stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגדלי איתיחאד
הערות שוליים

↑  "Etihad Towers T1 - The Skyscraper Center".
↑  "Etihad Towers T2 - The Skyscraper Center".
↑  "Etihad Towers T3 - The Skyscraper Center".
↑  "Etihad Towers T4 - The Skyscraper Center".
↑  "Etihad Towers T5 - The Skyscraper Center".
שטר כסף

שטרות של שקל חדש מהמהדורה השלישית והנוכחית
שני צידיו של שטר 100 שקל ישן, מ-1979
שטר כסף (בדומה למטבעות, המחאות, תווי קנייה, כרטיסי אשראי), הוא אחת הצורות של אמצעי תשלום בהם בני אדם משתמשים על מנת לשלם עבור סחורות ושירותים שהם קונים. יחד עם מטבעות, שטרות מהווים את כלל צורות הכסף המזומן בעולם המודרני והם הילך חוקי.
התפתחות השטרות

השטרות הופיעו לראשונה בסין בשנת 812 ובשנת 970 כבר היו נפוצים ברחבי סין. באירופה הם הופיעו לראשונה בשוודיה ביולי 1661. התברר שבמקום לסחוב כמויות גדולות של מטבעות, עדיף להדפיס את ערך השטר על נייר שהוא קל משקל בהרבה.
לאורך ההיסטוריה השטר הודפס על נייר ברוב המדינות העולם. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 החלו מדינות שונות להדפיס את שטרותיהן על ניירות פלסטיק כחלק מהמאבק בזיוף כסף (בשטרות אלו יש בדרך כלל חלונות).
האמון בשטר תלוי בגיבוי הניתן לו מאת המנפיק. מי שמוכר סחורה כלשהי תמורת שטר או שטרות שהוא יקבל שערכם כמחיר הסחורה שהוא הציג, חייב לדעת שיש גיבוי לשטר זה ושהוא חוקי במדינה ושניתן לסחור בו ולפדות אותו. השטרות הם אמצעי תשלום גם בגלל האמון שהציבור נותן בהם ושהם יודעים שהממשלה ואנשים אחרים יקבלו שטר כאשר הם ירצו לקנות משהו.
בעבר ברוב המדינות ערך המטבע היה צמוד לזהב, לכסף או לשתי המתכות גם יחד. לכן המדינה הייתה יכולה להנפיק שטרות רק בכמות שתואמת את מלאי הזהב שלה, משום שכל אזרח יכול היה בכל רגע לפדות את השטר שבידו (בתנאי שהוא Golden certificate) לערכו בזהב. כלומר ערך הכסף היה מגובה על ידי מצרך ממשי וניתן לומר שהיה באמת "ערך" לכסף ושהוא לא נהנה רק מ"אמון". לאחר ביטול ההצמדה לזהב במדינות רבות, הפכו השטרות להיות ניירות אשר מגובים רק על ידי האמון שרוחשים כלפיו האזרחים ואמונם שהממשלה תקבל שטר זה.
ברוב היחידות הטריטוריאליות המנפיקות שטרות (לא בהכרח מדינות) ניתנת הסמכות להנפיק את השטרות לידי בנק מרכזי שאיננו שייך למגזר העסקי אלא חלק ממוסדות המדינה שאינו תלוי בממשלה והוא דואג לעיצוב, הדפסה, הפצה. ישנם מקרים שבהם כמה בנקים מדפיסים את השטרות (למשל בסקוטלנד, בה ל-3 בנקים זכות להדפסת שטרות).
עיצוב השטרות

מכיוון שהשטרות הם אמצעי תקשורת (אמנם לא כמו המטבעות בתקופות עתיקות כמו בתקופת האימפריה הרומית) אך בכל זאת הגורם המנפיק מעוניין שבשטרות יבואו לידי ביטוי הדברים המאפיינים את המדינה. בשטרות יהיו בדרך כלל תמונותיהם של אישים חשובים בהיסטוריה של המדינה כגון: מלכים, ראשי ממשלות, נשיאים, מדענים, סופרים ואנשים שלחמו להקמת המדינה. בשטרות יהיו בדרך כלל ציורים שונים. מאחור יהיו בדרך כלל תמונות מהנוף של המדינה, תמונות היסטוריות או אתרים חשובים. כמו כן, על השטרות יהיו בדרך כלל חתימותיהם של האנשים אשר מאשרים כי השטר חוקי (כמו נגיד הבנק ושר האוצר) ויהיו עליו סימני ביטחון אשר יקשו על זייפנים לזייף את השטר. על השטר יהיה גם מספר סידורי המסמן את מקומו של השטר הזה בהדפסה. על השטר תופיע שנת ההדפסה ולעיתים טקסטים שונים החשובים בעיני מדפיסי השטר.
אמצעי ביטחון

