stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבואה המזימה את עצמה
תימוכין אמפיריים

במסגרת מחקר שערכו בנושא, חילקו החוקרים בושמן (אנ') באומיסטר (אנ') וסטאק (1999) אוכלוסיית נבדקים לשתי קבוצות: קבוצה 1, שחבריה נחשפו לטענה פרו-קתרטית המעודדת פעולות אגרסיביות לפורקן כעסים (קתרזיס) מפני ש"פעולה אגרסיבית היא דרך טובה להירגע ולהפחית כעסים" (מרכיב הנבואה), ובשלב הבא ניתנה להם אפשרות לבצע פעולה אגרסיבית (להכות בשק אִגרוף הנמצא במעבדה), הביעו לאחר מכן רמות גבוהות יותר של כעס (שנמדדו ובאו לידי ביטוי בהתנהגות עוינת כלפי הנסיין ו/או אנשים אחרים בסביבה) — בהשוואה לחברי קבוצה 2, ששאר תנאיה היו זהים לקבוצה הראשונה, אך בניגוד אליה נחשפו חבריה בתחילה למסר אנטי-קתרטי (כזה שאינו מנבא שביצוע פעולה אגרסיבית יפחית כעסים באמצעות תהליך של קתרזיס).
העובדה שחברי קבוצה 1 התנהגו באופן הפוך למה שהנבואה ניבאה עבורם (דהיינו, בדוגמה זאת: אמונתם שלפעולה שעשו ישנה אפקט מרגיע של שיכוך כעסים), היא דוגמה למקרה בו עצם החשיפה לנבואה גורם למעשה להזמתה (מפני שלולא החזיקו באמונה זו – כפי שהתברר – היו הם כעוסים פחות ורגועים יותר בתום הפעילות).
ראו גם

נבואה המגשימה את עצמה
אפקט הנס החכם
אפקט פלצבו
אפקט הות'ורן
הערות שוליים

1 2  בושמן באומיסטר וסטאק: קטרזיס, אגרסיות ושכנוע; נבואה המגשימה את עצמה או מזימה את עצמה?
| פסיכולוגיה |
| --- | --- | --- |
פסיכולוג • פסיכותרפיה • פילוסופיה של הפסיכולוגיה
| ענפי מחקר | פסיכוביולוגיה • קוגניטיבית • התפתחותית • חברתית • אישיותית • השוואתית • פסיכופתולוגיה • פסיכופיזיקה • פסיכובלשנות • פסיכולוגיה אבולוציונית • נוירופסיכולוגיה  • פסיכולוגיה תרבותית • פסיכולוגיה בין תרבותית • ראו גם: פסיכיאטריה |  |
| תחומי עיסוק | קלינית • חינוכית • ארגונית/תעסוקתית • שיקומית • רפואית • משפטית • צבאית • ספורט |  |
| אסכולות | סטרוקטורליזם • פונקציונליזם • פנומנולוגיה • פסיכואנליזה • אינדיבידואלית • הומניסטית • ביהביוריזם • אקזיסטנציאליזם • גשטלט • פסיכולוגיה חיובית • פסיכודינמיקה |  |
| מושגים כלליים | תודעה • תפיסה • לא-מודע • זיכרון • למידה • רווחה נפשית • הפרעה נפשית •  טראומה נפשית • מבחני אישיות • אינטליגנציה • מיינד • רגש |  |
הקטגוריה "פסיכולוגיה" במיזמים אחרים של קרן ויקימדיה: ויקימילון • ויקיספר • ויקיציטוט
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיתוח עסקי

פיתוח עסקי (באנגלית: Business Development, לעיתים מכונה בקצרה "ביזדב" או Bizdev) הוא מושג מתחום הניהול העוסק בתהליכים ומשימות לשם קידום מטרות ארגוניות ומשלב דיסציפלינות ניהוליות, כלכליות, תעשייתיות, שיווקיות וארגוניות.
מטרות של תהליכי פיתוח עסקי יכולות להיות כלליות (הגדלת הכנסות החברה) או רחבות מאוד (פיתוח עסק לרשת ארצית) או ספציפיות ומוגדרות (השקת מוצר חדש או פניה למגזר לקוחות חדש). לעיתים מושגים יעדים אלו בעזרת יצירת מערכת יחסים עם חברות נוספות ושותפים אסטרטגיים, שהמטרות שלהם סינרגטיות לאלו של הארגון.
ניהול הפיתוח העסקי הוא מערך ניהולי שמקביל או משלים לניהול השיווק והמכירות ולניהול אסטרטגי.
ההבחנה המקובלת בין ניהול שיווק ומכירות וניהול עסקי שוטף, לבין ניהול פיתוח עסקי או ניהול אסטרטגיית צמיחה - היא ההבחנה בין פעילות אורגנית, שוטפת, לבין פעילות א-אורגנית, שאינה שוטפת אלא ייחודית.
הגדרה שאומצה על ידי פלגרייב באנציקלופדיה לניהול אסטרטגי, "פיתוח עסקי מוגדר כמשימות ותהליכים הנוגעים להיערכות אנליטית להזדמנויות לגידול פוטנציאלי, איתור, יישום ותמיכה בהזדמנויות צמיחה אבל אין זה כולל החלטות אסטרטגיות ויישום הזדמנויות צמיחה".
מנהל פיתוח עסקי

