stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאולה סלינג
ביוגרפיה

סלינג נולדה בבאיה מארה ומגיל 6 היא מנגנת על פסנתר. בגיל 10 הצטרפה למקהלת בית הספר ובגיל 15 נהייתה חברה בלהקה כנגנית בפסנתר. ב-1998 הופיעה בתחילת קונצרט של צ'יק קוריאה בבוקרשט. ב-2002 סיימה לימודי עיתונאות בבוקרשט. היא השתתפה במספר תחרויות מוזיקה, ביניהן בפסטיבל אייל הזהב, וזכתה בפרסים, בהם פרס MTV הרומני לקליפ הטוב ביותר.
סלינג השתתפה מספר פעמים בתחרות השירים השנתית הרומנית סלקציה נציונלה הבוחרת את נציג המדינה לאירוויזיון, ייצגה את רומניה באירוויזיון פעמיים כחלק מצמד יחד עם הזמר אובי, הן בשנת 2010 בה הגיעו למקום ה-3 והן בשנת 2014 בה הגיעו למקום ה-12, וב-2012 הייתה מגישת הניקוד של רומניה באירוויזיון.
שיריה זכו להצלחה ברומניה ובמדינות נוספות דוגמת נורווגיה ופינלנד, וכמו כן הופיעו במצעד הסינגלים הבריטי. ב-2010 הגיעה למקום השלישי בתוכנית Dansez pentru tine (אנ') ("רוקד/ת בשבילך"), הגרסת הרומנית ל"רוקדים עם כוכבים". ב-2011 שיתפה פעולה עם הזמר אל באנו. היא דיבבה בסרט מכוניות 2 ושרה בגרסת הדיבוב הרומנית של הסרט אמיצה.
חיים אישיים

בשנת 2005 נישאה סלינג לבן זוגה, המתופף ראדו בוקורה.
עמוס עוזני

עמוס עוזני (נולד ב-1955) הוא מנהל ישראלי, כיהן כמנכ"ל רכבת ישראל ומנכ"ל נמל חיפה.
ביוגרפיה

עוזני הוא עו"ד בהשכלתו. בשנת 1989 התמודד בבחירות המקומיות לראשות עיריית כרמיאל מטעם הליכוד, אך הפסיד בסיבוב השני. לאחר ההפסד המשיך בפוליטיקה המקומית כראש האופוזיציה בכרמיאל, ובמקביל ייצג חשודים בפלילים בבתי משפט.
ב-1993 כיהן כסמנכ"ל אגף מינהל וכוח אדם ברשות הנמלים והרכבות וקודם לכך שימש כמבקר הפנים של הרשות.
עוזני מונה למנכ"ל רכבת ישראל באוקטובר 1996. שר התחבורה אפרים סנה החליט שלא להאריך את כהונתו מעבר לחמש שנים ובתגובה לכך עוזני עתר לבג"ץ, אך לבסוף החליט לפרוש באוקטובר 2001.
בשנת 2002 מונה למנכ"ל נמל חיפה עד לשנת 2008. בהמשך שימש כיועץ למכרזים.
החל משנת 2018 משמש כיו"ר החברה הממשלתית להגנות מצוקי חוף הים התיכון.
הערות שוליים

↑  האיש שיזניק את כרמיאל קדימה ! עמוס עוזני | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  Gill, מי יהיה ראש העיר הבא?, באתר זהר.נט, ‏2017-03-30
↑  ⁨ויכוח בכרמיאל על עתידם של 1000 עצים ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 10 יוני 1990 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨המשטרה הצבאית עצרה חייל אף על פי ששופט שלום שחררו ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 23 ינואר 1989 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨,, בעלי"דו־רה־מי הודו שהציתו חנותם ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 13 אוגוסט 1989 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨דשות הנמלים מממנת דירת פאר למנהל בכיר⁩ | ⁨חדשות⁩ | 30 אוגוסט 1993 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
1 2  שרון קדמי, הקדנציה הקצרה של מנכ"לי הרכבת, באתר TheMarker‏, 21 ביולי 2005
↑  ליאור ברון, ‏עוזני הקדים את מופז: התפטר מתפקידו כמנכ"ל נמל חיפה, באתר גלובס, 5 בפברואר 2008
↑  אחיה ראב"ד, מנכ"ל נמל חיפה, עמוס עוזני, התפטר, באתר ynet, 5 בפברואר 2008
↑   אבי בר-אלי, המועמד החמישי לתפקיד מנכ"ל מעצ החדשה: עמוס עוזני, באתר TheMarker‏, 29 באפריל 2015
| יושבי הראש ומנכ"לי רכבת ישראל  |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | משה ליאון • יעקב אפרתי • דורון וייס • חוסאם בשארה • דן הראל • משה שמעוני |  |
| מנהלים כלליים | משה פייקוביץ' • אריה אפרתי •  בנימין גלבוע • מנחם סבידור • אברהם צוויק • יהודה רשף • צבי צפרירי • אליהו ברק • משה בר כוכבא (בריל) • יעקב שן צור • אהוד הדר • עמוס עוזני • יוסי שניר • יוסי מור • עופר לינצ'בסקי • יצחק (חקי) הראל • בעז צפריר • שחר איילון • מיכה מייקסנר • משה (שיקו) זנה |  |
סנט הלייר

