stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמעון
מכירת יוסף

לפי המדרש שמעון השתתף באופן פעיל במעשה מכירת יוסף הצדיק - הוא השליך אותו לבור. לכן גם הוא נבחר על ידו להישאר במצרים. כשבני יעקב יורדים למצרים מתנכר אליהם יוסף ומדבר אתם קשות: "וַיֹּאמֶר אֲלֵהֶם מְרַגְּלִים אַתֶּם לִרְאוֹת אֶת עֶרְוַת הָאָרֶץ בָּאתֶם". ואכן יוסף לוקח "מֵאִתָּם אֶת שִׁמְעוֹן וַיֶּאֱסֹר אֹתוֹ לְעֵינֵיהֶם".
המדרש מוסיף כי יוסף לא נקט נגדו "מידה כנגד מידה" וכאשר היה אסור במצרים העניק לו יחס מיוחד.
למרות הסבל שהוא גרם ליעקב אבינו, הוא מזכיר אותו:"וַיֹּאמֶר אֲלֵהֶם יַעֲקֹב אֲבִיהֶם אֹתִי שִׁכַּלְתֶּם יוֹסֵף אֵינֶנּוּ וְשִׁמְעוֹן אֵינֶנּוּ וְאֶת בִּנְיָמִן תִּקָּחוּ עָלַי הָיוּ כֻלָּנָה".
ברכתו

יעקב אבינו מנבא לשמעון וללוי לפני מותו את הגורל, המבוסס על אופיים: "שִׁמְעוֹן וְלֵוִי אַחִים כְּלֵי חָמָס מְכֵרֹתֵיהֶם. בְּסֹדָם אַל-תָּבֹא נַפְשִׁי בִּקְהָלָם אַל-תֵּחַד כְּבֹדִי כִּי בְאַפָּם הָרְגוּ אִישׁ וּבִרְצֹנָם עִקְּרוּ-שׁוֹר. אָרוּר אַפָּם כִּי עָז וְעֶבְרָתָם כִּי קָשָׁתָה אֲחַלְּקֵם בְּיַעֲקֹב וַאֲפִיצֵם בְּיִשְׂרָאֵל". כוונתו היא שעקב אופיים הסוער והלוחמני, הם זקוקים לשליטה חיצונית. לכן שבט לוי התפזר בין כל השבטים ושבט שמעון קיבל את נחלתו בתוך נחלת שבט יהודה.
בעקבות האזכור המקראי של "שאול בן הכנענית", אחד מצאצאיו של שמעון, נזכרת בספר היובלים "אדיבה הכנענית", אשת שמעון.
עץ משפחה

עץ משפחה המציג את הדורות הקודמים:
מקום קבורתו

מקום קברו של שמעון הוא נושא שנוי במחלוקת. מקום קבורתו של שמעון וכן של שאר אחיו השבטים (מלבד יוסף) אינו מתואר בתנ"ך, וקיימות מספר מסורות לגביו: בחברון (זיהוי מהמאה ה-2 לפנה"ס), ארץ ישראל (זיהוי מהמאה ה-2), ארבל (זיהוי מהמאה ה-12), מנדא (זיהוי מהמאה ה-14), מצרים (זיהוי מהמאה ה-15), מג'דל צדק (זיהוי מהמאה ה-20), מחלף אייל (זיהוי מהמאה ה-20) וגבעת גד (זיהוי מהמאה ה-21).
ראו גם

שבט שמעון
עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה
לקריאה נוספת

מרדכי ברויאר, פרקי בראשית, הוצאת תבונות, תשנ"ט, הפרק "נקמת שמעון ולוי באנשי שכם", עמ' 571–581.
הערות שוליים

