stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריס ג'נר
קריירה > טלוויזיה

ג'נר השיגה חוזה עם המפיק ראיין סיקרסט להשקת סדרת ריאליטי על משפחתה, ששודרה בערוץ E!. ג'נר הייתה המפיקה בפועל והמנהלת של סדרת הריאליטי משפחת קרדשיאן, ששודרה לראשונה ב-14 באוקטובר 2007 והפכה לאחת מתוכניות הריאליטי הוותיקות ביותר. הסדרה מתארת את הדינמיקה היומיומית של המשפחה, כולל מריבות בין האחים ושיחות על מות אביהם. תפקידה של קריס מרכזי בנרטיב הסדרה ובעיצוב דמותה והצלחתה של המשפחה. קריס מתוארת כאם מקצועית שמנווטת ומנצלת הזדמנויות בתעשיית הבידור עבור בני משפחתה. ניסיונות שלה להיות חלק מאחוות בנותיה מוצגים בסדרה כהומריסטיים, דבר שהופך אותה כמושא ללעג מצידן. בסדרה מוצגת מערכת היחסים בין קייטלין ג'נר (לשעבר ברוס) לקריס ובנותיה ככזו בה הן מנוגדות לה והיא חסרת השפעה מולן. דבר שמראה על היפוך נורמות פטריאכליות בתוך המשפחה, שכן קייטלין הייתה אלופה אולימפית וסמל לגבריות. הסדרה זכתה להצלחה ברשת E! דבר שהביא ליצירת ספין-אופים רבים. תוכניות אלו מהוות פלטפורמה עבור המשפחה לקידום ושימור מעמדם הסלבריטאי.
ג'נר הנחתה תוכנית אירוח יומית בשם "קריס" המבוססת על תרבות הפופ. הסדרה החלה תקופת ניסיון בת ששת השבועות ב-15 ביולי 2013. תקופת הניסיון של התוכנית לא הוארכה.
בשנת 2015, ג'נר הופיעה בשישה פרקים של סדרת הריאליטי אני קייט. הסדרה עקבה אחר המסע של בעלה לשעבר קייטלין ג'נר לשינוי מגדרי. גם לאחר שהתגרשו בשנת 2015, המשיכו לככב יחד עם ילדיהם בתוכנית משפחת קרדשיאן.
בשנת 2021 הודיעו ג'נר ומשפחתה כי תוכנית הריאליטי שלהם תסתיים לאחר עשרים עונות וכמעט 15 שנים באוויר. העונה האחרונה (העשרים) עלתה לשידור ב-18 במרץ 2021.
באפריל 2022, לאחר שעזבו את E!, ג'נר ומשפחתה חזרו למסכי הטלוויזיה עם תוכנית הריאליטי החדשה שלהם, בשם הקרדשיאנס, שעלתה להולו. הסדרה מציגה את ג'נר, לצד בנותיה קורטני, קים, קלואי, קנדל וקיילי, ומשתתפים בה גם אקסים ובני זוג בהווה. העונה הראשונה עלתה לשידור ב-14 באפריל 2022, ופרקיה ניתנים לצפייה בדיסני+
קריירה > עסקים

ג'נר מנהלת חברת הפקות משלה, Jenner Communications, הממוקמת בלוס אנג'לס. עוד לפני שידורי הריאליטי משפחת קרדשיאן, היא ניהלה את הקריירה של ילדיה ילדיה ועל כל עסקה לוקחת להם עמלה של 10%. קריס מעורבת בהשקת המותגים המשפחתיים ומנהלת אותם מקצועית.
ב-2004 ג'נר פתחה בוטיק לילדים עם בתה הבכורה, קורטני. הבוטיק נקרא "סמוץ'" והיה פתוח כמעט שש שנים עד שנסגר בשנת 2009. בשנת 2014, ג'נר ובתה הצעירה קיילי הקימו חברה בשם Kylie Lip Kits (כיום קיילי קוסמטיקס) . המוצר הראשון של החברה, שפתון נוזלי ותוחם שפתיים, הושק לראשונה ב-30 בנובמבר 2015 . שם החברה שונה לקיילי קוסמטיקס בפברואר 2016, בסוף 2016 סך הכנסות החברה עמד על יותר מ-300 מיליון דולר.
תואר שג'נר לקחה על עצמה וניסתה לרשום כסימן מסחרי נקרא "Momager", המתאר אם המנהלת את קריירת ילדיה לרוב בתעשיית הבידור, במטרה להשיג תהילה והצלחה. קריס החלה לבנות את פרסום ילדיה על ידי בניית קשרים עם מפורסמים בתעשייה. בהמשך תוכנית הריאליטי משפחת קרדשיאן הפכה האמצעי המרכזי לפרסום ולקידום מיזמי המשפחה. ההצלחה של הריאליטי אפשרה להרחיב את המותג המשפחתי באמצעות חסויות על מוצרים, קווי קוסמטיקה, אופנה ועוד.
ג'נר התגלתה כאשת עסקים והכוח החזק מאחורי המותג קרדשיאן. תפקידה קריטי בעסקי המשפחה שכן היא אחראית על יצירה ותחזוקה של המותג, מהווה כמנהלת אסטרטגית ומקדמת מיזמים של ילדיה. באחד מפרקי הסדרה אף אמרה ששקלה לשנות את שם משפחתה בחזרה לקרדשיאן כדי לחזק עוד יותר את המותג. ג'נר ממלאת תפקיד של אם ומנהלת, וממזגת תפקידים אלה לביסוס מודל אורח חיים נאו-ליברלי שבו העבודה והמשפחה שלובות זו בזו לחלוטין ותלויות זו בזו.
קריירה > כתיבה

