stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עקרה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  מרדכי ורדי
 הופק בידי:  חגי ארד, אהרון פאר, אלעד פלג
 תסריט:  מרדכי ורדי
 עריכה:  זוהר סלע
 שחקנים ראשיים:  מילי עשת, יואב רוטמן, אילנית בן-יעקב, נבו קמחי, גולן אזולאי, גיל פרנק
 מוזיקה:  אבי בללי
 צילום:  אורי אקרמן
 מדינה:  ישראל
 חברת הפקה:  דרומהפקות
 חברה מפיצה:  דרומהפקות
 הקרנת בכורה:  2022 
 משך הקרנה:  108 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  עלילתי
 דף הסרט ב־IMDb
 
עקרה (באנגלית: Barren) הוא סרט קולנוע ישראלי שכתב וביים הרב מרדכי ורדי. צילומי הסרט הסתיימו בשנת 2020, והקרנת הבכורה שלו נעשתה בפסטיבל ירושלים לקולנוע בשנת 2022, שם הוא התחרה במשבצת הסרטים העלילתיים הישראליים. זהו סרטו העלילתי הראשון של ורדי, שכבר יצר כמה סרטים תיעודיים. בסרט מככבים מילי עשת ויואב רוטמן.
עלילת הסרט

פייגי (מילי עשת) ונפתלי (יואב רוטמן), זוג חסידי ברסלב, חיים עם הוריו של נפתלי (אילנית בן יעקב ונבו קמחי) בצפת, הספוגה במיסטיקה יהודית. הם לא מצליחים להביא ילדים. בערב ראש השנה, נפתלי טס לאומן באוקראינה על מנת להתפלל להיריון על קברו של רבי נחמן. בהיעדרו, אב המשפחה מזמין לביתם את רבי אליהו (גיל פרנק), נווד שמציע לפייגי ריפוי באמצעות קול השופר. הוא מנצל את פגיעותה ואונס אותה, תוך שהיא קופאת במקום. בעקבות האונס מתעורר ויכוח הלכתי בשאלה האם אישה חייבת להתנגד פיזית לפגיעה המינית על מנת שתוגדר כנאנסת ולא כבוגדת. היחסים בין בני הזוג מידרדרים, והמשפחה נכנסת לסחרור. הסרט עוקב אחרי בני הזוג שמנסים לשקם את יחסיהם, אחרי מערכות היחסים המשפחתיות הרחבות יותר ואחרי האופן בו מתמודדת הקהילה עם שאלות הקשורות לאונס, קדושה, טומאה וטהרה.
התסריט

ורדי כתב את התסריט המבוסס על מעשה שאירע במאה התשע עשרה בכפר בהונגריה. המעשה מתואר בשאלה שהופנתה אל הרב יעקב עטלינגר. גם שם בעל עזב את ביתו לרגל עסקיו ואשתו התמימה הכניסה לביתה אדם שהתחזה כאיש קדוש ופרוש מהבלי העולם הזה. לאחר מספר ימים הוא הסביר לאישה שהוא אליהו הנביא והיא, האישה, אמורה ללדת את המשיח אלא שיש "מניעה" בגלל בעלה. כך הוא בא על האישה מספר פעמים והבטיח לה שאם היא לא תפתח קופסה מסוימת בימים הקרובים, היא תראה שם מטמון גדול. משבעלה חזר והיא סיפרה לו על המטמון שבו זכו הוא פתח את הקופסה, אך זו הייתה ריקה. האישה המבוהלת סיפרה לבעלה מה קרה והוא שאל את הרבנים מה לעשות. על פי ההלכה נשואה שנבעלה לזר אסורה על בעלה, אלא אם מדובר באונס בניגוד לרצונה. בפסק דין מורכב התיר הרב עטלינגר את האישה לבעלה. פסק הדין היווה את הבסיס להתיר את הנשים לבעליהן בפרשת עזרא שיינברג.
צוות השחקנים

מילי עשת - פייגי
יואב רוטמן - נפתלי
אילנית בן יעקב – האימא
נבו קמחי – האבא
גולן אזולאי – בעל החנות
גיל פרנק – רבי אליהו
מיכאל וייגל - רב ודיין
רננה רז
הנרי דוד
יאנה יוסף
הערות שוליים

