stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאום הדגל
הערות שוליים

↑  גבריאל שפר, משה שרת ביוגרפיה פוליטית, כרמל, 2015, עמ' 281 - 285
↑  יואב גלבר, תולדות ההתנדבות, המאבק לצבא עברי, כרך כרך ב', יד בן-צבי, 1981, עמ' 565 - 566
↑  בנק ישראל, בנק ישראל - שטרות ומעות, באתר בנק ישראל
↑  משה שרת, בשער האומות, עם עובד, 1958
↑  יואב גלבר, תולדות ההתנדבות, המאבק לצבא עברי, כרך כרך ב, יד בן - צבי, 1981, עמ' 565 - 566
↑  גבריאל שפר, משה שרת ביוגרפיה פוליטית, כרמל, 2015, עמ' 281 - 285, 442 - 443
↑  יעקב גיל, הגדוד השלישי, ספר הבריגדה היהודית, הוצאת יבנה, 1947, עמ' 235 ־236; 309־310.
↑  יעקב ורנה שרת, שוחר שלום - היבטים ומבטים על משה שרת, משרד ראש הממשלה משרד המדע התרבות והספורט הסוכנות היהודית קרן קיימת לישראל קרן קידמה ע"ש שרה ועמנואל רסין קרן משפחת צבי ועפרה מיתר, 2008, עמ' 125 - 128
↑  שרת, משה, באתר הכנסת
↑  The Allied Invasion of Sicily, 1943
↑  יואב גלבר, הבריגדה, תולדות ההתנדבות המאבק לצבא עברי, יד בן - צבי, 1981
↑  חטיבה יהודית לוחמת, באתר יד ושם
↑  נחמיה בן תור, ״תנועת המרי העברי" - מאבק מזוין מלוכד בשלטון הבריטי, באתר הלח"י
↑  יעקב גיל, הגדוד השלישי, ספר הבריגדה היהודית, הוצאת יבנה, 1950, עמ' 235 - 236, 309 - 310
↑  יואב גלבר, המפגש בין המתנדבים הארצישראליים בצבא הבריטי לבין שארית הפליטה, יד ושם
↑  שרת, משה, באתר הכנסת
↑  גבריאל שפר, משה שרת ביוגרפיה פוליטית, הוצאת כרמל, 2015, עמ' 281 - 285, 442 - 443
↑  משה שרת, פרק 26 - בהתנוסס הדגל, בשער האומות, עם עובד, 1958
↑  גבריאל שפר, משה שרת ביוגרפיה פוליטית, הוצאת כרמל, 2015
↑  משה שרת, פרק 26 - בהתנוסס הדגל, בשער האומות, עם עובד, 1958
↑  זאב שרף, שלושה ימים, עם עובד, 1959
↑  עם הנפת דגל ישראל לפני בניין העצרת, באתר משה שרת ומורשתו
↑  מוזיאון ההתנדבות היהודית לצבא הבריטי בשתי מלחמות העולם, באתר משרד הביטחון
↑  בנק ישראל - שטרות ומהותם, באתר בנק ישראל
| משה שרת |
| --- | --- | --- |
| משפחתו | יעקב שרתוק (אב) • פניה שרתוק (אם)  • צפורה (רעיה) • יעקב (בן) • יעל (בת) • חיים (בן) • יהודה (אח)  • דב הוז (גיס) • אליהו גולומב (גיס) |  |
| הנצחתו | נווה שרת • רמת שרת • ארכיון מפלגת העבודה • אתר הזיכרון למשה שרת • קריית שרת • העמותה למורשת משה שרת |  |
| ראש ממשלת ישראל השני | ראש ממשלת ישראל השני |  |
| ממשלות | ממשלת ישראל החמישית (1954–1955) • ממשלת ישראל השישית (1955) |  |
| אירועים בכהונתו | העסק הביש • מסעו לאסיה (1956) • אסון מעגן (1954) • ביקור או נו בישראל (1955) • מבצע אלקיים (1955) |  |
| שונות | נאום הדגל • בית כהן-שרת |  |
תג הכתף של מדי הלוחמים בבריגדה, החי"ל היה הכוח היחיד והראשון שלחם במלחמת העולם השנייה בדגל יהודי שהוכר כמייצג את העם היהודי.
משה שרת בטקס הנפת הדגל של הבריגדה היהודית
על גבי שטר ה-20 שיצא לאור בשנת 1985, כחלק מסדרה א' של השקל החדש, מונצח מעמד הנפת דגל ישראל בידי משה שרת בבניין האומות המאוחדות, 1949, בעת נשיאת נאום הדגל השני.
על גבי שטר ה-20 שיצא לאור בשנת 1999 מופיע נאומו השני של משה שרת, השטר שייך לסדרת ב' של השקל החדש. בחזית השטר מופיע דיוקנו של ראש ממשלת ישראל השני, משה שרת.
גיא ליפקה

