stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ארלס מאדן (אדמירל)
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

נולד כבן השני של קפטן ג'ון ויליאם מאדן מהרגימנט הרביעי (של המלך) ואמילי מאדן (לבית באסבי), מאדן הצטרף לצי המלכותי כצוער בספינת ההדרכה אה"מ בריטניה בשנת 1875. הוא הועלה לדרגת פרח קצונה הוצב בספינת הסוללות המרכזית אה"מ אלכסנדרה, ספינת הדגל של אדמירל ג'פרי הורנבי המפקד העליון של צי הים התיכון בשנת 1877 ונפרס עימה לקונסטנטינופול במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית. הוא עבר לקורבטה אה"מ רובי בשייטת הודו המזרחית בשנת 1880. הוא הועלה לדרגת תת-לוטננט ב-27 באוקטובר 1881, נפרס לסואץ במהלך המלחמה האנגלו-מצרית ואוזכר בשדרים ב-1883. הוא עבר לאוניית המערכה אה"מ מינוטאור בשייטת התעלה בספטמבר 1883.
הוא הועלה לדרגת לוטננט ב-27 ביולי 1884, הועבר לספינת הכוחות אה"מ אסיסטנס בנובמבר 1884 ולאחר מכן למד בבית הספר לטורפדו אה"מ ורנון לפני שהצטרף לצוות הניהול שם ב-1885. הוא הפך לקצין טורפדו בפריגטה אה"מ ראלי על תחנת כף התקווה הטובה במרץ 1888 ולאחר מכן באוניית המערכה אה"מ רויאל סובריין, אוניית הדגל של שייטת התעלה ב-1892 לפני שהצטרף מחדש לצוות אה"מ ורנון ב-1893. הוא הועלה לדרגת קומנדר ב-30 ביוני 1896, הוצב בסיירת אה"מ טריבל בצי הים התיכון ואחר כך אונייית המערכה אה"מ סיזאר גם בצי הים התיכון לפני שחזר שוב לאה"מ ורנון ב-1899. הוא הועלה לדרגת קפטן ב-30 ביוני 1901, בפברואר 1902 מונה באה"מ רינואון, אוניית הדגל של צי הים התיכון, כקצין נוסף לתפקיד עם משחתות סירות טורפדו בים התיכון. מאפריל 1902, זה כלל את הפיקוד על אונייה מחופת שריון אה"מ אוריון, ספינת בסיס לוגיסטי במלטה עבור סירות טורפדו. בספטמבר אותה שנה הוא הוצב בסיירת המשוריינת אה"מ גוד הופ, והיה הקפטן הראשון שפיקד עליה, שכן היא הושלמה בנובמבר אותה שנה. משימתה הראשונה הייתה להעביר את ג'וזף צ'מברלין, מזכיר המדינה של המושבות, לסיור שלו בדרום אפריקה מדצמבר 1902 עד מרץ 1903. לאחר מכן היא שירתה כאוניית הדגל של האדמירל וילמוט פוקס, מפקד שייטת הסיירות בתחנת צפון אמריקה ומערב הודו, ומאדן שימש כקברניט הדגל. הוא קיבל את עיטור המסדר הוויקטוריאני המלכותי ב-11 באוגוסט 1903, והצטרף לוועדה לעיצוב ספינות, שתכננה את דרדנוט וסדרת אינווינסיבל עבור אוניות מערכה וסיירות מערכה, בדצמבר 1904 ולאחר מכן הפך לעוזר הצי של האדמירל הנרי ג'קסון, לורד הים השלישי ובקר הצי בפברואר 1905. הוא הפך לעוזר ימי של לורד הים הראשון בדצמבר 1905 והועלה לדרגת מפקד המסדר הוויקטוריאני המלכותי ב-3 באוגוסט 1907.
מאדן חזר לים כמפקד אוניית המערכה אה"מ דרדנוט ורמטכ"ל לסר פרנסיס ברידג'מן, המפקד העליון של צי הבית באוגוסט 1907. הוא הפך למזכיר הצי הפרטי של רג'ינלד מק'קנה, הלורד הראשון של האדמירליות, בדצמבר 1908, ולאחר שמונה כשליש הצי למלך ב-4 בינואר 1910, הוא מונה גם ללורד הים הרביעי בינואר 1910 והשתתף בהלווייתו של המלך אדוארד השביעי במאי 1910. הוא הועלה לדרגת אדמירל משנה ב-12 באפריל 1911, קיבל את הפיקוד על הפלגה הראשונה של צי הבית במהלך 1912, שייטת הסיירות השלישית במהלך 1913, ולאחר מכן על שייטת הסיירות השנייה במהלך 1914.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

