stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מופע האימים של רוקי
צוות השחקנים

| תפקיד | הפקת ווסט אנד המקורית 1973 | הפקת ברודוויי המקורית 1975 | סרט הקולנוע מופע הקולנוע של רוקי 1975 | הפקת ברודוויי המחודשת 2000 | הפקת הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין 2013 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרנק נ'פורטר | טים קארי | טים קארי | טים קארי | טום יואיט | אבינועם בן נחום |
| מג'נטה | פטרישיה קווין | ג'יימי דונלי | פטרישיה קווין | דפני רובין-וגה | תום אנטופולסקי |
| סדרנית / נערת פופקורן / טריקסי | פטרישיה קווין | ג'יימי דונלי |  | דפני רובין-וגה | תום אנטופולסקי |
| קולומביה / סדרנית | נל קמפבל (נל הקטנה) | בוני אסטן | נל קמפבל (נל הקטנה) | ג'ואן ג'ט | נטע טמשה |
| סדרנית |  |  |  | ג'ואן ג'ט |  |
| ג'נט ווייס | ג'ולי קובינגטון / בלינדה סינקלייר | אביגיל האנס | סוזן סרנדון | אליס ריפלי | אגם רודברג |
| קריין | ג'ונתן אדמס | גרהם ג'ארוויס | צ'ארלס גריי | דיק קאבט | נצר חריט |
| אדי | פאדי או'הגן | מיט לוף | מיט לוף | ליאה דה לריה | שפי מרציאנו |
| ד"ר סקוט | פאדי או'הגן | מיט לוף | ג'ונתן אדמס | ליאה דה לריה | שגיא הלפרין |
| רוקי | ריינר בורטון | קים מילפורד | פיטר הינווד | סבסטיאן לה קוז | גל אמיתי / עמית אפשטיין |
| בראד מייג'ורס | כריסטופר מלקולם | ביל מילר | ברי בוסטוויק | ג'ארוד אמיק | נדב לאור |
| ריף ראף | ריצ'רד או'בריאן | ריצ'רד או'בריאן | ריצ'רד או'בריאן | ראול אספנזה | אלעד אטרקצ'י |
| ראלף האפצ'ט |  |  | ג'רמי ניוסון |  |  |
| בטי מונרו |  |  | הילרי פר |  |  |
הקלטות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  1973 בריטניה לונדון  1974 רוקסי  1974 אוסטרליה אוסטרליה  1975 ברזיל ברזיל  1975 פסקול הסרט "מופע הקולנוע של רוקי"  1976 מקסיקו מקסיקו  1977 נורווגיה נורווגיה |  1978 ניו זילנד ניו זילנד  1980 גרמניה גרמניה  1981 אוסטרליה אוסטרליה  1990 בריטניה לונדון ("The Whole Gory Story")  1991 איסלנד איסלנד  1992 אוסטרליה אוסטרליה  1994 גרמניה גרמניה |  1995 ניו זילנד ניו זילנד  1995 פינלנד פינלנד  1995 איסלנד איסלנד  1995 גרמניה גרמניה  1996 דנמרק דנמרק  1996–1997 האיחוד האירופי אירופה  1997 גרמניה גרמניה |  1998 בריטניה לונדון  1998 דרום אפריקה דרום אפריקה  2001 ארצות הברית ברודוויי  2001 קוריאה קוריאה  2001 פרו פרו  2002 הפיליפינים הפיליפינים |  2005 קנדה ונקובר  2007 פנמה פנמה  2009 מקסיקו מקסיקו  2010 איסלנד איסלנד  2011 פולין פולין  2011 יפן יפן |  |  |  |
פרסים ומועמדויות

הפקת לונדון המקורית של "מופע האימים של רוקי" זכתה בפרס המחזמר בטוב ביותר בטקס פרסי Evening Standard בשנת 1973. בנוסף, הן הפקת ברודוויי המקורית והן הפקת ברודוויי המחודשת משנת 2000 היו מועמדות לפרס טוני ולפרס Drama Desk.
פרסים ומועמדויות > הפקת לונדון המקורית

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1973 | פרס Evening Standard | המחזמר הטוב ביותר | המחזמר הטוב ביותר | זכייה |
פרסים ומועמדויות > הפקת ברודוויי המקורית

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1975 | פרס טוני | עיצוב התאורה הטוב ביותר | צ'יפ מונק | מועמדות |
| 1975 | Drama Desk | שחקן בתפקיד ראשי במחזמר | טים קארי | מועמדות |
| 1975 | Drama Desk | שחקנית בתפקיד ראשי במחזמר | בוני אנטן | מועמדות |
| 1975 | Drama Desk | חוויה תיאטראלית יוצאת דופן | חוויה תיאטראלית יוצאת דופן | מועמדות |
פרסים ומועמדויות > הפקת ברודוויי המחודשת משנת 2000

