stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הקברות הצבאי נחלת יצחק
הערות שוליים

↑  הנתון מעודכן לחודש נובמבר 2024.
↑  מפרוץ המלחמה ועד אז נקברו חללי המערכה, חיילים ואזרחים, בשתי חלקות (27 ו-28) בתוך בית הקברות האזרחי (רמי יזרעאל, "לתולדותיהם ולאופיים של בתי הקברות הצבאיים בישראל", אריאל, מס' 171–172, אוקטובר 2005, עמ' 83–94, בעמ' 87–88).
↑  מעוז עזריהו בשיתוף מנשה שני, במותם ציוו: אדריכלות בתי הקברות הצבאיים בישראל: השנים הראשונות, היחידה להנצחת החייל, אגף משפחות והנצחה, משרד הביטחון, 2013, עמ' 30.
↑  אתרים שמהם הועברו חללים לקבורה בנחלת יצחק: בצפון: איילת השחר, אפיקים, הר כנען, חדרה, טבריה, כפר גלעדי, כפר יחזקאל, כפר תבור, משמר העמק, ראש פינה, רמות נפתלי, תל חי, תל יוסף. באזור המרכז: באר טוביה, בן שמן, גדרה, חולדה, נחלת יצחק (אזרחי), נען. בדרום: בית אשל, גת, דורות, כפר דרום, מבטחים, משמר הנגב, נגבה, ניצנים, ניר עם, סדום, עיראק אל מנשייה, צאלים, רוחמה.
↑  ההכרזה נעשתה רק לאחר שנת 1970 (עזריהו, עמ' 31).
↑  אחרי הר הרצל, קריית שאול וחיפה.
↑  מספרי החלקות – 60, 61, 65, 66.
↑  עזריהו, עמ' 40.
↑  עזריהו, עמ' 20.
בונר פרנק פלרס

| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1896 Ridge Farm, ארצות הברית 
 פטירה:  7 באוקטובר 1973 (בגיל 77) MedStar Georgetown University Hospital, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית  קולג' ארלהאם 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1917 
 דרגה:  גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 מדליית השירות המצוין  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר 
 
בונר פרנק פלרס (באנגלית Bonner Frank Fellers;‏ (7 בפברואר 1896 – 7 באוקטובר 1973) היה קצין בצבא ארצות הברית בדרגת בריגדיר גנרל, ששירת בזמן מלחמת העולם השנייה כנספח הצבאי בשגרירות ארצות הברית במצרים ואחר כך כראש היחידה ללוחמה פסיכולוגית של המשרד לשירותים אסטרטגיים.
בעת שפעל במצרים תשדורות רבות שלו, ובהן מידע טקטי בריטי מפורט, יורטו על ידי סוכני מעצמות הציר והועברו לפילדמרשל ארווין רומל במשך שישה חודשים, וגרמו לתבוסה בריטית הרת אסון בקרב גזאלה (26 במאי – 21 ביוני 1942), שהיה אחד הקרבות החשובים במסגרת המערכה במדבר המערבי. בקרב זה הביסו הכוחות הגרמנים-איטלקיים בפיקודו של רומל את הארמייה השמינית של חבר העמים הבריטי, בפיקודו של ניל ריצ'י, שהחזיקה במערך עמדות מבוצר, שנודע בשם קו גזאלה, ולאחר מכן כבשו את נמל טוברוק האסטרטגי שבחוף המזרחי של לוב. אף על פי שהכוחות הבריטיים נהנו מעדיפות כמותית ואיכותית ניכרת על כוחותיו של רומל, הם ספגו במהלך הקרב את תבוסתם הקשה ביותר במהלך המערכה בזירת הלחימה של צפון אפריקה, ואיבדו עשרות אלפי חיילים, מתוכם למעלה מ-40 אלף שבויים.
פלרס נחשב לבן טיפוחיו של הגנרל דאגלס מקארתור ולאחר המלחמה, בהוראת מקארתור, חקר את בני המשפחה הקיסרית היפנית שמקארתור לא רצה להעמידם לדין.
בצעירותו

פלרס נולד למשפחת של קווייקרים בחווה באילינוי. הוא התחנך במכללה בריצ'מונד, אינדיאנה, משנת 1914, שם יצר ידידות לכל החיים עם סטודנט יפני דרכו הוא בא במגע עם כתביו של הסופר לפקדיו הרן, שעיצב את דמותה המערבית של יפן בראשית המאה ה-20. הוא עזב את המכללה בשנת 1916 כדי להירשם לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט.
קריירה צבאית

