stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכוכב של אנדרה וטאטי
הפקה

באפריל 2017 הוכרז בפסטיבל Cartoons on the Bay שיופק סרט זה לציון שמונים שנה לחוקי הגזע באיטליה, כאשר זהו סרט ההנפשה האירופאי הראשון על השואה. הסרט בוים על ידי אלסנדרו בלי ורוזלבה ויטלאו, כאשר האחרונה כתבה את תסריט הסרט בשיתוף ולנטינה מצולה ואלסנדרה ויולה, שהיא נצר למשפחה יהודית שנספתה באושוויץ. כמו כן הוא הופק על ידי Rai Fiction ו-Larcadarte בשיתוף משרד החינוך, האוניברסיטה והמחקר האיטלקי. ההיסטוריון מרצ'לו פזטי, הנחשב כאחד החוקרים המובילים של השואה וחוקי הגזע באיטליה, שימש כמשגיח היסטורי של הסרט על מנת למנוע חריגות היסטוריות.
ויולה וויטלאו סיפרו שהן חשבו זמן רב אם סרט הנפשה על השואה הוא רעיון טוב, ושחלק מרכזי בעבודת ההכנה היה למצוא סיפור נכון לעלילה, אותו חיפשו באמצעות ראיונות, סרטים, מסמכים היסטוריים ותמונות. על פי הבנות, האתגר העיקרי בהפקת הסרט היה "להשתמש בטכניקה המגוונת כדי ליצור מחדש את אווירת מחנה הריכוז ולהביע כאב, צער, אכזבה ופחד". קהל היעד של הסרט הוא ילדים בני 9–12, ומטרתו להציג לילדים את השואה בצורה שנותנת תקווה מבלי למחוק את האסונות. בסיפור המסגרת של הסרט מופיעות האחיות אנדרה וטטיאנה בוצ'י, שעל סיפורן הוא מבוסס. תחילה הן סירבו להשתתף, אך לאחר זמן שכנוע רב הן הסכימו. האחיות לקחו גם חלק פעיל בהפקת הסרט, והן עקבו אחרי כל שלבי התסריט ואישרו את הגרפיקה.
ביום הזיכרון הבינלאומי לשואה שהתרחש בשנת 2018, הוכרז שהסרט יוקרן בפסטיבל Cartoons on the Bay באפריל 2018, לצד תערוכה המוקדשת לשמונים שנה לחוקי הגזע באיטליה. ב-13 באפריל 2018 הסרט הוקרן בפסטיבל, כאשר האחיות נכחו בו בשורה הראשונה. טטיאנה בוצ'י אמרה על הסרט "לספר הרפתקה עצובה שנמשכה יותר משנתיים בפחות מחצי שעה זה לא קל, אבל נעשתה עבודה יוצאת דופן ויפה מאוד". מאז בכורת הסרט הוא הופץ ברחבי העולם, כאשר בישראל הוא שודר לראשונה בדיבוב לעברית ב-1 במאי 2019 בערוץ כאן חינוכית לרגל יום הזיכרון לשואה ולגבורה, כאשר יום לפני, ב-30 באפריל, פורסם בערוץ היוטיוב של הערוץ.
הערות שוליים

↑  פדריקה רקוליה, La stella di Andra e Tati, il 13 aprile in anteprima nazionale, באתר Si24,‏ 12 באפריל 2018
↑  אפי טריגר, הכוכב של אנדרה וטאטי, באתר פופ טארטס
↑  מורגן ק. בארקו, Leo Gullotta/ Da Sandra Milo a Maria De Filippi, le donne dell’attore (Che fuori tempo che fa), באתר IlSussidiario.net,‏ 7 במאי 2018
↑  רוברטו דייוויד פפיני, Bebe Vio eroina a fumetti a Cartoons on the Bay, באתר QN Quotidiano Nazionale,‏ 9 באפריל 2017
↑  מאיה נחום שחל, יוצרות הסרט "הכוכב של אנדרה וטאטי": "חיפשנו הפי אנד לשואה", באתר כלכליסט, 2 במאי 2019
↑  צוות המערכת, La stella di Andra e Tati, la storia vera delle sorelle Alessandra e Tatiana Bucci, באתר Movietele.it,‏ 27 בינואר 2018
↑  Lacrime a Torino per La stella di Andra e Tati, באתר Adnkronos,‏ 13 באפריל 2018
המונומנטים הבודהיסטיים בסאנצ'י

