stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סן ז'רמן (רוזן)

| --- | --- |

 לידה:  1712 שארושפטק, הונגריה 
 פטירה:  27 בפברואר 1784 (בגיל 72 בערך) אקרנפרדה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Comte de Saint-Germain 
 מדינה:  ממלכת צרפת 
 
הרוזן סן ז'רמן (1712 או 1691–27 בפברואר 1784) היה חצרן, הרפתקן, ממציא, אלכימאי, פסנתרן, כנר ומלחין חובב. סן ז'רמן בלט בחברה הגבוהה האירופית של אמצע המאה השמונה עשרה, היה מקושר למיסטיקה, תורת נסתר, אגודות חשאיות, ותאוריות קונספירציה שונות.
המחסור בפרטים ביוגרפיים על סן ז'רמן גרם ליצירת גרסות רבות על מקור מוצאו ושושלתו, אך הגרסאות המיוחסות הנפוצות ביותר הן:
שהיה בנו של פרנסיס השני נסיך טרנסילבניה, מאשתו הראשונה.
שהיה בנו הלא חוקי של קרלוס השני, מלך ספרד.
שהיה היהודי הנודד.
משנת 1740 ככל הנראה החל להתפרסם הרוזן סן ז'רמן בחצרות אצולת אירופה. בין היתר סופר כי באחד מגלגוליו בעבר היה כריסטיאן רוזנקרויץ, טענה אשר הייתה קשורה לתחום תורת הנסתר בו היה ידוע.
הרוזן סן ז'רמן תואר כי תרם רבות לתחום השירה באנגליה, ובשנת 1745 הוזכר כי נעצר בלונדון בחשד לריגול, ובשנת 1749 הועסק על ידי לואי החמישה עשר למספר פעילויות דיפלומטיות.
הרוזן נפטר בביתו בתאריך 27 בפברואר 1784, אתר קבורתו הרשמי נמצא בכנסיית ניקולאי שבעיר אקרנפורד שבגרמניה.
סרפינו דובואה

| --- | --- |

סרפינו דובואה
 לידה:  10 באוקטובר 1817 רומא, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  15 בינואר 1899 (בגיל 81) רומא, ממלכת איטליה 
 מדינה:  איטליה
 
סרפינו דובואה (באיטלקית: Serafino Dubois;‏ 10 באוקטובר 1817, רומא – 15 בינואר 1899) היה שחמטאי איטלקי וסופר שחמט. נודע כמי שקידם את השחמט באיטליה.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

בתחילת הקריירה של דובואה היו חוקי השחמט באיטליה שונים מבכל מקום באירופה. דובואה לא הסתפק בכך שנחשב לשחמטאי הטוב ביותר באיטליה, הוא היה צריך להוכיח לעצמו כי הוא טוב בכל מקום באירופה. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19 תחרויות השחמט היו מועטות ורבים מהשחמטאים המובילים נאלצו להסתפק בדו-קרבות זה עם זה. משנות ה-40' ועד שנות ה-60' שיחק דובואה בדו-קרבות רבים נגד כל השחמטאים המובילים של אירופה, ולעיתים נדירות הפסיד, גם כאשר נתן ליריביו יתרון של רגלי ומסע.
בשנת 1846 שיחק דובואה ברומא מספר משחקים גדול נגד מרמדיוק ויויל, אחד מטובי השחמטאים האנגלים. דובואה ניצח 26–55 כאשר לא נתן יתרון ליריבו אך במשחקים בהם נתן ליריבו רגלי ומסע הפסיד דובואה 30–39. להלן אחד ממשחקיהם, אם כי משנת 1859 Serafino Dubois vs Marmaduke Wyvill (1859), www.chessgames.com, משחק זה ממחיש את טווח הראיה של דובואה שתכנן את עמדת המט הסופי 7–8 מסעים לפני שהתרחשה.
בשנת 1855 ביקר דובואה בפריז בקפה דה לה רז'אנס, מקום עלייה לרגל של שחקני שחמט מכל אירופה ושיחק ארבעה דו-קרבות. דובואה ניצח את השחקן הצרפתי החזק ג'ול ארנו דה ריוויאר 25-7 הנה אחד מניצחונותיו של דובואה על דה ריוויאר Jules Arnous de Riviere vs Serafino Dubois (1855), www.chessgames.com. דובואה ניצח את סגוין 1–5 ,את בודזינסקי 13.5-6.5 הנה אחד מניצחונותיו של דובואה על בודזינסקי Wincenty Budzinski vs Serafino Dubois (1855), www.chessgames.com. דובואה הפסיד 1–4 ללקריבן.
בשנת 1856 ניצח דובואה את קובסקי 11.5-1.5 ושיחק בדו-קרב נוסף מול ג'ול ארנו דה ריוויאר אך תוצאת דו-קרב זה אבדה. שנתיים מאוחר יותר שיחק דובואה מול הסופר הרוסי איוון טורגנייב ברומא כאשר נתן לרוסי יתרון של רגלי ומסע. המשחק הסתיים בניצחונו של דובואה ב-25 מסעים.
תוצאתו הטובה ביותר של דובואה הייתה בתחרות לונדון בשנת 1862 שם הגיע למקום החמישי עם 9 נקודות, לפני וילהלם שטייניץ שהפך מאוחר יותר לאלוף העולם בשחמט. דובואה זכה בתחרות זו בפרס כספי השווה במונחי היום ל-700 ליש"ט. הנה ניצחונותיו של דובואה על שטייניץ בתחרות זו : Serafino Dubois vs Wilhelm Steinitz (1862), www.chessgames.com,
Serafino Dubois vs Wilhelm Steinitz (1862), www.chessgames.com.
לאחר סיום התחרות הזמין וילהלם שטייניץ את דובואה לדו-קרב בו ניצח שטייניץ 5.5-3.5. הנה אחד מניצחונותיו של דובואה על שטייניץ: Wilhelm Steinitz vs Serafino Dubois (1862), www.chessgames.com.
באותה שנה זכה דובואה במספר דו-קרבות נגד קורנליוס בונטי 11.5-1.5 ונגד ולנטין גרין 5-0ו-5.5-0.5.
דובואה והשחמט האיטלקי

