stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרן לרבי
קריירת מועדונים > אייאקס אמסטרדם

לרבי שיחק כנער במועדון הדני פרמאד אמאגר, ממנו עלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1975, וכבר באותה שנה חתם באייאקס אמסטרדם מליגת העל ההולנדית, כאשר היה בן 17. אייאקס אמסטרדם הייתה באותן שנים מועדון גדול בזירה האירופית והמקומית, ולרבי זכה עמה בחמש אליפויות הולנד בשמונה עונות בהן שיחק בקבוצה. לרבי צבר 206 הופעות וכבש 66 שערים בתקופתו באייאקס.
קריירת מועדונים > באיירן מינכן ומונקו

בקיץ 1983 חתם לרבי בבאיירן מינכן, כמחליפו של פול ברייטנר שפרש מכדורגל. לרבי שיחק בבאיירן מינכן שלוש עונות, בהן זכה בשתי אליפויות הבונדסליגה ובשני גביעים מקומיים, צבר 89 הופעות והבקיע 22 שערים. בקיץ 1986 חתם במונקו מליגת העל הצרפתית, שם שיחק עונה אחת, וכבש שלושה שערים ב-27 הופעות.
קריירת מועדונים > פ.ס.וו. איינדהובן

בשנת 1987 חתם לרבי בפ.ס.וו. איינדהובן, ובשנת 1988 הגיע להישג המשמעותי ביותר בקריירה שלו, כאשר זכה עם הקבוצה בגביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון 5-6 בבעיטות הכרעה על בנפיקה ליסבון במשחק הגמר, כאשר לרבי הבקיע את אחת הבעיטות, במשחק שהסתיים בתוצאה 0-0 לאחר 120 דקות. לכך הוסיף לרבי שתי זכיות נוספות באליפות הולנד עם איינדהובן, נוסף על חמש הזכיות שהשיג עם אייאקס אמסטרדם. בשנת 1990 פרש לרבי ממשחק פעיל, לאחר שלוש עונות באיינדהובן, בהן צבר 81 הופעות והבקיע 16 שערים.
קריירה בינלאומית

לרבי שיחק בנבחרות הצעירות של דנמרק החל משנת 1973, ובשנת 1978 ערך בכורה בהנבחרת הבוגרת. לרבי שיחק עם דנמרק בשלושה טורנירים גדולים. ביורו 1984 כבש שער יתרון בחצי הגמר נגד נבחרת ספרד, שהשוותה בהמשך המשחק, וניצחה 5-4 בבעיטות הכרעה, למרות בעיטה מוצלחת של לרבי. במונדיאל 1986 השיג לרבי עם דנמרק מאזן מושלם בשלב הבתים, אך בשמינית הגמר הודחה נבחרתו, שוב על ידי נבחרת ספרד, והפעם לאחר תבוסה בתוצאה 5-1. הטורניר הגדול האחרון בו לרבי השתתף היה יורו 1988, בו דנמרק לא השיגה ולו נקודה אחת. בשנת 1989, פרש מהנבחרת לאחר 11 שנים, 67 הופעות ועשרה שערים.
קריירת אימון

באוקטובר 1991 פוטר יופ היינקס מאימון באיירן מינכן לאחר פתיחת עונה גרועה, ולרבי מונה כמחליפו. התוצאות שלרבי השיג בשנה זו לא השביעו את רצון ההנהלה גם כן, והוא פוטר בפברואר 1992 לאחר הדחה משפילה מגביע אופ"א על ידי קבוצת B 1903 מליגת העל הדנית במפגש כפול לאחר 6-3 בסיכום שני המשחקים. לאחר מכן הפך לסוכן שחקנים מוסמך על ידי פיפ"א.
סמל מיאנמר

| --- | --- |
סמל מיאנמר
 פרטים
 המחזיק בסמל:  מיאנמר 
 התקנים
 ציצה:  כוכב מוזהב
 מעטה:  סידור פרחים מסורתי זהוב
 מגן:  כחול, ענף זית מוזהב, מפת מיאנמר מוזהבת
 תומכים:  אריות מוזהבים
 מוטו:  ပြည်ထောင်စု သမ္မတ မြန်မာနိုင်ငံတော် - "הרפובליקה של איחוד מיאנמר" (בורמזית)
 אלמנטים נוספים:  רקע אדום
 
