stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'אנלוקה בוסיו
הערות שוליים

↑  SKC's Busio second-youngest-player in MLS history באתר ספורטס אילוסטרייטד, 25 באוגוסט 2017 (באנגלית)
↑  Sporting KC Academy product Gianluca Busio joins Venezia FC in club-record transfer באתר הרשמי של ספורטינג קנזס סיטי, 6 באוגוסט 2021 (באנגלית)
↑  GIANLUCA BUSIO JOINS VENEZIA FC באתר הרשמי של ונציה, 9 באוגוסט 2021 (באנגלית)
↑  SERIE A 21/22: UDINESE 3-0 VENEZIA באתר הרשמי של ונציה, 28 באוגוסט 2021 (באנגלית)
↑  Match Report: Cagliari 1-1 Venezia באתר הרשמי של הסרייה א', 1 באוקטובר 2021 (באנגלית)
↑  Marko MItrović names 2024 U.S. Olympic Men's Soccer Team באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל של ארצות הברית, 8 ביולי 2024 (באנגלית)
| נבחרת ארצות הברית – גביע הזהב 2021 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 טרנר •  2 קאנון •  3 וינס •  4 פינס •  5 צימרמן •  6 בוסיו •  7 אריולה •  8 ג'ואקיני •  9 זארדס •  10 רולדן •   11 דייק •  12 רובינסון • 13 הופה •  14 יואייל • 15 ליוויס • 16 סנדס • 17 לטגט • 18 ג'ונסון • 19 ויליאמסון • 20 מור • 21 בלו • 22 גוזאן • 23 אקוסטה • 24 קסלר • מאמן: ברהלטר |  1 טרנר •  2 קאנון •  3 וינס •  4 פינס •  5 צימרמן •  6 בוסיו •  7 אריולה •  8 ג'ואקיני •  9 זארדס •  10 רולדן •   11 דייק •  12 רובינסון • 13 הופה •  14 יואייל • 15 ליוויס • 16 סנדס • 17 לטגט • 18 ג'ונסון • 19 ויליאמסון • 20 מור • 21 בלו • 22 גוזאן • 23 אקוסטה • 24 קסלר • מאמן: ברהלטר | ארצות הברית |
| נבחרת ארצות הברית – גביע הזהב 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 טרנר •  2 ידלין •  3 לונג •  4 מיאזגה •  5 ריינדולס •  6 בוסיו •  7 סוניורה •  8 סנדס •  9 פריירה •  10 רולדן •   11 קאוול •  12 רובינסון • 13 מוריס •  14 מיכאילוביץ' • 15 ג'ונס • 16 מוריס • 17 זנדחאס • 18 ג'ונסון • 19 ואסקס • 20 ניל • 21 טולקין • 22 גרסל • 23 סלונינה • 24 יוייל • מאמן: ברהלטר |  1 טרנר •  2 ידלין •  3 לונג •  4 מיאזגה •  5 ריינדולס •  6 בוסיו •  7 סוניורה •  8 סנדס •  9 פריירה •  10 רולדן •   11 קאוול •  12 רובינסון • 13 מוריס •  14 מיכאילוביץ' • 15 ג'ונס • 16 מוריס • 17 זנדחאס • 18 ג'ונסון • 19 ואסקס • 20 ניל • 21 טולקין • 22 גרסל • 23 סלונינה • 24 יוייל • מאמן: ברהלטר | ארצות הברית |
| נבחרת ארצות הברית – אולימפיאדת פריז 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 שולטה •  2 האריאל •  3 צימרמן •  4 דיץ •  5 טולקין •  6 בוסיו •  7 פארדס •  8 טסמן •  9 יואו •  10 בות' •   11 ארונסון •  12 רובינסון • 13 מקגוויר •  14 מיכאילוביץ' • 15 קרמאשי • 16 מקגלין • 17 ויילי • 18 סלונינה • מאמן: מיטרוביץ' |  1 שולטה •  2 האריאל •  3 צימרמן •  4 דיץ •  5 טולקין •  6 בוסיו •  7 פארדס •  8 טסמן •  9 יואו •  10 בות' •   11 ארונסון •  12 רובינסון • 13 מקגוויר •  14 מיכאילוביץ' • 15 קרמאשי • 16 מקגלין • 17 ויילי • 18 סלונינה • מאמן: מיטרוביץ' | ארצות הברית |
בית הכנסת בטאגאנרוג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  טאגאנרוג 
 מדינה:  רוסיה 
 קואורדינטות:  47°12′22″N 38°55′44″E﻿ / ﻿47.20617°N 38.928801°E﻿ / 47.20617; 38.928801
 he
 
