stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמואל סאנצ'ס
ביוגרפיה > אוסקלטל–אוסקדי (2000–2014) > שני בוואלטה אספנייה ובטור דה פראנס

ב-2009, ניצח את גראן פרמיו אוידו. הוא סיים שלישי בוואלטה אל פאייס ואסקו, רביעי בלה פלש ואלון ועשירי בלייז'–בסטון–לייז' ובוואלטה אסטוריאס. לאחר מכן, סיים רביעי בסובידה אל נאראנקו ותשיעי בוולטה אה קטלוניה. בוואלטה אספנייה, רשם סאנצ'ס מרוץ דומיננטי, כשסיים 3 בקטע ה-14, 2 בקטע ה-20 ו-4 בקטע ה-19. ובעקבות כך סיים את המרוץ במקום השני, 55 שניות אחרי אלחנדרו ולוורדה המנצח. לאחר מכן סיים רביעי באליפות העולם, 30 שניות אחרי קאדל אוונס. לקראת סוף אוקטובר, סיים שני במונומנט ג'ירו די לומברדיה, לאחר שהפסיד לפיליפ ז'ילבר בספרינט הסיום.
את 2010, פתח שוב סאנצ'ס בוולטה או אלגארבה, כשסיים במקום החמישי. הוא החליט להתמקד בעונה זו בטור דה פראנס ולוותר על הוואלטה אספנייה. שניים ממרוצי הכנה שלו לטור היו פריז - ניס וקריטריום אינטרנשיונל, כשבשניהם סיים רביעי. בוואלטה אל פאייס ואסקו, ניצח סאנצ'ס את הקטע הרביעי וסיים שביעי. לאחר מכן ניצח את קלאסיקה פרימאוורה. בטור דה פראנס, סיים במקום השני בקטע ה-8 וה-14 וסיים את המרוץ במקום השני הכללי, אחרי אנדי שלק. לאחר הטור סיים סאנצ'ס תשיעי בקלאסיקה סן סבסטיאן וניצח את וואלטה אה בורגוס, כשהוא גם מנצח את הקטע השני והחמישי במרוץ. לקראת סיום העונה, סיים שישי בגרנד פרי מונטריאול ובג'ירו די לומברדיה.
ביוגרפיה > מלך ההרים בטור דה פראנס

את 2011 פתח סאנצ'ס בספרד, כשסיים תשיעי בוואלטה אה אנדלוסיה. לאחר מכן הוא סיים חמישי בפריז - ניס וניצח את גראן פרמיו מיגל אינדוראין. סאנצ'ס ניצח את הקטע הרביעי בוואלטה אל פאייס ואסקו וסיים שישי את המרוץ. באפריל, סיים סאנצ'ס שלישי בלה פלש ואלון, אחרי פיליפ ז'ילבר המנצח ויואקים רודריגז. לאחר מכן סיים עשירי בלייז'–בסטון–לייז'. בטור דה פראנס, הוא ניצח את הקטע ה-12 לאחר בריחת יחיד. סאנצ'ס סיים את המרוץ במקום החמישי הכללי, 4:55 דקות לאחר קאדל אוונס. אך סאנצ'ס ניצח את קטגוריית ההרים במרוץ, עם 108 כאלו. לאחר מכן סיים שלישי ב"Welser Innenstadtkriterium" ושביעי בקלאסיקה סן סבסטיאן. הוא ניצח את הקטע הראשון בוואלטה אה בורגוס וסיים רביעי כללי.
ב-2012, ניצח את הקטע השישי בוולטה אה קטלוניה וסיים שני את המרוץ, 1:30 אחרי מייקל אלבזיני. באפריל ניצח לראשונה את וואלטה אל פאייס ואסקו, וגם ניצח את הקטע השלישי במרוץ. הוא סיים שביעי גם במרוץ אמסטל גולד וגם בלייז'–בסטון–לייז'. הוא התחרה בטור דה פראנס אך פרש מהמרוץ במהלך הקטע השמיני. ב-29 בספטמבר, סיים בפעם השלישית במקום השני בג'ירו די לומברדיה, 9 שניות אחרי ז'ואקים רודריגז.
ב-2013, התחרה בפעם השנייה בג'ירו ד'איטליה. התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום 2 בקטע ה-18, 58 שניות אחרי וינצ'נצו ניבאלי בקטע שהיה נגד השעון. הוא סיים את המרוץ במקום ה-11. לאחר מכן התחרה בדופינה ליברה וניצח את הקטע השביעי במרוץ, כשהוא מסיים תשיעי כללי. הוא סיים שמיני בוואלטה אה בורגוס. סאנצ'ס סיים שמיני גם בוואלטה אספנייה, כשהתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום 4 בקטע ה-17. בדירוג הכללי, סיים בפער של 9:51 מכריס הורנר המנצח.
ביוגרפיה > BMC Team Racing (2014–2017)

