stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרל הראשון, קיסר אוסטריה
לאחר מותו

כיום הערכת ההיסטוריונים (וכותבים אחרים כגון הסופר אנטול פראנס) היא שקרל ניסה ככל יכולתו להציל את ארצו ועמו מתוצאות מלחמת העולם הראשונה ורבים רואים בחיוב את ניסיונו לחתור לשלום. עם זאת שוררת תמימות דעים לגבי היותו חלש וחסר יכולת של ממש להאבק מול הכוחות שעמדו מולו.
ב-3 באוקטובר 2004 הוכרז קרל כמבורך על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני. בדברי הבירוך הודגש שיתוף הפעולה שלו בחתירה לשלום תוך היענות לבקשתו של האפיפיור בזמן מלחמת העולם הראשונה, בנדיקטוס החמישה עשר.
משפחתו

בשנת 1911 נשא לאשה את זיטה, נסיכת בורבון-פארמה, בתם של רוברטו הראשון, דוכס פארמה ומריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה (1912–2011), התחתן עם רגינה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן
אדלהייד, ארכידוכסית אוסטריה (1914–1971)
רוברט, ארכידוכס אוסטריה-אסטה (1915–1996), התחתן עם מרגריטה, נסיכת סבויה-אאוסטה
פליקס, ארכידוכס אוסטריה (1916–2011), התחתן עם אנה אאגניה, נסיכת ארנברג
קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה (1918–2007), התחתן עם יולנדה, נסיכת לינייה
רודולף, ארכידוכס אוסטריה (1919–2010), התחתן עם קסניה, רוזנת צ'רנישייב-בזובראזוב, ולאחריה עם אנה גבריאלה, נסיכת וורדה
שרלוטה, ארכידוכסית אוסטריה (1921–1989), התחתנה עם גאורג, דוכס מקלנבורג
אליזבת, ארכידוכסית אוסטריה (1922–1993), התחתנה עם היינריך, נסיך ליכטנשטיין
עיטורים

מסדר גיזת הזהב
מסדר סנט סטפן
צלב האבירים של המסדר הצבאי של מקס יוזף
מסדר העיט השחור
פור לה מריט
לקריאה נוספת

James and Joanna Bogle, A Heart for Europe, 1991 ISBN 978-0852441732
אריה ארליך

| --- | --- |

אריה ארליך בשידור רדיו
 לידה:  10 בספטמבר 1987 (בן 37) ט"ז באלול ה'תשמ"ז ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  עיתון משפחה, כאן ב'
 קישורים חיצוניים
 טוויטר (X):  AryeErlich
 
אריה ארליך (נולד בט"ז באלול ה'תשמ"ז, 10 בספטמבר 1987) הוא עיתונאי, פובליציסט ושדרן רדיו חרדי ישראלי, חסיד חב"ד. עורך המגזין של שבועון "משפחה".
ביוגרפיה

נולד לדליה ולעידו ארליך-ובר בשכונת בתי אונגרין הסמוכה למאה שערים בירושלים. ארליך התחיל את דרכו בעיתונות בהיותו תלמיד בישיבה בבני-ברק, אז פרסם טורי דעה בשבועון 'כפר חב"ד'. בהמשך כתב בשבועון 'שעה טובה'. בשנת 2009 הצטרף לצוות כותבי המגזין "משפחה" שם שימש כפרשן. ב-2012 התמנה לסגן עורך המגזין, ביוני 2014 עבר לפרסם טור פובליצסטי שבועי בחלק המגזין ובפברואר 2020 התמנה לעורך המגזין. במקביל, בשנים 2010–2013 שימש כאחד מעורכיו של אתר האינטרנט "בחדרי חרדים".
בשנים 2011–2013 הגיש את התוכנית "סוגרים שבוע" ברדיו קול חי. בהמשך הגיש יחד עם יוסי אליטוב את התוכנית "חמישי בשניים" ברדיו קול חי. החל מפברואר 2018, מגישים השניים את התוכנית "אליטוב וארליך" המשודרת מדי יום חמישי בכאן ב'.
בשנת 2021 נכלל ברשימת העיתונאים החרדים שנבחרו ב'דה מרקר' לרשימת 100 המשפיעים ברשת, ולאחד העיתונאים החרדים המשפיעים באתר 'חרדים 10'.
במהלך מלחמת חרבות ברזל התגייס לצה"ל כחלק מקבוצה חרדית במסגרת גיוס שלב ב' לגילאי 26 ומעלה. ארליך משרת כחייל מילואים בענף זיהוי וקבורה של הרבנות הצבאית.
פעילות תקשורתית

