stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיקסו
יהודי סיקסו

יהודים התיישבו במקום החל מהמחצית הראשונה של המאה ה-17. הקהילה התארגנה בשנת 1791 ובין מוסדותיה היו חברה קדישא, בית תפילה ומוסדות חינוך כ"תלמוד תורה", בית ספר וישיבה גדולה. בשנת 1914 נבנה בית כנסת גדול ומפואר.
במלחמת העולם הראשונה שרתו בצבא האוסטרו-הונגרי 48 מיהודי סיקסו, 10 מהם נפלו בקרבות.
בשנות השלושים גברה הפעילות הציונית בעיירה. מבודפשט הגיעו שליחי התנועות: בית"ר, "המזרחי" ו"השומר הצעיר", ובהשפעתם עלו כמה צעירים מסיקסו לארץ ישראל. בשנת 1930 חיו במקום 785 יהודים ובשנת 1944 640 יהודים.
בשנת 1942 גויסו גברים יהודים מסיקסו לעבודות כפייה במסגרת הצבא ההונגרי. רק קצת מאוד מהם חזרו לעיר בינואר 1944.
בשנת 1943 נכלאו ארבעה מיהודי המקום שלא היו בידיהם תעודות אזרחות תקינות במחנה הריכוז בהידשנמטי. באפריל 1944, אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי סיקסו בעגלות לגטו שהוקם בקושיצה, שם נכלאו בבית חרושת ללבנים וסבלו מחוסר מזון ומים. במאי הועלו יהודי סיקסו לקרונות והוסעו למחנה אושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו 92 ניצולים לעיר ובשנת 1946 התארגנה הקהילה מחדש. בשנת 1960 עלו רובם לישראל.
בשנת 2009 הוצב לוח זיכרון על קיר בית הכנסת בעיר ליהודי סיקסו ויישובים באזור שנרצחו בשואה. ולידו בית עלמין יהודי המתוחזק באופן סדיר, מוקף חומה ושערו נעול. בשנת 2014 חולל בית העלמין וכתוצאה מכך נהרסו כ-50 מצבות.
| שנה | מספר היהודים בעיר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 698 |  |
| 1880 | 708 | 3,586 |
| 1910 | 807 |  |
| 1920 | 824 |  |
| 1930 | 785 |  |
| 1941 | 703 | 5,570 |
לקריאה נוספת

סיקסו בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 420–422
סיקסו (סיקסא), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 310–311. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
ניומבה נטובהו

ניומבָּה נטוֹבּהו (תרגום מילולי: "בית נשים" או "בית ללא גבר") הוא מנהג הקיים ביבשת אפריקה, במספר שבטים וחברות, במיוחד באזור הדרומי לסהארה. מסורת הניומבה נטובהו היא מבנה משפחתי אלטרנטיבי הקיים כבר שנים רבות, המאפשר לנשים להינשא זו לזו ולקיים משק בית משותף המקביל לנישואי גבר ואישה אך ללא האספקט המיני. הבסיס למשפחה אלטרנטיבית זו הוא קשר הנישואים בין האישה-בעל לכלה.
רקע > איפה קיים ניומבָּה נטוֹבּהו

מוסד נישואי הנשים אופייני לתרבויות שונות באזור הסאב-סהרה, במדינות כמו טנזניה, קניה וניגריה. מסורת ניומבָּה נטוֹבּהו מאפשרת לנשים להינשא לנשים, ולקיים משק בית משותף בין האישה-בעל לכלה. המסורת נהוגה בתרבויות ומדינות פטריארכליות מטבען, ומאפשרת לפצות על פער שנגרם בשל חוסר פריון נשי, לשמור על המשכיות ירושה ושושלת, ולהעביר הלאה את עושרו של השבט. באזור הסרנגטי הנישואים האלה נפוצים למדי. כאשר אישה אינה פורייה, או ללא בנים, בעלה ייקח אישה שנייה. האישה העקרה תיקח גם היא אישה שנייה, שתלד ילדים במקומה ועבורה.
רקע > הליך הנישואים

אישה ללא בנים יורשים או יכולת ללדת ובעלת אמצעים תמצא כלה צעירה במטרה שתלד ילדים עבורה. הליך הנישואים מתנהל כמו נישואים בין גבר לאישה, כאשר האישה המבוגרת יותר, בעלת האמצעים, ממלאת את תפקידו המגדרי של הגבר ונקראת אישה-בעל. האישה-בעל משלמת מוהר למשפחת הכלה הצעירה שנותן תוקף לנישואים. עם זאת, נישואי ניומבָּה נטוֹבּהו נבדלים מנישואים חד-מיניים הומוסקסואליים, שכן האישה-בעל והכלה לא מקיימות יחסי מין. 
תפקידה של הכלה להביא בן יורש לאישה-בעל, ולצורך כך לאחר הנישואים האישה-בעל בוחרת עבורה גבר למטרות רבייה, או במקרים מסוימים הכלה עצמה בוחרות גבר אחד או יותר שיקיימו עימה יחסי מין במטרה שתיכנס להריון. 
מסורתית, כל ילד שייוולד לכלה יחשב לצאצא של האישה-בעל, ולא של האב הביולוגי.
רקע > מעמד משפטי

