stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב קאופנס
הרקע לקרב

ב-14 באוקטובר 1780 מינה ג'ורג' וושינגטון את נתנאל גרין כמפקד המחלקה הדרומית של כוחות הצבא הקונטיננטלי. משימתו של גרין לא הייתה פשוטה, שכן הקרוליינות סבלו ממספר אסונות במרוצת 1780, שהגרוע שבהם היה תפיסתו של צבא אמריקאי במצור על צ'ארלסטון ותבוסתו של צבא נוסף בקרב קמדן. ניצחונה של מיליציה אמריקנית על כוחות מלוכנים בקרב הרי המלכים באוקטובר 1780 משך מעט זמן, אך רובה של קרוליינה הדרומית היה עודנו תחת שליטה בריטית, והצבא הדרומי עליו קיבל גרין את הפיקוד מנה רק 2,300 חיילים מתוכם 949 חיילים סדירים.
ב-3 בדצמבר התייצב דניאל מורגן במטהו של גרין בשארלוט אשר בקרוליינה הצפונית. בתחילתה של המהפכה שירת מורגן, אשר היה בעל ניסיון צבאי רב אותו רכש במלחמת הצרפתים והאינדיאנים, במצור על בוסטון, והשתתף בפלישה לקנדה בשנת 1775 ובקרב המרכזי שלה - קרב קוויבק. בקרב זה, אשר הסתיים בתבוסה אמריקאית, נשבה מורגן על ידי הבריטים, אולם הוחזר במסגרת הסכם החזרת שבויים בינואר 1777 והוצב על ידי וושינגטון כמפקד יחידת רובאים של 500 רובאים מיומנים. מורגן ואנשיו מילאו תפקיד מרכזי בניצחון האמריקאי בקרב סרטוגה, אשר הייתה נקודת מפנה של המלחמה כולה. מאוכזב מחוסר הנכונות לקדמו ובעקבות פציעה ברגלו, פרש מורגן מהצבא בשנת 1779 אולם שב לאחר שנה עת קיבל מינוי של בריגדיר גנרל במסגרת הזירה הדרומית.
גרין חזה כי צבאו היה חלש מכדי לעמוד מול הכוחות הבריטים בקרב סדור וביצע מהלך לא קונבנציונלי - פיצול צבאו. חלק מן הצבא נשלח בפיקודו של מורגן אל מעבר לנהר קטאובה על מנת לחבור אל כוחות המיליציה אשר שכנו שם, לתפוס פיקוד עליהם, תוך מציאת מקורות אספקה נוספים בנוסף על אלו אשר שכנו סביב לשארלוט. צבאו של מורגן הגיע לנהר פקולט בחג המולד שם חברו לכוחות מיליציה מדרום קרוליינה בהנהגתו של אנדרו פיקנס כמו גם לאנשי מיליציה מג'ורג'יה ומהקרוליינות.
בינתיים תכנן לורד קורנווליס את חזרתו לקרוליינה הצפונית ועריכת הפלישה אותה דחה עקב ההפסד בהרי המלכים. כוחותיו של מורגן איימו על אגפו השמאלי, ובנוסף לכך קיבל קורנווליס מידע מוטעה כי יעדו של מורגן היה המוצב הבריטי ה-96 בקרוליינה הדרומית. על מנת לבלום ולהכות את מורגן ובכך להציל את המוצב, הורה קורנווליס ללוטננט קולונל בנסטר טרלטון לנוע מערבה ולפגוש במורגן.
טרלטון היה חייל צעיר בן 26 אשר זכה לקריירה מפוארת אשר החלה כאשר הוא וקבוצה קטנה לכדה את הגנרל צ'ארלס לי בניו ג'רזי בדצמבר 1776. הוא שירת במצור על צ'ארלסטון ובקרב קמדן, פיקד על הלגיון הבריטי, זכה בניצחונות בקרב מונקס קורנר, ובקרב פישינג קריק, ונודע לשמצה בקרב המורדים לאחר ניצחונו בקרב ווקסהואס שם טבחו אנשיו בחיילים אמריקאים אשר נכנעו בסופו של הקרב.
טרלטון והלגיון צעדו לכיוון מוצב 96 וגילו כי מורגן לא היה שם, אולם טרלטון החליט להמשיך ולרדוף אחריו למרות זאת, וקיבל לבקשתו תגבורת מלורד קורנווליס. טרלטון יצא לכיוונו המשוער של מורגן מעבר לנהר ברוד, וב-12 בינואר נודע לו מיקומו המדויק של צבאו של מורגן. ביודעו על המרדף, נסג מורגן צפונה וזאת על מנת להתחמק מצבאותיהם של טרלטון ושל קורנווליס, וב-16 בינואר הגיע לנהר ברוד שם גילה כי הוא מוצף ובלתי ניתן למעבר, ובערבו של יום הגיע לקאופנס, שטח מרעה ידוע לבקר המקומי, ובאותו לילה חברו אליו כוחותיו של פיקנס אשר סיירו באזור. מורגן החליט בנקודה זאת לעצור ולהילחם בכוחות הבריטים, וזאת על מנת להימנע מקרב בעת נסיגה והשהייה ותוך חצייתו של הנהר המוצף. טרלטון המשיך בצעידתו לכיוונו של מורגן אל תוך הלילה במקום לעצור למנוחה.
הכוחות הלוחמים > הכוח הקונטיננטלי