האוטוביוגרפיה של ג'נר, Kris Jenner... and All Things Kardashian, יצאה לאור בנובמבר 2011.
תדמית ציבורית

דימיטרי ארליך ממגזין Interview כינה את ג'נר "המטריארכית של משפחת קרדשיאן-ג'נר" ו"בונה המותג הנשי המוביל של תרבות הפופ במאה ה-21". ג'נר הסבירה את פעילותה כאשת עסקים בספר זיכרונותיה Kris Jenner...And All Things Kardashian: "התחלתי להסתכל על הקריירה שלנו כמו שחקנים על לוח שחמט... כל יום התעוררתי ונכנסתי למשרד שלי ושאלתי את עצמי, 'איזה מהלך אני צריכה לעשות היום?'. זה היה מאוד מחושב. ההחלטות והאסטרטגיות העסקיות שלי היו מאוד מכוונות, מוגדרות ומתוכננות במדויק" ".
ההתנהלות של ג'נר מאתגרת את הציפיות החברתיות לגבי מה אם צריכה להיות וכיצד עליה לתעדף את תפקידה כהורה. ישנן מחלוקות על כך שקריס פועלת באופן פעיל כדי להפוך את ילדיה למפורסמים. יש כאלו שטענו שהיא מפגינה נרקיסיזם לא בריא ונתפסת כמי שמרוויחה מילדיה ושהתמקדותה בהפקת תועלת מילדיה נתפסת כסימן לאימהות רעה ונשיות טרנסגרסיבית. ג'נר נתפסת כמי שהובילה את בנותיה לגלם את אידיאל היופי ולהנציח סטריאוטיפים נשיים באמצעות הדימוי החיצוני וההתנהגותי שלהן. דוגמה לכך היא שעודדה את ביתה קלואי קלואי לרדת במשקל כדי לשמור על התדמית של המשפחה. ג'נר ומשפחתה זכו לביקורת מצד פמיניסטיות הטוענות שמערכת היופי מורכבת יותר מכפי שהיא נראית.
באשר לסיקור התקשורתי של מערכת היחסים של קריס וקייטלין, בעוד קריס נתפסת כמייצגת שטחיות והפרזה, ברוס זוהה עם צורה מבוססת ולגיטימית של תהילה.
ג'נר הופיעה על שערי מגזיני לייף סטייל ואופנה רבים. בשנת 2023 הופיעה ג'נר בקליפ לשיר החדש של הזמרת האמריקאית מייגן טריינור "Mother", כאשר טריינור תיארה אותה כ"אמא של כל האמהות".
חיים אישיים

נישואיה הראשונים של ג'נר היו לעורך דין רוברט קרדשיאן (שלימים נודע בשל ייצוגו המשפטי המוקדם של או.ג'יי סימפסון) ב-8 ביולי 1978. לזוג ארבעה ילדים: קורטני (נולדה ב-1979),  קים (נולדה ב-1980),  קלואי (נולד ב-1984),  ורוב (נולד ב-1987). הם התגרשו במרץ 1991 אך נשארו חברים קרובים עד מותו מסרטן הוושט בשנת 2003.
באפריל 1991, חודש לאחר גירושיה מקרדשיאן, נישאה ג'נר לבן זוגה השני, המתאמן האולימפי ברוס ג'נר, שיצא מהארון בפומבי כאישה טרנסג'נדרית בשנת 2015, ואימץ לעצמו את השם קייטלין. המעבר של קייטלין ג'נר והופעתה כאישה התקבלו תחילה בתמיכה מצד קריס (אזכור מאמר 4). לקריס וקייטלין שתי בנות משותפות: קנדל (נולדה ב-1995) וקיילי (נולדה ב-1997); באוטוביוגרפיה שלה, ג'נר הסבירה שהיא קראה לבתה קנדל ניקול על שם ניקול בראון סימפסון המנוחה.
בני הזוג ג'נר הודיעו על פרידתם באוקטובר 2013, וב-22 בספטמבר 2014, קריס הגישה בקשה לגירושין, תוך שהיא מדברת על חילוקי דעות בלתי ניתנים לגישור . ג'נר תיארה את הפרידה מקייטלין כ"דבר הפסיבי-אגרסיבי ביותר", ואמרה כי למרות שידעה על השימוש של קייטלין בהורמונים בשנות השמונים, "לא היה עניין מגדרי. אף אחד לא הזכיר עניין מגדרי".
ג'נר נמצאת במערכת יחסים עם קורי גמבל מאז 2014.
בעלי חיים בשביה