↑  ילקוט שמעוני תורה קסב
↑  פרק כ"ח
↑  מדרש תדשא ח
↑  ספר בראשית, פרק כ"ט, פסוק ל"ג
↑  ספר במדבר, כ"ה, י"ד
↑  תרגום יונתן בן עוזיאל לד, לא
↑  בראשית רבה פ
↑  ספר בראשית, פרק מ"ב, פסוק ט'
↑  ספר בראשית, פרק מ"ב, פסוק כ"ד
↑  בראשית רבה צא, ח
↑  ספר בראשית, פרק מ"ב, פסוק ל"ו
↑  ספר בראשית, פרק מ"ט, פסוקים ה'–ז'
↑  ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק י': "וּבְנֵ֣י שִׁמְע֗וֹן... וְשָׁא֖וּל בֶּן־הַֽכְּנַעֲנִֽית".
↑  ספר היובלים, פרק לד, כז.
↑  יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, "מעשה יהודה ותמר בראי ספר היובלים", בתוך: גם כך לא כתוב בתנ"ך, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2009, פרק יא, עמ' 137.
↑  כדי שהקו יסמן הורות עליו לרדת למטה
| בני יעקב |
| --- | --- | --- |
| בני לאה | ראובן • שמעון • לוי • יהודה • יששכר • זבולון |  |
| בני רחל | יוסף • בנימין |  |
| בני בלהה | דן • נפתלי |  |
| בני זלפה | גד • אשר |  |
| בנות יעקב | דינה (בת לאה) • בנות יעקב |  |
| ערכים קשורים | לידת בני יעקב • שבטי ישראל |  |
תבנית:מעטפת תרשים
| ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| פרשת בראשית | בריאת העולם • תוהו ובוהו • רקיע • המים העליונים • בריאת אדם וחוה • אדם וחוה • פרייה ורבייה • גן עדן • נחש הקדמוני • חטא עץ הדעת • קללת האדם והאשה • עץ החיים • קין והבל • שירת למך • מעשה בני האלוהים |  |
| פרשת נח | תיבת נח • המבול • ברית הקשת • שבע מצוות בני נח • שכרות נח • תולדות בני נח • מגדל בבל |  |
| פרשת לך לך | מסע אברהם לארץ כנען • ירידת אברהם למצרים • פרידת אברהם ולוט • מלחמת ארבעת המלכים את החמישה • מלכי-צדק • ברית בין הבתרים • בריחת הגר ולידת ישמעאל • ברית המילה |  |
| פרשת וירא | ביקור המלאכים באוהל אברהם • מהפכת סדום ועמורה • לוט ובנותיו • ירידת אברהם לגרר • גירוש הגר וישמעאל • ברית אברהם ואבימלך • עקדת יצחק |  |
| פרשת חיי שרה | רכישת מערת המכפלה • מציאת אישה ליצחק • נישואי אברהם וקטורה • תולדות ישמעאל |  |
| פרשת תולדות | לידת יעקב ועשו • מכירת הבכורה • ירידת יצחק לגרר • הריב על הבארות • ברית יצחק ואבימלך • גנבת הברכות • בריחת יעקב מעשו |  |
| פרשת ויצא | חלום יעקב • נישואי יעקב עם רחל ולאה • לידת בני יעקב • מעשה הדודאים • בריחת יעקב מלבן • ברית יעקב ולבן |  |
| פרשת וישלח | מפגש יעקב ועשו • מאבק יעקב והמלאך • מעשה שכם ודינה • מעשה שמעון ולוי • קיום הנדר בבית אל • מות רחל וקבורתה • מעשה ראובן ובלהה • פרשת שמונת מלכי אדום |  |
| פרשת וישב | מכירת יוסף • מעשה יהודה ותמר • לידת פרץ וזרח • יוסף ואשת פוטיפר • חלומות שר המשקים ושר האופים |  |
| פרשת מקץ | חלומות פרעה • ירידת אחי יוסף למצרים |  |
| פרשת ויגש | התוודעות יוסף לאחיו • ירידת יעקב למצרים • מכירת ארץ מצרים לפרעה |  |
| פרשת ויחי | שבועת יוסף ליעקב • ברכת אפרים ומנשה • ברכת יעקב לבניו • מות יעקב וקבורתו |  |
| דמויות מרכזיות | אדם וחוה • קין והבל • נח • אברהם ושרה • לוט • הגר וישמעאל • יצחק ורבקה • עשו • יעקב רחל ולאה • בלהה וזלפה • ראובן • שמעון • לוי • יהודה • תמר • יששכר • זבולון • דן • נפתלי • גד • אשר • יוסף • בנימין |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523005905171
ממלכת בריטניה הגדולה

ממלכת בריטניה הגדולה שידועה גם בשם הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה הייתה מדינה במערב אירופה בין השנים 1707 ו-1800. היא נוצרה ב-1 במאי 1707 מאיחוד בין ממלכת אנגליה וממלכת סקוטלנד על פי חוק האיחוד 1707. הממלכה החדשה השתרעה על פני כל בריטניה הגדולה. יוסד פרלמנט חדש בווסטמינסטר שבלונדון אשר שלט בממלכה החדשה. שתי הממלכות הקודמות חלקו את אותו שליט מאז המלך ג'יימס השישי מלך סקוטלנד שהפך לג'יימס הראשון מלך אנגליה ב-1603.
ממלכת בריטניה הגדולה הפכה לממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד ב-1801 כשהתאחדה עם ממלכת אירלנד על פי חוק האיחוד של 1800.
מבנה פוליטי

