stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכונית אפס

סובארו אימפרזה - מכונית אפס בראלי יפן (2010)
מכונית אפס או מכונית פתיחה (באנגלית: Zero car או Opening car) היא מכונית המשמשת במרוצי ראלי לפתיחת הכביש עבור המכוניות המתחרות.
למכונית האפס יש שתי מטרות עיקריות: להכין את קהל הצופים להופעתה של המכונית הראשונה בתחרות. בנוסף, להזהיר את המארגנים מבעוד מועד, במידה ומתגלה בעיה במסלול המתוכנן.
המכונית נוסעת עם הספרה אפס ומכאן שמה. בחלק ממרוצי הראלי יש יותר ממכונית אפס אחת. המכוניות הנוספות עושות שימוש במספרים 00 ו-000. מכוניות ה-000 וה-00 נקראות לפעמים מכוניות בטיחות. מכוניות הבטיחות נוסעות ראשונות בקצב איטי, כאשר מכונית האפס נוסעת אחרונה במהירות שקרובה למהירות תחרותית
הנהגים במכונית הם לרוב נהגים ותיקים שפרשו מהשתתפות בתחרויות. המכוניות הן על פי רוב דגמים ישנים, שכבר אינן משמשים בתחרות. הנהג והנוסע לובשים ציוד בטיחות מלא (קסדה, חליפת מרוצים וכו').
הערות שוליים

↑  Rally Safety Guidelines, באתר הפדרציה הבין-לאומית לרכב
מיז'היריה

מיז'היריה (באוקראינית: Міжгір'я; בהונגרית: Ökörmező, אקרמזה; ברוסית: Межгорье, מז'גוריה; בצ'כית: Volové, וולובה; ביידיש: וואָלאָווע) היא עיר במחוז זקרפטיה שבמערב אוקראינה.
יהודי מיז'היריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
היהודים הראשונים נזכרים כבר במפקד משנת 1768 ובשנת 1830 היה מספרם לכ-120 נפש. במאה ה-19 כבר היו לקהילה שני בתי כנסת, בית עלמין וכמה מוסדות לימוד.
כרב שימש במקום הרב אהרן טייטלבוים (נינו של הרב אלעזר ניסן טייטלבוים) ולאחריו חתנו הרב אלכסנדר אשר באב"ד שימש במקום עד השואה.
בשנת 1941 גורשו כרבע מיהודי הקהילה וב-16 באפריל 1944 נלקחו לגטו סקלנצה ומשם הובלו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו כמה מהתושבים אך חיי הקהילה לא חודשו.
לקריאה נוספת

אוקורמאזו (וועלווע), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 21. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
מילאן נדיץ'

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1878 Grocka, נסיכות סרביה 
 התאבד:  4 בפברואר 1946 (בגיל 67) בלגרד, הרפובליקה הסוציאליסטית סרביה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה 
 מדינה:  ממלכת סרביה, ממלכת יוגוסלביה, נסיכות סרביה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של בלגרד 
 מפלגה:  פוליטיקאי עצמאי 
 פרסים והוקרה
 Memorial medal for the withdrawal of Serbian army through Albania 
 
מילאן נדיץ' (בסרבית לטינית: Milan Nedić, בסרבית קירילית: Милан Недић; ‏7 בספטמבר 1878 – 4 בפברואר 1946) היה ראש המטה הכללי של הצבא המלכותי היוגוסלבי, שר הצבא וחיל הים בממלכת יוגוסלביה וראש ממשלת-הבובות השנייה של גרמניה הנאצית בסרביה, ממשלת ההצלה הלאומית (אנ').
ביוגרפיה

