stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תמנון וונדרפוס

| תמנון וונדרפוס |
| --- | --- |
 תמנון וונדרפוס
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: סילוניות
סדרה:: תמנונאים
תת־סדרה:: Incirrina
משפחה:: תמנוניים
סוג:: Wunderpus
מין:: תמנון וונדרפוס
שם מדעי
 Wunderpus photogenicus

תְּמָנוּן וונדרפוס (שם מדעי: Wunderpus photogenicus) הוא מין רכיכה יחידה בסוגה ממשפחת התמנוניים החיה בטבע בקרבת חופי אינדונזיה וחופים נוספים בדרום-מזרח אסיה, מהפיליפינים בצפון עד גינאה החדשה בדרום ובמזרח, ונצפתה עד לוונואטו ואיי שלמה. תמנון וונדרפוס מצוי לרוב בעומק רדוד מ-20 מטרים באזורי חוליות או סלעים קטנים.
תמנון זה דומה מאוד לקרובו, המין תמנון חקיין (Thaumoctopus mimicus), ושניהם בעלי תכונות חיקוי של חיות אחרות, לרוב כדי להימלט מטורפים. עם זאת תמנון זה שטוח יותר ובעל זרועות רחבות יותר. צבעו חום כהה עד אדמדם בעל רצועות לבנות לאורך הגוף.
התמנון התגלה לראשונה רק בשנות ה-80 של המאה ה-20, והוא תואר לראשונה בשנת 2006. משמעות שמו מגרמנית הוא: "תמנון נפלא", זאת עקב הצגת הזרועות המפוארות שלו במים. הוא מגיע לאורך כולל של 26 סנטימטרים, כשהגלימה מגיעה לאורך 2.4–3.6 סנטימטרים.
התמנון חי בגפו באזור מוגדר בו הוא חופר מחילה ומחפש במים טרף של סרטנים ושל דגים קטנים אותם הוא עוטף בזרועותיו ומזריק להם ארס בנשיכה. כאשר הוא מאוים, פורש התמנון את זרועותיו, כששתיים מהן מופנות מטה וכך יוצר מראה מרתיע של פסים חומים אדמדמים ולבנים המזכירים מראה של קרייט ימי מפוספס או של דג זהרון, שהם בעלי ארס היכול להיות קטלני. בשל מראה זה מניחים לו מרבית הטורפים. אמצעי התגוננות נוסף הוא היכולת להיפרד מאחת הזרועות שנתפסו בפי הטורף. תמנון וונדרפוס חסר את יכולת פליטת הדיו של תמנונים אחרים, והוא נע באיטיות יחסית. בדומה לשאר התמנונים הוא מסוגל להסוות את עצמו במהירות בעת הצורך.
טורפיו הפוטנציאלים של התמנון הם דגים טורפים שונים, הנמנעים לרוב מתקיפה בשל ההרתעה החזקה שלו. טורפים אחרים המסכנים אותו הם טרפידים, עקרבנוניים שונים ודגי פיונית מוסווים, עליהם ההרתעה שלו לא פועלת.
הערות שוליים

↑  תמנון וונדרפוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
תמנון בשונית בסולאווסי, אינדונזיה.
תמנון מהלך

| תמנון מהלך |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: סילוניות
סדרה:: תמנונאים
תת־סדרה:: Incirrina
משפחה:: תמנוניים
סוג:: Abdopus
מין:: תמנון מהלך
שם מדעי
 Abdopus aculeatus ‏ד'אורביני, 1834

תְּמָנוּן מהלך (שם מדעי: Abdopus aculeatus; באנגלית "algae octopus" – תמנון האצות) הוא מין של רכיכה ממשפחת התמנוניים החי סביב החופים של אינדונזיה, הפיליפינים וצפון אוסטרליה. תמנון זה נודע עקב יכולתו להלך על היבשה בין בריכות סלעים בחיפושיו אחר מזון. הרבה מיני תמנונים עושים זאת אך לא כדרך חיים.
אורכו של התמנון עד 7 ס"מ ואורך הזרועות 25 ס"מ בממוצע והוא בעל גוף בצבע אפור כהה. במראהו הוא דומה לשריון של חילזון המכוסה באצות, כך הוא מסווה עצמו ומשם קיבל את שמו האנגלי.
מין זה חי סמוך לחופים ובמי בריכות הסלעים. הוא מומחה בהסוואה ויודע לשנות צבע במהירות. הוא נע בעזרת הנעת סילון או שזוחל עם זרועותיו החזקות על הקרקעית.
התמנון ניזון מסרטנים קצרי בטן וטרף דומה והורג אותם בעזרת נשיכה ארסית. הוא מתקדם בין הבריכות ועל גבי הסלעים בחיפוש אחריהם וכשהוא מוצא טרף הוא ינסה לעקוב אחריו עד לתפיסתו.
הערות שוליים