באפריל 1863 עבר דובואה להולנד, שם נשאר במשך שנתיים. עקב האקלים אליו לא הסתגל חזר לרומא שם התרכז בכתיבה ובקידום חוקי המשחק בגרסה האיטלקית. מסוף שנות ה-50' של המאה ה-19 ועד תחילת שנות ה-70' דובואה התכתב בקביעות עם אמנים צרפתיים ורוסים לגבי הדרך להגיע לאחידות בכללי משחק השחמט. דובואה היה תומך נלהב בהצרחה חופשית, שהייתה מותרת על פי הכללים האיטלקיים אך לא ביתר אירופה. לפי חוקי ההצרחה החופשית, המלך והצריח, לאחר ביצוע ההצרחה, יכלו להגיע לכל משבצת עד וכולל לנקודת המוצא שלהם, בתנאי שאף אחד משני הכלים לא יתקוף כלי של יריבו.
הבדלים נוספים משמעותיים בין החוקים היו הכאה דרך הילוכו שהייתה אסורה, וכן הכתרה- לפי הכללים האיטלקיים ניתן היה להכתיר רגלי רק לכלי שהוכה במהלך המשחק. אם רגלי הגיע למשבצת השמינית לפני שכלי כלשהו הוכה, היה עליו להמתין במשבצת השמינית עד שכלי כלשהו יוכה, ורק אז ניתן היה להכתירו.
דובואה דן בנושאים אלו בכתביו מאותם הימים. בשנת 1847 הפך לעורך של הטור השחמטאי האיטלקי הראשון, L'Album ובשנת 1859 היה לעורך משותף בעיתון השחמט La Rivista degli Scacchi. דובואה פרסם שלושה כרכים על ההבדלים בין גרסאות חוקי השחמט האיטלקית והצרפתית. בכרכים אלו ניסה להגן במלוא כוחו על גישת ההצרחה החופשית.
בשנות ה-80' של המאה ה-19 איטליה אימצה את חוקי השחמט המקובלים באירופה אם כי רק בסוף המאה התקבלו חוקי השחמט הללו בכל רחבי איטליה.
מורשתו

דובואה היה השחקן האיטלקי החזק ביותר בין 1850 לסוף שנות ה-60'. מד הכושר שלו חושב בדיעבד כ-2642, וכשחקן המוביל בעולם בין מרץ 1856 ואוגוסט 1858, עת בה מורפי הפך למוביל בעולם. ייתכן והיה מדורג אף גבוה יותר על פי חוקי השחמט אליהם היה רגיל - האיטלקיים.
לדובואה הייתה השפעה גדולה בעולם השחמט האיטלקי, ופוליטיקה של שחמט העסיקה אותו רבות בסוף חייו. בנוסף כתב מאמרים רבים על פתיחות בשחמט והסתעפות של הפתיחה הוינאית קרויה על שמו, הסתעפות דובואה של גמביט המפה מוציו (C25) מיוחסת לו כמו גם הגנת דובואה -רטי בגמביט הסקוטי (C44). דובואה סלד מההגנה הצרפתית והעיר שזו הפתיחה המשעממת ביותר שניתן לתאר, לעיתים נדירות מביאה לתחבולות עם עניין כלשהו.
מספריו

