stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בהק
בהק צחור

בַּהַק צחור (Monsonia nivea) הוא צמח עשבוני חד-שנתי או רב-שנתי קצר-חיים, בגובה 15 עד 25 ס"מ ובעל כסות הדוקה של שערות קצרות המעניקה לצמח מראה מאפירה. השיער מגן על הצמח מפני תנאי סביבה קשים כמו חום קיצוני, יובש. מין זה בעל קנה שורש (גבעול תת-קרקעי) מעוצה וארוך.
הגבעולים מאוד קצרים, שרועים, פשוטים, לעיתים נדירות מסועפים, לבנים ושעירים.
העלים מלבינים בגודל 2 עד 5 ס"מ, לרוב ערוכים בשושנת, בעלי פטוטרות ארוכים יחסית, מוארכות-דמויות אזמל; טרף העלה דמוית ביצה מאורכת, מרובה קפלים, בעלות שיניים חרוקות, פלומתיים עם שערות לבנות קצרות ומהודקות.
עורקי העלים שקועים בטרף, כלומר העורקים בולטים בצדם התחתון של העלים.
עוקצי התפרחת יוצאים מתוך שושנת עלים או מחיק עלים ונישאים על ענפים קצרים. עוקצי התפרחת ארוכים מאוד, דמויי עמוד תפרחת ללא עלים, נושא 2 עד 6 פרחים. החפים דמוי ביצה מוארכת ומצטררים, כלומר שהוא מחודד וצר בצורה הדרגתית כאשר צידיו קמורים. עוקצי הפרחים באורך 1-2.5 ס"מ."
עוקץ הפרח באורך 1 עד 2.5 ס"מ והוא ארוך פי 3 עד 4 מאורך הגביע.
אורך המקור של הפרודה 4 עד 5 ס"מ.
בית גידול ותפוצה: בוהק עקרבי הוא צמח נדיר מאוד של מדבריות חמים, בעיקר בערוצים עם תשתית חולית. תפוצתו בישראל בהר הנגב, בדרום הנגב הדרומי, בבקעת ים המלח, הערבה באזור אילת, באדום ובסיני. תפוצתו העולמית משתרעת מהסהרה ועד פקיסטן דרך סיני וחצי האי ערב, באזורים יבשים עם אקלים מדברי או צחיח למחצה, שבהם הצמחייה והחי מותאמים לתנאי יובש וחום קיצוניים.
מחזור חיים: בהק צחור נובט או מלבלב רק בשנים גשומות, אחרי שיטפונות במדבר הקיצוני. העלווה מתפתחת במהירות בטמפרטורת הגבוהות מתחילת נובמבר וממשיכה עד אמצע מאי ולעיתים הצמח פורח כבר כחודש אחרי הנביטה. הפריחה מתרחשת מסוף פברואר עד תחילת מאי. פרי ירוק מופיע מסוף מרץ והפצת הפרודות נמשכת מאמצע מאי עד אמצע יוני.
הערות שוליים

↑  Monsonia L., POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Monsonia L., WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏4-6-2024
↑  בהק, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 272-6
↑  Monsonia heliotropioides (Cav.) Boiss., POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  בהק עקרבי, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 381-391
↑  Monsonia nivea (Decne.) Webb, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  בהק צחור, באתר צמחיית ישראל וסביבתה

בהק צחור בוואדי רום בירדן
בהק צחור בירדן
ארנבת מצויה

| ארנבת מצויה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: ארנבאים
משפחה:: ארנביים
סוג:: ארנבת
מין:: ארנבת מצויה
שם מדעי
 Lepus capensis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ארנבת מצויה במנוסה, תת־המין Lepus capensis sinaiticus, צולם בעזוז
ארנבת מצויה מתת-המין Lepus capensis arabicus מאחורי שיח
ברדלס אסייתי לאחר שלכד ארנבת מצויה, בצפון מזרח איראן
ארנבת מצויה (שם מדעי: Lepus capensis) היא מין חיה ממשפחת הארנביים הנפוצה ברחבי דרום אסיה ואפריקה וגם בישראל.
תפוצה ומקום חיות

