stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'לסי מאנינג

| --- | --- |

מאנינג ב-2022
 לידה:  17 בדצמבר 1987 (בת 36) קרסנט, מדינת אוקלהומה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  Tasker-Milward V.C. School  קולג' מונטגומרי 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  2007–2013 (כ־6 שנים)
 דרגה:   טוראית (הורדה בדרגה מטוראית מדרגה ראשונה)
 תפקידים בשירות
 מש"קית מודיעין
 פעולות ומבצעים
 מלחמת עיראק 
 עיטורים
 פרס השלום ע״ש שון מקברייד (2013)  פרס חלוץ קרן החזית האלקטרונית (2017)  פרס חושף השחיתויות (2011)  פרס סם אדמס (2014)  US Peace Prize (2013) 
 
צ'לסי אליזבת' מאנינג (באנגלית: Chelsea E. Manning; נולדה בשם ברדלי אדוארד מאנינג ב־17 בדצמבר 1987) היא חיילת לשעבר בצבא ארצות הברית אשר הורשעה בשנת 2013 על ידי בית דין צבאי בריגול ועבירות אחרות לאחר שהדליפה לאתר ויקיליקס כ-750,000 מסמכים צבאיים ודיפלומטיים מסווגים. היא ריצתה עונש מאסר של כשבע שנים בין 2010 ל-2017. נחשבת על ידי מספר ארגונים כחושפת שחיתויות. פעילה חברתית בנושאים הקשורים למגדר ואפליה של אנשים טרנסג'נדרים.
ראו גם

ענת קם
ג'וליאן אסאנג'
פרשת קייבלגייט
הערות שוליים

↑  נטע אלכסנדר, משוחררת: החיים החדשים של צ'לסי מאנינג, באתר הארץ, 21 במאי 2017
↑  אי-פי, הניו יורק טיימס, הכרעה במשפט מאנינג || החייל המדליף לוויקיליקס הורשע בריגול, זוכה מסיוע לאויב, באתר הארץ, 30 ביולי 2013
↑  ברדלי מאנינג, מדליף מסמכי ויקיליקס, נידון ל-35 שנות מאסר, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2013
↑  Bradley Manning: I want to live as a woman, Scott Stump, TODAY 22.8.2013
↑   ברדלי מאנינג: מעוניין לשנות את מיני לאישה, קראו לי מהיום צ'לסי מאנינג, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2013
↑   ניו יורק טיימס, אובמה קיצר את עונשה של החיילת שהדליפה את מסמכי ויקיליקס, באתר הארץ, 18 בינואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012091272705171  PLWABN: 9810691536605606  BnF: cb17939635s (data)  GND: 103352266X  ISNI: 0000 0001 1918 0230  LCCN: n2011023206  MusicBrainz: 0e841199-f0e1-4644-852a-d9bf42e890da  NSK: 000759026  SUDOC: 221745254  VIAF: 170370248   WorldCat (עם VIAF): 170370248
רפטור (מנוע רקטי)

