stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פולי מארי
המשך קריירה > ג'יין קרואו

מארי עמדה בחזית התנועה לזכויות האזרח, לצד דמויות שהיו לידועות ממנה - מרתין לותר קינג, ג'וניור, רוזה פארקס, ואחרים. מארי הייתה אישה שלא חששה להתבטא, ונלחמה על זכויות נשים יחד עם זכויות של שחורים. היא טבעה את המונח "ג'יין קרואו", שהתפתח מהכרה באפליה נגד נשים גם במרחבים אקטיביסטים שחורים, לרעיון שבא להדגיש כיצד חוקי אפליה גזעית פוגעים באופן ספציפי בנשים שחורות. ב-1964 נשאה נאום בוושינגטון די. סי. שכותרתו "ג'ים קרואו וג'יין קרואו", שסקר את מאמציהן של נשים שחורות במאבק לשוויון גזעי, ומאוחר יותר גם לשוויון מגדרי. היא עזרה להחיל שיח שגרס ששוויון מגדרי חשוב לא פחות משוויון גזעי.
לטענתה של מארי, נשים שחורות תמיד עמדו בראש המאבק לחירות, אולי אפילו יותר מגברים שחורים. היא כתבה ש"לא רק שנשים שחורות עמדו... לצד הגברים השחורים בכל שלב במלחמה, אלא הן המשיכו לעמוד גם לאחר שהגברים שלהן הושמדו בקרב." מארי כתבה גם ש"אי אפשר להימנע מהשאלה: האם המאבק השחור היה מגיע לאן שהגיע ללא הנחישות הבלתי נלאית של הנשים?"
המשך קריירה > זכויות נשים

שופטת בית המשפט העליון רות ביידר גינסבורג רשמה את מארי ככותבת שותפה בתקציר המשפטי בתיק המכונן בנושא זכויות נשים, ריד נ' ריד.
נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי מינה את מארי לוועידה הנשיאותית למעמד הנשים ב-1961. היא כתבה נייר עמדה בשם "הצעה לבדיקה מחודשת לישימות התיקון ה-14 לחוקי המדינות ולפרקטיקות המפלות על בסיס מין בפועל", אשר טען שהתיקון ה-14 אוסר על אפליה מינית ולא רק אפליה גזעית.
היא הייתה בין הראשונות שקראה תיגר על האפליה המינית בתוך התנועה לזכויות האזרח, בנאומה "האישה השחורה והחיפוש אחר שוויון". ובמכתב למנהיג התנועה לזכויות האזרח, א. פיליפ רנדולף, היא ביקרה את העובדה שבצעדה על וושינגטון ב-1963, לא הוזמנה אף אישה לנאום בבמה, או ליטול חלק במשלחת לבית הלבן, בין היתר. היא כתבה:
אני יותר ויותר מוטרדת מהפער הבוטה בין התפקיד המאז'ורי אותו ממלאות נשים שחורות בשטח, במה העממית של המאבק, לבין המקום המינורי הניתן לנשים במנהיגות ובקבלת החלטות ומדיניות. אין כל הצדקה לנהל מצעד ענק על וושינגטון שאינו כולל את שמה של אפילו אישה אחת מנהיגה
ב-1965 מארי פרסמה את המאמר המשפיע שלה (בכתיבה משותפת עם מרי איסטווד), "ג'יין קרואו והחוק: אפליה מינית וסעיף 7" בכתב העת המשפטי של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. המאמר עסק בסעיף 7 לחוק זכויות האזרח משנת 1964, וערך השוואה בין חוקי ג'ים קרואו לחוקים המפלים נגד נשים.
ב-1966 הייתה בין המקימות של ארגון הנשים הלאומי (NOW), אשר היא קיוותה שיפעל לקידום זכויות נשים כשם שה-NAACP קידם זכויות שחורים. במרץ באותה שנה, כתבה לנציב ריצ'רד אלטון גרהאם שהנציבות להזדמנויות שוות לא ממלאת את תפקידה לגבי שוויון מגדרי, ורק פועלת לשוויונם של מחצית השחורים. מאוחר יותר, היא ודורותי קניון טענו בהצלחה בתיק וייט נ' קרוק, בו קבע בית המשפט הפדרלי לערעורים שיש לנשים זכות שווה לשבת בחבר מושבעים.
המשך קריירה > אקדמיה וכמורה

