stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קצינת ח"ן ראשית
תרומתן של קצינות הח"ן הראשיות > סא"ל מינה בן-צבי

כיהנה כקצינת ח"ן ראשית בשנים 1948 - 1949. לאחר מינויה לתפקיד קצינת ח"ן ראשית, בחודש מאי 1948, הוחלט כי נשים לא ישתתפו בתפקידי לחימה והטיפול בחיילות הופרד מהטיפול בחיילים בתחומים כגון גיוס, אימון, שיבוץ, מחנות ומגורים, מרפאות ופיקוח רפואי של רופאת ח"ן, שיפוט בדין משמעתי, הווי משטר ומשמעת, ציוד, קידום בדרגה ותרבות. בתחומים אלה הטיפול בחיילת הועבר לידי מטה ח"ן. עוד נקבע כי נשים ישובצו בתפקידים הבאים: תפקידי לחימה סטאטיים, הגנת יישובים, תפקידים מקצועיים, תפקידים מנהלתיים ותפקידי עזר כגון קשריות, נהגות, טבחיות, אחיות, שוטרות, תפקידי קרקע בחילות אוויר וים, שרטטות, עבודות תעשייה ואפסנאות.
תרומתן של קצינות הח"ן הראשיות > אל"ם שושנה ורנר

שושנה ורנר כיהנה כקצינת ח"ן ראשית בשנים 1949 - 1952.
ורנר נולדה ב-1912 בלבוב, עלתה לארץ ישראל ב-1933, הצטרפה ל"הגנה" עם תחילת מלחמת העולם השנייה ועבדה בתע"ש. ב-1942 הייתה בין שישים ושש המתגייסות הראשונות לא.ט.ס (חיל העזר לנשים של הצבא הבריטי). במסגרת שירותה בחיל הנשים הבריטי עברה קורס קצינים ושימשה כאחד מהמפקדות הארץ-ישראליות הראשונות. לאחר תום המלחמה המשיכה בפעילות ב"הגנה". עם הקמת הח"ן שימשה כמפקדת הראשונה של בסיס האימונים ומפקדת גדוד 201 של המרכז והדרום. ב-1949 התמנתה לתפקיד קצינת ח"ן ראשית ועמדה בראש מטה ח"ן שצומצם מטעמי חיסכון. בתקופתה, חיילות הוצבו ביחידות והסגל הפיקודי של ח"ן בוטל. היא יעצה לרמטכ"ל בעניינים הקשורים לשירות נשים ותעסוקתן, פיקחה על בסיס האימונים של ח"ן, עסקה בתחום השיפוט המשמעתי לחיילות ונאבקה כדי להבטיח תנאי שירות שהולמים את צורכי הנשים בתחומי הווי, משטר, משמעת, שיפוט, רפואה, ציוד, שיכון וסעד. לאחר שחרורה ריכזה את אגף הנשים במפא"י, ב-1960 נבחרה כמזכירת איגוד העובדים הסוציאליים.
תרומתן של קצינות הח"ן הראשיות > אל"ם שושנה גרשונוביץ

כיהנה כקצינת ח"ן ראשית בשנים 1952 - 1959. אחת משישים ושש המתגייסות הראשונות לחיל הנשים של הצבא הבריטי ואחת מארבע הקצינות הישראליות הראשונות שהוכשרו בו. בסוף 1947 הקימה את יחידת הנשים בירושלים ואחר-כך הועברה לתל אביב וקיבלה על עצמה לגייס מועמדות לחיל הנשים הארצי יחד עם שרה ברוורמן מקיבוץ שמיר. שימשה כסגניתה של מפקדת הח"ן הראשונה, מינה בן צבי. לאחר ששימשה כמפקדת הבנות בנח"ל מונתה בשנת 1952 לקצינת ח"ן ראשית, הממונה, פיקודית ומקצועית, על כל החיילות בצבא ועל מערך הח"ן בפיקוד החייל ובבסיסי הטירונות ובבית הספר למפקדות. הייתה כפופה לראש אגף כח אדם (אכ"א) ופיקדה על קצינות ח"ן שהוצבו בכל פיקוד, חיל וזרוע.
תרומתן של קצינות הח"ן הראשיות > אל"ם דינה ורט

כיהנה כקצינת ח"ן ראשית בשנים 1959 - 1964. בתפקידה כקחנ"ר ארגנה גם את השירות הלאומי של בנות חוף-השנהב.
תרומתן של קצינות הח"ן הראשיות > אל"ם סטלה לוי

כיהנה כקצינת ח"ן ראשית בשנים 1964 - 1970. בוגרת קורס הקצינות הראשון של חיל הנשים בצה"ל. במסגרת שרותה השתתפה בקורס היחיד למפקדות גדודי בנות, שהתקיים ב-1949 בצריפין. בתפקידה כקצינת ח"ן של פיקוד צפון, בתקופת מבצע קדש, עמדה על זכותה להשתתף בישיבות העדכון היומיות ונהגה כך גם במהלך מלחמת ששת הימים כשעמדה בראש חיל הנשים בצה"ל.
תרומתן של קצינות הח"ן הראשיות > אל"ם דבורה תומר

