stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטוניו מנצ'יני

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1852 אלבנו לזיאלה, איטליה 
 פטירה:  28 בדצמבר 1930 (בגיל 78) רומא, ממלכת איטליה 
 מקום לימודים:  Accademia di Belle Arti di Napoli 
 הושפע על ידי:  Stanislao Lista, Domenico Morelli 
 יצירות ידועות:  The Little Schoolboy, Man with a parror (front); A man lifts his hat (rear), Still life 
 בן או בת זוג:  Aurelia Ciommi 
 
דיוקן עצמי, 1910
אַנְטוֹנְיוֹ מָנְצִ'נִי (באיטלקית: Antonio Mancini;‏ 14 בנובמבר 1852 – 28 בדצמבר 1930) היה צייר איטלקי.
ביוגרפיה

מנצ'יני נולד ברומא. בילדותו הראה יכולות אמנותיות מפותחות לגילו. כשהיה בן 12 החל ללמוד ב"מכון לאמנויות יפות" בנאפולי, שם למד אצל הצייר דומניקו מורלי (1901—1823) שהרבה לצייר סצנות היסטוריות במשיחות מכחול נועזות ובשימוש בקונטרסט דרמטי (קיארוסקורו), כמו גם אצל הצייר פיליפו פליצי. מנצ'יני התפתח במהרה תחת הדרכתם, וב-1872 הציג שני ציורים בסלון הפריזאי הנודע.
מנצ'יני פעל בחזית תנועת ה"וריזמו" (Verismo) – תגובתם של הציירים האיטלקים למוסכמות האסתטיקה הריאליסטית במאה ה-19. בין הנושאים שהרבה לצייר היו ילדים עניים, אומני קרקס צעירים ומוזיקאים שבהם הבחין ברחובות נאפולי. דיוקנו של אקרובט צעיר: (Il Saltimbanco", (1878—1877" מתאר את שבריריותו של ילד אשר גדל בצל העוני והעביר את ילדותו בבידור קהל עוברי אורח.
בזמן ששהה בפריז בשנות ה-70 של המאה ה-19, פגש מנצ'יני בציירים האימפרסיוניסטים אדגר דגה ואדואר מאנה. הוא התיידד עם הצייר ג'ון סינגר סרג'נט, שהצהיר ברבים כי מנצ'יני הוא הצייר הטוב ביותר בתקופתו.
עבודותיו המאוחרות מראות שימוש בצבעים בהירים יותר מאלו המוקדמות, כמו גם טכניקת אימפסטו מרשימה בציוריו על בד ושימוש נועז בצבעי פסטל בציוריו על נייר.
ב-1881 התפרצה אצל מנצ'יני מחלת נפש אשר פגמה ביכולת תפקודו. ב-1883 התיישב ברומא למשך עשרים שנה, ואז עבר לפרסקטי הסמוכה לה, שם המשיך להתגורר עד 1918. במהלך תקופה זו בחייו, מצא עצמו לעיתים קרובות חסר כל, ושרד בעזרתם של חבריו ושל קוני אמנות. לאחר מלחמת העולם הראשונה חייו התייצבו והוא מצא שלווה רבה בעבודתו.
מנצ'יני נפטר ברומא ב-1930 ונקבר בכנסיית "Santi Bonifacio e Alessio" שעל גבעת אוונטינו.
ציורו "Il piccolo scolaro" ("התלמיד המסכן") אשר הוצג בסלון הפריזאי ב-1876, מוצג כיום במוזיאון ד'אורסה שבפריז. הטכניקה הריאליסטית והשימוש בצבעים כהים אופייניים לעבודותיו המוקדמות. ניתן לראות עבודות נוספות שלו גם בגלריה הלאומית לאומנות מודרנית ברומא, ב "Museo Civico-Galleria d'Arte Moderna" בטורינו ובגלריות נוספות ברחבי איטליה.
התערוכה הראשונה בארצות הברית אשר הוקדשה באופן בלעדי למנצ'יני, נערכה במוזיאון פילדלפיה לאמנות, והוצגה בין התאריכים 20 באוקטובר 2007, ל-20 בינואר 2008.
המוזיאון עודנו מציג חמישה-עשר ציורי שמן ושלושה ציורי פסטל של מנצ'יני שהוענקו לו במתנה מאת סוחר האמנות הניו-יורקי ואנס נ' ג'ורדן.
גלריה

Lo scungizzo
("הפרחח הפיקח")
Il Malatino
("החולה הקטן", סביבות 1878)
נושא הדגל של פסטיבל הקציר, 1884 לערך
Prevetariello in Preghiera
("כומר מתלמד קטן", 1872)
דיוקנו של ג'ון לואל גרדנר השני, 1895
Allegra canzone
("שיר שמח")
Il Saltimbanco
(האקרובט, 1879)
לקריאה נוספת

