stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כריסטופר פלאמר

| --- | --- |

כריסטופר פלאמר
 לידה:  13 בדצמבר 1929 טורונטו, אונטריו, קנדה 
 פטירה:  5 בפברואר 2021 (בגיל 91) וסטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Arthur Christopher Orme Plummer 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  1953–2021 (כ־68 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מקגיל  תיכון מונטריאול  אוניברסיטת מערב אונטריו 
 בן או בת זוג:  איליין רג'ינה טיילור (2 באוקטובר 1970–5 בפברואר 2021)  תמי גריימס (19 באוגוסט 1956–1960)  פטרישה לואיס (4 במאי 1962–1966) 
 צאצאים:  אמנדה פלומר 
 פרסים והוקרה:  שותף במסדר קנדה (1968)  שדרת הכוכבים של קנדה (1998)  פרס האמי לשחקן ראשי במיני סדרה או סרט (1977)  פרס המושל הכללי לאמנויות המופע (2001)  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר (1974)  פרס עולם התיאטרון (1955)  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה (1997)  פרס ג'ון ויליס למפעל חיים (2014)  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (2011)  פרס גלובוס הזהב  מדליית יובל היהלום של המלכה אליזבת השנייה  אות כבוד מוזהב על שירות הרפובליקה האוסטרית  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אוטווה  מדליית יובל הזהב של המלכה אליזבת השנייה  Sam Wanamaker Award 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארתור כריסטופר אורם פלאמר (באנגלית: Arthur Christopher Orme Plummer;‏ 13 בדצמבר 1929 – 5 בפברואר 2021) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה קנדי. פלאמר היה מועמד לאוסקר ב-2009 על תפקידו בסרט "התחנה האחרונה" ואף זכה בפרס אוסקר בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2011 על תפקידו בסרט "בגינרס". פלאמר, שהיה בן 82 בעת הזכייה, היה הזוכה המבוגר ביותר שזכה באוסקר. נוסף על כך, הוא זכה בשני פרסי אמי, בפרס גלובוס הזהב, בפרס גילדת שחקני המסך ובשני פרסי טוני, והיה מועמד פעמיים נוספות לפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה

פלאמר נולד בטורונטו שבקנדה לאיזבלה מרי וג'ון אורם פלאמר. פלאמר הוא נינו של ראש ממשלת קנדה השלישי ג'ון אבוט. הוריו התגרשו זמן קצר לאחר שנולד ופלאמר גדל כילד יחיד בכפר סנוויל שבקוויבק.
במטרה להפוך לפסנתרן מקצועי, לקח פלאמר מספר שיעורים, אך בעקבות חיבה לתחום התיאטרון, עזב את הקריירה המוזיקלית לטובת לימודי משחק בבית ספרו. כדי לרכוש ניסיון ולפתח את יכולות המשחק שלו, נסע פלאמר ללמוד במוסד תיאטרון מקומי באוטווה.
ביוגרפיה > קריירה > בתחום התיאטרון

את הצלחתו הראשונה בברודוויי נחל פלאמר ב-1973 במחזה "Cyrano" של אנתוני ברג'ס בו גילם את דמותו של הסופר סיראנו דה ברז'ראק. הופעה זו זיכתה את פלאמר בפרס הטוני ובפרס דרמה דסק (Drama Desk Award). את פרס הטוני השני שלו קיבל פלאמר ב-1997 על הופעתו בהפקה הקנדית "בארימור".
מלבד שתי זכיות בפרס הטוני, פלאמר היה מועמד חמש פעמים נוספות לפרס על הופעותיו במחזות "J.B." של ארצ'יבלד מקליש, "שטח הפקר" של הרולד פינטר, "משפט הקופים" ובמחזות השייקספירים "אותלו" ו"המלך ליר" של ג'ונתן מילר.
ביוגרפיה > חיים אישיים

פלאמר היה נשוי שלוש פעמים. נישואיו הראשונים היו ב-1956 לשחקנית התיאטרון תמי גריימס, נישואים שנמשכו ארבע שנים. לזוג נולדה בת אחת בשם אמנדה פלאמר, שגדלה להיות שחקנית מצליחה זוכת שלושה פרסי אמי ופרס טוני, אולם כפי שכתב פלאמר באוטוביוגרפיה שלו ("In Spite of Myself"), השניים לא היו בקשר כלל כאשר הייתה ילדה. נישואיו השניים היו לעיתונאית פטרישה לואיס בשנת 1962 ונמשכו חמש שנים. אשתו השלישית משנת 1970 עד מותו הייתה הרקדנית והשחקנית הבריטית איליין רג'ינה טיילור.
ביוגרפיה > מותו

