stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חברת הטבק האמריקאית

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  ג'יימס ביוקנן דיוק 
 תקופת הפעילות:  1890 בדרהאם, צפון קרוליינה – 1994
 חברות בנות:  Porto Rican-American Tobacco  Norfolk Southern Railroad Company  Gallaher Group 
 מיקום המטה:  דרהאם 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הסיגריות 
 מוצרים עיקריים:  סיגריות ומוצרי טבק נוספים
 
חברת הטבק האמריקאית נוסדה בשנת 1890 על ידי ג'יימס ביוקנן דיוק באמצעות מיזוג בין מספר יצרני טבק אמריקאים ובהם אלן וג'ינטר (אנ') ו-Goodwin & Company (אנ'). החברה הייתה אחת מ-12 החברות המקוריות שנמנו במדד דאו ג'ונס בשנת פתיחתו ב-1896. חברת הטבק האמריקאית שלטה בענף הטבק לאחר רכישתה של חברת לאקי סטרייק, בנוסף לרכישה של מעל ל-200 חברות מתחרות אחרות. ב-1907 ממשלת ארצות הברית פתחה דין הגבלים עסקיים נגד חברת הטבק האמריקאית, ובשנת 1911 חילקה חברה זו למספר חברות טבק אמריקאיות גדולות בעקבות פסק הדין.
חברת הטבק האמריקאית ארגנה את עצמה מחדש בשנת 1969 והקימה חברת החזקות בשם אמריקן ברנדס, בע"מ (אנ'), שהפעילה את חברת הטבק האמריקאית כחברת בת. אמריקן ברנדס רכשה מגוון עסקים מלבד לטבק במהלך שנות השבעים והשמונים, ומכרה את פעילות הטבק שלה כליל ל-Brown & Williamson (אנ') בשנת 1994. לאחר מכן, אמריקן ברנדס שיווקו את עצמם מחדש בשם "Fortune Brands".
היסטורית החברה > מונופול הטבק

חברת הטבק האמריקאית במהרה התפרסמה לשמצה בשם "Tobacco Trust" ("מונופול הטבק") עם יום הקמתה. ג'יימס ב. דיוק שלט בשוק הסיגריות עם חברת הטבק האמריקאית, ופעולותיו נגד התחרות החופשית תפסו את תשומת ליבם של המחוקקים בארצות הברית - מדינה עם סלידה היסטורית ממונופולים .
למרות שחברת הטבק האמריקאית התמקדה אך ורק בייצור ומכירה של סיגריות, והשאירה את שרשרת האספקה שלה בידי יזמים עצמאיים - כגון גידול של טבק והפצה קמעונאית -  החברה קבעה לחסל חוסר יעילות ואנשי ביניים בשרשרת אספקה זו באמצעות אינטגרציה אנכית. חברת הטבק האמריקאית החלה להרחיב את טווח עסקיה לבריטניה, סין ויפן. החברה בנוסף הקפידה גם על אינטרס בייצור מוצרי טבק אחרים למקרה שהאופנה לסיגריות הנוכחיות בקרב הציבור תתחלף. ההתרחבות הבינלאומית של "מונופול הטבק" בנוסף להשתלטותה על כל ענפי סוגי הטבק בסופו של דבר הפכו את חברת הטבק האמריקאית לפגיעה ביותר לפיקוח ולפירוק על ידי מחוקקי ארצות הברית.
חוק ההגבלים העסקיים של 1890 (Sherman Antitrust Act) הובילו לכך שבשנת 1907 הוגש כתב אישום נגד חברת הטבק האמריקאית. בשנת 1908, כאשר מחלקת המשפטים של ארצות הברית אישרה את כתב האישום והגישה תביעה נגד החברה, 65 חברות ו-29 אנשים הועמדו לדין. בסיומו של משפט זה, בית המשפט העליון הורה לחברה להתפרק בשנת 1911, באותו יום בו הורה סטנדרד אויל להתפרק.
היסטורית החברה > התפרקות החברה

הפירוק התגלה כמורכב. חברת הטבק האמריקאית שילבה מספר ניכר של חברות ותהליכים ייצור קודמים. בהרבה מקרים, מחלקה אחת של החברה ניהלה תהליך חיוני עבור הארגון כולו וייצרה מותגים שהיו בעבר בבעלות מספר חברות אחרות. בתי חרושת הורו להפיק מוצרים ספציפיים ללא התחשבות בבעלות קודמת למיזוג. במהלך שמונה חודשים התמשך משא ומתן לתוכנית הפירוק, למען הבטחת התחרות החופשית לחלוטין בין החברות החדשות.
"מונופול הטבק" היה צריך להתפרק בצורה כזו כך שאף יצרן אחד לא היה בעל מונופול על אף אחד ממוצרי הטבק השונים. היה צריך לקחת בחשבון גם מספר ניכר של משקיעים, אשר החזיקו בניירות ערך בשווי של מיליוני דולרים. דילמה גדולה נוספת התגלתה בתהליך חלוקת סימני המסחר ומותגי חברת הטבק האמריקאית בין החברות שנבעו מפירוקה.
בסופו של משא ומתן זה, נכסי חברת הטבק האמריקאית חולקו בין: חברת הטבק האמריקאית, החברה RJ ריינולדס הקיימת, Liggett & Myers ו- Lorillard . המונופול בסופו של דבר הפך לאוליגופול. התוצאה העיקרית של פירוק "מונופול הטבק" ויצירת חברות אלה, בניגוד למטרה המקורית של פסק הדין, הייתה גידול בפרסום בקרב הטבק כאמצעי משמעותי של תחרות.
היסטוריה אחרונה