↑   נירית אנדרמן, שמונה סרטים עלילתיים ושבעה תיעודיים יתמודדו בפסטיבל הקולנוע ירושלים, באתר הארץ, 30 ביוני 2022
↑  עינת קאפח, מילי עשת צללה לעולם החרדי והתאהבה בדמות שהיא מגלמת, באתר מקור ראשון, ‏5 בספטמבר 2022
↑  אבנר שביט‏, לא הצלחתי להיכנס להקרנה, וזה הדבר הכי משמח שקרה לי, באתר וואלה, 25 ביולי 2022
↑   נתנאל שלומוביץ, ב"עקרה", אונס במשפחה חרדית הוא רק נקודת הפתיחה, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2022
↑  ראיתי את הסרט "עקרה" ולא הצלחתי להפסיק לבכות, באתר כיפה, ‏2022-07-26
↑  שו"ת בנין ציון, אלטונא, תרכ"ח, סימן קנד
↑  הרב שלמה דיכובסקי, אשה שזינתה בהשפעה רוחנית-מיסטית, תחומין, לו
מי אתה בשבילי

| --- | --- |

הילה מצקר-הלוי וליאור דורון
 בימוי:  דרור רשף
 הופק בידי:  דרור רשף
 תסריט:  דרור רשף
 עריכה:  אליה קהאן
 שחקנים ראשיים:  הילה מצקר-הלוי  ליאור דורון
 צילום:  מיקי ישראל
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  4 בפברואר 2011
 משך הקרנה:  88 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
 
הילה מצקר-הלוי וליאור דורון


מי אתה בשבילי הוא סרט קולנוע עצמאי פרי עטו ובבימויו והפקתו של דרור רשף שיצא לאקרנים בשנת 2011.
תיאור העלילה

אניה (הילה מצקר-הלוי), כמעט בת עשרים, לוקה במוגבלות שכלית, אך מנהלת בכוחות עצמה חיי שגרה מלאים. היא מתפרנסת מעבודת ניקיון במגדל משרדים, ונדמה כי ימיה מתנהלים על מי מנוחות, עד שבאחד הימים היא פוגשת באופן מקרי את ארי (ליאור דורון) איש הייטק, שפוטר מעבודתו, לאחר שלקה בהתקף פסיכוטי.
בין השניים נרקמת מערכת יחסים אינטימית ואניה ממתינה בקוצר רוח להוריה, לקבל את אישורם על הרומן שמטלטל את עולמה. עם זאת, לארי יש תוכניות אחרות לגבי הקשר הזוגי ואניה שמסרבת להאמין כי הוריה נהרגו בתאונת דרכים לפני שנים, עומדת להבין כי חייה העצמאיים והבוגרים החלו בעצם, כבר מזמן.
הרקע לסרט

לאחר שסיים את לימודי הקולנוע, החל דרור רשף לכתוב תסריט לסרט עלילתי באורך מלא. ניסיונותיו למצוא תמיכת קרנות ומפיקים עלו בתוהו. הוא זנח את הרעיון וכתב תסריט חדש שאותו החליט לעשות אחרת - לצלם עצמאית בתקציב קטן מאוד. הוא סיפר על כך בריאיון לנירית אנדרמן בעיתון הארץ:
"אני חושב שהתסריט הזה היה בעצם שיקוף של מה שאני עצמי הרגשתי אז. הרגשתי אאוטסיידר, כי הבנתי שלא אוכל כנראה לעשות סרטים בישראל, ואת התחושה הזאת לקחתי הכי רחוק שאפשר, ובחרתי בדוגמה הכי קיצונית למישהו שאין לו שום סיכוי להשתלב בחברה הזאת. החלטתי לעשות סרט שהגיבורה שלו היא בחורה מוגבלת, שפוגשת איש היי-טק לשעבר - גבר שעד לא מזמן היה במיינסטרים, ומשם נזרק לגמרי לשוליים - ונוצר ביניהם איזשהו חיבור על הבסיס המשותף הזה."
הניסיון הרב בעריכת חומרים דוקומנטריים השפיע במידה ניכרת על סגנון הבימוי של רשף, שביקש לשרטט את העולם של גיבורי "מי אתה בשבילי", באותנטיות ובאמינות הקרובים מאוד "לחיים" – בהשראת הנאו-ריאליזם האיטלקי והשיכלול המאוחר שלו "דוגמה 95" הדני.
אודות ההפקה

