stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניסים עזיקרי
ביוגרפיה

עזיקרי נולד בעיר וארנה שבבולגריה. בגיל שבע הופיע לראשונה בתיאטרון.
ב-1948, במהלך מלחמת העצמאות, עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בלוד. כשהיה בן 13 עבר עם משפחתו ליפו. בנעוריו למד בסטודיו הדרמטי של "תיאטרון האהל" בתל אביב, בהדרכת משה הלוי.
בשירותו הצבאי נמנה עם מייסדי להקת גייסות השריון, שם גם הכיר את אשתו לעתיד, הזמרת עליזה עזיקרי. לאחר סיום שירותו בצה"ל התקבל לתיאטרון "הבימה" ב-1961, וצורף לקולקטיב ב-1966.
עזיקרי נישא לעליזה ונולדה להם בת בשם פאני. באמצע שנות ה-60 הכירה עליזה את הזמר אריס סאן והתפתח ביניהם שיתוף פעולה מקצועי וגם רומן שכיכב בטורי הרכילות באותה עת. בעקבות הרומן התגרשו בני הזוג עזיקרי, אולם המשיכו להתגורר בסמיכות בתל אביב. ניסים עזיקרי נטל חלק בגידול הבת המשותפת פאני ואחותה הצעירה סאני, בתם של עליזה ואריס סאן, עד שעליזה עזבה את הארץ בתחילת שנות ה-70.
עזיקרי שיחק ב"תיאטרון זירה", "תיאטרון האהל" ו"תיאטרון הבימה" והשתתף בין השאר בהצגות: "מחכים לגודו", "הארכיטקט והקיסר", "ז'אן ד'ארק", "הלילה השנים עשר", "יתוש בראש", "הכתובה" ו"גן הדובדבנים". תפקידו האחרון היה יונה פופוך בהצגה מלאכת החיים מאת חנוך לוין.
כמו כן, השתתף בסרטים: "הם היו עשרה", "תעלת בלאומילך", "הצד השני", "פנטסיה על נושא רומנטי", "חצי חצי", "אהבה גנובה" ו"אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב". בסרט "המובטל בטיטו" השתתף בכתיבת התסריט עם זאב רווח על-פי מחזהו של טומי לפיד "תפוס את הגנב".
עזיקרי הגיש פינה בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!", ביחד עם בנו גורי, וכן הוציא תקליט אודיו בו הוא מקריין עיבוד בחרוזים ליצירתו של סרגיי פרוקופייב, "פטר והזאב".
בשנת 1975 הציג ציורים בתערוכה קבוצתית בגלריה 123 בתל אביב.
בשנת 1988 יצא לאור ספרו של עזיקרי "רשמים בלי מסכות" בהוצאת משרד הביטחון במסגרת האוניברסיטה המשודרת. הספר מכיל אוסף של שיחות, בהן הוא מסביר את האופן שבו ניגש לגלם דמויות שונות במהלך הקריירה שלו.
לאורך שנות חייו, לקה פעמיים בהתקף לב ובפעם השלישית נפטר מהתקף לב בשנתו והוא בן 50. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
הותיר אחריו, בת מנישואיו הראשונים לזמרת עליזה עזיקרי, את אשתו חמדה ושני ילדיהם.
לאחר מותו החליט יעקב אגמון, מייסד פסטיבל "תיאטרונטו" להצגות יחיד, כי הפרס להצגה הזוכה בפסטיבל יקרא "פרס נסים עזיקרי".
באוקטובר 2010 הוצב לוח זיכרון על הבית בו התגורר ברחוב ביל"ו בתל אביב.
פרסים

1975 – פרס טנה
1981 – פרס אקו"ם, על תפקידו בהצגה "הלילה השנים עשר" מאת שייקספיר
1987 – פרס רובינא, על תפקידו בהצגה "הדוד וניה" מאת צ'כוב
הערות שוליים

↑  מלאכת החיים, נבדק ב-2023-03-26
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291653905171  BnF: cb15536496r (data)  ISNI: 0000 0000 2993 0552  LCCN: n89116620  VIAF: 76626550   WorldCat (עם VIAF): 76626550
דיוויזיית הפאנצר אס אס העשירית

| --- | --- |

סמל הדיוויזיה
 פרטים
 כינוי:  Frundsberg
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  אס אס אס אס
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 בינואר 1943 – 8 במאי 1945 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה החזית המזרחית הפלישה לנורמנדי מבצע מרקט גארדן
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  4 רגימנטים,  9 גדודים  וכוחות נלווים
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
דיוויזיית פאנצר אס אס העשירית 'פרונדסברג' (גרמנית: Frundsberg) הייתה דיוויזיה משוריינת של הואפן אס אס, כחלק מצבא גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה בעיקר כדי לשרת במערב אירופה, אך בהמשך המלחמה שירתה ברוב זירות הקרבות באירופה.
היסטורית שירות

