stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדריכלות בארצות הברית
פוסטמודרניזם

התרבות האמריקאית של אחרי מלחמת העולם השנייה הולידה את תפישת הפוסטמודרניזם שניכרה גם בתחום האדריכלות. האדריכלות הפוסטמודרנית החלה להתפתח לראשונה בארצות הברית בסביבות שנות ה-60. סגנון זה ביטל את רוב העקרונות של המודרניזם ואת רוב העקרונות האידאולוגיים באדריכלות בכלל. האדריכלות הפוסטמודרנית פרחה בארצות הברית משום שהתאימה לתרבות האמריקאית הצרכנית והקפיטליסטית, והיא סיפקה לציבור את מה שהוא רצה לראות בנוף העירוני.
הדעות בנושא האדריכלות הפוסטמודרנית הן רבות ומנוגדות, כאופיה של הפילוסופיה הפוסטמודרנית, אך היטיב לנסחן האדריכל האמריקאי רוברט ונטורי ב-1966. המשנה של ונטורי שהשפיע על אדריכלים פוסטמודרניסטים רבים יצרה, בעיקר בארצות הברית, אדריכלות אקלקטית, חסרת אידאולוגיה, קישוטית ולעיתים אף פופוליסטית. על אף שחלק ממאפיינים אלו נתפשים כשליליים, לא כך רואים הפוסטמודרניסטים את התוצאה של אדריכלות זו. אדריכלים אמריקאים פוסטמודרניסטים בולטים נוספים הם: פיליפ ג'ונסון ומייקל גרייבס.
זרם אחר שצמח מתוך האדריכלות הפוסטמודרנית הוא הדה-קונסטרוקטיביזם.
הדה-קונסטרוקטיביזם, כמו גם הפוסטמודרניזם, אינו סגנון אמריקאי ייחודי, אך התבלט מאוד במיוחד בארצות הברית.
בנייה עממית ופרטית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בית מגוריו של ג'ורג' וושינגטון
בתים בסגנון ויקטוריאני בסן פרנסיסקו
אורבניזם ופרבור בארצות הברית

בשנת 1944 קיבל הממשל האמריקאי מספר החלטות שעודדו באופן ישיר בנייה של בתים פרטיים וייצור המוני של מכוניות פרטיות. התוכנית נועדה בעיקר לתמוך בוותיקי מלחמה ולעודד צמיחה כלכלית בארצות הברית. מאותה תקופה ובעיקר במהלך שנות ה-50 וה-60 צמחו הפרברים האמריקאים ומרכזי הערים החלו לאבד מחשיבותם ומרכזיותם, כפי שהייתה במחצית הראשונה של המאה ה-20. תהליך זה נקרא פרבור והוא היה בעל השפעה רבה על הנוף העירוני והאדריכלי של ארצות הברית.
הפרבר האמריקאי הטיפוסי הוא רשת רחובות ישרה (שתי וערב) השזורה באלפי בתים פרטיים מוקפים חצר. הפרברים מאופיינים בצפיפות אוכלוסין נמוכה במיוחד ובנגישות מקסימלית של כלי רכב פרטיים, עד כדי כך שהליכה ברגל ונסיעה בתחבורה ציבורית מוחלפים כמעט תמיד בתחבורה פרטית. תהליך הפרבור בארצות הברית משך עסקים רבים אל מחוץ למרכזי הערים ובנייה של קניוני ענק, עודד סלילה מאסיבית של כבישים מהירים ומרובי נתיבים וגרם בסופו של דבר להתדרדרותם הכלכלית של מרכזי הערים. כבר בשנת 1961 פרסמה הסופרת ג'יין ג'ייקובס את הספר "מותן וחייהן של ערים אמריקאיות גדולות" שבו הספידה את הערים האמריקאיות, בביקורת קשה על תהליך הפרבור. לספר זה הייתה השפעה רבה מאוד על תכנון הערים במאה ה-20. ערים אמריקאיות רבות מנסות כיום לעודד בקושי רב את התהליך ההפוך על מנת לפתח חזרה את מרכזיהן.
ראו גם

מבנים בארצות הברית
אדריכלים אמריקאים
אסכולת שיקגו
לקריאה נוספת

Upton, Dell, Architecture in the United States (Oxford History of Art), Oxford University Press, 1st Edition, 1998. מסת"ב 978-0192842176
Maynard, W. Barksdale, Architecture in the United States, 1800-1850, Yale University Press, 2002. מסת"ב 978-0300093834
Wright, Gwendolyn, USA Modern Architectures in History, Reaktion Books; Illustrated edition, 2008. מסת"ב 978-1861893444
"אולד סטייט האוס", בוסטון, 1713.
בניין הקפיטול
בניין קרייזלר בסגנון אר דקו
מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים
בניין וולוורת', ניו יורק
הספרייה העירונית של דנוור. אדריכל מייקל גרייבס
אדריכלות בהאית

