stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קארן דונסקי
ביוגרפיה

דנסקי נולדה בגרמניה בשנת 1941 לאם זמרת ממוצא איטלקי ואב רוקח ממוצא סקנדינבי. היא הצעירה מבין שלושה ילדים ובגיל 7, עלתה עם משפחתה לישראל.
היא התגלתה בגיל 23 בחברת האופנה תלווה מודל, בה היא הפכה לדוגמנית הבית. ב-1963 זכתה בתואר "מיס אלגנס" ומשם פרצה בתחומה והפכה לדוגמנית צמרת מובילה בישראל ומעבר לים עת עבדה עבור מותגים כגון איב סן לורן, טד לפידוס, קשארל, גודול מאזט ודגמנה במהלך אירועי שבוע האופנה בישראל ובחו"ל.
בישראל היא דגמנה את המותגים המובילים דוגמת משכית, גוטקס, בגד עור, ג'רי מליץ, גדעון אוברזון, ניבה, ידולי, ועוד. כמו כן, הופיעה בכל כתבי העת, ועל רוב שעריהם, של מכון היצוא הישראלי, שייצג את האופנה הישראלית בעולם.
במשך 35 שנה הייתה דנסקי אחראית על גילוין ועל הפיכתן של בחורות צעירות לדוגמניות מקצועיות, והייתה מבין הראשונות בתחום זה בישראל. במקביל היא הייתה גם אחראית על הכנתן להופעה בימתית של המועמדות לתחרות מלכת היופי מטעם שבועון לאשה. במהלך השנים שימשה כנציגת היופי של מותג הקוסמטיקה הבינלאומי ז'רמיין מונטיי אותה היא ייצגה בישראל כיועצת היופי הראשית של החברה.
בשנת 2002 זכתה בטקס פרסי האופנה הישראלי בפרס מפעל חיים על תרומתה הרבה לאופנה הישראלית. ב-2008 זכתה בתואר נוסף כשנבחרה לאייקון האופנה הישראלי של כל הזמנים.
בשנת 2009 שחקה בסדרה דני הוליווד.
בגיל 24 נישאה לשלמה דנסקי, שהיה בנם של בעלי חברת האופנה "תלווה מודל". מאוחר יותר סבל הבעל מהלם קרב ובני הזוג נפרדו. לשניים בן משותף, נואל, מורה לשפות במגזר הפרטי ומנהל בית הספר לשפות Language Links.
הערות שוליים

↑  ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏לאחר שהייתה מורדמת ומונשמת - קארן דונסקי חושפת: “החיסון השלישי גמר אותי״, באתר מעריב אונליין, 14 באוקטובר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415493205171  VIAF: 131153239452929450002   WorldCat (עם VIAF): 131153239452929450002
צמיג לא פנאומטי

צמיג לא פניאומטי של מלגזה. ניתן להבחין כי למרות הפגמים, הבלאי החיצוני והשחיקה המתקדמת של הסוליה, הצמיג לא מאבד את כושר הפעולה שלו
צמיג ללא אוויר (airless tire)
צמיג לא פנאומטי הוא צמיג אשר נפחו הפנימי מלא בחומר מוצק ולא באוויר כמקובל בדרך כלל, או שהוא כולו עשוי ביציקה אחת.
צמיג מסוג זה משמש בעיקר בגלגלי כלי רכב כבדים בתעשייה ובחקלאות, כגון מלגזות וטרקטורים. לצמיגים אלה מבנה השונה במעט מצמיגים רגילים וזאת במטרה לאפשר להם עמידות גבוהה יותר בסוגי ותנאי השטח בהם הם נעים, ולהתמודד עם עומסי משקל וכיווני תנועה חריגים.
מאפיינים

המאפיין העיקרי של צמיגים לא פנאומטים הוא המבנה המיוחד שלהם. שטח הפנים שיוצר מגע עם הקרקע עשוי מחומר קשיח יותר מאשר זה המשמש בצמיגים רגילים. חומרים קשיחים אלו הופכים את הצמיגים לעדיפים בשימוש בכלי רכב שבהם נקודת שיווי המשקל אינה סטנדרטית כדוגמת מלגזות. החומר הקשיח שבתוך הצמיג הופך את המלגזה ליציבה יותר כאשר היא מרימה משאות, וכפועל יוצא מכך מגביר מאוד את יכולת הנשיאה וההנפה של המלגזה לעומת מקרה בו למלגזה יהיו צמיגים רגילים מלאי אוויר.
בזכות המשטח התחתון הקשיח שבא במגע עם הכביש, הצמיג הלא פנאומטי הופך למעשה לחסין בפני תקרים וחתכים, ומגלה עמידות לאורך זמן בתנועה על משטחים לא מוחלקים כמקובל בשטחים תעשייתיים וחקלאיים, מה שמבטל את הצורך בטיפול השוטף בתקלות מסוג זה.
יתרונות