הדיוויזיה הוקמה ב-2 בינואר 1943 כדיוויזיית עתודה לקראת ההתקפה הצפויה של בעלות הברית. למשך תקופה מסוימת נקראה הדיוויזיה על שם קרל הגדול (Karl der Große), אך דיוויזיית אס אס של מתנדבים צרפתים לקחה את השם, לכן השתמשה הדיוויזיה בשם פרונדסברג (Frundsberg) במקום. הכינוי 'פרונדסברג' הגיע משמו של אביר גרמני מהמאה ה-16 בשם גאורג פון פרונדסברג. הדיוויזיה הוקמה תחילה בתור דיוויזיית חיל רגלים משוריין (פאנצרגרנדיר), עד שבאוקטובר 1943 שונה יעודה לדיוויזיית שריון (פאנצר).
היסטורית שירות > חזית המזרח ונורמנדי

במרץ 1944, נשלחה הדיוויזיה יחד עם דיוויזיית 'האחות' שלה, דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית, לחזית המזרחית. בתחילת אפריל כשהיא במחסור בטנקים הצטרפה הדיוויזיה לקרבות בלימה באזור טרנופול, כנגד התקפת הענק הסובייטית. הדיוויזיה השתתפה בקרבות קשים באזור עד 12 ביוני, כאשר הוצא קורפוס פאנצר אס אס השני מהקרבות יחד עם הדיוויזיה (שהייתה חלק ממנו), והכוחות נשלחו כולם לצרפת להילחם בפלישת בעלות הברית בנורמנדי.
מאחר שבעלות הברית נחתו בנורמנדי ב-6 ביוני 1944, כאשר הגיעה הדיוויזיה העשירית לצרפת, היה המרחב האווירי ברובו בשליטת בעלות הברית. לבסוף הגיעה הדיוויזיה לחזית המערבית רק ב-25 ביוני, כאשר היא נשלחה לאגף השמאלי (הצפוני) של התקדמות בעלות הברית, שם היא נכנסה לניסיון הבלימה כנגד הכוחות הבריטים. ב-26 ביוני, כחלק מהניסיון הבריטי לכבוש את קאן, יצאו הבריטים במבצע אפסום כאשר הדיוויזיה העשירית הייתה בין הכוחות הגרמנים שהצליחו לבלום את התקדמות הבריטים. במהלך המבצע, הדיוויזיה ניהלה לחימה קשה סביב 'גבעה 122' וספגה אבדות קשות. ב-10 ביולי, יצאו הבריטים במבצע ג'ופיטר בניסיון לכבוש יעדים אסטרטגיים בסביבת העיר קאן, ביניהם אזור 'גבעה 122'. השליטה בחלקי הגבעה נעה בין הצדדים מספר פעמים תוך אבדות קשות לשני הצדדים, לבסוף השליטה בגבעה נותרה בידי הגרמנים והבריטים הצליחו להחזיק בגזרה את 'גבעה 113'. מתחילת הלחימה איבדה הדיוויזיה כ-2,000 חיילים ובסוף החודש הוצאה מהחזית לתקופת ארגון והתרעננות קלה.
למרות שברמה הטקטית, שני המבצעים נכשלו בהשגת יעדיהם, ברמה האסטרטגית המבצעים הבריטים ריתקו שבע דיוויזיות גרמניות בחזית הצפונית מה שאיפשר לאמריקאים מרחב תמרון בדרום לכיבוש קרנטן ויעדים נוספים.
ב-2 באוגוסט, חזרה הדיוויזיה ללחימה באזור 'גבעה 188' שם היא הצליחה לבלום את כיבוש הגבעה בידי הבריטים. ביום למחרת כבשה הדיוויזיה גם את 'גבעה 301' כדי לבלום את ההתקדמות הבריטית באזור, אך כבר ב-6 באוגוסט הדיוויזיה הוצאה מהקרב ונשלחה במקום לאזור שנדול. הדיוויזיה כבשה שתי נקודות אסטרטגיות באזור; 'גבעה 242' ו-'גבעה 224', אך נטשה נקודות אלו תחת לחץ הפגזות ותקיפות אוויריות.
בהמשך חודש אוגוסט, עברה הדיוויזיה לבלימת הכוחות האמריקאים בדרום, באזור מורטיין שם שימשה עתודה לכוחות הגרמנים וניהלה קרבות בחזית. ב-19 באוגוסט מצאה עצמה הדיוויזיה במרכז 'כיס פאלז' אך הייתה בין היחידות שהצליחו להיחלץ מהכיתור, היא עשתה זאת בין 25 - 27 באוגוסט.
היסטורית שירות > הולנד