| --- | --- |

המרכז הבהאי העולמי והגנים הבהאיים במתחם הבהאי על הר הכרמל בחיפה
 מידע כללי
 טווח תאריכים:  המאה ה-20
האדריכלות הבהאית מוכרת בזכות בנייה אסתטית וגנים מטופחים. ישנה חשיבה מרובה מאחורי כל אבן ושיח בבנייה הבהאית, הנשענת על ערכי הדת, ההיסטוריה שלה ותרבות הסביבה. ישנם סוגים שונים של מבנים הנבנים בשם הדת הבהאית: בתי תפילה וכינוס לקהילה הבהאית, מבני זיכרון וקברים של דמויות מרכזיות בדת הבהאית, וגנים בהאים המקיפים כל בית תפילה וכל מקום מקודש אליו עולים לרגל המאמנים של הדת הבהאית.
היסטוריה

המבנה הבהאי הראשון בעולם הושלם באשגבאט, כיום בירת טורקמניסטן. מדובר בבית תפילה וכינוס אשר בנייתו הושלמה בשנת 1908 (נהרס בשנת 1962). המבנה הבהאי הראשון שנבנה במערב הוא בית התפילה בווילמט, אילינוי בשנת 1953.
כיום ישנם 10 בתי תפילה בהאים ברחבי העולם, למעשה לפחות אחד לכל יבשת- אילינוי, ארצות הברית. פרנקפורט, גרמניה. סידני, אוסטרליה. ניו דלהי, הודו. אפיה, סמואה המערבית. פנמה סיטי, פנמה. קמפאלה, אוגנדה. סנטיאגו, צ'ילה. קרונג באטאמבנג, קמבודיה. קאוקה, קולומביה.
השפעות > עקרונות וערכים מנחים בבנייה הבהאית > שמירה על תרבות המאמין

אחד העקרונות החשובים ביותר באדריכלות הבהאית הוא בנייה בחומרי בנייה ובסגנון מקומי. בהודעה רשמית של בית הצדק העולמי, נכתב שאחד האתגרים של האדריכלים שנבחרים לבנות בתי תפילה ברחבי העולם, הוא ליצור מבנה מושלם ככל האפשר בעולמנו, תוך הרמוניזציה עם הסביבה הטבעית של הבית התפילה ועם התרבות של הקהילה המגיעה אליו. לכן אחד הקריטריונים בבחירת אדריכל לתכנון ובניית מבנה בהאי הוא מידת ההיכרות של האדריכל עם הסביבה בה המבנה עתיד להבנות.
כך למשל הכיפה של בית התפילה בניו דלהי, הודו מעוצב בצורת לוטוס, סמל נפוץ בתרבות ההודית, והכיפה של בית התפילה בקאוקה, קולומביה, מעוצב בצורת פול קקאו הנפוץ באזור.
ניתן להגיד שהדבר דומה לשמירה של כל מאמין גם על הלבוש המסורתי של התרבות ממנו הוא בא. כל זאת כתוצאה מאמירה של בההא אללה שאומר שהבחירה של הבגדים וצורת חיתוך הזקן נשארים להחלטת האדם, כל עוד זה מכבד. ובכתביו של עבדול בהאא הוא מציין שאין לשפוט אדם לפי מה שהוא לובש והאם זאת האופנה המעודכנת ביותר, אלה אם הוא צנוע, מתורבת ועם ערכים אלוהיים. אם הוא יכנס בשערי גן עדן יש לכבד אותו ללא כל קשר למה הוא לובש. לאופנה מתחלפת של העולם החומרי אין קשר לעולם הרוחני. לכן הבהאים מעדיפים להשתמש בסגנונות בנייה על זמניים, כמו הבנייה בסגנון הקלאסי של המבנים במרכז הבהאי העולמי בחיפה, או בבנייה שמתחברת לתרבות המקומית כך שהיא לעולם תשלב בנוף במקומי, ולא תהיה תלויה באופנה מתחלפת.
השפעות > עקרונות וערכים מנחים בבנייה הבהאית > עלייה לרגל

