stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1998 בקולנוע
סרטים שוברי קופות

"ארמגדון"
"להציל את טוראי ריאן"
"גודזילה"
"משתגעים על מרי"
"באג לייף"
"פגיעה קטלנית"
"מולאן"
"דוקטור דוליטל"
"שייקספיר מאוהב"
"נשק קטלני 4"
פרסים > פרסי אוסקר

הסרט הטוב ביותר - שייקספיר מאוהב
הבמאי הטוב ביותר - סטיבן ספילברג (להציל את טוראי ריאן)
השחקן הטוב ביותר - רוברטו בניני (החיים יפים)
השחקנית הטובה ביותר - גווינת' פלטרו (שייקספיר מאוהב)
שחקן המשנה הטוב ביותר - ג'יימס קובורן (פגיעה)
שחקנית המשנה הטובה ביותר - ג'ודי דנץ' (שייקספיר מאוהב)
פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר - החיים יפים (איטליה)
פרסים > פרסי גלובוס הזהב > דרמה

הסרט הטוב ביותר - להציל את טוראי ריאן
השחקן הטוב ביותר - ג'ים קארי (המופע של טרומן)
השחקנית הטובה ביותר - קייט בלאנשט (אליזבת)
פרסים > פרסי גלובוס הזהב > קומדיה או מחזמר

הסרט הטוב ביותר - שייקספיר מאוהב
השחקן הטוב ביותר - מייקל קיין (קול קטן)
השחקנית הטובה ביותר - גווינת' פלטרו (שייקספיר מאוהב)
נפטרו

5 בינואר – סוני בונו, זמר ושחקן
27 בפברואר – ג'יי. טי. וולש, שחקן
10 במרץ – לויד ברידג'ס, שחקן
14 במאי – פרנק סינטרה, זמר ושחקן
6 בספטמבר – אקירה קורוסאווה, במאי ותסריטאי
19 בנובמבר – אלן ג'יי פאקולה, במאי ומפיק
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
סרטים אחרים

"עבודת נמלים"
"ביג לבובסקי"
"בלייד"
"סלבריטי"
"עיר אפלה"
"אליזבת"
"פחד ותיעוב בלאס וגאס"
"אבודים בחלל"
"המופע של טרומן"
"שעת שיא"
"המסכה של זורו"
"המתווך"
"6 ימים 7 לילות"
"פלזנטוויל"
"נסיך מצרים"
"הלוחש לסוסים"
"חיילים קטנים"
"הקו האדום"
"עד החתונה זה יעבור"
"זמר החתונות"
"חברים בכל מחיר"
"כלתו של צ'אקי"
" אבא מתארס"
"סיוט בחדר המורים"
"בשולי בוורלי הילס"
"פוקהונטס 2 : מסע לעולם חדש "
מלך האריות 2: מלכות סימבה
ראו גם

1998 בטלוויזיה
1997 בקולנוע
1998
1999 בקולנוע
שנים בקולנוע
סרט קולנוע
הערות שוליים

↑  עפרה לקס, חסיד של קולנוע, באתר ערוץ 7, 4 בפברואר 2021
↑  מעולם התקשורת ל"עולמם הקסום של חז"ל", באתר "שיחת השבוע", 7 במאי 1999 (כ"א באיר תשנ"ט)
↑  nrg, הוליווד כשרה למהדרין, באתר nrg
| שנים בקולנוע |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-19 | 1888 • 1889 • 1890 • 1891 • 1892 • 1893 • 1894 • 1895 • 1896 • 1897 • 1898 • 1899 • 1900 |  |
| המאה ה-20 | 1901 • 1902 • 1903 • 1904 • 1905 • 1906 • 1907 • 1908 • 1909 • 1910 • 1911 • 1912 • 1913 • 1914 • 1915 • 1916 • 1917 • 1918 • 1919 • 1920 • 1921 • 1922 • 1923 • 1924 • 1925 • 1926 • 1927 • 1928 • 1929 • 1930 • 1931 • 1932 • 1933 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 |  |
ההצגה הגדולה בתבל (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ריצ'רד דוקינס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע פופולרי
 נושא:  אבולוציה 
 הוצאה
 הוצאה:  Free Press, Transworld Publishers 
 תאריך הוצאה:  2009
 מספר עמודים:  479
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כנרת זמורת ביתן
 תאריך:  2010
 תרגום:  עמנואל לוטם
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002803305
 