הסטופה הגדולה
פסל מסאנצ'י בתצוגה במוזיאון הבריטי
הקישוטים המעטרים את השער שדרכו עוברים כדי להגיע אל הסטופה הגדולה
המונומנטים הבודהיסטיים בסאנצ'י הם קבוצת מבנים בכפר סאנצ'י שבמדינת מאדהיה פרדש, הודו. הכפר ממוקם כ-46 קילומטרים מצפון-מזרח לעיר בופאל, ובשנת 2001 התגוררו בו 6,785 תושבים. המונומנטים כוללים מבני דת בודהיסטיים, המתוארכים לתקופה שבין המאה ה-3 לפנה"ס ועד המאה ה-12. הטוראנות המקיפים את הסטופה הגדולה מייצגים אהבה, שלום, אמון ואומץ.
"הסטופה הגדולה" בסאנצ'י נבנתה לפי הוראה של הקיסר אשוקה הגדול בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס. בסיס הסטופה היה מבנה לבנים בצורת המיספירה, שנבנה על שרידים קדושים של הבודהה. מעל המבנה הזה ניצבה צ'אטרה, שהיא מבנה בצורת שמשיה המסמל דרגה בכירה ואמור להגן על השרידים ולהדגיש את חשיבותם.
רקע

התיעוד הראשון באנגלית לקיומם של המונומנטים ושל הכפר נעשה על ידי הקצין הבריטי הנרי טיילור ב-1818. עד ל-1881, אז החלו עבודות השיקום של המבנים, ביקרו באתר בעיקר ארכאולוגים חובבים וציידי אוצרות. המראה הנוכחי של המבנים נקבע לאחר עבודות שיפוץ בפיקוחו של סר ג'ון מרשל, שנערכו בין 1912 ל-1919‏.
נכון ל-2008 נותרו על גבעת סאנצ'י כחמישים אתרים, כולל שלוש סטופות ומספר מקדשים. בשנת 1989 העניק אונסק"ו לאתרים מעמד של אתר מורשת עולמית.
על הגבעה הוקם מוזיאון קטן לארכאולוגיה, ובו מספר פסלים שנלקחו ממקומות שונים בגבעה. רוב פסלי הבודהה נעשו מאבן חול אדומה וניזוקו מפגעי הזמן ומזג האוויר.
תקופת סונגה

בתקופה זו הסטופה הושחתה, ככל הנראה במהלך המאה ה-2 לפנה"ס, ומאורע זה קשור לעלייתו לשלטון של הקיסר פוסייאמיטרה סונגה. נטען כי פוסייאמיטרה הרס את הסטופה המקורית, ובנו אגנימיטרה בנה אחת חדשה במקום. במהלך תקופה מאוחרת יותר של שלטון הסונגה הסטופה הורחבה באמצעות משטחי אבן, כך ששטחה הוכפל כמעט פי שניים לעומת גודלו המקורי. הכיפה יושרה במקצת באזור הגובה המרבי שלה ועוטרה על ידי שלוש שמשיות הנמצאות בתוך מעקה מרובע. הכיפה, עם השכבות שהקיפו אותה, סימלה את דהרמה, מעגל החוק. הכיפה הונחה על משטח בצורת תוף שהקיף אזור שלם, וניתן היה לגשת אליה באמצעות גרם מדרגות כפול. שביל אבן שני, בקומת הקרקע, היה מוקף במעקות עם ארבעה שערים גדולים (טוראנות) הניצבים כנגד שושנת הרוחות. ההשערה כי הבניינים שנבנו בתקופת שושלת סונגה הם הסטופה השנייה והשלישית (מלבד המעברים המקושטים, המתוארכים על סמך כתובות לתקופת שושלת סאטווהאנה), המעקה הצמוד לקרקע ובסיס האבן של הסטופה הגדולה.
תקופת סאטווהאנה

השערים והמעקות נבנו לאחר שנת 70 לפנה"ס, וככל הנראה הדבר בוצע על ידי שושלת סאטווהאנה. באחת הכתובות שנמצאו באתר ישנו תיעוד כיצד המלך סאטאקארני קיבל מאמנים שעבדו בשירותו, כמתנה, את אחד הארכיטרבים הנמצאים בחלקו העליון של השער המערבי. בכתובת כתוב:
מתנתו של אנאנדה, בנו של ואסיטהי, מנהל העבודה של האמנים של ראג'אן סירי סאטאקארני
למרות שהם נבנו מאבן, הם נחצבו והוכנו כמו עץ, והשערים כוסו בתגליפים מסורתיים. בתגליפים מתוארים אירועים מחייו של בודהה המשולבים במאורעות היומיום העשויים להיות מוכרים לאנשים רגילים, כך שאלה יוכלו להבין יותר טוב את האמונה הבודהיסטית ואת הרלוונטיות שלה לחייהם.
בסאנצ'י ובסטופות האחרות האוכלוסייה המקומית תרמה כסף למטרת קישוט הסטופה, וזאת על מנת להשיג רווח רוחני. לא הייתה הוראה מלכותית כלשהי בתחום הזה. תורמים, גברים ונשים כאחד, שתרמו כסף על מנת ליצור תגליף בחרו בדרך כלל בתיאור המועדף עליהם מחייו של בודהה, כאשר שמותיהם נחרטו בתוך התגליף. דבר זה מסביר את החזרות של תקופות מסוימות בחייו של בודהה על הסטופה. דמותו של בודהה מעולם לא צוירה על תחריטי ותגליפי האבן כדמות אדם. במקום זאת, האמנים בחרו לייצג את בודהה באמצעות כמה מאפיינים, כגון הסוס שעל גבו הוא עזב את בית אביו, טביעות הרגליים שלו, או האפריון מתחת לעץ הבוֹדהי (Bodhi Tree) שלידו בודהה זכה להארה. גוף האדם נחשב כאובייקט המטיל מגבלות קשות מדי על בודהה.
בחלק מהאפריזים בסאנצ'י מתוארים מאמינים מקומיים הנראים כמו יוונים (מבחינת בגדים, תנוחה וכלי נגינה) החוגגים ליד הסטופה.
תקופות מאוחרות יותר

