stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה
עיקרי החוק > פרק רביעי: מניעה של מחלות כרוניות ושיפור בריאות הציבור

כותרת חלק זה היא "Prevention of Chronic Disease and Improving Public Health". הוא כולל הוצאות בסך 18 מיליארד דולר והכנסות בסך 1 מיליארד דולר. הפרק עוסק בבריאות הציבור, במניעה של מחלות כרוניות ושיפור היחס של הציבור לנושאים כגון תזונה בריאה, הנקה וכדומה. בין השאר, החוק כונן ועדה פדרלית בין-משרדית לקידום בריאות הציבור, קרן פדרלית להשקעה ברפואה מונעת ובריאות הציבור, הוראות לקידום רפואה בקהילה (אנ'), השקעה בקמפיינים לחינוך בנושא רפואה מונעת, מענקים לקידום מרכזי רפואה בבתי ספר וקידום רפואה מונעת בתחום רפואת השיניים, כולל לילדים ונשים בהריון.
הפרק הרביעי כולל גם הוראות לכיסוי של ביקור שנתי אצל רופא ויצירה של תוכנית מונעת אישית ללא עלות, למבוטחים במסגרת מדיקר, והסרה של חסמים לרפואה מונעת במסגרת תוכנית זו ותוכנית המדיקייד. כמו כן, החוק כולל הרשאה לממשל הפדרלי לרכוש חיסונים באופן מרוכז, לצורך שיפור הבריאות של קהילות.
בתחום התזונה, החוק מחייב מסעדות שהן חלק מרשתות מזון בעלות יותר מ-20 סניפים להציג מידע לגבי הערכים תזונתיים של מוצרים בתפריטן (יושם במאי 2018). בנוסף, החוק שינה את "חוק תנאי העבודה ההוגנים של 1938" כך שמעסיקים עם יותר מ-50 עובדים מחויבים לתת לאימהות מניקות זמן הפסקה הגיוני, שאורכו אינו מפורט, כדי להניק או לשאוב חלב.
הפרק כולל הוראות ותקציבים לקידום מחקר על בריאות הציבור ואיסוף נתונים לגבי אי-שוויון בתחום.
עיקרי החוק > פרק חמישי: כוח עבודה בתחום הבריאות

כותרתו של החלק החמישי היא "Health Care Workforce", והוא מכיל מספר מצומצם של הוראות לגבי מענקים והתמחויות. הפרק כולל הוצאות בסך 18 מיליארד דולר. הפרק כולל הוראה ליצירת ועדה לאומית לבחינת מצב כוח העבודה בתחום הבריאות, אך הקונגרס מעולם לא הקציב כספים לפעילות הוועדה ונכון ליוני 2021 היא מעולם לא התכנסה (אף שמונו חברי ועדה).
במסגרת הפרק הובטחה הגדלה של המימון הפדרלי להלוואות לצורך לימודים בתחומי הרפואה והבריאות, ושיפור של תנאי ההלוואות, זאת במטרה להגדיל את ההצע של כוח העבודה בתחום. עיקר המענקים שכלולים בפרק מיועדים לשיפור ההכשרה של עובדים בתחום.
עיקרי החוק > פרק שישי: שקיפות ומהימנות

הפרק השישי כולל הוראות שמטרתן לשפר את השקיפות בתחום ביטוח הבריאות ולמנוע הונאות. הפרק כולל הוצאות בסך 3 מיליארד דולר והכנסות בסך 7 מיליארד דולר.
בין השאר, הפרק מרחיב את המגבלות הקיימות על הפניית מטופלים שמשתתפים בתוכנית מדיקר למוסדות או שירותים בבעלות הרופא המפנה, ואוסר על הפניה לבתי חולים בבעלות הרופאים (למעט אלה שקיבלו אישור לפני פברואר 2010). ספקים ויצרנים של תרופות ומוצרים רפואיים אחרים נדרשים לדווח על העברת כספים לרופאים או למוסדות שמספקים שירותי רפואה. בתי מרקחת מחויבים לדווח למזכיר הבריאות על אחוז התרופות הגנריות שהם מספקים ועל עסקאותיהם עם חברות התרופות. המידע שנמסר למזכיר הבריאות חסוי בפני הציבור.
הפרק דורש גם מבתי אבות ומרכזים סיעודיים אחרים, שמקבלים מטופלים בעלי מדיקר או מדיקייד, לאסוף מידע על בעלות ומנהל ולהעבירו למזכיר הבריאות אם יידרשו לכך. הפרק כולל גם מספר תוכניות למטרות ספפציפיות, כגון תוכנית להדרכת נותני שירות רפואי על טיפול בדמנציה והתעללות ותוכנית לשיפור הצדק כלפי אנשים מבוגרים (Elder Justice Act).
בנוסף, הפרק מסמיך את מזכיר הבריאות ליצור טפסים סטנדרטיים לקבלה ורישום של תלונות, והוא כולל הוראות שונות שמטרתן לאכוף כללים של אתיקה רפואית.
עיקרי החוק > פרק שביעי: שיפור גישה לטיפולים רפואיים חדשניים

