stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות קרקוב
היסטוריה

בתחילת המאה ה-11, היגרו יהודים מצ'כיה לפולין. רבים מיהודים אלו הגיעו לקרקוב, שהייתה קרובה לגבול הצ'כי.
בתחילת המאה ה-14 כבר הייתה קהילת קרקוב אחת הקהילות היהודיות החשובות ביותר באירופה. בשנת ה'ק"ט (1349) נזכרת קרקוב כאחת הקהילות שנערכו בהן פרעות ביהודים בימי המוות השחור. בשנת 1495 גורשו היהודים מקרקוב לעיר סמוכה בשם קאז'ימייז' (נקראה בפי היהודים קוזימיר). בשנת 1530 הוקם בית דפוס ראשון המדפיסים העליץ, בבעלות יהודים שהתנצרו שהדפיס גם ספרים נוצריים, שקראו ליהודים להתנצר.
במשך הזמן גדלה קרקוב, וקאז'ימייז' הפכה לשכונה של קרקוב. רק בשנת 1867 הורשו היהודים לגור בכל חלקי העיר קרקוב. תולדות שתי הקהילות קשורות היטב זו לזו.
בין השנים 1815–1846 היו קרקוב וסביבתה רפובליקה חופשית עצמאית, דבר שתרם להתפתחות הקהילה. ב-1846 - 1918 עברה קרקוב כחלק ממחוז גליציה לשלטון הקיסרות האוסטרו-הונגריה, בעיר הוקמו באותה תקופה כמה מוסדות תרבות וחברה יהודים, ביניהם הגימנסיה העברית שהוקמה ב-1908, בית החולים היהודי, אגודת ספורט יהודית (1910) ותיאטרון עממי (1898).
היסטוריה > ארגון ההגנה העצמית

בשלהי 1918 יסדו היהודים ארגון שפעל במסגרת המשמר האזרחי בקרקוב ונקרא במשך הזמן בשם "הגנה עצמית". הארגון מנה כ-3000 חברים מכל חוגי הקהילה היהודית בעיר. ד"ר יצחק רוזנבליט-רוז'נסקי בספר "היהודים בקראקוב: חייה וחורבנה של קהילה עתיקה" בפרק על ארגון ההגנה העצמית מספר:
"במרוצת הימים הפך הארגון לגוף כמעט אוטונומי. הוא נקרא עתה "הגנה עצמית", הקיף את כל הזרמים, כולל המשכילים, האורתודוקסים לובשי ה"קאפוטות" ותלמידי בתי הספר התיכוניים ומנה כ־3,000 איש. השלטונות ידעו, שבתקופת המעבר יפנה ההמון נגד היהודים ולכן לא התנגדו להתארגנות זו – אך ספקו לארגון רק כ־80 רובים וכמות קטנה של כדורים. בנסיבות אלה היה צורך דחוף ברכישת נשק, והוא נקנה בחשאי. הארגון לא רק שמר על הרובע היהודי, הקים שרות מודיעין בעיר והציב משמרות ברובע כדי למנוע הפתעות, אלא גם פיקח על המתרחש ברובע, כולל פקוח על מחירי המזון".
בתקופת פולין העצמאית בין שתי מלחמות העולם, (1918–1939) ניהלה הקהילה היהודית חיי תרבות וחברה ערים ביותר. בשנת 1926 הוקם תיאטרון יהודי קבוע. מספר הסטודנטים היהודים היה כרבע מכלל הסטודנטים באוניברסיטה היגלונית. אך בשנים שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה סבלו יהודי קרקוב מהתגברות האנטישמיות.
קרקוב לא נפגעה במהלך הפלישה הגרמנית לפולין בתחילת מלחמת העולם השנייה, כתוצאה מהסכם מוקדם עם הגרמנים, פרט למקרים מסוימים שבהם היו מספר גרמנים מסוימים אשר לא עמדו בהסכם.
היסטוריה > דמוגרפיה

בשנת 1540 נמנו בעיר כ-2,100 יהודים. בשנת 1772 - כ-4,000, ובשנת 1880 נמנו בעיר כ-20,000 יהודים - כשליש מכלל האוכלוסייה הכללית בעיר. בשנת 1900 הגיע מספר היהודים ל-25,000 ובשנת 1921 לכ-45,000. ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה גרו בקרקוב כ-60,000 יהודים, מתוך אוכלוסייה כללית של כרבע מיליון תושבים, ובעיר היו כ-300 בתי כנסת.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

