גם אנכסימנס טען כי קיים יסוד חומרי אחד, ה"ארכי" (archai) שממנו עשויים הדברים כולם. תפיסה זו מכונה "השקפה מוניסטית" (מלשון מונו – אחד). אולם בניגוד לתאלס, אשר ראה במים את היסוד הראשוני של כל הדברים, ובניגוד לאנכסימדרוס, שקרא את שמו של אותו יסוד "א-פרון" (אין-סופי או בלתי מוגדר, שגם הוא בעצמו חומר), אנכסימנס זיהה את אותה "ארכי" כאוויר. לטענתו, כל הדברים בעולם הם אוויר בדרגות שונות של דחיסות וקלישות. האוויר, לפי אנכסימנס, כולל הן את הרוח הנושבת והן את הנשימה של הגוף החי (אותה כינה 'פנומה'). נראה כי על פי תפיסתו, האוויר בלתי נראה, בשונה מהתייחסות לאוויר כלחות או ערפל נראה ומוחשי, שהייתה מקובלת על ידי הומרוס.
שאלת השינוי - כיצד הופך האוויר לשאר התופעות?

בשונה מתאלס ואנכסימנדרוס, החידוש בדבריו של אנכסימנס היה בהסברו לא רק מהו אותו יסוד בסיסי ממנו מורכב כלל העולם, אלא בניסיון לנסח את הדרך בה הופך אותו יסוד בראשיתי לשאר החומרים, כלומר בניסיון לייצר הסבר מאחורי התופעה. אנכסימנס זיהה את מצבי הצבירה השונים של האוויר (אף שלא התייחס אליהם בשם זה) ומהם גזר כי היסוד המקורי (ה"ארכי") הוא האוויר – כאשר שינויים בדחיסותו וקלישותו הם שיוצרים את כלל החומרים בטבע:
"אנכסימנס... אומר גם הוא שהטבע המונח ביסוד הוא אחד ובלתי מוגבל, אך לא בלתי מוגדר כפי שאמר ההוא (אנכסימנדרוס), אלא מוגדר, ואומר שהוא האוויר; והוא נבדל באשר למהותו על ידי קלישות ודחיסות. בהידללו הוא נעשה אש, ובהידחסו רוח, אחר כך ענן, ועוד יותר – מים, אחר כך אדמה, אחר כך אבנים, והשאר מהללו. גם הוא עושה את התנועה הנצחית, ובגללה מתרחש השינוי." תאופראסטוס, אצל סימפליקיוס, פיזיקה 24:26
קביעה זו יש בה מעין נסיגה לאחור מהישגו של מורהו, אנכסימנדרוס. הלה הצליח להגיע לרמה גבוהה יותר של הפשטה מתאלס, לאחר שקבע כי ה"ארכי" הוא חומר שאינו חלק מהיסודות הבסיסיים המוכרים של העולם העתיק (אוויר, מים, אש ואדמה). מכאן שחזרתו של אנכסימנס לאוויר כ"ארכי" היא ביטול של הישג מחשבתי זה. עם זאת, במשנתו של אנכסימנס יש חידוש, משום שהוא מבסס לראשונה את ההבדל בין העצם עצמו לבין תכונותיו; האוויר הוא העצם, ולו תכונות שונות, והשוני בין תכונות אלו הוא המנגנון להיווצרותם של כלל הדברים. זאת ועוד, זיהויו של אנכסימנס הן את הנפש כאוויר והן את כל הדברים בעולם כאוויר מאפשרת לתפוס את האדם כחלק אינהרנטי מהעולם, שהרי שניהם עשויים מאותו החומר. כלומר, אצל אנקסימנס לא קיימת הפרדה בין האדם לטבע:
"כשם שנשמתנו היא אוויר והיא המלכדת את גופנו, כך הרוח והאוויר הם הכוללים את העולם ומלואו."
שאלת היווצרות העולם והכוכבים

אנקסימנס התייחס גם לשאלת היווצרותם של הגופים השמימיים, וקבע כי:
"העולם שטוח, ונישא על גבי האוויר, וכך גם שאר גרמי השמיים כמו השמש והירח."
ציטוט מתוך כתבי היפולוטוס
הוא אף קבע שגרמי השמיים נוצרו מאדים שמקורם בארץ, שעברו תהליך של דילול עד שהפכו לאש ונתהוו לצורתם הנוכחית.
מורשת ומחוות

