stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרד ורשה
המצב הבינלאומי: פולין, אירופה והעולם > הסיוע הסובייטי: ניסיון הצליחה הכושל של ברלינג

ב-26 באוגוסט חידש הצבא הסובייטי את התקפתו על עמדות קורפוס הפאנצר אס אס הרביעי ממזרח לוורשה, והגרמנים החלו לסגת לכיוון פראגה. ב-10 בספטמבר תקפה הארמייה הסובייטית ה-47, בסיוע יחידות מהארמייה הפולנית ה-1 את רובע פראגה, בגדה המזרחית של הוויסלה, וב-13 בחודש נסוגו הגרמנים מפראגה לגדה המערבית של הנהר לאחר שפוצצו את הגשרים המקשרים בין שני חלקי ורשה. כתוצאה מכך נמצאו חיילי הצבא האדום במרחק כמה מאות מטרים בלבד מכוחות המורדים הפולנים בוורשה, אך ביניהם הפריד מחסום מים רחב, נהר הוויסלה. בשלב זה כבר נהדפו כוחות "צבא המולדת" ממרבית האזורים הגובלים בגדת הנהר, ולכן לא יכלו לאבטח אזורי נחיתה עבור הכוחות הסובייטיים מעברו השני של הנהר.
בליל 15/16 בספטמבר ביצעו יחידות מ"הארמייה הפולנית 1" ((1 Armia Wojska Polskiego)), בפיקוד גנרל זיגמונט ברלינג, ניסיון לצלוח את הוויסלה במספר נקודות ולחבור אל כוחות המחתרת הפולנית בוורשה. ניסיונות הצליחה בוצעו באזורי צ'רנייקוב (Czerniaków) ופווישלה (Powiśle, Warsaw). הכוחות הצולחים נתקלו באש עזה וספגו אבדות כבדות. הסיוע הארטילרי והאווירי שניתן להם, לא הצליח לשתק את מקורות הירי הגרמניים. מתוך 6 גדודים שהשתתפו בניסיון הצליחה, רק כ-1200 איש, רובם משני גדודים מהדיוויזיה הפולנית ה־3, הצליחו לחצות את הנהר, ולהקים שלושה ראשי גשר קטנים בעברו המערבי. לפחות באחד מראשי הגשר חברו החיילים הפולנים עם יחידות של "צבא המולדת", שהשתתפו בלחימה לצידם.
בימים הבאים הגבירו הגרמנים את התקפותיהם על עמדות "צבא המולדת" באזורים הסמוכים לנהר, כדי למנוע נחיתות סובייטיות נוספות. במקביל הם הזרימו כוחות, שכיתרו את ראשי הגשר שכבשו כוחותיו של ברלינג בגדה המערבית של הוויסלה ותקפו אותם. בשלושת הלילות הבאים ערכו יחידות ההנדסה של הארמייה הראשונה מאמצים נואשים לתגבר את ראשי הגשר, להעביר אליהם אספקה וציוד (כולל מספר תותחי נ"ט), ולפנות את הפצועים, כל זאת תחת אש עזה. אולם עד 19 בספטמבר הושמדו כמעט כל אסדות הנחיתה (פונטונים) וציוד הצליחה האחר שעמד לרשותם באש הארטילריה הגרמנית, ומבצע הצליחה הופסק. עד 23 בחודש חוסלו כל ראשי הגשר הפולנים-סובייטיים, ומרבית הלוחמים שהחזיקו בהם נהרגו או נפלו בשבי. רק 150 חיילים, רובם הגדול פצועים, הצליחו לחזור לגדה המזרחית של הוויסלה. בסך הכל ספגה הארמייה הפולנית הראשונה 5660 נפגעים (הרוגים, פצועים ונעדרים) במהלך ניסיון הצליחה הכושל.
זמן קצר לאחר כישלון ניסיון הצליחה החליט הפיקוד הסובייטי להשעות את כל התוכניות לחציית הוויסלה באזור ורשה "לפחות לארבעה חודשים", ומיד אחר כך הודח גנרל ברלינג מתפקידו. מכאן ואילך הוגבל הסיוע הסובייטי לכוחות המורדים בוורשה להצנחת ציוד ותחמושת ממטוסים מנמיכי טוס. מקורות פולניים ומערביים טענו שניסיונות הצליחה של כוחות הארמייה הפולנית הראשונה היו יוזמה עצמאית של מפקדה, גנרל ברלינג, ובוצעו בניגוד לדעת הפיקוד הסובייטי, וללא כל סיוע מצידו. אולם קשה להאמין שברלינג היה מעז לפעול ללא קבלת אישור ממפקד החזית שלו, קונסטנטין רוקוסובסקי (שהיה גם הוא ממוצא פולני). צריך גם לזכור, שחלק מסגל הפיקוד הבכיר של הארמייה הראשונה (כולל מפקד הדיוויזיה ה-3, שמילאה תפקיד מרכזי במאמץ הצליחה) היה מורכב מקצינים סובייטיים. עם זאת, סביר להניח שהפיקוד הסובייטי יכול היה להעניק יותר סיוע לכוחותיו של ברלינג, אילו ייחס חשיבות רבה להצלחת ניסיון הצליחה של הארמייה שלו.
המצב הבינלאומי: פולין, אירופה והעולם > ההצנחות מן האוויר