העיר קרקוב נכבשה על ידי הגרמנים בעת כיבוש חציה של פולין על ידי הגרמנים. באוקטובר 1939, קבעו הגרמנים את העיר כעיר הבירה של הגנרל גוברנמן. (אזור הכיבוש הגרמני של פולין) אל האוכלוסייה היהודית הצטרפו כ־20,000 יהודים נוספים עם הגעת פליטים יהודיים ממקומות אחרים.
מיד עם כיבוש העיר, הוחל בה ברדיפות שיטתיות של הקהילה היהודית בקרקוב, ובעיר הונהגו צווים והגבלות אנטי- יהודיות, (ראו שואת יהודי פולין) ובעיר הוקם יודנראט. יושב ראש היודנרט הראשון ד"ר מרק ביברשטיין וסגנו היה ד"ר וילהלם גולדבלאט. בקיץ 1940 נאסרו שניהם בידי הגסטפו, וליושב ראש היודנראט מונה ד"ר ארטור רוזנצוויג.
בימים 5 - 6 בדצמבר 1939 ניהלו הגרמנים פעולות טרור מקיפות בשכונות היהודיות בעיר, בעיקר במטרה לגזול רכוש. באותו זמן גם הוצתו מספר בתי כנסת. הריכוז הגדול של היהודים בעיר, שהפכה לעיר הבירה של הגנרל גוברנמן, היה לצנינים בעיני הנס פרנק, שניסה בכל דרך להמעיט את מספר היהודים בעיר. ב-1 במאי 1940 פורסם צו האוסר על היהודים להימצא בחלקים המרכזיים של העיר. ב-18 במאי הודיע ראש העיר הגרמני ליהודים, כי יוכלו לעזוב את העיר 'ברצונם החופשי' ולקחת איתם את רכושם עד 15 באוגוסט 1940. עד לתאריך זה עזבו את העיר רבבות יהודים. חלקם עברו לאזור פולין המזרחית, שהיה באותה תקופה תחת השלטון הרוסי, וחלקם עברו לעיירות ולכפרים בסביבות קרקוב. בנובמבר 1940 הוחל בגירוש בכפייה של יהודי קרקוב לעיירות הסביבה. היהודים הורשו לשאת עימם רק מטען של 50 קילוגרמים לנפש. עד מרץ 1941 גורשו כ-40,000 יהודים, ובעיר נשארו כ-11,000 יהודים בלבד, מתוך אוכלוסייה של כ־60,000 יהודים קודם המלחמה.
היסטוריה > הגטו

גטו קרקוב הוקם ברובע פודוגוז'ה- פרבר דרומי של העיר קרקוב. באזור זה, שהיה מיועד למגורי אוכלוסייה בת 3000 נפש, הוכנסו בכוח 15,000 יהודים. לאחר שנבנו חומות בטון מסביב לאזור, הוא פעל כאזור מתוחם וסגור במשך שנתיים - מהקמתו במרץ 1941 ועד לחיסולו הסופי. הגטו התפנה מיושביו במרץ 1943, עם משלוח אחרוני היהודים בו למחנות ההשמדה בלז'ץ ואושוויץ. הרוב המוחלט של יושביו נרצחו.
היסטוריה > לאחר המלחמה

הקהילה יהודית המשיכה להתקיים בעיר גם לאחר השואה, אך לא בגודלה שקודם מלחמת העולם השנייה, בין היתר בגלל רדיפות על רקע אנטישמי כגון פוגרום קרקוב באוגוסט 1945, במהלכם נרצחו כ-30 יהודים בידי כנופיות אנטישמיות. מיד אחרי המלחמה נותרו בקרקוב כ-23,000 יהודים, אך במאי 1946 דווח שנותרו בה בעיר כ-5,000.
מנהיגי הקהילה היהודית תבעו מהממשלה שתסייע בשימור ושיקום המוסדות היהודיים. כולל בית הכנסת העתיק בקרקוב. ממשלת פולין נענתה לבקשה ובית הכנסת שוקם, כחלק מהמוזיאון היהודי היסטורי של קרקוב. הקמת המוזיאון ושיקום בית הכנסת הסתיימה בדצמבר 1959, ושר הדתות יעקב משה טולידאנו מסר לשגריר פולין בישראל, משלוח של תשמישי קדושה לשימוש בית הכנסת המשוקם.
במרץ 1951, נורתה אבן הפינה למפעל להנצחת יהדות קרקוב בקיבוץ נווה איתן, שהוקם על ידי יוצאי קרקוב. מפעל ההנצחה כלל: אנדרטה, בית תרבות, אגף להנצחת שמות הנספים, ספרייה, בית כנסת וחורשת זיכרון.
משנת 1990 מתקיים בקרקוב בקיץ פסטיבל יהודי שנתי בן כמה ימים שמושך אליו עשרות אלפי אנשים. הפסטיבל נוהג לאחד מדי שנה אמנים ומוזיקאים מישראל ומרחבי העולם..
בבני ברק הוקם בתחילת שנות האלפיים מבנה גדול הכולל בית כנסת ועוד, הנקרא "בית הכנסת קדושי קראקא" ע"ש יהודי קראקא שנספו בשואה.
ב-27 בינואר 2014, התקיים כינוס בין-פרלמנטרי מיוחד של הכנסת עם חברים מהפרלמנט הפולני וחברי פרלמנטים אחרים מהעולם בקרקוב, לציון יום הזיכרון הבינלאומי לשואה. המשלחת הישראלית כללה 55 חברי כנסת, 6 שרים, את מבקר המדינה יוסף שפירא, שופט בית המשפט העליון אליקים רובינשטיין, הרב הראשי לישראל דוד לאו, יו"ר הנהלת יד ושם אבנר שלו ויו"ר הכנסת יולי אדלשטיין.
נכון לשנת 2014 מנתה הקהילה היהודית כ-140 יהודים. תוך שנים ספורות גדלה הקהילה היהודית, ובשנת 2019 היו בעיר מעל 700 יהודים. לדבריהם הקהילה גדלה כל הזמן כי אנשים מגלים את יהדותם שהוריהם בחרו להסתיר. בעיר חיים גם ישראלים שהשתלבו בקהילה. מתוך שבעה בתי כנסת ששרדו בעיר, פעילים שלשה: הטמפל, אייזק, הרמ"א. בנוסף יש לקהילה היהודית גן ילדים, ומרכז תרבות. ביולי 2019, פרץ סכסוך בין ראשי הקהילה ובין רב ופעילי חב"ד לגבי שימוש ב"אייזק שול".
בתי כנסת בעיר > בית הכנסת הישן

