stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חגים פדרליים בארצות הברית
ביקורות ומחלוקות > יום קולומבוס

הפגנות שנערכו על ידי האוכלוסייה הילידה של אמריקה תומכות ברעיון ביטול החג עקב אידאולוגיה נגד הכיבוש הכוחני והאימפריאליסטי של יבשת אמריקה, ומטבע ההתנהגות הקולוניאליסטית שלו.
אלסקה, פלורידה, הוואי, איווה, לואיזיאנה, מיין, מינסוטה, ניו מקסיקו, נוואדה, צפון קרוליינה, אורגון, דרום דקוטה, וושינגטון, ווויסקונסין לא מזהות את יום קולומבוס כחג פדרלי, אף על פי שהוואי ודרום דקוטה מציינות יום אלטרנטיבי – הוואי את "יום המגלה", ודרום דקוטה את "יום הילידים האמריקאים" (היא המדינה היחידה בארצות הברית שמכירה ביום זה).
מדינות אחרות, כמו מיין, נוואדה, וושינגטון ווינסקוסין מזהות את "יום האוכלוסייה הילידה" כיום אלטרנטיבי.
ביקורות ומחלוקות > חג המולד

חג המולד כחג לאומי לעיתים מקבל התנגדות ממספר מקורות, בדרך כלל בגלל קשריו לנצרות.
הערות שוליים

↑  "5 U.S. Code § 6103 – Holidays". www.law.cornell.edu. Cornell University Law School – Legal Information Institute. ארכיון מ-9 ביולי 2017. נבדק ב-2014-03-03. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Duffy, Molly. "Iowa marks first Indigenous Peoples Day". The Gazette. נבדק ב-2019-10-11.
↑  "October 14 proclaimed to be Indigenous Peoples' Day in Louisiana". wafb.com. 16 בספטמבר 2019. נבדק ב-13 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Indigenous Peoples Day Proclamation" (PDF). mn.gov. 2016-10-10.
↑  "State Of North Carolina Indigenous Peoples' Day Proclamation" (PDF).
↑  Robin, Marci (2014-12-09). "Christmas Should Not Be a National Holiday". time.com. Time Inc. ארכיון מ-18 באוקטובר 2015. נבדק ב-2015-09-07. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gaylor, Annie (2013-04-19). "Let's Observe Dec. 25, but not as Christmas". www.nytimes.com. The New York Times. ארכיון מ-2 בפברואר 2017. נבדק ב-2015-09-07. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Why Should the Federal Government Celebrate the Birth of a God". www.dailykos.com. Daily Kos. 2011-12-10. ארכיון מ-18 באוקטובר 2015. נבדק ב-2015-09-07. {{cite web}}:  (עזרה)
טראני

ערך זה עוסק בעיר באיטליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
טְרָאנִי (באיטלקית:  Trani), היא עיר נמל במחוז פוליה שבדרום איטליה, בירת נפת  בארלטה-אנדריה-טראני, השוכנת לחוף הים האדריאטי, כ-40 קילומטרים צפונית-מערבית לבארי.
היסטוריה

יישוב מתקופת האימפריה הרומית בשם טוּרֶנוּם הסמוך לעיר המודרנית טראני מצוין במפת פויטינגר. בהמשך, נשלטה העיר על ידי הלומברדים והביזנטים. האזכור הראשון לשם טראני הוא מהמאה ה-9. בתקופת מסעי הצלב התפתחה העיר, והנמל שבה הפך לאחד החשובים בנמלי הים האדריאטי. במהלך המאה ה-13, בתקופת שלטונו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בוצרה ופותחה העיר והגיעה לשיא פריחתה. בהמשך, נכללה העיר בשטחה של ממלכת נאפולי. בשלהי המאה ה-15 פלש לאזור צבאו של שארל השמיני, מלך צרפת, אך בראשית המאה ה-16 סולקו הצרפתים על ידי צבא ממלכת אראגון. בעת המלחמות הנפוליאוניות ידעה טראני תקופת אי שקט ונסיגה כלכלית. לאחר איחוד איטליה, נכללה טראני בשטחה של ממלכת איטליה.
הקהילה היהודית

התיישבות יהודים רומניוטים באזור החלה ככל הנראה עוד בתקופה הרומית. במאה ה-12 תיעד בנימין מטודלה קהילה בת 200 נפשות בעיר. במחצית השנייה של המאה ה-15 החלו רדיפות יהודים באזור דרום איטליה אשר פגעו קשות בקהילה היהודית במקום. בראשית המאה ה-16 לאחר השתלטות ממלכת אראגון על העיר גורשו יהודי טראני או אולצו להתנצר והקהילה פסקה מלהתקיים. שמות המשפחה די-טראני ומטראני מיוחסים לבני הקהילה וצאצאיהם.
ראו גם

