stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סום (נהר)
היסטוריה

השבטים הקלטיים שישבו לחופיו כינו אותו בשפתם בשם "השקט" - שם המתאים לעובדה שבדרך כלל זרימת מימיו שקטה למדי. הרומאים כינו אותו בשם "סאמארה" ומכאן השם "סום". ב-1066 צבאו של ויליאם הכובש שעלה על אנגליה התאסף בסן-ואלרי-סור-סום. ב-1346 צבאו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה צלח את הנהר, אך נסוג במאורעות שהגיעו לשיאם בקרב קרסי. צליחת הנהר הייתה מאורע חשוב גם בקרב אז'נקור (1415).
הקרב על הסום (1 ביולי - 18 בנובמבר 1916), שבו יצאו הבריטים למתקפה נגד הגרמנים, היה אחד הקרבות הגדולים של מלחמת העולם הראשונה. מתקפת האביב של הגרמנים ב-1918, שהחלה בסביבות סן-קנטן, נעצרה על ידי כוחות בריטיים ואוסטרליים בקרב שהתחולל ליד אמיין - מה שסימן את סוף המלחמה. עמק הסום נכבש על ידי הגרמנים במאי-יוני 1940 במלחמת העולם השנייה ושוחרר על ידי בעלות הברית באוגוסט 1944.
הערות שוליים

↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, Somme River, France, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557330805171  BnF: cb119623054 (data)  GND: 4055489-2  LCCN: sh89001856  NKC: ge605345  SUDOC: 027622118  VIAF: 5745148574359324430002   WorldCat (עם VIAF): 5745148574359324430002
Ruffle (תוכנה)

| --- | --- |


 מפתח:  מייק וולש קמייסטהקס ניית'ן אדמס קאלום תומסון רלב
 מערכת הפעלה:  לינוקס, macOS, Microsoft Windows 
 נכתבה בשפות:  Rust, TypeScript, ActionScript, JavaScript 
 סוג רישיון:  אפאצ'י 2.0, רישיון MIT 
 קוד מקור:  https://github.com/ruffle-rs/ruffle 
 https://boti.bot/SK8X3qjWF6__j
 
 https://ruffle.rs/#
 
Ruffle היא תוכנה שנוצרה כפתרון להפסקת פעילותה של Adobe Flash Player. מטרתה לאפשר למשתמשים לצפות ולהשתמש בתכני פלאש ישנים. התוכנה פותחה על ידי מייק וולש ואומצה על ידי אתרים מסוימים כדי להמשיך לתמוך בתכני פלאש ישנים.
מאפיינים

Ruffle כתוב בשפת התכנות Rust, וכולל לקוח שולחני ולקוח אינטרנט. מחברי אתרים יכולים לטעון את Ruffle באמצעות JavaScript או שמשתמשים יכולים להתקין תוסף דפדפן שעובד בכל אתר אינטרנט.
לקוח האינטרנט מסתמך על הידור של Rust ל-WebAssembly, מה שמאפשר לו לרוץ בתוך ארגז חול, שיפור משמעותי בהשוואה ל-Flash Player, שהיו לו מספר רב של בעיות אבטחה. שפת Rust עצמה מגנה מפני בעיות נפוצות של בטיחות זיכרון שמהן סבל Flash Player, כגון שימוש לאחר גלישה חופשית או מאגר.
לקוח שולחן העבודה משתמש בממשק שורת פקודה כדי לפתוח קובצי Swf, כאשר ממשק משתמש גרפי מלא מתוכנן לעתיד. הורדות זמינות עבור Windows, macOS ו-Linux.
החל מנובמבר 2023, Ruffle תומך בעיקר בתוכן Flash ישן יותר, המשתמש ב-ActionScript 1.0 ו-2.0, כאשר 95% מהשפה ו-75% מה-API יושמו. זה גם תומך חלקית ב-ActionScript 3.0 (התמיכה היא בערך 75% מהשפה ו-68% מה-API). Bleeping Computer דיווחה שכל משחקי ה-SWF שהם ניסו בפברואר 2021 "עבדו ללא רבב".
הערות שוליים

↑  Ruffle - Flash Emulator, chromewebstore.google.com
תויה מערבית

| תויה מערבית |
| --- | --- |
 עץ תויה מערבית
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מחטנאים
מחלקה:: מחטניים
סדרה:: מחטיים
משפחה:: ברושיים
סוג:: תויה
מין:: תויה מערבית
שם מדעי
 Thuja occidentalis ‏לינאוס, 1753
תחום תפוצה
 תחום התפוצה הטבעי של העץ בצפון-מזרח אמריקה הצפונית