צמיגים לא פנאומטים הם הפתרון המומלץ לכלי רכב כבדים במיוחד או כאלה שאמורים לשאת משאות כבדים על גבי משטחי נסיעה בעייתיים. צמיגים לא פנאומטים שימושיים מאוד במקרים בהם המבנה השונה שלהם (להבדיל מצמיגים רגילים), נותן להם עדיפות ביכולות התמרון והתנועה. במקרים שצמיגים רגילים יחליקו או יאבדו אחיזה, צמיגים לא פנאומטים ימשיכו לאחוז במשטח.
צמיגים לא פנאומטים מתאימים בעיקר לכלי רכב הדורשים יכולת תמרון במקומות קטנים, כמו מלגזות הנעות במחסנים ובשטחים סגורים קטנים שבהם אין להם אפשרות לפתח מהירות, בנוסף לצורך שלהם לנוע בזהירות תוך כדי ביצוע שינויי כיוון חדים במיוחד.
חסרונות

צמיג לא פנאומטי מהסוג המתאים לכלים כבדים ואיטיים, לא מתאים ואף עלול להיות מסוכן לרכבים רגילים או רכבים הנוסעים במהירות גבוהה. הסיבה לכך היא שצמיגים לא פניאומטים הם בעלי אחיזת כביש נמוכה (בעלי התנגדות גבוהה לגלגול), ובעלי יכולת שיכוך נמוכה של פני משטח הנסיעה לעומת צמיגים פניאומאטיים. לכן, במהלך תנועה מהירה לתוך פניה ומחוצה לה או לאחר בלימת חירום ו"נעילת" הגלגלים, עלולה לגרום לאבדן שליטה והתהפכות הרכב.
בנוסף לכך, צמיגים מסוג זה אינם מנדפים את החום הנוצר במהלך הנסיעה. כתוצאה מכך נגרמת ירידה נוספת בכושר אחיזתם בדרך ועלול לגרום לסכנת שרפה בסביבה עבודה עתירת חומרים מתלקחים.
שימושים אחרים

ישנם סוגי צמיגים לא פנאומטים המתאימים לאופניים ולרכיבה ספורטיבית. צמיגים אלו בנויים בצורה שונה מהצמיגים המיועדים לתעשייה כבדה. בצמיגים הלא פנאומטים המיועדים לרכיבת ספורט, ישנם שני סוגי גומי היוצרים את הצמיג. החלק התחתון שבא במגע ישיר עם הקרקע, עשוי מחומר גומי קשיח ביותר המונע תקרים ונזקים אחרים מרכיבה על דרכים משובשות, ואילו צידי הצמיג עשויים מחומר גמיש יותר, היות שצידי הצמיג פגיעים פחות לתקרים ומסייעים להשיג אחיזה טובה יותר בפניות במהירות גבוהה יחסית.
בשנות ה-30 של המאה ה-21 צפויה חברת מישלן למכור צמיגים לא פנאומטיים עבור כלי רכב שנעים בכביש.
הערות שוליים

↑  שירות כלכליסט, צמיג העתיד: ללא פנצ'רים וללא חישוק, באתר כלכליסט, 9 ביולי 2017
צ'אק ולארי

| --- | --- |

 בימוי:  דניס דוגן 
 הופק בידי:  אדם סנדלר, טום שדיאק, ג'ק ג'יארפוטו 
 תסריט:  אלכסנדר פיין, ג'ים טיילור
 עריכה:  ג'ף גורסון 
 שחקנים ראשיים:  אדם סנדלר, קווין ג'יימס, ג'סיקה בייל, דן אקרויד, וינג ריימס, סטיב בושמי, ניקולס טורטורו
 מוזיקה:  רופרט גרגסון-ויליאמס 
 צילום:  דין סמלר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  רלטיביטי מדיה   שיידי אייקרס אנטרטיינמנט   האפי מדיסון
 חברה מפיצה:  UIP Duna, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 ביולי 2007
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט חבר'ה, סרט להט"בי 
 תקציב:  85 מיליון דולר
 הכנסות:  186 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   chuckandlarry
 www.chuckandlarry.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
צ'אק ולארי (באנגלית: I Now Pronounce You Chuck & Larry, בתרגום חופשי לעברית: הנני מכריז עליכם כצ'אק ולארי; מוכר גם כ-Chuck & Larry בלבד) הוא סרט קומי אמריקאי בכיכובם של אדם סנדלר וקווין ג'יימס. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-20 ביולי 2007.
עלילה

