stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רע"פ אליצור סגל
פסק הדין > הכרעת בית המשפט

הערעור נתקבל בהסכמה פה אחד של כל תשעת השופטים שזיכו את סגל מהרשעתו בגין העלבת עובד ציבור.
בית המשפט הבהיר כי הערך המוגן העומד ביסוד העבירה הוא שמירה על תפקודו התקין של השירות הציבורי וזאת כחלק מהאינטרס בדבר שמירה על הסדר הציבורי, ולא כבודו האישי של עובד הציבור.
חופש הביטוי הפוליטי קשור ב"קשר ענייני הדוק לכבוד האדם" ונכלל אף בזכות החוקתית לכבוד האדם.
עבירת ההעלבה היא עבירה התנהגותית והיא אינה מותנית בתוצאה שתיגרם בעקבות המעשה המעליב.
בית המשפט אישר מחדש את הקביעה בהלכת אונגרפלד כי להרשעה בעבירת העלבת עובד ציבור יש להוכיח שני תנאים מצטברים: רכיב תוכני לגבי מהות הדברים ורכיב הסתברותי הדן בסיכוי כי הדברים אמנם יגרמו לפגיעה בתפקוד התקין של השרות הציבורי או בפגיעה חמורה בנשוא ההתבטאות.
כאשר הביטוי המעליב הוא ביטוי בעל אופי פוליטי, העבירה לא תחול ברוב המוחלט של המקרים. עם זאת, אין מקום לחסום כל אפשרות שהיא לעשות שימוש בעבירה לגבי ביטויים פוליטיים במקרים בהם מדובר בפגיעה דרסטית ומרחיקת לכת בערך המוגן.
כמו בפסק אונגרפלד, השופטים נחלקו בדעתם אם בשאלת ההסתברות יש לדרוש אפשרות קרבה לוודאות לפגיעה בערך המוגן (דעת הרוב באונגרפלד) או שאפשר להסתפק באפשרות סבירה לפגיעה בערך המוגן.
מקצת מהשופטים ציינו שאינם פוסקים בשאלה אם לשם הרשעה נדרש שעובד הציבור מושא העלבון ייחשף לביטוי העולב בעבירה. צוין שגם ללא ידיעתו תיתכן פגיעה בתפקוד התקין של השרות הציבורי.
פסק הדין > ההנמקות לפסק הדין

בית המשפט עמד על חשיבות הזכות לחופש ביטוי וקבע כי יש לצמצם את תחולת עבירת העלבת עובד הציבור נוכח פגיעתה בחופש הביטוי. בכך ניתן פרוש מצמצם למבחנים שבהלכת אונגרפלד, אך ההלכה לא בוטלה.
ישנה חשיבות רבה לחופש הביטוי, ובמיוחד של חופש הביטוי הפוליטי, והצורך החיוני להגן על חירות זו.
בית המשפט קבע כי יש להתחשב לא רק בעוצמת הפגיעה בכבודו של עובד הציבור בשל העלבון, אלא גם בעוצמת הפגיעה בחופש הביטוי של המתבטא.
.ככל שמדובר בעובד ציבור בכיר יותר, כך קטנה ההסתברות לפגיעה בערך המוגן של העבירה, ומנגד ככל שהגורם העולב הוא גורם מקובל בציבור הזוכה להערכתו, כך תגדל ההסתברות לפגיעה.
מעמד בכיר כמו של הרבצ"ר מחייב את הרבצ"ר לסיבולת גבוהה ביותר כלפי ביטויים מעליבים.
פסק הדין > הנמקות השופטים

בהנמקות שבהמשך יוצגו רק נושאים שלא הייתה לגביהם תמימות דעים של כל תשעת השופטים.
פסק הדין > הנמקות השופטים > הנשיאה (בדימ') מ' נאור

יש לקבוע שביטויים פוליטיים יהיו מוגנים כמעט תמיד מפני תחולת עבירת ההעלבה. יש להותיר רק פתח צר ביותר להחלתה של העבירה במקרים נדירים שבנדירים.
פגיעתה הקשה של עבירת ההעלבה בחופש הביטוי מחייבת ריסון וזהירות רבה לא רק במסגרת פרשנות העבירה עצמה, אלא גם במסגרת המנגנונים החיצוניים לה ובפרט בגדרי מדיניות ההעמדה לדין.
בכל מקרה של העלבת עובד ציבור, לרבות עובדים זוטרים, ראוי להחיל את הדרישה לאישור מוקדם של בכירי הפרקליטות לפתיחה בחקירה, לסגירת תיק ולהעמדה לדין.
פסק הדין > הנמקות השופטים > המשנה לנשיאה (בדימ') ס' ג'ובראן

