stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אחרי השמש
עלילה

בשלהי שנות ה-90, סופי פטרסון בת ה-11 נוסעת לאתר נופש טורקי עם אביה הצעיר, קאלום, שעבר ללונדון לאחר שנפרד מאמה. סופי מתעדת את החופשה במצלמת MiniDV. במהלך החופשה, מתיידדת סופי עם תיירים אנגלים שונים באתר הנופש, ולעיתים קרובות נפגשת ומשחקת במשחקי ארקייד עם ילד בשם מייקל. במקביל, מפגין קאלום סימנים לדיכאון קליני וחרדה, אותם הוא מנסה להסתיר מבתו מתחת לחזית של שביעות רצון. ברגעים בהם הוא לבד, עוסק קאלום בתרגול טאי צ'י וקריאת ספרי עזרה עצמית; כמו כן, קאלום מעשן, עובדה אותה הוא מסתיר מסופי.
יום אחד, יוצאים סופי וקאלום לצלילה והיא מאבדת את מסכת הצלילה היקרה שלה; בעוד קאלום מעמיד פני נונשלנטי, סופי חשה ברגשותיו האמיתיים של אביה ומנחמת אותו לתדהמתו. לאחר מכן, מביע קאלום בפני מדריך הצלילה שלידם את הפתעתו מכך שחי עד גיל 30. זמן קצר לאחר מכן, קאלום וסופי הולכים לסוחר שטיחים והיא מתבוננת בו מתחבט בעלות רכישת שטיח שמצא חן בעיניו. קאלום מסרב בתחילה לרכוש את השטיח בזמן שסופי איתו, אך בהמשך חוזר בלעדיה על מנת לקנות אותו.
בלילה שלאחר מכן, השניים משתתפים בערב קריוקי, וסופי רושמת את עצמה ואת קאלום. קאלום מסרב לשיר עם סופי חרף התעקשותה והפצרותיה, ובסופו של דבר שרה את "Losing My Religion" לבדה בזמן שקאלום מתבונן. נסערת מכך שנאלצה לשיר לבדה, סופי מסרבת לשוב עם קאלום בחזרה לחדרם ומבלה עם התיירים האחרים, ובהמשך מתנשקת עם מייקל ליד הבריכה. בינתיים, קאלום הולך אל החוף ונכנס אל הים בניסיון להתאבד. כשסופי חוזרת לחדרם, היא מוצאת את קאלום ישן ועירום; ומכסה אותו בסדין.
השניים מתפייסים למחרת בזמן שהם נוסעים למרחצאות הבוץ, וקאלום מתנצל על התנהגותו בליל אמש. סופי מפתיעה אותו בכך שתיירים אחרים שרים לכבוד יום הולדתו את "הוא בחור כארז", בעוד הוא מתבונן בהם בקהות חושים. רגעים קצרים לאחר מכן, מוצג קאלום כשהוא מתייפח בחדר המלון לבדו וכשמכתבים המתנצלים בפני סופי פזורים על הרצפה.
בליל החופשה האחרון שלהם יחד, קאלום וסופי חולקים יחד ריקוד למנגינת "Under Pressure". למחרת בבוקר, נפרדים קאלום וסופי בשדה התעופה.
בהווה, סופי, המבוגרת כעת, חיה עם בת-זוגה וילדם הצעיר, כשברקע הבית מוצג השטיח שקאלום רכש. סופי מביטה בצילומי המצלמה מהחופשה בטורקיה בניסיון לשחזר את זיכרונותיה ולהבין מה קרה לאביה. לאורך הסרט משובצים קטעים מופשטים, דמויי-חלום, שבהם סופי הבוגרת עומדת באמצע רייב צפוף-קהל ומבחינה בקאלום רוקד בטירוף מבעד לאורות הבוהקים. לאורך הקטעים, מנסה סופי להתקרב אליו מספר פעמים, ולבסוף מחבקת אותו לזמן קצר; כשידיהם כרוכות זו בזו, קאלום נופל בסופו של דבר מאחיזתה של סופי.
בסצנה האחרונה, קאלום אורז את המצלמה והולך במסדרון שדה התעופה לאחר שנופף לשלום לסופי אל הדלת המובילה אל הרייב.
צוות השחקנים

פול מסקל – קאלום פטרסון
פרנקי קוריו – סופי פטרסון
סיליה רולסון-הול – סופי, בבגרותה.
סאלי מסהם – בלינדה
ברוקלין טולסון – מייקל
ספייק פירן – אולי
הארי פרדיוס – טובי
רובי תומפסון – לורה
איתן ג'יימס סמית' – סקוט
קיילי קולמן – ג'יין
הפקה