בסין לפני מאות שנים היה נהוג עונש מוות למי שיזייף שטרות. במשך כל ההיסטוריה היה מאבק בין מתכנני אמצעי הגנה לבין זייפנים כשם שמאבק זה מתקיים בכל תחום אחר (המחאות, מטבעות). החל מן המאה ה-20 נהוג להחליף את עיצוב השטרות מדי כמה שנים כאשר כל פעם נוספים אמצעי אבטחה חדשים.
אמצעים הקיימים היום:
סימני מים, אשר הם תמונות של הנושא המופיע בגלוי על פני השטר (כגון: פני דמות, מבנה) אשר מוסתרים בתוך מקטע לבן בשטר. כאשר מסתכלים על השטר דרך האור (כלומר מחזיקים בו ביד ומכוונים אותו לעבר מקור אור) ניתן לראות את תמונת המים. תמונת המים היא תמונה מובנית בתוך השטר ולא מודפסת.
פסי מתכת דקיקים המובנים אל תוך השטר.
דיו משנה צבע בהתאם לזווית המבט על השטר (כמו בסדרה האחרונה של השקל, ובסדרה הנוכחית של הדולר האמריקני).
כיתוב תוכן ותמונה באמצעות אותיות זעירות.
סימנים חבויים בתוך השטר הידועים רק לאלו המסוגלים לזהות שטר אמיתי (כגון: אותיות זעירות במיוחד בתוך התמונות, מספרים המציינים את מיקום הדפסת השטר).
אותיות וסימני מישוש מובלטים, הולוגרמות ועוד.
הרכב החומר ממנו עשויים השטרות נחשב גם הוא לחלק מאמצעי ההגנה.
בתחילת המאה ה-21 הופצה סדרה חדשה של שטרות דולר אמריקני ובה סימני ביטחון רבים על מנת להילחם בזייפנים. בארצות הברית, אחד מתפקידי השירות החשאי הוא לשמור על השטרות ולצוד זייפנים. לשם כך יש להם את מאגר השטרות המזויפים הגדול ביותר בארצות הברית כאשר כל דוגמה של שטר מזויף שנמצאת נשלחת אליהם ובנוסף לכך יש להם את אחד ממחסני הדיו המגוונים והגדולים ביותר.
ערכי שטרות

ההחלטה על ערכי השטרות המונפקים נובעת ממספר שיקולים. השיקול הראשון הוא השימושיות של השטר, ועל כן נבחרים ערכים במרווחים הנחשבים שימושיים ביותר לציבור. בנוסף, עלות השטר אשר לרוב גבוהה יותר מעלות מטבע, מהווה שיקול בהחלטה אלו שטרות להנפיק. על כן נהוג להנפיק שטרות רק מעל ערך מסוים. בישראל, השטר בעל הערך הנמוך ביותר הוא שטר של 20 שקלים חדשים. עלות השטר גם דוחפת לכיוון של שטרות בעלות ערכים גבוהים, כדי לצמצם את מספר השטרות שיש להנפיק. מצד שני, הנפקת שטרות של ערכים גבוהים נחשבת כמסייעת למעבר הון שחור. נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון צוטט כאומר שהוא אינו רוצה להנפיק שטרות בערכים מעל 100 דולר כדי לא לסייע למאפיה. בישראל השטר בעל הערך הגבוה ביותר הוא שטר של 200 שקלים חדשים. השטר בעל הערך הגבוה ביותר הוא 1,000 פרנק שווייצרי ובגוש האירו הערך הגבוה ביותר הוא 200 אירו, לאחר ששטר ה500 אירו אינו מונפק שוב
אספנות שטרות

