stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תפיסת הבית
דינים > גזל הגר

במסכת בבא קמא הגמרא מסופקת אם הכהנים נחשבים ליורשיו של הגר, בנוגע לגזל הגר שמוחזר על ידי הגזלן המבקש לקיים את המצוות "והשיב את הגזילה אשר גזל", או שמדובר באחת ממתנות כהונה. קיים ספק הלכתי האם זכות זו היא כירושה או כמתנה, שכן אם גזל הגר שייך כהנים בגדר ירושה, נחשב גזל הגר - כל עוד לא הגיע לידו של כל כהן כתפיסת הבית, המהווה רשות שותפית לאנשים רבים ולכן אם ישנם עשרה בהמות ברשות זו יש חובה להפריש מהם מעשר בהמה, לעומת זאת אם גזל הגדר נחשב כמתנה, נחשב כל אחד מהכהנים המקבל את חלקו כרשות פרטית ואינו מחויב להפריש מעשר בהמה. מסקנת הגמרא היא שקניין הכהנים הוא כשאר מתנות הכהונה.
הערות שוליים

↑  ראו למשל תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף כ"ה, עמוד ב' ורש"י שם. תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף קמ"ד, עמוד ב' ובנימוקי יוסף שם.
↑  שקלים פרק א', וקרבן העדה שם.
↑  חידושי רבינו חיים הלוי בהלכות בכורות.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף קמ"ד, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף קמ"ד, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ק"י, עמוד ב'.
↑  על פי חידושי רבינו חיים הלוי הלכות בכורות עמ' סט.
Curierul Israelit

פרסומת ל-Curierul Israelit ב"דער יידישער גייסט" בניו יורק בשנת 1909, בשפה הרומנית
Curierul Israelit ("קוריֶירוּל ישראליט", "השליח הישראלי". המילה "israelit" (ישראלי) כיופמיזם ל"יהודי") היה שבועון יהודי בשפה הרומנית שהופיע בבוקרשט, רומניה, בשנים 1945-1906 עם הפסקות תכופות.
העיתון הופיע לראשונה ב-26 בדצמבר 1906 בבית הדפוס של מאוריצ'יו קאלבר. מייסדיו היו י. נגוריאנו ומוריץ שווייג.
העיתון נשא את הכותרת המשנה Organ săptămânal pentru apărarea intereselor evreiești "ביטאון שבועי להגנת האינטרסים היהודים". בשנים 1944–1945 שונתה כותרת משנה זו ל"ביטאון איחוד היהודים הרומנים" (Organ al Uniunii Evreilor Români).
פרסום העיתון הופסק בימי השואה עקב איסור שהוטל עליו על ידי השלטון הרודני הפאשיסטי ב-30 בנובמבר 1940. הוא חוּדש ב-17 בספטמבר 1944 בעקבות הדחת המרשל אנטונסקו ב-23 באוגוסט 1944. ב-1945 נסגר העיתון יחד עם העיתון היהודי "Mantuirea" (הגאולה) על ידי הממשלה החדשה שנשלטה על ידי המפלגה הקומוניסטית.
במהלך פעילותו רבת השנים הפך Curierul Israelit לעיתון היהודי היוקרתי ביותר ברומניה.
בדומה לארגון היהודים הילידים, ואחר כך איחוד היהודים הרומנים שאותו ייצג, הוא דגל בהשתלבות "יהודי רומניה שנולדו והתחנכו בה" כרומנים לכל דבר, בני דת משה. בכך ראה העיתון לא רק יעד קהילתי אלא גם יעד חברתי כללי למען הסדר הציבורי במדינה. 
העיתון דיווח מעל דפיו על האירועים בזירה היהודית ברומניה, לרבות על הפעילות הציונית ומפגני ההזדהות עם הקמת הבית הלאומי היהודי בארץ ישראל.
אחרי שנת 1938 התמקד גם בסוגיית הגירת היהודים מרומניה.
עם מדוריו וטוריו העיקריים נמנו "Figuri evreieşti" ("דמויות יהודיות"-על אישים יהודים),"Mişcarea sionistă" ("התנועה הציונית"), "Curierul de provincie" ("ה-Curierul בפרובינציה"), "כרוניקה פנימית", "כרוניקת חוץ", Ce spune presa antisemită” ("מה אומרת העיתונות האנטישמית?"), בשנת 1939 - "Evenimentele din Palestina" (מאורעות ארץ ישראל).
כתבו בו הוריה קרפ, סופר ופוליטיקאי, העיתונאים מ. שווייג, אמיל קריצמן ואחרי 1939 - מ. זלצר-סרציאנו והסופר יון קלוגרו.
בשנים 1945-1944 העורך האחרון של העיתון היה בנו ברנישטיאנו.
לקריאה נוספת