פיתוח עסקי נעשה באופן פנימי, בחברה עצמה או באמצעות יועצים חיצוניים. למרות המינוח "פיתוח עסקי", גם גופים ממשלתיים וציבוריים, מלכ"רים ותאגידים שאינם עסקיים, עוסקים באופן תמידי בפיתוח עסקי.
מחקר שיטתי שנערך לאחרונה בנושא, התווה קווים מנחים והצביע על הופעתו של תפקיד "מפתח עסקי" או מנהל הפיתוח העסקי, עם תפקיד מיוחד בתהליך ניהול חדשנות. פונקציית הפיתוח העסקי נפוצה יותר בתעשיות ההיי-טק והביו-טק.
הערות שוליים

↑  ערן רותם: מי צריך מנהל פיתוח עסקי ולמה?, באתר איגוד השיווק הישראלי, ‏2019-02-24
↑  את Palgrave אנציקלופדיה של ניהול אסטרטגי (2014)
↑  משה גרימברג, תפקידיו המרכזיים של מנהל/ת פיתוח עסקי
↑  סוג, S., & Knyphausen-Aufseß, Z. (2007).
↑  לורנצי, V., & Sørensen, ה. א. (2014)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפיגוע בקניון השרון (יולי 2005)

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |
 תאריך:  12 ביולי 2005
 מקום:  קניון השרון, נתניה, ישראל
 קואורדינטות:  32°19′36″N 34°51′43″E﻿ / ﻿32.326639°N 34.862056°E﻿ / 32.326639; 34.862056
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  5
 פצועים:  90
 מבצע:  הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
  (למפת נתניה מוגדלת) הפיגוע בקניון השרון(למפת נתניה רגילה) הפיגוע בקניון השרון
 
הפיגוע בקניון השרון היה פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני ב-12 ביולי 2005, בכניסה לקניון השרון שבנתניה. חמישה אזרחים ישראלים נהרגו בפיגוע ויותר מ-90 נפצעו. ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נטל אחריות לפיגוע.
הפיגוע

ב-12 ביולי 2005, בשעות אחר הצהריים המאוחרות, ניגש מחבל מתאבד לכניסה הצפונית של קניון השרון שבנתניה. המחבל המתאבד שחבש מטען חבלה מתחת לבגדיו ופוצץ את מטען החבלה בסביבות השעה 18:35 במעבר הולכי הרגל לאחר שהתקרב לקבוצה של ארבע צעירות שחצו את הכביש.
שלוש הנשים נרצחו בפיגוע ונפצעו כ-90 בני אדם, חמישה מהם באופן אנוש. הפיצוץ אירע בצומת סואן מחוץ לקניון בשעות העומס, וגרם גם נזק רב לכלי הרכב אשר היו סמוכים לזירת הפיגוע. בנוסף לכך כמה מחלונות המרכז המסחרי התנפצו בפיגוע. הרוגה רביעית מתה לאחר כמה שעות בבית החולים. הרוג חמישי מת מפצעיו יום למחרת.
לאחר הפיגוע הודיעה המשטרה שהמחבל המתאבד נשא כ-10 ק"ג חומר נפץ, יחד עם מסמרים וכדורי מתכת, על חגורת הנפץ שהייתה קשורה לגופו. ראש העיר של נתניה, מרים פיירברג, נכחה במקום הפיגוע וסייעה לפצועים.
המפגע

ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נטל אחריות לפיגוע והודיע כי הפיגוע בוצע על ידי התלמיד הפלסטיני בן ה-18 אחמד אבו חליל, תושב הכפר עתיל שביהודה ושומרון.
בתאריך 11 במאי 2009 גזר בית המשפט הישראלי חמישה מאסרי עולם ועוד 20 שנות מאסר. יונס ליווה את המחבל המתאבד בדרכו לביצוע הפיגוע, והורה לו להמתין עם ביצוע הפיגוע כדי שיוכל להתרחק מהזירה.
בתאריך 18 בינואר 2025 פורסם שמו של יונס כאחד מכ-700 המחבלים שישתחררו בעסקה לשחרור החטופים הישראלים, וזה אחרי 20 שנות מאסר בלבד.
ראו גם

