stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רופרט ריד
קריירה אקדמית

ריד למד פילוסופיה, פוליטיקה וכלכלה (PPE; פכ"מ) בבייליול קולג', אוקספורד, ותואר שני באוניברסיטת פרינסטון ובאוניברסיטת ראטגרס, בה קיבל גם את הדוקטורט שלו. בהשפעת הפילוסופיה המאוחרת של לודוויג ויטגנשטיין (כפי שהופיעה בספרו חקירות פילוסופיות) עבודת הדוקטורת שלו נקראה: "חקירה ויטגנשטיאנית של הקשר בין בעיית המעקב אחר כלל אצל קריפקי ['quus'] ובעיית ה'ירול' של נלסון גודמן" (a Wittgensteinian exploration of the relationship between Kripke's 'quus' problem and Nelson Goodman's 'grue' problem )
ריד הוא רידר באוניברסיטת מזרח אנגליה, ומתמחה בפילוסופיה של הלשון, בפילוסופיה של המדע ובפילוסופיה סביבתית. לפני כן לימד באוניברסיטת מנצ'סטר. הוא חיבר ספרים רבים וכותב בבלוג על מסגור מחדש של הנושא הסביבתי באתר Green Words ויש לו שני פרקים שכותרתם "מפיקים את המיטב מאסונות האקלים" ו"גיאו-הנדסה כתגובה למשבר האקלים" בצוות החשיבה של הבית הירוק חיבר את "להתמודד עם מציאות האקלים" (2019). ספרו "הציוויליזציה הזאת נגמרה", נכתב בשיתוף סמואל אלכסנדר פורסם ב-1 ביוני 2019.
ריד היה אחד מחמישה הכותבים, לצד נאסים טאלב, במאמר "עקרון הזהירות (עם יישום לשינוי גנטי של אורגניזמים)" [The Precautionary Principle (with Application to the Genetic Modification of Organisms)]. מאמר זה הורד כרבע מיליון פעמים.
ריד זכה כחוקר ראשי במימון AHRC לשני פרויקטים בנושא "הון טבעי". הראשון בשנת 2016 שכותרתו "דיונים בערך הטבע" הסתיים עם ספר שיוצא לאור באותו שם (ראה לעיל). Read מובילה בפרויקט ההמשך שכותרתו "לקחת את הדיון על ערך הטבע למעריכים".
קריירה פוליטית > המפלגה הירוקה

ריד היה אחד מ-13 חברי מועצה של מפלגת הירוקים בנוריץ', שם נבחר לראשונה ב-2004 לייצג את מחוז וונסום ונבחר מחדש ב-2007 עם 49% מהקולות. הוא ישב בוועדת הכבישים המשותפת של מועצות העיר והמחוז, והיה דובר התחבורה של חברי מועצת העיר של מפלגת הירוקים. ריד פרש מהפוליטיקה המקומית ב-2011.
בתחילת 2007 נבחר ריד כמועמד המוביל של מפלגת הירוקים באזור המזרח לבחירות לפרלמנט האירופי ב-2009 ושוב ב-2014.  מזרח אנגליה הוא אזור שזוכה לתמיכה רחבה של מפלגת הירוקים ולפי שיטת הייצוג היחסי שעל פיה פועלות הבחירות באירופה, המפלגה הייתה אופטימית שהוא ייצג אותם בפרלמנט האירופי אך הם הפסידו ל-UKIP ב-2009, ושוב ב -2014. עבור הבחירות באירופה 2019, ריד ניצב כמועמד השני ברשימת אזור המזרח של מפלגת הירוקים. הוא עמד בבחירות-המשנה של נוריץ' צפון ב-2009, כמועמד מפלגת הירוקים, והחזיר את נתח ההצבעות הגדול ביותר בתולדות הירוקים עם 9.7% מהקולות.
ריד עמד כמועמד לפרלמנט לקיימברידג' בבחירות הכלליות ב-2015. הוא הגיע למקום הרביעי, לאחר שקיבל 8% מהקולות.
באפריל 2019, ריד הפך למועמד השני ברשימת מפלגת הירוקים לאזור המזרח.  בבחירות לאיחוד האירופי 2019 ניהל קמפיין יחד עם קרוליין לוקאס ברחבי האזור. מאז הבחירות, הוא הפך ליועץ מיוחד לחברת הפרלמנט של קתרין רווט (אנ'), המועמדת הראשונה ברשימת מפלגת הירוקים לאזור המזרח, שנבחרה לחברת הפרלמנט.
קריירה פוליטית > שביתה בבית הספר למען האקלים

