stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של הכימיה
הגדרתה המודרנית של הכימיה

טרם המאה העשרים, הכימיה הוגדרה כמדע החוקר את טבעו של החומר ושינויי הצורה שלו. בכך היה ברור הגבול בין הכימיה לפיזיקה, כיוון שהאחרונה לא עסקה כלל בשינויי הצורה של החומר. בנוסף, בניגוד לפיזיקה, הכימיה לא עסקה כמעט בכלל במתמטיקה. בתקופה מוקדמת של הכימיה העיסוק במתמטיקה לא נדרש וכימאים רבים ראו בו תוספת מיותרת. כיום, מודלים מתמטיים רבים משמשים את הכימיה והתוצאות המחושבות על פי המודלים תואמות המידה רבה את התוצאות הנמדדות. (ראו בעיית אטום המימן).
התקדמויות שונות בפיזיקה במהלך המאה ה-19 סייעו להבין את הכימיה כמדע המבוסס על חוקים מתחום הפיזיקה. באמצע המאה ה-19 פיזיקים החלו לחקור את חוקי התרמודינמיקה. ההתרמודינמיקה סיפקה מסגרת תאורטית להבנת מעברי אנרגיה בתגובות כימיות והקשרים בין חום, עבודה ותכונות החומר ולכך היו לכך השלכות עמוקות על הבנת תהליכים כימיים.
התפתחות תאוריות שונות להסברת הקשר הכימי הולכות יד ביד עם צבירת ידע על מבנה האטום. לאחר גילוי מבנה האטום (תחילה ב 1904 על ידי ג'יי ג'יי תומסון) ובהמשך על ידי ארנסט רתרפורד (1911) ונילס בוהר, ומחקרם של מארי ופייר קירי בנושא הרדיואקטיביות, החלה להשתנות נקודת מבטם של המדענים על החומר. לא נדרשה עוד הבנה של כל החומר ומאפייניו, אלא של הגרעין, של ענן האלקטרונים הסובב אותו והשדה החשמלי, כיוון שהוברר כי מרבית הכימיה היא כימיה של אלקטרונים, והיא עוסקת בקישור שביניהם ובמעברם. משכך, ניתן היה לחקור את החומר בתנאים רגילים של לחץ, טמפרטורה וקרינה אלקטרומגנטית, ולהסיק מסקנות לגבי התנהגות החומר בטווח רחב של מקרים. הכימיה הוגדרה מעתה כמדע העוסק בהרכבו, מבנהו ומאפייניו של החומר והתגובות שלו עם חומרים אחרים.
משמעות הגדרה זו אמנם משאירה את תחום המחקר העוסק בגרעין ובתגובות גרעיניות לפיזיקאים, אך בשיטת המחקר כיום, המשלבת דיסיפלינות שונות, התערערו הגבולות המסורתיים. עדיין, תחום המחקר העוסק בכימיה של אלקטרונים גדול דיו והקביעה כי "הכימיה נמצאת בכל" נותרה מדויקת.
הסבר הכימיה באמצעות מבנה האטום ומושגים פיזיקליים

