stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיאודליזם
התפתחות היחסים הפיאודו-וסאליים

במהלך ימי הביניים, אחרי התפוררות האימפריה הרומית, ובהמשך לתהליך נדידת השבטים הגרמאניים והשתלטותם על חלקים גדולים ממערב אירופה, התפתחה מערכת יחסי תלות וחסות בין אנשים חזקים לבין בני-לווייתם.
להתפוררות השלטון המרכזי והצורך בביטחון אישי היו מספר סיבות, אחת החשובות בהן הייתה המלחמות בין בני השושלת המרובינגית שגרמו לכך שלא היה שלטון מרכזי שהיה יכול לקיים סדר ציבורי ולהבטיח את ביטחונם של התושבים. הרצון בביטחון גרם לאנשים לבקש חסות אצל מי שהיה יכול לספק הגנה. בתמורה העניק מבקש החסות שירות או מוצרים. מבקש החסות שמר על מעמדו כאדם חופשי, אולם היה Ingenui in obsequio (אדם חופשי במערכת תלות).
השליטים הקרולינגים ניסו להבטיח את נאמנות גדולי הממלכה אליהם בעזרת הפיכתם לווסאלים שלהם והענקת פיאודה (ריבוי של פיאודום) לווסאלים; כך הפכו יחסים וסאליים למרכיב מרכזי בשיטה הפוליטית במערב אירופה והטביעו עליה את חותמם.
אחת הסיבות להיווצרות דגם זה של שלטון, ונכונות השליטים לוותר על חלק מכוחם לטובת הווסאלים היה הבידוד היחסי של חלקים שונים של הממלכה. בידוד שנבע מכך שאירופה של אותה תקופה הייתה מיוערת ביערות-עד שהקשו על התחבורה, התקשורת והשליטה המרכזית. הווסאל ששלט על נחלה קטנה, שלט על שטח בר-שליטה ובעל דרכים פנימיות. את נאמנותו נתן למלך מרוחק שלעיתים היה צריך לנסוע ימים ארוכים על מנת להגיע לחצרו.
קרל הגדול כבש מרחבים גדולים, מטיפי הנצרות הגיעו לשטחים אלו והפיצו את הנצרות אבל לא היו בשטחים החדשים תשתיות שלטוניות, לא מנגנון גביית מיסים ולא הייתה תקשורת סבירה בינם לבין אאכן, מושב המלך. לכן החליט קרל לתת כבנפיקיום לאריסטוקרטיה הגבוהה ולאצילים נאמנים חלקות מתוך ממלכתו וזאת תמורת הבטחת נאמנות. קרל העניק לאציליו "הונור" (מלטינית: Honoris) במשמעותו המקורית – משרה גבוהה, משרה שצמודה אליה נחלת אדמה שעליה יוכל האציל להפעיל את סמכותו. נכסי דלא-ניידי שהיו צמודים למשרה נקראו רס-דה-קומיטטו (Res de comitatu) או בקיצור קומיטטוס (Comitatus) או מיניסטריום (Ministerium).
בהדרגה התחזקו הווסאלים לעומת האדונים שנזקקו לעזרתם. קשה היה לקחת פיאודום מידי וסאל שהפר את חובותיו, הן משום שהפיאודום הזה לא היה פיסת רכוש נייד אלא לרוב אחוזה אגררית, והן משום שהווסאלים חיזקו זה את זה נגד תביעות אדוניהם. הם הלכו והמעיטו את חובות השירות הצבאי שהוטלו עליהם למספר ימי שירות מוגבל בשנה, ואילצו את האדונים ברוב אזורי אירופה להתחייב להפקיד בידי היורש את הפיאודום שהוענק לאביו; כך הונהגה ירושה בפועל של הפיאודה. היסוד הרכושי והחומרי במערכת היחסים הפיאודו-וסאלית הלך והתחזק על חשבון הזיקה האישית שבין אדון לאדם הנאמן לו. אנשים הפכו לווסאלים של אחרים כדי לקבל פיאודה, ולרבים מן הווסאלים היו אדונים רבים. במקום פירמידה מסודרת של יחסי נאמנות אישיים התפתח סבך של יחסי נאמנות סותרים שהלכו ונחלשו. היו וסאלים שהיו חזקים מאדוניהם, וגם בכירים שהפכו פורמלית לווסאלים של פחותים מהם כדי לקבל פיאודה. השאלה באיזו מידה שימשה המערכת הפיאודו-וסאלית לביסוס שלטון מרכזי וייצובו ובאילו דרכים החלישה אותו נתונה במחלוקת במחקר.
בהדרגה עברו יחסי החסות והתלות שבין אדונים ווסאלים גיבוש וקיבלו לבוש משפטי. בסכסוכים שבין אדונים לווסאלים שלהם אמורים היו אדונים לקבל הכרעות בצוותא עם הווסאלים שלהם, שנחשבו לשווים אליהם מבחינת הסטטוס שלהם. מתוך הכרעות אלה ניסחו משפטנים למן המאה השתים-עשרה את המשפט הפיאודלי. הטקסים, הסמלים והמשפט הפיאודלי שרדו והאריכו ימים גם כאשר נדחקה השיטה הפיאודו-וסאלית ממעמדה המרכזי נוכח עלייתם של צבאות שכירים, משק כספים עירוני ומדינות ריכוזיות יותר.
מאפייני הפיאודליזם