Curierul Israelit, Bibliografia Publicațiilor Periodice Româneşti, כרך 4, 1925–1930, ע' 277, בוקרשט, 2003
Lucian Predescu, ed., Curierul Israelit, Enciclopedia României, Cugetarea, ע' 243, בוקרשט, 1999
תאוריית המוצא המשותף ליפנים ויהודים

תאוריית המוצא המשותף ליפנים ויהודים (日ユ同祖論,‏ Nichiyu Dōsoron) היא תאוריית שוליים (אנ'), שהופיעה במאה ה-17 כהשערה שטענה שהעם היפני הוא החלק העיקרי בעשרת השבטים האבודים של ישראל. גרסה מאוחרת יותר תיארה אותם כצאצאים של שבט של מומרים יהודים (אנ') ממרכז אסיה לנצרות נסטוריאנית. גרסאות מסוימות של התיאוריה חלות על כלל האוכלוסייה, אך אחרות טענו שרק קבוצה מסוימת בתוך העם היפני הם צאצאי יהודים.
טיודור פרפיט, היסטוריון בריטי המתמחה בקהילות יהודיות ברחבי העולם, ובעיקר באסיה, אפריקה ואמריקה, כותב כי "התפשטות הפנטזיה על מוצא ישראלי... מהווה מאפיין עקבי של המפעל הקולוניאלי המערבי", וקובע כי
למעשה ביפן אנו יכולים לאתר את האבולוציה המדהימה ביותר באוקיינוס השקט של עבר יהודי מדומיין. כמו בכל מקום אחר בעולם, התיאוריה לפיה היבטים של המדינה מוסברים באמצעות מודל ישראלי הוצגה על ידי סוכנים מערביים
לעומת זאת, החוקר והסופר ג'ון אנטין הדגיש כי ממצאי DNA שוללים אפשרות של קשרים משמעותיים בין יפנים ליהודים.
השפעה ביפן

לתיאוריות אלו הייתה השפעה מועטה ביפן, אם כי לאחרונה הן תורגמו ליפנית ופורסמו ביפן. ספרים אחרים, מאת ג'וזף אידלברג (1916–1985), שהתיימרו לתמוך בתיאוריות אלו, תורגמו ליפנית, נמכרו במעל 40,000 עותקים וכוסו בסדרת טלוויזיה יפנית בת שבעה פרקים.
עם זאת, בשנת 1908, סאקי יושירו (1872–1965), פרופסור באוניברסיטת וואסדה, פרסם ספר שבו פיתח גרסה של התיאוריה. יושירו היה מומחה לנסטוריאניזם יפני. סאקי העלה תיאוריה כי שבט האטה, שהגיע מקוריאה והתיישב ביפן במאה השלישית, הוא שבט יהודי-נסטוריאני. לדברי בן-עמי שילוני, היסטוריון המתמחה בתרבות יפן, "כתביו של סאקי הפיצו את התיאוריה על מוצאם המשותף של היפנים והיהודים" ("Nichiyu Dōsoron") ביפן, תיאוריה שזכתה לתמיכה מכמה קבוצות נוצריות".
אין ראיות, כולל ניתוח DNA מודרני, התומכות בהשערה זו. מחקר שפורסם לאחרונה על המוצא הגנטי של יפנים אינו תומך בקשר גנאלוגי כפי שהציג סאקי.
השפעה במקומות אחרים

תאוריית המוצא המשותף נתפסה כאחד הניסיונות של מדעני גזע אירופיים להסביר את המודרניזציה המהירה של יפן, בניגוד לזו של שאר האסיאתים "הנחותים", במיוחד הסינים. התיאוריה עצמה, לעומת זאת, נלקחה לכיוונים שונים.
השפעה במקומות אחרים > יהודים בסין

באותה שנה בה התפרסם ספרו של סאקי על התיאוריה, מאמר המקדם עוד גרסה של התיאוריה הופיע במגזין "מבשר ישראל", עיתון יהודי בשפה האנגלית, שיצא לאור בשאנגחאי בשנים 1904–1941 על ידי הפדרציה הציונית של שאנגחאי. בעוד מקלאוד טען שקאסטת הכוהנים והקאסטה השלטת ביפן הם צאצאים של יהודים, המאמר שפרסמה קבוצת שנגחאי הציע גרסה פרולטרית יותר של התיאוריה. שילוני כותב כי:
מחברו טען, בניגוד למה שכתב מקלאוד, כי אלו המנודים של יפן, שבט האטה (או כפי שנכתב במאמר), שהם צאצאיהם של יהודים.
כותב המאמר אמר שכמו היהודים במערב, ההאטה היפנים היו אנשים קשי יום, הקשורים במיוחד לתעשיית הנעליים וחיו גם בגטאות, "לא שהיפנים מחייבים אותם לעשות זאת, אבל נראה שהם מעדיפים להיות מבודדים משאר האוכלוסייה". המחבר טען גם כי ההאטי שומרים על מנהגים יהודיים: "בגטו נגסאקי, למשל, האטי שומרים את השבת באדיקות רבה. לא רק שהם לא עובדים באותו יום בשבוע, אלא שהם לא מעשנים ולא מדליקים אש, בדיוק כמו היהודים האורתודוקסים."
לדברי שילוני, "הסיפור המגוחך וחסר היסוד הזה לא עורער ולא הופרך בגיליונות מאוחרים יותר של המגזין".
השפעה במקומות אחרים > ציונות נוצרית