מארי שימשה כסגנית נשיא מכללת בנדיקט בשנים 68–1967, ועזבה עבור פרופסורה באוניברסיטת ברנדייס, שם נשארה עד 1973. בנוסף להוראת משפטים, מארי הציעה את הקורסים הראשונים באוניברסיטה בתחומים לימודים אפרו-אמריקאים ולימודי נשים. מארי כתבה שהתקופה בברנדייס הייתה "התקופה המרגשת, המייסרת, המספקת, עקובת הקרב, המתסכלת, ולפעמים המנצחת בכל הקריירה האקדמית שלי".
מארי שאבה השראה רבה מהנשים שהכירה בכנסייה האפיסקופלית, והחליטה, עת כבר עברה את גיל 60, ללמוד לכמורה. כעבור שלוש שנים, ב-1977, הייתה לאישה השחורה הראשונה בכמורה, אחת מהנשים הראשונות שהוסמכו בכנסייה.
מותה ומורשתה

הכומר פולי מארי נפטרה מסרטן הלבלב בביתה בפיטסבורג, פנסילבניה, ב-1 ביולי 1985.
ב-2012, האספה הכללית של הכנסייה האפיסקופלית מינתה את מארי כאחת הנשים הקדושות של הכנסייה. הבישוף מייקל קארי אמר שהכרה זו מכבדת את אלה ש"חייהם מייצגים את המשמעות של ללכת בעקבותיו של ישו ולהחיל שינוי בעולם". היא נחשבת לקדושה, והיא נכללת בלוח השנה של הנצחת הקדושים של הכנסייה, כאשר יום הנצחתה הוא תאריך מותה, אותו היא חולקת עם הסופרת הארייט ביצ'ר סטואו.
ב-2015, הקרן הלאומית לשימור היסטורי מינה את בית ילדותה של מארי בדורהם כאוצר לאומי.
זכרונותיה ושירתה

בנוסף לעבודתה בתחום המשפט, מארי כתבה שני ספרי זכרונות, ואוסף שירה. ספרה הראשון, Proud Shoes (1956), עקב אחר השורשים הסבוכים של משפחתה, בעיקר מצד אמה. סבתה קורנליה הייתה בתה של שפחה שחורה שנאנסה על ידי הלבן שהייתה רכושו, ואחיו. סבה רוברט היה שחור חופשי מפנסילבניה, גם הוא ממוצא מעורב. הספר זכה לביקורות חיוביות ושבחים. אוסף שירים של מארי, Dark Testament and Other Poems, יצא ב-1970, וספר הזכרונות השני שלה, המשך ל-"Proud Shoes", בשם Song in a Weary Throat: An American Pilgrimage, יצא ב-1987, שנתיים לאחר מותה. ספר זה התמקד בחייה, ובמיוחד במאבקיה נגד אפליה גזעית ומגדרית. הספר זכה בפרס רוברט פ. קנדי, פרס כריסטופר, ופרס ליליאן סמית.
כתביה

(Davison Douglas, ed., 2d ed. 1997. States' Law on Race and Color, University of Georgia Press. [[:en:Special:BookSources/9780820318837|ISBN 978-0-8203-1883-7]]
Song In A Weary Throat: An American Pilgrimage, Harper & Row, New York City, 1987. [[:en:Special:BookSources/0060157046|ISBN 0-06-015704-6]]. Reissued as Pauli Murray: The Autobiography of a Black Activist, Feminist, Lawyer, Priest and Poet. University of Tennessee Press, 1989. [[:en:Special:BookSources/0870495968|ISBN 0-87049-596-8]].
Dark Testament and Other Poems, Silvermine, Norwalk: Connecticut, 1970 [[:en:Special:BookSources/9780873210164|ISBN 978-0-87321-016-4]]
Murray, Pauli (1956). Proud Shoes: The Story Of An American Family, New York: Harper & Brothers, 1956 [[:en:Special:BookSources/0807072095|ISBN 0-8070-7209-5]].
with Rubin, Leslie. The Constitution and Government of Ghana, London: Sweet & Maxwell, 1961. African Universities Press, 1964
הערות שוליים