הארנבת המצויה נפוצה במזרח התיכון, באפריקה ובמערב אסיה. היא נפוצה בכל סוגי הקרקע הפתוחים – מישוריים או הרריים. באפריקה למשל, אוכלוסיות של המין נפוצות אף במדבר. היא אינה נמצאת בחורש סבוך או ביערות גדולים. בישראל היא נפוצה בכל רחבי הארץ, למעט החורש הצפוף בגליל ובכרמל.
תיאור:
אורך הארנבת: 59.5-52.0 ס"מ בממוצע.
משקל: 4–5 ק"ג.
מבנה גופה של הארנבת ארוך וצר, זנבה עבה.
הראש עגלגל בצורתו, האוזניים ארוכות, עד 14 ס"מ, ושחורות בקצותיהן.
העיניים גדולות וצבען אדום–חום, הרגליים האחוריות ארוכות בהשוואה לקדמיות וחזקות מהן.
צבע הפרווה חום–אדמדם ("ג'ינג'י") עם גוונים שחורים בחלקים העליונים וגוונים בהירים עד לבנים ברגליים בצוואר ובבטן.
בעזרת צבע פרוותה, היא מסתווה בקלות על רקע האדמה.
תת מינים

ישנם 12 תת־מינים לארנבת המצויה, והם כוללים את הבאים:
Lepus capensis capensis
Lepus capensis aquilo
Lepus capensis carpi
Lepus capensis granti
Lepus capensis aegyptius
Lepus capensis hawkeri
Lepus capensis isabellinus
Lepus capensis sinaiticus - מצוי בדרום ישראל.
Lepus capensis arabicus
Lepus capensis atlanticus
Lepus capensis whitakeri
Lepus capensis schlumbergi
רבייה וגידול צאצאים

הארנבות חיות ביחידות או בזוגות.
עונת הרבייה מתחילה בינואר ומסתיימת ביוני. במהלך תקופה זו מתעברת הנקבה 2–4 פעמים. לעיתים מתחיל היריון נוסף עוד בטרם הסתיים ההיריון הקודם, כך שהנקבה נושאת ברחמה שני הריונות (או שְׁגָרִים) בו זמנית. ההיריון נמשך 30–33 ימים בממוצע, ההמלטה מתרחשת בחודשים מרץ עד אוקטובר, כאשר בעונה יחידה נולדים 1–6 גורים.
משקל הוולדות 126 גרם. בניגוד לארנבון מצוי, הארנבת ממליטה את וולדותיה מעל האדמה, והגורים נולדים עם פרווה ועיניים פקוחות. הם גדלים במהירות ובגיל 3 שבועות מתחילים להיגמל מהיניקה וניזונים מחומר צמחי, חצי מעוכל על ידי הוריהם. חודש לאחר מכן כבר ניזונים ממוצקים ומשקלם מגיע ל־0.9 קילוגרמים.
הנקבה והזכר מגיעים לבגרות מינית בגיל 8 חודשים.
תוחלת החיים אינה ידועה, אך מרבית הארנבים אינם שורדים בטבע יותר משנה. מעטים בלבד מגיעים בשביה ל־5 שנים, אך ידועים מקרים של ארנבים שהאריכו חיים עד 12.5 שנים.
התנהגות

רגליה האחוריות של הארנבת עוזרות לה בפיתוח מהירות רבה של 70 קילומטר לשעה בקירוב. היא מסוגלת לנתר למרחקים של עד 2.5 מטרים ולגבהים של 1.5 מטרים. היא אף טפסנית עצים וסלעים מצטיינת ומסוגלת לשחות.
שלא כמו הארנבון, אין היא חופרת מחילות בקרקע אלא שוכנת על פני הקרקע. ביום היא מסתתרת בגומות ותחת שיחים או בעשב גבוה, והיא פעילה בעיקר בלילה. יוצאות דופן בהתנהגות זו מספר אוכלוסיות באסיה ששוכנות תדיר בגומחות. משערים שזו אדפטציה לאקלים בסביבה זו.
הארנבת משגיחה על סביבתה בעזרת עיניה הגדולות וראייתה המכסה 360 מעלות. כאשר היא יושבת בטוחה, היא עוצמת את עיניה ושוקעת בתנומה חטופה ובתנועת רביצה. אולם היא רגישה לכל צליל ותנועה, וכאשר היא מרגישה בסכנה, היא מצמידה את גופה לקרקע וקופאת עד תום הסכנה. הארנבת ישנה שינה מלאה לעיתים רחוקות ביותר, לרוב למשך מספר דקות מעטות בלבד, אז היא שוכבת על צידה וגופה רפוי.
באביב, לקראת עונת הרבייה, יוצאות הארנבות ממחבואן, אף במהלך שעות היום. הזכרים רודפים זה אחר זה עד התשה הדדית, אז מתרוממים על כפות רגליהם האחוריות ומתאבקים בעזרת רגליהם הקדמיות. קרבות אלו נצפים על ידי הנקבות, ומשמשים חלק משמעותי בקביעת הנחלות ובני הזוג.
התקשורת הבין־מינית טרם נחקרה בפרוטרוט, אולם משערים כי מאחר שהארנבות פעילות הן ביום והן בלילה, הן מסתמכות בתקשורת ביניהן על חוש הראייה בעיקר. השערה זו מתאימה להתנהגויות שהוזכרו למעלה. לארנביים הסתמכות רבה על חוש המישוש וחוש הריח – שימוש בהורמונים כימיים לזיהוי של בני זוג וכן לזיהוי הגורים. בבדיקות שמיעה שנערכו למין זה התגלה כי חוש השמיעה מפותח ביותר, אולם לא נצפו התנהגויות ספציפיות התואמות קביעה זו.
תזונה