אחד המכתשים על פני הירח נקרא אנכסימנס (אנ')
אריה ליאונה קארפי

| --- | --- |

 לידה:  1887 רומא, ממלכת איטליה 
 פטירה:  1964 (בגיל 77 בערך) 
 מדינה:  איטליה, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השכלה:  אוניברסיטת פדובה  ספיינצה – אוניברסיטת רומא 
 
אריה ליאונה קארפי (באיטלקית: Leone Carpi;‏ 1887–1964) היה מנהיג ציוני רוויזיוניסטי של יהודי איטליה, וחוקר משפט.
משפחתו

לאזארו (אליעזר) קארפי, אבי סבו של אריה ליאונה קארפי, נולד בעיירה צ'יינטו, היה פעיל בתנועת ההתקוממות של 1821 וחבר באגודת הקארבונרים. משנחשפו קשריו עם המהפכנים נאלץ לעזוב את עירו ולעבור לבולוניה, שם היה ממיסדי הקהילה היהודית וכיהן כיו"ר שלה. כשנחטף הילד מורטארה ניהל לאזארו קארפי ביחד עם בנו אליסאנדרו מאבק משפטי מר ועיקש כנגד הכנסייה להשבת הילד, אך מאמציו עלו בתוהו. סבו של אריה ליאונה קארפי, ליאונה קארפי (אנ'), היה כלכלן, עיתונאי ופוליטיקאי איטלקי, חבר הפרלמנט, מפעילי הרפובליקה של רומא ב-1849, בעל בריתם של ג'וזפה מציני וג'וזפה גריבלדי, היה ממונה על כספי הרפובליקה ונשלח מטעמה לקנות נשק ברחבי אירופה. משנפלה הרפובליקה לאחר תבוסתה הצבאית גלה קארפי לפיימונטה. לאחר איחוד איטליה הוא שימש כציר מטעם העיר פרארה לפרלמנט האיטלקי הראשון.
תולדותיו

קארפי נולד ברומא לפאני וטימוליאונה. במלחמת העולם הראשונה לחם בצבא איטליה כקצין תותחנים, נפצע וזכה בשני אותות הצטיינות. הוא הושפע עמוקות מהצהרת בלפור, שבעקבותיה הצטרף לתנועה הרוויזיוניסטית והיה מחבריו ונאמניו של זאב ז'בוטינסקי.
קארפי היה בעל שני דוקטורטים: דוקטורט בפילוסופיה מאוניברסיטת פדובה ודוקטורט במשפטים מאוניברסיטת רומא. בשנות העשרים היה בעליו של משרד עורכי דין בעיר מילאנו. כבר מ-1923 התקיימו במשרדו שיעורים ללימוד השפה העברית.
קארפי היה היושב ראש והמממן של המועדון היהודי Convego Ebraico. ב-1922 נהיה חבר בהנהלת קרן היסוד באיטליה. ב-1925 היה ממייסדי מפלגת הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר) באיטליה, ב-1928 נתמנה לכהן כיושב ראש התנועה באיטליה. הוא כתב מאמרים בזכות הציונות בעיתונות האיטלקית. בשנת 1930 יזם את הוצאתו לאור של כתב העת "רעיון הציונות", שהיה ביטאון התנועה הרוויזיוניסטית באיטליה, הירחון נסגר על ידי הפשיסטים ב-1938. ב-1931, כשנוסד סניף בית"ר באיטליה נתמנה קארפי לנציב ביתר באיטליה, תפקיד בו שימש עד 1936. ב-1934 היה ממייסדי ומנהל בית הספר הימי של צ'יוויטטאווקיה, שהוציא מתוכו מאות בוגרים ששירתו בצי הסוחר, מיעוטם היו מפקדי אוניות לא-לגליות בשירות היישוב וחלק מזעיר הגיע לימים למעלת הקצונה הבכירה של חיל הים הישראלי, בערוב ימיו כתב קארפי ספר על תולדות בית הספר בצוותא עם רב החובל פיסקו. ב-1935 היה אחד משלושת הצירים מאיטליה שנשלחו לוועידת היסוד של ההסתדרות הציונית החדשה, ואחר כך היה נציגה באיטליה. היה ממקימי קרן תל חי ועמד בראשה. קארפי היה ממארגני העלייה הלא-לגלית לארץ ישראל מאיטליה שהפעילו הרוויזיוניסטים, הוא השיג ויזות למועמדים, דאג למימון וקישר בין המוסדות השונים. ב-1939 דאג לעלייתם של שש מאות עולים שהגיעו לישראל באוניה "אגיא צוני". ב-1943 נדד ברחבי איטליה יחד עם בנו דניאל קארפי, הוא קיבץ קבוצת שבויים מקרב בעלות הברית שנמלטו משביים ונלחמו תחת הנהגתו בגרמנים. אחר כך הצטרף לממשלת איטליה החופשית כיועצו המשפטי של שר התעשייה, המסחר והעבודה. ב-1944, מששוחררה איטליה, שב קארפי להיות נציג ההסתדרות הציונית החדשה באיטליה. ב-1948 נהיה חבר במועצה של הפדרציה הציונית האיטלקית ונתמנה סגן היושב ראש שלה. שימש כציר בקונגרסים הציונים בירושלים בשנים 1951, 1956, 1960.
ב-1956 עלה לישראל והפסיק את כל תפקידיו הרשמיים בציונות איטליה. קארפי כתב מאמרים פובליציסטיים בעיתונים רבים וכתב מאמרים מקצועיים בחקר המשפט. הוא הוציא לאור שני כרכים מתורגמים לאיטלקית של כתבי זאב ז'בוטינסקי. בנו, דניאל קארפי, היה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
לקריאה נוספת

