stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קטלאנית
ניבים קטלאניים

השפה הקטלאנית מורכבת ממספר ניבים, שאותם נהוג לחלק לשתי קבוצות עיקריות, על פי חלוקה שהציע מנואל מילה איפונטאנאלס ב־1861.
הקבוצה המזרחית כוללת את הניבים המדוברים בקטלוניה ובאנדורה, והקבוצה המערבית כוללת את הניבים המדוברים בוולנסיה ובחלק המזרחי של אראגון. בין הקבוצות קיימת השפעה הדדית, וכך הניבים המדוברים בוולנסיה אופייניים יותר לקבוצת הניבים המערבית ואילו הניבים המדוברים באראגון מכילים גם השפעות מזרחיות.
אוצר מילים בסיסי

שלום: Hola
בוקר טוב: Bon dia
ערב טוב: Bona tarda, Bon vespre, Bona vesprada
לילה טוב: Bona nit
להתראות: Adéu, arreveure, adéu-siau
להתראות בקרוב: Fins després!
בבקשה: Per favor, si us plau
מה נשמע?: Com va això?, Què tal?
טוב, ואצלך?: Bé, i tu?
תודה: Gràcies/mercè
תודה רבה: moltes gràcies/mercès
סליחה, אני מצטער/ת: Perdó, ho sento
ראו גם

המוסד ללימודים קטלאניים
האקדמיה הוולנסיינית ללשון
הארצות הקטלאניות
ויקיפדיה הקטלאנית
הערות שוליים

↑  רויטרס, בית המשפט בספרד השעה את כינוס הפרלמנט בקטלוניה, באתר תאגיד השידור הישראלי, ‏5 באוקטובר 2017
↑  בחלק מהניבים האחרים האפשרות מתרחבת לכל מצב מלבד לפני עיצורים נזילים/תנועות אחוריות
↑  יוצאים מן הכלל הם /d/ לאחר צדיים ו-/b/ לאחר /f/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284715605171  BNE: XX528064  BnF: cb11937940w (data)  GND: 4120218-1  LCCN: sh85020782  LNB: 000201041  NKC: ph121513 
מפת התפוצה של הקטלאנית באירופה
תנועות בקאטאלאנית
מפת הניבים הקטלאניים
בייתוסים

ערך זה עוסק בכת דתית. אם התכוונתם למשפחת כהנים, ראו .
הבייתוסים היו קבוצת כהנים אריסטוקרטית אשר פעלה במחצית הראשונה של המאה הראשונה לספירה. הם נחשבים כאחת מן הכיתות הדתיות ביהדות של ימי בית שני. הביתוסיים היו במחלוקת מתמשכת עם הפרושים על אודות התורה שבעל פה, התווכחו איתם בענייני הלכה ובתחומים נוספים. יש שמזהים את הבייתוסים עם משפחת הכהנים הצדוקית בית ביתוס ויש החולקים על זיהוי זה.
זרמים ביהדות בימי בית שני

בזמן כלשהו, קרוב למרד החשמונאים, החלו לצוץ בין יהודי ארץ ישראל מחלוקות דתיות, אשר פיצלו את העם לזרמים דתיים שונים. לפי יוסף בן מתתיהו, ישנם שלושה זרמים עיקריים: פרושים, צדוקים ואיסיים (בנוסף מוזכרת כת בשם 'הקנאים'), כאשר מספרות חז"ל אנו עדים רק לשניים הראשונים. אצל חז"ל מופיעה קבוצה נוספת אשר אינה מוכרת לנו ממקורות אחרים כקבוצה דתית נוספת, ואלו הם הבייתוסים. האחרונים והצדוקים מוחלפים תדיר בין הנוסחאות והגרסאות השונות במקורות מקבילים בספרות חז"ל.
מן החילופים בספרות חז"ל בין הבייתוסים לצדוקים, ובשל מספר מקומות ששניהם מוזכרים זה לצד זה, יש להניח שישנה קרבה ביניהם. הקרבה מודגשת באבות דרבי נתן, בו מסופר כי צדוק וביתוס היו תלמידיו של אנטיגונוס איש סוכו, ומהם צמחו הצדוקים וביתוסיים. הן הצדוקים והן הביתוסיים שייכים לזרם אריסטוקרטי כהני. נאמר עליהם שהם כופרים בשכר ועונש בעולם הבא, ובתחיית המתים. כמו כן, שני הזרמים חלקו על הלכות הפרושים, ובעיקר על מסורות הלכתיות שלא היה להן עיגון ממשי בתורה שבכתב. לעומת זאת, הצדוקים קיבלו את העיקרון שפירוש המצוות בתורה יכול לעבור במסורת, ואף היו להם מסורות משל עצמם שנכתבו בספר. בהתנגדותם לפרושים, הם פחות התמקדו בריחוק המסורת הפרושית מהתורה שבכתב, אלא יותר בהתנגדות למסורת הפרושית עצמה, אשר לא תאמה את הפירוש לתורה והמסורת שהייתה בידם.
כוחם ומעמדם של הצדוקים והביתוסיים היה קשור בהיותם כהנים בבית המקדש. עם חורבן בית המקדש, הצדוקים והביתוסיים איבדו מכוחם ולבסוף נעלמו. חז"ל והיהדות הרבנית, שנחשבים לממשיכי דרכם של הפרושים, הפכו לזרם המרכזי ביהדות שלאחר חורבן הבית.
זרמים ביהדות בימי בית שני > הבדלים בין הביתוסיים לצדוקים