בממלכת בריטניה הגדולה שלט מלך יחיד, כמו בשנים 1603–1707 (מלבד השנים בהן היו קיימים חבר העמים הבריטי והפרוטקטורט). אך לא כמו בשנים אלו, שלט בבריטניה בית מלוכה אחד בניגוד לשני בתי מלוכה נפרדים (אנגלי וסקוטי). העברת הכתר לבית מלוכה משותף נעשתה על ידי חוק ההתיישבות האנגלי וחוק הביטחון הסקוטי. חוק ההתיישבות קבע כי המלך חייב להיות צאצא פרוטסטנטי של סופיה מהנובר כדי שימשיך את שושלת הנובר.
כח החקיקה היה בידי הפרלמנט של בריטניה הגדולה, שהחליף את הפרלמנט של אנגליה והפרלמנט של סקוטלנד. כמו הפרלמנט הנוכחי, הפרלמנט של בריטניה הגדולה היה בנוי משני בתים: בית הנבחרים ובית הלורדים. בשני הבתים ניתנו לאנגליה וסקוטלנד מושבים. מספר המושבים של סקוטלנד היה קטן יחסית לחלקה באוכלוסייה מכיוון שהייצוג בפרלמנט באותה עת לא היה לפי גודל האוכלוסייה אלא לפי המיסוי. מבחינה זו, קיבלה סקוטלנד מספר מושבים גבוה יותר מהחלק היחסי של תושביה בתשלום המיסים. סקוטלנד שלחה 16 נציגים לבית הלורדים ובחרה 45 חברים לבית הנבחרים כששאר המושבים היו של חברים מאנגליה ו-ויילס.
שם

בדרך כלל מתייחסים לממלכת בריטניה הגדולה בשם החלופי "הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה" או בקיצור "הממלכה המאוחדת". ישנו ויכוח האם שם זה קביל. חוק האיחוד מתייחס לשם זה במספר מקומות אך מתנגדי השם טוענים כי הוא נועד לתיאור בלבד ושבחוק האיחוד עצמו נאמר כי אנגליה וסקוטלנד "יאוחדו לממלכה אחת בשם בריטניה הגדולה".
לעיתים נעשה שימוש בשם "הממלכה המאוחדת" למטרות המשכיות, במיוחד בהקשרים צבאיים וקולוניאליים. בזמן חוק האיחוד של 1800, שקבע כי שם המדינה הוא "הממלכה המאוחדת", היו הבריטים שקועים במלחמות הנפוליאוניות והאימפריה הבריטית הייתה בתהליך של התרחבות בקנדה, הודו ואוסטרליה. במקרים אלו, אחדים ממתנגדי השם "הממלכה המאוחדת" העדיפו אותו על פני "ממלכת בריטניה הגדולה" כדי להימנע משימוש בשני שמות שונים ליחידת צבא או לקולוניה, מה שעלול לגרום לבלבול רב.
בסופו של דבר צבר הביטוי "הממלכה המאוחדת" פופולריות בציבור ובחוק האיחוד עם אירלנד אומץ רשמית.
שליטי בריטניה הגדולה

אן (1707–1714) לשעבר מלכת אנגליה, סקוטלנד ואירלנד מאז 1702.
ג'ורג' הראשון (1714–1727)
ג'ורג' השני (1727–1760)
ג'ורג' השלישי (1760–1801), הפך למלך הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד עד 1820.
ראו גם

היסטוריה של הממלכה המאוחדת
יוניון ג'ק
אלפרד סטיגליץ

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1864 הובוקן, ארצות הברית 
 פטירה:  13 ביולי 1946 (בגיל 82) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  הסיטי קולג' של ניו יורק  האוניברסיטה הטכנית של ברלין 
 תקופת הפעילות:  1880–1940 (כ־60 שנה) 
 תחום יצירה:  צילום 
 זרם באמנות:  Photo-Secession, צילום ישיר 
 הושפע על ידי:  הרמן וילהלם פוגל 
 בן או בת זוג:  ג'ורג'יה או'קיף (11 בדצמבר 1924–13 ביולי 1946)  אמלין סטיגליץ (16 בנובמבר 1893–אוגוסט 1924) 
 צאצאים:  קתרין סטיגליץ 
 
אלפרד סטיגליץ, בתצלום של גרטרוד קסביר, 1902
"חורף, שדרה חמישית" סטיגליץ (1893)
"הטרמינל" סטיגליץ (1893)
"תעלה ונציאנית" סטיגליץ (1894)
"קתרין" סטיגליץ (1905)
"אוקיף" סטיגליץ (1918)
"אוקיף-ידיים" סטיגליץ (1918)
אלפרד סטיגליץ (באנגלית: Alfred Stieglitz;‏ 1 בינואר 1864 – 13 ביולי 1946) היה צלם יהודי-אמריקאי וממקדמי האמנות המודרנית בארצות הברית. חמישים שנות הקריירה של סטיגליץ עמדו בסימן מאבקו להפוך את הצילום לסוגה מקובלת כאמנות גבוהה. מעמדו החשוב בהיסטוריה של סטיגליץ נגזר לא רק מעבודתו כצלם, אלא גם מהתפקיד המרכזי ורב ההשפעה שתפס בשדה הצילום והאמנות. הוא היה בעל גלריות לאמנות בניו יורק, עורך והבעלים של מגזינים לאמנות ולצילום, וכתאורטיקן של מדיום הצילום. שטיגליץ היה נשוי לאמנית ג'ורג'יה אוקיף.
קורות חיים

