stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאלאצו סטרוצי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון העיר 
 כתובת:  פירנצה/העיר העתיקה 
 מיקום:  העיר העתיקה פירנצה 
 מדינה:  איטליה 
 בעלים:  Strozzi family 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  Benedetto da Maiano 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הרנסאנס 
 קואורדינטות:  43°46′17″N 11°15′09″E﻿ / ﻿43.771304°N 11.252393°E﻿ / 43.771304; 11.252393
 www.palazzostrozzi.org/en/
 he
 
פאלאצו סטרוצי (באיטלקית: Palazzo Strozzi, קרי "ארמון סטרוצי") בפירנצה הוא אחד מארמונות הרנסאנס האיטלקיים הבולטים והמאפיינים את תפיסת הבניה האזרחית. בגודל מרשים (15 מבנים נהרסו כדי לפנות לו מקום), הוא ממוקם בין ויה סטרוצי ופיאצה סטרוצי, ו-ויה טורנבוני, עם שלושה פורטלים גרנדיוזיים זהים בצדדיו. צד לא מעוצב ממוקם ב-Vicolo degli Strozzi, דרך פרטית בין Tornabuoni לפיאצה Strozzi, הסגורה בשערים.
כפי שכתב פרנצ'סקו בוקי, הארמון "נפלא ומפואר, ובכל חלקו זוהר בפאר האצילי שלו, אשר, כפי שמציינים מומחים, בנייתו ראויה להערצה עולה על כל בניין פרטי באיטליה, או במקום אחר". מה שמרמז, שזהו אחד המבנים האזרחיים המייצגים ביותר של תקופת הרנסאנס ויצירת מופת של אדריכלות אזרחית פלורנטינית. זה התחיל בהוראתו של פיליפו סטרוצי, סוחר עשיר השייך לאחת המשפחות העשירות בפירנצה, (הלעומתיות באופן מסורתי לסיעת מדיצ'י). הארמון מופיע ברשימה שגובשה בשנת 1901 על ידי הדירקטוריון הכללי לעתיקות ואמנויות יפות, כמבנה מונומנטלי שייחשב למורשת אמנותית לאומית.
היסטוריה > פיליפו סטרוצי

משפחת סטרוצי הוגלתה מפירנצה בשנת 1434 עקב התנגדותה למשפחת מדיצ'י. הודות להון שצבר פיליפו סטרוצי כבנקאי בנאפולי, הם יכלו לחזור לעיר בשנת 1466, נחושים להפגין עליונות על פני יריביהם, בני מדיצ'י. במשך שנים פיליפו סטרוצי רכש והרס מבנים סביב מגוריו כדי להשיג את הקרקע הדרושה לבניית הארמון הגדול ביותר שנראה אי פעם בפירנצה.
בהשראת פאלאצו מדיצ'י, אך עם פרופורציות הרמוניות יותר. בניגוד לארמון מדיצ'י, שהיה ממוקם על מגרש פינתי, ולכן יש לו רק שני צדדים, הבניין הזה, המוקף מכל ארבעת הצדדים ברחובות, הוא מבנה עצמאי. זה הציג בעיה חדשה באדריכלות הרנסאנס, שבהתחשב ברצון החדש שהורגש לסימטריה פנימית של סימטריה תכנונית: כיצד לשלב את הציר הצולב. תוכנית הקרקע של פאלאצו סטרוצי היא סימטרית בקפדנות על שני הצירים שלה, עם קנה מידה מובחן בבירור של החלקים העיקריים שלו.
בין הבתים שנרכשו היו אלה של בני סטרוצי אחרים, של פיירו ארדינגלי, של פרנצ'סקו רוצ'לאי, של צ'קה וניקולו פופוליסקי, של פיירו טורנקינצ'י ומגדל הרוזנים גוידי מפופי. גם פיאצה דיי טורנקינצ'י שכנה כאן, שבה היו למשפחות שונות מגדלים ואכסדרות משלהן; הודות להתערבותו של לורנצו המפואר הצליח סטרוצי לקבל מהבעלים את הזכויות ליישר את קו הכיכר ולתפוס עם הבניין החדש כל חלק של רחובות או מעברים שנדרשו. התנאי היחיד שנדרשו בני סטרוצי היה זה של התחלת העבודה בתוך שנה אחת מאישור השטר הנוטריוני (מיום 10 באפריל 1489) וכי הבנייה תמשך ברציפות. הסנקציה על הפרה הייתה עונש של החרמה.
ג'וליאנו דה סנגאלו יצר דגם של פאלאצו סטרוצי בעץ בין השנים 1489 ל-1490 (עכשיו הוא מוצג בארמון, בחסות הברג'לו). וזארי ייחס את הפרויקט המקורי לבנדטו דה מאיאנו, האדריכל האהוב על לורנצו המפואר, שכנראה מעולם לא בצע את העבודה. בכל מקרה, ההשראה הייתה Palazzo Medici של Michelozzo ב־via Larga, והדגם של ג'וליאנו קרוב מאוד לבצוע בפועל, לפחות לגבי הקומה הראשונה.
עם כל כך הרבה כסף זמין, שום דבר לא נותר ליד המקרה, עד כדי כך שאפילו אסטרונומים זומנו להחליט מהו היום המועדף ביותר להנחת אבן הפינה. העבודות החלו אפוא ב-6 באוגוסט 1489, אך שנתיים לאחר מכן מת פיליפו סטרוצי (1491).
החצר הפנימית של פאלאצו סטרוצי, 1856
פאלאצו סטרוצי
המבנה הקובייתי במבט על
היסטוריה > מהמאה השש עשרה