↑  "Murray, Pauli, 1910–1985". Civil Rights Digital Library. ארכיון מ-12 בינואר 2013. נבדק ב-12 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brenna Sanchez (2003). "Murray, Pauli 1910–1985". Contemporary Black Biography. Encyclopedia.com. ארכיון מ-12 בינואר 2013. נבדק ב-12 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Mary Welek Atwell (1 בינואר 2002). "Murray, Pauli (1910–1985)". Women in World History: A Biographical Encyclopedia. HighBeam Research. אורכב מ-המקור ב-2015-09-24. נבדק ב-2016-03-26. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "She-She-She Camps". Eleanor Roosevelt Papers Project. ארכיון מ-12 בינואר 2013. נבדק ב-12 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bell-Scott p. 18
↑  Lerner, Gerda (1973). Black Women in White America (2nd ed.). New York: Random House.
↑  Bettye Collier-Thomas. Jesus, Jobs, and Justice: African American Women and Religion.
↑  Susan Hartmann. "Pauli Murray and the Juncture of women's liberation and black liberation" (PDF).(הקישור אינו פעיל)
↑  Linda K. Kerber (1 באוגוסט 1993). "Judge Ginsburg's Gift". The Washington Post. HighBeam Research. אורכב מ-המקור ב-2013-10-11. נבדק ב-2016-03-26. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Antler, Joyce (2002). "Pauli Murray: The Brandeis Years". Journal of Women's History. 14 (2): 1–5. doi:10.1353/jowh.2002.0034.
↑  "Dr Anna Pauline "Pauli" Murray (1910 - 1985) - Find A Grave Memorial". Findagrave.com. נבדק ב-2015-05-05.
↑  Johnston, Flo (13 ביולי 2012). "Durham's Pauli Murray to be named Episcopal saint". News & Observer. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Pauli Murray Named to Episcopal Sainthood". Today.duke.edu. 14 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "News Coverage – Read about the July Celebration of Rev. Dr. Pauli Murray at St. Titus' Episcopal Church | Pauli Murray Project". Paulimurrayproject.org. 2013-07-01. אורכב מ-המקור ב-2015-03-17. נבדק ב-2016-03-26.
↑  "Durham's Pauli Murray home named 'National Treasure'". News & Observer. Newsobserver.com. 2015-03-26. נבדק ב-2015-05-05.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601586205171  BIBSYS: 7044268  BnF: cb12097472z (data)  CiNii: DA08074317  GND: 123972574  ISNI: 0000 0001 0868 6594  LCCN: n50034273  NKC: mzk2017973191  NLA: 35370174  NTA: 071045368  RERO: 02-A003620030  SNAC: w68m804b  SUDOC: 029324076  Trove: 928633  VIAF: 9876288   WorldCat (עם VIAF): 9876288
ציפורה כוכבי-רייני

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1954 (בת 70)
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  רפאל קוטשר, מרדכי גילולה 
 בן או בת זוג:  אנסון רייני 
 צאצאים:  יוני רייני 
 תרומות עיקריות
 חקר מכתבי אל-עמארנה
 
ציפורה (ציפי) כוכבי-רייני (נולדה ב-14 בדצמבר 1954 בפתח תקווה) היא בלשנית וחוקרת במחלקה ללשון עברית במכללה האקדמית בית ברל.
ביוגרפיה

ציפורה כוכבי גדלה ברמת גן, כבת שנייה מבין חמישה אחים. אמהּ, זהבה כוכבי, נולדה בתימן ועלתה לארץ ישראל בגיל 3. היא עבדה כחובשת ראשית במגן דוד אדום. אביה, משה כוכבי, יליד תימן אף הוא, עלה לארץ ישראל בגיל שנה ועבד רוב חייו כקבלן בניין.
כוכבי גדלה בבית דתי אך חונכה בבית ספר חילוני. בהיותה כבת 12 החליטה לחיות כחילונית, אך המשיכה לנהל אורח חיים דתי בבית הוריה, שהשפיעו על חינוכה תוך חשיפתה לספרות ועידוד למידה והעשרה. בגיל 18 התגייסה לצה"ל ושירתה בקריה בתל אביב במקביל ללימודים אקדמיים באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה > עיסוק בבלשנות

כוכבי-רייני החלה להתעניין בבלשנות כבר בגיל 9. בשנותיה בתיכון הצטיינה בלשון והחלה להשתתף בהרצאות באוניברסיטת תל אביב עוד בגיל 16. היא התמחתה בשפות שמיות וחמיות במהלך לימודיה באוניברסיטה זו. את התואר הראשון סיימה בשנת 1978, ואת תוארה השני ב-1983. נושא התיזה שלה (בהנחייתו של פרופסור רפאל קוטשר) עסק בניתוח לשוני של הדיאלקט האכדי של הסופרים המצריים במאה ה-14 לפנה"ס שנתגלו בארכיון של אל-עמארנה. סיימה את התואר השלישי בשנת 1989. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בניתוח הדיאלקט האכדי של הסופרים המצריים במאות ה-14 וה-13 לפנה"ס. מנחיה בעבודת הדוקטורט היו השומרולוג והאשורולוג פרופסור רפאל קוטשר, והאגיפטולוג פרופסור מרדכי (מורי) גילולה.
כוכבי-רייני משמשת כמרצה בחוג ללשון עברית במכללת בית ברל משנת 1986 ועד היום. בעבר עסקה בתחום ההוראה והחינוך במגוון מוסדות אקדמאים. בין השאר עבדה בשנת תשמ"ט כמרצה לעברית בגרץ' קולג' (Gratz College) וכמרצה לעברית מקראית בבית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת (Reconstructionist Rabbinical College); בשנת תשנ"ג הייתה מרצה לתלמידים מתקדמים באוניברסיטת בר-אילן; ובשנת תשנ"ו הייתה מרצה לעברית מקראית באוניברסיטת פנסילבניה שבפילדלפיה.
ספריה ומאמריה עוסקים בנושאים לשוניים ולשוניים-סגנוניים של הטקסטים הכתובים בעיקר בכתב היתדות ובהירוגליפים.
כוכבי-רייני עסקה רבות במחקר על מכתבי אל-עמארנה, תכתובות בין מלך מצרים לעמי האזור מאמצע המאה ה-14 לפנה"ס. היא חקרה מכתבים אלה לצידו של בעלה, הפרופסור אנסון רייני, והמשיכה את מחקריו של רייני לאחר מותו. ב-2005 פורסם ספרה "למלך אדוני - מכתבי אל עמרנה", הכולל 350 מכתבים מהארכיון, מתורגמים לעברית.
ביוגרפיה > הקשר עם נעמי פרנקל

