stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זוהר עובד
פלילים

בחודש אפריל 2007 נעצר על ידי היחידה הארצית לחקירות הונאה עקב התנהלותו במערכת הבחירות שהתקיימה בשנת 2003. בשנת 2010 הוחלט להגיש נגדו כתב אישום על שוחד בחירות, רישום כוזב במסמכי תאגיד ועבירה על חוק מימון בחירות. לאחר שימוע שנערך בפרקליטות, הוחלט להוריד את סעיף השוחד. כתב האישום הוגש בחודש אפריל 2010. על פי כתב האישום, תמך זוהר עובד בשלוש סיעות שונות שהתמודדו בבחירות ובתמורה לתמיכה בהן, הן סייעו לו להיבחר לתפקיד ראש העירייה. לאחר הסדר טיעון שבו הודה עובד בעובדות כתב האישום החליט בית המשפט שלא להרשיעו, אך לבחון חיובו בשירות לתועלת הציבור.
בחודש יוני 2011 הוגש נגדו כתב אישום נוסף בגין קשירת קשר לביצוע פשע, חדירה למחשב על מנת לבצע עבירה ופגיעה בפרטיות. בחודש יולי 2015 הושג הסדר טיעון בתיק זה: כתב האישום שונה ועובד הורשע בחדירה למחשב שלא כדין והוטל עליו קנס של 60,000 ש"ח.
הערות שוליים

↑  טבריה כלת פרס החינוך הארצי לשנת תשע"א
↑  אירופה בטבריה
↑  חן מענית, ‏ראש עיריית טבריה לשעבר זוהר עובד לא יורשע בפלילים, באתר גלובס, 19 בינואר 2015
פ (נצרת) 12673-04-10 מדינת ישראל נגד זוהר עובד וסיעת "מהפך" - בראשות זוהר עובד
↑  פ (נצרת) 45458-06-11 מדינת ישראל נגד זוהר עובד ואבנר שרון
↑  אלי אשכנזי‏, ראש העיר טבריה לשעבר הורשע בחדירה למחשבו של מבקר העירייה, באתר וואלה, 15 ביולי 2015
ויאצ'סלב מנז'ינסקי

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1874 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 במאי 1934 (בגיל 59) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות של חומת הקרמלין 
 השכלה:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 תפקיד:  chairman of the OGPU (30 ביולי 1926–10 במאי 1934) 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום  עיטור לנין 
 
ויאצ'סלב מנז'ינסקי (ברוסית: Вячеслав Рудольфович Менжинский‏ בפולנית: Wacław Mienżynski‏ (19 באוגוסט (הלוח היוליאני, 31 באוגוסט לפי הלוח הגרגוריאני) 1874 סנקט פטרבורג - 10 במאי 1934 מחוז מוסקבה) מהפכן, ראש האו.ג.פ.או. לאחר פטירת פליקס דזרז'ינסקי.
ביוגרפיה

ויאצ'סלב מנז'ינסקי נולד למשפחת אציל פולני. בשנת 1898 הוא סיים פקולטה למשפטים של אוניברסיטת סנקט פטרבורג. במקביל לימד בבית ספר של יום ראשון לפועלים. מנז'ינסקי התעניין בספרות ובשנת 1905 הוצא לאור ספר שכלל גם את יצירותיו.
ביוגרפיה > פעילות מהפכנית

בשנת 1902 הצטרף מנז'ינסקי  לבולשביקים. בשנת 1903 הוא נשלח לירוסלבל ופעל בארגון מהפכני בעיר. הוא עבד בעיתון מקומי וניהל מדור ידיעות מחזית מלחמת רוסיה–יפן. בעקבות מנשר אוקטובר, סולקו הבולשביקים מהעיתון.
בשנת 1905 פעל מנז'ינסקי בסנקט פטרבורג והיה חבר בוועד הצבאי של המפלגה. כמו כן ערך את עיתון המפלגה המקומי. בשנת 1906 הוא נעצר, שוחרר לאחר מספר חודשים ונמלט אל מחוץ לגבולות המדינה.
החל משנת 1907 התגורר מנז'ינסקי בשווייץ ואחר כך עבר לפריז. מספר שנים הוא למד שפות והגיע לידיעה של 16 שפות ברמה גבוהה. החל משנת 1915 עבד מנז'ינסקי בבנק קרדי ליונה.
לאחר מהפכת פברואר חזר  דרך לונדון לסנקט פטרבורג. הוא התמנה לנציג הוועדה המהפכנית בבנק המרכזי.
ביוגרפיה > לאחר מהפכת אוקטובר

