stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנהיגות דעה
מחקר

פול לזרספלד ועמיתיו ברנרד ברלסון (Bernard Berelson) והייזל גודט ערכו מחקר במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1940 במטרה לראות את השפעתה של תעמולת בחירות על קבלת ההחלטות של הנמענים.
מחקרם נערך בשיטת הפנל בקרב 600 משתתפים, המחקר היה מחקר עומק והוא כלל מעקב אחר אותם המשתתפים ושיחות עימם במהלך המחקר והשוואת תוצאותיהם לקבוצות מחקר.
החוקרים גילו שיש שלושה סוגי השפעות של תעמולת בחירות על הנמען:
הפעלה (activation) - התעוררות של נטיות הקיימות ובחירה בצד מסוים בגלל הזדהות והסכמה על ערכים מסוימים.
חיזוק (reinforcement) - התבצרות בעמדה קודמת עקב חיזוק התפיסות הקיימות בהשפעת התעמולה.
המרה (conversion) - שינוי דעה ומעבר לצד אחר בהשפעת התעמולה.
הגילוי החשוב ביותר היה שרק כ-8% מהנבדקים עברו המרה ושינו את דעתם בנוגע למי יצביעו.
המסקנה של המחקר הייתה שלנבדקים הייתה חשיפה סלקטיבית (Selective exposure theory), הם בחרו לאיזה מקורות - אמצעי תקשורת המונים ואנשים - להיחשף כדי לגבש את דעתם. הם גם בחרו לפרש את המידע שקיבלו בהתאם לדעותיהם וראיית עולמם (ראה דיסוננס קוגניטיבי).
מחקרם נוספים שחיזקו מסקנות אלה הם, כאמור, מחקרי קרן פיין (Payne Fund Studies) ומחקרי פלישה ממאדים.
ההקשר לדיפוזיית החידושים

אסכולת דיפוזיית החידושים גורסת כי יש שלבי אימוץ ברורים של חידוש מסוים בקרב הקהל הרחב. תאוריה זו הפכה לפופולרית בזכות ספרו של אוורט רוג'רס (Everett Rogers) בעל אותו השם.
לפי תאוריה זו יש חמישה שלבים בחשיפה של פרט לחידוש:
שלב הידיעה (knowledge) - בו הוא נחשף לראשונה לחידוש
שלב השכנוע (persuasion) - בו הוא מגבש דעה ראשונית לגביו
שלב ההחלטה (decision) - בו הוא מחליט לנסות את החידוש או לנטוש אותו
שלב הביצוע (implementation) - בו הוא מתחיל להשתמש בחידוש באופן קבוע
שלב האישור (confirmation) - בו הוא מחפש חיזוקים ואישורים מהסביבה להחלטתו
התאוריה מחלקת גם את המאמצים לחמש קטגוריות לפי המהירות בה הם מאמצים חידושים:
המחדשים (innovators) - הראשונים המאמצים חידוש, מוכנים לקחת סיכונים ולנסות דברים חדשים שהם לא מכירים ואף מחפשים ומאתרים חידושים כאלה.
המאמצים המוקדמים (early adopters) - הקטגוריה השנייה מבחינת מהירות האימוץ. אלה יהיו לרוב מנהיגי דעה. אלה הם לרוב אנשים צעירים, בעלי נזילות כלכלית ומצב חברתי גבוה.
הרוב המוקדם (early majority) - אלה נוטים לאמץ חידושים בקצב משתנה, בדרך כלל בתמיכת המאמצים המוקדמים. הם בעלי סטטוס חברתי מעל הממוצע ולעיתים רחוקות הופכים למנהיגי דעה.
הרוב המאוחר (late majority) - אלה נוטים לאמץ חידושים מאוחר יותר משאר האוכלוסייה, הם ניגשים לחידושים בסקפטיות רבה. לאלה יש בדרך כלל מצב חברתי מתחת לממוצע, פחות נזילות כלכלית וסבירות נמוכה מאוד למנהיגות דעה.
המשתהים (laggards) - אלה נרתעים מחידושים ושינויים ונוטים להיות מבוגרים בגיל. הם מעדיפים לדבוק ב"מסורת" ונוטים להציג כמעט אפס מנהיגות דעה. הם נוטים להיות בעלי מצב חברתי נמוך ונזילות כלכלית נמוכה.
סוגי מנהיגי דעה

כמו שניתן לראות, לנטייה לאמץ חידושים יש קשר ישיר למנהיגות דעה. מנהיגי דעה לרוב הם אנשים בעלי מצב חברתי גבוה ויכולת כלכלית שיכולה לתמוך ב"הרפתקאות" שלהם באימוץ חידושים. הם יכולים להיות:
מקשרים (connectors) - בעלי מעגל חברתי רחב, אלה שיכולים להגיע לקהל רחב.
משפיעים (influencers) - בעלי השפעה פוליטית או כריזמטית. אלה הם אנשים שנותנים בהם אמון רב והם משפיעים גם אלה שיכולים להשפיע על אחרים.
קובעי טרנדים (trendsetters) - אלה הם המחדשים או המאמצים המוקדמים שמצליחים להחדיר את החידוש בהצלחה רבה לקהל מאוד רחב.
ראו גם