עיצובם המיוחד של השטרות וערכם הכספי הופך אותם בעיני אחדים לפריט אספני מעניין. ממבט בשטר ניתן ללמוד רבות על ההיסטוריה, הכוונות הפוליטיות והמאפיינים המיוחדים לאומה המנפיקה אותם.
לטובת האספנים ולטובת המתעניינים בנושא, מונפקים קטלוגים, המסבירים הבדלים בין שטרות ומדרגים שטרות על פי נדירותם ומצב תחזוקתם.
הערך הראלי הגבוה ביותר שהתנוסס על שטר היה $100,000, אלו היו תעודת זהב אמריקנית עם דיוקנו של וודרו וילסון עליהם. שטרות אלה, שהונפקו ב-1934, לא הופצו בציבור, ושימשו להעברת סכומי כסף גדולים בין הבנק הפדרלי של ארצות הברית למשרד האוצר. השימוש בשטרות אלו הופסק היות שהטכנולוגיה אפשרה לבצע העברות כספים ממוחשבות.
שטרות בעלי ערך נקוב גבוה יותר היו בתקופות שונות במדינות שונות שסבלו מאינפלציה גבוהה.
מבין שטרות הכסף של הדולר האמריקאי, נמצאים היום בשימוש שוטף רק השטרות שערכם $100 או פחות. בעבר הנפיקה ממשלת ארצות-הברית גם שטרות בערכים נקובים של $500, $1000, $5000 ו- $10000, שהופצו בציבור והם עדיין הילך חוקי, (כמו כל השטרות שהונפקו מאז 1928). בין אספנים שטרות אלה מבוקשים במידה רבה, ומחירו של שטר במצב טוב כפול, ואף יותר, מערכו הנקוב.
בין האספנים מקובל איסוף לפי תחומי עניין, כמו הופעת נושאים מסוימים (מארנבות ועד דמותה של מלכת אנגליה) על השטר, שטרות מאזור מסוים או מתקופה מעניינת ורבת תהפוכות. האספנים מתחשבים לא רק בעיצובו הכולל של השטר, אלא גם בחתימות המופיעות עליו, או מאפיינים אחרים שהשתנו מהדפסה להדפסה. אספנים אחדים תרים אחרי שטרות בעלי מספר סידורי מיוחד (כמו 00000001 או 22222222).
אספנות שטרות > מצב השטר

ישנם מכונים המדרגים את מצב השטרות על פי סולם מקובל, שהדרגות בו הן בין 1 ל-70, ומחירו של שטר בעל דירוג גבוה יכול להאמיר הרבה מעבר למחירם של שטרות דומים שלא דורגו. הדירוג מבחין באופן מסודר בין שטרות במצב חדש לשטרות שעברו ידיים רבות. שטרות נדירים מבוקשים מאוד על ידי אספנים גם אם מצבם איננו מושלם, כדוגמת שטר החמש רופיות הזה מהפרוטקטורט של מזרח אפריקה (בריטניה) 1916 בדירוג 20 של PCGS שנמכר ב-3500 דולר באיביי בשנת 2017.
אספנות שטרות > שטרות לזכר מאורעות מיוחדים

מדינות רבות מנפיקות בולים או מטבעות לציון אירועים מיוחדים, ולעיתים קרובות מטבעות כאלה אינם משמשים כלל בציבור, ונקנים כולם על ידי אספנים. לשטר יש שטח פנים גדול יותר, וכך אפשר להשתמש בו ביתר קלות כדי לפרסם או לחגוג מאורע.
הערות שוליים

↑  אסף אוני, ‏סוף עידן: שטרות 500 אירו לא יסופקו יותר ע"י הבנקים בגוש האירו, באתר גלובס, 24 באפריל 2019
↑   בלומברג, השטר הזה של 1,000 דולר שווה 3 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 29 בדצמבר 2018
↑  סוכנויות הידיעות, פריט לאספנים: שטר ה-100 דולר החדש יופץ בשבוע הבא, באתר כלכליסט, 30 בספטמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282582605171  GND: 4138996-7  HDS: 013750  LCCN: sh85011581  NARA: 10638552  NDL: 00570906  NKC: ph118749 
שטרות רופי הודי
שטרות של 50 ש"ח מסדרה ב'
500 דולר
דולר אחד
חמש רופיות של הפרוטקטורט של מזרח אפריקה
מארטון גאראש

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1885 נובי סאד, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  26 ביוני 1930 (בגיל 45) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Gänsler Márton 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לתאטרון ולקולנוע (1906) 
 
מרטון גאראש (במקור גנסלר, בהונגרית: Garas Márton;‏ אויווידק, 18 במאי 1885 – בודפשט, 26 ביוני 1930) היה שחקן, במאי תיאטרון, במאי קולנוע, יהודי-הונגרי, דמות יוצאת דופן ב"עידן ההרואי" של הפקות הסרט האילם ההונגרי.
ביוגרפיה

