stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דני פפן
קורות חייו

פפן נולד בשִׁיטְנֵה, לוּאַר-אַ-שֶׁר (Chitenay, Loir-et-Cher) שבצרפת. הוא למד בבית הספר הישועי במקום מגוריו, וב־1661 החל בלימודי רפואה באוניברסיטת אנז'ה (אנ'), וסיים אותם ב־1669. ב־1673, במהלך עבודתו עם כריסטיאן הויגנס וגוטפריד לייבניץ בפריז, החל להתעניין בניצול תופעת התת-לחץ להנעת מכונות.
פפן נסע לראשונה ללונדון ב־1675. הוא עבד עם רוברט בויל מ־1676 עד 1679, ופרסם סיכום של מחקריו בתוך חיבורו של בויל: "Continuation of New Experiments"‏, 1680. בתקופת שהותו בלונדון המציא פפן דוד למיצוי שומן מעצמות באמצעות קיטור (steam digester), מין סיר לחץ בעל שסתום ביטחון (אנ'), אותו הציג בפני חברי האגודה המלכותית ב־1679. ב־1687 קיבל משרה אקדמית בגרמניה ועזב את אנגליה.
פפן, שהיה הוגנוטי (פרוטסטנט צרפתי), עבר לגרמניה בשל רדיפת המלך לואי ה-14 את בני אמונתו הדתית, וקיבל משרת פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת מרבורג (אנ'), שם חי בחברת גולים הוגנוטים כמוהו.
ב־1689 הציע פפן להשתמש במשאבת מפוח לאספקת אוויר טרי ובלחץ הדרוש לפעמון צלילה. ג'ון סמיטון (אנ') עשה שימוש בהצעתו ב־1789.
ב־1690, במהלך שהותו במרבורג, הבחין פפן כי ניתן להפיק עבודה מכנית מן הלחץ האטמוספירי שפעל על "סיר המיצוי" שלו, ובעקבות כך בנה דגם של מנוע קיטור בוכנאי, הראשון מסוגו.
לואי פיגייה (אנ') מצטט בשלמותו בספרו המונומנטלי "נפלאות המדע" (Les Merveilles de la science, 1867-1891) את החיבור שפרסם פפן ב־1690 ב-Acta Eruditorum בלייפציג וכותרתו: "Nova methodus ad vires motrices validissimas levi pret" (בצרפתית: Nouvelle méthode pour obtenir à bas prix des forces considérables) – "שיטה חדשנית ליצירת כוחות גדולים בדרך זולה". המנוע שהגה פפן היה מורכב מצילינדר ניצב, שבתוכו נעה בוכנה המצוידת במוט בוכנה. תחילה הכניסו כמות מדודה של מים לתוך הצילינדר, ואז הניחו לבוכנה לרדת עד מפלס המים תוך כדי ניקוז האוויר הכלוא מתחתיה. אחר כך הבעירו אש מתחת לצילינדר והרתיחו את המים. הקיטור דחף מעלה את הבוכנה, וכשהיא הגיעה לקצה העליון של מהלכה, אחז תֶּפֶס במוט הבוכנה והיא נותרה במצב זה. קירור הצילינדר גרם להתעבות הקיטור ולהיווצרות תת-לחץ, והלחץ האטמוספירי הגדול יותר דחף את הבוכנה מטה. אל קצה מוט הבוכנה חובר מיתר שעבר דרך שתי גלגלות ולקצהו נקשרה משקולת. את העבודה ביצעה המכונה תוך כדי התעבות הקיטור, במהלך ירידת הבוכנה. פפן בנה דגם ניסיוני של המצאתו אך לא הוסיף ופיתח אותו על אף שכתב בחיבורו על הפוטנציאל הגלום בקיטור להנעת ספינות.
שובו לאנגליה

פפן שב ללונדון ב־24 בספטמבר 1707 עם אוניית קיטור ניסיונית שבנה במו ידיו, כשהוא מותיר את אשתו בקאסל, גרמניה, אך כיוון שלא היה לו רישיון מעבר, שברו והרסו בעלי המעבר את אונייתו. ולכן המצאתו לא פורסמה. אחדים מחיבוריו הוצגו בפני האגודה המלכותית בין השנים 1707 ו־1712 ללא ידיעתו ומבלי שיקבל גמול כספי, והדבר עורר בו כעס וטרוניה גדולים. העדות האחרונה על קורותיו של פפן מצויה במכתב מ-23 בינואר 1712, בעת שהיה מרושש, וככל הנראה הוא הלך לעולמו באותה שנה, ונקבר בקבר לא מסומן.
ראו גם

