stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם אלקנה כהנא שפירא
כפוסק > דרכו ההלכתית

הרב שפירא ראה את ההלכה כחובקת את הכול ומקיפה את כל תחומי החיים. בניגוד לרבנים מסוימים מהציונות הדתית ייחס בפסיקת ההלכה מעט מאוד חשיבות, אם בכלל, לשיקולים מטא-הלכתיים, וראה בלימודי ההגות והמחשבה כלי לחיזוק קיום ההלכה ולא דבר המשפיע על ההלכה.
הוא אומנם נתן מקום לחקיקה חדשה של המדינה מתוקף תקנות הקהל המוכרות על ידי ההלכה בתנאי שאינן סותרות את ההלכה, ולתקנות של הרבנות כאשר הדבר נדרש, כגון בבעיות שהתחדשו בדורנו, בין השאר בעקבות קיומה של המדינה, כשאין לגביהן ניסיון היסטורי או ספרות הלכתית ישירה. אבל הוא העדיף את הדרך השמרנית יותר של פרשנות הלכתית והתרחקות ככל הניתן משינויים וחידושים במקומות שחשש שיבואו לפסוק בעקבותיו פסיקות מרחיקות לכת מדי. כך למשל, אמר שלמרות הצורך לכסוף לבניין המקדש ולהקרבת קורבנות, אין לעלות להר הבית ואין לאהבה לקבוע הלכה. עם זאת, למרות גישתו השמרנית נכנס בעובי הקורה של ענייני השעה שהעלו בעיות מחודשות, והכריע בהם באומץ. בין השאר קבע חידושים בנושא שבת ורפואה, שהיום הם בגדר מובן מאליו, אם כי נמנע מלפסוק בעניינים חדשניים כאשר חשש שאינו בקיא מספיק בהיבטים המדעיים הנצרכים.
פסיקת ההלכה שלו הושפעה רבות מרבה של ירושלים הרב צבי פסח פרנק שעימו עמד בקשר קרוב בצעירותו ולמד ממנו דרכי הוראה. הרבה לומר שאף אחד מפוסקי דורו שלו אינו מגיע לרמתו של הרב פרנק, ובמקרים רבים הורה לנהוג כפי הכרעת הרב פרנק.
כפוסק > פסיקות בולטות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אמנם יש כאן לקט נאה, אך לא מקצועי ולא מתאים לפעלו ההלכתי המרובה של מי שהיה כנראה בכיר הפוסקים בציונות הדתית.
כפוסק > פסיקות בולטות > הלכות שונות

הורה לדחות ליום ראשון הלווית תלמיד חכם שנפטר בשבת, גם כאשר מדובר בעיר ירושלים, כדי לאפשר השתתפות קהל רב בהלוויה. זאת על אף שיש מצווה שלא להלין את המת, ובארץ ישראל מקפידים עליה במיוחד, ובירושלים לא מלינים אפילו לכבודו של המת, מפני כבודה של תורה שדוחה זאת. על פי פסק הלכה זה נהגו בלווייתו שלו, לאחר שנפטר ביום טוב.
לגבי רכישת כרטיסי פיס סבר שאין בזה חשש גזל של "המשחק בקוביא", משום שחז"ל אסרו רק כשהפרס מונח לפני המהמרים והם מטילים גורל מי יקבל את הכסף, ובמצב כזה המהמר מניח שכספו המונח לפניו יוחזר לו עם תוספת הרווח; ואילו כאן המפקיד את הכסף יודע שכסף זה לא יוחזר אליו, והדבר דומה יותר להשקעה בעסק.
פסק שבמקרה שאישה תבעה מבעלה או גרושה דמי מזונות והוצרכה לשם כך להיעזר בעורך דין, אם נפסק שהבעל אכן חייב במזונותיה – נכלל בחיוב גם שכרו של עורך הדין. זאת מפני שההוצאה נדרשה לשם השגת המזונות, ולכן היא נחשבת כחלק מהוצאות המזונות עצמם. וכפי שאין הבעל יכול להיפטר בנתינת חומרי גלם ללא כלים או אפשרות להכינם לאכילה, כך גם בתשלום המזונות נכלל כל מה שהאישה נצרכת לו כדי שתוכל אכן להשתמש במזונות.
פסיקה בולטת שלו הייתה ההכרעה כי היעדר נשימה באופן בלתי הפיך, המורה מוות של גזע המוח ומרכז התפקוד של הנשימה העצמונית – נחשב למוות. זאת בהמשך למסקנות שגובשו בידי ועדת רבנים שכינס לאור בקשת משרד הבריאות להכרעה, לאחר התייעצות עם גורמי מקצוע ולימוד ההיבטים השונים. פסיקה זו סללה את ההכשר האתי להשתלת איברים בישראל.
כפוסק > פסיקות בולטות > שמיטה

