stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוכן תבוני
סווגים של סוכנים תבוניים > הסיווג של ראסל ונורוויג > סוכן לומד

ללמידה יתרון בכך שהיא מאפשרת לסוכנים לפעול בתחילה בסביבות לא ידועות ולהיות מוכשרים יותר ממה שהידע הראשוני שלה לבדו עשוי לאפשר. ההבחנה החשובה ביותר היא בין "אלמנט הלמידה", שאחראי על ביצוע שיפורים, לבין "אלמנט הביצוע", האחראי על בחירת פעולות חיצוניות.
אלמנט הלמידה משתמש במשוב מה"מבקר" על מצבו של הסוכן וקובע כיצד יש לשנות את אלמנט הביצוע, או "השחקן", כך שיצליח בעתיד. אלמנט הביצוע הוא מה שהחשבנו בעבר כסוכן כולו: הוא קולט תפיסות ומחליט על פעולות.
המרכיב האחרון של סוכן הלמידה הוא "מחולל הבעיות". היא אחראית להציע פעולות שיובילו לחוויות חדשות ואינפורמטיביות.
סווגים של סוכנים תבוניים > הסיווג של וייס

וייס (2013) הגדיר ארבע מחלקות סוכנים:
סוכנים מבוססי היגיון - שבהם ההחלטה לגבי הפעולה לבצע מתבצעת באמצעות ניכוי לוגי;
סוכנים ריאקטיביים - בהם קבלת החלטות מיושמת בצורה כלשהי של מיפוי ישיר ממצב לפעולה;
סוכני "אמונה-רצון-כוונה" - שבהם קבלת החלטות תלויה במניפולציה של מבני נתונים המייצגים את האמונות, הרצונות והכוונות של הסוכן;
ארכיטקטורות שכבות - שבהן קבלת ההחלטות מתבצעת באמצעות שכבות תוכנה שונות, שכל אחת מהן מנמקת פחות או יותר באופן מפורש לגבי הסביבה ברמות שונות של הפשטה.
סוכנים תבוניים זמינים לתפעול (נכון לאפריל 2023)

מאז הופעתם של "מודלי השפה הגדולים", הנושא מאוד התפתח. הופעת היכולת לייצר "בוט שיחה" גרמה לזה שניתן לתפעל סוכנים תבוניים - על ידי חיבור בין ה"בוט שיחה" לבין יכולות שיטוט וביצוע פעולות באינטרנט - כולל הפעלת מנועי חיפוש ו/או הפעלת יישומים על בסיס API. במובנים רבים, "בוט השיחה" הופך להיות "מערכת הפעלה" שמאפשרת הפעלת יישומים רבים ושונים - בצורה עצמאית (אוטונומית) - כאשר "בוט השיחה" עושה את הפונקציות שלהלן:
1. הבוט "מבין" מה המשתמש רוצה - באמצעות "מודל שפה גדול".
2. הבוט הופך את ההבנה הזו - לקבוצה של פונקציות מטרה מוגדרות היטב.
3. הבוט יודע לתעדף בין פונקציות המטרה.
4. הבוט יודע לממש את פונקציית המטרה (להוציא אותה לפועל, באמצעות הגדרת משימות ברורות והפיכתן ל"סט" פעולות מוגדרות היטב).
5. הבוט, בהסתמך על מודל השפה הגדול - יודע לשמור על ההקשר של כלל פעולותיו, כולל רישום לזיכרון קצר טווח, זיכרון ארוך טווח וזיכרון במבנה המאפשר אחזור לפי הקשר או לפי אירועים או לפי זמן.
6. הבוט יודע ליצור ולהפעיל "בוטים משניים" ולהקצות להם משימות.
7. הבוט יודע לגשת לקבצים שהוא עצמו פתח - ולעשות עליהם את מגוון הפעולות ש"מודל השפה הגדול" יכול לעשות - כמו למשל תמצות, עריכה לשונית, תרגום וכיוצא באלו.
8. הבוט יודע "לארוז" את כלל התוצרים לפורמט הרצוי למשתמש - כמו למשל מאמר, בלוג, פוסט בלינקדאין או פייסבוק וכיוצא באלו.
9. מכיוון שהממשקים בין ה"בוט" לאינטרנט כרוכים בגישה לאתרי אינטרנט, פלטפורמות חברתיות וכיוצא באלו - פעמים רבות, או שהגישה נחסמת בפני ה"בוט" או שמדובר בשפה אחרת או שפעולת ה"בוט" נכשלת בהבנת פורמט הממשקים וכיוצא באלו. ה"בוט" - יודע להבין שזה קרה, לפתח לעצמו דרכים חלופיות להשגת המשימות/ פונקציית המטרה וחוזר חלילה, בלי שנדרשת מעורבות אדם.
ככל הידוע, אין מניעה שהבוט יפעל "אל מול בני אדם", למשל, על ידי כתיבת "פוסטים" או דואר אלקטרוני ואין גם מניעה ש"סוכן תבוני" כזה ינסה להשיג את פונקציית המטרה שלו על ידי ביצוע מניפולציות על בני אדם - כדי להניע אותם "לפעול עבורו".
דוגמאות לסוכנים תבוניים שהודגמו בפועל