יורשיו המשיכו, אם כי בקושי, בבניית חלומו היקר של פיליפו.
את פרויקט הבנייה הוביל אז סימון דל פולאיולו, שניתנה לו החירות להתערב במה שתוכנן עד לנקודה זו. כמנהל העבודות משנת 1490, כיורשו של הבנאי הראשי, ג'קופו די סטפנו רוסלי, הוא היה אחראי לקומה העליונה שנחתמה על ידי כרכוב בולט מפואר (1502) והחצר עם אכסדרות מארבעה צדדים (1503), שנותרו פעילות עד 31 באוקטובר 1504, כפי שמעידים מסמכים של אותה תקופה. "השימוש הכמעט ראוותני באותם מוטיבים, שבמקומות אחרים יכולים להיחשב כחזרה מונוטונית, חושף את מטרת האדריכל שמטרתה יותר מכל דבר אחר לבטא את מחשבותיו באמצעות חוש הפרופורציה. "הפרופורציה הזו שנראית כאילו הושגה ללא מאמץ, האיזון המושלם הזה בין מלא וריק, בין מסגרות ואבני גזית, בין חלוקת הקומות לרוחב החזיתות, הוא הסוד שממנו נולדת ההרמוניה המוזיקלית של קוביית האבן, שרויה ביופי שליו ונינוח". בשנת 1507 החלו לאכלס את קומת הקרקע.
לאחר הפסקות בבניה בשל התנאים הכלכליים המשתנים של המשפחה, הודות להונו של פיליפו סטרוצי הצעיר, בנקאי עשיר, חודשו העבודות ב-1523. בשלב זה היה באצ'יו ד'אניולו המפקח. בניית החלק ברחוב via de' Tornabuoni, שננטש, חודש באפריל 1533 והסתיים בשנים 1534–1535. הבנייה הופסקה באופן סופי בשנת 1538, לאחר שסטרוצי, אויבו של קוזימו הראשון, התאבד במונטמורלו. החזית הדרומית וחצי הכרכוב המשקיף על דרך טורנבוני נותרו אפוא לא גמורים.
הבניין הוחרם על ידי הדוכס הגדול קוזימו הראשון דה מדיצ'י באותה שנה, והחזרה של משפחת סטרוצי נראתה מרוחקת מתמיד, לאחר שבנו הצעיר של פיליפו סטרוצי, פיירו, מצא מקלט בצרפת, בעקבות התבוסה הסופית בקרב סקנאגאלו (1554). רק 30 שנים מאוחר יותר הוחזר הארמון לקרדינל לורנצו סטרוצי.
בשנת 1638 בנה גררדו סילבאני את הקפלה בקומה הראשונה ובשנת 1662 הוא הגדיל את גרם המדרגות ברחוב ויה טורנבוני.
היסטוריה > המאות התשע עשרה והעשרים