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | פרס טוני | ההפקה המחודשת הטובה ביותר של מחזמר | ההפקה המחודשת הטובה ביותר של מחזמר | מועמדות |
| 2001 | פרס טוני | שחקן בתפקיד ראשי במחזמר | טום יואיט | מועמדות |
| 2001 | פרס טוני | הבימוי הטוב ביותר של מחזמר | כריסטופר אשלי | מועמדות |
| 2001 | פרס טוני | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | דייוויד סי. וולארד | מועמדות |
| 2001 | Drama Desk | ההפקה המחודשת הטובה ביותר של מחזמר | ההפקה המחודשת הטובה ביותר של מחזמר | מועמדות |
| 2001 | Drama Desk | שחקן בתפקיד ראשי במחזמר | טום יואיט | מועמדות |
| 2001 | Drama Desk | הבימוי הטוב ביותר של מחזמר | כריסטופר אשלי | מועמדות |
| 2001 | Drama Desk | הכוריאוגרפיה הטובה ביותר של מחזמר | ג'רי מיטשל | מועמדות |
| 2001 | Drama Desk | עיצוב תפאורה טוב ביותר של מחזמר | דייוויד רוקוול | מועמדות |
| 2001 | Theatre World | Theatre World | ראול אספרזה | זכייה |
משאבת טבעת מים

משאבת טבעת מים
משאבת טבעת מים (באנגלית: water ring pump) או "משאבת טבעת נוזל", היא סוג של משאבת שינוי נפח. היא משמשת כמשאבת ואקום, כמשאבה לריקון אוויר (priming) או  כמדחס ללחץ נמוך. המשאבה מונעת על ידי מנוע חשמלי.
עקרון הפעולה

משאבת טבעת מים מורכבת ממאיץ (אימפלר), הנע בתוך בית אובלי. בתקרת חלל השאיבה פתחים, שניים ליניקה ושניים לסניקה. לפני ההפעלה ממלאים את חלל השאיבה בכמות מדודה של מים. התנועה הסיבובית המהירה של המאיץ גורמת למים להסתחרר, להיזרק החוצה ולהיצמד לדופן בית המשאבה, ולקבל את צורתו, צורת טבעת אובלית. בשל כך מרוחקת דופן טבעת המים מן המרכז באזור פתחי היניקה וקרובה אליו באזור פתחי הסניקה. קרבה וריחוק אלה גורמים להקטנה ולהגדלת חלל השאיבה בין כנפי המאיץ, ועקב כך ליניקה ולסניקה של אוויר מצדו העליון של בית המשאבה. האוויר הנשאב נלכד בין הכנפיים ומוסע מפתח היניקה אל פתח הסניקה.
כמות המים המוכנסת לחלל השאיבה לפני הפעלת המשאבה חייבת להיות מדויקת, מאחר שהיא קובעת את הקוטר הפנימי של טבעת המים. כמות מים קטנה מדי (כתוצאה ממילוי לא מספיק או בשל התנדפות המים תוך כדי פעולת המשאבה) תיצור שינוי נפח קטן מדי, ספיקת המשאבה תהיה קטנה מדי או שלא תשאב כלל. כמות מים גדולה מדי תחסום חלקית את פתחי היניקה והסניקה, וספיקת המשאבה תקטן. אם בית המשאבה יוצף כולו במים, לא תיווצר טבעת מים והמשאבה לא תשאב אוויר כלל.
בין המשאבות המכניות ראויה לציון מיוחד משאבת טבעת מים, שבה פעולת השאיבה נוצרת על ידי טבעת מים דינמית, המקבלת את תנועתה על ידי גלגל כפות הסובב בתוך בית משאבה אקצנטרי. יתרון משאבה זו הוא שאין מגע בין חלקי מתכת נעים, הדרוש ליצירת אטימה ודחיסה כפי שתואר לעיל, וכתוצאה מכך בלאי המשאבה נמוך בהרבה מאשר בסוגים אחרים של משאבות מכניות. חסרונה הוא שהריק שהיא יכולה ליצור מוגבל על ידי נקודת הרתיחה של המים המסתחררים בה
שימושים

משאבת טבעת מים משמשת לריקון אוויר מחלל היניקה של משאבות צנטריפוגליות גדולות, כמדחס אוויר או גז ללחץ נמוך (כאשר נדרש אוויר או גז נקי משמן סיכה) וכמשאבה ליצירת ואקום במערכות קיטור ובמתקני תעשייה שונים.
מעון פלג בוצ'ארוב

