stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קארדיף
כלכלה

כעיר הבירה של ויילס, קארדיף היא מנוע הצמיחה העיקרי בכלכלה הוולשית. למרות שאוכלוסיית קארדיף היא כ-10% מהאוכלוסייה הוולשית, כלכלת קארדיף מהווה כמעט 20% מהתמ"ג הוולשי ו-40% מכוח העבודה של העיר הם יוממים מאזור דרום ויילס שמסביב.
לתעשייה יש חלק מרכזי בהתפתחותה של קארדיף במשך מאות שנים. הזרז העיקרי להפיכתה מעיירה קטנה לעיר גדולה היה הביקוש לפחם הנדרש לייצור ברזל ומאוחר יותר פלדה, שהובא לים בסוסי משא ממרת'ר טידוויל. זה הושג לראשונה על ידי בניית תעלת מים באורך 25 מייל (40 ק"מ) ממרת'ר (510 רגל או 160 מ' מעל גובה פני הים) לשפך מפרץ קארדיף. בסופו של דבר החליפה רכבת העמק של קארדיף את דוברות התעלות ומחסנים מסיביים צצו עם פיתוח רציפים חדשים בקארדיף - הכל בעקבות הביקוש הגואה בעולם לפחם מעמקי דרום ויילס.
בשיאו, אזור הנמל של קארדיף, המכונה טייגר ביי, הפך לנמל העמוס ביותר בעולם ולמשך זמן מה - לנמל הפחם החשוב בעולם. בשנים שקדמו למלחמת העולם הראשונה, יותר מ-10 מיליון טונות של פחם יוצאו מדי שנה מרציפי קארדיף. לאחר תקופה של ירידה, עקב ביקוש נמוך לפחם, נמל קארדיף החל לצמוח שוב - למעלה מ-3 מיליון טונות של מטען עברו דרך הרציפים ב-2007.
קארדיף כיום היא מרכז הפיננסים והשירותים העסקיים העיקרי בוויילס, עם ייצוג חזק של שירותי פיננסים ועסקים בכלכלה המקומית. מגזר זה, בשילוב עם מגזרי המינהל הציבורי, החינוך והבריאות, היוו כ-75% מהצמיחה הכלכלית של קארדיף מאז 1991. העיר זכתה לאחרונה למקום השביעי הכללי ב-50 הערים האירופאיות המובילות ברשימת ערי העתיד של ה-fDI 2008 שפורסמה על ידי המגזין "מודיעין fDi", ודורגה במקום השביעי מבחינת משיכת השקעות זרות. חברות בולטות  מפעילות מטה לאומי או אזורי ומרכזים גדולים בעיר, חלקם מבוססים במגדלי המשרדים של קארדיף כמו מגדל קפיטל ובית ברונל. ב-1 במרץ 2004, קיבלה קארדיף מעמד של יישוב סחר הוגן.
קארדיף היא אחד מיעדי התיירות הפופולריים ביותר בבריטניה, אירחה 18.3 מיליון מבקרים בשנת 2010 והפיקה 852 מיליון ליש"ט לכלכלת העיר. תוצאה אחת היא שאחד מכל חמישה עובדים בקארדיף מתבסס במגזר ההפצה, בתי המלון והמסעדות, מה שמדגיש את תעשיות הקמעונאות והתיירות הצומחות בעיר. בעיר יש מלונות רבים בגדלים ובסטנדרטים משתנים, המספקים כמעט 9,000 מיטות זמינות.
לקארדיף יש מספר פרויקטים של התחדשות, כמו מרכז סנט דייוויד 2 והאזורים הסובבים את מרכז העיר, וכפר הספורט הבין-לאומי בשווי 1.4 מיליארד ליש"ט במפרץ קארדיף, שמילא חלק באולימפיאדת לונדון 2012. הוא כולל את בריכת השחייה האולימפית היחידה בוויילס, הבריכה הבין-לאומית של קארדיף, שנפתחה ב-12 בינואר 2008.
לפי איגוד הרוגבי הוולשי (WRU), אצטדיון המילניום תרם מיליארד ליש"ט לכלכלה הוולשית בעשר השנים שלאחר פתיחתו ב-1999, כשכ-85% מזה נשארו באזור קארדיף.
אקלים