ריד היה אחד מ-224 אקדמאיים שחתמו על מכתב תמיכה פתוח בשביתת בתי הספר למען האקלים, תנועה שבה ילדים יצאו מבתי הספר כדי למחות ולדרוש פעולה נגד ההתחמות העולמית. בפברואר 2019, ריד הצטרף לשובתים בספריית הפורום בנוריץ' ולאחר מכן זכה לסיקור תקשורתי על מכתבו הפתוח האישי שקרא לתמוך בפעולת התלמידים.
קריירה פוליטית > המרד ההכחדה

באוקטובר 2018 ריד הכריז על עצמו כתומך במרד בהכחדה קבוצת פעולה ישירה סביבתית, וחתם על המכתבים הפתוחים שלהם (הראשון והשני) ל "גרדיאן" ולקח חלק לפחות באחד ממכתביהם בנובמבר פעולות בלונדון. חודש לאחר מכן, ריד השתתף בדיון כדי לשבש את שלב ההתייעצות של קישור בין שני כבישים מהירים מרכזיים על פני עמק וונסום בעל משמעות אקולוגית בנורפוק.
בשנת 2019, ריד נאם עבור אגף באת' של המרד בהכחדה בהרצאה שכותרתה "הכסף שלך או החיים שלך" שהתמקדה במגוון ביולוגי, זיהום ושינויי אקלים לפני שבדק אפשרויות מעשיות סביב תגובה לאקלים ולמצבי חירום אקלימי.
ריד שיחק תפקיד מרכזי במרד ההכחדה באפריל 2019 בלונדון. בנוסף להצטרפות ולדיבור עם מפגינים ברחבי לונדון, ריד הופיע במספר פלטפורמות חדשות כדובר מרד ההכחדה, והציג את שלוש הדרישות שלהם לא רק ל- New Scientist, אלא גם לג'ון ניקולסון ב- talkRadio  וניק פרארי ב- LBC ;  כמו גם דיון בגישה של מרד ההכחדה והשפעת הפרקינג על שינויי האקלים במהלך התוכנית LBC של ג'ייקוב ריס-מוג;  ומסביר את גישתו של המרד לתוכנית הרדיו KPFA של דאג הנווד בארצות הברית.
בטלוויזיה, ריד הופיע בערוץ 5 של 5 חדשות  בהופעה שנעמי קליין תארה כ"מדהימה לחלוטין", ובתוכנית Politics Live (אנ') של ה-BBC שם בעיקר הפעיל לחץ על ג'ני צ'פמן ונדהים זאהווי (אנ') כדי שיסכימו, בשידור חי בטלוויזיה, לפגוש את המרד ההכחדה, ובנוסף דרשו מפוליטיקאים להפסיק להפיץ את המיתוס והסטטיסטיקה המטעה שבריטניה מובילה בפעולות להתמודדות עם שינוי האקלים. במהלך הפגנה של מרד ההכחדה באוקטובר 2019, ריד הופיע בזמן שאלת ה-BBC יחד עם מזכיר המדינה לתחבורה, גרנט שאפס, הפרלמנטרית ליסה ננדי, איש העסקים תיאו פאפיטיס והעיתונאית ג'וליה הארטלי-ברוור.
באמצעות עבודת המחאות שלהם, המרד בהכחדה הוזמנו לדבר עם ראש עיריית לונדון סאדיק חאן וקנצלר הצללים ג'ון מקדונל. בנוסף, ריד היה מעורב באופן אישי בפגישה עם שר הסביבה מייקל גוב ב-DEFRA, שם הציג את הדרישות והחששות של מרד ההכחדה ישירות לממשלה.
יום לאחר מכן הפך הפרלמנט הבריטי לראשון בעולם שהכריז על "מצב חירום אקלימי"; חלק מהדרישות הראשונה משלוש הדרישות של Extinction Rebellion.
בשנת 2020, ריד תזמר את הדלפת הדו"ח של JP Morgan האומר כי כדור הארץ נמצא במסלול לא בר קיימא, שבו המממן הגדול של דלק מאובנים הזהיר את לקוחותיו מהסיכונים הכלכליים של התחממות כדור הארץ מעשה ידי אדם.
ריד אינו עוד דובר של מרד ההכחדה, מכיוון שהוא מסרב לדבר עם כל רשתות בבעלות מרדוק "עד ששינויי האקלים יהיו חדשות בעמוד הראשון",  והוא חש שעמדה זו תחליש את יכולתו להיות דובר יעיל עבור הארגון האקטיביסטי קדימה.
קריירה פוליטית > עיתונות פוליטית