השפעה נוספת על האדריכלות הבהאית היא העלייה לרגל לאתרים.
שמירה על קו ויזואלי בין אתרים מקודשים, כדי להבליט את הקשר ביניהם. כמו גם הבלטה של המבנה יחסית לסביבתו בעזרת גנים מטופחים ורשמיים והאלמנטים הגאומטריים במבנים מחזקים את הקדושה של המבנים ומרמזים לעולי הרגל של המקום והשונות שלו מהסביבה. הגישה למקום המקודש, כחלק מהחוויה של עולה הרגל, היא חוויה חשובה בה הוא מתכונן להגיע למקום אליו הוא התפלל כל חייו, ולכן יש השקעה רבה בדרך המובילה למבנים ולא רק במבנים עצמם. רעיון נוסף שמוצאים במבני תפילה, בגנים ובמבנים קדושים לדת הבהאית אליהם מגיעים עולי רגל הוא הרעיון של שבילים ומסדרונות היקפיים. מסדרונות ושבילים אלו מאפשרים למאמין לבטא באופן מעשי את דבקותו ומסירותו. (כמו ההקפות של הכעבה באסלאם, והקפות בשמחת תורה ובסוכות ביהדות) בכתבים של בהאא אללה הוא מציין שמדובר בדבר נפוץ בטבע, כמו שלוין (כמו הירח) מקיף כוכב לכת ונשאר במסלול בזכות כוח הכבידה, הוא נסמך עליו וכל קיומו תלוי בכוכב. כך גם עולה הרגל המקיף את המקום הקדוש.
השפעות > מספרים שהשפיעו על האדריכלות הבהאית > הספרה תשע

הספרה 9 היא בעלת מספר משמעויות בדת הבהאית. בנבואה של הבאב הוא מודיע שבעוד 9 שנים יגיע האיש לו הם מחכים, על פי הבהאים 9 היא הספרה הבודדת הגדולה ביותר ולכן המושלמת ביותר, השם בהאא (תהילה) בערבית, עברית ופרסית שווה 9 בגימטריה, ישנם 8 דתות עולמיות שהבהאים מאמינים שהם ההתגלות של אותו האל הנגלה בזמנים שונים וכי הדת הבהאית היא הדת ה-9 יהדות, זוראסטריות, נצרות, בודהיזם, הינדואיזם, האסלאם, סבאטית, הבאב ולבסוף הבהאים. כתוצאה יושבים בבית הצדק העולמי 9 נציגים בכל מושב, ואחד הסמלים הנפוצים של הדת הבהאית הוא כוכב בעל 9 קודקודים אחד הביטויים של הספרה 9 באדריכלות הבהאית הוא שכל בית תפילה בהאי חייב להיות מבנה מתושע (בעל 9 צלעות), ו-9 דלתות כניסה. כמו גם 9 בריכות ההשקפה מסביב לבית התפילה בניו דלהי, הודו.
השפעות > מספרים שהשפיעו על האדריכלות הבהאית > המספר תשע עשרה

למספר 19 יש חשיבות בדת הבהאית. המילה ואחד (בערבית ובפרסית واحد) שפירושה "איחוד" שווה בגימטריה 19, דבר המסמל את האיחוד עם אלוהים. לכן בלוח השנה שיצר הבאב ישנם 19 חודשים, וכל חודש מכיל 19 יום. הצום הבהאי שאורך כחודש, מתקיים במשך 19 יום. לכן, מספר הימים בשנה הוא 361, ששווה בגימטריה בפרסית ל"כל דבר" (كل شيئ). כמו כן השליחים של הבאב (כולל עצמו) היו 19, וגם לבהאא אללה היו 19 שליחים. כתבי הבאיאן היו אמורים להיות בנויים מ-19 חלקים, כשבכל אחד מהם 19 פרקים. ניתן למצוא את הספרה 19 במספר מקומות באדריכלות הבהאית, לדוגמה הגנים הבהאים בחיפה על הר הכרמל (ערך מורחב) בנויים מ-19 טראסות.
השפעות > סמלים שהשפיעו על האדריכלות > הכוכב בעל 5 קודקודים

הכוכב בעל 5 הקודקודים, שנקרא גם "היכל" מתואר על ידי שוגי אפנדי כסמל לדת הבהאית. בערבית משמעות המילה היכל הוא גם "גוף", והכוכב מתואר על ידי הבאב בכתביו שמייצג את הראש הידיים והרגליים של האדם המיועד להגיע, הנביא, ובמקרה זה בהאא אללה. בנוסף הבאב כתב מספר רב של תפילות ומכתבים בצורת הכוכב בעל חמשת הקודקודים
השפעות > השפעות היסטוריות > גנים

ישנה השפעה היסטורית רבה על האדריכלות הבהאית. כיוון שהדת הבהאית נוסדה והתפתחה מאיראן, ניתן לראות השפעה פרסית מובהקת בסגנון האדריכלי בהאי בעיקר בעיצוב הגנים:
• השפעה מהגנים הפרסיים שמוכרים מ-4,000 לפני הספירה, המאופיינים בדגש רב על מזרקות ובריכות.
• שימוש באור השמש. רתימה של אור השמש ליצירת אפקטים ומרקמים מיוחדים ברחבי הגן.
• יצירת אזורים מוצלים רבים על מנת ליצור אזורי מנוחה מוסתרים מאור השמש הפרסית הקופחת.
• התכתבות עם הגנים גם בתוך המבנים, בדרך כלל ביצירת חצר פנימית.
השפעות > השפעות היסטוריות > סגנון אדריכלי

