stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוורלי קלירי
ביוגרפיה

קלירי נולדה וגדלה במדינת אורגון בארצות הברית. היא בעלת תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת ברקלי, וסיימה לימודי ספרנות באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל.
עבדה כספרנית ושם גילתה כי ילדים מתקשים למצוא ספרים שעוסקים בילדים "רגילים" בני דמותם, ושעוסקים בנושאים שמשקפים את חיי היומיום האופייניים לבני גילם. ילדים שלא הצליחו למצוא ספרים כאלה ביקשו מקלירי לכתוב, ובשנת ב-1950 היא פרסמה את ספרה הראשון, שפתח את סדרת "עלילות הנרי הגינס" (Henry Huggins). בספר זה תוארו עלילות הנרי הילד, משפחתו וחבריו המתגוררים בעיירה במדינת וושינגטון. בספר הופיעו דמויות משנה, ביזוס קימבי, בת גילו של הנרי, ואחותה הקטנה רמונה. רמונה הפכה לגיבורת הספר הראשון מסדרת "עלילות רמונה" (Ramona Geraldine Quimby), שפורסם בשנת 1955. סדרת רמונה זכתה להצלחה גדולה אף יותר מהסדרה שעסקה בהנרי.
ספריה של קלירי עוסקים בנושאים הלקוחים מחיי הילדים כמו הרחבת המשפחה, התמודדות עם אבטלה של ההורים, שיפוץ הבית, גידול בעלי חיים, המעבר מגן הילדים לבית הספר, קשיים בבית הספר, וקשיי גיל ההתבגרות. רובם מיועדים לגילאי 7–12.
קלירי פרסמה 39 ספרים; מתוכם פורסמו שבעה בסדרת הנרי ותשעה בסדרת סיפורי רמונה (האחרון שבהם ב-1999). היא פרסמה גם שני ספרי ילדים אוטוביוגרפיים (שטרם תורגמו לעברית).
קלירי סירבה להצעות לעבד את ספרייה לקולנוע או לטלוויזיה, אולם בשנת 1988 הופקה סדרה קצרה בטלוויזיה הציבורית הקנדית המבוססת על הספר "רמונה הולכת לכיתה א'". בשנת 2010 יצא הסרט "רמונה וביזוס" המבוסס על מספר ספרים מסדרת עלילות רמונה. קלירי סירבה להתיר שיווק מוצרים שנושאים את הדמויות מספריה.
חלק מספריה תורגמו לעברית, החל מסוף שנות ה-70, בין השאר בידי שולמית לפיד, גדעון טורי ואפרים תלמי.
קלירי נישאה ב-1940 לקלארק וב-1955 נולדו להם תאומים - בן ובת. בשנותיה האחרונות התגוררה בעיירה כרמל ליד הים שבקליפורניה שם נפטרה ב-25 במרץ 2021 בגיל 104.
ספריה

הנרי הגינס (1950. זוכה "עיטור ספרוני הילדים". תרגום: גדעון טורי בשם "הנרי וידידיו", 1980) – ילד קטן מוצא כלב, מגדלו ועובר איתו הרפתקאות משעשעות
אלן טביטס (1951)
הנרי וביזוס (1952)
הנרי וריבסי (1954; זוכה "פרס הקוראים הצעירים")
ביזוס ורמונה (1955) – תעלולי ילדות שובבות
חמש-עשרה (1956; זוכה פרס פישר) – לבטי התבגרות של תלמידת תיכון
הנרי מחלק-העיתונים (1957; זוכה פרס פאסיפיק. תרגום: שולמית לפיד, 1983) – מה קורה לילד המבקש לעשות "משהו שונה"
הילדה הכי ממוזלת (1958)
החור האמיתי (1960)
הביסקוויטים של הכלב (1961)
הנרי והמועדון (1962)
אחות הכלה (1963)
ריבסי (1963; זוכה פרס ניני. תרגום: שולמית לפיד בשם "פרא", 2003) – הרפתקאות כלב שאיבד את אדוניו
העכבר והאופנוע (1965; זוכה פרס וייט ועוד שישה פרסים אחרים) – עכבר הרוכב על אופנוע-צעצוע עובר הרפתקאות מסמרות-שפם
מיץ' ואיימי (1967)
רמונה הפרחחית (1968; זוכה פרס ג'ורג'יה ועוד ארבעה פרסים. תרגום: אפרים תלמי, 1974) – תעלולי ילדה קטנה המקנאת באחותה הגדולה
רלף הבורח (1970; זוכה פרס סימון) – הרפתקאות נוספות של העכבר ואופנועו
גרביים (1973)
רמונה האמיצה (1975. תרגום: שולמית לפיד בשם "רמונה הולכת לכיתה א'") – רמונה בת השש מנסה להיקלט בבית-הספר ומפגינה אומץ-לב
רמונה ואביה (1977; זוכה עיטור אנדרסן. תרגום: גדעון טורי, 1981) – רמונה הקטנה מנסה לעזור לאביה שפוטר מעבודתו
רמונה ואימה (1979) – רמונה מנסה לעזור לאימה העמלה
רמונה קווימבי בת שמונה (1981. תרגום: שולמית לפיד בשם "רמונה בת שמונה", 1996) – רמונה מחליפה בית-ספר ורוכשת חברים חדשים
רלף מ. עכברון (1982)
ג'יין וג'וני (1982)
מר הנשו היקר (1983; זוכה מדליית ניוברי. תרגום: שולי נוסבאום, 1984) – מכתביו של ילד לסופר
רמונה והתינוק החדש (1984)
החברה הכי טובה (תרגום: נירה צפריר, 1987)
עולמה של רמונה (1999. תרגום: שולמית לפיד, 2004) – רמונה מתמודדת עם קשיי החברה והאחריות
הערות שוליים

