stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל-עריש

ערך זה עוסק בעיר במצרים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
דגל אל-ערישדגל אל-עריש

נמל אל-עריש, דצמבר 2011
 מדינה:  מצרים מצרים
 מחוז:  צפון סיני
 שטח:  308 קמ"ר
 גובה:  15 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  204,391 (1 ביולי 2023)
  ‑ צפיפות:  664.6 נפש לקמ"ר (1 ביולי 2023)
 קואורדינטות:  31°08′N 33°48′E﻿ / ﻿31.13°N 33.8°E﻿ / 31.13; 33.8
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםאל-עריש(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםאל-עריש(למפת סיני רגילה) אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףאל-עריש(למפת סיני מוגדלת) אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףאל-עריש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אל-עריש (בערבית: العريش) היא עיר הבירה של מחוז צפון סיני שבמצרים. העיר נמצאת בצפון חצי האי סיני לחוף הים התיכון, סמוך לשפך ואדי אל-עריש, 47 ק"מ מערבית למעבר רפיח ו-271 ק"מ צפון-מזרחית לבירה קהיר.
היסטוריה > עד המאה העשרים

העיר נבנתה סביב מצודה פרעונית, באזור שאוכלס בעיקר על ידי נוודים במשך אלפי שנים.
אל-עריש מזוהה עם העיר רינוקורורה (אנ') המוזכרת בכתבי יוסף בן מתתיהו כמקום שאליו נמלט הורדוס מפני מתתיהו אנטיגונוס השני כשהאחרון השתלט על ממלכת יהודה בשנת 40 לפנה"ס בסיועה של האימפריה הפרתית. רינוקורורה הייתה חלק מממלכת יהודה לאחר שנכבשה על ידי אלכסנדר ינאי. במהלך המרד הגדול חנה בה טיטוס במסעו מאלכסנדריה לירושלים. יוסף בן מתתיהו מציין כי לאחר מכן חנה ברפיח, והיא "תחילת גבול סוריה" ומכאן שבתקופה זו הייתה אל-עריש חלק ממצרים.
פירוש השם "רינוקורורה" ביוונית הוא "קצוצי האף", ויש כסטרבון הסבורים כי למקום זה הוגלו פושעים, לאחר שאפם נקצץ כעונש.
במאה ה-12 נכבשה אל-עריש בידי הצלבנים אך בהמשך איבדו את השליטה בה. האימפריה העות'מאנית בנתה ביצורים חדשים למצודה בשנת 1560. במהלך מלחמות נפוליאון, בדרכו של נפוליאון אל ארץ ישראל, הטילו הצרפתים בפיקודו של ז'אן לואי אבנעזר רנייה מצור על המצודה, שנפלה לאחר 11 ימים ב-19 בפברואר 1799.
לפני תקופת כיבוש המזרח התיכון על ידי הבריטים, מיפה איש הצבא הבריטי, הוריישו קיצ'נר את אזור המזרח התיכון וישראל. בשל העובדה כי האזור הדרומי ביותר בו הייתה מיושבת אוכלוסיית קבע הייתה עזה, מיקם קיצ'נר את ראשית הצירים באזור אל-עריש וכך מיפה את כל אזור ארץ ישראל המיושבת. באזור הנגב לא היו יישובי קבע באותה תקופה, ולכן האזור לא הוכלל ברשת המפות.[דרוש מקור]
היסטוריה > במאה העשרים