תאוריות ראשונות של קשרים כימייים פותחו לאחר גילוי האלקטרון על ידי ג'יי ג'יי תומסון באפריל 1897. מספר מדענים, כגון ויליאם פראוט (William Prout) ונורמן לוקיטר (Norman Lockyr), הציעו שאטומים בנויים מיחידה יותר בסיסית, אך סברו כי היחידה הזאת תהיה בגודל של האטום הכי קטן, מימן. תומסון, היה הראשון להוכיח שישנו חלקיק תת-אטומי, הקטן ביותר מפי 1,000 מהאטום, חלקיק שכיום ידוע כאלקטרון. תומסון גילה זאת דרך מחקריו על שפופרת קרן קתודית, בעקבות הגילוי שקרני קתודה יכולות לנוע דרך האוויר הרבה יותר רחוק ממה שאפשרי לחלקיק בגודל אטומי.  הוא העריך את המסה של קרני הקתודה על ידי מדידת החום שנפלט כאשר הקרניים פגעו בצומת תרמית והשווה זאת לסטייה של הקרניים על ידי שדה מגנטי. הניסויים שלו הציעו לא רק שקרניים קתודיות קלות ביותר מפי 1,000 מאטום המימן, אלא גם שהמסה שלהם זהה ללא תלות ביסוד ממנו באו. הוא הסיק שהקרניים בנויות מחלקיקים מאוד קלים, בעלי מטען שלילי, חלקיקים המהווים רכיב אוניברסלי של מבנה האטומים.
בשנת 1904 תומסון הציע מודל ראשון של מבנה אטום, המכונה מודל עוגת הצימוקים. לפי מודל זה האטום הוא כדור של חומר טעון חיובית ובתוכו מפוזרים האלקטרונים, כך האלקטרונים בעלי המטען השלילי מאזנים את המטען החיובי של החומר בתוכו הם נמצאים ולכן המטען הכולל של האטום הוא נייטרלי. במודל האטומי שלו הניח תומסון שקשרים כימיים נוצרים בעזרת כוחות אלקטרוסטטיים שמועברים בין האטומים. מהנחה זאת נובע כי קשר כימי חייב להיות קוטבי.
בשנת 1909 הציג לראשונה הכימאי הדני סרן סרנסן (אנ') את מושג ה-PH - מדד מספרי לרמת חומציות של תמיסה מימית, המתבסס על ריכוזם של יוני הידרוקסיד ע"פ יחס לוגריתמי הפוך לריכוז הידרוניום ( \ {\mbox{H}}_{3}{\mbox{O}}^{+}) הידועה בתמיסה.
ארנסט רתרפורד  ביצע את ניסוי רתרפורד שהראו שלא ייתכן שהאטום מורכב מ"מריחה" של מטען חיובי, אלא שהמטען חיובי של האטום מרוכז באזור קטן מאוד בתוך האטום ולכן יש לדחות את "מודל עוגת הצימוקים". ניסויים אלו הובילו את רתרפורד להציע את המודל הפלנטרי של האטום בשנת 1911. במודל זה הוצג לראשונה הרעיון של גרעין האטום. בשנת 1913 שכלל נילס בוהר את המודל הפלנטרי של האטום והציג את מודל האטום של בוהר  התוספת של בוהר הייתה כי לא כל מסלול אפשרי עבור האלקרטונים, אלא רק מסלולים שבהם התנע הזוויתי של האלקטרונים מהווה כפולה שלמה של קבוע פלאנק המצומצם (המסומן לרוב ב- \hbar ). מעבר האלקטרון בין מסלול למסלול (כלומר בין רמות אנרגיה) הוא מיידי ומלווה בפליטה או בבליעה של פוטון - מנה (קוונטה) של קרינה אלקטרומגנטית.
מכיוון שלא ניתן להסביר תכונות של תרכובות אורגניות בעזרת קשר קוטבי, התברר שאמורים להתקיים גם קשרים לא קוטביים ולא רק קוטביים כפי שהסביר תומסון. בשנת 1916 טען לראשונה גילברט ניוטון לואיס שקשרים לא קוטביים מתבססים על זוג משותף של אלקטרונים. ובכך הגה את הרעיון של קשר קוולנטי. תאוריה זו תאמה גם את המודל האטומי של רתרפורד ובוהר. התפתחות של המכניקה הקוונטית ופיתוח משוואת שרדינגר בשנת 1926 הובילו לפיתוח תאוריות יותר מדויקות של הקשרים הכימייים.
בסוף המאה ה-19 התפתחה גם הספקטרוסקופיה באופן משמעותי והפכה לכלי חיוני לניתוח כימי. טכניקות ספקטרוסקופיות אפשרו למדענים לחקור את האינטראקציה של חומר עם קרינה אלקטרומגנטית, ולספק מידע חשוב על המבנה וההרכב של מולקולות. הספקטרוסקופיה שאבה רבות מעקרונות הפיזיקה, כולל אופטיקה, אלקטרומגנטיות ומכניקת קוונטים, ושילבה עוד יותר את שתי הדיסציפלינות.
כימיה קוונטית

הדעות חלוקות לגבי לידתה של הכימיה הקוונטית, אך נהוג לראות את תחילתה בהצגתה של משוואת שרדינגר ואת ישומה לבעיית אטום המימן בשנת 1926. עם זאת, מאמרם של וולטר הייטלר ופריץ לונדון, שפורסם בשנת 1927, מתואר לעיתים רבות כאבן הדרך המרכזית בהיסטוריה של הכימיה הקוונטית. היה זהו ישומה הראשון של מכניקת הקוואנטים שהוביל לחקירת מולקולת המימן, ולהבנת תופעות ההקשר הכימי. התקדמות משמעותית הושגה בשנים הבאות על ידי אדוארד טלר, מקס בורן, רוברט אופנהיימר, לינוס פאולינג ואחרים. למרות התקדמות זו שררה סקפטיות רבה באשר ליכולתה של המכניקה הקוונטית לתאר תהליכים כימיים מורכבים.
בשנות הארבעים של המאה העשרים מאמצים רבים הושקעו בפיזיקה גרעינית ומכאן שגם מוחות רבים עסקו בשאלה הגרעינית, שהובילה בסופו של מחקר רב ליצירת נשק גרעיני. בשנת 1951, פורסם מאמר שהיווה אבן דרך בכימיה הקוונטית בידי קלמנס רוטהאן, שהציג את משוואותיו. משוואות אלו, בשילוב עם מחשבים רבי עוצמה מאפשרות תיאור קוונטי של מולקולות קטנות כמולקולת המימן.
ביולוגיה מולקולרית וביוכימיה