כהכנה לסרט הפגיש דרור רשף את הילה מצקר-הלוי, השחקנית הראשית שמגלמת את דמותה של נערה מוגבלת בשכלה, עם קבוצת "התיאטרון האחר" של אקים. רשף ומצקר-הלוי הגיעו למפגשי הקבוצה במשך שלושה חודשים, עד לתחילת הצילומים. מצקר-הלוי לקחה חלק פעיל בפעילויות הקבוצה וכך למדה והטמיעה את התנהגותם.
הסרט צולם במשך שבועיים בווידאו, בשני לוקיישנים מרכזיים: בבית הורד - שם עבד רשף כעורך ובדירה של חבר.
על מנת לחסוך בזמן ימי הצילום, כל סצנה בסרט צולמה ב-one shot; הצוות עבד כולו בהתנדבות. עלות ההפקה במימון פרטי לא עלתה על עשרות אלפי דולרים בודדים.
העבודה מיום כתיבת התסריט עד לסיום עריכת הסרט ארכה שנה, כשמקביל רשף עבד במשרה מלאה כעורך בחדשות ערוץ 10. קרן הקולנוע הישראלי השקיעה בסרט סכום קטן וסייעה בהשלמתו. בשלהי 2009, עזב את עבודתו על-מנת לצאת עם הסרט לפסטיבלים אליהם הוזמן ברחבי תבל.
הקרנת הבכורה של "מי אתה בשבילי" בישראל הייתה ב-4 בפברואר 2011 בסינמטק תל אביב. לאחר מכן הסרט הוקרן פעם בשבוע במשך חודשיים.
מרט פרחומובסקי כתב על הסרט בוואלה:
"מה שמרשים במיוחד ב"מי אתה בשבילי" הוא העשייה הקולנועית הרהוטה והמדויקת שלו, שעומדת לכאורה בסתירה לדלותו התקציבית. מדובר בסרט שמבוים, מצולם ומשוחק לעילא. בשום שלב בסרט לא מורגשת פשרה של היוצרים, אלא תמיד מחויבות טוטאלית ורמת ביצוע גבוהה. אך מעבר לליטוש הטכני, כוחו הגדול של הסרט הוא בטיפול הרגיש שלו בנושא מסוכן, שיכול היה להידרדר בקלות לקיטש ולחוסר אמינות. ברגישות רבה יצר דרור רשף ב"מי אתה בשבילי" עולם בדיוני שלם, אמין ומלא שאר רוח."
פסטיבלים ופרסים

זכה בפרס מיוחד מטעם חבר השופטים בפסטיבל סוצי, רוסיה.
הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע במילאנו, איטליה: Milan international film festival בו הועמד לפרס הסרט הטוב ביותר, התסריט, הבימוי ושחקנית ראשית.
הסרט פתח כנס בן שלושה ימים לציון יום זכויות האדם הבינלאומי בסנקט פטרבורג רוסיה.
הציג בקטגוריית panorama בפסטיבל שאנגחאי: Shanghai international film festival, 
World new voices, בפסטיבל סאו פאולו בברזיל.
כמו כן השתתף בפסטיבלים בבודפשט, סיביר, מוסקבה, מלבורן, אוסטרליה ובפסטיבל לסרטים ישראלים בטורונטו.
היוצרים

| תפקיד | שם היוצר |
| --- | --- |
במאי: דרור רשף
יועץ תסריט ובימוי: יונתן שיטרית
עוזרת במאי: תמר זינגר
מפיק: דרור רשף
מפיקים בפועל: אסף צור, איתי הריס
תסריטאי: דרור רשף
מפיצה: חדוה גולדשמיט מ-Go2Films
צלם: מיקי ישראל
עוזר צלם: אלון קשי
עורך: אליה קהאן
סאונד: אלון יהודה אברהם
מעצבת תפאורה ותלבושות: יערה ברזל
איפור ועיצוב שיער: תמי מרגלית
השחקנים

| תפקיד | שחקן |
| --- | --- |
אניה: הילה מצקר-הלוי
ארי: ליאור דורון
קבוצת התיאטרון האחר והבמאי גדי אלפסי
שומר: אברהם הורוביץ
מזכירה: אפרת ארנון
נעמה, הבוסית של ארי: נילי רוגל
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, דרור רשף עשה בדרכו שלו את הסרט "מי אתה בשבילי", באתר הארץ, 4 בפברואר 2011
↑  מרט פרחומובסקי, החסך הגדול: על "מי אתה בשבילי" ועל "טיארה", באתר וואלה, 18 בפברואר 2011
הצלילה