נכון לאפריל 2023, רוב הסוכנים התבוניים נשענים על ה"בוט" ChatGPT של חברת OpenAI, בגרסה שנשענת על מודל השפה הגדול GPT-4.
מודל שזכה לפופולריות בקרב המשתמשים הוא מודל Auto-GPT. מודל זה מאפשר את כל הפונקציות שהוזכרו למעלה.
אחת הדוגמאות היותר מפורסמות היא מימוש של המודל שנקרא Chaos - GPT, למודל זה הוגדרה פונקציית מטרה של השמדת האנושות והפיכתו שלו - לישות נצחית. המודל, בצורה עצמאית לגמרי, החליט שהדרך לעשות את זה היא באמצעות נשק גרעיני, הוא אוסף מידע על סוגים שונים של נשק כזה ומתכנן איך לבצע את המהלך - כולל עדכון שוטף של הציבור באמצעות הודעות "טוויטר".
סוכן תבוני יותר נוח לשימוש, הוא אתר האינטרנט: Agent - GPT
מכיוון שאתרים אלה נשענים על מפתח ההצפנה של המשתמש באפליקציית OpenAI והם יוכלים "לרוץ" ללא מגבלת זמן - המשתמש עלול לגלות שעלות ההפעלה גבוהה בהרבה ממה שהוא תכנן - והשפעות הסוכן התבוני עלולות "להתבדר". בהתאם, לא מומלץ להפעיל סוכנים כאלה ללא מגבלת כמות פעולות או זמן
סוג סוכן נוסף פופולרי הוא babyAGI.
כמוכן, קיימים סוכנים למשימות נקודתיות כמו GPTEngineer ו- MetaGPT.
הילה (מערכת תצפית)

"הילה" היא מערכת תצפית אווירית המופעלת על ידי חיל האיסוף הקרבי. המערכת מורכבת מבלון תצפית באורך 32 מטר שבו מותקנות מצלמה תת"ס ("תנשמת תלת סנסורית") המצלמת יום/לילה ומכ"ם המאפשר למערכת לאתר תנועות חשודות ולהתמקד על אזורים מסוימים. הבלון מרחף בגובה של בין 400 ל -1000 מטר מעל פני הקרקע ומתחת לעננים כתלות בנקודת העגינה, ולכן יכול לפעול גם במזג אוויר סוער. עלות המערכת כמיליון וחצי דולרים אמריקאים. הבלון מגיע עד לגובה של כ-400 מטרים מעל הקרקע. מתחת לבלון המערכת מורכב מטען ייעודי, שמחובר לקרקע בכבל שמספק חשמל ותקשורת, וכן מאפשר לשלוט בו.
עיקר שימושה של מערכת ה"הילה" הוא בשמירה על ציר הוברס המקיף את רצועת עזה ואיתור חוליות היורות רקטות ופצמ"רים אל עבר יישובי עוטף עזה. המערכת מאפשרת סגירת מעגל אש מהירה וחיסול החוליות בזמן מהיר יחסית. בנוסף מפיקה המערכת מודיעין לקראת מבצע (מל"מ) ומתצפתת על צירים ושטחי שיגור בצפון הרצועה. המערכת הופעלה בהצלחה בנתיב העשרה, נחל עוז וכרם שלום.
מבצע דופלקופף

מבצע דופלקופף (בגרמנית: Unternehmen Doppelkopf) ומבצע קיסר שלאחר מכן היו מתקפות נגד גרמניות בחזית המזרחית בסוף קיץ 1944 לאחר ההתקדמות הסובייטית הגדולה במבצע בגרטיון במטרה לייצב את החזית בין קבוצת ארמיות צפון לקבוצת ארמיות מרכז. שם הקוד של המבצע היה התייחסות למשחק הקלפים הגרמני Doppelkopf.
מצב אסטרטגי

עד סוף יולי 1944, הכוחות הממוכנים הסובייטיים הגיעו למפרץ ריגה בעקבות התקדמותם במתקפות קובנה ושיאוליאי, חלק משלב ה"מרדף" השלישי והאחרון של המתקפה האסטרטגית מבצע בגרטיון.  ארמיית המשמר השנייה של ברית המועצות ניצלה פער בין הארמייה ה-16 הגרמנית מקבוצת ארמיות צפון לבין ארמיית הפאנצר השלישית השכנה של קבוצת ארמיות מרכז, וניתקה את הקשר ביניהם. התקפות הנגד הגרמניות לא הצליחו לחדש את הקשר, וגורמים משמעותיים של הכוחות המזוינים הגרמניים נותרו מבודדים.
ה-OKH תכנן מתקפה מיידית כדי לחדש את הקשר בין שתי קבוצות הארמיות.
תכנון

מספר יחידות משוריינות הוכפפו תחת קבוצת ארמיות מרכז בקורלנד עם פקודות לתקוף לעבר Jelgava, ולנתק את ראשי החנית הסובייטיים. קורפוס הפאנצר ה-40, עם דיוויזיות הפאנצר ה-7 והה-14, דיוויזיית גרוסדויטשלנד ודיוויזיית הרגלים ה-1, הוצבו בלייפאיה /ליבאו, בעוד שקורפוס הפאנצר ה-39 הורכב בטארוגגן.
סדר הכוחות > הוורמאכט

