stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בכמץ'
היסטוריה

בכמץ' החלה את דרכה כיישוב בשנות השישים והשבעים של המאה ה-19 כשבמקום החלו לסלול מסילת רכבת.
בינואר 1919 התרחשו בקרבת העיר קרבות בין כוחות הבולשביקים לבין הכוחות של הרפובליקה העממית של אוקראינה.
ב-1938 קיבלה בכמץ' מעמד של עיר.
במלחמת העולם השנייה הייתה העיר תחת כיבוש גרמני מ-13 בספטמבר 1941 עד 9 בספטמבר 1943.
היסטוריה > יהודי בכמץ'

יהודים התיישבו לראשונה בבכמץ' ב-1796. בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה שלאחר מלחמת העולם הראשונה התרחשו בעיר מספר פוגרומים.
ב-1939 חיו בעיר 295 יהודים.
חלק מהיהודים הצליחו להתפנות מהעיר לפני פלישתם של הגרמנים, ואילו רוב אלו שנשארו בתוכה נרצחו.
הערות שוליים

↑  בכמץ' במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית)
דניאל ברנהם

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1846 הנדרסון, ארצות הברית 
 פטירה:  1 ביוני 1912 (בגיל 65) היידלברג, הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרייסלנד 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 יצירות ידועות:  תחנת יוניון (וושינגטון), Filene's Department Store, בניין כיכר אליקוט, בניין פלאטאיירון, Reliance Building 
 פרסים והוקרה:  עמית המכון האמריקאי לאדריכלות 
 צאצאים:  Hubert Burnham, Daniel Burnham Jr. 
 
מקדש הבונים החופשיים
תוכנית ברנהם למרכז שיקגו, 1909
דניאל הדסון ברנהם (באנגלית: Daniel Hudson Burnham;‏ 4 בספטמבר 1846 – 1 ביוני 1912) היה אדריכל ומתכנן ערים אמריקאי. ברנהם היה האדריכל הראשי של התערוכה העולמית של שיקגו (1893), תכנן את בניין פלאטאיירון בניו יורק, את בניין המרכז הסימפוני של שיקגו (ביתה של התזמורת הסימפונית של שיקגו) ואת "מקדש הבונים החופשיים של שיקגו", שהיה בשעתו (1892) המבנה הגבוה ביותר בעולם (יחד עם בניין ניו יורק העולמי). כמו כן ביצע תכנון עירוני לערים שיקגו, סן פרנסיסקו, וושינגטון די. סי. ומנילה (בירת הפיליפינים) המודרנית.
מבקרו החריף, האדריכל המודרניסט לואיס סאליבן, תקף את חזונו המוגבל ואת אידיאלי היופי האירופאים והנאו-קלאסיים שלו שבלמו את האדריכלות המודרניסטית.
תולדות חייו וקריירה

ברנהם נולד בניו יורק וגדל בשיקגו. משפחתו הייתה נוצרית אדוקה והשתייכה ל"כנסיית ירושלים החדשה" וברנהם היה נוצרי מאמין כל חייו. בגיל 26 פגש את עמיתו ג'ון וולבורן רוט (John Wellborn Root), שהפך לשותפו וחברו. רוט, שהיה ממייסדי אסכולת שיקגו המודרניסטית, יצר תכנונים ברוח מודרנית. בתקופה זו תכננו ברנהם ורוט את אחד מגורדי השחקים הראשונים, "מקדש הבונים החופשיים", שהיה בגובה 92 מטרים (302 רגל) ובניין מונטאוק. רוט אף הכין את התוכניות הראשונות לתערוכת שיקגו, תוכניות מודרניסטיות ששונו בתכלית לכיוון נאו-קלאסי מובהק על ידי ברנהם לאחר מותו של רוט ב-1891.
לאחר מותו של רוט הפך ברנהם לאדריכל הראשי של התערוכה וגייס חבר אדריכלים מובילים עליהם ניצח בהקמת 200 מבנים ב"עיר הלבנה" בתוך שנה בלבד. בכך הוכיח שאינו רק אדריכל אלא גם איש ארגון וניהול יעיל ומוביל. בשנים 1894–1895 היה ברנהם נשיא המכון האמריקאי לאדריכלים (AIA). בהמשך להצלחתו בתערוכה, הוזמן ברנהם לתכנן בין 1906 ל-1909 את התוכנית העירונית לשיקגו. תכנונו הושפע מפריז של הברון האוסמן, עם שדרות רחבות ידיים. לאחר כיבוש הפיליפינים על ידי ארצות הברית הוזמן ברנהם לתכנן גם את העיר מנילה. בוושינגטון עיבד את התוכנית העירונית, תכנן את תחנת יוניון ואת המשכו של "המול" (השדרה הלאומית) מעבר לאנדרטת וושינגטון, לאנדרטת לינקולן ולכיוון אנדרטת ג'פרסון, שהוקמו מאוחר יותר.
לקריאה נוספת