לאחר מהפכת אוקטובר מונה מנז'ינסקי לסגן הקומיסר העממי לענייני האוצר. תוך זמן קצר קודם לתפקיד הקומיסר העממי לענייני האוצר. בניהולו בוצעה הלאמת הבנקים והתחולל מאבק נגד שביתת עובדי הבנקים. במרץ 1918 עברה הממשלה למוסקבה, אך מנז'ינסקי נשאר בפטרוגרד והיה ראש המחלקה הפלילית במשרד המשפטים. בשנת 1918 הוא נשלח לברלין ועבד בשרות משרד החוץ. כאשר היחסים הדיפלומטיים בין המדינות נותקו, בנובמבר 1918 מנז'ינסקי חזר לרוסיה הסובייטית.
בשנת 1919 עבד במנגנון הממשלתי של אוקראינה הסובייטית.
בשנת 1919 חזר מנז'ינסקי למוסקבה ומונה לראש המחלקה המיוחדת של צ'קה שהייתה אחראית על הריגול הנגדי. בשנת 1921 מספר מחלקות של הצ'קה אוחדו למינהל מבצעי סודי ומנז'ינסקי מונה לעמוד בראשו. בשנת 1923 הוא קודם לסגן ראשון של יושב ראש הצ'קה.
ביוגרפיה > בראש או.ג.פ.או

ביולי 1926 פליקס דזרז'ינסקי נפטר ומנז'ינסקי מונה לעמוד בראש הארגון במקומו. בהיותו בראש הארגון, פעל בתקיפות למען יישום מדיניותו של יוסיף סטלין. הארגון פעל בנמרצות לחיסול מעמד הקולאקים תוך הלאמת רכוש, הגליה לאזורים מרוחקים של המדינה ומעצר במחנות עבודה. בשנת 1931 הוקמה מערכת מחנות עבודה בהם עצורים עבדו בהקמת תעלת בלומורקנאל ותעלת מוסקבה-וולגה. ניסיונות התקוממות של האיכרים דוכאו על ידי יחידות של או.ג.פ.או ביחד עם הצבא האדום. בתקופת מנז'ינסקי הפך הארגון לחשוב ביותר בברית המועצות, מעמד אותו הוא החזיק עד להתפרקות המדינה בשנת 1991.
בשנת 1926 הוא הוביל מבצע חשאי במהלכו נעצרו בתחומי ברית המועצות בוריס סבינקוב וסידני ריילי.
בשנים 1927–1928 הוגלו ממוסקבה כ-150 פעילים בולטים של האופוזיציה. ביוזמתו הוקמו בתי מעצר מיוחדים לפעילי המפלגות השונות ובהמשך הם אוכלסו על ידי האופוזיציה מתוך המפלגה.
בתקופת מנז'ינסקי נערכו משפטי ראווה ראשונים - משפט שאחטי בשנת 1928 ומשפט מפלגת התעשייה בשנת 1930.
בשנת 1930 החלו בהקמת מכוני מחקר ותכנון בהם עבדו מדענים ומהנדסים עצורים.
בשנת 1927 מנז'ינסקי נבחר לחבר בוועד המרכזי של המפלגה.
בשנים האחרונות היה מנז'ינסקי חולה מאוד. בנוסף לבעיות לב הוחמרו השלכותיה של תאונת דרכים אותה הוא עבר בהיותו בפריז. הוא התקשה לנהל את או.ג.פ.או והשליטה בו הועברה בהדרגה לגנריך יגודה. הוא נפטר ב-10 במאי 1934 והוטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.
בשנת 1938 יורשו גנריך יגודה הואשם בכך שפעל לגרימת נזק לבריאותו של מנזינסקי ואף להרעלתו.
זוהיר מוראד

