stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ורן פלמינג

ורן פלמינג (באנגלית: Vern Fleming; נולד ב-4 בפברואר 1962) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1984–1997. ב-11 מתוך 12 עונותיו בליגת ה-NBA שיחק באינדיאנה פייסרס, וממוצעיו הכוללים ב-NBA הם 11.3 נקודות, 4.8 אסיסטים ו-3.4 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות

פלמינג נולד וגדל ברובע קווינס שבעיר ניו יורק, ובין השנים 1980–1984 למד באוניברסיטת ג'ורג'יה. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 10.0 נקודות בממוצע למשחק, לצד כוכב הקבוצה דומיניק וילקינס. בעונת 1982/1983, עם עזיבתו של וילקינס ל-NBA, הפך פלמינג לשחקן הבולט בקבוצה, והוביל אותה להעפלתה הראשונה אי פעם לטורניר אליפות המכללות עם ממוצע של 16.9 נקודות למשחק. בטורניר עצמו המשיכו ה"בולדוגס" להפתיע כשגברו על אוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת', על אוניברסיטת סנט ג'ון (בה שיחק כריס מאלין) ועל אוניברסיטת קרוליינה הצפונית (בה שיחקו מייקל ג'ורדן, בראד דוהרטי וסם פרקינס), בדרך לשלב הפיינל פור. במשחק חצי הגמר הפסידה ג'ורג'יה בתוצאה 60–60 מול האלופה שבדרך, אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, אותה הוביל ת'רל ביילי. בעונתו האחרונה בליגת המכללות קלע פלמינג 19.8 נקודות בממוצע למשחק ונבחר לחמישיית העונה של "מחוז SEC", אך קבוצתו לא העפילה לטורניר האליפות.
נבחרת ארצות הברית

בקיץ 1984 השתתף פלמינג בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת לוס אנג'לס כשחקן נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליית הזהב. לאורך הטורניר שיתף פעולה עם חברי היכל התהילה לעתיד מייקל ג'ורדן, פטריק יואינג וכריס מאלין, וקלע 7.7 נקודות בממוצע למשחק.
קריירת משחק מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 1984 נבחר פלמינג בבחירה ה-18, על ידי אינדיאנה פייסרס. כבר בעונת הרוקי שלו שימש כרכז הפותח של הקבוצה, ובעונות הבאות ביסס את מעמדו כאחד השחקנים הבולטים של הפייסרס עם ממוצעים של 13.6 נקודות ו-5.9 אסיסטים למשחק ב-7 עונותיו הראשונות. בעונות 1994 ו-1995 הוביל רג'י מילר את הקבוצה לשתי העפלות רצופות לגמר האזור המזרחי, אך בשתי הפעמים הפסידו הפייסרס בתוצאה 3–4, מול ניו יורק ניקס ואורלנדו מג'יק בהתאמה. בעת עזיבתו את הפייסרס בשנת 1995 ניצב פלמינג במקום הראשון בתולדות המועדון בסך משחקים (816), אסיסטים (4,038) וחטיפות (885) בקבוצה, וכן קלע את מספר הנקודות השני בגובהו (9,535), אחרי רג'י מילר.
באוקטובר 1995, לאחר 11 עונות רצופות באינדיאנה, חתם פלמינג על חוזה בניו ג'רזי נטס. בעונתו היחידה בקבוצה קלע 7.7 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 1996/1997 הצטרף לקבוצת לימוז' הצרפתית, אך כבר לאחר 5 משחקים ביורוליג עזב את הקבוצה ופרש ממשחק.
קריירת אימון

לקראת עונת 2000/2001 מונה לעוזרו של מאמן הפייסרס, אייזיאה תומאס. ב-3 עונותיו בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן כולל של 131 ניצחונות ו-115 הפסדים, ובכולן הודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות קריירת ה-NBA של פלמינג, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של פלמינג, באתר sports-reference.com
↑  נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת לוס אנג'לס, באתר USA Basketball
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1984, באתר basketball-reference.com
↑  הניקס מחתימים את פלמינג ומהורן, באתר הניו יורק טיימס, 10 באוקטובר 1995
↑  הסטטיסטיקות של פלמינג ביורוליג, באתר פיב"א אירופה
↑  סטטיסטיקות האימון של פלמינג, באתר basketball-reference.com
| נבחרת ארצות הברית – האלופה האולימפית - לוס אנג'לס (1984) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 אלפורד •  5 טרנר •  6 יואינג •  7 פלמינג •  8 רוברטסון •  9 ג'ורדן •  10 קליין •   11 קונקק •  12 מאלין • 13 טיסדייל •  14 פרקינס • 15 ווד • מאמן: נייט |  1  •  2  •  3  •  4 אלפורד •  5 טרנר •  6 יואינג •  7 פלמינג •  8 רוברטסון •  9 ג'ורדן •  10 קליין •   11 קונקק •  12 מאלין • 13 טיסדייל •  14 פרקינס • 15 ווד • מאמן: נייט | ארצות הברית |
התפתחות המדע בעת העתיקה