נישואי ניומבה נטובהו הם מוסד מסורתי במהותו וברוב המדינות בהן הוא נהוג אינו מעוגן בחוק. בטנזניה למשל, לניומבה נטובהו אין מעמד חוקי. האב הביולוגי צריך לוותר על ההכרה בילדים כצאצאיו. רוב הגברים שמחים על ההזדמנות לקשר חופשי ממחויבות ואחריות כלכלית, ואינם נוטים להמרות את צו זקני השבט שתומכים במסורת. חרף זאת, תועדו בטנזניה מקרים בהם אבות ביולוגיים תבעו משמורת על ילדיהם בבית המשפט. תרחיש כזה הוא בעייתי עבור זוגות הנשים, בשל חוסר מעמד חוקתי לנישואים והילדים. 
בשנת 2010 שינוי בחקיקה בקניה הגדיר כי אדם רשאי להינשא רק לבן זוג מהמין השני. החקיקה נבעה מהשפעות מערביות-מסורתיות בקניה בין השנים 2000-2010, ומתוך רצון להוציא נישואים הומוסקסואליים מחוץ לחוק. נישואי נשים בקניה מבוססים כמוסד נישואים מסורתי המוכר במספר קהילות שונות, וממלאים תפקיד פוליטי, חברתי וכלכלי משמעותיים בחברה. החוק לא מכיר או מגן באופן מוצהר ומילולי על כל מנהגי הנישואים המסורתיים, אך הוא מאפשר רישום של טקסי נישואים.  בשנת 2016 עבר חוק "הגנת הידע המסורתי וביטויים תרבותיים", אשר מכיר ומקדם את הזכות לקיום מסורות ומגן על ניומבה נטובהו.
סיבות אפשריות לנישואי נשים

ישנן סיבות רבות לקיומו של מנהג נישואי נשים, מנהג זה מערב מספר דמויות, לכל אחת המניעים לקחת חלק במנהג זה.
סיבות אפשריות לנישואי נשים > האישה-בעל > עקרות או אי היכולת להמשיך את השושלת

בחברות אפריקאיות רבות, מחויבותה המסורתית של האישה היא להינשא ולהביא צאצאים אשר ימשיכו את השושלת המשפחתית. יורש לגיטימי יכול להיות רק בתנאי שהוא זכר. עקרות, אלמנות נטולת ילדים, היוולדות של בנות בלבד, מוות של צאצא זכר - כל אלו הן סיבות אפשריות לחסר של אישה ביורש. עקרות נשית נחשבת ככישלון ואות קלון. נשים עקרות חשות 'מסומנות', כאלו שלא ממשות את יעודן כנשים. כאשר אי הפוריות פוגעת בהמשכיות השושלת, אישה ללא בנים, תעשה כל אשר בכוחה להשיג יורש: צאצא זכר. באמצעות נישואי נשים אישה ללא בנים יכולה לפתור את הבעיה המהותית הזו, להביא אל העולם יורש לגיטימי, לשמור על הרכוש והאדמות ולהמשיך את השושלת.
סיבות אפשריות לנישואי נשים > האישה-בעל > אינדיקציה לאמצעים ועושר

נישואים לאישה, מהווים עבור האישה-בעל סמל סטטוס כלכלי וחברתי.  בקהילות רבות בהן נישואי נשים קיימים, אישה עשירה שיש לה מספיק רכוש והון עשויה לשאת אישה ולהפוך לאישה-בעל. נישואים אלו מאפשרים את הגדלת המשפחה, מעוררים הכרה והערכה ציבורית ומעידים על אמידות וכוח של משפחה. נישואים לאישה מקנים לאישה-בעל מעמד ייחודי, קרוב למעמד של גבר ולעיתים אפילו שקול למעמד של גבר. מעמד זה מזכה אותה בהערכה גבוה, כבוד והשפעה. אלמנה 'רגילה' יכולה להחזיק ברכושו של בעלה בנאמנות עבור ילדיה הקטינים. אם אין לה בנים שירשו אותה, חלקה בירושה יעבור לילדיו של בעלה מנשים אחרות או לאחד מאחיו. האישה-בעל נבדלת מאישה רגילה - רכוש המשפחה נמצא בבעלותה ואחריותה, יש לה סמכות על הכלה וילדיה, ויחד איתה גם החובה לדאוג לרווחתם. במחוז ננדי בקניה, למשל, האישה-בעל מקבלת מעמד שקול לזה של גבר. נאסר עליה לקיים יחסי מין עם גברים או נשים, ובעבר אף צופה ממנה ללבוש בגדים ותכשיטים של גבר. נישואי נשים לא תמיד נעשים בהסכמה, ותועדו מקרים בהם הכלה עזבה את האישה-בעל עם כל הרכוש והצאצאים.
במידה ובעלה של האישה-בעל עדיין חי, הכלה הצעירה של האישה-בעל תשרת את שניהם. במקרים מסוימים האישה-בעל תמשיך לבצע את חובות משק הבית המסורתיים שלה כאישה כלפי בעלה - תכבס, תנקה ותבשל עבורו, בעוד כלתה הצעירה דואגת לבשל ולנקות עבורה, שכן עבורה היא גבר.
סיבות אפשריות לנישואי נשים > האישה-בעל > סיוע במשק הבית