עד למחציתה של המאה העשרים, הכימיה והפיזיקה החלו משתלבות יפה והסקות הנובעות ממכניקת הקוונטים החלו מסבירות תופעות כימיות. המחקרים המשלבים את מדעי החיים ואת הכימיה התקדמו בעיקר על סמך תצפיות וחוקים אמפיריים. הביוכימיה החלה לתפוס תאוצה עם השיפור ביכולתם של הכימאים להסביר מבנים מולקולריים, קשרי מימן וזוויות קשר.
בשנת 1953 ג'יימס ווטסון ופרנסיס קריק הציגו לראשונה את מודל הסליל הכפול של ה-DNA. מודל זה התבסס על ניתוח הרכבם הכימי של החומרים ועל עקיפה של קרני רנטגן שיצרה רוזלינד פרנקלין והועבר לשניים בלא ידיעתה (ראו גילוי מבנה ה-DNA)‏. גילוי זה הוביל לזינוק משמעותי במחקר הביוכימי מבחינת העוסקים בו והתקציבים שהוקצו לו.
באותה השנה ניסוי מילר-יורי הוכיח כי אבני הבניין של חלבונים, חומצות האמינו, יכולות להיווצר מחומרים פשוטים יותר, בתנאים ששררו על כדור הארץ הקדום. למרות ששאלות רבות לגבי מוצא החיים נותרו ללא מענה, היה זה הניסיון הראשון שנעשה על ידי כימאים בתנאים מבוקרים במעבדה לחקור את הנושא.
בשנת 1958 הוצג ניסוי מסלסון ושטאל המסביר את אופן הכפלת ה DNA. הניסוי נחשב לאבן דרך בביולוגיה ולאחד החשובים בהיסטוריה של הביולוגיה.
בשנת 1983 המציא קארי מוליס שיטה מעבדתית לשכפול (הגברה) של מקטעי DNA. השיטה, הידועה כ PCR, חוללה שינוי מהפכני בתהליך הכימי שנעשה בו שימוש להכפלת קטעי DNA. ה PCR אפשר לסנתז מקטעי DNA ואפשר גם את ריצוף ה DNA של אורגניזמים. מכאן נסללה הדרך למשימה הענקית של פרויקט גנום האדם.
התעשייה הכימית

בחציה השני של המאה התשע עשרה, דלקים מבוססי נפט החלו להחליף בהדרגה את שמן הלווייתנים והפחם. מהלך זה יצר קפיצה משמעותית בהתפתחות הכימיה, כשהוא מעשיר את הכימיה בכלים, שיטות ותוצרים חדשים: זיקוק הנפט הוביל ליצירת דלקים נוזליים כדוגמת בנזין וסולר, ויצירת מוצרים נוספים כגון אספלט, שעווה ועוד). אלה הובילו ליצירה של תוצרים חדשים: פלסטיק, צבעים, דטרגנטים, סיבים סינתטיים, תרופות, אמוניה לדשנים ועוד מאות מוצרים.
התעשייה הכימית קידמה רבות את הכימיה, בעיקר עקב אילוצים כלכליים, שהובילו לשיטות חדשות ויצירתיות. בעוד שבמעבדה, עקב העבודה עם כמויות קטנות ניתן לבצע תגובות שונות, הרי שבקנה מידה גדול שיטות אלא אינן פרקטיות. לדוגמה, בתעשייה לא נהוג לקרר, עקב העלות הגבוהה. עם זאת, תהליכים בטמפרטורות העולות על 1000 מעלות הם שגרתיים.
במהלך המאה העשרים, מהלך דומה נוצר עם התפתחות האלקטרוניקה: נוצר צורך למצוא מוליכים טובים יותר, מוליכים למחצה ומבודדים. עם התפתחות הטרנזיסטור, נחקרה לעומק הכימיה של הסיליקון והגרמניום, והובנה לעומק הכימיה של המצב המוצק.
ראו גם

כימיה
אלכימיה
התורה האטומית
שינויים בפיזיקה ובכימיה בזמן המהפכה המדעית
לקריאה נוספת

מיכאל חיות, ההיסטוריה של הכימיה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור
נתן מז

| --- | --- |
 לידה:  1720 בקירוב ה'ת"פ פרנקפורט
 פטירה:  1796 ו' באב ה'תקנ"ו
 מקום פעילות:  פרנקפורט
 תקופת הפעילות:  ?–1796 
 תחומי עיסוק:  רב ודיין
 רבותיו:  הרב יעקב יהושע פלק
 בני דורו:  רבי דוד שיף
 חיבוריו:  בנין שלמה, חידושים על הש"ס, ביאורים על הנ"ך, חידושים על הטור
 
 תפקידים נוספים:  כתיבת ספרות תורנית
 
בנין שלמה
הרב נתן מָז (או מאז) (בגרמנית: Nathan Salomon Maas; ה'ת"פ, 1720 בקירוב – ו' באב ה'תקנ"ו, 1796) היה רב, ראש ישיבה ודיין בפרנקפורט שחיבר כמה ספרים.
ביוגרפיה