↑  HARPERCOLLINS MOURNS THE LOSS OF BELOVED CHILDREN’S BOOK AUTHOR BEVERLY CLEARY, HarperCollins (באנגלית)
↑  פרא, במאגר "כנפיים" (ספרי קריאה מומלצים לגילאי 13-9) של המרכז לטכנולוגיה חינוכית
↑  מר הנשו היקר, במאגר "כנפיים" (ספרי קריאה מומלצים לגילאי 13-9) של המרכז לטכנולוגיה חינוכית
↑  החברה הכי טובה, במאגר "כנפיים" (ספרי קריאה מומלצים לגילאי 13-9) של המרכז לטכנולוגיה חינוכית
↑  עולמה של רמונה, במאגר "כנפיים" (ספרי קריאה מומלצים לגילאי 13-9) של המרכז לטכנולוגיה חינוכית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309665005171  PLWABN: 9810704186105606  BIBSYS: 90573271  BNE: XX857477  BnF: cb11897001k (data)  CiNii: DA01954593  GND: 119024039  ICCU: RAVV035412  ISNI: 0000 0001 2137 9548  LCCN: n50040968  LNB: 000016205  MusicBrainz: a0bff480-35fb-4384-8777-391c7958b5bc  NDL: 00436147  NKC: xx0085405  NLA: 36262090  NLK: KAC199605228  NTA: 07410991X  RERO: 02-A005613007  SNAC: w6zg6xjz  SUDOC: 026791013  VIAF: 68927197   WorldCat (עם VIAF): 68927197
בוטרימוניס

בוטרימוניס (בליטאית: Butrimonys, בפולנית: Butrymańce, ביידיש: בוטרימאַנץ או באַלטרעמאַנץ) היא עיירה במחוז משנה אליטא במחוז אליטא בדרום ליטא. כלכלתה מתבססת על חקלאות, מסחר ומלאכה.
היסטוריה

היישוב מוזכר לראשונה בכתובים בתקופתו של ויטאוטאס הגדול, מלך ליטא בתקופת הדוכסות הגדולה של ליטא בין השנים 1392–1430. יש סברה שהיישוב הוקם על דרך וילנה - פוניה (אנ') לשם הגנה על ליטא בתקופת פלישות הטטרים.
בשנת 1782 נבנתה בעיירה הכנסייה הראשונה.
במאה ה-19 התפתח המסחר בעיירה, למרות מספר שרפות שפגעו קשה בעיירה. התקיימו בה ירידי מסחר וירידי בהמות משק, ירידים אותם פקדו סוחרים מרוסיה ומפולין. רוב תושבי העיירה עסקו במסחר ובמלאכה.
ביוני 1940, עם סיפוח ליטא לברית המועצות, סופחה בוטרימנץ, עם כל ליטא, לברית-המועצות.
במהלך מלחמת העולם השנייה שרפו הגרמנים את מרכז העיירה.
בתקופת השלטון הקומוניסטי שאחרי מלחמת העולם השנייה הייתה בעיירה חווה קולקטיבית. משנת 1978 מהווה העיירה מרכז לתוצרת עוף.
יהודים

באמצע המאה ה-19 ישבו בעיירה כ-60 משפחות יהודיות. 
ערב פלישת הגרמנים לברית המועצות ביוני 1941 חיו בבוטרימנץ כ-750 יהודים.
באוגוסט 1941 נרצחו כ-200 מיהודי העיירה באליטא. בסוף אותו חודש רוכזו בגטו היהודים שנותרו בעיירה. יהודים מעיירות הסביבה הובאו לגטו, ומספר היהודים בו הגיע ל-1,400. בספטמבר רצחו אותם בירי ליטאים חמושים.
ילידי העיירה

ברנרד ברנסון
סנדה ברנסון
קדיש יהודה סילמן
בוורלי פפר

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  20 בדצמבר 1922 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  5 בפברואר 2020 (בגיל 97) טודי, איטליה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  טודי 
 השכלה:  מכון פראט  ברוקלין קולג' 
 בן או בת זוג:  קרטיס ביל פפר 
 פרסים והוקרה:  פרס שדולת הנשים למפעל חיים בתחום האמנות (1994)  פרס רומא 
 www.beverlypepper.net
 