פלרס נכנס לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט ביוני 1916, זאת בשל הצורך הגובר בקצינים זוטרים במלחמת העולם הראשונה. עקב מלחמת העולם הראשונה כיתתו סיימה את לימודיה ב־1 בנובמבר 1918, אחרי שנתיים במקום ארבע השנים הרגילות. עם סיום הלימודים הוצב פלרס ליחידת חיל התותחנים במשמר החופים.
הועלה לדרגת סגן באוקטובר 1919 וסיים את הכשרתו בקורס הבסיסי של בית הספר לתותחני החוף בשנת 1920. צמצום הכוחות בצבא לאחר המלחמה יצר הזדמנויות מוגבלות לקידום ופלרס הועלה לדרגת סרן רק ב־3 בדצמבר 1934. בשנת 1935 הוא סיים לימודיו בבית הספר לפיקוד ומטה ואת הכשרתו בקורס ללוחמה כימית במהלכו השלים את כתיבת התזה שלו "הפסיכולוגיה של החייל היפני".
ב שנות העשרים והשלושים ערך שלושה סיורים בפיליפינים. מטלותיו כללו סיוע בפתיחת האקדמיה הצבאית הפיליפינית, וקישור לנשיא הפיליפינים מנואל קזון. הפיליפינים העניקו לו את אות השירות המכובד על תרומותיו להגנתם.
סיים לימודים במכללה הצבאית האמריקאית בשנת 1939 והועלה לדרגת רב-סרן ב-1 ביולי 1939, והועלה לדרגת סגן-אלוף ב־15 בספטמבר 1941 ולקולונל בחודש שלאחר מכן.
במלחמת העולם השנייה > הצבתו בזירת האוקיינוס השקט

בקיץ 1943 עזב פלרס את עבודתו ב-OSS, שם מילא תפקיד בתכנון לוחמה פסיכולוגית, וחזר לדרום מערב האוקיינוס השקט וחזר לעבוד אצל הגנרל מקארתור. בהמשך שימש פלרס כמזכיר צבאי וכראש התפעול הפסיכולוגי תחת מקארתור.
במהלך שחרור הפיליפינים מהיפנים היו לפלרס כמה מטלות, כולל מנהל ענייני אזרחים בפיליפינים. על מאמצים אלה קיבל פלרס אות הוקרה.
לאחר המלחמה > ביפן

לאחר המלחמה מילא פלרס תפקיד מרכזי בכיבוש יפן. בין תפקידיו היה הקשר בין המפקדה למשק הבית הקיסרי. זמן קצר לאחר תחילת הכיבוש כתב פלרס כמה מזכרים משפיעים בנוגע לשאלה מדוע יועיל לאינטרסים ארוכי הטווח של ארצות הברית להשיב לקיסר את מעמדו אם יוברר כי הוא לא היה אחראי בבירור לפשעי מלחמה. פלרס נפגש עם הנאשמים העיקריים של בית הדין לפשעי מלחמה בטוקיו אשר בהמשך זיכה את הקיסר הירוהיטו ואת כל בני משפחתו. הגנרל דאגלס מקארתור, המושל הכללי של יפן בתקופת הכיבוש האמריקאי, החליט שלא תהיה שום תביעה פלילית של הקיסר ומשפחתו.
בשנת 1971 הקיסר הירוהיטו העניק לפלרס אות הוקרה כהערכה על תרומתו לקידום הידידות בין יפן לארצות הברית.
לאחר המלחמה > לאחר פרישתו מהצבא

לאחר פרישתו מהצבא עבד פלרס בוועדה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית בוושינגטון הבירה. בשנת 1952 היה מעורב באופן פעיל בקידומו של רוברט טאפט כמועמד לנשיאות. פלרס היה חבר באגודת ג'ון בירץ', על שמו של קצין מודיעין צבאי, שנחשב על ידי חברי המייסדים שלו לנפגע הראשון במלחמה הקרה. פלרס היה מעורב גם בקידום בארי גולדווטר לנשיאות במהלך קמפיין 1964.
בונר פרנק פלרס נפטר בשנת 1973 ונקבר הבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
לקריאה נוספת

רוני ברבש, הגנרלים במלחמת העולם השנייה, הוצאת אוריון, 2014.
קברו של פלרס בבית הקברות הלאומי ארלינגטון
משה גלעד

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  הארץ 
 
משה גלעד (נולד ב-7 במאי 1956) הוא עיתונאי ישראלי עצמאי העוסק בכתיבה על אודות אתרי תיירות, נסיעות וטיולים ברחבי העולם.
ביוגרפיה

גלעד נולד וגדל בפתח תקווה. אמו, ציפורה, ילידת העיירה רוגובה (ליטא), עלתה לארץ ישראל ערב מלחמת העולם השנייה. אביו, יוסף, גם הוא יליד פתח תקווה. לגלעד אחות אחת.
סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון ברנר פתח תקווה.
בשנים 1975-1978 שירת בנח"ל, היה בגרעין נח"ל שנשלח לקיבוץ זיקים והוכשר להיות איש צוות טנק בחיל השריון.
לאחר סיום שירותו הצבאי למד תואר ראשון ותואר שני בספרות השוואתית באוניברסיטת תל אביב (סיים ב-1986).
שימש כעורך המגזין "מסע אחר" מ-1989 ועד 1998 וכן היה עורך הוצאת הספרים של מסע אחר. שימש כעורך באתרי אינטרנט בתחום הנסיעות.
גלעד כותב בתחום עיסוקו בעיתון "הארץ" מאז 1998. הוא כותב גם במגזין "מסע אחר" ובמגזינים "מטיילים", "דה-מרקר" ו"לאשה".
גלעד הוא עורך סדרת ספרי המסע "עולמות" בהוצאת עם עובד. חיבר שני ספרים לבדו, כתב ספר נוסף עם הצלם דובי טל ועם איקי גלעד, וערך ספרים רבים נוספים.
חיים אישיים