סנט הלייר (באנגלית: Saint Helier, בצרפתית: Saint-Hélier, בשפת הג'ראיס: Saint Hélyi) היא בירת האי ג'רזי (אף על פי שבית הממשלה שוכן בסנט סביאור) והעיר הגדולה ביותר בו. רוב שטחה של העיר הוא בעיקרו חקלאי.
היסטוריה

מקובל לחשוב ששטחה של סנט הלייר היה מיושב כבר בתקופת השלטון הרומי על גאליה.
ההגיוגרפיה של הלייר, הקדוש המגן של ג'רזי, ושעל שמו נקראת העיר, מתארת תמונה של כפר דייגים קטן על גבי הדיונות בין שטחי הביצות לבין קו הגאות הגבוה ביותר.
למרות שכנסיית סנט הלייר שוכנת כיום במרחק ניכר מחוף הים, בעת הקמתה היא שכנה בשולי הדיונות בנקודה הקרובה ביותר לאיון השוכן בסמוך לחוף. לפני שלב הכשרת הקרקע ובניית הנמל, יכלו סירות להיקשר לחומה של חצר הכנסייה.
ב-1155 הוקם מנזר על האיון. לקראת הרפורמציה הפרוטסטנטית, בוצר המנזר כדי ליצור מצודה שתחליף את המבצר הראשי של האי בהר אורגיל. "טירת אליזבת" החדשה נקראה על שמה של המלכה אליזבת הראשונה על ידי מושל ג'רזי בין השנים 1600 – 1603, סר וולטר ראלי.
היסטוריה > המאה ה-18

עד לסוף המאה ה-18, כללה סנט הלייר בעיקר שורה של בתים, חנויות ובתי מלאכה שהשתרעו לאורך חולות החוף, ליד הכנסייה וכיכר השוק (החל מ-1751, הכיכר המלכותית). בצדו האחד של הכיכר ניצב בית המשפט (בצרפתית: La Cohue), שמאוחר יותר נבנה מחדש וכיום הוא משמש כחצר המלכותית וכמשכן הממשלה. בתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית נהרס הצלב הגדול שעמד בכיכר השוק והכלוב ששימש להחזקת אסירים הוחלף בבית כלא שנבנה בבית השער בקצה המערבי של העיר.
המלך ג'ורג' השני העניק 200 ליש"ט לטובת בניית הנמל. קודם לכן יכלו סירות לעגון בשעות השפל וסחורתן נפרקה לעגלה שחצתה את החולות. פסל של המלך שפוסל על ידי ג'ון שיר הוצב בכיכר השוק ב-1751 לאות תודה ושמה של הכיכר שונה ל"כיכר המלכותית" (Royal Square), למרות שעד היום היא קרויה בשפת הג'ראיס בשם "השוק הישן" (Lé Vièr Marchi). רבים מרחובות סנט הלייר נושאים שמות כפולים באנגלית ובצרפתית או באנגלית ובשפת הג'ראיס, אך לחלק מהם יש שם אחד בלבד. השמות הכפולים הם לא בהכרח תרגום של שם משפה לשפה ומסורות שונות למתן שמות מתקיימות זו לצד זו.
הכיכר המלכותית הייתה גם המקום בו התרחש קרב ג'רזי ב-6 בינואר 1781, הניסיון האחרון של צרפת לכבוש את האי. ציורו של ג'ון סינגלטון קופלי, "מותו של מייג'ור פירסון", מנציח את הקרב.
כאשר הנמל החל להתרחב לכיוון הים, הייתה המשמעות של הגידול באוכלוסייה שהשטח הבנוי של העיר היה צריך להתרחב לכוון רצועת שטחי הביצות והמרעה שמצפון לה. התיישבותם של מהגרים מאנגליה הוסיפה רבעים של בתים בסגנון קולוניאלי לבנייה המסורתית הקיימת.
המשך האיומים הצבאיים מצדה של צרפת דרבן את בניית של מצודת העיר, פורט ריג'נט (Fort Regent).
היסטוריה > המאה ה-19