בוורלי פפר (באנגלית: Beverly Pepper;‏ 20 בדצמבר 1922 – 5 בפברואר 2020) הייתה ציירת ופסלת יהודייה-אמריקאית. נודעה בעיקר בעבודות המונומנטליות שלה, שהיו מיוחדות בכך שהיו מוצגות ונדמות כאילו הן מגיחות מתוך האדמה ומשתלבות עם האתר והסביבה. היא לא השתייכה לשום זרם אמנות ספציפי. בין הישגיה נמנו זכייה בפרס מפעל חיים בפיסול מודרני של מרכז הפיסול הבין-לאומי (ISC) וזכייה בפרס אלכסנדר קאלדר, שניתן על עבודה חדשנית שיכולה לתרום רבות לתחום הפיסול.
קורות חיים

פפר נולדה בשם בוורלי סטול בברוקלין למשפחה יהודית ב-20 בדצמבר 1922 ומאז שנות השבעים גרה באומבריה, איטליה. אביה עסק בייבוא שטיחים מאסיה ואמה הייתה עקרת בית שהתנדבה באיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים (NAACP). היא מעידה על עצמה שהאישיויות החזקות של אמה וסבתה שכנעו אותה שהיא יכולה לעשות הכול ולהצליח בחיים.
כשהיא התבגרה היא למדה בבית הספר לאמנות, האקדמיה גראנד שומיאר בפריז, ואז היא פגשה גם את בן זוגה, העיתונאי קרטיס ביל פפר (אנ'). לזוג 2 ילדים: ג'ון רנדולף פפר, צלם ובמאי תיאטרון והמשוררת ג'ורי גרהם. כשבן זוגה התמנה לראש המחלקה הים תיכונית בעיתון ניוסוויק, הזוג עבר לרומא.
בשנת 2014 נפטר בן זוגה לאחר 65 שנות נישואים. היא נפטרה בטודי שבאיטליה ב-5 בפברואר 2020.
עבודות פיסול

בתחילה בחרה פפר לפסל בעץ, אולם בהמשך החליטה ללמוד לפסל במתכת, על אף שטרם התנסתה בכך, בעקבות פנייה מאוצר של תערוכה ברומא.
התערוכה הציגה יצירות מאת כמה מהפסלים הכי נחשבים של אותה תקופה, כמו הנרי מור, אלכסנדר קלדר, דייוויד סמית' ואדוארדו פאולוצי. כשנשאלה האם הייתה לחוצה להציג ליד אומנים בולטים ומנוסים, אמרה (תרגום חופשי): "הייתי מפוחדת. אבל דבר אחד שלמדתי כשגדלתי בברוקלין הוא שאם מציעים לך הזדמנות, קח אותה. אתה לא חייב להתאים אליה. רק צריכה להיות לך החוצפה להתמודד עם כל הכשלונות האפשריים".
פפר עבדה במפעלי מתכת בצפון איטליה, דבר שהקנה לה מיומנות עם מתכות. היא הייתה בין הפסלים הראשונים שהשתמשו בקורטן, סוג של מתכת, בעבודותיהם. כיום המתכת נחשבת לנפוצה בתחום הפיסול.
דבר נוסף שייחד את עבודותיה, בנוסף לעבודה במפעלים ושימוש בקורטן, היה השימוש שלה בטבע והחיבור לאזור שבו היצירות שלה מוצגות. היא "נטעה" את פסליה בקרקע בצורה שגרמה לפסל להיראות כאילו הוא בוקע מתוך האדמה.
העבודות שלה הוצגו במוסדות כמו מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, מרכז ווקר לאמנות במיניאנפוליס, מרכז ג'ורג' פומפידו בפריז ומוזיאון דאלאס לאמנות (DMA). בנוסף לכך, היו לה תערוכות יחיד במוזיאון ברוקלין, מוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית (SFMOMA) ומוזיאון ארה פאסיס ברומא.
ראו גם

קרטיס ביל פפר (Curtis Bill Pepper)
פלדת בליה
הערות שוליים

1 2  שרה קאסקון, At 96, the Sculptor Beverly Pepper Is Only Now Getting Credit for Using Cor-Ten Steel Way Before Richard Serra, artnetnews, ‏25 בפברואר 2019
1 2 3    Kate Salter, ‏The brilliant artist you've never heard of: interview with sculptor Beverly Pepper, The Telegraph, 29 June 2014
↑  Beverly Pepper- Information, Beverly Pepper
↑  אל וולץ', DENVER MONOLITHS: DID YOU KNOW AN 80-SOMETHING SCULPTOR CREATED IT?, Denver Art Museum, ‏17 בדצמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007321251605171  BnF: cb136222649 (data)  CiNii: DA06027713  GND: 11932895X  ISNI: 0000 0001 1098 1998  LCCN: n50009511  NLA: 35416369  NTA: 072563850  RERO: 02-A003681216  RKD: 96310  SNAC: w69s2h2d  SUDOC: 066910935  ULAN: 500087033  VcBA: 495/314672  VIAF: 96311755   WorldCat (עם VIAF): 96311755
אריק פסקל

