stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג
ביוגרפיה

אדולף נולד בביטריך ב-24 ביולי 1817, לוילהלם, דוכס נסאו ולואיזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בתם של פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ושרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ. בשנת 1839 מת אביו וילהלם, דוכס נסאו, ואדולף עלה לשלטון במקומו. בשנת 1848 פרץ ברחבי הדוכסות מרד כחלק ממהפכות אביב העמים, ואדולף ואמו החורגת - פאולינה, נסיכת וירטמברג דיכאו אותו.
בשנת 1842 הוא מונה למפקד רגימנט הלנסרים ה-5 הפרוסי, ובשנת 1855 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. בשנת 1866 הצטרף אדולף לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, וב-20 ביולי נכבשה ויסבאדן על ידי הכוחות הפרוסים. בשלום פראג שנערך בסוף המלחמה, סופחה הדוכסות לממלכת פרוסיה, ונכללה בפרובינציית הסן-נסאו.
בשנת 1890 מת וילם השלישי, מלך הולנד, שהיה בנוסף הדוכס הגדול של לוקסמבורג, והותיר אחריו את בתו וילהלמינה, מלכת הולנד. מכיוון שבלוקסמבורג נהג באותה העת החוק הסאלי, שלא התיר לבנות לרשת את אביהם, מונה אדולף שהיה בן דוד מדרגה 17 בקו זכרי לוילם השלישי, לדוכס הגדול של לוקסמבורג. אדולף הותיר את ניהול השלטון בידי ראש ממשלתו פאול איישן, ובשנת 1902 מינה את בנו וילהלם לנציגו בממשלה. באותה שנה גם הוענקה לו דרגת גנרל-אוברסט בצבא הקיסרות הגרמנית.
ב-17 בנובמבר 1905 מת אדולף בארמון הוהנבורג בלנגריז שבגרמניה, שהיה בית הקיץ שלו, ובנו וילהלם הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג עלה במקומו לשלטון.
משפחתו

ב-31 בינואר 1844 התחתן אדולף עם יליזבטה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ושרלוטה, נסיכת וירטמברג, אולם היא מתה כעבור שנה בעת שילדה בת מתה.
ב-23 באפריל 1851 התחתן אדולף עם אדלהייד-מריה, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו ומריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
וילהלם הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג (1852–1912)
פרידריך פאול וילהלם, נסיך נסאו (1854–1855)
מריה בתילדיס וילהלמינה, נסיכת נסאו (1857)
פרנץ יוזף וילהלם, נסיך נסאו (1859–1875)
הילדה, נסיכת נסאו (1865–1947), התחתנה עם פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן
כרמל מערבי

| --- | --- |

רחוב דרך הים. מבט למורד הרחוב לכיוון מערב
 מידע
 עיר:  חיפה
 קואורדינטות:  32°48′37″N 34°58′28″E﻿ / ﻿32.81029167°N 34.97452222°E﻿ / 32.81029167; 34.97452222
 שכונות נוספות בחיפה
  (למפת חיפה מוגדלת) כרמל מערבי(למפת חיפה רגילה) כרמל מערבי(למפת הגליל המערבי רגילה) כרמל מערבי(למפת הגליל המערבי מוגדלת) כרמל מערבי
 
כיכר הרקפות - גן משחקים במרכז השכונה
בית הספר אופקים
בית ידובניק בדרך הים 99 בתכנון אדריכל משה חת, 1936
כרמל מערבי היא שכונה בחיפה השוכנת בשיפוליו המערביים של הכרמל. הציר המרכזי בשכונה הוא רחוב דרך הים, אחד הרחובות הארוכים בחיפה. בשכונה בתי מגורים רבים, ומספר מבנים בולטים כמו מלון הר הכרמל, בית הספר לילדים בעלי מוגבלות "אופקים", בית הספר היסודי "אילנות", וכן בתי אבות, מרכז קניות קטן ובתי כנסת.
גבולות השכונה הם מרכז הכרמל במזרח, נחל עמיק בדרום, נחל לוטם בצפון, ושכונות רמת הנשיא (לפנים רמת חביב) ושער העלייה הסמוכה לחוף הים במערב.
היסטוריה > לפני קום המדינה

אדמות האזור היו חלק מאדמות הטמפלרים, ונקנו על ידם כשהחלו להתיישב על הכרמל בכרמלהיים. קנייה זאת הייתה שנויה במחלוקת, שכן הטמפלרים, ובראשם פרידריך קלר, סגן קונסול פרוסיה, ואחיו, לא רכשו את כל שטח כרמל מערבי, אלא השתלטו עליו וטענו לבעלות.
עם מותו של קלר, ניסו פרידריך בירינג, מיסיונר שוודי פרוטסטנטי, ואלכסנדר אנגלהרדט, לרכוש אדמות אלה על מנת להקים במקום בית מלון גדול, אך מלחמת העולם הראשונה, שבמהלכה ברח בירינג מהארץ, קטעה את התוכנית.
חברת הכשרת היישוב קנתה את האדמות והן היו חלק מכרמל מרכזי. ככזה תכנון השכונה הופקד בידי ריכרד קאופמן והיה חלק מתכנון רכס הכרמל כולו. במסגרת תוכנית זו תוכנן שטח כיכר רקפות כשטח ציבורי ובו גינה ציבורית, ואילו הדרכים תוכננו על בסיס קווי הגובה הטופוגרפיים הטבעיים.
היסטוריה > פרשת פיליפ מאייר

