stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברטראן טראורה
קריירת מועדונים > אסטון וילה

ב-19 בספטמבר 2020 חזר טראורה לפרמייר ליג כאשר חתם באסטון וילה ששילמה עבורו סכום המוערך ב-18 מיליון אירו. את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה כבש ב-20 בדצמבר בניצחון קבוצתו 0–3 על ווסט ברומיץ' אלביון.
קריירת מועדונים > איסטנבול בשאקשהיר

ב-22 באוגוסט 2022 הושאל לאיסטנבול בשאקשהיר לעונה אחת. ב-12 בספטמבר כבש שער בכורה, בניצחון 0–1 על בשיקטש.
קריירת מועדונים > ויאריאל

ב-1 בפברואר 2024 חתם בויאריאל עד לסוף העונה.
קריירה בינלאומית

טראורה לקח חלק באליפות העולם עד גיל 17 2009. באליפות אפריקה עד גיל 17 2011, לקח חלק בזכייתה של נבחרת בורקינה פאסו לאחר ניצחון 1–2 על נבחרת רואנדה בגמר. ב-3 בספטמבר 2011, כשהוא בן 15, ערך טראורה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורקינה פאסו במשחק ידידות נגד נבחרת גינאה המשוונית. ב-30 בינואר 2012 שיחק טראורה לראשונה בגביע אפריקה לאומות (2012), כשנכנס כמחליף בדקה ה-66 בהפסד 1–2 לנבחרת סודאן במשחק האחרון בשלב הבתים, שלאחריו הודחה נבחרת בורקינה פאסו מהטורניר. טראורה הוא השחקן הצעיר ביותר ששיחק בגביע אפריקה לאומות. ב-14 באוגוסט 2013 הבקיע טראורה את שער הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, השער הראשון בניצחון 1–2 על נבחרת מרוקו במסגרת שלב הבתים של גביע אפריקה לאומות 2015.
בגביע אפריקה לאומות 2021 שנערך ב-2022 סיימה בורקינה פאסו יחד עם טראורה במקום הרביעי בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת בורקינה פאסו לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
תארים > כשחקן > נבחרת בורקינה פאסו עד גיל 17

גביע העולם עד גיל 17 (1): 2009
הערות שוליים

↑  Burkina Faso announce 27-man TotalEnergies AFCON squad באתר קונפדרציית הכדורגל של אפריקה, 22 בדצמבר 2023 (באנגלית)
| נבחרת בורקינה פאסו – גביע אפריקה לאומות 2017 |
| --- | --- | --- |
|  1 סוואדוגו •  2 יאגו •  3 פארו •  4 קונה •  5 מאלו •  6 סארה •  7 נאקולמה •  8 ע. טראורה •  9 דיאווארה •  10 א. טראורה •   11 פיטרויפה •  12 גוירה • 13 קואנדה •  14 דאיו • 15 באנסה • 16 קופי • 17 זונגו • 18 קאבורה • 19 ב. טראורה • 20 קוליבאלי • 21 באיאלה • 22 טורה • 23 ג. סאנו • מאמן: דוארטה |  1 סוואדוגו •  2 יאגו •  3 פארו •  4 קונה •  5 מאלו •  6 סארה •  7 נאקולמה •  8 ע. טראורה •  9 דיאווארה •  10 א. טראורה •   11 פיטרויפה •  12 גוירה • 13 קואנדה •  14 דאיו • 15 באנסה • 16 קופי • 17 זונגו • 18 קאבורה • 19 ב. טראורה • 20 קוליבאלי • 21 באיאלה • 22 טורה • 23 ג. סאנו • מאמן: דוארטה | בורקינה פאסו |
| נבחרת בורקינה פאסו – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 סוואדוגו •  2 ג'. וואטרה •  3 אולה טראורה •  4 ס. וואטרה •  5 מאלו •  6 סימפורה •  7 אריק טראורה •  8 ד. ניקיימה •  9 קאבורה •  10 ב. טראורה •   11 קונאטה •  12 א. טאפסובה • 13 ה. ניקיימה •  14 דאיו • 15 ע. טאפסובה • 16 קופי • 17 סאנוגו • 18 א. וודראוגו • 19 באנדה • 20 סנגארה • 21 באיאלה • 22 טורה • 23 פ. וודראוגו • 24 גירה • 25 יאגו • 26 בוטווה • 27 ק. ניקיימה • 28 ד. וואטרה • מאמן: מאלו |  1 סוואדוגו •  2 ג'. וואטרה •  3 אולה טראורה •  4 ס. וואטרה •  5 מאלו •  6 סימפורה •  7 אריק טראורה •  8 ד. ניקיימה •  9 קאבורה •  10 ב. טראורה •   11 קונאטה •  12 א. טאפסובה • 13 ה. ניקיימה •  14 דאיו • 15 ע. טאפסובה • 16 קופי • 17 סאנוגו • 18 א. וודראוגו • 19 באנדה • 20 סנגארה • 21 באיאלה • 22 טורה • 23 פ. וודראוגו • 24 גירה • 25 יאגו • 26 בוטווה • 27 ק. ניקיימה • 28 ד. וואטרה • מאמן: מאלו | בורקינה פאסו |
| נבחרת בורקינה פאסו – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 ה. קונאטה •  2 ג'. וואטרה •  3 גיברה •  4 נגאלו •  5 דג'יגה •  6 באנסה •  7 ד. וואטרה •  8 באדולו •  9 קאבורה •  10 טראורה •   11 בנגרה •  12 א. טאפסובה • 13 מ. קונאטה •  14 דאיו • 15 ע. טאפסובה • 16 קופי • 17 קי • 18 ודראוגו • 19 באנדה • 20 סנגארה • 21 נומה • 22 טורה • 23 ניקיימה • 24 גירה • 25 יאגו • 26 סאלו • 27 טו • מאמן: ולוד |  1 ה. קונאטה •  2 ג'. וואטרה •  3 גיברה •  4 נגאלו •  5 דג'יגה •  6 באנסה •  7 ד. וואטרה •  8 באדולו •  9 קאבורה •  10 טראורה •   11 בנגרה •  12 א. טאפסובה • 13 מ. קונאטה •  14 דאיו • 15 ע. טאפסובה • 16 קופי • 17 קי • 18 ודראוגו • 19 באנדה • 20 סנגארה • 21 נומה • 22 טורה • 23 ניקיימה • 24 גירה • 25 יאגו • 26 סאלו • 27 טו • מאמן: ולוד | בורקינה פאסו |
ג'אסבינדר סאנגרה