לקארדיף, באזור הממוזג הצפוני, יש אקלים ימי (שיטת קפן: Cfb) המאופיין במזג אוויר נוח כשלעיתים קרובות הוא מעונן, רטוב וסוער. הקיץ נוטה להיות חמים ושטוף שמש, עם מקסימום ממוצע בין C°‏ 19 ל-C°‏ 22. החורף רטוב למדי, אך כמות גשמים מוגזמת כמו גם כפור נדירים. האביב והסתיו דומים והטמפרטורות נוטות להישאר מעל C°‏ 14 - גם הטמפרטורה השנתית הממוצעת בשעות היום. גשם בלתי צפוי בכל עת של השנה, אם כי הממטרים נוטים להיות קצרים יותר בקיץ.
החלק הצפוני של המחוז, בהיותו גבוה יותר ובפנים הארץ, נוטה להיות קריר ורטוב יותר ממרכז העיר.
ממוצע הטמפרטורות החודשיות המקסימליות והמינימליות של קארדיף הן C°‏ 21.5 (יולי) ו-C°‏ 2.1 (פברואר). בוויילס, הטמפרטורות בממוצע הן C°‏ 19.1 (יולי) ו-C°‏ 1.1 (פברואר).
לקארדיף יש 1,518 שעות שמש בשנה ממוצעת (וויילס 1,388.7 שעות). קארדיף היא שטופת שמש ביותר ביולי, עם ממוצע של 203.4 שעות במהלך החודש (וויילס 183.3 שעות), ופחות שמש בדצמבר עם 44.6 שעות (וויילס 38.5 שעות).
קארדיף חווה פחות גשמים מהממוצע בוויילס. הוא יורד 146 ימים בשנה ממוצעת, עם כמות גשמים שנתית של 1,151.9 מ"מ. דפוסי גשם חודשיים מראים כי מאוקטובר עד ינואר, כמות המשקעים החודשית הממוצעת בקארדיף עולה על 100 מ"מ בכל חודש, החודש הרטוב ביותר הוא דצמבר עם 125.3 מ"מ והיבש ביותר מאפריל עד יוני, עם כמות גשמים חודשית ממוצעת עקבית למדי, בין 65 ל-75 מ"מ.
יהדות קארדיף

בקארדיף נמצאת קהילה יהודית מאז 1840. רבה הראשון של הקהילה היה הרב אשר גרוניס שהוזמן לקארדיף בשנת 1921 וכיהן בתפקידו עד פטירתו ביולי 1937. בשנת 1968 מנתה הקהילה היהודית בעיר כ־3,500 יהודים שלהם היו שני בתי כנסת אורתודוקסים וקהילה רפורמית אחת.
ערים תאומות

הערים התאומות של קארדיף הן:
אוקראינה לוהנסק, אוקראינה
נורווגיה הורדלנד, נורווגיה
בוליביה סוקרה, בוליביה
צרפת נאנט, צרפת
גרמניה שטוטגרט, גרמניה
הרפובליקה העממית של סין שיאמן, הרפובליקה העממית של סין
פרו לימה, פרו
סקוטלנד

ערך זה עוסק בחבל ארץ. אם התכוונתם לממלכה העצמאית ההיסטורית, ראו .
סקוטלנד (באנגלית ובסקוטית: Scotland; בגאלית סקוטית: Alba, אַלָפָּה; ‏האזנהקובץ:Alba-gd.ogg‏Ⓘ‏) היא חבל ארץ המכסה את השליש הצפוני של האי הבריטי, הנמצא תחת ריבונותה של הממלכה המאוחדת. סקוטלנד היא אחת משש האומות הקלטיות ולה מסורת ושפה קלטית – גאלית סקוטית.
ממלכת סקוטלנד העצמאית הוקמה כמדינה עצמאית בראשית ימי הביניים והתקיימה עד שנת 1707. בשנת 1603 ירש ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד את כתרי אנגליה ואירלנד, וב־1 במאי 1707, נכנסו לתוקף חוקי האיחוד של 1707 עם ממלכת אנגליה, ליצירת הממלכה המאוחדת.
בריטניה עצמה נכנסה לאיחוד דומה עם ממלכת אירלנד בשנת 1801 ליצירת הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד. באותו זמן עוצב דגל בריטניה המאחד את דגלי אנגליה, סקוטלנד ואירלנד יחדיו.
המערכת המשפטית של סקוטלנד נותרה עצמאית מזאת של אנגליה, ויילס וצפון אירלנד, ולה עצמאות שיפוטית בתחומי חברה ומשפט אישי. המשכיות קיומם של מוסדות חוק, חינוך ודת עצמאיים ונפרדים בסקוטלנד תרמו לביסוס התרבות והזהות התרבותית העצמאית של סקוטלנד מאז האיחוד של 1707.
בעקבות משאל עם שנערך בשנת 1997, הוקם הפרלמנט הסקוטי בשנת 1999, ולו הוענקו סמכויות נרחבות בענייני הפנים של סקוטלנד. במאי 2011, זכתה המפלגה הלאומית הסקוטית במרבית המושבים בפרלמנט וכתוצאה מכך, ב־18 בספטמבר 2014 נערך משאל עם על עצמאותה המחודשת של סקוטלנד. כחמישים וחמישה אחוזים מהמצביעים התנגדו לעצמאות, וסקוטלנד נשארה חלק מהממלכה המאוחדת. ליוזמת ההתנתקות של בריטניה מהאיחוד האירופאי (ברקזיט) יש השפעה על רצונה של סקוטלנד להתנתק מבריטניה ולהפוך למדינה עצמאית. השרה הראשונה של סקוטלנד דאז ניקולה סטרג'ן דרשה לערוך משאל עם חוזר על עצמאות סקוטלנד.
אטימולוגיה