בן עמי שילוני מתאר גם מכתב שפורסם לאחר מכן על ידי אותו מגזין, שנכתב על ידי אליזבת א. גורדון, עוזרת לשעבר של המלכה ויקטוריה, שגם הייתה ציונית נוצרית בולטת. גורדון ניסתה לקשור את יפן לבני ישראל הבריטים, במיוחד הדעה שמשפחת המלוכה הבריטית הייתה מצאצאי בני ישראל. גורדון הייתה ידועה ביפן, שם היא חקרה את הבודהיזם שינגון, שלטענתה היה לו מוצא נוצרי. במכתבה משנת 1921 היא אימצה "שרשרת הנמקה פנטסטית" כדי להוכיח ש"המפגש בין נסיך הכתר היפני והבריטי סימן את האיחוד המיוחל של יהודה וישראל". לגורדון הייתה השפעה מסוימת באותם ימים ביפן.
ראו גם

יחסי יפן–ישראל
תאוריות הקשר על הכוזרים והיהודים
מקויה
לקריאה נוספת

Bandou, Makoto (2010). Yudayajin Torai Densetsu Chizu. טוקיו: PHP Kenkyuusho.
אידלברג, יוסף (2005). ניהון שוקי לניהונגו נו יודאיה קיגן. טוקיו: טוקומה שוטן.
Kawamorita, Eiji (1987). ניהון חברו שייקה נו קנקיו. (מילולית מחקר של פסוקים עבריים ביפנית.) טוקיו: יאוואטה שוטן.
קוג'ימה וחב'. (1994). Shinpen Nihon Koten Bungaku Zenshuu (2) Nihon Shoki (1). טוקיו: שוגאקן,מסת"ב 978-4-09-658002-8.
קוג'ימה וחב'. (1996). Shinpen Nihon Koten Bungaku Zenshuu (3) Nihon Shoki (2). טוקיו: שוגאקן,מסת"ב 978-4-09-658003-5.
קוג'ימה וחב'. (1998). Shinpen Nihon Koten Bungaku Zenshuu (4) Nihon Shoki (3). טוקיו: שוגאקן,מסת"ב 978-4-09-658004-2.
קובו, ארימאסה. בני ישראל הגיעו ליפן העתיקה, פרקים: 2 3 4.
קובו, ארימאסה (2011). ניהון ליודיא אונמיי לא אידנשי. טוקיו: הוצאת Gakken.
Kubo et al. (2000). Nihon Yudaya Huuin no Kodaishi (2). טוקיו: טוקומה שוטן.
מקלאוד וקובו (2004). Nihon Koyuu Bunmei no Nazo wa Yudaya de tokeru. טוקיו: טוקומה שוטן.
טקהאשי ומקלוד (1997). Tennouke to Isuraeru Jyuu Shizoku no Shinjitsu. טוקיו: תמא שופן.
Yamaguchi ו-Kounoshi (1997). Shinpen Nihon Koten Bungaku Zenshuu (1) Kojiki. (תרגום מילולי: מהדורה חדשה של סדרת ספרות קלאסית יפנית (1)). טוקיו: שוגאקן מסת"ב 978-4-09-658001-1.
הערות שוליים