גדוד חי"ר של הצבא הקונטיננטלי תחת פיקודו של לוטננט קולונל ג'ון איגר הווארד (שלוש פלוגות מדלאוור, וירג'יניה ומרילנד, 60 חיילים כל אחת)
פלוגת רגלים מווירג'יניה בפיקודו של קפטן ג'ון לווסון (75 חיילים)
פלוגת רגלים מקרוליינה הדרומית בפיקודו של קפטן ג'וזף פיקנס (60 חיילים)
פלוגת רגלים מקרוליינה הצפונית בפיקודו של קפטן הנרי קונלי (מספר לא ידוע של חיילים)
גדוד מיליציה מווירג'יניה בפיקודו של פרנק טריפלט (160 חיילים)
2 פלוגות מיליציה מווירג'יניה בפיקודו של מייג'ור דייוויד קמפבל (50 חיילים)
גדוד מיליציה מצפון קרוליינה תחת פיקודו של קולונל ג'וזף מקדוול (260-285 חיילים)
חטיבה של ארבעה גדודי מיליציה מדרום קרוליינה תחת פיקודו של קולונל אנדרו פיקנס (כ-730 חיילים):
גדוד של שלוש פלוגות מתוך הרגימנט הספרטני בפיקודו של לוטננט קולונל בנג'מין רובק.
גדוד של 4 פלוגות מתוך הרגימנט הספרטני בפיקודו של קולונל ג'ון תומאס.
גדוד של 4 פלוגות מתוך רגימנט הנהר הקטן בפיקודו של לוטננט קולונל ג'וזף הייס.
גדוד של 7 פלוגות מתוך רגימנט יער פייר מפיקודו של קולונל תומאס ברנדון.
שלוש פלוגות מיליציה מג'ורג'יה בפיקודו של מייג'ור קונינגהאם.
יחידות דרגונים מקרוליינה הצפונית ומוירג'יניה (30 חיילים).
יחידה של דרגונים מדרום קרוליינה בפיקוד מייג'ור ג'יימס מק'קל (25 חיילים)
יחידה מתוך רגימנט הדרגונים הקלים השלישי בפיקודו של לוטננט קולונל ויליאם וושינגטון (82 חיילים).
פלוגת מיליציה טירונה מקרוליינה הדרומית בפיקודו של מייג'ור בנג'מין ג'ולי (45 חיילים)
הכוחות הלוחמים > הכוח הבריטי

הלגיון הבריטי אשר כלל 250 פרשים ו-200 רגלים.
כוח מתוך רגימנט הדרגונים הקלים ה-17 (50 חיילים)
סוללה מתוך רגימנט הארטילריה המלכותי עם 2 תותחי 3 פאונד.
רגימנט הרובאים ה-7 המלכותי (177 חיילים)
פלוגת רגלים קלה מתוך הרגימנט ה-16 (42 חיילים)
הרגימנט ה-71 תחת פיקודו של מייג'ור ארתור מקארתור.
פלוגה מתוך הרגימנט המלוכני "הנסיך מווילס" (31 חיילים)
פלוגת מדריכים מלוכנים
הכוחות הלוחמים > תוכניתו של מורגן