אריק לארסון, השטן בעיר הלבנה: רצח, קסם וטירוף ביריד ששינה את אמריקה, תרגם אור אלכסנדרוביץ', הוצאת בבל, תל אביב 2008 - ביוגרפיה מקבילה של ברנהם, התערוכה העולמית של שיקגו והרוצח הסדרתי הרמן ובסטר מדג'ט (הולמס)
Carl W. Condit, The Chicago School of Architecture: A History of Commercial and Public Building in the Chicago Area, 1875–1925, University of Chicago Press; Revised ed., 1998. מסת"ב 978-0226114552
LSchaffer, Kristen, Daniel H. Burnham: Visionary Architect and Planner, Rizzoli, 2003. מסת"ב 978-0847825332
Smith, Carl, The Plan of Chicago: Daniel Burnham and the Remaking of the American City, University of Chicago Press; 1st Edition, 2006. מסת"ב 978-0226764719
Hines, Thomas S., (Author), Harris; Neil, (Introduction), Burnham of Chicago: Architect and Planner, University of Chicago Press; 2nd ed., 2008. מסת"ב 978-0226341729
הערות שוליים

↑  דף הבניין
↑  Sullivan, Louis, The Autobiography of an Idea, Press of the American Institute of Architects, Inc, 1924 p. 320-25
↑  נשיאי ה-AIA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278461405171  PLWABN: 9810561352705606  BIBSYS: 9022879  BNE: XX1711471  BnF: cb123579632 (data)  CANTIC: a12392030  CiNii: DA07561866  GND: 121067696  ISNI: 0000 0000 8153 7707  LCCN: n81090343  NLA: 35023967  NTA: 068852142  RERO: 02-A003059817  SELIBR: 242981  SNAC: w66m39wd  SUDOC: 032575963  Trove: 797866  ULAN: 500019474  VIAF: 73928913   WorldCat (עם VIAF): 73928913
לירן טל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 במאי 1977  (בן 47) גדרה
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 אתר רשמי
 
לירן טל (נולד ב-16 במאי 1977) הוא זמר ישראלי ששר בסגנון ים תיכוני.
ביוגרפיה

לירן טל נולד בגדרה בשנת 1977 בשם ערן עקיבא למשפחה יוצאת תימן. את קריירת השירה שלו התחיל עוד בבית הספר, כששר בטקסים ובמקהלת בית הספר. בגיל 12 התקבל ללהקת "פרחי גדרה".
בשירותו הצבאי היה חייל קרבי בגדוד 12 בגולני. לאחר השחרור החל להופיע במועדונים. ב-1999 זכה בפסטיבל 'כינור דוד'. השתתף בתחרות בתוכנית 'המלך הבא' ששודרה ב-yes, וזכה במקום הראשון עם השיר "בדד".
מיד לאחר מכן החל להקליט חומרים לאלבום הבכורה.
טל החל להופיע כזמר הבית של מועדון 'סהרה' ברעננה.
בשנת 1999 החליף את שמו ל'לירן טל'.
בשנת 2000 הכיר לירן טל את "השובלים" בכרם התימנים, והצטרף אליהם להופעות בחפלות בכרם. הוא שר עם אהובה עוזרי, דובלה, ושמעוני ומשה בן מוש.
המפיק אביגדור בן מוש החתים אותו באותה תקופה בחברת התקליטים "בן מוש הפקות".
ב-2004 עבר לירן טל לניהולו של המפיק והאמרגן אדיר שלום.
ב-2004 הוציא לירן טל את אלבומו הראשון, "ילד פרא", שהלהיט הגדול מתוכו היה הדואט עם ישי לוי "אהבה זמנית" (מילים: שוש מולא, לחן: שמואל אלבז). האלבום כלל גם את השיר "שמרי את לבך" (מילים: דורון דוידסקו, לחן: הלנה לוי). שזכה להשמעות רבות בערוץ 24, וגרסת כיסוי לשירם של אריק איינשטיין ושלום חנוך "איך זה את", שבוצע במקור באלבום המשותף של השניים - "מוסקט". משה דנינו עיבד את שירי האלבום.
בשנת 2006 הוציא טל את אלבומו השני, "את ביתי", עם שירים שכתבו לו עוזי חיטמן, אהוד מנור, ירון כהן, אילן גולדהירש, נורית הירש ועוד. את השירים עיבד נדב ביטון. האלבום כלל בלדות אישיות בניחוח מזרחי. הלהיט הגדול ביותר באלבום היה "הטעם לחיי" (מילים: מיכאל ועקנין, לחן: שמעון בוסקילה).
העבודה על האלבום גרמה לשיתוף פעולה בין לירן טל לנורית הירש, שאהבה את קולו הייחודי של לירן טל, והזמינה אותו להצטרף אליה להופעות בהיכלי תרבות יחד עם התזמורת הפילהרמונית של פתח תקווה.
ביוני 2007 הוציא את אלבומו השלישי "אין סוף לאהבה". בשיר "האוצר" שיתף פעולה עם הראפר אם סי מנצור. האלבום כלל גם שני רמיקסים לשני להיטים מאלבומיו הקודמים, "אהבה זמנית" ו"הטעם לחיי". באלבום בלטו שיר הנושא (מילים: יוסי גיספן, לחן: שמעון בוסקילה), "חכי עד שאגיע" (מילים ולחן: יקיר גובס), ו"מעבר למסך" - דואט עם סגיב כהן, שגם כתב והלחין. ציקי ואריק זנטי עיבדו את שירי האלבום.
בשנת 2008 הוציא טל את הדואט "אחד כמוני" (מילים: רמי לב, ליאור פרחי), בו שיתף פעולה עם חיים משה; הדואט זכה להצלחה, הושמע רבות ברדיו ובוצע בתוכניות טלוויזיה שונות. ב-2009 הוציא טל את הסינגל "עד הקצה", אותו כתב יחד עם קובי חן. השיר "עד הקצה" נכלל באלבומו הרביעי.
בשנת 2010 נפרד לירן טל ממנהלו האישי ופתח חברת הפקות בשם Ateam הפקות מוזיקליות, והמשיך להופיע במועדונים, חתונות ואירועים פרטיים. אסף חומרים והקליט שירים לאלבום הרביעי.
בשנת 2011 יצאו השירים "ישראלי" "אוהב אותך", "לעולם לא תצעדי לבד" ו"נאחז בכל מילה", האחרון למילים של ארקדי דוכין, וזיו רובינשטיין, לחן של דוכין ועיבוד של יעקב למאי. השירים זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו. במקביל השתתף בפרויקט ובאלבום "שני צדדים למטבע", בו חידש את השיר "אהבנו" של אביב גפן וכן חידש את "האיש ההוא" של שלמה ארצי.
במרץ 2012 הוציא את "אהבת אמת", שיר פופ ים תיכוני, למילים של יוסי גיספן, לחן של עדי לאון, עיבוד והפקה מוזיקלית של תמיר צור. בסוף 2012 הוציא טל מחרוזת להיטים נוסטליים - "חלפו ימיי" בעיבוד והפקת מוזיקלית של הקלידן יוסי יוסף.
ניר ברדע