נראה שהבייתוסים הצטרפו לאריסטוקרטיה הכהנית. הכהונה בתקופה זו הייתה בעיקר בשליטתם של הצדוקים, ולכן הבייתוסים שהגיעו לארץ ממצרים (לפי ההנחה שמזהה את הביתוסיים עם בית ביתוס), ללא רקע מקיף של קיום מצוות התלויות בא"י ובמקדש, הושפעו בעיקר מהלכות הצדוקים, שהיו אוכלוסייה קרובה יותר אליהם מאשר הפרושים, בשל מעמדם החברתי. אולם, הבייתוסים לא קיבלו את כל ההלכה הצדוקית כעסקת חבילה, ונהגו להיצמד יותר לכתוב בתורה שבכתב.
נראה שהביתוסים היו קבוצה יותר דתית, ופחות פוליטית מאשר הצדוקים. הם היו אידאולוגיים יותר באורח קיום המצוות, ולכן לא השלימו בקלות עם השליטה הפרושית. זאת לעומת הצדוקים שניסו יותר לשמור על הסטטוס־קוו. דפוס התנהגות בולט אצל הבייתוסים, בניגוד לצדוקים, היה הניסיון לשנות את ההלכות הפרושיות. הם לא תמיד השלימו עם השלטון הפרושי שנתמך על ידי העם, ופעמים ניסו לשנות את ההלכה בעורמה. כאשר חז"ל ייחסו פעילות מעשית כנגד הלכות הפרושים, הייתה לרוב נטייה להזכיר את הבייתוסים, וכשהזכירו הלכה אנטי־פרושית לרוב אוזכרו הצדוקים.
הבייתוסים, לעומת הצדוקים, שללו גם מסורות לפירוש התורה, ופירשו את התורה, לפי הבנתם, באופן הקרוב ביותר לכתוב. גם דבר זה התבטא במחלוקות הלכתיות, שבהן הוזכרו הבייתוסים. בוויכוח במחלוקות אלו, הצדדים תמיד השתמשו בפסוקים מהתורה. במחלוקות אשר המסורות המקבילות ייחסו בעיקר לבייתוסים, עניין המחלוקת נבע בעיקר מהיעדר מקור בתורה שבכתב להלכה הפרושית.
ייתכן ולבייתוסים הייתה גם דאגה לכלל ישראל בניגוד לצדוקים, אשר באורח החיים הדתי שלהם דאגו בעיקר לעצמם. הצדוקים חיו את חיי השעה, לעומת הבייתוסים שכנראה היו, במידת מה, בעלי חזון מסוים. ייתכן שהצדוקים בתחילת פעילותם בתקופה החשמונאית היו אידאולוגיים יותר, ועם הזמן אידאולוגיה דתית זו נשחקה עד שבסופו של דבר הם הפכו למזוהים בעיקר כאליטה אריסטוקרטית ולא כזרם דתי ופוליטי. אולי מסיבה זו, הם כמעט ולא הוזכרו אצל יוסף בן מתתיהו במאה הראשונה לספירה.
לפי אברהם גייגר, היו הבייתוסים סוג מסוים של צדוקים שהתגבשו בימיו של הורדוס.
זרמים ביהדות בימי בית שני > הקשר לאיסיים

יש שזיהו את הבייתוסים עם האיסיים, בשל חוסר אזכור האחרונים בספרות חז"ל. רבי עזריה מן האדומים היה הראשון שהציע לפרש ביתוסיים כ"בית איסיים" כבר במאה ה־16, הצעה שהעלו שוב מלומדים מן המאה ה־20 כגון יהושע מאיר גרינץ. זיהוי זה אינו עומד במבחן הביקורת, בעיקר בשל ההבדלים ההשקפתיים בין השניים בעניין הכרתם במקדש בירושלים, ובלוח השנה שעליו מבוססים כל החיים היהודים הדתיים.
זרמים ביהדות בימי בית שני > הבייתוסים והנצרות הקדומה

בספרות הנוצרית הקדומה אנו שומעים על קבוצה דומה, בשם 'הרודיאנים', אשר מוחלפים לעיתים בקבוצה אחרת בשם 'כהנים גדולים'.
יחס חז"ל