קליפת גזע של תויה מערבית
ענף ועלים של תויה מערבית
אצטרובלים של תויה מערבית
אצטרובלים של תויה מערבית לאחר שחרור הזרעים
תויה מערבית (שם מדעי: Thuja occidentalis, באנגלית: Northern white-cedar) הוא מין עץ מחטני ירוק-עד השייך לסוג תויה (Thuja), במשפחת הברושיים הגדל טבעי בצפון-מזרח אמריקה הצפונית, אך גדל במקומות נוספים כצמח נוי. המין הוגדר לראשונה על ידי קארולוס ליניאוס בשנת 1753, והשם המדעי נותר עד ימינו.
תיאור

תויה מערבית היא עץ מחטני חד-ביתי (כלומר בעל אצטרובל זכרי ונקבי על אותו העץ), ובניגוד לקרובו ארז אדום מערבי הוא עץ קטן עד בינוני שגובהו מגיע ל-15 מטרים וקוטר גזע של 0.9 מטרים בגובה חזה, ובמקרים קיצוניים עד גובה 35 מטרים וקוטר של 1.8 מטרים. העץ צומח לאט מאוד. תוספת הגובה השנתית היא מקסימום של כ-20 סנטימטרים. צמרת העץ גדלה בצורה חרוטית כשהקצה צר ומעוגל והענפים מצביעים כלפי מעלה. צורתם של פרטים מעל 10 מטרים מעוותת לעיתים קרובות, ולעיתים קרובות הם נעקרים על ידי סערות. העץ מאריך חיים, כשפרטים אחדים יכולים לחיות מעל 800 שנים, כשהעץ העתיק ביותר שגילו אומת הוא מעל לאלף שנים.
מערכת השורשים תלויה בלחות בקרקע. בקרקע מנוקזת שולחים שתילים של העץ שורש שיפודי עמוק עם מעט שורשים צדדים, ובקרקע ספוגה במים שורש שיפודי קצר ומערכת מסועפת של שורשים צדדים. בעצים בוגרים מערכת השורשים היא רדודה ומסתעפת לרוחב. מכיוון שהעץ צומח על צוקים סלעיים בכל תחום התפוצה שלו, מערכת השורשים מותאמת היטב להשגת מים וחומרים מזינים מסדקים בסלעים.
קליפת הגזע בגוון אדום-חום או אפור כשהעץ מזדקן. עובייה בין 6 ל-9 מילימטרים, סיבית, ובה חריצים רדודים לאורך והיא מתקלפת בקלות ברצועות ארוכות דקות.
העלווה בצורת מניפה, כשהעלים דמויי הקשקשים בעלי ריח עז כאשר מועכים אותם. העלווה ירוקה-צהובה מלמעלה ולמטה. אורך עלה בודד בין מילימטר ל-4 מילימטרים ורוחבו בין למילימטר לשניים, כשבעלים הרוחביים שבסמוך לקצות הענפים יש בלוטות בולטות. ענפים מעץ שנפל מסוגלים להצמיח שורשים.
העץ פורה כבר מגיל שש שנים, הפרחים הזכריים והנקביים צומחים על ענפים נפרדים בין אמצע אפריל לתחילת מאי. הם קטנים, בקצה הענף בצורת אצטרובלים. הפרחים הזכריים הם צהבהבים וצומחים מענפים בסמוך לבסיס הנצרים. כשהאבקה מופצת משלהי אפריל עד שלהי יוני. האצטרובלים הנקביים דקים באורך בין 8 ל-13 מילימטרים ורוחב בין 4 ל-5 מילימטרים, ובהם 8 קשקשים דקים חופפים. צבעם ירוק עד ירוק-צהוב, והם מבשילים לגוון חום בסתיו, כשלושה חודשים לאחר ההאבקה, ונפתחים כשהם מבשילים על מנת לשחרר את הזרעים בחודש ספטמבר. יצור זרעים בכמויות גדולות מתחיל כאשר העצים הם כבני 30, ומגיע לשיאו כשהעץ בן 75 שנים. הזרעים בגוון חום-אדמדם באורך 6 מילימטרים ורוחב מילימטר אחד, כשאליהם צמודה כנף צרה ברוחב כפול מרוחב הגוף משני צדי הזרע. בקילוגרם אחד יש 763,000 זרעים. מרבית הזרעים מופצים ברוח ומגיעים למרחק שבין 45 ל-60 מטרים מהעץ.
תפוצה ובתי גידול