ג'ירפים, איילנד ענק ופרי וטוסי בגן חיות בצרפת. גני חיות הם הדרכים העיקריות בהם מגדלים בעלי חיים בשביה.
פילים אסייתים מאולפים בקרקס, קליפורניה.
גידול פרות מגזע הולשטיין במישיגן.
נוף מאקווריום הציבורי צ'ראומי.
זוג נימפיות מצוייצות המגודלות כחיות מחמד, אטלנטה.
זברה מצויה לצד גנו כחול בספארי ברמת גן.
בעלי חיים בשִבְיָה הם בעלי חיים שאינם חיים בטבע אלא תחת שליטתם של בני האדם, ותלויים בהם לרווחתם והמונח כולל הן גידול ואחזקת חיות בר (לרבות כל המינים שנכחדו בטבע) והן גידול של חיות בית, אשר ביותם הוביל לחיים בשביה. לעיתים השביה נמצאת אף בבתי אנשים פרטיים, כחיות מחמד. לעומתם בעלי חיים סיננתרופים אינם חיים בשביה אלא לצד האדם, אף שבמקרים רבים הם שוכני ערים ובתים וחלקם אף בויתו.
סוגי גידולי חיות

ישנם שלוש קבוצות של גידולי בעלי חיים בשביה, שנקבעות על פי המקום בו הם משוכנים, התנהגותם לאדם והיחס שהם מקבלים מצד האדם:
גידול חיות בר - הקבוצה הנמוכה ביותר, בה האדם כמעט ולא מתערב בחיי החיות אלא מעניק להם מרחב בתוך גני חיות, מכלאות ושמורות מאובטחות, הרחק מהטבע ולעיתים גם באקווריומים מרהיבים, בהם מצויים חיות ים. חלק מגידולים אלה מצויים במחלוקת קשה ובעבר חיות בר הוחזקו בתנאים צפופים וקשים, למטרות ראווה ופאר של שליטים. כיום במדינות רבות גידול זה איננו חוקי והחזקתם של חיות בר כיום מורכב בעיקר ממצב שימורם בטבע, כך שהוא נועד יותר עבור שימור החיות מהנאת המגדלים. לעיתים גרעין רבייה של חיות בר בשבי מצליח מספיק כדי שישוחררו לטבע.
גידול חיות משק - חיות משק מגודלות בעיקר למטרות כלכליות, בין השאר לחליבתם, אכילת בשרם וביציהם, טווית צמרם או גידולם למשא, רכיבה ואף שמירה. חיות אלה מגודלות בדרך כלל בחוות חקלאיות או מבנים ייעודיים ולעיתים גם בגני חיות, בפינת ליטוף ועוד. חיות המשק הם מינים מבויתים המורגלים יחסית לאדם ואינם חיים בטבע כשיגרה ואף יכולים להתפרא בטבע. במקרים נדירים גם חיות בר מובהקות מגודלות במשק (למשל זברות מאולפות או איילים).
גידול חיות מחמד - חיות מחמד מגודלות לצד האדם בביתו ולעיתים מלווים אותו בכל שגרת חייו, כשמטרתם העיקרית היא לספק פנאי או לשמש כבני לוויה קרובים, מבלי תועלת כלכלית ישירה. תנאי הגידול שלהם הם הפשוטים ביותר ורובם הם חיות קטנות מספיק להיכנס לבית, שם לרוב הם מגודלים בכלוב או אקווריום. חיות מחמד אינם תמיד מבויתות - לעיתים חיות בר שנלקחו מהטבע הופכות בעל כורחם לחיות מחמד, לרוב בניגוד לחוק.
ההיסטוריה של חיות בשביה

ביות חיות הוא התיעוד העתיק ביותר של גידול חיות בשביה. התוצאה הישירה של ביות חיות החיות הנרחב שעשו בני האדם לאורך כל ההיסטוריה היא הרגלתם של מינים של חיות בר לשרוד ולעבוד בחברה של בני אדם. מינים מבויתים הם כאלו שהתנהגותם, מעגל החיים שלהם, או מבנה הגוף שלהם השתנה בהתאם להתרבותם ותנאי החיים שלהם בשבי בני האדם במשך מספר דורות, לעיתים לאחר שעברו ברירה מלאכותית.
במהלך ההיסטוריה האדם החל לגדל גם חיות בר, לעיתים בניסיונות לביותם, אך גם לבידור והרשמה אצל אריסטוקרטים ושליטים שגידלו חיות במכלאות ובגני חיות, לרוב לשם בידור אך ללא שימוש בחיות עצמם לעבודה במשק. לשם כך ציידים לעיתים לכדו חיות בר והוציאו אותם מחייהם בטבע ואף הרגו את הוריהם לשם כך. לעיתים חיות בר מגודלות ממש כחיות משק מאולפות, לשמש בקרקסים, למשאות, קטיפת פירות ואף לרכיבה (בין השאר גודלו כך פילים, מקוקים ולוטרות) ומספר תרבויות אף גידלו חיות לשם ציד, מאבק בגלדיאטורים ואף להוצאות להורג, תוך שימוש באופיים הפראי. גני חיות מאז העת החדשה מגדלים חיות בר לתפקידים חדשים: שימור, חינוך ומחקר.
כיום גידולם של חיות בר ובמידה מסוימת גם של חיות משק ומחמד, מובל יותר לפי רווחתם וזכויותיהם וישנה אכיפה מוגברת על חייהם של בעלי החיים בשבי, מאחר שהתנהגותם של רבים מהם משתנה לרעה בשבי וחלקם אף לא מסוגלות להתרבות בשבי. לשם כך מספר גני חיות שינו את מבניהם באופן שיתאים לבית חיותם, לעיתים בצורת ספארי דמוי-טבעי ולעיתים ישנו קשר קרוב עם מאלפיהם או שהחיות מקבלות העשרה סביבתית. עם זאת עדיין בעלי חיים יכולים לפעול בצורות לא שגרתיות בשבי (אנ') ומקרים רבים כוללים גם תקיפות חיות אחרות ואף תקיפות אנשים, כתוצאה מתנאי השבי.
ראו גם