פירוש השם בלטינית הוא "ארץ הגאלים". המילה "סקוטיה" בלטינית מאוחרת התייחסה בתחילה לאירלנד. במאה ה־11 לכל המאוחר החל המונח לקבל את המשמעות של סקוטלנד של היום (צפונה לנהר פורת', עמוק בתוך סקוטלנד של היום), במקביל למונח "אלבניה" או "אלבני", הנובעים מהשם הגאלי "אלבה". השימוש במונחים "סקוטי" ו"סקוטלנד" לכל סקוטלנד של היום החל להיות נפוץ רק בסוף ימי הביניים.
היסטוריה

התיישבות אדם ראשונה בסקוטלנד החלה בתום תקופת הקרח האחרונה, לפני כ־10,000 שנה. בשנים הבאות החלה להתבסס התרבות הקלטית באזור, כמו גם בחלקים אחרים של האי הבריטי. מתקופה זו ידוע מעט על שהתרחש בסקוטלנד, כאשר ההיסטוריה המתועדת של חבל ארץ זה מתחילה למעשה רק עם הגעתה של האימפריה הרומית לבריטניה, במאה הראשונה לספירה. הרומאים אשר התבססו בדרום האי, בעיקר באנגליה של ימינו, התקשו להשלים את כיבושה של בריטניה עקב מאבקים בלתי פוסקים עם אוכלוסיית סקוטלנד. ידועים במיוחד עבור הרומאים היו הפיקטים – אוסף של שבטים סקוטיים אשר הרבו להילחם בלגיונות הרומאיים. עקב הקיפאון בהתקדמות צפונה החלה האימפריה הרומית בונה בשנת 122 לספירה את חומת אדריאנוס – חומה אשר תחמה את גבולה הצפוני ביותר של האימפריה. בכך, ויתרו הרומאים על כיבושה של סקוטלנד, וזו נהנתה מחירות מעול שלטון זר גם במאות השנים הבאות.
האוכלוסייה הסקוטית הייתה שבטית במיוחד, כאשר גם בראשית ימי הביניים לא כללה ישויות מדיניות משמעותיות. בין המאות השישית והשביעית לספירה, התקיימה בחופיה המערביים של סקוטלנד ובצפון מזרח אירלנד ממלכת דאל ריאטה, אשר היוותה התאגדות של שלושה שבטים שונים באזורים אלו. במאה השביעית הגיעה לראשונה גם הנצרות לסקוטלנד, אשר הופצה באזור על ידי מסיונרים אירים. בתקופה זו סבלה סקוטלנד מפיצול רב וממאבקים פנימיים. פיצול זה הגיע לסופו רק עם התגברות הפלישות הוויקינגיות ממזרח והתבססות האנגלו-סקסונים מדרום, דבר אשר הביא לזניחת המאבקים הפנימיים בסקוטלנד לטובת איחוד מדיני במסגרת ממלכת סקוטלנד, אשר הוקמה בשנת 843 לספירה.
כממלכה, ידעה סקוטלנד התחזקות מסוימת אשר קיבעה אותה ככוח מרכזי באזור. עם זאת, מצב זה לא האריך שנים, והתעצמותה של ממלכת אנגליה מדרום החלישה את סקוטלנד יותר ויותר. החל מהמאה ה־11, וביתר שאת במאות ה־13 וה־14, גברו המחלוקות הפנימיות בסקוטלנד, דבר אשר מונף על ידי ממלכת אנגליה לסדרת כיבושים אנגליים בדרום סקוטלנד. למרות תבוסות לא מעטות ידעו הסקוטים גם לא מעט ניצחונות, ולמעשה הצליחו לבסוף לבלום את האנגלים בצורה מסוימת. המאבק בין האנגלים לסקוטים הגיע לסופו לקראת שלהי המאה ה־16 כאשר בשנים שלאחר מכן התאחדו שתי הממלכות בקשרי נישואין. בשנת 1603 הפך המלך הסקוטי, ג'יימס השישי, לג'יימס הראשון, ירש את הכתר באנגליה ולמעשה שלט בשתי הממלכות במקביל. עד מהרה הפך איחוד אישי זה לידי איחוד מדיני גמור. ב־1 במאי 1707 התאחדו הממלכות תחת כתר אחד ויצרו את ממלכת בריטניה הגדולה, שמאוחר יותר הפכה לממלכת בריטניה הגדולה ואירלנד, ובסוף לממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד, כפי שהיא מוכרת כיום.
מאז המאה ה־17 ידעה סקוטלנד תמורות רבות, אשר כולן אירעו על רקע השתלבותה בממלכה המאוחדת. היה לסקוטלנד תפקיד חשוב בממלכה, אך עם זאת שולי ביחס לאנגליה, אשר הפכה למדינה הדומיננטית בממלכה. במהלך תקופת ההשכלה הסקוטית והמהפכה התעשייתית במאות ה־18 וה־19, סקוטלנד הפכה לאחד ממרכזי הכוח המסחריים, המדעיים והתעשייתיים החשובים ביותר באירופה. לאחר מלחמת העולם השנייה התעשייה הסקוטית ירדה מגדולתה וסקוטלנד כולה ידעה שנות מיתון מתמשכות. עם זאת בעשורים האחרונים נהנתה סקוטלנד מרנסאנס תרבותי וכלכלי, המונע בחלקו הגדול על ידי מגזרי הבנקאות והשירותים הפיננסיים שקמו לתחייה. תרמה לכך גם תעשיית קידוחי הנפט והגז בים הצפוני. בשנים אלו ידעה גם הלאומיות הסקוטית פריחה מחודשת, אשר בשנת 1999 הביאה גם לאוטונומיה מסוימת של סקוטלנד: הפרלמנט הסקוטי שפוזר בשנת 1707 הוקם מחדש באדינבורו והוסמך לשלוט על חלק מענייניה הפנימיים של המדינה.
פוליטיקה