כיהנה כקצינת ח"ן ראשית בשנים 1970 - 1973. בתקופתה כקחנ"ר התנהלה מלחמת ההתשה, נשים רבות גויסו לצבא ותפקידים רבים, כגון נהגות ומקצועות טכנולוגיים שונים הדורשים הכשרה קדם צבאית נפתחו בפניהן. היא ניהלה מאבק על מיון נשים על בסיס מבחני התאמה ולא על בסיס מגדר. הכניסה שינויים בהכשרת המפקדות, הוסיפה קורסים לקצינות ומ"כיות ושילבה קצינות ח"ן בוגרות בקבע במערך הכלל צה"לי. דרשה להתאים את זכויות הקצינות בקבע לאלו של הגברים בתחומים כגון ביגוד, ציוד מוזל, לימודים אקדמיים, ביטוח חיים וכדומה.
תרומתן של קצינות הח"ן הראשיות > אל"ם רות מושכל

כיהנה כקצינת ח"ן ראשית בשנים 1973 - 1975. בתקופת שירותה כקחנ"ר נלחם צה"ל את מלחמת יום הכיפורים והתמודד עם מצבי לחימה קשים והיקפי גיוס גדולים. לאור חלקן המשמעותי של החיילות בהגנה על הארץ היא פעלה כדי להסיר חסמים שמנעו מנשים למצות את הפוטנציאל שלהן במהלך השירות הצבאי. לצד נסיונותיה לקדם חיילות לתפקידים הראויים להן פעלה גם לגיוסן של בנות משכבות חלשות ושילובן בצבא.
תרומתן של קצינות הח"ן הראשיות > אל"ם דליה רז

כיהנה כקצינת ח"ן ראשית בשנים 1975 - 1982. בתקופתה יצא לדרך קורס קצינות לנגדות ואיפשר לנשות מקצוע להתקדם במסלול קצונה, כמקובל אצל הנגדים. ביוזמתה נפתחו בפני נשים תפקידים כגון הדרכת חי"ר ושריון, חשמלאות מכנית וחשמלאות מטוסים, טכנאות קשר ואלקטרוניקה, אופטיקה ומלגזנות. הכשרתן של החיילות במקצועות אלה איפשרה במהלך מבצע "שלום הגליל" לשבץ נשים גם בשירות מעבר לגבול, בלבנון.
תרומתן של קצינות הח"ן הראשיות > תא"ל עמירה דותן

כיהנה כקצינת ח"ן ראשית בשנים 1982 - 1987. קחנ"ר ראשונה בדרגת תא"ל. פעלה לחיזוק הנוכחות הנשית בצבא וגם בחברה האזרחית באמצעות קורסי העצמה לחיילות ולקצינות. פיתחה את מערכת הקורסים הקדם צבאיים (קד"צ), שסייעו להתגבר על מחסום השירות הקצר של הנשים בצבא. בעקבות מבצע שלום הגליל הקימה במקחנ"ר מערך למיון חיילות ושילובן בתפקידים בחילות כגון משטרה צבאית, קשר ומודיעין, המחייבים שירות בלבנון. פתחה בפני החיילות את מקצועות האלקטרוניקה, המחשבים והחו"יה ותפקידים כגון קצינת מבצעים, מש"קית אב"כ, מדריכת חבלה ועוד. שילבה בצה"ל גם חיילות בעלות רקע דתי, כך שיוכלו לשרת בהתאם לדרישות אמונתן.
תרומתן של קצינות הח"ן הראשיות > תא"ל חדוה אלמוג

כיהנה כקצינת ח"ן ראשית בשנים 1987–1991. הגדילה את מספר קורסי הקצינות ויזמה פתיחת קורס הכשרת קצינות אג"ם. שמה דגש על הכשרת טירוניות וקידמה את הקמת בסיס ג'וליס לקליטת כל המתגייסות. קידמה פתיחה של תפקידי קצונה חדשים לנשים כגון רופאה מוטסת ועוד, בנתה מסלול הכשרה לקצינות ח"ן, הכולל לימודים אקדמיים והגדילה את מגוון תפקידי החיילות. ראתה בשירותן של נשים בצה"ל הזדמנות ליצירת שוויון הזדמנויות גם בחברה הישראלית האזרחית. עסקה בנושא הטרדה מינית בצה"ל  ולראשונה הכניסה מערכי שיעור החל מהטירונות לחיילות ולמפקדות מתוך תפיסת עולם כי החיילת איננה "חפץ" של מפקדים. נאבקה להגדלת מספר הקצינות בדרגת סגן-אלוף ולקידום הנשים בקבע   מתוך אמונה כי האינטרס של צה"ל הוא למצות את פוטנציאל הנשים, ולכן יש להציג מועמדת לכל תפקיד ברמת סא"ל. בעקבות פעולה זו הוכפל תוך ארבע שנים מספרן של הסא"ליות בצה"ל.
תרומתן של קצינות הח"ן הראשיות > תא"ל יהודית בן נתן

