stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטקריטיה ארנה

| --- | --- |

 כינוי:  אצטדיון ספרטק
 על שם:  Otkritie Holding 
 שמות קודמים:  אוטקריטיה ארנה (2014—2021) אוטקריטיה בנק ארנה (2021—2024)
 כתובת:  וולוקולמסקויה שוסה 69
 מיקום:  רוסיה מוסקבה, רוסיה
 קואורדינטות:  55°49′04″N 37°26′25″E﻿ / ﻿55.8178°N 37.4403°E﻿ / 55.8178; 37.4403
 אבן יסוד:  2007
 תקופת הפעילות:  5 בספטמבר 2014 – הווה (10 שנים)
 עלות הבנייה:  14 מיליארד רובל (430 מיליון דולר)
 בעלים:  ספרטק מוסקבה
 משטח:  דשא
 אדריכל:  AECOM
 קבוצות:  ספרטק מוסקבה   נבחרת רוסיה בכדורגל
 מושבים:  45,360
 ממדי משטח:  105 × 68 מטר
 otkritiearena.ru
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מוסקבה מוגדלת) אוטקריטיה ארנה(למפת מוסקבה רגילה) אוטקריטיה ארנה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לוקאויל ארנה (ברוסית: Лукойл Арена), הידוע גם בכינויו אצטדיון ספרטק, הוא אצטדיון רב תכליתי בן 45 אלף מושבים הנמצא במוסקבה ומשמש בעיקר כאצטדיונה הביתי של קבוצת ספרטק מוסקבה וכן משחקי כדורגל של הנבחרת הלאומית והופעות בינלאומיות מעת לעת.
היסטוריה

הארנה הוקם ברובע טושינו בשטחו של שדה תעופה מקומי בשנת 2009. עוצב על ידי חברת AECOM, ומימונה העיקרי של הבנייה הגיע באמצעות חברת לוקאויל ושאר חברות המשויכות לבעלי קבוצת ספרטק מוסקבה, לאוניד פדון.
בד בבד עם בנייתו של האצטדיון הושלמה תחנת מטרו סמוכה, תחנת ספרטק בקו 7 של הרכבת התחתית של מוסקבה. בפברואר 2013 נקבע שבנק אוטקריטיה יזכה לחסות בת 6 שנים עבור שם המקום. באוגוסט 2014, טרם הפתיחה הרשמית, התקיים בארנה טקס חגיגי בו הונח פסל לזכר מקימי ספרטק מוסקבה בצד היציע הצפוני של האצטדיון, וכמו כן הוצב בכיכר הסמוך פסל גלדיאטור בגובה 24.5 מטרים.
הארנה נפתח באופן רשמי ב-5 בספטמבר 2014, במשחק בין ספרטק מוסקבה וקבוצת הכוכב האדום בלגרד הסרבית. הארנה אירח 5 משחקים במהלך מונדיאל 2018 שנערך ברוסיה, 4 בשלב הבתים ועוד אחד בשמינית הגמר; וכמו כן 5 משחקים במהלך גביע הקונפדרציות 2017, 4 בשלב הבתים ואת המשחק על המקום השלישי.
במהלך משחקי הגביע הרוסי בכדורגל 2017/2018 ובפרט במשחק הראשון של רבע הגמר, ספרטק נגד אורל שהסתיים בשוויון 1:1, נכחו 9,333 צופים בלבד במשחק הגביע הרוסי בכדורגל, במה שמהווה לשיא שלילי הנמוך ביותר בתולדות האצטדיון.
הערות שוליים

↑  "Спартак" – "Урал": 9333 зрителей на матче. Антирекорд посещаемости хозяев
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: fc7c33d1-c884-400a-83cd-50fbea49aa00
אייפיה דה פיסר

| --- | --- |

אייפיה דה פיסר בהופעה בהולנד, 2011
 לידה:  8 בפברואר 1986 (בת 38) פורבורך, הולנד 
 מוקד פעילות:  הולנד
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 זרם:  פופ אלטרנטיבי, אלקטרוניקה
 שפה מועדפת:  הולנדית 
 חברת תקליטים:  Eefjes Platenmaatschappijtje, Sony Music
 http://www.eefjedevisser.com
 
דה פיסר בהופעה באוטרכט, הולנד
אייפיה דה פיסר (בהולנדית: Eefje de Visser; נולדה ב-8 בפברואר 1986) היא זמרת-יוצרת ופזמונאית הולנדית. ב-2009 היא זכתה בתוכנית "הפרס הגדול של הולנד" בקטגוריה זמרת-יוצרת.
ביוגרפיה

אייפיה דה פיסר נולדה בעיר פורבורך (אנ') וגדלה במורדרכט, עיירה קטנה בקרבת העיר חאודה במרכז הולנד. היא למדה לנגן בגיטרה בשלהי שנות ה-90. אחיה ואביה מוזיקאים אף הם.
קריירה

