stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי (2010–2019)
מצעד העשור 2010–2019 > זמרת העשור

אדל
סיה
אריאנה גרנדה
מצעד העשור 2010–2019 > זמר העשור

אד שירן
ברונו מארס
שון מנדס
מצעד העשור 2010–2019 > הרכב העשור

מארון 5
קולדפליי
אימג'ין דראגונז
להלן האמנים שהכניסו את מספר השירים הרב ביותר במצעד העשור:
| אמן | מספר השירים שנכנסו למצעד העשור |
| --- | --- |
ברונו מארס: 7
סיה: 5
אדל: 4
ריהאנה: 4
קולדפליי: 3
מארון 5: 3
ביונסה: 3
אד שירן: 3
ליידי גאגא: 3
ארקטיק מאנקיז: 3
אביצ'י: 3
אריאנה גרנדה: 2
ג'סטין ביבר: 2
אימג'ין דראגונז: 2
ג'סטין טימברלייק: 2
טיילור סוויפט: 2
קמילה קביו: 2
פארל ויליאמס: 2
כריסטינה אגילרה: 2
אלישה קיז: 2
שון פול: 2
מאקלמור וראיין לואיס: 2
נתונים סטטיסטיים

להלן האמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים במצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי של גלגלצ:
| אמן | מספר השירים שנכנסו למצעד |
| --- | --- |
ריהאנה: 17
ברונו מארס: 14
סיה: 13 (כולל השירים עם LSD)

אדל: 12
אד שירן: 12
קולדפליי: 12
מארון 5: 11 (ועוד 3 של סולן הלהקה אדם לוין)
קייטי פרי: 10
אריאנה גרנדה: 9
ג'סטין ביבר: 9
ביונסה: 9
טיילור סוויפט: 9
ליידי גאגא: 8
דייוויד גטה: 8
אימג'ין דרגונז: 7
קלווין האריס: 7
אביצ'י: 7
ראו גם

מצעד הסינגלים הבריטי (2010 ואילך)
בילבורד הוט 100 (2010 ואילך)
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה! NEWS‏, אמינם - הזוכה הגדול במצעד השנתי הבין-לאומי של גלגלצ, באתר וואלה, 31 בדצמבר 2010
↑  המצעד הבין-לאומי השנתי באתר גלגלצ
1 2  המצעד הבין-לאומי השנתי באתר גלגלצ
↑  המצעד הבין-לאומי השנתי באתר גלגלצ
↑  המצעד הבין-לאומי השנתי באתר גלגלצ
↑  המצעד-הבינלאומי-השנתי-2017, באתר גלגלצ
| מצעדי שירים |
| --- | --- | --- |
| ישראל ישראל | המצעד הבין-לאומי של מדיה פורסט: 2009–2019 • 2020 ואילך המצעד העברי של מדיה פורסט: 2009–2019 • 2020 ואילך המצעד הבין-לאומי השנתי: 1963–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך  המצעד העברי השנתי: ה'תשכ"ג–ה'תשכ"ט • ה'תש"ל–ה'תשל"ט • ה'תש"ם–ה'תשמ"ט • ה'תש"ן–ה'תשנ"ט • ה'תש"ס–ה'תשס"ט • ה'תש"ע–ה'תשע"ט • ה'תש"ף ואילך   המצעד היהודי • מצעד המוזיקה היהודית השנתי של קול פליי |  |
| ארצות הברית ארצות הברית | לפני אוגוסט 1958: 1940–1949 • 1950–1958  אחרי אוגוסט 1958: 1958–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך |  |
| הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי: 1952–1959 • 1960–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך  מצעד הדאנס הבריטי: 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך |  |
| מצעדים נוספים | המצעד הרשמי של גלגלצ • העשירייה • היטליסט |  |
שיר השנה במצעד השנתי הבין-לאומי של גלגלצ לשנת 2010 היה "Love the Way You Lie" בביצוע אמינם בשיתוף עם ריהאנה
שיר השנה במצעד השנתי הבין-לאומי של גלגלצ לשנת 2011 היה "Someone like You" של הזמרת הבריטית אדל
שיר השנה במצעד השנתי הבין-לאומי של גלגלצ לשנת 2012 היה השיר "Diamonds" של ריהאנה
שיר השנה במצעד השנתי הבין-לאומי של גלגלצ לשנת 2013 היה "Let Her Go" של הזמר-יוצר הבריטי פסנג'ר
שיר השנה במצעד השנתי הבין-לאומי של גלגלצ לשנת 2014 היה "Chandelier" של הזמרת האוסטרלית סיה
שיר השנה במצעד השנתי הבין-לאומי של גלגלצ לשנת 2015 היה "Hello" של הזמרת הבריטית אדל
שיר השנה במצעד השנתי הבין-לאומי של גלגלצ לשנת 2016 היה "Cheap Thrills" של הזמרת האוסטרלית סיה ביחד עם הזמר הג'מייקני שון פול
שיר השנה במצעד השנתי הבין-לאומי של גלגלצ לשנת 2017 היה "Shape of You" של הזמר הבריטי אד שירן
שיר השנה במצעד השנתי הבין-לאומי של גלגלצ לשנת 2018 היה "Girls Like You" של הלהקה האמריקאית מארון 5 ביחד עם הראפרית האמריקאית קארדי בי
שיר השנה במצעד השנתי הבין-לאומי של גלגלצ לשנת 2019 היה "Bad Guy" של הזמרת האמריקאית בילי אייליש
השיר "Shape of You" של אד שירן נבחר לשיר העשור של העשור השני של המאה ה-21 ב"מצעד העשור" של גלגלצ שבוצע בסוף שנת 2019
הזמרת ריהאנה הצליחה להביא את מספר הלהיטים הרב ביותר למצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי של גלגלצ במהלך העשור השני של המאה ה-21 (17 שירים).
מנהטן תחתית