↑  Parfitt, p. 162.
↑  Entine, Jon (2007). Abraham's Children: Race, Identity, and the DNA of the Chosen People. Grand Central Publishing. ISBN 9780446408394.
↑  Shillony, Ben-Ami (1991). The Jews and the Japanese: The Successful Outsiders. Rutland, VT: Tuttle. pp. 134–135.
↑  C. R. Boxer, "Some Aspects of Western Historical Writing on the Far East, 1500–1800" in E. G. Pulleyblank (ed), Historians of China and Japan, Oxford University Press, London, 1961, p. 317.
↑  Parfitt, p. 159.
↑  Epitome of the ancient history of Japan N. McLeod
↑  Benite, Zvi Ben-Dor (4 בספטמבר 2009). The Ten Lost Tribes: A World History. ISBN 9780195307337. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  McLeod, Norman. subtitle:Japan and the Lost Tribes of Israel, Nagasaki, 1876.
↑  An article of this book can be seen at the Rare Books site of the National Library of Scotland with search words "Norman McLeod Epitome" (accessed March 9, 2011).
1 2  Kowner, Rotem (2000). "'Lighter than Yellow, but Not Enough': Western Discourse on the Japanese 'Race', 1854–1904" (PDF). The Historical Journal. 43: 103–131. doi:10.1017/S0018246X9900895X. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-10-08.
↑  Goodman, David G.; Miyazawa, Masanori (1996). Jews in the Japanese Mind: The History and Uses of a Cultural Stereotype. The Free Press. p. 60. ISBN 978-0-02-912482-6.
↑  Takahashi and McLeod 1997.
↑  McLeod and Kubo 2004.
↑  Hiroshi Hayashi (11 ביולי 2019). The lost ten tribes of Israel + Japan (באנגלית and יפנית). Hamamatsu-city, Japan: YouTube.  Event occurs at 0-3:29 / 55:16. {{cite AV media}}:  (עזרה)
↑  "The Roots of Japan Were Ancient Israel!?" (ביפנית). Japan: iSkySoft. 21 באוגוסט 2011. {{cite AV media}}:  (עזרה)
↑  Shillony, pp. 136–137
↑  Michael F Hammer, Tatiana M Karafet, Satoshi Horai et al. "Dual origins of the Japanese: common ground for hunter-gatherer and farmer Y chromosomes". Journal of Human Genetics (November 18, 2005). doi:10.1007/s10038-005-0322-0.
Accessed February 22, 2018
↑  "Communities | The Jewish Community of China". www.jewsofchina.org.
1 2 3  Shillony, p. 137
↑  Shillony, pp. 137–138.
תפיסה עצמית

תפיסה עצמית
תפיסה עצמית היא האופן שבו האדם תופס את יכולותיו, חולשותיו, עמדותיו וערכיו.
התפיסה העצמית מורכבת מסט של אמונות ותפיסות המאורגנות כסכמה קוגניטיבית.
שינויים בתפיסה העצמית

ישנם מספר גורמים המשפיעים על התפיסה העצמית של האדם ויכולים לשנות אותה.
התפיסה העצמית משתנה עם הגיל. בהתאם להתפתחות של האדם לאורך חייו.
כמו כן, התפיסה העצמית יכולה להיות מושפעת מהמשוב שהאדם מקבל, שינויים בסביבה או בסטטוס התעסוקתי ויחסי גומלין עם אנשים אחרים.
היבטים חינוכיים

במהלך שהותם של ילדים בבית הספר הם לא רק רוכשים ידע ומיומנויות, אלא גם מפתחים דימוי עצמי הנוגע לערך, ליכולות ולמסוגלות שלהם.
התפיסה העצמית האקדמית מחולקת למספר רכיבים על פי מקצועות הלימוד (כגון - מתמטיקה ואנגלית). היבט נוסף של התפיסה העצמית הוא מסוגלות עצמית – מידת אמונתו של הפרט בכל שיש ביכולתו לארגן ולבצע את ההתנהגויות הדרושות להשג התוצאות הרצויות בעיניו. ההיבטים של התפיסה העצמית הקשורים לאופן שבו היחיד מעריך את יכולותיו בתחום הלימודי מרכיבים את התפיסה העצמית האקדמית - מידת האמונה של הפרט להצליח במשימות בהקשר האקדמי.
קשיי למידה הנובעים מגורמים שונים יכולים להוביל לירידה בהישגים אקדמיים. מעבר לכך, יכולה להיות להם גם השפעה על התחום הרגשי.
לדוגמה, תלמידים בעלי לקויות למידה עלולים להיפגע מהשפעה עקיפה של לקות הלמידה, הנוגעת לתפיסתם העצמית כשונים ולתיוג עצמי שלילי.
ראו גם

אינטליגנציה רגשית
הערות שוליים

1 2  McInerney, D. M., Cheng, R., Mok, M., & Lam, A. (2012). Academic Self-Concept and Learning Strategies: Direction of Effect on Student Academic Achievement. Journal Of Advanced Academics, 23(3), 249-269.
1 2 3  Baron, R. A., and Byrne, D. (2000). Social psychology. Boston: Allyn and Bacon.
1 2  דור חיים, פלג (2012). לקויות למידה כהבניה חברתית. מתוך אתר פסיכולוגיה עברית.
↑  Allan Wigfield, Michele Karpathian, Who Am I and What Can I Do? Children's Self-Concepts and Motivation in Achievement Situations, Educational Psychologist 26, 1991-06-01, עמ' 233–261 doi: 10.1080/00461520.1991.9653134
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000066585  NKC: ph125450
תרבוע הפרבולה