גיא ליפקה (נולד ב-3 באפריל 1991) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני
קריירה

ליפקה התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, וכשהיה בן 18 עבר לקבוצת הנוער של מכבי חיפה, שם שימש כקפטן הקבוצה ועמה זכה באליפות הליגה לנוער. לזכותו של ליפקה 12 הופעות בנבחרת הנערים של ישראל והופעה אחת בנבחרת הנוער.
בקיץ 2011 הושאל ליפקה להפועל ניר רמת השרון. ב-13 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–2 למועדון ספורט אשדוד, ובסך הכל עד תום עונת 2011/2012 ערך 19 הופעות בליגה. בקיץ 2012 הושאל להפועל חיפה, בה שותף בשמונה משחקים במסגרת הליגה והגביע בעונת 2012/2013.
בקיץ 2013 שוחרר ליפקה ממכבי חיפה וחתם בהפועל רעננה. ב-19 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-1 להפועל עכו, ובמשחק זה אף כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל. בעונת 2015/2016 היה שותף להעפלתה של הפועל רעננה לפלייאוף העליון לראשונה בתולדותיה. בספטמבר 2016 חזר לקדנציה שנייה ברמת השרון, ובתום העונה שוחרר מהמועדון. בנובמבר 2017 חזר להפועל רעננה, ובתום עונת 2017/2018 פרש מכדורגל.
ב-29 בנובמבר 2018 ליפקה חזר מפרישה וחתם בשמשון תל אביב מליגה ב'.
ב-7 ביולי 2019 ליפקה חתם במ.כ. אור יהודה.
הערות שוליים

↑  מיכאל וייסרמן, החתמת ענק: מגן הפועל רעננה גיא ליפקה חתם בשמשון תל אביב, באתר דאבל פס, 29 בנובמבר 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גיא ליפקה".
פרח הארגמן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  סרגי טימופייביץ' אקסקוב
 שפת המקור:  רוסית
 סוגה:  סיפורי עם-רוסיים
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1857
 תאריך הופעה ראשונה:  1858
פרח הארגמן הוא אגדה מאת הסופר הרוסי סרגי טימופייביץ' אקסקוב, שנכתב על ידו "מדברי עוזרת הבית פלאגיה" . אחת הווריאציות הרבות על עלילת היפה והחיה.
הסיפור פורסם לראשונה על ידי אקסאקוב ב-1858 כנספח לאוטוביוגרפיה שלו "ילדותו של בגרוב הנכד " על מנת, לדברי המחבר עצמו, לא לקטוע את סיפור הילדות. הספר תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 2019.
ניתוח

יורי פורינטס, פרופסור חבר באוניברסיטה הפדגוגית הממלכתית של הרזן, כותב כי "פרח ארגמן, ייחודי וללא שם משלו בעולם הפרחים, בסיפור אגדה, הוא כנראה סמל לנס האהבה היחידה שנכנסת חיי אדם, מפגש של שני אנשים המיועדים זה לזה” .
השראה