עצם העובדה שהביתוסיים מוזכרים פעמים לא מעטות בספרות חז"ל, מלמדת על התהודה הגדולה שדעותיה, ופעולותיה של הקבוצה, יצרו בתוך עולמם של הפרושים וחז"ל. העניינים שבהם זרם זה חלק על חז"ל, לא יכלו לעבור בשתיקה, והצריכו תגובה הולמת גם באופן ספרותי, וגם באופן יצירת הלכות נגד – תופעה שהייתה קיימת גם נגד הצדוקים.
חז"ל מביעים בדרך כלל דעה שלילית על הביתוסיים. בתוספתא, 'בית בייתוס' נזכרת כמשפחה של כהנים גדולים רודפי ממון אשר עשקו את העם. לפי חז"ל, הביתוסיים ניסו לשבש את עבודת בית הדין בירושלים שהיו מכריזים על ראש חודש, היו הבייתוסים משלמים כסף לאנשים כדי שיעידו בפני הסנהדרין שראו את המולד. הדבר התגלה כאשר אחד העדים סיפר ששילמו לו כדי לשקר. מאז תיקנו חכמים שאין מקבלים עדות מכל אדם – אלא רק ממי שהוא נאמן עליהם.
ראו גם

בית חשמונאי
הפילוסופיה הרביעית
לקריאה נוספת

איל רגב, הצדוקים והלכתם - על דת וחברה בימי בית שני, הוצאת יד בן צבי, ירושלים, 2005. הפרק הראשון "בין צדוקים לבייתוסים"
משה דוד הר, מי היו הבייתוסים?, דברי הקונגרס העולמי למדעי היהדות ז, 1977, עמ' 1–20
הערות שוליים

↑  איל רגב, הצדוקים והלכתם: על דת וחברה בימי בית שני, עמ' 293 ועוד
↑  בן ציון כ"ץ, פרושים צדוקים קנאים נוצרים, עמ' 26
↑  אבות דרבי נתן, נו"א פרק ה' ונו"ב פרק י'
↑  לדוגמה המעשה המופיע בתוספתא, ראש השנה פרק א הלכה יד
1 2  משה דוד הר, Who Were the Baethusians? / מי היו הבייתוסים?, דברי הקונגרס העולמי למדעי היהדות ז, 1977, עמ' 6
↑  איל רגב, הצדוקים והלכתם, ירושלים: יצחק בן צבי, 2005, עמ' 33, 55-56
↑  חננאל מאק, ההיסטוריה גזרה על תורת הצדוקים שכחה והסתירה את דמותם האמיתית, באתר הארץ, 6 ביולי 2005
↑  יהושע מאיר גרינץ, "עדת היחד - איסיים - בית (א)סין", בתוך: פרקים בתולדות בית שני, ירושלים תשכ"ט. (עמודים 105-142)
↑  משנה מסכת ראש השנה פרק ב משנה א:  אם אינן מכירין אותו משלחין אחר עמו להעידו בראשונה היו מקבלין עדות החדש מכל אדם משקלקלו המינין התקינו שלא יהו מקבלין אלא מן המכירים:
↑  תלמוד בבלי מסכת ראש השנה דף כב עמוד ב: בראשונה היו מקבלין עדות החדש מכל אדם וכו'. תנו רבנן: מה קלקול קלקלו הבייתוסין? פעם אחת בקשו בייתוסין להטעות את חכמים, שכרו שני בני אדם בארבע מאות זוז, אחד משלנו ואחד משלהם.
↑  משנה ראש השנה ב א – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
| זרמים ביהדות |
| --- | --- | --- |
| אורתודוקסים | חרדים (חסידים • ליטאים • חרדים ספרדים) • דתיים לאומיים (חרדים לאומיים) • אורתודוקסים מודרניים • נאו-אורתודוקסים |  |
| ליברלים | רפורמים • קונסרבטיבים (נאולוגים) • רקונסטרוקציוניסטים • התחדשות יהודית • חילונים-הומניסטים |  |
| תקופת בית שני | פרושים • צדוקים • איסיים • בייתוסים • תרפויטים • נצרות קדומה |  |
| ימי הביניים והעת החדשה המוקדמת | רבניים • קראים • שבתאים • פרנקיסטים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563659305171
הפיגוע בקו 361 בצומת מירון (2002)

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |
 תאריך:  4 באוגוסט 2002
 מקום:  צומת מירון
 מטרה:  אוטובוס קו 361 של אגד
 קואורדינטות:  32°59′18″N 35°26′37″E﻿ / ﻿32.98833333°N 35.44361111°E﻿ / 32.98833333; 35.44361111
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  9
 פצועים:  38
 מבצע:  חמאס חמאס
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) זירת הפיגוע(למפת הגליל העליון רגילה) זירת הפיגוע
 
הפיגוע בקו 361 בצומת מירון היה פיגוע ההתאבדות שאירע ב-4 באוגוסט 2002, באוטובוס קו 361 של אגד, כאשר האוטובוס עצר בתחנת האוטובוס בצומת מירון אשר בקרבת צפת. בפיגוע נרצחו 9 אנשים ו-47 נפצעו.
ארגון החמאס נטל אחריות לפיגוע. שני ערבים ישראלים, שסייעו למחבל, הורשעו ברצח ונידונו למאסרי עולם.
הפיגוע