תחום התפוצה הטבעי של תויה מערבית הוא בחלק הדרומי של מזרח קנדה והחלק הצמוד של צפון ארצות הברית. הוא משתרע מדרום-מזרח מניטובה מזרחה ברחבי אזור הימות הגדולות ואל אונטריו, קוויבק, ניו יורק, ורמונט, ניו המפשייר, מיין, אי הנסיך אדוארד, ניו ברונזוויק ונובה סקוטיה. יש אוכלוסיות מבודדות במניטובה המערבית ודרומה במסצ'וסטס, קונטיקט, אוהיו ואילינוי ובהרי האפלצ'ים של קנטקי, טנסי, קרוליינה הצפונית, פנסילבניה, מרילנד, וירג'יניה ווירג'יניה המערבית. בקנדה מגיע תחום התפוצה שלה לקו העצים הארקטי ולקצה הדרומי של מפרץ הדסון. העץ גדל בעיקר במקומות עם קיצים קרירים יותר, עם טמפרטורה ממוצעת שבין 16°C ל-22°C ביולי, ועונת גידול קצרה, בין 90 ל-180 יום.
תויה מערבית גדלה באופן טבעי ביערות לחים, והיא נמצאת במספרים גדולים במיוחד בביצות בהן עצים גדולים שגדלים מהר יותר אינם יכולים להתחרות בה בהצלחה. היא גדלה גם באתרים אחרים שבהם יש תחרות מופחתת עם עצים, כמו צוקים. אף על פי שהיא אינה מוגדרת בסכנת הכחדה, מאוימות אוכלוסיות תויה מערבית באזורים רבים על ידי מספר רב של איילים. איילים נמשכים לעלווה הירוקה של העץ ירוק-העד כמזון חורפי אטרקטיבי במיוחד, ומפשיטים את העצים במהירות.
טקסונומיה ושמות העץ

השם המדעי של העץ הוא Thuja occidentalis, כשהעץ הוא אחד משני המינים השייכים לסוג תויה (Thuja) הגדלים באמריקה הצפונית, המין השני הוא ארז אדום מערבי (Thuja plicata). השם של המין - אוקסידנטליס (occidentalis), "מערבי" בלטינית ניתן על ידי קארולוס ליניאוס ב-1753, לציון העובדה שהעץ גדל בחצי הכדור המערבי.
באנגלית יש לעץ כמה שמות: "ארז לבן צפוני" (northern white-cedar), "ארז לבן מזרחי" (eastern white-cedar), "ארז לבן" (white cedar), "ארז ביצות" (swamp cedar), "ארז לבן מזויף" (false white cedar), "עץ החיים" (arborvitae), "עץ החיים האמריקאי" (American arborvitae) ו"עץ החיים המזרחי" (eastern arborvitae). השימוש החוזר בשם ארז מטעה, כיוון שהעץ הוא מין של ברוש ולא של ארז. את הכינוי "עץ החיים" (מלטינית arborvitae), העניק לעץ מגלה הארצות הצרפתי ז'אק קרטייה לאחר שלמד מהילידים האינדיאנים שאפשר להשתמש בעלווה של העץ כדי לטפל בצפדינה. המוהל של העץ מכיל כמות גדולה של ויטמין C. זה גם מקור שמו של העץ בגרמנית (Abendländischer Lebensbaum).
עצים בולטים

קוטרו של העץ הגדול ביותר שעדיין חי 175 סנטימטרים, גובהו 34 מטרים ורוחב הצמרת 13 מטרים. העץ גדל באי סאות מניטו (South Manitou Island) במחוז לילאנאו (Leelanau) במישיגן. העץ העתיק ביותר שעדיין חי תוארך באמצעות טבעות עצים לשנת 952, כלומר העץ הוא בן כ־918 שנים.
שימושים > שימושים היסטוריים

