stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארינזה אונואקו
טורניר ה-TBT

ב-2018 שיחק אונואקו במדי בוהימ'ס ארמי (Boeheim's Army) בטורניר ה-TBT. בארבעה משחקים הוא העמיד ממוצעים של 9.5 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-0.5 חסימות למשחק, כשקבוצתו הפסידה ברבע הגמר לגולדן איגלס.
ב-2019 שיחק במדי הקבוצה בטורניר והגיעה איתה לשמינית הגמר.
BIG3

ב-28 ביולי 2021 הצטרף אונואקו לקבוצת 3's Company מליגת הכדורסל 3x3 האמריקאית BIG3.
חיים אישיים

אונואקו הוא בנם של כריסטופר ואנסטסיה אונואקו, ויש לו שלושה אחים: איפי, מייקל וצ'ינאנו. צ'ינאנו גם הוא כדורסלן מקצועי, והוא שיחק בעבר ביוסטון רוקטס מה-NBA ובבני הרצליה והפועל תל אביב מישראל.
אתו רבים ומבטלי מחיצתא

בהלכות עירובין, אתי רבים ומבטלים מחיצה הוא כלל השנוי במחלוקת ואומר, כי מחיצה שרבים עוברים דרכה, אי אפשר להחשיב אותה כמחיצה הקובעת רשות לעצמה, מכיוון שבכך שרבים עוברים דרך המחיצה מתבטלת פעולתה כ"מחיצה" – כמקום שממנו והלאה הוא שטח רשות היחיד.
במשנה

המקור במשנה, נסוב אודות דין פסי ביראות. פסי ביראות היא תקנת חכמים שנועדה לגרום לכך שניתן יהיה לשאוב מים מבארות מים בשבת, כדי שעולי הרגלים לבית המקדש יוכלו לרוות את צמאונם. חז"ל תיקנו, שיעשו ארבע מחיצות קטנות בארבע פינות שטח מסוים סביב הבאר, כך שבעל החיים יוכל להיכנס למקום ולהרוות את צמאונו, ולא יחשב הדבר שהוא מוציא מהבאר שהיא רשות היחיד - לכרמלית.
אודות כך, קבע רבי יהודה, כי אם עובר רחוב דרך פסי הביראות כך שרבים הולכים במקום דרך הילוכם, עליו להעביר את המחיצות למקום אחר, כי בכך שהרבים הולכים דרך המחיצות, הם מבטלים את פעולת המחיצות וקובעים שהם לא יחשבו כמחיצות רשות היחיד, כלל זה נקרא "אתי רבים ומבטלי מחיצתא". חכמים חלוקים על כלל זה.
על פי מסקנת חכמי התלמוד אחרי השוואת משנה זו עם ברייתא אחרת בה נראה כי דעתו של רבי יהודה היא כי רבים אינם מבטלים את כוח המחיצות, המסקנא היא שרבי יהודה סבור ש"אתי רבים ומבטלי מחיצתא" אך ורק בפסי ביראות, מכיוון שבהם המחיצות אינן מחיצות שלימות ואינם מקיפות את כל השטח המוקף אלא רק את הפינות, ולכן כאשר רבים עוברים במקום אנו לא רואים כלל את השטח כרשות היחיד. אך כאשר ישנן שתי מחיצות אמיתיות שמכסות את כל השטח, לא תבטל הליכת רבים את המחיצה. לעומת זאת, שאר החכמים סבורים הפוך, ולפי שיטתם ארבע מחיצות לא שלימות עדיפות משתים שלימות.
במשנה > להלכה

להלכה פסק הרמב"ם, כדעת רוב החכמים ש"לא אתי רבים ומבטלי מחיצות", שטח שמוקף בארבע מחיצות, גם אם רבים עוברים על המחיצות נחשב לרשות היחיד, וכן פסקו בהגהות מיימונית והגהות אשר"י.
לעומת זאת בשולחן ערוך נפסק: ”רשות הרבים עצמה אינה ניתרת אלא בדלתות, והוא שננעלות בלילה; ויש אומרים אף על פי שאינן ננעלות, אבל צריך שיהיו ראויות לינעל”. בכך, פוסק השולחן ערוך כדעת רבי יהודה ש"אתי רבים ומבטלי מחיצות" ולכן בעיר שעשויה להיות רשות הרבים, כיוון שיש בה ט"ז אמה רוחב ושישים ריבוא, לא יועילו מחיצות או צורת הפתח (שגם היא סוג של מחיצה) להפוך את מעמדה לרשות היחיד. בכך, לדעת הביאור הלכה, פוסק השולחן ערוך כדעת ראשונים אחרים החלוקים על הרמב"ם, והם הרי"ף והרא"ש והסמ"ג ועוד.
למעשה, מנהג העולם הוא לטלטל על ידי צורת הפתח, גם בעיר שרחובה רחב 16 אמה והיא מפולשת משער לשער, דבר שאינו מתאים עם פסק השולחן ערוך, והמשנה ברורה מסביר שהם סומכים את עצמם על דעת הרמב"ם הפוסק ש"לא אתו רבים ומבטלי מחיצתא" ואם כן עיר המוקפת במחיצות וצורת הפתח אינה נחשבת מהתורה לרשות הרבים אלא רק מדברי חכמים (שתיקנו שאין מערבין רשות הרבים), ובספק קל יותר, של "איסור דרבנן", ניתן לסמוך על שיטת הראשונים שעיר שאין בה שישים ריבוא אינה נחשבת לרשות הרבים. למרות זאת, קובע המשנה ברורה כי מדובר בהיתר בעייתי, כי רוה הפוסקים חלוקים על הרמב"ם, ובנוסף הרבה ראשונים חלוקים על הדין שרשות הרבים נחשבת לכזו רק אם יש בה שישים ריבוא, ולכן "בעל נפש יחמיר לעצמו כי יש בזה גררא דחיוב חטאת".
מחיצה שאינה עשויה בידי אדם