ניר ברדע (נולד ב-25 בינואר 1996) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם בהפועל חדרה.
קריירת מועדונים

ברדע החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של הפועל ראשון לציון, ובהמשך עבר במחלקות הנוער של מכבי תל אביב ומכבי פתח תקווה. בגיל 17 הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל רמת גן, וב-19 במאי 2014 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 0–0 נגד הפועל פתח תקווה בליגה הלאומית.
בקיץ 2014 הצטרף למחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד. ב-23 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1–2 להפועל בני לוד, ועד לסיום העונה ערך 11 הופעות והיה שותף להעפלתה של הקבוצה בחזרה לליגת העל. ב-24 בדצמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בהפסד 0–1 למכבי תל אביב. ב-6 בינואר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–1 על הפועל אכסאל במסגרת גביע המדינה, ובסך הכל ערך 13 הופעות ליגה בעונת 2016/2017. בעונה שלאחר מכן שותף בשמונה משחקי ליגה, ובעונת 2018/2019 הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה.
ב-17 בינואר 2021 חתם בבודפשט הונבד מליגת העל ההונגרית לשלוש וחצי שנים. את הופעת הבכורה ערך ב-30 בינואר בניצחון קבוצתו 1–2 על וידאוטון, ועד לתום עונת הבכורה שלו ערך חמש הופעות ליגה בלבד. עונה לאחר מכן, שיחק בעיקר במדי קבוצת המילואים, כאשר במדי הקבוצה הראשונה ערך הופעת ליגה בודדת. באפריל 2022, לאחר כשנה במועדון, התיר ברדע את חוזהו והפך לשחקן חופשי. ב-8 ביולי 2022 חזר לישראל וחתם במכבי בני ריינה..
ב-4 ביולי 2023 חתם בסבאיל מליגת העל האזרית.ב-30 בינואר 2025 חתם בהפועל חדרה.
נבחרת ישראל