רַפְּטוֹר הוא מנוע רקטי מתוצרת חברת החלל SpaceX, המאפשר שימוש חוזר פעמים רבות. על מנת לעמוד בדרישה זו רפטור כולל טכנולוגיות שלא נעשה בהן שימוש רחב לפני כן – הצתה בשלבים ודלק קריוגני.
הדלק למנוע הוא מתאן, גם בכך מנוע רפטור סולל דרך חדשה כמנוע המתאן־חמצן הראשון שמגיע לניסויים בשיגורים של ממש. צירוף החידושים משמעותו פיתוח מורכב שנדרש לפתור סוגיות רבות שטרם התמודדו איתן.
הבחירה בדלק מתאן נעשתה על מנת לאפשר תדלוק של סטארשיפ על גבי מאדים. ניתן להפיק מתאן על פני מאדים בתהליך פישר־טרופש (Fischer–Tropsch process). מדובר באחד העוגנים המרכזיים של תוכנית "הישר למאדים" שאותה פיתחה אגודת מאדים בהובלת רוברט זוברין ונאס"א דחתה. ללא אפשרות תדלוק על מאדים, משימה למאדים תדרוש משגר עצום בגדלו, משגר שיגמד כל משגר שנבנה עד כה, ניתן לבנייה אך ורק במסלול ועלותו מאות מיליארדי דולרים לכל שיגור. עלות גבוהה זו גרמה עד כה לפסילת כל התוכניות המאוישות אל מאדים, ורק גישה מהפכנית כמו זו של פיתוח רפטור תאפשר משימה מאוישת שתקבל את אישור הקונגרס.
רפטור מיועד להיות המנוע של המשגר הכבד־מאד סטארשיפ. הוא מיועד להבנות בכמה גרסאות – אטמוספירית לשימוש לפני הגעה לריק החלל, גרסה מותאמת לפעולה בריק, וגרסאות עם ובלי ניהוג וקטורי (שינוי כיוון הפליטה).
מנוע רפטור משלב שתי טכנולוגיות מתקדמות. הצתה בשלבים היא שימוש בדלק הרקטי עצמו על מנת להניע את משאבות הדלק והחמצן. מערך המשאבות המתקבל מכיל פחות חלקים נעים – ועל כן אמין יותר – ולא דורש מקור אנרגיה נוסף להנעת המשאבות – ועל כן חוסך משקל ומאפשר יחס דחף־משקל גבוה יותר. רפטור הוא המנוע הראשון שמיישם עיקרון זה באופן מלא, כלומר לשאיבה גם של הדלק וגם של המחמצן. דלק קריוגני הוא שימוש בחומר דלק גזי שקורר לטמפרטורות נמוכות מאוד. במצב זה הדלק הרקטי הוא בעל צפיפות אנרגיה גבוהה באופו משמעותי מדלק נוזלי מקובל כגון קרוסין וכך מאפשר מתקף סגולי גבוה יותר. שילוב הטכנולוגיות מוביל לכך שהלחץ המופק ברפטור גבוה במידה ניכרת מכל מנוע רקטי שקדם לו.
סכימת הפעולה של רפטור – דלק מתאן בקירור־על, והנעת המשאבות בבעירה מקדימה
הצהרות על פיתוח רפטור נאמרו כבר ב־2009, אבל נראה שמאמץ הפיתוח הרציני החל רק ב־2012, לאחר שמאסק הצהיר שהוחלט שרפטור ישתמש בדלק מתאן קפוא. ניסויים במערכת הזרקת הדלק החלו ב־2014, ולקראת סוף 2015 התקדמו עד ניסויים של כל מערכת ההצתה המוקדמת בשלמותה. ניסוי מלא של הגרסה האטמוספירית של המנוע עבר בהצלחה בנמל החלל בוקה צ'יקה ביולי 2019. רפטור התקדם מעבר לשלב הפיתוח כיחידה נפרדת והוא משמש בפועל בניסויי השיגור של המשגר סטארשיפ.
בסדרת ניסויים אבות הטיפוס SN, התגלה שבעוד עיצוב רפטור כמנוע עצמאי עבד כמעט ללא דופי, סוגיית בקרה מוצלחת של הספקת המתאן דורשת התגברות על בעיות רבות, ונעשו מאות שינויים במערך הצינורות והמשאבות. הניסוי המוצלח של האבטיפוס SN15 מסמן מעבר לאתגר הבא של מנועי רפטור – שיגור מלא לחלל ותפקוד בתנאי ריק.
ניסוי הצתה מלאה של מנוע רַפְּטוֹר, ספטמבר 2016
ניז'ין

ניז'ין (באוקראינית: Ніжин) היא עיר במחוז צ'רניהיב אוקראינה. נכון לשנת 2024 מתגוררים בה כ־70,000 תושבים.
היסטוריה

לראשונה ניז'ין מוזכרת בתעודה מ-1078.
החל מ-1320 ניז'ין היא חלק מהדוכסות הגדולה של ליטא. לאחר מלחמת רוסיה-ליטא (1500-1503) עברה ניז'ין לידיה של רוסיה. ב-1618 עברה לידיה של פולין.
ב-26 במרץ 1625 לניז'ין הוענקו זכויות מגדבורג.
ב-1648 נכבשה העיר על ידי קוזאקים של בוגדן חמלניצקי וב-1654 הועברה לידיה של רוסיה.
העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-13 בספטמבר 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-15 בספטמבר 1943.
יהודי ניז'ין

היהודים החלו להתיישב בניז'ין בראשית המאה ה-17, אך הקהילה הושמדה בעקבות גזירות ת"ח-ת"ט וחודשה במאה ה-18.
בניז'ין קבור רבי דובער שניאורי שהיה האדמו"ר השני של חסידות חב"ד. לידו, נכדו, האדמו"ר מניז'ין, רבי ישראל נח, בן רבי מנחם מנדל שניאורסון מליובאוויטש.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה התרחשו מספר פוגרומים בניז'ין.
יהודי ניז'ין > השואה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יהודי ניז'ין > אוכלוסייה יהודית

שינוי אוכלוסייה יהודית לאורך השנים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שנה | אוכלוסייה יהודית | אחוז מכלל האוכלוסייה |
| 1847 | 1,229 |  |
| 1897 | 7,631 | 23,8 |
| 1910 | 9,901 |  |
| 1920 | 4,987 |  |
| 1926 | 6,131 | 16,1 |
| 1939 | 2,775 | 6,9 |
| 1959 | 1,200 | 2,6 |
| 2001 | 138 |  |
ערים תאומות

בלארוס מאזיר, בלארוס
פולין שווידניצה, פולין
יוון יואנינה, יוון
הערות שוליים

1 2  תולדות הקהילה היהודית בניז'ין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567267505171  LCCN: n85291016  NKC: ge594864  VIAF: 157178458   WorldCat (עם VIAF): 157178458
אפונסו, דוכס פורטו