ביום ראשון 4 באוגוסט 2002 בשעה 7:15 בבוקר יצא אוטובוס אגד מספר 361 ממרכזית המפרץ בחיפה לכיוון צפת. דרך הקריות, עכו, מג'ד אל כרום, וראמה. המחבל המתאבד עלה על האוטובוס באזור כרמיאל.
בסביבות השעה 8:45 בבוקר, כשהאוטובוס עצר בתחנת האוטובוס בצומת מירון, המחבל המתאבד, אשר היה בחלק האחורי של האוטובוס, פוצץ את מטען הנפץ שהוסתר מתחת לבגדיו. הפיצוץ, שאירע בעת שכ־50 נוסעים היו על האוטובוס, גרם לנזק כבד.
שלושה חיילים ושישה אזרחים, ביניהם שתי עובדות זרות מהפיליפינים, נרצחו בפיצוץ. 47 נוסעים נפצעו, 17 מהם באורח קשה. בין ההרוגים היה עומרי גולדין, סולן להקת הפוסי של לוסי.
זמן קצר לפני הפיצוץ הזהיר המחבל נוסעת ערבייה ישראלית שכדאי שתרד מן האוטובוס כי "עומד לקרות משהו רע". הנוסעת וחברתה ירדו מן האוטובוס, ולא ניסו להזהיר את נוסעיו או נוסע שעלה בתחנה שבה ירדו, וסופו שנהרג. הנוסעת הואשמה באי־מניעת פשע, אך זוכתה לאחר שלא הוכח שידעה בדיוק מה עומד להתרחש.
המחבל וסייעניו

המחבל המתאבד היה ג'יהאד חמאדה מג'נין. מתכנן הפיגוע, בכיר גדודי עז א-דין אל-קסאם מאזן פוקהא, נלכד בכפר טובאס יומיים לאחר הפיגוע. הוא נידון למאסר עולם, שוחרר בעסקת שליט ונהרג ב-2017 מירי מתנקש בעזה.
סייעו לביצוע המעשה מספר ערבים אזרחי ישראל, תושבי בענה, ממשפחת בכרי. שני הסייענים העיקריים, יאסין ואברהים בכרי הכירו את חמאדה כשביצע עבודות חשמל בבענה מספר שנים קודם לאירוע. חמאדה יצר קשר עם איברהים בכרי וסיפר לו על כוונתו לבצע פיגוע. אברהים ויאסין בכרי דאגו לו למקום לינה בבענה, הסיעו אותו לתחנת האוטובוס והנחו אותו כיצד להתנהג ולאיזה קו אוטובוס לעלות. השניים הורשעו ברצח, בסיוע לאויב בשעת לחימה ובעבירות נוספות ונידונו לתשעה מאסרי עולם ועוד 30 שנה.
ארבעה בני משפחה נוספים הורשעו בכך שהלינו את המחבל, בידיעה שהוא שוהה לא חוקי (אך מבלי שידעו על כוונתיו), וכן בשיבוש ראיות.
בכפר בענה נערכים מדי שנה אירועי תמיכה באברהים וביאסין בכרי בקריאה לשחרורם. מפלגת בל"ד תומכת באירועים אלה, ונציגיה נאמו בהם.
הערות שוליים

↑  ההרוגים: חיילים, תושבי הגליל ועובדים זרים, באתר ynet, 5 באוגוסט 2002
↑  אסף זוהר, ‏הטרור הפלשתיני הגיע לגליל: המטען התפוצץ באוטובוס בדרכו מחיפה לצפת, באתר גלובס, 4 באוגוסט 2002
↑  אלי אשכנזי, יאסרה בכרי זוכתה מאשמת אי-מניעת הפיגוע בצומת מירון; השופט: הנאשמת לא ידעה שמדובר במחבל, באתר הארץ, 25 בינואר 2005
↑  מאת דוד רטנר, 2 מבני משפחת בכרי מואשמים ברצח - בפיגוע בצומת מירון, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2002
1 2  אחיה ראב"ד, 4 בני משפחת בכרי הורשעו בהלנת המחבל ממירון, באתר ynet, 2 ביוני 2004
↑    ישי פרידמן, ‏ה"מסה הקריטית" של תמיכה בטרור שבג"ץ דווקא לא רואה, בעיתון מקור ראשון, 25 במרץ 2019
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
רוקדים בלונאסה

| --- | --- |
 כתיבה:  בריאן פריל
 מקום ההתרחשות:  מחוז דניגול, אירלנד
 תקופת ההתרחשות:  אוגוסט 1936
 סוגה:  דרמה
 הצגת בכורה:  24 באפריל 1990, תיאטרון אבי, דבלין
 שפה:  אנגלית
 
רוקדים בלונאסה (באנגלית: Dancing at Lughnasa) הוא מחזה מאת בריאן פריל משנת 1990 על זיכרון ילדות של קיץ בשנת 1936 בעיירה בדיונית בשם בליבג במחוז דניגול באירלנד סביב חג הלונאסה. המחזה מסופר מנקודת מבטו של מייקל אוונס, המספר, אשר מגולל את זיכרונותיו מהקיץ בו היה בן שבע בבית אמו ודודותיו.
רקע