Ulrich W. Hiesinger (2007). "Antonio Mancini: Nineteenth-Century Italian Master" (Philadelphia Museum of Art), Yale University Press. ISBN 0-300-12220-9
Broude, Norma (1987). The Macchiaioli: Italian Painters of the Nineteenth Century. New Haven and London: Yale University Press. ISBN 0-300-03547-0
דיוקנו של אנטוניו מנצ'יני, צויר על ידי ג'ון סינגר סרג'נט בשנת 1898 לערך.
אליפות אירופה בכדוריד 2000

| --- | --- |

 מארחת:  קרואטיה קרואטיה
 תקופת התחרות:  21 בינואר 2000 – 30 בינואר 2000 (10 ימים)
 מספר משתתפות:  12
 הזוכה:   שוודיה
 מספר משחקים:  38
 מספר שערים:  1867 (49.13 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  46 – אולג וליקי אוקראינה
 השחקן המצטיין:  ג'קסון ריצ'רדסון צרפת
 → איטליה 1998שוודיה 2002 ←
אליפות אירופה בכדוריד 2000 היא אליפות אירופה הרביעית והיא נערכה על ידי איגוד הכדוריד האירופאי. הטורניר התקיים בקרואטיה בין ה-21 בינואר ל-30 בינואר 2000. המשחקי הגמר נערכו בזגרב ב"עולם הספורט" שמכיל כ-3,500 מקומות.
שוודיה זכתה באליפות בפעם השלישית בתולדות הנבחרת (שנייה ברציפות).
מתכונת התחרות

המדינה המערכת (קרואטיה) והאלופה המכהנת (שוודיה) העפילה ישירות, יתר 10 נבחרות העפילו דרך המוקדמות.
הקבוצות חולקו ל-2 בתים. שתי נבחרות חזקות מכל בית העפילו לשלב השני שנערך בשיטת פלייאוף.
מהלך התחרות > בית א'

המשחקים נערכו בזגרב ב"עולם הספורט" שמכיל כ-3,500 מקומות.
| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  צרפת | 5 | 4 | 1 | 0 | 127 | 110 | 17 | 9 |
|  צרפת | 5 | 4 | 0 | 1 | 128 | 120 | 8 | 8 |
|  קרואטיה | 5 | 3 | 1 | 1 | 122 | 114 | 8 | 7 |
|  נורווגיה | 5 | 1 | 1 | 3 | 106 | 114 | 8- | 3 |
|  גרמניה | 5 | 0 | 2 | 3 | 110 | 119 | 9- | 2 |
|  אוקראינה | 5 | 0 | 1 | 4 | 104 | 120 | 16- | 1 |
מהלך התחרות > בית ב'

המשחקים נערכו ברייקה ב"ארמון הנוער" שמכיל 4,000 מקומות.
| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  שוודיה | 5 | 5 | 0 | 0 | 143 | 115 | 28 | 10 |
|  רוסיה | 5 | 4 | 0 | 1 | 128 | 120 | 8 | 8 |
|  סלובניה | 5 | 2 | 0 | 3 | 129 | 131 | 2- | 4 |
|  פורטוגל | 5 | 2 | 0 | 3 | 123 | 133 | 10- | 4 |
|  דנמרק | 5 | 2 | 0 | 3 | 126 | 134 | 8- | 4 |
|  איסלנד | 5 | 0 | 0 | 5 | 121 | 137 | 16- | 0 |
שלבי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | הגמר | הגמר |  |

|  | 29 בינואר, זגרב | 29 בינואר, זגרב |  |  |  |  |  |
|  |   רוסיה |  30 |   |  |  |  |  |
|  |   צרפת |  29 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 30 בינואר, זגרב | 30 בינואר, זגרב |  |
|  |   |   |   |   |   רוסיה |  31 |  |
|  |   |   |   |   |   שוודיה |  32 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | המשחק על המקום השלישי | המשחק על המקום השלישי |  |
|  | 29 בינואר, זגרב | 29 בינואר, זגרב |   |  | 30 בינואר, זגרב | 30 בינואר, זגרב |  |
|  |   שוודיה |  23 |   |  |   צרפת |  23 |  |
|  |   ספרד |  21 |   |  |   ספרד |  24 |  |
ישראל באליפות

