stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדיניות דיור
סובסידיה לשוק הדיור > מיון כלי הסבסוד לשוק הדיור

| חזקת מגורים | צד ביקוש | צד היצע |
| --- | --- | --- |
| דיירים-בעלים |  משכנתאות בריבית מובטחת מתחת לריבית השוק  זיכוי ממיסים כנגד הריבית על משכנתאות  מענקים לרוכשי דירה בפעם הראשונה |  בנייה ביוזמת הממשלה עבור משקי בית או אזורים שאותם מזהה סקטור הבנייה כמסוכנים מדי  מענקים ליזמים או הבטחות רכישה במטרה להוריד את רמת הסיכון |
| שוכרים בשכירות חופשית |  השתתפות בתשלום שכ"ד לפי תנאים מסוימים |  הקלות במיסוי על הכנסות משכ"ד  עידוד של בנייה להשכרה על ידי הקלות במיסוי ומענקים |
| שוכרים בשכירות סוציאלית |  השתתפות בתשלום שכ"ד לפי תנאים מסוימים  קביעת שכ"ד מתחת למחיר השוק |  בנייה ביוזמת הממשלה |
הבחירה בכלי הסבסוד משקפת את מדיניות הדיור של הממשלות השונות ואת מטרותיהן. במדינות רבות מונהגת מדיניות תמיכה בבעלות על דיור. בעלות על דיור היא מרכיב מרכזי במערכת האמונות והציפיות המזוהה כ"חלום האמריקאי". היא נחשבת כגורם מייצב וכבעלת השפעה שמרנית, המעודדת חסכנות, חריצות, יציבות גאוגרפית ותעסוקתית, אזרחות טובה ומעלות נוספות.
דיור ציבורי

דיור ציבורי מהווה סוג של מדיניות דיור שמטרתה לספק פתרון דיור למשקי הבית שאינם מסוגלים לרכוש או לשכור דירה בשוק הפרטי. המונח מתייחס לבניה, לאכלוס ולניהול הנכסים הללו וכן למגזר הנדל"ן ולמדיניות החברתית כלכלית הקובעת את ניהולו. דיור ציבורי הוא מונח המאגד אופנים שונים בהם יחידות דיור להשכרה עשויות להיות בבעלות ובניהול המדינה, מוסדות ללא כוונת רווח או שילוב של השניים ומטרתו לספק דיור בר השגה למעוטי הכנסה.
ראו גם

הזכות לדיור
בית מגורים
חסר בית
לקריאה נוספת

גילת בן שטרית, מדיניות דיור בישראל: תמיכת הממשלה בחזקת דיור שונות, מרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל, ירושלים (2003).
נ. כרמון, מדיניות השיכון של ישראל: 50 השנים הראשונות, בתוך ד. נחמיאס וג. מנחם (עורכים) המדיניות הציבורית בישראל, הוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה, ירושלים, 1999.
מוטי קפלן, ליאורה דבצ'רי-דרום ואחרים, דפוסי השימוש בשטחים בנויים בישראל, מכון ירושלים לחקר ישראל, 2007.
ישראל קמחי ועומר גסטר, דירות להשכרה לתיירים בירושלים, מכון ירושלים לחקר ישראל, 2012.
הערות שוליים

↑  Haffner, M.E.A. & Oxley M.J. (1999). Housing subsidies: Definitions and comparisons. Housing Studies, 14(2), pp. 145--162.
↑  בן שטרית ג. וצ'מנסקי ד. ( 2004 ) מדיניות המעודדת בעלות על דיור בישראל בשנות התשעים:
. קפיטליזם בחסותה של התערבות ממשלתית, סוציולוגיה ישראלית, כרך ו, (1), עמ' 39–67
↑  Megbolugbe, I.F. & Linneman, P.D. (1993). Home ownership. Urban Studies, 30(4/5), pp. 659--682.
מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין

מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין (בסינית מפושטת: 国务院, פין-יין: Guówùyuàn), או "ממשלת העם המרכזית" (בסינית: 中央人民政府) מאז 1954, הוא הגוף האדמיניסטרטיבי הראשי ברפובליקה של סין. היא מכילה ראש מועצה, וראשי מחלקות וסוכנויות ממשלתיות.
בפוליטיקה של סין, ממשלת העם המרכזית היא אחד משלושה ערוצי שליטה וכח. השניים הנוספים הם המפלגה הקומוניסטית של סין וצבא שחרור העם.
המועצה הלאומית מפקחת ישירות על הממשלות במחוזות השונים, ובהתאמה שומרת על קשרים הדוקים עם בכירי המפלגה הקומוניסטית.
מבנה וארגון > הרכב המועצה