ב-2014, הצטרף סאנצ'ס ל-BMC Team Racing לאחר 13 שנים במדי אוסקלטל–אוסקדי. הוא השתתף בפעם השנייה ברציפות והשלישית בסך הכל בג'ירו ד'איטליה, וסייע לקאדל אוונס לסיים שמיני. בהמשך העונה התחרה גם בוואלטה אספנייה ושימש כמוביל קבוצתו, הוא סיים את המרוץ במקום ה-6, 9:30 אחרי אלברטו קונטדור המנצח. לאחר המרוץ, סיים חמישי בג'ירו די לומברדיה, שנייה אחת אחרי דן מרטין המנצח.
ב-2015, סיים סאנצ'ס שני בטור דה יורקשייר. הוא התחרה בטור דה פראנס וניצח ביחד עם קבוצתו את נגד השעון הקבוצתי בטור, שהיה הקטע ה-9. סאנצ'ס סיים את המרוץ בקטע ה-12, שהיה הראשון מתוך בני קבוצתו. לאחר מכן התחרה גם בוואלטה אספנייה וניצח ביחד עם קבוצתו את הקטע הראשון, שהיה נגד השעון הקבוצתי, אך פרש מהמרוץ במהלך הקטע ה-14.
ב-2016, סאנצ'ס השיג את הניצחון השמיני שלו בקטע בוואלטה אל פאייס ואסקו כאשר ניצח את הקטע הרביעי וסיים במקום השישי הכללי. סאנצ'ס סיים שישי גם בלה פלש ואלון וסיים רביעי במונומנט לייז'–בסטון–לייז', 4 שניות אחרי ווט פולס המנצח. לאחר מכן סיים שישי בטור של קליפורניה. הוא התחרה בוואלטה אספנייה בפעם התשיעית אך פרש מהמרוץ לפני הקטע ה-20.
ב-2017, הוא תוכנן להתחרות בפעם העשירית בוואלטה אספנייה אך בשל בדיקת הסמים שלו, שחזרה חיובית, לא הורשה להתחרות.
פרשיות סמים

סאנצ'ס הושעה לשנתיים החל מאוגוסט 2017 על ידי ה-UCI לאחר שבדיקת הסמים שלו חזרה חיובית לתוסף כלשהו, הוא היה יכול לחזור באוגוסט 2019 אך בשל גילו המבוגר, בחר לפרוש.
הערות שוליים

↑  במקור סיים סאנצ'ס שביעי, אך אחרי פסילתו של ברנרד קוהל האוסטרי הועלה למקום השישי
↑  Olympic Games 2008, procyclingstats.com
↑  במקור אלברטו קונטדור ניצח ודניס מנצ'וב סיים שלישי, אך תוצאות אלו נשללו משניהם בהמשך לאחר פרשיות אימרוץ שונות
↑  במקור קונטדור סיים חמישי, אך תוצאה זו נשללה ממנו בהמשך
↑  במקור סיים במקום ה-12, אך לאחר שתוצאותיו של מאורו סאנטאמבורג'יו שסיים במקום התשיעי נשללו ממנו, סאנצ'ס הועלה למקום ה-11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5562715  VIAF: 246145542495396641190   WorldCat (עם VIAF): 246145542495396641190 
סאנצ'ס, לבוש בחולצה המנוקדת של המטפס המצטיין, טור דה פראנס 2011
סאנצ'ס במהלך טור דה פראנס 2012
סן סירו

| --- | --- |
האצטדיון מבחוץ בלילה
האצטדיון מבחוץ בלילה
 כינוי:  סן סירו
 על שם:  ג'וזפה מאצה 
 כתובת:  P.le Angelo Moratti, I-20151 Milano 
 מיקום:  איטליה מילאנו, איטליה
 קואורדינטות:  45°28′40.89″N 9°7′27.14″E﻿ / ﻿45.4780250°N 9.1242056°E﻿ / 45.4780250; 9.1242056
 אבן יסוד:  1925
 תקופת הפעילות:  19 בספטמבר 1926 – הווה (98 שנים)
 שופץ:  1956, 1989
 בעלים:  עיריית מילאנו
 מפעיל:  M-I Stadio Srl 
 משטח:  דשא
 אדריכל:  אוליסה סטאצ'יני /אלברטו קוג'יני (1925) ג'יזפ ברטרה / פרלסקה (1935) ארמנדו רונצ'ה / פרוצ'יו קאלזורי (1955) גיאנקרלו רגאזי / אנריקו הופר (1990)
 קבוצות:  מילאן (1926 - )  אינטר מילאנו (1947 - )  אטאלנטה (משחקי ליגת האלופות לעונת 2019/2020)
 מושבים:  75,923 (מתוך 80,018)
 ממדי משטח:  105 × 68 מטר
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מילאנו מוגדלת) סן סירו(למפת מילאנו רגילה) סן סירו(למפת לומברדיה רגילה) מילאנו ברשה מונצה ברגמו קומו וארזה קרמונה טרנטינו אלטו אדיג'ה  ונטו אמיליה-רומאניה פיימונטה שווייץסן סירו(למפת לומברדיה מוגדלת) מילאנו ברשה מונצה ברגמו קומו וארזה קרמונה טרנטינו אלטו אדיג'ה  ונטו אמיליה-רומאניה פיימונטה שווייץסן סירו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון ג'וזפה מאצה (באיטלקית: Giuseppe Meazza), המוכר יותר כאצטדיון הסן סירו (San Siro), הוא אצטדיון כדורגל ברובע הסן סירו בעיר מילאנו, איטליה. האצטדיון הוא מגרשן הביתי של קבוצות הכדורגל המקומיות אינטר מילאנו ומילאן ותכולתו נכון ל-2019 75,923 מקומות ישיבה, והוא האצטדיון הגדול ביותר באיטליה.
האצטדיון נבנה בשנת 1925 במחוז המילאנזי של סן סירו, מה שנתן לו את שמו המקורי, ב-1980 שמו שונה באופן רשמי ל"ג'וזפה מאצה" על שמו של ג'וזפה מאצה, שחקן עבר איטלקי המזוהה יותר עם אינטר ועל כן אנשי המועדון קוראים לו בשם הרשמי, בעוד אוהדי מילאן קוראים לו הסן סירו. המשחק הראשון בהיסטוריה שנערך באצטדיון היה ב-19 בספטמבר 1926 - הדרבי של מילאנו בין אינטר לבין מילאן לעיני כ-35,000 צופים (3-6 לאינטר בסיום).
הסן סירו הוא אצטדיון בקטגוריה 4 בדירוג האצטדיונים של אופ"א, ואירח משחקים בכירים בהיסטוריית הכדורגל כגון 3 משחקים במונדיאל 1934, 6 משחקים במונדיאל 1990, 3 משחקים ביורו 1980, ארבעה משחקי גמר ליגת האלופות ב-1965, 1970, 2001 וב-2016. האצטדיון בין היתר צפוי לארח את טקס הפתיחה לאולימפיאדת מילאנו - קורטינה ד'אמפצו ב-2026.
היסטוריה > השנים הראשונות