נבחרת ישראל בכדוריד החלה את השתתפותה בבית א' של המוקדמות. היא סיימה את הבית במקום השלישי ולא העפילה להמשך התחרות.
הדירוג הסופי

| מיקום | קבוצה |
| --- | --- |
1:  שוודיה
2:  רוסיה
3:  ספרד
4:  צרפת
5:  סלובניה
6:  קרואטיה
7:  פורטוגל
8:  נורווגיה
9:  גרמניה
10:  דנמרק
11:  איסלנד
12:  אוקראינה
ארתור נכט-סמבורסקי

| --- | --- |

 לידה:  26 במאי 1898 קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  9 באוקטובר 1974 (בגיל 76) ורשה, רפובליקת פולין 
 שם לידה:  Artur Nacht 
 מקום קבורה:  בית הקברות פובונזקי 
 מקום לימודים:  אקדמיית יאן מטייקו לאמנות יפה 
 פרסים והוקרה:  מסדר נס העבודה, דרגה 2 
 
פרופ' ארתור סטפן "ארטק" נכט-סמבורסקי (בפולנית: Artur Stefan "Artek" Nacht-Samborski; ‏26 במאי 1898 – 9 באוקטובר 1974), היה צייר ומרצה אקדמאי יהודי-פולני.
קורות חיים

ארתור נכט נולד בקרקוב, בנם של יואל ושרה נכט לבית ויינדלינג.
בין השנים 1917–1924 למד באקדמיה לאמנויות בקרקוב, ב-1924 עזב מפולין לפריז כחלק מקבוצת "הקפיסטים", קבוצת ציירים פוסט-אימפרסיוניסטים פולנים בה היה היהודי היחיד.
בשנת 1939, זמן קצר לפני מלחמת העולם השנייה, הקפיסטים חזרו לפולין.
נכט התגורר בוורשה בזהות בדויה של נוצרי בשם "סטפן סמבורסקי", תחת זהות בדויה זו הציל ועזר לבני משפחתו בשואה.
לאחר המלחמה נכט שילב את השם "סטפן סמבורסקי" שהציל את חייו לתוך שמו האמיתי, הוא שימש כפרופסור ומרצה בבית הספר הגבוה לאמנויות בגדנסק בין השנים 1946–1949, שם עמד בראש הפקולטה לציור ואדריכלות.
ב-1949 עבר ללמד כמרצה באקדמיה לאמנויות יפות בוורשה, שם לימד עד פרישתו בשנת 1968. נכט נפטר ב-9 באוקטובר 1974 בוורשה.
דודנו היה המשפטן הישראלי משה נכט.
אלברטו סורדי

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1920 רומא, איטליה
 פטירה:  24 בפברואר 2003 (בגיל 82) רומא, איטליה
 מקום קבורה:  קמפו ורנו 
 מדינה:  איטליה 
 תקופת הפעילות:  1937–1998 (כ־61 שנים)
 פרסים והוקרה:  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (16 במרץ 1994)  Nastro d'argento for career  פרס רצועת הכסף לשחקן משנה  Moscow International Film Festival awards  פסטיבל הסרטים של ונציה  פרס סרט הכסף לשחקן הטוב ביותר  גלובו ד'אורו  פרס דוד די דונטלו לשחקן הטוב ביותר  פרס דוד דה דונטלו למפעל חיים  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר לסרט מוזיקלי או קומי  דוב הכסף לשחקן הטוב ביותר  דוב הכסף  פרס פלאיאנו  Giffoni Film Festival  מדליית זהב של מסדר ההצטיינות האיטלקי לתרבות ואמנות 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלברטו סורדי (באנגלית:  Alberto Sordi;‏ 15 ביוני 1920 – 24 בפברואר 2003) היה שחקן קולנוע ובמאי איטלקי. סורדי, מגדולי הקומיקאים ושחקני הקולנוע האיטלקיים בכל הזמנים הוא זוכה 7 פרסי האקדמיה האיטלקית ופרס גלובוס הזהב לשנת 1963 על תפקידו בסרט "השטן".
ביוגרפיה

סורדי נולד ברומא למחנכת ולמוזיקאי. הוא למד משחק באקדמיה לאומנויות דרמטיות שבמילאנו וכמו כן גם פיתוח קול ואופרה.
קריירת משחק