הרכב המועצה הקבוע כולל את ראש ממשלת סין, סגן ראש הממשלה בפועל, 3 סגנים נוספים לראש הממשלה, מזכ"ל המועצה ו-4 חברי מועצה נוספים (מהם שניים שרים).  כיום, במועצה חברים גם 25 שרים נוספים ויחד עם ההרכב הקבוע היא מונה 35 חברים. סגני ראש הממשלה ומזכ"ל המועצה ממונים על ידי ראש הממשלה, אשר ממונה בעצמו על ידי הנשיא בהתאם להחלטת הקונגרס הלאומי העממי. ניתן לכהן במועצה ברציפות שתי תקופות כהונה בנות 5 שנים כל אחת.
38 מנהלי סוכנויות ממשלתיות מדווחים ישירות למועצה. מנהלי הסוכנויות לא משתתפים בדיוני המועצה המלאים באופן קבוע.
מבנה וארגון > פעילות המועצה

המועצה הלאומית נפגשת אחת ל-6 חודשים. בין הפגישות המדינה מונהגת על ידי הוועדה המתמדת של המפלגה הקומוניסטית שנפגשת על בסיס שבועי.
כל סגן ראש ממשלה מפקח על נושא מסוים בעבודת הממשל. מזכ"ל המועצה מבצע את החובות שהטיל עליו ראש הממשלה. המזכ"ל עומד בראש 'המשרד הכללי' שמטפל בענייני היום-יום של המועצה. המזכ"ל מחזיק בכוח מועט יחסית ואין לבלבל בינו לבין המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של סין.
המועצה הלאומית אחראית באופן רשמי כלפי הקונגרס, וידוע על מקרה אחד לפחות שבו הקונגרס דחה על הסף יוזמה של המועצה. כמו כן, ידוע על מספר יוזמות שהמועצה נאלצה לשנות באופן משמעותי בגלל התנגדות הקונגרס. זאת למרות שהקונגרס נשלט על ידי המפלגה הקומוניסטית, אשר שולטת בפועל במידה רבה גם במועצה.
בתור חברי מפלגה, חברי המועצה אמורים לעקוב אחרי הוראות המפלגה ולפעול לפי המדיניות שלה, אבל בשל העובדה שהם נוטים להיות בכירים במפלגה, יש להם השפעה ממשית על המדיניות שלה - ומכאן שיש למועצה מידה לא מבוטלת של עצמאות וכוח בפני עצמה. השתלבות בכירי מפלגה במועצה יוצרת מערכת שונה מזו של ברית המועצות, שבה המפלגה החזיקה בשליטה יעילה יותר על המדינה (מכיוון שלמדינה לא היה כוח ממשי מול המפלגה, בניגוד למצב בסין).
חברי המועצה אמנם שואבים את סמכותם מן תפקידם במדינה, אך בהחלטותיהם הם מתחשבים מאוד במדיניות המפלגה. שמירה על איזון בין מדיניות המפלגה לרצונם של חברי המועצה, מאפשרת למועצה לקבל החלטות חשובות כגון מינויים בכירים בשירות המדינה. כך, המועצה יכולה לקדם את יוזמותיה בלי עימות פוליטי ישיר עם המפלגה.
היו בעבר מאמצים להפריד את המפלגה והמדינה (שהמועצה עומדת בראשה) בשנות ה-80 המאוחרות תחת מנהיגותו של זאו זיאנג (מזכ"ל המפלגה דאז). יוזמתו הייתה שינוי מעמד המדינה למבצעת מדיניות המפלגה, מה שיחליש את המועצה ויעביר את עיקר כוחה הפוליטי למפלגה. מאמצים אלו ננטשו ברובם בשנות ה-90 המוקדמות לאחר שזאו הודח מתפקידו.
בתור הדרג הניהולי הבכיר של הממשלה, עיקר תפקידה של המועצה הוא לגבש החלטות מנהליות, לנסח הוראות ולעקוב אחר יישומם; להכין הצעות חוק להגשה לקונגרס או לוועדה המתמדת; ולהכין את תקציב המדינה לדיון ואישור בקונגרס. המועצה מרכזת את פעילות הממשלה בכל הדרגים וכל תוכנית צריכה לעבור דרכה. עם שימת הדגש של ממשלת סין על מודרניזציה של הכלכלה, המועצה רכשה לעצמה השפעה וחשיבות נוספים.
המועצה אמנם שולטת במשרד לביטחון לאומי, אך לא שולטת על הצבא, שנשלט על ידי הוועדה הצבאית המרכזית.
מדינות שההכרה בהן מוגבלת