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  יונה רוזנקיאר
 הופק בידי:  אפרת כהן קובי מזרחי דומיניק ולינסקי בן קרניאל
 תסריט:  יונה רוזנקיאר
 עריכה:  אור לי-טל
 שחקנים ראשיים:  יואל רוזנקיאר מיכה רוזנקיאר יונה רוזנקיאר קלאודיה דוליצ'י מיקי מרמור דניאל סבג שמואל אדלמן אברהם שלום לוי אלעד צפני
 מוזיקה:  ישראל ברייט
 צילום:  עודד אשכנזי
 מדינה:  ישראל
 חברת הפקה:  גאודאמוס הפקות
 חברה מפיצה:  Stray Dogs
 הקרנת בכורה:  1 באוגוסט 2018 (פסטיבל הקולנוע ירושלים)
 משך הקרנה:  87 דקות
 שפת הסרט:  עברית, איטלקית
 סוגה:  סרט דרמה סרט מלחמה
 דף הסרט ב־IMDb
"הצלילה" (באנגלית: The Dive) הוא סרט ישראלי משנת 2018 שכתב וביים יונה רוזנקיאר, המככב בסרט לצד שני אחיו - יואל ומיכה. הסרט הופק בתמיכת קרן סטיב טיש לסרט ראשון באורך מלא, אוניברסיטת ת"א, קרן יהושע רבינוביץ' לאמנויות תל אביב – פרויקט קולנוע ומועצת הפיס לתרבות ולאמנות.
הסרט הוקרן בישראל בהקרנת בכורה ב-1 באוגוסט 2018, במסגרת התחרות העלילתית של פסטיבל הקולנוע ירושלים, בו זכה בארבעה פרסים, בהם פרס הסרט הטוב ביותר ובפרס סרט הביכורים המצטיין (ביחד עם הסרט "פרה אדומה").
באוגוסט 2018 הוקרן הסרט במסגרת פסטיבל לוקרנו ה-71 בו זכה בפרס Swiss Critics Boccalino Award, וכן בפרס Junior Jury Award לסרט הטוב ביותר במסגרת הבמאים של הווה. הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בישראל ב-4 ביולי 2019.
תקציר העלילה

הימים הם ימי מלחמת לבנון השנייה. לאחר שנה של נתק ממשפחתו, יואב (יואל רוזנקיאר) שב לקיבוץ ילדותו הנמצא סמוך לגבול ישראל-לבנון, על מנת להשתתף בהלוויה של אבי המשפחה, שנפטר כבר שנה קודם לכן ותרם את גופתו למדע. אבישי (מיכה רוזנקיאר), אחיו הצעיר של יואב, הוא חייל בשירות סדיר, הצפוי להצטרף למלחמה בצפון, אך מפגין סימני חרדה, ואיתי (יונה רוזנקיאר), האח הבכור, לוקח על עצמו לחנך אותו, למורת רוחו של יואב, רב-סרן לשעבר בצה"ל הסובל בעצמו מפוסט-טראומה.
שחקנים ודמויות

| שם | דמות |
| --- | --- |
יואל רוזנקיאר: יואב
מיכה רוזנקיאר: אבישי
יונה רוזנקיאר: איתי
קלאודיה דוליצ'י: פרנקה
מיקי מרמור: חווה
שמואל אדלמן: עוזי
דניאל סבג: דלאל
אלעד צפני: אהוד
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | קטגוריה | פרס | מועמד/ים | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | פסטיבל הקולנוע ירושלים ה-35 | עלילתי ישראלי | הסרט העלילתי הטוב ביותר | במאי: יונה רוזנקיאר מפיקים: אפרת כהן, קובי מזרחי, בן קרניאל | זכייה |  |
| 2018 | פסטיבל הקולנוע ירושלים ה-35 | עלילתי ישראלי | סרט הביכורים הטוב ביותר | במאי: יונה רוזנקיאר מפיקים: אפרת כהן, קובי מזרחי, בן קרניאל | זכייה |  |
| 2018 | פסטיבל הקולנוע ירושלים ה-35 | עלילתי ישראלי | השחקן הטוב ביותר | יואל רוזנקיאר, מיכה רוזנקיאר, יונה רוזנקיאר | זכייה |  |
| 2018 | פסטיבל הקולנוע ירושלים ה-35 | עלילתי ישראלי | הצילום הטוב ביותר | עודד אשכנזי | זכייה |  |
| 2018 | פסטיבל לוקרנו ה-71 | התחרות הרשמית | ‏Swiss Critics Boccalino Award | הצלילה | זכייה |  |
| 2018 | פסטיבל לוקרנו ה-71 | התחרות הרשמית | Junior Jury Award | הצלילה | זכייה |  |
| 2018 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו |  | Contemporary World Cinema | הצלילה | מועמדות |  |
| 2019 | טקס פרסי אופיר לשנת 2019 | עלילתי ארוך | שחקן המשנה הטוב ביותר | יונה רוזנקיאר | מועמדות |  |
| 2019 | טקס פרסי אופיר לשנת 2019 | עלילתי ארוך | התסריט המקורי הטוב ביותר | יונה רוזנקיאר | מועמדות |  |
| 2019 | טקס פרסי אופיר לשנת 2019 | עלילתי ארוך | המוזיקה המקורית הטובה ביותר | ישראל ברייט | מועמדות |  |
| 2019 | טקס פרסי אופיר לשנת 2019 | עלילתי ארוך | האיפור הטוב ביותר | כרמית בוזגלו | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  הצלילה, באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים
↑  Watch the First Trailer for Yona Rozenkier’s ‘The Dive’ (EXCLUSIVE), באתר וראייטי, 2 באוגוסט 2018
1 2  נירית אנדרמן, "הצלילה" ו"פרה אדומה" הם הזוכים בתחרות הישראלית בפסטיבל הקולנוע ירושלים, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2018
1 2  אינה טוקר, הזוכים בפסטיבל הקולנוע ירושלים: "פרה אדומה" ו"הצלילה", באתר ynet, 2 באוגוסט 2018
1 2  Hatzlila, באתר פסטיבל לוקרנו
↑  אמיר בוגן, ארבעה סרטים ישראלים ישתתפו בפסטיבל טורונטו, באתר ynet, 14 באוגוסט 2018
↑  The Dive, Toronto International Film Festival (באנגלית)
↑  העולות והעולים לגמר - תחרות פרסי אופיר 2019, באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, ‏22 ביולי 2019
כרזת הסרט באנגלית
רווקה פלוס