סורדי החל את דרכו כשחקן בקולנוע האיטלקי בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20, הוא התגלה בפעם הראשונה בראשית שנות ה-50 בסרטיו של פדריקו פליני "השייח הלבן" בתפקיד כוכב אופרת הסבון ו"הבטלנים" בו הוא שיחק בתפקיד הראשי. כמו כן שיחק סורדי לצידה של הכוכבת סופיה לורן בקומדיה "שני לילות עם קלאופטרה".
בסוף שנות ה-50 השתתף סורדי בסרט המלחמה האיטלקי "המלחמה הגדולה" בתפקיד המגויס הצעיר אורסטה יקובצ'י בעבורו הוא זכה בפרס מיוחד מטעם פסטיבל ונציה ובהפקה ההוליוודית הראשונה שלו, "הקץ לנשק" בתפקיד הכומר האיטלקי גאלי.
בשנת 1961 שיחק סורדי בסרט המלחמה של גאי המילטון "האויבים הטובים ביותר" בתפקיד שבוי המלחמה האיטלקי קפטן בלאסי, עליו היה סורדי מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
סורדי זכה בפרס גלובוס הזהב לתפקיד הקומי/ מוזיקלי הטוב ביותר בשנת 1963 על תפקידו בתור סוחר הפרווה אמאדו פראטי בקומדיה האיטלקית "השטן". ב-1965 הופיע סורדי בקומדיה הבריטית של קן אנקין "אנשים מופלאים במכונות מעופפות" בתפקיד הרוזן אמיליו פונטיצ'לי, הופעה קומית מוצלחת עלייה הועמד סורדי בפעם השלישית לפרס גלובוס הזהב.
ב-1971 זכה סורדי בפרס דב הזהב לשחקן הטוב ביותר של פסטיבל ברלין על משחקו בדרמה "בכלא מחכה למשפט" בתור האסיר ג'וזפה די נוי.
בשנת 1972 שיחק סורדי לצידה של הכוכבת האמריקאית בטי דייוויס בדרמת ההימורים "הקלפן המדעי" והשתתף בתפקיד קטן בסרטו של פליני "רומא". ב-1977 הופיע סורדי בקומדיות האיטלקיות "ויוה איטליה" במספר תפקידים שונים ו"איש קטן ממוצע" של מריו מוניצ'לי.
ב-1981 הופיע סורדי בקומדיה "המרקיז דה גרילו" בתפקיד הרוזן אונופריו דה גרילו.
סורדי פיתח בנוסף לקריירת המשחק האגדית שלו גם קריירת בימוי, הוא ביים 18 סרטים שחלק מהם זכו להצלחה במולדתו.
חיים אישיים

סורדי נפטר ב-24 בפברואר 2003 מהתקף לב ברומא כשהוא בן 82.
פילמוגרפיה

טוטו והמלך של רומא (1951)
השייח הלבן (1952)
הבטלנים (1953)
שתי לילות עם קלאופטרה (1953)
אמריקאי ברומא (1954)
אומנות ההסתדרות (1954)
הסימן של ונוס (1954)
גיבור זמננו (1955)
הרווק (1955)
הקץ לנשק (1957)
הבעל (1957)
ונציה, הירח ואת (1958)
מאחורי וילונות סגורים (1959)
המורליסט (1959)
המריגלי (1959)
המלחמה הגדולה (1959)
תלכו כולכם הבייתה (1960)
שוטר התנועה (1960)
חיים קשים (1961)
השיפוט האחרון (1961)
האויבים הטובים ביותר (1961)
מאפיוסו (1962)
השטן (1963)
שלושת הפנים (1965)
תוצרת איטליה (1965)
אנשים מופלאים במכונות מעופפות (1965)
עשן מעל לונדון (1966)
המכשפות (1967)
תהיה חולה... זה בחינם (1968)
מא סבאטיני, אני מניח (1968)
הקונספירטורים (1969)
איש ואישה (1970)
בחורה, שני בחורים, ואקדח (1970)
בכלא מחכה למשפט (1971)
נערה באוסטרליה (1971)
הקלפן המדעי (1972)
רומא (1972)
הערב הנפלא ביותר בחיי (1972)
הקלפן המדעי (1972)
איש קטן ממוצע (1977)
ויוה איטליה (1977)
לאן אתה הולך בחגים? (1978)
פקק תנועה (1979)
היפוכונדר (1979)
קתרינה ואני (1980)
אני יודע שאת יודעת שאני יודע (1982)
המרקיז דה גרילו (1981)
מסע עם סבא (1982)
כולם בכלא (1986)
הוא יותר מדי (1986)
פיצוץ של חיים (1988)
האדון (1990)
Vacanze di Natale '91‏ (1991)
ארנון מגן

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1924 המבורג, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  11 בינואר 2012 (בגיל 87) 
 שם לידה:  Ernst Magnus 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  גבעת השלושה 
 שפות היצירה:  עברית 
 
ארנון מגן (10 באפריל 1924 – 11 בינואר 2012) היה עיתונאי, סופר ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה

מגן נולד בשם ארנסט מגנוּס (בגרמנית: Ernst Magnus) בהמבורג שבגרמניה, בן לרודולף ולילי מגנוס. ב-1935, בימי גרמניה הנאצית, כשהיה בן 11, עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחותו חוה, ושנה לאחר מכן עברת את שמו לארנון מגן. גדל בקיבוץ גן שמואל ועבר לקיבוץ גבעת ברנר. בשנת 1953 כתב את המנון הקיבוץ, לרגל 25 שנים להקמתו. ב-1954 נישא לבת קיבוץ, לילית לבית לוינסון, אחות במקצועה. באותה שנה נולד בנם הבכור הלל. בני הזוג נפרדו ב-1957, והוא נישא ב-1964 לאילנה לב. נולדו להם שלושה ילדים: הדס (1965, עיתונאית), אבנר (1968, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת טורונטו, נהרג בתאונת טיפוס הרים באלסקה ב-2010), ועידו (1974).
מגן המשיך להתגורר בגבעת ברנר. חיבר מספר שירים עבור "רביעיית גבעת ברנר" ואחרים במהלך שנות ה-60. עבד כעיתונאי בעיתון "למרחב". לאחר סגירת העיתון, בשנת 1971, עבר לעיתון "דבר", וכיהן כסגן עורך ב"דבר לילדים" בשנות ה-70. לאחר מכן שימש ככתב מדעי בעיתון "דבר"; במסגרת זו ראיין מדענים בעלי שם, בהם הנס בתה, חתן פרס נובל לפיזיקה.
בנוסף עבד מגן כמתרגם מאנגלית לעברית; תרגם בין השאר את ספרו של מרטין גילברט "אושוויץ ובעלות הברית" (1988), ואת ספרו של בני מוריס "לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949" (1991).
ב-1976 כתב לצד יצחק גילון ז'לינסקי וארנסט מרקוביץ את הספר "תולדות התעשייה הכימית בארץ"[דרוש מקור][דרושה הבהרה]. ב-1977 פרסם ספר עיון היסטורי, "זה קרה ביום... 32 מאורעות בתולדות העמים" (הוצאת הקיבוץ המאוחד); בספרו הוא מתאר 32 אירועי שיא לאורך ההיסטוריה. ב-1992 השתתף בכתיבת ספרו של גד ברזילי, "דמוקרטיה במלחמות: מחלוקת וקונצנזוס בישראל". ב-2008 פרסם אוטוביוגרפיה, "יומנו של אופטימיסט".
מגן נפטר ב-2012 ונקבר בבית הקברות גבעת השלושה.
הערות שוליים

↑  המנון גבעת ברנר, באתר הקיבוץ
↑  פרופסור ישראלי נהרג בתאונת טיפוס הרים באלסקה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 ביוני 2010. אתר המוקדש לזכרו; דף באוניברסיטת טורונטו (באנגלית)
↑  ארנון מגן, באתר זמרשת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308551405171  ISNI: 0000 0000 7266 3381  LCCN: n78023462  VIAF: 3729459   WorldCat (עם VIAF): 3729459 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלפרד הראשון, נסיך וינדיש-גרץ

| --- | --- |

אלפרד הראשון, נסיך וינדיש-גרץ
 לידה:  11 במאי 1787 בריסל, ארצות השפלה האוסטריות 
 פטירה:  21 במרץ 1862 (בגיל 74) וינה, האימפריה האוסטרית האימפריה האוסטרית
 מקום קבורה:  טאכוב 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 בן או בת זוג:  Marie Eleonora zu Schwarzenberg 
 צאצאים:  Alfred II. zu Windisch-Grätz, Victorin Leopold Karl Prinz zu Windisch-Grätz, Prince Joseph of Windisch-Grätz, Ludwig von Windisch-Graetz, Prince August of Windisch-Grätz 
 השתייכות:  צבא האימפריה האוסטרית
 תקופת הפעילות:  1804–1849 (כ־45 שנים)
 דרגה:  גנרל-פלדמרשל
 תפקידים בשירות
 מפקד הצבא בבוהמיה
 פעולות ומבצעים
 המלחמות הנפוליאוניות  מהפכת 1848 בפראג ובווינה  המרד ההונגרי של 1848
 עיטורים
 אביר במסדר גיזת הזהב (1830)  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  אביר הצלב הגדול במסדר אישטוון הקדוש של הונגריה  עיטור אנדריי הקדוש  אביר הצלב הגדול במסדר מריה תרזיה  אות המסדר אלכסנדר נבסקי הקדוש  אביר במסדר הצבאי של מריה תרזה 
 
אלפרד הראשון, נסיך וינדיש-גרץ (בגרמנית: Alfred I. zu Windisch-Graetz ; ‏11 במאי 1787 - 21 במרץ 1862), היה אציל אוסטרי-בוהמי ומצביא בצבא האימפריה האוסטרית.
ביוגרפיה