בית הכנסת העתיק של קרקוב הוא בית הכנסת העתיק ביותר בפולין שעדיין עומד על תלו. הוא נמצא בקז'ימייז', פרבר של קרקוב שהיה בעבר עיר עצמאית. בית הכנסת היווה, עד השואה, אחד מבתי הכנסת המרכזיים של יהדות קרקוב. זמן ייסודו של בית הכנסת אינו ברור. על פי מקורות שונים, בית הכנסת נבנה בשנת 1407 או בשנת 1492.
בתי כנסת בעיר > בית כנסת הרמ"א

נוסד בשנות החמישים של המאה ה-16 על ידי רבי משה איסרליש (הרמ"א), או על ידי אביו.
בית הכנסת נבנה בסגנון רנסאנס מאוחר. מאחורי המבנה הוקם בית הקברות היהודי של העיר שם נקברו בין השאר: הרמ"א, בעל תוספות יום טוב והרב שלמה שפירא. במאות ה-17 וה-18, נערכו בו מספר שינויים. בשנת 1829 נערך שיחזור מקיף, ובשנת 1933 נוספו כמה שיפורים טכניים (בפיקוחו של האדריכל הרמן גוטמן), ומאז ועד היום שמר על מראהו הכללי. בתקופת השואה הוחרם בית הכנסת על ידי הנאצים, באמצעות ה"טרויהנדשטלה" (גוף שטיפל ברכוש השדוד של היהודים) ושימש כמחסן לציוד כיבוי אש, לאחר שתשמישי קודש ופריטים יקרי ערך, וביניהם הבמה, נשדדו ממנו. הבניין עצמו לא נהרס. ב-1957, הודות למאמציהם של חברי הקהילה היהודית ושל נציג הג'וינט בפולין, עקיבא כהנא, עבר בית הכנסת שיפוץ גדול ושוחזר עיצובו הפנימי מלפני השואה.
באוגוסט 2010 ביה"כ עבר שיפוץ נוסף. בית הכנסת הרמ"א פעיל בעיקר בשבתות על ידי אורחים.
בתי כנסת בעיר > אייזיק שול

בית הכנסת אייזיק שוּל (המכונה גם "בית הכנסת איזאק") נמצא בצומת שלושה רחובות: איזאקה, יַאקוּבָּה וקוּפָּה. בית הכנסת הוא הגדול והמפואר ביותר בקז'ימייז' היהודית העתיקה. הבניין נבנה בשנת 1638 כבית כנסת פרטי בידי בנקאי יהודי עשיר בשם יצחק יעקובוביץ (המכונה אייזיק יעקלס), ותוכנן בסגנון בארוק קדום בידי האדריכל האיטלקי אוליביירי. במהלך מלחמת העולם השנייה הוסב בית הכנסת למחנה עבודה ולאחר מכן חולל. בשנים 1994–1995, במהלך שימור שמומן על ידי המועצה הממונה על שיחזור מבנים היסטוריים של קרקוב, שוחזרו קישוטי הטיח שבקירות ונחשפו כתובות שמתוארכות בעיקר לתקופת המאה ה-17 וה-18.
יהודי פולין יחסו את הנדבן לגיבור המעשה האוצר מתחת לגשר
בתי כנסת בעיר > בית הכנסת הטמפל

בית הכנסת ה"טמפל" היה בית הכנסת של קהילת היהודים "הנאורים". בתקופה שלפני השואה עמד בראש הקהילה הרב יהושע טהון (אוזיאש טהון) שהיה מראשוני תומכיו של הרצל בתנועה הציונית.
כיום התפילה בשבתות לא על ידי מתפללים אורתודוקסים.
בתי כנסת בעיר > בית הכנסת באבוב