הפיגוע בקניון השרון (2001)
הפיגוע בקניון השרון (דצמבר 2005)
הערות שוליים

↑  רוני זינגר,דוד רטנר,יובל אזולאי,רן רזניק, ההרוגים בפיגוע בקניון השרון בנתניה, באתר הארץ, 13 ביולי 2005
↑  רוני זינגר, עמוס הראל, ניר חסון, יהונתן ליס, ארנון רגולר, אלי אשכנזי, אלוף בן, רן רזניק, שלוש הרוגות בפיגוע בנתניה; גורמים בי-ם:  נגיב ביד קשה. תורחב הפעילות נגד הג'יהאד, באתר הארץ, 12 ביולי 2005
↑  עלה לארבע מספר הרוגות הפיגוע בקניון השרון בנתניה; 41 עדיין מאושפזים בבתיה"ח, באתר גלובס, 13 ביולי 2005
↑  חייל מנתניה מת מפצעיו לאחר שנפגע בקניון השרון, באתר גלובס, 14 ביולי 2005
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
כלל אוקון

גרף של נתוני אבטלה ותמ"ג מ-1948 עד 2016 בארצות הברית. הגרף הזה מדגים את כלל אוקון לפי גרסת ההפרשים (ראו בהמשך הערך). ניתן לתאר אותו באמצעות הנוסחה: (% שינוי בתמ"ג) = 3.2 – 1.8 * (% שינוי באבטלה). שימו לב שהגרף משתמש בנתונים רבעוניים – והפער בין התוצאות של חישוב זה לתוצאות אחרות נובע בחלקו מהשימוש בנתונים רבעוניים.
כלל אוקון בכלכלה הוא כלל המבטא את היחס בין האבטלה במדינה לפער התוצר שלה. יחס זה ניתן לצפייה באופן אמפירי.
הכלל נקרא על שמו של ארתור מלווין אוקון, שניסח אותו לראשונה ב־1962.
לכלל אוקון שתי גרסאות: "גרסת הפער", הקובעת כי על כל עלייה של אחוז אחד בשיעור האבטלה, התמ"ג של המדינה יהיה נמוך בכ-2% נוספים מהתוצר הפוטנציאלי שלה (התוצר שהיה למדינה אם התעסוקה הייתה מלאה). הגרסה השנייה, "גרסת ההפרשים", מתארת את הקשר בין שינויים רבעוניים באבטלה לשינויים רבעוניים בתוצר הריאלי.
הדיוק והשימושיות של כלל זה נתונות למחלוקת.
מקדם אוקון

כלל אוקון מתאר יחס אמפירי בין משתני מאקרו. לפי הגרסה המקורית של אוקון לכלל, עלייה של 2% בתוצר תבוא במקביל לירידה של 1% בשיעור האבטלה; לעלייה של 0.5% בהשתתפות בכוח העבודה; לעלייה של 0.5% בשעות העבודה לעובד; ולעלייה של 1% בפריון העבודה.
כאמור, כלל אוקון קובע כי עלייה של אחוז אחד בשיעור האבטלה תבוא יחד עם ירידה בשיעור שני אחוזים בתוצר הריאלי. אך היחס בין האבטלה לתוצר איננו קבוע, ומשתנה בהתאם למדינה ולתקופת הזמן הנבחנת.
היחס נקבע על ידי רגרסיה ליניארית של התמ"ג או התל"ג על השינוי בשיעור האבטלה. לפי הניתוח של מרטין פראצ'וני, התוצר יורד בכשלושה אחוזים עם כל עלייה של אחוז בשיעור האבטלה. עם זאת, פראצ'וני טען שרוב השינויים בתוצר אינם נובעים משינויים באבטלה, אלא משינויים בגורמים אחרים, כמו ניצול יעיל של משאבים או שעות העבודה. אם לוקחים בחשבון גם את הגורמים האלו, הקשר בין האבטלה לתוצר יורד לשינוי של 0.7% בתוצר על כל שינוי של 1% בשיעור האבטלה. כמו כן, נראה כי עוצמת הירידה בתוצר הולכת ופוחתת עם הזמן בארצות הברית. לפי אנדרו אבל ובן ברננקי, הערכות המבוססות על נתונים מהשנים האחרונות מצביעות על כ-2% ירידה בתפוקה על כל עלייה של 1% באבטלה.
ניתן להציע כמה סיבות לכך שהתמ"ג ישתנה בקצב מהיר יותר מאשר האבטלה:
ככל שהאבטלה עולה,
אפקט המכפיל, או הגידול בתוצר שנגרם כתוצאה ממחזור הכסף אצל המועסקים, דועך;
מובטלים עלולים לנשור מכוח העבודה הפוטנציאלי (כלומר, להפסיק לחפש עבודה), כך שמעתה הם לא יילקחו בחשבון בחישוב שיעור האבטלה;
עובדים עשויים לעבוד פחות שעות;
פריון העבודה עשוי לרדת, אולי בגלל שהמעסיקים מחזיקים יותר עובדים ממה שהם צריכים.
אחת המסקנות הנובעות מכלל אוקון היא שעלייה בפריון העבודה או גדילה בכוח העבודה הפוטנציאלי יכולים לגרום לכך שהתוצר הריאלי נטו יגדל, מבלי ששיעורי האבטלה נטו ירדו (תופעה זו נקראת גם "התאוששות ללא עבודה").
ניסוח מתמטי