החל מה־4 באוגוסט החלו בעלות הברית המערביות לסייע למורדים בוורשה באמצעות הצנחת נשק, תחמושת ואספקה אחרת. בתחילה השתתפו במבצע ההצנחה האווירי רק יחידות מפציצים פולניות אשר חנו בבארי ובברינדיזי שבאיטליה. לאחר מכן, בעקבות לחץ מצד הממשלה הפולנית הגולה בלונדון, צורפו אליהן גם טייסות מדרום אפריקה ומבריטניה. המשקל הכולל של הציוד שהוצנח למורדים עד ל־21 בספטמבר היה 104 טון.
ברית המועצות לא נתנה לבעלות הברית רשות להשתמש בשדות התעופה שלה לצורך מבצע הסיוע האווירי. כתוצאה מכך היו המטוסים שהשתתפו במבצע חייבים לשאת דלק לטיסת הלוך וחזור לבסיסיהם בבריטניה ואיטליה, עובדה שהורידה משמעותית את משקל המטען שיכלו לשאת. בקשה רשמית מצד בעלות הברית המערביות להשתמש בבסיסי אוויר סובייטיים לצורך מבצע הסיוע למורדים בוורשה הוגשה ב־20 באוגוסט, אך סטלין סירב לבקשה ב־22 בחודש, בטענה שהמורדים בוורשה הם "חבורת פושעים" חסרי אחריות.
מטוסי חיל האוויר של ארצות הברית לא השתתפו במבצע ההצנחה, למעט בהזדמנות אחת. לאחר שסטלין הביע התנגדות להגשת סיוע למורדים שלח צ'רצ'יל מברק לרוזוולט ב־25 באוגוסט, בו הציע לשלוח מטוסים אמריקניים לוורשה, כהתרסה כלפי סטלין ו"לראות מה יקרה". רוזוולט לא קיבל את ההצעה, וכתב לו ב־26 באוגוסט: "איני רואה יתרון לטווח הארוך בהצטרפותי להצעתך כנגד הדוד ג'ו (סטלין)".
אף על פי שכוחות הנ"מ וההגנה האווירית הגרמנית מעל אזור ורשה היו חלשים למדי, כמעט 12% מ־296 המטוסים שלקחו חלק במבצע אבדו מסיבות שונות. רוב ההצנחות נערכו בשעות הלילה, וכתוצאה מכך, ומהצטמצמות השטח שבשליטת המורדים בוורשה, חלק גדול מהציוד שהוצנח לא הגיע ליעדו, ונפל לידי הכוחות הגרמנים.
החל מה־13 בספטמבר החל גם חיל האוויר הסובייטי להצניח סיוע למורדים בעקבות הלחץ המערבי שהופעל על סטלין. ההצנחות נמשכו עד ל־28 בספטמבר ובמסגרתם הוצנח ציוד במשקל כ-55 טון. ההצנחות נערכו מגובה נמוך, והסובייטים לא ציידו את החבילות במצנחים. כתוצאה מכך רוב החבילות שהוצנחו ניזוקו.
התוצאה > הכניעה

