stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דני גולדשטיין

ערך זה עוסק באיש הייטק ישראלי. אם התכוונתם למנכ"ל דואר ישראל, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1954 בוקרשט, הרפובליקה העממית הרומנית 
 פטירה:  9 ביוני 2022 (בגיל 67) 
 מדינה:  רומניה, ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 
דני גולדשטיין (מימין) ויקי דוניץ בכנס באורלנדו שבפלורידה ב-1998
דני גולדשטיין (19 ביוני 1954 – 9 ביוני 2022) היה איש הייטק ישראלי, ממייסדי תעשיית התוכנה בישראל. ניהל מספר חברות ציבוריות כגון פורמולה מערכות, שאותה מכר בשנת 2006, ופורמולה ויז'ן טכנולוגיות (איי.אי. מערכות שיחה) בראשה עמד כיו"ר. ייסד, פיתח והשקיע בחברות "פורמולה שירותי תוכנה", מטריקס, סאפיינס אינטרנשיונל קורפוריישן, מג'יק תעשיות תוכנה, בבילון, וואלה! תקשורת ואחרות. כיהן כיו"ר איגוד החברות הציבוריות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ביוגרפיה

דן גולדשטיין נולד בבוקרשט שברומניה ועלה לישראל עם משפחתו ב-1960. סיים תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב, ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב, ושירת בחיל האוויר. המשיך בלימודי הדוקטורט ואף החל בכתיבת תזה על אודות מערכות מבוזרות, אך בשנת 1980 הקים את חברת פורמולה שירותי תוכנה ולא השלים את התואר. החברה סיפקה שירותי תכנון ותכנות ללקוחות ישראלים, בעיקר למחשבי מיינפריים. עד 1985 התפתח לכיוונים נוספים כמוצרי תוכנה ומתן ייעוץ, ובשנה זו ייסד את חברת פורמולה מערכות (1985) בע"מ, כחברת החזקות שתרכז את החזקותיו בחברות השירותים, המוצרים והייעוץ שהקים.
בשנת 1988 רכש את השליטה בחברת "איכות מחשבים", חברה ציבורית שנסחרה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, והפך אותה לזרוע התקשורת של הקבוצה המתהווה. לאחר מכן רכש את חברת האם שלה, "עידן תעשיות תכנה" שנסחרה בנאסד"ק ומינה את עמי הראל לעמוד בראשה. עם הגידול בפעילות הקבוצה, גיבש גולדשטיין אסטרטגיית השקעות המבוססת על התמחות במוצרי ושירותי תוכנה לשווקים ורטיקליים. הוא רכש שליטה במספר רב של חברות צעירות, כגון אפליקום, בית תוכנה שהתמחה בפיתוח תוכנה למיני מחשבים, ויזטק, שהתמחתה במערכות בילינג, וקריסטל (כיום בלופניקס) שהתמחתה בפרויקטי הסבה גדולים. הוא ייסד את פורז, מקרנות הון הסיכון הראשונות שהוקמו בישראל, ביחד עם "לירז מערכות", חברה ציבורית בניהולו של אריק קילמן. מאוחר יותר רכש את חלקה של לירז בקרן, וכעבור מספר שנים רכש גם את לירז עצמה.
ביוגרפיה > שנות ה-90

לאחר שהנפיק ומכר את חברת הבילינג הראשונה שלו, ויזטק פתרונות תוכנה, רכש חברת בילינג נוספת בניהולו של עמוס סיון, ושינה את שמה לפורמולה טלקום סולושנס (FTS), רכש את חברת אלון מערכות שהייתה דומיננטית בתחום התכנות לביטוח, ושינה את שמה לפורמולה אינשורנס סולושנס (FIS), רכש את חברת עז-בן שפיתחה קופות רושמות ממוחשבות לרשתות שיווק, ושינה את שמה לפורמולה ריטייל סולושנס (FRS), וכן חברה שהתמחתה בתחום הנסיעות והתיירות, ושינה את שמה לפורמולה טרוול סולושנס. גולדשטיין רכש גם את חברת ניקוב מחשבים, אחת מחברות התוכנה הראשונות שהונפקו בתל אביב, שהתמחתה בתכנות שכר ושיווקה תוכנה פיננסית פופולרית בשם "תפנית". כמה מהחברות שפיתח הגיעו לגודל המצדיק הנפקת מניות לציבור, וגייסו הון בבורסה לניירות ערך בתל אביב, בבורסת AIM בלונדון או בנאסד"ק. קריסטל וויזטק היו שתי ההנפקות הראשונות, והמוצלחות, של חברות אלו. אחריהן הונפקה פורסופט, זרוע שירותי התוכנה המסורתיים שעליהם התבססה הקבוצה. חברת ההחזקות של גולדשטיין, פורמולה מערכות, הנפיקה אף היא בנאסד"ק, ולאחר מכן גם בתל אביב. כן יסד קרן הון סיכון נוספת, פורמולה ונצ'רס, בניהולו של שי בייליס, ורכש את השליטה בחברת התוכנה הציבורית סאפיינס טכנולוגיות.
בשנת 1998 גולדשטיין רכש את השליטה בקבוצת "משוב", ושינה את שמה לפורמולה ויז'ן טכנולוגיות. קבוצה זו, בשליטתם של יקי דוניץ ודוד אסיא, כללה את החברות מג'יק תעשיות תוכנה, בבילון, פרדיים ג'יאופיזיקל ווואלה תקשורת. רכישה זו, בשילוב עם השפעת בועת הדוט-קום שניפחה את הערכות השווי של חברות טכנולוגיה, הביאו את קבוצת פורמולה למחזורים של כמיליארד דולר. בפברואר 2000 הוביל גולדשטיין הנפקת מניות נוספת בחברת מג'יק, בה גויסו למעלה ממאה מיליון דולר, בהערכת שווי של כ-750 מיליון. בתקופה זו עבד עם הגורמים המובילים בשוק ההון הבינלאומי כדויטשה בנק וסיטיבנק, כל בנקי ההשקעות המובילים בישראל, קרנות וחברות השקעה כגון פימי, שמרוק (זרוע ההשקעות של דיסני), דיסקונט השקעות ורבים אחרים, וביסס את מעמדו כאחד מיזמי ומשקיעי ההייטק המצליחים בישראל.
ביוגרפיה > המאה ה-21

