stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'נט טיילור
הערות שוליים

↑  Mary T. Brück (25 ביולי 2009). Women in Early British and Irish Astronomy: Stars and Satellites. Springer. p. 53. ISBN 9048124735. נבדק ב-26 ביולי 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  http://collections.rmg.co.uk/collections/objects/11082.html
1 2  CROUCHER, JOHN S. (2011). "Mrs Janet Taylor's 'Mariner's Calculator': assessment and reassessment". The British Journal for the History of Science. 44 (04): 493–507. doi:10.1017/S0007087410001512.
↑  Catharine M. C. Haines (1 בינואר 2001). International Women in Science: A Biographical Dictionary to 1950. ABC-CLIO. pp. 307–. ISBN 978-1-57607-090-1. נבדק ב-26 ביולי 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 111527595X  ISNI: 0000 0001 0736 2774  LCCN: nb2010030495  NTA: 336286694  VIAF: 160038653   WorldCat (עם VIAF): 160038653 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'נט טיילור".
ג'ליל וייט

| --- | --- |

ג'ליל וייט ב-2010
 לידה:  27 בנובמבר 1976 (בן 48) פאסדינה, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  תיכון סאות' פסדנה  בית הספר לתאטרון, סרטים וטלוויזיה של UCLA  Marshall Fundamental Secondary School 
 מספר צאצאים:  1 
 http://www.jaleelwhite.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ליל אחמד וייט (באנגלית: Jaleel Ahmad White; נולד ב-27 בנובמבר 1976 בקליפורניה שבארצות הברית) הוא שחקן אמריקאי, אשר התפרסם בזכות תפקידו כסטיב ארקל בסדרה "אריזה משפחתית", בין השנים 1989–1998. ידוע גם בשל דיבוב סוניק הקיפוד בסדרות הטלוויזיה הראשונות המבוססות על המשחקים.
ביוגרפיה

וייט נולד בפסדינה, קליפורניה למייקל וויט, רופא שיניים ולגייל וייט, עקרת בית.
וייט הופיע לראשונה בטלוויזיה בפרסומת לקלוגס לאחר שמורה בבית ספרו שכנע את הוריו המסויגים לקחת את בנם לאודישנים. תפקידו הראשון בטלוויזיה היה בסדרה "Charlie and Company". לאחר מכן הוא הופיע בסדרות: "משפחת ג'פרסון", "Good Morning, Miss Bliss" ו-"Camp Cucamonga" (בו השתתפו גם צ'אד אלן וג'ניפר אניסטון).
בגיל 12, לאחר שהופיע בפרסומת למשחק וידאו, קיבל וייט את דמותו של סטיב ארקל בסדרה "אריזה משפחתית". תחילה, מטרתה של הדמות הייתה כהופעת אורח, אך בעקבות הצלחתה הפך וייט לשחקן הראשי בסדרה. בנוסף, הוא שיחק בסדרה דמויות נוספות של משפחת ארקל, ואף כתב מספר פרקים בהיותו בן 19 בלבד.
במהלך שנות שידור התוכנית, הופיע וייט בתפקידי אורח כ"סטיב ארקל" בסדרות: "צער גידול בנות", "אבא חורג, אמא חורגת" ו"מיגו".
כאשר בוטלה הסדרה ב-1998, סיפר וייט בראיון כי אינו מעוניין לשחק את דמותו של ארקל יותר. בעקבות הצלחת הדמות היה קשה לוייט לקבל תפקידים אחרים כיוון שדבקה בו ה"תווית" של סטיב ארקל.
ב-1999, וייט חזר למרקע בקומדיית המצבים "בוגרים", הסדרה, ששודרה ברשת UPN (בארץ בערוץ 3), עסקה בבחור צעיר שמתמודד לראשונה עם החיים כאדם בוגר. וייט גם כתב והפיק מספר פרקים. הסדרה לא משכה קהל רב ובוטלה לאחר עונה אחת.

