stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופוס דאי

חותם הצלב של הארגון, "צלב חובק עולם"
ציור מהפיליפינים של המייסד מוקף באנשים העוסקים בעבודות שונות, כותרתו "התקדש בעזרת מעשיך". הופיע על בול לרגל 100 שנים להולדת חוסה-מריה אסקריבה
פסלו של הקדוש חוסה-מריה אסקריבה בוותיקן
אופוס דאי (בלטינית: Opus Dei - "עבודת האל") הוא ארגון קתולי, שנוסד בשנת 1928 בידי חוסה-מריה אסקריבה, לאחר חיזיון שלטענתו פקד אותו. משימתו העיקרית הייתה לסלול דרך חדשה של קדושה לכל האנשים, כל זאת מבלי לשנות את המצב שבו הם נתונים. הדגש היה ועודנו על התקדשות דרך העבודה היומיומית, ועל שוויוניות בכל הנוגע למין, לגזע ולמוצא.
מעמד הארגון

במשך שנים רבות מעמד הארגון היה כ"מוסד סקולרי" (חילוני). בראשיתו נרדף בספרד על ידי מסדר הישועים. בשנת 1962 החל אסקריבה בצעדים ראשונים לשינוי מעמדו של הארגון, עד אשר ב-1982 קיבל הארגון מעמד פורמלי של "פרלטורה אישית" ("Personal Prelature"). מעמד זה אושר על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני. אהדתו של האפיפיור העלתה את הארגון על דרך המלך ותרמה לפופולריות שלו. במסגרת מעמד זה הארגון הוא חלק מההיררכיה המוסדית של הכנסייה תחת פיקוד "קונגרגציית הבישופים". המושג "פרלטורה אישית" מתייחס לקריטריון המגדיר את החברוּת לפרלטורה, דהיינו היא לא מוגדרת על פי קריטריון קשור לשטח מסוים כמו המחוזות הרגילים של הכנסייה, אלא מדובר במוסד שתחום הגדרתו הוא אנשים. כלומר, חברי האופוס דאי הם תחת סמכותו של הפרלט רק בכל הקשור למטרה הספציפית של הפרלטורה, אולם בכל שאר העניינים 'הם קתולים השייכים למחוזות אשר בהם הם מתגוררים באופן קבוע או חלקי, "והם נמצאים אפוא תחת סמכותו של הבישוף המחוזי בכל אשר נקבע בחוק הקנוני באופן כללי לגבי מאמינים מן השורה".
ב-2002 הוכרז מייסד הארגון כקדוש על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני. המהירות שבה נסתיים תהליך הקנוניזציה התאפשרה בזכות רפורמת החקיקה לתיקי הקנוניזציה, אשר עליה הכריז יוחנן פאולוס השני ב-1983 ואשר השלימה את עבודת פישוט ההליכים אשר בה פתח עוד פאולוס השישי. תיקים אחרים, כגון הקנוניזציה של פדרה פִּיוֹ, של אל-פֵּלֵה או של אמא תרזה מקולקטה הגיעו לקצם תוך פרק זמן קצר יותר הודות לחקיקה החדשה.
תנאי קבלה

כדי שאדם יתקבל כחבר, עליו קודם כל להיות בגיר (בן או בת 18). המעוניין חייב לבקש להתקבל באופן חופשי, מתוך ביטחון כי נקרא לכך על ידי האל. לפני שישתלב באופן זמני לפרלטורה, עליו לחכות לפחות 18 חודשים, ועוד חמש שנים נוספות, לכל הפחות, כדי שהשתלבותו תהיה סופית.
מבנה הארגון

הארגון פרוש באופן רשמי ב-67 ארצות ומכיל מעונות בכל מדינה בהם חברי הארגון יכולים לשהות בעלות סמלית, וכולל כ-88 אלף חברים. משתייכים לאופוס דאי אנשים מכל המעמדות החברתיים ומכל הסוגים: מאמינים מן השורה וכמרים, נשים וגברים, צעירים וזקנים, נשואים ורווקים. חברות באופוס דאי לובשת שלוש צורות שונות. לא מדובר במעמדות או בקטגוריות שונות אלא בדרכים שונות לחיות את הייעוד הנוצרי הזה בהתאם לנסיבות חייו האישיות של כל אדם. רוב החברים (70%) הם סופרנומרריים, דהיינו, "חברים מעבר למניין" – אלה הם נשים וגברים נשואים אשר גרים בבתיהם ועוסקים במקצועם הרגיל. הנומרריים, דהיינו "חברים מן המניין" (20%), הם נשים וגברים רווקים אשר גרים על פי רוב במרכזי הפרלטורה ועוסקים במקביל במקצועם ובפעילויות האופוס דאי. אחדות מן הנשים עוסקות באופן מקצועי בעבודות הבית ובניהול המרכזים ומכוּנות "נומרריות עוזרות". לבסוף, העמיתים, דהיינו "חברים שלא מן המניין", הם נשים וגברים רווקים אשר גרים עם משפחותיהם או לבדם.
מבנה הארגון > נכסים