את כלל אוקון בגרסת הפער ניתן לכתוב כך (אבל וברננקי, 2005):
כאשר:
Y הוא התוצר בפועל
{\overline {Y}} הוא התוצר הפוטנציאלי
u הוא שיעור האבטלה בפועל
{\overline {u}} הוא שיעור האבטלה הטבעי (שיעור האבטלה הנגזר מקיומם של פרטים שלא מעוניינים או לא מסוגלים לעבוד, מפרטים שנמצאים בתקופות מעבר בין עבודות, ועוד).
c הוא הקבוע המגדיר את היחס בין שינויים באבטלה לשינויים בתפוקה
מאז 1955 בערך, הערך של c בארצות הברית היה בדרך כלל סביב 2 או 3, כפי שהוסבר לעיל.
כיוון שלא ניתן למדוד את המשתנים  {\overline {Y}} ו־ {\overline {u}}, וניתן רק להעריך אותם, קשה להשתמש בגרסת הפער של כלל אוקון.
גרסה נפוצה יותר של כלל אוקון, המכונה גרסת ההפרשים או גרסת שיעור הצמיחה, מקשרת בין שינויים בתוצר לשינויים באבטלה:
כאשר:
Y הוא התוצר בפועל
\Delta Y הוא ההפרש בין התוצר שנמדד בשנה הנוכחית לתוצר של שנה שעברה
\Delta u הוא ההפרש בין האבטלה שנמדדה בשנה הנוכחית לאבטלה בשנה שעברה
k הוא שיעור הצמיחה השנתי הממוצע של התוצר במצב של תעסוקה מלאה
c הוא הקבוע המגדיר את היחס בין שינויים באבטלה לשינויים בתפוקה
למשל, בארצות הברית, נכון לעכשיו,  k שווה בערך ל-3% ו- c ל-2 בערך, כך שניתן לכתוב:
הגרף בראש הערך מתאר את כלל אוקון בגרסה זו; על ציר ה-Y מופיע הגידול של התוצר באחוזים ביחס לתקופה הקודמת, ועל ציר ה-X – השינויים באבטלה. (שימו לב שהוא מבוסס על נתונים רבעוניים, ולא על נתונים שנתיים).
כיצד מגיעים לכלל אוקון בגרסתו השנייה?

נתחיל בגרסה הראשונה של כלל אוקון:
במקום להציב את המשתנים עצמם, נציב את השינוי השנתי באבטלה ובתוצר:
נמצא מכנה משותף:
אם נכפיל את צד שמאל של המשוואה ב {\frac {{\overline {Y}}+\Delta {\overline {Y}}}{Y}}, ששווה בערך ל-1, נקבל:
ניתן להניח ש  \Delta {\overline {u}}, השינוי בשיעור האבטלה הטבעי, שווה בערך ל-0. נניח גם ש {\frac {\Delta {\overline {Y}}}{\overline {Y}}}, שיעור הגידול בתוצר במצב של תעסוקה מלאה, שווה בערך לערכו הממוצע  k. כך נגיע לכלל אוקון בגרסתו השנייה:
יישום ושימושים