מנוע הקיטור של ניוקומן
תומאס סייוורי
הערות שוליים

↑  Excerpt from St Bride's Register Marriages Burrials.
↑  Hindle, Brooke; Lubar, Steven (1986). Engines of Change: The American Industrial Revolution 1790-1860. Washington, DC and London: Smithsonian Institution Press.
↑  Acta Eruditorum. Leipzig. 1689. p. 96.
↑  Anita McConnell, 'Papin, Denis (1647–1712?)', Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004. Accessed 29 April, 2006.
↑  Davis, R.H. (1955). Deep Diving and Submarine Operations. Tolworth, Surbiton, Surrey: Siebe Gorman & Company Ltd. p. 693.
↑  Acott, C. (1999). "A brief history of diving and decompression illness". South Pacific Underwater Medicine Society Journal, 29 (2). Archived from the original on 27 June 2008. Retrieved 17 March 2009.
↑  מ"טטרואיצה" עד "נורמנדיה", עתוננו, 1936, עמ' 6-7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266368105171  PLWABN: 9810659797405606  BIBSYS: 90518156  BNE: XX1389709  BnF: cb12087889k (data)  CiNii: DA02873249  GND: 118739220  ICCU: UBOV493731  ISNI: 0000 0001 1478 6743  LCCN: n84233860  NKC: nlk20010092740  NSK: 000803948  NTA: 07368399X  RERO: 02-A011316168  SUDOC: 029203368  VIAF: 100307263   WorldCat (עם VIAF): 100307263
מחוזות מזרח טימור

מבחינה מנהלית מזרח טימור מחולקת ל-13 מחוזות (Distritos) אשר מחולקים לנפות.
| מס' | שם | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה (2022) | שטח |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | לאוטם | לוספלוס | Lautém | 70,022 | 1,813 |
| 2 | באוקאו | באוקאו | Baucau | 134,878 | 1,506 |
| 3 | ויקקה | ויקקה | Viqueque | 80,176 | 1,877 |
| 4 | מנטוטו | מנטוטו | Manatuto | 50,859 | 1,782 |
| 5 | דילי | דילי | Dili | 324,738 | 367 |
| 6 | אילאו | אילאו | Aileu | 54,324 | 737 |
| 7 | מנופני | סמה | Manufahi | 60,665 | 1,323 |
| 8 | ליקיסה | ליקיסה | Liquiçá | 83,658 | 549 |
| 9 | ארמרה | גלנו | Ermera | 137,750 | 759 |
| 10 | איינרו | איינרו | Ainaro | 73,115 | 802 |
| 11 | בובונרו | מליאנה | Bobonaro | 106,639 | 1,374 |
| 12 | קובה-לימה | סואי | Covalima | 73,933 | 1,207 |
| 13 | אוקוסי-אומנו | פנטה מקאסאר | Oecussi-Ambeno | 60,685 | 817 |
סופיה דאלאס

סופיה צ'ו ניקלין דאלאס (באנגלית: Sophia Chew Nicklin Dallas;‏ 24 ביוני 1798 – 11 בינואר 1869) הייתה רעייתו של סגן נשיא ארצות הברית ג'ורג' דאלאס והגברת השנייה של ארצות הברית בשנים 1845–1849. היא הייתה בתם של פיליפ ניקלין, סוחר מפילדלפיה, ושל ג'וליאנה ניקלין, ונכדתו של בנג'מין צ'ו (אנ').
ג'ורג' וסופיה דאלאס נישאו ב-1816 ונולדו להם שמונה ילדים. דאלאס לא אהב את וושינגטון די. סי., ובמהלך כהונתו של בעלה כסגן הנשיא היא נשארה בעיקר בפילדלפיה וביקרה אותו לעיתים בוושינגטון.
הערות שוליים

↑  Stephen James Ferris - Mrs. Philip Nicklin
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr92016981  VIAF: 19541875   WorldCat (עם VIAF): 19541875
מחוזות ומדינות מיאנמר

