stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוזיקה אתיופית
מוזיקה פופולרית

מבחינה מוזיקלית, אתיופיה מסורתית למדי. גם מוזיקה פופולרית מבוצעת ונכתבת באתיופיה ויש לה קהל מאזינים, אך מרבית המוזיקאים האתיופים מנגנים מוזיקה מסורתית ומרבית האוכלוסייה מאזינה למוזיקה מסורתית בצד זו הפופולרית. אחד מסגנונות המוזיקה הפופולרית הראשונים שקנו את המאזינים באתיופיה הוא זה של תזמורות כלי הנשיפה. אלו הגיעו לראשונה מירושלים, עם ארבעים הילדים, תזמורת צועדת של ארבעים ילדים יתומים ארמניים אשר אומצה על ידי קיסר אתיופיה היילה סלאסי. 'ארבעים הילדים', שהגיעה לאדיס אבבה בספטמבר 1942, הייתה לתזמורת הרשמית הראשונה של אתיופיה. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה תזמורות גדולות רבות ליוו נגנים באתיופיה, הקבועות שבהן, התזמורת הצבאית, התזמורת המשטרתית ותזמורת המשמר המלכותי. מרבית התזמורות הללו אומנו על ידי מוזיקאים אירופאים או ארמנים.
בשנות החמישים עד שנות השבעים שגשגו באתיופיה מוזיקאים פופולריים ועממיים רבים. שנים אלו נקראות לא פעם 'תור הזהב של המוזיקה האתיופית'. בין המוזיקאים הנודעים של תקופה זו ניתן למצוא את יוצרי המוזיקה הפופולרית ביזונש בקלה, מחמוד אחמד, עלמיהו אשטה, הירות בקלה, עלי בירה, איילה משפין, קירוס עלמיהו, מולוקן מלסה וטילהון גססה, ואת יוצרי המוזיקה העממית, עלמו אגה, קאסה טסמה, קתם מקונן, אסנאקץ' וורקו ומארי ארמד . עם זאת, המוזיקאי הבולט ביותר של תקופה זו הוא ככל הנראה יוצר סגנון הג'אז האתיופי, מולטו אסטטקה.
החל מ-1997, Buda Musique, חברת התקליטים הפריזאית המוכרת, החלה להוציא את אתיופיק, סדרת אלבומי מוזיקה המרכזת את היצירות האתיופיות הבולטות שנוצרו בשנים הללו. סדרה זו תרמה להפצת והערכת המוזיקה האתיופית ברחבי העולם והולידה שיתופי פעולה בין אמנים אתיופים ומערביים מוכרים.
בשנות השמונים שלטו באתיופיה הדרג, החונטה הצבאית האתיופית, אשר הגבילה את התנועה לאתיופיה והחוצה ממנה. בתקופה זו פעלו את'יו סטארס, להקת וואליאס ולהקת רוהה. המוזיקאי הפופולרי ביותר של תקופה זו היה ניווי דבבה שהחדיר למוזיקה האתיופית את ה'סאם אנה וורק', 'שעווה וזהב' - צורה פואטית מסורתית של עמימות ששימשה בשירה ובדיבור, ותפקדה לא מעט כדרך מכובדת להעברת ביקורת - ואיפשרה למוזיקאים לבקר את הממשל בצורה סמויה ומעודנת.
מוזיקה פופולרית > סצנה עכשווית

