stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנסואה אשיל בזן
ביוגרפיה > מלחמת צרפת–פרוסיה

ב-12 באוגוסט 1870, מינה קיסר צרפת נפוליאון השלישי את בזן כמפקד הארמייה הראשונה שכונתה "ארמיית הריין". הארמייה חנתה בגרמניה, כ-10 ק"מ מהעיר מץ, מול שלוש ארמיות של הצבא הפרוסי. בפועל, נפוליאון עזב את מטה הארמייה רק ב-16 באוגוסט, מה שהותיר בידי בזן רק זמן קצר מאוד לתפוס פיקוד ולהתעדכן במצב בשטח. ב-18 באוגוסט נתן המצביא הפרוסי הלמוט פון מולטקה פקודה לארמיות הפרוסיות הראשונה והשנייה לפתוח בהתקפה על הארמייה של בזן. ההתקפה הפרוסית נפתחה בהסתערות הקורפוס ה-9 בפיקוד גנרל פון מאנשטיין, והתפתחה למה שכונה לימים "קרב גרבלוט".
ההתקפה של הארמייה הפרוסית הראשונה בפיקודו של שטיינמץ בתחילת הקרב, נבלמה בידי ארמיית הריין וספגה אבדות כבדות. בזן נתן לגנרל שארל דניס בורבאקי מפקד המשמר הקיסרי פקודה לצאת למתקפת נגד שתשחרר את הארמייה מתנועת המלקחיים הפרוסית, אלא שבורבאקי החליט על דעת עצמו שהקרב אבוד, ולפיכך לא הצטרף לקרב. בזן לא התעקש יותר מדי, והקרב הסתיים בניצחון אסטרטגי לגרמנים. ב-19 באוגוסט החליט בזן על נסיגה אל הגבול הצרפתי. מולטקה חזה זאת, וחסם את דרך הנסיגה לכיוון ורדן. בזן העדיף לא להשאיר את צבאו בשטח, חשוף להרעשה הארטילרית של הגרמנים, והכניס את כל 150,000 חייליו אל בין חומותיה הבצורות של מץ. לכך בדיוק מולטקה ציפה. הוא הקים ארמייה חדשה, "ארמיית המז" שפתחה במצור על הכוח של בזן, שהכניס את עצמו מרצונו למלכודת.
בזן שלח מסר לקיסר על פיו יוכל להיחלץ מהמלכודת רק באמצעות "ארמיית שאלון", שלמעשה הייתה הכוח הצבאי הצרפתי היחיד שהגן כעת על צרפת עצמה מפני הגרמנים. נפוליאון הצטרף אל מפקד הארמייה מרשל פטריס דה מק-מהון ב-16 באוגוסט, והשניים נעו לאורך הגבול הבלגי בתקווה לחלץ את בזן. עם זאת, ב-1 בספטמבר הובסה ארמיית שאלון בקרב סדאן, ו-103,000 כולל הקיסר עצמו, נפלו בשבי. צבאו של בזן היה כעת מנותק לחלוטין, בעוד הגרמנים פולשים לצרפת כשאין כוח אמיתי שיכול להתגונן מולם. הקיסרות בוטלה, ובמקומה הוקמה "הרפובליקה הצרפתית השלישית". בזן, שהיה מלוכני מובהק, הבין כעת שהוא משרת לשווא משטר הנוגד את העקרונות שלו. הוא הצליח לשמור על קשר קלוש עם הקיסרית הגולה אז'ני, ואף שקל לשאת ולתת עם הגרמנים כדי להשתמש באנשיו על מנת להחזיר את הקיסר לשלטון. אנשיו סבלו מפגעי מזג האוויר, כמו גם ממחסור באספקה וציוד. ב-27 באוקטובר הוא נכנע לכוחות הגרמנים ונפל בשבי יחד עם אנשיו. כניעתו גרמה אכזבה רבה לכוחות הלוחמים האחרונים של צרפת - צבא מאולתר שארגן לאון גמבטה. גמבטה הבין שעם כניעתו של בזן אבדה התקווה לצרפת, והוא פרסם מנשר חריף נגדו בו כינה אותו "בוגד".
ביוגרפיה > אחריתו

לאחר שחרורו מהשבי הגרמני, הפך בזן לשעיר לעזאזל. הרפובליקנים פרקו עליו את זעמם על הקיסר שאותו שירת, והמלוכנים גם הם הטו את האש אליו במטרה לטשטש את אחריותו של הקיסר על התבוסה. בזן נשפט בפני בית דין צבאי על פיקוד כושל, ועל כך שנכנע במץ בטרם מיצה את כל אמצעי ההגנה שעמדו לרשותו. הוא נידון לגזר דין מוות, אולם זה הומתק מאוחר יותר ל-20 שנות מאסר. בליל ה-9-10 באוגוסט 1874, הוא הצליח להימלט מהכלא בעזרת מספר ידידים, וברח למדריד בירת ספרד. את שארית חייו הוא חי באנונימיות יחסית עד מותו ב-23 בספטמבר 1888 משבץ מוחי.
משפחתו

