stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריכרד רטי
סיום שחמט מפורסם

סיום של רטי משנת 1921, לבן מתחיל וכופה תיקו.
רטי חיבר את אחד מסיומי השחמט המפורסמים ביותר (מכונים גם אטיודים) כמוצג בדיאגרמה. הסיום פורסם ב-4 בדצמבר 1921 בעיתון הבוקר של אוסטרבה. נראה שהמלך הלבן לא יוכל להשיג את הרגלי השחור הקדומני, בשעה שהמלך השחור יכול בקלות לעצור את הרגלי הלבן. הרעיון שעומד מאחורי הפתרון הוא קידום המלך ביחס לשני הרגלים בו-זמנית תוך ניצול התכונות הגאומטריות של לוח השחמט.
1. מז7! ח4 2 מו6 מב6 (או 2... ח3 3. מה7 והמלך הלבן יכול עכשיו לתמוך ברגלי שלו) 3. מה5!! וכעת המלך הלבן מגיע בדיוק ברגע הנכון לרגלי הלבן, או מספיק ללכוד את הרגלי השחור.
3. ... ח3 4. מד6 ותיקו.
הלבן מתחיל וכופה תיקו
סיום זה חובר על ידי  רטי בשנת 1925
כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "?"]
[Site "?"]
[Date "????.??.??"]
[Round "?"]
[White "New game"]
[Black "?"]
[Result "1/2-1/2"]
[SetUp "1"]
[FEN "8/3k4/1K6/PP6/2b5/8/8/5n2 w - - 0 1"]
[PlyCount "14"]
1. Kb7 Ne3 2. a6 {אם 2. ב6 פד5 3. מא7 פב4 ושחור זוכה}
Nd5 3. a7 Nc7 4. a8=Q {על 4. ב6 רג5+ 5. מב8 פא6 מט}
Bd5+ 5. Ka7 Nxa8 6. b6 Kc8 7. b7+ Bxb7
1/2-1/2
דו-קרבות

| שנה | מיקום | המתמודד השני | תוצאה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1919 | וינה | סבלי טרטקובר | 2.5 מ-6 | הפסד |
| 1920 | אמסטרדם | מקס אויבה | 3 מ-4 | ניצחון |
| 1920 | ברטיסלאבה | גיולה ברייר | 4.5 מ-5 | ניצחון |
| 1920 | אוטרכט | אדולף אולנד | 6 מ-10 | ניצחון |
| 1920 | אוטרכט | פילף | 2.5 מ-3 | ניצחון |
| 1920 | וינה | סבלי טרטקובר | 1.5 מ-6 | הפסד |
| 1921 | וינה | רודולף שפילמן | 1.5 מ-6 | הפסד |
| 1924 | בואנוס איירס | דמיאן רקה | 2.5 מ-3 | ניצחון |
| 1927 | רוטרדם | סלו לנדאו | 6.5 מ-8 | ניצחון |
משחקי שחמט מפורסמים > ריכרד רטי (בלבן)  סבלי טרטקובר

משחק בין ריכרד רטי (בלבן) לסבלי טרטקובר שהתקיים בווינה בשנת 1910, מציג הקרבת מלכה מרשימה בהגנת קארו קאן.
כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "Vienna"]
[Site "Vienna AUH"]
[Date "1910.??.??"]
[EventDate "?"]
[Round "?"]
[Result "1-0"]
[White "Richard Reti"]
[Black "Savielly Tartakower"]
[ECO "B15"]
[WhiteElo "?"]
[BlackElo "?"]
[PlyCount "21"]
1. e4 c6 2. d4 d5 3. Nc3 dxe4 4. Nxe4 Nf6 5. Qd3 e5 6. dxe5
Qa5+ 7. Bd2 Qxe5 8. O-O-O Nxe4 9. Qd8+ Kxd8 10. Bg5+ Kc7
11. Bd8# 1-0
משחק זה הופיע בספרים רבים, וטרטקובר עצמו כתב על משחק זה בספרו Breviary of Chess, "שיותר מכל מילה כתובה, משחק זה ממחיש את עוצמתו של השח הכפול."
משחקי שחמט מפורסמים > יפים בוגוליובוב  (בלבן)  ריכרד רטי  אוסטרבה 1923