למרות זאת, ברור לחכמי התלמוד, כי ים אינו נחשב למחיצה, שהרי אם כן כל העולם כולו מוקף באוקיינוס, מצד שני אנו מוצאים שהים עשוי לשמש כמחיצה רביעית לשטח שכבר מוקף שלוש מחיצות. חכמי התוספות מסבירים, כי אמנם לא רק "מחיצה שעשויה בידי אדם" נחשבת למחיצה - מחיצה רגילה שנבנתה על ידי אנשים לשם מחיצה והפיכת שטח מוגדר לרשות עצמאית, אלא גם "מחיצה הנעשית בידי שמים" נחשבת למחיצה, אך אם "רבים בוקעים בה", מדינה המוקפת מחיצות של ים שהרי רבים מסתובבים במדינה זו למרות שהיא מוקפת מחיצות, אין משמעות למחיצות כאלו. אך מחיצה שנעשית בידי שמים יכולה לשמש כמחיצה למקום המוקף כבר שלוש מחיצות ואין שם רבים המבטלים את כוח המחיצה.
קיימים שני הסברים בדברי התוספות, שפוסק כפי השיטה שנפסק ש"לא אתו רבים ומבטלי מחיצתא": לפי הסבר אחד, מהתורה הדין "אתו רבים ומבטלי מחיצתא" נאמר מהתורה רק במחיצה שרבים עוברים עליה ממש, כמו רקק שיש לו מחיצות על ידי דין רוחני של גוד אסיק מחיצתא, שמכיוון שהוא פרוץ לרבים "אתו רבים ומבטלי מחיצתא". ולכן מדברי חכמים, כל חור כזה שפרוץ לכל עובר ואינו משמש מעשית כמחיצה, אינו נחשב למחיצה. לעומת זאת, מחיצות אמיתיות, לא יתבטלו לעולם מהתורה, גם אם יעברו בין המחיצות שישים ריבוא, ולכן לא גזרו חכמים במקום שאין שישים ריבוא כלל. לפי פרשנות שנייה, מהתורה "לא אתו רבים ומבטלי מחיצתא" כלל, לא במחיצות אמיתיות ולא במחיצות שעל ידי "גוד אסיק" הפרוצות לכל עובר, ובקיעת הרבים מבטלת את המחיצות רק באופן מוגבל יותר, לעניין השטח המוקף במחיצות, ולא לגבי המחיצות עצמם. אלא שזאת דווקא בשטח שנשלמו בו כל דיני רשות הרבים (ללא שלוש מחיצות, ניחא תשמישתיה, ושטח שמוקף מחיצות אין נוח להשתמש שם.
שיעור "רבים" בוקעים בו

בשיעור "רבים" בוקעים בו, לפי הדעות שכאשר המקום פרוץ לרבים מעשית (כי מדובר במחיצות מדין גוד אסיק מחיצתא) נחשב הדבר ל"רבים בוקעים בו", מובן שאין שיעור כמה אנשים עוברים מעשית, שהרי אין כלל צורך שמעשית יעברו רבים במקום. לפי השיטות שצריך שרבים יעברו במקום מעשית, ישנן דעות ש"רבים" הם דווקא שישים ריבוא (שש מאות אלף איש), לפי אותם דעות שרשות הרבים היא רק כזו ששישים ריבוא מצויים בה.
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת ערובין, פרק ב', משנה ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ערובין, דף כ"ב, עמוד א'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק י"ז, הלכה ל"ג
↑  ראו כאן.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן שס"ד, סעיף ב'.
↑  ביאור הלכה על סימן שס"ד, ד"ה "והוא שננעלות בלילה"
↑  מגן אברהם על סימן שמ"ה, ס"ק מ': "אפשר… וכן משמע דעת הפוסקים שסתמו בזה"
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ארץ ויקטוריה