הכשרת היישוב נתנה לפיליפ מאייר (Philip Mayer), את הזכות למכור את החלקות ולבצע "פיתוח" בשטח (רחובות וכו'). החברה פשטה, כנראה, את הרגל בסוף שנות ה-40 והבעיות המשפטיות ליוו את החלקות גם לאחר קום המדינה.
היסטוריה > מבנים ראשונים בשכונה

בשטחי השכונה החלו להיבנות מספר בתים, ובעליהם התאגדו ל"אגודת שושנת הכרמל". אגודה זו, שתחילתה כאגודת מים, חברה לימים ל"אגודת הר הכרמל" ול"אגודת להספקת מים להר הכרמל" וביחד יצרו אגודה אחת. האגודה דרשה מהכשרת היישוב לבצע "פיתוח" לשכונה החדשה בדמות כבישים, גינון, וחלוקת קרקעות.
בתים ראשונים הוקמו בשכונה ובהם:
בית (פרופסור שלמה) וַיִיך, מורה בית הספר הריאלי (מגרש ובית בסוף רחוב האלון כיום), חלוץ ההתיישבות בשכונה. וייך, שחי בבית יחד עם אימו ואחותו ומעולם לא התחתן, סבל מהיותו מבודד באזור ודרש מהכשרת היישוב לדאוג לשמירה. הבית תוכנן על ידי שלמה דוסטרובסקי (דורי) ויעקב גרין.
בית משפחת ד"ר יצחק וד"ר תרזה בתר, מבעלי בית החולים בהדר הכרמל, ברחוב דרך הים ממול למלון טלטש. הבית נרכש על ידי משפחת בתר בשנות ה-40 מד"ר לותר והדויג באואר והם הוסיפו לו קומה. הבית נהרס ב-2014.
בתי נחושת שהוקמו בדרך הים 147 (בית נוימן, שנשרף עם השנים) וברחוב התמר 3 (בית קליסקי - נאומן, אשר נשרף, גם הוא, בתחילת המאה ה-21).
בית משפחת (ד"ר ולטר) פולק, כימאי במקצועו, (כיום רחוב הסנה 8) ב-1936.
בשנות ה-30 נבנה בית עו"ד יעקב סלומון ואשתו שרה בדרך הים 87 בתכנונו של רוברט פרידמן. עו"ד סלומון היה מאושיות המשפט בחיפה ובין השאר היה קשור ל"הגנה" ושימש כפרקליט פיק"א. שרה אשתו נמנתה עם מייסדי בית הספר חוגים. פרידמן תכנן בית בן שלוש קומות עם מרפסות הפונות אל הים. הול הכניסה הוא רחבה עגולה למחצה עם חלונות רצועה. הבית הוא מבנה לשימור.
ביתו של מרדכי נמצא-בי עם הרחבה בתכנונו של אדולף רדינג (כיום דרך הים 91) בסוף שנות ה-30.
שני בתים של האחים לבית קרקואר, שהגיעו מווינה, פאול ורודולף קרקואר, נבנו ברחוב הרדוף 6 ורחוב הרדוף 8 בשנת 1934. פאול היה ממקימי בית החרושת נחושתן. הבתים נבנו מכספי הורי האחים שנשלחו מווינה.
בתי ג'ולי ואברהם ידובניק נבנו בדרך הים 99 ב-1936 ובדרך הים 101 ב-1938. הבתים בסגנון הבינלאומי בארץ ישראל תוכננו על ידי משה חת.
בית בנדיקט ואנה גוטפריד נבנה בסוף שנות ה-30 ותוכן על ידי קארל אילבינג.
ב-1936 הוקם מלון טלטש (Teltsch House) בשכונה (כיום דרך הים 103). המלון תוכנן על ידי האדריכל לאופולד קרקואר והיווה פנינה ארכיטקטונית; המלון כלל אולם אירועים וחדר אוכל גדולים במיוחד לתקופה והיה מקום התכנסות לאירועים ולמסיבות. הפעילות הרבה במלון הביאה לפיתוח האזור כגון סלילת כביש ממרכז הכרמל והפעלת שירות מוניות סדיר. במלחמת העולם השנייה החרימו הבריטים את המבנה ושיכנו בו את בית הספר לפיקוד והכריזו על האזור (ועל בתיו השכנים) כ"אזור ביטחון". לאחר עזיבת הבריטים לא חזר המלון לידי בעליו אלא המשיך לשמש את מטה ההגנה בחיפה בעת הקרב על חיפה וממנו יצאו כוחות חטיבת כרמלי אל משימתם. במלחמת העצמאות שוכנו במלון ילדי עין גב ואימהותיהם במסגרת הפעילות של ועד הקהילה העברית. בשנות ה-50 נקנה המלון על ידי קבוצת משקיעים ואלו נתנו לו את השם "מגידו". חזן המלון בליל הסדר היה אברהם וילקומירסקי. בין השנים 1956 ל-1984 שימש המתחם כבית הבראה של קופת חולים כללית "בנדורי" (אך רבים המשיכו לקרוא לו בשם "מגידו"), ונוסף לו חלק (כיום בפינת רחובות שושנת הכרמל ואילנות). במלון נערך נערך פסטיבל הסרטים הראשון בארץ. לפני מספר שנים שונה שמו למלון הר הכרמל. על מבנה המלון הוקמו מספר אנטנות סלולריות והדבר יצר התמרמרות בקרב חלק מתושבי הסביבה. בעשור השני של המאה ה-21 נסגר המלון. תוכניות בנייה על חלק מגינתו אושרו למגינת לבם של התושבים. החלק החדש של המלון הושכר למגורים ולגן ילדים.
בנחל עמיק הסמוך, פעלה מחצבה קטנה, שהייתה שייכת לכפר כבאביר הסמוך.
היסטוריה > אחרי קום המדינה