| --- | --- |
מנהטן תחתית במבט מלמעלה
מנהטן תחתית במבט מלמעלה
 מידע
 עיר:  ניו יורק 
 אוכלוסייה:  382,654 (2010)
 קואורדינטות:  40°42′27″N 74°00′43″W﻿ / ﻿40.7075°N 74.011944444444°W﻿ / 40.7075; -74.011944444444
 he
 
קו הרקיע של אזור מנהטן תחתית. מבט ממעבורת סטטן איילנד.
בתי לבנים בגריניץ' וילג'.
הבורסה של ניו יורק
קו הרקיע של מנהטן בשנת 1931
קו הרקיע של מנהטן תחתית. מבט מכיוון ניו ג'רזי, נובמבר 2007
מנהטן תחתית או לוֹואר מנהטן או דאונטאון מנהטן (באנגלית: Lower Manhattan) הוא אזור הנמצא בחלקו הדרומי של האי מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
אזור זה של רובע מנהטן, מהווה מרכז הכלכלה, הממשל והעסקים של העיר ניו יורק.
גאוגרפיה

אזור מנהטן תחתית מוגדר ככל שטח האי מנהטן הנמצא דרומית לרחוב 14. ממערב לאזור נמצא נהר ההאדסון, ממזרח איסט ריבר, ומדרום נמל ניו יורק (מפרץ ניו יורק העליון).
באזור נמצא הרובע הפיננסי של מנהטן ובו וול סטריט (בו ממוקמת הבורסה של ניו יורק), וכן היה ממוקם באזור מרכז הסחר העולמי עד לפיגועי 11 בספטמבר. בסמוך לוול סטריט נמצא בניין העירייה של ניו יורק.
בקצה הדרומי של האזור נמצא פארק באטרי. בין השכונות הנמצאות במנהטן תחתית נכללות צ'יינהטאון, לואר איסט סייד, סוהו, איטליה הקטנה, נוליטה, נוהו, גריניץ' וילג' ואיסט וילג'.
היסטוריה