סטופות ומבני דת הינדיים ובודהיסטיים נוספים נבנו עד למאה ה-12. מקדש מספר 17 הוא ככל הנראה אחד מהמקדשים הבוהיסטיים הקדומים ביותר, והוא מתוארך לתחילת תקופת ממלכת גופטה. המקדש בנוי כחדר קדוש בעל גג שטוח עם אכסדרת כניסה וארבעה עמודים. הצד הפנימי ושלושה צדדים חיצוניים הם שטוחים ואינם מקושטים, אך חזית המקדש והעמודים מכוסים בתגליפים נאים, המעניקים למקדש מראה כמעט "קלאסי".
במקביל לשקיעת הבוהיזם בהודו, הלך והתדרדר מצבם של האתרים בסאנצ'י והם ספגו נזקים משמעותיים.
הערות שוליים

↑  Dehejia, Vidya. (1997). Indian Art. Phaidon: London. ISBN 0-7148-3496-3
↑  John Marshall, "An Historical and Artistic Description of Sanchi", from A Guide to Sanchi, Calcutta: Superintendent, Government Printing (1918). Pp. 7-29 on line, Project South Asia.
↑  "Who was responsible for the wanton destruction of the original brick stupa of Asoka and when precisely the great work of reconstruction was carried out is not known, but it seems probable that the author of the former was Pusyamitra Sunga, the first of the Sunga kings (184-148 BCE), who was notorious for his hostility to Buddhism, and that the restoration was affected by Agnimitra or his immediate successor." in John Marshall, A Guide to Sanchi, p. 38. Calcutta: Superintendent, Government Printing (1918)
↑  Original text "L1: Rano Siri Satakarnisa L2: avesanisa vasithiputasa L3: Anamdasa danam", John Marshall, "A guide to Sanchi", p. 52
↑  "A guide to Sanchi" John Marshall. These "Greek-looking foreigners" are also described in Susan Huntington, "The art of ancient India", p. 100
↑  Mitra, Debala. (1971). Buddhist Monuments. Sahitya Samsad: Calcutta. ISBN 0896844900
הכוכב המסתורי

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  הרז'ה
 שפת המקור:  צרפתית 
 סוגה:  הרפתקאות
 מקום התרחשות:  בריסל, רייקיאוויק, אקוריירי, Aurora, אוקיינוס הקרח הצפוני, Peary, meteoroid 
 הוצאה
 הוצאה:  Casterman
 תאריך הוצאה:  1942
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מ. מזרחי
 תאריך:  2008
 תרגום:  אורי פינק
 סדרה
 סדרת ספרים:  הרפתקאותיו של טינטין
 ספר קודם:  הסרטן בעל צבתות הזהב
 הספר הבא:  תעלומת ה"חד-קרן"
 
הכוכב המסתורי (בצרפתית: L'Étoile mystérieuse) הוא הספר העשירי בסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין" שנכתבה ואוירה על ידי הסופר והצייר הבלגי הרז'ה. רצועות הקומיקס של עלילת הספר הוצגו לראשונה במהלך שנת 1941 בשחור לבן במגזין "לה סואר" ושנה לאחר מכן יצא בצבע.
בישראל יצא הספר בגרסה עברית בשנת 2008 על ידי הוצאת הספרים מ. מזרחי בתרגום אורי פינק.
עלילת הספר

