stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניס קניסה
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת פרגוואי> שנה | נבחרת פרגוואי> הופעות | נבחרת פרגוואי> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1996 | 2 | 0 |
| 1997 | 1 | 0 |
| 1998 | 14 | 1 |
| 1999 | 11 | 0 |
| 2000 | 8 | 0 |
| 2001 | 8 | 0 |
| 2002 | 9 | 0 |
| 2003 | 5 | 0 |
| 2004 | 5 | 0 |
| 2005 | 6 | 0 |
| 2006 | 7 | 0 |
| 2007 | 4 | 0 |
| 2008 | 7 | 0 |
| 2009 | 7 | 0 |
| 2010 | 6 | 0 |
| סה"כ | 100 | 1 |
חיסון MMRV

חיסון MMRV הוא חיסון משולב למחלות חצבת, חזרת, אדמת ואבעבועות רוח, (Measles, Mumps, Rubella, Varicella). החיסון בדרך כלל ניתן לראשונה לילדים בגיל שנה. בישראל ממליץ משרד הבריאות על מנת חיסון ראשונה בגיל שנה, ומנה נוספת בכיתה א' (לפני כן חוסנו בישראל רק בנות בחיסון נפרד לאדמת, על פי רוב בכיתה ה' או ו') שמטרתה להעלות את רמת החסינות. החיסונים כנגד חצבת וחזרת פותחו על ידי מוריס הילמן במרק, ואושרו לשימוש בארצות הברית בשנת 1963 ו-1976 בהתאמה. חיסון כנגד אדמת אושר לשימוש בארצות הברית ב-1969. חיסון MMR, המכיל חצבת, חזרת ואדמת, אושר לשימוש ב-1971 במנה אחת. מנה נוספת (בישראל בכיתה א') החלה להינתן בשנת 1990. החיסון נמצא בשימוש נרחב בלמעלה מ-60 מדינות בעולם. רכיב אבעבועות הרוח נוסף בשנת 2008. כבכל חיסון אחר, השפעות החיסון לטווח ארוך והיעילות שלו הם מושא מתמשך למחקר.
יעילות > חצבת

לפני השימוש הנרחב בחיסון לחצבת, תפוצת המחלה הייתה כה רחבה שהידבקות בה נחשבה כמובנת מאליה. כיום, במדינות שבהן ניתן חיסון שגרתי לילדים, תפוצת המחלה היא פחות מ-1% לאנשים מתחת לגיל 30.
היתרונות של החיסון נגד חצבת, במניעת חולי, נכות ומוות מתועדים היטב. 20 השנים הראשונות שבהן ניתן החיסון בארצות הברית מנעו בשיעור, 52 מיליון מקרים של המחלה עצמה, 17,400 מקרים של פיגור שכלי ו-5,200 מקרי מוות. בין השנים 1999–2004, אסטרטגיה של ארגון הבריאות העולמי ויוניצ"ף, הובילה לשיפור בתפוצת החיסון לחצבת, שמנעה מספר משוער של 1.4 מיליון מקרי מוות עקב המחלה ברחבי העולם.
חצבת אנדמית בכל העולם. אף על פי שבשנת 2000 הוכרז כי היא נכחדה מארצות הברית, כדי להישמר מפני התפרצויות חדשות יש לשמור על רמת חיסון גבוהה באוכלוסייה ועל רמת תקשורת טובה עם אלו המסרבים להתחסן. מחצית מתוך 66 המקרים המתועדים של חצבת בארצות הברית בשנת 2005, משוערים כמגיעים מאדם לא מחוסן אחד שנדבק במחלה תוך כדי ביקור ברומניה. הקהילה המסוימת בארצות הברית, אליה אותו אדם חזר, הייתה בעלת שיעור גבוה במיוחד של ילדים לא מחוסנים. התפרצות המחלה במקרה זה הובילה להידבקותם של 34 בני אדם נוספים, רובם ילדים לא מחוסנים. חלקם אושפזו בבתי חולים ובאופן משוער, ההתפרצות עלתה $167,685. התפרצות מגפה רחבה יותר נמנעה, בעקבות שיעורי חיסון גבוהים בקהילות הסמוכות.
מנה אחת של החיסון מקנה הגנה של כ-93% נגד מחלת החצבת ומנה שנייה של החיסון מעלה את החסינות לכ-97%.
יעילות > חזרת

חזרת היא מחלה ויראלית נוספת, שבעבר הייתה נפוצה מאוד אצל ילדים. הסיבוכים של המחלה היא עקרות לגברים ודלקת קרום המוח אצל עד כ-10% מהחולים במחלה. חירשות ודלקת הלבלב הם סיבוכים נדירים של המחלה.
יעילות > אדמת