כיהנה כקצינת ח"ן ראשית בשנים 1991 - 1994. ניהלה מאבק עיקש וממושך נגד השמרנות הצבאית שחסמה השוואת תנאי מיון ושיבוץ של חיילות, פתיחת תפקידים חדשים לנשים, שילוב נשים בדרג המסתער וקידום נשים בקבע. בסוף תקופת כהונתה הונחה התשתית להגשת בג"ץ אליס מילר, שתבעה שילוב נשים בקורס טיס.
תרומתן של קצינות הח"ן הראשיות > תא"ל ישראלה אורון

כיהנה כקצינת ח"ן ראשית בשנים 1994 - 1997. על רקע הקושי בפתיחת תפקידים נוספים לחיילות וקידום נשים, אותר צורך בביטול מערך הח"ן הפרוס. זאת, בנוסף לרצון להעביר את האחריות לחיילת למפקדים הישירים ולבטל את הסתמכות המפקדים על מערכת הח"ן שנתפסה כאימהית, רכה ומגוננת. במקביל, פעלה להרחבת הכשרת החיילות ולשילוב נשים בצבא ככוח בעל פוטנציאל שיועיל ויסייע לצה"ל. בתקופתה הוגש בג"ץ אליס מילר, שעסק במדיניות צה"ל שלא להתיר לנשים לעבור מיונים למקצועות לחימה בכלל וטיס בפרט.
תרומתן של קצינות הח"ן הראשיות > תא"ל אורית אדטו

כיהנה כקצינת ח"ן ראשית בשנים 1997 - 2000. פעלה נמרצות לשינוי ההתייחסות לחיילות ולפתיחת תפקידים בפני נשים בצה"ל. היא הצליחה לרתום את הרמטכ"ל וכמה ממפקדי החילות לשינוי ההתייחסות לקצינות הבכירות ובהשפעתה קודמו נשים לתפקידי פיקוד בכיר בדרגת אל"ם והחלו למלא תפקידים פורצי דרך כגון מפקדת בקו"ם, מפקדת בה"ד 15 של מודיעין, קצינת מודיעין שדה - רמ"ח מודיעין. בעידודה גם נפתחו גם תפקידי לחימה חדשים לחיילות בחילות האוויר והים ובמערך הטכנולוגי. בתקופתה החל המעבר המסודר ממערך הח"ן למערך היוהל"ן. בשלב הראשון בוטל מערך הח"ן ביחידות וסמכויות הטיפול בחיילות הועברו למפקדים הישירים. תחת אחריות הקחנ"ר נשארו מערך קצינות הח"ן הפיקודיות והזרועיות ובסיסי ההכשרה וההדרכה בה"ד 12 ובט"ר ג'וליס. עם סיום תפקידה מונתה לנציבת שירות בתי הסוהר, והייתה האישה הראשונה שמלאה תפקיד זה.
תרומתן של קצינות הח"ן הראשיות > תא"ל סוזי יוגב

כיהנה כקצינת ח"ן ראשית בשנים 2000 - 2003. קצינת חן ראשית אחרונה בצה"ל והיוהל"ן הראשונה. הניחה את הבסיס להקמת מערך היוהל"ן במטה הכללי, המטפל בכל הנושאים הנוגעים לנשים בשרות חובה, בקבע ובמילואים. מיצבה את מערך היוהל"ן כמוקד לידע מגדרי מעודכן. הצליחה לרתום רמטכ"לים, ראשי אכ"א ומפקדים לביצוע השינוי התפיסתי והמעשי שאיפשר שילוב טוב יותר של נשים בפעילות הצבאית בכל הרמות.
ראו גם

יועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר
שירות נשים בצה"ל
חיל נשים
הערות שוליים

↑  לאה ענבל, סינדרלה במטכ "ל, כותרת ראשית, 12 בדצמבר 1984
↑  אורן כהן, התא״ל הראשונה בצה״ל: רק בצבא נענשים באמת על הטרדות מיניות, חדשות, 2 באוקטובר 1986
↑  נורית גילת, שירות הנשים בשנותיו הראשונות של צה"ל, עלי-זית וחרב י', תש"ע, עמ' 159-186
↑  עיטור לאל"מ דינה ורט, הצופה, 19 באוגוסט 1966
↑  וראו נקרולוג:  עופר אדרת, קצינת הח"ן שהסבירה כי לא צריך בנות בטנקים, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2015.
שושנה ורנר (משמאל) ושושנה גרשונוביץ
אלוף-משנה דבורה תומר (מימין), 1970
רמית