ריד כתב באופן קבוע ל-One World Column ב-EDP, והתמקד בפיתוח בינלאומי, עוני, גלובליזציה, עשיית שלום, זכויות אדם, יחסים בינלאומיים וסביבה.
קריירה פוליטית > Leave Our Kids Alone

ריד הוא מייסד שותף של קמפיין Leave Our Kids Alone, המבקש לאסור על כל פרסום המכוון לילדים מתחת לגיל 11.
קריירה פוליטית > שומרי הדורות הבאים

ריד פיתח, על בסיס מחקריו בפילוסופיה פוליטית וסביבתית, הצעה רדיקלית לרפורמה מוסדית, כדי לספק מקום במערכת הדמוקרטית של בריטניה לקול לאנשים עתידיים. ההצעה הושקה בפרלמנט ב-10 בינואר 2012.
ביבליוגרפיה

(Co-authored with James L. Guetti)  Meaningful Consequences, The Philosophical Forum, Volume XXXth, Issue 4, December 1999, Pages 289–315.
(Edited with Alice Crary) The New Wittgenstein, London: Routledge, 2000.
(Co-authored with Wes Sharrock) Kuhn: Philosopher of Scientific Revolution, Oxford: Polity, (2002).
(Co-edited with Jerry Goodenough) Film as Philosophy: Essays in Cinema after Wittgenstein and Cavell (2005).
Philosophy for Life: Applying Philosophy in Politics and Culture (2007).
(Co-authored with Matthew A. Lavery) 'Beyond the Tractatus Wars: The New Wittgenstein Debate' (2011)
'A Wittgensteinian Way with Paradoxes' (2012)
Nassim Nicholas Taleb, Rupert Read, Raphael Douady, Joseph Norman, Yaneer Bar-Yam. The Precautionary Principle (With Application to the Genetic Modification of Organisms), (2014).
"The Tale Parfit Tells: Analytic Metaphysics of Personal Identity vs. Wittgensteinian Film and Literature," in Philosophy and Literature 39.1 (April 2015): 128–53.
'A Film-Philosophy of Ecology and Environment' (2018)
(Co-authored with Samuel Alexander) 'This Civilisation Is Finished' (2019)
(Co-authored with Samuel Alexander) 'Extinction Rebellion: Insights From The Inside' (2020)
'Wittgenstein's Liberatory Philosophy: Thinking Through His Philosophical Investigations' (2020)
'Parents For A Future: how loving our children can prevent climate collapse' (2021)
(Co-edited with Ian Sinclair) 'A Timeline of the Plague Year: A Comprehensive Record of the UK Government's Response to the Coronavirus Crisis' (2021)
(Co-edited with Jem Bendell) 'Deep Adaptation: Navigating the Realities of Climate Chaos' (2021)
'Why Climate Breakdown Matters' (2022)
'Do You Want To Know The Truth' (2022)
אנדרה באלינט

| --- | --- |

 לידה:  27 באוקטובר 1914 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  3 במאי 1986 (בגיל 71) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 זרם באמנות:  בית הספר האירופי 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1985) 
 צאצאים:  István Bálint 
 
אנדרה באלינט (במקור בלום, בהונגרית: Bálint Endre; בודפשט, 27 באוקטובר 1914 – בודפשט, 3 במאי 1986) היה צייר ומעצב גרפי יהודי-הונגרי, אחת הדמויות המשמעותיות ביותר של האמנות ההונגרית המודרנית והאוונגרד.
קורות חיים

