stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאודורוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית
ראשית חייו > ילדותו

תאודורוס נולד לקיסר יוחנן השלישי דוקאס וטאציס (שלט  1221–1254) ואירנה לסקרינה בארמון הקיסרי בניקאה בסוף 1221 או בתחילת 1222. אירנה הייתה בתו הבכורה של תאודורוס הראשון לסקריס (שלט 1205–1221), מייסד האימפריה של ניקאה. ניקאה הייתה מדינה יורשת של האימפריה הביזנטית, שהוקמה לאחר שהצלבנים הקתולים ("הלטיניים") כבשו את קונסטנטינופול במהלך מסע הצלב הרביעי ב-1204. וטאציס היה בעלה השלישי של אירנה. הוא נולד למשפחת אצולה ביזנטית הקשורה לשושלות הקיסרות של קומננוס ואנגלוס, ושימש כמפקד המשמר הקיסרי. אף על פי ששני אחיה של אירנה מתו בטרם עת, תאודורוס לא הכריז על וטאציס כיורש הרשמי שלו. סביר להניח שהוא ציפה שאשתו השלישית, מריה הלטינית מקורטנה, תלד בנים, אבל לא נולדו לו ממנה ילדים. תאודורוס מת בנובמבר 1221. וטאציס היה צריך להביס את אחיו של הקיסר המנוח, אלכסיוס ואיסאאקיוס לסקריס, כדי לתפוס את כס המלכות. ניצחונו עליהם ועל בעלי בריתם הלטיניים בקרב פוימננון בחורף 1223–1224 פתח את הדרך לכיבוש מחדש של שטחים ביזנטיים שאבדו ללטינים באסיה הקטנה.
תאודורוס היה הילד היחיד של הוריו. אמו עברה תאונת רכיבה על סוסים ולא יכלה להביא ילדים לעולם לאחר לידתו. הוא אימץ את שם המשפחה של אמו. הוא "גדל כרגיל לילד מלכותי", על פי דבריו שלו, ככל הנראה מתייחס לגידולו ברובע הנשים של הארמון ולמותרות הסובבת אותו. ילדותו הייתה משמחת והוא "לעיתים קרובות קיבל את הנחמה הגדולה ביותר" מאביו. הוא גם זכר שהוריו לא הענישו אותו כשהמחנך שלו האשים אותו בעבירות.
ראשית חייו > חינוך

תאודורוס הופקד כנראה בידי מחנך יסודי בשנת 1228, מכיוון שרוב ילדי האצולה הניקאיים החלו בסביבות גיל שש. כחלק מהשכלתו, שינן טקסטים מהתנ"ך והתפלל שלוש פעמים ביום. הוא יכול היה לצטט מתוך התהילים וממשלי ישו בעל פה עד סוף ימיו. החינוך התיכוני של תיאודור החל בסביבות 1230. הוא תיעב את המורה הראשי שלו (או baioulos) ותיאר אותו כ"פטפטן גדול" ביצירותיו, מבלי להזכיר את שמו. הוא למד דקדוק (כלומר יוונית אטית), שירה, רטוריקה, לוגיקה, מתמטיקה, אסטרונומיה, גאומטריה ומוזיקה במשך שלוש שנים. מחקריו הדקדוקיים העלו את העניין שלו לכל החיים במילים בעלות משמעויות מרובות ובאטימולוגיות. תאודורוס הצעיר נשבה בנאומים של דמוסתנס והרמוגנס מטרסוס. הוא גם העריך מאוד את התאולוג גרגוריוס מנאציאנוס. המורה שלו לעג לו על "התפלספות" והפציר בתיאודור לבלות יותר זמן בלימודים צבאיים ודיפלומטיים. תאודורוס היה צייד נלהב ונגן פולו עם כישורי רכיבה יוצאי דופן.
המשא ומתן על נישואיו של תאודורוס עם אלנה אסנינה החל זמן קצר לאחר קרב קלוקוטניצה, שם אביה של אלנה, איוואן אסן השני, קיסר בולגריה (שלט  1218–1241), הנחיל תבוסה מוחצת לקיסר סלוניקי ושליט אפירוס, תאודורוס קומננוס דוקאס (שלט 1215–1230). הקרב החליש את אפירוס-סלוניקה, יריבתה המערבית של ניקאה לתחיית האימפריה הביזנטית, והפך את בולגריה לכוח הדומיננטי של חצי האי הבלקני. נישואיהם של תאודורוס ואלנה חתמו את הברית של אבותיהם נגד האימפריה הלטינית של קונסטנטינופול ב-1235. באותה שנה, כוחות בולגרים וניקאים הטילו מצור על קונסטנטינופול, אך לא הצליחו לכבוש את העיר. בשנת 1237, איוואן אסן הפך את עמדתו, התחבר עם הלטינים כדי לעצור את ההתפשטות הניקאית בתראקיה, רק כדי לחזור לברית שלו עם ניקאה לפני סוף השנה. המהלכים הטקטיים של חמיו שכנעו את תאודורוס שהוא לא יכול לסמוך באופן מלא על הבולגרים - דעה בה החזיק עד סוף חייו.
תאודורוס לקח שיעורי פילוסופיה ממורה ידוע ביותר, ניקפורוס בלמידס. כיוון שבלמידס היה הגומנוס (אב המנזר) של מנזר באפסוס, תאודורוס השתתף בשיעוריו בזמן ששהה בארמון החורף של אביו בנימפיון הסמוכה. לאריסטוטליות הקנאית של בלמידס הייתה השפעה חזקה על תאודורוס, שהזכיר לעיתים קרובות מושגים אריסטוטליים, כמו פוטנציאל ומציאות, בכתביו. בלמידס הואשם במעילה על ידי אחד מתלמידיו בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-13. אף על פי שהתערבותו של וטאציס הצילה אותו ממאסר, הוא נטש את ההוראה. תאודורוס המשיך לבקר את בלמידס באופן קבוע וניהל עמו התכתבות. מלומד צעיר, גאורגיוס אקרופוליטס, החליף את בלמידס בתור המורה הראשי של תאודורוס. יליד קונסטנטינופול, לאקרופוליטס היה ניסיון ממקור ראשון עם השלטון הלטיני בעיר. הוא השלים את השכלתו של תאודורוס בלוגיקה ומתמטיקה. כהיסטוריון, אקרופוליטס ישלים את הכרוניקה המפורטת ביותר של האימפריה של ניקאה.
אמו של תאודורוס מתה בסוף שנת 1239. וטאציס התחתן בשנית בסוף הקיץ של 1240, ולקח את בתו הבלתי חוקית של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (שלט 1220–1250), קונסטנצה, ששמה שונה לאנה. היא הייתה בערך בת עשר ווטאציס פתח רומן שערורייתי עם אחת הנשים האיטלקיות שלה, בשם מרכסינה. היא קיבלה את הזכות לנעול נעלי ארגמן ולרתום את סוסה באבזור ארגמן, כמו קרובי משפחתו הקרובים ביותר של הקיסר.
ימי נערותו > משימות אדמיניסטרטיביות ראשונות