ארליך מרבה להתארח בתוכניות רדיו וטלוויזיה בהן הוא משמש פרשן פוליטי ופרשן לענייני חרדים. מעת לעת הוא מפרסם מאמרי דעה על יחסי דת ומדינה בכלי תקשורת בישראל. לעיתים קרובות (כאחת לשבוע) הוא מפרסם טורים פובליציסטיים בידיעות אחרונות. בטוריו התפלמס בין היתר עם הביקורת על הגישה החרדית במאבק במגפת הקורונה בישראל, וקרא להקמת ועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון הר מירון.
מאמרו "היהודי הנצחי" שהתפרסם בנובמבר 2015, עסק בעובדה שהציבור החרדי הוא אחד הנפגעים הבולטים בגל פיגועי הטרור של 2015. "היהודי הנצחי", עורר סערה בכלי התקשורת, לאחר שהובן ממנו כי הוא מבקש מהערבים שלא לפגוע בחרדים אך מתיר את דמם של האחרים, בפרט אלו העולים להר הבית. שבוע לאחר מכן פרסם ארליך טור התנצלות.
במהלך הבחירות לכנסת ה-25 ערך ריאיון משודר עם המועמד לראשות הממשלה בנימין נתניהו וקודם לכן אף ראיין אותו מספר פעמים לעיתון 'משפחה', אולם בספטמבר 2023 תקף בחריפות את נתניהו ואף כתב בחשבון ה-X שלו "הגיע זמן גנץ" - ציוץ שחולל סערה תקשורתית.
בינואר 2023, בעיצומה של הסערה סביב הרפורמה המשפטית, ערך ארליך ריאיון פולמוסי מקיף עם נשיא בית המשפט העליון לשעבר פרופ' אהרן ברק, יחד עם אהרן קליגר מעיתון 'משפחה'. הריאיון הכה גלים לאחר שבסיומו הציע ארליך לברק להניח תפילין, וברק נענה להצעה. התמונות והסרטון בהן נראה ברק עטור בתפילין כאשר ארליך קורא עמו את פסוקי קריאת שמע, התפרסם במהירות בתקשורת הישראלית ועורר דיון תקשורתי ער שנמשך שבועות מספר.
ארליך מנהל מאבק בעיקר בטוויטר נגד מדיניות עיריית ירושלים בנוגע לסלילת כבישי העיר, כאשר לדבריו, המדיניות היא "סיוט לנהגים" ואין תוכנית מותאמת לתחבורה תקינה. כמו כן, ארליך מוביל מאבק לאימוץ מודל מתווה מירון ה'תשפ"ג בהילולת האור החיים בהר הזיתים, ועל פי התוכנית הילולת האור החיים תנוהל על ידי סדרנים ממוצא חרדי. ארליך גם ידוע באמירותיו החלוציות בנושא פגיעות מיניות במגזר החרדי ובשנתיים האחרונות פרסם מספר מאמרים ביניהם ״לא נוכל להתעלם״ שיצא לאור במגזין 'משפחה' לאחר פרשיית חיים ולדר.
בעיתון "משפחה" פרסם ארליך ראיונות אישיים ופרופילים על כ-100 אדמו"רים ומנהיגי ציבור חרדים, בהם הרב עובדיה יוסף, הרב ברוך מרדכי אזרחי, והאדמו"רים מסאטמר רבי אהרן טייטלבוים ורבי יקותיאל יהודה טייטלבוים. הוא מפרסם בגיליונות החג של "משפחה" סדרת כתבות על חצרות חסידיות. בניסן ה'תשפ"ב הוא השיק ביחד עם משה ויסברג סדרת פודקאסטים בשם פארענצ'עס, על אפיקי ההתפשטות החסידית מהבעש"ט עד לימינו והחצרות החסידיות הבולטות, משנתן ומנהגיהן.
פעילות תקשורתית > חיים אישיים

ארליך נשוי ואב לשבעה ילדים. מתגורר בעיר ביתר עילית. אחיו הוא העיתונאי שניאור ובר ששימש העורך הראשי של העיתון "מרכז העניינים".
ספריו

עבדי משה, מסכת חייו של המשפיע הרב משה ובר (2016)
ברגע האמת, (חיבור משותף עם שלום ירושלמי ויוסי אליטוב) הרבי מלובביץ' והדיאלוג המדיני-ביטחוני עם מקבלי ההחלטות בישראל, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר (2017)
נשמת ירושלים: דמויות, מקומות ורגעים בחצרות ירושלים ושכונותיה (חיבור משותף עם הצלם ברוך יערי). ספטמבר 2019, הוצאת פלדהיים
הגדת אור החיים (חיבור משותף עם יוסי אליטוב), 'חג הפסח ויציאת מצרים במשנת רבינו חיים בן עטר', הוצאת 'הנר המערבי' (2024)
הערות שוליים

