stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרטון צ'וקאש
הערות שוליים

↑  Ricardo Simich, Spy: Golden trio of Kiwi movies hitting screens, NZ Herald, ‏6 ביוני 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008729329205171  PLWABN: 9810572241305606  BIBSYS: 8011158  BNE: XX1611968  BnF: cb145226155 (data)  GND: 1064996132  ISNI: 0000 0001 2282 5132  LCCN: no2003059621  NKC: pna2007403615  NLA: 40660983  NLK: KAC2020L7389  NTA: 363803599  SUDOC: 149095767  Trove: 1448706  VIAF: 85123557   WorldCat (עם VIAF): 85123557
יעקב רפפורט

| --- | --- |

ליתוגרפיה של יעקב רפפורט מאת אדוארד קייזר (אנ'), 1855
 לידה:  1775 ה'תקל"ה אומאן, האימפריה הרוסית
 פטירה:  31 במרץ 1855 (בגיל 80 בערך) י"ב בניסן ה'תרט"ו לבוב, האימפריה האוסטרית
 מקום קבורה:  אוקראינה בית הקברות היהודי הישן בלבוב, לבוב, אוקראינה
 תואר:  דוקטור לרפואה
 צאצאים:  חיים, יורא, סופיה, שרה, נינה
 פרסים והוקרה:  צלב השירות הזהב עם הכתר (גר'), חבר כבוד באגודת הרופאים בווינה (אנ')
יעקב הכהן רפפורט או יעקבקא רפפורט (אומאן ה'תקל"ה, 1775 – לבוב י"ב בניסן ה'תרט"ו, 31 במרץ 1855), היה רופא יהודי, סופר ומנהיג קהילתי יהודי בלבוב. ורופאו האישי של רבי ישראל מרוז'ין.
פרסים ואותות הוקרה

קיבל אות מקיסר אוסטריה פרנץ יוזף הראשון צלב השירות הזהב עם הכתר (גר').
חבר כבוד באגודת הרופאים בווינה (אנ').
אליקים כרמולי כתב עליו:
אמנם עיקר גזע רפאפורט בגאליציא עמד בעיר לבוב הבירה. שם יצא לאור עולם, הרופא המפורסם מו"ה יעקבקא רפאפורט, אשר פדה רבים מרדת שחת ועשה חסד לאלפים, החכם החוקר הזה מת ביום ש"ק י"ב לירח ניסן, שנת חמשת אלפים תרט"ו לבריאת העולם.
לאחר מותו קינה עליו הפייטן מוריץ רפפורט (גר'):
הספד מקהילת ישראל למברג בקבר הרופא האציל, הדוקטור למדיצינה יעקב רפפורט, בעל צלב השירות הזהב עם הכתר וחבר במספר אגודות למדניות.
גם אתה נפלת לקורבן של מכת המוות,
לכוחו הקפוא של הקבר הקר,
אשר בכוחות חזקים, במכות נצחיות,
תמיד התמודד בכל צורה.
חצי מאה לחמת בשדות החיים,
גיבור נאצל של אמנות הרפואה,
עם נשק הרוח: המחשבות!
חזה מלא בשליחות הקדושה!
אבל גם אתה נפלת! כל דבר חייב ליפול
שמגיע מהארץ, מהאבק הריק;
הכובש עצמו, אחרי אינספור ניצחונות גאים,
יהיה בקרוב טרף לקבר, להשמדה.
רק בר מזל הוא מי שיכול לומר בפרידה,
כשהנשימה האחרונה נפלטת בדאגה:
"אני הדחתי אין ספור סבל,
הרגעתי דמעות אין ספור".
שאלו רק, תוכלו לשמוע בקול רם
מזקן וצעיר, במעגלים רחבים ורחוקים:
הוא היה אדם, מעוטר בכבוד רב,
שהכרת התודה של האנושות הקדישה לו.
למטרה הגבוהה, שהוא ראה כבר מוקדם,
ניתן היה לראות אותו מקדיש את כל חייו;
אם עשיר, אם עני, אם נמוך, אם גבוה,
היה זה שווה לו, חשובה הייתה לו רק האנושיות!
ינוח בשלווה בחיק הרך של האדמה,
שכאן למטה לא ידע מנוחה מעולם,
שהבין את כאבם ומצוקתם של אחרים
בכבוד רב כאילו היו אלה צערו שלו.
וכל הדמעות הזורמות לך בלי מספר,
וכל התלונות שאינן מגיעות אליך,
יאריכו ימים סביב קברך השקט,
כשנשמתך שוהה מזה זמן רב על כיסא האל.
אנשים ידועים שבאו אליו

