צדק (יהדות)
תכונות הצדק היהודי > הרב אהרן שמואל תמרת

תכלית נתינת התורה היא ללמד לבני אדם אורחות הצדק והמוסר, וההשתלמות המוסרית לא תיתכן בלתי אם ידבק אדם באלוהים שהוא בלתי בעל סוף ובלתי בעל תכלית; באלוהים שברא את הכל ואין מי שברא אותו; באלוהים שהכל צריכין לו והוא אינו צריך למי שהוא.
האלוהים שמבינים אותו שלם בתכלית השלמות, יחויב ממילא להיות גם מובן בתור צדיק בתכלית הצדקה והמשפט. "אמר רבי יוחנן: כל מקום שאתה מוצא גדולתו של הקב"ה, שם אתה מוצא ענוותנותו" - הרעיון המובע במאמר הזה הוא, כי הגדלות והשלמות הבלתי מוגבלת היא היא הגורם לענווה וצדק בלתי מוגבלים.
כשבאדם מתקשר ומתדבק בנפשו אל האלוהים השלם המוחלט הזה, - הרי הוא מתדבק אל מקור הצדק והמוסר שממנו יפוצו קרני אורה להאיר לפני האדם את דרכו בחיים ולהורותו את אורחות הטוב והישר. השלמות, שאיננו תלוי בשום דבר, היא הקרקע המצמיח את ניצני הצדק.
שתי נטיות יש באדם: האופי הפנימי של האדם נוטה לטוב, מפני שהנשמה שבקרבו היא ניצוץ אלוה ממעל שהוא מקור השלמות, והשלמות היא סיבת הטוב והנדיבות; והנטיות הרעות של האדם תבואנה מצד הגוף שהוא לקוי ופגום, חסר ו"נצרך", וכל קיומו תלוי על פיסת לחם.
אם תהיינה עיני האדם פקוחות ויפנה את מחשבתו אל שורש יצירתו, להכיר ולהתבונן מי הוא ומה, מאין מוצאו? אזי יהפכו כל תפקידי גווייתו, גופא, לחומר יפה לעשות ממנו היקש על הטבת אחרים. אם יתבונן ויבין שהיוצר אוהב אותו, וראייה שנטע בו תשוקה לחיות עם רגש ההגנה והשמירה על קיומו, יבין מעתה שראוי לו לאהוב גם את חברו, כי מסתמא לא יצרהו כי אם לעזר להועיל, לאח ורע. אם הקב"ה, העליון שבשמיים, אב לבריות, ראוי שיהיו האנשים אחים זה לזה.
המעשים הרעים שיקרו בקרב בני האדם שניים המה מקורם: ממקור הגוף החומר תחת גדר "טוב ורע", וממקור השכל השובב תחת גדר "אמת ושקר". הרשעה הגופנית לפי שהיא עצמה טבעית אינה מתאמצת לבטל את צד הטוב והצדק, מפני קול הצדק הדופק בפנימיות נפשו, בהכירו את קלקולו, ומחולל בו מוסר כליות. אולם הרשעה השקרית, הבאה על ידי תעתועי השכל, הולכת קוממיות להשמיד את האמת, כי השקר והאמת לא יוכלו להיות שני צדדים שוררים ומתקיימים זה בצד זה. הרוע השכלי, הרוע השקרי, הרוע הפוליטי, כלומר הרע הבא בלוויית "תירוץ" בצדו - הוא המשחית הגדול ביותר בעולם. השקר מאגד "גויים", "חברות" שלמות באגודה אחת על מנת לרדוף ולצרור את העמים החלשים מהם. ולפי שהשקר זיוף האמת, זיוף בחותמו של הקב"ה, על כן נורא נורא השחתותיו.
התורה היא תרופה יקרה לבער את הרע הטבעי הגופני. הקב"ה הקדים למתן תורה את הפורענויות שנפרע ממצריים, הרשעים הזייפנים, מחאה נמרצת שהראה לעיני כל יושבי תבל, כלפי השקר הנורא של ממשלת אדם באדם, שלא יעוטו הנוכלים לחטוף את ספר התורה על מנת לקפוץ בה על ראש חברם ולעפר את כבודו בעפר; אלא יטו אזנם אליה להקשיב לדבריה ולשמרה ולקיימה באמת. חותמו של הקב"ה אמת ושונא את כרכורי הרשענות הזייפנית תכלית שנאה.
"למען תזכור את יום צאתך ממצרים כל ימי חייך", פירושו שיזכרו ישראל תמיד כי אלוהיהם, אלוהי האמת והצדק, שבר את מוטות העריצים הרומסים על האדם; וישרישו בליבם אמונה מוחלטת בכוח האמת והצדק בתור דבר העומד לנחול סוף סוף את העוז והניצחון, וכפירה ותיעוב וביטל גמור של השקר והרשע בתור הבל נידף ובלתי בר קיימא, שאי אפשר לממשלת השקר לשלוט לאורך ימים אלא אם כן העבדים בעצמם מאשרים במעשיהם ובמחשבותיהם המה את השקר של אדוניהם.
"יותר יש לו לאדם להיזהר עצמו שלא יזיק לאחרים משלא יוזק" - יען כי בזמן שהאדם משתדל לשמור את אגרופו לבלי להזיק בו את אחרים הרי הוא ממליך בזה על העולם את אלוהי האמת והמשפט ומוסיף גבורה במלכות הצדק, והגבורה הזו כבר תגן עליו שלא יוזק גם הוא מאחרים. מה שאין כן אם משים כל מעייניו "לשמור רק את עצמותו" הוא ומחזיק תמיד את אגרופיו הכן מלהגן על התנפלות אחרים עליו, הרי בזה גופא הוא מחליש את כוח הצדק ומעורר את מידת הרשע. וצריך להישמר ממידה שהיא עוד יותר גרועה מהגנת האדם על עצמו באגרופו, הלא היא מידת הגנת האדם באגרופו על אלוהיו, מידה שהשתמשו בה צוררי היהודים מעולם.
ניצחון ישראל בעולם צריך לבוא לא בחיל ולא בכוח כי אם ברוח. להיות משנה מצוינים במעלת הצדק וזיכוך הנפש, משנת אהבת הטוב ושנאת הרע, להעיר ולהגביר את רעיון הצדק וחופש האדם הצפון ברוב מצוות התורה, להכיר שאלוהי ישראל הוא אלוהי הרחמים על הנלחצים והתיעוב ללוחצים, לקיים באמת "והייתם לי סגולה מכל העמים".