האירופאים הראשונים שהתיישבו באזור העיר ניו יורק היו מתיישבים הולנדים שהתיישבו באזור מנהטן תחתית. המצודה הצבאית הראשונה שנבנתה על מנת להגן על ההתיישבות, נבנתה באזור פארק באטרי (ומכאן שמו של הפארק – "פארק הסוללה"). השוק הראשון – שוק ביר (Bear Market) הוקם בשנת 1771 על שטח אדמה שנתרם על ידי כנסיית טריניטי. שוק זה הוחלף בשנת 1813 בשוק וושינגטון (Washington Market).
אזור מנהטן תחתית הוקם בהתאם לתנאים הטופוגרפיים של האי והתפתחות ההתיישבות, ולכן הרחובות אינם סדורים שתי וערב כיתר חלקי האי שנבנו לפי תוכנית חברי הוועדה (1811). בראשית המאה ה-20 עבר האזור גל בנייה ונבנו בו מגדלים כגון רחוב וול סטריט 40, בניין אמריקן אינטרנשיונל, בניין וולוורת' ואקסצ'יינג' פלייס 20.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 פחת מספר המבנים שנבנו באזור מנהטן תחתית ומרבית גורדי השחקים נבנו באזור מידטאון מנהטן שהחל לפרוח כלכלית, בעוד שאזור מנהטן תחתית החל לדעוך. על מנת לעצור דעיכה זו הקים דייוויד רוקפלר, במסגרת תוכנית לשיפור אזור מנהטן תחתית את כיכר צ'ייס מנהטן 1 – מבנה אשר נבנה עבור הנהלת בנק צ'ייס מנהטן. רוקפלר הקים את איגוד דאונטאון – לוור מנהטן (Downtown-Lower Manhattan Association (DLMA)) אשר תכנן את שיקום האזור – תוכניות שהביאו לבניית מרכז הסחר העולמי בשנות ה-70. על פי התוכניות היה מרכז הסחר העולמי אמור להיבנות בסמוך לאיסט ריבר, אולם לבסוף, בשל לחץ של מושל ניו ג'רזי ריצ'רד ג'י. יוז ורשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי הוחלט לבנות את מרכז הסחר בסמוך לנהר ההאדסון.
לאורך מרבית שנות קיומה של העיר, היה האזור דרומית לרחוב צ'יימברס (Chambers Street) אזור מסחר ולא אזור מגורים. נכון לשנת 1960 התגוררו באזור 4,000 תושבים בלבד. הקמת באטרי פארק סיטי שינתה את המצב עם הקמת מבני דירות רבים באזור.
כמו כן, מאז ראשית המאה ה-20 היה אזור מנהטן תחתית אזור של אמנות ופעילות פנאי. אזור גריניץ' וילג' היה לאזור מגורים לאמנים רבים, והפך למרכז למועדוני ג'אז. בשנות ה-70 נפתחו באזור הסוהו גלריות רבות, וכיום אזור צ'לסי נחשב למרכז האמנות העיקרי מנהטן. החל משנות ה-60 התמקמו באזור מנהטן תחתית תיאטראות אלטרנטיביים רבים. כמו כן באזור מועדוני לילה רבים. מאז שנות ה-90 וראשית המאה ה-21 הפך אזור המיטפאקינג דיסטריקט למרכז חיי הלילה של ניו יורק.
לאחר מתקפת הטרור שנערכה ב-11 בספטמבר 2001 איבד אזור מנהטן תחתית את מרבית פעילות הכלכלית, וזאת בשל אובדן שטחי המשרדים והמסחר הרבים. בשנת 2014 הושלמה בניית מרכז הסחר העולמי החדש אשר נועד להביא לשיקומו של האזור מבחינה כלכלית (ומבחינה מורלית).
כלכלה

אזור מנהטן תחתית הוא מרכז העסקים הראשי הרביעי בגודלו בארצות הברית (אחרי מידטאון מנהטן, אזור השיקגו לופ שבשיקגו, ואזור וושינגטון די. סי.). האזור היה שלישי בגודלו, אולם בעקבות אובדן שטחי מסחר רבים בהיקף של 1,500,000 מ"ר בפיגועי 11 בספטמבר, ירד למקום הרביעי. כמות שטחי המסחר והמשרדים שאבדו בשל פיגוע זה זהה בגודלו לכל שטחי המשרדים שבעיר סינסינטי שבמדינת אוהיו. הקמת מגדל החירות ומבנה חדש עבור החברה גולדמן סאקס תאפשר לאזור לשוב למעמדו הקודם.
אתרים היסטוריים ואתרים בעלי חשיבות

באזור מנהטן תחתית היו ממוקמים מגדלי התאומים במרכז הסחר העולמי, כיום בנוי "מגדל החירות" במרכז הסחר העולמי החדש.
כמו כן נמצאים באזור אתרים היסטוריים רבים, בהם האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר במקום בו עמדו מגדלי התאומים, תחנת מרכז הסחר העולמי הסמוכה, אתר מצודת קלינטון, גן קאסל הסמוך, בולינג גרין, בניין המכס אלכסנדר המילטון, המוזיאון הלאומי לאינדיאנים האמריקאים, הפדרל הול בו הושבע לנשיאות ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון, בניין עיריית ניו יורק, הבורסה לניירות ערך של ניו יורק, אזור סאות' סטריט סיפורט וגשר ברוקלין. במנהטן תחתית ממוקמת נקודת המוצא של מעבורת סטטן איילנד, ובנוסף יוצאות מהאזור מעבורות לאליס איילנד ולפסל החירות. באזור ממוקמת כנסיית טריניטי וכן גורדי השחקים בניין וולוורת', וול סטריט 40 (המכונה גם בניין טרמפ) ובניין אמריקן אינטרנשיונל.
השכלה

באזור מנהטן תחתית (דרומית לרחוב 14) מצויים מספר רב של מוסדות השכלה גבוהה ובהם:
בית הספר קרדוזו למשפטים של ישיבה יוניברסיטי
קמפוס של מכללת ברקלי
קמפוס המכללה הקהילתית של רובע מנהטן המהווה חלק מאוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY)
מכללת ניו רושל
המכללה המטרופולינית של ניו יורק
בית הספר למשפטים של ניו יורק
קמפוס אוניברסיטת ניו יורק
אוניברסיטת פייס
קמפוס של מכון פראט
אזכורים תרבותיים

לדברי דניס אוניל, כותב ועורך סדרת ספרי הקומיקס "באטמן", העיר גות'אם סיטי בה מתרחשת עלילת הסדרה היא למעשה שיקוף של "אזור מנהטן תחתית, דרומית לרחוב 14, אחת-עשרה דקות לאחר חצות הלילה, בלילה קר בחודש נובמבר".
גלריה