אחד המוזיקאים האתיופים הפופולריים ביותר כיום היא אסטר אווקה שחיה היום באתיופיה לאחר שנים רבות של גלות בלוס אנג'לס ומכונה לעיתים אריתה פרנקלין האתיופית.
מוזיקה מתיגראי ואריתריאה הפכה לאחרונה לפופולרית בקרב אתיופים וגולים אתיופים, בעיקר מאיטליה. אחד הסגנונות החדשים המצליחים יותר הוא הבולל (Bolel), מעין מוזיקה בלוזית סרקסטית, המגיעה מאדיס אבבה.
הזמרת האתיופית המוכרת ביותר ברחבי העולם כיום היא גיגי (אג`יגאיהו שיבאבו). הופעותיה לצד נגני ג'אז מוכרים כמו ביל לאסוול (שהוא גם בעלה) והרבי הנקוק תרמו לפופולריות של המוזיקה האתיופית ברחבי העולם, בעיקר בארצות הברית בה היא מתגוררת.
יצירותיו של אבטה בריהון, מוזיקאי ג'אז ישראלי, זוכות לשבחים רבים. באלבום 'ראס דשן', שיצא ב-2005, הציגו בריהון וחברו להרכב (שנשא אותו שם) הפסנתרן יצחק ידיד, יצירות בכל ארבעת סולמות הקנת.
מולטו אסטטקה נותר אחד המוזיקאים האתיופים הבולטים ביותר. הופעת לא מעט מיצירותיו בפסקול של הסרט 'פרחים שבורים' (ג'ים ג'ארמוש) תרמה לא מעט לפרסומו ולחשיפת העולם למוזיקה האתיופית.
בין היוצרים הצעירים יותר קיימת נטייה לשלב את המוזיקה האתיופית במוזיקה אלקטרונית ולפעול במתכונת של להקת יחיד המלווה בסינתסייזרים. מפיק 'אתיופיק', פרנסיס פלצטו, מבקר נטייה זו המחליפה את המסגרת המסורתית האתיופית של הרכבים רחבים יותר העושים שימוש בכלים מסורתיים.
לעומתו, פרופסור קיי קאופמן שלמיי, מאוניברסיטת הרווארד, מציינת דווקא את מקוריות הסצנה האתיופית העכשווית, ומדגישה כי לא רק המוזיקאים האתיופיים פונים לעשיית מוזיקה אלקטרונית.
בישראל השפיעה המוזיקה האתיופית במידות שונות על מוזיקאים מקומיים שאינם ממוצא אתיופי. שלמה גרוניך שילב נערים ונערות אתיופים למקהלה שחשפה את כשרונותיהם וביצעה שירים בעלי תכנים הנוגעים למורשת ביתא ישראל, אך בסגנון שכמעט לא הושפע מן המוזיקה האתיופית. עידן רייכל זכה להצלחה עולמית אדירה כאשר שילב אלמנטים של מוזיקה אתיופית במוזיקה המקורית שלו, שברובה אינה מושפעת מהמוזיקה האתיופית. נגן הסקסופון נדב הבר יוצר מוזיקה המבוססת על מוזיקה אתיופית עם השפעות של ג'אז ובלוז, והופיע בפסטיבל המוזיקה של אדיס אבבה. הנוכחות התוססת של יוצאי אתיופיה בישראל תמשיך ללא ספק להביא ליצירה עשירה המתבססת על המוזיקה האתיופית גם בעתיד.
מוזיקאים אתיופיים בולטים > זמרים ונגנים מאתיופיה

אמהוי צגה-מרים גברו
המלמל אבטה
גירמה ביינה
טדרוס קסהון (טדי אפרו)
מולטו אסטטקה
אסטר אווקה
עלמיהו אשטה
טילהון גססה
מחמוד אחמד
סמואל בלאי
צהיי יוהנס
איילה משפין
ארבעים הילדים
בחטה גברה-חייוואט
גטאצ'וו מקוריה
מוגס הבטה
הנוק טמסגן
אבגז שיוטה
יארד טפרה
מולוקן מלסה
תזמורת אתיופיה
ח'לים אל-ד'בע
פסיל דמוז
אשבר בלאי
אמסל מטקה
מנלמוש דיבו
מברה מנגיסטו
ביתלחם אקלילו
מולו אלם
טדסה אלמו
אנדלבה מנדפרו
קסהון תיה
וורקו אנדואלם
מוזיקאים אתיופיים בולטים > זמרים ונגנים מישראל

קנוביש אבבה
טדי אקלילו
אבטה בריהון
נדב הבר
יוהנס אזנאו
אבי ווסה
דני מהרי
גטהון מלדה
זמנה מלסה
אושי מסלה
היווט מקונן
יוסי מרשה
סולומון מרשה
טספיה נגטו
אסתר רדא
לקריאה נוספת

Shelemay, Kay Kaufman. "Ethiopia", The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. S. Sadie and J. Tyrrell (London: Macmillan, 2001), viii.
Eyre, Banning (2005-12-18). "Francis Falceto - Ethiopia: Diaspora and Return (interview)". Afropop Worldwide. World Music Productions. Retrieved March 10, 2007.
הערות שוליים

↑  Shelemay, Kay Kaufman. "Ethiopia", The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. S. Sadie and J. Tyrrell (London: Macmillan, 2001), viii, p. 356
1 2  אבטה בריהון, חוברת האלבום ראס דשן, 2005
↑  בהירו קגנה ודווית פרו מנגנים יצירות בסולם אמבסאל.
1 2  Shelemay, p. 356
↑  Eyre, Banning (2005-12-18). "Francis Falceto - Ethiopia: Diaspora and Return (interview)". Afropop Worldwide. World Music Productions. אורכב מ-המקור ב-2007-09-27. נבדק ב-10 במרץ 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eyre, Banning (2006-09-15). "Kay Kaufman Shelemay - Ethiopia: Diaspora and Return (interview)". Afropop Worldwide. World Music Productions. אורכב מ-המקור ב-2007-10-25. נבדק ב-10 במרץ 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
הבגנה, איצבוע סטנדרטי
קראר - לירה עם שישה מיתרים.
הפרויקט של יוהנס במופע בחג הסיגד בנשר
ריימונד צ'או