המרכז העולמי של הארגון ממוקם ב-Viale Bruno Buozzi מספר 73 ברומא. הנכסים שאנשי אופוס דאי משתמשים בהם בפעילויות ההכשרה הנוצרית אינם בבעלות של הפרלטורה אלא של מוסדות המורכבים מאנשים אשר משתתפים בפעילויות אלה ואשר עשויים להיות חברי אופוס דאי או לא. כלל הבניינים המיועדים לפעילויות שליחות ביוזמתם של אנשי אופוס דאי ושל אחרים (בתי ספר, בתי חולים, וכו') נאמד על ידי ג'ון אלן ב-2.8 מיליארד דולר – סכום הדומה לסך נכסיהם של ארגונים קתוליים אחרים בסדר גודל עולמי.
פעילות

במקביל לפעילות הרוחנית של הארגון, לרוב מתקיימים גם פעילויות אקדמאיות בבתים ובמרכזים השונים, הכוללים השתלמויות, כנסים, הרצאות ופעילויות התנדבותיות. כדי להרחיב את מעגל מאמיניו, עושה הארגון שימוש מושכל באמצעי התקשורת השונים, ואף מכשיר עיתונאים באוניברסיטה מיוחדת בספרד. אנשי הארגון טוענים שהם לא מקבלים בקלות מאמינים חדשים, ומקשים בקבלת מאמינים שמתדפקים על דלתותיהם. את עיקר פרסומו בשנים האחרונות חב הארגון לספר ולסרט "צופן דה וינצ'י", שבו הוא מוצג בצורה לא אוהדת במיוחד, אם כי גם לא שלילית לחלוטין. בספר "הסודות שמאחורי צופן דה וינצ'י", יש ניתוח ההבדלים בין המציאות לבין הכתוב בספר.
פעילות > פעילויות רוחניות

לדברי המייסד, האופוס דאי מבקשים לקדם בקרב אנשים מכל מעמדות החברה את השאיפה להשיג שלמות נוצרית בעולם. חברי ארגון זה אינם מבצעים כפייה דתית או שאיפה לקיום מסיון דתי, אלא בעיקר שיח בין דתי.
רעיון זה של קריאה אוניברסלית לקדושה התקבל על ידי מועצת הוותיקן השנייה. למעשה, הרוחניות של האופוס דאי מבוססת על הנקודות הבאות:
הידיעה שכל נוצרי אשר נטבל הוא בן מאומץ של אלוהים – ידיעה אשר מובילה אותו להתייחס אל אלוהים כאב ואל כל הנוצרים כאחים.
חיי היום-יום והעבודה, אשר מהווים דרך לקדושה והזדמנות לפגוש את אלוהים.
החופש של כל אדם בעניינים חילוניים (חברתיים, תרבותיים, מקצועיים וכו').
התפילה, אשר, לדבריו של המייסד, "היא סודו של האופוס דאי".
בהקרבה בדברים הקטנים של חיי היום-יום.
הספר Camino ("דרך") היצירה המפורסמת ביותר של חוסה-מריה אסקריבה, משקף את הרעיונות האלה במסגרת 999 עיונים רוחניים. ותורגם ל-43 שפות ונמכר ב-4.5 מיליון עותקים. קיים תרגום לעברית של הספר אשר יצא לאור בארגנטינה ב-1972.
פעילות > פעילויות רוחניות > פעילויות הסתגפותיות

בכל הקשור להסתגפות, רוח האופוס דאי שמה את הדגש בראש ובראשונה על הקרבת קורבנות קטנים: למשל, להתפלל כל בוקר, לדעת לחייך, להגיע בזמן או לסיים עבודה שהתחלנו. מספר חברים גם מבצעים סיגופים גופניים כגון לבישת שק (סיליקיום). בכנסייה הקתולית, ההסתגפות הגופנית, כל עוד היא מתבצעת במתינות ומבלי שדבר יפגע בבריאות, היא אחד האמצעים המסורתיים בסגפנות. מספר מוסדות בכנסייה ממליצים עליה. ידוע כי, בזמננו, דמויות כגון האם תרזה, פדרה פיו (אנ'), האפיפיור יוחנן פאולוס השני או הבישוף אוסקר רומרו לבשו שק. חברי אופוס דאי טוענים כי הנוהג הזה, יחד עם סיגופים אחרים כמו צומות בימים המיועדים שנקבעו על ידי הכנסייה, מהווה דרך לקחת חלק בסבלו של ישוע ולהקריב קורבן לאלוהים.
אופוס דאי ופוליטיקה