| --- | --- |

 לידה:  ספטמבר 1965 (בת 59) דרבי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרסים והוקרה:  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית 
 www.jasvindersanghera.com
 
ג'אסבינדר סאנגרה (אנגלית: Jasvinder Sanghera), CBE, (נולדה בספטמבר 1965) היא פעילה בולטת למניעת נישואין בכפייה, למען אלו שנישאו בכפייה, ולמען נפגעות ונפגעים מהתעללות על רקע הקשור לכבוד.
סאנגרה נולדה וגדלה בדרבי, אנגליה, במשפחה סיקית שמקורה בפנג'אב. היא ברחה כנערה מנישואים בכפייה, ומאוחר יותר ייסדה ארגון בשם קארמה נירוונה, הפועל עד היום למניעת נישואין כפויים והתעללות על רקע כבוד.
סאנגרה זכתה בפרסים רבים. היא קיבלה תואר CBE ב-2013 בשל פועלה עבור קורבנות נישואין בכפייה והתעללות מבוססת כבוד.
פרסומים

"Shame", ISBN 978-0340924600 (2007)
"Daughters of Shame" ISBN 978-0340997826 (2009)
"Shame Travels: A Family Lost, a Family Found" ISBN 978-0340962084 (2011)
הערות שוליים

↑  http://www.bbc.co.uk/programmes/b013851x
↑  https://www.theguardian.com/uk/2013/jun/15/queens-birthday-honours-cbe
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007379315505171  PLWABN: 9810624327405606  BnF: cb169459827 (data)  GND: 1035020203  ISNI: 0000 0000 6398 2989  LCCN: nb2007013719  SUDOC: 117847453  VIAF: 162168597   WorldCat (עם VIAF): 162168597 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ורג' האריס

| --- | --- |
 לידה:  1775 
 פטירה:  1810 (בגיל 35 בערך) 
 מדינה:  אוסטרליה 
 
שד טסמני (למעלה) וזאב טסמני, חריטה ע"פ ציור של האריס.
ג'ורג' האריס (באנגלית: George Prideaux Robert Harris‏; 1775 – 1810) היה סגנו של הסוקר בימיה הראשונים של טסמניה שבאוסטרליה,  מהקמת המושבה הבריטית ב-1803, ועד מותו ב-Hobart Town בשנת 1810.
הוא היה גם מגלה ארצות, אמן וחוקר טבע אשר תיאר רבים מהצמחים ומחיות הכיס הקיימים באי, כולל השד הטסמני והזאב הטסמני.
הערות שוליים

↑  Pretyman, E. R. ‏(1966). "Harris, George Prideaux Robert (1775–1810)‎" באתר  Australian Dictionary of Biography. קנברה: האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה.
↑  University Librarian (22 באוקטובר 2007). "The Abject Thylacine". Imaging the Thylacine. University of Tasmania. נבדק ב-2009-05-02. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: harris-george-prideaux-robert-2161  ISNI: 0000 0000 6384 8456  LCCN: n94092666  SNAC: w6g45242  Trove: 467476  VIAF: 14005681   WorldCat (עם VIAF): 14005681 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'יימס דאגלס