ערך זה עוסק במערכת מכ"ם. אם התכוונתם לציפור, ראו .
רמית היא מערכת מכ"ם ניידת מתוצרת ארצות הברית, שהייתה בשימוש מערך הנ"מ בחיל האוויר הישראלי במשך 29 שנים: מ-1976 ועד 2005.
שמה האמריקני של המערכת הוא Israeli Low Altitude Aircraft Detection System) ILAADS). המערכת נבנתה על ידי חברת "סנדרס", שבמאה ה-21 היא חלק מתאגיד "לוקהיד מרטין".
מכ"מ הרמית מסוגל לגלות מטוסים ומסוקים מנמיכי טוס. היא שימשה להגנת המרחב האווירי של בסיסים ואתרים אסטרטגיים וכן לאורך הגבולות.
השם הישראלי "רמית" ניתן על ידי אחד מקציני חיל האוויר שהשתתפו בפרויקט, סא"ל עובדיה מעוז, על שם בתו, רמית מעוז-סגל, שהייתה אז בת מספר חודשים (לימים בעצמה קצינה בחיל האוויר).
הערות שוליים

↑  רמית – על מכ"ם ה"רמית" שהופעל בעבר במערך ההגנה האווירית, 9 בספטמבר 2022, באתר "מרקיע שחקים".
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריי מנאי

ריי אלדו מנאי (באלבנית: Rey Aldo Manaj; נולד ב-24 בפברואר 1997 בלושנייה שבאלבניה) הוא כדורגלן אלבני המשחק בעמדת החלוץ בסיבאספור ובנבחרת אלבניה.
קריירת מועדונים

מנאי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקרמונזה מהסרייה ג', בה ערך 22 הופעות ליגה.
ב-14 ביולי 2015 חתם מנאי על חוזה לחמש עונות באינטר מילאנו מהסרייה א'. במשך שלוש עונות במועדון הוא הושאל לפסקארה מהסרייה א', לפיזה מהסרייה ב' ולגרנדה מהליגה הספרדית השנייה, ואף ערך ארבע הופעות ליגה במדי אינטר מילאנו.
ב-1 ביולי 2018 חתם מנאי באלבסטה מהליגה הספרדית השנייה. הוא שיחק במועדון במשך עונה וחצי, בהן ערך 37 הופעות ליגה והבקיע תשעה שערים.
ב-20 בינואר 2020 חתם מנאי בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה. במשך עונה וחצי בקבוצה הוא ערך 21 הופעות ליגה והבקיע תשעה שערים.
לקראת עונת 2021/22 עלה מנאי לקבוצה הבוגרת של המועדון אשר משחקת בלה ליגה, שיחק ארבעה משחקי ידידות וכבש ארבעה שערים. בסוף אוגוסט הושאל לקבוצה האיטלקית ספציה מהסרייה א'.
קריירה בינלאומית

ב-16 בנובמבר 2015 ערך מנאי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלבניה, בתיקו 2-2 נגד נבחרת גאורגיה במשחק ידידות. ב-14 באוקטובר 2019 הבקיע מנאי את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–4 על נבחרת מולדובה במסגרת מוקדמות יורו 2020. נכלל בסגל נבחרת אלבניה ליורו 2024.
הערות שוליים

↑  Zyrtare, Manaj firmos me Interin באתר Panorama Sport, ‏ 14 ביולי 2015 (באלבנית)
↑  Rei Manaj joins Barça B באתר הרשמי של ברצלונה, 20 בינואר 2020 (באנגלית)
↑  Ryan Dabbs last updated, Albania Euro 2024 squad: Sylvinho's full team, fourfourtwo.com, ‏2023-09-21 (באנגלית)
| נבחרת אלבניה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 א. ברישה •  2 באליו •  3 מיטאי •  4 היסאי •  5 אייטי •  6 ג'ימסיטי •  7 מנאי •  8 גיאסולה •  9 אסאני •  10 באיראמי •   11 ברויה •  12 קסטראטי • 13 מיהאי •  14 לאצ'י • 15 ספרי • 16 מ. ברישה • 17 מוצ'י • 18 איסמעילי • 19 דאקו • 20 רמאדאני • 21 אסלאני • 22 אבראשי • 23 סטרקושה • 24 קומבולה • 25 אליי • 26 הוג'ה • מאמן: סילביניו |  1 א. ברישה •  2 באליו •  3 מיטאי •  4 היסאי •  5 אייטי •  6 ג'ימסיטי •  7 מנאי •  8 גיאסולה •  9 אסאני •  10 באיראמי •   11 ברויה •  12 קסטראטי • 13 מיהאי •  14 לאצ'י • 15 ספרי • 16 מ. ברישה • 17 מוצ'י • 18 איסמעילי • 19 דאקו • 20 רמאדאני • 21 אסלאני • 22 אבראשי • 23 סטרקושה • 24 קומבולה • 25 אליי • 26 הוג'ה • מאמן: סילביניו | אלבניה |
ריי מילאנד

| --- | --- |

ריי מילנד בתפקיד מרקהאם, 1959
 לידה:  3 בינואר 1907 נית', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  10 במרץ 1986 (בגיל 79) טורנס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Alfred Reginald Jones 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1929–1985 (כ־56 שנים) 
 מקום לימודים:  Kings Monkton School 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (1946)  פרס פסטיבל קאן לשחקן הטוב ביותר (1946)  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר (1946)  פרס מועצת המבקרים הלאומית לשחקן הטוב ביותר (1945)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ריי מילאנד (באנגלית: Ray Milland;‏ 3 בינואר 1905 - 10 במרץ 1986) היה שחקן קולנוע ולשי מצליח ובמאי קולנוע שעבד בעיקר בארצות הברית.
קורות חייו