בקהילות מסוימות, במיוחד קהילות חקלאיות, זיהו את צורך הנשים בעזרה עם מטלות הבית. מעבר לרצונן ביורש, נשים עשירות יכולות להפוך לאישה-בעל על מנת לשחרר עצמן מאחריות בבית. הנשים שלהן מבצעות את מטלות הבית והן מתפנות לעיסוקים אחרים. תפקידים שמסורתית שייכים לגבר, ניהול ואחריות על ההיבטים החשובים ביותר במשק הבית כמו הבקר והאדמות, מיושמים על ידי האישה-בעל. 
הכלה נותנת לגיטימציה לקיום בנה הדמיונה של האישה-בעל, היא עוזרת במטלות מגוונות בבית, ובזכותה האישה-בעל הופכת לראש של בית 'שלם'.
סיבות אפשריות לנישואי נשים > הכלה > שיפור מעמד חברתי וכלכלי

בנישואי גבר לאישה, בן למעמד גבוה לא יכול לשאת בת למעמד שנמוך ממנו ולהפך. בנישואי נשים, על פי רוב האישה-בעל תהיה ממעמד גבוה שמאפשר לה לשלם את הנדוניה ותישא בת למעמד נמוך. מוסד נישואי הנשים מאפשר את שיפור מעמדה החברתי והכלכלי של האישה הצעירה. צאצאיה ייוולדו למעמד גבוה וזכויותיה יהיו כשל אישה ממעמד גבוה גם כן, מה שלא היה מתאפשר בנישואים בין גבר לאישה.  לרוב, אישה-בעל תשלם נדוניה גבוה יותר מגבר למשפחת הכלה.
סיבות אפשריות לנישואי נשים > הכלה > הקטנת הסיכוי לאלימות והתעללות

מספר עולה של נשים צעירות בוחרות להינשא לנשים, מתוך הבנה שנישואים שכאלו יתנו להן יותר כח וחופש. בתרבויות בהן מנהג זה קיים נהוג שאישה לא פורייה או בעלת בנות בלבד תקבל יחס של מנודה ותסבול מהתעללות פסיכולוגית. הנישואים לאישה, מספקים את כל היתרונות של בית יציב בנוסף לבחירה של הפרטנר המיני, בחלק מן הקהילות. הנישואים לאישה, מקטינים את הסיכוי לאלימות והתעללות בבית, לפגיעה באברי המין, לנישואי ילדים, תרחישים שבאזורים מסוימים מאוד שגרתיים בנישואי גבר לאישה. נשים אשר נשואות לנשים מוגנות יותר מגברים מתעללים משום שלרוב גברים ידעו שהכלה היא אישה נשואה לאחרת ובנוסף זקני השבט, להם רוחשים כבוד רב, רואים באקט הנישואים החד מיניים הללו כמוכרים תרבותית ומחייבים את המאהב המתעלל לשלם קנס של צאן ובקר לכלה בה פגע ובנוסף לכך הוא צריך לתקן את הנזק שעשה לרכושה כך שהסיכוי להתעללות מצד גברים כלפי הכלה פוחת מחשש שלהם לפגיעה כלכלית לצד כבוד לזקני השבט ולמסורת. 
לפי עדויות של נשים הלוקחת חלק במנהג זה, נשים צעירות היום יותר מודעות והן מסרבות לסבול יחס שכזה, בנישואי נשים הן מרגישות שיש להן יותר שליטה על הגוף שלהן. אישה-בעל נוטה הרבה פחות לריב מגבר, מילולית ופיזית. הכלות נהנות יותר מחופש חברתי ומיני כי תפקידן בנישואים הוא פחות דורשני. ויחד עם זאת עדיין ייתכן מצב בו האישה-בעל יכולה להביא גברים מרובים אל הכלה ולדרוש שתקיים איתם יחסי מין כדי למלא את יעודה בנישואים. יחסי מין לא מוגנים אלו עם גברים מרובים מעלה באופן ניכר את הסיכוי להדבק בHIV ומחלות מין נוספות, מה שמהווה גורם בריאותי מסכן עבור אותה האישה וכל צאצא עתידי שלה.
סיבות אפשריות לנישואי נשים > הכלה > ילדים מחוץ לנישואים