מיאנמר מחולקת מנהלתית ל-7 מחוזות (tyne), 7 מדינות (pyi-ne) אשר מחולקים לנפות וטריטוריית איחוד אשר כוללת עיר בירה של המדינה. המחוזות מאוכלסים על ידי העם הבורמזי ובמדינות רוב האוכלוסייה מורכבת מהעמים האחרים. בנוסף, בשנת 2008 הוקמו 6 אזורים בעלי שלטון עצמאי המאוכלסות בעיקר על ידי בני מיעוטים שונים
מפת מחוזות ומדינות מיאנמר
| מס'> מדינות | שם> מדינות | בירה> מדינות | שם בשפת המקור> מדינות | אוכלוסייה  נכון לשנת 2019> מדינות | שטח בקמ"ר> מדינות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מדינת צ'ין | האקה | Chin State | 516,752 | 36,019 |
| 2 | מדינת קצ'ין | מייטקיינה | Kachin State | 1,881,362 | 89,041 |
| 3 | מדינת קאיה | לויקו | Kayah State | 320,216 | 11,731 |
| 4 | מדינת קאיין | פא-אן | Kayin State | 1,605,697 | 30,383 |
| 5 | מדינת מון | מולמיין | Mon State | 1,995,068 | 12,296 |
| 6 | מדינת ראקין | סיטווה | Rakhine State | 3,325,116 | 36,778 |
| 7 | מדינת שאן | טאונגיי | Shan State | 6,332,188 | 155,801 |
מחוזות
| 1 | מחוז אייברטי | פאטיין | Ayeyarwady | 6,272,913 | 35,031 |
| 2 | מחוז באגו | באגו | Bago | 4,934,428 | 39,404 |
| 3 | מחוז מגווי | מגווי | Magway | 3,937,278 | 44,820 |
| 4 | מחוז מנדליי | מנדליי | Mandalay | 6,477,740 | 37,945 |
| 5 | מחוז סאגאינג | מוניווה | Sagaing | 5,550,389 | 93,705 |
| 6 | מחוז טאנינטארי | טאוויי | Tanintharyi | 1,479,086 | 44,344 |
| 7 | מחוז יאנגון | יאנגון | Yangon | 7,203,832 | 10,276 |
טריטוריית איחוד
| 1 | נייפידאו | נייפידאו | Naypyidaw | 1,269,188 | 7,054 |
ניקולאי דוחוב

| --- | --- |

 לידה:  26 באוקטובר 1904 (יוליאני) ופריק, אוקראינה 
 פטירה:  1 במאי 1964 (בגיל 59) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  הנדסת מכונות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפוליטכנית של סנקט פטרבורג 
 מוסדות:  מפעל קירוב  מכון המחקר המדעי הכלל-רוסי לפיזיקה ניסויית 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין (1943)  מדליית הפטיש והמגל (29 באוקטובר 1949)  גיבור העמל הסוציאליסטי (29 באוקטובר 1949)  מדליית הפטיש והמגל (16 בספטמבר 1945)  עיטור לנין (16 בספטמבר 1945)  גיבור העמל הסוציאליסטי (4 בינואר 1954)  עיטור לנין (25 באוקטובר 1954)  מדליית הפטיש והמגל  פרס סטלין (1949)  פרס סטלין (1946)  פרס סטלין (1951)  עיטור לנין (15 באוגוסט 1944)  פרס סטלין (1953)  גיבור העמל הסוציאליסטי (16 בספטמבר 1945)  עיטור לנין (17 באפריל 1940)  פרס לנין (1960)  עיטור הכוכב האדום (15 ביוני 1942)  עיטור הדגל האדום של העמל (24 בינואר 1944)  עיטור סובורוב דרגה 2 (19 באפריל 1945)  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליה על גבורת העמל  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945 
 
ניקולאי דוחוב (ברוסית: Николай Леонидович Духов‏; 26 באוקטובר 1904 – 1 במאי 1964) מהנדס סובייטי, מראשי המפתחים של השריון והנשק הגרעיני הסובייטי. על פעילותו הוענקו לו פרס סטלין, פרס לנין, תואר גיבור העמל הסוציאליסטי שלוש פעמים ועיטורים רבים נוספים כולל עיטור לנין ארבע פעמים.
חייו

ניקולאי דוחוב נולד בכפר באזור פולטבה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחת חובש. דוחוב למד בבית הספר של הכפר ואחר כך בגימנסיה שסיים בשנת 1920. דוחוב עבד בעבודות שונות ובשנת 1925 בהיותו פעיל בקומסומול דוחוב קיבל היתר להתחיל ללמוד במכינה ללימודי הנדסה בחרקוב. עם סיום המכינה דוחוב עבר ללמוד הנדסת מכונות במכון הפוליטכני של לנינגרד וסיים אותו בשנת 1932.
חייו > פיתוח טנקים

לאחר קבלת הסמכת מהנדס ניקולאי דוחוב התחיל לעבוד במפעל קירוב בלנינגרד. תחילה הוא הועסק בפיתוח טרקטורים. החל משנת 1936 דוחוב הועבר לצוות פיתוח כלים משוריינים. הפרויקט ראשון שלו היה פיתוח שדרוג של טנק מדגם T-28. הפרויקט הסתיים בשנת 1938. באותה שנה דוחוב הציע פרויקט חדש, טנק KV-1, ובהמשך השתתף בפיתוח KV-2
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הוחלט להעביר תשתית לבניית טנקים לצ'ליאבינסק. ב-10 ביולי 1941 דוחוב נסע לאתר בניית מפעל חדש ומונה לסגן מתכנן כלים משוריינים ראשי ובשנת 1943 מונה למתכנן ראשי של המפעל. בהיותו בתפקיד זה דוחוב קידם תחילת ייצור סדרתי של טנקים במפעל החדש ופיתוח כלים משוריינים חדשים (בעיקר טנקים ותותחים ממונעים).
במקביל לעבודה במפעל, דוחוב עוד בהיותו בלנינגרד החל ללמד מהנדסים חדשים. עם העברתו לצ'ליאבינסק הוא המשיך בתחום זה ופעל להקמה בעיר מכון להכשרת מהנדסים חדשים.
חייו > פיתוח נשק גרעיני