התקנון של אופוס דאי, שאושר ב-1983 על ידי הכס הקדוש דרך המסמך הרשמי Ut sit, קובע כי לאנשי הפרלטורה, כמו לכל נוצרי אחר, יש חופש מלא בכל נושא מקצועי, חברתי או פוליטי. עיקרון זה צוין פעמים רבות על ידי המייסד, וממשיכי דרכו, משום שהמטרה היחידה שאופוס דאי טוענת לחפש היא רוחנית בלבד.
אופוס דאי ופוליטיקה > ספרד

חופש זה התבטא במשך השנים כאשר חברי אופוס דאי הביעו דעות פוליטיות מגוונות. דוגמה לכך התרחשה בתקופת רודנותו של פרנסיסקו פרנקו: מספר קטן של חברי המוסד מונו בממשלה (כגון מריאנו נאברו רוביו, אלברטו אוליסטרס ולאוראנו לופז רודו), בעוד שחברים אחרים (כמו רפאל קלבו סארר ואנטוניו פונטן) התנגדו לשלטון דרך העיתון "מדריד" (אשר הושבת למספר חודשים) ובעקבות זאת סבלו נידוי, רדיפות משפטיות ואפילו נאלצו לצאת לגלות. גם מנואל פרננדז אראל, חבר נומררי של אופוס דאי, נכלא בגלל ביקורתו למשטר. העיתונאי ג'ון אלן מציין שמכל הקרדנלים והבישופים הספרדיים, היחיד שנכלא על ידי משטר פרנקו היה חבר אופוס דאי: מדובר בקרדנל חוליאן הארנז, שהיה אז סטודנט באוניברסיטה.
אופוס דאי ופוליטיקה > אנגליה ואיטליה

אנשי אופוס דאי עסקו בפוליטיקה גם בארצות אחרות. באנגליה למשל מונתה רות קלי ממפלגת הלייבור (מרכז שמאל) לשרת התחבורה ב-2008, ובאיטליה פאולה בינאטי ממפלגת לה מרגריטה (גם היא מרכז-שמאל), נבחרה לסנטורית ב-2006.
אופוס דאי ופוליטיקה > ישראל

בישראל חברי האופוס דאי מתנדבים בין היתר בשטחי הרשות הפלסטינית ופועלים בתחום החינוך והחברה ואף משמשים כמורים בבתי ספר המשמשים את האוכלוסייה הפלסטינית, המוסלמית והנוצרית.
ב-2019 נחנך ליד אבו גוש מרכז המבקרים סאקסום, מרכז פעילות אופוס דאי בישראל, המופנה לצליינים ומורי דרך.
הערות שוליים

