stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנסיס לה
ביוגרפיה > הקריירה הקולנועית

את דרכו בקולנוע התחיל לה ב-1964 כשנדרש להלחין פסקול לגרסתו של רוז'ה ודים ל"הסיבוב" הקלאסי של מקס אופולס. כעבור שנתיים כתב את המוזיקה לסרטו של ז'אן-לוק גודאר, Masculin/Feminin ("גברי, נשי").
בשנת 1965 בתיווכו של פייר ברוך פגש את הבמאי קלוד ללוש שפנה אליו כדי להלחין את הפסקול של הסרט "גבר ואישה". בשנת 1966 זכה סרט זה בהצלחה בינלאומית, ובמספר פרסים של האקדמיה האמריקאית לקולנוע. לה עצמו נבחר כמועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריה "הפסקול האוריגינלי הטוב ביותר". הצלחה התחלתית זו פתחה בפניו הזדמנויות עבודה חדשות בתעשיית הקולנוע בארצות הברית, בבריטניה וגם בצרפת, בה המשיך לשתף פעולה עם קלוד ללוש בכל סרטיו,לרבות Vivre pour vivre (1967), Un homme qui me plaît (1969), Le voyou (1970) ו- (1979) Les Bons et les Méchants (1973), A Nous Deux הופיע אף בתפקיד משני בסרטו של ללוש "Smic,Smac,Smoc" ‏ (1971). ב-1968 הלחין את פסקול הסרט "מאיירלינג".
לה נודע גם בעזרה שנתן לזמרת מיריי מאתייה על ידי שירים רבים שהוא כתב עבורה.
בשנת 1970 הלחין לה את הפסקול לסרט של רנה קלמאן "Le passager de la pluie". הוא נמכר במעל מיליון עותקים ובספטמבר 1971 זכה בדיסק זהב.
בשנת 1970 זכה פרנסיס לה באוסקר על מוזיקת הסרטים הטובה ביותר, ובגלובוס הזהב על הפסקול המקורי הטוב ביותר, עבור המוזיקה לסרט "סיפור אהבה" (Love Story). האלבום עם הפסקול התמקם במקום השני בדירוג המגזין "בילבורד". נושא הסרט "Where Do I Begin" למילים של קרל סיגמן ובביצוע הזמר אנדי ויליאמס הפך ללהיט. השיר הוקלט על ידי לה עצמו בליווי תזמורת, וכן על ידי שירלי באסי והנרי מנסיני.
הנושא של הסרט "סיפור אהבה" הושמע גם בשנת 1978 בסרט המשך "הסיפור של אוליבר", שבו הפסקול נכתב על ידי לי הולדריג'.
לה כתב בהמשך מוזיקה לעוד סרטים רבים ומגוונים, ביניהם "מיירלינג", Three into Two Won't Go, נולדה לתהילה, Édith et Marcel וכן לסרטי מייקל וינר -(I'll Never Forget What's'is name) ו"Hannibal Brooks". לה זכה בהצלחה גם בכתיבת הפסקול לסרטים ארוטיים קלילים כמו "עמנואל 2" (1975) ו"ביליטיס" (1977). המוזיקה לסרט האחרון קטפה שבחים רבים ונמכרה במעל מיליון עותקים ברחבי העולם. ב-1985 הלחין את הפסקול לסרט מארי.
בבריטניה ידוע במיוחד מנגינתו "Aujourd'hui C'est Toi" (היום זו את), שהיה הנושא המוזיקלי של תוכנית התחקירים "פנורמה" בערוץ הטלוויזיה BBC. ידועות יותר הן גם מנגינות שכתב לסרטים "La bonne année" ו- "Le passager de la pluie" במהלך הקריירה של ארבעים שנה, כתב לה גם מוזיקה לתוכניות טלוויזיה, לבד או יחד עם אחרים.
בסך הכל הלחין פרנסיס לה מעל 600 שירים ומעל 100 פסקולים. עם שיריו המפורסמים נמנה גם הלהיט של פרי קומו - I Think of You, למילים של רוד מקקואן.
חיים פרטיים

פרנסיס לה היה נשוי משנת 1968 לדגמר פיץ ונולדו להם שלושה ילדים: שני בנים ובת.
נפטר ב-7 בנובמבר 2018.
הוקרה > פרסים