טינטין ושלגי מבחינים בכוכב גדול ומשונה בדובה הגדולה, ופונים למצפה כוכבים כדי לברר את העניין. פרופסור פוצדל, מנהל המצפה, מסביר לטינטין כי הכוכב הוא למעשה מטאור, שלפי חישוביו אמור לפגוע בכדור הארץ ולהביא לסוף העולם. המטאור, שעם התקדמותו לכיוון הארץ גורם לגל חום בלתי נסבל, גורם לפאניקה רבה, ואדם המציג את עצמו בשם "הנביא פיליפוס" מכריז ברחובות שהגיע יום הדין. לבסוף המטאור חולף על פני כדור הארץ מבלי לפגוע בו, ומתברר שחישוביו של הפרופסור פוצדל היו שגויים. אך חלק קטן מהמטאור נוחת בכדור הארץ, בים הארקטי, וגורם לרעידת אדמה. פרופסור פוצדל מגלה שהמטאור מכיל סוג חדש של מתכת, ומארגן משלחת על מנת להגיע אל המטאור ולאסוף דגימות מהמתכת החדשה. אל המשלחת מצטרפים טינטין, שלגי וקפטן האדוק, ומדענים נוספים. הם יוצאים למסע בספינה בשם "אורורה". כשטינטין עולה לספינה הוא נתקל באדם מסתורי, ומגלה שהוא הטמין מקל דינמיט בספינה, אך מצליח לכבות אותו לפני שיתפוצץ.
במקביל בנקאי עשיר מסאו ריקו בשם בולווינקל יוצר משלחת משלו, שמטרתה דומה - להשיג את המטאור. חברי המשלחת שלו יוצאים בספינה בשם "פארי". כדי להשיג את מטרתו, מנסה בולווינקל לחבל במסעה של משלחת המדענים - הוא אחראי למקל הדינמיט שמצא טינטין על סיפונה, ומאוחר יותר, בזמן ההפלגה, ניסה לנגח אותה עם ספינה אחרת וכך לגרום לה לטבוע בלב ים. ניסיונות החבלה לא מצליחים, אך כשה"אורורה" עוגנת באיסלנד על מנת לתדלק הוא מצליח לעכבם: חברת הדלק שייכת לו, והוא פוקד על העובדים שלא לתדלק ספינה בשם "אורורה". העובדים נשמעים להוראתו וכשקפטן האדוק מגיע כדי לבקש תדלוק, הפקיד משקר ואומר שאין מספיק דלק. מזימתו כמעט מצליחה, אך הקפטן פוגש את ידידו הוותיק קפטן צ'סטר, שעוזר לו להשיג תדלוק בדרך מתוחכמת.
ה"אורורה" עוקפת את ה"פארי" וכמעט מגיעה למטאור, אך הם נאלצים לסטות ממסלולם עקב איתות SOS שקיבלו, בקשת עזרה מהספינה "קנטאקי סטאר" שהתנגשה בקרחון. טינטין מגלה שהאיתות מזויף, שהספינה "קנטאקי סטאר" כלל אינה קיימת, ושבולווינקל אחראי לזיוף. מכיוון שה"אורורה" כבר פנתה לכיוון ההפוך מהמטאור ולא תספיק להשיג את ה"פארי", טינטין, יחד עם שלג וחבר צוות נוסף, נשלח במטוס ימי לכבוש את המטאור לבדו. טינטין צונח מהמטוס, ומגיע למטאור בשלום רגע לפני שהמשלחת היריבה מגיעה אליו. הוא מניף את דגל משלחתו על המטאור כדי להכריז בעלות, והמשלחת היריבה נאלצת לעזוב.
תקלה ב"אורורה" גורמת לכך שהיא תגיע למטאור רק בעוד שלושה ימים, וטינטין מחליט להישאר על המטאור, יחד עם שלגי, עד שה"אורורה" תגיע.
במהלך שהותו על המטאור, הוא מגלה שלמתכת החדשה יש מספר תכונות מוזרות - היא מחממת את הסביבה, וכל מה שנוגע בה ישירות מתחיל לגדול בקצב מואץ. כך, גלעין תפוח שזרק טינטין על אדמת האי הופך תוך מספר דקות לעץ תפוח ענק. מאוחר יותר המטאור מתחיל לנטות על צידו ולשקוע אל תוך הים. טינטין מצליח לקחת אבן גדולה מהמטאור לפני שקיעתו, והוא ושלגי נאספים על ידי המטוס הימי. משימת המשלחת הוכתרה בהצלחה, הידיעה מתפרסמת ברדיו ונאמר שבולווינקל (שלא מוזכר בשמו, אלא מוזכר כ"בנקאי מסאו ריקו") ישלם על פשעיו.
ביקורת

הספר ספג ביקורת רבה, בשל ההשקפות הגזעניות או האנטישמיות שנטען שביטא. לדבריו של בנואה פטרס, קומיקסאי ומומחה ליצירותיו של הרז'ה, "הכוכב המסתורי מהווה את 'האישום העיקרי' נגד הקומיקסאי". להשקפות אלו הייתה משמעות רבה במיוחד בתקופת פרסום הקומיקס, לאחר מלחמת העולם השנייה.
ביקורת > גילויי אהדה לגרמניה