בשנת 1948 דוחוב הועבר לנושא חדש – פיתוח נשק גרעיני. הוא מונה לסגן של יולי חריטון במרכז פיתוח שהוקם לצורך זה. בתפקיד זה דוחוב היה אחראי על פיתוח חלקים שונים של פצצה גרעינית סובייטית. הוא לקח חלק פעיל בניסויים ראשונים של נשק גרעיני סובייטי בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 של המאה ה-20.
בשנת 1954 דוחוב מונה למהנדס ראשי של משרד תכנון חדש. באחריות המשרד היה תכנון ופיתוח של חימוש לטילים סובייטים. במהלך עשור שדוחוב היה בראש המשרד פותחו מערכות חימוש רבות.
ז'אק דלור

ז'אק דלור (בצרפתית: Jacques Delors;‏ 20 ביולי 1925 – 27 בדצמבר 2023) היה כלכלן ופוליטיקאי צרפתי, הנשיא השמיני של הנציבות האירופית והראשון שכיהן בתפקיד זה שלוש כהונות רצופות (בין ינואר 1985 לדצמבר 1994).
ביוגרפיה

דלור נולד בפריז למשפחה שמוצאה בקורז, אקיטן החדשה. בשנות ה-40 של המאה ה-20 החל למלא שורה של משרות בתחום הבנקאות והתכנון ברמת המדינה בבנק צרפת, עד שנות ה-60. כחבר "קונפדרציית הפועלים הנוצרים בצרפת" השתתף דלור בתהליך החילון של הארגון ובהפיכתו ל"קונפדרציית העבודה הדמוקרטית הצרפתית". ב-1969 הוא הפך ליועץ לענייני רווחה של ראש הממשלה הגוליסט ז'אק שבאן-דלמאס, מהלך שהוצג במסגרת קירוב שבאן למרכז, ואשר משך לראשונה את תשומת הלב התקשורתית לדלור עצמו.
ב-1974 הצטרף דלור למפלגה הסוציאליסטית הצרפתית לצד נוצרים שמאלנים אחרים. הוא היה אחד החברים הבודדים במפלגה שהצהיר על היותו נוצרי, ובכך איתגר את המסורת החילונית ארוכת השנים של המפלגה. הוא שירת בפרלמנט האירופי בין השנים 1979–1981 והפך ליו"ר הוועדה לעניינים כלכליים ומוניטריים. תחת נשיא צרפת פרנסואה מיטראן שימש דלור כשר הכלכלה והכספים בשנים 1981–1983 וכשר הכלכלה, הכספים והתקציב בשנים 1983–1984. הוא דגל בהשהיית התוכניות החברתיות, קבלה ברורה של כלכלת השוק ובתיאום עם הסוציאל-דמוקרטיה האירופית. הוא עמד בקו החזית של חברות צרפת במערכת המטבע האירופית תוך מתן עדיפות ליציבות מוניטרית על פני סדרי העדיפויות השמאליים ביחס להוצאות. מיטראן פלירטט עם הרעיון של מינויו למשרת ראש הממשלה, אך מעולם לא ביצע את המינוי.
ביוגרפיה > נשיא הנציבות האירופית

בינואר 1985 התמנה דלור לנשיא הנציבות האירופית. במהלך כהונתו הוא פיקח על רפורמות תקציביות חשובות והניח את היסודות להנהגתו של שוק אחד (שוק אחד הוא סוג של גוש סחר המורכב מאזור סחר חופשי לסחורות עם מדיניות משותפת ביחס לרגולציה על מוצרים) בתוך הקהילה האירופית אשר נכנס לתוקפו ב-1 בינואר 1993.
בסתיו 1988 פנה דלור אל קונגרס האיגוד המקצועי הבריטי והבטיח כי הנציבות האירופית תהיה לכוח שידרוש מהממשלות להציג חקיקה התומכת בעובדים. ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר הגיבה בנאום מפורסם שנשאה בספטמבר 1988 ובו הצהירה כי "לא גלגלנו בחזרה בהצלחה את גבולות המדינה בבריטניה, רק כדי לראות אותם נכפים מחדש ברמה האירופית עם הסופר מדינה מבריסל". התפתחויות אלו היו בעלות חשיבות מפתח בפוליטיקה הפנימית בבריטניה, כאשר רק לפני שנות ה-80 המוקדמות גורמים רבים במפלגת הלייבור התנגדו לחברות הבריטית בנציבות האירופית ואילו השמרנים בראשות הרולד מקמילן (1957–1963) ואדוארד הית' (1970–1974) העדיפו להצטרף. לאחר 1988 היו השמרנים מפוצלים כאשר תאצ'ר ותומכיה התנגדו להגברת הפדרליזם האירופי.
ב-1 בנובמבר 1990, זמן קצר לפני הדחתה של תאצ'ר ממשרת ראש ממשלת בריטניה, שילם דלור את מחיר היורוסקפטיסיזם הבריטי; הצהובון הבריטי סאן הכריז "Up Yours Delors" (קפוץ לי דלור) בתגובה לניסיונותיו לכאורה של דלור לכפות פדרליזם אירופי על בריטניה.
ביוגרפיה > לאחר הנשיאות