אינן חברות באו"ם אשר מוכרות רק על ידי מדינות שאינן חברות באו"ם
  אינן חברות באו"ם אשר מוכרות על ידי מדינה חברה אחת לפחות
  חברות באו"ם אשר אינן מוכרות על ידי מדינה חברה אחת לפחות
מדינות שההכרה בהן מוגבלת הן ישויות גאופוליטיות המבקשות הכרה כמדינה, אולם אין להן הכרה דיפלומטית מלאה בעולם. ייתכן כי רק מספר מוגבל מאוד של מדינות אינו מכיר בהן.
מדינות אלה מתחלקות לשתי קטגוריות: הקטגוריה האחת היא ישויות שלהן שליטה מלאה או חלקית על הטריטוריה שהן טוענות לה ואשר מקיימות דה פקטו ממשל עצמי ואשר הביעו רצונן בעצמאות מלאה. פעמים רבות, הקהילה הבינלאומית רואה בקיומן של ישויות אלה תוצאה של הפרת סעיף 11 לאמנת מונטווידאו, ובאופן כללי, הפרת סעיף 2.4 למגילת האומות המאוחדות המהווה היום חלק מן החוק הבינלאומי הנוהג.
הקטגוריה השנייה היא אותן ישויות אשר אין להן שליטה מלאה על הטריטוריה שהן טוענות לבעלות עליה, אולם טענתן לאותה טריטוריה הוכרה דה יורה לפחות על ידי מדינה אחת. חלק מן המדינות בקטגוריה זו, למשל רפובליקת קפריסין וקוריאה הדרומית, זכו להכרה על ידי רוב מדינות העולם והן חברות בארגון האומות המאוחדות, אולם הן נכללות כאן כיוון שמספר קטן של מדינות אינן מכירות בהן.
ישויות גאופוליטיות לפי דרגת ההכרה בהן > מוכרות רק על ידי מדינות שאינן חברות באו"ם

| שם | מועד תחילת המחלוקת | הכרה | טענות נוגדות | מידע נוסף | הערות שוליים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| טרנסניסטריה טרנסניסטריה | 1990 | טרנסניסטריה זכתה להכרה על ידי שתי מדינות שאינן חברות באו"ם: אבחזיה ודרום אוסטיה. | מולדובה מולדובה (טוענת כי שטח טרנסניסטריה הוא חלק מן הטריטוריה שלה) | יחסי החוץ של טרנסניסטריה |  |
| סומלילנד סומלילנד | 1991 | סומלילנד זכתה להכרה על ידי מדינה אחת שאינה חברה באו"ם: הרפובליקה הסינית. עם זאת, אתיופיה תומכת במתן עצמאות למדינה ונחשבת לידידתה הקרובה ביותר של סומלילנד. | סומליה סומליה (טוענת כי שטח סומלילנד הוא חלק מן הטריטוריה שלה) | מלחמת האזרחים בסומליה |  |
ישויות גאופוליטיות לפי דרגת ההכרה בהן > מדינות חברות באו"ם שאינן מוכרות לפחות על ידי מדינה אחת אחרת שחברה באו"ם

| שם | מועד תחילת המחלוקת | הכרה | טענות נוגדות | מידע נוסף | הערות שוליים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארמניה ארמניה | 1991 | ארמניה אינה מוכרת על ידי מדינה חברה אחת באו"ם, פקיסטן, אשר תמכה באזרבייג'ן בסכסוך בנגורנו קרבאך. | פקיסטן פקיסטן (תמכה באזרבייג'ן במלחמת נגורנו קרבאך הראשונה) | סכסוך נגורנו קרבאך |  |
| ישראל ישראל | 1948 | ישראל אינה מוכרת על ידי 23 מדינות החברות באו"ם ומדינה אחת שאינה חברה באו"ם (רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית), על רקע הסכסוך הישראלי-ערבי. | הרשות הפלסטינית  הרשות הפלסטינית (טוענת לבעלות על יהודה ושומרון בכלל, ולבעלות על מזרח ירושלים שבאזור יהודה בפרט. מעוניינת בכינון מזרח ירושלים כבירת המדינה הפלסטינית) | הכרה בישראל |  |
| הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | 1949 | הרפובליקה העממית של סין אינה מוכרת על ידי מדינה אחת שאינה חברה באו"ם: הרפובליקה הסינית. הרפובליקה העממית של סין אינה מוכרת גם על ידי מדינות המכירות ברפובליקה הסינית שכן, הן רואות בה כממשלתה הלגיטימית היחידה של סין (11 מדינות חברות והכס הקדוש נכון ל-4 בפברואר 2024). אף אחת ממדינות אלה לא הכירו באופן רשמי בעצמאות סין, אף שחלקן הביעו עניין ביחסים עם הרפובליקה העממית של סין וגם עם הרפובליקה הסינית. בהוטן היא המדינה החברה באו"ם היחידה שלא מקיימת יחסים דיפלומטים הן עם סין והן עם טאיוואן. על פי החלטת האו"ם 2758 הרפובליקה העממית של סין היא נציגתה החוקית היחידה של סין לאומות המאוחדות. | טאיוואן הרפובליקה הסינית (רואה עצמה כשלטון החוקי היחיד בסין) | מלחמת האזרחים הסינית |  |
| קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 1948 | קוריאה הדרומית אינה מוכרת על ידי מדינה חברה אחת באו"ם: קוריאה הצפונית. | קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית (קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית טוענות כל אחת שהן הממשל החוקי היחיד של קוריאה) | היסטוריה של קוריאה, מלחמת קוריאה |  |
| קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית | 1948 | קוריאה הצפונית אינה מוכרת על ידי מדינה חברה אחת באו"ם: קוריאה הדרומית. | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית (קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית טוענות כל אחת שהן הממשל החוקי היחיד של קוריאה) | היסטוריה של קוריאה, מלחמת קוריאה |  |
| קפריסין קפריסין | 1974 | קפריסין אינה מוכרת על ידי מדינה חברה אחת באו"ם: טורקיה ומדינה אחת שאינה חברה באו"ם: צפון קפריסין. טורקיה וצפון קפריסין מתייחסות למדינת קפריסין בכינוי "החלק היווני של דרום קפריסין". | צפון קפריסין הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין (רואה עצמה כבעלת הריבונות היחידה על האי הקפריסאי) | היסטוריה של קפריסין |  |
יחסים לא-רשמיים