סקוטלנד מהווה חלק מארבע אומות הבית של הממלכה המאוחדת, לצד אנגליה, ויילס וצפון אירלנד. לפיכך, כפופה סקוטלנד בראש ובראשונה להסדרים הפוליטיים ולמוסדות השלטון של הממלכה כולה. בראש המדינה עומד בית המלוכה הבריטי, שבראשו עומד כיום המלך צ'ארלס השלישי. לבית המלוכה תפקיד ייצוגי בעיקרו, ולמעשה הכוח המרכזי מצוי בפרלמנט הבריטי, המהווה את השדרה המרכזית של המשטר הבריטי. מהפרלמנט נובעת ממשלת בריטניה המהווה את הכוח ביצועי של הממלכה, כאשר כוח מרכזי נוסף הוא מערכת המשפט הבריטית.
סקוטלנד מהווה דוגמה טובה למערכת פוליטית רב־מפלגתית. בפרלמנט הסקוטי מובילה המפלגה הלאומית הסקוטית, מפלגת מרכז־שמאל התומכת בהתנתקות של סקוטלנד מבריטניה ובעצמאות מדינית. נכון להיום היא מחזיקה ב־65 מתוך 129 חברי הפרלמנט הסקוטי, ומהווה את עיקר הממשלה המקומית. מפלגות אופוזיציה כוללות בעיקר מפלגות המתנגדות לפרישתה של סקוטלנד מהממלכה המאוחדת – מפלגת הלייבור הסקוטית (מרכז־שמאל), המפלגה השמרנית הסקוטית (מרכז־ימין), המפלגה הליברל־דמוקרטית הסקוטית (מרכז), ומפלגת הירוקים הסקוטית (שמאל, איכות סביבה). בחירות מתקיימות אחת לארבע שנים, כאשר 73 חברים נבחרים בשיטה של ייצוג אזורי, ו־56 הנותרים נבחרים בשיטה של ייצוג ארצי־יחסי.
עד לפרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי ב-2020, הייתה בריטניה חברה מן המניין באיחוד האירופי, ואת סקוטלנד ייצגו בפרלמנט האירופי שישה חברים נציגים.
פוליטיקה > משאלי עם

הנושא המרכזי שעמד על הפרק בתחילת המאה ה-21 בפוליטיקה הסקוטית הוא שאיפתם של סקוטים רבים לאוטונומיה ואף לעצמאות מלאה מבריטניה. החברה הסקוטית חצויה בשאלה זו.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 חלה עלייה הדרגתית בכוחם של הסקוטים שביקשו מידה הולכת וגוברת של ביטויי שלטון עצמי. בשנת 1979 התקיים משאל עם בנוגע לאפשרות כינונו של פרלמנט סקוטי שיזכה לסמכויות בנושאי פנים. בהחלטה על כינון משאל העם נקבע שלאישורו יש צורך ב־40 אחוז מכלל קולות בעלי זכות ההצבעה. במשאל העם שנערך זכו התומכים בכינון הפרלמנט ב־33 אחוז מהקולות, 31 אחוז התנגדו, והשאר לא הצביעו. ההצעה נפלה.
בשנת 1997 התקיים משאל עם נוסף באותו נושא. הפעם ידם של תומכי הפרלמנט הסקוטי הייתה על העליונה והם זכו לרוב של 74 אחוז מהקולות. כתוצאה מכך החל התהליך של האצלת סמכויות מהשלטון המרכזי בלונדון לשלטון המקומי בסקוטלנד. בשנת 1999 הוקם באדינבורו פרלמנט מקומי סקוטי בו 129 נציגים, ולו סמכויות רבות בענייני חקלאות, חינוך, סביבה, בריאות, שלטון מקומי ומשפט. בפרלמנט הבריטי שבלונדון יש לסקוטלנד נציגות של 59 מושבים – ככלל, בהתאם לגודלה היחסי בממלכה.
בשנת 2011 זכתה המפלגה הלאומית הסקוטית ברוב בפרלמנט של סקוטלנד, ובעקבות יוזמתה ב־18 בספטמבר 2014 הצביעו תושביה במשאל עם על הקמת מדינה סקוטית עצמאית. מתנגדי העצמאות הסקוטית זכו במשאל העם ברוב של 55% לעומת 45%, וסקוטלנד נשארה חלק מהממלכה המאוחדת.
פוליטיקה > חלוקה מנהלית

