stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב קפלן (רב)
הערות שוליים

↑  Orient XXI - Le journal en ligne de référence du monde arabe et musulman, orientxxi.info
↑  פיליפ בורדל, תולדות יהודי צרפת, כרך 2, אלבין מישל, 2004, עמ' 464. (בצרפתית)
↑  חיים קורסיה, יעקב קפלן, רב הרפובליקה, עמ' 161. (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396199105171  PLWABN: 9810630677705606  BnF: cb11909408w (data)  GND: 122441192  ISNI: 0000 0001 0868 4337  LCCN: n50044999  NKC: xx0187458  NTA: 07199839X  SUDOC: 026945282  VcBA: 495/207529  VIAF: 9848437   WorldCat (עם VIAF): 9848437 
הרב יעקב קפלן עם הרב מקס ורשבסקי בשנת 1978
יולנדה גריפית'

| --- | --- |

יולנדה גריפית', 2014
 לידה:  1 במרץ 1970 (בת 54) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  Palm Beach State College  Carver Military Academy 
 תקופת הפעילות:  1993–2009 (כ־16 שנים) 
 פרסים והוקרה:  WNBA's Top 15 Team  MVP של סדרת הגמר ב-WNBA  שחקנית ההגנה של העונה ב-WNBA  היכל התהילה של הכדורסל לנשים 
 
יולנדה איבט גריפית' (באנגלית: Yolanda Evette Griffith;‏ נולדה ב-1 במרץ 1970 בשיקגו, אילינוי) היא כדורסלנית עבר אמריקאית ששיחקה בליגת ה-WNBA. בשנת 2014 הוצגה בהיכל התהילה של כדורסל הנשים, ובשנת 2021 הוצגה בהיכל התהילה של הכדורסל.
הקריירה בתיכון ובקולג'

גריפית' למדה בתיכון "ג'ורג' וושינגטון קארבר" הנמצא באזור עיר הולדתה, שיקגו. בשנתה האחרונה בתיכון (1988-1989), היא נבחרה כחלק מנבחרת ה-All-American של המגזין פרדה.
לאחר מכן, קיבלה גריפית' מלגת לימודים באוניברסיטת איווה, אבל ביטלה אותה לאחר שילדה את בתה הראשונה, קנדיס.
אחר כך, היא הצטרפה לפאלם ביץ' גוניור קולג' הנמצא בקליפורניה, שם זכתה במספר פרסים. לאחר מכן, היא עברה לאוניברסיטת פלורידה אטלנטיק, שם סיימה את לימודיה ב-1993.
קריירה ב-ABL

בשנת 1997, הצטרפה גריפית' לליגת הכדורסל האמריקאית, כאשר נבחרה במקום הראשון בדראפט, על ידי לונג ביץ' סטינגרייס.
אחרי עונת 1997-1998, היא עוברה בטרייד לשיקגו קונדורס. בקונדורס שיחקה גריפית' שתי עונות.
בשנת 1998, נבחרה גריפית' לשחקנית ההגנה של הליגה והייתה חלק מחמישיית העונה הראשונה. בנוסף, היא סיימה במקום השני בקרב על תואר ה-MVP של הליגה, לאחר שהפסידה לנטליה ויליאמס.
כשעזבה גריפית' את הליגה בדצמבר 1998 היא דורגה חמישית בנקודות (17.2 נקודות), ראשונה בריבאונדים (12.3), שנייה בחטיפות (3.3) ושנייה בחסימות (1.3).
קריירה ב-WNBA

בדראפט ה-WNBA של 1999, נבחרה גריפית' במקום השני, על ידי סקרמנטו מונארכס. באותה השנה, היא זכתה גם בתואר ה-MVP של העונה הסדירה וגם בתואר שחקנית ההגנה של הליגה. בנוסף, גריפית' השתתפה בארבע משחקי ALL-STAR, וב-2004, אף זכתה בתואר ה-MVP של ה-ALL-STAR.
בשנת 2005, זכתה קבוצת סקרמנטו מונארכס באליפות, לאחר ניצחון על קונטיקט סאן. זו הייתה האליפות הראשונה בתולדות המונארכס, וגריפית' זכתה בתואר ה-MVP של הגמר.
קריירה מעבר לים

זמן קצר לאחר שסיימה את לימודיה בקולג', עברה גריפית' לשחק כדורסל מקצועני בגרמניה. היא שיחקה בגרמניה משנת 1993 ועד 1997, ובשנתה האחרונה בקבוצה, היא סיימה כמלכת הנקודות (24.7 בממוצע) וכמלכת הריבאונדים (16.0 בממוצע) של יורוליג.
בפגרות ה-WNBA של 2003 ושל 2004, שיחקה גריפית' בקבוצה יקטרינבורג הרוסית.
המשחקים האולימפיים