| --- | --- |

חדר ישיבות במעון
 מידע כללי
 סוג:  דאצ'ה 
 שימוש:  משכנו של נשיא רוסיה
 מיקום:  Tsentralny City District 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 בעלים:  המנהל לענייני נשיא רוסיה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1934–1955 (כ־21 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1955 
 תאריך פירוק:  2024 
 אדריכל:  מירון מרז'אנוב וסילי ששקוב
 קואורדינטות:  43°37′05″N 39°42′11″E﻿ / ﻿43.618172°N 39.702942°E﻿ / 43.618172; 39.702942
  (למפת מחוז קרסנודאר מוגדלת) קרסנודאר סוצ'י נובורוסיסק ארמאביר ייסק קרופוטקין סלאביאנסק אנאפה טואפסה לבינסק אדיגיה קאראצ'אי צ'רקסיה  סטברופול ק. רוסטוב גאורגיה אוקראינה ים אזוב הים השחורפלג בוצ'ארוב(למפת מחוז קרסנודאר רגילה) קרסנודאר סוצ'י נובורוסיסק ארמאביר ייסק קרופוטקין סלאביאנסק אנאפה טואפסה לבינסק אדיגיה קאראצ'אי צ'רקסיה  סטברופול ק. רוסטוב גאורגיה אוקראינה ים אזוב הים השחורפלג בוצ'ארוב
 
מעון פלג בוצ'ארוב (ברוסית: Бочаров Ручей) הוא בית קיץ, אחד המעונות הנשיאותיים ברוסיה, המשמש כמעון המגורים של נשיא רוסיה. המעון שוכן בעמק פלג בוצ'ארוב בתחומי סוצ'י החדשה, בנפת המרכז (רו') של סוצ'י שבחבל קרסנודאר.
היסטוריה

המעון הנשיאותי נבנה על פי יוזמתו של קומיסר הצבא והצי קלימנט וורושילוב משנת 1934. לאדריכל הפרויקט מונה מ. מרז'אנוב. בשנת 1955, בתכנונו של וסילי ששקוב ובשיתוף פעולה עם המעצב ס. ונצ'אגוב בוצע שדרוג האתר.
שם המעון ניתן לו על ידי נחל קטן (Бочаров ручей) שזורם בקרבתו. ב-22 באוקטובר 1938 נעצר במקום וסילי בליוכר. משנת 1960 החלו להתארח וללון בו מנהיגי ברית המועצות, כדוגמת ניקיטה חרושצ'וב, ליאוניד ברז'נייב ומיכאיל סוסלוב, והתגוררו בו גם מנהיגים אחרים מהגוש הסוציאליסטי, כדוגמת יוסיפ ברוז טיטו, מנהיג יוגוסלביה.
משנת 1991 זהו אחד המעונות העיקריים על חופי הים השחור המשמש את מנהיגות רוסיה ומשמש כבית קיץ לנשיא רוסיה.
מאז 2000 היה לאחד המעונות הנשיאותיים המועדפים על ולדימיר פוטין, ונבנה בתוכו מעגן יאכטות ומנחת מסוקים. בתקופת נשיאותו של דמיטרי מדבדב הוא אירח כאן את הקנצלרית אנגלה מרקל באפריל 2009.
בנובמבר 2017 אירח פוטין את נשיא טורקיה ארדואן בפגישה שנמשכה יותר מארבע שעות. בספטמבר 2019 הוא אירח גם את ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לפגישה משותפת שנערכה בנוכחות שר ההגנה של רוסיה סרגיי שויגו, שר החוץ של רוסיה סרגיי לברוב ועוזריו.
גלריה

פוטין עם בני הזוג ג'ורג' בוש האב וברברה בוש. ספטמבר 2003.
פוטין מארח את בוש, אפריל 2008
מדבדב מארח את מרקל, אוגוסט 2008
פוטין וברלוסקוני במעון, 2005
מדבדב מארח את עבדאללה השני, מלך ירדן, אוגוסט 2008
ראו גם

נובו-אוגריובו
הערות שוליים

↑  "Переговоры Путина и Эрдогана продлились более четырех часов". Газета.ru. 2017-11-13.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נשיא רוסיה פוטין ונשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש לפני מסיבת עיתונאים משותפת במעון.
6 באפריל 2008.
מרק יודל

| --- | --- |

מרק יודל (2012)
 לידה:  9 באוקטובר 1956 (בן 67) סירקיוז, מדינת ניו יורק
 תחום יצירה:  פיסול, קדרות
מרק יודל (Mark Yudel; נולד ב-9 באוקטובר 1956) הוא פסל ואמן קרמיקה ישראלי יליד ארצות הברית.
ביוגרפיה

מרק יודל נולד בסירקיוז (Syracuse), שבמדינת ניו יורק. בשנת 1973 עלה לישראל. בין השנים 1976–1978 למד באקדמיה החופשית לאמנות פלסטית, בהאג, הולנד. בין השנים 1979–1984 למד קדרות במחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית ב"בצלאל". בתחילת לימודיו בבצלאל עבד גם אצל משה סעידי בכפר מנחם. בשנת 1986 יצר קיר קרמי במרכז בריאות בשייח' ג'ראח בירושלים. כיום יודל מתגורר ופועל בפרדס חנה.
עבודותיו של הפיסוליות של יודל מאופיינות בשימוש בחומר בבניית-יד ובעיצוב דמויות קריקטוריסטי. רוב יצירותיו נשרפות בטכניקה של שריפת "רקו". חלק גדול מן העבודות נצבע בדגמים עיטוריים צבעוניים ונעשה שימוש בחותמות לשם יצירת טקסטורות.
השכלה