תויה מערבית היא עץ בעל שימושים חשובים בתרבות המסורתית של שבטי האוג'יבווה. העץ מכונה בשם Nookomis Giizhik ("סבתא ארז"), והוא נושא לאגדות מקודשות ונחשב למתנה לאנושות בגלל שלל השימושים בו, בהם מלאכת יד, בנייה ורפואה. זהו אחד מארבעת הצמחים של גלגל התרופות של האוג'יבווה. קיימים דיווחים שהאוג'יבוה הכינו מרק מהקליפה הפנימית של ענפים רכים. אחרים השתמשו בזרדים כדי להכין תה כדי להקל על עצירות וכאב ראש. עלווה של תויה מערבית עשירה בוויטמין C ונטען כי היא ריפאה את הצפדינה של ז'אק קרטייה וחבורתו בחורף 1535–1536. בשל נוכחות התרכובת הנוירוטוקסינית תוג'ון, הוא יכול להזיק אם משתמשים בו לתקופות ממושכות או בזמן ההיריון.
במאה ה-19, תמצית תויה מערבית הייתה בשימוש נפוץ כתוספת או משחה המיושמת חיצונית לטיפול ביבלות, גזזת ופטרת הפה. נטען כי הזרקת תמצית לשלפוחיות הרפס גורם להן להיעלם.
שימושים > שימושים מודרניים

תויה מערבית משמשת באופן מסחרי להקמת גדרות ועמודים, עץ גולמי, מוטות, רעפים ובניית בקתות מגזעי עץ. תויה מערבית היא סוג העץ המועדף לאלמנטים מבניים, כמו צלעות סירות קאנו.
השמן האתרי בצמח משמש לחומרי ניקיון, חומרי חיטוי, תכשירי שיער, קוטלי חרקים, משחות להקלת כאבים, תרסיסים לריח, וסבונים רכים.
שימושים > עץ נוי

כמו קרובו ארז אדום מערבי (Thuja plicata), ומינים רבים אחרים של מחטניים, נוהגים לגדל את התויה המערבית כצמח נוי, כשובר רוח וכגדר חיה בגנים ובפארקים ברחבי העולם. פותחו מעל ל-300 זנים העץ זמין במגוון צורות גדלים וצבעים.
הזנים הבאים זכו בפרס מצטיין הגן (Award of Garden Merit) של החברה המלכותית להורטיקולטורה (Royal Horticultural Society):
Danica
Holmstrup
Rheingold
Smaragd
מחלות ומזיקים

בין מיני הפטריות הטפילות הגורמת לנזק משמעותי לעץ: Phomopsis juniperovora (באנגלית blight of juniper) פוגעת בעלווה ובנצרים בתנאי לחות. הפטרייה מהסוג Phacidium (באנגלית snow-blight) גורמת נזקים במשתלות בקוויבק. פטריות אחרות דוגמת Poria subacida (גורמת למחלה הקרויה white stringy butt rot), Tyromyces balsameus (מחלת balsam butt rot) ו-Phaeolus schweinitzii (באנגלית Velvet-top fungus), תוקפות עצים פגועים או זקנים.
בין החרקים המזיקים נמלים מהסוג קמפונית (המינים C. pennsylvanicus ו-C. ferrugineus) מחלישות את יציבות העצים ומגדילות את הסיכוי שישבר ברוח. זחלים של העשים מהמינים Argyresthia thuiella ו-Coleotechnites thujaella אוכלים את העלווה של העץ. חרקים נוספים הפוגעים בעיקר בעצי נוי כוללים את המין Thyridopteryx ephemeraeformis (באנגלית Evergreen bagworm) ממשפחת הססתיקיים ואת Oligonychus ununguis (באנגלית Spruce spider mite).
בין היונקים המזיקים לעץ כלולים אייל פרדי לבן-זנב המלחכך את העלווה, וכמוהו מזיקים ארנבת השלג, סמרן מקריס וסנאי אדום.
בין הגורמים שאינם ביולוגים הנזקים הגדולים לאורן חד-מחטי ביותר נגרמים בצורת בחורף, מהצפות (טבעיות או כתוצאה מדרכים או צינורות גז ונפט) ושרפות. תויה מערבית רגישה מאוד לשריפות משום שקליפת הגזע דקה ותכולת השמן האתרי הגבוהה בעץ. השורשים הרדודים שלה נפגעים בקלות אפילו משריפה בגובה פני הקרקע. עצים עתיקים או שנרקבו בחלקם פגיעים לעקירה ברוחות חזקות.
ביאורים

↑  באנגלית Diameter at breast height או בראשי תיבות DBH שהיא שיטה מקובלת למדידת קוטר גזע בגובה חזה אדם מעל לקרקע, בדרך כלל 1.3 או 1.4 מטרים מעל לקרקע
הערות שוליים