במשחק זה מקבל השחור עדיפות ממש במסעים הראשונים. המסע החמישי של הלבן, 5. מהז4 מאפשר לשחור 5...ג5 עם עדיפות קלה, ומסעו השישי של הלבן 6. פב5 מאפשר להגדילה ולזכות ברגלי. המסע השמיני של הלבן 8.פד6+ מאפשר להגדיל את היתרון ולאחר פתיחה כזו גם יכולתו הגבוהה של בוגוליובוב לא יכלה למנוע את זכיית השחור, שהיטיב לתמרן עם פרשו. התבוננות בלוח לאחר המסע ה-15 תציג את מרכז הרגלים האימתני שבנה השחור, רצף של חמישה רגלים ששולטים על מרכז הלוח ולא מאפשר ללבן לתמרן את כליו (שטרם התפתחו ברובם). ככל שהרגלים השחורים במרכז מתקדמים, ברור עד כמה הכלים של הלבן מוגבלים באפשרות התנועה שלהם. לאחר חדירת הפרש השחור לשורה השמינית הדבר בולט עוד יותר.
כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "Maehrisch-Ostrau"]
[Site "Ostrava CSR"]
[Date "1923.07.03"]
[EventDate "1923.07.01"]
[Round "3"]
[Result "0-1"]
[White "Efim Bogoljubov"]
[Black "Richard Reti"]
[ECO "C11"]
[WhiteElo "?"]
[BlackElo "?"]
[PlyCount "84"]
1.e4 e6 2.d4 d5 3.Nc3 Nf6 4.e5 Nfd7 5.Qg4 c5 6.Nb5 cxd4 7.Nf3
Nc6 8.Nd6+ Bxd6 9.Qxg7 Bxe5 {עוד יותר טוב היה 9...רב4+ 10. ג3 ד:ג3 11. מה:ח8+ פו8 12. ב:ג3 ר:ג3+ ולאחר הכאת הצריח יתרון השחור גדול}
10.Nxe5 Qf6 11.Qxf6 Nxf6 12.Bb5
Bd7 13.Nf3 Ne4 14.O-O f6 15.Bxc6 bxc6 16.Nxd4 c5 17.Ne2 Kf7
18.f3 Nd6 19.b3 e5 20.Ba3 Rac8 21.Rad1 d4 22.Nc1 Nf5 23.Rf2
Ne3 24.Re1 c4 25.b4 Ba4 26.Ree2 Nd1 27.Rf1 Nc3 28.Ref2 Nb1
29.Bb2 c3 30.Nb3 Bxb3 31.axb3 Nd2 32.Re1 Rhd8 33.Bc1 d3
34.cxd3 Rxd3 35.Bxd2 Rxd2 36.Ra1 Ke6 37.Kf1 Rxf2+ 38.Kxf2 c2
39.Rc1 Kd5 40.Ke3 Rc3+ 41.Kd2 Kd4 42.h4 Rd3+ 0-1
משחקי שחמט מפורסמים > לבן: וילי שלגה שחור: ריכרד רטי ברלין 1928

כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "It BSG"]
[Site "Berlin GER"]
[Date "1928.02.17"]
[EventDate "?"]
[Round "11"]
[Result "0-1"]
[White "Willi Schlage"]
[Black "Richard Reti"]
[ECO "B29"]
[WhiteElo "?"]
[BlackElo "?"]
[PlyCount "94"]
1. e4 c5 2. Nf3 Nf6 3. Nc3 d5 4. exd5 Nxd5 5. Bb5+ Bd7
6. Bxd7+ Qxd7 7. Nxd5 Qxd5 8. d4 e6 9. O-O Nc6 10. dxc5 Qxd1
11. Rxd1 Bxc5 12. Bf4 Ke7 13. Ne5 Nxe5 14. Bxe5 f6 15. Bc3
Rhd8 16. Ba5 Rxd1+ 17. Rxd1 Rc8 18. a4 {החלשה של מבנה הרגלים. עדיף היה צד3}
Bd6 19. Rd2 {כמובן שלא ג3 כדי להגן על הרגלי, משום 19...ב6 20. רב4 ר:ב4 21. ג:ב4 צג4 וזוכה ברגלי אבל עדיף 19. רג3 }
Rc6 20. Bc3
e5 21. Rd3 {עדיף היה 21. מו1 כדי לרתום את המלך הלבן להגנת העמדה}
Ke6 22. Rh3 h6 23. Rg3 g5 24. Rh3 Bf8 25. Rd3 Rc4
26. b3 Rc6 27. f3 f5 28. g4 f4 29. Kf1 Bg7 {עם האיום ה4, מאיים על הצריח ועל הרץ}
30. Bb4 e4 {השחור מוותר על צ:ג2 שכן אז הלבן מקבל סיכויי נגד על ידי 31. צד6+ מו7 ו-32. צד7+ הקרבת הרגלי של השחור תפלס את הדרך למלך השחור}
31. fxe4
Rxc2 32. Rd6+ Ke5 33. Rg6 Bf6 34. Rxh6 Bd8 35. Rh8 Bc7 36. h4 {טומן מלכודת לשחור - אם 36... ז:ח4 37. ז5 מ:ה4 38. ז6 צג1+ זוכה אבל אפשר לטעות עם מו3 39. ז7 צג1+ 40. רה1 רא5 ותיקו}
Kd4 {רטי לא לוקח את הרגלי אלא עוקף אותו תוך שימוש בו כמגן נגד איומים עתידיים של הצריח}
37. hxg5 Ke3 38. Rh3+ f3 {לשחור שני רגלים פחות אבל עמדתו זכויה. המיקום המעולה של המלך שלו והרגלי החופשי ב-ו3, וכן שליטת הצריח בשורה השביעית מבטיחים את ניצחונו}
39. Ba3 {אם הצריח יזוז ל-א2 ויאיים על הרץ אזי רד1+}
Bd6 40. b4 a5 41. Rh6
Bxb4 42. Bxb4 axb4 {כעת לשחור שני רגלים חופשיים וכמו כן הוא מאיים במט}
43. Kg1 b3 44. Rb6 b2 45. g6 Ke2 46. g7 f2+
47. Kh2 f1=Q 0-1 { על ז8=מה יבוא 38...מו3 מט}
המשחק הזה עובר כמעט מיידית לשלב הסיום, לאחר חילופי כלים מסיביים מיד בסיום הפתיחה. למרות שלשחור שני רגלים פחות בשלב מסוים, המיקום המצוין של המלך ושל הצריח מכריעים את המשחק.
השתתפות באולימפיאדות