התחלת העבודות על האצטדיון החלו עוד ב-1925, ושמו המקורי היה מיועד להיות "אצטדיון הכדורגל החדש סן סירו" (באיטלקית: Nuovo Stadio Calcistico San Siro). הרעיון מאחורי הקמת האצטדיון במקור הייתה להקים אצטדיון באותו הרובע בו יש מסלול תחרות למרוץ סוסים, והועלה על ידי נשיא  מועדון הכדורגל של מילאן, פיירו פירלי. האדריכלים תכננו את האצטדיון שיוכל לארח משחקי כדורגל בלבד ולא שום ספורט אחר - דבר לא שגרתי בשנים אלו בו רוב האצטדיונים העירוניים נבנו מותאמים למספר ענפי ספורט, ובראשם אתלטיקה, אך כאמור לא במקרה זה.
האצטדיון נחנך ב-19 בספטמבר 1926, כאשר כ-35 אלף צופים ראו את משחק הדרבי של מילאנו בין אינטר ומילאן היריבות העירוניות והקבוצות הכי גדולות במילאנו, שנגמר 6-3 לאינטר.  ב-1939 הורחב האצטדיון ל-55,000 מקומות, בשביל המשחק של נבחרת איטליה נגד נבחרת אנגליה, וב-1940 הורחב ל-65,000 מקומות, בשביל המשחק של נבחרת איטליה נגד נבחרת גרמניה. במקור היה האצטדיון המגרש הביתי ורכושה של קבוצת הכדורגל של מילאן, אך ב-1947 עזבה אינטר את מגרשה הישן ה"ארנה סיביקה" המיושן והעתיק (שכיום נחשב לאתר עתיקות ומשמש גם כאצטדיון רוגבי), והחלה לארח את משחקיה הביתיים בסן סירו ביחד עם מילאן. ב-1951 אירח האצטדיון את גמר הגביע הלטיני בו ניצחה מילאן את ליל הצרפתית 5-0.
היסטוריה > 1951 ועד 1990

מ-1948 ועד 1955 המהנדסים ארמנדו רונצ'ה ופרוצ'יו קאצולארי פיתחו את הפרויקט להרחבה שנייה של האצטדיון, שהיא מיועד להגדיל את תכולתו מ-50 אלף צופים לכ-150 אלף צופים. קאצולארי ורונצ'ה תכננו שלוש טבעות ישיבה נוספות מעבר לקיימת, עם 19 רמפות ספירליות שכל אחת מהן באורך 200 מטר ונתנו גישה לקומה העליונה. במהלך הבנייה, הובן כי לא ניתן לבנות 3 טבעות צפייה לישיבה, והתוכנית הגראנדיוזית נזנחה, כך שלבסוף האצטדיון הורחב לכ-100 אלף מקומות.
האצטדיון אירח את גמר גביע אירופה לאלופות 1965 בין בנפיקה ליסבון הפורטוגלית לבין אינטר האיטלקית, שניצחה 1-0, וגם את גמר הגביע ב1970 בו ניצחה פיינורד ההולנדית את סלטיק הסקוטית 2-1.
ב-2 במרץ 1980 שונה שמו של האצטדיון לשמו הנוכחי "אצטדיון ג'וזפה מאצה" על שמו ולזכרו של ג'וזפה מאצה (1910 - 1979), שחקן עבר איטלקי שפעל בשנות ה-30 וה-40. מאצה מזוהה יותר עם אינטר ועל כן אנשי המועדון קוראים לו בשם הרשמי, בעוד אוהדי מילאן קוראים לו הסן סירו. ב-1986, לאחר אסון הייזל, צומצם ל-80,000 על מנת לעמוד בתקנות בטיחותיות חדשות.
היסטוריה > הכנה למונדיאל 1990