ג'יימס הנדרסון דאגלס הבן (באנגלית: .James Henderson Douglas Jr;‏ 11 במרץ 1899 – 24 בפברואר 1988) היה עורך דין ופקיד ממשל בכיר אמריקאי. הוא היה עוזר מזכיר האוצר של ארצות הברית, הן בממשלו של הנשיא הרברט הובר והן בממשלו של פרנקלין דלאנו רוזוולט. בתקופת נשיאותו של דווייט אייזנהאואר הוא כיהן כמזכיר חיל האוויר וכסגן מזכיר ההגנה.
קורות חייו

ג'יימס דאגלס נולד בסידר רפידס, איווה וגדל באזור לייק פורסט שליד שיקגו. משפחתו הייתה אמידה, ממייסדות חברת המזון הידועה "קווייקר".
הוא למד באוניברסיטת פרינסטון וב-1918 הוא התגייס לצבא ארצות הברית כקצין בדרגת לוטננט-משנה. בתחילה הוא הוצב בקמפ הנקוק, ג'ורג'יה. עוד לפני שהוא הגיע לחזית באירופה, תמה מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה הוא שב לפרינסטון וב-1920 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה. הוא למד שנה בקולג' קורפוס כריסטי בקיימברידג', אנגליה ושב לארצות הברית כדי ללמוד משפטים באוניברסיטת הרווארד, שם הוא סיים תואר במשפטים ב-1924.
קריירה משפטית וציבורית

ב-1925 התקבל דאגלס ללשכת עורכי הדין של אילינוי והצטרף למשרד עורכי הדין "וינסטון, סטרואן ושאו" משיקגו, אך עזב אותם לאחר שנה אחת בלבד כדי לחפש את עתידו בבנקאות השקעות. ב-1929 הוא הצטרף לבנק ההשקעות "פילד, קלור ושות'".
לקראת תום נשיאותו של הרברט הובר, המליץ מזכיר האוצר אוגדן מילס בפני הנשיא שדאגלס ימונה כעוזרו. דאגלס החל לשמש בתפקידו בפברואר 1932. הוא המשיך לשמש בתפקיד זה גם בממשלו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט. עם זאת, הוא לא ראה בקנה אחד את מדיניותו המוניטרית של רוזוולט, וביוני 1933 הוא התפטר מתפקידו. לאחר פרישתו מהממשל הפדרלי הוא ייסד את "ועדת האזרחים למדיניות מוניטרית" כמשקל נגד לתוכנית הפיננסית של הנשיא.
הוא שב שיקגו וחזר לעסוק בעריכת דין. הוא הצטרף למשרד עורכי הדין "גרדנר וקרטון". ב-1934 היה דאגלס לשותף בחברה והיא שינתה את שמה ל"גרדנר, קרטון ודאגלס". בהמשך נרכשה החברה על ידי חברת עורכי הדין מפילדלפיה, "דרינקר בידל ורית'".
במלחמת העולם השנייה שירת דאגלס בחילות האוויר של צבא ארצות הברית. בשירותו הוא הוצב בדרום אמריקה, באפריקה, באירופה ובאסיה, והתקדם מדרגת מייג'ור לדרגת קולונל תוך שלוש שנים וחצי. את רוב תקופת שירותו הוא עשה בתפקידים בכירים, כולל סגן ראש מטה פיקוד התובלה האווירית וכראש מטה פיקוד ההדרכה האווירית. הוא התנדב ללוות את בריגדיר גנרל ויליאם טרנר להודו כחבר במטה שלו, כאשר הוא הוצב לפקד על הרכבת האווירית שהעבירה אספקה מהודו לסין בספטמבר 1944. על שירותו במלחמה הוא עוטר במדליית השירות המצוין.
לאחר המלחמה שב דאגלס לשיקגו המשיך לעבוד במשרד עורכי הדין כשותף בכיר. הוא המשיך לעבוד בחברה עד למרץ 1953, כאשר הנשיא דווייט אייזנהאואר מינה אותו כתת-מזכיר חיל האוויר.
בממשל אייזנהאואר