לזכותו של ברדע ארבע הופעות בנבחרת הצעירה עד גיל 21 של ישראל.
הערות שוליים

↑  יניב טוכמן‏, מ.ס אשדוד: ניר ברדע עובר להונבד ההונגרית תמורת חצי מיליון שקל, באתר וואלה, 17 בינואר 2021
↑  ירדן בלחסן, ‏ברדע התיר חוזה: יכול להוביל בגדולות של ישראל, באתר ONE‏, 29 באפריל 2022
↑  רענן ברנובסקי‏, ניר ברדע חזר לישראל וחתם בבני ריינה. גם שלעאטה, עבאס וגינת מצטרפים, באתר וואלה, 8 ביולי 2023
↑  יניב טוכמן‏, זכו לקבלת פנים חמה: ניר ברדע וידין לוגסי חתמו בסבאיל האזרית, באתר וואלה, 4 ביולי 2023
יושבים בבית קפה

| --- | --- |

 סינגל בביצוע טיפקס
 מתוך האלבום יושבים בבית קפה
 יצא לאור:  2001 
 שפה:  עברית 
 אורך:  3.26 דק' 
 חברת תקליטים:  הד ארצי 
 כתיבה:  קובי אוז 
 לחן:  קובי אוז 
 
יושבים בבית קפה הוא סינגל שכתב והלחין קובי אוז וביצעה להקת טיפקס. השיר יצא לאור בשנת 2001 ונבחר כשיר השנה של גלי צה"ל.
רקע

השיר נכלל באלבום הנושא את שם השיר, שיצא לאור בשנת 2001. השיר מתכתב עם האווירה הכללית ששרה בישראל בעקבות האינתיפאדה השנייה שפרצה באוקטובר 2000.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל לשנת תשס"א (2001) נבחר השיר כ"שיר השנה", ובמצעד המקביל של רשת ג' דורג השיר במקום השני.
על פי נתוני אקו"ם, "יושבים בבית קפה" היה לשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו של קול ישראל לשנת 2001.
לשיר הופק קליפ המציג את הפקת האלבום ועיצוב עטיפתו, וחלקו צולם במפעל התקליטורים של CDI.
תוכן השיר

השיר מתאר קבוצת חברים שמתענגת בבית קפה, בעודם מרגישים "בתוך בועה" או "כמו בחו"ל". הם בעיקר מתעסקים בענייניהם האישיים, ומדברים על "המצב" בקווים פשטניים. הפזמון אף מציג אישה נוספת, שיושבת בג'יפ סגור וממוזג, תלושה מן המציאות.
אוז מגדיר את השיר כ"אנטי-זחיחותי", אשר מותח ביקורת על אדישות אנשי המרכז לאירועי האינתיפאדה השנייה. לדבריו, האנשים בבית הקפה והאישה בג'יפ מתארים "דרגות שונות של אדישות", החל מיציאה לבתי קפה ועד לניתוק כללי מהעולם.
הערות שוליים

↑  תומר קריב,מלנכוליה אהובתי: איך האינתיפאדה השנייה שינתה את המוזיקה בישראל, באתר "מגזין התדר"
↑  מרב יודילוביץ', "יושבים בבית קפה" - הכי מושמע, באתר ynet, 28 באוגוסט 2002
↑  קובי אוז, קובי אוז וטיפקס יושבים בבית קפה כבר 20 שנה, באתר מגזין הספריה הלאומית, ‏2022-01-06
↑  שמואל מוניץ, זה מצטלם כמו מלחמה: בחזרה לפסקול האינתיפאדה השנייה, באתר מקור ראשון, ‏23 בספטמבר 2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קארל בארקס

| --- | --- |

 לידה:  27 במרץ 1901 Merrill, ארצות הברית 
 פטירה:  25 באוגוסט 2000 (בגיל 99) גראנטס פאס, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1935–2000 (כ־65 שנים) 
 תחום יצירה:  קומיקס, ספרות נוער 
 יצירות ידועות:  הדוד קמצוץ, מג'יקה דה ספל, גלאדסטון גנדר, חבורת הביגלים, גירו גירלוס, והעיר הבדיונית דאקבורג
 פרסים והוקרה:  אגדות דיסני (1991)  פרס אינקפוט (1977)  היכל התהילה של ג'ק קירבי (1987) 
 בן או בת זוג:  Garé Barks 
 חתימה:   
 
קארל בארקס (באנגלית: Carl Barks;‏ 27 במרץ 1901 – 25 באוגוסט 2000) היה קריקטוריסט וקומיקסאי אמריקאי שנודע בזכות עבודתו על חוברות הקומיקס של דיסני, ובמיוחד בשל יצירת חוברות הקומיקס הראשונות של דונלד דאק, הדמויות של הדוד קמצוץ והעיר הבדיונית דאקבורג (אנ').
בארקס עבד לאורך רוב הקריירה שלו באופן אנונימי ובשל כך באותה התקופה הוא זכה לכינוי "The Duck Man" ו-"The Good Duck Artist" בקרב מעריציו הרבים.
הוא הוגדר על ידי היסטוריון האנימציה לאונרד מלטין כאמן-סופר הפופולרי ביותר בעולם. ויל אייזנר כינה את בארקס "הנס כריסטיאן אנדרסן של ספרי הקומיקס". ההכרה בתרומתו האמנותית של בארקס במהלך שנות ה-80 הובילה לקראת סוף העשור להפקת סדרת הטלוויזיה המונפשת "אגדות ברווזים" ובשנת 2017 ליצירת הרימייק של הסדרה.
ביוגרפיה