רטי שיחק בנבחרתה האולימפית של צ'כוסלובקיה בלוח הראשון באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון, והשיג תוצאה של +9 -1 =5 (+ ניצחונות, – הפסדים, = תוצאות תיקו). על הישגו זה זכה במדליית ארד אישית.
משחקים בולטים

רטי-עקיבא רובינשטיין מתחרות קרלסבד 1923 משחק לדוגמה של פתיחת רטי, chessgames.com
רטי-קפבלנקה מתחרות ניו יורק 1924, ניצחונו המפורסם על קפבלנקה , chessgames.com
הסבר וידאו על פתיחת רטי, youtube.com
ספרים שכתב

New Ideas In Chess (1922)
Masters Of The Chess Board (1930) ISBN 0-486-23384-7
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1922

ריכרד רטי מול היינריך וולף, 7.10.1922, Was Chess More Fun 100 Years Ago?
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1925

ריכרד רטי מול אלכסנדר אלכין, 25.4.1925, Master of the Mystic Arts!   Réti vs Alekhine Baden-Baden (1925)
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1928

ריכרד רטי מול חוסה ראול קפבלנקה, 29.10.1928, Capablanca Saga   The Conclusion!
הערות שוליים

↑  Efim Bogoljubov vs Richard Reti (1923) Reti Made, www.chessgames.com
↑  Willi Schlage vs Richard Reti (1928), www.chessgames.com
↑  1st Chess Olympiad: London 1927, באתר OlimpBase
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274157205171  BIBSYS: 90109299  BNE: XX945280  BnF: cb12634611c (data)  GND: 12403117X  ISNI: 0000 0001 0905 9533  LCCN: n87834154  LNB: 000072613  NKC: jk01102375  NLG: 81152  NSK: 000094217  NTA: 073703885  RERO: 02-A003775444  SELIBR: 285002  SUDOC: 027095908  VIAF: 59205504   WorldCat (עם VIAF): 59205504
קהילת יהודי ז'ורוב

הכפר ז'ורוב, 2003
תמונת משפחה יהודית בז'ורוב. התמונה צולמה כמתנת פרידה מחלק מבני המשפחה שהיגרו לארצות הברית
אליעזר ומילצ'ה, מקהילת יהודי ז'ורוב, ביום חתונתם. אליעזר הצליח לשרוד את השואה, עלה לארץ ישראל ונישא בשנית. מילצ'ה נלקחה כשאר יהודי האזור למחנה ההשמדה בלז'ץ. על פי עדותו של אדם שהצליח לברוח מהרכבת, אנשי המשלוח בו נלקחה נרצחו בט"ו חשוון תש"ג.
קהילת יהודי ז'ורוב הייתה קהילה יהודית בכפר ז'ורוב (Żurów) שבפולין המזרחית (כיום באוקראינה המערבית), השוכן לצד מסילת ברזל בין לבוב הבירה לסטניסלבוב (כיום איבנוב־פרנקובסק). בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה האוכלוסייה היהודית בכפר מנתה כ־100 נפשות ועסקה ברובה בעבודת אדמה כאשר לרשותה משקים חקלאיים, ציוד חקלאי ובהמות. אחדים מיהודי הכפר עסקו במלאכה.
הגרמנים הגיעו לז'ורוב בסוף חודש יוני 1941. כבר למחרת הכיבוש, נגזר על כל יהודי מעל גיל 10 לשאת על זרועו השמאלית סרט לבן שעליו מגן דוד. בחודש אפריל 1942 פקדה המשטרה האוקראינית על היהודים לעזוב את הכפר תוך 24 שעות ואסרה עליהם בתוקף לקחת משא שיעלה על 25 ק"ג לאיש. יהודי ז'ורוב גורשו לעיירה סמוכה בשם בוקצ'ובצ'ה. לאחר פירוק הגטו בבוקצ'ובצ'ה הועברו יהודי ז'ורוב לגטו גדול יותר ברוהאטין.
לפני השואה