מקטע פרבולי.
תרבוע הפרבולה (ביוונית: Τετραγωνισμὸς παραβολῆς) הוא חיבור על גאומטריה, שנכתב על ידי ארכימדס במאה ה-3 לפנה"ס. כשהוא נכתב כמכתב לחברו דוסיתאוס, העבודה מכילה 24 טענות בנוגע לפרבולות, ותוצאת הכתר שלה היא ההוכחה שהשטח של מקטע פרבולי (השטח התחום על ידי פרבולה וקו ישר) שווה ל-4/3 שטחו של משולש חסום מסוים.
הניסוח של הבעיה נעזר בשיטת המיצוי. ארכימדס חילק את השטח התחום לאינסוף משולשים אשר שטחיהם יוצרים סדרה הנדסית. הוא מחשב את הסכום של הטור הגאומטרי המתקבל, ומוכיח שזהו השטח של המקטע הפרבולי. זה מייצג את אחד השימושים המתוחכמים ביותר בשיטת המיצוי במתמטיקה של העת העתיקה, ונשאר כזה עד הפיתוח של החשבון האינטגרלי במאה ה-17, אז הוא הוחלף בידי עקרון קאוואליירי.
המשפט המרכזי

מקטע פרבולי הוא האזור התחום על ידי פרבולה וישר. כדי למצוא את השטח של מקטע פרבולי, ארכימדס בונה משולש חסום מסוים. הבסיס של המשולש הזה הוא הקטע על הקו הישר המוקצה על ידי הפרבולה, והקודקוד השלישי של המשולש הוא הנקודה על הפרבולה בה המשיק לפרבולה מקביל לבסיס המשולש. לפי טענה 1, קו מהקודקוד השלישי אשר מקביל לציר הפרבולה מחלק את הבסיס של המשולש למקטעים שווים. המשפט המרכזי קובע כי השטח של המקטע הפרבולי שווה ל-4/3 שטחו של המשולש החסום.
מבנה הטקסט

ארכימדס נותן שתי הוכחות של המשפט המרכזי. הראשונה נעזרת במכניקה מופשטת, ועושה שימוש בעקרון המנוף. השנייה, והמפורסמת יותר, נעזרת בגאומטריה טהורה, ובשיטת המיצוי.
הוכחה גאומטרית > חיתוך המקטע הפרבולי

הרעיון המרכזי של ההוכחה הוא החלוקה של המקטע הפרבולי למספר אינסופי של משולשים, באופן כזה שכל משולש נחסם במקטע הפרבולי שלו באותו אופן שהמשולש הכחול נחסם במקטע הגדול.
הוכחה גאומטרית > שטחי המשולשים

בטענות 18 עד 21, ארכימדס מוכיח שהשטח של כל משולש ירוק הוא שמינית אחת משטח המשולש הכחול. זה נובע מההוכחה של ארכימדס שלמשולש הירוק רוחב ששווה למחצית רוחבו של המשולש הכחול וגובה ששווה לרבע גובהו של המשולש הכחול. הטענה שהגובה של המשולש הירוק שווה לרבע גובהו של המשולש הכחול נובעת מיישום הטענה הראשונה (טענה 1) שארכימדס הוכיח בחיבור למקטע הפרבולי בו חסום המשולש הירוק, ומן הגאומטריה של הפרבולה.
לאחר מכן, ארכימדס מרחיב את הטיעון הזה הלאה, ומוכיח שלכל אחד מהמשולשים הצהובים יש שטח ששווה לשמינית שטחו של המשולש הירוק, ושלכל אחד מהמשולשים האדומים יש שטח ששווה לשמינית משטח המשולש הצהוב, וכך הלאה. באמצעות שיטת המיצוי, נובע שהשטח הכולל של המקטע הפרבולי ניתן על ידי:
כאשר T מייצג את השטח של המשולש הגדול הכחול, האיבר השני מייצג את השטח הכולל של שני המשולשים הירוקים, האיבר השלישי מייצג את השטח הכולל של שני המשולשים הצהובים, וכך הלאה. הביטוי לעיל מתפשט ל-:
הוכחה גאומטרית > סיכום הטור

כדי להשלים את ההוכחה, ארכימדס מראה ש-:
הנוסחה לעיל היא טור גאומטרי, כל איבר הוא רבע מהאיבר הקודם לו. ארכימדס מעריך את הסכום בשיטה גאומטרית לחלוטין - ארכימדס מעריך את הסכומים החלקיים ומשתמש בתכונה הארכימדית כדי לטעון שהסכומים החלקיים נעשים קרובים בצורה שרירותית ל-4/3. זה שקול לוגית לרעיון המודרני של סיכום טור אינסופי. התמונה משמאל ממחישה את הסיכום של טור אינסופי כזה. התמונה מראה ריבוע יחידה שחולק לאינסוף ריבועים קטנים יותר. כל ריבוע סגול הוא בעל שטח של 1/4 מהריבוע הקודם לו, וכך השטח הסגול הכולל מסתכם ל-:
{\frac {1}{4}}\,+\,{\frac {1}{16}}\,+\,{\frac {1}{64}}\,+\,\cdots .
אבל הריבועים הסגולים קונגרואנטיים לכל אחת מקבוצות הריבועים הצהובים, ולכן מכסים 1/3 משטח ריבוע היחידה. מכך נובע שהסכום לעיל מסתכם ל-4/3.
ראו גם

היסטוריה של החשבון האינפיניטסימלי
ארכימדס חוסם משולש מסוים בתוך המקטע הפקבולי הנתון.
החלוקה של ארכימדס את המקטע הפרבולי למספר אינסופי של משולשים.