1976-1978 האקדמיה החופשית לאמנות פלסטית, האג
1979-1984 המחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1983-1984 סמינר לקרמיקה, אוסטריה
1984 סמינר בטכניקת "רקו", אוסטריה
פרסים

1984 פרס שפירא להישגים בעיצוב קרמי
1992 פרס אליקס דה רוטשילד לפיסול קרמי
1992 פרס גלריית "קדים" לקרמיקה
2000 מלגה מטעם המועצה הבריטית לאומנות
2004 פרס אליקס דה רוטשילד לפיסול קרמי
תערוכות יחיד

| --- | --- |
 1986 המרכז האמריקאי לתרבות, ירושלים  1986 גלריה דלסון-ריכטר, יפו  1990 גלריה Buschgraben, ברלין  1993 בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים  1997 בית החולים רוטשילד, חיפה:  1998 המשכן לאמנויות הבמה, תל אביב  2003 המשכן לאמנויות הבמה, תל אביב  2009 "שיח קדומים" (תערוכה משותפת עם יפעה אדיר), מוזאון וילפריד ישראל, קיבוץ הזורע  2009 "שיח קדומים" (תערוכה משותפת עם יפעה אדיר), מגדל שלום, תל אביב
מריניה גראנדה

מריניה גראנדה (בפורטוגזית: Marinha Grande) היא עיירת חוף, הממקומת בקרבת העיר לייריה אשר במערב פורטוגל.
העיר חוגגת מדי שנה את יום העלייה לשמיים (Ascension Day).
העיר נמצאת במרחק של כ-130 ק"מ מהעיר ליסבון, כ-80 ק"מ מהעיר קוימברה וכ-193 ק"מ מהעיר פורטו.
היסטוריה

יער פיניאל דה לייריה ניטע במאה ה-13 על ידי אפונסו השלישי והורחב בהמשך על ידי דיניש, מלך פורטוגל, כדי לספק עצים לתעשייה הימית.
במאה ה-18, הוקם מפעל הזכוכית המלכותי (Real Fabrica de Vidros) ונקנה על ידי היזם האנגלית וויליאם סטפנס.
בשנת 1934, נערכה בעיר התקוממות נגד שלטון אסטדו נובו.
כלכלה

מריניה גראנדה היא יצרנית הזכוכית הגדולה ביותר בפורטוגל ומוכרת בזכות יער האורנים וחופי הים המרהיבים שבה.
הערות שוליים

↑  Portal da Marinha Grande / Quem Somos, www.cm-mgrande.pt
↑  Revolta da Marinha Grande, RTP Ensina (ב־European Portuguese)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4605345-1  LCCN: n84030432  MusicBrainz: e024a709-2308-42f4-83f4-21c6064c3441  VIAF: 131395906   WorldCat (עם VIAF): 131395906 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מריניה גראנדה".
מרינוס משכם

מרינוס (ביוונית: Μαρῖνος ὁ Νεαπολίτης; נולד בסביבות 440 או 450 לספירה) היה פילוסוף נאופלאטוני יליד פלאביה ניאפוליס (שכם) בארץ ישראל בתקופה הביזנטית. הוא היה תלמידו של פרוקלוס באתונה.
חייו

מרינוס נולד בשכם והיה כנראה שומרוני, או אולי יהודי. בשלב מוקדם הומר לדת היוונית הישנה, מעידים מקורות בני הזמן; שמואל קרויס מניח שזהו רק הד לעובדה שהשתייך לזרם הפילוסופי האתונאי. לדברי פוטיוס, מרינוס ויתר על דתו השומרונית "משום שהיא סטתה מדתו של אברהם והכניסה בה חידושים, והוא התאהב בפגניות. אף על פי כן, באמצעות עבודה קשה, הוא עלה בפרסומו על תהילתם של רבים מוכשרים ומבוגרים ממנו". מדבריו של דמאסקיוס אנו למדים שהוא היה חלש בגופו.
מרינוס הגיע לאתונה בתקופה שבה, למעט פרוקלוס, היה מחסור גדול של גברים בולטים באקדמיה האפלטונית. מסיבה זו הוא הצליח להגיע לראשות האקדמיה (סכולארכס (אנ')) עם מותו של פרוקלוס בשנת 485. בתקופה זו מורי הדת היוונית הישנה סבלו מרדיפות בידי הנוצרים ומרינוס נאלץ לחפש מקלט באפידאורוס. הוא מת בסביבות שנת 500, אולי באתונה.
חיבוריו