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  דובר קוסאשווילי
 הופק בידי:  מרק רוזנבאום  מיכאל רוזנבאום
 תסריט:  דובר קוסאשווילי
 שחקנים ראשיים:  יעל טוקר   רובי פורת-שובל   מוטי גלעדי   מיקי לאון  מיכל ינאי
 מוזיקה:  יוסף ברדנשווילי
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  טרנספקס הפקות
 הקרנת בכורה:  23 באוגוסט 2012
 משך הקרנה:  87 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  דרמה קומית 
 מקום התרחשות:  ירושלים 
 תקציב:  2,500,000 ש"ח
 הכנסות:  722,950 ש"ח
 דף הסרט ב־IMDb
 
יעל טוקר, מיקי לאון ומיכל ינאי
יעל טוקר
"רווקה פלוס" הוא סרט קולנוע ישראלי, מאת דובר קוסאשווילי ובבימויו, שיצא לאקרנים בשנת 2012.
הסרט הוא סאטירה על הכמיהה לילד בישראל, גיבורת הסרט היא זהבה לוי, עוזרת גננת, שאמהּ לוחצת עליה להרות, כדי ללדת לה נכד, וזהבה שנענית לדרישה זו ופוגשת ללא הצלחה גברים אחדים במטרה להרות. לבסוף, היא מסכימה להיות אם פונדקאית לזוג המבקש זאת ממנה.
עלילה

זהבה לוי (יעל טוקר) היא עוזרת גננת ירושלמית בת 34. אמהּ, רחל לוי (רובי פורת-שובל) כמהה לנכד, ולכן היא מציגה בפני זהבה, בסיועו של ידידהּ, הרופא זאב שוחט (מוטי גלעדי), כאילו חלתה בסרטן הלבלב, ומכריזה שלא תיטול את התרופות הנחוצות לשם טיפול במחלה עד שזהבה, הרווקה, תיכנס להריון. זהבה נכנעת לאולטימטום, אך אינה מסתייעת בתרומת זרע, אלא נפגשת עם גברים אחדים, מהם המוכרים לה ומהם כבליינד דייט, על מנת להרות מאחד מהם. גברים אלה מנחילים לה אכזבה, ואחד מהם אף אונס אותה ושובר שתיים משיניה.
זהבה פוגשת זוג, מיכה (מיקי לאון) ודליה (מיכל ינאי), המחפש אם פונדקאית שתהרה למיכה, ונענית להצעה זו. היא שוכבת עם מיכה פעמים אחדות, עד להגשמת המטרה המיוחלת - היא נכנסת להריון. במהלך ההריון מתברר לזהבה שאמהּ רימתה אותה, וכלל אינה חולה. היא מתלבטת האם להמשיך בעסקה או להפסיק את ההריון, ובסופו של דבר יולדת בת, כשבני הזוג מיכה ודליה מלווים אותה בלידה.
שחקנים