↑  תויה מערבית באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4 5  Gymnosperm Database
1 2 3 4 5 6 7
Thuja occidentalis L. from Southern Research Station, United States Department of Agriculture
1 2  "USDA/NRCS Plant Guide: Northern White Cedar, Thuja occidentalis L." (PDF). United States Department of Agriculture.
↑  Thuja occidentalis 'Danica'
↑  Thuja occidentalis 'Holmstrup'
↑  Thuja occidentalis 'Rheingold'
↑  Thuja occidentalis 'Smaragd'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536582405171 
ויגוום של שבט האוג'יבווה, 1857
שארל הראשון, דוכס בורגונדיה

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1433 דיז'ון, צרפת 
 נהרג:  5 בינואר 1477 (בגיל 43) נאנסי, דוכסות לורן 
 מדינה:  ממלכת צרפת 
 מקום קבורה:  כנסיית גבירתנו 
 בן או בת זוג:  Catherine of France, Countess of Charolais (1440–?) איזבל מבורבון (30 באוקטובר 1454–?) מרגרט מבורגונדיה (3 ביולי 1468–?) 
 פרסים והוקרה
 אביר במסדר גיזת הזהב 
 
 חתימה:   
 
דיוקן של שארל הראשון "הנמהר" מאת פטר פאול רובנס
קברו של שארל הראשון בכנסיית גבירתנו בברוז'
שארל הראשון "הנמהר" (בצרפתית: Charles le Téméraire; ‏10 בנובמבר 1433 - 5 בינואר 1477) היה דוכס בורגונדיה מ-1467 עד מותו.
ביוגרפיה

שארל נולד ב-10 בנובמבר 1433, לפיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה ולאיזבל מפורטוגל. שארל התחנך בחצר הדוכסות, הצטיין בלימודיו אך אהב בעיקר תרגילי מלחמה. ב-19 במאי 1440 השיא אותו אביו לקתרין, בתו של שארל השביעי, מלך צרפת, שנפטרה ב-1446. ב-30 באוקטובר 1454 נישא לאיזבל מבית בורבון שילדה לו את מארי מבורגונדיה. איזבל מבורבון נפטרה ב-1465, וב-3 ביולי 1468 הוא נשא לאישה את מרגרט מיורק. ב-1465 מסר אביו לידיו את ניהול ענייני דוכסות בורגונדיה. בשנת 1467 נפטר אביו ושארל ירש את הדוכסות.
מטרתו של שארל הייתה ליצור ממלכה עצמאית שתשתרע בין צרפת לבין גרמניה. למטרה זו תכנן לספח את דוכסות לורן שחצצה בין נחלותיו בצרפת לבין אלה שבארצות השפלה. לשם הגשמת תוכניותיו הטיל מסים כבדים על נתיניו והקים צבא שהיה הגדול ביותר באירופה של תקופתו. ב-1466 פרץ מרד נגד שארל בערים לייז' ודינאן (כיום בדרום מזרח בלגיה). מרד זה דוכא עד מהרה באכזריות נוראה. ב-1468 אילץ שארל את לואי האחד עשר, מלך צרפת להכיר בריבונותו על ערי הנהר סום שבצפון צרפת, ובהן אמיין ואבוויל, אחרי שהחזיק בו כאסיר במבצר העיר פרון. אך ב-1469 האשים המלך את שארל בבגידה, וב-1471 חזר ותפס ערים אחדות לאורך הנהר סום. בתגובה, שארל פלש עם צבאו לצרפת ועשה טבח באוכלוסייה, אך התקפתו על העיר בובֶה נכשלה והוא נסוג כלעומת שבא.
ב-1474 הוצא להורג בתלייה פטר פון האגנבאך, שנתמנה על ידי שארל למושל חבל אלזס (שמצפון לשווייץ), לאחר שעורר את זעמה של האוכלוסייה בהתנהגותו האלימה. הקונפדרציה השווייצרית הישנה שחששה לביטחונה, וקיבלה עידוד בצורת זהב מלואי האחד עשר, תמכה בערים החופשיות של חבל אלזס במאבקן נגד שארל. רנה השני, דוכס לורן, שחשש מסיפוח נחלתו לבורגונדיה, הצטרף גם הוא לאויביו. שארל ניסה ללא הצלחה לגייס את אדוארד הרביעי, מלך אנגליה כנגד לואי האחד עשר. ב-30 בנובמבר 1475 כבש שארל את העיר נאנסי, בירת דוכסות לורן. אך במרץ 1476 נחל מפלה מידי השווייצרים ואיבד שלל רב במערכה. הוא הקים מחדש צבא של 30,000 איש, אך ביוני של אותה שנה נוצח שוב בידי השווייצרים, שנעזרו בכוחותיו של רנה השני דוכס לורן. ב-6 באוקטובר 1476 נפלה נאנסי ורנה השני נכנס לעיר הבירה. שארל עשה מאמץ אחרון לכבוש את נאנסי בקרב על נאנסי, אך ב-5 בינואר 1477 נהרג ליד חומות העיר. בכך הגיעה לקיצה דוכסות בורגונדיה, שהתקיימה 589 שנה.
לקריאה נוספת

