stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אם וי אגוסטה
היסטוריה > החייאת המותג על ידי קג'יבה

ב-1992 רכש יצרן האופנועים האיטלקי קג'יבה את הזכויות לשם המותג אם. וי. אגוסטה מתוך מטרה לשוב ולייצר אופנועים ברוח החברה ההיסטורית. תכנון האופנועים לא התבסס על דגמים קיימים של חברת האם, אלא נבנה על פי תכנון חדש. החלטת תכנון משמעותית הייתה אי-התפשרות על מבנה המנוע, כך שיהיה בעל מאפיינים דומים לאופנועי העבר. הוחלט שדגם האופנוע הראשון יהיה ספורטיבי ובעל שלושה או ארבעה צילינדרים בשורה. כיוון שתצורת מנוע זו יוצרה באותה עת רק על ידי יצרני אופנועים יפנים, והיא אינה פשוטה לתכנון עבור חברה חדשה, פותח המנוע בסיוע חברת פרארי.
המנוע שפותח כלל מאפיינים מיוחדים כשסתומים רדיאליים ותיבת הילוכים נשלפת. פיתוח האופנוע ארך מספר שנים וב-1997 הוצג אב הטיפוס הראשון של דגם ה-F4 שהיה בעל מנוע ארבעה צילינדרים בשורה בנפח 750 סמ"ק, שלדת מסבך צינורות פלדה וזרוע אחורית חד צידית. תוך כשנה מכרה החברה 300 יחידות מדגם F4 שיוצרו בעבודת יד ושנה לאחר מכן החלה בייצור סדרתי של האופנוע עם מנוע בהספק של 126 כוח סוס. החברה שיווקה את האופנוע כמוצר יוקרתי בעולם האופנועים המקביל לפרארי בעולם המכוניות. מחיר האופנוע היה יקר בכ-50 אחוז ממחירי אופנועים יפניים מתחרים.
בשנת 2005 הציגה החברה לראשונה גרסת 1,000 סמ"ק של ה-F4 וגרסה משופרת של ה-750. הספק מנוע ה-750 עלה ל-146 כוח סוס. הספק מנוע ה-1,000 עמד על 166 כוח סוס ובגרסה משופרת, שנה לאחר מכן, 184 כוח סוס. מהדורה מיוחדת שיוצרה ב-100 יחידות והציגה מנוע מוגדל בנפחו ל-1,078 סמ"ק סיפקה כ-200 כוח סוס. דגם 1,000 נוסף משנת 2007 בשם F4 R312 השיג את שיא המהירות לאופנוע בייצור סדרתי כשנבחן במישורי המלח של בונוויל ביוטה ונסע במהירות של כ-312 קילומטר לשעה.
בשנת 2007 הוצגה סדרת אופנועים חדשה מטיפוס אופנועי עירום בשם ברוטלה. המכלולים המכניים של דגמי הברוטלה דומים ברובם לסדרת ה-F4. באופנועים אלו חשף היעדר הפיירינג את שלדת מסבך הצינורות ומנועי הארבעה צילינדרים בשורה בנפח 750 ו-910. הספק מנוע ה-910 עמד על כ-140 כוח סוס.
היסטוריה > שינויי ארגון ובעלות

ב-1999 החליטה קג'יבה להפוך את אם. וי. אגוסטה למותג הראשי של החברה ולהפוך אותו למחליף של קג'יבה.
בשנת 2004 נקלעה החברה לחובות רבים וכתוצאה מכך נמכרה בסוף השנה לחברת המכוניות המלזית פרוטון תמורת 70 מיליון אירו. הבעלות לא החזיקה מעמד זמן רב והחברה המלזית מסרה את החברה כשנה לאחר מכן לחברת מימון איטלקית תמורת מחיקת החובות. החברה האיטלקית גייסה את הכסף שנדרש להמשך פעילות.
בשנת 2007 מכרה החברה את מותג הוסקוורנה לב.מ.וו. מתוך מטרה להתמקד במוצרים היוקרתיים שהציעה החברה תחת אם. וי. אגוסטה. שנה לאחר מכן רכשה חברת הרלי דייווידסון את הבעלות המלאה על אם. וי. אגוסטה. באוקטובר 2009 הודיעה הרלי שעקב ירידה חדה בהכנסותיה היא מציעה את אם. וי. אגוסטה למכירה. היא נמכרה באוגוסט 2010 לחברת ההחזקות של נשיא אם וי אוגוסטה, קלאודיו קסטליוני, שניהל את מכירתה להרלי דייווידסון שנתיים לפני כן.
מרוצי אופנועים