בית הכנסת באבוב הוקם בשנת 1871 על ידי חסידי רבי שלמה הלברשטאם מבאבוב, בקומה ראשונה של בניין דירות, ברחוב 12 Estery Street, בשכונת קז'ימייז' בקרקוב.
ראו גם

יהדות פולין
ארגון יוצאי קרקוב
קז'ימייז'
אלתר דוד קורצמן
לקריאה נוספת

שלמה לזר (עורך), היהודים בקראקוב : חייה וחורבנה של קהילה עתיקה, 1981
בית הכנסת הישן
בית הכנסת הרמ"א
בית הכנסת איזאק
בית הכנסת "הטמפל"
הערות שוליים

↑  קרבנות קרקוב הובאו לקבורה, הארץ, 22 באוגוסט 1945
↑  רוב היהודים שחזרו לקואקא יצאו משם, הַבֹּקֶר, 27 במאי 1946
↑  יהודי פולין תובעים עזרה לקימום מפעלי תרבות, קול העם, 19 ביוני 1947
↑  מתנת ממשלת ישראל למוזיאון היהודי בקרקוב, שערים, 3 בדצמבר 1959
↑  נורתה אבן הפנה למפעל להנצחת מדד גיטו קרקוב, קול העם, 15 במרץ 1951
יוצאי קרקוב גליציה, הצופה, 13 במרץ 1951
↑  מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית של מפעל ההנצחה בנוה איתן באתר 'חלון אחורי', 10 בפברואר 2017
↑  ג'ינאן בראונל, ניו יורק טיימס, עבודת השורשים שעל הקיר, באתר הארץ, 28 ביוני 2012
↑  אביבה לורי, שלמה בר, פוגרומים ובורשט נפגשים על במה אחת בפולין, באתר הארץ, 10 ביולי 2006
↑  רומן פריסטר, חוגי ימין בפולין מתנגדים לישיבת הכנסת בקראקוב מחר, באתר הארץ, 26 בינואר 2014
↑  אילת מאמו שי, ‏קרקוב – ביקור בקהילה היהודית, "מסע אחר", 13 באוקטובר 2014
↑  קובי נחשוני ואיתמר אייכנר, בית כנסת המריבה בקרקוב: "יהודים בלי תפילין כבר שלושה ימים; כמו ב-1939", באתר ynet, 4 ביולי 2019
↑  Municipal register of monuments in Krakow . Public Information Bulletin of the City of Krakow. [2021-09-18].
בית הקברות היהודי (החדש) בקרקוב. 2016
אנדרטה לזכר קהילת קרקוב, בבית הקברות בקריית שאול
אנדרטה לזכר בית היתומים בקרקוב, פולין ומנהלו אלתר דוד קורצמן
כיכר השילוחים של הגטו החדש. הכיסאות הריקים בכיכר הם אנדרטה ליהודים שנספו
רובע קאזימייז' המחודש, עתיר מוטיבים יהודיים
בית הקברות היהודי העתיק בקרקוב מאחורי בית כנסת הרמ"א (בצד ימין, בולט לתוך השטח). ה"גגות" השחורים הנמצאים על ראשי המצבות נועדו לשמר את המצבות (על ידי מניעת הצטברות שלג על ראשי המצבות), והם הותקנו על ידי תלמידי האוניברסיטה בעיר.
בית הכנסת "קדושי קראקא" בני ברק
בית הכנסת "הטמפל". 2021
Experts Exchange

| --- | --- |
 סוג:  אתר אינטרנט 
 תקופת הפעילות:  1996–הווה (כ־28 שנים) 
 www.experts-exchange.com
 
Experts Exchange (או EE) הוא אתר לאנשים העוסקים בעבודות הקשורות לטכנולוגיות מידע (IT) כדי לבקש אחד מהשני עזרה טכנית, לקבל עזרה מיידית באמצעות צ'אט, לשכור פרילנסרים ולצפות במשרות טכנולוגיות. מחלוקת התעוררה סביב מדיניות האתר למתן התשובות רק באמצעות מנוי בתשלום.
היסטוריה

אתר Exchange Experts עלה לאוויר באוקטובר 1996. השאלה הראשונה שנשאלה הייתה לגבי "Case sensitive Win31 HTML Editor".
Exchange Experts פשט את הרגל בשנת 2001 לאחר שמשקיעי הון סיכון העבירו את החברה לסן מטאו, קליפורניה, והוחזר במידה רבה על ידי מאמצים של מתנדבים ללא תשלום.
מאוחר יותר, אוסטין מילר ורנדי רדברג לקחו בעלות על Experts Exchange, והחברה הפכה לרווחית שוב. מומחי Exchange טוענים כי יש להם יותר מ-3 מיליון פתרונות. משתמשיה הם בעיקר גברים צעירים עד גיל העמידה בתחום ה-IT.
Paywall