קבוצת ארמיות מרכז (גאורג-הנס ריינהרדט) (מ-16 באוגוסט)
ארמיית הפאנצר השלישית (ארהרד ראוס) (מ-16 באוגוסט)
קורפוס הפאנצר ה-40 (אוטו פון קנובלסדורף)
קורפוס הפאנצר ה-39 (דיטריך פון זאוקן)
סדר הכוחות > הצבא האדום

אלמנטים של החזית הבלארוסית השלישית (איוואן צ'רניאחובסקי)
אלמנטים של החזית הבלטית הראשונה (איוואן בגרמיאן)
ההתקפה

המבצע החל בהתקפה של דיוויזיית הפאנצר ה-7 ב-15 באוגוסט לעבר קלמי. המתקפה העיקרית החלה למחרת, אך נתקלה בהתנגדות עזה נגד קורפוס הפאנצר ה-40 מעשר דיוויזיות חי"ר סובייטיות שנתמכו על ידי שלוש דיוויזיות ארטילריה ויחידות נ"ט.
קורפוס הפאנצר ה-39 של פון זאוקן פתח את פעילותו ב-18 באוגוסט. לאגף השמאלי שלו, יחידה אד-הוק תחת היאצינט פון שטראכוויץ, קדמה הפצצה ארטילרית כבדה מהסיירת פרינץ אויגן;  כוחות בתוך הכיס תקפו כדי להתחבר לכוחו של שטרכוביץ. שטרכויץ הגיע לארמייה ה-16 בטוקומס עד הצהריים.
עד ה-27 באוגוסט, המסדרון בין ארמיית הפאנצר השלישית לארמייה ה-16 הורחב לרוחב של 18 מיילים, אם כי האחרונה נכנסה ללחץ מחודש מהמתקפה סובייטית חדשה נגד ריגה.  המבצע גם נכשל במטרותיו השאפתניות יותר של כיבוש מחדש של שיאוליאי או ניתוק ארמיית המשמר ה-6 המאיימת על ריגה.
מבצע קיסר

התקפה גרמנית שנייה, תוכננה להשמיד את כוחותיו של בגרמיאן באזור מסביב לריגה ולדחוף את החזית החוצה לקו ישר בין עמדת סגוולד לשיאוליאי.  כוח המחץ העיקרי היה קורפוס הפאנצר ה-39 המאורגן מחדש, ארמיית הפאנצר השלישית הושמה תחת השליטה הכללית הזמנית של קבוצת ארמיות צפון.  המתקפה החלה ב-16 בספטמבר,  בתגובה למבצע ההתקפי הסובייטי בריגה, אך עד ה-19 בספטמבר היא נעצרה לנוכח התנגדות סובייטית עזה לאחר שחדרה קילומטרים ספורים בלבד.  לאחר מכן קיבלו הכוחות הגרמניים תצורה הגנתית.
לאחר מכן

הצבא האדום תקף שוב ב-5 באוקטובר, במתקפת ממל.  חמישה ימים לאחר מכן, הם הגיעו לים הבלטי ולבסוף ניתקו את קבוצת ארמיות צפון במה שהפך בסופו של דבר לכיס קורלנד.  הקורפוס הגרמני ה-28 בודד משאר ארמיית הפאנצר השלישית בראש גשר בממל.
ראו גם

מבצע בגרטיון, המתקפה האסטרטגית הסובייטית הקודמת נגד קבוצת ארמיות מרכז
המתקפה הבלטית, המתקפה האסטרטגית הסובייטית נגד קבוצת הצבא צפון
קרב נארווה - קרב קו טננברג (1944), קרבות ההגנה המקבילים של קבוצת ארמיות צפון
קבוצת ארמיות מרכז
קאוטרונס

הקאוטרונס (בלטינית: Ceutrones או Centrones) היו שבט גאלי ששכן בעמק טרנטז (אנ'), בסבואה המודרנית, בתקופת הברזל ובתקופת האימפריה הרומית.
שם

הם מוזכרים כקאוטרונס על יד יוליוס קיסר (אמצע המאה ה-1 לפנה"ס), או Keútrōnes (Κεύτρωνες בכתיב יווני) על ידי סטראבון (תחילת המאה ה-1 לספירה), Ceutrones על ידי פליניוס הזקן (המאה ה-1 לספירה), וכן Keutrónōn (Κευτρόνων בכתיב יווני) על ידי תלמי (המאה השנייה לספירה).  הכפר הקטן סנטרון, הממקם כיום בתוך הכפר מונטג'ירו (Montgirod), עשוי להיקרא על שם השבט הגאלי הזה. היה להם שבט הומונים בפרובינקיה גאליה בלגיקה, שתועד בשנת 54 לפני הספירה, שהיה כנראה פאגוס של הנרווי.
גאוגרפיה