הוא נולד בשם רג'ינאלד טרסקוט ג'ונס, בוית', ויילס, ואימץ את השם של אחד הרחובות באזור מגוריו כשם משפחה. לפני שהיה לשחקן שירת מילאנד בחיל הפרשים המלכותי בארצו במשך שלוש שנים. בספטמבר 1932 התחתן עם מלוויניה וורנר והם נשארו נשואים עד מותו של מילאנד ב-1986. לזוג היו ילד בשם דניאל ובת מאומצת בשם ויקטוריה. לאחר מותה של הנסיכה גרייס ממונקו נודע על רומן שהיה ביניהם.
קריירה

את הופעת הבכורה הקולנועית שלו ערך מילאנד בסרט האילם "הסקוטי המעופף" (1929). ומשהגיע הפריצה של הטלוויזיה (מאמצע שנות החמישים) החל להופיע בה לעיתים קרובות, כמו גם בסרטי טלוויזיה ובנוסף הִרבה לביים סדרות טלוויזיה בחצי השני של שנות החמישים.
פסגת הקריירה שלו הייתה ב-1945 כשכיכב בתפקיד הראשי בסרטו של בילי ויילדר, "סוף השבוע האבוד", בה גילם אלכוהוליסט בעל יצר הרסנות כלפי עצמו. על תפקידו זה זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, כשהוא נושא את נאום הזכייה הקצר ביותר בתולדות האוסקר: הוא פשוט קד קידה וירד מן הבמה. בנוסף הוא היה הראשון שזוכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן ובפרס האוסקר על אותו תפקיד וכמו כן היה לשחקן הוולשי הראשון שזוכה בפרס האוסקר. מילאנד זכה בתפקיד רק כברירת מחדל, לאחר שאולפני סרטי פרמאונט הטילו וטו על הבחירה הראשונה של הבמאי ויילדר לתפקיד, שהיה השחקן חוזה פרר. כל השחקנים הגדולים של אותה תקופה סירבו להשתתף בסרט, שהיה עבורם סיכון מקצועי וכך נבחר לבסוף השחקן היחסית אלמוני - מילאנד. אחד מתפקידו הנודעים ביותר היה בסרטו של היצ'קוק -"אליבי" בו גילם את שחקן הטניס השוקע המתכנן את חיסולה של רעייתו העשירה.
יש לו שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד (כמו לברודריק קרופורד): אחד על הישגיו הקולנועיים והשני על הישגיו הטלוויזיוניים.
מסרטיו הבולטים

"הסקוטי המעופף" (1929)
"רק ג'יגולו" (1931)
"בלונד משוגע" (1931), עם ג'יימס קאגני
"האיש ששיחק את אלוהים" (1932), עם ג'ורג' ארליס ובטי דייוויס.
"Payment Deferred" (שנת 1932), על פי ספרו של סי. אס. פורסטר
"אנחנו לא לבושים" (1934), עם בינג קרוסבי, על פי המחזה מאת ג'יימס מתיו ברי
"בו ג'סט (1939)
"Reap the Wild Wind" (שנת 1942), סרטו של ססיל ב. דה-מיל, בו כיכב לצד ג'ון ויין
"הקצין והקטינה" (1942), סרטו של בילי ויילדר
"Ministry of Fear" (שנת 1943), של הבמאי פריץ לאנג
"סוף השבוע האבוד" (1945) - פרס אוסקר
"עגילי זהב" (1947), עם מרלן דיטריך
"השעון הגדול" (1948)
"זה קורה כל קיץ" (1949), סרטו של לויד בייקון
"הגנב" (1952) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב, שחקן דרמה
"אליבי" (1954), סרטו של אלפרד היצ'קוק
"X" (שנת 1963), סרטו של רוג'ר קורמן
"סיפור אהבה" (1970), בו גילם את אביו של ראיין אוניל
"היצור בעל שני הראשים" (1972)
"זהב" (1974), עם רוג'ר מור
"הטייקון האחרון" (1976), סרטו של איליה קאזאן
"איש עשיר, איש עני" (1976), מיני סדרה - מועמדות לפרס אמי, שחקן משנה
ריי מילאנד בקדימון לסרט "A Life of Her Own"
ריצת משוכות