על פי אקסאקוב, הוא שמע לראשונה את עלילת הפרח הארגמן מפי עוזרת הבית פלאג'יה כשהיה חולה מאוד בילדותו.
לאחר מכן, הסופר הופתע מהדמיון החזק של העלילה לאגדה שלא הייתה מוכרת לו בילדותו בשם "היפה והחיה" מתוך האוסף המתורגם "בית ספר לילדים, או שיחות מוסריות בין מורה סביר לתלמידים אצילים משנים שונות, הלחן בצרפתית על ידי מאדאם לפרינס דה בומונט". מאוחר יותר, אקסאקוב השתתף בהופעה בתיאטרון קאזאן, שם הציג אנדרי מודסט גרטרי "זמירה ואזור", שהליברית שלו נכתבה על בסיס אותה יצירה של בומונט. בומונט שאלה את בסיס האגדה שלה "היפה והחיה" מגבריאל וילנב, והוסיפה לו כמה פרטים.
סיפורו של לפרינס דה בומונט משחזר מוטיב עממי קדום, שבא לידי ביטוי בסיפורו של הסופר הרומי הקדום אפוליוס על קופידון ופסיכה, שנכלל ברומן " חמור הזהב " . בספרות הרוסית, הרבה לפני אקסאקוב, הוא עובד על ידי א. בוגדנוביץ' בשיר הפופולרי ביותר "יקירי" (1778), גם הוא מסוגנן כסיפורי עם רוסיים. עלילת אגדה על צעיר מוקסם וילדה שמצילים אותו בכוחה של אהבה חסרת אנוכיות היא אחת מעלילות הפולקלור הנפוצות ביותר, המצויות, למשל, באגדות הרוסיות "צארביץ' המכושף", ואוקראינית - "כבר הנסיך והאישה נאמנים". כיום ידועים סיפורי עם בעלי עלילה דומה: 10 רוסיות, 3 אוקראיניות ו-2 בלארוסיות .
בשנת 1755, האגדה "היפה והחיה" תורגמה לרוסית על ידי קיוניה גריגורייבנה דמידובה, בתו של הבעלים של מפעלי אורל גריגורי אקינפיביץ' דמידוב. עותקים נעשו מכתב היד של דמידובה והופצו בין האנשים בצורה של מחברות בכתב יד. בשנת 1758 פורסם הסיפור בתרגומו של פיוטר סוויסטונוב. האגדה הצרפתית נודעה לאישה הרוסית הפשוטה פלאג'יה באסטרחאן, שם התגוררה זמן רב. שם שירת פלאגיה בבתי סוחרים, כולל סוחרים פרסיים. ביטויי דימוי כמו "זהב ערבי", "גביש מזרחי", "בד ארגמן", בתיאור ארמון חיית היער, נס הים והגן שלו, בסיפור על "טובלת" של בתו של המלך הפרסי, באזכור השודדים "בוסורמן, טורקי כן, אינדיאנים, כופרים מטונפים" וכו', הופיעה הודות לפלג'יה וגם לאקסקוב, שהכיר גם את האגדות הערביות והפרסיות. באסטרחאן בשנות ה-1770–1790 פיתחה פלאגיה רפרטואר אגדות משלה, שכלל, לדברי אקסאקוב, סיפורי עם רוסיים "עלמת הצאר", "איבנושקה השוטה", "ציפור האש", "הנחש- Gorynych ", כמו גם כמה סיפורים מזרחיים מ"אלף לילה ולילה " ולבסוף, "הפרח הארגמן". פלאג'יה יכולה בהחלט להיות שותפה ליצירה של הגרסה הספציפית הזו של הסיפור: היא הפריחה את העלילה הראשית במוטיבים של אגדה רוסית גרידא, תנועות דיבור עממיות, בדיחות, בדיחות, פתגמים ואמירות. למרות כל הדמיון החיצוני של קווי העלילה של הפרח הארגמן ואבי הטיפוס המערב אירופי שלו, הם שונים מבחינה פנימית. בעצם, נוצרה יצירה חדשה לגמרי של אמנות מילולית.
ראו גם

היפה והחיה
הערות שוליים

↑  Сергей Тимофеевич Аксаков. «Детские годы Багрова-внука». 1858 (сказка «Аленький цветочек» (сказка ключницы Пелагеи))
↑  Н. В. Будур «Сказочная энциклопедия», — М: Олма-Пресс, 2005, С. 12-13. ISBN 5-224-04818-4
↑  פרח הארגמן / סרגי טימופייביץ' אקסקוב ; איורים: סרגי גברילוב ; מרוסית: ריטה קוגן ; עורכת הסדרה: ד"ר איסנה גולדין | אקסקוב, סרגי טימופייביץ', 1791-1859 מחבר (גברילוב, סרגי (מאייר) | גברילוב, סרגי (מאייר) ;קוגן, ריטה, 1976- (מתרגם מחבר טקסט נוסף) ;גולדין, איסנה (עורך מחבר הקדמה) | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  Андерсон В. Роман Апулея и народная сказка. Т. 1, — Казань, 1914
1 2  Бегунов Ю. Источники сказки С. Т. Аксакова «Аленький цветочек» // Русская литература. 1983. № 1. С. 179—187
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2020009309  VIAF: 316717683   WorldCat (עם VIAF): 316717683 
איור נ. אבל. בוגטובה
פרידריך סטרינדברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באוגוסט 1897 
 פטירה:  30 במרץ 1978 (בגיל 80) איטליה 
 מדינה:  גרמניה, שוודיה 
 מקצוע:  עיתונאי, סופר 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (16 ביולי 2001) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  פרידריך סטרינדברג
 
פרידריך סטרינדברג (בגרמנית: Friedrich Strindberg; ‏21 באוגוסט 1897 – 30 במרץ 1978) היה עיתונאי וסופר גרמני-שוודי, שהוכר כחסידי אומות העולם על הצלת יהודים בשואה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