אפונסו, דוכס פורטו (בפורטוגזית: Afonso de Bragança, Duque do Porto;‏ 31 ביולי 1865 - 21 בפברואר 1920) היה אינפנטה פורטוגזי מבית ברגנסה, אשר משנת 1908 ועד לביטול המלוכה הפורטוגזית בשנת 1910 הוא היה הנסיך המלכותי של פורטוגל כיורש של אחיינו, המלך דום מנואל השני.
ביוגרפיה > ראשית חייו

אפונסו נולד בליסבון ב-31 ביולי 1865, ללואיש הראשון, מלך פורטוגל ולמריה פיה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה ואדליידה מאוסטריה. לדום אפונסו הייתה קריירה צבאית מרשימה, שבה הגיע לדרגת גנרל, והיה המפקח הכללי של הארטילריה. הרקע הצבאי למופת שלו אפשר לו להיבחר לפיקוד על הכוחות הצבאיים בגואה, בסוף המאה ה-19, כאשר היה, בעת ובעונה אחת, המשנה למלך של הודו. בחודשים הראשונים של 1890 הוא התארס עם מריה ולריה, ארכידוכסית אוסטריה, אך מאוחר יותר היא סירבה להינשא לו, בהשפעת דודתה, הארכידוכסית מריה תרזה מאוסטריה, מהענף המיגליסטי של שושלת ברגנסה.
כאשר נודע לו על איומים על חייו של אחיו, קרלוש, מלך פורטוגל, הוא אימץ לעצמו את ההרגל להתחמש באקדח, בלילה וביום, כשהוא מוכן להגן על משפחתו בכל פעם שיידרש. בנוסף, הוא גם קרא לאחיינו, לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל, לשאת נשק גם כן.
דום אפונסו היה איש הגברות, והיה ידוע בחביבותו, בפשטותו ובאורח חייו. למשל, הוא אהב לשמש ככבאי עם לוחמי האש של אז'ודה ליד ארמון אז'ודה, ואף קיבל תואר מפקד כבוד. הוא גר בארמון אז'ודה עם המלכה האם, מריה פיה, נסיכת סבויה, אחרי מותו של המלך לואיש. (אחיו, המלך, קרלוש, ומאוחר יותר, אחיינו, המלך, מנואל השני, חיו בארמון נסשידאדש בתקופת שלטונם).
דום אפונסו היה גם אספן של דגמי מכוניות, והוא היה אחראי על מרוצי המכוניות הראשונים בפורטוגל, שם היה אחד הנהגים הראשונים. לאחר מהפכת אוקטובר בפורטוגל והכרזת הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה בשנת 1910 יצא אפונסו מחוץ לארצו, תחילה לגיברלטר עם אחיינו, המלך המודח, מנואל השני, ואחר כך לאיטליה עם אמו, המלכה מריה פיה. הוא גר איתה בטורינו, ואחרי מותה עבר לרומא ולבסוף לנאפולי.
ביוגרפיה > נישואיו