ב-1903 סיירה באזור משלחת ציונית ביוזמת בנימין זאב הרצל אשר בחנה את "תוכנית אל-עריש" להקים במקום מדינה יהודית בחסות בריטית. התוכנית לא יצאה אל הפועל, ואת מקומה תפסה "תוכנית אוגנדה".
במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרסה המצודה על ידי מפציצים בריטים וב-1917 נכבשה אל-עריש בידי הבריטים. במפקד שנערך בסיני ב-1937 נמנו בעיר 9,706 תושבים, יותר ממחצית כל תושבי חצי האי סיני באותה עת.
לרכבת המנדטורית הייתה תחנה בעיר במסלולה בין ארץ ישראל לקנטרה.
במלחמת העצמאות, במהלך מבצע חורב הפציץ צה"ל את אל-עריש ב-22 בדצמבר 1948, ולאחר מכן החל טור ישראלי משוריין, בפיקודו של יגאל אלון לעשות את דרכו אל העיר, עד שנעצר לאחר התערבות בינלאומית.
העיר, כמו כל חצי האי סיני, נכבשה על ידי ישראל במהלך מבצע קדש ב-2 בנובמבר 1956, אך הוחזרה למצרים ב-15 בינואר 1957 במסגרת נסיגת צה"ל מסיני שהחלה ב-10 בינואר 1957.
במלחמת ששת הימים הגיעו כוחות צה"ל בפיקודו של האלוף ישראל טל (טליק) אל העיר עוד ביומה הראשון של הלחימה, 5 ביוני 1967. כחמישה קילומטר צפונית מזרחית לעיר הוקמה ההתנחלות נאות סיני. ההתנחלות הוקמה כהיאחזות נח"ל ב-1967 ולאחר מכן אוזרחה בשם "נאות סיני". באזור אל-עריש שכן גם בסיס חיל האוויר הישראלי איתם.
אל-עריש הוחזרה למצרים בשלב הראשון של הנסיגות הישראליות על פי חוזה השלום בין ישראל ומצרים, ב-25 במאי 1979, כאשר הנסיגה המלאה משטחו של חצי האי הושלמה באפריל 1982. העיר עצמה הוחזרה בטקס צבאי ללא כל חיכוכים, במהלכו הכריזו מנחם בגין ואנואר סאדאת על גבולות פתוחים בין שתי המדינות, אך ב"נאות סיני" התבצרו מאות אנשים ב"גן הירק" וצה"ל נאלץ לפנותם בכוח.
העיר היא בירת מחוז צפון סיני. בעיר פועלת אוניברסיטת סיני, אוניברסיטה פרטית מצרית, וכמו כן קמפוס צפון סיני של אוניברסיטת תעלת סואץ. בנוסף, פועל בעיר נמל מסחרי בעל קיבולת של 1.2 מיליון טון סחורה בשנה.
בינואר 2010, בעקבות שיטפון בוואדי אל-עריש נהרגו ונפצעו עשרות אנשים באל-עריש, מאות בתים נסחפו, שדה התעופה נסגר ואלפי בדואים שרפו את תחנת המשטרה בטענה של חוסר עזרה מצד הממשלה המצרית.
דמוגרפיה

לפי אומדן רשמי, נכון ל-1 ביולי 2023 מנתה אוכלוסיית העיר 204,391 בני אדם, בהם פליטים פלסטינים.
לקריאה נוספת

מתיו טיג, סיני - חלום ושברו - מרירות המולידה טרור רוחשת בקרב שבטי הבדואים בחצי האי סיני, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 130, מארס 2009
הערות שוליים

↑  Egypt: Governorates, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.de
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר א' יד, ב.
↑  מיכאל אבי יונה, אטלס כרטא לתולדות ארץ-ישראל, תקופת בית שני המשנה והתלמוד, עמוד 69
↑  ופירוש השם רינוקרוס (ρινόκερος) הוא: קרנף
↑  (ספר: XVI;כרך 2,פסקה 279) בתרגום לאנגלית משנת 1924
↑  מנשה הראל, מסעי סיני, עמ' 76, הוצאת עם עובד, 1968
↑  מירב הלפרין, דובר צה"ל מודיע-ההודעות שליוו את חיינו, עמוד 23, הוצאת ידיעות ספרים, תל אביב, 2011
↑  היום יוחל בפינוי אל־עריש, חרות, 10 בינואר 1957
↑  אלכסנדר קורן, מה מציק לתושבי אל־עריש?, דבר, 29 ביוני 1980
↑  Arish Port, https://www.mts.gov.eg/en/port
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007473836705171  GND: 6022919-6  SUDOC: 203025571  VIAF: 291150567597506370001   WorldCat (עם VIAF): 291150567597506370001 
ריינקורה על מפת מידבא
אל-עריש במהלך מלחמת העולם הראשונה
אל-ארד

אל-ארד (בערבית: الارض, תעתיק מדויק: אלארץ', "האדמה") היא תנועת שמאל קיצוני פוליטית לאומית-ערבית שפעלה במדינת ישראל משנת 1959 עד 1965. התנועה הוקמה על ידי קבוצת ערבים ישראלים במטרה להפוך את ישראל למדינה רב-לאומית.
אידאולוגיה

גילוי דעת שהופץ בקיץ 1959 קרא לתמיכה בשבועון של אל-ארד, בנוסח האידאולוגי הבא::
התנועה התנגדה אפוא לשלושת הגורמים הבאים:
קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית.
הממסד הפוליטי הערבי המסורתי בישראל, שלכאורה היווה משענת למשטר הישראלי.
המפלגה הקומוניסטית הישראלית מק"י, וזאת משום שדווקא בשל קרבתה האידאולוגית הייתה מק"י עלולה "להחניק" את התנועה באיבה.
היסטוריה