אם וי אגוסטה השתתפה במרוצי אופנועים עוד בימיה הראשונים. האחים אגוסטה גילו עניין רב במרוצים ודאגו להתאים כבר את ראשון הדגמים למרוצים. אם וי זכתה לניצחון משמעותי ראשון במרוץ במונזה באיטליה ב-1948. בעונת הגרנד פרי הראשונה, ב-1949 השיגה החברה את המקום התשיעי בקטגוריית 125 סמ"ק. בעונת 1950 הסבה החברה את מנוע האופנוע לארבע פעימות עם גל זיזים עילי כפול, אך השינוי הוביל לשיפור מתון בלבד בתוצאות. באותה שנה החלה אם וי להשתתף גם בקטגוריית ה-175 סמ"ק. בעונת 1952 קיבל האופנוע שיפורים נוספים כמזלג טלסקופי והספק של 15 כוח סוס. הרוכב הבריטי ססיל סנדפורד הוביל את אם וי לזכייה במרוץ האי מאן ובסיום העונה זכה באליפות העולם הראשונה של החברה.
ב-1953 הציגה החברה את דגם ה-350 והרחיבה את השתתפותה לקטגוריות 350 ו-500. היא מכרה את אופנועי המרוץ שלה בתצורה כמעט מלאה לכל רוכב פרטי שחפץ ואופנועי אם וי הפכו לנפוצים במסלולי המרוצים. אופיו התחרותי של הרוזן אגוסטה הוביל את החברה לגיוס צוותי מרוץ איכותיים, שכללו את מהנדס המרוץ ארתורו מגני. גם בטובי הרוכבים השקיעה החברה ועם השנים גייסה לשורותיה את קרלו אוביאלי, ג'ון סורטיס, מייק היילווד, ג'אקומו אגוסטיני ופיל ריד.
הזכייה באליפות היצרנים בקטגוריות 125 ו-250 בעונת 1955 סימנה את תחילתה של תקופת שליטה בלתי מעורערת של אם וי במרוצי הגרנד פרי. שנה לאחר מכן כבר זכתה הקבוצה גם באליפות בקטגוריית 500 סמ"ק עם סורטיס כאלוף עולם. עונת 1957 סימנה נסיגה זמנית, אך ב-1958, עם פרישתם של יצרנים איטלקיים מהאליפות, הפכה אם וי לאלופה הבלעדית בכל הקטגוריות. הזכייה של סורטיס באליפות ה-500 באותה שנה החלה רצף של 17 אליפויות עולם בקטגוריה הבכירה עד 1974. לרצף הזכיות תרמו סורטיס, גארי הוקינג, היילווד, אגוסטיני וריד. ברוב שנות ה-60 זכתה אם וי בקטגוריית ה-500 בלבד ואיבדה את התארים בקטגוריות הקטנות ליצרנים היפנים, אך לאחר פרישתה של הונדה ב-1967 החל אגוסטיני את רצף הזכיות שכלל במקביל גם אליפויות בקטגוריית 350.
רצף האליפויות של אם וי אגוסטה נקטע ב-1975 דווקא בידי גדול הרוכבים שלה, אגוסטיני. באותה שנה הוא זכה באליפות העולם על גבי ימאהה. אליפות זו הייתה נקודת מפנה עבור אם וי שלא זכתה עוד באליפויות עולם מאז. אליפות זו הייתה גם האחרונה של אגוסטיני והראשונה של יצרן יפני כלשהו. רק בשנת 2007 חזר יצרן לא יפני, דוקאטי, לזכות באליפות העולם בקטגוריה הבכירה. הניצחון האחרון של אם וי במרוץ גרנד פרי כלשהו, הושג ב-1976 בנורבורגרינג בגרמניה עם אגוסטיני, שחזר לרכב עבור החברה.
אם וי אגוסטה לא חזרה להתחרות באליפויות עולם עם הקמת המותג מחדש בשנות ה-90. ההישג המשמעותי ביותר במרוצים בשנים אלו היה זכייה באליפות הסופרבייק האיטלקית בשנת 2008.
אם וי אגוסטה בישראל

האופנועים הראשונים הגיעו לישראל בשנת 2013 ומיובאים על ידי קבוצת HM מוטורס, על כל מגוון הדגמים והגרסאות המיוחדות
דגם F4 סדרה ORO, משנת 1998 מוצג בתערוכה בברצלונה
דגם ברוטלה 910R משנת 2007
ג'אקומו אגוסטיני ב-1976 על אם וי אגוסטה 350 סמ"ק בגרנד פרי הגרמני בנורבורגרינג
אופנוע גרנד פרי של אם וי אגוסטה מ-1973, בעל שלושה צילינדרים בנפח 500 סמ"ק
מוריורים