↑  אריה ארליך התמנה לעורך המגזין ב"מגזין משפחה" החרדי, באתר אייס, 27 בפברואר 2020
↑   נתי טוקר, משפיעים על הרבנים והפוליטיקאים: עיתונאים חרדים ברשתות החברתיות במקום ה-60 בדירוג 100 המשפיעים, באתר TheMarker‏, 24 באוגוסט 2021
↑  דוד רוטנברג • פרויקט מיוחד, ארליך בטוויטר: בין עריכה של מגזין יוקרתי לטורים מתסיסים ב’ידיעות’, באתר חרדים10, 4 באוקטובר 2021
↑  7 ברנז'ה: קביעת מזוזה בעזה, באתר ערוץ 7, 10 בנובמבר 2023
↑   אריה ארליך, הנכבה זה פלורליזם והמשיח לא?, באתר הארץ, 15 ביוני 2015;
אריה ארליך, מעמיקים את התהום, באתר nrg‏, 8 ביולי 2012;
העיתונאי החרדי נגד התקשורת הישראלית: הופכת לחסרת ערך לחיי העם,  באתר כיפה, 27 בינואר 2024;
העיתונאי החרדי תקף את "הגל"צניקים הסרוגים" - וחטף,  באתר כיפה, 8 בפברואר 2024
↑  אריה ארליך, ממשלה של הדרה וקלון, באתר ynet, 13 ביוני 2021;
אריה ארליך, שתי ההנחות המוטעות שלכם על הצבעת חרדים, באתר ynet;
אריה ארליך, כן לגיוס חרדים, לא לכפיית ערכים, באתר ynet, 26 בפברואר 2024;
אריה ארליך, החרדים הראו לכולם: ככה עושים דמוקרטיה, באתר ynet, 29 בפברואר 2024
↑  אריה ארליך, הביקורת על החרדים מובנת, אבל חכו עוד רגע, באתר ynet, 26 באוקטובר 2020
אריה ארליך, רכבת קונספירציות מופרעת, באתר ynet
אריה ארליך
אנחנו החרדים, שק האגרוף שלכם, 1 בפברואר 2021
↑  אריה ארליך, השנה פשוט לא קרה לנו נס, באתר ynet, 2 במאי 2021
אריה ארליך, אילו הח"כים החרדים חיו בעולם מתוקן, באתר ynet
אריה ארליך, כן לוועדה רצינית, לא לוועדת ניגוח, באתר ynet
↑  ישראל כהן, ‏"הפסיקו לרצוח אותנו" • הגימיק של עיתון "משפחה" שעורר סערה, באתר כיכר השבת, 29 באוקטובר 2015
↑   שניים בוחרים - פרק 7 - אריה ארליך וישראל א’ גרובייס: אורח מיוחד: יו”ר האופוזיציה בנימין נתניהו, סרטון בערוץ "עיתון משפחה", באתר יוטיוב (אורך: 26:16)
↑  ארליך: "נתניהו התריס"; מגל: "יש דרך ארץ", רדיו 103fm
↑  אריה ארליך ואהרן קליגר, "איש המהפכה", מגזין 'משפחה' גיליון 1592
↑  תיעוד נדיר: אהרן ברק מניח תפילין וקורא קריאת שמע,  באתר כיפה, 13 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007343211705171  BnF: cb177651482 (data)  GND: 1147780439  LCCN: no2017091843  VIAF: 31150083722614940888   WorldCat (עם VIAF): 31150083722614940888
יורם אברג'ל

| --- | --- |

הרב יורם אברג'ל, 2004
 לידה:  16 ביוני 1957 י"ז בסיון ה'תשי"ז
 פטירה:  10 באוקטובר 2015 (בגיל 58) כ"ז בתשרי ה'תשע"ו
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  נתיבות
 תקופת הפעילות:  ?–2015 
 השתייכות:  עדות המזרח
 תחומי עיסוק:  גמרא, חסידות, מוסר, הלכה, גמ"ח
 רבותיו:  הרב יששכר מאיר ראש ישיבת הנגב
 תלמידיו:  הרב דן מרצבך  בניו הרב חיים יוסף דוד אברג'ל והרב ישראל אברג'ל
 חיבוריו:  סדרת הספרים "בצור ירום" על ספר התניא "אמרי נועם" על פרשיות השנה
 בת זוג:  גאולה אברג'ל
 צאצאים:  בניו הרב חיים יוסף דוד אברג'ל והרב ישראל אברג'ל, ועוד
 