ככינוי לשיטה חברתית שלמה, מציין הפיאודליזם סוג אחד של חברת איכרים (חברה שרוב חבריה הם איכרים, אך אלה כפופים בדרכים שונות לאליטה מצומצמת החיה מפרי עמלם), שהתפתח באירופה במהלך המאות הראשונות לספירה. רוב החברות האגרריות בעולם היו חברות איכרים. איכרי אירופה היו ברובם המכריע אריסים, שחיו באחוזות, וחלקם היו נתונים לשעבוד מחמיר יותר ונחשבו לצמיתים.
פיאודליזם במובן המצומצם מציין את מערכת יחסי החסות הייחודית, שהתפתחה בקרב האליטה המערב-אירופית, אשר הפכה במהלך ימי הביניים בהדרגה לאצולה יציבה ומובחנת; כדי למנוע בלבול עם פיאודליזם ככינוי לשיטה חברתית שלמה, משתמשים היסטוריונים במונח מערכת היחסים הפיאודו-וסאלית. יחסי האדון והווסאל היו סוג של יחסי פטרון-קליינט אישיים, המבוססים על הדדיות: כוחו של האדון היה מותנה בנאמנותם ובתמיכתם של הווסאלים שלו, ואילו מעמדם של הווסאלים היה כרוך במידה רבה בעוצמתו של אדונם.
חובות האדון והווסאל

יחסים פיאודו-וסאליים מבוססים על חובות הדדיות, מתנות ומענקים. הווסאל התחייב להיות נאמן לאדונו, לא להתייצב נגדו, להגיש לו עזרה (צבאית למשל) ועצה (להשתתף בקבלת החלטות ולסייע לו בשיפוט). לצמד חובות אלה קראו Consilium et auxilium. בנוסף לכך ציפו מווסאלים להגיש לאדוניהם מתנות וסיוע מיוחד בשעת הצורך (פדיון משבי, חיתון הבת וכן הלאה). כוחו הפוליטי של אדון התבסס על יכולתו לגייס סיוע צבאי ופוליטי מן הווסאלים שלו הסמוכים לשולחן אדוניהם שהחזיקו אותם בחצרם. שיטה זו נדחקה לטובת הפקדת מתנה בידיו של הווסאל, לרוב נחלה קרקעית המניבה הכנסות או משרה שלה צמודות הכנסות כאלה. מענק מותנה זה נקרא בשם פיאודום. הפיאודום לא היה רכושו של הווסאל אלא מענק, שאותו 'החזיק' מטעמו של האדון, כל עוד מילא את חובותיו כלפיו; כמענק אישי היה צריך גם לחזור לרשות האדון עם מותו של הווסאל או כאשר זה הפר את חובותיו כלפי האדון.
טקסים וסמלים: הומאז' ואינוסטיטורה

אדם הפך לווסאל של אדם אחר במהלך טקס ההומגיום (או הומאז' בלטינית: Homagium), שבמהלכו כרע הווסאל ברך בפני אדונו, הניח את ידיו בין ידי אדונו ונשבע לו את שבועת האמונים; בצד מרכיב זה של כפיפות הודגשה גם הקרבה שבין האדון לווסאל בחתימת הטקס בנשיקה.
בנפרד מטקס זה נערך טקס נוסף, האינווסטיטורה (Investitura) שבו הפקיד האדון מענק משמעותי בידיו של הווסאל. המעניק נתן לרוב בידי המקבל חפץ כלשהו (רגב אדמה, שטר, חרב), שסימל את הנכסים המופקדים בידיו.
הפיאודליזם והאחוזה (סניוריה)