↑  John Paul II, Papal Bull Ut Sit Establishing the Personal Prelature of Opus Dei §3. http://www.ewtn.com/library/CURIA/CBISUTSI.HTM
↑  Sacred Congregation for Bishops. Declaration concerning Opus Dei §4c http://www.opusdei.us/art.php?p=217
↑  Divinus Perfectionis Magister
↑  Gregory IX, Decretales, III, De reliquiis et veneratione sanctorum
↑  CIC. Cann. 98 §1 (http://www.vatican.va/archive/ESL0020/_PB.HTM)
↑  Statutes of Opus Dei, 17-25. http://www.opusdei.us/art.php?p=12491
↑  Amadeo Fuenmayor, Valentin Gomez-Iglesias and Jose Luis Illanes (1994). The Canonical Path of Opus Dei. Scepter Publishers, pp 440-444
↑  John Allen (2005). Opus Dei: An Objective Look Behind the Myths and Reality of the Most Controversial Force in the Catholic Church. Doubleday Religion, pp 27-28
↑  Opus Dei (Personal Prelature) [Catholic-Hierarchy]
↑  Beat Müller. Information Handbook On The Opus Dei Prelature. http://web.archive.org/20021015050514/www.geocities.com/info_opus_dei/opus-dei-en.htm
↑  John Allen (2005). Opus Dei: An Objective Look Behind the Myths and Reality of the Most Controversial Force in the Catholic Church. Doubleday Religion, pp 225-228
↑  הסודות שמאחורי צופן דה וינצ'י. דן בורסטין. מודן הוצאה לאור. 2004
↑  Josemaría Escrivá. Conversations, 24. http://www.escrivaworks.org/book/conversations-point-24.htm
↑  Scott Hahn. Ordinary Work, Extraordinary Grace, Doubleday, pp 13-24
↑  John Paul II. Address of John Paul II in Praise of St. Josemaría, Founder of Opus Dei. http://www.vatican.va/holy_father/john_paul_ii/speeches/2002/october/documents/hf_jp-ii_spe_20021007_opus-dei_en.html
↑  Pedro Rodríguez, Fernando Ocáriz, José Luis Illanes (2003). Opus Dei in the Church. Scepter, pp. 187-195
↑  Michael Pakaluk. OPUS DEI, In Everyday Life. http://www.ewtn.com/library/SPIRIT/OPUSLIFE.TXT
p=12491
↑  'לא מנוולים, מוזרים', ריאיון עם כריסטוף ריקו, מרכז המידע של האופוס דאי בישראל. http://themarker.captain.co.il/hasite/pages/ShArt.jhtml?contrassID=1&subContrassID=5&sbSubContrassID=0&itemNo=717790
 p.59
↑  Josemaría Escrivá. The Way. http://www.escrivaworks.org/book/the_way.htm
↑  Statutes of Opus Dei 88 § 3, http://www.opusdei.us/art.php?p=1249
↑  Opus Dei - DOCUMENTS ON ITS MESSAGE IN THE CHURCH - Statutes of Opus Dei
↑  Statutes of Opus Dei 2 § 1-2, http://www.opusdei.us/art.php?p=12491
↑  Opus Dei. John Allen (2005). Doubleday Religion, p.58
↑  Opus Dei. John Allen (2005). Doubleday Religion, p.59
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266133805171  BIBSYS: 90675719  BNE: XX98799  BnF: cb11984092z (data)  GND: 2048870-1  HDS: 016509  ICCU: CFIV043708  ISNI: 0000 0001 2146 235X  LCCN: n79018347  LNB: 000099748  NKC: kn20030210015  NLA: 35554605  SELIBR: 336333  SUDOC: 028280342  Trove: 994224  VcBA: 494/33202  VIAF: 103959197   WorldCat (עם VIAF): 103959197 
מרכז המבקרים סאקסום ליד אבו גוש
אסנת שוהם

אסנת שוהם (נולדה בשנת 1953), היא שחיינית עבר ישראלית, חברת נבחרת ישראל בשחייה, שיאנית ישראל, אלופת המכביה השמינית (1969) ושיאנית המכביה במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
ביוגרפיה

שוהם התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל גוש זבולון בהדרכתו של יוסף טלקי (יוז'ו).
ביוגרפיה > 1966

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1966 זכתה שוהם בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:28.0 דקות, אחרי שלומית ניר מהפועל אילת השחר שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:26.3 דקות וגבי לבל ממכבי חיפה (1:28.0 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:11.2 דקות, אחרי שלומית ניר (3:06.4 דקות) ואסתר צוירין מברית מכבים עתיד (3:10.9 דקות).
ביוגרפיה > 1967

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בחיפה בסוף אוקטובר 1967 זכתה שוהם בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא נערות חדש של 1:24.6 דקות, אחרי שלומית ניר שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:22.4 דקות ולפני גבי לבל (1:26.2 דקות) התוצאה שקבעה הכניסה אותה לסגל האולימפי ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:03.0 דקות, אחרי שלומית ניר (3:00.5 דקות) ולפני אסתר צוירין (3:05.4 דקות).
ביוגרפיה > 1968

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בחיפה בספטמבר 1968 זכתה שוהם במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:00.0 דקות, אחרי שלומית ניר (2:59.1 דקות) ולפני אסתר צבירין (3:08.0 דקות).
ביוגרפיה > 1969

בתחרויות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת השחייה "גלי גיל" ברמת גן בתחילת אוגוסט 1969 זכתה שוהם במדליית זהב, מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם איבונה טוביס, שלומית ניר ודורית זלץ, לפני ארצות הברית, לראשונה בתולדות המכביה, בשיא ישראלי ומכביה חדש של 4:55.1 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:25.1 דקות.
באליפות הפועל ה-26 בשחייה שנערכה בבית יצחק בבריכת 25 מטר בסוף אוגוסט אותה שנה זכתה שוהם בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:24.1 דקות, אחרי שלומית ניר שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:19.4 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:00.8 דקות, אחרי שלומית ניר שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:49.3 דקות חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה בראשית אוקטובר, היא זכתה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:26.1 דקות, אחרי שלומית ניר (1:20.9 דקות) ולפני נורית שני מברית מכבים עתיד (1:28.1 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:03.6 דקות, אחרי ניר שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:54.2 דקות ולפני נורית שני (3:06.7 דקות).
ביוגרפיה > 1970

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1970 זכתה שוהם במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:10.7 דקות, אחרי שלומית ניר (3:05.5 דקות) ונורית שני (3:07.9 דקות).
הערות שוליים