עודד את השימוש בהיתר מכירה כל עוד יש בכך צורך עבור חוסנה של החקלאות הישראלית. אך סירב ללכת אחריו "באופן עיוור", ובכל שמיטה מחדש בדק אם עדיין קיים הצורך. כדי להפגין את מעמד ההיתר כל עוד שהוא נצרך הנהיג בישיבת מרכז הרב עצמה לאכול מיבול היתר מכירה. עם זאת, לקראת שנת השמיטה ה'תשס"א, פעל יחד עם עמיתו הרב מרדכי אליהו, ותלמידיו הרב יעקב אריאל והרב דב ליאור, להקמת מיזם "אוצר הארץ", המעודד ומספק גידולי חקלאות יהודית כשרה מאוצר בית דין, כדי לתמוך בחקלאות היהודית ולחזק את שמירת השמיטה וקדושת שביעית, עד כמה שניתן לעשות זאת שלא על ידי היתר המכירה. לקראת שנת השמיטה ה'תשס"ח, חתם עם הרב מרדכי אליהו ועוד על קריאה ציבורית להצטרף למיזם.
כפוסק > פסיקות בולטות > בתי דין

ראה את מערכת בתי הדין הרבניים כהמשך המסורת של "בית דין קבוע" שהיה בכל עיר בגולה, שהם בעלי סמכות של מרא דאתרא. התייחס באופן אמביוולנטי לכהונת אנשים דתיים בבתי המשפט, כאשר מצד אחד – יש בכך הזדמנות לקידום פסיקה על פי המשפט העברי, אך מצד שני קיים חשש "שמא יאלץ לפסוק על כורחו לפי החוק שהוא בבחינת גזל בעיני ההלכה".
כדיין בבית הדין הרבני הביע את עמדתו שבתי הדין צריכים להתרכז בטיפול בנושאי נישואים וגירושים כדי למנוע סחבת לבאים בפניהם. על כן, הוא סירב לדון בנושא הגנת הדייר, שבו חוקי מדינת ישראל לא נתנו לבתי הדין סמכויות אכיפה, בטענה שספק אם הצדדים יבצעו את פסק הדין, ועל כן הדיון בנושא אינו אלא בזבוז זמן שיפוטי.
כפוסק > פסיקות בולטות > מודרנה

בהתייחסות לפיתוח טכנולוגי הלכתי לא שלל את הפיתוח, אך הדגיש ש"הסתדרו בעבר גם בלעדיו". עם זאת, בעת כהונתו כרב ראשי התמודד עם בעיות סבוכות, כגון ההיתר שנתן לבצע השתלת לב במגבלות הלכתיות, וכן העלאתם ארצה של יהודי אתיופיה, וזאת בניגוד לדעתם של רבנים אחרים. פסיקה בולטת נוספת שלו היא שרגע המוות אינו בזמן הפסקת פעולת הלב, כדעות רבות בהלכה, זמן שכבר אי אפשר לבצע בו השתלות, אלא כמה דקות קודם, כשגזע המוח נהרס, ויכולת הנשימה באופן עצמי נהרסה. כקודמיו בתפקיד הרב הראשי, הוא נלחם בניסיונות להכניס רפורמים לתוך המועצות הדתיות. כן התנגד ופעל למנוע הכנסת נשים אליהן מפני ענייני צניעות. עם זאת, כאשר נשאל לגבי התמודדותה של דניאלה וייס לראשות מועצה מקומית קדומים אמר שיש לבחור במועמד המתאים ביותר לתפקיד, ולא להימנע מבחירתה בשל היותה אישה.
כפוסק > פסיקות בולטות > ארץ ישראל

עודד וטיפח התיישבות היהודית ברחבי הארץ. לאחר ההסכמי אוסלו פנה הרב חנן פורת אל הרב שפירא בבקשה שישלח אברכים מהישיבה ללמוד דרך קבע בקבר רחל כדי לחזק את האחיזה היהודית במקום, וכך הוקם הכולל של הישיבה במקום. בתקופתו של הרב שפירא הקימו אנשי הישיבה את המאחזים גבעת אסף וחרשה. ראשי ההתיישבות נועצו בו והודרכו על ידו דרך קבע. שימש כנשיא של תנועת קוממיות.
בזמן הסכמי אוסלו קרא לחיילים שלא להישמע לפקודות המורות למסור שטחים לנוכרים, שבהן ראה פקודות שסותרות את התורה. על פסק-הלכה זה היו חתומים גם הרב משה צבי נריה והרב שאול ישראלי, ועוד לפניהם הוציא הרב שלמה גורן פסק דומה. כולם היו חברי איחוד הרבנים למען ארץ ישראל שהקים יחד עם הרב נחום אליעזר רבינוביץ לשם מאבק בתוכנית. בראיון שנערך עימו תהה הרב שפירא איך אדם שמפנה יישובים או שקורא לפנות יישובים יכול לקרוא לעצמו "דתי" אם באותו זמן הוא סבור שפינוי שכזה מנוגד להלכה. על פסיקתו זו חזר בסמוך ליישום תוכנית ההתנתקות, וקבע בראיון כי יש איסור תורה גמור להעביר קרקע של ישראל לנוכרי ואסור להישמע לפקודה כזו ואף לסייע לה. הוא קרא לסרב פקודה באופן אקטיבי ומוצהר – מפני שמדובר באיסור ככל איסורי דאורייתא: ”כשם שלא נחלל שבת ולא נאכל טריפות, כך אסור לעקור יהודים מבתיהם. זו עבירה, כמו חילול שבת. עבירות לא עושים, וצריכים להודיע על זה מראש”. כמאה וחמישים רבנים תמכו בפסק הלכה זה.
בפסק הלכה מפורט שנכתב סמוך להתנתקות עצמה, כתב הרב שמי שישתתף בגירוש לא יינקה לא בעולם הזה ולא בעולם הבא. הוא הוסיף אסור להישמע לרבנים שאינם "גדולי תלמידי החכמים שבדור", ואינם מוסמכים להורות בנושאי כלל ישראל. וכי אם הם פוסקים בעניינים הללו, הרי הם בגדר "רשע שוטה וגס רוח" שכתב הרמב"ם על מי ש"לא הגיע להוראה ומורה", ואינם נחשבים לדעה הלכתית בנושא זה. בנוסף ציין על פי המבואר בפתחי תשובה בשם צמח צדק הקדמון – שמי שפועל על פי הוראת אותם רבנים, לא נחשב כשוגג אלא כמזיד, היות שהיה עליו להימנע מלסמוך על מי שלא ראוי להורות בכך.
עמדותיו > מדינת ישראל

