לפלנד (מחוז)
היסטוריה > מלחמת ההמשך ומלחמת לפלנד

שלא כמו במלחמת החורף בה נמנעו הצדדים מלחימה רבה בלפלנד, ב-21 ביוני 1941 העבירה פינלנד 16 דיוויזיות לאזור הגבול הסובייטי בלפלנד, הכוחות הגרמנים שהגיעו לפינלנד לאחר כיבוש נורווגיה במבצע וסריבונג הציבו ארבע דיוויזיות של הארמייה ההררית ה-20 בלפלנד, ב-22 ביוני תקפו הגרמנים את הכוחות הסובייטים כחלק ממבצע ברברוסה, בתגובה תקף חיל-האוויר הסובייטי 18 ערים בפינלנד בטענה שמטרת המתקפה הייתה כנגד הוורמאכט, המתקפה הסובייטית היוותה קזוס בלי לפינלנד שהכריזה מלחמה על ברית-המועצות ב-25 ביוני; קודם לכן בקשו הפינים מהגרמנים לדחות את מתקפתם בתגובה עד להכרזת המלחמה מצד פינלנד, אולם המחסור בכוחות לגרמנים והאיחור בהתקפה הגרמנית שהחלה למעשה רק ב-29 ביוני אפשרו לסובייטים להיערך למתקפה, בסופו של דבר ב־17 בנובמבר בוטלה המתקפה הגרמנית שמטרתה הסופית להגיע למורמנסק לא הושגה והחזית התייצבה.
לאחר שנתיים של מלחמת חפירות, ב-9 ביוני 1944 כשלושה ימים אחרי נחיתת בעלות הברית בנורמנדי במבצע אוברלורד, פתחו הסובייטים במתקפה בדרום והתקדמו מעבר לקו-ההגנה הפיני כ-21.7 ק"מ, לאחר ה-28 ביוני בו כבשו הסובייטים את פטרוזבודסק והבקעת קו-ההגנה הפיני השלישי באזור ויפורי, חששו הגרמנים שפינלנד עלולה לחתום הסכם שלום עצמאי עם ברית-המועצות, ולכך הציע שר החוץ הגרמני יואכים פון ריבנטרופ עסקה לפיה גרמניה תספק נשק נגד כוחות השריון לפינלנד בתמורה שזו האחרונה תצהיר שלא לקיים משא-ומתן עצמאי עם ברית המועצות. ב-26 ביוני הצהיר נשיא פינלנד ריסטו רייטי הצהרה המאשרת את העסקה, מיד לאחר מכן שלחה גרמניה נשק לפינלנד כולל תותחי סער מסוג שטוג 3 ואף יחידה של הלופטוואפה, בעזרת הציוד החדש הצליחה פינלנד לעצור את התקדמות הסובייטים, אולם למרות הסיוע הגרמני, עם המאמץ המלחמתי אזלה התחמושת הפינית, ותבוסת הגרמנים במרכז ובצפון גרמו לפינים שלא לסמוך על הסיוע הגרמני ולנסות להגיע לפתרון שלום. ב-4 באוגוסט הושבע הרמטכ"ל קארל גוסטף אמיל מנרהיים לנשיא פינלנד לאחר שהנשיא רייטי התפטר שלושה ימים קודם לכן, ב-17 באוגוסט ביטל מנרהיים את הסכם ריבנטרופ-רייטי והצהיר שפינלנד תפסיק את הלחימה באם הסובייטים יכבשו את אסטוניה, ב-19 באוגוסט נסוגו הגרמנים מאסטוניה, הרוסים, שכבר זנחו את רעיון כיבוש פינלנד עקב התקדמות בעלות הברית בחזית המערבית כבשו את אסטוניה והחלו להתקדם לכיוון מרכז אירופה כדי לכבוש את מזרח-מרכז אירופה לפני שיעשו זאת בעלות הברית, ב-4 בספטמבר הכריזה פינלנד על הפסקת אש, וב-19 בספטמבר אישר הפרלמנט הפיני את הסכם שביתת הנשק שהוצע יום קודם לכן על ידי שר החוץ הסובייטי ויאצ'סלב מולוטוב. חתימת הסכם השלום העצמאי של פינלנד עם ברית-המועצות גרמה לפריצת מלחמת לפלנד.