ההצגה הגדולה בתבל: הראיות בזכות האבולוציה (באנגלית: The Greatest Show on Earth: The Evidence for Evolution) הוא ספר מדע פופולרי פרי עטו של הביולוג הבריטי ריצ'רד דוקינס משנת 2009. בספרו שוטח דוקינס את הראיות לאבולוציה ביולוגית באופן המתאים לקהל שאינו בקיא בתחום. הספר פורסם לראשונה בבריטניה ותורגם לעברית בשנת 2010 על ידי עמנואל לוטם בהוצאת הוצאת כנרת, זמורה, דביר. הוא פורסם אחרי רב המכר של דוקינס "יש אלוהים?" (2006) ואחרי "סיפור האבות" (2004) המתאר את היסטוריית המוצא האנושי עד לאביוגנזה.
בשבוע הראשון לאחר הוצאתו לאור, טיפס הספר לצמרת רשימת רבי המכר של סאנדיי טיימס. גרסת ספר מוקלט באנגלית הופקה גם כן, כשהמקריאים הם דוקינס עצמו ובת זוגו, השחקנית ללה וורד. ספרים רבים נוספים של דוקינס יצאו בפורמט זה.
דוקינס פורס בספר מגוון שלם של ראיות שתומכות בתהליך האבולוציה. מטרת הספר היא לחמש את כל מי שתומך באבולוציה במידע כנגד אותם אנשים שמכחישים אותה. בספר הוא מעלה מאפיינים של האבולוציה, וכנגדם את הטענות השגורות בפי המתנגדים לה. הוא מציג את ההשפעות של ברירה מלאכותית על כלבים וממנה עובר לברירה טבעית המתרחשת על פרחים מצד חרקים. הוא מציג את המחקר במאובנים כהזדמנות פוטנציאלית שהייתה יכולה בעקרון להפריך את תאוריית האבולוציה (כמו תורה מדעית אחרת, עליה להיות ברת-הפרכה), על ידי מציאת מאובן בשכבה גאולוגית לא תואמת. אך עד כה לא נמצאו שום מאובנים כאלה. הוא מבהיר כי מחקרי מאובנים אינה הכרחיים לתמיכה באבולוציה, אבל הם מספקים חיזוק נוסף אליה שמתגלה באמצעות תחומי מדע רבים ושיטות שונות – גנטיקה, שרידים אבולוציוניים, אמבריולוגיה, תאוריית נדידת היבשות והשלכותיה על מגוון המינים הקיים, ביולוגיה השוואתית, ניסויים ביצורים חיים שונים הממחישים את האבולוציה ועוד. הוא מציג את מחקרו של לנסקי בחיידקים שמציג תהליך של ברירה טבעית.
רקע

דוקינס כתב ספרים רבים על אבולוציה. הראשונים והמפורסמים שבהם הם "הגן האנוכי" (1976) ו"הפנוטיפ המורחב" (1982) – ספרים אלו הציגו תאוריות חדשניות על נושא הברירה הטבעית, אך לא דנו בראיות לאבולוציה. לאחר מכן פרסם דוקינס שלושה ספרים נוספים המבהירים חוסר הבנות נפוצות לגבי האבולוציה: "השען העיוור", "נהר יוצא מעדן", ו"הטיפוס על ההר הבלתי סביר". אלו השיבו על שאלות נפוצות כמו "מה התועלת בחצי עין?" או "כיצד יכולה הברירה הטבעית לפעול, בהתחשב בכך שלרוב המוטציות יש תוצאות שליליות?" דוקינס הפיק סדרה תיעודית בשם "הגאונות של צ'ארלס דרווין" בה בחן את חייו של דרווין ודן בהוכחות נוספות לאבולוציה (2008). למרות עבודות אלו ואחרות, חש דוקינס ב"חולייה חסרה" בעבודתו בהסברת ממשות האבולוציה לקהל הרחב משום שמעולם לא הסביר באופן מקיף ופרטני את הראיות לתאוריית האבולוציה ונושאים רבים בה כמו מאובנים, הקשר בין אבריולוגיה ואבולוציה או מוצא משותף.
דוקינס טוען שבזמן כתיבת הספר הקולות המתנגדים לאבולוציה היו חזקים מאי פעם על אף קיומן של הוכחות מכריעות למוצאנו המשותף. אם בעבר קולות אלו הגיעו בעיקר מנוצרים אוונגליסטים בארצות הברית, הרי באחרונה הצטרפו אליהם גם קולות מאירופה – הן מצד מוסלמים שהיגרו לשם והן מצד אינטלקטואלים מודרניים שטוענים כי "הכול יחסי" ואין אמת מוחלטת, ומצד הגישה הרב-תרבותית שבגללה רשויות חוששות לנקוט עמדה ברורה שמא יואשמו בגזענות. הספר יצא, שלא במקרה, בשנת חגיגות 150 שנה להולדתו של צ'ארלס דרווין.
הספר מוקדש למעצב האתרים ג'וש טימונן, אשר שיתף פעולה עם קבוצה קטנה של אחרים בהקמת אתר האינטרנט RichardDawkins.net. דוקינס גם מודה לאשתו ללה "על העידוד הבלתי פוסק, הביקורת הסגנונית המועילה וההצעות האופייניות לסגנון", וחברו צ'ארלס סימוני עם פרישתו, לאחר ארבע עשרה שנים ושבעה ספרים.
מבנה הספר