קהילת יהודי ז'ורוב בימים שלפני מלחמת העולם הראשונה מנתה כמאה יהודים אשר עסקו בחקלאות, מסחר ומקצועות נוספים כגון חייטים וסנדלרים.
מזיכרונותיו של ישראל שריר, תושב הכפר שניצל בשואה, ניתן לראות כי בין יהודי הכפר לתושביו הגויים שררו יחסי שכנות טובים כפי שכתב בספרו: "הזיכרונות שלי מאותם הימים אינם רבים, אך נעימים. אני משחק עם ילדי השכנים ובתוכם גם ילדים אוקראינים". היהודים העסיקו עובדים אוקראינים ופולנים במשק החקלאי.
יהודי הכפר היו דתיים. היה בית כנסת, מקווה וחדר לימוד לילדים. בספרו מתאר ישראל את אווירת השבת בכפר: "בולט היה המעבר מחיי העבודה בימי החול, לכניסת השבת. בבית הודלקו הנרות, לבשנו כולנו מלבושים שבתיים.... הלכנו יחדיו לבית הכנסת. לאחר התפילה עם כל בני הקהילה, חזרנו הביתה לסעודת ליל שבת ושרנו זמירות שבת..."
בכפר הייתה חנות מכולת של תושב יהודי בכפר, יהושע שרייר.
משפחות יהודיות ושמות של ילדים יהודים שהתגוררו בז'ורוב: שמחה, יונה, יודקה, שעייה, ושמות המשפחה כץ, קודלר ושרייר.
בתקופת השואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, וכיבוש פולין המערבית על ידי הגרמנים, כבש הצבא הרוסי את פולין המזרחית ובתוכה גם הכפר ז'ורוב. הרוסים הקומוניסטים, הנהיגו משטר חיים שונה ממשטר החיים שהיה לפני בואם, הם הצרו את צעדיהם של העשירים ובעלי האמצעים ובהוראתם נתלו בבתי הכפר תמונות של סטלין וחל איסור להורידן. בסוף חודש יוני 1941 נכבש הכפר על ידי הגרמנים.  למחרת הכיבוש, נגזר על כל יהודי מעל גיל 10 לשאת על זרועו השמאלית סרט לבן שעליו מגן דוד. עם כניסת הגרמנים לכפר השתנה יחס השכנים האוקראינים כלפי התושבים היהודים. יחסי השכנות הטובים נגמרו והתושבים הפכו לאויבים, הם התנכלו ליהודים והציקו להם. בחודש אפריל 1942 פקדה המשטרה האוקראינית על היהודים לעזוב את הכפר תוך 24 שעות ואסרה בתוקף לקחת משא שיעלה על 25 ק"ג לאיש.
יהודי ז'ורוב הועברו לעיירה סמוכה בשם בוקצ'ובצ'ה אשר בה גרו בדרך כלל כ־1300 יהודים שהוו כמעט מחצית מאוכלוסיית העיירה. עם גירושם של יהודי ז'ורוב ויהודי הכפרים בסביבה לעיירה בוקצ'ובצ'ה, גדל מספר היהודים בעיירה לשלשת אלפים. עם בואם של יהודי ז'ורוב למקום נצטוו גברים ונשים מעל גיל 15 לצאת בכל יום לעבודה במשקים של חקלאי הסביבה, מרחק של 5-8 ק"מ מהמקום. כשכר לעבודה זו הקציבו לכל עובד 40 גרם לחם ליום ויהודים רבים גוועו ברעב.
מהעיירה בוקצ'ובצ'ה נשלחו שתי אקציות, האחת מהן למחנה ההשמדה בלזץ ולאחריהן המליציה האוקראינית הודיעה לכל הנותרים כי בתוך שלשה ימים הם מחויבים לעבור לגטו רוהטין. לאחר חיסול גטו רוהטין ב-9 ביוני 1943 חזרו שלושה מבני הכפר, אליעזר שריר ובניו ישראל ויצחק לז'ורוב, שם הוסתרו אצל הכפרי חסיד אומות העולם מיכאיל בלגאי עד לסופה של המלחמה.
לאחר השואה

בתום השואה התייחסו תושבי הכפר ז'ורוב הגויים אל היהודים שרצו לשוב לכפר בעוינות. במהלך המלחמה הם הרסו את ביתו של יהודי שהיו בעלי חוב כלפיו כדי שלא ישוב לכפר. ליהודים שחזרו לכפר נשקפה סכנת מוות בידי בני הכפר עצמם.
כיום בכפר לא חיים יהודים, אך כעבור שנים כאשר הגיע לכפר אחד מהניצולים היהודים הוא התקבל בצורה יפה ואנשי הכפר סייעו לו למצוא את שם את מיקום ביתו בעבר ואף הזכירו לו שמות של יהודים שגרו בכפר לפני השואה.
הערות שוליים

↑  הילד שלא יכול היה ללכת, רץ..., יד ושם וישראל שריר, 2009
↑  הילד שלא יכול היה ללכת, רץ..., יד ושם וישראל שריר, 2009
לאומנות לבנה