בית הכנסת סקולנובה
הערות שוליים

↑  טראני, משפחת חכמים, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564353505171  GND: 4119684-3  LCCN: n79063232  MusicBrainz: c4348542-56ef-4c0f-9e60-610f6e2bc939  SUDOC: 027264440  VcBA: 497/30341  VIAF: 154757425   WorldCat (עם VIAF): 154757425
חופשה בחיתולים

| --- | --- |

 בימוי:  Patrick Read Johnson 
 הופק בידי:  ג'ון יוז, Richard Vane 
 תסריט:  ג'ון יוז 
 שחקנים ראשיים:  ג'ו מנטנה Jacob Joseph Worton Adam Robert Worton ורן טרויר Eddie Bracken Dawn Maxey ניל פלין קירסטן נלסון מייק סטאר אנה תומסון פרד תומפסון בריאן הולי ג'ו פנטוליאנו ג'ון נוויל לארה פלין בויל סינת'יה ניקסון מתיו גלייב John Alexander 
 מוזיקה:  Bruce Broughton
 צילום:  תומאס אקרמן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20, Hughes Entertainment 
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 ביולי 1994 
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט לכל המשפחה 
 תקציב:  48 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   babysdayout
 דף הסרט ב־IMDb
 
חופשה בחיתולים (באנגלית: Baby's Day Out) הוא סרט קומדיית הרפתקאות אמריקאי משנת 1994 בבימויו של פטריק ריאד ג'ונסון (אנ') שנכתב על ידי ג'ון יוז, שגם הפיק את הסרט. הסרט כיכובם של ג'ו מנטנה, לארה פלין בויל, ג'ו פנטוליאנו ובריאן היילי (אנ'). העלילה מתמקדת בחטיפת תינוק עשיר על ידי שלושה פושעים, לאחר מכן בריחתו והרפתקאותיו בשיקגו בעודו נרדף על ידי הפושעים.
הסרט יצא לאקרנים ב-1 ביולי 1994 על ידי אולפני המאה ה-20 בארצות הברית, אך הוא הוגדר ככישלון והכניס רק 30 מיליון דולר מול הוצאות הפקה של 48 מיליון דולר. למרות זאת, מאז הוא הפך לסרט פולחן.
תקציר העלילה

בנינגטון אוסטין "בינק" קוטוול הרביעי, בנם התינוק של לארין ובנינגטון אוסטין העשירים, גר באחוזה בפרבר של שיקגו ועמד להופיע בעיתון.
שלושה פושעים מגושמים, אדגר "אדי" מאוזר, נורברט "נורבי" לבלו, וויקטור "ויקו" ריילי, מתחפשים לצלמי תינוקות מהעיתון וחוטפים אותו בדרישה לכופר של 5 מיליון דולר. אולם לאחר החטיפה, הפושעים מתקשים להשתלט על בינק בדירתם. נורבי מנסה להרדים אותו על ידי קריאת ספר הסיפורים האהוב עליו ("בו-בו"), אך נרדם בעצמו משעמום, ומשאיר את בינק ללא השגחה. במבט בספר, בינק מבחין בציפור על הדף ולאחר מכן באחת ליד החלון; הוא עוקב אחריו ומתרחק בהצלחה מהחוטפים שלו. המרדף שלאחר אדי נופל מהבניין לפח אשפה. נורבי וויקו מוציאים אותו והם מתחילים לרדוף אחרי בינק ברחבי העיר.
ה-FBI מגיע לאחוזה, בראשות דייל גריסום, שם הם מנסים למצוא כיווני חקירה יחד עם הוריו של בינק והאומנת שלו ג'ילברטין. בינתיים, בינק, עכשיו בחוץ על הקרקע וזוחל, מוצא חלק נוסף בספרו - האוטובוס הכחול, עליו הוא עולה. הפושעים מבינים שהוא בורח ומתחילים לרדוף אחרי האוטובוס בטנדר שלהם, אך מאמציהם היו לשווא.
בינתיים באוטובוס, בינק זוחל לתיק של גברת שמנה שיורדת בתחנה שלה זמן קצר לאחר מכן. כשהפושעים תופסים את האוטובוס, הם מבינים שבינק לא עליו ועוקבים אחר הגברת. בזמן המריבה איתה, בהיסח הדעת, בינק זוחל עד לדלת מסתובבת בכניסה לחנות כלבו. עוצרת אותו עובדת במעון היום של החנות, שחשבת שהוא עוד תינוק שנמלט משם. לאחר מכן הוא בורח מהחנות ובסופו של דבר זוחל לפקקים לאחר נסיעה במונית.
הפושעים מנסים לעקוב אחריו, אך ממשיכים להיפצע תוך כדי כך שהוא עושה את דרכו לגן החיות של העיר. הם מוצאים אותו בכלוב הגורילה עם גורילת שפלה מערבית, שמתחברת אליו ואינה פוצעת אותו. הגורילה מאכילה את בינק. הפושעים מנסים להוציא אותו מהכלוב, אך הגורילה מבחינה בהם. הגורילה חובט בידו של ויקו, זורק את נורבי לאוויר באמצעות מגב, וזורק את אדי על הסורגים של כלוב סמוך.
הפושעים תופסים את בינק בפארק של גן החיות, אך מתעמתים עם שני שוטרים פטפטנים שהבחינו שמנוע הטנדר שלהם עדיין פועל. במהלך השיחה, אדי מחביא את בינק מתחת למעיל שלו בחיקו, אבל בינק מגיע למצית הסיגריות שלו, מצית את מפשעתו ומתגנב משם ברגע שהשוטרים נעלמו. ויקו מכבה את האש בדריכה על מפשעתו של אדי.
לאחר מכן הם עוקבים אחרי בינק לאתר בנייה, שם הם מסתבכים עד מוות כשויקו נזרק מהבניין אל חלקה האחורי של משאית זבל, נורבי נופל לתוך בור של מלט רטוב, ואדי נתקע על מנוף. לאחר מכן השמש שוקעת כאשר בינק וצוות הבנייה עוזבים את האתר. לאחר שהצליחו להימלט, הפושעים מוותרים על תפיסת בינק וחוזרים הביתה.
הוריו של בינק מקבלים הודעה על תצפיות שונות שלו בעיר וג'ילברטין מסיק שהוא עוקב אחרי עלילת הספר שאהב, וככל הנראה יפנה לבית אבות. הם מוצאים אותו שם, אבל בדרך הביתה, הוא מתחיל לקרוא "בו-בו" לכיוון דירת הפושעים. הפושעים המתאוששים, כששמעו את בינק קורא לספרו, מבינים שהוא חזר, וכשהסתכלו מבעד לחלון, הם מוצאו את עצמם מוקפים בשוטרי FBI, שהגיעו לעצור אותם, וגם מוצאים את בינק והוריו עומדים מחוץ לבניין.
בחזרה בבית, בינק מוכנס למיטה על ידי הוריו, שדנים בצילום שלו על ידי צלם רגיל בבוקר.
שחקנים ודמויות