| --- | --- |

 לידה:  ראס בעלבכ
 תחום יצירה:  עיצוב אופנה 
 www.zuhairmurad.com
 
זוהיר מוראד (בערבית: زهير مراد, נולד ב-1971) הוא מעצב אופנה לבנוני.
ביוגרפיה

לאחר התיכון עבר מוראד מביירות לפריז, שם למד עיצוב אופנה. בשנת 1999 עשה מוראד את ההופעה הראשונה שלו במסלולי אופנה ברומא, וקיבל ביקורות חיוביות. בשנת 1995 פתח את החנות השלישית שלו בביירות. קווי הייצור שלו כוללים בגדי הוט קוטור, בגדים מוכנים ללבישה, אביזרים ומשקפי שמש. יש לו בוטיקים בביירות בשדרות צ'ארלס חילו, וכן בפריז, ברחוב פרנסואה ה-1. נוסף על כך, בבעלותו אולם תצוגה במילאנו.
את השמלות שלו לובשות כוכבות רבות מרחבי העולם, בהן טיילור סוויפט, ביונסה, מיילי סיירוס וכריסטינה אגילרה.
הרפובליקה הליגורית

הרפובליקה הליגורית (באיטלקית: Repubblica Ligure) הייתה רפובליקה קצרת-מועד, מדינת חסות של צרפת, אשר נוצרה על ידי נפוליאון ב-14 ביוני 1797. היא כללה את שטחי הרפובליקה של ג'נובה אשר כללה את רוב האזור של ליגוריה, באזור צפון מערב איטליה. החוקה הראשונה שלה הוכרזה ב-22 בדצמבר 1797, עם הצגת מנהיגות הרפובליקה. בשנת 1800 נבחר הדוג'ה לחמש שנים ובשנת 1802 הוא נבחר לכל ימי חייו. ביוני 1805 סופחה ג'נובה על ידי הצרפתים.
הרפובליקה עשתה שימוש בדגל המסורתי הגנואזי, עם צלב אדום על רקע לבן.
היסטוריה

אחרי העימות שהתרחש במאי 1797 בין התושבים הגנואזים לבין השליטים העשירים שלהם, נפוליון כבש את ג'נובה וכונן סדר משלו. הצרפתים ששדדו את ג'נובה בצורה מסיבית, הותירו את המדינה חרבה. נפוליאון הודיע על הקמת הרפובליקה הליגורית ב-6 ביוני 1797. שיתוף הפעולה של התושבים תחת שליטת נפוליאון התקיים ללא ספק על ידי הארכיבישוף ג'ובאני לרקרי, שהראה את תמיכתו בצרפת רק כעבור שלושה ימים. חוקה ליגוריאנית פורסמה, אשר לא הייתה פרוגרסיבית, אלא רק כמסמך זמני. בדצמבר אותה שנה החלפה החוקה, ורוב גדול אישר את החוקה באמצעות משאל עם.
ביוני 1798 הובילו שליטי הרפובליקה הליגורית את העם למלחמה נגד פיימונטה לאחר ניסיון של הגולים לפתוח במרד. בסופו של דבר התערבו הצרפתים במלחמה, וכתוצאה מכך נכבשה פיימונטה על ידי צרפת.
בשנת 1800 הייתה הרפובליקה תחת מצור של הצבא האוסטרי והצי הבריטי. כ-30,000 נפגעו כתוצאה מהלחימה, והצבא הצרפתי נאלץ לסייע בשיקום הכלכלי. באותה שנה כבשו לזמן קצר כוחות אוסטריה את הרפובליקה, אבל נפוליאון חזר עד מהרה עם צבאו. חוקה חדשה פורסמה בשנת 1801, והוקמו מוסדות דומים יותר לאלו של הרפובליקה של ג'נובה, בראשות עם הדוג'ה, אשר היה הנשיא של הסנאט. בסופו של דבר פנו המנהיגים הליגוריים לנפוליאון וביקשו ממנו לקחת שליטה ישירה על המדינה, והוא קיבל את בקשתם.
ביוני 1805 סופחה הרפובליקה לצרפת, אשר שלטה בה שליטה ישירה. לאחר נפילתו של נפוליאון ב-1814 הוקמה הרפובליקה מחדש למשך תקופה קצרה, בין ה-28 באפריל ל-28 ביולי. בעקבות קונגרס וינה הוענק האזור לממלכת סרדיניה, אשר סיפחה אותו ב-3 בינואר 1815.
הערות שוליים

↑  Hearder, Harry. Italy in the Age of the Risorgimento 1790–1870. Routledge, 2014. מסת"ב 1317872053
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4214721-9  VIAF: 239517132   WorldCat (עם VIAF): 239517132
זוהיר אנדראוס

| --- | --- |

 לידה:  1958 (בן 66 בערך) מַעֲלוֹת-תַּרְשִׁיחָא, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת רומא לאמנויות היפות 
 מעסיק:  אל-קודס אל-ערבי, ידיעות אחרונות, כל אל-ערב 
 מספר צאצאים:  3 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  zoher.endrawous
 טוויטר:  zoher48
 