↑  תמנון מהלך באתר הרשימה האדומה של IUCN
תמנון הפנקייק

תמנון הפנקייק[דרושה הבהרה] (שם מדעי: Opisthoteuthis californiana) הוא מין של תמנון מסדרת התמנונאים בעלי גוף שטוח המזכיר צורת פנקייק.
אורך התמנון 20 ס"מ והוא בעל אדרת אדומה כהה עד כתומה עם זרועות לבנות משוטחות בצורת מטריה או מצנח. עם זרועות אלה הם נאחזים בקרקעית הים אך גם יכולים לרחף בעזרת סנפירים דמויי אוזניים איתם הם מרחפים באוקיינוס. הצעירים צוללים עד לעומק 200 מ' אך הבוגרים יכולים להגיע עד לעומק 500-1,500 מ', שם הטמפרטורות נמוכות בהרבה. כמו שאר התמנונים הוא גם יכול להשתמש בתנועה סילונית מהירה יותר.
תמנון זה נמצא באוקיינוס השקט מחופי קליפורניה עד חופי יפן ונמצא גם בימים קרים כמו ים ברינג הצפוני.
התמנונים ניזונים מדגיגים ומיצורים פלנקטוניים השוחים במים.
הערות שוליים

↑  תמנון הפנקייק באתר הרשימה האדומה של IUCN
תומאס רוגר

תומאס הווארד רוגר (באנגלית: Thomas Howard Ruger;‏ 2 באפריל 1833 –  3 ביוני 1907) היה איש צבא ועורך דין אמריקאי ששירת בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקאית. לאחר המלחמה הוא שימש בין השאר כמפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
ראשית חייו

תומאס רוגר נולד בכפר לימה שבמדינת ניו יורק. ב-1846 עברה המשפחה לג'יינסוויל שבוויסקונסין. ב-1854 הוא סיים את הכשרתו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, שלישי בכיתה של 46 צוערים, והוצב כלוטננט משנה בחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית. ב-1855 הוא התפטר כדי להיות עורך דין בוויסקונסין.
מלחמת האזרחים

ביוני 1861, עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, מונה רוגר כלוטננט קולונל ברגימנט הרגלים המתנדבים השלישי של ויסקונסין, וב-20 באוגוסט אותה שנה קודם לדרגת קולונל. רוגר פיקד על הרגימנט במערכת מרילנד (אנ') ובמערכה בעמק שננדואה. הוא השתתף בקרב אנטיאטם, בו הוא נפצע כאשר שימש כמפקד בפועל של בריגדה של הדיוויזיה הראשונה של הגיס ה-12. בנובמבר 1862 הוא מונה כבריגדיר גנרל בצבא המתנדבים והוביל את הבריגדה שלו שהשתייכה לגיס ה-12 של ארמיית הפוטומק בקרב צ'נסלורסוויל (אנ'), ופיקד על הדיוויזיה של בריגדיר גנרל אלפאוס ויליאמס באופן זמני במהלך קרב גטיסברג. בקיץ 1863 היה רוגר בעיר ניו יורק, שם הוא סייע בדיכוי מהומות הגיוס.
רוגר פיקד על בריגדה של הגיס ה-20 במהלך מערכת אטלנטה (אנ') בפיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם שרמן עד נובמבר 1864, ויחד עם דיוויזיה של הגיס ה-23 הוא השתתף במערכת פרנקלין-נאשוויל (אנ') נגד הארמייה של הגנרל ג'ון הוד (אנ') בטנסי. באותו חודש הוא קיבל דרגת ייצוג של מייג'ור גנרל בצבא המתנדבים על שירותו בקרב פרנקלין (אנ'). רוגר ארגן דיוויזיה בנאשוויל ופיקד עליה בקרוליינה הצפונית ביוני 1865, ואז קיבל את האחריות על המחלקה הצבאית של מדינה זו עד יוני 1866. הוא פרש ממינויו בצבא המתנדבים, וב-28 ביולי 1866 קיבל מינוי בצבא הסדיר בדרגת קולונל, וב-2 במרץ 1867 קיבל דרגת ייצוג של בריגדיר גנרל בצבא הסדיר.
לאחר המלחמה