רבי פינחס בן יהודה אלטשול ה"מגיד מפאָלאָצק" נחלה בשנת ה'תקע"ג בעיר ברודי וכל הרופאים שם לא יכלו למצוא רפואה, הלך ללבוב לרפפורט. וכתבו רבני לבוב: "והנה מדי בואו לפנינו אישתקל מלולו ר"ל על ידי הייסורים ונשתדל לרפאותו תחלה על ידי הדאקטור המומחה הגדול הגביר מוהר"ר יעקבקא רפאפורט ובעינינו ראינו גודל החסד שעשה עמו השי"ת ביום השלישי מדי עלותו בית ה' וקרא בתורה ונשתדל בכל מיני השתדלות והוצאות מרובות לשלחו למרחצאות החמים ונשתהה שמה ארבעה חדשים ויותר ות"ל שבא לפנינו אדם בריא".
רבי צבי הירש מזידיטשוב ריפא עצמו אצלו.
היה רופאו האישי של רבי ישראל מרוז'ין. בשנת התקצ"ה נסע ללבוב, "לבקש עצה מהרופאים", ולאחר שהמשטרה גירשו אותו משם, הראה ר' ישראל תעודות מחלה בחתימת רפפורט, ונשאר לשבועיים נוספים במקום. ורפפורט העיד שר' ישראל העיד על עצמו: "אני הנני חלק הנפש מישראל למרות שאני בעצמי אין וכל מקום שיהודי סובל אני מרגיש זאת בפנימיותי".
סיפר ר' ישראל זלמן אלכסנדרובסקי משרשוב, שהיה אצל ר' יעקב אריה שפירא מקובלי, וסיפר שכשהוא היה בלבוב שאל שאלה מהרופא המומחה ראפאפארט.
בחורף שנת תקצ"ח שהה יוסף פרל אצל רפפורט כמה חודשים להתרפאות.
רבי שלמה דרימר כתב בשנת ה'ת"ר, בשו"ת "בית שלמה", יורה דעה, סימן ח: "וראיתי עוד לצרף לזה מאמר הרופאים, שאשה זו עשתה כבר שאלת רופאים כמה מומחים ומובהקים וכולם פה אחד ענו ואמרו שבא לה זה מחמת חולי מורידין, ואין בזה שום מיחוש נדות. וגם הייתה אצל דאקטור יהודי ראפפורט הידוע בקהילת לבוב ואמר שהדם זה אין בו מיחוש נדות כלל, והוא רק דם הבא ממורידין טחורים".
רבי מרדכי זאב איטינגא מלבוב כתב בשנת ה'תר"ח, בשו"ת "מאמר מרדכי", סימן פט ששלח אשה: "הדאקטר המומחה המפורסם רפפורט מפה, והוא גם הוא אמר כי חלילה לה להניק עוד".
רבי נחמיה יחיאל רבינוביץ, מביחאווה הסמוכה ללובלין בנו של היהודי הקדוש נסע אליו כשנחלה אחרי פטירת רבו, רבי ישראל מרוז'ין, לשאול עצתו.
על שרבי שלום רוקח מבלז שלח אליו, ראו: "פאר וכבוד", מונקאץ' תרע"א, דף לה ע"א; "אהל קדושים", עמ' נ-נא.
משפחתו

בנו היחיד - חיים. למד רפואה בווינה, מת בטביעה בנהר הדנובה בן 18, בשנת 1824.
בתו - יורא (1808-1841) נישא ליצחק (איגנאץ) גולדשמידט, רופא בברודי.
בתו - סופיה נישא להרופא קאשוביץ. ונישא שנית להבנקאי מוריץ קלאר.
בתו - שרה נישא לעורך דין אוסבלד מנקס מלבוב (נפטרה קודם 1872).
בתו - נינה (Nanette Nina Mina) נישא לאברהם (או: אשר) (אדם) ברח, שאימץ את שם משפחת חותנו וכותב את שמו כ-ברח-רפפורט (נולדה בערך 1813, נפטרה 27 ביוני 1883).
לקריאה נוספת

ד"ר נ. מ. גלבר, 'תולדות יהודי לבוב', בתוך: לבוב – אנציקלופדיה של גלויות, ירושלים תשט"ז, עמ' 232.
ק. ורצבך (אנ'), הערך Rapaport, Jacob בתוך Archiv für medizinische Erfahrung כרך 24, (1872), עמ' 355.
מרק וישניצר, זכרונות ר' דב מבוליחוב, ברלין תרפב, מבוא עמ' 25, הערה 2.
מאיר בלבן, לתולדות התנועה הפרנקית, באתר היברובוקס, תל אביב: דביר, תרצ"ד-1934, עמ' 10.
אברהם יצחק ברומברג, מגדולי התורה והחסידות, טז, עמ' כט-ל.
שמעון ברנפלד, תולדות שי"ר, ברלין, תרנ"ט, עמ' 4.
מוריץ רפפורט (גר') Nachruf der Lemberger israelit. Gemeinde am Grabe des edlen tiefbeweinten Arztes Med. Doctor Jacob Rappaport, Besitzer des goldenen Verdienstkreuzes mit der Krone, Mitglied mehrerer gelehrten Gesellschaften (Lemberg 1855, M. F. Poremba) (בגרמנית)
הערות שוליים