אלפרד סטיגליץ נולד בהובוקן, ניו ג'רזי ארצות הברית למשפחת מהגרים יהודית-גרמנית אמידה. הוא היה בן בכור להוריו, אדוארד סטיגליץ והדוויג אן וורנר. האב שירת כלוחם וכקצין בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, ומשכורתו כקצין אפשרה לו לפרוש מן הלחימה ולשרת קרוב לביתו. אביו של סטיגליץ מילא, לפיכך, תפקיד מרכזי ופעיל בחינוכו. לאלפרד סטיגליץ נולדו במהלך חמש עשרה השנים הבאות חמישה אחים ואחיות: אחיותיו פלורה (1865-1890), אגנס (1869-1952) וסלמה (1871-1957), והתאומים יוליוס (1867-1937) וליאופלד (1867-1956). במהלך הקיץ נהגה משפחתו האמידה של סטיגליץ לעזוב את העיר ולהתגורר באגם ג'ורג' שבהרי אדירונדאק.
ב-1871 נשלח סטיגליץ ללמוד בבית הספר הפרטי הטוב ביותר בניו יורק באותה תקופה. שנה לאחר מכן החל סטיגליץ ללמוד הנדסת מכונות בבית הספר הטכני בברלין. הוא קיבל תקציב שנתי גדול של 1,200 דולר לחודש, ובילה את רוב זמנו בשיטוטים ברחבי העיר, ובחיפוש אחר דיונים אינטלקטואלים. הוא נרשם לשיעור כימיה, שבו פגש את המרצה הרמן וילהלם ווגל, שהיה מדען וחוקר חשוב בתחום פיתוח הצילום באותה תקופה. בשיעוריו של ווגל מצא סטיגליץ את האתגר האקדמי אותו חיפש, וכן פורקן לעניין הגובר שלו באמנות ובתרבות. באותו הזמן סטיגליץ קנה את המצלמה הראשונה שלו ונסע לטייל ברחבי אירופה כשהוא מצלם תמונות רבות של נופים ושל אנשי כפר בגרמניה, איטליה והולנד. סטיגליץ נשאר בגרמניה עד סוף העשור. במהלך תקופה זו החל לאסוף ספרי צילום, אוסף שהפך ברבות הימים לספרייה גדולה של צילום ושל צלמים באירופה ובארצות הברית. כך החלה להתגבש חשיבתו על צילום ועל אסתטיקה. ב-1887 כתב את המאמר הראשון שלו ובמהרה החל לכתוב מאמרים באופן קבוע עבור מגזינים באנגליה ובגרמניה.
בשנת 1890 נאלץ סטיגליץ לחזור לארצות הברית בעקבות פטירת אחותו פלורה במהלך לידה.
קורות חיים > ניו יורק ומועדון הצילום