 בנוסף באותה שנה דיבב וייט את דמותו של מרטין לותר קינג בסרט האנימציה "Our Friend, Martin". וייט גם דיבב את דמותו של סוניק הקיפוד.
ב-2001, סיים וייט לימודי תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת קליפורניה. לאחר מכן הוא המשיך להופיע בתפקידים קטנים בקולנוע.
ב-2006 שיחק בסרט "שואפים גבוה".
בשנת 2011 שיחק בסרט הילדים "חופשת הקיץ של ג'ודי מודי" בכיכובה של הת'ר גראהם.
בשנת 2019 גילם את אריק בסדרת הטלוויזיה הקומית של נטפליקס "משפחה אחת".
בשנת 2024 גילם את גאנטר הפיראט חלל בסדרת טלוויזיה של דיסני+ "מלחמת הכוכבים: צוות שלד".
חיים אישיים

וייט אב לבת, סאמאיה אשר נולדה בשנת 2009 מחברתו לשעבר בריג'יט הארדי.
במאי 2024 נישא לחברתו מזה כמה שנים, ניקולטה רוהל.
ואסילי סזונוב

| --- | --- |
 לידה:  1789 הומל, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  17 במאי 1870 (בגיל 81 בערך) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1815) 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב גדולה של האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1813) 
 
ואסילי סזונוב (ברוסית: Василий Сазонов; ‏1789 – 1870) היה צייר היסטוריה רוסי בסגנון קלאסי. חבר באקדמיה הקיסרית לאמנויות.
ביוגרפיה

הוא נולד כצמית, השייך לרוזן ניקולאי רומיאנצב. בזמן שהשתתף בצייד בארמון גומל, סזונוב הצעיר צייר סקיצות מהאירוע. סקיצות אלה משכו את עיני הרוזן, ששלח אותו ללמוד באקדמיה הקיסרית לאמנויות בשנת 1804. הוא למד אצל צייר ההיסטוריה גריגורי אוגריומוב והראה התקדמות כה מהירה עד שהרוזן נתן לו את חירותו.
הוא הושפע מאוד מסגנונו של אוגריומוב וגם הפך לצייר היסטוריה. בשנת 1812 הוענק לו מדליית זהב על סצנה מחייו של קוזמה מינין ובשנת 1813 קיבל מדליית זהב נוספת על סצנה המתארת את ההתנגדות לכיבוש מוסקבה על ידי נפוליאון.
הוא סיים את לימודיו ב-1815 בתואר "אמן" וקיבל מלגה קטנה להמשך לימודיו. בשנת 1817, הרוזן רומיאנצב נתן לו מספיק כסף כדי לצאת לחו"ל. הוא נסע לרומא, שם העתיק את ציורי המאסטרים הישנים.
עם שובו לסנט פטרסבורג, הוא הפיק שתי יצירות היסטוריות מרכזיות: דמיטרי דונסקוי בקרב קוליקובו והרוזן אוסטרמן-טולסטוי שעבר ניתוח בקרב קולם. מאוחר יותר, הוא צייר איקונוסטאזיס עבור קתדרלת השינוי החדש שנבנתה מחדש ויצר עיטורים לארמון טאוריד. פרויקטים אלה זיכו אותו בתואר אקדמאי בשנת 1830.
במשך שתים עשרה השנים הבאות, הוא קיבל הזמנות רבות לציורי דת בכנסיות של סנט פטרסבורג, כשהם מלווים בציורי דיוקן מדי פעם.
כמה מיצירותיו הבולטות ביותר נמצאות בכנסיית גדוד סמיונובסקי ובכנסייה באי אפטקרסקי .
גלריה

קונסטנטין והלנה
בקרב קוליקוב
רצח פטריוטים רוסיים
הפגישה של הנסיכים בקייב
הערות שוליים

↑  Directory of the Imperial Academy of Arts 1915, p. 175.
1 2  ЭСБЕ/Сазонов, Василий Кондратьевич — Викитека, ru.wikisource.org (ברוסית)
גשר קרים

ערך זה עוסק בגשר תחבורתי במצר קרץ'. אם התכוונתם לגשר בשם זה במוסקבה, ראו .
| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  גשר, גשר רכבת, truss arch bridge, גשר חוצה ימים 
 שימוש:  לתנועת רכבות וכלי רכב
 על שם:  חצי האי קרים 
 מיקום:  מצר קרץ'
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 מיקום ההתחלה:  קרץ'
 מיקום הסוף:  טאמאן
 בעלים:  סטרויגזמונטאז' בבעלות ארקדי רוטנברג
 מפעיל:  משרד התחבורה של רוסיה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  פברואר 2016 – 24 בדצמבר 2019 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  15 במאי 2018 
 חברת בנייה:  סטרויגזמונטאז'
 חומרי בנייה:  בטון ופלדה
 עלות:  227 מיליארד רובלים
 מידות
 אורך:  19,000 מטר
 גובה:  80 מטר
 מידע טכני
 אורך דרכי גישה:  16.9 מטר
 מִפְתָּח מרבי:  227 מ' 
 נתיבים:  6 (4 לרכבים, 2 לרכבות)
 