במידה ויש לכלה ילדים טרום הנישואים לאישה-בעל, במעמד הנישואים ילדים אלו יקבלו לגיטימציה כילדים של האישה-בעל שמקנה להם זכויות ירושה.
סיבות אפשריות לנישואי נשים > המאהב

המאהב הוא האב הביולוגי של צאצאיהן של האישה-בעל והכלה. בקהילות שונות הוא נבחר באופן שונה, לעיתים על ידי האישה-בעל ולעיתים על ידי הכלה עצמה. נדיר שהוא חי עם הזוג הנשוי, ולרוב הוא רק מבקר את הכלה. המוטיבציה העיקרית שלו היא הגישה החופשית יחסית ליחסי מין, מבלי התחייבות כלכלית כלפי הכלה וילדיהם הביולוגיים. לעיתים קרובות הוא יעבוד בחווה של האישה-בעל בתמורה לגישה שהוא מקבל לכלתה. בקהילות מסוימות, המאהב מקבל מכל אחת מבנותיו תשלום של פרה אחת, כמו נדוניה, לכן לעיתים הוא לא נהנה רק מפריבילגיה מינית אלא גם מתגמול כלכלי.
סיבות אפשריות לנישואי נשים > הקהילה

הסיבות הרציונליות לנישואי נשים הן מהותיות על מנת שנישואים אלו יתקבלו בברכה בחברה. ניכר כי הצורך במנהג הזה הוא קהילתי-שבטי, המשכיות של שושלת ושמירת נכסים בבעלות השבט. סוג משפחה זה נטמע במבנה החברתי באזורים הללו ועצם העובדה ששרד את הנסיבות והזמן, מעיד כי הוא אדפטיבי. המנהג מאפשר לאלמנות לשמור את רכושן ולא להיות לנטל על כלל השבט כאשר הן מזדקנות. בנוסף, שמירה על רכוש האלמנות בחזקתן מגן על הרכוש והשטחים של השבט,  ומונע אובדן משאבים לשבטים אחרים במקרה בו האלמנה תינשא לגבר זר.
סיבות אפשריות לנישואי נשים > בעלה של האישה-בעל

בעלים רבים, דוחפים את נשותיהן לשאת אישה או מספר נשים. אם האישה-בעל היא עקרה, בעלה עשוי לדרוש ממנה לשאת אישה במטרה להביא ילד. גברים אמידים, מתהדרים באמצעות נישואיהן של נשותיהם לנשים נוספות, שכן נישואים אלו נותנים להם כבוד ותהילה בחברה ומעידים על חוזק ויכולת כלכלית.
סיבות אפשריות לנישואי נשים > סיכון בנישואי נשים

סיכון אפשרי בנישואי נשים הוא מצב בו שוב יייוולדו רק בנות או לא יוולדו ילדים כלל. במצב כזה לא רק שהאישה-בעל נותרת ללא יורש לרכוש, אלא שהיא וכלתה נותרות ללא בן שיטפל בהן בזקנתן. 
מכיוון ומוסד נישואי הנשים הוא מסורתי וזוכה לגיבוי מהקהילה, אין עדויות מחקריות למקרים בהם הנשים סובלות מגינוי או התנכלות בשל אופיו הייחודי של הקשר ביניהן.
הערות שוליים

1 2  R. JEAN CADIGAN, Woman-to-Woman Marriage: Practices and Benefits in Sub-Saharan Africa, Journal of Comparative Family Studies 29, 1998, עמ' 89–98
1 2  A. N. Sikira, E. Chingonikaya, J. Ringo, Gender Based Violence among Infertile Women In Mara Region, Tanzania, Tanzania Journal of Development Studies 12, 2012, עמ' 116–129 doi: 10.4314/tjds.v12i1.
↑  Regine Smith Oboler, Is the Female Husband a Man? Woman/Woman Marriage among the Nandi of Kenya, Ethnology 19, 1980, עמ' 69–88 doi: 10.2307/3773320
1 2 3 4  Charlie Shoemaker, Why Straight Women Are Marrying Each Other, Marie Claire, ‏2016-07-25 (באנגלית)
↑  Monicah Wanjiru Kareithi, A historical-legal analysis of woman-to-woman marriage in Kenya, 2018
↑  Kareithi, M., & Viljoen, F., An Argument for the Continued Validity of Woman-to-Woman Marriages in Post-2010 Kenya, Journal of African Law
↑  Marita Husso, Tuija Virkki, Marianne Notko, Helena Hirvonen, Interpersonal Violence: Differences and Connections, Taylor & Francis, 2016-11-25, ISBN 978-1-317-24123-2. (באנגלית)
↑  Beth Greene, The Institution of Woman-Marriage in Africa: A Cross-Cultural Analysis, Ethnology 37, 1998, עמ' 395–412 doi: 10.2307/3773789
סוון האנאוולד