את ההחלטה בפסק דין זה ניתן לראות כמימוש תפקידו של המשפט כאמצעי לביטוי נורמות חברתיות ולעיצובן.
יש לנהוג זהירות יתרה ביחס לדברי ביקורת בעלי אופי פוליטי הנשמעים מפי קבוצת מיעוט מוחלשת.
פסק הדין > הנמקות השופטים > הנשיאה א' חיות

איננה מסכימה עם דעת השופט פוגלמן כי לגבי ביטויים פוליטיים לא תחול לעולם עבירה של העלבת עובד הציבור. הפתח שיש להותיר בהקשר זה לתחולתה של עבירת ההעלבה הוא צר ביותר. הפתח שמור למקרים נדירים שבנדירים ונועד למנוע את הפרת שיווי המשקל הראוי ואת הסיכונים לתפקוד השירות הציבורי ולכבודם ושמם הטוב של עובדיו.
פסק הדין > הנמקות השופטים > המשנה לנשיאה ח' מלצר

חשיפתו של עובד הציבור לביטוי העולב איננה בחזקת תנאי לתחולת העבירה.
פסק הדין > הנמקות השופטים > השופט י' דנציגר

השופט מתייחס ליחס בין עבירת העלבת עובד ציבור לבין חוק איסור לשון הרע. השופט מבהיר כי לעבירת העלבת עובד ציבור יש, בנוסף להגנה על שמו וכבודו של עובד הציבור, תכלית של שמירה על תפקודן התקין של רשויות השלטון. בהתאם, בעבירת העלבת עובד ציבור לא חלות ההגנות של תום לב ו"אמת דיברתי" המתקיימות לגבי לשון הרע.
פסק הדין > הנמקות השופטים > השופט נ' הנדל

בשאלת ההסתברות מעדיף אפשרות סבירה ולא לקרובה לוודאות אבל "משאיר זאת לעת מצוא".
פסק הדין > הנמקות השופטים > השופט ע' פוגלמן

יש לקבוע כי מקום שבו התכלית הדומיננטית של הביטוי היא פוליטית, אין תחולה כלל לעבירה של העלבת עובד הציבור. פגיעה בביטוי הפוליטי משמעה פגיעה בהליך הדמוקרטי.
יש לקבוע כי ליבת הביטוי – האופי הדומיננטי – צובעת את הביטוי כולו ככזה המשתייך לקבוצת הביטויים הפוליטיים ולפיכך, ככזה המוחרג מתחולת העבירה של העלבת עובד הציבור.
פסק הדין > הנמקות השופטים > השופט י' עמית

הרב הראשי לצה"ל הוא הסמכות התורנית העליונה והבלעדית בצה"ל. הוא שואב את עוצמתו המוסרית והערכית מהגישור המושכל בין מצוות ההלכה לבין צרכיו של צבא מודרני במדינה יהודית ודמוקרטית. האשמתו של הרב הראשי, בין היתר, בסיוע לרצח, גילוי עריות, חילול שבת – כל אלה בגדר איסורי ייהרג ובל יעבור או חיוב מיתה – פוגעות בגרעין המוסרי-ערכי-דתי, שהוא המעיין ממנו שואב הרב הראשי לצה"ל את סמכותו. אילו עצרנו הילוכנו במבחן התוכני, דומה כי היה מקום להותיר את הרשעתו של המבקש על כנה. אבל, בנסיבות משפט זה, ראוי להחיל את מבחן הודאות הקרובה. על פי מבחן זה אין מקום להרשעתו של המבקש.
על קללות וגידופים אין להחיל מבחנים מחמירים לתחולתה של העבירה. המבחן התוכני וההסתברותי שנקבעו בעניין אונגרפלד לצורך השאלה מה הביטוי שייחשב כ"העלבה" של עובד ציבור, אינו חל כלל על קללות וגידופים. עיקרם של קללות וגידופים הוא בביזוי ובהשפלה והם לא מתכתבים עם אף אחד מהטעמים והרציונלים שבבסיס חופש הביטוי.
פסק הדין > הנמקות השופטים > השופטת ע' ברון

אף על פי שאווירה משתלחת בעובדי ציבור עלולה לזרוע זרעי הרס באמון שנותן הציבור בשירות הציבורי, גובר השיקול של הפגיעה בחופש הביטוי שתיגרם כתוצאה מהרשעה בעבירה.
בעקבות פסק הדין

חושף השחיתויות רפי רותם הורשע בבית משפט השלום בעבירת העלבת עובד ציבור אבל בית המשפט המחוזי התבסס על רע"פ סגל וקיבל את ערעורו על הרשעה זו.
ראו גם