אם וטאציס עקב אחר הנוהג של קודמיו, תאודורוס הוכרז כשליט שותף בעודו ילד. בהיסטוריה שלו, אקרופוליטס הזכיר את תאודורוס כקיסר שותף כשסיפר על אירועים שהתרחשו בין השנים 1235 ל-1237 וב-1242. בהתכתבות שלו, תאודורוס התייחס לעצמו כ"הוד קיסרותי" מסביבות 1242. הוא לא הוכתר במהלך חייו של אביו - הסבר סביר לשלילת הקיסרות המשותפת שלו על ידי שני היסטוריונים ביזנטיים מאוחרים יותר, גאורגיוס פכימרס וניספורוס גרגוראס. סמכותו של תאודורוס הייתה ניכרת: הוא העניק עזבונות ומשכורות והתערב בסכסוכים משפטיים. בעתירתו של בלמידס, הוא הורה לניקפורוס, המטרופוליטן של אפסוס, להחזיר חלקת אדמה שנרכשה לכאורה שלא כדין למנזר של בלמידס. במהלך היעדרותו של אביו, הוא עמד בראש ישיבות המועצה המלכותית והציע מועמדים לתפקידי הכנסייה הפנויים.
יוחנן השלישי וטאציס שוב הטיל מצור על קונסטנטינופול במאי 1241, אך הוא הבין במהירות שאינו יכול לכבוש את העיר. הוא פתח במשא ומתן לשלום, ותאודורוס ליווה את אביו לפגישות עם השליחים הלטיניים. הם חתמו על הפסקת אש לשנתיים ב-24 ביוני. איוואן אסן השני מת באותו חודש ומותו החליש את בולגריה. וטאציס פתח במערכה צבאית נגד בעלות בריתם של הבולגרים, אפירוט בסוף 1241. לפני שיצא למערכה הצבאית, הוא מינה את תאודורוס לסגן שלו באסיה הקטנה. תאודורוס, כמו אביו וסבו, ערך בית דין נודד וביקר ברוב הערים והכפרים של ניקיאה באנטוליה.
בזמן זה, גנרל מונגולי, ביג'ו, פלש לשכנתה המזרחית של ניקאה, סולטנות רום הסלג'וקית, ממזרח וכבש את ארזורום. תאודורוס הודיע לאביו, שצר על סלוניקי, אך וטאציס לא נטש את המצור. התעקשותו זכתה לתגמול כאשר שליט סלוניקה יוחנן קומננוס דוקאס (שלו 1237–1244) ויתר על תואר הקיסר בתמורה לתואר החצר הביזנטית של דספוט מווטאציס. המונגולים פתחו במערכה צבאית חדשה נגד הסלג'וקים והדיחו את הסולטן קאיכוסרו השני (שלט 1237–1246) בקרב קסדה ב-26 ביוני 1243. לאחר שהסלג'וקים הסכימו לשלם מחווה שנתית למונגולים, ניקאה נותרה המדינה האנטולית היחידה ששמרה על עצמאות מלאה. החשש מפני פלישה מונגולית הפך למרכיב קבוע בדיפלומטיה של ניקאה.
וטאציס מינה שוב את תאודורוס בניהול אסיה הקטנה כאשר פתח במערכה צבאית חדשה בתראקיה ב-1246. לאחר שווטאציס כבש את סרס, האזרחים המובילים של סלוניקי לא הסתכנו במצור ממושך. הם פתחו את שערי עירם ועשו כבוד מרצון לווטאציס. מכיוון שרוב הערים המקדוניות הלכו בדוגמה שלהן, וטאציס כמעט הכפיל את שטח האימפריה שלו.
ימי נערותו > חברים ומבקרים