במרץ 2000 חודש לאחר ההנפקה המוצלחת של מג'יק במחיר שיא, התפוצצה בועת הטכנולוגיה שגרמה לקריסה במחירי המניות של רבות מהחברות הציבוריות בקבוצה גולדשטיין החליט על רה-ארגון מקיף בקבוצה, ואיחד ופישט את הפירמידה המורכבת של עשרות חברות פעילות. פורמולה מערכות נותרה חברת ההחזקות שבראש הפירמידה, ולה שלוש החזקות עיקריות: מטריקס (לשעבר פורסופט), אשר מיזגה ואיחדה לתוכה את כל חברות הקבוצה שהייתה להן פעילות סינרגית (לרבות חברות הדרכה כסיון הדרכה וג'ון ברייס, חברות חמרה כסינטק ו-D2, וחברות תוכנה כמו אפליקום וקומסופט), מג'יק תעשיות תוכנה, ופורמולה ויז'ן טכנולוגיות. הרארגון הזה כלל גם מכירה של החזקות מיעוט בחברות כגון וואלה תקשורת ופרדיים ג'יאופיזיקל.
במקביל, ניסה גולדשטיין להכניס משקיעים חדשים לקבוצה. ניסיון אחד כזה, בשנים 2001-2001, לא עלה יפה. ב-2004 החליט גולדשטיין להכניס, בפעם הראשונה, שותף שווה לשליטה בקבוצת פורמולה. השליטה הועברה לשותפות בשם פימגולד, שהוקמה לצורך כך על ידי גולדשטיין ביחד עם קרן פימי, בניהולו של ישי דוידי. בדצמבר 2006 פימגולד קיבלה הצעה מאמבלייז, חברה ציבורית בניהולו של גיא ברנשטיין, לרכוש את פורמולה מערכות, וגולדשטיין נפרד ממפעל חייו, אותו ניהל במשך 25 שנה, לטובת חממה של חברות הזנק, פורמולה ויז'ן.
במהלך השנים מכרה פורמולה חלק מהחזקותיה בחברות כמו ג'יגה ספייסס וסאפיינס והפסיקה לבצע השקעות משמעותיות, כשמניותיה, הרשומות עדיין למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, נסחרות בדלילות ובשערים נמוכים. החברה, שבספטמבר 2019 שינתה את שמה ל"איי.אי. מערכות שיחה בע"מ", עוסקת כיום בעיקר בפיתוח תוכנה לעיבוד שפה טבעית, צ'אטבוטים, על בסיס טכנולוגיה של בינה מלאכותית שפיתחה חברת איי. אמ. פרסון. גולדשטיין כיהן בה כיו"ר.
מאז שנת 2000 כיהן גולדשטיין כיו"ר איגוד החברות הציבוריות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בתפקיד זה היה מעורב בפורומים ודיונים בנושאי חקיקה ורגולציה בשוק ההון, במיוחד בנושאים כממשל תאגידי, רגולציה פיננסית ומדיניות הרשות לניירות ערך בנושאים שונים. גולדשטיין כיהן גם במועצה המייעצת של בית הספר למנהל עסקים רקנאטי שבאוניברסיטת תל אביב וכיו"ר מועצת הנאמנים של אפקה - המכללה האקדמית להנדסה בתל אביב.
דני גולדשטיין נפטר ב-9 ביוני 2022 לאחר התמודדות עם מחלה קשה.
ביוני 2023 נחנך אולם הרצאות על שמו בהפקולטה לניהול ע"ש קולר באוניברסיטת תל אביב.
הערות שוליים

