stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלום בן-חורין
כתביו (מבחר)

Die seltsame Gemeinde – ein Legendenbuch. Heim Verlag Dreßler, Radolfzell 1931.
Jenseits von Orthodoxie und Liberalismus. Versuch über die jüdische Glaubenslage der Gegenwart. Goldstein, Tel Aviv 1939.
Art. Israel, in: Lexikon der Frau, Hg. Gustav Keckeis, Encyclios, Zürich 1954, Bd. 2, Sp. 107–111.
Die Antwort des Jona. Zum Gestaltwandel Israels. Hamburg 1956.
Im jüdisch-christlichen Gespräch. Berlin 1962.
Zwiesprache mit Martin Buber. München 1966.
Bruder Jesus. Der Nazarener in jüdischer Sicht München 1967; (Neuauflage: Gütersloh 2005, ISBN 3579053434, ISBN 978-3579053431)
Paulus: Der Völkerapostel in jüdischer Sicht. München 1970, Jerusalem 1978, ISBN 3-471-77135-2.
Mutter Mirjam: Maria in jüdischer Sicht. München 1971, ISBN 3-471-77137-9.
Der dreidimensionale Mensch: Der Mensch der Bibel und der Moderne. Trier 1971.
Ich lebe in Jerusalem. Bekenntnis zur Geschichte. München 1972.
Jugend an der Isar. München 1974.
Jüdischer Glaube. Tübingen 1975.
Die Tafeln des Bundes. Das Zehnwort vom Sinai. J. C. B. Mohr (Paul Siebeck), Tübingen 1979.
Betendes Judentum: Die Liturgie der Synagoge. Münchener Vorlesung. Mohr, Tübingen 1980, ISBN 3-16-143062-X.
Franz Rosenzweig und das Ende des deutschen Judentums. in: Franz Rosenzweig. Kasseler Universitätsreden, 2. Kassel 1987, ISBN 3-88122-349-5 S. 3ff.
Weil wir Brüder sind. Bleicher, Gerlingen 1988, ISBN 3-88350-231-6.
Die Erwählung Israels. Ein theologisch-politischer Traktat. Piper, München 1993, ISBN 3-492-03630-9.
Zusammen mit Michael Langer: Die Tränen des Hiob. Tyrolia, Innsbruck 1994, ISBN 3-7022-1939-0. (Mit Farbfotos von Hans-Günther Kaufmann)
Gedichte. Hg. G. Ott. Sankt Michaelsbund, München 2007, ISBN 978-3-939905-01-1.
חמשים שנות ציונות: מכס בודנהימר, ירושלים: ר' מס, 1946
לקריאה נוספת

Heinz M. Bleicher: Der Mann, der Friede heißt: Begegnungen, Texte, Bilder für Schalom Ben-Chorin. (Aus Anlass seines 70. Geburtstages im Juli 1983.) Bleicher, Gerlingen 1983, ISBN 3-88350-227-8.
Sven Christian Puissant: SCHALOM BEN-CHORIN (Fritz Rosenthal). In: Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Band 21, Bautz, Nordhausen 2003, ISBN 3-88309-110-3, Sp. 1303–1306.
Verena Lenzen: Schalom Ben-Chorin. Ein Leben im Zeichen der Sprache und des jüdisch-christlichen Gesprächs. Jüdische Miniaturen Bd. 142, Hentrich & Hentrich, Berlin 2013, ISBN 978-3-95565-021-6.
Renate Heuer (Hrsg.): Lexikon deutsch-jüdischer Autoren. Band 1, München: Saur 1992, S. 466–488
הערות שוליים