לאחר הקרבות בצרפת הוצאה הדיוויזיה, יחד עם דיוויזיית האס אס ה-9 להתאוששות בהולנד, באזור שנתפס כשקט ומרוחק מהקרב. בתחילת ספטמבר מנתה הדיוויזיה לא יותר מ-10 טנקים ו-20 תומ"תים. הדיוויזיה נערכה באזור ארנהם ולמרות שהפאנצרים שלה זוהו בתצלומי האוויר  שצולמו לקראת מבצע מרקט גארדן, קצין המודיעין הראשי של פילדמרשל מונטוגומרי שפיקד על ההתקפה התעלם מהמידע.  למרות ההלם מנחיתת הצנחנים הבריטים והנחיתות בכח אדם, הוכיחו  הגרמנים כי כושר הלחימה והמיומנות שלהם לא נפגעו. מג"ד הסיור של הדיוויזיה הבין מייד את כוונות הבריטים ופתח בסדרת התקפות על הגשר המרכזי בארנהם. המחסור באמצעי נ"ט איפשר לכח השריון הגרמני הקטן לאגף ולשלוט על מבואות הגשר ולמעשה להכשיל את כל תוכנית המתקפה האנגלית.
הקרב הוא דוגמה קלאסית לכושר ההתאוששות יוצא הדופן של הצבא הגרמני בסוף מלחמת העולם השנייה. 
הקרבות תועדו בספר "גשר אחד רחוק מדי" ובסרט שנעשה עליו "גשר אחד רחוק מדי" (1977).
היסטורית שירות > קרבות אחרונים

בינואר 1945 לחמה הדיוויזיה במהלך מבצע נורדווינד וניסתה לחבור לכוחות הלכודים בכיס קולמר, ולאחר מכן הועברה לחזית המזרחית, שם לחמה בתחילה בפומרניה ובברנדנבורג, ולאחר מכן בצ'כוסלובקיה. בתחילת מאי נסוגה ונכנעה לכוחות האמריקניים.
תקופות ואזורי לחימה

צרפת (ינואר 1943 - מרץ 1944)
האזור הדרומי בחזית המזרחית (מרץ 1944 - אפריל 1944)
פולין (אפריל 1944 - יוני 1944)
צרפת (יוני 1944 - ספטמבר 1944)
בלגיה והולנד (ספטמבר 1944 - אוקטובר 1944)
מערב גרמניה (אוקטובר 1944 - פברואר 1945)
דרום-מערב גרמניה (פברואר 1945 - מרץ 1945)
מזרח גרמניה וצ'כוסלובקיה (מרץ 1945 - מאי 1945)
8 במאי 1945: כניעה לרוסים ופירוק הדיוויזיה.
מפקדים

מיכאל ליפרט (1 בפברואר 1943 - 15 בפברואר 1943)
לותר דבס (15 בפברואר 1943 - 15 בנובמבר 1943)
קרל פון פישר-טרויינפלד (15 בנובמבר 1943 - 27 באפריל 1944)
היינץ הרמל (27 באפריל 1944 - 28 באפריל 1945)
פרנץ רסטל (28 באפריל 1945 - 8 במאי 1945)
משרתים בולטים ביחידה

הסופר הגרמני גינטר גראס גויס ליחידה בנובמבר 1944 בהיותו בן 17, ושירת בה כטנקיסט. הוא נפצע במהלך פעילות מבצעית באפריל 1945 ובהיותו בבית החולים נלכד בשבי בעלות הברית. עובדת שירותו של גראס בוואפן ס"ס לא הייתה ידועה לציבור עד 2006.
לקריאה נוספת

Williamson, Gordon, The Waffen-SS (2): 6. to 10. Divisions, Oxford: Osprey Publishing, 2004.
הערות שוליים

