stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרה דוטרטה קארפיו
קריירה פוליטית

הקריירה הפוליטית של דוטרטה קארפיו החלה כבר כשהייתה בת 29, ב-2007, כשנבחרה לראשונה לסגנית ראש עיריית דבאו סיטי. ראש העירייה באותה תקופה וברצף מאז 2001 (כיהן גם בשנים 1988–1998), היה אביה, רודריגו דוטרטה.
דוטרטה קארפיו כיהנה בתפקיד הסגנית במשך שלוש שנים, עד 2010 ומשנאלץ אביה, על פי החוק הפיליפיני, להימנע מלרוץ ברביעית לראשות העירייה, התמודדה היא במקומו ונבחרה, כאשר אביה נבחר עימה לתפקיד סגנה. דוטרטה קארפיו כיהנה כאישה הראשונה אי פעם, בתפקיד ראשת עיריית דבאו סיטי, במשך שלוש שנים (2010 - 2013).
ב-2011, בהיותה עדיין רק כשנה בתפקיד, הכתה ראשת העירייה באגרופיה את השריף האזורי, לא פחות מארבע פעמים, לאחר שהלה הפגין התלהבות יתר בהריסת משכנות עוני בעירה. 217 משפחות קיבלו צווי פינוי אחרי דיון משפטי ארוך. הן הגישו ערעור על פסק הדין נגדן ובמקביל ביקשו מבית המשפט עיכוב ביצוע. ראשת העירייה ביקשה מהשריף לעכב את ביצוע פסק הדין למשך שעתיים בלבד, עד שייוודעו תוצאות בקשת העיכוב, אך הוא סירב והחל בהריסה. ראשת העירייה עצרה את המשכה של ההריסה, בארבע מכות אגרוף.
ב-2013 יכול היה דוטרטה האב, על פי החוק הפיליפיני לרוץ שוב לתפקיד ראש העירייה והוא אכן התמודד ונבחר, אבל הפעם הוא לקח עימו כסגנו את בנו הבכור פאולו רודריגו. כעבור שלוש שנים, ב-2016, כאשר האב התמודד לנשיאות הפיליפינים וניצח, עשתה דוטרטה קארפיו את המירוץ המקביל, ברמה המקומית וניצחה אף היא. אחיה פאולו דוטרטה נבחר לסגנה.
דוטרטה קארפיו כיהנה בשנית, מאז 30 ביוני 2016, כראשת עיריית דבאו סיטי. בספטמבר 2017 הכריז דוטרטה האב, כי הוא רואה בבתו דוטרטה קארפיו מועמדת להחליפו בתפקיד נשיאת הפיליפינים, ב-2022.
בעת ביקורו של אביה בישראל בספטמבר 2018, נלוותה אליו גם דוטרטה קארפיו.
בבחירות 2022 לנשיאות הפיליפינים רצה דוטרטה לצדו של בונגבונג מרקוס, הוא כמועמד לנשיאות והיא כמועמדת לסגניתו. שניהם זכו, הוא ב-59% מהקולות והיא ב-61.5% מהקולות. דוטרטה הושבעה ב-19.6 והיא מכהנת החל מ-30 ביוני 2022 כסגנית נשיא הפיליפינים.
שרה דוטרטה והנשיא היו בעלי ברית פוליטיים והסתכסכו. אחרי שראש לשכתה של דוטרטה נעצרה בעקבות החלטה של חברים בבית הנבחרים, טענה דוטרטה כי יש איום על חייה-שלה, והזהירה כי יצרה קשר עם מתנקש: "אמרתי לו 'אם אירצח, תרצח את מרקוס, אשתו ויו"ר בית הנבחרים. אני לא צוחקת". ובעקבות זאת הודיעו כוחות הביטחון על הידוק האבטחה סביב הנשיא, פרדיננד מרקוס ג'וניור, ועל קיום מצב של "איום פעיל" נגדו.
ראו גם

יהדות הפיליפינים
הערות שוליים

↑  Todd Sales Lucero VP Sara and the myth of the Jewish ancestor Freeman 2023 june 28 2023
↑  "Things You (probably) Didn't Know About "Inday Sarah Duterte", סרטון מ-2016 ביוטיוב
↑  Davao mayor Duterte punches sheriff over demolition of shanties, יולי 2011
↑  Rody eyes daughter Sara as successor, philstar, ספטמבר 2017
↑  דרמה בפיליפינים, סגנית הנשיא מאיימת להרוג אותו: "כבר יש לי רוצח שכיר", באתר ynet, 24 בנובמבר 2024
שרה דוטרטה קארפיו, 2009, סגנית ראש עיריית דבאו סיטי
Pac's Life

Pac's Life הוא אלבום האולפן השביעי (והשישי ללא מעורבותו) שיצא לאחר מותו של הראפר טופאק שאקור, לציון יום השנה העשירי למותו. הוא יצא לאור בשנת 2006 על ידי חברות התקליטים אמארו בידור ואינטרסקופ רקורדס. למרות הציפיות הרבות מהאלבום, הוא לא הגיע למעמד אלבום זהב.
רקע

