stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יומני גבע

יומני גבע היו יומני קולנוע שהפיקה חברת "סרטי גבע" והוקרנו בבתי הקולנוע בישראל כיומני חדשות לפני הסרט העיקרי בשנים 1952–1970.
את "סרטי גבע" הקימו חלוצי הקולנוע הישראלי, המפיקים מרדכי נבון ויצחק אגדתי, אחיו של ברוך אגדתי. יומני הקולנוע של האולפנים הוקרנו בבתי קולנוע טרם ההצגה הראשית, לסירוגין עם יומני הקולנוע של המתחרה, "יומני כרמל". למרות שאולפני גבע היו חברה פרטית, והיומנים היו יוזמה מסחרית, ברקע להפקת היומנים גם מעורבות פוליטית של דוד בן-גוריון, אשר דחף להפקת היומנים המתחרים ל"כרמל" לאחר שאלה האחרונים היו בשליטה חלקית של שרי הפנים של הפועל המזרחי. היומנים היו למעשה המשך של סדרת יומנים קודמת, שהופקה על ידי קולקטיב האמנים החולוני "קולון-גבע" בין 1950 ל-1952 והיוזם הראשי של יומנים קדומים אלה, שאול גוסקינד, המשיך לפעול להפקת יומני גבע.
אות הפתיחה של יומני גבע היה המנגינה "World of Sport".
בין הקריינים של יומני גבע בלטו קרייני קול ישראל גדעון לב-ארי ואלימלך רם. רבים מן היומנים בוימו על ידי הבמאי נתן גרוס והצלמים אדם גרינברג ודוד גורפינקל התחילו את דרכם ב"גבע".
עם הקמת הטלוויזיה הישראלית ב-1969 ירד הביקוש ליומני חדשות קולנועיים, ויומני גבע הופסקו. הסרט "שגעון של מולדת" מ-1980 מכיל אסופה של קטעי יומני גבע מן השנים 1953 ועד להפסקת שידורם.
התמלוגים מהקרנת יומני גבע היו מוקד לסכסוך משפטי בין השותפים לשעבר בחברת האולפנים המאוחדים (עיזבונו של נבון המיוצג על ידי חברת "ברקי פטה המפריס" מחד ואולפני הרצליה, מפיקיהם של יומני כרמל מאידך).
ראו גם

יומני כרמל
הערות שוליים

↑  יצחק דנון, ‏ביהמ"ש: "יומני גבע" אינם שייכים לאולפני הרצליה; ישיבו כל רווח שהפיקו מהם, באתר גלובס, 25 במרץ 2008
↑  פסק הדין בעליון - ז. גלסברג, פסיקה: פיצויים ללא הוכחת נזק – סעד שאינו תמיד זמין, פיטפוטנטים, 11 באפריל 2012
יחסי אנגולה–ישראל

| יחסי אנגולה–ישראל |
| --- | --- |
אנגולה: ישראל
   לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   

אנגולה: ישראל
שטח (בקילומטר רבוע)
1,246,700: 22,072
אוכלוסייה
38,173,511: 9,961,867
תמ"ג (במיליוני דולרים)
84,723: 509,901
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,219: 51,185
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: דמוקרטיה פרלמנטרית