"לובשת את המדים הכתומים של בית–הספר העממי."
ב-1950 הוקם ברחוב אילנות 22 בית ספר (בית חינוך ז' לאחר מכן בית הספר אילנות) במבנים שהיו שייכים לצבא הבריטי, ומנה 40 תלמידים. כעבור שנה התרחב בית הספר ונוספו לו שתי כיתות במבנה סמוך (כיום אחד מבתי הכנסת של השכונה) ורק חלקו הדרומי של המבנה המקורי שימש להנהלה, מזכירות וחדר מורים, הצריף השני שימש ככיתה. ב-1954 כבר היו בו שש כיתות ובהן 156 תלמידים, ובשל כך הועבר בית הספר ב-1956 למשכנו הנוכחי ברחוב הסנה 8א. בראשיתו היה הבניין בן שתי קומות וכלל שש כיתות. במתחם בית הספר הוקם צריף שוודי כמענה לשנת המעבר של בית הספר. בשנות ה-70 של המאה ה-20, עם התרחבות השכונה, הורחב בית הספר בצורה ניכרת ונהרס גם הצריף (ששימש ללימודי הטבע).

ברחוב דרך הים 44 הוקם, בספטמבר 1962 בית ספר אופקים מיסודו של אילנשיל, שהיה הראשון מסוגו בארץ. בית הספר מטפל בילדים פגועים מגיל 3–21.
מלון בן יהודה הוקם בשכונה (בסוף רחוב התמר פינת דרך הים כיום), והורחב מאוחר יותר בשנת 1961 (הבניין המקורי נמכר למשפחה פרטית, ואילו ההרחבה נהפכה עם השנים לבית אבות), ואף נבנתה בו בריכה.

שטח המלון היה בסיס לקומדיה של טעויות שעניינה רישום השטח בספרי האחוזה (טאבו). השטח המקורי נמכר על ידי חברת הכשרת היישוב ב-1928 למר לזר טאובה, כאשר עוד היה בגרמניה. שנים מאוחר יותר מכרה גברת טאובה לזר (לבית שכטר) את השטח למשה בן יהודה, שבנה עליו את מלונו.
יורשי הצדדים והחברה שרכשה מבן יהודה תבעו אלו את אלו, ובית המשפט נדרש להחליט על שוויו של המגרש לאחר שכבר הוקמו עליו בניינים.
מלון נוסף (שושנת הכרמל) הוקם ברחוב שושנת הכרמל 90. למלון הוספה גינה גדולה, ששימשה כמוקד חברתי של חיפה בשנות ה-60.
בשנות ה-50 נספרו כ-10 פנסיונים ומלונות ברחבי השכונה.
בשנות ה-60 וה-70, התפתחה השכונה, והוקמו בה מרבית הבתים הקיימים כיום. בין המתיישבים בשכונה החדשה קבוצת עולים מברזיל שהתיישבו ברחוב אגמון במתחם שנקרא אז "שכונת הברזילאים". הם התאגדו עוד בארץ מוצאם כ"פלוגת עלייה א' מפ"ם -ברזיל" כקבוצה שיתופית במובנים כספיים (קופה משותפת שהתקיימה עוד מספר שנים לאחר עלייתם), תרבותיים וחינוכיים. לפני עלייתם עברו תהליך ארוך של לימוד ותכנון, כולל מציאת תעסוקה לחברי הקבוצה. במתחם היה קיים מועדון חברים ודשא משותף בהם חגגו את שמחותיהם.
שבט הצופים השכונתי (אילנות) הוקם בשנות ה-70.
בשכונה נבנה בית יולס, בית אבות מיסודו של ארגון עולי הולנד. הבית שתוכנן בידי הארכיטקט שלמה גלעד, היווה לימים תקדים משפטי על מושג המכרז ברכוש פרטי. כאמור, בתוכנית המקורית של קאופמן תוכנן המגרש כגן, אך התוכנית לא יצאה לפועל. בית יולס המקורי תוכנן על ידי שרגא פרידריק רוהטין וזאב וולטש ונבנה ברחוב תל מאנה 5–7 באחוזה באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20.
בתחילת המאה ה-21 הועברה פעילותה של 'פסג"ה חיפה' (פיתוח סגלי הוראה) של משרד החינוך למבנה בדרך הים 202 על גבול השכונה עם שער העלייה ונווה דוד.
Sumé

