stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טדי ולוק
הערות שוליים

↑  אורן אהרוני, נקבע הרכב הרוכבים שייצגו את ישראל באולימפיאדה, באתר ynet, 3 ביולי 2021
1 2 3 4  הוועד האולימפי | טדי ולוק
↑  אשלי בונד עלתה לגמר הרכיבה על סוסים בקפיצות הראווה, באתר וואלה, 3 באוגוסט 2021
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת טוקיו (2020)  |
| --- | --- | --- |
|  אופניים | שלומי חיימי • עומר שפירא |  |
|  אתלטיקה | גירמה אמרה • סלאמוויט באיולין-טפרי • דיאנה ויסמן • מאור טיורי • מארו טפרי • אדוה כהן • איימרו עלמיה • לונה צ'מטאי-סלפטר • חנה קנייזבה-מיננקו |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן • קסניה פוליקרפובה |  |
|  בייסבול | נבחרת ישראל בבייסבול (ג'רמי בלייך • ג'ונתן דה-מארטה • ג'ואי ווגמן • בן וונגר • זאק וויס • ג'וש זייד • ג'ייק פישמן • אלכס כץ • אלון ליישמן • שלמה ליפץ • ג'ון מוסקוט • די ג'יי שרעבי • טל אראל • ריאן לברנוואי • ניק ריקלס • סקוט בורצ'ם • מיץ' גלסר • דני ולנסיה • זאק פנפראס • איאן קינסלר • טיי קלי • בלייק גיילן • אסף לוונגרט • רוב פולר) |  |
|  ג'ודו | גילי כהן • גילי שריר • טוהר בוטבול • רז הרשקו • ענבר לניר • שגיא מוקי •  תמנע נלסון-לוי • פיטר פלצ'יק • לי קוכמן • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • אורי ששון    נבחרת ישראל בג'ודו (גילי שריר • טוהר בוטבול • רז הרשקו • ענבר לניר • שגיא מוקי • תמנע נלסון-לוי • פיטר פלצ'יק • לי קוכמן • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • אורי ששון) |  |
|  גלישת גלים | ענת ליליאור |  |
|  הרמת משקולות | דוד ליטבינוב |  |
|  התעמלות אמנותית |  לינוי אשרם • ניקול זליקמן   נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (אופיר דיין, קארין וקסמן, יוליאנה טלגין, יאנה קרמרנקו, נטלי רייץ) |  |
|  התעמלות מכשירים |  ארטיום דולגופיאט • ליהיא רז • אלכס שטילוב |  |
|  טאקוונדו |  אבישג סמברג |  |
|  טריאתלון | רן שגיב • שחר שגיב |  |
|  ירי תחרותי | סרגיי ריכטר |  |
|  שחייה | אביב ברזלי • איתי גולדפדן • אנסטסיה גורבנקו • מירון חרותי • יעקב טומרקין • גל כהן גרומי • דניס לוקטב • מיכאל לייטרובסקי • אנדראה מורז • דניאל נמיר • רון פולונסקי • תומר פרנקל |  |
|  שחייה אומנותית | שלי בובריצקי • עדן בלכר |  |
|  שחייה במים פתוחים | מתן רודיטי |  |
|  קשתות | איתי שני |  |
|  רכיבה | אשלי בונד • דניאל גולדשטיין-וולדמן • אלברטו משען • טדי ולוק |  |
|  שיט | נויה בר עם • שחר טיבי • יואב כהן • קטי ספיצ'קוב • שי קקון |  |
טומי ברירקליף

תומאס "טומי" ברירקליף היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת הקיצוני או החלוץ.
את קריירת הנוער שלו הוא החל בבאקופ ובקלית'רו, לפני שהפך למקצוען והצטרף לבלקברן רוברס ב-1897. הוא שיחק ברוברס במשך שלוש עונות, הבקיע חמישה שערים בעונת 1897/1898 ושניים נוספים בעונה שלאחר מכן. בעונת 1900/1901 הוא שיחק בסטאלייברידג' רוברס, ובסיומה הצטרף לוולוויץ' ארסנל.
ברירקליף השפיע מיד עם הגעתו לארסנל: הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד בארנסלי ב-2 בספטמבר, ובמקביל להיותו שחקן הרכב קבוע הוא גם היה מלך השערים של הליגה השנייה של הפוטבול ליג. למרות שבהמשך הקריירה שלו בארסנל הוא לא הבקיע שערים רבים, הוא נותר בהרכב בעונת 1903/1904 שבסיומה העפיל המועדון לליגה הראשונה עם 91 שערי זכות. בתקופה זו הוא שיחק בעיקר בעמדת הקיצוני, והיה שחקן הרכב קבוע בעונה הראשונה בתולדות ארסנל בליגה הבכירה (1904/1905), לפני שהועבר לבלקברן רוברס באפריל 1905. בסך הכל הוא השתתף ב-133 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 34 שערים.
תוך זמן קצר עזב ברירקליף לפליימות' ארגייל, וסיים את הקריירה שלו בברנטפורד ובדארוון.
לקריאה נוספת

ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who,‏ Independent UK Sports,‏ 1995 (ISBN 1-899429-03-4)
חבילת גלים

חבילת גלים
חבילת גלים היא פתרון של משוואת גלים ליניארית הבנוי כאוסף של גלים מונוכרומטיים. חבילות גלים נמצאות בשימוש כדי לתאר פתרונות פיזיקליים של משוואות גלים במרחב אינסופי, כלומר פתרונות התופסים תחום סופי במרחב. זאת בניגוד לגלים מונוכרומטיים, הנמצאים בכל המרחב. בפרט, במכניקת קוונטים, חבילות גלים משמשות לתיאור הדינמיקה של חלקיקים. חבילות גלים הן כלי שימושי בהנדסת חשמל בתחום עיבוד האותות.
הגדרה פורמלית

אם מניחים שיחס הנפיצה של משוואת הגלים שבה מדובר נתון על ידי הפונקציה:  \ \omega =\omega ({\vec {k}}) כאשר  \ \omega  היא תדירות הגל, ו- \ {\vec {k}} הוא וקטור הגל, אזי חבילת גלים מתוארת באופן כללי כסכום (או אינטגרל או סופרפוזיציה) של גלים מישוריים מונוכרומטיים:
 \ \psi ({\vec {r}},t)=\int d^{3}k~u({\vec {k}})e^{i{\vec {k}}\cdot {\vec {r}}-i\omega ({\vec {k}})t} 
כאשר  \ u({\vec {k}}) הוא המשקל של הגל המישורי המונוכרומטי  \ e^{i{\vec {k}}\cdot {\vec {r}}-i\omega ({\vec {k}})t}. משקל זה ניתן לקבוע מצורת הגל בזמן  \ t=0 באמצעות טרנספורם פורייה:
 \ u({\vec {k}})={\frac {1}{(2\pi )^{3}}}\int d^{3}r\ \psi ({\vec {r}},0)e^{-i{\vec {k}}\cdot {\vec {r}}}
במקרים רבים יחס הנפיצה של משוואת הגלים מתואר על ידי פונקציה  \ \omega ({\vec {k}}) שאינה חד-ערכית. לדוגמה, יחס הנפיצה של גלים אלקטרומגנטיים הוא  \ \omega ^{2}=c^{2}k^{2} (כאשר  \ c היא מהירות האור) ולכן  \omega =\pm ck. במקרה זה הענפים השונים של יחס הנפיצה מתארים גלים הנעים בכיוונים מנוגדים, וקל להכליל את ההגדרה שלמעלה לצורך תיאורם. ברם, בדרך כלל חבילות גלים משמשות לתיאור של גלים הנעים בכיוון אחד, כיוון שתיאור של מקרים מורכבים יותר מתקבל מסופרפוזיציה שלהם.
דוגמאות

חבילת הגלים בממד אחד עם יחס הנפיצה  \ \omega =ck כאשר  \ c מהירות הגל, ועם הבחירה  \ u(k)={\frac {\sigma }{\sqrt {2\pi }}}e^{-{\frac {\sigma ^{2}k^{2}}{2}}}, נתונה בביטוי:
\ \psi (x,t)=e^{-{\frac {(x-ct)^{2}}{2\sigma ^{2}}}}
חבילת הגלים בממד אחד עם אותו יחס הנפיצה  \ \omega =ck, כאשר הפעם הגלים המונוכרומטיים התורמים לחבילה מרוכזים סביב הערך  \ k=k_{0} : \ u(k)={\frac {\sigma }{\sqrt {2\pi }}}e^{-{\frac {\sigma ^{2}(k-k_{0})^{2}}{2}}}. במקרה זה חבילת הגלים היא גל המונוכרומטי מאופנן על ידי מעטפת גאוסית (ראו איור):
\ \psi (x,t)=e^{ik_{0}(x-ct)}e^{-{\frac {(x-ct)^{2}}{2\sigma ^{2}}}}
יחס הנפיצה של חלקיק קוונטי חופשי (כלומר ללא השפעה של אנרגיה פוטנציאלית) הוא  \omega ={\frac {\hbar k^{2}}{2m}}. אם נבחר  \ u(k)={\sqrt {\frac {\sigma }{2\pi }}}e^{-{\frac {\sigma ^{2}(k-k_{0})^{2}}{4}}}, (בחירה המבטיחה שפונקציית הגל של החלקיק מנורמלת), נקבל שצפיפות ההסתברות למציאת החלקיק היא:
|\psi (x,t)|^{2}={\sqrt {\frac {2}{\pi }}}{\frac {e^{-{\frac {2}{\sigma ^{2}+\alpha ^{2}t^{2}}}\left(x-{\frac {\hbar k_{0}}{m}}t\right)^{2}}}{\sqrt {\sigma ^{2}+\alpha ^{2}t^{2}}}}
נתבונן ביחס נפיצה כללי  \ \omega =\omega (k), ו- \ u(k)={\frac {\sigma }{\sqrt {2\pi }}}e^{-{\frac {\sigma ^{2}(k-k_{0})^{2}}{2}}}, כאשר נניח ש  \ \sigma  מספיק גדול כך שניתן להניח שחבילת הגלים מרוכזת סביב הערך  \ k=k_{0}. במקרה זה אפשר לקרב את יחס הנפיצה על ידי:
\,\omega (k)\simeq \omega (k_{0})+{\frac {d\omega (k_{0})}{dk_{0}}}(k-k_{0})
\ \psi (x,t)=e^{ik_{0}\left(x-{\frac {\omega (k_{0})}{k_{0}}}t\right)}e^{-{\frac {\left(x-{\frac {d\omega (k_{0})}{dk_{0}}}t\right)^{2}}{2\sigma ^{2}}}}
מהירויות המאפיינות חבילות גלים