בית הכנסת בטאגאנרוג הוא בית כנסת ששימש את הקהילה היהודית בטאגאנרוג. הוא היה ממוקם ברחוב טורגנייבסקי (רו'). ב-1923 הולאם בית הכנסת והוסב ל"מועדון הבינלאומי של המיעוטים הלאומיים". בהמשך הוסב למעון סטודנטים.
היסטוריה

המבנה הוקם במהלך השנים 1859-1876 על פי עיצובו של אדריכל טאגאנרוג מיכאיל פטרוב .
ב-15 במרץ 1857 שלח האדריכל פטרוב דו"ח לוועדת הבנייה בקשה לאישור בניית בית הכנסת. לאחר קבלת האישור ממשרד הפנים, בפברואר 1859, החלה בניית בית כנסת מאבן. הם החליטו להשתמש בכסף מהסכומים שהתקבלו מתרומות. בתקופה זו חיו בעיר 748 יהודים, מתוכם 380 גברים ו-368 נשים.
ראש בית הכנסת טאגאנרוג בין השנים 1912-1917 היה גרש פלדמן, אביה של השחקנית לעתיד פאינה רנבסקיה.
בספטמבר 1911, באספת חברי הקהילה של מקהלת בית הכנסת, הוכרעה סוגיית השימוש בכלי נגינה בתפילות. כשלושה רבעים מהנוכחים הצביעו בעד התקנת כלי נגינה. העוגב נרכש על ידי הסוחר ג' פלדמן. הוא, בהיותו המנהל, הציע לחזק את המקהלה בקולות נשיים. השתתפותן של בנות במקהלת בית הכנסת הייתה חידוש לא רק עבור טאגאנרוג, אלא גם עבור רוסיה, שכן מקהלות נשים שרו במהלך תפילות רק בבתי כנסת מחוץ לרוסיה .
ב-26 באפריל 1923 הולאם בניין בית הכנסת על ידי הוועד הפועל המחוזי, והוקם בו "המועדון הבינלאומי של המיעוטים הלאומיים".
בסוף שנות ה-80 נבנה במקום בית הכנסת בניין מעונות סטודנטים בן תשע קומות עבור מכללת התעופה של טאגאנרוג. הבניין, שהחל להיסדק, הוכרז כבלתי בטיחותי עוד בשלב הבנייה ולא הושמש עד 2005, אז הועבר לידיה של האוניברסיטה להנדסת רדיו בטאגאנרוג. לאחר שהוציאה 45 מיליון רובל על שיפוצים נרחבים, פתחה אוניברסיטת הרדיו את מעונות הסטודנטים מס' 7 בבניין המשופץ בפברואר 2007 .
הערות שוליים

↑  Jews on the Don Land
ג'ורג' ת. מייקלסון

ערך זה עוסק במושל דקוטה הדרומית ה-18. אם התכוונתם לבנו, מושל דקוטה הדרומית ה-28, ראו .
ג'ורג' תאודור מייקלסון (באנגלית: George Theodore Mickelson;‏ 23 ביולי 1903 –  28 בפברואר 1965) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1937–1943, כתובע הכללי שלה בשנים 1943–1947, לאחר מכן ועד 1951 כמושל דקוטה הדרומית ה-18, וכשופט בבית המשפט הפדרלי של מחוז דקוטה הדרומית וכנשיאו משנת 1954 ועד מותו.
ראשית חייו

ג'ורג' ת. מייקלסון נולד ליד העיר סלבי שבדקוטה הדרומית כבנם של אמה ל. (לבית קרייג) וג'ורג' מ. מייקלסון. אביו היה מהגר מנורווגיה, והוריה של אימו היו גרמנים. מייקלסון היה ראשון מושלי דקוטה הדרומית לדורותיהם שנולדו במאה ה-20. ב-1927 הוא קיבל תואר בוגר במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת דקוטה הדרומית. הוא לא ניגש לבחינות לשכת עורכי הדין, שכן הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של דקוטה הדרומית על סמך "פריווילגיית דיפלומה" (Diploma privilege), שיטה שהייתה נהוגה באותה תקופה בחלק ממדינות ארצות הברית וכיום נהוגה רק בוויסקונסין, על פיה התקבלו בוגרי בתי הספר למשפטים ללשכות עורכי הדין ללא בחינה, זאת כדי לעודד לימודים בבתי ספר אלו כחלופה ללמידה עצמאית ("קריאת חוק", באנגלית: Reading law) שהייתה נהוגה שנים רבות קודם לכן כשיטת ההכשרה לעורכי דין שלמדו בחסות עורכי דין או שופטים. באותה שנה הוא שב לסלבי כדי לעסוק בעריכת דין. מייקלסון נשא לאישה את מאדג' טרנר, ולשניים נולדו ארבעה ילדים.
קריירה פוליטית ושיפוטית