מרטון גנסלר נולד במשפחה יהודית כבנם של שמעון גנסלר (1833–1905) ושל מתילד רייצר (1846–1903). הוא סיים את האקדמיה לתיאטרון ב-1906 (היום שמה האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע) ומשנת 1907 שיחק בתיאטרון ההונגרי. ב-1911 נסע לברלין לינה אילש (במקור רוזנברג), שהפך למאסטר שלו, ובמקביל שיחק בלהקה הברלינאית של מקס ריינהרדט. ב-1912 היה כבר חבר ב"בימה החדשה" (Új Színpad) בבודפשט. בשנת 1915 חתם חוזה עם אולפן הסרטים של ינה ינוביץ' בקולוז'וואר. בין 1916 לבין 1921 ביים במפעלי הסרטים "אסטרה", "אוהר", "הונגריה" ו"קורווין" בבודפשט. מ-1921 עבר לגרמניה, ולאחר מכן קטע את שהותו שם ב-1924 וביים את הקומדיה "אבא'לה צדק" בתיאטרון מרכז העיר בבודפשט.
בין 1915 לבין 1921 ביים כ-35 !!! סרטים אילמים ובסך הכל 40 סרטים. הוא אהב לצלם יצירות ספרותיות. סרטו "קולומבוס" (1926–1927) היה הבולט מבין סרטיו בברלין.
הוא אחת הדמויות החשובות ביותר בעידן הסרט האילם. לקח בשמחה יצירות כתובות רציניות והביאן לפני המצלמות. ארכיון הסרטים בהונגריה שומר כיום עותק של "אנה קרנינה" שלו. עיתון הונגרי בכתבה שסקרה את הגרסאות השונות של "אנה קרנינה" שהוכנו עד למועד הכתבה קבע את הדברים הבאים:
"גם את ההונגרים אי אפשר היה להשאיר מחוץ לסדרת סרטים זו של אנה קרנינה. זה בזכות מארטון גאראש, מגדולי הבמאים של עידן הסרט האילם, שב-1918 הביא את דמותה הגדולה של השחקנית הדרמטית, אירן ורשאני, למסך בתפקיד אנה. הסרט הופק על ידי מפעל הסרטים "הונגריה", ושותפיה של ורשאני בסרט כוללים שמות כמו גדולים נוספים. הצילומים החיצוניים של הסרט צולמו ברובם בוואשו, ואילו האירועים המתרחשים על מסלול המרוצים תועדו במסלול אלאג המפורסם".
תפקידי תיאטרון

הנריק איבסן : ברווז הפרא - אגדל
אימרה פלדש : חיילי הקיסר - זולטן
אדמון רוסטאן : גוזל העיט - מטרניך
בימויי תיאטרון

טולסטוי – נוזייר – סבור: סונטת קרויצר (1924)
סאשה גיטרי : אבא'לה צדק (1924)
סרטיו

| --- | --- |
 Tetemrehívás (1915)  A kormányzó (1915)  Éjféli találkozás (1915)  A Börzekirály (1915)  Cox és Box (1915)  Havasi Magdolna (1915)  Jó éjt Muki! (1915)  Az elítélt (1916)  Elnémult harangok (1916)  Hófehérke (1916)  Vergődő szívek (1916)  A szerencse fia (1917)  A gyanú (1917)  Három hét (1917)  A hieroglifák titka (1917)  Küzdelem a múlttal (1917)  A papagáj (1917–1918)  A 100.000 koronás ruha (1918)  Anna Karenina (1918)  A szerető (1918):  Barbárok (1918)  Féltestvérek (1918)  Nőstényfarkas (1918)  A táncosnő (1918)  A gyufa (1918)  Twist Oliver (1919)  Kutató Sámuel (1919)  Sapphó (1919)  A lélekidomár (1919)  A legnagyobb bűn (1919)  Névtelen vár (1920)  Sárga árnyék (1920)  Little fox (1920)  New York expressz-kábel (1921)  A keresztes vitézek (1921)  Farsangi mámor (1921)  Hétszáz éves szerelem (1921)  Die lebende Mumie (1922)  Christoph Columbus (1923)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה)
Bálint Lajos: Garas Márton, Filmvilág, 1966. november 1. (לאיוש באלינט: מארטון גאראש)
Magyar Bálint: A Magyar némafilm története 1896-1918, Filmművészeti Kiskönyvtár, MAFILM, 1966 (באלינט מאדיאר: תולדות הסרט האילם ההונגרי)
Jordáky Lajos: Az erdélyi némafilmgyártás története (1903-1930), Kriterion Könyvkiadó, Bukarest, 1980 (לאיוש יורדאקי: הפקת סרטים אילמים בטרנסילבניה)
Alpár Ágnes: A Belvárosi Színház műsora 1918-1949 Archiválva 2019. augusztus 14-i dátummal a Wayback Machine-ben אגנש אלפאר: תוכנית תיאטרון מרכז העיר 1949-1918)
Cunningham, John. Hungarian Cinema: From Coffee House to Multiplex. Wallflower Press, 2004.
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1146/1930. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-29.
↑  "Gänsler Simon halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 2086/1905. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-29.
↑  "Gänsler Simonné Reitzer Matild halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1321/1903. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1062305620  VIAF: 312620579   WorldCat (עם VIAF): 312620579
מאיר גל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בנובמבר 1956 (בן 68) גבעת שאול, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת העיר ניו יורק 
 תחום יצירה:  צילום טיולים 
 