אפונסו סבל, כמו אמו, המלכה מריה פיה מסבויה, מהידרדרות בריאותו הנפשית והרגשית לאחר ההתקפה האכזרית על משפחתם בשנת 1908. ב-26 בספטמבר 1917, התחתן אפונסו עם היורשת האמריקאית, נבאדה סטודי הייז, שהייתה כבר גרושה פעמיים. היה זה אירוע בעל משמעות פוליטית, לפחות לאותם מלוכנים פורטוגזים שדבקו בתקווה להחזרת בית ברגנסה לשלטון, שכן היה צורך דחוף במימון משמעותי לכל מהלך של אחיזה בכוח של השלטון.
משנת 1917, הטוען לכתר הפורטוגלי, מנואל השני, התגורר באנגליה עם אשתו, אוגוסטה ויקטוריה, נסיכת הוהנצולרן, אבל לא היו להם ילדים. המלוכנים היו מודאגים מכך שאין יורש לגיטימי לבית ברגנסה, והחרדה שלהם הוכפלה לנוכח הידיעה על נישואיו של אפונסו, בעלי מוניטין מפוקפקים שכאלה.
בפורטוגל נישואים מורגנטיים לא הוכרו, ומשום כך ילדיהם של אפונסו ונבאדה לא יכלו להפוך ליורש החוקי של הכתר הפורטוגלי. כמעט מטריד היה הסיכוי שגם מנואל וגם אפונסו לא יצליחו לייצר יורש. במקרה זה, התובע לכס המלוכה הפורטוגזי יהיה צאצא של מיגל הראשון, המלך האבסולוטיסטי, שב-1834 איבד את זכותו לכתר במהלך המלחמות הליברליות.
דום אפונסו היה הבעל הרביעי של נבאדה סטודי הייז. הם לא יכלו להינשא בטקס דתי באיטליה, שם בחר מלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השלישי, כמו האפיפיור, שלא להכיר בתוקף של הנישואים הקודמים ברומא. היא שכנעה את אפונסו להתחתן איתה שוב במלון מדריד, שם ביצע קצין קונסולרי של הרפובליקה הפורטוגזית את הטקס האזרחי, ללא משפחה או ידידים כעדים. יש הסבורים כי הקונסול הפורטוגלי במדריד פעל בשליחות הממשלה הרפובליקנית בשלטון בליסבון, ששמחה לראות את אחד האחרונים מבית ברגנסה עושה כזה דבר לא פופולרי. טקס הנישואין הדתי בוצע לבסוף במדריד ב-23 בנובמבר 1917.
הנסיך ניסה בעבר לקבל את אישור המלך לנישואיו, אבל הוא גילה שאחיינו ושאר בני משפחת המלוכה התנגדו לו בתוקף. לאחר נישואיו קוצצה קצבתו על ידי מנואל השני, ודום אפונסו, שגם נדחה על ידי קרוביו במשפחת המלוכה האיטלקית, החל לחיות בחשש ובמחלות בימיו האחרונים. לבסוף הוא מת לבד בנאפולי ב-21 בפברואר 1920, כאשר רק משרת פורטוגזי אחד נשאר איתו עד הסוף.
אף על פי שתנאי הנישואין המורגנטיים שוללים את בן הזוג שנותר בחיים מלרשת את כל התארים או הזכויות שהן זכויות היתר של משפחת המלוכה, הן אינן שוללות את ירושת הרכוש. בצוואתו השאיר דום אפונסו את כל נכסיו לנבאדה סטודי הייז.
לאחר מותו של מנואל השני (1932), דרשה אלמנתו שהממשלה הפורטוגזית תכיר בזכויותיה בחלק ניכר מנחלות של בית ברגנסה. בעלה כינה אותה יורשו החוקי היחיד בצוואתו האחרונה. מאחר שהנישואין, והרצון, נתבעו במחלוקת משפטית בליסבון, נבאדה נעצרה לרגע קצר לאחר שהגיעה לליסבון לתבוע את הירושה. עם זאת, בסופו של דבר, היא הוכיחה חלק ניכר מהטענה שלה, והיא קיבלה באופן רשמי את הזכות להסיר חפצים רבים של אמנות ומוצרים יקרים מן הארמונות המלכותיים הפורטוגזים.
הדוכסית לשעבר של פורטו בת ה-35 נסעה לפורטוגל מאיטליה עם גופתו של בעלה המנוח, והיא הקימה לכבודו את פנתיאון ברגנסה במנזר סאו ויסנטה דה פורה בליסבון.
סקודה פאביה

| --- | --- |

פאביה (דור שלישי)
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סקודה
 שנות ייצור:  1999–היום
 הרכבה:  מלאדה בולסלאב, צ'כיה צ'כיה  אוקראינה אוקראינה  הודו הודו  קזחסטן קזחסטן  הרפובליקה העממית של סין סין  רוסיה רוסיה  קניה קניה  אלג'יריה אלג'יריה
 מודל קודם:  סקודה פליסיה
 חברת אם:  קבוצת פולקסווגן
 סיווג:  סופרמיני
 מרכב:  האצ'בק 5 דלתות סטיישן
 פלטפורמה:  פולקסווגן A06
 מפרט טכני
 קשר:  פולקסווגן פולו סיאט איביזה אאודי A1 
סקודה פאביה (בצ'כית: Škoda Fabia) היא מכונית סופרמיני המיוצרת על ידי חברת סקודה מקונצרן פולקסווגן משנת 1999, ומחליפה את הדגם "Skoda felicia".
בהיצע רכבי סקודה ממוקמת הפאביה בין הסיטיגו (מיני) לבין הראפיד (משפחתית קומפקטית), ומקבילה לדגמי הסופרמיני האחרים של הקונצרן: פולקסווגן פולו, סיאט איביזה ואאודי A1.
הפאביה משווקת בתצורות האצ'בק 5 דלתות או סטיישן. בדורה הראשון הוצעה גם בגרסת סדאן, ששימשה נהגי מוניות רבים בישראל.
דור ראשון 1999–2007 (Y6)

הדור הראשון של סקודה פאביה הוצג בשנת 1999 כמחליפה של סקודה פליסיה, על בסיס פלטפורמה משותפת עם פולקסווגן פולו וסיאט איביזה, ובתצורות מרכב סדאן, האצ'בק וסטיישן.
בשנת 2004 עברה הפאביה מתיחת פנים במסגרתה הוחלפו הפגוש הקדמי ויחידות התאורה ונוספו רמות גימור חדשות.
היצע יחידות ההנעה כלל מנועי בנזין בנפחים של 1.0, 1.2, 1.4 ו-2.0 ליטר עם הספקים של 50, 54, 60, 64, 68, 75, 101 ו-115 כוחות סוס, לצד תיבת הילוכים אוטומטית עם 4 הילוכים ותיבה ידנית עם 5 הילוכים.
היצע מנועי הדיזל כלל שני מנועים: מנוע 1.4 ליטר עם הספק של 75 כ"ס ומנוע 1.9 ליטר עם הספקים של 64 ו-101 כוחות סוס, כאשר עם מנועי הדיזל שווקה התיבה הידנית בלבד.
מידות הדגם (בהתאם לתצורות המרכב השונות):
אורך: 3,970–4,232 מ"מ. רוחב: 1,646 מ"מ. גובה: 1,449–1,452 מ"מ.
דור שני 2007–2015 (J5)