Le principali aperture del gioco degli scacchi secondo i due diversi sistemi, italiano e francese (3 Bde.), Rom 1868-1873
L'arroccamento italiano e l'arroccamento francese e europeo, Rom 1874
סרפינה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  רייצ'ל הרטמן
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  רנדום האוס 
 תאריך הוצאה:  10 ביולי 2012 
 מספר עמודים:  480
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן
 תאריך:  2013
 מספר עמודים:  290
 פרסים
 William C. Morris Award  Monica Hughes Award for Science Fiction and Fantasy 
 סדרה
 ספר קודם:  Amy Unbounded 
 הספר הבא:  אור מבין הצללים 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 0375866566
 הספרייה הלאומית:  990036118990205171
 
סרפינה (באנגלית: Seraphina, פורסם בעברית כסרפינה) הוא סדרה של שני ספרי פנטזיה לנוער מאת הסופרת האמריקאית רייצ'ל הרטמן. הספר הראשון עם בוא הדרקונים יצא לאור בשנת 2012 ועם יציאתו דורג במקום השמיני ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס במשך שבוע וזכה בפרס ויליאם סי מוריס לספר ביכורים לנוער.
הספר תורגם לעברית על ידי קטיה בנוביץ' ויצא לאור בהוצאת מודן, ב-2014.
הספר השני בשם Shadow Scale יצא לאור בשנת 2015, ותורגם לעברית בשנת 2016, תחת הכותרת "אור מבין הצללים".
ב-2018 יצא רומן נלווה המתרחש באותו עולם בשם Tess of the Road, ב-2022 יצא לספר רומן המשך In The Serpent's Wake.
עלילה

עלילת הספר מתרחשת בממלכת גורד ועוקבת אחר סרפינה בת השש עשרה, מוזיקאית חצר. אשר נגררת לפוליטיקה של הממלכה.
בממלכה דרקונים יכולים ללבוש צורה אנושית אך מוצאים את הרגשות האנושיים מביכים, ועל כן מדחיקים כל רגש ומאמינים רק בשכל.
סרפינה מגלה שהיא חצי אדם וחצי דרקון מה שמעניק לה יכולות מיוחדת, בהמשך היא מגלה עד מבני מינה ויחד איתם היא מחזירה את השלום בין הדרקונים לבני אדם, בין הדרקונים לבין עצמם ובין בני אדם לבין עצמם.
בספר יש דמויות לסביות וטרנסג'נדריות.
קבלה וביקורת

קבלת הפנים של סרפינה הייתה חיובית, הספר זכה לביקורות בולטות משמונה אתרי ביקורות. Kirkus Reviews גם שיבחו את הספר, וכינו אותו "נהדר".  המבקר של ה"וושינגטון פוסט" העיר כי הרטמן הצליח "להחדיר דם טרי לקלישאה הקבועה של דרקונים". מגזין SFX העניק לרומן ארבעה וחצי כוכבים, וציטט את הפרוזה כ"יפה". Quill &amp; Quire (אנ') גם ציין כי הספר בולט מ"עלילת הדרקון הסטנדרטי". פבלישרס וויקלי (אנ') בחר את הספר כאחד מ"הספרים החדשים הטובים ביותר לשבוע של 9 ביולי 2012",  ואמר כי "יש הרבה מה ליהנות בהופעת הבכורה של הרטמן". מבקרי ה"סקול ליבררי ג'ורנל"(אנ') שיבחו את סגנונה של הרטמן, כמו גם את הקריינות לספר האודיו.
פרסים

הספר נבחר ב-2013 לפרס Waterstones Children's Book Prize (אנ') בקטגוריית ספרי העשרה, וזכתה בפרס Cybils לשנת 2012 לרומן הפנטזיה או המדע הבדיוני הטוב ביותר לנוער. ב-28 בינואר 2013, הוא גם קיבל את פרס ויליאם סי מוריס לשנת 2013, בקטגוריית רומן ביכורים למבוגרים הטוב ביותר שפורסם בארצות הברית. בבריטניה, סרפינה נכנסה לרשימה של מדליית קרנגי 2013, כאשר הרשימה הקצרה הוכרזה במרץ 2013.
הערות שוליים