על פי רוב העניקו אדונים כפיאודום לווסאלים שלהם נחלות מניבות הכנסות, אחוזות המאוכלסות באיכרים אריסים. מכאן הקשר בין מערכת היחסים שבין אדונים ווסאלים במסגרת האליטה לבין מערכת היחסים שבין כלל האדונים לבין האיכרים (המערכת הסניוריאלית או המנוריאלית).
האחוזה תפקדה כמערכת כלכלית עצמאית בכך שהיא ייצרה לעצמה את רוב צרכיה. כמו כן, נוצרה באחוזה מערכת חברתית מסודרת וברורה שלכל אחד יש בה זכויות וחובות מוגדרים.
הכנסייה במערכת הפיאודלית

הכנסייה נתנה חסות לאיכרים שיעבדו את האדמות והקרקע שלה. מאמינים רבים מסרו לכנסיות ולמנזרים אדמה וקרקעות בתמורה לגאולת נשמותיהם, כך הרחיבה הכנסייה את שטחה והשיגה קרקעות ועושר רב.
לאט לאט השתלבה הכנסייה במערכת הפאודלית. אנשי הכנסייה הפכו לוואסאלים ואפילו לסניורים, והיו לה צמיתים שעיבדו את אדמותיה בתמורה לחסות.
האחוזה הפיאודלית

האחוזה הפאודלית פעלה כיחידה עצמאית שסיפקה לעצמה את רוב צרכיה. בטירה חיו האדון ובני משפחתו עם האבירים.
האבירים

נלקחו בגיל צעיר לגור ולהתחנך בטירה של האדון. הם טיפלו בסוסים, בכלי הציד ובכלי הנשק. במלחמות שימשו כנושאי כליו של האדון. האדון היה יוצא עם האבירים לצוד. האבירים נהגו לערוך משחקים ותחרויות בהם ניסו להפיל זה את זה.
הצמיתים

הצמיתים היו משועבדים לאדון לנצח. הצמיתים קיבלו מהאדון קרקע לעבד. הצמיתים שילמו מס לאדון מחלק ניכר מיבוליהם. באביב ובקיץ שיפצו את הטירה. האדון שפט אותם והם קיבלו ממנו הגנה.
ראו גם

צבאות התקופה הפיאודלית
אריסטוקרטיה
תוארי אצולה
דו-קרב
סניור
פייף
חלוקה מעמדית
נאו-פיאודליזם
לקריאה נוספת

מארק בלוך, החברה הפיאודלית, בתרגום אורה גרינגרד, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים, 1988
מארק בלוך, "הפיאודליזם האירופי", מתוך: האנציקלופדיה למדעי החברה (1960), בתרגום גדי אלגזי
פרנסואה ל' גאנסהוף, פיאודליזם, בתרגום אהרן אמיר, זמורה ביתן מוציאים לאור, תל אביב, 1985
Donald Crummey, "Abyssinian Feudalism", Past & Present 89, 1980, pp. 115-138
הערות שוליים

↑  חלק מהעבדים נמכרו לסוחרי עבדים (ע"פ אורה לימור, יצחק חן, ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים)
↑  להרחבה בנושא זה ראו Feudalism and the Feudal Relationship (באנגלית)
↑  A Dictionary of Medieval Terms and Phrases, Christopher Corédon, 2004, D.S. Brewer, Cambridge, ISBN 1-84384-023-5
↑  Gerd Althoff, "Ira Regis: Prolegomena to a History
of Royal Anger", in Barbara H. Rosenwein (ed.), Anger's past, (Ithaca and London, 1998), p. 74
↑  Stephen D. White, "The Politics of Anger", in Barbara 147 – H. Rosenwein (ed.), Anger's past, (Ithaca and London, 1998), p. 144
↑  Richard Cusimano and John Moorhead, trans., The Deeds of Louis the Fat of Suger (Washington, D.C.: Catholic University of America Press, 1992), p. 86
↑  טלי
שפר, "הבט אחורה בזעם: הפוליטיקה של הרגשות בימי הביניים", זמנים 87 (2004), עמודים 26–32
↑  Francisque Michel, trans., Chronicle of THE War Between the English and the Scots in 1178 and 1174, by Jordan Fantosme, (London: J.B.Nichols and Son)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531252605171  BNE: XX525857  BnF: cb133185598 (data)  GND: 4131524-8  HDS: 048181  LCCN: sh85047983  NKC: ph120170 
נתינים כורעים לרגליו של אלפונסו מלך ארגון. איור מימי הביניים הממחיש את הבדלי המעמדות בפיאודליזם
תרשים המציג את התפקידים באחוזה הפיאודלית לפי מעמדם
טירת בודיאם מתנשאת מעל חפיר מלא מים
גוטפריד פדר