גלעד נשוי לאיקי גלעד לבית סָלִיק, בובנאית בעיסוקה. אב לשלושה.
מתגורר בפתח תקווה.
ספרים שכתב

מועדון מקיפי העולם, מודן הוצאה לאור, 2003
מסעות בלי קנה מידה, הוצאת עם עובד, 2010
(עם דובי טל ואיקי גלעד), טיול ילדותי - הורים וילדים מטיילים, הוצאת עם עובד, 2015
פרסומים נבחרים בעריכתו

אלה החיים שהייתי רוצה לחיות: 20 סיפורי מסע ישראליים, הוצאת עם עובד, 2003
העולם הוא ספר פתוח: 33 מסעות בעקבות סופרים, ספרים ודמויות שלא היו, מסע אחר, 2004
נוסעים גדולים: 28 מסעות בעקבות מגלי עולם, מסע אחר, 2005
געגועים לשנויים: 16 סיפורי מסע ישראליים, הוצאת עם עובד, 2005
צועדים בעקבותיו: טיולים ומחשבות לזכרו של יובל גוטפרוינד, ירושלים, הוצאת משפחת גוטפרוינד, 2017
הערות שוליים

↑  גלעד, משה, באתר העין השביעית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312911005171  LCCN: n97046110  SUDOC: 116376686  VIAF: 34710614   WorldCat (עם VIAF): 34710614
בית הקברות הצבאי בצפת

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 דת:  יהדות
 תאריך הקמה:  1948 
 מספר קבורים:  113 
 
 קואורדינטות:  32°58′11″N 35°29′23″E﻿ / ﻿32.969778°N 35.489778°E﻿ / 32.969778; 35.489778
  (למפת צפת מוגדלת) בית הקברות הצבאי בצפת(למפת צפת רגילה) בית הקברות הצבאי בצפת(למפת הגליל העליון רגילה) בית הקברות הצבאי בצפת(למפת הגליל העליון מוגדלת) בית הקברות הצבאי בצפת
 
חלק מחלקת תש"ח בבית הקברות. מצבות החיילים פונות לכיוונים שונים וביניהן ניצבות מצבות אזרחים. 
מעל החלקה משתרעת רחבת הטקס של בית הקברות (מאחור נראים כותל הזיכרון ותורן הדגל)
בית הקברות הצבאי בצפת שוכן בצפון-מערב העיר, בקרבת הרובע היהודי העתיק. קבורים בו 113 חללי צה"ל.
היסטוריה

ראשיתו של בית הקברות בימי מלחמת העצמאות. בקרבות בעיר, שהתנהלו בששת החודשים הראשונים של המלחמה, נהרגו עשרות חיילים ואזרחים. קבורתם נעשתה בתחילה בבית הקברות היהודי העתיק של העיר. קבורה זו הפכה למסוכנת כיוון שבית הקברות היה נתון לצליפות האויב. לכן נקברו מאביב 1948 כל ההרוגים, חיילים ואזרחים, בתלולית עפר, שהייתה ידועה בשם 'גבעת חנה ושבעת בניה'. היא התנשאה מעל בית העלמין, בקרבת בתי הרובע היהודי בעיר, והייתה מעט מוסתרת. כך נוצרה החלקה הראשונה באתר שהפך לאחר המלחמה לבית קברות צבאי רשמי.
החלקה הראשונה היא בעלת מבנה בלתי סדיר, השונה מאוד מן הנהוג בבתי קברות צבאיים בישראל. צורתה כמשולש והיא משתרעת ברובה על פני שטח תלול. נקברו בה למעלה מ-30 חללי צה"ל. מצבותיהם פזורות בחלקה לא בשורות ישרות אלא בכיוונים שונים, כשלצידן וביניהן כעשרים מצבות אזרחים. לימים הוגדלה החלקה אל שטח מישורי קטן הפונה לדרום-מזרח, ששימש לקבורת חללי צה"ל שנפלו עד לסוף שנות השישים.
בעורף החלקה הראשונה, על גבי שטח מישורי, נבנתה רחבת הטקסים של בית הקברות ולצידה רחבה לקהל.
מראשית שנות השבעים נקברו חללי צה"ל בבית הקברות בחלקות מישוריות רגילות, אשר הוכשרו ונבנו מצפון לרחבת הטקס ומצפון-מזרח לחלקה הראשונה.
מאתר בית הקברות, הממוקם בנקודה גבוהה, נשקף נוף נרחב כלפי מערב. מתמשך ממנו שביל המוביל במורד אל בית הקברות היהודי העתיק ואל האנדרטה לשבעה עולי הגרדום שבו.
ראו גם