אדם רוברט וורטון וג'ייקוב ג'וזף וורטון בתור בנינגטון אוסטין
ורן טרויר ככפיל הפעלולים של בינק.
ג'ו מנטנה בתפקיד אד" מאוזר
ג'ו פנטוליאנו בתור נורב" לבלו
בריאן היילי בתור ויקטור "ויקו" ריילי
לארה פלין בויל בתור לארן קוטוול
מת'יו גלייב בתפקיד בנינגטון אוסטין "בינג" קוטוול השלישי
סינתיה ניקסון בתפקיד ג'ילברטין
פרד תומפסון כסוכן ה-FBI דייל גריסום
ג'ון נוויל (אנ') בתפקיד מר אנדרוז
רובין באבר בתור הגברת השמנה
טרבור דלטון בתור נורם
אדי ברקן (אנ') בתור חייל זקן
דאון מקסי כעובדת מתבגרת
אנה תומסון (אנ') בתור גברת מקריי
ג'ון אלכסנדר (אנ') כהגורילה
ניל פלין וויליאם הומס בתור השוטרים בפארק
הפקה

חופשה בחיתולים היה אחד הסרטים הראשונים שנוצרו על ידי מחשב וכללו נופים עירוניים תלת-ממדיים, עניין שהיווה אתגר עבור Industrial Light & Magic. אמן הדיגיטל הנרי לאבאונטה אמר: "היינו צריכים ליצור את שיקגו עבור הצילומים שבהם התינוק מסתכל למטה מהמנוף. אני יצרתי את העיר הזאת".
תגובות וביקורות

האל הינסון, מהוושינגטון פוסט, כתב: "הקצב מהיר ויעיל אבל אף פעם לא מטורף... כמעט הכל בתמונה הוא בדיוק כמו שצריך, כולל הנוכלים שחוטפים את הפעוט גיבור העל ובסופו של דבר חבול ומתחנן בצורה מצחיקה לרחמים. אבל הטוב מכולם הוא הבינקמן עצמו, שפניו הקטנטנות כל כך אקספרסיביות..."
הסרט היה פופולרי בהודו. הבעלים של תיאטרון גדול בקולקטה אמר לרוג'ר אברט ב-1999 שזה הסרט המצליח ביותר בתיאטרון שלו. הוא עובד מחדש בטלוגו בשנת 1995 תחת השם "Sisindri" (אנ'), בהינדית בשם "Ek Phool Teen Kante" (אנ')בשנת 1997, גרסת הטלוגו עובדה מחדש במלאיאלאם בשנת 1999 תחת השם "ג'יימס בונד" (אנ').
הערות שוליים

