stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסוד הנפשי במשפט הפלילי
היסוד הנפשי בישראל

בהקשר להרשעה בעבירה, לפי תיקון מספר 39 לחוק העונשין אשר הוכנס בשנת 1995, סעיף 19 בחוק העונשין אומר כי היסוד הנפשי של מחשבה פלילית דרוש לשם הרשעה פלילית. סעיף 20 לחוק העונשין מסביר מהי מחשבה פלילית. חשיבותו של התיקון נובעת בעיקר מהעובדה שהחליף את החלק הכללי (סעיפים 1–34 לחוק בוטלו, ובמקומם נכנסו סעיפים חדשים). אחת התכליות העיקריות של תיקון 39 הייתה לצמצם את נוכחות הגישה התועלתנית שרווחה ערב התיקון במשפט הישראלי, ולתת את הדגש על הגישה הדאונטולוגית.
מורכבויות נוספות

הצורך בהוכחת יסוד נפשי להוכחת עבירה פלילית מקורו בהשפעה של תאוריות גמול. עיקר הדגש של התפיסה הגמולית הוא על אחריות שנובעת מאשם, על הבחירה, מתוך רצון חופשי, להתנכר לערכים המוגנים בחוק. על כן, על מנת להחזיר את האיזון שהופר בביצוע העבירה, יש להראות כי הנאשם אכן בחר לפגוע בערך מוגן.
מורכבויות נוספות נובעות מתוך הצורך בהוכחת היסוד הנפשי במשפט הפלילי, בתוכן, גרימת מוות או פגיעה בשגגה, מצב בו האדם בסיטואציה נפשית מורכבת או פגיעה נפשית קודמת מסוימת, כשירות נפשית לקבלת החלטות ועוד. חלק מרכזי מהמורכבות בהכנסת האלמנט הנפשי לחובת ההוכחה ההיא מידת אחריותו של אזרח על מעשהו בסיטואציות מסוימות מורכבות, שיוצרות קונפליקטים מורכבים מאוד במשפט העכשווי, שמנסה למצוא את מקומה האמיתי של האשמה, משימה שלעיתים נראית כבלתי אפשרית.
לקריאה נוספת

Mens Rea, Francis Bowes Sayre, Harvard Law Review, Vol. 45, No. 6 (Apr., 1932), pp. 974-1026
xplaining Mens Rea, Marcelo Ferrante, New Criminal Law Review: An International and Interdisciplinary Journal, Vol. 10, No. 3 (Summer 2007), pp. 458-469
הערות שוליים

↑  חוק העונשין סעיף 19 – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  חוק העונשין, סעיפים 19-21 – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  סעיף 19 לחוק העונשין, תשל"ז-1977, ס"ח 226.
↑  חוק העונשין (תיקון מס׳ 39) (חלק מקדמי וחלק כללי), התשנ״ד-1994, ס"ח 1481 מ-23 באוגוסט 1994
↑  ש"ז פלר, יסודות בדיני העונשין, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש הרי סאקר, האוניברסיטה העברית בירושלים, הפקולטה למשפטים., 1984.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
הרמת משקעים

| --- | --- |

 
 
צלעות סינטה חזיר עם רוטב מחבת סיידר
סאקס שנשאר בסיר אמייל לבן לאחר השחמת בשר
ציר על בסיס עוף בתהליך הכנה
הרמת משקעים מכלי בישול (באנגלית: Deglazing) היא פעולה של הכנת רוטב באמצעות הוספת נוזלים למיצי הבישול ולחתיכות אוכל קטנות שנותרו דבוקות לכלי שבו בושל דבר מה. בשיטת בישול זו ממיסים וממצים את טעמן של שאריות המזון שנשארו בכלי.
בשר