הספר מחולק ל-13 פרקים:
פרק 1, "רק תאוריה" – עוסק בשאלה מהי תאוריה מדעית ומהי עובדה. הפרק עוסק בהגדרות שונות לתאוריה מדעית ובבלבול שאנשים מבצעים בין תאוריה מבוססת לבין השערה.
פרק 2 "כלבים פרות וכרובים" – עוסק בברירה מלאכותית – ביות של בעלי חיים וצמחים בידי האדם.
פרק 3, "דרך הוורד למאקרו אבולוציה" – עוסק בברירה של בעלי חיים וצמחים בידי בעלי חיים אחרים – ברירה של פרחים בידי חרקים, ברירה של פסיונים בידי בני זוג ועוד.
פרק 4, "דממה וזמן איטי" – עוסק בזמן הגאולוגי וכיצד אנו יודעים מהו גילם של סלעים ושל מאובנים המצויים בתוכם. הפרק עוסק בתיארוך באמצעות טבעות עצים ותיארוך רדיומטרי.
פרק 5, "לנגד עינינו" – עוסק בתצפיות וניסויים על בעלי חיים – כולל פילים, ציפורים, דגי גופי, חיידקים, המאפשרים למצוא אישושים לאבולוציה ותובנות לגביה.
פרק 6, "החוליה החסרה? מה פתאום 'חסרה'?" – עוסק בקשר בין ראיות מתחום המאובנים לבין אבולוציה.
פרק 7, "המדור לחיפוש קרובים – ולמציאתם" – עוסק במאובנים של מינים הקרובים לאדם וכיצד התפתח המחקר על התפתחות מוצא האדם.
פרק 8, "עשיתם את זה בעצמכם בתשעה חודשים" – עוסק בקשר בין אמבריולוגיה לבין אבולוציה.
פרק 9, "תיבת נח של יבשות" – עוסק בקשר בין גאולוגיה ונדידת יבשות לבין דפוסי הימצאות של בעלי חיים וצמחים שונים.
פרק 10, "אילן היוחסין" – עוסק בביולוגיה השוואתית וכיצד השוואת רכיבים שונים בגופי בעלי חיים – לדוגמה השלד של חולייתנים – מהווים ראיות למוצא משותף ולדרך ההשתנות של בעלי חיים שונים.
פרק 11, "ההיסטוריה הרשומה בכל תאינו" – מסתכל על שרידים אבולוציוניים המצויים בתוך גופי בעלי חיים שונים – לדוגמה הסתמרות השיער בקרב יצורים חסרי פרווה או שאריות מגופן של יונקי יבשה בגופי דולפינים.
פרק 12, "מרוצי חימוש וצדק עליון אבולוציוני" – מסתכל על בזבוז בעולם הטבע כמכלול עקב מצבים של "מרוץ חימוש" – לדוגמה הבזבוז שקיים ביער ומאלץ את העצים לצמוח לגובה כדי להגיע לאור.
פרק 13, "יש הוד והדר בהשקפה על החיים"
פרק 1 – רק תאוריה

הפרק מתאר בקצרה את הכחשת האבולוציה ועוסק בשאלה מהי תאוריה מדעית ומהי עובדה. הפרק עוסק בהגדרות שונות לתאוריה מדעית ובבלבול שאנשים מבצעים בין תאוריה מבוססת לבין השערה.
פרק 1 – רק תאוריה > מהי תאוריה? מהי עובדה?

מאמינים בבריאתנות מוצאים נחמה בכך שהאבולוציה מתוארת כ"תאוריית האבולוציה של דרווין" תת-הפרק הזה עוסק בשאלה מהי בעצם תאוריה, מהי השערה ומהי עובדה.
דוקינס מביא שתי הגדרות של מילון אוקספורד למונח "תאוריה":
הגדרה 1 – במובן של תאוריה (או תאוריה מדעית) – "מכלול או מערכת של רעיונות או היגדים המוחזק כהסבר או כהבהרה לקבוצה של עובדות או תופעות, השערה שבוססה באמצעות תצפיות או ניסוי, והיא מוצעת או מתקבלת כמסבירה את העובדות הידועות"
הגדרה 2 – השערה שהוצעה כהסבר – ספקולציה או ניחוש
ברור כי שתי הגדרות אלה שונות מאוד זו מזו. המדענים משתמשים במונח "תאוריית האבולוציה" במובן הראשון שלו ואילו בריאתנים משתמשים במונח – בזדון או בתום לב – במובן השני שלו. דוגמה טובה לתאוריה במובן הראשון היא המודל ההליוצנטרי או תאוריית האבולוציה שכן בהתאם להגדרה היא בוססה בתצפיות ובניסויים רבים וכן היא מסבירה "קבוצה של עובדות ושל תופעות". ”האבולוציה היא תאוריה באותו מובן שהליוצנטריות היא תאוריה. בשני המקרים אין מקום לשימוש במילה "רק", כגון "רק תאוריה".”
פרק 3 – דרך הוורד למאקרו אבולוציה