אלפרד נולד ב-11 במאי 1787 בבריסל, ליוזף ניקולאס, רוזן וינדיש גראץ ולאשתו השנייה מריה לאופולדינה פרנציסקה, דוכסית ארנברג, בתם של קרל מריה ריימונד, דוכס ארנברג והרוזנת לואיז מרגריט דה לה מארק ושליידן. המשפחה התגוררה בטכאו, אשר נרכשה על ידי אביו של אלפרד בשנת 1781.
בשנת 1804 הצטרף אלפרד לצבא האימפריה האוסטרית, ולחם עמו במהלך המלחמות הנפוליאוניות. בשנת 1815 שהה אלפרד בווינה, במהלך קונגרס וינה, וב-15 ביוני 1817 התחתן עם אלאונורה, נסיכת שוורצנברג, בתם של יוזף יוהאן, נסיך שוורצנברג השישי ופאולינה, דוכסית ארנברג, ממנה נולדו לו 7 ילדים. בשנת 1833 הועלה אלפרד לדרגת גנרל-פלדמרשל, ובשנת 1840 מונה למפקד הצבא בבוהמיה.
במהלך מהפכות 1848 באימפריה האוסטרית מונה אלפרד בתחילה לדיכוי המהומות בווינה, אולם לאחר ששרי הממשלה התנגדו לפעולותיו פרש מתפקידו. ביוני 1848 נהרגה אשתו מכדור תועה בפראג, ולאחר מכן דיכא אלפרד את המהומות הן בפראג והן בווינה. בינואר 1849 נשלח אלפרד לדכא את המרד בהונגריה, אולם על אף כמה הצלחות ראשוניות, איטיותו של אלפרד גרמה לכך שההונגרים הצליחו לבסס את כוחותיהם מחדש ולהביס את הכוחות האוסטרים. באפריל 1849 שוחרר אלפרד מתפקידו, ולא מונה יותר לתפקידים בצבא. בשנת 1859 הוא מונה למפקד המבצר הפדרלי במיינץ, ובשנת 1861 מונה לחבר הרייכסראט. ב-21 במרץ 1862 מת אלפרד בווינה, ונקבר באחוזת המשפחה בטכאו.
משפחתו

ב-15 ביוני 1817 התחתן עם אלאונורה, נסיכת שוורצנברג, בתם של יוזף יוהאן, נסיך שוורצנברג השישי ופאולינה, דוכסית ארנברג, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
אגליי, נסיכת וינדיש-גרץ (1818–1843)
אלפרד השני, נסיך וינדיש-גרץ (1819–1876), התחתן עם הדוויג, נסיכת לובקוביץ'
לאופולד, נסיך וינדיש-גרץ (1824–1869)
אוגוסט, נסיך וינדיש-גרץ (1828) - 1910), התחתן עם הרוזנת וילהלמינה פון נושטיץ
לודוויג, נסיך וינדיש-גרץ (1830–1904)
יוזף, נסיך וינדיש-גרץ (1831–1906)
מתילדה, נסיכת וינדיש-גרץ (1835–1907), התחתנה עם קרל וינצנץ, נסיך וינדיש-גרץ
ראו גם

המרד ההונגרי של 1848
ארכיפ קוינג'י

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1841 היישוב קאראביובקה, אוייזש מריופול, פלך יקטרינוסלב, אוקראינה, אז באימפריה הרוסית 
 פטירה:  24 ביולי 1910 (בגיל 69) סנקט פטרבורג, רוסיה, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית עלמין סמולנסקי 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1868) 
 תקופת הפעילות:  מ-1862
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפע על ידי:  איוואן שישקין 
 חתימה:   
 
ארכיפ קוינג'י, דיוקן של וסנצוב
ארכיפּ איוואנוביץ' קוינג'י (באוקראינית: Архип Іванович Куїнджі;‏ 15 בינואר 1842 – 11 ביולי 1910), צייר אוקראיני ממוצא יווני, שבלט בציורי נוף.
ביוגרפיה

קוינג'י נולד ב-1841 ביישוב קאראסיובקה על יד מריאופול שבאוקראינה) למשפחת סנדלר ממוצא יווני. מועד לידתו אינו ברור, וקיימות גרסאות לפיהן הוא נולד בשנת 1841 או בשנת 1843. בידיו היו שלושה דרכונים ובהם שנת לידה שונה. הוריו נפטרו בהיותו ילד, ולכן היה צריך לעבוד בעבודות מזדמנות שונות לפרנסתו. הוא לא הלך לבית ספר, ולמד אצל מורה יווני. כבר מגיל צעיר אהב לצייר, וניצל לצורך כך כל פיסת נייר. בשנים 1860-1865 עבד קוינג'י בסטודיו לצילום בטגנרוג (עיר על שפת ים אזוב כ-70 ק"מ מרוסטוב על הדון). בשנת 1865, לפי המלצות קרובי משפחה שהכירו את איוון אייווזובסקי, הוא נסע לפאודוסיה. (עיר בחצי האי קרים), אך לא התקבל יפה אצל הצייר הידוע ולאחר מספר חודשים קוינג'י חזר לטגנרוג.
בשנת 1866 קוינג'י נסע לסנקט פטרבורג ברוסיה וניסה להתקבל לאקדמיה לציור, אך ללא הצלחה. הסיבה העיקרית לכך הייתה בכך שלקוינג'י לא הייתה שום השכלה פורמלית והוא לא היה יכול לעבור בחינות בנושאים כלליים. לאחר שהציג באחת התערוכות את הציור שלו, הוא התקבל לאקדמיה תוך הסכמת הנהלה לבחון אותו רק בנושאי ציור. קוינג'י סיים את לימודיו בשנת 1872. כבר בשנת 1873 הוא קיבל מדליות על ציוריו בתערוכות בלונדון ובווינה. החל משנת 1874 החל להציג את עבודותיו במסגרת תערוכות של "הנודדים", ובשנת 1877 התקבל כחבר בארגון זה. במשך מספר שנים השתתף בתערוכות ה"נודדים" באופן קבוע.
בשנת 1880 אורגנה לו תערוכת ציור אחד "ליל ירח על הדנייפר". התערוכה נחלה הצלחה בלתי רגילה. בשנת 1882 אורגנה תערוכה אחרונה של ציוריו. משנה זו קוינג'י לא היה מוכן להציג את ציוריו באף תערוכה. יחד עם זאת, הוא המשיך בציורי נוף. ציורים רבים מאותה תקופה נחשפו לאחר מותו.
בשנים 1894-1897 הוא היה מורה לציור באקדמיה לציור בה למד. ניקולאוס הימונאס, וילהלמס פורוויטיס וארקדי רילוב היו בין תלמידיו. קוינג'י פוטר מהאקדמיה עקב תמיכתו בהפגנות סטודנטים נגד המשטר.
בשנת 1901, לאחר כשני עשורים, הציג קוינג'י בפני חבריו ציור נוסף שלו, "ישו בגת שמנים".
בשנת 1904 תרם קוינג'י לאקדמיה לציור 100 אלף רובל להענקת 24 מלגות כל שנה. בשנת 1909 הוא תרם את כל הונו להקמת ארגון הציירים באחוזתו בחצי האי קרים. ארגון זה פעל עד לשנת 1930.
קוינג'י מת מדלקת ריאות בשנת 1910 בסנקט פטרבורג.
רוב יצירותיו רוכזו במוזיאון הרוסי ובגלריית טרטיאקוב.
הוא תרם את כספו להקמת "אגודת קוינג'י" שתמכה בציירים, ארגנה תערוכות וחילקה פרסים. ניקולאי בוגדנוב-בלסקי היה בין מייסדי האגודה יושב ראש שלה.
עבודות

ליל ירח בדנייפר, 1882
אלברוס, 1890–1895
ערב באוקראינה, 1878
לאחר גשם, 1879
יער, 1879
קשת, 1900
הערות שוליים

↑  המועדים לפי הלוח היוליאני המקובלים ברוסיה בתקופת חייו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302132305171  PLWABN: 9810617924105606  CiNii: DA18309417  GND: 119482290  ISNI: 0000 0000 6693 4253  LCCN: n82276336  LNB: 000265521  MusicBrainz: a4436041-4a70-4b1d-9b98-38a9e25c1f22  NKC: jn20000700976  NTA: 352268131  RERO: 02-A013499645  RKD: 212221  SUDOC: 147344352  ULAN: 500003860  VIAF: 75218462   WorldCat (עם VIAF): 75218462
ארנון טיברג

אין תמונה חופשית
ארנון טיברג (9 בפברואר 1944 – 26 בנובמבר 2022) היה דירקטור ישראלי ופעיל בתעשייה הישראלית, מנכ"ל התאחדות התעשיינים בישראל ונשיא ומנכ"ל דלתא גליל תעשיות.
ביוגרפיה

נולד בשכונת נווה עוז בפתח תקווה, בן לבלה ויעקב טיברג. למד לתואר ראשון בכלכלה ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. בתחילת שנות ה-70 עבד במחלקה הכלכלית של התאחדות התעשיינים ובתחילת 1973 היה הכלכלן של לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים. משנת 1978 היה סמנכ"ל התאחדות התעשיינים.
בפברואר 1982 החל לכהן כמנכ"ל התאחדות התעשיינים בישראל, תפקיד בו כיהן עד 1990. בתקופה זו לקח חלק בתוכנית הייצוב הכלכלית של 1985, והיה שותף במשא ומתן של ישראל על הסכם אזור סחר חופשי עם ארצות הברית. לאחר מכן כיהן עד 1996 כמנכ"ל "סוכנות מכוניות לים התיכון" יבואנית ומפיצה של מכוניות פיאט, לנצ'יה, אלפא רומיאו וסובארו בישראל, גם כיהן כיו"ר הדיקרטוריון שלה, והמשיך להיות חבר בוועד הפועל של התאחדות התעשיינים. בשנים 1997-2006 היה נשיא ומנכ"ל דלתא גליל תעשיות.
כיהן לאורך השנים כדירקטור בחברות שונות, בהן הבנק הבינלאומי, הבורסה לניירות ערך בתל אביב, בנק איגוד, שטראוס-עלית הולדינגס ודלתא גליל תעשיות.
כיהן כיו"ר דירקטוריון חברת "תפרון", וכחבר דירקטוריון בחברות "נילית" ו"אי.בי.אי. בית השקעות". בתחום הציבורי שימש כיו"ר דירקטוריון "המשקם", חברה להעסקת עובדים בעלי כושר עבודה מוגבל.
בנוסף כיהן כיו"ר ועדת ההשקעות של אוניברסיטת תל אביב וכיו"ר המועדון העסקי-אקדמי של אגודת ידידי האוניברסיטה.
טיברג הוא חתן "פרס התעשייה" לשנת 2000. פרס התעשייה לשנת 2011 הוענק לחברת "המשקם" תחת כהונתו כיו"ר דירקטוריון החברה.
היה נשוי לדליה, אב לשלושה והתגורר בסביון.
נפטר ב-26 בנובמבר 2022 והובא לקבורה בבית הקברות בסביון.
הערות שוליים

↑  התעשיה והפיקוח על המחירים, דבר, 1 במרץ 1972
↑  ישעיהו אביעם, נחתם הסכם תוספת־יוקר ל־73', מעריב, 19 בינואר 1973
↑  יאיר פלדמן, אליאס מקטין יצואו ב-5 מליון דולר, דבר, 12 באוקטובר 1978
התעשיינים מזהירים: חשש לירידה ביצוא ב־1980, מעריב, 3 ביולי 1980
↑  מינויים, דבר, 8 בפברואר 1982
↑  אורי גינוסר, מנכ"ל התאחדות התעשיינים יפרוש מתפקידו בעוד כשלושה חודשים, מעריב, 11 באוקטובר 1989
↑  איך ארנון טיברג הפך פתאום לתעשיין, מעריב, 12 במרץ 1990
↑  ארנון טיברג התמנה כדירקטור בבנק איגוד, מעריב, 8 בינואר 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007321770605171  VIAF: 291149366557085602895   WorldCat (עם VIAF): 291149366557085602895
אנטוניו מיראנטה

אנטוניו מיראנטה (באיטלקית: Antonio Mirante; נולד ב-8 ביולי 1983) הוא כדורגלן איטלקי, המשחק בעמדת השוער במילאן.
קריירה

מיראנטה החל את קריירת המשחק שלו במועדון הנוער של יובנטוס, ובשנת 2004, בעונת הבוגרים הראשונה שלו, הושאל לקרוטונה. בשנת 2005 הושאל לרובור סיינה.
בשנת 2006 הוא שב ליובנטוס בעקבות פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006, וב-18 בנובמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בעקבות פציעתו של ג'יאנלואיג'י בופון.
ב-3 ביולי 2007 הושאל לסמפדוריה. בתום עונת ההלוואה, ביוני 2008, רכשה סמפדוריה מחצית מכרטיס השחקן שלו מיובנטוס תמורת 1.5 מיליון אירו.
ב-19 ביולי 2009 הושאל לפארמה. ביוני 2010 רכשה סמפדוריה את מחצית כרטיסו הנותר מיובנטוס תמורת 1.5 מיליון אירו, ומכרה אותו לפראמה תמורת 3.6 מיליון אירו. הוא היה השוער הראשון של הקבוצה מאז שהגיע לפארמה ועד לסיום חוזהו במועדון ביוני 2015.
ב-3 ביולי 2015 עבר בהעברה חופשית לבולוניה 1909, והיה השוער הראשון של הקבוצה. ב-19 ביולי 2016 חתם על חוזה חדש לשלוש עונות. עם זאת, בתחילת עונת 2016/2017 אובחן כסובל מבעיות בלב והושבת לחודשיים וחצי. בעונת 2017/2018, עונתו האחרונה בקבוצה, שימש כקפטן של הקבוצה.
ב-22 ביוני 2018 חתם על חוזה לשלוש עונות ברומא בדמי העברה של 4 מיליון אירו.
ב-13 באוקטובר 2021 חתם לעונה אחת במילאן.
קריירה > קריירת נבחרות

מיראנטה השתתף יחד עם נבחרת איטליה בכדורגל עד גיל 21 באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2006, אך לא שיחק אף על פי שזומן 6 פעמים.
ב-8 ביוני 2010 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת בשל פציעתו של פדריקו מרטיטי, אך לא שיחק.
תארים

מילאן
אליפות איטליה: 2021/2022