בשבוע הראשון של ספטמבר הבין הפיקוד הגרמני, שהכוחות הקטנים יחסית (שמנו כ-17 אלף חיילים ב-20 באוגוסט) שהוא הפעיל לצורך דיכוי המרד בורשה, אשר ספגו אבדות כבדות בלחימה הקשה שהתנהלה בשטח עירוני צפוף, יתקשו להכריע את כוחות המחתרת הפולנית, ולהשלים את כיבושה מחדש של ורשה. הגרמנים גם הבינו, שהתמשכות המרד עלולה לסכן את המשך אחיזתם בורשה במקרה של חידוש המתקפה הסובייטית. מצד שני, פיקוד "צבא המולדת" חשש שהמשך הלחימה בתוך העיר, יגדיל את מספר הנפגעים האזרחיים ויביא להרס מוחלט של ורשה. על רקע זה, הציע ב-7 בספטמבר גנרל רוהר (Gunther Rohr), מפקד אחד משני כוחות המשימה הגרמניים שלחמו בוורשה, לפיקוד המחתרת הפולנית, לפתוח במגעים להשגת הסדר פוליטי לסיום המרד. במסגרת המשא ומתן הסכים רוהר להתייחס ללוחמי המחתרת, שנפלו בשבי הגרמני, כאל שבויי מלחמה (עד אותה עת הם הוצאו להורג באופן מיידי).
המגעים בין שני הצדדים הוקפאו ביוזמת הצד הפולני כתוצאה מחידוש המתקפה הסובייטית באזור ורשה, וכיבוש רובע פראגה על ידי הצבא האדום, שעוררו תקוות לחבירה מהירה של כוחות הצבא האדום עם המורדים בוורשה. אולם כישלון ניסיונות הארמייה הפולנית הראשונה לצלוח את הוויסלה, וחיסול ראשי הגשר שכבשו כוחותיה בגדה המערבית של הנהר (16–23 בספטמבר) גרמו לפיקוד "צבא המולדת" להבין, שהוא אינו יכול להסתמך עוד על הסיוע הסובייטי. בנוסף לכך, ב-23 בחודש השלימו הגרמנים את כיבוש החלקים הדרומיים של ורשה, וב-27 בחודש הם השתלטו מחדש על רובע מוקוטוב.
ב-28 בספטמבר התחדש המשא ומתן על כניעת כוחות המורדים. ב-30 בחודש השלימו הגרמנים את כיבוש רובע ז'וליבורז', כוחות המורדים נדחקו למספר כיסי התנגדות מבודדים, שגודלם הלך והצטמק, ומצבם הפך לקשה יותר ויותר. לאחר פנייה נואשת אחרונה של בור-קומורובסקי וראש הממשלה הפולני בגולה, מיקולייצ'יק (Stanisław Mikołajczyk), לעזרת הפיקוד הסובייטי, שנענתה בשלילה, הבין פיקוד "צבא המולדת" בוורשה, שאין מנוס מכניעה. ב־2 באוקטובר חתם הגנרל תדיאוש בור קומורובסקי על ההסכם לכניעת שארית הכוחות הפולניים (חיילי ורשה של צבא המולדת - Warszawski Korpus Armii Krajowej). הטקס נערך במטה הגרמני בנוכחות הגנרל אריך פון דם באך-צלבסקי. צלבסקי, שהיה מגרועי פושעי המלחמה של האס אס היה בשלב זה בעל "ניסיון" בן חמש שנים ב"לוחמה נגד פרטיזנים", בכל רחבי אירופה ובמיוחד באוקראינה ובלארוס שם היה אחראי לרצח מאות אלפי אזרחים חפים מפשע במהלך פעולות תגמול כנגד האוכלוסייה המקומית, שכללו שריפת כפרים שלמים על יושביהם. אולם בתקופה בה התנהל המשא ומתן על הכניעה, פרסם ה־BBC רשימה של פושעי מלחמה נאציים, שיענשו על פשעיהם בתום המלחמה, וצלבסקי נכלל בתוכה. מאחר שבשלב זה של המלחמה היה ברור שתבוסת גרמניה הנאצית היא בלתי נמנעת, הסכים צלבסקי, בין השאר, כדי להציל את עורו, להעניק למורדים הפולניים, שיניחו את נשקם, יחס התואם את אמנת ז'נבה, ולהבטיח יחס הומני כלפי האוכלוסייה האזרחית בוורשה. הסכם הכניעה שימש ככלי בידי התעמולה הסובייטית, אשר טענה מאוחר יותר, שהנהגת "צבא המולדת" בוורשה כרתה ברית עם הנאצים.
ביום שלמחרת החלו הגרמנים לפרוק את חיילי צבא המולדת מנשקם. רובם נשלחו למחנות שבויים באזורים שונים של גרמניה. במקביל נשלחה האוכלוסייה האזרחית, שנותרה בוורשה (כ־700,000 איש), למחנות מעצר מערבית לעיר, בהם מתו עשרות אלפי אזרחים. לוחמי מחתרת רבים, שחששו מפני השבי הגרמני, בחרו להיטמע באוכלוסייה האזרחית, ולברוח עמה מוורשה, בתקווה להמשיך מאוחר יותר בלחימה נגד הנאצים.
התוצאה > הרס העיר

לאחר שסולקה האוכלוסייה החלו הגרמנים להרוס את שאריות העיר. קבוצות מיוחדות של מהנדסים גרמניים נשלחו לעיר כדי לשרוף ולהחריב את המבנים הנותרים. על־פי התוכניות הגרמניות הייתה עתידה ורשה להפוך לאגם לכשתסתיים המלחמה. יחידות ההריסה השתמשו בלהביורים ובחומרי נפץ כדי להרוס באופן שיטתי בית אחר בית. הם שמו לב במיוחד למבנים ההיסטוריים ומקומות בעלי עניין: שום דבר לא נשאר ממורשת העבר.
עד ינואר 1945 נהרסו כ־85% מהבניינים: 25% מהם כתוצאה מהמרד, 35% כתוצאה מההריסה השיטתית שלאחר המרד, והיתר כתוצאה ממרד גטו ורשה (15%) ומלחימה פולנית קודמת, בעיקר במערכת ספטמבר 1939 (10%).
האבדות החומריות הוערכו בכ־10,455 מבנים, 923 מבנים היסטוריים (94 אחוז), 25 כנסיות, 14 ספריות (כולל הספרייה הלאומית), 81 בתי־ספר יסודיים, 64 בתי־ספר תיכוניים, אוניברסיטת ורשה ואוניברסיטת ורשה לטכנולוגיה, ורוב המבנים ההיסטוריים. קרוב למיליון תושבים איבדו את כל רכושם. הנתונים המדויקים לגבי רכוש פרטי וציבורי כמו גם יצירות אומנות ומבני מדע ותרבות אינו ידוע. למרות זאת, הערכות שונות קובעות כי הנזק שנגרם היה שווה ערך לכ־40 מיליארד דולר. מועצת ורשה דנה בימים אלו בסוגיית תביעתה או אי־תביעתה את גרמניה לתשלום פיצויים.
סיכום