מורגן ידע כי שומה עליו לנצל את תוואי השטח של קאופנס ואת הזמן העומד לרשותו עד להגעתו של טרלטון לאזור. יתרה מזאת, הוא הכיר את יכולותיהם ומגבלותיהם של חייליו ושל חיילי יריבו, ידע כיצד יגיבו בסיטואציות שונות והשתמש בידע הזה על מנת לבנות את תוכנית הקרב שלו.
תוכניתו של מורגן לא הייתה שגרתית. הוא מיקם את כוחותיו בין הנהרות ברוד ופקלט ובכך מנע את האפשרות לנסיגת כוחותיו. הסיבה למהלך זה הייתה הבטחה כי כוחות המיליציה הלא מיומנים אשר היו תחת פיקודו לא יברחו משדה הקרב בהישמע היריות הראשונות של הקרב, בהשאירם את הכוחות הסדירים לבדם במערכה מול הבריטים, כפי שכבר עשו בעבר (לדוגמה בקרב קמדן). גבעה נמוכה נבחרה כמרכז שדה הקרב ועליה מוקמו הכוחות הסדירים והקונטיננטליים, כאשר אגפיהם נותרו חשופים, מורגן חזה כי טרלטון יתקוף את החזית ובנה את הטקטיקה שלו על פי תחזית זו. חיילי הרגלים סודרו בשלוש שורות, הראשונה הורכבה מאנשי המיליציה של מק'דאוול מקרוליינה הדרומית ואנשיו של קנינגהאם מג'ורג'יה, השנייה 300 מאנשי המיליציה של אנדרו פיקנס והשלישית מהחיילים הסדירים כשורה העיקרית.
בהבינו כי לא ניתן לסמוך על אנשי המיליציה חסרי האימון הנאות בקרב סדור, בייחוד מול מתקפת פרשים, קיבלו אנשיו של פיקנס הוראה שלא לעמוד ולהילחם. תחת זאת, הוא הורה להם לירות שני מטחי אש ולאחר מכן לסגת לכיוון אגפם השמאלי ולהיערך מחדש מאחורי השורה השלישית תחת הגנתם של הדרגונים של וושינגטון ומק'קל אשר נותרו בעתודה. תנועתם של השורות הראשונה והשנייה נועדה למסך את נוכחותה של השורה השלישית, זאת אשר מוקמה על הגבעה והורכבה מחייליו הטובים והמאומנים ביותר של מורגן - אנשי הצבא הקונטיננטלי וצבאות המדינות, כמו גם אנשי מיליציה מנוסים מורג'יניה ומג'ורג'יה. השורה השלישית הורכבה מחייליו הטובים ביותר של מורגן, 550 חיילים קונטיננטליים מדלאוור וממרילנד בפיקודו של הקולונל ג'ון אגר האוורד ואנשי המיליציה המנוסים מג'ורג'יה ומורג'יניה בפיקודם של הקולונלים טייט וטריפלט. מטרתו של מערך הכוחות הזה הייתה החלשת כוחותיו של טרלטון וזריעת בלבול בקרבם (שכן הם עמדו להתקיף את השורה השלישית במעלה הגבעה ולא בשטח מישורי) לפני שהכוחות יתקפו בחזרה במתקפת הנגד, ובניגוד לקרבות הקודמים בהם נסיגת המיליציה זרעה בלבול בשורות החיילים הקונטיננטליים חייליו של האוורד לא יושפעו מנסיגת המיליציה שכן הם יהיו מוכנים לכך, וכך יחזיקו מעמד בפני מתקפתם של הבריטים. כוחותיו של מורגן מוקמו כך שאגפם היה מוגן על ידי ערוצי נחל והוא התעקש כי ”הרעיון המרכזי היה הובלת בני [טרלטון] אל תוך מלכודת, כך שנוכל להביס את פרשיו ואת חייליו כאשר הם מטפסים על המדרון. כאשר הם יסתתרו מפני האש שלנו, אז נתקיף אותם”.
הכוחות הלוחמים > הכנותיו של טרלטון

בשעה 02:00 בבוקר 17 בינואר 1781, דחק טרלטון בכוחותיו והמשיך את צעדתו לכיוון קאופנס, ובכך השלימו הכוחות הבריטים חמישה ימים של צעדה מאומצת ללא כל אפשרות לנוח, לאכול ולאזור כוחות לקראת הקרב. אולם טרלטון היה בטוח בעליונות כוחותיו הסדירים והמאומנים אל מול כוחות המיליציה של מורגן אשר היו מכותרים בין נחלים מוצפים לבין חייליו של טרלטון. בהגיעו לאזור הלחימה הוא סידר את כוחותיו כך שהדרגונים הוצבו באגפים, והתותחים בין שורות הסדירים הבריטים לבין החיילים המלוכנים. תוכניתו של טרלטון הייתה פשוטה וישירה - רוב החיילים הרגלים יוצבו במבנה של שורות וינועו לכיוון כוחותיו של מורגן, תוך הגנתם של הדרגונים על אגפיהם, ו-250 חיילי הרגימנט ה-71 יישארו בעתודה מאחור בנוסף ל-200 פרשים מאנשי הלגיון אשר ינועו לכיוון הכוחות המורדים לאחר שבירת שורותיהם.
מהלך הקרב