בית הקברות הצבאי בראש פינה
לקריאה נוספת

רמי יזרעאל, "לתולדותיהם ולאופיים של בתי הקברות הצבאיים בישראל", אריאל מס' 26 (171–172), אוקטובר 2005, עמ' 83–94.
הערות שוליים

↑  הנתון מעודכן לחודש נובמבר 2024.
פרנץ ברוואלד

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1796 סטוקהולם, שוודיה 
 פטירה:  3 באפריל 1868 (בגיל 71) Parish of St Gertrud of Germany, שוודיה 
 מקום קבורה:  נורה בגרבנינגספלאצן 
 מוקד פעילות:  שוודיה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  שוודית 
 כלי נגינה:  כינור, ויולה 
 צאצאים:  Hjalmar Berwald 
 
פרנץ ברוואלד (שוודית: Franz Adolf Berwald;‏ 23 ביולי 1796 - 3 באפריל 1868) היה מלחין שוודי רומנטי, שלא זכה להכרה בחייו והתפרנס למחייתו כמטפל אורתופד ובהמשך כמנהל מנסרה ומפעל זכוכית. כיום רואים בו את המלחין השוודי הטוב ביותר של המאה ה-19, אולי הטוב במלחיני שוודיה בכל הזמנים.
הערכה ביקורתית

אדוארד הנסליק, בספרו משנת 1869, Geschichte des Concertwesens in Wien חיוה את דעתו על ברוואלד במילים אלה, "אדם מעורר עניין, שנון, נתון למוזרויות, (אשר) כמלחין חסר לו כוח יצירה ודמיון". מצד שני, המלחינים לודוויג נורמן, תור אולין ווילהלם סטנהאמר עמלו לקדם את המוזיקה של ברוואלד, אם כי על אף מאמציהם עבר זמן ניכר עד שברוואלד הוכר כ"מלחין המקורי והמודרני ביותר" של שוודיה (כדברי המלחין-המבקר וילהלם פטרסון-ברגר בעיתון דאגנס ניהטר).
בשנת 1911 כתב קרל נילסן על ברוואלד, "אמצעי תקשורת, כסף או עוצמה, דבר מכל אלה איננו יכול להזיק או להועיל לאמנות טובה. תמיד יימצאו אי-אילו אמנים פשוטים ויישרי-דרך, שיפרצו קדימה, ייצרו ויתייצבו ללא חת לימין יצירותיהם. בשוודיה תמצאו את הדוגמה הטובה ביותר לכך: ברוואלד." בשנים מאוחרות יותר כתב המוזיקולוג הבריטי רוברט לייטון (1959) את הביוגרפיה היחידה עד כה של ברוואלד באנגלית. לייטון גם דן במוזיקה של ברוואלד בהרחבה במקומות אחרים.
לקריאה נוספת

Robert Layton, editor, A Guide To The Symphony, Chapter 13, "The Symphony in Scandinavia", written by Robert Layton.
דנה רון (מנחת טלוויזיה)

| --- | --- |

דנה רון
 לידה:  21 בדצמבר 1971 (בת 52) רמת אביב ג', תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 עיסוק:  מנחת טלוויזיה
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  danaron7
דנה רון (נולדה ב-21 בדצמבר 1971) היא מנחת טלוויזיה ישראלית שהתפרסמה בעקבות השתתפותה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "האח הגדול".
ביוגרפיה