 תפקידים נוספים:  ראש מוסדות קול רינה
 
הרב יורם אברג'ל ובנו הרב ישראל אברג'ל
רבי יורם מיכאל אברג'ל (י"ז בסיון ה'תשי"ז, 16 ביוני 1957 - כ"ז בתשרי ה'תשע"ו, 10 באוקטובר 2015) היה רב, מקובל, איש חסד, ומחזיר בתשובה חרדי ישראלי. מייסד וראש מוסדות "קול רינה רב פעלים" (קול רינה - על שם אמו רינה אברג'ל, ורב פעלים - על שם ספר רב פעלים מאת הרב יוסף חיים מבגדאד בעל הבן איש חי) שמרכזם כיום בנתיבות. ובמסגרתם לומדים מעל 4,000 תלמידים ואברכים.
ביוגרפיה > ילדותו ונעוריו

נולד במושב ברוש לחנניה ולרינה אברג'ל, עולים ממרוקו שהקימו משפחה מרובת ילדים. למד בבית ספר ממ"ד ובתלמוד תורה של רשת חינוך חב"ד. לאחר מכן למד בישיבת בני-עקיבא "בית-יהודה" - שחרי"ת בכפר מימון, בישיבת תפארת צבי ובישיבת הנגב בראשות הרב יששכר מאיר. לדברי תלמידיו הוא אף עמד בקשר במשך מספר שנים עם הבאבא סאלי.
נישא לגאולה (דדון), ולבני הזוג נולדו שישה ילדים. לאחר חתונתו למד בכולל אברכים "בית ישראל" הקשור עם מוסדות חב"ד בנתיבות, ובכולל להוראה בשדרות בנשיאות המרא דאתרא הרב דוד בר חן.
הרב אברג'ל נפטר בליל שבת פרשת בראשית, כ"ז בתשרי ה'תשע"ו - 10 באוקטובר 2015, לאחר מאבק של מספר חודשים במחלת הסרטן. רבבות השתתפו בהלווייתו.
בהלוויה הכריז הרב שלמה משה עמאר ששני בניו, הרב חיים יוסף דוד והרב ישראל, הם ממשיכי דרכו. בנו הרב חיים יוסף דוד ממלא את מקומו בראשות מוסדות קול רינה ורשת החינוך באר מים חיים ובמסירת שיעורי התורה ברחבי הארץ. בנו הרב ישראל ממלא את מקומו במסירת השיעורים ברחבי הארץ, והקים ומנהל את מוסדות בית המדרש המאיר לארץ.
פעילותו

עוד בהיותו אברך צעיר עסק במסירת שיעורים והפצת תורה.
בשנת ה'תשמ"ה הקים בנתיבות את כולל "קול רינה רב פעלים". בתחילה שכן הכולל במקלט, ועם התרחבות הלומדים בכוללים שלו הקים הרב אברג'ל את רשת החינוך "באר מים חיים", הכוללת מעונות יום, גני ילדים, בתי ספר יסודיים לבנים - "בניהו" בנתיבות ו"באר מים חיים" בבאר שבע, בית ספר יסודי לבנות "יבוא ברינה" (על שם אמו), תיכון לבנות "שפתי רננות" וישיבה קטנה "תפארת בחורים". הלימוד ברשת הכוללים מתנהל לאורך כל שעות היממה (כוללי יום, כוללי חצות וכוללי נץ). רשת המוסדות כוללת גם את ארגון החסד "ברכת יוסף ופעולת צדיק" המחלק מזון למשפחות נזקקות. בשנת 2012 העריך כתב העת פורבס ישראל את שווי מוסדותיו בכ-35 מיליון ש"ח.
רשת הכוללים והמוסדות של הרב אברג'ל נקראת על שמו של רבי יוסף חיים מבגדאד, בעל "הבן איש חי" ושם ספריו.
לרב אברג'ל היו מקורות יניקה מגוונים, כולל מקורות של חב"ד וברסלב. מקורות אלה באו לידי ביטוי בשיעורים שנתן מדי בוקר, בהם שיעור בספר התניא לאחר תפילת שחרית בהנץ החמה. לימד במהלך השבוע גם בערים אחרות.
בשנת ה'תשס"ו חתם הרב אברג'ל על פסק דין הקובע כי הרבי מליובאוויטש הוא מלך המשיח.
תמך לאורך השנים במפלגת ש"ס, אך התנגד להחזרתו של אריה דרעי לראשות המפלגה בסוף 2012, ושלח את אנשיו להפגין נגדו על רקע הבחירות המקומיות בנתיבות ב-2013. בנובמבר 2013 נעצר בחשד לסחיטה על רקע מערכת בחירות זו, שבה תמך במקורבו, ראש העיר יחיאל זוהר. באפריל 2014 הודיעה פרקליטות המדינה על סגירת התיק מחוסר ראיות.
בבחירות 2015 תמך ברב מאיר מאזוז וביחד (אלי ישי) המתחרה, וטען שחזרתו של דרעי למפלגה הייתה בעל כורחו של הרב עובדיה יוסף.
הנצחתו