גריפית' הייתה חברה בסגל נבחרת ארצות הברית שזכתה במדליות הזהב באולימפיאדת סידני ובאולימפיאדת אתונה.
יצירה לא גמורה לפסנתר מכני

| --- | --- |

 מבוסס על:  פלאטונוב 
 בימוי:  ניקיטה מיכאלקוב 
 תסריט:  ניקיטה מיכאלקוב, אלכסנדר אדבשיאן 
 שחקנים ראשיים:  Natalia Nazarova Alexander Kalyagin אולג טבקוב ניקיטה מיכאלקוב Yelena Solovey 
 מוזיקה:  אדוארד ארטמייב 
 צילום:  פאבל לבשב 
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 חברת הפקה:  מוספילם 
 הקרנת בכורה:  1977 
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
יצירה לא גמורה לפסנתר מכני (ברוסית: Неоконченная пьеса для механического пианино) הוא סרט דרמה סובייטי משנת 1977 בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב. הסרט מהווה תיאור אלגנטי ומלא חמלה של אכזבות אישיות, בינוניות וצער מלנכולי, על פי סיפורים של צ'כוב, ביניהם המחזה הבלתי גמור – פלאטונוב.
תקציר העלילה

משפחה ענפה מתכנסת בביתה הכפרי והאריסטוקרטי של אלמנת גנרל ברוסיה הצארית. על רקע דיונים קלילים על אצולה מתנוונת, נרקם לו סיפור של אהבה מתחדשת. יצירת מופת של אווירה, צבע, תאורה אקספרסיבית ודיאלוג פיוטי.
הערות שוליים

↑  https://sovietmoviesonline.com/drama/135-neokonchennaya-pesa-dlya-mehanicheskogo-pianino.html
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוסף כנען

| --- | --- |

יוסף ויהודית כנען
 לידה:  1922 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  25 בינואר 2002 (בגיל 80 בערך) 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
יוסף צוקרמן כנען (1922 – 25 בינואר 2002) היה פזמונאי, פוליטיקאי ועיתונאי ישראלי. כתב כמה מהלהיטים הגדולים בישראל של שנות ה-50, בהם "אבא'לה בוא ללונה פארק", השיר "לא לא לא" של יפה ירקוני, "אל תבלבל לי יותר את המוח" ו"שושק'ה מכרכור".
ביוגרפיה

יוסף נולד בוווינה שבאוסטריה בשם "היינץ צוקרמן". בגיל 10 עלה לארץ באוניית המעפילים "הנרייטה סאלד" ועבר לתל עדשים, שם עסק בעבודת אדמה. את שירותו הצבאי עשה בחיל המודיעין וסיים אותו בדרגת סרן. בתקופת שירותו הצבאי, עברת את שמו ל"יוסף כנען".
לאחר שירותו הצבאי עבד ככתב בעיתון "דבר" הישראלי וכעורך הראשי של העיתון הכלכלי "שער". עבד גם בעיתון "הנדלסבלאט".
עם הקמת שגרירות ישראל בגרמניה בשנת 1965, מונה כנען לנספח הכלכלי בה, לאור היותו בקיא בעניינים כלכליים ודובר גרמנית שוטפת כשפת אם. ארבע שנים עבד בתפקיד ויצר קשרים הדוקים עם צמרת הממשל הגרמני.
בשנת 1970 טס יוסף כנען לגרמניה והביא לישראל את כספי השילומים, 2,000,000 מרקים במזומן, אשר נשמרו בתוך מזוודה שנקשרה לידו באזיקים.
לאחר השירות הדיפלומטי, הוא קיבל הצעה מעיתון כלכלי גדול מאוד בגרמניה בשם "הנדלסבלאט" ככתב כלכלי לעיתון, הכתב הזר היחיד במערכת. הוא עבד שם 30 שנה עד יומו האחרון, וקיבל עיטור מופת על כך "כאות הוקרה לתרומה בהידוק הקשרים בין שתי מדינות מפולגות". במקביל לעבודתו בעיתון, ניהל את רשת הסופרמרקטים "קו-אופ" וכתב גם לעיתון שווייצרי נחשב.
בין קריירה לקריירה כתב יוסף כנען כמה מהלהיטים הגדולים ביותר של שנות החמישים: "לא לא לא" של יפה ירקוני, "שושק'ה מכרכור" והמפורסם שבהם, "אבאל'ה בוא ללונפארק" ששר ישראל יצחקי.
היה נשוי ליהודית כנען ואב לבן ולבת. נפטר ב-25 בינואר 2002 מסרטן הדם.
הערות שוליים

↑  על פי אתר חברה קדישא ת"א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304642505171  MusicBrainz: 358a3f09-a31d-4357-87bd-b0965a5f78e6  VIAF: 97360794   WorldCat (עם VIAF): 97360794 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי אינדונזיה–טורקמניסטן

| יחסי אינדונזיה–טורקמניסטן |
| --- | --- |
אינדונזיה: טורקמניסטן


אינדונזיה: טורקמניסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 488,100
אוכלוסייה
284,049,195: 7,525,648
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 59,887
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 7,958
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אינדונזיה–טורקמניסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת אינדונזיה לבין טורקמניסטן.
היסטוריה