תאודורוס יצר קשר של ידידות קרובה עם מעגל של אינטלקטואלים צעירים. כולם נולדו לאחר הכיבוש הלטיני של קונסטנטינופול, הם לא חוו את הלם הגלות, בניגוד ל"דור המושפל" של רבים מאבותיהם (כפי שהתייחס אליהם הפטריארך גרמנוס השני מקונסטנטינופול). החברות עם ידידיו עזרה לתאודורוס לעבור את תקופות המלנכוליה שלו, שכנראה נגרמו בגלל חרדה מהחובות הציבוריות שלו. חברו הקרוב ביותר, גאורגיוס מוזלון, היה אציל בפמליה שלו במהלך ילדותם. שלושת האחים מוזלון - גאורגיוס, תאודורוס ואנדרוניקוס - היו, במילותיו של בלמידס, "ממוצא נמוך להפליא", אבל הם היו זמרים ומוזיקאים מוכשרים. רוב אנשי סודו האחרים של תאודורוס, כמו יוסף מסופוטמיטס וקונסטאס הגיותאודוריטס, היו קשורים לפקידים בכירים ולאנשי כנסייה.
חבריו הקניטו לעיתים קרובות את תאודורוס על סגנון החשיבה שלו במהלך דיונים פילוסופיים. הלעג של חבריו הרגיז אותו אבל הערות ביקורתיות של בישופים ואריסטוקרטים היו מסוכנים יותר למוניטין שלו. המטרופוליטן ניקפורוס מאפסוס נזף בו על גאוותו ועל אי שמירה על כללי הצום. מושל סלוניקי, תאודורוס פילס, הפיץ שירי לשון הרע על הרומן לכאורה של תאודורוס עם אישה אלמונית. ההאשמות של פילס הגיעו לאוזניו של בלמידס, ותאודורוס לא הצליח לשכנע את המורה לשעבר שלו בחפותו. בלמידס לא סבל התנהגות מינית בלתי הולמת, והשלים אספקלריה לנסיכים (הוראה), שכותרתה פסל אימפריאלי, והזהיר את תאודורוס ואביו מפני זלזול. מצד שני, תאודורוס לעג לעיתים קרובות לבישופים על התנשאותם העצמית, דיבורם הברברי או הצהרות כפירה בורות, או אפילו על המראה הפיזי שלהם.
ימי נערותו > לקראת שלטון יחיד

וטאציס ערך הכנות להתקפה חדשה על קונסטנטינופול באביב 1252, אבל שליט אפירוס, מיכאל השני קומננוס דוקאס (שלט  1230–1266/1268), פלש לשטח ניקאי במקדוניה. וטאציס מינה את תאודורוס למשנה למלך באסיה הקטנה ופתח בהתקפת נגד נגד מיכאל השני, והכריח אותו לחזור לאפירוס. אלנה מבולגריה מתה באופן בלתי צפוי מסיבות לא ידועות לפני סוף אוגוסט. תאודורוס התאבל על אשתו יותר מארבעים הימים המקובלים. הוא נטש את הצום ולבש שחור רק בהוראת אביו. מותה של אשתו העצים את המלנכוליה של תאודורוס. הוא התבודד בארמון והקדיש את זמנו ללימודים פילוסופיים וכתיבה. הוא חידש את ביקוריו הקבועים בעיירות אסיה הקטנה רק בשנת 1253.
בתחילת 1253, בנו ויורשו של הקיסר פרידריך השני, קונרד (שלט 1250–1254), אילץ את רוב קרובי משפחתה של פילגשו של אביו, ביאנקה לנצ'ה, לצאת לגלות. הם ברחו לניקאה וביקשו מקלט מבתה של ביאנקה, הקיסרית קונסטנצה-אנה. מאחר שאביו שהה בתראקיה, התקבלו הגולים על ידי תאודורוס. קונרד שינה את דעתו ושלח את ברטולד מהוהנבורג המלומד, מחותן של בני הזוג לנצ'יה, לניקאה כדי להתחיל איתם משא ומתן. בזמן שהמתין לשובו של אביו מתראקיה, ניהל תאודורוס שיחות פילוסופיות עם הוהנבורג. חקר הפילוסופים היוונים העתיקים התגבר באירופה, והוהנבורג ביקש מתאודורוס יצירות פילוסופיות יווניות. בקשה זו חיזקה את גאוותו של תאודורוס במורשת הקדומה של היוונים, והוא החליט לפרסם יצירות משלו.
וטאציס חזר לניקאה בחורף 1253. בתחילת 1254, הוא חלה בפתאומיות ולעולם לא החלים לחלוטין. מחלתו הפכה את תאודורוס לשליט בפועל של האימפריה. וטאציס עדיין היה בחיים כשהידיעות על הכנות המונגולים לפלישה חדשה לאסיה הקטנה הגיעו לניקאה.
שלטונו > עלייתו לשלטון