הרכב שתי המשלחות היריבות אינו נייטרלי: כל המשתתפים במשלחת ה"אורורה", המשלחת ה"טובה", הם ממדינות נייטרליות או כאלה שעמדו לצד גרמניה (שוודיה, פורטוגל, ספרד, צרפת וגרמניה), ואילו אויביהם הם אמריקאים. לדבריו של ההיסטוריון פסקל אורי, "בין אם הרז'ה אוהב את זה ובין אם לא, לנושא זה של אירופה הממוינת בקפידה... הייתה משמעות פוליטית מדויקת מאוד בשנת 1942".
נושא זה גרם למתיחות עזה בין הרז'ה לאחיו, פול רמי, שבתקופת פרסום הקומיקס שהה בגרמניה כשבוי מלחמה. אחד מהשבויים האחרים תיאר איך הפך פול ל"ירוק מזעם" כשראה בעיתון את הסצנה שצייר אחיו, שבה המשלחת האמריקאית מובסת. אירוע זה הותיר חותם מתמשך ביחסים בין שני האחים.
ביקורת > גילויי אנטישמיות

אחד הטיעונים המרכזיים לאנטישמיות בספריו של הרז'ה הוא ספר זה אשר התפרסם במהלך הכיבוש הגרמני של בלגיה. בסצנה אשר הופיעה במקור בעיתון הבלגי "Le Soir" ב-11 בנובמבר 1941 הופיעו דמויותיהם של יצחק ושלמה, שני גברים יהודים בעלי מראה מאיים אשר שומעים כי סוף העולם מתקרב. אחד מהם, אשר מדבר בצרפתית קלוקלת, מציין בתגובה כי הוא מצפה לסוף העולם כיוון שלא יהיה חייב לשלם את חובותיו לנושיו. דמות נוספת בספר היא דמותו של הבנקאי האמריקני המרושע בלומשטיין, אשר משמש כספונסר של המשלחת המתחרה. הרז'ה צייר את דמותו של בלומשטיין עם מאפיינים סטריאוטיפים גזעניים אשר היו נפוצים בקריקטורות אנטישמיות במהלך שנות ה-30 ושנות ה-40. במהלך העלילה מתגלה אופיו הנבזי של בלומשטיין כאשר הוא מנסה להשתמש בטקטיקות מלוכלכות וקטלניות על מנת לעכב את ספינתו של טינטין.
לאחר מלחמת העולם השנייה ולאחר שנחשפו ברחבי העולם ממדי השואה, צונזרו החלקים בהם הופיעו הדמויות היהודיות בספר - הסצנה בה הופיעו דמויותיהם של יצחק ושלמה הוסרה לחלוטין מהמהדורה החדשה של הספר "הכוכב המסתורי" ואילו השם "בלומשטיין" שונה לשם הנייטרלי יותר "בולווינקל" ומוצאו שונה למדינה הבדיונית "סאו ריקו".
הרז'ה אמר על כך בריאיון מאוחר יותר:
אכן ציירתי בנקאי אנטיפתי עם פרצוף שמי ושם יהודי: בלומנשטיין מ"הכוכב המסתורי". אבל, האם זה מעיד על אנטישמיות?... נראה לי שבכל אוסף הטיפוסים הרעים שיצרתי, יש מהכל: תיארתי לא מעט "רשעים" מכל המוצאים, מבלי להתמקד במיוחד בגזע זה או אחר. מאז ומתמיד סיפרו "בדיחות על יהודים", "בדיחות על בני מרסיי", "בדיחות על סקוטים", וזה כשלעצמו לא ממש רע. אבל מי היה צופה שהבדיחות על היהודים יגיעו, בדרך הידועה לנו כיום, לסוף כזה, במחנות המוות של טרבלינקה ואושוויץ?... בשלב מסוים מחקתי את השם בלומנשטיין, והחלפתי אותו בשם אחר, שמובנו בניב של בריסל הוא "חנות קטנה לממתקים": "בולווינקל"... ומאוחר יותר נודע לי שגם זה שם יהודי!
הערות שוליים