1970 - פרס אוסקר על הפסקול המקורי הטוב ביותר - עבור "סיפור אהבה"
1970 - פרס גלובוס הזהב על הפסקול המקורי הטוב ביותר - עבור "סיפור אהבה"
1988 - פרס סזאר לפסקול הטוב ביותר - עבור "Itinéraire d'un enfant gâté
1972 - פרס הפסטיבל למוזיקה בבלגרד
1972 - פרס בפסטיבל השירים בטוקיו - עבור השנסון Pour un homme
1973 - מסדר האמנויות והספרות של צרפת בדרגת אביר
1974 - פרס בפסטיבל השירים של טוקיו - עבור השנסון "Et ce soir tu teléphones
2014 - הפרס למפעל חיים בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע בגנט
2014 - הפרס למפעל חיים מטעם האקדמיה העולמית לפסקולים
הוקרה > מועמדויות רשמיות לפרסים

1966 לפרס גלובוס הזהב לפסקול המקורי הטוב ביותר - עבור "גבר ואישה"
1967 לפרס BAFTA ע"ש אנתוני אסקווית' לפסקול המקורי הטוב ביותר - עבור Vivre pour vivre
1967 לפרס גלובוס הזהב לפסקול המקורי הטוב ביותר- עבור Vivre pour vivre
1970 לפרס גראמי לפסקול המקורי הטוב ביותר- עבור "סיפור אהבה"
1973 לפרס BAFTA ע"ש אנתוני אסקווית' למוזיקה לקולנוע - עבור La Bonne année
1977 - לפרס סזאר על המוזיקה לקולנוע הטובה ביותר - עבור "Bilitis"
1981 - לפרס סזאר על המוזיקה לקולנוע הטובה ביותר - עבור "Les Uns et les autres"
1977 - יחד עם קלוד בולינג - לפרס סזאר על המוזיקה לקולנוע הטובה ביותר - עבור "Hasards ou coïncidences"
לחניו העיקריים

פרנסיס לה הלחין מעל 500 שנסונים.
אדית פיאף: L'homme de Berlin (האיש מברלין) ב-1960, C'était pas moi (זאת לא הייתי אני) ו Les gens (האנשים) ב 1961.
ז'קלין דילאק: Lorsqu'on est heureux (כשמאושרים) ו Venise sous la neige (ונציה תחת השלג) ב-1967, On pleure le matin ב-1968, (בוכים בבוקר) Quand (מתי) ב-1969, Lettre des îles (מכתב מן האיים) ו- Londres ce soir (לונדון הערב) ב-1970.
ניקול קרוזי: Un homme et une femme ב-1966 (מילים:פייר ברוך), Vivre per vivre ב-1967, Killy ב-Where Did Our Summers Go ב-1968, Le passager de la pluie el 1969, Les Uns et les Autres ב-1981, Femme parmi les femmes, Il y avait, Images, Avant toi ו- Un deuxième amour ב-1984, Itinéraire d'un enfant gâté ב-1988, Les clés du paradis ב-1990.
פרידה בוקארה: Un homme et une femme ב-1967.
דניאל ליקארי: Treize jours en France ב-1968.
איזבל אוברה: Amour de Norvège ב-1969.
פטולה קלארק: C'est toujours l'heure de l'amour ב-1969, Il faut trouver le temps d'aimer ב-1970.
דלידה: Pour qui, pourquoi ב-1970.
סרז' רג'אני: Les objets perdus ב-1975.
מיריי מתייה: מעל 30 שירים
C'est ton nom ב-1966 (מילים:פרנסואז דורן);
Tu riais, Je n'ai jamais eu de poupées, Je ne sais rien de toi, Je t'aime à en mourir, Tout a changé sous le soleil ו- Tout per être heureux ב-1972, La bonne année ב-1973, Je t'aime avec ma peau ב-1978, אחר כך La vie n'est plus la vie sans nous, Chansons des rues (2002), Un peu d'espérance (2005), Mayerling, Une histoire d'amour ואחרים.
נואל קורדייה: J'avais 16 ans ב-1968, Les oiseaux ב-1969.
פייר ברוך (בארו): À l'ombre de nous ב-1966, Descente ב-1968.
ניקולטה: Le petit matin ב-1971, Autant mourir au soleil ב-1973.
סוורין (זמרת): Du soleil plein les yeux ב-1971.
ג'וני האלידיי: L'Aventure c'est l'aventure ב-1972.
איב מונטאן: La bicyclette (האופניים) ב-1968.
בול אוז'ייה רופוס: Mariage ב-1974.
ז'אק דיטרונק Ballade du Bon et des Méchants ב-1975.
פרנסואז ארדי: Femme parmi les femmes בסרט Si c'était à refaire ב-1976
ז'אק וילרה: Ballade d'un enfant du siècle ב-1979.
שארל אזנבור: Je n'attendais que toi ב-1983.
מאמה באה: Prière ב-1983.
לינדה דה סוזה: Blessée peut-être ב-1985.
טילדה רג'ואן: J'ai Rencontré Le Père Noël ב-1985
רישאר ברי: Plus fort que nous ו- Cent ans déjà ב-1986.
נאנה מושקורי: Serons-nous spectateurs ב-1986.
ז'אן גידונ: Qui me dira ? ב-1988.
אריאל דומבאל: Nada Mas ב-1988.
פבלו ז'ילאבר : Marie, Maria, Mariage ב-1992.
פיליפ לאוטאר: Tout ça per ça ב-1993.
ז'אן-פול בלמונדו: J'en ai tant vu ב-1995.
פטרישיה קאס: La chanson des Misérables ב-1995.
פרנסיס לה עצמו ביצע, בין השאר, את השירים Sur notre étoile ב-1974, Rose bleue גם כן ב-1974
ניקול מארטן: Je lui dirai ב-1976, Bonsoir tristesse, Quand on s'en va le cœur oublie ו- Vivre d'amour ב-1977, Ta vie, Un autre jour ו- De la pluie à l'amour ב-1978, Quelques pas dans la ronde ב-1979.
פביין טיבו: À nous deux ב-1979, Femme de l'univers ב-1983.
ז'ינט רנו: Être seule ב-1983.
מרטין שברייה: Les enfants de la Terre ב-1984.
אנדי ויליאמס: A Man and a Woman ב-1967.
קלודין לונז'ה: Un homme et une femme ב-1967.
אלטון ג'ון: From Denver to L. A. ב-1970.
אלה פיצג'רלד: A Man and a Womanב־1970.גרסת כיסוי
אנגלברט הומפרדינק: A Man and a Woman ב-1971.גרסת כיסוי
קארלי סימון: It's Hard To Be Tender ב-1986.
מבחר פילמוגרפיה