Putnam, Ruth (1908). Charles the Bold : last Duke of Burgundy, 1433-1477. New York: G.P.Putnam's Sons
Vaughan, Richard (1973). Charles the Bold: The last Valois Duke of Burgundy, London: Longman Group
זהרנוניים

| זהרנוניים |
| --- | --- |
 Polymetme corythaeola
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: סטומיי תהומות
משפחה:: זהרנוניים
שם מדעי
 Phosichthyidae ‏וייצמן, 1974

זְהַרְנוּנִיִּים (שם מדעי: Phosichthyidae) היא משפחת מקריני סנפיר מהסדרה סטומיי תהומות החיים במצולות האוקיינוסים השונים.
מאפיינים

הזהרנוניים הם דגים קטנים מאוד באורך של 4 עד 10 סנטימטרים, והם בעלי איברים המפיצים אור באמצעות נהורנות ביולוגית המצויה לאורך גופם. הם חיים בעומק ומחפשים חסרי חוליות ימיים למאכל ובעיקר קרילאים. למרות ממדיהם הקטנים הם מצויים בקבוצות גדולות ביותר, ככל הנראה קבוצות החולייתנים הנפוצות ביותר בעולם, לאחר קרוביהם מהמשפחה גונוסטומטיים.
דגים אלו מצויים בכל האוקיינוסים והימים, לרבות הים התיכון, אך נפוצים בעיקר באזורים בהם מתקבצים נחילי קרילאים בקבוצות גדולות למשל סביב זרם הומבולדט שלחופי מערב האוקיינוס השקט.
סוגים

Ichthyococcus
סוג ומין יחיד Phosichthys argenteus
סוג ומין יחיד Pollichthys mauli
Polymetme
זְהַרְנוּן (Vinciguerria)
Woodsia
Yarrella
פ.ג.ט. בורגארד

| --- | --- |

צילום משנות מלחמת האזרחים, מאת מתיו ברדי
 לידה:  28 במאי 1818 מחוז סנט ברנרד, לואיזיאנה, ארצות הברית 
 פטירה:  20 בפברואר 1893 (בגיל 74) ניו אורלינס, לואיזיאנה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Metairie Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית  צבא הקונפדרציה
 תקופת הפעילות:  1838–1861   1861 – 1865
 דרגה:   מייג'ור  גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד ארמייה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת ארצות הברית–מקסיקו  מלחמת האזרחים האמריקנית
 תפקידים אזרחיים
 נשיא חברת הרכבות של ניו אורלינס וקרולטון
 
פייר גוסטב טוטאן דה בורגארד (באנגלית: Pierre Gustave Toutant Beauregard;‏ 28 במאי 1818 – 20 בפברואר 1893) היה גנרל בצבא קונפדרציית המדינות של אמריקה, שפרשו מן האיחוד בעת מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא היה גם סופר, עובד ציבור, פוליטיקאי וממציא.
בורגארד היה הגנרל הדרומי הבולט הראשון. הוא פיקד על ההתנגשות הראשונה במלחמה, בפורט סאמטר, ב-12 באפריל 1861 - שם הוכנע המבצר, שהוחזק על ידי כוחות הצפון, בידי צבא הדרום שצר עליו. שלושה חודשים מאוחר יותר פיקד בורגארד על צבא הדרום שניצח בקרב בול ראן הראשון, ליד מנאסאס, וירג'יניה.
בורגארד פיקד גם על צבאות בזירה המערבית. הוא היה סגנו של אלברט סידני ג'ונסטון בקרב שילה, ופיקד על צבא הדרום שהיה נצור בקורינת', מיסיסיפי (בורגארד הטעה את צבא הצפון, והצליח למלט את כל החיילים מתוך העיר ללא פגע). הישגו הגדול ביותר היה הצלת העיר פיטרסבורג, וירג'יניה, ב-1864, כאשר צבא הצפון, בפיקוד יוליסס גרנט, שהיה עדיף בהרבה בכוח אדם ובציוד, ניסה לכבשה ולנתק כך את בירת הדרום, ריצ'מונד. עם זאת, השפעתו של בורגארד על האסטרטגיה של מדינות הדרום נפגמה בשל יחסיו המקצועיים הגרועים עם נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס, ועם פקידים וקצינים בכירים בדרום.
תחילת הדרך