כאשר משווים בין נתונים ממשיים לתחזיות תאורטיות, מתברר כי לכלל אוקון יש ערך רב בחיזוי המגמה של היחס בין האבטלה לתמ"ג הריאלי. עם זאת, הנתונים הנגזרים מכלל אוקון מתגלים בדרך כלל כבלתי מדויקים כשמשווים אותם לנתונים מהעולם האמיתי. זה נובע מכך שמקדם אוקון משתנה במדינות שונות ובזמנים שונים. למרות חוסר הדיוק, הסיקו רבים – ביניהם הבנק המרכזי של אוסטרליה – שהנתונים המתקבלים בעזרת שימוש בכלל אוקון תקפים במידה מסוימת. כמו כן, לפי כמה ניתוחים[דרושה הבהרה] לכלל אוקון יש שיעורי דיוק גבוהים יותר עבור תחזיות לטווח הקצר. כמה חזאים[דרושה הבהרה] שיערו שתופעה זו נגרמת מתנאי שוק שמשפיעים על מקדם אוקון וקשה לצפותם מראש.
כך, חזאים כלכליים נוהגים להשתמש בכלל אוקון ככלי לניתוח מגמות לטווח הקצר בין אבטלה לתמ"ג הריאלי, וממעטים להשתמש בו ככלי לניתוח ארוך טווח או לחישובים מספריים מדויקים.
באמצעות שימוש בנתונים אמפיריים מתקופות מיתון שחלו בעבר, בשנות ה-70, ה-90 וה-2000, הבנק הפדרלי של סן פרנסיסקו קבע כי כלל אוקון הוא כלל שימושי. כל המיתונים האלו התאפיינו ביחס הפוך בין אבטלה לתוצר, הן עבור נתוני זמן-אמת והן עבור נתונים מדויקים יותר, שנמדדו לאחר זמן. המיתונים של שנות ה-90 וה-2000 הפגינו פחות תנודתיות בתוצר ובאבטלה.
הערות שוליים

↑  Okun, Arthur M. "Potential GNP: Its Measurement and Significance," American Statistical Association, Proceedings of the Business and Economics Statistics Section 1962. Reprinted with slight changes in Arthur M. Okun, The Political Economy of Prosperity (Washington, D.C.: Brookings Institution, 1970)
↑  Knotek, 75
↑  Knotek, 93
↑  Okun, 1962
↑  Prachowny, Martin F. J. (1993). "Okun's Law: Theoretical Foundations and Revised Estimates". The Review of Economics and Statistics. 75 (2): 331–336. doi:10.2307/2109440. ISSN 0034-6535. JSTOR 2109440.
↑  Abel, Andrew; Bernanke, Ben (2005). Macroeconomics (5th ed.). Boston: Pearson/Addison Wesley. ISBN 0-321-16212-9. OCLC 52943097.
↑  דוגמה לאפקט מכפיל ניתן למצוא כאן.
↑  Lancaster, David; Tulip, Peter (2014–2015). "Okun's Law and Potential Output" (PDF).
↑  Federal Reserve Bank of San Francisco | Interpreting Deviations from Okun’s Law
הפניות

מאמרו המקורי של אוקון: Okun, Arthur M. (1962) "Potential GNP, its measurement and significance". Cowles Foundation, Yale University.
Ball, Laurence; Tovar Jalles, João; Loungani, Prakash. "Do Forecasters Believe in Okun's Law? An Assessment of Unemployment and Output Forecasts" (PDF). imf.org. International Monetary Fund. נבדק ב-2016-07-11.
Abel, Andrew B. & Bernanke, Ben S. (2005). Macroeconomics (5th ed.). Pearson Addison Wesley. מסת"ב 0-321-16212-9ISBN 0-321-16212-9.
Baily, Martin Neil & Okun, Arthur M. (1965) The Battle Against Unemployment and Inflation: Problems of the Modern Economy. New York: W.W. Norton & Co.; מסת"ב 0-393-95055-7 (1983; 3rd revised edition).
Case, Karl E. & Fair, Ray C. (1999). Principles of Economics (5th ed.). Prentice-Hall. מסת"ב 0-13-961905-4ISBN 0-13-961905-4.
Plosser, Charles I. and Schwert, G. William (1979). "Potential GNP: Its measurement and significance: A dissenting opinion", Carnegie-Rochester Conference Series on Public Policy
Knotek, Edward S. "How Useful Is Okun's Law." Economic Review, Federal Reserve Bank of Kansas City, Fourth Quarter 2007, pp. 73–103.
Prachowny, Martin F. J. (1993). "Okun's Law: Theoretical Foundations and Revised Estimates," The Review of Economics and Statistics, 75 (2), pp. 331–336.
Gordon, Robert J., Productivity, Growth, Inflation and Unemployment, Cambridge University Press, 2004
McBride, Bill (11 October 2010). "Real GDP Growth and the Unemployment Rate". Calculated Risk. Retrieved 5 December 2010.
Goto, Eiji; Burgi, Constantin. "Sectoral Okun's Law and Cross-Country Cyclical Differences" (PDF). נבדק ב-2020-09-09.
Ball, Laurence; Leigh, Daniel; Loungani, Prakash. "Okun's Law: Fit at 50?" (PDF). נבדק ב-2020-09-09.
מצעד הבוץ