| --- | --- |

פסקל בשנת 2017
 לידה:  4 בנובמבר 1996 (בן 27) סליפי הולו, ניו יורק, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  1.98 מטרים
 מספר:  7
 מכללה:  אוניברסיטת פורדהאם אוניברסיטת וילאנובה
 דראפט:  בחירה מספר 41, 2019 גולדן סטייט ווריורס
 קבוצות כשחקן
 2019–2021   2021–:  גולדן סטייט ווריורס   יוטה ג'אז
 הישגים כשחקן
 חמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA‏ (2020) זכייה בטורניר אליפות המכללות (2018)
אריק פסקל (באנגלית: Eric Paschall; נולד ב-4 בנובמבר 1996) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת יוטה ג'אז מליגת ה-NBA, בעמדת הפאוור פורוורד.
נעורים וקריירת מכללות

פסקל נולד בכפר סליפי הולו שבדרום מדינת ניו יורק. בילדותו התחבר עם דונובן מיטשל בן גילו, ושיחק לצידו בליגת החובבים בניו יורק.
בשנת 2014 החל ללמוד באוניברסיטת פורדהאם אשר ברובע הברונקס בניו יורק. לאורך עונתו היחידה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 15.9 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה זכה בתואר "רוקי השנה של מחוז ה-Atlantic 10". בקיץ 2015 הודיע על מעברו לאוניברסיטת וילאנובה אשר בפנסילבניה. על פי חוקי ליגת המכללות נדרשה על פסקל תקופת צינון ("Redshirt") של שנה בה לא הורשה לשחק בקבוצת הכדורסל, בשל מעברו בין אוניברסיטאות שונות.
בעונה בה נעדר, 2015/2016, זכתה וילאנובה באליפות ליגת המכללות בהובלת ג'וש הארט וראיין ארצ'ידיאקונו. בעונתו השנייה בווילאנובה, 2017/2018, השלים פסקל חמישייה דומיננטית לצד ג'יילן ברנסון, דונטה דיווינצ'נזו, מיקל ברידג'ס ואומארי ספלמן, אשר הוליכה את הקבוצה לזכייה נוספת באליפות המכללות. במשחק חצי הגמר מול אוניברסיטת קנזס הציג את אחד ממשחקיו הטובים ביותר בליגת המכללות, כשקלע 24 נקודות ב-10 מ-11 מהשדה. בעונת 2018/2019 רשם ממוצעים של 16.5 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית העונה של מחוז ה-Big East.
קריירה ב-NBA > גולדן סטייט ווריורס

בדראפט ה-NBA‏ 2019 נלקח פסקל על ידי גולדן סטייט ווריורס, בבחירה ה-41. במשחקו הרביעי ב-NBA קלע 20 נקודות מול פיניקס סאנס, ובמשחקו השביעי, אשר נערך ביום הולדתו ה-23, קלע 34 נקודות והוריד 13 ריבאונדים במשחק מול פורטלנד טרייל בלייזרס. לאורך עונת הרוקי שלו תרם 14.0 נקודות ו-4.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
קריירה ב-NBA > יוטה ג'אז

באוגוסט 2021 הועבר בטרייד ליוטה ג'אז, תמורת בחירת דראפט עתידית.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019/2020 | גולדן סטייט | 60 | 26 | 27.6 | 0.497 | 0.287 | 0.774 | 4.6 | 2.1 | 0.5 | 0.2 | 14.0 |
| קריירה |  | 60 | 26 | 27.6 | 0.497 | 0.287 | 0.774 | 4.6 | 2.1 | 0.5 | 0.2 | 14.0 |
הערות שוליים

↑  פסקל עשוי להצטרף לחבר ילדותו ב-NBA, באתר ניו יורק פוסט, 30 במרץ 2018
↑  פסקל מצטרף לקבוצת וילאנובה, באתר inquirer.com,‏ 25 באוקטובר 2016
↑  סטטיסטיקות המשחק בין וילאנובה לקנזס, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של פסקל, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2019, באתר basketball-reference.com
↑  סיכום המשחק בין הווריורס לבלייזרס, באתר ESPN,‏ 5 בנובמבר 2019
בטי פילד

| --- | --- |
בטי פילד בסרט תחנת אוטובוס
בטי פילד בסרט תחנת אוטובוס
 לידה:  8 בפברואר 1913 בוסטון ארצות הברית
 פטירה:  13 בספטמבר 1973  (בגיל 60) היאניס, מסצ'וסטס, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1934–1971 (כ־37 שנים)
 בן או בת זוג:  אלמר רייס (12 בינואר 1942–1956) 
 פרסים והוקרה:  New York Drama Critics' Circle Award 
 פרופיל ב-IMDb
 