סמל מיאנמר נמצא בשימוש המדינה בכל מסמך רשמי, פומבי ופנימי ובכל הוצאה לאור של המדינה. בסמל, שכעת בצורתו השלישית, יש שני אריות "צִ'ינְטֶה" (אריות מהמיתולוגיה הדרום-מזרח אסיאתית) המסתכלים לכיוונים מנוגדים אחד מהשני. באמצע מפת מיאנמר בצבע ומאחוריה ענף זית. הסמל מוקף בעיצובי פרחים מסורתיים, האופייניים למיאנמאר ומעליהם כוכב. כל חלקי הסמל צבועים בצבע זהב על רקע אדום. בסמל המודרני הכיתובית אומרת: "הרפובליקה של איחוד מיאנמר" (בורמזית באותיות לטיניות: Pyidaunzu Thanmăda Myăma Nainngandaw).
הסמל המקורי היה שונה. במגילה היה כתוב "איחוד מיאנמר". במקום בו נמצא הכוכב עמד בעבר צִ'ינְטֶה שלישי. במקום ענף הזית היה עיגול שהיה מוקף במילים (בורמזית באותיות לטיניות: ta.pau; tha-baw).
במהלך השלטון הסוציאליסטי של נה וין נערכו שינויים בסמל ובכיתוב במגילה בתחתיתו. בסמל השני לא היה הרקע האדום, הצִ'ינְטֶאות היו כחולים, מפת מיאנמר הייתה בצבע אדום ובמקום לענף הזית היה גלגל שיניים כחול. הכוכב היה לבן, ועיצובי הפרחים היו בצבע זהב. הסמל השני הושפע ממאפיינים סוציאלסטיים, בעיקר גלגל השיניים והכוכב. בסמל השני הכיתובית אומרת: "איחוד מיאנמר הסוציאליסטית" (בורמזית באותיות לטיניות: Pyidaungsu Socialist Thamada Myanmar-naing-gan-daw).
1948
1948-1974
1974-1989
1989-2010
סלטזאוריים

| סלטזאוריים |
| --- | --- |
 איור של אופיסטוקוליקאודיה
תקופה
קרטיקון עליון, 85.8–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
על־משפחה:: טיטאנוזאוריה
משפחה:: סלטזאוריים
שם מדעי
 Saltasauridae

שחזור של סלטזאורוס.
שלד של רפטוזאורוס.
סלטזאוריים (שם מדעי: Saltasauridae) היא משפחת דינוזאורים ארוכי צוואר מקבוצת הזאורופודים, טיטאנוזאורים אשר חיו בקרטיקון עליון, לפני כ-85.8 עד 66 מיליון שנה, תקופת הכחדת הקרטיקון הגדולה. מאובניהם נמצאו באמריקה הצפונית והדרומית ובאירואסיה.
בני קבוצה זו היו דינוזאורים גדולים, מקרוביו של הארגנטינוזאורוס העצום והיו בעלי צוואר ארוך וראש קטן בעל כרבולת עם שיניים קטנות שנועדו לתלוש עלי עצים. הרוקזאורוס(אנ') היה מהקטנים שבהם והגיע עד לאורך של שמונה מטרים. האלמוזאורוס שאולי השתייך למשפחת האנטארקטוזאוריים, הגיע לאורך של מעל 30 מטרים והיה מהגדולים שבבני המשפחה, וגם מהאחרונים מביניהם.
למרות גודלם הם נרדפו על ידי ציידים גדולים ממשפחת האבליזאוריים והקרכרודונטוזאוריים וחלק מבנה המשפחה היו בעלי שריון עצם מחוזק. ייתכן שהם גם חיו בקבוצות גדולות שעזרו להדוף טורפים ולגונן על צעירים.
מיון

סוג Balochisaurus?
סוג Dongyangosaurus
סוג Marisaurus?
סוג Yongjinglong
סוג Yamanasaurus
סוג פרליטיטאן (Paralititan)?
תת-משפחה Opisthocoelicaudiinae
סוג אלמוזאורוס (Alamosaurus)?
סוג בוראלוזאורוס (Borealosaurus)
סוג אופיסטוקוליקאודיה (Opisthocoelicaudia)
תת-משפחה Saltasaurinae
סוג Bonatitan
סוג Brasilotitan?
סוג Isisaurus?
סוג לוריקוזאורוס (Loricosaurus)?
סוג Microcoelus?
סוג Neuquensaurus
סוג רפטוזאורוס (Rapetosaurus)
סוג Rocasaurus
סוג סלטזאורוס (Saltasaurus)
סוג Trigonosaurus?
סוג Uberabatitan?
סינגפור במשחקים האולימפיים