כאשר תחום אורכי הגל ממנו מרכבת החבילה קטן ביחס לסקלה האופיינית של השינויים ביחס הנפיצה, אפשר לאפיין את חבילת הגלים בעזרת שתי מהירויות. מהירויות אלו נובעות מהפיתוח של יחס הנפיצה לטור מסביב לאורך הגל המרכזי,  \ k_{0} המרכיב את החבילה:
\ .\ \omega (k)\simeq \omega (k_{0})+{\frac {d\omega (k_{0})}{dk_{0}}}(k-k_{0})
פיתוח זה מגדיר שתי מהירויות:
מהירויות המאפיינות חבילות גלים > מהירות פאזה

מהירות הפאזה מוגדרת בתור:
 \ v_{ph}={\frac {\omega (k_{0})}{k_{0}}}
זוהי מהירותו של גל מונוכרומטי בעל אורך גל  \ k_{0} ותדירות  \ \omega (k_{0}), וזוהי גם מהירותו של הגל הנושא של חבילת הגלים.
מהירויות המאפיינות חבילות גלים > מהירות חבורה

מהירות החבורה מוגדרת בתור:
 \ v_{g}={\frac {d\omega (k_{0})}{dk_{0}}}
והיא מהירות ההתקדמות של מעטפת הגל. ניתן לזהות מהירויות אלו בדוגמה (4) שלמעלה.
מהירות החבורה היא המהירות שבה ניתן להעביר אותות (כלומר מידע) והיא קטנה ממהירות האור.
מהירויות המאפיינות חבילות גלים > דוגמה

כדוגמה למהירות חבורה ומהירות פאזה נסתכל על יחס הנפיצה של גלי רדיו ביונוספירה:
 \ \omega ^{2}=\Omega ^{2}+c^{2}k^{2}
כאשר  \ \Omega  היא תדירות קבועה הנקראת תדירות הפלזמה ו- \ c היא מהירות האור. מהירות הפאזה ומהירות החבורה במקרה זה הן:
 \ v_{ph}={\frac {\omega }{k}}={\sqrt {{\frac {\Omega ^{2}}{k^{2}}}+c^{2}}}>c
 \ v_{g}={\frac {d\omega }{dk}}={\frac {c^{2}}{v_{ph}}}<c
דוגמה זו מראה כי אף על פי שמהירות הפאזה יכולה להיות גדולה ממהירות האור, מהירות החבורה, שהיא המהירות בה ניתן להעביר מידע, קטנה ממהירות האור.
עקרון אי-הוודאות

הדוגמאות לעיל מראות שככל שחבילת הגלים מרוכזת במרחב מספרי הגל, כך היא רחבה יותר במרחב המקום. בפרט, אם התחום שחבילת הגלים תופסת במרחב המקום הוא מסדר גודל של  \ \sigma , אזי רוחב התחום של אורכי הגל שתורם לחבילה הוא מתכונתי הפוך לרוחבה והוא מסדר גודל של  \ 1/\sigma  (למעשה, החסם התחתון למכפלה  \ \Delta x\cdot \Delta k מתקבל עבור חבילת גל גאוסיאנית). עקרון אי-הוודאות של הייזנברג נובע מתכונה זו.
ראו גם

נפיצה
ז'אק איבר

| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1890 פריז, צרפת 
 פטירה:  5 בפברואר 1962 (בגיל 71) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Jacques François Antoine Marie Ibert 
 מקום קבורה:  בית הקברות פאסי 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  פרס רומא (1919)  מפקד בלגיון הכבוד 
 www.jacquesibert.fr
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'אק פרנסואה אנטואן איבר (בצרפתית: Jacques François Antoine Ibert;‏ 15 באוגוסט 1890 – 5 בפברואר 1962), מלחין צרפתי.
קורות חייו