↑  קהילת הר-אל. בשנות השלושים המאוחרות הוקמו בארץ ישראל שלוש קהילות רפורמיות (ליברליות) ראשונות על ידי עולי גרמניה. בתל אביב ובחיפה פעלו קהילות בשם 'בית ישראל', אך אלה חדלו להתקיים עוד לפני הקמת 'הר-אל'. בירושלים פעלה קהילת 'אמת ואמונה' בראשות הרב קורט וילהלם, שבן-חורין היה מחבריה. בסוף שנות הארבעים התחלף רב הקהילה והיא נעשתה קונסרבטיבית.
↑  שערי חזר לפעילות בל"ע, דבר, 12 באפריל 1977
↑  25 בפברואר 1923 - 6 באוקטובר 2017 בחיפה. עליה ראו: סיפורה של בוגרת 'בית אהבה'/מאת אביטל בן חורין באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה בישראל
↑  וד"ר שלום בן חורין זכו בפרס ע"ש ליאו בק, הצופה, 23 במרץ 1960
↑  Alle bisherigen Preisträger auf einen Blick באתר הקהילה היהודית של גרמניה
↑  פרם ד"ר בק לשלום בן-חורין, הַבֹּקֶר, 25 באפריל 1960
↑  Bisherige Preisträger, LUCAS-PREIS, באתר אוניברסיטת טיבינגן
↑  Die Preisträger, באתר DEUTSCHER KOORDINIERUNGSRAT
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258575905171  PLWABN: 9810551454105606  BIBSYS: 90110013  BNE: XX1666222  BnF: cb11891135q (data)  CiNii: DA01954323  GND: 118655302  ICCU: LO1V187503  ISNI: 0000 0001 1026 6070  LCCN: n50007673  NDL: 00432846  NKC: jn19981000230  NLA: 35017223  NTA: 068464355  RERO: 02-A002988771  SELIBR: 177238  SUDOC: 026716925  Trove: 791793  VcBA: 495/147824  VIAF: 51659424   WorldCat (עם VIAF): 51659424 
לוח להנצחת מקום הולדתו של שלום בן-חורין במינכן, רחוב צווייבריקן 8.
דייוויד בוריאנז

| --- | --- |

דייוויד בוריאנז, 2006
 לידה:  16 במאי 1969 (בן 55) באפלו, ניו יורק
 שם לידה:  David Paul Boreanaz 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 מקום לימודים:  מכללת איטקה  Malvern Preparatory School  Roy H. Park School of Communications 
 בן או בת זוג:  ג'יימי ברגמן (2001–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס סאטורן
 http://www.whosay.com/davidboreanaz
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד פול בוריאנז (באנגלית: David Paul Boreanaz; נולד ב-16 במאי 1969) הוא שחקן אמריקאי, הידוע בתפקידיו של החוקר הפרטי אנג'ל (אנ') בסדרה "באפי ציידת הערפדים" (1997–2003) ובסדרת הספין-אוף שלה "אנג'ל" (1999–2004); לאחר מכן גילם את סוכן ה-FBI סילי בות׳ (אנ') בסדרת הדרמה הקומית "בונז" (2005–2017); ובשל הופעתו בתור מנהל הלוחמה המיוחדת ג'ייסון הייז בסדרת הדרמה הצבאית של CBS, "אריות הים" (2017–הווה).
ביוגרפיה

דייוויד פול בוריאנז נולד בבאפלו, ניו יורק, בנם של העיתונאי והחזאי דייב רוברטס (אנ') ושל פאטי בוריאנז, שעבדה כסוכנת נסיעות. יש לו שתי אחיות גדולות יותר, בו ובת'. הוא ממוצא איטלקי וסלובני מצד אביו (שם המשפחה בוריאנז הוא ממוצא סלובני). אמו היא ממוצא סלובקי למחצה וחלקו ממוצא אירי, גרמני, צרפתי ושווייצרי.
כשבוריאנז היה בן שבע, המשפחה עברה להתגורר בפילדלפיה, פנסילבניה, לאחר שאביו לקח עבודה בערוץ הטלוויזיה WPVI-TV, שלוחה של רשת ABC בפילדלפיה.
בוריאנז חונך כקתולי, ולמד בחטיבת ביניים קתולית בעיר ברין מור (אנ'), פנסילבניה ולאחר מכן בבית הספר התיכון מלוורן (אנ') במלוורן (אנ'), פנסילבניה, שם היה ספורטאי נלהב ושיחק בקבוצת הכדורגל של בית הספר. הוא סיים את לימודיו במכללת אית'קה (אנ') באית'קה, ניו יורק, בשנת 1991 עם תואר ראשון בקולנוע וצילום.
קריירה