אדמת גם הייתה נפוצה מאוד לפני השימוש הנרחב בחיסון. הסיכון העיקרי באדמת הוא אצל הידבקות אישה בהריון שיכולה לגרור הידבקות של העובר. מצב זה נקרא אדמת מולדת, והוא גורם להתפתחות מומים מולדים משמעותיים, כגון מומי לב, חירשות, עיוורון ופיגור שכלי או עלול לגרום להפלה, למוות תוך רחמי של העובר או ללידה מוקדמת. בהידבקות בשליש הראשון של ההריון יש סיכון גבוה, של כ-85%, לאדמת מולדת. בהידבקות בהמשך ההריון יש סיכון נמוך יותר.
בעקבות הכנסת החיסון לישראל לא דווחו מקרים של אדמת מולדת בישראל מאז 1993, וכן חלה ירידה חדה במספר מקרי האדמת בישראל.
יעילות > אבעבועות רוח

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יעילות > החיסון המשולב

שלוש המחלות מידבקות מאוד. החיסון המשולב לשלוש המחלות הוחל במטרה להפחית את הכאב של מתן שלושה חיסונים נפרדים ולהגדיל את היעילות של התהליך.
בשנת 2005, ספריית קוקהריין פרסמה מטא-מחקר על 21 מחקרים מדעיים בנוגע לחיסון. עורכי המחקר מסכמים כי: "המידע הנוכחי אודות בטיחות ויעילות חיסון MMR תומך במדיניות הנוכחית של חיסון מסיבי במטרה להכחיד את החצבת ברמה עולמית כדי להפחית את מקרי המחלה והמוות המיוחסים לחצבת ואדמת".
החיסון נמכר על ידי חברת מרק בשם "M-M-R II", על ידי גלקסו סמית' קליין כ-Priorix ועל ידי סאנופי כ-TRIMOVAX.
תופעות לוואי

MMRV נחשב חיסון בטוח ותופעות הלוואי העיקריות כוללות כאב מקומי, חום ופריחה. במקרים נדירים (8.5 מקרים ל-10,000) יתפתחו פרכוס חום ללא השפעה לטווח ארוך ובמקרים נדירים אף יותר (1 ל-40,000 מקרים) מתרחשת ספירת טסיות נמוכה באופן זמני, שעשויה לגרור הפרעות דמם. תגובה אלרגית קשה לחיסון נדירה מאוד ומתרחשת אחת ל-4 מיליון מקרים. סיבוכים נדירים יותר דווחו בתדירות כה נמוכה שאין הוכחה סטטיסטית לקיומם כוללים חירשות, פגיעה מוחית או פרכוסים (שאינם פרכוסי חום).
לילדים בגיל שנתיים ומטה, חיסון MMRV קשור ביותר תופעות לוואי בהשוואה למתן של חיסון MMR בנפרד מחיסון אבעבועות רוח באותו יום. ישנם 4.3 פרכוסי חום נוספים לכל 10,000 ילדים שחוסנו (טווח ביטחון 95%: 2.6–5.6), 7.5 אירועי חום נוספים (רובם קלים) לכל 100 ילדים מחוסנים (טווח ביטחון 95%: 5.4–9.4) ו-1.1 מקרים נוספים של פריחה דמוית חצבת לכל 100 ילדים (טווח ביטחון 95%: 0.2–1.8). פרכוסי חום שנגרמו מחיסון MMRV מתרחשים 7 עד 10 ימים לאחר החיסון. אצל ילדים בגיל 4–6, אין עדויות לסיכון מוגבר לפרכוסי חום לאחר MMRV בהשוואה למתן נפרד של חיסוני MMR ואבעבועות רוח.
פרשת האוטיזם

מאמר שפורסם על ידי אנדרו וייקפילד (רופא לשעבר שרישיונו נשלל ממנו) בכתב העת הרפואי לנסט בשנת 1998, עורר סערה ציבורית, לאחר שטען כי 12 ילדים פיתחו תסמינים מהקשת האוטיסטית ובעיות מעיים, רובם זמן קצר לאחר קבלת החיסון. במסיבת עיתונים שכינס, וייקפילד טען כי יש לתת את החיסון לכל מחלה בנפרד במקום בצורה משולבת. מסקנה זו אינה מתבקשת מהמחקר ומחקרים רחבי היקף נוספים שנעשו בעקבותיו לא הצליחו למצוא כל התאמה בין החיסון לאוטיזם. נמצא כי מתן החיסון בשלוש מנות נפרדות לא מוריד את הסיכוי לתופעות לוואי ואף מגביר את הסיכון לחלות במחלות שחיסוניהן ניתנו שלא במנה הראשונה. וייקפלד ספג ביקורת מדעית קשה על שעורר גל ירידות באחוז המתחסנים באוכלוסייה, וביקורת אתית על דרך התנהלות המחקר שלו.
מתנגדי החיסון מצביעים על העלייה הכללית של שיעור האוטיזם באוכלוסייה מאז הכנסת החיסון, כראייה לנזק שהוא גורם. הסבר אלטרנטיבי לעלייה זו, יכול להיות עלייה ברמת האבחון והרחבת מושג האוטיזם לכלול קשת רחבה יותר של תסמינים. ביפן הפסיקו לתת את החיסון, אך רמת האוטיזם לא ירדה.
בשנת 2004, לאחר פרסומה של כתבת תחקיר ב"סאנדיי טיימס", עשרה מתוך 12 חברי המשנה למחקר של וייקפילד חזרו בהם רשמית מחלק הפרשנות במאמר, שטען להתאמה כללית בין זמן התפרצות האוטיזם לזמן קבלת החיסון. המרכז לבקרת מחלות, המכון הרפואי של האקדמיה הלאומית למדעים, משרד הבריאות הבריטי וספריית קוקהריין, קבעו פה אחד כי לא נמצאה כל עדות לקשר בין חיסון MMR לאוטיזם.
בפברואר 2010, הודיע כתב העת לנסט על הסרת מאמרו של וייקפילד, בנימוק שנמצא שגוי וכולל קביעה שקרית.
במרץ 2019, התפרסם מחקר דני הנעשה על 657,461 ילדים. המחקר מצא שאין שום קשר בין חיסון ה-MMR לבין אוטיזם או אוטיזם רגרסיבי. במחקר השוו בין ילדים מחוסנים ל-MMR ללא מחוסנים ל-MMR שחלקם מעולם לא התחסנו לאף חיסון.
ראו גם