מדע, כפי שהוא נתפש בעת החדשה, הוא האיסוף השיטתי של ידע אודות העולם; הוא כולל תצפית, ניסוי והסקה שיטתיים ואובייקטיביים, פיתוח ידע זה להסברים כוללניים ונרחבים ככל האפשר, תיעוד הידע והפצתו. המדע בעת העתיקה הכיל מאפיינים חלקיים של המדע המודרני, כאשר בתקופה זו מספר הניסויים האמפיריים היה נמוך משמעותית מהתקופה המודרנית.
את התפתחות המדע באירופה נהוג לחלק לשתי תקופות: תקופת הפריחה בעולם העתיק ופריחת המדע בתקופה המודרנית, שלאחר הרנסאנס. בין שתי התקופות, בימי הביניים, דעך המדע. המדע בעת העתיקה בלט בהתפתחותו ביוון העתיקה. התפתחות זו הייתה כה מרשימה עד שאחת מאבני הנגף בהתקדמות המדעית במשך כ-2,000 השנה שלאחר מכן, היה הרעיון האירופי כי ליוונים הייתה הסמכות המדעית העליונה, וכי כל הידע כבר נמצא וקיים. הידע באותן תקופות, אשר לא נבדק על דרך הניסוי, עובד ופורש כך שיותאם לאמונות השולטות, והפקפוק בו נאסר.
תחילת היווצרות תהליך המדע

התהליך המדעי החל עם ההבחנה הראשונה ורישום ההבחנות. בתקופת האבן, חי האדם על בשר החיות - אותן המית. במערת מו שבדרום צרפת נמצאו רשומי תאו שצייר האדם הקדמון, המהווים מחקר אנטומי נאמן, בו מפלח החץ בדיוק את מקום הלב. רשומים אלה, מראים ידע ותועלת בקטל חיות.
המעבר לחברה אגררית: מאוחר יותר, שם האדם לבו לעובדה כי גרעיני עשבים מסוימים טובים במיוחד למאכל; מגרעינים אלה אפשר לגדל עשבים נוספים, ובבחירת אדמה מתאימה יש באפשרותו לגדל עשבים רבים כאלו; כן גילה כי בגרוד האדמה, הצמחים משתרשים טוב יותר כתוצאה מכך, באו האיכרים שבעבודתם מיישמים את המדע שהתפתח מהבחנות.
רישום הזמן

חקלאות היא פעילות עונתית (הבחנה נוספת של אנשי המדע הקדמוניים), והופיע הצורך בלוח עזר לזריעה ולקצירה. בהבחנותיהם, ראו כי כוכבים מסוימים הם בעלי התייחסויות קבועות לשמש, ואלה התאימו לתקופות השונות.
עיסוקם בכוכבים למטרה פשוטה זו של הטבת תנאי מחיה, הביאה להבחנות, אשר אפשר לכנותן אקדמיות. לפני כחמשת אלפים שנה לערך, יכלו האסטרונומים בשומר, להינבא על ליקוי חמה.
האסטרונומים טענו לתופעה החוזרת כל שמונה עשרה שנה ואחד עשר יום. רשימות מדויקות שנערכו משך יותר מ-360 שנה, מעידות על הכשדים, שללא מכשירים כגון אלו שיש בידינו כיום, חישבו את אורך השנה כ-365 ימים, 6 שעות, 15 דקות ו-41 שניות - כלומר, רק 26 דקות ו-26 שניות ארוכה מדי.
עריכת לוחות שנה, היא תופעה אופיינית לתרבויות רבות - לוחות השנה של תרבות המאיה ושל האצטקים רחוקים מרחק חצי כדור הארץ מלוחות המזרח התיכון, אך גם הם מצוינים בהבחנותיהם.
התפתחות הגאומטריה