הקופר יוניון בכיכר אסטור, במבנה זה נשא נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן את נאום קופר יוניון.
המכללה הקהילתית של רובע מנהטן מהווה חלק מאוניברסיטת העיר ניו יורק.
מנהטן תחתית וג'רזי סיטי במבט מהמעבורת לסטטן איילנד.
גשר ברוקלין מעל לנוף של הגוברנרז איילנד.
מנהטן תחתית 2024.
הערות שוליים

↑  שווקים ציבוריים בניו יורק, אתר מידע של עיריית ניו יורק
↑  
O'Neil, Dennis. Afterword. Batman: Knightfall, A Novel. New York: Bantam Books, 1994. 344.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009294185105171  LCCN: n2013072481  VIAF: 305446900   WorldCat (עם VIAF): 305446900
רועי ניק

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1992 (בן 32) הרצליה, ישראל 
 שם לידה:  רועי ניקפהמה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 עיסוק:  שחקן
 בן או בת זוג:  ליהי קורנובסקי 
 מספר צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
רועי ניק (נולד ב-8 ביוני 1992) הוא שחקן ישראלי; זוכה פרס השחקן הראשי הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2023.
ביוגרפיה

נולד בשם רועי ניקפהמה וגדל בהרצליה, בוגר תיכון היובל במגמת תיאטרון ובוגר להקת "על הבמה" בהרצליה. אחרי שירות צבאי פנה ללימודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
גילם את דמותו של יוסף במחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת".
בשנת 2010 השתתף לראשונה בסדרת הדרמה "חיים אחרים" בה גילם את דמותו של אפרים חרות, אחיו הקטן של יקיר.
בשנים 2011–2012 השתתף בסדרת הנעורים "החולמים" בה גילם במשך שתי עונות את דמותו של תום פרייליך.
השתתף בסדרה "סרוגים" בה גילם את דמותו של אריאל, חברותא של אמיר ובסדרת הדרמה "2.3 בשבוע".
בשנת 2012 שב לגלם את דמותו של תום פרייליך, בסדרת המשך לסדרת הנוער "החולמים", "גאליס".
בשנת 2013 גילם את דמותו של אלקנה אלדר ב"אופוריה" סדרת דרמה העוסקת בעולמם של נערים בני 17 בני דור ה-Z, המעבירים את זמנם בקיום יחסי מין ובשימוש בסמים.
ב-2014 שיחק בסדרה "בתולות", בתפקיד רועי מוטולה.
ב-2017 גילם את דמותו של עמרם אלקיים (תפקיד ראשי) בסדרה "כיפת ברזל".
בשנת 2020 גילם את יאיר "יא-יא" קרפטיג, תפקיד ראשי בסדרה "קיבוצניקים".
גילם את התפקיד הראשי בסדרה "נורמלי" בהפקת HOT3 המבוססת על אירועים ביוגרפיים של ליאור דיין בבימויו של אסף קורמן. על משחקו בסדרה זו היה מועמד לפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2020 בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה. כמו כן שיחק באותה שנה בסדרה הישראלית-צרפתית "דיבוקים".
בשנת 2021, על משחקו בסדרה "נורמלי", היה מועמד לפרס אמי הבין-לאומי בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר.
בשנת 2024 השתתף בסדרה "האמת" בדמותו של יאיר דקס.
ביוגרפיה > בקולנוע

בשנת 2012 שיחק תפקיד ראשי בסרט "רוק בקסבה" בבימויו של יריב הורוביץ. הסרט זכה בפרס הקונפדרציה הבין-לאומית לקולנוע איכותי בפסטיבל ברלין 2013, במסגרת תחרות "פנורמה".
בשנת 2013 השתתף בסרט "שש פעמים" בבימויו של יונתן גורפינקל. בסרט גילם את דמותו של תומר רוזנברג, דמות ראשית בדרמת נעורים. הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי סן סבסטיאן בספרד, וזכה בפרס בקטגוריית "מבט אחר".
בשנת 2016 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "עמק" בדמותו של דוד, לצד ג'וי ריגר ונווה צור, בבימויה של סופי ארטוס.
בשנת 2023 הצטלם לסרטם של בני פרדמן ודרור קרן "בית" בתפקיד הראשי יאיר קפלן, לצד השחקנית ירדן תוסייה כהן. על תפקידו בסרט זכה בפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר.
חיים אישיים