חיבורו העיקרי של מרינוס הוא הביוגרפיה "חיי פרוקלוס", המקור העיקרי למידע על חייו של פרוקלוס. מועד פרסום הביוגרפיה קבוע באמצעות ראיות פנימיות לשנת מותו של פרוקלוס, שכן הוא מזכיר ליקוי חמה שיקרה כאשר תסתיים השנה הראשונה שלאחר אותו אירוע. החיבור פורסם לראשונה יחד עם חיבוריו של מרקוס אורליוס בשנת 1559; הוא פורסם מחדש בנפרד על ידי יוהאן אלברט פבריציוס (אנ') בהמבורג בשנת 1700, ונערך מחדש בשנת 1814 על ידי ז'אן פרנסואה בואסונאד דה פונטארבי (אנ') עם תיקונים והערות.
מרינוס גם חיבר פרשנות (או מבוא) לחיבור "נתונים" (אנ') של אוקלידס, ופרשנות ל"פרשנות קטנה" של תאון מאלכסנדריה (אנ'). ישנו גם טקסט אסטרונומי ששרד, הדן בשביל החלב.
חיבוריו האבודים כללו פירושים על אריסטו (אנ') ועל "פילבוס" (אנ') של אפלטון. בסודא נאמר שהוא השמיד את האחרון מכיוון שאיסידורוס מאלכסנדריה, יורשו בראשות האקדמיה, הביע את הסתייגותו ממנו.
פוטיוס מביע בביבליותקה שלו את דעתו על הגותו של מרינוס: "ברור שמרינוס, אם לשפוט על פי מה שאמר ומה שכתב, שלא הסתכם בהרבה, לא היה יוצר מעמיק של הרעיונות הפוריים המצמיחים דעות נבונות על טבעם של דברים".
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Marinus, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
1 2 3 4 5  Marinus of Neapolis, באתר אוניברסיטת סנט אנדרוז (באנגלית)
1 2  מנחם שטרן – M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II, pp. 673-674: Damascius, Vita Isidori, apud: Photius, Bibliotheca, Cod. 242
1 2 3  Samuel Krauss, "Marinus, a Jewish Philosopher of Antiquity", The Jewish Quarterly Review 9(3), 1897, 518–519 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
↑  סודא, מרינוס, μ199
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265057605171  PLWABN: 9810677812605606  BIBSYS: 90249158  BNE: XX1187274  BnF: cb122068233 (data)  CiNii: DA04181111  GND: 100952992  ICCU: RAVV000483  ISNI: 0000 0001 1604 9835  LCCN: n86107863  NKC: jn20020606005  NLG: 45341  NTA: 073157643  RERO: 02-A010113791  SELIBR: 195400  SUDOC: 030705843  ULAN: 500056156  VcBA: 495/24295  VIAF: 20477796   WorldCat (עם VIAF): 20477796
מרק מושביץ

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1920 רוסטוב, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 פטירה:  20 במרץ 1995 (בגיל 74) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 השכלה:  אוניברסיטת קיימברידג' 
 פרסים והוקרה:  פרס התעשייה (1983) 
 
מרק מושביץ (22 באוגוסט 1920, ח' באלול ה'תר"ף – 20 במרץ 1995, י"ח באדר ב' ה'תשנ"ה) היה תעשיין ישראלי, יו"ר מועצת המנהלים של "עלית" וכיהן כנשיא התאחדות התעשיינים בישראל בשנים 1969–1975.
ביוגרפיה

מושביץ נולד בעיר רוסטוב שברוסיה הסובייטית לדוד מושביץ ולפאולינה לבית פבזנר, בגיל 20 עלה לארץ ישראל. למד כימיה באוניברסיטת קיימברידג'.
בשנת 1941 הצטרף לבית חרושת "עלית", שאביו נמנה עם מייסדיו. יחד עם שותפו לניהול החברה, אבא פרומצ'נקו, היה אחראי לפיתוחה של חברת עלית ולהפיכתה לאחד הקונצרנים הגדולים בישראל. בשנת 1955 החליטה עלית לייצר לראשונה בישראל קפה נמס. עד אז היה הקפה הנמס נפוץ בחו"ל בלבד ולא יובא לישראל. החברה הקימה מפעל לקפה בצפת כשאת הידע סיפק יצרן קפה נמס יהודי מארצות הברית. פרומצ'נקו היה המהנדס ואיש הביצוע של היוזמה החדשה, ומושביץ היה אחראי על שיווק ופרסום המוצר.
בשנת 1961 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של "עלית".
החל משנת 1959 מילא תפקידים מרכזיים בהתאחדות בעלי התעשייה, בהם יו"ר ועדת היצוא, יו"ר אגף מזון ויו"ר הוועד הפועל.
בין השנים 1964–1969 כיהן כיו"ר מכון היצוא הישראלי. בשנת 1964 נבחר ליו"ר מועצת המנהלים של בנק ישראלי לתעשייה.
בשנת 1969 נבחר לנשיא התאחדות התעשיינים בישראל, וכיהן בתפקיד זה עד 1975. בתפקידו זה קיים משא ומתן על תנאי העבודה עם מזכ"ל ההסתדרות, יצחק בן-אהרן, ובין השאר נמנו השניים על חותמי "עסקת חבילה" בין הממשלה, ההסתדרות והמעסיקים.
בשנת 1979 נבחר ליו"ר מועצת המנהלים של הבנק למלאכה. בשנה זו נמנה עם מייסדי חברת ההחזקות "דנות" ומונה ליו"ר הדירקטוריון שלה. ב-1984 נקלעה "דנות" לקשים כלכליים וב-1985 נכנסה לפירוק.
בשנת 1989 נבחר ליו"ר מועצת המנהלים של הבנק הבינלאומי.
בשנת 1983 זכה ב"פרס התעשייה".
נפטר במרץ 1995 ונקבר בבית הקברות קריית שאול.
חיים אישיים