↑  Hoare, James (2022-07-22). "CGI Fridays | Henry LaBounta Turned Down Star Wars for Steven Spielberg". The Companion (באנגלית בריטית). נבדק ב-2022-07-31.
↑  Hinson, Hal (1 ביולי 1994). "'Baby's Day Out'". The Washington Post. ארכיון מ-10 בנובמבר 2012. נבדק ב-19 ביוני 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ebert, Roger (6 באוגוסט 2009). "John Hughes: In Memory". Rogerebert.com. ארכיון מ-3 במרץ 2015. נבדק ב-23 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)רוג'ר איברט (August 6, 2009).
↑  Ebert, Roger (15 בנובמבר 1999). "Report from Calcutta" (באנגלית). נבדק ב-1 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kurp, Joshua (28 בספטמבר 2011). "The Legacy of Baby's Day Out, the Only Comedy Movie I've Ever Walked Out On". Vulture. ארכיון מ-25 ביוני 2018. נבדק ב-25 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)Kurp, Joshua (September 28, 2011).
| ג'ון יוז |
| --- | --- | --- |
| בימוי וכתיבה | בת שש-עשרה הייתי (1984) • מועדון ארוחת הבוקר (1985) • חלומות צעירים (1985) • שמתי ברז למורה (1986) • תקועים בדרך (1987) • צירי לידה (1988) • הדוד באק (1989) • נוכלת ושמה סו (1991) |  |
| כתיבה בלבד | National Lampoon's Class Reunion ‏(1982) • מיסטר אמא (1983) • נסיעה נעימה, המפתחות בפנים (1983) • Nate and Hayes ‏(1983) • חופשה מטורפת באירופה (1985) • יפה בורוד (1986) • משהו נפלא (1987) • The Great Outdoors ‏(1988) • כיף של חופשה (1989) • שכחו אותי בבית (1990) • Career Opportunities ‏(1991) • דאץ' (1991) • קוראים לי בטהובן (1992) • שכחו אותי בבית 2 אבוד בניו יורק (1992) • דניס - דני שובבני (1993) • חופשה בחיתולים (1994) • נס ברחוב 34 (1994) • 101 כלבים וגנבים (1996) • פלאבר (1997) • שכחו אותי בבית 3 (1997) • Reach the Rock ‏(1998) • מבקרים מטורפים (2001) • יפה במנהטן (2002) • שומר ראש במבצע (2008) |  |
חמצן (כתב עת)

אין תמונה חופשית
"חמצן" היה שבועון לנוער שיצא בין השנים 1984–1986 בהוצאתו של חיים בר און ובעריכת שמוליק שם-טוב ושלומית כנען. מטרת כתב העת הייתה להיות "התשובה האינטליגנטית למעריב לנוער", שבועון הנוער הנפוץ בישראל באותה תקופה.
תוכני השבועון שמו דגש על נושאים חברתיים מנקודת מבט סוציאליסטית ואנרכיסטית, והובעו בו דעות רדיקליות לזמנן בקשר לחינוך ולפוליטיקה. כמו כן התפרסמו בו כתבות וסיפורים הקשורים במין ובגיל ההתבגרות באופן ישיר, יוצא דופן לתקופה, ותיאורי הופעות חיות של להקות שוליים, בביקורת על הופעה של שרון בן-עזר, למשל, שעוררה סערה, נאמר שהיא מאוננת עם המיקרופון. בעיתון התפרסם באופן קבוע מדור מחשבים ותכנות בשפת בייסיק, אחד ממדורי המחשוב הראשונים לנוער שיצאו באופן סדיר. כמו כן התפרסם בו סיפור בהמשכים מאת גלילה רון פדר בשם "פרופיל 97", בו ציון, גיבור "אל עצמי", מתגייס לצה"ל. דן תורן כתב טור סיפורים בשם "קומונה עכשיו" שעסקו בניסוי חברתי.
תפוצתו של השבועון הייתה 40,000 עותקים והוא חולק חינם בפתחי בתי ספר תיכוניים בכל יום שלישי בשבוע, באישור משרד החינוך. חלק ממנהלי בתי הספר לא התירו את הפצת העיתון בשטחם, דבר שהפך אותו רק ליותר פופולרי ואטרקטיבי בעיני בני הנוער.
בנובמבר 1985 נקראו שם-טוב, כנען ובר-און למשטרה באשמה של הסתה למרד וקריאה למלחמת אזרחים, שלא היה לה המשך.
במרץ 1986 נסגר העיתון מחוסר הצדקה כלכלית, לאחר כ-70 גיליונות.
יאנוס דה מוסוס (תרבות ארכאולוגית)

יאנוס דה מוסוס (בספרדית: Llanos de Moxos) היא תרבות ארכאולוגית מהתקופה הפרה-קולומביאנית (בסביבות שנת 8,000 לפני הספירה), שהתקיימה במחוז בני (אנ'), בוליביה. השרידים מתקופה זו מעידים על עמים ילידים שהיו מאורגנים היטב.
תרבות זו סותרת את ההשקפה המסורתית של ארכאולוגים, בעיקר זו של בטי מגרס (אנ'), שטענה כי לא היה ניתן לקיים אוכלוסייה גדולה באזור אמזוניה, בשל סיבות סביבתיות, ובשל העובדה שתושביו הילידים היו להקות ציידים-לקטים או חקלאים שנהגו בשיטת חתוך ושרוף (אנ'). עבודות ארכאולוגיות באזור התקיימו לראשונה בשנות ה-60 של המאה ה-20.
הערות שוליים