פרידריך, בנו של הסופר והמחזאי הגרמני פרנק ודקינד, גדל עם סבתו בדורנאך, סקסוניה, אוסטריה העליונה. כשנולד אמו פרידה אוהל הייתה נשואה ליוהאן אוגוסט סטרינדברג שאימץ אותו כבנו. התנדב לצבא האוסטרי במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה חזר לווינה. אשתו הראשונה מריה לזר הייתה סופרת ומחזאית. לזוג נולדה בת בשם ג'ודית ב-1924. נישואיהם פורקו ב-1927.
בדצמבר 1942 פרידריך ואשתו השנייה אוטיה הסתירו יהודי בשם הרברט שטראוס, שהכיר את הזוג שהיו שכניו בברלין. שטראוס התחבא בביתם עד סוף פברואר 1943.
פרידריך, שהיה פעיל בתנועה האנטי-נאצית ברח לשוודיה ב-1943. בנוסף לכך הנאצים טענו שאביו הביולוגי, פרנק ודקינד יהודי, טענה שהתבררה כשקרית. בזמן שהותו בשוודיה פרידריך היה אחד הראשונים שפרסם מאמרים, אשר דיווחו על שילוח יהודים למחנות ריכוז. הוא גם התחיל לכתוב את ספרו ״Under jorden i Berlin״, סיפור על התנגדות יהודית בברלין בתקופת השואה.
לאחר המלחמה

ב 1949 פרידריך חזר למערב גרמניה. ב-1957 עמד בראש הוצאה לאור גרמנית וואלטבילד (אנ').
ב-1972 עבר לאיטליה,שם כתב את ספרו האחרון ״כשהאגסים מבשילים״.הספר יצא לאור שנה לפני מותו ב-30 במרץ 1978.
הכרה והנצחה

פרידריך ואוטיה זכו להכרה כחסידי אומות העולם על ידי יד ושם ב-16 בינואר 2001. הטקס התקיים בברלין ושמם נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
לקריאה נוספת

Under Jorden i Berlin
P.107) Strauss, Lotte - Over the Green Hill: A German Jewish Memoir, 1913-1943)
הערות שוליים

↑  Jochen Reinert, Strindberg's son not only saved Rabbi Strauss' life, nd
1 2 3  פרידריך ואוטיה סטרינדברג- יד ושם, באתר יד ושם (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007357200205171  GND: 117318965  ISNI: 0000 0000 5484 0751  LCCN: nr97030004  SELIBR: 233552  VIAF: 42390803   WorldCat (עם VIAF): 42390803 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרידריך סטרינדברג".
ארון טבייט

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1983 (בן 41) מידלטאון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 מקום לימודים:  מכללת איטקה  Middletown High School 
 פרסים והוקרה:  Helen Hayes Award (2009)  פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV (2017)  Sunscreen Film Festival, St. Pete, FL (2017)  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר (2020)  פרס מועצת המבקרים הלאומית לליהוק (2012)  פרס אגודת המבקרים של אזור וושינגטון DC לאנסמבל הטוב ביותר (2012)  פרס סטלייט לליהוק הטוב ביותר (2012)  פרס קלרנס דרוונט (2009)  פרס מעגל המבקרים החיצוני (2020) 
 http://aarontveit.net
 פרופיל ב-IMDb
 
ארון קייל טבייט (באנגלית: Aaron Kyle Tveit; נולד ב-21 באוקטובר 1983) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. זוכה פרס טוני לשחקן הטוב ביותר לשנת 2020 על הופעתו במחזמר "מולן רוז'". התפרסם בזכות תפקידיו בסרט "יללה" ובסדרה "אחת שיודעת".
קורות חיים

טבייט נולד בעיר מידלטאון שבניו יורק להוריו פוזי וסטנלי טבייט, ויש לו אח אחד צעיר ממנו. שם המשפחה שלו הוא שם נורווגי.
הוא סיים את לימודיו בתיכון מידלטאון בשנת 2011, שם היה פעיל בתיאטרון ובספורט. הוא שיחק גולף, כדורגל וכדורסל ובמקביל הופיע בכל אחת מארבע ההופעות שהפיק תיאטרון בית הספר. 
טבייט דחה הצעות מבתי ספר לעסקים כדי ללמוד ביצועים קוליים ב"מכללת איתקה", החלטה שהוריו עודדו אותו לקבל.
קריירת משחק