בשנים 1933–1936 שימש מייקלסון כתובע של מחוז וולוורת. בשנים 1937–1943 הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של דקוטה הדרומית, ובמושב האחרון לכהונתו בבית הוא כיהן כיושב הראש שלו.
ב-9 במאי 1942 הודיע מייקלסון על מועמדותו לתפקיד התובע הכללי של דקוטה הדרומית. ב-8 ביוני אותה שנה הוא זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד לאחר שזכה ב-66 אחוזים מקולות הבוחרים. בבחירות הכלליות הוא נבחר לאחר שהביס את מועמד המפלגה הדמוקרטית, לין פלוס כאשר גרף 63 אחוזים מהקולות.
ב-22 בפברואר 1944 הכריז מייקלסון על כוונתו להתמודד בבחירות לתקופת כהונה נוספת כתובע הכללי. בבחירות הכלליות הוא נבחר לאחר שהביס את מועמד הדמוקרטים פרד וילר וגרף 62 אחוזים מהקולות.
מייקלסון כיהן כתובע הכללי עד 1947, כאשר הוא התמודד על משרת מושל דקוטה הדרומית, ניצח בבחירות המקדימות של הרפובליקנים את המושל המכהן מרל שרפ, והמשיך וניצח בבחירות הכלליות. במהלך תקופת כהונתו כמושל, פעל מייקלסון לצמצום חובות המדינה באיגרות חוב, וסייע להעביר צעדים לשימור הסביבה בבית המחוקקים המדינתי. הוא גם קידם את הרחבת סלילת הכבישים, סייע להובלת תהליכי הפיתוח של נהר המיזורי, ועזר לחלוקת מענקים לחיילים שהשתחררו משירות במלחמת העולם השנייה. ב-1952 בחר מייקלסון שלא להתמודד על תקופת כהונה נוספת כמושל, ובבחירות לנשיאות של 1952 הוא ניהל את מסע הבחירות של דווייט אייזנהאואר בדקוטה הדרומית. באותה מערכת בחירות הוצגה מועמדותו של מייקלסון כ"בן המועדף" (Favorite son) של דקוטה הדרומית, אך בסופו של דבר העבירו הרפובליקנים של המדינה את תמיכתם לאייזנהאואר.
ב-9 בדצמבר 1953 מינה אייזנהאואר את מייקלסון במינוי פגרה כשופט בבית המשפט הפדרלי המחוזי של מחוז דקוטה הדרומית, כמחליפו של השופט אלפרד לי ויימן. ב-11 בינואר 1954 הגיש אייזנהאואר את המינוי לאישור הסנאט של ארצות הברית, שאישר אותו ב-9 בפברואר אותה שנה. החל מאישור מינויו ועד מותו, כיהן מייקלסון כנשיא בית המשפט.
חיים אישיים

מייקלסון היה אביה של משפחה שהמשיכה לבלוט בפוליטיקה של דקוטה הדרומית. בנו, ג'ורג' ס. מייקלסון, כיהן גם הוא כמושל דקוטה הדרומית בשנים 1987–1993. מבין כל מושלי המדינה, הם האב והבן היחידים שכיהנו שניהם בתפקיד. נכדו, מרק מייקלסון (אנ'), כיהן כיושב ראש בית הנבחרים של דקוטה הדרומית בשנים 2017–2018.
ג'ורג ת. מייקלסון נפטר בסו פולס ב-28 בפברואר 1965. הוא נטמן בבית הקברות וודלון שבעיר. זמן קצר לאחר מותו קראה אוניברסיטת דקוטה הדרומית לבניין חדש של מעונות סטודנטים בקמפוס שלה על שמו.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1457.
בסקין-רובינס

| --- | --- |


סניף הרשת בשדרות מלרוז, לוס אנג'לס, קליפורניה
 נתונים כלליים
 סוג:  רשת גלידריות
 מוטו:  "31 טעמים"
 מייסדים:  ברט בסקין ואירב רובינס
 תקופת הפעילות:  1945–הווה (כ־79 שנים)
 חברת אם:  Inspire Brands 
 מיקום המטה:  קנטון 
 משרד ראשי:  גלנדייל, קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  ice cream manufacturer 
 מוצרים עיקריים:  גלידה
  