↑  21 שיאים באליפות השחייה, על המשמר, 20 באוקטובר 1967
↑  שלמה מוזר, שלל שיאים בפתיחת אליפות השחייה, דבר, 20 באוקטובר 1967
↑  שלמה מוזר, מלמד הדהים ב-100 מ' פרפר, 59.8 ש', דבר, 22 באוקטובר 1967
↑  גרטל הדביק את המינימום וטוביס קבעה שיא יחיד, על המשמר, 15 בספטמבר 1968
↑  גרטל קבע שיא ב-1500, על המשמר, 22 בספטמבר 1968
↑  שפיץ חתר 100 מטר ב-52.9 ש' בשליחים, דבר, 3 באוגוסט 1969
↑  יעקב ברוש, ביום האחרון של תחרויות השחייה הושג רק שיא לרומי... ברזילאי, מעריב, 4 באוגוסט 1969
↑  שלומית ניר שיפרה שיאיה בחזה, דבר, 31 באוגוסט 1969
↑  שלמה מוזר, ניר: 200 מ' חזה בזמן שיא 2:54.2 ד', דבר, 2 באוקטובר 1969
↑  שלמה מוזר, באליפות המדינה שנסתיימה אתמול, דבר, 5 באוקטובר 1969
↑  שלמה מוזר, בתום שני ימי אליפות ישראל בשחייה, דבר, 16 באוקטובר 1970
↑  שלמה מוזר, שיאיו של גרטל המתיקו מי המלח בבת גלים, דבר, 18 באוקטובר 1970
אנדד אלדן

| --- | --- |

אֲנָדָד אֶלְדָן, בשנת 1964
 לידה:  6 ביוני 1924  (בן 100) רפובליקת פולין 
 שם לידה:  אברהם בלייברג – Avraham Bleiberg 
 מדינה:  ישראל 
 אירועים משמעותיים:  מלחמת העצמאות, הטבח בבארי
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1948
 הושפע מ:  אברהם שלונסקי
 צאצאים:  אשכר אלדן כהן 
 פרסים והוקרה:  פרס ראש הממשלה
 
אֲנָדָד אֶלְדָן (נולד ב-6 ביוני 1924) הוא מחנך ומשורר עברי.
זוכה פרס אקו"ם למפעל חיים, על תרומתו הרבה לתרבות הישראלית (2024).
ביוגרפיה

נולד בפולין כאברהם בלייברג. הוא עלה לישראל עם משפחתו ב-1930. הוא למד וגדל בקיבוץ חפציבה, הדריך בנוער העובד, שירת בפלמ"ח ונלחם במלחמת העצמאות. הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בספרות עברית, מקרא וספרות אנגלית. ולאחר שירותו חזר לחפציבה. בשנת 1960, לאחר נישואיו עבר לקיבוץ בארי שבנגב הצפוני. בקיבוץ עבד שנים רבות בהוראה, בפרדס, תרם רבות לעיצוב דמות החגים בבארי, מעיד על עצמו כי היה תלמידו ומעריצו של שלונסקי. עסק שנים רבות בהוראת ספרות ותנ"ך בתיכון "מעלה הבשור", בתיכון קיבוץ בארי ובמכללה למבוגרים.
אנדד אלדן פרסם כחמישה עשר ספרי שירה. ספר שיריו הראשון, "חושך זורם ופרי", שבו כינס משיריו שנדפסו בעיתונים מראשית שנות החמישים, יצא לאור בשנת 1959. שירו הראשון פורסם בעיתון על המשמר בשנת 1952 על ידי אברהם שלונסקי. שירתו הלכה והתבססה יותר ויותר על המצלול הלשוני העשיר, על האסוציאציה והאליטרציה הפרטיות ועל עולמו הארצישראלי המובהק. שיריו תורגמו לשפות רבות, בהן אנגלית, ערבית, ספרדית, צרפתית, גרמנית, הונגרית, פולנית, יידיש ויפנית. אנדד אלדן קיבל את פרס ראש הממשלה.
בשנת 2010 יצא לאור ספר שיריו "באורו זורם הפרי בעורי", כ-50 שנה לאחר צאת ספרו הראשון, "חושך זורם ופרי", ומקיים עמו דיאלוג.
שירים רבים בספרו האחרון "שש שעת שחר" שראה אור בשנת 2016, מנבאים את הטבח בקיבוץ בארי שהתרחש ב-7 באוקטובר 2023. אלדן ואשתו שרדו את הטבח ואף הארכיון הפרטי שלו ניצל, והוא הופקד במכון גנזים ארכיון הסופרים העבריים ע"ש אשר ברש. מתוך ארכיון זה, העלה מכון גנזים לבלוג שלו שיר שכתב אלדן למשורר אמיר גלבוע (שגם ארכיונו מופקד במכון גנזים), ואשר מזכיר בבחינת "נבואה שנתגשמה" את מאורעות ה-7 באוקטובר וכדלקמן:
כשהלילה התפוצץ מעל עיני / וקרעיו זחלו על ראשי / קרים ממאמץ / ידי חיפשו את עיניך מבעד / ריחות העשן בגופי / מתכווץ בפינת בכייך / קורא לרוח מנגד נצבו אודמות / שעות רחוקות".
פרסים והוקרה