בין 1863 ל-1865, במקביל להרחבה ותיקון של ויה סטרוצי וטורנבוני, הארמון "שוחזר", בהזמנת הנסיך פרדיננדו סטרוצי, על ידי ג'וזפה פוגי. באותה הזדמנות, גם הדלת המוקפת חומה אל פיאצה סטרוצי נפתחה מחדש והחצר התחברה למפלס הרחוב באמצעות רמפה, כדי לאפשר לכרכרות גישה ללב הארמון.
עבודות שיפוץ אחרות (עם שחזור כולל ולעיתים קרובות שרירותי של אלמנטים ארכיטקטוניים עתיקים רבים) בוצעו בין השנים 1886 ל-1889, על ידי פיירו סטרוצי ובניהולו של האדריכל פייטרו ברטי. הארמון נשאר במשפחת סטרוצי עד 28 במאי 1937, כאשר הנסיך רוברטו מכר אותו למוסד לביטוח לאומי.
הבעלות החדשה, תוך הפרדה של פרויקט ראשוני שערך האדריכל הצעיר גררדו בוסיו, קידמה שיקום מלא של המבנה בין השנים 1938 לאפריל 1940, בהנחיית המהנדס אוגו ג'ובאנוצי, בסיוע המהנדס גואלטיירו צ'יבידאלי. על השיקום האמנותי, מונה המפקח על המונומנטים ג'ובאני פוגי (רכז העבודות היה המהנדס ג'ינו צ'יפריאני מ-INA, חברת הבנייה הראשית Mugelli Costruzioni). שיקום שבשנים שלאחר מכן לא עורר ביקורת ספציפית, הן על שחזור אקס-נובו של כותרות, קורבלים ושאר אלמנטי אבן מעוטרים, והן על ההשלמה השרירותית של הצד בסמטה והכרכוב ב-Via de' Tornabuoni בשיכפול סימטרי של החלק הקיים, כמו גם את האכסדרה המקורה בקומה השלישית גם בצד via de' Tornabuoni.
התערבויות שיקום אחרות מתוארכות לשנת 1958 (בניהולו של האדריכל גווידו מורוצי), ל-1967 ושוב ל-1977, האחרונות שהתבססו על הפרויקט והכוונה של העבודות של האדריכל סבריו וולה. ושוב, בין השנים 1995–1996, בוצעה סדרת מיקרו-צמנטציות מחזקות על אלמנטי האבן של החזיתות המועדות להתפוררות.
לאחר מכן נרכש הארמון על ידי המדינה (1998) אשר נתנה אותו לשימוש עיריית פירנצה (1999). שיקום חזיתות החצר הפנימית החל משנת 2001 (חברה קבלנית RAM) כחלק מפרויקט גדול יותר של התערבויות שיקום שמרניות והתאמה פונקציונלית של המבנה על בסיס פרויקט של מרקו באלדיני, סנדרו יוסלי ואלסנדרו פאריג'י.
כעת משתמשים בארמון כמה מוסדות תרבות חשובים, לרבות קרן Palazzo Strozzi, Centro di Cultura Contemporanea la Strozzina (CCCS), המכון הלאומי לחקר הרנסאנס, המכון האיטלקי למדעי האדם, והקבינט המדעי הספרותי Vieusseux (כאן מאז 1940).
תיאור

אח בארמון
כיתוב 1762
קורבל עם מסכות של איש פרא וסמלים הרלדיים
הארמון מייצג את אחת הדוגמאות הטובות ביותר לאידיאל של בית אצולה מתקופת הרנסאנס. הוא נבנה בכוונה גדול יותר מארמון מדיצ'י, ממנו העתיק את הצורה הקובייתית, בשלוש קומות סביב חצר מרכזית. גם החזית כמעט זהה, למעט אבן הגזית האחידה יותר, משופעת כלפי מעלה אך עם פחות הבדלים בעובי מאשר בדגם. זה נותן למכלול את המראה הארכאי של מבצר. בקומת הקרקע יש חלונות מלבניים, בעוד שבקומות העליונות יש שני סדרים של חלונות אלגנטיים, הנשענים על מסגרות נדבך משוננות. בכל אחד משלושת הצדדים הפונים לרחוב יש שלושה פורטלים מקושתים עם מסגרות מעוצבות וחלקות מבפנים.
כרכוב בסמטה הפנימית
מנורה של קפרה
מחזיק לפיד של קפרה
מחזיק לפיד של קפרה
נושא דגל וטבעת סוס עם סמל סטרוצי
סמל פיליפו סטרוצי האב, עם הבז מורט את נוצותיו על ענף אלון (והמוטו Sic [et] Virtus expecto ), על הפרזול החיצוני
סמלו של פיליפו סטרוצי עם הכבש (והמוטו Mitis esto)
ספסל – כמו מסד של Via Continuo עובר סביב הבניין ומוכתר בקרניז אדיר, המונח על פס חלק גבוה, המסתיים ב-Via Strozzi.
בחוץ יש מחזיקי לפידים, מחזיקי דגלים וטבעות סוסים מברזל יצוק, שנעשו בין 1491 ל-1498 על ידי ניקולו גרוסו על בסיס עיצוב של בנדטו דה מאיאנו. זוהי דוגמה טובה ביותר לצורה אמנותית זו, עד כדי כך שהיוצר הוזכר גם על ידי וזארי בספרו. חשובות במיוחד העבודות בפינות: הפנסים בצורת מקדש קטן ועם קוצים המכתירים את התא בדמיון אולי לבצלים שהעניקו לפיאצה סטרוצי את שמה. הדרקונים והספינקסים נושאי לפידים. בין החלונות צמידי ברזל ללפידים וכרזות, ומתחת הפרסות האופייניות עם סמלי סטרוצי (חלקם הוחלפו בעותקים).
על ה-Vicolo degli Strozzi ישנו נושא לפיד מצויד במנורה אשר בעבר האירה את הסמטה גם בלילה. בפינה שבין הכיכר ל-Via degli Strozzi יש לוח משנת 1762 של ה-Capitani di Parte של צו האוסר על מכירת סחורות מסוימות בכיכר, שהפרתו מלווה בעונש של קנסות כבדים.
הערות שוליים

