stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'אמפה
דת > הינדואיזם ובודהיזם

עד לכיבושה של צ'אמפה בידי הווייטנאמים ב-1471, היה ההינדואיזם הדת השלטת באזור. התרבות המקומית הושפעה מאוד מן התרבות ההודית. ההינדואיזם בצ'אמפה היה ברובו המכריע מזרם הפולחן לשיווה, אך היו מעורבים בו אלמנטים של דתות מקומיות, כמו הפולחן לאלת האדמה יאן פו נאגאר. בהינדואיזם של צ'אמפה, שכאמור היה סביב פולחן שיווה, היו כמה סמלים עיקריים, ובהם הלינגאם, מוקהלינגה (mukhalinga), ג'אטאלינגה (jatalinga), הלינגה המחולק, והקוסה (kosa).
לינגה, או לינגאם, הוא עמוד פאלי המשמש כייצוג של שיווה. מלכי צ'אמפה הקימו והקדישו עמודים מעין אלה לעיתים קרובות כמוטיב המרכזי במקדשים המלכותיים. השם שניתן לעמוד לינגאם כזה על ידי המלכים היה מורכב משמו של המלך ומהסופית "אֶסְוָארָה" (esvara) שמשמעותה "שיווה".
מוקהלינגה היא לינגאם שעליו צוירה או פוסלה דמותו של שיווה כבן אנוש או כפנים אנושיות.
ג'אטאלינגה היא לינגאם שעליו נחקק ייצוג מסוגנן של תסרוקתו של שיווה, המסודרת במעין קשר מעל הראש.
לינגה מחולק הוא עמוד לינגה שחולק לשלושה חלקים, המייצגים את שלושת ההיבטים של הטרימורטי, שלושת הכוחות הקוסמיים המיוצגים בשילוש ההינדי: היצירה, המיוצגת על ידי בראהמה, החלק התחתון, המרובע, בלינגאם המחולק; שימור הבריאה, המיוצג על ידי וישנו, בחלק האמצעי והמתומן של הלינגאם; וההרס, המיוצג על ידי שיווה, בחלקו העליון והעגול של הלינגאם.
הקוסה היא מעין כיסוי גלילי, עשוי ממתכת יקרה, המכסה את הלינגאם. הוספת הקוסה כקישוט ללינגאם היא מאפיין ייחודי של הינדואיזם השיווה של צ'אמפה. הקוסה זכו לשמות ייחודיים, כמו שזכו להם הלינגאם עצמם.
עליונותו של ההינדואיזם בתרבות הצ'אמפה הופרעה במאה התשיעית ובמאה העשירית, כאשר השושלת באינדראפורה קיבלה על עצמה בודהיזם מהייאני כפולחן המדינה. האמונות הבודהיסטית של שושלת זו ייחודית ומקורית. במאה העשירית ולאחריה חזר ההינדואיזם להיות הפולחן השליט בצ'אמפה; בין האתרים שבהם נמצאות יצירות דתיות ואדריכליות חשובות מתקופה זו ניתן למנות את מי סון, קואונג מי (Khuong My), טרא קיו (Tra Kieu), צ'אן לו (Chanh Lo), ות'אפ מאם (Thap Mam).
דת > אסלאם

האסלאם החל להכות שורש בממלכה כבר במאה העשירית, אך רק לאחר פלישת דאי ויאט ב-1471 החלה השפעתו להתרחב. במאה ה-17 כבר החלו משפחות האצולה של הצ'אמפה לפנות לכיוון הדת החדשה, דבר שהביא לכך שעד כיבושה הסופי של צ'אמפה בידי וייטנאם היו רוב בני הצ'אמפה מוסלמים, וזוהי דתם גם כיום, אם כי קיימים מיעוטים הינדיים ובודהיסטים מהייאנים חשובים.
צ'אמפה כיום

כיום נמצאים בני הצ'אמפה בגלות בכל מרחב דרום-מזרח אסיה. בווייאטנם נמצאים כ-100,000 מהם, באזור פאן ראנג, פאנדוראנגה של ימי הצ'אמפה. בני הצ'אמפה בווייטנאם נחלקים לשתי קבוצות עיקריות: הינדו צ'אם, שדתם היא ההינדואיזם, ובאני צ'אם, שהם מוסלמים. שתי הקבוצות אינן מתחתנות ביניהן, למרות הקרבה האתנית והתרבותית. בקמבודיה נמצאת הקבוצה הגדולה ביותר של צ'אמפה, והם מונים בין חצי מיליון למיליון נפש.
החברה של בני הצ'אמפה היא חברה מטריארכלית, בה לנשים זכות הירושה. בווייטנאם מאמינים רבים שלנשות הצ'אמפה כוחות כישוף היכולים להשפיע על גבר להינשא עמן וכך לגזול את כל רכושו. לשונם של בני הצ'אמפה ייחודית, והם כותבים בשפה שהיא מעין גרסה של סנסקריט. לצ'אמפה מנהג מוזר וייחודי שבו הם מוציאים את המתים מקברם שנה לאחר הקבורה, עורכים סעודה גדולה ושורפים את העצמות; האפר נקבר לאחר מכן מחדש. המנהג נועד להביא מזל ועושר.
לקריאה נוספת