כאשר אדמירל סר ג'ון ג'ליקו מונה לקחת לידיו את הפיקוד על ה"גרנד פליט" בתחילת מלחמת העולם הראשונה, הוא ביקש מגיסו, מאדן, שהצטרף מחדש למועצת האדמירליות בתור לורד הים השלישי, שילווה אותו כרמטכ"ל. מאדן נשלח בהתאם להצטרף לג'ליקו בדרדנוט אה"מ איירון דיוק, אוניית הדגל של ג'ליקו, באוגוסט 1914, קודם לדרגת תת אדמירל בפועל ביוני 1915 ומונה לאביר מפקד מסדר האמבט בפרוס השנה החדשה ב-1916, לאחר שהשתתף בקרב יוטלנד במאי 1916. הוא מונה לאביר מפקד מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ב-31 במאי 1916 על שירותיו ביוטלנד ואושר בדרגת תת-אדמירל ב-9 ביוני 1916. הוא גם מונה למפקד לגיון הכבוד הצרפתי ב-15 בספטמבר 1916.
מאדן קיבל את הפיקוד על שייטת אוניות המערכה הראשונה, כסגן מפקד ה"גרנד פליט" עם דגלו באוניית המערכה אה"מ מרלבורו בדצמבר 1916 והעביר מאוחר יותר את דגלו לאוניית המערכה אה"מ רוונג'. הוא זכה במסדר הרוסי של אנה הקדושה דרגה ראשונה (עם חרבות) ב-5 ביוני 1917, ובעיטור הסרט הגדול של מסדר השמש העולה ב-29 באוגוסט 1917 ומונה לקצין גדול של מסדר לאופולד הבלגי ב-29 בנובמבר 1918 וכן זכה בצלב המלחמה הצרפתי ב-15 בפברואר 1919 ובמסדר הסיני של נמר הפסים ב-22 בינואר 1920. הוא גם קודם לאביר הגדול של מסדר האמבט ב-1 בינואר 1919 והועלה לדרגת אדמירל מלא ב-19 בפברואר 1919.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

כאשר אדמירל סר דייוויד ביטי הוריד את דגלו כמפקד העליון של ה"גרנד פליט" בשנת 1919 וארגון המלחמה של הצי התפרק, מאדן מונה למפקד הצי האטלנטי החדש שהוקם והניף את דגלו באוניית המערכה אה"מ קווין אליזבת. הוא קיבל תואר ברונט ב-29 בדצמבר 1919 והתקדם לאביר הצלב הגדול של המסדר הוויקטוריאני המלכותי ב-23 ביולי 1920. מאדן מונה לתפקיד עוזר הצי הראשון והראשי של המלך ב-15 באוגוסט 1922 והועלה לדרגת אדמירל הצי ב-31 ביולי 1924. הוא כיהן כיו"ר הוועדה לתפקידים והכשרה של הנחתים המלכותיים ב-1924, ולקח חלק בוועדה בראשותו של לורד צ'למספורד ברשימת הקצינים המבצעים של הצי ב-1925. הוא מונה ללורד הים הראשון ביולי 1927, ובתפקיד זה, כדי להימנע ממירוץ חימוש, הוא קיבל שוויון עם ארצות הברית על החזקת 50 סיירות על בסיס כך שלמעשה היו לו רק 48 סיירות בכל מקרה. הוא פרש לגמלאות ביולי 1930 ומת בלונדון ב-5 ביוני 1935.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-28 ביוני 1905 נשא מאדן לאישה את קונסטנס ויניפרד, בתו השלישית והצעירה של סר צ'ארלס קייזר, הברונט הראשון, ואחותה של הרוזנת ג'ליקו; והיו להם שני בנים (צ'ארלס וג'ון) וארבע בנות (קון, ג'ואן, הופ ומרי).
הערות שוליים

1 2 3  Heathcote, p. 164
↑  Mandeles, p. 56
↑  "Sir Charles Madden". The Peerage.com. נבדק ב-11 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16530887k (data)  SUDOC: 245419616  VIAF: 316449608   WorldCat (עם VIAF): 316449608 
אוניית המערכה אה"מ איירון דיוק, שבה מאדן ראה פעולה כראש המטה של המפקד העליון של ה"גרנד פליט" בקרב יוטלנד
המדליות של סר צ'ארלס מאדן מוצגות בבית קייזר
שמש ורגינה

שמש ורגינה
שמש ורגינה, כוכב ורגינה או כוכב ארגיד הם שמות שניתנו לסמל של שמש או כוכב בעל 16 קרניים. הסמל התגלה בחפירות הארכאולוגיות שנערכו בשנת 1977 בעיר ורגינה שבמקדוניה היוונית על ידי פרופסור מנוליס אנדרוניקוס. הסמל התגלה על ארון קבורה מזהב (לרנקס) בקברם של מלכי ממלכת מוקדון.
אנדרוניקוס מתאר את הסמל ככוכב או שמש בעלי קרניים ומעריך שהקבר עליו הוא נמצא שייך לפיליפוס השני, אביו של אלכסנדר הגדול. אולם יש המעריכים שהקבר הוא של פיליפוס השלישי, אחיו למחצה של אלכסנדר.
מאז גילויו המחודש הפך השימוש בסמל למוקד של סכסוך פוליטי ותרבותי בין יוון לבין רפובליקת מקדוניה, אשר מתייחסות אליו כסמל לאומי. כך, לדוגמה, שמש ורגינה היא אחד מהסמלים הלאומיים ביוון, והיה גם המוטיב המרכזי בדגל מקדוניה עד שנת 1995.
הסמל בעולם העתיק