כותרתו של הפרק השביעי היא "Improving Access to Innovative Medical Therapies", הוא לא מכיל הוצאות כלשהן וכולל הכנסות בסך 7 מיליארד דולר. הפרק מאמץ חוק, שעבר בשנת 2009, ואשר אמור להקל על אישור תרופות גנריות על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי. בנוסף, הוא מרחיב תוכנית קיימת משנת 1992 (340B Drug Pricing Program), שמטרתה לאפשר לבתי חולים שמשרתים קהילות נזקקות לרכוש תרופות מיצרנים במחיר מופחת.
עיקרי החוק > פרק שמיני: ביטוח לאומי ארוך טווח (בוטל)

הפרק השמיני כונה "Community Living Assistance Services and Supports" או "CLASS Act", והוא כולל תוכנית לביטוח סיעוד לאומי, וולונטרי בניהול הממשלה הפדרלית. חלק זה של החוק בוטל רשמית בינואר 2013, לאחר שממשל אובמה הכריז, באוקטובר 2011, שלא ניתן ליישמו.
עיקרי החוק > פרק תשיעי: הכנסות

הפרק השלישי כולל הוראות שנועדו ליצור הכנסות לממשל הפדרלי. ההערכה של משרד התקציב של הקונגרס (CBO) בשנת 2010 הייתה שסעיפי הפרק ייצרו הכנסות בסך 438 מיליארד דולר בשנים 2010–2019. לפי מחקר שפורסם ביולי 2020 ההכנסות בפועל כתוצאה מסעיפים אלה היו 330.2 מיליארד דולר באותן השנים. יותר מחצי מסכום זה הגיע מהעלאת מיסים על אנשים בעלי הכנסה שנתית גבוהה (מעל 200,000 דולר ליחידים ו-250,000 דולר לזוגות נשואים).
עיקרי החוק > פרק עשירי: שירותי רפואה לאינדיאנים

החלק העשירי אישר מחדש את "חוק שיפור שירותי הרפואה לאינדיאנים" (Indian Health Care Improvement Act) והכניס בו מספר שינויים. החוק עבר לראשונה בשנת 1976 ואושר מחדש בשנת 1992, אך מאז שנת 2000 יישומו היה נתון לאישור תקציבים שנתי בקונגרס. פרק זה הפך את החוק לקבוע, ללא צורך באישור מחדש בעתיד. הוא מוסיף מספר שירותים לשירות הבריאות לאינדיאנים, כגון הרחבה של שירותי בריאות הנפש וטיפול התנהגותי.
יישום החוק

לפי דוח של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית מיוני 2021, ל-31 מיליון אמריקאים יש פוליסת ביטוח שהתאפשרה בעקבות החוק או הושפעה ממנו. מתוך אלה: 11.3 מיליון אנשים נרשמו לתוכניות ביטוח שמסופקות דרך שוקי ביטוח הבריאות (health insurance marketplaces) שנוצרו בעקבות החוק; 14.8 מיליון נרשמים חדשים לתוכניות מדיקייד (אנ'), שלא היו זמינות עבורם קודם לכן; ומיליון אנשים נרשמו לתוכנית הבריאות הבסיסית שמסופקת על פי החוק. בנוסף לשלוש קבוצות אלה (27.1 מיליון אנשים), 4 מיליון אמריקאים שכבר היו זכאים למדיקייד נרשמו לתוכנית זו אחרי שעבר החוק.
יישום החוק > היסטוריה של יישום החוק