רוגר השתתף בפעילות תקופת השיקום כמושל הצבאי של ג'ורג'יה ובמסגרת המשרד לעבדים משוחררים (אנ') ב-1868. מושל ג'ורג'יה, צ'ארלס ג'נקינס, סירב לאפשר את מימון המדינה לוועידה חוקתית מדינתית שתהיה משולבת מבחינה גזעית ומפוקחת על ידי שלטונות הכיבוש הצבאי של ארצות הברית. בתגובה, מינה הגנרל ג'ורג' מיד, מפקד המחוז הצבאי השלישי של ארצות הברית את רוגר כמושל צבאי. ג'נקינס נמלט מהמדינה ולקח עמו את החותם של המדינה כדי לסכל תשלומים על ידי המדינה שאושרו על ידי הממשל הצבאי. מאוחר יותר הוא שב לג'ורג'יה.
בשנים 1871–1876 היה רוגר מפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית. תפקידי פיקוד אחרים בהם הוא שימש היו מפקד מחלקת הדרום (אנ') (1878-1876), מפקד בית הספר ליישומי רגלים ופרשים (1886-1885), מפקד מחלקת דקוטה (אנ') (1891-1886), מפקד הדיוויזיה הצבאית של הפסיפיק (אנ') (1891), מפקד מחלקת קליפורניה (אנ') (1894-1891), מפקד הדיוויזיה הצבאית של מיזורי (אנ') (1895-1894), ומפקד מחלקת המזרח (אנ') (1897-1895). ב-1887 פיקד רוגר על חיל המשלוח של הצבא להרי ביג הורן במהלך מלחמת קרואו (אנ'). ב-1897 הוא פרש בדרגת מייג'ור גנרל בצבא הסדיר.
תומאס רוגר נפטר בסטמפורד, קונטיקט ב-3 ביוני 1907. הוא נטמן בבית הקברות וסט פוינט. המבצר פורט רוגר, שבדאימונד הד, שעל האי אואהו, הוואי, קרוי על שמו.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 300
הערות שוליים

↑  Remillard, Arthur (2011). Southern Civil Religions : Imagining the Good Society in the Post-Reconstruction Era. University of Georgia Press. p. 19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119353142X  ISNI: 0000 0000 5001 5578  LCCN: nr99023552  NARA: 10586952  SNAC: w6sq9h18  VIAF: 71312940   WorldCat (עם VIAF): 71312940
תמנון שבע הזרועות

| תמנון שבע הזרועות |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: סילוניות
סדרה:: תמנונאים
תת־סדרה:: Incirrina
משפחה:: תמנוני שבע זרועות
סוג:: תמנון שבע הזרועות
מין:: תמנון שבע הזרועות
שם מדעי
 Haliphron atlanticus ‏סטינטרופ, 1861

ביצי תמנון שבע הזרועות
תמנון שבע הזרועות (שם מדעי: Haliphron atlanticus) הוא מין רכיכה ימית גדולה מסדרת התמנונאים המהווה את התמנון הכבד ביותר בעולם. מין זה הוא היחידי בסוגו ובמשפחתו.
אורכו מגיע ל-3.5 מטרים ומשקלו ל-75 קילוגרם. הוא קטן באורכו רק מהמין תמנון פסיפי ענק אך הוא הכבד שבמיני התמנונים. הוא בעל גוף אפור וראש מגודל והוא בעל הנעה סילונית איתה הוא שוחה ומתקדם. תמנון זה קרוי כך עקב כך שאחת מרגליו נמצאת קרוב מאוד לעיניו ונראית כמו חלק מהסיפון אך היא רגל רגילה ולתמנון יש כמו לשאר התמנונים 8 זרועות.
הפרט הגדול ביותר של תמנון זה נתפס סמוך לניו זילנד וכנראה שבדרום האוקיינוס השקט הם מגיעים לגדלים עצומים.
הערות שוליים

↑  תמנון שבע הזרועות באתר הרשימה האדומה של IUCN
תיאטרו מאסימו בליני

תיאטרו מאסימו בליני
תיאטרו מאסימו בליני
תיאטרו מאסימו בליני (באיטלקית: Teatro Massimo Vincenzo Bellini, על פי האתר הרשמי: Teatro Massimo Bellini) הוא בית אופרה ותיאטרון בקטניה שהוקם בין 1888[דרוש מקור] ו-1890 לפי תוכניותיו של האדריכל קרלו סדה (איט') בסגנון אר-נובו.[דרושה הבהרה]
סגנון הבנייה הזכיר את סגנון של האדריכל  יאקופו סנסובינו בכיכר סן מרקו בוונציה.
לקריאה נוספת

Antonio Rocca: Il liberty a Catania, Magma, Catania 1984.||
Franca Restuccia: Catania nel '900 : dall'architettura eclettica allo stile liberty, Gangemi, Roma 2003.
Anna Maria Damigella: Il contributo di Tommaso Malerba all'architettura liberty a Catania (1907 - 1915), Arte documento, 23.2007, 240-251, Marcianum Press, Venezia 1988.
תומאזו טראאטה