1 2 3  History of the Palazzo, Fondazione Palazzo Strozzi (באנגלית אמריקאית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Carlini-Straffi, cit.
↑  Janet Ross, Florentine palaces & their stories, https://www.gutenberg.org/files/71464/71464-h/71464-h.htm (באנגלית)
↑  Amanda Lillie, Florentine Villas in the Fifteenth Century: An Architectural and Social History (Cambridge University Press) 2005:239 and fig. 195.
↑  Florence - Mediterranean, Humid, Mild | Britannica, www.britannica.com, ‏2024-10-07 (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Paolini, cit.
↑  Chierici
1 2  Palazzo Strozzi: A Florence Monument, Palazzo & Art Museum, www.visitflorence.com
↑  https://resources.warburg.sas.ac.uk/pdf/cnh2310b2211655.pdf, https://resources.warburg.sas.ac.uk/pdf/cnh2310b2211655.pdf
↑  https://www.cittametropolitana.fi.it/wp-content/uploads/2015/12/F08-036-E1-decreto-195_2015-parte-storica.pdf
↑  La ricerca applicata al restauro: l’esperienza di Piero Sanpaolesi
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12303758x (data)  CiNii: DA06379812  GND: 4223242-9  ISNI: 0000 0001 2321 9978  NKC: xx0209504  SUDOC: 031910947  ULAN: 500304892  VIAF: 316746044   WorldCat (עם VIAF): 316746044
רוברט פייף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 ביוני 1925 אלואה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  22 בספטמבר 2021  (בגיל 96)
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1961–2021 (כ־60 שנה)
 מקום לימודים:  תיכון קירקלדי 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט פייף (באנגלית: Robert Fyfe;‏ 19 ביוני 1925 – 22 בספטמבר 2021) היה שחקן סקוטי, שהיה מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד הווארד בקומדיית המצבים הבריטית הוותיקה "בערוב ימי היין" בה השתתף מ-1985 עד 2010.
ביוגרפיה

פייף נולד באלואה שבסקוטלנד. הוא הופיע בסרטי הקולנוע "Xtro", "פורמולה 51", "מסביב לעולם בשמונים יום", "Gaolbreak", ובסרט "בבל". ב-2012 הופיע בסרט "ענן אטלס". הופעות נוספות שלו על המסך היו בתפקידי אורח בסדרות "Z-Cars", "ניצולים", "The Gentle Touch", "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס", ובסדרה "בחזרה לאחוזת העמק". בדצמבר 2012 שיחק פייף בתפקיד מלקולם לאג באופרת הסבון "קורוניישן סטריט".
נפטר ב-22 בספטמבר 2021.
הערות שוליים

↑  "Catching up with actors from Last of the Summer Wine | Tea Time Tidbits | MPT Afternoon Tea". נבדק ב-2018-10-26.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1061789454  VIAF: 311656731   WorldCat (עם VIAF): 311656731
אשליות אבודות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אונורה דה בלזק 
 איורים:  אדריאן מורו 
 שפת המקור:  צרפתית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  פריז 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1837 
 סדרה
 ספר קודם:  Le Cabinet des Antiques 
 הספר הבא:  The Thirteen 
 
אשליות אבודות (בצרפתית: Illusions perdues) הוא רומן מאת הסופר והמחזאי הצרפתי אונורה דה בלזק שנכתב בין השנים 1837 ל-1843. הרומן נחשב לאחד מהיצירות המרכזיות באוסף הסיפורים והרומנים של באלזאק אשר זכה לכינוי "הקומדיה האנושית" אשר מתמקד בחברה הצרפתית במחצית הראשונה של המאה ה-19.
תקציר העלילה