מאיר גל (נולד ב-22 בנובמבר 1956 בישראל) הוא אמן ישראלי-אמריקאי, צלם, תסריטאי, אוצר ומבקר אמנות. מלמד בפקולטה לאמנות באוניברסיטת העיר ניו יורק. הציג יצירותיו במוזיאונים וגלריות רבות בישראל וברחבי העולם.
קורות חיים

מאיר גל (גוזלן) נולד בגבעת שאול, וגדל בשכונת תלפיות שבירושלים. אמו ילידת הרובע היהודי בירושלים לשם הגיעה משפחתה מקזבלנקה שבמרוקו. משפחת אביו הגיעה לחברון לפני תשעה דורות מדרום אלג'יר ובשנת 1929 ניצלה מהטבח ביהודים וברחה מחברון לירושלים. בשרותו הסדיר היה חובש קרבי, השתתף ואף נפצע במבצע ליטני (1978). בשנת 1981 עזב את ישראל לאירופה ופעל בארגון פוליטי לפירוק הנשק הגרעיני. כשחזר לצורך לימודים, פרצה מלחמת לבנון והוא נקרא להשתתף בה. לאחר המלחמה למד באופן חלקי צילום בקמרה אובסקורה ומכללת הדסה. בשנת 1987 ערב האינתיפאדה, עזב את הארץ ושינה את שם משפחתו. הוא התיישב בארצות הברית, בה סיים תואר ראשון בסיטי קולג' של ניו יורק (1990-1987), ותואר שני באוניברסיטת ניו יורק. בשנים 1995–1997 שימש כאוצר ויועץ בקרן פרטית לאמנות עכשווית, כעוזר אוצר במוזיאון האלטרנטיבי בניו יורק, וכתב למגזין לאמנות "סטודיו" בתל אביב. מאז 1997 הוא מלמד צילום, תאוריה של אמנות ועל אמנות ופוליטיקה באוניברסיטת העיר ניו יורק.
יצירות נבחרות

1991-1994 חמורו המעופף של המשיח.
1995 – "סיפורה של אמנות ישראל". (בקורות על אמנות ישראלית מודפסים על גבי בדי ענק)
1996 – "ללא שם". מחיקת מוזיאונים גדולים (תצלומי אוויר של יישובים כמו חיפה או עין חרוד, עם מחיקת המוזיאונים לאמנות שבהם)
1997 – "תשעה מתוך ארבע מאות" (המתייחסת לייצוג ההיסטוריה של קהילות היהודים במרחב המוסלמי -במקרה זה 9 עמודים מתוך 400) בספרי הלימוד בישראל, עם דוגמה מהספר "תולדות העם היהודי בדורות האחרונים" מאת ד"ר שמשון לייב קירשנבאום, שהיה בשימוש במוסדות חינוך בישראל בשנות ה-1960–1980
2002 – Armspit (צילום כתם בדמות מפת ארץ ישראל בבית שחיו של האמן
תערוכות יחיד

1994 – גלריה לימבוס, תל אביב
1997 – Saalbau Rhypark, בזל, שווייץ
1998 – מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, ישראל
2002 – גלריה נוגה לאמנות עכשווית, תל אביב, ישראל
2007 – גלריה נוגה לאמנות עכשווית, תל אביב, ישראל
תערוכות קבוצתיות