בשנת 2006 הופיע טבייט במחזמר המצליח "היירספריי" בתפקיד הנער לינק לארקין.
ב-2007 שיחק לראשונה בסרט, "עיר רפאים" בתפקיד קטן.
ב-2008 שיחק במחזמר "מרשעת" בתור הנסיך פיירו.
ב-2009 התפרסם בסדרה "אחת שיודעת" בתפקיד טריפ ואן דר בילט, בן דודו של הסטודנט נייט ארצ'יבלד (צ'ייס קרופורד) והשתתף במחזמר "כמעט נורמלי".
ב-2010 שיחק בדרמה העצמאית "יללה" בתפקיד המשורר פיטר אורלובסקי, שותפו לחיים של אלן גינסברג (ג'יימס פרנקו).
ב-2011 שיחק בתפקיד הנוכל פרנק ויליאם אביגנייל במחזמר "תפוס אותי אם תוכל".
ב-2012 גילם את אנז'ולרא בעיבוד הקולנועי למחזמר "עלובי החיים".
הוא כיכב בסדרת הטלוויזיה "גרייסלנד" בתפקיד סוכן ה-FBI מייק וורן. הסדרה רצה למשך שלוש עונות, בין 2013 ל-2015.
החל מספטמבר 2019 משחק בתפקיד הראשי במחזמר מולן רוז' בברודוויי בתפקיד האמן כריסטיאן.
פילמוגרפיה > קולנוע

עיר רפאים (2007)
יללה (2010)
Girl Walks into a Bar‏ (2011)
שליחות עירונית (2012)
עלובי החיים (2012)
A Dream of Flying ‏ (2013)
Stereotypically You ‏ (2015)
סחיטה (2015)
Undrafted ‏(2016)
Better Off Single‏ (2016)
Out of Blue‏ (2018)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

אחת שיודעת – טריפ ואן דר בילט (2009)
בטי המכוערת (2010)
חוק וסדר: מדור מיוחד – ז'אן/סטיבי (2010–2011)
בגוף ההוכחה (2011)
האישה הטובה (2011)
גרייסלנד (סדרת טלוויזיה) (2015-2013)
חסרי מוח (2016)
גריז: לייב (2016)
שמיגדון! (2021)
סיפורי אימה אמריקאים (2021)
שמיגדון! (2021)
פילמוגרפיה > תיאטרון

תפוס אותי אם תוכל: המחזמר
כמעט נורמלי
רנט: Hollywood Bowl
היירספריי
מרשעת
קומפני
מולין רוז': המחזמר
הערות שוליים

↑  If you caught himin 'Normal,' you'dknow of his talent. רוברט פלדברג, 3 באפריל 2011
| פרס טוני לשחקן הראשי הטוב ביותר במחזמר |
| --- | --- | --- |
| 1947–1975 | פול הרטמן (1948) • ריי בולג'ר (1949) • אציו פינצה (1950) • רוברט אלדה‎ (1951) • פיל סילברס (1952) • תומאס מיטשל (1953) • אלפרד דרייק (1954) • ולטר סלזק (1955) • ריי וולסטון (1956) • רקס הריסון (1957) • רוברט פרסטון (1958) • ריצ'רד קיילי (1959) • ג'קי גליסון (1960) • ריצ'רד ברטון (1961) • רוברט מורס (1962) • זירו מוסטל (1963) • ברט לאהר (1964) • זירו מוסטל (1965) • ריצ'רד קיילי (1966) • רוברט פרסטון (1967) • רוברט גולט (1968) • ג'רי אורבך (1969) • קליבון ליטל (1970) • האל לינדן (1971) • פיל סילברס (1972) • בן ורין (1973) • כריסטופר פלאמר (1974) • ג'ון קולום (1975) |  |
| 1976–2000 | ג'ורג' רוז (1976) • בארי בוסטוויק (1977) • ג'ון קולום (1978) • לן קאריו (1979) • ג'ים דייל (1980) • קווין קליין (1981) • בן הרני (1982) • טומי טון (1983) • ג'ורג' הרן (1984) • ג'ורג' רוז (1986) • רוברט לינדזי (1987) • מייקל קרופורד (1988) • ג'ייסון אלכסנדר (1989) • ג'יימס נוטון (1990) • ג'ונתן פרייס (1991) • גרגורי היינס (1992) • ברנט קארבר (1993) • בויד גיינס (1994) • מתיו ברודריק (1995) • נייתן ליין (1996) • ג'יימס נוטון (1997) • אלן קאמינג (1998) • מרטין שורט (1999) • בריאן סטוקס מיטשל (2000) |  |
| 2001–הווה | נייתן ליין (2001) • ג'ון לית'גו (2002) • הארווי פירסטיין (2003) • יו ג'קמן (2004) • נורברט ליאו בוטץ (2005) • ג'ון לויד יאנג (2006) • דייוויד הייד פירס (2007) • פאולו סקוט (2008) • דייוויד אלוורז, טרנט קובליק וקיריל קוליש (2009) • דאגלס הודג' (2010) • נורברט ליאו בוטץ (2011) • סטיב קאזי (2012) • בילי פורטר (2013) • ניל פטריק האריס (2014) • מייקל סרוריס (2015) • לסלי אודום ג'וניור (2016) • בן פלאט (2017) • טוני שלהוב (2018) • סנטינו פונטנה (2019) • ארון טבייט (2021) • מיילס פרוסט (2022) • ג'יי הריסון גי (2023) • ג'ונתן גרוף (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1299953824  ISNI: 0000 0000 6263 7278  LCCN: no2009091161  MusicBrainz: 5784302d-bca9-4113-86a5-3a03b359ec49  VIAF: 90541173   WorldCat (עם VIAF): 90541173
קו עיתונות