בעבוֹר הנילוס על גדותיו, היה סוחף את הסימנים הטבעיים אשר הבדילו בין חלקות העיבוד של חקלאים שונים. אי לכך, חייבת הייתה להמצא שיטה, לפיה יסומנו הגבולות בכל שנה. הייתה זו תחילת הגאומטריה השימושית. המצרים המציאו משולש קבוע בעל זווית ישרה, העשוי מחבל בעל קשרים בריבועים קבועים של שלוש, ארבע וחמש יחידות (היחידות התבססו על אורך הזרוע מקצה האמה ועד המרפק), קשרים אלה נתקעו באדמה בעזרת יתדות.
מתחבולות שימושיות כגון אלה, פיתחו היוונים מאוחר יותר את השיטות ההגיוניות של הגאומטריה (אף על פי שציורים סיניים מן המאה העשירית לפני הספירה, מראים שאנשי המזרח הקדימו את משפט פיתגורס המפורסם - האומר כי ריבוע הצלע הארוכה של משולש ישר-זווית שווה לסכום ריבועי שתי הצלעות האחרות; וחפירות בתל-אל-הרמל ליד בגדאד מראות שהרבה מהגאומטריה האוקלידית היה ידוע מעשית כ-2,000 שנה לפני הולדת אוקלידס).
התפתחות הספירה

עם קיבוץ הקהילות ותחילת המסחר - בא גם הצורך לשיטת ספירה. הדרך הנוחה ביותר הייתה, כדרכו של ילד, מנייה באמצעות האצבעות. לכן קיימת מאז התקופה הקדומה ביותר, שיטת הספירה לפי עשר אצבעות - השיטה העשרונית. כמו כן, היו חורצים קווים ומקלות, כדרך הנבלים בסרטי המערב הפרוע החורצים קווים בקת האקדח כדי לשמור את מנין קרבנותיהם. מאוחר יותר, גילו כי קל יותר למנות בעזרת חלוקי נחל; הצעד הבא היה להעמיד חלוקים. אלה בצורה נוחה, כך נוצרה החשבונייה.
אנשי מקסיקו ופרו השתמשו בחשבוניות לפני שהגיעו הספרדים לעולם החדש. לסינים ולמצרים, היו חשבוניות אלף שנים לפני התקופה הנוצרית. הרומאים שאלו שיטה זו מן האטרוסקים.
עם סכום החשבון, היה צורך ברישום למזכרת, וכך הוכנסו הספרות. הספרות בהן משתמשים אנו כיום מקורן מן ההודים והן, כנראה, ראשי התיבות של שמות הספרות. הספרה אפס היא, כנראה, דמות ביצה שעדיין לא התבקעה.
התפתחות הניווט

בעזרת כוכבים, אותם הכירו, יכלו בני האדם לנווט עצמם על פני הקרקע (המדובר בארצות, בהן השמים בהירים רובה של שנה); אך מתחת לפני הקרקע היה זה עניין שונה לחלוטין. לפני חמשת אלפים שנה החלו הפרסים לחפור קאנאטים (תעלות אופקיות, לאורך נתיבי המעיינות התת-קרקעיים); לתעלות אלה היו מחפורות אנכיות במרחקים שונים וכך הגיעו עד למקורות המים שבהרים. בכריית בורות אלה נעזרו, לשם מציאת הכיוון, במצפנים פרימיטיביים בעלי אבן שואבת.
ייתכן ומקור המצפנים בפרס; ייתכן ומקורם הוא בסין. על כל פנים, מצפן זה הגיע לים התיכון, בו קיבל את צורת המצפן המגנטי אשר עזר בכל המסעות הגדולים. משך הזמן, על ידי השימוש שמצא פארדיי למגנט, נוצל זה להפקת החשמל.
התפתחות החשיבה המדעית

כך התפתח הידע האנושי דרך מציאת פתרונות לבעיות יום יום, על ידי הבחנות, מאיסוף תצפיות (כמו בלוחות השנה של כוהנים) ומיצירת שיטות. אולם אלה היו תרבויות עבדים, בהן העבדים עבדו והאדונים חשבו. מתח זה יצר מעמד עליון, אשר עסק במדע שלא לצורכי פתרון בעיות היום-יום, אלא מתוך שאיפות אינטלקטואליות. עובדה זו ניכרת בעיקר ביוון העתיקה, מקום שם הגיעה התפתחות המחשבה הקלאסית לשיאה.
ביוון, התבונה נחשבה לתכונה הנאצלה ביותר באדם. אנשים כאריסטו (322-384 לפני הספירה), אשר למעשה ערכו הבחנות וניסויים מדויקים, כמחקריו על הטבע או מחקרו "חלקי החיות", מעוררים את התפעלות חוקרי המדע הניסויי בני זמננו. עקב זאת, אפשר לומר כי אריסטו במחקריו הביולוגיים היה חוקר ניסויי היוצא מן הפרט אל הכלל; אך בתאוריות שלו, על התבל ומקומו של האדם בה, פעל, כמורו אפלטון, על דרך ההיקש (בניגוד לשיטה המדעית האמפירית).
התפתחות החשיבה המדעית > חקר היקום