| --- | --- |
 מוקד פעילות:  גרינלנד
 תקופת הפעילות:  1972–1977 (כ־5 שנים)
 סוגה:  רוק פסיכדלי רוק מתקדם פולק רוק 
 חברת תקליטים:  Demos, ULO
 חברים
 מאליק היי  פר ברתלסן האנס פליישר אמיל לארסן סאקיו נילסן קרל סיוורטסן ניקולאי סטינסטרפ אריק האמקן 
 
Sumé (כלומר "איפה?" בגרינלנדית) הייתה להקת רוק גרינלנדית מחלוצי מוזיקת הרוק הגרינלנדית.
היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 1972 על ידי הזמר, הגיטריסט והמלחין מאליק היי (נולד ב-1952), והגיטריסט, הזמר והמלחין פר ברתלסן (נולד ב-1950). תקליטם הראשון Sumut ("לאן?" בגרינלנדית) יצא בשנת 1973 ונרכש על ידי 20 אחוזים מאוכלוסיית גרינלנד. הלהקה נוצרה בהשראת הרוק האמריקאי, אבל שרה בגרינלנדית.
בשיר Nunaqarfiit הם שרו "הגיע הזמן לחיות שוב כאינואיטים ולא כאנשי המערב". הכיסוי של התקליט Sumut הציג העתק של חיתוך עץ מהמאה ה-19 מאת ארון מקאנגק, המתאר צייד אינואיטי הורג סוחר דני.
הלהקה התפרקה בשנת 1977, אך הם עדיין מופיעים מדי פעם, ובשנת 1994 הם הוציאו את התקליט Persersume ("ערמת שלג" בגרינלנדית).
בשנת 2014 יצא לאקרנים סרט על הלהקה בשם "Sumé: הצליל של המהפכה", בבימויו של אינוק סיליס היי.
דיסקוגרפיה

Sumut :1973
Inuit Nunnat :1974
Sume :1977
1988: 1973-76
1994: Persersume
ראו גם

מוזיקה של גרינלנד
הערות שוליים

↑  http://www.dfi.dk/Filmhuset/Cinemateket/Billetter-og-program/Film.aspx?filmID=v1019948
↑  http://www.fyens.dk/odense/Sume-lyden-af-den-groenlandske-revolution/artikel/2589697
↑  http://jyllands-posten.dk/kultur/film/ECE4546814/film-om-groenlands-stoerste-rockband/
↑  http://sermitsiaq.ag/premiere-se-foerste-trailer-sume-film
↑  http://sermitsiaq.ag/danske-medier-hylder-sume-film
↑  http://knr.gl/da/nyheder/dansk-premiere-p%C3%A5-dokumentaren-om-sume
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: dc196b08-3091-4d4f-84b1-2d2eea8e10ba  VIAF: 241133604   WorldCat (עם VIAF): 241133604
וילהלם הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג

וילהלם הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג (בלוקסמבורגית: Wëllem IV. vu Lëtzebuerg‏, 22 באפריל 1852 - 25 בפברואר 1912), היה הדוכס הגדול של לוקסמבורג בין השנים 1905–1912.
ביוגרפיה

וילהלם נולד בויסבאדן ב-22 באפריל 1852, לאדולף, דוכס נסאו ואדלהייד-מריה, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו ומריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל.
בשנת 1866 הצטרף אביו אדולף, דוכס נסאו לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשל כך בסוף המלחמה סופחה דוכסות נסאו לפרוסיה, ואביו הודח משלטונו.
בשנת 1890 מת וילם השלישי, מלך הולנד, שהיה בנוסף הדוכס הגדול של לוקסמבורג, והותיר אחריו את בתו וילהלמינה, מלכת הולנד. מכיוון שבלוקסמבורג נהג באותה העת החוק הסאלי, שלא התיר לבנות לרשת את אביהם, מונה אביו אדולף שהיה בן דוד מדרגה 17 בקו זכרי לוילם השלישי, לדוכס הגדול של לוקסמבורג.
ב-21 ביוני 1893 התחתן וילהלם בצל אם זה עם מריה אנה, נסיכת פורטוגל, בתם של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג, משום שהייתה קתולית, ווילהלם טען שבמדינה קתולית גם השליט צריך להיות קתולי.
בשנת 1905 מת אביו אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, ווילהלם עלה לשלטון במקומו. באותה שנה מת גם דודו ניקולאוס וילהלם, נסיך נסאו, ומשום כך לא נותרו זכרים אחרים בבית נסאו-ויילבורג, מלבד בן דודו - גאורג ניקולאוס, רוזן מרנברג, שנולד בנישואים מורגנטיים. בשנת 1907 העביר וילהלם חוק שמנע מבן דודו לעלות לשלטון בלוקסמבורג, ומאידך התיר לבנות לרשת את השלטון.
ב-25 בפברואר 1912 מת וילהלם, ובתו מארי אדלייד, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג עלתה במקומו לשלטון.
משפחתו