יעל טוקר: זהבה לוי, גננת בת 34, שאמהּ לוחצת עליה להרות. תחילה לוהקה לתפקיד זה מארינה מקסימיליאן בלומין, אך היא פרשה לפני תחילת הצילומים, לאחר שנרתעה מסצנות המין שבסרט.
טוקר זכתה עבור תפקידה בסרט בפרס תא מבקרי הקולנוע בישראל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה לשחקנית הטובה ביותר, לשנת 2012.
רובי פורת-שובל: רחל לוי, אלמנה, אמהּ של זהבה הכמהה לנכד.
מיקי לאון: מיכה, סמנכ"ל בחברת בנייה, מקיים יחסי מין עם זהבה על מנת לזכות בילד. לאון הופיע בתפקיד זעיר בסרט קודם של קוסאשווילי, "מתנה משמיים".
מיכל ינאי: דליה, אשתו של מיכה. "הדמות שלי היא כמעט הדמות היחידה שלא הייתה צריכה להתפשט או לעשות סקס", אמרה על תפקידה בסרט.
מוטי גלעדי: ד"ר זאב שוחט, רופא, ידיד של רחל לוי.
מרים גבריאלי: בתיה, שכנתהּ הקשישה של זהבה.
שרית וינו-אלעד: רותי, גננת שאצלה זהבה עובדת. מתאפיינת בפאות נוכריות צבעוניות והתנהגות חריגה.
אפרת בוימולד: כרמלה, שכנתהּ הצעירה של זהבה, שמאמצת כלב בשם "אג'נדה" כאמצעי לקשירת קשר עם גברים.
מתי אטלס: גדי, ידיד של זהבה.
ליטל רוזנצוייג: עליזה.
רועי אסף: רפי סרוסי, מחזר של זהבה.
ג'וש שגיא: בעלה של הגננת רותי
פרשנות > נשים וגברים

הדמויות הדומיננטיות בסרט זה הן נשים: זהבה לוי, גיבורת הסרט, רחל אמהּ, שתי שכנותיה, בתיה וכרמלה, הגננת, ונשים נוספות. הגברים המעטים שבסרט מעוררים דחייה: בני הזוג הסוטים שזהבה פוגשת ("במהלך מבחני הכניסה למיטתה ואל גופה נתקלת זהבה בטיפוסים גועליים במיוחד, המייצגים נאמנה את הפרופיל הגברי", תיאר אותם מבקר הקולנוע מאיר שניצר), ד"ר שוחט הנוכל ועוד. בזוג העיקרי שבסרט, מיכה ודליה, דליה היא המנהלת את מיזם ההפריה של זהבה, ומיכה הוא רק שליחהּ ההכרחי להגשמת מטרה זו.
המפגש בין נשים לגברים בסרט זה רחוק מלהלהיב. נטע אלכסנדר מצאה בסרט "כמה מסצנות הסקס המדכאות ביותר שנראו בקולנוע הישראלי".
התסריטאית דיתה גרי, שצפתה בהקרנה מוקדמת של הסרט לחברי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, עזבה את ההקרנה בזעם והסבירה: "הסרט פגע עמוקות ברגשותיי כאישה כאם וכיוצרת". צפי סער הציגה עמדה אחרת, לפיה זהו סרט פמיניסטי, "לא רק שהסרט אינו משפיל נשים, בעיני הוא שם במרכז את החוויה שלהן, את היותן חשופות לפגיעה סקסיסטית מסוגים שונים, את המחיר הכבד שהן משלמות, את הכוחות החזקים המתאחדים כדי להפעיל עליהן דיכוי מסוגים שונים, את ניסיונות ההשתקה שלהן, האלימים לפעמים, ואת המאבקים שעליהן לנהל בלי הפסקה." דעה דומה הביע מיקי לאון, המגלם בסרט את מיכה: "'רווקה פלוס', לדעתי, בכלל לא סרט שמבזה את האשה. הגברים שם יוצאים הרבה יותר מגוחכים, הרבה יותר בזויים. זה סרט שלועג לכל אותם לחצים שמופעלים על נשים שנמצאות במצב הזה של זהבה, לא לנשים."
פרשנות > הכמיהה לילד

במרכז עלילת הסרט נמצאת הצגה גרוטסקית של הכמיהה לילד:
כמיהתה של רחל לוי לנכד, כמיהה שלמענה היא מפעילה סחיטה רגשית, המבוססת על הונאה, על בתהּ זהבה.
כמיהתם של בני הזוג מיכה ודליה לילד, אותה הם מממשים באמצעות זהבה כאם פונדקאית, המופרית בסדרה של יחסי מין שהיא מקיימת עם מיכה, בפיקוחה של דליה. כאשר מגיע ההריון המיוחל, כל בני משפחתם של מיכה ודליה שותפים לשמחה.
אל מול אלה, לזהבה עצמה אין כל עניין בילד משלה, אלא רק בהריון שיגרום לאמהּ לקחת את התרופות שהיא זקוקה להן לכאורה. הפתרון של הריון כאם פונדקאית נותן מענה מושלם: מחד הריון ומאידך אין צורך לטפל בילד.
חוסר העניין בילד, לאחר שנולד, מאפיין עוד שתי דמויות בסרט:
אב גרוש לילד בגן הילדים, שמעולם לא הגיע לבקרו בגן, וכאשר הוא מגיע לבסוף, הוא מתעלם כליל מהילד.
אם לילד בגן הילדים, המבקשת דרך קבע שישמרו עליו בגן עד שש בערב. זהבה, הנאלצת עקב כך להישאר בגן הרבה מעבר לשעות הפעילות המקובלות, מציעה לאם באירוניה למסור את ילדהּ לאימוץ.
פרשנות > כרזת הסרט