בשנת 2000 היא ערכה את הופעת הבכורה שלה ביחד עם חברתה במסגרת פסיטיבל מקומי. היא כתבה תחילה באנגלית, להוציא מספר שירים שכתבה בהולנדית.
בשנת 2002 הופיעה לראשונה בתחנת רדיו מקומית בעיר חאודה. היא הקליטה את שני האלבומים הראשונים שלה באולפן ההקלטות של אחיה, פול. השיר Things I Do, אותו ביצעה ביחד עם הרכב זמני שיצרה, זיכה אותה בפרס המקום הראשון בתחרות מוזיקה מקומית. בהמשך הופיעה בפסטיבל מוזיקה שארגן אביה, קרל רוב דה פיסר, שהוא עצמו בסיסט ומפיק מוזיקלי.
בשנת 2006 עברה לטילבורך, שם למדה ב"אקדמיית הרוק". היא התארחה באלבומיהם של חבריה המוזיקאים והצטרפה לטריו בשם SAM. בתקופה זו חזרה לשיר בהולנדית.
בשנת 2009 השתתפה וזכתה בפרס בתוכנית המוזיקה "הפרס הגדול של הולנד" (Grote Prijs van Nederland) בקטגוריה זמרת-יוצרת. בשנים הבאות היא המשיכה להופיע בפסטיבלים שונים והקליטה קולות רקע באלבומים של אמנים אחרים. בזמן שהחלה לעבוד על אריך-הנגן הראשון שלה היא שחררה את הסינגל Hartslag להורדה ברשת.
בשנת 2011 היא הופיעה בפסטיבל Noorderslag בחרונינגן, שם הצטרפו אליה חברי Most Unpleasent Men כלהקת ליווי. היא המשיכה במסע הופעות של "הפרס הגדול", אותו השהתה כדי להשיק את אלבומה הראשון, De Koek, באולם הקונצרטים הנודע פרדיסו (אנ') באמסטרדם. לאחר מכן יצאה למסע הופעות קצר במועדונים ברחבי הולנד, ביחד עם הקלידן שלה.
בשנת 2012 היא הציגה בפרדיסו DVD ובו שישה קליפים שהוקלטו במהלך ההופעות שלה. היא הלחינה את המוזיקה עבור הצגת התיאטרון My First Suicide, במהלכו היא מבצעת מחדש מספר שירים מתוך De Koek.
בשנת 2013 היא הוציאה את האלבום השני שלה Het Is, שהוקלט באוטרכט יחד עם אמנים עמם עבדה בעבר.
באלבום Nachtlicht משנת 2016 היא פנתה לכיוון אלקטרוני ועיבוד עשיר יותר מאשר באלבומיה הקודמים. בסיום מסע ההופעות לקידום האלבום היא עברה להתגורר בעיר גנט בבלגיה.
אלבומה הרביעי משנת 2020, Bitterzoet נבחר כאלבום הטוב ביותר של יוצרת הולנדית בשנה זו.
פרסים והכרה

2021 פרס 3FM לאמנית הטובה ביותר
2020 אמנית השנה של המגזין Oor
2020 פרס Buma לאלבום המוזיקה האלטרנטיבית הטוב ביותר
2020 פרס 3voor12 לאלבום הטוב ביותר
2009 זוכת התוכנית "הפרס הגדול של הולנד"
הערות שוליים

↑  השם אייפיה הוא צורת הקטנה של השם Eef (או Eve באנגלית)
↑  Muziekencyclopedie - Eefje de Visser, muziekencyclopedie.nl (בהולנדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 6214 5766  MusicBrainz: c602e0a7-a377-40af-b69d-56c294023d89
אובדן בקרב גברים

אובדן בקרב גברים היא סוגיה שנגזרת מעולם התוכן של עבודה סוציאלית, במסגרת טיפול רגיש מגדר בגברים, ומקבלת התייחסויות סוציולוגיות, פסיכולוגיות תוך כדי התבוננות מגדרית במושג.
התמודדות עם אובדן