↑  על שם גאורג פון פרונדסברג, אביר גרמני מהמאה ה-16.
↑  Guardian Unlimited | Comment is free | Günter Grass is my hero, as a writer and a moral compass, הגארדיאן, ‏2006-08-20
↑  Günter Grass im Interview: „Warum ich nach sechzig Jahren mein Schweigen breche“ - Debatten - Feuilleton - FAZ.NET, Frankfurter Allgemeine Zeitung, ‏2009-08-08 (בגרמנית)
| גרמניה הנאצית דיוויזיות הוואפן אס אס  |
| --- | --- | --- |
| דיוויזיות פאנצר | דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה • דיוויזיית אס אס "דאס רייך" • דיוויזיית האס אס השלישית "טוטנקופף" • דיוויזיית פאנצר אס אס החמישית "ויקינג" • דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית "הוהנשטאופן" • דיוויזיית פאנצר אס אס העשירית "פרונדסברג" • דיוויזיית פאנצר אס אס ה-12 "היטלריוגנד" |  |
| דיוויזיות פאנצרגרנדיר | דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-11 "נורדלנד" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-16 "רייכספיהרר-אס אס" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-17 "גץ פון ברליכינגן" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-18 "הורסט וסל" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-23 "נדרלנד" |  |
| דיוויזיות הרריות | דיוויזיית אס אס השישית "נורד" • דיוויזיית אס אס השביעית "פרינץ אויגן" • דיוויזיית אס אס הררית ה-13 "הנדשאר" • דיוויזיית אס אס הררית ה-21 "סקנדרבג" • דיוויזיית אס אס הררית ה-23 "קאמא" • דיוויזיית ואפן הררית אס אס ה-24 "קארסטייגר" |  |
| דיוויזיות פרשים | דיוויזיית פרשים אס אס השמינית "פלוריאן גאייר" • דיוויזיית פרשים אס אס ה-22 "מריה תרזה" • דיוויזיית ואפן פרשים אס אס ה-33 • דיוויזיית פרשים אס אס ה-37 "ליצו" • דיוויזיית הפרשים הקוזאקים הראשונה • דיוויזיית הפרשים הקוזאקים השנייה |  |
| דיוויזיות חיל רגלים | דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-14 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-15 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-19 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-20 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-25 "הוניאדי" • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-26 • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-27 "לנגמרק" • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-28 'ולוניה' • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס רונה • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-29 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-30 • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-31 • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-32 "ינואר" • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-33 "שרלמן" • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-34 'לנדשטורם נדרלנד' • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-36 • דיוויזיית האס אס ה-38 "ניבלונגן" |  |
| דיוויזיות משטרה | דיוויזיית האס אס הרביעית • דיוויזיית האס אס ה-35 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008637777405171  GND: 4615129-1  LCCN: n86123711  VIAF: 138461890   WorldCat (עם VIAF): 138461890 
מפקד הדיוויזיה היינץ הרמל, פברואר 1945.
אינץ'

סרט מידה באינצ'ים
שנתות בסרגל; למעלה – סנטימטרים, למטה – אינצ'ים
אינץ' (מאנגלית: Inch; נכתב גם אינטש; מסומן על ידי  in או "; נקרא גם צול על פי הגרמנית: Zoll) היא יחידת מידה לאורך השווה ל־2.54 סנטימטרים, חלק ממערכת היחידות המכונה "מערכת היחידות הבריטית" המשמשת בבריטניה, בארצות הברית ובמדינות בודדות נוספות.
נהוג לייצג את יחידת המידה אינץ' בעזרת תגיים (″, double prime) מימין למספר. לדוגמה, 4″ הם 4 אינץ' (בעוד שגרש בודד מציין רגל – 12 אינצ'ים).
אורכים הקטנים מאינץ' מצוינים בשברים. לדוגמה, 1/2, 1/4, 1/8, 1/64 וכו'.
המרה

אינץ' אחד שווה ל־2.54 סנטימטרים.
12 אינצ'ים הם רגל, ו־36 אינצ'ים הם יארד.
| אינץ' | מילימטרים (בקירוב) |
| --- | --- |
1⁄64: 0.4
1⁄32: 0.79
1⁄16: 1.59
1⁄8: 3.18
1⁄4: 6.35
1⁄2: 12.7
1: 25.4
שימושים מיוחדים

אינץ' משמש כיחידת מידה לגודל צגים ברחבי העולם, גם במדינות שבהן נהוגה השיטה המטרית. גודל המסך הוא אורך אלכסונו באינצ'ים. בניגוד למדידות שונות שבהן ממירים מידות באינץ' ליחידות מידה גדולות יותר כגון רגל, כאשר מודדים גודל צגים לא נוהגים להמיר את יחידת המדידה וכך מופיעות מידות מסך כגון 40 אינץ'.
נהוג להשתמש באינץ' גם לציון קוטר כלי ירייה, בעיקר מקלעים (למשל מקלע 0.5, ומקלע 0.3).
בישראל מידות בגדים מופיעות לעיתים תכופות באינץ', בעיקר כשמדובר בסחורה אמריקנית ובריטית.
שימושים מיוחדים > האינץ' כיחידת שטח

אף שהאינץ' הוא יחידת אורך, הרי במחלקות המודעות בעיתונים בישראל הוא משמש כיחידת שטח למדידת שטחן של מודעות. זאת כיוון שרוחב המודעה קבוע (רוחב טור בעיתון), ולכן מודעה של אינץ' פירושה מודעה שגובהה אינץ' אחד והיא משתרעת על טור אחד בעיתון. דוגמה לכך מופיעה בחוק הבחירות (דרכי תעמולה), שבו נאמר על מודעות המתפרסמות בעיתונים יומיים, בשבועונים או בירחונים: "מודעה לא תהא גדולה מ־40 אינץ׳".
צול