הביע דעות ציוניות, וראה את מדינת ישראל כ'אתחלתא דגאולה' ואת הקמת המדינה כביטול הגלות. לגבי הבחירות לכנסת העשירית אמר שיש להצביע למפלגה דתית ולא למפלגה של דתיים וחילוניים התומכת בשלמות הארץ.
שיבח את המדינה על היותה "מחזיקת תורה" ועל ריבוי התורה הגדול הקיים בארץ, כפי שלא היה מאז ימי בית שני. בכל שנה בערב יום העצמאות, היו מגישים לפניו, לבקשתו, דו"חות של משרד הדתות עם מספרם המדויק של לומדי התורה במדינה: תלמודי תורה, ישיבות קטנות, ישיבות גדולות, כוללי אברכים וכו'.
חרף גישתו הממלכתית וראייתו את מדינת ישראל כאתחלתא דגאולה, לחם בהחלטות מדיניות אשר נגדו, לשיטתו, את התורה, בראשן מסירת שטחים, ולא ראה במאבקים אלו סתירה ל"ממלכתיות". מנגד – שלל נחרצות סברות שביקשו לראות במעשיה של ממשלה כלשהי סיבה לשינוי ביחס החיובי למדינה.
את המורכבות והוכחה לכך שהמדינה נחשבת לגאולה בשל עצם היותה שלטון יהודי, יחד עם התנגדות למעשים הנוגדים את התורה שנעשים בידי ראשיה, הסביר: "מדינת ישראל בבית ראשון הייתה של כלל ישראל, ולא של המלך ירבעם וחבריו, בזמן מלכות המלכים הרשעים לא הייתה גלות אלא להפך, ורק באשר הגויים כבשו את המדינה וישראל נעשו כפופים לגויים, נוצרה הגלות... מדינת ישראל איננה של בן-גוריון וחביריו ושאר השרים עד היום, אלא של כלל ישראל, ומשום כך, שהמדינה היא תחת שלטון זרע אברהם יצחק ויעקב ולא תחת שלטון גויים איך זה גלות."
עמדותיו > כלל ישראל

ראה חשיבות רבה בתחושת השותפות והשייכות עם כלל ישראל. נהג להדגיש זאת מדי שנה בשיחתו בראש השנה לפני התקיעות באומרו: " 'בתוך עמי אנכי יושבת' – מה שיקרה עם כלל ישראל יקרה איתנו". במכתב לתלמיד ישיבה חרדי גער וכתב: "כלל ישראל אינו בני ישיבה בלבד, אלא זרע אברהם יצחק ויעקב, כל אשר בשם ישראל יכונו".
עמדותיו > הרבנות הראשית

הקפיד על מעמדה וכבודה של הרבנות הראשית כגוף הרבני העליון של מדינת ישראל ועם ישראל, אשר, לדעתו, חובה לשמור על קיומה וסמכותה ולא להחליש את כוחה ושליטתה על ענייני היהדות. לדבריו, "בלי קיום הרה"ר היה עניין הרבנות פרוץ לכל אשר בשם רב יכונה, כמו בחוץ לארץ, ומחצית ארץ ישראל הייתה פרוצה ומסורה ביד רבנים רפורמים וקונסרבטיבים למינם כבארצות הברית. וכן הייתה מתמוטטת מערכת בתי הדין, הגוף החסון ביותר מבחינה תורנית בארץ ישראל, על כל התוצאות החמורות שנובעות מזה".
עמדותיו > ישיבות ועולם התורה