ב-21 ביוני 1893 התחתן וילהלם עם מריה אנה, נסיכת פורטוגל, בתם של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
מארי אדלייד, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג (1894–1924)
שארלוט, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג (1896–1985), התחתנה עם פליצ'ה, נסיך בורבון-פארמה
הילדה, נסיכת לוקסמבורג (1897–1930), התחתנה עם אדולף, נסיך שוורצנברג העשירי
אנטוניה, נסיכת לוקסמבורג (1899–1954), התחתנה עם רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה
אליזבת, נסיכת לוקסמבורג (1901–1950), התחתנה עם הנסיך לודוויג פיליפ מטורן וטקסיס
סופיה, נסיכת לוקסמבורג (1902–1941), התחתנה עם ארנסט היינריך, נסיך סקסוניה
תרפים

רחל יושבת על תרפים שהחביאה בכר הגמל. ציור של ג'ובאני בטיסטה טייפולו.
גולגולת מכוירת מביסמון (העתק), המוזיאון לפרהיסטוריה ע"ש משה שטקליס
במקרא תְּרָפִים הם אלילי-בית שהיו בצורת ראש אדם, ייתכן שהיו גולגולת מכוירת בטין של ראש המשפחה. ייתכן שהתרפים נועדו לשם ניבוי עתידות וגילוי מידע נסתר באמצעות ניחוש.
במקרא

בתנ"ך התרפים מוזכרים לראשונה אצל רחל שגונבת אותם מאביה, לבן, ומחביאה אותם בכר הגמל ויושבת עליהם כאשר אביה מחפש אותם. יש אומרים שעשתה כן כדי שלבן לא ינחש בהם וכך יידע להיכן ברח יעקב מפניו. מיכל בת שאול שמה אותם במיטתו של דוד להטעות את אויביו, ולגרום להם לחשוב שהוא ישן בה. מיכה שהיה כהן של שבט דן משתמש בתרפים.
בכמה מקומות ישנו קשר בין האפוד לתרפים, מה שמחזק את ההבנה שהשימוש בהם היה לחיזוי העתיד. מלכים השתמשו בהם כשעמדו על צומת הכרעה. על נבוכדנאצר מלך בבל מסופר כי שאל בהם כדי לבחור בהחלטה אסטרטגית במלחמה. בספר זכריה, פרק י', פסוק ב', נאמר "כִּי הַתְּרָפִים דִּבְּרוּ-אָוֶן", לצד חזיונות וחלומות שוא, כך שניכר בהם שהיו כלי חיזוי.
על המלך יאשיהו מסופר כי ביער עם כל עבודות האלילים שהיו בתקופתו גם את התרפים.
בספרות חז"ל > מקור השם

במדרש תנחומא מובאת סיבה נוספת: ”למה נקראו תרפים? - שהן מעשה תורף, מעשה טומאה” (מדרש תנחומא פרשת ויצא י"ב). ואילו הרמב"ן כתב: ”יקראו אותם 'תרפים' לרמז בשמם כי דִבורם כמו נבואה רפה - תבוא ברוב, ותכזב לעיתים רחוקות”.
בספרות חז"ל > אופן השימוש בתרפים

לאחר ההקטרה לפניהם, ניתן היה לדובב את התרפים לקבלת עתידות. במדרש מובא תיאור כיצד היו שואלים בתרפים:
וכיצד היו עושין? מביאין אדם בכור, ושוחטים אותו ומולחים אותו במלח ובשמים, וכותבין על ציץ זהב שם רוח טומאה, ומניחין הציץ במכשפות תחת לשונו, ומניחין אותו בקיר ומדליקין לפניו נרות ומשתחוים לו, ומדבר עמם בלחש
והרמב"ן כתב: ”והקרוב מה שאומרים שהם כלים לקבל השעות ויקסמו בהם לדעת עתידות”.
על פי חז"ל השימוש באפוד אצל הכהן הגדול, היה מכפר על עבודה זרה והם לומדים זאת מהסמיכות בהושע בין אפוד לתרפים.
לקריאה נוספת

יאיר זקוביץ, מקראות בארץ המראות. ישראל: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001. עמ' 34-33.
אריאל סטולמן, "מדוע גנבה רחל את התרפים", בספר "בעקבות הפשט האבוד" עמ' 98-87.
הערות שוליים