הפרק עוסק בברירה אבולוציונית יצורים חיים באמצעות בעלי חיים אחרים – כשם שבני האדם משפיעים על השאלה איזה תכונות יהיו נפוצות יותר בדורות הבאים של כרובים או כלבים (ברירה מלאכותית על ידי בחירה מודעת), כך גם בעלי חיים יכולים להגיע לתוצאות דומות על ידי בחירה שאינה מודעת – ברירה טבעית.
פרק 3 – דרך הוורד למאקרו אבולוציה > ביות הכלב

דוקינס שב לביות האדם את הכלב, ומציג בנושא תאוריה שמתוארת בצורה בהירה על ידי ריימונד קופינג'ר. לפי תאוריה זו ביות הכלב לא היה ברירה מלאכותית בלבד אלא נבעה בתחילה מהסתגלות חלק מהזאבים לסביבת האדם באמצעות ברירה טבעית. דבר זה היווה "ביות עצמי" על ידי מעבר של זאבים אלה מ"זאבים" ל"כלבי כפר". קופינג'ר ציין כי בעלי חיים בייתים שהולכים ומתפראים (הופכים לחיות פרא) למשך מספר דורות הם דומים יותר לאבותיהם שחיו בבר. לפיכך ניתן לצפות כי כלבים שהפכו פרא יהיו דומים לזאבים. אולם דבר זה לא מתרחש – כלבים שהתפראו הופכים להיות "כלבי כפר" או "כלבי חוצות" שניתן למצוא בקרבת יישובי אדם במדינות עולם שלישי. דבר זה מחזק את סברתו כי כאשר בני אדם החלו לביית כלבים, הדבר היה כאשר זאבים בייתו את עצמם להיות כלבי כפר. זאבים אמיתיים צדים בלהקות בעוד כלבי כפר אוכלים בעיקר שאריות מתילי אשפה. גם זאבים יכולים לאכול פסולת ונבלות אבל יש להם מרחק מנוסה גדול יותר ולכן הם לא מתאימים להיזון מאשפת אדם. מרחק מנוסה הוא מתי החיה תנוס כאשר תראה אדם מתקרב. מרחק קצר מידי יסכן את החיה אבל מרחק גדול מידי פירושו שהיא תנוס בכל רמז להתקרבות אדם ולכן לא תאכל את המזון מתל אשפה אנושי. לפי קופינג'ר הופעת מקור מזון חדש – שאריות של יישובים אנושיים – גרם לחלק מהכלבים שהיה להם במקרה מרחק מנוסה קצר יותר להיזון יותר מערימות האשפה ולכן לעבור אבולוציה עצמית לעבר כלבי כפר.
פרק 5 – לנגד עינינו

הפרק עוסק בתצפיות וניסויים על בעלי חיים וחיידקים המאוששים את התאוריות האבולוציונית, ומדגימות את המנגנונים הפועלים שבהם גורמים שונים כמו מוטציה, ברירה טבעית או ברירה מלאכותית גורמים לשינויים אבולוציוניים ביצורים חיים. הפרק כולל תיאור תצפיות וניסויים על פילים, ציפורים, דגי גופי וחיידקי אי-קולי.
דוגמה לתצפית אבולוציונית אפשר למצוא במחקרים על פילים. ציידי חטי פילים באפריקה, מעוניינים בחטים כמה שיותר גדולים. דבר זה משמעותי מספיק כדי ליצור ברירה מלאכותית כנגד פילים עם חטים גדולים. מתברר שאפילו בקרב פילים שיש להם אורח חיים ארוך (ולכן קשה להבחין בשינוי אבולוציוני מהיר), התפתחה מגמה בתוך זמן קצר יחסית של כמה עשרות שנים – המשקל הממוצע של חטי פילים באוגנדה ירד מממוצע שעמד על מעל 25 ק"ג ב-1925 אל אזור 18 ק"ג בשנת 1955.
פרק 5 – לנגד עינינו > ניסוי הלטאות בפוד מרצארו

חלק אחר של הפרק מתאר התמיינות של לטאות בין שני איים קטנים מול חופי קרואטיה. ב-1971 נסיינים העבירו 5 זוגות לטאות מאי אחד לאי אחר (פוד מרצארנו) שלא היו בו לטאות ממין זה. בשנת 2008 ביקרו באי זה מדענים בלגים כדי לראות מה היו ההשלכות. החוקרים מצאו כי הצאצאים של הלטאות שעברו לאי השתנו במידה משמעותית, בפרק זמן קצר של כ-37 שנים, הראשים שלהם הפכו גדולים וארוכים יותר. דבר זה מעניק יכולת נשיכה חזקה יותר. שינוי כזה בראש של בעלי חיים בדרך כלל מגיע עם מעבר לתזונה צמחונית יותר הדורשת יכולת לעיסה של חומר צמחי נוקשה יותר עקב התאית שיש בתאי הצמח. ואכן נמצא כי בעוד האוכלוסייה המקורית התקיימה בעיקר על טריפת פרוקי רגליים, האוכלוסייה שעברה לפוד מרצארנו ביססה חלק גדול מהתפריט שלה על מזון צמחי. נמצאו גם שינויים נוספים בגוף הלטאות שכולם מתאימים להתאמת גוף הלטאות לתפריט צמחוני יותר, שנבע עקב מעבר לאי שבו תנאי הסביבה שונים במקצת מהאי המקורי.
פרק 5 – לנגד עינינו > ניסוי אי-קולי של ריאצ'רד לנסקי