זוהיר אנדראוס (ערבית: زهير أندراوس; נולד ב-1958) הוא עיתונאי ערבי-ישראלי, המשמש כעורך ומנכ"ל של העיתון הישראלי-ערבי "מע-אלחדת'", וככתב העיתון הערבי הלונדוני "אל-קודס אל-ערבי" בישראל. אנדראוס נשוי לעדלה ליוס, מכפר מעיליא בגליל-העליון, שעובדת כאחות מוסמכת ביחידה לטיפול נמרץ לב בבית החולים לגליל המערבי בנהריה, ואב לשלושה: עו"ד דינה אנדראוס-דקואר (33 נשואה ואם לשניים), ד"ר קארין אנדראוס-מוויס (32, נשואה ואם לבת), וקרלו-חלים (26, רווק, מהנדס בוגר הטכניון בחיפה).
נולד למשפחה נוצרית קתולית בכפר תרשיחא. למד תקשורת ועיתונות ברומא בין השנים 1980 ל-1985. עבד ב"ידיעות אחרונות" ככתב לענייני ערבים, היה העורך הראשי של המקומון "צפון1" של רשת שוקן, ושימש כמנהל תוכניות בתחנת השידור האזורית הערבית. שימש כעורך העיתון הערבי ישראלי כל אל-ערב. אנדראוס מרבה לכתוב בתקשורת העברית בישראל, ובין השאר כותב ב"הארץ", ב"עין השביעית" וב-ynet.
אנדראוס היה פעיל בל"ד, אך עזב ב-2011 על רקע עמדת המפלגה בנושא מלחמת האזרחים בסוריה.
חיים אישיים

אנדראוס נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑   זוהיר אנדראוס, חנין זועבי, גאוות הפלסטינים, באתר הארץ, 2 ביולי 2016
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרפובליקה המרכז-אפריקאית במשחקים האולימפיים לנוער

| --- | --- |
הרפובליקה המרכז-אפריקאית
 
 הוועד האולימפי הלאומי
 קוד ייצוג:  CAF
 השתתפות במשחקי הקיץ (באפור: לא השתתפה)
 2010 • 2014 • 2018
 השתתפות במשחקי החורף (באפור: לא השתתפה)
 לא השתתפה
הרפובליקה המרכז-אפריקאית משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מהרפובליקה המרכז-אפריקאית לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער מהרפובליקה המרכז-אפריקאית היא סמלית.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של הרפובליקה המרכז-אפריקאית למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה חמישה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים אתלטיקה וכדורסל. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שני ספורטאים שהתחרו בענף האתלטיקה. המשלחת לא הגיעה להישגים והשתתפותה היא סמלית.
ראו גם

הרפובליקה המרכז-אפריקאית במשחקים האולימפיים
הרפובליקה המרכז-אפריקאית במשחקים הפאראלימפיים
| מדינות העולם במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין   • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארובה • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל  • ברמודה • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פוארטו ריקו • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל • איי קוק  • איי שלמה • גואם • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • סמואה האמריקנית • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
הרפובליקה הסאבאלפינית

| --- | --- |
דגל

 ממשל
 עיר בירה:  טורינו
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  20 ביוני 1800 
 תאריכי פירוק:  11 בספטמבר 1802 
 ישות קודמת:  דוכסות סבויה דוכסות סבויה
 ישות יורשת:  צרפת (1794–1815, 1830–1958) הרפובליקה הצרפתית הראשונה   ממלכת איטליה הנפוליאונית ממלכת איטליה הנפוליאונית
 
הרפובליקה הסאבאלפינית הייתה רפובליקה קצרת מועד שהתקיימה בין 1800 ל-1802 בשטח פיימונטה במהלך שלטונה הצבאי של הקונסולאט הצרפתי.
היסטוריה