עד מהרה היה דאגלס לאחד מהיועצים הצבאיים החשובים ביותר של הנשיא אייזנהאואר. הוא שימש כתת-מזכיר חיל האוויר בשנים 1953–1957. במאי 1957 מינה אותו אייזנהאואר כמזכיר חיל האוויר. הוא היה הראשון בתפקיד זה שהיה בעל רקע של שירות צבאי בחיל האוויר.
כמזכיר חיל האוויר סייע דאגלס להקים את אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. הוא הנהיג את מדליית הציון לשבח של חיל האוויר שהחליפה את זאת שחולקה קודם לכן מטעם הצבא. דאגלס יעץ לנשיא בנוגע לאופן התגובה על שיגור הספוטניק 1 על ידי ברית המועצות באוקטובר 1957. הוא גם אישר מחדש את פסק הדין בבית הדין הצבאי משנת 1925 של בריגדיר גנרל בילי מיטשל. הוא אמר שבית המשפט צדק כאשר מצא את מיטשל אשם כאשר תקף בפומבי את הממונים עליו, אך ציין שהזמן הוכיח שמיטשל צדק בנוגעי לערך המיוחד של הכוח האווירי. באפריל 1959 הוא הוציא הנחיות לחיל האוויר להציב שתי טייסות טילי יופיטר (אנ') באיטליה. שתי הטייסות, שהיו מחומשות ב-30 טילים בסך הכל, הוצבו בעשרה אתרים באיטליה בין השנים 1961 -1963. באוקטובר 1959 הוחלט על מיקומה של הטייסת השלישית והאחרונה כאשר נחתם הסכם בין ממשלות ארצות הברית וטורקיה. שתי המדינות סיכמו על הסכם להצבת סוללת יופיטר אחת באגף הדרומי של נאט"ו. הצבתה של טייסת טילים גרעינית זו הובילה לפרוץ משבר הטילים בקובה.
דאגלס כיהן כמזכיר חיל האוויר עד סוף שנת 1959. בינואר 1960 הוא מונה כסגן מזכיר ההגנה. בתפקיד זה הוא כיהן עד לתום תקופת נשיאותו של אייזנהאואר בינואר 1961.
ב-18 בינואר 1961, העניק הנשיא אייזנהאואר לדאגלס את מדליית החירות הנשיאותית על שירותו המצטיין לארצות הברית. בנימוקי הענקת המדליה צוינו "תרומותיו הרבות לביטחון האומה". צוינו גם "שיפוטו הבריא, מנהיגותו החכמה ומסירותו הרבה לארצו", ו"מסירותו התקיפה והבלתי מתפשרת לעקרונות הממשל היעיל".
שנותיו האחרונות

לאחר סיום כהונתו במחלקת ההגנה שב דאגלס למשרד עורכי הדין שלו בשיקגו. הוא שימש כחבר הדירקטוריון של אמריקן איירליינס, של חברת מארץ' ומקלינן ושל חברת מטרופוליטן לביטוחי חיים. במשך 55 שנים הוא היה חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת שיקגו. במשך הקריירה הארוכה שלו במגזר המשפטי ובמגזר הממשלתי, הוענקו לדאגלס תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פרינסטון, מקולג' לייק פורסט ומקולג' גרינל.
ג'יימס דאגלס נפטר מחלת הסרטן בלייק פורסט, אילינוי ב-24 בפברואר 1988, בגיל 88.
הערות שוליים

1 2 3 4  United States Air Force senior executive biography, "James H. Douglas". Archived from the original on February 8, 2004.
↑  "A History of Leadership and Innovation" Archived July 12, 2007, at the Wayback Machine, Drinker Biddle, Gardner, Carton & Douglas web-site, www.drinkerbiddle.com, February 17, 2008.
↑  "James H. Douglas Jr., 88, lawyer, ex-Air Force chief", Chicago Sun-Times, Chicago, Illinois, February 25, 1988.
↑  Callander, Bruce D., "A Short History of Medals" Archived February 26, 2008, at the Wayback Machine, Air Force Magazine, Vol. 86, No.12, Washington, D.C., December 2003.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1135278210  LCCN: n87870502  NARA: 10570513  SNAC: w6fv3499  VIAF: 50752171   WorldCat (עם VIAF): 50752171
ג'אנר ארקין

ג'אנר ארקין (בטורקית: Caner Erkin; נולד ב-4 באוקטובר 1988) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת הקיצוני שמאלי והמגן שמאלי באיסטנבול בשאקשהיר ובנבחרת טורקיה.
קריירת מועדונים

ארקין החל את הקריירה המקצועית שלו בתחילת עונת 05–2004 עם הקבוצה הטורקית, מאניסאספור, שבזמנו שיחקה בליגה הטורקית השנייה. באותה עונה העפיל ארקין עם קבוצתו לליגה הטורקית הראשונה. בחלון ההעברות של אמצע העונה בינואר 2007, ארקין עבר לקבוצה הרוסית, צסק"א מוסקבה, בעבור סכום של כשלושה וחצי מיליון יורו. הוא זכה להיות חלק בשתי הזכיות של צסק"א בסופר קאפ הרוסי.
בסוף חודש אוגוסט 2009, גלאטסראיי השאילה את ארקין לעונה אחת ממוסקבה והייתה באפשרותה של הקבוצה הטורקית לקנות אותו בסיום העונה. תחילה ארקין שיחק בעמדת המגן השמאלי ושותף בעיקר כמחליף להקאן בלטה, אך במהלך העונה, המאמן פרנק רייקארד שיתף אותו בעמדה מתקדמת יותר כקיצוני שמאלי הודות ליכולות ההתקפיות הנהדרות שלו. הוא כבש את שערו הראשון במדי האדומים בגביע הטורקי נגד טרבזונספור.
בתום עונת 10–2009, גלאטסראיי לא ניצלה את אפשרות הרכישה של ארקין והוא היה נחוש לעבור לקבוצה היריבה, פנרבחצ'ה. פנרבחצ'ה שילמה עליו שני מיליון יורו בחוזה לארבע שנים עד לסוף חודש יוני 2014. ארקין שותף במהירות כמחליף לעמדת הקיצוני שמאלי. ארקין יכול לשחק גם כמגן שמאלי וגם כקשר שמאלי ובגלל עובדה זו הקנה לעצמו יותר דקות משחק.
ב-1 ביוני 2016, חתם ארקין חוזה לשלוש שנים בקבוצה האיטלקית אינטר מילאנו.
ב-30 באוגוסט 2016 הושאל ארקין לבשיקטש. ב-7 ביוני 2017, ארקין חתם בבשיקטאש תמורת 750 אלף אירו שהועברו לידי אינטר.
ב-6 באוגוסט 2020 חזר ארקין לפנרבחצ'ה וחתם לשנתיים.
נבחרת טורקיה