יישום החוק החל באופן הדרגתי ביוני 2010, עם כניסתן לתוקף של תקנות לזיכויי מס לחלק מבעלי העסקים הקטנים שמספקים ביטוח לעובדיהם. ביולי החל הממשל ביישום תוכנית ביטוח לאנשים שנדחו על ידי חברות ביטוח פרטיות בשל בעיות רפואיות קודמות.
בינואר 2011 קבע שופט פדרלי בפלורידה שהחוק אינו חוקתי. בית המשפט העליון הסכים לדון בעתירה, שמכונה "הפדרציה הלאומית של עסקים עצמאיים נגד סבליוס". בינואר 2012 אישר בית המשפט העליון את מרבית חלקי החוק, אך פסל את הסעיפים שהתנו את המשך השתתפות המדינות בתוכנית המדיקייד בהסכמתן ליישום התוכנית המורחבת שנקבעה בחוק. כתוצאה מההחלטה, הבחירה אם להשתתף בתוכנית המדיקייד המורחבת נותרה בידי המדינות. עד ינואר 2014 בחרו 24 מדינות ומחוז קולומביה להרחיב את תוכניות המדיקייד. מדינות אלה הכילו כמחצית מאוכלוסיית היעד של תוכנית המדיקייד (אנשים בעלי הכנסה נמוכה שאינם זכאים למדיקייר). 12 מדינות נוספות הצטרפו בהמשך, ונכון ל-2019 המדינות שבחרו להרחיב את התוכנית מכילות כ-64% מאוכלוסיית היעד. במיזורי ואוקלהומה החליטו המצביעים במשאלי עם לאמץ את תוכנית המדיקייד המורחבת, בניגוד לעמדת המפלגה הרפובליקנית במדינות אלה, ובשתי המדינות התוכנית אמורה לצאת לפועל ב-1 ביולי 2021. עם זאת, במיזורי סירבו המחוקקים להקציב לתוכנית כספים ובאוקלהומה בית המשפט העליון של המדינה פסל את תוכנית המושל ליישום ההחלטה באמצעות חברה פרטית שתתקשר עם הממשלה בחוזה.
בשנת 2011 הודיעה מזכירת הבריאות קתלין סבליוס שהפרק השמיני בחוק, שיעודו היה יצירה של ביטוח סיעוד וולונטרי בניהול הממשל הפדרלי אינו ניתן ליישום.
באוגוסט 2012 הכריז הממשל על תקנה, בהתאם לסמכות שמוקנה על ידי החוק, אשר תחייב תוכניות ביטוח לספק אמצעים למניעת הריון. תוקפה של החלטה זו, לגבי מעסיקים פרטיים שלהם התנגדות למניעת הריון מסיבות מוסריות או דתיות, בוטלה על ידי בית המשפט העליון בשנת 2014. לגבי ארגונים שאינם למטרת רווח, צו נשיאותי שנחתם על ידי דונלד טראמפ, ואושר בשנת 2020 על ידי בית המשפט העליון, פטר אותם מציות לתקנה זו.
בחירתו מחדש של ברק אובמה בשנת 2012 הבטיחה את הישרדותו של החוק בארבע השנים הבאות. עם זאת, המשך יישום החוק לווה בקשיים. באוקטובר 2013, תקלות טכניות באתר HealthCare.gov (אנ'), שמשמש את שוק הביטוח הפדרלי ב-36 מדינות, הובילו לסגירתו עד דצמבר אותה שנה. חלק משווקי הביטוח שנוהלו באופן עצמאי על ידי המדינות חוו גם כן בעיות.
בינואר 2014 נכנסו לתוקפן מרבית תקנות החוק שלא היו בתוקף עד אז. עד ראשית אפריל 2014 נרשמו לתוכנית 7.1 מיליון אמריקאים ולכן הודיעה מזכירת מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, קתלין סבליוס על פרישתה מן התפקיד. פרישה זו הגיעה בעקבות קשיים חמורים ביישום החוק ובעיתוי של שבוע לאחר סיום תקופת ההרשמה הראשונה לרפורמת הבריאות. בנובמבר 2014 הכריז הממשל על יעד מצטרפים חדש של 9.1 מיליון איש עד אפריל 2015 מתוך 30 מיליון המבוטחים הפוטנציאלים. ביוני 2015 היו 26 מיליון אזרחים בלתי מבוטחים לעומת 42 מיליון בשנת 2012. בדצמבר 2015 היו 17 מיליון מבוטחים ואחוז הבלתי מבוטחים ירד לראשונה מתחת לרף 10% מהאוכלוסייה.
ערכאות משפטיות

החוק חווה עתירות משפטיות אחדות, אשר בעיקרן מבוססות על הטיעון כי הדרישה מאזרח פרטי אמריקאי לרכוש ביטוח בריאות, או שמא ייקנס, אינה חוקתית. ב-28 ביוני 2012 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית ברוב של 4–5 שופטים, כי דרישה זו חוקתית תחת סמכות המיסוי של הקונגרס, שמוענקת לו בפרק הראשון לחוקה. את דעת הרוב כתב נשיא בית המשפט העליון, ג'ון רוברטס.
ב-25 ביוני 2015 הוכרעה עתירה נוספת באשר לחוקיות הטבות המס הפדרליות, המיועדות עבור מדינות שלא פתחו שווקים מקוונים למכירת ביטוח בריאות משלהם. בעתירה, "King v. Burwell", רוב של 3–6 שופטים אישר מרכיב מרכזי זה בחוק.
ביוני 2021 דחה בית המשפט העליון, ברוב של 7 שופטים מול 2, עתירה נוספת נגד החוק. העותרים טענו שלאחר שהוריד הקונגרס את הקנס לאזרחים שלא ירכשו ביטוח בריאות ל-0, לא ניתן עוד להצדיק את חוקתיות החוק כשימוש לגיטימי של הקונגרס בסמכותו להטיל מיסים. שופטי הרוב טענו שלעותרים, טקסס, 17 מדינות נוספות ושני עותרים פרטיים, אין זכות עמידה, והם לא עסקו בטענות המהותיות של העותרים. סטיבן ברייר כתב את דעת הרוב.
הפולמוס סביב החוק