| --- | --- |

 אוכלוסייה
 כ-700
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 כמה איים דרומית-מזרחית לניו זילנד
 שפות
 מוריורית
המוריורים (או מאוריאורים) הם התושבים הילידים של איי צ'טהאם וכמה איים נוספים שנמצאים למעלה מ-750 קילומטר מזרחית לניו זילנד. לפי התאוריה המקובלת, המוריורים הם מאורים שנדדו לאיי צ'טהאם לפני שנת 1500 לספירה; אוכלוסיית המוריורים הייתה קטנה ומבודדת. הם פיתחו תרבות פולינזית ייחודית, נעזרו בטכנולוגיה וכלי נשק פשוטים ביותר, היו בלתי מנוסים לגמרי במלחמה, והאמינו ביישוב סכסוכים בצורה לא אלימה.
ב-1835 פלשו מאורים מהאי הצפוני של ניו זילנד לאיי צ'טהאם בעזרת ספינות אירופאיות וטבחו באוכלוסייה המוריורית עד להכחדתה. למרות נחיתותם המספרית, הצליחו המאורים בעזרת נשק מודרני כגון רובי מוסקט, להשתלט על המוריורים. כ-10% מהאוכלוסייה, בעיקר נשים וילדים, שופדו על מקלות לצרכים טקסיים או נאכלו בטקסים קניבלים. המוריורים הפכו עבדים ונאסר עליהם לדבר בשפתם או להביא ילדים. ב-1862 נותרו 101 מוריורי בלבד והאחרון שבהם נפטר ב-1933. בימינו נותרו כ-700 איש המגדירים עצמם כמוריורים, רובם אינם חיים באיי צ'טהאם.
חלק מספרו של דוויד מיטצ'ל, "ענן אטלס", מסופר על הרקע של הפלישה המאורית, כמו גם הסרט "ענן אטלס" שמבוסס על הספר.
מלחמת המאורים במוריורים היא הדוגמה הפותחת את הספר "רובים, חיידקים ופלדה", ומהווה "ניסוי היסטורי" טבעי.
מקורם של המוריורים

שבט המוריורים הם צאצאים של הפולינזים, אותם חקלאים שכבשו את ניו זילנד בשנת 1000 לספירה לערך. זמן קצר יחסית לאחר מכן השתלטה קבוצה מהם על איי צ'טהאם ועברה להתגורר שם, וכך התרחש הפיצול בין המאורים למוריורים כאשר המאורים הם אלה שנשארו בניו זילנד והמוריורים הם אלה שעברו להתגורר באיי צ'טהאם. בניגוד למאורים, שפיתחו טכנולוגיה, חברה מרובדת וחקלאות אינטנסיבית, וכן העמידו בראשם מנהיגים וכהני דת, המוריורים נאלצו לנטוש את אורח החיים החקלאי בשל המאפיינים הפיזיים של איי צ'טהאם וחזרו להיות ציידים-לקטים בחברה שוויונית כמעט לחלוטין.
מאפייני שבט המוריורים

המוריורים היו כאמור אוכלוסייה קטנה ביותר. צפיפות האוכלוסייה באיים הייתה 5 אנשים למייל רבוע, בניגוד לאיים הפולינזים אחרים, בהם הצפיפות הממוצעת הייתה 120 אנשים למייל רבוע, ובאיים מסוימים 1,100 אנשים למייל רבוע. עובדה זו, יחד עם היותם של איים מבודדים ומרוחקים מאוכלוסיות אחרות, הקשתה על בני המוריורים ליצור קשרים עם שבטים אחרים.
רמת הטכנולוגיה של בני המוריורים הייתה נמוכה ביותר. הכלים שבהם השתמשו היו פשוטים ביותר, וכך גם צורת המגורים, שהסתכמה בבקתות פשוטות. כמו כן, המוריורים התקשו לפתח חקלאות אינטנסיבית וכך גם התקשו לייצר עודפי מזון. מציאות זו מנעה פיתוח של תפקידים הכרחיים לחברה מורכבת, כגון כהני דת, מנהיגים, ביורוקרטים ולוחמים. החברה המאוריורית הייתה שוויונית, למרות המסורת על פיה המנהיגים נבדלו מבני השבט האחרים. לפיכך, המוריורים לא הצליחו לגייס כוח עבודה גדול, וכך גם התקשו ליצור מערכות השקיה מורכבות, מערכת חקלאית ענפה ומתקדמת ומבנים גדולים.
כחלק מניסיונותיהם של המוריורים לשפר את פוריות הקרקע לצרכים חקלאיים, שרפו המאורים קרוב ל-20% משטחי היערות המקומיים, בהם היה נפוץ צמח האשור הדרומי, שלא מיטיב להשתקם משריפות, כך שמרבית היערות לא השתקמו גם מאות שנים לאחר הצתתם.
סופם של המוריורים