בתערוכת הרכב בפריז ב-2006 הציגה סקודה מכונית תצוגה בשם סקודה ג'ויסטר, כדגם מקדים לדור השני של הפאביה, ובאוגוסט 2007 נחשף הדור השני של הפאביה, עם עיצוב מודרני ושונה משמעותית מקודמו.
הדור השני של הפאביה הגיע לישראל בפברואר 2008, שם שווק לראשונה.
ייצור מרכב הסדאן הופסק ב-2008.
היצע יחידות ההנעה בדור השני כלל מנועי בנזין בנפחים של 1.2, 1.4, ו-1.6 ליטר עם הספקים של 60, 70, 86 ו-105 כוחות סוס, לצד תיבת הילוכים רובוטית כפולת מצמדים DSG של הקונצרן ותיבת הילוכים אוטומטית בעלות שישה הילוכים, ותיבת הילוכים ידנית עם 5 הילוכים.
בנוסף, הוצע מנועי דיזל בנפחים של 1.4 ו-1.9 ליטר עם הספקים של 69, 80 ו-105 כוחות סוס, עם תיבת ההילוכים הידנית בלבד.
דור שני 2007–2015 (J5) > מתיחת פנים 2010 (MK2)

בפברואר 2010 עבר הדגם מתיחת פנים ביחד עם דגם הרומסטר, במסגרתה הוחלפו הפגוש וכונס האוויר הקדמיים והיצע מנועי הדיזל שודרג:
מנוע ה-1.9 הוחלף במנוע חדש בנפח 1.6 ליטר עם הספקים של 75, 90 ו-105 כוחות סוס, והמנוע בנפח 1.4 הוחלף בחדש בנפח של 1.2 ליטר עם הספק מרבי של 75 כוחות סוס.
דור שלישי 2014–2021 (NJ)

לקראת תערוכת הרכב בפריז באוקטובר 2014 חשפה סקודה את הדור השלישי של הפאביה.
לישראל הגיע הדור השלישי של הפאביה באפריל 2015.
היצע יחידות ההנעה כלל מנועי בנזין בנפחים של 1.0 ו-1.2 ליטר עם הספקים של 60, 75, 90 ו-110 כוחות סוס, כאשר מנועי הדיזל לא הוחלפו מהדגם היוצא.
דור שלישי 2014–2021 (NJ) > מתיחת פנים 2018

בתערוכת הרכב בז'נבה במרץ 2018 הוצגה מתיחת פנים לדגם, שכללה בעיקר שינויים קלים בעיצוב החיצוני ובתא הנוסעים.
דור רביעי 2021–הווה (MQB-A0)

ב-4 במאי 2021 חשפה סקודה את הדגם החדש של הפאביה, על בסיס פלטפורמת MQB-A0 החדשה של הקונצרן, עם עיצוב המיישר קו עם עיצוב שאר דגמי המותג החדשים ועם מערכות בטיחות מתקדמות.
הדור הרביעי של הפאביה הגיע לישראל ב-14 ביוני 2022.
היצע יחידות ההנעה בדור הרביעי כולל שני מנועי טורבו בנזין: מנוע בנפח 1.0 ליטר עם הספקים של 95–110 כוחות סוס, ומנוע בנפח 1.5 ליטר עם הספק של 150 כוחות סוס, המשודכים לתיבת הילוכים ידנית עם 6 הילוכים או תיבת הילוכים רובוטית DSG עם 7 הילוכים.
מידות הדור החדש גדלו משמעותית מהדור היוצא, עם אורך של 4,108 מ"מ, רוחב של 1,780 מ"מ וגובה של 1,459 מ"מ.
בינואר 2022 זכתה הפאביה החדשה בתואר המשפחתית הקומפקטית הבטוחה ביותר של ארגון הבטיחות euro-NCAP.
גלריה

"סקודה פאביה" ניידת משטרה סלובקית
"סקודה פאביה" ניידת משטרה צבאית סלובקית
"סקודה פאביה" ניידת משטרה צבאית סרבית
"סקודה פאביה" סטיישן בשרות צבא צ'כיה
הערות שוליים