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1883 וירצבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  24 בספטמבר 1941 (בגיל 58) מורנאו אם שטפלזה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 השכלה:  אוניברסיטת פרידריך וילהלם 
 מעסיק:  האוניברסיטה הטכנית של ברלין 
 תפקיד:  חבר הרייכסטאג של רפובליקת ויימאר (1924–1933)  חבר הרייכסטאג של גרמניה הנאצית (1933–1936)  חבר בית הנבחרים הפרוסי 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הגרמנית, המפלגה הנאצית, תנועת החרות הנאציונל-סוציאליסטית 
 
גוטפריד פדר (בגרמנית: Gottfried Feder;‏ 27 בינואר 1883 – 24 בספטמבר 1941) היה מהנדס אזרחי גרמני, כלכלן עצמאי ואחד מראשוני המפלגה הנאצית. הוא היה התאורטיקן הכלכלי של הנאצים, ומילא תפקידים שונים לאחר עלייתם לשלטון.
ביוגרפיה

פדר נולד בווירצבורג שבגרמניה ב-27 בינואר 1883 כבנו של פקיד המדינה. אחרי שסיים לימודיו בגימנסיות באנסבך ובמינכן, נסע ללמוד הנדסה בברלין ובציריך (שווייץ). לאחר מכן הוא ייסד חברת בנייה בשנת 1908 שהפכה לפעילה במיוחד בבולגריה, שם בנה מספר מבנים רשמיים. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא פיתח עוינות כלפי בנקאים עשירים, ושיפר את הבנתו הכלכלית והפוליטית משנת 1917, כשלמד פוליטיקה כלכלית וכלכלה בכוחות עצמו.
ב־7 במרץ 1918 הקים אנטון דרקסלר ועדה של פועלים עצמאיים. הרעיון של דרקסלר היה להקים ארגון שילחם ב"מרקסיזם של האיגודים המקצועיים החופשיים" וילחם על תנאי שלום צודק לגרמניה. מטרתו ארוכת הטווח הייתה ליצור מפלגה שתתמוך גם במעמד הפועלים וגם בגישה פוליטית לאומנית. כעבור שישה חודשים היו בה רק 40 חברים ובינואר 1919 החליטו להצטרף לעיתונאי הימין, קרל הרר, כדי להקים את מפלגת הפועלים הגרמנית (GPW). חברים מוקדמים אחרים כללו את פדר, הרמן אסר ודיטריך אקרט. הרר נבחר ליו"ר המפלגה.
ב־30 במאי 1919 מונה מייג׳ור קרל מאייר לראש מחלקת החינוך והתעמולה בצבא הגרמני במינכן. הוא קיבל כספים רבים כדי לבנות צוות של סוכנים ולארגן סדרה של קורסים חינוכיים להכשרת קצינים וחיילים נבחרים ב"חשיבה פוליטית ואידאולוגית נכונה". מאייר גייס את פדר לתת הרצאות לחיילים באוניברסיטת מינכן. רב"ט אדולף היטלר היה אחד מאלה שהשתתפו בהרצאותיו.
באותו הזמן כתב פדר "מניפסט על שבירת האזיקים".(גר׳) שבו הטיף את משנתו הכלכלית באשר לנזק העצום לגרמניה וכלכלתה היצרנית שגרמו יהודים כמו משפחת רוטשילד ששעבדו את גרמניה, לטענתו, במניפולציות בשוק הכספים והבנקאות הבינלאומית.
פדר הפך למורה של היטלר בתחומי הכלכלה. הוא סייע בהתפתחות ההתנגדות של היטלר ל"קפיטליזם של המימון היהודי". בהעברת קורסים פוליטיים לצד פדר היה קרל אלכסנדר פון מילר (בנו של שר התרבות של בוואריה), שזיהה את יכולת הנאום של היטלר והעביר את שמו הלאה. ב־12 בספטמבר שלח מאייר את אדולף היטלר לפגישה של מפלגת הפועלים הגרמנית (GWP). שם הרצה פדר את דעותיו הכלכליות. באותה שנה, פדר, יחד עם אנטון דרקסלר, דיטריך אקרט וקארל הרר, היו מעורבים בהקמת הדויטשה ארביטרפרטיי (מפלגת הפועלים הגרמנית -DAP).
שנות העשרים