ב-19 בנובמבר 1835 הפליגו בספינה 500 מאורים מניו זילנד לאיי צ'טהאם. המאורים היו חמושים ברובים, אלות וגרזנים. ספינה נוספת עם 400 מאורים הגיעה לאי כ-15 ימים לאחר מכן. עם הגעתם לאיי צ'טהאם החלו המאורים לכבוש את כפרי המוריורים ולשעבד את תושביהם. אף על פי שהמוריורים היו רבים מהמאורים, מועצתם של הראשונים החליטה לדבוק בדרכים לא אלימות לפתרון הסכסוך, לרבות הצעה לחלוק את משאבי הטבע באיים, וכך להימנע ממלחמה. עם זאת, טרם העברת המסר למאורים, תקפו המאורים את המוריורים והרגו מאות מהם, ובכלל זה אכלו רבים מהם, והפכו את השאר לעבדים.
הערות שוליים

↑  מעיין קרלינסקי צור, ליער אין כנפיים, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 1 בנובמבר 2021
↑  ג'ארד דיימונד, רובים, חיידקים ופלדה, הוצאת עם עובד, 2002, עמ' 53
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548985405171
רפובליקת ויימאר

הכרזת הרפובליקה ב-9 בנובמבר 1918
רפובליקת ויימאר (בגרמנית: ‏Weimarer Republikקובץ:De-WeimarRepublic.ogg‏Ⓘ‏) הוא השם שנתנו היסטוריונים לתקופה שלטונית בתולדות גרמניה, במהלכה התנהלה המדינה על בסיס חוקה שנוסחה בעיר ויימאר (זה מקור השם. בפועל גרמניה נקראה גם לפני תקופה זו, גם במהלכה וגם אחריה "הרייך הגרמני").
תקופת רפובליקת ויימאר החלה ב-9 בנובמבר 1918, עם תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה. פיליפ שיידמן, המדינאי הסוציאל-דמוקרט, הכריז על הקמת רפובליקה גרמנית סוציאליסטית, וראש המפלגה הסוציאליסטית פרידריך אברט התמנה לנשיא הראשון. במרבית התקופה התנהלה גרמניה כרפובליקה דמוקרטית, גם אם בלתי יציבה ככל שנקף הזמן.
סופה של הרפובליקה הגיע קצת יותר מ-14 שנים לאחר מכן: ב-30 בינואר 1933 עלה אדולף היטלר לשלטון, ופחות מחודשיים אחר כך, ב-23 במרץ 1933, הוא הביא לקצהּ של הרפובליקה עם חקיקת חוק ההסמכה. חוק זה הפך את הרפובליקה לדיקטטורה, ועמו החלה תקופת גרמניה הנאצית.
המצב התרבותי

הקשיים הכלכליים הביאו לפריחת תרבות הדוניסטית סוערת כמו תיאטרון הקברט. העם - הן המעמד הנמוך והן הגבוה - קיוו לברוח מבעיותיהם היומיומיות לבידור והוללות לילית.
הפריחה התרבותית ברפובליקה של ויימאר הייתה בכל התחומים, ובתקופה הקצרה בה פרחה הרפובליקה, עלו אנשי תרבות אשר יצרו יצירות בלתי נשכחות בכל תחומי החיים - בתיאטרון ובשירה - המשורר ברטולט ברכט והמלחין קורט וייל, הבמאי מקס ריינהרדט בספרות - אלפרד דבלין אשר ספרו "ברלין, אלכסנדרפלאץ" הוא ביטוי מדויק לרוח התקופה, הסופר אריך מריה רמארק אשר תיעד את חוויות דור החפירות האבוד של מלחמת העולם, העיתונאי קורט טוכולסקי אשר שיקף את המאורעות בטור אישי נוקב, הנקרא אף כיום כאילו נכתב זה עתה, הצייר ג'ורג' גרוס, אשר ציוריו אף הם נותנים ראי נאמן לתחושות של בני הדור ההוא, והקולנוע אשר העלה יוצרים כפריץ לאנג, ואף מרלן דיטריך, ויצר זרם אקספרסיוניסטי של קולנוע ניסיוני ועז מבע, שבמרוצת השנים השפיע על הפילם נואר ההוליוודי, והביא לעולם סרטים כ"הקבינט של ד"ר קליגרי", מטרופוליס ו-M. בין היוצרים הגרמנים בתקופה זו - פרידריך וילהלם מורנאו, ארנסט לוביטש, וגיאורג וילהלם פאבסט. באדריכלות הייתה זו תקופת התפתחותו של סגנון הבאוהאוס הייחודי, אשר, בין היתר, מקנה ל"עיר הלבנה" בתל אביב את חדשנותה וייחודה והביא להכרזה על שימורה כ"עיר מורשת תרבות עולמית" בידי ארגון אונסק"ו.
היה זה פרץ של יצירתיות אשר נבע מרווחה ושלום שאפשרו מבט לעבר חוויות העבר הקשות - המלחמה והתבוסה שבעקבותיה, המאבק המעמדי האלים בין השמאל והימין לאחר המלחמה, אי הביטחון האישי והכלכלי בימי האינפלציה הגבוהה, השחרור האישי והפוליטי לעומת החברה הפרוסית הנוקשה והנוטה למיליטריזם.
לכל אלו הושם סוף עם נפילת הרפובליקה, כאשר אלו מן אנשי היצירה והתרבות אשר בחרו להישאר בגרמניה (מרבית האומנים המוזכרים למעלה עזבו את גרמניה או ברחו ממנה) נאלצו להיכנע לקו המפלגתי המעורב של תרבות "מטעם" וכמכשיר תעמולה וחיברות, תוך דגש על האדרת אתוס ה"עם הגרמני" ועליונותו.
לקריאה נוספת