פלאמר מת בביתו שבקונטיקט ב-5 בפברואר 2021, בגיל 91.
פילמוגרפיה נבחרת

במה מוכה (1958)
נפילתה של האימפריה הרומית (1964)
צלילי המוסיקה (1965)
דייזי (1965)
ליל הגנרלים (1967)
הקרב על בריטניה (1969)
ווטרלו (1970)
מדרגות מפותלות (1978)
שובו של הפנתר הורוד (1975)
האיש שרצה להיות מלך (1975)
נולדה לתהילה (1978)
רצח לפי פקודה (1979)
רחוב אחד אהבה אחת (1979)
התרסקות כוכבים (1979)
היכן שהוא בזמן (1980)
עד ראייה (1981)
גלוריה הקטנה... סוף סוף מאושרת (1982) – סרט טלוויזיה
הארגמן והשחור (1983)
נופי חלום" (1984)
פייבל והחלום האמריקאי (1986)
ערפד בוונציה (1986)
השוטר מלוס-אנג'לס (1987)
איפה שהלב (1990)
מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת (1991)
מלקום אקס (1992)
זאב (1994)
Crackerjack‏ (1994)
חשדות מהעבר (1995)
12 קופים (1995)
ניסוי וטעייה (1997)
תינוקות בטוילנד (1997) – דיבוב
גברים בשחור (1997)
ללא הגיון (1998)
המקור (1999)
אחוז דיבוק (2000)
דרקולה 2000 (2000)
Full Disclosure‏ (2001)
לאקי ברייק (2001)
נפלאות התבונה (2001)
אררט (2002)
ניקולס ניקלבי (2002)
המפתח לפחד (2003)
אוצר לאומי (2004)
אלכסנדר (2004)
חייב לאהוב כלבים (2005)
סוריאנה (2005)
העולם החדש (2005)
האיש שבפנים (2006)
הבית באגם (2006)
לסגור מעגל (2007)
האיש בכיסא (2007)
למעלה (2009)
9 (2009)
הכלב שלי טוליפ (2009) – דיבוב
מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס (2009)
התחנה האחרונה (2009)
בגינרס (2011)
נערה עם קעקוע דרקון (2011)
הקטור והחיפוש אחר האושר (2014)
אלסה ופרד (2014)
דני קולינס (2015)
אני זוכר (2015)
הנשיקה האחרונה של הקיסר (2016)
כל הכסף שבעולם (2017)
צוקי החופש (2019)
רצח כתוב היטב (2019)
The Last Full Measure‏ (2019)
גיבורי מסכות הזהב (2021)
הערות שוליים

↑  ynet, כריסטופר פלאמר הלך לעולמו בגיל 91, באתר ynet, 5 בפברואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423323105171  PLWABN: 9810580440905606  BIBSYS: 99013808  BNE: XX1177263  BnF: cb13898561b (data)  CANTIC: a11457089  CiNii: DA12973909  GND: 128587547  ICCU: RAVV092723  ISNI: 0000 0001 1441 4528  LCCN: n81017250  LNB: 000066837  MusicBrainz: c0e9f10f-f668-46af-bc14-e0f7d0e2a1fc  NKC: xx0051571  NLA: 35231019  NLK: KAC2020K8909  NTA: 070535019  RERO: 02-A003700359  SNAC: w65z31xp  SUDOC: 069164770  VIAF: 34644274   WorldCat (עם VIAF): 34644274
טנגו 51