בעבר האתר השתמש בעוגית HTTP ובדיקת מפנים (referer) של HTTP כדי להציג תוכן באופן סלקטיבי. הדף המוצג השתמש ב-JavaScript כדי להציג תשובות לבני אדם לאחר תוכן המראה כיצד להיות חבר. לאחר מכן, כאשר המשתמש לחץ על קישור פנימי, הוא נחסם מלצפות במידע התשובה עד להפיכתו לחבר בתשלום או אם זוהה זיוף של מחרוזת סוכן המשתמש של הדפדפן שלו באופן דומה לזה של זחלן רשת מנועי חיפוש כגון GoogleBot.
בתגובה לטכניקות ערפול אלה, שמנעו ממשתמשים אנונימיים לראות תוכן תשובות, כמה מחברי הקהילה כתבו מאמרים על איך לעקוף את הערפול על ידי זיוף מפנה לדפדפן האינטרנט באמצעות תוסף כמו Smart Referrer והגדרת המפנה כמקור מגוגל.
ג'ף אטווד, מייסד Stack Overflow, ציטט את המוניטין והדירוג הלקוי של Experts-Exchange כמניע ליצירת Stack Overflow.
ראו גם

BBS
פורום (אינטרנט)
קהילה מקוונת
הערות שוליים

↑  "Case sensitivite Win31 HTML Editor". Experts Exchange. 1996-10-08.
↑  Young, Greg. "Patterns aren't just for software. (Copy of Experts Exchange's newsletter on 2005/10/04)". נבדק ב-2008-02-24.
↑  "Expert-Exchange's Topic". Experts-Exchange. 2003-01-18. אורכב מ-המקור ב-2012-07-29. נבדק ב-2007-02-12.
↑  "Experts-Exchange 3 million solutions". אורכב מ-המקור ב-26 באפריל 2011. נבדק ב-2011-04-04. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Audience profile for Experts-Exchange". Quantcast. אורכב מ-המקור ב-19 באוקטובר 2012. נבדק ב-2008-09-22. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Experts Exchange Sucks Now? Make It Work For You Again!". Walkernews.net. 2007-08-18. נבדק ב-2012-11-27.
↑  "Desuckifying Experts Exchange". Coffeepowered.net. 2009-02-07. אורכב מ-המקור ב-26 בנובמבר 2012. נבדק ב-2012-11-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Haddad, Jon. "Experts Exchange should be removed from Google search results – Rustyrazorblade". rustyrazorblade.com.
↑  "Smart Referer".
↑  "Introducing Stackoverflow.com". blog.codinghorror.com. נבדק ב-2019-11-24.
↑  "Who's Your Arch-Enemy?". blog.codinghorror.com. נבדק ב-2019-11-24.
אירוויזיון 1956

| --- | --- |
שווייץ שווייץ – הזוכה ליס אסיה
שווייץ שווייץ – הזוכה ליס אסיה
 מספר התחרות:  1
 גמר:  24 במאי 1956
 מנחים:  לוהגרין פיליפלו
 מנצח ראשי:  פרננדו פאג'י
 תזמורת:  התזמורת של פרננדו פאג'י
 רשת השידור המפיקה:  שווייץ SRG SSR  במאי: פרנקו מראזי
 מיקום האירוע:  שווייץ תיאטרון קורסאל, לוגאנו, שווייץ
 המפקח על התחרות:  רולף ליברמן
 השיר הזוכה:  שווייץ שווייץ "Refrain"
 שיטת הניקוד:  2 שופטים לכל מדינה; שיטת ההצבעה המדויקת אינה ידועה
 מספר משתתפות:  7 (14 שירים, כאשר 2 שירים לכל מדינה)
 משך התחרות:  שעה ו-40 דקות
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  שווייץ שווייץ   איטליה איטליה   בלגיה בלגיה   גרמניה גרמניה המערבית   הולנד הולנד   לוקסמבורג לוקסמבורג   צרפת צרפת  
 מופעי פתיחה/ביניים:  מופע ביניים:  "Les Joyeux Rossignols & Les Trois Ménestrels"
 המדינות המשתתפות
   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה     
   המדינות המשתתפות
 אירוויזיון 1957 ← 
תחרות הזמר של האירוויזיון לשנת 1956 הייתה ההפקה הראשונה לתחרות השירים הבינלאומית השנתית של רשת השידור "אירוויזיון" מטעם איגוד השידור האירופי. התחרות התקיימה בשווייץ שבה מטה איגוד השידור האירופי, בהשתתפות שבע מדינות עם 14 שירים, והמנצחת הייתה שווייץ עם השיר "פזמון חוזר" בביצוע ליס אסיה.
התחרות נערכה בתיאטרון "קורסאל" בעיר לוגאנו ב-24 במאי 1956, בהפקת רשת השידור השווייצרית "SRG SSR" תחת ניהולו של פרנקו מראזי, ונמשכה כשעה ו-40 דקות בהנחיית לוהנגרין פיליפלו. 24 נגני תזמורת ליוו את מבצעי השירים בניצוחו של פרננדו פאג'י. המופע האומנותי שלאחר הצגת השירים המתחרים היה של שירה בליווי פסנתר, בביצוע להקות "שלושת המנסטרלים" ו"הזמירים העליזים". ההצבעה התבססה על דירוג אישי של שני שופטים מכל מדינה תחת פיקוחו של רולף ליברמן. אוסטריה, בריטניה ודנמרק איחרו את מועד ההרשמה ולכן לא יכלו להשתתף.
הפקה זו הייתה ייחודית בתולדות תחרויות האירוויזיון מאחר שכללה מספר היבטים שלא חזרו באף תחרות אחרת: שני שירים למדינה, ניקוד חשאי, הצבעה כפולה של מדינה אחת בשם מדינה אחרת, הכללת מדינת השופטים בהצבעתם, ללא פרס לזוכה והנחיה של גבר אחד. שאר מהדורות התחרות כוללות שיר למדינה, לוח ניקוד, ציר שיפוט מכל מדינה, פסילת מדינת השופטים מהצבעתם, הענקת פרס לזוכה, והנחיה של אישה או של קבוצת גברים. בנוסף לא ידוע אם נעשתה או שרדה הקלטת וידאו של התחרות למעט ההופעה הזוכה.
מהלך התחרות > המופע