ניתן לראות השפעה היסטורית נוספת במבנים הראשונים שרכשו הבהאים בעכו, מבנים עות'מאנים עם אלמנטים פרסיים. ואילו במבנה הראשון שבנו הבהאים בחיפה (קבר הבאב) אימצו דווקא סגנון אוריינטלי מקומי, במקום פרסי. ייתכן שהיה זה הניסיון הראשון להיפרד מהמסורת הפרסית שאפיינה אותם עד אז.
השפעות > אלמנטים אדריכליים > גנים

מאפיין בולט באדריכלות ובבניה הבהאית הם גנים. מקור ההשראה לבניית גנים סביב אזורים קדושים ובתי תפילה בהאיים הוא גן בבגדאד מחייו של בהא אללה.
בשמו המקורי "Najibiyyih Garden" היה הגן על גדות נהר החידקל בבגדד, בו בהאא אללה שהה במשך שנים עשר יום לפני שנלקח מבגדד ב-3 במאי 1863. בהאא אללה קרא למקום רידוואן - Ridvan) גן עדן בפרסית), ושם הוא הודיע למאמינים שהוא האיש עליו דיבר הבאב. רידוואן הוא גם שם החג הבהאי שאורך כשנים עשר יום, הנחגג לזכר השהות שלו בגן.
הגן מתואר כגן מיוער, ובתוכו 4 שדרות המסומנות בפרחים, אשר נפגשות ברחבה עגולה במרכז. על פי התיאור הקימו אוהל במרכז הרחבה לכבודו של בהאא אללה, וסביב אוהל זה הקימו אוהלים קטנים נוספים למשפחתו.
השפעות > אלמנטים אדריכליים > כיפה

אלמנט חוזר על עצמו בכל המבנים הבהאים הוא כיפה. העיגול מרמז על כל מקימי 9 הדתות הנכונות (ההילה בציורים של ישוע, ההילות סביב ראשו וידיו של בודהה), ברוב הדתות כיפה במבנה באה כדי לסמל את גן העדן. העיגול מופיע בכיפה ולעיתים קרובות גם במסדרונות או שבילים היקפים סביב המבנים הבהאים כדי לסמל אחדות, סובלנות וגם את גן העדן הנרמז גם בצמחייה המרובה שלרוב מקיפה מבנים אלו. אך גם במקרה זה הכיפה של כל מבנה תעוצב על פי הסגנון של התרבות בה היא מוצבת.
השפעות > אלמנטים אדריכליים > שימוש באור

אלמנט נוסף שחוזר על עצמו בבנייה הבהאית הוא כמות האור הנכנסת למבני התפילה. מכיוון שהבאב ובהאא אללה היו סגורים במאסר הרבה מאוד זמן, ונאמר כי לרוב לא היה להם אפילו אור של נר נהיה חיבור חזק לטבע, ולאור השמש. דבר שנותנים עליו דגש רב בגנים הבהאים כפי שצוין למעלה, אך גם במבנים עצמם יש משחקים רבים עם אור.
לרוב ניתן לראות זאת בסוגי הכיפות השונות של בתי התפילה, הכיפה של בית התפילה בקולומביה לדוגמה, עשוי מחומר פלואורסצנטי שסופג אור במשך היום ונדלק באופן טבעי בזמן השקיעה.
דוגמה נוספת היא של הכיפה של בית התפילה באילינוי, אשר בנוי כשריג משילוב של בטון וקווארץ לבן המאפשר כניסה של אור טבעי בין חריצי הכיפה הלבנה
אילן בנק

| --- | --- |

 לידה:  1951 (בן 73 בערך) 
 ענף מדעי:  ראומטולוגיה 
 מקום לימודים:  הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה  בית חולים תל השומר  הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב 
 
אילן בנק (נולד ב-1951) הוא פנימאי, ראומטלוג, לשעבר מנהל מעבדת מחקר בנושא מערכת החיסון בבית החולים תל-השומר, פרופסור לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב ומנהל מחלקה פנימית ב מרכז רפואי מעיני הישועה בבני ברק.
בין התמחויותיו של בנק בראומטולוגיה, נמנית מומחיותו במחלת לופוס, תסמונת אנטי-פוספוליפידית, (קדחת ים תיכונית משפחתית) ומחלות אוטואינפלמטוריות.
ביוגרפיה