ריצת משוכות
באתלטיקה רִיצַת מְשׂוּכוֹת היא ריצה המעורבת בקפיצה מעל למכשולים מרובים, המכונים "משוכות", אשר מוצבים במרווחים מדויקים לאורך מסלול הריצה. ספורטאים שלא עוברים מעל למשוכה בכך שמפילים אותה בכוונה או שעוברים מתחתיה – נפסלים.
המרחקים של מרוצי המשוכות, וכמו גם גובה המשוכות, משתנים בהתאם למרחק של המירוץ, וכמו גם בהתאם למין והגיל של הספורטאים. הגובה המרבי של המשוכות הוא 110 ס"מ לגברים ו-84 ס"מ לנשים.
מרוצי המשוכות הפופולריים ביותר הם ריצת 110 מטר משוכות לגברים, ריצת 100 מטר משוכות, וריצת 400 מטר משוכות לשני המינים - שלושת המרוצים הללו מתקיימים מדי פעם באולימפיאדת הקיץ ובאליפות העולם באתלטיקה.
התחרויות הראשונות בריצת משוכות נערכו בסביבות 1830 באנגליה.
ריצת משוכות בישראל

ב-1976 במסגרת אולימפיאדת מונטריאול סיימה אסתר רוט-שחמורוב במקום השישי בריצת 100 מטר משוכות ובכך הייתה לספורטאית הישראלית הראשונה שהשתתפה בגמר אולימפי כלשהו.
בשנת 1976 קבעה שחמורוב שיא ישראלי של 12.93 שניות בריצת 100 מטר משוכות. ב-7 ביולי 2002 אירנה לנסקי קבעה שיא ישראלי חדש של 12.80 שניות.
ב-10 ביוני 2007 נקבע שיא ישראל לריצת 110 מטר משוכות למיכאל אילין שעומד על 13.87 שניות.
בריצת 400 מטר משוכות השיא הישראלי לנשים מינואר 1996 שייך לאירנה לנסקי ועומד על 55.69 שניות, והשיא לגברים שייך לאלכסיי בזארוב ועומד על 49.87 שניות.
| שנה>  | 100 מטר>  | 110 מטר>  | 400 מטר> גברים | 400 מטר> נשים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
1949: 
1950: 
1951: 
| 1952 |  | פרשקובסקי |  |  |
1953: 
1954: 
| 1955 |  | אריה קלינשטוב-נווה |  |  |
1956: 
1957: 
1958: 
1959: 
| 1960 |  | יצחק לוי |  |  |
1961: 
1962: 
1963: 
| 1964 |  | יצחק לוי | יאיר טאו |  |
1965: 
| 1966 |  |  | עודד גינדין |  |
1967: 
| 1968 |  | יצחק לוי | עודד גינדין |  |
| 1969 |  |  | עודד גינדין |  |
| 1970 |  | יצחק לוי | עודד גינדין |  |
| 1971 | אסתר רוט שחמורוב | יצחק לוי |  |  |
| 1972 | אסתר רוט שחמורוב | יהודה לבקוביץ' | יוסף אבנת |  |
| 1973 | רחל לזרוביץ' | דני אייטלברג | יובל אור |  |
| 1974 | זיוה רבינוביץ' | יובל אור | יובל אור |  |
1975: 
1976: 
1977: 
1978: 
1979: 
| 1980 | אסתר רוט | צפריר מינצר | שמואל איס | עומרית ינילוב |
| 1981 |  | שמואל איס | בוריס קירצשטיין |  |
1982: 
| 1983 | דליה נבות | אילן גולדווסר | שמואל איס | פועה נייגר |
| 1984 | דליה נבות | אילן גולדווסר | שמואל איס | דלית בונין |
| 1985 | דליה נבות | אילן גולדווסר | יהודה מורלי | עידית מורלי |
| 1986 | דליה נבות |  | אילן גולדווסר |  |
| 1987 | דליה נבות |  |  | פועה נייגר |
| 1988 |  |  | אילן גולדווסר |  |
| 1989 | פועה נייגר |  |  |  |
| 1990 | פועה נייגר |  | אילן גולדווסר |  |
| 1991 |  |  |  | פועה נייגר |
1992: 
| 1993 |  |  |  | פועה נייגר |
1994: 
| 1995 |  | אופיר שמואלי |  |  |
1996: 
1997: 
1998: 
1999: 
2000: 
| 2001 | אירנה לנסקי | אופיר שמואלי | דוד נחימובסקי | אולה דור |
2002: 
2003: 
2004: 
2005: 
2006: 
2007: 
2008: 
2009: 
| 2010 | אירנה לנסקי |  |  |  |
2011: 
2012: 
2013: 
2014: 
| 2015 |  | תומר אלמוגי | מאור סגד |  |
| 2016 | נועה לוי | מאור סגד | מאור סגד | אלכסנדרה לוקשין |
| 2017 | אלינה דרוזדוב | איתמר פיילר | חי כהן |  |
| 2018 | אלינה דרוזדוב | דור חיון | אדם יעקובי | דריה לוקשין |
| 2019 | אלינה דרוזדוב | מאור סגד | מאור סגד | נועה לוי |
| 2020 | אלכסנדרה לוקשין | דור חיון | אדם יעקובי | לינוי לוי |
| 2021 | אלכסנדרה לוקשין | דור חיון | אדם יעקובי | לינוי לוי |
| 2022 | אלכסנדרה לוקשין | דור חיון | עומרי שיף | נועה לוי |
הערות שוליים