בפברואר 1920 פרסמה ״מפלגת הפועלים הגרמנית״ את התוכנית הראשונה שלה שנודעה בשם "עשרים וחמש הנקודות". בתוכנית סירבה המפלגה לקבל את תנאי חוזה ורסאי וקראה לאיחוד כל העם הגרמני. כדי לחזק את רעיונותיהם על לאומיות הם דגלו שזכויות שוות יינתנו רק לאזרחים גרמנים. כדי לפנות למעמד הפועלים ולסוציאליסטים, כללה התוכנית כמה צעדים לחלוקה מחדש של רווחים בתעשיות גדולות, הלאמת קרנות נאמנות, הגדלת קצבאות הזיקנה והחינוך החינמי. פדר השפיע רבות על ההיבט האנטי-קפיטליסטי של התוכנית הנאצית, והתעקש על משפטים כגון הצורך "לשבור את השעבדות לקפיטליזם הבינלאומי״ ואת הטענה שגרמניה הפכה ל"עבד של שוק המניות הבינלאומי ".
כאשר התוכנית הזאת פורסמה, ב-24 בפברואר 1920, השתתפו בעצרת למעלה מ-2,000 איש. בניסיון להפוך את המפלגה למושכת יותר בקרב חלקים גדולים יותר של האוכלוסייה, שונה שם המפלגה בפברואר 1920 ל- National Nationalzialistische Deutsche Arbeiterpartei (מפלגת הפועלים הגרמנית הלאומית הסוציאליסטית, NSDAP), הידועה יותר כמפלגה הנאצית.
פדר השתתף ב״פוטש במרתף הבירה״ בנובמבר 1923. לאחר מעצרו של היטלר, פדר נשאר אחד ממנהיגי המפלגה ונבחר לרייכסטאג ב-1924, שם שהה עד 1936 ודרש את הקפאת הריבית ונישול אזרחים יהודים. הוא נשאר אחד ממנהיגי האגף האנטי-קפיטליסטי של המפלגה הנאצית, ופרסם כמה מאמרים בתחומי החברה, הפוליטיקה והכלכלה של המפלגה הנאצית ושל גרמניה. (1927) (1931)
גרמניה הנאצית

פדר עיצב למעשה את ההשקפות הרשמיות של המפלגה הנאצית על הפוליטיקה הפיננסית והכלכלית. לאחר שהתמנה ליו"ר המועצה הכלכלית של המפלגה ב־1931, הובילו דעותיו האנטי-קפיטליסטיות לירידה גדולה בתמיכה הכספית של התעשיינים הגדולים בגרמניה. בעקבות לחץ של בעלי הון גרמניים כמו גוסטב קרופ, פריץ טיסן, החליט היטלר לשנות את מצע המפלגה מהשקפותיו הכלכליות של פדר. כאשר היטלר הפך לקאנצלר בשנת 1933, הוא מינה את פדר לתפקיד זוטר של תת-שר במשרד הכלכלה בחודש יולי.
פדר המשיך לכתוב מאמרים, והוציא את "המלחמה נגד המימון הגבוה" ואת "היהודים" (1933).
בשנת 1939 פדר כתב את Die Neue Stadt (העיר החדשה). הספר הזה יכול להיחשב כניסיון בתכנון של ערים חדשות בסגנון ״ערי גנים״, באמצעות הארכיטקטורה הנאצית. פדר הציע להקים ערים מבוססות על חקלאות, וגודלן כ־20,000 נפש. כל עיר תהיה מחולקת לתשע יחידות אוטונומיות ומוקפות בשטחים חקלאיים. כל עיר הייתה צריכה להיות אוטונומית עצמאית. לעיר היו צריכות להיות תוכניות מפורטות עבור חיי היומיום והשירותים העירוניים הניתנים. הספר התייחס לתכנון מחדש של האזורים במזרח אירופה שיכבשו ואוכלוסייתם המקומית תסולק משם. זהו ספר, לא רק בהנדסת תכנון ערים אלא גם בהנדסה חברתית בגישה הנאצית
בניגוד לתאורטיקנים אחרים ב״ערי גנים״, הוא האמין כי ניתן לשנות את האזורים העירוניים על ידי חלוקה של הסביבה הבנויה הקיימת לשכונות עצמאיות. רעיון זה של יצירת אשכולות של שכונות עצמאיות שיצרו עיר בגודל בינוני היה פופולרי באותה העת על ידי Uzō Nishiyama (אנ׳ ) ביפן, ויושם מאוחר יותר בבניית ערים חדשות ביפן.
עם זאת, על אף העקביות בתמיכה של פדר באידאולוגיה הנאצים, וההטפה שלו לביזור המפעלים הכלכליים מידי היחידים, תוכניתו לא הצליחה מאחר שהייתה לה התנגדות מצד בעלי מפעלי נשק ובעלי אחוזות גדולות, שחששו שהדבר יפגע בריווחיהם בשוק העולמי וביכולת החימוש מחדש של גרמניה.
אחרי ״ליל הסכינים הארוכות״ ביוני 1934, שם נרצחו מנהיגי אס"א כמו ארנסט רהם וגורמי המפלגה השמאלניים כמו גרגור שטראסר, פדר איבד את חיבתו להיטלר, והחל לסגת מהממשלה. הוא הפך לפרופסור ל״תכנון ולמדיניות התיישבות״ בבית הספר הגבוה לטכנולוגיה ברלין, ב-1936. שם שהה עד מותו במורנאו, בוואריה, ב-24 בספטמבר 1941.
הערות שוליים