חיסון MMR
הערות שוליים

↑  Mumps | History of Vaccines, www.historyofvaccines.org
↑  Rubella | History of Vaccines, www.historyofvaccines.org
↑  The History of Vaccines - mumps
↑  תולדות מתן חיסונים בישראל - Vaccination history in Israel – ויקירפואה, באתר www.wikirefua.org.il
↑  Measles | Vaccination | CDC, www.cdc.gov, ‏2019-02-25
↑  אודות חזרת
1 2  אדמת
↑  Using the combined vaccine for protection of children against measles, mumps and rubella, www.cochrane.org
↑  מידע מקצועי אודות חצבת אדמת חזרת, באתר מדעת
↑  מידע מקצועי אודות חצבת אדמת חזרת, באתר CDC
↑  Vaccines: Vac-Gen/Side Effects, www.cdc.gov, ‏2019-03-12
↑  for the Vaccine Safety Datalink, Eric Weintraub, James Baggs, Tracy Lieu, Measles-Mumps-Rubella-Varicella Combination Vaccine and the Risk of Febrile Seizures, Pediatrics 126, 2010-07-01, עמ' e1–e8 doi: 10.1542/peds.2010-0665
↑  רועי צנזה, חיסונים, אוטיזם ושרלטנות מדעית, באתר הידען, ‏2009-02-07
↑  איתי גל, תרמית הקשר בין חיסונים לאוטיזם: הסוף המביש, באתר ynet, 4 בפברואר 2010
↑  Anders Hviid, Jørgen Vinsløv Hansen, Morten Frisch, Mads Melbye, Measles, Mumps, Rubella Vaccination and Autism, Annals of Internal Medicine, 2019-03-05 doi: 10.7326/M18-2101
↑  תומר רובין, המחקר הדני החדש שמצא (שוב) שאין קשר בין חיסון ה-MMR לאוטיזם, באתר בלוג מבוסס ראיות על חיסונים
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ירידה חדה בחצבת לאחר התחלת החיסונים
ירידה חדה באדמת לאחר התחלת החיסונים
וורהאמר פנטזיה

לוגו וורהאמר פנטזיה.
וורהאמר פנטזי (באנגלית: Warhammer Fantasy) הוא משחק אסטרטגיה שולחני מסדרת ״וורהאמר״. המשחק מתקיים בעולם פנטזיה שיצרה חברת games workshop בשנת 1987. החברה יצרה בעולם זה משחקים רבים וגרסאות שונות למשחק, ובהם משחק המלחמה וורהאמר פנטזי באטל, משחק התפקידים וורהאמר פנטזי רולפליי, וטליסמן. ישנו גם עולם מדע בדיוני בשם ״וורהאמר 40,000״, שיצרה החברה.
על מה מבוסס המשחק
צבאות המשחק
סיפור המשחק
עידן הסוף-THE END TIMES
העידן של סיגמר-AGE OF SIGMER
מקורות השראה למשחק

יוצרי המשחק הסתמכו בעיקר על אנשים וסיפורים מימי הביניים. אחד מצבאות המשחק, בריטוניה, מזכיר ממלכות היסטוריות אמיתיות כמו צרפת ואנגליה בתקופת מלחמת מאה השנים. האורקים והגובלינים, עוד צבא מהמשחק, מבוסס על אגדה מימי הביניים על אנשים פראים וברברים ירוקי עור מדרום אירלנד. האימפריה, עוד צבא הדומה לבריטניה, מבוסס על האימפריה הרומית הקדושה במאה ה-15, עם כמה תוספות כמו מטול רקטות וטנק קיטור. שלושת צבאות האלפים, מבוססים גם על אגדה על יצורים חזקים דמויי אדם עם עיניים כחולות ואוזניים מחודדות, אך לעומת האגדה, בה מסופר שהם אנשי יערות שצולפים על אויביהם בחצים, במשחק יש שלושה צבאות: האלפים הרמים, האלפים האפלים ואלפי היער. צבא אנשי החיה מבוסס על יצורים בעלי רגלי שור וחצי גוף עליון של אדם מהמיתולוגיה היוונית. צבאות הערפדים, שבהם יש ערפדים, שלדים, מכשפות ומפלצות מבוסס על אגדות מפורסמות מאוד מימי הביניים על ערפדים מוצצי דם ומכשפות שמעוררות לחיים שלדים. צבאות הכאוס מבוססים על אלים מהמיתולוגיות השונות וחיילים שהם הוסיפו לבדם. אנשי הלטאה מבוססים על האצטקים,מלכי הקבר מבוססים על מצרים העתיקה וצבא העוגים הוא צבא שיוצרי המשחק הוסיפו לבדם.
אלכסנדר גלאזונוב