↑  ניר גולדברג וינאי אלפסי, ‏דני גולדשטיין במגעים מתקדמים לרכישת השליטה בלירז ב-50% מעל מחירה בבורסה, באתר גלובס, 29 באוגוסט 2001
↑  אפי לנדאו, ‏דני גולדשטיין: ראש זהב, ידי זהב, באתר גלובס, 12 בדצמבר 1999
↑  The Marker (1 במרץ 2001). "Goldstein's Y2K Bug". TheStreet.com. נבדק ב-18 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  עידן גרינבאום, המאטריקס החדש של דני גולדשטיין, באתר ynet, 27 באוגוסט 2001
↑  צביקה רובינס, ‏"וואלה היא חברה נורא חמודה רק לא מהסוג של פורמולה", באתר גלובס, 20 בפברואר 2000
↑  שי שלו וניר גולדברג, ‏דני גולדשטיין מוכר את החזקותיו בפורמולה ליסקל, באתר גלובס, 29 באוגוסט 2001
↑  "Press Release". sec.gov. 29 בדצמבר 2004. נבדק ב-18 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Press Release". wikinvest. נבדק ב-18 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  קובי ישעיהו, ‏דני גולדשטיין בעל השליטה בפורמולה ויז'ן מונה למנכ"ל החברה, באתר גלובס, 13 במאי 2019
↑  חברי ה-ADVISORY BOARD הישראלי, אתר הפקולטה לניהול של אוניברסיטת תל אביב
↑  מירב לוי, חילופי יו"ר בחבר הנאמנים של מכללת אפקה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 30 באוקטובר 2006
↑  סופי שולמן, דני גולדשטיין, מהאבות המייסדים של ההייטק הישראלי, הלך לעולמו בגיל 68, באתר כלכליסט, 10 ביוני 2022
↑  פלי הנמר, ‏אוניברסיטת תל אביב עושה כבוד לאחד מוותיקי ההיי-טק הישראלי, באתר "אנשים ומחשבים", 25 ביוני 2023
דרימוורקס

ערך זה עוסק באולפני קולנוע אמריקאיים. אם התכוונתם לסטודיו אנימציה המהווה חלק מאולפני דרימוורקס, ראו .
| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית, NYSE: DIS
 מייסדים:  סטיבן ספילברג, ג'פרי קצנברג, דייוויד גפן
 תקופת הפעילות:  12 באוקטובר 1994 (DreamWorks) 2000 (DreamWorks Animation, Inc) – הווה
 חברת אם:  אמבלין פרטנרס 
 חברות בנות:  DreamWorks Interactive  Go Fish Pictures 
 מיקום המטה:  יוניברסל סיטי 
 קואורדינטות:  34°09′26″N 118°17′06″W﻿ / ﻿34.157326°N 118.285096°W﻿ / 34.157326; -118.285096 
 משרד ראשי:  יוניברסל סיטי, קליפורניה, ארצות הברית
 בעלות:  DreamWorks SKG ‏(1997–2004) Independent ‏(2004–הווה)
 ענפי תעשייה:  סרטי אנימציה, בידור
 מוצרים עיקריים:  סרטי קולנוע, תוכניות טלוויזיה
 הכנסות:  4.5 מיליארד דולר
 רווח:  685 מיליון דולר (2014)
 מנכ"ל:  Jeff Small 
 עובדים:  80 (2012)
  
 www.dreamworks.com
 he
 
סרטי דרימוורקס (באנגלית: DreamWorks Pictures) הוא אולפן קולנוע אמריקאי בבעלות אולפני אמבלין, שמפיק סרטי קולנוע בעיקר בהנפשה ממוחשבת. בראשית דרכה, שמה של החברה היה DreamWorks SKG, כשראשי התיבות בשם החברה "ס.ק.ג." נלקחו משמות המשפחה של מייסדיה: סטיבן ספילברג, ג'פרי קצנברג ודייוויד גפן. משרדיה הראשיים של החברה שוכנים בגלנדייל, קליפורניה, סמוך ללוס אנג'לס.
היסטוריה

ב-1994 החברה הוקמה על ידי סטיבן ספילברג (הבמאי והמפיק), ג'פרי קצנברג (לשעבר מנהל חטיבת ההנפשה באולפני דיסני) ודייוויד גפן (מייסד חברת המוזיקה Geffen Records), עם תמיכה כספית מצדו של פול אלן (ממייסדי מיקרוסופט).
חטיבת המוזיקה של החברה לא עמדה בציפיות, ונמכרה ב-2003 לחברת Universal Music Group.
דרימוורקס רשמה הצלחה מרשימה בתחום סרטי הקולנוע, ובמיוחד בסרטי האנימציה. בעקבות ההצלחה החליטה החברה להפריד את פעילותה בתחום האנימציה במסגרת חברת אולפני ההנפשה של דרימוורקס, ויצאה להנפקה בבורסה.
בעקבות חובות של למעלה מ-400 מיליון דולר נמכרה חברת דרימוורקס (לא כולל חטיבת האנימציה שכאמור הונפקה בנפרד) לחברת סרטי פרמאונט תמורת 1.3 מיליארד דולר כולל כיסוי החובות.
בלוגו של החברה (שמופיע בתחילת כל סרטיה) מוצג חצי ירח, עליו יושב איש ובידו חכה.
הפקות בולטות לאורך השנים