↑  "Children's Chapter Books - Best Sellers - Books - July 29, 2012 - The New York Times". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-07-08.
↑  JFINNEKE, 2013 Morris Award, Young Adult Library Services Association (YALSA), ‏2013-12-04 (באנגלית)
↑   מאשה צור-גלוזמן, איך מתחזקים שלום קר (בין בני האדם לדרקונים), באתר הארץ, 29 ביולי 2014
↑  סרפינה: אור מבין הצללים, באתר הספרייה הפנטסטית
↑  "Review: Seraphina". Booklist. נבדק ב-2012-10-02.
↑  "Review: Seraphina". Horn Book. נבדק ב-2 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dobbs, Michael Ann. "What if Dragons were more like Vulcans who breathe fire?". io9. נבדק ב-2012-10-02.
↑  "Audiobook Reviews: Seraphina". AudioFile. נבדק ב-2012-10-02.
↑  "Starred Reviews from the August 2012 Issue". School Library Journal. נבדק ב-2012-08-16.
↑  "BCCB – September 2012 Stars". Bulletin of the Center for Children's Books. נבדק ב-2012-09-01.
↑  "Starred YA Book Reviews 2012". Youth Services Corner. נבדק ב-2012-10-02.
↑  "SERAPHINA By Rachel Hartman (Author)". Kirkus Reviews. נבדק ב-2012-10-02.
↑  Quattlebaum, Mary (3 ביולי 2012). "Rachel Hartman's 'Seraphina': Rich tale about dragons". The Washington Post. נבדק ב-2012-10-02. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Clark, Nic. "Seraphina by Rachel Hartman REVIEW". SFX. נבדק ב-2012-10-02.
↑  Ellis, Sarah. "Seraphina by Rachel Hartman". Quill and Quire. נבדק ב-2 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Habash, Gabe. "PW Picks: The Best New Books for the Week of July 9, 2012". Publishers Weekly. נבדק ב-2012-10-02.
↑  "Children's Review: Seraphina". Publishers Weekly. נבדק ב-2012-10-02.
↑  "Review: Seraphina". School Library Journal. נבדק ב-2 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Multimedia Reviews: October 2012". School Library Journal. נבדק ב-2012-10-02.
↑  "Waterstones Children's Book Prize 2013 – shortlists announced". Waterstones. אורכב מ-המקור ב-2009-10-15. נבדק ב-2013-02-14.
↑  "The 2012 Cybils Awards". The Cybils. נבדק ב-2013-02-14.
↑  "American Library Association announces 2013 youth media award winners". American Library Association. אורכב מ-המקור ב-2013-01-31. נבדק ב-2013-01-28.
↑  "Longlists announced for the CILIP Carnegie and Kate Greenaway Medals". CILIP: the Chartered Institute of Library and Information Professionals. נבדק ב-2012-12-06.
ספריית הרמב"ם

| --- | --- |

אולם העיון של ספריית הרמב"ם
 מיקום:  ספריית בית אריאלה, שדרות שאול המלך 25, תל אביב-יפו
 סוג:  ספרייה תורנית ציבורית
 תאריך ייסוד:  1935 
 על שם:  רמב"ם 
 גודל האוסף:  100,000 ספרים
 מנהל:  הרב אבישי אלבוים
 קואורדינטות:  32°04′36″N 34°47′11″E﻿ / ﻿32.07680278°N 34.78645556°E﻿ / 32.07680278; 34.78645556
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) ספריית הרמב"ם(למפת תל אביב רגילה) ספריית הרמב"ם(למפת גוש דן רגילה) ספריית הרמב"ם(למפת גוש דן מוגדלת) ספריית הרמב"ם  he ספריית הרמב"םhe ספריית הרמב"םמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מראה הספריית לפני השיפוץ שנעשה בשנת 2018
הספרייה התורנית-מדעית על שם הרמב"ם (בקיצור: ספריית הרמב"ם) היא ספרייה תורנית ציבורית המכילה ספרים וכתבי עת בכל תחומי הספרות התורנית.
הספרייה, שנוסדה ב-1935, שייכת לרשת הספריות של עיריית תל אביב-יפו וממוקמת כיום בבניין ספריית בית אריאלה שבשדרות שאול המלך בתל אביב.
היסטוריה