הסיפור מתחיל בעיר אנגולאם ומתמקד במשורר הצעיר, הנאה והשאפתן לוסיאן שרדון, בנו של רוקח מהמעמד הבינוני אשר נפטר ואם ענייה בעלת שורשים אריסטוקרטיים. לוסיאן חי בדלות בשכונה התעשייתית אומו יחד עם אימו ואחותו היפה אווה. חברו הטוב דייוויד סישאר ואמו האלמנה רואים בו גאון יצירתי, מתייחסים אליו בכפפות של משי ומלבים בכך את אהבתו העצמית ואת שאפתנותו.
בחלק הראשון של הרומן, אשר נקרא "שני הפייטנים", דייוויד נאלץ לרכוש את בית הדפוס של אביו במחיר מופרז, והדבר מטיל עליו נטל כלכלי כבד. לוסיאן מתאהב בברונית דה בג'ארטון, שנחשבת לראש חוג מצומצם ויוקרתי בקרב האריסטוקרטיה של אנגולאם, ומתחיל לחזר אחריה. הברונית מחליטה בהמשך לעבור לפריז, והיא לוקחת עמה את לוסיאן. דוד מבקש את ידה של אווה, אך לוסיאן מחמיץ לבסוף את החתונה של ידידו ואחותו משום שעבר לגור בפריז באופן חפוז.
בחלק השני של הרומן, אשר נקרא "איש דגול מעיר שדה בפריז", חובר לוסיאן לקבוצת אינטלקטואלים צעירים, שבראשו עומד הסופר דניאל ד'ארטאז, ואשר כוללת גם את הרופא הורציוס ביאנשון, דמות מוכרת מספרים אחרים של באלזאק כמו "אבא גוריו". במקביל הוא מתחיל להתקרב גם לקבוצה של עיתונאים, הכוללת את לאטיאן לוסטו, אשר נוהג לכתוב בעיתונים ליברליים שונים בשמו ובשמות בדויים. הניגוד בין הרצינות והאידיאליזם בחוג של ד'ארטאז לציניות ולנהנתנות של חוג העיתונאים מחייב את לוסיאן לבחור צד, והוא בוחר להפוך לעיתונאי.
הוא מנצל את מעמדו החדש כדי לתקוף את גב' דה באג'רטון, שהתעניינותה בו פחתה לאחר שהם עברו לפריז, פותח ברומן עם שחקנית יפהפייה בשם קוראליה, שעוזבת את פטרונה המבוגר למענו, ומנהל אורח חיים בוהמייני. בהמשך הוא נוטש את העיתון הליברלי בו כתב ועובר לצד המלוכני, מהלך שמפנה כלפיו את חצי ביקורתם של חבריו העיתונאים, כמו גם כלפי קוראליה, שסופגת ביקורות חריפות על הופעותיה. הוא מבזבז את מעט הכסף שהרוויח כמו גם את כספם של אחותו אווה ושל דייוויד, ובסופו של דבר אף מזייף את חתימתו של דייוויד על שטר חוב על מנת מנת לשלם את חובותיו. בעקבות מותה של קוראליה הוא מוצף בחובות ובעקבות כך הוא עוזב את פריז, מושפל ועני, וחוזר לעיר אנגולאם, מבוזה וחסר כל.
באנגולאם דייוויד סישאר עובד על המצאה חדשה ופורצת דרך - תהליך יצירת נייר אשר עשוי מחומרי גלם זולים ויאפשר להוזיל את עלויות ההדפסה באופן מהותי. השמועות על ההמצאה מגיעות לאחים קוואנטא, בעלי בית הדפוס המתחרה לבית הדפוס של סישאר. השניים מנצלים את החובות שצבר לוסיאן על חשבון דייוויד, ומצליחים להביא למאסרו. לוסיאן, אשר מבין היטבאת היקף הנזק שגרם לאחותו וגיסו, סבור בתחילה שהוא יצליח להציל אותם, אך לבסוף תקוותו נכזבת. בתחילה לוסיאן שוקל להתאבד אך לפני שהוא משליך את עצמו לנהר הוא פוגש כומר ספרדי מסתורי בשם קרלוס הררה אשר מונע ממנו להתאבד. המפגש עם הכומר הוא תחילתו של הרומן "זוהר ושקיעה של יצאניות צמרת" שפרסם באלזאק בשלב מאוחר יותר. בסופו של דבר סישאר מסכים להעביר את הזכויות על הפטנט שלו לזכות האחים קוואנטא, אשר מתעשרים מאוד בזכותו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12050173z (data)  GND: 4345905-5
קרפילי (מחוז)

| --- | --- |
סמל קרפיליסמל קרפילי

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  ויילס ויילס
 בירת המחוז:  קרפילי 
 תאריך ייסוד:  1 באפריל 1996
 שטח:  278 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  181,019 (2018)
  ‑ צפיפות:  635 נפש לקמ"ר (2021)
 קואורדינטות:  51°39′22″N 3°10′59″W﻿ / ﻿51.656°N 3.183°W﻿ / 51.656; -3.183 
 אזור זמן:  UTC
 https://www.caerphilly.gov.uk/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המחוז העירוני קרפילי (באנגלית: Caerphilly County Borough, בוולשית: Bwrdeistref Sirol Caerffili) הוא מחוז עירוני ממחוזות ויילס, בדרום ויילס, הממלכה המאוחדת.
המחוז נוצר בשנת 1996 כמחוז עירוני על בסיס חלק ממחוז מרכז גלמורגן וחלק ממחוז גוונט. קרפילי הוא המחוז העירוני של העיירה קרפילי שהיא גם הגדולה ביותר במחוז, הבירה ומרכזו האדמיניסטרטיבי.
גאוגרפיה