סוון האנאוולד
סוון האנאוולד (בגרמנית: Sven Hannawald; נולד ב-9 בנובמבר 1974) הוא קופץ סקי גרמני לשעבר. האנאוולד זכה בטורניר ארבע הגבעות פעם אחת, בארבע מדליות באליפות העולם בסקי בסגנון נורדי, ובשלוש מדליות באולימפיאדת החורף ובאליפות העולם בסקי נורדי.
ביוגרפיה

האנאוולד נולד בארלברון, בסקסוניה שבגרמניה. בגיל שתים-עשרה נשלח לבית ספר מיוחד ללימוד סקי בקלינגנטאל בסקסוניה. ב-1991 עקרה משפחתו לעיר אולם, שם החל האנאוולד ללמוד בבית הספר לסקי פורטואנגן והשלים לימודים עם התמחות בתקשורת אלקטרונית. לאחר הלימודים הצטרף לשירות חובה בבונדסוור, שם אימן עד 2001 קבוצת ספורטאים מיוחדת של הצבא.
כיום מתגורר האנאוולד בעיר ברלין, ובעל דירה נוספת במקום האימונים לשעבר שלו הינטרצארטן. ב-2 בדצמבר 2006 נולד לו בן בכור מזוגתו לחיים נאדין לורנץ.
קריירה ספורטיבית > תחילת הדרך והצלחות ראשונות

כבר בגיל שבע החל האנאוולד באימוני קפיצות סקי. הוא ניסה להתמחות בסגנון נורדי משולב, אמנם עד מהרה ניכר כי כישרונו באופן בולט הוא בתחום קפיצות הסקי. כדי לקבל הדרכה יותר טובה עבר האנאוולד לבית הספר לסקי בקלינגנטאל. הוא זכה באליפות הנוער לקפיצות סקי של מזרח גרמניה במשחקי הספורט לנוער בשנת 1987 בשלוש קטגוריות: קפיצות סקי (גבעה בינונית וגדולה) וסגנון נורדי משולב.
עם המעבר למתקן האימונים בהינטרצארטן ב-1992 זכה במקום השלישי באליפות העולם לנוער, ובאליפות גרמניה לשנת 1994 עם נבחרת הנוער של המועדון שלו בקטגוריה הקבוצתית.
בשנת 1998 זכה במדליית כסף באליפות העולם בקפיצות סקי (גבעה גדולה) באוברסטדורף, ובמדליית כסף נוספת באולימפיאדת החורף בנאגנו באותה הקטגוריה.
קריירה ספורטיבית > אלוף עולם, אלוף אולימפי, ושיאן תחרות ארבע המקפצות

בשנת 2000 זכה לראשונה באליפות העולם לתעופת סקי (גבעת ענק). בשנת 2001 זכה באליפות העולם במדליית זהב ובמדליית ארד בגבעה הגדולה והבינונית בהתאמה בתחרות הקבוצתית.
עונת 2001/02 הייתה שיא הקריירה של האנאוולד: הוא היה הראשון ועד כה היחיד שזכה בתחרות ארבע הגבעות, כאשר סיים ראשון בדירוג בכל אחת מן הגבעות בעונה אחת. בנוסף, הוא היה הראשון ששמר על תואר אלוף העולם בתעופת סקי שנה שנייה ברציפות. באולימפיאדת החורף בשנת 2002 בסולט לייק סיטי זכה במדליית זהב בקטגוריה הקבוצתית, ובמדליית כסף בגבעה הבינונית. בסבב גביע העולם של אותה השנה סיים שני בדירוג, ולאחר מכן זכה בתואר ספורטאי השנה של גרמניה.
קריירה ספורטיבית > פציעה, טיפולים פסיכיאטריים, ופרישה מספורט

בעקבות פציעה בעונה 2002/03 החל רצף כישלונות להאנאוולד, שהוביל לקיצור השתתפותו בתחרויות בעונה 2003/04, כאשר הוא מדורג חמישי בסבב הגביע העולמי.
בתקופה זו, החל לרדת בצורה דרסטית במשקל ומשום גובהו הגיע למצב של תת-משקל, דבר שגרם אחריו בעיות בעמידה בקריטריונים של איגוד הסקי הגרמני בעונת 2004/05.
באפריל 2004 התפרסם כי האנאוולד עובר טיפולים פסיכיאטריים עקב תסמונת Burnout וכמעט שלא הופיע בציבור. באוגוסט 2005 הודיע כי סיים את הטיפולים בהצלחה, אך אין בכוונתו לחזור לשגרת האימונים והתחרויות וכי הוא מתעתד לפרוש. ב-8 ביולי 2006 נערך לכבודו ערב קפיצות סקי מיוחד לרגל סיום הקריירה הספורטיבית.
Sven Hannawald (2004)
סוון המקריב