 קואורדינטות:  45°18′31″N 36°30′22″E﻿ / ﻿45.3086°N 36.5061°E﻿ / 45.3086; 36.5061
 http://most.life/
  (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםגשר קרים(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםגשר קרים(למפת הים השחור רגילה) אוקראינה רוסיה גאורגיה טורקיה יוון בולגריה רומניה מול.גשר קרים(למפת הים השחור מוגדלת) אוקראינה רוסיה גאורגיה טורקיה יוון בולגריה רומניה מול.גשר קרים
 
גשר קרים (ברוסית: Крымский мост) הוא מעבר תחבורתי דרך מצר קרץ', שמורכב משני גשרים סמוכים – גשר לכלי רכב וגשר לרכבת שמחבר את חצי האי קרץ' (אנ') שבחצי האי קרים לחצי האי טאמאן שבמחוז קרסנודאר.
זהו הגשר הארוך ברוסיה ובאירופה בכלל, ואורכו 19 ק"מ. הגשר קיבל את שמו הרשמי "גשר קרים" בדצמבר 2017, לאחר משאל שיזם משרד התחבורה של רוסיה (למקום השני הגיע "גשר מצר קרץ'"). גשר לכלי הרכב נפתח לתנועה ב-16 במאי 2018 והוא חלק מכביש A-290 (בין קרץ' לנובורוסיסק). בחצי האי קרים הוא מתחבר עם כביש Р-260 המוביל לסימפרופול ולסבסטופול. גשר רכבות הנוסעים נפתח ב-24 בדצמבר 2019. תנועת רכבות משא נפתחה ביוני 2020.
תולדות הגשר

רעיונות שדנו בבניית גשר מחצי האי קרים מזרחה, לכיוון החוף הרוסי, הועלו כבר מתחילת המאה ה-20. ב-1944 בנתה ברית המועצות גשר רכבת זמני, שנהרס בפברואר 1945 בלחץ קרחונים. הוחלט לא לשקם את הגשר ושרידיו פורקו. ב-1947 התחילו עבודות להקמת גשר דו-מסלולי קבוע, לרכבת ולכלי רכב. ב-18 במאי 1949 אימצה מועצת השרים של ברית המועצות החלטה על בניית הגשר, אך בשנת 1950 הופסקה בניית הגשר, והחלה בניית מעבר למעבורת.
בשנות ה-70 של המאה העשרים הועלתה שוב סוגיית התחבורה היבשתית דרך המיצרים, אך בשל מחסור בתקציב, הפרויקט לא יושם. התפרקות ברית המועצות הובילה לכך ששני צידי הגשר המתוכנן יהיו במדינות שונות, הצד של חצי האי קרים באוקראינה והצד האחר ברוסיה - מצב זה עיכב את התוכניות.
בשנת 2006 דנה ממשלת אוקראינה בבניית הגשר ולדברי שר התחבורה והתקשורת של אוקראינה, ניקולאי רודקובסקי, בנייה כזו עתידה לתת יתרון לקרים ותציע לתיירים שיגיעו לקווקז הרוסי גישה קלה לחצי האי קרים. רודקובסקי ראה בבניית הגשר פרויקט אסטרטגי שדורש עבודה מתואמת ומשותפת של קבינט השרים האוקראיני, המשרד שלו והצד הרוסי וזאת בהתחשב בכך שכ-7 מיליון טונות של מטען ו-30 מיליון נוסעים עוברים מדי שנה מרוסיה לחצי האי קרים ובחזרה, לא כולל סחורות עם יעדים אחרים, העוברות בחצי האי קרים.
באפריל 2008, לאחר מפגש של הוועדה הבין-ממשלתית לשיתוף פעולה כלכלי בין אוקראינה לרוסיה, הודיע ראש ממשלת רוסיה, ויקטור זובקוב, ששתי המדינות, רוסיה ואוקראינה, הסכימו להתחיל בבנייה משותפת של גשר מעבר מעל מצר קרץ'. לדברי זובקוב, ראשי הממשלות של רוסיה ואוקראינה נתנו הוראות רלוונטיות, כדי לקדם את הנושא, לשרי התחבורה של שתי המדינות. ראש ממשלת אוקראינה, יוליה טימושנקו, אמרה שהעבודה על הפרויקט של מעבר התחבורה דרך המצר צריכה להתחיל בימים הקרובים.
יו"ר מועצת השרים של הרפובליקה האוטונומית של קרים ואסיל דז'ארטה, הודיע שב-21 באפריל 2010 נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב ונשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ' חתמו על הסכם לבניית גשר מעבר למצר קרץ'.
ב-17 בדצמבר 2013 נחתם הסכם בין ממשלת הפדרציה הרוסית לבין קבינט השרים של אוקראינה על פעילות משותפות לבניית מעבר תחבורה דרך מצר קרץ'. קבינט השרים של אוקראינה אישר את ההסכם בינואר 2014.
תולדות הגשר > שינויים מפליגים