הרב שפירא סבר שמטרת השיעורים בישיבה היא לפתח כיוונים חדשים, אך את עיקר הלמידה צריך כל בחור לעשות באופן עצמאי המתאים לאופיו. על כן יש לצמצם את מספר השיעורים שאליהם נכנסים התלמידים, הן בגמרא והן באמונה. עם זאת הוא ראה מעלה בשמיעת מספר סגנונות של שיעורים. גישה זו מיושמת עד היום בישיבת מרכז הרב.
ראה חשיבות רבה בעידוד בני נוער וצעירים שיגיעו ללמוד בישיבה, באומרו שזה העתיד של עם ישראל. ועמל לשכנע צעירים שסברו שלימוד בישיבה הוא דבר שלמעלה ממידותיהם. הדגיש שמעל כל מסלול תורני אחר שקיים באפשרויות – נמצא הלימוד בישיבה, אשר אין לו שום תחליף. לכן התנגד בתוקף לתוכנית המכינות הקדם צבאיות. בשיחה לתלמידי מכינה בביתו התבטא: "מי שלא לומד בישיבה מפסיד לא רק את רכישת דרך הלימוד, אלא גם את כור ההיתוך והחוויה הנפשית שמעניקה הישיבה. מי שיכול, עדיף שילמד אפילו שנה בישיבה במקום שנתיים במכינה".
ייחס חשיבות מיוחדת למושגי "רב ותלמיד" המעמידים כדבר מרכזי את מסורת התורה שבעל-פה. הדגיש שהדרך הנכונה היא שהרב מקבל את התורה מרבו כדי להעבירנה לתלמידיו, שיעבירו הלאה את הדברים בהמשך לתלמידיהם הם. מתוך כך ראה את מעלת מוסד הישיבה בעם ישראל – שהוא מקום מסירת התורה מדור לדור, והתייחס אליה בשל כך כ"מקום השראת השכינה". נהג לומר כי יהודי זקוק לשלוש שנים של לימוד מלא בישיבה, כדי שיוכל לצאת מ"חזקת עם הארץ".
קבע כי על אף שיש מקום ללימוד קבלה ונושאים נוספים, אין לשנות מסדרי הישיבות שנקבעו מקדמת דנא.
עמדותיו > "הלכות ציבור" והנהגה

הדגיש כי ב"הלכות ציבור" והכרעות כבדות יש להתחשב רק בדעתם של גדולי ישראל המובהקים בתורתם, וביקר נחרצות התערבות של רבנים צעירים שאינם בעלי כתפיים רחבות דיים, בשאלות כבדות משקל והכרעות לכלל ישראל. טבע בהקשר זה את המושג "רעבאלא'ך" ככינוי מזלזל לרבנים קטנים שהתיימרו להכריע בעניינים הגדולים מכפי מידותיהם. התבטא כי "מי שאינו בעל כתפיים להתיר עגונה, שלא ייקח על כתפיו הכרעות לכלל ישראל".
עמדותיו > מסורת הדורות

הרבה להדגיש את השמירה על המנהגים והמסורת הקדומים ואת תחושת החיבור והכבוד לעולם היהודי הישן. תלמידו הרב יהושע בן מאיר תיאר את רבו כמי שנועד לחבר את דור התחייה המתחדש ואת השלשלת העתיקה, את ההמשכיות מחד והיצירה מאידך: "דאג שאנחנו... נהיה המשך שלשלת מסורת ישראל ועולם היצירה התורנית של הדורות הקודמים... דווקא דור התחייה והגאולה... שרואה את מרכזיותה של מדינת ישראל בתהליך הגאולה, רק הוא יודע איך 'לסגל' 'אל אוצר הנצח את כל השינויים הזורמים בשטפי הזמנים והמאורעות המשתנים".
עמדותיו > דתות שונות

כשנשאל על פגישות עם אנשי דתות שונות, השיב "אנחנו לא הולכים אליהם לנהל איתם פולמוסים, אך אם הם באים אלינו, ראוי לקבלם בכבוד ואף כשנכנסים לבית כנסת ובית מדרש ניתן להסכים לכך, כפי שנהגו מעולם מפני דרכי שלום, אמנם גם הגוי חייב לדעת להיות מנומס ולא להיכנס עם צלב".
עמדותיו > פוליטיקה

ביחסו אל הפוליטיקאים התבטא באמון כלפיהם שהם ממלאים את תפקידם כיאות. כך למשל אמר שחוק שחברי הכנסת הדתיים לא התנגדו לו הוא מן הסתם כשר שכן חברי הכנסת הדתיים מן הסתם היו מתנגדים לחוק לא כשר, ולגבי מלחמת שלום הגליל אמר שהמדינה מן הסתם פועלת כיאות ואינה יוצאת למלחמות סתם. אולם כאשר המפד"ל קבלה החלטה בניגוד לדעת מועצת גדולי התורה בעניין בניית בית מלון על בית קברות בטבריה, שבו ראה הרב שפירא בעיה הלכתית טהורה, נזף בחברי הכנסת של המפד"ל.
משפחתו