רון נולדה בתל אביב בשכונת רמת אביב ג' למשפחה ממוצא פולני.
עסקה ביחסי ציבור ובהפקת אירועים.
בדצמבר 2010 חדרה לתודעה הציבורית כאשר השתתפה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "האח הגדול" בערוץ 2. היא סיימה את דרכה בתוכנית כשהודחה תשיעית. במהלך התוכנית שודרה בשוגג באתר מאקו הערה פוגענית בעלת אופי מיני, שהעיר לרון העורך והבמאי יורם זק, המגלם את האח הגדול. זק התנצל למחרת על הדברים שאמר. בספטמבר 2017 הגישה רון תביעה נגד זק וכן נגד גורמים נוספים בהפקה, בטענה כי נגרמו לה נזקים נפשיים בעקבות הפרשה. באוקטובר 2018 נקבע בגישור בין הצדדים כי הפקת התוכנית ובהם יורם זק ואלעד קופרמן המפיק ישלמו לרון פיצוי בגובה מיליון שקלים.
לאחר השתתפותה בתוכנית המציאות "האח הגדול" החלה רון בהגשת תוכניות בוקר בערוץ 2 עבור הזכיינית קשת. הראשונה מביניהן הייתה התוכנית "תהיו בריאים" ששודרה פעמיים בשבוע. בחודשים יולי-אוקטובר 2012, הגישה רון את תוכנית הבוקר "יום חדש בקיץ" ששודרה שלוש פעמים בשבוע, במסגרת לוח שידורי הקיץ של ערוץ 2. מנובמבר 2012 עד יוני 2013 הגישה רון את תוכנית הבוקר "הבוקר של דנה" ששודרה בערוץ 2 שלוש פעמים בשבוע.
בתחילת שנת 2014 הנחתה את התוכנית "החברים של דנה", בערוץ 2. במהלך אותה שנה, השתתפה לצד בן זוגה, יריב נתי, בתוכנית המציאות "זוג מנצח VIP", בערוץ 10, בה הם הגיעו למקום השלישי. ממאי של אותה שנה עד יוני 2015 השתתפה בפאנל התוכנית "דיבור ישיר" בערוץ 2 בהנחיית גואל פינטו, ולצדם של אנשי בידור ותרבות נוספים. התוכנית עסקה באקטואליה, בתרבות, בבידור ובטלוויזיה.
בינואר 2016 החלה להפיק סרט קולנוע בהשראת הסיפור שלה מרגע צאתה מבית האח הגדול, לצד המפיק דורון ערן. בסרט אמורה הייתה להימתח ביקורת על התנהלות ערוץ 2 והפקת האח הגדול, לאחר ההטרדה המינית המילולית כלפיה. בשנת 2018 הופסקה הפקת הסרט.
ב-2020, השתתפה בתוכנית המציאות "הישרדות VIP עונה 3", ופרשה ממנה ביום הראשון למרות שעל פי דיווחים שונים קיבלה מאות אלפי שקלים על השתתפותה
ביולי 2021 חזרה להשתתף בעונה ה-4 של תוכנית המציאות האח הגדול VIP והודחה שנייה.
בשנת 2023 החלה להשתתף בפאנל התוכנית "הדו"ח היומי" ברשת 13.
בשנת 2024 החלה להשתתף בפאנל התוכנית "13 בצוהריים" ברשת 13.
ביוגרפיה > קמפיינים

בשנת 2011 לקחה חלק בקמפיין אופנה עבור חברת האופנה "אלה" של מעצבות האופנה אלה אתגר וגילי בן שושן. בהמשך לקחה חלק בקמפיין אופנה נוסף עבור קטלוג שמלות הכלה של מעצבת האופנה "ליקה".
ב-2014 שימשה כפרזנטורית, עבור מסע פרסום לרשת מוצרי החשמל "ביג אלקטריק", עבורו הצטלמה כוונדר וומן.
ביוני 2015 החלה לשמש כפרזנטורית של קמפיין טלוויזיוני ל"סופר ברקת".
בדצמבר 2016 הובילה את קמפיין הדיגיטל של חברת האיפור והקוסמטיקה הבין לאומית שיסיידו.
בדצמבר 2020 הובילה את קמפיין הטלוויזיה של חברת התעופה "ארקיע".
בפברואר 2020 הובילה את קמפיין הטלוויזיה של מותג הקוסמטיקה "kb pure".
באוגוסט 2023 החלה להגיש פודקאסט ואת תוכנית הבריאות משחקי בריאות ב-ynet לצד פרופסור איתמר רז.
חיים אישיים

דנה רון בזוגיות עם סוכן הטאלנטים והפרסומאי יריב נתי, ולה שני בנים מנישואים קודמים.
מתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

↑  ynet, האח הגדול מטריד בגדול, באתר ynet, 12 בפברואר 2011
↑  ערן סויסה, לא התנהג בהתאם, באתר nrg‏, 12 בפברואר 2011
↑  רז שכניק, דנה רון תובעת את יורם זק: "גרם לנזק נפשי קשה", באתר ynet, 20 בספטמבר 2017
↑  יוני פרוים‏, דנה רון חמגשית, באתר וואלה, 11 באפריל 2011
↑  דוד אברהם‏, דנה רון חוזרת לקשת: תקבל תוכנית בוקר בנושאי לייף סטייל, באתר וואלה, 12 ביוני 2012
↑   איתי שטרן, דנה רון תקבל פיצוי בסך מיליון שקל מ"קשת" ויורם זק, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2018
↑  רן בוקר, מי קיבל רבע מיליון שקל ליום? שכר כוכבי הישרדות נחשף, באתר ynet, 25 באוגוסט 2020
↑  יפעת הללי, ‏היה שווה: הקמפיין הראשון של דנה רון, באתר ‏מאקו‏, 14 במרץ 2011
↑  יפעת הללי, ‏כלה להשגה: דנה רון מדגמנת חתונה, באתר ‏מאקו‏, 20 ביוני 2011
↑  גיל משעלי, ‏גל גדות במתח: דנה רון וונדר וומן, באתר ‏מאקו‏, 17 במרץ 2014
מיקי לוין, ‏למה התחפשה דנה רון לוונדרוומן?, באתר מעריב השבוע, 18 במרץ 2014
↑  דורי בן ישראל, דנה רון בקמפיין טלוויזיה חדש לסופר ברקת – פראייר מי שלא בודק, באתר "מזבלה", 17 ביוני 2015
בית הקברות הצבאי קריית שאול