ב-12 ביוני 1852 הוא נישא למריה דה לה סולדד. היא נפטרה בזמן שירותו במקסיקו. הוא קיים רומן עם נערה מקסיקנית בת 17 בשם מריה חוספה פדראסה, ונישא לה ב-28 במאי 1865.
לקריאה נוספת

מיכאל הרסגור, אהוד פוקס, "רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים: החלטות בתנאי משבר", הוצאת דביר, 2010.
אלברט גרר, "נפוליון השלישי", הוצאת הדר, תשכ"ו.
הערות שוליים

↑  מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, עמ' 73.
1 2  גרר, עמ' 149.
↑  גרר, עמ' 150.
↑  מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, עמ' 81-82.
↑  מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, עמ' 82.
↑  מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, עמ' 83.
↑  גרר, עמ' 182.
↑  גרר, עמ' 178.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281389405171  PLWABN: 9810642049105606  BIBSYS: 98069181  BNE: XX1510672  BnF: cb13743827k (data)  CANTIC: a10932392  CiNii: DA04968357  GND: 118657690  ISNI: 0000 0001 0880 1986  LCCN: n94019757  Léonore: 22617  NKC: jx20140224001  NLG: 225872  NTA: 069627517  RERO: 02-A002980206  SELIBR: 208101  SNAC: w6pz5ktc  SUDOC: 066902800  VIAF: 24780794   WorldCat (עם VIAF): 24780794 
בזן ואנשיו נכנעים במץ
בזן במהלך שירותו במקסיקו
פרש (מקצוע)

פָּרָשׁ הוא אדם שמקצועו הוא רכיבה על סוסים שמקורו עוד בעת העתיקה.
פרשי מרוצים

בעולם כיום מתקיימים תחרויות של פרשים ואף קיימים הימורים חוקיים במדינות מסוימות. ישנם שני סוגי תחרויות:
תחרות פרשים בה הפרש מפגין את מיומנותו ושליטתו בסוס על ידי רכיבה במסלול ודילוג מעל מכשולים.
מרוצי סוסים - תחרות שמטרתה להשלים מספר הקפות בזמן הקצר ביותר, תוך התחרות בסוסים אחרים.
פרשי משטרה

פרש משטרה הוא שוטר רכוב על סוס או גמל. אלה משרתים עדיין במקומות נידחים וכן באזורים עירוניים בהם פעילותם היומיומית טקסית, אך הם משרתים גם בפעילות בתוך המון אדם. במצבים כאלה יש להם יתרון על שוטרים רגליים, מכיוון שיש להם מסה גדולה יותר והם נראים למרחוק, ובכך מפחיתים התפרעויות ומקלים על אזרחים הזקוקים להם למצוא אותם. גם הראות שלהם עצמם משופרת בגלל עמדתם הגבוהה. פרשים מועסקים גם בסיורים בפארקים ובטבע, מקומות בהם ניידות משטרה עשויות להיות רועשות מדי או בלתי מעשיות. פרשים משרתים גם כחלק מיחידות חיפוש והצלה.
פרשי מלחמה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ראו גם

חיל פרשים
פרש כבד
פרש קל
פרשים בעת מרוץ סוסים
פרש משטרה חולף על פני ארמון בקינגהאם, לונדון
פפירוס ברוקלין 35.1446

|  פרטי הממצא |
| --- | --- |
 סוג:  מסמך
 חומרים:  פפירוס, דיו
 אורך:  182 ס"מ
 רוחב:  29.2 ס"מ
 תוכן הממצא
 כתב:  כתב היראטי
 יצירת הממצא
 תאריך יצירה:  1809–1743 לפנה"ס
 תרבות:  מצרים העתיקה
 פרטי האתר והחפירה
 תאריך גילוי:  1881–1896
 התגלה בידי:  צ'ארלס אדווין וילבור
 שם אתר:  תבאי
 פרטי הממצא כיום
 מיקום נוכחי:  מוזיאון ברוקלין, ניו יורק
 
פפירוס ברוקלין 35.1446 (באנגלית: Brooklyn Papyrus 35.1446) הוא הכינוי המודרני שניתן למסמך מצרי עתיק המתוארך למאה ה-17 לפנה"ס. המסמך מציג רשימות של תושבים מצריים. על צידו הקדמי מופיעה רשימה של 80 אזרחים, ועל צידו האחורי מופיעה רשימה של 95 עבדים, רובם ממוצא מערב אסייאתי, שמי או כנעני. המסמך כתוב בכתב היראטי, וככל הנראה נכתב באזור העיר תבאי. תהליך שחזורו המלא של המסמך הושלם ב-1955, והיום הוא שמור במוזיאון ברוקלין שבניו יורק.
היסטוריית המסמך

