stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטון אלויס, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן
ביוגרפיה

אנטון אלויס נולד ב-20 ביוני 1762 בזיגמרינגן, לקרל פרידריך, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן וליוהנה, רוזנת הוהנצולרן-הרנברג, בתם של פרנץ וילהלם, רוזן הוהנצולרן-הרנברג ומריה קתרינה, רוזנת ואלדבורג-צייל.
אנטון אלויס נולד במהלך מלחמת שבע השנים, וגדל בעיקר בברז'-הרנברג, האחוזה ההולנדית של אמו, מכיוון שאביו השתתף במלחמה. מאוחר יותר הוא התחנך באוניברסיטאות פרייבורג, היידלברג ואינגולשטאדט. ב-13 באוגוסט 1782 התחתן אנטון אלויס עם אמליה צפירינה, נסיכת זאלם-קירבורג, בתם של פיליפ יוזף, נסיך זאלם-קירבורג ומריה תרזה, נסיכת הורנס, ממנה נולדו לו שני ילדים.
בשנת 1785 מת אביו קרל פרידריך, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן, ואנטון אלויס עלה לשלטון במקומו. שנתיים לאחר מכן, מתה אף אמו, ואנטון אלויס ירש את נחלותיה בהולנד. בשנת 1789 התקיימה מהפכת הבראנט בארצות השפלה האוסטריות, אשר אנטון אלויס עקב אחריה בדריכות בשל רכושו שם. בשנת 1790 עלה לשלטון לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואנטון אלויס מונה ללורד צ'מברלין. עם פרוץ מלחמות המהפכה הצרפתית נמלט אנטון אלויס לווינה, אליה חזר שוב בשנת 1796. באותה שנה, צרפת סיפחה מגרמניה את השטחים שממערב לריין, ובעקבות כך איבד אנטון אלויס את כל אחוזותיו ההולנדיות בשנת 1802. כפיצוי הוא קיבל את השטח של גלאט בצפון היער השחור, ואת המנזרים העתיקים של אינזיגקופן, ביורון והולזן. בשנת 1806 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1815 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה הגרמנית.
ב-17 באוקטובר 1831 מת אנטון אלויס בזיגמרינגן, ובנו קרל, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-13 באוגוסט 1782 התחתן אנטון אלויס עם אמליה צפירינה, נסיכת זאלם-קירבורג, בתם של פיליפ יוזף, נסיך זאלם-קירבורג ומריה תרזה, נסיכת הורנס, ממנה נולדו לו שני ילדים:
בן (1783)
קרל, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן (1785–1853), התחתן עם מארי אנטואנט מירא, ולאחריה התחתן עם קתרינה, נסיכת הוהנלוהה-ואלדנבורג-שילינגספירסט
אמה ואיינט

אמה ואיינט (באנגלית: Emma Weyant; נולדה ב-24 בדצמבר 2001) היא שחיינית אמריקאית, סגנית אלופה אולימפית (טוקיו 2020), זוכת מדליית ארד אולימפית (פריז 2024) וזוכת מדליית ארד באליפות העולם (בודפשט 2022) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
ביוגרפיה

ואיינט נודלה וגדלה בסרסוטה, קליפורניה. היא התאמנה באוניברסיטת וירג'יניה.
ביוגרפיה > 2021 > אלופת ארצות הברית

באליפות ארצות הברית ששימשה כמבחנים האמריקאים לאולימפיאת טוקיו שנערכו באומהה, נברסקה בתחילת יוני 2021 זכתה ואיינט במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4:33.81 דקות, לפני האלי פליקינר (4:33.96 דקות) ומלני מרגליס (4:34.08 דקות).
ביוגרפיה > 2021 > סגנית אלופה אולימפית

במשחקים עצמם היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4:32.76 דקות, אחרי יוי אוהאשי מיפן (4:32.08 דקות) ולפני האלי פליקינר (4:34.90 דקות).
ביוגרפיה > 2022 > מדליית ארד באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני 2022 היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:36.00 דקות, אחרי סאמר מקינטוש מקנדה (4:32.04 דקות) ובת ארצה קייטי גריימס (4:32.67 דקות).
ביוגרפיה > 2024

באולימפיאדת פריז שנערכה ביולי 2024 זכתה במדליית ארד, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:34.93 דקות, אחרי סאמר מקינטוש (4:27.71 דקות) וקייטי גריימס (4:33.40 דקות).
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

400 מטר מעורב אישי: 4:32.76 דקות (2021)
אנתוני באקרידג'

| --- | --- |
אנתוני באקרידג'
אנתוני באקרידג'
 לידה:  20 ביוני 1912 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  28 ביוני 2004 (בגיל 92) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  Seaford College, יוניברסיטי קולג' לונדון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Jennings 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית (2003) 
 