בג"ץ שקדיאל נגד שר הדתות
העלבת עובד ציבור
לקריאה נוספת

טלי פרידמן, שמואל ליימן-ווילציג, חופש הביטוי של רבני הציונות הדתית: בין הלכה, משפט ותקשורת בדמוקרטיה הישראלית, ניב, 2024
פרופ' ברק מדינה, דיני זכויות האדם בישראל, נבו הוצאה לאור, 2017
עמיר פוקס: עבירה מעליבה, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2017
הערות שוליים

↑  בג"ץ 1661/05 המועצה האזורית חוף עזה ואחרים נ' הכנסת ואחרים, ניתן ב־9 ביוני 2005
1 2  אליצור סגל, הרבצ"ר מטעם, אתר "מנהיגות יהודית", 27 בדצמבר 2004
↑  סעיף 10 לחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו מבטיח שמירת דינים לחוקים שנחקקו לפני חקיקת חוק היסוד.
↑   רויטל חובל, העליון המליץ לפרקליטות לחזור בה מאישום נגד רב שהורשע בהעלבת עובד ציבור, באתר הארץ, 27 בינואר 2015
↑  בכנסת נדחו הצעות חוק שביקשו לבטל את עבירת העלבת עובד צבור.
↑  סעיפים 192 ו-144ד2 לחוק העונשין
↑  בג"ץ 7052/18 בעמוד 5: בית המשפט המחוזי פסק פה אחד, כי יש להעתר לערעורו של רותם בנוגע לעבירות של העלבת עובד ציבור ולזכותו מביצוען, שכן האישום בעניין זה התמקד בביטויים פוליטיים, שאינם מקימים עבירה של העלבת עובד ציבור, וזאת על-פי ההלכה שנקבעה ברע"פ 5991/13 סגל נ' מדינת ישראל.
שלום אייגר

שלומי אייגר (נולד ב-25 ביולי 1976) הוא ספורטאי ספורט נכים פאראלימפי.
ביוגרפיה

אייגר נפצע בגיל תשע בתאונת משחק עם מאגר נשק שנמצא בקרבת מקום מגוריו בבת ים. בתאונה נפגע אנושות מטיל לאו שגרמה לקטיעת רגלו.
בצעירותו החל להתאמן במרכז הספורט לנכים של איל"ן בענפי ספורט שונים והתמקצע בתחום השחייה. לקראת המשחקים הפאראלימפיים של 1992, בגיל 15 צורף לנבחרת ישראל בשחייה.
ביוגרפיה > מדליית ארד פאראלימפית

במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם חנוך בודין, שלמה פינטו וערן שמש בתוצאה של 4:19.38 דקות, אחרי ארצות הברית (4:13.23 דקות) וגרמניה (4:14.13 דקות). נוסף לכך, סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:12.69 דקות, במקום 26 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 31.46 שניות ובמקום 28 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.27 דקות.
במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) סיים במקום 12 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 29.64 שניות, במקום 18 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.16 דקות, במקום 12 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:16.27 דקות, במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם חנוך בודין, רון בולוטין ואוריאל מוזס בתוצאה של 4:52.94 דקות ובמקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, ביחד עם חנוך בודין, רון בולוטין, אוריאל מוזס וערן שמש בתוצאה של 4:17.69 דקות.
חיים אישיים

כיום אייגר עובד רשות הטבע והגנים, מדריך רכיבה בעמותת אתגרים, מרצה לבני נוער ולמבוגרים, נשוי ואב לשלוש בנות.
הערות שוליים