צ'אק ולארי הם שני כבאים העובדים יחד באותה תחנת כיבוי. לאחר שבמהלך עבודתם חלק מבניין מתמוטט עליהם, ולארי מגלה שכסף פוליסת הביטוח שלו לאו דווקא יגיע לילדיו, הוא מחליט להשתמש בפרצה בחוק ולהתחתן עם חברו צ'אק. אם לארי יהרג, צ'אק יקבל את כספי פוליסת הביטוח, וכך יוכל לדאוג לילדיו של לארי.
צ'אק, חביב הנשים, מתנגד בתחילה לרעיון, אולם חש מחויב ללארי כיוון שהוא הציל את חייו.
עובד מדינה נשלח לחקור אודותם ולגלות האם השניים אכן זוג או שהם מנסים להערים על המערכת. צ'אק, שמתקשה להימנע מלהתחיל עם נשים, נמשך לעורכת הדין שהשניים שכרו כדי לייצג אותם.
דמויות ראשיות

צ'ארלס "צ'אק" לוין (אדם סנדלר): רווק, חביב הנשים.
לורנס "לארי" ולנטיין (קווין ג'יימס): אלמן עם שני ילדים שמתקשה להתמודד עם מות אשתו.
אלכס מק'דונו (ג'סיקה בייל): עורכת דינם של צ'אק ולארי.
ביאורים

↑  זוהי פרפרזה על הנוסח האנגלי המקובל של הכרזה על נישואי גבר ואישה בנצרות
הערות שוליים

↑  Pronouncement of Marriage. Officiant Eric. Retrieved 27 November, 2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קארל שפילר

| --- | --- |

 לידה:  21 בנובמבר 1871 פלזן, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  6 באפריל 1939 (בגיל 67) העיר העתיקה של פראג, צ'כיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות של וינוהראדי 
 תקופת הפעילות:  1891–1939 (כ־48 שנים) 
 
קארל שפילר (בצ'כית: Karel Špillar;‏ 21 בנובמבר 1871 - 7 באפריל 1939) היה צייר וגרפיקאי צ'כי.
ביוגרפיה

אביו, אנטונין, היה איש כספים בעיר פלזן. גם אחיו, ירוסלב שפילר ורודולף שפילר, הפכו לציירים.
לאחר שסיים את לימודיו היסודיים, הוא הפך לתלמיד בבית הספר לאמנויות שימושיות. מ-1885 עד 1893 למד ציור דקורטיבי אצל פרנטישק ז'נישק, וכך גם ירוסלב. זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו, הוא קיבל את העבודה הראשונה שלו; מבנה מזבח לקפלה באוסטרבה.
השנים הבאות הוקדשו בעיקר להזמנות קטנות, אך הוא חזר לציורים דקורטיביים גדולים בשנת 1899, כאשר שיתף פעולה עם יאן פרייזלר על לוחות עבור הביתן של לשכת המסחר הצ'כית בתערוכה העולמית בפריז. הוא עבד שוב עם פרייזלר, במלון סנטרל בפראג, ואחר כך עם אחיו ירוסלב באולם הישיבות בארמון האיטלקי בקוטנה הורה (1901). במהלך תקופה זו, הוא הפך לחבר פעיל באיגוד מאנס לאמנויות יפות. ב-1902 ארגן עבורם תערוכה בפריז ועיצב את הכרזות.
הוא השתקע בפריז לזמן מה, וערך מספר נסיעות לנורמנדי. הוא השתתף בתחרות לעיצוב מסך חדש לתיאטרון Vinohrady בשנת 1905. עיצובו הגיע למקום השני. הוא חזר הביתה ב-1908, בעקבות מות אביו ומחלתו המחמירה של ירוסלב.
ב-1909 יצר את אחת מיצירותיו הבולטות, "מחווה לפראג", על חזית בית העירייה. לאחר 1913, הוא עבד בבית הספר לאמנויות שימושיות כמורה לציור בעירום. ב-1925 מונה לפרופסור.
לאחר מותו של ירוסלב ב-1917, הוא בילה את חופשותיו בווילה של אחיו כשהוא מצייר נופים.
הוא נפטר לאחר מחלה ממושכת ונקבר בבית הקברות וינוהרדי.
עבודותיו נשכחו במידה רבה עד 1980, אז נערכה רטרוספקטיבה והתחדש בו העניין.
גלריה