מצעד הבוץ (באנגלית: Mud March) היה המצעד הגדול הראשון שאורגן על ידי ה-National Union of Women’s Suffrage Societies) NUWSS) ב-7 בפברואר 1907 בלונדון. מטרתו הייתה תמיכה במתן זכות הצבעה לנשים.
המצעד כלל יותר מ-3,000 נשים אשר צעדו ברחובות הבוציים והקרים של לונדון מהייד פארק לאקסטר הול. שם המצעד ניתן לו לאחר התרחשותו בשל תנאי מזג האוויר הקשים בהם נערך, ואף על פי כך, תואר כמצעד שמח לרוב הדעות. המצעד היה מאוד מגוון חברתית – הצועדות היו נשים בעלות מעמד, בוגרות אוניברסיטה, אמניות, חברות במועדוני נשים, עובדות טקסטיל, נשים מטעם התנועה להימנעות מאלכוהול ועוד יותר מארבעים ארגונים שונים שהתאספו מכל רחבי בריטניה.
אנשי מפתח במצעד והבחנה בין שני הארגונים לתמיכה במתן זכות הצבעה לנשים

המצעד אורגן על ידי פיליפה (פיפה) סטרצ'י (Phillipa (Pippa) Strachey), ביתה של ליידי סטרצ'י. ארגון המצעד הפגין את כישוריה של סטרצ'י כ"גאון ארגוני" והוביל לתכנון מצעדים רבים נוספים. חבריי ה-Artists' Suffrage League יצרו פוסטרים וגלויות ועיצבו ויצרו כ-80 כרזות רקומות לכבוד המצעד.
באותה תקופה פעלו שני ארגוני סופרג'יסטיות: ה-NUWSS שהורכב מסופרג'יסטיות שהיו מחויבות לפעילות שאינה מיליטנטית (Constitutionalist suffragists), ואיגוד הנשים החברתי והפוליטי, (Women’s Social and Political Union, WSPU) שהורכב מסופרג'יסטיות שיישמו טקטיקות מחאה מיליטנטיות (Suffragettes).
המצעד הונהג על ידי מיליסנט פוסט (Millicent Fawcett) יחד עם חברותיה לארגון ה-NUWSS: ליידי סטרייצ'י, ליידי פרנסיס בלפור (Lady Frances Balfour) וקייר הארדי.
מטרת מצעד הבוץ

נשות ארגון ה-NUWSS לא השתמשו אמנם בטקטיקות מיליטנטיות, אך הכירו בכך שעליהן לדאוג שקולן ישמע כדי להצליח לקדם את מטרתן- מתן זכות הצבעה לנשים. הן בחרו בהפגנה המונית כדי להראות לעולם כמה רבות הן הנשים אשר מעוניינות בזכות להצביע.
תגובת הציבור

על אף תנאי מזג האוויר הקשים, צפו במצעד אלפי אנשים. המראה של נשים מכל הגילאים, מעמדות ומקצועות צועדות יחד במזג אוויר מחריד דרך רחובות בוציים היה תקדים ועורר עניין רב בקהל הצופים. עיתונים ומגזינים באירופה ובארצות הברית שמו דגש על המגוון האנושי שקיבל ייצוג במצעד.
בחברה הבריטית באותה תקופה היה מקובל לחשוב כי נשים סולדות מלהציג עצמן בציבור. תפישה זו גרמה למשתתפות במצעד להיראות אף מסורות יותר למטרתן בעיני קהל הצופים. בעיתון Manchester Guardian נכתב: "בלתי אפשרי להניח כי מרבית הנשים שלקחו חלק במצעד עשו זאת לשם הספורט או לשם ההנאה שבדבר. השתתפות במצעד מסוג זה דורשת מאישה את האומץ לצאת מחדר הציור שלה לרחוב ולהיות חלק מההמון למען מטרה שככל הנראה מעוררת סלידה בעיני רוב או רבים ממכריה, ולראות עצמה בעיתון למחרת בבוקר כשייכת לתנועה הסופרג'יסטית."
השפעות מצעד הבוץ לטווח הארוך