רוקדים בלונאסה מבוסס קלות על סיפור חייהן של אמו של פריל ואחיותיה, שחיו בגלנטיז לחופו המערבי של מחוז דניגול. המחזה מתרחש בקיץ 1936 ומתאר את ימי שלהי הקיץ, עת נדמה כי מציאת אהבה אפשרית עבור שלוש מהאחיות לבית מונדי: כריס, רוז וקייט, בעוד המשפחה מקבלת את פניו של האח שחזר ממיסיון באפריקה. אולם, בתום הקיץ המשפחה חוזה בעצב ובמחסור הכלכלי שממנו תסבול, וכל התקווה נגוזה. הימים הם הימים הראשונים של אוגוסט, סביב חג הלונאסה, חג הפירות הראשונים בפולקלור האירי, אולם המחזה מתאר קציר דל עבור האחיות מונדי.
עלילה

חמש האחיות מונדי – קייט, מגי, אגנס, רוזי וכריסטינה – כולן אינן נשואות, מתגוררות בקוטג' בעיבורי בליבג. האחות הבכירה, קייט, היא מורה בבית ספר, והיחידה בעלת עבודה בשכר גבוה. אגנס ורוז סורגות כפפות ומוכרות אותן בעיירה ומרוויחות מעט כסף התורם לכלכלת הבית. כמו כן, הן עוזרות למגי באחזקת הבית. למגי ולכריסטינה, אמו של מייקל, אין הכנסה כלל. מייקל בן שבע ומשחק סביב הבית. כל המחזה מתרחש בתוך הבית, כשהאירועים שבחוץ מדווחים על ידי הדמויות שבפנים או על ידי המספר.
האח הגדול במשפחה, ג'ק, חזר לאחרונה לבית לאחר 25 שנים שבהן שימש כומר במיסיון במושבת מצורעים בכפר נידח בשם ריאנגה באוגנדה. הוא סובל ממלריה וחווה קשיים בזיכרון, לרבות שמות האחיות ומלים באנגלית. מתברר במחזה כי במהלך שהותו באוגנדה הוא נדמה לבני המקום וזנח חלק ניכר מן הקתוליות שבו. ייתכן כי זו הסיבה האמיתית שבגינה נשלח חזרה הביתה.
ג'רי, אביו של מייקל, הוא ולשי. הוא אדם שרמנטי, אם כי לא ניתן לסמוך עליו, והוא תמיד מתנהג כליצן. הוא סוחר נודד במקצועו שמוכר גרמופונים. הוא מבקר לעיתים רחוקות ותמיד ללא התרעה. ממקלט רדיו בשם "מרקוני", אשר פועל לסירוגין, בוקעים ברגעים די אקראיים צלילי ריקוד משנות ה-30 של המאה ה-20, וכן מוזיקה עממית אירית. הדבר מביא את בנות המשפחה לפרצי ריקוד פתאומיים.
העוני וחוסר הביטחון הכלכלי של האחיות הוא רעיון חוזר במחזה, וכן החיים הלא ממומשים שלהן. האחיות מעולם לא התחתנו, אם כי ברור שהיו להן מחזרים שהן זוכרות בחיבה.
קיים מתח בין ההתנהגות הנוקשה והנאותה הנדרשת מצד הכנסייה הקתולית, כפי שבאה לידי ביטוי באופן צורמני בקולה של קייט הישרה, לבין הפגניות הרגשית שלוחת הרסן של האנשים המקומיים בגבעות מחוז דניגול ושל אנשי השבטים באוגנדה.
ישנה אפשרות כי ג'רי רציני הפעם בהצעת הנישואין שלו לכריסטינה. בביקורו זה הוא אומר כי הוא הולך להצטרף לבריגדות הבינלאומיות ולהילחם במלחמת האזרחים בספרד, לא ממחויבות אידאולוגית אלא מרצונו בהרפתקה. מתח דומה קיים כאן בין הכוחות חסרי האלוהים שאליהם הוא רוצה להצטרף לבין כוחותיו של פרנסיסקו פרנקו שנגדו הוא עתיד להילחם, כוחות שנתמכים על ידי הכנסייה הקתולית.
פתיחתו של מפעל לסריגים בכפר מחסלת את תעשיית הכפפות הסרוגות הביתית של אגנס ורוז. בנוסף, הכומר של הכפר אומר לקייט כי אין מספיק תלמידים בבית הספר כדי להמשיך את משרתה בשנה הקרבה בספטמבר. היא חושדת שהסיבה האמיתית היא אחיה, ג'ק, שהשקפות הכפירה שלו נודעו לכנסייה והכתימו אותה.
יש תחושה שהחיים הביתיים הקרובים של האחיות, חיים שאותם הכירו מילדות, עומדים להיקרע. המספר, מייקל המבוגר, מספר כי אכן זה מה שקורה בסופו של דבר.
הפקה