החשיבות והשימוש של הסמל בעולם העתיק אינם בהירים. קיים ויכוח האם הסמל תפקד כסמל ממלכת מוקדון, כסמלו של פיליפוס השני ושושלת ארגיד, כסמל דתי הקשור לאלים האולימפיים או פשוט כקישוט אומנותי. אנדרוניקוס מרבה לתאר את הסמל כסמל ממלכת מוקדון, אולם חוקרים אחרים מצביעים על השימוש הנפוץ שלו באומנות המקדונית העתיקה בפרט ובאומנות העולם העתיק בכלל כראייה ששימש כקישוט אומנותי בלבד. בנוסף, שמשות בעלות 8 ו-12 קרניים היו נפוצות במטבעות יוונים ומקדוניים באותה תקופה. בנוסף לכך, שמשות זהות בעלות 16 קרניים נצפו על מגנים של הופליטים מאתונה העתיקה מהמאה ה-6 לפני הספירה, וגם במטבעות מאיי יוון ויוון היבשתית עצמה (לדוגמה-מטבעות שנמצאו באי קורפו מהמאה ה-5 לפני הספירה). לפני הגילוי בקברי מוקדון נתפס הסמל כקישוט רגיל, ואילו לאחר הגילוי החל אט אט להקשר למקדונים העתיקים, למרות השימוש שלו באמנות יוון העתיקה.
הערות שוליים

↑  Danforth, L. M. The Macedonian Conflict: Ethnic Nationalism in a Transnational World, p. 163. Princeton University Press, 1997
↑  Not Philip II of Macedon באתר archaeology.org
↑  Macedonian miniature shield
↑  W. Lindsay Adams and Eugene N. Borza, eds. Philip II, Alexander the Great and the Macedonian Heritage, p. 82. University Press of America, 1982
↑  ^ Въведение в Тракийската археология, Георги Китов, Даниела Агре, стр. 33-34, ИК Авалон, (בבולגרית), ISBN 954-9704-07-6. אתר הספר(בבולגרית)
↑  Adams, J.P. The Larnakes from Tomb II at Vergina. Archaeological News. 12:1-7
↑  Νικόλαος Μάρτης (January 10, 1999). "Γιατί ο τάφος της Βεργίνας ανήκει στον βασιλέα της Μακεδονίας Φίλιππο Β'" (ביוונית). Το ΒΗΜΑ
↑  Danforth, L. M. The Macedonian Conflict: Ethnic Nationalism in a Transnational World, p. 166
↑  http://www.hri.org/news/greek/ana/1995/95-01-28.ana.txt
↑  ^ Borza, Eugene N. "Macedonia Redux", in The Eye Expanded: life and the arts in Greco-Roman Antiquity, ed. Frances B Tichener & Richard F. Moorton, p. 260. University of California Press, 1999. See also: Greek military: 1st STRATIA and -34 Μ/Κ ΤAX.
↑  "Greece petitions for int'l rights to Vergina Star"
↑  The Flag is Still Not "Made Up"
↑  balcanhandball.com
↑  "Makedonskosonce.com
שמש ורגינה על הלרנקס של פיליפוס השני בסלוניקי
דגל מקדוניה היוונית, מתפקד משנת 1993 כסמל לאומי ביוון
דגל רפובליקת מקדוניה בין השנים 1991–1995
דגל מחוז מקדונסקה קמניצה שבמקדוניה, בו עדיין מוצגת שמש ורגינה
מפעל הביבליוגרפיה העברית

נייר פירמה של מפעל הביבליוגרפיה העברית
מפעל הביבליוגרפיה העברית (Institute for Hebrew Bibliography) הוא גוף שייעודו עריכת ביבליוגרפיה של הדפוס היהודי.
המפעל רושם ומתאר כל הספרים שהודפסו באות עברית בלשון העברית ובלשונות היהודים (יידיש, לאדינו, ערבית יהודית וכו') למן ראשון ספרי הערש העבריים בשנת ה'רל"ה 1475 לערך, עד לשנת ה'תש"ך 1960. מסד הנתונים הביבליוגרפי נבנה על בסיס אוספי הספרייה הלאומית ואחרים.
הביבליוגרפיה מונה למעלה מ-141,000 רשומות ביבליוגרפיות ו-15,000 ביוגרפיות, והיא כוללת: ספרים, כתבי עת ודפים בודדים (אפמרה). כל פרסום נבדק על ידי עובדי המיזם, ותיאור הספרים רחב מאוד ומקיף יותר מאשר תאורם בקטלוג הספרייה הלאומית וכולל, לדוגמה: הסכמות לספרים, הקדמות שחוברו על ידי מחברים אחרים וכדומה.
נכון ל-2011 רשם המפעל ותיאר קרוב ל-90% ממצאי הספרים היהודי העולמי והוא מקוון באתר הספרייה הלאומית.
המבנה הארגוני