ניק נשוי לשחקנית והמוזיקאית ליהי קורנובסקי, והם הורים לבן.
הוא דודן מדרגה שנייה של השחקן יהודה לוי ודודן של השחקן מאור שוויצר.
פילמוגרפיה

| שנה> סרטים | שם> סרטים | דמות> סרטים | הערות> סרטים |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | רון | תום | סרט סטודנטים |
| 2013 | רוק בקסבה | אקי |  |
| 2013 | שש פעמים | תומר רוזנברג |  |
| 2016 | עמק | דוד |  |
| 2024 | בית | יאיר קפלן |  זוכה פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר (2023) |
טלוויזיה
| 2010 | חיים אחרים | אפרים חרות | סדרת דרמה של ערוץ 2 |
| 2011 | החולמים | תום פרייליך | סדרת נוער של ערוץ הילדים ו-HOT |
| 2011 | 2.3 בשבוע | ג'ון ג'ון | סדרה דרמה של ערוץ עשר |
| 2011–2012 | סרוגים | אריאל | סדרת דרמה רומנטית של yes |
| 2012 | המיוחדת | רותם | סדרת דרמת פשע של ערוץ 2 |
| 2012 | גאליס | תום פרייליך | סדרת נוער של ערוץ הילדים ו-HOT; ספין אוף של החולמים |
| 2012–2013 | אופוריה | אלקנה | סדרת דרמה של HOT |
| 2014–2019 | בתולות | רועי מוטולה | סדרת דרמת-מתח של HOT |
| 2017–2018 | כיפת ברזל | טוראי עמרם אלקיים | סדרת דרמה של ערוץ 2 |
| 2020 | קיבוצניקים | יאיר "יא-יא" קרפנטיג | סדרת דרמה של HOT |
| 2020 | נורמלי | נעם אשכנזי | סדרת דרמה של HOT מועמד לפרס אמי הבין-לאומי לשחקן הטוב ביותר (2021)  מועמד פרס האקדמיה לטלוויזיה לשחקן ראשי בסדרת דרמה (2020) |
| 2020 | דיבוקים | שי | מיני-סדרת דרמת פשע של yes |
| 2024 | האמת | יאיר דגס | הסדרה משודרת בכאן 11 ונמכרה לשידור גם בארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה |
הערות שוליים

↑  רועי ניק, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
↑  יניב מגל, ‏יוצרי "סרוגים": "ב'סופרנוס' יש רצח. אצלנו נשיקה זה ענק", באתר גלובס, 15 בנובמבר 2011
אופיר ארצי, עכבר העיר, "סרוגים": כל התורה להפקת דרמה ישראלית איכותית, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2011
↑  השבוע בטלוויזיה: טלי מורנו לא גומרת את החודש, באתר הארץ, 31 ביולי 2011
↑  מורן שריר, גאליס: המציאות עולה על כל דמיון, באתר הארץ, 13 בפברואר 2012
↑  גילי איזיקוביץ, "אופוריה": התבגרות עם סמים ובלי הורים, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2012
↑  יאיר פרי, עכבר העיר, "בתולות": פוטנציאל אדיר לאמירה נוקבת, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2014
↑  עכבר העיר, הסדרות הישראליות שיעשו לכם את החורף, באתר הארץ, 2 בינואר 2017
↑  הוט מגזין, "הליהוקים של קיבוצניקים - הסדרה החדשה של HOT"‏, באתר "HOT Magazine"
↑  מערכת tvbee, ‏קיבוצ(ניק), באתר ‏מאקו‏, 25 בנובמבר 2018
↑  ערב טוב עם גיא פינס, ‏נורמלי: ליאור דיין בסדרה חדשה על חייו, באתר ‏מאקו‏, 2 בינואר 2020
↑  גילי איזיקוביץ, כשהדיבוק פוגש את חתונת־הדמים, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2020
↑   Roy Nik in Normali‏, באתר פרס אמי הבין-לאומי
↑  נירית אנדרמן, הסרט "שש פעמים" התקבל לפסטיבל סן סבסטיאן, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2012
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, "עמק": להסתכל לאמת הכואבת בעיניים, באתר הארץ, 18 במרץ 2016
↑  דביר רשף, פרסי אופיר 2023: "7 ברכות" הוא המנצח הגדול בטקס | כל הזוכים - והמחאה יוצאת הדופן, באתר ynet, 10 בספטמבר 2023
↑   איתי שטרן, השחקנית ליהי קורנובסקי: "מיניות אצל נשים עדיין מקטלגת אותן כשרמוטות", באתר הארץ, 15 ביולי 2020
↑  ליעד בן צור, ‏עובר בגנים: הכוכבים שיש להם קרובי משפחה מפורסמים, באתר מעריב אונליין, 29 ביולי 2016
↑  רועי ניק, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
| פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–2010 | משה איבגי (1990) • אריה מוסקונה (1991) • שולי רנד (1992) • שאול מזרחי (1993) • שמיל בן ארי (1994) • משה איבגי (1995) • עמוס לביא (1996) • אסי דיין (1997) • יורם חטב (1998) • ניר לוי (1999) • אקי אבני (2000) • ליאור אשכנזי (2001) • זאב רווח (2002) • אריה אליאס (2003) • שולי רנד (2004) • אורי גבריאל (2005) • אסי דיין (2006) • ששון גבאי (2007) • מיכאל מושונוב (2008) • סשה אגרונוב (2009) • אדיר מילר (2010) |  |
| 2011 ואילך | שלמה בראבא (2011) • רועי אסף (2012) • מכרם ח'ורי (2013) • זאב רווח (2014) • רועי אסף (2015) • מוריס כהן (2016) • ליאור אשכנזי (2017) • נוה צור (2018) • ערן נעים (2019) • שי אביבי (2020) • אלכס בכרי (2021) • ששון גבאי (2022) • רועי ניק (2023) • שאדי מרעי (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb169299327 (data)  ISNI: 0000 0004 3338 3255  SUDOC: 174419228  VIAF: 305850601   WorldCat (עם VIAF): 305850601
המחלוקת סביב התפרצות מהירה של דיספוריה מגדרית

