stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הברית עם הגבעונים
השלכות הברית > עם ישראל

נוצר תקדים שבו עם ישראל משלים עם קבוצות משבעת עמי כנען. לאחר שהתגלתה התרמית, הברית עוררה תרעומת על נשיאי ישראל, אך לבסוף, כשמונו הגבעונים לחוטבי עצים ושואבי מים, הכל בא על מקומו בשלום. כתוצאה מהברית, עם ישראל נאלץ לבוא לעזרת הגבעונים במלחמתם, ותוך כך כבשו את ממלכות הדרום, שזממו להילחם בגבעונים.
הפרת הברית

על פי המתואר בספר שמואל ב פרק כא מסתבר כי שאול המלך הפר את הברית עם הגבעונים בהמיתו אותם. הארץ נענשת בשלש שנות רעב, ועל מנת לכפר על הפרת הברית דורשים הגבעונים מדוד למסור לידיהם שבעה מבני שאול, אותם הם מוציאים להורג.
רקע על פי חז"ל

ישנן בחז"ל שתי שיטות מדוע הגבעונים נאלצו להערים על עם ישראל כדי להשלים עמם: שיטת רבי שמואל ושיטת ר' יצחק בן טבלא.
רקע על פי חז"ל > שיטת רבי שמואל

לפני שנכנסו עם ישראל לעבר הירדן המערבי, שלח לשם יהושע איגרות המודיעות שיש לתושבים 3 אפשרויות: להילחם, להשלים, או לברוח. מכיוון שהגבעונים החליטו להילחם בהתחלה, הם לא באו בבקשת שלום מעם ישראל. לאחר כיבוש יריחו והעי, הגבעונים הבינו שכדאי להם לכרות ברית עם ישראל, אך מכיוון שאחרו את המועד ובני ישראל עברו כבר את הירדן, נאלצו לבא אל בני ישראל ולהשלים איתם בערמה.
רקע על פי חז"ל > שיטת רבי יצחק בן טבלא

לפני שנכנסו עם ישראל לעבר הירדן המערבי, באו הגבעונים אל משה כדי להשלים עמם, אך משה לא הסכים לכך. משה גם ציווה את יהושע שאם גם אליו יבואו הגבעונים, יסרב להשלים עמם. לאחר כיבוש יריחו והעי, הגבעונים הבינו שכדאי להם לכרות ברית עם ישראל: אם עם ישראל יקיימו את הברית, הם יעברו על ציווי ה' לא לכרות ברית עם שבעת עמי כנען, ואם הם לא יקיימו את הברית, הם יעברו על השבועה שנשבעו לקיום הברית, וכך עם ישראל יענש ולא יירש את הארץ. מכיוון שעם ישראל כבר מכיר את הגבעונים, נאלצו לבא ולהשלים בערמה. למעשה, התוכנית כשלה, כי הנשיאים הפכו את הסכם השלום לתעודת כניעה ושעבוד.
לקריאה נוספת

דוד אלגביש, ‏כריתת הברית בין יהושע ובין הגבעונים, טללי אורות ז, אלקנה: מכללת אורות ישראל, תשנ"ז, באתר "דעת"
יעקב חרלפ, ‏הברית עם הגבעונים, שנה בשנה (תשס"ב) 17–31, באתר "דעת"
רות וולפיש, הגלוי והסמוי בפרשת הגבעונים, מגדים מה, הוצאת תבונות, תשס"ז, עמוד 49–59
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת קידושין, פרק ד', משנה א'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת שביעית,  פרק ו', הלכה א'
↑  מדרש תנחומא נצבים ה
↑  ספרי במדבר פינחס קלו
↑  ילקוט שמעוני יהושע יט ט
| ספר יהושע |
| --- | --- | --- |
| הכניסה לארץ | שליחת המרגלים ליריחו • מעבר הירדן • ברית המילה בגלגל • מפגש יהושע עם המלאך |  |
| כיבוש הארץ | מלחמת יריחו • מעשה עכן ולכידתו • כיבוש העי • מעמד הר גריזים והר עיבל • ברית הגבעונים • מלחמת מלכי הדרום • שמש בגבעון דום • מלחמת מלכי הצפון |  |
| חלוקת הארץ לשבטים | נחלת שבט ראובן • נחלת שבט שמעון • נחלת שבט יהודה  (רשימת ערי יהודה) • נחלת שבט יששכר • נחלת שבט זבולון • נחלת שבט דן • נחלת שבט נפתלי •  נחלת שבט גד • נחלת שבט אשר • נחלת שבט אפרים • נחלת שבט מנשה •  נחלת שבט בנימין • ערי הלויים • ערי המקלט |  |
| סיום ספר יהושע | מזבח שניים וחצי השבטים • נאום יהושע • הברית בשכם |  |
| דמויות בספר יהושע | יהושע בן נון • רחב • עכן בן כרמי • אדני צדק • הוהם מלך חברון • דביר מלך עגלון • יפיע מלך לכיש • פראם מלך ירמות • הורם מלך גזר • יבין מלך חצור • כלב בן יפונה • אלעזר הכהן • עתניאל בן קנז • עכסה |  |
הבן הבכור (ספר)

| --- | --- |

כריכת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  כריסטופר פאוליני
 איורים:  ג'ון ג'וד פלנקר 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה אפית
 מקום התרחשות:  אלאגייזיה 
 הוצאה
 הוצאה:  קנופף
 תאריך הוצאה:  2005
 מספר עמודים:  675
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת זמורה ביתן וכתר ספרים
 תאריך:  2008
 תרגום:  יעל ענבר
 סדרה
 סדרת ספרים:  הירושה
 ספר קודם:  אראגון
 הספר הבא:  בריסינגר
 
הבן הבכור (באנגלית: Eldest) הוא הספר השני בסדרת ספרי הירושה של כריסטופר פאוליני. הבן הבכור הוא המשך לספר הראשון בסדרה, אראגון. ספר ההמשך לספר זה הוא בריסינגר.
ה'תצ"ב

ה'תצ"ב (5,492) ובקיצור תצ"ב – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-1 באוקטובר 1731, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 19 בספטמבר 1732.
המולד של תשרי חל ביום שני, 12 שעות ו-439 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בשה. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה רביעית לשמיטה, ושנת 1 במחזור העיבור ה-290. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 4 (סימנה דיזז) במחזור השמש ה-197.
שנה זו היא שנת 1,663 לחורבן הבית, ושנת 2,043 לשטרות.
אירועים

רבי משה ברודא החל לכהן כרבה של וורמייזא וראש הישיבה בה.
נולדו

כ"ו בשבט - ג'ורג' וושינגטון, נשיאה הראשון של ארצות הברית (נפטר ב-ה'תק"ס)
ד' באלול – יצחק סטנוב, משכיל מדור המאספים, סופר, מו"ל ומדקדק. רבים מפרסומיו התגלו כזיוף פסאודואפיגרפי. (נפטר בה'תקס"ה)
נפטרו

י"ט באב – רבי יעקב כולי, רב ירושלמי ושד"ר, נודע בחיבורו ילקוט מעם לועז. (נולד בה'תמ"ט)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
הגייזר הגדול

התפרצות הגייזר הגדול, בגובה של מעל ל-60 מטר
הגייזר הגדול (אנגלית: Grand Geyser), הוא גייזר באגן הגייזרים העילי בילוסטון, ארצות הברית. גייזר זה נחשב למרשים במיוחד, מכיוון שהוא הגייזר הניתן לחיזוי המתפרץ לגובה הרב ביותר בעולם. התפרצויותיו נובעות מלחצים גבוהים באזור תעלת הגייזר לבריכה שמעל, שגורמים להתפרצות חזקה ואלימה של הגייזר. התפרצויותיו נמשכות יותר מ-7 דקות לגבהים משתנים. הגייזר מגיע לשיא גובהו (60 מטר או יותר) בתחילתן.
הגייזר מתפרץ בין 1 ל-4 פעמים בכל סדרת התפרצויות, אך שיאו הגיע ל-11 התפרצויות. ההתפרצות השנייה לרוב גבוהה וקצרה יותר מהראשונה.
חיזוי הגייזר מסובך, מכיוון שכמות המים המגיעה למאגרים בזמן מסוים היא משתנה, בדומה לרוב הגייזרים מסוג גייזר מזרקה. הגייזר מתפרץ פעם אחת כל יום והדיוק במועד החיזוי הוא של 7 שעות. לרוב מתפרץ הגייזר בטווח של שעתיים או פחות מהמועד המשוער.
יש שני סימנים להתפרצות קרובה של הגייזר: האחד, גייזר הטורבן (Turban), שמתפרץ אחת ל-20 דקות לאחר תחילת פתיחת חלון ההזדמנויות. כשהוא מתפרץ, הוא מתריע על התפרצות קרובה של Grand, אך לא תמיד זה כך. אם Grand לא התפרץ, צריך לחכות עוד 20 דקות לאחר כיבוי הגייזר Turban.
הסימן השני הוא פתח פליטה משני, שמתפרץ ממש לפני תחילת ההתפרצות של Grand או מעט אחריה. גייזר זה פולט בעיקר קיטור.
סימן נוסף שפועל רק לפעמים הוא הבריכה שממנה מתפרץ הגייזר עצמו: זמן קצר לפני התפרצות ה-Grand עולה על גדותיה הבריכה שממנה הוא פורץ. ההתראה האחרונה היא רתיחה מסוימת של המים.
האמונה הבוגומילית

מקדש בוגומילי בטראווניק, בוסניה והרצגובינה
האמונה הבוגומילית הייתה זרם בנצרות המזרחית ובתקופה מסוימת דת המדינה של בוסניה והרצגובינה.
האמונה הבוגומילית קרויה כך על שמו של מייסד הזרם במאה ה-10, הכומר הבולגרי  בוגומיל ("אהוב האל") (אנ'), שעל קיומו העיד אחד מחשובי תלמידיו, הכומר ירמיה (Jeremiah priest או Yeremia) שחי אף הוא במאה ה-10. יש היסטוריונים הסבורים שירמיה ובוגומיל הם אותה דמות. יש גם סבורים שהשם בוגומיל הוא תרגום לשפה סלאבית של השם היווני תאופילוס (Theophilos) שגם משמעותו "אהוב האל". הכומר קוסמה (אנ'), בספרו "נאום נגד המינים" (Sermon against the Heretics) מהמאה ה-11 יוצא בחריפות רבה נגד עקרונות הבוגומילים, אך גם מתאר בהרחבה את אמונתם ומינהגיהם. ספר חשוב נוסף, הוא ספרו של הכומר בוריל Book of Boril שנכתב במאה ה-13 ומתאר את הבוגומילים בתקופת השיא שלהם.
היסטוריה

האמונה הבוגומילית הופיעה והחלה להתפשט בקרב איכרים ברחבי האימפריה הבולגרית, בזמן שלטונו של הצאר פטר הראשון מבולגריה (927-969), קרוב לוודאי על רקע השנאה לקיסרות הביזנטית השכנה עם נסיונותיה החוזרים להשתלט על בולגריה. נוספה לכך, הביקורת ההולכת וגדלה, בייחוד בשכבות הנמוכות של האוכלוסייה, על השחיתות והניתוק של הכנסייה המזרחית. תחושות אלו גרמו לרבים מנתיני האימפריה להתרחק מהכנסייה הרשמית ולחפש דרכים אחרית לעבודת האל. באותה תקופה, הגיעו לתוך האימפריה הבולגרית, השפעות מתנועות דואליסטיות מהמזרח. אנשי האמונה הדואליסטית הפאוליציסטית (Paulicianism) גורשו מארמניה, לאחר שאמונתם הוגדרה כמינות, ורובם מצאו מקלט בבולגריה. לפליטים אלו הייתה השפעה רבה במוקדי ההיתהוות של הבוגומיליות, בייחוד בכפרים ובישובים הקטנים של בולגריה. כאשר השמועה על התפשטות אמונה זו הגיע לחצר הקיסר הביזנטי, הוא הזהיר את הצאר הבולגרי ודרש ממנו לפעול נגד מינות זו. הצאר פטר הראשון החל רודף את הבוגומילים ורובם נאלצו להמלט מבולגריה לסרביה. שם הם כונו על ידי המקומיים "בבוני" (babuni) כלומר "מאמינים באמונה תפלה". בסוף המאה ה-12 הם גורשו גם מסרביה והתפזרו בבוסניה ובדלמטיה, שם הם כונו "פטארני" (patareni), ובוסניה הפכה למרכז הגדול של הבוגומילים באותה תקופה.
בעידודה של הותיקן, מלכי הונגריה, הקתולית, תקפו את בוסניה ואת סרביה ואף ארגנו שני מסעי צלב נגד הבוגומילים, הראשון ב-1203 והשני ב-1225. כתוצאה מתקיפות אלו ומההחלטה של האפיפיור למנות בישוף הונגרי בבוסניה, הכנסייה הבוסנית מרדה, התנתקה מהכנסייה הקתולית והפכה לכנסייה עצמאית. בעקבות זאת, במשך מאות שנים, הכנסייה הבוסנית זוהתה כ-"כנסייה בוגומילית" ונחשבה ככנסייה כופרת הן על ידי הוותיקן והן על ידי קונסטנטינופול.
בשנת 1291 האפיפיור ניקולאוס הרביעי שלח לבוסניה נציגות של האינקוויזיציה במטרה לחקור את "המינות הבוגומילית". בהדרגה, גורשו הבוגומילים מבוסניה ומסרביה ורק מיעט מהם נשאר במחוז הום (Hum), הוא הרצגובינה של היום. עם כיבוש בוסניה על ידי העות'מאנים ב-1463 גם  שארית בוגומילית זו נעלמה כאשר רובם התאסלמו וכונו בשם פומאקים או "מוסלמים דוברי בולגרית". צאצאים מעטים של הבוגומילים חיים היום במספר יישובים קטנים בדרום מערב רומניה, אך דתם היא קתולית.
הבוגומילים והקתרים

אנשי כנסייה ואנשי אינקוויזיציה בעבר והיסטוריונים רבים בימינו, ראו באמונה הבוגומילית את אחד המקורות העיקריים של האמונה הקתרית. היסטוריונים אחרים ראו בבוגומילים, חוליה מקשרת בין האמונות הדואליסטיות במזרח הקדום ובין כתות המינות שהתפתחו במערב אירופה ובייחוד הקתרים. לדעת כל ההיסטוריונים הללו, קיימים קריטריונים משותפים בין הבוגומילים והקתרים (1):
1) ההתנגדות לכנסיות השליטות - הבוגומילים לכנסייה הביזנטית והקתרים לכנסייה הקתולית - עד כדי התנגשות והתנתקות מהן.
2) הבוגומילים והקתרים התפללו תפילה אחת בלבד, תפילת "אבינו שבשמים", וחזרו על תפילה זו פעמים רבות במשך היממה.
3) התייחסות למבני הכנסיות כמקומות פולחן של עבודה זרה, עם החרמת ואף חילול כנסיות.
4) בראש הבוגומילים וגם בראש הקתרים עמד מנהיג שהמאמינים האמינו שרוח הקודש שורה עליו.
5) ראיה מוחלטת בחומריות ובעולם הארצי כולו כממלכת שליטתו של השטן, לעומת עולם הרוח בו שולט האל הטוב.
6) סיפרות בוגומילית  כמו "חזון ישעיהו" ו-"הסעודה הסודית", תורגמה מסלובנית ללטינית והייתה בשימוש הקתרים.
היסטוריונים אחרים, מתנגדים לדעה שיש קשר בין הבוגומילים והקתרים. הם טוענים שמקור התנועה הדתית הקתרית הוא המצב שהתפתח  באירופה המערבית במאות ה-11 וה-12 בעקבות ובהשפעת הרפורמה הגרגוריאנית. לדעתם, שוני המציאות הדתית בין המזרח הביזנטי ובין המערב הקתולי שלאחר תקופתו של האפיפיור גרגוריוס ה-7, היה גדול מכדי ליצור תנועת מינות משותפת. יש גם המשלבים בין שתי דעות אלו ורואים בקתרים תנועה הנובעת מהשפעות הדואליזם המזרחי ומתסכולם של מאמינים רבים במערב מהסתאבות הכנסייה הקתולית, לאחר הציפיות והתקוות שהביאה הרפורמה הגרגוריאנית (1).
עיקרי האמונה

האמונה הבוגומילית היא אמונה דואליסטית. על פי אמונה זו לאל הזקן יש שני בנים, הבכור שטנאל והצעיר מיכאל. הבכור, שטנאל, הופל מהשמיים לאחר שמרד באביו ולאחר נפילתו, הוא ברא את העולם. לאחר שברא את העולם, הוא ברא את האדם אך לא הצליח להפיח בו נשמה. האל הזקן הסכים להפיח נשמה באדם בתנאי שהנשמה תהיה תמיד שייכת לאל והגוף של האדם לשטנאל. לאחר מכן הביא שטנאל את המבול על בני האדם ובשלב מאוחר יותר נתן את התורה למשה. שטנאל ברא גם את הנחש והנחש פיתה את חווה שילדה לו את קין ואת קולומלה (Collumela) ורק הבל היה בן אדם וחווה. לאחר שקין הרג את הבל, נזרק שטנאל לטרטר (Tartar) ונקטעו משמו שתי האותיות האחרונות, ובכך הפסיק שטן להיות אל והיה רק למלאך. על פי האמונה הבוגומילית סיפור יצירתו של ישו מתחיל בכך שהאל יצר את הלוגוס, המילה האלוהית שממנה נוצר בנו הצעיר מיכאל. בראות האל את סבל האדם החליט לשלוח את בנו מיכאל לגאול את האדם וזה חדר אל מרים דרך אוזנה הימנית, כדי להיוולד בגוף מדומה הוא ישו ורוח הקודש. מרוח הקודש נולדו המלאכים והשליחים (תלמידיו של ישו, כולל יהודה איש קריות). המלאכים נישאו לנשים ונולדו הנפילים. רוח הקודש שוכנת במאמינים הבוגומילים ולאחר מותם הם לובשים את דמותו של ישו. לפי האמונה הבוגומילית ישו נצלב לפי יוזמתו של שטנאל. היות שישו היה רק רוח וגופו היה מדומה, הוא לא סבל על הצלב ולאחר שקם לתחיה ירד אל השאול, נלחם בשטנאל ונטל ממנו, כאמור, את הסיומת "אל" וכבל אותו באזיקים. השדים והרוחות שלוו את שטנאל על פני האדמה המשיכו להישאר שם, בהוראת האל הזקן.
הבוגומיליים דחו את כל התנ"ך, פרט לספר תהילים ולא האמינו בניסים, כולל הניסים המיוחסים לישו וראו את הסיפורים כמטפורות. הבוגומילים לא קיבלו את סמכות האפיפיורים או הסינודים. הם האמינו שביום הדין, באחרית הימים, השופט יהיה האל ולא ישו. הם גם דחו את עניין השילוש הקדוש. היות שהצלב הוא הכלי שעליו הועיד שטנאל את ישו למיתה, אין הבוגומילים מכבדים את סמל הצלב. הם מתנגדים גם לאיקונות ופסלים קדושים ורואים בהם מעשי תרמית ועבודה זרה של השדים. הם התנגדו לפולחן הקדושים וכן לתפילות. התפילה היחידה הנהוגה אצלם הייתה "אבינו שבשמיים". הם טענו שעקב השחיתות הנוראה במוסדות הכנסייה והמדינה אין להישמע לשני גופים אלו ויש להתנגד להם. הם גם לא קיימו את מנהג הטבילה היות שלדעתם לטבילה במים פשוטים אין שום משמעות (על כן גם לא הכירו ביוחנן המטביל) והטבילה האמיתית היא טבילה ברוח הקודש על ידי סיגופים, הימנעות מלאה מעבודה וקבלת חיי עוני מוחלט מרצון. אמנם הם דגלו בשוויון מלא בין חבריהם אך בכל זאת קיימו שני מעמדות של מאמינים - הרוב שנקראו "מאמינים של הכנסייה האמיתית" שסיגופיהם היו פחות חמורים ואף עבדו מעט, ולעומתם, ה"מושלמים" שהיו הקיצוניים ביותר בסיגופיהם.
הארגון והריטואל

היו שלוש דרגות של בוגומיליות, המאזינים, המאמינים והמושלמים (הקדושים) שהם למעשה הכמרים. המאזינים היו המתחילים להתקרב לדת. המאמינים היו אלה שעברו את טקס הכניסה שהתבטא בהנחת ספר הבשורה על-פי יוחנן על ראש המאמין. המושלמים (perfecta) היו המטיפים והם היו מחויבים לוותר על אכילת הבשר לחלוטין ולהתפלל 7 פעמים ביום. גם יתר המאמינים נמנעו מאכילת בשר שלוש פעמים בשבוע, בימי שני, רביעי ושישי. הם נמנעו גם משתיית יין היות שראו בגפן את עץ הדעת של ספר בראשית שנשתל, לדעתם, על ידי השטן. הבוגומילים לא הטבילו, לא שמרו את יום המנוחה השבועי או חגים ולא קידשו איקונינים. גם הצלב ומריה, אם ישו, לא זכו לכבוד אצל הבוגומילים, אך התפילה האישית הייתה בעלת חשיבות. הם דחו את כל הסקרמנטים, כולל הנישואים.
לדעת הבוגומיליים הכנסיות מהוות משכן לשטן ולדמונים שלו. בתי התפילה הבוגומילים פשוטים ובמרכזם יש שולחן שעליו מונחת הברית החדשה. בראש הבוגומילים עמד בישוף שנעזר ב"הבן הגדול" ו"הבן הקטן" ובאפוסטולים (מבשרים).
חשוב מאוד לציין שהבוגומילים השאירו מעט מאוד מסמכים כתובים אודות עצמם. על כן, רוב המידע על עקרונות אמונתם, טכסיהם וארגונם הפנימי, הגיע אלינו ממסמכים היסטוריים שנכתבו על ידי מתנגדי ורודפי הבוגומילים - הכנסייה האורתודוקסית, הכנסייה הקתולית והאינוויזיציה. מכאן, שיש להתייחס בחשדנות לכתוב במסמכים אלו.
מקורות הדת והתפשטותה

לפי תוכנה, האמונה הבוגומילית ינקה מהמניכאיזם, כנראה דרך האמונות הנוצריות הגנוסטיות העתיקות. המרכז הקדום של הבוגומילים היה במקדוניה ולאחר שזו הפכה לחלק מביזנטיון, התפשטו לחלקים רבים של הממלכה. בהדרגה החלו גם הרדיפות נגד הבוגומילים שנחשדו במינות. בשנת 1110 העלה הקיסר אלכסיוס הראשון את מנהיג הבוגומילים, בזיל, על המוקד לאחר שזה סירב להכיר בנצרות האורתודוקסית. זה המקרה היחיד, הידוע, של עונש מסוג זה בכנסייה האורתודוקסית. הבוגומילים הגיעו לשיאם במאה ה-12 בבולגריה ובארצות הסלבים הדרומיים.
המטיפים הבוגומיליים הפיצו את אמונתם מערבה, לאורך רכסי ההרים של אירופה. יש הסבורים שהבוגומילים שימשו, בדעותיהם, מקור לקתרים  של דרום צרפת וצפון איטליה. עם כיבוש בולגריה על ידי הטורקים ב-1393, הבוגומילים המירו בהדרגה את דתם לאסלאם ורובם הפכו לפומאקים (אנ'), כינוי למוסלמים דוברי בולגרית, והעדויות האחרונות עליהם הן מהמאה ה-15. הבוגומילים תרמו תרומה תרבותית חשובה: היות שהם האמינו גם בחלק מהספרים החיצוניים היהודיים כגון "ספר אדם וחוה", "ספר חנוך ב'", "חזון ברוך" ועוד, נשתמרו ספרים אלו בתרגומיהם הסלביים הקדומים. הרבה מאגדות העם ושירי העם הסלביים מבוססים על מסורות בוגומיליות. לזרם הבוגומילים הייתה גם השפעה על התפתחות התנועות הדואליסטיות והגנוסטיות המודרניות.
ראו גם

מסע הצלב האלביגנזי
קתרים
סקופצים
לקריאה נוספת

דוד פלוסר - הערך "בוגמילים" באנציקלופדיה העברית כרך ז' עמ' 690–692 .
סופיה מנשה - הכנסייה הקתולית בימי הביניים - אידאולוגיה ופוליטיקה - הוצאת האוניברסיטה הפתוחה - רעננה, 2006.
אנציקלופדיה בריטניקה - ערכים Bogomil, Kulin, Nicholas III, Bulgarian ortodox church (אנגלית)
הערות שוליים

1 - סופיה מנשה - הכנסייה הקתולית בימי הביניים - כרך ג' פרק 9
ה'תפ"ז

ה'תפ"ז (5,487) ובקיצור תפ"ז – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-26 בספטמבר 1726, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 15 בספטמבר 1727.
המולד של תשרי חל ביום חמישי, 14 שעות ו-953 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג השא. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה שישית לשמיטה, ושנת 15 במחזור העיבור ה-289. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 27 (סימנה כזיאא) במחזור השמש ה-196.
שנה זו היא שנת 1,658 לחורבן הבית, ושנת 2,038 לשטרות.
אירועים

א' בסיוון – רבי משה חיים לוצאטו (רמח"ל) חווה לראשונה התגלות של מגיד, המגלה לו סודות קבליים.
נולדו

רבי יוסף תאומים, אב"ד פרנקפורט דאודר, התפרסם בזכות חיבורו פרי מגדים על שולחן ערוך. (נפטר בי' באייר ה'תקנ"ב)
רבי יהודה אריה לייב תאומים, רבה של הקהילה היהודית בברודי שבגליציה. (נפטר בד' באלול ה'תקצ"א)
רבי יום טוב אלגאזי, הראשון לציון, שד"ר, וראש ישיבת המקובלים בית אל בירושלים. נודע בחיבורו על הלכות בכורות וחלה של הרמב"ן. (נפטר בב' באדר א' ה'תקס"ב)
שמואל זביטקובר, סוחר ובנקאי יהודי פולני, סוכן החצר של מלך פולין סטניסלאב פוניאטובסקי. (נפטר בכ"ה בתשרי ה'תקס"א)
נפטרו

י"ז בשבט – רבי בנימין הכהן ויטאלי (רב"ך), רב, פוסק הלכה ומקובל. חתנו של הרמ"ז, וחותנו של רבי ישעיהו באסאן. רבה של יהדות רג'ו אמיליה (רג'יו), ומגדולי מנהיגי יהדות איטליה. (נולד בה'תי"א)
כ"ב בניסן – רבי יהודה רוזאניס, אב"ד בקושטא, מחבר המשנה למלך על משנה תורה לרמב"ם. (נולד בה'תי"ז)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג השא, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
ט"ו באדר חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ועד יום ראשון ט"ז באדר - זהו פורים משולש.
י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת.
היסטוריה של עם ישראל
הגן הבוטני בפדובה

הגן הבוטני בפדובה (באיטלקית: Orto botanico di Padova) הוא הגן הבוטני של אוניברסיטת פדובה. זהו הגן הבוטני האקדמי העתיק ביותר בעולם שלא הועבר מעולם ממקומו. הגן, ביחד עם האוניברסיטה שלידו, משתרע על פני שטח של 20,000 מ"ר, והוא ידוע בשל האוספים המיוחדים והעיצוב ההיסטורי שלו.
בשנת 1997 העניק אונסק"ו לגן הבוטני מעמד של אתר מורשת עולמית. נימוקי ההחלטה היו:
הגן הבוטני של פדובה הוא המקורי מבין הגנים הבוטניים הפזורים ברחבי העולם, והוא מייצג את לידתם של מדע, החלפת מידע מדעי הדדית, והבנת מערכת היחסים בין הטבע והתרבות. הגן תרם תרומה משמעותית להתפתחות דיסציפלינות מדעיות מודרניות רבות, ובייחוד בוטניקה, רפואה, כימיה, אקולוגיה ורוקחות
היסטוריה

הגן בפדובה נבנה לפי הוראה של סנאט הרפובליקה הוונציאנית. ייעודו היה מקום גידול לצמחי מרפא שכונו "צמחים פשוטים" (באיטלקית: Orto dei semplici), ומהם הופקו תרופות טבעיות, וכדי לאפשר לסטודנטים ללמוד כיצד להבדיל בין צמחי מרפא אמיתיים לצמחים הדומים לצמחי מרפא אך אינם כאלה.
למעשה, הגן הבוטני הישן של אוניברסיטת פדובה הוא הגן הבוטני בפיזה (Orto botanico di Pisa) שהוקם בשנת 1544. הגן הזה הועבר פעמיים ומיקומו הסופי נקבע ב-1591
מסביב לגן נבנתה חומה סגורה על מנת להגן עליו מפני גנבים שחדרו אליו למרות העונשים הכבדים שנקבעו בחוק (קנס, מאסר והגליה). הגן הבוטני קלט מספר הולך וגדל של צמחים מרחבי העולם, ובייחוד ממדינות שקיימו קשרי מסחר עם ונציה. בעקבות זאת מילאה פדובה תפקיד משמעותי בהשגת וחקירת מינים אקזוטיים רבים של צמחים, ובהדרגה הוספו לגן עשבייה, ספרייה ומעבדות רבות.
כיום, הנהלת הגן הבוטני מאפשרת לקיים בו פעילות חינוכית נרחבת, וזאת בנוסף למחקרים מתקדמים בעלי חשיבות. הנהלת הגן אחראית גם על שימור המינים הנדירים המצויים בו.
הגן נותר במקומו מאז אותה תקופה. במהלך השנים הוספו לו כמה תוספות: בשלהי המאה ה-17 הוספה משאבת מים על מנת לספק מים לעשר מזרקות, ובשלהי המאה ה-18 והמאה ה-19 נבנו חממות חדשות. באותה תקופה גם נבנה גם ארבורטום ותלולית קטנה הידועה בשם בית הקיץ.
בשנת 2014 נחנך אגף חדש בגן, הקרוי "גן המגוון הביולוגי" (il giardino della Biodiversità) ובה 5 חממות המייצגות את המגוון הביולוגי של הצמחים בעולם.
אדריכלות

עיצוב הגן הבוטני היה מיוחס לאנדראה מורוני, שיצר בתחילת המאה ה-16 כמה מהאנדרטאות הציבוריות החשובות ביותר בפדובה כגון בזיליקת סנטה ג'יוסטינה, היכל העיר והאוניברסיטה. למעשה, האדריכל היה דניאל בארבארו, אציל ונציאני שהיה המלומד שתרגם את על אודות האדריכלות מאת ויטרוביוס. בארבארו חיקה את הדוגמה של ההורטי קונקלוזי (Horti Conclusi, בעברית: הגנים הסגורים) מימי הביניים, באשר המאפיין העיקרי של בנייתו היה דוגמה מושלמת של ריבוע בתוך עיגול המחולק לארבעה חלקים באמצעות שני שבילים שנבנו לפי שושנת הרוחות. הגן נחנך ב-1545, ושימש כמתקן לימוד עבור אוניברסיטת פדובה בשנה שלאחר מכן.
המראה הנוכחי של הארמון הראשי מתוארך למאה ה-17 והמאה ה-18. בשלהי המאה ה-16 נבנו בגן כמה מזרקות שהוזנו על ידי צינור ההשקיה הראשי. ב-1704 נבנו ארבעה שערים ומעברים עם אקרוטריונים מאבן אדומה שקושטו בצמחים עשויים מברזל מחושל. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-18 הוסף מעקה מאבן איסטריה על מנת לחזק את החומה, ועליו הוצבו כדים ודיוקנאות קטנים של אישים חשובים.
ליד הדלת המערבית נבנה פסל של תאופרסטוס, כמו גם פסל של שלמה, שהיה נקודה חשובה ליד הדלת המזרחית ומזרקת ארבע העונות, ובמהלך המאה ה-18 קושט בדיוקנאות שהוכנו משיש קרארה.
הקרניז של החממות והתיאטרון הבוטני מקושט בדיוקנאות של בוטנאים ידועים כגון קארולוס ליניאוס. באחת מהחממות אף נשמרים עד היום הקשתות ועמודי הברזל הללו.
בגן שלושה שעוני שמש: קובייתי, מעגלי וגלילי. בחלק הפנימי של הגן נבנו ארבע חלקלקות המשמשות כמצע לגידול פרחים. במרכז הגן נבנתה בריכת מים המיועדת לגידול צמחי מים. את הבריכה מזין זרם רצוף של מים חמים ממאגר מי תהום בעומק 300 מטרים.
עצים

עד לשנת 1984 היה בגן עץ מסוג Vitex agnus-castus שתוארך לשנת 1550. הצמח הוותיק ביותר מאז הוא דקל שנשתל ב-1585 ונקרא בשם "דקל גתה" כיוון שהמשורר התייחס אליו בחיבורו "המטמורפוזות של הצמחים"; העץ הזה נמצא בחממה בתוך הכדור הבוטני (Ortus Sphearicus). בתוך מבנה זה גדלים גם גינקגו דו אונתי ומגנוליה המתוארכים לאמצע המאה ה-18 ונחשבים לעתיקים ביותר מסוגם באירופה. עץ דולב ענק הנמצא מחוץ לארבורטום מתוארך לשנת 1680; לעץ יש גזע חלול בעקבות מכת ברק. בארבורטום נמצא גזע של עץ בוקיצה שמת ב-1991, ועליו ניתן לראות את טבעות הגיל.
אוספים

בעקבות מחסור במבנים מחוממים, הצמחים נמצאים בעיקר באוויר הפתוח. בגן גדלים 6,000 סוגים של צמחים המסודרים לפי טקסונומיה, תועלת, היסטוריה וערך אקולוגי-סביבתי. האוסף הסיסטמטי מרוכז בארבע ערוגות פרחים גדולות.
צמחי המרפא הם החשובים ביותר מבין האוספים השימושיים. הללו מסווגים לפי טקסונומיית אנגלר המבוססת על הניתוח הפילוגנטי של היחסים בין המשפחות השונות. כל צמח נושא תג עם שמו המדעי ותכונותיו הרפואיות.
לאחרונה הוקם אוסף צמחים רעילים למטרות לימודיות: רוב הצמחים הרעילים נמצאים ביחד עם צמחי המרפא, כיוון שבמינון הנכון גם להם יש סגולות ריפוי חשובות.
אוספים > אוספים חשובים נוספים

צמחים הניזונים מחרקים נמצאים בקרקע דלת חנקן, והם חייבים להשתמש בחלבונים של חרקים קטנים הנתפסים בעלים שלהם על מנת לשרוד.
צמחים מגבעות ורונה ואזור צפון איטליה: אוסף מייצג של צמחים מהאזור המקיף את הגן. בנוסף, יש אגף נפרד המוקדש לאיסוף, שימור ומחקר של צמחים המצויים בסכנת הכחדה.
צמחים טורפים
סחלביים
צמחי מים
צמחים אלפיניים
צמחים מאזור הים התיכון
לקריאה נוספת

Minelli, A. The botanical garden of Padova (1545-1995), Marsilio, 1988. ISBN 88-317-6977-4
G. Buffa, F. Bracco, N. Tornadore, Guida all’Orto Botanico di Padova. Quattro percorsi per conoscerne la storia e le piante. Centrooffset, Padova, 1999. ISBN 88-900229-1-4
הערות שוליים

↑  גן אנגלי עם שבילים מעוקלים
↑  Lucia Pacitto, Il nuovo Orto Botanico di Padova, tra tecnologia e natura, architettura ecosostenibile.it, ‏21 באוקטובר 2014 (באיטלקית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 261876-X  LCCN: n94013528  VIAF: 126820656   WorldCat (עם VIAF): 126820656 
ציור של מראה הפארק במאה ה-16
הכניסה הצפונית לגן
מזרקת ארבע העונות
דקל גתה
עץ מגנוליה
ה'תפ"ח

ה'תפ"ח (5,488) ובקיצור תפ"ח – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-16 בספטמבר 1727, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 3 בספטמבר 1728.
המולד של תשרי חל ביום שני, 23 שעות ו-749 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג גכה. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנת שמיטה, ושנת 16 במחזור העיבור ה-289. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 28 (סימנה כחיבז) במחזור השמש ה-197.
שנה זו היא שנת 1,659 לחורבן הבית, ושנת 2,039 לשטרות.
אירועים

פרעות ביהודי מקנס שבמרוקו. חיילים פרצו למלאח העירוני והחלו ברצח, אונס וביזה, שגבו את חייהם של כ-200 יהודים.
ה' בסיוון – משפט האחים רייצס: שני אחים יהודים מלבוב, מוצאים להורג באשמת שכנוע מומר יהודי לשוב ליהדותו.
נולדו

בנימין ריבלין, מתלמידי הגאון מווילנא, ועל פי מסורת צאצאיו, מיוזמי עליית תלמידי הגר"א.
נפטרו

כ"ח בטבת – רבי דוד ניטו, רב בקהילה הספרדית בלונדון, וראש ישיבת ראשית חכמה בליוורנו, מחבר הספרים, "מטה דן–כוזרי שני", "אש דת", "ההשגחה האלוהית" (נולד בכ"ט בטבת ה'תי"ד).
טבת – רבי חסדאי אלמושנינו, אב"ד וראש ישיבה בתטואן שבמרוקו.
ל' בניסן – רבי שלמה אאיליון, רבן של הקהילות הפורטוגזיות בלונדון ובאמסטרדם, נחשד בשבתאות.
י"ז בתמוז – רבי חיים יונה תאומים מפראג, רב אשכנזי מפורסם שנפטר בצעירותו בן 37, מחבר "סדר למשנה", "קונטרס רבי חיים יונה" (נולד בערך ה'ת"ן).
י' באב – מרן מארה, מלחין ונגן ויול צרפתי (נולד ב-1656).
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכה, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
רבי דוד ניטו
היסטוריה של עם ישראל