Jean Boisselier, La statuaire du Champa, Paris: École Française d'Extrême-Orient, 1963.
David P. Chandler, A History of Cambodia. Boulder: Westview Press, 1992.
Emmanuel Guillon. Cham Art. London: Thames & Hudson Ltd, 2001. ISBN 0500975930
Jean-Francois Hubert. The Art of Champa. Parkstone Press, 2005. ISBN 185995975X
Lê Thành Khôi, Histoire du Vietnam des origines à 1858. Paris: Sudestasie, 1981.
Georges Maspero, Le royaume de Champa. Paris: Van Ouest, 1928.
Ngô Vǎn Doanh, Champa: Ancient Towers. Hanoi: The Gioi Publishers, 2006.
Ngô Vǎn Doanh, My Son Relics. Hanoi: The Gioi Publishers, 2005.
Scott Rutherford, Insight Guide - Vietnam (ed.), 2006. ISBN 981-234-984-7.
D.R. Sardesai, Vietnam, Trials and Tribulations of a Nation. Long Beach Publications, 1988. ISBN 0-941910-04-0
Michael Vickery, "Champa Revised." ARI Working Paper, No.37, 2005, www.nus.ari.edu.sg/pub/wps.htm.
Geoff Wade, "Champa in the Song hui-yao," ARI Working Paper, No.53, 2005, www.nus.ari.edu.sg/pub/wps.htm.
הערות שוליים

↑  וייטנאמית סינית, Hán Việt, היא חלק באוצר המילים הווייטנאמי שהושפע מן השפה הסינית. ראו Hán Việt בוויקיפדיה האנגלית.
↑  השימוש במושג קונפדרציה הוא למען ההמחשה בלבד, שכן מבחינת המושג המדובר כאן באנכרוניזם.
↑  ראו להלן על ההשפעות התרבותיות של הודו על הצ'אמפה.
↑  Danny Wong Tze Ken: Vietnam-Champa Relations and the Malay-Islam Regional Network in the 17th–19th Centuries
↑  משפחת נגויין הייתה משפחה פיאודלית ששלטה דה פקטו בדרום וייטנאם מ-1558 ועד 1775.
↑  המספרים משתנים בין המקורות השונים. ראו בקישורים החיצוניים להלן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564753905171  LCCN: n85030404  VIAF: 154830011   WorldCat (עם VIAF): 154830011 
מפת דרום-מזרח אסיה, בשנת 1100 בקירוב, עם סימון נסיכויות צ'אמפה. (לחצו להגדלה)
מגדלים בפו סא נו (Po Sa Nu). ייתכן ואלו השרידים המוקדמים ביותר של אדריכלות הצ'אמפה.
שרידים במי סון
פסל מן המאה ה-9, שהיה שייך למקדש הבודהיסטי באינדראפורה
תבליט מאנגקור המראה קרב ימי בין חיילי הצ'אמפה (באונייה) ובין החמר (שגופותיהם נראות במים)
תבליט מאנגקור המראה צבא חמרי יוצא למלחמה נגד צ'אמפה
מפת וייטנאם ב-1650. ממלכת צ'אמפה הנותרת מסומנת בצהוב.
ג'אטאלינגה מן המאה ה-10, הנמצאת במי סון
דמות של שיווה, שהייתה מחוברת לקוסה. ניתן לראות את עינו השלישית של שיווה, במצחו, ואת התסרוקת המיוחדת שלו.
נערה בת הצ'אמפה, בכפר ליד נהר מקונג, וייטנאם
רות ארונס

רות יוז ארונס (באנגלית: Ruth Hughes Aarons;‏ 13 באוגוסט 1918 - 9 באפריל 1976) הייתה טניסאית שולחן יהודיה-אמריקאית. פעמיים ברציפות אלופת עולם ביחידות (פראג 1936 ובאדן 1937), בעלת 5 מדליות, מהן 3 זהב מאליפויות העולם. היא טניסאית השולחן האמריקאית היחידה שזכתה בתואר ליחידים.
קורות חיים