אנדרה באלינט נולד במשפחה יהודית אינטלקטואלית. אביו, אלדאר באלינט, היה מבקר אמנות ידוע של כתב העת הספרותי החשוב ניוגט. דודו היה ארנו אושבאט. אחותו, קלרה באלינט, הפכה לאשתו של הסופר והיסטוריון הספרות אנטאל סרב בשנת 1938. בנו אישטוואן באלינט היה משורר, שחקן ובמאי.
בגיל 16 באלינט התקבל למחלקה הגרפית בבית הספר המלכותי ההונגרי לאמנויות יישומיות, במגמת גרפיקה פרסומית, אך עד מהרה התברר שהוא נמשך מאוד גם לציור. בגיל עשרים נסע לפריז לשלושה חודשים, ו"התחייב" לציור מודרני בקריירה המאוחרת שלו. לאחר שובו, בשנת 1935 הוא הכיר את הצייר לאיוש ויידה בבית הספר הפרטי של יאנוש וסארי. הוא קשר עם ויידה במהירה חברות אישית ואמנותית. בשנת 1936 למד בבית הספר הפרטי של וילמוש אבא-נובאק. בסנטאנדרה, ציירים צעירים רבים השתייכו לחוג שהתגבש סביב לאיוש ויידה ודז'ה קורניש משנת 1937 עד 1940, כולל אנדרה באלינט. בשנת 1936 חלה בשחפת. בשנת 1938 נערכה בגלריית טמאש תערוכת האוסף הראשונה שלו. מאותו זמן ואילך באלינט ניצב בפני הביקורת של התפתחות האמנות ההונגרית המודרנית, בעיקר בגלל היסטוריון האמנות והמבקר המשמעותי, ארנה קאלאי שהעריך מאוד את באלינט בשים 1939–1942 כמבקר האמנות הקבוע של היומון נפסבה.
בשנת 1945 היה באלינט חבר מייסד של קבוצת אמנים של בית הספר האירופי ועד 1948 הוצג בתערוכת אוספים שנתית. בשנת 1947 בילה יותר זמן בפריז, הכיר את אנדרה ברטון והשתתף בתערוכה העולמית הסוריאליסטית. הוא לא יכול היה לארגן תערוכה בהונגריה עד 1956 כי שובץ ב"קטגוריה האסורה". במשטר הקומוניסטי של הונגריה, האמנים דורגו לשלוש קטגוריות של ה-TTT המפורסם בהונגרית. אמן אסור (Tiltott) אמן נסבל (Tűrt) ואמן נתמך (Támogatott).
משנת 1957 עד 1962 הוא חי בפריז. שם נוצרו איורי התנ"ך המפורסמים שלו. אחרי 1962, הוא עבר בהדרגה מקטגורית אמן נסבל לקטגוריה של אמן נתמך בהונגריה. הוא השתתף בכמה תערוכות עם תמונותיו בחו"ל ואחר כך בהונגריה. בעשור האחרון לחייו קיבל את כל הפרסים האפשריים, כולל פרס קושוט לפני מותו. הוא נפטר מחלת ריאות (שחפת ?) בשנת 1986, לאחר מחלה ממושכת, עדיין במלוא עוצמת היצירתיות שלו.
התערוכה האחרונה של עבודותיו בשנת 2007 אורגנה על ידי ה-Home Galéria של בודפשט.
אמנותו

ציורו לקח כיוונים דאדאיסטים, קונסטרוקטיביסטים, סוריאליסטים ומופשטים, אך הוא שמר על הטון הבסיסי הלירי שלו גם בעיצומם של האסוציאציות החופשיות הנועזות ביותר.
מרבית עבודותיו נשמרות במוזיאון פרנצי בסנטנטרה, כ-10 יש לו מציוריו באוסף דיאק בסקשפהרוואר, אך רבות מיצירותיו נמצאות בבעלות פרטית.
עבודותיו (מבחר)