בעקבות אירועי יברומאידאן נפלה ממשלת אוקראינה וקמה ממשלה חדשה. הראדה העליונה אישרה בפברואר 2014 הצעת חוק שמשמעותה הייתה פגיעה בשפות האזוריות ובהן הרוסית, שפתם של מרבית תושבי חצי האי קרים.
החוק הפך לאחד הנושאים של ההפגנות בקרים נגד הממשלה החדשה. תושבי חצי האי התקוממו, חמושים וצבא רוסיה השתלטו על קרים, צירי מועצת קרים (ראדה ורקובנה) וחברי מועצת העיר סבסטופול הכריזו על עצמאות מאוקראינה על פי התקדים של קוסובו (לחצי האי קרים היה מעמד של אוטונומיה בתוך אוקראינה). לאחר מכן נערך משאל עם בנושא ההסתפחות לפדרציה הרוסית. התוצאה הרשמית של משאל העם, שפורסמה על ידי הרפובליקה האוטונומית של קרים, הראתה כי 96.77% מהאוכלוסייה הצביעו בעד איחוד האזור עם הפדרציה הרוסית, עם אחוז הצבעה של 83.1%.
בעקבות משאל העם, המועצה העליונה של קרים ומועצת העיר סבסטופול הכריזו על עצמאותה של רפובליקת קרים וביקשו להצטרף לפדרציה הרוסית. באותו יום, רוסיה הכירה ברפובליקת קרים כמדינה ריבונית. משאל העם והסיפוח לא הוכרו על ידי רוב הקהילה הבין-לאומית.
לאחר שינויים אלה בניית הגשר הפכה מנושא בין שתי מדינות לנושא פנימי של רוסיה.
תולדות הגשר > בניית הגשר

לפי טאס"ס, בטרם החלה בניית הגשר בחנו חבלנים 200 דונם באזור החוף והמים ומומחים נטרלו למעלה מ-700 מרגמות, רימוני יד ופצצות מתקופת מלחמת העולם השנייה. בעקבות החבלנים, ארכאולוגים חפרו באזור. למשל, מאובנים של לוויתן קדום וחלק מפסל טרקוטה יווני גדול נמצאו על ידי ארכאולוגים. הם ערכו סקר צלילה של הקרקעית, חפירות מחקר וסריקה גאומגנטית על פני שטח של יותר מ-500 דונם. שוחרי איכות הסביבה מארגונים שונים פעלו לפקח על הציות לכללי איכות הסביבה. לדוגמה, הועברו למקומות בטוחים מעל 100 בעלי חיים בסכנת הכחדה.
הגשר נבנה על ידי חברת "סטרויגזמונטאז'" (Стройгазмонтаж) שבבעלותו של ארקדי רוטנברג. העבודה המקדימה על בניית הגשר החלה במאי 2015. הבנייה העיקרית החלה בפברואר 2016. ב-15 במאי 2018 חנך נשיא רוסיה ולדימיר פוטין את הגשר. למחרת, הוא נפתח לתנועת כלי רכב. גשר רכבות הנוסעים נפתח ב-24 בדצמבר 2019. תנועת רכבות משא נפתחה ביוני 2020.
תולדות הגשר > פיצוץ הגשר