הארנבת ניזונה מחומר צמחי: צמחים מזינים, עשבים, גרגירי בר, ירקות, פירות, פטריות – וגם גידולים חקלאיים שונים להם היא מסבה נזק רב.
את החלבונים והויטמינים שלהם זקוקה הארנבת לשם גדילה תקינה, היא צורכת בעיקר מצואה טרייה של עצמה הסופחת לתוכה חומרים המעורבים בתהליך העיכול.
אקולוגיה של המין

הארנבת מבלה את מרבית חייה, מינקות עד זקנה, בבריחה מטורפיה הטבעיים, בעיקר שועלים, עופות דורסים וטורפים שונים. כמעט תמיד היא בוחרת באפשרות של בריחה מטורפיה, ולעיתים רחוקות היא מסתתרת מתחת למחסה.
הארנבים הצעירים, מלבד היותם חשופים לטורפים, רגישים במיוחד למחלות ולטפילים שונים, ואחוזי הישרדותם בשנה הראשונה להיוולדם הם 60%-80%. גורמי תמותה אחרים הם מזג האוויר, תת־תזונה באזורים מדבריים, נזקי הדברה ופגיעה על ידי כלי תחבורה.
הארנבים מהווים 5% מסך כל המזון הנצרך על ידי טורפיהם.
כאשר המין מתרבה בצורה א־נורמלית, הוא עלול לגרום לנזקים חקלאיים באזורים שבהם הוא נמצא. האדם מתמודד עם הארנבת בעיקר באמצעות מלכודות, לעיתים רחוקות הוא משתמש נגדה בהדברה או הרעלה ישירה מאחר שבשרה משמש לאכילה בתרבויות רבות.
הארנבת במקורות

בתורה, מוזכרת הארנבת כבעל חיים האסור באכילה:
וְאֶת הָאַרְנֶבֶת כִּי מַעֲלַת גֵּרָה הִוא וּפַרְסָה לֹא הִפְרִיסָה טְמֵאָה הִוא לָכֶם:
אַךְ אֶת זֶה לֹא תֹאכְלוּ מִמַּעֲלֵי הַגֵּרָה וּמִמַּפְרִיסֵי הַפַּרְסָה הַשְּׁסוּעָה אֶת הַגָּמָל וְאֶת הָאַרְנֶבֶת וְאֶת הַשָּׁפָן כִּי מַעֲלֵה גֵרָה הֵמָּה וּפַרְסָה לֹא הִפְרִיסוּ טְמֵאִים הֵם לָכֶם:
הערות שוליים