כאשר נתח בשר נצלה, מטוגן בכלי כגון מחבת או סיר בישול, או מוכן במחבת בצורה אחרת של חום יבש, נוצר בתחתית הכלי משקע של סוכרים, פחמימות או חלבונים, מעורב בחלק מהשומן שהפך נוזלי. המונח הקולינרי הצרפתי למשקעים אלה הוא sucs, מהמילה הלטינית succus (מוהל).
לאחר הוצאת הבשר מהכלי, מרוקן הכלי מרוב השומן הנוזלי (אותו ניתן במקרים מסוימים לסנן ולהשתמש לטיגון). בכלי נשארת כמות קטנה של שומן עם מיצי הבשר וחתיכות שנדבקו לכלי. הכלי מונח על כיריים, ולתוכו נמזג כממס נוזל עם טעם כגון ציר, יין או מיץ. מוצרי חלב, לעומת זאת, אינם מומלצים לפעולה זו, מכיוון שהם עלולים להתגבן (הגבנה) כאשר מוסיפים אותם לחום גבוה. לאחר הוספת הנוזל והרתחתו, מגורדות השאריות הדבוקות לכלי ומשתלבות בנוזל. המונח הקולינרי fond, המילה בצרפתית ל"בסיס" או "ייסוד", מתייחס לרוטב הזה. (בארצות הברית, ניתן להשתמש בפונד גם לסירוגין עם המילה sucs). בשלב הבא, "מצומצם" הנוזל באמצעות הרתחתו לאורך זמן עד להתאדות רוב המים שהיו בו. בשלב זה מתקבלת כמות קטנה יחסית של נוזל בעל טעם עשיר מאוד. הטעם נקבע בעיקר על ידי הבשר. לעיתים נוספים לממס חומרי טעם וריח, כגון עשבי תיבול.
שיטה זו היא אבן הפינה של רטבים בכלל ורוטבי בשר ידועים רבים. את הנוזל שנוצר ניתן לתבל ולהגיש בפני עצמו (לפעמים נקרא jus כלומר רוטב), או בתוספת ירקות ארומטיים, כגון בצל או שאלוט, גזר וסלרי, או להשתמש בו כבסיס למרק. ניתן גם להסמיך את הרוטב על ידי הקצפת הנוזל עם חמאה, הוספה של רביכה או עמילן כגון קמח, עמילן תירס או שורש החץ (צמח רב-שנתי הגדל ביערות גשם, ומפקעות קני השורש שלו מפיקים עמילן).
ירקות

ניתן להשתמש בהסרת והמסת שאריות מזון גם לאחר בישול ירקות, במיוחד כאלה שהשאירו סוכרים בתחתית התבנית. הוא משמש בדרך כלל לקרמל בצל. מכיוון שירקות לא מכילים שומן, אין צורך להוציא את השאריות מהמחבת כדי לשפוך עודפי שומן. במקום זאת, ניתן להוסיף את הנוזל ישירות למחבת ולערבב, לאפשר לבסיס להתמזג עם הירקות, במקום ליצור רוטב נפרד.
הערות שוליים

↑  Minichiello, Tony (20 בנובמבר 2007). "It "sucs" to be U-(niligual)". אורכב מ-המקור ב-2011-07-14. נבדק ב-2016-01-10. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Deglazing: What it Is and Why Do It". The Reluctant Gourmet (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2016-01-19.
↑  "How to Make Simple Pan Sauces". The Reluctant Gourmet. נבדק ב-2022-07-05.
↑  "What Are Sucs and Should We Care?". The Kitchn. נבדק ב-2022-07-05.
↑  "15-Minute Caramelized Onions". www.seriouseats.com. נבדק ב-2016-01-19.
הר צ'ייקובסקי

| --- | --- |

מפת חצי האי בטהובן. הר צ'ייקובסקי ממוקם ברביע הימני העליון של המפה
 מידע כללי
 על שם:  פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי 
 גובה:  600 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  71°23′00″S 73°15′00″W﻿ / ﻿71.3833°S 73.25°W﻿ / -71.3833; -73.25
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר צ'ייקובסקי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר צ'ייקובסקי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר צ'ייקובסקי(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר צ'ייקובסקי
 
הר צ'ייקובסקי (באנגלית: Mount Tchaikovsky) הוא הר מכוסה שלג, בצידו הצפון מערבי של חצי האי דרוקר, בצפון מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 600 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנים 1947–1948; המיפוי בוצע על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
ההר נקרא על שמו של המלחין הרוסי פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
ראו גם