סרט זה הוא סרט הביכורים של הבמאית והתסריטאית שרלוט ולס. ולס כינתה את הסרט "אוטוביוגרפי מבחינה רגשית", וביקשה להתעמק ב"תקופה שונה" במערכת היחסים בין הורה צעיר לבתו ממה שחקרה בסרט הבכורה הקצר שלה משנת 2015, "Tuesday". טרם ליהוקה, פרנקי קוריו הייתה אחת מיותר מ-800 נערות שנבחנו עבור התפקיד. צילומי הסרט התקיימו בכפר הנופש אולודניז שבטורקיה. במהלך תקופת החזרות בת השבועיים טרם הצילומים, בילו קוריו ומסקל יחד באתר הנופש על מנת להפוך את הדינמיקה ביניהם לאותנטית יותר.
הפצה

בכורת הסרט התקיימה כחלק משבוע המבקרים במהלך פסטיבל הקולנוע בקאן 2022, שם זכה בפרס חבר השופטים. בהמשך, הוקרן הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של אדינבורו, פסטיבל הסרטים הבינלאומי של מלבורן, פסטיבל הסרטים של טלורייד, פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו, פסטיבל הסרטים של לונדון, פסטיבל הקולנוע של ניו יורק, פסטיבל הסרטים של ניו המפשייר ופסטיבל הסרטים של אדלייד.
הסרט הופץ באוסטריה, צרפת, גרמניה, הודו, אירלנד, איטליה, אמריקה הלטינית, ספרד, טורקיה ובריטניה על ידי "Mubi", ובארצות הברית ובקנדה על ידי "A24". הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-21 באוקטובר 2022 ובבריטניה ב-18 בנובמבר 2022. בישראל, עלה הסרט לאקרנים ב-29 בדצמבר 2022.
הסרט עלה לשירותי וידאו על פי דרישה בארצות הברית ב-20 בדצמבר 2022, ומאוחר יותר עלה לשירות הזרמת המדיה של "Mubi" ב-5 בינואר 2023 במדינות שבהן הופקדה על הפצת הסרט.
ביקורות

באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", זכה הסרט לציון 96% על סמך 243 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.8/10. בקונצנזוס המבקרים של האתר נכתב כי ”בהובלת ביצועיה האדירים של פרנקי קוריו, "אחרי השמש" מוביל במיומנות את הקהל למפגש בין הזיכרונות שלנו מיקירינו לבין מי שהם באמת.” באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", זכה הסרט לציון משוקלל של 95/100 על סמך 46 ביקורות, דבר המצביע על "שבחים אוניברסליים".
מבקר "הניו יורק טיימס", איי. או. סקוט, תיאר את הסרט כ"מדהים והרסני" ושיבח את ולס על כך ש"כמעט המציאה מחדש את שפת הקולנוע ושחררה את הפוטנציאל הרדום של המדיום לחשוף עולמות פנימיים של תודעה ותחושה." פיונואלה הליגן מ-"Screen Daily" כתבה כי "החיטוט המדוד אך הבלתי-פוסק של ולס... מסמן אותה כאחד הקולות החדשים המבטיחים ביותר בקולנוע הבריטי בשנים האחרונות". מבקר "וראייטי", גאי לודג', תיאר את הסרט כ"חושני ומרגש". קרלוס אגילר מ-"TheWrap" שיבח את עבודת הצילום "הנזילה ויזואלית" של גרגורי אוק וציין כי לתחושתו היא "מעוררת מלנכוליה זוהרת". מבקרת "אמפייר", בת' וב, שיבחה את הסרט כ"מחקר דמויות מתוזמר בזריזות, אמפתי וכן" וכ"ניצחון של יצירת קולנוע בריטית חדשה." בשנת 2024, ציין הקולנוען כריסטופר נולאן כי הסרט הוא אחד מהסרטים האהובים עליו, וכינה אותו "פשוט סרט יפהפה."
מספר מבקרי קולנוע הצביעו על התהודה של הסרט עם עבודותיה של מרגרט טייט; כפי שכתב מארק קרמוד מ"הגרדיאן", "יש גם עקבות ברורים לסרטיה של מרגרט טייט במלאכתה של ולס, במיוחד לסרט "Blue Black Permanent"‏ (1992), שנראה כי שימש כרפרנס טונאלי (כרך מכתביה של טייט מוצג בצורה בולטת על המסך)." בראיון ל-RogerEbert.com, אישרה ולס את השפעתה של טייט עליה, ובמיוחד של הסרט "Blue Black Permanent" ואמרה כי מדובר ב"סרט מיוחד והוא מתייחס במובנים רבים למה שעשיתי." עותק של השירים, הסיפורים והכתבים של טייט נמצא בין מדריך הטאי צ'י לספר עזרה עצמית בערימת הקריאה של קאלום. פט בראון ממגזין "Slant" כינה את סצנת השיא של הסרט בליווי "Under Pressure" כ"אחת מהסצנות הטובות ביותר של 2022", וציין כי הסצנה זו "מעלה אל פני השטח את מה שהמשיך לבעבע לאורך כל הדרך: הכאב הצורב של אובדן שהוביל את סופי להרהר על העבר."
אורי פז