באלבום מופיעים זמרים אורחים רבים כמו T.I. ואשנטי, שמופיעים בסינגל Pac's life. מגוון רחב של אמנים תרמו לאלבום, בהם סנופ דוג, לודאקריס, קמיליונר ויאנג באק. באלבום הופיע יאקי קדאפי, שהיה חבר בהרכב אאוטלוז והיה חבר טוב של שאקור. באלבום הופיע גם ג'מאל וולארד, אשר התפרסם בזכות תיאורו של הנוטוריוס בי. איי. ג'י. בסרט הביוגרפי עליו, Notorious. הסינגל Pac's Life צולם בטופאק אמארו שאקור מרכז לאמנויות. האלבום הגיע ב-2006 למקום התשיעי במצעד הבילבורד 200, כשמעל 159,000 יחידות נמכרו בשבוע הראשון לצאתו. מאז, האלבום מכר מעל 400,000 עותקים, אך נכשל בניסיונו להגיע למעמד זהב למרות ניסיונות הקידום הרבים שלו ושבוע האירועים שלפני צאתו.
רשימת השמעה

Untouchable (רמיקס)
Pac's life
Dumpin'
Playa Cardz Right (גרסת הנקבה)
What'z Next?
Sleep
International
Don't Sleep
Soon As I Get Home
Playa Cardz Right (גרסת הזכר)
Don't Stop
Pac's Life (רמיקס)
Untouchable
Dear Mama (רמיקס, בונוס בבריטניה)
Scared Straight (בונוס ביפן)
אריה טבקאי

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1906 טוריסק, אוקראינה 
 פטירה:  4 באוגוסט 1982 (בגיל 75) 
 שם לידה:  Leib Tabakhandler 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  עינת 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אריה טַבָּקאי (טבקהנדלֶר; כ"א באב תרס"ו, 12 באוגוסט 1906, טריסק, ווהלין — ט"ו באב תשמ"ב, 4 באוגוסט 1982, ישראל) היה סופר עברי, עורך ומורה.
חייו ופועלו

אריה טבקאי נולד בטריסק שבווהלין, האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה), בשנת 1906. בשנת 1933 יצא לצ'כוסלובקיה עם קיבוץ ההכשרה שלו, להתכונן לעלייה לארץ ישראל. בשנת 1935 עלה לארץ והצטרף לקיבוץ גבעת השלושה בפאתי פתח תקווה. עבד כסבל בנמל תל אביב ובמחצבות ראש העין. נמנה עם מתנדבי היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה וערך עיתוני חיילים עבריים, בהם "החייל העברי", שיצא לאור במצרים ובצפון אפריקה. שיריו הראשונים (בחתימת ל. טבקהנדלר) פורסמו בכתב העת "קולות", בעריכת אליעזר שטיינמן. לאחר מכן עבר לסיפורת וסיפוריו הראשונים נתפרסמו בכתב העת גליונות, בעריכת יצחק למדן ובמוסף הספרות של העיתון דבר ב-1938. בשנת תש"ב-1942 יצא לאור ספר סיפוריו הראשון, שבו כינס סיפורים שנדפסו בעיתונות ובכתבי העת.
עם הפילוג בקיבוץ המאוחד בראשית שנות החמישים, הצטרף לקיבוץ עינת והיה בין מייסדיו. אריה טבקאי התפרסם בסיפורי הימאים שלו, ולימים בסיפורי חיילים עבריים בצבא הבריטי. הוא שייך, יחד עם סופרים ומשוררים רבים, ל"דור האבוד" של הספרות העברית – כלומר סופרים שכתבו ופרסמו בין הדור הראשון, סופרי העלייה השנייה, לבין "דור הפלמ"ח", סופרי "דור בארץ", מבני הארץ או מאלה שעלו אליה בגיל צעיר. יצירותיו של אריה טבקאי, כמו גם יצירותיהם של בני "הדור האבוד", לא זכו להכרה ציבורית רחבה, לא למחקר הולם ולא לקהל קוראים ראוי.
אריה טבקאי נפטר בשנת 1982, בגיל 75 ונקבר בבית הקברות של קיבוץ עינת.
ספריו

בית וים: סיפורים, תל אביב: דבר, 1942.
חיים מלאים: סיפורים, תל אביב: דביר, 1954.
עפר וחולות: אסופת סיפורים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1984.
הערות שוליים