אנתוני (מלקולם) באקרידג' (באנגלית: Anthony Malcolm Buckeridge‏; 20 ביוני 1912 – 28 ביוני 2004) היה סופר ומחזאי בריטי שכתב בעיקר סיפורים לילדים ולנוער.
חייו

באקרידג' נולד בלונדון, כאשר אביו נהרג במלחמת העולם הראשונה. הוא למד בפנימייה בריטית טיפוסית ולימים גם לימד כמורה בפנימייה שכזו, והדבר שימש אחר כך כרקע למרבית יצירתו. בהיותו סטודנט (הוא לא סיים את לימודיו) הוא הפגין דעות סוציאליסטיות ואנטי מלחמתיות. במלחמת העולם השנייה, בעת "הקרב על בריטניה" בשנת 1940, שימש באקרידג' כבאי וגם דבר זה משתקף בחלק מיצירותיו. באקרידג' היה נשוי פעמיים. ולו שלושה ילדים.
באקרידג' כתב עשרות ספרים לילדים ולנוער ואף מספר מחזות. הוא ידוע בעיקר בזכות סדרת הספרים "ג'נינגס", אשר הופיעה לראשונה כתסכית רדיו בשנת 1948. הספר הראשון בסדרה, "הרפתקאות ג'נינגס בבית הספר", יצא לאור בשנת 1950. הספר השני "ג'נינגס הבלש" יצא לאור בשנת 1951, ובאותה שנה הופיע גם "הבקתה הקטנה של ג'נינגס". הסדרה כללה בסופו של דבר 25 ספרים, וחלקם אף הוסרטו וזכו להצלחה מפתיעה דווקא בנורווגיה. הסדרה עוסקת בהרפתקאותיהם של ג'נינגס וחברו הטוב דארבישייר, בבית הספר היסודי "לינבורי" - פנימייה בריטית טיפוסית, בקשיי ההסתגלות שלהם בה ובאירועים שהם חווים למול דמויות שונות, בהם מוריהם וחבריהם לכיתה; הסדרה מתייחדת בהומור הרב המאפיין אותה. תשעה מתוך 25 ספרי הסדרה תורגמו לעברית, חלקם בשנות השישים וחלקם בשנות התשעים של המאה העשרים (כולם בהוצאת מ. מזרחי).
באקרידג' כתב גם סדרת ספרים נוספת (חמישה ספרים), שגיבורה רקס מיליגן הוא אף הוא תלמיד בית ספר. סדרה זו לא תורגמה לעברית.
אנטון וילהלם פון ל'סטוק

| --- | --- |

אנטון וילהלם פון ל'סטוק
 לידה:  16 באוגוסט 1738 צלה, נסיכות הבוחר מהנובר הנובר
 פטירה:  5 בינואר 1815 (בגיל 76) ברלין, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892)
 מקום קבורה:  ברלין 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 השתייכות:  ממלכת פרוסיה (1803-1892) הצבא הפרוסי
 תקופת הפעילות:  1757–1814 (כ־57 שנים)
 דרגה:  גנרל חיל הפרשים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת שבע השנים מלחמות המהפכה הצרפתית המלחמות הנפוליאוניות
 עיטורים
 פור לה מריט  מסדר העיט השחור  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שלישית 
 
אנטון וילהלם פון ל'סטוק (בגרמנית:‏ Anton Wilhelm von L'Estocq ;‏ 16 באוגוסט 1738 – 5 בינואר 1815) היה גנרל פרוסי אשר פיקד על הכוח הפרוסי בקרב אילאו.
ביוגרפיה