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  רובה צלפים
 תכנון:  טקטיקל אופריישנס בע"מ
 מדינה מייצרת:  ארצות הברית ארצות הברית
 יצרן:  טקטיקל אופריישנס בע"מ
 מחיר ליחידה:  $6000 דולר
 מידע טכני
 קליבר:   \ 7.62\times 51\ {\mbox{mm NATO}}  0.308{\mbox{ Win.}} 7.62x51 מ"מ נאט"ו
 פעולה:  רובה בריחי, מכלול של רמינגטון מודל 700 משופר
 הזנה:  שחלה: מחסנית פנימית בת 4 כדורים
 כוונות:  טלסקופית
 אורך כולל:  1049–1125 מ"מ (כתלות בקנה)
 אורך קנה:  18 אינץ' (457 מ"מ) 20 אינץ' (508 מ"מ) 24 אינץ' (609 מ"מ)
 משקל ריק:  4.27 ק"ג
 קצב אש:  בודדות
 מהירות לוע:  כ-811 מטר לשנייה
 טווח אפקטיבי:  800 מטר
 דיוק:  0.25 דקת קשת
טנגו 51 (Tactical Operations Tango 51) הוא רובה צלפים אמריקני מתוצרת Tactical Operations Inc ונחשב לרובה הצלפים המדויק בעולם בעל התחייבות לדיוק של 0.25 דקת קשת (0.25 MOA שקול ל-73 מיקרו-רדיאן) ופוטנציאל לדיוק טוב יותר. הרובה נועד במיוחד לצלפי לוט"ר וכוחות מיוחדים של המשטרה (SWAT), לצליפה בטווחים קצרים עד בינוניים בהם נדרש דיוק מרבי. לצד יישומי הלוט"ר הרובה נמכר גם בשוק הפרטי לאזרחים.
הרובה הוא רובה בריחי בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו (0.308 וינצ'סטר) שמבוסס על מכלול הבריח של רמינגטון מודל 700 שתוכננה במיוחד עבור הרובה וזוכה לגימור של Tac Ops. ברובה מושם דגש רב על ההתאמה בין חלקי הרובה השונים ובפרט בין החלקים של מכלול הירי והבריח לקנה על מנת להשיג דיוק מרבי. הקנה עצמו הוא קנה ברמת Match Grade תוצרת Tactical Operations וניתן להזמינו באורכים של 18 אינץ' (460 מילימטרים), 20 אינץ' (510 מילימטרים) או 24 אינץ' (610 מילימטרים). הרובה תוכנן להיות ארגונומי ונוח ליורה על מנת להשיג נוחות וביצועים מרביים. על הקנה ניתן להתקין משתיק קול. כרובה שנועד לצליפה מדויקת בלוחמה בשטח בנוי ובאירועי בני ערובה, הרובה נבנה בצורה קומפקטית והוא קצר יחסית לרובי צלפים אחרים.
הרובה מורכב באופן ידני על ידי החברה תוך הקפדה רבה על הפרטים הקטנים ורמת הגימור. זמן ההמתנה לרובה מרגע הזמנתו נע בין 8 ל-18 חודשים.
הטנגו 51 נחשב לאחד מרובי הצלפים המדויקים בעולם, אם לא המדויק שבהם. הדיוק שלו (יכולת הקביצה) - רבע דקת קשת (0.25 MOA) - מבטיח פיזור שלא עולה על 7.3 מ"מ בטווח ירי של 100 מטרים (110 יארד) ופיזור שלא עולה על 5.8 ס"מ בטווח ירי של 800 מטר.
הרובה אומץ על ידי 400 יחידות SWAT ויחידות משטרה ברחבי העולם, בהן Los Angeles County Sheriffs Special Enforcement Bureau (SEB)‎, אחת מיחידות העילית המשטרתיות הנחשבות בעולם. הרובה זכה למספר סקירות שנעשו על ידי צלפים ומגזיני נשק ומשטרה, ואלו כללו מטווחים בהם הרובה עמד בהתחייבות שלו (0.25 דקת קשת) ואף ירה בדיוק מעל ומעבר למצופה, דבר שזיכה אותו בשבחים רבים.
ראו גם

רובים קשורים
רמינגטון מודל 700 (עליו מבוסס הטנגו 51)
אלפא 66 (גרסה של הטנגו 51 בקליבר 0.300 וינצ'סטר)
רובים בעלי דיוק דומה
גרמניה בלייזר R93 טקטי
גרמניה DSR-1
גרמניה Unique Alpine TPG-1
ארצות הברית Patriot Arms Genesis
צרפת PGM Ultima Ratio
הערות שוליים

1 2  דיוק (יכולת הקביצה) של רובה נמדד בדקות קשת (MOA). מספר זה מייצג את הסטייה הזוויתית המרבית מנקודת הפגיעה וככל שהוא נמוך יותר כך הרובה מדויק יותר. לדוגמה: רובה צלפים בעל דיוק של 1 MOA מקבץ (יורה מספר קליעים אל עבר אותה מטרה) בפיזור של 3 ס"מ בירי למרחק 100 מטר (1.047 אינץ' בירי למרחק 100 יארד).
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריימונד גארי

ריימונד דנסל גארי (באנגלית: Raymond Dancel Gary;‏ 21 בינואר 1908 –  11 בדצמבר 1993) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוקלהומה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוקלהומה ה-15, הראשון מבין מושלי אוקלהומה שנולד בה לאחר קבלתה כמדינה בארצות הברית.
גארי נולד בדרום אוקלהומה והיה חבר הסנאט המדינתי ב-1941, תפקיד בו הוא כיהן עד תחילת כהונתו כמושל ב-1955. אחד מהישגיו היה ההוראה על ביטול ההפרדה הגזעית בחדרי השירותים בבניין הקפיטול המדינתי. הוא גם הכריז על כוונתו לדאוג לכך שהמדינה תציית לפסק דין בראון נגד מועצת החינוך של בית המשפט העליון של ארצות הברית מ-1954, שהכריז על ההפרדה הגזעית במערכת החינוך הציבורית כסותרת את החוקה.
ראשית חייו