↑  לפי 'לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים' מאת ג. קרסל (1965) נולד ב-16 ביולי 1904. על מצבתו חקוק שנולד בכ"א באב ה'תרס"ו, 12 באוגוסט 1906.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301900805171  GND: 127264329  ISNI: 0000 0004 0230 5748  LCCN: nr91035514  VIAF: 299468874   WorldCat (עם VIAF): 299468874 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ניסן יתיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בפברואר 1904 ריגה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 בפברואר 1982 (בגיל 77) 
 מקום קבורה:  בית העלמין הדרום 
 שם לידה:  קוליה כגן 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
ניסן יתיר (קוליה כגן; 12 בפברואר 1904 – 10 בפברואר 1982) היה שחקן תיאטרון ישראלי. נודע בקולו המחוספס ובהתמחותו בגילום דמויות של אנשים קטנים ותפקידי משנה קצרים אך מלאי-הבעה ועומק שהקנו לו את הכינוי "מלך התפקידים הקטנים". את רוב הקריירה שלו עשה בתיאטרון הקאמרי, בו כיהן גם כחבר מועצת השחקנים של התיאטרון.
תולדות חייו

יתיר נולד בריגה, לטביה, וכבר מגיל 10 היה רקדן. בין היתר רקד באופרה של ריגה, שיחק ורקד בתאטרוני לנינגרד ובלהקות נודדות ברחבי אירופה ולמד משחק בבית הספר לדרמה בלנינגרד. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והקים עם נתן כוגן ומרק לברי את תיאטרון "רמפ"א" (ראשי תיבות של ריקוד, מוזיקה, פנטומימה, אופרטה). "רמפ"א" הציגו בכל רחבי ארץ-ישראל, בין השאר העלו את "החטיפה מן ההרמון" של מוצרט ובין הרקדניות הייתה גם חנה מרון, שהייתה אז ילדה. כן היה יתיר חלק מסגל תיאטרון המטאטא (1938).
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרף למתנדבי היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה שיחק בתיאטרון "גחלילית" (1946). משנת 1948 ובמשך 20 שנה היה חלק מסגל שחקני הקאמרי, במסגרת זו שיחק בהצגות השגעון הגדול, הוא הלך בשדות, משרתם של שני אדונים, ז'אן ד'ארק, האדרת, אנריקו, הערב אימפרוביזציה, הדרקון, גן הדובדבנים, רומיאו ויוליה, מריוס, כובע הקש האיטלקי, קזבלן, הצל, אגדות לוד, נערת הפקר, מהומה רבה על לא דבר, גנרל קישוט, כזאת הייתה אמא, נאסר א-דין, רוזנים ואביונים, אהבתה של יובל אור, מסיבת יום הולדת, שלמה המלך ושלמי הסנדלר, אסתר המלכה, מרי סטיוארט, פילומנה, ביקור הגברת הזקנה  ועוד.
לאחר מכן שיחק בתיאטרון העממי של אברהם דשא ובתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
בקולנוע השתתף בסרטים - "אלדורדו" (1963), "סאלח שבתי" (1964), "שלושה ימים וילד" (1967), "ארבינקא" (1967), "איריס" (1968) ו"אבות ובנים" (1972) ששודר בערוץ הראשון.
ניסן יתיר נפטר ערירי בגיל 78. נטמן בבית העלמין הדרום.
יתיר נפטר ב-1982 ונקבר בבית העלמין הדרום.
הערות שוליים

↑  ותיקים מספרים על הקאמרי, מעריב, 16 בינואר 1970
↑  טלילה בן-זכאי, דמוקרטיה באמנות: בחירות ב"הקאמרי", מעריב, 12 בנובמבר 1963
↑  ניסן יתיר באתר GRAVEZ
תחרות הכתיבה הארצית לילדים ע"ש ריקה ברקוביץ'

תחרות הכתיבה הארצית לילדים על שם ריקה ברקוביץ' היא תחרות כתיבה ישראלית לתלמידי בתי הספר היסודיים בישראל, והיא מתקיימת ברציפות אחת לשנה החל בשנת 2004. את התחרות מנהל כיום הסופר אלירן דיין בסיוע צוות כתב העת מוטיב ודגש – אגודת אנשי הספרות והשירה בישראל.
כללי