במהלך שנות ה-50, הייתה המפלגה הקומוניסטית, הדו-לאומית, התנועה היחידה שהוציאה ביטאון ערבי בישראל, בלתי תלוי בשלטונות מדינת ישראל. אנשי אל-ארד, שכללו שילוב של פעילים לאומיים וקומוניסטים ערבים, בקשו להוציא בטאון משלהם שידגיש את הלאומיות הערבית. באמצע שנת 1959 הוגשה בקשה להוצאת שבועון בשם אל-ארד. באוקטובר אותה השנה הוציאה התנועה שבועון שהתריס נגד השלטונות הישראליים. בין היתר, כונה בו דוד בן-גוריון "הגמד הירושלמי", וזאת בשילוב קריקטורות. מכיוון שלא התקבל רישיון להוצאת הביטאון, השתמשו מוציאי הבטאון בשמות שונים, כדי להציג את הגליונות ככרוזים חד פעמיים. כל אחד מ-13 הגליונות שראו אור נשא את השם "ארד" ("אדמה"), בצירוף מילה נוספת (למשל "נדאא  אלארד'" (קריאת האדמה), או "צרח'ת אלארד'" (צעקת האדמה) וכדומה).
בשנת 1960 הואשמו עורכי הביטאון לרבות מנצור קרדוש בהוצאת עיתון ללא רישיון, בניגוד לפקודת העיתונות, ונדונו לקנסות ולמאסר על תנאי. בית המשפט המחוזי אמנם הפחית את הקנסות שהושתו על שניים מתוך ששת הנאשמים בבית משפט השלום, אך כל השישה הורשעו בדין פלילי, והרשעתם אושרה גם על ידי שתי ערכאות הערעור: בית המשפט המחוזי ובית המשפט העליון.
באפריל 1960 בקשו אנשי התנועה לרשום חברה בשם "אל ארד" שמטרתה "לעסוק בכל מיני עבודות דפוס, הפצה, תרגום, עיתונות ורכישת מכונות דפוס ואביזריהן". רשם החברות סירב לרשום את החברה, אך בג"ץ חייב אותו לרשום את החברה, ברוב של שני שופטים נגד אחד, ובדיון נוסף ברוב של שלושה שופטים נגד שניים. ביולי 1964 רשמה בפניה הממשלה, בהסכמת כל חבריה, את החלטת סגן הממונה על מחוז חיפה לסרב לרשום את אל-ארד כאגודה עות'מאנית. בנובמבר 1964 דחה בג"ץ עתירה נגד הסירוב. עוד באותו חודש הוציא שר הביטחון את הארגון אל מחוץ לחוק. במרץ 1965 הורה בית המשפט בחיפה על פירוק חברת אל-ארד.
חלק מאנשי התנועה ניסו להתמודד בבחירות לכנסת השישית במסגרת "רשימת הסוציאליסטים", אך רשימתם נפסלה מלהתמודד באישור בית המשפט העליון בפסק דין ירדור. ועדת הבחירות נימקה את הפסילה בטענה כי "מועמדי הרשימה חברים בהתאגדות בלתי חוקית, שהתאגדותה נאסרה ושמטרותיה פוגעות בקיום המדינה ובשלמותה הטריטוריאלית". בכך נסגרו בפני אל-ארד מרבית אפיקי הפעולה החוקיים, ופעיליה העיקריים של התנועה התפזרו. המחקר ההיסטורי רואה בשלב זה את חדלות קיומה של אל-ארד.
בין פעילי המפלגה נמצא מוחמד מיעארי, לימים יו"ר הרשימה המתקדמת לשלום, שנכנסה לכנסת פעמיים. מפלגת ברית לאומית דמוקרטית משתמשת בבחירות לכנסת באות הזיהוי שביקשה רשימת הסוציאליסטים, ובציבור הערבי היא נחשבת לממשיכת דרכה של אל-ארד.
לקריאה נוספת

רון חריס, "המשפט הישראלי: דרכי התמודדותו עם מתחי יסוד בחברה הישראלית", בתוך: צבי צמרת וחנה יבלונקה (עורכים), העשור השני, תשי"ח–תשכ"ח, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן צבי (סדרת עידן 21), תשס"א-2000, עמ' 127–134.
הערות שוליים

