מורשת יהודית מימי הביניים בארפורט
הקהילה היהודית בארפורט בימי הביניים והמבנים שלה

לא ידוע מתי התיישבו לראשונה יהודים בעיר. מסורות מקומיות מקדימות את היישוב היהודי ל-719, אך אין עדויות היסטוריות לכך. סביר להניח שהקהילה החלה להתפתח סביב שנת 1100 שאז נבנה בית הכנסת הראשון. התנאים לקהילה היו נוחים בהתחשב בכך שארפורט התפתחה לעיר החשובה ביותר של תורינגיה במונחים כלכליים, פוליטיים ותרבותיים מאז התקופה הקרולינגית. עדות עקיפה ראשונה לישיבת יהודים בעיר היא מסמך שבועה (Judeneid) נטול תאריך החתום בחותמת העיר ארפורט. שבועות דומות הנפיק הארכיבישוף קונראד הראשון ממיינץ, ששימש בתפקידו עד שנת 1200.
עדות כתובה לקיומה של קהילה הוא מכתב משנת 1212 מהקיסר אוטו הרביעי לארכיבישוף ממיינץ המעניק לאחרון זכויות לגביית מיסים. קיומו של מקווה מוזכר לראשונה בכתב בפנקס ריבית (Freizinsregister) בלוח מיינץ לוי (Mainzer Heberole) מסמך מיסוי 1250–56.
שכונת המגורים היהודית הייתה ממוקמת ישירות במרכז העיר, בין בית העירייה, גשר הסוחרים (Krämerbrücke) וכנסיית זנקט מיכאל. הם גרו ליד סוחרים ובעלי מלאכה נוצרים, במבנים שהיו זהים לבתי שכניהם הנוצרים, ש"בית האבן" של אתר המורשת הוא דוגמה להם. השתלבות האוכלוסייה היהודית בחיים העירוניים בארפורט מומחשת בדיווח לפיה נקראו יהודים ונוצרים להגן על חומת העיר כאשר פרידריך הראשון, מרקיז מייסן הטיל מצור על ארפורט ב-1309.
היהודים עסקו בתחילה בעיקר בהלוואות כספים. במאות ה-13 וה-14, יש עדויות לקשרים עסקיים עם עיירות, ערים ואצילים הן ברמה האזורית והן ברחבי האימפריה הרומית הקדושה. בית הכנסת הוקם ככל הנראה במאה ה-11 ונזכר לראשונה בכתובים ב-1287. המבנה עומד על תילו עד ימינו. במאה ה-12 נבנה מקווה בסמוך, ממנו נותר כיום רק הכותל הדרומי. רובו של המקווה מן המאה ה-13, שנבנה בצמוד, נשתמר עד היום. בית הקברות היהודי שהיה ממוקם מחוץ לאזור המגורים, במוריצטור (Moritztor), השלים יחד עם בית הכנסת והמקווה את אוסף מבני הקהילה.
במהלך מסע הצלב החמישי פרץ פוגרום נגד היהודים בארפורט. ב-16 ביוני 1221 (כ"ה בסיוון ד'תתקפ"א), בעקבות עלילת דם, תקפו נוצרים את בית הכנסת. ייתכן שהתוקפים היו צלבנים פריזיאנים. התוקפים השחיתו את ספר התורה ודרשו מן היהודים להתנצר. לאחר סירוב היהודים הציתו הנוצרים אש ורצחו 21–26 יהודים. ב-21 במרץ 1349 (א' בניסן ה'ק"ט) התרחש בעיר טבח ארפורט חלק מגזירות ק"ט בימי המוות השחור. במהלך הפרעות נטבחו כ-400 עד כ-3,000 יהודים מבני הקהילה, והניצולים מבני הקהילה גורשו מהעיר. חלק מהיהודים הציתו את בתיהם ורכושם ונספו בלהבות לפני שניתן היה להתקיף אותם. הטבח החל בשבת בבוקר, בעת תפילת שחרית, ואחד ממוקדי הטבח העיקריים היה בית הכנסת של הקהילה. בית הכנסת עצמו ניזוק בפרעות, אך שופץ והוא עומד על תלו עד היום.
על פי השערות ישבו בעיר אלעזר מגרמייזא, "הרוקח"; מקובל ופייטן בשם נחמיה בן שלמה, המכונה "הנביא"; הרא"ש בתקופת כליאתו של המהר"ם מרוטנבורג. חכם נוסף בן העיר הוא רבי ישראל בר' יואל זוסלין, שחיבר על פי המשוער את הפרשנות המיוחסת לרש"י על הלכות רב אלפס לרי"ף, וכן קינה בשם "ציון אֲרַיָּוֶךְ בכי" על ההרוגים הרבים (כולל טבח ארפורט) עקב הרדיפות בגלל מגפת המוות השחור בשנת 1349. בין ההרוגים, שמוזכר גם בקינה, הוא הרב אלכסנדרי זוסלין הכהן.
הקהילה בעיר השתקמה באיטיות לאחר פרעות המוות השחור. הקהילה השנייה הכילה גם מספר משפחות עשירות ורבות השפעה שעסקו במסחר למרחקים ארוכים והלוואות כספים. יש גם עדויות לכך שחברי הקהילה עבדו במקצועות אחרים כמו מיילדות, קצבים ומייצרי שופרות. במאה ה-15 כיהן בקהילה המשתקמת הרב מאיר בן ברוך הלוי ("מהר"ם הלוי"). תלמידו, הרב הלל מארפורט, היה גם הוא מנהיג הקהילה. הרב יום טוב ליפמן מילהויזן כיהן כראש ישיבה בארפורט בסוף ימיו, ככל הנראה החל מ-1413. בשנת 1443 בערך מונה לרב העיר יעקב וייל. במאה ה-15 התחזקה הגישה האנטי-יהודית בארפורט, ובשנת 1453 ביטלה מועצת העיר את הגנתה על היהודים (Judenschutz). בשנת 1458 גורשו היהודים מארפורט וממספר קהילות אחרות בתורינגיה. מבני המגורים היהודים נמכרו ובית הכנסת החדש שנבנה מאמצע המאה ה-14 הוסב למחסן תחמושת. בית הקברות נהרס ומצבותיו שימשו כחומר בנייה ברחבי העיר.
בשנת 1998, בסביבה הקרובה לבית הכנסת הישן (Michaelisstrasse 43/44), מצאו פועלי בניין את האוצר היהודי של ארפורט עם טבעת חֲתֻנָּה יהודית מרכושו של קלמן פון ווייה (Kalman von Wiehe), שהחביא שם את חפצי הערך שלו מפוגרום המגפה ב-1349, שהוא לא שרד. האוצר נחשב לייחודי בעולם מבחינת גודלו ומצב השימור שלו.