שבט הקאוטרונסשכנו בעמק Tarantaise, לאורך הנהר איזר העליון, ליד מעבר סן ברנאר הקטן (Alpis Graia) במסלול המשתרע מעמק הרון לצפון חצי האי האפניני.   הטריטוריה שלהם הייתה ממוקמת מצפון לגראיוצ'לי ולמדולי, דרומית מזרחית לאלוברוגים, דרומית-מערבית לווראגרי, ומערבית לסלאסי, בצד השני של האלפים.
העיר הראשית שלהם הייתה ידועה בשם אקסימה, אם-לה-פלאן המודרנית (אנ'). השם שונה ל-Forum Claudii Ceutronum תחת שלטונו של קלאודיוס (41–54 לספירה), ככל הנראה כאשר הקאוטרונס קיבלו זכויות לטיניות (כלומר אזרחות לטינית), היא הפכה לעיר הראשית של Alpes Graiae, אחת משתי החטיבות של מחוז Alpes Graiae et Poeninae. לנציב של הפרובינקיה היה מעון מזדמן בעיירה הראשית של ראש שבט קאוטרונס. בשלהי העת העתיקה, איבדה העיר את מעמדה לדרנטסיה (אנ'), שהפכה לבירת מחוז טרנטאז בשנת 426.
היסטוריה

באמצע המאה ה-1 לפני הספירה, הקאוטרונס מוזכרים על ידי יוליוס קיסר כשבט עוין לרומא. במה שנראה כהתקפה מרוכזת, הם ניסו למנוע את מעברו דרך דוראנס העליון יחד עם הקטוריגס והגראיוקלי בשנת 58 לפני הספירה.
מוצא

ייתכן שהקאוטרונס היו ממוצא קלטו-ליגורי.
כלכלה

שבט הקאורונס היו ידועים בכריית נחושת. הם גם ייצרו גבינה ידועה בשם vatusicus.
ראו גם

אלוברוגים
גראיוקלי
מדולי
מחוז טרנטז העתיקה (אנ')
לקריאה נוספת

Caesar (1917). The Gallic War. Loeb Classical Library. תורגם ע"י Edwards, H. J. Harvard University Press. ISBN 978-0-674-99080-7.
Pliny (1938). Natural History. Loeb Classical Library. תורגם ע"י Rackham, H. Harvard University Press. ISBN 9780674993648.
Strabo (1923). Geography. Loeb Classical Library. תורגם ע"י Jones, Horace L. Harvard University Press. ISBN 978-0674990562.
ביבליוגרפיה

Barruol, Guy (1969). Les Peuples préromains du Sud-Est de la Gaule: étude de géographie historique. E. de Boccard. OCLC 3279201.
Delamarre, Xavier (2003). Dictionnaire de la langue gauloise: Une approche linguistique du vieux-celtique continental. Errance. ISBN 9782877723695.
de Hoz, Javier (2005). "Ptolemy and the linguistic history of the Narbonensis".  In de Hoz, Javier; Luján, Eugenio R.; Sims-Williams, Patrick (eds.). New approaches to Celtic place-names in Ptolemy's Geography. Ediciones Clásicas. pp. 173–188. ISBN 978-8478825721.
Dietz, Karlheinz (2006). "Medulli". Brill's New Pauly. doi:10.1163/1574-9347_bnp_e728780.
Falileyev, Alexander (2010). Dictionary of Continental Celtic Place-names: A Celtic Companion to the Barrington Atlas of the Greek and Roman World. CMCS. ISBN 978-0955718236.
Prieur, Jean (1968). La province romaine des Alpes Cottiennes. Impr. R. Gauthier. OCLC 834310867.
Talbert, Richard J. A. (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World. Princeton University Press. ISBN 978-0691031699.
הערות שוליים

↑  Caesar. Commentarii de Bello Gallico, 1:10:4.
↑  Strabo. Geōgraphiká, 4:6, 4:7, 4:11.
↑  Pliny. Naturalis Historia, 3:135.
↑  Ptolemy. Geōgraphikḕ Hyphḗgēsis, 3:1:33.
↑  Falileyev 2010, s.v. Ceutrones, Forum Claudii Ceutronum and Axima.
↑  Rostaing, Charles (1949). "La " Sainte " Baume". Revue internationale d'onomastique. 1 (3): 213–215. doi:10.3406/rio.1949.1111.
↑  Barruol 1969, p. 43.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  HDS: 024602 
מפה של פרובינקיה גאליה Alpes Graiae et Poeninae שנכבשה על ידי הקאוטרונס בערך במאה ה-1 לספירה



הערה: אגם ז'נבה מוצג בחלק העליון
ז'אן השני, דוכס אלנסון

| --- | --- |

 לידה:  2 במרץ 1409 ארז'נטאן, צרפת 
 פטירה:  8 בספטמבר 1476 (בגיל 67) פריז, ממלכת צרפת 
 מדינה:  ממלכת צרפת 
 בן או בת זוג:  ז'אן מוולואה, דוכסית אלנסון מארי מארמניאק 
 פרסים והוקרה
 אביר במסדר גיזת הזהב 
 
ז'אן השני, דוכס אלנסון (בצרפתית: Jean II d'Alençon‏; 2 במרץ 1409 – 8 בספטמבר 1476) היה אציל צרפתי. הוא ירש את אביו כדוכס אלנסון ורוזן פרשה כקטין בשנת 1415, לאחר מותו של האחרון בקרב אז'נקור. הוא ידוע בעיקר בתפקידו כגנרל בשלב האחרון של מלחמת מאה השנים ובשל תפקידו כחבר לנשק של ז'אן ד'ארק.
ביוגרפיה