מוסדות המפעל הורכבו מהנהלה, שכללה נציג מכל אחד מן המוסדות שתמכו בו: מוסד ביאליק (שמנהלו, משה גרדון, היה יו"ר), האוניברסיטה העברית (שנציגה היה ד"ר קורט דוד וורמן) ומשרד החינוך (שנציגו היה יוסף שוחט).
מערכת: שכללה את גרשם שלום – יושב ראש (מילא את מקומו פרופ' מלאכי בית אריה), נפתלי בן מנחם, ד"ר דניאל גולדשמידט, אברהם מאיר הברמן, ד"ר יששכר יואל וד"ר ישראל מהלמן.
מועצת המערכת, שבין חבריה נמנו פרופ' בן-ציון דינור – יו"ר, פרופ' אפרים אלימלך אורבך, פרופ' שמואל הוגו ברגמן, פרופ' יהושע ליבוביץ, הרב יהודה ליב הכהן מימון, פרופ' דב סדן ורבים אחרים. המועצה התכנסה לשתי ישיבות ובישיבות אלה התנהל דיון מפורט על עקרונות והיקף המפעל ועל קווי היסוד בבעיות רישום הספרים. הדיון התנהל על סמך שתי תוכניות מפורטות שהגישו אברהם יערי וד"ר מהלמן, שהציעו להרחיב את מסגרת מפעל הביבליוגרפיה ולהכליל בו את מירב הפרטים ההיסטוריים והביבליוגרפיים שבכל ספר. זאת לעומת הצעתו של שלמה שונמי, לצמצם את המידע הביבליוגרפי המופיע בכל ספר, על מנת לגמור את המפעל תוך זמן קצוב.
ועדת מערכת שבראשה עמד גרשם שלום. ועדת המערכת אחראית לפתירת בעיות שלא נפתרו במערכת: קביעת שאר כללי הרישום, פתרון בעיות שוטפות, פיקוח על העבודה השוטפת. ועדת המערכת התכנסה לעשרים ישיבות, בשנים 1960–1963.
מבנה הרישום בביבליוגרפיה

בחוברת שפורסמה על ידי המפעל ב-1962 פורטו העקרונות שקבעה המערכת ברישום הספרים:
רושמים ספרים שרואים אותם בעין, הנמצאים בספרייה הלאומית. ספרים שאינם נמצאים בספרייה ישתדלו לחפש ולראות אותם במקומות בהם הם נמצאים.
הרישום נעשה לפי שמות המחברים. אחרי שם המחבר בעברית ובלועזית תובא סקירה ביוגרפית קצרה על המחבר. שיטה זו של רישום על פי שם הייתה מהפכנית. עד אז רשמו את הספרים בכל הביבליוגרפיות הקודמות על פי הכותר. היתרון ברישום לפי שם המחבר הוא בכך שכל ספריו של מחבר מסוים נמצאים מרוכזים במקום אחד.
רישום הספר: רושמים את השער בהשמטת המליצות. משאירים את שם המחבר, שם אביו או אבותיו, מקומות מושבו, מקום הדפוס, שם המדפיס, שנת הדפוס והשנה הלועזית המתאימה.
מספר העמודים ותבנית הספר. אם יש בספר עוד חיבורים של מחברים אחרים או שאינם שייכים לחיבור הראשון יפורט תוכנם בתוך הערך או בהערה. בנוסף נרשמות ההסכמות (וכן שמות מדויקים של המסכימים, העיר שבה ניתנה ההסכמה ותאריכה).
הערות ביבליוגרפיות, כגון קשר בין ספר זה לאחרים, שינויים במהדורות וכדומה.
ספרי אינקונבולה וספרים נדירים אחרים נרשמים ביתר פירוט.
ספרי סטנסיל ושכפול אינם נרשמים, אלא במקרים מיוחדים.
דפים בודדים (אפמרה) המכילים חומר ספרותי, תורני, היסטורי או מדעי נרשמים כמו כל ספר. דפים בודדים המכילים חומר תעמולה אינם נרשמים.
החידושים שבמפעל הביבליוגרפיה העברית

הדיוק ברשומות מפעל הביבליוגרפיה עולה על הביבליוגרפיות הקודמות, משום שבו הרישום הוא רק על פי ספר קיים, אותו ראה הרושם, ולא מהעתקה של רישום ממקום אחר. הרישום גם מלא יותר מזה הנמצא בקטלוגים של הספריות השונות.
הרישום נעשה על בסיס השוואה של עותקים נוספים של אותו ספר, שבמקרים רבים מתגלים בהם הבדלים מכל מיני סוגים.
בתחום השפות היהודיות שלא בעברית, נעשתה במפעל הביבליוגרפיה עבודה ראשונית, שכן עד למפעל הביבליוגרפיה לא היו ביבליוגרפיות מסודרות לספרות היהודית בלשונות אלו.
הרישום לפי מחבר הספר, ולא כפי שנהוג היה קודם לכן, לפי הכותר.
חלוקה על פי שפה