אריסטו הציב את תיאורית התבל, בה העולם הוא מרכז עטוף במעטה של אטמוספירה. סביבו, נמצאים היסודות הנאצלים, אדי האדמה, המים, האוויר והאש; אחריהם באים כוכבי הלכת במסלולם. מעל לכל, תחום ההרמוניה האלוהית היוצרת את התנועה הסיבובית של מערכת השמים (ג'ורדנו ברונו, שהעז, כמעט אלפיים שנה מאוחר יותר, לתקוף מושגים אלה - עלה על המוקד).
אפלטון (427-347 לפני הספירה), הוא האחראי למקום המתמטיקה בחינוך המודרני, לא עקב היותה מכשיר עזר למטרות שימושיות, אלא כתרגיל במחשבה הגיונית. אפלטון היה תאורטיקן של המופשט, לכן כיוון שכל סטיה בתנועת העולמות (הכוכבים) לא הייתה תואמת את התבל המושלמת שיצר, הרי שכל הגופים השמימיים חייבים, לדעתו, לנוע במעגלים וחייבים להיות כדורים שלמים. עיקרון זה היה שימושי למדי להנחיות, אולם יסודו בטעות.
קפלר (1630-1571), חסיד נאמן של אפלטון, דחה את טענת אפלטון בדבר הכוכבים הנעים סביב השמש במעגלים, והראה כי מסלולם הוא אליפטי. מאוחר יותר, באמצעות הטלסקופ, הבחין גלילאו גליליי כי הירח הוא מחוספס ונמצאים בו הרים דומים לאלה הנמצאים על כדור הארץ. כך הופרך הרעיון האפלטוני של "שלמות הגופים השמימיים".
שקיעת המדע

בימי הבינים שקע המדע וירד מגדולתו. קיימים ציורים מימי הביניים בהם מתוארים האלכימאים כדמויות מרושעות המשתפות פעולה בסודי סודות עם השטן. האלכימאים נודו משום שהעזו לחקור את הטבע, בניגוד למצוות אוגוסטינוס (430-354 לספירה) שאסר על כך: "בל תצא מפתח ביתך. חזור לעצמך, כי באדם פנימה אמת תשכון". עם זאת, היו אנשים ש"יצאו מפתח ביתם"; כגון רוג'ר בייקון, ויליאם איש אוקאם וג'ון דנס סקוטוס, כולם נזירים פרנציסקניים מהמאה השלוש עשרה, אשר עמדו על יישום עקרונות חקר הניסוי לניסיונות השונים.
האלכימאים לא טעו בהאמינם כי הפיכת מתכות פשוטות לזהב היא בת ביצוע (כיום עקרון התמורות שבתורת האטום). תקופת ציד המכשפות פגעה באלכימאים, כיוון שהכנסייה החרימה את דמוקריטוס, שחי במאה שלפני אפלטון (400–470 לפני הספירה). דמוקריטוס טען, על דרך ההיקש, שהכל בנוי מאטומים, כולל בני האדם; והחיים הם פעולות הגומלין בין האטומים. לעומת האטומים היסודיים של דמוקריטוס, שלטו ארבעת היסודות של אמפדוקלס ואריסטו - אדמה, מים, אוויר ואש.
עליית המדע

בתקופת הרנסאנס החלה עליית קרנו של המדע. לאחר נפילת קונסטנטינופול ב־1453, הוצף העולם במבול של השכלה; דחף חדש ניתן לספרות ולאמנויות, דחף מהול בערגה לתור הזהב של יוון העתיקה. פליטים מן המזרח הביאו עמם למערב נוסחים מושלמים של הקלסיקנים היווניים, כגון אפלטון ואריסטו, בנוסף לידע חדש במדעי הטבע שנתרם על ידי הערבים.
עם ואת, היה זה גלוי מחדש של העבר ודחית החדש; נטייה זו הביאה בעקבותיה את גינוי הגישה המדעית של ג'ון דנס סקוטוס, עד כדי הנצחת שמו במושג האנגלי "Dunce" - מטומטם.
על אף הדחיה, גורמים מתסיסים בעלי ערך החלו בפעולתם (המצאת הדפוס, המסעות הגדולים וגילוי אמריקה). באותם "ניסיונות" מסע גדולים, גילה המדע השימושי עובדות אשר לא היו ידועות בספרות הקלאסית. קופרניקוס, טיכו ברהה, יוהאנס קפלר וגלילאו גליליי גילו עובדות בנוגע לשמים. ויליאם גילברט, רופאהּ הפרטי של אליזבת הראשונה מלכת אנגליה, גילה את המגנטיות ואת "המגנט הגדול - העולם", בחוקרו את מצפן הימאים. זו הייתה תקופה של רעיונות מהפכניים אשר התמרדו נגד המדע המסורתי בן אלפיים השנים.
ראו גם