אינדונזיה הכירה בעצמאותה של טורקמניסטן ב-28 בדצמבר 1991 יחד עם ההכרה בעשר מדינות אחרות החברות בחבר המדינות ואשר היו חלק מברית המועצות לשעבר. אינדונזיה כוננה יחסים דיפלומטיים עם טורקמניסטן באמצעות החתימה על הקומוניקט המשותף ב-10 בדצמבר 1992 במוסקבה. בהתבסס על הצו הנשיאותי של 1993, שגריר אינדונזיה בטשקנט הוסמך במקביל גם עבור הרפובליקה של טורקמניסטן. מאוחר יותר יוצגה אינדונזיה באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה, וכיום היא מיוצגת באמצעות שגרירותה בטהראן, איראן.
נשיא טורקמניסטן, ספרמורט ניאזוב, ערך ביקור ממלכתי באינדונזיה ב-1–3 ביוני 1994. טורקמניסטן מקווה לפתח שיתוף פעולה דו-צדדי ורב-צדדי בתחומי הכלכלה והמסחר. במהלך הביקור נחתמו מספר מסמכים, ביניהם הסכם שיתוף פעולה כלכלי, מדעי וטכני וכן הסכם הגנה וקידום השקעות. מצד שני, במהלך ביקורו של הנשיא סוהרטו בטורקמניסטן ב-10–12 באפריל 1995, נחתם הטקסט של הצהרת שיתוף הפעולה על עקרונות היחסים ושיתוף הפעולה בין אינדונזיה לטורקמניסטן.
היחסים הבילטרליים בין אינדונזיה לטורקמניסטן בתחום הפוליטי מתנהלים בצורה טובה יחסית. ניתן לראות זאת מתמיכה הדדית של עמדות ומינויים של שתי המדינות בפורומים/ארגונים בינלאומיים שונים.
יחסים כלכליים

היחסים הכלכליים ושיתוף הפעולה המסחרי בין אינדונזיה-טורקמניסטן עדיין לא הראו ערך משמעותי. בפברואר 1993 שר תעשיית חומרי הבניין של טורקמניסטן, חלמאוחמד אורזחטוב חתם על הסכם הבנות עם PT. Wijaya Karya ו-PT. פרומה קומקסינדו תקים מפעל אדני בטון לרכבת, מפעל לעמודי חשמל ומפעל למוצרי אנרגיה סולארית. בניית מסילת הברזל המתוכננת בטורקמניסטן היא באורך 2,000 ק"מ. בתמורה, טורקמניסטן מתכוונת לשלם עם כותנה ומוצרי סחורה אחרים אך זה לא מומש.
תחום חברתי-תרבותי

בתחום החברתי-תרבותי, לשתי המדינות אין עדיין הסכם שיתוף פעולה בתחום החברתי-תרבותי והתיירותי. עם רקע תרבותי ודתי ניתן לממש אפשרות לשיתוף פעולה אינטנסיבי. מסיבה זו, יש צורך לבחון אפשרויות שונות של שיתוף פעולה חברתי-תרבותי על מנת לעודד מגעים מוגברים של יחסי שיתוף פעולה, הן בין ממשלות והן בין עמי שתי המדינות.
נציגויות דיפלומטיות

אינדונזיה מיוצגת בטורקמניסטן באמצעות שגרירותה בטהראן, איראן.
טורקמניסטן מיוצגת באינדונזיה באמצעות שגרירותה בקואלה לומפור, מלזיה.
יוני דואר בשירות ההגנה וצה"ל

רכבי צה"ל נושאים שובכים ניידים במהלך מצעד צבאי, 1949
יונת דואר על תותח מוסווה במבצע חורב, 1948
יחידות של יוני דואר שירתו בארגון "ההגנה" ובצה"ל עד שנת 1957. היונים הופעלו בידי יונאים ששירתו כחברי ההגנה, ובהמשך בידי חיילי צה"ל.
הקמת היחידה

כבר מחתרת ניל"י עשתה שימוש ביוני דואר כאמצעי קשר.
בשנת 1938 הציע אברהם עץ-הדר להשתמש ביוני-דואר עבור "ההגנה". למרות שנתקל בספקנות הורשה לו לרכוש יונים להקים יחידה. עץ-הדר רכש יונים בבלגיה והקים שובך בשכונת רחביה בירושלים (בחצר ביתה של רחל ינאית בן-צבי). בשנת 1939 הקים את מק"י (מחלקת קשר יונים). עץ-הדר השיג את הסכמת השלטון הבריטי לגידול יונים בכך שסיפק להם יוני דואר עבור בסיסיהם בארץ ישראל ובמצרים.
ההכשרה ליחידה