↑  בריבוי של כבוד; ראו אנציקלופדיה מקראית, ערך "תרפים", עמ' 936, וכן צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 96
↑  ספר בראשית, פרק ל"א, פסוקים י"ט–ל"ה
↑  ספר שמואל א', פרק י"ט, פסוקים י"ג–ט"ז
↑  ספר שופטים, פרק י"ז, פסוק ה'; פרק י"ח
↑  "כִּי יָמִים רַבִּים, יֵשְׁבוּ בְּנֵי יִשְׂרָאֵל אֵין מֶלֶךְ וְאֵין שָׂר, וְאֵין זֶבַח וְאֵין מַצֵּבָה, וְאֵין אֵפוֹד וּתְרָפִים" (ספר הושע, פרק ג', פסוק ד')
↑  "קלקל בחצים, שאל בתרפים, ראה בכבד" (יחזקאל, כ"א, כ"ד)
↑  ספר מלכים ב', פרק כ"ג, פסוק כ"ד
↑  בראשית פרק ל"א, פסוק ל"ט.
↑  בבלי, מסכת זבחים, פ"ח, ע"ב; מסכת ערכין, ט"ז, ע"א,
| אלים במיתולוגיה הכנענית |
| --- | --- | --- |
| מפחרת האלים | אל • אשרה • בעל־הדד • ענת • עשתרת • דגן • אדון • בעלת גבל • בוהו • מוֹת • בעל פעור • ים • שמש • ירח  • כושר וחסיס • כושרות • רשף • חורון • קדש • אשמון • עשתר • כמוש • מלך • קוס • יהוה • שחר • שלם • צד • נכל ואב • שכמן ושנם • לויתן • תנין (אנ') • מלקרת • תנת • בעל חמון • פמי (אנ') • סכן • צדק (אנ') • מישור (אנ') • שלמן • גד • רפאים |  |
| אתרים מקודשים | מרום צפון • חכפת • כפתר • עשתרות • תותול |  |
| ספרוּת | שירה אוגריתית: עלילות בעל וענת ‧ עלילת אקהת ‧ עלילת כרת ‧ הולדת שחר ושלם ‧ חתונת ירח ונכל ‧ לחש עלילת האלים הנאבקים בנחש • כתבי סכניתן |  |
| פולחן | במות • מרזח • פסלים מצבות • מצבות נדר • בית אל • כס עשתרת • מקדש מגדול • תרפים • נסך וקטורת • מזבחות אבן ונחושת • קורבנות, זבחים, מנחות, זבח חלב, שלמים, כליל ועולות • העלאה באוב |  |
משפט ספרג-גרונדי

משפט ספרג-גרונדי הוא משפט יסודי בתורת המשחקים הקומבינטורית הקובע שכל משחק שוויוני (impartial game) אשר משחקים בו באופן נורמלי שקול לנים.
המשפט התגלה באופן בלתי תלוי על ידי רונלד ספרג (1935) ופטריק גרונדי (1939).
הסבר אינטואטיבי

תורת המשחקים הקומבינטורית עוסקת במשחקי סכום אפס של שני שחקנים, בעלי אינפורמציה מלאה ללא אלמנט של מזל. תאורטית ניתן לנתח משחקים כאלו באופן מלא. עם זאת, ישנם משחקים כדוגמת שח-מט או גו, בעלי סיבוכיות כל כך גדולה שניתוח מלא בלתי אפשרי עם הטכנולוגיה הנוכחית. 
משפט ספרג-גרונדי עוסק בתת-קבוצה של המשחקים הקומבינטורים הללו. הוא פותר באופן מלא את כל המשחקים הסופיים בהם שני השחקנים יכולים בכל תור לשחק בדיוק את אותם מהלכים, דהיינו לוח המשחק זהה לשני הצדדים ואין חלוקה לשחור ולבן, והמנצח הוא השחקן אשר משחק את המהלך האחרון. דוגמה למשחק שוויוני הוא נים. דוגמה למשחק לא שוויוני הוא שח-מט.
המשפט מציע מיון לכל תת-הקבוצה הנ"ל. על פי המשפט ניתן לכל משחק כזה להעניק מספר אשר יהיה שקול לערימת נים בודדת באורך מסוים, ומספר זה יקבע את זהות המנצח עוד לפני תחילת המשחק. ראוי לציין שהמשפט רק מצביע על קיום המספר - לא לכל המשחקים נמצאה האסטרטגיה אשר מסבירה מה הדרך האופטימלית לשחק במשחק, וקיימים משחקים בהם זאת בעיה קשה ולא פתורה.
משחקים קומבינטורים

לפני שנוכל להציג ולהוכיח את המשפט, נדרש להגדיר מספר הגדרות, ראשית עבור משחקים קומבינטורים באופן כללי, ולאחר מכן עבור משחקים קומבינטורים שוויונות.
משחקים קומבינטורים > משחק