חלק מן המדינות מקיימות יחסים לא-רשמיים עם מדינות אשר אינן מכירות בהן באופן רשמי. הרפובליקה הסינית למשל, מקיימת יחסים לא-רשמיים עם מדינות רבות אחרות באמצעות משרדי נציגות כלכלית ותרבותית, בהם ניתנים שירותים קונסולריים. אופן פעולה זה מאפשר לרפובליקה הסינית לקיים יחסים כלכליים עם מדינות שאינן מכירות בה כישות מדינית עצמאית. באופן זה 56 מדינות שונות בעולם מחזיקות במשלחות לא רשמיות ברפובליקה הסינית.
ראו גם

מדינה לכאורה
טרה נוליוס
ישות דמוית מדינה
הערות שוליים

1 2  CONCILIATION RESOURCES, Abkhazia: ten years on, Rachel Clogg, January 2001
↑  Mofa, Republic of Somaliland, February 28, 2023
1 2  BBC, Russia recognises Georgian rebels, August 26, 2008
1 2  novinite.com, Venezuela Recognizes South Ossetia and Abkhazia Independence, August 31, 2008
1 2  Reuters, Venezuela's Chavez draws closer to Moscow, September 10, 2009
↑  GlobalSecurity.org, Georgia mocks Nauru's recognition of Abkhazia, RIA Novosti, December 15, 2009
1 2  ARMENPRESS, SOUTH OSSETIA TO OPEN EMBASSY IN ABKHAZIA, April 15, 2008
↑  Stojanovic, Srdjan (2003-09-23). "OCHA Situation Report". Center for International Disaster Information. אורכב מ-המקור ב-2012-05-24. נבדק ב-2010-02-23.
↑  http://lenta.ru/news/2009/12/16/nauru/<מאמר ברוסית>
↑  Sahrawi Arab Democratic Republic (1976-02-27). "Sahrawi Arab Democratic Republic". Western Sahara Online. אורכב מ-המקור ב-2008-05-02. נבדק ב-2010-02-23.
↑  "List of states recognising the SADR". Government of the Sahrawi Arab Democratic Republic. בנובמבר  2006. אורכב מ-המקור ב-2007-10-31. נבדק ב-2010-01-04. {{cite web}}:  (עזרה) Flags listed alongside date of recognition. Most of these states have since suspended their relations.
↑  "About Western Sahara". Australia Western Sahara Association. בנובמבר  2006. נבדק ב-2010-01-04. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ANTIWAR.COM, In Praise of ‘Virtual States’,  Leon Hadar, November 16, 2005
↑  Permanent Mission of the Republic of Cyprus to the United Nations site
↑  Pakistan Worldview - Report 21 - Visit to Azerbaijan Senate of Pakistan - Senate foreign relations committee, 2008
↑  Nilufer Bakhtiyar: "For Azerbaijan Pakistan does not recognize Armenia as a country" 13 September 2006 [14:03] - Today.Az
↑  "Constitution of the People's Republic of China". International Human Rights Treaties and Documents Database. אורכב מ-המקור ב-2016-03-03. נבדק ב-2010-02-23.
↑
↑  US Library of Congress (2000-10-07). "World War II and Korea". Country Studies.
↑  Sterngold, James (1994-09-03). "China, Backing North Korea, Quits Armistice Commission". The New York Times.
↑  "Seoul's double-talk on reunification". Asia Times. 2008-02-29.
↑  CIA World Factbook (2008-02-28). "Cyprus". Central Intelligence Agency.
↑  "Cyprus exists without Turkey's recognition: president". XINHUA. 2005-10-01.
↑
↑
מוריץ הרמן יעקובי