חלק מהפרק מתאר את ניסוי האיקולי של ריצ'רד לנסקי וצוות החוקרים שלו. חיידקי אי-קולי הושמו בתריסר בקבוקים נפרדים, שבהם גלוקוזה וחומצת לימון. החיידקים מתרבים בתוך הבקבוק עד להתייצבות האוכלוסייה עקב הפחתת כמות המזון הזמין. בכל יום נלקח חלק קטן ומקרי מהחיידקים לבקבוק חדש עם מנת מזון חדשה ומתרבה בבקבוק מחדש. כך התפתחו 12 "שבטים" שונים של חיידקים, במשך עשרות אלפי דורות. ניסוי ארוך טווח זה מאפשר לקיים "איים" של אוכלוסיות בעלות הפרדה ולצפות בתופעות אבולוציוניות שונות. באחד הבקבוקים, לאחר 33 אלף דורות, התפתחו חיידקים שרמת האוכלוסייה שלהם גדלה פי 6 לעומת האוכלוסיות הקודמות, ודבר זה נשמר בדורות הבאים. התברר בהמשך כי בבקבוק זה התפתחה מוטציה שאפשרה לחיידקים לפרק ולאכול לא רק את הגלוקוזה, אלא גם את חומצת הלימון. דבר זה נתן למוטציה ולצאצאיה יתרון אבולוציוני אדיר, והמוטציה הזו התפשטה והתקבעה במרחב הגנומי של שבט חיידקים זה. דבר זה מדגים כיצד אף על פי שרוב המוטציות מזיקות לאורגניזם וגורמות להיעלמותו (יחד עם המוטציה), מוטציות נדירות יכולות להוות לפעמים יתרון משמעותי לאורגניזם, כך שהן משפרות את השרידה והשכיחות שלהן באוכלוסייה גדלה.
פרק 5 – לנגד עינינו > ניסוי דגי הגופי של ג'ון אנדלר

בשנות ה-70 הבחין הביולוג ג'ון אנדלר בכך שדגי גופי בנחלי ונצואלה וטרינידד הם חד-גוניים וגופי במעלה הנחלים הם צבעוניים יותר. אנדלר שיער שדגי גופי שבמעלה הנחל מוגנים מדגי הפייק ציקליד (אנ') שאינם מסוגלים לשחות למעלה הנחל, ולכן בקרבם, התפתח בתהליך של ברירה טבעית, התרחקות מצבעי הסוואה או דגמי הסוואה. במקום זאת דומיננטי בקרבם מוטיב של צבעי חיזור, שהתפתחו בתהליך של ברירה זוויגית. לפי התאוריה הלחץ מצד נקבות למצוא בן זוג צבעוני יותר (אפקט ההכבדה), גבר במקומות אלה על הלחץ הרגיל של טריפה שקיים ברוב המקומות האחרים.
אנדלר הכניס דגי גופי לבריכות שבחלקן היו חלוקי נחל ובחלקן היו אבני חצץ. בשלב ראשון, לא היו בבריכות טורפים כלל, ואחרי כמה חודשים התגלה כי בכל הבריכות יש זכרים רבים שהם בעלי כתמים צבועניים רבים, ובגדלים שונים. בשלב הבא הכניס אנדלר בחלק מהבריכות דגי פייק ציקליד, בחלקן הכניס טורפים פחות מסוכנים (שכן אין כמעט מקום בטבע שבו אין טורפים) ואת חלקן השאיר ללא טורפים כלל. התחזית של הניסוי הייתה שבבריכות עם טורפים רבים, תהיה ברירה טבעית לטובת דגים בעלי דגמי הסוואה טובים ואילו בבריכות ללא טורפים, הגורם העיקרי שישלוט יהיה ברירה זוויגית ולכן יהיו בה דגים עם הרבה צבעים.
בתוך כשנה וחודשיים, שהם עשרה דורות של דגי גופי, הסתגלה אוכלוסיית הגופי לסביבות השונות. בבריכות המסוכנות התרבו רק הדגים החדגוניים. דגים בבריכות עם חלוקי נחל היו מוסווים טוב יותר, כי חלוקי הנחל תאמו את צורתם וצבעיהם. כך קרה שבבריכות אלה, הבטוחות יותר, התרבו דגי גופי צבעוניים רבים יותר. כמו כן התגלו דפוסים שונים בין בריכות בעלות חלוקים קטנים לגדולים בבריכות עם טורפים לא מסוכנים או ללא טורפים. הלחץ האבולוציוני לכיוון של ברירה זוויגית פעל להבלטה חזקה יותר של צבעים כך שהסוואה הפכה לדבר נדיר יותר.
לניסוי זה נעשו ניסוי המשך על ידי אנדלר ואחרים. ניסוי המשך אחד היה בדיקת הדבר באתרי נחל טבעיים במקום בבריכות ונמצאו תוצאות דומות. חוקרים אחרים ניסו לשחזר את הניסוי של אנדלר וגילו תוצאות נוספות – התברר כי לא רק שהדגים שלחץ של רבייה זוויגית גרם להעדפת דגים צבעוניים יותר, אלא שתכונה זו הנראית לעין, הייתה כעין החלק הגלוי של הקרחון למגוון גדול של תכונות אחרות שהועדפו אצל זכרים. זכרים בתנאים אלה הגיעו לבגרות מינית בגיל מבוגר יותר, הם היו גדולים יותר, הצאצאים שנולדו היו בעלי גודל ממוצע גדול יותר והם היו מעטים יותר (כלומר השקעה גדולה יותר בכל צאצא).
פרק 6 – החוליה החסרה? מה פתאום "חסרה"?