 www.baskinrobbins.com
 
בסקין-רובינס (באנגלית: Baskin-Robbins) היא רשת גלידריות אמריקאית רב-לאומית בעלת מספר הסניפים הגדול בעולם, עם כ-8,000 סניפים בסך הכל, מהם 2,800 בארצות הברית. הרשת נוסדה בקליפורניה על ידי גיסים יהודים-אמריקאים, ברט בסקין ואירב רובינס. בסקין-רובינס ידועה בשל ססמתה "31 טעמים". החנות הראשונה שנפתחה בשנת 1945 הציעה 21 טעמים בלבד. אולם בשנת 1953 הוגדל מבחר הטעמים ל-31, על מנת שההיצע בחנויות הרשת יהא גדול מזה של המתחרה באותם ימים - רשת הווארד ג'ונסון (שהציעה 28 טעמים).
לבסקין-רובינס חנויות גלידה במדינות רבות, בהן אוזבקיסטן, אוסטרליה, איחוד האמירויות הערביות, אינדונזיה, אירלנד, אסטוניה, אקוודור, ארובה, ארצות הברית, בהוטן, בחריין, בריטניה, דרום קוריאה, הודו, הונדורס, הרפובליקה הדומיניקנית, וייטנאם, טג'יקיסטן, טייוואן, יפן, כווית, לטביה, מלזיה, מצרים, מרוקו, נפאל, סין, סינגפור, ספרד, סרי לנקה, עומאן, ערב הסעודית, פקיסטן, קולומביה, קוראסאו, קזחסטן, קטאר, קנדה, תאילנד ותימן.
בחלק מהמדינות נמכרים טעמי גלידה המותאמים לטעם המקומי, בהם שעועית אזוקי, ליצ'י, דומדמניות שחורות ומלון כתום.
בעבר פעלו סניפים של הרשת גם באזרבייג'ן, ארמניה, בלארוס, דרום אפריקה, האיים המלדיביים, הולנד, הפיליפינים, מאוריציוס, מלטה, מקסיקו, סנט מרטן, פורטוגל, פנמה ורוסיה.
היסטוריה

בשנת 1945 ייסדו ברט בסקין ואירב רובינס, גיסים אמריקאים-יהודיים, את החנות הראשונה בגלנדייל, קליפורניה שבארצות הברית. עד 1948 נפתחו שש חנויות. בשנת 1949 פתחו השניים מפעל לייצור גלידה בברבנק, פלורידה, אשר שירת את כלל החנויות. סמוך לאחר מכן החליטו השניים למכור את כל החנויות למנהליהן על מנת שיפעילו אותן כזכיינים. השותפות פעלה תחת השם Baskin-Robbins Partnership עד לשנת 1949, אז שינתה שמה ל-Huntington Ice Cream Company. אולם ב-26 בנובמבר 1962 הוחלף השם בשנית ל-Baskin-Robbins, Inc..
המייסדים החזיקו בחברה עד 1967. בשנה זו, זמן קצר לפני מותו של בסקין, נמכרה החברה ל-United Brands Company. בשנת 1972 הנפיקה יונייטד ברנדס 17% ממניות החברה לציבור. אולם שנה לאחר מכן רכשה J. Lyons and Co. את כל מניות החברה, הן אלה שהיו בידי יונייטד ברנדס והן אלה שהיו בידי הציבור. בשנת 1978 התמזגה ליונס עם Allied Breweries. החברה הממוזגת Allied Lyons התמזגה עם Pedro Domecq S.A ליצירת התאגיד Allied Domecq בשנת 1994. מבחינה ארגונית הייתה בסקין-רובינס חלק מחטיבת Dunkin' Brands שכללה גם את דאנקין דונאטס וטוגו'ס. החטיבה נמכרה לקרנות השקעות פרטיות בשנת 2006.
בשנת 1999 החליטה בסקין-רובינס לסיים 200 הסכמי זיכיון בשווקים שנראו להנהלה "לא-אסטרטגיים". בעלי החנויות שזיכיונותיהם בוטלו קיבלו את ההודעה בשיחת ועידה. למעלה מ-40 מהם התאחדו לאגודה שיתופית בשם KaleidoScoops שמרכזה באורורה, אילינוי. בעלי חנויות אחרים שזיכיונותיהם בוטלו הצטרפו כזכיינים לרשתות אחרות - McConnell's of Santa Barbara ו-The Ice Cream Club.
ראו גם

בן אנד ג'ריז
האגן דאז
הערות שוליים

↑  דף המידע באתר הבית של הרשת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr2006023820  VIAF: 141193635   WorldCat (עם VIAF): 141193635
ג'אנלוקה ויאלי