| --- | --- |

 סוגה:  רשת מקומונים דתית-חרדית
 מנכ"ל:  אריאל קוניק
 שפה:  עברית
 מערכת:  דרך בן-גוריון 19, בני ברק
 תפוצה:  200,000 עותקים (2010‏)
 מדינה:  ישראל
 אתר קו עיתונות
 
קו עיתונות (בעבר קו עיתונות דתית) היא רשת מקומונים חינמיים הפועלת בישראל. עיתוני הרשת מופצים מדי שבוע (בימים רביעי, חמישי או שישי) או חודש (3 מקומונים) בריכוזים חרדיים ודתיים וכוללים חדשות מקומיות וארציות, בעיקר כאלו הקשורות לקהל היעד. רוב העורכים והכותבים ברשת הם חרדים.
הרשת הוקמה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. במשך השנים נפתחו על ידי הרשת מקומונים חדשים או הצטרפו אליה שבועונים קיימים (כגון "קשר עסקי" שיצא לאור בפתח תקווה ונטמע ברשת) ונכון ל-2016 כוללת הרשת 11 מקומונים. לפי סקרי TGI מובילים מקומוני הרשת באחוזי החשיפה בסופי שבוע בקרב הציבור החרדי בישראל, אולם שיעור הקוראים ירד מ-37.5% בשנת 2009 ל-30.4% בסוף 2011.
בשנת 2014 החלה הרשת להפיץ בסופי שבוע גם חינמון ארצי בשם "כל ישראל" ובתחילת 2016 הוא החל להימכר תמורת של 5 שקלים.
כמו כן הקימה ומפעילה כיום הרשת אתר חדשות בשם "כל הזמן".
מאפיינים

הרשת הוקמה על ידי אהרון קוניק, בנו אריאל וכן אבי הורביץ. מקומוני הרשת כוללים חדשות מקומיות וחדשות מרחבי ישראל והעולם. הרשת מפרסמת גם מאמרי פובליציסטיקה. המקומונים מותאמים לאוכלוסיית היעד. לדוגמה, "השבוע בפתח תקווה" עוסק יותר בחדשות המגזר הדתי לאומי ו"קול העיר בני ברק" בעיקר במגזר החרדי.
העורך הראשון היה ישי ויינר. אחריו ערך את עיתוני הרשת אבי רוזן. במאי 2011 החליפו ינון פלח. בנובמבר 2016 נכנס לתפקיד אברהם גרינצייג.
עם השנים נוספו לעיתוני הרשת מוספים משותפים. המוסף "שביעי" מכיל כתבות צבע וראיונות, לעיתים קרובות עם רבנים. המוסף הפך ב-2011 למגזין כרומו. המוסף "ביזנס" עוסק בענייני כלכלה וצרכנות והוא החל לצאת לאור ב-2008 בעקבות המשבר הכלכלי העולמי. על עריכתו הופקד בעבר ינון פלח, אחריו יוסי צלניקר, וכיום חיים גיל. מוסף שבועי בנושא אקטואליה ופוליטיקה - "פרופיל" - הופץ בעיתוני הרשת בירושלים ובבני ברק, בשנים 2011–2012.
בין הבולטים בכתבי הרשת בעבר ובהווה: יעקב אייכלר, מרדכי לביא, יעקב ריבלין, שניאור ובר, ואבי בלום.
ביוני 2016 רכשה קבוצת משקיעים בראשות חיים כהן 33% ממניות הרשת. כהן מונה ליו"ר הדירקטוריון.
מקומוני הרשת אינם יוצאים לאור בחול המועד.
מקומוני הרשת