ז'אן נולד בשאטו ד'ארז'נטן, והיה בנם של ז'אן הראשון, רוזן אלנסון ומארי מבריטני. הוא לחם לראשונה בגיל 15 בקרב ורנויל ב-17 באוגוסט 1424, ונפל בשבי האנגלים. הוא הוחזק בשבי עד 1429 ב- Le Crotoy, ושילם 200,000 מטבעות זהב עבור הכופר שלו. הוא מכר את כל מה שהיה ברשותו לאנגלים, ואת הפייף שלו בפוז'רה מכר לדוכס ברטאן. לאחר לכידתו של אלנסון, הדוכס מבדפורד, העוצר של המלך הנרי השישי, השתלט על הדוכסות שלו. הוא לא החזיר לעצמו את אלנסון עד 1449, אך נשאר הדוכס בתואר בעיני הכתר הצרפתי. כשעזב את הכלא, כונה ז'אן ד'אלנסון "האיש העני ביותר בצרפת".
לפני לכידתו ב-Verneuil, הוא התחתן ב-1424, בשאטו דה בלואה, עם ז'אן, בתם של שארל הראשון, דוכס אורליאן ואיזבלה מוולואה, אך היא מתה באנז'ה ב-1432, לאחר שלא היו לה ילדים.
באפריל 1429, זמן לא רב לאחר שחרורו, שמע הדוכס על ז'אן ד'ארק, שהגיעה למלך שארל השביעי בשינון, והבטיחה לשחרר את צרפת מהאנגלים, בבקשה שישלח אותה עם צבא להסיר את המצור על אורליאן. אלנסון הגיע במהירות לשינון ומהר מאוד הפך לחברה הטוב ולתומך הבולט ביותר מבין נסיכי הדם. לאחר שהסיר את המצור לצד ז'אן דה דונו ולהייר בין היתר, הגיע אלנסון כמפקד הצבא הצרפתי ומילא תפקיד מרכזי בשחרור שאר עמק הלואר. הוא עזב להילחם במקום אחר לאחר סיום המערכה בספטמבר 1429, והעדיף לתקוף את האנגלים סביב הנחלות שלו בנורמנדי.
ב-30 באפריל 1437, בשאטו L'Isle-Jourdain, הוא התחתן עם מארי מארמניאק, בתו של הרוזן ז'אן הרביעי מארמניאק.
ז'אן לא היה מרוצה מהסכם אראס, לאחר שקיווה להיחלץ מעוניו באמצעות ביזת הבורגונדים. הוא הסתכסך עם שארל השביעי, והשתתף במרד בשנים 1439–1440, (הפראגריה) אך נסלח לו, לאחר שהיה חבר לכל החיים של המלך. הוא השתתף בפלישה לנורמנדי ב-1449, אך הוא יצר קשר באופן לא חכם עם האנגלים ב-1455. (הוא גם קיבל את עיטור מסדר גיזת הזהב בזמן זה.) זמן קצר לאחר שהשתתף ב"משפט החוזר" של ז'אן ד'ארק בשנת 1456, בו סיפק עדות נרחבת, ז'אן נעצר על ידי ז'אן דה דונואה ונכלא באייג-מורטס. בשנת 1458, הוא הורשע ב-lèse-majesté (בגידה במלך) ונידון למוות, אך גזר הדין הומתק והוא נידון למאסר. הוא שוחרר על ידי המלך הבא, לואי האחד עשר, בתנאים עם הצטרפותו ב-1461, אך הוא סירב לשמור אותם ונכלא שוב. הוא נשפט בשנית בפני הפרלמנט של פריז ונידון למוות שוב ב-18 ביולי 1474, והדוכסות שלו הוחרמה. אולם גזר הדין לא בוצע, והוא מת בכלא בלובר בשנת 1476.
משפחתו

לז'אן היו שני ילדים מאשתו השנייה, מארי:
קתרין (1452–1505), התחתנה ב-1461 בטור, עם גי החמישה עשר דה לאוואל (מת ב-1501)
רנה, דוכס אלנסון (1454 – 1492), אשר החזיר לעצמו את התארים שהוחרמו מאביו דוכס אלנסון ורוזן פרשה ב-1478
לז'אן היו גם כמה ילדים לא חוקיים:
ז'אן (חי ב-1483)
רובר (חי ב-1489)
ז'אן (נפטרה ב-4 בדצמבר 1481), רוזנת בומון-לה-רוז'ה, התחתנה ב-1470 עם גי דה מאלמון
מדלן, התחתנה עם אנרי דה ברוי
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb162962873 (data)  GND: 132253860  ISNI: 0000 0001 1676 8450  LCCN: no2007136948  SUDOC: 228311780  VIAF: 77470003   WorldCat (עם VIAF): 77470003
הפרוטקטורט