באותה תקופה סטיגליץ כבר החשיב את עצמו לאמן צילום, הוא סירב למכור את צילומיו או לחפש פרנסה בתחום אחר. אביו שאהב אותו מאז ומתמיד קנה עבורו עסק קטן לצילום בו הוא יוכל לעסוק במה שמעניין אותו ואולי גם להרוויח את פרנסתו.
סטיגליץ דרש איכות גבוהה מאוד בייצור ושילם לעובדיו שכר כה גבוה שהחברה כמעט ולא ייצרה רווח. באותו הזמן נוצר קשר בינו לבין עורך המגזין האמריקאי The American Amateur Photographer, ובמהרה החל לכתוב באופן קבוע למגזין זה. כמו כן הוא המשיך לזכות בפרסים בתערוכות שונות עבור צילומים שצילם.
בסוף 1892 קנה סטיגליץ את מצלמת היד הראשונה שלו ובאותו חורף הוא השתמש בה על מנת ליצור שניים מהצילומים המפורסמים שלו "חורף, שדרה חמישית" ו"הטרמינל". סטיגליץ החל לצבור מוניטין עבור צילומיו וכתיבתו בנוגע למיקום הצילום ביחס לציור ולסוגי אמנות נוספים. כמו כן זכה באהבת הקהל בזכות טכניקת הכתיבה והביקורת שלו.
בעקבות הלחץ שהפעילו עליו הוריו, נשא סטיגליץ לאישה ב-16 בנובמבר 1893 את אמלין אוברמייר בת העשרים, שהייתה אחות חברו הטוב, ג'ו אוברמייר. סטיגליץ התחרט במהרה על החלטתו הפזיזה להתחתן וסיפר לימים שמעולם לא אהב את איימי ושהנישואין היו עבורו בעיקר יתרון כלכלי, שכן רעייתו קיבלה ירושה גדולה מאביה העשיר.[דרוש מקור]
בתחילת 1894 נסע סטיגליץ עם אשתו לירח דבש מאוחר באירופה. הם טיילו ברחבי צרפת, איטליה ושווייץ. במהלך הטיול הוא צילם כמה מיצירותיו המפורסמות: "תעלה ונציאנית", "יום גשום בשדרה, פריז". בעודו בפריז נפגש סטיגליץ עם הצלם הצרפתי רובר דמשי שהפך לקולגה. כמו כן ביקר בלונדון, שם פגש את ג'ורג' דוידסון ואלפרד הורסלי הינטון מהאיגוד של "חוג החוליות" (The Linked Ring), שניהם נשארו חברים וקולגות של סטיגליץ לאורך כל חייו.
לאחר שהזוג חזר לניו יורק מאוחר יותר באותה שנה, נבחר סטיגליץ פה אחד לחבר בארגון חבורת הטבעת והפך לאחד משני האמריקאים הראשונים שהיו חברים בארגון. סטיגליץ ראה בהכרה זו את התנופה שהוא היה זקוק לה על מנת לקדם את הצילום האמנותי בארצות הברית.
באותה עת היו שני מועדוני צילום בניו יורק: מועדון הצילום החובבני ומועדון הצילום. שניהם היו מחויבים לסגנון הטכני הישן ועמדו בפני קריסה גם מבחינה פיננסית וגם מבחינת ניהול והנהגה. סטיגליץ פעל למען איחוד שני המועדונים הללו במהלך שנה שלמה. הוא התפטר מתפקידיו בחברת הפוטוכרום וכעורך מגזין הצילום האמריקאי החובבני, על מנת להקדיש את כל זמנו למשימתו החדשה. במאי 1896 הוא הצליח ושני הארגונים הללו הפכו למועדון אחד, מועדון הצילום של ניו יורק. בשנה שלאחר מכן הציעו לו להיות נשיא המועדון, הוא החליט להיות סגן הנשיא על מנת להתרכז בחזון של המועדון ולא בעניינים המנהליים. תוך תקופה קצרה סטיגליץ ניהל כל היבט במועדון.
ב-27 בספטמבר 1898 נולדה בתו של סטיגליץ, קתרין "קיתי", עם עזרה כספית ממשפחתה של איימי. הזוג שכר אומנת, טבחית ומנקה. סטיגליץ האמין שאיימי מקבלת מספיק עזרה לכן לא קיצץ את שעות עבודתו במועדון. הזוג המשיך לחיות חיים כמעט נפרדים תחת אותה קורת גג.
קורות חיים > אמנות מודרנית והמגזין "Camera Work" (עבודת המצלמה)

באותה תקופה סטיגליץ התכתב עם הצלמת אווה ווטסון שדחקה בו להשתמש בהשפעה שלו על מנת לאצור תערוכה אשר מבקריה יהיו צלמים בלבד. עד אז כל תערוכות הצילום היו מבוקרות על ידי ציירים ואמנים אחרים, חלקם ידעו מעט מאוד על צילום בכלל ועל טכניקת הצילום בפרט. הוא החל לחפש מקום מתאים עבור התערוכה ותוך זמן קצר הוא הרכיב אוסף של תצלומים ממעגל חברים קרוב. התערוכה נפתחה במרץ 1902 וזו הייתה הצלחה מיידית. התגובות החיוביות שקיבל עודדו אותו לנוע לעבר הצעד הגדול הבא בקריירה שלו: לפרסם מגזין עצמאי לחלוטין של צילום פיקטוריאליסטי.
ביולי פרש מתפקידו כעורך הערות צילום וחודש מאוחר יותר הוא פרסם פרוספקט של מגזין חדש לו הוא קרא Camera Work (עבודת מצלמה). הוא היה נחוש שזה יהיה "הפרסומים הכי טובים והכי מפוארים של צילום" מההתחלה המגזין התנהל על פי האידיאלים שלו. הגיליון הראשון הודפס רק ארבעה חודשים מאוחר יותר. בדצמבר 1902 בזמן שהיו מגזינים אחרים בעולם המוקדשים לצילום, המגזין של סטיגליץ היה הראשון שהתמקד בויזואליות.
ב-1904 סטיגליץ היה מותש הן מבחינה פיזית והן מבחינה מנטלית, הוא היה זקוק נואשות למנוחה, הוא החליט לקחת את משפחתו לאירופה. בצורה האופיינית לו, תכנן לוח זמנים צפוף ועמוס בתערוכות, פגישות וטיולים. הוא כמעט התמוטט עם הגעתו לברלין שם בילה יותר מחודש בהחלמה ובהתאוששות.
הוא בילה את מרבית 1904 בצילום גרמניה בזמן שמשפחתו התארחה שם אצל קרובי משפחה. לאחר מכן חזר סטיגליץ לארצות הברית ועבד בארבע משרות מלאות בעת ובעונה אחת. הוא הקדיש את כל מרצו בעבודתו ורק משפחתו לא זכתה ליחס דומה. למרות שסטיגליץ הזניח את אשתו באופן הולך ומחריף היא מעולם לא איבדה תקווה שאולי תרוויח יום אחד את אהבתו, לכן היא המשיכה לתת לו הקצבה מהירושה שלה.
הוא היה משוכנע כי הדרך היחידה להפוך את הצילום לשווה לכל אמנות אחרת היא להציב את הצילום לצד ציורים, פסלים, רישומים והדפסים, הוא הרגיש שהציבור כבר אימץ את הצילום האמנותי כתחום אמנות לגיטימי.
בדצמבר 1906 פגש סטיגליץ אמנית בשם פמלה קולמן סמית כשנכנסה לגלריה וביקשה מסטיגליץ להסתכל על כמה מהציורים שלה. כשנפגשו היא הייתה בת 28 והוא בן 42. הוא בהחלט הושפע מגילה הצעיר, מהמראה האקזוטי שלה ומהאמנות המיוחדת שלה. הוא החליט להציג את עבודותיה כי הוא חשב שהשוואה בין צילום לציור נחוצה מאוד על מנת לשפוט את האפשרויות והמגבלות הטמונות בצילום. תערוכתה נפתחה בינואר 1907 ומשכה מבקרים רבים לגלריה, יותר מכל תערוכה קודמת. תוך זמן קצר כל עבודותיה נמכרו. הצלחת התערוכה היוותה נקודת מפנה עבור סטיגליץ, ממקדם מהפכת הצילום למקדם מהפכת האמנות המודרנית.
קורות חיים > גלריית "החדר" וגלריית "המקום"