↑  Lombardo U, Szabo K, Capriles JM, May J-H, Amelung W, Hutterer R, et al. (2013), "Early and Middle Holocene Hunter-Gatherer Occupations in Western Amazonia: The Hidden Shell Middens". PLoS ONE 8(8): e72746. doi:10.1371/journal.pone.0072746
↑  Prümers, Heiko; Betancourt, Carla Jaimes; Iriarte, José; Robinson, Mark; Schaich, Martin (2022-05-25). "Lidar reveals pre-Hispanic low-density urbanism in the Bolivian Amazon". Nature (באנגלית). 606 (7913): 325–328. doi:10.1038/s41586-022-04780-4. ISSN 1476-4687. PMC 9177426. PMID 35614221.
טור דיריכלה

בתורת המספרים האנליטית, טור דיריכלה הוא טור מהצורה  \,f(s)=\sum _{n=1}^{\infty }{\frac {a_{n}}{n^{s}}}, כאשר המקדמים  \ a_{n} הם קבועים (בדרך כלל שלמים, או שורשי יחידה), ו-s הוא משתנה מרוכב. טורים מן הסוג הזה הופיעו כבר במאה ה-17 (ראו למשל בעיית בזל), ואוילר מצא דרכים מתוחכמות לקשור אותם אל המספרים הראשוניים. דיריכלה הפך אותם לכלי מרכזי בהוכחת המשפט שלו על ראשוניים בסדרות חשבוניות, והטורים קרויים על-שמו.
דוגמאות

טור דיריכלה המפורסם ביותר הוא:
שהוא פונקציית זטא של רימן. טור דיריכלה אחר הוא
כאשר  \ \mu (n) היא פונקציית מביוס. טורים נוספים אפשר לפתח על ידי הפעלת נוסחת ההיפוך של מביוס וקונבולוציית דיריכלה על סדרה ידועה.
זהויות אחרות כוללות את
כאשר  \ \varphi (n) היא פונקציית אוילר, ו-
כאשר   \ \sigma _{a}(n) היא פונקציית המחלקים.
ראו גם

מכפלת אוילר
טוקן שחור-מקור

| טוקן שחור-מקור |
| --- | --- |
 תת-המין R. v. vitellinus (תת-המין השלט) בפארק העופות של מטסוי, יפן
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: טוקניים
סוג:: טוקן
מין:: טוקן כחול-פנים
שם מדעי
 Ramphastos vitellinus ‏מרטין ליכטנשטיין, 1823
תחום תפוצה


טוקן שחור-מקור מתת-המין השלט בגן חיות בדרום אפריקה
טוקן שחור-מקור (שם מדעי: Ramphastos vitellinus) הוא מין של טוקן, שמצוי בטרינידד והאזור הטרופי של אמריקה הדרומית, דרומה עד לדרום ברזיל ומרכז בוליביה ומצוי בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות.
תת-מינים וטקסונומיה

ישנם ארבעה תת-מינים, שאמנם נחשבו בעבר כמינים נפרדים, אך הם מתרבים בחופשיות  אם מפגישים ביניהם. אלה הם תת-המין השלט (R. vitellinus vitellinus), טוקן לבן-גרון (R. vitellinus culminatus), טוקן זהוב-גרון (R. vitellinus citreolaemus) וטוקן אריאל (R. vitellinus ariel). למרות זאת, תת-המין R. v. ariel קרוב יותר ל-R. v. culminatus מאשר לתת-המין השלט, ושניהם כבר נחשבים כמין בהתהוות. ישנה אוכלוסייה בצפון ברזיל שהפרטים בה אמנם דומים ל-R. v. ariel, אך מחקר גנטי העלה שאוכלוסייה זו הופרדה משאר אוכלוסיית תת-המין במשך זמן רב, ועשויה להיות מין נפרד.
תיאור