↑  ארנבת מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| יונקים בארץ ישראל  |
| --- | --- | --- |
| טורפים בישראל | גירית הדבש • גירית קוואקזית • דלק הסלעים • חמוס השלגים • סמור משויש • לוטרה אירופית • זאב מצוי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב • שועל החולות • שועל מצוי • שועל צוקים • כלב ים נזירי מצוי • נמייה מצויה • צבוע מפוספס • חתול חולות • חתול ביצות • חתול בר • קרקל • נמר |  |
| אוכלי חרקים בישראל | חדף הרמון • חדף זעיר • חדף לבן-שיניים • חדף קטן • קיפוד מצוי • קיפוד המדבר • קיפוד חולות מצוי |  |
| לווייתנאים בישראל | גרמפוס אפור • דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • עבשן קטלני • סטנלה מפוספסת • סטנו תלום שן • זיפיוס חלול-חרטום • ראשתן גדול-ראש • לווייתן מצוי • לווייתן גוץ |  |
| פרסתנים בישראל | ערוד • פרא • חזיר בר • אייל הכרמל • יחמור פרסי • יעל נובי • צבי הנגב • צבי מצוי • ראם לבן |  |
| מכרסמים בישראל | סנאי זהוב • יערון גדול • יערון חרמוני • יערון קטן • יערון צהוב-צוואר • חולדה מצויה • חולדת חוף • עכבר מצוי • עכבר מקדוני • קוצן מצוי • קוצן זהוב • נסוקיה • גרביל החולות • גרביל החוף • גרביל דרומי • גרביל זעיר • גרביל הערבה • גרביל סלעים • יפה זנב • מריון מצוי • מריון חולות • מריון המדבר • מריון לובי • פסמון • חולד ארץ ישראלי • בר אוגר מצוי • נברן השדה • נברן השלג • ירבוע מצוי • ירבוע גדול • נמנמן סלעים • נמנמן העצים • דורבן מצוי • נוטריה |  |
| עטלפים בישראל | עטלף פירות מצוי • יזנוב גדול • יזנוב קטן • אשמן מצוי • אשמן מצרי • לילן מצרי • פרסף גדול • פרסף הנגב • פרסף מצוי • פרסף בהיר • פרסף חיוור • פרסף גמדי • פרספון מצוי • נשפון גדול • נשפון מצוי • נשפון דק-אוזן • נשפון הגדות • נשפון פגום-אוז • כנפן מצוי • אוזנן הנגב • אוזנן החרמון • אודנן • עטלפון לבן-שוליים • עטלפון בודנהיימר • עטלפון ריפל • עטלפון אריאל • עטלפון אירופי • עטלפון סאבי • אפלול מצוי • אפלול הנגב • בלומף שחור • רמשן לילי • אשף מצוי |  |
| יונקים נוספים | שפן סלעים • ארנבת מצויה • תחש המשכן |  |
ארה ארגמנית

| ארה ארגמנית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תוכיים
סוג:: ארה
מין:: ארה ארגמנית
שם מדעי
 Ara macao ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ארה ארגמנית במעוף
Ara macao
ארה ארגמנית או אָרָה אַרְגְּוָנִית (שם מדעי: Ara macao), הוא תוכי דרום אמריקני גדול בצבעים אדום, צהוב וכחול, חבר בקבוצה גדולה של תוכים נאוטרופים מהסוג ארה.
ארה זו נפוצה ממזרח פנמה, מצפון אמריקה המרכזית ועד מקסיקו, צפון-מזרח עד מזרח קולומביה, ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גינאה הצרפתית, אקוודור, פרו, ברזיל ובוליביה. הארה חיה בבתי גידול רבים: יערות גשם, יערות פתוחים, סוואנות מיוערות. באמריקה המרכזית היא מצויה גם בשפלות יבשות, בסביבות הרריות לאורך החוף הפסיפי, באזורי בשיחים נמוכים וסבוכים ואזורים מעובדים עם קטעי יערות.
תיאור

גודל הארה נע בין 78–89 סנטימטרים (31–35 אינץ'). משקלם נע בין 900–1,300 גרם. צבעה הכללי אדום בגווני ארגמן. האזור הלבן, שמתחיל מהמקור התחתון ונמשך עד ללחיים (כולל), נחצה על ידי פסים (לפעמים כמעט בלתי נראים) של נוצות אדומות בהירות. לחלק מהעופות יש נוצות עם קצוות צהובים באחורי הראש. החלק הקיצוני של הכנף כחול והחלק הקרוב יותר לגוף צהוב עם קצוות ירוקים. הנוצות בבסיס הזנב כחולות בהירות. חלקו העליון של הזנב אדום עם קצוות כחולים עמומים. חלקו התחתון של הזנב ושל הכנפיים – אדום. המקור העליון בצבע קרן וצדדיו שחרחרים. המקור התחתון שחרחר. העיניים בצבע צהוב בהיר. הרגליים אפורות כהות. לצעירים זנב קצר יותר, מקור תחתון בהיר יותר ועיניים חומות. מוטת הכנפיים 1.0–1.2 מטרים (3.3–3.9 רגל).
במאי 2013 פורסם שצוות חוקרים מאוניברסיטת טקסס A&M סיים למפות את הגנום המלא של הארה הארגמנית.
תפוצה

בטבע הוא נפוץ בעיקר באזורים עם עצים, אך עדיין לא כמו הארה כחולה-צהובה. הוא נעלם מרוב אזורי המחיה, ובעיקר מאמריקה המרכזית, בעקבות הרס סביבת המחיה הטבעית, לכידה וסחר בלתי-חוקיים וציד למטרות מכירה.
התנהגות > בטבע