↑  שרה פרידמן, שלומי התעקש לחלק השוקולדים בעצמו, מעריב, 23 בפברואר 1986.
↑  שרה פרידמן, נעצר חשוד באחזקת הנשק על הגג, מעריב, 6 בפברואר 1986
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992)  |
| --- | --- | --- |
|    אתלטיקה | זיו בר-שירה • נחמן וולף • מלכה פוטשניק • צפורה רובין • חן שינה |  |
|    הרמת משקולות |  עמוס גינוסר • שמואל חיימוביץ' • דותן מישר •  אברהם שטרויך • יהודה שרון • ראובן תנעמי |  |
|    חץ וקשת | עמית דרור • עמרם זילברמן |  |
|    טניס | תקווה אהרוני • שבתאי בן-יורם • אבי ויינברג • מלי מילר |  |
|    טניס שולחן | שלמה אהרוני • חיים אשכנזי •  זאב גליקמן • בועז טביב • יעקב סולימן • אליהו עטיה |  |
|    כדורסל | נבחרת ישראל בכדורסל (גברים) (הנרי אביטל, אריאל אוטולנגי, רוני גוטרמן, צבי גזיאל, ליאור דרור, אליעזר האובן, אבי ויינברג, משה לוי, חנן לושקוב, בועז מזרחי, מקבל שופנייה, אייל שרטוב) |  |
|    כדורעף | נבחרת ישראל בכדורעף (גברים) (רונן אביבי, חנוך בודין, אייל גור, אהרון דנציגר, חגי זמיר, גד לנצר, נסים פרנקו, חן צור, מירון צידקילוב, צבי קרש) |  |
|    כדורשער | נבחרת ישראל בכדור שער (גברים) (אהרון אקוקה, אורי בשה, שלמה לזמי, רפאל פלח, זהר שרון) |  |
|    קליעה | יהורם בן-חיים • אברהם הדסי • דורון שזירי |  |
|    שחייה | בועז אבהר • שלום אייגר •  חנוך בודין • רון בולוטין •  זיו בטר • אורנה גרינברג •  יזהר כהן • מירי סיסו • שלמה פינטו •  ערן שמש •  משחה שליחים (שלום אייגר, חנוך בודין, שלמה פינטו, ערן שמש) |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | זיו בר-שירה •  נחמן וולף • יוגב קנזי |  |
|  הרמת משקולות | דותן מישר • ברוך מסאמי |  |
|  טניס | תקווה אהרוני • כנרת וואלך • גיל נאור • אייל שרטוב |  |
|  טניס שולחן | שלמה אהרוני • זאב גליקמן • אליהו עטיה • שגיא צוקרמן |  |
| כדורת דשא |  יצחק בראנס •  תמי כרמלי • עקיבא פרבר |  |
|  כדורעף | נבחרת ישראל בכדורעף (גברים) (רונן אביבי, יאיר בן-דור, חגי זמיר, גיל חבה, חיים פיינטוך, נסים פרנקו, חן צור, אליעזר קלינה, צבי קרש) |  |
|  קליעה | יהורם בן-חיים • אברהם הדסי •  דורון שזירי • אליהו חברה |  |
|  רכיבה | אורי בשה • סיוון מור • איתי צוק • אייל שחר |  |
|  שחייה | שלום אייגר • חנוך בודין • רון בולוטין •  זיו בטר •  יזהר כהן • אוריאל מוזס • ערן שמש |  |
תומאס סטוקטון

תומאס סטוקטון (באנגלית: Thomas Stockton;‏ 1 באפריל 1781 –  2 במרץ 1846) היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הוויגית, שלחם במלחמת 1812, וכיהן כמושל דלאוור ה-33 מ-1845 ועד מותו.
ראשית חייו

תומאס סטוקטון נולד במחוז ניו קאסל שבדלאוור כבנם של ג'ון וננסי גריפין סטוקטון. אביו היה בריגדיר גנרל שלחם ב-מלחמת 1812 ופיקד על הבריגדה הראשונה של המיליציה של דלאוור. סטוקסון נשא לאישה את פידליה ג'ונס, בתו של השופט קנסי ג'ונס, ולשניים נולדו חמישה ילדים. הוא סיים את לימודיו בפרינסטון קולג'.
קריירה

לאחר סיום לימודיו הצטרף סטוקטון למיליציה של דלאוור. במלחמת 1812 הוא השתתף במתקפה על פורט ג'ורג' על נהר ניאגרה ולחם בקרב לונדיס ליין. הוא קודם לדרגת מייג'ור ברגימנט הרגלים ה-42, ופרש מצבא ארצות הברית ב-1825.
בשנים 1832–1835 היה סטוקטון הרשם של בית המשפט לצדק של מחוז ניו קאסל. ב-1844 הוא נבחר כמושל דלאוור לאחר שהביס בבחירות את ויליאם תארפ, מועמד המפלגה הדמוקרטית. הוא הושבע לכהונתו ב-21 בינואר 1845 וכיהן בו עד מותו. הוא היה השישי מבין מושלי דלאוור שנפטרו בכהונתם.
תומאס סטוקטון נפטר בניו קאסל ב-2 במרץ 1846. הוא נטמן בבית הקברות של כנסיית עימנואל האפיסקופלית שבעיר. חלק מבניו ומנכדיו לחמו במלחמת האזרחים האמריקאית.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 224-225.
תחזית עונתית

אפיק הרום הממוצע לחודש אוקטובר 2006, מופיע כ"קערה" אותה יוצרים הקווים הצבעוניים, ממוקם במזרח הים התיכון ועל כן חודש זה היה גשום מהרגיל בישראל.
תחזית עונתית היא תחזית מזג אוויר ארוכת-טווח שמטרתה לחזות את אופי העונה כולה, הן מבחינת טמפרטורות (חורף קר או חם מהממוצע) והן מבחינת כמויות משקעים (חורף גשום/יבש מהרגיל או אף בצורת).
רוב התחזיות העונתיות נוטות לדייק בשיעור של כ-70%-60%[דרוש מקור].
הכלים העומדים כיום לרשות האדם אינם מספקים יכולת חיזוי סבירה לטווח של עונה שלמה, עקב תופעת ה"כאוס" המאפיינת את מזג האוויר ומומחשת היטב על ידי "אפקט הפרפר". עם זאת, מודלי חיזוי מזג האוויר הולכים ומשתפרים בהדרגה וטווח החיזוי הריאלי הולך וגדל עם הזמן.
התחזיות העונתיות נבדלות אלה מאלה ומתחלקות לסוגים שונים.
התחזית העונתית הסטטיסטית מתבססת על אופייה של עונת המשקעים במהלך כמה עשרות שנים. כדי לחזות את אופי העונה הקרובה בוחנים את אופי העונות שקדמו לה.
בישראל