אביו של איבר, אנטואן, היה סוכן מסחרי; אמו, מרגריטה לרטיג, הייתה קרובת משפחה של המלחין הנודע מנואל דה פאיה. מגיל 4 אמו של איבר לימדה אותו לנגן בכינור ופסנתר. בגיל 12 קרא ספר לימוד בהרמוניה מאת ריבר (אנ') ודובואה, ובעקבות הקריאה החל לחבר ואלסים ושירים קצרים.
בסיום בית הספר התיכון החל לעבוד כמפקח במחסן כדי לעזור בפרנסת המשפחה, ובמקביל למד בסתר סולפז', תורת המוזיקה ומשחק תיאטרלי. ב-1910, בהמלצת מנואל דהפאיה, התקבל לאקדמיה למוזיקה בפריז כ"מאזין", ואחרי שנה – כסטודנט. לפרנסתו לימד שיעורים פרטיים בפסנתר, ניגן בבית קולנוע במונמרטר, וחיבר שירים וריקודים של תרבות פופולרית. למד אצל פול וידאל בקונסרבטואר של פריז.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בנובמבר 1914, התגייס איבר לצבא כחובש, למרות בעיות בריאותיות. ב-1916 חלה בטיפוס וחזר לעורף. לזמן קצר הצטרף לקבוצת מלחינים "צעירים חדשים" שנוסדה על ידי אריק סאטי, והשתתף במספר קונצרטים לצד ז'ורז' אוריק, לואי דורה וארתור אונגר. שנה מאוחר יותר החל לשרת בחיל הים, שם קיבל דרגות קצונה, ושירת מספר שנים בדנקרק.
באוקטובר 1919, עוד בטרם השתחרר משירותו הצבאי, השתתף בתחרות "פרס רומא" עם הקנטטה "המשורר והפייה", וזכה בפרס, שאיפשר לו לחיות וללמוד שלוש שנים ברומא. באותה שנה נישא לרוזט וובר, בתו של האמן ז'אן וובר. בפברואר 1920 עברו בני הזוג לרומא, שם חיבר את יצירתו הראשונה לתזמורת, "הבלדה על כלא רדינג", לפי הפואמה של אוסקר ויילד. יצירות נוספות שחיבר ברומא הן האופרה "פרסי ואנדרומדה", הסוויטה "איסטוריי" לפסנתר ו"נמל-ים" לתזמורת.
ב-1923 חזר לפריז, שם עבד כמלחין וגם לימד תיזמור. לאחר שלוש שנים רכש בית באזור נורמנדי, בו שהה מספר חודשים בשנה, כדי לנוח מההמולה העירונית. בבית זה כתב את יצירותיו הידועות ביותר: "דברטימנטו לתזמורת", האופרה "המלך איבטו", הבלט "משוטט אביר" ואחרים. ב-1927 זכה לפרסום עם הצגת האופרה "אנג'ליקה" בפריז. בשנים הבאות עבד על מוזיקה למופעים תיאטרליים ולסרטים, בהם נודע בעיקר "דון קישוט" (1932), בו כיכב פיודור שאליאפין בתפקיד הראשי.
איבר יצר מספר יצירות לתזמורת, בהן "סימפוניית הים", אשר על פי צוואתו לא הייתה צריכה לבצע לפני מותו. ב-1933-1936 כתב קונצרט לחליל וקונצרטינו קמרי לסקסופון, וכן שני בלטים גדולים הכוללים שירה לפי הזמנה של אידה רובינשטיין: "דיאנה מפואטייה" ו"אביר נודד". הוא סייר באירופה, והופיע עם יצירותיו כמנצח. הוא מוביל את ההפקה הראשונה של "המלך איבטו" בדיסלדורף. ביחד עם אונגר יצר את האופרה "נשר". ב-1937 קיבל את תפקיד מנהל האקדמיה הצרפתית ברומא. במקביל המשיך לעבוד עם אונגר, ויצר את האופרטה "קרדינל הקטנטונת", שזכתה להצלחה בפריז.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה שירת איבר בתפקיד נספח בשגרירות הצרפתית ברומא. לאחר הצטרפות איטליה למלחמה, עזב איבר עם משפחתו עם הסגל הדיפלומטי וחזר לצרפת. באוגוסט 1940, נשלח לפרישה, ובצו מיוחד של משטר וישי הוסר שמו מרשימות הקצינים, ויצירות נאסרו לביצוע. בשנים הבאות המשיך לחבר יצירות. באוקטובר 1942 הצליח לברוח לשווייץ, שם חלה בספסיס.
אחרי שחרור פריז, באוגוסט 1944, חזר לצרפת. מ-1945 עד 1947 עמד שוב בראשות האקדמיה הצרפתית ברומא, המשיך לכתוב מוזיקה לתיאטרון, לסרטים ולבלט, ולנצח על יצירותיו. מ-1950 הפסיק ללמד ולהופיע בשל בעיות בריאות במערכת כלי הדם והלב. בשנים 1955 עד 1957 ניהל את האופרה קומיק בפריז. בשנים האחרונות לחייו עבד על סימפוניה שנייה, שנשארה בלתי גמורה. הוא מת ב-5 פברואר 1962, לאחר התקף לב, ונקבר בבית הקברות פאסי.
יצירתו