ארונס נולדה בסטמפורד, קונטיקט, למשפחה יהודית עשירה. אמה, לילה יוז, הייתה זמרת אופרה ואביה, אלפרד, היה מפיק בתיאטראות ברודוויי. היא גדלה בניו יורק והחל לשחק טניס שולחן לגמרי במקרה בשנת 1933, במהלך משחק טניס שהופסק בשל סופת גשמים. היא גילתה את המשחק והוקסמה.
בשנים 1936 ו-1937 זכתה ארונס בשתי אליפויות עולם רצופות בטורניר ליחידות, והייתה לאמריקאית הראשונה שזכתה באליפות עולם בטניס שולחן ליחידים, והיחידה שהשיגה זכייה כפולה רצופה ליחידים. באליפות אנגליה הפתוחה(אנ') שנערכה ב-1937 היא זכתה בשני תארים, ביחידות ובזוגות מעורבים.
ארונס פרשה מטניס שולחן תחרותי בשנת 1938. היא הייתה סוכנת מצליחה של שחקנים בתעשיית הקולנוע והתיאטרון וזכתה להצלחה רבה. בין השחקנים שהיו מיוצגים בחברה שהקימה היו: שירלי ג'ונס, ג'ק קסידי (אנ'), שון קסידי (אנ'), דייוויד קסידי, סוזן דיי, ג'ורג' צ'קיריס, ג'ניס פייג' (אנ'), סלסט הולם ועוד.
שנים לאחר מכן, היא התמכרה לתרופה, סקונל, תרופה ממשפחת הברביטורטים. חברה הקרוב דייוויד קסידי גילה בביתה אלפי כדורים של תרופה זו. התרופה גרמה בסופו של דבר למותו הטרגי של אביו, ג'ק קסידי, שנרדם עם סיגריה ביד ונשרף ב-12 בדצמבר 1976. בעקבות מצבה ואירוע טרגי זה, עזבו כל לקוחותיה את החברה שניהלה, כי איבדו את האמון ביכולתה.
ב-6 ביוני 1980, חמישה ימים לפני יום הולדתה ה-62, נמצאה ארונס מתה במקלחת ביתה בבוורלי הילס, ככל הנראה מנפילה ופגיעה בראשה.
תארים והישגים

בשנת 1966 נבחרה ארונס להיכל התהילה של טניס השולחן האמריקאי.
קרייבן הצייד

| --- | --- |

קרייבן הצייד, כפי שהופיע במשחק הווידאו Marvel War of Heroes מאוקטובר 2012, אמנות מאת אד מקגינס.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  סרגיי: The Amazing Spider-Man #15 (אוגוסט 1964) אלכסיי: The Spectacular Spider-Man #243 (פברואר 1997) אנסטסיה: The Amazing Spider-Man #565 (ספטמבר 2008) הבן האחרון של קרייבן: Amazing Spider-Man Vol.5 #16 (אפריל 2019)
 יוצרים:  סטן לי, סטיב דיטקו (סרגיי) ג'ון מארק דמתיאס, לוק רוס (אלכסיי) מארק גוגנהיים, ג'ו קלי, מייק מק'קון, פיל חימנז (אנסטסיה) ניק ספנסר, ריאן אוטלי (הבן האחרון של קרייבן)
 מידע
 שם אמיתי:  סרגיי ניקולייביץ' קרבינוף אלכסיי סרגביץ' "אליושה" קרבינוף אנסטסיה טטיאנה קרבינוף
 כינויים:  סרגיי קראבין, העכביש
 סטטוס:  פעיל (הבן האחרון, אנסטסיה), לא פעיל (סרגיי, אליושה)
 מקצוע:  צייד, שכיר חרב
 כוחות:  כוחות, חושים, מהירות וסיבולת על-אנושיים, אריכות ימים.
 חבר לשעבר בקבוצה:  ששת המרושעים, האוונג'רס (1959), הלגיון הארור, בעל ברית של גוג, גיבון, לייטמאסטר, קליפסו וזיקית
 אזרחות:  רוסיה 
 דמויות קשורות
 משפחה:  ניקולאי קרבינוף (אב, מת) אנה קרבינוף (אם) דמיטרי סמירדיאקוב (אח למחצה) סשה קרבינוף (אישה, מתה) אלכסיי קרבינוף (בן, מת) ולדימיר ואלכסיי קרבינוף, נדרוקי טאננגארדן (בנים, מתים) אנסטסיה טטיאנה קרבינוף (בת)
 אויבים:  ספיידרמן, Tigra 
 
קרייבן הצייד (באנגלית: Kraven the Hunter) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #13 מיוני 1964 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו.
קרייבן הצייד הוא האלטר אגו אותו חלקו ארבע דמויות מאותה משפחה - סרגיי קרבינוף וילדיו אלכסיי ואנסטסיה, וכן לתקופה קצרה גם אחיו למחצה דמיטרי סמרדיאקוב. הוא נולד לאריסטוקרט רוסי שנמלט לאמריקה, ונעשה לצייד. הוא צייד מטורף שמבקש לנצח את ספיידרמן ולהוכיח כי הוא הצייד הטוב ביותר בעולם. שלא כמו ציידים אחרים, הוא נמנע משימוש בכלי נשק וחץ וקשת ומעדיף לצוד במו ידיו. כמו כן, הוא חי לפי קוד מוסר משלו, אם כי הוא משתמש בנסיוב מסתורי שמעניק לו את כוחות על. קרייבן הוא חבר מייסד של קבוצת "ששת המרושעים". כיום משתמש בזהות קרייבן הצייד "הבן האחרון של קרייבן", שיבוט שנוצר בידי הוד התפתחותו.
דמותו של קרייבן הצייד מדורגת במקום ה-53 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. הדמות הופיעה במספר עיבודים בנוסף לקומיקס, ביניהם בסדרות האנימציה "ספיידרמן וחבריו המופלאים", "ספיידרמן: סדרת האנימציה", "ספיידרמן המדהים" ו"ספיידרמן". את דמותו של קרבינוף יגלם אהרון טיילור-ג'ונסון בסרט "קרייבן הצייד", המתרחש ביקום ספיידרמן של סוני.
ביוגרפיה בדיונית > מקור