התחרות נוסדה בשנת 2004 על ידי הסופרת העיתונאית והמשוררת ריקה ברקוביץ' בסיוע אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, לזכר הוריה ובהמשך אף לזכר אחיה וכתרומה לקידום העיסוק בכתיבה בקרב ילדי ישראל.
בשנת 2010 השתתפו זוכי התחרות בתוכנית הטלוויזיה יוצרים צעירים שהפיקה הטלוויזיה החינוכית וקראו את יצירותיהם בליווי אנימציה.
בשנת 2019 נפטרה ברקוביץ' במפתיע. לבקשת חברי אגודת הסופרים, התחרות שהתקיימה באותה השנה נוהלה על ידי סופרת הילדים סמדר שיר.
החל בשנת 2019 נקראת התחרות על שמה של ברקוביץ' במטרה להנציח את מפעל חייה ופעילותה לפיתוח היכולת היצירתית בקרב ילדים ובני נוער מכל רחבי ישראל.
בחודש דצמבר 2019 העבירה משפחת ברקוביץ' את ניהול התחרות לידי הסופר אלירן דיין וצוות כתב העת מוטיב. החל בשנת 2024 מלווה את התחרות גם דגש – אגודת אנשי הספרות והשירה בישראל
מעת לעת משתתפים בתחרות גם תלמידים מהתפוצות, בהם ילדים מארצות הברית, מבריטניה ומצרפת.
באירוע הסיום של שנת ה־20 של התחרות שהתקיים במשכן לאומנויות בנס ציונה עלתה על הבמה המחנכת של גלי ברמן זוכה התחרות לשנת ה'תש"ע 2010 וקראה את היצירה שכתב כשהיה בן 12 באותה העת. גלי ברמן שנחטף לעזה באסון השביעי באוקטובר היה הזוכה הראשון בתחרות ממועצת שער הנגב. באותו אירוע הוזכר גם פועלו של אופיר ליבשטיין ז"ל שעשה רבות למען קידום התחרות.
מאפייני התחרות

בכל שנה עולה מספר הזוכים בתחרות כמניין שנות קיומה של מדינת ישראל.
כדי להשתתף בתחרות הילדים נדרשים לכתוב שיר או סיפור מקורי פרי עטם, וסמוך לתאריכי ההגשה נערכים ברחבי הארץ מפגשי הכנה לילדים בבתי הספר ובספריות, שם מלמדים אותם לכתוב דבר מקורי ומיוחד.
מטרת התחרות היא לעודד כתיבה וקריאה עברית, לחזק את אהבת המילה הכתובה, הלשון והספרות העברית, לפתח יצירתיות ודמיון ויכולות ביטוי בכתב ובעל פה כעזרה בכל תחומי החיים. התחרות מעודדת קירוב לבבות בין כל חלקיה השונים של החברה הישראלית ללא הבדל של דת, מגזר, מין, מעמד או יישוב.
היצירות המוגשות נבחנות על ידי ועדת התחרות. צוות השיפוט מורכב ממשוררים, סופרים ואנשי חינוך.
עם השופטים שנמנו במהלך השנים: סמדר שיר, חני נחמיאס, שושנה ויג, עדנה אפק, יהודית מליק-שירן, ורדה גנזך, זוהר אביב, רמי שיר עורך עיתון הילדים אצבעוני, האחים הרצל חקק ובלפור חקק ועוד.
מאפייני התחרות > זוכי התחרות

המשתתפים הזוכים בתחרות מוזמנים לטקס חגיגי ובו הם מקבלים תעודה ואת ספר היצירות של ילדי ישראל המכיל את היצירות הזוכות של אותה השנה. לטקס מוזמנים סופרים ומשוררים ואנשי ציבור. בשנים 2017–2019 לא הופק ספר יצירות וחולקו רק תעודות מצוינוּת לזוכים על ידי אגודת הסופרים העברים.
בשנת 2020, לראשונה מאז קיומה של התחרות, לא התקיים טקס בשל מגפת קורונה והספרים והתעודות נשלחו אל בתי התלמידים ולבתי הספר. מאותה שנה מחולקות תעודות השתתפות ונשלחים מכתבים אישיים גם לכלל הילדים המשתתפים. ב-2021, לאחר שנה שלא התקיים, נערך טקס קבלת התעודות והספרים המסורתי. החל ב-2022 מחולקות תעודות הוקרה גם לבתי ספר המשתתפים בתחרות בקביעות במשך שנים רבות. החל ב-2024 מחולקת תעודת הוקרה ליישוב ממנו נשלחה כמות היצירות הגדולה ביותר לאותה השנה.
ספר היצירות בנוי מארבעה חלקים:
החלק הראשון מרכז את ברכותיהם של נשיא המדינה, מנהלי התחרות והגברת טובה בן-ארי, המפקחת על זכויות התלמיד במשרד החינוך.
החלק השני מוקדש כולו ליצירות של הילדים הזוכים.
החלק השלישי מוקדש לזכרה של ריקה ברקוביץ'.
החלק הרביעי מרכז את עצותיהם וברכותיהם של משוררי ישראל וסופרי ישראל לילדים, ובהם עמוס עוז, דבורה עומר, שלומית כהן-אסיף, גלילה רון־פדר-עמית, הרצליה רז, נתן זך, יהודה אטלס ועוד.
נוסף על ספר היצירות הארצי של ילדי ישראל התחרות מפיקה מעת לעת גם ספרים מקומיים, בהם ספר היצירות של ילדי אשקלון, ספר היצירות של ילדי נס ציונה וספר היצירות של ילדי שער הנגב.
הערות שוליים