| --- | --- |

 לידה:  29 ביולי 1865 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  21 במרץ 1936 (בגיל 70) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית העלמין טיחווין 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 סוגה:  סימפוניה, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 פרסים והוקרה:  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר גלאזונוב (רוסית: Александр Константинович Глазунов,‏ 10 באוגוסט 1865 – 21 במרץ 1936) היה מלחין רוסי חשוב ומורה למוזיקה, שהשפיע רבות על תלמידיו.
חייו

גלאזונוב נולד בסנקט פטרבורג ולמד מוזיקה אצל ניקולאי רימסקי-קורסקוב. הראשונה בתשע הסימפוניות שלו בוצעה לראשונה כשהיה בן 16. יצירתו הפופולרית "סטנקה ראזין"(אנ') נכתבה גם היא בצעירותו. כמו כן כתב גלאזונוב שלושה באלטים. הוא הוכר כמוזיקאי מופלא בתחומו ובעזרת מורו וידידו רימסקי-קורסקוב סיים כמה מיצירותיו החשובות של אלכסנדר בורודין שהמפורסמת ביותר ביניהן הייתה "הנסיך איגור", הכוללת את "המחולות הפולובציים" הפופולריים.
בשנת 1899 התמנה לפרופסור בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג, ובהמשך – למנהלו. גלאזונוב עזב את רוסיה ב-1928. הוא סייר באירופה ובארצות הברית ומת בפריז.
רשימת יצירות חלקית

(רשימה מלאה בוויקיפדיה האנגלית)
אופוס 1: רביעיית מיתרים מס' 1 ברה מז'ור (1881-1882)
אופוס 2: סוויטה על הנושא "S-A-S-C-H-A" לפסנתר (1883)
אופוס 3: פתיחה מס' 1 בסול מינור לתזמורת "על נושאים יווניים"
אופוס 4: "חמש רומנסות", שירים (1882-1885)
אופוס 5: סימפוניה מס' 1 במי מז'ור, "סימפוניה סלאבונית", (1881-1884)
אופוס 6: פתיחה מס' 2 ברה מז'ור לתזמורת (1883)
אופוס 7: סרנדה מס' 1 בלה מז'ור לתזמורת (1882)
אופוס 8: "לזכר הרו", אלגיה לתזמורת (1885)
אופוס 9: "סוויטה אופיינית" ברה מז'ור לתזמורת (1884)
אופוס 10: רביעיית מיתרים מס' 2 בפה מז'ור (1884)
אופוס 11: סרנדה מס' 2 בפה מז'ור לתזמורת קטנה (1884)
אופוס 12: "פואמה לירית" ברה במול מז'ור לתזמורת (1884-1887)
אופוס 13: "סטנקה ראזין", פואמה סימפונית בסי מינור (1885)
אופוס 14: "שני קטעים" לתזמורת (1886-1887)
אופוס 15: "חמש נובלטות" לרביעיית מיתרים (1886)
אופוס 16: סימפוניה מס' 2 בפה דיאז מינור "לזכר ליסט" (1886)
אופוס 17: "אלגיה" ברה במול מז'ור לצ'לו ופסנתר (1888)
אופוס 18: "מזורקה" בסול מז'ור לתזמורת (1888)
אופוס 19: "היער", פנטזיה בדו דיאז מינור לתזמורת (1887)
אופוס 20: "שני קטעים" לצ'לו ותזמורת (1887-1888)
אופוס 21: "מארש נישואים" במי במול מז'ור לתזמורת (1889)
אופוס 22: שני קטעים לפסנתר (1889)
אופוס 23: ולסים על השם S-A-B-E-L-A לפסנתר (1890)
אופוס 24: "הזיות" ברה במול מז'ור לקרן ופסנתר (1890)
אופוס 25: פרלוד ושתי מזורקות לפסנתר (1888)
אופוס 26: רביעיית מיתרים מס' 3 בסול מז'ור "רביעייה סלאבית" (1886-1888)
אופוס 26a:חגיגה סלאבונית, רישומים סימפוניים
אופוס 27: שני שירים בעקבות פושקין (1887-1890)
אופוס 28: "הים", פנטזיה במי מז'ור לתזמורת (1889)
אופוס 29: רפסודיה אוריינטלית בסול מז'ור לתזמורת (1889)
אופוס 30: "הקרמלין", תמונה סימפונית בשלושה חלקים (1890)
אופוס 31: שלושה אטיודים לפסנתר (1891)
אופוס 32: "הרהורים" ברה מז'ור לכינור ותזמורת (1891)
אופוס 32a:"הרהורים" ברה מז'ור לכינור ופסנתר (1891)
אופוס 33: סימפוניה מס' 3 ברה מז'ור (1890)
אופוס 34: "האביב", תמונה סימפונית ברה מז'ור
אופוס 35: סוויטה בדו מז'ור לרביעיית מיתרים (1887-1891)
אופוס 36: שלושה ולסים ברה מז'ור לפסנתר (1889)
אופוס 37: נוקטורן ברה במול מז'ור לפסנתר (1889)
אופוס 38: "אין מודו רליגיוזו", רביעייה לחצוצרה, קרן ושני טרומבונים (1892)
אופוס 39: חמישיית מיתרים בלה מז'ור ללרביעיית מיתרים וצ'לו (1891-1892)
אופוס 40: מארש ניצחון לתזמורת גדולה ופסנתר (1892)
אופוס 41: ולס קונצרטנטי גדול במי במול מז'ור לפסנתר (1893)
אופוס 42: שלוש מיניאטורות לפסנתר (1893)
אופוס 43: ולס סלוני בדו מז'ור לפסנתר (1893)
לקריאה נוספת