בטי פילד (באנגלית: Betty Field;‏ 8 בפברואר 1913 – 13 בספטמבר 1973) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע אמריקאית.
ביוגרפיה

פילד נולדה בבוסטון ולמדה באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה בניו יורק שם נתגלתה על ידי המפיק ג'ורג' אבוט.
היא הופיעה בברודוויי בשנים 1934 – 1971.
ב-1939 הופיעה לראשונה בקולנוע בתפקיד מיי, התפקיד הנשי היחיד בסרט על עכברים ואנשים לפי ספר ומחזה של ג'ון סטיינבק.
ב-1941 הופיעה בסרט "הרועה בגבעות" לצידו של ג'ון וויין שהיה הסרט הראשון שלו בצבע.
ב-1949 הופיעה בסרט גטסבי הגדול לצידו של אלן לאד.
ב-1955 הופיעה בסרט פיקניק כאימן של מאדג' (קים נובאק), ומילי (סוזן סטרסברג).
ב-1956 הופיעה בסרט תחנת אוטובוס.
ב-1957 הופיעה בסרט פייטון פלייס כנלי קרוס, אשתו של הבעל השתיין והאלים לוקאס קרוס (ארתור קנדי). על תפקיד זה הייתה מועמדת ל-Laurel Award.
ב-1962 הופיעה בסרט איש הצפרים מאלקטרז לצידו של ברט לנקסטר.
ב-1966 הופיעה בסרט שבע נשים לצידם של אדי אלברט ומרגרט לייטון.
היא הופיעה גם בסדרות טלוויזיה כמו אלפרד היצ'קוק מגיש.
אפיסקופי

אפיסקופי (מיוונית: ἐπίσκοποι) הוא מונח ששימש בשני תחומים.
ביוון העתיקה

אפיסקופוס (צורת היחיד, ביוונית: ἐπίσκοπος) היה פקח (משגיח) שנשלח על ידי האתונאים למדינות כפופות (בדומה להרמוסטס ἁρμοστής ששלחה ספרטה למדינות שהיו כפופות לה והאפיסטטס ἐπιστάτης שהיה תפקיד משגיח כללי). לרוב ניתן תפקיד זה, שהיה כרוך בהכנסות ממסי העיר, כגמול על שרות טוב או על השגת ניצחון אתונאי על עיר אחרת.
בכנסייה הקתולית

בתחילת ימיה של הנצרות, לפני הסדרת תפקיד הבישוף עמדו בראש הקהילות הגדולות משגיחים (אפיסקופי או אפיסקופוי). בכנסיות המזרחיות התואר עדיין קיים.
בכנסייה הקתולית, והזרמים הפרוטסטנטים שיצאו ממנה, משגיחים אלו הפכו עם הזמן להיות בישופים/הגמונים והתפקיד השתנה.
המלה המודרנית "בישוף" נגזרת מצורתה הגרמנית של המילה היוונית אפיסקופוס.
התואר נשמר במונחים:
"Episcopalismo" - צורת ממשל בכנסייה אשר מספקת מבנה היררכי המאופיין בנשיאותם של הבישופים.
האפיסקופט, episcopate - בישופות, הגוף הקולקטיבי של כל הבישופים של כנסייה, או רצף הבישופים שכיהנו בבישופות מסוימת. כמו כן הוא משמש בהקשר למעמדו או כהונתו של בישוף בודד.
הכנסייה האפיסקופלית, זרם אנגליקני.
הערות שוליים

↑  ירושלים לדורותיה, יחידה 4 (כתבו: זאב רובין, פנינה ארד), האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ו – 2016, עמ' 15, הערה 13.
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אשר שוורצמן

| --- | --- |

 לידה:  6 באוקטובר 1889 (יוליאני) Vil'nia, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1919 (בגיל 29 בערך) רפליבקה, אוקראינה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 שפות היצירה:  יידיש 
 תקופת הפעילות:  מ-1908 
 פרסים והוקרה:  צלב גיאורגי הקדוש, דרגה 1  צלב גיאורגי הקדוש, דרגה 2 
 
אשר שוורצמן (ביידיש: אשר שוואַרצמאַן; 1889 פלך קייב האימפריה הרוסית - 1919 ליד רפליבקה) היה משורר יידי ואוקראיני.
קורות חיים