ספר לזכרו:
ספר זיכרון לאריה ליאונה קארפי: קובץ מחקרים לתולדות היהודים באיטליה / עורכים: איתיאל מילאנו, דניאל קארפי, אלכסנדר רופא. מוסד שלמה מאיר, מכון למדעי היהדות, מילאנו ירושלים, תשכ"ז.
ציונים ביוגרפיים של אריה ליאונה קארפי", עמ 13–14.
רפאל מגדל, "לזכרו של אריה ליאונה קארפי", עמ' 15–18.
שלמה א' נכון, "לדמותו של אריה ליאונה קארפי", עמ' 19–22.
"קווים לדמותו של אריה ליאונה קארפי", עמ' 23–26.
הערות שוליים

↑  ביקורת: נעמי אילי, פטריוט איטלקי שהיה ציוני - ספר לזכרו של אריה ליאונה קארפי, מעריב, עמ' 18, 20 באוקטובר 1967.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007368796605171  GND: 173085156  ISNI: 0000 0001 4042 1190  LCCN: n2014016474  VIAF: 188793766   WorldCat (עם VIAF): 188793766
חסידות אניפולי

חסידות אניפולי הייתה שושלת חסידית שהחלה בעיירה אניפולי שבאוקראינה, בהנהגת רבי משולם זושא מאניפולי. בהמשך התפשטו רבני השושלת לערים אחרות באוקראינה. משושלת זו יצאה חסידות הורניסטייפול וכן התמזגה בה חצר צ'רני-אוסטראה, כאשר את מקומו של רבי זאב וולף מצ'רני-אוסטראה מילא חתנו, בן רבי זושא.
תולדות החסידות > הדור הראשון

האדמו"ר הראשון באניפולי היה רבי משולם זושא מאניפולי (ה'ת"צ - ב' בשבט ה'תק"ס, 1730 - 28 בינואר 1800) אחיו של רבי אלימלך מליז'נסק ותלמידו של המגיד ממזריטש, ממייסדי תנועת החסידות. הוא נודע באהבת-ישראל שלו ופעל רבות לפדיון שבויים. היה מאופיין בתמימות, צניעות וענווה, חי בדוחק רב ובעניות והיה נודד מעיר לעיר עם אחיו רבי אלימלך מליז'נסק. כפי שמתאר את דמותו הרב יהודה לייב מימון בספרו "שרי המאה":
תולדות החסידות > הדור השני