מפת אנטארקטיקה. אדמת ויקטוריה ממוקמת בסמוך למדף הקרח רוס.
ארץ ויקטוריה או אדמת ויקטוריה (באנגלית: Victoria Land) היא חלק מאנטארקטיקה.
ארץ ויקטוריה נמצאת ממערב לים רוס וממזרח לארץ וילקס. נמצאים בה ההרים הטראנס-אנטארקטיים והעמקים היבשים מקמרדו.
ארץ ויקטוריה נמשכת מערבה מחוף ים רוס ועד תחילת רמת הקוטב הדרומי.
ארץ ויקטוריה שוכנת דרומית לניו זילנד.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ארץ ויקטוריה

ארץ ויקטוריה התגלתה בשנת 1841 על ידי ג'יימס קלארק רוס.
ג'יימס קלארק רוס ודאגלס מוסון חקרו את ארץ ויקטוריה ומיפו אותה.
היסטוריה > מקור השם

שמה של ארץ ויקטוריה ניתן לה על ידי רוס.
רוס קרא לארץ ויקטוריה על שם המלכה ויקטוריה.
כוונתו של רוס הייתה לקרוא לכל אנטארקטיקה "ארץ ויקטוריה".
לקריאה נוספת

• Cox, Simon & Turnbull, I.M. & Isaac, M.J. & Townsend, Dougal & Lyttle, B.S.. (2012), , 2012. 1-140
• Roland, N & Läufer, A. & Rossetti, Federico. (2004), , Terra Antartica. 11. 55-65
• Adams B, Wall D, Virginia R, Broos E, Knox M (2014), , ZooKeys 419: 29-71. https://doi.org/10.3897/zookeys.419.7180
• ADAMS, R., , Nature 224, 255–256 (1969). https://doi.org/10.1038/224255a0
• Kappen, L.., , Polar Biol 4, 227–236 (1985). https://doi.org/10.1007/BF00999767
• Anne M. Grunow, John P. Encarnación, , Geophysical Journal International, Volume 141, Issue 2, May 2000, Pages 392–400, https://doi.org/10.1046/j.1365-246x.2000.00083.x
• Franz Tessensohn and Friedhelm Henjes-Kunst, , Geological Society, London, Special Publications, 246, 275-291, 1 January 2005, https://doi.org/10.1144/GSL.SP.2005.246.01.10
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3  מידע היסטורי
| אנטארקטיקה |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה | העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה • המשלחת האנטארקטית הבלגית • המשלחת השוודית לאנטארקטיקה • משלחת הקוטב הדרומי • משלחת טרה נובה • אמנת אנטארקטיקה |  |
| תביעות טריטוריאליות |  ארץ אדלי •  אנטארקטיקה הארגנטינאית • אוסטרליה הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית •  הטריטוריה האנטארקטית הבריטית • צ'ילה אנטארקטיקה צ'ילנה • ניו זילנד שטח חסות רוס • ברזיל "אזור האינטרסים" של ברזיל באנטארקטיקה • נורווגיה ארץ המלכה מוד ואי פטר הראשון •  שוואביה החדשה (1939–1945) • ארץ מרי בירד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538911305171  GND: 4078894-5  LCCN: sh85143186  NARA: 10038059  SUDOC: 122800486  VIAF: 246097853   WorldCat (עם VIAF): 246097853
ארשת: ספר שנה לחקר הספר העברי

כריכת הספר
אֲרֶשֶׁת: ספר שנה לחקר הספר העברי, היה כתב עת ביבליוגרפי, שיצא לאור בין השנים תשי"ט, 1958 - תשמ"א, 1980, בהוצאת מוסד הרב קוק. העורכים של חמשת הכרכים הראשונים היו נפתלי בן מנחם ויצחק רפאל. הכרך הששי, האחרון, יצא לאור לאחר מותו של בן מנחם והוקדש לזכרו, ועורכיו היו א. מ. הברמן, ישראל מהלמן ויצחק רפאל.
מידע כללי