בוריאנז התגלה בידי מפיק בשעה שטייל עם כלבו, זמן קצר לאחר שעבר להוליווד, קליפורניה. תפקידו הראשון כשחקן היה כאורח בסדרה "נשואים פלוס".
בנוסף לסדרות באפי ציידת הערפדים ואנג'ל, הופיע בוריאנז גם בסרטים "יום אהבה קטלני", "העורב: תפילה מרושעת", "אני עם לוסי", הסרט הקנדי "These Girls" (שהוצג בפסטיבל הסרטים בטורונטו ובפסטיבל הבינלאומי לסרטים בוונקובר) ותרם את קולו למשחק המחשב Kingdom Hearts.
משנת 2005 שיחק בוריאנז בסדרת הדרמה המשטרתית "בונז" של רשת FOX, בתפקיד של סילי בות', סוכן מיוחד ב-FBI, לשעבר צלף צבאי מעוטר של יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית. את תפקיד זה גילם למשך 12 עונות, כאשר הפרק האחרון של הסדרה שודר ב-28 במרץ 2017. בוריאנז מזוהה בעיקר מתפקידו כסילי בות', והוא תיפקד גם כמפיק הסדרה לצד שותפתו לסדרה אמילי דשנל, וביים כ-11 פרקים.
בוריאנז דיבב את קולו של הגרין לנטרן האל ג'ורדן בסרט האנימציה "ליגת הצדק: הגבול החדש". ב-2009 שיחק בסרט "מקס האדיר". ב-2013 שיחק בסרט "שוטר פצוע".
בשנת 2017 החל לשחק בסדרת הדרמה הצבאית "אריות הים" של רשת הטלוויזיה CBS, בדמותו של הקצין ג'ייסון "ג'ייס" הייז, מנהיג צוות אריות הים של חיל הים האמריקאי. באוקטובר 2024 בוריאנז סיים את תפקידו בסדרה לאחר שבע עונות. הוא היה הכוכב והמפיק בפועל של הסדרה, שזכתה לשבחים על האותנטיות שלה בהצגת נושאים כמו הפרעת דחק פוסט-טראומטית בקרב יוצאי צבא. בוריאנז קיבל תגובות חיוביות מצופים על הדרך שבה הסדרה עזרה לאנשים להתמודד עם בעיות נפשיות, והדגיש כמה הוא גאה בכך.
חיים אישיים

הוא היה נשוי לאינגריד קווין מ-1997 עד 1999.
ב-24 בנובמבר 2001 הוא נישא לדוגמנית והשחקנית ג'יימי ברגמן (אנ'). לזוג יש בן בשם ג'יידן, שנולד ב-1 במאי 2002 ובת, בלה, שנולדה ב-31 באוגוסט 2009.
בשנת 2013, בוריאנז, אשתו וחבריהם מליסה ואהרון ראבו השיקו את מותג הלקים "Chrome Girl". שתי הנשים מנהלות את הפעילות השוטפת, בעוד בעליהן עוזרים בעסקים הכוללים. בוריאנז היה מעורב ביצירת קו הצבעים של NHL ותומך בהם בפומבי, בעוד אהרון, שעובד בפרסום, עזר בעבודת יחסי ציבור ושיווק
עמיתתו לעבודה על הסט של "בונז", תבעה אותו בשנת 2010 על הטרדה מינית, והצהירה שהוא ניסה שוב ושוב לנשק וללטף אותה. במרץ 2011, ביקש בא כוחה של התובעת לבטל את התביעה, בטענה שהנושא נפתר.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Aspen Extreme | צופה |  |
| 1993 | המובחר שבמובחרים 2 | מחנה רכבים |  |
| 1996 | Macabre Pair of Shorts | בן אדם במסעדה |  |
| 2001 | יום אהבה קטלני | אדם קאר |  |
| 2002 | I'm with Lucy | לוק |  |
| 2005 | העורב 4: תפילה מרושעת (אנ') | לוס "מוות" קראש / לוציפר |  |
| 2006 | These Girls | קית' קלארק |  |
| 2006 | Mr. Fix It | לאנס ולנטין |  |
| 2006 | The Hard Easy | רוג'ר הרגיטאי |  |
| 2007 | Suffering Man's Charity | סבסטיאן סנט ג'רמיין |  |
| 2008 | ליגת הצדק: הגבול החדש (אנ') | האל ג'ורדן / גרין לנטרן | דיבוב |
| 2009 | The Mighty Macs | אד ראש |  |
| 2013 | שוטר פצוע (אנ') | הבלש לי סקנלון |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | נשואים פלוס | פרנק | פרק: "Movie Show" |
| 1997–2003 | באפי ציידת הערפדים | אנג'ל (אנ') | תפקיד חוזר (עונה 1) תפקיד ראשי (עונות 2–3) תפקיד אורח (עונות 4–5, 7); 57 פרקים |
| 1999–2004 | אנג'ל | אנג'ל (אנ') | תפקיד ראשי (5 עונות); 110 פרקים גם במאי הפרק "Soul Purpose"‏ (2004) פרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה (2000, 2003, 2004) |
| 2002 | בייבי בלוז (אנ') | ג'וני | דיבוב; פרק: "Teddy-Cam" |
| 2003 | Themistokles: The Hero of Marathon | תמיסטוקלס | סרט טלוויזיה |
| 2005–2017 | בונז | סילי בות׳ (אנ') | תפקיד ראשי (12 עונות); 246 פרקים גם במאי 11 פרקים (2009–2017) גם מפיק 211 פרקים (2007–2017) |
| 2010 | איש משפחה | אורורה בוריאנז | דיבוב; פרק: "Road to the North Pole" |
| 2012 | אבא אמריקאי | סילי בות׳ (אנ') | דיבוב; פרק: "Less Money, Mo' Problems" |
| 2013 | Full Circle | ג'ייק קופר | 3 פרקים |
| 2015 | סליפי הולו (אנ') | סילי בות׳ (אנ') | פרק: "Dead Men Tell No Tales" |
| 2017–2024 | אריות הים | ג'ייסון הייז | תפקיד ראשי (7 עונות); 114 פרקים גם במאי 7 פרקים (2018–2022) גם מפיק 104 פרקים (2017–2023) |
הערות שוליים

