דובניום
גילוי > מחלוקות על שם היסוד

הפזיקאי הגרעיני הדני נילס בוהר (מימין) והכימאי הגרעיני הגרמני אוטו האן (משמאל), שניהם הוצעו כשמות ליסוד 105.
במכון המאוחד למחקר גרעיני לא הציעו שם ליסוד אחרי שגילו אותו לראשונה, כפי שהיה נהוג בדרך כלל, מה שהוביל את הצוות מהמעבדה הלאומית לורנס ברקלי להניח שהצוות מהמכון המאוחד לחקר גרעיני לא גילה מספיק מידע בשביל לאשש את תגליתו. לאחר שהמכון המאוחד למחקר גרעיני הצליח לאסוף יותר מידע, אנשיו הציעו את השם נילסבוהריום (Ns) על שם הפיזיקאי הגרעיני הדני נילס בוהר, שפיתח את תאוריית מבנה האטום ותורת הקוונטים הישנה. כשהמעבדה הלאומית לורנס ברקלי גילתה לראשונה את היסוד, אנשיה הציעו שהשם החדש יהיה האניום (Ha), על שם הכימאי הגרמני אוטו האן – "אבי הכימיה הגרעינית". וכך, נוצרה מחלוקת על שם היסוד.
בתחילת שנות השבעים, שתי הקבוצות הכריזו על גילוי היסוד הבא בטבלה, יסוד 106, וגם ביסוד זה שתי הקבוצות לא הציעו שם ליסוד תחילה. המכון המאוחד למחקר גרעיני הציע להקים ועדה בינלאומית שתחליט על הקריטריונים להכרה בגילוי של יסוד, ואכן ב-1974 קם צוות משותף ונייטרלי של שתי המעבדות. למרות זאת, שתי הקבוצות לא רצו בכך שצד שלישי יפתור להן את הסכסוך, ולכן המדענים המובילים במעבדה הלאומית לורנס ברקלי – אלברט גיורסו וגלן תיאודור סיבורג – נסעו בשנת 1975 לדובנה להיפגש עם המדענים המובילים במכון המאוחד למחקר גרעיני – גאורגי פליורוב ויורי אוגאנסיאן, בכדי לנסות לפתור את הסכסוך ביניהם ולהוכיח שהצוות הנייטרלי שקם מיותר. אך לאחר שעתיים של דיונים הקבוצות נכשלו להגיע לעמק השווה. בשנת 1979 הציע ה-IUPAC שיטה למתן שמות ליסודות, בה ישתמשו עד ששתי הקבוצות יגיעו להחלטה ביניהן על שם רשמי. על פי ההצעה, יסוד 105 נקרא אננילפנטיום (Unp) (באנגלית: unnilpentium, בלטינית un = 1, nil = 0 וביוונית pent = 5). למרות זאת, שני הצוותים התעלמו מקביעת שם זה, כיוון שלא רצו להחליש את תביעותיהם על גילוי היסוד.
בשנת 1981, צוות ממרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים (GSI) שבדרמשטאדט, הסן, מערב-גרמניה הכריז על כך שהצליח לסנתז את יסוד 107, חמש שנים אחרי שהמכון המאוחד למחקר גרעיני הצליח לסנתז את אותו היסוד, אך הצוות הגרמני קיבל תוצאות מדויקות יותר, ולכן טענתו לגילוי הייתה יותר מבוססת ומוצקה. הצוות הגרמני ביקש להכיר במאמצם של הסובייטים לגבי גילוי יסוד זה, והציע את השם נילסבוהריום (Ns) ליסוד 107. עם זאת, הצוות הסובייטי לא שינה את הצעתו לשם של יסוד 105, בטענה כי חשוב יותר לקבוע קודם מי גילה אותו ראשון.
בשנת 1985, ארגון ה-IUPAC וארגון ה-IUPAP הקימו את Transfermium Working Group (TWG) – קבוצה שמטרתה להעריך מי גילה כל יסוד שיש עליו מחלוקת, ולקבוע לו שם רשמי. הקבוצה ערכה מפגשים עם נציגים מכל שלושת המכונים (GSI, JINR, LBNL), וקבעה בשנת 1990 קריטריונים להכרה בגילוי יסוד. בשנת 1991 הקבוצה סיימה את עבודתה בשיוך הגילויים לכל מעבדה, וממצאיה פורסמו בשנת 1993. לפי הדוח, הניסוי המוצלח הראשון לייצור יסוד 105 היה של המעבדה הלאומית לורנס ברקלי באפריל 1970, ושהמכון המאוחד למחקר גרעיני צלח בניסוי חודשיים לאחר מכן, ביוני 1970, ולכן יש לתת קרדיט לגילוי לשני הצוותים.