בסקוטלנד יש 32 מחוזות אדמיניסטרטיביים.
גאוגרפיה

סקוטלנד גובלת מדרום באנגליה, ובשאר עבריה יש לה חופים ארוכים ומפורצים לאוקיינוס האטלנטי: בים הצפוני ממזרח ובים האירי ממערב. לצד היבשת המרכזית, מול חופי סקוטלנד משתרעים יותר מ־790 איים בגדלים שונים, ורבים מהם מאוגדים בשלוש קבוצות איים מרכזיות: האיים ההברידיים מול חופיה הצפון מערביים ואיי שטלנד ואורקני מול חופיה הצפון מזרחיים.
אדינבורו, בירת המדינה והעיר השנייה בגודלה בה, הייתה מרכז ההשכלה הסקוטית במאה ה־18, בה הפכה סקוטלנד לאחד ממרכזי הכוח המסחריים, האינטלקטואליים והתעשייתיים של אירופה.
גלאזגו, העיר הגדולה ביותר בסקוטלנד, הייתה בעבר אחד ממרכזי התעשייה החשובים בעולם. השטח הימי של סקוטלנד כולל שטחים גדולים בים הצפוני ומצפון האוקיינוס האטלנטי ובהם נמצאות עתודות הנפט גדולות, מהמשמעותיות באיחוד האירופי. בעקבות כך, עלו לגדולה ערים כגון אברדין, העיר השלישית בגודלה בסקוטלנד, הנקראת גם "בירת הנפט של אירופה".
כלכלה

סקוטלנד היא חלק מן הממלכה המאוחדת, כלכלתה משולבת היטב באיחוד האירופי והיא מייצאת מוצרים רבים למדינות האיחוד. מלבד מצבורי נפט גדולים בים הצפוני שחיזקו את כלכלתה, הייתה סקוטלנד אזור מתועש מאוד למן המהפכה התעשייתית. נפוצה בה בעיקר התעשייה הכבדה: פלדה, ספנות וכריית פחם. בעשורים האחרונים התפתחה תעשיית היי־טק, שהחליפה במידה רבה את התעשיות הכבדות המסורתיות. גם ענף השירותים הפיננסים מפותח, והבירה אדינבורו נחשבת לאחד המרכזים הפיננסיים הגדולים באירופה. ענף התיירות בולט בכלכלתה של סקוטלנד. ענף מרכזי נוסף הוא חקלאות: בצפון המדינה מגדלים שיבולת-שועל, ממנה מכינים מאכלים סקוטיים מסורתיים שונים, ושעורה, ממנה מייצרים את הוויסקי הסקוטי במבשלות ברחבי המדינה. הוויסקי הסקוטי נחשב כעומד בשורה אחת עם הוויסקי האירי והוויסקי האמריקאי, בעיקר בזכות הסינגל מאלט. סקוטלנד היא יצרנית הוויסקי הגדולה בעולם ובכמעט בכל פאב או מסעדה אפשר למצוא ויסקי תוצרת סקוטלנד. ביישובים שליד הים עוסקים בדיג, בעיקר של סלמון סקוטי. בחוות מגדלים חזירים, צאן ובקר לתעשיית הבשר.
בסקוטלנד אמנם נעשה שימוש במטבע הבריטי (לירה שטרלינג), אך יש לה גם שטרות ומטבעות ייחודיים, כגון שטר של לירה אחת. אף על פי שלכאורה מותר השימוש בשטרות ומטבעות אלה מחוץ לגבולות סקוטלנד, הם עדיין פופולריים בעיקר בין גבולותיה.
סמלים לאומיים