מחוז קרפילי גובל מצפון עם מחוז פוויס, מחוזות מרת'ר טידוויל ורונד'ה קינון טב ממערב, מחוזות קארדיף וניופורט מדרום, ומחוזות ת'ורפן ובלייני גוונט ממזרח. שטחי המחוז כוללים את עמק הטף, חלקו הצפוני והפחות מיושב נמצא בגבולות שמורת הטבע ברקון ביקונס.
אוכלוסיית המחוז כולה מונה 176,005, כאשר העיירה הגדולה במחוז היא קרפילי עם 41,402 תושבים. מלבד קרפילי, במחוז נמצאות מספר עיירות קטנות בהם אסטרד מנאך (Ystrad Mynach) עם 19,204 תושבים, ברגויד (Bargoed) עם 11,900 תושבים, ריסגה (Risca) עם 11,693 תושבים, רמני (Rhymney) עם 8,845 תושבים, בדווס (Bedwas) עם 8,512 תושבים, בלאקווד (Blackwood) עם 8,496 תושבים, ניוברידג' (Newbridge) עם 6,509 תושבים וניו טרגר (New Tredegar) עם 4,966 תושבים.
הערות שוליים

↑  נכון לשנת 2021.
1 2 3 4 5 6 7  נכון ל-2011.
↑  נכון ל-2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: b4b3b989-db79-46eb-8827-30486b40acdf
סטיבן קרוגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 במאי 1989 (בן 35) אפלטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וירג'יניה 
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיבן קרוגר (באנגלית: Steven Krueger; נולד ב-25 במאי 1989) הוא שחקן אמריקאי .
ביוגרפיה

קרוגר נולד באפלטון, ויסקונסין וגדל בסרסוטה, פלורידה.
קריירה

הופעת הבכורה שלו כשחקן הייתה זמן קצר לאחר שעבר ללוס אנג'לס בסוף 2009 בפרק של סדרת הטלוויזיה "90210". במהלך השנים הבאות הוא התארח ושיחק בתפקידים חוזרים במספר סדרות טלוויזיה בהן, "הורים במשרה מלאה" "שני גברים וחצי".
בשנת 2013, לוהק קרוגר לתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "המקוריים", ספין-אוף של לסדרת הטלוויזיה "יומני הערפד". דמותו, ג'וש, הייתה הדמות הלהט"בית הראשונה שהוצגה בסדרה  ובמקור הייתה אמורה להופיע בשלושה פרקים  עם זאת, ג'וש הפך במהירות לחביב המעריצים ובסוף 2013, קרוגר נבחר לאחד מ-"גנבי הסצנה המובילים של השנה" של ערוץ E! חדשות.  הוא הוחתם בהמשך לתפקיד חוזר בסדרה ושיחק בה מהסדרה עד עונתה האחרונה ב-2018.
בנובמבר 2019 פורסם כי קרוגר לוהק לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "הצהובות", בבימויה של קארין קוסמה. קרוגר מגלם את בן סקוט, עוזר המאמן של נבחרת הבנות בכדורגל של התיכון שנתקעת בהרים לאחר ששרדה מהתרסקות מטוס לפני 25 שנה. הסדרה שודרה לראשונה בנובמבר 2021. באותה שנה שיחק קרוגר בתפקיד חוזר בעונה השלישית של "רוזוול, ניו מקסיקו".
חיים אישיים

בדצמבר 2023 פורסם כי הוא נמצא בזוגיות עם השחקנית קנדיס אקולה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | תוכנית בריחה | גבריאל |  |
| 2015 | צמרמורת | דוידסון |  |
| 2016 | Satanic | דייוויד |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | פשע מן העבר | תלמיד בקבוצת הדיבייט | פרק: "Forensics" |
| 2009 | 90210 | וינס - שחקן כדורגל מס' 2 | פרק: "Salmon Wild Alaskan" |
| 2010 | CSI: ניו יורק | גרג | פרק: "Point of View" |
| 2010 | מקום טוב באמצע | אסטבן | פרק: "Foreign Exchange" |
| 2010 | הבלתי רגילים | ריינולדס | פרק: "No Ordinary Vigilante" |
| 2010 | הורים במשרה מלאה (אנ') | ברודי | פרק: "What's Goin' On Down There?" |
| 2010 | שקרניות קטנות | בן קוגן | 3 פרקים |
| 2011 | עובדים מצטיינים | קווייד פרנקלין | פרק: "Heist School" |
| 2012 | זיק ולותר (אנ') | וין ג'קמן | 2 פרקים |
| 2012–2013 | שני גברים וחצי | שון | 2 פרקים |
| 2013 | סדנה לעצבים | ריאן הוגט | פרק: "Charlie and Kate Start a Sex Study" |
| 2013–2018 | המקוריים | ג'וש רוז'ה | 46 פרקים |
| 2014 | A Lesson in Romance | בריידי | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2015 | הוואי חמש-אפס | ערן דובריאן | פרק: "Kahania" |
| 2017 | Ryan Hansen Solves Crimes on Television | אורסון | פרק: "Joel McHale Is: Ryan Hansen" |
| 2017 | A Surrogate's Nightmare | דייוויד | סרט טלוויזיה של Lifetime (אנ') |
| 2019 | NCIS | אנדרו טאונסלי | פרק: "Crossing The Line" |
| 2019 | צרות טובות | אלי | פרק: "Swipe Right" |
| 2021–2022 | רוזוול: ניו מקסיקו | הית' טצ'מן | 10 פרקים |
| 2021–הווה | הצהובות | בן סקוט | תפקיד ראשי (2 עונות); 19 פרקים |
הערות שוליים