המחזה עלה לראשונה בתיאטרון אבי בדבלין בשנת 1990. הוא עבר לתיאטרון הלאומי של לונדון ב-1991, שם זכה בפרס לורנס אוליבייה למחזה החדש הטוב ביותר, ומיד לאחר מכן לברודוויי, שם זכה בפרס טוני למחזה הטוב ביותר, כמו גם במועמדות לפרס דרמה דסק למחזה יוצא מן הכלל. צוות השחקנים המקורי כלל את פרנסס טומלטי, ומאוחר יותר את רוזלין לינהאן בתפקיד קייט, אניטה ריבס בתפקיד מגי, בריד ני נכטיין בתפקיד רוז, בריד ברנן בתפקיד אגנס, קתרין ביירן בתפקיד כריס, ג'רארד מקסורלי בתפקיד מייקל, פול הרצברג, ומאוחר יותר סטיבן דיליין, בתפקיד ג'רי אוונס ובארי מקגוורן, ומאוחר יותר אלק מקקאוון, בתפקיד האב ג'ק.
צוות השחקנים המקורי של ברודוויי כלל את רוזלין לינהאן בתפקיד קייט, דרלה מלוי בתפקיד מגי, בריד ני נכטיין בתפקיד רוז, בריד ברנן בתפקיד אגנס, שגם זכתה בפרס טוני על משחקה, קתרין ביירן בתפקיד כריס, ג'רארד מקסורלי בתפקיד מייקל, רוברט גווילים בתפקיד ג'רי אוונס ודונל דונלי בתפקיד האב ג'ק.
המחזה הוצג לאחר מכן בהפקות נוספות באירלנד, בלונדון ובניו יורק. תיאטרון הבימה העלה עיבוד עברי למחזה בשנת 1994 פרי תרגומו של דן אלמגור ובבימויו של עידו ריקלין.
עיבוד לסרט

רוקדים בלונאסה עובד לקולנוע בשנת 1998 בכיכובה של מריל סטריפ כקייט מונדי ובבימויו של פאט אוקונור. הסרט זכה בפרס האירי לקולנוע ולטלוויזיה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר, פרס שקטפה בריד ברנן.
פרסים

| שנה | פרס | קטגוריה |
| --- | --- | --- |
| 1991 | פרס לורנס אוליבייה | המחזה הטוב ביותר |
| 1992 | פרס טוני | המחזה הטוב ביותר |
| 1992 | פרס טוני | השחקנית הטובה ביותר, בריד ברנן |
| 1992 | פרס טוני | בימוי, פטריק מייסון |
| 1992 | פרס דרמה דסק | בימוי, פטריק מייסון |
| 1992 | פרס דרמה דסק | תפאורה, ג'ו ואנק |
| 1991 | פרס איבנינג סטנדרד | המחזה הטוב ביותר |
| 1992 | פרס חוג מבקרי הדרמה של ניו יורק | המחזה הטוב ביותר |
מנהל המידע של מחלקת האנרגיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 סוכנות אם:  מחלקת האנרגיה של ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  1977 
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי. 
 www.eia.gov
 
מנהל המידע של מחלקת האנרגיה (באנגלית: Energy Information Administration; ב הוא סוכנות עצמאית של ממשלת ארצות הברית, הפועלת תחת מחלקת האנרגיה של ארצות הברית. תפקידה המרכזי של הסוכנות הוא לאסוף, לנתח ולהפיץ מידע סטטיסטי ותחזיות הקשורות לאנרגיה אודות מלאי האנרגיה, יצור, צריכה, הפצה, מחירים, טכנולוגיות ונושאים בעלי קשר בינלאומי, כלכלי ופיננסי לתחום האנרגיה, במטרה לתמוך בקבלת החלטות מדיניות, לקדם הבנה של השוק ולהבטיח שקיפות עבור הציבור הרחב, קובעי מדיניות ותעשיית האנרגיה.
בין השאר, ה-EIA מסקרת נתונים על אנרגיית פחם, נפט, גז טבעי, חשמל, אנרגיה מתחדשת ואנרגיה גרעינית.
אחד מתוצריה של ה-EIA, הוא ה-Monthly Energy Review, דו"ח חודשי המספק נתונים סטטיסטיים חודשיים ושנתיים אודות צריכת האנרגיה הלאומית של ארצות הברית, בפילוח על פי מקורות האנרגיה. הנתונים בדו"ח זה ניתנים ביחידות של quads, או quadrillion BTUs.
נינה קסיאן

| --- | --- |

 לידה:  27 בנובמבר 1924 גאלאץ, רומניה 
 פטירה:  15 באפריל 2014 (בגיל 89) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Renée-Annie Cassian-Mătăsaru 
 מדינה:  רומניה, ארצות הברית 
 שם עט:  Nina Cassian 
 מקום לימודים:  מכון פומפיליאן, אוניברסיטת בוקרשט 
 שפות היצירה:  רומנית, אנגלית 
 סוגה:  פרולטקולט 
 בן או בת זוג:  ולדימיר קולין (1943–1948) 
 פרסים והוקרה:  תוכנית פולברייט 
 אתר רשמי
 