↑  לפי בלבן וגלבר (מצוין ב"לקריאה נוספת") נולד בשנת תקל"ב.
↑  רבינוביץ מנחם מנדל, מעשה נחמיה, פראמפאל תרע"ג 1913, עמ' פז, באתר היברובוקס; קובץ תפארת ישראל, ירושלים, תש"ס, מב, עמ' 36. וראה עוד להלן.
↑  כנראה נקרא על שם אבי אמו, ר' יעקב סג"ל מדובנא.
↑  נולדה בשנת תקמ"ג (1783), נפטרה בת 65 בשנת תר"ח (1848).
↑  כן דעת אברהם יעקב ברור. אבל בלבן בלתולדות התנועה הפרנקית, טוען שזה לא ייתכן. אולם בספריה הלאומית נמצא מכתבו אל חותנו https://www.nli.org.il/en/archives/NNL_ARCHIVE_AL990035654620205171/NLI.
↑  נדפס בלמברג, תקע"ז. הובא על ידי שמשון בלוך, שבילי עולם, דף ה ע"א. ובאר יצחק, ורשה: דוד בער נאטאנזאהן, תר"ס 1899, עמ' 28 בהערה כתוב שחיבר ספר על "הרכבת הנתקים".
↑  אברהם קורמן, זרמים וכתות ביהדות, עמ' 307.
↑  Rebb Schloime Klappzymbels, לבוב, 1814, באתר הספרייה הלאומית.
↑  הרב יוסף מרדכי דובאוויק, ישורון, לז, ירושלים, תשע"ז, עמ' תתלב-תתלג, הערה 51.
↑  כן כתב מיכאל ברור בצבי לצדיק, פרק תשיעי, אות ז, עמ' מד: "בדורו של רבנו היה בלבוב רופא מומחה יהודי ושמו ראפפורט, שהרבה צדיקים בגליציא וגם מרוסיא באו לדרוש בעצתו", וראו גם חיים זוסקינד, היכל הבעש"ט-לא, ניו יורק תשע"א, עמ' עו, באתר היברובוקס; ישראל ברגר, עשר קדושות, מערכת ב, אות נח.
↑  כן כתב ר' ישראל במכתב, ראו: אגרת הרה"ק מרוזין ובניו, א, עמ' ע; ב, עמ' נז. לצילום מהמכתב, ראו: תפארת ישראל, יא, עמ' 33; מסילות, יח, עמ'67;
↑  אהרן מרקוס, החסידות, עמ' 218. וראו עוד שם עמ' 223 עדותו על יום הכיפורים האחרון אצל הרבי מרוז'ין.
↑  הובא על ידי ר' חיים יוסף אריה בן משה אליעזר פרגר, מנחת יוסף, קונטרס אחרון, סימן לט, אות ל.
↑  מ. נ. גלבר, "תולדות יהודי טרנופול", בתוך: טרנופול, אנציקלופדיה של גלויות, עמ' 82.
↑  מנחם מנדל רבינוביץ, מעשה נחמיה, פראמפאל תרע"ג 1913, עמ' פז, באתר היברובוקס; קובץ תפארת ישראל, ירושלים, תש"ס, מב, עמ' 36.
↑  שמו נמצא יחד עם חמיו בפרענומעראנטן על "שבילי עולם", ז'ולקווה, 1822: ר' יעקבקא רפאפארט, דאק' דער מעדיציהן. חתנו ה' קאסאוויטץ, דאקטאר דער מעדיציהן.
ליתוגרפיה של יעקב רפפורט שקיבל במתנה מבניו לרגל יובל החמישים. מאת אדוארד קייזר (אנ'), 1855
בית הכנסת הטמפל בלבוב, 1863
יעקב רפפורט
סטרוברי ארנה