בדומה לשאר מיני הטוקניים, גופו של הטוקן שחור-המקור צבעוני ומקורו גדול. אורך הטוקן כ-48 ס"מ בממוצע, בעוד אורך המקור כ-14 ס"מ. משקלו של פרט בוגר נע בין 285 ל-555 גרם, בעוד הנקבה קטנה מעט מהזכר. שמו האנגלי של הטוקן (מחורץ-מקור) הוא על שם שני החריצים בצדו העליון של המקור.
תת-המין השלט (R. vitellinus vitellinus) - הגב, הבטן, הזנב ורוב המקור שחורים. חלק מנוצות הזנב אדומות. העור מסביב לעין ובסיס המקור כחולים, הגרון לבן, רוב החלק המרכזי של הבטן צהוב-כתמתם שדוהה ללבן. בין הבטן התיכונה לבטן התחתונה, השחורה, חוצצת רצועה אדומה. הקשתית חומה כהה. תת-מין זה מצוי בחלק הצפון-המזרחי של תפוצת המין.
טוקן לבן-גרון (R. vitellinus culminatus) - מזכיר את תת-המין השלט, אך שונה ממנו במראהו בכמה פרטים: בסיס המקור העליון צהוב, ובסיס המקור התחתון כחול. קצהו העליון של המקור צהוב כולו; נוצות הכיסוי של הזנב צהובות-כתומות, הבטן לבנה (לעיתים יש בה חלקים בעלי גוון צהבהב). הפס האדום בולט פחות מאשר אצל תת-המין השלט. תת-מין זה מצוי במזרח ובמרכז-דרום תפוצתו של המין.
טוקן אריאל (R. vitellinus ariel) - מזכיר את תת-המין השלט, אך בסיס מקורו צהוב, העור מסביב לעיניו הכחולות אדום. הגרון והבטן העליונה צהובים. תת-מין זה מצוי בדרום-מזרח יער האמזונס; ישנה אוכלוסייה שנויה במחלוקת מיונית של תת-מין זה בחופי מזרח ברזיל.
טוקן זהוב-גרון (R. vitellinus citreolaemus) - מזכיר במראהו את תת-המין טוקן לבן-גרון, אך צבע גרונו צהוב, האזור הסמוך ללסת העליונה של המקור ירוק, והאזור הסמוך למקור כתום-צהבהב. הקשתית כחולה בהירה. תת-מין זה מצוי בצפון קולומביה וצפון-מערב ונצואלה.
באזורים בהם תפוצת תת-המינים חופפת, בני-כלאיים, שגופם נראה דומה לכל אחד מתת-המינים המקוריים, נפוצים יחסית. חלק מאוכלוסיות הכלאיים האלה הוגדרו כתת-מינים.
טוקן לבן-גרון
טוקן אריאל
בית גידול

בתי הגידול המועדפים על הטוקן הם יערות וחורשות. הטוקן מעדיף אזורים לחים, אבל מצוי גם באזורים יבשים יחסית (כמו למשל גדות נהר). הטוקן נפוץ בעיקר באזורי שפלה, אך עשוי לחיות בגובה של עד 1,700 מטרים מעל גובה פני הים.
התנהגות

מין זה הוא פעיל יום ואוכל פירות, אך הוא עשוי גם לאכול חרקים, לטאות קטנות, ביצים וצפרדעים. הקריאה היא קרקור, "קרי-אופ קרי-אופ קרי-אופ".
שני ההורים מסייעים בגידול הגוזלים. שתי ביצים לבנות מוטלות בחור בעץ. הנקבה מטילה את הביצים כ-18 ימים לאחר ההזדווגות. שני ההורים דוגרים על הביצים לסירוגין במשך 15–16 ימים. למרות זאת, לעיתים ההורים לא דוגרים על הביצים, והן עשויות להיות חשופות לשמש במשך שעות. הגוזלים עיוורים וערומים, ונשארים בקן לאחר הבקיעה; עיניהם נפתחות כ-3 שבועות אחריה. מקורם קצר, וברגליהם ישנם "פדים" מיוחדים שמגנים על רגליהם מרצפת הקן. הנוצות לא מתחילות לגדול עד שהגוזלים הגיעו לגיל כ-4 שבועות. בגיל כ-8 שבועות, הגוזלים נעשים עצמאיים; כ-40 עד 50 ימים לאחר מכן, הם עוזבים את הקן.
הערות שוליים

↑  טוקן שחור-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Channel-billed Toucan (Ramphastos vitellinus), www.hbw.com
ז'אטץ

ז'אטץ (בצ'כית: Žatec, בגרמנית: Saaz, "זאץ") היא עיירה במחוז משנה לואוני (אנ') במחוז אוסטי נד לבם שבצפון-מערב צ'כיה. יש בה כ-19,000 תושבים. היא שוכנת על הנהר אוהז'ה (אנ'). ז'אטץ מפורסמת במסורת של למעלה מ-700 שנה של גידול כשותנית זאץ המשמשת מספר מבשלות בירה. אתר המורשת העולמית ז'אטץ ונוף הכשותנית של זאץ נכלל ברשימת המורשת העולמית של אונסק"ו בשנת 2023. מרכז העיירה ההיסטורי שמור היטב ומוגן על פי חוק מ-1961 כשמורת מונומנט עירוני ובחלקו גם כאזור מונומנט עירוני.
השם ז'אטץ מקורו במילה בצ'כית עתיקה záteč או zateč שמשמעותה היא מקום בנהר שבו מצטבר קרח בערוץ צר.
גאוגרפיה

ז'אטץ ממוקמת כ-18 קילומטרים מערבית ללואוני (אנ') ו-62 קילומטרים צפונית-מערבית לפראג. היא שוכנת בנוף חקלאי של אגן מוסט (אנ'). הנקודה הגבוהה ביותר נמצאת בגובה 337 מטרים מעל גובה פני הים. הנהר אוהז'ה (אנ') זורם בעיירה. מפגש הנהרות אוהז'ה ובלשאנקה (אנ') ממוקם על הגבול המוניציפלי המזרחי של העיירה.
היסטוריה