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1927 הונג קונג, האימפריה הבריטית 
 פטירה:  2 בנובמבר 2018 (בגיל 91) הונג קונג, הרפובליקה העממית של סין 
 שם לידה:  Raymond Chow Man-wai 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנט ג'ונס  St. Stephen's College 
 פרסים והוקרה:  פרס הונג קונג לקולנוע למפעל חיים (2008)  כוכב בוהיניה זהוב  קצין במסדר האימפריה הבריטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
הכוכב של צ'או בשדרת הכוכבים בהונג קונג
ריימונד צ'או מאן-וויי (באנגלית: Raymond Chow Man-wai; ‏1 בינואר 1929[דרושה הבהרה] – 2 בנובמבר 2018) היה מפיק סרטים הונג קונגי, ומנחה, שהיה אחראי לגל סרטי אמנויות הלחימה בקולנוע ההונג קונגי והעלאתו למעמד בינלאומי. כמקים חברת הסרטים גולדן הרבסט (Golden Harvest), הוא הפיק כמה מהכוכבים הגדולים ביותר בסוגה זו, בכללם: ברוס לי, ג'קי צ'אן, ריקי טאם ורבים אחרים.
שנותיו הראשונות

צ'או היה סיני ממקור האקה האן (Hakka Han). הוא למד באוניברסיטת שנחאי סנט ג'ון (Saint John's University, Shanghai) וקיבל תואר ראשון בעיתונאות ב-1949. ב-1951 הוא הצטרף לסניף חברת קול אמריקה בהונג קונג. הוא גם למד אמנות לחימה תחת מאסטר לאם סאי-ווינג (Lam Sai-wing).
הקריירה הקולנועית

צ'או כיהן כמנהל הפרסום וההפקה באולפני האחים שואו (Shaw Brothers Studio) בשנים 1970-1958. הוא החכיר מידי אולפני קאתי (Cathay's studio) ‏104 אולמות קולנוע בדרום-מזרח אסיה. באותה עת קאתי שלטו בתעשיית הסרטים המלזית.
כשקאתי רצו לסיים את עסקי החברה בהונג קונג, צ'או עזב את האחים שואו וייסד את גולדן הרבסט ב-1970. צ'או שכר את ברוס לי והצליח להפוך את גולדן הרבסט למתחרה רצינית לאחים שואו. תחת מנהיגותו של צ'או הפכה גולדן הרבסט לחברה המובילה בתעשיית הקולנוע ההונג קונגית והיא הובילה בשנות השבעים והשמונים במכירות כרטיסים בהונג קונג.
למרות שנזקפים לזכותו של צ'או הפקת סרטים רבים, הרי בראיון רדיו שנערך בעקבות יציאתו לאקרנים של הסרט Zu Warriors from the Magic Mountain אמר הבמאי Tsui Hark בריאיון עם ביי לוגן שקרדיט זה חסר חשיבות. Tsui אמר שתפקיד המפיק אינו יותר מאשר מתן אור ירוק לפרויקט, ושמפיקים כמו צ'או נראו לעיתים נדירות באתרי הצילום במהלך עשייתם של הסרטים.
לקריאה נוספת

Chu, Yingchi. [2003] (2003). Hong Kong Cinema: Coloniser, Motherland and Self. Routledge. ISBN 0700717463
Tsui Hark and Bey Logan. (2002). Zu Warriors from the Magic Mountain, commentary track. [DVD]. Hong Kong Legends.
לחץ סטגנציה

במכניקת הזורמים, לחץ סטגנציה (בעברית: לחץ־עֶמֶד) הוא לחץ השורר בנקודת הסטגנציה של נוזל, כלומר, הנקודה בה מהירות הנוזל היא 0 וכל האנרגיה הקינטית האגורה הופכת כולה לאנרגיה המשרה לחץ.
לחץ סטגנציה נקרא גם לחץ פיטו משום שהאופן בו הוא נמדד היא דרך צינור פיטו.
חישוב לחץ הסטגנציה

לחץ הסטגנציה ניתן לחישוב על פי משוואת ברנולי.
בחישוב עבור נוזל לא דחיס מתקבל כי:
כאשר:
במצב בו הלחץ ההידראולי בנקודה מסוימת בנוזל מתאפס גם כן אז נקודת הסטגנציה בנקודה זו היא נקודה שבה הלחץ הוא הלחץ הכולל. למרות זאת במקרים אחרים השוני בין הלחץ הכללי מלחץ הסטגנציה הוא שלחץ כללי הוא סכימה של לחץ הסטגנציה ולחץ הנוצר כתוצאה מכבידה.
בזרימה דחיסה (כלומר, אם הצפיפות אינה קבועה), לחץ הסטגנציה משתווה ללחץ הכללי רק במקרה בו הזורם מגיע לסטגנציה בשיווי משקל באופן איזנטרופי. בשימושים רבים בזרימה דחיסה, אנתלפיית הסטגנציה או טמפרטורת הסטגנציה היא גורם משפיע על נקודת לחץ הסטגנציה.
זרימה דחיסה