(1966)  Un homme et une femme - גבר ואישה (במאי: קלוד ללוש)
Vivre pour vivre (1967) (במאי:קלוד ללוש)
The Bobo (1967) (במאי:רוברט פריש,- ארצות הברית)
I'll Never Forget What's'is name (1967) (במאי:מייקל וינר, בריטניה)
House of Cards (1968) (במאי: ג'ון גיירמין, ארצות הברית)
Mayerling (1968) (במאי:טרנס יאנג - ארצות הברית-צרפת)
Life Love Death (1969) (במאי:קלוד ללוש, צרפת-איטליה)
Hannibal Brooks (1969) (מייקל וינר - בריטניה)
Three into Two Won't Go (1969) (במאי:פיטר הול, בריטניה)
Un Homme qui me plaît (1969) (במאי:קלוד ללוש)
Rider On The Rain (1970) (במאי:רנה קלמאן)
Le Voyou (1970) (במאי:קלוד ללוש)
The Games (1970) (במאי:מייקל וינר)
Hello-Goodbye (1970) (במאים: ז'אן נגולסקו, רולנד נים - בריטניה)
(1970)  Love Story  -   סיפור אהבה (במאי:ארתור הילר)
The Legend of Frenchie King (1971) (במאי:כריסטיאן-ז'אק)
L'aventure, c'est l'aventure (1972) (במאי:קלוד ללוש)
La bonne année (1973) (במאי:קלוד ללוש)
Un homme libre (1973) (במאי:קלוד ללוש)
Visit to a Chief's Son (1974) (במאי:למונט ג'ונסון)
Child Under a Leaf (1974) (במאי:ג'ורג' בלומפילד, קנדה)
Wanted: Babysitter (1975) (במאי:רנה קלמאן - צרפת, איטליה, גרמניה)
Emmanuelle 2 (1975) (במאי:פרנסיס ז'אקובטי)
The Good and the Bad (1976) (במאי:קלוד ללוש)
Body of My Enemy (1976) (במאי:אנרי ורניי)
Anima persa (1977) (במאי:דינו ריזי)
Bilitis (1977) (במאי:דייוויד המילטון)
Another Man, Another Chance (1977 (במאי:קלוד ללוש, צרפת- ארצות הברית)
Passion Flower Hotel (1978 או Boarding School (בימוי:אנדרה פרוואגי, גרמניה)
Robert et Robert (1978) (במאי:קלוד ללוש)
International Velvet (1978) (במאי:בריאן פורבס, ארצות הברית)
Oliver's Story (1978) (במאי:ג'ון קורטי, ארצות הברית)
Les Uns et les autres (1981) או Bolero (במאי:קלוד ללוש)
Édith et Marcel (1983) (במאי:קלוד ללוש)
Dog Day (1984) (במאי:איב בואסה)
My New Partner (1984) (במאי:קלוד זידי)
Marie (1985) (במאי:רוג'ר דונלדסון, ארצות הברית)
A Man and a Woman: 20 Years Later (1986) (במאי:קלוד ללוש)
Attention bandits! (1986) (במאי:קלוד ללוש)
Dark Eyes (1987) (במאי:ניקיטה מיכלקוב, ברה"ם, ארצות הברית, איטליה)
Itinéraire d'un enfant gâté (1988) (במאי:קלוד ללוש, צרפת, גרמניה)
My New Partner II (1990) (במאי:קלוד זידי)
There Were Days... and Moons (1990) (במאי:קלוד ללוש)
La Belle Histoire (1992) (במאי:קלוד ללוש)
Men, Women: A User's Manual (1996) (במאי:קלוד ללוש)
Hasards ou coïncidences (1998) (במאי:קלוד ללוש, צרפת, קנדה)
Salaud, on t'aime (2014) (במאי:קלוד ללוש - עם ג'וני הלידיי)
Un plus une (2015) (במאי:קלוד ללוש)
הערות שוליים