שגרירות אנגולה בתל אביב
בין מדינת ישראל ורפובליקת אנגולה קיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים נכון לשנת 2021, וכן שיתוף פעולה בנושאים שונים, בעיקר בתחומי המדע והחקלאות.
היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות החלו עוד בראשית שנות ה-60, בתקופה בה אנגולה נאבקה על עצמאותה, כאשר ישראל שיגרה בחשאי משלוחי נשק לתנועה העממית לשחרור אנגולה, אשר שימשה בראשיתה כגורם המרכזי במאבק לעצמאות כנגד הקולוניאליזם הפורטוגלי. במהלך תקופה זו, רבים מחברי התנועה נשלחו לישראל לאימונים, והולדן רוברטו, ראש התנועה העממית, ביקר בעצמו בישראל. הסיוע הישראלי המשיך גם בימיה הראשונים של מלחמת האזרחים באנגולה, אשר החלה בשנת 1972, כאשר מרבית הסיוע הצבאי הישראלי נשלח דרך שטחה של זאיר. עם זאת, היחסים בין המדינות נותקו בעקבות מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973, אשר הובילה לניתוק היחסים של רבות ממדינות אפריקה עם ישראל, ובכללן אנגולה.
במהלך מלחמת האזרחים באנגולה, האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה בהובלת ז'ונאס סאווימבי נתמך במאבקו נגד ממשלת אנגולה המרקסיסטית על ידי גורמים זרים רבים, בהם ארצות הברית. הממשלה שנגדה לחם נתמכה על ידי ברית המועצות, קובה וניקרגואה. סאווימבי וארגונו היוו ציר במלחמה הקרה, בין גושי המערב והמזרח באנגולה. ביוני 1990 טענה ממשלת אנגולה כי מדינת ישראל, סייע לסאווימבי ולמורדים, בתוכנית להפיל את השלטון, אולם שנתיים אחר כך אמר יועץ הנשיא בריאיון עיתונאי כי ישראל חתמה על הסכם עם אנגולה לאספקת נשק, תמורת יהלומים. זאת לאחר חתימת הסכם שלום בחסות האו"ם ברית המועצות וארצות הברית.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות חודשו באופן רשמי בשנת 1993, בעקבות חתימת הסכמי אוסלו, וכעבור שנה חידוש היחסים קיבל גושפנקה רשמית עם פתיחתה מחדש של שגרירות ישראל בלואנדה, בירת אנגולה. לתפקיד השגריר באנגולה מונתה הדיפלומטית תמר גולן, כאשר בסיום כהונתה כשגרירה חזרה לאנגולה, לבקשת נשיא הרפובליקה, כדי לסייע בכינון הוועדה הלאומית ללוחמה במוקשים, וזאת כמומחית מטעם האו"ם. בשנת 2000 גם אנגולה פתחה שגרירות רשמית בישראל.
היחסים בין שתי המדינות הוסיפו להתהדק במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, כאשר בשנת 2005 נשיא אנגולה, ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש, קיים ביקור רשמי ראשון בסוגו בישראל, במסגרתו נידונו אפשרויות להרחבת הסחר ההדדי בין שתי המדינות, לאחר חתימת הסכם כלכלי. עם זאת, בשנת 2010 התקיימה תקרית דיפלומטית זוטא בין שתי המדינות, כאשר אנגולה סירבה לקבל את מינויו של יצחק ינוקא כשגריר ישראל באנגולה, וזאת בשל היותו הומוסקסואל מוצהר.
באוגוסט 2012, ראש ממשלת אנגולה הגיע לירושלים לביקור שנמשך שלושה ימים, במהלכו חתמו נציגי שתי המדינות על הסכם לחיזוק הקשרים ההדדיים. נשיא מדינת ישראל שמעון פרס אמר בתגובה לחתימת ההסכם, כי שיתוף הפעולה בין שתי המדינות יבוסס על תחומי המדע והטכנולוגיה, התחום הכלכלי, וכן נושאי ביטחון למיניהם. ראש ממשלת אנגולה בתגובה הביע רצון לקיים ולהרחיב את שיתוף הפעולה בין שתי המדינות בתחומים אלו, ובתחומים נוספים.
ב-29 בנובמבר 2012, תמכה אנגולה בהחלטה בהחלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם, על קבלת פלסטין כחברה ה-194 באו"ם.
בדצמבר 2016 אנגולה, כנציגה לא קבועה במועצת הביטחון של האו"ם, הצביעה בעד החלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם שקבעה שההתנחלויות הישראליות בשטחים שנכבשו בשנת 1967 בגדה המערבית ובמזרח ירושלים, המכונים על ידי מועצת הביטחון בשם "השטחים הפלסטיניים הכבושים", אינן חוקיות.
יחסים כלכליים