סרגיי קרבינוף הוא בנו של אריסטוקרט רוסי אשר נמלט עם משפחתו לארצות הברית בשנת 1917 לאחר שלא נשאר כל זכר מהאצילות הרוסית בעקבות מהפכת פברואר ונפילתו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה. הוא אומן בלחימה והחל להשתמש בנסיוב המעניק כוחו על-אנושיים ומעכב הזדקנות, וזאת כדי להפוך לצייד הטוב ביותר בכדור הארץ. הוא סימן את ספיידרמן כמטרה, ויחד עם אחיו למחצה דמיטרי סמירדיאקוב נלחם נגדו ושניהם הובסו. הוא הסכים להצעתו של דוקטור אוקטופוס והצטרף לקבוצת ששת המרושעים, עזר בלכידת מיי פארקר ובטי בראנט ותקף את ספיידרמן בסנטרל פארק. הוא הובס, וספיידרמן המשיך בחקירתו עד שמצא את מיי ובטי והביס את כל הקבוצה.
כאשר חטף דוקטור, הוא הובס בידי טיגרה. לאחר ניסיונות כושלים רבים, סרגיי תכנן תוכנית להבסת ספיידרמן. בקשת הסיפור "הציד האחרון של קרייבן", קרייבן ירה בספיידרמן שלא כהרגלו, קבר אותו בחיים, יצר תלבושת של ספיידרמן והתחזה לו כדי להראות שהוא יותר טוב מאויבו. הוא תקף בברוטאליות פושעים רבים, ותפס לבדו את נבל-העל ורמין אותו ספיידרמן הצליח להביס לפני כן בעזרת קפטן אמריקה. ספיידרמן יצא חי מהקבר, ונפגש עם סרגיי אשר שחרר את ורמין והורה לספיידרמן לרדוף אחריו. כשהשתכנע שכבודו הוחזר לו, סרגיי התוודה בפני המשטרה כי התחזה לספיידרמן והתאבד.
ביוגרפיה בדיונית > חזרה לחיים

במשך השנים, החליפו את סרגיי כקרייבן הצייד שאר משפחתו - בניו אלכסיי "אליושה" וולדימיר, בתו אנסטסיה "אנה" ואשתו סשה. באירועי "הציד המבעית", סרגיי הוקם לתחייה בידי סשה ושאר משפחתו, באמצעות ריטואל עם דמו של ספיידרמן. הוא מוצג כפסיכופת קר כלפי משפחתו, ולאחר שנדקר בידי אנה, קובע כי הוחזר בידי דם פגום וכעת הוא מקולל בכך שיוכל למות רק בידי ספיידרמן. הם מסירים מספיידרמן המת את מסכתו, ומגלים כי זהו קיין. ספיידרמן האמיתי מופיע, נלחם בסרגיי ומשפחתו, ונמנע מלהורגם בגלל קודו המוסרי. הם בורחים לארץ הפראית, שם סרגיי מחליט לצוד את משפחתו כדי לקבוע האם הם ראויים. הוא הורג את סשה וולדימיר, משאיר את אנה ומאפשר לאליושה לברוח. סרגיי ואנה דנים בדבר משפחתם, ולבסוף אנה יוצאת לצוד את אליושה, ומשאירה את סרגיי לבדו.
התגלה כי בשנת 1959, קרייבן היה חלק מקבוצת האוונג'רס של ניק פיורי, אשר מנעו מנאו-נאצים ליצור גרסה משלהם לנוסחת סופר-חייל. בזמן ההווה הוא נתקל בסוכן ונום בארץ הפראית, מביס אותו במחשבה שהוא ספיידרמן אך הסוכן ונום מצליח לברוח. כאשר נפרד מהאלטר-אגו שלו ברוס באנר, הענק הירוק גילה כי באנר שכר את סרגיי לאתר את העיר האבודה של הסאסקואצ'ים והביס אותו לאחר קרב.
מאוחר יותר, קיין כסקרלט ספיידר נתקל בסרגיי הלבוש כסקרלט ספיידר המקורי, בן ריילי, וזאת כדי לייסר אותו. בעזרת אנה, סרגיי חטף את חבריו של קיין כדי להוביל אותו למאבק. קיין הביס אותו ואת אנה, ושניהם נעלמו. ככל הנראה, קללת האל-מוות שלו הוסרה. הוא נלחם בילדת הסנאי באוניברסיטת אמפייר סטייט, ומפסיק את הקרב כאשר ילדת הסנאי מיידעת אותו בדבר קיומן של מפלצות ענק דוגמת גיגאנטו, אותן הוא יוצא לצוד.
דמויות אחרות בשם זה > אלכסיי "אליושה" קרבינוף