עברית - 101,646 פרסומים
יידיש - 8618 פרסומים
לאדינו - 3738 פרסומים - נרשם בעיקר על ידי ד"ר דב הכהן
ערבית יהודית - 2323 פרסומים - נרשם בעיקר על ידי ציון שורר
כפי שניתן לראות מרשימה זאת העבודה עדיין לא הושלמה. אמנם בלאדינו קיים הרישום המלא ביותר עד עתה של פרסומים בשפה זו, אולם ביידיש העבודה רחוקה משלמות. כמו כן טרם הושלם הרישום של הפרסומים בשפות היהודיות האחרות כמו איטלקית יהודית, פרסית יהודית, יוונית יהודית, בוכרית ואחרות.
מנהלי המפעל הביבליוגרפיה העברית

נפתלי בן מנחם - ניהל את מפעל הביבליוגרפיה מייסודו עד לשנת תשל"ד.
ברוך מרדכי כהן - ניהל את המפעל בשנים תשל"ד - תשנ"א.
יצחק יודלוב - ניהל את המפעל בשנים תשנ"א - תשע"א.
אוצר ההגדות

בשנת תשנ"ז הוציא לאור מפעל הביבליוגרפיה את אוצר ההגדות: ביבליוגראפיה של הגדות פסח מראשית הדפוס העברי עד שנת תש"ך, בעריכת יצחק יודלוב
ראו גם

קרית ספר (מפעל ביבליוגרפי) - מיזם נוסף של הספרייה הלאומית הסוקר את הספרות הלאומית והיהודית שיוצאת לאור בהווה (החל משנת 1925).
אוצר הספר העברי
לקריאה נוספת

מפעל הביבליוגראפיה העברית מיסודם של האוניברסיטה העברית, מוסד ביאליק, משרד החינוך והתרבות, ירושלים תשכ"ב.
N. Ben-Menahem, The Institute for Hebrew Bibliography. Libri Jan 1966, Vol. 16, No. 3, Pages 170–174
Roger S. Kohn, Creating a national bibliographic past : the Institute for Hebrew Bibliography. Judaica librarianship, 2007, pages 27-40
הערות שוליים

↑  מפעל הביבליוגרפיה העברית, נצפה ב-23 בינואר 2019
↑  מפעל הביבליוגרפיה נגיש לציבור ללא תשלום באתר הספרייה הלאומית
↑  מפעל הביבליוגרפיה העברית, עמ' [4]
↑  ראו אודותיו ב-דוד תדהר (עורך), "ברוך מרדכי כהן-סוסובר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3596
↑  נפתלי בן מנחם (עורך), חוברת לדוגמה, מפעל הביבליוגרפיה העברית, [ירושלים], תשכ"ג (1963). (116 עמודים). (פרטים בקטלוג הספרייה הלאומית)
↑  חוברת לדוגמה, האוניברסיטה העברית, מוסד ביאליק, משרד החינוך והתרבות ומפעל הביבליוגרפיה העברית, [ירושלים], תשכ"ד (1964). (48 עמודים). (פרטים בקטלוג הספרייה הלאומית)
↑  Roger S. Horn. Creating a national bibliographic past
↑  הוחלט בוועדת קיטלוג ארצית של הספריות האקדמיות בארץ לכתוב את שמות המחברים כפי שהם כותבים אותם ולא בכתיב חסר
↑  Roger S. Horn. Creating a national bibliographic past, p. 33
↑  מפעל הביבליוגרפיה העברית, תשכ"ב
↑  ג. שלום, הקדמה לחוברת לדוגמה, תשכ"ד
↑  בן מנחם נפטר במהלך ישיבת עבודה במפעל הביבליוגרפיה, ביום י' באדר ה'תשל"ד (4 במרץ 1974). ראו פרטים אצל: א"מ הברמן, "נפתלי בן מנחם איש הספר", מסכת סופרים וספרות, ירושלים, הוצאת ראובן מס, תשל"ז, עמ' 98 - 103, 103.
| ספריות דיגיטליות בנושאי יהדות |
| --- | --- | --- |
| ספרות מקור - טקסט | ויקיטקסט • ספריא • על התורה • פרויקט השו"ת • דעת • סנונית • אוצר הספרים היהודי השיתופי • המילון ההיסטורי ללשון העברית • מכון ממרא • פרויקט בן-יהודה • הזמנה לפיוט • Grimoar |  |
| ספרות מקור - סרוקה | היברובוקס • אוצר החכמה • הספרייה הלאומית • ספריית אסיף • אוצרות התורה |  |
| כתבי יד | המכון לתצלומי כתבי יד עבריים |  |
| ספרים סרוקים - כללי | ארכיון האינטרנט • גוגל ספרים • פרויקט גוטנברג |  |
| ביבליוגרפיה | מפעל הביבליוגרפיה העברית • רמב"י • רמבי"ש • הלכה ברורה ובירור הלכה |  |
ספריות דיגיטליות בנושאים נוספים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265322405171  BnF: cb12470484j (data)  GND: 3023421-9  ISNI: 0000 0001 2295 5156  LCCN: no95024187  VIAF: 147665676   WorldCat (עם VIAF): 147665676 
צילום מסך של התקליטור
כרטיס מתוך קטלוג מפעל הביבליוגרפיה העברית
כרטיס מתוך קטלוג מפעל הביבליוגרפיה העברית
אלטא פייגא טייטלבוים