נתן מז נולד בשנת ה'ת"פ (1720) לאביו שלמה בעיר פרנקפורט. רבו המובהק היה הרב יעקב יהושע פַלק, בעל ה"פני יהושע".
כיהן כארבעים שנה כדיין בקהילת פרנקפורט במהלך שנים אלו היה שותף לפולמוס סביב הגט מקליווא. לאחר פטירת מרא דאתרא האב"ד רבי אברהם אביש מליסא בשנת ה'תקכ"ט, נותר רבי נתן הסמכות התורנית הבכירה בקהילה, והחל לשמש כממלא מקום הרב. בשל כך, לא מיהרה הקהילה לבחור רב חדש. בשנה שלאחר מכן, ה'תק"ל (1770), הוצע לו לכהן בעיר דרמשטאדט. בשל החשש שיענה להצעה ויעזוב את עירם, החליטו פרנסי פרנקפורט בא' בחשוון ה'תקל"א (1770) למנות אותו באופן רשמי לראש ישיבה לכל ימי חייו. בדרך כלל, היה תפקיד ראש הישיבה אחד מתפקידיו של האב"ד, ומינוי זה היה למעשה מתן תוקף רשמי לתפקידו כממלא מקום הרב. הוטלו עליו כל התפקידים שהיו מוטלים על הרב (כנשיאת דרשות מפעם לפעם, ישיבה בראשות בית הדין ואמירת חילוקים בתחילת הזמן), עד שימונה אב"ד חדש, אך גם נאמר לו שכהונתו כראש ישיבה תישמר גם לאחר מינוי רב חדש (מבלי לפגוע בזכויות הרב).
שימש כממלא מקום הרב עד לבחירת רבי פינחס הורוביץ לאחר כשנה, אך המשיך לכהן כראש ישיבה עד לפטירתו בו' באב ה'תקנ"ו.
ספריו

בנין שלמה - לישב את כל הקושיות שהקשו בעלי התוספות על רש"י, נדפס על המסכתות גיטין, קידושין וסנהדרין. יצא לאור על ידי מרדכי עמנואל ביתר עילית ה'תשע"א.
חידושים על הש"ס - על המסכתות שבת, פסחים, סוכה, זבחים, כריתות, בבא קמא, בבא בתרא ומכות.
ביאורים על הנ"ך - לישעיהו ירמיהו נחמיה ותהילים.
חידושים על הטור- על חושן משפט.
בנין שלמה - על התורה, תשע"ה.
לקריאה נוספת

הרב מרדכי הלוי הורוויץ, רבני פרנקפורט, מוסד הרב קוק תשל"ב, פרק עשרים ושנים, עמ' 134–143.
הרב דוב בער שוורץ, קונטרס מאורות נתן.
אודותיו בפורום (ביידיש) אייוועלט https://www.ivelt.com/forum/viewtopic.php?t=25418&start=50
עריכת ספרו על התורה בעבודה משותפת על ידי מתנדבים https://www.ivelt.com/forum/viewtopic.php?t=25538
הערות שוליים

↑  הרב הורוויץ, רבני פרנקפורט, עמ' 139–140.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298661605171  GND: 1089712235  ISNI: 0000 0000 6695 6057  VIAF: 4783994   WorldCat (עם VIAF): 4783994 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יעקב רוזנהיים

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1870 ט"ו במרחשוון ה'תרל"א פרנקפורט, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  3 בנובמבר 1965 (בגיל 94) ח' במרחשוון ה'תשכ"ו ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  גרמניה, ישראל 
 תקופת הפעילות:  1925 – 3 בנובמבר 1965 (כ־40 שנה) 
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית בשיטת "תורה עם דרך ארץ"
 
יעקב רוזנהיים (ט"ו בחשוון תרל"א, 9 בנובמבר 1870 – ח' בחשוון תשכ"ו, 3 בנובמבר 1965) היה ממייסדי אגודת ישראל ומנהיגה הראשון. כיהן כנשיא האגודה במשך ארבעה עשורים.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

יעקב רוזנהיים נולד וגדל בפרנקפורט, בנם היחיד של שרלוט (לבית קאופמן) ואליהו רוזנהיים. ילדותו עברה בצל המאבק בין רש"ר הירש לרב יצחק דב במברגר על חובת הפרישה מהקהילה הכללית. משפחתו השתייכה למיעוט מבין האורתודוקסים בעיר שנשמע לרב הירש וכונן עדה נפרדת, בעוד הרוב נותרו חברים בקהילה הכללית עם הרפורמים. אמו הייתה הראשונה בקהילה שכיסתה את ראשה, לבקשת הרב שמשון רפאל הירש. התחנך במוסדותיה הנפרדים של קהילת הרב הירש שדגלה בשילוב בין תלמוד תורה ודרך ארץ – הקפדה על כל מצוות התורה קלה כחמורה יחד עם אימוץ של הלאומיות והתרבות הגרמנית.
סבו של רוזנהיים היה מיועציו של הברון שמעון וולף רוטשילד. סבו, ולאחריו אמו, היו בקשרי התכתבות עם רוב רבני ומנהיגי יהדות מזרח אירופה. בזיכרונותיו סיפר כי דאב את היחס המתנשא והמזלזל של עדתו, ויהודי גרמניה בכלל, לאוסטיודן. לאחר סיום לימודיו עבד רוזנהיים כפקיד בנק ומאוחר יותר כעוזר בבית הוצאה לאור. בערבים למד תורה מפי הרב שלמה זלמן ברויאר, חתנו של רש"ר הירש.
ביוגרפיה > תחילת פעילותו הציבורית