את כתבי הפפירוס גילה הארכאולוג צ'ארלס אדווין וילבור במצרים באחד ממסעותיו לאורך נהר הנילוס בשנים 1881–1896. נראה שכל הכתבים נמצאו בקרבת העיר תבאי שבמצרים. הנתונים שסיפק וילבור ביומנו אינם מספקים לצורך זיהוי המקום המדויק בו נמצאו הכתבים, ולכן מקום הגילוי של הכתבים מסתמך על הכתוב בהם בלבד, ונמצא בגדר השערה. וילבור הביא את ממצאיו לבריטניה, ולאחר מותו ב-1896 הבעלות על הכתבים עברה לאלמנתו. בשלב מסוים, בתו של וילבור קיבלה את הכתבים.
בשנת 1935 החליטה בתו של וילבור להעביר חלק מממצאיו למחלקה המצרית במוזיאון ברוקלין. בין ממצאיו שהועברו למוזיאון הועברו גם כן כתבי הפפירוס, שבאותו הזמן היו בנויים מכ-600 חתיכות מפורקות. החתיכות הגדולות ביותר הוצגו לראווה במחלקה המצרית במוזיאון, בעוד ששאר החתיכות לא קיבלו יחס רב. בשנת 1938, הארכאולוג אלן גרדינר זיהה את חלק מהכתבים בתור "רשימה של עבדים זרים". 10 שנים לאחר מכן, בשנת 1948, נערך הניסיון הראשון להרכבת המסמך מבין החתיכות הרבות שהוחזקו במוזיאון, אך ניסיון זה עלה בתוהו.
בין השנים 1950 ו-1952 התקיים ניסיון נוסף, ביוזמת מוזיאון ברוקלין, לבניית מסמך מ-600 החתיכות הזמינות. בשנת 1952, הצטרף האגיפטולוג ויליאם כריסטופר הייז למאמצים אלו. הייז מספר כי "העבודה הייתה מפרכת, לא רק עקב המספר העצום של החתיכות, אלא גם כי חתיכות רבות מהמסמך היו חסרות במאגר". לקראת סוף יוני בשנת 1952, כמעט כל החתיכות הזמינות חוברו יחדיו למסמך בודד, מלבד כ-50 קטעים קטנים שלהם עוד לא נמצא מקום מתאים. בשנת 1955 המסמך השלם פורסם על ידי הייז.
תוכנו

תוכן המסמך מחולק לשני צדדים - צידו הקדמי וצידו האחורי. המסמך נכתב באופן מתמשך לאורך שנים רבות על ידי כותבים שונים מערים שונות.
תוכנו > צד קדמי

בחלק העליון של צידו הקדמי של המסמך מופיעה רשימה של 80 תושבים מצריים שברחו או נעלמו טרם סיימו את המטלות שהובאו להן על ידי השלטון. עקב חזרה על חלק מהשמות יותר מפעם אחת, נראה שמדובר ב-76 תושבים מצריים ולא ב-80. הרוב המוחלט של התושבים הם זכרים. בכל שורה, ראשית מופיע שם אביו של התושב, ולאחר מכן שמו הפרטי של התושב, באופן הבא:
6. הבן של סנייב, סובחוטפה
7. הבן של מנקחור, סנוורסט
8. הבן של אידנימירואשאו, אמנמחת
מרבית השמות המופיעים ברשימה הם שמות שהיו נפוצים בתקופת הממלכה התיכונה, ועל פי זיהוי השמות הללו ניתן לתארך את המסמך לתקופתה המאוחרת של הממלכה. השמות ברשימה הם שמות מקומיים הכוללים שמות של אלילים מצריים קדומים, וככל הנראה התושבים המופיעים ברשימה הם ילידי המקום. לתושבים המופיעים ברשימה אין תארים מיוחדים המצביעים על מעמד גבוה, וככל הנראה היו איכרים פשוטי עם, אך לא עבדים. בעמודות הבאות הרשימה מופיעים נתונים נוספים אודות אותם התושבים, כמו אזור מגוריהם, תעסוקתם, מינם, שטחים אליהם הם היו שייכים ושמות האנשים עבורם הם עבדו.
בעמודה האחרונה ברשימה מופיע צו עם פנייה לבית הכלא גדול בעיר תבאי, עם הוראה לטיפול בתושבים ששמם מופיע בעמודה הראשונה, בהתאם לחוק המקומי. בית הכלא הגדול מוזכר בהמון כתבים מצריים אחרים מאותה התקופה, ונראה שמדובר בבית הכלא המרכזי בעיר. הצו חוזר על עצמו עבור כל תושב, ומבקש למצות את הדין עם כל אחד מהם. הצו מציין את העבירה שאותה ביצע התושב ואת החוק הרלוונטי. עמודה זו היא המפורטת ביותר, והיא מספקת מידע רב על החוק ועל פעילות בתי הסוהר באותה התקופה.
תוכנו > צד אחורי