האזכור הראשון בכתב של ז'אטץ הוא בכרוניקה הלטינית של תיטמר ממרסבורג משנת 1004. בשנת 1248, ז'אטץ נקראה לראשונה כעיר. בשנת 1265 היא קיבלה את הפריבילגיות של עיר מלכותית מאוטוקר השני, מלך בוהמיה (אנ').
במאה ה-16 מנתה ז'אטץ כ-5,000 תושבים והיא הייתה אחת הערים המאוכלסות ביותר בממלכה. בשנת 1827 נבנה גשר שלשלאות מעל האוהז'ה, גשר השלשלאות הראשון בבוהמיה.
מפרוץ המלחמות ההוסיטיות ב-1419 ועד למלחמת שלושים השנים, הייתה העיירה הוסיטית או פרוטסטנטית, אך לאחר קרב ההר הלבן (1620) עזב חלק גדול מהתושבים הצ'כים את העיירה. היא נשארה גרמנית וקתולית עד 1945. באמצעות הסכם מינכן הפכה זאץ לחלק מגרמניה הנאצית ב-1938. ב-3 ביוני 1945 קיבצו הצ'כים כ-5,000 תושבים גרמנים בכיכר העיר והם הוצעדו לפוסטולופרטי (אנ'), שם נרצחו לפחות 763, ההערכות נעות עד ל-2,000 קורבנות שנהרגו על ידי הצבא הצ'כוסלובקי בז'אטץ ובצעדה.
היסטוריה > ראשית חיל האוויר הישראלי

ב-1948 אפשרה צ'כוסלובקיה לחיל האוויר הישראלי שזה עתה הוקם להחזיק את מטוסיו בשדה תעופה בז'אטץ, עד שניתן היה להעבירם לישראל. ז'אטץ שימש למעשה כבסיס של חיל האוויר הישראלי, שכונה עציון, עד שזה נסגר בלחץ אמריקני באוגוסט 1948. עד סגירתו הגיעו לבסיס זה כעשרה מטוסי תובלה אשר הוברחו מארצות הברית בניצוחו של מהנדס הטיסה היהודי-אמריקני אל שווימר, תחת כיסוי חברת התעופה הפנמית LAPSA.
יהדות ז'אטץ

יהודים היגרו לעיר המלכותית זאץ במאה ה-14 לכל המאוחר, וניתן להוכיח את קיומם מאז 1350. היה גטו יהודי ובו בית קברות ("יודנגארטן") על הגדה הימנית של האגר (השם הגרמני הקדום של הנהר אוהז'ה). בשנת 1541 היה פוגרום ביהודים, הם גורשו ורכושם נגנב. במכתב בשנת 1543 אישר פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהעיר לא תצטרך עוד לסבול את היהודים. היהודים שגורשו התיישבו בכפרים שונים בסביבה, למשל הורשנץ (נזבליצה (אנ')), ליבוטשן (ליבוצ'ני (אנ')), לייבשיץ (ליבישיצה (אנ')), מיכלוב (מיכולופי (אנ')), פוסטלברג (פוסטולופרטי (אנ')) וצ'רדיץ (צ'רדיצה (אנ')).
אבל גם בסביבה, למשל. בבילנץ (בילנצה (אנ')), דויטשה רוסט (פודבוז'אנסקי רוהוזץ (אנ')), דרהנץ ליד לובנץ (דרהוניצה ליד לובנץ (אנ')), אידליץ (אודליצה (אנ')), לדאו ליד פודרזאם (לטוב ליד פודבוז'ני (אנ')), מאשאו (משטיוב (אנ')), פלצנדורף ליד פרוץ (הז'יווצ'יצה ליד פרוץ (אנ')), פודרזאם (פודבוז'ני) ווייטנטרביטש (שירוקה טז'בצ'יץ ליד וליקה וס (אנ')) היו קהילות יהודיות ובתי קברות יהודיים.
ההגירה חזרה של יהודים מכפרי הסביבה הללו לזאץ החלה שוב רק בסביבות 1850 עקב האמנציפציה היהודית לאחר המהפכה של 1848/49. בשנת 1868 הועבר בית הכנסת מליבוטשאן לזאץ ובזאץ נוסדה קהילה דתית יהודית. בית הקברות היהודי בטרנובנר שטראסה (Trnowaner Straße) נפתח בשנת 1869 (עם אולם טקסים מאז 1902). בית הכנסת של זאץ נבנה בשנים 1871–72 על פי תוכניותיו של יוהאן שטאניק בלנגגאסה ושופץ בשנת 1911. הוא השני בגודלו בבוהמיה.
בסביבות שנת 1900 היה המספר הגדול ביותר של תושבים יהודים בעיר, עם כ-1,300 יהודים שהתגוררו בזאץ. הגירה משמעותית החלה בשנות ה-30 של המאה ה-20. עם שילוב חבל הסודטים ברייך הגרמני ב-1938, רוב היהודים כבר עזבו את העיר; עם גירוש אחרוני היהודים ב-1942, הגיע סופה של הקהילה היהודית. בית הכנסת נהרס חלקית בליל הבדולח ב-1938, אך שימש שוב כבית חולים ולאחר מלחמת העולם השנייה כמחסן. לאחר שיפוץ בשנת 2008, הוא משמש כיום כמרכז תרבות שכן אין עוד קהילה יהודית בז'אטץ.
דמוגרפיה