#invoke:תבנית מידע
חלקה בבית הקברות
רחבת הטקס בבית הקברות
בית הקברות הצבאי קריית שאול בתל אביב הוא אתר הקבורה הצבאי השני בגודלו בישראל במספר החללים הקבורים בו - למעלה מ-3,000. הוא משמש כבית הקברות הצבאי העיקרי למטרופולין תל אביב.
בית הקברות

בית הקברות הוקם לאחר מלחמת העצמאות, שחלליה שנפלו באזור תל אביב ובנותיה נקברו בבית הקברות הצבאי נחלת יצחק. מאחר שבנחלת יצחק נותר מקום מועט לקבורה צבאית, פנה משרד הביטחון אל חברה קדישא תל אביב בבקשה להקצות חלק משטח בית הקברות האזרחי החדש קריית שאול שבצפון תל אביב לשם הקמת בית קברות צבאי חדש. הבקשה נענתה והשטח שהוקצה היה גבעה בעברו המזרחי של בית הקברות. הקבורה במקום החלה בשנת 1951. בשנים שלאחר מכן הועברו אליו ארונותיהם של כארבעים מהרוגי מלחמת העצמאות.
בית הקברות שוכן בשטח דמוי טרפז בפינתו הצפון-מזרחית של מתחם בית הקברות קריית שאול, וגדר מפרידה בינו לבית בית הקברות האזרחי. הוא משתרע על פני שטח כולל של כ-45 דונם. חלקו המזרחי הוא מישור ויתרתו היא מדרון מתון המשתפל ממזרח למערב ומדרום לצפון. שער הכניסה הראשי לאתר מצוי בפינתו הדרום-מזרחית. בקרבת שער הכניסה ממוקמת רחבת טקס גדולה.
בבית הקברות עשרים ואחת חלקות קבורה. 16 החלקות המקוריות שלו הן חלקות מלבניות מוגבהות, שבכל אחת מהן כ-150 מקומות קבורה. רשת של דרכים נמוכות ומרוצפות משתרעות ביניהן. אחת מהחלקות (מס' 7) מיועדת לקבורת חללי משטרת ישראל. יתר החלקות, החדשות יותר, ממוקמות בחלקו הצפוני של האתר ובמפלס נמוך יותר מהאחרות.
כמקובל בבתי הקברות הצבאיים בישראל משופע שטח האתר בעצים וצמחים.
בשל גודלו של בית הקברות ומיקומו המרכזי נערך בו ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל טקס אזכרה רב משתתפים. על פי מסורת שהתגבשה מיוצגת הממשלה בטקס בבית קברות זה על ידי שר הביטחון.
החללים בבית הקברות

בבית הקברות נקברו חללי צה"ל וכוחות הביטחון מכל מלחמות ישראל וחללים שנהרגו בפעולות צבאיות שונות ובעת שירותם. כרבע מהם נפלו במלחמת יום הכיפורים. החללים בעיקר מתל אביב, רמת גן, גבעתיים, רמת השרון ובקעת אונו.  בבית הקברות מוצבות מצבות לזכר חללים שמקום קבורתם לא נודע.
בבית הקברות נקברו 51 חללים שעוטרו בעיטורי צה"ל, לרבות שני מעוטרי עיטור הגבורה - צבי עופר וגדעון גלעדי, וכן 35 חללים שזכו לציון לשבח.
בבית הקברות נקברו גם שישה רמטכ"לים של צה"ל - מרדכי  מקלף, חיים לסקוב, צבי צור, מרדכי גור, דן שומרון ואמנון ליפקין-שחק, וכן רבים מאלופי צה"ל.
ראו גם

רשימת אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי קריית שאול
הערות שוליים

↑  בית הקברות הצבאי הראשון בגודלו בישראל הוא בית הקברות הצבאי בהר הרצל.
↑  כל הנתונים בערך מעודכנים לחודש נובמבר 2024.
↑  מעוז עזריהו בשיתוף מנשה שני, במותם ציוו: אדריכלות בתי הקברות הצבאיים בישראל: השנים הראשונות, היחידה להנצחת החייל, אגף משפחות והנצחה, משרד הביטחון, 2013, עמוד 31. כאמור שם, חברה קדישא תל אביב פוצתה בשטח חלופי.
↑  מחר הלווית חללי רמלה ויהודיה, הצופה, 5 במאי 1952
תבנית:בתי הקברות הצבאיים של מדינת ישראל
רוברט בנט (אדריכל)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בדצמבר 1909 קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1 בנובמבר 1987 (בגיל 77) 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 פרסים והוקרה:  פרס רוקח (1958) 
 