המופע נפתח עם נגינה בניצוחו של פרננדו פאג'י ומנחה הטלוויזיה השווייצרי לוהנגרין פיליפלו הציג את התחרות, הפעם היחידה בה הייתה הנחיית התחרות על ידי גבר יחיד, כאשר את שאר התחרויות הנחו רק נשים, צמד של אישה וגבר, או קבוצה של נשים או של גברים. פיליפלו הציג באיטלקית כל אחד מ-14 השירים בתוספת הסבר קצר על תוכנם. המדינות המשתתפות הופיעו באותו סדר בשני הסבבים. רוב ביצועי השירים לא עברו את משך הזמן של שלוש וחצי דקות, בהמלצת איגוד השידור האירופי. השירים בוצעו בהופעה חיה, ללא הקלטה קולית או מוזיקלית כל שהיא, ובלוויית נגני התזמורת של SRG SSR וזמרי ליווי בחלק מהשירים. לאחר הצגת השירים ובזמן הצבעות השופטים, הוצג מופע אומנותי של צלילי שריקות שכוונו להידמות לשירת ציפורים, והודגשו בהרמוניה לליווי פסנתר, בהופעה משותפת של להקת "הזמירים העליזים" (Les Joyeux Rossignols) ולהקת "שלושת המנסטרלים" (Les Trois Ménestrels). המופע האמנותי התארך מאחר שנציגי השיפוט התעכבו באיסוף וסיכום קולות ההצבעה.
מהלך התחרות > ההצבעה

השופטים לא צפו ישירות בתחרות, אלא דרך מסך טלוויזיה קטן כשהם יושבים באולם התחרות, במטרה לשכפל את חוויית ההתנסות הטלוויזיונית החשובה בתקופה שבה ערך איגוד השידור האירופי את שידורי הטלוויזיה הראשונים והניסיוניים שלו. שני שופטים מונו לייצוג כל מדינה ויכלו להצביע גם לשירי מדינתם, בלוקסמבורג היו בעיות תקציביות לשלוח שופטים, ושופטי שווייץ המארחת הצביעו גם בשמה. כך היה צוות השיפוט מורכב למעשה מ-12 שופטים שבאו משש מדינות. כל אחד משני השופטים למדינה, העניק ניקוד בנפרד, ולפי דיווחים מסוימים דירג כל שיר בין נקודה אחת לעשר נקודות. בנוסף לפיקוחו של רולף ליברמן על ההצבעה כנשיא צוות השיפוט, ערכו השופטים כתיבה[דרושה הבהרה] חשאית לבחירת שניים מתוכם שיאספו ויספרו את כלל הקולות.
מהלך התחרות > הזכייה

השיר שקיבל את מספר הנקודות הרב ביותר היה כאמור של שווייץ, אך הוא קיבל באופן סמלי את "הפרס הגדול של תחרות אירוויזיון 1956". זאת מאחר שטרם נקשרו פרסים חומריים לזכייה בתחרות, בניגוד לשאר מהדורות התחרות שבהן ניתן פרס שהוא יצירת אמנות כמו מדליה מעוצבת או פסל. דפי ניקוד השופטים לא נשמרו ודירוג השירים אינו ידוע כיום. כך, מיד בתום המופע האמנותי הכריזו רק על הזוכה. ליס אסיה החלה לבצע את הדרן שירה הזוכה "Refrain" כאשר לאחר מספר שניות עצרה באמרה "אני מאוד מתרגשת", ושרה שוב מההתחלה. בתום ביצוע ההדרן קיבלה זרי פרחים משני ילדים שעמדו לצידה על הבמה.
הנציגויות