תחילת פעילותו הציבורית הייתה בהקמת אגודת שומרי שבת מתוך מטרה לעזור לשומרי שבת להשיג משרות בתעשייה. אגודה שומרי השבת מימנה ביטוח למחוסרי עבודה וניסתה להשפיע על פרלמנטים במדינות גרמניה לחקיקת חוקים למען שומרי שבת. מאוחר יותר הצטרף רוזנהיים ל-"Freie Vereinigung für die Interessen des Orthodoxen Judentums" - "ההתאחדות החופשית להגנת האינטרסים של היהדות האורתודוקסית", ארגון אשר הוקם על ידי רבי שמשון רפאל הירש ב-1885. הארגון הונהג על ידי אישים יהודים מהשורה הראשונה כמו הרב ד"ר עזריאל הילדסהיימר. ב-1905 אורגן הארגון מחדש ורוזנהיים הצעיר נקרא לעמוד בראשו.
באותה עת, רכש רוזנהיים את העיתון "דער איזראעליט" (Der Israelit) – שבועון יהודי אורתודוקסי בשפה הגרמנית. השבועון יצר עבור רוזנהיים בימה להפצת השקפותיו לגבי ארגונה של האורתודוקסיה. רוזנהיים פרסם מאמרים רבים שנגעו בחיי השעה של היהדות והיהודים.
ביוגרפיה > לקראת הקמת האגודה

בערך באותה תקופה התחיל רוזנהיים לגלות עניין בבעיות היהודים בארץ ישראל, עניין אשר נמשך כל חייו עד לעלייתו לישראל ב-1950. רוזנהיים הקים את "האגודה למען ארץ ישראל" ושכנע את רבי יצחק אייזיק הלוי לעמוד בראשו. הארגון עזר לבתי ספר דתיים, ישיבות ובתי חולים בארץ ישראל.
העיסוק בבעיות ארץ ישראל ביחד עם רבי יצחק אייזיק הלוי הביא את שניהם להכרה בצורך להקמת ארגון עולמי של היהדות האורתודוקסית. רוזנהיים והלוי החלו בהכנות להקמת הארגון. הניסיון לחבר חסידים מפולין ורוסיה, מתנגדים מליטא, ויהודי המערב מגרמניה, צרפת ואנגליה טמן בחובו קשיים מרובים. רוזנהיים הסתייע בקשריו עם רבני וקהילות אירופה ולאחר שלוש שנות מאמץ התקיימה ועידת היסוד של האגודה בי"א בסיוון תרע"ב (1912) בקטוביץ, פולין.
ביוגרפיה > אגודת ישראל

ועידת היסוד של אגודת ישראל הביאה תחת קורת גג אחת את רוב רבני אירופה שהתאגדו תחת מועצת גדולי התורה. המועצה בחרה ברוזנהיים פה אחד לנשיא האגודה והסמיכה אותו לארגן את האגודה לפי העקרונות שנטוו בוועידה
בשנתיים הבאות עסק רוזנהיים יומם ולילה בארגון סניפי האגודה בכל רחבי העולם, התכתבות עם מנהיגים מקומיים והפצת רעיונות האגודה בעזרת שבועונה "הדרך".
מלחמת העולם הראשונה עצרה את ההכנות לכינוס עולמי ראשון ורוזנהיים התמקד בעזרה ליהודים בטרטוריות שנכבשו על ידי גרמניה. עם תום המלחמה המשיך רוזנהיים את הכנותיו לכינוס שהתקיים ב-1923.
באלול 1923 התקיימה בווינה הכנסייה הגדולה הראשונה. אלפי נציגים מכל רחבי העולם השתתפו ובראשם גדולי התורה כמו החפץ חיים, האדמו"ר והרב אברהם מרדכי אלתר מגור. רוזנהיים שימש כמתווך בין הזרמים השונים ונבחר כנשיאה הראשון של הארגון העולמי של אגודת ישראל. לאחר הכנסייה הגדולה הראשונה, היה רוזנהיים לאחד המנהיגים של הוועד המרכזי של אגודת ישראל. בתפקידו זה ניהל משא ומתן על שיתוף פעולה עם ההסתדרות הציונית בענייני רכישת קרקעות וחלוקת סרטיפיקטים.
בכנסייה הגדולה השנייה שהתקיימה ב-1929 העניקה מועצת גדולי התורה את התואר "מורינו" לרוזנהיים מתוך הערכה לפועלו.
בשנות השלושים עם התגברות כוחם של הנאצים המשיך רוזנהיים את פעילותו מתוך גרמניה, והתריע מפני הנאציזם. עם עלות הנאצים לשלטון גברה הסכנה לחייו. ב-1936 העתיק את מגוריו ללונדון לאחר שהוזהר ממקורבים לשלטון על כניסתו ל"רשימה השחורה" של הנאצים. מלונדון המשיך להוביל את אגודת ישראל. ב-1937 התקיימה בצ'כוסלובקיה הכנסייה הגדולה השלישית בה נבחר רוזנהיים בשלישית כנשיא האגודה.
בזמן מלחמת העולם השנייה הקדיש רוזנהיים את מאמציו ומאמצי ארגונו להצלת יהודים. לשם כך העתיק את מקום מושבו לארצות הברית ומשם ניסה להשפיע על מדיניותה. ב-1942 קיבל רוזנהיים מידע ראשוני על כוונת הנאצים להשמיד את גטו ורשה ופנה בקריאה נרגשת לנשיא רוזוולט להתערב. מפורסמת גם קריאתו ב-1944 לממשל האמריקאי להפצצת מסילות הרכבת למחנות ההשמדה.
עם תום מלחמת העולם עבר המוקד לפעילות למען הפליטים ולגורלה של ארץ ישראל. מלחמת העולם השנייה והשואה לא שינו את דעתו לגבי מיקומה של ארץ-ישראל במדיניות אגודת ישראל, ובכינוס מנהיגיה בלונדון הוא סיכם את עמדתו: "אין אנו מאמינים באמיתות הסיסמה של "חיסול הגולה" ואף לא "נטישת אירופה". בלי ספק יש בכל נפש מישראל שעולה בידינו להביא לאר"י כדי לחזק את מערכות היישוב החרדי בחומר וברוח... אולם, מאידך גיסא, אין בידנו ואין ברשותינו לחשב חשבונות "מתי קץ פלאות"". הוא התנגד להקמת מדינה ציונית וצבא יהודי כי חשש לתגובות הערבים. הוא תמך בהמשך קיום הגולה, וביישוב פליטי אירופה בכל מקום אפשרי (בניגוד לתפיסת התנועה הציונית שכיוונה את הפליטים לארץ ישראל), ובאוטונומיה מסוימת ליהודים במסגרת ארצות ערביות. הוא היה היחיד מבין ראשי אגודת ישראל שניהל מערכה פעילה בסיכול הקמת המדינה במסגרת האו"ם, ואף ניסה לצרף למאבקו את מנהיגות אגודת ישראל, שכבר שיתפה פעולה עם הסוכנות היהודית. רוזנהיים הופיע פעמים רבות בפני ועדות האו"ם לקביעת עתידה של ארץ ישראל.
ב-1950 עלה לישראל. ב-1954 נבחר בפעם הרביעית והאחרונה כנשיא האגודה.
ביוגרפיה > חייו האישיים