סרטים בולטים שהופקו בסטודיו דרימוורקס לאורך השנים:
הפקות בולטות לאורך השנים > שנות ה-90 של המאה ה-20

פיסמייקר (1997)
אמיסטאד (1997)
הצילו! עכבר בבית! (1997)
פולי (1998)
פגיעה קטלנית (1998)
חיילים קטנים (1998)
להציל את טוראי ריאן (1998)
עבודת נמלים (1998)
נסיך מצרים (1998)
קשר מוחי (1999)
להתאהב בסערה (1999)
מכתב האהבה (1999)
בית האימה (1999)
אמריקן ביוטי (1999)
כיבוש הגלקסיה (1999)
הפקות בולטות לאורך השנים > העשור הראשון של המאה ה-21

הדרך לאל-דוראדו (2000)
גלדיאטור (2000)
רוד טריפ (2000)
יוסף נסיך החלומות (2000)
מרד התרנגולים (2000)
האמת שמתחת לפני השטח (2000)
כמעט מפורסמים (2000)
פגוש את ההורים (2000)
המועמדת (2000)
משחק החיים (2000)
להתחיל מחדש (2000)
שערה בלב הסערה (2000)
המקסיקני (2001)
אינטליגנציה מלאכותית (2001)
אבולוציה (2001)
שרק (2001)
המבצר האחרון (2001)
קללת אבן העקרב הירוקה (2001)
נפלאות התבונה (2001)
מכונת הזמן (2002)
סוף הוליוודי (2002)
סוס פרא (2002)
דו"ח מיוחד (2002)
הדרך לפרדישן (2002)
טוקסידו (2002)
הצלצול (2002)
תפוס אותי אם תוכל (2002)
בייקר בויז (2003)
מועדון החברים (2003)
ראש המדינה (2003)
סינבד: אגדת שבעת הימים (2003)
כל דבר אחר (2003)
חתול תעלול (2003)
בית של חול וערפל (2003)
צ'ק פתוח (2003)
לזכות בדייט עם טד המילטון (2004)
יורוטריפ (2004)
קנאה (2004)
שרק 2 (2004)
טרמינל (2004)
והרי החדשות (2004)
הנוסע (2004)
תפוס ת'כריש (2004)
לשרוד את חג המולד (2004)
סדרה של צרות (2004)
פגוש את הפוקרס (2004)
הצלצול 2 (2005)
מדגסקר (2005)
מלחמת העולמות (2005)
איילנד (2005)
טיסת לילה (2005)
זוג משמיים (2005)
וולאס וגרומיט והארנב הקטלני (2005)
זכרונותיה של גיישה (2005)
מינכן (2005)
יש לה ביצים (2006)
מעבר ליער (2006)
נקודת התאמה (2006)
חיים בזרם (2006)
נערות החלומות (2006)
סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט (2007)
שרק השלישי (2007)
כוורת בסרט (2007)
רובוטריקים (סרט) (2007)
רודף העפיפונים (סרט) (2007)
קונג פו פנדה (2008)
מדגסקר 2 (2008)
מפלצות נגד חייזרים (2009)
רובוטריקים 2: הנקמה (2009)
הפקות בולטות לאורך השנים > העשור השני של המאה ה-21

הדרקון הראשון שלי (2010)
היא לא בליגה שלך (2010)
שרק לנצח (2010)
מגה-מוח (2010)
אידיוט מושלם (2010)
אני מספר ארבע (2011)
העזרה (2011)
ליל האימה (2011)
קונג פו פנדה 2 (2011) - שיצאה לו גם סדרה בת.
פלדה אמיתית (2011)
רובוטריקים 3: אפלת הירח (2011)
החתול של שרק (2011)
סוס מלחמה (2011)
מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה (2012)
אנשים כמונו (2012)
שומרי האגדות (2012)
לינקולן (2012)
הקרודים (2013)
טורבו (2013)
מר פיבודי ושרמן (2014)
הדרקון הראשון שלי 2 (2014)
הפינגווינים ממדגסקר - הסרט (2014)
בית (2015)
קונג פו פנדה 3 (2016)
טרולים (2016)
בייבי בוס (2017)
קפטן תחתונים: הסרט (2017)
הדרקון הראשון שלי: העולם הנסתר (2019)
קסם של מפלצת (2019)
הפקות בולטות לאורך השנים > שנות ה-20 של המאה ה-21