לדלור עניין ארוך שנים בתחום החינוך. כיוזם החוק הצרפתי (FPC (la formation professionnelle continue מ-1971, חוק המחייב חברות להפריש חלק מהרווחים שלהן לטובת הזדמנויות חינוכיות עבור העובדים שלהן, עמד דלור בראש ועדת אונסק"ו לחינוך עבור המאה ה-21 בין 1993 ל-1996 אשר הדו"ח הסופי שלה פורסם תחת הכותרת Learning: the Treasure Within. לעבודה זו ממשיכה להיות השפעה משמעותית על השיח בנוגע ללמידה לכל החיים כשהיא יוצרת את הבסיס הרעיוני הן עבור the Canadian Composite Learning Index, הן עבור פרויקט European Lifelong Learning Indicators. ב-1994 חברים במפלגה הסוציאליסטית הצרפתית ניסו לשכנע את דלור להתמודד על משרת נשיא צרפת. סקרים הראו שיש לו סיכויים טובים מאוד להביס כל אחד מהמועמדים השמרנים המרכזיים: ראש הממשלה אדוארד בלאדור וראש עיריית פריז ז'אק שיראק. עם זאת, דלור סירב לרוץ, והמועמד שרץ לבסוף מטעם הסוציאליסטים, ליונל ז'וספן, הובס בבחירות לנשיאות על ידי שיראק.
ב-1996 ייסד דלור את צוות החשיבה Notre Europe שמרכזו בפריז ונשאר אחד מנשיאיו. הוא משמש כנשיא ה-Conseil de l'emploi, des revenus et de la cohésion sociale וחבר כבוד ב-Institut Aspen וב-Club of Rome. בנוסף חבר דלור ב-Club of Madrid, מוסד ללא כוונת רווח עצמאי המורכב מ-81 נשיאים וראשי ממשלה דמוקרטיים מ-57 מדינות. ב-15 בספטמבר 2010 תמך דלור ביוזמה החדשה Spinelli Group אשר הוקמה כדי לחזק את השואפים לפדרליזציה של האיחוד האירופי. תומכים אחרים ביוזמה הם דניאל כהן-בנדיט וגי ורהופשטאט. בשנים 1995–2000 שימש כנשיא המועצה המנהלית של College of Europe.
ב-1997 זכה דלור בפרס ארסמוס, פרס המוענק לאישים ומוסדות שתרמו תרומה משמעותית לתרבות או לחברה באירופה, וב-1998 זכה בפרס נשיא אופ"א על תרומתו לכדורגל באירופה. דלור הוא אביה של הפוליטיקאית הסוציאליסטית מרטין אוברי.
דלור נפטר בשנתו בביתו בפריז, ב-27 בדצמבר 2023, בגיל 98.
הערות שוליים

↑  הנשיא לשעבר של הנציבות האירופית ז'אק דלור הלך לעולמו בגיל 98, באתר ynet, 27 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296956905171  PLWABN: 9810533848805606  BIBSYS: 90603777  BNE: XX940120  BnF: cb11899417j (data)  CiNii: DA03030609  GND: 119099993  ISNI: 0000 0001 0915 1006  LCCN: n85315383  LNB: 000126341  NDL: 00620573  NKC: jn19990001708  NLA: 35034762  NLK: KAC2018O3018  NSK: 000685740  NTA: 072593504  RERO: 02-A003167493  SUDOC: 027996182  S2AuthorId: 69364392  Trove: 807210  VIAF: 73852319   WorldCat (עם VIAF): 73852319
עמיחי כהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1971 (בן 53 בערך)
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת ייל דוקטור במשפטים אוניברסיטת ייל  תואר שני במשפטים  האוניברסיטה העברית בירושלים תואר ראשון במשפטים
 תחומי מחקר:  משפט בינלאומי פומבי   היחס למשפט הישראלי   דיני הלחימה   משפט הביטחון הלאומי בישראל
 תפקידים בולטים:  מרצה בכיר בקריה האקדמית אונו   חוקר בתוכנית לביטחון לאומי ודמוקרטיה ע"ש אמנון ליפקין־שחק במכון הישראלי לדמוקרטיה
 