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1801 (יוליאני) פוטסדאם, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  11 במרץ 1874 (בגיל 72) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 ענף מדעי:  הנדסת חשמל, פיזיקה 
 מקום מגורים:  פרוסיה, סנקט פטרבורג 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלוטרני סמולנסקי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  האוניברסיטה האימפריאלית של דרפט 
 מוסדות:  האוניברסיטה האימפריאלית של דרפט (1840)  האקדמיה הרוסית למדעים של סנקט פטרסבורג  האוניברסיטה להנדסה צבאית 
 פרסים והוקרה:  פרס דמידוב (1840)  תוארי אצולה (1864)  התערוכה העולמית של פריז (1867) 
 צאצאים:  ניקולאי יעקובי, ולדימיר יעקובי 
 הערות:  יהודי, אח של קרל גוסטב יעקב יעקובי
 תרומות עיקריות
 המצאות בתחום החשמל
 חתימה:   
 
מוריץ הרמן יעקובי (בגרמנית: Moritz Hermann von Jacobi; ברוסית: Борис Семёнович Якоби‏; 21 בספטמבר 1801 - 10 במרץ 1874) היה מהנדס, ממציא ופיזיקאי פרוסי ממוצא יהודי שהתגורר רוב חייו ברוסיה. אחיו של קרל גוסטב יעקב יעקובי, מתמטיקאי מפורסם.
חייו

יעקובי נולד בפוטסדם במשפחה יהודית. אביו היה בנקאי. הוא למד באוניברסיטת ברלין והמשיך באוניברסיטת גטינגן. עם סיום הלימודים החל לעבוד במשרד ממשלתי. בשנת 1833 הוא עבר לקניגסברג בה אחיו קרל גוסטב יעקב יעקובי היה מלמד באוניברסיטה. בהיותו בקניגסברג הוא הצליח לבנות מנוע חשמלי מהראשונים בעולם. בעקבות הפרסומים, הוא הוזמן להיות פרופסור באוניברסיטת דרפט. בשנת 1837 הוא הגיש דו"ח בנושא ניצול אנרגיה חשמלית למשרד החינוך של רוסיה. בעקבות הדו"ח הוא קיבל מלגה גדולה מהממשלה ועבר לסנקט פטרבורג. בשנת 1839 הוא בנה מנוע חשמלי שהיה מיועד לסירה. באמצעות המנוע, סירה ובה 14 נוסעים הייתה יכולה לשייט במהירות של 6 ק"מ בשעה.
בשנת 1838 הגיע יעקובי להמצאתו הגדולה - שיטת כיסוי מתכות באמצעות חשמל, שנקראה גלוונופלסטיקה, אז תחום חדש באלקטרוכימיה. על המצאה זו קיבל מדליית זהב בתערוכה עולמית בפריז בשנת 1840. בשנים 1842–1845 הוא ניהל בניית קו טלגרף בין סנקט פטרבורג לבין צארסקויה סלו.
במסגרת המחקרים שלו בתחום החשמל גילה חוק ההספק המרבי הנושא את שמו.
בהיותו מרצה באקדמיה להנדסה צבאית עשה מחקרים בתחום המיקוש הימי וקרקעי.
בשנת 1847 נבחר לחבר של האקדמיה הרוסית למדעים.
בשנת 1867 היה נציג רוסי בוועדת מדידות שהתקיימה בפריז. במסגרת הוועידה הוא היה בין התומכים בהנהגת השיטה המטרית.
נפטר מהתקף לב והוטמן בבית העלמין הלוטרני בסנקט פטרבורג.
מוריץ הנלה

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1850 לאופהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  24 באוגוסט 1925 (בגיל 75) המבורג, רפובליקת ויימאר 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  Karoline Henle 
 צאצאים:  Paul Henle 
 
מוריץ הֶנְלֶה (בגרמנית: Moritz Henle;‏ 7 באוגוסט 1850 – 24 באוגוסט 1925) היה מלחין וחזן יהודי-גרמני, שהשתייך לתנועה הרפורמית.
קורות חיים