מרק מושביץ נישא ליהודית מושביץ. בנם, דוד מושביץ, שימש מנכ"ל ויו"ר מועצת המנהלים של "עלית".
בן נוסף, דני מושביץ, נספה בתאונת מטוס באפריל 1971, הותיר אחריו בן ובת. על שמו הוקם בשכונת התקווה "בית דני".
הנצחה

על שמו של מושביץ נקרא רחוב בראשון לציון.
הערות שוליים

↑  דוד ליפקין, נמשיך להאבק על פרמיה של 60 אג' לדולר, דבר, 23 בפברואר 1966, המשך
↑  ה"חבילה" חתומה, מעריב, 3 בפברואר 1970
↑  דוד ליפקין, מושביץ: קרתה לנו טרגדיה; החובות 44 מיליון דולר, מעריב, 28 באוקטובר 1985, המשך
דוד ליפקין, השעתיים המרות של מרק מושביץ, מעריב, 1 בנובמבר 1985
↑  דוד מושביץ, באתר של משרד עורכי דין יוסי אברהם ושות'
↑  בצהריים - הלוויית דן מושביץ ז"ל, מעריב, 2 במאי 1971
↑  אבן פינה למרכז קהילתי בשכונת התקרה ע"ש דני מושביץ, דבר, 15 ביוני 1973
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007417289305171  VIAF: 66153237780729211595   WorldCat (עם VIAF): 66153237780729211595
מלחמת מדין

מלחמת מדין היא מלחמה המתוארת בתנ"ך אשר התרחשה בין עם ישראל לבין שבטי מדין, מעט לפני כניסת ישראל לארץ כנען. כמתואר בספר במדבר, פרק ל"א. זו המלחמה שתיאורה הוא הארוך והמפורט בתורה. המלחמה הסתיימה בתבוסת מדין, הרג כלל הגברים, הרג מלכי מדיין ושביית כל הנשים והילדים. משה רוגז על מפקדי הצבא על שהשאירו את הנשים והילדים בחיים, ומורה על הרג כל הנשים "אשר ידעו משכב זכר" וכן הרג כל הילדים הזכרים, למעט הטף בנשים "אשר לא ידע משכב זכר".
הוגים מודרניים מתארים את הפרשה כדוגמה להבדל בתפיסת המוסר בין תקופת המקרא לעת המודרנית. לעומת הוגי דת מודרניים, המתארים זאת כדוגמה לצורך בהרתעה קשה מול אויב אכזר, ולהבדלים בין האיומים הביטחוניים בימי קדם לבין העת החדשה.
רקע

לפי התנ"ך, בשנת הארבעים ליציאת מצרים, לאחר שניסה לקלל את ישראל ללא הצלחה, יעץ בלעם בן בעור למלכי מדין ומואב להחטיא את עם ישראל, וכך לגרום למגפה. המדינים קיבלו את עצתו, ושלחו את בנותיהם לפתות את בני ישראל. התכסיס הצליח, ובני ישראל חטאו בגילוי עריות, ואף בעבודה זרה, כאשר בנות מדין קראו להן להקריב לאלוהיהן – בעל פעור. בשיאו של האירוע, נכנס זמרי בן סלוא, נשיא בית אב בשבט שמעון, יחד עם כזבי בת צור, ביתו של אחד ממלכי מדין, לתוך אוהל לעיני כל בני ישראל, נואף עימה, ופינחס נכנס אחריו ודקר למוות את שניהם.
לפי התנ"ך, עשרים וארבעה אלף איש מבני ישראל מתו במגפה. לפי התנ"ך מגפה זו פרצה בעקבות החטא, ומשה הצטווה לנקום את נקמת ה' במדין, קודם שימות.
המלחמה