אליושה קרבינוף הוא בנו המוטאנט של סרגיי, שהופרד ממשפחתו וגדל בג'ונגל אפריקאי. הוא הגיע לניו יורק לאחר התאבדותו של אביו, והתעמת עם דודו דמיטרי לבוש בתלבושתו המקורית של אביו. הוא תקף את מנהטן ואת ספיידרמן באמצעות פיל, ולקח את ספיידרמן לאחוזת משפחת קרבינוף, שם ספיידרמן לימד אותו על אביו. הוא נלחם בארבעת המופלאים ובפנתר השחור והצטרף לששת המרושעים של סאנדמן נגד דוקטור אוקטופוס.
לאחר הרפתקאות רבות, תחייתו של סרגיי ובריחת כולם לארץ הפראית, אליושה ניצוד בידי אחותו אנה ונהרג.
דמויות אחרות בשם זה > אנה "אנסטסיה" קרבינוף

אנה קרבינוף היא המניע לאירועי "ההתשה/הציד המבעית", כאשר שלחה נבלי-על רבים נגד ספיידרמן והקריבה את מאטי פרנקלין וקיין על מנת להחיות את אחיה ולדימיר ואביה, בהתאמה. כאשר כל המשפחה ברחה לארץ הפראית, אביה של אנה אמר כי היא ראויה לזהות קרייבן הצייד, והיא הרגה את אחיה אליושה וצדה יחד עם אביה את ספיידר-גירל וקיין בין היתר ללא הצלחה.
הערות שוליים

↑  Top 100 Comic Book Villains of All Time: #53 - Kraven the Hunter
↑  Amazing Spider-Man #15
↑  Amazing Spider-Man Annual #1
↑  Marvel Chillers #4
↑  Web of Spider-Man #31-32, The Spectacular Spider-Man #131-132 and Amazing Spider-Man #293-294
↑  Amazing Spider-Man #635-637
↑  New Avengers Vol.2 #10
↑  Venom Vol.2 #3
↑  Incredible Hulk Vol.3 #11
↑  Scarlet Spider Vol.2 #21-23
↑  Unbeatable Squirrel Girl #1
↑  The Spectacular Spider-Man #243-246
↑  Fantastic Four Vol.3 #9
↑  Black Panther Vol.3 #6
↑  Amazing Spider-Man Vol.2 #12 and Peter Parker: Spider-Man Vol.2 #12
↑  Scarlet Spider Vol.2 #6
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2017041450  VIAF: 590149196589774791678   WorldCat (עם VIAF): 590149196589774791678
קרלס פלאנס

קרלס פלאנס אנטולינס (בקטלאנית-ספרדית: Carles Planas Antolínez, נולד ב-4 במרץ 1991 בסנט סלוני שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק כמגן שמאלי במדי א.א.ק. לרנקה מליגת העל הקפריסאית. פלאנס גדל במחלקת הנוער של ברצלונה והיה קפטן ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון, לפני שהצטרף לסלטה ויגו.
קריירה

ב-2001, כשהיה בן 10, הצטרף פלאנס למחלקת הנוער של ברצלונה. הוא התקדם במהרה בדרגים השונים של קבוצות הנוער עד שהגיע לקבוצת הנוער הבכירה ב-2009. באותה שנה זכה לערוך את הבכורה בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון ששיחקה בליגה השלישית, ב-15 בפברואר, תחת המאמן לואיס אנריקה. בעונת 2009/2010 הופיע בשני משחקים של ברצלונה ב', שעלתה בסוף העונה לליגה השנייה. בעונת 2010/2011 השתלב יותר במשחקי הקבוצה וערך 17 הופעות. בעונה הבאה, תחת המאמן אוסביו סקריסטן, היה לעמודי התווך של הקבוצה והוא שותף ב-32 ממשחקיה במהלך העונה.
בקיץ 2012 השתתף עם הקבוצה הבוגרת של המועדון במספר משחקי ידידות, תחת המאמן טיטו וילאנובה. ב-28 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה הרשמית במדי הקבוצה, במשחק גביע המלך הספרדי מול דפורטיבו אלאבס, כשהחליף את אדריאנו קורייאה קלארו. ב-5 בדצמבר פתח במחזור האחרון של שלב הבתים של ליגת האלופות, מול בנפיקה ליסבון. פלאנס המשיך לשחק בברצלונה ב' ואף היה הקפטן שלה. ב-5 בינואר 2013 הבקיע שער בכורה במדיה, בניצחון 3-1 על ויאריאל, ובסך הכול הופיע ב-32 משחקים במהלך עונת 2012/2013. בעונה הבאה, בה הבקיע שער נוסף, הפעם לרשתה של הרקולס ב-12 בינואר 2014, היה מהשחקנים המרכזיים בקבוצה, שהגיעה להישג שיא בתולדותיה - מקום שלישי בליגה השנייה.
ב-5 ביוני 2014 שוחרר מברצלונה וחתם בסלטה ויגו, אותה אימן אדוארדו בריסו. בעונת 2014/2015 השתתף פלאנס ב-11 משחקי ליגה ועזר לסלטה ויגו להגיע למקום ה-8.
סטטיסטיקה

נכון ל-7 ביוני 2014
| מועדון | עונה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ברצלונה אתלטיק | 2008/2009 | 1 | 0 | — | — | — | — | — | — | 1 | 0 |
| ברצלונה אתלטיק | 2009/2010 | 3 | 0 | — | — | — | — | — | — | 3 | 0 |
| ברצלונה אתלטיק | 2010/2011 | 17 | 0 | — | — | — | — | — | — | 17 | 0 |
| ברצלונה אתלטיק | 2011/2012 | 32 | 0 | — | — | — | — | — | — | 32 | 0 |
| ברצלונה אתלטיק | 2012/2013 | 32 | 1 | — | — | — | — | — | — | 32 | 1 |
| ברצלונה אתלטיק | 2013/2014 | 35 | 1 | — | — | — | — | — | — | 35 | 1 |
| ברצלונה אתלטיק | סך הכול | 120 | 2 | — | — | — | — | — | — | 120 | 2 |
| ברצלונה | 2012/2013 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 |
| ברצלונה | סך הכול | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 120 | 2 | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 122 | 2 |
הערות שוליים

↑  Villa salva la papeleta,‏ מארקה, 28.11.2012
↑  Barcelona stalemate not enough for Benfica,‏ אתר אופ"א, 5.12.2012
קרב ואו

קרב ואו נערך בגינאה החדשה מ-29 עד 31 בינואר 1943 והוא חלק מהמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. בקרב הפליגו כוחות האימפריה היפנית מבסיסים ברבאול, חצו את ים שלמה, ולמרות התקפות מתמשכות מצד כוחות האוויר של בעלות הברית, הצליחה להגיע ללָאֶה, שם ירדו לחוף. אז התקדמו החיילים היפנים לעיירה ואו (Wau) שהייתה בסיס אוסטרלי שאיים על שאר הכוחות היפנים בעיירה סלמאואה (Salamaua). בין הצדדים הלוחמים התפתח מרוץ לוואו, כשהיפנים נעים בדרך היבשה, בעוד שהאוסטרלים נעים דרך האוויר. כשהגיעו היפנים לוואו לאחר מסע דרך רכסי הרים התגבורות האוסטרליות כבר הגיעו לשם. בקרב שהתפתח לאחר מכן נכשלו היפנים בכיבוש העיירה, אף על פי שהצליחו להפתיע את המגינים.
רקע

לאחר פרוץ המלחמה הפכה העיירה ואו למרכז לפליטים מלאה וסלמאואה. בעוד שנשים וילדים שאינם ילידים התפנו, גברים בגיל המתאים נקראו לשירות ביחידת הרובאים המתנדבים של גינאה החדשה. תחילה הטיסו את הפליטים בכלי טיס אזרחיים אך ככל שהתקרבו היפנים לאזור הלכו והפכו הטיסות למסוכנות יותר. לבסוף נותרו באזור לאה-סלמאואה כ-250 גברים אסייתים ואירופאים, ואלה עשו דרכם דרך רכס אואן סטנלי למושבת הכורים הנטושה בולדוג, ומשם לאורך נהר לקקאמו לים.
לאחר שהגיע למחנה הפליטים בחודש מרץ החליטו כוחות בעלות הברית בגינאה החדשה להקים קווי תקשורת בין ואו ובולדוג. מחלקה מפלוגת הקומנדו הראשונה יצאה מפורט מורסבי על סיפון הסקונר "רויאל אֶנדֶבֶר" וחברה ליחידת המתנדבים שהגנה על ואו, בארגון שב-23 באפריל קיבל את השם "כוח קאנגה." ב-22 במאי חברה לכוח יחידת קומנדו נוספת, ובאוקטובר הצטרפה גם פלוגת הקומנדו השביעית.
האספקה לוואו נשלחה דרך האוויר, אך הייתה תלויה בליווי מטוסי קרב. על מנת להשלים את משלוחי האספקה, לעיתים היו שולחים את האספקה בדרך הים והיבשה. סירות דיג היו נושאות את האספקה עד לשפך נהר לקקאמו, משם המשיכו קאנו במעלה הנהר עד בולדוג, ולאחר מכן היו סבלים ילידים מעבירים את הסחורה ברגל לוואו.
רקע > אסטרטגיה

לוואו היה מקום חשוב באסטרטגיה של מפקד כוחות הקרקע של בעלות הברית בגינאה החדשה, גנרל תומאס בלאמי. במחצית השנייה של 1942 החזיקו היפנים בעליונות אווירית מעל ים שלמה, ובכך מנעו התקפות אוויריות וימיות על בסיסים בלאה. לפיכך החליט בלאמי להפוך את "שביל בולדוג" - שביל צעידה בין ואו לבולדוג - לדרך רחבה בה יוכלו לעבור טנקים ומשאיות אספקה כחלק מהדיוויזיה שתשלח ללאה.
מפקד הארמייה השמינית ברבאול, לוטננט גנרל היטושי איממורה, חישב נכונה את כוונות בעלות הברית ואת היקף כוח קאנגה  והחליט לפעול כנגד ואו. הוא הורה ללוטננט גנרל הטזו אדאצ'י, מפקד הארמייה ה-18, לאבטח את האזורים המערביים ללאה ולסלמאואה. ב-29 בדצמבר שלח אדאצ'י את רגימנט הרגלים ה-102 מרבאול ללאה, ומשם ישירות לוואו. כוח זה נודע בשם "כוח אוקאבה" על שם מפקדו מייג'ור גנרל טורו אוקאבה.
מפענחי הצפנים של בעלות הברית השתמשו במכונת ה-PURPLE על מנת לקרוא מברקים ברשתות המוצפנות של היפנים. כך למדו בעלות הברית ב-3 בינואר 1943 על כוונתו של אדאצ'י לשלוח את הכוח מרבאול ללאה. אף על פי שיעדו הסופי של הכוח לא היה ידוע להם, הורה בלאמי על החטיבה ה-17 האוסטרלית לעבור ממפרץ מילן לוואו ולחבור לכוח קאנגה.
הקדמה לקרב

ב-6 בינואר יצאה השיירה היפנית מרבאול. לאור המודיעין החדש, תקפו מטוסי חיל האוויר המלכותי האוסטרלי וחילות האוויר של צבא ארצות הברית את השיירה, שזכתה להגנת מטוסי קרב ועננות נמוכה. טייסי בעלות הברית טענו שהפילו 69 מטוסים יפניים לעומת 20 מטוסים שלהם שאבדו. מטוס PBY קטלינה אוסטרלי טיבע את ספינת התובלה "ניצ'יריו מארו", אך על אף שרוב החיילים שהיו על סיפונה נאספו על ידי משחתות כל הציוד הרפואי של אוקאבה שקע עם הספינה. בסופו של דבר הגיעה השיירה ללאה ב-7 בינואר והצליחה להנחית כ-4,000 חיילים.
עד 16 בינואר הגיעו החיילים לסלמאואה, ומשם יצאו למתקפה על ואו. ב-16 בינואר נתקלו היפנים במחלקה של פלוגת הקומנדו השביעית, ובקרב שהתפתח נהרג מפקד המחלקה, קפטן ג'פרי בואן. האוסטרלים נסוגו מהאזור, אך במקום לפתוח במרדף החליט אוקאבה להתקדם לוואו על פני דרך מקבילה לדרך הראשית, וכך אבד הקשר בין הצדדים. כך הצליח אוקאבה להסוות את גודל הכוח שלו ואת מטרותיו, והשיג את אלמנט ההפתעה. השביל שבו בחרו לצעוד לא היה קשה במיוחד לחצייה, אך המסע התארך מאחר שהחיילים היפנים נאלצו לשאת את האספקה ואת הציוד על גבם. לבסוף הגיע הכוח לגבעה שהשקיפה על העמק שבו שכנה ואו ומשם פתחו בהתקפה על העיירה. צמחיית הג'ונגל העבותה הקשתה על התקדמות הכוחות ותוך זמן קצר איבדו היחידות קשר אחת עם השנייה, כך שההתקפה נערכה לבסוף בצורה הדרגתית, ללא הכנה מספקת.
בינתיים עשתה דרכה לוואו התגבורת של בעלות הברית, אך נראה שהיפנים ניצחו במרוץ לעיירה. המחסור במטוסים בזירת גינאה החדשה, והצורך לחלוק אותם עם חזית בונה-גונה הביא לכך שהגעת התגבורת התעכבה עוד יותר. עד 27 בינואר הגיעו לוואו הגדודים החמישי והשישי והצטרפו לכוח קאנגה.
הקרב