הכבישים הצבאיים שקישרו את מערך ההגנה החופית של ג'רזי עם נמל סנט הלייר אפשרו לחקלאים לנצל את המיקרו-אקלים המתון של האי כדי להשתמש בספינות מפרש ולאחר מכן בספינות קיטור כיד לייצא את תוצרתם החקלאית ללונדון ולפריז. היה זו תחילתו של השגשוג החקלאי של ג'רזי במאה ה-19.
החל משנות העשרים של המאה ה-19, גרמו השלום עם צרפת והקשר הטוב יותר באמצעות ספינות הקיטור והרכבות, שטף הגירה של דוברי אנגלית. תנופת בנייה כבשה את אגן הביצות שמצפון לרצועת החוף ועל הגבעות תוך פרק זמן של 40 שנה ונבנו בתים אלגנטיים על גבי טראסות.
במחצית השנייה של המאה ה-19, נדרשו מאות משאיות עמוסות בתפוחי אדמה סחורות נוספות כדי להעבירם לנמל. עקב כך נסללו כבישים רבים וכתוצאה מכך נהרסו בתים עתיקים רבים במרכז העיר. הלחץ לפיתוח מחדש של העיר גרם לשימור מועט יחסית של בתים שקדמו למאה ה-19 ואופייה של סנט הלייר היה בעיקר בסגנון העוצרות ובסגנון הוויקטוריאני.
בשנות השלושים של המאה ה-19, יזם הנציב (Constable) של סנט הלייר, פייר לה סוור, את בנייתה של מערכת הביוב העירונית ואת בנייתה של מערכת לאספקת מים נקיים לעיר, בעקבות התפרצותה של מגפת כולרה. במרכז העיר ניצב אובליסק עם מזרקה לזכרו, בעקבות מותו בטרם עת בעת כהונתו.
היסטוריה > המאה ה-20

בשנות השבעים של המאה ה-20 בוצעה תוכנית להפיכתם של הרחובות המרכזיים של סנט הלייר למדרחובים.
ב-1995, הוצב פסל לציון חמישים שנה לשחרורה של סנט הלייר מעול הכיבוש הנאצי. הפסל הוצב במה שקרוי כיום "ככר השחרור", מול מלון "פום ד'אור", מוקד החגיגות שנערכו כאשר שוחררה ג'רזי ב-1945. במקור תוכנן הפסל להציג את שחרורם של יוני שלום, אך רעיון זה ספג ביקורות מצדם של כמה מתושבי האי שהעירו שאם היו יונים על האי בתקופת הכיבוש, הם נאכלו קרוב לוודאי על ידי החיילים הגרמנים הרעבים. לפיכך, הפסל מראה את תושבי האי מניפים את דגל בריטניה כפי שהם עשו בעת השחרור, חמישים שנה קודם לכן.
כיום ככר השחרור מהווה את מוקד חיי העיר. בעבר היא הייתה התחנה הסופית של קו הרכבת שפעל באי בשנים 1870 – 1936. עד 2007 שכנה בה לשכת התיירות המקומית.
ערים תאומות

הערים התאומות של סנט הלייר הן:
פורטוגל פונשל, פורטוגל
צרפת אווראנש, צרפת
גרמניה באד וורצך, גרמניה
יפן קאיזוקה, יפן
הערות שוליים

↑  Jersey - City Population
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559892505171  GND: 4539859-8  LCCN: n85207875  MusicBrainz: 4d179190-dfd5-429b-88f3-16820e6d7336  NARA: 10044780  NKC: ge647071  SUDOC: 078820502  VIAF: 154840274   WorldCat (עם VIAF): 154840274
עודד פיינגרש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1938 (בן 86 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1963) 
 תחום יצירה:  ציור, עיצוב גרפי 
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול (1976) 
 
עודד פיינגֶרש (נולד ב-1938) הוא צייר, מעצב גרפי, משורר וסופר ישראלי.
ביוגרפיה

פיינגרש נולד בשנת 1938 בירושלים וגדל בשכונת גאולה. אמו הייתה חיה לבית רוזין ואביו היה פסח פיינגרש. סבו היה הצייר מאיר רוזין מראשוני אמני ארץ-ישראל שפעלו בירושלים כבר במאה ה-19.
פיינגרש גדל בשכונת גאולה בירושלים ובצעירותו התלבט בין לימודי אמנות והוראת לשון עברית ולבסוף בחר ללמוד ב'בצלאל' שם למד בין השנים 1960–1963 והשתלם אצל מיטב האמנים, כדוגמת: אייזנשר, אשהיים, יעקב פינס ועוד. בשנת 1965 נסע לצרפת, שם עבד כסבל. לאחר תקופה עבר לבריסל, שם הצטרף לקבוצת אמנים בלגים אנרכיסטים, בשם "מאס מובינג". לאחר מלחמת ששת הימים שב לפריז, שם קיבל בשנת 1967 את פרס 'LEFRANC' לאמנים צעירים, והיה הישראלי הראשון שזכה בפרס זה.
בשנת 1968 חזר לישראל. בשנת 1975 פתח תערוכות יחיד במוזיאון תל אביב ובמוזיאון הרצליה. בשנת 1976 זכה בפרס דיזנגוף לאמנות, עיקר יצירתו האמנותית הוא ריאליסטי, והושפע מזרם הפופ ארט. פיינגרש הוא בוגר מכון אבשלום לידיעת הארץ. הוא פרסם שלושה עשר ספרי שירה, ידיעת הארץ ועוד. בשנת 2005 הציג את התערוכה "רטרוספקטיבה" בתיאטרון גבעתיים, שהיוותה סיכום של ארבעים שנות ציור.
גלריה