בקרב אזרחים רבים עלתה ביקורת בדבר עלות הביטוח שעשויה להגיע לכדי 432 דולר לחודש לאדם, מה שהופך אותה ללא ניתנת להשגה עבור האוכלוסייה החלשה אליה התכוון המחוקק להגיע. כמו כן נשמעה ביקורת בדבר חוסר היכולת לשמור על הרופא המטפל הקודם וכן חוסר בהירות בדבר היקף הכיסוי הביטוחי.
ראו גם

הרפורמה בשירותי הבריאות בארצות הברית
השבתת הממשל בארצות הברית
חוק ביטוח בריאות ממלכתי
מהנוף אל ההפשטה ומההפשטה אל הטבע

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 פרטים
 מקום תצוגה:  מוזיאון ישראל, ירושלים
 תאריך פתיחה:  10 באוקטובר 1972 
 תאריך סגירה:  27 בינואר 1973 
 שנה:  1973
 אוצר:  יונה פישר 
 קטלוג:  פישר, יונה, מהנוף אל ההפשטה ומההפשטה אל הטבע, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1972
 
"מהנוף אל ההפשטה ומההפשטה אל הטבע" הייתה תערוכה, שהתקיימה בשנת 1972 במוזיאון ישראל, ועסקה בנוף ובביטויו באמנות הישראלית.
תיאור

התערוכה "מהנוף אל ההפשטה ומההפשטה אל הטבע" נפתחה ב-10 באוקטובר 1972 במוזיאון ישראל, כחלק מן האירועים לציון 25 שנה לישראל. את התערוכה אצר יונה פישר, שכיהן באותה עת כאוצר ל"אמנות זמננו" במוזיאון. במקביל לתערוכה זו נערכו שתי תערוכות רטרוספקטיביות נוספות במוזיאון תל אביב וב"מוזיאון לאמנות חדשה" בחיפה (לימים מוזיאון חיפה לאמנות).
התערוכה ביקשה להציג את נושא "הנוף" כגורם מחולל באמנות הישראלית. מן הצד האחד הציגה התערוכה את המעבר של האמנות הישראלית להפשטה ואל אמנות מושגית. מן הצד האחר ביקשה התערוכה "להבחין ביצירה בין שתי תפיסות ומנוגדות זו לזו: האחת נשענת על הטבע, והשנייה היוצרת במקביל לו או אף מחוצה לו".
העבודות בתערוכה סודרו בשש קטגוריות, שניסו לתפוש היבטים שונים בהתייחסות אל הנוף:
א. המורשת הארצישראלית - חלקה הראשון של התערוכה הציג את השפעת האקספרסיוניזם הצרפתי על אמני שנות ה-20–30 של המאה ה-20, ובהם ראובן רובין, מנחם שמי, נחום גוטמן ואהרון גלעדי, אלו ייוצגו גם בעבודות מאוחרות שלהם משנות ה-50. בנוסף הוצגו אמנים צעירים יותר, ובהם ליאון אנגלסברג, אליהו גת ואברהם אופק, שיצירותיהם הוצגו תחת הכותרת "דמויות בנוף".
ב. צורות וסמלים בנוף ומעבר לו - חלקה השני של התערוכה הציג את השפעות אלו על פיתוח של שפת ציור אישית, שהנוף משמש לה "בסיס, רקע או מרחב-מחיה". האמנים שהוצגו כללו את מרדכי ארדון, יוחנן סימון, ז'אן דוד, לואיז שץ, שרגא וייל, שביצירותיהם הופיעו ביטויים מיסטיציזים, לצד שימוש בשפה דקורטיבית.
ג. הנוף כדימוי והנוף כמקום - הציג את הנוף כתוצר של קשרים אסוציאטיבי שאינם שואבים את מקורותיהם מן הטבע. אריה ארוך, שלום מושקוביץ', משה אלנתן, יוסל ברגנר, טוביה בארי, פנחס כהן גן, רפי לביא, יהושע נוישטיין, מיכה אולמן. בעבודות אלו "היצירה מתגבשת מן הפנים אל החוץ, אל המחשתה כדימוי".
ד. משני עברי ההפשטה - הוצגו עבודות של יוסף זריצקי, יחזקאל שטרייכמן, אביגדור סטימצקי, יחיאל קריזה, משה מוקדי, אביגדור אריכא, פימה, מרדכי אבניאל, מיכאל גרוס, ליליאן קלאפיש, אורי ריזמן, אורי ליפשיץ
ה. ארבעה רשמים - לאופולד קרקאור, אנה טיכו, אביבה אורי, אביגדור אריכא
ו. נוף, טבע וחברה - חלק זה הציג את היחס של האמנות האוונגרדית בת-התקופה למושג הטבע, ולייחסיו עם התרבות. בין העבודות שהוצגו "יער" (1969) מאת מנשה קדישמן, "פרויקט שיקום מחצבת נשר", עבודות של אביטל גבע ו"פרויקט נהר ירושלים" של יהושע נוישטיין ג'ורג'ט בלייה וג'ררד מרקס.
ביאורים