↑  Max Gao, David Boreanaz on Saying Goodbye to ‘SEAL Team’ After Seven Seasons and a Possible Hello to a ‘Bones’ Revival: ‘I Can See It, Man!’, Variety, ‏October 6, 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810661384405606  BNE: XX1602305  BnF: cb140715134 (data)  GND: 1011656760  ISNI: 0000 0001 1933 6629  LCCN: no99084657  LNB: 000349669  NTA: 383611040  SUDOC: 126003963  VIAF: 36558457   WorldCat (עם VIAF): 36558457
אנתרופואיד (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  שון אליס (אנ')
 הופק בידי:  שון אליס 
 תסריט:  שון אליס ואנתוני פרווין (אנ')
 שחקנים ראשיים:  קיליאן מרפי ג'יימי דורנן שרלוט לה בון אנה גייסלרובה הארי לויד טובי ג'ונס
 מוזיקה:  גאי פארלי, Robin Foster 
 צילום:  שון אליס 
 מדינה:  צ'כיה צ'כיה בריטניה בריטניה צרפת צרפת
 חברת הפקה:  LD Entertainment (אנ')
 חברה מפיצה:  נטפליקס, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 באוגוסט 2016
 משך הקרנה:  120 דק'
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מלחמה, סרט מתח, סרט היסטורי, סרט ביוגרפי 
 מקום התרחשות:  פראג 
 תקציב:  9 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   anthropoid
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אתנרופואיד הוא סרט מלחמה משנת 2016 בבימויו של שון אליס(אנ'), ובכיכובם של קיליאן מרפי, ג'יימי דורנן, שרלוט לה בון, אנה גייסלרובה, הארי לויד וטובי ג'ונס. הוא נכתב על ידי אליס ואנתוני פרייווין. הסרט מספר את סיפורו של מבצע אנתרופואיד, ההתנקשות בריינהרד היידריך במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי החיילים הצ'כוסלובקים הגולים יוזף גבצ'יק ויאן קוביש ב-27 במאי 1942. הסרט הוקרן לראשונה ב-12 באוגוסט 2016 בארצות הברית וב-9 בספטמבר 2016 בבריטניה.
עלילה