סינגפור משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948), זמן קצר לאחר שהוכרזה כמושבת כתר נפרדת מיתר מושבות המצרים הבריטיות. בין 1963 ל-1965 הייתה סינגפור חלק ממלזיה, ובאולימפיאדת טוקיו (1964) השתתפו הספורטאים הסינגפורים כחלק מהמשלחת המלזית. מאז אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) משתתפת סינגפור במשחקים כמדינה עצמאית. היא השתתפה מאז בכל משחקי הקיץ למעט אולימפיאדת מוסקבה (1980), לאחר שהצטרפה לחרם האמריקאי על המשחקים בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. סינגפור מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
הספורטאי הסינגפורי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה מרים המשקולות טאן הואו ליאנג, שזכה במדליית כסף באולימפיאדת רומא (1960). בפעם הבאה בה עמדו ספורטאים סינגפורים על הפודיום הייתה רק באולימפיאדת בייג'ינג (2008), אז זכתה נבחרת הנשים בטניס שולחן במדליית כסף. לי ג'יאוויי, שהייתה חברת הנבחרת, סיימה פעמיים במקום הרביעי בתחרות ליחידות, בבייג'ינג ובאולימפיאדת אתונה (2004). ספורטאית סינגפורית שבלטה בבייג'ינג הייתה השחיינית טאו לי, שסיימה במקום החמישי במשחה ל-200 מטר בסגנון פרפר, ואף שברה פעמיים את שיא אסיה במהלך המשחקים. שחקנית טניס שולחן ג'ינג ג'אן הונג השתתפה במשחקים בפעם השלישית.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכו הספורטאים הסינגפורים בשתי מדליות ארד, שתיהן בטניס שולחן. פנג טיאנוויי עשתה זאת בטורניר היחידות, ובטורניר הזוגות הייתה שותפה לזכייה יחד עם ואנג יואגו. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה השחיין ג'וזף סקולינג במדליית הזהב האולימפית הראשונה בתולדות סינגפור, לאחר שניצח במשחה ל-100 מטר [פרפר, עם שיא אולימפי חדש - 50.39 שניות.  נבחרת הנשים בטניס שולחן סיימה במקום הרביעי, ושתיים משחקניות הנבחרת, פנג טיאנוויי ויו מנגיו, הודחו ברבע הגמר בטורניר היחידות.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת לונדון (1948): 0
אולימפיאדת הלסינקי (1952): 0
אולימפיאדת מלבורן (1956): 0
| אולימפיאדת רומא (1960) | 0 | 1 | 0 | 1 |
אולימפיאדת טוקיו (1964): השתתפה כחלק ממלזיה
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968): 0
אולימפיאדת מינכן (1972): 0
אולימפיאדת מונטריאול (1976): 0
אולימפיאדת מוסקבה (1980): לא השתתפה
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984): 0
אולימפיאדת סיאול (1988): 0
אולימפיאדת ברצלונה (1992): 0
אולימפיאדת אטלנטה (1996): 0
אולימפיאדת סידני (2000): 0
אולימפיאדת אתונה (2004): 0
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 0 | 0 | 2 | 2 |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | 1 | 0 | 0 | 1 |
אולימפיאדת טוקיו (2020): 0
| סך הכל | 1 | 2 | 2 | 5 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  שחייה | 1 | 0 | 0 | 1 |
|  טניס שולחן | 0 | 1 | 2 | 3 |
|  הרמת משקולות | 0 | 1 | 0 | 1 |
| סך הכל | 1 | 2 | 2 | 5 |
ראו גם

סינגפור במשחקים הפאראלימפיים
סינגפור במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
סוחרי גומי