עמיחי כהן (נולד ב-1971) הוא פרופסור בפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו וחוקר בתוכנית לביטחון לאומי ודמוקרטיה ע"ש אמנון ליפקין־שחק במכון הישראלי לדמוקרטיה.
ביוגרפיה

כהן הוא בנם של פרופסור סטיוארט כהן, חוקר בתחום מדע המדינה ושל פרופסור טובה כהן חוקרת ספרות ההשכלה העברית וכתיבת נשים עברית.
בעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1998) ותואר שני (2001) ושלישי (2003) במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל.
בשנים 1998–2000 התמחות במשרד עורכי דין "יגאל ארנון ושות'" והוסמך כעורך דין. בשנת 2003 מונה למרצה בפקולטה למשפטים של הקריה האקדמית אונו, בשנת 2008 עלה לדרגת מרצה בכיר ובשנת 2013 מונה לפרופסור חבר ולדיקאן הפקולטה למשפטים. במקביל מונה בשנת 2010 לחוקר במכון הישראלי לדמוקרטיה. בשנים 2005–2007 היה העורך הראשי של "קריית המשפט" כתב העת המשפטי של הקריה האקדמית אונו. בשנת 2022 הצטרך הצטרף כהן למשרד עורכי דין "ברנע ג'פה לנדה" בתור יועץ מיוחד לענייני משפט בינלאומי.
אחיו הוא ד"ר צחי כהן, חוקר ומרצה לספרות, יהדות וחינוך בקריה האקדמית אונו ובמכללת הרצוג.
מחקרו

מחבר הספר"Israel‘s National Security Law" (בשיתוף עם סטיוארט כהן). גרסה מעובדת לעברית של הספר יצאה לאור ב־2014 בכותרת "יורים ושופטים: ביטחון ומשפט בישראל".
עבודותיו בנושא חקירת חשדות להפרת דיני הלחימה צוטטו בהרחבה בדו"ח ועדת טירקל וכן בדוח ועדת הבדיקה הבינלאומית של האו“ם שבדקה את מבצע צוק איתן.
מחקרו > נוהל שכן

עמיחי כהן וסטיוארט כהן, שחקרו את פסיקת בג"ץ בנושא נוהל שכן, כתבו כי פסק הדין של נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק בנושא זה מהווה "התערבות דרמטית של בית משפט בפעילות צבאית. למעשה, לא ידוע על שום מקרה אחר של בית משפט במדינה דמוקרטית הפוסל שיטת פעולה צבאית ספציפית". ביחס לרטוריקת פסק הדין של השופטת דורית ביניש, שלימים מונתה אף היא לנשיאת בית המשפט העליון, כתבו השניים כי היא "חושפת גם את עמדה העקרונית [של ביניש] ביחס להתערבות הראויה של בית המשפט העליון בעניינים צבאיים: התרבות הארגונית של הצבא אינה מסוגלת... להבחין הבחנות משפטיות דקות".
בג"צ נוהל שכן הוא ככל הנראה הדוגמה הקיצונית ביותר של מעורבות בית המשפט במערך הביטחון הלאומי של ישראל, שכן בפסיקה זו ביטל בית המשפט דרך פעולה צבאית בעת לחימה. הפסיקה היא עדות מובהקת לשינוי שהחל באמצע שנות התשעים, ושבמסגרתו גדל בהתמדה המרכיב המשפטי במערך הביטחון הלאומי של ישראל - הודות לחקיקה של הכנסת, לפסיקות בית המשפט, ובמידה פחותה יותר לחוות דעת של בתי דין בינלאומיים. יוצאת דופן לעניין זה היא מדיניות הגרעין של ישראל, שנותרה עדיין בתחומה הבלעדי של הרשות המבצעת. אך בכל שאר התחומים הקשורים לביטחון הלאומי איבדה הרשות המבצעת את האוטונומיה שהיתה לה, ומעתה היתה חשופה להשלכות של תהליך משפטיזציה הולך וגובר.
מחקרו > פסקת ההתגברות

כהן מתנגד ליישום פסקת ההתגברות בחוק יסוד כבוד האדם וחירותו ברוב רגיל:
אם הרוב הדרוש להתגברות על פסיקת בית המשפט יהיה רוב רגיל, או אפילו רוב של 61 חברי כנסת, פסקת ההתגברות תאיין את ההגנה שמעניקים חוקי היסוד.
ספריו

Amichai Cohen and Stuart Cohen, Israel's National Security Law: Political Dynamics and Historical Development, Routledge, 2012
עמיחי כהן וסטוארט כהן, יורים ושופטים: ביטחון ומשפט בישראל, הוצאת ידיעות אחרונות והקריה האקדמית אונו, 2014
עמיחי כהן, מלחמות הבג"ץ: המהפכה החוקתית ומהפכת הנגד, המכון הישראלי לדמוקרטיה וכנרת זמורה דביר, 2020
מאמרים ומחקרים נבחרים