↑  "אוטובוס בהרים" (1955), "רחוב אגריפס" (1964), "סירה" (1969)
↑  "האצה" (1971)
↑  "בורות" (1972)
↑  "יחיעם" (1951), "נען, הצייר עם מודל" (אוסף רבני, 1952)
↑  "ציפור דואה" (1964)
↑  "שדרת החרובים" (1972)
הערות שוליים

↑  פישר, יונה, מהנוף אל ההפשטה ומההפשטה אל הטבע, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1972, עמ' 5
↑  פישר, יונה, מהנוף אל ההפשטה ומההפשטה אל הטבע, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1972, עמ' 54
פלאי קלעים

| --- | --- |
 סוגה:  ילדים
 שחקנים:  אדם, דפנה דקל, צחי נוי, דניאל ארליך, אפרת מאירוביץ', גיא מרוז, אסף יעקובי
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  4
 מספר פרקים:  32
 הפקה
 מוזיקה:  ערן זעירא
 אורך פרק:  30
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון 
 רשת שידור בישראל:  הערוץ הראשון
 תקופת שידור מקורית:  4 בפברואר 1992 – 22 באוקטובר 1995
 
פלאי קלעים היא סדרת טלוויזיה לילדים ששודרה בערוץ הראשון בין השנים 1992–1995.
תוכן

הסדרה הציגה את "מאחורי הקלעים" של הפקת הצגה. לתוכנית ארבע עונות. את שיר הפתיחה בביצוע אדם, דפנה דקל וצחי נוי כתבה דפנה אילת.
דמויות ותפקידים

בסדרה שיחקו בתפקידים הראשיים הזמר אדם, הזמרת דפנה דקל, צחי נוי ודניאל ארליך, ובתפקידים המשניים שיחקו אפרת מאירוביץ', גיא מרוז, ואסף יעקובי.
אדם (אדם) - משחק את התפקידים הראשיים ואת הרשעים. הוא נחשב לדמות הכי נורמלית, שעושה הכול כמו שחקן רגיל. כל הזמן היה מקבל מכתבים מהמעריצים, וחבר של דני.
פלא אדם (אף הוא בביצועו של אדם) - דמות אלטר אגו דמיונית ושובבה המופיעה כשאדם לבדו.
אביבית (דפנה דקל) - העקשנית בחבורה, שלא יודעת מה ללבוש במופעים.
סתווי (צחי נוי) - השמנמן שבחבורה. משחק את כל התפקידים שיכול.
דני (דניאל ארליך) - עושה שטויות, משחק בתפקידים המשניים, בונה את רוב הבובות בהצגות כגון: טופי, שושקס ואפרים. תמיד אוכל משהו לפני ההצגה, ואז בודק מה השעה ורץ להופיע.
אסף (אסף יעקובי) - התארח בהצגה "אנשי העיר הקטנה" מ-1993, ושיחק את חברו הטוב ביותר של פלא אדם.
גיא (גיא מרוז) - משחק את המנהל המוזיקלי הצמוד של ג'ינג'ית ואת הבמאי, בהצגת "החיים בזבל" מ-1994 והשתתף כנגן בפרק פורים.
ג'ינג'ית (אפרת מאירוביץ') - משחקת בשנים 1994–1995.
הערות שוליים