יוחנן השלישי וטאציס מת בניקאה ב-4 בנובמבר 1254, והותיר לתאודורוס אימפריה פורחת. תאודורוס זכה לשבחים כקיסר, אך הוא לא הוכתר כי כס הפטריארך היה פנוי. בנאום הלוויה שלו בקבורתו של וטאציס, הביע אקרופוליטס את תקוותו שתאודורוס יוביל את הניקאים לגרש את הלטינים מקונסטנטינופול, תוך השוואה עם "עמוד האש" של ספר שמות, שהנחה את בני ישראל. תאודורוס לא יכול היה להסתכן בפתיחת מתקפה נגד קונסטנטינופול, משום שהאימפריה שלו הייתה מוקפת בכוחות עוינים.
תאודורוס אסר על אלמנתו של אביו, אנה-קונסטנצה, לחזור למולדתה הסיציליאנית. המעשה הזה הכעיס את אחיה, מנפרד (שלט 1258–1266), שלאחרונה תפס את השלטון בממלכת סיציליה. תאודורוס קיים פגישה עם הסולטן הסלג'וקי מרום, קאיקאוס השני (שלט  1246–1262), בפילדלפיה. הם חתמו על ברית הגנה נגד המונגולים. קאיקאוס הכיר בבכירותם של המונגולים, אך לא ביקר בבית המלוכה של מונגקה חאן הגדול כדי לחלוק לו כבוד.
תאודורוס רצה להפוך את בלמידס לפטריארך החדש, אך המורה הוותיק שלו סירב. המועמד הבא שלו, נזיר בעל רקע אריסטוקרטי, ארסניוס אוטוריאנוס, נענה להצעה. הפטריארך החדש הכתיר ומשח את תאודורוס לקיסר - בחג המולד 1254. לפי מקורות עוינים לארסניוס, הוא היה המועמד היחיד של תאודורוס לכס הפטריארכלי אף על פי שהמסורת דרשה הצגת שלושה מועמדים בפני האלקטורים. מינויו הבלתי סדיר של ארסניוס, לכאורה, יגרום לסכסוך המכונה "הפילוג הארסני", שנמשך בין 1265 ל-1310. ארסניוס היה תמיד תומך נאמן של תאודורוס וציית לפקודותיו.
תאודורוס לא סמך על האריסטוקרטים וכתב על "פרשיות אהבה אסורות ועלילות מאוד לא צודקות", מבלי לנקוב בשמות מתנגדיו, במכתב שהופנה לגאורגיוס מוזלון בדצמבר 1254. ההיסטוריון מייקל אנגולד מציע כי ייתכן שמדיניותו הדומה של הקיסר פרידריך השני העניקה השראה ל"עמדה האוטוקרטית יותר של תאודורוס כלפי האצולה שלו". תאודורוס מינה את גאורגיוס מוזלון להיות ה-megas domestikos החדש (או גנרל) של הצבא הנייד. אחיו של גאורגיוס, אנדרוניקוס, הוגדר כ-Protovestiarios החדש (מפקד שומרי הארמון הקיסרי). תאודורוס גם הפגין את חסדו כלפי גנרל ממוצא משותף, קונסטנטינוס מרגריטס. הוא הציע משרות לכמה אריסטוקרטים שהורחקו בתקופת שלטונו של אביו. הוא החזיר את דודי אמו, מיכאל ומנואל לסקריס, מגלותם והפך את שני בני משפחת נסטונגוס המרדנית, גאורגיוס ואיסאאקיוס, לגנרלים. המינויים שלו פגעו ברוב האריסטוקרטים.
שלטונו > התרחבות