עופות אלה בדרך כלל נצפים בזוגות, משפחות או להקות קטנות של עד 30 פריטים. בולטים בעיקר בזמן תעופה, שמלווה בקריאות קבועות ותכופות. ניתן לראות התקבצויות גדולות (לפעמים 100 פריטים ואף יותר) באזורי קינון ומזון, כמו גם באזורים המנוצלים לליקוק טיט. ניתן לזהות בקלות את הזוגות בתוך כל קבוצה. הרבה פעמים נראים באזורים המיועדים לאיסוף מזון וקירות טיט יחד עם מיני ארות נוספים – ארה כחולה-צהובה וארה ירוקת-כנף. מאוד זהירים כאשר נמצאים במקומות אלו, ומחכים עד שהם בטוחים שאין שום טורף בסביבה. כאשר הם נמצאים ביער קשה מאוד למצוא אותם, כיוון שהם מתנהלים בשקט רב בין הענפים הגבוהים. ניתן לזהות את מקומם על ידי שיירי הפירות מתחת לעצים עליהם הם יושבים. אולם אם יחושו בסכנה יעופו במשק כנפיים וצרחות רמות. ביישנים ליד אזורים מיושבים. עפים כל בוקר וערב מעצי הקינון למקורות המזון ובחזרה. המעוף די מהיר וישיר, ומאופיין במכות כנפיים חזקות וקבועות. הצעקות בעלות טון גס, כמו גם הקרקורים האופייניים להם.
התנהגות > בגידול אצל האדם

לרוב מין זה הוא עליז ובנוסף גם נוטה להשמיע קולות חזקים.
מסתגל לבעליו במהירות, סקרן, וגם נחשב ליותר "חריף" מסוגי תוכים הקרובים אליו - ארה כחולה-צהובה וארה ירוקת-כנף.
הוא גם בדרך כלל יותר רגיש לתנועות חדות הנעשות לידו, אבל אין הדבר פוגע מאיכותו כחיית מחמד, אך הדבר מחייב את הבעלים להיות עם ניסיון בגידול ופסיכולוגיית תוכים. סוג זה גם נוטה להיות לעסן כבד ולכן דורש אספקה קבועה של ענפים קשים וגזעים ללעיסה. כאשר התאקלם הוא נועז, חסון ובריא. ניתן לגדלו עם ארות אחרות מחוץ לעונת הרבייה. בעונת הרבייה ניתן לגדלו עם תוכים קטנים יותר. אוהב להתקלח בקיץ, או להיות מרוסס במים בזמן תעופה מחוץ לכלוב או למתחם בו מגדלים אותו.
לארה זו יש נטייה להיות, יחסית, אגרסיבית וצובטת, בעיקר עם המקור ולפעמים גם עם הציפורניים, אך הדבר תלוי באופן בו גודלה. בנוסף, לארה זו יש יכולת "דיבור", וחיקוי קולות וצלילים וכן מילים ומשפטים קצרים, אך בדרך כלל אינה נחשבת דברנית גדולה.
התנהגות > תזונה

תזונתה כוללת מגוון של פירות בשלים ולא בשלים, מנגו, אגוזים, זרעים, פירות קטנים (ענבים, אוכמניות וכדומה), פרחים וחומרים ירוקים הנמצאים בעצים. מקורה חזק מאוד, ובעזרתו היא מפצחת את ציפות האגוזים הקשים. קרוב לוודאי שתזונתה כוללת גם חרקים וזחליהם, בעיקר בהזנת הגוזלים. כמעט כל יום היא עפה בבוקר ובערב לקירות טיט, המשמשים מקור עשיר של מינרלים. בנוסף, מנטרל הטיט את החומרים הרעילים, הנמצאים בפירות לא בשלים.
רבייה > בטבע

הארות מגיעים לבגרות מינית בגיל 3–4 שנים. אין להם דו-צורתיות זוויגית כך שזכר ונקבה נראים אותו הדבר ואין דרך להבדיל ביניהם. עונת הרבייה בדרום אמריקה ופנמה היא בין אוקטובר למרץ, ובאמריקה המרכזית בין פברואר למאי. מקננים בעצי דקל חיים ומתים, ומשתמשים באותו הקן כל שנה, למרות שבאזורים רבים הזוגות אינם מתרבים כל שנה. שיעור הילודה נמוך. גוזלים וביצים רבים נטרפים על ידי טורפים, טובעים/נסחפים על ידי מים גבוהים, מתים ממחלות או נשדדים. 1–2 ביצים בתטולה. משך הדגירה הוא 26–28 יום. 90–100 יום אחרי בקיעתם מתכסים הגוזלים בנוצות. הצעירים נשארים עם הוריהם עד שנתיים לאחר עזיבת הקן. גודל הביצה – 47X34 מ"מ.
רבייה > בשבי