מילאן נדיץ' נולד בגרוצקה, פרוור של בלגרד, סרביה ב-1878 לג'ורג'ה ופלגיה נדיץ'. ב-1885 סיים נדיץ' את חוק לימודיו בגימנסיה בקרגוייבץ והצטרף לאקדמיה הצבאית בבלגרד. ב-1903 השלים את לימודיו באקדמיה והתגייס לצבא הסרבי. ב-1910 קודם לדרגת מייג'ור. שירת בצרפת בין השנים 1910–1912. בשנות מלחמות הבלקן (1912–1913) הוא קודם לדרגת לוטננט קולונל. במלחמת העולם הראשונה שירת בחזית סלוניקי ובשנת 1915 קודם לדרגת קולונל. החל מ-1919 שירת כראש המטה והמפקד דה פקטו של המחוז הצבאי הרביעי בקרואטיה. ב-1927 נשלח לפקד על אוגדת קוסובו, ושנה לאחר מכן הועבר לאוגדת ליובליאנה. בשנים 1929–1934 פיקד על ארמיית סקופיה. ב-1930 קודם לדרגת גנרל. בשנים 1934–1935 כיהן כראש המטה הכללי של הצבא המלכותי היוגוסלבי.
הוא כיהן כשר הצבא וחיל הים בממשלת סטויאדינוביץ' (21 בדצמבר 1938 – 5 בפברואר 1939), בממשלת צבטקוביץ' (6 בפברואר – 26 באוגוסט 1939) ובממשלה השנייה של צבטקוביץ' שהוקמה במסגרת הסכם צבטקוביץ'-מאצ'ק. בתקופת כהונתו כשר הצבא וחיל הים הוא נודע בעמדותיו הפרו-הגרמניות. בן דודו דימיטרי ליוטיץ', מייסד ומנהיג התנועה הלאומית היוגוסלבית זבור, סייע למשרד הראשי לביטחון הרייך לבסס קשר עם נדיץ'. בסתיו 1940 פאבלה, נסיך יוגוסלביה והנסיך ג'ורג', דוכס קנט הסכימו על הקמת בסיס צוללות בריטי במפרץ קוטור. נדיץ' מסר על כך לשגריר הגרמני ומנע את הקמת הבסיס. הוא נאלץ להתפטר מתפקידו ב-7 בנובמבר 1940 לאחר שבתזכיר שנשלח לראש הממשלה ולנסיך יוגוסלביה טען כי מדיניות נייטרלית במלחמה היא לא מציאותית ושיוגוסלביה צריכה לתמוך במדינות הציר.
ממשלת ההצלה הלאומית בראשות נדיץ' החליפה את ממשלת הקומיסר בראשות מילאן אצ'ימוביץ' ב-29 באוגוסט 1941. בטקס השבעת הממשלה, ראש המנהל האזרחי האראלד טורנר אמר שעליה "להשיב את הסדר הציבורי על כנו", ולא "ייאבד העם הסרבי את ההזדמנות שניתנה לו לחלץ עצמו בעזרת ממשלה זו מהמשך מצב שסופו להמיט עליו אסון מוחלט". נדיץ' השיב לו "הנני מבטיח [...] כי נחושה דעתי ודעת שותפי לשים קץ לאנרכיה השוררת במדינה ולהשיב את מלוא השקט, הסדר והביטחון על כנם".
בשנת 1944 הוא מינה לראש ממשלתו את מיודראג דמיאנוביץ' ששיתף פעולה עם הצ'טניקים.
נדיץ' עזב את בלגרד ב-6 באוקטובר 1944 ומצא מקלט בקיצביל, אוסטריה. ב-8 במאי 1945 כוחות אמריקאים הגיעו לעיר. הוא נשבה ב-5 ביוני ונשאר בידיים אנגלו-אמריקאיות עד העברתו לרשויות הרפובליקה הפדרלית העממית של יוגוסלביה בינואר 1946. ב-4 בפברואר הוא קפץ או נדחף מחלון בית החולים בבלגרד למותו.
חברו סטניסלב קרקוב פרסם את הספר האפולוגטי "הגנרל מילאן נדיץ'" בשני כרכים בין השנים 1963–1968. הספר הציג את נדיץ' כמנהיג לאומי ששמר על עצמאות סרבית מסוימת בתקופת הכיבוש הגרמני וניסה למנוע השתלטות קומוניסטית על המדינה.
לקריאה נוספת

Sabrina P. Ramet and Sladjana lazić, "The Collaborationist Regime of Milan Nedić", In Serbia and the Serbs in World War Two, Palgrave Macmillan, 2011, pp. 17-44
הערות שוליים

↑  Philip J. Cohen, Serbia's Secret War: Propaganda and the Deceit of History, Texas A&M University Press, 1996, p. 14
↑  Philip J. Cohen, Serbia's Secret War: Propaganda and the Deceit of History, p. 18
↑  Philip J. Cohen, Serbia's Secret War: Propaganda and the Deceit of History, p. 20
↑  מנחם שלח (עורך), תולדות השואה - יוגוסלביה, יד ושם, תש"ן, עמ' 51, הערה 23
↑  מנחם שלח (עורך), תולדות השואה - יוגוסלביה, עמ' 51
↑  Stanislav Krakov, General Milan Nedić, 2 Vols, Munich, 1963-1968
↑  מנחם שלח (עורך), תולדות השואה - יוגוסלביה, עמ' 51, הערה 24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009912243905171  PLWABN: 9812454980905606  BnF: cb177579952 (data)  GND: 119366703  ISNI: 0000 0000 2831 9241  LCCN: n85229308  NKC: jx20120919001  NSK: 000009046  RERO: 02-A013137433  SUDOC: 133754154  VIAF: 18030138   WorldCat (עם VIAF): 18030138
מיינהרד פון לאוכרט