ההוכחה של ארכימדס ש-: 1/4 + 1/16 + 1/64 + ... = 1/3
תכנון חברתי

תכנון חברתי הוא תחום המציע כלים לפתרון בעיות חברתיות, לתכנון שירותים חברתיים ולשיפור איכות החיים הקהילתיים.
בניגוד לתכנון פיזי שמתמקד בתשתיות, התכנון החברתי מתמקד בצרכי האוכלוסייה ופועל להשגת צדק חברתי, שיפור תנאי החיים והגדלת שוויון ההזדמנויות. הוא מצריך שיתוף פעולה בין הקהילות, הארגונים הממשלתיים וקבוצות העניין, כדי להתמודד בהצלחה עם הבעיות החברתיות.
התכנון החברתי לרוב פועל מלמטה-למעלה (Bottom-Up), כלומר מדרישות העולות מהתושבים עצמם. הוא כולל היבטים של דיור, בריאות, תעסוקה, תחבורה, פנאי וחינוך. לתכנון החברתי אין מנדט סטטוטורי מפורש.
עקרונות התכנון החברתי

התכנון החברתי מתייחס לצורכי האוכלוסייה הספציפית, כגון צעירים, מבוגרים, מהגרים, לדוגמה, תכנון דרכים ביישוב ערבי ללא התחשבות במבנה המשפחות עלול להביא לחוסר תפקוד של המערכת. תכנון מתחמי מגורים עבור קשישים צריך להתחשב בצרכיהם המיוחדים כדי לא לעורר התנגדויות וקשיים למימוש.
התכנון החברתי נשען על הידע הקיים בקהילה ומרוכז באמצעות מספר דרכי פעולה שנועדו לשפר את התקשורת בין חברי הקהילה:
איתור חוזקות וחולשות
יצירת מפגש נעים לדיון ופתרון בעיות
בניית קונצנזוס בסוגיות או בפעולות משותפות
שמירה על תיאום, שיתוף פעולה ושיטתיות בין הגורמים השונים
גישות לתכנון חברתי

במהלך ההיסטוריה קובעי המדיניות הם שהחליטו מה הוא התכנון המתאים לקהילה או לאוכלוסייה, וכפו אותו. גם תכנון שמקורו בכוונות חיוביות לקהילה יכול להוביל לתוצאות שליליות. כך במקרה של התחדשות עירונית בשנות ה-50 וה-60: פינוי שכונות עוני נועד לשפר את איכות החיים של התושבים, אך בפועל במקרים רבים הביא לעקירה של האוכלוסייה המקורית ושינוי המרקם החברתי.
לעומת זאת, הגישות החברתיות לתכנון עוסקות באיזון בין אינטרסים וקבוצות שונות. במאה ה-20, ובמיוחד מאז מלחמת העולם השנייה, החלה לחלחל ההכרה כי סדרי העדיפויות אינם יכולים להתבסס רק על חישובים כלכליים, ועליהם לכלול גם ערכים חברתיים.
גישות שונות לתכנון חברתי צמחו בארצות הברית בשנות ה-60, בתקופה סוציו-פוליטית של מחאות, מהפכות, הצפת בעיות חברתיות והפרדה גזעית, לצד מלחמת וייטנאם ועליית הפמיניזם. התכנון החברתי נתפס כחדשני שמכוון לאנשים ורגיש למצוקותיהם ומספק ביטחון חברתי.
תפקיד המתכנן החברתי במדינות שונות > הולנד

המתכנן החברתי נמצא בתוך המחלקה לשירותים חברתיים כשתפקידו כאיש בעל תפישה מרחבית הוא 'מתן תרגום מרחבי' למדיניות החברתית. למשל, אם קיימת בעיה של אלימות בקרב בני נוער, המתכנן החברתי יבחן חלופות של השקעה במועדון נוער או מגרשי ספורט במקומות שונים בעיר. אחד הכלים המרכזיים של המתכנן החברתי בהולנד הוא ניתוח עלות-תועלת חברתית. ניתוח זה מיועד לכמת את התועלות החברתיות לצד תועלות אחרות למען קבלת החלטה על גובה המימון של הפרויקט הציבורי.
תפקיד המתכנן החברתי במדינות שונות > ארצות הברית