התפרצות מהירה של דיספוריה מגדרית (באנגלית: Rapid-onset gender dysphoria,‏ ROGD), הוא מונח שנוי במחלוקת שהוצע במחקר שפורסם בכתב העת PLoS ONE בשנת 2018 כאבחנה של תת-סוג של דיספוריה מגדרית הנגרמת על ידי לחץ חברתי והדבקה חברתית. האבחנה מעולם לא הוכרה על ידי אף גוף מקצועי גדול כאבחנה תקפה של בריאות הנפש, והשימוש בה נדחה על ידי איגוד הפסיכולוגים האמריקאי, האיגוד הפסיכיאטרי האמריקאי, האיגוד המקצועי העולמי לבריאות טרנסג'נדרים (אנ') וארגונים רפואיים אחרים עקב מחסור בראיות מדעיות אמינות, בעיות מתודולוגיות במחקר הרלוונטי, והיתכנות לנזק העלול להיגרם כתוצאה מיצירת דעות קדומות עבור טיפולים מאששי מגדר. האבחנה כונתה "תעמולה אנטי טרנסית ומחקר גרוע", ואף הושוותה לאבחנות פסאודו-מדעיות כגון תסמונת הניכור ההורי ותסמונת זיכרון שווא.
ליסה ליטמן, מרצה מן החוץ בבית הספר לרפואה ברשת בתי החולים "מאונט סייניי" (אנ'), טבעה את המונח על סמך סקר מקוון של הורים בשלושה אתרים אנטי-טרנסים, שהאמינו שילדיהם המתבגרים פיתחו באופן פתאומי דיספוריה מגדרית והחלו להזדהות כטרנסג'נדרים בו-זמנית עם ילדים אחרים בקבוצת השווים שלהם. ליטמן העלתה את ההשערה שהופעה פתאומית של דיספוריה מגדרית יכולה להיות "מנגנון התמודדות חברתי" עבור הפרעות אחרות.
באוגוסט 2018, ליטמן (אז מרצה בבית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת בראון) פרסמה מחקר תיאורי בכתב העת האקדמי "PLOS One"‏ (אנ'). מספר מטפלים, חוקרים ופעילים לזכויות טרנסג'נדרים מתחו ביקורת על המתודולוגיה והמסקנות של המחקר, ושבועיים לאחר הפרסום, הכריז כתב העת שהמאמר יוגש מחדש לביקורת עמיתים. באותו יום חזרה בה אוניברסיטת בראון מההודעה לעיתונות המפרסמת את המחקר. המחלוקת סביב המאמר גברה בעקבות מאמרים ומאמרי דעה, ביקורתיים ותומכים כאחד, שפורסמו בתקשורת. מאמרים אלו דנו במתודולוגיה של המחקר ותקפות ההשערות שבו, וכן בסוגיות של חופש אקדמי. במרץ 2019 סיים כתב העת את סקירתו ופרסם מחדש את הגרסה המתוקנת והערוכה של ליטמן. בשנת 2022 אמרה ליטמן שהיא עומדת מאחורי המסקנות העיקריות שעלו במחקרה, וכי ROGD "לא מסביר את כל המקרים של דיספוריה מגדרית" ו"לא מרמז שתהליך להתאמה מגדרית לא עוזר לאף אחד".
בשנת 2021, איגוד הפסיכולוגים האמריקאי והאיגוד הפסיכיאטרי האמריקאי חתמו יחד עם 120 ארגונים רפואיים נוספים על הצהרה הקוראת לא להשתמש ב-ROGD במסגרת אבחון או טיפול, עקב היעדר ראיות מדעיות מתאימות. ההצהרה גם מתחה ביקורת על התפשטות מידע שגוי על ROGD אשר יועד להורים ולרופאים, ועל השימוש במושג על מנת להצדיק חוקים המגבילים זכויות של נוער טרנסג'נדר בארצות הברית.
הפרסום המקורי