| --- | --- |

גנרל מיינהרד פון לאוכרט
 לידה:  29 באוגוסט 1905 פוטסדאם, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  9 באוקטובר 1969 (בגיל 64) שטוטגרט, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1924–1945 (כ־21 שנים)
 דרגה:   גנרל מיור (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-2
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
מיינהרד פון לאוכרט (בגרמנית: Meinrad von Lauchert;‏ 29 באוגוסט 1905 – 4 בדצמבר 1987) היה מפקד בוורמאכט, שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פון לאוכרט נולד ב-29 באוגוסט 1905 בפוטסדאם, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1924 התגייס פון לאוכרט לרייכסווהר, ושירת ברגימנט הפרשים ה-5.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון לאוכרט מפקד מחלקה, ולחם עמה במהלך הפלישה לפולין והמערכה על צרפת. במהלך מבצע ברברוסה הוא היה בדרגת מיור ופיקד על גדוד 1 ברגימנט הפאנצר ה-35, וב-8 בספטמבר אותה שנה קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-5 בספטמבר 1943 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, ובשנת 1944 מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-15 והועלה לדרגת אוברסט. ב-15 בפברואר אותה שנה הוא קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בדצמבר אותה שנה הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-2. הדיוויזיה בפיקודו לחמה בקרב על הבליטה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר החמישית, והייתה מעורבת במצור על בסטון. לאחר מכן הוא לחם עם הדיוויזיה במהלך הקרבות בגרמניה עד ה-20 במרץ 1945, ובסוף המלחמה הוא נפל בשבי הצבא הצרפתי.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

פון לאוכרט שוחרר מהשבי בשנת 1948. לאחר שחרורו הוא עבד כיועץ לסרטים הוליוודיים, ביניהם "הקרב האחרון", וב-4 בדצמבר 1987 הוא מת בשטוטגרט.
מיכאל זלטנרייך

| --- | --- |

 לידה:  5 ביוני 1988 (בן 36) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2008 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם (2017)  פרס טורו טאקמיצו להלחנה (2016)  פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים 
 אתר רשמי
 
מיכאל זלטנרייך (נולד ב-5 ביוני 1988) הוא מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי.
קריירה

יצירותיו ועיבודיו בוצעו על ידי התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, האופרה הישראלית החדשה, תזמורת ג'וליארד, אנסמבל וטליאה אחרים. 
יצירותיו האחרונות כוללות את "ארכיטיפ" לתזמורת סימפונית אשר בוצעה על ידי התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, "אלאג'י" שבוצעה על ידי הפסנתרן רוברט פלייץ ותזמורת ג'וליארד, ויצירתו "שניים" אשר נכתבה עבור פסטיבל מסיאן בצרפת.
זלטנרייך הוא זוכה פרס אקו"ם, פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים, פרס אסקאפ, פרס טורו טאקמיצו, פרס פאלמר-דיקסון, פרס ארתור פרידמן, ופרס מרטירנו, בין פרסים נוספים. בין היתר שהה זלטנרייך בקהילת האמנים היוקרתית "יאדו" שלאורך השנים אירחה מוזיקאים חשובים כגון אהרן קופלנד, ליאונרד ברנשטיין, ומייקל טילסון תומאס. בנוסף שהה זלטנרייך במרכז אטלנטיק לאומנויות שבפלורידה כ"אמן שותף" עבור המלחין גאורג פרידריך האס.
זלטנרייך בוגר תלמה ילין (בית ספר), למד ללימודי התואר הראשון בהלחנה באוניברסיטת תל אביב תחת הדרכתו של המלחין הישראלי גיל שוחט. את לימודי התואר השני השלים בבית הספר ג'וליארד תחת הדרכתו של המלחין הגרמני מתיאס פינצ'ר.
אביו הוא ההיסטוריון פרופ' יאיר זלטנרייך.
מיוריטיק

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  רומניה
 שימושים:  שמירה על עדרים
 קבוצה:  כלבי רועים וצאן
 תכונות
 משקל:  35-70 ק"ג
 גובה כתפיים:  65-75 ס"מ
 גובה:  67 ס״מ 
 תוחלת חיים:  12 - 14 שנים
 אופי:  רגוע
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  פרווה ארוכה בגווני לבן, עם כתמים בקרם או אפור או שחור
 
מיוריטיק (Ciobănesc Românesc Mioritic) הוא אחד מגזעי כלב הבית.
השם נגזר מהמילה הרומנית "mioară" שמשמעה כבשה.
היסטוריה של הגזע