שוורצמן נולד למשפחה יהודית דתית, אביו היה עובד בתעשיית עצים. הוא קיבל חינוך יהודי מסורתי ולמד בתלמוד תורה. ב-1893 משפחתו עברה להתגורר בעיירה קורוסטישב, יותר מאוחר הם עברו לכפר נובינקה שממוקם קרוב לקייב. מגיל צעיר מאוד הוא התעניין בספרות עברית, יידית, רוסית ואוקראינית. שוורצמן הכיר את חיים נחמן ביאליק שהיה מבקר בנובינקה את קרובי משפחתו. ב-1904 החל שוורצמן ללמד את ילדי הכפר את השפה הרוסית.
ב-1905 הוא עבר להתגורר בקייב אצל אחיו הגדול. כנראה תחת השפעת אחיו השתתף במאורעות של מהפכת 1905. יותר מאוחר עבר לברדיצ'ב, שם לימד עברית ולמד בבית ספר למסחר. אז הוא גם התחיל לחבר שירה, תחילה בשפה האוקראינית.
ב-1909 הוא חזר לקייב והתקרב אל קבוצת אנשי תרבות יידישאיים, משוררים אהרן קושנירוב ודוד הופשטיין (שהיה גם בן דודו של שוורצמן), סופר דוד ברגלסון ומבקרי ספרות נחום אויסלנדר ונחמן מייזל. בהשפעת קבוצה זו הוא החל לחבר ביידיש, אך רוב חיבוריו ביידיש אבדו ונותר מהם מספר מצומצם בלבד.
ב-1911 שוורצמן גויס לשורות הצבא הרוסי ושירת ביחידת הפרשים בקליש (כיום בפולין). בין 1914–1917 השתתף במלחמת העולם הראשונה. פעמיים עוטר בעיטור גאורגיוס הקדוש. במלחמה הוא נפצע ועבר שיקום בבתי חולים של טמבוב ומוסקבה. הוא שוחרר מהשירות הצבאי ב-1917.
לאחר השחרור הוא התגורר בקייב ועבד בביטאונה של תנועת הבונד פאלקסצייטונג.
בעקבות הפרעות שפרצו בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה הוא התנדב לשירות בצבא האדום ונהרג בקרב. הוא נקבר בקבר אחים ליד כפר רפליבקה.
חיבוריו

פון גאלדענע ווייטן, קיעוו, 1921.
אלע לידער, קיעוו, 1923.
מיכל לעוויטאנ אונ מאקס עריק (עורכים), לידער אונ בריוו, קיעוו, 1935.
אלע לידער און בריוו, מאסקווע, 1961.
אפיפיורות אביניון

ארמון האפיפיורים בעיר אביניון.
אפיפיורות אביניון הוא שמה של תקופה, בת כ-70 שנה, בהיסטוריה של הכנסייה הרומית הקתולית, בין 1309 ל-1377, שבה הכס הקדוש היה ממוקם רשמית בעיר אביניון (כיום בצרפת).
בשנת 1305 פיליפ הרביעי, מלך צרפת, פעל להבטיח את בחירתו של בֶּרְטְרַן דֶה גוֹ (Bertrand de Got), שהיה ארכיבישוף של העיר בורדו, לאפיפיור. אחרי בחירתו קיבל את השם קלמנס החמישי.
מלך צרפת התנה את תמיכתו בביטול הצווים של האפיפיור בוניפקיוס השמיני, שפגעו בסמכותו של המלך. הצווים בוטלו על ידי קלמנס החמישי וצעד זה גרם לתסיסה ברומא. כדי לשמור על ביטחונו האישי, קלמנס החמישי ערך את טקס הכתרתו לאפיפיור בעיר ליון שבצרפת (14 בנובמבר 1307), ולא ברומא, כמקובל. באותה שנה גם נתן את הסכמתו למעצרם של אנשי מסדר הטמפלרים בצרפת (מסדר אבירי היכל שלמה), כדי שהמלך יוכל לבזוז את אוצרם. קלמנס החמישי הרגיש שחזרתו לרומא תסכן את חייו. כפתרון, מלך צרפת הציע לו להעביר את מושב האפיפיור מרומא אל העיר אביניון שבחבל פרובנס (עיר שהייתה באותו זמן נחלתו של מלך נאפולי וסיציליה, ווסאל של הכס הקדוש). בהתאם לדרישה נוספת של מלך צרפת, קלמנס החמישי גם ביטל את נידויים של אלה שגרמו למותו של בוניפקיוס השמיני. צעד זה הוסיף לאיבה כלפי קלמנס החמישי. כך החלה ב-1309 "גלות אביניון" של האפיפיורים, שנמשכה שישים ושמונה שנה. אף על פי שאביניון נרכשה על ידי הכס הקדוש בשנת 1348, בכל זאת הייתה תחושה שהיא שייכת לצרפת, ולכן היה חשד כללי שלצרפת יש השפעה עדיפה על ענייני האפיפיורות. ואומנם, רוב הקרדינלים שמונו על ידי קלמנס החמישי היו ילידי צרפת. מאחר שהקרדינלים בוחרים את האפיפיור, היה ברור שהאפיפיורים אשר יבחרו בהמשך יהיו אף הם ממוצא צרפתי. ואכן, בכל תקופת אפיפיורות אביניון, 111 מתוך 134 קרדינלים שמונו היו צרפתים וגם כל שבעת האפיפיורים שכיהנו בתקופה זו. הציבור האיטלקי תקף בזעם את האפיפיורות של אביניון. אחד הדוברים העיקריים בנושא היה המשורר פטרארקה, אשר בילה את ילדותו שם. המושב באביניון יצר אנטגוניזם בעיקר עם אנגליה וגרמניה, ופגע ביוקרה של האפיפיורות.
למרות ההשמצות, חלק מאפיפיורי אביניון עשו מאמצים לשיפור מעמדה של הכנסייה הקתולית. ואלה ההישגים המשמעותיים:
הפעילות המינהלית אורגנה מחדש
משלחות מיסיון הורחבו והגיעו עד סין
קודם החינוך האוניברסיטאי
נעשו ניסיונות ליישב סכסוכים חילוניים
רשימת אפיפיורי אביניון