ב-1987, כהכנה למונדיאל 1990 הממשלה האיטלקית נתנה לעיריית מילאנו 30 מיליון דולר לשיפוץ האצטדיון, אבל לבסוף, העלויות היו כפולות. פרויקט 1990 של רגאצי כלל: 11 עמודים בגובה של 50 מטר וגג בגובה 60 מטר מעל היציעים. ב-1990 הורחב האצטדיון פעם נוספת ל-85,700 מקומות. ב-1996 נפתח המוזיאון של מילאן ואינטר שנבנה בתוך האצטדיון המגולל את סיפור הקבוצות, ובו פריטים היסטוריים משמעותיים של שתי הקבוצות. האצטדיון אירח את גמר גביע אופא בשנים 1991, 1994 ו-1997. ב-2002 הוספו 20 חדרי צפייה עם 200 מקומות, ו-400 מקומות לעיתונאים. ב-2014 הוחלף הדשא מדשא רגיל, לדשא סינתטי. האצטדיון אירח גם את גמר ליגת האלופות בשנים 2001 בו ניצחה באיירן מינכן 5-4 בדו-קרב פנדלים וב-2016 בו ניצחה ריאל מדריד 5-3, גם היא בדו-קרב פנדלים.
היסטוריה > מחשבות על אצטדיון חדש

ב-24 ביוני 2019 הכריזו הקבוצות אינטר ומילאן על כוונתם לבנות אצטדיון חדש בן 60 אלף מקומות, בצמוד לסן סירו, שעלותו המוערכת כ-800 מיליון דולר, ויהיה מוכן לעונת המשחקים 2022/2023. עיצוב האצטדיון צפוי להיות בדומה לאצטדיון מרצדס-בנץ באטלנטה, במדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית. ג'יוזפה סלא, ראש עיריית מילאנו, ביקש תוספת זמן על מנת שיוכל האצטדיון לארח את טקס הפתיחה לאולימפיאדת מילאנו - קורטינה ד'אמפצו ב-2026, והתוכניות נתקלו בהתנגדות מסוימת של אוהדי שתי הקבוצות.
ב-26 בספטמבר 2019 הציגו הקבוצות שתי אופציות לעיצוב האצטדיון החדש, שייקרא Nuovo Stadio Milano ("האצטדיון החדש מילאנו"), שעוצבו על ידי חברות הענק "פופולוס" ו"מאניקה".
סיור ומוזיאון

בתוך האצטדיון ישנו מוזיאון, בו נמצאים פרטים מההיסטוריה של אינטר ומילאן, וכמו כן יש חדר המוקדש לאגדות העבר של הכדורגל כמו מראדונה. המטיילים יוכלו לערוך סיור מקיף באצטדיון ביחד עם מדריכה, בו מבקרים ביציע הכבוד וחדרי ההלבשה של הקבוצות ולעיתים גם עולים על הדשא באצטדיון. הסיור והמוזיאון פתוחים בין השעות 10:00 עד 17:00 ונכנסים אליהם משער 14, למעט ימים בהם מתקיימים משחקים באצטדיון.
כמו כן, ליד המוזיאון, שוכנת החנות הרשמית של 2 הקבוצות שמכילה פריטים שלהם. החנות פתוחה גם היא מ10:00 עד 17:00 למעט ימים בהם מתקיימים משחקים באצטדיון.
מיקום

האצטדיון ממוקם בחלק המערבי של מילאנו. ניתן להגיע אליו על ידי רכבת חשמלית מספר 16 שמגיע בדיוק לאצטדיון או על ידי הקו האדום של המטרו לכיוון רהו פיארה ולרדת בתחנת לוטו, שרחוקה כ-15 דקות הליכה מהאצטדיון, או על ידי הקו הסגול. לפני אירועי ספורט או קונצרטים יש אוטובוס בחינם שמגיע מתחנת המטרו לוטו אל האצטדיון.
תמונת פנורמה של האצטדיון
הערות שוליים

↑  INTER & AC MILAN MUSEUM
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 141baa55-7038-455d-9c49-9a898d676c1a
סריט תאנראט

פילדמרשל שָׂרִית תֵּאַנְרָאט (בתאית: สฤษดิ์ ธนะรัชต์; ‏16 ביוני 1908 – 8 בדצמבר 1963) היה מצביא ופוליטיקאי תאילנדי, אשר הפיל את משטרו של פלק פיבונסונגרם בשנת 1957 והחל במקומו משטר צבאי בתור ראש ממשלת תאילנד עד למותו בשנת 1963. בתקופת משטרו הוציא לפועל תשתיות מרכזיות של פיתוח כלכלי ושיפור הרווחה החברתית. לפני שהחל בקריירה פוליטית לחם סריט במלחמת תאילנד–צרפת ומלחמת העולם השנייה. במותו החליף אותו יורשו, תאנום קיטיקצ'ורן, בתור ראש הממשלה ודיקטטור צבאי.
ביוגרפיה