באמצע אוגוסט 2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, השמיע מיכאילו פודוליאק, יועץ לנשיא אוקראינה, איומים באשר לגשר. לדבריו, הגשר הוא מבנה בלתי חוקי, ואוקראינה לא נתנה את הסכמתה לבנייתו. הגשר פוגע באקולוגיה של חצי האי, ולכן יש להורסו.
ב-8 באוקטובר 2022 קרס הגשר חלקית עקב פיצוץ. לטענת רוסיה, משאית ממולכדת התפוצצה על הגשר. הפיצוץ הביא להתלקחותם של שבעה מכלי נפט שנישאו על-ידי רכבת. בתיעוד מהזירה נראה היה כי הכביש ששימש לתנועת מכוניות על הגשר קרס לתוך המים, בעוד קרונות ברכבת משא עלו באש. בנוסף, דווח כי שלושה בני אדם נהרגו עקב הפיצוץ. בעקבות הפיצוץ הופעלה מעבורת בין רוסיה היבשתית לחצי האי קרים, ואילו חברת רכבות קרים הודיעה כי תנועת הרכבות הושעתה.
מאוחר יותר באותו היום, משרד התחבורה הרוסי הודיע על התחדשות התנועה בגשר המחבר את רוסיה לחצי האי קרים, בנתיבים שלא נפגעו מהפיצוץ שאירע בו.
בשעות הבוקר המוקדמות של 17 ביולי 2023 הגשר הותקף בשנית על ידי שני כלי שיט בלתי מאוישים, התקיפה הביאה להשבתת התנועה ושירותי הרכבות בגשר. שני בני אדם נהרגו ואחד נפצע. על פי דיווחים ברשתות החברתיות, הגשר נפגע משני כשב"מים.
גלריה

גשר מצר קרץ' בין חצי האי קרים ממערב לבין חצי האי טאמאן ממזרח. תצלום לווין
תאורת לילה של קשתות גשר קרים
פוטין בחנוכת הגשר
נסיעתו של ולדימיר פוטין ברכבת הדיזל דרך גשר הרכבת
תנועת הבתים הקטנים

בית זעיר באורגון, ארצות הברית
תנועת הבתים הקטנים (אנגלית: Small House Movement), או תנועת הבתים הזעירים, היא תנועה או מגמה אדריכלית וחברתית, אשר מאמצת חיים פשוטים בבתים קטנים. שטחו של בית זעיר טיפוסי הוא בין 10 מ"ר ל-40 מ"ר.
פעילים בתנועה הציגו כמטרה חזרה לבתים ששטחם עד 1,000 רגל רבוע (כ-93 מ"ר), בדומה לשטח הבית הממוצע בארצות הברית בשנת 1950. שטח זה גדול במידה רבה משטח הדירה הממוצע במדינות רבות בעולם, ביניהן בריטניה (85 מ"ר בשנת 2013).
רקע

גודל הבית הממוצע בארצות הברית גדל מ-983 רגל רבועים (91.3 מטרים רבועים) ב-1950, ל-1,780 רגל רבועים (165 מ"ר) ב-1978, ול-2,479 רגל רבועים (230.3 מ"ר) ב-2007, אף על פי שמספר הנפשות הממוצע במשפחה קטן. ההסברים שהוצעו לתופעה זו הם שפע חומרי הולך וגדל, ויוקרתם של הבתים הגדולים יותר.
היסטוריה

שרה סוסנקה נחשבת למייסדת התנועה, בעקבות ספרה The Not So Big House שפורסם ב-1997.
ג'יי שייפר וגרגורי ג'ונסון יסדו ב-2002 את "התאחדות הבתים הקטנים". שייפר הקים את חברת טמבלוויד (Tumbleweed), אשר מציעה יותר מ-20 דגמים של בתים זעירים על גלגלים, בשטח של 12 מ"ר ומעלה. במקומות רבים בארצות הברית, הצבת הבית על גלגלים מאפשרת לעקוף תקנות בניה אשר קובעות גודל מינימלי לבית. דבי ריצ'מן הצטרפה בשנת 2011 לחברת טמבלוויד כמנהלת שיווק והחברה גם מציעה סדנאות להקמת בתים זעירים בשיטת “עשה זאת בעצמך”.
ב-2005, בעקבות הוריקן קתרינה שפגע בדרום ארצות הברית, פיתחה מריאן קוסטו את "קוטג' קתרינה" בשטח של 28.6 מ"ר, כחלופה נעימה ומכובדת יותר לקרוואנים באותו גודל ש-FEMA (הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום) סיפקה לאנשים שבתיהם נהרסו. הבתים עוררו עניין מעבר לייעודם המקורי באזורי אסון, ובארצות הברית נמכרות תוכניות וערכות להרכבה של דגמים מאוחרים יותר, בשטח גדול יותר.
כמענה לאנשים שאיבדו את בתיהם בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008, הציעה תנועת הבתים הקטנים צורת דיור זולה לבנייה ולתחזוקה, וידידותית לסביבה. הבתים הזעירים לא קרצו רק לנפגעי המשבר הכלכלי, אלא גם, ואולי בעיקר, לבעלי אג’נדות סביבתיות המצויים בחיפוש מתמיד אחר צורות חיים המבוססות על עקרונות הקיימוּת. וכשהטרנד הירוק פוגש אופציה פרקטית ובעיקר חסכונית - זה בדרך כלל תופס. עקרונות תנועת הבתים הזעירים מבוססים על מוּדעות סביבתית וחברתית, מעבר לאורח חיים פשוט יותר, הסתפקות במועט ותכנון פיננסי ארוך טווח.
פרויקטים של בתים זעירים קיימים גם במדינות נוספות, בהן:
חברת האדריכלות FKDA, ממנצ'סטר שבבריטניה, הציעה למכירה בתים מוכנים מראש בשטח של 13 או 24 מ"ר. החברה נסגרה ב-2010.
הארכיטקט הבריטי ריצ'רד הורדן תכנן בית זעיר מוכן מראש, בצורת קובייה שצלעה באורך 2.65 מטר. השטח הוא כ-7 מ"ר. הבתים מיועדים למגורים לטווח קצר.
חברת NOMAD הקנדית מציעה בתים זעירים ששטחם 11 מ"ר.
ראו גם