↑  סקודה פאביה, באתר אוטובום
↑  סקודה פאביה – הדור השני נחשף, באתר אוטו, ‏12.11.2006
↑  סקודה פאביה - נולדת מחדש, באתר אוטו, ‏11.02.2008
↑  סקודה מותחת את הפאביה והרומסטר, באתר אוטו
↑  פריז 2014: סקודה פאביה חדשה,, באתר אוטו
↑  קודה פאביה החדשה 2015 בישראל – מחיר החל מ-79,990 שקל, באתר קארטיוב
↑  סקודה פאביה מחודשת - בישראל השנה, באתר אוטו
↑  סקודה חושפת את הפאביה 2021 החדשה - דור רביעי לפאביה, באתר קארטיוב
↑  סקודה פאביה החדשה 2022 בישראל - מחיר החל מ-114,990 שקל, באתר קארטיוב
↑  Euro NCAP מציג את הרכבים הבטוחים ביותר לשנת 2021, באתר קארטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph137848
אלסו (זמרת)

| --- | --- |
אלסו, 2024
אלסו, 2024
 לידה:  27 ביוני 1983 (בת 41) טטרסטן רוסיה רוסיה 
 שם לידה:  Алсу Ралиф кызы Сафина 
 מוקד פעילות:  רוסיה, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  מוזיקת פופ, R&B עכשווי, סינת'-פופ 
 שפה מועדפת:  רוסית, טטרית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ 
 בן או בת זוג:  Jan Abramov 
 צאצאים:  Mikella Abramova 
 פרסים והוקרה:  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית (2018)  אמן העם של טטרסטן  פרסי המוזיקה העולמית (2001)  פרס TEFI (2009)  אמן מכובד של הרפובליקה של טטרסטן  אמן העם של הרפובליקה של בשורטוסטן  פרס גרמופון הזהב 
 alsou.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
אלסו (ברוסית: Алсу́ Рали́фовна Абра́мова; נולדה ב-27 ביוני 1983) היא זמרת רוסייה.
ביוגרפיה

אלסו נולדה בטטרסטן, בגיל חמש עברה לסיביר, לאחר מכן גרה תקופה בניו יורק ובלונדון, ב-1998 לאחר ששרה בחתונה של אחיה החליטה משפחתה לשקול קריירה מקצועית במוזיקה עבורה. בגיל חמש עשרה היא הוכרה למפיק מוזיקלי שהתרשם ממנה, והחל לעבוד איתה על אלבומה הנקרא של שמה אשר יצא ב-1999. האלבום הצליח ברוסיה ונמכר במעל 700,000 עותקים.
ב-2000 החלה לעבוד על אלבומה באנגלית, ובאותה שנה נבחרה לייצג את רוסיה באירוויזיון עם השיר "סולו" איתו הגיעה למקום השני בתחרות. אלבומה באנגלית הנקרא "סולו" על שם השיר, מכר מעל 100,000 עותקים ברוסיה ונהיה לאחר האלבומים הנמכרים ברוסיה בכל הזמנים. בין שיריה באלבום נכלל גם דואט שביצעה עם אנריקה איגלסיאס.
ב-2001 זכתה בפרס "MTV אירופה" כזמרת הרוסייה הטובה ביותר.
ב-2004 שיחקה בסרט האימה "מלכודת הרוחות" לצד בילי פייפר.
ב-2009 הנחתה את גמר האירוויזיון שנערך במוסקבה.
ב-2010 הנחתה את תחרות "מיס רוסיה".
הערות שוליים

↑  The Sunday Times, alsou-online.narod.ru
↑  ערן בר און, הזוכה באירוויזיון 2009: נורבגיה, באתר ynet, 16 במאי 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb140546471 (data)  GND: 135228921  ISNI: 0000 0003 7202 483X  LCCN: no2002047429  MusicBrainz: 119b77f3-87f4-45e2-a647-5cc21d0d0763  VIAF: 53817587   WorldCat (עם VIAF): 53817587 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ראש הרשות המבצעת של מקאו

| --- | --- |
 איוש נוכחי:  סם הו פאי (אוקטובר 2024) 
 תחום שיפוט:  מקאו 
 מעון:  Macau Government Headquarters 
 ייסוד המשרה:  20 בדצמבר 1999 
 אתר רשמי
 
ראש הרשות המבצעת של מקאו (בסינית: 澳門特別行政區行政長官; באנגלית: chief executive of the Macao Special Administrative Region) הוא ראש הממשלה של מקאו, אזור מנהלי מיוחד בסין. התפקיד החליף את משרדו של מושל מקאו (אנ') שהייתה בעבר מחוז מעבר לים של פורטוגל.
ראש הרשות הנוכחי הוא סם הו פאי שנבחר לתפקיד ב-13 באוקטובר 2024.
תפקידי ראש הרשות המבצעת