תיאור רשמיו של שוסטקוביץ' ומגעיו עם גלאזונוב בספר:
Solomon Volkov's Testimony: The Memoirs of Dmitri Shostakovitch, 25th Anniversary ed., Limelight editions, New York, 2004.
סולם פנטטוני

סולם פנטטוני
סולם פנטטוני הוא סולם או מודוס מוזיקלי המורכב מחמישה צלילים באוקטבה (מיוונית: פנטה = 5). דוגמה לסולם כזה היא סידור של סולם מז'ורי או מינורי עם החסרת צלילים למען הימנעות מחזרה על מרווח של חצי טון. הסולם הפנטטוני נפוץ מאוד במוזיקה עממית במקומות שונים, מוזיקה יוונית, מוזיקה קלטית ומוזיקה סינית.
סוגי פנטטוניקות > פנטטוניקה מז'ורית

זהו סולם הנמצא בשימוש בבלוז, ג'אז ומוזיקה קלאסית אירופאית, שמתקבל על ידי החסרת הדרגות הרביעית והשביעית מהסולם המז'ורי.
הנוסחה הכללית של פנטטוניקה מז'ורית:
I - II - III - V - VI
לדוגמה, סולם דו מז'ור פנטטוני:
דו רה מי פה סול לה סי
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
סוגי פנטטוניקות > פנטטוניקה מינורית

זהו סולם פנטטוני המתקבל באמצעות החסרת הדרגות השנייה והשישית מהסולם המינורי.
הנוסחה הכללית של פנטטוניקה מינורית:
I - III - IV - V - VII
לדוגמה, סולם דו מינור פנטטוני:
דו רה מי במול, פה, סול לה במול סי במול
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
סולמות פה דיאז מז'ור פנטטוני או רה דיאז מינור פנטטוני מתקבלים על ידי הקלדה על קלידי הפסנתר השחורים בסדר עוקב, עולה או יורד.
סוגי פנטטוניקות > "בלו נוטס" (Blue Notes)

תוספת מקובלת לסולמות הפנטטוניים בסגנונות בלוז, ג'אז ורוק היא הבלו נוט, תווים שמוסיפים "פלפל" לסולם הפנטטוני. הבלו-נוט בסולם פנטטוני מינורי הוא לרוב בדרגה חמישית מונמכת (b5).
לדוגמה, סולם דו מינור בלוז:
דו - מי במול - פה - סול במול - סול - סי במול
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
"בלו-נוט" בדרגה חמישית מונמכת בסולם המינורי יוצר מרווח של טריטון מהתו הראשון בסולם, ומאפשר יצירת תחושת דיסוננס הרמוני שקשה יותר להשיגה בסולם פנטטוני פשוט.
הבלו-נוט בסולם פנטטוני מז'ורי הוא לרוב בדרגה שלישית מונמכת (b3).
לדוגמה, סולם דו מז'ור בלוז:
דו - רה - מי במול - מי - סול - לה
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
סוגי פנטטוניקות > פנטטוניקות נוספות

פנטטוניקה נייטרלית מתקבלת על ידי השמטת הדרגות השלישית והשישית מהסולם המינורי. הנוסחה הכללית:
I - II - IV - V - VII
לדוגמה, הסולם הנייטרלי דו:
דו רה מי פה סול לה סי במול [דרוש מקור]
מקור הסולם הוא במוזיקה הסינית ובמוזיקה יפנית שבהן ישנה פנטטוניקה המבוססת על החסרת הדרגות השלישית והשביעית בסולם המז'ורי.
פרס פרשיה שימל

| --- | --- |
 תיאור:  עבור תרומה לארכאולוגיה של ארץ ישראל
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  מוזיאון ישראל 
 תקופת הפרס:  1979–הווה (כ־45 שנים) 
 אתר רשמי
 