בשנת 2024, בעודו בן 100, זכה אלדן בפרס אקו"ם למפעל חיים, על תרומתו הרבה לתרבות הישראלית.
חיים אישיים

אנדד אלדן נשוי ואב לשלושה, בהם האמנית אשכר אלדן כהן, ואיש העסקים גונר אלדן. אחיינו הוא ההיסטוריון יובל נח הררי.
בעקבות אירועי ה-7 באוקטובר והטבח בקיבוץ בארי פונה אלדן יחד עם אשתו, שרי, וחברי קיבוץ נוספים למלון בים המלח ומשם, כעבור שבועיים, הועבר לדיור מוגן בתל אביב.
מספריו

חושך זורם ופרי, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1959.
לא בשמחות קלות, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1964.
לא על האבן לבדה, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1967.
לבדו בזרם הכבד, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1971.
אור הפנים, שירים, תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 1974
כצלול קולות חלוקים, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1978.
קולה מלא הסתכלות, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1981.
עתה איתו, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1983.
זורם זהיר כזר, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1987.
דממה דקה ודוקרת, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1991.
לוחשת חולשתה, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1994.
סתו מהסס סודי, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1998.
הבהב ובא אביו, שירים, הקיבוץ המאוחד, 2001.
שנים שמעו שירה, שירים, הקיבוץ המאוחד, 2006.
באורו זורם הפרי בעורי, שירים, הקיבוץ המאוחד, 2010.
קשור בשפע שרשים, שירים, הקיבוץ המאוחד, 2015.
אלדן פרסם גם ספר חגים בשם טקס חג האסיף, את המוזיקה הלחין דוד זהבי, המוזיקה לשירים: "אישי", "אשר נטע אילן", "עתיק מאיתנו העץ", הלחין אברהם דאוס, ערך, עימד והביא לדפוס דב מיזל, תל אביב, הוועדה הבינקיבוצית לחג הווי ומועד, 1964.
ביאורים

↑  על שינוי שמו לאנדד אלדן, כתב שיר היתולי הרומז לחוויות מתקופת הפלמ"ח – הנודד ומסייר בארץ ישראל. לעיון בכתב היד של אלדן, שיחד עם ארכיונו האישי שרד את הפורענות בקיבות בארי, והופקד במכון גנזים,ראו כאן.
↑  על שיר שכתב לכבוד חג הביכורים בקיבוץ בארי בשנת 1987, ראו בבלוג של מכון גנזים כאן.
↑  וגם לכבוד פורים כתב על "משתה הגברים" בקיבוץ. ראו גם כן, בבלוג של מכון גנזים, כאן, שחשף לאחרונה את כתב היד של שיר זה מארכיונו.
הערות שוליים

↑  עדו ניצן, ארכיון המשורר בן המאה, שחולץ מבין ההריסות, באתר ישראל היום, 25 ביולי 2024
1 2   גילי איזיקוביץ, אנדד אלדן בן ה-99 שרד את הטבח בבארי. שיריו כמו ניבאו אותו, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2023
↑  אנדן אלדד בעל ארכיון, באתר מכון גנזים ע"ש אשר ברש
↑  אנדד אלדן, כשהלילה התפוצץ עלי, באתר ארכיון מכון גנזים ע"ש אשר ברש
↑  באור השמש הארצישראלית / יעקב בר-און, באתר מוסף "שבת" - לתורה, הגות ספרות ואמנות, ‏2010-12-24
↑  אביבית ג'ון שוורץ, לדפים אין כנפיים, ‏ "232" - עיתון תושבי המועצה האזורית אשכול, גיליון 138, 4 ביוני 2015, עמ' 13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310750805171  BnF: cb16566809v (data)  ISNI: 0000 0000 6696 1761  LCCN: n85105238  VIAF: 33427773   WorldCat (עם VIAF): 33427773
אספסיה מנוס

אספסיה נוסעת במכונית בחברת בעלה
אספסיה בלבוש יווני מסורתי, תמונה מ-1920
הנסיכה אלכסנדרה בזרועות המלכה סופיה
גן אידן - אחוזתה של אספסיה בוונציה
אספסיה מנוס (ביוונית: Ασπασία Μάνου‏; 4 בספטמבר 1896 – 7 באוגוסט 1972) הייתה אשתו של אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון ואמה של אלכסנדרה מיוון, מלכת יוגוסלביה.
ביוגרפיה > ילדות