מלחמתו של תאודורוס נגד בולגריה הביאה להתקרבות בין אפירוס לסרביה. מיכאל השני מאפירוס כרת ברית רשמית עם סטפן אורוש הראשון, מלך סרביה (שלט 1243–1276). הוא גם שלח מתנות למנהיגים האלבנים שהודו בעליונות הניקאית כדי לזכות בתמיכתם. בתו של תאודורוס, מריה ובנו ויורשו של מיכאל השני, ניקפורוס (שלט 1266/68–1296/98), התארסו בתקופת שלטונו של וטאציס. לאחר שעשה שלום עם הבולגרים, תאודורוס הורה למיכאל השני לשלוח את ניקפורוס לסלוניקי להתחתן עם מריה. ניקפורוס היה מלווה באמו, תאודורה פטרליפאינה. ה לקח אותה למעצר, ורק איפשר לה לחזור לאפירוס אחרי שמיכאל השני מסר לו את סרוויה ודיראכיום. החזקה של שתי העיירות הבטיחה את השליטה הניקאית בדרך ויה אגנטיה, אך מיכאל השני נשאר עוין לתאודורוס.
תיאודור קיבל את הלגאט האפיפיורי, הבישוף קונסטנטינוס מאורביטו, בסלוניקי. המשא ומתן שלהם על איחוד הכנסייה ומועצה אקומנית חדשה - אספה כללית של בישופים אורתודוקסים וקתולים - הוכיח את עצמו כחסר תועלת, כי הרשאת הלגאט לעשות ויתורים הייתה מוגבלת ותאודורוס לא היה מוכן לעשות ויתורים תאולוגיים. הוא גם שמר על הזכות לכנס את הבישופים האורתודוקסים לסינוד כדי לדון בתנאי האיחוד. תאודורוס ניהל התכתבות עם הכס הקדוש, אך הוא לא יזם איתו משא ומתן חדש.
המונגולים פלשו לאסיה הקטנה והביסו את קאיקאוס השני ב-14 באוקטובר 1256. תאודורוס מיהר לחזור לאנטוליה כדי לפקח על ההכנות להגנתה. קאיקאוס ביקש מקלט בניקאה והמונגולים מינו את אחיו, קיליג' ארסלן הרביעי (שלט 1246/49–1266), בתור הסולטן החדש של רום. תאודורוס אסף את חייליו במישורים ליד מגנזיה. השליט המונגולי של פרס, האילחאן Hülagü (שלט 1256–1265), שלח משלחת לתאודורוס להתחיל במשא ומתן על עתידו של קייקאוס. הולאגו הסכים להסיג את צבאו מרום והורה לחלק את הסולטנות בין קאיקאוס לקילי' ארסלאן באביב 1257. לפני שעזב לרום, ויתר קאיקאוס לניקאה על ארבעה מבצרים בעמק נהר הליקוס בתמורה לקבוצה של 300 חיילי עזר. הישגיו גרמו לתאודורוס להיות בטוח בעצמו. הוא הצהיר בגאווה שהאימפריה שלו כללה שטחים עד דיראכיום בים האדריאטי וכף קרמביס בים השחור. הצלחתו במהלך המלחמה נגד בולגריה שכנעה אותו שעליו לגייס חיילים מקרב האיכרים האנטוליים. במכתב לבלמידס, הוא הצהיר כי ה"הלנים" הילידים היו אמינים יותר משכירי חרב זרים.
יצירותיו

כאיש ספר המוקדש ללימודים פילוסופיים ותאולוגיים, תאודורוס הפך את חצרו למרכז לחוקרים בעלי שם זמן קצר לאחר עלייתו לכס המלכות. הוא הורה להעמיד לרשות כל מי שרוצה לקרוא אותם ספרים שהוא ואביו אספו בספריות עירוניות. במהלך חייו של אביו החל לכתוב חיבורים בנושאים פילוסופיים, תאולוגיים והיסטוריים, אך החליט להכין מהדורות כתבי יד של יצירותיו רק לאחר פגישתו עם ברתולד מהוהנבורג ב-1253. הם נאספו בארבעה קודקסים, אך רק שלושה שרדו.
סאטירת המורה של תאודורוס, שנכתבה ככל הנראה בשנת 1240, היא יצירתו המוקדמת ביותר שקיימת. הסאטירה מוקדשת למורה הראשי שלו, ומציגה אותו כאדם חסר השכלה וגסות רוח, שלמד קסמים בזמן שהותו בבולגריה. הוא גם כתב אנקומיה בשבחם של אזרחי ניקאה, אביו ואקרופוליטס. יצירותיו התאולוגיות של תאודורוס - כולל ההרצאה הראשונה שלו נגד הלטינים, או, על תהלוכת רוח הקודש, והחיבור שלו על השילוש - מדגימות את דבקותו בתאולוגיה האורתודוקסית. קנון התפלה הגדול של תאודורוס לגברתנו, קאנון מתחנן למריה הבתולה, הוא יצירתו הידועה ביותר. הוא הלחין אותו חודשים ספורים לפני מותו והוא עדיין מושר בטקסים אורתודוקסיים.
משפחתו