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1727 ביטונטו, ממלכת נאפולי, איטליה 
 פטירה:  6 באפריל 1779 (בגיל 52) ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 שם לידה:  Tommaso Michele Francesco Saverio Traetta
 מוקד פעילות:  הרפובליקה של ונציה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  צרפתית, איטלקית 
 צאצאים:  פיליפו טראאטה 
 www.traetta.com
 
תומאזו מיקלה פרנצ'סקו סאווריו טרָאאֶטָה (באיטלקית: Tommaso Michele Francesco Saverio Traetta; ‏30 במרץ 1727 – 6 באפריל 1779) היה מלחין איטלקי.
לקריאה נוספת

Marco Russo, Tommaso Traetta: i Libretti della Riforma - Parma 1759-61, Facoltà di Lettere di Trento, Trento 2005;
Marco Russo, Tommaso Traetta: Maestro di cappella napoletano, Edizioni S. Marco dei Giustiniani, Genova 2006.
תומאס קאנטרימן

תומאס מ. קאנטרימן (באנגלית: Thomas M. Countryman) הוא דיפלומט אמריקאי אשר שימש כעוזר מזכיר המדינה לביטחון בינלאומי ולמניעת תפוצה גרעינית ותת מזכיר המדינה לענייני ביטחון בינלאומי.
ביוגרפיה

תומאס מ. קאנטרימן נולד ב-1957 בארצות הברית. הוא למד באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובבית הספר לממשל על שם ג'ון קנדי באוניברסיטת הרווארד.
הוא הצטרף למחלקת המדינה של ארצות הברית ב-1982. בין השנים 1983 עד 1985 הוא הוצב בשגרירות ארצות הברית בבלגרד. בשנים 1985 עד 1988 הוא עבד במחלקה לענייני מזרח אירופה ויוגוסלביה. בין השנים 1988 עד 1990 הוא למד את השפה והתרבות הערבית בארצות הברית ותוניסיה. בעת מלחמת המפרץ הוא עבר לשגרירות האמריקאית בקהיר. בין השנים 1991 עד 1993 הוא היה אחראי לדווח על עניינים פוליטיים, ביטחוניים ודתיים במצרים
ב-1993 עד 1994, הוא עבד במשרד ללוחמה בטרור. בין השנים 1994 עד 1997 הוא שימש כיועץ מיוחד לשגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות מדליין אולברייט לענייני המזרח התיכון והיה איש הקשר האמריקני עם "UNSCOM". בשנים 1999 עד 2000 כיהן כמנהל המשרד לענייני דרום מרכז אירופה במחלקת המדינה. בשנים 2001 עד 2005 הוא הוצב בשגרירות ארצות הברית ברומא. בשנים 2005 עד 2008 הוא כיהן כסגן ראש משלחת ארצות הברית בשגרירותה באתונה. בשנים 2008 עד 2009 הוא שימש כיועץ למדיניות חוץ לגנרל ג'יימס טי. קונוואי, מפקד חיל הנחתים של ארצות הברית. בשנים 2009 עד 2010 כיהן כסגן מזכיר המדינה לעניינים פוליטיים צבאיים, ובשנים 2010 עד 2011 כסגן עוזר מזכיר המדינה לענייני אירופה ואחראי לענייני הבלקן.
בשנת 2011, נשיא ארצות הברית ברק אובמה מינה אותו להיות עוזר מזכיר המדינה לענייני ביטחון בינלאומי ולמניעת הפצת נשק גרעיני, ולאחר אישור הסנאט הוא הושבע לתפקיד עוזר מזכיר ב-27 בספטמבר באותה השנה.
ב-27 בינואר 2017, כאשר היה בדרכו לכנס בנושא בקרת נשק, פיטר אותו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ מתפקידו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  Archived official State Department biography. Accessed January 27, 2017 at Internet Archive.
↑  http://www.nbcnews.com/news/us-news/four-top-state-department-officials-ousted-trump-administration-takes-shape-n712611
↑  https://foreignpolicy.com/2017/01/31/outgoing-u-s-official-urges-diplomats-to-stay-and-protect-constitution/
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תומאס קאנטרימן".
שרון בק

שרון מריה רבקה בק (בגרמנית: Sharon Maria Rebecca Beck; נולדה ב-22 במרץ 1995) היא כדורגלנית ישראלית-גרמנייה, המשחקת כמגנה וכקשרית בורדר ברמן בבונדסליגה הגרמנית ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים

בק נולדה בגרמניה לאב יהודי שעלה לישראל, אך ירד בחזרה לגרמניה והקים שם משפחה. מגיל צעיר שיחקה כדורגל והוריה שלחו אותה לשחק בקבוצות של בנים עד גיל מאוחר.
את הקריירה המקצוענית החלה בשנת 2011 בבונדסליגה הגרמנית בקבוצת אסן, בהמשך שיחקה בקבוצות גרמניות נוספות כגון באייר לברקוזן, הופנהיים, ופרייבורג. החל משנת 2020 שיחקה בק בפ.צ. קלן בבונדסליגה הגרמנית.
עם סיום עונת 2023/24 חתמה בק בקבוצת ורדר ברמן מהבונדסליגה הגרמנית.
קריירת נבחרות > גרמניה

בגיל 16 זומנה לנבחרת גרמניה עד גיל 17 ובשנת 2012 לקחה חלק בזכיית הנבחרת הזו באליפות אירופה.
בשנת 2018 זומנה לסגל נבחרת גרמניה לקראת טורניר גביע בינלאומי אך לא שותפה במשחקים.
קריירת נבחרות > ישראל

ב-2018 זומנה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, וערכה את הופעת הבכורה שלה נגד נבחרת ספרד ומאז שייכת לסגל נבחרת הנשים הישראלית, ומשתתפת בקמפיינים השונים, אף כסגנית-קפטנית.
במהלך קמפיין ליגת האומות ב-2023 כבשה 9 שערים ב-4 משחקים וסיימה את הקמפיין כמלכת השערים של המפעל.
הערות שוליים

↑  ליאור ברטל, ‏מוקדמות מונדיאל נשים: נבחרת ישראל הפסידה 2:0 לנבחרתה של ספרד, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 8 ביוני 2018
↑  ‏נקודות ראשונות במוקדמות: נבחרת הנשים ניצחה 0:1 את טורקיה, באתר ספורט1, 12 באפריל 2022
↑  UEFA.com, Player stats | UEFA Women's Nations League, UEFA.com (באנגלית)
תעלת ניקולס

| --- | --- |

מפת קובה משנת 1899 עם תעלת ניקולס בצפון, בין בנק קיי סאל לאיי החוף הצפוניים של קובה.
 מידע כללי
 סוג:  מצר ים 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  איי בהאמה, קובה 
 קואורדינטות:  23°25′00″N 80°05′00″W﻿ / ﻿23.416666666667°N 80.083333333333°W﻿ / 23.416666666667; -80.083333333333
 he
 
תעלת ניקולס (נקרא גם תעלת ניקולס הקדוש; בספרדית: Canal de Nicolas או Canal de San Nicolas) היא מצר מול החוף הצפוני-מזרחי של קובה. היא נמצאת 140 ק"מ מזרחית להוואנה. היא מפרידה בין קובה לדרום-מערב האיים של איי בהאמה.
גאוגרפיה

התעלה היא חלק מהאוקיינוס האטלנטי, היא גובלת ממערב במיצרי פלורידה, מצפון לבנק קיי סאל ובדרום בארכיפלג סבאנה-קמגווי מול החוף הצפוני של קובה וממזרח לערוץ בהאמה העתיק.
הערות שוליים

↑  Nicholas Channel, Bahamas, The - Geographical Names, map, geographic coordinates, geographic.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 316747118   WorldCat (עם VIAF): 316747118 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תעלת ניקולס".
תחילת שנה חדשה

צלחת "הפט סין" מסורתית לכבוד נורוז, חג השנה החדשה במסורת הזורואסטרית, שמצוין עד היום בתרבויות שונות ברחבי אסיה
בכל חלקי העולם מקובל לציין תחילת שנה חדשה בחג או ביום שמחה, בהתאם למועד תחילת השנה בתרבות או בדת המקומית.
מנהגים בולטים

בתרבויות שונות מקובל לאכול בתחילת השנה דבש ומאכלים מתוקים. כך ביהדות, נהוג בראש השנה לערוך סדר ליל ראש השנה ולאכול בו תפוח בדבש. הקלטים, שחגגו את השנה החדשה ב-31 באוקטובר, נהגו למסמר למפתני הבתים עוגות ושאר מאפים כסימן למזל. במדינות הבלקן קיים מנהג בחגיגות השנה החדשה של אפיית עוגה ובתוכה מטבע כסף וזהב; למאושר שבחלקו נופלת החתיכה עם המטבע, יהיה מזל בשנה הנפתחת.
בחלק ממדינות דרום ומזרח אסיה נוהגים להתיז מים אחד על השני בתקווה לשנה גשומה.
יש המכינים רשימת יעדים ומשאלות אותם הם מתכוונים להגשים במהלך השנה.
בתרבויות חקלאיות רבות נהגו לחגוג את תחילת השנה עם בוא הסתיו, שבישר את פתיחת עונת החקלאות. לפני התפשטות לוח השנה הגריגוריאני, נהגו באירופה לחגוג את השנה החדשה ב-1 באפריל, תאריך המציין את תחילת האביב.
תאריכי שנה חדשה ברחבי העולם > ינואר/חורף