ערך זה עוסק בעיתונאי ישראלי. אם התכוונתם לקצין בחיל הים, ראו .
| --- | --- |

אורי פז
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  חברת החדשות, ערוץ הכנסת, תאגיד השידור הישראלי
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  100000660118179
 www.uripaz.co.il
אורי פז הוא עיתונאי ישראלי ובעל תואר שלישי בתקשורת מאוניברסיטת בר-אילן, המשמש הממונה על קבילות הציבור בתאגיד השידור הישראלי ויושב ראש ועדת האתיקה הפנימית. שימש בעבר מנכ"ל ועורך ראשי של ערוץ 99 - ערוץ הכנסת, מאז הקמתו בשנת 2004, עד לשנת 2018 וסמנכ"ל התוכן בחברת החדשות של ערוץ 2.
ביוגרפיה

פז הוא בנו של העיתונאי ישראל פז, ממייסדי העיתון "חדשות הספורט", עורך הספורט והכתב הצבאי של "על המשמר".
פז קיבל תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל וארץ ישראל מאוניברסיטת תל אביב ב-1981, ותואר שני בתקשורת מהאוניברסיטה העברית בירושלים ב-1987. עבודת המאסטר שלו התמקדה באתיקה עיתונאית: "הפיקוח על אמצעי התקשורת – הקשר בין מועצת העיתונות לציבור". ב-2018 סיים את לימודי התואר השלישי בתקשורת באוניברסיטת בר-אילן (בהנחיית פרופ' איתן גלבוע) בנושא: "אתיקה עיתונאית - טעות, תיקון, מניעה".
החל את הקריירה העיתונאית בעיתונים "על המשמר" ו"חדשות הספורט" ככתב וכעורך (בשנים 1975 – 1983). נמנה עם צוות ההקמה של העיתון "חדשות" ב-1984.
ד"ר פז שימש בתפקידים רבים בתחנת הרדיו גלי צה"ל. הוא החל ככתב, מגיש מבזקים ויומני חדשות, ועבר לתפקידי עורך ועורך ראשי של יומן הערב "ערב טוב ישראל", ראש מחלקת החדשות והאקטואליה (בשנים 1994 – 1988), וממלא-מקום מפקד גלי צה"ל. פז נמנה עם צוות אנשי גלי צה"ל שזכו בפרס סוקולוב לתקשורת האלקטרונית על סיקור מלחמת לבנון הראשונה ב-1984. זכה בפרס מפקד גלי צה"ל במסגרת השידורים על התוכנית "ערב טוב ישראל" כעורך ראשי ב-1987 וכן על ניהול הגל המיוחד עם "קול ישראל" במלחמת המפרץ (1991) ושידורי מחלקת האקטואליה מוועידת מדריד (1992).
לאחר 16 שנים בגלי צה"ל היה פז בין מקימי תחנת הרדיו האזורית רדיוס 100FM, ושימש בה כמנהל הרדיו והתוכניות בשנים 1994 – 1996.
עבד בחדשות ערוץ 2 בתפקיד רכז הכתבים, רכז המערכת וסמנכ"ל התוכן של החברה עד להקמת ערוץ הכנסת. במסגרת פעילותו בחברה היה שותף ב-2002 להקמת מערכת החדשות של "ישראל פלוס" (ערוץ 9) ברוסית, וניהל מטעמה את המערכת בשנתה הראשונה.
בנוסף לעבודתו כעיתונאי, פז משמש כמרצה לתקשורת, ובמיוחד לאתיקה עיתונאית ולמקצועות הרדיו, במוסדות להשכלה גבוהה. לימד מ-1996 באוניברסיטת בר-אילן ומ-1990 במכללה למנהל.
בשנת 1994 קיבל מלגה מטעם ממשלת ארצות הברית והוזמן על ידי מחלקת המדינה להשתתף בפרויקט בינלאומי בנושא "תהליך קבלת ההחלטות במדיניות החוץ האמריקאית", בהשתתפות דיפלומטים ועיתונאים בכירים מרחבי העולם.
בשנת 2018 קיבל תואר דוקטור מבית הספר לתקשורת והמחלקה למדעי המדינה של אוניברסיטת בר-אילן, על עבודה שכותרתה "אתיקה עיתונאית: טעות, תיקון, מניעה", שנעשתה בהנחייתו של פרופ' איתן גלבוע.
בספטמבר 2022, מונה על ידי מועצת תאגיד השידור הישראלי "כאן" לתפקיד הממונה על קבילות הציבור בתאגיד. ביולי 2023 מונה על ידה גם כיו"ר קבוע לוועדת האתיקה הפנימית בתאגיד.
פז פרסם מחקרים ומאמרים רבים בתחומי התקשורת בכתבי עת שונים.
נשוי לרחל, פסיכולוגית קלינית, ואב לשלושה ילדים: אמיר, נדב ויובל.
הערות שוליים