בפתח הכרך הראשון כתבו העורכים:
ספר שנה זה, שיופיע מעתה בעז"ה מדי שנה בשנה, יוקדש למקצוע אחד בלבד, לחקר הספר העברי, על כל גילוייו וגוניו, צפונותיו ומטמוניו. עם חורבנם של מרכזי ספר גדולים וחידוש הגישה לאוספים עשירים של כתבי יד ואוצרות גניזה חתומים, נתרבו תפקידיה ונתרבו משימותיה של הביבליוגרפיה העברית ויש עתה מקום לבמה מקצועית נוספת.
לצדם של מאמרים על דפוסים ומדפיסים עבריים, נמצאו מאמרים הכוללים רשימות ביבליוגרפיות על מחזורי תפילה, סידורים, כתב עת עבריים, ספרים או סופרים עבריים חשובים, וכן מאמרים המתארים רשימות עתיקות של ספרים או כתבי יד. מאמרים אחרים עסקו בבירור ההבדלים בין מהדורות שונות של ספרים מסוימים, במהדורות לא ידועות שלהם, או בבירור השנה המדויקת בה נכתבו לראשונה. בנוסף, פורסמו בכתב העת אגרות רבנים או אישים ידועים, לרוב בענייני ספרים; ביוגרפיות של ביבליוגרפים ואנשי ספר; מפתחות של כתבי עת, בעיקר של הדור הקודם; מאמרי ביקורת על ספרי ביבליוגרפיה, ועוד.
בכתב העת השתתפו רבים מהביבליוגרפים היהודים הבולטים שבאותה העת, לצדם של רבנים וחוקרי יהדות ומחשבת ישראל. מבין המשתתפים הקבועים, ניתן למנות את נחמיה אלוני, נחום אריאלי, מאיר בניהו, נפתלי בן מנחם, יצחק גולדשלג, דניאל גולדשמידט, ישראל יעקב דינסטאג, אברהם מאיר הברמן, ישראל מהלמן, ראובן מרגליות, גצל קרסל, בצלאל רות, יצחק רפאל, אלכסנדר שייבר, דוד תמר, ועוד.
המדורים הקבועים

בכרכים הראשונים הופיעו מספר מדורים קבועים, כדלקמן:
המדורים הקבועים > ציונים ביבליוגרפיים

המדור נכתב על ידי הרב ראובן מרגליות, והוא הופיע בשלושה כרכים: כרך א' (בעמ' 414 - 472), כרך ב' (בעמ' 331 - 357), וכרך ד' (בעמ' 493 - 507).
בהקדמה לרשימתו הראשונה בנושא, מציין מרגליות: ”חושבני, שיהיה בכך משום תועלת רבה לכל חוקר ומעיין אם יחד עם שם הספר ומחברו, מקום ושנת הופעתו יובאו מראי מקומות של חומר נוסף לבירור תכנו”. הספרים שהובאו על ידי מרגליות ניתנו לפי הסדר בו הופיעו בבית עקד ספרים (מהדורה שנייה) לפרידברג, ומראי המקומות לספרים כללו בעיקר ”הערות, תיקונים ומילואים”, אך לא ”סקירות והערכות”.
בסוף ההקדמה מבהיר מרגליות: ”אמנם עבודה רבת היקף זו יש לעשותה בעקביות, על ידי אנשים שיתייחדו לכך. בציונים הבאים אין אני חושב אלא ליתן דוגמא מתוכניתה ותועלתה של עבודה זו”.
המדורים הקבועים > אזכרה

במדור זה צוינו שמות אישים חשובים, רבנים, מחברים ועוד, שנפטרו בשנה שקדמה לפרסום כל כרך של "ארשת". לצד שמותיהם הופיעה בדרך כלל גם ביוגרפיה קצרה, הכוללת גם את תיאור פועלם.
המדור הופיע בארבעה כרכים:
כרך א': "אזכרה. המחברים שנפטרו בשנת תשי"ח", מאת נחום אריאלי ויצחק גולדשלג (עמ' 491 - 505).
כרך ב': "אזכרה. המחברים שנפטרו בשנת תשי"ט", מאת יצחק גולדשלג (עמ' 422 - 442).
כרך ג': "אזכרה. המחברים שנפטרו בשנת תש"ך", מאת יצחק גולדשלג (עמ' 469 - 493).
כרך ד': "אזכרה. מחברים שנפטרו בשנים תשכ"א - תשכ"ה", מאת שמואל הרמן (עמ' 546 - 571).
המדורים הקבועים > רשימה של ספרי מוסד הרב קוק

בסוף שלושת הכרכים הראשונים הובאו הספרים החדשים שיצאו לאור במוסד הרב קוק, בשנים תשי"ח (פורסם בכרך א'), תשי"ט (פורסם בכרך ב') ותש"ך (פורסם בכרך ג').
מתחת לשמות הספרים החדשים, הופיעו פרטים ביבליוגרפיים נוספים עליהם, כגון: מספר העמודים, גודל הדף ותוכן העניינים. בנוסף הובא, בדרך כלל, גם תיאור קצר במה עוסקים הספרים.
מאמרים שנדפסו כספרים

במסגרת כתב העת הופיעו מאמרים שיצאו לאור גם בנפרד:
אברהם יערי, הדפוס העברי באזמיר, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשי"ט. במקור הופיע הספר בכרך א', בשם דומה, בעמ' 97 - 222.
משה שטיינשניידר, הרצאות על כתבי יד עבריים, תרגם מגרמנית ישראל אלדד, ערך א"מ הברמן, ספרית יעקב מיכאל, כרך ט"ו, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשכ"ה (144 + 6 עמודים). הספר הופיע גם בכרך ד', בשם דומה, בעמ' 53 - 142. בתוספת "הערות והשלמות", מאת אברהם מאיר הברמן, שם, בעמ' 143 - 165.
כרכי כתב העת - פרטים ביבליוגרפיים

