ארמון בלנהיים
אדריכלות > פנים הארמון

הסידור הפנימי של החדרים נקבע לפי האטיקט שאפיין את תקופת הבנייה של הארמון. דירות השרד לאירוח אישים רמי מעלה תוכננו כציר של חדרים בסדר יורד של חשיבות ושימוש ציבורי, ממרכז המבנה לעבר שני קצותיו, כשבמרכז החדר הראשי - הטרקלין. בדומה לבתי מידות אחרים מאותה תקופה, שתי דירות השרד תוכננו סימטרית כתמונת מראה זו של זו, משני עברי הטרקלין המרכזי (B באיור). טרקלין זה היה החדר הגדול והמפואר ביותר, והוא שימש כחדר אוכל רשמי משותף לשתי דירות השרד. משני צידי הטרקלין נפרשו מערכות החדרים של דירות השרד: החדר הראשון (C) היה חדר קבלת קהל לאורחים חשובים, החדר הבא (L) היה חדר מנוחה פרטי, והחדר הבא (M) היה הפרטי ביותר באופיו ושימש חדר שינה לדייר שהתאכסן בדירת השרד. אחד מהחדרים הקטנים שבין חדר השינה והחצר הפנימית שימש כחדר הלבשה. סידור זה, כאמור, משתקף כתמונת מראה גם בעברו השני של הטרקלין המרכזי (חדרים E, D ו-F בהתאמה). דירות השרד יועדו לשימוש רק עבור האורחים החשובים ביותר, כגון הריבון הבריטי. בצד השמאלי (מזרחי) של התוכנית ניתן לראות קבוצת חדרים דומה אך קטנה יותר משני צידיו של החדר הקשתי (O), ששימשו את הדוכס והדוכסית. באופן זה דומה החדר הקשתי לטרקלין מבחינת חשיבותו ביחס למערכות החדרים של הדוכס והדוכסית.
ארמון בלנהיים הוא מקום הולדתו של המפורסם מבין צאצאיו של הדוכס הראשון, סר וינסטון צ'רצ'יל, שחייו ופועלו מונצחים בתערוכת קבע המוצגת בסוויטת החדרים שבה נולד (K במפה). הארמון תוכנן כך שכל חדריו העיקריים והמשניים נמצאים בפיאנו נובילה, כך שאין גרם מדרגות גדול וכל מי שזכאי לשהות בחדרים לא יצטרך לעזוב את הפיאנו נובילה. כיוון שבבלנהיים אין גרם מדרגות גדול, הוחלט לבנות גרם מדרגות קטן שיחבר את החצר הגדולה והפורטיקו הצפוני. בחלק המרכזי של הארמון יש גרמי מדרגות בעלי גודל שונה, אך כולם תוכננו בקנה מידה קטן ומפואר פחות בהשוואה לארמון כולו. ב-1716 צייר ג'יימס ת'ורנהיל את תקרת האולם הגדול, הנמצאת בגובה 20 מטרים, ותיאר בה את הדוכס הראשון כורע ברך למרגלות בריטניה ומגיש לה את המפה של קרב בלנהיים.
ת'ורנהיל היה אמור לצייר גם את קירות הטרקלין, אך מהדוכסית סרבה למחיר שנקב והטילה את המשימה על לואי לגר. חדר זה הוא דוגמה לציור תלת-ממדי בשיטת הטעיית העין (Trompe-l'œil), שהייתה נפוצה באותה תקופה. הצדדים השונים למלחמת הירושה הספרדית היו על סף חתימה על שלום אוטרכט, ולפיכך כל האלמנטים של הציור ייצגו את השלום המתקרב. התקרה הכיפתית צוירה כייצוג אלגורי של השלום: ג'ון צ'רצ'יל יושב במרכבה, אוחז בידו את הברק המשונן המייצג את המלחמה, ואישה המחזיקה בידו מייצגת את השלום. קירות החדר מתארים את אומות העולם שחתמו על ההסכם. לגר צייר גם דיוקן עצמי ליד הכומר ג'ונס, קצין הדת של הדוכס הראשון. בצד ימין של דלת הכניסה לדירת השרד הראשונה צייר לגר מרגלים צרפתים. בחדר יש ארבע מסגרות דלתות המתארות שעליהן מצוירת הציצה של הדוכס כנסיך האימפריה הרומית הקדושה, אך רק אחת מתוכן נוצרה על ידי האמן גרינלינג גיבונס והשאר הועתקו במדויק על ידי עובדי הדוכסית, בעלות נמוכה משמעותית.
החדר השלישי הבולט בקומה זו הוא הספרייה (H) שתוכננה על ידי כריסטופר רן, המשתרעת על פני 55 מטרים והייתה אמורה להיות גלריית תמונות. התקרה מורכבת בחלקה מתחתיות כיפות שת'ורנהיל היה אמור לצייר עליהן אלמלא הסתכסך עם הדוכסית. הארמון, וחדר זה במיוחד, רוהט בחפצי אמנות יקרי ערך שהדוכס קיבל במתנה או החרים בזמן מלחמותיו. הדוכסית הורתה להציב בספרייה פסל של המלכה אן בגודל על-אנושי, ובכן שעליו הוא ניצב לתאר את הידידות ביניהן.
בקצה הצפוני של הספרייה, בו נמצא העוגב, יש גישה אל קולונדה מוגבהת המובילה אל הקפלה של הארמון (H2). בצד המזרחי של הקפלה יש איזון מבני בדמות מטבח עם תקרת קמרון. המרחק של המטבח מחדר האוכל הפרטי (O) לא היה גורם בעל חשיבות בתכנון הארמון, כיוון שחום האוכל המבושל היה בעל חשיבות פחותה בהשוואה לשהייה בקרבת ריחות המטבח והמשרתים.