↑  חברים, באתר www.hebrew-writers.org
↑  פרקי התכנית "יוצרים צעירים" בערוץ היוטיוב של כאן חינוכית
↑  ראשון לציון נפרדת מסופרת הילדים ריקה ברקוביץ שהלכה לעולמה, באתר השקמה ראשון לציון, ‏2019-02-10
↑  ביקור הגב' ריקה ברקוביץ' תשע"ד, באתר בית ספר ממלכתי אפק
↑  Loving the land and the language, The Jewish Star, ‏18.5.2016
↑  סרטון הערב המלא של חגיגת הסיום של תחרות הכתיבה הארצית לילדים ה-17 ע"ש ריקה ברקוביץ', באתר יוטיוב, ‏6.7.2021
↑  טקס סיום סדנה כתיבה יוצרת וחשיפת ספר היצירות של ילדי נס ציונה, באתר כל נס ציונה, ‏4.6.2010
כלבי ים נזיריים

| כלבי ים נזיריים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: כלבי ים
תת־משפחה:: מונכיים
שבט:: כלבי ים נזריים
סוג:: כלבי ים נזיריים
סוגים
 Neomonachus  Monachus
שם מדעי
 Monachini ‏Fleming, 1822

כלבי ים נזיריים (שם מדעי: Monachini) הם שבט טקסונומי של יונקים ימיים במשפחת כלבי הים ובהם 2 סוגים ו-2 מינים קיימים.
אלו כלבי ים בינוניים החיים באזורים טרופיים וים תיכוניים ולא בקטבים. הם מכונים נזיריים עקב מנהגם לחיות לבדם ולא בלהקות.
בשנת 2014 התגלה כי המינים כלב ים נזירי, הוואי והקריבי נושאים מטען גנטי דומה, יותר מאשר זה המצוי. בהתאם לכך הוגדר סוג חדש בשם "Neomonachus". הגילוי הקודם של סוג חדש במשפחת כלבי הים היה בשנת 1870 לערך.
מיון

שבט כלבי ים נזיריים (Monachini)
סוג ומין יחיד כלב ים נזירי מצוי (Monachus monachus) – בחופי הים התיכון ומרכז האוקיינוס האטלנטי.
סוג כלב ים נזירי (Neomonachus )
מין כלב ים נזירי הוואי (Neomonachus schauinslandi)
מין כלב ים נזירי קריבי (Neomonachus tropicalis) - נכחד.
סוג Monachopsis - נכחד
סוג Pristiphoca - נכחד
סוג Properiptychus - נכחד
סוג Messiphoca - נכחד
סוג Mesotaria - נכחד
סוג Callophoca - נכחד
סוג Pliophoca - נכחד
סוג Pontophoca - נכחד
הערות שוליים

↑  תוצאות המחקר הגנטי על משפחת כלב ים נזירי
שמעון סידון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1892 ורשאץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  27 באפריל 1941 (בגיל 49 בערך) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (העשור של 1910) 
 מנחה לדוקטורט:  ליפוט פייר 
 
שמעון סידון (בהונגרית: Szidon Simon, ורשאץ, 1892 – בודפשט, 25 באפריל 1941) היה מתמטיקאי הונגרי-יהודי, היוצר של רצף סידון (או אשכול סידון) ושנתן לו את שמו.
ביוגרפיה

מוצאו של שמעון סידון ממשפחה רבנית מלומדת ותיקה שהיגרה בתחילת המאה ה-18 מקוניץ שבמוראביה לממלכת הונגריה.
אמו הייתה סופיה לבית האוזר ואביו היה הרב אדולף סידון (נאדאש, 5 בינואר 1843 - 1918), שלמד בישיבת אביו הרב שמעון סידון מציפפער וטרנבה ולאחר מכן בוורוצלב, שם קיבל סמיכה לרבנות וקיבל גם דוקטורט במדעי הרוח. הוא השתתף בקונגרס יהודי הונגריה בשנת 1868 ובשנת 1869 (הקרע ביהדות הונגריה). הוא היה רב בעיירה ורשאץ והיה במנהלת הבוחנים של תלמידי בית המדרש לרבנים בבודפשט.
סבו היה הרב שמעון סידאן (נאדאש, 23 בינואר 1815 - טרנבה, 19 בדצמבר 1891) שירת כרב של קהילת ציפפער בין 1845–1856 וכרב של טרנבה (מזרם הסטטוס קוו אנטה) החל מ-1856 ועד מותו ב-1891, מחבר הספרים "שבט שמעון", "אות ברית" ו"בית מנוחה" ובעלה של הרבנית תרזה רוזאליה רגינה (חיילה רחל) בת זנוויל דושינסקי.
הרב סידאן היה מתלמידי הרב משה סופר (שרייבר) שכונה החתם סופר בישיבה בברטיסלאבה (אז חלק מהונגריה) והיה מחשובי הרבנים וראשי הישיבות של הונגריה.
חייו ועבודתו