מנוחה
בחוף הים
המשפט של פריס
אישה מתלבשת
הערות שוליים

↑  Marta Sylvestrová: "Ohlasy Vídně v plakátové tvorbě v Čechách" (Responses to Vienna in poster production in the Czech Republic). In, Miroslav Ambrož, (ed.): Vídeňská secese a moderna 1900-1925. MG Brno, 2005, pp. 220-236
↑  Jiří Valenta (ed.): Malované opony divadel českých zemí (Painted curtains of theaters of the Czech lands), NIPOS, Praha 2010
↑  Several authors; Karel Špillar 1871 – 1939, exhibition catalog, Středočeská Galerie, Prague, 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 122718291  ISNI: 0000 0000 6681 6513  LCCN: nr2001024022  NKC: jn19990209881  RKD: 74338  ULAN: 500061869  VIAF: 32885617   WorldCat (עם VIAF): 32885617
צומת גבעתי

| --- | --- |
 מיקום:  קיבוץ נגבה, שדה יואב
 כבישים בצומת:    כביש 35   כביש 232
 אתרים סמוכים:  מצודת יואב, יער כרמון
 קואורדינטות:  31°39′12″N 34°39′51″E﻿ / ﻿31.653418°N 34.6641483°E﻿ / 31.653418; 34.6641483
  (למפת השפלה מוגדלת) צומת גבעתי(למפת השפלה רגילה) צומת גבעתי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת גבעתי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת גבעתי he
 
צומת גבעתי הוא צומת המחבר בין כביש 35 (אשקלון - קריית גת) לכביש 232 לא הרחק מקיבוץ נגבה, שדה יואב ומצודת יואב.
היסטוריה

הצומת הייתה נקודה אסטרטגית  במלחמת העצמאות. בחודשים יוני - יולי 1948 השתלט הצבא המצרי על האזור החיוני לאחר שננטש על ידי צה"ל ללא קרב וחפר בו ארבעה משלטים : גבעה 113, גבעה 100, משלט הצומת הצפוני ומשלט הצומת הדרומי. במהלך מבצע יואב, בין ה-16 באוקטובר ל-17 באוקטובר 1948, תקף גדוד 51 מחטיבת גבעתי (הגדוד הועבר ב-1956 לחטיבת גולני), עליו פיקד יהודה ואלך את המשלטים . בקרב הקשה, אבן דרך בהבקעת הדרך לנגב הנצור, נהרגו  30 מחיילי גבעתי. הצומת נקראת על שם החטיבה וגדוד 51 זכה לשם "גדוד הבוקעים הראשון".
הערות שוליים

↑  קרבות משלטי הצומת, מאתר חטיבת גבעתי.
↑  כיבוש גבעה 113 וגבעה 100, מאתר חטיבת גבעתי.
↑  כיבוש משלט הצומת הצפוני, מאתר חטיבת גבעתי.
↑  כיבוש משלט הצומת הדרומי, מאתר חטיבת גבעתי.
↑  אורי דרומי, אוגדונר ראשון של צה"ל, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2008.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קברי אחים בהר הרצל

קבר המוני לחללי הקרב על ג'נין במלחמת העצמאות ב-1948
קבר אחים המוני לחללי הקרב על גוש עציון
קבר אחים ומצבה לזכר הנעדרים בחצי האי סיני במלחמת יום הכיפורים
קברי אחים בהר הרצל הם קברים או חלקות קבורה מיוחדות, בבית הקברות הצבאי בהר הרצל, שבהם נטמנים חללי מערכות ישראל, אשר היה קושי בזיהוי גופתם.
חלקות קבורה מיוחדות אלה מצויות בין החלקות השונות בבית הקברות הצבאי, ומיועדות לקברי אחים של חללים שהובאו מקרבות שהתרחשו במקומות שונים, ולעיתים אף כוללים "חללים אלמונים", שלא זוהו כלל. בנוסף, קבורים בקבר אחים בהר הרצל גם חללי המעפילים, שטבעו בניסיון לעלות לארץ ישראל בדרך הים, כגון חללי אוניית המעפילים סלבדור, שהובאו לקבר אחים המוני בחלקת המעפילים, ללא שם וללא כיתוב על מצבתם. רוב קברי האחים הללו הם מתקופת מלחמת העצמאות, ובהם גם קברים של אחים שנקברו זה לצד זה, ואף של משפחות שלמות.
בין החלקות בבית הקברות הצבאי מצויות חלקות של הנופלים בקרבות על אזור ירושלים:
קבר אחים לחללי גבעת הרדאר.
קבר קבוצתי לחללי המושבה נווה יעקב.
קבר אחים לחללי קרב הקסטל.
קבר אחים לחללי הקרבות בדרך אל ירושלים (שער הגיא).
קבר אחים לחללי שיירת נבי דניאל.
קבר אחים לחללי קרב לטרון.
קבר אחים לחללי כפר עציון.
חלקות של קברי אחים שהובאו משאר חלקי הארץ:
קבר אחים לחללי הקרב על ג'נין (1948).
קבר אחים לחללי הקרב על ראש העין.
קבר אחים לחללי הקרב על הכפר הערבי "כרתיה".
קבר אחים לחללי הקרב על קיבוץ דורות.
בכניסה אל חלקת חללי מלחמת יום כיפור בסמוך אל חלקת גדולי האומה ישנו קבר אחים מיוחד לזכר חיילי צה"ל שנפלו בקרבות במצרים ועליו גם מצבות לזכר חיילי צה"ל שמקום קבורתם לא נודע באזור תעלת סואץ ואזור סיני.
ראו גם