בשנת 1895 נישא רוזנהיים לגרטרודה בתו של רבי שמואל שטראוס (נפטרה בשנת ה'תש"א). לזוג נולדו 9 ילדים אשר 2 מהם נפטרו בגיל צעיר. הזוג גר בפרנקפורט עד 1936, אז העבירו את משכנם לאנגליה, ולאחר מכן לארצות הברית משם נמשכה פעילותו הציבורית. בגיל 80 עלה רוזנהיים לארץ ישראל, שבה חי עד יום מותו בגיל 95. בשנותיו האחרונות חי בירושלים אצל בתו יהודית (יטלה) וחתנו מרדכי נוי. נקבר בחלקת הרבנים בהר המנוחות בירושלים.
לקריאה נוספת

יעקב רוזנהיים, זכרונות, דפוס "קם" תל אביב, 1979
Yaacov Rosenheim, Memorial Antohology, A concise History of Agudath Israel, Orthodox library, New York, 1968
יצחק לוין, Comfort Comfort my people, Research institute of Religious Jewry, New York, 1984
הערות שוליים

↑  Alan L. Mittleman, The Politics of Torah: The Jewish Political Tradition and the Founding of Agudat Israel, State University of New York Press, 2012. עמ' 181.
↑   הרב רוזנהיים בסרטון מהכנסייה הגדולה, סרטון  באתר יוטיוב
↑  בין אגודת ישראל וההסתדרות הציונית, דואר היום, 16 ביוני 1926
↑  אוהביו ומעריציו, ספר היובל, ליום מלאת ששים שנה  לחיי יעקב רוזנהיים, באתר היברובוקס
1 2  (הקישור אינו פעיל, 25.8.2021)
↑  מדוע לא הפציצו את אושוויץ?, דבר, 22 בספטמבר 1978
↑  פירוד או השתתפות אגודת ישראל מול הציונות ומדינת ישראל, יוסף פונד, ירושלים 1999, עמ' 26.
↑  פירוד או השתתפות: אגודת ישראל מול הציונות ומדינת ישראל, יוסף פונד, ירושלים 1999, עמ' 26–27, 210, 212.
↑  נשיא אגודת ישראל הגיע, מעריב, 1 ביוני 1950
↑  קבלת פנים לרב רוזנהיים, הַבֹּקֶר, 19 ביוני 1950
↑  גננדל רוזנהיים, ז"ל, הצופה, 9 באוגוסט 1940, עמ' 4
↑  הרב רוזנהיים למנוחות, דבר, 5 בנובמבר 1965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267207005171  PLWABN: 9810599821805606  BnF: cb104140152 (data)  GND: 116624337  ISNI: 0000 0000 8343 5288  LCCN: n84007127  NTA: 069317526  VcBA: 495/195912  VIAF: 49981715   WorldCat (עם VIAF): 49981715
הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 סוכנות אם:  הממשלה הפדרלית של ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  30 ביולי 1953
 מנהל:  קלי לפלר
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי.
 עובדים:  3,293 (2015)
 תקציב:  710 מיליון $ (2015)
 www.sba.gov
 
הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית (באנגלית: Small Business Administration, בקיצור SBA) היא רשות ממשלתית בתוך הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, הפועלת למען תמיכה וסיוע ליזמות עסקית ועסקים קטנים ובינוניים בארצות הברית, שעל פי נתוני פורבס, נכון ל-2024 מהווים יותר מ-99% של כלל העסקים במדינה. תכלית הסוכנות היא לשמר ולחזק את כלכלת ארצות הברית תוך ייסוד עסקים קטנים ומתן סיוע להם, נוסף על זירוז התאוששות כלכלית לקהילות ברחבי המדינה. הסוכנות לעסקים קטנים נוסדה ב-30 ביולי 1953, כאשר נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר חתם על "חוק העסקים הקטנים". ל-SBA לפחות סניף אחד בכל אחת ממדינות ארצות הברית.
מיכל שייאר

| --- | --- |
 לידה:  1739 פרנקפורט דמיין, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  1809 (בגיל 70 בערך) ב' באלול ה'תקס"ט קרלסרוהה, הדוכסות הגדולה של באדן, הקונפדרציה של הריין 
 מקום פעילות:  מיינץ, וורמס, מנהיים
 תקופת הפעילות:  ?–1809 
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבה, מרא דאתרא, אב"ד
 תלמידיו:  החתם סופר 
 
הרב יחיאל מיכְל שייאר (1739 – ב' באלול ה'תקס"ט, 1809) היה רב גרמני, ראש ישיבה במגנצא, ומרא דאתרא בוורמייזא ובמנהיים.
ביוגרפיה

נולד בפרנקפורט דמיין לרבי דוד טבלי שייאר ולאמו שהייתה בתו של ר' שמואל לוקא מפראג.
במשך השנים ה'תקל"ו–ה'תקל"ז (1776–1777) הנהיג את ישיבת אביו במיינץ כראש הישיבה. בחודש אייר ה'תקל"ח (1778) עזב את מיינץ לוורמס כדי להחליף את האב"ד רבי צבי הירש אוירבך שנפטר. בחודש אלול התקבל כאב"ד ומרא דאתרא של יהדות וורמייזא. לאחר ארבע שנים, בשנת ה'תקמ"ב (1782), מונה לרבה של מנהיים, ושם כיהן עד פטירתו. נפטר בקרלסרוהה בב' באלול ה'תקס"ט (1809), ולא הותיר אחריו בנים. בין השאר, הספיד אותו בפרנקפורט רבי צבי הירש הורוביץ.
דרשות וחידושים שלו נותרו בכתב יד, וחלקם מתפרסמים מעת לעת בכתבי עת תורניים שונים.
מתלמידיו

בין תלמידיו בשנות ה'תקל"ו–ה'תקל"ז במיינץ היה החתם סופר, שלימים אף הספיד אותו.
הערות שוליים

↑  בהקדמת נכדו לספר תורי זהב, כתב שנפטר בקרלסרוהה בן שבעים שנה, ראה כאן: https://hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=6506&st=&pgnum=16.
↑  רבי מיכל שייאר, "דרוש לפרשת תצוה", קובץ בית אהרן וישראל לב, ג (קפט; שבט–אדר תשע"ז), עמ' יג.
↑  נדפס בספרו לחמי תודה, אופנבך תקע"ו, דף נח.
↑  דרשות חתם סופר, קלוז' תרפ"ט, חלק א', דף עז.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מזרקת התמימים

| --- | --- |

מזרקת התמימים (2013)
 מידע כללי
 סוג:  מזרקה
 על שם:  "כנסיית התמימים הקדושים" (צר')
 כתובת:  כיכר יואכים-דו-בליי (צר'), לה אל
 מיקום:  פריז
 מדינה:  צרפת צרפת
 בעלים:  עיריית פריז 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1856–1857 (כשנה)
 חומרי בנייה:  אבן
 יוצר:  פייר לסקו, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 אדריכל:  גבריאל דוויאוד (צר')
 סגנון אדריכלי:  ניאו קלסיקה
 
 קואורדינטות:  48°51′38″N 2°20′53″E﻿ / ﻿48.86065°N 2.348011°E﻿ / 48.86065; 2.348011
 he (למפת פריז מוגדלת) מזרקת התמימים(למפת פריז רגילה) מזרקת התמימים
 
מזרקת התמימים (בצרפתית: Fontaine des Innocents) היא מזרקה היסטורית בפריז ובין המזרקות העתיקות שנבנו בה. היא נמצאת בקרבת שוק לה אל ברובע הראשון של פריז ונקראת על שם כנסייה בשם דומה שהוקמה לייד המזרקה. המזרקה נבנתה במאה ה-13 כדי לספק מים לתושבי פריז. לאורך השנים המזרקה שמרה על שמה אך נבנתה מחדש מספר פעמים והוזזה ממקומה המקורי.
ההיסטוריה של המזרקה > הקמת המזרקה