בארקס נולד בעיר מריל אשר במדינת אורגון. בילדותו עבד בעבודות מזדמנות שונות, כולל כפועל בענף החקלאות. בשנת 1935 בארקס הצטרף לאולפני דיסני כאמן סטוריבורד וכאנימטור, ובמהלך תקופה זו עבד על מספר סרטי אנימציה קצרים בכיכובו של דונלד דאק ודמויות אחרות.
הקריירה של בארקס כאמן קומיקס פרחה במיוחד כאשר החל לכתוב ולאייר רצועות קומיקס של דונלד דאק עבור חברת וולט דיסני בסוף שנות ה-30. הסיפורים שאייר, אשר היו מלאים בהומור, הכילו הרפתקאות רבות, ודיאלוגים כתובים היטב, זכו לפופולריות רבה בקרב קוראים רבים מכל הגילאים. בארקס הציג בחוברות הללו דמויות וקונספטים רבים בעולם הדמויות של דיסני, כולל את הדוד קמצוץ, גיירו גירלוס, האחים ביגל, מג'יקה דה ספלס.
אחת התרומות המשמעותיות ביותר של בארקס לקומיקסים של דיסני הייתה היצירה של העיר הבדיונית דאקבורג אשר מאוכלסת ברובה בברווזים אנתרופומורפיים, אשר שימשה כמקום ההתרחשות של חלק גדול מהעלילות בחוברות הקומיקס שהוא יצר.
כהוקרה על תרומתו למדיום הקומיקס, בשנת 1987 בארקס נכלל בהיכל התהילה של ספרי הקומיקס וויל אייזנר.
חיים אישיים

לאחר שהפסיק ליצור רצועות קומיקס חדשות במהלך שנות ה-60 הוא חי חיים שקטים למדיי כפנסיונר בעיר גרנטס פאס שבמדינת אורגון. בארקס נפטר ב-25 באוגוסט 2000, בהיותו בן 99.
הערות שוליים

↑  "United States Social Security Death Index", index, FamilySearch (accessed 20 February 2013), Carl Barks, 25 August 2000; citing U.S. Social Security Administration, Death Master File, database (Alexandria, Virginia: National Technical Information Service, ongoing).
↑  Carl Barks: Conversations (2003), ed. by Donald Ault: The Carl Barks Story: The Creator of Scrooge McDuck Moves into the Limelight, Disney News 19 no. 1 (Winter 1983–84), p. xi.
↑  "A Timeless Classic For All Ages" (PDF). Fantagraphics. 2011. ארכיון (PDF) מ-2015-09-15. נבדק ב-12 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hall Of Fame". Comic-Con International (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-03-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810604050105606  BIBSYS: 90183864  BNE: XX4604066  BnF: cb12144313k (data)  CANTIC: a10706628  CiNii: DA11794198  GND: 119135868  ICCU: SBLV173029  ISNI: 0000 0000 8122 5762  LCCN: n81139216  LNB: 000217416  NKC: mzk2014805537  NLA: 53769094  NLG: 312869  NSK: 000131247  NTA: 071305688  RERO: 02-A002969830  RKD: 212693  SELIBR: 176800  SNAC: w64m9ncg  SUDOC: 114466416  Trove: 1537871  ULAN: 500123765  VIAF: 44334954   WorldCat (עם VIAF): 44334954
יקותיאל גורדון

ר' יקותיאל בן יהודה ליב גורדון (נפטר לאחר 1742) היה תלמידו ואיש סודו של הרמח"ל.
קורות חייו

נולד בווילנה ועבר לאיטליה כדי ללמוד רפואה באוניברסיטת פדובה. שם פגש את רמח"ל, ולמד ממנו תורה וקבלה. ר' יקותיאל אף שקל לעזוב את לימודי הרפואה כדי להקדיש עצמו ללימוד תורה כרבו, אך הרמח"ל הורה לו כי ימשיך בלימודי הרפואה. בהמשך חייו פעל ר' יקותיאל רבות לטיהור שמו של הרמח"ל, ואף השיג את הסכמת הגאון מווילנה לספרי הרמח"ל.[דרוש מקור]
ר' יקותיאל גורדון היה הראשון שפרסם את המגיד של רמח"ל, בכך ששלח מכתב אודות המגיד לר' מרדכי יפה מווינה וכך בעצם התחיל הפולמוס אודות רמח"ל וכתביו. מסופר, כי ר' יקותיאל הצר על כך מאוד ומשמיים שלחו את המגיד לומר לו כי מה' יצא הדבר[דרוש מקור].
ר' יקותיאל היה אחד ממעתיקי כתבי רמח"ל והיה חותם ליד "קיויתיאל" (המצפה והמקוה לאלהים). לאחר שרמח"ל עזב את פדובה בשנת 1735 והחבורה התפוררה, שב ר' יקותיאל לפולין והקים שם חבורה, הם התבדלו מהחברה ולבשו בגדים מיוחדים. ר' יקותיאל היה ממפיצי קבלת הרמח"ל לפולין ולליטא, ויש משערים שממנו קיבל ברוך שיק משקלוב את רעיונות תורת הקבלה.[דרוש מקור]
האריך ימים ונפטר מעל לגיל 80 בהיותו בוונציה.[דרוש מקור]
כתביו