מקורו של כלב רועים מגזע מיוריטיק הוא בהרי הקרפטים שברומניה, שם משמשים הכלבים לשמירה על עדרי הצאן. המיוריטיק הוא גזע כלבים רומני עתיק יומין הנפוץ בעיקר באזורי סיביו ובראשוב. נראה כי מקורות הגזע הזה הם כלבים הדומים לרועה המיוריטיק שלוו את השבטים הטטרים והובאו על ידם לצפון הים השחור ומסביב לים הכספי, משם התפשט הגזע למולדובה ולרומניה. כיום, הכלב פופולרי ברומניה הן בשל מראהו המרשים והן בשל אומץ ליבו.
מבנה כללי והתנהגות

כלבי רועים מיוריטיק הם בעלי חיים גדולים להפליא עם גוף מלבני ארוך ואתלטי. משקל המיוריטיק הוא 35 - 70 ק"ג, וגובהו 65 - 75 ס"מ. פרוותו ארוכה וצפופה והיא עשויה להיות במגוון צבעים - לבן/ שחור או אפור, לבן/קרם. הכלב נוטה להיות זהיר מטבעו בפוגשו אנשים לא מוכרים, מאחר שתפקידו להגן על עדרים מפני איומים פוטנציאליים אשר כוללים זאבים, שועלים ודובים. המיוריטיק זקוק לפעילות ספורטיבית יומיומית של הליכה ארוכה.
ראו גם

כלבי רועים
כלב רועים בלגי
כלב רועים אוסטרלי
קבוצות הפדרציה הבינלאומית לכלבנות
מיזוגים ורכישות

מיזוגים ורכישות (Mergers and Acquisitions או M&A) הם התחום של העברת שליטה ושינויי מבנה בחברות ובתאגידים אחרים. מיזוגים והשתלטויות הם, בראש ובראשונה, עסקאות המביאות לחיבורן של יחידות עסקיות שונות ליחידה עסקית אחת.
עקרונות

ניתן לחבר יחידות עסקיות במגוון רחב של דרכים, הנבדלות אלו מאלו במאפיינים שונים. מאפיין עיקרי ראשון הוא בשאלה האם החברה הנרכשת מפסיקה להתקיים לאחר הרכישה, או שמא היא ממשיכה להתקיים ורק הבעלות בה משתנה. האפשרות הראשונה מאפיינת עסקאות מסוג מיזוג והאפשרות השנייה מאפיינת עסקאות מסוג הצעת רכש ורכישה מרוכזת.
מאפיין עיקרי שני, המבדיל בין סוגי עסקאות שונים, עוסק בשאלה האם העסקה מתבצעת בידי החברה הנרכשת עצמה (המיוצגת בידי נושאי המשרה והדירקטורים בה) או שלחלופין ה"מוכר" בעסקה הוא בעלי מניות החברה הנרכשת. האפשרות הראשונה מאפיינת מיזוג והשנייה הצעת הרכש ורכישה מרוכזת בעקבותיה.
קווי הבחנה נוספים בין סוגי עסקאות שונים נוגעים לשאלות כגון האם העסקה היא "עוינת" או "ידידותית" כלפי ההנהלה ונושאי המשרה הנוכחיים בחברה (כאשר "השתלטות עוינת" קשורה יותר להצעת רכש ופחות לרכישה מרוכזת ולמיזוג); האם מעורב בעסקה אלמנט של "כפייה" כלפי בעלי המניות הנוכחיים, כך שיאלצו להיפרד ממניותיהם גם אם לא הביעו את הסכמתם לכך (כאשר במיזוג שוררת מידת הכפייה הרבה ביותר, בהצעת רכש תיתכן כפייה מסוימת וברכישה מרוכזת אין כפייה על בעלי המניות הנרכשות) ומה מידת השוויוניות של העסקה (האם כל בעלי המניות מקבלים את אותו מחיר תמורת כל אחת ממניותיהם; כאשר בכל אחד מסוגי העסקאות ייתכן תשלום "פרמיית שליטה" לבעלי מניות הרוב ומחיר נמוך יותר לבעלי מניות המיעוט).
ההיבט המשפטי

עיסוק הדין בתחום המיזוגים והרכישות מתרכז במספר סוגיות עיקריות: ראשית, כושר הפרעון של החברה שלאחר המיזוג או הרכישה – יכולתה להמשיך ולשרת את התחייבויותיה לנושיה למרות העלויות והשינויים שנלוו לעסקה. שנית, גובה התמורה המועברת לבעלי החברה הנרכשת (כאשר השאיפה היא שבעלי החברה הנרכשת לא יקבלו מחיר נמוך מדי עבור מניותיהם). שלישית, לעיתים מיזוגים ורכישות מעוררים בעיה של הגבלים עסקיים (סוגיות אלו אינן נמצאות בתחום המיזוגים והרכישות, אלא בתחום דין המיוחד להן, אולם הן נשקלות לעיתים בעת בחינת העסקה). רביעית, במבט חברתי כולל יותר, קיימת שאיפה למנוע מקרים בהם המשתלט על החברה יפגע בה (לדוגמה – ירכוש אותה רק כדי לפרקה)[דרוש מקור] ובכך יפגע גם בבעלי מניות המיעוט בה, בעובדיה, בלקוחותיה ובנושיה האחרים.
ההיבט התרבותי