המוזיקה של איבר נחשבת ל"קלילה" באופייה, שנונה, במקרים רבים, מצטיינת בתזמור ססגוני ובמלודיות נעימות לאוזן. אף כי לא היה חבר בקבוצת השישה, יש במוזיקה שלו אי-אילו מאפיינים משותפים עם זו שלהם. יצירתו הנודעת ביותר היא כנראה הדיברטימנטו לתזמורת (1930), המבוסס על המוזיקה הנלווית שלו למחזה של אז'ן לביש, "כובע הקש האיטלקי". במהלך היצירה משובצים ציטוטים קומיים של יצירות רבות, ביניהן מרש החתונה של מנדלסון. יצירות בולטות אחרות הן Escales ("תחנות ביניים") לתזמורת משנת 1924, הפואמה הסימפונית "הבלדה על כלא רדינג" (על פי שיר של אוסקר ויילד), קונצ'רטו לחליל ו"קונצ'רטינו דה קאמרה" לסקסופון ו-Histoires ("סיפורים") לפסנתר סולו. איבר חיבר מספר אופרות, כמו L'Aiglon ("הנשר הקטן") והאופרטה Les Petites Cardinal, בחלקן עם ארתור הונגר. איבר חיבר מוזיקה לסרטי קולנוע, ביניהם גם לגרסה של אורסון ולס למקבת' (1948). בשנת 1966 חיבר את היצירה "בכחנליה" לכבוד יום השנה העשירי ל"תוכנית השלישית" של ה-BBC. ביצוע הבכורה היה עם יוג'ין גוסנס.
אופרות

פרסאוס ואנדרומדה, 1929
אנז'ליק, 1927
Le Roi d'Yvetot 1930
הנשר הקטן (מערכות 1 ו-5, השאר מאת ארתור הונגר) 1937
Les Petites Cardinal (אופרטה, עם ארתור הונגר)
כחול הזקן, 1943
מוזיקה לסרטים

הזמנה למחול (1956)
מקבת (1948)
פאניקה (1946)
מתיאס פסקל המנוח (1937)
גולגולתא (1935)
אמהות (1934)
חמשת הארורים (1933)
דון קישוט (1933)
כובע הקש האיטלקי (1927)
טומי (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  Tommy 
 בימוי:  קן ראסל 
 הופק בידי:  קן ראסל רוברט סטיגווד
 תסריט:  פיט טאונסנד, קן ראסל 
 עריכה:  סטוארט בארד 
 שחקנים ראשיים:  אוליבר ריד אן-מרגרט רוג'ר דלטרי אלטון ג'ון אריק קלפטון ג'ון אנטוויסל קית' מון פול ניקולאס ג'ק ניקולסון
 מוזיקה:  להקת המי
 צילום:  דיק בוש, רוני טיילור 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, אוסטרליה 
 חברת הפקה:  RSO רקורדס, Hemdale films 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 הקרנת בכורה:  19 במרץ 1975
 משך הקרנה:  111 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט פנטזיה, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   tommy
 דף הסרט ב־IMDb
 
טומי (באנגלית: Tommy) הוא סרט בסוגת אופרת רוק משנת 1975, שבויים על ידי הבמאי הבריטי קן ראסל. סיפור הסרט נכתב בהשראת המוזיקה של להקת המי (The Who) וכולל את מיטב הרצועות מאלבומם "טומי". בראשית שנות התשעים שימש אותו אלבום מוזיקלי מקור השראה למחזמר "טומי" שהוצג בברודוויי ועלילתו הייתה שונה במעט מעלילת הסרט.
כוכב הסרט הוא סולן הלהקה רוג'ר דלטרי וכמו כן גם שאר חברי הלהקה משתתפים בסרט. גרסתו של הבמאי קן ראסל שונה במקצת מהגרסה המקורית שנכתבה ב-1969. ראסל שינה את זמן ההתרחשות (במקום בסוף מלחמת העולם הראשונה בסוף השנייה), וגם בכך שהמאהב של אמו של טומי הורג את אביו שחזר אחרי שנחשב זמן רב כנעדר ולא להפך כפי שנכתב במקור. הגרסה משנת 1975 משופעת כוכבים כגון: אוליבר ריד, אלטון ג'ון, אריק קלפטון, ג'ק ניקולסון, אן-מרגרט וטינה טרנר.
תקציר העלילה