ההכשרה לשירות ביחידת יוני הדואר הייתה במסגרת קורס, ואליו גויסו בעיקר חברות בארגון "ההגנה". המיון לקורס נעשה על פי שני קריטריונים מרכזיים: אהבה לבעלי חיים וסודיות רבה. על הקורס פיקד והדריך מי שלימים היה מפקד ההגנה האווירית של אזור תל אביב, צ'רלי לוין. ההכשרה כללה הרצאות על יונים ויוני דואר בפרט, אופן ההתייחסות ליונים, הכרת חייהן והתנהגותן, בריאותן ומחלותיהן, מזונן ועוד.
עם גמר הקורס גויסו חברות "ההגנה" לעבודה בשובך המרכזי, שהוסתר בגן החיות של תל אביב. תפקידן היה לטפל ביונים, להכירן, לדאוג לאוכל, לשתייה, לבריאות היונים ולניקיון השובך. העבודה נעשתה בתורנות בשעות הבוקר ולפנות ערב.
אימון היונים ואילופן

היונים אולפו ואומנו באופן הבא: ראשית, הן הוצאו מהשובך לקול מחיאות כפיים, דרך הלוכד – פתח מיוחד שהיונים תוכלנה לצאת דרכו אך לא להיכנס. לאחר מכן יצאו לטיסה כלהקה, ובהמשך אומנו לטוס בנפרד. כאשר הונף דגל כחול, הן אומנו לחזור אל השובך, וכאשר הונף דגל לבן, היה עליהן לעוף.
האילוף נמשך בהדרגה: היונים נלקחו בסלים בקבוצות או כיונים בודדות ושוחררו לחזור אל השובך, שם המתינו להם מזון ומים. בתחילה, נלקחו היונים למרחקים קצרים בסביבת השובך ולאחר מכן היונאים התרחקו באופן הדרגתי. בהמשך, שוחררו יונים גם ממרחקים ארוכים, כאשר היונאים לקחו את היונים אל מקום השיגור באמצעות תחבורה ציבורית.
בראשית דרכה, היחידה פעלה בתקופת המנדט הבריטי, ונאסר לגדל יוני דואר. על מנת להסוות את העיסוק הסודי, חברות ההגנה ביחידה צוידו בכרטיס חבר של "אגודת חובבי היונים", אותו הציגו במקרה של בדיקת פתע על ידי שוטרים בריטים.
פעילות היחידה

היונאיות הוותיקות הפעילו את היונים לפעולות שונות במסגרת "ההגנה". כך למשל, בליל הגשרים צוידו החוליות ביונים, והשתמשו בהן להעברת ידיעות מיישובים במצור, וכן לפעולות שונות ולפעולות יחידים בתפקידים מיוחדים, לדוגמה: יצירת קשר עם אוניות המעפילים שהתקרבו לחוף בזמן שנדרשה דממת אלחוט.
המעבר מן ההגנה לצה"ל

עם הכרזת המדינה, חלק מקבוצת הנשים של יחידת יוני הדואר של "ההגנה" גויסה לצה"ל. הן היו הגיוס הראשון של בנות ח"ן (חיל נשים) ושוכנו בתל ליטוינסקי, הידוע כיום כתל השומר. במסגרת תפקידה של היחידה, נוספה לה פעילות הגנתית: תצפית אווירית על שמי תל אביב, בהיעדר מכ"מים. היחידה שוכנה בבית הירוק בשיח' מוניס. תפקידן היה לצפות מעל הגג אל השמיים, לגלות מטוסי אויב, ולהזהיר במכשיר הקשר, שהיה קשור למפקדת ההגנה האווירית של תל אביב.
עם הקמת צה"ל הוקמה יחידת היונאים של חיל הקשר. היחידה כללה מאות יונים, חלקן גויסו משובכים קיימים ברחבי הארץ, בעיקר בקיבוצים ובמושבים. חלק נוסף הובאו על ידי שליחות "ההגנה" שחזרו לישראל עם יונים שנתרמו בארצות הברית. בתחילה שוכנה היחידה במטה חיל הקשר בשרונה (כיום בסיס הקריה).
בצה"ל פעלו מספר שובכים: תחילה פעל השובך בגבעת ברנר שנבנה עוד בימי "ההגנה" על ידי שמעון הנדלר, מי שמונה למפקד יחידת היונאים בצה"ל. היונים משובך זה שימשו ככלי להעברת הודעות, במיוחד בחזית הדרום והנגב, ובשימושו של חיל האוויר.
בהמשך נבנו שובכים גדולים למטרות גידול ופעילות מבצעית גם במרחביה ובבה"ד 7, בסיס ההדרכה של חיל הקשר בצריפין.
מפקדת יחידת יוני הדואר עברה במרץ 1949 מהקרייה לבה"ד 7. היחידה התפתחה מאוד, ונוספו לה יונאים חדשים ממגויסי צה"ל. בהמשך הגיעה קבוצת יונאים מירושלים, בהדרכתו של אברהם עץ-הדר שלימד והקים בזמנו את יחידת יוני הדואר בירושלים.
השובך הגדול והחדש שהוקם בגבעת ברנר נמצא על הגבעה הצפונית, לידו הוקם צריף ובו שוכנו חיילי היחידה. היחידה צוידה בטנדר, נהג ואפסנאי. מפקד היחידה ונהגו יצרו קשר וגיבוש פנים-יחידתי בין השובכים והיונאים שפוזרו בכל חלקי הארץ. הם סיפקו ידע, מזון ואביזרים שונים הדרושים ליונים, לשובכים וליונאים שטיפלו בהם, הבסיס היה בבה"ד 7.
יוני דואר סופקו גם לחטיבת פלמ"ח הנגב, אך לא אותר דו"ח על השימוש בהן.
בשנת 1953 היו ביחידה כ-1,000 יונים ששכנו בשובכים רבים בכל חלקי הארץ במסגרות צה"ל,
והשתמשו בהן בכל מיני מטלות ופעולות. בין השאר גם טייסים וצנחנים צוידו ביונה לפני הפעולה.
בשנותיו הראשונות של צה"ל השימוש ביונים הפך מקובל וחיוני, ונבנו שובכים ניידים שהיו קשורים ליחידות צה"ל. עם זאת, ככל שהתקדמה ההתפתחות הטכנולוגית, חיל הקשר התקדם בידע ובמכשור חדיש, ויחידת יוני הדואר נדחקה הצידה החל משנת 1954. היחידה הלכה וקטנה עד שנסגרה סופית בשנת 1957.
לימים הוקמה אנדרטה ליונה האלמונית בבה"ד 7, אך שנים מאוחר יותר, כאשר הורחב הבסיס, נהרסה האנדרטה על ידי דחפור, ולא נשאר זכר ליחידת יוני הדואר.
אזכורים בספרות