חידושם של היחסים הדיפלומטיים בשנת 1993 הביא לעלייה ניכרת בהיקף הסחר ההדדי שבין שתי המדינות. בעיקר יצוא של יהלומים ונפט לישראל, תמורת נשק. בין השאר מכרה התעשייה האווירית לישראל לאנגולה ציוד ביטחוני בשווי עשרות מיליוני דולרים וחברת אלישרא השביחה בישראל מטוס מודיעין עבור אנגולה.
במהלך שנות ה-90 נחתמו מספר עסקאות נשק בין שתי המדינות. אחת מאותן העסקאות, הידועה בשם "אנגולה-גייט", אשר התרחשה בין השנים 1993–2000, בסדר גודל של כ-790 מיליון דולרים, כללה את איש העסקים הישראלי ארקדי גאידמק. גאידמק תיווך בשורה של עסקאות נשק מרוסיה ומצ'כוסלובקיה לאנגולה, ואף קנה את החוב ההיסטורי של אנגולה לברית המועצות (חוב שעבר לרוסיה). אנגולה שילמה לו בנפט וביהלומים אותם שיווק בעולם, בסיוע איש העסקים לב לבייב. לבייב עצמו קיבל זיכיון בלעדי לשיווק רוב ייצוא היהלומים של אנגולה, בהיקף כמיליארד דולר בשנה. הוא הקים חברה בשיתוף ממשלת אנגולה ששיוקה את המותג "יהלומי אנגולה", שכמתחרה בתאגיד דה בירס. בנוסף, הקים באנגולה את מלטשת היהלומים הגדולה ביותר באפריקה. בשנת 2012 תבע גאידמק את לבייב בלונדון, בטענה כי גנב את החצי שלו במיזם היהלומים. אחר כך טען כי שוכנע לחתום על הסכם פשרה עם לבייב במרמה, ולבסוף באפריל 2014, הפסיד בתביעה.
ביוני 2005, בעת ביקור נשיא אנגולה בישראל, נחשף כי 15% מיבוא הנפט של ישראל מגיעה מאנגולה. באותו ביקור הוסכם על הכפלת היבוא לישראל.
בין סוחרי הנשק הישראלים הגדולים ביותר באנגולה היה איתן סטיבה, שהתקרב לנשיא אנגולה הרודן דוש סנטוש, והיה ביחסי ידידות עימו. לפי הפרסומים בתקשורת סטיבה, יחד עם שותפיו, הרוויחו כמיליארד שקל בעסקאות אלו.
לאחר סופה של מלחמת האזרחים, בשנת 2006, הייתה אמורה להתבצע עסקת נשק בשווי של כמיליארד דולר בין שתי המדינות, בתיווכם של סוחר נשק ישראלי וגנרל בצבאו של דוש סנטוש, אך בסופו של דבר, היא לא יצאה אל הפועל.
בינואר 2013 שכרה אנגולה את שירותיו של לווין התקשורת עמוס 5 של חברת חלל תקשורת.
ראו גם

אנגולה-גייט
ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש
תמר גולן
ארקדי גאידמק
לב לבייב
יהודית מבתוליה (סרט, 1914)

| --- | --- |

יהודית מבתוליה
 מבוסס על:  ספר יהודית
 בימוי:  ד. וו. גריפית', כריסטי קבאני 
 הופק בידי:  ד. וו. גריפית'
 תסריט:  ד. וו. גריפית', פרנק וודס, תומאס ביילי אולדריץ' 
 עריכה:  ג'יימס סמית 
 שחקנים ראשיים:  בלאנש סוויט הנרי וולת'אל
 צילום:  בילי ביצר 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  ביוגרף (Biograph)
 חברה מפיצה:  General Film Company 
 הקרנת בכורה:  8 במרץ 1914
 משך הקרנה:  61 דקות
 שפת הסרט:  סרט אילם (כתוביות באנגלית)
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ביוגרפי, סרט היסטורי, סרט הרפתקאות, סרט אילם, מלודרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
יהודית מבתוליה
בלאנש סוויט, בתפקיד יהודית
יהודית מבתוליה (באנגלית: Judith of Bethulia) הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1914 בבימויו של ד. וו. גריפית' ובכיכובם של בלאנש סוויט והנרי וולת'אל. הסרט מבוסס על מחזה באותו שם שנכתב בידי תומאס ביילי אולדריץ'. זהו הסרט הראשון באורך מלא שנעשה על ידי חברת ההפקה ביוגרף (אנ'). לסרט זה מעמד מיוחד ביצירתו של גריפית', מחשובי המפתחים של אמנות הקולנוע ומגדולי הבמאים, בהיותו החוליה המקשרת בין הסרטים הקצרים לסרטי האפוס הגדולים שלו.
זמן קצר לאחר השלמת הסרט התגלעו חילוקי דעות בין גריפית' לביוגרף והוא עזב את החברה. ביוגרף עיכבה את יציאתו של הסרט לאקרנים עד לאחר עזיבתו, כדי לא לשלם לו את חלקו ברווחים.
צוות השחקנים

בלאנש סוויט – יהודית
הנרי וולת'אל – הולופרנס
מאי מארש – נעמי
רוברט הארון – נתן
ליליאן גיש –אם צעירה
קייט ברוס – שפחתה של יהודית
תקציר העלילה