דיור בר-השגה
מבנה יביל
מעונוע
סירת מגורים
קוטג'
מלון כמוסות
הערות שוליים

↑  ‏ Live Well in Less than 1,000 Square Feet: Living in Small Homes באתר האינטרנט motherearthliving.com.
↑  ‏Britain has smallest homes in Europe and getting smaller, claims RIBA באתר האינטרנט metro.co.uk,‏ 23 באפריל 2013
↑  דף אינטרנט על ספרו של גרגורי ג'ונסון, העוסק בשש שנות חיים בבית בשטח 15 מ"ר
↑  אתר האינטרנט של חברת טמבלוויד
↑  ג'ודי סטרק, ‏ The house that Katrina built,‏ Tampa Bay Times, ‏28 בינואר 2006
↑  הקוטג'ים של מריאן קוסטו
↑   עומר שוברט, טרנד הבתים הזעירים: כשמצוקה קיומית פוגשת את הקיימוּת, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2013
↑  אתר האינטרנט microcompacthome
↑  תצלומים באתר האינטרנט של חברת NOMAD
יהודה זרחיה אזולאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  מרוקו מרוקו, מוגדור
 פטירה:  1870 כ' באב ה'תר"ל ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ?–1870 
 תחומי עיסוק:  שד"ר
 חיבוריו:  הגהות על שו"ת רדב"ז חלק ה (ליבורנו, תקע"ח)  שו"ת בן המלך (אבד)
 שם השושלת:  אזולאי
 
 תפקידים נוספים:  שד"ר 
 
עיתון החבצלת משנת 1870 מיד לאחר פטירת ריז"א
יהודה זרחיה אזולאי היה חכם מרוקאי בן המאה ה-19, שעלה לירושלים ויצא בשליחותה מספר פעמים כשד"ר. כן היה אספן ומדפיס ומגיה של כתבים רבניים. החזיק ברשותו כתבי יד וספרים רבים ואף עסק בהדפסה של כמה מהם, ובראשם את ספריית החיד"א.
ביוגרפיה

על פי הקדמה שכתב אזולאי לשו"ת הרדב"ז, נולד לרב משה בן הרב דוד. לפי מסורת בני המשפחה אמו הייתה בתו של אחת מבני החיד"א. יחוס זה לא התקבל על ידי יעקב משה טולידאנו. גם החוקר מאיר בניהו לא קיבל ייחוס זה, בהסתמך על דבריו של טולידאנו. גדל והתחנך בעיר מוגדור שבמרוקו. בשנת ה'תקע"ב (1812) קיבל המלצות מחכמי עירו ומחכמי מרקש וג'יברלטר לסייע לו לממש את שאיפתו לעלות ולהשתקע בארץ ישראל, והוא קיבל על עצמו לנסוע לארץ ישראל בלבד בתמורה לסיוע מנדיבי מרקש. בהיותו בקהיר קיבל על עצמו תפקיד למשך שנה בקהילה, אך התחרט כעבור כחצי שנה עקב שבועתו ועזב את התפקיד.
בספר קנין הגוף נאמא כי בשהותו במצרים בשנת ה'תקע"ה (1815) אירס אשה בשם חנה ברכה, וגירשה ולעת כתיבת הגט סיפר שבהיותו בערי אדום הוסיף לעצמו את השם 'זרחיה', "יען שבערי אדום שונאים את השם יהודה" ומאז חתם בשם יהודה זרחיה.
ביוגרפיה > בשליחויות ירושלים