בצד האחורי של המסמך מופיעה גם כן רשימה, בה 95 שמות של עבדים. עבור כל ערך ברשימה, קיימות 4 עמודות: התואר הניתן לאדם ושמו הפרטי, הכינוי שניתן לאדם, תעסוקתו ומינו (וגילו – האם בוגר או צעיר). מתוך 95 השמות, 79 מהשמות נשמרו וניתנים לקריאה, בעוד ש-16 מהשמות אינם קריאים. מתוך 79 השמות שנשמרו, 34 מהשמות הם שמות מצריים מקומיים, ואילו 45 הם שמות בעלי מוצא שמי, כנעני או מערב אסייאתי. 20 מהשמות שייכים לזכרים בוגרים, ו-43 מהשמות שייכים לנקבות בוגרות. 8 מהשמות שייכים לזכרים צעירים, ו-6 מהשמות שייכים לנקבות צעירות.
המסמך מעניק את הכינוי "אסיאתים" ל-45 השמות שלא שייכים למצריים המקומיים. רוב השמות הללו נושאים תחילית המעידה על מוצא כנעני או סורי. לחלק גדול מהשמות הללו מופיעה בנוסף לשם המקורי חלופה מצרית שנוצרה מעיוות קל של השם המקורי. החלופה המצרית נועדה להקל על כתיבת והגיית השמות של העבדים.
לאורך כל הרשימה, שמות תואר כמו "עבד המלך" ו-"משרת" חוזרים על עצמם. חלק מהנקבות ברשימה מוזכרות בתור שפחות או עקרות בית. ניכר כי כל השמות המופיעים ברשימה היו שייכים לעבדים או משרתים ממעמד נמוך. בעמודת התעסוקה, חלק מהערכים השכיחים ביותר הם ספרים, אורגים, גננים ובנאים.
קשר מקראי

ברשימת העבדים המופיעה בחלקו האחורי של המסמך, חלק מהעבדים מתוארים בתור "אסיאתים". סגנון השמות ברשימה והתחילית החוזרת על עצמה מעידה על כך שחלק גדול מהשמות הללו בעלי מוצא שמי, ככל הנראה מאזור כנען. המסמך מביא ראיות לקשר החזק שניהלה מצרים תחת שלטון השושלת ה-13 עם תושבי כנען. המסמך מאשש את הטענה כי במאה ה-17 לפנה"ס שהו במצרים עבדים שמיים שאינם שייכים לאזור.
קיים דמיון בין חלק מהשמות המופיעים ברשימה לשמות עבריים המוזכרים בתנ"ך, לדוגמה:
Munahhima (מֻנָחִימָה) – מנחם
Sk-ra (שְׁקָּרָה) – יששכר
Sp-ra (שְׁפָרָה) – שיפרה
S-ra (שְׁרָא) – אשר
לדעת האגיפטולוג דייוויד רוהל, מדובר ברשימה של עבדים עבריים שהיגרו מכנען למצרים. על פי דבריו של רוהל, הפפירוס מהווה הוכחה לשעבוד של בני ישראל במצרים, כפי שמתואר במקרא. בנוסף, רוהל טוען כי העובדה שהרוב המוחלט של העבדים ברשימה הם ממין נקבה תואמת לסיפור המקראי, בו התינוקות הזכרים הושלכו ליאור. הרב מאניס פרידמן מגיב לממצאים וטוען כי "העבודה שהעברים המשיכו להתרבות למרות הדיכוי, למרות העבדות ואף על פי שבניהם נהרגו – רק מראה שהייתה כאן תוכנית אלוהית בעבודה, ושכל התהליך מבוסס על נס".
לקריאה נוספת

William C. Hayes, A Papyrus of the Late Middle Kingdom in the Brooklyn Museum. Brooklyn Museum, New York 1955
Stephen Quirke, The administration of Egypt in the late Middle Kingdom: the hieratic documents. SIA Publications, New Malden (Surrey) 1990, ISBN 1-872561-01-2, pp. 127–154.
הערות שוליים

1 2  Brooklyn Museum, www.brooklynmuseum.org
1 2  William C. Hayes, A papyrus of the late Middle Kingdom in the Brooklyn Museum : Papyrus Brooklyn 35.1446, Brooklyn Museum: Brooklyn Museum, 1955, עמ' 5-6
↑  William C. Hayes, A papyrus of the late Middle Kingdom in the Brooklyn Museum : Papyrus Brooklyn 35.1446, Brooklyn Museum: Brooklyn Museum, 1955, עמ' 6
↑  Bernadette Menu, Le papyrus du Brooklyn Museum n° 35.1446, Institut d’égyptologie François Daumas, Archéologie des Sociétés Méditerranéennes, 2012
↑  William C. Hayes, A papyrus of the late Middle Kingdom in the Brooklyn Museum : Papyrus Brooklyn 35.1446, Brooklyn Museum: Brooklyn Museum, 1955, עמ' 94
1 2  Timothy P. Mahoney, Patterns of Evidence: Exodus: A Filmaker's Journey, Thinking Man Media, 2015
פיליפ נורמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באפריל 1943 (בן 81) רייד, האי וייט, בריטניה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 לאום:  אנגלי
 עיסוק:  ביוגרף, מחזאי
 מקום לימודים:  Ryde School with Upper Chine 
 שפות היצירה:  אנגלית
 נושאי כתיבה:  הביטלס
 יצירות בולטות:  Shout!: The True Story of the Beatles
 תקופת הפעילות:  מ-שנות השישים
 