סוחרי גומי הוא מחזה מאת המחזאי חנוך לוין.
עלילת המחזה

במחזה שלוש דמויות:
בלה ברלו - רוקחת.
יוחנן צינגרבאי - לקוח בבית המרקחת של בלה ברלו.
שמואל ספרול - אדם שירש מאביו עשרת אלפים קונדומים, שאותם הוא מנסה למכור.
בתחילת המערכה הראשונה, שבה "גיבורינו קצת מעל גיל 40", מציג שמואל ספרול את הצעתו בפני בלה ברלו (ויוחנן צינגרבאי המאזין מהצד):
אבי ז"ל שנפטר לפני שבוע, היה אדם ירא שמים אבל נקניקיה רותחת, ובחייו קנה גומי, הרבה גומי, שלא הספיק למרבה הצער לנצל אותו, ולפיכך נשארתי אני, בנו היחיד שמואל, עם ירושה של עשרת אלפים חפיסות גומי חדשות מטיב אוסטרלי מעולה שאין לי צורך בהן - אני עצמי אדם חולה - ושאותן אשמח למכור לך במחירים מוזלים ביותר, ממש פרוטות.
המערכה הראשונה סובבת סביב נושא זה, ותוך כדי כך מביעים שני הגברים (כל אחד לחוד) את אהבתם לבלה ברלו ומציעים לה נישואים. בלה ומחזריה אינם מצליחים להגיע להסכמה על כדאיותו ועל טיבו של חוזה הנישואים שביניהם. כך, למשל, אומרת בלה ברלו לשמואל ספרול: ”מה יש לך בכלל להציע לאשה? היית אדם עם קסם מסוים, נכון, אבל לא פרופסור, לא אקדמאי, לא רבדים נפשיים, סתם בטלן, ועכשיו בגלל הסוכר כמעט עיוור ועל סף האימפוטנציה, בזה נוכחנו רק לפני כמה דקות”.
המערכה השנייה מפגישה אותם גיבורים כעבור עשרים שנה, ומלבד ההזדקנות, דבר כמעט ולא השתנה בעולמם. שמואל ספרול עדיין מנסה למכור את הקונדומים שירש, וכל השלושה ממשיכים לטוות חלומות ולדבר על נישואים, אהבה וכסף.
כל אחת משתי המערכות מסתיימת בהתייחסות עצמית, שבה בלה ברלו מספרת לעצמה על תחושתם של צופי התיאטרון היושבים בחושך ברגע תחילת המחזה. בסוף המערכה הראשונה דבריה מלאי אופטימיות, ואילו בסוף המערכה השנייה היא אומרת:
כמו הרגע ההוא אז בקומדיה, לפני עשרים שנה, כשהאור באולם כבר כבה והאור על המסך עוד לא נדלק, ואנחנו ישבנו בחושך וחיכינו בדומיה, כל הציפיות, על החלומות מרוכזים בנקודה אחת באפלה שממול; ואז נפתח מסך ישן בחריקה, אור צהבהב-קלוש עלה על הבמה, ושלושה אנשים מסכנים עמדו על הקרשים למעלה עם קרטון וסמרטוטים, וטחנו לנו משך שעתיים ארוכות את החיים שלנו, כאילו יש שם משהו שאנחנו לא יודעים.
מבקר התיאטרון מיכאל הנדלזלץ עמד על אופיו של המחזה:
אמצעי המניעה הם הבסיס לקשר שבין הגיבורים. בסופו של המחזה (ויש לראותו עד הסוף) מסתבר שהנושא שלו אינו אמצעי המניעה אלא כרגיל אנשים, אנשים קטנים ומיואשים המנסים ליצור קשר זה עם זה ואינם מצליחים, מפני שהם נשארים אנשים קטנים, עם התמכרותם הקטנה לעצמם. הם אינם מוותרים על תדמית העושר שלהם ולכן הם נשארים באומללותם, באכזבתם, במבוכתם.
העלאת המחזה ועיבודו לסרט

המחזה הועלה לראשונה ביוני 1978 בהפקת התיאטרון הקאמרי על בימת צוותא בבימויו של חנוך לוין. יורם גל הכין את התפאורה והתלבושות, ושוש רייזמן את המוזיקה. אלברט כהן גילם את שמואל ספרול, יוסף כרמון את יוחנן צינגרבאי וזהרירה חריפאי את בלה ברלו. הנגנים היו מישה בלכרוביץ' בפסנתר, ישעיהו ברק בגיטרה, אורלי עידן בקלרינט ותובל פטר באקורדיון.
המחזה הועלה מחדש באותו הרכב ב-1983.
הפקה שלישית, בתיאטרון החאן, נעשתה בבימוי ג'ק מסנג'ר ובהשתתפות חנה רוט, גבי עמרני ובסאם זועמוט.
בשנת 2001 כתבו אסי דיין וזאב רווח במשותף תסריט לסרט טלוויזיה המבוסס על המחזה. רווח ביים את הסרט ושיחק באחד התפקידים הראשיים, לצד יוסף שילוח ועדי לב. את הסרט הפיקו אורי פורת, אסי דיין ומיכה שרפשטיין והוא לא זכה לתשומת לב רבה.
ב-2005 הועלה המחזה מחדש בתיאטרון חיפה, בבימויו של משה נאור ובהשתתפות ישראל פוליאקוב, משה איבגי ורבקה נוימן. משה נאור חיווה דעתו על המחזה: "ברור לי שבימינו אף אחד כבר לא מתרגש מזה שאומרים את המילה 'קונדום' על הבמה, אבל 'סוחרי גומי' ממילא לא עוסק באמת בקונדומים. זו מטפורה על המחסומים שאנשים מציבים ביניהם כדי לא לגעת זה בזה באמת, בעיקר לא ברמה הרגשית, ומבחינה זו המחזה עדכני מאי פעם, כי החברה המודרנית רק הופכת מנוכרת יותר ויותר".
לקריאה נוספת

חנוך לוין, סוחרי גומי ואחרים - מחזות, ספרי סימן קריאה/הוצאת הקיבוץ המאוחד/ספרי תל אביב, 1988.
מיכאל הנדלזלץ, "מפארסה לחוויה" ו"מבעד למסך הגומי", בספרו חנוך לוין על-פי דרכו, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001.
הערות שוליים