עד 1945, זאץ הייתה מאוכלסת בעיקר על ידי גרמנים שגורשו.
התפתחות האוכלוסייה בזאץ עד 1945
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| שנה | 1869 | 1880 | 1890 | 1900 | 1910 | 1921 | 1930 |
| תושבים | 10,050 | 11,660 | 14,520 | 17,754 | 18,666 | 17,761 | 19,757 |

התפתחות האוכלוסייה בז'אטץ לאחר תום מלחמת העולם השנייה
(נכון ל-31 בדצמבר של השנה המתאימה)
כלכלה

ז'אטץ וסביבתה ידועים במסורת של גידול כשותנית זאץ. כשותנית זאץ או כשותנית ז'אטץ היא כינוי מקור מוגן.
מסורת ייצור הבירה החלה כאן בשנת 1261; גידול כשותנית מתועד לראשונה בשנת 1348. בשנים 1800–1801 החלה מבשלת ז'אטץ לייצר בירה, והיא ממשיכה עד היום.
תחבורה

בין השנים 1872–1873, הייתה זאץ מחוברת לרשת הרכבות דרך מסילת הרכבת בושהרד מפראג לקומוטאו ומסילת הרכבת פילזן–פריזן(–קומוטאו) מפילזן לדוקס. כיום עדיין קיימים קו הרכבת פלז'ן-דוכקוב מפילזן לבילין וקו הרכבת פראה-חומוטוב מפראג לקומוטאו.
ישנן שתי תחנות רכבת: ז'אטץ (Saaz Stadt לשעבר) וז'אטץ זאפאד (Saaz West לשעבר).
ניתן להגיע למעיירה בדרכים הבאות:
כביש I/27
כביש מהיר II/225
כביש מהיר II/227
כביש מהיר II/250
תרבות

ז'אטץ מארחת את דוצ'סנה (Dočesná), פסטיבל קציר הקשור לכשותנית. הוא מתקיים בכיכר העיר מדי ספטמבר.
אתרי תיירות

מאז 1961, הליבה ההיסטורית של ז'אטץ מוגנת כשמורת מונומנט עירוני (אנ'). זהו אוסף של מבנים וסגנונות אדריכליים חשובים מהתקופה הרומנסקית ועד לאר נובו.
מאז 2003, האזור שמדרום למרכז ההיסטורי מוגן כאזור מונומנט עירוני. יש לו ערך בעיקר בגלל המבנה הטכני שלו הקשור לגידול הכשותנית.
כנסיית עליית מרים הבתולה השמימה היא אחד המונומנטים המשמעותיים ביותר. היא נבנתה במקור בסגנון רומנסקי וחלק מחלקיה הרומנסקיים עדיין נשמרו. בשנים 1724–1728 נוספה הקפלה של יאן מנפומוק. בסביבות 1740, שוחזרה החזית המערבית בסגנון הבארוק.
מסורת גידול הכשותנית ומבשלות הבירה מוצגת בהרחבה בעיירה. ישנם מוזיאון כשותנית ומוזיאון בירה. מקדש הכשותנית והבירה הוא מתחם תיירותי עם מספר אטרקציות, בהן מגדל תצפית ושעון אסטרונומי קטן. אתר המורשת העולמית ז'אטץ ונוף הכשותנית של זאץ (הכולל את הכפר טרנובני בתוך ז'אטץ ואת הכפר סטניק (אנ')) נוסף לרשימת המורשת העולמית של אונסק"ו בשנת 2023.
בתרבות הפופולרית

ז'אטץ שימשה כאתר צילום לסרטים היסטוריים וסדרות טלוויזיה רבות, כולל: ינטל (1983), הרפתקאות אינדיאנה ג'ונס הצעיר (אנ') (1992), עלובי החיים (סרט, 1998) (אנ'), סקרלט פימפרנל (אנ') (1999), אוליבר טוויסט (1999), הסנה הבוער (אנ') (2013), אשתו של שומר גן החיות (2016), שקית של גולות (2017) וזוכה פרס האוסקר ג'וג'ו ראביט.
ערים תאומות

לז'אטץ ברית ערים תאומות עם:
פולין קרסניסטב, פולין
בלגיה פופרינגה, בלגיה
גרמניה טום, גרמניה
סלובקיה ז'אלץ, סלובקיה
רוסיה נובוצ'בוקסרסק, רוסיה