פרס פרשיה שימל (באנגלית: Percia Schimmel Award) ניתן על ידי האגף לארכאולוגיה במוזיאון ישראל לחוקרים על תרומתם לארכאולוגיה של ארץ ישראל וארצות המקרא. הפרס נוסד ב-1979 על ידי אספן העתיקות והנדבן האמריקני נורברט שימל (Norbert Schimmel) לזכר אימו.
זוכי הפרס

1979 - נחמן אביגד וריצ'רד ברנט (Richard David Barnett)
1980 - בנימין מזר ופרנק מור קרוס
1981 - רות עמירן
1982 - ויליאם דיוור ויוסף אבירם
1983 - יגאל ידין וז'אן פרו
1984 - הלין קנטור ואברהם בירן
1985 - קלר אפשטין
1986 - גלדיס ויינברג ושאול וינברג (Gladys Weinberg, Saul Weinberg)
1987 - בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה וחוקריו
1988 - משה דותן
1989 - רוג'ר מורי (Roger Moorey)
1991 - טרודה דותן
1992 - מרים רוזן-איילון
1993 - פרחיה בק
1994 - אפרים שטרן
1995 - לוי יצחק רחמני
1997 - יוסף נוה
2000 - אמנון בן-תור
2001 - אלישע לינדר
2004 - סימור גיטין
2007 - עמיחי מזר
2014 - דוד אוסישקין
2016 - לורנס סטייגר
הערות שוליים

↑  הפרס אינו מוענק מדי שנה ברציפות
↑  דברים לזכרו של נורברט שימל  בניו יורק טיימס מיום 22 בפברואר 1990  (באנגלית)
| פרסי מוזיאון ישראל |
| --- | --- | --- |
| אגף אדמונד ולילי ספרא לאמנויות | פרס סנדברג • פרס בנק דיסקונט • פרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום • פרס ז'ראר לוי • פרס פינס לגרפיקה ישראלית |  |
| אגף הנוער והחינוך לאמנות על-שם רות | פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק |  |
| האגף לארכאולוגיה על-שם שמואל וסיידי ברונפמן | פרס פרשיה שימל |  |
ציד המכשפות

ערך זה עוסק במחזה מאת ארתור מילר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 כתיבה:  ארתור מילר 
 מבוסס על:  ציד המכשפות בסיילם 
 סוגה:  טרגדיה 
 הצגת בכורה:  22 בינואר 1953 
 שפה:  אנגלית 
 פרסים:  פרס טוני למחזה הטוב ביותר 
 
צייד המכשפות (באנגלית: The Crucible, "כור ההיתוך") הוא מחזה של ארתור מילר שנכתב בשנת 1953 ומתאר את ציד המכשפות בסיילם בשנת 1692.
המחזה זכה לביקורות גרועות כאשר עלה לראשונה בברודוויי ב־22 בינואר 1953. אולם הגרסה שעלתה לבמות שנה לאחר מכן נחשבת לקלאסיקה והיא נלמדת בבתי ספר למשחק ברחבי העולם.
הבסיס ההיסטורי למחזה

המחזה מבוסס על אירועים היסטוריים אמיתיים, שהתרחשו בעיירה סיילם שבמדינת מסצ'וסטס בשנת 1692. במהלך שנה זו נידונו 13 נשים ושישה גברים למוות בתלייה, על ידי בית המשפט המקומי, לאחר שהורשעו במעשי מאגיה שחורה וכישוף, עבירה שעונשה היה מוות במדינת מסצ'וסטס הפוריטנית של המאה ה-17. אדם נוסף הומת בסקילה, לאחר סירובו לעמוד למשפט בבית-משפט אזרחי בהאשמה כזאת. מאות אחרים, שלא הורשעו, שהו לעיתים זמן ממושך בכלא, לאחר שנחשדו כעוסקים בכישוף.
המחזה והפוליטיקה האמריקאית

המחזה נכתב בעקבות המקרתיזם שבגינה אמריקאים שנחשדו בקומוניזם - ביניהם ארתור מילר עצמו, שנחקר מאוחר יותר ב־1956 באשמת תמיכה בקומוניזם.
ניסיונות של מילר לצאת לאירופה על מנת להציג מחזה זה הוכשלו בתחילה, בשנות החמישים, על ידי ממשלת ארצות הברית בשל "אי תאימות לאינטרסים". למרות ניסיונות הממשל זכה המחזה בגרסתו השנייה להצלחה בינלאומית.
המחזה הוסרט פעמיים, בפעם הראשונה ב־1957 ובפעם השנייה על ידי מילר ב־1996. כמו כן עובד המחזה לאופרה בשנת 1961.
עלילת המחזה > מערכה ראשונה