כל אפיפיורי אביניון היו ממוצא צרפתי:
| שם האפיפיור | כהונה |
| --- | --- |
קלמנס החמישי: 1305–1314
יוחנן העשרים ושניים: 1316–1334
בנדיקטוס השנים עשר: 1334–1342
קלמנס השישי: 1342–1352
אינוקנטיוס השישי: 1352–1362
אורבנוס החמישי: 1362–1370
גרגוריוס האחד עשר: 1370–1378
גרגוריוס האחד עשר העביר את הכס הקדוש בחזרה לקריית הוותיקן ב-17בינואר 1377. שהותו ברומא נתקלה בעוינות רבה והוא שקל בכובד ראש לחזור לאביניון. מותו, במרץ 1378, מנע זאת.
בשל המחלוקת על יורשו, קמה שושלת קצרת מועד של אנטי-אפיפיורים, שמוקדם היה באביניון:
קלמנס השביעי (1378–1394)
בנדיקטוס השלושה עשר (1394–1423) (גורש מאביניון ב-1403).
בתקופה זו התקיים פיצול חריף בכנסייה הקתולית, אשר לעיתים נקרא "הקרע המערבי" או "המחלוקת הגדולה בנוגע לאנטי-אפיפיורים" על ידי היסטוריונים של הכנסייה (כמו גם "הפילוג הגדול השני"), בשל המחלוקת בין הנאמנות למנהיגים השונים המכהנים במקביל וטוענים שניהם כי הם האפיפיור הלגיטימי. המחלוקת נפתרה לבסוף בהחלטות ועידת קונסטנץ ב-1417.
ראו גם

פיליפ הרביעי
קלמנס החמישי
אפיפיור
אביניון
הערות שוליים

1 2 3  Melissa Snell, Avignon Papacy – When the Popes Resided in France, Thought co.
1 2 3  אפיפיורות אביניון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563288705171  LCCN: sh85097533  NKC: ph849406
אנטי קריספר

חלבוני אנטי קריספר (Anti-Clustered Regularly Interspaced Short Palindromic Repeats; בראשי תיבות Acr) הם חלבונים שמקודדים על ידי אלמנטים גנטיים ניידים (MGEs), כגון פלסמידים ובקטריופאג'ים (פאג'ים), המעכבים את תפקוד CRISPR-Cas, מערכת חיסונית של פרוקריוטיים. עד כה התגלו 45 משפחות חלבוני Acr עם מנגנונים ומבנים ברורים וללא דמיון רצפי משמעותי זה לזה. מלבד גודלם הקטן, שנע לרוב בין 50 ל-150 חומצות אמינו, אין מאפיינים נפוצים השמורים בין רצפי חלבונים שונים במשפחה זו. לעיתים קרובות ניתן למצוא גנים של Acr זה לצד זה, מה שמסייע לזיהוי ולמחקר שלהם. יכולתם של חלבוני Acr רבים להפריע ישירות לתפקודי מערכות CRISPR-Cas מספקת אפשרות לרגולציה לאחר תרגום לטכנולוגיות שנגזרות מ-CRISPR-Cas. במהלך השנים האחרונות נקבעו מנגנוני פעולה של שישה חלבוני אנטי קריספר על ידי שילוב של מחקרים גנטיים, ביוכימיים ומבניים,
חלבוני קריספר התפתחו בקרב חיידקים כמנגנון הגנה נגד פאגים (נגיפים תוקפי חיידקים). חלבוני הקריספר של החיידק מפרקים את החומר הגנטי של הנגיף, וכך מונעים הדבקת תא החיידק בידי הנגיף. חלבוני האנטי קריספר ככל הנראה נוצרו על ידי נגיפים כתוצאה מלחץ אבולוציוני שהפעילה יצירת חלבוני הקריספר. הם פועלים נגד חלבוני הקריספר שהורסים את הגנום של הנגיף לאחר החדרתו לתוך תא חיידקי, וכך הם מסייעים להדבקה יעילה של החיידק בידי הנגיף.
מנגנונים אחרים להתחמקות ממערכות ה-CRISPR-Cas, שהוכרו לפני האנטי קריספר הן מוטציות נקודתיות ואירועי שחלוף (recombination) ששימשו לחמוק מספייסרים (מקטעים זהים עם רווחים בגנום המארח) של מערכות קריספר. מכיוון שיש צורך בהתאמה בין הרצף של הספייסר לבין הרצף של הפאג' – שינויים כמו מוטציות נקודתיות ורקומבציה מונעים את ההתאמה ולכן גם את הפעילות של מערכת הקריספר באותו אתר.
כיום, חלבוני האנטי קריספר הם הדרך היעילה ביותר המוכרת של פאג'ים לשרוד את תהליך הדבקת פרוקריוטיים בעלי מערכות הגנה של CRISPR.
מבנה