פיליפ נורמן (באנגלית: Philip Norman;‏ נולד ב-13 באפריל 1943) הוא סופר, ביוגרף, עיתונאי ומחזאי. נורמן נחשב לאחד הביוגרפים הבולטים של הביטלס.
ביוגרפיה

פיליפ נורמן נולד ברייד (Ryde) שבאי וייט ב-1943 ובילה את ילדותו בה. הוא למד בבית הספר רייד, ואביו, קלייב נורמן, ניהל את אולם הנשפים Seagull (בתרגום לעברית: שחף) במזח של רייד. נורמן כתב על ילדותו בספרו Babycham Night (קרובי משפחה שלו ייצרו מותג יין נתזים של פרי בשם בייביקאם (Babycham) בעיירה שפטון מאלט (Shepton Mallet) שבדרום-מערב אנגליה).
בסוף שנות ה-60, ככתב עבור סאנדיי טיימס, הוא הוצב לחקור ולדווח על התפרקותו של העסק העצמאי של הביטלס, "Apple Corps"‏‏.
ספרו של נורמן משנות ה-80 על הביטלס, Shout!: The True Story of the Beatles, הוא אחד מהביוגרפיות הפופולריות ביותר על הביטלס.
נורמן הוא מחבר הספר Shout!: The Beatles in Their Generation, שתואר על ידי הניו יורק טיימס "...הביוגרפיה הסופית - מקיף, אינטליגנטי, כתוב ברגישות וחוקר ביסודיות" את "ארבעת המופלאים". הביקורת בשיקגו סאן-טיימס כתבה מתוך התלהבות רבה שהספר Shout! הוא "הטוב ביותר, הביוגרפיה המפורטת והרצינית ביותר על הביטלס והזמן שלהם". בחודש אוקטובר 2008 יצא לאור ספרו רחב היריעה, באורך של למעלה מ-800 עמודים, על ג'ון לנון: John Lennon: The Life.
מלבד הביוגרפיות על חברי הביטלס, נורמן גם פרסם ביוגרפיות של באדי הולי, הרולינג סטונז ואלטון ג'ון. בנוסף לביוגרפיות שהוציא, נורמן כתב גם שישה רומנים ושני מחזות: The Man That Got Away ו-Words of Love.
ביוגרפיות שכתב

Shout!: The True Story of the Beatles ‏(1981) ‏, ISBN 0-241-10300-2, ISBN 0-241-10631-1
Symphony for the Devil: The Rolling Stones Story ‏(1984) ‏, ISBN 0-671-44975-3
The Life and Good Times of the Rolling Stones ‏(1989) ‏, Century
Days in the life: John Lennon Remembered ‏(1990) ‏, ISBN 0-7126-3922-5
The Stones ‏(1993) ‏, Penguin
Elton or Elton John ‏(1991) ‏, ISBN 0-09-174838-0 or ISBN 0-517-58762-9
Shout!: The Beatles in their Generation ‏(1996) ‏, ISBN 0-684-83067-1
Rave On: The Biography of Buddy Holly or Buddy: The Biography of Buddy Holly ‏(1997) ‏, ISBN 0-684-83560-6 or ISBN 0-330-35223-7
Sir Elton: The Definitive Biography ‏(2001) ‏, ISBN 0-7867-0820-4
The Stones: The Acclaimed Biography ‏(2002) ‏, ISBN 0-330-48057-X
John Lennon: The Life ‏(2008) ‏, ISBN 0-06-075401-X
הערות שוליים