ל'סטוק נולד ב-22 בפברואר 1737 בעיר צלה, שהשתייכה אז לנסיכות הבוחר מהנובר. מוצא משפחתו היה מפיקרדי שבצרפת. אביו, לודוויג אוגוסט ל'סטוק (1688-1747) היה אוברסט-לויטננט בצבא הפרוסי. אמו הייתה אילזה סופיה לבית גרבוב (1700-1738). הוא התגייס כצוער לצבא הפרוסי בשנת 1757 ושרת בחיל הפרשים. הוא לחם במלחמת שבע השנים, ועל חלקו במלחמה עוטר בפור לה מריט והוסמך כקורנט (מקביל לסגן משנה). ב-1768 הוא הועלה לדרגת לוטננט והוצב ברגימנט הפרשים ה-3 (ברנדנבורג - פון ציטן). ב-1790 מונה למפקד גדוד הוסרים, וב-1793 הועלה לדרגת אוברסט. הוא לחם עם הגדוד שלו כנגד צבא המהפכה הצרפתי במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה. ב-1794 הוא קיבל פיקוד על רגימנט ההוסרים ה-2, ולאחר חתימת שלום בזל ב-1795 היה הרגימנט שלו אחראי על אבטחת הגבולות עם צרפת. ב-1797 הוא הועבר לפקד על רגימנט ההוסרים ה-1.
ב-1798 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1803 מונה למפקד הכוחות הפרוסיים בפרוסיה המזרחית, ובמקביל פיקד על רגימנט ההוסרים ה-9. ב-1805 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מלחמת הקואליציה הרביעית ב-1806, בעקבות התבוסה הפרוסית בקרב ינה-אאורשטדט, החלו הצרפתים כובשים את מרבית פרוסיה. כוחו של ל'סטוק אשר כלל 25,000 חיילים, לא השתתף בקרבות, והיה רענן ומוכן לפעולה נגד הצרפתים המתקרבים מזרחה. הוא חבר אל כוחות צבא האימפריה הרוסית בפיקוד הרוזן פון בניגסן, וב-7 בפברואר הם נפגשו עם נפוליאון בונפרטה בקרב אילאו. הקרב, שהתחולל באמצע סופת שלגים, היה הראשון בו נפוליאון לא הכריע את האויב בצורה חד משמעית. למעשה, הצרפתים היו על סף הפסד לולא נסיגה מוקדמת של הרוסים. שני הצבאות נסוגו לבסוף לחניית חורף. בעקבות התבוסה בקרב פרידלנד, היה ל'סטוק חבר בוועדה צבאית מיוחדת שהוקמה בידי פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, ואשר נועדה לבדוק ולנתח את סיבות הכישלון.
ב-12 בנובמבר 1808 הוא מונה למפקד הארמון בברלין, וב-1812 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. בתחילת 1814 הוא מונה למושל הצבאי של ברסלאו, אולם באוגוסט של אותה שנה הוא פרש מהצבא. הוא נפטר בברלין ב-5 בינואר 1815 בגיל 76.
איימי צ'ואה

| --- | --- |

 לידה:  26 באוקטובר 1962 (בת 61) שמפיין, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  יחסים בין־לאומיים, משפט מסחרי, דין, ethnic relations 
 מקום לימודים:  הרווארד קולג'  בית הספר למשפטים בהרווארד 
 מוסדות:  בית הספר למשפט של ייל  אוניברסיטת דיוק  בית הספר למשפט אוניברסיטת דיוק 
 פרסים והוקרה:  הרצאות גרוטיוס 
 בן או בת זוג:  ג'ד רובנפלד 
 מספר צאצאים:  2 
 www.amychua.com
 
איימי צ'ואה (באנגלית: Amy L. Chua; בסינית מפושטת: 蔡美儿; בפין-יין: Cài Měi'ér; נולדה ב-26 באוקטובר 1962) היא פרופסור למשפטים ומופקדת הקתדרה על שם ג'ון דאף בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל. היא הצטרפה לסגל של ייל ב-2001 אחרי שלימדה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת דיוק. לפני שהחלה בקריירה האקדמית הייתה שותפה במשרד "קלירי גוטליב סטין והמילטון" ועסקה בדיני תאגידים. היא מתמחה במחקר על עולם העסקים הבינלאומי, קונפליקטים אתניים, גלובליזציה והמשפט. היא ידועה בציבור הרחב בזכות ספרה "המנון הקרב של אמא נמרה".
איימי צ'ואה ואחותה סינתיה בפאלו אלטו, 7 באוגוסט 2011
שנותיה הראשונות

צ'ואה נולדה בשמפיין, אילינוי. הוריה הם פיליפינים ממוצא סיני שהיגרו לארצות הברית. אביה, לאון צ'ואה, היה מהנדס אלקטרוניקה ופרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, והוא ידוע כאביהם של תאוריית המעגלים החשמליים הלא-ליניארית, של רשת עצבית סלולרית וכמגלה הממריסטור.
היא חונכה כקתולית וגדלה בווסט לאפאייט, אינדיאנה.
בהיותה בת שמונה, עברה עם משפחתה לברקלי, קליפורניה, צ'ואה למדה בבית הספר התיכון 'אל צריטו' (El Cerrito) וסיימה תואר ראשון בכלכלה בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת הרווארד ב-1984.
היא קיבלה תואר J.D. בהצטיינות מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד ב-1987, שם שימשה כעורכת כתב העת Harvard Law Review.‏
ספריה