את האדמו"רות והרבנות באניפולי המשיך בנו של רבי זושא, רבי צבי מנחם מאניפולי (ה'תק"י - כ"ח בטבת ה'תקע"ד). חתן רבי משה איוונצר ובזיווג שני חתן רבי דב מאולינוב בנו של רבי צבי בן הבעל שם טוב. בצעירותו התגורר בעיר ברודי שבאוקראינה, שם למד אצל רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב ולאחר מכן נסע ללמוד אצל רבי משה סופר מפשווארסק. מאוחר יותר חזר לאניפולי בה נתמנה לכהן כראב"ד במקומו של רבי יהודה לייב הכהן. עם פטירת אביו בב' בשבט ה'תק"ס מונה במקומו לאדמו"ר באניפולי. בשנותיו האחרונות העביר את חצרו לעיר דינוביץ.
בנו השני של רבי זושא, רבי ישראל אברהם מזל (ה'תקל"ה - כ"א בטבת ה'תקע"ד), נשא את ציזיא חנה מזל בת רבי זאב וולף מצ'רני אוסטראה. לאחר שעלה חותנו עם שני בניו לארץ ישראל בה'תק"ן הפך רבי ישראל אברהם לרב ואדמו"ר בצ'רני-אוסטראה במקום חותנו. שמו "מזל" היה ראשי תבות של שם אביו. לאחר שנפטר מילאה את מקומו באדמו"רות אשתו, הרבנית ציזיא חנה מזל (? - כ"ד בטבת ה'תקצ"ז) עד שעלתה לארץ ישראל בה'תקצ"א.
תולדות החסידות > הדור השלישי

בנו מזיווג שני של רבי צבי מנחם: רבי יחיאל מיכל מקורימא, (תקמ"ה-תרט"ז) כיהן כאדמו"ר בדינוביץ כממשיכו של אביו. בשנת ת"ר נאסר ועונה למשך שנתיים. אחר הוברח לרימנוב ומשם לקורימא (Kurima) שבהונגריה (כיום סלובקיה) שם כיהן כרב ואב"ד עד לפטירתו.
בנו של רבי ישראל אברהם: רבי פנחס מזל - שפירא מצ'רני-אוסטראה מילא את מקום אביו ואמו כרב ואדמו"ר בצ'רני-אוסטראה, חתן רבי משה שפירא מסלאוויטא.
תולדות החסידות > הדור הרביעי

בנו וממלא מקומו של רבי יחיאל מיכל: רבי משולם זושא יצחק אברבוך מטלומאטש (ה'תקע"ט - ב' בסיוון ה'תרמ"ב). היה חתן של רבי יעקב ישראל מטשרקס ובזיווג שני של רבי חיים מקוסוב. כיהן כרב ואב"ד בטלומאץ'. הוציא לאור את הספר ליקוטי תורה של רבי מרדכי מטשרנוביל.
בנו של רבי פנחס: רבי יצחק גדליה מסלאוויטא, (? - ה'תרמ"ג) חתן רבי חיים מסטינוב. מילא מקום אביו כרב ואדמו"ר בצ'רני-אוסטראה 18 שנה. לאחר פטירת סבו, רבי משה שפירא מסלאוויטא, עבר למלא את מקומו כרב ואב"ד העיר סלאוויטא שם כיהן 26 שנה.
בנו של רבי פנחס: רבי ישראל אברהם, חתן בנו של רבי שמואל יהודה לייב רבינוביץ מליניץ. חותנו של רבי יוסף אהרן קוטן רבה של לשנוב. נראה שמילא את מקום אביו בצ'רני-אוסטראה למשך תקופה, אולי לאחר שעבר אחיו לסלאוויטא.
תולדות החסידות > הדור החמישי