קיים מגוון רחב של חלבוני אנטי קריספר. חלק מהמבנים זוהו בפני עצמם ואילו חלק זוהו על בסיס הקישור לקומפלקס ה-CRISPR-Cas. עד כה לא זוהה הבדל משמעותי בין הצורה לפני קישור של חלבוני ה-Acr לצורה אחריה במקרים שבהם שתי התצורות נחקרו ופוענחו. רובם שונים זה מזה, דבר המעיד על מקור אבולוציוני ייחודי של כל אחת ממשפחות חלבוני ה-Acr. עם זאת, למרות השוני הנראה בין המבנים, קיים דמיון מבחינת תפקוד המנגנונים. דוגמה טובה לכך היא הקישור של חלבוני Acr לאזורי אינטראקציה ב-PAM או קרוב אליהם, תכונה אשר משותפת ל: AcrIF2, AcrIF10, AcrIIA2, AcrIIA4 ו-AcrVA1. זוהי דוגמה לאבולוציה מתכנסת.
מחקרים הראו כי גם אופן הפעולה של AcrIE1, אשר חוסם את המערכת מסוג I-E, דומה לזה של AcrIF3. חלבון AcrIE1 זה גם נקשר לנוקלאז (Cas3) וכנראה מונע את הגיוס של קומפלקס ה-DNA אשר קשור ל-I-E CRISPR-Cas. המבנה של Acr זה, אשר נקבע בעזרת קריסטלוגרפיה, מורכב מדימר שכל תת-יחידה שלו מורכבת משלושה סלילי α-helix ו-β-sheet בקצה ה-C-terminal. הדמיון בין AcrE1 ל-AcrIF3 בא לידי ביטוי רק במבנה ה-α-helix וסוברים שהם מונעים פעילות של Cas3 ו-Cas2-3 בהתאמה, בדרכים שונות.
מנגנון

לרוב, כאשר הבקטריופאג' מחדיר את הגנום שלו לחיידק, אם אין לחיידק מערכת הגנה, הפאג' יכול לנצל את משאבי התא לשכפול המידע הגנטי שלו. בחיידקים בהם קיימת מערכת ה-CRISPR, בעקבות תקיפות של פאג'ים יש אינטגרציה של מקטע מהגנום הפאג'י לתוך גנום החיידק, אלו רצפי ה-CRISPR. בהגנה מהדבקה של פאג'ים יש ביטוי של crRNA, המגויסים על-ידי חלבוני Cas ומובילים אותם לחיתוך של הגנום הפאג'י. כך, תהליך ההדבקה של הפאג', נעצר על ידי קווי ההגנה של החיידק עוד לפני שהחל. הזיהוי נעשה על בסיס חלקי DNA של הבקטריופאג'ים שנשמרו בגנום החיידק, חלקים אלו משועתקים בהמשך כחלק ממקטעים הנקראים CRISPR RNA (crRNA), אשר יכולים להתחבר ולזהות את הגנום הנגיפי שמוחדר לתאי החיידקים.
חלבוני אנטי קריספר מעכבים את תפקוד CRISPR-Cas במגוון דרכים, למשל על ידי אינטראקציה ישירה עם חלבון Cas החוסמת קשירת DNA לאתרי מטרה מוכרים בגנום הפאג' או מונעת את פעולת החיתוך של אתרי המטרה. כמו כן, הם יכולים לפגוע ב-crRNA, המכוון את חלבון ה-Cas למטרתו.
נראה כי באופן כללי חלבוני Acr יעילים בעיקר אם הם יכולים למנוע באופן ישיר את הפעילות של קומפלקס CRISPR-Cas שכבר נוצר, מה שקורה לרוב כאשר DNA זר נכנס לתא.
גני ה-anti-CRISPR מתורגמים לחלבונים בעלי כמה נקודות התערבות ומניעת פעולות מערכת ה-CRISPR. הם מתחלקים לשני סוגי פעילות עיקריים שהם עיכוב קשירת הגנום ועיכוב חיתוך של הגנום, אך ישנן גם דרכי פעולה נוספות.