↑  Dornberg, John (1982). Munich 1923. New York: Harper & Row. p. 344
↑  ביוגרפיה מקוצרת של פדר
↑  Kershaw, Ian (2008). Hitler: A Biography, New York: W. W. Norton & Company, p. 82.
↑  Gottfried Feder: Das Manifest zur Brechung der Zinsknechtschaft des Geldes (PDF) 1919. Abgerufen am 1
↑  , 1918,Feder, G., Manifesto for Breaking the Financial Slavery to Interest
תרגום לאנגלית, הופיע 2016
↑  Kershaw, Ian (2001) [1991]. Hitler: A Profile in Power, Chapter I, London
↑  Kershaw, Ian (2008). Hitler: A Biography, New York: W. W. Norton & Company, p. 87.
↑  [Programme of the Party of Hitler, the NSDAP and its General Conceptions in English עקרי המפלגה הנאצית כפי שניסח אותן פדר, תרגום אנגלי]
↑  Schenk,T., & Bromely, R., 2003

Mass-Producing Traditional Small Cities: Gottfried Feder's Vision for a Greater Nazi Germany

Journal of Planning History, 2, 107-139
↑  Hein, Carola, Visionary Plans and Planners. In Japanese Capitals in Historical Perspective (Fiévé, Waley eds.) RoutledgeCurzon
↑  Grunberger, Richard, The 12-Year Reich, pp. 153–4,
↑  Mühlberger, Detlef (2004). Hitler's Voice. The Völkischer Beobachter, 1920–1933. Vol. I: Organisation & Development of the NSDAP. Bern: Peter Lang AG. p. 28.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260913605171  PLWABN: 9810681255505606  BIBSYS: 90267919  BNE: XX1264624  BnF: cb16237721j (data)  CiNii: DA05013156  GND: 119388766  ISNI: 0000 0001 0952 2209  LCCN: no94031039  NDL: 00521579  NKC: jo2013800406  NLA: 35078167  NLG: 121855  NSK: 000750427  NTA: 067715427  RERO: 02-A003235159  SNAC: w6nz86ct  SUDOC: 095983732  Trove: 820047  ULAN: 500063860  VIAF: 8196739   WorldCat (עם VIAF): 8196739 
חלק מהנהגה הנאצית. משמאל לימין: היטלר, גבאלס ופדר. באתרים נאו-נאציים מופצת מחדש תורתו של פדר, ומלחמתו בבנקאות העולמית שלפי טענתם – כמו אז כן עכשיו – נשלטת על ידי יהודים.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
חוברת "המניפסט לשחרור מאזיקים", 1919, שבה הציג פדר את המדיניות האנטי-קפיטליסטית, וביסס את האשמת היהודים השולטים בבנקאות העולמית, במצבה הכלכלי של גרמניה שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
איור גרפי מתוך המניפסט של פדר (עמ 19) המדגים את צבירת ההון בידי הבנקים של משפחת רוטשילד, לעומת צבירת ההון בתעשייה הגרמנית כולה, ואצל קונצרנים כמו AEG ו- Krupp
סוהס סוברמניאם

סוהס סוברמניאם (באנגלית: Suhas Subramanyam; נולד ב-26 בספטמבר 1986) הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של קהיליית וירג'יניה. סוברמניאם, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כחבר בית הנבחרים של וירג'יניה בין השנים 2020–2024 ולאחר מכן כחבר הסנאט של וירג'יניה מ-2024 עד 2025. ב-2019 נעשה להינדי ולאמריקאי ממוצא דרום-אסייתי הראשון שנבחר אל האספה הכללית של וירג'יניה.
ביוגרפיה