באלול ה'תקע"ד (1814) יצא מירושלים בשליחות עצמו לאסוף כספים. חכמי העיר כתבו בהמלצתם כי הוא ניסה בכל כוחו להשתקע בירושלים ולישא שם אישה וכי הדבר לא הסתייע בידו, בשנת ה'תקע"ו (1816) שהה באיזמיר. באותה שנה הגיע לתוניס ושם הוא כתב תשובה הלכתית בנושא ספק ממזר. חכמי המקום כתבו לו הסכמה לשו"ת רדב"ז חלק חמישי שאותו הגיה. בשנת ה'תקע"ח (1818) הגיע לליבורנו והדפיס שם מכתב יד את שו"ת הרדב"ז חלק שישי בתוספות הגהותיו הרבות, כשבסוף הכרך הוא הדפיס את שו"ת מן השמים ותשובה הלכתית בעניין גט מעושה. הוא רכש בליבורנו מספר כתבי יד. בשנת התקפ"ו היה בצפת. בשנת ה'תקפ"ז (1827) הוא קבל המלצה מחכמי ירושלים להדפיס את פירושי רבי שלמה סיריליו לתלמוד ירושלמי. נשא לאישה את לאה יפה ממשפחה מיוחסת בקהילה האשכנזית בחברון ממנה נולד לו בנו הגדול רבי חיים יוסף דוד אזולאי מחכמי חב"ד בחברון.
בשנת ה'תק"ץ (1830) יצא כשד"ר בשליחות כולל הספרדים בירושלים למרוקו. באייר תקצ"ד, בעודו במרוקו, נפטרה אשתו באיסטנבול עקב מגפה. הרב אזולאי שב לירושלים, אך יצא ממנה בשנית בשליחות למרוקו בטבת התקצ"ה.
בחשוון ה'תקצ"ט נשא לאשה באיסטנבול את שרה בת רבי ירוחם הכהן. בשנה זו היה גם בטריאסטה, אייזנשטט, מטרסדורף וקרמנד שבאימפריה האוסטרית. הוא החל להדפיס את פירוש רבי שלמה סיריליו על התלמוד הירושלמי בווינה, אך ההדפסה נעצרה לאחר שני גליונות. לאחר שנת ה'ת"ר (1840) הביא לדפוס בסלוניקי את פירושי רבי יעקב בירב על משנה תורה לרמב"ם, אך גם ממנו נדפס רק גיליון אחד. בשנת ה'תר"ב היה בליבורנו. בשנת ה'תר"ג (1843) הוא שב לארץ והתגורר בחברון.
בשנת ה'תר"ח (1843) היה בצפון אפריקה, בפאס ובג'יברלטר. נשא אישה נוספת בשם רחל ונולד לו ממנה בן בשם חזקיהו. בשנת ה'תרט"ו (1856) הוא נמצא באלג'יר ונמצא גם ובשנת ה'תרכ"ח (1868) נמצא באוראן.
בסוף ימיו שב לארץ ישראל, וחלה בה. עד לפטירתו בכ' באב ה'תר"ל (1870). נקבר בבית הקברות בכפר יאסיף.
לקריאה נוספת

יעקב משה טולידאנו, תעודות לתולדות ר' יהודה זרחיה אזולאי, ירושלים שנה ג, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשי"א, עמ' קמא, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
אברהם יערי, שלוחי ארץ ישראל, עמ' 718 - 720, מוסד הרב קוק, ירושלים, תשי"א.
שלמה מ. ד. וועאקנין, תולדות רבי יהודה זרחיה אזולאי זצ"ל, עץ חיים טז, טבת תשע"ב, עמ' מט–ע, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
א. וינגרטן תפארת בנים אבותם באתר פורום לתורה
הערות שוליים

↑  עיתון החבצלת, 1870
↑  בית צדיקים יעמוד ראחמיסטריווקא ח"ב, עמ' רמ"ז
↑  מאיר בניהו, "רבי חיים יוסף דוד אזולאי", מכון בן-צבי ומוסד הרב קוק, ירושלים תשי"ט עמוד תקא הערה 41
1 2 3  יעקב משה טולידאנו, תעודות לתולדות ר' יהודה זרחיה אזולאי, ירושלים שנה ג, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשי"א, עמ' קמא, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
1 2 3 4  שלמה מ. ד. וועאקנין, תולדות רבי יהודה זרחיה אזולאי זצ"ל, עץ חיים טז, טבת תשע"ב, עמ' מט–ע, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  נתן עמרם, קנין הגוף, ליורנו, 1830, עמ' י"ז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007521135005171  LCCN: n2015040888  VIAF: 308274497   WorldCat (עם VIAF): 308274497
פוטין (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  פטריק וגה(אנ')
 מוזיקה:  לוקאש טארגוש
 הקרנת בכורה:  10 בינואר 2025
 סוגה:  סרט ביוגרפי
 דף הסרט ב־IMDb
פוטין (בפולנית: Putin) הוא סרט ביוגרפי פולני בשפה האנגלית בבימויו של פטריק וגה. הסרט יצא לאקרנים ב-10 בינואר 2025.
תקציר העלילה