טומי נולד בסוף מלחמת העולם השנייה. אביו נחשב לנעדר בשדה הקרב לאחר שמטוסו הופל. כשהוא בן 6 טומי ואמו נורה (אן-מרגרט) יוצאים למחנה קיץ שם האם פוגשת במאהב חדש בשם פרנק. בגיל 7 אביו של טומי חוזר במפתיע ולאחר שמתעכב רגע קצר בחדרו של טומי הוא הולך לחדרה של האם שם הוא תופס אותה עם המאהב. פרנק מטיח מנורה בראשו של אביו של טומי והורג אותו. טומי היה עד לכל ההתרחשות, וכשבני הזוג מבינים זאת, הם מתנפלים עליו ודורשים ממנו שלא יספר לנפש חיה: "לא ראית לא שמעת ולא תספר לנפש חיה". כתוצאה מהטראומה הזו טומי נהיה עיוור, חירש ואילם. הסרט מגולל את הסיפור של הוריו שלוקחים אותו למרפאים שונים ומשונים, כמו מלכת ה-LSD שמרפאה בעזרת סמים (טינה טרנר), כת בראשות אריק קלפטון שמאמינה במרילין מונרו, ורופא מומחה (ג'ק ניקולסון).
בסופו של דבר, מתייאשים בני הזוג ממציאת מזור לילד ומזניחים אותו. דודו ואחינו של טומי מנצלים את נכותו, מתעללים בו ואונסים אותו. טומי מגלה כישרון נדיר במשחק הפינבול, הופך לכוכב, מחלים מנכותו ומתעלל במעריציו.
בסוף הסרט, לאחר שאמו ופרנק נהרגים על ידי המעריצים, טומי נשאר לבד. יש האומרים כי השימוש בשיר See Me, Feel Me/ Listening To You משמשת כקריאה של טומי לעזרה ומציאת אלוהים עבורו.
טדי מזגה

טדי מזגה (בצרפתית: Teddy Mézague; נולד ב-27 במאי 1990) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם באררט ירוואן.
קריירה

מזגה התחיל את הקריירה שלו במונפלייה. בקיץ 2011 מזגה הושאל למרטיג לעונה אחת. ב-17 בפברואר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד נים. בסיום העונה, מזגה חזר למונפלייה ושיחק לרוב בקבוצת המילואים.
ביולי 2014 מזגה חתם במוסקרון בה שיחק שנתיים.
באוגוסט 2016 מזגה חתם בלייטון אוריינט מהפוטבול ליג השנייה. ב-1 באוגוסט 2017 חזר למוסקרון.
ב-12 בספטמבר 2018 מזגה חתם בדינמו בוקרשט, אך שוחרר בנובמבר 2019.
ב-2 בפברואר 2019 מזגה חתם בהפועל רעננה מליגת העל. ב-24 בינואר 2020 חתם בברואה סטארה זאגורה הבולגרית.
בקיץ 2021 מזגה חתם באיופספור מהליגה הטורקית במדיה שיחק עד לסיום העונה.
במרץ 2023 חתם באררט ירוואן מליגת העל הארמנית עד לסיום העונה.
בקיץ 2023 חתם באקסלסיור וירטון הבלגית.
חיים אישיים

מזגה הוא אחיו הצעיר של ואלרי מזגה שחקנה לשעבר של נבחרת קמרון, אשר נפטר בנובמבר 2014 כתוצאה מדום לב.
הערות שוליים

↑  תום נחום, ‏מצאה בלם: טדי מזגה חתם בהפועל רעננה, באתר ONE‏, 2 בפברואר 2019
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "טדי מזגה".
ולוס (אוניית מעפילים)

"מצפה העפלה" בחוף בית ינאי לזכר הספינה ולוס (2010)
"מזח כפר ויתקין בחוף בית ינאי, (2010)
מפת דרכה של ולוס ב'- הסבר: החץ הכחול מסמן את המסע מבולגריה, והצלחה שבעקבותיה הורדו לחופי הארץ 50 מעפילים, לעומת זאת, החיצים האדומים מציינים את המסעות הבאים שחרצו כישלון ונדודים מתמשכים בין חופי יוון לבין חופי הארץ
ולוס הייתה אוניית המעפילים השנייה שהפליגה מאירופה לארץ ישראל במסגרת מפעל ההעפלה הציוני ביולי 1934. קדמה לה ספינת המעפילים כוכב, שהביאה לארץ ישראל 50 עולים מפולין וממצרים במאי 1934. שמה "ולוס", βέλος, משמעותו ביוונית "חץ". הספינה אורגנה ביוזמתם של אנשי ההגנה, חברי הקיבוץ המאוחד ותנועת החלוץ בפולין שאף מימנה את ההפלגות.
ההפלגה בוצעה ללא רשות וללא הסכמת ראשי המוסדות הלאומיים, ששללו כל ניסיון לעקוף את חוקי ההגירה של ממשלת המנדט ואת משטר הסרטיפיקטים. "באיסור כפול ומכופל עשו את המעשה, רחוקים עדיין מלקבל אישורם המפורש אפילו של מוסדות תנועת העבודה בארץ ישראל - הסכמת המנהיגות של ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית לא כל שכן".
האוניה נבנתה בשנת 1906, במהלך השנים היו לה מספר שמות, שמה הקודם היה GRIMSBY. רב החובל של האנייה היה אמנם קצין לא יהודי, אולם שלושה אנשי הסקציה הימית של הפועל, שכונו "נערי הירקון", הם שהנהיגו אז את האנייה: שייקה (יהושע) כהנא (כנויו המחתרתי "עמי") כמפקד, כתריאל יפה כרב חובל לשעת חירום, ואיתם אסיר שוסטרמן מחיפה כאחראי על הנוסעים.
רקע