ארתור רוזנברג, הריפובליקה הגרמנית - לידתה ושקיעתה, (תרגום מגרמנית: יעקב שמעוני), תל אביב: הוצאת עם עובד, תש"ג-1943.
בעז נוימן, להיות ברפובליקת ויימאר, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2007.
גדעון ראובני, לקרוא את גרמניה: תרבות קריאה ותרבות צריכה בגרמניה לפני 1933, ירושלים, תשס"ז.
עופר אשכנזי, הליכה אל עבר הלילה: רציונליות וזהות בקולנוע הגרמני לפני עליית הנאציזם, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2010.
אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010.
ירון ג'אן, רעשי המודרניות: חוויות של שמיעה בגרמניה 1914-1945, תל אביב: הוצאת רסלינג, 2011.
Berlin in Lights: The Diaries of Count Harry Kessler, 1918-1937 - יומניו של הרוזן הארי קסלר
הערות שוליים

↑  ליל הסכינים הארוכות: המשטר הנאצי מתבסס, 1934
↑  היטלר היה הקנצלר האחרון של רפובליקת ויימאר והאדם שהביא לסופה, ובכל זאת היה קנצלר ברפובליקת ויימאר, לפי חוקיה וכלליה (עד ששונו בחוק ההסמכה).
| היסטוריה של גרמניה |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה מוקדמת | שבטים גרמאניים • נדידת העמים • הממלכות הברבריות • האימפריה הפרנקית | גרמניה |
| גרמניה של ימי הביניים | פרנקיה המזרחית • ממלכת גרמניה • האימפריה הרומית הקדושה | גרמניה |
| תחילת התקופה המודרנית | מדינות גרמניה במאה ה-18 • פרוסיה | גרמניה |
| הדרך לאיחוד | הקונפדרציה של הריין • הקונפדרציה הגרמנית • אביב העמים בגרמניה • הקונפדרציה הצפון-גרמנית | גרמניה |
| האיחוד והרייך הגרמני | הקיסרות הגרמנית • רפובליקת ויימאר • גרמניה הנאצית | גרמניה |
| גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה | אזורי הכיבוש בגרמניה • גירוש גרמנים לאחר המלחמה • היסטוריה של גרמניה המזרחית • היסטוריה של גרמניה המערבית • בריחת המוחות מגרמניה המזרחית • הגבול בין שתי הגרמניות • חומת ברלין • איחוד גרמניה המחודש • גרמניה אחרי האיחוד | גרמניה |
פורטל גרמניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528991905171  GND: 4065109-5  LCCN: sh85054639  NKC: ge795179
יהדות קפריסין

כתובה מקפריסין
נוכחות יהודים באי קפריסין קיימת לסירוגין מתקופת האימפריה הפרסית ועד ימינו.
העדויות הראשונות ליהודים באי נמצאות בכתובות פיניקיות מעיר הממלכה כתי. בתקופה הרומית התרבה מספרם, אך לאחר השתתפותם במרד התפוצות נגד רומא גורשו מהאי. מאז מופיעות לסירוגין קבוצות קטנות של יהודים במהלך ההיסטוריה.
בימי הביניים

היהודים בניקוסיה בפרט, ובקפריסין בכלל, נהנו משגשוג כלכלי שנמשך שנים רבות. במאה ה-14 הם הוכרחו לשאת את אות הקלון.
בעת החדשה