מנהיגות התנועה הסופרג'יסטית, היסטוריונים מודרניים ומומחים טוענים כי המצעד עזר לגבש מצעדים גדולים נוספים לתמיכה במטרה.
דבורה גרדנר מ-Yale University Press ומ-New-York Historical Society מתארת את מצעד הבוץ כמצעד הראשון המשמעותי באנגליה ומדגישה את ההשפעה החיובית שהייתה לאירועים מסוג זה על התדמית של נשים שהשתייכו לארגון לתמיכה במתן זכות הצבעה לנשים.
המצעדים הללו משכו אלפי משתתפות, החל מ-3,000 משתתפות במצעד הבוץ שנערך בפברואר 1907 ועד 40,000 ב-1913. המצעדים משכו קהל עצום בגודלו – מאות אלפי צופים ובמקביל – עיתונאים שסיקרו את האירוע. חשיבות הסיקור העיתונאי הייתה גדולה בעיני התומכות במתן זכות הצבעה לנשים, גם בעיני המיליטנטיות וגם בעיניהן של האחרות. הסיקור העיתונאי עזר להעביר את המסר על פיו כל סוגי הנשים רצו להצביע, ולא רק נשים צעקניות, היסטריות ולא נשיות, כפי שתוארו בקריקטורות בעיתונים ונתפשו בעיני הציבור בדרך כלל.
אזכורים בספרות

בספרה The Spectacle of Women: Imagery of the Suffrage Campaign 1907–14 מציינת המחברת ליסה טיקנר (Lisa Tickner) את המשמעות ארוכת הטווח של מצעד הבוץ : "מצעד הבוץ, שהוא אמנם מצעד צנוע בהשוואה לבאים אחריו, היווה תקדים למצעדים גדולים. המצעד אורגן וסוקר היטב". טיקנר אף טוענת שהייצוג החברתי הנרחב במצעד היווה מעין טעימה מוקדמת של השפעתה של התנועה התומכת במתן זכות הצבעה לנשים על האינטראקציה בין מעמדות בחברה.
בספרה Connecting Links: The British and American Suffrage Movements, 1900–1914 טוענת המחברת פטרישיה האריסון (Patricia Harrison) כי נשות ה-NUWSS הצליחו לחקות את התלהבותן של המיליטנטיות במקביל לשימוש בטקטיקות לא מיליטנטיות על פי חוקת תנועת התמיכה במתן זכות הצבעה לנשים. הן צלחו זאת תודות לארגון מצעדים והפגנות כדוגמת מצעד הבוץ.
ראו גם

סופרג'יזם
סופרג'יסטיות (סרט)
זכות בחירה לנשים
זכויות האישה
הרפורמה בנמלי הים בישראל

הרפורמה בנמלי ישראל או הרפורמה בנמלים הוא השם שניתן לשינוי מבני כולל בענף הנמלים הימיים בישראל. הרפורמה החלה עם חקיקת חוק רשות הספנות והנמלים בשנת 2004. מטרת החוק והרפורמה היא הגברת התחרותיות של הנמלים הישראלים – נמל חיפה, נמל אשדוד ונמל אילת – על ידי שינוי המבנה הארגוני שלהם והפרטתם. עיקר הרפורמה כולל את פירוק רשות הנמלים למספר חברות: חברת נמלי ישראל, שתהיה אחראית על אחזקה, ניהול ופיתוח של שטחי הנמלים והשכרתם לחברות ההפעלה; חברת נמל אשדוד, חברת נמל חיפה וחברת נמל אילת, שתהיינה אחראיות על מתן השירות ופיתוח מתקני הנמל; ורשות הספנות והנמלים שתהיה אחראית על אסדרת הענף.
בשנת 2009 קבע מבקר המדינה כי הרפורמה נכשלה, אך מאמצים להמשיך ביישומה נמשכו. בשנת 2012 פורסמו מכרזים להקמת נמל המפרץ ונמל הדרום, נמלים בבעלות פרטית. שני הנמלים נפתחו בשנת 2021. במסגרת הרפורמה עבר בשנת 2023 נמל חיפה לבעלות פרטית.
עיקרי הרפורמה