רבייה בשבי מושגת בקלות ובקביעות ואינה קשה. עונת הרבייה מתחילה באפריל. בתקופה זו נהיים הארות אגרסיביים מאוד ויתקפו את בעליהן. 1–3 ביצים בתטולה, אם כי בדרך כלל חלקן אינן מופרות. משך הדגירה 25–27 יום. 12 שבועות לאחר הבקיעה מתכסים הגוזלים בנוצות. בארצות קרות, הרבייה מוצלחת יותר בתוך הבית מאשר מחוצה לו. אם מוציאים את הביצים מהכלוב כאשר ההורים שם הם לעיתים מתרגשים ואף פוגעים בביצים ובגוזלים. גוזלים רבים מגלים עניין רב בצביטת בעליהם בגיל 3–5 חודשים. אם לא מטפלים בבעיה כאשר היא מתחילה, הצביטות עלולות להפוך עם הזמן לנשיכות.
גלריה

ארה על ענף
ארה ניזונה מחרסית בפנמה
הערות שוליים

↑  ארה ארגמנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ע"פ החלטות האקדמיה
1 2 3  ארה ארגמנית, באתר חי פארק
↑  ארה סקרלט, באתר האנציקלופדיה של החיים
↑  Save the Parrots: Texas A&M Team Sequences Macaw Genome, ‏Newswise, ‏8 במאי 2013
↑  ג'יני ג'ונסון, בעלי חיים מדהימים, קרית גת: דני ספרים, 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556990105171  LCCN: sh2007003313
בז

ערך זה עוסק בסוג של עופות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| בז |
| --- | --- |
 בז גמדי
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: בזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: בזיים
סוג:: בז
שם מדעי
 Falco ‏לינאוס, 1758

הגדול במיני הבזים - בז ארקטי.
בז צוקים.
בז ניו זילנדי.
בז ערבות.
בז אמור.
בז (שם מדעי: Falco) הוא סוג של עוף דורס בעל מספר המינים הרב ביותר במשפחת הבזיים. הבז הוא העוף הטורף ובעל החיים המהיר ביותר בעולם ומתמחה בציד של עופות אחרים.
מאפיינים

הבז הוא עוף דורס בינוני בגודלו. כנפיו ארוכות וחדות, המקור חזק, בלסת העליונה בליטה דמוית שן ובמקביל לה, פגימה בלסת התחתונה, הנחיריים מעוגלים עם פגימה במרכזם.
הבז הוא המהיר מבין העופות הדורסים, הוא תופס את טרפו באוויר או על פני הקרקע לאחר שארב לו תוך כדי ריחוף באוויר. הוא מסוגל להגיע למהירות של 320 קמ"ש ובכך הוא בעל החיים המהיר ביותר שתועד. כמו כן הבז מסוגל להגיע לכוח G גבוה ממטוס קרב, עד 25G[דרוש מקור].
הבז ניזון מטרף חי בלבד. המינים הקטנים ניזונים בעיקר מחרקים, והגדולים מעופות ויונקים עד לגודל של תרנגול, אווז או אף ארנבת.
לבז דו-צורתיות זוויגית בגודל ובצבע והנקבות גדולות יותר מהזכרים ויכולות להתמודד עם טרף גדול יותר. שני בני הזוג הם מונוגמיים ונשארים נאמנים זה לזה בכל מהלך חייהם.
הבזים אינם בונים קן, אלא משתמשים בנקרות צוקים או בקינים נטושים. יש להם מחזור דגירה אחד בשנה הכולל תטולה בגודל 3–6 ביצים המוכתמות בצבע חלודה. הזכר משתתף בדגירה ושני בני הזוג מטפלים בגוזלים.
מינים > בזים שחולפים/מקננים בישראל

בז צוקים (Falco biarmicus)
בז ציידים (Falco cherrug)
בז גמדי (Falco columbarius)
בז שחור (Falco concolor)
בז חופים (Falco eleonorae)
בז אדום (Falco naumanni)
בז מדברי (Falco pelegrinoides)
בז נודד (Falco peregrinus)
בז עצים (Falco subbuteo)
בז מצוי (Falco tinnunculus)
בז ערב (Falco vespertinus)
מינים > בזים שלא חולפים בישראל