על פי מחקרים רבים, מרבית המיזוגים והרכישות נכשלים והסיבות המרכזיות לכך נעוצות בפערים בתרבות הארגונית וביחסים הבינאישיים בין החברות המתמזגות.
"בדיקת נאותות תרבותית" ("CDD" - Cultural due diligence) נועדה למיפוי והערכת סיכונים אצל חברת המטרה וזיהוי הנחות שגויות אפשריות שקיבלה החברה הרוכשת ושעלולים לפעול לרעתה בעתיד לאחר הרכישה. התהליך חייב להתחיל מיד בתחילת המגעים כיוון שהעמקה בו דורשת זמן לניתוח ההבדלים בין התרבויות, לראיונות עם מנהלים ואנשי מפתח, להעמקה בסקרי שביעות רצון ובשורה ארוכה של תתי נושאים אשר ייתנו יחד תמונה טובה יותר של תרבות הארגונים ורמת המורכבות ליצירת כור היתוך משותף אשר יוביל לעיצוב תרבות ארגונית משותפת ואמיתית. תהליכים אלו חייבים להפוך לחלק בלתי נפרד מסט תהליכי בדיקת הנאותות שהארגונים עורכים ולקבל את משקלם הסגולי הראוי בצמתי ההחלטות.
סוגי עסקאות

ניתן להבחין בין ארבעה סוגי עסקאות בתחום המיזוגים והרכישות: רכישת השליטה המרוכזת, המיזוג, הצעת הרכש וההסדר בבית המשפט.
סוגי עסקאות > רכישת שליטה מרוכזת

הבעלות בחברה מיוצגת על ידי מניות. לעיתים, יש בחברה בעל שליטה (או מספר בעלי שליטה), קרי מי שמחזיק ב-25% או יותר מהון המניות של החברה. ייתכן והרוכש העתידי המעוניין בחברה לא רוצה לרכוש את כל מניותיה, אלא רק את אותו חלק שיקנה לו שליטה בחברה. במקרה כזה, די לו לקנות מידי בעלי השליטה הקיימים את מניותיהם. לשם כך נדרשת עסקה חוזית פשוטה יחסית. הצדדים לעסקה הם בעלי השליטה הקיימים ורוכש השליטה החדש. הצדדים מסכימים על העברת המניות תמורת מחיר נקוב והשליטה בחברה משתנה לאחר השלמת ההעברה. מניותיהם של בעלי מניות המיעוט – כל אלו שאינם בעלי שליטה – אינן עוברות ידיים. עם זאת, גם לבעלי מניות אלו יש עניין מסוים באירוע הרכישה, מכיוון שעם שינוי זהותו של בעל השליטה יכול וישתנה אף עתידה העסקי של החברה. בין השאר, הדין מטיל "חובת הגינות" על בעלי שליטה. חובה זו מובנת כמטילה איסור על מכירת השליטה ל"בוזזים" שיפגעו בחברה.
מלבד דרך זו (של רכישת שליטה מבעלי מניות קיימים), ניתן לבצע רכישת שליטה מרוכזת בשוק הראשוני, קרי, מצב בו החברה מקצה מניות בכמות כזו שהופכת את בעל המניות החדש לבעל שליטה. הקצאה כזו טעונה אישור של האספה הכללית בחברת המטרה.
סוגי עסקאות > מיזוג