תבליט בבניין מיון הדואר, תל אביב-יפו
תערוכות

1964 - גלריה צ'מרינסקי, תל אביב
1966 - גלריה טורנסול, פריז
1967 - גלריה קאמפו, אנטוורפן
1968 - סלה אמדיס, מדריד
1969 - "תמונות סנטימנטליות עם פצצות אטום", גלריה יפו העתיקה
1969 - רישומים, גלריה דוגית, תל אביב
1969 -  "תערוכה מוקדשת לפרנק סינטרה", גלריה מבט, תל אביב
1969 - "ציורי פחד", גלריה אנגל, ירושלים
1970 - "פסיכו רישומים", גלריה דוגית, תל אביב
1970 - "מלחמות הסוכן החשאי בקומוניזם", גלריה אנגל, ירושלים
1970 - מוזיאון באר-שבע
1972 - גלריה יפו העתיקה, יפו
1973 - גלריה גולדמן, חיפה
1973 - "הכנסייה", גרייט ברינגטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית
1974 - גלריה ז'אקי, מונטריאול, קנדה
1975 - מוזיאון תל אביב
1976 - גלריה גולדמן, חיפה
1977 - גלריה קירשטיין, תל אביב
1977 - גלריה ארטא, ירושלים
1978 - גלריה אלה, ימין משה, ירושלים
1978 - "שיחה עם עצמי", אמנות לעם, תערוכה נודדת
1979 - גלריה פונטנה, סטוקהולם
1979 - גלריה ½13, יפו העתיקה
1979 - גלריה אורדן, רמת-השרון
1979 - גלריה גולדמן, חיפה
1980 - גלריה תירוש, תל אביב
1982 - "עבודות חדשות", גלריה ארטא, ירושלים
1982 - גלריה סאפיר, פריז
1982 - גלריה תירוש, תל אביב
1983 - "נפיחה", גלריה רדיוס, תל אביב
1984 - גלריה תירוש, תל אביב
1985 - גלריה אלון, ירושלים
1986 - גלריה ויצמן, באר-שבע
1987 - "אנשים קטנים", גלריה תירוש, תל אביב
1988 - גלריה מימד קטן, תל אביב
1988 - גרפוטק חיפה
1989 - מוזיאון "אורי ורמי נחושתן", אשדות יעקב מאוחד
1989 - גלריה גולדמן, חיפה
1989 - תיאטרון עירוני, חיפה
1989 - גרפוטק, תערוכה נודדת
1989 - משכן לאמנות, חולון
1989 - בית עלי, גלריה עירונית, אשקלון
1989 - גלריה תירוש, תל אביב
1989 - הדפסים, מוזיאון עירוני, נהריה
1989 - יד לבנים, רעננה
1990 - ציורים 1970–1990, בית האמנים, ירושלים
1990 - הדפסים 1964–1990, מרכז התרבות האמריקני, תל אביב
1991 - גלריה קריית האמנים, קריית טבעון
1991 - מוזיאון הרצליה לאמנות
1992 - היכל התרבות, נס ציונה
1992 - היכל התרבות, נתניה
1992 - גלריה גולדמן, חיפה
1992 - הדפסים, מוזיאון לבוב, אוקראינה
1992 - משכן לאמנות, חולון
1996 - ביתן האמנים, ראשון לציון
1997 - בין שמים וארץ, בית האמנים, ירושלים
1998 - הסעודה האחרונה, גלריה ארמן, תל אביב
1999 - בין שמים וארץ, גלריה ג'י.או. חיפה
2001 - מוזיאון בר-דוד, ברעם
2001 - נופים ארצישראליים, גלריה אנגל, תל אביב
2002 - נרקיסיזם, בית קונסטנט, רמת-גן
2002 - נופים, גלריה מצפה הימים
2003 - ישן וחדש, הסדנה לאמנות, יבנה
2005 - רטרוספקטיבה, תיאטרון גבעתיים
2007 - ניירות, משכן לאמנות, הרצליה
2009 - "צבע וטבע", גלריה גלאון, תל אביב
2009 - "בעקבות הקו", גלריית משמר העמק
2010 - "פילם נואר", מוזיאון רמת-גן
2011 - גלריה טל, כפר ורדים
2014 - רטרוספקטיבה, אגודת הציירים, תל אביב.
פרסומים > ספרים