מלחמת העולמות (תסכית)
קרן פיין
תאוריית המחט התת-עורית
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  דן כספי. (1995). תקשורת המונים, כרך ב'. עמ' 34-57. תל אביב: בית ההוצאה לאור של האוניברסיטה הפתוחה
1 2  http://socyberty.com/sociology/limited-effects-theory/
1 2  Cantril, H. (1940). The Invasion From Mars: A Study In The Psychology Of Panic
↑  http://mediaappreciation.blogspot.co.il/2009/10/hypodermic-needle-theory.html
↑  Lazarsfeld, P., Berelson, B., Gaudet, H. (1944). The people's choice: how the voter makes up his mind in a presidential campaign.
↑  Rogers, Everett M. (1962). Diffusion of Innovations. Glencoe: Free Press. ISBN 0-612-62843-4.
↑  http://www.bratfacemarketing.com/trendsetters-connectors-influencers/
תקשורת בין-אישית
פוסטר תעמולה מ-1940 של המתמודד לנשיאות ארצות הברית ונדל וילקי
קונים/מאמצים פוטנציאלים בחנות של אפל בפריז
דיפוזיה של חידושים
חגית יאסו

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1989 (בת 35) שדרות, ישראל ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2009 
 מקום לימודים:  הקריה האקדמית אונו
 סוגה:  פופ, נשמה, מוזיקה ים תיכונית.
 שפה מועדפת:  עברית, אמהרית 
 www.hagityaso.co.il/he/home
 
חגית יאסו שרה בחגיגות ה-4 ביולי במעון שגריר ארצות הברית בישראל, דן שפירו. השני מימין שמעון פרס. יולי 2012
חגית יאסו (נולדה ב-8 באוקטובר 1989) היא זמרת ישראלית, שזכתה במקום הראשון בעונה התשיעית של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד".
ביוגרפיה

חגית יאסו נולדה בישראל להורים שעלו לישראל מאתיופיה דרך סודאן, ולה ארבעה אחים. כיום יאסו מתגוררת בשדרות. מגיל צעיר אהבה לשיר והייתה חברה בלהקת "צעירי שדרות" יחד עם אחיותיה, ובצבא היא שירתה בלהקת חיל החינוך והנוער. כשהייתה בת 18 שרה עם משי חזיזה (אף היא מלהקת "צעירי שדרות" וכמו כן משתתפת בכוכב נולד) את השיר "דרך ארוכה" של גלי עטרי באירוע "מגבית קנדה" לפני ראש הממשלה אהוד אולמרט ועוד פוליטיקאים רבים.
קריירה > כוכב נולד

בשנת 2011 השתתפה בתוכנית "כוכב נולד 9". לאודישן, מספרת יאסו, היא הגיעה "על הדרך" ובכלל לא תכננה זאת, ושרה שם את השיר "עומד בשער" של עמיר בניון ובשלבים המתקדמים שרה אותו שוב. במהלך התוכנית יאסו שרה בכמה שפות, בהן מרוקאית, אנגלית ואמהרית. כבר מתחילת התוכנית בלטה יאסו ועל ביצועים אלה ואחרים זכתה פעמים רבות ב"ביצוע המצטיין" בתוכנית. יאסו הגיעה לגמר שהתקיים בחיפה יחד עם דוד לביא ולירון רמתי. השיר הראשון ששרה בגמר הוא "מישהו הולך תמיד איתי" של עפרה חזה והשני הוא "מדברים בשקט" של עידן רייכל. יאסו זכתה במקום הראשון בתוכנית עם כ-60% מהקולות ובעקבות זכייה זו היא קיבלה, בין היתר, מלגת מחיה בסך 240 אלף ש"ח והפקת אלבום בכורה על ידי הזמר עברי לידר.
קריירה > לאחר התוכנית