אביו של הרב שפירא היה בנו של הרב צבי אשר, מראשי ישיבת המקובלים שער השמים. הרב שפירא הוא דור 27 לרש"י ובן נינו של רבי משה מגיד ריבלין מתלמידי הגר"א שעלו ארצה בעליית תלמידי הגר"א, ומשכך הוא דור שישי בירושלים. משפחת שפירא היא משפחת כהנים מיוחסת עד עזרא הסופר. מצד אימו הוא נינו של ראש כולל הו"ד הרב אברהם אלקנה זקס, בנו של הרב משה זקס, מראשוני תלמידי החתם סופר שעלו לארץ (חמיו הוא רבי צדוק הלוי קרויז). בני דודתו הם הרב מנחם בן ציון זקס, מרבני שיקגו, והרב יהושע פישל זקס, שהרב שפירא הביע רצון שיֵצֵא ספר על תולדותיו. בניו הם ד"ר משה חיים זקס וד"ר יצחק זקס.
משפחתו של הרב שפירא היא משפחת דיינים. בהם, סבו הרב יעקב לייב לוי (אחיו של רבי נחום משאדיק) היה אב בית דין בבית דינם של הרב שמואל סלנט והמהרי"ל דיסקין בירושלים. הרב שפירא עצמו שימש כחבר בית הדין הגדול ואחר כך כנשיאו. אחיו הרב שמואל היה אב בית דין בירושלים. אחיינו הרב אליעזר שפירא ובנו הרב שלמה שפירא היו גם דיינים בבית הדין הגדול.
הרב שפירא היה נשוי לפנינה בת הרב יעקב אלעזר הירשוביץ, אחותו של הרב שלום נתן רענן, מנהל ישיבת מרכז הרב וחתנו של הרב קוק (נפטרה בה'תשע"ט). לזוג נולדו ארבעה בנים: שלמה זלמן, הרב בן ציון (מחבר הספר "פני אברהם" וראש מכון הרצי"ה), והתאומים הרב יעקב אלעזר (שירש, על פי צוואת אביו, את מקומו בראשות הישיבה), והרב שמואל צבי (שנבחר בצוואת אביו למנהל הישיבה).
מתלמידיו הבולטים

הרב איתמר אורבך – רב היישוב חשמונאים ור"מ בישיבת מרכז הרב
הרב איתן איזמן – ראש מוסדות החינוך "נעם", לשעבר ראש לשכתו ברבנות הראשית
הרב אהרן איזנטל – רב היישוב חיספין ור"מ בישיבת הגולן
הרב יוסף אלנקווה – רב יישובי חבל עזה.
הרב יעקב אריאל – לשעבר רב העיר רמת גן ונשיא ישיבת רמת גן
הרב מנחם בורשטין – ראש מכון פוע"ה
הרב משה ביגל – רב היישוב מיתר ומרבני צוהר
הרב שלמה בן חמו – רב העיר קריית גת
הרב יהושע בן-מאיר – ראש ישיבת שבות ישראל באפרת לשעבר
הרב יצחק בן שחר – ראש ישיבת קדומים
הרב קלמן בר - הרב הראשי לישראל ורבה של נתניה לשעבר.
הרב פרופ' נריה גוטל – ראש מכללת אורות ישראל (לשעבר)
הרב יחזקאל דאום – רב תנובה והמושב רמת מגשימים
הרב משה דימנטמן – מראשי ישיבת כרם ביבנה
הרב דוד חי הכהן – ראש ישיבת נתיבות ישראל ורב שכונה בעיר בבת ים
הרב מיכה הלוי – רבה של פתח תקווה וראש ישיבת עטרת נחמיה
הרב משה הררי – מחבר סדרת הספרים מקראי קודש
הרב מיכאל הרשקוביץ – רב היישוב נריה ור"מ בישיבת מרכז הרב
הרב ירחמיאל ויס – ראש הישיבה לצעירים לשעבר
הרב יהודה זולדן – מפקח מרכזי על הוראת תלמוד
הרב אברהם זק"ש - חוקר משנת הראי"ה חייו ותורתו.
הרב אהרון טרופ – ראש הישיבה התיכונית 'בני צבי' לשעבר
הרב יצחק יעקובוביץ' – רב מועצה אזורית דרום השרון
הרב אליקים לבנון – ראש ישיבת ברכת יוסף ורב המועצה האזורית שומרון
הרב דוב ליאור – רבה של חברון-קריית ארבע וראש ישיבת ניר קריית ארבע לשעבר
הרב יגאל לרר – אב בית דין בפתח תקווה ור"מ בישיבת מרכז הרב
הרב יהושע מגנס – ר"מ בישיבת מרכז הרב, לשעבר ראש האולפנית בתל אביב
הרב אליעזר מלמד – רב היישוב הר ברכה וראש ישיבת הר ברכה
הרב זלמן ברוך מלמד – ראש ישיבת בית אל
הרב יואל מנוביץ' – ראש ישיבת הגולן
הרב יהודה עמיחי – ראש מכון התורה והארץ וראש מערך הגיור
הרב מאיר פרימן – אב"ד הרבני בתל אביב
הרב גדעון פרל – רב היישוב אלון שבות ולשעבר מראשי לשכתו ברבנות הראשית לישראל
הרב צבי קוסטינר – ראש ישיבת מדברה כעדן במצפה רמון
הרב שלמה קורח – רב העיר בני ברק
הרב משה קליין – רב מרכז רפואי הדסה ורב שכונת כפר גנים
הרב חיים אביהוא שוורץ – ר"מ בישיבת מרכז הרב ובישיבת בית אל
הרב חיים שטיינר – ר"מ בישיבת מרכז הרב וראש רבני מפלגת תקומה
הרב אריה שטרן – ראש מכון הלכה ברורה ורבה של ירושלים
הרב אליעזר שנוולד – ראש ישיבות ההסדר "מאיר הראל" במודיעין ובאופקים
בנו הרב יעקב אלעזר כהנא שפירא – ראש ישיבת מרכז הרב וחבר מועצת הרבנות הראשית.
הרב שלמה שפירא – חבר בית הדין הרבני הגדול בירושלים, נכד אחיו
הרב פרופ' יגאל שפרן – ראש "מרחבים" ומומחה לרפואה והלכה
מספריו > גמרא והלכה