בפרק זה מביא דוקינס ראיות מתחום המאובנים לקיומה של האבולוציה. דוקינס מציין כי רשימות מאובנים הן חביבות על בריאתנים משום שלמדו זה מזה כי הדבר כביכול מערער את תאוריית האבולוציה.
בריאתנים דורשים שוב ושוב לראות "את החוליה החסרה" או את "צורות הביניים" שאמורות לדעתם להימצא.
דוקינס מבהיר כי מציאת מאובנים היא בונוס לראיות אחרות בזכות האבולוציה המוצגות מתחומים אחרים כמו ביולוגיה השוואתית. יש לנו כיום מאובנים רבים מאד, כולל "צורות ביניים" רבות שמאוששות את התאוריה, אולם הראיות בזכות האבולוציה היו מספקות גם ללא מאובנים כלל. מאובנים הם תופעה נדירה שמתרחשת רק בתנאים מיוחדים, ויש לנו מזל שיש לנו בכלל מאובן בודד שלא לדבר על אלפי מאובנים. עם זאת תמיד היו פערים במצאי המאובנים וסביר כי פערים אלה יתקיימו גם בעתיד.
דוקינס מדמה את החיבה לחיפוש "פערים" במאובנים לתהליך הרשעה בבית משפט. כל הראיות מצביעות כי השרת רצח את הברון. חבר המושבעים כבר עומד להתכנס ולהכריע, אולם ברגע האחרון מגלה התובע סרטון ממצלמת אבטחה המגלה את השרת טוען את האקדח במטבח. לכאורה זוהי ראיה נוספת כנגד השרת, אולם הסנגור טוען כי כעת יש פער בראיות שכן לא ראינו את השרת יורה בברון בספרייה. לאחר מכן מתגלה עוד סרטון המגלה את השרת פוסע במסדרון עם אקדח טעון לעבר הספרייה. כעת הסנגור טוען כי הראיות נגד הרשעת השרת התחזקו – משום שכעת יש שני פערים ולא פער אחד. דוקינס מבהיר כי בדומה לראיות נגד השרת שהן בונוס, גם הראיות מתחום המאובנים הן בונוס – נוסף לראיות מתחום השוואת תפוצת היצורים החיים על פני היבשות (בפרק 9) והשוואות בין היצורים החיים כיום (בפרק 10). ובדומה לסרטוני הווידאו כל מאובן או מאובן ביניים שימצא בין שני מאובנים מתקופות שונות עלול להיות מוצג כדבר שרק מגדיל את מספר ה"חורים" בסיפור.
דוקינס מוסיף כי מה שהיה עשוי להיות ראיה חזקה נגד האבולוציה היה מציאת מאובנים, ואפילו מאובן יחיד, בשכבה הגאולוגית הלא נכונה, דבר המכונה "ארנב בפרקמבריון" אולם מאובן כזה מעולם לא נמצא. תאוריה מדעית טובה היא תאוריה שיש אפשרות תאורטית להפרכתה. מציאת מאובן כזה היא דוגמה לדרך אפשרית להפריך את האבולוציה, אולם למרות חפירות במשך עשרות שנים, על ידי מדענים שונים במדינות שונות לא נמצא מאובן כזה. הוא מציין כי אילו חפצו מתנגדי האבולוציה להפריכה, היה עליהם לחפור בחריצות ברחבי העולם בניסיון למצוא מאובנים שיימצאו בתקופות הלא נכונות.
פרק 6 – החוליה החסרה? מה פתאום "חסרה"? > מן הים אל היבשה