| אתרים על שם מלחינים, מוזיקאים ויצירות מוזיקליות באי אלכסנדר |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | באלאקירב • בארטוק • גילברט • דיליוס • מיקאדו • סאליבן • סיבליוס • פלסטרינה |  |
| הדומי קרח | הנדל • וגנר • מוצרט |  |
| מדפי קרח | באך • ברהמס • בריטן |  |
| שדות שלג | שדה השלג פרסל |  |
| מפרצונים | בוקריני • ברהמס • בריטן • היידן • ובר • ורדי • מנדלסון • סטרווינסקי • פורה • קופרן • ראמו • שוברט |  |
| הרים, רמות ומצוקים | רכס אטאנסוב • רמת אלגר • נונאטאקי אפאלאצ'יה • הר בורודין • פסגת גלוק • הר גריג • רמת דביסי • הר וילבי • מעבר האפנר • הרי לאסוס • הר ליסט • שלוחת מאהלר • פסגות מוסורגסקי • הר מורלי • נונאטאק פיגארו • הר פינאפור • גבעות פינלנדיה • הר צ'ייקובסקי • הר שומאן • גבעת שופן |  |
| חצאי אי | אירואיקה • בטהובן • מונטוורדי • שוסטקוביץ' |  |
| לשונות יבשה | נקודת ברליוז • נקודת רוסיני |  |
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר המיפוי בוצע בשנת 1959
↑  מידע היסטורי על מנת שמות אתרים באזור
הצבי (גופן)

גופן הצבי בשני משקלים. עוצב במקור על ידי צבי האוסמן ומשה שפיצר
הצבי הוא גופן עברי המשמש בעיקר לכותרות ושילוט.
הגופן עוצב על ידי צבי האוזמן ולאחר מותו הושלם על ידי ד"ר משה שפיצר ופורסם ב-1954. 
שפיצר היה מנהל הוצאת הספרים "שוקן" שבגרמניה, ולאחר מכן היה מנהל הוצאת הספרים של הסוכנות היהודית לאחר עלייתו ארצה. הוא יזם את עיצובו של הגופן "הצבי" בהתבסס על צורות האותיות הסאנס-סריפיות הלועזיות (כגון "פוטורה" של פול רנר שעוצב בשנת 1927) שהתאפיינו במבנה גאומטרי ובניקיון צורני.
הגופן נוצר מתוך כוונה ליצור גופן עברי מקורי, היונק ישירות מכתובות עבריות עתיקות מן האלף הראשון (לספירה הנוצרית) שנמצאו חקוקות באבן בארץ ישראל ובכתבי יד. האות מודרנית מאוד, אינה מצועצעת ונעדרת תגים. הייחוד של האות הוא בכך שהיא מתבססת על צורות משולשות (אותיות א', ג', ט', ע', פ', ף', צ', ץ', ק', ש') בנוסף לצורות מרובעות (לדוגמה האותיות ב', ד' ח'), מה שמקנה לאות דינמיות מסוימת. הצבי היא האות העברית הראשונה שלמענה עוצבו ספרות תואמות.
האות הייתה נפוצה בקרב מוסדות הציונות הן בכותרות פרסומים והן בשילוט. עם חנוכת קמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית, נבחרה וריאציה של האות, שהשתלבה היטב עם האדריכלות המודרניסטית שלו, לאות השילוט לבניינים בקמפוס ואף שימשה במשך שנים רבות כאות בכותרות הפרסומים של האוניברסיטה (בעיקר במשקל הייחודי שפותח לגופן, "הצבי חלול").
גופן הצבי שימש במשך שנים רבות כגופן המצוי בחותמות דיו. עקב ריחוקן היחסי של צלעות האותיות זו מזו, נמנע טשטוש בעת ההחתמה.
עיצוב הגופן מתבסס על צורות כתבי יד וכתובות מהאלף הראשון לספירה, בתוספת סממני עיצוב מודרניים. מקורה באות שצייר צבי האוסמן לשימוש בכתובות לחלונות ראווה.
השוואה בין המשקלים השונים של הגופן "הצבי" של שמואל גוטמן (חלק מחבילת הפונטים של אופיס).
השוואה בין המשקלים השונים של הגופן "הצבי" של שמואל גוטמן (חלק מחבילת הפונטים של אופיס).
השוואה בין המשקלים השונים של הגופן "הצבי" של שמואל גוטמן (חלק מחבילת הפונטים של אופיס).
מקור: מולכו, אילן, "טיפוגרפיה עברית", בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, 1980.
מקור: מולכו, אילן, "טיפוגרפיה עברית", בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, 1980.
מקור: מולכו, אילן, "טיפוגרפיה עברית", בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, 1980.
מקור: מולכו, אילן, "טיפוגרפיה עברית", בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, 1980.
מקור: מולכו, אילן, "טיפוגרפיה עברית", בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, 1980.
מקור: מולכו, אילן, "טיפוגרפיה עברית", בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, 1980.
הערות שוליים