2014-"תחת מחיקה" מוזיאון תל אביב לאמנות
2008-מוזיאון הרצליה לאמנות, ישראל
2007-מוזיאון פתח תקווה לאמנות, ישראל
Palazzo delle Papesse - מרכז אמנות עכשווית, סיינה, איטליה
2006-מרחב האמנים, ניו יורק, ניו יורק
אתגר, תל אביב, ישראל
2005-מצפה רימון, ישראל
GropiusBau Museum, ברלין, גרמניה
2003-Liquidacion Total, מדריד, ספרד
גלריית שדלה, ציריך, שווייץ
מרכז לאמנות גאלווי, אירלנד
Brecht פורום, ניו יורק, ניו יורק
אוניברסיטת בן-גוריון
OK המרכז לאמנות עכשווית, אוסטריה
מרכז עדן לאמנויות פלייס, נ 'אירלנד
בית הספר לדמיון ולמדיה דיגיטלית, ישראל
2002-גלריה באדריכלות, תל אביב
"שפת אם / חזות מזרחית" מוזיאון עין חרוד לאמנות, ישראל
2000-אמני שטייניץ, תל אביב
1999-קרן פפין, ניו ג'רזי
1998-תערוכת סגל, CCNY, CUNY
Yerba Buena Center לאמנויות, סן פרנסיסקו, קליפורניה
מוזיאון ישראל, ירושלים, ישראל
Nexus לאמנות עכשווית מרכז, אטלנטה, GA
מוזיאון חיפה לאמנות
1997-מוזיאון תל אביב לאמנות, ישראל
גלריית אמנות אפורה, אוניברסיטת ניו יורק, ניו יורק, ניו יורק
תערוכת סגל, CCNY, CUNY
פינית מוזיאון לצילום, הלסינקי
Skirball Museum, לוס אנג'לס, קליפורניה
מוזיאון באס לאמנות, מיאמי, פלורידה
המרכז לתרבות קוריאנית, ניו יורק, ניו יורק
תיאטרון ירושלים, ישראל
1996-מוזיאון עין חרוד לאמנות, ישראל
גלריה נוגה, תל אביב
מוזיאון ארד לאמנות, ישראל
מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה, ישראל
1995-"סלון הסתיו", תל אביב, ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, ישראל
גלריה גורדון, תל אביב
1994-מוזיאון עין חרוד לאמנות, ישראל, תל חי, ישראל
מוזיאון ישראל לאמנות, רמת גן, ישראל
494 גלריה, ניו יורק, ניו יורק
"חמורו המעופף של המשיח", גלריה לימבוס, תל אביב
1992- בית האמנים, ירושלים, ישראל
עין גלריית, סן פרנסיסקו, קליפורניה
מוזיאון לאמנות, טייוואן
1989-דאוני מוזיאון לאמנות, לוס אנג'לס, קליפורניה
1984-בית האמנים, ירושלים, ישראל
הערות שוליים

↑  מאיר גל- תשעה מתוך ארבע מאות -הדס שמואלי (2) (4).ppt, באתר docs.google.com
1 2 3 4  מאיר גל בסדרת "מפגשים מהסוג החזותי בעידן המודרני", באתר עמלנט
↑  בן צבי, טל (עורכת), חזות מזרחית / שפת אם: הווה הנע בסבך עברו הערבי., קטלוג התערוכה
↑  ורד לי, המזרחים החדשים | דעה, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2011
↑  טלי תמיר, תערוכה - לימבוס
1 2  דנה גילרמן, מאיר גל פותח תערוכה לא-פוליטית בתל אביב, באתר הארץ, 16 בינואר 2002
מגדל העולם לוטה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 כתובת:  סיאול 
 מיקום:  סיאול/סונגפה-גאנגדונג 
 מדינה:  קוריאה הדרומית 
 בעלים:  לוטה גרופ 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  22 בינואר 2010 – 22 בדצמבר 2016 (6 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  3 באפריל 2017 
 חומרי בנייה:  חומר מרוכב 
 אדריכל:  קוהן פדרסן פוקס (KPF) 
 מידות
 גובה:  555.7 מ' 554.5 מ' 
 שטח:  505,294 מ"ר 
 קומות:  123 
 
 קואורדינטות:  37°30′45″N 127°06′09″E﻿ / ﻿37.5125°N 127.1025°E﻿ / 37.5125; 127.1025
 www.lwt.co.kr
  (למפת סיאול מוגדלת) מגדל העולם לוטה(למפת סיאול רגילה) מגדל העולם לוטה
 