בדצמבר 1941, הכיבוש הגרמני באירופה הגיע לשיאו. שני סוכנים מממשלת הגלות של צ'כוסלובקיה, יוזף גבצ'יק, חייל סלובקי ויאן קוביש, חייל צ'כי, מוצנחים בארצם הכבושה.
השניים נפגשים עם חברי התנגדות אחרים, ובראשם "הדוד" יאן זלנקה-האג'סקי ולדיסלב ואנק. גבצ'יק וקוביש חושפים שהם תחת פקודה לבצע את "מבצע אנתרופואיד", ההתנקשות בחיי ריינהרד היידריך, האדריכל הראשי של הפתרון הסופי, והפרוטקטור של צ'כוסלובקיה הכבושה בידי גרמניה.
עם מקורות מודיעין וציוד מוגבלים, ג'וזף ויאן מחפשים דרך להתנקש בחיי היידריך, פעולה שהם מקווים שתגרום להתנגדות צ'כית נוספת נגד הכיבוש. בעזרתן של שתי נשים צעירות, מארי קובארניקובה ולנקה פפקובה, יחד עם מתכננים אחרים, מתכננים הסוכנים לארוב להיידריך לאורך המסלול אל המפקדה שלו במצודת פראג. כאשר לסוכנים נודע כי היידריך עומד להיות מועבר לפריז, הוחלט ליישם את התוכנית באופן מיידי, בסיוע סוכנים נוספים שהוצנחו בצ'כוסלובקיה.
ב-27 במאי 1942 התבצע ניסיון ההתנקשות שכמעט נכשל כאשר תת-המקלע סטן של יוזף נתקע. אך היידריך נפצע קשה כאשר יאן זורק רימון מאולתר שמתפוצץ מתחת ללימוזינה של היידריך. בתגובה לפיגוע, האס אס אוספים אלפי אזרחים צ'כים ומבצעים פעולות תגמול, במהלכן נהרגה לנקה בניסיון להימלט ממעצר. היידריך מת מפצעיו בבית החולים כמה ימים לאחר מכן.
פעולות התגמול נמשכות כאשר הכפר לידיצה נהרס, אוכלוסיית הגברים שלו מעל גיל 16 נרצחת במקום, והנשים והילדים נשלחו למחנות ריכוז. מחשש שמשפחתו שלו עלולה ליפול קורבן לפעולות התגמול, לוחם המחתרת קארל צ'ורדה יוצר קשר עם קארל הרמן פרנק, מחליפו של היידריך כפרוטקטור ובוגד באחרים עבור חנינה והפרס המוצע. משפחת מורבק, שאירחה את יוזף ויאן בזמן שתכננו את הפיגוע, נעצרת על ידי הגסטפו. מארי מורבק מתאבדת על ידי כדור ציאניד, אך בנה, אטה מורבק, מעונה על ידי הגסטפו עד שהוא חושף את מקום המחבוא של יוזף ויאן במרתף נסתר של קתדרלת קיריל ומתודיוס בעיר. מאות חיילים מסתערים על הקתדרלה שבה כל סוכני המחתרת מסתתרים. כל הסוכנים, כולל יוזף ויאן, נהרגים לאחר קרב של שש שעות, יחד עם חיילים גרמנים רבים.
השחקנים

קיליאן מרפי - ג'וזף גבצ'יק
ג'יימי דורנן - יאן קוביש
שרלוט לה בון - מארי קובארניקובה
אנה גייסלרובה (אנ') - לנקה פפקובה
הארי לויד - אדולף אופלקה
טובי ג'ונס - הדוד הייסקי
אלנה מיהולוב (אנ') - גברת מורבק
מרסין דורוצ'ינסקי (אנ') - לדיסלב ואנק
ביל מילנר - אתא מורבק
סם קילי - יוזף בובליק
דטלף בוטה(אנ') - ריינהרד היידריך
הפקה

הסרט צולם כולו בפראג במהלך קיץ 2015, ובמידת האפשר, במקומות בהם בפועל התרחשו האירועים. הבמאי שון אליס הסביר בראיון כי סצנות בקתדרלת קיריל ומתודיוס צולמו על העתק מדויק של הכנסייה במגרש האחורי של האולפן, כדי להפוך את המיקום לזיהוי לצופים הצ'כים. דיווחי זמן-אמת של הגסטפו אפשרו לאליס לשחזר את המערכה האחרונה של הסרט (ההתנקשות והמצור על הכנסייה) בדיוק רב.
ראו גם

מבצע אנתרופואיד
האם גוגל עושה אותנו טיפשים?