המאפיין את מיזוג החברות הוא שחברת היעד (החברה הנרכשת) מתחסלת לאחר המיזוג. כל נכסיה והתחייבויותיה של חברת היעד עוברים לחברה הקולטת. חברת היעד נמחקת ממרשם החברות. היא "נבלעת" בתוך החברה הקולטת. המיזוג הוא עסקה שאינה מחייבת הסכמה של כל אחד מבעלי מניות חברת היעד למכירת מניותיו; במקום זאת, נערכת הצבעה על המיזוג באספה הכללית של חברת היעד ומספיק רוב רגיל (יותר מ-50%) מהמניות הנוכחות בהצבעה כדי לכפות על כל שאר בעלי המניות בחברה להיפרד מהחזקותיהם. בנוסף, מלכתחילה המיזוג הוא יוזמה הבאה "מתוך" החברה הנרכשת עצמה (על ידי הדירקטוריון שלה, יחד עם זה של החברה הרוכשת) ולא מבעלי המניות, שהם חיצוניים לחברה. מבחינה עסקית, יעשה שימוש במיזוג כאשר אין עוד טעם להמשך קיומה של חברת היעד כאישיות משפטית נפרדת, שכן נכסיה יוכלו להניב תשואה רבה יותר בתוך החברה הקולטת.
עם זאת, קיים יצור כלאיים בין מיזוג ורכישה: המיזוג המשולש ההופכי. במיזוג מסוג זה, החברה הקולטת היא למעשה החברה הנרכשת. החברה הרוכשת אינה בגדר חברה קולטת או יעד. באופן ייחודי, לא רק מניותיהם של בעלי חברת היעד עוברות שינוי (הפקעה ומחיקה), אלא גם מניותיהם של כלל בעלי החברה הקולטת (הנרכשת) מופקעות מידיהם ומועברות (מבלי שימחקו ומבלי שהחברה הנרכשת תתחסל) לידי החברה הרוכשת. שימוש במיזוג משולש הופכי נעשה כדי לנצל את היתרון שבאלמנט ה"כפייה" של המיזוג (רכישת כל החברה, מבלי שיישארו בה בעלי מניות אחרים), לצד המשך קיום החברה כמו ברכישה.
סוגי עסקאות > הצעת רכש

הצעת רכש תתבצע במקרים בהם הרוכש מבקש לרכוש את השליטה בחברה שאין בה בעל שליטה, או שיש בה בעל שליטה המחזיק בפחות מ-45% מהמניות ואותו בעל שליטה לא מסכים למכור את מניותיו לרוכש בעסקה מרוכזת, או במקרים בהם הרוכש מבקש להגיע לאחזקה של יותר מ-90% ממניות החברה. לכאורה, לגבי חברה ציבורית, אדם יכול לרכוש את החברה פשוט על ידי איסוף מניותיה בבורסה. אולם, פעולה כזו אסורה בישראל שכן כל רכישת שליטה בחברה ציבורית טעונה הצעת רכש.
קיים הבדל בין הצעות רכש המכוונות לרכישת השליטה ("הצעת רכש מיוחדת") והצעות רכש המכוונות לרכישת כלל החברה ("הצעת רכש מלאה"). הצעת רכש מיוחדת אינה כרוכה באלמנט של כפייה. המציע פונה לכל בעלי המניות מהציבור בהצעה לרכוש מהם את מניותיהם תמורת מחיר הנקוב במפרט הצעת הרכש. אפשר שהצעת הרכש תצליח (מספיק ניצעים יענו לה כדי שהמציע ירכוש דבוקת שליטה) ואפשר שהיא תיכשל, אז יישאר על כנו המצב הקיים של השליטה בחברה. נדרש שלמעלה מ-50% מהניצעים שהשיבו להצעה יענו לה בחיוב, כדי שזו אכן תתקבל והרוכש יהפוך לבעל שליטה. בכל מקרה, מי שהשיב בשלילה (או לא השיב) לא ידרש למכור את מניותיו.
לעומת זאת, הצעת רכש מלאה מיועדת לרכישת כלל החברה. כאשר אדם מגיע לאחזקה של יותר מ-90% בחברה ציבורית, סבורים שהמיעוט שנותר (פחות מ-10%) יהיה ממילא חסר כוח השפעה של ממש. לכן, במקרים כאלו הדין מחייב את בעל השליטה להגיע לאחזקה מלאה (100%). הוא חייב להגיש הצעת רכש ל-10% הנותרים. אם מתוך אלו, יותר מ-5% נענו להצעה (כלומר, 95% ממניות החברה הגיעו לרוכש לפי רצון המוכרים), הרי שלגבי 5% הנותרים תתבצע מכירה כפויה. התוצאה הסופית היא רכישת 100% מהחברה על ידי אדם אחד – זאת, בדומה למיזוג, אלא שבניגוד לו החברה הנרכשת ממשיכה להתקיים.
גם בחברות פרטיות קיים מנגנון דומה של מכירה כפויה. אדם יכול להגיש הצעת רכש מלאה לבעלי המניות של חברה פרטית. אם 80% נענו להצעתו מרצונם והוא מבקש להגיע לאחזקה של 100%, הרי שניתן לכפות על בעלי ה-20% הנותרים את מכירת מניותיהם למציע, כעבור חודש מהמועד בו נענו אלו שהשיבו בחיוב.
סוגי עסקאות > הסדר בבית המשפט