שיעורי מרן הגר"א שפירא – סדרת ספרים של השיעורים הכלליים בתלמוד שנתן הרב שפירא בהיכל ישיבת מרכז הרב ונערכו על ידי הרב בנימין רקובר בשישה כרכים על אחת עשרה מסכתות: בבא בתרא, שבת-פסחים, כתובות-קידושין, יבמות-גיטין, בבא קמא-נדרים, בבא מציעא-סנהדרין. סדרת ספרים זו זכתה בפרס ירושלים לספרות תורנית וכן בפרס השר שפירא.
מעמק אברהם – מבחר משיעוריו בגמרא. בעריכת הרב חיים אביהוא שוורץ.
שו"ת מנחת אברהם – ארבעה כרכים המכילים חלק מתשובותיו, פסקיו ומאמריו ההלכתיים של הרב שפירא.
זכר יצחק – ספרו של רבי איצל'ה מפוניבז', שהוהדר על ידי הרב שפירא בצעירותו (ויצא לאור שנית בהוצאת מכון ירושלים עם חלקים נוספים שנערכו על ידי תלמידו ונכד אחיו, הרב שלמה שפירא).
מספריו > אמונה ומחשבה

מורשה – שיחות למועדים – קובץ שיחות למועדי השנה המאגד בתוכו את כל שיחותיו של הרב למועדים אשר נאמרו בהיכל הישיבה. לספר נוסף חלק נוסף והוא קונטרס היושבת בגנים. חלק זה מאופיין בכך שהוא בעיקר דברי תורה קצרים. נערך על ידי הרב שמיר שינטופ והרב יהונתן אביב.
מורשה – קובץ שיחות ומאמרים, בעניין תורה, ארץ ישראל, חינוך, הנהגת הציבור, צניעות, לימוד תורה לנשים, סירוב פקודה, חוקי המדינה ועוד, וכן דברים על ראשי הישיבה הקודמים – הראי"ה קוק, בנו הרב צבי יהודה הכהן קוק, והרב שאול ישראלי. נערך על ידי הרב שמיר שינטופ והרב יהונתן אביב.
הגדה של פסח היושבת בגנים – הגדה לחג הפסח בצירוף רעיונות ופנינים על דברי חז"ל. נערך על ידי הרב שמיר שינטופ והרב יהונתן אביב.
קונטרס היושבת בגנים – על הימים הנוראים וענייני תשובה.
ימי הפורים – הארות לחג הפורים.
אהבתי תורתך – 'פרקים בדרכי קניין תורה – משיחות מרן הרב אברהם אלקנה כהנא- שפירא זצ"ל', בעריכת אלעד אברהם כרמון, תשע"ח. (הספר בקטלוג ULI)
מסכת אבות - אב בתורה, אב בחכמה
מספריו > אמונה ומחשבה > חוברות שיחות

"יומא דריגלא" – שיחות שנאמרו בעצרת הזיכרון השנתית לרב צבי יהודה הכהן קוק, המתקיימת בתענית אסתר.
"עת לכל חפץ" קובץ שיחות למועדי השנה.
"חג הסוכות" קובץ שיחות בענייני החג.
הנצחה