אחד האזכורים הרחבים בספרות הוא הספר "יונה ונער" מאת הסופר מאיר שלו. בספר זה מובאת בהרחבה פעילותה של יחידת יוני הדואר טרם הקמת המדינה. בספר זה, התבסס מאיר שלו על ידע שאסף בין השאר בראיונות מהיונאיות מיחידת יוני הדואר שעבדו בשובך בתל אביב ובאשדות יעקב.
לקריאה נוספת

חיה עירוני-אברהמי, אלמוניות בחאקי 1989, בהוצאת מלוא בע"מ
הערות שוליים

↑  אל"ם (בדימוס) דניאל רוזן, הקשר במבצע 'עובדה' (עמ' 3), באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב, ‏ספטמבר 2019
↑  צילום מבואר באתר עמותת חיל הקשר
האנדרטה ליונה האלמונית בבה"ד 7
יעקב שלום ליכט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1922 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  30 בספטמבר 1991 (בגיל 69 בערך) ירושלים, ישראל 
 
יעקב שלום ליכט (1922–30 בספטמבר 1991) היה פרופסור בחוג למקרא שבאוניברסיטת תל אביב וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 1985.
חייו ופועלו האקדמי

יעקב שלום ליכט נולד בווינה. הוא גדל בברין שבצ'כיה ולמד בתיכון היהודי בעיר, בין מוריו היה ברוך קורצווייל. בשנת 1940 עלה לארץ ישראל. סיים את לימודיו בספרות ומקרא באוניברסיטה העברית בשנת 1948. ב-1949 היה עוזרם של נחמן אביגד ואליעזר ליפא סוקניק שערכו ופרסמו את מגילות מדבר יהודה. הדבר הביאו לעסוק בתחום המקרא, הגותו ופרשנותו, מגילות מדבר יהודה, הספרים החיצוניים, האפוקליפסה והארכאולוגיה. במאי 1957 קיבל תואר דוקטור על עבודת הדוקטורט שעשה על מגילת ההודיות. בשנת 1965 מונה לדרגת מרצה באוניברסיטת תל אביב.
כיהן כראש החוג למקרא באוניברסיטת תל אביב. היה מעורכיה וכותביה של האנציקלופדיה המקראית. בשנותיו האחרונות עסק בפירוש מקיף לספר במדבר.
ליכט כתב בגישה ישירה ובהירת לשון ושילב במחקרו את חידושי המחקר במגוון מדעים שונים כמו: פילוסופיה, תורת הספרות, אנתרופולוגיה, תאולוגיה, ארכאולוגיה ופילולוגיה. הוא ניסה להבין את הטקסט המקראי מתוך צורת ניסוחו ובשימוש בהגיון פשוט, מסקנות ברורות, אך השאיר גם מקום להטלת ספק.
ספר לזכרו

אור ליעקב, מחקרים במקרא ובמגילות מדבר יהודה, לזכרו של יעקב שלום ליכט, בעריכת יאיר הופמן ופרנק פולק, בית הספר למדעי היהדות ע"ש חיים רוזנברג, אוניברסיטת תל אביב, ירושלים, תשנ"ז.
ספרים שכתב