צול (Zoll, המילה הגרמנית לאינץ') היא יחידת מדידה שמשמשת בעיקר למדידת קוטר צינורות. צול ואינץ' הם שמות נרדפים אך הגרסה האוסטרית של צול – צול וינאי – שונה באורכה. צול וינאי אחד הוא כ־33/32 אינץ'[דרוש מקור] (2.634 ס"מ), כלומר מעט גדול יותר מאינץ'. בישראל לעיתים מתייחסים בכינוי צול לצול וינאי ולא לאינץ'.
בקוטרי צינורות בישראל נהוג להשתמש בצול גם בצורה מקורבת לשם הנוחות, כלומר המידה האמיתית היא בסנטימטרים והיא מצוינת יחד עם מידה קרובה לכך בצול.[דרושה הבהרה]
צול משמשת כמידה לקוטר חיצוני של צינור המוגדר בטבלה:
| צול וינאי | מילימטרים |
| --- | --- |
"1⁄2: 13.17
"3⁄4: 19.755
"1: 26.340
"1 1⁄4: 32.925
"1 1⁄2: 39.51
"2: 52.68
"2 1⁄2: 65.85
"3: 79.02
"3 1⁄2: 92.19
"4: 105.36
"5: 131.7
"6: 158.04
"8: 210.72
מיל

בעבר הייתה מקובלת המידה מיל (mil), שאורכה אלפית האינץ', כלומר 0.0254 מילימטר או 25.4 מיקרומטר. באנגליה יחידה זו נקראת Thou או point. מידה זו הייתה בשימוש במכניקה עדינה ובאלקטרוניקה, למשל במעגלים משולבים, מעגלים מודפסים, ולהגדרת הממדים של שבבים (המארז של מעגל משולב), בפרט לקביעת המרחק בין ה"רגליים". תעשיות אלו עברו לשימוש במידות בשיטה המטרית, והשימוש במיל נעלם כמעט לחלוטין. המידה מיל עדיין משמשת בתעשיית הצנרת למדידת עובי דופן צינור בצנרת דקת דופן להשקיה או קוטר חוטים.
הערות שוליים

↑  https://www.quora.com/Why-is-plumbing-in-Germany-still-measured-in-inches
↑  מה זה צול? מה זה צול? ואיך מחשבים בקלות?
↑  מלטינית millesimus
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564113905171  LCCN: sh2008006743 
ברז כיבוי המסומן ב־"3, דהיינו 3 צול, וקוטרו הוא כ־7.902 ס"מ
שמיניית האלים

תיאור שמיניית האלים מתבליט התקופה הרומית במקדש חתחור בדנדרה (אנ') שבו לאלים יש ראשי צפרדע ולאלות יש ראשי נחש
האוגדואד עם בני זוגם הזכרים והנשים כאחד
ציור של ייצוג האוגדואד במקדש פילה (אנ')
במיתולוגיה המצרית, שמיניית האלים או ח'מניו (במצרית עתיקה: ḫmnyw; ברבים: ניסבה של ḫmnw "שמונה"; ביוונית עתיקה: ὀγδοάς – אוֹגדוֹאַס, "השמונה") היו שמונה אלוהויות קדומות שסגדו להן בהרמופוליס (אנ').
ההתייחסות הוודאית המוקדמת ביותר לשמיניית האלים היא מהשושלת השמונה-עשרה, בכתובת הקדשה של חתשפסות בספאוס ארטמידוס (Speos Artemidos).
כתבים מהתקופה המאוחרת מתארים אותם כבעלי ראשי צפרדעים (אלים זכרים) ונחשים (אלות נקבות), ולעיתים קרובות הם מתוארים כך בתבליטים של השושלת האחרונה, ממלכת בית תלמי.
שמות

שמיניית האלים היו מסודרים בארבעה זוגות זכר-נקבה. לשמות יש משמעויות זהות ונבדלים רק בסיומם לציון מגדר.
תכונות