לאחר זכייתה הוזמנו יאסו והוריה אל משכן הנשיא, שם שוחח הנשיא שמעון פרס עם הוריה על עלייתם לישראל מאתיופיה ועל כוכב נולד. גם יו"ר האופוזיציה, ציפי לבני, הזמינה את חגית ללשכתה.
במהלך התוכנית שרה חגית את השיר "מהיום שהלכת" במרוקאית, שבמקור מבצע אותו שמעון בוסקילה. כחודש לאחר זכייתה, לוהקה חגית לשיר את השיר הנ"ל כשיר הנושא במסגרת סרט ישראלי בשם "אחותי היפה" של הבמאי מרקו כרמל.
באוקטובר 2011 הפיקה "קשת", זכיינית ערוץ 2, שיר לרגל חזרתו של גלעד שליט - "עומד בשער", מתוך כוכב נולד 9; יאסו ביצעה את השיר, והוא הפך לקליפ לו צורפו תמונות של שליט. הקליפ שודר בשבוע חזרתו של שליט לישראל.
ב-30 ביולי הוציאה יאסו סינגל ראשון, בשם "כל דבר מזכיר". אביה של יאסו משתתף בשיר.
באפריל 2013 השתתפה יאסו בפרויקט של גלי צה"ל "עוד מעט נהפוך לשיר" - פרויקט ההנצחה המסורתי לחללי מערכות ישראל. באותו השנה הפרויקט הופק בסימן 40 שנה למלחמת יום כיפור וכולו מוקדש לשירים שהותירו אחריהם הלוחמים שנפלו בקרבות 1973. בפרויקט מבצעת יאסו את השיר "עינייך" אותו כתב נחמיה פרידקס אשר שירת כחובש בחטיבת גולני. נחמיה השתתף בקרב השני על החרמון במסגרת המלחמה, ובעת שהתעקש לטפל באופן ראוי בפצוע, נפגע מפגיעת צלף סורי ונהרג במקום.
חיים אישיים

יאסו הייתה חברתו של אליעד נחום ששירת יחד עמה בלהקה צבאית.
החל משנת 2017 החלה בתהליך של חזרה בתשובה, ומגדירה את עצמה כיום שומרת תורה ומצוות.
סיימה ב-2022 לימודי תואר ראשון במוזיקה בקריה האקדמית אונו.
בבוקר מתקפת הפתע ב 7 באוקטובר 2023, יצאה לריצה בנפרד מקבוצת הריצה הקבועה שלה, שם נתקלה בחוליית מחבלים שלא הבחינה בה, ובכך ניצלה מרצח.
יוליוס מאלמה

יוליוס סלו מאלמה (באנגלית: Julius Sello Malema;‏ נולד ב-3 במרץ 1981) הוא פוליטיקאי דרום אפריקאי העומד בראשות מפלגת לוחמי החופש הכלכלי (EFF).
ביוגרפיה

מאלמה התחיל את הדרך שלו בפוליטיקה כילד במפלגת הקונגרס הלאומי האפריקני (ANC). באפריל 2008 נבחר לנשיא המשמרת הצעירה של המפלגה במהלכן נחשפו יחסיו הרעועים עם יו"ר המפלגה ונשיא דרום אפריקה דאז ג'ייקוב זומה. בשנת 2012 נעצר בחשד להסתה לרצח של אוז'ן טרבלאנש מנהיג מפלגת הימין הקיצוני במדינה, זאת בגלל עצרת של המפלגה בא נאם וקרא להרוג את החקלאים הבורים.
שנה לאחר מכן הקים את מפלגת לוחמי החופש הכלכלי (EFF) שהתמודדה בבחירות 2013 וזכתה ב-25 מושבים בפרלמנט. במהלך השנים שמו עלה לכותרות בגלל התבטאויות גזעניות וחקירות כנגדו בחשד להונאה, הלבנת הון וסחיטה באיומים, אולם מעולם לא הורשה. כל אלו הפכו את דמותו של מאלמה לשנויה במחלוקת.
דעותיו

מאלמה תומך בהלאמת הרכוש במדינה וטוען כי גם לאחר סיום משטר האפרטהייד במדינה, הלבנים ממשיכים לקחת אדמות ששייכות לשחורים.
מאלמה תמך בחמאס במתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 ואף אמר כי אם יבחר לנשיאות יספק נשק לחמאס.
מאלמה אף תומך ברוסיה במלחמת אוקראינה-רוסיה.
הערות שוליים

↑  Malema charged over 'kill the boer', באתר news24, 10 במאי 2010
↑  בועז ביסמוט, כרטיס צהוב, באתר ישראל היום, 15 במרץ 2012
↑   says land in South Africa belongs to the majority יוליוס מאלמה, בביצוע X3PefgEmzPA, סרטון  באתר יוטיוב
↑  ישי פרידמן, פוליטיקאים ואנשי דת בדרום אפריקה חגגו והצדיקו את טבח חמאס, באתר עכשיו 14, 23 בינואר 2024
↑   stands with Russia's Vladimir Putin יוליוס מאלמה, בביצוע SbcMKp4IdI8, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 140047328  ISNI: 0000 0001 1463 0124  LCCN: no2010046788  NTA: 326094385  SELIBR: 350558  SUDOC: 15981846X  VIAF: 103358986   WorldCat (עם VIAF): 103358986 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מבחן בקדל