ר' יקותיאל כתב מספר ספרים, רק מעט יצאו לאור. שאר כתבי היד נמצאים באוניברסיטה העברית. מכתביו:
ויכוח מר ינוקא ומר קשישא - עריכה של מאמר הוויכוח של רבו.
מראה מוסר.
ספר משלוח מנות (חידות מגלה) - פיוט בנושא מגילת פורים. כתוב כולו בראשי התיבות "מגילה".
פירוש המצוות - כשמו.
סטודיו למשחק ניסן נתיב

| --- | --- |


בית ספר למשחק ברחוב נועם 5
 בית ספר למשחק
 תקופת הפעילות:  1963–הווה (כ־62 שנים) 
 מייסדים:  ניסן נתיב 
 מיקום
 מיקום:   תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°03′06″N 34°45′27″E﻿ / ﻿32.051527777778°N 34.757611111111°E﻿ / 32.051527777778; 34.757611111111
 www.nissan-nativ.org.il
  מפת מיקום  מפה דינמית #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הסמליל הקודם של בית הספר
קמפוס ירושלים לאומנויות ברחוב בצלאל, שבו, משנת 2022, ממוקם בית ספר למשחק ניסן נתיב בירושלים
מקום בית הספר למשחק בירושלים עד שנת 2021
סטודיו למשחק ניסן נתיב הוא בית ספר למשחק ולאמנויות התיאטרון. מסלול הלימודים בסטודיו כולל שלוש שנות לימודי משחק, תנועה, עבודת פיתוח קול ומוזיקה, בנוסף לסדנאות ולמכינות. הצגות הסטודיו השתתפו בפסטיבלים ובתחרויות בינלאומיות.
במסגרת הסטודיו הופקה בשנת 2008 ההצגה "הצגה יומית".
היסטוריה

את הסטודיו ייסד ניסן נתיב במרתף נטוש ברח' ריינס 47 בתל אביב בשנת 1963. לאחר חודשים אחדים עבר המוסד למבנהו של בית הספר תל נורדאו שבמרכז תל אביב, שם שכן עד שנת 1974. לאחר מכן עבר לרח' בצלאל יפה פינת אחד העם, ומשם לרחוב הרצל 158 בתל אביב (בית מרס). ב-15 בדצמבר 2015 עבר הסטודיו למשכנו הקבוע שהוקם במיוחד עבורו וממוקם ברחוב נועם 5 ביפו.
בשנת 1987 הוקם סניף נוסף לסטודיו בבית אלישבע בשכונת המושבה היוונית שבירושלים. בספטמבר 2022 עבר הסניף למשכן הקבע שלו סמוך לבית העם ברחוב בצלאל. הסטודיו למשחק הוא כיום חלק אינטגרלי מקמפוס ירושלים לאמנויות שהקימה עיריית ירושלים במטרה לעודד שיתופי פעולה בין המוסדות הפועלים בו והפיכתו למרכז ארצי ללימודי אמנויות הבמה והקולנוע. הקמפוס כולל גם את בית הספר סם שפיגל לקולנוע וטלוויזיה, בית הספר לתיאטרון חזותי והמרכז למוזיקה מן המזרח.
ראו גם

ערכים על בוגרי ניסן נתיב
בן בנימין

בן בנימין (נולד ב-17 בדצמבר 1985) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי וכיום עוזר מאמן הפועל באר שבע.
קריירה

בנימין החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל עכו, אך הקריירה שלו נקטעה לאחר שהתגייס ליחידה 8200 בחיל המודיעין. במקביל לשירותו הצבאי, שיחק בנימין כחובבן במדי מכבי שלומי/נהריה, הפועל עפולה והפועל הרצליה בליגות הנמוכות.
בקיץ 2008 החליט לסיים את שירות הקבע בצה"ל בעקבות הצעה שקיבל מהמאמן ירון הוכנבוים לחתום בקבוצת הפועל עכו מליגה הלאומית. ב-9 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4–1 נגד הפועל רעננה במסגרת גביע הטוטו. כבר בעונתו הראשונה הפך לשחקן הרכב בעכו, והיה שותף פעיל לחזרה של המועדון לליגת העל לאחר 31 שנים בליגות הנמוכות. ב-29 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מכבי נתניה שהסתיים בתיקו 1–1.
בקיץ 2011 חתם לשלוש שנים בקבוצת מכבי נתניה. ב-15 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 1–1 נגד הפועל חיפה. בסיום עונת 2012/2013 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-12 באוגוסט 2013 חתם בנימין בקבוצת הפועל רעננה.
ב-2 באוגוסט 2020 חתם בנימין בעירוני רמת השרון מהליגה הלאומית.
בקיץ 2021, בנימין הצטרף למכבי שעריים מליגה א'. ב-2024 מונה לעוזרו של רן קוז'וק במכבי עירוני פתח תקווה. בקיץ 2024 מונה שוב לעוזרו של רן קוז'וק בהפועל באר שבע.
תארים