שמותיהם של נו ונונת נכתבים עם תווית הידוע לשמים ולמים, ונראה ברור שהם מייצגים את המים הקדמוניים.
לחח וחחיות אין תווית ידוע הניתנת לזיהוי; לפי הצעתו של היינריך ברוגש (אנ') (1885), השמות קשורים למונח המספר הבלתי מוגדר או בלתי מוגבל, חח, המציע מושג הדומה ל-aion (אנ') היווני. עם זאת, בהקשר של מספר קטעים שבהם מוזכר חח, הציע ברוגש גם כי השמות עשויים להיות האנשה של האטמוספירה בין שמים וארץ (ע"ע שו).
שמותיהם של ככ וככיות נכתבים עם תוית ידוע המשלבת את הירוגליף השמיים עם מטה או שרביט המשמשים למילים הקשורות לחושך ולאפלה, וככו כמילה רגילה פירושה "חושך", מה שמרמז שהאלים הללו מייצגים חושך קדמוני, הדומה לארבוס היווני, אך בהיבטים מסוימים נראה שהם מייצגים את היום וגם את הלילה, או את השינוי מלילה ליום ומיום ללילה.
לזוג הרביעי אין תכונות עקביות מפני שהם מופיעים עם שמות משתנים; לפעמים השם קרח (Qerḥ) מוחלף בני (Ni), ננו (Nenu), נו (Nu) או אמון, והשם קרחת (Qerḥet) באנית (Ennit), ננוית (Nenuit), נונו (Nunu), נית (Nit) או אמונת. המשמעות הנפוצה של קרח (qerḥ) היא "לילה", אבל התוית הידוע (D41 עבור "לעצור, לחדול, לדחות") מציע גם את העיקרון של חוסר פעילות או מנוחה.
אין דרך ברורה להקצות או לייחס ארבע פונקציות לארבעת זוגות האלוהויות; באדג' מניח ש"למצרים הקדמונים עצמם לא היה מושג ברור" לגבי פונקציות כאלה. עם זאת, היו ניסיונות להקצות "ארבעה מושגים אונטולוגיים" לארבעת הזוגות: לדוגמה, בהקשר של הממלכה החדשה, מאולנה קארנגה (אנ') משתמש ב"נזילות" (עבור "מבול, מים"), " חושך", "חוסר גבולות" ו"אי נראות" (או "מנוחה, חוסר פעילות").
ראו גם

תשיעיית האלים
לקריאה נוספת

Baines, John D.; Shafer, Byron Esely; Silverman, David P.; Lesko, Leonard H. (1991), Religion in Ancient Egypt: Gods, Myths, and Personal Practice, Cornell University Press
Budge, E.A. (1904), The Gods of the Egyptians: Or, Studies in Egyptian Mythology, vol. 1
Dunand, Françoise; Zivie-Coche, Christiane (2004), Gods and Men in Egypt: 3.000 BCE to 395 CE, Cornell University Press
Hart, George (2005), The Routledge Dictionary Of Egyptian Gods And Goddesses, Routledge, p. 113
Zivie-Koch, Christiane (2016), "L'Ogdoad d'Hermopolis à Thebes et ailleurs ou l'invention d'un mythe", Egitto e Vicino Oriente, 39: 57–90
Salmon, George (1887), "Ogdoad", in Smith, William; Wace, Henry (eds.), A Dictionary of Christian Biography, Literature, Sects and Doctrines, vol. IV, London: John Murray
הערות שוליים

↑  "Drawn by Faucher-Gudin from a photograph by Béato. C.f. Lepsius, Denkm, iv.pl.66 c.", published in Maspero (1897). The scene is collapsed from "the two extremities of a great scene at Philae, in which the Eight, divided into two groups of four, take part in the adoration of the king."
↑  Zivie-Koch, Christiane (2016). "L'Ogdoad d'Hermopolis à Thebes et ailleurs ou l'invention d'un mythe". Egitto e Vicino Oriente. 39: 57–90.
↑  Smith, Mark (2002), On the Primaeval Ocean, p. 38
↑  Budge 1904, p. 283.
↑  Budge 1904, pp. 283–286.
↑  Budge 1904, pp. 287–288.
↑  Harco Willems (1996) - The Coffin of Heqata: (Cairo JdE 36418) : a Case Study of Egyptian Funerary Culture of the Early Middle Kingdom - p.470f Peeters Publishers, 1996.
↑  Maulana Karenga (2004) - Maat, the Moral Ideal in Ancient Egypt: A Study in Classical African Ethics - p.177 Psychology Press, 2004 ISBN 0415947537 - Volume 70 of Orientalia Lovaniensia analecta.
משה וינשטוק

ערך זה עוסק ביו"ר המזכירות הפדגוגית. אם התכוונתם לרב המקובל, ראו .
| --- | --- |

משה וינשטוק, 2015
 לידה:  27 בנובמבר 1972 (בן 52)
 ענף מדעי:  מחשבת ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
משה וינשטוק (נולד ב-27 בנובמבר 1972) הוא איש חינוך ישראלי, סופר, וד"ר למחשבת החינוך, ששימש בתפקיד יושב ראש המזכירות הפדגוגית של משרד החינוך בשנים 2016–2018.
ביוגרפיה