↑  Remling, Amanda (2013-07-28). "'The Originals' Spoilers: 'Vampire Diaries' Spin-Off Adding Gay Character In Recurring Role". International Business Times. נבדק ב-2020-03-26.
↑  "Exclusive: The Originals Casts Pretty Little Liars Actor | TV Guide". TVGuide.com (באנגלית). 2013-07-29. נבדק ב-2020-03-25.
↑  "Steven Krueger as Josh, The Originals from Best of 2013: TV's Top Scene Stealers". E! Online (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-03-25.
↑  Hipes, Patrick (2017-07-18). "'The Originals': Steven Krueger Upped To Regular For Season 5". Deadline (באנגלית). נבדק ב-2020-03-25.
↑  "The Originals" Steve Krueger stops by to talk Finale Details (באנגלית), נבדק ב-2020-03-26
↑  Petski, Denise (2019-11-19). "Juliette Lewis & Christina Ricci Among Eight Cast In Showtime Drama Pilot 'Yellowjackets'". Deadline (באנגלית). נבדק ב-2020-03-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2023002531  VIAF: 3537167391537783590007   WorldCat (עם VIAF): 3537167391537783590007
אינקה קולה

| --- | --- |

 סוג:  מותג 
 יצרן:  Arca Continental Lindley 
 מוצא:  פרו 
 מועד הכנה ראשוני:  1935 
 
בקבוק אינקה קולה
סיסמת הפרסום של אינקה קולה, "El Sabor del Perú" ("הטעם של פרו")
אינקה קולה (Inca Kola) הוא מותג פרואני של משקאות מוגזים. צבעו של המשקה צהבהב, וטעמו מתוק ומזכיר טעם של מסטיק. המותג מיוצר גם בגרסה דיאטטית. הוא מיוצר בידי תאגיד חוסה ר. לינדלי, ו-60% מהבעלות על המותג הם בבעלות חברת קוקה-קולה.
המותג נקרא על שם אימפריית האינקה, ששלטה במרבית שטחה של פרו עד המאה ה-16 ובירתה הייתה העיר קוסקו. המילה "קולה" נכתבת באות K ולא באות C, כמקובל, משום שפירוש המילה "cola" בספרדית הוא זנב, והיצרנים חששו לשווקו בשם זה, בתקופה שבה מוצרים בינלאומיים כקוקה-קולה עוד לא היו מוכרים בפרו.
היסטוריה