לאומנות לבנה (באנגלית: White nationalism) היא אידאולוגיה לאומנית החותרת להגדיר זהות לאומית קולקטיבית לאנשים לבנים. לאומנות לבנה בנויה סביב אתנוצנטריות הנעה בין לאומנות של קבוצות אתניות לבנות מסוימות, לבין תחושת עליונות גזעית לבנה וגאווה לבנה. לפי תפיסות אלו, התרבות המערבית וערכיה עליונים על שאר התרבויות, והם בלתי ניתנים להפרדה ממוצא אתני וגזעי. כלומר, מדובר במעין תכונות תרבותיות המורשות באופן ביולוגי רק לבעלי מוצא אירופי, ולעיתים גם מצומצמת קבוצה לזו לבני העמים המערב אירופים. לפיכך, לאומנות לבנה היא אידאולוגיה גזענית מיסודה.
תמיכה בלאומנות לבנה מתקיימת במדינות מערביות שונות, במיוחד על רקע קולוניאליזם, ונפוצה במיוחד באוסטרליה, קנדה, ניו זילנד, גרמניה, דרום-אפריקה וארצות הברית. דוגמה לכך היא התאוריה הנורדית באירופה. בחלק מהמדינות תנועה זו דעכה עוד לפני מלחמת העולם השנייה. ביטוי קיצוני של לאומנות לבנה הוא תורת הגזע הנאצית. תבוסת הנאצים במלחמה הובילה לעוינות רבה כלפי רעיונות גזעניים ועמדות דומות לנאציזם, ודבר זה הוביל להפחתת התמיכה בעמדות אלה במדינות רבות. עם זאת מדיניות האפרטהייד בדרום-אפריקה נמשכה עד 1990, ובארצות הברית גם לאחר חוק ביטול העבדות, התקיימו ועוד מתקיימים מספר רב של חוקים שנועדו ליצור הפרדה גזעית בארצות הברית, והתנועה ללאומנות לבנה מתקיימת עד היום בדמות ארגונים כגון הקו קלוקס קלאן, התנועה הנאו-נאצית והנערים הגאים.
לאומנות לבנה כיום לרוב מזוהה עם נאו-פשיזם אתני.
לאומנות לבנה בארצות הברית

רעיונות של עליונות לבנה ולאומנות לבנה קיימים כבר מאות שנים בארצות הברית בצורות שונות, והשפיעו בצורה חזקה על ההיסטוריה שלה. רעיונות אלה נחלשו במהלך הזמן, אך הם ממשיכים להשפיע על התרבות והפוליטיקה שלה עד היום.
היבט אחד של דבר זה בא לידי ביטוי בקולוניאליזם והתפשטות מערבה של המושבות הראשונות תוך גירוש האינדיאנים, השתלטות על רוב האדמות של השבטים והכחדת חלק גדול מתרבותם. דוגמה לכך היא שבשנת 1779 הורה הגנרל ג'ורג' וושינגטון, לימים נשיאה של ארצות הברית, לאחד מהגנרלים בפיקודו לתקוף את בני שבט הצ'רוקי, להרוג בהם ולהחריב עד היסוד כל נקודת התיישבות שבבעלותם. המשימה בוצעה בצורה ברוטלית ואכזרית, כאשר וושינגטון עצמו טען כי האינדיאנים אינם אלא "חיות טרף". בתקופת נשיאותו של אנדרו ג'קסון בשנת 1829 המשיכה המגמה של דחיקת אינדיאנים, מעשי טבח נרחבים ופינוי המוני. ג'קסון טען "כאשר הפרא מתנגד, התרבות – עשרת הדיברות בידה האחת והחרב באחרת – תובעת את השמדתו המיידית". ב-1911 נתפס אישי, שנחשב כ"אינדיאני הפראי האחרון" בקליפורניה. רק ב-1924 חתם הנשיא הרפובליקני קלווין קולידג' על חוק אזרוח האינדיאנים (Indian Citizenship Act), שהעניק אזרחות אמריקנית לכל האינדיאנים שנולדו בארצות הברית ובטריטוריות שלה.
היבט נוסף של לאומנות לבנה בארצות הברית הוא יחס גזעני לשחורים בארצות הברית. הדבר כולל את העבדות של שחורים בארצות הברית ומלחמת האזרחים האמריקנית, צמיחת תנועת ה-קו קלוקס קלאן לאחר המלחמה ובמאה ה-20, חוקי ג'ים קרואו להפרדה גזעית.
יחס של שנאה, תיעוב וגזענות היה גם מנת חלקם של "לא לבנים" מ"גזעים" אחרים כולל סינים, יפנים, איטלקים, יהודים והיספנים. דוגמה אחת לכך היא אימוץ נרחב של האיגניקה בארצות הברית בתחילת המאה ה-20 – "מדע" השבחת הגזע – שחסידיו הטיפו להגבלת ההגירה ולשינוי צביונה באמצעות מכסות שייכפו על אומות שנחשבו נחותות מטבע בריאתן. בהתאם לתפיסותיהם הגזעניות, הם תבעו לחסום את ההגירה לארצות הברית בפני מהגרים מאירופה הדרומית והמזרחית. דוגמה למדיניות שהושפע מכך היא חוק ההגירה של 1924. רבים בציבור האנגלו-סאקסי הפרוטסטנטי הלבן (ה-WASP) התנגדו להגירה של אוכלוסיות שונות מהם מבחינה אתנית: סלאבים ויהודים ממזרח אירופה, יוונים אורתודוקסים, אירים-קתולים, איטלקים-קתולים בעלי חזות ים תיכונית וכן סינים ויפנים, שהיו שונים באופן בולט בחזותם ובדתם.
גם לאחר מלחמת העולם השנייה לא נעלם רעיון העליונות הלבנה בארצות הברית. בשנות ה-50 וה-70 התקיים מאבק אזרחי רחב, בעיקר במדינות הדרום, בניסיון לבלום את התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח. גם לאחר מכן המשיכו תופעות של גזענות ושנאה כלפי שחורים, יהודים, מקסיקנים ו"לא לבנים" אחרים. רעיונות של לאומנות לבנה מהווים חלק חשוב מהאנטישמיות בארצות הברית כמו גם שנאה וניסיונות התנכלות ל"גזעים פחות לבנים" כמו איטלקים.
תומכי האידאולוגיה מכונים לאומנים לבנים (white nationalist, ולאחרונה גם identitarian), ומבחינה פוליטית הם מזוהים בעיקר עם הימין הרדיקלי. ב-2017 נערכה עצרת "איחוד הימין" בשארלוטסוויל, וירג'יניה, שבמהלכה המשתתפים, בין היתר לאומנים לבנים, נשאו לפידים ושרו "יהודים לא יחליפו אותנו".
עמדות אופייניות