וינשטוק נולד וגדל באלון שבות. בנם של שרון ודב (דובק וינשטוק). הוא למד באוניברסיטה העברית, בבית מורשה בירושלים, במכללת הרצוג, ובמכינה הקדם-צבאית בני דוד. אחיו יצחק נרצח בפיגוע טרור בשנת תשנ"ד (1993).
בשנת 2009 קיבל דוקטורט במחשבת ישראל מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטורט זכתה ב-2011 בפרס המרכז להגות בחינוך היהודי על שם דב רפל.
בשנים 2013–2016 עסק בסדרת מחקרים בנושא חוויית הלמידה המשמעותית ביחד עם ד"ר אורית פרנפס.
בשנת 2015 עסק וינשטוק במחקר פוסט דוקטורט בנושא "למידה דיגיטלית משמעותית" במכון מופ"ת בהנחיית פרופ' ברוך שוורץ מהאוניברסיטה העברית.
וינשטוק לימד וחינך במגוון בתי ספר, כיהן כסגן מנהל התיכון בישיבת מקור חיים. ריכז את בית המדרש בבית מורשה, והיה מרצה מן המניין וראש מערך הוראה ולמידה במכללת הרצוג.
בשנים 2010–2016 הקים וניהל וינשטוק את מיזם "לב לדעת", במסגרתו נכתבו תוכניות לימודים, הוכשרו מפקחים, מנהלים ומורים. במקביל, באותן שנים, שימש וינשטוק בתפקיד מוביל הלמידה במנהל החמ"ד. בנוסף, היה וינשטוק פעיל בשנים אלו ב"תנועה להעצמת הרוח בחינוך", חבר המטה לחינוך אזרחי וחיים משותפים, חבר ועדת המקצוע במחשבת ישראל, חבר בצוות ההיגוי של האולפנה התיכונית "אוריה" ובית הספר היסודי "קדם", כיהן כיו"ר עמותת "נתיב ליעד", לליווי והכוונה לבני נעורים במצוקה והיה שותף (בשנים 2009–2011) בקבוצת "מכנה משותף" למנהלים בחינוך מטעם מכון ון ליר.
ב-29 במרץ 2016 נבחר וינשטוק פה אחד על ידי ועדת איתור לשמש כיושב ראש המזכירות הפדגוגית. הממשלה אישרה את מינויו ב-4 באפריל. הוא שימש בתפקיד עד אוגוסט 2018, אז החליפה אותו ד"ר מירי שליסל. כיו"ר המזכירות הפדגוגית הוביל וייסד וינשטוק את תחום הדעת ״תרבות יהודית ישראלית״ בבתי הספר הממלכתיים, ייסד ופיתח קורסים מקוונים בסגנון mooc המהווים תחליף לבחינות הבגרות, יזם והקים את המרכז להעצמת הרוח בספריה הלאומית. וינשטוק הוביל הכנסת שאלות חשיבה העוסקות בערכים, מעורבות ורלוונטיות – לבחינות הבגרות בכל תחומי הדעת. במסגרת תפקידו הוא גם הוביל את יישום מסקנות ועדת ביטון.
וינשטוק היה מיוזמי ומובילי ״מגילת היעוד המשותף״, שנחתמה בחנוכה 2020 בבית הנשיא על ידי נשיא המדינה ראובן ריבלין, ראש הממשלה בנימין נתניהו, ראש הממשלה החלופי בני גנץ, שרת התפוצות עומר יענקלביץ, וח"כ נפתלי בנט.
בשנת 2022 פורסם ספר הפרוזה של משה וינשטוק, "שפת התהומות", בהוצאת ידיעות אחרונות.
וינשטוק שירת בצה"ל כקצין קרבי בסדיר ובמילואים. בנוסף, היה ממובילי החיפושים שהביאו למציאת גופות שלושת הנערים בקיץ 2014.
ספריו

שפת התהומות, הוצאת ידיעות ספרים, 2022
אומן, המסע הישראלי לקברו של רבי נחמן מברסלב, הוצאת ידיעות ספרים, 2011
לב לדעת – "לקראת למידה משמעותית", הוצאת משרד החינוך
בעלי השמועה, הוצאת לפניהם
הערות שוליים

↑  אורית פרנפס ומשה וינשטוק, משמעות בחינוך, ביטאון מכון מופ"ת, אוקטובר 2012.
אורית פרנפס ומשה וינשטוק, חוויות למידה משמעותיות – מה מקומן בחיינו? מה מקומן בבית הספר?, מתוך הספר "לב לדעת"
↑  שירית אביטן כהן,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'איש הציונות הדתית ד"ר משה וינשטוק מונה ליו"ר המזכירות הפדגוגית, באתר nrg‏, 29 במרץ 2016
↑  אישור מינוי יושב ראש המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך, החלטה מספר 1395 של ממשלת ישראל, משנת 2016,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'באתר של משרד ראש הממשלה, מיום 8 באפריל
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"' תמר טרבלסי חדד,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'בגרות בלי מבחן, באתר "ידיעות אחרונות", 2 באפריל 2017
↑  שאלות עמ"ר, באתר משרד החינוך
↑  מגילת היעוד המשותף של העם היהודי באתר מאקו, פרויקט חדש להידוק הקשר עם יהדות העולם, ישראל היום, אתר מגילת היעוד המשותף
↑  צפו: מגילת היהודים חזרה לירושלים לאחר מסע בין יהודי העולם, באתר וואלה, 16 בדצמבר 2020
↑  ראש הממשלה נתניהו השתתף (ב-ZOOM) באירוע "מגילת הייעוד המשותף" של משרד התפוצות, באתר GOV.IL
↑  דניאל בשך, ‏כך מצאו אנשי בית ספר שדה בכפר עציון את החטופים,  באתר כיפה, 27 באוגוסט, 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304965805171  BnF: cb166350643 (data)  ISNI: 0000 0000 6866 4242  LCCN: no2012009163  VIAF: 97557039   WorldCat (עם VIAF): 97557039
גב ההר