עולם בוער, הללויה!: שירים ורישומים, תל אביב: עקד, תש"ל.
יופי של ארץ; צייר וכתב: עודד פיינגרש, תל אביב: ספרית מעריב, 1983. ("25 טיולי משפחות")
ורשיון האהבה חתוך: שירים 1964–1984, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ה 1985.
צבע בטבע: מסלולי טיולים; כתב ואייר: עודד פיינגרש; צילומים: שמעון בשט, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ו 1986.
ארץ קשת וענן; כתב ואייר: עודד פיינגרש; צילומים: שמעון בשט, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ז 1987. (מסלולי טיולים)
עודד פיינגרש, דוד עיטם, ארץ היין, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ט 1988.
אמא אדמה; כתב ואייר: עודד פיינגרש; צילומים: שמעון בשט, תל אביב: ספרית מעריב ('צבע בטבע'), תשמ"ח 1988. (מסלולי טיולים)
ציורים; כיתוב ושירה: עודד פיינגרש; הקדמה: גדעון עפרת, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ט 1989.
עודד הנודד; כתב ואייר עודד פיינגרש; צילומים: שמעון בשט, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ט 1989. (מסלולי טיולים)
גלויה צבעונית: מסלולי טיולים לזוג עם שני ילדים וכלב; צילומים: שמעון בשט, תל אביב: כנרת, 1991.
ירושלים של צבע; תצלומים: שמעון בשט, תל אביב: ספרית מעריב, תשנ"ב 1992.
פילם נואר: מסע זכרונות; עריכה: דן שביט, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2005. ("... משחזר מסע נדודים שערך באירופה של שנות השישים")
הבית עם ינשוף האבן, נובלה, תל אביב: הוצאה עצמית, 2013
פרסומים > איורים

אמיל מורד, מבקשי האורה: שירים נבחרים; נוסח עברי: יעקב ירדני; כתב ורשומים: עודד פיינגרש, תל אביב: (דפוס אסתר), 1963.
האי הגדול : משירי מדגסקר; ליקט ותרגם: שמשון ענבל; הקדמות: ז'אקלין כהנוב; עיטר: ו’ וולקוף (טאנאריב); כתב: עודד פיינגרש, תל אביב: עקד, תשכ"ה. (עברית וצרפתית עמוד מול עמוד)
סרגי יסנין, וידויו של חוליגן: שירים ופואמות; מרוסית: יעקב בסר; עיטר: עודד פיינגרש, תל אביב: ספרי "עתון 77", תשמ"ה 1985.
סיפורי ספרד: סיפורי-עם ואנקדוטות מאוצר הפולקלור של יהודי ספרד סיפר: יצחק מוסקונה; תרגום עברי: רבקה ויואל שלום פרץ; ערכו: אריה ניר ומרדכי אבישי; איורים: עודד פיינגרש, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ה 1985.
אהרן אמיר, אפרודיטי, או, הטיול המאורגן: מסע בעשרה שלבים; ציורים: עודד פיינגרש, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ו 1986.
עודד סברדליק, הסלע נותר, יש להניח; ציור עטיפה ואיורים באדיבות עודד פיינגרש, תל אביב: תמוז, תשנ"ח 1998.
Elisabeth Wäger, Blick durch den Spiegel. Erzählungen; Nachwort von Marie-Thérèse Kerschbaumer; Illustrationen von Oded Feingersh, Wien: Splitter, 1991.
הערות שוליים

↑  פרס דיזנגוף לארבעה אומנים, דבר, 6 באוקטובר 1976.
↑  על הספר: 
ורשיון האהבה חתוך, מעריב, 27 בדצמבר 1985.
↑  סקירה: עיון ראשון: משוט בארץ, מעריב, טור 2, 2 במאי 1986; ביקורת: צ. אביזוהר, סיפור תחת כל אבן, מעריב, 23 באפריל 1986.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276019  NLI: 987007261027305171  BnF: cb15002082h (data)  GND: 123687357  ISNI: 0000 0000 7845 8944  LCCN: n85346907  RKD: 274650  Trove: 1091802  ULAN: 500481195  VIAF: 32910657   WorldCat (עם VIAF): 32910657
עיטורים, מדליות ותוארי כבוד של הפדרציה הרוסית