| --- | --- |

סטרוברי ארנה לפני פתיחת משחק הבכורה בין נבחרות אנגליה ושוודיה (2009)
 שמות קודמים:  סוודבנק ארנה פרנדס ארנה
 כתובת:  Pyramidvägen 2, Solna 
 מיקום:  סולנה, סטוקהולם, שוודיה
 קואורדינטות:  59°22′21″N 18°00′00″E﻿ / ﻿59.37250°N 18.00000°E﻿ / 59.37250; 18.00000
 אבן יסוד:  7 בדצמבר 2009
 תקופת הפעילות:  27 באוקטובר 2012 – הווה (12 שנים)
 עלות הבנייה:  כ-2.8 מיליארד קרונות שוודיות (300 מיליון אירו)
 בעלים:  התאחדות הכדורגל השוודית, פולקסם, עיריית סולנה, ירנהוסן, פיב, פאבג א.ב.
 משטח:  דשא מלאכותי
 אדריכל:  ברג אדריכלים, פופולוס 
 קבוצות:  נבחרת שוודיה (2012 - ) א.י.ק סולנה (2013 - )
 מושבים:  50,653 (כדורגל) 65,000 (קונצרט)
 ממדי משטח:  68X105 מ'
 strawberryarena.se
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סטוקהולם מוגדלת) סטרוברי ארנה(למפת סטוקהולם רגילה) סטרוברי ארנה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סטרוברי ארנה (בשוודית: Strawberry Arena) הוא אצטדיון רב-תכליתי שמשמש למשחקי כדורגל ולמופעים בעיר סולנה שבסטוקהולם בירת שוודיה. הוא ממוקם על-יד אגם רוסט (Råstasjön), צפונית למרכז העיר סטוקהולם.
האצטדיון משמש כמגרש הביתי של נבחרת הכדורגל השוודית וא.י.ק סולנה (החל מ-2012 ו-2013 בהתאמה; עד אז שיחקו הקבוצות באצטדיון רוסונדה שבסטוקהולם) ומכיל כ-50,600 מקומות ישיבה במשחקי הכדורגל. האצטדיון משמש לאירוח הופעות, בהם הוא מסוגל להכיל כ-65,000 צופים. בנוסף, ניתן לארח בו מופעים המיועדים לקהל צופים מצומצם יותר של כ-20,000 צופים בלבד.
האצטדיון הוא בעל גג נסגר, דבר המאפשר לאצטדיון להוות גם אולם סגור. האצטדיון הוא מתקן הספורט הגדול ביותר במדינות הנורדיות.
האצטדיון אירח את גמר הליגה האירופית 2017, בו גברה מנצ'סטר יונייטד האנגלית על אייאקס ההולנדית בתוצאה 0-2.
היסטוריה

במהלך הקמת האצטדיון הבנק השוודי סוודבנק (אנ') רכש את זכויות השיום שלו כך שייקרא "סוודבנק ארנה", אך בסופו של דבר החליט לתרום את הזכויות לעמותת "פרנדס", שפועלת בשוודיה נגד בריונות, ובהתאם הוא קיבל את השם פרנדס ארנה (Friends Arena). ב-2024 הזכויות נרכשו על ידי חברת המלונאות הנורווגית סטרוברי (אנ') ששינתה את השם לסטרוברי ארנה.
גלריה

חזית האצטדיון
חזית האצטדיון בלילה
מבט מבפנים
הערות שוליים

↑  Månsson, Oskar (2012-03-25). "Nya namnet: Friends arena". Aftonbladet (בשוודית). נבדק ב-2025-03-04.
↑  "Friends Arena i Solna blir Strawberry arena". SVT (בשוודית). 2024-01-13. נבדק ב-2025-03-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 9be93413-bb36-4e67-8a1e-dbda707ec280
סוף פודגוראנו

סוּף פוֹדגוֹראנוּ (נולד ב-20 בינואר 2002 בחדרה שבישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת קשר הכנף והחלוץ בהשאלה בקבוצת הראקלס אלמלו מליגת העל ההולנדית ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים

פודגוראנו שיחק במחלקת הנוער של הפועל חדרה עד לשנת 2013, ולאחר מכן עבר למחלקת הנוער של מכבי חיפה. יחד עם קבוצת הנוער של מכבי חיפה זכה בליגת העל הנוער בעונת 2019/2020.
ב-3 ביוני 2020 ערך פודגוראנו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה, כשהחליף את ניקיטה רוקאביציה בדקה ה-89 בהפסד 2–0 למכבי תל אביב במסגרת ליגת העל לעונת 2019/2020. עד לתום העונה, בה סיימה מכבי חיפה במקום השני כסגניתה של מכבי תל אביב, ערך פודגוראנו ארבע הופעות ליגה נוספות.
ב-9 ביולי 2020 חתם פודגוראנו ברומא מהסרייה א' האיטלקית. ב-1 בנובמבר ישב לראשונה על ספסל הקבוצה, במשחק ליגה נגד פיורנטינה. בסך הכל ישב על ספסל הקבוצה בתשעה משחקי ליגה ובמשחק קופה איטליה אחד, אך לא זכה לדקות משחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. הוא שיחק באופן קבוע בקבוצת הנוער של המועדון.
ב-11 באוגוסט 2021 חתם פודגוראנו על חוזה לארבע עונות בספציה מהסרייה א'. ב-19 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ובסרייה א', כשנכנס כמחליף בדקה ה-77 בניצחון 2–1 על ונציה במסגרת המחזור הרביעי לעונת 2021/2022. ב-3 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב הפותח של הקבוצה, כששיחק 59 דקות בהפסד 0–4 להלאס ורונה במסגרת המחזור השביעי בליגה. בפתיחת העונה שותף בחמישה משחקים, מהם משחק אחד בהרכב הפותח. לאחר 14 מחזורים כמעט ולא נכלל בסגל הקבוצה.
ב-2 בספטמבר 2022 הושאל למכבי חיפה מליגת העל, עם אופציה לרכישה. ארבעה ימים לאחר מכן ערך הופעת מחודשת בקבוצה בליגת האלופות בהפסד 2-0 לבנפיקה ליסבון כשנכנס כמחליף. מספר דקות לאחר מכן הוחלף עקב פציעה, בעקבותיה נעדר עד לתום העונה.
אחרי שהושאל מספציה מכבי חיפה מימשה את אופצית הרכישה.
ב-20 באפריל 2024 כבש שער בכורה בליגת העל בניצחון 4-1 על הפועל באר שבע.
ב-22 באוגוסט 2024 הושאל לקבוצת הראקלס אלמלו מליגת העל ההולנדית לעונה אחת.
נבחרות ישראל

שיחק ואף כבש בכל נבחרות הנערים והנוער של ישראל (למעט נבחרת הנוער עד גיל 19, עמה לא שיחק). החל מ-2021, הוא חלק מסגלי נבחרת ישראל הצעירה עד גיל 21 והבוגרת.
באוקטובר 2021 זומן לסגל נבחרת ישראל הבוגרת לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022 נגד נבחרות סקוטלנד ומולדובה, על-ידי המאמן האוסטרי וילי רוטנשטיינר. ב-12 באוקטובר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-88 בניצחון 2–1 על מולדובה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-15 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב הפותח של הנבחרת הבוגרת, בה שותף לכל אורך המשחק ואף בישל, בניצחון 3–2 לישראל על איי פארו, גם כן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
חיים אישיים

פודגראנו נולד בחדרה. אביו דני פודגוראנו היה כדורגלן עבר בהפועל חדרה והפועל חיפה, וסבו למבי פודגוריאני היה שחקן ומאמן טניס שולחן. פודגוראנו הוא בעל דרכון רומני.
תארים

מכבי חיפה
אליפות: 2022/2023
אלוף האלופים: 2023
הערות שוליים

↑  דורון בן דור, ‏פודגוראנו חתם רשמית ברומא: מודה למכבי חיפה, באתר ONE‏, 9 ביולי 2020
↑  דורון בן דור, ‏סוף פודגוראנו חתם ל-4 שנים בספציה האיטלקית, באתר ONE‏, 11 באוגוסט 2021
↑  בעיטה מהמגף: ההידרדרות של שלושת הישראלים בכדורגל האיטלקי, באתר וואלה, 7 בפברואר 2022
↑  "לצערי לא אחזור בתקופה הקרובה, מודה לכולם", באתר ONE‏, 8 בספטמבר 2022
↑  יגאל גולדשטיין, ‏הסכום ששילמה מכבי חיפה עבור סוף פודגוראנו, באתר ערוץ הספורט, 6 ביולי 2023
↑  סיקור משחק מכבי חיפה נגד הפועל באר שבע, 20/04/2024 - ערוץ הספורט, באתר m.sport5.co.il
↑  https://www.football.org.il/players/player/?player_id=113208
↑  בן גולדפריינד, ‏לקראת סקוטלנד ומולדובה: פורסם סגל נבחרת ישראל, באתר ‏מאקו‏, 1 באוקטובר 2021
↑  סיקור משחק ישראל נגד איי פארו, באתר ערוץ הספורט, ‏15 בנובמבר 2021
↑  Suf Podgoreanu, în vizorul FRF! Atacantul, foarte aproape de AS Roma, באתר GSP, ‏15 ביוני 2021
↑  יגאל גולדשטיין, ‏הילד מחדרה: הצעדים הראשונים של פודגוראנו, באתר ערוץ הספורט, 21 ביולי 2020
↑  א. טבק, רוזנבאום גבר על דרור פולאק, מעריב, 31 באוקטובר 1979
↑  שלמה וייס‏, מכבי חיפה: ברומניה רוצים שסוף פודגוראנו ייצג את הנבחרת המקומית, באתר וואלה, 15 ביוני 2020
ג'ינה בלמן

| --- | --- |

 לידה:  10 ביולי 1966 (בת 58) אוקלנד, ניו זילנד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ניו זילנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  JFS 
 http://www.ginabellman.org/
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ינה בלמן (באנגלית: Gina Bellman; נולדה ב-10 ביולי 1966) היא שחקנית יהודייה-בריטית ילידת-ניו זילנד. כיכבה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "העוקץ" בתפקיד סופי דברו.
ביוגרפיה