כרזת הסרט מציגה את זהבה לוי (שאותה מגלמת יעל טוקר), בחולצה שאותה לבשה בסצנת האונס. בגרסה מוקדמת של הכרזה הוחלפה האות ו"ו שבמילה "פלוס" על ידי תכשיר לבדיקת הריון, שלו מקום חשוב בסרט, כחלק מבקרת ההפריה של זהבה על ידי מיכה. בגרסה הרשמית של הכרזה, שליוותה את הקרנתו בישראל, הוחלפה האות ו"ו שבמילה "פלוס" על ידי תא זרע, שהוא משאת נפשן של הביציות של זהבה.
תמונתה של זהבה לוי עברה שינוי בדרכה מהסרט לכרזה. בעוד שבסרט רואים היטב את שיער בית השחי של זהבה, הפורשׂת ידיה, הכרזה עברה עיבוד תמונה, שבו הפך בית השחי לחלק לחלוטין.
הפצה

הסרט הופק על ידי חברת "Transfax הפקות" ונתמך על ידי קרן הקולנוע הישראלי, זכיינית ערוץ 2 "רשת", והמיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים. נכון להיום, הסרט לא זכה להפצה במדיה ביתית, וזמין לצפייה בשירותי VOD שונים.
הערות שוליים

1 2  מתן שירם, ‏דרוש קהל: אכזבה מהכנסות הסרטים הישראליים ב-2012, באתר גלובס, 8 בפברואר 2013
↑  הילו גלזר, גרסת הדובר: האם דובר קוסאשווילי שונא נשים?, באתר nrg‏, 24 ביולי 2012
↑  פרסי תא המבקרים בפסטיבל חיפה, באתר וואלה, 4 באוקטובר 2012
1 2  יוני בינרט, למיקי לאון נתפס הגב מסצנות הסקס ב"רווקה פלוס", באתר Xnet‏, 27 באוגוסט 2012
↑  חגית גינזבורג‏, מיכל ינאי: "הילדים שלי לא יראו את 'רווקה פלוס' עד גיל 18" - ראיון, באתר וואלה, 22 באוגוסט 2012
↑  מאיר שניצר, רווקה מבחירה: האם "רווקה פלוס" באמת כל כך גרוע?, באתר nrg‏, 25 באוגוסט 2012
↑  נטע אלכסנדר, עכבר העיר אונליין, "רווקה פלוס": מראה מול פרצופה של חברה נואשת, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2012
↑  רוני אפרת‏, סרטו של דובר קוסאשווילי מעורר סערה בעולם הקולנוע הישראלי, באתר וואלה, 19 ביוני 2012
↑  צפי סער, "רווקה פלוס" של דובר קוסאשווילי: מי פה חלאה?, באתר הארץ, 29 ביולי 2012
↑  הכרזה באתר וואלה!
↑  יאיר רוה, "רווקה פלוס" מציג: הסרת שיער במדפסת לייזר, בבלוג הקולנוע "סינמסקופ", 20 באוגוסט 2012
Another One Bites the Dust