↑  גדעון שטרן, על טיפוגרפיה ואותיות דפוס, רעננה: אבן חושן, 2004.
↑  מולכו, אילן, "טיפוגרפיה עברית", בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, 1980
↑  מולכו, אילן, "טיפוגרפיה עברית", בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, 1980
| כתב עברי |
| --- | --- | --- |
| מערכות אלפבית | אלפבית פרוטו-כנעני • אלפבית פיניקי • אלפבית עברי עתיק  • אלפבית ארמי • אלפבית עברי |  |
| וריאציות של אלפבית עברי | כתב רש"י • כתב סת"ם • כתב רהוט • סוליטריאו |  |
| שונות | כתיב עברי • ליטון של עברית • טעמי המקרא • אותיות מנצפ"ך • גרש • אם קריאה • הגיית העברית • גימטריה |  |
| ניקוד | ניקוד טברני • ניקוד בבלי • ניקוד ארץ־ישראלי • ניקוד ארצישראלי-טברני • ניקוד שומרוני • ניקוד העברית בת ימינו • כתיב מלא |  |
| גופנים עבריים | דוד • אריאל • פרנק-ריהל • קורן • מרים • נרקיס • חיים • דרוגולין • הדסה • הצבי • כתב רש"י • סת"ם • שלום • ירושלמי • וילנא • אלף |  |
| אלפבית עברי | א • ב • ג • ד • ה • ו • ז • ח • ט • י • כ • ל • מ • נ • ס • ע • פ • צ • ק • ר • ש • ת |  |
| שפות הנכתבות בכתב עברי | עברית • ארמית • יידיש • ערבית יהודית • לאדינו |  |
הרי הרולד בירד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  222 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  ההרים הטראנס-אנטארקטיים 
 קואורדינטות:  85°26′00″S 146°30′00″W﻿ / ﻿85.4333°S 146.5°W﻿ / -85.4333; -146.5
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי הרולד בירד(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי הרולד בירד
 
הרי הרולד בירד (באנגלית: Harold Byrd Mountains) המכונים הרי בירד (באנגלית: Byrd Mountains) הם קבוצת הרים חשופים (שאינם מכוסים קרח) ונונאטאקים, בארץ מרי בירד, בסמוך למדף הקרח רוס שבאנטארקטיקה.
קבוצת ההרים משתרעת בין חלקו התחתון של קרחון לוורט, למדף הקרח רוס.
ההרים מתנשאים לגובה של 222 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ההרים

הרי הרולד בירד התגלו בדצמבר 1929 על ידי משלחת מחקר גאולוגית, בפיקודו של לורנס גולד, שהייתה חלק ממשלחת המחקר האנטארקטית של ריצ'רד בירד.
היסטוריה > מקור השם

אדמירל הימיה ריצ'רד בירד, קרא להרים על שם דייוויד הרולד בירד, בן דודו, ואחד מממני משלחת המחקר (הוא מימן את הפרוות עבור המשלחת).
לקריאה נוספת

• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, , PP 183, 191
• ALLISON R. PALMER, COLIN G. GATEHOUSE, , GEOLOGICAL SURVEY PROFESSIONAL PAPER 456-D
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
↑  קורות חייו של דייוויד הרולד בירד
הפוני האדום

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ג'ון סטיינבק 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  נובלה, רומן 
 מקום התרחשות:  קליפורניה 
 הוצאה
 הוצאה:  Pascal Covici 
 תאריך הוצאה:  1937 
 
הפוני האדום (באנגלית: The Red Pony) היא נובלה מאת הסופר האמריקאי ג'ון סטיינבק, שנכתבה בשנת 1933. שלושת הפרקים הראשונים של הנובלה התפרסמו בין השנים 1933 ל-1936 במגזינים שונים, והספר המלא פורסם בשנת 1937 על ידי הוצאת וייקינג פינגווין (Viking Penguin).
תוכן

גיבור "הפוני האדום" הוא ילד בשם ג'ודי טיפלין, שמתגורר עם הוריו בחווה חקלאית בהרי קליפורניה. הנובלה מורכבת מארבעה פרקים, שכל אחד מהם מהווה סיפור בפני עצמו. הדמויות העיקריות, מלבד ג'ודי, הם אביו, קרל טיפלין; פועל החווה בילי באק, הנחשב מומחה לסוסים; אמו של ג'ודי; אביה - סבו של ג'ודי; וגיטאנו - איכר מקסיקני זקן שחוזר לשטח החווה בה גדל כדי למות.
תוכן > פרק ראשון