בנק נולד למיירה ופרופ' הרי צבי בנק. במסגרת העתודה האקדמית התקבל בגיל 18 לפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. בנק בוגר הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות בשנת 1975. בצה"ל שירת כרופא צבאי עד 1982.
לאחר סיום השירות הצבאי יצא בנק לארצות הברית, שם התמחה במחלות פנימיות וראומטולוגיה, (1982-1988). בשנת 1987 התמנה לפרופסור לרפואה בבית הספר לרפואה College of Physicians and Surgeons באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
בשנת 1986 פרסם בנק מאמר מדעי על גילוי של תאי חיסון חדשים מסוג תאי ה-T המכונים 'גאמה-דלתה' האחראים על מערכות החיסון וההגנה מפני חיידקים, וירוסים ומחלות סרטן, המשמשים היום לטיפול בסרטן בניסויים קליניים מתקדמים. המאמר הוכר כ-Pillar of Immunology על יד האיגוד האימונולוגי האמריקני (The American Association of Immunologists) ופורסם שוב ככזה בכתב העט המדעי Journal of Immunology באוגוסט 2016.
בשנת 1988 חזר בנק לישראל, לבית חולים תל-השומר, למחלקה פנימית ו'. בנק מונה לסגן מנהל בכיר של המחלקה, בנוסף ניהל מרפאת מפרקים ואת מעבדת המחקר בנושא מערכת החיסון. בנוסף מכהן בנק כפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב ברפואה.
משנת 2016 מכהן בנק כמנהל מחלקה פנימית בבית החולים מעייני הישועה בבני ברק.
הערות שוליים

↑  אתר הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר - פרופ' אילן בנק
↑  אתר בית החולים מעייני הישועה - מחלקה פנימית - מנהל: פרופ' אילן בנק
↑  אתר בית החולים תל-השומר - פרופ' אילן בנק
איוואן דיביץ'

| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1785 Gmina Oborniki Śląskie, רפובליקת פולין 
 פטירה:  29 במאי 1831 (יוליאני) (בגיל 46) Gmina Pułtusk, רפובליקת פולין 
 מקום קבורה:  בית העלמין וולקובו 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה, האימפריה הרוסית 
 השתייכות:  צבא יבשה 
 דרגה:  גנרל-פלדמרשל 
 פעולות ומבצעים
 המלחמות הנפוליאוניות  קרב פולאצק השני  קרב דרזדן  קרב קולם  קרב לייפציג  קרב פולאצק הראשון  קרב היילזברג  Battle of Klyastitsy  קרב אוסטרליץ  Battle of La Rothière 
 עיטורים
 אות המסדר אלכסנדר נבסקי הקדוש (1814)  מסדר העיט האדום, דרגה 1 (1813)  Kulm Cross (1816)  פור לה מריט (1807)  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש (1808)  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שנייה (1829)  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה 1 (1829)  מסדר יוחנן הקדוש של ירושלים (1801)  הצלב הגדול של מסדר לאופולד (1821)  המסדר הצבאי של מריה תרזה (1813)  חרב הזהב של גבורה (1806)  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שלישית (1812)  עיטור אנדריי הקדוש (1828)  מסדר לאופולד (1813)  עיטור מסדר העיט הלבן של פולין (1830)  מסדר העיט השחור (1829)  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3 (1808)  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה (1813)  Order of St. Vladimir 4th degree with a bow (1807)  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2 (1813)  אות המסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 1 (1821)  אות המסדר גאורגיוס הקדוש  מסדר העיט האדום 
 
איוואן דיביץ' (ברוסית: Иван Иванович Дибич-Забалканский, בגרמנית: Hans Karl Friedrich Anton von Diebitsch;‏ 13 במאי 1785 – 29 במאי 1831) היה גנרל-פלדמרשל רוסי ממוצא גרמני.
ביוגרפיה