הרבנית טייטלבוים ב-1965
הרבנית אלטא פייגא טייטלבוים (ל' בניסן ה'תרע"ב, 17 באפריל 1912 – י"א בסיוון תשס"א, 2 ביוני 2001) הייתה אשתו השנייה של האדמו"ר יואל טייטלבוים מסאטמר. נולדה לרב אביגדור שפירא, האדמו"ר מצ'נסטוחוב שבפולין, נצר למשפחת המגיד מקוז'ניץ, ולגיטל, צאצאית של האדמו"ר קלונימוס קלמן הלוי מקרקא.
קברי רבי יואל טייטילבוים מסאטמר ואשתו, ורבי משה טייטלבוים מסאטמאר ואשתו
אלטא נישאה לאדמו"ר בי"ג אלול תרצ"ז (20 באוגוסט 1937), כשנה וחצי לאחר פטירת אשתו הראשונה בה' בשבט תרצ"ו (29 בינואר 1936). טקס הנישואין התקיים בעיר טשעבין שבגליציה. הפרש הגילאים הגבוה בינה לבין בעלה והיותה מבוגרת מבתו חיה רייזל בכעשר שנים בלבד, גרמו למתיחות בין השתיים. כשצורף בעלה האדמו"ר לרכבת קסטנר, הוכנסה אף היא לרשימה וניצלה עם נוסעי הרכבת.
נודעה כאישה חזקה, ולאחר השואה השפיעה רבות על החסידות ומוסדותיה. היא נטלה חלק פעיל בהקמתם, ביסוסם וגיוס כספים למענם. לאחר פטירתו של בעלה התנגדה למינויו של אחיינו רבי משה טייטלבוים לאדמו"ר. פינתה את ביתה הצמוד לבית המדרש של החסידות בקריית יואל שבעיירה מונרו עבור בית מדרש של פורשי החסידות המכנים עצמם בני יואל, שהיו קשורים אליה.
טייטלבוים ניהלה קרנות צדקה וחסד. כמה מוסדות תורה בארצות הברית ובישראל המקורבים לחוגי העדה החרדית ונטורי קרתא קרויים על שמה.
נפטרה בי"א בסיוון תשס"א, 2 ביוני 2001, לאחר מחלה ונקברה במונרו סמוך לקבר בעלה. לא השאירה אחריה צאצאים.
שאול ורדי

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1943 י"ז בתשרי ה'תש"ד נען, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  29 בדצמבר 2021 (בגיל 78) כ"ה בטבת ה'תשפ"ב נען, ישראל
 מקום קבורה:  נען 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    סמל    רב-סרן במיל'
 תפקידים בשירות
 לוחם בחיל שריון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים    מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור הגבורה 
 תפקידים אזרחיים
 מרכז המשק בקיבוץ נען
 
שאול ורדי (16 באוקטובר 1943 – 29 בדצמבר 2021) היה לוחם בחיל השריון שקיבל את עיטור הגבורה עבור לחימתו בקרב על קלע בחזית הסורית במלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה

ורדי נולד וגדל בקיבוץ נען להניה ויששכר, אביו היה ממייסדי הקיבוץ וחבר משק פעיל. ורדי התגייס לחיל השריון ועבר קורס מפקדי טנקים. על אף שתחילה ייעדו אותו לקורס קצינים כיוון שהיה חניך מצטיין, הוא ביקש להפוך למפקד טנק, כדי לשפר את היחס אותו חווה ממפקדים. בשירותו הסדיר שירת בגדוד 52.
לאחר שחרורו שובץ במילואים בחטיבה 8, בגדוד 129 בפיקודו של אריה בירו (דיין). במהלך מלחמת ששת הימים היה ורדי סמל מחלקה במחלקת טנקי שרמן אם-51.
מלחמת ששת הימים > חזית הדרום

בתקופת ההמתנה ערב מלחמת ששת הימים, היה גדוד 129 מוצב בחזית הדרומית, באזור הר צניפים מול מתחם כונתילה, בגבול מצרים שאויש על ידי כוח אוגדתי מיוחד שנקרא "מג'מועת שאזלי" בפיקוד סעד א-שאזלי. הוא השתתף בשני ימי הקרבות הראשונים בהם ניסה הגדוד שלו לכבוש את המתחם שמולו, אך בשתי ההתקפות נכשל הכוח הישראלי ונאלץ לסגת תוך ספיגת אבדות בנפש ובטנקים. ביום השלישי למלחמה הועלה יחד עם חלק מחטיבה 8 לרמת הגולן והתמקמו בחורשה ליד כפר בלום.
מלחמת ששת הימים > חזית הצפון