↑  Benoît Peeters, Hergé, fils de Tintin, 2006, עמ' 242
↑  Pascal Ory, Tintin au pays de l'ordre noir, Magazine de l'histoire
↑  Benoît Peeters, Hergé, fils de Tintin, 2006, עמ' 244
↑  Benoît Peeters, A Never Ending Trial: Hergé and the Second World War, Rethinking History, 2002
↑  יעל אברהם, עולם בעט ומכחול - הרז'ה, באתר מקור ראשון
| הרפתקאותיו של טינטין |
| --- | --- | --- |
| יוצרים ומפתחים | ארז'ה • בוב דה מור • אדגר פ. ז'אקובס |  |
| דמויות | טינטין • קפטן האדוק • פרופסור קלקולוס • תומסון ותומפסון • ביאנקה קסטאפיורה • דמויות נוספות |  |
| אוגדנים | טינטין בארץ הסובייטים • טינטין בקונגו • טינטין באמריקה • הסיגרים של פרעה • הלוטוס הכחול • האוזן השבורה • האי השחור • שרביטו של אוטוקר • הסרטן בעל צבתות הזהב • הכוכב המסתורי • תעלומת ה"חד-קרן" • אוצרו של רקהם האדום • שבעת כדורי הבדולח • אסירי השמש • ארץ הזהב השחור • הטיסה לירח • החוקרים על הירח • פרשת קלקולוס • כרישי הים האדום • טינטין בטיבט • תעלומת תכשיטי הזמרת • טיסה 714 לסידני • טינטין והפיקורוס • טינטין ואלף ארט |  |
| סרטים | הסרטן בעל צבתות הזהב (1947) • טינטין וגיזת הזהב (1961) • טינטין והתפוזים הכחולים (1964) • טינטין ומקדש השמש (1969) • טינטין ואגם הכרישים (1972) • הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן (2011) |  |
| סדרות טלוויזיה | הרפתקאותיו של טינטין מאת ארז'ה (1958–1962) • הרפתקאותיו של טינטין (1991–1992) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: c93bb565-206e-4056-9338-6152352f0f07 
הסצנה בספר "הכוכב המסתורי" בו מופיעים דמויותיהם של יצחק ושלמה היהודים
ה'ת"ב

.
ה'ת"ב (5,402) ובקיצור ת"ב – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-5 בספטמבר 1641, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 24 בספטמבר 1642.
המולד של תשרי חל ביום חמישי, 10 שעות ו-477 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג השג. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנה חמישית לשמיטה, ושנת 6 במחזור העיבור ה-285. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 26 (סימנה כולזז) במחזור השמש ה-193.
שנה זו היא שנת 1,573 לחורבן הבית, ושנת 1,953 לשטרות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג השג, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
היסטוריה של עם ישראל
המדרגות הטורקיות (סיציליה)

| --- | --- |

המדרגות הטורקיות בסיציליה
 מידע כללי
 סוג:  שמורת טבע
 על שם:  טורקים (עם) 
 נתונים ומידות
 שטח:  30 הקטאר
 מיקום
 מדינה:  איטליה איטליה
 מיקום:  אגריג'נטו 
 קואורדינטות:  37°17′24″N 13°28′22″E﻿ / ﻿37.28993°N 13.47268°E﻿ / 37.28993; 13.47268
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןהמדרגות הטורקיות(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןהמדרגות הטורקיות(למפת סיציליה רגילה) פלרמו קטניה מסינה סירקוזה מרסלה ג'לה רגוזה טרפאני קלטניסטה אטנה ק. מלטה הים היוני  הים הטירני הים התיכוןהמדרגות הטורקיות(למפת סיציליה מוגדלת) פלרמו קטניה מסינה סירקוזה מרסלה ג'לה רגוזה טרפאני קלטניסטה אטנה ק. מלטה הים היוני  הים הטירני הים התיכוןהמדרגות הטורקיות
 
המדרגות הטורקיות (באיטלקית: Scala dei Turchi) הוא צוק סלעי לחוף הים התיכון בקרבת ריאלמונטה (אנ') שבנפת אגריג'נטו שבדרום סיציליה המוגדר כשמורת טבע. הצוק בנוי מאבן גיר והטבע עיצב אותו בצורת מדרגות. החופים החוליים שלידו זכו לפרסום לאחר ששימשו למחסה לפירטים (בין השאר לפירטים טורקים שנתנו את שמם לאתר). המקום פופולרי בקרב תיירים ורשויות סיציליה פועלים להפיכתו לשמורת טבע ולהכרזתו כאתר מורשת עולמית.
מבנה האתר

מצוק הגיר, שגובהו כ-50 מטר, נוצר ממשקע ימי בעידן הפלאוקן ומתאפיין בצבע לבן בוהק. החשיפה למזג האוויר ולמלח הים גרם לשחיקת הסלע וליצירת שפוע דמוי מדרגות היורד לים. המצוק בולט לים ויוצר בשל כך מפרצים חוליים מוגנים משני צידיו.
מורשת

המפרצים משני צידי המצוק שימשו לאורך ההיסטוריה לעגינת ספינות של פירטים בגלל היותם סגורים ובגלל ההגנה מהרוח שמספק המצוק. כבר בימי הביניים המוקדמים שימשו המפרצים לעגינת ספינות של סרצנים שפעלו ברחבי הים התיכון. החל מהמאה ה-16 שימש המקום לעגינת שודדי ים ברברים, שהגיעו מצפון אפריקה, והתמודדו מול ספינות של הצלבנים. בתקופת האימפריה העות'מאנית שימש המקום לספינות פירטים טורקים שנתנו למקום את שמו.
שמורת טבע