דגל סקוטלנד, הידוע גם בשמו הסלטייר או צלב אנדראס הקדוש, קיים כבר מהמאה התשיעית, והוא הדגל הלאומי העתיק ביותר בשימוש. מאז 1606 הוא מהווה חלק מדגל האיחוד של בריטניה. משנת 1801 שולב הדגל הסקוטי בתוך דגל בריטניה יחד עם דגלי אנגליה ואירלנד.
קיימים גם כמה סמלים וחפצים סמליים נוספים, רשמיים ובלתי רשמיים, כולל הקוץ הסקוטי, הסמל הצמחי הלאומי הסקוטי, הצהרת אברות' (אנ') (הצהרת העצמאות הסקוטית מ־6 באפריל 1320), הבד המשובץ המסמל משפחה סקוטית ייחודית, ודגל האריה הפראי.
אף על פי שאין המנון רשמי לסקוטלנד, הפרח הסקוטי מושמע באירועים כמו משחקי כדורגל ורוגבי שבהשתתפות נבחרת סקוטלנד, ומ־2010 הושמע גם במשחקי חבר הלאומים הבריטי לאחר שנבחר ברוב מכריע על ידי הספורטאים הסקוטים.
יום אנדראס הקדוש, 30 בנובמבר, הוא היום הלאומי, אף על פי ש"ליל ברנס" (ציון יום הולדתו של המשורר הלאומי הסקוטי רוברט ברנס ב־25 בינואר) יותר מקובל, במיוחד מחוץ לסקוטלנד. ב־2006 הוכרז 30 בנובמבר כיום חופשה לאומי רשמי על ידי הפרלמנט של סקוטלנד.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2019, חיים בסקוטלנד 5.4 מיליון איש. הסקוטים האתניים מונים כ־89% על־פי מפקד האוכלוסין האחרון. 4% הם וולשים, 2% אנגלים. המהגרים הלא אירופאיים מונים כ־2% מהאוכלוסייה, ומתגוררים בעיקר בבירה. האוכלוסייה גדלה בקצב ממוצע של 30,000 נפשות בשנה – זאת בעיקר הודות להגירה. אחוז הילודה בסקוטלנד נמוך, 1.37 ילדים לאישה בממוצע.
ברחבי העולם מתגוררים קרוב ל־25 מיליון איש שלהם שורשים סקוטיים, באופן חלקי או מלא. בעידן המודרני היגרו מיליונים מסקוטלנד למדינות אחרות. רבים מהם היגרו לאמריקה הצפונית. ראש הממשלה הראשון של קנדה, ג'ון אלכסנדר מקדונלד נולד בסקוטלנד.
ההתפלגות האתנית היא: 96% לבנים, 2.7% אסייתים, 0.7% שחורים, 0.4% מעורבים, 0.2% ערבים. ההתפלגות הדתית היא: 32% משתייכים לכנסייה של סקוטלנד, 16% קתולים, 5.5% זרמים נוצרים אחרים, 36.7% חסרי דת, 1.4% מוסלמים, 1.2% דתות אחרות (יהדות, בודהיזם, הינדואיזם וסיקיזם).
דמוגרפיה > יהדות סקוטלנד

בסקוטלנד כולה התגוררו ב-2011 כ־5,887 יהודים, רובם בעיר גלאזגו, אך גם באדינבורו, שם יש בית כנסת פעיל אחד ומעטים במקומות נוספים.
בגלאזגו נמצאים ארבעה בתי כנסת. בבית הכנסת הראשי נמצא הסניף של המגבית הציונית הבריטית, וכן סניפים של בני עקיבא והבונים דרור. כמו כן, נמצא בגלאזגו בית ספר יסודי יהודי, בוגריו ממשיכים, על פי רוב, את לימודיהם בבתי ספר תיכון כלליים. בעיר יש גם כולל קטן.
אוכל בסקוטלנד

המאכל הלאומי בסקוטלנד הוא ההאגיס, תבשיל עשוי חלקים פנימיים של כבש, וכן הדייסה שנפוצה ברוב ארוחות הבוקר. לצד זאת, ניתן למצוא ברחבי המדינה מסעדות הודיות רבות ויש שיאמרו שהעוף בקארי הוא המאכל השכיח ביותר בקרב המקומיים. השתייה הפופולרית במדינה מלבד הויסקי, היא משקה מוגז בשם איירן ברו (Irn-Bru) שלפי סקרים הפך נמכר יותר מהמותגים קוקה-קולה ופפסי יחדיו. מאכל ייחודי נוסף שניתן למצוא בסקוטלנד הוא המארס בר המטוגן בשמן עמוק שנמכר במזללות שמוכרות גם פיצה בשמן עמוק, וכן חטיף אוראו מטוגן בשמן עמוק.
ראו גם

סקוטים
האיים הבריטיים
משאל העם על עצמאות סקוטלנד (2014)
.scot
לקריאה נוספת

לין וורן, סקוטלנד הפראית, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 140, ינואר 2010
הערות שוליים

↑  אקזיט מה"ברקזיט": סקוטלנד דורשת משאל עם נוסף לעצמאות, באתר וואלה, 13 במרץ 2017
↑  סקוטלנד לא תיפרד מבריטניה: ניצחון למתנגדים לעצמאות, באתר וואלה, 19 בספטמבר 2014
↑  מזכיר במראהו את הגדילן, אך הזיהוי המדויק שלו נתון במחלוקת. ראו הרחבה בערך האנגלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552608805171  PLWABN: 9810569264805606  GND: 4053233-1  LCCN: n79123936  MusicBrainz: 6fa1c7da-6689-4cec-85f9-680f853e8a08  NARA: 10044288  NDL: 00571670  NKC: ge130825  SUDOC: 027261050  VIAF: 134799371   WorldCat (עם VIAF): 134799371 
טירת האי דונן בהיילנדס
הפרלמנט הסקוטי באדינבורו
מפה טופוגרפית של סקוטלנד
ברחבי סקוטלנד הרים רבים. התמונה: ההר בן נוויס הגבוה בסקוטלנד ובבריטניה כולה, המתנשא לגובה של 1,344 מטר
תעשיית האנרגיה מהווה נדבך מרכזי בכלכלה הסקוטית. בתמונה: אסדת קידוח נפט בים הצפוני
דייוויד בראדלי