המזרקה הראשונה נבנתה ב-1266 כ-40 מטר מצפון מזרח למקומה כיום. המזרקה נועדה לשמש את צורכי תושבי פריז המתפתחת והיא ניזונה מצינורות טרקוטה שהוליכו מים ממעיינות "לה פרה-סן-גרווי" (צר') שבמחוז סן-סן-דני מצפון לפריז.
שמה של המזרקה נלקח משמה של "כנסיית התמימים הקדושים" (צר') הקרובה למזרקה.
ההיסטוריה של המזרקה > תקופת הרנסאנס

ב-1548, בתקופת שלטונו של המלך אנרי השני, הוחלט על בניית מזרקה חדשה במקום. הפרויקט נמסר לאדריכל פייר לסקו (צר') והאלמנטים הפיסוליים נמסרו לז'אן גוז'ו (צר'). המזרקה החדשה נבנתה במודל של לוג'יה.
מקום המזרקה נבחר כי היה לאורך המסלול בו עברו מלכי צרפת בחזרתם מטקס ההמלכה בקתדרלת ריימס והיא הוקדשה למלך הנוכחי, אנרי השני, ולקודמיו ז'אן השני, שארל החמישי, שארל השישי, שארל השביעי ושארל השמיני.
המזרקה נבנתה בצורת מלבן וכללה את האלמנטים הבאים:
בחלקה התחתון של המזרקה נבנה אגן מים שהוזן מצנרת הטרקוטה וממנו זרמו המים דרך מסקרונים לשימוש הציבור.
מעל אגן המים נבנתה ארקדה כשמשלוש צידיה נבנו חמש קשתות (בכל אחת מהצלעות הארוכות של המלבן נבנו שתי קשתות ובאחת מהצלעות הקצרות נבנתה קשת אחת).
חמשת הקשתות קושטו בפסלי נאיאדות.
מצידי כל קשת עוצבו עמודי נוי (פילסטרים) בדגם קורינתי. עמודים אלו עוצבו כך שנראו כתומכים באפריז, באנטבלטורה ובקרניז. בראש המבנה המפואר הוצב גמלון.
ההיסטוריה של המזרקה > המאה ה-18

בשלהי המאה ה-18, עם התרחבות פריז, החלה מועצת העיר לפנות בתי קברות אל שולי העיר. אחד מבתי הקברות האלו היה זה שלייד "כנסיית התמימים הקדושים" (צר') כשב-1785 התמוטט חלק מהכנסייה עצמה והיה צורך להרוס אותה. שני אירועים אלו יצרו שטח נרחב ריק מסביב למזרקה.
מאחר שהשטח הריק יועד להקמת שוק הוחלט להקים מזרקה חדשה במרחק מה ממקום המזרקה הישנה באתר שנקרא "שוק התמימים" (צר'). לתכנון פרויקט זה מונו האדריכלים ברנר פויה (צר'), ז'אק-גיום לגרן (צר') וז'אק מולינו (צר') ועל הצד האומנותי מונה אוגוסטין פאיו (צר'). אדריכלים אלו תכננו מבנה מרובע בדגם טטרפילון תוך מאמץ לשמר מוטיבים שהופיעו במזרקה הישנה כמו הנאיאדות.
במרכז החלק התחתון של המזרקה החדשה הותקן אגן ברונזה לאיסוף המים וסביבו נבנו סדרת מפלי מים שגלשו לאגנים נוספים והיו נגישים לציבור. מעל המפלים הוצב מבנה מעוצב שכלל ארבע קשתות הפונות לארבע רוחות השמיים. בכל אחת מפינות המבנה הוצב פסל אריה ובקירות החלק התחתון גולפו אלמנטים אומנותיים שהתיייחסו לים ולמיתולוגיה היוונית/רומית. בראש המבנה הוצבה כיפת מתכת.
ההיסטוריה של המזרקה > המאה ה-19

ב-1856, עם סיום בנייתו של שוק לה אל, הוחלט לסגור את "שוק התמימים", בו הייתה מוצבת המזרקה, ולבנות במקום כיכר. בהתאם לכך הוחלט להזיז את המזרקה ולשלבה בגינה ציבורית. הפרויקט נמסר לאדריכל גבריאל דוויאוד (צר') שהשתמש בחלק מהאלמנטים של המזרקה הישנה אך שינה את אופן זרימת המים כך שהם זרמו דרך שישה אגנים מעוגלים (במקום שלושה אגנים זוויתיים במזרקה הקודמת) המדמים למזרקה מראה של פירמידה.
ב-1862 סווגה המזרקה כמונומנט היסטורי (צר').
ההיסטוריה של המזרקה > המאה ה-20

ב-1973 נסגר שוק לה אל  וכל סביבתו עברה שיפוץ מקיף. במסגרת זו הכיכר בו עומדת המזרקה הפכה לכיכר יואכים-דו-בליי (צר').