דמות בקומיקס של אליסון בקדל הביעה לראשונה את תנאי המבחן לייצוג נשים בסרטים, 1985
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
מבחן בקדל (באנגלית Bechdel test; ידוע גם בתור כלל בקדל, חוק בקדל או מבחן בכדל) בודק את רמת הייצוג הנשי ביצירות (כגון בסרטי קולנוע). על מנת שסרט יעבור את המבחן עליו לקיים את התנאי שבסרט קיימת סצנה שבה לפחות שתי נשים משוחחות ביניהן על נושא שאינו גבר.
המבחן קרוי על שמה של הקריקטוריסטית האמריקאית אליסון בקדל, אשר ברצועת קומיקס שלה "Dykes to Watch Out For", שהתפרסמה ב-1985, מספרת אחת הדמויות על העיקרון שלה, לפיו היא הולכת רק לסרטים שמקיימים שלושה תנאים:
יש בסרט לפחות שתי דמויות של נשים
הן משוחחות ביניהן
נושא השיחה אינו גברים
בהמשך הקומיקס, הגיבורה מציינת שהסרט האחרון שיכולה הייתה לצפות בו על פי הקריטריונים שהציבה לעצמה היה "הנוסע השמיני" מ-1979 (בו שתי נשים משוחחות על חייזר).
בקדל נתנה את הקרדיט לרעיון לחברתה ליז וואלאס, וכן לכתביה של וירג'יניה וולף.
היסטוריה

בשנת 1929, במאמרה "חדר משלך", מתייחסת וירג'יניה וולף לספרות של זמנה בבדיקה מקבילה לזו שתוגדר בעתיד כמבחן בקדל:
מבחן בקדל והרחבות שלו

לעיתים מוסיפים למבחן את הדרישה שלשתי הדמויות יהיה שם פרטי, ושהן לא תהיינה רק דמויות כמו "פקידת קבלה" או "מוכרת בחנות".
המבחן יושם במספר בתי קולנוע בשוודיה ובסקירות הסרטים ברשת הטלוויזיה בכבלים השוודית Viasat. על פי מחקר שנעשה על סרטי 2013, מתוך 50 הסרטים המכניסים ביותר, רק 36% עברו את מבחן בקדל, אך אלו שעברו את המבחן רשמו הכנסות גבוהות יותר מאלו שכשלו בו. מעבר לסרטי קולנוע, יושם המבחן גם על סדרות טלוויזיה, ובין הסדרות שנכשלו בו היו גם סדרות בהן ישנה נוכחות נשית בולטת, כמו סקס והעיר הגדולה והאנטומיה של גריי. המבחן למעשה מייצג דיון רחב יותר על הטיה נגד נשים (סקסיזם) בסרטים, דיון הנטען במיוחד לגבי סרטי הוליווד, סרטי ספורט וסרטים באופן כללי.
בהשראת המבחן נוסחו מבחנים גם לבחינת אפליות נוספות, כגון "מבחן רוסו" לנושא הצגת דמויות להט"ב בקולנוע, לפיו על סרט לכלול לפחות דמות להט"ב אחת, שאינה מוגדרת אך ורק על פי נטייתה המינית ושמשולבת בעלילה כך שהוצאתה מהסרט תפגע בו באופן משמעותי, ומבחן דגאנס, לפיו על סרט או סדרה שאינם בנושא גזע לכלול שתי דמויות שאינן לבנות בצוות השחקנים הראשי.
ראו גם

נספח ייצוג
הערות שוליים

↑  צפי סער, בתי קולנוע בשוודיה ידרגו סרטים לפי רמת הפמיניזם שבהם, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2013
↑  Swedish cinemas take aim at gender bias with Bechdel test rating, הגרדיאן, 6 בנובמבר 2013
↑  מייגן גיבסון, 2013 Was A Good Year For Women In Movies. What Will 2014 Hold?, אתר טיים מגזין, 9 בינואר 2014
↑  Hollywood Movies With Strong Female Roles Make More Money, אתר vocativ.com
↑  The 'Bechdel Rule,' Defining Pop-Culture Character, אתר NPR, ‏2 בספטמבר 2008
↑  The data behind Hollywood's sexism | Stacy Smith, נבדק ב-2024-01-31
↑  Marianne Wesson, Catherine A. MacKinnon, Feminism Unmodified: Discourses on Life and Law, Frontiers: A Journal of Women Studies 10, 1989, עמ' 91 doi: 10.2307/3346457
↑  Neo-Feminist Cinema: Girly Films, Chick Flicks, and Consumer Culture, Routledge & CRC Press (באנגלית)
↑  Stacy L. Smith, Katherine M. Pieper, Amy Granados, Marc Choueiti, Assessing Gender-Related Portrayals in Top-Grossing G-Rated Films, Sex Roles 62, 2010-03-07, עמ' 774–786 doi: 10.1007/s11199-009-9736-z
אגי משעול

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1946 (בת 78) רומניה צ'כו סילבאניי, טרנסילבניה, רומניה
 שם לידה:  אגנס (אגי) פריד
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלי
 תאריך עלייה:  1950
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  שירה
 תקופת הפעילות:  מ-1964
 פרסים והוקרה:  משוררת הבית של המכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בירושלים (2021)  פרס זביגנייב הרברט לשירה (2019)  פרס ניומן (2018)  פרס LericiPea (2014)  פרס יהודה עמיחי (2002)  פרס קוגל (2000)  פרס היצירה לסופרים עבריים (1995)
 