ריימונד גארי נולד בחווה ששכנה בין העיירות מדיל וקינגסטון שבאוקלהומה. הוא התחנך בבתי הספר המקומיים וב-1927 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון של מדיל. ב-1928 נשא גארי לאישה את אמה מיי פרסר, ולזוג נולדו שני ילדים. לאחר חמש שנות הוראה ולימודים בקולג' המדינתי הדרום-מזרחי בשנים 1928–1932, הוא קיבל תואר בוגר במדעים. לאחר מכן הוא נבחר כמפקח הראשי על בתי הספר של מחוז מרשל ושימש בתפקיד ארבע שנים.
ב-1936 הקים גארי חברה לייצור ריהוט למשרדים ולבתי ספר. ב-1946 הוא רכש את חברת הנפט והגז של קינגסטון, שינה את שמה לחברת הנפט סונר, והיה לנשיאה. הוא גם רכש חווה בשטח של 120 אקרים ליד קינגסטון, שבהמשך גדל שטחה למאות אקרים.
קריירה פוליטית

בשנים 1941–1955 היה גארי חבר הסנאט של אוקלהומה. במהלך תקופת כהונתו בסנאט הוא שימש כיושב ראש ועדת ההקצבות וכנשיא הזמני של הסנאט.
ב-1955 הושבע גארי כמושל אוקלהומה. כמושל, עלה בידו לקבל את תמיכת בית המחוקקים של המדינה, במיוחד בנוגע להצעות התקציב שלו, שלא כללו העלאת מיסים או העלאות משמעותיות בהוצאות המדינה. הוא גם הוביל מהלכים לשיפור מערכת הכבישים המדינתית, במיוחד הכבישים הראשיים שחצו את המדינה לאורכה ולרוחבה והכבישים המהירים שקישרו בין שתי הערים הגדולות במדינה, אוקלהומה סיטי וטולסה. במהלך תקופת כהונתו פיקחה מחלקת התחבורה של אוקלהומה על המאמצים לשיפור מערכת הכבישים המדינתית, כולל כביש 40 ממזרח למערב וכביש 35 מצפון לדרום.
אחד מצעדיו הראשונים של גארי כמושל הייתה להורות על הסרת השלטים "ללבנים בלבד" ו"לצבעונים בלבד" בחדרי השירותים של הקפיטול המדינתי. הוא גם הכריז על כוונתו לדאוג לכך שהמדינה תציית לפסק דין בראון נגד מועצת החינוך של בית המשפט העליון של ארצות הברית מ-1954, שהכריז על ההפרדה הגזעית במערכת החינוך הציבורית כסותרת את החוקה. בשידור רדיו לכל תושבי המדינה הוא אמר: "אני סמוך ובטוח שהתנגדות לסמכותו של בית המשפט העליון לא תעלה על הדעת. מועצות החינוך שעלולות להיות לא בטוחות בנכונותם של רעיונות כאלו, ימצאות את עצמן לבדן. ברור שמדינת אוקלהומה לא יכולה להגן על צעדים שכאלו". כחלק ממאמצים אלו הצליח גארי להעביר תיקון לחוקת המדינה ששלל מימון מבתי ספר נפרדים לשחורים וללבנים. דווח שהוא אמר, "אתם יודעים, זה הדבר הנכון לעשותו. כולנו ילדי האל, וזה מה שנעשה".
מותו

ריימונד גרי נפטר במדיל ב-11 בדצמבר 1993. הוא נטמן בבית הקברות וודברי פורסט שבעיירה. על שמו נקראו אגם ריימונד גרי והפארק המדינתי ריימונד גארי שבמחוז צ'וקאטאו שבאוקלהומה. על שמו קרוי גם אולם באוניברסיטה למדעים ואומנויות שבאוקלהומה. כביש 66, בקטע בו הוא עובר בעיר קלינטון שבאוקלהומה, קרוי שדרות גארי. בימים שלאחר מותו, אמר עליו המושל הרפובליקני הנרי בלמון, "הוא הוביל את המדינה בתחילת התקופה של ביטול ההפרדה הגזעית וביטל אותה בהצלחה בבתי הספר שלנו ללא שום צעדי אלימות או סיבוכים שהיו מנת חלקן של רבות ממדינות הדרום".
הערות שוליים