בשנת 1571 כבשו הטורקים את קפריסין מידי ונציה ומיד החלו ליישב את האי ב"אנשים שאפשר לסמוך עליהם". הטורקים ניסו ליישב באי יהודים והחליטו להביא לשם-כך מאות משפחות יהודיות עשירות מארצות האזור כמו יוון. הרעיון לא צלח והיהודים שהוגלו לשם על-כורחם מצפת ומיוון שבו עד מהרה על עקבותיהם. באותן שנים אף נכתבו כמה צווים המורים לגירוש 1,000 משפחות יהודים מארץ ישראל לקפריסין אך הצווים לא יצאו לבסוף לפועל.
באמצע המאה ה-19, לא התירו ליהודים להתגורר באי, אולם בשנת 1878, בעת העברת האי לידי בריטניה, היו באי כ-350 יהודים, רובם ספרדים. בעקבות מעבר השלטון לידי הבריטים החלה תנועה של התיישבות יהודית באי וגם כישלונות ראשונים לא מנעו את המשך ההתיישבות.
הרצל, בין הצעותיו ליישוב יהודים, הציע ליישב יהודים בקפריסין, אך מכיוון שהתושבים התנגדו, לא הסכימו הבריטים ששלטו באי ליישב בו יהודים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נמלטו פליטים יהודים רבים מגרמניה לקפריסין. בין השנים 1946–1948 שלחו שלטונות בריטניה את כל המעפילים היהודים שניסו להיכנס לארץ ישראל לקפריסין ובמחנות המעצר היו בעת פירוקם כ-52,000 יהודים, שהיו הראשונים שעלו לארץ ישראל.
אחרי הקמת מדינת ישראל הפך האי קפריסין למוקד תיירות ונופש לישראלים רבים.
הקהילה היהודית כיום מונה קרוב ל-6,000 נפשות. במקום[דרושה הבהרה] פועלים בית כנסת, מקווה טהרה, מרכז יהודי ובית קברות. בספטמבר 2005 מונה שליח חב"ד הרב אריה רייסקין לרב הראשי לקפריסין. נכון ל-2021 פועלים באי 5 בתי חב"ד: ניקוסיה, פאפוס, לרנקה, לימסול ואיה נאפה.
ראו גם

מרד התפוצות
לקריאה נוספת

יוסי בן-ארצי, אי קרוב-רחוק: התיישבות יהודית חקלאית בקפריסין 1939–1883, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, 2015.
מנחם ברונפמן, תולדות היהודים בקפריסין: מימי קדם ועד ימינו אלה, קפריסין: המכון לחקר יהודי קפריסין שעל יד הקהילה היהודית בקפריסין, 2018.
הערות שוליים

↑  M. Heltzer, Epigraphic Evidence Concerning a Jewish Settlement in Kition (Larnaca, Cyprus) in the Achaemenid period (IV cent. B.C.E.), Aula Orientalis 7, 1989, עמ' 189–206
1 2 3  יהודה ורומא, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ד, יחידה 9 (כתבה: לאה רוט-גרסון), עמ' 96.
↑  M. Heltzer, Epigraphic Evidence Concerning a Jewish Settlement in Kition (Larnaca, Cyprus) in the Achaemenid period (IV cent. B.C.E.), Aula Orientalis 7, 1989, עמ' 197
↑  M. Heltzer, Epigraphic Evidence Concerning a Jewish Settlement in Kition (Larnaca, Cyprus) in the Achaemenid period (IV cent. B.C.E.), Aula Orientalis 7, 1989, עמ' 191
↑  M. Heltzer, Epigraphic Evidence Concerning a Jewish Settlement in Kition (Larnaca, Cyprus) in the Achaemenid period (IV cent. B.C.E.), Aula Orientalis 7, 1989, עמ' 191–193
↑  M. Heltzer, Epigraphic Evidence Concerning a Jewish Settlement in Kition (Larnaca, Cyprus) in the Achaemenid period (IV cent. B.C.E.), Aula Orientalis 7, 1989, עמ' 202
1 2  M. Heltzer, Epigraphic Evidence Concerning a Jewish Settlement in Kition (Larnaca, Cyprus) in the Achaemenid period (IV cent. B.C.E.), Aula Orientalis 7, 1989, עמ' 204
↑  ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 342–343
↑  יהושע פורת, שלח ועט בידו, ראם, 1989, עמ' 131
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר טז, 128.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר יח, 131.
↑  הברית החדשה, מעשי השליחים, פרק י"ג, פסוקים 4–6.
↑  יהודה ורומא, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ד, יחידה 9 (כתבה: לאה רוט-גרסון), עמ' 97.
↑  יהודה ורומא, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ד, יחידה 9 (כתבה: לאה רוט-גרסון), עמ' 98.
↑  ויליאם פראנסיס לינטש, מסע מחקר אל הירדן וים המלח, עמ' 72.
↑  הגדה משפחתית קפריסאית, עת מול 212
↑  חדשות שונות, המגיד, 2 באוקטובר 1895
↑  עוד הפעם קפריסין, הצפירה, 27 באוקטובר 1897
↑  שליח חב"ד הוכתר לרב קהילת יהודי קפריסין אתר col אלול תשס"ה
| יהדות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה (סיציליה) • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • בריטניה (גיברלטר • סקוטלנד • ויילס) • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה •  סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ • ברית המועצות • יוגוסלביה |  |
| מדינות שההכרה בהן מוגבלת | אבחזיה • קוסובו • צפון קפריסין • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה |  |
| אזורים היסטוריים | אשכנז • מזרח אירופה • אוברלנד • אונטרלנד • אלזס • גליציה • טרנסילבניה • קטלוניה • הקרפטים |  |
בית חב"ד פאפוס – צילום מבפנים
בארי סיל