לחץ הסטגנציה הוא הלחץ הסטטי שקיים בנוזל כאשר הוא בשווי משקל. בהנחת תהליך איזנטרופי מפיתוח משוואה בזרימה דחיסה ניתן להגיע לקשר:
בהנחת תהליך איזנטרופי לחץ הסטגנציה יכול להיות מחושב מיחס טמפרטורת הסטגנציה לטמפרטורה הסטטית:
כאשר:
משוואה זו תקפה רק בעבור גזים אידיאליים. בעבור נוזלים עם אותם תכונות מניחים שהתכונות של קיבול החום אינן משתנות עם שינוי הטמפרטורה.
הערות שוליים

↑  לחץ־עֶמֶד במילון הנדסה כימית [כימיה] (תשמ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
פסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס

| --- | --- |
 סוג:  פסטיבל קולנוע 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  לוס אנג'לס, ניו יורק, מיאמי 
 מייסדים:  מאיר פניגשטיין 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1982–הווה (כ־43 שנים) 
 www.israelfilmfestival.com
 
פסטיבל הסרטים הישראלי הוא פסטיבל המתקיים בארצות הברית בערים ניו יורק לוס אנג'לס ומדי פעם גם במיאמי, פעם בשנה למשך שבועיים, ומוצגים בו סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה ישראליות.
היסטוריה > השנים הראשונות

הפסטיבל נוסד בשנת 1982 על ידי מאיר פניגשטיין במטרה ליצור פורום להפצתם של סרטים ישראליים בארצות הברית. לטובת הרעיון גייס תרומות משורה של מוסדות ואישים. הפסטיבל הראשון נערך בחורף 1982, לצורך כך שכר פניגשטיין אולמות קולנוע בקווינס ובמנהטן, אך אף סרט ישראלי שהוצג לא נרכש להפצה בארצות הברית, עם זאת 10,000 איש באו להקרנות והאירוע זכה לתהודה. בפסטיבל השני הוצגו שמונה סרטים, בהם: "מתחת לאף", "בן לוקח בת", "סיפור אינטימי", "הלהקה", "החורף האחרון" ו״נועה בת 17״, שגם נרכש להפצה. בסרטים צפו כ-20,000 איש.
בפסטיבל 1985, הוקרנו בין השאר הסרטים: "עתליה", "קוקו בן 19", "מאחורי הסורגים", "זעם ותהילה", "חמסין ו"כביש ללא מוצא", ולראשונה הוחלט גם להקרין סרט באנגלית שהופק בישראל, אך היה מיועד במקור לקהל בין-לאומי - אקסודוס.
בשנת 1987, לאחר הפקת ארבעה פסטיבלים, הצליח פניגשטיין לקבל לראשונה תמיכה רשמית ממשרדי ממשלה בישראל, והוחלט שהפסטיבל החמישי יתקיים במשך חודשיים (אפריל־יוני 1988) בניו־יורק ולראשונה גם בלוס אנג׳לס, במתכונת מורחבת, כחלק מחגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל. בנוסף הוחלט לחלק לראשונה פרסים בפסטיבל. בין המוסדות שתמכו בו היו המכון הישראלי לקולנוע משרד התעשייה והמסחר, משרד החוץ ומטה חגיגות שנת ה-40.
בפסטיבל 1988, שנערך כאמור בסימן 40 שנה למדינת ישראל, השתתפו 25 סרטים, מהם ארבעה סרטים קצרים, וסרטים ישראליים באורך מלא חדשים ומ״ארבעים שנות עשייה קולנועית". בפרס הפסטיבל בסך 40 אלף דולר, תרומת חברת "גולן-גלובוס", זכה הסרט "בלוז לחופש הגדול". בפסטיבל גם הוקרנו סרטים באנגלית שהפיקה חברת "גולן-גלובוס", אך צולמו בישראל, בהם "מלחמתה של חנה", "מחץ הדלתא", "רמבו 3" ו"נשר הברזל 2". בנוסף באותה שנה רוב הבמאים שסרטיהם הוקרנו בפסטיבל, פרסמו הצהרה המגנה את מדיניות ישראל בשטחים, בעקבות פריצת האינתיפאדה הראשונה, בה נכתב בין השאר: "אנו...מודאגים עמוקות מהמצב הפוליטי בישראל...ומוחים על יחסה של ישראל כלפי העם הפלסטיני. כאזרחים נאמנים של ישראל... אנו מתנגדים לשלילת הזכויות האנושיות הבסיסיות של העם הפלסטיני. הטלות עוצר, מחנות הסגר, הכאות ושימוש בתחמושת חיה ננד אזרחים הם תוצאה בלתי נמנעת של כיבוש ממושך ומשחית".
היסטוריה > בשנות ה-90