קול העיר בני ברק - מופץ בבני ברק, מודיעין עילית בימי רביעי ובכפר חב"ד בימי חמישי "עיתון אחד מושלם".
השבוע בפתח תקווה - המקומון נוסד באופן עצמאי בסוף שנות ה-80 על ידי מוטי זפט, איש הציונות הדתית ועיתונאי ב"הצופה". לימים נמכר המקומון לרשת קו עיתונות דתית, אך זפט המשיך לערוך את המקומון עד סמוך לבחירות לעיריית פתח-תקווה בשנת 2009, בהן נבחר למועצה מטעם סיעת המפד"ל. החליף אותו משה מרק, אחריו ערך את העיתון משה גלסנר, שעזב את תפקידו באוקטובר 2012. המקומון מופץ בפתח תקווה ויישובי הסביבה בימי שישי.
השבוע בירושלים - מופץ בירושלים בימי רביעי. העיתון הוקם בשנת 1996 ועורכו הראשון היה יונתן שרייבר. בתקופה זו כתבו העיתונאים קובי אריאלי וקובי בלייך. מאוחר יותר ערכו את העיתון יעקב ריבלין ושלמה קוק, שפרש באוגוסט 2011.
השבוע באלעד - מופץ באלעד בימי חמישי. החל לצאת לאור ב-2009
השבוע בבית שמש - מופץ בבית שמש בימי חמישי החל מ-2010‏.
השבוע בחולון-בת ים - מופץ בחולון ובת ים החל מ-2010‏.
השבוע ברחובות - מופץ ברחובות, נס ציונה והסביבה החל מ-2010.
קול העיר חדרה נתניה (בעבר: השבוע בחדרה נתניה) - מופץ בחדרה ובנתניה החל מ-2010.
שלושה עיתונים נוספים מופצים כירחונים:
דתי צפוני - הופץ בחיפה, הקריות, רכסים, העמק, צפת וטבריה.
דתי דרומי - הופץ באשדוד, אשקלון, באר שבע, קריית מלאכי וקריית גת.
דתי בשרון (במקור: השבוע בשרון) - הופץ בהוד השרון, רמת השרון, הרצליה וכפר סבא.
הערות שוליים

↑  לי-אור אברבך, ‏רשת השבועונים החרדית "קו עיתונות דתית" משיקה מיתוג מחדש, באתר גלובס, 9 במרץ 2010
↑  הודעה בדבר מתן רישיונות להוציא לאור עיתון, ילקוט הפרסומים 4483, 2 בדצמבר 1996
↑  רשימת המקומונים באתר הרשת
↑  אורי רודריגז-גרסיא, ‏סקר TGI למגזר החרדי: "יתד נאמן" מוביל בימי חול, רשת "קו עיתונות דתית" בסופי שבוע, באתר גלובס, 1 באפריל 2009
↑  יונה גרין, העיתונים - לאן? • T.G.I: ירידה חדה בקוראים, באתר בחדרי חרדים, 16 בפברואר 2012
↑  הודעה בחשבון הטוויטר של אברהם גרינצייג, 6 בדצמבר 2016
↑  יעל גאוני, ‏גם חרדים רוצים כלכלה: "קו עיתונות דתית" משיקה שבועון כלכלי למגזר החרדי, באתר גלובס, 17 בספטמבר 2008
↑  טלטלה: קבוצת משקיעים רכשה 33% ממניות 'קו עיתונות' באתר BIZZNESS.
↑  חנוך לס, ´השבוע באלעד´ – מיום חמישי הקרוב, י"ד באב תשס"ט, באתר כיכר השבת.
1 2  יוסי וייס, מתקדמים: מהשבוע יש גם ´קו עיתונות דתית´ בבית שמש, י" באדר תש"ע, אתר כיכר השבת.
| דגל ישראל שבועונים בישראל |
| --- | --- | --- |
| אקטואליה | מעריב סופהשבוע • זו הדרך • בראשית |  |
| בידור ופנאי | לאשה |  |
| המגזר החרדי | משפחה • בקהילה • שעה טובה • יום ליום • הדרך • העדה • כפר חב"ד • בית משיח • המחנה החרדי • החומה |  |
| התנועה הקיבוצית | הזמן הירוק • ידיעות הקיבוץ |  |
| המגזר הדתי-לאומי | בשבע • מקור ראשון (מוצש) • שביעי |  |
| ילדים ונוער | מעריב לנוער • מעריב לילדים • אותיות וילדים • זרקור |  |
| רשתות מקומונים | רשת שוקן • ידיעות תקשורת • קו עיתונות (דתי-חרדי) • השקמה |  |
| מקומונים | העיר • כל העיר (ירושלים ומודיעין) • Time Out תל אביב • כלבו – חיפה והצפון • ערב ערב באילת • השבוע באשדוד • צומת השרון • מלאבס – פתח תקווה |  |
| בערבית | כל אל-ערב • א-סנארה • אלמיתאק • אח'באר א-נקב • פנורמה • חדית' א-נאס |  |
| בשפות אחרות | נובוסטי נדלי (רוסית) • אוי קלט (הונגרית) |  |
| שבועונים מהעבר | הארץ שלנו • דבר השבוע • דבר לילדים • העולם הזה • הפועל הצעיר • להיטון • כולנו • משמר לילדים • עיתון מיוחד • פנים אל פנים • קונטרס • רימון  • שישי  • עולמו של דיסני • רייטינג • ראש אחד • במחנה • פנאי פלוס • צוהר |  |
על בולשיט