גן חיות
זכויות בעלי חיים
חיות מחמד
גידול בעלי חיים
סיננתרופים - מינים השוכנים לצד האדם ללא גידולו
הערות שוליים

↑  מיכל סמוני-בלנק, מה התועלת בגני חיות?, "גליליאו", 2012
צארבץ

| --- | --- |

הכניסה למצודה
 מידע כללי
 סוג:  מוצב, גבעה 
 מיקום:  וליקו טרנובו 
 מדינה:  בולגריה בולגריה
 קואורדינטות:  43°05′00″N 25°39′10″E﻿ / ﻿43.0833°N 25.6528°E﻿ / 43.0833; 25.6528
 he
 
צַארֶבֶץ (בבולגרית: Царевец) היא מצודה מימי הביניים הנמצאת על גבעה בעלת אותו שם בעיר וליקו טרנובו שבצפון בולגריה. בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה בין השנים 1185–1393 העיר נקראה טרנובו, והייתה עיר הבירה, ומרכז השלטון - ארמון הצאר וכנסיית הפטריארך היו בצַארֶבֶץ.
מפת וליקו טרנובו בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה
היסטוריה

העדות המוקדמת ביותר להתיישבות היא מהאלף השני לפנה"ס. במאה הרביעית התיישבו שוב במקום ובמאה החמישית הוקמה במקום מצודה ביזנטית. בניית המצודה הבולגרית החל מהמאה ה-12, עם כינונה של האימפריה הבולגרית השנייה, שבירתה הייתה בווליקו טרנובו. אז הפכה המצודה לחשובה ביותר בבולגריה.
בשנת 1393 המצודה נכבשה על ידי סולימאן צ'לבי, בנו של באיזיט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית, לאחר 3 חודשי מצור. היא הוחרבה ונשרפה ב-17 ביולי, והאירוע סימל את סופה של האימפריה הבולגרית.
שיחזור המצודה החל בשנת 1930 בתקופת ממלכת בולגריה, והסתיימה בשנת 1981 - לכבוד 1,300 שנים לתחילת העצמאות הבולגרית.
המבנים

המצודה מתנשאת על גבעה המזדקרת מעל עמק בו זורם הנהר יאנטרה. מוקפת חומות שעוביין עד 3.6 מטר, עם 3 שערים. השער הראשי - הכניסה המערבית ביותר עם גשר מתרומם, בה ממוקמת הכניסה הקיימת כיום.
ארמון הצאר ממוקם במרכז המצודה, מוקף בחומה נוספת ובה שני מגדלים. בארמון נמצא חדר הכס, כנסיית הארמון, ואגף מגורים.
בראש הגבעה ממוקמת כנסיית וארמון הפטריארך, שנבנו על שרידי כנסייה עתיקה יותר. הכנסייה שוחזרה בשנת 1981, ועל קירותיה צוירו בשנת 1985 ציורי קיר בסגנון מודרני, המתארים מוטיבים נוצריים, אך גם אירועים מתקופת האימפריה הבולגרית השנייה.
מגדל בלדווין (Балдуинова кула) בצד הדרומי של המצודה, הוא שחזור של מגדל בסגנון ימי הביניים ממצודה בולגרית אחרת, במקום בו היה מגדל קדום יותר שבו נכלא ומת בלדווין הראשון שליט האימפריה הלטינית.
ארכאולוגים מצאו על הגבעה שרידים של כ-400 מבנים שונים שנבנו רובם בימי הביניים, כולל 22 כנסיות וארבעה מנזרים.
בצד הצפוני של המצודה, על צוק המתנשא בגובה רב מעל הנהר, נמצא "סלע ההוצאה להורג", ממנו היו דוחפים את הנידונים למוות אל מותם.
חיזיון אור-קולי

מאז 1985 מתקיים במקום בשעות הערב המאוחרות חיזיון אור-קולי אם הגיעו מספיק תיירים לעיר, המופע משלב אורות ובהם קרני לייזר, מוזיקה דרמטית עם פעמוני כנסייה והוא מתאר את תולדות המקום ואת ההיסטוריה של בולגריה.
גלריה