סריט היה בנו של מייג'ור לואנג רואנגדטנאן, קצין בצבא המלכותי של תאילנד שהקריירה שלו התעסקה בעיקר בהגנה על הגבול המזרחי עם הודו-סין הצרפתית, במהלכו העביר מסרים מודיעינים בקמרית.
סריט נולד בבנגקוק ב-16 ביוני 1908. את רוב נעוריו העביר עם קרובי משפחתו מצד אביו באזורים הנידחים של צפון מזרח תאילנד, חוויה שהעניקה לו עניין וזיקה לכל החיים לתמיכה במחוזות הצפון מזרחיים של המדינה. סריט למד בבית ספר המנזרי בבנגקוק, נכנס לאקדמיה הצבאית המלכותית בשנת 1919 והשלים את לימודיו בשנת 1928. סריט עלה לאט בשורות הצבא. את העשור הראשון בקריירה הצבאית שלו בילה בכוחות חיל רגלים המוצבים באזור בנגקוק. עם כניסת תאילנד למלחמת העולם השנייה בשנת 1940 היה סריט בדרגת מייג'ור ופיקד על הכוחות התאילנדים במערכה על בורמה, אשר במסגרתה כבשו כוחותיו את מדינת שאן בצפון-מזרח מיאנמר המודרנית בתמיכת האימפריה היפנית.
ביוגרפיה > בפוליטיקה

שלא כמו רבים מחבריו הקצינים, סריט לא לקח תפקיד בולט בפוליטיקה התאילנדית עד 1947, אז היה קולונל המפקד על מוצב הרגלים בבנגקוק והוא לקח תפקיד מוביל בהפיכה הצבאית שהפילה את הממשלה הפרלמנטרית האזרחית והעלתה את פלק פיבונסונגרם לשלטון צבאי בשנית. אירוע ההפיכה הייתה נקודת המפנה בחייו הציבוריים. הוא הוקפץ בדרגה ללוטננט גנרל ובשנת 1949 היה האחראי העיקרי להפלת מרד פרו-דמוקרטי בהנהגתו של פרידי באנומיונג. לאחר מכן פיקד על הארמייה הראשונה המוצבת בבנגקוק, שמאז 1932 מפקדה שמר תמיד על השפעה פוליטית מסוימת. בתפקיד זה היה אחראי לדיכוי ניסיון הפיכה נוסף של חיל הים והנחתים בשנת 1951.
משטרו של פלק החל מתערער במהירות בשנות ה-50 של המאה ה-20 כאשר התנאים הכלכליים החמירו לאחר ההשתתפות במלחמת קוריאה, השחיתות בדרג המדיני עלתה עם הזמן וההתקפות האכזריות של פלק על יריבים פוליטיים, קהילת העסקים הסינית ואישים פוליטיים אזרחיים יצאה משליטה.
סריט, שהפך לפילדמרשל בשנת 1956, התרחק יותר ויותר מהמשטר, אם כי שמר על נאמנות הכוחות המזוינים וזכה לתמיכה עממית מסוימת. כאשר פלק, בחיפוש אחר תמיכה אזרחית לאיזון כוחו מול יריביו, ניסה להקים מחדש ממשלה פרלמנטרית בשנת 1957, רבים באופוזיציה ראו מצב זה כאפשרות להפיל את ממשלו. סריט יצר קשרים עם הממשל המלכותי של ראמה התשיעי, מלך תאילנד וביחד עם הדרישה האזרחית להפיל את ממשלו של פלק ארגן הפיכה צבאית.
ביוגרפיה > ראש ממשלה