| --- | --- |

בארי סיל בשנת 1982
 לידה:  16 ביולי 1939 באטון רוז', לואיזיאנה
 פטירה:  19 בפברואר 1986 (בגיל 46) באטון רוז', לואיזיאנה
 שם לידה:  Adler Berriman Seal 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Greenoaks Memorial Park 
 מקום מגורים:  באטון רוז', מנה 
 ידוע בשל:  קשירת קשר להברחת סמים עבור קרטל מדיין
 מקצוע:  טייס
 מעסיק:  טראנס וורלד איירליינס 
 
אדלר ברימן "בארי" סיל (באנגלית: Adler Berriman "Barry" Seal;‏ 16 ביולי 1939 – 19 בפברואר 1986) היה טייס אמריקאי, ומבריח של סמים ונשק. סיל הטיס משלוחים עבור קרטל מדיין בהנהגת פבלו אסקובר ובמקביל עבד כסוכן סמוי של ה-CIA.
בשנת 2017 יצא הסרט "תוצרת אמריקה" (אנ') אשר מבוסס בחלקו על חייו של סיל, אך רוב הפרטים בסרט הומצאו למען העלילה ואינם נכונים היסטורית. את סיל מגלם השחקן טום קרוז.
ביוגרפיה > רקע

סיל, נולד בבאטון רוז', לואיזיאנה, למרי לו ובנג'מין קרטיס סיל, סיטונאי ממתקים. סיל התחיל לטוס כנער ולדברי מדריך הטיסה שלו הוא היה טייס מחונן מטבעו. הוא קיבל את רישיון המתלמד לטייס שלו בגיל 15 ובגיל 16 קיבל את רישיון הטיס הפרטי שלו. בין השנים 1961–1967 שירת בצבא ארצות הברית, כטייס במשמר הלאומי של לואיזיאנה. לאחר שירותו הצבאי מונה סיל למהנדס טיסה בטראנס וורלד איירליינס, עד מהרה הוא קודם לתפקיד טייס פיקודי, כשהוא מטיס מטוס בואינג 707 במסלול קבוע למערב אירופה. הוא היה אחד מטייסי הבואינג 707 הצעירים ביותר בחברה.
ביוגרפיה > הברחות סמים

סיל הועסק על ידי קרטל מדיין כטייס וכמבריח סמים. הוא העביר משלוחי קוקאין מקולומביה ופנמה לארצות הברית תמורת חצי מיליון דולר לטיסה. בעקבות פשיטה מוצלחת על ביתו בלואיזיאנה הוא העביר את פעילותו לשדה תעופה לא מפורסם במינה, ארקנסו. שם הוא קנה, מכר והפעיל מטוסים אחדים לצורך פעילות ההברחות שלו.
ביוגרפיה > מודיע סמוי

סיל נעצר בסופו של דבר בקשר להברחת סמים. בבית משפט פדרלי בפלורידה הוגש נגדו כתב אישום, הוא נשפט, הורשע ונידון ל-10 שנות מאסר. לאחר גזר הדין שלו, סיל ניגש למנהל לאכיפת הסמים והציע לשתף פעולה עם הממשלה כמודיע. הפקידים הפדרליים הסכימו להשתמש בו כמודיע, והזכירו את שיתוף הפעולה שלו במהלך דיוני הפחתת עונשו. עם השגת ההסכם, סיל החל לעבוד כמודיע פדרלי במרץ 1984.
ארנסט "ג'ייק" ג'ייקובסון היה מפעיל של סיל מטעם המנהל לאכיפת הסמים בתקופה זו. ג'ייקובסון טוען שעדיין יש לו את ההודעה המוצפנת שנתן לסיל. כדי להמתיק את מאסרו ב-1984 בפורט לודרדייל, פלורידה על הלבנת כספים והברחת סמים, הסכים סיל להעיד נגד מעסיקיו ומקורביו לשעבר בסחר בסמים, ובכך תרם להכנסת כמה מהם לכלא. בין אלה אשר נגדם העיד סיל היו חברי קרטל מדיין וכן ראש ממשלת איי טרקס וקייקוס. סיל גם העיד בפני ועדת הנשיא לפשע מאורגן (אנ') באוקטובר 1985.
ב-1986 נרצח על ידי מתנקשים שנשלחו על ידי פבלו אסקובר.
ב-1988, ג'ייקובסון העיד בוועדת השיפוט של הקונגרס האמריקאי כי סיל טס לניקרגואה במטוס שתועד על ידי מצלמות של ה-CIA. סיל צילם בתרגיל העוקץ בניקרגואה תמונות המתעדות את פאבלו אסקובר, חורחה לואיס אוצ'ואה ואסקז וחברים נוספים בקרטל מדיין כאשר הם מעמיסים קוקאין על מטוס פיירצ'ילד C-123.
ביוגרפיה > רצח