↑  האגף הלאומי הערבי מתווה תוכניתו, למרחב, 2 באוגוסט 1959
↑  שבועון לאומני בערבית, חרות, 15 ביולי 1959
↑  משכילים ערביים מוציאים שבועון, הארץ, 11 באוקטובר 1959
↑  עלון ערבי תוקף את הקומוניסטים, הצופה, 13 באוקטובר 1959
↑  דן כספי ומוסטפא כבהא, מירושלים הקדושה ועד המעיין בתוך: פנים- תרבות חברה וחינוך, 2001, גיליון 16- מרץ 01'
↑  עורכי "אל ארד" הורשעו; פסק הדין יינתן מחר, דבר, 9 ביוני 1960
↑  קנס גבוה למוציאי "אל ארד", למרחב, 12 ביוני 1960
↑  קנס מוקטן לשניים מעורכי "אל ארד", דבר, 25 ביולי 1960
↑  הופחת הקנס של פעילי "אל ארד", הצופה, 12 באוקטובר 1960
1 2 3  רון חריס, "המשפט הישראלי: דרכי התמודדותו עם מתחי יסוד בחברה הישראלית" בתוך צ. צמרת וח. יבלונקה (עורכים), העשור השני: תשי"ח-תשכ"ח, יד יצחק בן צבי, 2000, עמ' 148-125
↑  אנשי "אל ארד" יסדו חברת מניות, מעריב, 15 ביוני 1960
↑  האוזנר נגד רישום <<אל ארד>>, הארץ, 3 בינואר 1962
↑  צע"ת בעניין הרשמת אל-ארד, חרות, 4 באוקטובר 1960
↑  "אל ארד" תאושר כחברה חוקית?, הַבֹּקֶר, 13 ביוני 1961
↑  ביה"ד הגבוה לצדק אישר רישום "אל ארד", הצופה, 27 ביוני 1962
1 2  החלטת בית הדין המחוזי בחיפה על פירוק אל-ארד, הצופה, 9 במרץ 1965
↑  יוסף חריף, כל השרים תמכו באיסור רישומה של "אל ארד" כאגודה, מעריב, 27 ביולי 1964
↑  בג"ץ דחה תביעת "אל ארד", על המשמר, 12 בנובמבר 1964
↑  הבוצת "אל־ארד' הוצאה אל מחוץ לחוק, הַבֹּקֶר, 24 בנובמבר 1964
↑  לילה מרגלית, מיהו טרוריסט?, מחקר מדיניות 162, המכון הישראלי לדמוקרטיה, עמוד 20, הערה 15
↑  רוני שקד, בין אל-ארד לבל"ד: בחיפוש אחר הזהות הלאומית, בתוך: עזיז חידר (עורך), היבטים פוליטיים בחייהם של הערבים אזרחי ישראל, הוצאת מכון ון ליר, 2018
אל-מעאדי

| --- | --- |

 מדינה:  מצרים מצרים
 מחוז:  קהיר
 שטח:  126.24 קמ"ר
 גובה:  26 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  95,675 (2024)
 קואורדינטות:  29°58′03″N 31°15′00″E﻿ / ﻿29.9675°N 31.25°E﻿ / 29.9675; 31.25 
 אזור זמן:  UTC+2
 http://www.cairo.gov.eg/ar/Hay_Maadi/Pages/default.aspx
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קהיר מוגדלת) אל-מעאדי(למפת קהיר רגילה) אל-מעאדי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-מעאדי (בערבית: المعادي) היא עיר[דרושה הבהרה] מדרום לקהיר שבמצרים הממוקמת בגדה המזרחית של הנילוס. פירוש השם בערבית הוא "המעבורות".
אוכלוסיית אל-מעאדי הוערכה בכ-97,000 נפש בשנת 2016. בעיר שוכנים בתי ספר בינלאומיים גדולים, מועדוני ספורט ומוסדות תרבות ומשפט, ובהם בית המשפט החוקתי העליון של מצרים והמוזיאון הגאולוגי המצרי הלאומי.
היסטוריה

באזור אל-מעאדי ישנו אתר ארכאולוגי מצרי עתיק מתוארך בערך 3500 לפני הספירה. פעילות הבנייה באזור הרסה חלק מהאתרים הארכאולוגיים.
היישוב המודרני באל-מעאדי נוסד ב-1904. בשנה זו נבנתה מסילת הרכבת בין קהיר מצפון לחלוואן מדרום. בניית היישוב הוגבלה בתחילה לאזור הסמוך למסילת הברזל, אך לבסוף התפשטה מערבה עד הנילוס. כמו כן, נבנה מחנה צבא בריטי גדול ממזרח למסילת הברזל. תכנון העיר נעשה בשנת 1905 על ידי קצין קנדי בדימוס בשם אלכסנדר ג'יי אדמס.
תחנת הכוח התרמית הסולארית הראשונה בעולם נבנתה באל-מעאדי.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בשנים 1940–1946 לאל-מעאדי היה תפקיד חשוב במעורבות הצבאית של ניו זילנד. כ-76,000 חיילים אומנו במחנה בסמוך לעיר. באותה תקופה אזור זה היה שייך לחברה שבנתה את אל-מעאדי ב-1907. הרמה הסלעית הושכרה לכוחות הצבא של ניו זילנד, ובשש השנים שלאחר מכן הפכה העיר לבסיס הראשי של ניו זילנד מעבר לים.
באל-מעאדי הוקם גם מרכז חקירות של המודיעין הבריטי. ביולי 1942, בשיאה של המערכה במדבר המערבי, נחשפו שני מרגלים גרמניים שהשתמשו בספר "רבקה" של דפנה דה מוריאה כספר קודים לשידורי רדיו סודיים ומקודדים. הציוד שלהם נבדק על ידי קצין צעיר מהצבא המצרי, נשיא מצרים לעתיד אנואר סאדאת.
היסטוריה > לאחר המהפכה של 1952