| --- | --- |
דייוויד בראדלי, 2009
דייוויד בראדלי, 2009
 לידה:  17 באפריל 1942 (בן 82) יורק, אנגליה
 שם לידה:  David John Bradley 
 סוגה מועדפת:  קומדיה שייקספירית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1971
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1968)  St. George's RC Secondary School 
 פרסים והוקרה:  פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה (1991)  פרס קלרנס דרוונט (1993) 
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד בראדלי (באנגלית: David Bradley; נולד ב-17 באפריל 1942) הוא שחקן אנגלי, זוכה פרס אוליבייה לשחקן המשנה הטוב ביותר ל-1991 על גילום השוטה ב"המלך ליר". כיום הוא מוכר בעיקר בזכות גילום דמותו של ארגוס פילץ', השרת בבית הספר לקוסמים הוגוורטס, בסדרת סרטי הארי פוטר ובגילום וולדר פריי מהסדרה משחקי הכס של ג'ורג' ר. ר. מרטין. בנוסף גילם את דמותו של הדוקטור בספיישל "Twice Upon A Time" מ-2017.
קורות חייו

דייוויד בראדלי נולד ביורק שבאנגליה. הוא החל את קריירת המשחק בשנת 1971, כשגילם דמות של קצין משטרה בסדרה הקומית המצליחה "Nearest and Dearest". ב-1991 הופיע בתיאטרון המלכותי הלאומי וזכה בפרס אוליביה על תפקידו במחזה "המלך ליר". ב-1997 שיחק שוב בתיאטרון המלכותי הלאומי במחזה "השב הביתה" מאת הרולד פינטר, וכן במחזה נוסף של פינטר "מנהל הבית" (The Caretaker) בהפקות בתיאטרון שפילד ובתיאטרון תריסייקל שבלונדון.
בראדלי כיכב בסדרה הקומית של ה-BBC "מערב פרוע" (Wild West) בתפקיד ג'ק. ב-1996 גילם את אדי ולס, דמות של חבר פרלמנט מטעם מפלגת הלייבור הבריטית, בסדרת הטלוויזיה עטורת הפרסים "ידידינו מהצפון". הופעות נוספות בטלוויזיה היו ב-2004 בדרמה המוזיקלית "בלקפול" ב-BBC1, בסרט הטלוויזיה "מר הארווי מדליק נר" בו גילם דמות של נהג אוטובוס קודר המסיע קבוצה של תלמידים פרועים ליום טיול בקתדרלת סולסברי, ב-2006 השתתף בדרמה של ה-BBC "סוויני טוד" בתפקיד האב לצידו של ריי וינסטון, וכן הופיע בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "טאגארט". עוד ב-2006 הופיע באחד הפרקים בסדרת המתח "רציחות במידסומר".
ב-2002 שיחק בראדלי בסרט "ניקולס ניקלבי" וב-2007 בקומדיה "שוטרים לוהטים", בתפקיד איכר האוגר כלי נשק בין והשאר גם מוקש ימי. ב-2008 גילם את דמותו של "כהן הברברי" בעיבוד של סקיי-1 לספרו של טרי פראצ'ט "צבע הכשף". הוא הופיע במספר דרמות תקופתיות כגון עיבודים לספרי צ'ארלס דיקנס "מרטין צ'זלוויט", "ניקולס ניקלבי" ו"ידידנו המשותף" וכן גילם את סר פיט קראולי במיני-סדרה, עיבוד ל"יריד ההבלים" רומן מאת ויליאם מייקפיס תאקרי.
בראדלי גילם את תפקיד השרת ארגוס פילץ' בכל סרטי הארי פוטר, החל מהסרט הראשון בסדרה "הארי פוטר ואבן החכמים".
ב-2008 הופיע בראדלי בתפקיד ספונר במחזה מאת הרולד פינטר "No Man's Land" שביים רוברט גולד, בתיאטרון גייט בדבלין לצידו של מייקל גמבון בתפקיד הירסט ההפקה עברה לווסט אנד שבלונדון והוצגה בתיאטרון הדוכס מיורק. ב-2009 בראדלי מועמד על תפקידו זה לפרס לורנס אוליביה כשחקן הטוב ביותר.
ב-2011 השתתף בראדלי בסדרת הפנטזיה משחקי הכס, המבוססת על סדרת ספריו של ג'ורג' ר. ר. מרטין, בתפקיד לורד וולדר פריי. הוא גילם את אותה דמות ב-2013 בעונה השלישית של הסדרה בפרק "גשמי קסטמיר" וכן בעונה 6. הוא הופיע בעונה 7 תחת אותה דמות, אך הפעם כתחפושת של אריה סטארק.
ב-17 ביולי 2012 בראדלי זכה לדוקטור לשם כבוד מטעם "University of Warwick"‏.
בראדלי מתגורר בעיר סטרטפורד אפון אייבון. הוא אוהד מושבע של קבוצת הכדורגל אסטון וילה.
הערות שוליים