↑  ‏Philip Norman bio at Harper Collins Publishers‏
1 2  ‏Hohan, Randolph, ‏"They Love They Take and Make", New York Times, April 5, 1981‏
↑  ארי קטורזה, ה"ביטלס": סודות ושקרים, באתר ynet, 17 באוקטובר 2000
| הביטלס |
| --- | --- | --- |
ג'ון לנון • פול מקרטני • ג'ורג' האריסון • רינגו סטאר
פיט בסט • סטיוארט סאטקליף • לנון-מקרטני
| אלבומי אולפן | Please Please Me‏ (1963) • With the beatles‏ (1963) • A Hard Day's Night‏ (1964) • Beatles for Sale‏ (1964) • !Help‏ (1965) • Rubber Soul‏ (1965) • Revolver‏ (1966) • Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band‏ (1967) • Magical Mystery Tour‏ (1967) • The Beatles‏ (1968) • Yellow Submarine‏ (1969) • Abbey Road‏ (1969) • Let It Be‏ (1970) |  |
| סרטים | ‏A Hard Day's Night‏ (1964) • !Help‏ (1965) • Magical Mystery Tour ‏(1967) • Yellow Submarine ‏ (1968) • Let It Be ‏(1970) • The Beatles: Get Back ‏(2021) |  |
| הנהלה | אלן ויליאמס • בריאן אפשטיין • אלן קליין • אפל רקורדס |  |
| הפקה | ג'ורג' מרטין • ג'ף אמריק • פיל ספקטור • נורמן סמית' • אלן פרסונס • אולפני אבי רוד |  |
| ערכים נוספים | ערכים נוספים |  |
|  | The Quarrymen • ביטלמניה • ריצ'רד לסטר • תאוריית הקשר על מותו של פול מקרטני • מסע הקסם המסתורי • קלאוס פורמן • יוקו אונו • אנתולוגיה • רצח ג'ון לנון • LOVE • פיליפ נורמן • סיד ברנשטיין • החיפושית החמישית • הופעת הביטלס על הגג • פירוק הביטלס |  |
דיסקוגרפיה של הביטלס • שירי הביטלס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349415605171  PLWABN: 9810692424805606  BIBSYS: 90111057  BNE: XX1119374  BnF: cb126618005 (data)  GND: 139402055  ICCU: CFIV110976  ISNI: 0000 0001 2283 4573  LCCN: n50006062  NKC: xx0181866  NTA: 072375493  SELIBR: 365673  SUDOC: 114626286  VIAF: 100236532   WorldCat (עם VIAF): 100236532
פיתוח עץ

"תנשמת" (1847), פיתוח-עץ מאת תומאס ביווק
"פיתוח עץ" או "תחריט עץ" (באנגלית: Wood engraving) היא טכניקת הדפס שבמסגרתה חורט האמן דימוי בבלוק עץ, ולאחר מכן מודפסת הגלופה בטכניקה של דפוס בֶּלֶט.
תיאור

טכניקת פיתוח העץ התפתחה מטכניקת חיתוך העץ במהלך המאה ה-18 באירופה. אמנים כגון תומאס ביואיק (Bewick) החלו להשתמש בלוחות עץ קשים, עשויים מעצים כגון אֶשְׁכְּרוֹעַ (boxwood), אגס או דובדבן, על מנת ליצור דימויים המאופיינים בפרטים רבים ועדינים, ובניגודיות גבוהה בין האזורים המודפסים לבין משטחי הנייר שלא הודפסו. השימוש בסוג עץ כזה מבדיל את פיתוח העץ מחיתוך העץ. השימוש בעץ קשה גרר גם שימוש בכלי חיתוך ומַפְסָלוֹת שונות, כגון חֶרֶט (burin), שיצרו קו שונה מן המשטחים האופייניים לחיתוך העץ.[דרושה הבהרה]
בטכניקת פיתוח העץ חורט האמן דימוי אל תוך גוש ("בלוק") של עץ. לאחר שהושלמה הגלופה מורחים עליה צבע דפוס בעזרת גלגלת. הצבע נצמד רק לפני השטח של הבלוק, ואילו במגרעות, בשקעים ובנקבים הצבע איננו נתפס. לאחר מכן מצמידים אל לוח ההדפסה גיליון נייר ומדפיסים את הדימוי בעזרת מכבש או בהדפסה ידנית.
חוזקו של העץ מאפשר להדפיס עותקים רבים מן הגלופה, ללא שחיקה רבה שלה. על כן, הרבו להשתמש בטכניקה זו בהדפסה של איורים עבור כתבי עת ובעיטור ספרים – עד לשלהי המאה ה-19, אז החלו להשתמש בטכניקות של דפוס אופסט עבור הדפסת כמות גדולה של עותקים. כיום משמשת הטכניקה בעיקר אמנים היוצרים הדפסים אמנותיים.
צליפת שוט

| --- | --- |

 תחום:  רפואת חירום 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D014911
 סיווגים
 ICD-10:  S13.4 
 
פציעה מסוג "צליפת שוט"
צליפת שוט (תרגום שאילה מאנגלית - whiplash) היא טראומה גופנית הנגרמת לצוואר.
לרוב נגרמת החבלה כתוצאה מתאונת דרכים, בה נדחפים יושבי הרכב קדימה בפתאומיות, ונבלמים על ידי חגורת הבטיחות.
כוחות ההאצה וההאטה העזים גורמים למתיחת הצוואר וחוליותיו, ועלולים לגרום לחבלה בדרגת חומרה משתנית כתלות בעוצמת הפגיעה. "צליפת השוט" עשויה להתבטא בכאבי צוואר, הגבלה בתנועות הצוואר, כאבי ראש וכתפיים, מתח שרירים ובעיות נוירולוגיות שונות (כגון טיניטוס וסחרחורת), הקשורות לזעזוע המוח הנלווה.
הטיפול בתסמינים מבוסס על משככי כאבים ונוגדי דלקת, ולצידו שכיח טיפול פיזיותרפי מקומי. לעיתים, ימליץ הרופא על שימוש בצווארון רפואי.
"צליפת שוט" אינה מונח רפואי או משפטי כשלעצמה, אלא כינוי המתאר סוגים שונים ומגוונים של פגיעות ותסמינים.
בשנים האחרונות מזהירים רופאים רבים מפני פגיעת "צליפת שוט" כתוצאה מהד באנגינג - טלטול של הראש והצוואר, הנפוץ בעיקר בהופעות רוק ומטאל.
צ'אמבוטה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  צלי קדירה 
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  ירק 
 