התחזית העונתית של השירות המטאורולוגי הישראלי מוצגת כל שנה בתחילת חודש נובמבר ומתייחסת אך ורק לשלושת חודשי החורף המרכזיים (דצמבר, ינואר ופברואר). תחזית זו מתבססת על מצבים סינופטיים רבים, אך הפרמטר העיקרי עליו מתבססת תחזית זו הוא מיקומו של אפיק הרום הים-תיכוני הממוצע במהלך חודש אוקטובר[דרוש מקור].
ההנחה היא שכאשר אפיק הרום הממוצע ממוקם באוקטובר במזרח הים התיכון (אוקטובר גשום מהרגיל בישראל) הוא לא ימוקם שם במהלך החורף, ולכן החורף בישראל יהיה יבש מהרגיל, אך אם אפיק הרום הממוצע לאוקטובר ממוקם במערב הים התיכון, הוא ינוע בהדרגה מזרחה ובמהלך החורף ימוקם מעל מזרח הים התיכון ויגרום לחורף גשום בישראל.
ראו גם

סינופטיקה
מודלים לחיזוי מזג אוויר
אקלים ארץ ישראל
תומאס בייארד הבן

תומאס פרנסיס בייארד הבן (באנגלית: Thomas Francis Bayard Jr.‏; 4 ביוני 1868 – 12 ביולי 1942) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מווילמינגטון, דלאוור. הוא היה סנאטור אמריקאי דמוקרטי מדלאוור בשנות ה-20 של המאה ה-20.
ביוגרפיה > ראשית חייו

בייארד נולד ב-4 ביוני 1868 בווילמינגטון, דלאוור, והיה בנו של הסנאטור האמריקני תומאס פ. בייארד האב ונכדו של הסנאטור האמריקני ג'יימס א. בייארד הבן.
בייארד סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל בשנת 1890, שם היה חבר ב-Skull and Bones ושימש כמזכיר כיתתו.  הוא למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל והתקבל ללשכת עורכי הדין בדלאוור ב-1893.
ביוגרפיה > חיים אישיים

הוא התחתן עם אליזבת ברדפורד דו פונט ב-3 באוקטובר 1908.  יחד נולדו להם חמישה ילדים:
אלכסיס א. דו פונט בייארד (10 בפברואר 1918 – 2 בספטמבר 1985) היה בוגר אוניברסיטת ייל, פוליטיקאי וסגן מושל דלאוור ה-13. הוא התחתן עם ג'יין באקלי הילדרת' (14 בנובמבר 1916 – 12 בדצמבר 2008) ב-1944. הוא מת בעקבות ניתוח לב.
אליזבת
אלן
ג'יימס
תומאס פרנסיס בייארד השלישי (12 באוקטובר 1902 – 17 בדצמבר 1983) היה בוגר אוניברסיטת פנסילבניה ומנהל ב-DuPont Company. התחתן עם רות ברודבנט קסטור (27 במרץ 1906 - 21 ביוני 1994) ב-1928 בפריז, התגרש ב-1944.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר שהתגורר בניו יורק במשך ארבע שנים ועבד כעוזר יועץ תאגידים, הוא חזר לערכי הדין שלו בדלאוור ב-1901. הוא כיהן כיו"ר ועדת המדינה של המפלגה הדמוקרטית של דלאוור מ-1906 עד 1916, וכעורך דין של העיר וילמינגטון מ-1917 עד 1919.
בייארד נבחר לסנאט האמריקני בבחירות מיוחדות ב-7 בנובמבר 1922, כדי למלא את המקום הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של הסנאטור האמריקני ג'וזיה או. וולקוט. באותו יום הוא גם נבחר לכהונה המלאה שאחריה, בשני המקרים ניצח את הסנאטור הרפובליקני המכהן ט. קולמן דו פונט (בן דוד של אשתו של בייארד), שמונה. במהלך קדנציה זו כיהן במיעוט הדמוקרטי במושב האחרון של הקונגרס ה-67, ובקונגרסים ה-68, ה-69 וה-70.
בייארד הפסיד בניסיונו להיבחר לכהונה מלאה שנייה בשנת 1928 לרפובליקני ג'ון טאונסנד הבן, המושל לשעבר. לאחר מכן הוא הפסיד בהצעה נוספת לכהונה מלאה שנייה ב-1930 לסנאטור הרפובליקני המכהן, דניאל או. הייסטינגס. בסך הכל, בייארד כיהן בקדנציה אחת ובחלק אחר, מ-7 בנובמבר 1922 ועד 3 במרץ 1929, במהלך הממשלות של נשיאי ארצות הברית וורן הרדינג וקלווין קולידג'. לאחר מכן, הוא חידש את עריכת הדין שלו בווילמינגטון.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