הסרט מבוסס על ספר יהודית, אחד הספרים החיצוניים לתנ"ך. האשורים צרים על העיר בתוליה אשר מגינה על ירושלים. במהלך המצור הם לוקחים בשבי את נעמי (מאי מארש), אישה יהודייה תושבת בתוליה, וקושרים אותה לעמוד באוהל. פרנסי העיר המורעבת מוכנים להיכנע אבל ליהודית (בלאנש סוויט), אלמנה יהודייה תושבת העיר, יש רעיון כיצד להציל את עמה מרעב וכניעה,
יהודית מתקשטת והולכת בליווי שפחתה (קייט ברוס) אל המחנה האשורי. שם היא מצליחה להקסים את מפקד המחנה הולופרנס (הנרי וולת'אל), גנרל בצבאו של נבוכדנצר. היא מפתה אותו וגורמת לו לשתות לשוכרה ואז, לאחר שנרדם, עורפת את ראשו בעזרת סיף פרשים. היא חוזרת לבתוליה כגיבורה עם ראשו הערוף של הולופרנס.
כאשר חייליו של הולופרנס מגלים את גופת מפקדם הם נכנסים לפאניקה, נסים לכל עבר ונעמי משוחררת בידי אהובה, נתן (רוברט הארון). הסרט מסתיים בתיאור יהודית מתפללת תפילת הודיה לאלוהים, לבדה.
ביקורות

הסרט קיבל ביקורות חיוביות. מגזין וראייטי כתב ב-27 במרץ 1914: "לא קל להתוודות שאינך ראוי למשימה נתונה, אך תיאור הולם של יהודית מבתוליה הוא, בלשון המעטה, תפקיד של אדם מבוגר".
המגזין The Moving Picture World כתב ב-7 במרץ 1914: "יצירה מרתקת של אמנות ברמה גבוהה, יהודית מביתוליה לא רק ידורג כהישג במדינה זו, אלא יילקח לתשומת ליבם של מפיקים זרים".
הערות שוליים

↑  
"Judith of Bethulia". ספריית הקונגרס. (באנגלית)
↑  
הלחמי, יוסי (2004). "גריפית ו"יהודית מבתוליה"" (PDF). סינמטק תל אביב. p. 16.
1 2  
"Judith of Bethulia (1914)". A Cinema History. (באנגלית)
↑  
"Judith of Bethulia, A review by John DeBartolo". The Moving Picture World. (באנגלית)
יוסי עטיה

| --- | --- |
יוסי עטיה
יוסי עטיה
 לידה:  6 באוקטובר 1979 (בן 45)
 סוגה מועדפת:  סאטירה, קומדיה שחורה
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 עיסוק:  במאי, תסריטאי, שחקן, אמן
 מקום לימודים:  2004 - בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה  2007 - תואר ראשון בספרות, אוניברסיטת תל אביב  2010 - קורס משחק מול מצלמה אצל רות דייכס  2015 - תואר שני בבימוי והפקה, בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב
 יצירות בולטות:  2019 - נולדתי בירושלים ואני עדיין חי
 פרופיל ב-IMDb
יוסי עטיה (נולד ב-6 באוקטובר 1979) הוא במאי, תסריטאי, שחקן ואמן ישראלי.
ביוגרפיה

עטיה נולד וגדל בירושלים. בנעוריו למד בתיכון רנה קסין. בשנת 2004 סיים לימודי בימוי והפקה במסלול המלא בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ובשנת 2007 סיים לימודי תואר ראשון בספרות מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2010 למד משחק מול מצלמה אצל רות דייכס ובשנת 2015 סיים לימודי תואר שני בבימוי והפקה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2008–2010 השנים עטיה לימד במרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית בחולון. בין השנים 2007–2012 לימד קולנוע בתיכון עירוני א' בתל אביב. בשנת 2016 לימד דוקו-סאטירי בחוג לתקשורת במכללה למנהל.
קריירה

בשנת 2001 עטיה הקים ושיחק בקבוצת תיאטרון אימפרוביזציה שפעלה בתיאטראות פרגוד וקטרון בירושלים.
בשנת 2010 יצר מופע קומי-אורבני בשם "מסטוץ לקשר" שהוצג בפסטיבל "תלוי במקום" בתל אביב והגיש פינה סאטירית בתוכנית "העולם הבוקר" עם אברי גלעד בערוץ 2.
בשנת 2018 הצטרף לצוות הכותבים של גב האומה.
קריירה > יוסי עטיה ואיתמר רוז

בין השנים 2005–2010 עטיה עבד בשיתוף פעולה עם איתמר רוז, וביחד הם יצרו ושיחקו בכעשרים סרטי סאטירה קצרים. עם הבולטים שבהם ניתן למנות את ה"שירותרום", "מדינת ערב היהודית" ו"דרפור". הסרטים נוגעים בסוגיות חברתיות ופוליטיות במטרה לשפוך אור חדש על המציאות ועל נושאים מעוררי מחלוקת. הסרטים מנפצים טאבואים, מתמודדים עם נושאים כגון הומוסקסואליות, אבל, שכול, אונס, כיבוש, פיגועי התאבדות ומלחמת לבנון השנייה.
הסרטים הוקרנו בתחילה בבתי קפה, פאבים, מועדונים וגלריות, אך בהמשך הוצגו במוזיאונים ופסטיבלי קולנוע רבים; מרכז פומפידו, פריז; גלריית טייט, לונדון; פסטיבל הסרטים הבינלאומי של רוטרדם; המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון; מוזיאון חיפה ומוזיאון הרצליה. בנוסף, הסרטים הוצגו במסגרת סל תרבות בבתי ספר ברחבי ישראל.
קריירה > נולדתי בירושלים ואני עדיין חי