ארקין ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת בגיל 17 במשחק ידידות נגד נבחרת גאנה בחודש מאי 2006. השער הראשון שלו הגיע שש שנים לאחר מכן במשחק נגד נבחרת אוקראינה.
בעל ואישה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  צרויה שלו
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  גרמנית, צרפתית, איטלקית, אנגלית, הולנדית, טורקית, קוריאנית, ספרדית, נורווגית, פולנית, סלובנית, יוונית, דנית, וייטנאמית, רומנית, פורטוגזית, קרואטית, אזרית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:   קשת הוצאה לאור
 תאריך הוצאה:  2000
 מספר עמודים:  341
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001973752
"בעל ואישה" הוא רומן מאת צרויה שלו שיצא לאור בשנת 2000 בקשת הוצאה לאור, בעריכת יגאל שוורץ. הרומן מתאר את התפוררות הנישואים של אודי ונעמה נוימן. התיאור הוא בקולה ובמחשבותיה של נעמה, שבהם משולבים זכרונות מכאיבים מעברה.
בשנת 2001 נכלל הספר בחמשת המועמדים הסופיים לפרס ספיר. הספר הפך לרב-מכר - הוא תורגם לשפות רבות, עד אמצע שנת 2005 נמכרו 80,000 עותקים שלו בישראל, ועוד 400,000 נמכרו בחו"ל (בעיקר בגרמניה).
דבר המבקרים

יורם מלצר חלק שבחים חמים לספר:
אמנון דנקנר חלק שבחים לשטף הקריאה של הספר: "לא בכל יום מתרחש החיזיון שספר שעיקר עניינו בחיים אינטימיים ופנימיים של אנשים נקרא כאילו היה ספר מתח מהסוג שאנשים קוראים כדי להישאר ערים בהמתנה לטיסה", ול"הדר השקט שבו שט הסיפור על גלים של עברית מפוארת ומדויקת, לא מצועצעת ואף לא כחושה, עשירה אך לא מנקרת עין בעושרה, צנועה אך יפהפייה, והיא מתנהלת לתיפופו של קצב פנימי אפי כמעט, שקט, מאופק, כבד ראש, שמצליח, למרות זאת, להיות גם מוליך רגיש של כאב ודמיון, הומור וממזרות".
תרגומים

הספר תורגם ל-18 שפות (להלן לפי סדר כרונולוגי של ההוצאה לאור): גרמנית, צרפתית, איטלקית, אנגלית, הולנדית, טורקית, קוריאנית, ספרדית, נורווגית, פולנית, סלובנית, יוונית, דנית, וייטנאמית, רומנית, רוסית, פורטוגזית, קרואטית.
פרשנות > זיקתם של גיבורי הספר לתנ"ך

לאורך הספר ניכרת זיקתם של גיבורי הספר, אודי ונעמה, לתנ"ך. זיקתו של אודי לתנ"ך הדוקה ביותר – הספר משמש אותו בטיוליו, שבהם הוא מקריא למטיילים קטעים רלוונטיים למקום שבו הם מטיילים. התנ"ך משמש אותו גם בשיחותיו עם נעמה. בעת מחלתו הוא מרגיע אותה: "אני לא הגבר האחרון, הבנות של לוט האמינו שכל הגברים עלי אדמות נכחדו, אבל כאן המצב הפוך, אני אולי איכחד בקרוב אבל הארץ מלאה גברים". כאשר אודי ונעמה נוסעים לנופש, מתקיים ביניהם הדיאלוג הבא: "כאן בערך עבר הגבול, אודי אומר, ואני מתפלאה, איזה גבול, עם ירדן? והוא אומר, לא, מה פתאום, בין ממלכת יהודה לממלכת ישראל". ומכאן ממשיכה שיחה ביניהם על היחסים בין ממלכת יהודה לממלכת ישראל, כמשל ליחסים בין בני זוג.
את התנ"ך שקיבל בסיום לימודיו בתיכון, וליווה אותו מאז, לוקח אודי אתו גם לנופש. כאשר נעמה מתמלאת כעס על שעיוורונו הפתאומי של אודי הרס את הבילוי המשותף, היא משאירה את התנ"ך בבית המלון: "מרוב זעם אני משליכה את הספר בכוח על הרצפה, כאילו בו נעוץ שורש השיגעון שהשתלט על חיי, סוגרת במהירות את התיק, לפני שאתחרט, זה יהיה העונש שלו, הספר הזה יישאר כאן לעולם."
לאחר שאודי עזב את הבית, עוברים במוחה של נעמה פסוקי נחמה מהנביאים. פסקת הפתיחה של פרק שישה עשר משלבת פסוקים מספר ישעיהו (פרק נא, פסוקים יז-יט, פרק נד, פסוקים ו-ח):
מחשבותיה של נעמה ממשיכות גם לפסוק זעם מספר הושע: "סְבָבוני בכחש אפרים, ובמִרמה בית ישראל", ולדברי תוכחה של ירמיהו: "אל תבכו למת ואל תנודו לו, בְּכו בָכוֹ להולך כי לא ישוב עוד וראה את ארץ מולדתו". כאשר אודי מטלפן, חולף במוחה של נעמה פסוק הנחמה מספר ישעיהו "לא יבוא עוד שִמשךְ וירחך לא ייאסף כי ה' יהיה לך לאור עולם ושָלמו ימי אבלך".
פרשנות > מודלים של זוגיות