סוון המקריב (בשוודית: Blot-Sven; מת ב-1087 לערך) היה מלך שוודיה בין השנים 1084 ועד מותו. הוא החליף את גיסו הנוצרי, אינגה הזקן, כאשר זה האחרון סירב לנהל את טקסי הבלוט, טקסי הקרבת הקורבנות הפגניים במקדש שבאופסלה. בקובץ "החוק של וסטרייטלנד" (Västgötalagen) אין אזכור לשמו ברשימות המלכותיות, ולפיכך ניתן להסיק ששלטונו לא כלל את וסטרייטלנד. לדעתו של ההיסטוריון השוודי, אדולף שוק, הוא למעשה האקאן האדום והוא כונה "הצעיר המקריב" (Blót Swain).
עלייתו למלוכה

המקור המוקדם ביותר העוסק בעלייתו למלוכה של סוון הוא הסאגה האיסלנדית, סאגת האראוור (Hervarar saga (אנ')):
המלך אינגה התחתן עם אישה שנקראה מאר שלה היה אח בשם סוון. המלך אינגה חיבב את סוון יותר מאנשים אחרים וסוון הפך לפיכך לאיש הגדול ביותר בשוודיה.
אף על פי כן, אינגה לא התיר לעמו לדבוק בדרכים הישנות, שלא כמו אביו, סטנקיל. השוודים הגיבו בתקיפות והציבו בפני אינגה את האפשרות להשלים עם המסורות העתיקות או להתפטר. כאשר הכריז אינגה שהוא לא ייטוש את האמונה הנוצרית, רגמו אותו האנשים באבנים ורדפו אחריו. הייתה זו ההזדמנות שנקרתה לפני סוון לתפוס את השלטון והדיווח בסאגת האראוור אותות הכתרתו כולל תיאור נדיר של הפולחן ההודו-אירופאי הקדום של הקרבת סוסים:
סוון, גיסו של המלך, נשאר באספה והציע לשוודים לבצע את טקס ההקרבה בשמם אם הם יסכימו לתת לו את הממלכה. כולם קיבלו את הצעתו של סוון והוא הוכר אז כמלך של כל שוודיה. לאספה הובא סוס שבותר לחלקים לצורך אכילה והעץ המקודש נמשך בדמו. אז כל השוודים נטשו את הנצרות והקרבת הקורבנות התחדשה. הם גרשו את המלך אינגה והוא יצא לוסטרייטלנד.
האגדה על אסקיל הקדוש

האגדה המאוחרת יותר על אסקיל הקדוש מספרת שאינגה הונס אל מחוץ לממלכה. השוודים בחרו עובד אלילים למלך בשם סוון. הוא זכה לכינוי סוון המקריב בשל העובדה שהוא גרם לבני אמו לשתות את דמם של הפרים שהוקרבו לאלים והוא אכל את בשר הקורבנות. האנשים התכנסו סביב למלכם בסטרנגנס, שם הם טבחו פרים וכבשים והקריבו מנחות לאלים. הם ערכו משתה גדול לכבוד המלך והאלים. הבישוף האנגלי אסקיל הופיע אז וניסה להמיר את דתם של הפגנים לנצרות. הם לא שעו לדבריו. אסקיל התפלל והאל שיגר ברק, ברד, שלג וגשם, החריב את מזבח הקורבנות והשמיד את הבהמות להקרבה. אף לא טיפה של גשם לא פגעה בבישוף. הפגנים לא התרשמו ותקפו בזעם את אסקיל. מגלה עתידות בשם ספובודה הכה אותו בראשו עם אבן, בעוד שאדם אחר רוצץ את גולגולתו בגרזן. כמה מראשי השבטים גררו את המרטיר הגוסס אל המלך באומרם שאסקיל עשה שימוש בכשפים כדי לשלוט במזג האוויר. מרגע שהמלך הלא חוקי דן את אסקיל למוות, הוא נלקח לעמק במקום בו נוסד מאוחר יותר המנזר והוא נסקל למוות.
אגדה זו נחשבת בכל אופן להמצאה מאוחרת יותר של הכנסייה, שכן מקורות מהימנים יותר מתארכים את שנת מותו של אסקיל ל-1016 לערך, כמה דורות לפני סוון המקריב.
מותו