סופו של נשף המסכות? בעקבות בג"ץ 794/17 זיאדה נ' מפקד כוחות צה"ל בגדה המערבית, מבזקי הארות פסיקה 73 (ינואר 2018) 5
דין עמונה כדין תל אביב? התפרקותה של פרדיגמת הכיבוש בשטחים: בעקבות בג"ץ 9949/08 חמאד נ' שר הביטחון והחוק להסדרת ההתיישבות ביהודה ושומרון, התשע"ז-2017, מבזקי הארות פסיקה 61, פברואר 2017, עמ' 6–19
עלות ללא תועלת במדיניות הריסת בתים (המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2016, ביחד עם טל מימרן)
הסדרת ההחלטה על נקיטת פעולות צבאיות (המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2019, ביחד עם לירון ליבמן)
פסקת ההתגברות: איזונים ובלמים של המוסדות הפוליטיים ומערכת המשפט (המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2018)
‏Non-Binding International Agreements: A Comparative Assessment, באתר אוניברסיטת שיקגו
ראיונות

אבישי גרינצייג, ‏פופוליסטית או פלורליסטית: פרופ' עמיחי כהן בראיון על המתח החוקתי בישראל, באתר גלובס, 4 באוקטובר 2020
נתי יפת, "בסוף, בית המשפט העליון הלך עם הימין בכל המהפכות המרכזיות שלו״, באתר זמן ישראל, 23 במאי 2019
מאמרי דעה

פסקת ההתגברות היא שלטון ללא גבולות, באתר הארץ, 17 באפריל 2018
עמיחי כהן, דעה // מי באמת רצה במהפכה חוקתית, באתר TheMarker‏, 6 בספטמבר 2020
עמיחי כהן, ‏דעה: משבר הקורונה - מופע של איש אחד | דעה, פרופ' עמיחי כהן, באתר גלובס, 18 במרץ 2020
עידית שפרן גיטלמן ועמיחי כהן‏, תנו לצה"ל לנצח? בינתיים משבר הקורונה מכרסם קשות במעמדו הציבורי, באתר וואלה, 2 באוקטובר 2020
הערות שוליים

↑  עמיחי כהן, באתר ברנע
↑  דברים ברוח דומה כתבו גם מרדכי קרמניצר וגיא לוריא. ראו: הנ"ל, 'על הרוח העצמאית של השופטים בישראל', ספר דורית ביניש, קרן אזולאי, איתי בר-סימן-טוב, אהרן ברק ושחר ליפשיץ (עורכים), הוצאת אוניברסיטת בר-אילן -פרסומי הפקולטה למשפטים ונבו 2018, עמ' 147
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313861405171  BIBSYS: 12069022  BnF: cb16691431h (data)  GND: 1014806283  ISNI: 0000 0003 7007 9503  LCCN: n2011011541  RERO: 02-A019076210  SUDOC: 171551389  VIAF: 181304385   WorldCat (עם VIAF): 181304385
המדינות והטריטוריות הפדרליות של מלזיה

מלזיה היא פדרציה המורכבת מ-13 מדינות (Negeri) ו-3 טריטוריות פדרליות (Wilayah Persekutuan). המדינות והטריטוריות מחולקות מנהלית לנפות. חלק מהמדינות מוגדרות כממלכות או סולטנויות, ובראשן עומד שליט שתארו עובר בירושה.
מפת מחוזות ומדינות מלזיה
| מס'> ממוקמות בחצי האי המלאי | שם> ממוקמות בחצי האי המלאי | בירה> ממוקמות בחצי האי המלאי | שם בשפת המקור> ממוקמות בחצי האי המלאי | אוכלוסייה  נכון לשנת 2021> ממוקמות בחצי האי המלאי | שטח> ממוקמות בחצי האי המלאי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סולטנות ג'והור | ג'והור באהרו | Johor Darul Ta'zim | 3,794,000 | 19,166 |
| 2 | סולטנות קדה | אלור סטר | Kedah Darul Aman | 2,194,100 | 9,492 |
| 3 | סולטנות קלנטן | קוטה בהרו | Al-Wilayah Kelantan Darul Naim | 1,928,800 | 15,040 |
| 4 | סולטנות פהנג | קואנטן | Pahang Darul Makmur | 1,684,600 | 35,965 |
| 5 | סולטנות פרק | איפוה | Perak Darul Ridzuan | 2,508,900 | 21,146 |
| 6 | סולטנות סלנגור | שה אלם | Selangor Darul Ehsan | 6,555,400 | 7,951 |
| 7 | סולטנות טרנגנו | קואלה טרנגנו | Terengganu Darul Iman | 1,275,100 | 12,958 |
| 8 | ממלכת נגרי סמבילן | סרמבן | Negeri Sembilan Darul Khusus | 1,129,100 | 6,658 |
| 9 | ממלכת פרליס | קנגר | Perlis Indera Kayangan | 255,400 | 819 |
| 10 | מלאקה | מלאקה | Melaka | 937,500 | 1,712 |
| 11 | פננג | ג'ורג' טאון | Pulau Pinang | 1,774,400 | 1,049 |
| 12 | הטריטוריה הפדרלית פוטרג'איה | פוטרג'איה | Putrajaya | 116,100 | 49 |
| 13 | הטריטוריה הפדרלית קואלה לומפור | קואלה לומפור | Kuala Lumpur | 1,746,600 | 243 |
ממוקמות באי בורנאו
| 14 | סַבָּהּ | קוטה קינבאלו | Sabah | 3,833,000 | 73,631 |
| 15 | סראוואק | קוצ'ינג | Sarawak | 2,822,200 | 124,450 |
| 16 | הטריטוריה הפדרלית לבואן | בנדר לבואן | Labuan | 100,100 | 92 |
מחוזות לבנון