↑  "Honorary Graduates 2012". warwick.ac.uk. 2012-07-05. נבדק ב-2012-07-18.
↑  "Harry Potter star Bradley: Villa Park is truly magical". Avfc.co.uk. 2011-11-14. אורכב מ-המקור ב-2012-01-17. נבדק ב-2012-03-11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007322056905171  PLWABN: 9810543579305606  BNE: XX1597101  BnF: cb16980211d (data)  GND: 141500387  ISNI: 0000 0001 1478 9119  LCCN: no2009173656  MusicBrainz: f5c26cff-aad2-4f45-abea-358171fc7f69  NLK: KAC2020R4750  NTA: 397599854  SUDOC: 189774428  VIAF: 101576719   WorldCat (עם VIAF): 101576719
דמויי זאורופודים

| דמויי זאורופודים |
| --- | --- |

תקופה
טריאס עליון-קרטיקון עליון, 231.4–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דינוזאוריה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: דמויי זאורופודים
שם מדעי
 Sauropodomorpha ‏הינה, 1932

הארגנטינוזאורוס הוא בעל החיים הגדול ביותר שחי ביבשה ושקל יותר מ-100 טונות.
דמויי זאורופודים (שם מדעי: Sauropodomorpha) היא תת-סדרה נכחדת של דינוזאורים צמחוניים שמשתייכת לקבוצת בעלי אגן דמוי לטאה. הם אופיינו בצוואר וזנב ארוכים והתפתחו להיות אוכלי צמחים ענקיים.
הם החלו כפרוזאורופודים שהיו קטנים יותר ויכלו לעמוד על רגליהם האחוריות כדי להגיע לעצים ולאכול מעליהם. הקבוצה המוצלחת ביותר של דמויי-הזאורופודים היא האינפרא-סדרה זאורופודה שכללה את היצורים הגדולים ביותר שצעדו על פני האדמה ושרדה עד לקץ המזוזואיקון. הזאורופודים הגיעו לגודלי ענק והגדול מביניהם היה הארגנטינוזאורוס שהגיע למשקל 70–100 טון ולאורך 30–40 מטר. הם התקיימו מתקופת הטריאס העליון עד להכחדת הדינוזאורים בסוף תקופת הקרטיקון בטווח של 231–66 מיליון שנה לפני זמננו.
הם התאפיינו במערכת עצמות גסטרליה מפותחת.
מיון

סוג ללא מקור Buriolestes
סוג Nyasasaurus?
משפחה גואייבסזאוריים (Guaibasauridae)
קבוצה Bagualosauria
סוג Agrosaurus?
סוג Arcusaurus
סוג Asylosaurus
סוג Bagualosaurus
סוג Efraasia
סוג Nambalia
סוג פנטידראקו (Pantydraco)
משפחה תקודונטוזאוריים (Thecodontosauridae)
משפחה אוניזאוריים (Unaysauridae)
קבוצה פלטאוזאוריה (Plateosauria)
משפחה פלטאוזאוריים (Plateosauridae)
קבוצה מסופודה (Massopoda)
משפחה ריוחזאוריים (Riojasauridae)
משפחה מסוספונדיליים (Massospondylidae)
קבוצה אנצ'יזאוריה (Anchisauria)
משפחה אנצ'יזאוריים (Anchisauridae)
משפחה מאוסזאורוסיים (Mussauridae)
משפחה מלנורוזאוריים (Melanorosauridae)
אינפרא-סדרה זאורופודה (Sauropoda)
הופ סולו

הופ סולו
הופ אמליה סולו (אנגלית: Hope Amelia Solo;‏ נולדה ב-30 ביולי 1981) היא כדורגלנית עבר אמריקאית ששיחקה בעמדת השוערת.
ביוגרפיה

סולו נולדה בריצ'לנד, וושינגטון ב-30 ביולי 1981. אביה, ג'פרי, היה ממוצא איטלקי שגדל ברובע הברונקס, ויוצא מלחמת וייטנאם. כשהייתה בת שש, התגרשו הוריה וסולו עברה לגור עם אימה. למרות המרחק ממנו, סולו מזכירה שוב ושוב שלאביה הייתה השפעה מרכזית על חייה, עד מותו ביוני 2007 עקב אי-ספיקת לב. סולו נשואה לשחקן ג׳רמי סטיבנס, ובשנת 2020 נולדו להם תאומים בן ובת.