מגילת ההודיות, ממגילות מדבר יהודה. ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ו (הדפסה חוזרת, במקור תשי"ז).
פירוש על ספר במדבר (כב-לו). ירושלים: הוצאת מאגנס, תשנ"א.
פירוש על ספר במדבר (יא-כא). ירושלים: הוצאת מאגנס, תשנ"א.
Storytelling in the Bible. Jerusalem: Magnes Press, 1978. (reprint 1986).
פירוש על ספר במדבר (א-י). ירושלים: הוצאת מאגנס, תשמ"ה.
הניסיון במקרא וביהדות של תקופת הבית השני. ירושלים: הוצאת מאגנס, תשל"ג.
ספר חזון עזרא (ספריית 'דורות' 6). ירושלים: מוסד ביאליק, תשכ"ח.
מגילת הסרכים, ממגילות מדבר יהודה. ירושלים: מוסד ביאליק, תשכ"ה.
כת מדבר יהודה וכתביה (עיונים כו). ירושלים: הוצאת הסוכנות היהודית לארץ ישראל, תשי"ז.
רמב"ן - פרשנות המקרא היהודית - פרקי מבוא, בעריכת מ' גרינברג, ירושלים, תשמ"ג.
ספרים שערך

מועדי ישראל זמנים ומועדים בתקופת המקרא ובימי בית-שני. עורך: יעקב שלום ליכט. ירושלים: מוסד ביאליק, תשמ"ח.
ספר ויקרא עם פרוש חדש... מאת ש"ל גורדון. מהדורה חדשה ומתוקנת. מבוא ופירוש התקין יעקב ליכט. תל אביב: תשל"ב.
לקריאה נוספת

יאיר הופמן ופרנק פולק, פתח דבר, בתוך: אור ליעקב, מחקרים במקרא ובמגילות מדבר יהודה, לזכרו של יעקב שלום ליכט.
פרנק פולק, יעקב שלום ליכט - האדם והפרשן, שם, עמ' 1–5.
גרשון ברין, יעקב ליכט — המורה והחבר, דברים באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, בתוך: ג' ברין וב' ניצן (עורכים) יובל לחקר מגילות ים המלח, ספר הקונגרס לזכרו של יעקב ליכט ולחמישים שנות חקר המגילות, ירושלים תשס"א, עמ' 1–51.
יעקב ליכט, בעריכת נועם מזרחי, מעולמה הרוחני של יהדות הבית השני : פרקי עיון במגילות מדבר יהודה ובספרים החיצונים. הוצאת מוסד ביאליק והאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תש"ף 2020.
הערות שוליים

↑  לפי מעולמה הרוחני של יהדות הבית השני, הוא נפטר ב-1991 (וכן הוא במאגר הזהויות של הספרייה הלאומית), ולפי האתר של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (נצפה 14 ביוני 2020) נפטר ב-1992. סביר להניח שהספר האקדמי הוא היותר מדויק.
↑  דוקטור לפילוסופיה, חרות, 2 במאי 1957
↑  העלאות ומינויים באוניברסיטת תל אביב, דבר, 11 באוגוסט 1965
| רמב"ן |
| --- | --- | --- |
| כתביו | פירוש הרמב"ן לתורה • חידושי הרמב"ן לתלמוד • מלחמות ה' • תורת האדם • השגות לספר המצוות לרמב"ם • דרשות הרמב"ן • איגרת הרמב"ן • אגרת הקודש • איגרת הרמב"ן לחכמי צרפת |  |
| אירועים בולטים | ויכוח ברצלונה (פבלו כריסטיאני • חיימה הראשון, מלך אראגון) • פולמוס הרמב"ם |  |
| רבותיו | רבי יהודה בר יקר • רבי נתן בן מאיר |  |
| חבריו | הרבנים עזרא ועזריאל בני שלמה • בן בלימה • רבי יונה גירונדי • משפחת רמב"ן |  |
| מתלמידיו | רא"ה • רשב"א • רבי שמואל הסרדי • רבי יצחק דמן עכו • רבי יצחק בן טודרוס • רבי ששת דסמרקדיל • רבי יצחק בן אברהם מנרבונה • רבי דוד בונפיד • רבי מאיר המעילי • רבי נתן בן יוסף • רבי משה דאשקולה גירונדי |  |
| חוקרי הרמב"ן | שרגא אברמסון • משה הלברטל • שלם יהלום • יהונתן יעקבס • עודד ישראלי • יעקב שלום ליכט • מרים סקלרץ • חביבה פדיה • עמוס פונקנשטיין • חיים דוב שעוועל • יצחק אונא |  |
| אתרים על שמו | בית כנסת הרמב"ן (הרובע היהודי) • בית כנסת הרמב"ן (קטמון) • קבר הרמב"ן • מערת הרמב"ן • רחוב רמב"ן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264393105171  BIBSYS: 90396956  BnF: cb14495307q (data)  GND: 12102993X  ISNI: 0000 0001 1449 1929  LCCN: n80097825  NKC: jcu2012731001  NTA: 074058568  SUDOC: 10367909X  VIAF: 79186329   WorldCat (עם VIAF): 79186329
יעקב קניזל