רחוב בירושלים, בין שדרות הרצל לשדרות יצחק רבין
הכיכר המרכזית ביישוב מבוא חורון
רחוב בעיר בית שמש
רחוב ביישוב בית אל
בית הוראה "בית אברהם". בראשות הרב יעקב שפירא, הרב איתן איזמן והרב יהושע מגנס (הוקם בה'תשע"ט). הנותן מענה לשאלות הלכתיות על ידי תלמידי חכמים מבני הישיבה המוסמכים לרבנות בידי הרבנות הראשית לישראל
גרעין תורני וכולל אברכים תורת אברהם בנצרת עילית
בעבר נקראה על שמו ישיבה תיכונית "בית אברהם" בראשות הרב אברהם יעקב שרייבר
מקווה בשכונת גבעת שאול
בית מדרש תורת אברהם בישיבת מבקשי ה'
לקריאה נוספת

הרב בנימין רקובר והרב יצחק דדון (עורכים), אמרי שפר – פנינים על התורה, שמועות והדרכות בלימוד של הרב שפירא
הרב יצחק דדון, ראש דברך – עובדות וסיפורים שסיפר הרב שפירא, מסודרים לפי פרשיות השבוע, ובסופו "מראש אמנה" – קצת מהנהגותיו, אדר ה'תש"ע
הרב יצחק דדון ודביר עמר, אב בתורה אב בחכמה – מאות סיפורים סביב מסכת אבות, ה'תשע"ט
הרב חיים אביהוא שוורץ, מעמק אברהם – סיכום שיעורים שנמסרו בישיבה. באהל אברהם – תולדות חייו וסיפורים עליו
הרב בן ציון כהנא שפירא והרב יהושע וייסינגר (עורכים), "אחד היה אברהם: מאמרים, מכתבים, זיכרון: במלאת עשור לפטירת מרן הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא", ירושלים תשע"ח. בהוצאת מכון הרצי"ה.
הרב אברהם ישראל סילבצקי, שלושה כתרים, בתוך ספר הזיכרון אשל אברהם.
רומן פרס

רומן פרס (נולד ב-22 בנובמבר 1969) הוא ראש עיריית יקנעם עילית.
ביוגרפיה

פרס נולד בבאקו (כיום באזרבייג'ן) ועלה לישראל באוגוסט 1991. התיישב ביקנעם עילית ומאז הוא מתגורר במקום. בתחילה עבד במפעל אסם כפועל אריזה ולאחר מכן קודם בהדרגה בתפקידים במפעל.
ב-1998 נבחר למועצת עיריית יקנעם עילית.
בשנים 2000–2001 היה אחראי במועצה מקומית מעלה עירון, עוזר מנכ"ל בחברת עמידר. יזם את השירות לאומי אזרחי המעודד לגיוס בני נוער מהמגזר היהודי והדרוזי שלא התגייסו לצבא.
משנת 2003 כיהן כסגן ראש עיריית יקנעם עילית. בנוסף לתפקידו כסגן ראש העיר בפועל, כיהן במגוון תפקידים כגון: מחזיק תיקי נוער וצעירים, קידום מעמד הילד, אזרחים ותיקים וקליטת העלייה והרשות לביטחון קהילתי. ואף כמ"מ יו"ר הוועדה המקומית לתכנון ובנייה.
בבחירות ב-2024, עם פרישתו של ראש העיר סימון אלפסי, התמודד פרס על ראשות עיריית יקנעם עילית מטעם סיעת "רומן פרס ומשפחת יקנעם" מול לאה פדידה ונבחר לראשות העיר.
חיים אישיים

פרס נשוי לטניה ואב לשלושה ילדים. מתגורר ביקנעם עילית.
הערות שוליים

↑   רומן פרס מתמודד לראש עיריית יוקנעם, סרטון בערוץ "פורטל הכרמל", באתר יוטיוב (אורך: 12:29)
↑  דניאל דדון, אחרי 20 שנה בתפקיד הסגן: רומן פרס רוצה לכבוש את כסא ראש העיר יקנעם עילית, באתר mynet‏ העמק, 24 במרץ 2023
↑  רומן פרס ויקנעם סיפור אהבה, באתר פורטל הכרמל והצפון
אלעזר אזכרי

| --- | --- |
קברו של רבי אלעזר אזכרי סמוך לקבר האר"י בבית הקברות היהודי העתיק בצפת (2008)
קברו של רבי אלעזר אזכרי סמוך לקבר האר"י בבית הקברות היהודי העתיק בצפת (2008)
 לידה:  1533 כ"ז באייר ה'רצ"ג צפת, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1600 (בגיל 67 בערך) ה'ש"ס צפת, האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי העתיק בצפת 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 מקום מגורים:  צפת 
 תקופת הפעילות:  ?–1600 
 חיבוריו:  ספר חרדים, ידיד נפש 
 
רבי אלעזר בן משה אזכרי (מצוי גם: אזקרי או אזיקרי או אזיכרי, כ"ז באייר ה'רצ"ג, 1533 – ה'ש"ס 1600) היה מקובל, דרשן ומשורר יליד צפת. מפורסם בעיקר בשל הפיוט ידיד נפש וחיבורו ספר חרדים, שעם היותו ספר מצוות, נחשב כספר יסוד בתורת המוסר ביהדות.
חייו