הפרוטקטורט, באופן רשמי חבר העמים של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד, מתייחס לתקופה בת 6 שנים שבין 16 בדצמבר 1653 ל-25 במאי 1659 במהלכה חוברו יחדיו אנגליה, ויילס, סקוטלנד, אירלנד והטריטוריות הנלוות בחבר העמים של אנגליה, ונשלטו על ידי הלורד פרוטקטור. הפרוטקטורט הוקם כאשר "פרלמנט השיירים" הודח, ומכשיר הממשל מינה את אוליבר קרומוול כלורד פרוטקטור של חבר העמים. קרומוול מת בספטמבר 1658 ובנו, ריצ'רד קרומוול, ירש אותו.
ריצ'רד התפטר במאי 1659 עקב חוסר יכולתו לשלוט בצבא או בפרלמנט. הוא הוחלף על ידי ועדת הביטחון האנגלית, שפיזרה את פרלמנט הפרוטקטורט השלישי, והעמידה מחדש את מה שנקרא "הפרלמנט המקוצץ" שהודח על ידי קרומוול באפריל 1653. זה סימן את סופו של הפרוטקטורט, כאשר הפרלמנט המקוצץ פעל כבית המחוקקים ומועצת המדינה האנגלית כרשות המבצעת.
רקע

מאז 1649 ועד הפרוטקטורט, אנגליה, אירלנד ומאוחר יותר סקוטלנד נשלטו כרפובליקה על ידי מועצת המדינה והפרלמנט המקוצץ. החוק שהכריז על אנגליה כחבר העמים, שהקים את אנגליה, יחד עם "כל הדומיניונים והטריטוריות השייכות אליה", כרפובליקה, התקבל ב-19 במאי 1649, לאחר משפטו והוצאתו להורג של צ'ארלס הראשון בינואר אותה שנה. כל אירלנד עברה תחת אותו שלטון לאחר הכיבוש הקרומווליאני המוצלח של אירלנד עם מינויו של מושל צבאי פרלמנטרי בדבלין. סקוטלנד נפלשה, הוכפפה והושמה תחת מושל צבאי אנגלי, שמונה לראשונה ב-1651.
תהליך הצבת הממשל של סקוטלנד על בסיס חוקתי ארוך טווח יותר החל זמן קצר לאחר תבוסתם של הרויאליסטים הסקוטים וצ'ארלס השני בקרב ווסטר. ב-28 באוקטובר 1651, הפרלמנט המקוצץ האנגלי העביר הצהרה על איחוד הפרלמנטים האנגלי והסקוטי, אך התהליך לא הושלם עד שחוק האיחוד התקבל ב-26 ביוני 1657.
ב-20 באפריל 1653, לאחר שנודע לו שהפרלמנט ניסה להישאר מכונס למרות הסכם לפיזורו ולאחר שלא הצליח להמציא חוקה מתפקדת, הצעיד קרומוול, בתמיכתם של הגדולים במועצת הצבא, חיילים לתוך חדר הדיונים. וסיים בכוח את הישיבה של הפרלמנט המקוצץ.
בתוך חודש מפיזור הפרלמנט המקוצץ, אוליבר קרומוול, בעצת תומאס הריסון ובתמיכתם של קצינים אחרים בצבא, שלח בקשה לכנסיות הקהילה בכל מחוז למנות את אלו שנחשבו כמתאימים לקחת חלק בממשלה החדשה. ב-4 ביולי אספה מועמדת, שכונתה "אספת הקדושים" או הפרלמנט של ביירבון על שם אחד מחבריה, קיבלה על עצמה את התפקיד של פרלמנטים אנגליים מסורתיים יותר. עם זאת, היה קשה באותה מידה לגראנדים לשלוט, ובנוסף הוא היה מושא ללעג עממי, וכך ב-8 בדצמבר, חברי פרלמנט שתמכו בקרומוול הביאו לפיזור הפרלמנט על ידי העברת הצעת פיזור בשעה ביום שבה בדרך כלל יש חברים מעטים באספה. אלו שסירבו להכיר בהצעה הוצאו בכוח על ידי חיילים.
התמוטטות הקונצנזוס הרדיקלי שהוליד את האספה המועמדת הובילה להעברת מכשיר הממשל של ה-Grandes במועצת המדינה, מה שסלל את הדרך לפרוטקטורט.
שלטון אוליבר קרומוול

לאחר פירוק הפרלמנט של ביירבון, ג'ון למברט הציג חוקה חדשה הידועה בשם מכשיר הממשל, בדגם הדוק של ראשי ההצעות. הצעה זו הביאה למינויו של קרומוול ללורד פרוטקטור לכל החיים וליטול על עצמו את "המשפט הראשי וניהול הממשל". היה לו הכוח לכנס ולפזר פרלמנטים, אך הוא היה מחויב על פי החוק לבקש את קולות הרוב במועצת המדינה. עם זאת, כוחו של קרומוול התבסס גם על ידי הפופולריות המתמשכת שלו בקרב הצבא, שהוא בנה במהלך מלחמות האזרחים ולאחר מכן שמר בתבונה. קרומוול הושבע לתפקיד הלורד פרוטקטור ב-16 בדצמבר 1653.
שלטון אוליבר קרומוול > שלטון המייג'ור-גנרלים