↑  Agnew, Brad. "Twentieth-Century Oklahoma,", Encyclopedia of Oklahoma History and Culture, Oklahoma Historical Society.
↑  Raymond Gary, 85, Former Oklahoma Governor, The New York Times, Dec 13, 1993.
↑  Raymond Gary State Park
↑  Raymond Gary; Governor Integrated Oklahoma Schools, Los Angeles Times, DEC. 13, 1993.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1188284908  ISNI: 0000 0000 3951 4237  LCCN: n2008160438  SNAC: w63n2qs2  VIAF: 75796879   WorldCat (עם VIAF): 75796879
חוזה פריז (1947)

ועידת השלום בפריז שנערכה בין 29 ביולי ל-15 באוקטובר 1946 הביאה לניסוחו של חוזה פריז, אשר נחתם ב-10 בפברואר 1947. בחוזה זה העניקו בעלות הברית לחמש ממדינות הציר "המשניות" – איטליה, רומניה, הונגריה, בולגריה ופינלנד את הזכות לחדש את ריבונותן בתחום יחסיהן הבינלאומיים ולהציע את מועמדותן לחברות באומות המאוחדות. בחוזה נכללו הסדרים בדבר תשלומי פיצויים, התחייבות לשמירה על זכויות מיעוטים אתניים וזכויות הפרט; וכן שינויים טריטוריאליים שכללו את סיום שליטתה של איטליה במושבותיה באפריקה ושינויים בגבולות שבין הונגריה וצ'כוסלובקיה, רומניה והונגריה, ברית המועצות ורומניה, בולגריה ורומניה וברית המועצות ופינלנד. חמש המדינות התחייבו לפעול נגד הופעתם של ארגונים פשיסטיים בתחומן, או כל ארגון אחר, פוליטי, צבאי או צבאי למחצה, שמטרתו לפגוע בזכויות דמוקרטיות. עוד הוסכם כי אזרחי חמש המדינות לא יחויבו בתשלום פיצויים עבור נזקים בגין פעילות פרטיזנית לטובת בעלות הברית, וכי לא יועמדו לדין בגין מעשים אלה.
תשלום פיצויים

ההסכם קבע את סכומי הפיצויים בהם היה על חמש המדינות לשאת. ברית המועצות פעלה להגדלת הסכומים למירב, למעט במקרה של בולגריה אשר נתפסה בעיני הסובייטים כ"אשמה פחות". חובותיהן של הונגריה ורומניה כפי שנוסחו בהסכמי הכניעה שלהן הוכרו כמוגזמים, ותוקנו במסגרת ההסכם. להלן סכומי הפיצויים במיליוני דולרים בערכי שנת 1938:
| מדינה | ליוגוסלביה | ליוון | לברית המועצות | לאתיופיה | לאלבניה | לצ'כוסלובקיה  ויוגוסלביה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מאיטליה | 125 | 105 | 100 | 25 | 5 | - |
| מפינלנד | - | - | 300 | - | - | - |
| מהונגריה | - | - | 200 | - | - | 100 |
| מרומניה | - | - | 300 | - | - | - |
| מבולגריה | 25 | 45 | - | - | - | - |
שינויים טריטוריאליים

רוב ההסדרים הטריטוריאליים נגעו לאיטליה:
איטליה חויבה לוותר על איסטריה, זאדר, מרבית חבל הקראס, האי לסטובו (אנ') בדרום הים האדריאטי וחלקו העליון של עמק נהר סוצ'ה אשר נמסרו כולם ליוגוסלביה.
איטליה מסרה את הריבונות במעבר סן ברנאר הקטן, מונז'נבר, הר תבור (Mont Thabor) וחלקים מהריביירה האיטלקית המערבית לצרפת.
לוב וסומליה האיטלקית נמסרו לבריטים.
טיינג'ין נמסרה לסין.
האיים הדודקאנסיים עברו לשליטת יוון.
אריתראה עברה לשליטת אתיופיה.
אלבניה זכתה שוב בעצמאותה.
רומניה ויתרה על בסרביה ובוקובינה הצפונית שסופחו על ידי ברית המועצות אך זכתה שוב בריבונות על טרנסילבניה שבתקופת המלחמה נשלטה על ידי הונגריה. בנוסף קבע ההסכם כי דרום דוברוג'ה יישאר בחזקת בולגריה.
תנאי הסכם שביתת הנשק בין פינלנד לברית המועצות מ-19 בספטמבר 1944 אשר סיים את מלחמת ההמשך, ולפיו ויתרה פינלנד על חבל קרליה, סאלה, פטסמו מספר איים בים הבלטי (ביניהם סורסארי) אושררו.
הונגריה השיבה לצ'כוסלובקיה את השטחים שהוענקו לה בחסות גרמניה הנאצית ב-1938 כחלק מהסכם מינכן ואת אלה שכבשה במלחמה ההונגרית-סלובקית.
חופשי זה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הרב  חיים נבון
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  פרוזה
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2019
 מספר עמודים:  206
 עורך:  דפנה שחורי
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789655649796
 הספרייה הלאומית:  990052932320205171
חופשי זה הוא רומן דיסטופי שכתב הרב חיים נבון.  בספר מתאר נבון מציאות עתידנית בדיונית בה מפורקת המשפחה המסורתית. הספר מהווה ביטוי ספרותי לרעיונות שפיתח נבון בספריו הקודמים.
הספר יצא לאור בעברית בהוצאת ידיעות ספרים בשנת 2019.
הספר