היסטוריה של המדע
פילוסופיית ימי הביניים
הערות שוליים

↑  Dictionary.com
זנג'אן

| --- | --- |

 מדינה:  איראן איראן
 נפות בפרובינציה:  7
 בירת הפרובינציה:  זנג'אן 
 שפה רשמית:  פרסית, תתית, אזרית, כורדית
 שטח:  21,774 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בפרובינציה:  1,057,461 (2016)
  ‑ צפיפות:  45 נפש לקמ"ר (2005)
 קואורדינטות:  36°40′30″N 48°29′04″E﻿ / ﻿36.6751°N 48.4845°E﻿ / 36.6751; 48.4845 
 אזור זמן:  UTC +3:30
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פרובינציית זנג'אן (בפרסית: استان زنجان) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר זנג'אן.
שטחה 21,773 קמ"ר, קצת יותר מאחוז משטח איראן, והיא נמצאת בצפון מערב המדינה. ב-2005 מנתה אוכלוסיית המחוז כ-970,946 תושבים. הפרובינציה גובלת עם: פרובינציית מזרח אזרבייג'ן, פרובינציית מערב אזרבייג'ן, פרובינציית ארדביל, פרובינציית גילן, פרובינציית קאזווין, פרובינציית כורדיסטן ופרובינציית המדאן.
ורטיגו (רפואה)

| --- | --- |

ניסטגמוס אופקי, תסמין היכול להתלוות לוורטיגו
 תחום:  רפואת אף אוזן גרון 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1159385 
 DiseasesDB:  29286
 MeSH:  D014717
 סיווגים
 ICD-10:  H81, R42 
 ICD-11:  MB48.0 
 
וֶרְטִיגוֹ (Vertigo) היא תחושה מוטעית של סחרחורת סיבובית, שבה מרגיש האדם כאילו הוא עצמו או הסביבה נמצאים בתנועה מתמדת. התחושה עלולה להיות מלווה בבחילה, הקאה, הזעה או קושי בהליכה. הגורם להפרעה עשוי להיות פגיעה באוזן התיכונה, בעצב שיווי המשקל (העצב הוסטיבולרי) או במסלולים העצביים במוח, ובגרעינים הוסטיבולריים של המוח.
מאחר שמערכת שיווי המשקל מושפעת לא רק מאיבר שיווי המשקל שבאוזן הפנימית, אלא גם מחוש הראייה ומתחושות שהגוף חש באמצעות הגפיים והשפעת כוח המשיכה, הרי שכל פגיעה באיברים אלה תשפיע על שיווי המשקל.
ורטיגו פיזיולוגי שכיח לאחר תנועת ראש חדה או בלתי שגרתית או עקב אי התאמה בין הראייה לתחושה המרחבית ולתחושת שיווי המשקל, לדוגמה מחלת ים או פחד גבהים. סחרחורת אמיתית כמעט אינה מופיעה לפני התעלפות.
ורטיגו פריפרי (Peripheral vertigo) נגרם מפגיעה בעצב שיווי המשקל או איבר שיווי המשקל שבאוזן הפנימית ואילו ורטיגו מרכזי (Central vertigo) קשור לפגיעה במוח עצמו ובמרכזי שיווי המשקל שבמוח, ורטיגו לעיתים נגרם משימוש באלכוהול ובקפאין
סוגים שונים של ורטיגו