שער מגזין "האטלנטיק" בגיליון שבו פורסם המאמר. שגיאת הכתיב המכוונת במילה "סטופיד", רומזת לכך שכבר איננו יודעים לאיית, וגם ל-O הכפול בשמה של Google.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
"האם גוגל עושה אותנו טיפשים? מה האינטרנט עושה למוח שלנו", (במקור באנגלית: Is Google Making Us Stupid? What the Internet Is Doing to Our Brains! או לחלופין כפי שהופיעה הכותרת על דף השער של האטלנטיק: Is Google Making Us Stoopid?) הוא מאמר ביקורת, מאת סופר הטכנולוגיה ניקולאס קאר, על השפעת האינטרנט על ההכרה האנושית. המאמר פורסם ככתבת שער באורך שישה עמודים, בגיליון יולי-אוגוסט 2008 של כתב העת "האטלנטיק". טיעונו המרכזי של קאר הוא שלאינטרנט עלולות להיות השפעות מזיקות על ההכרה, המצמצמות את יכולת הריכוז וההתבוננות של המשתמשים בו. למרות הכותרת, המאמר אינו מתמקד דווקא בגוגל, אלא בהשפעה הקוגניטיבית של האינטרנט בכלל. קאר הרחיב טיעון זה בספרו "הרדודים: מה שהאינטרנט עושה למוח שלנו", שיצא לאור ביוני 2010 (The Shallows: What the Internet Is Doing to Our Brains).
המאמר נדון בהרחבה בכלי התקשורת ובבלוגוספירה, ועורר תגובות מקוטבות. חלק מהדיון התמקד בהעדפה הקיימת, לכאורה, במאמרו של קאר, כלפי קריאת ספרות מודפסת. לדעת קאר, הקריאה באינטרנט היא בדרך כלל צורת קריאה שטחית, בהשוואה לקריאת ספרים מודפסים, שהיא לדעתו דרך קריאה אינטנסיבית ומעמיקה יותר. אחרים התמקדו בשאלת השפעת האינטרנט על התנוונות הזיכרון. כמו כן, כותבים במגזין המדעי המקוון "Edge", טענו כי האחריות על שימוש מושכל באינטרנט נמצאת בסופו של דבר בידי הפרט.
מחקרים פסיכולוגיים ונוירולוגיים ארוכי טווח טרם הניבו תוצאות מוחלטות שיאששו את טענתו של קאר, אם כי מחקרים אחדים סיפקו הצצה לתוך הרגלי המודעות המשתנים של המשתמשים באינטרנט. מחקר שנערך ביוניברסיטי קולג' בלונדון טען שצעירים בני ימינו כבר לא קוראים טקסטים אלא רק סורקים אותם. מחקר נוסף שפרסם קינגס קולג' שבלונדון, טען כי היכולת השכלית של צעירים הידרדרה בעשור האחרון וכי הם מתקשים להבין רעיונות מדעיים בסיסיים. בנוסף, ממצאי מחקר שנערך באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בשנת 2008, שבדק טווח מסוים של פעילויות מוחיות שהוצגו בסריקות fMRI כאשר משתמשים ביצעו חיפושים באינטרנט, עוררו תהיות האם הרשת משפרת את היכולת לסנן מידע ולקבל החלטות במהירות, או שמא פוגמת באיכות החשיבה.
רקע

זמן רב לפני פרסום המאמר הביעו מבקרים דאגה באשר לאפשרות שהמדיה האלקטרונית תתפוס את מקומה של קריאת ספרים. בשנת 1994, פרסם מבקר הספרות האמריקאי סוון בירקרטס את הספר "אלגיות גוטנברג: גורל הקריאה בעידן האלקטרוני", ובו אוסף מאמרים שיוצאים בחריפות כנגד הירידה בהשפעה של תרבות ספרותית - טעמים ספרותיים המועדפים על ידי קבוצה חברתית. הנחת היסוד המרכזית בספר היא שהדרכים החלופיות המוצעות כיום לקריאת ספר נחותות מהפורמט המוּכּר: ספר עם דפי נייר כרוכים. בירקרטס הונע לכתוב את הספר לאחר שנוכח לדעת כי לתלמידים שלו הערכה מועטה למשימות הספרות שהקצה להם. התנהגות התלמידים נבעה לדעתו ממחסור במיומנויות הנדרשות לתהליך של קריאה מעמיקה. באחד מפרקי הספר, ששמו "Perseus Unbound" ("פרסאוס משוחרר מכבליו"), הסתייג בירקרטס משימוש בטכנולוגיות אינטראקטיביות בהוראה, והתרה כי "ההשפעות התודעתיות ארוכות הטווח של תהליכים חדשים אלה של קליטת נתונים" אינן ידועות, ויכולות להביא ל"התרחבות של מאגרי זיכרון לטווח קצר והתנוונות בהתאם של הזיכרון לטווח ארוך".
בשנת 2007 יצאה הפסיכולוגית מריאן וולף בספר המגן על תרבות הקריאה והדפוס. ספרה מנתח את הנושא מזווית מדעית, בניגוד לדגש התרבותי היסטורי של בירקרטס. במאמר ב"הבוסטון גלוב", היא הביעה דאגה חמורה מכך שאופן התפתחות הידע אצל ילדים הגולשים זמן רב באינטרנט, עשוי לייצר רק "מוציאים לפועל של ידע, שאין להם לא את הזמן ולא את המוטיבציה לחשוב מעבר ליקומים הגוגליים שלהם". היא הזהירה מ"בלבול בין המיידיות והנפח של הידע באינטרנט לבין ידע אמיתי". במאמר נוסף טענה כי חלק מהיתרונות של המוח הקורא עשוי ללכת לאיבוד בדורות הבאים, "אם ילדים אינם לומדים קודם לקרוא, לחשוב לעומק על הקריאה שלהם, ורק לאחר מכן לקרוא בפורמט אלקטרוני". וולף הדגישה כי התהיות שלה טרם אומתו מבחינה מדעית וכי הן ראויות למחקר רציני.
הבסיס למאמר של קאר עצמו שאוב מתוכן הפרק "iGod" בספרו "השינוי הגדול: חיווט מחדש של העולם, מאדיסון לגוגל" משנת 2008.
תקציר המאמר