| --- | --- |
שלט המופיע לצד קברו בבית העלמין בפאס
שלט המופיע לצד קברו בבית העלמין בפאס
 לידה:  ספרד
 פטירה:  פאס
 מקום קבורה:  פאס 
 מדינה:  ספרד, מרוקו השושלת הווטאסית
 מקום מגורים:  ספרד, פאס מרוקו
 מקום פעילות:  ספרד, פאס
 השתייכות:  אחרונים
 תחומי עיסוק:  פרשנות על התורה ופירושיה
 בני דורו:  רבי יעקב בירב, רבי חיים גאגין
 חיבוריו:  "פירושים לרש"י זצ"ל"
 
רבי יעקב קניזל (קאניזל; היה פעיל במאות ה-15 וה-16), מראשני הפרשנים על פירוש רש"י לתורה, וממנהיגיה הרוחניים של יהדות פאס בדור שלאחר גירוש ספרד.
תולדות חייו ויצירתו

רבי יעקב קניזל נולד בספרד. שם משפחתו נגזר משמה העיירה קניזל (ספ') שבמחוז סמורה שבקסטיליה. לאחר הגירוש היגר למרוקו, כנראה אל העיר פאס שאליה היגרו רוב היהודים מספרד ובה נמצא מקום קבורתו. שמו התפרסם בעיקר בזכות פירושו על פירוש רש"י לתורה. הפירוש נדפס בספר בו נכללו פירושים נוספים לרש"י, מהרבנים: שמואל אלמושנינו, אהרן אבו אלדבי, משה אלבילדא הזקן ואברהם בן אליעזר - לפרשת מסעי בלבד. תחת הכותרת "פירושים לרש"י זצ"ל". לספר זה שמות נוספים שמסיבה לא ידועה כונו דווקא על שמו של קניזל: "ספר קניזל", או "קובץ קניזל". זמן ומקום ההדפסה לא ידועים, אך לפי השערה היו אלו בעיר קושטא בשנת ה'רפ"ה, (1524/5). החיבור נדפס לאחר מותו משום שהוא נזכר בו בברכת המתים.
רבי יעקב קניזל נחשב מראשוני הפרשנים לרש"י על התורה, אך ברור כי את חיבורו יצר לאחר רבי שמואל אלמושנינו, שאת ספרו הוא מצטט ומזכיר פעמים רבות. נמצאו כמה שינויים בין העותקים של הספר, כנראה משום שאחרי ההדפסה נמצא כתב יד שלם או טוב יותר. גרסה רחבה יותר של פירושי קניזל נמצאת בכתב יד.
ישנה סברה שרבי אליהו מזרחי שאב פירושים רבים מקניזל. פירושיו של קניזל הובאו רבות בספר שפתי חכמים כפי שכתב המחבר, רבי שבתי בס, בהקדמה. הפירושים הוהדרו מחדש כמה פעמים, יחד עם מפרשים נוספים לרש"י.
מקום קבורתו

במרוקו קנה לו רבי יעקב שם נכבד של "קדוש", וקברו, שהיה ניצב בפתחו של בית העלמין בפאס, שימש במשך מאות רבות בשנים מקום תפילה ליהודי פאס בעתות צרה. רבי שאול שמואל סירירו, מחכמי פאס במאה ה-16, מביא בספרו דרשה ובה של דברי חיזוק והתעוררות לתשובה, אותה נשא בפני קהל שהתאסף לצד קברו של קניזל, בעת מגפה שפרצה בעיר. בשנת ה'תרמ"ד (1883/4) הורה המלך חסן הראשון על העתקת בית העלמין ממקומו לצורך הרחבת מסגדים עתיקים. בבית הקברות היהודי בפאס - בית העלמין "החדש" - ניצב קברו עד לימינו אנו, לצד קברו של רבי יהודה בן עטר, רבה של פאס במאה ה-18.
הערות שוליים