במקביל לפעולת ההגבלים העסקיים ב-1911 בארצות הברית, חלקה של חברת הטבק האמריקאית בטבק הבריטי אמריקאי (BAT) נמכר. בשנת 1994 רכשה BAT לעיל את חברת אמה לשעבר, חברת הטבק האמריקאית (אם כי חברה זו אורגנה מחדש לאחר פסק הדין בתחילת המאה). זה הכניס את מותגי Lucky Strike ו- Pall Mall לפורטפוליו של BAT כחלק ממגזרה האמריקאי, Brown & Williamson.
חברת הטבק האמריקאית עזבה את דראהם, עיר אשר שימשה כמרכז פעולותיה לאורך רב תולדות חברת הטבק האמריקאית, בסוף שנות השמונים.
היסטוריה אחרונה > שיקום המפעל ופיתוח מחדש

בשנת 2004 נפתח קמפוס הטבק האמריקני (American Tobacco Campus) שננטש בעבר על ידי החברה בדרהאם כקומפּלקס של משרדים, חנויות ומסעדות בלב העיר. שלב 1, שפותח על ידי שידורי הקפיטול (דרהאם) ונפתח מחדש כמחוז ההיסטורי של הטבק האמריקני, כלל בניית מספר בניינים והקמת שני מוסכי חניה חדשים ומפל מים דרך מרכז הקמפוס. שלב 2, המורכב משאר הבניינים והרחבת תכונת המים בקצה הצפוני של האתר, נבנה לאחר 2006. שטחי משרדים רבים ב- ATC משמשים כיום בידי אוניברסיטת דיוק. קמפוס זה היה רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 2000 כבית החרושת של חברת הטבק האמריקאית. המחסנים ווטס ויולי הסמוכים (Watts and Yuille Warehouses) היו רשומים בשנת 1984 ומחסן סמית (Smith Warehouse) בשנת 1985.
שביל הטבק האמריקאי, שנקרא על שם החברה, הוא שביל רכבות לשעבר אשר משמש כטיילת רב-שימושית המתחילה מעט דרום לקמפוס הטבק האמריקאי ונמשכת 35 קילומטר לכיוון Chatham ו- Wake Counties, צפון קרוליינה. טיילת זו עוקבת אחר פסי הרכבת (סניף נורפוק הדרומי (לשעבר) סניף דוראם) ששירת בעבר את בתי החרושת של החברה, אך לאחר מכן ננטש כשמפעלים אלו הושבתו.
פרסום ושיווק

בין 1875 לשנות הארבעים של המאה ה-20, חברות סיגריות כללו לרוב כרטיסי סחר אספניים בתוך חבילות הסיגריות שלהם. כרטיסי סיגריות אלו משמשות כתיעוד וכמקורות ראשוניים לעדות התרבות הפופולרית של אר"הב מתחילת המאה 20. עדויות אלו זרות אור על שלל השחקניות, מגווני התלבושות והספורט של התקופה הזאת, וכן מציעות תובנות על הומור פופולרי ונורמות תרבותיות בתקופה זאת.
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
Sobel, Robert (1974). "James Buchanan Duke: Opportunism Is the Spur". The Entrepreneurs: Explorations Within the American Business Tradition. New York: Weybright & Talley. ISBN 0-679-40064-8.
Cox, Reavis (1933). Competition in the American Tobacco Industry, 1911-1932: A Study of the Effects of the Partition of the American Tobacco Company by the United States Supreme Court. New York: Columbia University Press.
Murchison, Wallace C. (1948). "Significance of the American Tobacco Company Case". North Carolina Law Review. 26 (2).
טומאס הנדריק אילווס

טומאס הנדריק אילווס (באסטונית: Toomas Hendrik Ilves; נולד ב-26 בדצמבר 1953) הוא פוליטיקאי אסטוני אשר כיהן כנשיא אסטוניה בשנים 2006–2016.
תולדות חייו