דיוקן עצמי 1936 (צבעי מים, דיו, נייר, 455x293 מ"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1937 החדר שלי אצל בינדרדורף (טמפרה, נייר, 33x60 ס"מ; באופן פרטי)
1939 לאור נרות : (I.) (חריטת לינולאום, 34x20 ס"מ; פרטי)
1940 לאור נרות : (II.) (חריטת לינולאום, 34x20 ס"מ; פרטי)
1940 לאור הנרות : (III.) (חריטת לינולאום, 34x20 ס"מ; פרטי)
1941 לאור הנר : (IV.) (חריטת לינולאום, 34x20 ס"מ; פרטי)
1942 דיוקן עצמי (טמפרה, נייר, 40x28 ס"מ; פרטי)
1946 טבע דומם (שמן, עץ, 45x22 ס"מ; פרטי)
1946 טבע דומם עם דגים (פסטל, נייר, 420x550 מ"מ; מוזיאון יאנוס פאניוניוס, פץ')
1947 דייג בעיר קאן (שמן על בד, 44x55 ס"מ; פרטי)
1948 בית בסנטאנדרה (שמן, עץ, 21x25.5 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1952 ריקוד שורשים (שמן על בד, 25x33 ס"מ; פרטי)
1952 ציפור אבן (שמן על בד, 35x24 ס"מ;פרטי)
1957 טבע דומם דממת הטבע (צבעי מים, נייר, 220x290 ס"מ; פרטי)
1959 פסל בבית קברות (שמן על בד, 50x61 ס"מ; פרטי)
1959 בתי הייסטינגס (שמן, עץ, 43x24 ס"מ; פרטי)
1959 געגועים למולדת (שמן, עץ, 80x155 ס"מ; פרטי)
1960 חלום של פארק העם (שמן על בד, 61x61 ס"מ; פרטי)
1961 חזון רואן (שמן, עץ, 96x50 ס"מ; פרטי)
הלוויה גרוטסקית 1963 (שמן על בד, 92x66 ס"מ; פרטי)
1965 לילה קסום בסנטאנדרה (שמן על בד, 79.8x100 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1969 ריקוד בושו (שמן, עץ, 74x37.5 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1969 הוצאת עשן (שמן על בד, 30x60 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1969 כאן נח (שמן, עץ, 118x73 ס"מ; פרטי)
1970 לידתו של פרומתאוס (שמן על בד, 30x65 ס"מ; מוזיאון פרנצי, סנטנדרה)
1973 בזיכרון ברטוק (שמן, עץ; בבעלות פרטית)
1976 Hommage à Franz Kafka (שמן, עץ, 30x30 ס"מ; פרטי)
1978 De profundis (שמן, עץ, 42x38 ס"מ; באופן פרטי)
(ללא שנה) מוטיב חורף : לחמניות (שמן, קרשים; 12x67 ס"מ; באוסף הפרטי של מיקלוש נאג')
(ללא שנים) ישו מפח (מונוטיפ, קרטון, 18x48 ס"מ; באוסף הפרטי של מיקלוש נאג')
ערפילי זיכרון (ללא שנה) (מונוטיפ, קרטון, 41x35 ס"מ; באוסף הפרטי של מיקלוס נגי)
חברות

בית הספר האירופי
פרסים

פרס האמן המעוטר (1973)
מסדר העבודה דרגת הזהב (1975)
פרס האמן הדגול (1982)
פרס קושוט (1985)
אדירי איומה יאדירו בקול

אדירי איומה יאדירו בקול הוא פיוט מסוג רהיט מתוך הקדושתא "את חיל יום פקודה" של רבי אלעזר בירבי קליר, הנאמר במנהג אשכנז בחזרת הש"ץ של שחרית ביום הראשון של ראש השנה.
מבנה הפיוט ותוכנו

בפיוט שמונה בתים המורכבים משלוש שורות כל אחד, על סדר האלף בית. בכל שורה ישנו תיאור של המלאכים או של עם ישראל (למשל אדירי איומה, המוני המולה) ופועל שהם עושים (למשל יאדירו, יהללו) ומתואר שהם יעשו זאת "בקול" (אדירי איומה יאדירו בקול, המוני המולה יהללו בקול) ולאחר מכן מתואר שהם יאמרו בקול את אחד משלושת חלקי המשפט ”ה' מלך ה' מלך ה' ימלוך לעולם ועד”. הרפרן של הפיוט הוא המשפט המלא.
לפי השערת מאיר בר-אילן, פיוט זה מושפע מהפיוט בהגדה של פסח אדיר במלוכה, שלדעתו היה במקורו אף הוא פיוט לראש השנה.
השפעה

רהיט זה היה דוגמה לכתיבתם של רהיטים רבים במבנה דומה או זהה, המבוססים על הרפרן "ה' מלך ה' מלך..." ומתארים את אמירתו בידי ישראל והמלאכים. בעקבות רבי אלעזר בירבי קליר בפיוטו זה, הפך רהיט מסוג זה לרהיט קבוע בקדושתאות לראש השנה בידי פייטנים רבים שבאו אחריו, ביניהם רבי שמעון בן יצחק, רבי יוסף טוב עלם, רבי יצחק בן יהודה גירונדי ורבי משה בר שבתי. בנוסף לרהיטים בקדושתאות ראש השנה, פיוטים מען אלה נכתבו גם להזדמנויות אחרות.
הערות שוליים