המערכה הראשונה מתרחשת בעליית הגג של המטיף של עיירת סיילם, הכומר סמואל פאריס. בתו בת העשר, בטי, שוכבת ללא ניע. ערב קודם, פאריס גילה את בטי, כמה בנות אחרות, ואת שפחתו הברבדית, טיטובה, רוקדות עירומות ביער ועוסקות לכאורה במעשי כשפים. המון מתאסף מחוץ לביתו של הכומר פאריס, הם בטוחים כי השטן נמצא בקרבם. פאריס מודאג מכך שהאירוע יגרום להדחתו מתפקידו כמטיף העיירה. הוא שואל את אחייניתו אביגיל וויליאמס, שפריס נאלץ לאמץ לאחר שהוריה נהרגו, מה קרה באותו הלילה. אביגיל שהובילה את חבורת הבנות, מכחישה שהן עסקו בכישוף וטוענת שהן רקדו. לאחר מכן מגיעים תומאס פוטנם העשיר והמשפיע ואשתו אן שגם ביתם נפגעה בתקרית. על מנת לסייע בחקירה, מציין פאריס שהוא הזמין את הכומר ג'ון הייל, מומחה לכישוף ודמוניולוגיה.
שאר הבנות המעורבות בתקרית מגיעות לבית ונשארות לבד ליד מיטתה של בטי. בטי חוזרת לרגע להכרה ומנסה לקפוץ מהחלון. אביגיל תופסת אותה ומאיימת על האחרות להיצמד לסיפור שלהן שמדובר רק בריקוד שובב של נערות. הבנות האחרות פוחדות שהאמת תתגלה (למעשה, הן אכן ניסו להטיל קללה נגד אליזבת פרוקטור) אך הן מקבלות בהכנעה את הוראתה של אביגיל. לאחר מכן בטי מאבדת בחזרה את הכרתה.
ג'ון פרוקטור, חקלאי מקומי ובעלה של אליזבת, נכנס. הוא שולח את הבנות האחרות החוצה (כולל מרי וורן, המשרתת של משפחתו) ומתעמת עם אביגיל, שמספרת לו שהיא והבנות לא ביצעו כישוף. הקהל מגלה שאביגיל עבדה פעם כמשרתת עבור הפרוקטורים, ושהיא וג'ון ניהלו רומן, שבגללו היא פוטרה. לאביגיל עדיין יש רגשות כלפי ג'ון ומאמינה שהם הדדיים, אבל ג'ון שולל זאת.
מזמור תפילה נשמע מלמטה. בטי קמה לפתע ומתחילה לצרוח. פאריס רץ בחזרה לחדר השינה ואנשי העיירה נכנסים לצפות בנס: הזוג פוטנם, שכנתם הנכבדת רבקה נרס, החקלאי ג'יילס קורי. תושבי העיירה מניחים ששירת המזמור של תושבי העיירה בחדר למטה גרמה לצרחות של בטי. פאריס מעלה לנושאי השיחה את מורת רוחו משכרו ומתנאי המחיה שלו כמטיף העירייה, ומאשים את פרוקטור שהוא עומד בראש קונספירציה להדיחו מהכנסייה. אביגיל, עומדת בשקט בפינה, עדה לכל זה.
הכומר הייל מגיע ומתחיל בחקירתו. לפני שיוצא, ג'יילס מעיר שהוא הבחין באשתו קוראת ספרים לא ידועים ומבקש מהייל לבדוק את זה. הייל שואל את פאריס, אביגיל וטיטובה על פעילותן של הבנות ביער. כשהעובדות מתגלות, אביגיל טוענת שטיטובה הכריחה אותה לשתות דם. טיטובה טוענת מנגד שאביגיל התחננה בפניה שתעלה קללה קטלנית. פאריס מאיים להצליף למוות בטיטובה אם לא תתוודה בביצוע כישוף. טיטובה נשברת ונאלצת להודות בשקר שהשטן מכשף אותה ואחרים בעיר. בלחץ הייל ופוטנם, טיטובה מאשימה את אשת אוסבורן ושרה גוד בכישוף. אביגיל מחליטה לשתף פעולה עם השקר של טיטובה על מנת למנוע מאחרים לגלות את הרומן שלה עם פרוקטור, שאת אשתו היא ניסתה לקלל מתוך קנאה. היא מזנקת, מתחילה לנוע בפראות, וזורקת, בנוסף לאוסבורן וגוד, שמות של אנשים נוספים בעיירה ש"רוקדים עם השטן". בטי קמה לפתע ומתחילה לחקות את תנועותיה ומילותיה של אביגיל. כשהמסך נסגר, השלוש ממשיכות בהאשמותיהן כשהייל מורה על מעצרם של האנשים הנקובים ושולח שופטים לשפוט אותם.
עלילת המחזה > מערכה שנייה