שמעון סידון שנולד בורשאץ למד באוניברסיטה בבודפשט מתמטיקה ופיזיקה וסיים עם תעודת הוראה למתמטיקה ולפיזיקה לבתי ספר תיכוניים. הוא עבד כמורה תקופה קצרה. בנוסף היה חבר בבית הספר פייר בעל השם העולמי לצד מתמטיקאים ידועי שם כלאסלו קלמאר (קראוס), ג'ורג' פוליה (פולאק), מרסל ריס, פאל טוראן (רוזנפלד) ופאול ארדש (אנגלנדר), אוטו סאס (שלזינגר) גאבור סגה ועוד. בהמשך עבד כמתמטיקאי במשך כמה שנים בחברת הביטוח ג'נרלי. בסוף ימיו היה מרושש ויכול היה לפרנס את עצמו רק מתרומות חבריו. בשנת 1941 נפל ונפצע בתאונה: סולם נפל עליו, שבר את רגלו והוא נפטר בבית החולים מדלקת ריאות שנגרמה עקב תקופת השכיבה הארוכה במיטה בבית חולים.
הוא פרסם כמה מאמרים משמעותיים בנושא סדרות טריגונומטריות, טורי חזקות, ומערכות אורתוגונליות.
אנקדוטה

לצידון הייתה פראנויה וכאשר ביקרו אותו פאל ארדש ופאל טוראן בשנת 1937, הוא קיבל אותם במילים: "אנא בואו בזמן אחר ולמישהו אחר".
עבודותיו

קביעת קפיצת הפונקציה מטור פורייה A függvény ugrásának meghatározása Fourier sorából (Mathem. és Fiz. L. 1918)
משפט על פולינומים הרמוניים חיוביים Ein Satz über positive harmonische Polynome (Jahresbericht der deutschen Mathematikervereinigung, 1926)
הערה על הערכים הממוצעים של טורי חזקות Eine Bemerkung über die Mittelwerte der Potenzreihen (Szegedi Acta, 1935)
על סדרות טריגונומטריות לאקונאריות Über lakunäre trigonometrische Reihen (Szegedi Acta, 1936)
לקריאה נוספת

בשפת המקור:
Zsidók a matematika történetében
Don Péter: Magyar zsidó históriák. Anekdota lexikon. Szerk. és életrajzi lexikonnal kieg. Raj Tamás. Bp., Makkabi, 1997.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub
מתורגם לעברית:
יהודים בתולדות המתמטיקה
דון פטר: סיפורים יהודיים הונגריים. לקסיקון אנקדוטה. עריכה: בתוספת לקסיקון ביוגרפי. טמאש ראי, מכבי, 1997.
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. מועדון הספרים ההונגרי
הערות שוליים

↑  Trencsényi-Waldapfel, I.; Erdey-Grúz, T. (1965), Science in Hungary, Corvina Press
↑  https://books.google.co.il/books?id=EWm4WzSaG3IC&redir_esc=y
↑  Paul Erdös tells a joke
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MGP: 37273
קיסרית הקטלב

| קיסרית הקטלב |
| --- | --- |
 קיסרית הקטלב בספרד
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: נימפיתיים
סוג:: קיסרית
מין:: קיסרית הקטלב
שם מדעי
 Charaxes jasius ‏לינאוס, 1767

קֵיסָרִית הַקְּטָלָב (שם מדעי: Charaxes jasius, שם קודם: נִימְפִית הַקְּטָלָב) היא פרפר היום הגדול ביותר בישראל ואירופה. היא פרפר טרופי - שריד מתקופה חמה-טרופית קדומה אשר שררה באזור הים התיכון ואירופה. כיום נפוצה בדרום אירופה וצפון אפריקה, בארצות אשר שוכנות לחופי הים התיכון. בישראל, הצמח הפונדקאי שלה הוא הקטלב.
תיאור הפרפר

הנקבה גדולה בהרבה מן הזכר: מוטת כנפיה היא 100–108 מ"מ, בעוד שמוטת כנפיו של הזכר היא 80–84 מ"מ. בצד העליון, הכנפיים ברובן כהות, שחורות-חומות, ובעלות שוליים צהובים. בתחתית הצד העליון מופיעים כתמים כחולים. הצד התחתון הוא מורכב ומרשים, וכולל כתמים בצבעי חום קרוב לגוף, ואז פס לבן, כתמים כתומים, חומים וצהובים ושוליים כהים. בקצה הכנפיים האחוריות ישנם שני 'זנבות'.
התנהגות הפרפר

פעילות פרפר קיסרית הקטלב מתרכזת על פסגות גבעות והרים עד לגובה של כ-800 מטר. בישראל הוא פעיל במרכז וצפון ישראל, סביב ריכוזי עצי קטלב.
הפרפר ניזון מפירות רקובים ומצוין כי יכול לאכול גם שרף עץ, פגרים או צואה.
הזכר הוא טריטוריאלי, תוקפני ומהיר. הוא יושב בעמדת שליטה, שהיא לעיתים קרובות ענף בולט של קטלב, ליד רחבה שבה מצויים עצי קטלב נוספים. הזכר מגרש מהטריטוריה שלו זכרים נוספים מאותו המין, ובנוסף גם פרפרים ממינים אחרים, שפיריות ואפילו ציפורים גדולות יותר כמו בולבול.
מחזור חיים