בעת שירותה הצבאי פגשה כוכבי-רייני את הסופרת נעמי פרנקל, והן הפכו לידידות עד מותה של פרנקל בשנת 2009. כוכבי-רייני עסקה בניתוח ספריה של פרנקל ובכתיבת הביוגרפיה שלה שנמסרה לה מפרנקל עצמה. בנוסף כתבה שני תסריטים המבוססים על ספריה של פרנקל - "ברקאי" ו"פרדה". התסריט הראשון הומחז והועלה על בימות תיאטראות בסלמנקה ובטולדו שבספרד.
כוכבי-רייני היא היורשת היחידה של פרנקל.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-1982 נישאה לפרופסור אנסון רייני, שהיה בעברו כומר והתגייר. רייני נודע בעולם כחוקר תרבויות המזרח התיכון הקדום וכחוקר שפות שמיות, כתאולוג וכארכאולוג. כוכבי-רייני הכירה את בעלה כאשר היה המרצה שלה באוניברסיטה. בנם יוחנן (יוני) קרוי על שם הארכאולוג יוחנן אהרוני.
כוכבי-רייני ובעלה עברו להתגורר ביישוב שערי תקווה. ביתם נבנה בין השאר כדי שיוכל להכיל את ספרייתם הפרטית, המכילה כ-5,000 ספרים.
רשימת פרסומיה > ספרים

כוכבי-רייני, צ. מכתבי שלונסקי – עיון לשוני וסגנוני. ירושלים: גפן בית הוצאה לאור, 2018.
Cochavi-Rainey,Z. The Tell El-Amarna Correspondence: Volume 2. Leiden-Boston. (edited and completed) 2015.
כוכבי-רייני, צ. "מלכת הקונכייה": אל האור, הוצאת "גפן", 2013.
כוכבי-רייני, צ. "מלכת הקונכייה": זריחה ושקיעה, הוצאת "גפן", 2013.
כוכבי-רייני, צ. "מלכת הקונכייה": ניצחון הרוח, הוצאת "גפן", 2013.
Cochavi-Rainey, Z. The Akkadian Dialect of the 14th to the 13th Centuries BCE. AOAT 374. Münster: Ugarit Verlag. 2011.
כוכבי-רייני, צ. "פרדה" לנעמי פרנקל - ניתוח ספרותי, לשוני-סגנוני, הוצאת "גפן", 2007.
כוכבי-רייני, צ. למלך אדוני- מכתבי אל-עמרנה בתרגום עברי. ירושלים: מוסד ביאליק, 2005.
כוכבי-רייני, צ. מראות, צבעים, קולות וצלילים – ניתוח לשוני-סגנוני של הרומן "ברקאי" לנעמי פרנקל, הוצאת "גפן" ירושלים-ניו-יורק, 2004.
Cochavi-Rainey, Z. The Akkadian Texts Written by Alashian Scribes in the 14th-13th Centuries. Munster: Ugarit Verlag. 2003.
Cochavi-Rainey, Z. Royal Gifts in the Late Bronze Age` Selected Texts Recording Gifts to Royal Personages. With archaeological contributions by Lilyquist, Ch. Beer-Sheva, vol. XIII. Studies by the Department of Bible and Ancient Near East, Ben-Gurion University of the Negev Press, 1999.
Sivan, D. and Cochavi-Rainey, Z. West Semitic Vocabulary in Egyptian Script of the 14th to the 10th Centuries BCE. Beer-Sheva, vol. VI. Studies by the Department of Bible and Ancient Near East, Ben-Gurion University of the Negev Press, 1992.
(פרק בתוך ספר) כוכבי-רייני, צ' (2018) ברית השלום בין חַתֻּשִלִי ג' מלך חַתִּי ורעמסס ב' מלך מצרים (תרגום הנוסח האכדי), בתוך אמנון אלטמן (מחבר), בריתות מדיניות במזרח הקדום, ירושלים: מוסד ביאליק, עמ' 413–416.
ציפורה כוכבי-רייני "אורות בחשכה - הסופרת נעמי פרנקל והביוגרפית פורצות חומות של שתיקה.
רשימת פרסומיה > ספרים שערכה