עיקר הספר עוסק בהתפוררות נישואיהם של אודי ונעמה, אך בתיאור זה משולבים סיפורי זוגיות נוספים, בעלי אופי אחר:
הזוגיות של הוריה של נעמה, שבה אמהּ של נעמה נטשה את בעלה ושני ילדיה, מתוך רצון להגשים את עצמה.
הזוגיות של מיכה ואשתו, שאותה מתאר מיכה: "החיים שלנו חופשיים, זאת הדרך היחידה שאפשר לחיות יחד, היא אף פעם לא שואלת אותי איפה הייתי, אני אף פעם לא חוקר אותה, עם השנים למדנו להשתחרר גם מהאמת וגם מהשקר, היא יודעת שאני חוזר הביתה כי אני רוצה לראות אותה ואת הילדים, לא כי אני חייב, וזה מספיק לה, וגם לי".
הפלירט בין מיכה ליעל, שכתוצאה ממנו הרתה יעל, אך גילתה שלתקוותה שמיכה יעזוב את אשתו למענה אין בסיס.
הפלירט בין מיכה לנעמה, שעיקרו מפגשים מיניים.
פרשנות > משבר ותקווה

הספר מתאר את התהליך המייאש והמכאיב של התפוררות נישואיהם של אודי ונעמה. במהלך הלילה מאבדת נעמה את בעלה, את עבודתה ואת גזרתה הנאה, אך סוף הסיפור נותן מקום לתקווה:
ליחסי המין, שהיוו מרכיב חשוב בחייה של נעמה עם אודי, נמצא תחליף בדמות יחסי המין עם מיכה (אולי תחליף חלקי וזמני, אך כזה שמוכיח היתכנות).
מנהלת המעון מזמינה את נעמה לחזור לעבודתה.
נעמה שמחה לגלות שחליפת המכנסיים האפורה שוב עולה עליה.
נוגה, הסובלת אף היא מהמשבר בחיי הנישואים של הוריה, שמחה לגלות שאביה לא נטש אותה, והוא מגיע כדי לשמח אותה ביום הולדתה. בנוסף, במהלך מחלתה בימים שלאחר עזיבתו של אודי, נפתרת לה חידת אשפוזה בינקותה.
נופר רשקס מציינת: "המצב בסיום הרומן זהה לכאורה לסצנה ההתחלתית: שלושתם בבית. המעגל הושלם – אבל, כמובן, במערך שונה מאוד: עכשיו זוהי קהילה קטנה שהקשר המחבר בין איבריה אינו מבוסס על קיבעון (שהסתמן בשיתוק הפסיכוסומטי של אודי, בסוציומטיות של נוגה ובנרקיסיזם של נעמה), אלא על קיום נבדל ועצמאי של כל אחד משלושת רכיביה האנושיים, על בחירה מתוך חופש."
הפרת זכויות יוצרים

הצלחתו הגדולה של הספר, שהיה רב-מכר, הובילה את מנחם חיים להזמין הדפסה, ללא הרשאה מבעלי זכויות היוצרים, של 3,000 עותקים של הספר לשם מכירתם. בית משפט השלום בתל אביב הרשיע את חיים בעבירות על פקודת זכויות יוצרים, וגזר עליו 6 חודשי מאסר בעבודות שירות, 9 חודשי מאסר על תנאי למשך 3 שנים, וקנס בסך 30,000 ש"ח או 6 חודשי מאסר תמורתו. חיים ערער לבית המשפט המחוזי, ובערעור הופחת עונש עבודות השירות ל-4 חודשים.
לקריאה נוספת