מיד לאחר שהסדיר ממשל פרלמנטרי תחת שלטונו טס סריט לארצות הברית לצורך טיפול רפואי דחוף. בהיעדרו הממשלה הזמנית שהקים כמעט התפרקה עקב חוסר הסכמה בין הפוליטיקאים, מאבק סמכויות וחוסר מנהיגות בעוד התנאים הכלכליים החמירו. בשובו לבנגקוק ערך סריט הפיכה שנייה באוקטובר 1958, ובתמיכת תאנום קיטיקצ'ורן, מפקד הארמייה המוצבת בבנגקוק, תפס את השלטון. השלטון המהפכני שסריט הקים אז, החל במהירות ובסמכות רבה להוציא לפועל מדיניות חיובית של פיתוח כלכלי ורפורמה חברתית ושירותים. בתור ראש ממשלת תאילנד, סריט צבר מוניטין של מנהיג פעלתן אשר קידם טקסים מלוכניים להאדרת הרגש הלאומי והעלה את סמכויות המלך בשביל להסדיר את חשיבות המונרכיה החוקתית.
סריט טייל על חשבונו ברחבי המדינה, לעיתים קרובות ביקר בכפרים נידחים במסוק צבאי כדי לשוחח עם איכרים. הוא ניסה להשיב את חלק מסמכותם של ביורוקרטים מומחים במשרדי הממשלה החשובים, אולם באמצעות צבאו הוא שמר על השליטה בפועל במשרד הפנים. הוא הבטיח לאזרחים לחזור בסופו של דבר לדמוקרטיה הפרלמנטרית אך נע רק לאט לאט ליישם כוונה זו עקב חשש מחוסר יציבות פוליטית. סריט זכור בזכות מדיניותו האפקטיבית של פיתוח כלכלי, שהביאה את המדינה במהירות לקצב צמיחה שנתי של 8 אחוזים בתוצר הלאומי הגולמי, בזכות קידומו החזק של החינוך, בעיקר באזורים הכפריים, במסגרתם נראתה תשומת הלב המיוחדת שהקדיש לאזורים העניים בצפון מזרח המדינה, שנזנחו זה מכבר על ידי ממשלות רבות בבנגקוק.
הסטטיסטיקה החלה להראות רק את הצלחתה של מדיניות זו זמן קצר לפני שסריט נפטר בפתאומיות ב-8 בדצמבר 1963. במותו תאנום קיטיקצ'ורן ירש אותו בתור ראש ממשלת תאילנד.
ראו גם

היסטוריה צבאית של תאילנד
ראמה התשיעי, מלך תאילנד
פוליטיקה של תאילנד
עוגת שרוסברי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון 
 על שם:  שרוסברי 
 מוצא:  אנגליה 
 מרכיבים עיקריים:  סוכר 
 
עוגיות שרוסברי
עוגת שרוסברי או עוגיית שרוסברי (באנגלית: shrewsbury cake או shrewsbury biscuit) היא עוגייה במטבח האנגלי המוגשת כקינוח והנקראת על שם העיר שרוסברי שבשרופשייר. העוגייה עשויה סוכר, קמח, ביצה, חמאה ואגוז מוסקט. לעיתים מוסיפים לעוגה מי ורדים וזרעי קימל.
היסטוריה

מקורן של עוגיות אלה בראשית המאה ה-16. העוגה מוזכרת במחזהו של ויליאם קונגריב משנת 1700 "דרכו של העולם". המתכון הקדום ביותר של העוגיה מופיע בספר הבישול של אנה וולי "The Queen-like Closet or Rich Cabinet" משנת 1672 (מתכון הכולל מי ורדים) ולאחר מכן בספר הבישול של אליזה סמית', "The Compleat Housewife", משנת 1728. שיר משנת 1840 מציין כי העוגה הומצאה על ידי אופה בשם פאלין, בשנת 1760, אולם אין בסיס לאגדה אורבנית זו. העוגה יוצרה תחת השם המסחרי "עוגיות פאלין" עד מלחמת העולם השנייה עת שהמחסור במזון הביא להפסקת הייצור התעשייתי.
הערות שוליים

↑  ההיסטוריה של עוגות שרוסברי באתר "אופים בבריטניה"
↑  ויליאם קונגריב, דרכו של העולם
עוגת רום

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון 
 מרכיבים עיקריים:  פירות יבשים, רום, סוכר
 
מפעל לעוגות רום בברמודה.
עוגת רום (באנגלית: Rum cake) היא סוג של עוגת קינוח המכילה רום. ברוב האיים הקריביים, עוגות רום הן קינוח מסורתי של תקופת החגים, שמקורו בפודינג החג. באופן מסורתי, פירות יבשים מושרים ברום במשך חודשים, ואז מוספים לבצק שהוכן עם סוכר מקורמל. התוצאה, המכונה גם "עוגה שחורה", דומה לעוגת פירות, אך בעלת צבע בהיר יותר.
בטרינידד וטובגו, נהוג לשמר פירות בברנדי דובדבנים שישמשו להכנה. במדינה זו, העוגה קשורה באופן מסורתי לחג המולד. בפוארטו ריקו, עוגת רום נקראת Bizcocho de Ron, והיא מעין עוגת ספוג.
בארצות הברית, עוגות רום היו פופולריות לפחות מאז שנות השבעים. יש המציעים עוגות רום אפויות לפי הזמנה. חלק מהאופים מעדיפים להחדיר את הרום ישירות לעוגותיהם (במקום זיגוג).
אדם עלול להשתכר מצריכה מוגזמת של עוגות רום, וחלק מהעוגות מכילות אף יותר אחוזי אלכוהול ממשקאות אלכוהוליים רגילים.
ראו גם

כדור רום
הערות שוליים

↑  "Southern Living - The Most Popular Cakes in Southern History". Southern Living.
↑  Houston, Lynn Marie (2005). Food culture in the Caribbean. pp. 64–65.
עדי גרוסמן

עדי גרוסמן (נולדה ב-22 באפריל 1995) היא ג'ודוקא עבר ישראלית, זוכת מדליית כסף באליפות אירופה בג'ודו עד גיל 23 (2016) ואלופת ישראל לשנת 2019.
ביוגרפיה