ורטיגו פרוקסיזמלי פריפרי או  (BPPV (Benign paroxysmal positional vertigo זהו הוורטיגו הפריפרי הנפוץ ביותר, והוא נובע לפי תאוריה אחת, כתוצאה מנדידה של אבני קריסטל קטנות אל תוך אחת התעלות הסמיסירקולריות באוזן הפנימית. ורטיגו זה גורם לתסמינים כגון ניסטגמוס (ריצוד מהיר ולא רצוני של גלגלי העיניים), כאבי ראש ובחילות.
מחלת מנייר- מחלה זו מאופיינת בוורטיגו חולף, שיכול להימשך אף ימים, ומלווה גם בטנטון ובאובדן שמיעה. ככל הנראה הסיבה לכך היא עלייה בנפח של נוזלי האנדולימפה באוזן הפנימית, והטיפול הוא על ידי מתן משתנים ותרופות הדומות לתרופות הניתנות ב- BPPV. במקרים קיצוניים ניתן לפנות לניתוח.
Acute Peripheral Vestibulopathy- זוהי התקפה ספונטנית של ורטיגו אשר חולפת מעצמה, ונובעת מפגיעה באיבר הוסטיבולרי הפריפרי באחת האוזניים. החולה לרוב שוכב על הצד עם האוזן הפגועה כלפי מעלה, ומסרב להזיז את ראשו. השמיעה היא תקינה, וקיים ניסטגמוס עם שלב מהיר בכיוון הנגדי לאוזן הפגועה. ההתקף יכול להסתיים מעצמו תוך שבועיים, והטיפול כולל מתן פרדניזון (סטרואידים) ותרופות לדיכוי של המערכת הווסטיבולרית. יש לשלול מצבים כגון שבץ הנגרם בגלל בעיה בזרימת הדם האחורית למוח או ורטיגו הנגרם מבעיה מרכזית.
ורטיגו מרכזי- יכול להופיע עם או בלי ניסטגמוס. אם קיים ניסטגמוס, הוא יכול להיות לכל מיני כיוונים (בשונה מוורטיגו פריפרי שהוא בדרך כלל לכיוון מסוים ולעולם איננו אנכי). סיבות אשר יכולות להביא לוורטיגו מרכזי כוללות נגעים בגזע המוח או בצרבלום, ותסמינים נלווים נוספים יכולים להיות חוסר מוטורי וסנסורי של גפיים ופנים, רפלקסים ערים, סימן בבינסקי חיובי, דיסארתריה, דיספאגיה, ראייה כפולה או אטקסיה. סימנים אלו, בשילוב עם ורטיגו, יכוונו לכך שהבעיה היא מרכזית (כלומר, במוח עצמו).
טיפול רפואי

הטיפול הרפואי עשוי להתחיל בהמלצה על מנוחה במיטה. תרופות ממשפחת נוגדי האלרגיה (אנטיהיסטמינים) ונוגדי בחילות יכולות להקל. מקובל להפנות לטיפול פיזיותרפי וסטיבולרי  - במסגרתו מבוצעת מניפולציה תנועתית שיכולה להפחית משמעותית את הסחרחורת במקרה של BPPV. במקרה של פגיעה באיבר הפריפרי תרגול של מערכת שיווי המשקל עשוי לעזור. המוח עובר הסתגלות למצב החדש של מערכת שיווי המשקל ובהדרגה הסחרחורת נרגעת.
התפתחות הזהות המגדרית

ערך זה עוסק בהתפתחות הזהות המגדרית לאחר הלידה. אם התכוונתם לההתפתחות לפני הלידה, ראו .
התפתחות הזהות המגדרית או היווצרות הזהות המגדרית היא תהליך התפתחותי באדם.
בתהליך הנפוץ סטטיסטית, ילד או ילדה יפגינו הלימה בין התחושה המגדרית שלהם לבין מראה גופם או זהות המגדר המיוחסת להם, אך בתהליך נדיר סטטיסטית, חלקם הקטן יחוו אי הלימה וירגישו בנפשם כבני הזוויג ההפוך לכדי נון קונפורמיות מגדרית בילדות ואף דיספוריה מגדרית בילדות. ממצא זה הוליד מחקר שלם על תהליך התפתחות הזהות המגדרית באדם. נפוץ להניח כי התהליך מסתיים בינקות (אין הסכמה חד משמעית מתי בינקות) אך לפי מחקרים שיתוארו בהמשך, לעיתים פיתוח או גיבוש הזהות המגדרית ימשיך לשלבים מאוחרים יותר מן הינקות. גישות שונות הוצגו להתמודדות עם מצבי אי הלימה שונים מסוג זה.
תחומי המחקר העיקריים העוסקים בהתפתחות הזהות המגדרית הם: ביולוגיה התפתחותית החוקרת את התשתית הביולוגית לגיבוש זהות מגדרית ופסיכולוגיה התפתחותית החוקרת את תהליך ההשלמה הפסיכו-חברתי במסגרתו מתגבשת זהות זו.
תשתית ביולוגית

הגישה הרווחת בקרב פסיכולוגים היא כי התפתחות הזהות המגדרית מושפעת באופן נרחב מגורמים ביו-התפתחותיים וכי מערכים מורכבים של גורמים ביולוגיים ופסיכולוגיים במידות שונות, מביאים לגיבושה הסופי. גישה רווחת זו מבוססת על מידע שהצטבר בעיקר בתחומים גנטיקה ואנדוקרינולוגיה, לפיו במהלך ההיריון יש להורמונים (ובעיקר לאנדרוגנים) השפעות ממיינות על התפתחות המערכת האנדוקרינית והמוח. השפעות אלה מתבטאות הן בשינוי הצירים האנדוקריניים של האדם במהלך חייו, אשר באופן כללי מתבטאים שונה בין זכרים לנקבות, והן בהעלאת או הקטנת הסיכוי לגיבוש זהות מגדרית תואמת.
עד השבוע השביעי לערך של ההריון האנושי, כל עובר הוא נקבי, אך באופן כללי, אם סט כרומוזומי המין של אותו אדם הוא זכרי (XY), הגנטיקה תוביל להתפתחות אשכים, ולייצור הורמונים זכריים (אנדרוגניים) כגון טסטוסטרון. הורמונים אלה ישפיעו על התפתחות המוח (ובכלל זה הצירים האנדוקריניים) בעת תהליך הזיכור (ויריליזציה), ובסבירות גבוהה יובילו לגיבוש זהות מגדרית גברית בהמשך החיים. תהליך הווירילזציה אינו ליניארי בכל המקרים וייתכנו לו הטיות שונות, גנטיות ושאינן, מכאן שההבדלים בין זכרים לנקבות אינם כבין "שחור ולבן" אלא כבין "שחור אפור ולבן" שכן תיתכן התמיינות רבייתית נקבית, התמיינות רבייתית זכרית, אך ייתכנו גם מגוון צורות של התמיינות מינית אינטרסקסואלית אשר גם התערבות הורמונלית מלאכותית תוכל לגרום להן. ישנם מצבים רבים של אינטרסקסואליות אך אחד המצבים העוזר להבין את ההבדלים בין מצבים כאלה באופן ברור מאוד הוא תסמונת חוסר הרגישות לאנדרוגן בזכרים (מבחינה גנטית) אשר מונעת מהם לגמרי לעבור תהליך זיכור ובכך להתפתח, באופן טבעי ולמעשה, כנקבות (כלומר עם פתח מין נקבי), מחונכות כבנות ומזדהות כנשים אשר הן עצמן ומשפחתן לא יוכלו לדעת שהן למעשה זכרים (מבחינה גנטית בלבד) ללא בדיקה גנטית אשר נערכת בדרך כלל בגיל ההתבגרות בשל היעדר מחזור חודשי בכלל ווסת בפרט וכן היות האשה עם התסמונת עקרה בשל היעדר רחם. רוב בני האדם עם תסמונת זו מזדהים כנשים הטרוסקסואליות אם כי זה לא הכרחי ממצבים אפשריים נדירים של טרנסג'נדריות גם בנשים אלה. המוזיקאית עדן אטווד למשל (אנ') היא אשה עם תסמונת זו.
ייצור מועט או עודף של הורמונים מסיבות גנטיות או קבלת הורמונים מלאכותיים (טרטוגניים) אל הסביבה התוך רחמית יכולים לתווך קמעה את ההתמיינות המינית בגרימתם זיכור בנקבות או גריעתו בזכרים כך שיטו את ההתפתחות הגופנית בכלל והמוחית בפרט ואלו יכולים להגיע בעיקר מתרופות ומוצרי פארמה אחרים (אשר פחות היו זמינים בימי קדם – אז סביר להניח ששוני הורמונלי משמעותי הגיע משוני גנטי גרידא).
חוקרים מסוימים כגון הנוירוביולוג דיק שוואב (אנ') טענו כי לא ידועה כל השפעה פסיכולוגית בתר לידתית משמעותית על התפתחות הזהות המגדרית בעוד שאחרים סברו שקיימת השפעה מזערית כזו, אך גישה זו נזנחה וכיום מקובל כי יש מקום נרחב יותר במידת מה לגורמים פסיכולוגיים ואף סוציולוגיים שיתוארו בהמשך.
החוקר רוברט סטולר (אנ') נחשב לחלוץ הגישה לפיה מצד אחד ישנה תשתית ביולוגית להתפתחות מוח אנושי עם סיכוי גבוה יותר ללמוד מאפייני מגדר גבריים או נשיים מהסביבה הכוללת, אך מצד שני יש להניח כי אף אדם אינו נולד עם זהות מגדרית מגובשת והרי זו מתגבשת לאחר הלידה תוך למידה מן הסביבה, אשר מכוונת לכיוון מגדרי מסוים מן התשתית הביולוגית וכי הסיבה לכאורה לתפוצה נרחבת יותר של "גברים נשיים" וטרנסג'נדריות בהשוואה ל"נשים גבריות" וטרנסג'נדרים היא היותה של הנקביות "ברירת המחדל (הרבייתית) של הטבע" (Primary Femininity); לפי גישה זו, מצב בו מתקיימת בחברה אנושית נתונה יותר נשיוּת מגבריוּת (או לחלופין יותר נקביוּת מזכריוּת) הוא מצב טבעי.
גיבוש הזהות המגדרית