סוברמניאם נולד ביוסטון שבטקסס, להורים הודים מבנגלור שבהודו, שהיגרו לארצות הברית והתיישבו ביוסטון. הוא למד בבית הספר התיכון קליר לייק (Clear Lake High School) והשלים לימודי תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת טוליין.
לאחר לימודיו הגבוהים עבד סוברמניאם כעוזר פרלמנטרי לענייני מדיניות בריאות וחיילים משוחררים בבית הנבחרים של ארצות הברית. בנוסף, הוא התמחה כעוזר משפטי בוועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית תחת הסנאטור דיק דרבין, לו סייע להציג מחדש את חוק ה-DREAM. הוא למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן, שם, כסטודנט בשנתו השנייה, סייע לבטל עיוות דין של נאשם שנידון למאסר עולם.
בשנת 2015 מונה סוברמניאם ליועץ למדיניות טכנולוגית בבית הלבן בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה. הוא עמד בראש צוות עבודה שעסק במדיניות טכנולוגית בנושאי יצירת מקומות עבודה, מודרניזציה של מערכות טכנולוגיית מידע ורגולציה של טכנולוגיות מתפתחות.
בבחירות לבית הנבחרים של וירג'יניה בשנת 2019, התמודד סוברמניאם להחליף את הדמוקרט ג'ון בל, שעזב את המושב כדי להתמודד על ייצוג המחוז ה-13 בסנאט המדינתי. סוברמניאם התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית מול שלושה מועמדים נוספים, כולם דור ראשון למהגרים. הוא ניצח בפריימריז עם 47.0% מהקולות. בבחירות הכלליות ניהל סוברמניאם מסע בחירות שהתמקד בשיפור מערכות החינוך והבריאות המחוזיות, והציע פתרונות לבעיות תחבורה במחוז ובכל רחבי וירג'יניה. הוא נבחר לבית הנבחרים המדינתי עם 62% מהקולות. בבחירות 2021 נבחר לכהונה שנייה.
בין החוקים שקידם ניתן למנות מתן חסות להצעת החוק "HB528", שאפשרה למועצת התאגידים של קהיליית וירג'יניה להשיב 330 מיליון דולר אמריקאי לצרכנים מחיובי יתר של חברת האנרגיה "Dominion Energy" בין השנים 2017–2020. בבחירות 2023 נבחר אל הסנאט של וירג'יניה מטעם מחוז הבחירה ה-32 השוכן במחוז לאודון (Loudoun).
בינואר 2024 הכריז סוברמניאם מועמדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס העשירי של וירג'יניה, במטרה להחליף את נציגת המחוז הפורשת ג'ניפר וקסטון. וקסטון תמכה במועמדותו. סוברמניאם ניצח בבחירות הכלליות את מועמד המפלגה הרפובליקנית מייק קלאנסי. כהונתו החלה ב-3 בינואר 2025, עם השבעת הקונגרס ה-119 של ארצות הברית.
בינואר 2025 נמנה סוברמניאם בין 48 דמוקרטים שהצביעו בעד חוק לייקן ריילי, המחייב את סוכנות אכיפת מכס והגירה לעכב מהגרים בלתי חוקיים שהואשמו בגניבה. בהמשך נמנה בין 46 דמוקרטים שהצטרפו לכל הרפובליקנים בהצבעה בעד גרסה מתוקנת של החוק שהועברה בסנאט של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  סוניטה סוהרג'רבי, Indian American Entrepreneur, Volunteer Firefighter Runs for Seat in Virginia House of Delegates, באתר India West‏, 7 בפטמבר 2018 (באנגלית)
↑  לורן קרובה, Center on Wrongful Convictions expresses joy after Jacques Rivera’s release, באתר The Daily Northwestern‏, 4 באוקטובר 2011 (באנגלית)
↑  First Muslim woman, Ghazala Hashmi elected to Virginia’s state senate, באתר National Herald‏, 7 בנובמבר 2019 (באנגלית)
↑  אנטוניו אוליביו, In this suburban Democratic primary, all 4 candidates are first-generation Americans, באתר וושינגטון פוסט, 7 ביוני 2019 (באנגלית)
↑  סמנתה קובטה, Former technology policy adviser to Obama administration wins Va. House of Delegates primary, באתר WUSA 9‏, 11 ביוני 2019 (באנגלית)
↑  איידה דומינגו, Check your mailbox! $330 million in refunds headed to some Dominion customers in Virginia, באתר wjla.com‏, 18 בפברואר 2022 (באנגלית)
↑  אנטוניו אוליביו, Virginia Del. Suhas Subramanyam joins race to succeed Rep. Jennifer Wexton, באתר וושינגטון פוסט, 16 בנובמבר 2023 (באנגלית)
↑  חאפיז ראשיד, The 48 Democrats Who Voted to Deport Nonviolent Undocumented Offenders, באתר ניו ריפבליק, 7 בינואר 2025 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: S001230
שביט בנט

| --- | --- |

 כוכב האם
 כוכב אם:  שמש
 מידע כללי
 סוג:  שביט
 תאריך גילוי:  28 בדצמבר 1969 
 מגלה:  John Caister Bennet 
 מאפיינים מסלוליים
 ציר חצי-ראשי:  145±0.1 יחידה אסטרונומית
 אקסצנטריות:  0.996293 (נכון ל־12 באפריל 1970) 
 זמן הקפה:  638,009±870 יממה
 נטיית מסלול:  90.03981±0.00006 מעלה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  4.6 
 