לצורך משפט ספרג-גרונדי משחק יוגדר להיות משחק שני שחקנים בעל ידיעה שלמה אשר משוחק בתורות, כאשר בכל תור משחק רק שחקן אחד. לשני השחקנים נקרא בשמות שחקן שמאל ושחקן ימין. מצב במשחק יוגדר באופן חד ערכי על ידי מצב הלוח ועל ידי זהות השחקן שתורו לשחק.
מצב לוח יוגדר באופן רקורסיבי ויסומן על ידי  G=\left\{A,B,C...|D,E,F...\right\}. מצב לוח מכיל את כל מצבי הלוח שניתן להגיע אליהם מהמצב הנוכחי, כאשר  A,B,C... הם מצבי הלוח שאליהם ניתן להגיע על ידי מהלך אחד של שחקן שמאל ו-  D,E,F... הם מצבי הלוח שאליהם ניתן להגיע על ידי מהלך אחד של שחקן ימין.  משחק מתאים למצב הלוח בתחילת המשחק ולכן ניתן לכתיבה כ-  G=\left\{A,B,C...|D,E,F...\right\}. כאשר אנו רושמים משחק בצורה זו, איננו אומרים מי הוא השחקן הראשון שמשחק (מי מבצע את מהלך הפתיחה). שחקן זה יכול להיות שחקן שמאל או שחקן ימין, וכפי שנראה בהמשך, זהות המנצח במשחק יכולה להיות תלויה בזהות השחקן שמבצע את מהלך הפתיחה. בערך זה, השחקן שמבצע את מהלך הפתיחה ייקרא שחקן מספר אחת והשחקן השני ייקרא שחקן מספר שתיים.
משחקים קומבינטורים > משחקים סופיים

הגדרת המשחק באופן הזה מאפשרת גם משחקים אינסופיים. עם זאת, לצורכי הערך נוסיף את התנאי שכל משחק מוכרח להסתיים לאחר מספר סופי של מהלכים ולא קיימת אפשרות לשחק סדרה אינסופית של מהלכים.
משחקים קומבינטורים > מנצח המשחק

אנחנו נתמקד רק במשחקים בהם אחד מהשחקנים חייב לנצח. תוצאות תיקו אינה אפשרית. משחק נורמלי (normal game convention) הוא משחק בו המנצח הוא השחקן אשר שיחק אחרון (שחקן אשר אינו יכול לשחק מפסיד). משחק מיזר (Misere) הוא משחק הפוך, בו המפסיד הוא השחקן האחרון אשר משחק. לכל משחק ישנן ארבע תוצאות אפשריות: השחקן השמאלי תמיד ינצח, השחקן הימני תמיד ינצח, שחקן אחת (השחקן שמשחק ראשון) תמיד ינצח, שחקן שתיים (השחקן שמשחק שני) תמיד ינצח. חשוב לשים לב כי מדובר אך ורק בקיום אסטרטגיה אופטימלית לניצחון. כך לדוגמה משחק ארבע בשורה (אשר אינו חלק מערך זה, כי ניתן להגיע בו לתוצאת תיקו) הוא משחק פתור בו שחקן אחת (המתחיל) תמיד ינצח, אך כדי לעשות זאת בפועל הוא חייב לשחק את האסטרטגיה האופטימלית שלו.
משחקים קומבינטורים > חיבור משחקים

יהי  G_{1},G_{2} משחקים שונים. נחבר אותם למשחק חדש  G=G_{1}+G_{2} כך ששני המשחקים ישוחקו במקביל. בכל תור השחקן שמשחק יבחר האם לבצע  מהלך או ב-  G_{1} או ב-  G_{2} והמנצח יהיה השחקן אשר משחק אחרון בשני המשחקים גם יחד (במקרה הנורמלי).
פורמלית המשחק המחובר יהיה:  G+H=\left\{\left(G^{L_{1}}+H,G^{L_{2}}+H,...,G+H^{L_{1}},G+H^{L_{2}},...\right)|\left(G^{R_{1}}+H,G^{R_{2}}+H,...,G+H^{R_{1}},G+H^{R_{2}},...\right)\right\}, כאשר  G^{L_{1}} הוא מהלך אפשרי לשחקן אחד במשחק  G וכו'. הגדרה זאת של חיבור משחקים מגדירה פעולה קומוטטיבית ואסוציאטיבית, תחת משחק האפס, אשר מסומן ב-  *0, שהוא המשחק אשר מייצג את קבוצת המהלכים הריקה. במשחק זה לשני השחקנים לא קיים מהלך אפשרי והשחקן אשר פותח את המשחק הוא גם המפסיד (עוד בהמשך).
משחקים קומבינטורים > חיסור משחקים

אינטואטיבית,  -G הוא המשחק ההופכי למשחק  G, כלומר נהפוך את הלוח וניתן לשחקן אחת לשחק עם הכלים של שחקן שתיים ולהפך. כאשר מחברים משחק והמשחק ההופכי שלו מתקיים כי שחקן מספר שתיים תמיד ינצח במשחק. ניתן להוכיח זאת על ידי שימוש באסטרטגית הטווידלדם וטווידלדי - כל מה ששחקן אחת ישחק, שחקן שתיים ישחק את המהלך הזהה בלוח השני, מה שיוביל לניצחון וודאי של שחקן שתיים.
פורמלית: חיסור יוגדר באופן זהה לחיבור, כאשר אם  G=\left\{A,B,C...|D,E,F...\right\} אז  -G=\left\{-D,-E,-F,...|-A,-B,-C,...\right\}.
משחקים שוויוניים