השימוש הראשון במונח "התפרצות מהירה של דיספוריה מגדרית" הופיע ב-2 ביולי 2016 בפוסט שהתפרסם בבלוג בשם "4thWaveNow", המוקדש להתנגדות לטיפול מגדרי בנוער טרנס. הפוסט הזמין הורים לילדים שהעידו על "התפתחות פתאומית או מהירה של דיספוריה מגדרית החל מגיל 10 עד 21" להשתתף במחקר של ליסה ליטמן, רופאה וחוקרת אמריקאית, מרצה בבית הספר לרפואה ברשת בתי החולים "מאונט סייניי". ליטמן התמחתה ברפואה מונעת ובריאות הציבור, וכן גינקולוגיה ומיילדות ותחומי המחקר שלה עוסקים בבריאות מינית, דיספוריה מגדרית, חרטה על תהליך להתאמה מגדרית, ובריאות האם. ליטמן החלה להתעניין בחשיבות האפשרית של הדבקה חברתית בדיספוריה מגדרית בילדות לאחר שהבחינה שבעיירה הקטנה שלה ברוד איילנד, מספר בני נוער באותה קבוצה חברתית החלו להזדהות כטרנסג'נדרים. היא פנתה גם ל-"Transgender Trend" (אנ'), ו-"Youth TransCritical Professionals" – ארגונים שמתנגדים ל"אידאולוגיה טראנסית" שבאתריהם היא ראתה הורים מתארים את מה שהם האמינו שהם שינויים פתאומיים במגדר של הילדים המתבגרים שלהם. המתבגרים עצמם לא השתתפו בסקר המקוון שבו נאספו 256 תשובות. לדברי ליטמן היא עודדה הפצה רחבה של הסקר מעבר לשלושת האתרים הללו, אך נמצא כי המשתתפים עודדו להפיץ את המחקר רק ל"יחידים או קהילות שלדעתם עשויים להכיל משתתפים מתאימים", שהוגדרו במחקר כהורים שהאמינו ש"לילד שלהם הייתה הופעה פתאומית או מהירה של דיספוריה מגדרית", כלומר נעשה שימוש במדגם לא הסתברותי הידוע בשם מדגם כדור שלג (אנ').
המחקר של ליטמן תיאר את מה שההורים המשתתפים בסקר ראו כהתפרצות מהירה של דיספוריה מגדרית בקרב ילדיהם, יחד עם מידע שההורים סיפקו על הדינמיקה של קבוצת השווים של ילדיהם, השימוש של הילדים במדיה חברתית ובעיות בריאות נפשיות קודמות אצל ילדיהם. ליטמן שיערה כי התפרצות מהירה של דיספוריה מגדרית יכולה להיות "מנגנון התמודדות חברתי" עבור הפרעות אחרות, כגון דיכאון וחרדה הנגרמות כתוצאה מטראומה במהלך גיל ההתבגרות. ליטמן הציגה תוצאות ראשוניות בכנס שנערך ב-2017, והמחקר פורסם לראשונה ב-"PLOS One" באוגוסט 2018.
הפרסום המקורי > גרסה מתוקנת

המאמר זכה לביקורת מצד חוקרי בריאות, פעילים למען טרנסג'נדרים ואחרים, שהצהירו כי הוא כבר עבר פוליטיזציה ולוקה בהטיית בחירה של הנבדקים שסקרה ליטמן, שכן היא סקרה רק הורים ולא הצעירים עצמם או את אנשי מקצועות הבריאות המטפלים בהם. בתגובה להערות, הודיעו "PLOS One" שבועיים לאחר הפרסום כי יערכו ביקורת עמיתים של המתודולוגיות והניתוחים של המחקר.
במרץ 2019, "PLOS One" השלימו את הביקורת שלאחר הפרסום, והגרסה המתוקנת של המאמר פורסמה ב-19 במרץ 2019. בבלוג של כתב העת, התנצל העורך על תהליך הביקורת והפרסום הראשוניים של המאמר, ואמר כי "המחקר, כולל מטרותיו, המתודולוגיה והמסקנות שלו, לא מוסגרו בצורה מספקת בגרסה שפורסמה, וכי היה צורך לתקן את אלה". העורך ציין כי האבחנה הרפואית המוצעת "עדיין לא אוששה". עוד כתב כי "המאמר המתוקן מספק כעת הקשר טוב עבור המחקר, כדוח של תצפיות הורים, אך לא כתופעה מאומתת קלינית או הנחיה אבחנתית". מאוחר יותר אמר כי "בבסיסו, סקר ההורים עומד כפי שהוא ... נתנו לתוצאות המקוריות להוותר על כנן."
בהודעה שקדמה לגרסה המעודכנת של המחקר, ציינה ליטמן כי פרק התוצאות של המאמר נותר ללא שינוי גם בגרסה המתוקנת שפורסמה בכתב העת ליטמן הגיבה ב-2022 למה שהיא תיארה כהנחות מוטעות לגבי מטרות המחקר, אותו תיארה כ"ניסיון בתום לב" "לברר מה קורה" והוסיפה, "כאדם אני ליברלית; אני פרו-להט"ב. ראיתי תופעה במו עיניי, פתחתי בחקירה, וגיליתי שהיא שונה מכל מה שנמצא בספרות המדעית". ליטמן גם הצהירה כי המאמר שלה "לא מסביר את כל המקרים של דיספוריה מגדרית" ו"לא מרמז שתהליך להתאמה מגדרית לא עוזר לאף אחד".
תגובות > מוסדית