1 2 3 4  S.Lerouge
↑  C.Brunschwig, et al 1981 ע' 223
↑  1998 J.L.Passek ע'443
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458820605171  PLWABN: 9810553068605606  BNE: XX1105509  BnF: cb14785363h (data)  CANTIC: a11152734  CiNii: DA10935341  GND: 134438310  ISNI: 0000 0001 2139 0376  LCCN: n88605325  LNB: 000047756  MusicBrainz: ddec1c79-0653-4d7a-a92a-ceaabc60748f  NKC: mzk2010587092  NLK: KAC2018M7104  NTA: 071289542  SNAC: w6m92xvn  SUDOC: 07853271X  VIAF: 71657774   WorldCat (עם VIAF): 71657774
ג'ושוע לוגאן

| --- | --- |
ג'ושוע לוגאן
ג'ושוע לוגאן
 לידה:  5 באוקטובר 1908 Texarkana, טקסס
 פטירה:  12 ביולי 1988 (בגיל 79) ניו יורק, מדינת ניו יורק
 מקום קבורה:  St. Matthew's Episcopal Churchyard 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1932–1987 (כ־55 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון  Culver Academies 
 בן או בת זוג:  ברברה אוניל (18 ביוני 1940–1942)  נדה האריגן (1945–12 ביולי 1988) 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר לדרמה (1950)  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר (1953)  פרס טוני למחבר הטוב ביותר (1948)  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר (1950)  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר (1948)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס דונלדסון 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ושוע לוגאן (באנגלית: Joshua Logan;‏ 5 באוקטובר 1908 – 12 ביולי 1988) היה במאי קולנוע ותיאטרון, תסריטאי, שחקן ומפיק אמריקאי.
ביוגרפיה

לוגאן הופיע לראשונה כשחקן בברודוויי במחזה "Carry Nation" ב-1932. הצלחתו הראשונה כבמאי הייתה במחזה On Borrowed Time של ג'ון אוסבורן ב-1938.
ב-1942 התגייס לצבא ארצות הברית בתפקידי מנהלה. הוא היה עוזר במאי לסרט This Is the Army של אירווינג ברלין שמטרתו להעלות את מורל הלוחמים. באירופה ארגן מופעי בידור קטנים ללוחמים בקו החזית, השתחרר בדרגת קפטן.
ביוגרפיה > ברודוויי

לאחר שחרורו חזר לברודוויי וביים מספר הפקות מצליחות:
אנני אוקלי אשת לפידות של אירווינג ברלין שהוצגה 1,147 פעמים בשנים 1946–1949.
מיסטר רוברטס - הועלה בברודוויי בהצלחה גדולה עם הנרי פונדה בתפקיד הראשי של מיסטר רוברטס. המחזה זכה באותה שנה בפרס טוני למחזה הטוב ביותר והיה הראשון לקבלת הפרס בקטגוריה זו.
דרום פסיפיק אותו ביים והשתתף בכתיבה ועל כך זכה בפרס פוליצר לדרמה ביחד עם ריצ'רד רוג'רס ואוסקר המרשטיין.
פיקניק של ויליאם אינג' (1953–1954)
פאני - מחזמר לפי מחזה של מרסל פניול, אותו כתב, ביים והפיק (1953–1954).
ביוגרפיה > הוליווד

ב-1955 נקרא להשלים את בימויו הסרט מיסטר רוברטס לאחר שהבמאי ג'ון פורד חלה.
ב-1955 ביים את פיקניק עם קים נובאק וויליאם הולדן עליו זכה בפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע והיה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
ב-1956 ביים את "תחנת אוטובוס" עם מרילין מונרו.
ב-1957 ביים את "סיונרה" עם מרלון ברנדו והיה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
ב-1958 ביים את המחזמר "דרום פסיפיק" בהשתתפות מיצי גיינור ורוסאנו בראצי.
ב-1960 ביים את "סיפור בדים" שהיה סרטה הראשון של ג'יין פונדה.
ב-1969 ביים את המחזמר "המכורים לזהב" בהשתתפות לי מרווין וקלינט איסטווד.
ללוגאן יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
דינמו דרזדן