אמו של אילווס איראידה סיטאם היא בת לאם רוסייה ואב אסטוני; נולדה בלנינגרד (ברית המועצות) בשנת 1927. בשנת 1928 משפחת אמו של אילווס הגיעה לאסטוניה. אמו של אילווס אומצה על ידי דודתה ובעלה, אחיו של שר החוץ של אסטוניה דאז.
אילווס נולד בסטוקהולם בירת שוודיה להורים אסטונים שגלו מן המדינה בשנת 1944, לפני הכיבוש הסובייטי השני.
אילווס גדל והתחנך בארצות הברית בעיר לאוניה אשר במדינת ניו ג'רזי. בשנת 1972 סיים את לימודיו התיכוניים ובשנת 1976 סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת קולומביה. אילווס סיים תואר שני בשנת 1978 באוניברסיטת פנסילבניה.
בשנים 1974 עד 1979 עבד כעמית מחקר בפקולטה לפסיכולוגיה של אוניברסיטת קולומביה.
מ-1979 ועד 1981 שימש כמורה לאנגלית וסגן מנהל מרכז חינוכי בניו ג'רזי ובשנים 1981 עד 1983 שימש כמנהל מרכז הסופרים בוונקובר.
בשנת 1984 החל לעבוד במחלקת המחקר של רדיו אירופה החופשית במינכן ובשנת 1988 התמנה לראש המחלקה האסטונית שם.
בשנת 1991 עבר להתגורר באסטוניה.
פעילותו הפוליטית

אילווס התחיל את דרכו הפוליטית בשנת 1993 כאשר התמנה לשגריר אסטוניה בארצות הברית, קנדה ומקסיקו. בתפקיד זה שימש עד 1996.
בדצמבר 1996 התמנה בפעם הראשונה כשר החוץ בממשלתו של טיט ואהי.
באפריל 1998 התאחדו מפלגת העם השמרנית (Konservatiivide Rahvaerakond, VKRE) עם מפלגת החוואים האסטונית (Eesti Talurahva Erakond, ETRE) למפלגה העממית (Rahvaerakond) ואילווס נבחר כיושב ראש המפלגה. בספטמבר 1998 התפטר מתפקידו כשר החוץ.
בנובמבר אותה שנה התאחדה מפלגתו עם המתונים ושינתה את שמה למפלגת העם-המתונים (Rahvaerakond Mõõdukad). אילווס נבחר שוב כיושב ראש המפלגה. בבחירות לפרלמנט האסטוני שנערכו במרץ 1999 נכנס לפרלמנט כנציג מפלגתו ומונה שוב כשר החוץ בממשלתו של מארט לאר עד ינואר 2002. אילווס תמך בהצטרפותה של אסטוניה לאיחוד האירופי והצליח לפתוח במשא ומתן עם נציגי האיחוד שהוביל לכניסת ארצו לאיחוד. באוקטובר 2002 התפטר מתפקידו כיושב ראש המפלגה עקב כישלונה בבחירות המוניציפליות.
בשנת 2003 נבחר כנציג אסטוניה לאיחוד האירופי, על תקן משקיף והפך לחבר הפרלמנט האירופי במאי 2004 כאשר אסטוניה הצטרפה לשורות האיחוד. באותה שנה שינתה מפלגתו את שמה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית (Sotsiaaldemokraatlik Erakond) ובבחירות שנערכו באסטוניה לפרלמנט האירופי זכה אילווס בניצחון גורף.
הבחירות לנשיאות

באוגוסט 2006 נערכו הסיבוב הראשון והשני לבחירת הנשיא בפרלמנט. אילווס התמודד בסיבוב השני כמועמד יחיד ולא זכה לרוב הדרוש של 2/3. בסיבוב השלישי שנערך באספה הבוחרת (valimiskogu) ב-26 בספטמבר התמודד אילווס מול ארנולד רוטל וזכה ברוב רגיל של 174 מתוך 345 קולות ונבחר על ידי כך לנשיאות. ב-29 באוגוסט 2011, התמודד אילווס לתפקיד שוב וזכה בסיבוב הראשון. כהונתו השנייה הסתיימה ב-2016.
חייו האישיים

אילווס נשוי בשלישית. אשתו הראשונה הייתה מרי בולוק, פסיכולוגית אמריקאית עמה נולדו לו בן (ב-1987) ובת (ב-1992).
בשנת 2004 נשא לאשה את אוולין אינט-למבוט, רופאה במקצועה, שנולדה, גדלה והתחנכה בטאלין. לשניים בת מנישואיה הקודמים של אוולין ובת משותפת שנולדה בשנת 2003.
באפריל 2015 התגרשו בני הזוג. בנובמבר אותה שנה התארס אילווס עם יווה קופצה (Ieva Kupce), פקידה בכירה לטבית. השניים נישאו בינואר 2016 ובנובמבר 2016 נולד לשניים בן.
אחיו של אילווס, אנדרס אילווס משמש כיום כראש המחלקה האפגנית של הבי.בי.סי ושימש עד סוף שנות ה-90 בתפקיד דומה ברדיו אירופה החופשית.
אותות ועיטורים