משחקים שוויוניים הם תת-קבוצה של כל המשחקים הקומבינטורים. הם מקבלים באופן תורשתי את כל ההגדרות אשר הגדרנו עבור משחקים קומבינטורים (סופיות המשחק, חיבור משחקים, חיסור משחקים וכו'), אך ישנן עוד מספר הגדרות רלוונטיות רק עבורם. משפט ספרג-גרונדי עוסק רק במשחקים אלו ולא בכל המשחקים הקומבינטורים.
משחקים שוויוניים > משחק שוויוני

משחק שוויוני (impartial game) הוא משחק בו כל אחד מהשחקנים יכול לשחק בדיוק את אותם המהלכים כמו השחקן השני באותו התור. לדוגמה, אם שני השחקנים יכולים לשחק  A,B,C, אז נסמן משחק זה בקיצור באופן הבא:  G=\left\{A,B,C|A,B,C\right\}=\left\{A,B,C\right\}. במשחקים שוויוניים, בעקבות העובדה שהלוח זהה, זהות המנצח תקבע רק על ידי תור מי לשחק. המנצח תמיד יהיה או שחקן אחת או שחקן שתיים ולא קיים משחק שוויוני בו הניצחון מובטח לשחקן השמאלי (או הימני).
משחקים שוויוניים > נים

נים משמש כדוגמה הסטנדרטית למשחק שוויוני. במשחק זה יש מספר ערימות של גפרורים. בכל תור השחקן שמשחק יכול להוציא כמה גפרורים שהוא רוצה, אבל רק מערימה אחת. כאשר המשחק משוחק באופן נורמלי השחקן שלוקח את הגפרור האחרון מנצח. בגרסת המיזר (Misere), המשחק משוחק באופן הפוך, ומי שלוקח את הגפרור האחרון מפסיד. משחק נים בעל ערמה בודדת עם  n>0 גפרורים הוא טריוויאלי. במשחק זה השחקן שמתחיל תמיד ינצח - הוא ייקח את כל הגפרורים בערימה (אם המשחק נורמלי) או ייקח את כל הגפרורים מלבד האחרון (בגרסת המיזר). בשנת 1901 פרסם צ'ארלס בולטון אסטרטגית ניצחון כללית למשחק בכל גודל סופי של ערימות בעלות מספר סופי של גפרורים. למעשה, בולטון הראה שמנצח המשחק נקבע מראש על ידי סידור הלוח, כאשר לכל לוח קיימת אסטרטגיה אשר תבטיח ניצחון לאחד מהשחקנים, ורק לו.
משחקים שוויוניים > מספר גרונדי

מספר גרונדי (או נימבר - nimber) הוא מספר שלם אי שלילי המשויך למצב במשחק. הוא ייצג משחק נים עם ערימה בודדת בגודל  n, נסמן זאת על ידי  *n, ומעתה ואילך נתייחס אליו בתור משחק שוויוני. נשתמש במספרי גרונדי כדי למיין מצבי משחק של משחקים שוויוניים אחרים אשר שונים מנים ולהשוות אותם עם נים. באופן ישיר מנים, השחקן הראשון תמיד ינצח בכל משחק בעל מספר גרונדי שונה מאפס, ותמיד יפסיד כאשר מספר גרונדי שווה לאפס.
משחקים שוויוניים > שקילות במשחקים שוויוניים

שני משחקים שוויוניים  G_{1},G_{2} יהיו שקולים אם ורק אם במשחק המחובר  G_{1}+(-G_{2}) שחקן שתיים הוא המנצח. משמעות השקילות היא שהתוצאות האפשריות של המשחקים יהיו זהות לכל משחק  H אשר נחבר לשני המשחקים. נסמן את השקילות על ידי  G_{1}\approx G_{2}. מכיוון שמשחק האפס על פי הגדרה הוא משחק בו השחקן השני תמיד מנצח וגם מתקיים במשחקים שוויוניים כי  G=-G, אז שני משחקים יהיו שקולים אם  G_{1}+(-G_{2})=G_{1}+G_{2}\approx *0. שני משחקים שקולים יהיו בעלי מספר גרונדי זהה.

דוגמאות:
במשחקים שוויוניים נורמלים  G+G\approx *0. ניתן גם להראות זאת ישירות בעזרת אסטרטגית טווידלדם וטווידלדי. בגרסת המיזר זה לא מתקיים (ולכן משפט ספרג-גרונדי אינו תקף עבור משחקים שאינם נורמלים).
עבור מספרי גרונדי, אשר בעצמם מהווים משחקים שוויוניים, מתקיים:  *n\approx *k אם ורק אם  n=k.
משחקים שוויוניים > פונקציית (mex(G

ערך ה-  mex של קבוצה הוא השלם הלא שלילי הקטן ביותר, אשר לא שייך לקבוצה. הפונקציה הזאת משמשת לצורך חישוב מספר גרונדי. לדוגמה:  mex(\left\{0,1,2,7\right\})=3 ואילו  mex(\left\{1,2,3,5,8\right\})=0.