בורגארד נולד בחוות מטעים, הסמוכה לניו אורלינס, בן למשפחה צרפתית קריאולית. הוא למד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, ווסט פוינט, וסיים ב-1838 כבוגר מצטיין. הוא הצטיין הן בארטילריה והן כמהנדס צבאי. במלחמת ארצות הברית–מקסיקו, 1846, שירת בורגארד כמהנדס, תחת פיקודו של גנרל וינפילד סקוט. הוא הועלה לדרגת קפטן במינוי שדה, לאור הישגיו בקרבות, והועלה שוב לדרגת מייג'ור בהמשך המלחמה, לאחר שגם נפצע בקרבות בכתף ובירך.
בורגארד נישא ב-1841 למארי לורה וילר, ממשפחת בעלי מטעים בדרום. לזוג נולדו שלושה ילדים. מארי נפטרה ב-1850; עשר שנים לאחר מכן נישא בורגארד בשנית לקרולין דסלונד, גם היא מרקע דומה. בורגארד עסק מעט בפוליטיקה מקומית, והפסיד בשיעור זעום בבחירות לראשות עיריית ניו אורלינס ב-1858. הוא היה המהנדס הראשי בעיר, ועסק בתכנון מערכת הניקוז של ניו אורלינס, ובבניית בית המכס בעיר. לאחר מכן חזר לווסט פוינט, שם התקדם עד לתפקיד מפקד האקדמיה. בורגארד נכנס לתפקידו בינואר 1861, אך פרש ממנו לאחר חמישה ימים בלבד, כאשר פרשה לואיזיאנה מארצות הברית.
מלחמת האזרחים

בורגארד הצטרף לצבא הקונפדרציה כבריגדיר גנרל במרץ 1861, וב-21 ביולי הועלה לדרגת גנרל, החמישי משמונה בעלי דרגה זו בצבא הדרום. הוא המליץ להציב כוחות צבא חזקים בניו אורלינס, בשל חשיבותה האסטרטגית הנובעת מהיותה בפתח נהר המיסיסיפי, ואולם המלצתו נדחתה על ידי נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס. מכאן החל החיכוך בין השניים, חיכוך שהלך והעצים עם השנים.
תפקידו הראשון היה פיקוד על הכוחות בצ'ארלסטון, ממנה פיקד על היריות הראשונות במלחמה, שנורו על פורט סאמטר, שהוחזק בידי צבא הצפון. איש לא נהרג בירי זה. בורגארד וגנרל ג'וזף א' ג'ונסטון מווירג'יניה הובילו את צבא הקונפדרציה לניצחון בקרב הגדול הראשון במלחמה, קרב בול ראן הראשון, בו ניצחו את מייג'ור גנרל אירווין מקדוואל, מפקד צבא הצפון, שהיה בן כיתתו של בורגארד בווסט פוינט. במהלך הקרב השתמש בורגארד בתותחי דמה כדי להטעות את האויב, טכניקה שהפעיל גם בהמשך המלחמה.
לאחר הקרב המליץ בורגארד לעבור לשימוש בדגל הקרב של הקונפדרציה, כדי למנוע בלבול: בעת הקרב העריכו המפקדים הבכירים היכן נמצאים כוחותיהם לפי הדגלים שהניפו, והסתבר שהדגל של חיילי הקונפדרציה דומה מדי לדגל של צבא הצפון. יחד עם ג'ונסטון עסק ביצירת הדגל החדש והכנסתו לשימוש, וכך נוצר אחד הסמלים הפופולריים ביותר של הקונפדרציה.
בורגארד הועבר לטנסי, כסגנו של אלברט סידני ג'ונסטון, ולאחר שהאחרון נהרג בקרב שילה, ב-6 באפריל 1862, נטל בורגארד את הפיקוד על כוחות הדרום בקרב. בורגארד הואשם בכך שהפסיק את התקפת הדרום מוקדם מדי, מכיוון שהניח שצבא הצפון הובס. למחרת נסוג מול התקפת הנגד של צבא הצפון, בפיקוד מייג'ור גנרל יוליסס ס. גרנט, שתוגבר בשעות הלילה. מאוחר יותר, בורגארד נסוג גם מבסיס האספקה שלו בקורינת', מיסיסיפי, בלחצם של כוחות צבא הצפון, בפיקוד מייג'ור גנרל הנרי האלק.
בורגארד הצליח לחלץ את חייליו לאחר שהטעה את כוחות הצפון וגרם להם לחשוב שכוחו גדול בהרבה. הוא נסוג בגלל כוחם העדיף של צבאות הצפון, וגם מכיוון שרבים מחייליו מתו כתוצאה מזיהום המים בקורינת': מספר המתים מן הזיהום היה כמעט כמספר ההרוגים בקרב שילה. החלטתו לנטוש את צומת המסילות החשוב של קורינת' ללא קרב נחשבה כהחלטה שנויה במחלוקת. לאחר נסיגה זו, נטל בורגארד חופשת מחלה ללא אישור מראש ובתגובה שוחרר מהפיקוד ובמקומו מונה גנרל ברקסטון בראג מאלבמה, ב-17 ביוני 1862.
בורגארד קיבל עליו את הפיקוד על הגנת חופי ג'ורג'יה ודרום קרולינה. הוא הגן על העיר צ'ארלסטון, עיר נמל ומסחר חשובה בדרום קרולינה, בהצלחה במשך שנתיים, מ-1862 עד 1864. העיר הייתה מרכז לספינות הדרום שניסו להבקיע את ההסגר הימי שהטיל הצפון, ולכן חשיבותה לשני הצדדים הייתה רבה. ב-1864 סייע לרוברט א' לי בהגנת ריצ'מונד, וכחלק מקרבות אלה הביס כוחות גדולים בהרבה משלו, גם בעזרת הימור נכון על כוונות מפקדי הצפון.
לקראת סוף המלחמה הוא מונה למפקד כלל כוחות הקונפדרציה במערב, אך הכוחות שעמדו לרשותו היו קטנים, והועסקו בחזיתות שונות; לא היה בהם די כדי לבלום את צבאו של שרמן במסעו מאטלנטה אל האוקיינוס האטלנטי, מסע שנקרא "הצעדה אל הים" (The March to the Sea). בורגארד והגנרל ג'וזף א' ג'ונסטון נכנעו לשרמן באפריל 1865.
אחרי המלחמה