בדרכו של כוח ההתקפה היפני עמדה פלוגה A של הגדוד השישי, וב-28 בינואר הורה אוקאבה לתקוף עמדותיה. פלוגה A נאלצה לסגת אך החזיקה בעמדותיה החדשות בסיוע מרגמות ואש מקלעים. בשעה 18:00 אזלו לפלוגה A פגזי המרגמה ומלאי התחמושת הלך ואזל בעוד היפנים ממטירים על העמדות אש מרגמות ומקלעים משלהם, אז הפלוגה הצליחה לשמור על קוויה שלמים במהלך הלילה.
ב-2 בינואר הסתיים קרב בונה-גונה ואיפשר את השימוש במטוסים לטובת חזית ואו. בנוסף, לבקשת מקארתור הגיעו לגינאה החדשה מטוסי DC-3 דקוטה אמריקאים. מטוסים אלה איפשרו העברה מהירה יותר של כוחות לוואו. ב-29 בינואר נחתו בוואו הגדוד השביעי ושארית הגדוד החמישי, ויום לאחר מכן הגיעו שני תותחי 25 ליטראות שנכנסו לקרב עוד באותו יום. למרות זאת, הצליחו היפנים להגיע עד לקצה מסלול הטיסה, אך נעצרו בשל הלחץ הכבד שהופעל עליהם.
בימים הבאים המשיכו מטוסי הדקוטה בשינוע התגבורות לוואו עד שבימים הראשונים של חודש פברואר מנה כוח קאנגה כ-3,000 חיילים. ב-4 בפברואר עמד הכוח של אוקאבה בסכנת כיתור ונאלץ לסגת. לאחר שהבין שאבדו הסיכויים לכבוש את ואו הכריז אוקאבה על ביטול המשימה ועל נסיגה כללית.
בזמן שהקרב התנהל על הקרקע ניסו מפציצים יפניים לתקוף את מסלול הטיסה בוואו ובכך למנוע את הגעת התגבורות, אך בשל תנאי מזג אוויר קשים לא הצליחו הטייסים לאתר את המסלול ונאלצו לשוב לרבאול. רק ב-6 בפברואר התרחש קרב אוויר, כששמונה מטוסי P-39 שחיפו על מטוסי הדקוטה נוחתים בוואו הבחינו בעשרים וארבעה מטוסים יפנים, מתוכם הפילו 11 מטוסים. באותה עת זיהו שמונה מטוסי קרטיס P-40 וורהוק בתריסר מטוסים יפנים נוספים והפילו שבעה מתוכם. במהלך הקרב הופל מטוס דקוטה אחת וכל חמשת אנשי הצוות שבו נהרגו, שני מטוסים נפגעו על הקרקע ושלושה אנשים נהרגו. תוך זמן קצר הצטרפו לקרב שלוש טייסות נוספות שלא הותירו ליפנים סיכוי. בסך הכל הפילו טייסי בעלות הברית לפחות 23 מטוסי קרב ולפחות מפציץ יפני אחד, וסוללת נ"מ אוסטרלית הפילה מפציץ אחד ושני מטוסי קרב.
תוצאות הקרב

עד 15 בפברואר 1943 איבד כוח קאנגה 30 קצינים ו-319 חיילים והיפנים איבדו ככל הנראה 1,200 חיילים.
חיילי בעלות הברית רצו לרדוף אחר היפנים הנסוגים אך נאלצו לוותר על כך בשל קשיים לוגיסטיים. היפנים תכננו לנסות לכבוש את ואו פעם נוספת, כשבפעם הזאת תכננו לתקוף מכיוון צפון. למשימה זו נשלחה הדיוויזיה ה-51, אך בדרכה לגינאה החדשה ספגה אבדות רבות בקרב ים ביסמרק, וניסיונות מאוחרים יותר לכבוש את ואו נכשלו גם הם.
ראו גם

המערכה בגינאה החדשה
לקריאה נוספת

Bradley, Phillip. The Battle for Wau: New Guinea's Frontline 1942–1943. Cambridge University Press, 2008. ISBN 0521896819.
הערות שוליים

↑  מקארתי, עמ' 58-56.
↑  Bradley, עמ' 15-14.
↑  מקארתי, עמ' 545.
↑  ווטסון (1950), עמ' 136.
1 2  יושיהארה, VII The Wau attack and its failure
1 2  מקארתי, עמ' 576.
↑  ווטסון (1946), עמ' 78.
↑  גיליסון, עמ' 685.
אזור ואו-מובו, אותו חצו היפנים בדרכם לוואו
אחד ממטוסי בעלות הברית שנהרס בהתקפה האווירית
ראמה השביעי, מלך תאילנד

ראמה השביעי, פראג'אדיפוק (בתאית: ประชาธิปก), היה המלך השביעי של סיאם משושלת צ'אקרי. הוא היה המלך האבסלוטי האחרון והמונרך החוקתי הראשון של המדינה. תקופת שלטונו הייתה תקופה סוערת בסיאם בגלל שינויים פוליטיים וחברתיים במהלך המהפכה של 1932. הוא עד כה המלך הסיאמי היחיד בשושלת צ'אקרי שהתפטר מתפקידו.