על שמו רחובות בכמה ערים במדינת ישראל, רחוב הנושא את השם "רחוב הרב יורם אברג'ל" נקרא על שמו באשדוד, לוד, קריית מלאכי, קריית גת, ושדרות.
מוסדות קול רינה הקימו את "מורשת הרב יורם אברג'ל" הנצחת תורתו ומורשתו והנחלת דרכו בקרב הציבור וילדי ישראל.
בשנת ה'תשפ"ב הכריז בנו הרב ישראל אברג'ל על הקמת 'בית הרב יורם' בנתיבות, שישמש כמרכז הנצחה וכמרכז הפצה של ספריו ושיעוריו.
ספריו

בצור ירום - שיעוריו על ספר התניא, סדרת בת עשרים ואחד כרכים, תשעה מפרי עטו אחד עשר על פי שיעוריו/ מהדורה חומה /הוצאת המאיר לארץ
אמרי נועם - שיעוריו על פרשיות השבוע ומועדי ישראל קיים בשפות עברית וצרפתית
קול רינה השלם - סידור תפילה / ערוך על ידי בנו הרב ישראל אברג'ל קרויים על שם אמו הרבנית רינה
מחזורים קול רינה- סדרה בת 10/ 15 כרכים ע"פ מנהגי הרב יורם ופסקי הבן איש חי הקדוש / ערוך על ידי בנו הרב ישראל אברג'ל
מחזורים גאולה וישועה- סט מחזורים לבת ישראל ע"פ הנהגות הרב יורם
ספריו > ספרים מתורתו

בגובה העיניים - אמרות ופנינים, מסודרות לפי ימות השנה
כתבם על לוח לבך - פתגמים משיעורי הרב בסגנון לוח היום יום של חב"ד, לוקט על ידי תלמידו הרב דן מרצבך, נערך על ידי הרב זאביק הראל
הגדה של פסח בצור ירוממני - עם פסקי הלכה והנהגותיו
תורת רבנו יורם - פרשת שבוע בשילוב הלכות והנהגות ערוך על ידי בנו ממשיך דרכו הרב חיד"א
עד שבא רבנו יורם - תולדות חייו ופועלו
בצור ירום לילדי ישראל - מאמרים לילדים
ספר זמירות לשבתות ולמועדים 'משולחנו של אבינו': הכולל תיאור מפורט ביותר אודות הנהגותיו של רבינו יורם מיכאל אברג'ל בכל אחת מסעודות שבת קודש / ערוך ומסודר על ידי בנו הרב ישראל, נתיבות תש"פ.
ירום ונישא - סדרת ספרים מרתקת משיעורי הרב יורם אברג'ל על פרשת שבוע ערוך על ידי בנו הרב ישראל
ספר מנגן על הרב יורם - הנהגות של הרב יורם לילדי ישראל הכולל ספר עם סיפורים ושמע. מיחוד ומפעים/ הוצאת המאיר לארץ
מגילת אסתר - עם פרוש הרב יורם על המגילה
מגילת רות - עם פרוש הרב יורם על המגילה
הגדה של פסח - ע"פ הנהגותיו הקדושות של הרב יורם/ ערוך על ידי בנו הרב ישראל אברג'ל
הערות שוליים