| אירוויזיון 1956 – רשימת המדינות המשתתפות |
| --- | --- |
 איטליה ‏•‏‏ בלגיה ‏•‏‏ גרמניה ‏•‏‏ הולנד ‏•‏‏ לוקסמבורג ‏•‏‏ צרפת ‏•‏‏ שווייץ
כל השירים בוצעו בשפה הרשמית או באחת השפות הרשמיות של מדינתם, אף על פי שלא היה חוק בנושא וכל מדינה יכלה לבחור את שפת השיר. כל מדינה יכלה לבחור אם שני שיריה יבוצעו על ידי אותו זמר או על ידי שני זמרים שונים. כך ייצגו ליס אסיה את שווייץ, ומישל ארנו את לוקסמבורג, בשני שירי המדינות. בשנה זו טרם היה קיים החוק המגביל את מספר המופיעים בשיר לשישה אנשים, אולם היה קיים החוק כי מותר רק לזמר אחד להופיע כסולן כאשר שאר המופיעים משמשים כזמרים מלווים. כל מדינה יכלה להשתמש במנצח משלה על התזמורת.
השיר "הציפורים של הולנד" בסבב ההופעה הראשון בייצוג הולנד הוא כך גם השיר הראשון שבוצע בתולדות תחרות האירוויזיון. השיר הזוכה "פזמון חוזר” בסבב השירים השני בייצוג שווייץ, הוקלט ופורסם גם באנגלית ובגרמנית וזכה לביצועים ולהקלטות נוספות של מספר אמנים לאחר התחרות, אך לא הפך ללהיט גדול. ארבעה משירי התחרות, שני השירים של צרפת ושל בלגיה, לא הוקלטו באולפן כך שהם קיימים רק בגרסת שמע של ההופעה החיה מהתחרות.
הנציגויות > סגנון

רוב שירי תחרות זו הם בעלי תוכן סיפורי רגשי - בלדות, במקצב איטי בסגנון המוזיקלי שהיה המקובל ביותר טרם אהדת סגנונות הפופ והרוקנרול באירופה. תרבות המוזיקה הצרפתית שלטה באירוויזיון זה ביד רמה: ראשית, שבעה מהשירים שהיו מחצית מהמתחרים, בוצעו בשפה הצרפתית, ולהקת "הזמירים העליזים" שביצעה את המופע האמנותי הייתה להקה צרפתית ידועה באותו זמן. שנית, רוב השירים בתחרות היו בסגנון השאנסון הצרפתי, שעדיין רווח בתקופה זו כשמוזיקת הפופ באירופה בניצניה, והשיר הזוכה של שווייץ היה בסגנון השאנסון ובצרפתית. מגמה זו של שירי השאנסון בולטת בכל התחרויות הראשונות, עד לאירוויזיון של שנת 1965, שממנו והלאה החל בהדרגה לשלוט סגנון הפופ הקצבי.
אולם באירוויזיון זה היה גם ייצוג הקורץ לסגנון ה"רוקנרול" באחד משני שירי גרמניה, "ככה זה כל ערב", הדומה מאוד ללהיט הרוקנרול האמריקאי "Rock around the clock" של ביל היילי, שהפך ללהיט בינלאומי ענק בשנת 1955. שיר זה של גרמניה בוצע בתחרות בסגנון סווינג ג'אז עם מקצבים הנקשרים גם לרוקנרול שפותח מהג'אז ובתיאור שטחי של מערכות יחסים, וגרסתו המוקלטת עושה שימוש גם בגיטרה חשמלית לצד חצוצרות ובכך משלבת בצורה מסוימת בין שני הסגנונות. כך שיר זה של גרמניה בולט בתחרות לעומת הסגנון המוזיקלי הרך יותר ובעל המלל הרגשי של שאר השירים. לעומתו, השיר השני של גרמניה היה שקט, בעל מקצב איטי, תיאר מצב חברתי עגום ואף כלל דקלומים של חלק מהשורות בבתי השיר. השיר הראשון של איטליה היה גם בעל קצב מהיר יותר ממרבית השירים, והפך להיות להיט באיטליה כבר לאחר פסטיבל סן רמו שהיווה את ההשראה לתחרות האירוויזיון ונשמע בהקלטת התחרות כי התקבל בהתלהבות גדולה על ידי הקהל.
הנציגויות > אמנים