ההתקוממות בורשה ומבצע סופה נכשלו במטרתם העיקרית - לשחרר חלקים מפולין על ידי צבא המחתרת הפולנית, כדי לאפשר הקמת מדינה פולנית עצמאית, בהנהגת הממשלה הפולנית הגולה בלונדון, במקום ממשלת בובות פרו-סובייטית, לאחר שחרור פולין מהנאצים. החוקרים השונים חלוקים בדעתם ביחס לשאלה אם מטרה זו הייתה ריאלית, ואם היה לה סיכוי של ממש. מספר חוקרים טוענים, שללא מבצע סופה וללא מרד ורשה, פולין הייתה מסופחת לברית המועצות אחרי תום המלחמה, במקום להפוך חלק מהגוש הסובייטי, ולשמור פורמלית על עצמאותה, תחת ממשלת בובות קומוניסטית. לפי טענה זו זכו המורדים להצלחה, ולו אך חלקית.
סיכום > סוף דבר

רק באמצע ינואר 1945 חידש הצבא האדום את האופנסיבה שלו במרכז פולין (מבצע ויסלה-אודר). הכוחות הנאציים שהחזיקו בוורשה כותרו על ידי כוחות סובייטיים, שתקפו מראשי גשר מדרום ומצפון לעיר, וב־17 בינואר השתלט הצבא האדום על הריסות וורשה תוך מספר שעות, כשהוא נתקל בהתנגדות מועטה מצד הגרמנים. באזור האוניברסיטה של ורשה הפגינו יחידות גרמניות התנגדות מה, אך גם הן נכנעו תוך פחות משעה.
סיכום > סוף דבר > גלריה

הריסות שנותרו בוורשה ממרד ורשה
הריסות שנותרו בוורשה ממרד ורשה
סיכום > אבדות הצדדים היריבים

מספר האבדות המדויק של הצדדים היריבים אינו ידוע עד היום. לפי הערכות שונות הנתונים הם כדלהלן:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| צד | הרוגים | פצועים | נעדרים | שבויים |
| פולין | 10,000 עד 18,000 | 8,000 עד 28,000 | כולם הוכרזו כמתים | 15,000 |
| גרמניה הנאצית | 7,000 עד 9,000 | 9,000 | 7,000 | 2,000 (1,000 שוחררו לאחר תום המרד) |
האבדות בקרב האוכלוסייה האזרחית בוורשה מוערכות בין 180,000 ל־250,000. רובם נרצחו על ידי יחידות המשטרה והס"ס הנאציות, או נהרגו בהפגזות ובהפצצות מהאוויר על האזורים שהוחזקו על ידי המורדים.
במהלך דיכוי המרד ספג הצבא הגרמני אבדות ניכרות בציוד לחימה, כולל 310 כלי רכב משוריינים מסוגים שונים, 340 כלי רכב ממונעים, 3 מטוסים ו-22 כלי ארטילריה.
סיכום > לאחר המלחמה