טרם כניסתו לתוקף של חוק החברות בשנת 2000, לא היו דיני מיזוג חקוקים בישראל. הפעולות של מיזוג ורכישת חברות התבצעו ברובן דרך סע' 233 לפקודת החברות, שהכללים שנקבעו בו נמצאים כעת בסע' 350 לחוק החברות. גם כיום, לצד דיני המיזוג החקוקים, עדיין ניתן לבצע מיזוגים ורכישות על דרך של "פשרה או הסדר בין חברה לבין [...] בעלי מניותיה", כלשון סע' 350(א) לחוק החברות. משמעות הדבר היא, כי אם 75% מהמניות המשתתפות בהצבעה על עסקת המיזוג או הרכישה אישרו אותה, כאשר בנוסף בית המשפט נתן את אישורו, אזי העסקה מחייבת את כלל בעלי המניות. כתוצאה מכך, גם אם מיעוט מבעלי המניות לא הסכים להיפרד מהחזקותיו ולקבל את התמורה שהרוכש הציע עבורן, הרי שהמניות יופקעו בכל זאת והתמורה בגינן תועבר לבעלים-לשעבר. יכול והחברה תתחסל בגמר העסקה, אז ניתן לסווגה כמיזוג, או שהחברה תמשיך להתקיים, אז הייתה זו רכישה.
מיינדזיז'ץ' (מחוז)

מחוז מיינדזיז'ץ' (בפולנית: Powiat międzyrzecki) הוא מחוז בפרובינציית לובוש במערב פולין. המחוז הוקם בתחילת ינואר 1999 בעקבות הרפורמות בשלטון המקומי בפולין שהתקבלו בשנת 1998. המרכז המינהלי של המחוז והעיר הגדולה ביותר היא מיינדזיז'ץ'. שטח המחוז עומד על 1,387.61 קמ"ר, ואוכלוסיית המחוז עמדה נכון ל-30 ביוני 2019 על 57,851 תושבים.
גאוגרפיה

המחוז ממוקם בחלק הצפוני מזרחי של פרובינציית לובוש, ומהווה 9.92% מכלל שטח הפרובינציה. 53% משטח המחוז מכוסה ביערות, 37% משמש לחקלאות.
היסטוריה

האזכור הראשון של המחוז הוא מ-29 בינואר 1230.
האזור היה באופן היסטורי מגוון מבחינה אתנית, והיו בו בני שלשה לאומים גרמנים, פולנים, ויהודים. מבחינה גאוגרפית הוא היה שייך לפרוסיה המלכותית, והיה חלק מממלכת פרוסיה שהייתה כפופה לכתר הפולני ואחרי 1569 היה כפוף לאיחוד הפולני-ליטאי תוך מתן אוטונומיה חלקית, זאת עד ל-1793 אז הוא עבר לשליטה עצמאית של פרוסיה, והפך לחלק מפרובינציית פרוסיה המערבית. בחוזה ורסאי נכלל האזור בשטח של פולין. אולם בסופו של דבר היה חלק מגרמניה. בשנת 1945 חזר האזור לרפובליקה העממית הפולנית במסגרת השטחים המוחזרים, תוך גירוש כל התושבים הגרמנים מהאזור שהוגדר מאז כחלק היסטורי של פולין, ויישוב מחדש של הפולנים שגורשו מהאזורים שעברו לידי אוקראינה במזרח פולין.
| לוח תקופות היסטוריות של לובוש | לוח תקופות היסטוריות של לובוש | לוח תקופות היסטוריות של לובוש |  |
| --- | --- | --- | --- |
| עד 880 | שבטים סלאבים וגרמאנים | שבטים סלאבים וגרמאנים |  |
| 880-902 | דוכסות מורביה הגדולה | דוכסות מורביה הגדולה |  |
| 880-960 | שבטים סלאבים וגרמאנים | שבטים סלאבים וגרמאנים |  |
| 960-1025 | המדינה הפולנית הראשונה | המדינה הפולנית הראשונה |  |
| 1025-1335 |  | הממלכה הפולנית הראשונה |  |
| 1335-1618 |  | נסיכות הבוחר מברנדנבורג |  |
| 1618-1701 |  | ברנדנבורג-פרוסיה |  |
| 1701-1867 |  | ממלכת פרוסיה |  |
| 1867-1871 |  | הקונפדרציה הצפון-גרמנית |  |
| 1871-1919 |  | הקיסרות הגרמנית |  |
| 1919-1933 |  | רפובליקת ויימאר |  |
| 1939-1945 |  | גרמניה הנאצית |  |
| 1945-1989 |  | הרפובליקה העממית הפולנית |  |
| החל מ-1989 |  | הרפובליקה הפולנית השלישית |  |
מתייחס לישות הדומיננטית השלטת באזור בתקופה הנתונה. בדרך כלל השליטה באזור נחלקה על ידי מספר ישויות מדיניות שונות.
חלוקה מנהלית