בית הקברות הצבאי בקריית ענבים
צבי בומס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בספטמבר 1952 (בן 72) ישראלקריית חיים, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  זמר
 סוגה:  רוק רך, ג'אז, זמר עברי
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  MCI
 
צביקה (צבי) בוֹמס (נולד ב-13 בספטמבר 1952 בקריית חיים) הוא זמר ישראלי שהתפרסם כחלק מ"שלישיית קצה השדה" ובדרך שאפיינה את הקריירה המוזיקלית שלו.
דיסקוגרפיה

מקומות אחרים (1989)
הערות שוליים

↑  טל פרי, למה התכוון המשורר, מעריב, 9 בפברואר 1990
↑  אור ברנע, צעד קטן לעמוס, באתר ynet, 25 באפריל 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300238305171  ISNI: 0000 0004 0276 8195  MusicBrainz: 1ef59957-c7b9-4321-8158-c18524fb8815  VIAF: 298800658   WorldCat (עם VIAF): 298800658
צ'אנגג'נג 5

צָ'אנְגְגֶ'נְג 5 או צעדה ארוכה 5 (בסינית: 长征五号, בפיניין: Chángzhēngwǔ, "צעדה ארוכה" על שם מצעדו המפורסם של מאו דזה-דונג, בקיצור CZ-5,, באנגלית: Long March 5) הוא משגר לוויינים כבד המפותח בסין העממית, על ידי חברת "חומת סין הגדולה". משגר זה מוגדר כמשגר העתידי של סין והוא צפוי להחליף חלק מהמשגרים המצויים בשימוש.
צ'אנגג'נג 5 יופעל במספר תצורות – דו-שלבי (למסלולים נמוכים - LEO) ותלת-שלבי. מבחר של מאיצים יותקנו סביב השלב הראשון, בהתאם לצורך.
המשגר יכול לשגר מטענים במשקל עד 25 טון למסלול נמוך, ועד 11 טון למסלול מעבר גאוסטציונרי. ביצועים אלה צפויים למצב את המשגר כאחד המשגרים היעילים ביותר, והוא המשגר הכבד ביותר שנמצא בשימוש כרגע בסין.
שיגור ראשון של המשגר שהביא מטען למסלול גיאוסטציונרי בוצע בהצלחה בנובמבר 2016.
באפריל 2021, לאחר שיגור שלב של תחנת החלל טיאנגונג הסינית, נשארה ליבת המשגר של השלב הראשון במסלול לווייני נמוך והיא ביצעה דעיכה לא מבוקרת. זהו אחד הגופים הכבדים ביותר שביצעו דעיכה לא מבוקרת מעל אזורי אוכלוסייה. הליבה התרסקה באוקיינוס ההודי ליד האיים המלדיביים בקואורדינטות 2°39′N 72°28′E﻿ / ﻿2.65°N 72.47°E﻿ / 2.65; 72.47 בבוקר ה-9 במאי 2021, בשעה 2:14 UTC.
למשגר זה מותאם כן שיגור במרכז שיגורי הלוויינים ונצ'אנג.
סוגים