נינה קסיאן (ברומנית: Nina Cassian;‏ 27 בנובמבר 1924 – 14 באפריל 2014) הייתה משוררת, סופרת, מתרגמת לרומנית מגרמנית, צרפתית, אנגלית ורוסית, ציירת, פסנתרנית, מלחינה וסופרת ילדים רומנייה-יהודייה. כקומוניסטית מגיל 16 העריצה את סטלין, וכתבה לו שירי הלל. היא התאמצה להתאים את עצמה לדרישות הכתיבה הקומוניסטית, אך סיימה כגולה בארצות הברית. קסיאן נמלטה מהמשטר ברומניה בגלל אזכורים עליה ביומנים של ידידה, גאורגה אורסו, ויצירותיה האחרונות היו יומנים - "הזיכרון כנדוניה". לדבריה, התאכזבה מהקומוניזם ועזבה אותו כפי שעוזבים אמונה דתית. היא הייתה ונשארה אתאיסטית.
קורות חיים > ילדות

קסיאן נולדה בשנת 1924 בגאלאץ, רומניה בשם רנה אניה קסיאן-מטסארו (Renée-Annie Cassian-Mătăsaru) ליוסף קסיאן-מטסארו, שהיה מתורגמן מהשפה הגרמנית לשפה הרומנית, חייל מצטיין במלחמת העולם הראשונה בעל מדליית הגבורה והנאמנות מדרגה שנייה ולז'אנה מבית שמילוביץ'. בחירת השם, רנה אניה בעל הצליל הצרפתי היה גחמה ומוקדם מאוד התחילו לקרוא לה בשם נינה, שם שעמד ללוות אותה כל חייה.
לאחר שנתיים עקרה משפחתה לברשוב, עיר בה חיו מיעוטים גרמניים והונגריים גדולים מאוד. שם הושפעה מהשפות הונגרית וגרמנית, בהן דיברו ילדי המקום. רק בחופשות הקיץ הייתה חוזרת לגאלאץ, שם דיברו רומנית. בגיל חמש כבר ידעה לקרוא וקיבלה שיעורי נגינה וכבר בגיל זה הלחינה את הואלס הראשון וחיברה את השיר הראשון.
בברשוב למדה בבית הספר היהודי המקומי ובסיומו נכנסה לבית ספר תיכון, אך לאחר חודש עברה עם משפחתה לבוקרשט.
בית הוריה של קסיאן היה בית עם נטייה לאמנויות, אביה ניגן בפסנתר והלחין טנגו לאימה. אימה חיברה שירים ושרה בליווי אביה בפסנתר.
קורות חיים > ימי פומפיליאן

בהיותה בת 11 עברה משפחתה לבוקרשט. קסיאן למדה בבית ספר יוקרתי לאמנויות, מכון פומפיליאן. בין מוריה היו גם מקסימיליאן הרמן מקסי, מיכאיל ז'ורה וקונסטנטין סילבסטרי. שפת ההוראה במכון הייתה צרפתית. במכון לימדו דרמה, מוזיקה ואמנויות פלסטיות, ובכל התחומים האלה היו לקסיאן כישורים ניכרים.
עם סילוק התלמידים והמורים היהודים ממערכת החינוך הרומנית עברה קסיאן ל-Liceul Teoretic Evreesc (התיכון העיוני היהודי), שם המשיכה את לימודיה. בתקופת לימודיה במכון ביררה לעצמה קסיאן את דרכה האידאולוגית בעזרת חברות יהודיות. חברה אחת ניסתה למשוך אותה אל הציונות, אך שאיפותיה לתיקון עולם לא מצאו מענה נאות בתנועה, שעושה תיקונים רק בתחום היהדות, והיא שאפה ליותר מזה. חברה אחרת ניסתה לעניין אותה בתנועת השומר הצעיר, שמנסה לתקן נושאים רבים יותר. לדבריה, זה נראה לה יותר, אך זה כלל עקירה מרומניה לארץ ישראל והיא לא רצתה בכך, משום שהרגישה רומניה.
התלבטויותיה הובילו אותה לבסוף להתפקד, בגיל 16, לתנועת הנוער הקומוניסטי, שבאותם ימים הייתה בלתי חוקית.
חיי האהבה

בפניה של נינה קסיאן בלטו אף גדול וחד וסנטר דומה. קסיאן הייתה מודעת למצב וציינה שעד גיל 17 "אפילו כלב לא הביט בה". חרף זאת היו לה קשרים רומנטיים עם רבים מאנשי הספרות הרומנים והתפרסמה ותוארה על ידי המבקר הספרותי אלקס שטפנסקו, בספרו "ההיסטוריה של הספרות הרומנית בת זמננו" במילים: „cea mai atrăgătoare femeie urâtă din câte s-au afirmat în literatura română“ - "האישה המכוערת המושכת ביותר מבין הבולטות בספרות הרומנית".
לא רק גברים נמשכו אל קסיאן, השחקנית הרומנייה אאורליה וסילסקו (Aurelia Vasilescu) הכריזה בפניה על אהבתה והציעה לה הצעות, אך לדברי קסיאן היא נמשכה יתר על המידה למין הנגדי.
חיי האהבה > תקופת ולדימיר קולין