ג'אנלוקה ויאלי (באיטלקית: Gianluca Vialli;‏ 9 ביולי 1964 – 6 בינואר 2023) היה כדורגלן ומאמן איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ. ויאלי החל את הקריירה שלו בקרמונזה ב-1980, ובשנת 1984 הוחתם על ידי סמפדוריה, במדיה זכה באליפות סרייה א' אחת ובשלושה גביעי איטליה. מאוחר יותר שיחק גם ביובנטוס ובצ'לסי האנגלית, עמן המשיך לזכות בתארים רבים. ויאלי הוא אחד מתשעה כדורגלנים בלבד שזכו בכל שלושת התארים האירופיים המרכזיים – ליגת האלופות, גביע אירופה למחזיקות גביע וגביע אופ"א.
ויאלי שימש בהמשך דרכו כמאמן, וכן בתפקיד מקצועי בנבחרת איטליה שזכתה ביורו, לצידו של חברו הטוב, רוברטו מאנצ׳יני.
קריירת משחק

ויאלי הצטרף למחלקת הנוער של המועדון המקומי קרמונזה ב-1978. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת, שהייתה באותו זמן בליגות נמוכות באיטליה, ב-1980. בעונתו הראשונה של ויאלי עלתה הקבוצה לסרייה ב', ובעונות הבאות עשה ויאלי את פריצתו קדימה. בעונת 1983/1984 הוא כבש עשרה שערים במדי קרמונזה, ומשך את עיניה של קבוצת סמפדוריה מהסרייה א' שהחתימה אותו בשורותיה.
בתקופתו בסמפדוריה היה ויאלי חלק מצמד התקפי מוצלח בחוד של סמפדוריה יחד עם רוברטו מנצ'יני, שילוב שזכה לכינוי "The Goal Twins". ויאלי הגיע לתקופת השיא בקריירה שלו, והוביל את סמפדוריה לתקופה המוצלחת ביותר בהיסטוריה שלה. הוא זכה עם הקבוצה באליפות הסרייה א' הראשונה בתולדותיה בעונת 1990/1991, כשהוא עצמו סיים כמלך שערי הליגה עם 19 שערים; כמו כן זכה עמה בגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1990 לאחר שכבש את שני השערים בניצחון 0–2 בגמר על אנדרלכט, ובשלושה גביעי איטליה בשנים 1985, 1988 ו-1989. הקבוצה אף העפילה לגמר גמר גביע אירופה לאלופות 1992, אך הפסידה במעמד לברצלונה הספרדית.
במהלך תקופתו בסמפדוריה החל ויאלי לשחק גם בנבחרת איטליה, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-1985. הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 1986, והשתתף גם ביורו 1988 ובמונדיאל 1990. עקב יכולת חלשה שהפגין (החמיץ פנדל במשחק מול ארצות הברית), הוא איבד את מקומו בהרכב לרוברטו באג'ו ולטוטו סקילאצ'י, אך חזר להרכב הנבחרת בשלב חצי הגמר (שבו הפסידה איטליה לארגנטינה) במקומו של באג'ו.
זמן קצר לאחר ההפסד עם סמפדוריה בגמר גביע אירופה ב-1992, עבר ויאלי ליובנטוס תמורת סכום שיא עולמי של 12.5 מיליון לירות שטרלינג. בעונתו הראשונה ביובנטוס הוא זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א, לאחר ניצחון על בורוסיה דורטמונד בצמד מפגשי הגמר. באותה שנה הוא ערך את הופעתו האחרונה במדי נבחרת איטליה, ולא הושב יותר לסגלה בשל סכסוך עם המאמן אריגו סאקי. בשנת 1995 זכה ויאלי עם יובנטוס בדאבל של אליפות הסרייה א' והגביע האיטלקי, לאחר שהבקיע 22 שערים בכל המסגרות במהלך אותה עונה, והפסיד עמה לפארמה בגמר גביע אופ"א. בעונתו האחרונה ביובנטוס, 1995/1996, הוא זכה לראשונה בקריירה בליגת האלופות, לאחר ניצחון במשחק הגמר על אייאקס אמסטרדם.
בקיץ 1996 הצטרף ויאלי לקבוצה האנגלית צ'לסי תמורת סכום של כמיליון דולר, והיה חלק מפרויקט של המאמן רוד חוליט שנועד לחדש את הקבוצה. בעונתו הראשונה בצ'לסי הוא היה שותף לזכייה בגביע ה-FA; במהלך אותה עונה ובעונה שלאחר מכן הוא הציג מספר משחקים מרשימים במיוחד, כדוגמת רביעיית שערים נגד בארנסלי ושלושער בניצחון על טרומסה הנורווגית במשחק במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע. אף על פי כן, ויאלי לא קיבל מחוליט מקום קבוע בהרכב הקבוצה. לאחר פיטוריו של חוליט בפברואר 1998, מונה ויאלי במקומו לתפקיד המאמן, כאשר היה גם שחקן הקבוצה במקביל.
קריירת אימון