איוואן דיביץ' נולד ב-13 במאי 1785 בשלזיה, למשפחת אצולה גרמנית. לאחר סיום הלימודים בבית הספר לקצינים בברלין עבר להתגורר ברוסיה, בעקבות אביו שהחל לשרת בצבא האימפריה הרוסית עוד בשנת 1792. בשנת 1801 התגייס דיביץ' לצבא הרוסי, ובשנת 1805 בלט באומץ ליבו בקרב אוסטרליץ.
דיביץ' השתתף במלחמת רוסיה-צרפת בשנת 1812, ולאחר נסיגת הצבא הצרפתי מרוסיה ותחילת הלחימה בגרמניה ניהל שיחות עם מפקדי הצבא הפרוסי בשטח, וכתוצאה מכך, הצבא הפרוסי עבר להילחם לצד הרוסים. הדבר סימל מהפך במאזן הכוחות באירופה ובקואליציה נגד נפוליאון. בשנת 1813 השתתף דיביץ' בקרב לייפציג ובקרבות נוספים.
לאחר המלחמה התקרב מאוד לאלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, והיה בין יועציו בנסיעות לאירופה. בשנת 1824 התמנה לראש המטה של הצבא. בשנת 1825 היה בין מלוויו של הצאר לטגנרוג, שם נפטר האחרון. בתחילת שלטונו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה היה בחבר השופטים בעקבות מרד הדקבריסטים. חלק גדול של הקושרים היו קצינים ביחידות שבפיקודו, והוא פעל אישית למעצרם.
בשנת 1827 נשלח דיביץ' לקווקז לבדיקת היחסים בין אלכסיי ירמולוב לבין איוואן פסקביץ', ועם חזרתו קיבל תואר רוזן.
בשנת 1828 לחם דיביץ' במלחמה העות'מאנית-רוסית (1828-1829). אף על פי שלא היה לו תפקיד מוגדר, ניצל את יחסיו עם הקיסר, כך שהמפקד העליון במקום לא היה יכול לנקוט באף מהלך צבאי ללא תיאום עמו, ובתחילת 1829 התמנה למפקד העליון של הכוחות הלוחמים.
בהיותו בנחיתות מספרית ברורה העדיף לא להיכנס לקרב מכריע, אולם אף על פי כן, הכוחות בפיקודו הצליחו לכבוש מספר מבצרים ולנצח בקרבות רבים. דיביץ' פיקד על מעבר הצבא דרך הבלקנים והפתיע את העות'מאנים כאשר כוחותיו הגיעו סמוך לאדריאנופול, אך שם נתקלו בהתנגדות עזה ונאלצו לסגת. כתוצאה ממהלך זה נחתם הסכם אדריאנופול שתאם את דרישותיה של האימפריה הרוסית. בשל הישגיו במערכה זו הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל, ולשמו התווספה תוספת "זבלקנסקי" (מעבר לבלקן).
האירועים באירופה בשנת 1830 גרמו לניקולאי הראשון, קיסר רוסיה לארגן צבא למערכה נגד המהפכנים, והוא שלח את דיביץ' לברלין לניהול שיחות. באופן מפתיע החל מרד בפולין, ודיביץ' התמנה לראש הכוחות שהוקצו לדיכוי המרד. למרות הבטחותיו, לא הצליח במטלה זו במהירות והלחימה נמשכה 7 חודשים.
בשלבים האחרונים של המערכה נפטר דיביץ' ב-29 במאי 1831 בקלשבו, כתוצאה ממחלת הכולרה, בעת היותו בין הכוחות הלוחמים.
איוואן החמישי

איוואן החמישי (רוסית: Иван V; ‏6 בספטמבר (27 באוגוסט לפי הלוח היוליאני) 1666 - 8 בפברואר 29 בינואר לפי (הלוח היוליאני) 1696) היה צאר של רוסיה. שלט יחד עם אחיו למחצה, פיוטר הגדול, בין 1682 ל-1696. איוון היה בנו הצעיר של אלכסיי הראשון מאשתו הראשונה, מריה מילוסלבסקי. הוא היה שליט להלכה בלבד היות שהיה נכה פיזית ונפשית.
חייו

איוון החמישי היה הילד ה-11 של אלכסיי. בגלל מחלותיו, כושר המנהיגות שלו אוים על ידי סיעתם של משפחת נרישקין (אחים ודודים של אשתו השנייה של הצאר אלכסיי הראשון, נטליה נרישקין), שניסו להכתיר את בנה של נטליה נרישקין, פיוטר במקומו. עם מותו של פיודר השלישי באפריל 1682, טענו אויביהם שהנרישקינים חנקו את איוון וגרמו בהצהרתם להתלקחות מהומות שהסתיימו רק עם צאתו של איוון בפומבי.
ב-25 ביוני אותה שנה הוכתרו האחים איוואן ופיוטר כשליטים משותפים של רוסיה. כיסא מלכות מיוחד הוזמן לצורך האירוע (הוא מוצג כיום בנשקייה של הקרמלין). על אף שאיוון נחשב לצאר הבכיר מפאת גילו, הכוח האמיתי היה בידיה של אחותו הבוגרת, סופיה, אשר מונתה לעוצרת. בשנת 1689 הבינה סופיה שהכוח חומק לה מבין האצבעות וניסתה לארגן התקוממות נוספת בטענה שהנרישקינים מנסים להצית את חדרו של אחיה, אך מורהו של איוון, הנסיך פרוזורבסקי, שכנע את איוון לזנוח את בריתו עם סופיה ולחבור לאחיו, ומזימתה נכשלה.
בעשור האחרון לחייו עמד איוואן בצלו של אחיו האנרגטי. הוא העביר את הזמן עם אשתו, פרסקוביה סאלטיקובה. פיגורו השכלי לא מנע ממנו להביא 5 בנות לעולם, כאשר אחת מהן, אנה, עתידה להיות קיסרית רוסיה.
אילן ברונר

| --- | --- |

אילן ברונר עם אשתו אסתר
 לידה:  1934 צ'כוסלובקיה
 פטירה:  13 באפריל 2023 (בגיל 89 בערך) גבעתיים, ישראל
 תאריך עלייה:  1945
 זרם באמנות:  צילום
 יצירות ידועות:  משה דיין, יצחק רבין ועוזי נרקיס בשער האריות
תמונתו הידועה ביותר של ברונר: משה דיין, יצחק רבין ועוזי נרקיס בשער האריות.
יצחק רבין בנאום הר הצופים.
אילן ברונר (1934 – 13 באפריל 2023) היה צלם עיתונות ישראלי. היה פעיל במיוחד בתקופת מלחמת ששת הימים וצילם את הצילום הידוע של משה דיין, יצחק רבין ועוזי נרקיס בשער האריות, וכן את נאומו של יצחק רבין בהר הצופים לאחר המלחמה.
קורות חיים