משה ציווה את העם שיפרישו אלף אנשים מכל שבט למלחמה, ומינה את פינחס ללכת בראשם. הלוחמים תקפו את מדין, והרגו את כל הזכרים, וביניהם חמשת מלכי מדין – אוי, רקם, צור, חור, רבע – ובלעם בן בעור, שעפ"י המפרשים הגיע לשם כדי לקבל את שכרו על עצתו. את ערי מדין שרפו בני ישראל. את כל רכושם של המדינים, וכן את נשיהם וטפם, לקחו בני ישראל כשלל מלחמה.
כשחזרו הלוחמים כעס משה על מפקדי הצבא שהשאירו בחיים את הנשים, שהיו בעצם גורם החטא, וציווה עליהם להרוג כל אשה "יודעת איש למשכב זכר". כמו כן ציווה משה להרוג את כל הזכרים שבטף ולהשאיר בחיים ילדות בתולות.
על פי ציווי מפורש של ה', חולק השלל, שכלל את בנות מדין הקטנות ומאות אלפי בהמות באופן הבא: ראשית- הלוחמים קבלו מחצית מהשלל, ושאר העם קבל את המחצית השנייה, ולאחר מכן הצטווה הכח הלוחם להפריש חלק אחד מחמש מאות ממחציתו ולתתו לאלעזר הכהן הגדול. שאר העם הצטווה להפריש חלק אחד מחמישים ולתתו לשבט לוי. החלוקה הסופית: הלוחמים (49.9 אחוז), שאר העם (49 אחוז), הלויים (אחוז) ואלעזר הכהן (0.1 אחוז). בנוגע למטלטלין שנלקחו כשלל לא היה ציווי כיצד לחלק, וכל לוחם בזז לעצמו כרצונו. אך לאחר שמנו הלוחמים את השבים מהמלחמה, ומצאו שאיש לא נהרג, הם החליטו להקדיש למשכן את כל הזהב ששללו.
השלל שנלקח במלחמה מתואר לפרטים,
|  | השלל | סכום החצי (חצי ליוצאים בצבא וחצי לשאר העם) | מכס לה' (על ידי לוחמים) | מכס ללויים (על ידי העם) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| צאן | 675,000 | 337,500 | 675 | 6,750 |
| בקר | 72,000 | 36,000 | 72 | 720 |
| חמורים | 61,000 | 30,500 | 61 | 610 |
| אדם (נשים) | 32,000 | 16,000 | 32 | 320 |
המלחמה > דיני הכשרת כלים

בפרשה זו, נמצא גם המקור לדין הכשרת כלים שנלקחו מגוי. אלעזר הכהן ציווה את בני ישראל לטהר את החפצים ששללו ממדין: ”אֶת הַזָּהָב וְאֶת הַכָּסֶף אֶת הַנְּחֹשֶׁת אֶת הַבַּרְזֶל אֶת הַבְּדִיל וְאֶת הָעֹפָרֶת. כָּל דָּבָר אֲשֶׁר יָבֹא בָאֵשׁ תַּעֲבִירוּ בָאֵשׁ וְטָהֵר אַךְ בְּמֵי נִדָּה יִתְחַטָּא וְכֹל אֲשֶׁר לֹא יָבֹא בָּאֵשׁ תַּעֲבִירוּ בַמָּיִם”. מפרשייה זו למדו חז"ל את הלכות הכשרת כלים שבושלו בהם דברים טמאים, או לא כשרים – יש שצריך להעביר באש, יש במים, במים רותחים, ועוד. כמו כן למדו מכאן חז"ל שכל כלי שנלקח מנכרי צריך טבילה. וזה מה שנקרא בהלכה דין טבילת כלים.
בהגות המודרנית

בספר המלאכים הטובים של טבענו הפסיכולוג סטיבן פינקר מביא את רצח בני העם המדייני כמו גם סיפורים אחרים כמו רצח כל תושבי יריחו (כולל כל הנשים הילדים ואף בעלי החיים) כרצח עם כחלק מעשי אלימות קיצוניות שאפיינו את הזמן העתיק. פינקר מציין שכבר בעת העתיקה, הברית החדשה והתלמוד פירשו את המקרא באופן פחות אלים, המעיד על מגמה לשינוי.
מנגד, הרב קוק מציין, שאכזריות המלחמה הייתה הכרחית לשרידותם של ישראל בעולם כה אכזר של ימי קדם, נוסף על העובדה שהילדים הזכרים המדיינים ייגדלו כמעט בוודאות להיות לוחמים אכזריים, כך שרק תגובה קשה במלחמת מדין ובמלחמות כנען ועמלק הבטיחה את שלומו של עם ישראל והגנתו מתקיפות, רצח ואונס מצד אומות העולם.
בספר יש אלוהים? מביא ריצ'רד דוקינס את הנקמה במדיינים כולל רצח הנשים והילדים הזכרים, כדוגמה לטענתו שמשה אינו דמות מוצלחת לחיקוי בידי אנשי מוסר מודרניים ואת הניתוק בין המוסר של כתבי הקודש לבין המוסר המודרני. כן טוען דוקינס כי הסיפור הוא דוגמה לכך שהתנ"ך הוא לא בסיס טוב כספר מוסר מודרני, ואלוהים עצמו מצטייר בו כטיפוס לא סלחני, צמא דם, מיזוגני, ומשלח מגפות שתומך בטיהור אתני וברצח עם. דוקינס תוהה גם מדוע אלוהים מגיב בזעם כה רב על משיכת עם ישראל לאלים אחרים.
סוזן נידיץ' (Susan Niditch) טענה שאידאולוגיית הכוהנים ביחס למלחמה ראתה בכל האויבים טמאים, ולכן 'ראויים לנקמת אלוהים'. מלבד אלה שעדיין ברשותן בתולים: "ילדות שלא שכבו עם גבר הן לוח נקי מבחינת זהותן, לא מסומן על ידי האויב, ולאחר תקופת היטהרות הן יכולות להיקלט בעם ישראל." [דרוש מקור]
הרב אורי שרקי פירש בעקבות הרב אברהם יצחק הכהן קוק, שהציווי האלוהי למלחמה אכזרית כל כך נבע מהתרבות האלימה שאפיינה את העמים השכנים, וחייבה את ישראל להגיב באכזריות דומה כדי לשמור על הרתעה. לדבריו, הציווי נשא בתוכו גם ציפייה לעולם מוסרי מתוקן יותר, ולכן הושארו בחיים הנשים שלא שכבו עם זכר כיוון שהן בטוח לא נטלו חלק בהחטאת ישראל בבעל פעור, והן צורפו לעם ישראל כחלק מתהליך העלאת ניצוצות.
ראו גם