לאומנים לבנים שואפים לבנות מדינה שבה כולם יהיו נוצרים לבנים. הם מביעים התנגדות קיצונית לרב-תרבותיות, לנישואי תערובת ולהגירה ממדינות לא אירופאיות בטענה שהגירה זו מהווה רצח עם של האדם הלבן (white genocide). טענתם היא שהגירה של אנשים ממוצא אחר תגרום ללבנים להפוך למיעוט דמוגרפי, לאבד את הדומיננטיות הסוציו-אקונומית, ולבסוף תביא למחיקת התרבות והערכים המערביים שהם מייחסים ללבנים בלבד. בחוגים מסוימים יש אף קריאות מסוכנות ל"בדלנות לבנה" בשביל לשמור על "טהרת הגזע הלבן", לצד אזהרות חוזרות ונשנות מפני פריצת מלחמת גזעים. מוטיבים אלו נפוצים בהרבה מנשרים של לאומנים לבנים שביצעו פיגועי ירי.
לאומנים לבנים הם לרוב גם אנטישמים, מכחישי שואה ומתנגדים לציונות. אולם, קיימים זרמים שחולקים עליהם, כמו "הרנסאנס האמריקאי" (American Renaissance) של ג'ארד טיילור, שמרבית המשתייכים אליו לא רואים ביהודים "איום אתני בוער" (בניגוד למשל להגירת מוסלמים למערב), ומחשיבים אשכנזים כחלק מ"המשפחה האירופאית המורחבת". לטענתם הם מתנגדים רק ל"מנטליות היהודית". חלק מהם אף מגדירים את עצמם כפרו-ישראלים. ארגונים אחרים, בעיקר נוצרים פרוטסטנטיים, מחמירים הרבה יותר ומתנגדים אפילו להגדרה של קתולים בנוסף ליהודים כחלק מהזהות הלבנה, בעוד ארגונים נאו-נאציים מסוימים מוציאים את העמים הסלאבים והבלקנים מהגדרת הגזע הלבן. ביניהם: האומות האריות, תנועת היצירה, הכנסייה הבפטיסטית וסטבורו, כהני פינחס והקו קלוקס קלאן.
ראו גם

עליונות לבנה
קו קלוקס קלאן
נאציזם
כוח לבן
גאווה לבנה
הימין האלטרנטיבי
הערות שוליים

↑  Di Perna, Anthony P. (1978). A right to be proud: the struggle for self-government and the roots of white nationalism in Rhodesia, 1890-1922. Bulawayo, Rhodesia: Books of Rhodesia.
↑  Daniele Conversi, Can nationalism studies and ethnic/racial studies be brought together?, Journal of Ethnic and Migration Studies 30, 2004-07, עמ' 815–829 doi: 10.1080/13691830410001699649
↑  David E. Stannard, American Holocaust: Columbus and the Conquest of the New World, New York: Oxford University Press, 1992, pp. 119-120
↑  Donald Lankiewicz, "an American Genocide: A unit", in Social Science Record, vol. 27, Issue 2, Fall 1987, p.80
↑  ראו [[[:en:Anti-Italianism|אנטי-איטלקים]]]
↑  "HNH explains... the Identitarian movement and the alt-right – Hope not hate". Hope not Hate (באנגלית). 2017-10-31. נבדק ב-2018-10-25.
↑  תיעוד מצעדת הלפידים: "יהודים לא יחליפו אותנו!", באתר ynet, 15 באוגוסט 2017
↑  Despina M. Rothi, Evanthia Lyons, Xenia Chryssochoou, National Attachment and Patriotism in a European Nation: A British Study, Political Psychology 26, 2005-02, עמ' 135–155 doi: 10.1111/j.1467-9221.2005.00412.x
↑  ‏"האנטישמיות מפלגת את תנועת הלאומיות הלבנה", מאמר משנת 2006 בביטאון המרכז המשפטי לדרום העני (באנגלית).
↑  "How Bannon and Breitbart Can Be Pro-Israel — and Anti-Semitic at the Same Time". The Forward. נבדק ב-2017-01-09.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579245805171  LCCN: sh2012000175
המסגד האומיי

| --- | --- |
 המסגד מכיוון צפון-מערב
 מידע כללי
 סוג:  מסגד
 מיקום:  דמשק
 מדינה:  סוריה סוריה
 מייסדים:  וליד הראשון 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–715
 תאריך פתיחה רשמי:  706 
 חומרי בנייה:  שיש, אבן 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אומיית 
 מידות
 אורך:  125 מ' 
 רוחב:  50 מ' 
 