רוב לוחמי "צבא המולדת", שהצליחו להימלט מוורשה, נתפסו על ידי השלטונות הסובייטיים, נכלאו, ורבים מהם נשלחו לגולאגים או הוצאו להורג. המורדים שנפלו בשבי הגרמני ונשלחו למחנות שבויים בגרמניה, שוחררו בסופו של דבר על ידי כוחות מעצמות המערב, ומצאו מקלט בבריטניה ובארצות הברית, כולל מנהיגי המרד תדיאוש בור קומורובסקי ואנטוני חרושצ'ייל.
המרד של כוחות "צבא המולדת" בוורשה, ועמידת הגבורה הממושכת של המורדים בפני הצבא הנאצי, עוררו רגשות של אי־נוחות בקרב ההנהגה הסובייטית. כתוצאה מכך נעשה מאמץ מאסיבי של דיסאינפורמציה, שנועד להציג באור שלילי את המרד, ואת מנהיגי המורדים בוורשה, על ידי התעמולה הסובייטית ותעמולת השלטון הקומוניסטי בפולין בשנים שלאחר תום המלחמה. אמצעי התעמולה הקומוניסטיים הציגו את מנהיגי המרד ואת הממשלה הפולנית הגולה בלונדון כפושעים חסרי אחריות, ונאסרה כל ביקורת על התנהגות הצבא האדום במהלך המרד, או על המדיניות הסובייטית. רוב הסרטים והספרים שעסקו במרד ורשה נגנזו לחלוטין או שונו כך שהתפקיד שמילא "צבא המולדת" במרד לא הוזכר כלל. התעמולה הרשמית של פולין, כמו גם זו של ברית המועצות, הציגה את לוחמי "צבא המולדת" כפעילי ימין פשיסטים, ששיתפו פעולה עם הנאצים.
החל משנת 1956 חל שינוי מסוים ביחסם של השלטונות הקומוניסטים של פולין כלפי המרד. במסגרת זו נטען שהחיילים הפשוטים של "צבא המולדת" אכן היו אמיצים, אך מפקדיהם היו רודפי בצע ואדישים לאבדות בנפש. במסגרת הניסיונות להשכיח את מרד ורשה, לא נבנתה אף אנדרטה להנציח את המרד עד שנת 1989. רק לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בפולין, והוצאת כוחות הצבא הסובייטי משטחה, ניתן היה לדבר בפעם הראשונה בחופשיות על מה שאירע במרד, ולהעניק ללוחמי המחתרת הפולנית בוורשה את הכבוד הראוי.
גם במערב עורר סיפור המרד מבוכה מסוימת, משום שארצות הברית ובריטניה לא הושיטו סיוע ממשי לפולנים במהלך המרד. לפיכך גם שם אפפו ההתעלמות וההשתקה את זיכרון המרד.
הפער שבין גילויי האומץ במרד ורשה לבין אדישות ברית המועצות כלפיו עורר רגשות זעם וכעס בפולין, שלא דעכו במהלך המלחמה הקרה. זיכרונות על המרד היוו השראה לתנועת העבודה סולידריות (תנועה), שהנהיגה מאבק לא אלים נגד השלטון הסובייטי במהלך שנות ה־80, והביאה להפלתו ב־1989 ולעלייתה של דמוקרטיה בפולין.
מאז שנת 1989 סיפורו של מרד ורשה אינו מצונזר יותר, וה־1 באוגוסט מצוין כיום השנה למרד. בצהרי יום זה נשמעת צפירה בת דקה שבמהלכה התושבים עומדים דום. ב־31 ביולי 2004 נפתח מוזיאון מרד ורשה בוורשה לזכר המרד.
לקריאה נוספת

נורמן דייוויס. Rising '44: The Battle for Warsaw. Viking Books, 2004. ISBN 0670032840.Hardcover, 784 pages.
יז'י קירשמאייר. Powstanie Warszawskie. Książka i Wiedza, Warsaw, 1959. ISBN 830511080X. Hardcover, 576 pages.
הערות שוליים

↑  warsaw uprising
↑  סיון חילאי, "גם אני לחמתי בגטו ורשה": הלך לעולמו אחרון משתתפי המרד, באתר ynet, 13 באוגוסט 2021
↑  ריצ'רד אוברי, מלחמתה של רוסיה (הוצאת דביר, 2001), עמ' 265–267
↑  David M. Glantz (2001), the Soviet-German war 1941-1945: Myths and Realities : A Survey Essay, pp.79, 83-84
↑  ראו ספרו של יז'י קירשמאייר על המרד, המוזכר בפרק לקריאה נוספת
↑  המספרים הגבוהים יותר כוללים את כל אלו שלקחו חלק בלחימה (גברים, נשים וילדים שעסקו בחיזוק הביצורים), והמספרים הנמוכים כוללים רק את הלוחמים בפועל. פצועים רבים שנשבו על ידי הגרמנים הוצאו להורג בו במקום.
↑  המספרים כוללים את כל החיילים שלחמו תחת פיקוד גרמני, כולל גרמנים, אזרים, הונגרים, רוסים, אוקראינים וקוזקים. המקור לאבדות הצד הגרמני הוא גנרל פון דאם באך, המפקד הגרמני בשטח, ולכן יש להתייחס אליהם בספק.
↑  הנעדרים הגרמנים מעולם לא הוכרו כמתים ועדיין נחשבים נעדרים גם כיום, עשרות שנים לאחר תום המלחמה. על פי מספר חוקרים, פולנים וגרמנים, מטרת מדיניות זו היא להקטין את מספר ההרוגים הרשמי של גרמניה במהלך המלחמה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551289705171  PLWABN: 9810693582505606  GND: 4189143-0  LCCN: sh85145298  NKC: ph271433 
אתר זיכרון בוורשה למרד ורשה
מחסומים פולניים כמו זה שבתמונה הוצבו בכל רחבי העיר והיו כלים יעילים לשיבוש תנועת הטנקים הגרמניים
המאבק
התקדמות הצבא הסובייטי מערבה מאוגוסט 1943 ועד סוף שנת 1944
האזורים שהוחזקו על ידי כוחות "צבא המולדת" בוורשה (מסומנים באדום) ביום הרביעי למרד, 4 באוגוסט 1944
מגדל PAST בוער במרד ורשה
אנשי הוואפן אס. אס. בלחימה מבית לבית במרד ורשה
קורבנות טבח וולה נקברו בקברי אחים
במהלך המרד נהרס רובו של רחוב "דלוגה". הבנק הפולני, כפי שניתן לראות, עדיין סובל מצלקות המרד. התמונה צולמה בשנת 2004.
אחד מחיילי ארמייה קריובה, המגן על מתרס במחוז פוביצ'ל, במהלך המרד. החייל חמוש באקדח אוטומטי של בלייסקאוויטה.
מפה זו מראה את הביבים אשר היו בשימוש כדרכי מילוט לז'וליבוז' ולשרודמיישצ'ה
השטחים שנותרו בידי המחתרת הפולנית בוורשה ב-10 בספטמבר 1944
מצבת הזיכרון שנבנתה לזכר הטייסים שנפלו מעל שמי ורשה
אנדרטת מרד ורשה
ורשה - אנדרטה למרד הפולני
טקס הנצחה שנערך ב־1 באוגוסט 2004 לזכר הילדים שנלחמו ונפלו במרד
שמות של אלוהים ביהדות