תאודורוס ואלנה לא הגיעו לגיל הנישואין המינימלי - ארבע עשרה לבנים ושתים עשרה לבנות - לפני שהתחתנו, אבל נישואים מוקדמים כל כך לא היו ייחודיים בקרב בני אצולה ופשוטי העם. החתונה התקיימה בלמסקוס בתחילת 1235. שנים מאוחר יותר תאודורוס תיאר את אלנה כפרח נעוריו והצהיר ש"קשר האהבה שאין דומה לו" גרם להם להיות "מאושרים יותר מכל האנשים". היא ילדה ארבע או חמש בנות ובן אחד. ילדיהם היו:
אירנה, שנישאה לקונסטנטין טיק מבולגריה, הייתה האויב הבלתי ניתן לשלום של הקיסר מיכאל השמיני עד מותה בסביבות 1270.
מריה, שנישאה לניקפורוס הראשון מאפירוס, נפטר בין תחילת 1257 ל-1265.
תאודורה נישאה על ידי מיכאל השמיני לאציל ממוראה, "Maïos Débélikourtos", על פי פכימרס וניספורוס גרגוראס. ההיסטוריון אלברט פיילר מזהה אותו כמתיוס ממונס שהחזיק בברונות של וליגוסטי בנסיכות אכאיה.
יודוקסיה נישאה לראשונה לרוזן גוליילמו-פייטרו מוונטימיליה, שמת בסביבות שנת 1280. בעלה השני, רוג'ר ארנאו, רוזן פאלארס, נפטר בשנת 1288. לאלמנה אודוקסיה הייתה רומן אהבה עם האדמירל האראגוני ברנאט דה סריה. היא מתה בשנת 1309.
בויאר בולגרי, דספוט יאקוב סוויטוסלאב, התחתן עם אחרת מבנותיו של תאודורוס, לפי פכימרס. ייתכן שהיא הייתה בתו הבלתי חוקית של תיאודור, כי היסטוריונים ביזנטיים אחרים לא הזכירו אותה. פכימרס לא מזכיר את שמה.
בנו היחיד של תאודורוס, יוחנן, שרד את המום שלו, אבל הוא בילה את שארית חייו בכלא. הוא מת בסביבות שנת 1309.
הריסות חומות ניקאה (כיום איזניק בטורקיה)
דיוקן מהמאה ה-15 של יוחנן השלישי וטאציס (מתוך המוטיננסיס גר. 122 )
היפרפירון של תיאודור השני הוציא במהלך שנת מלכותו הראשונה, מתאר אותו לצד מריה הבתולה
הריסות הביצור הביזנטי מסביב לדיראצ'יום (כיום דורס באלבניה)
האימפריה הביזנטית המשוקמת בתחילת שלטונו של מיכאל השמיני פלאיולוגוס (1265) – רוב השטחים האירופיים נתפסו על ידי אביו של תאודורוס בין השנים 1246 ו-1254
ויקטור בראק

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1904 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 הוצאה להורג:  2 ביוני 1948 (בגיל 43) כלא לנדסברג, גרמניה המערבית 
 שם לידה:  Viktor Hermann Brack 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנית של מינכן 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 בן או בת זוג:  Thea Brack 
 פרסים והוקרה:  טבעת הכבוד של האס אס 
 
ויקטור בראק (בגרמנית: Viktor Brack;‏ 9 בנובמבר 1904 – 2 ביוני 1948) היה פושע מלחמה נאצי מארגן תוכנית האותנזיה T4, במסגרתה השלטון הנאצי רצח באופן שיטתי נכים מבין בני העם הגרמני.
עם תום התוכנית היה בראק אחד האחראים להשמדת יהודים באמצעות גז במחנות ההשמדה ויעץ לאודילו גלובוצניק כיצד יש ליישם את הפתרון הסופי, נראה גם שבראק היה אבי הרעיון להסוות את תאי הגזים כמקלחות.
בין לבין היה התנדב בראק לוואפן אס אס ושירת בדיב' החמישית (הנסיך אויגן) והשביעית (ויקינג).
בראק נידון למוות ב-1947, במשפט הרופאים בגרמניה והוצא להורג ב-1948.
ביוגרפיה