שנת ה'תרצ"ה (1935) הוכרזה ברחבי העולם היהודי כשנת הרמב"ם, לכבוד שנת ה-800 להולדת הרמב"ם (לפי אחת השיטות הרמב"ם נולד בי"ד בניסן ד'תתצ"ה). ועד הקהילה של תל אביב החליט, בהסכמת הרבנות הראשית של תל אביב ויפו, להקים ספרייה תורנית-מדעית על שם הרמב"ם. "ועד יובל הרמב"ם ז"ל" הוציא כרוז בו הוחלט, בין השאר, להכריז על שבת חול המועד פסח כ"שבת הרמב"ם" והרבנות הראשית של תל אביב קבעה באותו כרוז שכל עולה לתורה באותה שבת ינדב ספרים למען ספרייה שנוסדה לכבוד הרמב"ם.
הגרעין הראשוני של הספרייה, שמקורו בתרומות אלו, נאסף בידי הספרן הראשון, רבי שבתאי סגל, ומנה כמה מאות ספרים. תרומת ספרים היוותה במשך שנים רבות מקור חשוב להעשרת הספרייה, שתקציבה היה מצומצם, שכן בניגוד לספריות רבות, ספרייה זו לא הוקמה מתחילתה על בסיס אוספים פרטיים של אספני ספרים. כיום השתנה המצב, ורוב הספרים החדשים באים מרכישות שמבצעת הספרייה.
מנהל הספרייה הראשון היה הרב ראובן מרגליות, מחברם של עשרות ספרים תורניים, עליהם זכה בהמשך בפרס ישראל לספרות תורנית. הספרייה שכנה עד 1938 ברחוב קלישר 50, אז היא עברה לדירת שלושה חדרים ברחוב יבנה 16. ב-1939 הצטרף כסגנו הרב ד"ר עזריאל הילדסהיימר. הרב הילדסהיימר, נכדו של הרב עזריאל הילדסהיימר מייסד בית המדרש לרבנים בברלין, שימש קודם לכן כספרן בבית המדרש שהקים סבו. לאחר סגירת בית המדרש למחרת ליל הבדולח (10 בנובמבר 1938) נהג להתגנב לספרייה, להוציא ממנה ספרים ישנים וכתבי יד נדירים ולהחליפם בספרים חדשים על מנת שלא יורגש בחסרונם. את הספרים הביא ארצה עם עלייתו בקיץ 1939, והעביר אותם לספריית הרמב"ם. הוא מונה כסגנו של הרב מרגליות, ולאחר פרישתו לגמלאות של הרב מרגליות מונה למנהל הספרייה. ב-1944 העביר ועד הקהילה את הספרייה לרשות עיריית תל אביב. ב-1961 עברה הספרייה לרחוב מזא"ה 22 וב-1977 עברה למשכנה הנוכחי בספריית בית אריאלה. מנהלה של הספרייה בעת המעבר לבית אריאלה, הרב ראובן אליצור, יצר שיטת מיון ספרים המותאמת לקורא התורני ומשלבת אותיות עבריות וספרות.
אוסף הספרייה ושרותיה

האוסף כולל ספרים וכתבי עת תורניים ומדעיים רבים. בין הספרים הנדירים באוסף ניתן למנות חלקים מהמהדורה המלאה הראשונה של התלמוד הבבלי (ונציה, דפוס דניאל בומברג, ר"פ-רפ"ג), ספר מצוות גדול (שונצינו, רמ"ט) ועוד. בספרייה גם אוסף דיוקנאות של רבנים ואישים יהודים, מאגרי מידע תורניים ועוד. אחד מכתבי היד בספרייה, ספר "עבודות הלוי", נגנב ב-1998 והתגלגל לבסוף לספריית המדינה בברלין שקנתה אותו מסוחר יודאיקה. לאחר משא ומתן הוחזר הספר לספרייה ב-2008. גנבה נוספת ורחבת היקף התבצעה בתחילת 2010‏.
הספרייה משמשת כספריית עיון בלבד, ללא אפשרות השאלה. חלק גדול מהספרים נגיש לציבור באופן חופשי באולם הקריאה, וחלקם נגישים לעיון רק בתנאים מגבילים. הספרייה משרתת מגוון רחב של קוראים, בהם רבנים, תלמידי חכמים, אברכים, חוקרים ואנשי מדע. סמיכות היכל המשפט, מתחם הכולל את בית המשפט המחוזי ובית משפט השלום של תל אביב, מאפשרת גישה נוחה לספרייה למשפטנים המעוניינים להתייעץ במקורות המשפט העברי. הספרייה מציעה גם שרות יעץ מרחוק והיא סורקת ושולחת מקורות נדרשים לכל העולם באמצעות דואר אלקטרוני ללא תשלום.
הספרייה מציגה באולם הקריאה תערוכות מתחלפות מבין אוספיה. בין התערוכות: "הקדשות ספרים", "תמונות גדולי ישראל" ו"נס שחרור ירושלים בעין יהודית". תערוכות אלו מוצגות בהמשך באתר האינטרנט של הספרייה.
בשנת 2009 מנה אוסף הספרייה כתשעים אלף פריטים.
בשנת 2018, במסגרת שיפוץ כללי שבוצע בספריית בית אריאלה, שודרג גם מבנה ספריית הרמב"ם. צוות אדריכלים שקד על תוכנית השיפוץ ועיצוב הספרייה החדשה. הוספו חללי פעילות ולמידה על חשבון מדפי ספרים פיזיים (שירדו למחסנים), הוחלפו תשתיות מחשוב ומיזוג אוויר, הותקן ריהוט חדש, הוקמה מערכת תאורה מודרנית, והאולם חובר לרשת האינטרנט באמצעות wi-fi.
לאחר השיפוץ מנה אוסף הספרייה 100,000 פריטים.
קטלוג הספרייה