הסרט, אשר עוסק בחייו של ולדימיר פוטין, מתמקד באבני דרך מרכזיות בחייו של פוטין כולל ילדותו בלנינגרד (סנקט פטרבורג של ימינו) בברית במועצות שלאחר מלחמת העולם השנייה, גיוסו והקריירה שלו בק.ג.ב. במהלך המלחמה הקרה, ותקופת כהונתו כנשיא רוסיה.
צוות השחקנים

סלאומיר סובאלה בתפקיד ולדימיר פוטין
קלינה ויסוקה בתפקיד טניה
תומאס קרצ'מן
תומאש דדק
יוסטינה קרלובסקה
מקסימיליאן ז'ילינסקי
הפקה

הסרט הופק על ידי חברת ההפקה וההפצה העצמאית XYZEl.‏ הסרט צולם במדינות רוסיה, אוקראינה, ישראל, סוריה, ירדן ופולין.
הפקה > שימוש בבינה מלאכותית

מאפיין בולט בסרט הוא השימוש פורץ הדרך של הסרט בטכנולוגיית הבינה המלאכותית על מנת לשנות באופן דיגיטלי את מראה הפנים של השחקן הראשי סלאומיר שובלה, כך שיראה כמעט זהה לוולדימיר פוטין.
הטכנולוגיה פותחה במיוחד עבור הסרט על ידי האולפן הפולני AIO.
זו הפעם הראשונה בתולדות הקולנוע בה נעשה שימוש בטכנולוגיית בינה מלאכותית על מנת לשנות באופן דיגיטלי את מראה הפנים של השחקן הראשי בסרט קולנוע.
הפצה

הסרט הוצג בפסטיבל קאן והוא מתוכנן להיות מוצג בקרוב ל-50 מדינות.
הערות שוליים

1 2  Roxborough, Scott (2024-05-10). "How 'Putin' Will Test Audience Appetite for AI". The Hollywood Reporter (באנגלית אמריקאית).
1 2 3 4  Belinchón, Gregorio (2024-05-20). "Un Putin generado por inteligencia artificial protagoniza su 'biopic' en inglés y revoluciona Cannes". El País (בספרדית).
1 2  "Cannes 2024: AI-generated deepfake Putin film draws huge attention at the international film festival". The Times of India. 2024-05-20. ISSN 0971-8257.
1 2  "Putin in diapers: deepfake film on Russian leader sells big at Cannes". South China Morning Post (באנגלית). 2024-05-19.
↑  Meza, Ed (2024-05-15). "Patryk Vega's AI-Generated 'Putin' Selling Globally Amid Intense Interest in Russian Leader (EXCLUSIVE)". Variety (באנגלית אמריקאית).
אלכסנדר הרצן

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1812 (יוליאני) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  9 בינואר 1870 (יוליאני) (בגיל 57) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Александр Иванович Герцен 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  Cimetière du Château 
 שם עט:  Iskander 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה 
 שפות היצירה:  רוסית 
 סוגה:  פרוזה, פובליציסטיקה, ביקורת ספרות 
 יצירות בולטות:  My Past and Thoughts 
 בן או בת זוג:  Natalya Zakharyina (9 במאי 1838–?) 
 צאצאים:  אלכסנדר אלכסנדרוביץ הרצן, Natalie Herzen 
 חתימה:   
 
אלכסנדר איוואנוביץ' הֶרצֶן (בכתב רוסי: Александр Иванович Герцен, גרצֶן;‏ 6 באפריל 1812 – 21 בינואר 1870) היה סופר, פובליציסט ומהפכן רוסי. נחשב לאבי הסוציאליזם הרוסי.
הרצן ייצג את הטיפוס הנעים ביותר בחברה הרוסית של העידן המודרני – איש אצולה מהפכן, שנאבק מול האוטוקרטיה למען הדבר היקר ביותר מבחינתו – חירות הפרט.