דינמו דרזדן הוא מועדון כדורגל גרמני, המשחק בדרזדן שבגרמניה. המועדון נוסד לאחר הקמת המדינה ההיסטורית גרמניה המזרחית וברוב תאריו והופעותיו באירופה הופיע כנציג גרמניה המזרחית.
היסטוריה

בשנת 1950 נוסדה קבוצת משטרת דרזדן ובשנת 1952 זכתה בתואר הראשון, הגביע המזרח גרמני. בשנת 1953 נוסדה הקבוצה דינמו דרזדן וזכתה באותה שנה בתואר הראשון, אליפות ליגת העל המזרח גרמנית. הקבוצה שיחקה עד שנת 1954 בליגת העל המזרח גרמנית, באותה שנה עברו רוב השחקנים לברלין, לחזק את קבוצת מזרח ברלין וקבוצת דינמו דרזדן נחלשה מאוד והתדרדרה עד לליגה הרביעית של מזרח גרמניה בשנת 1957. רק בשנת 1962 הקבוצה חזרה לליגת העל המזרח גרמנית ושיחקה בה עד 1990 למעט 2 עונות בליגה השנייה. בתקופה זו הקבוצה זכתה ב-7 אליפויות של מזרח גרמניה וב־6 גביעים של מזרח גרמניה.
בעונת 1980/1981 שיחקה בגביע אופ"א. בסיבוב הראשון ניצחה את קבוצת נפרדק קרושבץ מסרביה. בסיבוב השני ניצחה את קבוצת טוונטה אנסחדה מהולנד. בשמינית הגמר הפסידה לקבוצת סטנדרד לייז' מבלגיה והודחה מהטורניר.
לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990, הקבוצה הצטרפה לבונדסליגה בשנת 1991 ושיחקה בליגה במשך 4 עונות עד 1995. בעונת 1991/1992 הגיעה הקבוצה לשמינית הגמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת ורדר ברמן. בעונת 1993/1994 הגיעה הקבוצה לשלב חצי גמר הגביע והפסידה לקבוצת ורדר ברמן. בעונת 1994/1995 הגיעה הקבוצה לשמינית גמר הגביע והפסידה לקבוצת פ.צ. קלן. לאחר מכן הקבוצה ירדה לליגות הנמוכות. בסוף עונת 2010/2011 הקבוצה עלתה מהליגה הגרמנית השלישית לליגה הגרמנית השנייה.
הקבוצה שיחקה 3 עונות בליגה השנייה, מעונת 2011/2012 ועד עונת 2013/2014. בעונת 2012/2013 הקבוצה שיחקה בסיבוב השני של הגביע נגד קבוצת הנובר 96. במשחק זה התפרעו אוהדי הקבוצה ועקב כך הושעתה קבוצת דינמו דרזדן מהשתתפות במשחקי הגביע הגרמני בעונת 2013/2014. בסוף עונת 2013/2014 ירדה לליגה הגרמנית השלישית. בסיום עונת 2020/2021 עלתה הקבוצה לבונדסליגה השנייה.
בעונת 2014/2015 הגיעה לשמינית גמר הגביע והפסידה לקבוצת בורוסיה דורטמונד.
בסיום עונת 2021/2022 הפסידה לפ.צ. קייזרסלאוטרן במשחקי המבחן ונשרה לליגה השלישית.
תארים

אליפות מזרח גרמניה: (8)
(1953, 1971, 1973, 1976, 1977, 1978, 1989, 1990)
הגביע המזרח-גרמני: (7)
(1952, 1971, 1977, 1982, 1984, 1985, 1990)
הישגים באירופה

ליגת האלופות :
רבע גמר (3): 1976/1977, 1978/1979, 1990/1991
שמינית גמר (2): 1973/1974, 1977/1978
גביע אופ"א :
חצי גמר (1): 1988/1989
רבע גמר (2): 1972/1973, 1975/1976
שמינית גמר (2): 1974/1975, 1980/1981
גביע אירופה למחזיקות גביע :
רבע גמר (2): 1984/1985, 1985/1986
שחקנים בולטים

גרמניה הנס-יורגן קריישה
גרמניה הנס-יורגן דורנר
גרמניה טורסטן גוטשואו
גרמניה ריינהרד הפנר
גרמניה מתיאס זאמר
גרמניה אולף קירסטן
האצטדיון הביתי
פנקוטה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  creamy pudding 
 מטבח:  המטבח האיטלקי 
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  שמנת, סוכר, ג'לטין 
 