סיל נשפט לעבודות שירות במתקן של צבא הישע בבאטון רוז', לואיזיאנה. בפברואר 1986 סיל נורה למוות מול המתקן. שלושה מתנקשים קולומביאניים נתפסו כאשר הם מנסים לעזוב את המדינה, זמן קצר לאחר מותו. רשויות החוק הסיקו כי מפעיליו בקרטל מדיין הקולומביאני הזמינו את מותו ושפטו את השלושה למאסר עולם ללא אפשרות חנינה.
ביוגרפיה > בתרבות

דניס הופר ב-"Doublecrossed", דוקו-דרמה משנת 1991 שיוצרה עבור HBO.
תאדאוס פיליפס בסדרת הטלוויזיה "Alias El Mexicano" משנת 2013.
דילן ברונו (אנ') בסדרה "נרקוס" של נטפליקס משנת 2015.
מייקל פארי (אנ') בסרט דרמת הפשע אמריקאי, "The Infiltrator" משנת 2016.
טום קרוז בסרט דרמת הפשע-קומדיה "תוצרת אמריקה" משנת 2017 המבוסס על חייו, אם כי באופן רופף.
הערות שוליים

↑  ארז דבורה, ביקורת סרט: "תוצרת אמריקה" - המופע של טום קרוז לטוב ולרע, באתר ynet, 25 באוגוסט 2017
↑  כריס ווילמן, TV Reviews : ‘Doublecrossed’: Story of Drugs and Politics, ‏20 ביולי 1991 (באנגלית)
↑  איתן לשם, עכבר העיר, תוצרת אמריקה: אמריקה בכיעורה, קרוז במיטבו, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810685827805606  GND: 1200969278  ISNI: 0000 0000 3807 4540  LCCN: n2003094439  VIAF: 31376718   WorldCat (עם VIAF): 31376718
מגדל איינשטיין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדל, מצפה כוכבים 
 על שם:  אלברט איינשטיין 
 כתובת:  Telegrafenberg, Teltower Vorstadt 
 מיקום:  פוטסדאם-סיד 
 מדינה:  גרמניה 
 מפעיל:  מכון לייבניץ לאסטרופיזיקה פוטסדאם 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1920
 תאריך פתיחה רשמי:  1924 
 אדריכל:  אריך מנדלסון 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אקספרסיוניסטית 
 קואורדינטות:  52°22′44″N 13°03′49″E﻿ / ﻿52.378888888889°N 13.063611111111°E﻿ / 52.378888888889; 13.063611111111
 אתר רשמי
  (למפת ברנדנבורג מוגדלת) פוטסדאם קוטבוס פרנקפורט אורניינבורג אברסוולדה פאלקנזה ברנאו שליד ברלין  שוודט קניגס ווסטרהאוזן פולין סקסוניה סקסוניה-אנהלט סק. הת.  מקלנבורג-מערב פומרניה ברליןמגדל איינשטיין(למפת ברנדנבורג רגילה) פוטסדאם קוטבוס פרנקפורט אורניינבורג אברסוולדה פאלקנזה ברנאו שליד ברלין  שוודט קניגס ווסטרהאוזן פולין סקסוניה סקסוניה-אנהלט סק. הת.  מקלנבורג-מערב פומרניה ברליןמגדל איינשטיין
 
הסקיצה המקורית של מנדלסון
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
גרם המדרגות בתוך המבנה. ניתן לראות שהעיצוב האדריכלי הייחודי חוזר גם בפנים.
פנים כיפת המצפה. מימין, נראה ההליוסטט. משמאל, מראה מחזירה המוליכה את קרן האור לאורך המגדל אל המרתף בו מתבצעת התצפית/צילום. המראות היו מכוסות במכסי-מגן בעת צילום התמונה.
מגדל איינשטיין (בגרמנית Einsteinturm) הוא מצפה כוכבים בפארק המדע על שם אלברט איינשטיין בפוטסדאם שבגרמניה.