בייארד מת ב-12 ביולי 1942 בווילמינגטון, דלאוור ונקבר שם בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית. בנו, אלכסיס הראשון דו פונט בייארד, שירת כסגן מושל דלאוור בין השנים 1949 ל-1953.
העיירה בייארד, וירג'יניה המערבית נקראה על שמו.
הערות שוליים

↑  Bayard, Thomas Francis; Yale University; Class of 1890 (1911). Vicennial record of the Class of 1890, Yale College (באנגלית). Wilmington, Del.: Geo. A. Wolf. OCLC 38178379.
↑  "Bayard - du Pont" (PDF). New York Times. 4 באוקטובר 1908. נבדק ב-2012-11-28. At Rencourt, near Greenville, to-day, Miss Elizabeth B. Du Pont, daughter of Alexis Irene Du Pont and the late Dr. Alexis I. Du Pont, was married to Thomas F. Bayard, son of the late Ambassador Bayard. ... {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2007160440  US Congress: B000252  VIAF: 51148248   WorldCat (עם VIAF): 51148248 
אליזבת ברדפורד דו פונט בייארד
שכונה

ערך זה עוסק ביחידת מגורים עירונית. אם התכוונתם לסדרת נעורים ישראלית המשודרת בערוץ ניקלודיאון ב-HOT, ראו .
מפת שכונת קנווד בשיקגו
שכונה היא יחידת מגורים עירונית בעלת מאפיינים חברתיים, ארכיטקטוניים וגאוגרפיים אחידים, שגודלה יכול להשתנות מבניינים בודדים (כמו שכונת משכנות שאננים) עד למספר רב של רחובות (כמו שכונת רמות אלון בירושלים).
במרבית השכונות יש בתי מגורים ובדרך כלל יש בהן תשתית מקומית משותפת כגון גנים ציבורים, מבני ציבור (כגון בית ספר), מרכז מסחרי, כבישים פנימיים, ריכוזי פסולת וכדומה. שכונות יכולות להתפתח כתוצאה מתכנון עירוני או לגדול באופן טבעי. כאשר מתקבצת באזור קבוצה אתנית מסוימת יכולה להיווצר שכונה בעלת חתך מאפיין. לדוגמה, שכונה יהודית בניו יורק, שכונה דתית בהרצליה, שכונה סינית בניו אורלינס וכו'.
עיר מורכבת לרוב ממספר שכונות בהתאם לממדיה, כאשר גודל השכונות יכול להשתנות בצורה משמעותית, כך למשל ברמת אביב אלפי תושבים בעוד באחוזת בית (שנמצאת באותה עיר – תל אביב) מספר זעיר של רחובות. בדרך כלל השכונות צמודות זו לזו, אולם לעיתים, מסיבות של תכנון עירוני, יכולות שכונות מסוימות להיות רחוקות זו מזו או ממרכז העיר, כאשר התוכניות הן לרוב למלא את השטח העתידי בבניה. במקרים שהתכנון לא יוצא לפועל נוצר מצב ארוך טווח (למשל באשדוד) בו השכונות מרוחקות זו מזו.
בעברית הכינוי רובע מתייחס לרוב לקבוצת שכונות קרובות ודומות, למשל רובעי תל אביב, אך לפעמים לשכונות בודדות, למשל רובעי אשדוד. ישנן ערים שבהן צברים של שכונות נושאים כינויים כמו צ'יינה טאון, "בית הכרם רבתי", נחלאות או קטמונים. ישנן שכונות שמחולקות לתת שכונות כמו מעלות דפנה המכילה את "ארזי הבירה" או כמו בית הכרם שמכילה את "שכונת הפועלים". גבולות בין שכונות עשויים להיות לא ברורים או מוגדרים באופן שונה במקומות שונים.
שכונות עוני