פנקוטה יוגורט ברוטב פטל שחור
פנקוטה (באיטלקית: Panna cotta) הוא קינוח איטלקי קלאסי המבוסס על שמנת, ג'לטין, סוכר ווניל. הכנת הפנקוטה כוללת בישול של השמנת, הסוכר והווניל יחדיו ולאחר מכן הוספת הג'לטין כשהוא מומס. הפנקוטה מוגשת לאחר קירור במרקם של רפרפת.
מוצא הפנקוטה הוא בצפון איטליה באזור פיימונטה, כאשר ישנה מחלוקת על הופעתה הראשונית אך ניתן לומר בבירור כי היא מוזכרת בספרי הבישול האיטלקיים כבר משנת 1960.
כיום, לפנקוטה ישנם סגנונות רבים ושונים כאשר כלל המתכונים הללו מבוססים על הרכיבים המצוינים מעלה. ברוב הווריאציות החדשות המתכונים כוללים רוטב, למשל קרמל, דבש או קולי.
יי-וו

.
| --- | --- |

המבנה של עיריית יי-וו
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מחוז:  ג'ג'יאנג
 נציבות עירונית:  ג'ינהואה (אנ')
 ראש העיר:  חו מייחווה
 שטח:  1,104 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בתת-הנציבות העירונית:  1,859,390 (2020)
  ‑ צפיפות:  1,684 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  29°32′04″N 120°06′00″E﻿ / ﻿29.53444°N 120.10000°E﻿ / 29.53444; 120.10000
 אזור זמן:  UTC +8
 http://www.yw.gov.cn/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןיי-וו(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןיי-וו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
יִי-ווּ (בסינית מפושטת: 义乌; בסינית מסורתית: 義烏; בפין-יין: Yìwū) היא תת-נציבות עירונית, השייכת לנציבות העירונית ג'ינהואה (אנ') במרכז מחוז ג'ג'יאנג שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. העיר קיבלה את פרסומה בעקבות המסחר הסיטונאי העצום המתנהל בה. בזכות מסחר זה, המתנהל בעיקר בפוטיין-מרקט, אך גם בכל רחבי העיר, הפכה העיר ליעד תיירותי לסוחרים מכל העולם.
ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית תת-הנציבות העירונית מנתה 1,859,390 תושבים בשטח של 1,104 קמ"ר.
אף על פי שמנהלית נמצאת יי-וו בתחום השיפוט של הנציבות העירונית ג'ינהואה, היא ידועה יותר מעיר המחוז שלה, לא רק בעולם, אלא אף בסין.
קו רכבות המטען יי-וו - מדריד נחשב קו הרכבת הארוך בעולם: כ-13,000 ק"מ ב-21 ימים.
ערים תאומות

טורקיה מניסה, טורקיה
פולין יאבוז'נו, שלזיה, פולין
הערות שוליים

↑  China: Zhèjiāng (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007469852405171  LCCN: n2004053259  MusicBrainz: 8851bb4a-17b2-44a7-9550-8b86f2fdcd3f  NLA: 36718925  SUDOC: 254418988  VIAF: 156141874   WorldCat (עם VIAF): 156141874 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בסין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חטיפה במדבר

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ון מיליוס
 הופק בידי:  הרב ג'אפה
 תסריט:  ג'ון מיליוס
 עריכה:  רוברט וולף
 שחקנים ראשיים:  שון קונרי קנדיס ברגן בריאן קית'
 מוזיקה:  ג'רי גולדסמית'
 צילום:  בילי ויליאמס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס, אולפני קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 במאי 1975
 משך הקרנה:  119 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט הרפתקאות, סרט פעולה 
 תקציב:  4,55,000 דולר
 הכנסות:  9,200,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   windandthelion
 דף הסרט ב־IMDb
 
חטיפה במדבר (באנגלית: The Wind and the Lion) הוא סרט היסטורי אמריקאי משנת 1975 בכתיבה ובימוי של ג'ון מיליוס, עם שון קונרי, קנדיס ברגן ובריאן קית' בתפקידים הראשיים.
העלילה מבוססת על המקרה האמיתי של "פרשת פרדיקריס" (אנ') שהייתה בשנת 1904 במרוקו כשמנהיג ברברי חטף אזרחים אמריקאים למטרות כופר, דבר שגרם את התערבותו של תאודור רוזוולט שלחץ לפתרון צבאי שיועיל למסע הבחירות שלו לנשיאות.
התסריט התבסס גם על הביוגרפיה שכתבה רוזיטה פורבס על מולאי אחמד א-ראיסוני (אנ') ב-1924, ולא מעט מהדיאלוגים בסרט חוזרים על אלה שהופיעו בספרה.
ג'רי גולדסמית' היה מועמד לפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
תקציר העלילה