ב-9 ביוני 1967, במהלך הקרב על כפר קַלְעָ, נקלע עם מחלקתו לוואדי בו היה מחסום שריון (קוביות בטון) וסביבו מארב טנקים ומשחיתי טנקים סוריים. במהלך ניסיון לטפס על גדת הוואדי ולהיחלץ מהמארב נפגע הטנק של ורדי מפגז. הוא ספג רסיסים בפניו ואיבד באופן חלקי ולזמן קצר את ראייתו. תחילה ביקש להתפנות אך התאושש והמשיך להתקדם עם הטנק. בהמשך חילץ את סגן אילן לבנון על ידי הנחתו על גבי סיפון הטנק ונסיעה אחורנית תחת אש כשהצריח משמש מגן ללבנון. לאחר שפינה אותו המשיך להתקדם והצטרף לכוח שמנה ארבעה טנקים. הוא זיהה משחית טנקים SU-100 אשר פגע בשלושת הטנקים שלפניו, אך כשנתן את פקודת האש נפגע הטנק מאש של המשחית. ורדי הועף מהטנק והוא וצוותו החלו לסגת רגלית אל עבר מרכז הכפר שם התרכזו הפצועים. הוא הצטייד ברימונים ונשק מטנקים ששרדו והחל ביצירת הגנה סביב הפצועים. יחד עם מספר קטן של לוחמים החל לרוץ אל הבתים הקרובים, פרץ את דלתותיהם והטיל בהם רימונים. לאחר שהסתיימה המערכה פונה ורדי לבית החולים רמב"ם בחיפה.
על לחימתו האמיצה ועל החילוץ והטיפול בפצועים תחת אש עוטר ורדי בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון משה דיין.
בתיאור המעשה נכתב:
ביום ה-9 ביוני 1967, בעת קרב ההבקעה ברמת הגולן, שירת סמל שאול ורדי כמפקד טנק בגדוד שריון. בלחימה על מערך סור-א-דיב נפצע בפניו ואיבד את כושר ראייתו, אך לא נטש את הטנק. כעבור זמן מה חזר אליו, חלקית, כושר הראייה והוא הצטרף להסתערות על קלעה. בשלבים האחרונים של הקרב נפגע הטנק שלו פעם נוספת, נדלק, והצוות נפצע. על אף היותו פצוע בעצמו, חילץ את צוותו והעבירו למחסה. לאחר מכן, טיהר בראש קבוצת טנקאים, שטנקיהם נפגעו, קבוצת בתים, שמתוכם לחמו חיילים סוריים ואירגן את אבטחת אזור הפעולה. הוא הועבר לבית החולים, רק לאחר שכוחות אחרים של החטיבה הגיעו אל היעד הכבוש.
לאחר מלחמת ששת הימים

לאחר מלחמת ששת הימים הוחלט להעניק לורדי דרגות קצונה. הוא עבר קורס של 40 יום ובשירות המילואים עבר קורס מ"פים והמשיך במסלול פיקודי. במהלך הלחימה שלאחר מלחמת ששת הימים לאורך תעלת סואץ התנדב לשרת באחד המעוזים[דרוש מקור] בצפון הגזרה. את שירותו הצבאי סיים כרב-סרן במילואים.
היה מרכז גידולי השדה ומרכז המשק בקיבוץ נען. בהמשך עבד בסוכנות היהודית וניהל את "ייצור ופיתוח", חברה שעסקה בעיבוד חקלאי ובסיוע למשקים נכשלים. לאחר שנים ניהל מפעל של מיכל נגרין בקיבוץ נען.
ורדי היה נשוי לעליזה ואב לארבעה. בנו, סרן רן ורדי, מפקד הפלוגה המסייעת בגדוד גרנית של חטיבת הנח"ל, קיבל צל"ש אלוף על לחימה רצופה ומתמשכת למרות פציעה במהלך מבצע חומת מגן.
ורדי נפטר ב-29 בדצמבר 2021 בביתו בקיבוץ נען, בגיל 78.
הערות שוליים