עלילת הספר מתרחשת על רקע מציאות עתידית בשלהי המאה ה-21, בה הקשרים הבינאישיים והמשפחתיים מבוססים אך ורק על אינטרסים ומעוגנים בחוזים חתומים, התקשורת בין אנשים מתבצעת דרך אמצעים טכנולוגיים, הנושא הציבורי המרכזי הוא תחרויות זמר (לעומת מלחמות שנחשבות דבר שולי ואיזוטרי) והאוכלוסייה נזקקת לטיפול יומי בנוגדי דיכאון. במקביל הילודה (המבוססת על רחם מלאכותי) צונחת והקשר בין ההורים הביולוגים לילדיהם מוגבל לשנים ספורות כדי לאפשר חירות מוחלטת לשני הצדדים. הקיום האנושי בתל אביב של 2089 הוא קיום מנוכר ובודד, בתוך חברה מתפוררת.
הדמות המרכזית בעלילה הוא אור, העובד כמידען ומתמודד עם ניסיונותיהם של בת זוגו רוט, ושל אמו לעורר בו רגשות חברתיים ואנושיים. אור ורוט נחשפים לקיומה של פריפריה בה אורח החיים דומה למקובל במאה ה-20. אור מנסה לחשוף את המידע לתושבי המרכז, אך המשטר, ואף ראש הממשלה באופן אישי, נאבקים בו.
ביקורות

תמר פרלשטיין כתבה בביקורת על הספר: ”הספר הולך איתי מאז שקראתי אותו ומסרב להרפות. האם באמת אנחנו צועדים לעבר מציאות איומה שכזו? היו רגעים שבהם עניין המשפחה המסורתית עלה מבין הדפים והקפיץ אותי... לא היה רגע אחד בספר שידעתי לנחש מה עומד לקרות בו, עד כדי כך שכבר לא הייתי בטוחה שהסוף יהיה כזה שאוכל להשלים איתו...”.
צור ארליך כתב בביקורת על הספר: ”כמו בכל יצירה עתידנית רצינית שאינה מז'אנר הפנטזיה, נקודת האמת ביצירתו של הרב נבון, ומרכז הכובד של חשיבותה, נמצאים בהווה. העתיד שהרומאן מצייר הוא קריקטורה של ההווה ואקסטרפולציה של מגמותיו. הדבר מתבטא גם בפרטים קטנים ובנושאי משנה, שבהם מלעיג המחבר על תופעות עכשוויות שהקשר שלהן לנושא המרכזי הוא עקיף...”.
הערות שוליים

↑  עפרה לקס וגדעון דוקוב, חופשי ולא מאושר, באתר ערוץ 7, 12 בספטמבר 2019
שלמה פיוטרקובסקי, הצד האפל של החופש, באתר ערוץ 7, 9 בספטמבר 2019
↑    תמר פרלשטיין, ‏להסתכל בעיניים למציאות הכי מפחידה: אובדן הקשר האנושי, בעיתון מקור ראשון, 23 בספטמבר 2019
↑  צור ארליך, ‏"סקירת הספר", השילוח, 17, דצמבר 2019
תומאס גור

תומאס פריור גור (באנגלית: Thomas Pryor Gore;‏ 10 בדצמבר 1870 – 16 במרץ 1949) היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את אוקלהומה בסנאט של ארצות הברית מ-1907 עד 1921 ושוב בין 1931 ל-1937. בראשית פעילותו הפוליטית היה פעיל במפלגה הפופוליסטית והמשיך בפעילות זו לאחר שעבר לטקסס. ב-1899, לפני שעבר לטריטוריית אוקלהומה כדי לעבוד כעורך דין בלוטון, הצטרף למפלגה הדמוקרטית ותמך בוויליאם ג'נינגס ברייאן בבחירות לנשיאות ב-1900. עמדותיו הפציפיסטיות גררו עימותים בינו לבין וודרו וילסון ופרנקלין דלאנו רוזוולט.
בצעירותו איבד את ראייתו. הוא היה סבו מצד אימו של הסופר גור וידאל.
ביוגרפיה > ראשית חייו