תת פרק זה עוסק במציאת מאובנים וכן מאובנים חיים שמשפרים את הבנתנו לגבי עליית יצורים מתוך הים אל היבשה. עלייה זו התרחשה במערכות רבות של יצורים חיים שונים.
דוקינס מציין כי ראשית לכול פלשו ליבשה הצמחים, זאת עוד לפני עליית כל שאר היצורים אל היבשה. הצמחים ביבשה מקבעים פחמן אורגני ניתן לניצול, בתהליך פוטוסינתזה והם בסיס מארג המזון ביבשה (ייצור ראשוני). ללא נוכחותם לא תיתכן נוכחות קבע של בעלי חיים ביבשה.
העלייה המוכרת ביותר ליבשה היא זו של חולייתנים שהתפתחו לדו-חיים, ל"זוחלים", עופות ויונקים. בנוסף לכך עלו קבוצות אחרות של בעלי חיים אל היבשה כולל חרקים, עקרבים, שבלולים, סוגי סרטנים כמו סרטני יבשה וטחביות, רבי רגליים, נדלים, עכבישים וכן לפחות שלוש מערכות של תולעים.
תחילת העלייה ליבשה של חולייתנים והתפתחותם לדו-חיים, הייתה מאבות קדומים משותפים של מה שאנו מכנים כיום "דגים". "דגים" בדומה ל"זוחלים" אינם קבוצה טקסונומית שכן הדגים הם כל החולייתנים מלבד אלו שעברו ליבשה. באופן זה "דגים" הם שארים רחוקים מאוד של "דגים" אחרים ולמעשה חלק מהדגים קרובים יותר לבעלי חיים יבשתיים לעומת מרחקם ל"דגים" אחרים – לדוגמה דג ריאות קרוב יותר לאדם מאשר לטרוטה או טונה והם רחוקים אף יותר מכרישים. ואילו הכרישים קרובים יותר לאדם מאשר לצמד או מיקסינה (עגולי הפה שהם השרידים מקבוצת חסרי לסתות שהייתה מגוונת ומשגשגת, עד שרוב המינים בה נכחדו).
דוגמה מפורסמת לראיות לעלייה ליבשה של חולייתנים היא מציאת מאובנים של דגי ריאות ושל קוילקנתים ולאחר מכן, למרבה ההפתעה מציאה גם של "מאובנים חיים" – אורגניזמים שהשתנו בצורה מעטה מאוד מאז אותה תקופה כך שהם דומים לשלדי מאובנים מאותה תקופה. כאמור דגי ראות וקוילקנתים קרובים לבני האדם יותר משהם קרובים לרוב ה"דגים" – הם קרובים יותר אלינו מאשר אל דגי טרוטה, אלתית, טונה ורוב הדגים האחרים. עם זאת אין בני האדם, או שאר היונקים הזוחלים והעופות צאצאים ישירים של דגי ראות או קוילקנתים, אלא של אב קדמון משותף לנו ולהם, שהיה קרוב יותר במראהו אליהם מאשר לנו, ועם זאת הוא לא דמה מאוד לא לדג ריאות ולא לאבות היונקים והזוחלים. בחיפוש אחר אבות משותפים כאלה יש לחפש מאובנים בתקופת הדבון המשקפים מעבר מחוליינים שוכני מים אל החולייתנים הראשונים שחיו ביבשה.
קיים פער בן כמה עשרות מיליוני שנים בין מאובני דגים בתקופה זו לבין מאובנים של דו-חיים, פער זה מכונה פער רומר ומשתרע בתקופה בין 360 מיליון שנה לפני זמננו לבין 340 מיליון שנים לפני זמננו. דוקינס מתאר כיצד ברבות השנים נמצאו מאובנים דומים יותר ויותר זה לזה, משני צידי הפער עד למציאת המאובן של טיקטאליק בשנת 2004. לטיקטאליק יש מאפיינים הן של דג והן של בעלי ארבע רגליים – יש לו ראש דמוי תנין, גו דמוי סלמנדרה ופלג גוף אחורי וכן זנב דומים לאלו של דג. בניגוד לכל דג יש לו צוואר ולכן הוא היה מסוגל לסובב את ראשו.
פרק 8 – עשיתם את זה בעצמכם בתשעה חודשים