אילווס זכה למספר עיטורים ממדינות שונות, הבולטים שבהם:
אות לגיון הכבוד הצרפתי בדרגת מפקד, בשנת 2001
אות מסדר האמבט הבריטי, בדרגת "אביר הצלב הגדול" (GCB), בשנת 2006
אות מסדר החרצית היפני, בשנת 2007
חידני

| --- | --- |
 סוגה:  אנימציה לילדים
 יוצרים:  דן חמיצר
 כותבים:  נוגה אלגום
 בימוי:  ענת ניב, איתי וגיאר
 מדבבים:  איתי ג'רופי (חידני)
 ארץ מקור:  ישראל
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  25
 הפקה
 מפיק:  גיל אלון, טל שלם, אסף קופפר
 מוזיקה:  צליל בירן
 אורך פרק:  5 דק'
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ הופ!
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ!
 תקופת שידור מקורית:  1 בספטמבר 2009 – הווה
 
חידני היא סדרת אנימציה ישראלית לילדים, מבית ערוץ הופ!. הסדרה עלתה לשידור בקיץ 2009.
חידני הוא דמות שפותחה על ידי דן חמיצר, לה גם הקדיש חמיצר סדרת ספרים. חידני נוצר כדמות שמאתגרת ילדים בסוג חדש של חידות שנקראות חידניות.[דרושה הבהרה]
חידני הוא ילד סקרן כבן 14, אשר מתחיל כל תוכנית בשיתוף הצופים בחוויה שעבר, או סיפור ששמע. תוך כדי הסיפור הוא נזכר בחידה חדשה.
מלווים אותו ה"סקרנוע" – גלשן מעופף, ומשקפת סודית. לאחר שחד את חידתו, על פי בקשת הצופים הוא נותן לצופים שלושה רמזים. לבסוף הוא מגלה את התשובה לחידתו, ומספר עליה מספר עובדות מעניינות. 
לאורך כל התוכנית מדבר חידני בחרוזים.
המדבב היחידי של התוכנית הוא איתי ג'רופי המדבב את דמותו של חידני.
את כל החידות בתוכנית, הגה החידונאי דן חמיצר ותסריטיה הוכנו על ידי נוגה אלגום.
את הסדרה יצרו היילנדר הפקות.
טארט לימון

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  sweet tart 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  לימון, חלמון, סוכר 
 
טארט לימון (בצרפתית: tarte au citron) היא מנת קינוח, המורכבת מקלתית מתוקה ומילוי בטעם לימון.
בבריטניה, טארט לימון מורכב מקלתית (המיוצרת לרוב בתבנית טארט מחורצת) המכילה חביצת לימון אפוי המורכבת בדרך כלל מביצים, סוכר, מיץ לימון ושמנת. בדרך כלל המתכונים כוללים אפייה מקדמית של הבצק לפני הוספת הציפוי. לפעמים הטארט מכוסה באבקת סוכר לפני ההגשה.
לחלופין, ניתן לבשל את מילוי הלימון בסיר ואז להוסיף אותו לתחתית המאפה.
קינוח דומה מאוד לטארט לימון הוא פאי לימון בדרך כלל משמש כמנה אחרונה, שמורכב מקרום בדרך כלל פריך מלוח ופודינג לימון כמילוי. את פאי הלימון מכינים עם תחתית עוגה. פשטידה זו שונה מעוגת מרנג הלימון, שעליה מרנג. אין שימוש בקרום עליון, כמו בעוגת דובדבנים.
הערות שוליים

↑  "Lemon Tart". נבדק ב-4 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC - Food - Recipes : Tarte au citron". נבדק ב-4 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Thick Lemon Tart". Delia Online. 9 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mary Berry". נבדק ב-4 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Waitrose Limited. "Heston's Lemon tart". נבדק ב-4 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
טורגנה חאטון

טורגנה חאטון (?-1246) הייתה אשתו של אוגדיי חאן וחאטון (נקבה המשמשת כחאן) האימפריה המונגולית לאחר מותו של בעלה אוגדיי חאן.
ביוגרפיה

הייתה אשתו הראשונה של קודו בנו של טוקטוי ממנהיגי שבט המרקיטים (מרקידים) המונגולי. לאחר איחוד השבטים על ידי ג'ינגיס חאן, לקח אותה ג'ינגיס חאן לאישה לבנו אוגדיי חאן.
ביוגרפיה > כחאטון

לאחר מות בעלה אוגדיי היא הפכה להיות חאטון האימפריה המונגולית. אחד הצעדים הראשונים שלה כחאטון היה שינוי ורפורמות בחוקה המגבילה והאכזרית של האימפריה המונגולית. לאחר מכן הדיחה את ילו חוסי מתפקידו כראש שבטי המונגולים.
ביוגרפיה > מותה

ככל הנראה היא מצאה את מותה בשבועות הראשונים לשלטון בנה גויוק חאן. ככל הנראה בהיתקלות בינה לבין כוחותיו של בנה.
הערות שוליים

↑  Carl Fredrik Sverdrup, The Mongol Conquests The Military Operations Of Genghis Khan And Sübe’etei, Helion & Company Limited, 2017, עמ' 84
| האימפריה המונגולית |
| --- | --- | --- |
| מונחים | מונחים |  |
| תארים | כגן • חאן • חאטון • חאנום • ג'ינונג • נויאן • טארקאן |  |
| צבא | יארליק • יאם • אורדה • פקס מונגוליקה • יאסה • קורילטאי • פאיזה • מאנגוד • טומן • קשיג |  |
| פוליטיקה • ארגון • חיים | פוליטיקה • ארגון • חיים |  |
| נושאים | Tug Banner • פלישות וכיבושים מונגוליים • החותם הקיסרי • המבנה הארגוני-טקטי של הצבא המונגולי • דת באימפריה המונגולית • המבנה החברתי-כלכלי של האימפריה-המונגולית |  |
| ח'אנויות | שושלת יואן שושלת יואן (1271–1368) • אורדת הזהב אורדת הזהב (1242–1502) • השושלת האילח'אנית השושלת האילח'אנית (1256–1335) • צ'אגאטאי (חאנות) צ'אגאטאי (1260–1687) |  |
| ערים מרכזיות | אלמליק • אוורגה • אזוב • בוכרה • בולגר • חרחורין • חאנבאליק • מג'אר • מראגה • קרשי • סראי-ג'וק • סראי • סמרקנד • שאנגדו • סולטאניה • תבריז • אובק • חאג'יטרחאן |  |
| פלישות • כיבושים • קרבות | פלישות • כיבושים • קרבות |  |
| מרכז אסיה | סיביר (1207) • קארה חיטאי (1216–18) •  ח'ווארזם (1218–1221) |  |
| מזרח אסיה | מערב שיה (1205 / 1207 / 1209–10 / 1225–27) • צפון סין ומנצ'וריה (1211–34) •  דרום סין (1235–79) • ממלכת דאלי (1253–56) • טיבט (1236 / 1240 / 1252) • קוריאה (1231–60) • יפן (1274 / 1281) • סחלין (1264–1308) |  |
| דרום-מזרח אסיה | בורמה (1277 / 1283 / 1287) • ג'אווה (1293) • וייטנאם (1257 / 1284–88) • בורמה (1300–02) |  |
| דרום אסיה | הודו (1221–1327) |  |
| אירופה | גאורגיה (1220–22 / 1226–31 / 1237–64) • צ'צ'ניה (1237–1300s) • בולגריה של הוולגה (1229–36) • רוס (1223 / 1236–40) • פולין ובוהמיה (1240–41) • הונגריה (1241-42) • בולגריה (1242) • ליטא (1258-59) • פולין (1259–60) • תראקיה (1264-65) • הונגריה (1285–86) • פולין (1287–88) |  |
| המזרח התיכון | אנטוליה (1241–43) • עיראק (1258) • הלבנט (1260-1323) • ארץ ישראל (1260 / 1300) |  |
| מלחמות אזרחים | חלוקת האימפריה-המונגולית • מלחמת האזרחים הטולויית (1260–64) • מלחמת ברקה-הולאגו (1262) • מלחמת קאידו-קובלאי (1268–1301) • מלחמת אסן בוקה-איורברוואדה (1314–1318) |  |
| אישים מרכזיים | אישים מרכזיים |  |
| חאנים גדולים | ג'ינגיס חאן • טולוי (עוצר) • אוגדיי חאן • טורגנה חאטון (עוצרת) • גויוק חאן • אוגול גאימיש (עוצרת) • מונגקה חאן • קובלאי חאן |  |
| חאנים | צ'יוצ'י • בורטה • באטו חאן • סרטק חאן • אורדה חאן • ברקה • טוקטה • עוז בג חאן • צ'אגאטאי חאן • דווה • קבק • הולאגו • אבקה • ארגון |  |
| אנשי צבא | סובוטאי • דז'ב • מוקאלי • נגודר • בואורצ'ו • גואו קאן • בוקולה • ג'למה • צ'ילוון • אג'ו • באיין מבאירין • קדן • בורולדאי • נוגאי חאן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1180678354  VIAF: 3619155286589487180009   WorldCat (עם VIAF): 3619155286589487180009 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חורבת א-צלבה

חורבת א-צלבה הוא אתר ארכאולוגי ברמת הגולן ובו שרידי יישוב יהודי עם בית כנסת המתוארכים לתקופה הרומית המאוחרת או תחילת התקופה הביזנטית. האתר נמצא צפון מערבית לגמלא, צפונית לעין סלם, מעל לנחל בתרה ודרומית לנחל חיוויאי.
היסטוריה

חורבת א-צלבה נסקרה ותוארה לראשונה בשנת 1968, למרות שבזמנו לא זוהה בה מבנה בית הכנסת. בשנת 1979 ביקר באתר הארכאולוג ד. בן עמי, שתיאר את מבנה בית הכנסת ובעקבותיו, צ"א מעוז קבע שזהו אתר של יישוב יהודי והמבנה הוא של בית כנסת קטן. מאוחר יותר זוהה משקוף עם חריטה של מנורה עליה.
ארכאולוגיה

חורבת א-צלבה שוכנת על מדרון של שלוחה צרה וכיום מוקפת בחורש טבעי שהשתלט על המקום. מלבד לשרידי בית הכנסת הקטן שנתגלו במקום, ישנם גם שרידים של מבנה ציבור נוסף וגדול יותר. בסביבת החורבה נמצאו תשעה בתי בד, שזהו המספר הגדול ביותר ליישוב יהודי ברמת הגולן. כמו כן מצפון לאתר נתגלתה מחצבה ולידה כבשן של בית יוצר לכלי חרס. לדעת החוקרים היה זה אחד ממוקדי הייצור של כלים מתצורת כפר חנניה בגולן.
ממצאים

ברחבי האתר נתגלו חרסים מתקופות שונות וכוללות את תקופת הברונזה בכללותה, תקופת הברזל, התקופה ההלניסטית, התקופה הרומית בארץ ישראל ומהתקופה הביזנטית. היות שהאתר לא נחפר בצורה מסודרת, ייתכן וימצאו ממצאים נוספים במידה ותתבצע במקום חפירה ארכאולוגית.
הערות שוליים

1 2 3 4  בן אפרים יגאל, הרטל משה, גולני אמיר, מעוז אורי צבי, בר נור רן, יצחקי גל, אילן צבי, בן דוד חיי, בן-עמי דודי, סקר רמת הגולן, באתר רשות העתיקות
↑  מאיר, ד. ומאיר, ע, בתי כנסת קדומים ברמת הגולן, תשע"ג, עמ' 154
↑  מעוז, צ.א., בתי כנסת עתיקים בגולן- אמנות ואדריכלות, תשנ"ה, עמ' 160–161.
טירת סטורמונט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אחוזה 
 כתובת:  בלפסט 
 מיקום:  Ballymiscaw 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־19
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־19 
 קואורדינטות:  54°36′07″N 5°49′49″W﻿ / ﻿54.602°N 5.83016°W﻿ / 54.602; -5.83016
  (למפת צפון אירלנד מוגדלת) בלפסט דרי קרייגבון באלמינה ניורי אירלנדטירת סטורמונט(למפת צפון אירלנד רגילה) בלפסט דרי קרייגבון באלמינה ניורי אירלנדטירת סטורמונט
 
חלקה המרכזי של טירת סטורמונט
טירת סטורמונט (באנגלית: Stormont Castle) היא בית אחוזה המצוי בבלפסט. מבנה זה שימש, בין השנים 1921–1972 כבית המגורים הרשמי של ראש ממשלת צפון אירלנד (אולם חלק מראשי הממשלה העדיפו להתגורר בבית סטורמונט - מקום המגורים הרשמי של יושב ראש בית הנבחרים של צפון אירלנד שלא היה בשימוש מאחר שמרבית יושבי הראש העדיפו להישאר ולהתגורר בבתיהם הפרטיים). כמו כן שימש המבנה כבניין הממשלה של ממשלת צפון אירלנד עד שנת 1982.
מאז שנת 1973 משמש המבנה למשרדי מזכיר המדינה של צפון אירלנד.
טירת הזכוכית

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ג'אנט וולס 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  ספר זיכרונות, ביוגרפיה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, וולש, פיניקס 
 הוצאה
 הוצאה:  צ'ארלס סקריבנר ובניו 
 תאריך הוצאה:  2005 
 מספר עמודים:  288 
 סדרה
 הספר הבא:  Half Broke Horses 
 
טירת הזכוכית (באנגלית: The Glass Castle) הוא רומן אוטוביוגרפי שכתבה הסופרת האמריקאית ג'אנט וולס. הרומן יצא לראשונה בשנת 2005, זכה להצלחה רבה ואף עובד לסרט באותו השם.
מבנה הספר

בפרולוג של הספר, וולס הבוגרת, שמתגוררת בבניין יוקרתי בניו יורק, רואה את אמה ההומלסית מחטטת בזבל. וולס נבוכה מהסיטואציה, מזמינה את אימה לפגישה ומבקשת לסייע לה, אך האם מתעקשת שהיא לא זקוקה לעזרה. לשאלת ג'אנט: "מה אני אמורה לספר לאנשים?" עונה לה האם: "את האמת".
מכאן חוזרת וולס לילדותה: היא נולדה בפיניקס שבאריזונה, בת שלישית (האחות השנייה נפטרה טרם לידת וולס) לרקס ורוז מרי וולס, הורים משכילים שהתעקשו לחיות ולגדל את ארבעת ילדיהם מחוץ לתלם. הזיכרון המוקדם ביותר שלה הוא כיצד היא ניסתה לבשל נקניקיות בגיל שלוש, החצאית שלה עלתה באש והיא אושפזה בבית חולים עם כוויות חמורות, עד שהוצאה משם בידי אביה ללא הסכמת הרופאים. במהלך ילדותה נדדה המשפחה בין בתים שונים ברחבי אריזונה, קליפורניה, נבאדה ווירג'יניה המערבית. אביה אמר שהוא בורח מפני סוכנים פדרליים, אך אחותה טענה שהוא בורח מפני נושים. האב רקס עבד בעבודות מזדמנות, ולימד את ילדיו בעצמו לקרוא ולכתוב. בזמנו הפנוי הוא עבד על מכונה שלדבריו אמורה למצוא זהב, וכן על שרטוטים ותרשימים של בית החלומות המשפחתי – טירה עשויה מזכוכית, שעל שמה נקרא הספר. לעיתים קרובות הסתכסך האב עם הממונים עליו ופוטר, ולתקופות ארוכות היה שיכור ואלים. האם הייתה מורה בהכשרתה, אך שנאה ללמד והעדיפה לכתוב שירים ולצייר, וכך לעיתים קרובות לא היה אוכל בבית.
לאחר שנים של נדודים התיישבה המשפחה בבית מוזנח בעיירת הולדתו של האב, בעיירה וולץ' שבדרום וירג'יניה המערבית. וולס ואחיה מאסו בחיי העוני, והתחילו לחסוך כסף (שנגנב באחת הפעמים בידי האב שרצה לקנות שתייה חריפה), ולבסוף עברו לניו יורק באופן עצמאי. מעט אחריהם עברו לשם גם הוריהם, והתגוררו ברחוב ובבניינים נטושים.
באפילוג מספרת וולס על חייה לאחר מותו של אביה. היא הפכה לעיתונאית, נישאה (בשנית) וחיה ברווחה בבית כפרי. אחותה הגדולה לורי הפכה לאמנית עצמאית, אחיה בריאן הפך לשוטר מצטיין, אך האחות הצעירה מורין הסתבכה בפלילים, נשלחה לאשפוז פסיכיאטרי ובסופו של דבר עברה לקליפורניה וניתקה את קשריה עם המשפחה.
באופן בולט, וולס אינה מבקרת את הוריה, ואינה מביעה את דעתה על דרכי חייהם הבלתי שגרתיות, אלא בוחרת לתאר את הדברים כפי שאירעו מנקודת מבטה. הכתיבה הופכת למורכבת יותר לאורך הספר, כאשר וולס מתבגרת ונקודת מבטה הופכת מתפיסה של ילדה בת שלוש לזו של נערה ושל אישה מבוגרת.
הצלחה

הספר הפך לרב מכר, עמד במשך שש שנים רצופות בצמרת רשימות רבי המכר של הניו יורק טיימס, ותורגם לשפות רבות. לעברית תורגם הספר בידי דורית בריל פולק, ויצא לאור בהוצאת מודן.
בשנת 2017 יצא סרט קולנוע המתבסס על הספר, ובו מככבים ברי לארסון, וודי הרלסון ונעמי ווטס.
טירת הוכאוסטרוויץ

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טירה 
 כתובת:  Hochosterwitz 1 
 מיקום:  Sankt Georgen am Längsee 
 מדינה:  אוסטריה 
 בעלים:  Khevenhüller 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  670 מ' 
 קואורדינטות:  46°45′21″N 14°27′09″E﻿ / ﻿46.75593°N 14.45241°E﻿ / 46.75593; 14.45241
 אתר רשמי
  (למפת קרינתיה מוגדלת) קלגנפורט פילאך וולפסברג שפיטל אן דר דראו פלדקירכן אין קרנטן זלצבורג שטיריה סלובניה איטליה טירולטירת הוכאוסטרוויץ(למפת קרינתיה רגילה) קלגנפורט פילאך וולפסברג שפיטל אן דר דראו פלדקירכן אין קרנטן זלצבורג שטיריה סלובניה איטליה טירולטירת הוכאוסטרוויץ
 
אחד מהשערים המבוצרים של הטירה
גן הטירה
טירת הוכאוסטרוויץ (גרמנית: Burg Hochosterwitz) היא טירה ימי-ביניימית באוסטריה, מאתרי התיירות הבולטים במדינת קרינתיה.
הטירה ממוקמת על גבעה בגובה של 664 מטרים מעל פני הים, ליד העיירה סנקט גאורגן אם לאנגזה (Sankt Georgen am Längsee), כ-20 קילומטרים מצפון-מזרח לעיר קלגנפורט בירת קרינתיה. הטירה הנישאה נראית עד למרחק של 30 קילומטרים ממנה.
תולדות הטירה

הטירה נזכרת לראשונה במסמך משנת 860, שבו העניק מלך בוואריה לודוויג הגרמני כמה מנכסיו בקרנטניה (Carantania) לארכיבישופות של זלצבורג. שמה שם היה אסטארוויזה (Astarwiza), שם ממקור סלאבי. במאה ה-11 העביר הארכיבישוף גבהארד מזלצבורג את הטירה לדוכסות קרינתיה מבית שפונהיים (Sponheim) בתמורה לתמיכתה בו במהלך מאבק האינווסטיטורה. זו מסרה את הפייף למשפחת אוסטרוויץ.
במאה ה-14 צר על הטירה צבאה של הדוכסית מרגרטה מאולטש. ב-1478 נאלץ הנס לבית אוסטרוויץ, השריד האחרון למשפחתו, למסור את הטירה לקיסר פרידריך השלישי לשם תשלום חובותיו לו. בשנים הבאות ניזוקה הטירה קשות עקב התקפות טורקיות רבות. היא שופצה על ידי הבישוף של גורק (Gurk), שהטירה נמסרה לו ב-1509 על ידי הקיסר מקסימיליאן הראשון. לאחר מכן עברה הטירה לידי הקיסר פרדיננד הראשון, אשר מסר אותה בידי משפחת קוונהילר (Khevenhüller). גאורג קוונהילר ביצר את הטירה כנגד התקפות הטורקים. עד שנת 1586 נוספו לה מחסן נשק ו-14 שערים מבוצרים שונים, שיש לעבור בהם בזה אחר זה - תוספת שהייתה יוצאת דופן בתכנונן של טירות בעת ההיא.
הטירה כאתר מבקרים

מאז המאה ה-16 לא הוכנסו שינויים של ממש בטירה. היא נשארה בבעלותה של משפחת קוונהילר, לפי בקשתו של גאורג קוונהילר, המתועדת בלוח שיש מ-1576 המוצב בטירה. חלקים מהטירה פתוחים לציבור במשך חודשים אחדים של השנה. המבקרים צועדים בנתיב באורך של 620 מטרים אל הטירה, החולף דרך 14 השערים שלה. בכל שער מוצב איור המציג את מנגנון ההגנה שהותקן בו. בחדרי הטירה מצויה תצוגה של ציורים, כלי נשק ושריונות, אחד מהם בגובה של 2.4 מטרים.
חתול בנגלי

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  הודו
 תכונות
 משקל:  8 ק"ג 
 מיון
 משפחה:  חתוליים
 מין:  חתול בר וחתול נמרי בנגלי
 שם מדעי:  Prionailurus bengalensis ,Felis silvestris
 
החתול הבנגלי שייך למשפחת החתוליים, והוא גזע של חתול הבית.
היסטוריה של הגזע

החתול הבנגלי הוא גזע חדש יחסית. הגזע פותח להיות בעל אופי חברותי ויחד עם זאת להציג מראה של חתול פראי.
אין להתבלבל עם טיגריס בנגלי שמו של החתול הבנגלי נגזר משם אבותיו חתול נמרי בנגלי (Prionailurus bengalensis). תחילתו של הגזע הייתה בשנת 1963 כאשר חוקר אמריקאי ערך מחקר בנושא לוקמיה של חתולים והרביע חתולי בר עם חתולי בית. משום שהרבעה זו היא עירוב בין שני מיני בעלי חיים שונים, הצאצאים של הדור הראשון היו לרוב עקרים. את הדור הראשון והשני מרביעים בדרך כלל עם חתול בית או חתולי בנגל אחרים. החתול נחשב חתול מהגזע הבנגלי כשהוא לפחות במרחק דור רביעי מחתול הבר האסיאתי. ביצירת הבנגלי המודרני שרואים היום השתמשו בגזעי חתולים נוספים: אביסיני, אמריקני קצר שיער, אוסיקט, מאו מצרי וחתול בית קצר שיער לא גזעי.
את הבנגלי היה חשוב להרביע בקפידה. למעט הרבעות לשימור דוגמת הפרווה המיוחדת. משום שלבנגלי שורשים פראיים, היה מאוד חשוב להגיע להולדת חתולים שיהיו בעלי אופי נינוח וחברותי ושיוכלו לשמש כחיית מחמד.
החתול הבנגלי הוכר לתצוגה לראשונה בשנת 1984 על ידי TICA רק חתולים שהם דור רביעי לפחות יכולים להיות מוצגים. הבעייתיות היא שמועדוני חובבי החתולים מכירים לתצוגה רק מינים מבויתים ולא מיני בר. החתול הבנגלי במרחק 4 דורות כבר מוכר במין מבוית.
את החתול הבנגלי מגדלים כיום גם בישראל. ב-2012 חתול בנגלי שהסתובב בירושלים הצליח להטעות את תושבי המקום במחשבה שזהו נמר.