נולד בשנת בלאופהיים שבדרום גרמניה, בתקופה בה קהילת יהודי לאופהיים הייתה הקהילה היהודית הגדולה ביותר במדינת באדן-וירטמברג. שביעי מבין אחד עשר ילדים. למד נגינה מילדות, והתחנך בעיר אסלינגן, ממנה שב ללאופהיים בשנת 1868 כדי לשמש כמורה וכחזן בעיר.
בשנת 1873 נעשה החזן בבית הכנסת החדש של העיר אולם, ובשנת 1879 הוזמן לשמש כחזן בהיכל המבורג הרפורמי.
בשנת 1882 נישא לקרולין הרשל, קרובת משפחה של פליקס מנדלסון, ולזוג נולדו שלושה ילדים.
עמד בראש אגודת החזנים בגרמניה במשך כ־15 שנה, וחיבר קומפוזיציות עבור מקהלות מעורבות של נשים וגברים בבתי הכנסת, דבר שהיה מהפכני בימיו. בלחניו, הושפע מיצירותיהם של פליקס מנדלסון ושל סלומון זולצר.
במשך 34 שנים שימש כחזן הראשי של קהילת יהודי המבורג, ולחניו פורסמו בנוסח הגדה של פסח משנת 1913, אשר כלל גם את לחניו של ז'אק אופנבך.
נפטר בהמבורג בשנת 1925. אשתו קרולין נספתה במחנה טרזיינשטט בשנת 1943.
על שמו קרוי כיום רחוב בעיר לאופהיים בה נולד.
לקריאה נוספת

Sendrey, Alfred. Bibliography of Jewish music, Columbia University Press, 1951
Wininger, Salomon. Große jüdische National-Biographie, vol. 3, Orient, 1928
מחוז קילקני

מחוז קילקני (באנגלית: County Kilkenny, באירית: Contae Chill Chainnigh) הוא מחוז באירלנד. המחוז ממוקם בפרובינציית לנסטר, והוא נקרא על שמה של העיר קילקני, שהיא בירתו. המחוז הוקם על אדמות הממלכה הקלטית ההיסטורית אוסריי.
לפי מפקד משנת 2016, מתגוררים במחוז כ-99,118 תושבים, אשר רובם משתייכים לנצרות הקתולית. במחוז ישנם כ-35,669 תושבים הדוברים בצורה כזו או אחרת את השפה האירית. המחוז גובל במחוז ווטרפורד מדרום מערב, במחוז טיפררי ממערב, במחוז ליש מצפון, במחוז קרלו ממזרח, במחוז וקספורד מדרום מזרח ובים הקלטי מדרום.
מארק אדאמו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1962 (בן 62 בערך) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות ע"ש טיש, תיכון הולי קרוס, בית הספר למוזיקה בנג'מין ט. רום, אוניברסיטת ניו יורק 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרופיל ב-IMDb
 
מארק אדאמו (באנגלית: Mark Adamo; נולד ב-1 באוגוסט 1962) הוא מלחין ולבריתן אמריקאי.
חייו > לימודים וקריירה

אדאמו, יליד פילדלפיה, למד באוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטה הקתולית של אמריקה, שם סיים את לימודי התואר הראשון בהלחנה ב-1990. לאחר סיום לימודיו לימד הלחנה באוניברסיטת ניו יורק, באוניברסיטה העירונית של ניו יורק ובתיאטרון הלירי האמריקאי.
האופרה של אדאמו, "נשים קטנות", (1998), שלה כתב גם את הלברית המבוססת על ספרה של לואיזה מיי אלקוט, הנחילה לו את ראשית פרסומו. בהמשך לכך התמנה למלחין הבית של האופרה של ניו יורק, משרה בה כיהן מ-2001 עד 2006. במסגרת זו ניהל את התוכנית להצגת מלחינים אמריקאים. בשנת 2003 התמנה גם לרב-אמן ב"מרכז האטלנטי לאמנויות".
חייו > יצירתו

המוזיקה של אדאמו עושה שימוש בטכניקות של המאה ה-20 והמאה ה-21 וניכרות בה השפעות שונות ומגוונות, החל בתיאטרון מוזיקה וכלה בסריאליזם. להקות אופרה בסן פרנסיסקו, דאלאס ויוסטון הזמינו אצלו ארבע אופרות באורך מלא, וכן קיבל הזמנות לכתיבת יצירות תזמורתיות וקאמריות מאת התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית, החלילן ג'יימס גאלוויי, זמר הבריטון תומאס המסון והמקהלה הקאמרית שאנטיקלר. בביצוע כמה מיצירותיו, לרבות הפקות של "נשים קטנות", היה גם הבמאי.
חיים אישיים

מארק אדאמו חי בניו יורק עם בן-זוגו, המלחין ג'ון קוריליאנו.
יצירתו > אופרה

"נשים קטנות", (1998)
"התוודה", אופרה קאמרית (1998)
"ליזיסטראטה", או "האלה העירומה" (2005)
"הבשורה של מריה מגדלנה" (2013)
יצירתו > מבחר יצירות אחרות