בפרק הראשון, שנקרא "המתנה", מקבל ג'ודי מאביו פוני אדום וצעיר אותו רכש במכירה פומבית של השריף המקומי. ג'ודי מאושר מהמתנה. הוא מטפל בפוני היטב, מאכיל אותו, מבריש את שערו ומביא חברים מבית הספר לראות אותו. ג'ודי מאמן את הפוני, מוליך אותו באפסר ולאחר מכן בחבל ארוך, ומצפה ליום בו יוכל לרכוב עליו. אביו של ג'ודי שבע רצון מההשקעה של הנער, ומעריך כי הוא יוכל לרכוב עליו כשיגיע חג ההודיה, שלושה שבועות לאחר מכן.
באחד הימים משאיר ג'ודי את הפוני מחוץ לאורווה, לאחר שבילי באק מבטיח לו כי לא יירד גשם בזמן הקרוב. אך בזמן שג'ודי בבית הספר מתחיל מבול, והפוני נרטב ומצטנן. בילי באק, שמתייסר בגלל הטעות שעשה, מנסה לרפא אותו, אך ללא הועיל. מצבו של הפוני מידרדר, ובילי מאבחן כי הוא לקה בתשניק הסוסים. הוא מנסה לפתוח חור בקנה הנשימה שלו, כדי לאפשר לו לנשום, אך הדבר לא משפר את מצבו. ג'ודי, שעבר לישון באורווה, כדי להיות קרוב לפוני, מתעורר ומגלה שדלת האורווה פתוחה והפוני נעלם. הוא מתחקה אחר עקבותיו, ומאתר אותו מרחוק, כשמסביבו מתגודדים נשרים. הוא מגיע למקום בחמת זעם, בזמן שאחד הנשרים מנקר את עינו של הפוני המת. הוא מצליח לתפוס את הנשר ומכה אותו למוות, עד שבילי באק, שמגיע למקום עם אביו של ג'ודי, מושך אותו מהציפור.
תוכן > פרק שני

בפרק השני, שנקרא "ההרים הגדולים", משקיף ג'ודי על ההרים הגדולים במזרח, וחולם כי יום אחד ייצא לחקור אותם. לפתע מופיע  איכר מקסיקני זקן מאחורי הגבעה. האיכר, ששמו גיטאנו, טוען כי הוא נולד בחווה זו, וכי כעת הוא חזר אליה כדי למות. אביו של ג'ודי, קרל, מאפשר לו ללון בלילה בחווה, אבל מכריז כי בבוקר יהיה עליו לעזוב. הוא משווה אותו לסוסו הזקן איסטר, שכבר קשיש מדי מכדי לעבוד, ורק מסתובב בחווה, אוכל וישן. בלילה מבקר ג'ודי את גיטאנו, ושואל אותו בנוגע להרים הגדולים. גיטאנו אומר כי הוא יצא לשם פעם, כשהיה צעיר, אך הוא לא זוכר הרבה מאותו טיול. בבוקר נעלם גיטאנו, ועמו איסטר הזקן. אחד השכנים מספר כי ראה את גיטאנו רוכב על איסטר לכיוון ההרים הגדולים. אביו של ג'ודי לא יוצא בעקבותיו, ומכריז כי גיטאנו עשה לו טובה בכך ששחרר אותו מהצורך לדאוג לסוס הזקן.
תוכן > פרק שלישי

בפרק זה, שנקרא "ההבטחה", אומר קרל טיפלין לבנו כי בילי באק, פועל החווה, סיפר לו שג'ודי טיפל יפה בפוני האדום עד שהוא מת. הוא שואל את ג'ודי אם הוא היה מוכן לעבוד בשביל סוס חדש עבורו. ג'ודי מסכים בהתרגשות, וקרל אומר לו לקחת את הסוסה נלי לחווה של ג'ס טיילור, שמחזיק בסוס הרבעה. הדבר עולה חמישה דולרים, אך קרל מסכים להלוות את הסכום לג'ודי אם זה יעבוד כל הקיץ כדי להחזירו.
בחודשים הבאים ג'ודי ובילי באק מטפלים בסוסה, ובילי באק מציין כי אמו מתה בלידתו, ובמקום חלב אם הוא גדל על חלב סוסות. לכאורה, זו הסיבה שהוא מוצלח כל כך עם סוסים. אך כאשר נלי עומדת ללדת, מסתבר כי הסייח שהיא נושאת ברחמה הפוך. בילי באק, שאינו מוכן לאכזב את ג'ודי שוב לאחר המקרה עם הפוני, מחליט להמית את הסוסה וליילד את הסייח בניתוח קיסרי מאולתר. הוא מורה לג'ודי לעזוב את האורווה, אך ג'ודי לא מגיב. הוא צועק כי לפחות יפנה את ראשו הצדה, וג'ודי מציית. בילי הורג את הסוסה במכה של פטיש פרזול למצחה, מיילד את הסייח ומניח אותו לצד ג'ודי: "הנה הסייח שלך. הבטחתי לך, והנה הוא. הייתי מוכרח לעשות את זה. הייתי מוכרח".
תוכן > פרק רביעי