פיימונטה הייתה החלק העיקרי של ממלכת סרדיניה שלמרות שמה הייתה מרוכזת ביבשת. הממלכה סבלה מפלישה צרפתית ראשונה ב-1796, שהובילה להסכם פריז ולאובדן של סבויה וניס. לאחר פלישה שנייה ב-1798, המלך קרלו אמנואלה הרביעי ברח לרומא, אך הוא מעולם לא הסכים לחתום על הסכם שלום חדש, המאשר הסדר סופי של שטחי היבשת שלה על פי החוק הבינלאומי.
הרפובליקה של פיימונטה הוכרזה ב-10 בספטמבר 1798 והיא התקיימה עד ה-20 ביוני 1799, אז נכבשה על ידי חיילים אוסטרו-רוסים. עם זאת, המרשל הרוסי אלכסנדר סובורוב היה השחקן הפוליטי היחיד שהראה את הרצון להחזיר את סמכותה של ממלכת סרדיניה בפיימונטה: מכיוון שגורלה של הרפובליקה הישנה היה הסיפוח לצרפת, המטרה האוסטרית הייתה איחוד האזור לאימפריה הרומית הקדושה. יותר מכך, מחלוקת זו הייתה אחת הסיבות העיקריות להתמוטטות הפוליטית של הקואליציה השנייה.
בשנת 1800 חזר נפוליאון לאיטליה, ולקח בחזרה חלק ניכר מהרפובליקות החדשות. הרפובליקה של פיימונטה הוקמה מחדש ב-20 ביוני 1800. כדי לציין הבדל עם הכיבוש האוסטרי, הקונסול הראשון השעה זמנית את רצונות הסיפוח שלו, והשלטון המקומי קיבל את השם של אומת פיימונטה.
בירתה של הרפובליקה הייתה בטורינו. ב-9 ביולי 1800, היא אימצה דגל חדש, שהורכב מטריבנד אדום-כחול-זהב (מבוסס על דגל הרפובליקה המוקדמת של אלבה).  המוטו שלו היה Liberté, Égalité, שנלקח מהמוטו הצרפתי Liberté, égalité, fraternité.
הרפובליקה הסאבאלפינית הייתה תלויה מאוד בצרפת ומעולם לא הייתה ממש עצמאית כפי שהייתה תחת כיבוש צבאי צרפתי. המדינה לא הוכרה על ידי הקהילה הבינלאומית. ממשלתה התחלפה מספר פעמים במהלך קיומה הקצר.
פריז הציגה רפורמות בסגנון צרפתי בתוך הרפובליקה הסאבאלפינית. היא השתמשה בפרנק הצרפתי, וגם הטביעה מטבעות משלה.
במרץ 1801, כאשר הסכם לינוויל סיים את המלחמה עם אוסטריה, פריז חידשה את יעדי הסיפוח שלה, צבא פיימונטה שולב בצבא הצרפתי, וכעבור כמה חודשים הניהול המנהלי של האזור הגיע לחלוטין לידיים צרפתיות. גאליה תת-אלפינית. חוקרים בפריז הדגישו את הדמיון של שפת פיימונטה, בזמנו השפה הפופולרית בעוד שהשפה האיטלקית הייתה מוגבלת לאוניברסיטאות, עם השפה הצרפתית. ב-4 ביוני 1802, קרלו אמנואלה התפטר לטובת אחיו ויטוריו אמנואלה הראשון, שהיה בקליארי תחת הגנת הצי המלכותי הבריטי. נפוליאון ניצל את ההזדמנות הזו כדי להכריז על חילוטה הסופי של הריבונות הישנה על פיימונטה, ונעשו תוכניות לספח אותה לצרפת.
הרפובליקה הסאבאלפינית הפסיקה להתקיים ב-11 בספטמבר 1802, כאשר היא חולקה בין הרפובליקה הצרפתית לרפובליקה רפובליקה האיטלקית. הרפובליקה הצרפתית צירפה את המחוזות דואר, מרנגו, פו (שנקרא בקצרה "ארידאן", על שם ארידנוס), ססיה, סטורה וטנארו, בעוד שהרפובליקה האיטלקית צירפה את נוברה (כמחוז אגונה).
הערות שוליים

↑  "Satellite States – Piemontese/Subalpine Republic, 1798–1801". zum.de. נבדק ב-29 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Republic of Piedmont (1800–1801) (Italy)". crwflags.com. נבדק ב-29 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Van Wie, Paul D. (1999). Image, History, and Politics: The Coinage of Modern Europe. Lanham: University Press of America, Inc. p. 117. ISBN 0-7618-1221-0.
↑  "Subalpine Republic (1800–1802)". Maxentius collections. נבדק ב-29 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
מטבע 5 לירות של הרפובליקה הסאבאלפינית
ויאצ'סלב מלאפייב