נולד בצ'כוסלובקיה, בנם של חנן והילדה ברונר. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח לבדו לאנגליה במסגרת הקינדר-טרנספורט. בשנת 1945 עלה לארץ ישראל.
עבד כצלם עיתונות בלשכת העיתונות הממשלתית.
לקראת מלחמת ששת הימים גויס לדובר צה"ל יחידתי במסגרת המילואים. חוליית הסיקור שלו, שכללה עיתונאי, איש טלוויזיה וצלם, הייתה מסופחת לשר הביטחון משה דיין והרמטכ"ל יצחק רבין. ב-7 ביוני 1967 בשעות הבוקר שוחררו הר הבית והכותל המערבי. באותו יום טס ברונר עם דיין ורבין במסוק מתל אביב לירושלים והם נחתו ליד בנייני האומה, שם חיכתה להם פמליה גדולה של קצינים ועשרות מכוניות שהתלוו לדיין ורבין בדרך לעיר העתיקה ולכותל. דיין הורה לברונר להתיישב בקומנדקר, שהיה הרכב השני בשיירה, מיד אחרי המכונית שהובילה אותו. כשהגיעו לעיר העתיקה, מיהרה הפמליה לעבר העיר העתיקה. את הכניסה הם עשו דרך שער האריות, וברונר הנציח את המעמד.
צילום ידוע נוסף של ברונר הוא של הרמטכ"ל יצחק רבין נושא את נאומו בתיאטרון המעלות בהר הצופים ב-28 ביוני 1967 בטקס קבלת תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
נשא לאישה את אסתר, התגורר בגבעתיים. נפטר ב-13 באפריל 2023.
הערות שוליים

↑  הודעה לעיתונות - לע"מ
אורי ביילין

| --- | --- |
אורי ביילין, 2017
אורי ביילין, 2017
 לידה:  31 ביולי 1978 (בן 46) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  מוזיקאי, פרסומאי
 
אורי ביילין (נולד ב-31 ביולי 1978) הוא מוזיקאי ופרסומאי ישראלי.
עולם הפרסום

אורי ביילין עומד בראש משרד הפרסום "הביילינים", אשר החל דרכו בשנת 2003 כיחידת חדשנות במסגרת משרד הפרסום מקאן אריקסון (היום מקאן תל אביב) ומאז שנת 2007 פועל באופן עצמאי. ביילין זכה בעבר בתחרות הקריאייטיב הבינלאומית EPICA ולפני מספר שנים זכו "הביילינים" בפרס הזהב השמור למקום הראשון במכירות ובאפקטיביות של מהלכי פרסום בתחרות האפי, בקטגוריית חשמל ומוצרי אלקטרוניקה.
ביילין הוא הבמאי, התסריטאי והמפיק של סרטי הפרסום של חברת הביילינים ובין עבודות הבימוי: קמפיין לקרולינה למקה ברלין, המכללה האקדמית תל אביב יפו, מיקרוסופט, החברה להגנת הטבע, דיוטי פרי ג׳יימס ריצ’ארדסון, מגה ספורט, לשכת רואי החשבון, לשכת סוכני הביטוח, עמותת עיגול לטובה ועוד.
כיום אורי הוא מרצה מן החוץ בחוג לתקשורת של המרכז הבינתחומי הרצליה בנושא חדשנות ופרסום ומשמש כשופט בתחרויות פרסום.
קריירה מוזיקלית

אורי ביילין הוא זמר-יוצר, שמנגן על מגוון כלים ביניהם: פסנתר, תופים, בס וגיטרות.
ביילין שירת בצבא בלהקה צבאית והוא בן מחזורו של עידן רייכל, שאף שימש כקלידנו של ביילין בהופעות אלבום הבכורה, לצד עילי בוטנר בגיטרות. בשנת 1999 נבחר על ידי גלגלצ ל"דבר הבא" במוזיקה הישראלית (מבצע, מלחין, כותב ומעבד) עם שירו "היום את במבצע". בשנת 2002 זכה בתחרות "נוצת הזהב" של אקו"ם על אלבום הבכורה שלו "כובש".
בשנת 2016 השיק את הפרויקט "הבכירים + אורי", במרכזו שיתף בשיריו המקוריים, אמנים בכירים וותיקים וביניהם ניסים סרוסי, דורית ראובני, דני ליטני, עוזי פוקס, רבקה מיכאלי, ישראל גוריון, מיכל טל, דודו זכאי ואמנים נוספים. שני השירים מתוך הפרויקט אשר בלטו ואשר שניהם הגיעו לראש בחירת העורכים המוזיקליים ברשת ג' של קול ישראל הם "בואי" עם חנן יובל ורמי קליינשטיין ו"מגדלים וארמונות" עם מיקי גבריאלוב. הפרויקט זכה לתהודה בתקשורת ובעבורו קיבל אורי אות הוקרה מיוחד מארגון אמני ישראל – אמ"י.
ב-2022 הוציא את "גבוה" ו"נפלא בקולה", שני סינגלים מתוך אלבומו הרביעי שעתיד לצאת בהמשך השנה.
חיים פרטיים