לאחר מהפכת הקצינים החופשיים (שסיימה את ההשפעה הבריטית במדינה) ומלחמת סיני ב-1956, עזבו את העיר רבים מתושביה הבריטים והצרפתים. כתוצאה מכך, חלק מהמוסדות הזרים (ובהם הכנסייה האנגליקנית של סנט ג'ון) הופעלו על ידי התושבים המקומיים.
אל-מעאדי כיום

האזור העתיק ביותר במעדי הוא אל סראיאט, המורכב ברובו מווילות ובניינים נמוכים. זהו החלק האמיד ביותר של אל-מעאדי יחד עם אזור דגלה הסמוך. ניתן לזהות את שני האזורים הללו במספר הרב של הכיכרות והצמחייה הרבה.
ישנם מספר רב-קומות בסמוך לנהר, כמו גם בחלק החדש והמזרחי של אל-מעאדי, המכונה דגלה.
אל-מעאדי הוא האזור הכי פחות צפוף בקהיר רבתי, וחלק גדול ממנו מאוכלס על ידי מצרים אמידים ותושבים זרים (שרבים מהם קשורים לשגרירויות שבעיר). באל מעאדי ממוקמים גם משרדים של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי.
שגרירויות

באל-מעאדי ממוקמות שגרירויות רבות, ובהן של המדינות: אוגנדה, אוקראינה, אזרבייג'ן, ארגנטינה, בנגלדש, גבון, קובה, יפן, מלאווי, מקסיקו, מונגוליה, פרגוואי, פרו, הפיליפינים, דרום אפריקה, דרום קוריאה, ונצואלה וקניה.
ראו גם

חלוואן
קהיר רבתי
הערות שוליים

↑  "الأحياء – حى المعادي". www.cairo.gov.eg. נבדק ב-2017-11-15.
↑  "An Overview of the Cities and Towns of Ancient Egypt". www.touregypt.net (ברוסית). נבדק ב-2018-02-26.
↑  "Old Predynastic Maadi". www.touregypt.net (ברוסית). נבדק ב-2018-02-26.
↑  Smith, Zachary Alden; Taylor, Katrina D. (2008). Renewable and alternative energy resources: a reference handbook. ABC-CLIO. p. 174. ISBN 978-1-59884-089-6.
1 2  Beattie 2005: 183
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4138138-5 
עיתון ממרץ 1916 המסקר את הבנייה באזור
מפת אל-מעאדי, 1945
הקניון הגדול של אל-מעאדי
אל-כנדי