ישנם שניים או שלושה מחזורי חיים בשנה - ממאי עד אוקטובר.
מחזור חיים > ביצה

בישראל, הנקבה מטילה ביצים יחידות על צידם העליון של עלי עץ הקטלב. הביצה צהובה או ירוקה בתחילה, בקוטר 1.5 מ"מ ובעלת צורה כדורית, מלבד הצד העליון שהוא שטוח. עם הזמן, מופיעה טבעת חומה דקה בצידה העליון של הביצה.
מחזור חיים > זחל

הזחל בוקע כ-7–10 ימים לאחר ההטלה, ולאחר הבקיעה הוא אוכל את קרום הביצה.
מחזור חיים > זחל > תיאור הזחל

הזחל באורך של כ-5 מ"מ, בצבע צהוב-ירקרק ובעל קרניים: 4 קרניים בראש ו-2 נוספות אדומות-כהות בקצה גופו. לאחר ההתנשלות הראשונה, הזחל הופך לירוק, והוא נשאר ירוק עד להתגלמות. הזחל גדל עד לאורך של כ-65 מ"מ. עור הזחל ירוק קטיפתי. המראה הקטיפתי נגרם עקב גבשושיות קטנטנות לבנות שעל פני גופו. הוא בעל פס לבן-צהבהב בתחתית צידי גופו ובעל עיניים מדומות דמויות טיפות, בעלות מרכז אפור, הן עצמן צהובות ופס שחור דק מסביבן. את ראשו של הזחל מעטרות ארבע "קרניים" אדומות (או אדומות ולבנות) שאורכן 3–4 מ"מ.
מחזור חיים > זחל > התנהגות הזחל

הזחל בוחר עלה אחד שבו הוא נמצא במהלך היום. על עלה זה הוא טווה קורים. בכל ערב הוא יוצא מעלה זה אל עלים אחרים כדי לאכול. על מנת שיוכל לחזור בחזרה אל העלה, הוא טווה קורים מעלה הבסיס אל העלים האחרים, וכך מגשש את דרכו בחזרה. הזחל אוכל עלים אשר נמצאים במרחק של בין 5–60 ס"מ מעלה הבסיס. לאחר שהזחל סיים לאכול את העלה, הוא חותך את פטוטרת העלה שאכל כך שהעלה נופל על האדמה ולא נראה זכר לעלה אכול - דבר המסווה את הימצאות הזחל על העץ. הזחל אוכל בשעות הערב והלילה ולפנות בוקר, וחוזר מדי בוקר אל עלה הבסיס.
הזחל של דור הסתיו מתנהג שונה - הוא נכנס לדיאפאוזה ואוכל רק בימי שמש חמים.
כאשר מתקרב זמן ההתגלמות, הזחל עובר לענף אחר. בדרך כלל הזחל יבחר ענף אופקי. הזחל טווה קורים לצורך חיזוק פטוטרת העלים הסמוכים אליו, ותולה את עצמו במהופך.
מחזור חיים > גולם

הגולם תלוי במהופך (הראש כלפי מטה). צבעו ירוק, והוא קצר (כ-30 מ"מ) ורחב. הוא בוקע כעבור חודש כאשר הטמפרטורות הן כ-17–20 מעלות.
הגולם בחודשים אוקטובר-נובמבר עובר דיאפאוזה עד לאביב הבא.
גלריה

קיסרית הקטלב, איטליה
קיסרית הקטלב
קיסרית הקטלב אוכלת פרי, ספרד
קיסרית הקטלב אוכלת פרי, טורקיה
קיסרית הקטלב אוכלת שרף עץ
צידה העליון של קיסרית הקטלב, איטליה
קיסרית הקטלב שצולמה בהר הטייסים בישראל
הערות שוליים