פרנקל נעמי, פרדה, הוצאת גפן, ירושלים 2003.
אנקורי, מ. תרגום ספרו של ק. ג. יונג, זכרונות, חלומות, מחשבות, הוצאת רמות אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ד.
אנקורי, מ. הלב והמעין, חסידות ופסיכולוגיה אנליטית, תל אביב: הוצאת רמות, אוניברסיטת תל אביב, 1991
.אנקורי, מ. וזה היער אין לו סוף, מיסטיקה יהודית ופסיכולוגיה אנליטית, רמת השרון: "גבל" מוציאים לאור, 1989.
Cochavi-Rainey, Z. (& William Schniedewind) The Tell El-Amarna Correspondence: Volume 1. Leiden-Boston. (edited and completed) 2015.
פיש הכריש / כתבו ואיירו: מקסים אורום, איילת באום, נעם זיו ו-6 אחרים ; הוגת הרעיון והמפיקה: דנה פאר ; ניקוד ועריכה: פרופ' ציפורה כוכבי-רייני
רייני יוני, תיק סגור: תעלומת המופתי והשואה, ישראל: יוני רייני, 2021
רייני יוני, הצד הנסתר של השואה והנאציזם: הרהורי היטלר ועוזריו על היהדות הנצרות' האסלאם ועמי האסלאם לצד מעורבותו של המופתי הגדול, ישראל: יוני רייני, 2020
רייני יוני, שואה, נאציזם ואסלאם קיצוני: דת וגזע של עמי האסלאם בראי הנאציזם, ישראל: יוני רייני, 2019
רייני יוני, הזכות על ארצנו: נאבקים ב"נרטיב" הפלסטיני, ישראל: יוני רייני, 2017
רייני יוני, מסתננים עלייך ישראל: פרשת ההגירה מאפריקה לישראל, ישראל: יוני רייני, 2017
הלמר, אמיר מאסטר בשפת הגוף: המדריך המעשי לשפת גוף עסקית, הרצליה: מגדלור, 2021.
רשימת פרסומיה > מאמרים

Cochavi-Rainey, Z. and Rainey, A. F. Finite verbal usage in the Jerusalem Amarna letters. Ugarit Furschungen 39 (2008), pp. 37-56.
על כמה מאפיינים לשוניים ולשוניים סגנוניים ברומן "פרדה" לנעמי פרנקל, מועד, ט"ו (2005), עמ' 144–196
ניתוח מורפו-סינטקטי וסמנטי של הרומן "ברקאי" מאת נעמי פרנקל, בלשנות עברית 54, 2004.
שמות עצם בלשון העברית על רקע הלשונות השמיות, חלקת לשון, שנה שנייה, מספר 3–4 (5-6), קיץ תשנ"א.
מכתבי ירושלים בארכיון אל-עמארנה, מחקרי חג, כתב עת לתרבות יהודית, .2000
Cochavi-Rainey, Z. Some Grammatical Notes on EA 14, Israel Oriental Studies, 18 (1998), pp. 207-228.
Cochavi-Rainey, Z. Egyptain Influence in the Amarna Texts,. Ugarit Furschungen 29 (1997), pp. 55-114.
מבחר דימויים, תיאורים ומטבעות לשון במכתבי אל-עמארנה והשוואתם למקרא, לשוננו 60 (תשנ"ז), עמ' 165–179.
Cochavi-Rainey, Z. The Style and Syntax of EA 1. Ugarit Furschungen 25 (1993), pp. 75-84.
Cochavi-Rainey, Z. and Rainy, A. Comparative Grammatical Notes on the Treaty between Ramses II and Hattusili III. pp. 796-823 in Israeli-Groll, ed., Studies in Egyptology Presented to Miriam Lichtheim. Jerusalem: Magness Press. 1990.
Cochavi-Rainey, Z. Egyptian Influence in the Akkadian Texts Written by Egyptian Scribes in the Fourteenth and Thirteenth Centuries B.C.E. Journal Of Near Eastern Studies, 49, No.1 (1990), pp. 57-65.
Cochavi-Rainey, Z. Tenses and Modes in Cuneiform Texts Written by Egyptian Scribes in the Late Bronze Age. Ugarit Furschungen 21 (1989), pp. 5-23.
Cochavi-Rainey, Z. Canaanite Influence in the Akkadian Texts Written by Egyptian Scribes in the 14th and 13th Centuries B.C.E. Ugarit Furschungen 21 (1989), pp. 39-46.
רשימת פרסומיה > פודקאסט