הרב אזכרי הוא מצאצאי מגורשי ספרד ובכתביו ופעולותיו ניכרת הכמיהה לגאולה ואהבת ארץ ישראל. רבו היה המקובל רבי יוסף סאגיס, והוא נסמך לרבנות על ידי רבי יעקב בירב, נכדו של רבי יעקב בירב מחדֵש הסמיכה בצפת. למד בישיבת הרמ"ק, אך הושפע גם מתורת האר"י. הוא נמנה עם ענקי הרוח שהסתופפו באותה תקופה בצפת, ובהם הרדב"ז, רבי שלמה אלקבץ, הרמ"ק, רבי יוסף קארו, רבי חיים ויטל, האר"י, רבי ישראל נג'ארה ועוד.
ב-1588 ייסד את חבורת "סוכת שלום", שפעלה לעורר את עם ישראל לחזרה בתשובה ולדבקות בה', כפי שהעיד בהקדמה לספרו "ספר חרדים":
"ויהי היום אמרנו עת לעשות להשם אלהינו יתברך הבטיחנו 'הבא לטהר מסיעין אותו', ואמר 'פתחי לי אחותי רעיתי פתח קטן כשל מחט ואפתח לכם כפתחו של אולם', לכו ונשובה אל ה' בכל עז וגם נשיב רבים מעוון כאשר צוונו יתברך. פה צפת עשינו חברה קדושה קראנו שמה סוכת שלום ורבים מתקבצים לשוב בכל לב, (...) יחרדו לשוב בכל לב מעוון אליו יתברך ולהתחזק במצוותיו לעשותם".
הרב אזכרי חיבר את ספרו כחלק ממטרות החבורה להפיץ בעולם יראת שמים. הספר הוא ספר מצוות, המונה את המצוות לפי כל השיטות. הוא מיוסד על הפסוק "כל עצמותי תאמרנה ה' מי כמוך", והמצוות מחולקות בו לפי איברי הגוף.
בסוף הספר מובאים גם שלושה פיוטים שחיבר, והמפורסם שבהם הוא הפיוט ידיד נפש. בפיוטיו ניכרת השפעה של פייטנים ספרדים כדוגמת רבי יהודה הלוי ורבי אברהם אבן עזרא. הפיוט ידיד נפש ששם כתב כי הפיוט הוא "בקשה על הייחוד וחשק האהבה", התקבל במהרה בסידורים על פי נוסח ספרד וכמה עשרות שנים מאוחר יותר חדר גם לסידורים על פי נוסח אשכנז. בסידורים על פי נוסח הספרדים פיוט זה הוא חלק משירת הבקשות שנאמר לפני תפילת שחרית.
עוד חיבר אזכרי פירושים למסכת נדרים ומסכת גיטין מן התלמוד הבבלי. פירושו למסכת ברכות מהתלמוד הירושלמי נדפס במהדורות הירושלמי ממהדורת פייטרקוב והלאה. פירושו לירושלמי על מסכת ביצה יצא לראשונה על ידי ישראל פרנצוס ב-1967, על פי כתב יד הנמצא בבית המדרש לרבנים באמריקה. הוא מציין בפירושיו את פירושו למסכת פסחים מהירושלמי אולם פירוש זה לא הגיע לידינו, ומעין יומן אישי מיסטי בשם "מילי דשמיא" על מוסר ועבודת ה'.
אזכרי דיבר וכתב בשבח ארץ ישראל ובין היתר: ”... וצריך כל איש ישראל לחבב את ארץ ישראל ולבוא אליה מאפסי ארץ, בתשוקה גדולה, כבן אל חיק אמו...”
מותו

בשנת 1600 נפטר אזכרי ונטמן בצפת עיר הולדתו. ב-11 בספטמבר 2009, פורסם כי קברו של רבי אלעזר נמצא בסמוך לקבר האר"י שבבית הקברות היהודי העתיק בצפת. מי שגילה את הקבר היה תושב צפת בשם אליהו בן טובים, שעסק במשך שנים אחדות בניסיונות לאתר קברי צדיקים עתיקים בצפת. חודש אחד לפני כן הוא גילה מצבה שעליה רשום "מזל טוב [בת ה]חכם ר אברהם", שלפי כתבי רבי אלעזר היה השם של אשתו, בתו של רבי אברהם בן רבי יעקב בירב.
ראו גם

ידיד נפש
ספר חרדים
לקריאה נוספת

מרדכי פכטר, חייו ואישיותו של רבי אלעזר אזכרי בראי יומנו המיסטי וספר חרדים.
ש.א. הורודצקי, רבי אלעזר אזכרי - מחבר ספר חרדים בתוך "ציונים - קובץ לזכרו של י.נ. שמחוני".
שאול ליברמן, משהו על מפרשים קדמונים לירושלמי בתוך "ספר היובל לכבוד אלכסנדר מרקס".
מרדכי פכטר, מצפונות צפת: מחקרים ומקורות לתולדות צפת וחכמיה במאה הט'ז, הוצאת מכון זלמן שזר.