בלמן נולדה באוקלנד שבניו זילנד להורים יהודים ממוצא רוסי ופולני שהיגרו בשנות החמישים של המאה העשרים מאנגליה לניו זילנד. כשג'ינה הייתה בת 11 חזרה המשפחה לבריטניה. היא למדה בבית הספר היהודי "JFS" בלונדון.
ההופעות הראשונות שלה בטלוויזיה היו ב-1982 בפרק בסדרה "Into the Labyrinth" וב-1984 בשני פרקים בסדרה "גרנג' היל". היא זכתה להכרה רחבה כשהשתתפה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "Blackeyes" של דניס פוטר. עוד היא מוכרת בזכות הופעתה בסיטקום "זיווגים" בתפקיד ג'יין. תפקידים נוספים שלה בטלוויזיה היו בסדרה "להעיר את המתים", בסדרה "ג'ונתן קריק" ובסדרה "Little Napoleons". היא הופיעה בפרק אחד בסדרה הקומית "על אנשים וסוסים" וכן בסדרת הטלוויזיה "מלון בבילון".
בלמן הופיעה גם בסרטי קולנוע אחדים בהם "המלך דוד" (1985) בכיכובם של ריצ'רד גיר ואדוארד וודוורד, "Secret Friends" (מ-1991), בקומדיה הבריטית "לאון והחזיר הכשר" (מ-1992) ובסרט "שובו של המחסל" (1996) לצדו של דולף לונדגרן.
היא כיכבה לצדו של ג'יימס נסביט בסדרת הדרמה של BBC One "ג'קיל", עיבוד מודרני שכתב סטיבן מופאט לספרו של רוברט לואיס סטיבנסון "המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד".
ב-2008 החלה להופיע בסדרת הדרמה "העוקץ" של ערוץ TNT בכיכובו של טימותי האטון. על תפקיד זה הייתה בלמן מועמדת לפרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר, אך הפסידה את הפרס לשחקנית הניו זילנדית לוסי לולס.
בשנת 2013 קראה בלמן שירה ל-"The Love Book App", הפרויקט האינטראקטיבי של אלי ביירן אסירי (אנ'). לקראת סוף 2013 שיחקה בתפקיד "האישה האיטלקייה" בהפקה של התיאטרון המלכותי הלאומי למחזה "From Morning to Midnight" מאת גאורג קייזר.
ב-2015 גילמה בלמן את דמותה של ויוויאן לי בבכורה האירופאית של המחזה "Orson's Shadow" מאת אוסטין פנדלטון, שהוצגה בסאות'ארק פלייהאוס בלונדון.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בלמן יצאה עם השחקן סם רוקוול ועם מפיק הסרטים הדוקומנטריים ניק ברומפילד. ביולי 2005 התחתנה עם לוקו בריאבה, בנישואים שארכו שנה אחת וב-2007 הם התגרשו. ב-2009 ילדה בלמן את בתה, רומי. היא התחתנה עם אבי בתה, זאאב סת'נה ב-2013.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1985 | המלך דוד | King David | תמר |  |
| 1985 |  | Mussolini: The Untold Story | ג'ינה רוברטי | מיני-סדרה |
| 1991 |  | Secret Friends | הלן |  |
| 1992 |  | Everything I Like | אן | בסלובקית "Vsetko co mam rad" |
| 1992 | לאון והחזיר הכשר | Leon the Pig Farmer | ליסה |  |
| 1993 |  | Horse Opera | סנדרה / מריון |  |
| 1996 | שובו של המחסל | Silent Trigger | קלג |  |
| 1997 | דוד | David | מיכל | סרט טלוויזיה |
| 2000 | טד וראלף | Ted & Ralph | הנרייטה ספיין |  |
| 2000 | פרנואיד | Paranoid | איב |  |
| 2000 |  | Seven Days to Live | קלודיה |  |
| 2001 |  | Subterrain | Junkie Spirit |  |
| 2001 |  | Married/Unmarried | אמנדה |  |
| 2003 | ברווזים | Sitting Ducks | כריסטין |  |
| 2005 |  | Zerophilia | סידני |  |
| 2007 |  | Permanent Vacation | קתלין בורי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1982 |  | Into the Labyrinth | כריסטין | בפרק "Phantom" |
| 1984 | גריינג' היל | Grange Hill | טרודי | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 1989 | על שוטים ואנשים | Only Fools and Horses | כרמן | בפרק "The Unlucky Winner Is" |
| 1989 |  | Screen Two | גרטה | בפרק "Sitting Targets" |
| 1989 |  | Blackeyes | בלקאייס | 4 פרקים |
| 1991 | סיפורי עמים | The Storyteller | אורידיצ'ה | בפרק "אורפאוס ואורידיצ'ה" |
| 1994 |  | Little Napoleons | ליז בלקמור | בפרק "The Big Interview" |
| 1996 |  | Scene |  | בפרק "Young Jung" |
| 1996 | שרמן | Sharman | קיקי | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1999 | ג'ונתן קריק | Jonathan Creek | סמנתה | בפרק "Ghost's Forge" |
| 2000–2004 | זיווגים | Coupling | ג'יין כריסטי | 28 פרקים |
| 2003 | להעיר את המתים | Waking the Dead | פרני הנינג | בפרק "Final Cut" |
| 2005 |  | The Last Detective | קרוליין | בפרק "Friends Reunited" |
| 2007 | מלון בבילון | Hotel Babylon | מרינה סטול | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2007 | ג'קיל | Jekyll | קלייר ג'קמן | סדרת טלוויזיה (6 פרקים) |
| 2007 |  | Nearly Famous | טרייסי ריד | מיני-סדרה (3 פרקים) |
| 2007 |  | Heroes and Villains | קתרין קרטו | בפרק "Napoleon"; דוקו-דרמה |
| 2008 |  | The Wrong Door | מדריכת טיסה / ג'יל | בפרק "Njarnia"; ובפרק "The Smutty Aliens" |
| 2008–2012 | העוקץ | Leverage | סופי דברו | תפקיד ראשי (5 עונות); 72 פרקים |
| 2013 | רחוב ריפר | Ripper Street | ג'מימה סוואן | עונה שנייה פרק 6 |
| 2020 | בקו האש | BulletProof | אלינור מרקידס | 7 פרקים |
| 2021 | העוקץ: החזרה | Leverage: Redempation | סופי דברו | תפקיד ראשי; 16 פרקים |
תפקידים בתיאטרון