כרך א': נפתלי בן מנחם ויצחק רפאל (עורכים), ירושלים: מוסד הרב קוק, תשי"ט-1958, 512 עמודים.
כרך ב': נפתלי בן מנחם ויצחק רפאל (עורכים), ירושלים: מוסד הרב קוק, תש"ך-1960, 448 עמודים.
כרך ג': נפתלי בן מנחם ויצחק רפאל (עורכים), ירושלים: מוסד הרב קוק, תשכ"א-1961, 500 עמודים.
כרך ד': נפתלי בן מנחם ויצחק רפאל (עורכים), ירושלים: מוסד הרב קוק, תשכ"ו-1966, 499 עמודים.
כרך ה': נפתלי בן מנחם ויצחק רפאל (עורכים), ירושלים: מוסד הרב קוק, תשל"ב-1972, 571 עמודים.
כרך ו': א. מ. הברמן, ישראל מהלמן ויצחק רפאל (עורכים), ירושלים: מוסד הרב קוק, תשמ"א-1980, 318 עמודים. יצא לאור לזכרו של נפתלי בן מנחם.
הערות שוליים

↑  כותר בשם דומה: ארשת: ספר שנה של אגוד סופרים דתיים, ירושלים: הוצאת הספרים הארץ ישראלית בסיוע מוסד הרב קוק, שיצא לאור 15 שנים לפני כן, בשנת תש"ד-1943, איננו חלק מסדרת הספרים הנוכחית, כפי שציינו העורכים בפתח הכרך הראשון (לאחר שער הספר): ”השם 'ארשת' שבחרנו לספר שלפנינו, מעלה בזיכרון מאסף קודם, שיצא לפני ט"ו שנה. אין בשני אלה מן המשותף אלא בשם בלבד. ספר השנה הקודם נועד לשמש ביטוי לסוגי יצירה שונים ברוב ענפי הספרות. מאז נתרחבה פעולותו של מוסד הרב קוק והמקצועות למיניהם מצאו לעצמם צינורות יציבים, בסדרות ספרים מיוחדות וקבועות. אם מצאנו לנכון לייחד את ספר השנה למקצוע אחד בלבד, הרי המתאים ביותר לרוח עבודתו של מוסד הרב קוק ולנעשה בין כתליו הוא חקר הספר העברי”.
↑  הספר נכתב במקור בגרמנית, בשם: "Vorlesungen über die Kunde hebräischer, Handschriften deren Sammlungen und Verzeichnisse", כנספח ל-"Centralblatt für Bibliothekswesen", והודפס בלייפציג, בשנת 1897. הוא יצא לאור בשנית, במהדורת צילום, בשנת 1937.
בית הקברות של הקונגרס

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  1807 
 שטח:  35 אקר
 congressionalcemetery.org
 מיקום:  1801 E St SE, Washington, DC 20003 
 קואורדינטות:  38°52′52″N 76°58′38″W﻿ / ﻿38.881111°N 76.977222°W﻿ / 38.881111; -76.977222
  (למפת מחוז קולומביה מוגדלת) וירג'יניה מרילנדבית הקברות של הקונגרס(למפת מחוז קולומביה רגילה) וירג'יניה מרילנדבית הקברות של הקונגרס
 
בית הקברות של הקונגרס (באנגלית: Congressional Cemetery) הוא בית קברות היסטורי בעיר וושינגטון, בירת ארצות הברית. הוא נפתח בשנת 1807 ונקברו בו רבים מחברי הקונגרס של ארצות הברית, אישים בכירים מזרועות הממשל האחרות של ארצות הברית וכן רבים ממתכנניה ובוניה של וושינגטון בראשית המאה ה-19. למרות שמו הוא איננו בית קברות רשמי של הקונגרס ואיננו נמצא בבעלותו.
תולדות האתר

בית הקברות הוקם בחלקה הדרום-מזרחי של וושינגטון, ליד גדת נהר אנקוסטיה. הוא הוקם על ידי אנשים פרטיים, אשר העבירו בהמשך את הבעלות בו לידי כנסיית הצלוב (Christ Church) האפיסקופלית בוושינגטון, שנתנה לו תחילה את השם בית הקברות של קהילת וושינגטון. שטחו המקורי היה קטן בהרבה מזה הנוכחי (כ-145 דונם) והוא הורחב מספר פעמים, לאחרונה ב-1869.
בבית הקברות הוקמו מצבות זיכרון (Cenotaphs) בעיצוב ייחודי לזכר חברי הקונגרס שנפטרו בשנים 1833-1870 בעת שהיה מכונס לישיבות, אך נקברו במקומות אחרים. הן מכונות מצבות לטרוב על שם המתכנן שלהן, האדריכל הנאו-קלאסי בנג'מין לטרוב (Benjamin Latrobe).
בית הקברות מנוהל, מתוחזק ומשומר כיום על ידי האגודה לשימור בית הקברות ההיסטורי של הקונגרס (APHCC), המסתייעת בעבודתם של כ-500 מתנדבים מדי שנה. חלק נכבד מתקציב התחזוקה של בית הקברות מתקבל ממכירת היתרים להולכת כלבים בשטחו (בכפוף לתקנון).
ב-1969 נרשם בית הקברות במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (National Register of Historic Places) וב-2011 הוכרז כאתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark).
בצמוד לבית הקברות ממוקם בית הסוהר של מחוז קולומביה.
האישים שנקברו בבית הקברות