אגי משעול (נולדה ב-20 באוקטובר 1946) היא משוררת ישראלית.
ביוגרפיה

משעול נולדה בעיר צ'כו סילבאניי (בהונגרית סילאג'-צ'ה) (אנ') בטרנסילבניה שברומניה, בשם אגנס (אגי) להורים יהודים דוברי הונגרית, ניצולי שואה. עלתה ארצה בגיל 4 עם הוריה. המשפחה התיישבה בגדרה. כבר בהיותה תלמידת תיכון החלה לכתוב.
היא למדה ספרות, תחילה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ואחר כך באוניברסיטה העברית בירושלים, שבה קיבלה תואר שני בספרות עברית.
במהלך שנות ה-70 הוציאה שלושה קובצי שירה שלא זכו כמעט לתגובה ביקורתית ולהכרה. חדירתה למרכז השירה העברית החלה רק בשנת 1986, כאשר פרסם חוקר הספרות, המתרגם והעורך דוד ויינפלד, שהיה עורך סדרת השירה בהוצאת "כתר", את קובץ שיריה "יומן מטע".
למחייתה, לימדה משעול ספרות בתיכון האזורי "באר טוביה".
בשנות ה-90 זכתה משעול לפופולריות הולכת וגוברת גם בקרב מבקרים וגם אצל קוראים מן השורה, ובשנת 1995 אף זכתה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים. כן זכתה בפרס הראשון על שם יהודה עמיחי, ובפרס עיריית חולון.
בשנת 2002 שיתפה פעולה עם האמנית הפלסטית איריס איריסיה קובליו בספר "מחברת החלומות", ששילב שירים קצרים ועבודות פלסטיות הנוגעות בנושא החלום.
בשנת 2002 הצטרפה לצוות המרצים במכללת עלמא לתרבות עברית, והמשיכה ללמד במכללה שנת 2008. בשנת 2004 הועלה לראשונה, במסגרת פסטיבל ישראל, המופע "ינשופות" - תיאטרון תנועה מוזיקלי המבוסס על שיריה (בימוי: נועה לב, מוזיקה: מיקה דני). בשנת 2006 ראה אור בהוצאת Graywolf בארצות הברית הספר "Look There", המכיל מבחר משיריה בתרגומה של ליסה כץ. בשנה זו אף שימשה, יחד עם פרופ' אריאל הירשפלד, כמנהלת אומנותית לפסטיבל השירה הבינלאומי במשכנות שאננים בירושלים. בשנת 2007 עלה במסגרת פסטיבל ישראל מופע ובו ביצעו קורין אלאל, אפרת גוש ורונית רולנד לחנים חדשים מאת המוזיקאית אלונה טוראל לשיריה של משעול.
לימדה במסלול לכתיבה של אוניברסיטת תל אביב, וכן באוניברסיטת בן-גוריון ובאוניברסיטה העברית. ניהלה בשנים 2011 עד 2014 את בית-הספר לשירה של "הליקון", ומנחה סדנאות כתיבה במסגרות שונות. השתתפה בפסטיבלים רבים לשירה בארץ ובעולם.
אחדים משיריה של משעול הולחנו, בעיקר על ידי קורין אלאל, שבאלבומה "פשוט כל כך" משנת 2008 כלולים חמישה שירים שכתבה משעול. אלאל גם הלחינה את שירה של משעול "נשימה" לזמרת רוני אלטר. שיר נוסף של משעול שזכה ללחן הוא "הצריף", שהלחינה ושרה יהודית רביץ.
ב-2018 הועבר ארכיונה האישי של משעול לספרייה הלאומית בירושלים, ובו כתבי היד שלה, טיוטות, תצלומים, יומנים אישיים, יומני חלום ומכתבים שקיבלה מאנשי רוח ומבקרים.
מונתה לסופר אורח לשנת 2020–2021 במכון הישראלי ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית ירושלים.
חיים אישיים

מתגוררת בכפר מרדכי עם בעלה גיורא העוסק בחקלאות.
בתה היא הזמרת-יוצרת מאיה משעול, ובנה אורי משעול הוא יזם בתחום ההיי-טק והחינוך, מתרגם ספרים מאנגלית לעברית ומוזיקאי.
הוקרה ופרסים