צ'אמבוטה (באיטלקית: Ciambotta או Giambotta) הוא תבשיל ירקות קיצי של המטבח האיטלקי הדרום איטלקי המכונה[דרושה הבהרה] מצוג'ורנו (באיטלקית: Il Mezzogiorno - "הצהריים", ובהשאלה גם "הדרום"). למנה יש איות אזורי שונה; היא ידועה כ-Ciambotta או Ciambrotta בקלבריה ובמקומות נוספים, Ciammotta בבזיליקטה ולפעמים גם בקלבריה, Cianfotta או Ciambotta בקמפניה ובלאציו, וצ'בוטה באברוצו.
מאפיינים

צ'אמבוטה פופולרית בכל דרום איטליה, מנאפולי דרומה ומחלקים רבים של ארגנטינה שם נקראת "Chambota". ישנן וריאציות אינדיבידואליות ואזוריות רבות של צ'אמבוטה, אך כולן כוללות ירקות קיץ. חצילים איטלקיים, קישואים, פלפלים, תפוחי אדמה, בצל, עגבניות, שום, בזיליקום ושמן זית הם מרכיבים נפוצים. צ'אמבוטה מוגשת לרוב כמנה עיקרית, או לצד בשרים על האש, כגון נקניק או דג-חרב. היא מוגשת לפעמים עם פסטה, פולנטה או אורז.
מרק או נזיד

צ'אמבוטה "חברה" באותה קטגוריה קשה להגדרה של מאכלים איטלקיים המכונה מינסטרה (minestre), בדרך כלל איפשהו בין מרק סמיך לבין נזיד. לעיתים קרובות משווים אותו לרטטוי הצרפתי, שניהם חלק מהמשפחה הרחבה יותר של תבשילי ירקות של מערב המטבח הים-תיכוני.
הערות שוליים

1 2 3  Michael Scicolone, Make It Your Way: Ciambotta, Los Angeles Times (June 20, 2001).
1 2 3 4 5 6 7  Anthony F. Buccini, "Western Mediterranean Vegetable Stews and the Integration of Culinary Exotica" in Proceedings of the Oxford Symposium on Food and Cookery 2005 (ed. Richard Hosking: Prospect Books, 2006), p. 132-34.
1 2 3 4 5  Joyce Goldstein, Italian Slow and Savory (Chronicle Books, 2004), p. 260.
1 2 3 4 5  Rosetta Costantino with Janet Fletcher (2010). My Calabria: Rustic Family Cooking from Italy's Undiscovered South. W. W. Norton & Company. pp. 244–245. ISBN 9780393065169. נבדק ב-2 באוגוסט 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2 3  Diane Darrow & Tom Maresca, The Seasons of the Italian Kitchen (Atlantic Monthly Press, 1994), pp. 198-99.
↑  Mary Ann Esposito, Ciao Italia Slow and Easy: Casseroles, Braises, Lasagne, and Stews from an Italian Kitchen (Macmillan, 2007), p. 124.
↑  Frank Pellegrino, Rao's Classics: More Than 140 Italian Favorites from the Legendary New York Restaurant (St. Martin's Press, 2016), p. 128.
צימעס

| --- | --- |

 
 מאכלים
 מטבח:  המטבח היהודי 
 מרכיבים עיקריים:  גזר, צימוק 
 
צימעס עם בשר ואורז
צִימֶעס הוא תבשיל מתוק מהמטבח האשכנזי, העשוי מגזר קצוץ (כיום בדרך כלל מגזר גמדי), מבושל עם סוכר וצימוקים. ישנן גרסאות בהן מוסיפים סוגים נוספים של פירות יבשים, כגון שזיף ומשמש. השימוש הידוע הראשון במילה, הוא משנת 1892.
למרות מתיקותו הצימעס אינו נאכל כקינוח, אלא כתבשיל הנלווה למנה העיקרית הבשרית בארוחה. הוא מקובל כמאכל חגיגי, בין השאר בשבת ובראש השנה.
מקור המילה צימעס הוא ככל הנראה מהמילים בגרמנית "zu" (נוסף על) והמילה "mus" (בגרמנית עתיקה: דייסה או ירקות). או "צים-עס" שמשמעותו ביידיש: נוסף אל (צים) האוכל (עס).
המילה צימעס שימשה בעבר בסלנג במשמעות של לעשות בלגן או מהומה בגלל היותו של התבשיל תערובת של מרכיביו. ביידיש משמשת המילה כסלנג במשמעות של הבעת זלזול כלפי מישהו: "איך וועל מאכן פון עם צימעס" (בתרגום חופשי לעברית: אני אעשה ממנו קציצות עם ירקות).
ראו גם