תוכניתו של מורגן עבדה כהלכה. הכוחות הבריטים התקדמו בשורות עוקבות בציפייה לניצחון קל רק על מנת להיתקל בשורה חזקה יותר וזאת לאחר שהותשו וספגו אבדות, ועומקו של קו ההגנה האמריקאי בלם את ההתקדמות הבריטית כהלכה. זמן קצר לפני הזריחה שלח טרלטון את הדרגונים שלו לתקוף את כוחות המיליציה של השורה הראשונה אשר במטח האש הראשון שלה קטלה 15 מהם. טרלטון הסיג את הדרגונים ושלח את הרגלים להתקפה וזאת ללא ניסיון להבין את מערך הכוחות האמריקאיים או לתת לשאר כוחותיו שהות לצאת מן היערות ולהיערך להתקפה סדורה. שורת המיליציה הראשונה המשיכה בירי תוך כדי נסיגתה לאחור והתאחדותה עם השורה השנייה בפיקודו של פיקנס. הבריטים תקפו שוב והשורה השנייה ירתה שני מטחי אש וגרמה בכך לבלבול רב בקרב הבריטים, אולם במהרה הם סודרו מחדש ותקפו בשנית בסיוע של כוחות דרגונים. ועם מתקפה זאת נסוגה השורה האמריקאית השנייה כמתוכנן לשמאל אל מאחורי השורה השלישית.
בראותם את נסיגת השורות הראשונות כנסיגה כללית של הכוחות האמריקאים התקדמו הבריטים ונתקלו בשורת הסדירים השלישית אשר המתינה להם דרוכה במעלה הגבעה. חיילי הרגימנט ה-71 הצטוו לאגף את האמריקאים מימין, אולם ג'ון הווארד זיהה את מאמץ האיגוף והורה למיליציה הווירג'ינית לפנות אל הסקוטים, אך בהמולת הקרב הוראתו של האוורד פורשה שלא כהלכה והכוחות החלו נסוגים. בראותם את נסיגת המיליציה החלו הבריטים לתקוף במעלה הגבעה שלא בתוך מבנה הקרב. מורגן הורה על ירי מטח אש אחיד ואנשי המיליציה עצרו את נסיגתם וסבו לאחור. מטח האש של הווירג'ינים נורה על הכוחות הבריטים ממרחק של כ-30 מטרים וזרע הרג רב ועצר את הסתערותם של הבריטים. עם עצירת ההסתערות הורה האוורד על הסתערות כידונים.
הכוחות הקונטיננטלים הסתערו עם כידוניהם על החיילים הבריטים המפוזרים. והמבנה המפוזר של כוחותיו של טרלטון החל להתמוטט: חלק נכנעו במקום, בעוד אחרים הסתובבו וברחו מן הזירה. חייליו של האוורד שבו את התותח הבריטי ופרשיו של וושינגטון הגיחו מצידו השמאלי של הקו האמריקאי ותקפו את אגפו הימיני של הכוח הבריטי מאחור. כוחות המיליציה בפיקודו של פיקנס אשר נסגו אל מאחורי הגבעה התארגנו מחדש ותקפו את הכוחות הבריטים מאגפם השמאלי וכוחות המיליציה של וירג'יניה, שנסיגתם המוטעית גרמה להתקפת הבריטים סבו ותקפו את הבריטים בחזית - כך נסגר מעגל של 360 מעלות סביב הכוחות הבריטים.
ההלם מהתקפה הפתאומית לצד ההפתעה של הופעתה של המיליציה אשר נסוגה באגפם השמאלי, היכן שפרשיהם אמורים היו להיות, הוכיחה את עצמה כהרת אסון בעבור כוחותיו המותשים של טרלטון, וכמחצית מן הכוחות הבריטים והמלוכנים מצאו את עצמם על האדמה פצועים או בריאים כתוצאה מן ההלם ויכלתם להילחם אבדה. בהילכדם בתנועת מלקחיים מחוכמת נכנעו רבים מהחיילים הבריטים ורק מיעוט מהכוחות של הרגימנט הסקוטי המשיכו להילחם. בראותו את המצב נסג טרלטון עצמו אל היחידה האורגנית היחידה אשר נותרה כקבוצה, פרשי הלגיון. הוא הורה להם לתקוף אך הם סירבו ונמלטו מן השדה, והסקוטים אשר כותרו בידי המיליציונים והקונטיננטליים, נכנעו לבסוף. טרלטון, נואש להציל את כוחותיו, ארגן סביבו כוח של כ-40 פרשים ובעזרתם ניסה להציל את שני התותחים אשר נישבו בידי האמריקאים, אך נסוג לאחר שפרשיו של וושינגטון בלמוהו ונמלט מן השדה גם כן.
האבדות הבריטיות היו גדולות, מתוך 1150 חיילים אשר היוו את מיטב הכוחות של לורד קורנווליס, נישבו 712 חיילים בידי האמריקנים, ונהרגו 110. צבאו של מורגן איבד כ-128 חיילים בפעולה זאת אשר נהרגו או נפצעו.
השלב השלישי
השלב השני
השלב הראשון
הנצחה

באתר הקרב שוכן היום אתר הפארק הלאומי שדה הקרב בקאופנס ועל שם קרב זה הושקו 2 אניות של הצי האמריקאי בשם USS Cowpens - נושאת מטוסים קלה במלחמת העולם השנייה וסיירת טילים אשר עודנה בשירות.
בריגדיר גנרל דניאל מורגן
לוטננט קולונל בנדטרה טרלטון
נבחרת הודו בכדורגל

