גילברט וסאליבן
אופרות > הצלחות ראשונות > אה"מ פינאפור

גילברט וסאליבן הוציאו תחת ידם את להיטם הבינלאומי הראשון – "אניית הצי פינאפור" או או "אה"מ פינאפור" (H.M.S. Pinafore) – בשנת 1878. האופרה שמה ללעג את עלייתם של אנשים חסרי מיומנות לעמדות בכירות, ומלגלגת בנועם על הצי המלכותי ועל האובססיה של האנגלים למעמד חברתי (פיתוח של נושא אשר הוצג באופרה "המכשף" – אהבה בין אנשים ממעמדות חברתיים שונים). כמו ברבות מן האופרות שלהם, התפתחות בלתי צפויה משנה את העלילה באופן דרמטי לקראת סופה.
גילברט פיקח באופן אישי על עיצוב התפאורה והתלבושות, וכן הדריך את המבצעים על הבמה. הוא שאף לביצוע ריאליסטי של המשחק, מנע אינטראקציה לא מודעת עם הקהל, וקבע שהדמויות לא תהיינה מודעות למגוחכות שלהן עצמן. הוא התעקש שהשחקנים ישלטו באופן מושלם בטקסט ויצייתו להוראותיו, מה שהיה בחזקת חידוש לחלקם. גם סאליבן פיקח בעצמו על הצד המוזיקלי. עבודה עם מוזיקאי מקצועי ומוכשר הביאה את התיאטרון המוזיקלי האנגלי לרמת מהוקצעות חדשה. זמרת הסופרן ג'סי בונד, אשר עבדה עם גילברט וסאליבן והשתתפה בהפקתן המקורית של רבות מן האופרות, תיארה זאת כך:
משמעת העבודה על הבמה הייתה קפדנית ובלתי מתפשרת. הוראותיו של גילברט היו החוק; בעיני רוחו הוא ראה ביסודיות כל פעולה, מחווה, ואנסמבל, ולא איפשר לסטות מתוכניתו. הוא... הכין ציורים ומדידות על קוצו של יוד. היה לו כושר המצאה בלתי נדלה בעסקי הקומדיה, והוא לא הרשה אף בדיחה, ליצנות או התרחקות מתפישתו הכוללת והמוחלטת. גם הרעיון המוזיקלי הכולל של סאליבן היה ברור לגמרי וידוע מראש. כל פרט היה משועבד לסך-הכל, והוא נהג להכניע את ה"עבריינים" בסרקזם לעגני. "ועכשיו, האוכל להטריח אותך לנסות את המוזיקה שלי?" היה פונה לזמר או לזמרת שהיו להוטים להציג לראווה את צליליהם הגבוהים. אך אנו לא נפגענו מן המשמעת הקבועה הזו. כשעברנו את הגבול או כשלנו בביצוע, קיבלנו את הקנטותיהם ההתלניות כתוכחה שאנו ראויים לה. סבלנותם ומאמציהם של שני אמנים אלו הדביקו גם אותנו בנכונות לעבוד שעות על גבי שעות בחזרות, בנסיון להפנים את תפישתם של שני מוחות מבריקים אלה.
המקור באנגלית
Our stage discipline was strict and unbending. Gilbert's word was law; he thoroughly worked out in his own mind every bit of action, by-play and grouping, and allowed no deviation from his plan. He...made drawings and took measurements with the minutest care.... He had unlimited fertility of invention in comic business and would allow no gag, no clowning, no departure from his own definite conception. Sullivan's musical conception was equally clear-cut and decided. Every part must be made subservient to the whole, and his sarcasms overwhelmed the transgressor with scorn. "And now, might I trouble you to try over my music," he would say to a singer too anxious to display his or her top notes. But there was nothing to hurt or offend us in this unswerving discipline, we took their good-humoured raillery as our due when we failed in our rendering or overstepped the bounds; and the patience and enthusiasm of that artistic pair so infected all of us that we worked willingly for hours and hours at rehearsals, trying with all our might to realize the conceptions of those two brilliant minds.
המחזה הועלה בלונדון 571 פעמים, כמעט מספר שיא בהיסטוריה של התיאטרון המוזיקלי עד לאותה העת (אחרי האופרטה Les cloches de Corneville מאת אופנבאך). מאות הפקות פיראטיות ובלתי מורשות של האופרה הועלו באמריקה. במהלך עונת ההופעות, התנתק ד'וילי קארט ממשקיעיו הקודמים. השותפים הממורמרים, אשר השקיעו בהפקה ללא תמורה, גרמו לתגרה ציבורית אלימה, כששלחו בריונים אל מאחורי הקלעים בזמן ההופעה. עוזרי הבמה הצליחו להדוף את התוקפים. התקרית הזו סללה את הדרך לקארט ולגילברט וסאליבן לייסד את חברת האופרה ד'וילי קארט, אשר הפיקה את כל האופרות הבאות.
הלברית של "פינאפור" נשענת על דמויות סטריאוטיפיות ומוכרות במהותן לקהל, בין השאר מעולם האופרה (אחרות פותחו בעבודתו של גילברט עם ג'רמן רידס): פרוטגוניסט הירואי (טנור); מושא אהבתו (סופרנית); גברת מבוגרת צופנת סוד או חדת לשון (קונטראלטו); אביה המבולבל של אותה צעירה (בריטון); והנבל הקלאסי (בס בריטון). גילברט וסאליבן הוסיפו גם את הבריטון הקומי מהיר-הדיבור. בעקבות הצלחתה של האופרה, ייסודה של חברת האופרה והתקבעותו של הרפרטואר, ברבות מהאופרות הבאות של הצמד נעשה שימוש בווריאציות על דמויות אלו. לפני האופרה "המכשף" היה גילברט מתכנן את מחזותיו בהתאם לשחקנים שכיכבו בתיאטראות להם כתב, כמו במקרה של "תספיס" ו"משפט בידי מושבעים". כינונו של צוות השחקנים אשר השתתפו באופרה "המכשף" שחרר את גילברט מהצורך לכתוב לשחקנים בעלי תכונות ידועות. הוא יכול היה ליצור את הדמויות שלו בעצמו. הוא וסאליבן בחרו את המופיעים, וכתבו להם כאנסמבל ולא כשחקנים נפרדים.