↑  מילות השיר "פלאי קלעים", באתר שירונט
שייטת הצוללות

| --- | --- |
סמל שייטת הצוללות
סמל שייטת הצוללות
 פרטים
 כינוי:  שייטת 7 (ש-7)
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צבא הגנה לישראל חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 סוג:  שייטת
 בסיס האם:   בסיס חיפה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  16 בדצמבר 1959 – הווה (65 שנים)
 מקים היחידה:  האלוף שמואל טנקוס   מפקד ראשון סא"ל יוסף דרור.
 מלחמות:    מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון הראשונה   מלחמת לבנון השנייה   מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן מלחמת חרבות ברזל
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  כ-300 לוחמים וקצינים
 ציוד עיקרי:  צוללות
 פיקוד
 יחידת אם:  בסיס חיפה  
 דרגת המפקד:   אלוף-משנה
 מפקדים:  מפקדי שייטת הצוללות
 עיטורים
   אות הערכה מטעם הרמטכ"ל
שייטת הצוללות, בכינויה הצבאי שייטת 7, היא יחידת עילית בחיל הים הישראלי. היחידה פועלת בתווך התת-מימי ואחראית על הפעלת הצוללות שברשות החיל. היחידה הוקמה בשנת 1959 ומפקדה הראשון היה סגן-אלוף יוסף דרור. תפקידי היחידה כוללים השמדת כלי שיט אויב, שליטה במבואות נמלים, פעילות איסוף מודיעין חשאית, וסיוע לכוחות נוספים בקרב. הצוללות מסדרת דולפין ומסדרת דולפין AIP אותן מפעילה היחידה כיום הן צוללות קונבנציונליות מן המתקדמות בעולם. הצוללות מדגמים אילו הן אמצעי הלחימה המורכב והיקר ביותר בצה"ל.
השירות בצוות צוללת הוא התנדבותי, ומאושר רק לאחר מבדקים קפדנים מאוד וקורסי הכשרה ארוכים שכוללים חתימה לשירות קבע. אחד מכינויה של היחידה הוא "מועדון ה־700". כינוי זה השתרש עקב היותה היחידה הלוחמת בעלת המספר הרב ביותר של ציון 700 בבחינת פסיכומטרי, דבר הנובע מיכולותיהם השכלתניות הגבוהות של אנשי היחידה ואופי השירות. לוחמי הצוללות עוברים את קורס הצוללן ומתמחים לתפקידים השונים בצוללת. קצין ים מקבל פיקוד על צוללת לאחר הכשרה ארוכה ומבחן הסמכה קפדני. מפקד שייטת הצוללות נבחר מבין מפקדי הצוללות ועולה לדרגת אלוף-משנה.
אופי השירות בשייטת

השירות בצוללת קשה, מאתגר ולרוב הרחק מגבולות המדינה, ולכן צוותי הצוללת מגובשים מאד. נגזרת נוספת מהמרחק הרב מגבולות המדינה היא שצוות הצוללת נמצא בכשירות מבצעית ובמוכנות למלחמה בכל עת.
לכל משימה מבצעית של צוללת יוצאים רופא צבאי וחובש שעברו הכשרה מיוחדת לטיפול בפצועים, כולל התמודדות עם אירוע רב נפגעים, עמוק מתחת לפני המים. באין חירום הרופא שמצטרף לכל משימה מבצעית נושא גם בתפקיד מודיעיני לכל דבר, שבו הוא עוסק לאורך המשימה כאחד הלוחמים ומתפקד למעשה כרופא-לוחם.
צוללות ראשונות

חיל הים בפיקודו של שמואל טנקוס נכנס לנושא הלוחמה התת-מימית בדחיפתו של יוסף דרור. קבוצת צוללנים מיועדים החלה בהכשרה בצי הצרפתי מתוך מחשבה לרכוש צוללת גרמנית שלל מלחמת העולם השנייה. לאחר מעבר קורס ושהיה בצוללות צרפתיות ירד הנושא מהפרק.
נרכשו שתי צוללות משומשות מדגם S מהצי המלכותי הבריטי. צוללות אלה נבנו במלחמת העולם השנייה, ושופצו באנגליה עבור חיל הים הישראלי. צוות ישראלי שעבר תקופת אימונים והכשרה בצרפת ובאנגליה צוות לצוללת הראשונה ועבר אימונים בפיקוח בריטי. ב-16 בדצמבר 1959 נכנסה אח"י תנין (צ-71), לנמל חיפה. הצוללת השנייה, אח"י רהב (צ-73), הגיעה לחופי ישראל ביולי 1960.
האדמירל הצרפתי משוחח עם הצוללנים המשתלמים בבסיס הצי הצרפתי בלוריאנט.
הצוללת אח"י תנין בעמדות כניסה לנמל, 1967.
הצוללות אח"י תנין (צ-71) ואח"י רהב (צ-73) ברציף הצוללות בבסיס נמל חיפה, 1960.
צוללות ראשונות > מלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים הובילה אח"י תנין (צ-71) שישה לוחמים משייטת 13 לפעולה בנמל אלכסנדריה. בעת שהמתינה לאיסוף הצוללים הצוללת הותקפה מכלי שיט מצרי ונגרמו לה נזקים. למחרת חזרה למקום המפגש לאיסוף אך הצוללים כבר נשבו בידי המצרים. על פיקודו במבצע זה קיבל רס"ן אברהם דרור, מפקד אח"י תנין (צ-71), את עיטור העוז. אח"י רהב (צ-73) בפיקודו של מיכאל ברקאי כבר לא הייתה כשירה לצלילה וביצעה פעילות להגנת מפרץ חיפה כנגד צוללות מצריות.
הצוללות מסדרה T