↑  הרב יורם אברג'ל - Forbes Israel
↑  אודות הרב ומוסדותיו - באתר מוסדות הרב
↑  משה ויסברג, חמותו של הגר"י אברג'יל נהרגה בתאונת דרכים קשה, בחדרי חרדים, ה'תשע"ה
↑  קובי נחשוני, נפטר הרב יורם אברג'ל, באתר ynet, 10 באוקטובר 2015
↑  ישי כהן, ‏נפטר מנהיג קהילת 'רב פעלים' הגאון רבי יורם אברג'ל זצ"ל, באתר כיכר השבת, 10 באוקטובר 2015
↑  צבי שיימן, ‏רבבות בהלוויית הרב יורם אברג'ל זצ"ל בנתיבות, באתר "סרוגים", 11 באוקטובר 2015
↑  ישי כהן, הרבנים יוסף חיים וישראל אברג'ל - 'ממשיכי דרכו' של הרב יורם אברג'ל, באתר כיכר השבת
↑  רק מלשמוע את סדר היום של אבא אתה מתעייף; הרב ישראל על אביו, הרב יורם אברג’ל זצל, באתר www.hidabroot.org
↑  הרבנים העשירים בישראל - Forbes Israel
↑  גלריה ממעמד החתימה באתר חב"ד אינפו (כט אדר התשס"ו, 29.03.2006); צילום החתימה בפסק הדין (החתימה מופיעה בשורה הראשונה).
↑  שרי רוט, מדוע הכוללים של הרב אברג'יל מפגינים נגד דרעי ?, באתר בחדרי חרדים
↑  החשד לסחיטה בנתיבות: הרב יורם אברג'ל נעצר, באתר ‏מאקו‏, 10 בנובמבר 2013
↑  ישי כהן, הרב יורם אברג'ל: "קיבלתי מסר חד וחלק משמיים, להצביע ליחיאל זוהר", באתר כיכר השבת
↑  שירלי סיידלר, נסגר התיק נגד הרב אברג'יל שנחשד בסחיטה, באתר הארץ, 9 באפריל 2015; מערכת, הפרקליטות סגרה את התיק נגד הרב יורם אברג'יל, באתר ynet, 9 באפריל 2014
↑  יקי אדמקר‏, מכה לדרעי: רב ספרדי בכיר המזוהה עם ש"ס יתמוך בישי, באתר וואלה, 17 בפברואר 2015
↑  ישי כהן, הרב אברג'ל: "מרן אמר כפו אותי, לחצו עלי, איימו עלי", באתר כיכר השבת;
הרב אברג'ל: "מרן עזב את ש"ס כשנפטר - אין לו קשר לתנועה", באתר כיכר השבת
↑  גדולי ישראל קוראים להנצחת הרב יורם אברג'ל זיע"א, באתר בחדרי חרדים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007593018105171  LCCN: no2008153709  VIAF: 299134581   WorldCat (עם VIAF): 299134581 
הרב אברג'ל, 2015
עלי לוטפי מחמוד

עלי לוטפי מחמוד (בערבית: علي لطفي; 6 באוקטובר 1935 – 27 במאי 2018) היה פוליטיקאי מצרי, ששימש כראש ממשלת מצרים תחת הנשיא חוסני מובארכ.
ביוגרפיה

לוטפי נולד וגדל בקהיר. לאחר סיום בית הספר למד תואר ראשון ושני בכלכלה ומסחר באוניברסיטת עין שמס. לאחר מכן המשיך ללימודי דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת לוזאן שבשווייץ. לאחר סיום לימודיו החל לשמש כמרצה באוניברסיטת עין שמס. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הצטרף לוטפי אל המפלגה הדמוקרטית הלאומית במצרים, ובשנת 1978 מונה על ידי נשיא מצרים אנואר סאדאת לתפקיד שר האוצר תחת ראש הממשלה מוסטפא ח'ליל, תפקיד בו החזיק עד נפילת הממשלה ב-1980. לאחר סיום תפקידו כשר אוצר חזר ללמד באוניברסיטת עין שמס עד 4 בספטמבר 1985 אז מונה על ידי הנשיא חוסני מובארכ לתפקיד ראש הממשלה. ממשלתו של לוטפי החזיקה לתקופה קצרה בלבד ובנובמבר 1986 נפלה, ולוטפי עזב את משרד ראש הממשלה, ומונה לעמוד בראש הבית העליון של הפרלמנט המצרי. במקביל שימש כיו"ר מועצת התרבות העליונה ויו"ר ועדת המפלגות בפרלמנט. בתפקדים אלו החזיק עד לשנת 1989 אז פרש מעיסוק בפוליטקה ושב אל האקדמיה. לאחר העלתו לדרגת פרופסור מונה לעמוד בראש המחלקה לכלכלה ובראש הפקולטה למסחר באוניברסיטת עין שמס.
מת ב-27 במאי 2018 בקהיר.
הערות שוליים