↑  גואל פינטו, 12 מחזות של חנוך לוין ישודרו בערוץ 1, באתר הארץ, 23 ביוני 2001
↑  טל פרי, המגזין, אווירת לייטקס, באתר nrg‏, 24 במרץ 2005
| מבחר ממחזות חנוך לוין |
| --- | --- | --- |
| 1968–1969 | את ואני והמלחמה הבאה (1968) • קטשופ (1969) • סולומון גריפ (1969) |  |
| 1970–1979 | מלכת אמבטיה (1970) • יעקובי ולידנטל (1972) • קרום (1975) • סוחרי גומי (1978) |  |
| 1980–1989 | יסורי איוב (1981) • הזונה הגדולה מבבל (1982) • הפטריוט (1982) • אורזי מזוודות (1983) • יאקיש ופופצ'ה (1986) • ההולכים בחושך (1989) • מלאכת החיים (1989) |  |
| 1990–1999 | הילד חולם (1993) • האשה המופלאה שבתוכנו (1994) • הזונה מאוהיו (1996) • רצח (1997) • מוריס שימל (1998) • הבכיינים (1999) • אשכבה (1999) |  |
| 2000–2009 | הרטיטי את לבי (2007) |  |
ביבליוגרפיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: aebd2e01-064b-44d1-b3ed-8102ab6bf947
עוד קצת

"עוד קצת" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית איגי וקסמן. הוא יצא לאור ב-1 בנובמבר 2000, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל מתוך האלבום, בעדינות (2000). את השיר כתבה וקסמן ללחן והפקה של טל שגב, שהיה אחראי על הפקת שאר השירים מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השישי במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי איגי וקסמן והולחן והופק על ידי טל שגב. השיר דורג לראשונה במקום ה-19 במצעד העברי השבועי של רשת ג'. בשבוע העוקב, עלה למקום ה-14 וזכה בתואר "העלייה הגבוהה". בהמשך לכך, נכנס לעשירייה הפותחת, עד שהגיע בשיאו למקום השישי לאחר מספר שבועות בהם שהה בעשירייה הפותחת.
לאחר אחד-עשר שבועות בהם שהה במצעד, הוא יצא מהמצעד.
וידאו קליפ

האודיו הרשמי של "צופה בך" הועלה ליוטיוב ב-5 בספטמבר 2019.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2000)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2000)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2000)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2000)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד העברי השבועי של רשת ג' | 6 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | אוקטובר 2000 | תקליטור | הד ארצי |  |
הערות שוליים

1 2 3  5.11.2000 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
1 2  מילים לשיר עוד קצת - איגי וקסמן, באתר שירונט
1 2  28.1.2001 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  12.11.2000 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  19.11.2000 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  26.11.2000 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  14.1.2001 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  עוד קצת, נבדק ב-2023-08-06
| איגי וקסמן |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | אדום • לא מחכה יותר לדוור • בעדינות • מסתובבים |  |
| ערכים קשורים | איפה הילד? • אשלי וקסמן בקשי (בת דודה) • חמי רודנר • ישי אדר • "היכל התהילה" • "יפה לך" |  |
| איגי וקסמן – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| אדום | "תישא אותי לאשה" • "תהרוג אותי לאט" • "אדום" • "אין לי מה לומר לך" • "מאוד פרוע" • "פחד" • "יש לי חברה" |  |
| לא מחכה יותר לדוור | "לא מחכה יותר לדוור" • "בדרך למילווקי" • "קח את מה שיש בי" • "שיר הנגב" • "לעצום עיניים" • "תיפצע כשתרוץ אלי שוב" |  |
| בעדינות | "צופה בך" • "רק רגע" • "איש קטן למטה" • "עוד קצת" • "בעדינות" |  |
| מסתובבים | "תמיד אוהב תמיד נפגע" • "משחקת עם בובות" • "דולי פרטון" |  |
| סינגלים אחרים | "בטי בם" • "יש בו אש" • "רק בשביל לקבל חיבוק" • "יש עוד סיכוי" • "אורות וצללים" • "בוא איתי" • "הלכנו לאיבוד" • "הספוט עליי" • "כלום לא קרה" |  |
סיירת קלה

| --- | --- |
הסיירת הקלה צ'סטר, של הצי המלכותי הבריטי, 1915, סיירת מסדרת Town
הסיירת הקלה צ'סטר, של הצי המלכותי הבריטי, 1915, סיירת מסדרת Town
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סוג כלי שיט 
 