בשנת 1965 רכשה ישראל 3 צוללות T, מהצי הבריטי - אח"י לויתן, אח"י דקר ואח"י דולפין. צוללות ה-T היו גדולות ומשוכללות מצוללות ה-S אך גם הן היו צוללות מיושנות מתקופת מלחמת העולם השנייה שעברו תהליך של שדרוג ושיפוץ. אח"י לויתן (צ-75) הגיעה לישראל ביומה האחרון של מלחמת ששת הימים. אח"י דקר, בפיקודו של רס"ן יעקב רענן, יצאה לדרכה ב-9 בינואר 1968. ב-25 בינואר 1968, בעת שהייתה בדרכה לישראל אבד הקשר עמה והיא נעלמה. כעבור 31 שנים, במאי 1999, נמצאו שרידיה בעומק של 3 ק"מ בין כרתים לקפריסין. אח"י דולפין הגיעה לארץ מספר ימים לאחר היעלמה של אח"י דקר.
שתי הצוללות לא השתתפו במלחמת יום הכיפורים, כיוון שהיו באותה עת בשיפוצים.
הצוללות מסדרת T סיימו את שירותן בשנת 1974, ורק כעבור כשנתיים חודשה פעילות הצוללות, עם כניסתן לשירות של הצוללות מסדרת גל. בתקופה זו עסקה שייטת הצוללות בקליטת ספינות הדבור הראשונות שהגיעו מארצות הברית, כתעסוקה מבצעית לצוותים, ואנשיה התאמנו בציים זרים, כגון הצי הדרום אפריקאי.
הצוללת אח"י לויתן (צ-75) על רקע החוף האנגלי, 1967.
שר הביטחון משה דיין מבקר על הצוללת אח"י לויתן (צ-75) 1967.
ראש הממשלה לוי אשכול והרמטכ"ל חיים בר-לב עם מפקד חיל הים שלמה אראל ומפקד שייטת הצוללות הדר קמחי ברציף הצוללות, 1968.
ביקור ועדת החוץ והביטחון של הכנסת בצוללת אח"י דולפין (צ-79). מארח ומסביר אברהם דרור מפקד הצוללת 1968.
מפקד שייטת הצוללות אברהם דרור, מארח את אלוף שמואל טנקוס, בצוללת אח"י לויתן (צ-75), 1968.
מפגש מפקדי שייטת הצוללות, 1972.
הצוללות מסדרת "גל"

סדרת "גל" מבוססת על דגם הצוללת הגרמנית 206. קציני ומהנדסי החיל הוסיפו לתכנונים את הצרכים המיוחדים של הזירה הימית של ישראל, בהתבססם על הניסיון שנצבר בצוללות ה-S וה-T.
כבר עם רכישתן של צוללות ה-T היה ברור שמדובר בצוללות לתקופת ביניים, ובתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 הוחל בתכנונן של צוללות חדשות. חיל הים נזקק לצוללות קטנות, זריזות ומודרניות. התשובה לצרכים אלה באה בדמות צוללות "גל". צוללות "גל" היו פרויקט משותף של גרמניה, בריטניה וישראל, ונבנו בהתאם לצרכים המיוחדים של הזירה הימית הישראלית. הפעיל אותן צוות מצומצם, שליש מגודלו של הצוות שהפעיל את צוללות ה-T. טווחי הסיור הוקטנו והותאמו למלחמה באויבים השוכנים בימים ובחופים קרובים. למרות גודלן הקטן צוידו צוללות "גל" במיטב כלי הנשק, התצפית, ההאזנה והאלקטרוניקה של אותה תקופה.
מסיבות פוליטיות נבחרה מספנה בריטית לבנות את הצוללות, ובתחילת שנות ה-70 הוחל בבנייתן של 3 צוללות חדשות, במספנות ויקרס אשר בבראו-סקוטלנד: אח"י גל, אח"י תנין ואח"י רהב.
צוללות "גל" הגיעו לישראל בשנים 1976–1977 ומיד שולבו במלחמתה של ישראל נגד ארגוני המחבלים והטרור. עם הגעת צוללות הדולפין בסוף המאה ה-20 הוצאו צוללות הגל משירות פעיל.
הרמטכ"ל מרדכי גור עם מפקד חיל הים מיכאל ברקאי, מפקד בסיס חיפה אברהם דרור ומפקד אח"י גל דורון עמיר בטקס קבלת הצוללת אח"י רהב בפיקוד עמירם עינת, 21 בדצמבר 1976.
טקס העברת הפיקוד על שייטת הצוללות, אוקטובר 1977.
נשיא המדינה חיים הרצוג מבקר בשייטת הצוללות בליווי סא"ל מיכאל קיסרי, 1984.
אח"י גל מיד לאחר העברתה למוזיאון ההעפלה וחיל הים
הצוללות מסדרת דולפין