אירועים משבריים שיש בהם אובדן, מהווים חלק בלתי נפרד מהחיים. רבות מחוויות האובדן שזורות בתהליך ההתפתחות הנורמטיבי, וממלאות תפקיד חשוב בהתפתחות פסיכולוגית. חוויות אחרות הן חוויות אובדן אשר מתפתחות בעקבות אירועים בלתי צפויים. חוויות אובדן יכולות להחוות בעוצמה שונה, חלקן עוצמתיות מאוד, כמו אובדן של אדם קרוב, הפסקה של קשר משמעותי (גם אם השותף לקשר אינו מת) ופגיעה חמורה במצב בריאותי. חוויות אובדן אחרות, הנחוות בעוצמה נמוכה יותר, כוללות בין היתר פרישה ממקום עבודה, פיטורים, גירושים, הגירה ועוד.
המשותף לכל אירועי האובדן, הוא קשר קרוב של האדם עם אנשים, קשר עם הסביבה, עם מערך האמונות האישי ועם הגוף, אשר מגדירים את הזהות האישית של האדם. לכן, אירועים שיש בהם אובדן של אדם, אובייקט או סביבה, פוגעים בתחושת הזהות של האדם. במצב זה, האדם מרגיש כי חלק מהווייתו נלקח ממנו. חוויה זו פוגעת בתחושת היציבות והביטחון ומערערת את שיווי המשקל הנפשי בו היה מצוי קודם. חוויית אובדן כוללת במידה מסוימת מרכיבים טראומטיים. היא עלולה לעורר מגוון רגשות כגון כאב, עצבות, מרירות, צער, אשמה, געגוע, כעס, בושה, בלבול, תחושת קטיעה של רצף החיים, ניתוק רגשי, הפרעות שינה, חוסר יכולת להרגיש הנאה מהחיים, מחשבות אובדניות, קושי בתפקוד יומיומי ואף התנהגויות כגון שימוש בחומרים פסיכו-אקטיביים ומחלות גופניות.
אבל היא תגובה אנושית ואישית לאובדן. התהליך הרגשי שמתפתח בעקבות האובדן הוא ספונטני, בחלקו אינו רציונלי ואינו נשלט על ידי האדם, אך הוא נורמטיבי. תהליך רגשי זה נחוץ כדי לחזור לשיווי משקל ולשגרת פעילות רגילה, ולכן ניתן לייחס לו ערך הישרדותי. בספרות התאורטית, הקלינית והמחקרית נטען כי גברים מגיבים באופן שונה מנשים לאובדנים הכרוכים במעברים. דרכי ההתמודדות עם אובדן משתנה מאדם לאדם ומתרבות לתרבות, אך עם זאת, נמצא כי להתמודדות עם אובדן אצל גברים קיימים מאפיינים ייחודים.
הבדלים מגדריים

מחקרים שבחנו את תגובותיהם של גברים ונשים במעברי חיים הכרוכים באובדנים ותהליכי התאבלות, כמו: הגירה, גירושין, מוות של ילד, הורה או בן זוג, מצאו הבדלים מגדריים. גירושין, הגירה ומותו של אדם קרוב, הם אירועים מלחיצים בעלי השלכות לטווח המיידי ולטווח הארוך. לדוגמה, פטירת תינוק בסמוך ללידתו, יכולה להוות אירוע של אובדן טראומטי בעל השלכות מידיות ומתמשכות על שני ההורים. מחקר שבדק את ההבדלים בחוויית האובדן והסתגלות בעקבות גירושים, הגיע למסקנה שאם בכלל קיימים הבדלים בין גברים לנשים בתגובות לאובדן בן זוג, הם מצביעים בבירור על כך שגברים סובלים יותר.
הבדלים מגדריים > התמודדות של גברים עם אובדן בגירושין

בקרב אבות לא משמורנים, נמצא כי הם חווים ייסורים נפשיים, תחושות אובדן, עצב בדידות ותחושת חוסר שייכות. תחושת אובדן מרכזית שחווים גברים בגירושין, נובעת מהשינוי בתפקידם ההורי, כאשר הילדים עוברים בדרך כלל למשמורת האם. גם הגירה מארץ לארץ ומתרבות לתרבות הוכרה בספרות כמעבר מלחיץ שמביא בעקבותיו לעיתים קרובות התאבלות על אובדן משפחה, חברים, שפה, מוזיקה אוכל ועוד. אובדנים אשר עלולים לאיים על זהותו של האדם ולהעלות את רמת פגיעותו הנפשית. מחקר שבדק את ההבדלים בין נשים לגברים ברמת הלחץ והמצוקה בקרב מהגרים מקסיקנים בארצות הברית, מצא כי נשים סבלו יותר מגברים ממצוקה נפשית, אך הבעיות לא היו ייחודיות לנשים, גם גברים סבלו ממצוקות אלה. התמונה המתקבלת ממחקרים שנעשו מראה אם כן שגברים סובלים במצבי מעבר ואובדן לא פחות מנשים ובמקרים מסוימים אף יותר.
כאשר החברה אינה מעודדת גברים ובנים להביע רגש, ואינה מקבלת את דרכי הביטוי של האובדן אצל בנים, החברה מעבירה להם מסר שיש להם פחות צרכים רגשיים מאשר לבנות. בנים ובנות נולדים עם פרופיל פסיכולוגי דומה - הם רגישים במידה שווה, בעלי כושר ביטוי שווה, תלותיים וזקוקים למגע גופני במידה שווה[דרוש מקור]. עם זאת, ככל שבנים ובנות גדלים, מתרחש תהליך של חיברות אשר מוביל לבניית "זהות גברית" אצל הבנים, הכוונה לאימוץ סטריאוטיפים ותפקידים הנתפסים כגבריים בחברה נתונה. המין הוא זכר, אך, הזהות הגברית מתפתחת בתהליך מורכב של אינטראקציות עם התרבות הגברית. הבנות לומדות להתנהג בצורה "נשית" (מילוליות, רגשניות, עדינות, אימהיות מטבען ועוד), בנים לומדים להיות "גברים" (רציונליים, עצמאיים, חזקים, אגרסיביים ועוד). בתהליך חברות זה, לומד הילד להעריך גילויים של גבריות, כמו אומץ פיזי, תחרותיות ותוקפניות. שכר ועונש, עידוד והרתעה, כך, במצבי אובדן, הבן לומד לחיות בהתאם לנורמות המצופות ממנו ואלה, דוחקות הצידה במידה רבה, רבים מרגשותיו. הוא יעדיף שלא להפגין רגשות של עצב וכאב כי אלה יגרמו לו להיראות חלש בעיני עצמו ובעיני הזולת. הקודים של הגבריות, כגון: להיות מאופק, חזק, אחראי ומגן, משפיעים על אופני ההתמודדות של הגברים עם חוויות של אובדן. מאז סוף המאה ה-20 התפרסמו מאמרים וספרים רבים העוסקים בבעיותיהם ובצורכיהם המיוחדים של גברים במצבי אובדן. ההכרה בהבדלים שבין המינים עוררה גם את הצורך להכיר גם ב"רגישות מגדרית" בנושא זה.
אופני התמודדות של גברים עם אובדן