1 2  ראו "פירוש לפרשת מסעי", באתר היברובוקס.
↑  ראו: יוסף הקר, "דפוסי קושטא המאה ה-16", בתוך: ארשת ה, עמ' 480, מוסד הרב קוק, תשל"ב.
↑  ראו: מנחם מנדל זלאטקין, אוצר הספרים ב, עמ' 252 מספר 845, ירושלים תשכ"ה. קישור לכרטיס תצלום כתב היד המדובר: פירוש רבי יעקב קניזל, כתב יד קיימברידג' מס' 39 באתר: הספרייה הלאומית.
↑  ראו: אברהם עובדיה, כתבים נבחרים א, עמ' 150, 164 - 167, ירושלים, ה'תש"ב.
↑  ראו: משה פיליפ, ראשוני פרשני רש"י, פתח תקווה, ה'תשנ"ח; יוסף דב אסיא, חמשה חומשי תורה אוצר הראשונים, ישראל, ה'תשע"ב.
↑  כך מתועד בכרוניקה שנכתבה על ידי חכמי פאס לדורותיהם, ראו: מאיר בניהו (מהדיר), דברי הימים של פאס, עמ': 64, 99, 135, תל אביב, ה'תשנ"ג.
↑  שאול שמואל סירירו, דרושי מהרש"ש, עמ' תפה - תפו, ירושלים, ה'תשנ"א.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304283705171  GND: 1089698445  ISNI: 0000 0001 0776 0668  LCCN: nr93020308  NTA: 252020480  VIAF: 2340537   WorldCat (עם VIAF): 2340537
יחסי בוסניה והרצגובינה – מלזיה

| יחסי בוסניה והרצגובינה – מלזיה |
| --- | --- |
בוסניה והרצגובינה: מלזיה


בוסניה והרצגובינה: מלזיה
שטח (בקילומטר רבוע)
51,197: 329,847
אוכלוסייה
3,158,147: 35,663,114
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,055: 399,649
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,567: 11,206
משטר
רפובליקה פדרלית: פדרציה

יחסי בוסניה והרצגובינה–מלזיה הם היחסים הדו-צדדיים בין בוסניה והרצגובינה לבין פדרציית מלזיה.
סקירה כללית

באוקטובר 1993, במהלך מלחמת בוסניה, ראש ממשלת מלזיה, מחתיר מוחמד, שלח קבוצה של חיילים מלזיים על מנת להשתתף בפעולות השלום של האו"ם עקב חשש להפרת זכויות האדם בבוסניה ובהרצגובינה. בנוסף, מוחמד קרא לארגון לשיתוף פעולה אסלאמי על מנת למצוא פתרון מתאים.  לאחר הכרזת העצמאות של המדינה, שתי המדינות כוננו יחסים ומלזיה הכירה בבוסניה ובהרצגובניה כמדינה עצמאית.
יחסים כלכליים

בוסניה והרצגובינה ומלזיה מקיימות שיתוף פעולה מסחרי וכלכלי:
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לבוסניה והרצגובינה הגיעה לסך 8.77 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר שמן דקלים, מחשבים, טלפונים, מזגנים, בגדי גומי ומוצרי חשמל אחרים. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מבוסניה והרצגובינה למלזיה הגיעה לסך 3.29 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר חומרי נפץ, תחמושות ועוד.
בשנת 2014, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לבוסניה והרצגובינה הגיעה לסך 10.3 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר טלפונים, מחשבים, בגדי גומי ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מבוסניה והרצגובינה הגיעה לסך 181 אלף דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר מכוניות, משאבות ועוד.
ייצוג

בוסניה והרצגובינה מיוצגת במלזיה על ידי שגרירות בקואלה לומפור, בירת מלזיה.
מלזיה מיוצגת בבוסניה והרצגובינה על ידי שגרירות בסרייבו, בירת בוסניה והרצגובינה.
טקטיקה ימית

הטקטיקה הימית היא מונח המאגד יחד שיטות שונות שמטרתן השגת עליונות צבאית בזמן לוחמה ימית. זוהי המקבילה הימית לתורת הלחימה היבשתית.
יש להבחין בין טקטיקה ימית לבין אסטרטגיה בלוחמה ימית. הטקטיקה הימית עוסקת בבחירת אופן פעולה קונקרטי על ידי הפיקוד בשטח, במטרה לזכות בניצחון בקרב ספציפי, זאת, להבדיל מאסטרטגיה, שהיא הצבת היעדים ארוכי הטווח ותכנון אופן הפעולה הכולל ומטרותיו, לדוגמה, תכנון אסטרטגי להשתלטות על אזור גאוגרפי בעל חשיבות גבוהה.
טקטיקות ימיות מודרניות מבוססות על דוקטרינות טקטיות שגובשו לאחר מלחמת העולם השנייה, ונכתבו בעקבות התיישנותן של אניות המערכה ופיתוחם של הטילים ארוכי הטווח. מאחר שמאז מלחמת העולם השנייה לא התרחשו מערכות ימיות רחבות היקף – מלבד המערכה הימית במלחמת הודו–פקיסטן השלישית ב-1971, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת פוקלנד – רבות מהדוקטרינות הללו משקפות תרחישים ספקולטיביים בלבד, ומעולם לא נוסו בפעילות מבצעית של ממש. יש המעריכים שהתפרקותה של ברית המועצות והקטנת הצי הרוסי הביאו את התרחישים של המערכות הימיות לכדי התיישנות וחוסר רלוונטיות.