↑  אורי פז, ‏אתיקה עיתונאית: טעות, תיקון, מניעה, מסגרות מדיה 18, אוקטובר 2018
↑  ד"ר אורי פז מונה לנציב קבילות ופניות הציבור של כאן, באתר אייס, 21 בספטמבר 2022
אימפרטור אלכסנדר השלישי (אוניית מערכה, 1914)

| --- | --- |
האונייה ווליה בים, 1917
האונייה ווליה בים, 1917
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי הרוסי הקיסרי
 סדרה:  אימפרטריצה מריה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנות בעיר ניקולאייב על שפת הים השחור
 תחילת הבנייה:  30 באוקטובר 1911
 הושקה:  15 באפריל 1914
 תקופת הפעילות:  17 ביולי 1917 – 29 בדצמבר 1920 (3 שנים)
 אחריתה:  נגרטה
 מידות
 הֶדְחֶק:  23,413 טון (סטנדרטי);  24,800 טון (מקסימלי)
 אורך:  168.0 מטרים
 רוחב:  27.43 מטר
 שוקע:  8.50 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  מהירות נקובה: 21.5 קשרים
 גודל הצוות:  1,202 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  2,950 מיל ימי
 הנעה:  20 דודי קיטור, 4 טורבינות קיטור
 אמצעי לחימה
 שריון:  גוף האונייה:262 מ"מ, בתי הצריח: בין 125 ל-250 מ"מ
 חימוש:  12 תותחים 305 מ"מ, 20 תותחים 120 מ"מ, 4 מערכות טורפדו
אימפרטור אלכסנדר השלישי (ברוסית: Император Александр III) הייתה אוניית המערכה השלישית והאחרונה של סדרת אימפרטריצה מריה של הצי הרוסי הקיסרי. בנייתה החלה לפני מלחמת העולם הראשונה, הושלמה במהלך המלחמה והיא שירתה בצי הים השחור. שמה שונה לווליה (ברוסית: Вólя, חופש) לפני השלמתה, ולאחר מכן לגנרל אלכסייב (ברוסית: Генерал Алексеев) ב-1920. הספינה נמסרה ב-1917, אך השיבושים של מהפכת פברואר הפכו את צי הים השחור ללא יעיל והיא לא השתתפה בשום קרב.
ווליה נכנעה לגרמנים ב-1918, אך הם נאלצו למסור אותה לידי הבריטים על פי תנאי שביתת הנשק. הבריטים הסגירו אותה לרוסים הלבנים בשנת 1919, והם השתמשו בה כדי לסייע בפינוי חצי האי קרים בשנת 1920. היא נכלאה בביזרטה, תוניסיה הצרפתית, על ידי הצרפתים ובסופו של דבר היא נגרטה על ידם בשנת 1936 כדי לשלם לה את דמי העגינה. התותחים שלה הוכנסו למחסן ושימשו מאוחר יותר את הגרמנים והפינים כתותחי חוף במהלך מלחמת העולם השנייה. שתי המדינות המשיכו להשתמש בהן לאורך המלחמה הקרה.
תיאור

אורכה של אימפרטור אלכסנדר השלישי היה 168 מטר בקו המים, הרוחב שלה היה 27.43 מטר והשוקע היה 8.36 מטר. ההדחק שלה היה 23,600 טון ארוך (23,979 טון) בעומס, 1,000 טון ארוך (1,016 טון) יותר מההדחק שתוכנן עבורה של 22,600 טון ארוך (22,963 טון). אחותה, אימפרטריצה מריה התגלתה ככבדת חרטום בשירות ונטתה לקלוט כמויות גדולות של מים דרך פתחי התותחים הקדמיים שלה ולכן הוסרו מהאונייה זוג תותחי 130 מ"מ.
הספינה צוידה בארבע טורבינות קיטור מסוג פרסונס שיובאו מג'ון בראון והחברה, בריטניה. הם תוכננו עבור סך של 26,000 כוחות סוס (19,000 קילוואט), אך הפיקו 33,200 כוחות סוס (24,757 קילוואט) בניסויי השיט שלה באמצעות קיטור שהופק על ידי 20 דודי Yarrow משולשים עם אש מעורבת עם לחץ עבודה של 17.5 אטמוספירות (1,700 קילופסקל, 260 PSI). המהירות המיועדת הייתה 21 קשר (39 קמ"ש). קיבולת הפחם המקסימלית שלה הייתה 1,700 טון ארוך (1,727 טון) בתוספת 500 טון ארוך (510 טון) מזוט, מה שנתן לה טווח של 1,640 מיילים ימיים (3,040 ק"מ) במהירות מרבית. כל הכוח החשמלי שלה הופק על ידי שלושה גנרטורים טורבו ראשיים של קרטיס 360 קילוואט (480 כ"ס) ושתי יחידות עזר של 200 קילוואט (270 כ"ס).
החימוש העיקרי שלה היה מורכב מתריסר תותחי אובוכובסקי מודל 1907 בקוטר 12 אינץ', המורכבים בארבעה צריחי תותחים משולשים שפוזרו לאורכה של הספינה. החימוש המשני שלה כלל עשרים תותחים בקוטר 130 מ"מ B7 מודל 1913 שהותקנו בעמדות משוריינות. הם היו מסודרים בשתי קבוצות, שישה תותחים לכל צד מהצריח הקדמי לארובה האחורית והארבעה הנותרים התקבצו סביב הצריח האחורי. היו לה ארבעה תותחי נ"מ בקוטר 75 מילימטר (3 אינץ'), אחד מותקן על גג של כל צריח. ארבעה צינורות טורפדו שקועים בגודל 17.7 אינץ' (450 מ"מ) נישאו, שני צינורות על כל צד רוחב מאחורי המחסן הקדמי.
אלון סנדלר