לאחר ש-"PLOS One" הודיע על שהמאמר יעבור תהליך ביקורת שלאחר הפרסום, אוניברסיטת בראון הסירה הודעה לעיתונות שפרסמה קודם לכן שקידמה את המאמר. בתגובה לביקורת, נשיאת אוניברסיטת בראון, כריסטינה פקסון, וראש האוניברסיטה ריצ'רד מ. לוק אמרו כי לא פגעו בחופש האקדמי, והצהירו כי לאור מחויבותה של אוניברסיטת בראון לפרסם אך ורק "מחקר מבוסס היטב העומד בסטנדרטים הגבוהים ביותר של מצוינות" הסרת ההודעה לעיתונות אחרי שכתב העת הכריז על תהליך הביקורת הייתה מתבקשת. הם אמרו כי "בהינתן החששות שהועלו לגבי תכנון המחקר ושיטות המחקר, דרך הפעולה האחראית ביותר הייתה להפסיק לפרסם את המחקר במקרה הספציפי הזה. היינו עושים זאת ללא קשר לנושא המאמר."
תגובות > מאמרים

מספר ביקורות על המחקר פורסמו בכתבי עת מדעיים. מאמר משנת 2020 שפורסם ב-"The Sociological Review" (אנ') תיאר את המחקר כניסיון להדוף מחקרים קיימים התומכים בטיפול מאשש מגדר. שני פרסומים משנת 2020 ב-"Journal of LGBT Youth and Sexualities" תיארו את ROGD כפאניקה מוסרית וטענו שצעירים טרנסים מודעים לעיתים קרובות לזהותם הרבה לפני שהם יוצאים מהארון בפני הוריהם.
זמן קצר לאחר ש-"PLOS One" פרסמו את המחקר המתוקן, הופיעה ביקורת על המתודולוגיה של המחקר המקורי ב-"Archives of Sexual Behavior" לפיה המחקר של ליטמן היה פגום מיסודו בגלל הבחירה לדגום אך ורק משתמשים של שלושה אתרים ש"ידועים בכך שהם קוראים להורים לא להאמין שהילד שלהם טרנסג'נדר". על פי המאמר המבקרים בשלושת האתרים הם הורים שקידמו את הרעיון הכללי של ROGD עוד קודם לכן ־ שלושה רבעים מההורים שנסקרו דחו את הזהות הטרנסג'נדרית של ילדם. 91 אחוז מהנשאלים היו לבנים, 82 אחוזים היו נשים ו-66 אחוזים היו בין הגילאים 46 עד 60. לדברי הביקורת, המחקר של ליטמן כלל ברובו "אמהות לבנות שיש להן אמונות מתנגדות חזקות לגבי הזהות הטרנסית של ילדיהן" וכי יש מעט מאוד עדויות לכך שתשובות הסקר של ליטמן מייצגות באופן כללי נוער וצעירים טרנסג'נדרים.
בתגובה לביקורת האשימה ליטמן את המבקרים בהטיה לא עניינית לטובת טיפולים מאששי מגדר וכתבה כי המתודולוגיות שלה תואמות את אלו שהיו בשימוש במחקרים התומכים בטיפול רפואי לאישוש זהות מגדרית ואשר זכו למספר ציטוטים רב.
מאמר שהתפרסם ביולי 2024 בכתב העת "neuropsychiatrie" בחן את השערתה של ליטמן והגיע למסקנה שהיא עולה בקנה אחד עם תופעות מוכרות מעולם המחקר הפסיכולוגי, שיש צורך במחקר נוסף כדי לאשש או להפריך אותה, ושהן אימוץ מוקדם מדי של ROGD כאבחנה קלינית והן תיוגה כטרנספובית אינן תגובות הולמות. המאמר תמך בהשוואה שערכה בין התפרצות מהירה של דיספוריה מגדרית להדבקות חברתיות אחרות, וציין שייתכן שעבור אנשים מסוימים מעבר מגדרי (transitioning) הוא משהו המדמה מנגנון התמודדות חברתי לקוי עם הפרעות פסיכולוגיות, אך גם העלה ספקות בנוגע לקשר הסיבתיות בין ההפרעות למעבר.