1 בינואר – תחילת השנה על פי הלוח הגרגוריאני, נחגג כראש השנה בעדות נוצריות "מערביות" ומציין את יום ברית המילה של ישו. החג נפתח בחגיגות הסילבסטר בלילה שבין 31 בדצמבר ל-1 בינואר.
1 בינואר – תחילת השנה על פי הלוח הגרגוריאני, נחגג כראש השנה בחלק ממדינות ברית המועצות לשעבר (חג הנובי גוד). חג זה דומה במאפיינים מסוימים לחג הנוצרי המקביל, אך לא מייחסים לו שום משמעות דתית.
1 בינואר – השנה החדשה על פי לוח השנה היפני.
14 בינואר – הוא ראש השנה על פי הלוח היוליאני ועל פי הנצרות האורתודוקסית. במרבית המדינות בהן קיים רוב אורתודוקסי חוגגים גם את ראש השנה הגרגוריאני, כחג "חילוני" וגם את ראש השנה היוליאני, כחג דתי
השנה החדשה על פי לוח השנה הסיני, שהוא לוח שנה מבוסס-ירח, מתחילה כשמונה שבועות לפני תחילת האביב, בין 21 בינואר ל-21 בפברואר
ראש השנה הווייטנאמי, Tết Nguyên Đán, מתרחש בדרך כלל בחפיפה לראש השנה הסיני
את לוסאר, ראש השנה הטיבטי, חוגגים במשך 15 יום המתחילים ביום הראשון של החודש הראשון על פי לוח השנה הטיבטי, במקדשים מתחילים את החגיגות כבר ביום ה-29 של החודש ה-12. מאחר שהטיבטים מנהלים את חייהם לפי לוח שנה ירחי, התאריך משתנה משנה לשנה. לוסאר מתרחש בין ינואר למרץ, בשלהי תקופת החורף אך לפני בוא האביב. הטיבטים חוגגים בעיקר בשלושת הימים הראשונים של החג, לקראת החג מנקים היטב את הבתים, מקשטים אותם ומגישים מנחות. בערב החג עורכים הנזירים פוג'ה טקסית. לחג מאכלים מיוחדים (סוג של אטריות הקרוי גוטוק) ומשקה אלכוהולי מיוחד (צ'האנג).
תאריכי שנה חדשה ברחבי העולם > מרץ/אפריל – אביב

א' בניסן – ראש השנה למלכים ולרגלים וכן תחילת השנה בלוח השנה במגילות קומראן.
1 במרץ – ראש השנה בלוח הרומאי בתקופת הרפובליקה. שמות ארבעת החודשים ספטמבר עד דצמבר ("החודש השביעי" עד "החודש העשירי") משקפים, עד ימינו, את היות מרץ החודש הראשון בלוח השנה הרומי הקדום.
14 במרץ – הולה מוהלה, ראש השנה הסיקי, על פי הלוח הננקשאהי
נורוז, ראש השנה וחג האביב בתרבות הפרסית (וגם אצל חלק מבני העדה הכורדית), מתרחש ביום שבו מתרחשת נקודת השוויון במרץ
ראש השנה בזורואסטריות חופף לנורוז
21 במרץ, הוא הנורוז, ראש השנה בלוח השנה הבהאי
בהודו חוגגים את השנה החדשה, "אוגאדי" או Gudi Padwa, במרץ–אפריל
1 באפריל – חא בניסן, ראש השנה של האשורים
14 באפריל – השנה החדשה בפנג'אב
באמצע אפריל נחגגת השנה החדשה גם בנפאל
13 באפריל–15 באפריל – השנה החדשה בקמבודיה ובלאוס
14 באפריל – ראש השנה הטמילי, פוטהנדו
14 באפריל–15 באפריל – פוהלה בייסח' – ראש השנה בבנגלדש
תחילת השנה של הסינהאלים נקבעת על ידי אסטרולוגים וכהני דת, אך מתקיימת לקראת סוף אפריל
תאריכי שנה חדשה ברחבי העולם > ספטמבר/אוקטובר – סתיו

ראש השנה היהודי, נחגג על פי הלוח העברי בא' בתשרי, החל בסוף ספטמבר או בתחילת אוקטובר (ביהדות ראשי שנה נוספים, ובהם ראש השנה למלכים ולרגלים בא' בניסן וראש השנה לאילן בט"ו בשבט).
11 בספטמבר (12 בספטמבר בשנים מעוברות) – ראש השנה בלוח השנה האתיופי (בגעז "ראסה עוודה עמת") וגם "קדוס יוהנס" באמהרית מכונה אנקוטטש ובאריתריאה מכונה "לוח שנה גאזי"(אקוצצרה גאז) ובכנסייה הקופטית והאתיופית (עד סוף המאה ה-21, 29 באוגוסט/30 באוגוסט בלוח היוליאני)
לתושבי אזור מרוואר וגוג'ראט שבהודו, דיוואלי הוא גם ראש השנה.
1 בנובמבר - סמהיין, ראש השנה הקלטי הקדום, שכיום מצוין יום לפני בתור ליל כל הקדושים הנוצרי.
ראו גם