ויאצ'סלב אלכסנדרוביץ' מלאפייב (ברוסית: Вячеслав Александрович Малафеев, נולד ב-4 במרץ 1979) הוא כדורגלן עבר רוסי, ששיחק כשוער בזניט סנקט פטרבורג במשך 17 שנים ובנבחרת רוסיה. התחיל לשחק כדורגל בגיל 9 כשלמד בבית הספר לכדורגל "סמנה". ב-1997 סיים את לימודיו בבית הספר ולאחר מכן החל לשחק בקבוצת המחליפים של זניט סנקט פטרבורג. ב-7 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים מול אלניה ולדיקווקז. לאחר פרישתו ממשחק משנת 2017 עד 2020 שימש כסגן המנהל הספורטיבי במועדון זניט, אך לאחר מכן עבר לעולם העסקים לנהל את חברת הנדל"ן שלו.
קריירה

ב-1999 שיחק מלאפייב משחק בודד בנבחרת רוסיה הצעירה (עד גיל 21) והחל משנת 2003 הוא משחק בנבחרת הבוגרים. במדי הנבחרת הוא שיחק ביורו 2004 שנערך בפורטוגל ואף ביורו 2008 שנערך באוסטריה ובשווייץ, בו הוא שימש כשוער המשנה לאיגור אקינפייב, הקמפיין האחרונה שהשתתף עם הנבחרת הוא יורו 2012 שנערך באוקראינה ופולין, לאחר אותו יורו הודיע כי הוא פורש מהנבחרת כדי לבלות בזמן איכות בחיק משפחתו, אך הוא מוכן להיקרא במקרי חירום. במאי 2016 פרש גם ממשחק פעיל בזניט סנקט פטרבורג ועבר הסבה לעולם העסקים.
לאחר הפרישה

לאחר פרישתו מכדורגל התמקד בהשקעות בתחום העסקים והוא בעלים של סוכנות נדל"ן.
במרץ 2013 הקים את סוכנות הנדל"ן "M16 נכסים" (אתר רשמי) ובשנת 2014 עסקה גם בנכסי עלית. בשנת 2016 הקים את קבוצת ההשקעות „M16-Group“ ובה 6 חברות בת: סוכנות נדל"ן ומחלקת נכסי עלית, חברה לעיצוב פנים, מועדון הסקי "ליובוגורייה", חברת אבטחה וחברה לייעוץ וסיוע משפטי.
בנובמבר 2017 חזר לקבוצת זניט סנקט פטרבורג, הפעם כסגן המנהל הספורטיבי. בתפקיד זה שימש עד מאי 2020. ב-1 ביוני 2020 דווח על צירופו לצוות ההנהלה של מועדון הכדורגל דינמו סנקט פטרבורג.
חייו האישיים

מלאפייב אלמן, ואב לשלושה. הוא נישא פעמיים. אשתו הראשונה מרינה (בזבורודובה) מלאפייבה (ילידת 1974) הייתה בוגרת האקדמיה לתעופה אזרחית. הם נישאו בנובמבר 2001, ולאחר הנישואין היא ניהלה את מרכז ההפקות "מלאפייבה" (Малафеева продакшн). היא נספתה בתאונת דרכים במרץ 2011. בדצמבר 2012 נישא ליקטרינה קומיאקובה (ילידת 1988), בוגרת האוניברסיטה לתרבות ואמנות. ילדיו מנישואיו הראשונים הם קסניה (ילידת 2003) ומקסים (יליד 2006), המשחק בעמדת השוער בבית הספר לכדורגל של מועדון זניט. מנישואיו השניים יש לו בן אחד, אלכס (יליד 2013). אחיו הבוגר סרגיי הוא שופט כדורגל.
בינואר 2021 אושפז בבית החולים בעקבות נזק משמעותי לריאותיו, לאחר שנדבק בנגיף הקורונה.
תארים

זכייה באליפות רוסיה: 2007, 2010, 2012, 2015
זכייה בגביע הרוסי: 1999, 2010, 2016
זכייה בסופר קאפ הרוסי: 2008, 2011, 2015
זכייה בגביע הפרמייר ליג הרוסי: 2003
זכייה בגביע אופ"א: 2008
זכייה בסופר קאפ האירופי: 2008
שוער השנה של הליגה הרוסית: 2003, 2007
הערות שוליים