מאז שנת 1961 ועד תחילת הרפורמה, נוהלו והופעלו שלושת הנמלים העיקריים של ישראל – נמל חיפה, נמל אשדוד ונמל אילת – על ידי רשות סטטוטורית אחת, רשות הספנות והנמלים. הרשות הייתה אחראית הן על פיתוח הנמלים והן על תפעולם השוטף על כל הבטיו. בסוף שנות התשעים וראשית שנות ה-2000 התגבשה העמדה שמודל זה ("מודל נמל השירותים") אינו יעיל. המודל, לפי הגישה שהתגבשה, מונע תחרות בין הנמלים, את התייעלותם הכלכלית והתפעולית ואת שיפור השירות ללקוחות. בנוסף, ביקורת הופנתה על הבעיה של סבסוד צולב שייקר את הייבוא. ביקורת נוספת נגעה לכוחם הרב של ועדי העובדים בנמלים, שהביא למשכורות גבוהות ולשימוש בנמלים כמנוף לחץ על הממשלה. חוסר היעילות של הנמלים נבע גם מחוסר בהשקעה ואי-התאמה של הנמלים לאוניות גדולות, דבר שפגע בתחרותיות שלהם אל מול נמלים אחרים בים התיכון. בהתאם לביקורת זו הוחלט על ביצוע הדרגתי של שינויים במבנה השליטה בנמלים ואסדרתם, תהליכי הפרטה והשקעה ביצירת נמלים ורציפים חדשים המותאמים לצורכיה של ישראל, תוך משא ומתן עם ארגוני העובדים במטרה להוזיל את עלויות כוח האדם ולהחליש את השפעתם.
עיקרי הרפורמה > מודל בעל הבית

המודל שנבחר לרפורמה הוא "מודל בעל הבית" (Landlord port). נמלי בעל הבית מאופיינים בשילוב של שליטה ציבורית ושליטה פרטית. בנמלים שמיישמים את המודל (כגון נמל רוטרדם, נמל ניו יורק וניו ג'רזי (אנ'), נמל אנטוורפן, ונמל סינגפור), קיימת רשות ממשלתית רגולטורית, שהיא גם הבעלים של נכסי הנמל, לצד חברות פרטיות שבאחריותן הניהול השוטף של פעולת הנמל, כולל פעולות הקשורות בשינוע המטענים, פריקה והעמסה.
למודל זה חשובה ההבחנה בין תשתית (infrastructure) לבין מבנה-העל (superstructure) שמסתמך על התשתית. התשתית היא במקרים רבים משותפת ומשמשת את כל הגורמים שפועלים במסגרת הנמל. היא כוללת את שובר הגלים, נתיבי השיט, הרציפים, עבודות אחזור קרקע הכבישים ותשתיות התחבורה האחרות, ועוד. מבנה העל כולל נכסים שונים, מתקנים וציוד שמשמשים לפעילות השוטפת של עובדי הנמל, כגון מחסנים, ציוד טעינה, פריקה, ושינוע (למשל עגורנים, ציוד ניתוב וגוררות), מבנים שונים, כגון משרדים ובתי מלאכה, וכדומה.
במסגרת מודל זה, הרשות הממשלתית מחכירה את התשתית הדרושה לצורך פעולת החברות הפרטיות ומעניקה להן רישיון לפעול למשך תקופת זמן נתונה בתמורה לתשלום כסף והתחייבויות אחרות להשקעה. הרשות אחראית לפיקוח על החברה ועל ניהול ההשקעה לטווח הארוך. חברות הפרטיות הן המפעילות של הנמל. הן אחראיות בעצמן על תחזוקת מבנה-העל הדרוש לפעולתן, ובהרבה פעמים הן גם אחראיות להספקתו ולרכישת הציוד שמשמש אותן. ברוב המקרים, חברות הנמל הפרטיות הן המעסיקות של כלל או רוב עובדי הרציפים הנמל. נכון ל-2022, מודל בעל הבית הוא המודל הנפוץ ביותר בנמלים בינוניים או גדולים. ישנם ברחבי העולם נמלים רבים שנמצאים בתהליך מעבר ממודל של "נמל שירותים" (שבו השליטה היא ציבורית כמעט במלואה) למודל נמל בעל הבית, והוא נחשב ליעיל יותר ולמעודד תחרות.
בישראל, הבחירה הייתה ליישם את מודל בעל הבית בשלבים, כאשר בשלב הראשון יוקמו חברות נמל נפרדות בכל אחד מהנמלים, בבעלות ציבורית, ובשלב השני חברות אלו יופרטו. כאשר מוזכרת הפרטה בהקשר של מודל בעל הבית, הכוונה להעברת חברות הנמל לבעלות פרטית עם זיכיון להפעלת הנמל לזמן מוגבל, ולא להפרטה של כלל התשתיות והמקרקעין, שבמודל בעל הבית נותרים בידי הציבור באמצעות חברה ממשלתית או רשות סטטוטורית. נמלים מופרטים לחלוטין קיימים בבריטניה ובניו זילנד, אך הם נדירים יחסית.