1 2 3 4  שלמה מן, הצל"ש הזה לא מעניין אותי, מתוך הבלוג "נעמוש", 26 ביוני 2014, עודכן לאחר פטירת ורדי בדצמבר 2021
↑  פליקס פריש, שני חיילים שנהרגו בג'נין יקבלו צל"ש, באתר ynet, 4 ביוני 2002
| מעוטרי עיטור הגבורה  |
| --- | --- | --- |
| מלחמת העצמאות (אות גיבור ישראל) | אברהם אביגדורוב • יוחאי בן-נון • אמיל בריג • סימן-טוב גנה • זרובבל הורביץ • צבי זיבל • בן ציון ליטנר • עמנואל לנדאו • אריה עצמוני • יזהר ערמוני • רון פלר • יאיר רחלי |  |
| פעולות התגמול | יעקב מזרחי • פנחס נוי • צבי עופר |  |
| מלחמת סיני | עוזי בר-צור • דן זיו • שלמה ניצני • יהודה קן-דרור |  |
| מלחמת ששת הימים | נתי גולן • משה דרימר • דניאל ורדון • אורי וייסלר • שאול ורדי • משה טל • יוסף לפר • איתן נאוה • בני ענבר • מרדכי פרידמן • גד רפן • דוד שירזי |  |
| מלחמת ההתשה | עמי אילון |  |
| מלחמת יום הכיפורים | עודד אמיר • גדעון גלעדי • צביקה גרינגולד • משה לוי • יובל נריה • שלמה ערמן • אסא קדמוני • אביגדור קהלני |  |
שאולי בדישי

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1979 (בן 45) רחובות
 מדינה:  ישראל 
 https://badishistandup.co.il/
 פרופיל ב-IMDb
 
שאולי בדישי (נולד ב-12 בספטמבר 1979 ברחובות) הוא סטנדאפיסט, קומיקאי ושחקן טלוויזיה ישראלי.
כוכב התוכניות "צחוק מעבודה", "מחוץ לחוק", "גולסטאר", "צחוק מהמצב" ועוד.
ביוגרפיה

בדישי גדל והעביר את רוב ילדותו בעיר רחובות. בדישי ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל מכבי שעריים ברחובות בה גם שיחק כנער. והוא ראה את עצמו ככדורגלן במשך רוב ילדותו.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בגיל 15  ב"עניין של זמן" בתפקיד אורח לצד אחיו, סער בדישי.
את דרכו בעולם הסטנד-אפ החל בשנת 2005, בהופעות חובבים במועדונים הקאמל קומדי קלאב ו"הקומדי בר" בתל אביב.
בספטמבר 2009 הצטרף כחבר פאנל קבוע לתוכנית "צחוק מעבודה" (ערוץ 2) בהנחייתו של שלום אסייג.
בשנת 2010 יצא במופע יחיד "פה אחד", אשר בו הציג את חייו האישיים בצורה הומוריסטית. באותה שנה השתתף גם בפינה קבועה בתוכנית הספורט "רשת מונדיאל 2010" בערוץ 2. בשנים 2011–2012 היה חבר פאנל קבוע בתוכנית הספורט "קורע את הרשת" בערוץ ONE. במקביל הופיע בתוכנית "האיש הכי מטומטם בעולם" בערוץ 2–ביפ.
בשנים 2012–2013 היה חבר פאנל קבוע בתוכנית "מחוץ לחוק" בהנחיית רועי לוי ולוסי אהריש, בערוץ HOT קומדי סנטרל.
כמו כן השתתף בעונת הספיישלים של "צחוק מעבודה", והופיע בתוכניתו של ירון אילן בערוץ 24 "ספיישלים 2013"' בפינה בה הציג בצורה הומוריסטית קליפים של זמרים ים תיכוניים. בשנה זו גם השתתף יחד עם אחיו הזמר סער בדישי בתוכנית "כלוב הזהב".
בשנת 2015 השתתף בעונה השלישית של תוכנית הריאליטי "גולסטאר" שצולמה בארגנטינה, לצד ג'ובאני רוסו, גיא זו-ארץ, לירן שטראובר ועוד; העונה שודרה בערוץ HOT 3.
בשנת 2016 כתב את שיר העלייה של קבוצת מכבי שעריים לליגה הלאומית למנגינת השיר "נערי שובה אלי" של מרגלית צנעני. את השיר ביצע יובל דמרי.
בשנת 2018 בדישי יצא לסיבוב הופעות גדול ברחבי הארץ וצבר מעל למיליון צפיות בעמוד היוטיוב שלו על מערכוני סטנדאפ שונים שהעלה מאותו הסיבוב.
בשנת 2019 בדישי התארח בתוכנית הקומית של רשת 13 ״שנות ה-80״ גילם את אורי.
בשנת 2020 בדישי השתתף בתוכנית "צחוק מהמצב".
בדישי הופיע בתפקידי אורח ב-2008 ו-2016 בתוכנית "החברים של נאור" בערוץ 10.
ב-2016 השתתף בתפקיד אורח בתוכנית "שותפים" ששודרה ב-HOT קומדי סנטרל, גילם את ציון.
חייו האישיים

שאולי בדישי הוא אחיו הצעיר של המוזיקאי, השחקן והזמר סער בדישי, בנוסף הוא אחיינה של הזמרת שרה בדישי, ובן דודו של הזמר והיוצר דני רובס.
בשנת 2012 נישא בדישי ללירון, ולהם בן ובת.
בדישי מתגורר בצורן.
הערות שוליים

1 2  פודקאסט מאחורי כל צחוק - שאול בדישי