"Another One Bites The Dust" (ביטוי נפוץ באנגלית שפירושו "עוד אחד מת") הוא סינגל של להקת הרוק הבריטית קווין שיצא בשנת 1980. השיר נכתב על ידי נגן הבס ג'ון דיקון. סינגל זה הוא הסינגל הנמכר ביותר של הלהקה לאחר שמכר כ-7 מיליון עותקים בכל רחבי העולם. השיר הוא מתוך האלבום The Game.
השיר הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים בארצות הברית, ספרד, ארגנטינה, קנדה, גואטמלה וישראל, אך רק למקום השביעי בבריטניה. בארצות הברית, הצליח השיר להתברג למקום הראשון בשני מצעדי פזמונים: הראשון הוא מצעד הפזמונים של ה-R&B (לאחר שקווין נחשבו ללהקת R&B, בטעות) והמצעד השני הוא של הדיסקו.
רוב הכלים בשיר מבוצעים על ידי דיקון: גיטרה בס, פסנתר, גיטרת קצב וגיטרה מובילה. לאחר מכן הוספו לשיר ביט תופים מחזורי ומספר אפקטים על ידי טיילור ומיי ואת השירה ביצע פרדי מרקיורי. השיר לא התקבל יפה אצל חברי הלהקה ולא היה אמור לצאת בתור סינגל למרות ההפצרות החוזרות ונשנות של צוות ההופעה. ההחלטה להוציא את השיר כסינגל התקבלה לאחר שמייקל ג'קסון הציע זאת, בסיומה של אחת ההופעות של הלהקה (הדבר אושר על ידי רוג'ר טיילור ובריאן מיי בתוכנית רדיו אמריקאית מאוחר יותר). את הסינגל הפיק ריינהולד מק ביחד עם הלהקה.
השיר הביא ללהקה את מועמדותה היחידה לפרס גראמי בקטגוריית שיר הרוק הטוב ביותר המבוצע על ידי צמד או להקה. השיר הפסיד לשיר Against the Wind של בוב סיגר.
הצלחתו של השיר בארצות הברית היא כנראה זו שהביאה את הלהקה לנטוש (זמנית) את השורשים הרוקיסטיים והובילה אותה להקליט את אלבומה הבא Hot Space בסגנון השונה מקודמיו.
השפעות על תרבות פופולרית

אגדה אורבנית נפוצה טוענת שכאשר מנגנים את פזמון השיר לאחור, הוא מכיל מסר כגון "זה כיף לעשן מריחואנה" ("It's fun to smoke marijuana") ו"התחילו לעשן מריחואנה" ("Start to smoke marijuana"). למעשה, ההקלטה לא הכילה אף מסרים שכאלו במכוון: זהו צירוף מקרים, והשיר אף אינו עוסק בנושאים הקשורים לסמים או לעישונם.
סילבסטר סטאלון ביקש להשתמש בשיר כשיר הנושא של הסרט רוקי 3 ונענה בשלילה. כתחליף, להקת Survivor יצרה עבור הסרט את אחד מהשירים המפורסמים ביותר של שנות ה-80, Eye of the Tiger.
וייקליף ז'אן ביצע לשיר גרסת כיסוי תוך שימוש בהקלטות המקוריות של מרקיורי, כמעט 7 שנים לאחר מותו של האחרון.
וירד אל ינקוביץ' ביצע לשיר גרסת כיסוי פארודית בשם "Another one rides the bus" ("עוד אחד נוסע באוטובוס")
בשלהי שנת 2006 יצא עיבוד לשיר זה שנעשה על ידי The Miami Project (פרויקט מיאמי), והגיע למצעד הרשמי של תחנת הרדיו 100FM.
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | 9× פלטינה | 9,000,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 9,000,000 |
הערות שוליים

↑  Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 1980: דונה סאמר – "Bad Girls" | פרס המוזיקה האמריקאית לשיר הפופ/רוק האהוב ביותר   1981: קווין – "Another One Bites the Dust"  | הבא: 1982: ליונל ריצ'י ודיאנה רוס – "Endless Love" |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 8debfb7c-f3a0-490a-87d7-d7187fe09349  MusicBrainz work: 32f309f2-d322-3194-807c-1b78f979ff66
הלפיד האנושי
הערות שוליים

↑  Top 100 Comic Book Heroes: #46 Human Torch, IGN
וידויים של שופהוליק

| --- | --- |

כרזת הסקט וידויים של שופהוליק בעברית
 מבוסס על:  "שופהוליק" מאת סופי קינסלה
 בימוי:  פי. ג'יי. הוגאן 
 הופק בידי:  ג'רי ברוקהיימר
 תסריט:  טים פירת, טרייסי ג'קסון, קיילה אלפרט 
 עריכה:  וויליאם גולדנברג
 שחקנים ראשיים:  איילה פישר יו דנסי קריסטין ריטר ג'ון גודמן ג'ואן קיוזאק ג'ון לית'גאו
 מוזיקה:  ג'יימס ניוטון הווארד
 צילום:  ג'ו וילמס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי טאצ'סטון 
 חברה מפיצה:  Touchstone Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בפברואר 2009
 משך הקרנה:  104 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הכנסות:  $108,333,222
 הכנסות באתר מוג'ו:   confessionsofashopaholic
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
וידויים של שופהוליק (באנגלית: Confessions of a Shopaholic) הוא עיבוד קולנועי לסדרת הספרים "שופהוליק" שכתבה סופי קינסלה. את הסרט ביים פי. ג'יי הוגאן. בסרט מככבים איילה פישר, המגלמת עיתונאית מכורה לקניות (shopaholic-שופוהוליק) ויו דנסי, המגלם את הבוס שלה.