נכון ל-2021, יש שני סוגים של המשגר
| גרסה | CZ-5 | CZ-5B |
| --- | --- | --- |
מנועים: 4 × CZ-5-300, 2 × YF-100
שלב ראשון: CZ-5-500, 2 × YF-77
| שלב שני | CZ-5-HO, 2 × YF-75D | - |
| שלב שלישי (אופציונאלי) | Yuanzheng-2 | - |
דחף (בגובה פני הים): 10620 קילוניוטון
| מסת שיגור | 854,500 ק"ג | 837,500 ק"ג |
| גובה | 56.97 מטר | 53.66 מטר |
| מטעד למסלול לווייני נמוך של 200 ק"ג | - | ~25,000 ק"ג |
| מטעד למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי | 14,400 ק"ג | - |
שיגורים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מספר | זמן שיגור | אתר שיגור | תוצאה | מסלול | מטעד | הערות |
| 1 | 3 בנובמבר 2016, 12:43 UTC | מרכז שיגור הלוויינים וונצ'אנג | שיגור מוצלח | מסלול גאוסטציונרי | Shijian-17 | שיגור ראשון |
| 2 | 2 ביולי 2017, 11:23 UTC | מרכז שיגור הלוויינים וונצ'אנג | כישלון | מסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי | Shijian-18 | נכשל בשלב השני |
| 3 | 27 בדצמבר 2019 12:45 UTC | מרכז שיגור הלוויינים וונצ'אנג | שיגור מוצלח | מסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי | Shijian-20 |  |
| 4 | 5 במאי 2020 10:00 UTC | מרכז שיגור הלוויינים וונצ'אנג | שיגור מוצלח | מסלול לווייני נמוך | מודול ניסויי לקראת תחנת החלל הסינית (Next-generation crewed spacecraft) ‏ |  |
| 5 | 23 ביולי 2020 4:41 UTC | מרכז שיגור הלוויינים וונצ'אנג | שיגור מוצלח | מסלול הליוצנטרי, מסלול מעבר למאדים | טיאנוון-1 | החללית הסינית הראשונה למאדים הכוללת מקפת, נחתת ורובר |
| 6 | 23 בנובמבר 2020 20:34 UTC | מרכז שיגור הלוויינים וונצ'אנג | שיגור מוצלח | תמרון מעבר ירחי | צ'אנג-אה 5 |  |
| 7 | 29 באפריל 2021 3:23 UTC | מרכז שיגור הלוויינים וונצ'אנג | שיגור מוצלח | מסלול לווייני נמוך | Tianhe (אנ'), מודול של תחנת החלל טיאנגונג 3(אנ') | ליבת המשגר ביצעה דעיכה לא מבוקרת לתוך האטסמוספירה. הליבה התרסקה באוקיינוס ההודי ליד האיים המלדיביים בקואורדינטות 2°39′N 72°28′E﻿ / ﻿2.65°N 72.47°E﻿ / 2.65; 72.47 בבוקר ה-9 במאי 2021, בשעה 2:14 UTC |
שיגורים ידועים

ב-29 באפריל 2021, שוגר מודול תחנת החלל טיאנגונג הסינית, שמשקלו כ-22 טון. לאחר השיגור ליבת המשגר של השלב הראשון נכנסה למסלול וביצעה דעיכה לא מבוקרת, עד לדעיכה סופית בבוקר ה-9 במאי 2021, בשעה 2:14 UTC., במהלך המסלול הסופי השלב עבר מעל ישראל דקות לפני הדעיכה הסופית.
זהו אחד הגופים הכבדים ביותר שדעכו בצורה לא מבוקרת ועלולים היו לפול על אזורי אוכלוסייה., השלב הוערך במסה של 21.2 טון והיה הרביעי הכי כבד בהיסטוריה. הליבה התרסקה באוקיינוס ההודי ליד האיים המלדיביים בקואורדינטות 2°39′N 72°28′E﻿ / ﻿2.65°N 72.47°E﻿ / 2.65; 72.47 בבוקר ה-9 במאי 2021, בשעה 2:14 UTC.
בשנת 2024 בעזרת המשגר שוגרה גשושית "צ'אנג-אה 6" לחקר הירח.
קובלה פנסקיה

| --- | --- |

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פולין גדול פולין גדול
 תאריך ייסוד:  המאה ה-13
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  183 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  51°56′00″N 18°32′00″E﻿ / ﻿51.93333°N 18.53333°E﻿ / 51.93333; 18.53333 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיקובלה פנסקיה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיקובלה פנסקיה(למפת פרובינציית פולין גדול רגילה) פוזנן קאליש קונין פילה לודז' פומ. פומרניה המערבית  לוב. קויאוויה-פומרניה שלזיה תחתית אופולהקובלה פנסקיה(למפת פרובינציית פולין גדול מוגדלת) פוזנן קאליש קונין פילה לודז' פומרניה פומרניה המערבית  לובוש קויאוויה-פומרניה שלזיה תחתית אופולהקובלה פנסקיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קובלה פנסקיה (בפולנית: Kowale Pańskie) היא עיירה במרכז פולין, כ-200 ק"מ ממערב לוורשה, על אחד מיובליו של הנהר אודר. פירוש שמה של העיר בפולנית הוא "אדון הנפחים", והוא נקבע על ידי בעל החווה שהיוותה בסיס להתפתחות העיירה, חווה בה עבדו בעלי המלאכה הראשונים בעיירה. בעיירה יש כנסיית לבנים עתיקה מהמאה ה-15, בית קברות, בתי ספר, ספרייה ומרפאה אזורית.
היסטוריה

העיירה מוזכרת במסמכים מהמאה ה-13. בתקופת שלטון הצאר, עד הקמת פולין העצמאית ב-1919, הייתה העיירה מקום מושבו של השלטון האזורי. בשנת 1954 שבה העיירה להיות מקום המושב של השלטון האזורי.
יהודים

בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את האזור. באוקטובר 1941 הוקם בעיירה גטו שבו - ובכפרים שבסביבתו - רוכזו כל יהודי נפת טורק, כ-4,000 במספרם.
בנובמבר רוכזו יהודי הגטו בכפר ביילווקי (Bielawki) והם עברו סלקציה, ובדצמבר גורשו רובם למחנה ההשמדה חלמנו ושם נרצחו. מיעוטם גורשו לעיירה דוברה.
פרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר

| --- | --- |

סמליל פרס גראמי
 תיאור:  אלבומים איכותיים המכילים 51% או יותר זמן נגינה של שירים ווקאליים בז'אנר ה"עממי" (ספר השירים האמריקאי הגדול)
 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה 
 תקופת הפרס:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 www.grammy.com
 
פרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר הוא פרס שמוענק לאמנים בטקס פרסי גראמי, טקס שהוקם בשנת 1958 ובמקור נקרא פרסי הגרמופון.
הפרס מוענק מדי שנה מאז שנת 1992, אך בפרס היו שני שינויי שם במהלך השנים. בשנת 1992 הפרס נקרא "ביצוע הפופ העממי הטוב ביותר ", בין השנים 1993–2000 היה הפרס ידוע בשם "הביצוע הקולי הטוב ביותר בפופ העממי", ומאז שנת 2001 הוא ידוע בשמו הנוכחי. מלבד השנה הראשונה בה הוענק, הפרס מיועד ל"אלבומים המכילים 51% או יותר זמן נגינה של שירים ווקאליים", כאשר "עממי" מתייחס ל"הרכב, הסגנון הקולי והסידור האינסטרומנטלי" של גוף המוזיקה המכונה ספר השירים האמריקאי הגדול.
הפרס משנת 1992 הוענק לנטלי קול על הדואט שלה ושל אביה, נט קינג קול, בביצוע ההקלטה המקורית שלו לשיר "Unforgettable". זה המקרה היחיד בו הוענק פרס הפופ העממי על שיר, בניגוד לאלבום. לפני שנת 2001 ניתן הפרס לאמנים המבצעים בלבד; מאז הוענק הפרס לאמנים המבצעים, לטכנאי הקול/מיקסרים, כמו כן גם למפיקים המוזיקליים, בתנאי שהם עבדו על יותר מ 51% מזמן הנגינה באלבום. מפיקים וטכנאי קול שעבדו על פחות מ-50% מזמן הנגינה של האלבום, כמו המעבדים אינם זוכים בפרס, אך יכולים להגיש בקשה לתעודת זכייה.
נכון לשנת 2016, טוני בנט מחזיק את שיא הזכיות בקטגוריה, כ-13 זכיות (כולל זכייה אחת עם קיי די לאנג, אחת עם ליידי גאגא ואחת עם ביל שרלאפ). נטלי קול, מייקל בובלה, ווילי נלסון הם הזוכים היחידים אשר זכו יותר מפעם אחת בפרס.
אמנים עם מספר זכיות

14 זכיות
טוני בנט
5 זכיות
מייקל בובלה
2 זכיות
נטלי קול
וילי נלסון
ליידי גאגא
אמנים עם מספר מועמדויות

17 מועמדויות
טוני בנט
13 מועמדויות
ברברה סטרייסנד
10 מועמדויות
מייקל בובלה
7 מועמדויות
רוזמרי קלוני
6 מועמדויות
הארי קוניק ג'וניור
5 מועמדויות
בארי מנילו
מייקל פיינסטיין
רוד סטיוארט
וילי נלסון
4 מועמדויות
ג'וני מאטיס
3 מועמדויות
בוב דילן
בט מידלר
ברנדט פיטרס
ג'וש גרובן
נטלי קול
סת' מקפרלן
2 מועמדויות
אנדראה בוצ'לי
בובי שורט
ג'ולי אנדרוז
דיאן שור
לייזה מינלי
פרנק סינטרה
קארלי סימון
שרה מקלכלן
ליידי גאגא
נורה ג'ונס
ריקי לי ג'ונס
פנטטוניקס
קארל תאודור דרייר

| --- | --- |

 לידה:  3 בפברואר 1889 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  20 במרץ 1968 (בגיל 79) קופנהגן, דנמרק 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 תקופת הפעילות:  1919 – 20 במרץ 1968 (כ־49 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס אריה הזהב (1955) 
 https://www.carlthdreyer.dk
 פרופיל ב-IMDb
 