על פי החוק של מקאו תפקידיו הם:
להנהיג את ממשלת האזור;
להיות אחראי על יישום חוק זה וחוקים אחרים אשר בהתאם לחוק זה, חלים באזור המנהלי המיוחד של מקאו;
לחתום על חוקים שהתקבלו על ידי המועצה המחוקקת ולהכריז עליהם; לחתום על תקציבים שהתקבלו על ידי המועצה המחוקקת ולדווח על התקציבים והחשבונות הסופיים, ל"ממשלת העם המרכזית" לצורך רישום;
להחליט על מדיניות ממשלתית ולהוציא צווים מנהלתיים;
לגבש תקנות מנהליות ולהכריז על יישומן;
למנות ולדווח לממשלת העם המרכזית על איוש התפקידים הבכירים הבאים: מזכירי המחלקות, הנציב למאבק בשחיתות, מבקר המדינה, המנהלים הבכירים של המשטרה והמכס, וכן להמליץ בפני ממשלת העם המרכזית על פיטוריהם של הפקידים המוזכרים לעיל;
למנות חלק מחברי המועצה המחוקקת;
למנות או לפטר חברים במועצה המבצעת;
למנות או לפטר נשיאים ושופטים של בתי המשפט בכל הרמות וכן תובעים, בהתאם להליכים משפטיים;
להמליץ ולדווח לממשלת העם המרכזית על מינוי תובע כללי ולהמליץ על פיטוריו בהתאם להליכים משפטיים;
למנות או לפטר בעלי תפקידים ציבוריים בהתאם להליכים משפטיים;
ליישם את ההנחיות שהוציאה ממשלת העם המרכזית בנוגע לעניינים הרלוונטיים המוגדרים בחוק זה;
לנהל, בשם ממשלת האזור המנהלי המיוחד של מקאו, יחסי חוץ ועניינים אחרים, כפי שהוסמכו על ידי הרשויות המרכזיות;
לאשר את הגשת ההצעות הנוגעות להכנסות או להוצאות למועצה המחוקקת;
להחליט, לאור שיקולי ביטחון ואינטרסים חיוניים, האם פקידי ממשלה או אנשי צוות אחרים האחראים על ענייני ממשל צריכים להעיד או להציג ראיות בפני המועצה המחוקקת או ועדותיה;
להעניק מדליות ותוארי כבוד של האזור המנהלי המיוחד של מקאו בהתאם לחוק;
להעניק חנינה למורשעים בעבירות פליליות או להמיר את עונשם בהתאם לחוק;
לטפל בעתירות ובתלונות.
היסטוריה

במושב הראשון של הקונגרס הלאומי העממי ה-8 של הרפובליקה העממית של סין ב-31 במרץ 1993 הוכרז על יצירת משרת "ראש הרשות המבצעת של מקאו", ונכנס לתוקף ב-20 בדצמבר 1999.
בחירות למשרה

ראש הרשות המבצעת נבחר בבחירות או באמצעות "התייעצויות מקומיות". המינוי לתפקיד חייב להיות על ידי ממשלת סין. השיטה לבחירת ראש הרשות המבצעת מפורטת בנספח א' לחוק הבסיסי: "שיטה לבחירת ראש הרשות המבצעת של האזור המנהלי המיוחד מקאו".
כל מועמד לתפקיד נדרש לעמוד בדרישות הבאות:
אזרח סיני;
הגיע לגיל 40;
תושב קבע של מקאו, לפחות 20 שנה רצופות;
רשום כבוחר ומופיע במרשם הבוחרים.
תקופת כהונה ודרישות התפקיד

תקופת הכהונה של ראש הרשות המבצעת תהיה חמש שנים והוא רשאי לכהן לא יותר משתי תקופות כהונה רצופות.
למכהן בתפקיד לא תהיה זכות מגורים בכל מדינה זרה.
המכהן בתפקיד לא יעסוק בכל פעילות לרווח אישי. עם כניסתו לתפקיד, המכהן יצהיר על נכסיו בפני נשיא בית המשפט העליון של האזור המנהלי המיוחד מקאו. ההצהרה תירשם.
תקופת כהונה ודרישות התפקיד > רשימת ראשי הרשות המבצעת

| מס' | שם | תחילת הכהונה | סיום הכהונה | משך הכהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אדמונד הו (אנ') | 20 בדצמבר 1999 | 19 בדצמבר 2009 | 10 שנים |  |
| 2 | פרננדו צ'וי (אנ') | 20 בדצמבר 2009 | 19 בדצמבר 2009 | 11 שנים |  |
| 3 | הו לאט סנג (אנ') | 20 בדצמבר 2009 | 13 באוקטובר 2024 | 4 שנים ו-304 ימים |  |
| 4 | סם הו פאי | 13 באוקטובר 2024 |  | מכהן |  |
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Basic Law of the Macao Special Administrative Region of the People' s Republic of China, web.archive.org, ‏2001-03-20
↑  Former Macao SAR chief executive elected vice chairman of CPPCC National Committee – People's Daily Online, web.archive.org, ‏2012-10-16
↑  Selina Cheng, Exclusive: Meet the founder of Hong Kong's largest pro-gov't Facebook group, hongkongfp.com, ‏15 בפברואר 2021
↑  Jonathan Cheng, Macau Picks Chief in Time of Transition, wsj.com, ‏July 27, 2009
↑  Government Information Bureau, Government announces decorations and medals for 2020, gcs.gov.mo, ‏2020-12-19
↑  Macao leader says he will not seek another term due to health reasons, 2 months before the election, AP News, ‏2024-08-21
דני ז'ק