המתכנן החברתי עורך תסקירי השפעות סביבתיות הוכלל לעיתים גם מרכיבים חברתיים כגון בחינת השפעת תוכנית מסוימת על בני מיעוטים או קבוצות פגיעות אחרות. למשל, תסקיר השפעה סביבתית של פרויקט בנייה גדול יבחן את השפעת התוכנית על הדרת האוכלוסייה הקיימת.
תפקיד המתכנן החברתי במדינות שונות > קנדה

מחלקה לתכנון חברתי עובדת בשיתוף פעולה עם המתכננים הפיזיים. כל מתכנן חברתי במחלקה מופקד על תחום טיפול או אוכלוסיית יעד, כגון ילדים בגיל הרך, בני נוער, קשישים ואנשים בעלי מוגבלויות. המתכננים החברתיים מפעילים 'מועצה מייעצת' בנושא עיסוקם, המורכבת מבעלי תפקידים ונציגי תושבים נבחרים. המתכננים החברתיים מעבירים תוכניות מוצעות אל המועצות המייעצות ומסייעים להם בגיבוש משוב לתוכנית המוצעת.
תפקיד המתכנן החברתי במדינות שונות > ישראל

על פי מסמך מדיניות מ-2012 המתייחס לשיקולים חברתיים במערכת התכנון, אין גורם ממסדי שרואה את תפקידו כאחראי במערכת התכנון הממסדית לתת מענה והתייחסות מפורטת להיבט החברתי בכללותו ולצרכים של האוכלוסיות המוחלשות בפרט. עבודתו של המתכנן החברתי אינה משולבת באופן אינטגרלי בתכנון המרחבי ואינה מוערכת כתורמת במיוחד לתוצרי התכנון המרחבי. תפקיד המתכנן החברתי בישראל מוגבל מאוד בהשוואה למקומות שונים במערב. בישראל אין הגדרה ברורה של התפקיד ואין הכשרה מתאימה, ולא מוקצים משאבים נחוצים לשם ביצוע התפקיד בצורה מיטבית.
אין בארץ תהליך פורמלי של הכשרה כמתכנן חברתי. במצב זה, אין אחידות בתחומי ידע או בכישורים של המתכנן החברתי. הלימודים בתחום מוצעים בדרך כלל בתוכניות לתארים מתקדמים בתכנון ערים, בריאות הציבור ועבודה סוציאלית.
בצוותי תכנון שמכינים תוכניות מתאר כוללניות ישנו לרוב מתכנן חברתי שתפקידיו עשויים להשתנות בכל שלב של התוכנית:
בשלב גיבוש המטרות המתכנן החברתי בדרך כלל אינו מעורב והוא נכנס לפעולה רק לאחר שמטרות התכנון כבר נקבעו.
בשלב גיבוש התוכנית, המתכנן החברתי מעורב באיסוף וניתוח נתונים דמוגרפיים, תיאור קבוצות שונות באוכלוסייה וניתוח נקודות החוזקות והחולשות שלהן, זיהוי הבעיות החברתיות הקיימות ולעיתים גם הכנת חוות דעת על סוג ומיקום של מבני ציבור דרושים. שיטות העבודה לרוב כוללות ניתוח סטטיסטי, מפגשים עם תושבים ונציגי קבוצות עניין ולעיתים גם שיתוף הציבור לצורך קבלת משוב על התוכנית המתהווה.
בשלב הערכת התוכנית, ההשפעה והמעורבות של המתכנן החברתי היא שולית. רוב מוסדות התכנון בארץ אינם מעסיקים מתכנן חברתי לשם הערכת השפעות חברתיות של התוכנית, ולרוב אין שימוש בנספח חברתי.
במהלך שנות האלפיים חדרו גישות של צדק חברתי לשיח הציבורי בעולם ובישראל, כששיאם היה בהתפרצות המחאה החברתית ברחבי הארץ בשנת 2011. בהמשך לכך, מגמת התכנון במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת בן-גוריון הכינה תסקיר חברתי-תכנוני על העיר באר שבע. התוכנית היוותה נספח השפעה חברתית בתוכנית המתאר שהתגבשה לעיר.
הערות שוליים