↑  ראש ממשלת עידן מובארק עלי לוטפי נפטר בגיל 83
↑  מת פרוסור עלי לוטפי
↑  Mubarak-era premier Ali Lotfy dies at 82, Gulf News, ‏28 במאי 2018 (באנגלית)
| ראשי ממשלת מצרים |
| --- | --- | --- |
| ח'דיוות מצרים | נובהר פאשא (1878–1879) • אסמאעיל פאשא (1879) • תאופיק פאשא (1879) • מוחמד שריף פאשא (1879) • תאופיק פאשא (1879) • מוסטפא ריאד פאשה (1879–1881) • מוחמד שריף פאשא (1881–1882) • מחמוד סאמי אל-בארודי (1882) •  ראע'ב פאשא (1882) • אחמד עוראבי (1882) • מוחמד שריף פאשא (1882–1884) • נובהר פאשא (1884–1888) • מוסטפא ריאד פאשה (1888–1891) • מוסטפא פהמי פאשא (1891–1893) • חוסין פאחרי פאשא (1893) • מוסטפא ריאד פאשה (1893–1894) • נובהר פאשא (1894–1895) • מוסטפא פהמי פאשא (1895–1908) • בוטרוס ראלי (1908–1910) • מוחמד סעיד פאשא (ראש ממשלה) (1910–1914) • חוסיין רושדי פאשא (1914) |  |
| סולטנות מצרים  | חוסיין רושדי פאשא (1914–1919) • מוחמד סעיד פאשא (1919) • יוסף ווהבה (1919–1920) • מוחמד תאופיק נאסים פאשא (1920–1921) • עדלי יאקון פאשא (1921–1922) |  |
| ממלכת מצרים  | עבד אל ח'אלק סאוראט פאשא (1922) • מוחמד תאופיק נאסים פאשא (1922–1923) • יחיא איברהים פאשא (1923–1924) • סעד זע'לול (1924) • אחמד זוהיר פאשא (1924–1926) • עדלי יאקון פאשא (1926–1927) • עבד אל ח'אלק סאוראט פאשא (1927–1928) • מוסטפא א-נחאס פאשה (1928) • מוחמד מחמוד פאשא (1928–1929) • עדלי יאקון פאשא (1929–1930) • מוסטפא א-נחאס פאשה (1930) • איסמעיל סידקי (1930–1933) • עבד-אל פתח יחיא פאשא (1933–1934) • מוחמד תאופיק נאסים פאשא (1934–1936) • עלי מאהר (1936) • מוסטפא א-נחאס פאשה (1936–1937) • מוחמד מחמוד פאשא (1937–1939) • עלי מאהר (1939–1940) • חסן סברי פאשה (1940) • חוסיין סירי (1940–1942) • מוסטפא א-נחאס פאשה (1942–1944) • אחמד מאהר (1944–1945) • מחמוד פהמי נוקראשי (1945–1946) • איסמעיל סידקי (1946) • מחמוד פהמי נוקראשי (1946–1948) • אבראהים עבד אל-האדי (1948–1949) • חוסיין סירי (1949–1950) • מוסטפא א-נחאס פאשה (1950–1952) • עלי מאהר (1952) • אחמד נגיב אל-הילאלי (1952) • חוסיין סירי (1952) • אחמד נגיב אל-הילאלי (1952) • עלי מאהר (1952) • מוחמד נגיב (1952–1953) |  |
| הרפוליקה של מצרים  | מוחמד נגיב (1953–1954) • גמאל עבד אל נאצר (1954) • מוחמד נגיב (1954) • גמאל עבד אל נאצר (1954–1958) |  |
| הרפובליקה הערבית המאוחדת  | גמאל עבד אל נאצר (1958–1962) • עלי סברי (1962–1965) • זכריא מוחי א-דין (1965–1966) • מוחמד סדקי סוליימן (1966–1967) • גמאל עבד אל נאצר (1967–1970) • מחמוד פאוזי (1970–1971) |  |
| הרפובליקה הערבית של מצרים | מחמוד פאוזי (1971–1972) • עזיז צדקי (1972–1973) • אנואר סאדאת (1973–1974) • עבדל עזיז מוחמד חיג'אזי (1974–1975) • ממדוח סאלם (1975–1978) • מוסטפא ח'ליל (1978–1980) • אנואר סאדאת (1980–1981) • חוסני מובארכ (1981–1982) • אחמד פואד מוחי א־דין (1982–1984) • כמאל חסן עלי (1984–1985) • עלי לוטפי מחמוד (1985–1986) • עאטף צדקי (1986–1996) • כמאל גנזורי (1996–1999) • עטאף עביד (1999–2004) • אחמד נזיף (2004–2011) • אחמד שפיק (2011) • עיסאם שרף (2011) • כמאל גנזורי (2011–2012) • הישאם קנדיל (2012–2013)  • חאזם אל-בבלאווי (2013–2014) • אבראהים מחלב (2014–2015) • שריף אסמאעיל (2015–2018) • מוסטפא מדבולי (2018–מכהן) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1193011469  ISNI: 0000 0000 8471 0501  LCCN: n82218465  SUDOC: 17062580X  VIAF: 112723182   WorldCat (עם VIAF): 112723182
יורגן קלופ