בשנת 2012 יצר עטיה סיור פרפורמטיבי בשם "מטראומה לפנטזיה", במסגרת "פסטיבל מתחת להר" בירושלים. הסיור נערך ברחוב יפו והתחקה אחרי פיגועי ההתאבדות שהתרחשו באזור בין השנים 2005–2010. הסיור תועד בסרטון קצר שזכה בתחרות הפיצ'ינג בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2015; הוא שימש בסיס לסרט קצר בן שמונה דקות בעל אותו שם שעטיה כתב וביים בשנת 2015 והוקרן בפסטיבל לקולנוע יהודי במיאמי.
בשנת 2018 עטיה ודוד אופק זכו במענק הפצה מטעם החממה הבינלאומית לקולנוע ירושלים של סם שפיגל.
בשנת 2019 ביים עטיה ביחד עם דוד אופק סרט עלילתי באורך מלא שצמח מתוך הפרפורמנס והסרט הקצר. הסרט צולם בסגנון תיעודי בהשתתפות תיירים אמיתיים. עטיה כתב את התסריט ומשחק בתפקיד הראשי. הוא יוקרן בבכורה ארצית בפסטיבל הקולנוע ירושלים במסגרת התחרות לקולנוע ישראלי עלילתי.
פילמוגרפיה

| שנה | שם הסרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | ילדים במלחמה | בימוי, תסריט, משחק (ביחד עם איתמר רוז) | צולם במהלך מלחמת לבנון השנייה. עטיה ורוז מבקרים בחוף הים כשהם מחופשים לילדים ומבקשים מאנשים שונים לגלם את הוריהם. "הילדים" שואלים את הוריהם שאלות בוטות בדבר הסיבות למלחמה וההצדקה לה. |
| 2006 | השירותרום | בימוי, תסריט, משחק (ביחד עם איתמר רוז) | הסרט מנסה להראות כיצד צה"ל, שמקבל את הנתח הגדול ביותר מתקציב המדינה, מקבץ נדבות מאזרחים קשי יום. |
| 2006 | הפצצה האיראנית | בימוי, תסריט, משחק (ביחד עם איתמר רוז) | יוסי עטיה ואיתמר רוז מתחזים לפקחי גרעין איראנים ויוצאים לדימונה כדי לבדוק האם לישראל יש נשק גרעיני. |
|  | יום הזיכרון | בימוי, תסריט, משחק (ביחד עם איתמר רוז) | עטיה ורוז מציעים לעוברי אורח ברחוב הזדמנות להנציח עצמם בווידאו שישודר אם ייהרגו בפיגוע טרור. |
|  | טילים על תל אביב | בימוי, תסריט, משחק (ביחד עם איתמר רוז) | במלחמת לבנון השנייה שיגר החזבאללה טילים לעבר מרכזה וצפונה של ישראל. עטיה ורוז צילמו מבזק חדשות המדמה נפילת טיל על תל אביב. |
|  | מדינת ערב היהודית | בימוי, תסריט, משחק (ביחד עם איתמר רוז) | השנה היא 2020 וחלקו הארי של אזרחי ישראל ערבים. עטיה ורוז מבקרים בטייבה ומנסים להציג, ביחד עם אחיהם הערבים, חזון של מדינה יהודית-ערבית מאוחדת. |
|  | אונס בחיל האוויר | בימוי, תסריט, משחק (ביחד עם איתמר רוז) | איתמר רוז ויוסי עטיה יוצאים לבדוק האם הציבור באמת מזועזע מפרשת אונס הקטינה בבסיס בדרום כפי שזה משתקף בתקשורת. |
|  | דארפור | בימוי, תסריט, משחק (ביחד עם איתמר רוז) | רוז ועטיה בונים גדר תיל על חוף ימה של בת ים, הם משחקים ביחד עם עוברי אורח. חלקם מחופשים לפליטים סודניים המנסים לחצות את הגבול, בעוד אחרים מגלמים את דמותם של שומרי הגבול הישראלים. |
| 2010 | שלולית | בימוי, תסריט | סרט קצר, גבר צעיר במסיבת פורים מקבל שיחת טלפון שעומדת להרוס לו את הלילה. |
| 2016 | תחכמוני 9 | בימוי, תסריט | סרט סרט תיעודי קצר על משפחת אמו |
| 2015 | נולדתי בירושלים ועדיין חי | בימוי, תסריט, משחק | סרט קצר, קומדיה שחורה אודות רונן מטלון, מדריך טיולים ירושלמי שמעביר את הסיור "מטראומה לפנטזיה" בעקבות פיגועי טרור ברחוב יפו. |
| 2017 | בית בגליל | משחק | בימוי: אסף סבן, משחק: אודי רצין, נועה קולר |
| 2018 | גב האומה | תסריט |  |
| 2019 | נולדתי בירושלים ואני עדיין חי | בימוי, תסריט, משחק | סרט עלילתי באורך מלא, פיתוח של הסרט הקצר. |
לקריאה נוספת