שיטת הקיטלוג של הספרייה נקבעה על ידי הרב מרגליות, אשר העמיד לרשות הקוראים כרטסת לפי מחברים, כרטסת לפי שמות ספרים וכרטסת לפי נושאים, בה קוטלגו גם מאמרים תורניים מכתבי עת, קבצים, ספרי זיכרון וספרי יובל. כיום קטלוג הספרייה ממוחשב ומקוון ומשולב בקטלוג בית אריאלה, הנגיש גם באמצעות הקטלוג המאוחד של הספריות בישראל.
מנהלי הספרייה

בעת העברת הספרייה מוועד הקהילה לעיריית תל אביב נקבע בפרוטוקול בין היתר כי:
כמנהל הספרייה יכולים להתמנות אך ורק אנשים מומחים במקצועות התורה וחכמת ישראל לכל ענפיהם ושיהיו מוכשרים להדריך את מבקרי הספרייה בעצותיהם הספרותיות ואת הרבנים והסופרים בחיפוש המקורות לנושאי מחקריהם וחיבוריהם.
הרב ראובן מרגליות (מנהל הספרייה הראשון)
הרב ד"ר עזריאל הילדסהיימר
הרב אברהם יהודה גולדראט (1967–1973)
ישראל כץ
הרב ראובן אליצור
הרב אבישי אלבוים (1991-הווה)
ביבליוגרפיה

ד"ר יהושע הורוביץ, "הספרייה התורנית-מדעית על שם הרמב"ם", בתוך אורה אחימאיר (עורכת), עיר וספר : ספריית שער ציון-בית אריאלה, עמ' 139–143. ירושלים : כתר, 1987.
א. [אברהם] כהנא (אבר"ך), "ספרית הרמב"ם בתל אביב (רח' יבנה 16)", בית הכנסת : גליונות בית הכנסת הגדול תל אביב, ער"ה תש"ט, שנה ג' חוברת י"א (כ"ח), עמ' 388.
Ya’akov Aronson, "For from Tel Aviv shall go forth Torah : the Rambam Torah Library of the Tel Aviv public library system; its history and functions", Association of Jewish Libraries: Annual Convention, 35, (2000), pp. 107-112.
הערות שוליים

↑  ועד הקהילה היה גוף שפעל בתחומים הדתיים בתקופת המנדט הבריטי במסגרת הוועד הלאומי ובמקביל לעירייה הרשמית.
↑  הבו בית לספריית הרמב"ם בתל אביב, הצופה, 10 בדצמבר 1954
↑  אסף אוני ויגאל חי, סוף טוב לסיפור: הספר העתיק חוזר לת"א, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2008
↑  איילה חננאל‏, מי גנב את כתבי היד של הרמב"ם?, באתר וואלה, 28 בפברואר 2010
סויוז TM-13

סויוז TM-13 (ברוסית: Союз TM-13) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-2 באוקטובר 1991 מקוסמודרום בייקונור במטרה לבצע עגינה בתחנת החלל מיר.
צוות > צוות המראה

אלכסנדר וולקוב - מפקד
טוקטר אאובקירוב - מהנדס טיסה
אוסטריה פרנץ פיבק - אסטרונאוט חוקר
צוות > צוות נחיתה

אלכסנדר וולקוב - מפקד
סרגיי קריקאליוב - מהנדס טיסה
גרמניה קלאוס-דיטריך פלאדה - אסטרונאוט חוקר
צוות > צוות גיבוי

אלכסנדר ויקטורנקו - מפקד
טלגט מוסאבייב - מהנדס טיסה
אוסטריה קלמנס לוטהלר - אסטרונאוט חוקר
תיאור המשימה

"סויוז TM-13" שוגרה ב-2 באוקטובר 1991 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-TM. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U.
עגינה לתחנת החלל מיר בוצע ב-4 באוקטובר ועברה ללא בעיות. עגינה בוצע לתא עגינה במודול בסיסי של תחנת החלל. בתחנת החלל כבר פעלה משלחת מס' 9 בפיקוד אנטולי ארצברסקי. החל הליך חפיפה לקראת עזיבת משלחת מס' 10.
ב-25 באוקטובר חללית ביצע שינוי מיקום עגינה וחוברה לתא אגינה במודול "קוואנט 1".
בין חברי הצוות היה פרנץ פיבק מאוסטריה שהחל ביצוע ניסויים בהתאם לתוכנית Austromir שהוכנה עבורו.
הוא חזר לכדור הארץ על סיפון חללית סויוז TM-12 ב-10 באוקטובר חללית סויוז TM-12 עזבה את תחנת החלל ביחד עם ארצברסקי, פיבק וטוקטר אאובקירוב. אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 10 שהחלה בפעילות סדירה.
ב-14 במרץ חללית ביצע שינוי מיקום עגינה וחוברה לתא אגינה אחר במודול "קוואנט 1".
ב-25 במרץ 1992 "סויוז TM-13" התנתקה מתחנת החלל מיר וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה אלכסנדר וולקוב, סרגיי קריקליוב (הגיעה בסויוז TM-12) וקלאוס-דיטריך פלאדה מגרמניה (הגיעה בסויוז TM-14). סרגיי קריקליוב השלים 311 ימים שהות בחלל.
סמל יוטה