על פי סאגת האראוור, שלטונו של סוון לא ארך זמן רב ואינגה החליט להורגו:
סוון המקריב היה מלך שוודיה במשך שלוש שנים. המלך אינגה יצא לדרך יחד עם בני פמלייתו וכמה מתומכיו. הוא רכב אז מזרחה דרך סמולנד ואסטריטלנד לשוודיה. הוא רכב בימים ובלילות והגיע למקום מושבו של סוון בבוקר מוקדם. הם לכדו אותו בביתו והעלו אותו באש ושרפו את חבורת האנשים שהיו בפנים. היה שם ברון שנקרא תיוף שנשרף בפנים. קודם לכן הוא היה בפמליה של סוון המקריב. סוון עצמו יצא מהבית, אך הוא נהרג מיד. כך אינגה קיבל שוב את ממלכת שוודיה והוא העמיד את הנצרות על כנה מחדש ומלך על הממלכה עד יומו האחרון, כאשר הוא מת במיטתו.
סיפור דומה מופיע גם בסאגה על אורקני, אך על פי הדווח שם נשאר סוון בתוך הבית ונשרף למוות:
הנצרות הייתה אז בראשיתה בשוודיה. היו אז אנשים רבים שעסקו בכישוף וסברו שיהיה זה חכם שדברים מסוימים לא יתממשו עדיין. המלך אינגה היה נוצרי אדוק וכל המכשפים תיעבו אותו. הוא טרח טרחה רבה כדי לשרש את עובדי האלילים מדרכם הרעה, אך בעלי הקרקעות לא ראו בעין טובה את העובדה שמנהגיהם נחשבו פסולים. והגיעו הדברים לידי כך שהתושבים בחרו לעצמם מלך אחר, סוון, אחיה של המלכה, שעדיין עסק בהקרבת קורבנות לאלים ונקרא סוון המקריב. המלך אינגה נאלץ להימלט לוסטרייטלנד, אך בסופו של דבר המלך אינגה לכד את סוון בביתו ושרף אותו בתוכו. לאחר מכן הוא לקח לעצמו את כל האדמות. לאחר מכן הוא המשיך לשרש תופעות רבות .
ירושתו

ייתכן מאוד שאינגה לא התקבל באופן מיידי על ידי הפגנים השוודים העיקשים של אופלנד. הכרוניקן בן המאה ה-13, סנורי סטורלוסון, כתב ביצירתו מחזור העולם שלסוון המקריב היה יורש פגני שהמשיך את הקרבת הקורבנות:
באותה עת היו אנשים רבים בכל רחבי ממלכת שוודיה שהיו עובדי אלילים ורבים היו נוצרים רעים והיו כמה מהמלכים שנטשו את הנצרות והמשיך להקריב את הקורבנות, כמו סוון המקריב, ולאחריו אריק ארסל.
אותו אריק ארסל, מוזכר במקורות אחרים כבנו של סוון, אך היסטוריונים מודרניים מפקפקים בקיומו כדמות היסטורית.
סופרנובה 1054

| --- | --- |
שארית הסופרנובה המוכרת היום כערפילית הסרטן
שארית הסופרנובה המוכרת היום כערפילית הסרטן
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  שור
 תאריך גילוי:  1054
 בהירות נראית:  6.0- בשיא הסופרנובה
 עלייה ישרה:  5ʰ 34ᵐ 30ˢ
 נטייה:  ‏‏01′ ‏22°‏+
 מאפיינים פיזיים
 מרחק:  6,300  שנות אור 1,931.57  פארסק
 קוטר:  10 שנות אור
סופרנובה 1054 (גם SN 1054 או סופרנובת הסרטן) הייתה סופרנובה אשר נצפתה על ידי עמים רבים על כדור הארץ בשנת 1054. תיעוד של אסטרונומים סינים וערבים מספר על עצם שניתן היה לצפות בו באור יום במשך 23 ימים ובשמי הלילה - במשך 653 יום (קרוב לשנתיים). האירוע התרחש בגלקסיית שביל החלב במרחק כ-6,300 שנות אור מהשמש, ובסבירות גבוהה מדובר בסופרנובה מסוג II. הבהירות נראית המרבית של הסופרנובה בשיאה מוערכת כיום ב-6.0-.
קיימות עדויות כי גם מספר עמים אינדיאניים במרכז אמריקה צפו באירוע ותיעדו אותו.
כמו כן נטען כי רשומה נשכחת של נזירים אירים התייחסה במקור ל-SN 1054 אך הושחתה מאוחר יותר והפכה לפנטזיה אלגורית המבוססת על אגדת האנטיכריסט.
שארית הסופרנובה מוכרת היום כערפילית הסרטן, ונקראת גם M1, בהיותה אובייקט מסיה הראשון שנכנס לקטלוג המפורסם של שארל מסיה ב-1774.
קרינת רנטגן מהעצם התגלתה באפריל 1963, באמצעות טיל מגביה טוס מסוג אירובי (Aerobee). למקור קרינת הרנטגן ניתן השם Taurus-1. כמות האנרגיה הנפלטת מערפילית הסרטן בקרינת X גדולה פי 100 מהאנרגיה בתחום האור הנראה.
ב-9 בנובמבר 1968, מקור גלי רדיו פועם, שידוע כיום כפולסר ערפילית הסרטן, התגלה ב-M1 על ידי אסטרונומים ממצפה ארסיבו, באמצעות טלסקופ המצפה, בקוטר 300 מטר. הפולסר מסתובב בקצב של 30 סיבובים בשנייה.
סוגטה מיטרה