בפרק זה מגיע לחווה סבו של ג'ודי מצד אמו. אביו של ג'ודי, קרל טיפלין, מתלונן על חמו, שכל הזמן מספר מחדש את אותם סיפורים על התקופה שבה הנהיג שיירת עגלות מעבר למישורים, בדרכם למערב ארצות הברית. הסב, שהכיר גם את מיול תל באק, אביו של פועל החווה בילי באק, שומע את קרל מתלונן בפני אשתו על הסיפורים החוזרים ונשנים שלו. קרל, שלא התכוון שהסב ישמע את הדברים, מתנצל, אבל הסב מרגיע אותו: "אל תצטער קרל. אדם זקן לא רואה דברים לפעמים. אולי אתה צודק. המסע אל המערב הסתיים. אולי צריך לשכוח אותו עכשיו כשהוא נגמר".
ג'ודי דואג שסבו לא יספר יותר את הסיפורים, אבל הסב אומר שהוא יספר אותם, אבל רק כשיהיה בטוח שאנשים מעוניינים לשמוע. הוא מנסה להסביר לג'ודי  מה הוא בעצם מבקש לספר: "לא האינדיאנים הם שהיו חשובים, ולא ההרפתקות וגם לא לבוא הנה. חבורה שלמה של אנשים שהתלכדה והייתה לחיה אחת גדולה וזוחלת, זה היה הדבר. ואני הייתי הראש. כל אחד ביקש לו דבר לעצמו, אבל החיה הגדולה שהייתה כל האנשים רצתה רק ללכת מערבה. אני הייתי המנהיג, אבל אילו לא הייתי שם מישהו אחר היה הראש. הדבר הזה היה זקוק לראש". כשג'ודי אומר שיום אחד אולי הוא ינהיג את האנשים, מגיב סבו בחיוך: "אין לאן ללכת. האוקיינוס עוצר בעדך. ושם, לחופו, עומדים אנשים זקנים בשורה ושונאים את האוקיינוס על שעצר בעדם".
ג'וניוס מאלטבי