תחת הדרכתו של ויאלי כמאמן, זכתה צ'לסי בסיום עונת 1997/1998 הן בגביע הפוטבול ליג והן בגביע אירופה למחזיקות גביע, ובנוסף סיימה במקום הרביעי בפרמייר ליג. בעונת 1998/1999 הוביל ויאלי את צ'לסי לזכייה בסופר קאפ האירופי, וכן למקום השלישי בליגה, ארבע נקודות בלבד מתחת לאלופה מנצ'סטר יונייטד - ההישג הגדול ביותר של המועדון מאז 1970. ויאלי סיים את דרכו כשחקן בסופה של אותה עונה, וערך את הופעתו האחרונה בקריירה במשחק מול דרבי קאונטי.
בעונה הבאה הגיע ויאלי עם קבוצתו לרבע גמר ליגת האלופות, ואף הובילה לניצחון בשלב זה 1–3 על ברצלונה, לפני הדחה בשל הפסד 1–5 במשחק הגומלין. באותה עונה הקבוצה סיימה במקום החמישי בלבד בליגה, אך זכתה בגביע ה-FA לאחר ניצחון בגמר על אסטון וילה. אף על פי כן, ויאלי פוטר מתפקידו חמישה משחקים מפתיחת עונת 2000/2001, בשל יכולת חלשה שהציגה הקבוצה. ויאלי מונה למאמנה של ווטפורד מהליגה הראשונה של הפוטבול ליג בפתיחת עונת 2001/2002, אך פוטר כבר בסיום העונה לאחר שהקבוצה השיגה את המקום ה-14 בלבד בליגה, ובכך סיים את קריירת האימון שלו.
בשנת 2020 הצטרף ויאלי לצוות המקצועי של נבחרת איטליה, כמנהל טכני לצידו של המאמן רוברטו מאנצי׳ני, חברו הטוב עוד מימיהם כשחקנים.
ויאלי היווה השראה לשחקנים בטורניר יורו 2020 ובסרט תיעודי של חברת נטפליקס שליווה את הנבחרת האיטלקית, מתוארת תרומתו לנבחרת ונאומו מעורר ההשראה לפני משחק הגמר, בו גברה איטליה על אנגליה בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים.
חיים אישיים

בשנת 2006 פרסם ויאלי ספר בשם "The Italian Job", שעוסק בהבדלים בין הכדורגל האיטלקי והאנגלי. ב-2007 הוא הוזכר כמועמד לאימון קבוצת קווינס פארק ריינג'רס לאחר פיטוריו של ג'ון גרגורי, אך סירב להתמנות לתפקיד.
בנובמבר 2018 חשף ויאלי שהוא התגבר בהצלחה על מאבק בן שנה בסרטן הלבלב. ב-21 בדצמבר 2021 הוא חשף כי הוא נאבק בסרטן הלבלב בפעם השנייה. הוא נפטר ממחלתו ב-6 בינואר 2023, בגיל 58.
תארים

| --- | --- |
 כשחקן סמפדוריה סרייה א': 1991  הגביע האיטלקי: 1985, 1988, 1989  גביע אירופה למחזיקות גביע: 1990  יובנטוס סרייה א': 1995  הגביע האיטלקי: 1995  הסופר קאפ האיטלקי: 1995  ליגת האלופות: 1996  גביע אופ"א: 1993  צ'לסי גביע ה-FA:‏ 1997  גביע הפוטבול ליג: 1998  גביע אירופה למחזיקות גביע: 1998  הסופר קאפ האירופי:1998:  כמאמן צ'לסי גביע הפוטבול ליג: 1998  גביע אירופה למחזיקות גביע: 1998  הסופר קאפ האירופי: 1998  גביע ה-FA:‏ 2000  מגן הצדקה: 2000 תארים אישיים מלך השערים של הסרייה א': 1991
הערות שוליים