הביטוי גב ההר במשמעותו המקורית מתייחס לאזור ההררי ממזרח לקו פרשת המים הארצי בישראל, עד לבקעת הירדן.
כיום המונח מתייחס בעיקר לאזור הרי השומרון המזרחי.
יישובים פלסטיניים

בגב ההר מספר עיירות וכפרים פלסטיניים. בהם חיים כ-70,000 תושבים.
העיירות שמספר תושביהן עולה על 4,000 תושבים הן: עקרבה, חווארה, ביתא ועוורתא.
כפרים באזור כוללים בין השאר את עסירה אל-קבלייה, עינאבוס, עוריף, בורין, עזמוט, סאלם, ודיר אל-חטב.
יישובים יהודיים

בגב ההר ארבע התנחלויות יהודיות: איתמר, אלון מורה, הר ברכה, יצהר.
כמו כן קיימים בגב ההר מאחזים וחוות רבים, בהם: חוות גלעד, חוות גבעות עולם, חוות סקאלי, גבעת להבה ומצפה יצהר.
כ-8,500 תושבים גרים בגב ההר בארבע ההתנחלויות היהודיות (נכון ל-2022). מקובל להתייחס להתנחלויות אלו כהתנחלויות אידאולוגיות והן מהוות חלק מ"הגרעין הקשה" של תנועת ההתנחלות. באזור גם מספר מאחזים והרחבות של התנחלויות.
מקומות נוספים בגב ההר

ליד היישוב הר ברכה נמצא קריית לוזה - היישוב המרכזי של העדה השומרונית. בנוסף יש את גן לאומי הר גריזים ומצפה יוסף - נקודת תצפית פופולרית שממנה ניתן לראות את קבר יוסף ואת תל בלאטה
בנוסף, בגב ההר יש מספר שמורות טבע:
הר כביר
האלות האטלנטיות
סלמן אל פארסי
בור הציפורים
הערות שוליים

↑  ע"פ חיבור נתוני הלמ"ס לגבי כמות התושבים בכל יישוב.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מבצע יהונתן (1956)

מבצע יהונתן הוא שם הקוד לפעולת תגמול שביצע גדוד צנחנים ב-11 בספטמבר 1956, כאשר פשט על בניין המשטרה הירדנית בא-רהווה, בדרום הר חברון על כביש חברון-באר שבע ליד הקו הירוק פרסומה של הפעולה בא מאירוע הצלת חייו של מאיר הר-ציון, אז מפקד סיירת הצנחנים, על ידי הרופא הגדודי, סגן ד"ר משה אגמון (מוריס אנקלביץ') אשר ביצע בו ניתוח פיום קנה בתנאי שטח. על מעשהו זכה ד"ר אגמון לעיטור העוז.
הרקע

פעולת התגמול באה כתגובה על תקרית דווימה - התקפה מתוכננת של חיילי הלגיון על חיילי צה"ל שהיו באימונים באזור בית גוברין בה נרצחו 6 חיילי מילואים, חלקם עתודאים. תחילה הוחלט לתקוף את הכפר אידנא שמדרום-מערב לחברון. כאשר כוחות הצנחנים הגיעו לשטח הכינוס ליד אמציה, שונתה התוכנית ונקבעה פשיטה על בניין המשטרה הירדנית בא-רהווה.
כוחות

כוח א': לוחמים בפיקודו של דוד (טרזן) בן עוזיאל, היו אחראים על פריצה וטיהור תעלות הקשר בחיפוי פלוגה ג' בפיקודו של אלישע שלם.
כוח ב': הסיירת בפיקודו של מאיר הר-ציון וסגנו מיכה בן ארי (קפוסטה) היו אחראים על ניווט הכוחות.
כוח ג': כוחות חבלה בפיקודם של מרסל טוביאס וירמי ברדנוב, היו אחראים על פינויהשלל ופיצוץ בניין המשטרה
כוח ד': לוחמי פלוגה ד' מגדוד 88 של הנח"ל המוצנח בפיקודו של זאב וקס (וקסי) עם סגנו יאיר לין, היו אחראים על כיבוש הבית הבודד של מגורי החיילים מול המשטרה.
כוח ה': בפיקודם של אריה בירו, עובד לדיז'ינסקי ועמוס נאמן היו אחראים על חסימות כוחות תגבור המגיעים מצפון.