שביט בנט, המכונה רשמית C/1969 Y1 (כינוי ישן 1970 II ו-1969i), היה אחד משני השביטים הבהירים שנצפו בשנות ה-70, יחד עם שביט ווסט, ונחשב לשביט גדול. השביט התגלה על ידי ג'ון קיסטר בנט(אנ') ב-28 בדצמבר 1969, כשהיה במרחק של כשתי יחידות אסטרונומיות מהשמש. הוא הגיע לפריהליון ב-20 במרץ. ב-26 במרץ 1970 הוא היה בנקודה הקרובה ביותר לכדור הארץ, והגיע לבהירות מרבית 0. הוא נצפה לאחרונה ב-27 בפברואר 1971.
היסטוריה תצפיתית

השביט התגלה על ידי ג'ון קיסטר בנט ב-28 בדצמבר 1969 מפרטוריה, דרום אפריקה. השביט נראה בקבוצת הכוכבים טוקאן, בנטייה של 65° דרום, ובהירותו הייתה בערך 8.5. באותו זמן היה השביט במרחק של כ-1.7 יחידות אסטורונומיות מהשמש ומכדור הארץ. חישוב מסלול השביט הראה כי הוא עשוי להפוך לעצם בהיר עד סוף מרץ, במהלך הפריהליון שלו במרחק של 0.54 יחידות אסטרונומיות.
השביט הפך גלוי לעין בלתי מזוינת בפברואר 1970 ובשבוע הראשון של אותו חודש הייתה בהירותו 5, וזנבו התפרש על פני מעלה אחת בערך, כפול מרוחבו של הירח. עד סוף פברואר התבהר השביט לבהירות של 3.5, וזנבו התארך לשתי מעלות בערך. השביט המשיך להתבהר במהלך חודש מרץ, כשהתקרב הן לשמש והן לכדור הארץ. הוא הגיע לבהירות 1 באמצע מרץ, עם זנב מעוקל בהיר באורך של כ-10 מעלות.
ב-20 במרץ הגיע השביט לפריהליון. ב-25 במרץ חצה את קו המשווה וב-26 במרץ הגיע לנקודה הקרובה ביותר לכדור הארץ, מרחק של 0.69 יחידות אסטרונומיות. במהלך אפריל בזמן התרחקותו מהשמש ומכדור הארץ, התעמעם השביט והגיע בסוף אפריל לבהירות של 3-4. לשביט היו באפריל שני זנבות, כאשר הארוך ביניהם באורך של 20-25 מעלות. למרות שבתחילת מאי ראש השביט דהה לבהירות של 5, זנבו היה עדיין באורך 10-15 מעלות. עד סוף החודש אורכו היה רק 2.5 מעלות. השביט נראה בעין בלתי מזוינת עד אמצע מאי 1970.
השביט המשיך להחוויר במהלך הקיץ, הסתיו והחורף. בתחילת יולי הייתה בהירותו 10 בערך, ובספטמבר בערך 12. בינואר 1971 הוא צולם כאובייקט בעל בהירות 18.9. בפעם האחרונה צולם שביט בנט על ידי אליזבת רומר(אנ') ב-27 בפברואר 1971, כאשר היה במרחק של 4.9 יחידות אסטרונומיות מהשמש ו-5.3 יחידות אסטרונומיות מכדור הארץ.
ממצאים

זמן קצר לאחר שניתן היה לחשב את נתוני המסלול הראשונים, הוערך כי השביט יהפוך לשביט בהיר, שניתן לצפות בו בעין בלתי מזוינת. נמצא שהוא משלב שלושה מאפיינים שיהפכו אותו לשביט יוצא דופן לתצפית: מרחק פריהליון קצר, מרחק קצר מכדור הארץ ובהירות עצמית גבוהה. מסיבה זו נפתחו פרויקטי מחקר רבים לתצפית בשביט, כך ששביט בנט הפך בזמנו לשביט המצולם והנחקר ביותר.