מנורת למנצח וסביבה שמות קודש
ביהדות שמות וכינויים רבים לאלוהים. בתנ"ך נקרא האלוהים בעיקר יהוה, אֲדֹנָי, או בשם הכללי 'אלוהים', בהלכה נקבע שישנם שמות נוספים הנחשבים קדושים ואינם נמחקים. בנוסף קיימים שמות אחרים הנחשבים 'כינויים' וקדושתם פחותה, ושמות קבליים שמשמשים גם למאגיה.
בתנ"ך

השמות העיקריים של אלוהים בתנ"ך הם 'יהוה', 'אדוני', או בפשטות 'אלוהים'. שמות נוספים השכיחים פחות הם 'צבאות', 'שדי', אל, 'יה', ו'אהיה אשר אהיה'.
בתנ"ך > יהוה

יהוה נחשב השם הקדוש ביותר של האלוהים על פי המסורת היהודית, והוא השם הנפוץ ביותר של אלוהים בתנ"ך. הפרשנות המקובלת של השם היא 'הוא היה הוא הווה והוא יהיה' כלומר האלוהים הקדמון והנצחי. השם יהוה כאלוהי ישראל מופיע גם במקורות חוץ מקראיים כמו מצבת מישע ומכתבי לכיש. לדעת הרמב"ם זהו השם המפורש. השם 'יה' המופיע עשרות פעמים בתנ"ך הוא קיצור של השם 'יהוה' ומשמש גם מרכיב שכיח בשמות תאופורים כמו זכריה ועתליה, וכחלק מהמילה הללויה.
על פי ההלכה אין להגות את השם יהוה, ויש להחליפו ב'אדוני' גם בקריאת פסוקי קודש.
בתנ"ך > אדוני

במאות מקומות בתנ"ך נקרא האלוהים 'אֲדֹנָי' במשמעות 'אדון', אך המילה 'אדוני' עצמה מתפרשת לפעמים גם כלפי אדון אנושי. גם שם זה נקרא 'כינוי' לשם 'יהוה', ועל פי המסורת היהודית אין להגותו אלא בקריאת פסוק או תפילה, במקרים אחרים נהוג לשנות ל'השם', 'שם אדנות', או 'אדושם'. בתורה מופיע שם זה רק כשאדם משוחח בדיאלוג עם ה', וכן בספרי יהושע, שופטים ושמואל. ורק החל מספר מלכים, ובמקביל בספרות הנבואה בת המאה ה-8 לפנה"ס, מוזכר השם אדוני כשם אובייקטיבי של האל.
בתנ"ך > אדוני > אֲדֹנָי יְהֹוִה

לעיתים ניתן למצוא בתנ"ך את הצירוף "אֲדֹנָי יֳהֹוִה", באופן שמראה יחס בין שני השמות. לדוגמה: ”רוּחַ אֲדֹנָי יְהֹוִה עָלָי יַעַן מָשַׁח יְהֹוָה אֹתִי לְבַשֵּׂר עֲנָוִים” (ספר ישעיה, פרק ס"א, פסוק א').
במסורה האות י' שבשם הוי"ה מופיעה בחטף סגול בניגוד לניקוד המקובל, כדי להנחות להגות את השם "אדוני אלוהים", מכיוון שמשמעות הכינוי אובדת כשהוגים את שם הוי"ה עצמו "אדני".
בתנ"ך > אלוהים

במקומות רבים בתנ"ך נקרא אלוהי ישראל 'אלוהים', אך שם זה מופיע לפעמים גם כ'אלוהים אחרים'. למרות המוספית 'ים' המשמשת בדרך כלל ללשון רבים מתפרשת המילה במסורת על אלוהים יחיד, ואת הריבוי מפרשים על ריבוי כוחותיו (אל = כח), או כריבוי מופשט כמו ב'רחמים' או 'בעלים'. לפעמים מופיע בקיצור כ'אלוה'.
בתנ"ך > אל

השם 'אל' מופיע בתנ"ך הן כשם גנרי לאל, והן כשמו של אלוהי ישראל, לפעמים בצירוף תארים נוספים כמו 'אל שדי', 'אל עליון', 'אל עולם'. (במיתולוגיה הכנענית, אל הוא ראש האלים בפנתאון). המסורת היהודית מפרשת את השם כקיצור של 'אלוהים'. משם זה נגזרים שמות תיאופורים רבים, כמו מיכאל ודניאל.
בתנ"ך > שדי