Keren Goldberg, "Truth or Dare: The Politics of Parafiction Art", Department of Critical Writing in Art and Design, Royal College of Art, London, U.K.
Keren Goldberg, "The Melting Pot – Parafiction Art in Israel and Palestine", in JAWS: Journal of Arts Writing by Students, Vol. 1, Issue 1, pp. 139–142 (January 2015)
Sperber, David (ed.). "Fringes – Jewish Art as an Israeli periphery". Bar-Ilan University publishing. Jerusalem: Winter 2010.
Hagag, Guy. "Behind the mountain, second day: An obligatory tour in Jerusalem". Jerusalem Season of Culture. July 31, 2012.
Harris, Rachel S. and Omer-Sherman, Ranen (editors). "Narratives of Dissent: War in Contemporary Israeli Arts and Culture", Wayne State University Press, 2012.
הערות שוליים

↑  תום שגב, "הדבר האמיתי", באתר הארץ, 28 באפריל 2006
↑  יוסי עטיה / איתמר רוז - סרטים סאטיריים קצרים, באתר סל תרבות ארצי(הקישור אינו פעיל)
↑   נולד בירושלים ועדיין חי, 2015, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:53)
↑  נולדתי בירושלים ואני עדיין חי, באתר מנה ראשונה - סרטים ישראלים קצרים, ‏2015
↑   "נולדתי בירושלים ואני עדיין חי (2015)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  "הברדלס מאנטוליה" (טורקיה) ו"נולד בירושלים ועדיין חי" (ישראל) הם הזוכים הגדולים בחממת סם שפיגל לקולנוע בינלאומי 2018, באתר ספ שפיגל בית ספר ליצירה קולנועית, ‏יולי 2018
↑  אינה טוקר, הוכרזו הזוכים בחממה הבינלאומית לקולנוע ירושלים, באתר ynet, 8 ביולי 2018
↑  יעל שוב, ‏פסטיבל ירושלים 2019: עשרה סרטים שאסור לפספס, באתר "Time Out ישראל", 18 ביולי 2019
↑   איתי שטרן, סרטים של ירון שני, לימור שמילה וגור בנטביץ' בפסטיבל ירושלים, באתר הארץ, 2 ביולי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8487 4354  LCCN: no2010136853  VIAF: 122409552   WorldCat (עם VIAF): 122409552 
יוסי עטיה ואיתמר רוז מתוך הסרט "שירותרום"
מתוך הסרט "דארפור"
יומני היקר

| --- | --- |

סמליל התוכנית
 מבוסס על:  "The Mortified Guide"
 סוגה:  תוכנית אירוח בידורית
 יוצרים:  מיטל בבילה עודד לוטן רות יעקובי
 בימוי:  עודד לוטן
 משתתפים:  ראו בגוף הערך
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 מפיקים בפועל:  אלירן פלד
 עורכים:  מיטל בבילה רות יעקבי תורג'מן
 צלמים:  עמרי תקוע שחר רזניק
 אורך פרק:  25–28 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן 11
 תקופת שידור מקורית:  17 בדצמבר 2020 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר התוכנית
יומני היקר היא תוכנית טלוויזיה ישראלית המבוססת על הפורמט האמריקאי "The Mortified Guide" של נטפליקס. התוכנית משודרת בערוץ כאן 11 החל מדצמבר 2020.
מבנה התוכנית