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1993 (בן 31) ישראל רמת השרון, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 פרופיל ב-IMDb
 
אלון סנדלר (נולד ב-20 בספטמבר 1993) הוא שחקן טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה

סנדלר נולד ברמת השרון. בוגר בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים.
תפקידו הראשון והמשמעותי של סנדלר היה בסדרת הנוער "אליפים", ששודרה בערוץ הילדים של Yes, שם גילם במשך כשלוש עונות, בשנים 2011–2013, את שאולי, המכונה "קטנצ'יק".
בשנים 2012 ו-2015 גילם את אושר אברהמי בגרסה הישראלית לקומדיה "נשואים פלוס" בבימויו של עופר ויצמן, ששודרה בזכיינית קשת בערוץ 2.
ב-2012 הצטלם לסדרה "המהגרים", בבימויו של גל זיו, שצולמה במיאמי, שם הוא מגלם את נאור אברהמי.
ב-2013 שיחק בסדרה ״יומני החופש הגדול״
את עילי, שרוצה להיות זמר ואינו מודע ליכולות השירה שלו.
ב-2014 החל לגלם בתפקיד ראשי בסדרת דרמת הנעורים של ערוץ 1 "עמוק במים" את בועז, אחיו התאום של דורון (מאור שוויצר).
בשנים 2015–2018 למד משחק בבית הספר לאמנויות הבמה סמינר הקיבוצים.
ב-2017 שיחק בתפקיד הראשי ב"המלאך השומר שלי" - סדרת נעורים קומית ישראלית, אשר שודרה בערוץ ניקלודיאון. בסדרה גילם את דמותו של רועי. כמו כן, שר את שיר הפתיחה של הסדרה. בשל הצלחה גדולה של הסדרה, הופקה עונה שנייה אשר עלתה לשידור ב-4 בדצמבר 2018.
ביוגרפיה > הצגות

החל מדצמבר 2022, מגלם את בילי וג'ון במחזמר "נרות יום הולדת" של תיאטרון הקאמרי בבימויה של רוני ברודצקי, לצד אולה שור - סלקטר, ישי גולן, נעמה שטרית, כנרת לימוני ומיכה סלקטר.
החל מדצמבר 2021, מגלם סנדלר את תפקידו של "פיטר פן" בהצגה "פיטר פן" בגרסה המחודשת של התיאטראות הקאמרי ואורנה פורת.
ב-2020, החל לגלם את תפקידו של "עוץ לי גוץ לי" בהצגה "עוץ לי גוץ לי", בתיאטרון הקאמרי, בגרסה המחודשת של התיאטרון. זהו חידוש להצגה הקלאסית שמשחקת  כבר 25 שנים בתיאטרון. בין המשתתפים רמי ברוך, אלי גורנשטיין, נדב נייטס, עופרי ביטרמן, נוי הלפרין, עירית קפלן, איה גרניט שבא, ועוד.
החל ממרץ 2020 שיחק בתפקיד הראשי בבכורה של המחזה "הבן" בתיאטרון הקאמרי לצד דרור קרן, נטע גרטי ושרה פון שוורצה. המחזה הוא פרי עטו של המחזאי הצרפתי פלוריאן זלר.
החל מדצמבר 2019 משחק בהצגה "לילה בפריז" בתיאטרון הקאמרי, בבימויו של המנהל האמנותי של התיאטרון גלעד קמחי. עוד משתתפים בהצגה דן שפירא, נדב נייטס, אביגיל הררי, עופרי ביטרמן ועוד.
החל מדצמבר 2018 מככב במחזמר של התיאטרון הקאמרי "שיגעון המוזיקה" (מבוסס על הסרט המצליח), בתפקיד בּוֹבִּי, לצד דנה פרידר, גל פופולר, אסף הרץ, קרולינה ועוד.
ב-2015, שיחק במחזמר המעובד "שיער", שהוצג בתיאטרון הקאמרי בבימויו של משה קפטן. באותה שנה השתתף גם בקברט הסאטירי "איכה?", שהוצג בתיאטרון הערבי-עברי ביפו בבימויו של עידו קולטון.
ב-2014 שיחק במחזמר "ספר הג'ונגל", בתפקיד מוגלי, בבימויו של חנוך רוזן, עם כוריאוגרפיה של עומר זימרי, בהפקת סולן הפקות.
סנדלר היה חבר בלהקת "על הבמה", להקת התיאטרון העירוני בהרצליה, ובמסגרתה השתתף בהצגות ובמופעים: החתול במגפיים - בתפקיד בן הטוחן (הנסיך), במסגרת פסטיבל הצגות הילדים הרצליה 2011. הברווזון המכוער - בתפקיד הברווזון המכוער, בפסטיבל הצגות הילדים בהרצליה 2010. במחזמר יוסף וכתונת הפסים המשגעת - בתפקיד פרעה. החלילן מהמלין - בתפקיד קוסטיציוס המספר. טומי בממלכת השינה - בתפקיד הכרוז ובמחזמר היירספריי - בתפקיד סיוויד.
ב-2024 מגלם תפקידים שונים במופע "מי שלא נולד - מפסיד" בתיאטרון הקאמרי במלאת 80 להולדתו של חנוך לוין.
ביוגרפיה > תפקידי אורח בטלוויזיה