ערכים בנושא חגיגות השנה החדשה
נובי גוד
סמלי ראש השנה העברית
חבילות מהודרות של שנים עשר ענבי המזל לערב השנה החדשה ב-31 בדצמבר, ספרד, 2016
חגיגות השנה הסינית החדשה, הונג קונג, 2019
תיאטרו מאסימו

| --- | --- |

תיאטרו מאסימו
 מידע כללי
 סוג:  בית אופרה, אולם תיאטרון 
 כתובת:  פיאצה ורדי
 מיקום:  פלרמו
 מדינה:  איטליה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1874–1897 (כ־23 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  16 במאי 1897
 אדריכל:  ג'ובאן בטיסטה פליפה באזילה, ארנסטו באזילה
 סגנון אדריכלי:  ניאוקלאסי
 מידע טכני
 קיבולת:  1,387
 קואורדינטות:  38°07′13″N 13°21′26″E﻿ / ﻿38.120278°N 13.357222°E﻿ / 38.120278; 13.357222
 http://www.teatromassimo.it/
 he
 
תיאטרו מאסימו ויטוריו אמנואלה (באיטלקית: Teatro Massimo Vittorio Emanuele, ידוע בשמו המקוצר – תיאטרו מאסימו) הוא בניין אופרה בפלרמו, איטליה. זהו בניין האופרה הגדול ביותר באיטליה והשלישי בגודלו באירופה (אחרי האופרה הלאומית של פריז והאופרה של וינה).[דרוש מקור][מפני ש...] התיאטרון מכיל 1,387 מושבים וידוע בזכות האקוסטיקה המצוינת שבו.
בשנת 1864 מועצת העיר פלרמו הכריזה על תחרות בין-לאומית לבניית בניין אופרה. הבניין תוכנן על ידי האדריכל האיטלקי ג'ובאן בטיסטה פליפה באזילה (אנ') בשנת 1874 אך הופסקה בשנת 1882 למשך שמונה שנים, עד 1890. שנה לאחר מכן מת ג'ובאן באזילה 1891 והפרויקט הועבר לידי בנו, ארנסטו באזילה (אנ'). הבניה הושלמה בשנת 1897. ב-16 במאי באותה שנה, 22 שנים אחרי ששמו את אבן הפינה נחנך בניין האופרה בהפקת פלסטף של ורדי.
ג'ובאן באזילה קיבל השראה מהאדריכלות הסיציליאנית הקלאסית. חלקו החיצוני של הבניין נבנה בסגנון ניאוקלאסי וכלל אלמנטים מהאדריכלות היוונית.
פסל ג'וזפה ורדי מחוץ לתיאטרון מאסימו
המבנה תוכנן להכיל 3,000 מושבים אך כיום מכיל 1,387 מקומות.
בשנת 1974 נסגר לצורך שיפוצים על מנת לעמוד בתנאי הבטיחות המודרניים אך בגלל העלות הגבוהה של השיפוץ, שחיתות ומאבקים פוליטיים גרמו לדחיה של 23 שנים. תיאטרו מאסימו נפתח שוב רק בשנת 1997.
הסצנה האחרונה של הסנדק 3 צולמה בתיאטרון.
המנהל המוזיקלי של התיאטרון הוא המנצח הישראלי עומר מאיר ולבר.
הערות שוליים

↑  A brief history of the Teatro Massimo, Teatro Massimo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007330488705171  ISNI: 0000 0001 2097 8514  LCCN: n84123322  MusicBrainz: c79730cc-618b-43fd-b323-d82a0413f452  SUDOC: 028149173  VIAF: 158829178   WorldCat (עם VIAF): 158829178
תכלתי האש

| תכלתי האש |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: תכלתיים
סוג:: תכלתי
מין:: תכלתי האש
שם מדעי
 Irena puella ‏לאת'אם, 1790
תחום תפוצה