בבית הקברות נמצאים כ-55 אלף קברים. נקברו בו 19 סנאטורים ו-71 חברי בית הנבחרים של ארצות הברית, סגן נשיא, שופט של בית המשפט העליון, שישה משרי ממשלת ארצות הברית, בוני בניינים ומתכננים של וושינגטון, אחדים מראשי העירייה שלה ומאות מוותיקי מלחמת האזרחים ומכל מלחמותיה של ארצות הברית.
בין האישים שנקברו בבית הקברות נמנים:
אלברידג' גרי – סגן נשיא ארצות הברית (תחת הנשיא ג'יימס מדיסון) ומן החותמים על הכרזת העצמאות של ארצות הברית (1744-1814)
ג'ייקוב בראון – גנרל מפקד של צבא ארצות הברית וגיבור מלחמת 1812 ‏(1775-1828)
ג'ון פורסית' – מזכיר המדינה של ארצות הברית (1780-1841)
פיליפ פנדלטון ברבור – חבר בית הנבחרים ושופט בית המשפט העליון של ארצות הברית (1783-1841)
אבל אפשור – מזכיר המדינה של ארצות הברית (1790-1844)
רוברט מילס – אדריכל, מתכנן אנדרטת וושינגטון (1781-1855)
מת'יו בריידי – צלם עיתונות נודע ממלחמת האזרחים (1822-1896)
בלווה אן לוקווד – עורכת דין, האשה הראשונה שטענה בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית (1830-1917)
ג'ון פיליפ סוזה – מלחין ומנצח, "מלך המארשים הצבאיים" (1854-1932)
אדית רוג'רס – חברת בית הנבחרים של ארצות הברית, מהנשים הראשונות שנבחרו לכהן בקונגרס (1881-1960)
ג'יי אדגר הובר – המנהל הראשון של ה-FBI ‏ (1895-1972)
טום לנטוס – חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, ניצול שואה (1928-2008)
שלושה מנשיאי ארצות הברית נקברו בבית הקברות בקבורה ארעית:
ג'ון קווינסי אדמס – הנשיא הששי
ויליאם הנרי הריסון – הנשיא התשיעי
זאכרי טיילור – הנשיא השנים עשר.
מצבות לטרוב
אריה לייב הרשלר

אין תמונה חופשית
הרב אריה לייב הרשלר (ר' לייב דיין)  (תר"י, 1850 (לערך)  - ב' בשבט תרע"ז, 1917) היה דיין נודע ביישוב הישן בירושלים בתחילת המאה ה-20. כיהן במשך 25 שנה כדיין בבית דינו של הרב שמואל סלנט. עמד בראש קבוצת מייסדי שכונת בית ישראל בירושלים וכיהן כרבה וכראש ועד תושביה, ולאחר מכן היה ממייסדי השכונות שערי פינה וגבעת שאול. היה חבר בבית המשפט הממשלתי, וכן נציג היהודים האשכנזים במועצת העירייה בירושלים שתחת השלטון העות'מאני.
תולדות חייו

נולד בירושלים, בנו של אלימלך דב מקרלין. אביו הקדיש את כל זמנו ללימוד תורה וסירב לקבל על עצמו משרה תורנית. נפטר בגיל 35 (1827 – 1862). ר' לייב למד בישיבת עץ חיים אצל הרב משה נחמיה כהניו. נישא לבתו של אהרן-השל שוב ממאה שערים.
לאחר נישואיו התגורר בסמוך לחותנו בשכונת מאה שערים ופעל לפיתוחה וכן היה פעיל באגודות הצדקה והחסד של השכונה. בתקופה זו היה תלמידו ומקורבו של הרב זלמן בהר"ן.
תולדות חייו > דיין