יומני החופש הגדול (2013) - בתפקיד עילי, מעריץ של דפי
הפיג'מות (עונה שמינית) - בתפקיד רז, מדריך הצופים
פצועים בראש (2013) - בתפקיד מיקי פיין, אחיה של זוהר
משפחה שולטת (2014) - בתפקיד יואב
אליהו נסים

| --- | --- |

 לידה:  1933 פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  23 בפברואר 2020 (בגיל 87 בערך) 
 ענף מדעי:  אווירונאוטיקה 
 מקום קבורה:  פרדס חנה-כרכור 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בריסטול  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מוסדות:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  האוניברסיטה הפתוחה 
 
אליהו נסים (1933 – 23 בפברואר 2020) היה פרופסור מן המניין בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה בטכניון. כיהן כנשיאה החמישי של האוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה

נסים נולד בישראל. סיים תואר ראשון בהנדסת האווירונאוטיקה בשנת 1957 באוניברסיטת בריסטול ותואר שני בטכניון בשנת 1961. לאחר מכן חזר לאוניברסיטת בריסטול וסיים דוקטורט בשנת 1963. תחומי המחקר של נסים היו אווירואלסטיות, דינמיקה ואווירודינמיקה.
פרופ' נסים היה חבר סגל בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון ונושא הקתדרה להנדסה אווירונאוטית ע"ש סידני גולדסטין. כיהן בתפקידים ניהוליים בטכניון, בהם דיקן הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה (1971–1973, 1978–1980), המשנה לנשיא לעניינים אקדמיים (1984–1986) וממלא מקום המשנה לנשיא הטכניון.
בשנים 1997–2003 כיהן כנשיאה החמישי של האוניברסיטה הפתוחה ופעל רבות לקידומה ולמיצובה בעולם האקדמי בארץ. בשנת 2006 העניקה מועצת האוניברסיטה הפתוחה לפרופ' נסים תואר עמית כבוד.
נסים נפטר בפברואר 2020 ונקבר בבית הקברות בפרדס חנה.
אינגליש גרדנר

אינגליש גרדנר (באנגלית: English Gardner; נולדה ב-22 באפריל 1992) היא אצנית אמריקאית. פעמיים ברציפות סגנית אלופת העולם (מוסקבה 2013 ובייג'ינג 2015) בריצת שליחות 4x100 מטר, אלופת ארצות הברית (2013) ופעמיים ברציפות אלופת המכללות (2012 ו-2013) בריצת 100 מטר. שיאה האישי בריצת 100 מטר הוא 10.74 שניות, מה שמדרג אותה במקום השביעי בכל הזמנים ביחד עם מרלין אוטי מג'מייקה.
ביוגרפיה

גרדנר נולדה בווראיז טאונשיפ, ניו ג'רזי. היא למדה והתאמנה באוניברסיטת אורגון.
ביוגרפיה > 2011

בשנת 2011 קבעה גרדנר קבעה בריצת 100 מטר שיא ארצות הברית לנערות (שלא אושר) בתוצאה של 11.03 שניות.
ביוגרפיה > 2012 > אלופת המכללות