במשך ארבע השנים הבאות סטיגליץ אצר כשש עשרה תערוכות לברות תערוכות אישיות של פרנסיס פיקבייה ואוסקר בלומנר. במהלך הזמן הזה הוא יצר קשר עם אספן אמנות חדש ובעל השפעה, דנקן פיליפס אשר רכש מספר עבודות מגלריית "החדר".
מאוחר יותר בסתיו 1929 סטיגליץ חזר לניו יורק והחל בהתארגנות על מנת להקים מקום חדש. לא רק שזו הייתה הגלריה הגדולה ביותר שהוא ניהל, החלל גם סיפק מקום לחדר לחושך הראשון שלו בעיר. לפני כן הוא הלווה חדרי חושך או שעבד רק בשהותו באגם ג'ורג'. בחמש עשרה לדצמבר שבועיים לאחר יום הולדתו ה-65, סטיגליץ פתח את הגלריה החדשה "המקום" הוא המשיך להציג תערוכות יחיד או קבוצה במהלך שש עשרה השנים הבאות, אבל אוקיף קיבלה לא פחות מתערוכה גדולה אחת בשנה. סטיגליץ ואוקיף התראו בעיקר במהלך הקיץ, אך התכתבו מדי שבוע.
קורות חיים > שנים אחרונות

בראשית שנת 1938 עבר סטיגליץ התקף לב קשה, אחד מתוך שישה התקפי תעוקת לב שתקפו אותו במהלך שמונה השנים הבאות. לעיתים קרובות הוא ישן על מצע קטן בגלריה ככל הנראה כתוצאה מחולשתו או מחוסר רצון לחזור לבית ריק.
אוקיף נשארה בביתה כמעט כל תקופה זו, היא לא ראתה סיבה לחזור גם לאחר כל התקפותיו של סטיגליץ. בקיץ 1946 סבל סטיגליץ מהתקף הלב האחרון שלו, הוא נשאר בתרדמת זמן ארוך מספיק שאיפשר לאוקיף לחזור סוף סוף הביתה. אוקיף הייתה עמו כשהוא נפטר.
על פי רצונו נערכה עבורו הלוויה פשוטה בה נכחו רק עשרים מחבריו הקרובים ובני משפחתו. גופתו נשרפה ואוקיף ואחייניתו אליזבת דוידסון פיזרו את האפר באגם ג'ורג'.
לאחר מכן החלה אוקיף לארגן את כל נכסיו של סטיגליץ. היו לו למעלה מ-3000 צילומים, 850 עבודות אמנות רובן של אמנים שהוא ייצג, 580 הדפסים ועותקים של צלמים אחרים, אוסף עצום של ספרים וכתבים ועוד 50,000 מכתבי התכתבות.
אוקיף קיבלה את הסמכות הבלעדית להחליט מה לעשות עם כל החפצים שלו, לקח לה שלוש שנים למיין באופן אישי את כל חפציו. היא תרמה כמעט את כל עבודותיו למוזיאונים מרכזיים בארצות הברית.
פשיזם באירופה