↑  Малафеев объявил об уходе из «Зенита»: «Пришло время идти дальше»
↑  Малафеев в «Динамо»? «Ловите инсайд» – о будущем экс менеджера «Зенита»
| נבחרת רוסיה – יורו 2004 |
| --- | --- | --- |
|  1 אובצ'יניקוב •  2 רדימוב •  3 סיצ'ב •  4 סמרטין •  5 קריאקה •  6 סמשוב •  7 איזמאילוב •  8 גוסב •  9 בולייקין •  10 מוסטובוי •   11 קרז'אקוב •  12 מלאפייב • 13 שרונוב •  14 אניוקוב • 15 אלניצ'ב • 16 אבסאב • 17 סניקוב • 18 קיריצ'נקו • 19 ביסטרוב • 20 לוסקוב • 21 בוגייב • 22 אקינפייב • מאמן: ירטסב |  1 אובצ'יניקוב •  2 רדימוב •  3 סיצ'ב •  4 סמרטין •  5 קריאקה •  6 סמשוב •  7 איזמאילוב •  8 גוסב •  9 בולייקין •  10 מוסטובוי •   11 קרז'אקוב •  12 מלאפייב • 13 שרונוב •  14 אניוקוב • 15 אלניצ'ב • 16 אבסאב • 17 סניקוב • 18 קיריצ'נקו • 19 ביסטרוב • 20 לוסקוב • 21 בוגייב • 22 אקינפייב • מאמן: ירטסב | רוסיה |
| נבחרת רוסיה – יורו 2008 |
| --- | --- | --- |
|  1 אקינפייב •  2 ו.ברזוצקי •  3 ינבייב •  4 איגנשביץ' •  5 א.ברזוצקי •  6 אדמוב •  7 טורבינסקי •  8 קולודין •  9 סאיינקו •  10 ארשאבין •   11 סמאק •  12 גבולוב • 13 איוונוב •  14 שירוקוב • 15 ביליאלטדינוב • 16 מלאפייב • 17 זיריאנוב • 18 ז'ירקוב • 19 פבליוצ'נקו • 20 סמשוב • 21 סיצ'ב • 22 אניוקוב • 23 ביסטרוב • מאמן: הידינק |  1 אקינפייב •  2 ו.ברזוצקי •  3 ינבייב •  4 איגנשביץ' •  5 א.ברזוצקי •  6 אדמוב •  7 טורבינסקי •  8 קולודין •  9 סאיינקו •  10 ארשאבין •   11 סמאק •  12 גבולוב • 13 איוונוב •  14 שירוקוב • 15 ביליאלטדינוב • 16 מלאפייב • 17 זיריאנוב • 18 ז'ירקוב • 19 פבליוצ'נקו • 20 סמשוב • 21 סיצ'ב • 22 אניוקוב • 23 ביסטרוב • מאמן: הידינק | רוסיה |
| נבחרת רוסיה – יורו 2012 |
| --- | --- | --- |
|  1 אקינפייב •  2 אניוקוב •  3 שרונוב •  4 איגנשביץ' •  5 ז'ירקוב •  6 שירוקוב •  7 דניסוב •  8 זיריאנוב •  9 איזמאילוב •  10 ארשאבין •   11 קרז'אקוב •  12 ברזוצקי • 13 שונין •  14 פבליוצ'נקו • 15 קומבארוב • 16 מלאפייב • 17 דזגוייב • 18 קוקורין • 19 גרנאט • 20 פוגרבניאק • 21 נבאבקין • 22 גלושאקוב • 23 סמשוב • מאמן: אדבוקאט |  1 אקינפייב •  2 אניוקוב •  3 שרונוב •  4 איגנשביץ' •  5 ז'ירקוב •  6 שירוקוב •  7 דניסוב •  8 זיריאנוב •  9 איזמאילוב •  10 ארשאבין •   11 קרז'אקוב •  12 ברזוצקי • 13 שונין •  14 פבליוצ'נקו • 15 קומבארוב • 16 מלאפייב • 17 דזגוייב • 18 קוקורין • 19 גרנאט • 20 פוגרבניאק • 21 נבאבקין • 22 גלושאקוב • 23 סמשוב • מאמן: אדבוקאט | רוסיה |
זוהר סלע

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1960 (בן 64 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר 
 
זוהר סלע (נולד ב-25 במאי 1960) הוא עורך קולנוע וטלוויזיה ישראלי. זוכה פרס אופיר 2007 על עריכת הסרט "בופור".
ביוגרפיה