קאר שאב את ההשראה לכתיבת המאמר, לאחר שהתקשה לקרוא לא רק ספרים שמוכרח היה לקרוא, אלא גם ספרים שמצא בהם עניין רב. לטענתו קשיי הריכוז שנתקל בהם בעת קריאה בספרים ובמאמרים ארוכים ,עשויים לנבוע מהזמן הרב שהוא מבלה באינטרנט. לפיכך ייתכן ששימוש קבוע באינטרנט משפיע על צמצום יכולת הריכוז וההתבוננות. עם זאת, הוא מודה כי נכון לשעת כתיבת המאמר אין גיבוי של מחקרים נוירולוגיים ופסיכולוגיים ארוכי טווח לטיעון זה.
המאמר מצטט אנקדוטות מבלוגרים שחוו שינוי בהרגלי הקריאה, וממצאי מחקר משנת 2008, שערך הקולג' האוניברסיטאי של לונדון, המצביע על הופעת סוגי קריאה חדשים, שטחיים. קאר טוען כי בניגוד לדיבור, יכולת מולדת ומובנית במוח האנושי, את יכולת הקריאה יש ללמד על מנת שהמוח יוכל לפרש סמלים למילים.
המאמר נשען על עבודתה של מריאן וולף, מומחית לקריאה, כדי לטעון כי בדומה לכך שמעגלי מערכת העצבים ב"מוח קורא" מעוצבים באופן שונה על פי הדרישות המיוחדות שיש לכל שפה כתובה, כגון סינית, יפנית וכתבי יד המבוססים על האלפבית, כך ניתן לצפות שגם המעגלים העצביים המעוצבים על ידי שימוש תדיר באינטרנט, יהיו שונים מאלו שמעוצבים על ידי קריאת ספרים, או דברי קריאה מודפסים אחרים.
הסוציולוג דניאל בל טבע בשנת 1973 את המונח "טכנולוגיות אינטלקטואליות", כדי לתאר טכנולוגיות המרחיבות את היכולות הקוגניטיביות של המוח. קאר מאמין שהמוח האנושי מאמץ את התכונות של הטכנולוגיות האינטלקטואליות הללו. הוא מוסיף שההשפעה הקוגניטיבית של האינטרנט עשויה להיות מקיפה יותר מאשר כל טכנולוגיה אינטלקטואלית קודמת, משום שהאינטרנט מבצע בהדרגה את מירב השירותים של יתר הטכנולוגיות האינטלקטואליות, ולכן מחליף אותן.
עוד טוען המאמר, כי האופן שבו מוצג רוב התוכן באינטרנט עלול לעכב משמעותית את יכולת האדם להתרכז בגלל הסחות הדעת המרובות שמלוות לעיתים קרובות את התוכן, בצורת פרסומות או מודעות בולטות. השפעה מזיקה זו חודרת גם דרך אמצעי התקשורת המסורתיים, שמאמצים בהדרגה סגנון תצוגת תוכן המחקה את האינטרנט, על מנת להישאר תחרותיים ולעמוד בציפיות המשתנות של הצרכן.
תאוריה אחרת במאמר טוענת כי יכולת ההתבוננות של האדם עשויה להצטמצם, ככל שאלגוריתמים ממוחשבים מורידים עומס רב ממוחו של משתמש באינטרנט, וחוסכים ממנו את הצורך לטרוח בעצמו להשיג ידע מוקפד ומדוקדק, כלומר הפיכת ידע מופשט למידע - דבר שבעבר בוצע באופן ידני. המאמר משווה את הבעייתיות לכאורה של האינטרנט לטענות שהועלו נגד מערכת ה"ניהול מדעי" של פרדריק וינסלאו טיילור, המציגה תהליכי זרימת עבודה רצויים כדי להשיג שיפור בפריון העבודה. בשל היישום השיטתי של המערכת, היו עובדים שהתלוננו בשעתו שהם חשים שהם הופכים לאוטומטים. קאר בוחר בגוגל בתור דוגמה מעולה לחברה שבה מהנדסים ומעצבי תוכנה החילו את גישת "הניהול המדעי" על תעשיית הידע, וסיפקו בכך מידע רב על חשבון ירידה בהגות מעמיקה. בנוסף, המודל העסקי הדומיננטי באינטרנט הוא - לטענת קאר - כזה שמשגשג כאשר חברות אוספות מידע על משתמשים או מספקות להם פרסומות, ולכן, החברות עושות הון על משתמשים שעוברים מקישור לקישור ולא מאלה העוסקים במחשבה ממושכת.
לבסוף מעמיד המאמר את השאלה במבחן היסטורי ובוחן כיצד צלחה ספקנותם של מבקרי טכנולוגיות חדשות לאורך ההיסטוריה. בעוד שספקנות כזו התבררה לעיתים כנכונה, החששות שהביע סוקרטס בנוגע לשפה הכתובה, כמו גם אלו שהביע העורך הוונציאני היירונימו סקוארצ'יאפיקו במאה ה-15 בנוגע לעיון בכתבים מודפסים, כשלו לדעתו בחיזוי היתרונות שטכנולוגיות אלה עשויות להכיל עבור הידע האנושי. בהערת סיום מצטט קאר את מאמרו של המחזאי ריצ'רד פורמן משנת 2005, המקונן על דעיכת ה"אישיות המשכילית והרהוטה".
הערכה וביקורת > תהודה