 קואורדינטות:  33°30′43″N 36°18′24″E﻿ / ﻿33.511944°N 36.306667°E﻿ / 33.511944; 36.306667
  (למפת דמשק מוגדלת) המסגד האומיי(למפת דמשק רגילה) המסגד האומיי
 
המסגד הגדול בדמשק
המסגד האומיי (בערבית: الجامع الأموي; תעתיק: אלג'אמע אלאמוי), או המסגד הגדול של דמשק, הוא מסגד בדמשק שבסוריה שנבנה תקופת הח'ליפות האומיית ונחשב לאחד המסגדים הגדולים והעתיקים בעולם. המסגד בנוי בתוך הטמנוס (אנ') העתיק של העיר. ליד חצר המסגד מצוי מאוזוליאום צלאח א-דין.
לאחר שנכבשה העיר דמשק על ידי המוסלמים בשנת 634, החלו עבודות הבנייה של המסגד במקום בו עמדה כנסיית יוחנן המטביל, הנחשב נביא קדוש בידי הנוצרים והמוסלמים כאחד. בניית המסגד הושלמה בשנת 715 ומאז היווסדו נחשב לאחד המסגדים החשובים בעולם המוסלמי (נחשב על ידי רבים למסגד הרביעי בחשיבותו).
בחודש אפריל בשנת 2013, נפגע המסגד לאחר שנהפך לאתר קרבות במלחמת האזרחים בסוריה.
היסטוריה

המסגד נבנה במקום ששימש במקור כמקדש ארמי לאל הדד-רמן. שריד אחד למקדש נתגלה בעקבות עבודות שיקום במסגד - אורטוסטט מאבן עם תבליט של ספינקס מכונף. בתקופה הרומית ניצב במקום מקדש לאל יופיטר, אשר הוקף בחומות ושערים העומדים על מכונם עד היום ומשמשים כקירותיו החיצוניים של המסגד האומיי. בתקופה הביזנטית, נהרס המקדש והוקמה במקומו בזיליקה נוצרית שהוקדשה ליוחנן המטביל. בשנים הראשונות לכיבוש המוסלמי של העיר, המשיכה הכנסייה לשמש כמקום פולחן לנוצרים, אך עם עליית השושלת האומיית ובירתה בדמשק נלקח האתר מחזקתם. המקום שימש לתקופה קצרה לתפילת שתי הקבוצות, אך ב-705 הוחרם המקום והחל הרס הכנסייה כשהח'ליף אל-וליד תקע בסמליות את הטריז הראשון בקירותיה. הבניה הושלמה רק כעבור עשר שנים ב-715.
היסטוריה > בניית המסגד

המסגד נבנה לפי דגם מסגד החצר המבוסס על תבנית ביתו של הנביא מוחמד במדינה. המסגד נועד לשמש מקום לתפילת היחיד והציבור, כמקום לחינוך דתי ולפגישות פוליטיות, מושב משפט וסעד לחולים ולנזקקים.
אל-וליד ביקש וקיבל מהקיסר הביזנטי מאתיים אמנים מיומנים על מנת לבנות את המסגד. המסגד היה אחד המבנים הגדולים בעולם בשעתו ושטחו הוא מלבן שמידותיו 157 על 100 מטרים. המסגד עוטר לאורך קירותיו הפנימיים והחיצוניים בפסיפסי זכוכית על רקע מוזהב המכונים בספרות ״כרמא״. הפסיפסים הוצבו בהשפעת האומנות הביזנטית. בפסיפסים אלו מוצגות תמונות של ביתנים או בתים, עצים וצמחים, נהרות וגשרים. ככל הנראה משקפים הללו את התפישה הקוראנית של גן העדן או את הע'וטה, נווה המדבר הפורה והמלבלב שעוטף את דמשק מכל צדדיה ואשר לפי מסורת אחת, נמנע מוחמד מלבקרו כדי לזכות בחיי העולם הבא.
אולם התפילה כולל שלושה אולמות תפילה רוחביים שתקרתם נתמכת בידי עמודים בעלי כותרות קורינתיות. המבנה הפנימי והפשוט של אולם התפילה נועד להקל על המתפללים לראות את המיחראב והקיבלה - מוקדי התפילה - ואחד את השני ובכך לחזק את תחושת אחדות הקהילה האסלאמית בתפילות יום השישי.
קירותיו של המסגד מבית ומחוץ היו מעוטרים בפסיפס הזהב הגדול בעולם שכיסה כ-4,000 מטרים רבועים. שרפה שפרצה בשנת 1893 כילתה את רובם הגדול של פסיפסים אלו. בשלבים מאוחרים יותר הוספו למסגד כיפות עופרת מעל לכניסה הראשית ומעל למיחראב.
במאה ה-12, לאחר שחרורה של העיר מידיים צלבניות, בחר בה צלאח א-דין כמקום קבורה וקברו,מאוזוליאום צלאח א-דין, ממוקם בסמיכות לחצר המסגד.
קדושת המקום לדתות שונות