אורי ביילין הוא בנו של השר וחבר הכנסת לשעבר יוסי ביילין ושל עו"ד הלנה ביילין. הוא נשוי לעו"ד מארי ביילין ואב לשלושה.
דיסקוגרפיה

כובש (2002)
The F Album ‏(2012)
הבכירים + אורי (2016)
הערות שוליים

↑  איילה צורף, אחוות הביילינים במקאן, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2005
↑  נימוקי השופטים למוסיקה הפופולארית - 2002 | אקו"ם, באתר www.acum.org.il
↑  הבכירים+אורי, באתר www.facebook.com
↑  ביקורת של יוסי חרסונסקי על השיר "גבוה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296746405171  ISNI: 0000 0004 0255 0479  VIAF: 298266561   WorldCat (עם VIAF): 298266561
אוז קלארק

| --- | --- |

 לידה:  1949 (בן 75 בערך) אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 השכלה:  קולג' פמברוק 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית (2020)  קצין במסדר ההצטיינות החקלאית (2010) 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  ozclarke
 www.ozclarke.com
 
רוברט "אוז" קלארק (באנגלית: Robert "Oz" Clarke) (נולד ב-1949) הוא סופר, יינן ומנחה טלוויזיה ורדיו בריטי.
קורות חייו

הוריו של קלארק היו רופא ואחות במקצועם. הוא גדל בסמוך לקנטרברי ביחד עם אחיו ואחותו. קלארק היה זמר במקהלת קתדרלת קנטרברי ולבסוף זכה במלגת שירה בקינגס' סקול, קנטרברי. אחר-כך הוא למד בפברוק קולג', אוניברסיטת אוקספורד, שם הוא למד תאולוגיה ופסיכולוגיה ונעשה נשיא המועדון החברתי במקום. באוניברסיטה הוא שיחק הוקי, היה קפטן נבחרת האוניברסיטה, שר עם Schola Cantorum ושיחק באגודת הדרמה של אוניברסיטת אוקספורד (OUDS) ובלהקה הקומית אוקספורד רביו בפסטיבל אדינבורו. הוא גם היה קפטן נבחרת טעימות היין.
קורות חייו > קריירת המשחק

בתום לימודיו באוקספורד, החל קלארק בקריירה של שחקן וזמר. עבודתו הראשונה הייתה בנורת'האמפטון, אחר-כך בשפילד, מנצ'סטר ולסטר. אחר-כך הוא שיחק בRoyal Shakespeare Company, בתיאטרון המלכותי הלאומי באולד ויק ובצ'יסטר. בתיאטרון וסט אנד הוא שיחק ביחד עם מייקל קרופורד בהצגה Billy at Drury Lane ושר את השיר סוויני טוד במחזמר סוויני טוד, שיחק את כל תפקידי הגברים ב-Mitford Girls ואת חואן פרון במחזמר "אוויטה". בתקופת קריירת המשחק שלו הוא הצטרף לנבחרת טעימות היין האנגלית שזה עתה נוסדה, שזכתה בין השאר בתחרויות נגד צרפת, גרמניה וארצות-הברית. לימים התברר שהיה זה שלב מכריע בהתפתחות הקריירה שלו.
מספרים שכשמומחה יין נשר מתוכנית הטלוויזיה החדשה של ה-BBC ‏Food and Drink, מפיק הטלוויזיה הידוע Peter Bazalgette צעק: "תשיגו לי את השחקן הזה שמבין ביין". כך הם עשו, והקריירה של קלארק עברה מתיאטרון ליין, אבל לא מחוץ לאמנויות הבמה. הוא וז'ילי גולדן נהפכו לקולות ולפנים המוכרות של היין בבריטניה במשך דור.
הוא גילם את דמותו של השחקן הראשון שסופרמן עצר בסרט סופרמן I, שיחק טרוריסט בסופרמן II, שיחק בסרט Who Dares Wins, את באלת'הזר בסרטו של Stuart Burge משנת 1984, מהומה רבה על לא דבר. הוא שר בתפקיד הבריטון - את שירו של סם גמג'י - בעיבוד ה-BBC של שר הטבעות והקליט את יצירתו של סטיבן אוליבר A Man of Feeling, עבור טלוויזיית גרנדה.