בתחילת שנות ה-80 הוחל בתכנונו של דגם צוללות נוסף, "דולפין". לאחר סקר שוק ממושך נבחרה גרמניה כמדינה שתייצר עבור חיל הים את צוללות "דולפין". בשל קשיי תקציב הוחלט בשנת 1990 להפסיק את הפרויקט. בזמן מלחמת המפרץ הראשונה (1991) החליטה ממשלת גרמניה לממן את בנייתן של שתי צוללות מדגם זה. בהמשך הוחלט כי תיבנה צוללת שלישית במימון משותף של גרמניה וישראל. הצוללת הראשונה, אח"י דולפין, הגיעה לישראל ב-27 ביולי 1999. הצוללת השנייה, אח"י לויתן, הגיעה לנמל חיפה באוקטובר אותה שנה והצוללת השלישית, אח"י תקומה, עגנה בנמל הבית כשנה לאחר מכן. בעשור השני של המאה ה-21 עברו שלוש הצוללות טיפולי תחזוקה ארוכים, המכונים "טיפולי חצי חיים". הן אמורות לשרת את חיל הים עד 2030 לערך ולסכם בכך כ–30 שנות שירות.
לפי תחקיר של השבועון הגרמני "דר שפיגל", צוללות "דולפין" נושאות טילי "פופאי" בעלי ראש נפץ גרעיני.
צוללת מדגם דולפין
אל"ם יובל צור מלווה את ביקור שר הביטחון בנימין בן אליעזר בשייטת הצוללות, 2001.
הרמטכ"ל, רב-אלוף בני גנץ, משקיף דרך הפריסקופ של צוללת דולפין בעת סיור שערך בשייטת הצוללות ב-30 בנובמבר 2011.
הצוללות מסדרת דולפין AIP

בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, חיל הים הזמין שלוש צוללות המכונות "דולפין AIP", ארוכות יותר ובעלות הדחק גדול יותר, בהן יש מערכת המאריכה את זמן השהייה מתחת מים. צוללת ראשונה מדגם זה, "אח"י תנין", הגיעה לישראל ב-22 ספטמבר 2014. צוללת שנייה מדגם זה, אח"י רהב הגיעה לישראל ב-12 בינואר 2016, וצוללת שלישית, אח"י דרקון, צפויה להגיע ב-2025. צוללות אלה משרתות במקביל לצוללות מסדרת דולפין. לקראת הגעתן הוחלט לייבש חלק מהים הסמוך לבסיס חיל הים בחיפה לצורך בניית רציפים חדשים, שטח תפעולי ושובר גלים חדש - מעגן דרור - מעגן הפולינום.
אח"י תנין, צוללת מדגם דולפין AIP, הדגם המתקדם ביותר שמפעילה שייטת הצוללות.
צוללת חיל הים אח"י תנין (צוללת מסדרת דולפין AIP)‏, 2015.
צוללת חיל הים אח"י רהב (צוללת מסדרת דולפין AIP)‏, 2016.
הצוללות מסדרת "דקר"

ב-20 בינואר 2022 נחתם החוזה בין ישראל לגרמניה לרכישת שלוש הצוללות שיחליפו את שלוש הצוללות מסדרת דולפין. הצוללות יהיו מתקדמות יותר וגדולות יותר מאשר הצוללות מסדרת דולפין AIP שמשרתות כיום בחיל הים הישראלי.
פרסים והוקרה

בדצמבר 2016 זכתה שייטת הצוללות בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות. ראש הממשלה, בנימין נתניהו, אמר כי "הצוללות מבטיחות את הקיום של מדינת ישראל, לא פחות מזה".
בדצמבר 2020 זכתה השייטת באות הערכה מטעם הרמטכ"ל על "עשרות מבצעים מסווגים, במרחב מאוים ובחיכוך מעצמתי משתנה".
בשנת 2021 זכתה היחידה בצל"ש הרמטכ"ל.
ראש הממשלה בנימין נתניהו מבקר בשייטת הצוללות 17 בנובמבר 2009.
הכשרת צוותי הצוללות

תנאי סף - פרופיל 82 ומעלה, קב"א 53 ומעלה ודפ"ר 60 ומעלה.
קבלה לקורס - על מנת להגיע לגיבוש צוללות יש לעבור יום מיון לחובלים וצוללות בביתן חיל הים בחיפה דרך איתור מוקדם או להגיע ליום סיירות ולקבל שם חובלים. דרך נוספת להגעה ליחידה, היא סיום יום סיירות תוך הפגנת נתונים גבוהים וקבלת התרשמות טובה ממעבירי הגיבוש, כדי שעובר הגיבוש ישלח לראיון קבלה בשייטת הצוללות.
הגיבוש כולל מבדקים מחשבתיים, תחנות רבות ומעברים מהירים מנושא לנושא. אלו שעוברים את הגיבוש בהצלחה יצטרכו לעבור תחקיר ביטחוני ובדיקות מקיפות במכון לרפואה ימית. רק לאחר שהמלש"ב נמצא כשיר, יוכל להתקבל רשמית לקורס צוללן.