במשך תקופה שימש ר' לייב כספרא דדיינא בבית הדין של עדת הפרושים בירושלים. בשנת תרנ"ב (1892) התמנה כדיין בבית דין זה, לצדו של הרב שמואל סלנט, ושימש בתפקידו עשרים וחמש שנה. מאז היה מוכר ביישוב הישן בירושלים בשמו ובכינויו ר' לייב דיין (בהגייה אשכנזית: ר' לייב דייען"), וכמעט שלא נודע בשמו הרשמי. כמו כן כונה "ר' לייב מלך'ס" (על שם אביו אלימלך) ו"ר' אריה לייב ד"ץ" (דיין צדק).
בשנת תרס"ח (1908) חתם על כרוז של בית הדין (יחד עם הרב משה נחום ולנשטיין והרב צבי פסח פרנק), שבו דחו את התערבותו של האדמו"ר רבי אברהם בורנשטיין מסוכטשוב כנגד פסק ההלכה של רבני ירושלים המתיר מצות מכונה בחג הפסח.
ר' לייב דיין שימש רבות כבורר במחלוקות וסכסוכים ציבוריים ופרטיים שנתגלעו בירושלים ומחוצה לה. הרב קוק המליץ במכתב להנהלת כרמל מזרחי לקחתו כבורר.
תולדות חייו > מייסד שכונות ירושלים

בשנות ה-80 של המאה ה-19 רכש ר' לייב דיין את הקרקע הסמוכה לשכונת מאה שערים לצורך בניית שכונה חדשה. בעלי הקרקע היו ערבים תושבי הכפר ליפתא והם מכרו לו את הקרקע במחיר מוזל בשל בעיות ניקוז קשות באזור. בשנת תרמ"ו (1886) הוקמה במקום שכונת בית ישראל על ידי ר' לייב דיין ועמו קבוצת חברים ובהם הרב חיים זוננפלד.
ר' לייב דיין שימש כרבה של השכונה וכראש ועד השכונה. יזם והקים את המוסדות והארגונים של השכונה ובנה את בתי כנסת שלה, ובראשם בתי הכנסת המרכזיים "בית יעקב" ו"באר שבע". בהשתדלותו הוקמו בשכונה בניינים וחדרים ששימשו כמבנים לתלמוד תורה ולמגורי עניים. בחלקם חרות על קירותיהם "בהשתדלות ר' לייב דיין" ו"נדבת... על ידי ר' לייב דיין".
לאחר הקמת שכונת בית ישראל המשיך ר' לייב דיין ביוזמותיו להקמת שכונות חדשות בירושלים שמחוץ לחומות. בשנת תרמ"ט (1889) הקים עם קבוצת חברים את שכונת שערי פינה. בשנת תרס"ז (1907) ייסד יחד עם הרב נסים אלישר את "חברת גבעת שאול" שהקימה את שכונת גבעת שאול.
תולדות חייו > פעילות ציבורית

בעשור הראשון של המאה ה-20 היה ר' לייב דיין מראשי הרבנים ועסקני הציבור שפעלו בנושאים הציבוריים בירושלים. הוא שימש כתובת מרכזית לסיוע ועזרה לאנשי היישוב הישן. כיהן בתפקידים ציבוריים רבים. היה נשיא הוועד הכללי "כנסת ישראל", ממייסדי בית התבשיל הכללי והגבאי שלו, כמו כן היה גבאי של הישיבות המרכזיות של ירושלים באותה תקופה: עץ חיים, מאה שערים ותורת חיים.
היה חבר בבית המשפט הממשלתי, שהיה מורכב מהפחה הטורקי, הקאדי המוסלמי, הפטריארך היווני ונציג הרבנים היהודים. כמו כן היה נציג היהודים האשכנזים במועצת העירייה. היה דובר ערבית רהוטה.
תולדות חייו > פטירתו והנצחתו

ר' לייב דיין נפטר בשנת 1917, ונקבר בהר הזיתים. הוא הונצח בשם רחוב בשכונת בית ישראל, הנקרא על שם כינויו הנפוץ לייב דיין. ברחוב שוכנת ישיבת מחנה ישראל לחוזרים בתשובה. ביום שבת י"ח באדר תשס"ב (2 במרץ 2002) התרחש פיגוע התאבדות ברחוב בסמוך לישיבה ונהרגו בו 11 בני אדם ועשרות נפצעו, רבים מהם אורחים שבאו לאירוע בשבת בישיבה.
תולדות חייו > הקדש ר' לייב דיין

ר' לייב דיין היה חשוך בנים. בשנת תר"ס (1900) הקדיש חלק מהחצר שבבעלותו לטובת "ילדי העניים האשכנזים בשכונת בית ישראל". בשנת תרפ"א (1921) הקדישו יורשיו (אחיינו ואשתו) חלק מהחצר לתלמוד תורה עץ חיים. הנהלת עץ חיים הקימה במקום סניף של תלמוד תורה, שפעל בו במשך כארבעים שנה. מאז שנת תשל"ה (1975)  פועל במקום תלמוד תורה של חסידות קרלין.
בעקבות מחלוקת משפטית שנתגלעה בין הנהלת התלמוד תורה של חסידות קרלין להנהלת עץ חיים לגבי זכויות הקניין והשימוש ב"הקדש ר' לייב דיין", הכריע בית הדין הגדול לערעורים לטובת ישיבת עץ חיים. כמו כן פסק כי יש לדאוג למינוי הנהלת הקדש חדשה, משותפת להנהלת עץ חיים ולנציגי שכונת בית ישראל.
לקריאה נוספת