כוכבי-רייני, צ' אורות בחשכה – הסופרת נעמי פרנקל והביוגרפית שלה פורצות חומות של שתיקה. פודקאסט, 2022
ראיון עם כוכבי-רייני ל-106FM
מכתבי אל עמארנה: יחסים בין לאומיים בין המעצמות הגדולות ומאבקים פנימיים בקרב שלטי כנען
רשימת פרסומיה > ערכים אנציקלופדיים

Cochavi-Rainey, Z. (2013). Amarna Canaanite and Hebrew. In the Encyclopedia of Hebrew Language and Linguistics (Vol. 1, pp. 96-98). Boston: Brill.
הערות שוליים

↑  הדף של פרופסור רייני במכללת בית ברל
↑  עדי בן חור, ביקורת על הספר "מלכת הקונכיה" באתר מידה
↑  בלפור חקק, אורות וצללים בחייה של נעמי פרנקל בביוגרפיה "אורות בחשיכה", באתר Salonet, ‏13/11/2023
↑  נדב שרגאי, בין בית אלפא לחברון, באתר ישראל היום, 15 בפברואר 2013
↑  צור ארליך, מאמר על הביוגרפיה של נעמי פרנקל
↑   דליה קרפל, סיפור חייה הסוער של הסופרת נעמי פרנקל מגיע לשיא נוסף לאחר מותה, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2013
↑  יגאל לוין, דברים לזכרו של אנסון רייני באתר אוניברסיטת בר אילן
↑  הספר "מכתבי שלונסקי - עיון לשוני וסגנוני", באתר "סימניה"
↑  מקסים אורום, איילת באום, נעם זיו ו-6 אחרים, פיש הכריש, רמת גן: עיריית רמת-גן אגף חינוך - היחידה לטיפול בתלמידים עולים ובני עולים, 2014-01-01
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259881605171  BIBSYS: 90925791  BnF: cb15016479w (data)  GND: 1064274013  ISNI: 0000 0000 6663 0639  LCCN: no00001928  NTA: 137143826  SUDOC: 070203512  VIAF: 275479559   WorldCat (עם VIAF): 275479559 
אחד ממכתבי אל עמרנה
רונית ויסמן

| --- | --- |

פרופ' רונית ויסמן
 לידה:  1966 (בת 59 בערך) חיפה
 מוסדות:  האוניברסיטה הפתוחה (1 בדצמבר 2008) 
 
רונית ויסמן (באנגלית: Ronit Weisman, נולדה ב-1966) היא חוקרת בתחום הביולוגיה המולקולרית ומכהנת כפרופ' חבר במחלקה למדעי הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה

נולדה בחיפה ללאה לבית פרידמן ולדוד ויסמן, שניהם ילידי הארץ.
למדה ביסודי ובתיכון בבית הספר הריאלי (סיימה בשנת 1984).
בשנים 1987-1990 למדה לתואר ראשון במדעי החיים באוניברסיטת תל אביב וסיימה את לימודיה בהצטיינות.
בשנים 1991-1995 למדה במסלול ישיר לדוקטורט באוניברסיטת אדינבורו בסקוטלנד. את עבודת הדוקטורט, שעסקה באפיון גנטי ומולקולרי של הגן +wis2 בשמר החלוקה, כתבה בהנחיית פרופ' פיטר פאנטס (Peter Fantes).
עם חזרתה לארץ עסקה במחקר במחלקה למיקרוביולוגיה מולקולרית וביוטכנולוגיה באוניברסיטת תל אביב, תחילה כפוסט דוקטורנטית בקבוצות מחקר של פרופ' יגאל קולטין (1995-1996), אחר כך בקבוצת המחקר של פרופ' מרדכי חודר (בשנים 1997-2000), ובהמשך כעמיתת מחקר בקבוצת מחקר של פרופ' מרטין קופייק (בשנים 2000-2008).
בשנת 2008 החלה לעבוד במחלקה למדע הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה כמרצה בכירה אורחת, בשנת 2010 התמנתה למרצה בכירה, ובשנת 2017 התמנתה לפרופ' חבר.
ויסמן נשואה למרדכי עמבר, עורך דין במקצועו, ולהם שתי בנות.
מחקרה

