אחמד סעיד
בתקופת מלחמת ששת הימים

במהלך תקופת ההמתנה הקצין סעיד את הקריאות לחיסול ישראל והביא לשיא את התעמולה וההסתה נגדה. סעיד עודד את היציאה למלחמה והפגין ודאות מוחלטת בחיסולה הצפוי של ישראל ובכוחה של מצרים: "אין בכוחה של ישראל להחזיק מעמד נגד הערבים ולו לשעה אחת בלבד. החלטתו של העם הערבי נחושה: למחוק את ישראל מעל פני המפה ולהחזיר את הכבוד הערבי לפלסטין". בשידוריו השמיע שוב ושוב איומים קשים על הצפוי לישראלים, אמירות בצדק תביעות הערבים על הארץ והאשמות כנגד ישראל באימפריאליזם, כיבוש, רצח ונישול. ייתכן שהיה זה סעיד שטבע את הסיסמה "הגברים לים והנשים לנו", שהולידה מאוחר יותר את האמונה בקרב ישראלים על כוונתם של הערבים "לזרוק את ישראל לים". בשטף ארוך של סיסמאות ונאומים שהלהיטו את האווירה במצרים הוצגה המלחמה כמאבקם של כלל הערבים ברוע הציוני, למען החירות והמולדת הערבית ובשם הניצחון המהפכני על האימפריאליזם.
שידוריו של סעיד, והתעמולה הערבית כולה, לא רק ביטאו את רגשות הקהל הערבי אלא יצרו ברחוב הערבי התלהבות כללית, ציפייה ואווירה לוחמנית לקראת המלחמה עם ישראל.
ב-5 ביוני 1967, עם פרוץ המלחמה, אוחדו שידורי תחנות הרדיו "סאות אל ערב" ו"רדיו קהיר" תחת הנהלתו של סעיד. באותו יום שידר סעיד:
"אזרחים - בשם הכבוד, בשם המולדת הערבית הגיבורה, בשם ההיסטוריה, העבר והעתיד: אנו נכנסים היום למערכת החירות, הגבורה, הכבוד והגאולה. נעמוד בפני התוקפנות של ישראל ונחסל אותה, וזאת כדי להסיר את הכתם של הקיום הציוני האימפריאליסטי. אחים חיילים חופשיים בעזה, בסיני, ובשארם אל-שייך. אחים גיבורים בירדן ובסוריה - עלו על תל-אביב."
בימים הראשונים למלחמה שידרה תחנת הרדיו המשותפת, כמו כלי תקשורת ערביים אחרים, ידיעות על פחד ובהלה בישראל, הפלת מטוסים ישראליים רבים, שליטה מצרית מוחלטת בסיני והתקדמות כוחות ערביים, שהשתמע מהן ניצחון ערבי על ישראל. אחמד סעיד עמד בקשר עם מפקדים מצריים שמסרו לו נתונים על אבדות ישראליות, כנראה פיקטיביות בחלקן. אפילו לאחר שכלי תקשורת מערביים דיווחו על כיבוש סיני, הגולן ויהודה ושומרון בידי ישראל הסתירו ב"סאות אל ערב" את המידע מהציבור והמשיכו להתפאר בניצחונות ערביים מוחצים בקרבות. תחנת הרדיו המשותפת המשיכה לשדר מסרים לוחמניים ולהביע ביטחון בניצחון הערבי: ב-8 ביוני, היום הרביעי למלחמה, שידרה התחנה:
"פחד ובהלה בקרב היהודים בפלסטין... כולם מצפים שם לגורלם שנחרץ, שכן כעבור זמן-מה הם ייתקלו באדיר שבנשקנו, ואז הם ילמדו לדעת כיצד הוליכו אותם שולל משה דיין וכנופייתו, וכיצד פיתה האימפריאליזם את מפקדם מוג הלב. האם ידועים לך הדברים האלה, יא משה דיין? ההמשך יבוא, יא דיין! בכל רגע הולמים צבאותינו בעוז בתוקפנותך, הפדאיון שלנו זורעים אימה והרס בתוך בסיס התוקפנות.[7] גיבורינו הלוחמים בכל חזית, בכל זירה, מלמדים את צבאך, יא דיין מוג הלב, את הלקחים הקשים ביותר. חיילינו מגלים את שקריך. מטוסי אמריקה ובריטניה לא יחלצו את מדינתך החלושה מגורלה שנחרץ. הם לא יצילו אותה מכליה."
ב-10 ביוני, יומה האחרון של המלחמה, הודיע נאצר על התפטרותו והעברת כל סמכויות נשיא מצרים לסגנו, זכריא מוחי א-דין. היו שראו בהתפטרות ניסיון מוסווה להתחמק מאחריות לתבוסה, אך מרבית העם המצרי, שממדי התבוסה טרם נודעו לו, סירבה להשלים עם ההתפטרות. ברחבי מצרים התקיימו הפגנות המונים סוערות, שייתכן שהיו ספונטניות וייתכן כי נערכו בהשפעת מנגנון ביטחון המדינה המאורגן, והביאו את נאצר להיכנע ללחץ ההמונים ולבטל את התפטרותו שתוקפה נמשך יום אחד בלבד. בניגוד לשאר כלי התקשורת לא ביקש סעיד בפירוש מנאצר לחזור בו לאחר ההתפטרות, ובשידור שלאחר הנאום דיבר על נאצר כעל "מנהיג לשעבר": "המהפכה נשארת, המהפכה נמשכת, המהפכה חזקה, חי אלוהים, באלוהים נשבענו, באלוהים נשבענו!".
כמה חודשים לאחר המלחמה פוטר סעיד. היו שתלו זאת בהתבטאותו אחרי נאום ההתפטרות של נאצר, והיו שתלו זאת בקיצוניות ובדמגוגיה המוגזמים שאפיינו את שידוריו והפיכתו לסמל לתבוסה במלחמה.