אריה לייב פרומקין, תולדות חכמי ירושלים, חלק ג', ירושלים, תרפ"ט
יוסף יואל ריבלין, מאה שערים, ירושלים, תש"ז
ישראל גליס, שכונות בירושלים, ירושלים: המכון לחקר ירושלים, תשמ"ח
הערות שוליים

↑  "כשר לפסח" – תערוכה וירטואלית של תעודות וכרוזים היסטוריים, אתר הספרייה הלאומית
↑  פסק בית הדין הגדול, אתר דעת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007570892705171  VIAF: 709146461685627732776   WorldCat (עם VIAF): 709146461685627732776
בית הקברות של מדינת טקסס

| --- | --- |

הכניסה לבית הקברות של מדינת טקסס
 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  1851
 שטח:  22 אקרים (89 דונם)
 https://cemetery.tspb.texas.gov/
 מיקום:  רחוב נאווסוטה 901 אוסטין, טקסס, ארצות הברית
 קואורדינטות:  30°16′01″N 97°43′34″W﻿ / ﻿30.266944°N 97.726111°W﻿ / 30.266944; -97.726111
  (למפת אוסטין מוגדלת) בית הקברות של מדינת טקסס(למפת אוסטין רגילה) בית הקברות של מדינת טקסס
 
בית הקברות של מדינת טקסס (באנגלית: Texas State Cemetery) הוא בית קברות שמשתרע על שטח של 22 אקרים (89 דונם) ממזרח למרכז העיר אוסטין, בירת מדינת טקסס שבארצות הברית. מלכתחילה היה זה מקום קבורתו של אדוארד ברלסון (אנ'), גנרל שהשתתף במהפכה הטקסנית וסגן נשיא רפובליקת טקסס. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הוא הורחב כבית קברות של הקונפדרציה. מאוחר יותר הוא הורחב שוב כדי לכלול קברים ואנדרטאות של טקסנים בולטים ובנות זוגם.
המקום משמש אטרקציה תיירותית ומקובל לכנותו כ"ארלינגטון של טקסס" בשל המוניטין של אלו שנטמנו בו וקרבתו לקפיטול מדינת טקסס.
בית הקברות מחולק לשני אגפים. הקטן מביניהם מכיל כ-900 קברים של אישים טקסנים בולטים, בעוד שהגדול יותר מכיל יותר מ-2,000 קברים של ותיקי הקונפדרציה ואלמנותיהם. בשטח בית הקברות יש מקום לכ-7,500 קברים, והוא נמצא במחצית התפוסה שלו, לאחר שנכללו בו חלקות קבר שנבחרו על ידי אישים הזכאים להיקבר בו.
הזכאים להיקבר

הקווים המנחים לזכאות להיקבר בבית הקברות של מדינת טקסס הותוו לראשונה ב-1953, וכיום הם קבועים בחוק המדינה. נכון להיום, כל האישים הקבורים בבית הקברות צריכים לענות על לפחות אחד מהקריטריונים הבאים:
חבר לשעבר של בית המחוקקים של טקסס, או כזה שנפטר בעת כהונתו.
פקיד ממשל נבחר לשעבר של המדינה או כזה שנפטר בעת כהונתו (מושלי טקסס, סגני מושלי טקסס, התובעים הכלליים של טקסס, ונציבי מחלקות הממשל).
פקידי ממשל שמונו על ידי המושל ומינויים אושר על ידי בית המחוקקים וששירתו בתפקידם לפחות עשר שנים. החל מ-1 בספטמבר 2015 קריטריון זה מקנה קבורה בבית הקברות רק לאחר אישורה של ועדת בית הקברות אשר מוצאת את אותה אישיות כמי שתרמה תרומה משמעותית להיסטוריה של טקסס.
כל אדם שנמצא ראוי להיקבר בבית הקברות על יד המושל, אושר על ידי בית המחוקקים, או על סמך החלטה של ועדת בית הקברות, וזאת רק לאחר שזו האחרונה תאשר שהיא מוצאת שאותו אדם תרם תרומה משמעותית להיסטוריה של טקסס. על פי החוק, רשאית הוועדה שלא לאשר את קבורתו של האדם גם אם התבקשה לעשות כן על ידי המושל או על ידי בית המחוקקים.
בנות או בני הזוג של כל אלו שעומדים בקריטריונים האחרים.
ילדיהם של כל אלו שעומדים בקריטריונים האחרים, ובתנאי שהם היו תלויים בהם בשל מוגבלות פיזית או נפשית ארוכת טווח במהלך חייהם.