צ'ואה כתבה ארבעה ספרים: שני ספרי מחקר ביחסים בינלאומיים, ספר זכרונות, וספרה האחרון העוסק בתרבות אתנית והקורלציה עם הצלחה סוציו-אקונומית.
ספרה הראשון, World on Fire: How Exporting Free Market Democracy Breeds Ethnic Hatred and Global Instability ‏(2003), חוקר את הקונפליקט האתני בחברות רבות שנגרמו בשל כלכלתן הלא-שוויונית וההשפעה הפוליטית של "מיעוטים דומיננטיים בשוק" ואת התרעומת שהדבר גורם לרוב המצליח פחות כתוצאה מכך. הספר World on Fire, שהיה רב-מכר של הניו יורק טיימס ונבחר בידי הגארדיאן כאחד מ"הספרים הפוליטיים הטובים ביותר של 2003", בוחן כיצד הגלובליזציה והדמוקרטיזציה מאז שנת 1989 השפיעו על היחסים בין המיעוטים הדומיננטיים בשוק לבין הציבור הרחב.
ספרה השני, Day of Empire: How Hyperpowers Rise to Global Dominance – and Why They Fall ‏(2007), בוחן שבע אימפריות גדולות ומציג את העמדה שלפיה הצלחתן נעוצה בסובלנותן כלפי מיעוטים.
ספרה השלישי, "המנון הקרב של אמא נמרה", ראה אור באנגלית בינואר 2011 (ותורגם לעברית), הוא ספר זכרונות קומי שעורר ויכוח עולמי סוער לגבי סגנון ההורות אותו הציגה. הוא מגולל את ספורה של אמא המשתמשת בטכניקות הורות קשוחות. צ'ואה טוענת שהורים מערבים מנסים לכבד ולטפח את האינדיבידואליות של ילדיהם, בעוד הורים סינים מאמינים שיש לצייד את הילד במיומנויות, הרגלי עבודה חזקים וביטחון עצמי שיכינו אותם טוב יותר לקראת העתיד.
ספרה האחרון, החבילה המשולשת (The Triple Package: How Three Unlikely Traits Explain the Rise and Fall of Cultural Groups in America), טוען למציאת הסבר לגניוס היהודי לצד גניוסים נוספים.
חייה האישיים

צ'ואה מתגוררת בניו הייבן, קונטיקט ונשואה לג'ד רובנפלד, פרופסור בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל ולהם שתי בנות. צ'ואה, שבעלה יהודי, הצהירה שבנותיה יכולות לדבר סינית ושהן "חונכו כיהודים". היא הבכורה מבין ארבע אחיות: מישל, קתרין וסינתיה. קתרין היא רופאה ופרופסור לרפואה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת סטנפורד.
סינתיה, הלוקה בתסמונת דאון, זכתה בשתי מדליות זהב בשחייה בספיישל אולימפיקס.
הערות שוליים

↑  Chua, Leon O. (September 1971). "Memristor - The Missing Circuit Element". IEEE Transactions on Circuits Theory (IEEE) 18 (5): 507–519.
↑  ג'נט מסלין, "אבל האם כל זה הופך את 'אמא נמרה' למאושרת ?', הניו יורק טיימס, 19 בינואר 2011
↑  קורות החיים של איימי צ'ואה, סגל בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל
↑  "הספרים הפוליטיים הטובים ביותר של השנה", הגארדיאן, 24 בדצמבר 2003
↑  "איימי צ'ואה: 'אני אקח את כל הבובות שלך ואשרוף אותן'", הגארדיאן, 15 בינואר 2011
↑  איימי צ'ואה, "למה אמהות סיניות מצליחות יותר ?", וול סטריט ז'ורנל, 8 בינואר 2011
↑  כריס אברהם, "אני מתפעל מאיימי צ'ואה", 29 ביולי 2007
↑  טרי הונג, על "המנון קרב של אמא נמרה" של איימי צ'ואה, דה כרוניקל, 9 בינואר 2011
↑  "ספיישל אולימפיקס מגיעה לברקלי למשחקי הקיץ", ktvu.com‏ 6 ביוני 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297628305171  PLWABN: 9810704652705606  BIBSYS: 3062639  BnF: cb15587402v (data)  CiNii: DA13985619  GND: 143594346  ICCU: UBOV862451  ISNI: 0000 0001 0972 9226  LCCN: n2002100424  LNB: 000200466  MusicBrainz: c98a90d3-d225-40d0-a60e-a4c062e5d537  NDL: 00932027  NKC: mub2015884796  NLK: KAC200410274  NSK: 000523133  NTA: 244221782  RERO: 02-A009607465  SUDOC: 076352889  VIAF: 53514368   WorldCat (עם VIAF): 53514368 
צ'ואה ובנותיה בגאלה לכבוד רשימת מאה האנשים המשפיעים בעולם של טיים מגזין, 27 באפריל 2011
אנטון בידרמן

| --- | --- |

 לידה:  5 בדצמבר 1951 (בן 72) רדאוץ, רומניה 
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  פיסול, ציור, הוראת האמנויות 
 אתר רשמי
 