מחוזות לבנון (בערבית: محافظات لبنان) הם המחוזות האדמיניסטרטיביים המרכיבים את המדינה. לבנון מחולקת לתשעה מחוזות ראשיים או פריפריות לבנון (בערבית:  محافظة – מוחאפזה; תעתיק מדויק – מחאפט'ה), ואלה מחולקים ל-25 נפות (בערבית: قضاء – קדאא; תעתיק מדויק – קצ'אא').
מחוזות

| # | שם | בירה | שם בערבית | שטח בקמ"ר | אוכלוסייה   (נכון ל-2017) | מיקום   יחסי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מחוז עכאר | חלבא | عكار | 776 | 423,596 |  |
| 2 | מחוז צפון לבנון | טריפולי | الشمال | 1,205 | 790,951 |  |
| 3 | מחוז בעלבכ-אלהרמל | בעלבכ | بعلبك - الهرمل | 3,009 | 457,932 |  |
| 4 | מחוז ביירות | ביירות | بيروت | 18 | 433,249 |  |
| 5 | מחוז כסרוואן-ג'בייל | ג'וניה | كسروان - جبيل | 722 | 282,222 |  |
| 6 | מחוז הר הלבנון | בעבדא | جبل لبنان | 1,238 | 1,520,016 |  |
| 7 | מחוז אל-בקאע | זחלה | البقاع | 1,271 | 534,342 |  |
| 8 | מחוז דרום לבנון | צידון | الجنوب | 943 | 590,078 |  |
| 9 | מחוז א-נבטיה | א-נבטיה | النبطية | 1,058 | 383,839 |  |
1 2  המחוז נוצר ב-16 ביולי 2003, מושל מונה לראשונה ב-2014.
↑  נוצר ב-7 בספטמבר 2017, מושלת מונתה לראשונה ב-2020.
↑  המחוז נוצר על פי חוק ב-1975 תוך הפרדתו ממחוז דרום לבנון.
המילטון פיש הרביעי

המילטון פיש הרביעי או המילטון פיש הבן (באנגלית: Hamilton Fish IV‏; 3 ביוני 1926 – 23 ביולי 1996) היה פוליטיקאי רפובליקני אמריקאי שייצג חלקים מאזור עמק ההדסון בניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית במשך שלוש עשרה קדנציות מ-1969 עד 1995. פיש היה בן למשפחה הפוליטית הבולטת של פיש; סבו (המילטון פיש השני) ואביו (המילטון פיש השלישי), שניהם נקראים גם המילטון, ייצגו את האזור מ-1909 עד 1911 ו-1920 עד 1945, בהתאמה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פיש נולד ב-3 ביוני 1926 בוושינגטון הבירה, והיה בנם של גרייס צ'אפין והמילטון פיש השלישי (1888–1991). סביו היו המילטון פיש השני (1849–1936) ואלפרד צ'אפין, שהיו שניהם עורכי דין ופוליטיקאים. הוא היה נינו של המילטון פיש (1808–1893), וצאצא של לואיס מוריס וג'ון קין.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר קנט ב-1944 ובאוניברסיטת הרווארד ב-1949. הוא קיבל תואר LL. B. מבית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק בשנת 1957. הוא גם למד בבית הספר הרווארד קנדי. בזמן לימודיו בקולג', פיש היה חבר בעתודת הצי של ארצות הברית מ-1944 עד 1946.
ביוגרפיה > קריירה

מ-1951 עד 1953 שירת פיש בשירות החוץ של ארצות הברית והוצב כסגן הקונסול באירלנד. הוא עסק בעריכת דין באופן פרטי לפני בחירתו לבית הנבחרים, ובשנת 1961 שימש פיש כעורך דין בוועדת המשפט של מדינת ניו יורק