נבחרת הודו בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של הודו.
הדירוג הנוכחי של נבחרת הודו ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-127 בעולם, נכון ל-28 בנובמבר 2024; הניקוד הוא 1,133.62 – ירידה של 2 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 94 נמדד לראשונה בפברואר 1996, והדירוג הנמוך ביותר 173 נמדד לראשונה במרץ 2015.
נבחרת הודו הגיעה למקום השני בגביע אסיה 1964 שנערך בישראל, וסיימה במקום הרביעי באולימפיאדת מלבורן 1956.
הנבחרת השתתפה באולימפיאדת לונדון, ועוררה עניין תקשורתי רב בשל העובדה ששחקניה שיחקו ברגליים יחפות. לקראת מונדיאל 1950 הזמינה פיפ"א את הנבחרת להשתתף במונדיאל כנציגת אסיה, אולם הבהירה לה כי לא תאפשר לה להשתתף במשחקים כששחקניה יחפים. לבסוף ויתרה הודו על האפשרות להשתתף במונדיאל, ומכיוון ששלוש הנבחרות האסייתיות האחרות שהוזמנו להשתתף (הפיליפינים, אינדונזיה ובורמה) סירבו גם הן להזמנה, המשחקים התנהלו לבסוף ללא נציגה אסייתית, ועם 14 קבוצות במקום 16. כיום נפוץ המיתוס שהסיבה לסירובם של ההודים להשתתף במשחקים הייתה אי-הסכמתם לשחק עם נעליים, מכיוון שהן עשויות מעור של פרה, שהיא חיה הנחשבת קדושה בהודו, אולם בפועל הסיבה הייתה, כפי שהעיד קפטן הנבחרת באותה עת, שההודים לא שמעו קודם לכן על המונדיאל ולא לקחו אותו ברצינות, זאת לעומת האולימפיאדה, שהייתה חשובה להם הרבה יותר. נבחרת הודו טרם רשמה הופעה במונדיאל.
נוויל ד'סוזה היה השחקן ההודי הראשון, והאחרון, שהבקיע שלושער במשחקים האולימפיים, נגד נבחרת אוסטרליה במשחקים אלו. הודו אף השתתפה במשחקים האולימפיים ב-1948, 1952 ו-1960. נבחרת הודו זכתה בזהב במשחקי אסיה בשנת 1962 וכן סיימה ב-1966 במקום הרביעי וב-1970 במקום שלישי. היה זה תור הזהב של הנבחרת. הנבחרת זכתה רק עוד פעם אחת בתואר מחוץ לתת היבשת ההודית כאשר הנבחרת זכתה בגביע LG בווייטנאם בשנת 2002 תחת המאמן האנגלי סטפן קונסטנטין. בשנת 2003, במשחקים האפרו-אסייתים, זכתה הודו במקום הראשון במשחקים שנערכו בפעם הראשונה בהיסטוריה, על אדמת הודו.
הודו גם נחשבת לאחת הנבחרות החזקות בדרום אסיה וזכתה כבר בשישה גביעי פדרציית הכדורגל של דרום אסיה, ב-1993, 1997, 1999, 2005, 2009, ו-2011. בטורנירים ב-1995, 2008 ו-2013, הגיעה הנבחרת למקום השני וב-2003 הגיעה למקום השלישי.
כל גביעי העולם

1930 עד 1938 - לא נכנסה
1950 - העפילה אך פרשה
1954 עד 1970 - לא נכנסה
1974 עד 2026 - לא העפילה
כל גביעי אסיה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
הונג קונג (1876–1959) 1956: לא נרשמה
קוריאה הדרומית 1960: לא העפילה
| ישראל 1964 | מקום שני | 3 | 2 | 0 | 1 | 5 | 3 |
איראן (1964–1979) 1968: לא נרשמה
תאילנד 1972: לא העפילה
איראן (1964–1979) 1976: לא העפילה
כווית 1980: לא העפילה
| סינגפור 1984 | סיבוב ראשון | 4 | 0 | 1 | 3 | 0 | 7 |
קטר (מדינה) 1988: לא העפילה
יפן 1992: לא העפילה
איחוד האמירויות הערביות 1996: לא העפילה
לבנון 2000: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2004: לא העפילה
אינדונזיה מלזיה תאילנד וייטנאם 2007: לא העפילה
| קטר (מדינה) 2011 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 3 | 13 |
אוסטרליה 2015: לא העפילה
| איחוד האמירויות הערביות 2019 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 4 | 4 |
| קטר (מדינה) 2023 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 6 |
ערב הסעודית 2027: 
| סה"כ | 5/18 | 16 | 3 | 1 | 12 | 12 | 33 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל גביעי האתגר של ה-AFC

2006 - רבע הגמר
2008 - מקום ראשון
2010 - שלב הבתים
2012 - שלב הבתים
2014 - לא העפילה
כל גביעי פדרציית הכדורגל של דרום אסיה

1993 - מקום ראשון
1995 - מקום שני
1997 - מקום ראשון
1999 - מקום ראשון
2003 - מקום שלישי
2005 - מקום ראשון
2008 - מקום שני
2009 - מקום ראשון
2011 - מקום ראשון
2013 - מקום שני
2015 - מקום ראשון
2018 - מקום שני
2021 - מקום ראשון
2023 -
שיאי שחקנים