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הארי פרנקפורט
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מסה, פמפלט 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1986 
 סדרה
 הספר הבא:  On Truth 
 
על בולשיט (במקור באנגלית: On Bullshit) הוא ספר משנת 2005 מאת הפילוסוף האמריקאי הארי פרנקפורט, שנכתב על פי מסה שפרסם בשנת 1986. הספר מציג תאוריית בולשיט המגדירה את המושג ומנתחת את יישומי הבולשיט בהקשר של תקשורת. פרנקפורט קובע שבולשיט הוא דיבור שנועד לשכנע בלי להתחשב באמת. לשקרן אכפת מהאמת והוא מנסה להסתיר אותה; לבולשיטן לא אכפת אם מה שהוא או היא אומרים נכון או לא נכון, אלא אכפת לו רק אם המאזין ישוכנע. הניתוח הפילוסופי של פרנקפורט לבולשיט ספג ביקורת ולחלופין אומץ על ידי אנשי אקדמיה מאז פרסומו.
הארי ג'י פרנקפורט
היסטוריה

פרנקפורט פרסם במקור את החיבור "על בולשיט" בכתב העת Raritan Quarterly Review ב-1986. ב-2005 פורסם החיבור כספר, תחת הכותרת "על בולשיט". הספר זכה לפופולריות רבה: הוא הופיע במשך 27 שבועות ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס ונדון בתוכנית הטלוויזיה הדיילי שואו וכן בריאיון עם נציג של ההוצאה לאור, הוצאת אוניברסיטת פרינסטון. על בולשיט שימש בסיס לספר ההמשך של פרנקפורט, "על האמת" (2006).
סיכום

פרנקפורט הוא פילוסוף מקצועי, בעל הכשרה בפילוסופיה אנליטית. כשנשאל מדוע החליט להתמקד בבולשיט, הסביר:
כבוד לאמת ודאגה לאמת הם בין היסודות לציוויליזציה. הרבה זמן הפריע לי חוסר הכבוד לאמת, שבו הבחנתי [...] בולשיט הוא אחד העיוותים של ערכים אלה.
בספרו על בולשיט מתייחס פרנקפורט לדאגתו זו ועושה הבחנה בין "בולשיטרים" (מפיצי בולשיט) לשקרנים. הוא מסיק שבולשיטרים הם ערמומיים יותר: הם מהווים איום גדול יותר על האמת מאשר שקרנים.
סיכום > רמאות ובולשיט

פרנקפורט מתחיל את עבודתו על בולשיט על ידי הצגת הסבר ובחינה של מושג הרמאי (humbug) של מקס בלאק. המסה של בלאק על הרמאי והספר של פרנקפורט על בולשיט דומים. שניהם מתמקדים בהבנה, בהגדרה ובהסבר של המושגים תוך שימוש בדוגמאות. פרנקפורט מתמקד ברמאים מכיוון שהוא מאמין שהם דומים למפיצי בולשיט. הוא משתמש בעבודתו של בלאק על הרמאי כדי לפרק את תיאור הרמאי לגורמים מגדירים: "מצג שווא מטעה", "קרוב לשקר" ו"מצג שווא [...] של מחשבות, רגשות או עמדות של האדם עצמו". הניתוח של פרנקפורט מאפשר לו להבחין בהבדל בין רמאות לשקר. ההבחנה העיקרית היא הכוונה שמניעה את הרמאי או השקרן. הכוונה מאחורי הרמאי היא מצג שווא, בעוד שהכוונה מאחורי השקר היא קיצונית יותר, מתוך כוונה לכסות על האמת. ההשוואה בין הרמאות לשקר משמשת כהקדמה ראשונית לדיון בבולשיט. רמאות קשורה קשר הדוק לבולשיט, אבל פרנקפורט מאמין שאין די בתיאר ואפיון הרמאות על מנת להסביר את הבולשיט ואת מאפייניו.