סיירת קלה היא סוג של סיירת או אוניית מלחמה, שהייתה בשימוש במחצית הראשונה של המאה ה-20.
ככל שנכנסו סיירות המערכה לשירות, הסתבר שתפקידן ישאיר אותן בצמוד לצי העיקרי. לפיכך, נוצר הצורך בסיירת קלה (Light Cruiser). במקביל, הפכו ההתפתחויות הטכנולוגיות את הסיירת המוגנת לאיטית ולא יעילה לצורכי ליווי. המנועים החדשים היו מהירים יותר, והסיירות הישנות הפכו לאיטיות ולא יעילות. מעבר לכך, המעבר לשימוש בנפט הביא לכך שלא היה צורך במחסני פחם והיה צורך במיגון שונה. בשנת 1909 נכנסו לשירות בצי הבריטי סיירות מסדרת טאון (Town); אלו היו הסיירות הקלות הראשונות. סדרה נוספת של סיירות קלות, סדרת ארת'וסה (Arethusa) נכנסה לשירות ב-1911; סיירות אלה שילבו שריון יחד עם מהירות (מהירותן הגיעה ל-29 קשר), ונועדו למשימות הקלאסיות של הסיירות: סיור, פשיטה, ליווי, וכיוצא בזה.
באמנת וושינגטון, שנחתמה ב-1922 על ידי ארצות הברית, האימפריה הבריטית, האימפריה היפנית, צרפת ואיטליה, והגבילה את הכוח הצבאי הימי של המדינות החתומות, קיבלו על עצמן המדינות החתומות להגביל את בניין אוניות השטח שלהן. מעבר לאוניות מערכה, נאסר על בניית אוניות שטח שההדחק שלהן עולה על 10,000 טון. בכך הוגדר גודלה של הסיירת הקלה, כלומר אונייה שאינה אוניית מערכה. בזמן מלחמת העולם הראשונה נשאו הסיירות הקלות הבריטיות שני תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ) ושמונה תותחי 4 אינץ' (100 מ"מ), או מערך של תותחי 6 אינץ' בלבד. סיירות גרמניות נשאו בתחילת המלחמה תותחי 4.1 אינץ' (104 מ"מ) ובמהלכה שופרו תותחיהן עד שהגיעו לקוטר של 5.9 אינץ' (150 מ"מ); כעת הגדירה האמנה את קוטר התותחים שיכולות אוניות מסוג זה לשאת: לא יותר מקוטר של 6.1 אינץ' (155 מ"מ).
במלחמת העולם הראשונה הופעלו שני סוגי הסיירות: סיירת המערכה והסיירת הקלה. בין הסיירות הקלות נבנו גם סיירות ייחודיות שנקראו "מובילות שייטת" (Flotilla Leader); תפקידן היה להיות אוניית דגל לשייטת של משחתות. הן נבנו כך שיהיה בהן מקום, מעבר לצוות הרגיל, גם למטה השייטת ולציוד הנדרש, כמו ציוד קשר.
סיירת עזר

סוג נוסף של סיירות קלות שהופעלו במלחמה היה "סיירות עזר" (Auxiliary cruiser). אלה היו אוניות סוחר, אשר עם תחילת המלחמה חומשו בתותחים בעלי קוטר קטן, ונועדו להוות ליווי לשיירות. היה זה פתרון גרוע, שכן לאוניות אלה חסרו עוצמת האש והמהירות הנדרשת כדי למלא את תפקידן כיאות. הגרמנים עשו שימוש אחר באוניות אלה, כאשר השתמשו בהן כאוניות פשיטה מוסוות לתקיפת צי הסוחר הבריטי.
הערות שוליים

↑  ישנן שלוש סדרות אוניות בשם Town: הסדרה המתוארת כאן, סדרת סיירות קלות בריטיות שהושקה בשנות ה-30 למאה ה-20, וסדרת משחתות שהושקה בארצות הברית באותה תקופה.
ניקולאה מילסקו

| --- | --- |
ניקולאה מילסקו - בבול של רפובליקת מולדובה
ניקולאה מילסקו - בבול של רפובליקת מולדובה
 לידה:  1636 וסלוי, מולדביה 
 פטירה:  1708 (בגיל 72 בערך) מוסקבה, רוסיה הצארית 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה
 מקום מגורים:  רומניה, רוסיה
 הערות:  היה גם דיפלומט ובעל התפקיד הבכיר של ספטאר בחצר נסיכי מולדובה.
 תרומות עיקריות
 תיאור המסע לסין והסיביר המזרחית
 
ניקולאֶה מילֶסקו ספטארול (ברומנית: Nicolae Milescu Spătarul; ניקולאיֶה מילסקו ספטארול; ברוסית:Николай Гаврилович Спафарий או Николае Гаврилович Милеску; ניקולאי גברילוביץ' ספאפארי או ניקולאי גברילוביץ' מילסקו; 1636–1708) היה סופר, נוסע, גאוגרף ודיפלומט רומני ממולדובה, שהתיישב ברוסיה. הוא מוכר כ"ניקולאה מילסקו ספטארול" בגלל היותו בעל התפקיד הבכיר של ספטאר בחצר שליטי מולדובה. התפרסם במיוחד לאחר מסע דיפלומטי כושל לסין בשירות הצאר אלכסיי הראשון, בעקבותיו פרסם ספר ברוסית בו תיאר את מסעו.
מוצאו ולימודיו