בפתיחת פסטיבל 1990 בניו יורק נכחו ראש עיריית ירושלים טדי קולק וראש עיריית ניו יורק אד קוץ', ולגילה אלמגור הוענק פרס מיוחד על מפעל חיים. בין הסרטים שהוקרנו בפסטיבל היו: "אחד משלנו", "הקיץ של אביה" ו"בגלל המלחמה ההיא".
החל משנת 1991 המפיק ארנון מילצ'ן החל להיות מעורב בארגון הפסטיבל ומונה ליושב ראש הכבוד שלו. מילצ'ן הצליח לארגן את תמיכתם של אולפני האחים וורנר וסרטי פרמאונט. וגייס אנשי מפתח בתעשיית הקולנוע להנהלת הפסטיבל.
בפסטיבל העשירי ב-1993 הוקרנו עשרה סרטים קצרים של בתי ספר לקולנוע בישראל, בתחרות בחסות חברת הטלפונים AT&T, שבתי הספר לקולנוע וטלוויזיה בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב שולחו לפסטיבל חמישה סרטי סטודנטים כל אחד. בבכורה עולמית הוקרנו הסרטים "שלג באוגוסט" של חגי לוי, "קופסה שחורה" של יעוד לבנון, על פי ספרו של עמוס עוז, ו״גולם במעגל" של ענר פרמינגר. בנוסף הוקרנו גם "החיים על פי אגפא" של אסי דיין, "אישה זרה" של מיכל בת-אדם, "סיפורי תל אביב" של נירית ירון ואיילת מנחמי, ״זהר" של ערן ריקליס, סרטו האחרון של הבמאי עמוס גוטמן, "חסד מופלא" ו״נקמתו של איציק פינקלשטיין".
בפסטיבל 1996 אורחי הכבוד של ערב הפתיחה היו שמעון פרס ושחקנית הקולנוע מיה פארו, והוקרן בו הסרט "חולה אהבה משיכון ג'".
הפסטיבל ה-14 התקיים בלוס-אנג'לס בתאריכים 20-5 בנובמבר 1997, ובניו-יורק ב-9–23 בדצמבר 1997. ועמד בסימן חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל ולקולנוע הישראלי. טקס הפתיחה התקיים באולם האקדמיה האמריקנית לקולנוע הממוקם בשדרת הוליווד. סטיבן שפילברג נתן את חסותו והצטרף לרשימת יושבי הראש של הפסטיבל, ביניהם היו גם: דייוויד גפן וחיים סבן.
היסטוריה > במאה ה-21

בפסטיבל 2002 הענק אות הוקרה על מפעל חיים למפיקה פני מרשל, מידי אחיה הבמאי גארי מרשל. ולבמאי אלי כהן. בפתיחת הפסטיבל הוקרן הסרט "חתונה מאוחרת" של דובר קוסאשווילי. בנוסף הוקרנו הסרטים: "כיכר החלומות" של בני תורתי, "אחות זרה" של דני וולמן, "מייד אין יזראעל" של ארי פולמן, "ג'ירפות" של צחי גראד, "בסמה מוצ'ו" של יוסף פיצ'חדזה ו"איש החשמל" של אלי כהן.
בפסטיבל 2008 הוענקו פרסי מפעל חיים לבמאי והמפיק אדוארד זוויק ולשחקן והבמאי דני דה ויטו. את הפרס לדה ויטו העניק השחקן מייקל דאגלס. הפסטיבל תקיים בניו-יורק ולראשונה גם במיאמי (שבוע בכל עיר), והוקרנו בו כ-40 סרטים ישראליים חדשים, בכללם סרטי סטודנטים, דרמות טלוויזיה וסרטים דוקומנטאריים.
בפסטיבל 2010 הוענקו אותות הוקרה לשחקן ריצ'רד דרייפוס, למפיק אבי לרנר ולמפיק ג'ון לנדאו. סרט הפתיחה של הפסטיבל היה "פעם הייתי" של אבי נשר. סרטים נוספים שהוקנו בפסטיבל היו "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" של ערן ריקליס והסרט התיעודי "חיים יקרים" של שלומי אלדר.
בפסטיבל של שנת 2018 פרצה מהומה בטקס הפתיחה כאשר המפיק ג'ייסון בלום ספג קריאות בוז אחרי שאמר "יש לנו נשיא דונלד טראמפ שמכנה את העיתונות אויב הציבור. שהודות לו, האנטישמיות גואה". יוסי דינה עלה על הבמה והוריד אותו בכוח.
בשנים 2021–2022 בוטל הפסטיבל עקב מגפת הקורונה וקשיים לוגיסטיים. פסטיבל 2023 היה אומר להתקיים בנובמבר 2023 אך בוטל בעקבות מלחמת חרבות ברזל. הפסטיבל ה-36 נערך לבסוף בנובמבר 2024, אך אחד מבתי הקולנוע הקבועים שבהם התקיים הפסטיבל בעבר, חשש מאיומים והפגנות מגורמים אנטי-ישראליים וסירב להשתתף.
הערות שוליים