| --- | --- |

 גרסאות
 
 חותם מושל יוטה
 פרטים
 המחזיק בסמל:  מדינת יוטה
 תאריך אימוץ:  3 באפריל 1896
 התקנים
 ציצה:  עיטם לבן-ראש
 מגן:  לבן
 מוטו:  באנגלית: INDUSTRY (תעשייה)
 אלמנטים נוספים:  שני דגלי ארצות הברית משני צדי המגן
 פרטים נוספים
 שימוש:  דגל יוטה, מסמכים רשמיים
החותם הגדול של מדינת יוטה נקבע בחוק ב-3 באפריל 1896, במהלך המושב הראשון של בית המחוקקים המדינתי. החותם המקורי עוצב על ידי הארי אדוארדס ועלה 65 דולרים. החוק מתאר את העיצוב כך:
החותם הגדול של מדינת יוטה יהיה בקוטר של שניים וחצי אינצ'ים, ובצורה הבאה: במרכז מגן, מעליו רוכן עיטם אמריקני בכנפיים פרושות; חלקו העליון של המגן מנוקב על ידי שישה חצים מוצלבים; תחת החיצים יופיע המוטו "תעשייה"; תחת המוטו כוורת, שמשני צדדיה גדלות שושנים ; תחת הכוורת יהיו הספרות "1847"; בכל אחד מצדי המגן דגל אמריקני; מסביב לכל, ליד שולי הסמל, החל מהחלק השמאלי התחתון, המילים "החותם הגדול של מדינת יוטה", והספרות "1896" בבסיס הסמל.
הסמל משמש כמוטיב המרכזי בדגל המדינה.
משמעות הסמל

עיטם לבן-ראש – הציפור הלאומית של ארצות הברית
תעשייה – המוטו הלאומי
כוורת – מסמלת את יוטה, הייתה בשימוש לא רשמי לפני עיצוב הסמל
1896 – שנת צירופה של יוטה כמדינה ה-45 לארצות הברית
1847 – שנת הגעתם של המורמונים ליוטה בהנהגת בריגהם יאנג
שושנים (Sego Lily) – הפרח הלאומי של יוטה.
חותם המושל

בנוסף לחותם המדינה, למושל יש חותם אישי. חותם המושל זהה לסמל המדינה, אלא שנוספות לו ספרות רומיות המציינות את מספר המושל המכהן בתפקיד ומתחלפות בכל עת שנכנס לתפקידו מושל חדש. נכון לשנת 2011 החותם נושא את המספר XVII, ומייצג את גארי הרברט, המושל ה-17 במספר מאז צירופה של יוטה לארצות הברית.
הערות שוליים

↑  החוק מציין את הפרח "Sego Lily", שהוא הפרח הלאומי של יוטה.
| סמלי מדינות ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| סמל פדרלי | סמל ארצות הברית |  |
| סמלי מדינות | אוהיו • אוקלהומה • אורגון • איווה • איידהו • אילינוי • אינדיאנה • אלבמה • אלסקה • אריזונה • ארקנסו • ג'ורג'יה • דלאוור • דקוטה הדרומית • דקוטה הצפונית • הוואי • ויומינג • ויסקונסין • וירג'יניה • וירג'יניה המערבית • ורמונט • וושינגטון • טנסי • טקסס • יוטה • לואיזיאנה • מונטנה • מיזורי • מיין • מינסוטה • מיסיסיפי • מישיגן • מסצ'וסטס • מרילנד • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי • ניו המפשייר • ניו יורק • ניו מקסיקו • פלורידה • פנסילבניה • קולורדו • קונטיקט • קליפורניה • קנזס • קנטקי • קרוליינה הדרומית • קרוליינה הצפונית • רוד איילנד |  |
| סמלי אזורים מבודדים | סמואה האמריקנית • גואם • איי מריאנה הצפוניים • פוארטו ריקו • איי הבתולה של ארצות הברית |  |
| סמל מחוז קולומביה ווושינגטון | וושינגטון, מחוז קולומביה |  |
סויוז TM-12