גור נולד ב-10 בדצמבר 1870, ליד אמברי, מיסיסיפי, והיה בנם של קרוליין אליזבת (לבית וינגו) ותומאס מדיסון גור. משפחת גור הייתה אחת מתשע עשרה המשפחות המקוריות שהיו בבעלותן אדמות חקלאיות במה שהפכה מאוחר יותר לבירת ארצות הברית, מחוז קולומביה. בני הזוג גור היו אנגלו-אירים מדונגאל והגיעו לצפון אמריקה בסוף המאה ה-17 ונטו להתחתן עם משפחות אנגלו-איריות אחרות, במיוחד בווירג'יניה. כשהמחוז הוקם בשנת 1790, המשפחות שנושלו כדי לפנות מקום לעיר הבירה, כולל משפחת גור, קיבלו פיצויים כספיים משמעותיים. בני גור שנותרו או מכרו את אדמתם במגרשים, בנו בתים או בתי מלון, וכולם התעשרו. בני גור שהתרחקו, כולל הענף של תומאס פריור גור, עברו למערב הרחוק, שבאותם ימים היה באזור המיסיסיפי. תומאס הצעיר ומשפחתו עברו לוולטהול, בירת המחוז, כאשר אביו נבחר לפקיד המנהל של מחוז סאמנר.
הוא התעוור בילדותו בשתי תאונות נפרדות אך לא ויתר על חלומו להיות סנאטור. למרות עיוורונו, הוא הצטיין בבית הספר והראה כישרונות מיוחדים בעימותים ובנאום.
ביוגרפיה > קריירה

הוא לימד בבית הספר זמן קצר לאחר סיום הלימודים. ב-1882 שימש כרשם בסנאט של מיסיסיפי. הוא עבר ללבנון, טנסי ב-1891, וקיבל תואר במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קמברלנד בשנה שלאחר מכן. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין במיסיסיפי והצטרף למשרד עורכי הדין של אביו במיסיסיפי.
ביוגרפיה > קריירה > פוליטיקה של המפלגה הפופוליסטית

משפחת גור היו חברים בולטים בברית האיכרים הדרומית. תומאס הצעיר נאם בפגישות הברית כבר בשנת 1888. הברית מינתה אותו לבית המחוקקים של המדינה, אך הוא נאלץ לפרוש מכיוון שהוא עדיין קטין. במקום זאת הוא כיהן כאלקטור לנשיאות של המפלגה הפופוליסטית בשנת 1892. ניסיון זה הרחיב את המוניטין שלו כנואם. בשנת 1894, המפלגה הפופוליסטית של מחוז נבארו, טקסס הזמינה אותו לבוא לקורסיקנה כדי לעזור להם לנצח בבחירות. הוא ואחיו, אליס, עברו לשם בדצמבר 1894, שם פתחו משרד עורכי דין. בינתיים, הוא חזר למיסיסיפי לרוץ לבית המחוקקים ב-1895, מרוץ שבו הפסיד. הוא פעל במרץ מיוטה ועד  לניו יורק עבור ויליאם ג'נינגס ברייאן, המועמד הדמוקרטי לנשיאות בשנת 1900.
כשחזר לטקסס, הוא התמודד כמועמד פופוליסטי למחוז הקונגרס ה-6 ב-1898, אך הפסיד מכיוון שהמפלגה כבר הייתה בדעיכה. הוא שימש כציר לוועידה הפופוליסטית באותה שנה, אך ב-1899 הצטרף רשמית למפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה > חיים אישיים