עשרות פעמים בתנ"ך נקרא האלוהים 'שדי' או 'אל שדי'. אחד הפירושים המסורתיים לשם הוא חזק ותקיף מלשון שודד. במחקר משערים שמשמעותו היא מלשון שדה או הר. בפרשת וארא נאמר שאלוהים התגלה לשלושת האבות בשם 'אל שדי' ולא בשם 'יהוה'. השמות עמישדי צורשדי ושדיאור המופיעים בתורה נגזרים משם זה.
בתנ"ך > צבאות

השם 'צבאות' כשמו של אלוהים אינו מופיע בתורה אלא רק בנביאים ובכתובים. בכל התנ"ך הוא אינו מופיע בפני עצמו אלא כתוספת לשמות 'יהוה' 'אלוהים' ו'אדוני'. קיימת מחלוקת הלכתית אם להחשיב את השם 'צבאות' כשם קדוש, או שמשמעותו היא 'אלוהי צבאות ישראל' ואז אין בו קדושה.
בתנ"ך > אהיה אשר אהיה

בסיפור הסנה הבוער נאמר שמשה שאל את האלוהים לשמו ואלוהים השיב 'אהיה אשר אהיה':
וַיֹּאמֶר מֹשֶׁה אֶל הָאֱלֹהִים הִנֵּה אָנֹכִי בָא אֶל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וְאָמַרְתִּי לָהֶם אֱלֹהֵי אֲבוֹתֵיכֶם שְׁלָחַנִי אֲלֵיכֶם וְאָמְרוּ לִי מַה שְּׁמוֹ מָה אֹמַר אֲלֵהֶם. וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים אֶל מֹשֶׁה אֶהְיֶה אֲשֶׁר אֶהְיֶה וַיֹּאמֶר כֹּה תֹאמַר לִבְנֵי יִשְׂרָאֵל אֶהְיֶה שְׁלָחַנִי אֲלֵיכֶם
זו הפעם היחידה שמופיע שם זה בתנ"ך. פירוש השם לפי חז"ל הוא – 'אני הייתי עמכם בשעבוד זה ואני אהיה עמכם בשעבוד מלכויות'. שם זה מופיע בתלמוד ברשימת השמות שאינם נמחקים, אך בהלכה יש שסבורים שלשם זה אין קדושה.
שמות אחרים

בשפת היומיום כשמזכירים את האלוהים נהוג לומר 'השם', כינוי זה מופיע בתורה, ובמשנה, והוא נכתב בדרך כלל בקיצור ה'. יש שמשתמשים בכינוי 'אדושם' - הלחם של 'אדוני' ו'השם'. השימוש בכינוי זה נפוץ אצל חזנים וזמרים המשתמשים בשם זה כתחליף להגיית השם 'אדוני', תוך שמירת משקלו הפונטי. בהלכה הובעה התנגדות לשימוש במילה זו בנימוק שיש בה חוסר כבוד.
בחז"ל מופיע פעמים רבות הכינוי 'הקדוש ברוך הוא', (בראשי תיבות 'הקב"ה', בארמית 'קודשא בריך הוא' ובראשי תיבות 'קוב"ה'). אחת המשמעויות של 'קדוש' בתנ"ך היא מלאך, אך גם אלוהים עצמו מוגדר 'קדוש'. הפירוש המילולי של קדוש הוא מובדל ומופרש. במחקר נטען שהביטוי המקורי היה "הקודש" או "שם הקודש" ונוסף לו העיטור המקראי "ברוך הוא".
שם נוסף לאלוהים המופיע בחז"ל הוא 'שלום'. לדברי התלמוד בשם זה יש קדושה ואסור לאמרו בבית מרחץ. הרמ"א כתב שיש נזהרים לא לכתוב שלום באיגרת כדי שלא יבוא לידי בזיון.
לעיתים נקרא אלוהים בפי חז"ל 'שכינה', והוא השם היחיד של האלוהים ביהדות המופיע בלשון נקבה. המילה נגזרת מהשורש שכ"ן וההסבר המסורתי הוא שהכוונה להתגלות האלוהית בעולם. בקבלה מוצגת השכינה (ספירת 'מלכות') כמתייחדת עם 'קודשא בריך הוא' (ספירת 'יסוד'), ומוסבר שהמצוות נעשות לשם ייחוד קודשא בריך הוא ושכינתו. הצורה הערבית של המילה ("سكينة") מוזכרת גם בקוראן.
בחז"ל ישנם כינויים נוספים, ביניהם: 'מי שאמר והיה העולם', 'מלך מלכי המלכים', 'המקום' ו'הגבורה', בעיקר בשימוש הביטוי "מפי הגבורה".
במגילת העצמאות נכתב "מתוך ביטחון ב'צור ישראל' הננו חותמים בחתימת ידינו לעדות על הכרזה זו". נוסח זה נבחר כפשרה בין החילונים והדתיים שביקשו להכליל הודיה לשמו; כיוון שניתן לפרשו הן ככינוי מכובד של אלוהים והן לייחסו כלפי חוזקו של עם ישראל.
שמות אחרים > כינויים בקהילות שונות