נכון ל-23 בינואר 2024.
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סוניל צ'הטרי | 2005–הווה | 149 | 94 |
| 2 | בהיצ'ונג בהוטיה | 1995–2011 | 88 | 29 |
| 3 | איי אם ויג'יאן | 1989–2004 | 73 | 32 |
| 4 | שביר עלי | 1974–1984 | 72 | 6 |
| 4 | קלימקס לורנס | 2011-2003 | 72 | 3 |
| 6 | גורמאנגי סינג | 2006–2013 | 71 | 6 |
| 7 | גורפריט סינג סנדהו | 2011–הווה | 69 | 0 |
| 8 | מאהש גאולי | 1999–2011 | 68 | 1 |
| 8 | סובראטה פאל | 2007–2017 | 68 | 0 |
| 10 | סייד רחים נבי | 2004–2013 | 61 | 7 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | שערים | הופעות | ממוצע למשחק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סוניל צ'הטרי | 2005–הווה | 94 | 149 | 0.63 |
| 2 | איי אם ויג'יאן | 1989–2004 | 32 | 73 | 0.44 |
| 3 | בהיצ'ונג בהוטיה | 1995–2011 | 29 | 88 | 0.33 |
| 4 | ג'ייג'יי ללפקלואה | 2010–2019 | 24 | 61 | 0.39 |
| 5 | פראדיפ קומאר באנרג׳י | 1955–1966 | 16 | 52 | 0.31 |
| 5 | מגאן סינג ראג'ווי | 1969–1974 | 16 | 36 | 0.44 |
| 7 | חוני גוסוואמי | 1958–1964 | 12 | 37 | 0.32 |
| 8 | ג׳ו פול אנצ'רי | 1994–2004 | 11 | 41 | 0.27 |
| 8 | טולסידאס באלאראם | 1956–1962 | 11 | 32 | 0.34 |
| 8 | מוחמד הביב | 1969–1974 | 11 | 30 | 0.37 |
| 8 | נוויל ד'סוזה | 1953–1956 | 11 | 15 | 0.73 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
↑  Did India withdraw from the 1950 World Cup because they were not allowed to play barefoot?, Los Angeles Times
טיסה 4 של יונייטד איירליינס

| --- | --- |

מטוס דומה למטוס שהיה מעורב בתאונה
 תאריך:  7 באוקטובר 1935
 מיקום:  לאראמי קאונטי, ויומינג, ארצות הברית
 גורם:  טיסה נשלטת לתוך הקרקע
 קואורדינטות:  41°10′44″N 105°15′11″W﻿ / ﻿41.179°N 105.253°W﻿ / 41.179; -105.253
 הרוגים:  12
 ניצולים:  0
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  בואינג 247
 מספר זנב:  NC13317
 מוצא:  סולט לייק סיטי, יוטה, ארצות הברית
 יעד:  שאיין, ויומינג, ארצות הברית
 מפעיל:  יונייטד איירליינס
 נוסעים:  9
 אנשי צוות:  3
 he
 
טיסה 4 של יונייטד איירליינס הייתה טיסה של חברת התעופה האמריקאית, יונייטד איירליינס, שהייתה בדרכה מסולט לייק סיטי, יוטה, ארצות הברית, לשאיין, ויומינג, ארצות הברית. המטוס התרסק ב-7 באוקטובר 1935, סמוך לשעה 2:17, בלאראמי קאונטי, ויומינג, ארצות הברית, כשעל סיפונו 9 נוסעים ו-3 אנשי צוות אשר נהרגו כולם כתוצאה מההתרסקות.
תיאור המקרה

המטוס יצר קשר לאחרונה עם מגדל הפיקוח בשאיין בשעה 2:16 או 2:17. בשעה 2:17 ניסה מגדל הפיקוח בשאיין ליצור קשר עם המטוס, אך לא קיבל תגובה. הריסות המטוס נמצאו בלאראמי קאונטי, ויומינג, 4.3 ק"מ מזרחית לסילבר קראון, ויומינג.
חקירת התאונה

סימנים על הקרקע שנוצרו על ידי המדחפים, גוף המטוס והמנוע הראו שהמטוס טס באופן רגיל. סימני המדחפים והנזק במנוע הראו שהמנועים פיתחו כוח רגיל ושהמטוס היה במהירות שיוט. גבעה בגובה 18 מטרים ללא סימני פגיעה בנתיב הטיסה מעט מאחורי מקום ההתרסקות ובמקום גבוה יותר ב-90 ס"מ ממקום ההתרסקות הוכיחה שהמטוס היה במגמת ירידה. סיבת התאונה היא ככל הנראה טעות של הצוות הטיסה שנבעה מקושי בזיהוי הגובה והמיקום, על-אף שנעשה שימוש במחוונים.
קריסת שוק מניות