אספסיה נולדה באתונה ב-4 בספטמבר 1896. היא הייתה בתם הבכורה של פטרוס מנוס, קולונל בצבא המלכותי היווני ואשתו הראשונה הלנה ארגירופולוס. היא נקראה על שם סבתה מצד האם. הייתה לה אחות צעירה בשם רוקסנה, שמאוחר יותר נישאה לספורטאי כריסטוס זלוקוסטאס. מנישואיו השניים של אביה לסופי טומבזי-מבורקורדו, הייתה לה אחות למחצה בשם רלו, לימים כוריאוגרפית, רקדנית מודרנית ומורה למחול. משפחת מנוס הייתה משפחה עתיקה, ולאספסיה היו קרובי משפחה מפורסמים רבים. עם זאת, היא לא נמנתה על מעמד האצולה היוונית. לאחר שהוריה התגרשו, אספסיה עזבה את יוון והשלימה את לימודיה בצרפת ושווייץ. ב-1915 היא חזרה ליוון וגרה עם אמה. היא נחשבה לאשה יפה מאוד. במהלך אותה שנה, היא פגשה במסיבה את הנסיך היווני אלכסנדרוס, בנם של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון וסופיה, נסיכת פרוסיה. היא הכירה אותו עוד בילדותם. על פי תיאוריהם של עדי ראייה, אספסיה עשתה על אלכסנדרוס רושם מידי, והדבר היחיד שהוא רצה במשך זמן רב היה לכבוש את לבה.
ביוגרפיה > נישואים

אספסיה דחתה בתחילה את חיזוריו של הנסיך, הן בגלל הבדלי המעמדות ביניהם, והן כיוון שהוא נודע כלא מהימן וכבר ניהל רומנים עם נערות רבות. אולם אלכסנדרוס לא ויתר, ובסופו של דבר הצליח לגרום לאספסיה להתאהב בו. הם התארסו בחשאי ב-1915. אלכסנדרוס לא סיפר על כך להוריו, כיוון שהם דבקו במוסכמות חברתיות, ולא העלו על דעתם שנסיך יווני ינשא לאשה שאינה ממשפחות המלוכה של אירופה. באותה תקופה, כבר החלה מלחמת העולם הראשונה לגלוש ליוון. הקיסרות הגרמנית, שבשיתוף פעולה עם האימפריה האוסטרו-הונגרית ובולגריה, כבשה את סרביה ומונטנגרו, ובריטניה צרפת איטליה והאימפריה הרוסית שלחו כוחות לעזרתן. עד מהרה גלשה הלחימה אל יוון. המלך קונסטנטינוס הראשון היה גיסו של וילהלם השני, קיסר גרמניה, ולפיכך פרו-גרמני מובהק. עובדה זו הביאה לחיכוכים רבים בינו לבין ראש הממשלה אלפתריוס וניזלוס, שאהד את מדינות ההסכמה. ב-1917, בתמיכת הבריטים והצרפתים, הודח קונסטנטינוס מהשלטון. המועמד הטבעי למלוכה היה הדיאדוכוס גאורגיוס, אולם הוא נודע גם כן כפרו-גרמני ולפיכך דילגו עליו ובחרו באחיו אלכסנדרוס כמלך החדש.
ב-10 ביוני 1917 הוכתר אלכסנדרוס כ"אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון". ביום ההכתרה, הוא סיפר לאביו על אירוסיו לאספסיה וביקש רשות להתחתן אתה. אביו טען שאין זה ראוי לערוך חתונה מלכותית במהלך מלחמה, וביקש מאלכסנדרוס להמתין עד אחר המלחמה. בתמורה, הוא הבטיח להיות עד בחתונה. אלכסנדרוס הסכים, ובאותו היום עזב קונסטנטינוס את אתונה לכיוון אורופוס, ואז יצא לגלות. הייתה זו הפעם האחרונה בה היה אלכסנדרוס בקשר עם משפחתו.
אלכסנדרוס הפך לשליט בובה בידי וניזלוס, והיה למעשה אסיר בארצו שלו. מרבית אנשיו של אביו הודחו, ואלכסנדרוס נאלץ לפטר מתפקידיהם רבים מחבריו. אפילו דיוקנאות של בני משפחתו סולקו מהיקרות. לא אחת כינו אותו אנשי וניזלוס בפניו "בן הבוגד". כל המכתבים שכתב לבני משפחתו, הוחרמו. נחמתו היחידה באותה תקופה הייתה אספסיה. חרף המלצתו של אביו, אלכסנדרוס החליט להתחתן אתה בכל מחיר. וניזלוס, אף על פי שהיה חבר טוב של אביה של אספסיה, התנגד לנישואים כיוון שחלם לשדך את אלכסנדרוס עם מרי, הנסיכה המלכותית וכך להדק את הקשרים בין בריטניה ויוון. עם זאת, בהדרגה שינה וניזלוס את טעמו כיוון שגילה שלאספסיה יש השפעה חיובית על המלך הצעיר, והיא מעניקה לו כוח להישאר בשלטון. גם הבריטים הביעו תמיכה לא רשמית ברעיון. במרץ 1918 ביקר באתונה הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן. הוא נפגש עם אספסיה, והצהיר בפני אלכסנדרוס שהוא עצמו מוכן להתחתן אתה.
עם זאת, הממשלה ומשפחת המלוכה היוונית עיכבו את מתן האישור לנישואים, ואלכסנדרוס ואספסיה נישאו בחשאי ב-17 בנובמבר 1919. הכומר שהשיא אותם נשבע לשמור על כך בסוד, אולם מיד לאחר הטקס סיפר על כך לשלטונות. על פי חוקי משפחת המלוכה היוונית, בן המשפחה הרוצה להינשא צריך לקבל את אישור המונרך (במקרה הזה אלכסנדרוס עצמו) ואישור הכנסייה היוונית. כיוון שהכנסייה היוונית לא אישרה את הנישואים, הם לא הוכרו בידי משפחת המלוכה ולא נחשבו לחוקיים. וניזלוס כעס על החתונה שנעשתה ללא ידיעתו, אולם הסכים לאספסיה ואמה להתגורר בארמון יחד עם אלכסנדרוס בתנאי שישמרו על כך בסוד. עד מהרה התפרסם הסיפור ברחבי יוון, ואספסיה נאלצה לעזוב את הארץ כדי להימלט מהשערורייה. היא התיישבה ברומא ואז בפריז. חצי שנה לאחר מכן נסע אלכסנדרוס לבקר אותה בפריז. רשמית במסגרת ביקור רשמי, בפועל בתור מעין תחליף לירח דבש. בקיץ 1920 הם קיבלו אישור לחזור ליוון יחד. אספסיה התגוררה בתחילה בבית אחותה, ולאחר מכן עברה לארמון עם אלכסנדרוס. בתקופה זו נודע להם שאספסיה בהריון, ידיעה ששמחה מאוד את בני הזוג.
ביוגרפיה > מות אלכסנדרוס