טרולים מסביב לעולם (2020)
הקרודים 2: עידן חדש (2020)
בייבי בוס 2: עסק משפחתי (2021)
לא רעים בכלל (2022)
החתול של שרק 2: משאלה אחת ודי (2022)
קונג פו פנדה 4 (2024)
כניסה לאולפני החברה
המוזיאון לתרבות האסלאם ועמי המזרח

| --- | --- |

המסגד הגדול המשמש כאכסניה למוזיאון
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאמנות
 כתובת:  רחוב העצמאות 60, באר שבע
 מיקום:  באר שבע 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2011
 תאריך פתיחה רשמי:  16.11.2011
 
 קואורדינטות:  31°14′30″N 34°47′17″E﻿ / ﻿31.241555555556°N 34.788166666667°E﻿ / 31.241555555556; 34.788166666667
 http://www.ine-museum.org.il/he
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת באר שבע מוגדלת) המוזיאון לתרבות האסלאם ועמי המזרח (למפת באר שבע רגילה) המוזיאון לתרבות האסלאם ועמי המזרח (למפת צפון הנגב רגילה) המוזיאון לתרבות האסלאם ועמי המזרח (למפת צפון הנגב מוגדלת) המוזיאון לתרבות האסלאם ועמי המזרח   he המוזיאון לתרבות האסלאם ועמי המזרחhe המוזיאון לתרבות האסלאם ועמי המזרחמפת  __ באר שבע [‌למפה דינמית של צפון הנגב‌]מצפון, ממזרח ומערב: __ מועצה אזורית בני שמעון ממזרח: __ עומר, __ תל שבע מדרום: __ שגב שלום, __ מועצה אזורית מרחבים tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה    העיר העתיקה בבאר שבע (ניתן להקיש על אתרים שונים כדי להגיע לערכים מורחבים המפרטים אודותם) 
 
המוזיאון לתרבות האסלאם ועמי המזרח הוא מוזיאון השוכן בעיר העתיקה בבאר שבע במבנה המסגד הגדול, במתחם יחד עם מוזיאון הנגב לאמנות, הוא בית המושל. שני המבנים, המסגד ובית המושל, הם אתר מורשת
הערות שוליים

↑  המוזאון לתרבות האסלאם ועמי המזרח, באר שבע, באתר מועצה לשימור אתרי מורשת בישראל (ע"ר)
↑  מוזיאון הנגב לאמנות, באר שבע, באתר מועצה לשימור אתרי מורשת בישראל (ע"ר)
↑  יצהר פורטנוי, מוזיאון הנגב: העבר חבוי בין חומות המסגד, למרחב, 22 באפריל 1960, עמ' 7
↑  מוזיאון הנגב אומץ על ידי "בצלאל", חרות, 5 בינואר 1956, עמ' 4
↑  מחיי התרבות והאמנות בנגב, על המשמר, 2 במרץ 1965, עמ' 2
↑  נילי מנדס, לך לך למדבר, מעריב, 13 בינואר 1989
↑  איתמר לוין, בגץ: המסגד הטורקי בבאר שבע יהיה מוזיאון לאיסלאם, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 ביוני 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522954405171  LCCN: no2016092047  VIAF: 315207087   WorldCat (עם VIAF): 315207087
ולדימיר נבוקוב

| --- | --- |

ולדימיר נבוקוב, 1973
 לידה:  22 באפריל 1899 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית
 פטירה:  2 ביולי 1977 (בגיל 78) מונטרה, שווייץ 
 מדינה:  ארצות הברית, האימפריה הרוסית 
 מקום מגורים:  מונטרה, מנהטן, אית'קה, וולזלי, קיימברידג', Livadiya, Chauncy Street, סנקט פטרבורג, אשלנד, ברלין, קאן, מנטון, פרז'וס, פראג, אנטיב, פריז, קיימברידג' 
 אירועים משמעותיים:  שריפת הספרים בגרמניה הנאצית (1933) 
 שם עט:  Владимир Сирин 
 עיסוק:  סופר ומתרגם
 מקום לימודים:  טריניטי קולג', אוניברסיטת קיימברידג' 
 שפות היצירה:  צרפתית, אנגלית, רוסית 
 תחום כתיבה:  סופר
 סוגה:  סאטירה 
 זרם ספרותי:  מודרניזם 
 יצירות בולטות:  לוליטה
 תקופת הפעילות:  1921–1977 (כ־56 שנים) 
 הושפע מ:  מרסל פרוסט, פרנץ קפקא, אלכסנדר פושקין, אנטון צ'כוב, איוון טורגנייב, ג'יימס ג'ויס, פרנסואה-רנה דה שאטובריאן, גוסטב פלובר, ניקולאי גוגול, אדגר אלן פו, לב טולסטוי
 השפיע על:  מייקל שייבון, דון דלילו, תומאס פינצ'ון, דניאל הנדלר, כריסטופר היצ'נס, ג'ון אפדייק, דייוויד קרוננברג, חוויאר מריאס, אנתוני ברג'ס, ריצ'רד רורטי, ניק קייב, ג'ואנה ניוסום
 בן או בת זוג:  ורה נבוקוב (15 באפריל 1925, אפריל 1925–2 ביולי 1977) 
 צאצאים:  דימטרי נבוקוב 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1943) 
 www.vladimir-nabokov.org
 חתימה:   
 