1 2 3  דן לאור, אורח - סיפורי פוגי, חלק 2, כל העיר, 22 ביולי 1983
↑  יוסף פריאל, נפתח פסטיבל הסרטים הישראלי בניו־יורק, דבר, 19 באפריל 1983
↑  קלונוע - יומן החדשות, "העולם הזה", גיליון 2486 מ-24 באפריל 1985, עמוד 39
↑  הגר רם, המבצע של פניגשטיין הוכר רשמית, חדשות, 26 במרץ 1987
↑  פסטיוואל הקולנוע הישראלי בניו־יורק יחלק השנה פרס, מעריב, 14 בפברואר 1988
↑  באפריל (ניו־יורק) וביוני (לוס־אנג'לס) יראה הקהל האמריקאי סרטים ישראליים. גם זה במסגרת חגיגות ה־40 למדינה, חדשות, 8 בפברואר 1988
↑  שיפוט הוגן, כל העיר, 11 בנובמבר 1988
↑  פסטיבל הזבל הישראלי, "העולם הזה", גיליון 2632 מ-10 בפברואר 1988, עמוד 12
↑  רן דגוני, במאי קולנוע ישראלים מגנים בניו־יורק המדיניות בשטחים, מעריב, 2 במאי 1988
↑  האמריקנים אהבו את גילה אלמגור ואלון אבוטבול, מעריב, 23 במאי 1990
↑  אבי אובליגנהרץ, לוס־אנג'לס, למה שלא נעשה איזה אקסודוס קטן, חדשות, 12 באוקטובר 1993
↑  שלומית שקד, המיוערת: רונית אלקבץ - פסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג׳לס הסתיים בהצלחה, האולמות היו מפוצצים, מעריב, 4 בנובמבר 1991
↑  אבי אובליגנהרץ, פסטיבל הסרטים הישראלי בארצות הברית עולה כיתה, חדשות, 15 ביולי 1993
↑  תחרות סרטי סטודנטים ישראליים בלוס־אנג'לס, חדשות, 11 באוקטובר 1993
↑  בכורות בספטיבל הסרטים הישראלי בארה"ב, חדשות, 28 בספטמבר 1993
↑  מרי שגיא, ניו-יורק, ‏חולה אהבה בניו-יורק, באתר גלובס, 27 בנובמבר 1996
↑  שפילברג ייתן חסות לפסטיבל הסרטים הישראלי בלוס-אנג'לס וניו-יורק, באתר גלובס, 20 באוגוסט 1997
↑  פסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס, באתר הארץ, 11 באפריל 2002
↑  מתן שירם, ‏מייקל דאגלס ישתתף בפתיחת פסטיבל הסרטים הישראלי ה-23 בניו-יורק ובמיאמי, באתר גלובס, 23 בספטמבר 2008
↑  נירית אנדרמן, פסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס נפתח, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2010
↑  נירית אנדרמן, מהומה בפסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס: מפיק הורד מהבמה כי תקף את טראמפ, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2018
↑  Erin Nyren, Jason Blum Booed, Removed at L.A.’s Israel Film Festival After Anti-Trump Comments, Variety, ‏7 NOV 2018
↑  מיכל גלנטי, ‏הלאונג': פסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס חזר בגדול לאחר הפסקה | TMI, באתר מעריב אונליין, 17 בנובמבר 2024
↑  נירית אנדרמן, גילי איזיקוביץ, שירה נאות ואופיר חובב, החרם התרבותי על ישראל כבר כאן: "אנחנו פרסונה נון גראטה, השטן כמעט", באתר הארץ, 18 באפריל 2024
ציפי שמילוביץ, ניו יורק, טוויסט בעלילה: השנה הקשה של ישראל בהוליווד, באתר ynet, 11 בינואר 2025
טיפול בחמצן