| --- | --- |

 לידה:  12 בפברואר 1952 (בן 72) קולקטה, הודו 
 ענף מדעי:  מדע החינוך 
 מקום מגורים:  ניוקאסל 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי ההודי של דלהי 
 מוסדות:  אוניברסיטת ניוקאסל 
 פרסים והוקרה:  פרס TED (2013)  פרס לאונרדו (2012) 
 www.hole-in-the-wall.com
 תרומות עיקריות
 פיתוח שיטות לחינוך וללימוד עצמאי
 
סוגטה מיטרה (באנגלית: Sugata Mitra; ‏נולד ב-12 בפברואר 1952) הוא פרופסור לטכנולוגיה חינוכית בבית הספר לחינוך, תקשורת ושפות של אוניברסיטת ניוקאסל שבאנגליה. הוא ידוע בעיקר בזכות ניסוי "החור שבקיר" ("Hole in the Wall"), שבו הדגים את יכולת הלמידה העצמאית של ילדים. כמו כן הוא משמש כמדען הראשי בדימוס של החברה ההודית לפיתוח טכנולוגית מידע NIIT.
אוניברסיטת לונדון הכתירה אותו כאיש אשכולות, בזכות 30 שנות פעילותו במגוון רחב של תחומי לימוד. הוא זוכה פרס ועידת TED לשנת 2013.
קריירה

מיטרה, יליד קולקטה, הודו, למד לתואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת ג'אדאבפור בקולקטה (1973), ולתואר שני בפיזיקה של מצב מוצק ב-IIT בדלהי (1975). הוא החל את מחקריו בתחום של חישוביות של מסלולי חלקיקים במולקולות. הוא גילה שתפקודן של מולקולות אורגניות נקבע על ידי המבנה של המרחבי שלהן, יותר מאשר על ידי הרכבן האטומי. ב-1978 הוא קיבל תואר דוקטור בפיזיקה של מצב מוצק בתחום מוליכים למחצה אורגניים מ-IIT. לאחר מכן המשיך במחקר על מערכות לאגירת אנרגיה, בתחילה ב-IIT, ולאחר מכן במכון הטכנולוגי של וינה. כתוצאה ממחקרו פותחה סוללת כלוריד האבץ, הנמצאת בשימוש עד היום.
קריירה > הישגים מדעיים חוצי תחומים

בעקבות עבודת הדוקטור שלו, בנושא התנהגות אקסיטונים במוליך למחצה, החל מיטרה להתעניין בהולכה חשמלית של רקמות חיות. המחקר בעניין זה הוליד השערה נועזת על הסיבות למיקומם המיוחד של אברי החישה. כעבור מספר שנים החל מיטרה לעסוק ברשתות תקשורת מחשבים. הוא הקים את העיתון מבוסס הרשת המקומית הראשון בהודו, וב-1985 כתב מאמר על האפשרות של הוצאה לאור שולחנית, רעיון שהקדים את זמנו בשנה שבה המחשב האישי היה רק בתחילת דרכו.
קריירה > חינוך ומדעים קוגניטיביים

מיטרה הוא אחד המדענים הבולטים בקידום של חינוך עצמאי (הידוע במינוח "חינוך בהתערבות מינימלית", באנגלית: Minimally Invasive Education (אנ') ). הוא רשם מעל 25 פטנטים בתחומי המדעים קוגניטיביים וטכנולוגיה חינוכית. בשנות התשעים שוב פנה מיטרה לתחום חדש, והחל לחקור את תהליכי הלמידה והזיכרון במוח האנושי. הוא היה בין הראשונים שהראו שסימולציה ממוחשבת של רשת עצבית יכולה לסייע בהבנת המנגנון של מחלת אלצהיימר. הוא היה גם בין ההוגים הראשונים של טכניקת הקישור האסוציאטיבי (Hyperlink) בקובצי מחשב, שנים מספר לפני שזה הפך לאבן הפינה של הגלישה באינטרנט. בצד פרסומו העולמי, הוא המשיך לפעול בתחום החינוך בארצו, הודו, והיה לגורם רב השפעה ויוצר בתחום שיטות ההוראה. שיטותיו חינכו מיליוני ילדים הודים, רובם בין הילדים העניים ביותר בעולם.