מגדל העולם לוטה הוא גורד שחקים בגובה 554.5 מטר (1,819 רגל), הכולל 123 קומות. הוא נמצא בסיאול שבדרום קוריאה, ונפתח לציבור ב־3 באפריל 2017. הוא מספר 6 מבין המגדלים הגבוהים בעולם והבניין הגבוה ביותר במדינות ה־OECD.
היסטוריה

אחרי 13 שנים של תכנון והכנת האתר, המגדל זכה לאישור סופי להתחלת הבנייה על ידי הממשלה בנובמבר 2010. הבנייה עצמה החלה בחודש מרץ 2011.
בערב השנה החדשה 2016 חזית הבניין הראתה "2016".
ב-27 במרץ 2016 אירע המקרה הראשון של פריצה לאתר העבודה וטיפוס על הבניין. כאשר המגדל עדיין היה בבנייה, שני צלמים רוסים טיפסו לקצה המנוף וצילמו תמונות וידאו. הם נכנסו לאתר הבנייה ללא אישור.
ב-2 באפריל 2017 נורו זיקוקים כדי לחגוג את הפתיחה הרשמית של המגדל.
גג הבניין

לבניית הגג היה צורך בכ-3,000 טון של חלקי פלדה, מנוף שיכול להרים עד 64 טון והלחמות מיוחדות.
הגג בנוי כך שהוא יכול לשאת את משקלו ללא עמודי חיזוק ולעמוד ברעידות אדמה עד עוצמה 9 בסולם ריכטר וברוחות חזקות במיוחד.
תכנון הקומות

| קומות | שימוש |
| --- | --- |
117–123: התצפית
105–114: משרדים פרטיים
76–101: מלון לוטה
42–71: מגורים
14–38: משרדי עסקים
1–12: מרכז מסחרי
B6–B1: חניה
גלריה

אוקטובר 2007
אוקטובר 2011
אפריל 2013
אוקטובר 2013
דצמבר 2013
דצמבר 2013 (זום)
יוני 2014
יולי 2014 (זום)
אוגוסט 2015
ספטמבר 2015
ספטמבר 2016
7 באוקטובר 2017
הערות שוליים

↑  http://world.kbs.co.kr/english/news/news_Dm_detail.htm?No=77118
↑  "Das frohe neue Jahr kann kommen! Im südkoreanischen Seoul wurde bereits die LED-Schrift auf dem Lotte World Premium Tower getestet." Picture of LED-lit facade tested with the vertical display of "2016" (viewed from north). Kronenzeitung (Print), Vienna, December 31, 2015, p 14. (German)
↑  "Lotte World Tower (555 meters)". 10 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  http://www.fox5atlanta.com/news/245829556-story
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 528 מטר | 530 מטר | 530 מטר | 541.3 מטר | 554.5 מטר | 599 מטר | 601 מטר | 632 מטר | 678.9 מטר | 828 מטר |  {\begin{bmatrix}900\\800\\700\\600\\500\\400\\300\\200\\100\\0\end{bmatrix}} |
| צ'יינה זון | מרכז צ'ו טאי פוק בינהאי טיינג'ין | המרכז הפיננסי CTF | מגדל החירות | מגדל העולם לוטה | מרכז פיננסי פינג אן | אבראג' אל-בית | מגדל שנגחאי | מרדקה 118 | בורג' ח'ליפה | שם |
| הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג | הרפובליקה העממית של סין טיינג'ין | הרפובליקה העממית של סין גואנגג'ואו | ארצות הברית ניו יורק | קוריאה הדרומית סיאול | הרפובליקה העממית של סין שנג'ן | ערב הסעודית מכה | הרפובליקה העממית של סין שאנגחאי | מלזיה קואלה לומפור | איחוד האמירויות הערביות דובאי | מיקום |
עדכון נתונים: 2023
מאדג' סינקלייר

| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1938 קינגסטון, ג'מייקה 
 פטירה:  20 בדצמבר 1995 (בגיל 57) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ג'מייקה 
 תקופת הפעילות:  מ-1966 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה (1991) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מאדג' דוריתה סינקלייר (באנגלית: Madge Dorita Sinclair;‏ 28 באפריל 1938 – ‏20 בדצמבר 1995) הייתה שחקנית ג'מייקנית, הידועה בשל תפקידיה ב"מגלה את אמריקה" (1988), "טראפר ג'ון, MD" ‏(1980-1986), וכן במיני-הסדרה של ABC, "שורשים" (1977). סינקלייר גם דיבבה את הדמות של סראבי, אשתו של מופאסה ואמו של סימבה, בסרט "מלך האריות". סינקלייר זכתה בפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה על תפקידה בתור הקיסרית ג'וזפין ב-Gabriel's Fire ב-1991.
תחילת דרכה