1 2  Barsadeh, M, Social Planning, 2Know Magazine, ‏2017
↑  Panhans, S. & Hensel, M., Was ist Sozialplanung? - Liga der Freien Wohlfahrtspflege in Thüringen e. V., LIGA der Freien Wohlfahrtspflege in Thüringen., ‏2022 (ב־)
1 2 3 4 5 6  סילברמן, א' וצ'רצ'מן א'., שיקולים חברתיים בתכנון מרחבי., הוצאות הטכניון, המכון לחקר ערים ואזורים., 2012
1 2  The Community Tool Box, Social Planning and Policy Change, Center for Community Health and Development at the University of Kansas
1 2  מרגלית, טליה, יגיל לוי ואתי שריג (ע), פרק 9: תכנון ובנייה בערי ישראל., השלטון המקומי, הקהילה וכלכלת השוק, כרך ב', האוניברסיטה הפתוחה, 2014, עמ' 535–553
↑  פנסטר, טובי, של מי העיר הזאת? תכנון, ידע וחיי היומיום, הקיבוץ המאוחד: תל אביב, 2013
↑  Barry Checkoway, Paul Davidoff and Advocacy Planning in Retrospect, Journal of the American Planning Association 60, 1994-06-30, עמ' 139–143 doi: 10.1080/01944369408975562
↑  Paul Davidoff, Advocacy and Pluralism in Planning, Journal of the American Institute of Planners 31, 1965-11-01, עמ' 331–338 doi: 10.1080/01944366508978187
1 2  Healey, P., Scott Campbell and Susan Fainstein (ע), Planning Through Debate: the Communicative Turn in Planning Theory., In Reading in Planning Theory, Oxford: Blackwell, 1997, עמ' 233–249
↑  Brooks, M. P., 9, Planning Theory for Practitioners, American Planning Association, Planners Press,, 2002, עמ' 119–138.
↑  Judith E. Innes, David E. Booher, Reframing public participation: strategies for the 21st century, Planning Theory & Practice 5, 2004-12-01, עמ' 419–436 doi: 10.1080/1464935042000293170
1 2  Leonie Sandercock, When Strangers Become Neighbours: Managing Cities of Difference, Planning Theory & Practice 1, 2000-01-01, עמ' 13–30 doi: 10.1080/14649350050135176
↑  יונה, י., רחל קלוש וטלי חתוקה (ע), לקראת רב תרבותיות בישראל: היבטים מרחביים., תרבות אדריכלית: מקום, ייצוג, גוף, תל אביב: רסלינג, 2005, עמ' 137–176
↑  Margo Huxley, Oren Yiftachel, New Paradigm or Old Myopia? Unsettling the Communicative Turn in Planning Theory, Journal of Planning Education and Research 19, 2000-06, עמ' 333–342 doi: 10.1177/0739456X0001900402
↑  Ray Bromley, Social planning: past, present, and future, Journal of International Development 15, 2003-10, עמ' 819–830 doi: 10.1002/jid.1037
↑  Donna Hardina, Social Planning, Oxford Bibliographies, ‏2011 (באנגלית)
↑  יפתחאל, א' ותלמיד סדנה, "העיר דורשת צדק חברתי!", תסקיר תכנוני-חברתי עבור באר שבע,, דו"ח סדנה במדיניות עירונית, המגמה לתכנון במחלקה לגיאוגרפיה ופיתוח סביבתי, אוניברסיטת בן גוריון בנגב., 2014
חיוך גלאזגו

השחקן טומי פלנגן קיבל חיוך גלאזגו כשהותקף בקטטה מחוץ לבר בסקוטלנד
חיוך גלאזגו (ידוע גם בכינוי חיוך צ'לסי, או גלאזגו, או חיוך חתול צ'שייר) הוא פצע אשר נגרם על ידי ביצוע חתכים קטנים בפינות פיו של הקורבן, ולאחר דקירתו או הכאתו, שרירי פניו מתכווצים - דבר שגורם לחתכים להתרחב כלפי לחייו של הקורבן, ולעיתים עד אוזניו. חתכים אלו משאירים צלקות בצורת חיוך, ומכאן השם.
המעשה מבוצע בדרך כלל על ידי סכין יפנית או פיסת זכוכית שבורה, ומותיר צלקת הגורמת לקורבן להיראות כאילו הוא מחייך חיוך רחב.
נאמר כי מקורו של המעשה הוא בגלאזגו, סקוטלנד אך נהיה פופולרי בקרב כנופיות רחוב אנגליות (בעיקר כנופיית ה"Chelsea Headhunters," המבוססת בלונדון, שבקרב אנשיה המעשה ידוע בתור "חיוך צ'לסי"- "Chelsea grin").
הספר "האדם הצוחק" של ויקטור הוגו (1869) מתאר ילד שפניו הושחתו בידי סוחרי ילדים לצורת חיוך גלאזגו כדי שיקבץ נדבות נדיבות יותר.
הסרט האביר האפל של כריסטופר נולאן מתאר את הג'וקר, נבל עם חיוך גלאזגו כך שתמיד נראה מחייך, ונותן כמה גרסאות סותרות לאיך קיבל את אותן צלקות.
ביטויים מקבילים

בסלנג הנפוץ בקרב עבריינים בישראל, וכן בבתי הסוהר, נפוץ השימוש במונחים "קוסה", "קוסה מחשי" או "פיקאסו" בשביל לתאר חיוך גלאזגו.
ראו גם

הדליה השחורה
עיט של דם
איצ'י דה קילר
הג'וקר