ב-1910 החלה משפחת מהגרים אנגלית בלימה, משפחת לינדלי, בייצור משקאות קלים בבקבוקים. בשנת 1928 התאגדה החברה באופן רשמי, וחוסה ר. לינדלי היה למנכ"ל הראשון שלה. לינדלי למד מיצרנים מקומיים אחרים על הלואיזה הלימונית, ולאחר שערך מספר ניסיונות, הושק המשקה ב-1935. עד אמצע שנות ה-40, כבר הייתה האינקה קולה אחד המשקאות הבולטים במדינה. בקבוקי המשקה עוטרו באיורים אופייניים למסורות האינדיאניות והלאומיות של פרו, וב-1970, כשחלשה האינקה קולה על 38% משוק המשקאות הקלים במדינה, הוחל בשיווקה כ"המשקה של פרו" (La Bebida del Perú). שיווקה כמשקה לאומי בא לידי ביטוי גם בסיסמאות הפרסום שליוו אותה מאז שנות ה-80, תחילה מ״טעם לאומי!" (‎¡De Sabor Nacional!‎) ובהמשך "הטעם של פרו" (El Sabor del Perú), סיסמה שמלווה אותה גם כיום.
בשנות ה-80 החלה חברת פפסיקו בעלת המותג "פפסי" בקמפיין "אתגר הפפסי", אותו הנהיגה במדינות נוספות. במסגרת הקמפיין, נערכו מבחני טעימה לעוברי אורח, שהשוו בין פפסי קולה לבין קוקה-קולה. הקמפיין נכשל, שכן טועמים רבים העדיפו את קוקה-קולה, או שכעסו על כך שבסוף המבחן נאמר להם שטעו. בעקבות הקמפיין, צנח נתח השוק של פפסי לשיעור זניח של 3%. היעלמותה של פפסי מהזירה הביאה למאבק דו ראשי בין אינקה קולה (שהחזיקה באותה עת ב-35% מנתח השוק) לבין קוקה-קולה (שהחזיקה באותה העת ב-21% מנתח השוק). קוקה-קולה פתחה במבצע שיווק אגרסיבי, עד שב-1995 הגיעה כמעט לשוויון (32.9% לאינקה קולה ו-32% לקוקה-קולה). המגמה נעצרה רק לאחר שרשת המזון המהיר המקומית במבוס החליטה למכור את מוצריה של אינקה קולה במקום את של קוקה-קולה, ולאחר שרשת מקדונלד'ס אילצה את קוקה-קולה להסכים לכך שבסניפיה יימכרו גם משקאות מתוצרת אינקה קולה.
בסופו של דבר החליטו החברות לאחד כוחות. ב-1999 רכשה קוקה-קולה 50% ממניות אינקה קולה ו-30% ממניות חוסה ר. לינדלי תמורת 300 מיליון דולרים. כחלק מההסכם, ניתנו זכויות השיווק של קוקה-קולה בפרו לחברת חוסה ר. לינדלי, וכן נקבע כי קוקה-קולה תפעל לשיווקם של מוצרי אינקה קולה מחוץ לפרו (בפועל נעשה הדבר בארצות הברית ובאקוודור). איחוד הכוחות הביא לעלייה בכוחם של מותגים מקומיים אחרים, הבולט שבהם קולה ריאל, שמשווקיהם טענו כי אינקה קולה אינה עוד משקה פרואני, ואילו הם כן. עם זאת, אינקה קולה היא עדיין המותג המוביל בפרו, וקוקה-קולה אחריה.
מלבד ההסכם עם קוקה-קולה, משווקים מוצרי אינקה קולה בכ-25 מדינות ברחבי העולם. רשת הפיצריות הישראלית פיצה מטר שיווקה את המשקה בסניפיה באופן עצמאי.
רונד'ה קינון טב

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  ויילס ויילס
 בירת המחוז:  פונטיפריד'
 תאריך ייסוד:  1 באפריל 1996
 על שם:  נהר רונד'ה, נהר קינון ונהר טף
 שטח:  424 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  240,131 (2018)
  ‑ צפיפות:  564 נפש לקמ"ר (2022)
 קואורדינטות:  51°39′N 3°26′W﻿ / ﻿51.65°N 3.44°W﻿ / 51.65; -3.44 
 אזור זמן:  UTC
  אתר האינטרנט הרשמי של רונד'ה קינון טב (הממלכה המאוחדת)
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
המחוז העירוני רוֹנד'ה קִינוֹן טַב (באנגלית: Rhondda Cynon Taf County Borough, בוולשית: Bwrdeistref Sirol Rhondda Cynon Taf) הוא מחוז ממחוזות ויילס, בדרום ויילס, הממלכה המאוחדת.
המחוז נוצר בשנת 1996 כמחוז עירוני על בסיס שלוש הנפות של מרכז גלמורגן; רונד'ה, עמק קינון, וטב-אלי. המחוז חולש על האזור הדרומי של עמק נהר הטף, בנוסף לחלקם הדרומי של נהר הרונד'ה (המתמזג עם הטף בפונטיפריד') ונהר הקינון (המתמזג עם הטף באברקינון); שמו של המחוז הוא שילוב שמם של שלושת נהרות אלו. בירת המחוז היא פונטיפריד' שהיא מרכזו האדמיניסטרטיבי.
גאוגרפיה

מחוז רונד'ה קינון טב גובל מכיוון צפון עם מחוז פוויס, מחוז מרת'ר טידוויל וקרפילי ממערב, מחוז קארדיף ועמק גלמורגן מדרום ומחוז בריג'אנד וניית' פורט טלבוט ממזרח. חלקו הצפוני של המחוז גובל בפארק הלאומי ברקון ביקונס.
אוכלוסיית המחוז כולה מונה 239,018, כאשר בירת המחוז היא פונטיפריד' עם 32,694 תושבים. מלבד הבירה, במחוז נמצאות מספר עיירות בהן אברדייר (Aberdare) עם 39,550 תושבים שהיא גם העיירה המאוכלסת ביותר במחוז, ל'אנטריסאנט (Llantrisant) עם 15,313 תושבים, טונראוויל (Tonyrefail) עם 11,445 תושבים, מאונטין אש (Mountain Ash) עם 11,230 תושבים, ואבראמן (Aberaman) עם 9,964 תושבים.
אזור הרצף העירוני המאוכלס ביותר הוא טונראוויל שחולש, מלבד העיירה עצמה, על רוב עמק הרונד'ה וכולל 62,545 תושבים במספר עיירות מחוברות.