פסל של נבוקוב במונטרה
ולדימיר ולדימירוביץ' נַבּוֹקוֹב (ברוסית: Владимир Владимирович Набоков;‏ 22 באפריל 1899 – 2 ביולי 1977) היה סופר ומתרגם אמריקאי יליד רוסיה, יצירתו המוכרת ביותר היא ספרו "לוליטה".
חייו

נבוקוב נולד בסנקט פטרבורג, למשפחת אצולה אמידה. אביו, ולדימיר דימיטרייביץ' נבוקוב, היה פוליטיקאי, עורך דין ועיתונאי בולט. אמו הייתה אלנה איבנובה לבית רוקבישניקוב. ביתם היה אנגלופילי והילד למד מגיל צעיר אנגלית לצד רוסית, ובגיל חמש החל ללמוד גם צרפתית.
בגיל 16 ירש נבוקוב אחוזה גדולה מאחי אביו, אך כעבור זמן קצר פרצה המהפכה הרוסית, אביו, ששימש בזמן מלחמת העולם הראשונה כמזכיר הראשון של שגרירות רוסיה בלונדון, נעצר לתקופה קצרה והמשפחה כולה נמלטה בשנת 1919 לאנגליה שם החל ללמוד ספרות רוסית וצרפתית בקיימברידג'.
אביו נרצח בברלין בשנת 1922 על ידי סרגיי טבוריצקי, מלוכן רוסי, בעת שניסה לסכל ניסיון התנקשות ביריבו הפוליטי פבל מיליוקוב. הרצח השרירותי משתקף במיתות המשונות של דמויות בספריו, למשל בספרו "אש חיוורת". כעבור שנה, ב-1923, סיים את לימודיו באוניברסיטה ועבר לברלין. באפריל 1925 נשא לאישה את ורה אבסיבנה סלונים, נצר למשפחה יהודית. לזוג נולד ילד אחד, דמיטרי, בשנת 1934.
נבוקוב עבד בשנותיו בברלין במגוון עבודות: תרגום, מתן שעורים בצרפתית ובטניס, חיבור בעיות שחמט, כתב תשבצים לעיתון מהגרים רוסי ועוד. הצלחתו הספרותית הראשונה באה לו בזכות תרגומיו לכמה משיריו של היינה. הוא פרסם רומן ראשון, "מארי" (מאשנקה) בשנת 1926 ובשנים שאחרי כן פרסם עוד שמונה רומנים, כולם ברוסית, שלא זכו להד מעבר לקהיליית המהגרים בברלין והוחרמו או זכו להתעלמות בברית המועצות.
הוא עזב את גרמניה עם משפחתו בשנת 1937, אחרי שהנאצים שחררו את רוצח אביו, ועבר לגור בפריז. שלוש שנים לאחר מכן, בסיוע הלוואה מהמלחין סרגיי רחמנינוב, נמלט מהכוחות הגרמניים שהתקדמו לעבר פריז וברח לארצות הברית.
בארצות הברית לימד נבוקוב בקולג' וולסלי ובאוניברסיטת קורנל, על סופרים כגוסטב פלובר, ג'יימס ג'ויס (בו פגש בפריז), טורגנייב וטולסטוי. במקביל, המשיך במחקריו בתחום האנטומולוגיה והפך לחוקר פרפרים מוערך. ככזה, החזיק גם במשרה רשמית במוזיאון לזואולוגיה השוואתית באוניברסיטת הרווארד. משרתו כמרצה ומסעותיו הממושכים בעקבות פרפרים ברחבי ארצות הברית (נבוקוב העריך שבין 1949 ו-1959 נסע מעל ל-200 אלף קילומטרים) מצאו אחר כך הד ביצירתו, למשל בספרו "לוליטה" בעקבות סיפור של פלורנס סאלי הורנר.
במקביל, החל מתייסר במעבר מכתיבה ברוסית לכתיבה באנגלית. הרומן הראשון שלו באנגלית היה "אלה תולדות סבסטיאן נייט" משנת 1941, והשני "Bend Sinister" משנת 1947. באותה תקופה פרסם גם סיפורים קצרים במגזינים "אטלנטיק" ו"ניו יורקר". הוא המשיך לכתוב ברוסית רק את שיריו ואת ספר זכרונותיו, שהופיע בתחילה בשנת 1951 ואחר כך בשם "דַבֵּר, זיכרון" בשנת 1966. נבוקוב עצמו התייחס לחייו באירוניה מסוימת כאשר כתב לאנדרו פילד, שתכנן לכתוב ביוגרפיה שלו, "אני מופיע בספר כאדם נוקדני למדי. כל השחמט והפרפרים האלו. לא מעניין במיוחד."
בשנת 1955 פרסם נבוקוב את "לוליטה", רומן אודות תשוקתו של פדופיל בגיל העמידה לילדה בת שתים עשרה. הצלחתו העצומה של הרומן, שהוחרם בתחילה בצרפת, ארצות הברית ובריטניה, אפשרה לו לנטוש את ההוראה ולהקדיש עצמו לכתיבה. בשנת 1957 פרסם את "פנין", סיפורו של פרופסור רוסי חסר ישע בקולג' אמריקני.
שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1959, נטש נבוקוב את ארצות הברית, עבר לגור בשווייץ, וקבע את ביתו במונטרה. בשנותיו בשווייץ כתב את הרומנים החשובים והמורכבים ביותר שלו, "אש חיוורת" (1962) ו"אדה או החמדה – כרוניקה משפחתית" (1969), וכן תרגום מוער בארבעה חלקים ל"יבגני אונייגין" של אלכסנדר פושקין.
ספרי נבוקוב שתורגמו לעברית