בכל פרק מספר אנשים (אנונימיים ולעיתים גם מפורסמים) מופיעים על במה מול קהל, ומקריאים קטעים שכתבו בגיל ההתבגרות (ביומן, בלוג וכדומה), וחושפים את הרגעים שלהם מהתקופה.
פרקים

| מספר פרק | נושא הפרק | תאריך שידור | משתתפים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אובססיה | 17 בדצמבר 2020 |  רוני הדר  ליאור ברקט  שהרה בלאו |
| 2 | הדימוי האידיאלי | 24 בדצמבר 2020 |  שירה מייקין  גלעד לוסטינג  נעם צפריר  עמית צפריר |
| 3 | משפחה | 31 בדצמבר 2020 |  יאיר שפירא  ברנדה אזרצקי  מוריה קור  לב קוגן |
| 4 | מציאות כואבת | 7 בינואר 2021 |  שירה מייקין  איתי גל  חן לוי  דנה לרר |
| 5 | יומן נעורים | 14 בינואר 2021 |  נגה ד'אנג'לי  ויקטוריה אדלר שרון  שיר ביטון |
| 6 | החיים בזבל | 1 בפברואר 2021 |  אביבה ברוש ירושלמי  שני כבודי  דפנה תדמור |
| 7 | לגעת בכוכבים | 8 בפברואר 2021 |  שיר ביטון  מוריה קור  נעה תמיר חייט  מאור סיטבון |
| 8 | הכל אודות אמא | 15 בפברואר 2021 |  עידית אייזנר  אור יעקב  בועז כהן |
| 9 | הפעם הראשונה | 22 בפברואר 2021 |  עמית תורג'מן  כרם מושקוביץ ולרשטיין  שרהל'ה |
| 10 | בין עולמות | 1 במרץ 2021 |  בת-אל צדקה  דורית זילברמן  איתי הרמן  שיר זיו |
| 11 | גירושים וחיבורים | 21 באפריל 2021 |  עתליה ראפס  ענת אפרת  מוחמד זועבי |
| 12 | תמימות חולפת | 28 באפריל 2021 |  מושקא פלג  איתי הרמן  נועם בנאי |
הערות שוליים

↑   גיא פרחי, ולפעמים אנחנו כותבים דווקא כדי לשכוח, באתר הארץ, 14 בינואר 2021
| תוכניות תאגיד השידור הישראלי  |
| --- | --- | --- |
| חדשות ואקטואליה | חדשות הערב • חדשות הלילה • חדשות שישי • חדשות השבת • ערב ערב • העולם היום • שרון ואורי • מהצד השני עם גיא זהר • משחקי הכיס • עצם העניין • הכול פוליטי • שבע עם איילה חסון • הזמן הירוק |  |
| תוכניות תחקירים | זמן אמת • שטח הפקר • האזרח גואטה • דו"ח רולניק |  |
| דוקו ותעודה | וואי וואי וואי • יוצאים מהכלל • המהפכה הגאה • לבנון • אויבים • שרון • שופטים בשר ודם • לוחמים • הבלתי חשובים • המנדט • בשם האב • מדורות השבטים • חילוניות • 3 שירים |  |
| מציאות תיעודית | טיול אחרי צבא • בואו לאכול איתי • רילוקיישן • סליחה על השאלה • 80 וארבע • מתחילים מאפס • עוד ניפגש • סיפורים מהכורסה • יומני היקר • פרויקט משפחות • היהודי החדש • עולם קטן |  |
| שעשועונים | המרדף • האחוזון העליון |  |
| תרבות וראיונות | סוכן תרבות • פגישה עם רוני קובן • חדר 101 • קארפול קריוקי • פשוט בבית • ארון השירים היהודי • שאלה תשובה • מה שתגידו |  |
| סאטירה, בידור ואירוח | עד כאן! • הלילה עם לוסי וגורי • זהו זה! • ערב עם שי שטרן • ערוץ אפס |  |
| עלילתיות | קופה ראשית • היהודים באים • שב"ס • שטוקהולם • אבא משתדל • מתיר עגונות • טהרן • מנאייכ • שעת נעילה • חזרות • אחד על אחד • מותק בול באמצע • המפקדת • החנות שיש בה הכל • עלומים • שישו ושמחו • קרתגו • שישה אפסים • סובייצקה • הצבי • תיק נעדר • האיש שרצה לדעת הכל • האמת |  |
| סדרות רשת (כאן דיגיטל) | סוף הדרך • הטרמפיסטים • עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי • פגום • משפחת פנסטה |  |
| רדיו והסכתים | חיות כיס • שיר אחד • אגן הים התיכון • המעבדה • לך תזכור |  |
יוסף בן-פורת (ניצב)

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1906
 פטירה:  10 במרץ 1993 (בגיל 87)
 תאריך עלייה:  1925
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה   משטרת היישובים העבריים    משטרת ישראל
 דרגה:  ניצב (משטרה)
 תפקידים בשירות
 מפקד גוש הרצליה, מפקד מחוז חיפה, עוזר מפכ"ל, מנהל לשכת שר המשטרה
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל משרד המשטרה
 