תומאס התחתן עם נינה בל קיי (1877–1963), בתו של בעל מטעים בטקסס, ב-27 בדצמבר 1900. היא תוארה כ"חברתו הקבועה" וכ"עיניו". הם עברו ללוטון, אוקלהומה ביוני 1901. נולדו להם שני ילדים:
נינה ס. גור (1903-1978), שנישאה ליוג'ין לותר וידאל (1895-1969) ב-1922. הם התגרשו ב-1935, ומאוחר יותר באותה שנה, היא נישאה ליו ד' אוצ'ינקלוס. הם התגרשו ב-1941.
תומאס נוטלי גור (1910–1964)
גור נפטר ב-16 במרץ 1949; הוא נקבר בבית הקברות רוזהיל, אוקלהומה סיטי, אוקלהומה, אך לאחר מכן נקבר מחדש ב-19 ביולי 1949, בבית הקברות פיירלון, גם הוא באוקלהומה סיטי. לדברי נכדו, גור וידאל, גור היה "הסנאטור הראשון, ואני מאמין, האחרון ממדינת נפט שמת ללא הון".
גור וידאל הצהיר כי סבו היה אתאיסט ובעל רצף מיזנתרופי חזק: "הוא היה פופוליסט אמיתי; אבל הוא לא אהב אנשים מאוד. הוא תמיד אמר לא לכל מי שרצה סיוע ממשלתי". במהלך נאום בפני מועדון העיתונות הלאומי ב-4 בנובמבר 1994, טען וידאל שתומאס גור אמר "אם היה גזע אחר מלבד הגזע האנושי, הייתי הולך להצטרף אליו".
ביוגרפיה > צאצאים

דרך בתו הוא היה סבו של הסופר גור וידאל (1925–2012), נינה גור אוצ'ינקלוס (ילידת 1937), שהייתה נשואה לניוטון סטירס מ-1957 עד 1974, ולאחר מכן למייקל סטרייט מ-1974 עד 1998, ותומאס גור אוצ'ינקלוס (נולד ב-1937) שנישא לדיאנה "דידי" ליפרט.
ביוגרפיה > הנצחה

תומאס גור נכנס להיכל התהילה של אוקלהומה בשנת 1932. כביש ראשי בלוטון, אוקלהומה, שדרות גור, נקרא על שמו, וכך גם העיירה גור שבמזרח אוקלהומה.
הערות שוליים

↑  תומאס גור, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוקלהומה אוקלהומה |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 2 | רוברט ל. אוון • ויליאם פיין • תומאס גור • ג'ושוע לי • אדוארד מור • רוברט קר • ג'. האוורד אדמונדסון • פרד רוי האריס • דייוויד בורן • ג'ים אינהוף • מארקוויין מולין |  |
| קבוצה 3 | תומאס גור • ג'ון הארלד • אלמר תומאס • מייק מונרוני • הנרי בלמון • דון ניקלס • טום קובורן • ג'יימס לנקפורד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3923 3224  LCCN: no92030495  NARA: 16494648  SNAC: w6w38hf0  SUDOC: 168612178  US Congress: G000323  VIAF: 66039260   WorldCat (עם VIAF): 66039260 
גור ב-1929
אשתו ובנו של גור
אלמר תומאס

ג'ון ויליאם אלמר תומאס (באנגלית: John William Elmer Thomas‏; 8 בספטמבר 1876 – 19 בספטמבר 1965) היה יליד אינדיאנה שעבר לטריטוריית אוקלהומה ב-1901, שם עסק בעריכת דין בלוטון. לאחר קבלת המדינה לאיחוד, הוא נבחר לסנאט הראשון של המדינה, וייצג את אזור לוטון. בשנת 1922, הוא נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים האמריקאי מאוקלהומה. הוא היה המועמד הדמוקרטי לסנאט האמריקאי ב-1926; הוא ניצח במירוץ הזה והחזיק במושב עד 1950, אז הפסיד את מועמדות המפלגה לא. ס. (מייק) מונרוני. תומאס חזר לעסוק בעריכת דין פרטית בוושינגטון הבירה, ובשנת 1957 העביר את משרדו בחזרה ללוטון, שם נפטר ב-1965.
ביוגרפיה > ראשית חייו

תומאס נולד בחווה במחוז פוטנם, אינדיאנה, ליד גרינקאסל, לוויליאם ואליזבת תומאס ב-8 בספטמבר 1876, ולמד בבתי הספר הציבוריים; הוא סיים את לימודיו ב-Central Normal College (כיום קנטרברי קולג'), דנוויל, אינדיאנה, בשנת 1897 ואת החוג לתואר שני של אוניברסיטת דפאו, גרינקאסל, אינדיאנה, בשנת 1900. תומאס למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין של אינדיאנה בשנת 1897 וללשכת עורכי הדין של אוקלהומה בשנת 1900, והחל לעסוק בכך באוקלהומה סיטי, אוקלהומה; הוא עבר ללוטון, אוקלהומה, בשנת 1901 והמשיך בעיסוק בעריכת דין.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > פוליטיקה של מדינת אוקלהומה

הוא נבחר לחבר בסנאט הראשון של המדינה ב-1907, וכיהן שם עד 1920. הוא גם כיהן כנשיא הזמני בשנים 1910–1913, ייסד את אתר הנופש מדיסין פארק ופיקח על מדגרת הדגים הראשונה של המדינה במדיסין פארק, אוקלהומה.