אנדרטה לזכר ז'ק
דני ז'ק (נכתב לעיתים גם דני זק; כ"ב בסיוון ה'תרצ"ד, 5 ביוני 1934 – ט"ז באלול ה'תשס"ט, 5 בספטמבר 2009) היה פוליטיקאי ואיש חינוך ישראלי. כיהן כראש עיריית קריית ביאליק במשך 18 שנים.
ביוגרפיה

ז'ק נולד בעפולה לדבורה וחיים ז'ק והתגורר בילדותו במושב עין עירון. למד בבית הספר התיכון "אורט נעורים" שבכפר הנוער הדסה נעורים. לאחר שחרורו מחיל השריון נישא לאורה, חברתו עוד מבית הספר היסודי בכרכור.
שני בני הזוג סיימו לימודים בסמינר למורים בהדסים. ז'ק נבחר כבר בשנתו הראשונה בהוראה לכהן כמנהלו של בית ספר חדש. הוא המשיך לנהל בתי ספר במקומות שונים במשך 27 שנים. בשנת 1962 פתח ז'ק את בית הספר "צור שלום" בקריית ביאליק ועבר לגור בקריית ביאליק.
ב-1970, כאשר בית שאן הופגזה בקטיושות, נבחר ז'ק לעמוד בראש צוות חינוכי, שתפקידו היה לשקם את מערכת החינוך בבית שאן.[דרוש מקור]
כעבור שלוש שנים חזר לקריית ביאליק ולניהול בית הספר בצור שלום. בניהולו, זכה בית הספר בפרס החינוך, אשר הוענק על ידי הנשיא יצחק נבון.
ב-11 באוגוסט 1981 נהרג בנו, צחי זק במהלך מילוי תפקידו ומאז היה ז'ק פעיל בארגון "יד לבנים". הוא היה מיוזמי הקמת "בית יד לבנים" בקריית ביאליק. במקביל לניהול בית הספר, נכנס לפעילות פוליטית בסיעת "למד" האל-מפלגתית של צבי קרלינר, ראש המועצה המקומית. במהלך השנים הפך ז'ק למזכיר הסיעה ומאוחר יותר, לעוזרו של ראש העירייה.
עם פטירתו של קרלינר ב-1985, מונה ז'ק, על דעת סיעת "ל" לראשות העיר של קריית ביאליק, תפקיד אותו מילא ברציפות במשך 18 שנים - חלקן במינוי וחלקן לאחר היבחרו בבחירות. בתקופת כהונו, נקשרו קשרים עם קהילת בוקה רטון מפלורידה, ארצות הברית, במסגרת שותפות 2000. בזכות תמיכתם של הקהילה היהודית, החלו לפעול בקריה מספר פרויקטים חינוכיים וקהילתיים. במהלך כהונתו כראש העירייה, הוקמו בעיר הקריון, מרכז רפואי "זבולון", מרכז ספורט ע"ש צבי קרלינר, בית המשפט בקריות וכן היה מעורב בהקמת בית הספר אורט קריית ביאליק. ב-2003 הפסיד בבחירות לד"ר רפי ורטהיים.
בט"ז באלול תשס"ט, נפטר דני ז'ק לאחר מאבק במחלת הסרטן, והוא בן 75. הותיר אלמנה, שלוש בנות ובן. בתו לירון נשואה לנח גל גנדלר, דיפלומט ישראלי ששימש כשגריר ישראל בבולגריה, אוזבקיסטן, ומדינות נוספות. נכדו הוא רוכב האופניים גיא ניב, הישראלי הראשון שהשתתף בטור דה פראנס (בשנת 2020).
רעייתו אורה התמודדה ב-2008 על ראשות עיריית קריית ביאליק.
ביקורת על תפקודו

נטען כי ז'ק היה מנהל ריכוזי, שלא ידע להאציל סמכויות ולא השכיל להכשיר יורשים או ממשיכי דרך במפלגתו העירונית ("למד").
ז'ק הותיר אחריו גירעונות כבדים בקופת העירייה. משרד הפנים גילה שהוצאו כספים שלא על פי הנהלים ושקל לחייבו באופן אישי על כספים אלו. זמן קצר לפני פטירתו הוחלט שלא לחייבו לשלם סכומים אלו.
ז'ק גם ספג ביקורת על כך שבמהלך כהונתו כראש עירייה יזם נטיעת עצים רבים בקריית ביאליק, אשר יש שטענו שהיו רבים מדי. מבקר העירייה אף חקר והוציא דו"ח ביקורת בנושא. חלק מהעצים נעקרו כעבור מספר שנים בשל צפיפות יתר.
הערות שוליים

↑  פרץ סופר, הקשר הקרייתי לטור דה פראנס: "הזכייה של גיא החזירה אותי 45 שנה אחורה", באתר mynet‏ קריות, 25 בספטמבר 2020
↑  אתי דור, מורן אזולאי, נפרדים מדני, "ידיעות המפרץ", 11 בספטמבר 2009
↑  יניר אלפיה, האיש שרצה לעשות רק טוב, "ידיעות המפרץ", 11 בספטמבר 2009
דני ז'ק עם תלמידים