אנטון בידרמן (נולד ב-5 בדצמבר 1951) הוא פסל וצייר, מורה לאמנות ותאורטיקן, מנכ"ל ואוצר ראשי של "בית האמנים" בחדרה ומפיק פרויקטים אמנותיים.
ביוגרפיה

בידרמן נולד ברומניה בעיר רדאוץ לרות וסימון בידרמן. הוא עלה ארצה בשנת 1963 בהיותו בן 12. תחילה נדדה המשפחה מבאר שבע לראשון לציון, ולאחר מכן השתקעה בחדרה. בשנת 1969 סיים בידרמן את בית הספר התיכון של עליית הנוער בהדסה נעורים. הוא התגייס לצה"ל בפברואר 1970 ושירת עד 1975. לאחר השחרור התחיל לעבוד לפרנסתו כמפעיל מערכות אנרגיה במפעל "אליאנס חדרה" במשמרת לילה. במקביל התקבל בידרמן ל"בית הספר הגבוה לציור" בתל אביב, בהדרכת מייסד בית הספר הצייר אריה מרגושילסקי (בית ספר זה הפך לימים לבית הספר לאמנות קלישר), ולמד בו במשך ארבע שנים. בידרמן זכה להצלחה אמנותית והכרה מוזיאלית בין השנים 1980 עד 1985 בהציגו את עבודותיו בגלריה אלון. מ-1984 עד 1988 למד ניהול והנדסה תעשייתית במסגרת תוכנית כור תעשיות בתל אביב. ב-1985 החל בידרמן לעבוד עם גלריה שלוש בתל אביב. במקביל התמנה בידרמן למנהל בכיר הממונה על תפעול מערכות האנרגיה במפעל אליאנס. מ-1999 עד 2002 למד במסלול מקוצר ללימודי דוקטורט בכלכלה, אוניברסיטת קלוז'-נאפוקה, רומניה. נושא מחקרו היה: "יעילות תקצוב פעילויות תרבות ואמנות".
בידרמן עוסק בהוראת אמנות. מ-1980 עד 1993 שימש כמורה לאמנות ב"בית הספר הגבוה לציור" בתל אביב (היום קמפוס קלישר בסמינר הקיבוצים); מ-1995 עד 2004 היה מורה לאמנות במרכז לאמנות גבעת חביבה; מ-1997 עד 2010 היה מרצה ומורה לאמנות במכון לאמנות בפתח תקווה. מ-1993 ועד היום (2010) מנהל, אוצר, מרצה ומורה לאמנות ב"סטודיו אמן" – בית ספר וגלריה לאמנות בבית האמנים בחדרה.
עבודתו של בידרמן מתאפיינת בפסלים מונומנטליים הממוקמים ברחבי הארץ, ציורי דיוקנאות וסדרות גדולות כגון "זיכרונות תרבות", "תנטוס", "המנדלות" ועוד. פעילותו הציבורית של בידרמן מרוכזת בעיקר בתרומה לקהילה בעיר חדרה, שבה הוא חי ופועל. הוא יזם וייסד את "בית האמנים" בחדרה, פעל לגיוס תרומות לשיפוץ המבנה החדש שקיבל מעיריית חדרה, ובסוף שנת 2008 נחנך בית האמנים, המארח בין כתליו תערוכות רבות, בעיקר של תושבי חדרה, אך גם של אמנים ידועי שם מכל רחבי הארץ. בבית האמנים מתקיימת פעילות תרבותית לצד לימודי ציור ופיסול, וניתנות מגוון הרצאות בנושא אמנות.
תערוכות יחיד

1979 "ניירות זפת", הקומה השלישית, תל אביב
1982 "ציורים", גלריה ארגמן, דיזנגוף סנטר תל אביב
1982 "ציורים", "עירום", גלריה אלון
1983 "ציורים", "משפחה", גלריה אלון
1984 "ציורים", "אכספרסיה", גלריה אלון
1985 "ציורים", גלריה שרת, גבעתיים
1985 "ציורים", גלריה שלוש תל אביב
1986 "פסלים קטנים על עצים כרותים", יפו - תל אביב.
1986 "ציורים", גלריה שלוש, תל אביב (אוצרת נירה יצחקי)
1988 "ציורים", גלריה שלוש, תל אביב (אוצרת נירה יצחקי)
1992 "מחסן זיכרונות תרבות", מוזיאון פתח תקווה, אוצרת דליה לוין (קטלוג)
1994 "50 עבודות גיליונות נייר", המשכן לאמנות בחולון (אוצרת בתיה רגב)
1995 "70 דיוקנאות בראי אפור", גלריה "סטודיו אמן", חדרה (אוצרת רחל סוקמן, קטלוג)
1999 "לוגוריאה" - 70 דיוקנאות על חרסינות שחורות, גלריה "יפת", יפו -תל אביב (אוצרת ד"ר דורית קדר)
2000 "אופק הנר" כממנטו מורי - גלריה "היכל התרבות", נתניה
2005 "תנטוס", מוזיאון בר דוד, קבוץ ברעם (אוצרות: חנה ברק אנגל וסול לנזיני, קטלוג)
2006 "תנטוס", גלריה סטודיו אמן, חדרה (אוצרת חנה ברק אנגל)
תערוכות נושא וקבוצתיות