פרלמנט הפרוטקטורט הראשון התכנס ב-3 בספטמבר 1654, ולאחר כמה מחוות ראשוניות שאישרו מינויים שבוצעו בעבר על ידי קרומוול, החל לעבוד על תוכנית מתונה של רפורמה חוקתית. במקום להתנגד להצעת החוק של הפרלמנט, קרומוול פיזר אותו ב-22 בינואר 1655. לאחר מרד רויאליסטי, בראשותו של סר ג'ון פנרודוק, קרומוול, בהשפעת למברט, חילק את אנגליה למחוזות צבאיים שנשלטו על ידי מייג'ור-גנרלים של הצבא, שנענו רק לו. חמישה עשר המייג'ור-גנרלים וסגני המייג'ור-גנרלים, שנקראו "מושלים אלוהיים" היו מרכזיים לא רק לביטחון הלאומי אלא גם למסע הצלב המוסרי של קרומוול. הגנרלים פיקחו על כוחות המיליציות וועדות הביטחון, גבו מיסים והבטיחו תמיכה בממשלה בפרובינציות האנגליות ובוויילס. נציבים להבטחת שלום חבר העמים מונו לעבוד איתם בכל מחוז. בעוד שכמה מהנציבים היו פוליטיקאים בעלי קריירה, רובם היו פוריטנים קנאים שקיבלו את פני המייג'ור-גנרלים, בזרועות פתוחות ואימצו את עבודתם בהתלהבות. עם זאת, המייג'ור-גנרלים החזיקו מעמד פחות משנה. רבים חששו שהם מאיימים על מאמצי הרפורמה ועל סמכותם. עמדתם של המייג'ור-גנרלים נפגעה עוד יותר מהצעת מס של מייג'ור גנרל ג'ון דסבורו לספק גב כלכלי לעבודתם, לה התנגד פרלמנט הפרוטקטורט השני, בספטמבר 1656, מחשש למדינה צבאית קבועה. אולם בסופו של דבר, כישלונו של קרומוול לתמוך באנשיו על ידי הקרבתם ליריביו גרם למותו. אולם פעילותם בין נובמבר 1655 לספטמבר 1656 פתחה מחדש את הפצעים של שנות ה-40 של המאה ה-17 והעמיקה את האנטיפתיה למשטר.
שלטון אוליבר קרומוול > מדיניות חוץ

בתקופה זו, אוליבר קרומוול התמודד גם עם אתגרים במדיניות החוץ. המלחמה האנגלו-הולנדית הראשונה, שפרצה ב-1652, נגד הרפובליקה ההולנדית, הסתיימה בניצחון בסופו של דבר על ידי האדמירל רוברט בלייק ב-1654. לאחר שניהל משא ומתן לשלום עם ההולנדים, קרומוול המשיך להעסיק את האימפריה הספרדית בלחימה באמצעות התוכנית המערבית שלו. היא כללה הכנות סודיות למתקפה על המושבות הספרדיות באיים הקריביים והביאה לפלישה לג'מייקה, שהפכה אז למושבה אנגלית. הלורד פרוטקטור התוודע לתרומת הקהילה היהודית להצלחתה הכלכלית של הולנד, שהייתה היריבה המסחרית המובילה של אנגליה. כהמשך לסובלנותו של קרומוול לסגידה פרטית של לא-פוריטנים, זה הוביל לעידוד שלו את היהודים לחזור לאנגליה, 350 שנה לאחר גירושם על ידי אדוארד הראשון, בתקווה שהם יעזרו להאיץ את התאוששות המדינה לאחר ההפרעה של מלחמות האזרחים.
בשנת 1655 יהודי אנוס הידוע בשם סימון דה קאסרס הציע לקרומוול תוכנית להשתלט על צ'ילה בשלטון הספרדי עם ארבע ספינות ואלף איש בלבד. עם זאת, התוכניות האנגליות לעסוק בצ'ילה יצאו לפועל רק ב-1669, עם המשלחת של ג'ון נארבורו.
לאחר קרב הדיונות (1658), העיירה דנקרק הוענקה על ידי צרפת לפרוטקטורט. היא נמכרה בחזרה לצרפת על ידי צ'ארלס השני ב-1662.
שלטון אוליבר קרומוול > תפקידו של אוליבר קרומוול

בשנת 1657 הוצע לאוליבר קרומוול כתר אנגליה על ידי הפרלמנט כחלק מהסדר חוקתי מתוקן. זה העמיד אותו בפני דילמה מאחר שהוא היה גורם מרכזי בביטול המלוכה. קרומוול סבל במשך שישה שבועות בגלל ההצעה. הוא נמשך מהסיכוי ליציבות שהיא החזיקה מעמד, אך בנאום ב-13 באפריל 1657, הוא הבהיר שהשגחת אלוהים דיברה נגד משרת המלך: "לא אבקש להקים את מה שההשגחה הרסה וטמנה בעפר, ולא אבנה שוב את יריחו".
במקום זאת, קרומוול מונה מחדש באופן טקסי בתור לורד פרוטקטור, עם סמכויות גדולות יותר ממה שהוענקו לו קודם לכן תחת התואר הזה, בווסטמינסטר הול. הוא התיישב על כיסא המלך אדוארד, שהועבר במיוחד ממנזר וסטמינסטר לרגל האירוע. האירוע הדהד בחלקו הכתרה על ידי שימוש ברבים מהסמלים והמלכות שלו, כמו גלימה מרופדת בפרוות חולד סגולה, חרב צדק, שרביט וכתר מרופד פרוות חולד אך לא כתר או כדור. עם זאת, כתר וכדור היו נוכחים על חותם האדון המגן. עם זאת, באופן הבולט ביותר, תפקידו של הלורד פרוטקטור עדיין לא היה תורשתי למרות שקרומוול היה מסוגל כעת למנות את היורש שלו. זכויותיו וסמכויותיו החדשות של קרומוול פורטו בעצומה והעצה הצנועה, מכשיר חקיקה שהחליף את מכשיר הממשל. עם זאת, קרומוול עצמו השתדל לצמצם את תפקידו על ידי תיאור עצמו כשוטר או שומר. עם זאת, קרומוול "מעולם לא השיג הסכמה מרצון של האומה", והפרוטקטורט הסתמך על כוח מזוין.
שלטון ריצ'רד קרומוול