קריסת שוק מניות או מפולת בבורסה היא ירידה פתאומית ומשמעותית של מחירי המניות באופן רוחבי בכלל שוק המניות, דבר שגורם לירידה גדולה במחירי ניירות הערך. קריסת שוק מניות מונעת מסיבות כלכליות ומבהלה המונית, ולעיתים קרובות הן מתרחשות אחרי תקופה של בועה כלכלית.
קריסת שוק המניות היא תופעה חברתית שבה אירועים כלכליים, יחד עם פסיכולוגיית הציבור במשוב חיובי, גורמת למצב שבו מכירת מניות על ידי חלק מהציבור גורמת לאחרים למכור גם הם. בכלליות, נפילות בבורסה מתרחשות לרוב עם יישום התנאים הבאים:
תקופה ממושכת של עליית מחירי ניירות ערך (שוק שורי)
אופטימיות כלכלית מוגזמת, שבה יחס מחיר–רווח עולה לטווח ארוך, ושימוש בחובות למינוף ההשקעות
גורמים נוספים, כמו מלחמות, פריצות לחברות גדולות, שינויים בחוקים ואסונות טבע עשויים גם הם להשפיע בצורה משמעותית על שווי שוק המניות. יש לציין שמקביל לקריסה, מניות של תאגידים מתחרים עשויות לעלות.
לא קיימת הגדרה חד משמעית לקריסה בבורסה, אך מקובל לקרוא לירידה של מעל 10% במדד לאורך מספר ימים קריסה. יש להבדיל בין שוק דובי (מצב של ירידה ממושכת בבורסה) לקריסה, מפני שבמצב של התרסקות מתקיימת מכירת בהלה וירידת מחירים פתאומית. לרוב יש קשר בין שני המושגים, אך לא בהכרח. יום שני השחור ב-1987, לדוגמה, לא הוביל לתקופה ממושכת של ירידות. דוגמה נוספת היא התפוצצות בועת הנדל"ן היפנית, שבמשך שנים רשמה ירידות ללא נפילות בולטות.
קריסות הן לרוב בלתי צפויות, ולפי ניל פרגוסון: "לפני הקריסה, העולם שלנו נראה כמעט נייח, באופן מטעה, מאוזן בנקודה מוגדרת. כשההתרסקות פוגעת סוף סוף – באופן בלתי נמנע – כולם מופתעים. המוח שלנו ממשיך לומר לנו כל הזמן שזה לא הזמן לקריסה".
דוגמאות > הבהלה של 1907

בשנת 1907 ו-1908 ירדו מדדי המניות ב-50% בשל מגוון גורמים, ובראשם המניפולציות על מניות הנחושת שביצעה חברת Knickerbocker, מה שגרם למחירי מניות חברת United Copper לעלות עד אוקטובר, ולאחר מכן להתרסק, מה שיצר בהלה בשווקים. כמה קרנות השקעות ובנקים שהשקיעו בבורסה קרסו גם הם ונסגרו. קריסות בנקים נוספות נמנעו אחרי התערבות ג'יי. פי. מורגן. הבהלה נמשכה גם ב-1908, וכלקח ממנה הוקם הפדרל ריזרב ב-1913.
דוגמאות > קריסת וול סטריט 1929

במהלך רוב שנות ה-20 צמחה הכלכלה העולמית. בשנים אלו הוצגו חידושים כמו הרדיו, הרכב, התעופה, הטלפון, ופריסת רשת החשמל. חברות מובילות בתעשייה זו זכו לזינוקים במניות שלהן, ותאגידים פיננסיים אחרים כמו הבנקים הצליחו על ידי הצפת קרנות נאמנות, לדוגמה תאגיד גולדמן זקס. משקיעים רבים לוו כספים מהברוקרים שלהם כדי לקנות ניירות ערך נוספים, ששימשו כערבות.
בקיץ 1929 היה ברור שהכלכלה מתכווצת והתרחשו ירידות שערים מטרידות. ירידות אלו יצרו דאגה אצל המשקיעים, שהפכה לקריסה מלאה בסוף אוקטובר, בימים שכונו יום חמישי, שני ושלישי השחורים). ביום חמישי השחור נעשה מאמץ דומה לבהלה של 1907 לעצור את הקריסה, על ידי רכישת מניות בערך גבוה מערכן האמיתי, אולם לשווא.
ביום שני השחור, מדד הדאו ג'ונס צנח ב-12.8%. זרם המכירות הכריע את המערכת שבדרך כלל הצליחה לתת למוכרים את מחיר המניות שלהם. קווי הטלפון והטלגרף נפלו, וואקום המידע יצר בהלה נוספת. הטכנולוגיה של העידן החדש הפכה כעת למקור סבל.
למחרת התרחש כאוס. הבורסה הוצפה בפקודות מכירה, והדאו ג'ונס איבד עוד 12%, חרף מאמצים של סוחרים עשירים כמו משפחת רוקפלר לקנות מניות כדי להביע את האמון בשוק.
עד אמצע נובמבר ירד הדאו ג'ונס ב-40% לעומת השיא שלו בספטמבר, ולאחר מכן שב לעלות. אולם העלייה הייתה זמנית, וגרמה למשקיעים רבים להפסיד עוד. הקריסה הביאה לשפל הגדול, שנמשך לאורך שנות ה-30.
דוגמאות > יום שני השחור 1987