גברים נמנעים ומתקשים בביטויי רגש בכל הקשור להתמודדות עם אובדנים.
התפתחות תסמינים של דיכאון סמוי.
גברים, מצופים להיות המפרנסים העיקריים, עמודי התווך של המשפחה והאחראיים על הצרכים החומריים. כך, כאשר הם חווים אובדן בדרך כלל יחזרו במהרה לתפקוד תעסוקתי, וידאגו להיבטים חומריים של המשפחה.
יתמכו בבני משפחתם מבחינה אינסטרומנטלית בעת הצורך.
יתכנסו יותר לתוך עצמם בעת כאב נפשי.
יבטאו תחושות קשות בדרכים עקיפות כגון התפרצויות כעס, אי-שקט, פעילות יתר, השקעה בפעילות ספורטיבית עד גילויי עייפות וחוסר אנרגיה.
תחושות וכאבים סומטיים כגון כאבים גופניים, אובדן תיאבון והרגשת תשישות.
לעומתם, נשים יתמודדו באופן יותר רגשי ויתנו פורקן לרגשותיהן, כמו כן הן נתפסות אחראיות על התמיכה הרגשית של משפחתן כך שבזמן אובדן הן תעסוקנה יותר מגברים בתמיכה רגשית.
משאבים נפשיים של גברים בהתמודדות עם אובדן

בהתמודדות עם אובדנים, מתקשים גברים ביצירת קרבה רגשית ובבקשת עזרה ותמיכה חברתית או מקצועית. בהשוואה לנשים, גברים חסרים מיומנויות וטכניקות רגשיות מספקות, הם אינם מיומנים בשפת רגש ונוטים להתרחק מחשיפת פגיעותם בעיני אחרים. הנורמות לעזרה הדדית בין גברים מוגבלת בסבלנות ובזמן. גברים ירבו לסייע זה לזה בדמות פעילות משותפת, פחות באמצעות שיח רגשי וגם אם יזדקקו לכך הם יתקשו ליצור קרבה רגשית. לנשים יש יותר רשתות תמיכה עליהן הן יכולות להישען בזמנים של משבר ואובדן. הרשת החברתית הגברית בדרך-כלל קטנה יותר ופחות אינטימית.
גברים בעלי נכונות נמוכה יותר לבקש עזרה ואף ימנעו מחיפוש עזרה, גם כאשר הם חווים רמות גבוהות של מצוקה נפשית. התפיסה המצפה מגבר "להיות חזק" ו"בלתי תלוי", מציגה גברים המבטאים נזקקות לעזרה נפשית כחלשים ופגיעים. גברים אמורים להתנהג כמי שנותנים תמיכה לאחרים, בעיקר למשפחותיהם. מצב שיוצר קונפליקט תפקידי לגברים המחפשים תמיכה וחושפים בכך את פגיעותם. חיפוש עזרה, מזוהה עם הסטריאוטיפ המסורתי של התפקיד הנשי ולכן בקשת עזרה, יוצרת איום משמעותי על תפיסת הגבר את תפקידו ועל הערכתו העצמית. הציפייה מגברים שיהיו רציונליים והאיסור על ביטוי רגשי על ידם, מותיר גברים רבים שחוו אובדן בחשש מהצפה על ידי רגשות אינטנסיביים ואף יותר מכך שהם יחשפו בעיני אחרים. מתברר שכמעט ולא קיימים שירותים המציעים עזרה לגברים במעברי חיים נורמטיביים. לדוגמה: כאשר בדקו את מצבם של גברים שהתמודדו עם הגירה, מצאו כי לא הוצעה לגברים עזרה מקצועית. מחקר אחר שבדק את מצבם של גברים גרושים שחיפשו עזרה, העלה כי לא קיימים בקהילה שירותים שמיועדים לגברים וכאשר פנו לשירותים מקצועיים אחרים, נתקלו בתגובת דחייה.
השפעת האובדן על גברים בעת אובדן ילד