יורגן נורברט קְלוֹפ (בגרמנית: Jürgen Norbert Klopp; נולד ב-16 ביוני 1967, בשטוטגרט שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל גרמני המשמש כמנהל הכדורגל העולמי של רד בול. קלופ בילה את רוב שנותיו ככדורגלן מקצועני בקבוצת מיינץ 05. עם פרישתו ב-2001 הפך למאמן הקבוצה. במהלך תקופתו כמאמן במיינץ, הביא את הקבוצה לעלייה לבונדסליגה לראשונה בתולדותיה. ב-2008 מונה קלופ למאמן בורוסיה דורטמונד, אותה הוביל לזכייה בבונדסליגה ב-2011 וב-2012, זכייה בגביע הגרמני באותה השנה, זכייה בסופר קאפ הגרמני ב-2013 וב-2014 והגיע עמה לגמר ליגת האלופות ב-2013.
קלופ זכה בפרס מאמן השנה בגרמניה ב-2011 וב-2012. באוקטובר 2015 הפך למאמן ליברפול, איתה הגיע לגמר גביע הליגה ולגמר הליגה האירופית בעונתו הראשונה. ב-2018 הגיע עמה לגמר ליגת האלופות. ב-2019 העפיל עם ליברפול לגמר בפעם השנייה ברציפות, כאשר הפעם זכתה קבוצתו בתואר. בעונת 2019/2020 זכה עם הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה בפרמייר ליג. ב-2022 זכה עמה גם בגביע הליגה וגם בגביע האנגלי וגם העפיל בפעם השלישית ב-4 שנים לגמר ליגת האלופות. לקלופ גם שתי זכויות בתואר מאמן העונה בפרמייר ליג.
שנותיו הראשונות וקריירת מועדונים

קלופ נולד בשטוטגרט, בירת מדינת באדן-וירטמברג, לנורברט קלופ, רוכל ושוער עבר. הוא גדל באזור כפרי ביער השחור עם שתי אחיות גדולות. לימים סיפר כי תמיד חלם בכלל להיות רופא אך לא חשב שהוא חכם מספיק בשביל זה. בנעוריו החל לשחק כדורגל בקבוצות המקומיות גלאטן וארגנזינגן. בזמן ששיחק ככדורגלן חובב, קלופ עבד מספר עבודות במשרה חלקית כולל עבודה בחנות השכרת וידאו מקומית והעמסת פריטים כבדים על משאיות.
את הקריירה המקצוענית שלו החל בפפורצהיים. לאחר מכן עבר בין שלוש קבוצות מהעיר פרנקפורט: קבוצת המילואים של איינטרכט פרנקפורט, קבוצת ויקטוריה סינטליגן וקבוצת רוט-וייס פרנקפורט.
בקיץ 1990 חתם קלופ במיינץ 05, בה העביר את רוב שנותיו ככדורגלן מקצועני, עד פרישתו ב-2001. במקור תפקד קלופ כחלוץ, אך ב-1995 החל לשחק גם בעמדות ההגנה. הוא כבש 52 שערי ליגה ב-325 הופעות במיינץ.
קלופ הודה כי גם כשחקן הוא הרגיש מתאים יותר לתפקיד ניהולי, לימים אמר: "היו לי רגליים מהליגה הרביעית וראש מהליגה הראשונה". עוד אמר קלופ שנזכר בימיו באינטרכט פרנקפורט שם שיחק לצד אנדראס מולר, תיאר קלופ כיצד חשב לעצמו בגיל 19 "אם זה כדורגל, אני משחק משחק אחר לגמרי. מולר היה ברמה עולמית "אפילו לא הייתי בכיתה שלו". כשחקן, קלופ עקב מקרוב אחר שיטות המאמנים שלו במגרש האימונים, כמו כן, גם ערך נסיעה של שבועיים לקלן כדי ללמוד תחת אריך רוטמלר על מנת לקבל את רישיון האימון שלו לכדורגל.
קריירת אימון > קריירה מוקדמת

ב-1988, בזמן לימודיו באוניברסיטת גתה בפרנקפורט, ובתקופה ששיחק בקבוצת המילואים של איינטרכט פרנקפורט, אימן קלופ את קבוצת הילדים עד גיל 10 של איינטרכט פרנקפורט.
קריירת אימון > מיינץ 05

לאחר פרישתו ממשחק פעיל, מונה קלופ ב-27 בפברואר 2001 למאמן מיינץ 05. יום לאחר מינויו ערך את משחק הבכורה שלו כמאמן, בניצחון 0–1 על דיסבורג. הוא המשיך בתפקידו כמאמן מיינץ עד לשנת 2008. במהלך תקופה זו הביא את מיינץ לעלייה ראשונה בתולדותיה לבונדסליגה, והעפיל עמה לגביע אופ"א בשנת 2005, במה שהיה להופעה הראשונה של המועדון במפעל בין-לאומי. בסיום עונת 2006/2007 ירדה מיינץ לבונדסליגה השנייה, לאחר שסיימה במקום ה-16. לאחר שלא הצליח להעפיל בחזרה לבונדסליגה הראשונה, התפטר קלופ מתפקידו בסיום עונת 2007/2008. במהלך תקופתו במיינץ, רשם קלופ 109 ניצחונות, 78 משחקי תיקו ו-83 הפסדים.