גרוסמן גדלה במושב אחיטוב שבעמק חפר. היא החלה להתאמן בג'ודו בגיל שש במועדון בבת חפר תחת הדרכתה של המאמנת בתיה אדיב. בנוסף לג'ודו התאמנה גרוסמן גם בכדורעף, כדורסל והתעמלות קרקע ובגיל 14 החליטה להתמקד באימוני הג'ודו.
ביוני 2011 השתתפה באליפות אירופה לקדטים (עד גיל 21) שנערכה במלטה והגיעה למקום החמישי. ביולי אותה שנה השתתפה בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בטרבזון והגיעה למקום השביעי.
באוגוסט 2015 זכתה במדליית ארד בתחרות מסבב הגביע האירופי (ג'וניור) שנערכה בעיר דבה ברומניה.
ביוני 2016 זכתה במדליית כסף בתחרות מסבב גביע אירופה שנערכה במדריד באוקטובר אותה שנה זכתה במדליית כסף בטורניר בגלאזגו, ובנובמבר זכתה במדליית ארד בתחרות מסבב אירופה שנערכה בטאלין.
בהמשך נובמבר 2016 השתתפה גרוסמן באליפות אירופה בג'ודו עד גיל 23 שנערכה באותה שנה בתל אביב וזכתה במדליית כסף.
ב-13 ביוני 2021, הודיעה בחשבון פייסבוק שלה על פרישה מג'ודו תחרותי, בעקבות פציעות וניתוחים, שהקשו עליה להתחרות. לאחר פרישתה היא החלה לאמן בנבחרת ישראל בג'ודו, כאחראית קדטיות.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  בעז גורן, טורקיה, ‏מדליית זהב לרסקופין: הדגל שלי בטקס הסיום, באתר ONE‏, 27 ביולי 2011
↑  שירי אלג'ם, ‏מדליות כסף לגרוסמן ושור בסבב גביע אירופה, באתר ערוץ הספורט, 4 ביוני 2016
↑  מדליית כסף לגרוסמן בגלאזגו, ארד למאירסון, באתר ‏מאקו‏, 16 באוקטובר 2016
↑  דיווח בעמוד הפייסבוק של איגוד הג'ודו בישראל
↑  אסי ממן, ‏מדליית כסף לגרוסמן ובוטבול, ארד לרסקופין, באתר ONE‏, 11 בנובמבר 2016
↑  הודעה על פרישה, בעמוד הפייסבוק של גרוסמן (באנגלית)
עוגת קשת בענן

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  עוגייה 
 מוצא:  ניו יורק
 אופן הגשה:  קינוח
 מרכיבים עיקריים:  עוגת ספוג 
 
עוגת קשת בענן או עוגיית קשת בענן היא מאפה המכיל שכבות של עוגה, לרוב עוגת ספוג, בצבעים שונים.
בגלל הצבעים השונים, נפוצה עוגה זו במקומות שונים ובצבעים שונים, מעוגה בצבעי דגל המדינה הנפוצה באיטליה ועד לעוגות בצבעי הקשת במסיבות ואירועים. בשנים האחרונות החלו להכין אותה בשכבות בצבעי הקשת לעיתים קרובות עם שכבה דקה של קרם שוקולד לבן, שמפרידה בין השכבות השונות ולעיתים הציפוי החיצוני שלה עשוי אף הוא מקרם השוקולד הלבן, או מבצק סוכר, שנצבע בצבעי השוקולד אף הוא. במתכונת הזו שלה העוגה משמשת באירועי להט"ב שונים.
העוגה כבדה יחסית בשל ריבוי שכבותיה.
שמות נוספים

לעיתים העוגה נקראת עוגיות קשת בענן, אך קיימים שמות מקומיים נוספים לעוגה:
עוגיות נפוליאון (באנגלית: Napoleon cookies)
עוגת שבע השכבות
עוגיות שבע השכבות
עוגיות טריקולור
עוגיות ונציה
ראו גם