אישה לובשת מסכת פנים פשוטה
טיפול בחמצן הידוע גם בשם חמצן משלים, הוא השימוש בחמצן כטיפול רפואי. טיפולים אלה יכולים להיות מיועדים למחלות, המתאפיינות באחוז נמוך של חמצן בדם, הרעלת פחמן חד-חמצני, כאבי ראש, ועל מנת לשמור על כמות מספיקה של חמצן, תוך מתן שאיפות הרדמה.טיפול בחמצן לטווח ארוך יכול להיות יעיל לאנשים עם אחוז חמצן נמוך, כגון אנשים שסובלים ממחלת ריאות חסימתית כרונית או סיסטיק פיברוזיס. החמצן יכול להינתן במספר דרכים, כולל צינורית האף, מסיכת פנים ובתוך חדר היפרברי.
חמצן נדרש למטבוליזם התא הטבעי. ריכוז גבוה מהריכוז התקין עלול לגרום להרעלת חמצן שעלול להוביל לנזק לריאה או לגרום לכשל נשימתי. ריכוזי חמצן גבוהים אף מגדילים את הסיכון לשריפות, במיוחד בזמן עישון, וללא לחות, גם יכולים לייבש את האף. רוויה החמצן המומלצת בטיפול תלויה במצב המטופלים. ברוב התנאים מומלצת רוויה של 94-96%, ואילו לאלה שבסיכון של פחמן דו־תחמוצת מומלצת רוויה של 88-92%, ולאלה שעם חד תחמוצת הפחמן או דום לב מומלצת רוויה גבוהה ככל האפשר. האוויר בדרך כלל מורכב מ-21% חמצן ואילו טיפול בחמצן יכול להעלות את אחוזו החלקי של החמצן באוויר עד ל-100%.
השימוש בחמצן ברפואה החל להיות נפוץ סביב 1917. טיפול בחמצן נמצא ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי, מהתרופות היעילות ביותר והבטוחות ביותר במערכת הבריאות. חמצן ביתי יכול להיות מסופק על ידי מכלי חמצן או מכשיר חמצן. טיפול בחמצן הוא אחד הטיפולים הנפוצים ביותר שניתנים בבתי חולים במדינות המפותחות.
שימושים רפואיים

החמצן משמש לטיפול רפואי הן במקרים כרוניים והן במקרים חריפים. ניתן להשתמש בו במתאר בית החולים, מתאר טיפולי טרום אשפוזי, או כטיפול ביתי.
שימושים רפואיים > תנאים כרוניים

שימוש נפוץ בחמצן נעשה אצל חולים עם מחלת ריאות חסימתית כרונית (COPD), ברונכיטיס כרונית או אמפיזמה, שהן מחלות הנגרמות לרוב בעקבות עישון ארוך טווח. חולים אלו עשויים להידרש לטיפול בחמצן לאורך כל שעות היום או רק בעת החמרה זמנית של מצבם. ההתוויה למתן חמצן אצל חולים הסובלים מ-COPD היא לחץ חלקי של חמצן בעורק (PaO2) של 55 מילימטר כספית או פחות, או רווי חמצן בעורק של 88 אחוז או פחות. מתן חמצן לחולים אלו הוכח כמעלה שרידות ומגדיל את תוחלת החיים.
טיפול בחמצן לעיתים קרובות מוצע עבור אנשים עם קוצר נשימה, בשלבי סיום אצל חולי לב או חולים שסובלים מכשל נשימתי, סרטן מתקדם, וזה אף על פי שיש לחולים אלו רמת חמצן תקינה בדם. ניסוי שנערך בשנת 2010 על 239 נבדקים מצא כי אין הבדל משמעותי בהפחתת קוצר נשימה באמצעות טיפול בחמצן לעומת אוויר שהתקבל באותו צורה.
שימושים רפואיים > תנאים חריפים

החמצן נמצא בשימוש נרחב ברפואה דחופה, הן בבית החולים והן בשירותים רפואיים דחופים או במתן עזרה ראשונה מתקדמת.
בסביבת בית החולים, זרם חמצן גבוה משמש למקרים כמו החייאה, טראומה גדולה, אנפילקסיס, דימום גדול, הלם, פרכוס או היפותרמיה.
זה יכול גם לשמש אנשים אחרים שפציעתם או מחלתם הובילה לרמות חמצן נמוכות, אך במקרים כאלה זרימת החמצן צריכה להיות מתונה כדי להשיג רמות רוויה של החמצן, בהתבססות על כמות החמצן בדם שנבדקה. שימוש מופרז בחמצן אצל חולים חריפים מגביר את הסיכון למוות. בשנת 2018 המלצות העיתון הבריטי לרפואה היו שצריך להפסיק טיפול בחמצן אם אחוז הרוויה היה גבוה מ-96% ולא צריך להתחיל טיפול בחמצן אם אחוז הרוויה הוא מעל 90% ועד 93%. החריגים מההצעות האלה הם אלה שעם הרעלת פחמן חד-חמצני, כאבי ראש מקבצי, התקפות של מחלת אנמיה חרמשית ובמקרים של חזה אוויר .
לשימוש אישי, חמצן בריכוז גבוה משמש כטיפול ביתי על מנת למנוע התקפי כאבי ראש מקבציים.
אנשים שמקבלים טיפול חמצן עבור חמצן נמוך בעקבות מחלה חריפה או אשפוז לא צריכים לחדש את המרשם לטיפול בחמצן באופן קבוע, הם יכולים להמשיך את טיפולם ללא הערכה חדשה מהרופא על מצבם. אם האדם התאושש מן המחלה, טיפול נוסף יהיה מיותר ויהווה בזבוז של משאבים.
תופעות לוואי