נינה קסיאן וולדימיר קולין, שניהם אנשי ספרות, שניהם ממוצא יהודי ושניהם בעלי השקפות אוהדות לקומוניזם, מצאו את המשותף להם ויחד התפקדו לארגון הנוער הקומוניסטי המחתרתי כשהיא הייתה בת 16 ויחד הדביקו כרזות ברחובות. יחד היו בקורס שערך מיכאל סבסטיאן על יצירותיו של שקספיר ולבסוף, בשנת 1943, כשעדיין לא מלאו לה 18, התחתנו. דרך קולין הפכה קסיאן לקרובת משפחה של אנה פאוקר, שרת החוץ היהודייה של רומניה ומראשי הצמרת של המפלגה הקומוניסטית, שהייתה דודתו של קולין.
חיי הזוג הצעיר היו חיי עוני, קולין צבע כפתורים לפרנסתו וקסיאן צבעה פיסות פלסטיק ליצירת מרצישורים, אך כל זה לא הספיק והם קיבלו סיוע מהוריהם. במהלך הנישואים האלה היו לקסיאן שתי פרשיות אהבים מחוץ לנישואים, פרשיות, שלדבריה, סדקו את הזוגיות והביאו אותה להגיד לבעלה, שהם צריכים להיפרד. הפרשה הראשונה הייתה עם סנדו פיטארו, גבר מופלא לדברי קסיאן, שנהרג ב-1944 בהפצצה. השני היה יוז'י קראיובאנו, שהיה חולה שחפת ומבוגר. לדברי קסיאן המשיכה הייתה בעיקר אינטלקטואלית.
בגיל 22 הכירה את המתמטיקאי דן ברביליאן, שכתב שירה תחת שם העט יון בארבו, אדם מבוגר ממנה בהרבה, שהקדיש לה יצירה. לדברי קסיאן, היא הוקסמה משפמו העבות, שכיסה את פיו ומשיער השיבה. הם התאהבו ובארבו השפיע על שירתה, שנשתלו בה מושגים מתמטיים. שניהם הקדישו שירים היא לו והוא לה.
בשנים 1947 - 1948 עבדה קסיאן כעורכת בשבועון לאמנות "רמפה", שם הכירה את אל. י. שטפנסקו. ב-1948 התגרשה מקולין. מ-1949 הייתה עורכת ב-Urzica (הסרפד) ומורה בבית הספר לספרות ולביקורת ספרותית על שם מיכאי אמינסקו.
קסיאן כתבה גם בכתב העת Pițigoiul תחת שמות העט Cezarina Pipotă (צ'זארינה פיפוטה, פיפוטה ברומנית זה קיבת השרירים), Haralambina Ficat (הרלמבינה פיקאט, פיקאט ברומנית זה כבד) ו-Clementina Maț (קלמנטינה מאץ, מאץ ברומנית זה מעי).
חיי האהבה > הנישואים עם שטפנסקו

היא התחתנה עם סופר אחר שהיה גם מורה לצרפתית ומבקר, אל (ברומנית זה קיצור לאלכסנדרו). י. שטפנסקו, שנולד במשפחה יהודית, אך התנצר. חבריו ונינה נהגו לקרוא לו "אלי" (חיבור של ראשי תיבות שמותיו הפרטיים). כשנישאה לשטפנסקו היא לא הפסיקה את קשריה עם בארבו ובמהלך נישואים ארוכים אלה, 36 שנים, היו לה, לפי דבריה, פרשיות אהבים נוספות, אך הן לא גברו על נישואיה, הן היו, במילותיה: "יובלים המצטרפים לזרם המרכזי". בעלה, המבוגר ממנה, היה סובלני כלפי מנהגה. רבים ממאהביה, כמו ניקולאה ברבאן וניקיטה סטנסקו, היו אנשי ספרות, לכן כונתה "המפתה הגדולה של הספרות הרומנית". קשר בולט היה לה עם הסופר מרין פרדה. על הקשר עם פרדה דיווח לסקוריטטה חברו של פרדה, המשורר יון קאראיון.
קסיאן לא נפגעה אישית, רק זועזעה מרעידת האדמה בוורנצ'אה (1977), אך ידידים שלה, כולל ורוניקה פורומבקו ובעלה, נהרגו באירוע.
לאחר מותו של שטפנסקו ממחלת הסרטן, היא יצאה לארצות הברית כפרופסור אורח עם מלגת סורוס.
חיי האהבה > נישואים באמריקה

בגיל 73 התחתנה קסיאן עם האמריקאי מוריס אדוארדס (Maurice Edwards), המנהל האומנותי בדימוס של הפילהרמונית של ברוקלין. אדוארדס היה מבוגר ממנה בשנתיים וגם עבורו היו אלה נישואים שלישיים.
נישואי הזוג נמשכו עד מות קסיאן. אדוארדס עצמו מת בגיל 97 ממחלת הקורונה.
קסיאן הלכה לעולמה בגיל 89 ולפי רצונה נשרפה גופתה ואפרה נשלח לרומניה, להפקדה בקרמטוריום Cenusa בבוקרשט, שם נמצאים גם האפר של הוריה ואפרו של בעלה השני, שטפנסקו.