חומת המצודה מעל הנהר
מגדל בלדווין
השער הראשי
פסל אריה בכניסה, לפני השער
שחזור ארמון הצאר
כנסיית הפטריארך
ציורי קיר מודרניים על קירות כנסיית הפטריארך
החומה ומגדל שמירה, מעל עמק הנהר
"סלע ההוצאה להורג" - גבוה מעל עמק הנהר
תמונה פנורמית
ולנטינו מאצולה

ולנטינו מאצולה (באיטלקית: Valentino Mazzola;‏ 26 בינואר 1919 – 4 במאי 1949), היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי או החלוץ. נחשב לאגדה וסמל בטורינו, שבה היה לקפטן "גראנדה טורינו", תקופת הזהב של המועדון שזכה ב-5 אליפויות איטליה. היה אחד הקורבנות באסון האווירי בסופרגה.
חיים אישיים

מאצולה נולד בשכונת ריסטו שבעיר קאסאנו ד'אדה, איטליה, למשפחה צנועה מאוד. אביו, אלסנדרו, עבד כפועל עבור חברת הניידות טורינו ונהרג באוגוסט 1940 בעקבות פגיעת משאית. שמה של אמו היה ליאונינה ראטי וארבעת אחיו היו: פיירו, סילביו, קרלו וסטפנו. בתור ילד נאלץ מאצולה לחפש עבודה כדי לעזור מבחינה כלכלית, מאחר שאביו פוטר מעבודתו עקב השפל הגדול. שנה אחרי פיטורי אביו חיפש מקום עבודה לאחר שסיים את השנה הראשונה בבית הספר היסודי. מאצולה מצא עבודה כנער אופה, ומאוחר יותר בגיל 14 עבד בבית הבד המקומי.
בהיותו בגיל 10 בלבד, הציל מאצולה ילד בן 6 מטביעה בנהר אדה. שמו היה אנדריאה בונומי, שמסתבר היה בעתיד לכדורגלן והקפטן של מילאן. מאצולה מגיל צעיר אהד את המועדון יובנטוס. הוא זכה לכינוי "טולן" בשל ההרגל שלו לבעוט בקופסאות פח ישנות: שהיה בועט במהלך הליכתו בין הבית למפעל הפשתן. כאשר שיחק בקבוצת שכונתו המקומית טרסולדי, הבחין בו אוהד כדורגל שעבד בתור בוחן נהיגה עבור החברה לייצור מכוניות אלפא רומיאו. הבוחן הציע לו לשחק עבור מועדון הכדורגל של אלפא רומיאו ועבודה כמכונאי.
בשנת 1939 נקרא להצטרף לשירות צבאי בצי המלכותי האיטלקי, שבנמל ונציה. מאצולה בילה כמה חודשים על הספינה, על סיפון משחתת הקונפיאנזה, ומאוחר יותר הועבר לספינת קומפאניה דל פורטו. בוונציה השיג את תעודת הבגרות, בזמן שלמד בבית הספר בשעות הלילה.
מאצולה היה אדם שקט של מעט מילים. ב-15 במרץ 1942 התחתן עם אמיליה רינאלדי, להם נולדו שני בנים שהיו לכדורגלנים: סנדרו, שהיה לאחד מגדולי הכדורגלנים האיטלקיים בכל הזמנים, ופרוצ'ו (שנקרא לכבוד על שמו של נשיא טורינו, פרוצ'ו נובו). הם נולדו בשנים 1942 ו-1945 בהתאמה. מאצולה התגורר בדירה קטנה בויה טוריסלי 66 שבטורינו. הוא עבד עבור החברה פיאט בלינגוטו, והיה חיוני לייצור בזמן מלחמת העולם השנייה, זאת כדי להימנע מהשתתפות ישירה בה. על אף שהמשכורות של שחקני טורינו היו טובות מאוד, הן לא נחשבו מוגזמות בהשוואה לשכר הרגיל. השחקנים לא נחשבו למקצוענים ועבדו בעבודות נוספות. לאחר המלחמה, למאצולה הייתה חנות ספורט בטורינו, שבה מכר כדורי כדורגל שייצר באופן אישי.
מאצולה החשיב את עצמו כאדם בודד שניהל אורח חיים זהה, ונתן לכדורגל חשיבות מעל הכל. הבידור שלו כלל כמה משחקים של כדורת דשא ליד ביתו. מאצולה נהג לכתוב הכל, הן בנוגע לחייו האישיים והן המקצועיים. הוא היה קפדן מאוד, ודרש את אותו היחס מאחרים; זו הייתה הסיבה העיקרית לפרידה מאשתו הראשונה אמיליה, שלא הייתה יכולה עוד לשאת את המשמעת האיתנה שלו. השניים נפרדו בשנת 1946 ומאצולה התחתן בשנית ב-20 באפריל 1949 עם ג'וזפינה קוטרון בת ה-19. למרבה הצער, ימים ספורים לאחר נישואיו השניים נהרג באסון האווירי בסופרגה.
קריירת קבוצות > תחילת הקריירה