כלת פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים 1995
כלת פרס קוגל של עיריית חולון 2000
הזוכה הראשונה בפרס יהודה עמיחי לשנת 2002
מרב יודילוביץ', פרס דוליצקי יוענק לאגי משעול, באתר ynet, 11 באפריל 2007
ב-2014 זכתה בפרס LericiPea (איט') לשירה באיטליה.
ב-2014 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב, ”על היותה אחת המשוררות הבולטות והאהובות בישראל; על תרומתה האדירה להעשרת התרבות הישראלית; ועל הסיפורת הכנה פרי עטה, המתארת את המצב האנושי ואת החיים תוך שהיא מטביעה בקורא חותם רגשי בל יימחה”.
ב-2016 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן למדע. בנימוקי הוועדה להענקת התואר נכתב כי ”כתיבתה מצטיינת באיזון נדיר בין דיוק פואטי מילולי וצורני לבין נגישות לקורא באמצעות תערובת של שפה מדוברת, סלנג והמצאות מילוליות מקוריות. לעיתים נסוכים באירוניה או בהומור, אלו שירים אישיים מאוד אך בה-בעת מכילים תובנות אנושיות נרחבות.”
ז'נאן בסול, אגי משעול הפקידה את ארכיונה האישי בספרייה הלאומית, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2017
בנובמבר 2018 קיבלה את פרס ניומן לספרות מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, על מפעל חיים בתחום הספרות.
ב-2018 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
ב-2019 הוכרזה כזוכת פרס זביגנייב הרברט לשירה (אנ'), הישראלית היחידה שזכתה בפרס בינלאומי זה, שמטרתו "הכרה בהישגים ספרותיים יוצאי דופן בזירה העולמית האינטלקטואלית והאומנותית"
בשנת 2021 הוכרזה כמשוררת הבית של המכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בירושלים
טבעונות וזכויות בעלי חיים

משעול היא טבעונית ותומכת בפעילות לזכויות בעלי חיים, וברבים משיריה היא עוסקת בנושא זה. בין השאר ניתן למצוא בשיריה מחאה נגד תעשיית הבשר על ניסויים בבעלי חיים ועל נטישת כלבים. השיר "אפרוח" מורכב כולו מטקסט מתוך התקנות שקבע משרד החקלאות לחוק צער בעלי חיים, המורות כיצד יש לגרוס אפרוחים כאשר אין להם ערך כלכלי לתעשיות הבשר או הביצים.
ניתוח וביקורת

בשנת 2003 הוציאה משעול אוסף משיריה עד כה, הכולל מסה מקיפה מאת חוקר הספרות דן מירון. במאמר, שכותרתו "הסיבילה הקומית", ניתח מירון את עולמה השירי של משעול החל מספריה הראשונים, וקבע בין השאר כי ”אגי משעול היא משוררת שעומדת עתה במלוא כוחה, בצהרי היום השירי הגדול שלה... אגי משעול שייכת, ללא ספק, לשושלת המשוררות העבריות הגדולות - רחל בלובשטיין, יוכבד בת-מרים, לאה גולדברג, דליה רביקוביץ ויונה וולך”. עם זאת, במעמדה המרכזי של משעול בשירה העברית הטילו ספק מספר מבקרים, בהם יצחק לאור וגבריאל מוקד, המגדיר אותה כ"משוררת מן השורה השנייה".
ספרי שירה

קודם תפסתי רגע, הוצאת י. גולן, 1968
נני ושנינו, עקד, 1972
סריטה של חתול, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1978
גַלוֹפּ, הקיבוץ המאוחד, 1980
יומן מטע, הוצאת כתר, 1986
יונת פקסימיליה, הקיבוץ המאוחד, 1991
השפלה הפנימית, הקיבוץ המאוחד, 1995
ראה שם, תג-הליקון, 1999
מחברת החלומות, אבן חושן, 2000
נרות נץ החלב, אבן חושן, 2002
מבחר וחדשים, הקיבוץ המאוחד, 2003
מומנט, הקיבוץ המאוחד, 2005
קורים דברים, הקיבוץ המאוחד, 2007
ביקור בית, הקיבוץ המאוחד, 2009
סידור עבודה, הקיבוץ המאוחד, 2012
ערה, הקיבוץ המאוחד, 2013
מלאך החדר, הקיבוץ המאוחד, 2015
מה לך נשמונת, הקיבוץ המאוחד, 2019
קפל, הקיבוץ המאוחד, 2020
שירים זה מכשפות, הקיבוץ המאוחד, 2024
לקריאה נוספת

קובי נסים, "חיתוך דיבור כפול", על המשמר, 9 באוגוסט 1991, עמ' 21. על: אגי משעול, יונת פקסמיליה: שירים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1991).
נוית בראל, "מה מוביל את השיר כולו", על הספר "ביקור בית" מאת אגי משעול. עתון 77, גיליון 343 (דצמבר 2009), עמ' 8–9.
אגי משעול, "הרוח שבין החתלתול למלאך", בתוך רות קרטון-בלום (עורכת), מאין נחלתי את שירי - סופרים ומשוררים מדברים על מקורות השראה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2002, עמ' 49–62
רוז'ה פלנצבוים גבר, להתגעגע לקיוטו: פנטזיית הזהב בשירתם של יצחק לאור ואגי משעול, רסלינג, 2016
דן מירון, הקול האורפיאי: עיונים בשירתן של משוררות ישראליות, כרך 2: אגי משעול, יהודית מוסל־אליעזרוב, בת־מרים, הוצאת אפיק, 2017.
אגי משעול, לא היו נפגעים, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 337–338, הוצאת כרמל, 2017.
ערן ויזל, '"בנאות דשא": תהלים כג ושה"ש ה בעולמה השירי של אגי משעול', in Haim Goldfuss et al (eds.), “Isaac went out... to the field” (Genesis 24:63): Studies in Archaeology and Ancient Cultures in Honor of Isaac Gilead, Oxford: Archaeopress, pp. 374–390
הערות שוליים