לוליטה, מאנגלית - יוסף ורהפטיג, מעריב לעם, 1959, עובד לקולנוע ב-1962 ו-1997.
אלה תולדות סבסטיאן נייט, מאנגלית - לאה דובב, זמורה ביתן, תל אביב, 1987
גוגול, מאנגלית - דורי פרנס, משכל, תל אביב, 1997
הזמנה לגרדום, מרוסית - פטר קריקסונוב, אחרית דבר - מאיה קגנסקיה, הספריה החדשה, 1995
ייאוש, מאנגלית - אילנה דן, ירושלים, כתר, 1987. יצא במהדורה מחודשת ב-2010
לוליטה, מאנגלית - דבורה שטיינהרט, אחרית-דבר - מנחם פרי, דבורה שטיינהרט, הספריה החדשה, 2000
מרי, מאנגלית - הדר יעקובסון, תל אביב, 1991
פנין, תרגם מאנגלית והוסיף הערות אברהם יבין, עם עובד, 1977
פנין, תרגם מאנגלית והוסיף הערות אברהם יבין, הערת סיום, מאת נילי מירסקי, עם עובד, 2003
צחוק באפילה, מאנגלית - לאה דובב, ספרית פועלים, 1983
תפארת, תורגם מאנגלית בידי לאה דובב-רוזנבאום, הביא לדפוס אמציה פורת, עם עובד, 1973
דבר, זיכרון, מאנגלית - לאה דובב, ספרית פועלים, 1981
תריסר רוסי, מרוסית נילי מירסקי, הספריה החדשה, 1994
ההגנה של לוז'ין, מרוסית - רונן סוניס, עם עובד, תל אביב, 2006
לאורה - המקור, מאנגלית - רונן סוניס, עריכה מדעית ואחרית דבר - לאונה טוקר, ידיעות אחרונות, תל אביב, 2010
עד ראייה, מרוסית - דינה מרקון, הוצאת אפרסמון, 2021
אדה או החמדה – כרוניקה משפחתית, מאנגלית - דפנה רוזנבליט, אחרית דבר: לאונה טוקר, הוצאת כרמל, 2022
מאשינקה, מרוסית - סיון בסקין, הוצאת כתר, 2024
לקריאה נוספת