במחקרים על הורים שאיבדו ילד, נמצא כי בהשוואה לגברים, נשים מדווחות על רמה גבוהה יותר של חרדה, תוכחה עצמית, אשמה, כעס, היעדר משמעות, בידוד, געגועים, עצבות ומחשבות טורדניות. נשים מביעות יותר מצוקה פסיכולוגית, חרדה ודיכאון מאשר גברים. גברים מרגישים שהם צריכים להיות חזקים כדי לסייע לבנות זוגם. הם אינם יכולים לתת פורקן לרגשותיהם האמיתיים ואינם יכולים להרשות לעצמם לקבל תמיכה מנשותיהם. לאור האמור, נשים יביעו תסכול מכך שבני זוגם מסוגרים, אינם משתפים ברגשות ואינם מביעים את המצוקה באותה עוצמה כמותן. מה שמפורש לעיתים, כחוסר אכפתיות וגורם להן תחושת בדידות. אי-התאמה כזאת יכולה ליצור התרחקות רגשית ואף השפעות שליליות על מערכת היחסים הזוגית. מספר מחקרים הראו שפערים בתגובה הרגשית בין בני זוג, היא המנבא החזק ביותר לירידה באיכות הנישואין ולהתרחקות ביניהם. עומק הכאב אותו חווה זוג ההורים, יכול לשתק, עד למצב של אטימות והסתגרות בעולמם הפרטי. התחושה היא שהיגון והכאב כה נוראים עד כי אף אחד ממילא לא יוכל להבין זאת ולהיות שותף לכך. אפילו לא בן/ת הזוג. חוסר שקט ועצבנות כללית - מעלה כעסים ונטייה לבקר אחד את השני על התנהגויות מוכרות, רק שבמקרה של אובדן קיימת פחות סבלנות וסובלנות ופחות מוכנות לקבלן.
הערות שוליים

↑  מרינה מוסקוביץ', כיצד להתמודד טוב יותר עם אובדן באמצעות NLP, אתר אינטרנט של מכללת רטר
↑  המגדר הנאלם: התייחסות העבודה הסוציאלית אל הגבר כלקוח., ד"ר נחמי באום, חברה ורווחה, כ"ו, 2, 219-238
1 2  נחמי באום, המגדר הנאלם: התייחסות העבודה הסוציאלית אל הגבר כלקוח, חברה ורווחה כ"ו, עמ' 219-238
↑  אני לא רוצה לדבר על זה טרנס ריל, עם עובד, 1999
↑  ד"ר יאיר אפטר, עזרת גברים: אשנב לטיפול רגיש מגדר, פסיכולוגיה עברית
↑  טל פסטרנק וד"ר אתי אבלין, נשים מתאבלות וגברים מתאבלים: הבדלים מגדריים בשכול הורי., ביה"ס המרכז ילהכשרת עובדים לשירותי רווחה, אוגדן מאמרים 58-68
↑  גבריאל בוקובזה, בדד אלך: למה לגברים קשה יותר אחרי פרידה?, עתון "הארץ" 10.1.18
אוז'רוב

אוז’רוב (בפולנית: Ożarów) היא עיר קטנה במחוז אפטא בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, על ציר הדרכים הראשי ורשה-ביטום, ובה כ-4,816 תושבים (2006).
תולדות העיר

בשנת 1569 נוסדה אוז'רוב וקיבלה מעמד של עיר מהמלך זיגמונט השני אוגוסט. בשנת 1767 נהרס מרכז העיר בשריפה. בשנת 1869 איבדה אוז'רוב את מעמדה כעיר עקב השתתפות תושביה במרד הפולני של 1863-1864.
בין השנים 1815-1915 הייתה אוז'רוב חלק מפולין הקונגרסאית שתחת שליטת רוסיה. במרד של 1905 הייתה אוז'רוב מרכז להתנגדות פולנית לשלטון הרוסי, ושוב במלחמת העולם הראשונה, ב-1915. הרוסים שרפו את אוז'רוב, והעיירה נבנתה מחדש בין השנים 1916-1920.
אוז'רוב כיום

המעסיק העיקרי באוז'רוב הוא מפעל בטון שהוקם ב-1972. הקמת המפעל הביאה לגידול אוכלוסייתה של העיירה. בזכות התפתחות התעשייה והמסחר בעיר, שבה וקיבלה אוז'רוב בשנת 1988 מעמד של עיר. המפעל הופרט ב-1995 ונרכש על ידי חברה אירית.
באוז'רוב קיים בית קברות יהודי שנהרס במלחמת העולם השנייה על ידי הגרמנים אך שופץ ב-2001.
יהודי אוז'רוב