אמצע שנות ה-80 היו תקופה של אופטימיות כלכלית חזקה. בין אוגוסט 1982 לאוגוסט 1987, עלה מדד הדאו ג'ונס מ-776 ל-2722 נקודות. 19 השווקים הגדולים בעולם עלו בממוצע ב-296% בתקופה זו, ומספר המניות הנסחרות בבורסת ניו יורק עלה מ-65 מיליון ל-181 מיליון מניות.
ההתרסקות שהתרחשה ב-19 באוקטובר 1987 הייתה הירידה החזקה ביותר במגמת ירידה שהחלה חמישה ימים קודם לכן. הדאו ג'ונס ירד ב-3.81% ב-14 באוקטובר, לעומת 22.6% ב-19 באוקטובר. מדד ה-S&P 500 ירד גם הוא ב-20.4%, ומדד הנאסד"ק איבד 11.3% "בלבד", בגלל תקלות במערכת המסחר. באותו יום, מניית מיקרוסופט נסחרה במשך 54 דקות בלבד.
הקריסה הייתה הגדולה ביותר שוול סטריט ספג אי פעם ביום אחד. בין ה-14 באוקטובר ל-19 באוקטובר, אבד בסך הכל 31% מערך המדדים.
למרות החששות מחזרה על השפל הגדול, השוק חזר לעלות מיד אחרי ההתרסקות, ורשם עליית שיא כבר למחרת. נדרשו שנתיים בלבד להתאוששות מלאה של הדאו ג'ונס.
לא קיימת הבנה ברורה של הגורמים ליום שני השחור. התנהגות עדרית ממלאת תפקיד מרכזי בכל התרסקות, אולם אנליסטים חיפשו סיבות נוספות שגרמו לבהלה ההמונית. האשמה בקריסה חולקה למספר גורמים כמו מסחר ממוחשב, ביטוח תיקים וחדשות קודמות על החמרה באינדיקטורים הכלכליים (גרעון סחר גדול יותר והיחלשות הדולר, מה שהצביע על העלאת ריבית עתידית). לקח משמעותי מההתרסקות של 1987 הוא הצורך באפשרות לעצור את המסחר, מתוך הבנה שצינון המסחר יאפשר להפיג את הבהלה ההמונית.
דוגמאות > המשבר הכלכלי 2008

ב-15 בספטמבר 2008 הבנק האמריקאי ליהמן ברדרס פשט רגל, עקב חשיפה להלוואות הסאבפריים ולאשראי שהונפק כדי לבטח את הלווים במהירות. הדבר הזה גרם למספר פשיטות רגל של בנקים באירופה ולירידה חדה בשווי המניות והסחורות בעולם. נפילת הבנקים באיסלנד גרם לפיחות בשער הקרונה האיסלנדית והביא את הממשלה לסף פשיטת רגל. בנובמבר, איסלנד הצליחה להשיג הלוואת חירום מקרן המטבע העולמית.
המשבר הכלכלי גרם למספר מדינות להפסיק את המסחר בשווקים באופן זמני. כך למשל באינדונזיה, שם ב-8 באוקטובר הופסק המסחר אחרי ירידה של 10% ביום אחד.
מדד הדאו ג'ונס צנח תוך כמה ימים לרמה של 8,451.19 נקודות, כשב-9 באוקטובר לבדו נרשמה ירידה של 7.33% - אחת מהצניחות החד-יומיות החמורות בהיסטוריה, ואילו ב-10 בחודש נגע המדד במהלך יום המסחר ברמה של 7,773.71 נקודות, בפעם הראשונה מזה חמש שנים וחצי. גם ברחבי העולם המשיכו המדדים לצנוח, והפאניקה הגיעה לשיאים חדשים: בורסת טוקיו צללה ב-9.6%, והבורסות באירופה ירדו גם הן בשיעורים חדים. כל אלה אירעו למרות הפחתות של שערי הריבית ברבות ממדינות העולם, ולמרות הכרזת בריטניה וארצות הברית על כוונות להלאים בנקים.
דוגמאות > מגפת הקורונה 2020

בשבוע של 24–28 בפברואר 2020, ירדו שוקי המניות בעולם במקביל להתפשטות נגיף הקורונה. מדד ה-מדד FTSE 100 הבריטי ירד לדוגמה ב-13%, ואילו מדד דאו ג'ונס ו-S&P 500 ירדו ב-11%–12%. זו הייתה הירידה השבועית הגדולה ביותר מאז המשבר של 2008.
ביום שני, 9 במרץ, אחרי שנפתחה מלחמת מחירי הנפט בין סעודיה לרוסיה, ירדו מדדים מרכזיים ב-8%, ביניהם מדד S&P 500 שירד ב-7.6%.
ב-12 במרץ, יום אחרי שנשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ הודיע על איסור כניסה מאירופה, ירדו המדדים שוב בחדות, כשהדאו ג'ונס ירד ב-9.99%, הירידה היומית הגדולה ביותר מאז יום שני השחור, וזאת למרות הודעת הפדרל ריזרב על הכוונה להזרים טריליון וחצי דולר לשווקים.
מדדים אחרים כמו הנאסד"ק וה-S&P 500 ירדו ב-9.5% כל אחד, וכל המדדים המרכזיים באירופה ירדו במעל 10%.
ב-16 במרץ, ירדו שוב המדדים. הדאו ג'ונס ירד ב-12.93%, הנאסד"ק איבד 12.32% וה-S&P 500 איבד 11.98%.
עד סוף מאי 2020 התאוששו מדדי המניות וחזרו לגובה שלהם לפני ההתרסקות הראשונה. ביוני 2020 עבר הנאסד"ק את השיא שקדם לקריסה, ואחריו מדד S&P 500 באוגוסט והדאו ג'ונס בנובמבר.