דבורה שטיינהרט, איך מתרגמים תשבץ?, קווים לסגנונו של ולדימיר נאבוקוב מנקודת-ראות של מתרגמת, סימן קריאה, 1 בפברואר 1981.
אורי אלטר, ספרות על תקופה וספרות על ספרות : הרמאן ברוך, ולדימיר נאבוקוב, שאול טשרניחובסקי, נדפס בהספרות, ג', 1971.
אילת נגב, שיחות אינטימיות, הוצאת ידיעות אחרונות, 1995, הפרק "ולדימיר נבוקוב - אבא של לוליטה", עמ' 459-451. (הספר בקטלוג ULI)
ולדימיר נבוקוב, קטע מתוך: אש חיוורת (תרגם מאנגלית והעיר: רונן סוניס), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ב'.
Stacy Schiff, Vera (Mrs. Vladimir Nabokov): a Biography, Random House, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
David Rampton, Valdimir Nabokov: a Critical Study of the Novels, Cambridge University Press, 1984 (הספר בקטלוג ULI)
Julian W. Connolly (ed.), Nabokov and his Fiction: New Perspective, Cambridge University Press, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
David H.J. Larmour, Discourse and Ideology in Nabokov's Prose, Routledge, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
Michael Rodgers, Susan Elizabeth Sweeney (eds.), Nabokov and the Question of Morality: Aesthetics, Metaphysics, and the Ethics of Fiction, Palgrave Macmillan, 2016 (הספר בקטלוג ULI)
Ben Dhooge, Jurgen Pieters (eds.), Vladimir Nabokov's Lectures on Literature: Portraits of the Author as Reader and Teacher, Brill Rodopi, 2018 (הספר בקטלוג ULI)
Brian Boyd, Stalking Nabokov: Selected Essays, Columbia University Press, 2011 (הספר בקטלוג ULI)
Brian Boyd, Vladimir Nabokov: the Russian Years, Princeton University Press, 2016 (הספר בקטלוג ULI)
Duncan White, Nabokov and his Books: Between Late Modernism and the Literary Marketplace, Oxford University Press, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
Gavriel Shapiro, The Tender Friendship and the Charm of Perfect Accord: Nabokov and his Father, University of Michigan Press, 2014 (הספר בקטלוג ULI)
Robert Roper, Nabokov in America: on the Road to Lolita, Bloomsbury, 2016 (הספר בקטלוג ULI)
Andrew Field, VN, the life and art of Vladimir Nabokov, NY 1986
הערות שוליים

↑  תאריך הלידה המובא הוא על־פי הלוח הגרגוריאני, המקובל בימינו. על־פי הלוח היוליאני, שהיה נהוג ברוסיה בתקופת הולדתו של נבוקוב, תאריך לידתו הוא 10 באפריל 1899.
↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 264
↑  https://www.thetimes.co.uk/article/1940s-sex-kidnap-inspired-lolita-2wdcmmc2jzz
↑   שני פוקר, "עד ראייה": נובלה המאדירה את מרחבי הדמיון והפנטזיה וזכתה לתרגום יפהפה, באתר הארץ, 24 בפברואר 2022
↑  אדה או החמדה - כרוניקה משפחתית - הוצאת כרמל, באתר הוצאת כרמל, ‏2 במרץ 2022
↑   איריס לעאל, נבוקוב היה סופר דגול כבר ברומן הראשון שלו, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265875105171  PLWABN: 9810610429705606  BIBSYS: 90056388  BNC: 000037025  BNE: XX1719689  BnF: cb11917330h (data)  CANTIC: a19283490  GND: 118586114  HDS: 041478  ICCU: CFIV000621  ISNI: 0000 0001 2277 6641  LCCN: n81015312  LNB: 000029521  MusicBrainz: 9e3f4dc0-f90b-4ead-9aa3-7c5b56dd5826  NDL: 00450943  NKC: jn19992010056  NLA: 36146861  NLG: 171123  NLK: KAC199619785  NSK: 000034722  NTA: 068472862  RERO: 02-A000119241  SELIBR: 79166  SNAC: w6bp1vgt  SUDOC: 027043746  Trove: 1220098  ULAN: 500338986  VcBA: 495/188048  VIAF: 27069388   WorldCat (עם VIAF): 27069388
בית"ר

ערך זה עוסק בתנועת נוער. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 שם מלא:  ברית הנוער העברי על שם יוסף תרומפלדור
 תאריך ייסוד:  י"ט בטבת תרפ"ד, 27 בדצמבר 1923
 השתייכות פוליטית:  ימין
 מספר יישובים:  כ-40 (במסגרת חרות-בית"ר)
 מספר  חניכים (על פי התנועה):  כמה אלפים (בסניפים בעולם)
 אישים בולטים:  זאב ז'בוטינסקי   מנחם בגין   אברהם שטרן (יאיר)   יעקב מרידור   שלמה בן-יוסף   אב"א אחימאיר   דוד רזיאל   אהרן צבי פרופס   אייזיק רמבה   יצחק שמיר
 מנהל כללי:  יגאל ברנד
 מיקום המטה:  ירושלים
 תלבושת
 
 חולצת בית"ר
 
 https://www.betar.org.il
זאב ז'בוטינסקי, "ראש בית"ר". מנהיג ומעצב רעיון התנועה
ברית הנוער העברי על שם יוסף תרומפלדור, הידועה בראשי התיבות בית"ר, היא תנועת נוער ציונית. היא קמה עבור צעירי התנועה הרוויזיוניסטית ולאחר הקמת המדינה של תנועת החרות.
התנועה נקראת על שם יוסף טרומפלדור, סמל לגבורה יהודית בעת החדשה, ועל שמה של עיר-המצודה ביתר, המסמלת גבורה יהודית בעת העתיקה. על מנת לשמר את שמה של המצודה, מאוית השם טרומפלדור בת'. השם נקבע על ידי זאב ז'בוטינסקי, מי שכונה "ראש בית"ר" והיה אביה הרעיוני והנהיגה עד פטירתו. סמל התנועה, המנורה, נקבע לפי סמל הגדודים העבריים.