בתחרות זו היו רק שלושה גברים סולנים לעומת 9 נשים סולניות; שניים מהגברים היו נציגי גרמניה וולטרס אנדרס שוורץ ופרדי קווין. השלישי היה פוד לקלרק שייצג את בלגיה בסבב השירים הראשון בתחרות. שלושה מהמבצעים היו עתידים לייצג את מדינותיהם שוב ולהנחות את התחרות.
רוזה מינה שארר נציגת שני שירי שווייץ, המוכרת כזמרת תחת שם הבמה "ליס אסיה", ייצגה את המדינה שוב בשנים 1957 ו-1958 עם השיר "ג'ורג'יו", שסיים במקום השני והפך למצליח ביותר שלה מבין הארבעה אשר ביצעה בתולדות התחרות. היא המבצעת השווייצרית היחידה שזכתה בתולדות התחרות, כאשר זוכה נוספת בייצוג שווייץ היא הקנדית סלין דיון, ואף זמר שווייצרי אחר לא זכה בייצוג מדינה אחרת. בנוסף הוזמנה כאורחת כבוד ולהענקת הפרס לזוכים בתחרויות בשנות האלפיים. גם קורי ברוקן נציגת השיר השני של הולנד, ייצגה את המדינה שוב בשנת 1957 שבה גם זכתה, ובשנת 1958. בנוסף גם הנחתה את תחרות 1976. פוד לקלרק ייצג את בלגיה גם בתחרויות האירוויזיון לשנים 1958, 1960 ו-1962 כנציג הרשת הוולונית האחראית לנציגות המדינה בכל שנה שנייה של התחרות.
כותבת השיר הראשון של הולנד והראשון בתולדות התחרות היא אנני שמידט, אחת המשוררים והסופרים הפוריים והאהודים בהולנד במאה העשרים. מלחין השיר השני של שווייץ והזוכה בתחרות הוא גאו ורמאד שהיה עתיד להיות בין שלושת מייסדי פסטיבל הג'אז בעיר מוֹנְטְרְה בשווייץ, אחד מפסטיבלי הג'אז הידועים, המוערכים והוותיקים בעולם.
כל מדינה יכלה לבחור אם להשתמש במנצח תזמורת מבית או במנהל המוזיקלי של המופע שהוא המנצח על התזמורת המקומית. ארבע מהמדינות השתמשו במנצחים משלהן וכך היו חמישה מנצחים שונים בתחרות. מנצחי התזמורת:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  איטליה איטליה – גיאן סטלארי  בלגיה בלגיה – לאו סוריס |  גרמניה גרמניה – פרננדו פאגי  הולנד הולנד – פרננדו פאגי |  לוקסמבורג לוקסמבורג – ז'אק לאזרי  צרפת צרפת – פרנק פורסל |  שווייץ שווייץ – פרננדו פאגי |
הנציגויות > אמנים > מבצעים

גרמניה גרמניה - פרדי קווין
בלגיה בלגיה - פוד לקלרק מהופעתו באירוויזיון 1958
הנציגויות > פרטים

| סדר | מדינה | שפה | ביצוע | שם השיר | משמעות השם בעברית | סוגה, אופי, קצב |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הולנד הולנד | הולנדית | יטי פרל | "De vogels van Holland" | "הציפורים של הולנד" | ואלס איטי |
| 2 | שווייץ שווייץ | גרמנית | ליס אסיה | "Das alte Karussell" | "הקרוסלה הישנה" | בלדה, איטי |
| 3 | בלגיה בלגיה | צרפתית | פוד לקלרק | "Messieurs les noyés de la Seine" | "האדונים הטובעים של הסן" | בלדה, איטי |
| 4 | גרמניה גרמניה המערבית | גרמנית | וולטר אנדראס שוורץ | "Im Wartesaal zum großen Glück" | "בחדר ההמתנה למזל טוב" | שיר עם איטי |
| 5 | צרפת צרפת | צרפתית | מטה אלטרי | "Le temps perdu" | "הזמן שאבד" | בלדה, איטי |
| 6 | לוקסמבורג לוקסמבורג | צרפתית | מישל ארנו | "Ne crois pas" | "אל תאמין" | מתון-קצבי |
| 7 | איטליה איטליה | איטלקית | פרנקה ריימונדי | "Aprite le finestre" | "תפתח את החלונות" | בלדה, מתון |
| 8 | הולנד הולנד | הולנדית | קורי ברוקן | "Voorgoed voorbij" | "עבר-חלף לתמיד" | בלדה, מתון |
| 9 | שווייץ שווייץ | צרפתית | ליס אסיה | "Refrain" | "פזמון חוזר" | בלדה, איטי |
| 10 | בלגיה בלגיה | צרפתית | מוני מארק | "Le plus beau jour de ma vie" | "היום היפה בחיי" | בלדה, איטי |
| 11 | גרמניה גרמניה | גרמנית | פרדי קווין | "So geht das jede Nacht" | "ככה זה כל ערב" | רוקנרול, קצבי |
| 12 | צרפת צרפת | צרפתית | דני דאוברסן | "Il est là" | "הוא כאן" | קצבי-מתון |
| 13 | לוקסמבורג לוקסמבורג | צרפתית | מישל ארנו | "Les amants de minuit" | "אוהבי חצות" | בלדה, איטי |
| 14 | איטליה איטליה | איטלקית | טונינה טוריאלי | "Amami se vuoi" | "אהוב אותי אם תרצה" | בלדה, איטי |