חתניו של רבי משולם זושא יצחק: רבי אהרן משה שניאורסון, רבי מאיר אלטר שפירא מלובאני, רבי יוסף רבינוביץ מבופלה ורבי מרדכי מסאלאכוב.
בנו של רבי משולם זושא יצחק: רבי מרדכי דב טברסקי (כ"ט בכסלו ה'ת"ר, 1800 – כ"ב באלול ה'תרס"ג, 1903) המשיך באדמו"רות אביו אך כממלא מקום סבו, רבי יעקב ישראל מטשרקס. רבי מרדכי דב הקים את חסידות הורניסטייפול, ומכאן המשיכו בניו, נכדיו, ניניו וממשיכיהם באדמו"רות בערים שונות באוקראינה כשושלת הורניסטייפול. כמה מצאצאיו אדמו"רים גם בארצות הברית.
בנו של רבי יצחק גדליה: רבי חיים מסלאוויטא, מילא את מקום אביו ברבנות העיר סלאוויטא.
בנו של רבי יצחק גדליה: רבי פנחס יהודא לייב מסלאוויטא (? - כ"א בשבט ה'תרס"ח), חתן רבי נחמן מסקאליט, בזיווג שני חתן רבי דוד הלוי קימלפלד מווסילקוב. כנראה כיהן כרב בסלאוויטא.
בנו של רבי ישראל אברהם: רבי משולם זוסיא מזל מסלאוויטא (? - ג' בטבת התרצ"א), חתן רבי רפאל רבינוביץ מגזע רבי יצחק יואל רבינוביץ מליניץ. רב בסלאוויטא, כנראה מילא את מקום בן דודו, רבי חיים, ברבנות העיר.
תולדות החסידות > הדור השישי

חתנו של רבי חיים: רבי מנחם נחום בנימין זאב ליברזון, רב בסלאוויטא.
בנו של רבי פנחס יהודה לייב: רבי דוד מיילביסטגראד (? - ג' באב ה'תרצ"ד) חתן רבי אברהם לנדמן משפיטובקה. כיהן כאדמו"ר בייליביסטגראד. בה'תרצ"ג עלה לארץ ישראל ובה נפטר.
בנו של רבי משולם זוסיא: רבי גדליהו מזל, כנראה רב בסלאוויטא, כיהן כרב בעיירות באוקראינה.
תולדות החסידות > הדור השביעי

בנו של רבי מנחם נחום בנימין זאב: רבי יצחק גדליה ליברזון מסלאוויטא (ה'תרס"ג - ג' בחשוון ה'תשמ"ג), חתן רבי צבי אריה ממקרוב. כיהן כרב העיר סלאוויטא עד יומו האחרון ועסק גם בשיקום קברי צדיקים. נודע כאחד הרבנים האחרונים מ"הנוסח הישן" של יהודי רוסיה.
לקריאה נוספת

"טרקליני החסידות", כרך א', יצחק אלפסי. שושלת אניפולי: עמ' 286 - 291
ניצה שאול

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1950 (בת 74) י' בתמוז ה'תש"י תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1968
 עיסוק:  שחקנית
 בן זוג:  דורון סלומון
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
להקת פיקוד מרכז ב-1969 בשיר צ'רלי צ'פלין, מימין, גליה ישי, במרכז אפרת לביא משמאל ניצה שאול
ניצה שאול מנחה ומגישה את תוכנית הטלוויזיה "מוסיכף" המשודרת בערוץ 2.
ניצה שאול (נולדה ב-25 ביוני 1950) היא מפיקה, שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, מדבבת וזמרת ישראלית. כלת פרס אמ"י על מפעל חיים לשנת 2022.
ביוגרפיה

שאול נולדה וגדלה בתל אביב. בצעירותה למדה פסנתר, גיטרה קלאסית ופיתוח קול. את שירותה הצבאי עשתה בלהקת פיקוד המרכז.
קריירה > שנות השבעים

בשנות ה-70 כיכבה בסרטים "השוטר אזולאי", "כץ וקרסו", "חגיגה בסנוקר", "גבעת חלפון אינה עונה", "השועל בלול התרנגולות" ו"שרגא קטן".
בין השנים 1975–1993 עברה לחיות ולהופיע בלונדון, שם שיחקה בהצגות תיאטרון רבות. אחת ההופעות הזכורות ביותר היא הופעתה בהצגה "סימן סוללת השד האדום" מאת טנסי ויליאמס לצדו של פירס ברוסנן.
במאי 1979 הצטלמה בעירום חלקי לכתבה במגזין פלייבוי.
קריירה > שנות השמונים

בשנות ה-80 הופיעה גם ב-BBC, היא כיכבה במיני-סדרה טלוויזיונית "קסלר", ושיחקה בתפקידי אורח בסדרות כמו "דוקטור הו", איסטאנדרס ו-"C.A.T.S. Eyes".
ב-1983 השתתפה בתפקיד אסתר בסרט "המגילה 83" בבימויו של אילן אלדד.