↑  ישנם חילופי גרסאות רבים בנוסח הפיוט בין מקורות שונים (ראו בעיקר במילון ההיסטורי ובמהדורת גולדשמידט), הנוסח כאן הוא המקובל כיום במחזורי נוסח אשכנז.
↑  כל שורה מוקדשת לאות אחת מאותיות ה"א–ב", והבית האחרון מורכב משלוש שורות באות "ת"
↑  על פי דניאל גולדשמידט, ללא סדר קבוע (דניאל גולדשמידט, מחזור לראש השנה על פי מנהגי אשכנז, עמוד 77, באתר היברובוקס)
↑  בסוף השורה הראשונה "ה' מֶלֶךְ", בסוף השורה השנייה "ה' מָלָךְ" בסוף השורה השלישית "ה' יִמְלֹךְ לְעוֹלָם וָעֶד"
↑  מאיר בר-אילן, "מפיוטי ההגדה – 'אדיר הוא' ו'אדיר במלוכה'", מסורת הפיוט ד (תשס"ח), עמ' 37–60.
↑  הפיוט "כל שנאני שחק באומר מאמירים" בנוסח אשכנז ביום השני של ראש השנה (דניאל גולדשמידט, מחזור לראש השנה, עמ' 109, באתר היברובוקס).
↑  הפיוט "אבירי ארץ יאמירו בערץ", בנוסח צרפת (דניאל גולדשמידט, מחזור לראש השנה, עמ' 201, באתר היברובוקס).
↑  הפיוט "אדירי ישורון יברכו בקול" בנוסח פרובנס, קטלוניה ואלג'יר ביום הראשון של ראש השנה (סדר לימים נוראים כמנהג קארפינטראץ, אמשטרדם תצ"ט, דף לח, באתר היברובוקס).
↑  הפיוט "מלאכי צבא מעלה בקול נעים ירננו בקול" בנוסח קטלוניה ואלג'יר ביום השני של ראש השנה (מחזור לנוסח ברצלונה מנהג קטאלוניה, שלוניקי רפ"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)).
↑  ראו הפיוט "אלי וילון יאמירוך בקול" להוצאת ספר תורה מאת רבי עזר, נדפס בידי מאיר בניהו, משוררים ומפזמנים בפרס ובבוכארה במאה השבע עשרה, סיני פז (תש"ם), עמ' קמח, באתר אוצר החכמה. העיר עליו הרב שמואל אשכנזי, אגרות שמואל, ירושלים תשפ"א, חלק ב, אגרת תרמז, עמ' 952.
אסתר פרל

| --- | --- |

אסתר פרל ב-2017
 לידה:  20 בדצמבר 1958 (בת 65) בלגיה
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה
 מקום מגורים:  בלגיה, ישראל, ארצות הברית
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 www.estherperel.com
אסתר פרל (בצרפתית: Esther Perel; נולדה ב-20 בדצמבר 1958) היא פסיכותרפיסטית יהודיה בלגית אמריקאית, החוקרת את המתח הקיים בזוגיות בין הצורך בביטחון (אהבה, שייכות וקרבה) לבין הצורך בחופש (תשוקה ארוטית, הרפתקה ומרחק).
קורות חיים

פרל נולדה להורים יהודיים ניצולי שואה מפולין, וגדלה באנטוורפן. על ילדותה בקהילת ניצולי השואה אמרה: "ראיתי סביבי שתי קבוצות – אלה שלא מתו, ואלה שחזרו לחיות. אלה שלא מתו בדרך כלל היו קשורים למקומם, לא מסוגלים לחוות עונג ולא יכולים לתת אמון, כי כשעומדים על המשמר, מודאגים, חרדים וחסרי ביטחון, אי-אפשר להרים את הראש כדי להמריא ולעוף, להשתעשע, להתנהג בביטחון ולדמיין. אלה שחזרו לחיים היו האנשים שתפשו את הארוטיות כסם-נגד למוות. הם ידעו כיצד לשמור על חיוניותם".
פרל למדה פסיכולוגיה וספרות צרפתית באוניברסיטה העברית ירושלים. לאחר מכן עברה לארצות הברית ולמדה טיפול באמנות באוניברסיטת לסלי בקיימברידג', מסצ'וסטס. ב-1984 עברה לניו-יורק ללימודי תואר שני והתמחתה כפסיכותרפיסטית פסיכודינמית אצל המטפל המשפחתי סלבדור מינושין.
פרל נשואה לד"ר ג'ק סול, פסיכולוג קליני ומרצה באוניברסיטת קולומביה. לזוג שני בנים.
קריירה מקצועית