מילסקו נולד באחוזת מילשט על יד וסלוי במולדובה לאציל (בויאר) ממוצא יווני בשם גבריל שמוצאו ככל הנראה, מפלופונסוס. בין השנים 1648–1653 למד בבית הספר הגדול של הפטריארכיה היוונית בקונסטנטינופול אצל מורים כמו גבריאיל ולאסיוס ויואניס קריופיליס, ובפדובה באיטליה. היה פוליגלוט - ידע היטב רומנית, יוונית עתיקה, יוונית מודרנית, טורקית, סלאבית כנסייתית עתיקה, לטינית ורוסית.
פעילותו בשרות נסיכי מולדובה ולאכיה

כשחזר למולדובה מלימודיו מונה בשנת 1653 מזכירו (grămătic) של הנסיך גאורגה שטפאן. בשנת 1655, בעת מסע עם הנסיך למנזר ניאמץ
(Mănăstirea Neamţ) גילה שם מסמכים חשובים על אודות מלוכתו של הנסיך המולדבי אלכסנדרו הטוב מהמאה ה-15. משנת 1659 עבר לשירות הנסיך גאורגה גיקה ועבר יחד איתו ממולדובה לוולאכיה. אחרי שהועלה על ידו לתפקיד של "ספטאר", התפרסם כל חייו כניקולאה מילסקו ספטארול (ה"ספטאר").ׁ בוולאכיה אף מונה כספטאר גדול (mare spătar). בשנת 1660 חזר זמנית למולדובה בשרות הנסיך הצעיר שטפניצה לופו.
בשנים 1660 -1664 נשלח כקפוּקַחיה (שגריר) של ולאכיה בשער העות'מאני. מילא משימות דיפלומטיות גם בשוודיה ובגרמניה כשבשנים 1664–1667 ליווה את הנסיך לשעבר גאורגה שטפאן בגלות בסטוקהולם ובשטטין.
אחרי שב 1666 נפגש בשוודיה עם דיפלומט צרפתי, ביקר בשנה הבאה 1667
גם בצרפת בחצרו של לואי ה-14
בניסיון לגבש ברית חדשה נגד הטורקים.
פעילותו בשרות נסיכי מולדובה ולאכיה > כריתת אפו

בשנת 1668 שב למולדובה שם נחשף כקושר נגד הנסיך איליאש אלכסנדר, יש אומרים מתוך מניעים להתמנות הוא עצמו כנסיך. הקשר התגלה וניקולאה מילסקו נענש על ידי כריתת אפו. מאז קיבל את הכינוי Cârnul " אף סולד".
(לפי הכרוניקה של יון נקולצ'ה מתחילת המאה ה-18, הקשר וכריתת האף התרחשו בזמנו של הנסיך שטפניצה לופו, אך על סמך מקורות אחרים ומפני שהדברים לא מסתדרים טוב כרונולוגית עם אירועי חייו, בערך על מילסקו באנציקלופדיה בריטניקה וגם בוויקיפדיה הרוסית האירועים ממוקמים בעת מלכותו של איליאש אלכסנדרו).
אחרי כישלון הקשר ברח מילסקו לקונסטנטינופול.
בגלות פעילותו ברוסיה

אחרי שהיה בוולאכיה בחצרו של גריגורה גיקה שאותו הכיר בבירה העות'מאנית הגיע מילסקו לחצרו של פרידריך וילהלם, הנסיך הגדול של ברנדנבורג שם עבר ניתוח פלסטי מוצלח באף .
בשנת 1671 ,לפי המלצת הפטריארך של ירושלים, דוסיתיי השני, שלפמלייתו הצטרף, ביקר ברוסיה והתקבל לשירותו הדיפלומטי של הצאר אלכסיי הראשון כמתורגמן ואחר כך כראש צוות המתורגמנים. הזמנתו למוסקבה באה ממי שהיה אחראי על מדיניות החוץ של הצאר, ארטימון מטבייב (1625 - 1666).
ב-1674 ניהל שיחות מטעם הצאר עם הנסיכויות הרומניות מתוך ניסיון לרתמן לתוכניות הרוסיות נגד האימפריה העות'מאנית. בשנים 1675–1678 ממלא שליחות דיפלומטית בשם הצאר בסין. מאוחר יותר ב-1695 ליווה את הצאר הצעיר פיוטר אלכסייביץ' במערכתו באזוב.
מילסקו הוערך מאוד על ידי פטר הגדול. לפי האנקדוטה המסופרת בכרוניקה של יון נקולצ'ה, כשבמסגרת תוכניות המודרניזציה, הצאר החליט על גילוח זקני הבויארים הרוסים, לניקולאה מילסקו נפל הכבוד להיות מגולח בידי הצאר עצמו.
מסעו בסין