↑  ראיון באתר "סומבאט" 2008
↑  הספרייה הלאומית, לעבור דירה לארכיון: המשוררת אגי משעול הפקידה את ארכיונה בספרייה הלאומית, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 29.08.2017
↑  מרב יודילוביץ', לראשונה יוענק פרס יהודה עמיחי לשירה עברית, באתר ynet, 1 בינואר 2002
↑  תעודה, באתר אוניברסיטת תל אביב
↑  אגי משעול, באתר מכון ויצמן למדע
↑  מקבלי תואר כבוד, באתר של אוניברסיטת בר-אילן
↑   גילי איזיקוביץ, אגי משעול היא זוכת פרס זביגנייב הרברט לשירה, באתר הארץ, 11 במרץ 2019
↑  כאן שיר: אגי משעול - אפרוח בערוץ היוטיוב של כאן, 10 בנובמבר 2016
↑   אילן ברקוביץ', משורר בשטח | חיה ארוזה בתוך בנאדם, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2020
↑   אלון רג'ואן, השירה כמרחב מוגן, נעים ותקשורתי, שמתרחק מסיכונים, באתר הארץ, 16 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305556505171  PLWABN: 9810659408205606  BnF: cb14542907s (data)  CANTIC: a11450708  GND: 1169701108  ISNI: 0000 0000 6656 6163  LCCN: n89134582  MusicBrainz: 670f1e66-8a88-48b1-9edc-098d7036c5d0  NSK: 000650578  RERO: 02-A018059179  SUDOC: 129029564  VIAF: 12544339   WorldCat (עם VIAF): 12544339 
אגי משעול (2012)
Waze

| --- | --- |


צילום מסך מתוכנת הניווט לiOS
 מפתח:  Waze Mobile‏; ארצות הברית2013, Google (בעלים)  – הווה
 מחזור חיים:  2006, ישראל ישראל (בתור FreeMap Israel) – הווה
 גרסה אחרונה:  4.100.0.1 (10 בדצמבר 2023) 
 מערכת הפעלה:  אנדרואיד, iOS 
 סוג רישיון:  קנייני, Freeware
 קטגוריה:  ניווט
 www.waze.co.il
 
Waze (מסוגנן בתור waze ונהגה בתור וְוֶייז – עיוות כתיב של המילה באנגלית ways, "דרכים") הוא יישומון ניווט GPS חינמי ושיתופי לטלפונים ניידים חכמים, שפותח על ידי חברת ההזנק הישראלית "Waze Mobile" ונמכר לחברת "גוגל" ב-2013.
בתחילת דרכו (2006) נקרא המיזם "FreeMap Israel".
אופן השימוש

השימוש ב-Waze הוא בעזרת חיבור מקוון לאינטרנט, שבעזרתו נטענים המפות והמידע.
הניווט בעזרת Waze משרת שתי מטרות עיקריות:
הגעה ליעד שהמשתמש יודע את כתובתו, אך אינו מכיר את הדרך אליו.
הגעה ליעד שהמשתמש מכיר את הדרך אליו, תוך בחירת חלופת הדרך המהירה ביותר להגעה ליעד זה, בהתחשב בעומסי התנועה בחלופות השונות.
התוכנה פועלת בצורה שיתופית והיא מתעדכנת על ידי קהילת המשתמשים (חוכמת ההמונים). המידע המתקבל מכל משתמש, מועבר לשאר המשתמשים בתוכנה כדי לעדכן כבישים/דרכים, מקומות ומספרי בתים, וכן כדי להתריע על עומסי תנועה, ניידות משטרה, חסימות ומכשולים בכביש. נוסף על כך, נשלח מכל משתמש מידע הכולל את מהירותו ומיקומו, ומשמש את היישומון לניווט יעיל (כך, למשל, התוכנה יכולה לזהות גודשי תנועה באופן אוטומטי).
המפות הקיימות כיום בתוכנה מכסות מעל ל-100 מדינות; הבולטות שבהן: ארצות הברית, קנדה, צרפת, גרמניה, איטליה, הולנד, בלגיה, ישראל, צ'כיה, אקוודור (חלקי), ארגנטינה, פנמה והאי היווני רודוס.
התוכנה מאפשרת לראות את מיקום כל המשתמשים בתוכנה על המפה, ולתקשר עמם, על ידי "פינג" (שליחת בקשה לשיחה).
גרסאות עדכניות של התוכנה פועלות תחת מערכות ההפעלה: iOS ואנדרואיד. גרסאות קודמות של התוכנה פעלו גם תחת Windows Phone 8, סימביאן ובלקברי.
היסטוריה