חמשת מלכי מדין
כיבוש יריחו
מלחמת מדין (ספר שופטים)
ביאורים

↑  לפי מדרש נוסף לכל חייל הגיעו גם נושא כלים ואדם היתפלל על הצלחתו בקרב[דרוש מקור]
↑  הטענה שהחטא היה בעצת בלעם, נחשפת מאוחר יותר: במדבר לא, טז; "הן הנה היו לבני ישראל בדבר בלעם למסור מעל ב-ה' על דבר פעור, ותהי המגפה בעדת ה'"
הערות שוליים

↑  חוקרי הלשון נחלקו האם המושג "טף" כולל רק ילדים או גם עלמות ונשים בתולות
↑  הראי"ה קוק, אגרות הראי"ה עמוד ק'
↑  במדבר
↑  אגרות הראי"ה א עמוד ק'
↑  ריצ'רד דוקינס, יש אלוהים?, עמ' 51, 349-348
↑  הרב אורי שרקי, מטות - מלחמת מדין, באתר ויקישיבה, על פי הרב אברהם יצחק הכהן קוק, אגרות הראיה, אגרת פט, ‏תמוז תשע"א
| ספר במדבר |
| --- | --- | --- |
| פרשת במדבר | נשיאי השבטים • מפקד בני ישראל במדבר סיני • מחנה ישראל • פדיון בכורות • משא המשכן |  |
| פרשת נשא | שילוח טמאים • אשם גזלות וגזל הגר • פרשת סוטה • פרשת הנזיר • ברכת כהנים • נשיאת ארון הברית בכתף • קורבנות הנשיאים |  |
| פרשת בהעלותך | הדלקת הנרות במקדש • טהרת הלויים • פסח שני • חצוצרות הכסף ותקיעת הכהנים בחצוצרות • עמוד הענן • מסע המחנות • חובב בן רעואל • פרשת ויהי בנסוע • חטא המתאוננים • קברות התאווה • שבעים הזקנים ואלדד ומידד • צרעת מרים |  |
| פרשת שלח לך | חטא המרגלים • חטא המעפילים • נסכים • הפרשת חלה • חטאת עבודה זרה • המקושש • פרשת ציצית • ציצית • לא תתורו |  |
| פרשת קרח | מחלוקת קורח ועדתו • פריחת מטה אהרן • שמירת המקדש • מתנות כהונה |  |
| פרשת חקת | פרה אדומה • מי מריבה • מות אהרון הכהן • מלחמת מלך ערד • נחש הנחושת • שירת הבאר • מלחמת סיחון • מלחמת עוג |  |
| פרשת בלק | משלחת בלק אל בלעם • אתונו של בלעם • משלי בלעם • חטא בעל פעור |  |
| פרשת פינחס | מפקד בני ישראל בערבות מואב • בנות צלפחד • מינוי יהושע • קורבן התמיד • קורבן מוסף • מוסף ראש חודש |  |
| פרשת מטות | פרשת נדרים • הפרת נדרים • מלחמת מדין • הכשרת כלים • טבילת כלים • פרשת בני גד ובני ראובן |  |
| פרשת מסעי | נדודי בני ישראל במדבר • גבולות הארץ • נשיאי השבטים • ערי הלויים • ערי מקלט • רוצח בשגגה |  |
| דמויות מרכזיות | משה • אהרן • גרשון • קהת ומררי • אליצפן בן עוזיאל • אלעזר ואיתמר • האישה הכושית • מרים הנביאה • קרח בן יצהר • דתן ואבירם • און בן פלת • סיחון מלך האמורי • עוג מלך הבשן • בלק • בלעם בן בעור • כזבי בת צור • זמרי בן סלוא • פינחס • חמשת מלכי מדין • יהושע בן נון • כלב בן יפונה |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים