stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תנועת טוב
היסטוריה

התנועה הוקמה בשנת 2007 על ידי יחזקאל רוזנבלום, ישראל פכטר וחנוך ורדיגר, בנו של אברהם ורדיגר, שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת פועלי אגודת ישראל לקראת הבחירות בביתר עילית. הקמת המפלגה הייתה חידוש בכך שערערה על שלטון היחיד של המפלגות החרדיות הממוסדות יהדות התורה וש"ס והתיימרה, בפעם הראשונה מאז נעלמה מפלגת פועלי אגודת ישראל מהמפה הפוליטית, לייצג את החרדים העובדים או המודרניים, ללא הבדלי העדות המקובלים במגזר החרדי. הקמתה תוארה כ"אופוזיציה עממית חצופה של חרדים מודרניים, שמתנערים משלטון העסקנים והחצרות".
התנועה התמודדה לראשונה בבחירות המקומיות בשנת 2007 בביתר עילית והצליחה להכניס נציג אחד מטעמה. שנה לאחר מכן התמודדה התנועה בבחירות בבית שמש והצליחה להכניס נציג למועצה.
בבחירות לרשויות המקומיות של 2013 הריצה התנועה רשימות בחמש ערים חרדיות או מעורבות: בית שמש, ביתר עילית, אלעד, עמנואל וירושלים. בבחירות אלה התנועה כשלה בבחירות רוב הערים בהן התמודדה, למעט בביתר עילית, בה לא התקיימו בחירות ונציג התנועה ישראל פכטר זכה במושב כחלק מרשימה חרדית מאוחדת.
בבחירות לרשויות המקומיות של 2018 המפלגה נמנעה מלהגיש רשימות עצמאיות (ישראל פכטר, נציג המפלגה בביתר עילית, התמודד ברשימת "אנשים" שזכתה במושב אחד במועצה אך הוא עצמו לא נבחר), ולמעשה חדלה מלתפקד.
מצע ועמדות

בבסיס הקמת המפלגה עמדו עקרונות אזרחיים־מקומיים: ערעור ההתנהלות הקהילתית של הממסד החרדי והרשויות המקומיות שלו ושיפור השירות הניתן לתושבים.
כך תיאר זאת אחד ממייסדי המפלגה, עו"ד יחזקאל רוזנבלום:
נציגי הציבור של החברה החרדית, ממונים לתפקידיהם בידי תת־קבוצות מתוך החברה. ובפועל הם מחויבים לאותן תת־קבוצות שתומכות בהם. זה גורם לחלוקת משאבים סקטוריאלית ]...[ אנחנו לא שליחים של ציבור מסוים. אנחנו באים מרחבי הפאן־חרדיות. ככאלו אנו אנטי־סקטוריאליים. אנו רואים את כלל הציבור באופן שווה ודואגים לאיש הקטן. הציבור כולו יוצא נשכר מכך ]...[ דיברנו על יושרה, על הגינות, ועל צדק וטוהר המידות. מעצם קיומנו כתנועה אנו משפרים את טוהר המידות, כי יודעים שאנו לא מחויבים לממסדים הפוליטיים הקיימו. אנו דוגלים בשירות לכל אדם, בלי קשר לשיוכו הקהילתי.
המפלגה טענה לכפיפות לדעת תורה, אך טענה כי היא מבקשת להעצים את כוח הרבנות המקומית ולהותיר לגדולי הדור את ההתעסקות בסוגיות רוחביות, אמירה שיש הרואים בה מס שפתיים.
הערות שוליים

↑  חיים זיכרמן, לי כהנר, חרדיות מודרנית - מעמד ביניים חרדי בישראל, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2012
↑  לי כהנר, החברה החרדית על הציר שבין שמרנות למודרניות, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2020
↑  תמר רותם, החרדים החדשים מרימים את הראש והכיפה, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2012
↑  יאיר אטינגר, ארץ השמש העולה: האופוזיציה החרדית לשלטון העסקנים והחצרות קמה בבית שמש, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2010
1 2  אריאל פינקלשטיין, חרדים לעירם: פוליטיקה ומינהל ברשויות המקומיות החרדיות, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2022
↑  עשור להקמתה: תנועת 'טוב' לאן?, באתר כל הזמן, ‏2018-07-04
↑  תמר גינגיחשוילי, הבית של הלא־מיוצגים, ארץ אחרת, 1 במאי 2009
↑  בני בראון, היהדות החרדית והמדינה, כשיהדות פוגשת מדינה, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2015
.irish

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  מרץ 2015 
 dotirish.com
 
.irish הוא תחום כללי חדש (gTLD).
הזכויות להפעלת הדומיין הוגשו ביוני 2012 על ידי חברת Dot-Irish LLC, בקליפורניה, ארצות הברית כחלק מהרחבת תחומים גנריים ברמה העליונה על ידי ICANN. הבקשה הצליחה, והדומיין נפתח לרישום ב-17 במרץ 2015, עם רישום ציבורי שנפתח ב־25 ביוני 2015.
העלות הממוצעת של דומיין .irish היא 16.48 אירו, 33% יותר זול מהעלות הממוצעת של דומיין .ie (24.95 אירו).
מספר התחומים הרשומים

ב-5 במאי 2016 נרשמו 2,142 שמות דומיין.irish.
הערות שוליים

↑  https://www.icann.org/resources/agreement/irish-2014-08-07-en
↑  "DotIrish Launch Timeline". אורכב מ-המקור ב-7 באפריל 2015. נבדק ב-18 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  .Irish figure taken from register365.com - 30 September 2015
↑  .ie figure taken from register365.com - 30 September 2015
↑  ".IRISH - TLDpedia - Domain Tools".
| סיומות אינטרנט של מדינות |
| --- | --- | --- |
| ISO 3166-1 alpha-2 | ISO 3166-1 alpha-2 |  |
| A | .ac .ad .ae .af .ag .ai .al .am .ao .aq .ar .as .at .au .aw .ax .az |  |
| B | .ba .bb .bd .be .bf .bg .bh .bi .bj .bm .bn .bo .br .bs .bt .bw .by .bz |  |
| C | .ca .cc .cd .cf .cg .ch .ci .ck .cl .cm .cn .co .cr .cu .cv .cw .cx .cy .cz |  |
| D | .de .dj .dk .dm .do .dz |  |
| E | .ec .ee .eg .er .es .et .eu |  |
| F | .fi .fj .fk .fm .fo .fr |  |
| G | .ga .gd .ge .gf .gg .gh .gi .gl .gm .gn .gp .gq .gr .gs .gt .gu .gw .gy |  |
| H | .hk .hm .hn .hr .ht .hu |  |
| I | .id .ie .il .im .in .io .iq .ir .is .it |  |
| J | .je .jm .jo .jp |  |
| K | .ke .kg .kh .ki .km .kn .kp .kr .kw .ky .kz |  |
| L | .la .lb .lc .li .lk .lr .ls .lt .lu .lv .ly |  |
| M | .ma .mc .md .me .mg .mh .mk .ml .mm .mn .mo .mp .mq .mr .ms .mt .mu .mv .mw .mx .my .mz |  |
| N | .na .nc .ne .nf .ng .ni .nl .no .np .nr .nu .nz |  |
| O | .om |  |
| P | .pa .pe .pf .pg .ph .pk .pl .pm .pn .pr .ps .pt .pw .py |  |
| Q | .qa |  |
| R | .re .ro .rs .ru .rw |  |
| S | .sa .sb .sc .sd .se .sg .sh .si .sk .sl .sm .sn .so .sr .ss .st .sv .sx .sy .sz |  |
| T | .tc .td .tf .tg .th .tj .tk .tl .tm .tn .to .tr .tt .tv .tw .tz |  |
| U | .ua .ug .uk .us .uy .uz |  |
| V | .va .vc .ve .vg .vi .vn .vu |  |
| W | .wf .ws |  |
| Y | .ye .yt |  |
| Z | .za .zm .zw |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא סיומות אינטרנט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תרזה גואל

| --- | --- |
תרזה גואל ליד פסל האל הסינקרטי אפולו–מיתרה בפסגת הר נמרוט
 לידה:  17 ביולי 1901 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בדצמבר 1985 (בגיל 84) מנהטן, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה 
 מקום לימודים:  מכללת רדקליף, אוניברסיטת סירקיוז, מכללת ניונהאם לנשים בקיימברידג', אוניברסיטת ניו יורק
 מוסדות:  בית הספר האמריקאי לחקר המזרח, המכון הארכאולוגי הגרמני (אנ')
 תרומות עיקריות
 חקר מקדש הקבורה של אנטיוכוס הראשון תאוס, מלך קומגנה בפסגת הר נמרוט, טורקיה
 
תרזה גואל ליד פסל זאוס–אהורא מזדא
תרזה בת-שבע גואל (Theresa Bathsheba Goell;‏ 17 ביולי 1901, ניו יורק, ארצות הברית – 18 בדצמבר 1985, ניו יורק) הייתה ארכאולוגית אמריקאית שנודעה בחפירותיה בהר נמרוט בדרום-מזרח טורקיה.
קורות חייה ופועלה > הכשרתה

תרזה גואל נולדה בניו יורק למשפחה יהודית שהיגרה מרוסיה. בתחילת שנות העשרים למדה פילוסופיה לתואר ראשון באוניברסיטת סירקיוז ובמכללת רדקליף, שבה השתייכה לאחוות פי בטא קפא. ב-1926 עברה עם בעלהּ ובנהּ הפעוט לאנגליה, שם למדה אדריכלות וארכאולוגיה במכללת ניונהאם לנשים בקיימברידג' (אנ') ופיתחה עניין בארכאולוגיה של המזרח הקרוב. ב-1933, אחרי גירושיה, עלתה לארץ ישראל, עבדה בבית הספר האמריקאי לחקר המזרח כאדריכלית וכשרטטת והשתתפה בחפירות שנוהלו על ידי ויליאם אולברייט בתל אל-פול וכן בחפירות בג'רש שנערכו באותן שנים בשיתוף משלחת אוניברסיטת ייל.
ב-1935 חזרה לארצות הברית והחלה בלימודי המשך בארכאולוגיה קלאסית (אנ') באוניברסיטאות ניו יורק וקולומביה. בשנים אלה התפרנסה מעיצוב חלונות ראווה בבתי מסחר בניו יורק ובניו ג'רזי. בתקופת מלחמת העולם השנייה, שקטעה את לימודיה, עבדה כשרטטת בשירות חיל הים האמריקאי.
קורות חייה ופועלה > הר נמרוט

ב-1946 הוזמנה על ידי הארכאולוגית האמריקנית הטי גולדמן לקחת חלק בחפירות בטרסוס בחבל קיליקיה ההיסטורית, בדרום טורקיה. גואל השתתפה בחפירות שם עד 1953 ועקב מחלתה של גולדמן פיקחה עליהן וגם כתבה את הדוחות. בקיץ 1947 ביקרה לראשונה במרומי הר נמרוט. חשיפת מקדש הקבורה הקומגני (Hierothesion) בראש ההר ואיתור קברו של אנטיוכוס הראשון תאוס, מלך קומגנה, יהיו למפעל חייה. מאז הסקרים הראשוניים בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19 לא נערך מחקר במקום. עוד בתקופת לימודיה במכון לאמנות של אוניברסיטת ניו יורק (אנ'), כשעסקה ביחסים בין פסלי מצבות הקבורה בתדמור (אנ') לפיסול הרומי במזרח, הציע המנחה שלה, הארכאולוג והיסטוריון האמנות קרל להמן (אנ'), לחקור את פסלי הר נמרוט. ב-1951 חזרה להר והחלה בארגון משלחת חפירות. במיזם זה חבר אליה הארכאולוג הגרמני פרידריך דורנר (אנ'). הוא עזר על ידה בחקר הכתובות שנמצאו בראש ההר, וגואל סייעה לו במיומנותה כאדריכלית בחפירותיו בארסמיאה (אנ') שלמרגלות הר נמרוט. החפירות לעונותיהן נמשכו שנים אחדות, וחלק מהדוחות פורסמו במשותף. המיזם נתמך, בין היתר, במענקים של בית הספר האמריקאי לחקר המזרח, ארגון נשיונל ג'אוגרפיק וקרן בולינגן (Bollingen Foundation). בעונות החפירות של 1963 ו-1964 השתמשה גואל בסריקות גיאופיזיקליות (אנ') לאיתור קברו של אנטיוכוס הראשון תאוס ברוגם המכתיר את ההר, והייתה בין הראשונים שהשתמשו בשיטות אלה בחפירות ארכאולוגיות.
בניסיונה להבין את אמונותיו של אנטיוכוס הראשון תאוס ולהכיר את עולם האלים שלו, שבו שולבו מסורות דתיות ומיתולוגיות ממערב וממזרח, מיוון ומאיראן, החלה גואל ב-1964 בחקר אתרהּ של סמוסטה (Samosata) בירת הממלכה הקומגנית, שגם בה הקים מקדשים בהם נחשפו כתובות ותבליטים הזורים אור על הפולחנים שטיפח.
גואל המשיכה בכך בשלוש השנים הבאות, בצד עבודתה בהר נמרוט, בשל החשש להצפת אתר סמוסטה בעקבות הקמת סכר אתאטורק. פעילות זו עיכבה את הפרסום המדעי המסכם של החפירות בהר נמרוט, ולכך תרמה גם התרופפות בריאותו של דורנר, שותפהּ למחקר. רק ב-1996, כעשור לאחר מותה של גואל, פורסמו תוצאות של מחקריה בהר נמרוט.
קורות חייה ופועלה > בערוב ימיה

ב-1973 ביקרה גואל בפעם האחרונה בהר נמרוט. את זמנהּ לאחר מכן הקדישה להשלמת מחקריה. ב-1976 סבלה משיתוק כתוצאה מגידול בעמוד השדרה. הודות לניתוח חזרה לעבודתה והכינה חיבור על חפירותיה בסמוסטה עבור ארגון נשיונל ג'אוגרפיק, שבתרומותיו קיימה את החפירות, וכן תכננה משלחות חדשות להר נמרוט. את הדו"ח המסכם על החפירות בהר נמרוט לא הצליחה לסיים בשל שבץ שבו לקתה ב-1983. קברו של אנטיוכוס הראשון תאוס לא נמצא עד היום.
תרזה גואל נפטרה בניו יורק ב-18 בדצמבר 1985 אחרי מחלה ממושכת. עזבונה, שעיקרו מסמכי מחקריה וציוריה, נמסר לאוניברסיטת הרוורד. ב-2005 הופק סרט תיעודי על חייה – "מלכת ההר" (Queen of the Mountain).
תרזה גואל חלתה בנעוריה בטרשת האוזן שהותירה אותה כבדת שמיעה. היא נעזרה במכשירים ופיתחה מיומנות בקריאת שפתיים. לא אחת היא נזכרת למופת בהתגברותה על נכותה, כמו גם מופת להעצמת נשים.
ראו גם

הר נמרוט
אנטיוכוס הראשון תאוס, מלך קומגנה
לקריאה נוספת

Donald H. Sanders and David W. J. Gill, "Theresa B. Goell (1914–1985)", in: Getzel M. Cohen, Martha Sharp Joukowsky (eds.), Breaking Ground: Pioneering Women Archaeologists, Ann Arbor: University of Michigan Press, 2004, pp. 482–524
הערות שוליים

↑  בהספד לאחר מותה, שפורסם בניו יורק טיימס, וכן בכְתבים למיניהם שהעתיקו מתוכו, צוין שהייתה "ציונית נלהבת" וכן שלקחה חלק בעיצוב בניינים בתל אביב, בירושלים ובחיפה, אך לא נמצאו לכך סימוכין ממשיים
↑  בארסמיאה נמצא מקדש קברו של מיתרדטס הראשון קליניקוס (אנ'), אביו של אנטיוכוס הראשון תאוס
↑  סמסט (אנ') שעל גדות הפרת בנפת אדיאמן, דרום-מזרח טורקיה
↑  Donald H. Sanders (ed.), Nemrud Daği: The hierothesion of Antiochus I of Commagene. Results of the American excavations dir. by Theresa B. Goell, Eisenbrauns, Winona Lake, Indiana, 1996, ISBN 1-57506-015-9
↑  לא נמצאו סימוכין לסיפור לפיו קרמיט גואל, אחיה, מילא את בקשתה לפזר את אפרהּ על הר נמרוט
↑  חלקם אצורים בספריית שלזינגר להיסטוריה של נשים באמריקה (אנ') שבמכון רדקליף ללימודים מתקדמים (אנ') וחלקם במוזיאון השמי של אוניברסיטת הרווארד
↑  Queen of the Mountain
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278424305171  BnF: cb14438423q (data)  GND: 1022640526  ISNI: 0000 0000 2286 5612  LCCN: n84094124  NTA: 115025499  SNAC: w67h3d1q  SUDOC: 077790847  VcBA: 495/106055  VIAF: 34676636   WorldCat (עם VIAF): 34676636 
פסלי האלים ומושביהם במורד המזרחי של הרוגם בפסגת הר נמרוט
22 (מספר)

| --- | --- |
 כתיב עשרוני:  22
 במילים:  עשרים ושניים
 מספר סודר:  העשרים ושניים
 גימטריה:  כ"ב
 גורמים ראשוניים:   \ 2\cdot 11
 כתיב רומי:   \ XXII
 כתיב בינארי:  10110
 כתיב הקסדצימלי:  16
22 (במילים בלשון זכר: עשרים ושניים; בלשון נקבה: עשרים ושתיים) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 21 והבא לפני 23.
במתמטיקה

22 הוא מספר סמית' השני בבסיס 10.
מספר פָּרִיק (שאינו ראשוני), מחלקיו הם 2 ו-11.
22 הוא מספר מחומש.
במדע

22 הוא המספר האטומי הייחודי לאטום הטיטניום–יסוד מתכתי ממשפחת מתכות המעבר.
בתרבות

22 הוא מספר האותיות באלפבית העברי.
מלכוד 22 – מונח אשר מציין אי יכולת אבסורדית להחלץ ממצב כלשהו, על פי ספרו של ג'וזף הלר
22 (שיר של לילי אלן), 2009
22 (שיר של טיילור סוויפט), 2013
22 (שיר של טיני וגרייסי), 2019
22 (שיר של שרה מקטרנן), 2019
המערכה באיי גילברט ומרשל

נחתים אמריקאים תוקפים מוצב יפני במהלך קרב טאראווה
המערכה באיי גילברט ומרשל הייתה סדרה של פעולות אסטרטגיות שערכו הצי האמריקאי וחיל הנחתים האמריקאי במרכז האוקיינוס השקט, החל בנובמבר 1943 וכלה בפברואר 1944, כחלק מהמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. את המערכה הקדימה הפשיטה על מקין, שערכו כוחות הנחתים האמריקאים באוגוסט 1942.
מטרת האמריקאים הייתה ניטרול הבסיסים היפניים באיי גילברט ומרשל, אשר היוו את גבולה המזרחי של האימפריה היפנית. בקיץ שלאחר מכן, התרחשה המערכה על איי מריאנה ופלאו.
איי גילברט

הצי הקיסרי היפני כבש את איי גילברט חמישה חודשים לאחר המתקפה על פרל הארבור. על מנת לעבות את ההגנה על טאראווה, בנו היפנים בסיס מטוסים ימיים באטול מקין והציבו חיילים לאורך חופי איי האטול על מנת שיוכלו לעקוב אחר תנועת בעלות הברית בדרום האוקיינוס השקט. אולם, רק לאחר הפשיטה על מקין באוגוסט 1942 החלו היפנים לבצר את איי גילברט.
הגדול שבאיי גילברט והחשוב ביותר מבחינה אסטרטגית היה טאראווה. במרץ 1943, החלו היפנים בבניית הביצורים על האי כאשר הם נעזרים בכ-5,000 חיילים ופועלים. לשם השוואה, לאי מקין נשלחו 798 חיילים. גנרל הולנד סמית', מפקד הקורפוס האמפיבי ה-5, תלה את האשמה על ההתבצרות היפנית המהירה בפשיטה על האטול. במשך זמן רב, גם לאחר שפרש, טען סמית' כי היה על הכוחות האמריקאיים לעקוף את טאראווה, במקום לשלוח נחתים רבים אל מותם תוך כדי ניסיון כיבוש האי. לעומתו, האמינו האדמירלים צ'סטר נימיץ, ריימונד ספרואנס וארנסט קינג כי כיבוש איי גילברט הוא הישג הכרחי בדרך לכיבוש איי מרשל.
איי מרשל

במהלך כיבוש איי גילברט, הגו מפקדי הצי תוכנית לכיבוש איי מרשל, בה יושמו לקחי הפלישה לטאראווה. הלקחים היו: שימוש מוגבר במטוסי סיור, שימוש מוגבר בסיורי צוללות, שימוש ביותר אוניות, סירות פטרול לחיפוי, רכבי נחיתה והגברת הריכוך הארטילרי שהקדים את הפלישה הרגלית.
המטרה העיקרית בתוכנית הצבאית לכיבוש איי מרשל היה כיבוש האטול קווג'לין, תוך עקיפת האיים הסובבים אותו. היה זה שינוי מדרך הפעולה הנהוגה של הצי, שקבעה כי יש לכבוש ראשית את האיים ההיקפיים, אשר סיפקו הגנה אווירית לאי הראשי. אולם, בשלב זה הוכיח כוח נושאות המטוסים של הצי האמריקאי את יעילותו, ובקרב זה אף זכה לתמיכת מפציצים יבשתיים מטאראווה.
לקריאה נוספת

Hoyt, Edwin P. Storm Over the Gilberts: War in the Central Pacific 1943, Van Nostrand Reinhold, 1978. ISBN 9780442804985.
Meyers, Bruce F. Swift, Silent, and Deadly: Marine Amphibious Reconnaissance in the Pacific, 1942-1945, Naval Institute Press, 2004. ISBN 9781591144847.
הערות שוליים

↑  Meyers, עמ' 42.
תרקדו

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
"תרקדו" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית עדן בן זקן. השיר יצא לאור ב-26 במאי 2019, כסינגל התשיעי והאחרון מתוך האלבום חיים שלי (2019), בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי אלעד טרבלסי, משה בן אברהם ומאור תיתון והופק על ידי אופק יקותיאל ומשה בן אברהם. השיר הוא שיר בסגנון הים-תיכוני, המשלב בתוכו גם את סגנון המוזיקה היוונית.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ

טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה עדן בן זקן לערוץ היוטיוב שלה ב-14 באפריל 2019, את האודיו הרשמי של השיר. האודיו מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל, ואף את מילותיו של השיר.
נכון לינואר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-4.2 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 5 |  |
הערות שוליים

↑  אלעד טרבלסי, משה בן אברהם, מאור תיתון
↑  אלעד טרבלסי, משה בן אברהם, מאור תיתון
↑  תרקדו, יוסי חרסונסקי, באתר יוסמיוסיק, ‏מאי 2019
1 2 3 4 5 6  עדן בן זקן - הערוץ הרשמי (2019-04-14), עדן בן זקן - תרקדו, נבדק ב-2019-05-29
↑  חיים שלי, נבדק ב-2019-05-29
| עדן בן זקן |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | מלכת השושנים • תאמין לי • לזאת שניצחה • חיים שלי • מועבט • עם או בלי לאהוב • 7 • דם שלי |  |
| אלבומים אחרים | Live קיסריה 2022 • הרמיקסים • מופע העשור (Live) |  |
| ערכים קשורים | NMC • ארומה מיוזיק • "אקס פקטור ישראל" |  |
| עדן בן זקן – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| מלכת השושנים | "מנגינה" • "מלכת השושנים" • "שיכורים מאהבה" • "פיסה מזכרוני" • "אלבינה" |  |
| תאמין לי | "תאמין לי" • "כל העיר שלנו" • "תזיזו" • "אף אחד" • "אין לי אותך" • "הייתי חוזרת" |  |
| לזאת שניצחה | "לזאת שניצחה" • "רציתי" • "כולם באילת" • "צועקת" |  |
| חיים שלי | "תל אביב בלילה" • "בא לי לחבק אותך" • "חיים שלי" • "מקסיקו" • "מילה של גבר" • "יאסו" • "תגיד לי Je t'aime" • "חצי מדינה" • "תרקדו" |  |
| מועבט | "אגרוף" • "כשתבוא" • "קוקוריקו" • "אהבה של אמא (חיים שלי)" • "אנא מג'נונה" • "חיים מאושרים" • "מתגעגעת אותך" • "הגענו הבנות" • "מועבט" • "ברחובות של תל אביב" • "איך אתה הולך" |  |
| עם או בלי לאהוב | "עם או בלי לאהוב" • "סירי" • "מה איתי" • "ניסיתי" • "אלף כוכבים" • "עשית לי טוב" • "WTF" • "הבת שלך" • "שוב תגיד לי בואי" • "דינרו" • "פילטרים יפים" • "כמה שנים" • "מה קרה?" • "ממתק" • "בסוף כל יום" |  |
| 7 | "חמסה" • "משחק קלפים" • "ילדת רחוב" • "עמנואלה" • "כינורות" • "ראשון בבוקר" • "להיות שלך" • "ריגוש זמני" • "מילה טובה" |  |
| דם שלי | "דם שלי" • "היית אחותי" • "תמיד נשאר אני" • "חיפשתי אותו בנרות" |  |
| סינגלים אחרים | "הללויה" • "Fresh" • "שונה מהנוף" • "Bonsoir" • "הזמן שלנו" • "והיא שעמדה" • יש בי אהבה" • "קטן עלינו" • "מקלט בטוח" • "תהמר עליי" • "מי אני בלעדיך" • "מלאכים" • "100 קילומטר" • "מסיבת הרווקות" • "נשבעת אמונים" • "עוד טיפה" |  |
| השתתפות בסינגלים | "מקסיקאנה" • "Godparent" |  |
| שירים אחרים | "הפשע המושלם" ‏•‏‏ "אולי תִּפָּתַח הדלת" |  |
תנועת זכויות האישה באיראן

הנהגת "ליגת הנשים הפטריוטית של איראן", שהייתה חלק מרכזי מהתנועה לזכויות האישה באיראן. צולם ב-1923–1933
תנועת זכויות האישה באיראן (בפרסית: جنبش زنان ایران) היא תנועה חברתית של נשים איראניות הפועלות למען זכויות נשים באיראן.
התנועה החלה את פעילותה לראשונה בשנת 1910, מספר שנים לאחר המהפכה החוקתית האיראנית. בין השנים 1972 ו-1978 נחלה התנועה הצלחות רבות, בהן מתן זכות בחירה לנשים בבחירות בשנת 1963, כחלק מהמהפכה הלבנה של מוחמד רזא שאה פהלווי. כמו כן הורשו נשים לעבוד במשרות ציבוריות ונוספו להן זכויות רבות בענייני משפחה ונישואין, ובוטלה חובת חבישת הרעלה.
לאחר המהפכה האיראנית ב-1979, בוטלו רבות מזכויות אלו. רבים מהחוקים המפלים לא בוטלו גם נכון לשנות ה-10 של המאה ה-21, תחת המשטר והחוק האיראני-איסלאמי, ובהתאם לכך ממשיכה התנועה להילחם באפליית הנשים. מיזם מפורסם שלה הוא מיזם מיליון החתימות (2006), שנועד לאסוף חתימות אזרחים למען שינוי חוקי האפליה באיראן.
למונח 'פמיניזם' ישנו משמעות שונה בקרב הפמיניסטיות באיראן. ההבדל העיקרי הוא בין פמיניסטיות חילוניות לבין פמיניסטיות "אסלאמיות".
התפתחותן של תנועות זכויות האישה באיראן

בראשית המאה ה־20 החלו באיראן תהליכי מודרניזציה, שעוררו קונפליקט בין תנועות חברתיות ששאפו לקדם זכויות נשים, לבין הממסד השמרני. תהליכים אלו באו לידי ביטוי בחוקה שכוננה באיראן בשנת 1906, בה נוצרה מסגרת משפטית חילונית המתחשבת במידה מסוימת בחירויות אזרח, אולם מסגרת זו הוגבלה היטב על ידי ריכוז הכוח בידי השלטון. בשלב זה עדיין תפקידן של הנשים בחברה היה שולי, אולם החלו התארגנויות של תנועות חברתיות ממוסדות לקידום נושאים ספציפיים כמו חינוך לנשים או זכות בחירה לנשים.
בתקופתו של רזא שאה פהלווי חוותה איראן תהליכי מודרניזציה שונים, שהובילו בשלב מסוים גם לצמיחה כלכלית שיצרה תמריצים למעורבות עמוקה יותר של הנשים בכלכלה ובחברה. בתקופה זו, בשנים 1936–1941 קמה באיראן תנועת התעוררות הנשים שקראה להחליש את אחיזתו של האסלאם באיראן, ולאפשר ליותר נשים להיות חלק מהחברה והכלכלה במדינה. התנועה נתקלה בהתנגדות מטעם הממסד הדתי, שמנע התארגנות פוליטית פמיניסטית. עם זאת, הממשל כן שיתף פעולה עם ארגוני הנשים במאבקים ספציפיים ופעל להפחתת נישואי ילדים, פוליגמיה, הדרה מהחברה הציבורית והפרדה בחינוך.
רוחאללה ח'ומייני עלה לשלטון לאחר ההפיכה מול השאה בשנת 1979, ותקופת שלטונו נפגעו באופן מובהק זכויות הנשים במדינה. אולם אף על פי כון, הליברליזציה היחסית באמצע המאה ה־20 השאירה את חותמה על הנשים באיראן, וכמות גבוהה יחסית של נשים, בהשוואה לדורות קודמים יותר, המשיכה לדרוש יותר זכויות ומעמד. כבר כחודש לאחר עלייתו של ח'ומייני לשלטון, עצרת נשים הייתה אירוע המחאה ההמוני הראשון מול ח'ומייני. במהלך העשור הראשון לשלטונו של ח'ומייני, השלטונות כלאו והוציאו להורג אלפים שהתנגדו לשלטון, אולם התנגדותן של תנועות לקידום זכויות הנשים המשיכה חרף זאת. התנגדותן הפעילה לחץ במקרים שונים, סביב רצונם של המושלים במדינה לבטל חוקים נוספים שהנוגעים לזכויות נשים – דוגמת זכות הבחירה, שלא בוטלה – ויש חוקרים התולים בהתנגדות של תנועות הנשים את הסיבה למניעת התדרדרות נוספת בפגיעה בזכויות נשים.
בכל הנוגע לתנועת זכויות האישה באיראן אחרי מהפכת ח'ומייני בשנת 1979, הפמיניסטיות באיראן נחלקו לשני סוגים: יש המאמינות כי האסלאמיזציה "דחקה" את הנשים לחברה; אחרות מאמינות כי טבעו הדינמי של השריעה (הדין האסלאמי) הביא להיווצרותה של מודעות פמיניסטית באיראן. שתי התפיסות הללו זכו לביקורת.
תנועות זכויות האישה לאחר תקופת ח'ומייני

ח'ומייני נפטר בשנת 1989, ובהדרגה לאחר תקופתו, וביתר שאת בעשור השני של המאה, החלו התארגנויות ממוסדות יותר לטובת זכויות הנשים האיראניות. ההתארגנויות צברו תאוצה ברשתות חברתיות בסיוע איראניות החיות מחוץ למדינה, והתמקדו בעיקר במעמדן החוקי של הנשים, זכויותיהן בתחום הנישואין והגירושין, תעסוקתן ואכיפת קוד הלבוש האסלאמי. ההתארגנות שהחלה בעיקר על ידי נשים, עודדה בשלב מסוים השתתפות של גברים במחאה, במטרה להראות שהנושא נמצא במיינסטרים של החברה ומשותף גם לנשים וגם לגברים.
אחד הנושאים שנמצאים במחלוקת עקבית בשיח הציבורי באיראן הוא החוק לפיו נשים איראניות חייבות ללבוש חג'אב במרחב הציבורי. נושא זה עורר מספר גלים של מחאות נשים, שהחלו כבר עם כינון החוק לאחר ההפיכה של 1979.
חלק משיטות המחאה של נשים למען זכויותיהן מתמקדות בתחום האמנות, הספרות והקולנוע, עם יצירות העוסקות בנושא. בתחילת המאה ה־21 החל באיראן גל חדש של אמנות פמיניסטית.
לקריאה נוספת

ליאורה הנדלמן-בעבור, עיתונות בצל מהפכה: צמיחת עיתונות הנשים באיראן ומהפכה החוקתית, ג'מאעה, 2010
אזאר נאפיסי, דברים שלא ספרתי, הוצאת ידיעות אחרונות, 2010.
הערות שוליים

↑  Esfandiari, Haleh, The Role of Women Members of Parliament, 1963-88 in Women in Iran from 1800 to the Islamic Republic Lois Beck and Guity Nashat., University of Illinois Press, 2004
↑  One Million Signatures: The Battle for Gender Equality in Iran, Tavaana (באנגלית) (ארכיון)
1 2  Rostami Povey, E, Contestation of Institutional domains in Iran in The Realm of the Possible: Middle Eastern Women in Political and Social Spaces, 69, Feminist Review, 2001, עמ' 44-72
1 2 3 4 5  Poupak Tafreshi, The struggle for freedom, justice, and equality, Washington University in St. Louis, ‏1.1.2010
1 2   ד"ר אמירה גלבלום, מאחורי הרעלה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  מאבק אזרחי לשינוי החקיקה המפלה נשים באיראן | הפורום לחשיבה אזורית, באתר הפורום לחשיבה אזורית, ‏5 באוקטובר 2015
תרקומיא

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  חברון
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  14,691 (2006)
 קואורדינטות:  31°34′30″N 35°00′47″E﻿ / ﻿31.575°N 35.013055555556°E﻿ / 31.575; 35.013055555556 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הר חברון מוגדלת) תרקומיא(למפת הר חברון רגילה) תרקומיא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תרקומיא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תרקומיא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
תַרְקוּמְיָא (ערבית: ترقوميا) היא עיירה פלסטינית ברשות הפלסטינית בנפת חברון, שנמצאת מערבית לחברון, ליד כביש חברון – קריית גת, ומתגוררים בה כ-11,500 נפש. שמו של הכפר בא מיוונית מצמד המילים טרי-קומיא (שלשה כפרים), בדומה לפנדקומיה (פנטה-קומיה=חמישה כפרים). היישוב בנוי על מקומה של העיירה טריקומיאס מן התקופה הרומית-ביזנטית וזהו גם מקור שמו.
היסטוריה

תרקומיה מזוהה עם העיר בת התקופה הרומית-ביזנטית טריקומיאס ("שלושה כפרים"), הנזכרת ברשומות הכנסייה כאחת מערי פרובינקיית פלשתינה פרימה. טריקומיאס נזכרת גם ב"רשימת בעלי המשרה באימפריה הרומית", ולפיה העיר הייתה כפוף ל"דוכס ערב", והיה בה מוצב של חיל הפרשים האילירי.
היסטוריה > העת החדשה

החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בתרקומיה בשנות ה-60 של המאה ה-19, וכתב כי בכפר, היושב על גבעה טרשית, גרים כ-400 תושבים. הוא הבחין במקום בבורות מים ומערות חצובות בסלע שנראו עתיקות, ו"אבני גזית המשוקעות בבנייה ערבית גסה".
מעבר תרקומיא

הכפר תרקומיא הוא היישוב הסמוך ביותר באזור לכביש הגישה הישראלי הראשי המוליך מישראל אל תוך תחומי הרשות הפלסטינית (כביש 35, היינו כביש חברון-קריית גת) ומשם כך קרוי על שמה גם מחסום תרקומיא הסמוך. מחסום זה מפריד בין תחום מדינת ישראל לתחומה של הרשות הפלסטינית, וכן שימש נקודת מעבר עיקרית בתכנון המעבר הבטוח בין הגדה ורצועת עזה לנסיעת פלסטיניים בתוך שטחי מדינת ישראל. המעבר הבטוח בין מעבר תרקומיא לרצועת עזה פעל למשך שנה, עד לפרוץ האינתיפאדה השנייה, והנסיעה הפלסטינית בין שתי הנקודות הללו הייתה על גבי כבישים ישראליים. כמו כן מתוכנן  במקום אזור התעשייה מעבר תרקומיא שצפוי להיות משותף למועצה האזורית לכיש ולמועצה אזורית מטה יהודה.