גישתה הטיפולית של פרל הופכת את סדר העדיפויות המקובל בקרב מטפלים זוגיים: "בתחום שלי מלמדים אותנו להתעניין תחילה במצב הזוגיות, ואחר כך לשאול כיצד הוא מתבטא בחדר השינה. לפי נקודת מבט זאת, יחסי המין הם מטאפורה לכלל היחסים. הנחת היסוד היא, שאם נוכל לשפר את היחסים, הסקס ילך בעקבותיהם. אבל מנסיוני, לעיתים קרובות אין הדבר כך". לתפיסתה של פרל, בעוד שאהבה זקוקה לקרבה, אינטימיות והיכרות כדי לפרוח, תשוקה צריכה מרחק, אי-ודאות, חידוש והפתעה. האינטימיות וגילוי הלב מבטלים את המסתורין והריחוק שנדרשים לארוטיקה ולתשוקה.
פרל קושרת בין תוחלת החיים הארוכה, רצונם של אנשים להמציא את עצמם מחדש וריבוי האפשרויות של תקופתנו, לקשיים שעוברת המונוגמיה, ומעודדת שיחה על מגוון האפשרויות הקיימות בקשר זוגי, מתוך הנחה שאמון, תמיכה, התפתחות, חידוש והומור הם הבסיס לזוגיות טובה.
פרל קידמה את הרעיון של "אינטליגנציה ארוטית" בספר באותו שם, שיצא לאור ב-2006 והפך לרב מכר שתורגם ל-24 שפות. בעקבות הצלחת הספר זכתה לפרסום בינלאומי כמומחית בנושא מערכות יחסים ומיניות, בין היתר בזכות שתי הרצאות TED שנתנה – האחת בפברואר 2013 בשם "הסוד לתשוקה במערכת יחסים ארוכת טווח" והשנייה במרץ 2015 בשם "לחשוב מחדש בגידה ... שיחה עבור כל מי שאהב אי פעם". שנצפו תוך 4 שנים יותר מ-20 מיליון פעם.
ב-2017 יצא ספרה השני "סיפור מהצד" (במקור: The State of Affairs) הבוחן את הנושא של בגידה בזוגיות. הספר תורגם ויצא לאור בעברית ב-2019.
פרל מגישה פודקאסט בשם "מאיפה נתחיל?"(Where should we begin), שמשלב הקלטות חיות של פגישות ייעוץ טיפוליות עם זוגות אנונימיים ותובנות של פרל על מה ששמעה ועל הטכניקות שניסתה. הפודקאסט זכה בפרס גרייסי ב-2018.
ספריה בעברית

אינטליגנציה ארוטית: כיצד לצאת ממלכוד הזוגיות, כנרת, 2007.
סיפור מהצד: בחינה מחדש של הזוגיות המודרנית, כנרת, 2019.
באבי יאר (סרט, 2003)

| --- | --- |
 בימוי:  ג'ף קאנו 
 תסריט:  ארתור בראונר 
 שחקנים ראשיים:  מיכאל דגן קטרין סאס אקסל מילברג בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  בלארוספילם
 הקרנת בכורה:  3 ביולי 2003 
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מלחמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
באבי יאר (הידוע גם בשם Babij Jar במקור) הוא סרט בלארוסי משנת 2003 בבימויו של ג'ף קאנו ובכיכובו של מיכאל דגן. הסרט צולם באירופה והופץ באופן מוגבל.
עלילה

הסרט מגולל את הרציחות ההמוניות בספטמבר 1941 של אלפי יהודים, סובייטים שבויים, קומוניסטים, צוענים ואזרחים אחרים שנטבחו על ידי האיינזצגרופן, עוצבות המבצע של גרמניה הנאצית. הסרט מתאר באופן גרפי את משתפי הפעולה האוקראיניים ואת ביצוע הרצח בקייב (בירת אוקראינה).
ראו גם

באבי יאר
הערות שוליים

↑  "Babij Jar". הניו יורק טיימס.
↑  A Museum for Babi Yar, The Jerusalem Post (23 October 2011)
אמיל גרוס

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1865 אוראדיה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  8 בדצמבר 1941 (בגיל 76) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1887) 
 
אמיל גרוס (בהונגרית: Grósz Emil; נאג'ווארד, 30 בספטמבר 1865 – בודפשט, 8 בדצמבר 1941) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, רופא עיניים. דמות משמעותית ביותר ברפואת עיניים באימפריה האוסטרו-הונגרית ובממלכת הונגריה. התיאור הפתולוגי של מספר מחלות עיניים ופיתוח הטיפול בהן קשורים בשמו. במשך שלושה עשורים, בין 1905 לבין 1936, היה פרופסור ומנהל מרפאת העיניים מס' 1 של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) וכן רופא מפורסם של בית החולים סנט רוקוש בבודפשט.
הוא היה חלק משושלת רופאי עיניים רב-דורית (ארבעה דורות של רופאי עיניים): סבו היה פרידייש גרוס (1798–1858), אביו היה אלברט גרוס (1819–1901), ובנו היה אישטוואן גרוס (1909–1985). סבו ואביו היו עדיין יהודים, הוא עצמו כנראה התנצר.
ביוגרפיה