ניצה בן-דב, "בית הבובות של שנת אלפיים", הארץ/ספרים, 7 ביוני 2000.
יפעת אשכנזי, חורבן הבית ותיקונו: סיפור החניכה ברומן בעל ואישה מאת צרויה שלו, עבודת גמר לתואר שני, אוניברסיטת בר-אילן, 2009.
נופר רשקס, "כל התכלית כולה - מרחב אישי, מגדרי ולאומי ב'בעל ואישה'", בתוך: יגאל שוורץ, שי צור, נופר רשקס, מקוננת במכנסי נמר - אמנות הסיפור של צרויה שלו, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב וידיעות ספרים, 2017
שי צור, "מה קבור ומיילל מתחת לחורבות - חורבן הבית כמחלת ארכיב וכשמש שחורה בטרילוגיה 'חיי אהבה', 'בעל ואישה' ו'תרה'", בתוך: יגאל שוורץ, שי צור, נופר רשקס, מקוננת במכנסי נמר - אמנות הסיפור של צרויה שלו, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב וידיעות ספרים, 2017
שי צור, "'זו ילדותי השניה' על ילדות ואימהות ב'בעל ואישה' של צרויה שלו", מאזנים ע"ד/9, יוני 2000. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  בעל ואישה, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)
↑  אריק גלסנר וקרן דותן, לילה לא שלֵו, באתר nrg‏, 29 ביולי 2005
↑  בעל ואישה, עמ' 7
↑  בעל ואישה, עמ' 103
↑  בעל ואישה, עמ' 220
↑  בעל ואישה, עמ' 108
↑  בעל ואישה, עמ' 139
↑  בעל ואישה, עמ' 216
↑  בעל ואישה, עמ' 266
↑  בעל ואישה, עמ' 270
↑  בעל ואישה, עמ' 297
↑  יורם מלצר, התבוננות באינטימיות, באתר nrg‏, 19 במאי 2000
↑  אמנון דנקנר, ואולי זה המקום לספר כי המחברת היא חברה טובה ויקרה שלי, באתר nrg‏, 17 במרץ 2000
↑  בעל ואישה, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)
↑  בעל ואישה, עמ' 81
↑  בעל ואישה, עמ' 118
↑  בעל ואישה, עמ' 244
↑  בעל ואישה, עמ' 277
↑  בעל ואישה, עמ' 284
↑  בעל ואישה, עמ' 275
↑  בעל ואישה, עמ' 282
↑  נופר רשקס, "כל התכלית כולה - מרחב אישי, מגדרי ולאומי ב'בעל ואישה'", עמ' 117, בתוך: יגאל שוורץ, שי צור, נופר רשקס, מקוננת במכנסי נמר - אמנות הסיפור של צרויה שלו, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב וידיעות ספרים, 2017
↑  נופר רשקס, "כל התכלית כולה - מרחב אישי, מגדרי ולאומי ב'בעל ואישה'", עמ' 112–113, בתוך: יגאל שוורץ, שי צור, נופר רשקס, מקוננת במכנסי נמר - אמנות הסיפור של צרויה שלו, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב וידיעות ספרים, 2017
↑  תפ (ת"א) 8239/01 מדינת ישראל נגד מנחם חיים, ניתן ב-5 במאי 2005
↑  עפ (ת"א) 70281/06 חיים מנחם נגד מדינת ישראל, ניתן ב-27 באוקטובר 2009
אישום פלילי בגין הפרת זכויות יוצרים בהעתקת ספרים, באתר של משרד דרורי–וירז'נסקי–אורלנד ושות'
ג'ואן ואן ארק

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1943 (בת 81) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Joan Martha Van Ark 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1963 
 מקום לימודים:  בית הספר לדרמה של ייל  אוניברסיטת ייל  תיכון בולדר  אוניברסיטת קולורדו בולדר  תיכון פיירויו 
 צאצאים:  ונסה מרשל 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (1971)  פרס סואפ אופרה דייג'סט (1989)  פרס סואפ אופרה דייג'סט (1986)  פרס TV Land (2009) 
 http://www.joanvanark.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ואן ואן ארק (באנגלית: Joan Van Ark; נולדה ב-16 ביוני 1943) היא שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה

ואן ארק נולדה בניו יורק. בגיל 15, כשלמדה עיתונאות בתיכון, היא ראיינה את השחקנית ג'ולי האריס, שהמליצה לה ללכת ללמוד בבית הספר למשחק של אוניברסיטת ייל.
היא שיחקה בתחילה בתפקידים קטנים בסדרות "סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים", "בוננזה" ו"הוואי חמש-אפס". נודעה בזכות תפקידה כ"ואלין יואינג" בסדרת הדרמה "דאלאס". לקראת סוף שנות השביעים דיבבה את ספיידרוומן בסדרת הנפשה בעלת אותו שם. בשנות השמונים שימשה כמנחה אורחת בתחרויות מיס ארצות הברית ומיס תבל. לאחר ירידת הסדרה דאלאס היא שיחקה, בין היתר, בסדרות "מגע של מלאכים" ו"הנסיך המדליק מבל אייר", ובשנת 1990 הופיעה לצדה של פטי דיוק בסרט הטלוויזיה "זכרי תמיד שאני אוהב אותך", ששודר בבכורה ב-23 בדצמבר ברשת CBS.
חיים אישיים