תכלתי האש (שם מדעי: Irena puella) היא ציפור טרופית ממשפחת התכלתיים החיה בטבע ביערות הגשם ולעיתים גם ביערות נשירים טרופיים עד גובה 1,600 מטר בדרום אסיה ודרום-מזרח אסיה במדינות: דרום-מערב הודו אך גם בצפון-מזרחה באסאם, מגהלאיה, סיקים ומניפור וכן חלק מסין, לעבר בנגלדש, סרי לנקה, בורמה, סינגפור, נפאל, תאילנד איי אנדמן וניקובר ועד למלזיה ואינדונזיה באיים: סומטרה, בורנאו, ג'אווה והאי פלאוואן שבפיליפינים ועוד איים קטנים.
התכלתי מגיע לאורך 24–27 ס"מ ולמשקל 56–76 גרם בזכרים ו-52–71 גרם בנקבות. הם בעלי דו-צורתיות זוויגית בה הזכר ראש וחזה שחורים וגופו כחול כהה. העיניים אדומות עזות והמקור שחור. הנקבות בעלות גוונים בהירים יותר ובעלות נוצות כחולות בהירות מעט לאורך כל גופה אך גם להן עיניים אדומות. ציפור זו היא קרובתם של הבולבוליים ושל ציפורי העלים החיים באותו אזור בטבע.
היא חיה בזוגות או קבוצות קטנות. מזונה העיקרי הוא פירות שונים שהיא מוצאת ומגוונת בחרקים. היא מקננת בין פברואר לאפריל בין ענפי העצים ומכינה קן זלזלים ועלים. הנקבה מטילה בתוכו 2 ביצים קטנות בצבע לבן-ירקרק מעוטר בחום.
הערות שוליים

↑  תכלתי האש באתר הרשימה האדומה של IUCN
תמנון פסיפי ענק

| תמנון פסיפי ענק |
| --- | --- |
 תמנון פסיפי ענק
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: סילוניות
סדרה:: תמנונאים
תת־סדרה:: Incirrina
משפחה:: תמנוניים
סוג:: Enteroctopus
מין:: תמנון פסיפי ענק
שם מדעי
 Enteroctopus dofleini ‏Wülker, 1910
תחום תפוצה


תְּמָנוּן פסיפי ענק (שם מדעי: Enteroctopus dofleini) הוא מין מסדרת התמנונאים ומשפחת התמנוניים, ואחד המינים הגדולים ביותר בסדרה. הוא מצוי בחופים של צפון-מערב האוקיינוס השקט במים קרים.
מאפיינים

אורך תמנון גדול זה 4.3 מטרים עם הזרועות ומשקלו יכול להגיע ל-75 קילוגרם. הוא הכבד שבתמנונים לאחר המין תמנון שבע הזרועות (Haliphron atlanticus). צבעו אדום אך הוא יכול לנפח את עורו ולשנות צבעים במהירות למטרות הסוואה או להבעת רגשות.
התמנון הפסיפי הענק מסוגל לצלול לעומק של עד 2,000 מטרים מתחת לפני הים. הוא נפוץ בעיקר ביערות קלפ סביב אזור קולומביה הבריטית ועד לצפון קליפורניה.
התמנון מסוגל לטרוף יצורי ים רבים, לרבות סרטנים, לובסטרים, חסילונים, צדפות, כוכבי ים, חלזונות, דגים ואפילו מין של כריש - קוצן פסיפי - נתפס לעיתים על ידו. כמו כן הוא ניזון מתמנונים אחרים.
נקבת התמנון מטפלת במסירות בצאצאיה ונשארת לגונן עליהם מאוכלי ביצים כמו דגים וכוכבי ים בלי לאכול כלל, עד למותה.
הערות שוליים

↑  תמנון פסיפי ענק באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543525905171
תכלתיים

| תכלתיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: תכלתיים
סוג:: תכלתי
מינים
 Irena puella  Irena cyanogastra
שם מדעי
 Irenidae ‏הורספילד, 1821
תחום תפוצה


תכלתיים (שם מדעי: Irenidae) היא משפחת ציפורי שיר בעלות צבעים כחולים עזים החיים באזור הטרופי. במשפחה זו סוג אחד - תכלתי (Irena) ובו 2 מינים. הם קרובי משפחה רחוקים של הבולבולים ורובים גם למשפחות אגיתיניות וציפורי עלים.
התכלתיים חיים בדרום-מזרח אסיה מהודו עד בורנאו וכן בפיליפינים ביערות גשם לחים. הם בעלי נוצות שחורות על פלג גופם התחתון וחלק גופם העליון כחול או סגול בוהק עם עיניים אדומות ומקור צהוב חזק. הנקבות בעלות צבעים דהויים יותר. ציפורים אלה מזכירים במראם עורבים קטנים ואורכם 24-27 ס"מ.
הם חיים בחופת צמרות היער וניזונים בעיקר מפירות שונים ובעיקר מהפיקוס (תאנה) ומפירות נוספים ואף מצוף פרחים. כמו כן הם ניזונים מחרקים שהם תופסים.