יחד עם "הפוני האדום" התפרסם סיפור נוסף של סטיינבק בשם "ג'וניוס מלטבי" (אנגלית: Junius Maltby). הסיפור הקצר עוסק בדמות בשם זה, מנהל חשבונות מסן פרנסיסקו, שסמוך ליום הולדתו ה-35 מתעלף בעקבות קשיי נשימה. רופא ממליץ לו לעבור לאזור עם מזג אוויר יבש וחם, וג'וניוס עוקר לעמק סמוך בשם "נאות שמים". בעמק הוא שוכר חדר בחווה של אלמנה בשם מרת קווקר, והשניים מתחתנים כשנה. ג'וניוס, שבימי החלמתו התרגל לעצלות נינוחה ומתמשכת, מעדיף הרהורים מתמשכים על פני העבודה בחווה, ובמהלך השנים הבאות מידרדר מצבו של הזוג, על שני הילדים מנישואיה הקודמים של מרת קווקר, והם שוקעים בעוני. מרת קווקר נכנסת להיריון, וכמה ימים לפני שהיא עומדת ללדת תוקפת את האזור שפעת, ושני הילדים נופלים למשכב. בזמן שמרת קווקר נתקפת צירי לידה הילדים מתים ממחלתם. השכנים מתלבטים אם לספר לה על הטרגדיה, אך היא חולה בקדחת הלידה, ומתה עוד לפני שהיא מספיקה לראות את התינוק.
ג'וניוס מביא פועל גרמני זקן בשם ג'ייקוב סטוץ כדי שיעזור לו בחווה, אך ג'ייקוב - בדומה לבעל החווה - שוקע בעצלות ותוך שבועיים מפסיק לעבוד. במקום זאת הוא וג'וניוס מעבירים את הזמן בשיחות על עניינים שמטרידים אותם - כמו איך בא הצבע לפרחים והיכן נמצאת אטלנטיס. השניים מחליטים לקרוא לילד רובי, כפשרה בין השם רוברט (החביב על ג'וניוס) לשם בוב (אותו מעדיף ג'ייקוב, בשל קוצרו). רובי גדל עם השניים, הולך בעקבותיהם ומאזין לשיחותיהם. אנשי העמק מרחמים על רובי, שמסתובב תמיד בבגדים מרופטים ונראה להם מוזנח למדי. כשהוא מגיע לגיל המתאים מקבל ג'וניוס מכתב מהוועדה המפקחת שמורה לו לשלוח את רובי לבית הספר. אף־על־פי שהילדים האחרים בבית הספר מתכננים ללעוג לו, רובי נהפך - בלי כוונה תחילה - למושא לחיקוי והערצה. הילדים האחרים אף מתחילים ללכת בבגדים מרופטים כמותו, ומבקרים בחוותו של ג'וניוס, שממציא עבורם משחקים משעשעים.
מורתו של רובי, גברת מורגן, מגלה בו עניין רב. הוא מפגין יכולת מושלמת בקריאה, ואוצר המלים שלו הוא כשל אדם בוגר. מצד שני, הוא אינו יודע לכתוב או לבצע פעולות חשבון בסיסיות. גברת מורגן מחליטה ללכת לבקר בחווה של ג'וניוס, ומבלה שם עם רובי ושאר הילדים מהכתה. היא מתרשמת מאוד מג'וניוס, "הג'נטלמן המוזר".
כמה זמן לאחר מכן נערך ביקור של הוועדה המפקחת בבית הספר. פקיד החינוך ג'ון ווייטסייד שואל את גברת מורגן בנוגע לרובי, ומציין את בגדיו המרופטים ואת עוניו של אביו. גברת מורגן מגינה על ג'וניוס, ופקיד החינוך מספר לה אנשי העמק אספו כמה בגדים עבורו, ומבקש כי תקרא לו. גברת מורגן טוענת כי הדבר עשוי להביך אותו, אך ווייטסייד מבטל את דבריה. כאשר רובי מופיע לפני הוועדה ומקבל מאחת החברות בה את חבילת הבגדים, הוא נבוך מאוד ונמלט מהחדר. חברי הוועדה לא מבינים את התנהגותו, אך גברת מורגן מסבירה להם כי עד עתה רובי לא ידע כלל שהוא עני. חברי הוועדה שוקלים מה לעשות למענו, ומחליטים לפנות בעניין לג'וניוס.
כמה ימים לאחר מכן חלה חופשת חג המולד, וגברת מורגן מתכוונת לבלות אותה בלוס אנג'לס. כשהיא ממתינה לאוטובוס בצומת היא נתקלת בג'וניוס וברובי, אלא שהפעם השניים לבושים בבגדים חדשים, וג'וניוס מגולח ומסודר. הוא מספר לגברת מורגן שהוא מתכוון לחזור לסן פרנסיסקו, שם יחפש עבודה כמנהל חשבונות. כשגברת מורגן שואלת מדוע, משיב לה ג'וניוס: "את מבינה... לא ידעתי שאני גורם נזק לילד. לא חשבתי על זה. כנראה היה עלי לחשוב על זה. הוא לא צריך לגדול בעוני, את מבינה את זה, לא כן? לא ידעתי מה האנשים אומרים עלינו".
עיבוד לקולנוע

ב-1949 הופק הסרט "הפוני האדום" בכיכובם של מירנה לוי ורוברט מיצ'ם. ב-1973 הופק סרט טלוויזיה לפי הספר בכיכובם של מורין או'הרה והנרי פונדה.
הערות שוליים

↑  ^ Donohue, Cecilia (January 20, 2006). "The Red Pony". The Literary Encyclopedia. Retrieved 2009-10-14.
↑  "הפוני האדום / הפנינה", תרגמה: סמדר מילוא, הוצאת זמורה ביתן, 1988, עמ' 81
↑  שם, עמ' 100
↑  שם, עמ' 101
↑  שם, עמ' 102
↑  שם, עמ' 130
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13330739p (data)
הר בולזאיי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  2,526 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס המלכה אליזבת 
 קואורדינטות:  83°55′00″S 160°04′59″E﻿ / ﻿83.9167°S 160.083°E﻿ / -83.9167; 160.083
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר בולזאיי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר בולזאיי
 