ולוס פעלה במסגרת התקופה הראשונה של ההעפלה המאורגנת. תקופה זו התרחשה בין השנים 1934–1939 ובמהלכה השלטון הנאצי התבסס בגרמניה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. בתקופה זו אף החלה עליית אף על פי מטעם הרוויזיוניסטים ומאוחר יותר הוקם גם המוסד לעלייה ב' מטעם הנהגת היישוב.
ההעפלה המאורגנת לארץ ישראל החלה בשנת 1934, בעקבות החמרת מצבם של יהודי גרמניה לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון ב-1933 ואימוץ מדיניות אנטישמית בארצות אירופאיות נוספות, שכללו פוגרומים, רדיפות והגבלות על היהודים. אלפי יהודים הגיעו לארץ ישראל במסגרת העלייה החמישית, שכללה בין השנים 1933–1935 למעלה מ-137,000 עולים, אולם רבים עדיין המתינו לסרטיפיקט מהבריטים. שלטונות המנדט הגבילו יותר ויותר את אשרות העלייה בלחץ הערבים, וגם שערי ארצות העולם החלו להיסגר בפני היהודים. בנוסף, העברה של יותר סרטיפיקטים ליהודי גרמניה הגבילה את יהודי פולין מבחינת יכולת ההגירה שלהם. יש שראו דרך להינצל בעזרת עלייה בלתי לגאלית לארץ-ישראל, וכך החלו קבוצות ותנועות מהיישוב היהודי להגות את רעיון השילוח של ספינות מעפילים.
ולוס א'

ההפלגה הראשונה של ספינת המעפילים כללה 350 נוסעים וחלה בקיץ תרצ"ד, יולי 1934. האונייה יצאה מנמל פיראוס ביוון, והגיעה לחופי ארץ-ישראל ב-31 בחודש, שם עגנה בחופי עמק חפר ותל אביב.
לאחר שהושגה הסכמתם של ברל כצנלסון ומפקד ההגנה - אליהו גולומב, יצא לאירופה יוסף ברפל - קדמון שהיה שליח ההגנה וחבר קבוצת עיינות, כדי למצוא ספינה שתוליך עולים בלתי לגאליים לארץ ישראל. זמן קצר לאחר שברפל ניסה את כוחו באיטליה הוא עבר ליוון ושם גילה את "ולוס", ספינת-נוסעים שהתאימה, לדעתו, להסעת מעפילים לארץ-ישראל. נחתם חוזה עם בעלי הספינה, וסוכם כי "ולוס" תפליג במסווה של "מסע סטודנטים בים התיכון". קיבולה של הספינה היה 180 נוסעים, אך בפועל הפליגו בה 350 איש. הנוסעים היו צעירים יהודים חברי תנועות נוער חלוציות מפולין שהתרכזו בוורשה, ויצאו ברכבת ליוון, שבה הוכנה האוניה. בדרך הצטרפו אליהם יהודים מליטא, לטביה, צ'כיה וגליציה שהתעתדו לעבוד כחלוצים בארץ ישראל. אחרי תקלות לא-מעטות, שחלקן נגרם בשל חוסר הניסיון של המארגנים ולהיטותם של המעפילים לעלות מהר על הספינה - הרימה זו עוגן והפליגה מזרחה. ההפלגה נמשכה ארבעה ימים ועברה בשלום אך סדרי ההורדה היו איטיים ופרימיטיביים ביותר. הורדת המעפילים בוצעה במשך לילות אחדים ונעשתה בשני סבבים, חלק ירדו באזורי חוף נתניה וכפר ויתקין, וחלק בתל אביב, ליד שפך הירקון. קבוצות של חברי ההגנה העבירו בסירות קטנות את המעפילים לחוף. במהלך מבצע ההורדה התהפכה אחת הסירות, שתי מעפילות נהרגו ואיש ההגנה נפצע.
ייצוגיה בתרבות העברית