1 2 3 4 5  כותבים אורחים, "הספורט עזר לי להתגבר על הגזענות"- ראיון עם אלופת ישראל בריצת משוכות - RUNPANEL, באתר runpanel.co.il, ‏2019-02-17
↑  שני שיאי בוגרים ושיא נערות באליפות ישראל באתלטיקה, למרחב, 12 ביולי 1964
↑  אברהם פז, יובל וישניצר „חישמל” את המסלול, מעריב, 6 ביולי 1969
↑  אברהם דגון, שפילד, שיא ישראלי לנייגר ב-400 מטר משוכות, חדשות, 24 ביולי 1991
1 2  2015 בוגרים – איגוד האתלטיקה בישראל
1 2  2017 בוגרים – איגוד האתלטיקה בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533752705171  GND: 4160759-4  LCCN: sh85063165  NKC: ph138819
ריצ'רד ברידג'ס ביצ'י

| --- | --- |

 לידה:  17 במאי 1808 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  14 במרץ 1895 (בגיל 86) המפשייר, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אקדמיית הצי המלכותי 
 בן או בת זוג:  Frideswide Maria Moore Smyth (1844–1885)  Frances Stewart (1888–?) 
 
ריצ'רד ברידג'ס ביצ'י (באנגלית: Richard Brydges Beechey‏; 1808 – 14 במרץ[דרוש מקור] 1895) היה צייר ואדמירל בצי המלכותי.
ביוגרפיה וקריירה

ריצ'רד ביצ'י נולד לשני ציירים בריטים, סר ויליאם ביצ'י ואשתו השנייה, אן ג'זופ. אחיו כללו את האדמירל והצייר הבריטי פרדריק ויליאם ביצ'י, את הצייר והחוקר הנרי ויליאם ביצ'י ואת הצייר ג'ורג' דאנקן ביצ'י.
ריצ'רד ביצ'י הצטרף לצי המלכותי בגיל 14, ובסופו של דבר עלה לדרגת אדמירל. כמו אביו וכמה מאחיו, הוא היה צייר מהולל, שתיעד נמלים וסצנות ימיות שונות.
לאחר שסיים המכללה הימית המלכותית, בפורטסמות', הפליג ביצ'י באוניה "בלוסום" בפיקודו של אחיו פרדריק ויליאם ביצ'י, אל האוקיינוס השקט, שהמשיכה למצר ברינג כדי לנסות לתמוך במשלחת של ג'ון פרנקלין.
הוא הועלה לדרגת סגן בשנת 1828. לאחר מכן שירת בים התיכון, ובשנת 1835 הועבר לביצוע סקר באירלנד. הוא התמנה לקצין בשנת 1846, ואז בשנת 1851 הועלה לדרגת סרן. בשנת 1879, הרבה אחרי סיום הקריירה הימית הפעילה שלו, הוא הועלה לדרגת סגן אדמירל.
לאחר פרישתו מחיל הים בשנת 1864, הוא התיישב באירלנד, התגורר שנים רבות במונקסטאון, ובהמשך בפמברוק רוד, דבלין. הוא הציג באופן קבוע ציורים של נושאים ימיים באקדמיה המלכותית היברניאן בדבלין. הם העניקו לו תואר כבוד בשנת 1868.
בשנת 1877 בערך, הוא התיישב בפלימות'.
משפחה

בשנת 1844 התחתן עם פרידסוויד מריה מור סמית' ונולדו לו שתי בנות, אנני ביצ'י ופרידסוויד ביצ'י. בשנת 1882, בתו פרידסוויד הייתה האישה הראשונה שזכתה בפרס שפתרה בעיות שחמט. ספרה "פריחת השחמט" ראה אור בשנת 1883, ואחריו "פירות שחמט" בשנת 1884, אותו כתבה יחד עם בעלה, תומאס ב. רולנד.
בשנת 1888, כשלוש שנים לאחר מות אשתו הראשונה, התחתן ביצ'י עם פרנסס, בתו של הכומר אננסלי סטיוארט ממכללת טריניטי, דבלין.
ביצ'י נפטר בפלימות' ב־8 במרץ 1895.
גלריה

בקרחונים
ספינה בים
"אורפאוס"
הטענת ספינה
מזג אוויר סוער
האוניה בומבי נשרפת
קרב הנילוס
הערות שוליים

↑  William Richard O'Byrne, Beechey, Richard Brydges, A Naval Biographical Dictionary
↑  Rée, Peta. "Beechey, Henry William". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press
↑  Richard Brydges Beechey, Irish Marine Artist: Biography, Paintings of Naval Ships, www.visual-arts-cork.com
1 2  Richard Brydges Beechey, Amateur - Irish Artists, www.libraryireland.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  DAAO: richard-brydges-beechey  DSI: 4394  FNZA: 1085  ISNI: 0000 0000 6706 1829  LCCN: nr91039928  RKD: 5580  SNAC: w63z20tx  Trove: 1276725  ULAN: 500116922  VIAF: 41699248   WorldCat (עם VIAF): 41699248
רמל זיתא