במסגד יש מקומות רבים המקודשים על השיעה המוסלמית ובני דתות אחרות. באולם התפילה המרכזי מצוי ביתן המכיל לפי האמונה הנוצרית והמוסלמית את ראשו של יוחנן המטביל. בינואר 2020 ביקר במסגד נשיא רוסיה ולדימיר פוטין במסגרת ביקור חשאי.
בפינה אחרת של הבניין מצביעים השיעים על מקום הצגתו של ראש האמאם חוסיין לאחר רציחתו בכרבלא בשנת 680. השיעים מאמינים שזה היה המקום שבו הושפלו ונכלאו בני משפחתו השורדים של חוסיין והמקום שבו נאם בנו, האמאם אל-סג'אד עלי זין אל-עבידין נאום מפורסם בגנות יזיד והאומיים.
גלריית תמונות

אחד מבתי השער למסגד ופסיפסי זהב על תקרתו
בית האוצר האומיי בחצר המסגד
מינארט ממלוכי, משלושת המינארטים של המסגד
הכניסה הראשית לאולם התפילה
אחד מבתי השער - מבט מבחוץ
מבט נוסף על החצר ואולם התפילה
מבט מקרוב על הציון השיעי ליוחנן המטביל במסגד
מינבר, או בימת הדרשן, במסגד האומיי
המיחראב, או גומת התפילה, השיעי על שם האמאם זין אל-עבידין
אכסדרה ובה שרידי פסיפסי זהב
בית שער מפואר ובו ריצוף בשיש ופסיפסים
מבט כללי על אולם התפילה
אולם התפילה ובו ביתן יוחנן המטביל
ציון המקום שבו הוצג ראשו של האימאם חוסיין
צילום עתיק מגג המסגד לפני השרפה, 1862
חצר המסגד בלילה
(לצפייה הזיזו עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
מידות שהתורה נדרשת בהן

ערך זה עוסק במידות שהתורה נדרשת בהן. אם התכוונתם למידות הרחמים, ראו .
מידות שהתורה נדרשת בהן הן כללים, או דרכי לימוד, שעל ידם חז"ל הסיקו מהתורה דינים שאינם כתובים במפורש, או דרשו דרשות המיועדות לבסס פירושים המקובלים מסיני. לפי המסורת היהודית, כללים אלו, שעל פיהם תידרש התורה, נמסרו למשה בסיני.
כוונת המידות ומניינן

הסביר רבי אהרן אבן חיים: "כוונת נותן התורה ית' שמו באלו המידות הייתה כדי שלא לכפול הדברים ולקצר בלשונו, ולזה תחילת כל דבר רצה שאם יאמר דבר בנושא אחד שלא יצטרך לשוב לאמרו בכל הנושאים אשר בהם יפול אותו הדבר, אלא שילמדו מזה הנאמר בו, והנה הלימוד יהיה לדבר מדבר אחר או מפאת היתרון או מפאת השווי או מפאת הדימוי אשר ביניהם". כל המידות שהתורה נדרשת בהן הן תולדות של הכלל השכלי הנ"ל.
המידות נקראו בראשונה "דברים", או "מקומות", או "סדרים", או "ערכין", ובימי התנאים נקראו "מידות", להורות שהם במידה ובמשקל ומשורה הגיונית, לא בהפרזה רק כפי תנאיה המקובלים.
ישנן רשימות שונות של מידות שהתורה נדרשת בהן. הלל הזקן "דרש שבע מדות לפני זקני בתירה", רבי ישמעאל מנה שלוש עשרה מידות. רשימה של ל"ב מידות בהן האגדה נדרשת מיוחסת לרבי אליעזר, בנו של רבי יוסי הגלילי, אולם יש המאחרים אותה לתקופות מאוחרות, וטוענים שאינה מדרש תנאי. בפועל ישנם אף יותר מ-32 מידות המוזכרות בספרות חז"ל. מקובל לחשוב שהלל ניסח רשימה ראשונית של כללים, אשר הלכה והתרחבה בתהליך היסטורי, אך יש החולקים על גישה זו.
לדעת הרב חיים הירשנזון, שבע המידות של הלל הן כללים הכוללים להי"ג מידות, והי"ג מידות כללים הכוללים להל"ב מידות ולשאר המידות.
שבע המידות של הלל הזקן

הלל הזקן מנה שבע מידות שהתורה נדרשת בהן, לפני זקני בני בתירה:
קל וחומר
גזרה שווה
בניין אב מכתוב אחד
בניין אב משני כתובים
כלל ופרט
כיוצא בו במקום אחר
דבר הלמד מענינו
המידות מופיעות בתוספתא סנהדרין ולקראת סוף ברייתא דרבי ישמעאל. המידות קדמו לו, והוא השתמש בהן להוכיח שקרבן פסח קרב גם בשבת.
שלוש עשרה המידות של רבי ישמעאל

רבי ישמעאל מנה י"ג מידות. רשימה זו נמצאת בפתיחה של הספרא, והיא מכונה "ברייתא דרבי ישמעאל".