על אף שהתחיל לעבוד מגיל צעיר, התשוקה של מאצולה לכדורגל המשיכה. הוא היה למנהיג של טרסולדי שמעיר הולדתו, שהבחינה בו משחק במגרשים והכניסה אותו לקבוצת הנוער שלה בשנת 1934. לזמן קצר עבר לקבוצה פארה ד'אדה וחזר לטרסולדי. מאצולה שיחק כקשר מרכזי או כקשר בצד ימין, על אף שהיה כבר שחקן רב-תכליתי. עונתו הראשונה במדי טרסולדי הייתה עונת 1935/1936, שבה שנה אחר כך שיחק בקבוצה הבוגרת, והרוויח 10 לירות למשחק.
בשנת 1938, הקבוצה אלפא רומיאו הציעה למאצולה אפשרות לשחק במדיה בסרייה ג' (הליגה השלישית בחשיבותה באיטליה) בנוסף להצעת עבודה כמכונאי. באותו הזמן קיבל הצעה גם ממילאן מהסרייה א'. מאצולה התלבט מאוד ובחר בהצעה של אלפא רומיאו. הוא שיחק שם במשך עונה אחת בעמדת הכנף; אם כי לפי מקור אחר שיחק בעמדת הקשר הימני. בשנת 1939 עזב אותה כדי להצטרף לשירות הצבאי בוונציה.
קריירת קבוצות > ונציה

מאצולה בזמן השירות הצבאי בחיל הים השתתף בכמה משחקים בנבחרת חיל הים, ששיחקה על מגרשי אגנים. על אף שמשקלו אז היה 90 ק"ג, עדיין הציג יכולת טובה. לאחר כמה חודשים בקבוצת המילואים של ונציה, שהשתתפה בליגה משלה, הוא עבר ב-1 בינואר 1940 לונציה עצמה תמורת 50,000 לירות. מאצולה ערך את הופעת הבכורה במדיה ב-31 במרץ 1940 במסגרת הסרייה א'. הייתה זו בהפסד 1–0 ללאציו בחוץ, כאשר נכנס כמחליף לחלוץ המרכזי פרנצ'סקו פרניגו, ומשם הצליח לקבע את מקומו בהרכב הפותח. מאצולה באותה עונת 1939/1940 שיחק בכל חמשת משחקי הליגה שנותרו, וכבש את שער הבכורה במחזור הלפני אחרון נגד בארי, שמנע ירידת ליגה. בגביע האיטלקי הפסידו בשמינית הגמר למודנה 3–1, וכבש את השער היחיד לקבוצתו.
בעונת 1940/1941 הצטרף לשורות המועדון אזיו לואיק, שעבר אז ממילאן. השניים ערכו הופעת בכורה משותפת במדי נבחרת איטליה בשנת 1942 בניצחון 0–4 על קרואטיה. על אף ששניהם הגיעו מאותו רקע עוני, הם היו שונים מאוד: לואיק התאפיין כאדם שקט עם מגננות בעוד שמאצולה כיותר אימפולסיבי וידידותי. בשלב הראשון לא חיבב לואיק את מאצולה, ולקח את העתודה שלו כיהירות, אך שניהם מצאו עד מהרה דרך להבין זה את זה. השותפות של שני הקשרים ההתקפיים התבססה על הנדיבות העיקשת של לואיק והכישרון הנדיר של מאצולה. עד מהרה הפכו לצמד השחקנים בין הטובים באיטליה, שהמשיך משם להצליח בטורינו.
מאצולה זכה עימה בגביע האיטלקי וכבש במשחק הגמר נגד רומא בתיקו 3–3. המשחק שוחק שוב כדי להגיע להכרעה וונציה ניצחה בו 0–1 בזכות שער של חברו לואיק. היה זה הגביע האיטלקי הראשון והיחיד בהיסטוריית המועדון. עם סיום עונת 1941/1942 בה ונציה סיימה במקום השלישי בליגה, מאצולה עזב אותה.
נבחרת איטליה

מאצולה ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת איטליה ב-5 באפריל 1942, בניצחון ביתי 0–4 על קרואטיה במסגרת משחק ידידות. הייתה זו הופעת בכורה משותפת לו ולחברו אזיו לואיק. שערו הראשון במדיה הגיע ב-19 באפריל אותה השנה בניצחון הביתי
0–4 על ספרד. בסך הכל ערך 12 הופעות בהן כבש 4 שערים, ושימש כקפטן הנבחרת בין השנים 1947–1949.
מותו

מאצולה וחבריו לקבוצה חזרו ב-4 במאי 1949 ממשחק הידידות שארגן בליסבון נגד בנפיקה. בדרך חזרה לטורינו המטוס שנשא את כל אנשי הצוות התרסק בסופרגה, וכל אנשי הצוות, כולל מאצולה, נהרגו במקום. במותו היה בן 30 בלבד.
ויטוריו פוצו, מאמן נבחרת איטליה שזכה עימה פעמיים בגביע העולם, תרם בניסיון זיהוי הגופות שהתרחש בשעת לילה מאוחרת. ההלוויה, בהשתתפות למעלה מחצי מיליון איש, נערכה ב-6 במאי. הגופות הובאו למנוחות בארמון מדאמה, משם יצאה התהלוכה והמשיכה לקתדרלת טורינו. ב-5 המחזורים האחרונים של הליגה השתתפה קבוצת עתודה שהצליחה לשמור על המקום הראשון. הייתה זו אליפות חמישית ברציפות של ה"גראנדה טורינו" ומאצולה בפרט.
תארים