יוסף בן-פורת (מידז'ירלצקי; 24 בינואר 1906‏ – 10 במרץ 1993) היה ממייסדי משטרת ישראל וחבר מטה המשטרה בדרגת ניצב, ומנכ"ל משרד המשטרה. ממייסדי קיבוץ עין שמר.
ביוגרפיה

בן-פורת נולד בלודז' שבפולין בשם יוסף מידז'ירלצקי, בן למשפחה מרובת ילדים. אביו היה בעל דוכן לעיתונות וכרטיסי לוטו.
בנעוריו היה פעיל בתנועת "השומר הצעיר" והיה מראשי התנועה בעירו לודז'. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל. היה בין מייסדי קיבוץ עין שמר וחבר הקיבוץ. באותן שנים הוא הצטרף לארגון "ההגנה".
כחבר "ההגנה" מילא בן-פורת תפקידים שונים, בהן מפקד גוש הרצליה (1938–1940) ומפקד מחוז חיפה (1947). בשנים 1938–1940 שירת בן-פורת גם כנוטר במסגרת משטרת המנדט.
עם קום המדינה ביקש יעקב דורי מבן-פורת להצטרף למטה הארצי של משטרת ישראל ולסייע בהקמתה. שימש ראש אגף מנהלה. ב-1950 השתחרר ומונה למנכ"ל שחם. בהמשך חזר לשירות במשטרה, שימש עוזר למפכ"ל המשטרה, משנת 1959 בדרגת ניצב, והיה אב בית הדין המשמעתי. בשנת 1968 הושאל למשרד המשטרה, ושימש מנכ"ל המשרד עד 1975.
היה נשוי לרחל (ספירו), שעלתה יחד עמו ארצה בשנת 1925, ואב לשלושה: עמוס בן-פורת (שהיה הילד השלישי למניין ילדי קיבוץ עין-שמר, שירת בפלמ"ח ונהרג בקרב על צפת בתש"ח, מלחמת השחרור), גיורא בן-פורת (ארכיטקט) וורדה בן-פורת.
ספריו

מחסום לתוהו: שנים מכריעות בתולדות משטרת ישראל, תל אביב: משרד הביטחון, תשמ"ח 1988.
כברת דרך, תל אביב: ספרית פועלים, תש"ם 1980.
הערות שוליים

↑  'Ben-Porat, Joseph,' in: The Near and Middle East who's who, vol 2, 1949, p. 40.
↑  יוסף בן-פורת (ניצב) באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012366251405171  VIAF: 18516590   WorldCat (עם VIAF): 18516590
יחסי אזרבייג'ן–ניז'ר

| יחסי אזרבייג'ן–ניז'ר |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: ניז'ר


אזרבייג'ן: ניז'ר
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 1,267,000
אוכלוסייה
10,351,953: 27,252,903
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 16,819
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 617
משטר
רפובליקה: משטר נשיאותי למחצה

יחסי אזרבייג'ן–ניז'ר הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין הרפובליקה של ניז'ר.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו רשמית ב-10 באוקטובר 1995. ב-13 באוקטובר 2009, מנהל המחלקה של משרד התרבות של ניז'ר ביקר באזרבייג'ן כחלק מכנס ECO שנערך בבאקו, בירת המדינה.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאזרבייג'ן לניז'ר הגיעה לסך 9.24 אלף דולר אמריקאי והיא כללה משחקים וכרטיסי וידאו, פירות טרופים, נפט מזוקק, שקיות אריזה, פרי הדר, תפוחים ואגסים ופירות נוספים. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מניז'ר לאזרבייג'ן הגיעה לסך 251 אלף דולר אמריקאי והיא כללה פוליאצטלים, תבלינים וצבעים.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מאזרבייג'ן לניז'ר הגיעה לסך 2.53 אלף דולר אמריקאי והיא כללה מכונות לעיבוד אבנים. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מניז'ר לאזרבייג'ן הגיעה לסך 2.28 אלף דולר אמריקאי והיא כללה צבעים.
ייצוג

ניז'ר אינה מיוצגת באזרבייג'ן, הן בדרג השגרירות והן הדרג הקונסולרי.
אזרבייג'ן אינה מיוצגת בניז'ר, הן בדרג השגרירות והן הדרג הקונסולרי.
ראו גם

יחסי אזרבייג'ן-אלג'יריה
יחסי אזרבייג'ן-ניגריה
יחסי אזרבייג'ן-מאלי