טנג'יר 1904, מרוקו. בראש המדינה נמצא עבד אל-עזיז, סולטאן מרוקו היושב בפאס. בראש המתנגדים לו נמצא שודד ים ברברי לשעבר בשם מולאי אחמד אל ראייסוני המכונה בקיצור ראייסולי (שון קונרי). הוא מנהיג הברברים באזור הריף ורוצה להביך את הסולטן ולהפסיק את השפעת המעצמות המערביות במרוקו.
בראש פרשיו הוא חודר לטנג'יר, זורע הרס ברחובות ומתפרץ לארמון בו נמצאת אלמנה אמריקאית בשם עדן פדקריס (קנדיס ברגן) עם בנה ויליאם ובתה ג'ניפר. הוא דורש כופר נפש בסכום גבוה תחת שחרורם.
הנשיא תאודור רוזוולט (בריאן קית') נמצא במסע בחירות ומחליט לנקוט יד קשה שתעלה את הפופולריות שלו. הוא מכריז "פדקריס חי או ראייסולי מת". מזכיר המדינה ג'ון היי (ג'ון יוסטון) דוגל בשיטה דיפלומטית יותר.
רוזוולט שולח לטנג'יר כוח של נחתים בפיקודו של סרן ג'רום (סטיב קנאלי) הם צועדים ברחובות טנג'יר, מתפרצים בכוח לארמון הפאשה (ולאדק שייבל) תוך קטילת השומרים ומכריחים אותו להיענות לדרישות ראייסולי.
במשך הזמן מתפתחת ידידות בין עדן פדקריס לראייסולי למרות שבתחילה היא נרתעת ממעשיו הברברים של עריפת ראשים (תסמונת סטוקהולם) והם מרבים לשחק שחמט.
הגרמנים מסתכלים בעין רעה על מעשי הנחתים. כאשר הנחתים נפגשים עם ראייסולי שמוסר לג'רום את הנחטפים לאחר שקיבל את הכופר, מסתערים הגרמנים על ראייסולי ואנשיו, אוסרים אותו ומביאים אותו למבצר שלהם ומתחילים לענות אותו.
עדן מצליחה לשכנע את ג'רום שהנשיא הבטיח לא לפגוע בראייסולי. ג'רום ואנשיו תוקפים את הגרמנים ביחד עם פרשים ברברים בקרב עקוב מדם שבסופו הם מנצחים ועדן משחררת את ראייסולי התלוי ברגליו בחדר העינויים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| שון קונרי | ראייסולי |  |
| קנדיס ברגן | עדן פדקריס |  |
| בריאן קית' | תאודור רוזוולט |  |
| ג'ון יוסטון | ג'ון היי |  |
| ולאדק שייבל | הפאשה של טנג'יר |  |
| מארק זובר | עבד אל-עזיז, סולטאן מרוקו |  |
| סטיב קנאלי | קפטן ג'רום |  |
| ג'פרי לואיס | סמואל גומר | קונסול ארצות הברית בטנג'יר |
זוהר מאת ג'יילו (2002)

| --- | --- |

 בושם מאת ג'ניפר לופז
 סוג:  בושם לנשים
 יצא לאור:  ספטמבר 2002
 יצרנית:  קוטי אינקורפרייטד
 סיסמת פרסום:  "Fresh-Sexy-Clean"
 תווים:  ע: נרולי • פריחת התפוז • אשכולית א: יסמין • ורד • טוברוז ב: מושק • אלגום • שורש אוריס •  וניל • ענבר
 עדיין ג'ניפר לופז ←
זוהר מאת ג'יילו (באנגלית: Glow by JLo) הוא בושם לנשים של הזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז, שהושק באמצעות חברת הקוסמטיקה והיופי הבין-לאומית קוטי אינקורפרייטד (אנ'). הוא נהגה בשנת 1998 כאשר לופז הכריזה על קו לייף סטייל שיכלול בשמים. בניגוד להנחות שהוא לא יצליח, הוא זכה להצלחה מסחרית בין-לאומית, והפך לאחד מהבשמים הנמכרים ביותר באמריקה. החברה Glow Industries הגישה תביעה נגד לופז וקוטי על מנת שלא להשתמש במונח "זוהר", אולם שופט דחה את בקשתם של אלה שייצגו אותה. יחד עם מוצרים מקו האופנה והלייף סטייל של לופז, הוא הכניס למעלה מ-300 מיליון דולרים עד 2004. לאחר מכן, זוהר הפך לקו בישום לנשים מהמצליחים ביותר שהיו.
על בסיס זוהר מאת ג'יילו הופצו מספר בשמים נלווים, כשהראשון הוא זוהר מיאמי, והאחרון הוא זוהר לוס אנג'לס. במאי 2012, היא הוציאה את הבושם השמונה-עשר שלה, זוהר מאת ג'יילו, שתואר כ"אבולוציה" של זוהר וסימן את יום השנה ה-10 שלה לעבודה עם קוטי אינקורפרייטד. מאז זוהר, לופז זכתה להצלחה רבה בתחום הבישום כמו גם השפיעה על ידוענים אחרים, שכלל בין היתר את האלי ברי, ביונסה, ליידי גאגא ומדונה.
קונספט וריח