↑  ynet ספורט, בגיל 58: ג'אנלוקה ויאלי, מגדולי שחקני הכדורגל האיטלקי בכל הזמנים, הלך לעולמו, באתר ynet, 6 בינואר 2023
| נבחרת איטליה – מונדיאל 1986 |
| --- | --- | --- |
|  1 גאלי •  2 ברגומי •  3 קבריני •  4 קולובאטי •  5 נלה •  6 שיראה •  7 טריצ'לה •  8 ורכובוד •  9 אנצ'לוטי •  10 באני •   11 בארזי •  12 טנקרדי • 13 דה נאפולי •  14 די גנרו • 15 טארדלי • 16 קונטי • 17 ויאלי • 18 אלטובלי • 19 גלדריסי • 20 רוסי • 21 סרנה • 22 זנגה • מאמן: ביארזוט |  1 גאלי •  2 ברגומי •  3 קבריני •  4 קולובאטי •  5 נלה •  6 שיראה •  7 טריצ'לה •  8 ורכובוד •  9 אנצ'לוטי •  10 באני •   11 בארזי •  12 טנקרדי • 13 דה נאפולי •  14 די גנרו • 15 טארדלי • 16 קונטי • 17 ויאלי • 18 אלטובלי • 19 גלדריסי • 20 רוסי • 21 סרנה • 22 זנגה • מאמן: ביארזוט | איטליה |
| נבחרת איטליה – יורו 1988 |
| --- | --- | --- |
|  1 זנגה •  2 בארזי •  3 ברגומי •  4 קראברו •  5 פרארה •  6 פרי •  7 פראנציני •  8 מלדיני •  9 אנצ'לוטי •  10 דה אגוסטיני •   11 דה נאפולי •  12 טאקוני • 13 פוסי •  14 ג'אניני • 15 רומאנו • 16 אלטובלי • 17 דונאדוני • 18 מאנצ'יני • 19 ריציטלי • 20 ויאלי • מאמן: ויצ'יני |  1 זנגה •  2 בארזי •  3 ברגומי •  4 קראברו •  5 פרארה •  6 פרי •  7 פראנציני •  8 מלדיני •  9 אנצ'לוטי •  10 דה אגוסטיני •   11 דה נאפולי •  12 טאקוני • 13 פוסי •  14 ג'אניני • 15 רומאנו • 16 אלטובלי • 17 דונאדוני • 18 מאנצ'יני • 19 ריציטלי • 20 ויאלי • מאמן: ויצ'יני | איטליה |
| נבחרת איטליה – מונדיאל 1990 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 זנגה •  2 בארזי •  3 ברגומי •  4 דה אגוסטיני •  5 פרארה •  6 פרי •  7 מלדיני •  8 ורכובוד •  9 אנצ'לוטי •  10 ברטי •   11 דה נאפולי •  12 טאקוני • 13 ג'אניני •  14 מארוקי • 15 ר' באג'ו • 16 קרנבאלה • 17 דונאדוני • 18 מאנצ'יני • 19 סקילאצ'י • 20 סרנה • 21 ויאלי • 22 פליוקה • מאמן: ויצ'יני |  1 זנגה •  2 בארזי •  3 ברגומי •  4 דה אגוסטיני •  5 פרארה •  6 פרי •  7 מלדיני •  8 ורכובוד •  9 אנצ'לוטי •  10 ברטי •   11 דה נאפולי •  12 טאקוני • 13 ג'אניני •  14 מארוקי • 15 ר' באג'ו • 16 קרנבאלה • 17 דונאדוני • 18 מאנצ'יני • 19 סקילאצ'י • 20 סרנה • 21 ויאלי • 22 פליוקה • מאמן: ויצ'יני | איטליה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810577122005606  CiNii: DA1800220X  GND: 1277388466  ICCU: UBOV067440  ISNI: 0000 0000 3952 5411  LCCN: nb99048290  NDL: 001139232  VIAF: 75811561   WorldCat (עם VIAF): 75811561
בנואה אנגבווה

בנואה כריסטיאן אנגבווה אוסואמיינג (בצרפתית: Benoît Christian Angbwa Ossoemeyang; נולד ב-1 בינואר 1981 בגארואה שבקמרון) הוא כדורגלן עבר קמרוני.
קריירת מועדונים > פובו בהאם

במולדתו אנגבווה התחיל לשחק כחלוץ, עם הזמן הוא הועבר לעמדת הקשר ובסופו של דבר הפך למגן.
בקמרון ומאוחר יותר גם בצרפת אנגבווה כונה "טרמינייטור" על שום אופיו הקשוח במשחק.
קריירת מועדונים > נסיונל

בנואה אנגבווה הגיע למועדון האורוגוואי בגיל 19 לאחר שחברו פייר ובו שגם שיחק שם המליץ עליו למאמן. בנסיונל, אנגבווה שיחק במשך שנתיים וזכה בתואר אליפות בעונה 2002.
קריירת מועדונים > ליל

הוזמן לליל הצרפתית לאחר שסקאוטים צפו בו בהופעותיו בנבחרת הצעירה של קמרון. הוא הושאל למועדון לשנה עם אפשרות להאריך את החוזה לעוד 3 שנים. בתום העונה ליל התכוון להשאיר אותו, אך בשל העלת מחיר המעבר של אנגבווה מנסיונל, בנואה נשאר ללא קבוצה במשך 8 חודשים. הוא נאלץ ליצור קשר עם פיפ"א כדי לדעת מהן זכויותיו ואיך הוא יכול לצאת מהמצב הזה. בחורף 2005 הוא התאמן במשך 3 חודשים בדפורטיבו אלבס. המועדון הספרדי לא מיהר לחתום איתו, ובסופו של דבר אנגבווה עבר לקריליה סובייטוב הרוסי.
קריירת מועדונים > קריליה סובייטוב סמרה