הפדרציה הרוסית מעניקה אותות הוקרה לאישים וארגונים אשר הצטיינו בעבודה, אמנות, צבא, ספורט, פעילות חברתית וכיוצא בזה או כאות זיכרון לאירועים משמעותיים.
ישנם שלושה סוגים עיקריים של אותות הוקרה:
עיטור (орден) - אות שניתן על מעשים מוגדרים - גבורה בצבא, הצטיינות בעבודה או פעילות וכיוצא בזה. לעיטורים יש עיצוב מורכב והם עשויים ממתכות יקרות שונות ואבני חן וחלקם מצופים בלכה צבעונית. עם עיטורים אחדים מוענקת גם שרשרת (цепь) לענידה על הצוואר במעמדים רמים במיוחד (особо торжественные случаи), סרט שמיועד לענידה על הכתף (лента) הימנית או כוכב (звезда) - אות נוסף בעיצוב נפרד מהאות הראשי.
מדליה (медаль) - המדליות לרוב נחשבות לפחותות במעמדן לעיטורים. הן ניתנות הן על הישגים מסוימים והן כאות זיכרון לכל האישים הקשורים לאירוע היסטורי מסוים (למשל "50 שנה לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה" (מלחמת העולם השנייה). עיצוב המדליות פשוט מזה של העיטורים - והן בדרך כלל עגולות ועשויות מזהב, כסף או מתכות אחרות.
תואר כבוד (почётное звание) - תוארי כבוד מוענקים בעיקר כאות הוקרה לעובדים מצטיינים בתחומים שונים. לרוב התארים האלה מתלווה גם אות בעיצוב אחיד שעליו מוטבע שם התואר.
התנאים לקבלת אותות ההוקרה וצורת ענידתם נקבעים בצו נשיאותי (אוקאז) ומתעדכנים מעת לעת.
חלק מאותות ההוקרה של הפדרציה הרוסית הם ממשיכים ישירים של אותות דומים שהוענקו בברית המועצות, אחרים הם אותות שהתקיימו באימפריה הרוסית והונהגו מחדש, וכן נוצרו כמה עיטורים חדשים.
גיבור הפדרציה הרוסית

"גיבור הפדרציה הרוסית" (Герой Российский Федерации) הוא תואר כבוד מיוחד והוא התואר הגבוה ביותר ברוסיה. הוא נוצר לאחר פירוק ברית המועצות ומהווה המשך לגיבור ברית המועצות. תואר זה ניתן על מעשי גבורה יוצאי דופן. כל מי שמקבל, מקבל גם את אות ההצטיינות המיוחד - מדליית "כוכב הזהב" (Знак особого отличия - медаль Золотая Звезда).
גיבור העמל של הפדרציה הרוסית

"גיבור העמל של הפדרציה הרוסית" (Герой Труда Российской Федерации) הוא תואר כבוד מיוחד. הוא מוגד כתואר הגבוה ביותר בפדרציה הרוסית (ביחד עם תואר "גיבור הפדרציה הרוסית") . התואר נוסד ב-13 במרץ 2013 ולמעשה מהווה המשך לתואר גיבור העמל הסוציאליסטי שהיה קיים בברית המועצות. תואר זה ניתן על מעשים יוצאי דופן בפעילות הציבורית ופעילות אזרחית למען הפדרציה הרוסית . כל מי שמקבל את התואר, מקבל גם את אות ההצטיינות המיוחד - מדליית זהב "גיבור העמל של הפדרציה הרוסית" .
תוארי כבוד

נכון לספטמבר 2010 מוענקים ברוסיה 59 תוארי כבוד.
תוארי כבוד > טייס-קוסמונאוט של הפדרציה הרוסית

תואר "טייס-קוסמונאוט של הפדרציה הרוסית" (Летчик-космонавт Российской Федерации) מוענק לכל הקוסמונאוטים שטסו מטעם תוכנית החלל הרוסית.
תוארי כבוד > בעל מקצוע ראוי

למקצועות רבים יש תואר כבוד שנקרא "הרופא הראוי", "האגרונום הראוי" וכו' (Заслуженный). צווים נשיאותיים מגדירים את הוותק הדרוש במקצוע ואת התנאים להצטיינות שמעניקים זכאות לתואר זה.
תוארי כבוד > בעל מקצוע עממי

במקצועות אחדים יש במקביל לתואר "ראוי" גם תואר "עממי" (Народный), הגבוה יותר, אשר מוענק לפחות חמש שנים אחרי קבלת תואר "ראוי" מקביל על הצטיינות יתרה בתחום. שם התואר נקבע בשנות השלושים בברית המועצות במגמה להציג את העממיות של השלטון הקומוניסטי ונשאר גם לאחר פירוק ברית המועצות.
התארים הם:
אמן העם (אמנויות הבמה; Народный артист) - מוענק לאמני במה, במאים, יוצרי מחול, מנצחים, מנהלי מקהלות ומבצעים מוזיקליים על יצירת דימויים אמנותיים, הצגות, סרטי קולנוע, מחזות מוסרטים, סרטי טלוויזיה, תוכניות מוזיקה, פופ וקרקס ויצירות מוזיקליות, טלוויזיוניות ורדיופוניות אשר תרמו תרומה יוצאת דופן לפיתוח התרבות הלאומית וזכו להכרה ציבורית רחבה.
האדריכל העממי (Народный архитектор)
המורה העממי (Народный учитель)
האמן העממי (אמנות פלסטית; Народный художник) - מוענק ליוצרים בתחומי ציור, פיסול, גרפיקה, ואמנויות של הנצחה, עיצוב מעשי, ואמנויות הקולנוע והטלוויזיה.
עיטורים