בסוף המאה ה-18 היו בעיר כ-1,000 יהודים. במקום פעלה שושלת חסידית בשם אוז'רוב, אשר קיימת עד היום ומרכזה בבני ברק.
במלחמת העולם הראשונה סבלה הקהילה בעיר מהקוזקים ששמרו עליה בראשית המלחמה, ולאחר מכן מגייסות אוסטרו-הונגריה, שחייבו את היהודים בעבודות כפייה ובנטל מיסים כבד.
בעיר נוסדה אגודה ציונית בשם "בני ציון", אשר קיימה קורסים בעברית, ובשנת 1917 הוקמה בה ספרייה יהודית. בשנות העשרים והשלושים פעלו בה מפלגות ציוניות, וכן סניפים של אגודת ישראל ושל הבונד.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כ-3,200 יהודים.
יהודי אוז'רוב > בשואה

הגרמנים כבשו את אוז'רוב בספטמבר 1939, ועם כניסתם לעיר ציוו על היהודים להתייצב בבית הספר היהודי, שם הוחזקו מספר שעות, תוך שהגרמנים יורים על הבניין באופן אקראי, ומתעללים בפומבי ברב הקהילה.
היהודים צוו לענוד סרט עם מגן דוד על זרועם ולהציב שלט עם המילה "יהודי" בפתח ביתם, ונאסר עליהם ללכת על המדרכות בעיר ולבוא במגע עם לא יהודים. בתחילת 1940 החרימו הגרמנים את כל העסקים שבבעלות יהודים, ולאחר מכן, צוו היהודים לעבור לרובע נפרד בעיר.
היודנרט שהוקם בעיר נאלץ להעביר רכוש וכסף לגרמנים, ולספק עובדי כפייה, כאשר העונש על אי עמידה בכך היה מוות, לרבות של נשים וילדים. בדצמבר 1940 הועברו לעיר כ-700 יהודים שגורשו מוולוצלאבק, ובמרץ 1941 הועברו אליה כ-100 ממגורשי וינה וכ-800 ממגורשי קילצה.
בינואר 1942 גודר הרובע היהודי, שאוכלוסייתו מנתה כ-4,500 נפשות, והפך לגטו סגור. אהרון בודקו, יהודי שהצליח לצאת מהגטו ונתפס, הוצא להורג באופן פומבי. בקיץ 1942 ריכזו הגרמנים בגטו עוד 1,349 יהודים ממחוז ראדום, והצפיפות והרעב בו גברו.
בסוף אוקטובר 1942 חוסל הגטו באקציה יחידה, ויהודיו הובלו ברגל לתחנת הרכבת בעיר, כאשר ילדים וזקנים שהתקשו בהליכה נורו למוות. 4,648 יהודים הועמסו על קרונות משא, בצפיפות של כ- 150 איש בכל קרון. רכבת אחת פנתה לטרבלינקה, והשנייה למיידנק. מעט היהודים שהושארו בעיר לאיסוף הרכוש בגטו נורו על ידי שוטרים אוקראינים, והושלכו לבארות. מיד לאחר מכן הוכרזה העיר "נקייה מיהודים".
רק כ-60 יהודים בני העיר שרדו את השואה, ביניהם שהסתתרו או שהסתירו את יהדותם כמו מרים וינטר. כיום אין בעיר יהודים.
אדריכלות בארצות הברית

בניין האמפייר סטייט
האדריכלות האמריקאית (האדריכלות שבארצות הברית) כוללת מגוון רחב של סגנונות אדריכליים החל מהתקופה הפרה-קולומביאנית ועד ימינו. כמעצמה עולמית רב-לאומית המבוססת על קולוניאליזם אירופאי, הושפעה האדריכלות האמריקאית מסגנונות רבים וכן השפעתה על סגנונות אדריכלות בשאר העולם הייתה רבה.
אדריכלות ורנקולרית ופרה-קולומביאנית (עד המאה ה-15)

המבנים העתיקים ביותר היום על שטחה ארצות הברית, הם מבנים אינדיאנים באזור דרום מערב המדינה והם בני כ-1000 שנה. באזור ניו מקסיקו קיימים מספר כפרים עתיקים המכונים פואבלו (Pueblos) המייצגים את האדריכלות הוורנקולרית של האינדיאנים. אדריכלות זו מאופיינת בבנייה באדמה. אדריכלות פרה-קולוניאלית מרשימה קיימת גם בהוואי, שם מקורותיה הם פולינזיים ומתאפיינים בבנייה אחרת לגמרי.
התקופה הקולוניאלית (מהמאה ה-16 עד המאה ה-18)