בפי לומדי הקבלה שגורים הכינויים 'אין סוף ברוך הוא' ו'המאציל' המרמזים לתורת הצמצום.
בקרב רפורמים ורקונסטרוקטיבים בארצות דוברות אנגלית (כמו ארצות הברית) נפוץ הכינוי 'Eternal One' (הנצחי) כדי להימנע מייחוס מגדר לאלוהים.
דוברי יידיש מכנים את אלוהים 'אויבערשטער' (עליון) או גאָט (Gott מגרמנית "אלוהים").
בביתא ישראל שמו של אלוהים הוא אֶגזִאַבְּחֶר.
בקרב יהודים יוצאי ארצות ערב, מקובל לכנותו "אללה" בהשפעת הערבית והאסלאם, בייחוד בביטויים נפוצים כמו "יא אללה" (קריאת התפעלות או ייאוש) או "אללה ירחמו" (ביטוי נפוץ על אדם שנפטר). יש לציין כי גם בתרגום התורה לערבית של רבי סעדיה גאון המילה "אללה" מחליפה את שמות האל.
שמות אחרים > שמות קבליים

בקבלה היהודית קיימים שמות שונים לאלוהים, המשמשים ל'כוונות' ו'ייחודים' או למאגיה (קבלה מעשית). בין השמות:
שם בן ע"ב הנגזר מפסוקים בסיפור קריעת ים סוף.
שם בן מ"ב היוצא מפסוקי בריאת העולם, ועל פיו בנויה תפילת אנא בכח.
שם בן כ"ב (אנקתם פסתם פספסים דיונסים) היוצא מפסוקי ברכת כהנים ונאמר בחלק מהקהילות בתפילה שלפני תקיעת שופר. בספר שערי ציון כתב תפילה שנאמרת בשעת נשיאת כפיים בעת שהכהנים מנגנים במילה 'שלום', ובה רמוז שם של כ"ב.
'שם בן י"ב' – שם המוזכר בתלמוד, יש שמזהים אותו עם שם 'יהוה' במילוי אותיות (יוד היא ואו היא).
'יאהדונהי' (שילוב 'יהוה' ו'אדני'), שם המסמל את הייחוד העליון ומשמש לכוונות בתפילה ובעניית אמן.
הלכות הקשורות לשמות

בזמן כתיבת סת"ם על הסופר לכוון לשם 'קדושת השם' כשכותב את שמות הקודש. אין לנהוג ביזיון בשמות הקודש, אסור למחקם, ויש לגנוז אותם כשהתבלו. גם את השמות המותרים בהגייה אין לומר ב'מקומות המטונפים' כמו שירותים או בית מרחץ.
ראו גם

אלוהים (יהדות)
השם המפורש
גניזה
הערות שוליים

↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות עבודת יום הכפורים, פרק ב', הלכה ו'
1 2  תלמוד בבלי, מסכת שבועות, דף ל"ה, עמוד ב'
↑  רש"י על תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ל"ח, עמוד א'
↑  הרב יאיר וייץ, מתי מופיע שם אדנות בתורה, באתר ישיבת הר ברכה
↑  אלהים באתר ויקימילון
↑  פירוש האבן עזרא על ספר בראשית, פרק י"ז, פסוק א'
↑  יואל אליצור, ‏שמות האל ותאריכי כתיבת ספרי המקרא, בעיני אלוהים ואדם – האדם המאמין ומחקר המקרא, עמודים 401–403, באתר Academia.edu
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ט', עמוד א'
↑  כסף משנה על משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות יסודי התורה, פרק ו', הלכה ב'
↑  ספר דברים, פרק כ"ח, פסוק נ"ח
↑  משנה, מסכת מכות, פרק ג', משנה ו'
↑  קיצור שולחן ערוך, ו ג
↑  מילון אבניאון ערך "קדוש"
↑  ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק ב'
↑  א"א אורבך, חז"ל פרקי אמונות ודעות, הוצאת מאגנס, תשכ"ט
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף י', עמוד ב'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן רע"ו, סעיף י"ג
↑  לדוגמה תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף נ"ח, עמוד ב'
↑  סורת אל-בקרה 248
↑  לדוגמה תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קל"ט, עמוד א'
↑  לדוגמה תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"ג, עמוד א'
↑  לדוגמה תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ט, עמוד א'
↑  לדוגמה תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף נ"ד, עמוד ב'
↑  כפי שמופיע בספר שמואל ב', פרק כ"ג, פסוק ג'
↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ע"א, עמוד א'
↑  ביאור הרב משה זכות על זוהר חדש מגילת רות קט ע"א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533663605171  LCCN: sh85055584
פריץ קורנברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בינואר 1890 באד פירמונט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  18 בספטמבר 1944 (בגיל 54) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית של ברלין (1920) 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 צאצאים:  נעמי ביטר 
 
פריץ (פרץ) קורנברג (בגרמנית: Fritz Kornberg;‏ 14 בינואר 1890 – 18 בספטמבר 1944) היה אדריכל יהודי ממוצא גרמני שפעל בארץ ישראל בימי המנדט הבריטי.