תיאורי העיטורים הם תרגומים של ההגדרות החוקיות כפי שנקבעו על ידי המחוקק הרוסי.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| עיטור וסרט או אות לצוואר (אם יש) | שם (עברית/רוסית) | תאריך יצירה | תיאור |
|  | עיטור אנדריי השליח הקדוש הקרוא הראשון Орден Святого апостола Андрея Первозванного | 1 ביולי 1998   (נוצר מחדש) | נוצר באימפריה הרוסית. לאחר המהפכה הרוסית בוטל. נוצר מחדש לאחר התפרקות ברית המועצות.  העיטור הממלכתי הגבוה ביותר ברוסיה. מוענק למדינאים ופעילים חברתיים בולטים ולאזרחים אחרים של הפדרציה הרוסית על הישגים יוצאי דופן שמקדמים את השגשוג, הגדולה והתהילה של רוסיה. יכול להיות מוענק גם למנהיגי מדינות זרות על שירות יוצא דופן כלפי הפדרציה הרוסית. |
|    | עיטור גאורגיוס הקדוש Орден Святого Георгия | 8 באוגוסט 2000  (נוצר מחדש) | נוצר באימפריה הרוסית. לאחר המהפכה הרוסית בוטל. נוצר מחדש לאחר התפרקות ברית המועצות.  העיטור הצבאי הגבוה ביותר ברוסיה, מוענק לקצינים מהדרג והגבוה על הובלת מבצעים קרביים להגנת המולדת בזמן התקפה של יריב מחוץ, שהסתיימו בתבוסה מוחלטת של האויב, שהיו למופת של תורת לחימה, שמעשיהם משמשים דוגמה של גבורה ועוז לכל הדורות של מָגִנֵּי המולדת, ושקיבלו פרסים ממלכתיים על הצטיינותם בפעילות קרבית. שמות האנשים שמעוטרים בעיטור זה מונצחים בלוחות שיש באולם גאורגיוס בארמון הקרמלין הגדול. |
|    | עיטור ההצטיינות למען המולדת Орден За заслуги перед Отечеством | 2 במרץ 1994 | קיים בארבע דרגות, מוענק על "תרומה יוצאת דופן למדינה, להשגים בעבודה ותרומה משמעותית להגנה על המדינה". |
|  | עיטור ז'וקוב Орден Жукова | 9 במאי 1994 | מוענק לוותיקי מלחמת העולם השנייה. |
|  | עיטור האומץ Орден Мужества | 2 במרץ 1994 | מוענק על "פעולות של אומץ או הקרבה עצמית". |
|  | עיטור ההצטיינות הצבאית Орден За военные заслуги | 2 במרץ 1994 |  |
|  | עיטור ההצטיינות הימית Орден За морские заслуги | 27 בפברואר 2002 |  |
|  | עיטור הכבוד Орден Почета | 2 במרץ 1994 |  |
|  | עיטור הידידות Орден Дружбы | 2 במרץ 1994 |  |
|   | עיטור סובורוב Орден Суворова | 20 במרץ 1992  (נשמר מברית המועצות) |  |
|   | עיטור אושקוב Орден Ушакова | 20 במרץ 1992  (נשמר מברית המועצות) |  |