לואן ארק בת בשם ונסה אשר גם היא שחקנית.
ג'ורג' הארדוויק

ג'ורג' פרנסיס מאוטרי הארדוויק (באנגלית: George Francis Moutry Hardwick; 2 בפברואר 1920 - 19 באפריל 2004) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
הארדוויק נחשב לאחד מגדולי שחקניה של מידלסברו בכל הזמנים. לזכותו גם 13 הופעות בינלאומיות במדי נבחרת אנגליה, והוא היה לקפטן הנבחרת הראשון בעידן שלאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר ששימש מספר שנים כשחקן-מאמן, המשיך לקריירת אימון באנגליה ובהולנד, כולל קדנציה קצרה כמאמן נבחרת הולנד ב-1957.
קריירה מקצועית

הארדוויק החל את קריירת המשחק בעונת 1937/1938 במדי מידלסברו, ורשם באותה עונה שמונה הופעות ליגה. הארדוויק לא שב לשחק עד לחזרתה של הליגה לפעילות מלאה לאחר מלחמת העולם השנייה, בעונת 1946/1947, אז כבר היה לשחקן הרכב משמעותי וכבש שער ליגה אחד ב-33 הופעות. במשך ארבע וחצי עונות היה הארדוויק לשחקן מפתח בקבוצה, ובסך הכול ערך במדיה 143 הופעות, בהן כבש חמישה שערים.
הארדוויק היה לקפטן הראשון של נבחרת אנגליה בעידן שאחרי מלחמת העולם. הוא עלה עם סרט הקפטן להופעת בכורה בנבחרת במשחקה הראשון לאחר המלחמה, שנערך ב-28 בספטמבר 1946 והסתיים בניצחון 7-2 על אירלנד במסגרת אליפות הבית הבריטית. היה זה גם משחקה הראשון אי פעם של אנגליה עם מנג'ר על הקווים, וולטר וינטרבוטום. הארדוויק המשיך ל-13 הופעות במדי אנגליה, כולן כקפטן. הופעתו האחרונה הייתה בניצחון 2-0 על סקוטלנד במסגרת אליפות הבית הבריטית ב-10 באפריל 1948, פחות משנתיים לאחר הופעתו הראשונה, וזאת מכיוון שנאלץ לפרוש ממשחק בינלאומי עקב פציעה בברכו.
במהלכה של עונת 1950/1951, עבר הארדוויק לאולדהאם אתלטיק מהליגה השלישית, שם החל למעשה את קריירת האימון שלו כששימש כמאמן-שחקן. את הישג השיא שלו כמאמן הקבוצה השיג בעונת 1952/1953, שהעלה אותה לליגת המשנה מהמקום הראשון בטבלה, במקביל לשלושים הופעות ליגה כשחקן באותה העונה. עם זאת, הקבוצה לא החזיקה מעמד ונשרה חזרה לליגה השלישית תוך עונה אחת בלבד. הארדוויק נותר בקבוצה עד לסיום עונת 1955/1956, ובסך הכול צבר 190 הופעות ליגה בהן כבש 14 שערים. בסיום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 36 ועזב את אולדהאם לטובת קריירה כמאמן.
בינואר 1957 התמנה לתפקיד מאמן נבחרת הולנד. הוא נותר בתפקידו במשך ארבעה חודשים בלבד, בהם הספיק להוביל את הקבוצה בחמישה משחקים. משחקו הראשון על קווי הנבחרת הסתיים בתבוסת 5-1 לספרד במשחק ידידות, והוא סיים את תפקידו לאחר ההפסד 3-2 לאוסטריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1958. בסך הכול מאזנו בנבחרת עמד על ניצחון בודד, תיקו ושלושה הפסדים. הארדוויק נותר בהולנד והתמנה למאמן פ.ס.וו. איינדהובן, אותה הוביל במשך עונה אחת, עונת 1957/1958 למקום העשירי בטבלה.
בנובמבר 1964 התמנה לתפקיד מאמנה הזמני של סנדרלנד מהליגה הבכירה באנגליה. הוא הצליח לייצב את מצבה הרעוע של הקבוצה, עם 12 ניצחונות מתוך 25 משחקי הליגה בהם הוביל את הקבוצה, שסיימה את העונה במקום ה-15 (מתוך 22). את קריירת האימון סיים בגייטסהד מהליגות האזוריות, אותה אימן בין 1966 ל-1970.
הארדוויק הלך לעולמו באפריל 2004, בגיל 84. כשנה לאחר פטירתו, הוצג פסל בדמותו של הארדוויק מחוץ לאצטדיון ריברסייד, אצטדיונה הביתי של מידלסברו.