לאחר מותו של אוליבר בספטמבר 1658, בנו השלישי, ריצ'רד קרומוול, ירש אותו בתור לורד פרוטקטור. הרושם של חוזק ועמידות של הפרוטקטורט כאשר ריצ'רד ירש את התפקיד התברר כמטעה; חוסר האחדות יהרוס את הפרוטקטורט.
ריצ'רד ביקש להרחיב את הבסיס לפרוטקטורט מעבר לצבא לאזרחים. הוא זימן פרלמנט ב-1659, אך הרפובליקנים עסקו ב"חסימה אינסופית וסכסוך", תקפו את ההיבטים ה"מעין מונרכיים" של הפרוטקטורט ו"גינו את שלטונו של אוליבר כתקופה של עריצות ודיכאון כלכלי". גם האב וגם הבן נתפסו כמובילים ממשלה רודנית של "החרב", בהתנגדות עזה לממשלה "אזרחית" עם פרלמנט חופשי.
שלושה דברים ערערו את הפרוטקטורט: "חרדות הצבא, חוסר האחריות של הפרלמנט והפזיזות של ריצ'רד קרומוול". מה שמנע בסופו של דבר את שימור הפרוטקטורט היה ההתנגדות של "הקצינים הזוטרים" ו"רבים מהחיילים הפשוטים".
ריצ'רד הוכיח שהוא לא יכול לנהל את הפרלמנט ולא לשלוט בצבא. ב-7 במאי הוקמה ועדת ביטחון בסמכות הפרלמנט המקוצץ, ודחקה את מועצת המדינה של המגן, והוחלפה בתורה במועצת מדינה חדשה ב-19 במאי 1659. "ריצ'רד מעולם לא הודח או נעצר באופן רשמי, אבל הורשה להימלט. התייחסו לפרוטקטורט כאילו היה מלכתחילה גזילה בלבד".
תוצאות ושיקום

לאחר שריצ'רד קרומוול הודח מהשלטון על ידי גדולי הצבא החדש, הוקם מחדש הפרלמנט המקוצץ וזמן קצר לאחר מכן הוחלף בוועדת הביטחון ומועצת המדינה בסמכותו של צ'ארלס פליטווד. ועדת הביטחון הורתה אז לגנרל ג'ון למברט לפגוש את ג'ורג' מונק, מפקד הכוחות האנגלים בסקוטלנד ואוהד מלכותי, כדי לכפות את כניעתו או תבוסתו של מונק. במקום זאת צעד מונק דרומה. כאשר צבאו של למברט צעד צפונה, שורותיו החלו להתמעט ובסופו של דבר נאלץ לסגת חזרה ללונדון.
כשהגיע מונק ללונדון הוא איפשר לחברי הפרלמנט הפרסביטריאנים, שהודחו על ידי הטיהור של פרייד, להיכנס שוב לפרלמנט ב-21 בפברואר 1660. ב-16 במרץ 1660, הפרלמנט הארוך פיזר את עצמו לאחר שנעשו הכנות לפרלמנט הוועידה של 1660 שיירש אותו. ב-4 באפריל 1660, הכריז צ'ארלס השני על הצהרת ברדה, שהעניקה חנינה על כל הפשעים שבוצעו במהלך מלחמת האזרחים והאינטררגנום למי שהכירו בו כמלך החוקי. ב-8 במאי 1660, הכריז פרלמנט הוועידה על צ'ארלס השני כיורשו החוקי של צ'ארלס הראשון והמלך. פרלמנט הוועידה החל אז את המעבר חזרה למונרכיה באמצעות העברת הסדר השיקום.
לפי דרק הירסט, מחוץ לפוליטיקה ולדת, שנות ה-1640 וה-1650 ראו כלכלה מחודשת המאופיינת בצמיחה בייצור, פיתוח מכשירים פיננסיים ואשראי ומסחור של תקשורת. האצילים מצאו זמן לפעילויות פנאי כמו מרוצי סוסים ובאולינג. בתרבות הגבוהה, חידושים חשובים כללו פיתוח שוק המוני למוזיקה, הגברת המחקר המדעי והרחבת ההוצאה לאור. כל המגמות הללו נדונו לעומק בבתי הקפה החדשים שהוקמו.