ב-2 באוקטובר 1920, כאשר אלכסנדרוס טייל עם כלבו בגנים המלכותיים של אתונה, הותקף הכלב על ידי קוף. המלך ניסה להרחיק את הקוף באמצעות מקל, אולם במהלך המהומה נשך הקוף את המלך, נשיכה קלה בידו. קוף נוסף הצטרף למתקפה, ובעת הניסיון להרחיקו ספג המלך נשיכה נוספת אשר שרטה בלוטה. בתוך ימים פיתח המלך דלקת קשה, ולמרות סימנים ראשונים של התאוששות, ב-12 באוקטובר מצבו התדרדר. ב-25 באוקטובר מת המלך אלכסנדרוס מאלח דם. הממשלה רצתה להחזיר לשלטון את קונסטנטינוס, אולם הריונה של אספסיה גרם לפחד, שכן אם היא הייתה יולדת בן זכר (שהיה אמור להיקרא פיליפוס), הוא היה צפוי להיות מתחרה לקונסטנטינוס ולגרום למשבר ירושה ביוון. למרבה ההקלה, ב-25 במרץ 1921 נולדה בת שקיבלה את השם אלכסנדרה. המלך קונסטנטינוס ואמו אולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה הסכימו לשמש כסנדקיה.
למרות זאת, מכיוון שנישואיה עם אלכסנדרוס נחשבו לנישואים מורגנטיים, הם לא זכו להכרה בידי משפחת המלוכה היוונית, ואספסיה ובתה לא נחשבו לחלק ממשפחת המלוכה היוונית וזכו להטבות מעטות בלבד. לדוגמה, אספסיה לא החזיקה בתואר "מלכת ההלנים" וכונתה בחצר "מאדאם מנוס". המצב השתנה ביולי 1922 בהתערבות חמותה המלכה סופיה, הוכרו הנישואים בדיעבד, ואלכסנדרה התינוקת קיבלה את התואר "נסיכת יוון ודנמרק". אולם עדיין זכויותיה היו קטנות במעט מזכויותיהם של שאר בני משפחת המלוכה. מאוחר יותר באותה שנה ניתנו זכויות דומות גם לאספסיה.