באליפות המכללות שנערכה ביוני 2012 זכתה גרדנר במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.10 שניות.
ביוגרפיה > 2013 > אלופת ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה ביוני 2013 זכתה גרדר במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.85 שניות, לפני אוקטביוס פרימן (10.87 שניות) ואלכסנדריה אנדרסון (10.91 שניות).
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה באוגוסט 2013 זכתה גרדנר במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.75 שניות אחרי ג'מייקה שקבעה שיא אליפות חדש של 41.29 שניות ולפני בריטניה (42.87 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.97 שניות, 3 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד. בשלב המוקדמות היא קבעה את התוצאה המהירה ביותר (10.94 שניות).
ביוגרפיה > 2015

באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט 2015 זכתה גרדנר במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 41.68 שניות, אחרי ג'מייקה שקבעה שיא אליפות חדש של 41.07 שניות ולפני טרינידד וטובגו (42.03 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 14 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.13 שניות.
ביוגרפיה > 2016

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו ביוג'ין, אורגון ביולי 2016 ניצחה גרדנר את ריצת ה-100 מטר בשיא אישי חדש של 10.74 שניות בתוצאה השביעית בטיבה בכל הזמנים ונכללה בנבחרת ארצות הברית למשחקים האולימפיים. במשחקים האולימפיים עצמם היא סיימה במקום שביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.94 שניות וזכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם טיאנה ברטולטה, אליסון פליקס וטורי בואי בתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של 41.01 שניות, לפני ג'מייקה (41.36 שניות) ובריטניה (41.77 שניות).
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 100 מטר: 10.74 שניות (2016)
ריצת 200 מטר: 22.62 שניות (2013)
שיאים אישיים > אולם

ריצת 60 מטר: 7.12 שניות (2012)
אלון נתן

אלון נתן (נולד ב-26 בינואר 1967) הוא כדורגלן עבר ומנכ"ל ישראלי.
ככדורגלן שיחק בעמדת הקשר ההתקפי במכבי תל אביב, בני יהודה תל אביב ונבחרת ישראל. נתן, שזכה לכינוי "אלוני", התבלט ביכולתו הטכנית הגבוהה, אך נאלץ לפרוש מכדורגל בגיל צעיר בגלל פציעה.
לאחר פרישתו נכנס לענף הנדל"ן והיה שותף ומנכ"ל חברת הבנייה צ. לנדאו עד קריסתה.
קריירת משחק

אלון נתן הצטרף כבר בגיל 7 לקבוצת הנערים של מכבי תל אביב, ובמדיה התקדם עד שבעונת 1983/1984 עלה לקבוצה הבוגרת. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ערך נתן עוד בטרם מלאו לו 17, כשעלה כמחליף בהפסדה הביתי 2-0 להפועל לוד, ב-1 באוקטובר 1983. הופעתו הראשונה בהרכב נערכה כחודש אחר כך, ובה כבש נתן שער יתרון לזכות קבוצתו במשחק הדרביי שהסתיים בהפסד 2-1 להפועל תל אביב. עונת הבכורה של נתן הסתיימה עם 22 הופעות ושני שערים.
בעונה שלאחר מכן רשם אלון נתן 26 הופעות ליגה, בהן כבש שלושה שערים. שניים משעריו נכבשו במשחקי הדרבי מול הפועל תל אביב, ובסך הכל כבש ארבעה שערים במשחקים אלו במהלך הקריירה.
עונת השיא של נתן הייתה עונת 1986/1987. הוא כבש במהלכה עשרה שערי ליגה, והוסיף שער נוסף בחצי גמר גביע המדינה מול בית"ר ירושלים. באותה עונה, חגג נתן תואר ראשון עם מכבי תל אביב, ואף כבש בבעיטות הכרעה בניצחון הקבוצה בגמר הגביע על מכבי חיפה. עם סיום העונה, ערך נתן את הופעתו הראשונה והיחידה במדי נבחרת ישראל. הוא עלה כמחליף בהפסד 4-0 לברזיל במשחק ידידות שנערך באצטדיון רמת גן ב-1 ביוני 1987.
גם בעונת 1987/1988 זכתה הקבוצה בגביע המדינה, לאחר ניצחון על הפועל תל אביב במשחק הגמר, בו נתן לא שותף. בסך הכל שיחק נתן שבע עונות במכבי תל אביב, שהתאפיינו במספר רב של פציעות. למרות זאת, על אף תקופה לא מוצלחת של הקבוצה, הצליח נתן להתבלט בכישרונו. הוא כבש 29 שערי ליגה עבור הקבוצה, ב-150 הופעות.
במהלך עונת 1990/1991, תוך שהוא מתאושש מפציעה, הודיע נתן על פרישה ממשחק, אך לבקשתו גיורא שפיגל הושאל נתן לקבוצת בני יהודה תל אביב אותה אימן. הוא הספיק לערוך 13 הופעות ליגה במדיה, בהן כבש שער אחד, וכמו כן ארבע הופעות בגביע המדינה בהן כבש ארבעה שערים נוספים. לאחר שנפצע פעם נוספת, נאלץ נתן לפרוש ממשחק פעיל, עוד לפני שהיה בן 24. החלטתו התקבלה גם עקב רצונו לעזור בעסקים של משפחתו, במפעל "מרס תעשיות, זכוכית ומנורות".
נתן הוסיף לשחק במדי מכבי תל אביב בטורנירי קבוצת הוותיקים של המועדון.
תארים