"ויקטוריאנים מאוחרים" לזמר, קריין ותזמורת קאמרית (1994, נערך ותוקן, 2007; 25 דקות)
"ארבעה מלאכים: קונצ'רטו לנבל ותזמורת (2006; 25 דקות)
"מוזיקת אלקוט" (מתוך "נשים קטנות", לכלי מיתר וכלי הקשה (1999, נערך ותוקן 2007; 18 דקות)
"מלכת השמיים", לנבל וכלי מיתר (2007; 8 דקות)
פתיחה ל"ליזיסטראטה" לתזמורת (2006; 4 דקות)
"גארלאנדה" מקהלת נשים ופסנתר או פסנתר והרכב קאמרי (2006; 15 דקות)
"קנטטה דומינו: אטיוד על תהילים צ"ז" למקהלה מעורבת כפולה ופסנתר עם סולו סופרן (1999, נערך ותוקן 2009; 12 דקות)
Matewan Music: שלושה שירי עם למקהלה מעורבת א קאפלה עם סולו סופרן (1995, נערך ותוקן 2009; 13 דקות)
"המשורר דובר על שבח והלל" למקהלה מעורבת או למקהלת גברים א קאפלה (1995, נערך ותוקן 2009; 6 דקות)
"סגולה נעלה", למקהלה מעורבת כפולה א קאפלה (1997, נערך ותוקן 2009; 4 דקות)
"יופי ססגוני", למקהלה מעורבת א קאפלה (1995, נערך ותוקן 2009; 4 דקות)
"תפארת האל", למקהלה מעובת א קאפלה (1995, נערך ותוקן 2009; 4 דקות)
"אלמנת המתחרה", מחזור של חמישה שירים למצו-סופרן, פסנתר וצ'לו (2009; 15 דקות)
הערות שוליים

↑  קנדרה פרסטון לאונרד, "מארק אדאמו" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
1 2  לאונרד, גרוב
↑  לאונרד, גרוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406757405171  BnF: cb16193134b (data)  GND: 143336703  ISNI: 0000 0001 0900 1016  LCCN: no98068393  MusicBrainz: 8be6c4b1-160f-459b-b64c-f6883ec3ca60  NTA: 345514955  SNAC: w65x38p3  SUDOC: 156258781  VIAF: 51306277   WorldCat (עם VIAF): 51306277
מארק-אנטואן שרפנטייה

| --- | --- |

 לידה:  1643 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  24 בפברואר 1704 (בגיל 61 בערך) פריז, ממלכת צרפת 
 מוקד פעילות:  ממלכת צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1670 
 עיסוק:  מלחין
 זרם:  בארוק
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 פרופיל ב-IMDb
 
מארק-אנטואן שרפנטייה (בצרפתית: Marc-Antoine Charpentier‏; 1643 – 24 בפברואר 1704) היה מלחין צרפתי מתקופת הבארוק.
קורות חייו

שרפנטייה נולד בפריז או סמוך לה, בנו של לבלר אמן שקיים קשרים טובים עם משפחות בעלות השפעה בשלטון הפריזאי. מארק-אנטואן עצמו קיבל חינוך מעולה (ייתכן שאצל הישועים) ובגיל 18 נרשם לבית הספר למשפטים בפריז. 
בין השנים 1667 ל-1669, כנראה, למד ברומא אצל ג'אקומו קריסימי; לסברה שלפיה נסע לרומא ללמוד ציור, ורק אחר כך התגלה כישרונו המוזיקלי על ידי קריסימי, אין תיעוד. מה שברור הוא, ששרפנטייה רכש ידע מוצק במוזיקה איטלקית של התקופה, שאותו הביא עמו לצרפת.
ככל הידוע, בשובו לצרפת עבד והתגורר שרפנטייה אצל מארי דה לורן, דוכסית דה גיז (שכונתה גם "מדמואזל דה גיז"), כמלחין הבית שלה וכזמר קונטרה-טנור, עד מותה בשנת 1688. במהלך תקופה זו חיבר כמות ניכרת של יצירות ווקאליות חילוניות, כמו גם מוזיקה לפסוקי תהילים, מזמורי תפילה, מגניפיקט, מיסה ומוטטים (שאותם כינה סיפורים ושירים).
החל בשנת 1672 עבד עם מולייר, לאחר שזה ניתק את קשריו עם ז'אן-בטיסט לולי. היצירה המשותפת האחרונה לשניהם הייתה החולה המדומה. מולייר השתתף בהצגת המחזה, התמוטט על הבמה בהצגה הרביעית ומת כמה שעות לאחר מכן. בשנות ה-80' של המאה ה-17 שירת שרפנטייה כממונה על המוזיקה בכנסייה הישועית סאן לואי בפריז. נוסף לכך, שרפנטייה היה המורה למוזיקה של פיליפ, דוכס שרטר. שרפנטייה התמנה ל- maître de musique à la Sainte Chapelle - מנהל מוזיקלי של כנסיית סנט שאפל בפריז - בשנת 1698, משרה שהתמיד בה עד מותו בשנת 1704. בתוקף תפקיד זה עליו היה לא רק להלחין לצורכי הפולחן בכנסייה אלא לנהל את מקהלת הילדים וללמדם סולפג' וזמרה. אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר בתקופת כהונתו שם הייתה המיסה "עליית מריה השמיימה".
מוזיקה, סגנון והשפעה