אמיל השלים את לימודיו התיכוניים בעיר הולדתו, ומשנת 1882 למד בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (אוניברסיטת אטווש לוראנד). בשנת 1887 קיבל תואר ברפואה והסמכה (תעודת הוראה) כמורה למדעי הבריאות בבית ספר תיכון. לאחר מכן הפך למתמחה במרפאת העיניים של האוניברסיטה. ב-1888 ערך סיור לימודי בחו"ל, ובאותה שנה מונה למרצה באוניברסיטה ואחר כך למרצה בכיר לרפואת עיניים של האוניברסיטה. בשנים 1893–1894, בהיעדרו של וילמוש שולק, מילא את תפקיד סגן מנהל המרפאה. בשנת 1894 הוסמך כפרופסר חבר בתחום אנדוסקופיה תאורטית ומעשית. בשנת 1900 מונה לפרופסור מן המניין חוץ (שלא בסגל) באוניברסיטת בודפשט.
במקביל לעבודת ההוראה שלו, בין 1900 לבין 1904 עבד גרוס תחילה כרופא עיניים בית חולים סנט יאנוש (Szent János Kórház), אחר כך בבית החולים סנט אישטוואן (Szent István Kórház) ובבית חולים סנט רוקוש (Szent Rókus Kórház). בינתיים מונה ב-1903 לנציב הממשלה למחלת הגרענת, תפקיד שמילא עד 1918. בשנת 1905 הפך לפרופסור מן המניין לרפואת עיניים בסגל אוניברסיטת בודפשט, ובמקביל מונה למנהל מרפאת העיניים מס' 1, עקב מחלתו של וילמוש שולק. הוא כיהן בתפקיד האחרון עד פרישתו ב-1936. לאחר מותו של שולק מונה גרוס כאמור לפרופסור לרפואת עיניים בסגל האוניברסיטה ב-1905. בשנת הלימודים 1914/1915 שימש גם כדקאן הפקולטה לרפואה. עם נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, כמה מורים, כולל אמיל גרוס, הוצאו זמנית מסגל האוניברסיטה. אשתו הייתה מרגיט טקאץ'.
פעילותו

הוא השיג תוצאות משמעותיות במספר ענפי רפואת עיניים, שעסקו באבחון, פתולוגיה, כירורגיה וטיפול. הוא חקר באינטנסיביות נגעים ניווניים של העיניים (קטרקט וגלאוקומה), דלקת הענבייה, קרטיטיס (keratitis), היפרדות רשתית (ablatio retinae), גידולים ברשתית (glioma retinae), ניוון עצב הראיה (tabes optica), שכולם נחקרו על ידו בהרחבה. לא רק הפתולוגיה של גודש האישון, היאליטיס (דלקת של קרום ההיאלואיד), אלא גם הפתולוגיה של פזילה ועיוורון. הוא פיתח מספר פרוצדורות כירורגיות של עיניים, והטיפול הניתוחי שהנהיג בקטרקט בגיל מבוגר נפוץ היה ברחבי העולם. כנציב ממשלתי, עשה רבות כדי להילחם בדלקת הלחמית הזיהומית, גרענת שנחשבו למחלת ציבורית נפוצה.
חברויות הכרה והוקרה

מ-1905 עד 1919 היה גרוס הנשיא הראשון של "האגודה ההונגרית לרפואת עיניים", שבה היה גם חבר מייסד. בנוסף, משנת 1911 היה סגן נשיא, ומשנת 1926 הנשיא של "הוועדה המרכזית להמשך ההשתלמות הרפואית", שהוכר גם על ידי "משרד הדתות והחינוך הציבורי" בשנת 1912 (הוועדה בוטלה ב-1936). הוא היה פעיל גם באגודות בינלאומיות לרפואת עיניים, בהיותו חבר באגודה הגרמנית לרפואת עיניים בהיידלברג (Deutsche Ophthalmologische Gesellschaft), באגודה הצרפתית לרפואת עיניים (Société Française d'ophtalmologie) ובאגודה לרפואת עיניים של בריטניה (Ophthalmological Society of the United Kingdom).
ב-1909 התקיים בבודפשט קונגרס רפואי בינלאומי, שבו גרוס הפך למזכיר הכללי. כפרס על עבודתו בקונגרס קיבל את התואר "יועץ חצר המלוכה ההונגרית". כהוקרה על הישגיו המדעיים, הוא זכה בפרס קורווין ב-1930 וב-1932 קיבל דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת ליון שבצרפת.