בהשפעת השוני המבני בין אזורים מוחיים המשפיעים על גיבוש הזהות המגדרית בזכרים ונקבות מתגבשת זהות המגדר בתהליך פסיכו-חברתי מורכב; לא ברור עד כמה התשתית הנוירוביולוגית לגיבוש זהות מגדרית מאבדת מכוחה בשל חוויות חיים אפשריות עוד בגילאי הינקות, אשר אולי יתווכו ממקום פסיכו-חברתי את גיבוש זהות המגדר אשר תואר לא אחת בספרות כ"תהליך כמו-הטבעתי".
בדרך כלל, מיד עם הלידה מיוחסת לאדם זהות מגדרית בהתאם לזוויגו לכאורה על ידי הוריו וצוות מיילד בעת הלידה במסגרת אירוע הייעוד המגדרי (בפשטות, ההכרזה "זה בן" או "זו בת") אך במקרים יוצאים מן הכלל של תינוקות אינטרסקסואליים לכאורה, לא תמיד הייעוד המגדרי אפשרי כבר בחדר הלידה בשל היות איברי המין לא ברורים או שהתינוק נולד עם איברי מין של שני המינים (ראו הרמאפרודיט); ההתייחסות אל התינוק כאל "בן" או "בת" היא הבסיס לגיבושו את זהותו המגדרית בתהליך ההשלמה הפסיכו-חברתי לכך.
מחקרים על מודעות מגדרית בתינוקות מגלים כי למידה ראשונית על הבדלים הכלליים בין המינים או לחלופין הקבוצות המגדריות עשויה להתרחש כבר בגיל 5–7 חודשים וישנם גם ממצאים מעורבים לגבי גיל 4 חודשים.
יש שהציעו כי לעיתים גיבוש התחושה המגדרית (עם או בלי הלימה נפשית-גופנית) ימשיך לשלבים מאוחרים יותר:
לפי פסיכולוגים מסוימים, שלב 4 של המודל הפסיכו-התפתחותי של הפסיכולוג אריק אריקסון ("גיבוש זהות מול בלבול תפקידים" הנע בין גיל 12 לגיל 18) עשוי להיות קשור בהתנסות מגדרית והתנהגות מגוונת מגדרית עד לכדי "בלבול מגדרי" ובהנחה והתאוריה מספיק מדויקת, קשה להעריך עד כמה התנסות כזו יכולה להשפיע על התפתחות התחושה המגדרית במתבגרים מסוימים. בספרם השנוי במחלוקת בו דווח מקרהו הטראגי של דייוויד ריימר כהצלחה הציגו הפסיכולוג השנוי במחלוקת ג'ון מאני והפסיכולוגית אנקה ארהרדט גישה דומה על בלבול מגדרי בגיל ההתבגרות. מכיוון שבתקופה בה פרסם אריקסון את ממצאיו (שנות ה-50) שונות מגדרית הייתה נדירה וכמעט ולא היו טרנסג'נדרים (אנשים שעברו שינוי גופני בעקבות דיספוריה מגדרית) בנמצא, הרי שפסיכולוגים מתייחסים לרעיון בלבול הזהויות כטריגר לשונות מגדרית ולטרנסג'נדריות – בזהירות.
לפי שארלוט טייט, ניתן לראות את התפתחות הזהות המגדרית כתהליך הנמשך לאורך החיים – כחלק מהתפתחות האישיות ואצל מיעוט מן האנשים היווצרות התחושה המגדרית עשויה להימשך עד הזקנה כמו במקרים של חרטה על שינוי גופני בעקבות דיספוריה מגדרית (אשר נבדלת מהפסקה זמנית של תהליך השינוי מסיבות פרקטיות). כמו כן, במיעוט מן התרבויות והחברות יש יותר משני מגדרים מובחנים (שלושה, ארבעה או אף חמישה מגדרים) וייתכן שאדם ייאמץ זהות מגדר מיוחדת כזו בבגרותו (לאו דווקא עם כמיהה לטרנסג'נדריות). כך למשל במדינת עומאן ("ח'נית'"), הודו ("היג'רה"), האי סמואה ("פֿאפֿאפֿיני" (אנ')), תאילנד ("ליידי בוי" או "קתואי"), ותרבות הבוגי (אנ') באינדונזיה, בה ישנן 5 זהויות מגדר (החמישית היא "ביסו").
יש אנשים הטוענים כי יש להם שניים, שלושה, או יותר מגדרים (ראו למשל ביג'נדר או טריג'נדר וכו'). המונח ביג'נדר נפוץ אך אין לו הגדרה אחידה והוא יכול לתאר תופעות שונות במקצת (כולל ג'נדרקוויריות או התנהגות מגוונת מגדרית). לא נפוץ לראות בכך צורה של דיסוציאציה שכן האדם מודע למצביות המגדרית המתחלפת שלו. לפי מחקר חלוצי בתחום, ניתן להסביר תופעה זו כביטוי מיוחד של אינטרסקסואליות.