חדר אוכל, קיבוץ גבעת ברנר,1962
רוברט בנט (2 בדצמבר 1909 – 1 בנובמבר 1987) היה אדריכל ומתכנן ערים ישראלי, זוכה פרס רוקח לשנת 1958, מתכנן שכונות, שיכון ציבורי ומבני ציבור.
ביוגרפיה

רוברט (אברהם יהודה) בנט נולד ב-2 בדצמבר 1909 בעיר קרקוב שבפולין. אביו יעקב בנט היה נצר לרב מרדכי בנט. עם גמר מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה להתגורר בווינה ולאחר זמן קצר לברלין.
בשנים 1927–1932 למד בנט אדריכלות בטכניון בנוישטאדט, במקלבורג וב"טכנישה הוכשולה" בברלין ועם סיום לימודיו עבד בברלין. בשנת 1932 הגיע לישראל כמתחרה בענף הדקאתלון במכביה הראשונה, "התאהב" בתל אביב והחליט להישאר. תוך זמן קצר החל לעבוד במשרדו של אדריכל אריה שרון ועבד עמו עד לשנת 1942 עת התנדב לצבא הבריטי. בנט שירת כקצין בפלוגה 738 של המתנדבים הישראלים לחיל ההנדסה המלכותי שלחמה באיטליה. עם שחרורו מהצבא בינואר 1946 חזר למשפחתו בתל אביב ולעבודתו כאדריכל. בתקופה זו הוא השתתף וזכה במספר תחרויות אדריכליות. בינואר 1946 הצטרף בנט לשורות ההגנה ולחם במלחמת העצמאות כקצין ההנדסה של חטיבת קרייתי. השתתף בקרבות לטרון ושימש כקצין הנדסה אחראי באבו גוש ובנפת רמלה-לוד.
בשנים שלאחר מכן, ועד ליום מותו, תכנן בנט מספר רב של תוכניות בניין עיר ושכונות מגורים ביישובים שונים. פיתח טיפוסי מגורים שונים ותכנן מבני ציבור רבים: גני ילדים, בתי ספר, בתי כנסת, מתנ"סים, מרכזים מסחריים ומרכזי תרבות (בתי קולנוע תיאטראות וספריות), בתי אבות והוסטלים. מבנים רבים תוכננו בבטון חשוף. בנט שילב תמיד את התכנון הנופי בתכנון הפיזי וטיפוס מבנה המגורים, ה-H, שפיתח עבור משרד השיכון נבנה במאות בכל רחבי הארץ.
בשנת 1958 קיבל בנט את פרס רוקח למפעלי הנדסה, ביחד עם אדריכל יצחק פרלשטיין, על תכנון שכונת רמת אביב.
בנט תכנן בכל רחבי הארץ החל מנצרת ועכו שבצפון ועד לערד ובאר שבע שבדרום, כולל אשקלון, אשדוד, יהוד, לוד, רמלה, יפו, מתחם תל השומר, קיבוצים שונים ועוד. בשנות פעילותו הרבות ביצע עבודות תכנון עבור משרד השיכון, שיכון ופיתוח, שיכון ובינוי, רסקו, משען, בית החולים תל השומר, קיבוצים, עיריות ומוסדות נוספים. כמו כן היה יועץ למשרד השיכון, למשרד העבודה ולאבא חושי (1955).
בשנת 1936 נשא בנט לאשה את קליר פרנקו. לזוג נולדו 2 בנות: עפרה בנט סקרדי-מתרגמת ספרות עברית לאיטלקית, וורדה (לאורה) בנט-אמנית, ציירת ומשוררת.
רשימת עבודות