סויוז TM-12 (ברוסית: Союз TM-12) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-18 במאי 1991 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במטרה לבצע עגינה בתחנת החלל מיר. בנוסף לחברי משלחת מס' 9 על סיפון החללית הייתה נציגת בריטניה.
צוות > צוות המראה

אנטולי ארצברסקי - מפקד
סרגיי קריקאליוב - מהנדס טיסה
בריטניה הלן שרמן - אסטרונאוט חוקר
צוות > צוות נחיתה

אנטולי ארצברסקי - מפקד
טוקטר אאובקירוב  - מהנדס טיסה
אוסטריה פרנץ פיבק - אסטרונאוט חוקר (בנחיתה בלבד)
צוות > צוות גיבוי

אלכסנדר וולקוב - מפקד
אלכסנדר קאלרי - מהנדס טיסה
בריטניה תימוטי מייס - אסטרונאוט חוקר
תיאור המשימה

"סויוז TM-12" שוגרה ב-18 במאי 1991 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-TM. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U.
עגינה לתחנת החלל מיר בוצע ב-20 במאי ועברה ללא בעיות. עגינה בוצע לתא אגינה במודול בסיסי של תחנת החלל. בתחנת החלל כבר פעלה משלחת מס' 8 בפיקוד ויקטור אפנסייב . החל הליך חפיפה לקראת עזיבת משלחת מס' 8.
הלן שרמן טסה לחלל כנציגת בריטניה. היא זכתה בתחרות פתוחה לקבעית הנציג. בהיותה בחלל שרמן ביצע מספר משימות במסגרת תוכנית ג'ונו. היא חזרה לכדור הארץ ביחד עם חברי משלחת מס' 8 בחללית סויוז TM-11.
לאחר עזיבת משלחת מס' 8, משלחת מס' 9 החלה בפעילות סדירה. חללית "סויוז TM-12" שימשה חללית חירום.
צוות הקוסמונאוטים ביצע מספר רב של מחקרים במהלך שהות בתחנת החלל.
ב-9 באוקטובר 1991 "סויוז TM-12" התנתקה מתחנת החלל מיר וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה אנטולי ארצברסקי, טוקטר אאובקירוב (קזחסטן) ופרנץ פיבק (אוסטריה) (הגיעו בסויוז TM-13).
סרגיי קריקאליוב נותר בתחנת החלל והצטרף למשלחת מס' 10
סרפינה בטאליה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1919 
 פטירה:  10 בספטמבר 2004 (בגיל 85 בערך) 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 
סרפינה בטאליה (באיטלקית: Serafina Battaglia;‏ 1919 – 10 בספטמבר 2004) הייתה עדה מרכזית נגד המאפיה הסיציליאנית. היא העידה בעשרות משפטים נגד אנשי המאפיה וכנגד מאות נאשמים. עדויותיה הובילו בשנות ה-60 ובשנות ה-70 של המאה העשרים למעצרם של עשרות אנשי מאפיה מרכזיים. בטאליה הייתה האדם הראשון ששבר את חומת השתיקה שהייתה קיימת אל מול המאפיה הסיציליאנית בתקופה בה רבים הכחישו את קיומה. היא העידה בפירוט על למעלה מעשרים רציחות והסבירה כיצד התרחש סחר בלתי חוקי בין משפחות המאפיה.
ביוגרפיה

בטאליה נולדה ב־1919. לאחר נישואיה הראשונים עזבה את בעלה הראשון, והיא ובנה עברו לחיות עם סטפאנו ליאלה, שהיה לבעלה השני, דבר שהיה שערורייתי באותה תקופה. סטפאנו ליאלה היה סוחר ומאפיונר. אנשי המאפיה נהגו להיפגש במסעדה שלו. ב-9 באפריל 1960 הוא נרצח על ידי אנשי מאפיה בכפר סיציליאני קטן בשם גודראנו (אנ'). כשבנה של בטאליה, סלווטורה, בגר והיה בן 21, תכננו הוא ואימו כיצד יהרוג את רוצחי אביו החורג כנקמה על מותו. תוכנית זו לא צלחה וב-30 בינואר 1962 נרצח סלווטורה בידי המאפיה מול ביתו שבפאלמרו. לאחר רצח בנה בטאליה הייתה נחושה להשיג צדק ולהעיד כנגד אנשי המאפיה. ללא ממון חיפשה מספר שנים עורך דין שיגן עליה אך לא הצליחה בכך. התמיכה היחידה שקיבלה בתקופה זו הייתה מאחייניתה ג'ובאנה גוגלילמיני ומהכתב המשפטי של ה"ז'ורנל דה סיציליה" מריו פרנצ'זה.