ויסמן מתמקדת במחקריה במסלול מעבר האותות תלוי הגן TOR, שהוא מסלול מרכזי בבקרה של חילוף חומרים (מטבוליזם), גידול וחלוקת תאים. מוטציות במסלול זה יכולות לגרום להתפתחות סרטנית, למחלות מטבוליות כגון סוכרת ולמחלות של מערכת העצבים. מסלול זה ממלא תפקיד מרכזי גם בתהליכים של הזדקנות והארכת חיים.
הגן TOR זוהה ואופיין לראשונה ב-1993 בשמר האפייה (S. cerevisiae) בעזרת מוטציות בגן TOR המקנות עמידות לתרופה רפמיצין, ומכאן שמו, Target Of Rapamycin. שנה מאוחר מאוחר יותר זוהה גן דומה באדם. הגן TOR מקודד לחלבון השייך לקבוצת הקינאזות. התרופה רפמיצין, הידועה גם בשם סירולימוס, נקשרת לחלבון TOR ומעכבת את פעילותו והיא נמצאת היום בשימוש קליני, בין היתר כתרופה אימונוספרסורית, למניעת דחיה של שתלים וכתרופה אנטי-סרטנית.
ויסמן הייתה הראשונה לזהות ולאפיין בשנת 2001 את שני הגנים שמקודדים לחלבון TOR בשמר החלוקה S. pombe . שמרים מהווים מערכת מחקרית אידיאלית משום שקל לגדל אותם, הם מאפשרים שימוש בכלים גנטיים מתוחכמים, ועם זאת קיים דמיון רב בינם ובין תאים איקריוטים עילאיים, כמו תאי אדם. היתרון של מחקר בשמר החלוקה הוא הדמיון בין שמר החלוקה לבין תאי האדם במספר מנגנונים תאיים, שאינם קיימים בשמר האפייה.
החלבון TOR נמצא בשני סוגי קומפלקסים (מבנים המכילים מספר חלבונים), הידועים בשמות TORC1 ו-TORC2. ויסמן וקבוצת המחקר שלה הראו כי רמת הפעילות של TORC2 רגישה לרמות הגלוקוז במצע הגידול, ממצא שמחזק את ההשערה כי ל-TORC2 תפקיד בבקרה על מטבוליזם של גלוקוז. בנוסף, מחקריה של ויסמן הצביעו על ההשפעה של TORC2 על היציבות הגנומית ועל היכולת של תאים להתמודד עם נזקים ל־DNA. ממצאים אלו מרחיבים את הידע שלנו לגבי התפקידים התאיים שממלא הגן TOR ויכולים להיות בעלי השלכה לטיפול בתאים הסרטניים.
מחקריה זכו למימון של הקרן הלאומית למדע ישראל (ISF) והקרן הבין-לאומית לחקר הסרטן בבריטניה (AICR, UK).
פרסומיה

ויסמן פרסמה יותר מ-20 מאמרים ופרקים בספרים מדעיים ערוכים. להלן הבולטים שבהם:
Weisman, R. and Choder, M. (2001) The fission yeast TOR homologue, tor1+, is required for the response to starvation and other stresses via a conserved serine. Journal of Biological Chemistry, 276: 7027-7032.
Weisman, R. Cohen, A. and Gasser, S. (2014) TORC2 – A new player in genome stability. EMBO Molecular Medicine, 6:995-1002.
Cohen, A., Kupiec, M. and Weisman, R. (2014) Glucose activates TORC2-Gad8 via positive regulation of the cAMP/PKA pathway and negative regulation of the Pmk1-MAPK pathway. Journal of Biological Chemistry, 289:21727-21737.
פיתוח קורסים באוניברסיטה הפתוחה

ויסמן פיתחה, בשיתוף עם עמיתיה לעבודה, מספר קורסים בתחום הביולוגיה ובהם:
מעבדה בביולוגיה של התא, רונית ויסמן, אדי פצ'ניוק, 2011
התא: מבנה ופעילות, רונית ויסמן (עריכה מדעית וריכוז הפיתוח), ד"ר שירה הירש (עריכה מדעית), 2013
מעבדת מבוא בביולוגיה תאית ומולקולרית, רונית ויסמן, ישראלה תורג'מן גרוט, נטע אלטמן, 2021
הערות שוליים

↑  Ronit Weisman, Genetic and molecular analysis of the wis2+ gene in fission yeast, Edinburgh: University of Edinburgh, 1995
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413867305171  ORCID: 0000-0003-4832-180X  VIAF: 446152742946927730358   WorldCat (עם VIAF): 446152742946927730358
רוג'ר בניסטר

רוג'ר גילברט בניסטר (Roger Gilbert Bannister; ‏23 במרץ 1929 - 4 במרץ 2018), היה אתלט בריטי הידוע בעיקר כאדם הראשון שרץ מרחק של מייל אחד בפחות מארבע דקות. לאחר הישג מפורסם זה, פרש מאתלטיקה כדי להקדיש עצמו ללימודי רפואה והיה לנוירולוג.
פילוסופיית האימונים של בניסטר