קארל תאודור דרייר הבן (בדנית: Carl Theodor Dreyer, Jr; ‏ 3 בפברואר 1889 – 20 במרץ 1968) היה במאי סרטים דני. הוא נחשב בעיני מבקרים וקולנוענים רבים כאחד מגדולי הבמאים בתולדות הקולנוע.
חייו

דרייר נולד כילד ממזר בקופנהגן, דנמרק. אמו הייתה משרתת שוודית לא נשואה ששמה יוספינה ברנהרדינה נילסון, ואביו ינס כריסטיאן טורפ, שהיה מעסיקה של אמו, הציע אותו לאימוץ. בשנתיים הראשונות לחייו שהה בבתי יתומים עד שאומץ בידי קארל תאודור דרייר האב, טיפוגרף (מומחה באמנות הדפוס) ואשתו, אינגר מארי. הוריו המאמצים היו לותרנים מחמירים ודרייר זכה ליחס מנוכר מצידם. דרייר היה תלמיד אינטליגנטי במיוחד, ובהיותו בן 16 עזב את הבית ואת החינוך הפורמלי. הוא ניתק עצמו ממשפחתו המאמצת, אולם חינוכם הנוקשה הותיר את חותמו על רבים מסרטיו.
דרייר הלך לעולמו בשל דלקת ריאות בהיותו בן 79. הסרט התעודי Carl Th. Dreyer: My Metier משלב זכרונות ממכריו.
קריירה

תחילה עבד דרייר כעיתונאי ומאוחר יותר הצטרף לתעשיית הסרטים, בתחילה ככותב כתוביות לסרטים אילמים ולבסוף כתסריטאי. ניסיונו הראשון בבימוי סרטים נחל הצלחה מוגבלת, והוא עזב את דנמרק על מנת לעבוד בתעשיית הסרטים הצרפתית. בזמן שהותו בצרפת התרועע עם ז'אן קוקטו, ז'אן הוגו ואחרים מסצנת האמנות הצרפתית. ב-1928 יצר את סרטו הקלאסי הראשון ז'אן ד'ארק (La Passion de Jeanne d'Arc). בהתבסס על תעתיק משפטה של ז'אן ד'ארק, יצר יצירת מופת של רגש, שיונקת במדה שווה הן מהריאליזם והן מהאקספרסיוניזם. על מנת ליצור את סרטו הבא, דרייר השתמש במימון פרטי של הברון ניקולאס דה גינזבורג, היות שתעשיית הסרטים הדנית הייתה בפשיטת רגל. Vampyr‏ (1932) הוא הרהור סוריאליסטי בנושא הפחד. הלוגיקה מפנה מקום למצב הרוח ולאווירה בסיפור על אדם המגן על שתי אחיותיו מפני ערפד. הסרט מכיל דימויים חזקים רבים, כמו הגיבור, אותו מגלם גינזבורג (תחת שם המסך ג'וליאן וסט), החולם על קבורתו שלו ותשוקת הדם החייתית על פניה של אחת האחיות כשהיא סובלת מכישופו של הערפד. הסרט צולם כמעט ללא קול, אבל עם דיאלוגים דלילים ומוצפנים בשלוש גרסאות שונות – אנגלית, צרפתית וגרמנית.
שני הסרטים נכשלו בקופות, ודרייר לא יצר סרט נוסף עד לשנת 1943. דנמרק הייתה נתונה אז תחת הכיבוש הנאצי, ובסרטו "יום הזעם" (Day of Wrath) עסק בפרנויה שרחשה סביב ציד המכשפות במאה השש עשרה, בתרבות תאוקרטית נוקשה. ביצירה זו, ביסס דרייר את הסגנון שיאפיין את סרטיו המדברים: קומפוזיציות מוקפדות, צילום שחור-לבן עז מבע, ושוטים ממושכים מאוד. במהלך תריסר השנים עד לסרטו הארוך הבא, יצר דרייר שני סרטים תעודיים. ב-1955 ביים את "אורדט" ("Ordet - "the word), המבוסס על מחזה באותו שם, פרי עטו של קאי מונק. הסרט שוזר סיפור אהבה עם משבר אמוני. סרטו האחרון של דרייר היה "גרטרוד" (Gertrud) ‏(1964). על אף שיש הרואים בו יצירה פחותה מקודמותיה, הוא מהווה סיום הולם לקריירה של דרייר, מכיוון שהוא מגולל את סיפורה של אשה, שלאורך כל תלאות חייה, אינה מביעה מעולם חרטה על הבחירות שהיא עושה.
הפרויקט הגדול של דרייר שלא זכה להשלימו היה סרט על ישו. אם כי התסריט כבר נכתב (פורסם ב-1968) המצב הכלכלי הלא יציב ותובענותו האמנותית של דרייר, יחד עם עיסוקים אחרים שלו, הותירו אותו בגדר חלום.