יצירותיו כוללות אורטוריות, מיסות, אופרות ואין ספור יצירות קטנות יותר, קשות למיון. רבות מיצירותיו הקטנות לקול אחד או שניים ולכלים דומות לקנטטה האיטלקית של התקופה, ויש להן אותם תווי היכר פרט לשם: שרפנטייה קרא להן air sérieux ("אריה רצינית") או air à boire ("אריית שתייה") אם הן בצרפתית, אבל קנטטה אם הן באיטלקית.
אירוויזיון

הפרלוד ל"טה דאום" שלו, H 146 בצורת רונדו, מוכר מאוד כאות של איגוד השידור האירופי, הנשמע בפתיחת תחרות האירוויזיון.
יצירותיו של שרפנטייה

את קטלוג יצירותיו של שרפנטייה ערך יו ויילי היצ'קוק, ומשום כך מצרפים במקרים רבים את האות H (היצ'קוק) למספר היצירה.
יצירותיו של שרפנטייה > אופרות

אהבת אקיס וגאלאתאה (1678)
ירידת אורפיאו לשאול (1686 - 1687)
משפט פאריס (1690)
פילומלה (1690)
מדיאה (1693)
יצירותיו של שרפנטייה > טרגדיות על פי כתבי הקודש

דוד ויהונתן, 1688 490 H (לִבְרִית מאת פ. ברטונו).
פסטורלות
מוזיקה לתיאטרון
באלט-קומדיות
באלטים
דיברטימנטי
אידיליות מוזיקליות
אינטרלודים
סונאטות
מוזיקת קודש
(פירוט מלא בוויקיפדיה האנגלית או הצרפתית)
מוליכות-על בטמפרטורות גבוהות

פיסה של מוליך על בטמפרטורה גבוהה,  BSCCO-2223
מוליכי-על בטמפרטורות גבוהות הם חומרים המקיימים את אותם המאפיינים של מוליכות-על שהם התנגדות חשמלית שווה לאפס ודיאמגנטיות מושלמת (התנגדות לחדירת שדה מגנטי חיצוני), תכונה המתקיימת בברזל ובמגוון חומרים קרמיים מבוססי נחושת אחרים. בשונה ממוליכות-על שטווח הטמפרטורות שלה משתרע בין האפס המוחלט (273.15- מעלות צלזיוס) עד טמפרטורה של 30 קלווין (243.15- מעלות צלזיוס), מוליכות-על בטמפרטורות גבוהות מוגדרת החל מ-30 קלווין.
היסטוריה

בשנת 1911 האיקה קמרלינג אונס מגלה את תופעת העל-מוליכות.
בשנת 1986 השתמשו לראשונה במונח: מוליכי-על בטמפרטורה גבוהה כדי לתאר משפחה חדשה של חומרים קרמים מבוססי נחושת (Cuprates), שהתגלו על ידי המדענים יוהנס גאורג בדנורץ וקרל אלכסנדר מילר, חוקרים של חברת IBM, תגלית זו זיכתה את מגליה בפרס נובל בפיזיקה בשנה העוקבת.
הם גילו את המוליך על הראשון, חומר מבוסס לנתן המכונה LaBaCuO, שמגיע למצב של הולכת על ב-35 מעלות קלווין שהיא מעל לערך התאורטי העליון שהיה מקובל באותה התקופה לטמפרטורה קריטית של מוליכי על, שהוא 30 מעלות קלווין. 
הדבר עורר תסיסה והתרגשות רבה בקרב הקהילה המדעית, שהתחילה לעבוד בקדחתנות על מנת  למצוא מוליכי על בטמפרטורות גבוהות יותר.
בשנת 1987 גילה צ'ינג וו-צ'ו תרכובת דומה בה מוחלף הלנטנום באיטריום, חומר המכונה YBCO, שהוא בעל טמפרטורה קריטית של 92 מעלות קלווין.
בשנת 1988 התגלה BSCCO שהוא בעל טמפרטורה קריטית של 108 מעלות קלווין, ובהמשך אותה שנה התגלה TBCCO שהוא בעל טמפרטורה קריטית של 127 מעלות קלווין.
בשנת 2009  התגלה HgBa2Ca2Cu3Ox בעל טמפרטורה הקריטית הגבוהה ביותר שהתגלתה עד היום שהיא 135 מעלות קלווין, כאשר תחת לחץ חזק הוא יכול להגיע אף ל-164 מעלות קלווין.