אדולף היטלר ובניטו מוסוליני במצעד צבאי במינכן, 1940.
הפשיזם באירופה היה מורכב מאידאולוגיות פשיסטיות שונות שאומצו על ידי ממשלות וארגונים פוליטיים באירופה במהלך המאה ה-20. הפשיזם החל באיטליה לאחר מלחמת העולם הראשונה, ותנועות פשיסטיות אחרות, שהושפעו מהפשיזם האיטלקי, הופיעו לאחר מכן ברחבי אירופה. הוגי הדעות ז'ורז' סורל ושארל מוראס נחשבים לאבות האידאולוגיים של הפשיזם האירופאי.
יסודות הפשיזם באירופה זוהו לראשונה בממלכת קרנארו האיטלקית, בהנהגתו של גבריאלה ד'אנונציו, שהשפיע עמוקות על בניטו מוסוליני. ד'אנונציו כינה את האידאולוגיה שלו "סינדיקליזם לאומי". בשנת 1919 כתב המשורר פיליפו תומאזו מארינטי, יחד עם אלזסט דה-אמבריס (אנ'), חיבור אידאולוגי בשם "המניפסט של צורות הלחימה האיטלקיות", או בקיצור "המניפסט הפשיסטי (אנ')". ב-1921, בהשראת חיבור זה, מוסוליני קרא למפלגתו בשם "המפלגה הפשיסטית הלאומית". מוסוליני פרסם בשנת 1932 את החיבור "תורת הפשיזם" המציג את עיקרי האידאולוגיה.
מפלגות פשיסטיות באירופה

מפלגות רבות באירופה הושפעו מהמפלגה הפשיסטית הלאומית באיטליה. למפלגות אלה היו המאפיינים העיקריים של הפשיזם: משטר סמכותני, שימוש במיליציות אלימות כנגד מתנגדיהן, קו תעמולה השולל ליברליזם, אינדיבידואליזם, דמוקרטיה או קומוניזם, וכלכלה קורפורטיסטית. רובן חיקו גם את השימוש בהצדעה הרומית ולבשו מדים בצבע כהה אחיד.
בין המפלגות הפשיסטיות באירופה נמנו המפלגה הנאצית בגרמניה, איגוד הפשיסטים הבריטי, מפלגת חזית המולדת האוסטרית, משטר 4 באוגוסט ביוון, מפלגת הפלנחה בספרד, המפלגה הלאומית-נוצרית ברומניה, ומפלגות דומות בפורטוגל ויוגוסלביה.
לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה קמו באירופה ממשלות שנתמכו על ידי גרמניה הנאצית ואימצו אידאולוגיה פשיסטית, שמאפייניה הם משטר סמכותני, לאומנות קיצונית ואנטי-קומוניזם. בין הממשלות הללו נמנו השלטון בצרפת של וישי, משטר האוסטאשה בקרואטיה, נאשונל סמלינג בנורווגיה, ממשלת צלב החץ בהונגריה, הממשלה של מפלגת חזית המולדת האוסטרית, ממשלתו של אמיל האכה בצ'כיה, משטר המדינה הלאומית-לגיונרית של יון אנטונסקו ברומניה וממשלתו של יוזף טיסו בסלובקיה.
אישים בולטים באירופה הזדהו עם הפשיזם, בהם אוסוואלד מוסלי, חוסה אנטוניו פרימו דה ריברה, קורנליו זליה קודריאנו, חריסטו לוקוב, אלכסנדר צאנקוב וסוון אולוב לינדהולם.
התנועות הפשיסטיות השונות לא היו מתואמות בפעילויותיהן לפני מלחמת העולם השנייה, אף כי נעשה ניסיון לאחד את התנועות הפשיסטיות האירופאיות בכנס שנערך בשנת 1934 במונטרה וקיבל תמיכה ממוסוליני. משתתפי הכנס לא הצליחו לגבש אידאולוגיה אחידה לתנועות השונות. אחריו נערכו מספר כנסים נוספים, וגם בהם התגלעו חילוקי דעות רבים בין המשתתפים.
הפשיזם האירופי השפיע על תנועות פוליטיות גם מחוץ לאירופה. תנועות פשיסטיות היו פעילות בתחילת המאה ה-20 בשולי הפוליטיקה של אמריקה הדרומית, אוסטרליה ודרום אפריקה, ובאופן דומה פעל הלגיון הכסוף של אמריקה בארצות הברית. נשיא ברזיל ז'טוליו ורגאס ו"המדינה החדשה" אותה הנהיג הושפעו מתורתו של מוסוליני.
לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, הוחלפו הממשלות הפשיסטיות ששלטו במדינות אירופה, למעט ספרד ופורטוגל. ברחבי אירופה השימוש במילה "פשיזם" או נגררותיה לתיאור מפלגות או תנועות פוליטיות נאסר או נחשב לפסול. כמה מפלגות נאו-פשיסטיות קמו באיטליה, גרמניה ובריטניה, אך הן לא הפכו לתנועות המוניות.
הקשרים בין הפשיזם האיטלקי לגרמניה הנאצית > מערכת היחסים בין היטלר למוסוליני