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Speed-the-Plow | קארן | תיאטרון הדוכס מיורק |
| 2013 | From Morning to Midnight | אישה איטלקייה / קצינה בצבא הישע | התיאטרון הלאומי |
| 2015 | Orson's Shadow | ויוויאן לי | תיאטרון סאות'ארק פלייהאוס |
הערות שוליים

1 2  Cavendish, Lucy (2007-03-31). "Gina Genie". Telegraph.co.uk. נבדק ב-2012-08-25.
↑  "An all-star cast to appear in BBC ONE's Jekyll". BBC Press Office. 2006-08-29. נבדק ב-2006-08-30.
↑  "Electric Entertainment's Leverage has been nominated for three Saturn Awards and two Prism Awards". electricentertainment.com. 19 בפברואר 2010. אורכב מ-המקור ב-2011-09-15. נבדק ב-25 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "TNT Orders 13 Episodes of Leverage". ComingSoon.net. 13 בפברואר 2008. נבדק ב-1 ביולי 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "From Morning to Midnight". The National Theatre. אורכב מ-המקור ב-2014-01-11. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Orson's Shadow: By Austin Pendleton review by QUENTIN LETTS - Daily Mail Online". Mail Online. נבדק ב-23 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gina Bellman: 'I was never comfortable with the sex symbol thing', By John Nathan, November 25, 2013, THE JEWISH CHRONICLE ONLINE
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451814305171  BnF: cb141545290 (data)  GND: 1085676218  ISNI: 0000 0003 6594 8014  LCCN: nr2004012240  SUDOC: 16414661X  VIAF: 230357353   WorldCat (עם VIAF): 230357353
הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל

| --- | --- |

 נאום טראמפ – וידאו (אורך: 12:25)
 תאריך:  6 בדצמבר 2017
 שפה:  אנגלית
 נואם:  נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ
 חשיבות:  הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת מדינת ישראל
 מקום:  ארצות הברית הבית הלבן, וושינגטון די. סי., ארצות הברית
 משך:  11:26 דקות
ב-6 בדצמבר 2017 הצהיר נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על ההכרה של ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל והורה על תכנון המעבר של שגרירות ארצות הברית בישראל מתל אביב לירושלים. הצהרתו נקראה בתקשורת הישראלית "נאום ירושלים" או "הכרזת ירושלים".
ההכרה התקבלה בברכה בישראל; בנימין נתניהו, ראש ממשלת ישראל, בירך על ההחלטה. מנגד, ההצהרה התקבלה בכעס מצידה של הרשות הפלסטינית. רוב הקהילה הבין-לאומית דבק בהתנגדות להכרה בירושלים, וכשני שלישים מהמדינות תמכו בגינוי להצהרה האמריקאית בעצרת הכללית של האו"ם. גואטמלה ופרגוואי הלכו בעקבות ארצות הברית, והעבירו את שגרירויות מדינותיהם לירושלים. פרט למדינות המוזכרות, מדינות נוספות הודיעו על כוונתן להעביר את שגרירויותיהן לירושלים.
טקס העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים נערך ב-14 במאי 2018, למחרת יום ירושלים.
רקע

ב-5 באפריל 1920 אושר בועידת סן רמו כתב המנדט על ארץ ישראל, על פיו המנדט הבריטי יהיה אחראי ליצור בארץ ישראל בשטח שבין הירדן לים (ובכלל זה ירושלים) תנאים אשר יבטיחו את הקמת בית לאומי לעם היהודי ויבטיח שלא תינתן שליטה בשטח לאף גורם מדיני אחר. ההחלטה אומצה על ידי חבר הלאומים לאחר כשנתיים, ב-24 ביולי 1922. החלטות אלו עוגנו במגילת האו"ם בסעיף 80 פרק 12, והקנו להם תוקף מחייב במשפט הבין-לאומי.
תוכנית החלוקה, אשר אין לה תוקף מחייב ולא מומשה, קבעה כי ירושלים תהיה חלק מאזור בשליטה בין-לאומית, באמצעות מושל זר שימונה על ידי האו"ם, ומועצה שתורכב מנציגי התושבים של האזור. כעבור שנתיים חזרה עצרת האו"ם והחליטה על בינאום ירושלים. גם להחלטה זו אין תוקף מחייב.
הצהרת טראמפ (נאום ירושלים) > עיקרי תוכן הנאום

כשנכנסתי לתפקידי הבטחתי להביט באתגרי העולם בעיניים פקוחות וחשיבה רעננה. איננו יכולים לפתור את הבעיות שלנו תוך חזרה על אותן הנחות כושלות ואסטרטגיות כושלות של העבר. ההכרזה שלי היום מסמנת את תחילתה של גישה חדשה לסכסוך בין ישראל לפלסטינים.
ב-1995 אימץ הקונגרס את חוק שגרירות ארצות הברית בירושלים שמעודד את הממשל הפדרלי להעביר את שגרירות ארצות הברית לירושלים ולהכיר בעיר זו כבירת מדינת ישראל. חוק זה עבר ברוב עצום בקונגרס ואושר מחדש בהצבעה פה אחד בסנאט אך לפני שישה חודשים...
ישראל היא מדינה ריבונית עם זכות, כמו כל מדינה ריבונית אחרת, לקבוע את בירתה. הכרה בעובדה הזאת היא תנאי הכרחי להשגת שלום. לפני 70 שנה, ארצות הברית, בהנהגת הנשיא טרומן, הכירה במדינת ישראל. מאז קבעה ישראל את בירתה בעיר ירושלים – הבירה שהעם היהודי ייסד בזמנים קדומים. כיום, ירושלים היא מושב הממשלה של ישראל המודרנית. היא ביתו של הפרלמנט הישראלי, הכנסת, וכן של בית המשפט העליון. בה נמצאים המעונות הרשמיים של ראש הממשלה והנשיא. בעיר נמצאים המטות הראשיים של משרדי ממשלה רבים... לכן קבעתי שהגיע הזמן להכיר רשמית בירושלים כבירת מדינת ישראל. בעוד נשיאים קודמים הבטיחו זאת בקמפיינים שלהם אך כשלו במימוש הבטחתם, היום אני מממש זאת.
ירושלים היא לא רק הלב של שלוש דתות גדולות, היא כעת גם הלב של אחת הדמוקרטיות המצליחות ביותר בעולם. במשך שבעת העשורים האחרונים, עם ישראל בנה מדינה שבה יהודים, מוסלמים ונוצרים, ואנשים בני כל האמונות, חופשיים לחיות ולסגוד לפי מצפונם ואמונתם. ירושלים היא כיום, וחייבת להישאר, מקום שבו יהודים יכולים להתפלל בכותל המערבי, מקום שבו הנוצרים יכולים ללכת בתחנות הצליבה ומוסלמים לסגוד במסגד אל-אקצא...