שכונות עוני הן שכונות מוזנחות וצפופות אוכלוסין, שבהן אוכלוסייה ממעמד סוציו-אקונומי נמוך והפשע בהן רווח. לעיתים קרובות מתגוררת בהן אוכלוסייה שונה מבחינה דתית או אתנית מהשכבה השלטת במדינה, או מהגרים שלא נקלטו היטב והשלטונות מזניחים את תשתיותיהן ולא אוכפים בהן את החוק. דוגמה לשכונות אלה הן הפאבלות שבברזיל – שכונות ארעי הנבנות בקצה הערים הגדולות. בירושלים שכונות כאלה נבנו בחיפזון עבור גל העלייה של יהודי ארצות האסלאם, מיד לאחר הקמת המדינה והן טופלו בפרויקט שיקום שכונות.
בישראל

בישראל קיימים בערים יהודיות גדולות רבני שכונות, אנשי דת שנמצאים מתחת לרבני העיר בהירארכיה הרבנית ואחראים לטיפול הדתי בתושבי השכונה.
בין השכונות המפורסמות בארץ ניתן למנות את רחביה, תלפיות, משכנות שאננים, פסגת זאב ומאה שערים בירושלים וכפר שלם, נווה צדק, רמת אביב ופלורנטין בתל אביב-יפו וכן השכונות נווה שאנן, הדר ואחוזה בחיפה.
בישראל > שכונות הרחבה קהילתית בקיבוצים

בתחילת המאה ה-21 קיבוצים רבים בנו שכונות הרחבה קהילתיות בסמיכות לחצר הקיבוץ, שתחילתן במסגרת הסדרי החובות של הקיבוצים והמשכן בכוונה להגדיל ולהצעיר את אוכלוסייתם. המשתכנים החדשים בשכונות אלה אינם חייבים להתקבל כחברים באגודה החקלאית של הקיבוץ, אבל הם מתקבלים לאגודה הקהילתית ובעלי זכות בחירה בוועד המקומי של הקיבוץ המתחדש.[דרושה הבהרה]
בישראל > בתרבות הפופולרית

בתרבות הפופולרית השכונה מוצגת לעיתים כמעוז התמימות של הילדות, וכאבן יסוד של חברה בריאה. לא מעט סרטי קולנוע מתארים באופן רומנטי מאבק של השכונות ותושביהם המבקשים לשמור על צביון שכונתם ונוף ילדותם נגד כרישי נדל"ן תאבי בצע, הרוצים להרסה לטובת בנייה רווייה לגובה. דימוי נפוץ הוא המכולת השכונתית עם בעל הקיוסק הזקן שמכיר את כולם בשכונה מול הסופרמרקט האחיד והקר של תאגיד מסחרי ענק.
מנגד, השכונות, ובעיקר שכונות עוני (שמכונות לעיתים "סלאמס"), מוצגות גם כמקום הגידול והגיוס של ארגוני פשע מאורגן כגון כנופיות ומאפיה, השואבות את כוחן מהיחס ה"משפחתי" בין בני אותה שכונה.
אפקט השכונה הוא מונח במדעי החברה הבוחן את ההשפעה הישירה והעקיפה של השכונה על התנהגויות הפרט.
בישראל > בסלנג

הביטוי "לעשות שכונה", או "שכונה" בלבד, משמש בסלנג הישראלי לתיאור התנהלות חובבנית חוסר רצינות, חוסר מקצועיות וזלזול, לדוגמה: משחק כדורגל "שכונה", או "השחקנים עושים שכונה" הוא מצב בו הכדורגלנים משחקים בלי להישמע לטקטיקה ולהוראות המאמן, ולכללי המשחק. לצורך הקצנת המשמעות השלילית של המילה, לעיתים היא נכתבת ונהגית "צ'כונה" כדי להדגיש את חוסר התקינות.
לקריאה נוספת

שכונה-מדינה, מאת טלי חתוקה, רוני בר, מיכאל יעקובסון, מירב בטט, ג'סיקה פיין, המעבדה לעיצוב עירוני, אוניברסיטת תל אביב, 2012.
הערות שוליים

↑  קונים בית בהרחבה קהילתית בקיבוץ!
↑  שְׁכוּנָה - נקבה. מילוג, המילון העברי החופשי ברשת. אוחזר ב-28 בספטמבר 2020
↑  גור מוטולה, שחקנים בחיפה: "שום נותן לרוסו לעשות שכונה", באתר ynet, 7 באפריל 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563287305171  BNE: XX553252  BnF: cb13319003h (data)  GND: 4077814-9  HDS: 016403  LCCN: sh85090662  NARA: 10642227  NKC: ph265667 
שכונה במבשרת ציון
שלום אפאמיאה

| --- | --- |
במסגרת ההסכם האימפריה הסלאוקית נדרשה לנטוש את כל השטחים שמצפון להרי הטאורוס, ונאסר עליה לגייס שכירים משם
במסגרת ההסכם האימפריה הסלאוקית נדרשה לנטוש את כל השטחים שמצפון להרי הטאורוס, ונאסר עליה לגייס שכירים משם
 נושא:  הסכם שלום
 חותמים:  האימפריה הסלאוקית רפובליקה הרומית
 מקום חתימה:  בעיר אפאמיאה בפריגיה
 תאריך יצירה:  188 לפנה״ס 
 שפות:  יוונית
 