בז שועל (Falco alopex)
בז סיישל (Falco araea)
בז אמור (Falco amurensis)
בז אפריקאי אפור (Falco ardosiaceus)
בז חום (Falco berigora)
בז אוסטרלי (Falco cenchroides)
בז אדום ראש (Falco chicquera)
בז ציידים אפריקאי (Falco cuvierii)
בז כתום-חזה (Falco deiroleucus)
בז דיקינסון (Falco dickinsoni)
בז טאייטה (Falco fasciinucha)
בז אפלומדו (Falco femoralis)
בז אוסטרלי אפור (Falco hypoleucos)
בז חרישי (Falco jugger)
בז חיוור (Falco kreyenborgi)
בז ציידים אוסטרלי (Falco longipennis)
בז ערבות (Falco mexicanus)
בז מולוקן (Falco moluccensis)
בז מדגסקר (Falco newtoni)
בז ניו זילנדי (Falco novaeseelandiae)
בז מאוריציוס (Falco punctatus)
בז עטלפים (Falco rufigularis)
בז גדול (Falco rupicoloides)
בז ארקטי (Falco rusticolus)
בז ציידים מזרחי (Falco severus)
בז אמריקני (Falco sparverius)
בז שחור אוסטרלי (Falco subniger)
בז מדגסקרי מפוספס (Falco zoniventris)
ראו גם

בזיירות - אומנות השימוש בבזים או בדורסי יום חזקים אחרים לציד עופות ויונקים
ברודית גדולה

| ברודית גדולה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: רליתיים
סוג:: ברודית
מין:: ברודית גדולה
שם מדעי
 Porzana porzana ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


Porzana porzana
ברודית גדולה (שם מדעי: Porzana porzana) היא מין עוף ממשפחת הרליתיים החי בביצות ומקווי מים עומדים.
למרות שמה הברודית היא עוף קטן יחסית שאורכו מגיע ל-19-22 ס"מ, מוטת כנפיו ל-37-42 ס"מ ומשקלו ל-55-145 גרם. הברודית בעלת גוף עגלגל עם ראש קטן ומקור חרוטי צבוע צהוב ומעט כתום בקצהו. לברודית אין קרומי שחייה בין אצבעות הרגליים. צבעה חום, ראשה חום בהיר יותר ועל גופה נקודות אפורות.
היא חיה בביצות ומקווי מים עומדים בסמוך לגדות המכוסות בעשבים ודגניים. היא חיה באירופה וצפון מערב אסיה ובחורף נודדת לכיוון תת-היבשת ההודית ואפריקה.
הברודית מגיעה גם לישראל והיא אחת מ-3 ברודיות המבקרות בה (יחד עם ברודית גמדית וברודית קטנה).
היא ניזונה בעיקר מחרקים ויצורים מים קטנים, שהיא חוטפת מהצמחים או מגדות המים. בעת סכנה מטורפים היא משתופפת ומנסה להסתוות בעזרת צבעיה המותאמים לצמחיית הגדה.
הערות שוליים

↑  ברודית גדולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ברבור שר

| ברבור שר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: ברבור
מין:: ברבור שר
שם מדעי
 Cygnus cygnus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 בצהוב: אזורי קיוץ   בירוק: אזורים בהם הברבור יציב   בכחול: אזורי חריפה

Cygnus cygnus
ברבור שר (שם מדעי: Cygnus cygnus) הוא מין של ברבור, שמצוי בחצי הכדור הצפוני והוא הציפור הלאומית של פינלנד. מין זה של ברבור ידוע בעיקר בשל קולות השריקה שהוא מפיק, ועל שמן הוא קרוי. בתי הגידול המועדפים עליו הם ביצות, מקווי מים רדודים כמו אגמים ובריכות, אף שניתן למצוא אותו גם בנהרות בעלי זרם חלש. הברבור צמחוני, וניזון מצמחים מימיים, דשא, בלוטים, תפוחי אדמה ודגנים.
אורכו כ-140 עד 165 ס"מ, ומוטת כנפיו 205-275 ס"מ; משקלו הוא כ-9.8 עד 11.4 ק"ג בממוצע, בעוד שהנקבה קטנה מעט מהזכר. באביב ובקיץ לעיתים יש לבוגרים כתמים צהובים על צווארם וראשם, שבאים מהמים העשירים בברזל שבהם הברבורים שוחים.
כל גופם של הברבורים מלבד המקור לבן; המקור צהוב בחלקו הקרוב אל הראש ושחור לקראת הקצה, והרגליים ורדרדות-חומות. לברבורים צעירים יש פלומה אפרפרה-חומה, בטן לבנה וצוואר וראש כהים, ונוצותיהם מתחלפות ל"לבוש בוגר" בגיל שנתיים. הברבור מגיע לבגרות מינית בגיל 4, ותוחלת החיים שלו עומדת על כ-26 שנים.
הברבורים מאוד חברתיים מחוץ לעונת הרבייה, והם נצפים לעיתים קרובות בלהקות של כ-300 פרטים באזורי האכילה שלהם. אמנם ישנה אוכלוסייה יציבה של ברבורים באיסלנד, אך רוב ככל הברבורים השרים נודדים.
הברבורים השרים מונוגמיים. עונת הרבייה נמשכת בין סוף אפריל לתחילת מאי. בתצוגות החיזור הזכר והנקבה פורשים הכנפיים עד לחצי, זוקפים ומכופפים את צווארם לחלופין, וקוראים. הברבור אינו מקנן בקבוצות. הקן מוקם ליד מקור מים על תל, שבנוי מחומרים צמחיים. הנקבה מטילה 4–5 ביצים, ודוגרת עליהן במשך 45 ימים; הזכר, בינתיים, שומר על האזור שמסביב לקן. הגוזלים פורחים לאחר שלושה חודשים, ויכולים לעוף חודש או חודשיים לאחר מכן.
הערות שוליים