1977 "רישום" בית האמנים, ירושלים
1979 קבוצתית, אגודת הציירים, תל אביב
1979 ביאנאלה לאמנים צעירים, מוזיאון חיפה (קטלוג)
1981 "עירום" אגודת הציירים, תל אביב (קטלוג)
1982 "פיסול בנוף", יער הראל, ירושלים
1983 "מחווה לפרופ' אריה מרגושילסקי", מוזיאון חיפה (קטלוג)
1983 "ביאנאלה לאמנים צעירים", מוזיאון חיפה (קטלוג)
1985 "מפגש אמנים", שפיים (קטלוג)
1985 "בשטח פתוח", מוזיאון רמת גן (קטלוג)
1986 "פסל וסביבה", הפארק הלאומי רמת גן (קטלוג)
1986 "פיסול קטן", קלישר 5, תל אביב
1987 "דיוקן", גלריה שלוש, תל אביב (קטלוג)
1988 "מחווה לסזאן", גלריה טאצ' ווד, דיזנגוף תל אביב
1988 "רושם ונושם", אמנות לעם (קטלוג)
1989 אמני גלריה שלוש - גלריה פדרציה, ברלין (קטלוג)
1989 תשעה אמנים ישראלים - גלריה פרנקפורט (קטלוג)
1989 "קו מול קו" - מוזיאון קרמליטה קלאוסטר, פרנקפורט (קטלוג)
1990 תעודת זהות, גלריה שלוש, תל אביב
1990 פיסול בנס הרים, ירושלים (קטלוג)
1990 פסטיבל ישראל, ירושלים (קטלוג)
1991 אמנים מציירים מודל עירום, מוזיאון הנשים, בון גרמניה
1991 תערוכת מורים, קלישר 5, תל אביב
1991 "פרשינג", גלריה שרה קונפורטי, תל אביב (קטלוג)
1992 מרכז אמנויות, רמלה (קטלוג)
1994 ארט פוקוס, אמנות ישראלית בת זמננו, גלריה סטודיו אמן, חדרה (קטלוג)
1995 אמני הכרמל, גלריה דליית אל כרמל
1995 "שלושה תחת קורת גג אחד", גלריה חדשה, חיפה
1995 מפגש אמנים -ערבים דרוזים ויהודים, בית הקונסול בנצרת
1996 מוזיאון הארץ, תל אביב (קטלוג)
1997 "50 כחול לבן", המשכן לאמנות בחולון
1998 "50 למדינה", גלריה זירו, ברצלונה ספרד
1999 "זהות, הרהורים וחזון", תערוכת נושא במוזיאון ווסט בלומפילד, ארצות הברית
2000 קרמיקה "מיתולוגיות", תערוכה קבוצתית, גלריה אום אל-פחם
2000 "דרישת שלום", גלריה לשלום, גבעת חביבה
2000 מוזיאון בר דוד קיבוץ ברעם (קטלוג)
2002 תערוכה קבוצתית, מוזיאון חניתה
2004 "אור", מרכז אמנות קסטרא, חיפה
2005 סימפוזיון פיסול באבן, בנימינה.
2006" שקרות וקאטות", דורית קדר ואנטון בידרמן, גלריה הורס ריכטר, יפו
2006, 2007, 2008, 2009, 2010 - אמנות ישראלית, בנק הפועלים תל אביב
2006 "שחור", מרכז אמנויות גבעת חביבה.
2008 "הכמיהה לשלום", מוזיאון בר דוד קיבוץ ברעם
2008 פיסול ביער האקליפטוס, פתח תקווה
2009 "מקרה עין", גלריית הסדנה לאמנות ביבנה
2009 "הגדה של יצירה", תערוכה קבוצתית, מרכז עמיעד יפו
2010 "שילובים - מגמות ביצירה הפיגורטיבית בישראל", גלריה עירונית עפולה (אוצרת חנה ברק אנגל)
פסל סביבתי של אנטון בידרמן בכיכר התשעה בחדרה, 2010
פסל טובה של אנטון בידרמן בגן הפסלים מול מרכז רפואי רבין, 2010
אלווארו קולום