| --- | --- |

 לידה:  801? כופה, בית עבאס 
 פטירה:  873? (בגיל 72 בערך) בגדאד, בית עבאס 
 שם לידה:  أبو يوسف يعقوب بن إسحاق الصبّاح الكندي 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 מוסדות:  בית החוכמה 
 תחומי עניין:  מתמטיקה, פסיכולוגיה, כימיה, פרמקולוגיה, פילוסופיה אסלאמית, אסטרונומיה, פיזיקה, לוגיקה, פילוסופיה של המוסר, פילוסופיה, תאולוגיה אסלאמית, רפואה 
 עיסוק:  פילוסוף, אסטרונום, רופא, קריפטוגרף, מתמטיקאי, תאורטיקן מוזיקה 
 מדינה:  בית עבאס 
 יצירות ידועות:  על הפילוסופיה הראשונה, על המידות, On the Intellect, בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
אל-כִנדי (בערבית: الكندي ; שמו המלא: أبو يوسف يعقوب بن إسحاق الصبّاح الكندي; תעתיק; אבו יוסף יעקוב בן אסחאק אל-סבאח אל-כנדי) (801–873) היה פילוסוף, מתמטיקאי, מוזיקאי ורופא ערבי מוסלמי משבט "אלכינדה" התימני (ומכאן כינויו אל-כנדי) שהשתלט על עיראק. זכה לכינוי "פילוסוף הערבים" ונחשב לאבי הפילוסופיה הערבית והאסלאמית עקב הסינתזה (המיזוג) של פילוסופיה זו עם הפילוסופיה היוונית העתיקה והאימוץ של האחרונה למסגרת אסלאמית.
אל-כנדי היה צאצא לשבט הכִנדה, התימני במוצאו. נולד והתחנך בעיר כופה שבעיראק, ולאחר מכן עבר לעיר בגדאד. אל-כנדי נהפך לדמות מפתח בבית החכמה בבגדאד ומספר ח'ליפים מבית עבאס מינו אותו למפקח על התרגום מיוונית לערבית של יצירות פילוסופיות ומדעיות. החיבור שלו ל"פילוסופיה של העתיקים" (כפי שהפילוסופיה של יוון העתיקה כונתה בפי המוסלמים) השפיע השפעה ניכרת על היצירה האינטלקטואלית העצמאית שלו, שבאה לידי ביטוי במאות חיבורים על נושאים מגוונים הכוללים מטאפיזיקה, אתיקה, לוגיקה, פסיכולוגיה, רוקחות, מתמטיקה, אסטרונומיה, אסטרולוגיה, אופטיקה, מטאורולוגיה, מוזיקה ועוד.
המוטיב החוזר בכתיבתו הפילוסופית של אל-כנדי הוא הניסיון להראות את ההתאמה בין פילוסופיה לתאולוגיה ואסלאם. יצירותיו הפילוסופיות עוסקות בנושאים הקלאסיים שעניינו את הפילוסופיה האסלאמית כגון טבעו של אלוהים, נפש האדם וטבעם של הנבואה והידע הנבואי. למרות ששיחק תפקיד חשוב בהפיכת הפילוסופיה היוונית העתיקה למוכרת בעולם האסלאם, היצירה הפילוסופית שלו עצמה לא זכתה להכרה רבה כפי שזכה לה אל-פאראבי, ומעט מיצירותיו הפילוסופיות נשמרו עד ימינו.
אל-כנדי תרם תרומות משמעותיות להתפתחות המדעים והפילוסופיה. ג'ירולמו קרדאנו האיטלקי בן המאה ה-16 החשיב את אל-כנדי כאחד מ-12 המוחות הגדולים של ימי הביניים. על פי הביבליוגרף הערבי בן המאה העשירית אבן אל-נדים, חיבר אל-כנדי 260 חיבורים במהלך חייו, מתוכם 32 בגאומטריה, 22 ברפואה ומספר דומה בפילוסופיה, 9 בלוגיקה, ו-12 בפיזיקה.. אל-כנדי היה הראשון להגדיר ולהשתמש בניתוח תדירויות כשיטה לפענוח הצפנים שהיו בשימוש בדורו.
בתחום המוזיקלי, אל-כנדי היה התאורטיקן הגדול הראשון של המוזיקה הערבית. הוא היה מייצגיה של האסכולה הפיתוגיראית במוזיקה. "אל-כנדי התמקד בקשר שבין ארבעת מיתרי העוד ויסודות העולם. הוא טען לקיומה של זיקה בין המיתרים וארבעת המרכיבים הבסיסיים של העולם: אדמה, מים, אוויר ואש... לכך היו, לדעתו, השלכות על משמעותה, כוחה והשפעתה של המוזיקה" הוא הציע להוסיף מיתר חמישי לעוד ודן במשמעויות הקוסמולוגיות של המוזיקה. סך הכל פרסם חמש-עשרה מסות בתאוריה של המוזיקה, מתוכן שרדו חמש. באחד מחיבוריו מופיעה לראשונה בערבית המילה מוזיקה.
הערות שוליים

↑  Henry Corbin (1993). History of Islamic Philosophy. London: Keagan Paul International, p. 154-155
↑  David Kahn, The Codebrakers, The Macmillan Company, 1967, עמ' 76
↑  אמציה בר-יוסף, תולדות המקאם – רקע היסטורי ותרבותי, אתר פיוט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810692056005606  BNE: XX4660229  BnF: cb12109766n (data)  CANTIC: a10414216  CiNii: DA06195514  GND: 118887947  ICCU: BVEV019792  ISNI: 0000 0001 1684 0731  LCCN: nb2014022578  NKC: jn19990210331  NLA: 61543169  NSK: 000772995  NTA: 073909661  RERO: 02-A003454554  SELIBR: 33144  SUDOC: 027658228  TDVİA: kindi-yakub-b-ishak  Trove: 1711659  VcBA: 495/58473  VIAF: 90634457   WorldCat (עם VIAF): 90634457
סלמה טיצ'ינזה

| --- | --- |
 סלמה (למעלה) וסלמטי (למטה)
 