כאמור, ב-1675 יצא מילסקו למשימתו הדיפלומטית לסין עם פמליה של 150 אנשים, כולל תגבורת צבאית. הוא התבקש לדון עם הסינים על תקריות בגבול הרוסי - סיני, להגיע איתם להסכמי סחר ולבקר באזורים על יד נהר האמור. שנכנסו באותה תקופה לשליטה רוסית. משלחת קודמת בשנת 1656 בראשותו של פיודור באייקוב שלא כיבד את כללי החצר הקיסרי בבייג'ינג, לא השיגה יעדים אלה.
בהגיעו ליניסייסק מילסקו שלח אל הקיסר קנג הסי את אחד מאנשיו, איגנטי מילובנוב על מנת לידע את הסינים על מטרות הביקור. מילובנוב היה האירופי הראשון שחצה את נהר האמור לתחום סין והגיע לבייג'ינג בדרך הקצרה ביותר. מילסקו נסע בעקבותיו ולבסוף חנה על גדת הנהר נוני (נן) במנצ'וריה שם חהמתין לחזרתו של מילובנוב. הלה המשיך בחזרה למוסקבה והביא לצאר דו"ח ראשון.
במאי 1675 חצה מילסקו את מנצ'וריה והגיע גם הוא לבייג'ינג, אולם שליחותו הדיפלומטית נכשלה והוא חזר לסיביר באותו מסלול באביב 1677.
מסעו בסין > בעקבות המסע בסין

ביומן מסעו הנקרא "הספר שבו מתואר המסע דרך סיביר, מן העיר טובולסק עד לגבול סין" מתאר מילסקו את המסלול החלק האמצעי של הנהר אוב, של יובליו אירטיש וקט, כמו כן של אנגרה. הוא שיער כי מקור הנהר אוב הוא האגם טלצקויה בהרי אלטאי, הניזון ממימי הנהרות בּיָה וקטוּן.
מילסקו היה הראשון שתיאר את האגם באיקל על הנהרות הנשפכים אליו - סלנגה, ברגוזין, אנגרה עילית, ואת האי אולחון, והיה הראשון שציין גם את עומקו הקשה למדידה של האגם.
המלומד המולדבי השתמש באצטרולב לקביעת קואורדינטות של יישובים מסוימים. הנתונים שאסף שימשו מאוחר יותר את הישועים שחקרו את סין.
בסין מילסקו ומלוויו פגשו שליחים קתולים ממערב אירופה
בראשם האסטרונום הישועי הפלמי פרדיננד פרביסט (1623-1688 Verbiest Ferdinand) שלימד את הקיסר קנסי אסטרונומיה ומתמטיקה. שתי המשלחות אף דנו ביחד סוגיות מדעיות אחדות.
בחזרתו למוסקבה כתב ניקולאה מילסקו שלוש עבודות הנוגעות למסע:
יומן המסע, דו"ח המשלחת ותאור של סין.
בכתביו סיכם מילסקו את הידע שהצטבר עד אז על אודות סיביר המזרחית.
אף על פי שטעה כשהאמין שנהר האמור הוא הארוך בעולם מנה ללא שגיאות את יובליו ובראשם -סונגרי. כמו כן תיאר נכון את היווצרות אמור מהמפגש בין ארגון ושילקה (זו האחרונה נוצרה משני נהרות): אינגודה ואונון.
מילסקו חשב בטעות שקיים גם רכס הרים גדול באזור בין הנהרות לנה ואמור, המחבר את האגם באיקל עם הים אוחוצק (תאוריה זו הוחזקה על ידי גאוגרפים רבים עד לאמצע המאה ה-20).
הוא תיאר גם את המזקקות שהיו קיימות בסיביר,
ומסר מידע על האי סחלין (אותו חשב עוד יותר גדול ממה שהוא באמת),
תוך "איחודו" השגוי עם האי הוקאידו השכן לו מדרום.
מאוחר יותר השתתף מילסקו בהכנות לשליחותו של פיודור גולובין לסין.
הוא נפטר במוסקבה בשנת 1708.
צאצאיו

נכדו של ניקולאה מילסקו, הספטאר יורי סטפאנוביץ' מילסקו או "ספאפארי" (תעתיק של המילה הרומנית ספטאר ברוסית), היגר לרוסיה בפמלייתו של השליט דימיטריה קנטמיר בשנת 1711 אחרי כישלון מסעו של פטר הגדול בנסיכויות הרומניות. הנין שגדל ברוסיה שינה את שם משפחתו "ספפארי" לשם בעל משמעות דומה ברוסית -מצ'ניקוב (מ"מצ'ניק"- בעל חרב).
צאצאים מאוחרים יותר של ניקולאה מילסקו היו חתן פרס נובל איליה איליץ' מצ'ניקוב ואחיו, לב איליץ' מצ'ניקוב.
הנצחה

הספרייה המחוזית בעיר הולדתו וסלוי נקראת על שמו.
פסלי דיוקן שלו הוצבו בחזית המוזיאון המחוזי בעיר וסלוי וב"שדרת הקלאסיקונים" בעיר קישינייב.
2002- רפובליקה מולדובה הנפיקה שני בולים לזכרו
31 באוקטובר 2011- הבנק הלאומי של רומניה הטביע מטבע כסף מיוחד לזכרו.