1932–1942 עבודה עם אדריכל אריה שרון. תכנון בנייני מעונות העובדים השונים בתל אביב ובנייה בקיבוצים (גן שמואל,   ).
1935 – בית המשפחה ברחוב דיזנגוף 175, תל אביב.
1946 – זכייה בתחרות לתכנון כיכר העיר חולון ביחד עם אדריכל בנימין צ'לנוב.
1947-8 – תכנון שיכון הקצינים "נווה דויד", בתל אביב ביחד עם אדריכל שא"ג
1948 – זכייה בתחרות פני העיר חולון, בית העירייה, בתי מגורים ומרכז העיר.
1948 – חדר אוכל ובתי מגורים בקבוצת כנרת
1951 – זכייה בתחרות בינוי מרכז עכו
תחילת שנות החמישים –מעון "נווה טף",   בקריה, תל אביב, עבור "ארגון אמהות עובדות"
1953-54 – בניין העירייה, חולון
1955 – תוכנית בינוי רמת אביב ביחד עם אדריכל יצחק פרלשטיין.
חדר אוכל בקיבוץ יפעת, חדר אוכל חדש בקיבוץ כנרת ומטבחי קיבוץ משמר העמק.
1956-60 – רמת אביב: בתי האומנים, בתי מגורים, מרכז מסחרי, הוסטל בית ברודצקי.
1957-58 – תוכנית שיכון לדוגמה ברמת אביב א' ביחד עם אדריכל יצחק פרלשטיין.
1962 – חדר אוכל בקיבוץ גבעת ברנר.
1964 – בית רב קומות ראשון בארץ (14 קומות, רחוב פיכמן, רמת אביב).
- בית הורים פיכמן, "משען", רמת אביב
1968 – בית הורים איינשטיין, "משען" רמת אביב.
בית קולנוע ליד המרכז המסחרי הישן ברמת אביב.
1969 – הוסטל, ערד
שנות השבעים והשמונים – מבנים במתחם בית החולים "תל השומר": בתי הרופאים, בתי אירוח, גן ילדים, מגדל מגורי אחיות, בי"ס לאחיות, ספרייה, אודיטוריום, "בית סורסקי".
1975 – תוכנית "משולש הד"ר" ("משולש הג"ר","גבעת הפרחים") נאות אפקה ב', תל אביב-התכנית עליה עבד בחודשים האחרונים לפני מותו.
שכונת נווה שרת-תוכנית בניין עיר, מבני מגורים ומבני ציבור
בניין בית העם, עכו
בניין העירייה, עכו
בניין העירייה, חולון (הבניין החדש)
שכונת יפו ג' – תוכנית בניין עיר, מבני מגורים ומבני ציבור
3 מגדלי מגורים מבטון חשוף, ברחוב פיליכובסקי/דניאל מוריץ, רמת אביב
שכונת המארוניטים, יפו
מגדלי המגורים בבית אבות "משען" רחוב פיכמן, רמת אביב
בית הורים, הרצליה
הערכה

מנימוקי פרס רוקח: "אין הקמת שכונה עירונית פעולה מינהלתית גרידא של מישהו, אשר יזמין תוכנית לבנין בתים אצל ארכיטקט, תוכנית סלילת כבישים אצל מהנדס כבישים, רשת חשמל אצל מהנדס חשמל, ועוד ועוד. תאום כל הפעולות, שילובן ובצוען ההרמוני עשוי להצליח רק אצל ארכיטקטים המחוננים בחזון, יוזמה ועמידה איתנה, ושיעשו את עבודתם תוך אהבת המקצוע ויכולת יצירה. שום חוקת בנין לא תעשה מה שמסוגל לעשות ארכיטקט בעל כשרון, הממזג בדמיונו את כל האלמנטים השונים, מסדירם, מעלה אותם על הנייר ושומר על הגשמתם המתואמת תוך מאבק מתמיד נגד נטיית כל הגורמים לבחור בדרך הקלה ביותר".
על בנט כתב אבא אלחנני "כבר אמר מי שאמר שההבדל בין עשייה רעה לטובה אינו במחיר אלא בעיקר בתשומת הלב, ובנט הפליא להוכיח אימרה זו".
הגשר על נהר לאמונה, פאנצה, איטליה

ב-3 בספטמבר 1943, לאחר שהייה ארוכה במדבר המערבי שבמצריים, נחתה פלוגה 738 של המתנדבים הישראלים לחיל ההנדסה המלכותי, הפלוגה בה שרת בנט כקצין, לחופי דרום איטליה ומשם התקדמה צפונה עם שאר כוחות הארמייה השמינית הבריטית. בינואר 1945, מקבל בנט הוראה לבנות, בעיירה פאנצה, גשר מעל נהר לאמונה, במקום הגשר שנהרס על ידי הגרמנים במטרה למנוע מכוחות הברית לנוע צפונה על ויא אמיליה- הדרך היבשתית היחידה שהובילה אז מדרום לצפון. בתכנון, בהנחיית ובהובלת בנט, ולמרות קשיי אספקת החומרים, החורף הקשה ואש הגרמנים, סיימה היחידה את בניית הגשר למועד הנדרש (מתקפת האביב של כוחות הברית בצפון איטליה), תוך שימוש חוזר בחלקי הגשר שפוצץ על ידי הגרמנים ובעזרת פועלים מקומיים. למחרת השלמת בניית הגשר, ב-11 באפריל 1945 עם שחר, חצו הכוחות הממונעים של בנות הברית את נהר לאמונה לכיוון בולוניה וב 2 במאי 1945 השלימה הארמייה השמינית את כיבוש צפון איטליה עם הכניסה לטרייסט. כהוקרה על הישג היחידה נקבע על הקשת המרכזית של הגשר לוח שיש ובו מגן דויד ומספר היחידה. מאוחר יותר קיבלה היחידה גם צל"ש על מבצע זה. הגשר עומד על תילו ובשלמותו עד היום..
הערות שוליים

↑  הערב - חלוקת פרס רוקח, דבר, 19 ביוני 1958
↑  אבא אלחנני, המאבק לעצמאות של האדריכלות הישראלית במאה ה-20, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1998, עמ' 70
הגשר מעל נהר לאמונה, פאנצה, איטליה-1945
בהוקרה לבוני הגשר-1945