המאמר נידון בהרחבה בדיונים של קוראים, בלוגרים, עיתונאים ומבקרי טכנולוגיה מובילים. חלקם הזדהו עם התיאורים ואילו אחרים ראו בהן ביטוי של טכנופוביה. הבלוג של אנציקלופדיית בריטניקה והמגזין המדעי המקוון של המו"ל ג'ון ברוקמן "Edge" פתחו מוקדי דיון מיוחדים שהוקדשו לנושא.‏‏‏ סופר הטכנולוגיה הבריטי ביל תומפסון ציין כי טיעונו של קאר "הצליח לעורר דיון רחב היקף", אך דיימון דרלין כתב בניו יורק טיימס כתב בעקיצה שאף על פי "שכולם כבר מדברים על המאמר באטלנטיק, רק חלק שולי מקבוצה זו קראו הלכה למעשה את מאמרו בן 4,175 המילים של קאר". כתב ה"שיקגו טריביון" סטיב ג'ונסון העיר שהתהודה שעורר המאמר נובעת באופן חלקי מהכותרת שנתן העורך למאמר, "האם גוגל הופך אותנו לטיפשים?", שאלה שכלל לא הוצגה במאמר. אנדרו קין, מחבר הספר "כת החובבנות: איך האינטרנט של ימינו הורס את התרבות שלנו", כינה את הדיון "ויכוח האוריינות הדיגיטלית הגדול" שהמנצח בו הוא הקורא האמריקאי, שהתברך בכתיבה משכנעת ורחבת היקף מצד "כל המאורות הגדולים והרהוטים ביותר של אמריקה בתחום האינטרנט".
הסופר והאקטיביסט סת' פינקלשטיין סבר כי היה זה צפוי שמספר מבקרים יתייגו את טיעונו של קאר כ"טיעון לודיטי", ולדבריו לא התאכזב כאשר אחד המבקרים טען כי "העמדה הלעומתית של קאר אילצה אותו להפוך לאיטו לקריקטורה של לודיזם". בכתבה במגזין "Wired" הגדיר העיתונאי דייוויד וולמן כ"מטופשת", את ההנחה שהאינטרנט מזיק יותר משהוא מסייע. וולמן ערך סקירה של טכנולוגיות רבות שהוקעו לאורך ההיסטוריה, והגיע למסקנה שהפתרון הוא "בתי ספר טובים יותר, כמו גם מחויבות מחודשת להיגיון ולהקפדה מדעית על מנת שאנשים יוכלו להבחין בין ידע לאשפה".