שיטתו של בניסטר נקראה – אימוני איכות ספציפיים, כלומר – שיטה שאינה דורשת אימונים המשפרים את הפיזיולוגיה של הגוף, אלא אימונים הנותנים לך משוב למה מסוגל גופך.
בניסטר התאמן מעט מאוד ביחס למושגים של ימינו – לא יותר מ-30–45 דקות ביום בדרך כלל (במהלך הפסקת הצהריים היומית שלו מלימודי הרפואה). האימונים שלו היו פשוטים מאוד וחסרו בהם אלמנטים רבים שנחשבים היום לנחוצים.
בניסטר כתב שעד לשנת 1952 הוא לא נהג בכלל לרוץ עם שעון. לעומת זאת, בשנה שקדמה לריצה ההיסטורית, התאמן בניסטר בשיטה שמטרתה ברורה מאוד: לפתח באמצעות אינטרוולים (באימון אינטרוולים מגדיר האצן פרק זמן או מרחק ורץ אותם בקצב גבוה. בין ריצה מהירה בתוך האינטרוול לריצה הבאה מפריד פרק זמן מוגדר שבו יורדת רמת הדופק אבל לא מגיעה לרמה נמוכה מאוד. לאחר מספר אינטרוולים נשאר הדופק בעצימות גבוהה וכך מתאמן האצן על טכניקה מהירה, סיבולת של המערכת הקרדיו-וסקולרית ועל המשך ריצה ברמת חומצת חלב גבוהה) ומבחני זמן (תוך שיפור הדרגתי) את היכולת לרוץ את קצב המטרה הנדרש במרוץ, בשונה מרצים אחרים כמו גרשלר (שמטרתו הייתה פעולה פיזיולוגית לשיפור תפוקת הלב) ואמיל זאטופק (עומסים כבדים המשלבים עבודה על סיבולת ומהירות).
שיגרת האימון שלו ב-1954 התבססה על ביצוע אימונים מהירים מדי יום שכללו בראש ובראשונה את האימון המפורסם: 10*400 עם שתי דקות בין כל חזרה, חזרות למרחקים של 200 ו-800 מטר ומבחני זמן בריצות מהירות מאוד למרחק חצי ושלושת-רבעי מייל. בדרך זו סיגל בניסטר לעצמו את האפשרות לרוץ בקצב הנדרש תוך קבלת משוב אופטימלי ורלוונטי לגבי היכולת שלו. אימוני ה-400 מטר התחילו ב-66 שניות לחזרה בדצמבר אותה שנה, והתקדמו באפריל עד 59 שניות לחזרה. כשמבחני הזמן לשלושת-רבעי מייל הגיעו ל-2:59 דקות – ידע בניסטר שהוא מוכן. כמו כן נמנע בניסטר לחלוטין מריצה בחמשת הימים שלפני ריצת השיא, בהבינו את החשיבות בנתינת מנוחה לגוף.
ישנם רבים המציינים כי ריצות ה-10*400 שלו באו גם כדי לחזק לו את הביטחון ביכולתו לרוץ מייל בפחות מארבע דקות, והיוו תגובת נגד למחסום הפסיכולוגי שטען שבן-אנוש לא מסוגל למהירות שכזו.
חיים אישיים

בניסטר היה נשוי למוירה בניסטר, בתו של הכלכלן השוודי פר יאקובסון, שהיה יו"ר קרן המטבע הבינלאומית, ולהם שני בנים (ת'ארסטן וקלייב כריסטופר) ובת (ארין). בשנת 2011 אובחן כחולה במחלת פרקינסון. מת באוקספורד בגיל 88.
ראו גם

ריצת מייל
ריצת מייל בפחות מארבע דקות
לקריאה נוספת

THE FIRST FOUR MINUTES.
FOUR-MINUTE MILE.
הערות שוליים

↑  "4 דקות – רוג'ר באניסטר וג'ון לנדי". Debuzzer.com. נבדק ב-2017-11-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425365605171  BIBSYS: 90225991  BNE: XX845058  BnF: cb12339952g (data)  CiNii: DA02400859  GND: 132082438  World Athletics: 14355337  ISNI: 0000 0001 0923 9067  LCCN: n81032785  NKC: ola2004231444  NLA: 35013281  NTA: 072505656  SUDOC: 032353545  Trove: 789869  VIAF: 91244350   WorldCat (עם VIAF): 91244350
רנה פוזננסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באפריל 1949 (בת 75) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  המכון למדע המדינה פריז 
 מעסיק:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
רנה פוזננסקי (בצרפתית: Renee Poznanski; נולדה ב-26 באפריל 1949 בפריז) היא היסטוריונית ישראלית ילידת צרפת, חוקרת השואה, ובהתנגדות היהודית בצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה, המלמדת באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בבאר שבע.