בשנת 2006 הוקם על ידי אהוד שבתאי מיזם קהילתי בשם "FreeMap Israel – פרויקט המיפוי החופשי של ישראל". מטרת המיזם הייתה "לייצר בעזרת קהילת המשתמשים בסיס נתונים דיגיטלי חופשי של מפת ארץ ישראל, ולהבטיח שימוש חופשי בתכנים, עדכונם והפצתם לשימוש לא מסחרי, באופן נוח ככל הניתן". כעבור כשנתיים, בשנת 2008, פורסמה הודעה באתר המיזם: "יש לנו שם וכתובת חדשים ומעתה אנו נקראים Waze". במקביל, נוסדה חברת LinQmap בישראל על ידי אורי לוין- מהנדס תוכנה, אהוד שבתאי, ואמיר שנער. בשנת 2009, שם החברה שונה ל"ווייז מובייל בע"מ" ולמנכ"ל החברה מונה נועם ברדין. על בחירת השם `Waze` סיפר אורי לוין: "במקרה של וייז כמובן שרצינו לרשום אותה עם הכתיב הנכון — `Ways`, אבל מי שהחזיק בדומיין הזה רצה חצי מיליון דולר, סכום שאז לא היה לנו. עבור שם המתחם `Waze" רצו רק 12 אלף דולר".
בדצמבר 2011 העסיקה החברה 80 עובדים – 70 ברעננה, ישראל ו-10 בפאלו אלטו, קליפורניה. ב-2010, בסבב השני, החברה גייסה 25 מיליון דולר. ב-2011, החברה תכננה להפיק רווחים באמצעות פרסום מבוסס מיקום ולהתרחב לאסיה; בעקבות כך, גייסה כ-30 מיליון דולר למימון.
ביוני 2013 השתמשו בתוכנה כ-51 מיליון נהגים.
ב-11 ביוני 2013 הודיעה חברת גוגל כי רכשה את Waze תמורת סכום של 966 מיליון דולר.
ב-2015 השיקה החברה אפליקציית שירות נסיעות משותפות בשם RideWith (לאחר מכן שונה השם ל-Waze Carpool). בשנת 2022 הוחלט בחברה להפסיק את שירות הקארפול.
בפברואר 2017 הודיעה החברה על שילוב Waze כמערכת הניווט המובנית של יצרני רכב אחדים במסגרת קונסורציום Smart Device Link.
מ־2018, ניתן להשתמש ב־Waze גם ב־CarPlay של Apple, לאחר שעד אז ניתן היה להשתמש רק בשירות המפות של החברה וביישומוני ניווט אחרים.
עוד באותה שנה השיקו Waze תוצאה של שיתוף פעולה ביניהם וחברות הסטרימינג למוזיקה כגון Spotify ו־Apple Music על מנת לתפעל את יישומוני המוזיקה השונים היישר מתוך Waze.
לקראת סוף שנת 2020 הודיע נועם ברדין על התפטרותו, וזו נכנסה לתוקף בפברואר 2021. במאי אותה שנה מונתה נהא פאריק' (Neha Parikh) למנכ"לית Waze.
בדצמבר 2022 פורסם שעובדי Waze ישולבו במחלקת "גיאו" של גוגל.
ביוני 2023 פורסם שגוגל תבטל את מערך הפרסום העצמאי של וייז ותחליף אותו במערך הפרסום של גוגל, דבר שיביא לפיטורי עשרות מעובדי וייז.
היסטוריה > תביעות

במרץ 2014 הוגשה בקשה לאישור תובענה ייצוגית נגד וייז מובייל ומייסדיה ונגד חברת אקרום (ישראל) בטענה של הפרת התחייבויות כלפי משתמשי FreeMap, שעליה התבססה Waze. בין השאר, נטען כי הבעלות שייכת גם למשתמשים, וכי על כל המפות וכל שכבות הנתונים שבהן להיות נגישים ופתוחים לשימוש לכל מי שיחפוץ בכך. במרץ 2017 דחה בית המשפט את הבקשה לאישור תובענה ייצוגית וחייב את התובעים בהוצאות של 10,000 ש"ח. ערעור לבית המשפט העליון נדחה בינואר 2019, תוך שהשופטים כותבים שהדחייה היא פרוצדורלית "הגם שהתובענה מעלה שאלות מעניינות".
בפברואר 2016 הוגשה לבית המשפט הפדרלי במדינת דלאוור שבארצות הברית תביעה של חברת מקור הישראלית, נגד חברת גוגל, הבעלים של אפליקציית Waze, על הפרה של שני פטנטים בתחום טכנולוגיה לניטור תנועה, המאפשר לנהגים להימנע מפקקי תנועה.