בראק הצטרף למפלגה הנאצית ולאס אס בשנת 1929. בשנת 1936 התמנה לראש משרד 2 בלשכת הקנצלר של היטלר בברלין. המשרד בראשו עמד טיפול בנושאים הנוגעים למשרדי הממשלה השונים, לכוחות המזוינים, למפלגה הנאצית, ובקשות חנינה ותלונות שנשלחו להיטלר מכל חלקי גרמניה. בנובמבר 1940 בראק קודם לדרגת אוברפיהרר באס אס.
בדצמבר 1939 הורה בראק לאוגוסט בקר לטפל בהשמדה בגז של חולי נפש ואזרחים אחרים שהנאצים ראו בהם "כאלה שאינם ראויים לחיות". תוכנית זו הפכה מאוחר יותר לתוכנית T4. בעת משפט הרופאים בגרמניה העיד בראק כי לאחר 1941, כאשר השמדת היהודים הייתה בשיאה, היינריך הימלר הורה לו ליצור קשר עם רופאים שהיו מעורבים בתוכנית T4 כדי לפתח דרכים לעקר גברים יהודים צעירים וחזקים המסוגלים לעבוד בשרות המאמץ המלחמתי הגרמני. הרעיון היה לפתח שיטת עיקור שבה הקורבן אינו מודע להליך.
בראק פיתח שיטות של הקרנה ישירה על אברי הרבייה שנוסו על ידי הורסט שומאן בבלוק 10 באושוויץ, שיטה זו נוסתה על כ-1000 בני אדם, עם סיבוכים קשים של כוויות, פריטוניטיס, ספסיס ומוות.
בהמשך הציע בראק שיטת הונאה שנקראה "שיטת האשנב". המועמדים לעיקור היו נקראים למלא טפסים אצל פקיד, ובעמדם ליד הדלפק היו מקרינים את אברי הרבייה שלהם על ידי זוג צינורות שהיו חבויים מתחת לאשנב.
במרץ 1941 בראק מילא את משימתו וחיבר דו"ח להימלר שבו תיאר שיטת עיקור המונית בעזרת קרני רנטגן מבלי שהקורבן מודע למעשה, אלא לאחר שכבר עוקר.
ב-23 ביוני 1942 כתב בראק להימלר את המכתב הבא:
רייכספירר היקר, בין עשרות מיליוני היהודים באירופה קיימים, להשערתי, לפחות שניים או שלושה מיליוני גברים ונשים המסוגלים לעבוד. בהתחשב בקשיים יוצאי הדופן בשטח כוח האדם, אני מחזיק בדעה שיש לבחור ולשמור במיוחד את אותם שניים או שלושה מיליונים. אולם זאת ניתן לעשות אך ורק אם באותה עת ניתן למנוע מהם להתרבות. לפני כשנה דיווחתי לך כי שליחי השלימו את הניסויים ההכרחיים למטרה זו. הייתי מבקש להזכיר ממצאים אלה פעם נוספת. עיקור, כפי שמבוצע בדרך שגרה על אנשים עם מחלות תורשתיות, אינו בא בחשבון במקרה זה, כיוון שהתהליך גוזל זמן רב והוא יקר מדי. עיקור באמצעות קרני רנטגן אינו רק זול באופן יחסי, אלא שניתן אף לעשותו על אלפים בזמן קצר ביותר. אני חושב שבשלב הזה אין זה רלוונטי עוד אם, בתוך מספר שבועות או חודשים, אותם אנשים הופכים מודעים לכך שעוקרו, לאחר שחשו בתוצאות ההליך. אם תבחר, הרייכספירר, בדרך זו למען שימור כוח העבודה, אזי רייכסלייטר בוהלר מוכן להקצות את כל הרופאים ושאר הצוות הדרוש לבצע את העבודה הזו בשרותך. באותה מידה הוא ביקש ממני ליידע אותך כי אז יהיה עלי להזמין את המכשיר הנדרש בדחיפות רבה.
הייל היטלר! שלך
ויקטור בראק
בעקבות מכתב זה הורה הימלר לבצע ניסוי בהליך העיקור על אסירים באושוויץ. כיוון שבראק התנדב לשירות בוואפן אס אס, סגנו בלנקנבורג הוא שנטל את המשימה וניגש לבצעה.
בראק אף היה זה אשר ככל הנראה הגה את הרעיון להסוות את תאי הגזים במחנות ההשמדה כמקלחות.
הערות שוליים

↑  ברק, ויקטור (1904–1948), באתר יד ושם
↑  פרופ' שאול מ. שאשא, העיקור ככלי ליישום תפישות יוג'ניות, באתר "המרכז הרפואי לגליל"
↑  Leo Alexander, Medical Science Under Dictatorship. The New England Journal of Medicine July 14, 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121948838  ISNI: 0000 0000 8199 9127  LCCN: no2002102099  VIAF: 13177717   WorldCat (עם VIAF): 13177717
טום רובינסון

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1950 (בן 74) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1975 
 מקום לימודים:  Friends School Saffron Walden 
 סוגה:  מוזיקת הגל החדש, פופ רוק, רוק אנד רול, פאנק רוק, פולק רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, בס 
 חברת תקליטים:  EMI 
 www.tomrobinson.com
 פרופיל ב-IMDb
 
תומאס ג'יילס רובינסון (באנגלית: Tom Robinson; נולד ב-1 ביוני 1950) הוא מוזיקאי בריטי, שהתפרסם בשנת 1978, בעיקר בשל הסינגל יוצא הדופן לאותה תקופה "Glad to be Gay".
ביוגרפיה