המערכה השנייה מתרחשת בבית הפרוקטורים. ג'ון ואליזבת ההרה לא מאמינים בכך שכמעט ארבעים אנשים נעצרו בגין כישוף על סמך הצהרותיהן של אביגיל והבנות האחרות. ג'ון יודע שהחזקתם והאשמתם בכישוף אינן נכונות, כפי שאביגיל אמרה לו כשהם היו לבד יחד, אך אינו בטוח כיצד לספר לאשתו על שיחתם בארבע עיניים. כשהוא בכל זאת מספר לה על כך, אליזבת מוטרדת כיוון שהיא מאמינה שג'ון עדיין חושק באביגיל. היא אומרת לו שכל עוד הוא עושה זאת, הוא לעולם לא יצליח להשלים עם הסיפור הזה.
מרי וורן נכנסת ונותנת לאליזבת בובה שהיא תפרה בבית המשפט באותו יום בזמן שישבה כעדה. מרי מספרת ששלושים ותשע נעצרו עד כה שהואשמו בכישוף, והן עלולות להיתלות. מרי גם מספרת שאשת אוסבורן תיתלה, אבל חייה של שרה גוד בטוחים כי היא התוודתה שהיא כרתה ברית עם השטן. ג'ון מאיים להכות אותה על כך שהיא מזניחה את חובותיה כמשרתת. מרי משיבה שהיא כעת פקידה בבית המשפט, היא חייבת ללכת לשם על בסיס יומי ובזכות כך, היא הצילה את חייה של אליזבת באותו יום, שכן אליזבת הואשמה בכישוף והייתה אמורה להיעצר עד שמרי דיברה להגנתה. מרי מסרבת לזהות את המאשימה של אליזבת, אבל אליזבת משערת במדויק שזו הייתה כנראה אביגיל. אליזבת מפצירת בג'ון ללכת לבית המשפט ולספר לשופטים שאביגיל ושאר הבנות מעמידות פנים. ג'ון נרתע, מחשש שכך ידרוש ממנו לחשוף בפומבי את ניאופו בעבר.
הייל מגיע, ומצהיר שהוא מראיין את כל האנשים המוזכרים בהליך, כולל אליזבת. הוא מציין שגם רבקה נרס נקראה בשמה, אבל מודה שהוא מטיל ספק בהיותה מכשפה בשל אדיקותה המופלגת בנצרות, אם כי הוא מדגיש שהכל אפשרי. הייל סקפטי לגבי מסירותם של הפרוקטורים לנצרות, ומזכיר שהם אינם מגיעים לכנסייה באופן קבוע ושאחד משלושת בניהם טרם הוטבל, ג'ון עונה שזה בגלל שאין לו כבוד לפאריס. הייל מאתגר את ג'ון לציין את עשרת הדיברות. מכולם, ג'ון שוכח את הדיבר "לא תנאף". כשהייל חוקר את אליזבת, היא כועסת על כך שהוא לא חוקר את אביגיל קודם. לדרישתה של אליזבת, ג'ון אומר להייל שהוא יודע שהטירוף של הבנות מזויף. כאשר הייל מגיב שרבים מהנאשמים הודו בקשירת קשר עם השטן, ג'ון מציין שהם היו חייבים על מנת להציל את עצמם מתלייה. הייל מודה בנקודה זו באי רצון.
לפתע, ג'יילס קורי ופרנסיס נרס נכנסים לבית ומודיעים לג'ון והייל ששתי נשותיהם נעצרו באשמת כישוף - מרתה קורי על קריאת ספרים חשודים ורבקה נרס נחשדה בהקרבה של ילדים. משלחת בראשות הפקיד איזיקייל צ'יבר והמזכיר העירוני ג'ורג' הריק מגיעים זמן קצר לאחר מכן ומציגים צו מעצר נגד אליזבת, להפתעתו הרבה של הייל. צ'יבר מרים את הבובה על שולחנה של אליזבת ומוצא בפנים מחט. הוא מודיע לג'ון שאביגיל עברה התקף כאב מוקדם יותר באותו ערב ומחט נמצאה תקועה בבטנה. אביגיל טענה שאליזבת דקרה אותה במחט בכישוף באמצעות בובה. ג'ון מביא את מרי לחדר כדי לומר את האמת. מרי טוענת שהיא יצרה את הבובה ותקעה בה את המחט כדי לא לאבדה, ושאביגיל ראתה אותה עושה זאת. צ'יבר לא משתכנע ומתכונן לעצור את אליזבת.
ג'ון כועס מאוד, קורע את צו המעצר לגזרים ומאיים על הריק וצ'יבר עד שאליזבת מרגיעה אותו ומוסרת את עצמה. הוא קורא להייל פחדן ושואל אותו מדוע כל מה שהמאשימים אומרים בלתי ניתן לערעור. הייל חצוי, מציע שאולי האסון הזה פקד את סיילם בגלל פשע גדול יותר ומסתורי ולוקח את זה לתשומת ליבו. ג'ון מצווה על מרי ללכת איתו לבית המשפט ולחשוף את השקרים של הבנות האחרות, והיא מוחה בתוקף. היא מספרת לו שהיא מודעת לניאוף שלו, ומזהירה אותו שאביגיל מוכנה לחשוף אותו גם לציבור במידת הצורך. ג'ון מזועזע אבל קובע שהאמת חייבת לנצח, יהיה המחיר האישי אשר יהיה.