כאשר יבשת אמריקה יושבה על ידי האירופאים החל ממתחילת המאה ה-16, סגנונות האדריכלות האירופאים יובאו אליה. עיקר ההשפעה הייתה אדריכלות הבארוק הספרדי שהשפיעה רבות האדריכלות בכל יבשת אמריקה, בעיקר מרכז ודרום אמריקה. סגנון אדריכלות זה ניכר בעיקר בדרומה ומערבה של ארצות הברית, שכן שטחים אלו היו חלק מההתיישבות הספרדית. לצפון מזרח ארצות הברית, שיושב בעיקר על ידי האנגלים, יובאה בעיקר האדריכלות האנגלית של אותה תקופה. שני סגנונות אלה המופיעים באמריקה מכונים "אדריכלות קולוניאלית".
התקופה הקולוניאלית (מהמאה ה-16 עד המאה ה-18) > ההשפעה הספרדית בדרום ובדרום מערב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התקופה הקולוניאלית (מהמאה ה-16 עד המאה ה-18) > ההשפעה האנגלית בחוף המזרחי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אדריכלות האומה הצעירה

החל משנות ה-70 של המאה ה-18, עם מלחמת העצמאות האמריקאית, נפוצה הבנייה של מבני ממשל ומבני ציבור פדרליים בארצות הברית. בחיפוש אחר סגנון אדריכלי שישקף את הדמוקרטיה החדשה שזה עתה נולדה התפתחה בנייה שכונתה אדריכלות נאו-יוונית (The Greek Revival Architecture). כמו כן מבנים רבים נבנו בסגנון האדריכלות הפלדיאנית שהגיעה מאנגליה ואדריכלות נאו קלאסיציסטית שהייתה נפוצה גם באירופה.
עיקרה של האדריכלות הקלאסית המחודשת הייתה בבנייה של העיר וושינגטון בסוף המאה ה-18 אליה הועברה הבירה האמריקאית מפילדלפיה. סגנון הבנייה הרשמי שבין 1785 עד 1815 זכה לכינוי "ארכיטקטורה פדרלית" (en) בתולדות האדריכלות האמריקאית. בניין הקפיטול, הבית הלבן ומבני ציבור וממשל מפורסמים נוספים נבנו באותה תקופה ובסגנון זה.
אחד האדריכלים הפעילים ביותר בתקופה זו היה תומאס ג'פרסון, איש עידן האורות ונשיאה השלישי של ארצות הברית. בתפישתו, האדריכלות הממסדית של האומה צריכה לשדר צדק ודמוקרטיה. אדריכל בולט נוסף מתקופה זו שבנה מבנים בסגנונות נאו-קלאסיים הוא בנג'מין לאטרוב, שנודע בעיקר בתכנון בניין הקפיטול. אדריכלים נוספים הם אשר בנג'מין, צ'ארלס בולפינץ', סמואל מקינטיר, אלכסנדר פאריס וויליאם ת'ורנטון.
משנות ה-40 של המאה ה-19 פרח סגנון מחודש אחר ששאב את השראתו מימי הביניים - סגנון התחייה הגותית. סגנון מחודש זה החל להתפתח באנגליה כבר מאה שנים קודם לכן אך זכה בארצות הברית לפופולריות רבה. קתדרלות נאו-גאותיות רבות נבנו בערים הגדולות בארצות הברית בצורה שנראתה כמעט זהה לקתדרלות הגותיות של אירופה מהמאות ה-12 עד ה-14. הקתדרלה הלאומית של וושינגטון וקתדרלת פטריק הקדוש שבניו יורק הן מהדוגמאות המוצלחות ביותר לסגנון בנייה זה.
סגנון תחייה נוסף שהתפתח בארצות הברית במאה ה-19 הוא הנאו-רנסאנס, התחדשות של אדריכלות הרנסאנס הצרפתי בעיקר, שהופיעה בעיקר במבני יוקרה ואחוזות באזור החוף המזרחי. דוגמה בולטת לסגנון זה היא אחוזת בילטמור שבצפון קרוליינה.
ראו גם:
אדריכלות נאו קלאסיציסטית
אדריכלות פלדיאנית
התחייה הגותית
המודרניזם בארצות הברית