ב-2 באפריל 1998, הוכרז במהלך מסיבת עיתונאים שלופז תשיק קו בגדים, בשם ג'יי.לו מאת ג'ניפר לופז מאת ג'ניפר לופז, בעת עונת החגים. הקו, שכלל בסופו של דבר גם קולקציית משקפיים, בגדי ים, אביזרים ובשמים, נתמך על ידי קבוצת השקעות בראשות אנדי הילפיגר ולארי סטמרמן. על הבושם, לופז אמרה: "רציתי שזוהר יהיה רענן ונקי, אבל עדיין סקסי וחושני – משהו שמרגיש כאילו יצאת עכשיו מהמקלחת ואת האדם הסקסי ביותר בעולם". זוהר מאת ג'יילו מכיל תווים של: תפוז, אשכולית, יסמין, שורש אוריס, אירוסים, וניל ומושק. לופז אמרה שהבושם נוצר כדי להתאים למה שהיא תרצה ללבוש בעצמה. הבושם הוא שילוב של הריחות האהובים על לופז. הבושם ארוז בבקבוק לבן שקוף, עם קווים מפותלים במטרה להיראות כמו גוף של אישה. הלוגו "ג'יי.לו" של לופז כתוב באבני חן על הבקבוק. הוא מגיע עם שרשרת בחינם בהשראת הסגנון של לופז.
הוצאה והשפעה

הבושם נמכר בחנויות וברשתות קניות יומיומיות כמו Macy's (אנ') ורשתות הפארם השונות ברחבי העולם. לצד הבושם עצמו הופץ מיני-אלבום במהדורה מוגבלת, הכולל את גרסת ה-"Everbot's Showtime Edit" של "Jenny from the Block" ואת גרסת ה-"Alt. Main New Hook" של "The One".
יציאתו של זוהר מאת ג'יילו הייתה בין-לאומית, והפכה אותו לשני בגודלו בשוק האמריקאי. ב-2004 קו האופנה של לופז ג'יי.לו מאת ג'ניפר לופז וסוויטפייס, והבשמים זוהר מאת ג'יילו ועדיין ג'ניפר לופז הכניסו יותר מ-300 מיליון דולרים בסך הכול, מה שהפך אותה לאדם התשע-עשרה העשיר ביותר מתחת לגיל 40, לפי מגזין Fortune. יציאתו של זוהר מאת ג'יילו "הניבה גל של בשמים חדשים של ידוענים". ביחד עם הבשמים שלה זוהר מאת ג'יילו ועדיין ג'ניפר לופז, הבושם הכניס למעלה מ-100 מיליון דולרים במהלך שנת 2005 בלבד. ג'ולי נאוטון ופיט בורן מ-WWD ציינו כי בנרד ביטז, מנכ"ל קוטי, אמר כי עם זוהר מאת ג'יילו, לופז התחילה את הטרנד של בשמים שהופצו על ידי ידוענים, וכתבה: "ביטז הופך לפרויקט המצליח ביותר שלה". היא זכתה לתמיכה מידוענים ברחבי העולם. ביטז הצהיר כי הוא מאמין שלופז יכולה להחזיק מעמד זמן רב יותר מאליזבת טיילור והבושם שלה, יהלומים לבנים (אנ').
תביעה משפטית

בשנת 2002 הגישה החברה Glow Industries תביעה נגד לופז וקוטי. בבקשה מלופז והחברה שלה להפסיק להשתמש בשם "זוהר", כיוון שהוא עלול לגרום לבלבול. שופט דחה את הבקשה; כיוון ש-Glow Industries לא הוכיחה כיצד יתרחש בלבול צרכני, או אפילו סבירות לכך. נציגתה של לופז וקוטי, ליסה פירסון, טענו שלשני המוצרים הנפרדים יש אריזות שונות לחלוטין ואפילו לא יימכרו בחנויות דומות.
מוצרים

להלן רשימת המוצרים שיצאו במסגרת הפצתו של הבושם:
תרסיס או דה טואלט 1.7 oz ‏/ 100 מ"ל
תרסיס או דה טואלט 1.7 oz‏ / 50 מ"ל
תרסיס או דה טואלט 1.7 oz‏ / 30 מ"ל
קרם גוף 6.7 oz ‏/ 200 מ"ל
ג'ל רחצה 6.7 oz ‏/ 200 מ"ל