טום רובינסון נולד בקיימברידג'. את ההופעות המוזיקליות הראשונות שלו עשה כנער מקהלה בכנסייה. בגיל 16 מצא את עצמו לאימתו מאוהב בנער בן גילו. ההומוסקסואליות הייתה אסורה באותה תקופה בבריטניה, וטום ניסה להתאבד. זאת הייתה נקודת השפל בחייו, אך גם האירוע המשמעותי ביותר שעיצב את כל דרכו בהמשך. חלק ניכר מפועלו ומהקריירה שלו הוקדש למניעת מקרי התאבדות נוספים על רקע דומה. כיום הוא נשוי לאישה ואב לבן ובת.
בקהילה הטיפולית פינצ'דן מנור שנשלח אליה לאחר ניסיון ההתאבדות, הקים את להקתו הראשונה, Café Society, טריו אקוסטי ששר שירים בסגנון שנות השבעים. ריי דייוויס מלהקת הקינקס התרשם והפיק ללהקה אלבום שמכר 600 עותקים בלבד. כיום הם נחשבים לנדירים למדי. Café Society התפרקה וטום, שגילה את לונדון, את סצנת הפאנק מחד ואת סצנת ההומוסקסואלים מאידך, הקים את להקתו הידועה ביותר, טום רובינסון בנד (TRB), שהשתלבה במועדונים של לונדון לצד להקות כמו הסקס פיסטולס. הלהיט הראשון של TRB שהגיע לרשימת 20 הראשונים במצעד הבריטי היה "2-4-6-8 Motorway", המנון פאנק משנת 1977. האלבום הראשון של הלהקה הגיע למעמד של אלבום זהב - הצלחה שהלהקה לא הצליחה לשחזר מאז.
בתחילת שנות השמונים הקים את להקת Sector 27, שהקליטה עם המפיק סטיב לילווייט והופיעה במדיסון סקוור גארדן עם להקת פוליס.
ב-1983 פתח בקריירת סולו, והגיע למספר להיטים בצמרת המצעד הבריטי, ביניהם "War Baby". באותה תקופה התחיל גם בקריירה נוספת כשדר בבי.בי.סי - רדיו 1, רדיו 4 ומאז 2002 הוא אחד השדרים המובילים בתחנת המוזיקה החדשה, רדיו 6, עם תוכנית מוערכת, שבה מתארחים מוזיקאים חדשים וותיקים.
באוקטובר 2015 הוציא לאור בעזרת מימון המונים את האלבום "Only the Now". בהקלטת האלבום שיתפו פעולה בין השאר הזמר בילי בראג והשחקן איאן מקלן. האלבום לווה במסע הופעות.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

| שנה | אלבום |
| --- | --- |
1978: Power Tn The Darkness  EMC3226 EMI Records
1979: TRB TWO  EMC3296 EMI Records
1980: SECTOR 27  Fontana B00004SEM8
1982: Cabaret 79
1982: North By Northwest
1984: War Baby: Hope & Glory
1986: Still Loving You
1990: Blood Brother
1992: Living In A Boom Time  COOK CDO52
1994: Love Over Rage
1996: Having It Both Ways
2001: Faith Folk & Anarchy
2001: Smelling Dogs  CCCDV8
2015: Only The Now  CNRCD1 Castaway Northwest
זאב בודד (טרור)

זאב בודד או טרוריסט זאב בודד (מכונה בישראל גם טרור יחידים או טרור בודדים) הוא אדם אשר מבצע פעולות אלימות של טרור על מנת לתמוך בקבוצה או תנועה מסוימת, או מתוך אידאולוגיה, אך מבצע זאת לבדו, מחוץ למסגרת של תנועה או ארגון ומבלי לקבל סיוע וחומרים מכל קבוצה שהיא. על אף שהזאב הבודד פועל לבדו, הוא יכול להיות מושפע ומונע מאמונה ומאידאולוגיה של קבוצה חיצונית.
חוקרי עתיד מעריכים כי עד שנת 2050 יוכל מפגע בודד להוציא לפועל פעולה שתגרום למותם של 100,000 בני אדם.
מקור המונח

על פי הליגה נגד השמצה, המונח "זאב בודד" הפך לפופולרי על ידי אנשים שהזדהו עם עליונות לבנה בשנות ה-90. טום מצגר, שהקים תנועה נאו-נאצית, עודד פעילות מחתרתית של בודדים או תאים קטנים ואשר בניגוד לפעילות של חברות בארגונים גלויים וידועים, הבודדים היו מיועדים לפעול כ"לוחמים הפועלים לבד או בקבוצות קטנות ואשר תוקפים את הממשלה או מטרות אחרות על בסיס יום יומי, ובאופן אנונימי".
מומחה הטרור בריאן מייקל ג'נקינס מתאגיד ראנד מעדיף את המונח "כלב משוטט" על פני "זאב בודד". על פי ג'נקינס, רוב האנשים המעורבים בהתקפות אלה "מחרחרים אלימות, עצבניים ואגרסיביים אך ללא גיבוי".