קק לאפיס סראוואק
הערות שוליים

↑  New Message: Message 227: Re: napoleon italian cookies-I HAVE IT!!!, ‏19 באוקטובר 2004
↑  Seven-Layer Cookies, epicurious, (מתכון), ‏30 בנובמבר 2005 (באנגלית)
↑  Batter Chatter: Interview with Matt and Renato of Baked, Brooklyn NY, www.cakespy.com, ‏27 באוקטובר 2008
↑  Venetian Cookies, www.goodhousekeeping.com, (מתכון), ‏25 ביוני 2007 (באנגלית)
| רשימת עוגות |
| --- | --- | --- |
| עוגות חמאה | עוגת מזון השטן • עוגת חמאה דביקה • עוגת פאונד |  |
| עוגות גבינה | אוסטקהקה |  |
| עוגות שוקולד | עוגת היער השחור • עוגת צ'נטילי • עוגת שוקולד ללא קמח • עוגת פאדג' • עוגת גאראש • עוגת שוקולד גרמנית • עוגת ג'ופרה • קלאדקהקה • עוגת שוקולד מותך • זאכרטורטה • טורטה קפרזה • טורטה סטבלי • פיטיבייה • אקלר |  |
| עוגות פירות | לחמנייה שחורה • בולו ריי • עוגת גזר • עוגת גנואה • עוגת דובדבנים • עוגת דאנדי • טארט טאטן • עוגת ירח • פנפורטה • שטרודל • עוגת תפוחים יהודית • עוגת תות |  |
| עוגות שכבות | עוגת מזון מלאכים • באקויט גאטאו • דאקוויז • דובוש • טורט אסטרהאזי • עוגת חלב חם • עוגת קייב • עוגת מריה לואיז • קרמשניט • עוגת הנסיכה • פרינצרגנטנטורטה • עוגת קשת בענן • קק לאפיס סראוואק • ספקקואק • טורט |  |
| עוגות חלולות | באומקוכן • קורטוש • סקאז • ספטטאקהקה • טרדלניק |  |
| עוגות ספוג | באן בו • עוגת באטנברג • בוסטון קרים פאי • שארלוט • עוגת שיפון • דונאוולה • קארנץ • פרנץ' פנסי • עוגת צפרדע • עוגת למינגטון • מדריה • מנטאקאדס • עוגת שיש • עוגת אופרה • עוגת פנדן • עוגה עטופה בנייר • עוגת קטיפה אדומה • עוגת ראם • שורטקייק • עוגת תבלינים • טרס לצ'ס • עוגה הפוכה • עוגת אגוזים וקפה • עוגת דבש |  |
| עוגות בצק עלים | טארט טאטן • סנט אונורה • פיטיבייה • שטרודל |  |
| עוגות קצף | עוגת מזון מלאכים • קסטלה • ז'נואז • בישקוט • עוגיית מדלן • מקצפת • רולדה |  |
| עוגות שמרים | עוגת אקלס • באבקה • לחם בננה • עוגת בנבורי • דובשנית • עוגת וולש • עוגת עקיצת הדבורה • פאנדורו • צ'ורליי • עוגת קברות זבובים • ראם באבה • שטראוסקלוצ'ן • עוגת תמר מצוי ואגוזים |  |
| עוגות אחרות | עוגת יום הולדת • עוגת חתונה • עוגת ליל כל הקדושים • ברמברק |  |
ספריית הנשים

| --- | --- |

 מיקום:  London School of Economics, 10 Portugal Street 
 תאריך ייסוד:  1926 
 קואורדינטות:  51°30′53″N 0°06′57″W﻿ / ﻿51.5147°N 0.115818°W﻿ / 51.5147; -0.115818
 http://www.lse.ac.uk/library/collection-highlights/The-Womens-Library
 he
 
הספרייה ברחוב אולד קסל Old Castle
גלויה מראשית המאה העשרים שהייתה בשימוש המאבק הסופרג׳יסטי. נמצאת באוסף ספרית הנשים
ספריית הנשים באוניברסיטת LSE היא ספרייה מרכזית מסוגה, ומהווה מרכז ומוזיאון לתולדות תנועות הנשים (פמיניזם בבריטניה) במאות ה-19 וה-20. לספריה היסטוריה רציפה מאמצע שנות ה-20 של המאה ה-20 ואוסף "הליבה" שלה הגיע לספריה הנוכחית מספריית הנשים שהוקמה על ידי רות קוונדיש בנטינק בשנת 1909.
מאז 2013, עברה הספרייה תחת חסות בית הספר של לונדון כלכלה ומדעי המדינה (LSE), המנהל אותה כחלק מהספרייה הבריטית למדע המדינה ולכלכלה, בשטח ייעודי הקרוי "ספריית הנשים @ LSE".
סקירת האוספים

האוספים המודפסים בספריה מכילים למעלה מ־60,000 ספרים, עלונים וחוברות, מעל 3,500 כותרים של פרסומים (סדרות של מגזינים, וכתבי-עת), ויותר מ-500 זינים (עלונים שיוצאו לאור בהפקה ומימון עצמאי Zines). בנוסף לחומרי מחקר על היסטורית הנשים. יש בספריה ביוגרפיות, יצירות פופולריות, פרסומים ממשלתיים ויצירות ספרותיות. קיימים גם אוספים מיוחדים של גזרי עיתונים כמו אוסף ביקורות מעיתוני התקופה על ספרה של ג'ודית האבאק "נשים שלמדו באוניברסיטה".
אוסף המוצגים של הספרייה מכיל מעל 5,000 חפצים, כולל מעל 100 שלטים, צילומים, פוסטרים, תגים, בדים, וכלי קרמיקה השייכים לקמפיינים השונים של הסופרז'יסטיות. בספרייה קיימים מעל 500 ארכיונים, שונים בגודלם, של נשים פרטיות, ושל ארגוני נשים.
בפברואר 2007 צוינו לשבח האוספים של הספרייה על ידי מועצת המוזיאונים, הספריות והארכיונים בשל "חשיבותם הלאומית והבינלאומית המיוחדת". בשנת 2011, הוספו פריטים מארכיון הסופרג'יזם בספריה לרשימות אונסק"ו כ"מורשת המתועדת של התנועה הסופרז'יסטית בבריטניה, 1865 - 1928".