↑  ברבור שר באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532023205171  GND: 4181514-2 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ביצנית לבנת-בטן

| ביצנית לבנת-בטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חרטומניים
סוג:: ביצנית מצויה
מין:: ביצנית לבנת-בטן
שם מדעי
 Actitis hypoleucos ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ביצנית לבנת-בטן (שם מדעי: Actitis hypoleucos) היא מין של עוף מים מן הסוג ביצנית מצויה. היא נקראת בעברית "ביצנית" אף שבדרך-כלל משייכים אותה לסוג שונה מסוג הביצנית. הביצנית לבנת-הבטן היא חורפת וחולפת מצויה בישראל.
סיווג ומיון

הביצנית לבנת הבטן סווגה לראשונה על-ידי קארולוס לינאוס, לסוג מרובה המינים ביצנית (Tringa). אך מאז ראשית המאה ה-19 יוחד לה סוג נפרד Actitis, ביחד עם המין האמריקאי Actitis macularius. בעברית עדיין לא נמצא לה שם סוג נפרד מן השם "ביצנית".
תיאור חיצוני

היא הקטנה מבין מיני הביצניות, ודומה במקצת לחופית גדולה. אורך גופה 20 ס"מ, ומקורה ורגליה קצרים יחסית למיני ביצנית אחרים. אורך מוטת הכנף שלה 40 ס"מ, ומשקלה כ-45 גרם. גבה חום-אפור, גחונה לבן, וממנו מתפשט "מפרץ" לבן העולה מן הגחון לצידי החזה. בעת התעופה היא ניכרת בפס לבן בולט לאורך הכנף.
קל לזהותה בטבע על-פי התנהגותה האופיינית: על הקרקע היא מנידה את זנבה וראשה מעלה ומטה כאשר היא חוששת, ובעת שמחרידים אותה ממקומה היא מתעופפת נמוך מעל למים במקביל לחוף, בחתירות כנף מהירות המתחלפות בגלישות קצרות בכנפיים נטויות מטה, תוך השמעת קריאת אזהרה טיפוסית: חזרה מהירה על הברה גבוהה וחדה.
תפוצה ונדידה

הביצנית לבנת-הבטן נפוצה במרבית האזורים הממוזגים והסוב-טרופיים באירואסיה, וכן היא חורפת באפריקה ובאוסטרליה. בישראל היא חורפת וחולפת מצויה.
בדומה למרבית מיני משפחת החרטומניים, הביצנית לבנת-הבטן היא עוף מים החי בבית גידול של חוף ימים ואגמים. היא מעדיפה חופים מכוסים חלוקי אבן או חופים סלעיים של אגמים בעלי מים צלולים, ושל נהרות ונחלים עמוקי זרימה. בארץ היא נפוצה גם בגדותיהן של ברכות דגים.
הערות שוליים

↑  ביצנית לבנת-בטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 6, עמ' 231-232
אשבל (צמח)

| אשבל |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: אשבל
מינים
 כ-300
שם מדעי
 Stachys ‏לינאוס, 1753
אֶשְׁבָּל (שם מדעי: .Stachys L), סוג צמחים מן הגדולים במשפחת השפתניים. הסוג מונה 380 מינים ו-61 תת-מינים והוא מקיף עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים מסועפים וזקופים, לעיתים רחוקות בני-שיח או שיחים או צמחים בעלי קנה שורש.
מרכז תפוצתו של הסוג אשבל באזורים הממוזגים של העולם הישן והחדש משני צידי קו המשווה, אך יש גם מינים רבים הגדלים באזורים שאקלימם ים-תיכוני, באוסטרליה, באזורים הסובטרופיים ובהרי אפריקה.