הר בולזאיי (באנגלית: Bullseye Mountain) הוא הר המתנשא מעל רמת פלטייר ברכס המלכה אליזבת (חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים), הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
להר צורה מעוגלת, והוא מכוסה ברובו קרח.
ההר ממוקם 7 קילומטרים צפונית-מערבת מהר רופאר.
גובהו של הר בולזאיי 2,526 מטרים מעל פני הים; הר בולזאיי הוא ההר ה-738 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
שם ההר תיאורי.
השם מתאר את מעגלי השלג המצויים על צידו המערבי של ההר. באנגלית "בולזאי" משמעו מרכזו של לוח מטרה.
הערות שוליים

↑  ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד
↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
| רכס המלכה אליזבת |
| --- | --- | --- |
| הרים | בולזאיי • בונפרטה • דיץ' • לקוונט • מרקהאם • פרדוהל • צ'יוורס • רבוט |  |
| פסגות | שרווין |  |
| רמות | הנסיך אנדרו • מרקהאם • פלטייר |  |
| מצוקים | אינאקססיבל • קאנופי |  |
| קרחונים | אוטאגו • לוא • לורי • מארש • נמרוד • פאבלאק • קנט |  |
המערכת האנדוקרינית

המערכת האנדוקרינית (בעברית: מערכת ההפרשה הפנימית) היא אוסף של בלוטות אנדוקריניות שמייצרות ומפרישות הורמונים אל מחזור הדם. תפקידה של המערכת לשלוט בתהליכי זירוז, ויסות, גדילה וחילוף חומרים שמתקיימים באיברי הגוף השונים.
תפקידים ואופן פעולה

המערכת האנדוקרינית אחראית לפעולות כימיות שונות בגוף, השומרות על הבריאות ועל הכושר הגופני. הן פועלות באמצעות הפרשת הורמונים, החודרים לזרם הדם ומפעילים פיקוח על פעולות חיוניות רבות. להבדיל מהבלוטות האקסוקריניות, בלוטות המערכת האנדוקרינית אינן מחדירות את ההורמון באמצעות צינור, אלא מפרישות אותם ישירות לזרם הדם.
המערכת האנדוקרינית היא איטית ביחס לשאר מערכות הגוף (דוגמת מערכת העצבים), ופעולותיה יכולות להימשך דקות עד ימים (בניגוד למערכת העצבים למשל שפועלת בחלקיקי שנייה). יחד עם זאת, פעולותיה יעילות לטווח ארוך יותר. פעולתם הארוכה של הורמונים בהשוואה למוליכים עצביים, למשל, מאפשרת ויסות של תהליכים מתמשכים בגוף האדם והשפעה מתוכננת על אזורים גדולים. בלוטות מערכת האנדוקרינית מפוזרות במקומות שונים בגוף. ההורמונים המופרשים לזרם הדם נעים בגוף לעבר האיברים עליהם הם אמורים להשפיע, ולכן חלק מהבלוטות כלל אינן קרובות לאזור ההשפעה שלהן.
כל תא בגוף זקוק להורמונים מסוימים. הזיהוי של התאים על ידי ההורמונים מתבצע באמצעות קולטנים מיוחדים. הורמונים אחדים חודרים לתוך התא כדי לגרות בו שינויים מטבוליים.
רוב הבלוטות האנדוקריניות מייצרות רק הורמון אחד, אך אחדות מהן מייצרות מספר הורמונים. דוגמה לכך הן בלוטות יותרת הכליה שכל אחת מהן נמצאת מעל כליה אחת, והן מכילות אזורים שונים שכל אחד מהם מייצר הורמונים אחרים. מרכזי בלוטות אלו, הנקראים "הליבה", מייצרים אפינפרין ( אדרנלין )  ונוראפינפרין, השכבה שמעל הליבה מייצרת הורמוני מין, השכבה שמעליה מייצרת את הסטרואיד קורטיזול, והשכבה החיצונית שלהן מייצרת אלדוסטרון.
ההורמונים המופרשים לתוך מערכת העיכול, כדוגמת ההורמון גסטרין, אינם חלק מן המערכת האנדוקרינית מכיוון שאיברי העיכול פתוחים אל מחוץ לגוף.