 
סלמה טיצ'ינזה (באיטלקית: Salame ticinese גם Salame nostrano) הוא מגוון של סלמי שמקורו בטיצ'ינו, האזור הדרומי ביותר של שווייץ.
מאפיינים

הסלמה טיצ'אנזה מאופיין בבשר טחון גס ולעיתים קרובות מכינים ממנו נקניקים קטנים, הנקראים סלמטי. הוא עשוי בשר חזיר מבושל מיובש באוויר של טיצ'ינו, יחד עם פרושוטו קרודו וקופה (coppa). אלה מכונים סלומי.
כדי לייצר סלמי משתמשים בבשרים מאיכות טובה מאוד. הם נבחרים מהכתף, הירך והבייקון. השומן מופק מרקמת השומן של הגב ונחתך לקוביות. הבשר נטחן גס ומתובל במלח, פלפל, תבלינים ולפעמים שום ויין. הבשלת הסלמי יכולה להימשך, בהתאם לגודל, מחודש עד שנה ומעלה. עבור הסלמטי במקום זאת, זה לוקח רק 8–10 ימים.
היסטוריה

לפני מאות שנים, כאשר איכרים אכלו בשר רק כמה פעמים בשנה, סלמי היה מוצר יוקרתי. הוא לא נעשה לצריכה אלא למכירה, והוא היה מקור הכנסה. במאה ה-18, משפחות עשירות היו תולים בשר מיושן/מיובש מתקרת חדר השינה, ובין אלה גם סלמי. בטקסט שנכתב בשנת 1767, Descrizione del baliaggio di Locarno ("תיאור תחום הסמכות של לוקרנו"), מתואר סלמי בין שאר מאכלי היוקרה: Salsiccia affettata e cruda, detta salammi ("סאלסיצ'ה פרוסה וגולמית, הנקראת סלמי").
סלמי היה תוצרת בית עד שנות ה-70, במיוחד בהקשרים הכפריים. השחיטה המסורתית של החזיר בטיצ'ינו נקראת מאצה (mazza). כיום, סלמי הוא מוצר צריכה פופולרי מאוד גם בטיצ'ינו וגם בכל שווייץ והוא מיוצר במפעלי בשר גדולים. Rapelli היא היצרנית הגדולה בשווייץ. בנוסף לסלמי חזיר, מייצרים גם סלמי סוס, חמור, צבאים וחזירי בר. התמחויות מקומיות כוללות סלמי שהתבגר בטירות בלינזונה מימי הביניים.
לקריאה נוספת

נקניקים שווייצרים ובשר משומר/מיובש
לאנדייגר וסלסיז, נקניקים מיובשים אחרים משווייץ
הערות שוליים

1 2  Hofmann, Heini (17 במרץ 2012). "Wurst ist nicht gleich Wurst: Salami – die Königin der Rohwürste" [Not all sausages are the same: salami – the queen of raw sausages] (PDF). Engadiner Post. נבדק ב-10 במרץ 2023. Die Reifung ist ein Wesensmerkmal der Salami. Früher erfolgte sie im Naturkeller, weshalb naturgereifte Rohwürste in unseren Breitengraden nur in den Wintermonaten hergestellt werden konnten. Heute wird die Naturreifung in der Schweiz nur noch in kleinen, traditionellen Handelsbetrieben oder von Bauern im Tessin ausgeübt. Grossbetriebe sind längst zur Reifung in Klimakammern übergegangen, was eine ganzjährige Produktion erlaubt. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Salumi". Ticino Top Ten. Rezzonico Editore. נבדק ב-10 במרץ 2023. Il salame viene prodotto con coscia, spalla di maiale e lardo, con aggiunta di sale, aromi, spezie e vino rosso nostrano. Dopo essere stato insaccato, viene asciugato per circa una settimana e quindi stagionato da 20 a 70 giorni a seconda delle dimensioni. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Salame". Culinary Heritage of Switzerland. נבדק ב-10 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cold cuts and meats". Mendrisiotto Turismo. OTR Mendrisiotto e Basso Ceresio. נבדק ב-10 במרץ 2023. One of the most important and longest-standing culinary traditions in Ticino is the "mazza", meaning "the slaughter of pigs". This is a ritual that at one time brought families and village communities together, performed by butchers whose fame spread from settlement to settlement. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Michel, Serge (8 במאי 1998). "Rapelli inaugure au Tessin l'usine de salamis la plus moderne d'Europe" [Rapelli inaugurates in Ticino the most modern salami factory in Europe]. Le Temps. נבדק ב-14 במרץ 2023. On pourrait appeler cela le dilemme du salami. La nécessité de choisir entre un saucisson préparé dans une cave de paysan (cher, bourré de délicieuses bactéries) et un produit d'usine, propre mais insipide. Rapelli, leader suisse du salami de qualité, tente pour sa part de résoudre ce dilemme. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bauer, Christian (31 באוגוסט 2015). "Roadtrip zum besten Risotto der Schweiz". Blick. נבדק ב-10 במרץ 2023. Eine solche Salami reift in den Kellern der Burg Montebello in Bellinzona. In der mittleren der drei Burgen haben die Salumieri von Ticinella einen idealen Ort für ihre «Salame dei Castelli di Bellinzona» gefunden. Etwa vier Wochen, je nach Wetterlage auch länger, verbringen die armdicken Würste im mittelalterlichen Gemäuer. {{cite news}}:  (עזרה)
וילי ויליאם