רמל זיתא (בערבית: رمل زيتا), או בשמו האחר קזאזה (בערבית: قزازة), היה כפר ערבי בנפת טולכרם של המנדט הבריטי.
הכפר נוסד על ידי תושבי זיתא באדמותיהם במישור החוף. הכפר התפתח משמעותית בעקבות הקמת המושבה היהודית חדרה בשנת 1891, כאשר תושביו החלו לעבוד בחקלאות ובפרדסי המושבה.
מבחינה מנהלית, הכפר תפקד ככפר בת של זיתא והשתייך אליו מבחינה אדמיניסטרטיבית. לפיכך, במפקדי האוכלוסין של ארץ ישראל משנת 1922 ומשנת 1931 שנערכו על ידי שלטונות המנדט הבריטי, נמנו תושבי קזאזה עם תושבי זיתא. בסקר הכפרים של 1945 נאמדה אוכלוסיית רמל זיתא ב-140 מוסלמים, על שטח של כ-14,837 דונם. מתוך שטח זה 12,720 דונם היו בבעלות ערבית, 1,453 דונם בבעלות יהודית ו-664 דונם ציבורית. מתוך אדמת הכפר, 14,106 דונם שימשו לחקלאות דגנים, 130 דונם שימשו לגידולי הדרים ובננות, 31 דונם שימשו לגידולי מטעים וגידולי שלחין.
הכפר פונה במלחמת העצמאות ואדמותיו סופחו ליישובים בית אליעזר ותלמי אלעזר.
הערות שוליים

↑  Roy Marom, מרום, רועי, הפרכת השממה ההתיישבות הערבית המתרחבת בשרון ובמערב הר שכם, 1948 1700, חיפה, 2022 (עבודת דוקטורט) Dispelling Desolation: The Expansion of Arab Settlement in the Sharon Plain and the Western Part of Jabal Nablus, 1700-1948 (PhD dissertation), הפרכת השממה ההתיישבות הערבית המתרחבת בשרון ובמערב הר שכ, 2022, עמ' 90
↑  Barron, 1923, Table XI, Sub-district of Tulkarm, table ix
↑  Mills, 1932, p. 58
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 21
↑  Sharif S. Elmusa, Muhammad Ali Khalidi, All that Remains: The Palestinian Villages Occupied and Depopulated by Israel in 1948, Institute for Palestine Studies, 1992, עמ' 560, ISBN 978-0-88728-224-9. (באנגלית)
קיי. פליי

| --- | --- |

 לידה:  30 ביוני 1985 (בת 39) וילמט, ארצות הברית 
 שם במה:  K.Flay 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד 
 סוגה:  היפ הופ אלטרנטיבי, אינדי רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  אינטרסקופ רקורדס 
 www.kflay.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קריסטין מרדית' פלהרטי (נולדה ב-30 ביוני 1985), הידועה בשם הבמה קיי. פליי (K.Flay), היא זמרת-יוצרת, ראפרית ומוזיקאית אמריקאית. אלבום הבכורה שלה, Life as a Dog, יצא לאור ב-2014, והגיע בשיאו למקום השני במצעד ההיטסקיטרס אלבומים של בילבורד, ולמקום ה-14 ובמצעד אלבומי הראפ של בילבורד. ב-2016, היא הוחתמה בחברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, בתור האמנית הראשונה שחתמה בנייט סטריט רקוררדס, חברת בת שמנוהלת על ידי דן ריינולדס. היא הייתה מועמדת לשני פרסים בטקס פרסי גראמי ה-60: האלבום הלא קלאסי המעובד הטוב ביותר (על Every Where Is Some Where), ושיר הרוק הטוב ביותר (על "Blood in the Cut").
ראשית חייה

קיי. פליי נולדה בשם קריסטין מרדית' פלהרטי, ב-30 ביוני 1985, בווילמט, אילינוי. היא למדה בבית הספר התיכון ניו טרייר. כשהייתה בת שבע, הוריה התגרשו ואמה נישאה שוב זמן קצר לאחר מכן, ובנתה משפחה חורגת מורחבת. קיי. פליי סיפרה שהייתה טומבוי בילדותה, שכן העדיפה בגדים רחבים יותר ודחתה את "כל הדברים של הבנות". כשהייתה בת 14 נפטר אביה, שהיה גיטריסט. רבים משיריה כוללים התייחסויות אליו. בשנת 2003, היא נרשמה לאוניברסיטת סטנפורד, והמשיכה למגמה כפולה בפסיכולוגיה וסוציולוגיה. לדברי פלהרטי, אנשים רבים שפגשה בתקופתה בסטנפורד השפיעו על הסגנון המוזיקלי שלה.