מאדג' דוריתה וולטרס נולדה בקינגסטון, ג'מייקה להרברט וג'מיימה וולטרס. לאחר סיום לימודיה, סינקלייר עבדה בתור מורה בג'מייקה עד 1966 אז עזבה לניו יורק כדי לפתח קריירה במשחק. היא התחילה את דרכה כשחקנית בפסטיבל שייקספיר בניו יורק ובתיאטרון ג'וסף פאפ.
קריירה

על תפקידה בתור בל במיני-הסדרה "שורשים", סינקלייר הייתה מועמדת לפרס אמי. ב-1978, שיחקה את תפקיד Widow Woman בסרט Convoy, וגם כיכבה בסיטקום קצר-הימים Grandpa Goes to Washington. ב-1980 לוהקה לתפקיד קבוע בתור האחות ארנסטין שופ בסדרת הטלוויזיה "טראפר ג'ון, MD" (אנ') לצד פרנל רוברטס (אנ'). בשש השנים שגילמה תפקיד זה, היא קיבלה שלוש מועמדויות לפרס אמי, ומבקר הטלוויזיה דונלד בוגל שיבח אותה על "שמירה על שלווה וביטחון, לא משנה מה הוטל עליה בתסריט". ב-1988, סינקלייר גילמה את תפקיד המלכה אאוליאון לצד ג'יימס ארל ג'ונס בתור המלך ג'אפה ג'ופר בקומדיה של אדי מרפי, "מגלה את אמריקה", אשר גם איחד אותה עם בעלה-על-המסך מ"שורשים" ג'ון איימוס. מאוחר יותר, סינקלייר וג'ונס שוב גילמו יחד מלך ומלכה בתפקידים של סראבי ומופאסה, הוריו של סימבה, בסטר שובר הקופות של דיסני "מלך האריות" (1994). הסרט, שהפך לאחד הנמכרים ביותר בהיטוריה בווידאו, גם היה סרטה האחרון. השניים גם שיתפו פעולה בסדרת הטלוויזיה "Gabriel's Fire", אשר זיכה את סינקלייר בפרס אמי ב-1991 לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה.
סינקלייר שיחקה את התפקיד של לאלי במיני-סדרה משנת 1991 "The Orchid House" (מבוסס על ספרה של פיליס שאנד אלפרי באותו השם), בבימויו של הוראס אובה, וגם זכתה לשבחי המבקרים על תפקיד המשנה בסרט הטלוויזיה משנת 1992 Jonathan: The Boy Nobody Wanted עם ג'ו בת' ויליאמס. ב-1993, סינקלייר הגיעה ללונדון כדי להופיע במחזה The Lion, מאת מייקל אבנסטס, בבימויו של הוראס אובה. בשנת 1994, היא שיחקה תפקיד משנה בסיטקום של ABC, ‏Me and the Boys, שבו כיכב סטיב הארווי. בשל תפקידה הקצר בתור המפקדת של USS Saratoga בסרט "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה", סינקלייר מוכרת בתור האישה הראשונה לשמש כמפקדת בספינת הצי ב"מסע בין כוכבים". (ג'ואן לינוויל הופיעה כמפקדת בצי הרומולני 18 שנים קודם לכן.) שנים מאוחר יותר, סינקלייר גילמה את תפקיד אמו של ג'ורדי לה פורג', מפקד ספינת החלל Hera, ב"מסע בין כוכבים: הדור הבא".
התפקיד האחרון שלה היה בסיטקום "Dream On" רק חודש לפני מותה.
חיים אישיים

סינקלייר הייתה נשואה לרויסטון סינקלייר, שוטר ג'מייקני, מ-1956 עד 1969, והיו להם יחד שני בנים. ב-1982, סינקלייר נישאה לשחקן דין קומפטון, והם היו נשואים עד למותה. סינקלייר נפטרה ב-20 בדצמבר 1995 לאחר התמודדות בת 13 שנים עם לוקמיה. גופתה נשרפה והאפר שלה פוזר בעיר הולדתה בג'מייקה.