גביע המדינה: 2023/2024
הערות שוליים

↑  משה הרוש, בן בנימין: למעשה פרשתי. כדורגל היה תחביב, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2010
↑  מיקי ג'אן, ‏חתם קבע בכדורגל: בנימין רוצה להצעיד את נתניה, באתר ONE‏, 9 בספטמבר 2011
↑  שמעון אלבז, בן בנימין סיכם לשלוש שנים במכבי נתניה, באתר ynet, 3 באוגוסט 2011
↑  מוטי פשכצקי, ‏נשאר בליגת העל: בן בנימין חתם בהפועל רעננה, באתר ערוץ הספורט, 13 באוגוסט 2013
↑  איסמעיל עמאר חתם כמאמן הפועל ראשון לציון, באתר ONE‏, 2 באוגוסט 2020
↑  תומר חבז, ‏"נמאס מהשופטים פה, קל לשרוק נגד מכבי פ"ת", באתר ONE‏, 22 בינואר 2024
תיא

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  תאהש
 תקופת הפעילות:  1933–הווה (כ־92 שנים)
 חברות בנות:  "תיא תקשורת" אולפני הרצליה
 מיקום המטה:  תל אביב
 ענפי תעשייה:  תקשורת וטכנולוגיות מידע
 שווי שוק:  144 מיליון ש"ח (11 בפברואר 2025)
 הכנסות:  80.3 מיליון ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  2.66 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  105 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  258 מיליון ש"ח (2023)
 סך המאזן:  295 מיליון ש"ח (2023)
 מנכ"ל:  עמירם גניגר
  
 www.tayamedia.com
 
תיא חברה להשקעות בע"מ היא חברה ישראלית שמהקמתה בשנת 1933 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20 עסקה בייצור תמרוקים, ובשנות ה-90 עברה לתחום התקשורת, עוסקת בהפקת שידורי טלוויזיה ומתן שירותים בתחום המדיה.
היסטוריה > כחברת תמרוקים

מפעל תיא לייצור תמרוקים נוסד בשנת 1933 על ידי משולם (מכס) גניגר ומיכאל לוין, ונקרא בתחילה "לידו". המפעל פעל בבית התעשייה בסמוך לשכונת מונטיפיורי ובתחילת 1936 העסיק 24 עובדים. באותו זמן שונה שם המפעל ל"תיא", ראשי תיבות של "תמרוקי ארץ ישראל". תוצרת המפעל כלל משחת שיניים ומי קולון. בשנת 1943, לאחר שנוצר מחסור בבקבוקים מתאימים, החל המפעל להשתמש למוצריו בבקבוקים תוצרת ארץ ישראל. מספר העובדים במפעל בשנות ה-40 נע סביב ה-50.
עד הקמת מדינת ישראל, חלק מהתוצרת הופנה למדינות שכנות במזרח התיכון. לאחר מכן, הופנו מאמצים להגביר את הייצוא למדינות המערב ובשנת 1955 כשני שלישים מתוצרת המפעל הופנו לייצוא. המפעל ייצר אז, בין השאר, מי קולון קדושים ממימי הירדן, משחות שיניים, משחות גילוח, שפתונים, משחות שיזוף ואבקות פנים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 העסיק המפעל כ-120 עובדים והבעלות עליו עברה לידי עמירם ואריה גניגר, בניו של המייסד. בסוף 1990 נמכרה פעילות התמרוקים לחברת "קרליין", חברת בת של קבוצת אגיס שבשליטת איש העסקים מורי ארקין, בעסקת החלפת מניות (מניות שתי החברות נסחרו באותה עת בבורסת תל אביב). לאחר השלמת העסקה, במאי 1991, שונה שם החברה מ"תיא תמרוקי ישראל בע"מ" ל"תיא חברה להשקעות בע"מ". אריה גניגר שימש כמנכ"ל הפעילות הממוזגת עד סוף אותה שנה.
היסטוריה > כחברת תמרוקים > מוצרים

כדי להענות לדרישה בשוק המוסלמי, בארצות השכנות, ייצרה החברה בושם ללא אלכוהול.
בשנת 1940 החלה החברה לייצר סבון ללא סבון תחת שם המותג, "דרמפון". לימים היה מוצר זה למוצר הדגל של החברה. החברה גם השיקה את המותג "בת אורן" לקצף וסבון אמבט.
היסטוריה > כחברת השקעות