בניטו מוסוליני ואדולף היטלר לא היו בעלי ברית בתחילת דרכם. מוסוליני שאף להפיץ את האידאולוגיה הפשיסטית ברחבי העולם, אך מיעט בערכם של היטלר ושל המפלגה הנאצית בגרמניה.
מאידך, היטלר העריץ את מוסוליני וביקש להיוועץ בו באשר לאופן בו יוכלו הנאצים להגביר את כוחם, כפי שעשה מוסוליני באירועי המצעד על רומא. מוסוליני לא נענה לבקשתו של היטלר מכיוון שלא ייחס כל חשיבות לתנועה הנאצית, ואף חשב שהיטלר קצת משוגע. על הספר "מיין קאמפף" אמר שהוא משעמם ומלא קלישאות.
כמו כן הייתה למוסוליני עוזרת אישית ומאהבת, מרגריטה צרפתי, שהייתה יהודיה. היא מילאה תפקיד חשוב בקידום התעמולה הפשיסטית באיטליה. התנועה הפשיסטית האיטלקית לא הייתה אנטישמית ברובה, פרט למיעוט שאימץ את רעיונותיו של היטלר ונחשב לקיצוני. סיבה נוספת לעוינות בין התנועה הפשיסטית באיטליה לגרמניה הנאצית הייתה חילוקי דעות בין איטליה לגרמניה על שליטה בשטחים כמו חבל הסודטים ודרום טירול.
על אף חילוקי הדעות בין התנועות, ההתפתחויות במלחמת העולם השנייה אילצו את מוסוליני לשתף פעולה באופן הולך וגובר עם גרמניה הנאצית, ולאמץ את תורת הגזע הנאצית. ב-1937 הצטרפה איטליה הפשיסטית להסכם אנטי-קומינטרן, ובשנת 1939 נחתמה ברית הפלדה בין המדינות. בתקופה זו החל שיתוף פעולה צבאי נרחב, במהלכו הן סייעו זו לזו בכיבושים טריטוריאליים.
הבדלי דת

שאלת הדת הבדילה באופן ניכר בין הנאציזם לבין רוב המפלגות הפשיסטיות באירופה, כמו מפלגת חזית המולדת האוסטרית, שדבקו בנצרות קתולית. הנאציזם התבסס על פולקיזם ונכללו בו יסודות של תורת הנסתר ופגניות, והוא היה עוין כלפי הנצרות המסורתית. התגלעו מחלוקות עמוקות בין הנאצים לבין הממסד הנוצרי בגרמניה. הנאצים ניסו לייסד דת חדשה בשם "נצרות חיובית (אנ')" שמבוססת על אנטישמיות, מכווצת את מעמדו של ישו כמייסד הדת ומאדירה את הפיהרר כמנהיג העם. הם שינו את מנהגי חג המולד בגרמניה הנאצית ואף ניסו להקים רשת של כנסיות בשם "הכנסייה האוונגליסטית הגרמנית (אנ')" אך ללא הצלחה.
האפיפיור פיוס האחד עשר פרסם ב-10 במרץ 1937 את המנשר "מיט ברננדר זורגה", בו הוא גינה את השלטון הנאצי והביע ביקורת על הנאציזם ועל היטלר.
ראו גם

אנטי-פשיזם
הפשיזם הנצחי
הערות שוליים

↑  Aaron Gillette, Racial Theories in Fascist Italy, באתר גוגל ספרים, ‏2003 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530878205171  BNE: XX561982  LCCN: sh2008103582 
אוסוואלד מוסלי, מייסד איגוד הפשיסטים הבריטי, לצד בניטו מוסוליני ברומא, 1936.
קריקטורה משנת 1938 בה מוסוליני נכנע לתנאיו של היטלר בנוגע לדרום טירול. בעקבות ההסכם גורשו רוב התושבים הגרמנים של החבל לגרמניה.
גיורא וולפרט

| --- | --- |

גיורא וולפרט (1992)
 לידה:  1 באוגוסט 1927 גלייביץ, רפובליקת ויימאר
 נהרג:  23 באוגוסט 1994 (בגיל 67) פרדס חנה, ישראל
 שם לידה:  וורנר וולפרט
 ענף מדעי:  ביולוגיה גנטיקה
 מקום קבורה:  פרדס חנה
 תאריך עלייה:  1952
 עיסוק:  חוקר
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברמינגהאם האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  פרופ' רם מואב
 מוסדות:  מינהל המחקר החקלאי
 בת זוג:  חווה וולפרט
גיורא וולפרט במסדרונות תחנת הניסיונות בדור
גיורא וולפרט (1 באוגוסט 1927 – 23 באוגוסט 1994) היה פרופסור במינהל המחקר החקלאי של משרד החקלאות ומנהל תחנת הניסיונות החקלאית בדור. התמחה בגידול וטיפוח זני דגים (איכתיולוגיה).