זוהר סלע הוא המייסד של אולפן הקולנוע להפקת סרטים "עין השופט הפקות". בשנת 1984 ערך את הסרט "לחץ". באותה שנה ערך את סרט הטלוויזיה "אריות בירושלים" ששודר בערוץ הראשון. בשנת 1985 ערך את הסרט "קוקו בן 19", בבימויו של דני ורטה. בשנת 1986 ערך את הסרט "אוונטי פופולו", בכיכובם של סלים דאו וסוהיל חדאד.
בשנת 1989 ערך את הסרט "המיועד", בו כיכבו שולי רנד ורונית אלקבץ, ובשנת 1990 ערך את הסרט "הלם קרב". ב-1992 ערך את סרטו של אסי דיין "החיים על פי אגפא", בו כיכבו גילה אלמגור, שולי רנד, שרון אלכסנדר ועוד. בשנת 1994 ערך את הסרט "שירת הסירנה". בשנת 1995 ערך את הסרט "שמיכה חשמלית ושמה משה", קומדיה שחורה ואקזיסטנציאליסטית.  בשנת 1996  ערך את הסרט "זיכרון דברים", המבוסס על ספרו של יעקב שבתאי. באותה שנה ערך את הסרטים "מרקו פולו: הפרק האחרון", סוף המשחק" ו"לילה לבן".
בשנת 1997 ערך סרט נוסף בבימויו של אסי דיין, "מר באום". באותה שנה ערך את הסרט "מינוטאור", בו כיכבו דן תורג'מן ומילי אביטל. ב-1998 ערך את הסרט "חתולות הרעם". בשנת 1999 ערך את הסרט "חובו של אהרון כהן". בשנת 2000 ערך את הסרט אודות המוניטין לבמאי והמפיק יורם כסלו. בשנת 2004 ערך את הסרט "הבשורה על פי אלוהים". בשנת 2007 זכה בפרס אופיר על עריכת הסרט "בופור". בשנת 2010 ערך את  "כבוד", וכן את הסרט הדוקומנטרי שהוצג בקולנוע  "ארץ בראשית" ואת סרט הקולנוע "אנדנטה". בשנת 2011 עורך את הסרט "וביום השלישי", וכן ערך את הסדרה "הכבוד של מרציאנו" בערוץ 10. בשנת 2012 ערך את הסרט  "ד"ר פומרנץ" סרטו האחרון של אסי דיין. באותה שנה ערך גם את הסרט "שרקייה". בשנת 2013 עורך את הסרט "לוויה בצהריים", המבוסס על הספר "לוויה בצהריים" שכתב ישעיהו קורן בשנת 1974.
בשנת 2014 ערך את הסרט "זינוק בעלייה", בבימויו של אורן שטרן ובכיכובם של שלמה בראבא, איתי טיראן, עידית טפרסון ועוד, וכן ערך את הסדרה "בתולות".
פילמוגרפיה

סרטים שערך:
1984 – לחץ
1984 – אריות בירושלים
1985 – קוקו בן 19
1986 – אוונטי פופולו
1989 – המיועד
1992 – החיים על פי אגפא
1994 – שירת הסירנה
1995 – שמיכה חשמלית ושמה משה
1996 – זכרון דברים
1996 – מרקו פולו: הפרק האחרון
1996 – לילה לבן
1997 – סוף המשחק
1997 – מר באום
1997 – מינוטאור
1998 – חתולות הרעם
1998 – חובו של אהרון כהן
1999 – זאיה
2000 – אודות המוניטין
2004 – הבשורה על פי אלוהים
2005 – גחלים לוחשות
2007 – בופור
2010 – כבוד
2010 – ארץ בראשית
2010 – אנדנטה
2011 – וביום השלישי
2012 – ד"ר פומרנץ
2012 – שרקייה
2013 – השורד
2013 – דבר על מקום הימצאם
2013 – לוויה בצהריים
2014 – זינוק בעלייה
2015 – גויאבות
2016 – ברש
סדרות טלוויזיה שערך:
2011 – הכבוד של מרציאנו
2014 – בתולות
2016 – נעלמים
2016 – פצועים בראש
פרסים

פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר לשנת 2007 על עריכת הסרט "בופור".
פרס חג'ג' לעריכה בפסטיבל 2012, באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים לשנת 2012 על עריכת הסרט שרקייה.