ב-2007 הגישו רשויות העיר הקרובה, ריאלמונטה (אנ'), בקשה להכרה באתר כאתר מורשת עולמית (בקשה שעדיין לא אושרה).
בפברואר 2020 החליטו רשויות מחוז אגריג'נטו, שהאתר נמצא בתחומה, להלאים את האתר מידי הבעלים המקומיים לאחר הזנחה של שנים שהביאה להרס של האתר עקב עומס תיירים וונדליזם. במסגרת הלאמה זו נסגר האתר כדי לבחון דרכים לאפשר ביקורים במקום. כמו כן מתנהל הליך משפטי מול גורם הטוען שהחוף בבעלותו.
בינואר 2022 אירע מקרה של ונדליזם באתר במהלכו נצבע הצוק בצבע אדום אך נוקה לאחר מספר ימים.
בתרבות

האתר התפרסם בעקבות סדרה של ספרים שכתב הסופר האיטלקי אנדראה קמילרי שבמרכזם דמותו של "המפקח מונטלבנו" (אנ'). בחלק מספרים אלו התחוללה העלילה באזור המצוק הלבן והסביבה.
הבמאי הסיציליאני ג'וזפה טורנאטורה צילם חלק מסרטיו באתר זה וביניהם הסרטים "מלנה" (אנ') (בכיכובה של מוניקה בלוצ'י), אהבה במלחמה (אנ') ואריתימיה (Arritmìa). כמו כן צילם טורנאטורה באתר מספר פרקים של הסדרה על "המפקח מונטלבנו" של אנדראה קמילרי.
הערות שוליים

↑  הלאמת המדרגות הטורקיות, באתר הגרדיאן, 28 בפברואר 2020
↑  משערים שונדליזם זה קשור להליך המשפטי הקשור לבעלות על החוף
↑  הוונדליזם במצוק המדרגות הטורקיות, באתר ה BBC, תאריך 10 בינואר 2022
↑  המדרגות הטורקיות נצבעו אדום, באתר הגרדיאן, 9 בינואר 2022
המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות

המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות (באנגלית: Israel Accounting Standards Board ; ראשי תיבות: IASB) עוסק בתקינה חשבונאית שוטפת, במטרה להעלות את רמת התקינה החשבונאית בישראל, מבחינה כמותית ואיכותית גם יחד ולשפר את הטיב והאמינות של המידע הכלול בדוחות הכספיים. מטרת המוסד לפרסם תקנים חשבונאיים שוטפים אשר כוללים פרסום כללי חשבונאות ודיווח חדשים, עדכון, תיקון או ביטול כללי חשבונאות ודיווח קיימים. כן עוסק המוסד במתן תקנים חשבונאים זמניים והבהרות מקצועיות. תקנים חשבונאים אלה מהווים עקרונות חשבונאיים מקובלים בישראל.
הקמה

המוסד לתקינה הוקם בחודש אפריל 1997 על פי הסכם מסגרת בין לשכת רואי חשבון בישראל לבין רשות ניירות ערך. עד להקמת המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות הגוף שעסק בקביעת כללי חשבונאות מקובלים בישראל היה לשכת רואי חשבון בישראל. ההסכם בין לשכת רואי חשבון לבין רשות ניירות ערך קבע כי מעתה המוסד לתקינה יהיה אחראי על תקני חשבונאות ודיווח כספי ואילו לשכת רואי החשבון תהיה אחראית על תקני ביקורת ונוהלי ביקורת.
מבנה

המוסד לתקינה מורכב משני גופים:
ועדה מקצועית המונה שבעה חברים, כאשר אחד מהם מכהן כיושב ראש הוועדה בשכר ושישה חברים נוספים (ללא שכר) אשר שלושה מהם מתמנים על ידי לשכת רואי חשבון ושלושה האחרים על ידי רשות ניירות ערך. בנוסף לחברי הוועדה, מוזמנים להשתתף בישיבות הוועדה, באורח קבע ללא זכות הצבעה, שבעה משתתפים קבועים, שנבחרים בהסכמה של רשות ניירות ערך ולשכת רואי חשבון. יו"ר הוועדה רשאי להזמין לדיוני הוועדה אנשים בעלי ידע מקצועי נרחב בתחומים בהם עוסקת הוועדה. נכון לשנת 2020 יו"ר הוועדה המקצועית הוא רואה החשבון דב ספיר.
מועצה המונה 17 חברים. המוסד לתקינה מעסיק בשכר סגל מקצועי קבוע, שכפוף לוועדה. היקף כוח האדם נקבע על פי צורכי המוסד לתקינה ומגבלות התקציב שלו. הוועדה רשאית להסתייע בעבודתה במומחים, שלא מבין עובדי המוסד לתקינה.
מעבר לתקינה הבינלאומית