גביע המדינה (2): 1986/1987, 1987/1988
חיים אישיים

אלון נתן הוא בנו של שלמה (מוני) נתן, שחקנה לשעבר של מכבי יפו.
נשוי לליאת נתן ולהם ארבעה ילדים.
בשנת 2010 מונה אלון נתן לתפקיד המנכ"ל של חברת הבנייה צ. לנדאו. בקיץ 2014, בעקבות מבצע צוק איתן, הגישה החברה בקשה להקפאת הליכים.
הערות שוליים

1 2  אשר גולדברג, ‏‏"הגול שלי היה שילוב של מראדונה ומסי", באתר ספורט1, 31 בדצמבר 2021
↑  מערכת ספונסר, אלון נתן התמנה למנכ”ל קבוצת חברות הבניה צ. לנדאו, ‏12 בדצמבר 2010
↑  אורי חודי, ‏פשיטת רגל גדולה בנדל"ן: חברת הבנייה צ. לנדאו מבקשת הקפאת הליכים בשל "התייקרות תשומות, הקיפאון בשוק, מצוקת האשראי ומבצע צוק איתן", באתר גלובס, 19 באוגוסט 2014
↑  אלפי שאולי, צ. לנדאו בהקפאת הליכים; "הרוכשים מוגנים", באתר ynet, 20 באוגוסט 2014
אורי עמית

לוחית זיכרון לאורי עמית ברמת גן
אוּרי עמית (6 בינואר 1934 - 18 באוקטובר 2011) היה איש ציבור ישראלי, פעיל מפא"י ומפלגת העבודה, שכיהן כראש העירייה השלישי של רמת גן (1983–1989).
הערות שוליים

↑  טכנאי המטוסים לשעבר מאמץ את הבסיס, מעריב, 9 באוגוסט 1984.
↑  מ. פ. ר"ג-גבעתיים דורשת הארכת כהונתו של המזכיר, דבר, 31 במרץ 1975; אורי עמית – מזכיר בפועל של מ.פ. ר"ג–גבעתיים, דבר, 5 בדצמבר 1975.
↑  מוחים על התערבות הראל בבחירת מזכיר מ.פ. ר"ג, דבר, 19 בנובמבר 1975; א. עמית ייבחר היום מ"מ מזכיר מועצת פועלי רמת-גן, דבר, 4 בדצמבר 1975; אורי עמית – מזכיר בפועל של מ.פ. ר"ג–גבעתיים, דבר, 5 בדצמבר 1975; מזכיר מ.פ. רמת-גן ייבחר בסוף החודש, דבר, 17 בדצמבר 1975; בחירת מזכיר מ. פ. ר"ג–גבעתיים ב-4 בינואר, דבר, 28 בדצמבר 1975.
↑  אורי עמית מזכיר מ.פ. רמת-גן וגבעתיים, דבר, 4 באוגוסט 1977.
↑  אורי עמית – מועמד העבודה למזכיר מ.פ. ר"ג, דבר, 26 בפברואר 1981; אורי עמית נבחר מחדש למועצת פועלי ר"ג–גבעתיים, דבר, 17 ביוני 1981
↑  אורי עמית, חוג "יחדיו" הוא מפא"י, דבר, 2 בספטמבר 1981.
↑  יצחק מרידור, עמית - מועמד ברמת גן, דבר, 14 ביוני 1983
↑  ע"פ 1798/93 אורי עמית נגד מדינת ישראל, ניתן ב-1 בספטמבר 1994
↑  שמואל דקלו, ‏ראש עיריית ר"ג לשעבר לבג"ץ: צבי בר קיבל שוחד במיליוני דולרים, באתר גלובס, 30 באוקטובר 2002
↑  בג"ץ 9215/02 אורי עמית נ' משטרת ישראל ואחרים, ניתן ב־2 באפריל 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007408885105171  VIAF: 4468153239465129450003   WorldCat (עם VIAF): 4468153239465129450003
אידה ווה

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1846 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  25 בינואר 1919 (בגיל 72) פילדלפיה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ida Waugh 
 מקום קבורה:  בית הקברות וודלנדס 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה  Académie Delécluse 
 תחום יצירה:  ספרות ילדים 
 יצירות ידועות:  Daughter of the Forest, Little Polly Prentiss 
 
אידה ווה (באנגלית: Ida Waugh‏; 24 באוקטובר 1846 – 25 בינואר 1919) הייתה מאיירת אמריקאית של ספרות ילדים.