אליפות איטליה (5): 1942/1943, 1945/1946, 1946/1947, 1947/1948, 1948/1949
הגביע האיטלקי: 1942/1943
הגביע האיטלקי: 1940/1941
מלך השערים בליגה האיטלקית: 1946/1947
מלך השערים בגביע האיטלקי: 1942/1943
היכל התהילה של הכדורגל האיטלקי: 2012
היכל התהילה של טורינו: 2015
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  ולנטינו מאצולה, סיפורי כדורגל, 29 בדצמבר 2014 (באיטלקית)
↑  אין טרגדיה ספורטיבית גדולה מזו, באתר וואלה, 7 בספטמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3455 2277  LCCN: n99033624  VIAF: 78109264   WorldCat (עם VIAF): 78109264 
ולנטינו מאצולה ואשתו הראשונה אמיליה רינאלדי, עם בנם הראשון סנדרו, בארינה ג'יאני בררה
מאצולה (כורע, שני מימין) עם ונציה שזכתה בגביע האיטלקי בעונת 1940/1941
מאצולה (כורע, ראשון משמאל) עם ה"גראנדה טורינו" בעונת 1945/1946
טורינו, 11 במאי 1947, איטליה נגד הונגריה
(2–3). מאצולה עובר שחקן יריב ומתכונן לבעוט
ארביום

אֵרְבִּיּוּם (באנגלית: Erbium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Er ומספרו האטומי 68. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
תכונות

ארביום הוא מתכת רכה, חשילה, היציבה באוויר ואינה מתחמצנת במהירות כלנתנידים אחרים. למלחיו צבע אדום, וטווח הספקטרום שלו נמצא באור הנראה, בעל-סגול וליד תת-אדום. תכונותיו משתנות בהתאם לריכוז זיהומים שנמצאים בו (לנתנידים אחרים, למשל).
שימושים

משמש כמגן נייטרונים בכורים גרעיניים.
כשמוסף לונדיום, ארביום מוריד את חוזקה של הסגסוגת ומשפר את יכולת חישולה.
לתחמוצת ארביום (Er2O3) יישומים בייצור תכשיטים זולים, משקפי שמש וזיגוג אמאיל.
יישומים בצילום.
יצור מגבר אופטי EDFA.
היסטוריה

הארביום (נקרא על שם הכפר איטרבי בשוודיה) זוהה על ידי קרל גוסטף מוסנדר (Carl Gustaf Mosander) ב-1843. מוסנדר הפריד מהמינרל גדוליניט שלושה חומרים חדשים וקרא להם "איטריה", "ארביה" ו"טרביה". עד שנת 1860 שרר בלבול מסוים בין "ארביה" ל"טרביה", וב-1877 השמות שונו בהתאם. בשנת 1905 הצליחו ז'ורז' אורבן (Georges Urbain) וצ'ארלס ג'יימס (Charles James) לבודד באופן בלתי תלוי תחמוצת ארביום (Er2O3) טהורה. ארביום מתכתי טהור בודד רק בשנת 1934.
צורה בטבע

כלנתנידים אחרים, ארביום לא מופיע בטבע לעולם בצורתו החופשית, אך הוא נמצא במינרלים כמו מונזיט. מבחינה היסטורית היה קשה ויקר לבודדו ממחצביו ורק לאחר שהומצאה טכניקת "חילוף יונים" ניתן היה להפיקו בקלות יחסית. המקורות המסחריים לארביום הם המינרלים קסנוטים ואוקסניט.
אמצעי זהירות

לארביום ותרכובותיו רעילות נמוכה, מנגנוני רעילותו לא הובנו במלואם. חסר תפקיד ביולוגי, אך מסוגל להאיץ מטבוליזם.
כרמל (רובע)

| --- | --- |
הנוף הנשקף ממלון דן פנורמה שברובע הכרמל
הנוף הנשקף ממלון דן פנורמה שברובע הכרמל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר אם:   חיפה
 שטח:  7.86 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ברובע:  45,200 (2008)
 קואורדינטות:  32°48′19″N 34°58′56″E﻿ / ﻿32.80527778°N 34.98222222°E﻿ / 32.80527778; 34.98222222 
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
כרמל, או הכרמל, הוא הרובע המאוכלס ביותר מבין רובעי חיפה, ומונה כ-45,220 תושבים בשנת 2008, המהווים כ-17% מכלל תושבי העיר. שכונות הרובע בנויות לאורך חלקו הצפוני של רכס הכרמל ועל שלוחות שלו מערבה, משני עברי ציר התנועה של שדרות מוריה – הנשיא – טשרניחובסקי. הרובע מוקף בוואדיות ומאוכלס בחתך חברתי-כלכלי בינוני עד גבוה. לפי הגבולות המוניציפליים, סך שטח רובע הכרמל הוא כ-7.86 קמ"ר (כ-12% מכלל שטח השיפוט החיפאי).
סקירה