האדריכלות המודרנית התפתחה באירופה על רקע השינויים החברתיים והטכנולוגים שהתחוללו בעקבות המהפכה התעשייתית. המהפכה התעשייתית חוללה שינויים רבים גם בארצות הברית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 אשר הובילו להתפתחות גדולה של הערים ובהתאם גם לשינויים באדריכלות. לעומת האדריכלות האירופאית שעיקרה נבע מתפישות סוציאליסטיות ועל רקע של מציאת פתרון מגורים להמונים, התאפיינה באדריכלות המודרנית בארצות הברית במאפיינים אחרים.
בהיבט העיצובי של המודרניזם, התאפיינה ארצות הברית בדומה לאירופה במעבר לאדריכלות נטולת קישוטים ופונקציונלית. הזרם האמריקאי שהוביל מגמה זו היה אסכולת שיקגו, סביב תחילת המאה ה-20. אסכולה זו הייתה התפתחות של האדריכלות הנאו קלאסית עם הפחתה של הקישוטיות לטובת פונקציונליות. לואיס סאליבאן, אחד האדריכלים המשפיעים ביותר באסכולה זו, תבע אף את המוטו של האדריכלות המודרנית: "Form Follows Function" (הצורה נובעת מהפונקציה, ולא להפך). בעוד אסכולות אירופאיות כגון הבאוהאוס ואדריכלים מודרניסטיים שונים ניסו לעשות מהפכה סגנונית בצורה של מניפסטים ואידאולוגיה מודרניסטית חדשה (ראו: CIAM) התפתחות המודרניזם בארצות הברית לא הייתה מהפכנית אלא המשך טבעי של הסגנונות הקודמים שאפיינו את המדינה.
חלק מעקרונות הסגנון הבינלאומי, שהיה תולדה של המודרניזם, אומצו בארצות הברית בצורות שונות, בעיקר אחרי שנת 1933 שבה נסגר בית ספר הבאוהאוס אשר בגרמניה ואדריכלים אירופאים רבים היגרו אל מעבר לים. החשובים שביניהם הם מנהלי הבאוהאוס לשעבר לודוויג מיס ון דר רוהה וולטר גרופיוס שהשתלבו בענף הבנייה האמריקאי והשפיעו רבות על הבנייה המודרניסטית באמריקה.
באותה תקופה במקביל, היה פעיל מאוד בכל רחבי ארצות הברית האדריכל פרנק לויד רייט, אחת הדמויות החשובות ביותר באדריכלות האמריקאית בפרט ובאדריכלות המאה ה-20 בכלל. רייט צמח מתוך אסכולת שיקגו וגדל על ערכים אמריקאים שמרניים אותם שילב עם רעיונות המודרניזם. אחדים מהמבנים המפורסמים ביותר שלו, הנחשבים עד היום ליצירות מופת אדריכליות הם מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים בניו יורק ו"הבית על האשד" שנבנה בפנסילבניה בשנות ה-30.
צורה נוספת של האדריכלות המודרנית בארצות הברית הייתה האר דקו, סגנון שמקורו בצרפת בשנות ה-20. האר דקו היה פופולרי במיוחד בבנייה של מבני ציבור וגורדי שחקים בארצות הברית במחצית הראשונה של המאה ה-20. מבני אר דקו רבים נבנו בערים הגדולות בצפון מזרח המדינה וכן גם במיאמי ובלוס אנג'לס. בניין קרייזלר בניו יורק הוא אחד הידועים ביותר בסגנון האר דקו הקלאסי.
ראו גם:
לואיס סאליבאן
פרנק לויד רייט
הסגנון הבינלאומי
התפתחות גורדי השחקים בארצות הברית

עם הגעת הצפיפות בערים האמריקאיות לשיאים חדשים בעקבות תהליך העיור של המהפכה התעשייתית החלו להופיע גורדי שחקים רבים כתוצאה מכך. המצאת המעלית באמצע המאה ה-19 והתפתחות תעשיית הפלדה בארצות הברית היו מנוף טכנולוגי להתפתחות של גורדי השחקים. מבנים רבי קומות החלו להיבנות בקצב עולה במרכזי הערים ניו יורק ושיקגו בסוף המאה ה-19 והיו למבנים הגבוהים ביותר בעולם באותה תקופה. משנות ה-80 של המאה ה-19 החלה תחרות לא רשמית בין בנייני שתי הערים כאשר כל מספר שנים בניין אחר זכה לתואר "הבניין הגבוה ביותר בעולם". המירוץ החל למעשה בשיקגו, בה התפתח גם הסגנון המקומי של בנייני משרדים הרבי קומות בשם "אסכולת שיקגו". גורדי השחקים בעיר ניו יורק לעומת זאת הושפעו יותר מצריחי הקתדרלות הגותיות ונבנו ברוח התחייה הגותית, כדוגמת בניין וולוורת'.
במהלך המאה נבנו בניינים רבי קומות גם בערים נוספות ורבות בארצות הברית ובסגנונות אדריכליים שונים. ארצות הברית הובילה את העולם בתחום הבנייה לגובה כמעט עד סוף המאה ה-20 אז עיקר הבנייה של גורדי שחקים עבר למזרח הרחוק.
גורדי השחקים האמריקאים היו לא רק בניינים גבוהים ופרויקטים אדריכליים מרשימים אלא גם סמלים. בתוך ארצות הברית הם היוו סמל של עוצמה ויציבות עבור החברות אותן הם שירתו ומחוץ לארצות הברית הם סימלו את חוסנה הכלכלי של המדינה. מסיבה זו בין השאר, בחר ארגון אל-קאעידה לפגוע דווקא במטרה זו בפיגועי 11 בספטמבר. מאז אותם פיגועים חלה תפנית בגישה האמריקאית לנושא גורדי השחקים ובמספר השנים האחרונות שוקדים המהנדסים והאדריכלים על פתרונות חדשים לבנייה של בנייני משרדים גדולים.
ראו גם:
גורדי שחקים
גורדי שחקים מוקדמים
גורדי שחקים בניו יורק