בשנת 1974, כשנה לאחר ייסודו של ארגון ה-IASC, הצטרפה ישראל כחברה בארגון. הצטרפות זו כללת התחייבות לפעול לשם התאמת התקינה החשבונאית המקומית (IL-GAAP) לתקינה החשבונאית הבינלאומית. הצטרפות זו הביאה לפרסומו של גילוי דעת (ג"ד) ביוני 1981 אשר קבע כי בכל עניין בו התקנים הישראלים הקיימים אינם מטפלים, וכן לא קיימת פרקטיקה מקובלת בישראל, ייושמו התקנים הבינלאומיים כפי שמפורסמים על ידי ארגון ה-IASC.
מדיניות זו אשר ננקטה על ידי ישראל, בה התקנים הבינלאומיים משמשים רק במקרים בהם אין כלל מקומי או פרקטיקה, דמתה לנוהג אשר התקיים בתקופה גם בשאר המדינות החברות בארגון.
בתחילת שנות האלפיים, התקבלה החלטה במוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות לפעול לשם התאמתם של התקנים הישראלי לתקן דיווח כספי בינלאומי. כתוצאה מהחלטה זו, בין השנים 2001 ל-2007 פורסמו יותר משלושים תקני חשבונאות ישראליים שהתבססו על התקינה הבינלאומית.
התקנים הישראלים אשר פורסמו בתקופה זו כללו שינויים מעטים ביחס לתקנים המקוריים אשר פורסמו על ידי ארגון ה-IASC (אשר הפך לארגון ה-IASB בשנת 2001). בתקנים אלו נכלל גילוי (Disclousre) כדלקמן: "תקני חשבונאות ישראליים המתפרסמים על ידי המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות מתבססים לעיתים או עשויים לכלול חלקים מנוסח תקני חשבונאות בינלאומיים המתפרסמים על ידי הוועדה לתקני חשבונאות בינלאומיים".
בישיבת מועצת המוסד שנערכה ב-31.05.05 פורסמה הצהרה על אימוץ גורף של התקינה הבינלאומית בשנת 2008.
תקן חשבונאות ישראלי מספר 29 (פורסם ביולי 2006) היה התקן שהשלים את מהלך המעבר לתקינה הבינלאומית. התקן קבע חובת דיווח החלה על כלל החברות ציבוריות הכפופות לחובת עריכת דוחות בהתאם לתקנות ניירות ערך, החל מהדוחות הכספיים של הרבעון הראשון של שנת 2008, כאשר ניתנה אפשרות ליישום מוקדם כבר בדוחות כספיים החל מיום 31 ביולי 2006. אימוץ התקינה הבינלאומית היה במתכונת מלאה, דהיינו מוסדות התקינה המקומיים מוותרים על עצמאותם בתחומים אלה ומאמצים את התקינה הבינלאומית כפי שהיא מתפרסמת ובהתאם להנחיות המוסד הבינלאומי לתקינה חשבונאית.
בשנת 2010 תוקנו תקנות ניירות ערך (דוחות כספיים שנתיים) כך שהוראת תקן חשבונאי ישראלי 29 בדבר החובה החלה על חברות ציבוריות לערוך דוחות כספיים בהתאם לתקינה הבינלאומית הפכה לחלק מהתקנות עצמן.
הערות שוליים

↑  אין לבלבל עם המוסד הבינלאומי לתקינה בחשבונאות, שלו ראשי תיבות זהים באנגלית.
↑  הוועדה המקצועית, באתר המוסד לתקינה חשבונאית בישראל
↑  Zeff, S. A. 2012. The Evolution of the IASC into the IASB, and the challenges it faces. The Accounting Review 87: 807-837, בעמוד 813
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526521505171
הטבח בידוובנה

האנדרטה החדשה (2001) לנספי הטבח בידוובנה
ב-10 ביולי 1941 נטבחו יהודי העיירה יֶדוַובּנֶה (Jedwabne) הסמוכה לעיר לומז'ה שבמזרח פולין על ידי שכניהם הפולנים. במשך שנים יוחס המעשה לגרמנים, אך בשנת 2001 חשף ההיסטוריון יאן טומאש גרוס כי הפולנים הם שביצעו את 
הטבח.
החוקר דריוש סטולה מעיר כי בניגוד למעשי טבח קודמים שהיו במזרח אירופה, לדוגמה הפוגרומים באוקראינה בשנים 1918-1920, הטבח בידוובנה הוא בעל מאפיינים ייחודיים כמו תכנון מראש של השמדת כלל היהודים במקום. בניגוד לפוגרומים רבים של התקפות זועמות שבהן רוב המשפחות לא נפגעו, טבח זה היה אחד המקרים הראשונים שבהם כמעט כל היהודים במקום נרצחו.