כבר בחורף 1943 החלו הגרמנים לשפר את התשתיות בצפון נורווגיה (על ידי עובדי כפייה שהובאו מדרום אירופה, חלקם עוד היו לבושים במדי הקיץ שלהם ורבים מהם מתו מהקור והתנאים הקשים) ולהתכונן למקרה בו פינלנד תחתום שביתת נשק עם ברית-המועצות, מה שאכן קרה שנה מאוחר יותר, כתנאי לשביתת הנשק פינלנד נדרשה בין היתר לוותר על צבאה, לנתק את היחסים עם גרמניה הנאצית, ולגרש את כוחות הוורמאכט משטח פינלנד עד ה-15 בספטמבר 1944; באותו זמן שהו בלפלנד כ-200,000 חיילים גרמנים בעוד שהאוכלוסייה מנתה רק 150,000 תושבים.
בתחילה שני הצדדים תכננו שהפינוי הגרמני יתבצע ללא בהיתקלות ועד 15 בספטמבר נחתם הסכם חשאי בין הפינים לגרמנים על מועד הפינוי הגרמני, אולם בשל עמדת פינלנד שתמכה בדרישה הסובייטית לפינוי מלא של כוחות גרמניה הנאצית משטח פינלנד, בעוד שהכוחות הגרמנים החלו במבצע בירק לנסיגה צפונה לנורווגיה, החלו קרבות בין הגרמנים לפינים באזור המפרץ הפיני, מצב זה העמיד את פינלנד בקושי מול הדרישה הסובייטית לפירוז פינלנד מנשק, באותו היום פרצה רשמית מלחמת לפלנד.
למרות הצעדים המלחמתיים שנקטו כוחות הוורמאכט, מבצע פינוי הגרמנים בצפון עדיין התנהל תוך עזרה ושיתוף פעולה מצד פינלנד מכיוון שלטענת הגרמנים המתקפה לא הייתה כנגד פינלנד ואף הזהיר הוורמאכט את פינלנד על מיקוש אזורים במפרץ הפיני בטענה של חשש מהשתלטות סובייטית, הסובייטים איימו לכבוש את פינלנד אם לא יתקיימו מיד התנאים של סילוק הגרמנים ופירוז פינלנד מנשק; משכך, ב-28 בספטמבר הורה גנרל היילמאר סילאסוואו שבמלחמת החורף הוביל את הניצחון על הצבא האדום בקרב סואמוסאלמי, על מתקפה כנגד הכוחות הגרמנים בלפלנד, בתחילה דרשו הכוחות הפינים כניעה ולאחר מכן פתחו באש; צעד זה הפתיע את הגרמנים שכן עד אז היו הפינים מודיעים להם אם היו צריכים לנקוט כנגדם בפעולה עוינת, אולם הגרמנים סירבו להיכנע והודיעו שאין להם עניין בעוינות כנגד פינלנד. למרות זאת ב-29 בספטמבר פוצצו הגרמנים גשר וגרמו למותם של חיילים פינים ובהם מפקד פלוגה, מאז החלה לחימה בין הצדדים עד לגירוש הגרמנים במהלך החודשים אוקטובר-נובמבר, ב-6 באוקטובר החלו הגרמנים בפיקודו של לותר רנדוליץ במבצע נורדליכט לנסיגה לעבר נורווגיה, תוך נקיטת מדיניות האדמה החרוכה, לאחר מספר קרבות הגיעו הכוחות הגרמנים לרובניימי, בתחילה פקד רנדוליץ להשמיד את מבני הממשל באמצעות שרפה, אולם ב-13 באוקטובר התקבלה פקודה להשמיד את כל המבנים ברובניימי פרט לבתי-החולים אך אף על פי שההשמדה הייתה אמורה להיות מבוקרת, האש החלה להתפשט והניסיונות לכבותה לא צלחו והאש התפשטה עד לתחנת הרכבת שבה עלתה באש רכבת עמוסה בתחמושת שהתפוצצה והפיצה את האש והעיר כולה שרוב בתיה היו עשויים עץ עלתה באש, במהלך הנסיגה כשני שלישים ממבני המגורים בלפלנד נהרסו, ובירת האזור רובניימי נשרפה כמעט כליל כך שכיום מעטים הם השרידים בעיר מלפני המלחמה. חוץ מהנזק הכלכלי כ-100,000 מתושבי לפלנד פונו לדרום ולשוודיה והפכו לפליטים, צעד זה בעצם מנע מפינלנד אבדות אזרחיות קשות בעת הנסיגה הגרמנית. (לימים הורשע רנדוליץ בפשעי מלחמה בשל המדיניות בה נקט בהעסקת עובדי הכפיה ובנסיגה מפינלנד ונדון לעשרים שנות מאסר.) מאז ועד לסיום הרשמי של המלחמה לא היו תקריות חריגות במיוחד וב-27 באפריל 1945 נסוג הוורמאכט סופית מלפלנד והמלחמה הסתיימה וכך תמה מלחמת העולם השנייה בפינלנד.