פרוטוקולי רפואת חירום רבים מצביעים על כך שלא ניתן למנוע טיפול חמצן מכל חולה, בעוד שפרוטוקולים אחרים ספציפיים יותר או זהירים. עם זאת, ישנם מצבים מסוימים בהם טיפול חמצן ידוע שיש לו השפעה שלילית על מצבו של המטופל.
אסור לתת חמצן לחולה הסובל הרעלת פאראקואת אלא אם הם סובלים מצוקה נשימתית חמורה או עצירה נשימתית, משום שזה יכול להגביר את הרעילות. (הרעלת פאראקואת היא נדירה – למשל התרחשו 200 מקרי מוות ברחבי העולם מ-1958 עד 1978). טיפול בחמצן אינו מומלץ לחולים שסבלו מפיברוזיס ריאתי או מנזק ריאות אחר הנובע מטיפול בבליומיסין .
נתינת רמות גבוהות של חמצן לתינוקות גורמות לעיוורון מפני שזה מוביל להתפתחות יתר של כלי דם חדשים בעין ומפריע לראייה. לתופעה הזו קוראים רטינופתיה של פגות (ROP).
לחמצן יש השפעות הקשורות בהיצרות כלי הדם, הפחתת היקפי מחזור הדם נחשב פעם שיש לו פוטנציאל להגדיל את ההשפעות של שבץ. עם זאת, לפי חוק הנרי כאשר חמצן נוסף ניתן לחולה, החמצן הנוסף מתמוסס בפלסמה . זה מאפשר התרחשות פיצוי בכך שהחמצן המומס בפלזמה תומך בנוירונים, מפחית דלקות ובצקת מוחית לאחר שבץ. מאז 1990, רפואה היפרברית שימשה בטיפולים של שבץ על בסיס עולמי. רק במקרים נדירים, היו התקפים למטפלי רפואה היפרברית . עם זאת, בשל חוק הנרי הנזכר למעלה, אין בדרך כלל שום המשך שלילי לאירוע. התקפים כאלה הם בדרך כלל תוצאה של רעילות חמצן. אמנם תת סוכר בדם עשוי להיות גורם תורם, אך גורם זה ניתן להשמדה או הפחתה על ידי ניטור קפדני על תזונת המטופל לפני הטיפול בחמצן.
עזרה ראשונה של חמצן שימשה כטיפול חירום לפציעות צלילה במשך שנים. רקומפרסיה בחדר היפרברי כאשר החולה נושם 100% חמצן היא התגובה הרפואית הבסיסית בבית החולים ובצבא למחלת לחץ דם. ההצלחה של טיפול רקומפרסיה כמו כן הירידה במספר טיפולי הרקומפרסיה הנדרשים נראים אם עזרה ראשונה בחמצן ניתנת בתוך ארבע שעות לאחר העלייה לשטח. ישנן הערכות שחמצן אינו הטיפול היעיל ביותר לטיפול בחולי דקומפרסיה וכי היליוקס יכול להיות חלופה טובה יותר.
תופעות לוואי > מחלת ריאות חסימתית כרונית

הטיפול צריך להיות מיושם בחולים עם מחלת ריאות חסימתית כרונית, כגון אמפיזמה, במיוחד אלה ששומרים פחמן דו-חמצני בגוף (סוג II כישלון נשימתי). חולים אלו עשויים לצבור עוד פחמן דו-חמצני ולהוריד את ה-pH אם סופקו חמצן משלים, דבר שיסכן את חייהם. זה בעיקר כתוצאה מחוסר איזון של איזון אוורור במקרה הגרוע ביותר, ניתנת רמות גבוהות של חמצן בחולים עם אמפיזמה חמורה ופחמן דו-חמצני גבוה עשוי להפחית את קצב הנשימה עד לכישלון הנשימה, עם עליה נצפית בתמותה בהשוואה לאלו שקיבלו טיפול חמצן טיטרציה. עם זאת, הסיכון של אובדן הנעה נשימתית בעל משקל קטן יחסית מול הסיכונים הנובעים מאי נתינת חמצן במצב חירום, ולכן נתינת חמצן במצב חירום מעולם לא התווית. מעבר מטיפול חירום לטיפול סופי, שבו השימוש בחמצן יכול להיות מכויל בקפידה, מתרחש בדרך כלל זמן רב לפני רדוקציות משמעותיות במערכת הנשימה.
מחקר שנערך בשנת 2010 הראה כי טיפול חמצן טיטרטי (ניהול חמצן מבוקר) הוא פחות מסוכן לחולי COPD וחולים אחרים שאינם COPD, עשויים אף הם, במקרים מסוימים, להפיק תועלת רבה יותר מטיפול חמצן טיטרטי.