המחוז מחולק לשש גמינות (שלוש עירוניות-כפריות ושלוש כפריות). אלה מופיעות בטבלה הבאה, בסדר יורד של אוכלוסייה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| גמינה | סוג | אזור (קמ"ר) | אוכלוסייה (2019) | מרכז מנהלי |
| מיינדזיז'ץ' (אנ') | עירוני כפרי | 315.32 | 24,942 | מיינדזיז'ץ' (אנ') |
| סקווייז'ינה (אנ') | עירוני כפרי | 284.81 | 12,178 | סקווייז'ינה (אנ') |
| טשצ'ל (אנ') | עירוני כפרי | 177.51 | 6,451 | טשצ'ל (אנ') |
| פשיטוצ'נה (אנ') | כפרי | 184.82 | 5,618 | פשיטוצ'נה (אנ') |
| בלדזב (אנ') | כפרי | 247.48 | 4,382 | בלדזב (אנ') |
| פשצ'ב (אנ') | כפרי | 177.67 | 4,280 | פשצ'ב (אנ') |
הערות שוליים

↑  הנתונים על פי המופיע באתר הלמ"ס של ממשלת פולין
מילאן מילוטינוביץ'

מילאן מילוטינוביץ' (בסרבית: Милан Милутиновић;‏ 19 בנובמבר 1942 – 2 ביולי 2023) היה נשיא סרביה במסגרת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בשנים 1997–2002. קודם לכן שימש כמנהל הספרייה הלאומית של סרביה (1983–1988), כשגריר יוגוסלביה ביוון (1992–1995), וכשר החוץ של יוגוסלביה (1995–1998).
שגריר ושר חוץ של יוגוסלביה

בעת שסיים את כהונתו כשגריר הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ביוון היה מילוטינוביץ' השגריר היחיד של יוגוסלביה במדינה מערבית, זאת עקב אמברגו שהטיל האו"ם בחודש מאי 1992. בנסיבות אלה לא ניתן היה למנות שגריר במקומו, ומילוטינוביץ' שב לבלגרד והתמנה בשנת 1995 לשר החוץ. בחודש נובמבר 1995 היה מילוטינוביץ' אחד ממנהלי המשא ומתן שהסתיים בהסכם דייטון, ואף היה אחראי לחתימת מספר הסכמים בין הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לקרואטיה שנועדו להביא לנורמליזציה של היחסים בין המדינות, האויבות לשעבר.
נשיא סרביה במסגרת יוגוסלביה

מילוטינוביץ' שימש כנשיא סרביה בין ה-29 בדצמבר 1997 ל-29 בדצמבר 2002, כאשר סרביה הייתה חלק מהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
הפיכתו של נשיא סרביה לשעבר סלובודן מילושביץ' לנשיא הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ביולי 1997, חיזקה את השלטון הפדרלי על חשבון הממשל הסרבי, כך שמידת ההשפעה הפוליטית של מילוטינוביץ' הייתה מועטה. עם זאת, כאשר ארגון נאט"ו כפה ניהול מגעים בין יוגוסלביה לחבל קוסובו המורד, היה זה מילוטינוביץ', תחת הנחיות מילושביץ', שהועמד בראש צוות המשא ומתן מטעם יוגוסלביה. כישלון המשא ומתן והמשך פעולות האיבה הובילו בסופו של דבר להפצצת נאט"ו את יוגוסלביה במבצע כוח מאוחד.
הכישלון בקוסובו והנזק שחוללה הפצצת כוחות נאט"ו הביאו לסילוק מילושביץ' ומפלגתו מן השלטון בספטמבר 2000, ולהיחלשות כוחם בכל הרמות – פדרלית, לאומית (בסרביה) ומקומית. מצב זה הותיר את מילוטינוביץ', שנתפש כמקורב למילושביץ', מעוט תמיכה פוליטית ודל השפעה כנשיא סרביה. כך, במשך כשנתיים, ביצע מילוטינוביץ' את המזער המתבקש מתפקידו עד לתום תקופת שלטונו בדצמבר 2002.
בסוף שנת 2000 נערכו בבלגרד הפגנות סוערות בדרישה לרפורמות דמוקרטיות. מילוטינוביץ' נמנע מלהורות על דיכוי אלים של ההפגנות כפי שהיה נהוג בעבר, וכך הקל על תהליך הליברליזציה של הדמוקרטיה בסרביה.
מילוטינוביץ' לא ניסה להתמודד על כהונה נוספת כנשיא. הבחירות לנשיא סרביה שנערכו בסוף שנת 2002 לא עמדו בדרישות החוקתיות, המחייבות השתתפות של לפחות 50% מבעלי זכות הבחירה, ולפיכך הוחלף מילוטינוביץ' בנשיאת האספה הלאומית נטשה מיצ'יץ', אשר הפכה גם לנשיאה-בפועל של סרביה.