לאחר מכירת פעילות התמרוקים, החלה החברה לפעול כחברת השקעות בתחומי התקשורת והנדל"ן.
בתחום הנדל"ן הקימה החברה את "מרכז תיא", מתחם של חנויות ומשרדים, באזור התעשייה ברעננה. במתחם הוקמו גם אולפני טלוויזיה. המתחם נמכר בשנת 2007 לחברת סלע קפיטל תמורת 130 מיליון שקל, והוסב למרכז רפואי של אסותא. בנוסף קידמה החברה פרויקט להקמת שכונת מגורים על שטח אולפני הרצליה.
במאי 2004 רכש עמי גניגר את מניות קרוביו בחברת תיא השקעות, והפך לבעל השליטה הבלעדי.
היסטוריה > כחברת השקעות > תיא תקשורת

בשנת 1994 רכשה חברת ציבורית בשם "אנדין" שעסקה במקור ביבוא תכשיטים. שם החברה שונה ל"תיא תקשורת" ובאמצעותה נרכשו 50% מחברת "אולפני הרצליה" ו-65% מחברת האולפנים המאוחדים. אולפני הרצליה הם הבעלים על הנדל"ן, עליהם ממוקמים האולפנים המופעלים על ידי חברת האולפנים המאוחדים. האולפנים מספקים שירותים לכל ערוצי הטלוויזיה בישראל, ובמיוחד לזכיינית הערוץ השני רשת, שגם מיקמה את מרכז פעילותה באותן השנים באולפני הרצליה. פעילות נוספת של תיא תקשורת הייתה החזקה של 50% בחברת שירותי פרסומת מאוחדים (שפ"מ), שהייתה בעלת זיכיון לשיווק הפרסום בקול ישראל עבור רשות השידור.
בשנת 1996 הקימה בשותפות שווה עם חברת ענני תקשורת את חברת "נגה תקשורת", שהוקמה במיוחד כדי להפעיל את ערוץ הילדים ואת ערוץ 8 במקומה של חברת I.C.P (חברת התוכן של הכבלים), בעקבות החלטה משפטית שאסרה על חברות הכבלים להפעיל ישירות ערוצים. בנובמבר 2000 נרכשה נגה תקשורת על ידי המפיק אביב גלעדי,
בשנת 1999 רכשה חברת גמול השקעות 18% מחברת "תיא תקשורת". בעקבות השקעה זו ביצעה שתי רכישות, חברה לעיצוב אתרי אינטרנט ואת פרימוס עיצוב ואנימציה. בנוסף הוקמה שותפת עם חברת הטלוויזיה "סטאר" של איל התקשורת רופרט מרדוק כדי להתמודד במכרז להקמת ערוצים ייעודיים בישראל ועל הערוץ המסחרי החדש (שנודע אחר כך בשם ערוץ עשר). אך השותפות לא זכתה במכרזים.
בספטמבר 2005 רכשה "תיא השקעות" 50% מהזיכיון ל"ערוץ מורשת" מידי קבוצת הירש מדיה, בבעלות שלמה בן צבי. לאחר זמן קצר פרץ סכסוך בין שתי החברות השותפות, הערוץ לא הוקם וזכייתה של הקבוצה במרכז להפעלת הערוץ בוטלה בדצמבר 2006.
ביוני 2007, נכנסה תיא לראשונה להשקעה בשוק הבריטי, כשרכשה את חברת WTS, חברה העוסקת בשיווק פתרונות טכנולוגיים וציוד לחדרי שידור והפקה. אולם החברה נמכרה בהפסד אחרי שנתיים. במהלך 2010 רכשה תיא 30% מחברת אווסקו הבריטית, חברה ציבורית שהחזיקה בזכויות לתוכנית "מי רוצה להיות מיליונר?". ביולי 2010, זכתה החברה בתביעה בסך 50 מיליון דולר נגד חברת וולט דיסני בגין אי קיום הסכם. בדצמבר 2013, מימשה את ההשקעה ברווח של 80 מיליון שקל.
בספטמבר 2008, הגישה "תיא השקעות" הצעת רכש למניות "תיא תקשורת" והיא נמחקה מהמסחר בבורסה כשנה אחר כך.
היסטוריה > כחברת השקעות > קריית התקשורת

בשנת 2019 החלה תיא בהקמת "קריית התקשורת" בכפר סבא סמוך לכביש 4 ושכונת כפר סבא הירוקה, התכלול שטח בנוי של 25 אלף מ"ר לאולפני טלוויזיה ומשרדי הפקות בהשקעה כוללת של 150 מיליון שקל. קרייה זו תחליף את שטח אולפני הרצליה, שנמכר לטובת בניית שכונת מגורים חדשה ובה 350 יחידות דיור.