בשנות ה-60 קראה חברת צים לאחת המכליות שלה "ולוס" על שם האוניה.
ראו גם

כוכב (אוניית מעפילים)
ההעפלה
המוסד לעלייה ב'
לקריאה נוספת

הלל ירקוני, ספינות מעפילים מ-א עד ת: (או, מ-"כוכב" עד "קרב עמק איילון"), תל אביב: גוונים, 2005.
אניטה שפירא. (עורכת), העפלה: מאסף לתולדות ההצלה, הבריחה, ההעפלה ושארית הפליטה. הוצאת העמותה לחקר מערכות ההעפלה ע"ש שאול אביגור ואוניברסיטת תל אביב, 1990.
אריה ל, אבנרי. (1985).  מ"ולוס" עד "טאורוס": עשור ראשון להעפלה בדרכי הים: 1934 – 1944, רמת אפעל: יד טבנקין, המרכז לחקר כוח המגן, 1985.
זאב הים (רב חובל). וולוס - חלוצת המעפילים, בין גלים סוערים, הוצאת חבל ימי לישראל, מאי 1977, עמ' 17–19.
אפרים תלמי ומנחם תלמי, לקסיקון ציוני, תל אביב: ספריית מעריב, 1978.
נורית גבזה-ברוורמן (עורכת). (1979). ההעפלה 1934-1948, ירושלים: שירות הפרסומים / מרכז ההסברה, 1979.
מרדכי נאור, ההעפלה 1934-1948, תל אביב: משרד הביטחון: מוזיאון צה"ל, 1978.
ישעיהו אברך, מנחם דורמן, (עורכים), מגש הכסף: מבחר שירים / מערכת האנתולוגיה. ליקטה: רנה קלינוב. תל אביב: משרד הביטחון, ההוצאה לאור, תשל"ד-1974.
מנחם דורמן (עורך), רגעים, א-ב, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ד-1974. – (כל כתבי נתן אלתרמן) - ספר ראשון: תרצ"ד־תרצ"ז (318 עמ') – ספר שני: תרצ"ז־תש"ג. 352 עמ'.
ברכה חבס, פורצי השערים ממזרח ומים, תל אביב: הוצאת מערכות, 1960.
ד"ר אבי ששון, טל קציר, חוף מבטחים, "בשביל הארץ" - מגזין טבע, נוף, ומורשת למנויי רשות הטבע והגנים | עמודים 40–41, מדור היסטוריה, גיליון 73, יוני-יולי 2016,
הערות שוליים

↑  ברכה חבס, פורצי השערים ממזרח ומים, עמ' 16.
↑  אפרים ומנחם תלמי, לקסיקון ציוני, תל אביב: ספריית מעריב, 1972.
↑  ראו: נורית גבזה ברוורמן (עורכת), ההעפלה 1934-1948, הוצאת מרכז ההסברה, 1979.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601832105171  LCCN: nr92043739  VIAF: 139990296   WorldCat (עם VIAF): 139990296
חוק ההסמכה (שבת)

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  26 בדצמבר 1990
 תאריך חקיקה עברי:  ט' בטבת תשנ"א
 גוף מחוקק:  הכנסת השתים עשרה
 תומכים:  50
 מתנגדים:  44
 נמנעים:  1
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1336, עמ' 34
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד הפנים
 נוסח מלא:  התיקון לחוק
 
חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 40), התשנ"א-1990 (מוכר יותר כ"חוק ההסמכה") הוא חוק שחוקקה הכנסת ה-12, במטרה להסמיך את הרשויות המקומיות בישראל לקבוע את שעות הפתיחה של בתי עסק בתחום שיפוטן גם מטעמים שבמסורת דתית.
הרקע לחקיקת החוק

ב-1987 ניהלה עיריית ירושלים הליכים משפטיים בבית משפט השלום בעיר נגד בעליהם של בתי הקולנוע "אורנע" ו"בית אגרון", שפתחו את שעריהם בשבת. ב-22 בנובמבר זיכתה השופטת אילה פרוקצ'יה את הנאשמים. פרוקצ'יה קבעה בפסק דינה כי מטרתם של חוקי העזר הנוגעים לפתיחה וסגירה של בתי עסק היא להגשים מטרות של סדר ציבורי וחיי עיר תקינים ולא לקבוע לתושבי העיר תוכני חיים. מאחר שחוק העזר נחקק במטרה "לשוות לשבת בירושלים צביון ברוח ההלכה ולמנוע חילול שבת על פי מושגיה", וכל זאת תוך פגיעה בזכויות של הציבור החילוני – הרי שאין לו תוקף, והוא בטל. פסק הדין ניתן על רקע פרשת קולנוע היכל, עימותים שנמשכו כשלוש שנים וסבבו את סוגיית פתיחתו בשבת של בית קולנוע בפתח תקווה.
פחות משלושה חודשים לאחר מתן פסק הדין, יזמה הממשלה הצעת חוק שנועדה להתגבר על תוצאותיו: הצעת חוק הרשויות המקומיות (איסור פתיחת עסקים וסגירתם בימי מנוחה), התשמ"ח-1988‏. בדברי ההסבר להצעת החוק נכתב:
במרבית הרשויות המקומיות הותקנו חוקי עזר בדבר פתיחת עסקים וסגירתם, ובין השאר, נקבעו בהן הוראות לעניין איסור פתיחת עסקים בשבת ובמועדי ישראל. לאחרונה הועלה ספק בדבר סמכותן של רשויות מקומיות להתקין בחוק עזר הוראות כאמור.
מטרתו של החוק המוצע להסיר את הספק האמור ולשמר את "הסטטוס קוו" בעניין הנדון. לפיכך מוצע להקנות לרשויות המקומיות את הסמכות להסדיר איסור פתיחתם של עסקים בימי המנוחה ולהבטיח המשך תוקפם של החוקים הקיימים.