בפרק זה עוסק דוקינס בקשר בין אמבריולוגיה לבין אבולוציה. הפרק מכסה את הדרך שבה מתרגם מידע ה-DNA לשינוי התנאים בתאים במהלך התפתחות העובר, וכיצד שינויים אלה גורמים לביטוי שונה של גנים שונים, שבתורם גורמים להתמיינות שונה של תאים ורקמות. הפרק מדגים לא רק כיצד האבולוציה התפתחה במשך מיליארדי שנים, אלא כיצד יצור מורכב כמו האדם מתפתח מתא בודד שיש לו סט בודד של גנים, ליצור רב תאי בעל איברים, רקמות ומערכות שונות (כמו מערכת החיסון), וכל זאת במהלך תשעה חודשים בלבד. מקור שם הפרק הוא בסיפור לגבי תשובה שנתן ג'ון הלדיין לאישה שהביעה פקפוק לגבי האפשרות לעבור מתא בודד ליצור מורכב. לא רק שהדבר אפשרי לגבי אבולוציה באופן כללי אלא שהדבר מתרחש בקרב כל יונק (או יצור רב תאי אחר) במהלך ההתפתחות העוברית.
בניגוד לתפיסה הדתית והבריאתנית, גם אם היה סוג כלשהו של מתכנן תבוני, הוא לא מעצב גופים בצורה ישירה. בניגוד לשיר ילדים "הוא עשה את צבעיהם הזוהרים / הוא עשה את כנפיהם הזעירות", אם מתכנן כלשהו היה קיים, תפקידו אינו לעצב גופים אלא לפקח על התפתחות עוברית של יצורים, לדוגמה על ידי איחוי רצפים גנטיים המנחים בתורם תהליך אוטומטי של התפתחות. ”אולי אנחנו 'מפותחים להפליא' אבל אין אנו 'עשויים להפליא'.” דוקינס רוצה להבהיר בפרק את ההבדל בין משהו כמו יצירת כנף באופן ישיר לבין מה שקורה בפועל בהתפתחות עוברית.
פרק 8 – עשיתם את זה בעצמכם בתשעה חודשים > בלי כוריאוגרף

דוקינס סוקר בקצרה את ההיסטוריה של האמבריולוגיה. בין המחנה שדגל בפרפורמציה לבין המחנה של האפיגנזה. תומכי הפרפורמציה חשבו כי הביצה (או תא הזרע) מכילים תינוק בזעיר אנפין שנקרא הומונקולוס, כך שכל חלקי התינוק כבר נמצאים במקומם. בעיות בתזה זו היא שכך אנו חייבים לרשת תכונות רק מאחד מההורים, ובעיה נוספת היא שיש צורך ברגרסיה אינסופית כעין בובות מטריושקה אחת בתוך השנייה. אפשרות נוספת היא ירושה של תכונות נרכשות, כלומר סוג של לאמארקיזם – אולם פירוש דבר זה הוא לדוגמה שילדי יהודים היו נולדים ללא עורלה וילדי שרירנים היו נולדים עם בית חזה משולש וזרועות שריריות.
דוקינס מציין כי התפתחות עוברים מתוך ה-DNA אינה דומה כלל לבניית בית על בסיס דגם או תוכנית בניין, וזאת בניגוד לספרי לימוד רבים המציגים זאת. תוכנית בניין של מכונית או בית מהווה מיפוי חד-חד ערכי מהנייר אל המוצר המוגמר. מכאן נובע כי התוכנית היא הפיכה – כלומר לא רק שניתן להבין מתוך תוכנית הבניין את מבנה הבית, אלא יש גם יכולת לשרטט את התוכנית על בסיס הבית הבנוי. אולם דבר כזה לא קיים כלל בהתפתחות עוברים – לא ניתן לקחת גוף של יצור חי, למדוד אותו ומתוך זה לשחזר את ה-DNA שלו. ה-DNA לא דומה לתוכנית בניין. כל הגופים של כל היצורים החיים מתפתחים וגדלים מתא יחיד שעובר דרך שלבי מעבר רבים – שחלקם גם מוכרים לנו מהתפתחות של האדם – עובר, תינוק, פעוט, ילד, נער, בוגר, וזאת בניגוד לתפיסת הפרפורמציה לפיה האדם נוצר כאשר כל האיברים והרקמות שלו הם בצורתם הבוגרת.
הגישה השנייה הייתה אפיגנזה, שבה התפתחות העובר דומה יותר למתכון או תוכנת מחשב. דוקינס מעיר כי גישה זו השתנתה עם השנים, כך שאריסטו, שטבע את המונח, לא בהכרח היה מזהה את הגדרה שלה במילון אוקספורד: "אפיגנזה: תאוריה של התפתחות אורגניזם בדרך ההתמיינות ההולכת ונמשכת אל שלם שהיה לא ממוין בתחילה." ספרם של לואיס וולפרט ועמיתו "עקרונות ההתפתחות" מתאר את האפיגנזה כרעיון לפיו מבנים חדשים מופיעים בצורה הדרגתית. השאלה היא כיצד דבר זה נעשה.
דוקינס מבקש להבחין בפרק בין שני רעיונות שחופפים במידת מה בין פרפורמציה לבין אפיגנזה – בין בניית משהו ידי אדריכלות מתוכננת לבין הרכבה עצמית או "איסוף עצמי". אנו מבינים מהי אדריכלות או עיצוב משום שאנו מוקפים בה בחיי היומיום בצורת בניינים או חפצים שונים, לעומת זאת הרכבה עצמית היא דבר שקשה יותר להבינו. ההרכבה העצמית תופסת מקום דומה בחשיבותו לחשיבותה של הברירה הטבעית באבולוציה אם כי מדובר בשני תהליכים שונים לגמרי. שני התהליכים פועלים בצורה דומה – תהליכים הפועלים בדרך אוטומטית, המגיעים ללא תכנון או מחשבה מראש, לתוצאות הנראות כאילו תוכננו בצורה מוקפדת ושקדנית.