שלום אַפֳּאמֶיאה (ביוונית: Απάμεια) היה הסכם שלום שנחתם בין האימפריה הסלאוקית לרפובליקה הרומית בשנת 188 לפנה"ס בעיר אפאמיאה בפריגיה.
רקע

בזמן עלותו לשלטון של אנטיוכוס השלישי בממלכה הסלאוקית האימפריה הייתה בתהליכים של התפוררות. היא איבדה את השליטה על שטחים גדולים ומספר מרידות איימו על יציבותה.
אנטיוכוס הצליח להשיב לעצמו רבים מהשטחים שאבדו לאימפריה ואף להשתלט על אזורים חדשים כיהודה. פעלתנותו של המלך הביאה אותו לבסוף להתנגשות עם הרפובליקה הרומית כתוצאה מפלישתו ליוון בשנת 192 לפנה"ס.
אנטיוכוס ספג מפלה מכרעת מידי הרומאים בקרבות תרמופילאי ובמגנסיה, ותנאי השלום סוכמו על פי תכתיבי הרומאים.
תנאי השלום

האימפריה הסלאוקית תיטוש את כל השטחים שמצפון להרי הטאורוס, ושטחים אלו יחולקו בין בעלי בריתה של רומא. תחום זה הוכר כתחום ההשפעה הרומי, ונאסר על האימפריה הסלאוקית לגייס שכירים מהארצות שמצפון לו.
האימפריה הסלאוקית תשלח בני ערובה לרומא, כולל שני בניו של אנטיוכוס – מיתרטדס, שלימים יקרא לעצמו אנטיוכוס הרביעי ואנטיוכוס.
האימפריה הסלאוקית תשלם פיצויי מלחמה לרומא בגובה של 15,000 טאלנטים למשך 12 שנים.
כוחה הצבאי של האימפריה הסלאוקית הוגבל, נאסר עליה להחזיק פילי מלחמה (סעיף זה לא כובד מיד על ידי הסלאוקים, ואף הופר בקיץ 162 בקרב בית זכריה) וגודל הצי הוגבל ל-12 ספינות מלחמה.
קיום בפועל של החוזה

באזור שמצפון לטאורוס ישבו כ-8,500 מתיישבים צבאיים, רובם הגדול פלגיסטים ומיעוטם פרשים, שעליהם נאלצו הסלאוקים לוותר. על אף שנאסר על האימפריה הסלאוקית לגייס שכירים מהארצות שמצפון לטאורוס, ידוע שהם המשיכו להעסיק שכירים מתראקיה, אסיה הקטנה, וכרתים.
תשלומי פיצויי המלחמה התאחרו כך שבפועל התשלום האחרון בוצע רק בשנת 173 לפנה"ס. הצורך לעמוד בדרישות סעיף זה, אילץ את השליטים הסלאוקים לנקוט באמצעים בלתי שגרתיים, כולל ביזת מקדשים של עמים שונים בתחומי ממלכתם.
הסעיף שעסק באיסור להחזיק פילי מלחמה לא כובד על ידי הסלאוקים, ויישומו נכפה עליהם רק בקיץ שנת 162 לפנה"ס על ידי הלגאט הרומי, גנאיוס אוקטוויוס.
השפעת ההסכם

התנאים הקשיים שהוכתבו לאימפריה הסלאוקית סתמו את הגולל על הניסיון לשקם את האימפריה בימיו של אנטיוכוס השלישי. מנקודת זמן זאת האימפריה המשיכה לאבד מכוחה עד שחדלה מלהתקיים.
מנגד, ההסכם סימן את תחילת חדירת ההשפעה הרומאית למזרח התיכון, תהליך שבסופו של דבר הוביל לסיפוחה של האימפריה כולה על ידי רומא.
בצלאל בר כוכבא חולק על התפיסה של היסטוריונים שלאחר שלום אפאמיאה היה הצבא הסלאוקי שבר כלי, וטוען שאין לדבר שום סימוכין בכתובים. הוא קובע כי ההפסד בקרב מגנסיה וחוזה אפאמיאה לא השפיעו למעשה באופן משמעותי על גודלו, הרכבו ומקורות הגיוס של הצבא הסלאוקי.
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: אפאמיאה, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).
↑  בר כוכבא, הצבא הסלאוקי, עמ' 51
↑  מלחמת החשמונאים, יב"צ, עמ' 107
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.