ב-19 בדצמבר 2005 אנגבווה חתם בקריליה סובייטוב חוזה לשנתיים.
קריירת מועדונים > סאטורן ראמנסקו

אחרי מעברו לסאטורן ב-2008 אנגבווה הודיע לעיתונות כי ההצעה של סאטורן הייתה מאלו שאי אפשר לסרב להן. כשהוא חתם חוזה נשיא המועדון אמר לו שסאטורן מצפה לסיים את העונה באחד משלשת המקומות הראשונים בליגה ואולי אף לזכות באליפות.
ב-22 באוגוסט 2009 במשחקו ה-80 בליגה הרוסית אנגבווה כבש את שערו הראשון. זה קרה במשחק חוץ מול מועדון הכדורגל מוסקבה. המשחק נגמר 1:3 למוסקבאים. עד אותו משחק בנואה הבקיע רק פעם אחת במדי סאטורן - בגביע האינטרטוטו 2008. השער מול מוסקבה היה שערו הראשון במשחקי ליגה אחרי 5 שנים.
קריירת מועדונים > אנז'י מחצ'קלה

בפברואר 2011 אנגבווה עבר לאנז'י מחצ'קלה. במהלך העונה בנואה תרם הרבה לקבוצה, במיוחד בסיבוב הראשון של העונה, כאשר הוא כבש 4 שערים ב-16 משחקים. אנגבווה ידוע בשל ביצוע ריקוד הלזגינקה מול הקהל אחרי ניצחונות. ב-11 ביולי 2011 אנז'י הכריז על ביטול החוזה עם אנגבווה בהסכמה הדדית. באותו יום היו"ר של רוסטוב אלכסנדר שיקונוב אישר את המידע שהופיע בתקשורת על כך שבנואה אנגבווה יחתום במועדון ל-3 שנים.
קריירת מועדונים > רוסטוב

באותו יום שבו אנגבווה עזב את אנז'י, היו"ר של רוסטוב אלכסנדר שיקונוב אישר את המידע שהופיע בתקשורת על כך שבנואה אנגבווה יחתום במועדון חוזה ל-3 שנים, אולם כעבור עונה שוחרר מהמועדון.
קריירת מועדונים > קריליה סובייטוב סמרה

ב-31 בינואר 2013 בנואה חזר לקריליה סובייטוב.
קריירת מועדונים > חזרה לאנז'י מחצ'קלה

באוגוסט 2013 חזר בנואה לקדנציה נוספת באנז'י מחצ'קלה שם פרש ממשחק פעיל בתום העונה.
נבחרת לאומית

במדי נבחרת קמרון עד גיל 18 סיים את אליפות העולם במקום השלישי. הוא הופיע לראשונה במדי הנבחרת הבוגרת ב-9 בפברואר 2005 במשחק מול סנגל. העפיל יחד עם הנבחרת ב-גביע אפריקה 2006 עד לרבע-הגמר, וב-2008 קמרון סיימה שנייה לאחר שהפסידה בגמר למצרים. את שערו הראשון בנבחרת הבקיע אנגבווה ב-11 בנובמבר 2011 במשחק ידידות נגד סודאן.
תארים

אליפות אורוגוואי - 2002
מקום שני בגביע אפריקה לאומות - 2008, (נבחרת קמרון)
בלר

ערך זה עוסק בלהקת רוק בריטית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |


בלר באצטדיון ומבלי ב-2023. משמאל לימין: גראהם קוקסון, דיימון אלברן, דייב רוונטרי ואלכס ג'יימס
 מקום הקמה:  לונדון 
 מוקד פעילות:  לונדון, אנגליה
 תקופת הפעילות:  1988–2003, 2009
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, אינדי רוק, בריטפופ
 חברת תקליטים:  Food, Parlophone, Virgin, SBK
 פרסים והוקרה:  MOJO Awards 
 http://www.blur.co.uk
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 גראהם קוקסון דיימון אלברן אלכס ג'יימס דייב רוונטרי
 
בְּלר (באנגלית: Blur) היא להקת רוק אלטרנטיבי בריטית. חבריה הם דיימון אלברן (סולן וקלידים, גם סולן "Gorillaz"), גראהם קוקסון (גיטרה, פרש בשנת 2002, אך חזר בשנת 2008) דייב ראונטרי (תופים וכלי הקשה) ואלכס ג'יימס (גיטרה בס).
בשנות התשעים, הלהקה נחשבה לאחת מלהקות הפופ המצליחות ביותר בבריטניה, ולאחת הבולטות בסגנון הבריטפופ.