| --- | --- |

 לידה:  14 באפריל 1981 (בן 43) פרז'וס, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 סוגה:  רגאטון, מוזיקת היפ הופ 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 חברת תקליטים:  Play On 
 פרופיל ב-IMDb
 
וילי ויליאם (באנגלית: Willy William; נולד ב-14 באפריל 1981) הוא תקליטן, מפיק מוזיקלי וזמר צרפתי. הוא מפורסם של הלהיט "Ego" והלהיט "Mi Gente", שבו שיתף פעולה עם ג'יי באלווין.
קורות חייו

הוא נולד ב-14 באפריל 1981, בפרג'וס (אנ'), צרפת להורים מהגרים. הוא גדל בקומונה שמפניה (אנ'), בצפון מערב צרפת.
קריירה

ב-2003–2004, הוא הופיע בשירים "B Boyz Shake da Body" ו-"Tragedie" של דיג'יי פלקס. מאוחר יותר, הוא הצטרף להרכב המוזיקלי הצרפתי, Collectif Métissé (אנ')‏.
ב-2013, הוא התארח בסינגל "Es tu fiesta" של ריסדה (אנ'). בהמשך השנה, הוא התארח, יחד עם עלאין ראמאנסום, בסינגל "Li tourner" של דיג'יי אסד (אנ')‏.
ב-2014, הוא התארח, יחד עם דניס אזור ומריו רמזי, בסינגל "Alalila (Le Sega)" של דיג'יי אסד (אנ').
ב-2015, הוא התארח, יחד עם טפה & מוקס, בגרסת הכיסוי של הסינגל "Englishman In New York" של כריס קאב (אנ').
ב-2015, הוא הוציא את הסינגל "Te quiero".
ב-24 בספטמבר 2015, הוא הוציא את הסינגל "Ego".
ב-2016, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם Keen'V (אנ'), את הסינגל "On s'endort?".
ב-2016, הוא התארח בסינגל "Keep My Cool" של מדקון (אנ').
ב-2016, הוא הוציא את אלבום המוזיקה הראשון שלו, "Une seule vie".
ב-30 ביוני 2017, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'יי באלווין, את הסינגל "Mi Gente". גרסת רמיקס של השיר, בשיתוף פעולה עם ביונסה, יצא ב-28 בספטמבר 2017. השיר זכה בקטגוריית שיר השנה הקצבי לטיני של פרסי המוזיקה הלטינית של בילבורד, ובקטגוריית הקליפ הלטיני הטוב ביותר של פרסי הווידאו קליפים של MTV.
ב-2018, הוא הוציא את הסינגל "La La La", והתארח, יחד עם ניקי מינאז', בסינגל "Goodbye" של דייוויד גטה וג'ייסון דירולו.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2016: "Une seule vie"
הערות שוליים

↑  Buchanan, John D. "Willy William – Biography". AllMusic. RhythmOne. אורכב מ-המקור ב-25 בספטמבר 2017. נבדק ב-26 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "South Indies Crew: Willy William biography".
↑  "Collectif Metisse". Skyrock. ארכיון מ-2021-04-28. נבדק ב-2021-10-18.
1 2 3 4  "Booking Stars Ltd. Booking & Touring Agency. - Willy William". bstars.eu. ארכיון מ-2021-01-26. נבדק ב-2021-10-18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15063775n (data)  GND: 1096191334  ISNI: 0000 0000 0254 7000  LCCN: no2018015207  MusicBrainz: afd6e960-0e48-444d-b65d-99e85cae90ba  SUDOC: 160591600  VIAF: 827155284861387061778   WorldCat (עם VIAF): 827155284861387061778