המטבח היהודי
הערות שוליים

↑  במילון ובסטר
↑  For Once in Your Life, Go Ahead: Make a Tsimmes!
צינגי דה במראהה

צינגי דה במראהה (צרפתית: Tsingy de Bemaraha) הוא אתר מורשת עולמית מאז שנת 1990 המשתרע על שטח של 1,519 קמ"ר במערב מדגסקר, במרחק של 60 עד 80 ק"מ מחופי מצר מוזמביק. האזור מחולק לשמורת טבע (Réserve Naturelle Intégrale) בשטח של 853 קמ"ר בצפונו, אשר הוכרזה ב-31 בדצמבר 1927, ולפארק לאומי בשטח של 666 קמ"ר אשר הוקם לאחר מכן בדרומה של השמורה הקיימת.
ב-2023 הכרזת המורשת העולמית הורחבה לעוד 5 פארקים ושמורות במדגסקר תוך יצירת אתר המורשת העולמית "היערות היבשים של אנדרפנה".
גאוגרפיה

צינגי דה במראהה משתרע על פני רמת במראהה שגובהה בין 150 ל-700 מטר והיא עשויה מאבן גיר קרסטית שעברה תהליכים מקיפים של בליה. אורכו כ-105 ק"מ ורוחבו כ-25 ק"מ. במזרחה של הרמה משתרעים צוקי במראהה לאורך מספר עשרות קילומטרים בכיוון דרום-צפון והנישאים 300 עד 400 מטר מעל עמק הנהר מאנאמבולו (Manambolo). מורדותיה המערביים של הרמה מתונים וגבעותיה משתפלות בהדרגה לכיוון מערב. הרמה מנוקזת על ידי מספר נחלים הזורמים מערבה לכיוון מצר מוזמביק.
האקלים מתאפיין בקיץ גשום מדצמבר עד מרץ ובחורף יבש, וכמות המשקעים השנתית מגיעה לכ-980 מ"מ בממוצע. הטמפרטורה השנתית הממוצעת עומדת על 26°C, והטמפרטורה הממוצעת בכל חודשי השנה אינה יורדת מתחת ל-20°C, אם כי נמדדו טמפרטורות קיצוניות של 9°C בחודש יולי ו-38°C בדצמבר.
הצמחייה בצינגי אופיינית לאזור הקרסט של מערב מדגסקר וכוללת חורש טרופי יבש וצמחיית סוואנה אופיינית. בשמורה חיים מספר מיני למורים, 53 מיני עופות והמין האנדמי של לטאת עלי אנציגי (Brookesia perarmata).
הערות שוליים

↑  היערות היבשים של אנדרפנה באתר אונסק"ו (באנגלית)
לאורך נהר מאנאמבולו
פיתוח מוטה תחבורה ציבורית

תמונה אווירת של העיר ארלינגטון, וירג'יניה. ניתן לראות אזורים צפופים עם עירוב שימושי קרקע במרחק הליכה מתחנות רכבת תחתית המסומנות בריבוע אדום. זאת לצד אזורים צפופים פחות בשוליים.
בתכנון עירוני, פיתוח מוטה תחבורה ציבורית (TOD – Transit Oriented Development) הוא סוג של פיתוח עירוני הממקסם את כמות שטחי המגורים, העסקים והפנאי במרחק הליכה מתחבורה ציבורית, במטרה להגדיל את כמות המשתמשים בתחבורה ציבורית, להקטין את השימוש במכוניות פרטיות, ולקדם צמיחה עירונית בת קיימא.
במרכז הגישה עומד העיקרון שיש לתכנן את שימושי הקרקע ומערכות התחבורה הציבורית ביחד ובצורה משלימה, שתאפשר למערכת התחבורה לספק נגישות מרחבית טובה ולפעול ביעילות כלכלית. פיתוח כזה כולל בדרך כלל תחנת מעבר מרכזית (כגון תחנת רכבת, או רכבת קלה או תחנת אוטובוס) מוקפת באזור מעורב שימושים בצפיפות גבוהה. באזור זה יתוכננו מבני מגורים בצפיפות גבוהה, מסחר, משרדים ומבני ציבור, ובכלל זה מבנים . אזור זה משתרע ברדיוס 400 עד 800 מטר מסביב לתחנה, מרחק שנחשב סביר להגעה לתחנה בהליכה ברגל.
מסביב למרכז זה מתפרסים אזורים בצפיפות נמוכה יותר, המשמשים כחלק מרשת תחבורה משולבת. אזורים אלה יכולים לשמש למבנים בצפיפות נמוכה יותר, פארקים קטנים, בתי ספר ותעשייה קלה.
הפיתוח מתוכנן בדרך כלל גם להיות נח להליכה, על ידי שימוש ברשת רחובות צפופה וצמצום שטח הקרקע המוקדש למכוניות.
ראו גם

רכבת
רכבת פרברית
אוטובוס