המעבדה הלאומית לורנס ברקלי התנגדה לדוח זה בטענה כי הנתונים מהמכון המאוחד למחקר גרעיני הוערכו יתר על המידה בדוח, וכי המכון המאוחד למחקר גרעיני הצליח להראות באופן חד משמעי שהם הצליחו לייצר את יסוד 105 רק כשנה אחריהם. מנגד, המכון המאוחד למחקר גרעיני ומרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים קיבלו את החלטות דוח זה.
בשנת 1994, הציע ה-IUPAC הצעות חדשות לשמות ליסודות עליהן יש מחלוקות, עבור יסוד 105, הציע הארגון את השם ז'וליוטיום (Jl) על שם הפיזיקאי הצרפתי פרדריק ז'וליו-קירי, שתרם רבות לפיתוח הפיזיקה והכימיה הגרעינית. שם זה הוצע במקור על ידי הצוות הסובייטי עבור יסוד 102, שמאז כבר קיבל את השם הרשמי נובליום, שהוצע על ידי האמריקאים. הצעה זו זכתה לביקורות מצד הצוות האמריקאי מכמה סיבות: ראשית, השמות רותרפורדיום והאניום שהציעו כשמות ליסודות 104 ו-105 ניתנו ליסודות 106 ו-108 במקום (בהתאמה). שנית, השמות שניתנו ליסודות 104 ו-105 היו דובניום וז'וליוטיום (בהתאמה) המועדפים על הצוות הסובייטי, אף על פי שנקבע שהצוות האמריקאי היה הראשון לגלות את היסוד. ושלישית, ה-IUPAC סירבו להצעת האמריקאים לשם סיבורגיום ליסוד 106, כיוון שבדיוק הוחלט כי יסוד לא יוכל להיות קרוי על שם אדם חי, אפילו שהוחלט שהצוות האמריקאי הוא המגלה היחיד של יסוד זה.
בשנת 1995, זנח ארגון ה-IUPAC את השיטה השנויה במחלוקת, ובמקומה הקים ועדה של נציגים מכמה מדינות שנועדה למצוא פשרה בנושא השמות השנויים במחלוקת. ועדה זו הציעה את השם סיבורגיום ליסוד 106 בתמורה לוויתור על כל שאר ההצעות של הצוות האמריקאי לשמות יסודות, חוץ מהצעתם לשם לורנציום ליסוד 103. השם נובליום ליסוד 102 (שכבר היה מושרש), הוחלף בשם פלרוביום על שם מדען הגרעין הסובייטי גאורגי פליורוב, בעקבות ההכרה (מהדו"ח משנת 1993) בצוות הסובייטי כמגלים הראשונים של יסוד זה. הצוות האמריקאי התנגד להחלטה זו, וההחלטה בוטלה. השם פלרוביום לבסוף ניתן בשנת 2012 ליסוד 114.
בשנת 1996 ערך ארגון ה-IUPAC פגישה נוספת שתדון מחדש בכל השמות הנוכחיים. והחליטה על הצעה חדשה לשמות, הצעה זו פורסמה בשנת 1997. בהצעה זו הוחלט שיסוד 105 יקרא מעתה דובניום (Db) על שם העיר דובנה ברוסיה, מיקומו של המכון המאוחד למחקר גרעיני. והיסודות 102, 103, 104 ו-106 קיבלו את השמות שהציעו האמריקאים. השם דובניום היה שייך במקור ליסוד 104, בהצעתם הקודמת של ה-IUPAC. הצוות האמריקאי "נאלץ" להסכים להחלטה זו, וכך הסתיימה לה המחלוקת על שמות היסודות העל-כבדים.
|  | הצעת הסובייטים (1970) | הצעת האמריקאים (1970) | שם זמני של IUPAC (1979) | שם זמני של IUPAC בעקבות ההחלטה שהגילוי משותף לשתי המעבדות (1994) | שם סופי (1997) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| השם | נילסבוהריום (Ns) | האניום (Ha) | אננילפנטיום (Unp) | ז'וליוטיום (Jl) | דובניום (Db) |
| דעת האמריקאים | סירבו בטענה כי הם גילו קודם | אישרו | סירבו כיוון שלא רצו להחליש את תביעותיהם על גילוי היסוד | סירבו לשם ולהחלטה על הגילוי המשותף בטענה שהמכון המאוחד למחקר גרעיני הצליח להראות באופן חד משמעי שהם הצליחו לייצר את יסוד 105 רק כשנה אחריהם | אישרו |
| דעת הסובייטים | אישרו | סירבו בטענה כי הם גילו קודם | סירבו כיוון שלא רצו להחליש את תביעותיהם על גילוי היסוד | אישרו | אישרו |