לימודי שלום וסכסוכים
לימודי שלום כפעילות חינוכית

אקדמאים וסטודנטים באוניברסיטאות הוותיקות בעולם מונעים זה מכבר על ידי עניין בשלום. העניין של סטודנטים אמריקאים במה שמכונה כיום כלימודי שלום הופיע לראשונה בצורה של מועדוני קמפוס במכללות בארצות הברית מיד לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית. תנועות דומות הופיעו בשוודיה בשנים האחרונות של המאה ה-19, ובמדינות נוספות זמן קצר לאחר מכן. אלה היו קבוצות דיון שמקורן בסטודנטים, לא קורסים רשמיים הכלולים בתוכניות הלימודים של המכללות. בשנת 1888 הוצא קורס לימודי השלום הידוע הראשון בהשכלה גבוהה במכללת סוורתמור, שנוסד כמכללה קוויקרית.
מלחמת העולם הראשונה הייתה נקודת מפנה ביחס החברות המערביות למלחמה. בוועידת השלום של פריז מ-1919 - שבו נפגשו מנהיגי צרפת, בריטניה וארצות הברית, בראשות ג'ורג' קלמנסו, דייוויד לויד ג'ורג' וודרו וילסון בהתאמה, כדי להחליט על עתידה של אירופה - וילסון הציע את תוכנית ארבע עשרה הנקודות המפורסמות שלו להשכנת שלום. התכנית כללה את פירוק אימפריות אירופיות למדינות לאום והקמת חבר הלאומים. מהלכים אלה, שנועדו להבטיח עתיד של שלום, היו הרקע למספר התפתחויות בהופעתם של לימודי שלום וסכסוכים כדיסציפלינה אקדמית. ב-1919 נוסדה הקתדרה הראשונה ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת אברסטוויט, ויילס, שתפקידה היה בחלקו לקדם את מטרת השלום.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הקמת מערכת האו"ם סיפקה תמריץ נוסף ליצירת גישות קפדניות יותר ללימודי שלום וסכסוכים. במהלך תקופה זו החלו להתפתח קורסים אוניברסיטאיים רבים בבתי ספר להשכלה גבוהה ברחבי העולם אשר נגעו בשאלות של שלום, לעיתים קרובות בהקשר של מניעת מלחמות. ב-1948 פיתח גלדיס מיור את התוכנית האקדמית הראשונה לתואר ראשון בלימודי שלום בארצות הברית באוניברסיטת מנצ'סטר, אינדיאנה, מכללה לאמנויות ליברליות הקשורה לכנסיית האחים. בסוף שנות ה-60 בארצות הברית, חששות הסטודנטים ביחס למלחמת וייטנאם אילצו יותר ויותר אוניברסיטאות להציע קורסים בנושא שלום, בין אם בקורס ייעודי ללימודי שלום ובין אם כקורס במגמה מסורתית.
בשנות ה-60 עבודות של אקדמאים כמו יוהאן גלטונג וג'ון ברטון, ודיונים בפורומים כמו כתב העת לחקר השלום שיקפו את העניין הגובר והמעמד האקדמי של התחום. במהלך שנות ה-80 התרחשה צמיחה במספר תוכניות לימודי השלום ברחבי העולם, על רקע דאגות ממלחמה גרעינית עולמית.
עם סיום המלחמה הקרה, המיקוד בקורסים ללימודי שלום וסכסוך עבר מקונפליקט בינלאומי לנושאים הקשורים לאלימות פוליטית, ביטחון אנושי, דמוקרטיזציה, זכויות אדם, צדק חברתי, רווחה, פיתוח והפקת צורות בר קיימא של שלום.
ארגונים בינלאומיים, וסוכנויות וארגונים לא ממשלתיים בינלאומיים החלו להסתמך על מחקרים בתחום השלום. הדבר כולל ארגונים כמו האו"ם, הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה, האיחוד האירופי והבנק העולמי וכן ארגונים כמו International Crisis Group, International Alert ואחרים.
בשנות ה-60 היו ויכוחים נרחבים על אג'נדות הנוגעות לשלום חיובי בהקשרים אקדמיים אירופיים. עד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 עברו תוכניות הלימודים ללימודי שלום בארצות הברית ממחקר והוראה על שלום שלילי, הפסקת האלימות, לשלום חיובי, כלומר התנאים שמבטלים את הסיבות לאלימות. כתוצאה מכך, התחרחבו מאד הנושאים הכלולים בתחום. עד 1994, סקירת קורסים בלימודי שלום כללה נושאים כגון: "יחסי צפון-דרום"; "פיתוח, חוב ועוני עולמי"; "הסביבה, גידול האוכלוסייה ומחסור במשאבים"; ו"נקודות מבט פמיניסטיות על שלום, מיליטריזם ואלימות פוליטית".
כיום קיימת הסכמה רחבה בקרב חוקרים ממגוון תחומים במדעי החברה, על חשיבותם של מחקרי שלום וסכסוך, והסמכה זו קיימת גם בקרב קובעי מדיניות משפיעים ברחבי העולם. בימנו לימודי שלום וסכסוך נחקרים ונלמדים בהרחבה במספר רב וגדל של מוסדות, במדינות רבות.
קשה להעריך את מספר האוניברסיטאות המציעות קורסים ללימודי שלום וסכסוך, בעיקר בגלל שקורסים עשויים להילמד ממחלקות שונות ויש להם שמות שונים. אתר האינטרנט של האגודה הבינלאומית לחקר השלום נותן את אחד הרישומים המוסמכים ביותר שקיימים. דו"ח משנת 2008 ב-International Herald Tribune מזכיר יותר מ-400 תוכניות הוראה ומחקר בלימודי שלום וסכסוכים, ובמיוחד את אלה ב-United World Colleges, המכון לחקר השלום באוסלו, Universitat Jaume I בקסטלון דה לה פלאנה בספרד, אוניברסיטת מאלמו בשוודיה, אמריקן יוניברסטי, אוניברסיטת ברדפורד, אוניברסיטת השלום של האו"ם UPEACE בסיודאד קולון / קוסטה ריקה, אוניברסיטת ג'ורג' מייסון, לונד, מישיגן, אוניבסרטית נוטרדאם באינדיאנה, קווינסלנד, אופסלה, בית הספר ללימודי שלום אינסברוק / אוסטריה, וירג'יניה, ווויסקונסין. קרן רוטרי ואוניברסיטת האו"ם תומכות במספר תוכניות הוראה ומחקר אקדמיות בינלאומיות.
סקר משנת 1995 מצא 136 מכללות בארצות הברית עם תוכניות ללימודי שלום: "46% מהם נמצאים בבתי ספר הקשורים לכנסייה, 32% נוספים נמצאים באוניברסיטאות ציבוריות גדולות, 21% במכללות פרטיות שאינן קשורות לכנסייה, ו-1% נמצאים במכללות קהילתיות. 55 אחוז מבתי הספר הקשורים לכנסייה שיש להם תוכניות ללימודי שלום הם רומאים קתולים. זרמים אחרים עם יותר ממכללה או אוניברסיטה אחת שיש בה תוכנית לימודי שלום הן הקוואקרים, המנוניטים, כנסיית האחים והכנסייה המאוחדת של ישו. מאה וחמש עשרה מהתוכניות הללו הן תוכניות בתואר הראשון ו-21 בכחלק מהתואר השני. ל-15 מכללות ואוניברסיטאות אלה היו תוכניות לתואר ראשון וגם לתואר שני."
תוכניות בולטות אחרות ניתן למצוא באוניברסיטת מניטובה, אוניברסיטת לנקסטר, אוניברסיטת הירושימה, אוניברסיטת אינסברוק, אוניברסיטת ג'אומה I, אוניברסיטת סידני, אוניברסיטת קווינסלנד, קינגס קולג' (לונדון), קולג' סולט, לונדון מטרופוליטן, אוניברסיטת סבנסי, אוניבסטית מרבורג, Sciences Po, אוניברסיטת פריז דאופין אוניברסיטת אמסטרדם, אוניברסית אוטאגו, אוניבסרטית סנט אנדרוס, בית הספר הלר של אוניברסיטת ברנדייס ויורק.
בישראל קיימת תוכנית בלימודי שלום וניהול סכסוכים לתואר שני באוניברסיטת חיפה. התוכנית כוללת קורסים בתחומים שונים כולל מדע המדינה, יחסים בין לאומיים, פסיכולוגיה, סוציולוגיה והיסטוריה.
תוכניות ואג'נדות מחקר שלום הפכו נפוצות גם במוסדות הממוקמים באזורי סכסוך, לאחר סכסוך, ובמדינות ואזורים מתפתחים כמו המרכז לזכויות אדם, אוניברסיטת סרייבו בבוסניה, אוניברסיטת צ'וללונגקורן בתאילנד, האוניברסיטה הלאומית של מזרח טימור, אוניברסיטת קאבול, ועוד. ב-11 בספטמבר 2014, אוניברסיטת פשוואר, בירת המחוז של מחוז ח'יבר פאחטונקווה בפקיסטן, הקימה את "המכון לחקר שלום וקונפליקט" (IPCS). מכון שמטרתו העיקרית היא להציע חינוך לשלום לנוער שסבל ממלחמת אפגניסטן ב-1979.