|   | עיטור קוטוזוב Орден Кутузова | 20 במרץ 1992  (נשמר מברית המועצות) |  |
|  | עיטור אלכסנדר נייבסקי Орден Александра Невского | 20 במרץ 1992  (נשמר מברית המועצות) | הוענק לעובדי המדינה עבור הישגים בפעילות למען פיתוח המדינה |
|   | עיטור נחימוב Орден Нахимова | 20 במרץ 1992  (נשמר מברית המועצות) |  |
מדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מדליה | שם (עברית/רוסית) | תאריך יצירה | תיאור |
|  | מדליית עיטור ההצטיינות למען המולדת Медаль ордена «За заслуги перед Отечеством» | 2 במרץ 1994 | קיימות שתי דרגות של המדליה. מוענקת לאזרחים ולחיילים בצבא הרוסי. על המדליה שמוענקת לחיילים ישנו סמל של שתי חרבות מוצלבים. |
|  | מדליית האומץ За отвагу | 2 במרץ 1994   (נשמרה מברית המועצות) | מוענק לחיילים בצבא הרוסי על מעשים של גבורה ואומץ בשדה הקרב. |
|  | מדליית סובורוב Медаль Суворова | 2 במרץ 1994 | מוענק לחיילי כוחות היבשה, כוחות החזית, כוחות משרד הפנים, וחברים בהגנה האזרחית על פעולות של אומץ בהגנה על המדינה, על שירות יוצא דופן ושמירת מוכנות הצבא. |
|  | מדליית ז'וקוב Медаль Жукова | 9 במאי 1994 |  |
|  | מדליית אושקוב Медаль Ушакова | 2 במרץ 1994   (נשמרה מברית המועצות) | מוענק לחיילים בצי הרוסי על הצטיינות בקרב. |
|  | מדליית נסטרוב Медаль Нестерова | 2 במרץ 1994 | מוענק לחיילי חיל האוויר הרוסי, כוחות אוויר של חילות אחרים ועובדי התעשייה האווירית על פעולות של אומץ בהגנה על המדינה, על שירות יוצא דופן ושמירת מוכנות הצבא. |
|  | מדליית פושקין Медаль Пушкина | 9 במאי 1999 |  |
|  | מדליית הגנה על רוסיה החופשית Защитнику свободной России | 2 ביולי 1992 | מוענק לאנשים שתמכו בשלטון הדמוקרטי בזמן הניסיונות להפיכה 19-21 באוגוסט 1991; במיוחד לאלו שהגנו על הפרלמנט הרוסי. הייתה זו המדליה הראשונה שהונפקה על ידי רוסיה הפוסט סובייטית. |
|  | מדליית ההצטיינות באבטחת הסדר הציבורי За отличие в охране общественного порядка | 2 במרץ 1994 (נשמרה מברית המועצות) | מוענק לשוטרים ועובדים אחרים של משרד הפנים, ולאנשים שלא חברים בארגונים אלו על גבורה והקרבה עצמית בהגנה על הסדר הציבורי ולוחמה בפשע. |
|  | מדליית ההצטיינות בהגנה על גבולות המדינה За отличие в охране государственной границы | 2 במרץ 1994 (נשמרה מברית המועצות) | מוענק לחיילי משמר הגבול ולאזרחים על פעולות של אומץ והקרבה עצמית בעת ההגנה על גבולות המדינה |
|  | מדליית הצלת חיים За спасение погибавших | 9 במרץ 1994 |  |
|  | מדליה על תרומה בפיתוח החקלאות За труды по сельскому хозяйству | 10 במרץ 2004 |  |
|  | מדליה על תרומה בפיתוח תחבורת הרכבות За развитие железных дорог | 9 ביולי 2007 |  |
|  | מדליה על הישגים בחקר החלל За заслуги в освоении космоса | 7 בספטמבר 2010 |  |
|  | מדליית אומץ צבאי  |  | מונפקת על ידי משרד ההגנה של רוסיה |
מדליות הנצחה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מדליה | שם (עברית/רוסית) | תאריך יצירה |
|  | 50 שנה לניצחון במלחמת העולם השנייה   (1941-1945)  50 лет Победы в Великой Отечественной войне  (1941-1945) | 7 ביולי 1993 |
|  | 60 שנה לניצחון במלחמת העולם השנייה   (1941-1945) 60 лет Победы в Великой Отечественной войне  (1941-1945) | 28 בפברואר 2004 |
|  | 65 שנה לניצחון במלחמת העולם השנייה   (1941-1945)  65 лет Победы в Великой Отечественной войне  (1941-1945)  | 4 במרץ 2009 |
|  | 300 שנה לצי הרוסי 300 лет Российскому флоту | 10 בפברואר 1996 |
|  | 850 שנה לעיר מוסקבה В память 850-летия Москвы | 26 בפברואר 1997 |
|  | 100 שנה לרכבת הטרנס סיבירית 100 лет Транссибирской магистрали | 27 ביולי 2001 |
|  | 300 שנה לעיר סנקט פטרבורג В память 300-летия Санкт-Петербурга | 19 בפברואר 2003 |
|  | 1000 שנה לעיר קזן В память 1000-летия Казани | 30 ביולי 2005 |
ראו גם

עיטורי ברית המועצות
הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
מדליית "כוכב הזהב" המוענקת לכל גיבור הפדרציה הרוסית
מדליית "גיבור העמל של הפדרציה הרוסית"
עמוס עזאני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1945 (בן 79 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל  שירות בתי הסוהר
 תקופת הפעילות:  1977–2002 (כ־25 שנים)
 דרגה:   ניצב - משטרה  רב-גונדר - שב"ס
 תפקידים בשירות
 מפקד המחוז הצפוני של המשטרה, נציב בתי הסוהר
 עיטורים
   עיטור השירות
 תפקידים אזרחיים
 ראש מועצת אבן יהודה
 
עמוס עזאני (נולד ב-1945) הוא קצין בכיר לשעבר במשטרת ישראל שכיהן כנציב בתי הסוהר בין השנים 1997–2000 וכראש מועצת אבן יהודה בשנים 2003–2013.