אָלְווָארוֹ קוֹלוֹם קבּלרוֹס (בספרדית: Álvaro Colom Caballeros;‏ 15 ביוני 1951 – 23 בינואר 2023) היה נשיא גואטמלה בשנים 2008–2012, מנהיג מפלגת "איחוד התקווה הלאומי" הסוציאל־דמוקרטית.
ביוגרפיה > עד בחירתו לנשיאות

קולום נולד בגואטמלה סיטי לאנטוניו קולום ארגואטה ויולנדה קבלרוס פרטה והיה הרביעי מתוך חמשת ילדיהם. דודו, מנואל קולום, כיהן כראש העיר של גואטמלה סיטי ונהרג על ידי הצבא בשנת 1979, שבוע לאחר שמפלגתו אושרה כחוק. לאחר שהתאלמן והתגרש, קולום נשוי כעת בשלישית לסנדרה טורס. לאחר שסיים את חוק לימודיו בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת סן קרלוס שבגוואטמלה סיטי, היה לאיש עסקים ולעובד מדינה, הקים וניהל את קרן השלום הלאומית והיה סגן שר האוצר, לפני שנכנס לפוליטיקה. בבחירות של שנת 2003 הוא התמודד על הנשיאות מטעם מפלגת "איחוד התקווה הלאומי", אך הפסיד לאוסקר ברשה בהפרש של 8% מהקולות בלבד – ההפרש הקטן ביותר אליו הגיע מועמד מן השמאל בגוואטמלה, מאז הדמוקרטיה הושבה על כנה, בשנת 1985.
ביוגרפיה > הבחירות של שנת 2007

קולום היה אחד משני המועמדים שהגיעו לשלב השני בבחירות לנשיאות, שהתקיימו ב-9 בספטמבר 2007, יחד עם הגנרל לשעבר אוטו פרז מולינה, המועמד מטעם "המפלגה הפטריוטית". באותו היום בשעה 22:00 לפי שעון גוואטמלה, התמנה קולום לנשיא החדש של גוואטמלה בהפרש של חמישה אחוזים מהקולות, 52.7% מול 47.3%, והיה לנשיא השמאלני הראשון של גוואטמלה מזה 53 שנים.
קולום הכריז שבכוונתו להפחית את רמות הפשיעה על ידי טיפול בעוני, אולם בנובמבר 2011, אז התקיימו הבחירות בהן נבחר לנשיא אוטו פרז מולינה, העריכו מומחי צבא כי הכנופיות וקרטלי הסמים של מקסיקו שהגבירו מאוד בשנות כהונתו את נוכחותם במדינה, שולטים בכ-40% משטחה של גואטמלה. שיעור הרציחות במדינה גבוה פי שמונה מזה שבארצות הברית.
ביוגרפיה > פרשת רודריגו רוזנברג

רודריגו רוזנברג הוא עורך דין גואטמלי ואב ל-4 שנורה למוות ב-10 במאי 2009. בהקלטת וידאו, שיצר כמה ימים לפני מותו, הוא טען שקולום ובכירים אחרים בממשל אחראיים לרציחתו. קולום הכחיש את ההאשמות שנשמעו בקלטת בריאיון ל-CNN בספרדית. בעיתון הגוואטמלי "פרנסה ליברה" (העיתונות החופשית) נכתב שהקלטת "יצרה את המשבר הפוליטי החמור ביותר עבור הדמוקרטיה של גוואטמלה, שכן נשיא שנבחר באופן דמוקרטי מעולם לא הואשם בה ברצח". ב-12 במאי 2009 נערכה הפגנה של אלפי אנשים מחוץ לביתו של הנשיא בדרישה לצדק. ב-13 במאי הגישו המפגינים עצומה לקונגרס הגוואטמלי, עליה היו חתומים 35,000 אנשים, בדרישה להסיר את חסינותו של קולום.
ב-12 בינואר 2010 קבע יו"ר הוועדה הבינלאומית לחקירת פשעים חמורים בגוואטמלה (הגוף הבינלאומי שהיה אחראי על חקירת רצח רוזנברג), קרלוס קסטרסנה, שהרצח היה למעשה התאבדות ושרוזנברג שכר מחסלים מקצועיים כדי שירצחו אותו. לדבריו, רוזנברג הונע במעשיו על ידי האמונה שממשלת קולום הייתה אחראית לרציחתם של לקוחותיו וחבריו האישיים חליל ומרג'ורי מוסא, וחוסר יכולתו להוכיח שקולום עמד מאחורי הרציחות.
ב-13 בינואר 2010 קבע קסטרסנה שרוזנברג תכנן את הרצח של עצמו במשך 20 ימים, לאחר שנוכח שאף אחד לא יישא בתוצאות על רציחתם של חליל ומרג'ורי מוסא ונכנס לדיכאון עקב ניהול כושל של משרד עורכי הדין שלו (שמאוחר יותר שינה את שמו והחליף את המנהלה שלו כדי להימנע מפשיטת רגל). קרלוס קסטרסנה ניקה מאשמה את הנשיא קולום, את הגברת הראשונה סנדרה טורס ואת מזכירו האישי של הנשיא גוסטבו אלחוס ואמר שהקשר בינם לבין מקרה הרצח לא קיים.
אנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן

אנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן (בגרמנית: Anton Ulrich, von Sachsen-Meiningen;‏ 22 באוקטובר 1687 – 27 בינואר 1763) היה דוכס של סקסוניה-מיינינגן בין השנים 1746–1763.
ביוגרפיה

אנטון אולריך נולד ב-22 באוקטובר 1687 במיינינגן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, לברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ולאליזבת אלאונורה, רוזנת בראונשווייג-וולפנביטל, בתו של אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל. בשנת 1706 מת אביו ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ובעקבות כך פרץ סכסוך ירושה בין אנטון אולריך לאחיו הגדולים ארנסט לודוויג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן ופרידריך וילהלם.
בשנת 1711 התחתן אנטון אולריך בחשאי עם פיליפינה אליזבת סזאר, שהייתה בת לווייתה של אחותו אליזבת ארנסטינה, וחי עמה רוב הזמן באמסטרדם. דודו קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה העניק לפיליפינה בשנת 1727 תואר נסיכה, ואישר שילדיה יוכלו לרשת את אנטון אולריך, אולם קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ביטל את האישור בשנת 1744.
בשנת 1746 מת אחיו פרידריך וילהלם, דוכס סקסוניה-מיינינגן ללא ילדים, ואנטון אולריך עלה לשלטון במקומו. מכיוון שילדיו לא יכלו לרשת אותו לאחר מותו, החלו קרוביו דוכסי ויימאר וגותה לדון בחלוקת הירושה. אולם בשנת 1750 התחתן אנטון אולריך עם שרלוטה אמליה, רוזנת הסן-פיליפסטאל, בתם של קרל הראשון, רוזן הסן-פיליפסטאל וקתרינה כריסטינה, נסיכת סקסוניה-ויימאר, ממנה נולדו לו 8 ילדים. לאחר עלותו לשלטון העביר אנטון אולריך את מעונו הרשמי לפרנקפורט, והתגורר שם ברוב הזמן.
ב-27 בינואר 1763 מת אנטון אולריך, ובנו קרל וילהלם, דוכס סקסוניה-מיינינגן עלה לשלטון במקומו, תוך שאשתו שרלוטה אמליה, רוזנת הסן-פיליפסטאל משמשת כעוצרת עד לבגרותו.
משפחתו

בינואר 1711 התחתן אנטון אולריך עם פיליפינה אליזבת סזאר, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
פיליפינה אנטוינטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1712 – 1785).
פיליפינה אליזבת, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1713 – 1781).
פיליפינה לואיזה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1714 – 1771).
פיליפינה וילהלמינה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1715 – 1718).
ברנהרד ארנסט, נסיך סקסוניה-מיינינגן (1716 – 1778).
אנטוניה אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1717 – 1768).
סופיה וילהלמינה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1719 – 1723).
קרל לודוויג, נסיך סקסוניה-מיינינגן (1721 – 1727).
כריסטינה פרדריקה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1723).
פרידריך פרדיננד, נסיך סקסוניה-מיינינגן (1725).
ב-26 בספטמבר 1750 התחתן אנטון אולריך עם שרלוטה אמליה, נסיכת הסן-פיליפסטאל, בתם של קרל הראשון, רוזן הסן-פיליפסטאל וקתרינה כריסטינה, נסיכת סקסוניה-ויימאר. ממנה היו לו 8 ילדים:
שרלוטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1751–1827), התחתנה עם ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג
לואיזה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1752–1805), התחתנה עם אדולף, רוזן הסן-פיליפסטאל-בארכפלד
אליזבת, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1753–1754)
קרל וילהלם, דוכס סקסוניה-מיינינגן (1754–1782)
פרידריך פרנץ, נסיך סקסוניה-מיינינגן (1756–1761)
פרידריך וילהלם, נסיך סקסוניה-מיינינגן (1757–1758)
גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן (1761–1803)
אמליה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1762–1798), התחתנה עם היינריך קרל ארדמן, נסיך קרולט-בויטן
אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג

אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג (בגרמנית: Anton Ulrich von Braunschweig-Wolfenbüttel;‏ 28 באוגוסט 1714 - 4 במאי 1774), היה אביו של איוואן השישי, צאר רוסיה.