הכרמל היה מאוכלס עוד טרם תחילת העליות הציוניות לארץ ישראל. בין המתחמים הבנויים בו היו בתי הפרוור הגרמני כרמלהיים, מנזר סטלה מאריס הכרמליתי והמגדלור בסטלה מאריס, והכפר האחמדי כבאביר. ההתיישבות היהודית החלה באמצע שנות ה-20 של המאה ה-20, והתגברה בשנות ה-30 בימי העלייה החמישית, כשלאורך העשורים הבאים נבנו שכונות סביב הליבה ההיסטורית של "שכונת הר הכרמל". כיום תחום הכרמל בין הדר ממזרח ומצפון-מזרח - שם משתפע המדרון המדורג כלפי מטה, לבין רובע מערב חיפה מצפון וממערב - דרך גבולות טבעיים שעיקרם גאיות מחורצים עשירים בצומח ובהם פלגים קצרים החותרים אל הים התיכון, ומדרום 'גבול אחוזה' - לאורך רחוב שמשון, שמדרום לו אחוזת שמואל. 89% מתושבי הרובע הם יהודים, כשהיתר הם בעיקר מיעוט ערבי (כ-7%) שמתגורר בכרמל הצרפתי ובכבאביר, ובמאה ה-21 גם ברחוב יפה נוף. יוצאי חבר המדינות מהווים כ-9.5% מהתושבים, שיעור נמוך מאוד יחסית לחיפה.
את הכרמל משרתים בתי ספר רבים, מהם שעברו מהדר לקראת סוף המאה ה-20. הרובע נהנה מדימוי של אזור עם חינוך טוב, ובו מוסדות פנאי לצד גנים ציבוריים רבים. כ-20.5% מהאוכלוסייה הם בני 65 ומעלה, וילדים עד גיל 17 הם 21.5% - כשההתפלגות ברחבי הרובע אינה שוויונית, ובעוד שבכרמל המרכזי הוותיק שכיחות גבוהה של קשישים, בשכונות הפריפריאליות חיות משפחות רבות עם ילדים.
עיריית חיפה מחלקת את הרובע בחלוקת משנה לשלושה תת-רבעים: "תת-רובע כרמליה - ורדיה", "תת-רובע כרמל מרכזי ומערבי" ו"תת-רובע כרמל צרפתי".
שכונות > כרמליה

כרמליה נבנתה על שלוחת רכס מערבית של הר הכרמל, בין ציר מוריה במזרח, כפר סמיר ומתחם בתי הקברות בחיפה במערב, כבאביר בצפון, ושכונת שמבור בדרום. רחובותיה הראשיים הם צפרירים ולאה. ערוץ נחל שיח פורץ מתוככי השכונה מערבה.
כרמליה החלה להיבנות עוד טרם קום המדינה. בינואר 1948 התרחשה בשטח השכונה פרשת הריגת ידידיה סגל.
החל משנות ה-60 היא התפתחה במהירות, וב-2005 מנתה אוכלוסייתה כ-4,900 נפש המתגוררים בכ-2,000 יחידות דיור בשטח של כקמ"ר אחד. בתחומה נמצא בית הספר היסודי על שם הרצל ומספר גני ילדים עירוניים. בקדמת השכונה כיכר ולידה סופרמרקט. סטנדרט הבנייה בשכונה נחשב איכותי והיא מושכת זוגות משכילים ואמידים. הבתים שבמדרונות נבנו בבנייה מדורגת, המחקה את התוואי הטופוגרפי ומזוהה מאוד עם כרמליה.
ב-5 במרץ 2003 פוצץ עצמו מחבל מתאבד באוטובוס בקו 37 בצומת הכניסה לשכונה, ורצח 17 נוסעים.
כרמליה מוזכרת בין היתר בסיפוריה של יהודית קציר.
שכונות > ורדיה

ורדיה היא שכונה צעירה. תחילת ההתיישבות באזור הייתה אמנם עם התיישבות היהודים בכרמל, אך התוכנית ננטשה. ורדיה של היום נוסדה בשנות ה-80, ועיקר התפתחותה חל בשנות ה-90. השכונה יושבת על גבעה עגולה רמה בין נחל הגיבורים (ואדי רושמיה) לנחל תן, בין רוממה והדר.
מרחוב שמשון, הדרך הראשית, יוצאים מספר רחובות שקטים ויוקרתיים. עם הקמת השכונה נסלל המשכו של הכביש מזרחה, תחת השם "דרך ראש מיה", עד לחיבורו עם דרך רופין (כביש הדר - אחוזה), שם נבנה מחלף. הכיכר המחברת בין רחוב ורדיה לרחוב נורית נקראת על שם הסופרת שושנה שבבו.
לפני הקמת השכונה, שלוחת ורדיה הייתה מכוסה ביער של אורנים, שהיה מקום ידוע לטיולי משפחות. בקצה השלוחה נמצאות הריסות של מבנה מאבן, שארכאולוגים מעריכים כי נבנה לפני מאות שנים. מהשלוחה ניתן לראות את כל מפרץ חיפה וחלק מהעיר התחתית, ובימים מסוימים אף את הגליל, הגולן והחרמון.
בעת מלחמת המפרץ פרס צבא ארצות הברית סוללה של טילי פטריוט בוורדיה.