קולוניאליזם התיישבותי

קולוניאליזם התיישבותי הוא מונח שעל הגדרתו ומהותו אין הסכמה גורפת. לפי משמעות אחת, הקולוניאליזם ההתיישבותי הוא הגשמת הקולוניאליזם באמצעות התיישבות אזרחי המעצמה הכובשת בשטח הכבוש או הקולוניה. המעצמה הקולוניאלית במצב זה, בנוסף להקמת מערכת שלטונית ובסיסים צבאיים, נעזרת במתיישבים מטעמה על מנת לשלוט בארץ הכבושה, באוכלוסיית התושבים הילידים, ניצול אדמותיה, דרכי הסחר, בכוח האדם ומשאבי טבע. קולוניאליזם התיישבותי מלווה לרוב בהליכי חקיקה מצד המעצמה שמיטיבים עם המתיישבים, שנתפשים בדרך כלל כבעלי עליונות על התושבים הילידים.
מנגד ישנה מסורת מחקרית הרואה בקולוניאליזם התיישבותי כ"טיפוס אידיאלי" של התפשטות הקפיטליזם על גבי כדור הארץ המנוגדת לטיפוס האידיאלי של ה"קולוניאליזם". לפי הגדרה זו, הקולוניאליזם ההתיישבותי, מבחינה אנליטית, לא רק שאיננו סוג של קולוניאליזם, הוא כמעט הופכי לו וזאת על פי הפרמטרים הבאים:
1. מערכת היחסים בין הקולוניאל\קולוניאל התיישבותי ומדינת המוצא: קולוניאליסטים, בין אם הם אנשי צבא, פקידים, אנשי עסקים ואפילו מתיישבים - רואים במדינת המוצא (מטרופול) את ביתם. גם אם הם משתקעים בקולוניה, הם שומרים על האפשרות לחזור ומזדהים כאזרחיו. לעומת זאת, הקולוניאל המתיישב, יפתח זהות מופרדת מזו של תושבי אר המוצא וגם אם לא יתנתק מפטרון אימפריאלי - ירגיש את עצמו כנבדל. ככל שהמתיישב מפתח זהות יותר עצמאית, כך הוא נוטה יותר ל"טיפוס האידיאלי".
2. מערכת היחסים בין הקולוניאל\קולוניאל התיישבותי והיליד: קולוניאליסטים מנצלים את הילידים ומפנים את הערך שהם מייצרים או מפיקים - אוצרות טבע, תוצרת חקלאית, חומרי גלם, כוח קניה - לעבר מדינת האם בלב האימפריה. על כן, קולוניאליזם כולל תצורות שלטון נוקשות שנועדות למצות את פוטנציאל הניצול של הילדים. לעומת זאת, מתנחלים-קולוניאליסטים, מבקשים להחליף את הילידים, להפך לילידים, ולכן אין טעם בשלטון נוקשה אלא לרוב ישנה העדפה לחסל את הילידים.
החוקר האוסטרלי פטריק וולף טבע מדד פשטני אך תמציתי להבחין בין יחסים קולוניאליים לקולוניאליים התיישבותיים. לפי וולף, בעוד שהקולוניאליזם מבוסס בעיקר על "ניצול" ושליטה של עמים ילידים, קולוניאליזם התיישבותי מבוסס על "חיסול" או "מחיקה" ילידים והשתלטות על אדמתם. כוחות קולוניאליים, כמו הבריטים בהודו או הצרפתים בסנגל, דיכאו, הכניעו ופגעו בנתיניהם אך לא היה להם אינטרס מובהק להביא אותם לסף השמדה, שכן אם לא היה מי לנצל - מה הטעם באימפריה קולוניאלית. מנגד, היות שהקולוניאל המתיישב מעוניין באדמה עליה יושב היליד, קיומו של האחרון מיותר ואף מסכן את עתידו של הפרויקט.
המקרים של קולוניאליזם הקרובים ביותר לטיפוס האידיאלי הם הראג' הבריטי בהודו או השלטון הצרפתי בווייטנאם. בשני מקרים אלו, שלטו בהתאמה בריטניה וצרפת בנחלות רחוקות וניצלו את משאבי הטבע וכוח האדם שלהן. המקרים של קולוניאליזם התיישבותי הקרובים ביותר לטיפוס האידיאלי הם, ארצות הברית וארגנטינה אשר מקורן אומנם בפרויקט קולוניאלי של האימפריה הבריטית והספרדית, ברגע קריטי, המתיישבים מרדו במדינות המוצא ופיתחו זהות לאומית חדשה וריבונית. לאחר מכן, המשיכו לנהור לעבר ארצות אלו מתיישבים מרחבי העולם תוך כדי שהם עוזבים את זהות מדינת המוצא והופכים ל"אמריקאים" או "ארגנטינאים". במקביל לתופעות אלו, פגעו האמריקאים והארגנטינאים קשות באוכלוסיות הילידיות שכיום מהוות רק אחוזים בודדים מאזרחי שתי הארצות.
מקרי ביניים ידועים הם ההתיישבות הצרפתית באלג'יר וההתיישבות הלבנה בקניה. למרות שבשני המקרים האלו אוכלוסיית המתיישבים הייתה משמעותית והיא קבעה את ביתה בקולוניה, המתיישבים שמרו בקנאות על זהותם האימפריאלית ונטו לא לפתח לאומיות מקומית. בנוסף, לא נקטו הצרפתים והבריטים במאמץ מערכתי לדלל את אוכלוסיית הילידים ואף השתמשו בה לכוח עבודה זול. כאשר החליטו האימפריות לסגת במהלך של דה-קולוניזציה, נסוגו עימן המתיישבים ונותרה בקולוניות אוכלוסייה ילידית שהיוותה את הבסיסי למדינות הלאום הפוסט-קולוניאליות. לפיכך, שני מקרים אלו, נוטים יותר ל"צד הקולוניאליסטי" של הספקטרום".