1 2 3 4  דף הבית | מן השדה - נימפית הקטלב, באתר www.wildisrael.com (ארכיון)
1 2 3 4 5 6  דובי בנימיני, גינת הפרפרים, כתר, 2009, עמ' 193, מסת"ב 978-965-07-1723-0
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  דובי בנימיני, מדריך הפרפרים בישראל, הדפסה שנייה, כתר, 1990, עמ' 113-112
↑  פרפר - נימפית הקטלב-רשות הטבע והגנים, באתר old.parks.org.il(הקישור אינו פעיל)
1 2  H. Hofmann, T. Marktanner, Collins Nature Guide - Butterflies and Moths, Collins, 1995, עמ' 38, ISBN 978-0002200295
↑  נימפית הקטלב – Charaxes jasis:, באתר web.macam98.ac.il (ארכיון)
זכר נימפית הקטלב. מימין - הצד התחתון. משמאל - הצד העליון.
הנקבה גדולה יותר מן הזכר.
ביצה של קיסרית הקטלב - זמן קצר לאחר ההטלה. צולמה בהר הטייסים בישראל
זחל בוגר של נימפית הקטלב
גולם של נימפית הקטלב
יאקי קדאפי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באוקטובר 1977 הברונקס, ארצות הברית 
 נרצח:  10 בנובמבר 1996 (בגיל 19) אורנג', ארצות הברית 
 שם לידה:  Yafeu Akiyele Fula 
 שם במה:  Young Hollywood 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1994–1996 (כשנתיים) 
 סוגה:  מוזיקת היפ הופ, גנגסטה ראפ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  דת' רואו רקורדס, אינטרסקופ רקורדס 
 www.yakikadafi.com
 פרופיל ב-IMDb
 
יפיהו פולה (באנגלית: Yafeu Fula‏; 9 בנובמבר 1977 - 10 בנובמבר 1996) היה ראפר אמריקאי, אחד מחברי הלהקה אאוטלוז, נודע בשם הבמה שלו יאקי קדאפי והיה החבר הטוב של הראפר טופאק שאקור.
שנות חייו המוקדמות

יפיהו אקיילה פולה נולד במונטקלייר שבניו ג'רזי ליסמין פולה ולסיקו אודינגה, אסיר פוליטי שנכלא לאחר הולדת בנו. הוריו של יפיהו היו חברים בארגון הפנתרים השחורים ביחד עם אימו של טופאק שאקור, אפני שאקור, משפחתו של יפיהו הייתה מיודדת עם משפחתו של טופאק וכך הפכו גם טופאק וקדאפי לחברים קרובים.
יאקי קדאפי גם הופיע בשיר Hit 'Em Up.
ב-10 בנובמבר 1996 קדאפי נמצא מת בביתו. הוא נורה בטעות בראשו על ידי בן דודו של הראפר נפוליאון שהיה שתוי, שהסגיר עצמו מאוחר יותר למשטרה ונשפט ל-7–8 שנות מאסר.
דיסקוגרפיה

יאקי קדאפי היה חתום ב-Makaveli Records והיה שייך לקבוצת החוף המערבי.
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

2004: Son Rize Vol.1
דיסקוגרפיה > שירים עם דה אאוטלאוז

1999: Still I Rise
יוסף בס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1908 לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1995 (בגיל 87 בערך) 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תחום יצירה:  ציור, רישום, איור
 
"מיהו יהודי?" - קריקטורה של יוסף בס בכניסה למוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון
יוסף בס (5 במאי 1908 – 1995) היה קריקטוריסט נודע בתקופת היישוב ובתקופת ראשית המדינה, וכן צייר כרזות, צייר תפאורות לתיאטרון ומעצב מדליות.
ביוגרפיה

יוסף בס נולד בשנת 1908 בלבוב שבגליציה (לימים בפולין). ב-1936 עלה לארץ ישראל. למד אדריכלות בטכניון בחיפה. לאחר סיום לימודיו בשנת 1940 עבד כאדריכל ויחד עם זאת החל לפרסם קריקטורות בעיתון הארץ והפך לקריקטוריסט הקבוע של העיתון במשך כ 30 שנה. הקריקטורות שלו שפורסמו תחת הכותרת "הימים הללו" כיסו את כל תקופת מלחמת העולם השנייה והשואה, ובהמשך תקופת המאבק בבריטים ומלחמת העצמאות. 
החל במחצית השנייה של שנות ה-30 הוציא לאור עיתון סאטירי בשם 'סיכות', בעריכת יעקב רזניק.
במלחמת העצמאות ולאחריה שירת יוסף בס כקצין ההסברה הראשון של משטרת ישראל ולאחר מכן שב למדורו ב"הארץ" והמשיך בו עד לסוף שנות השבעים.  במקביל הקים משרד פרסום. זכה בפרסים עבור כרזות שצייר עבור מרכז ההסברה. כמו כן עיצב מדליות ממלכתיות וצייר תפאורות להצגות תיאטרון. ביקורות התיאטרון של ד"ר חיים גמזו לוו באיורי דיוקנאות השחקנים פרי מכחולו של יוסף בס. בס צייר איורים לספרים רבים, ביניהם ספרי ילדים. הקריקטורות שפרסם יוסף בס ב"הארץ" יצאו לאור במספר ספרים.
ליוסף בס היה קו דק ועדין והיטיב לצייר דיוקנאות. בעיקר אהב לצייר את דמותו של דוד בן-גוריון, בעין ביקורתית אך אוהדת. הקריקטורות של בס על דוד בן-גוריון לוקטו בספרו " הזקן והעם" שהופיע בשנת 1961.
בס חידש את המילה "מונית".