לאחר המלחמה תמך בורגארד במתן זכויות אזרח וזכויות הצבעה לעבדים המשוחררים, דעה יוצאת דופן בקרב בכירי הקונפדרציה. בורגארד היה חבר במפלגה הדמוקרטית, שפעלה לסיים את שלטון המפלגה הרפובליקנית בזמן תקופת השיקום מחדש של מדינות הדרום, לאחר המלחמה.
בורגארד כתב ופרסם מספר ספרים ומאמרים בנושאים צבאיים, במהלך ולאחר המלחמה. חלקם עוסקים בנושאים צבאיים כלליים, וחלקם מנתחים מערכות במלחמת האזרחים עצמה, שבהן השתתף בורגארד. בורגארד ודייוויס פרסמו סדרה של מאמרים שבהם התנגחו זה בזה והאשימו איש את רעהו בתבוסת הדרום.
הוא דחה הצעות להתמנות כמפקד הצבא ברומניה (1866) ובמצרים (1869). הוא ניהל חברות רכבת, עבד כמהנדס יועץ בדרום ארצות הברית ושימש כנשיא חברת הרכבות של ניו אורלינס וקרולטון, בשנים 1866–1876. הוא גם המציא סוג של רכבת קלה שהונעה בעזרת כבלים.
בורגארד שירת בממשל לואיזיאנה, ראשית כשליש ראשי של המיליציה של לואיזיאנה (שהפכה ברבות הימים למשמר הלאומי), ולאחר מכן, בהצלחה פחותה, כמנהל מפעל ההגרלות של לואיזיאנה, מעין מפעל הפיס, שהיה אמור להיות מפעל ההימורים החוקיים היחיד במדינה, אך הואשם ברמאות ושוחד. בורגארד עצמו לא הואשם בחוסר יושר, ונחשב אדם אמין, אך הוא לא הצליח למנוע את השחיתות. ב-1888 נבחר בורגארד כנציב העבודות הציבוריות בניו אורלינס.
בורגארד נפטר בניו אורלינס ב-20 בפברואר 1893 ונקבר בה.
בורגארד בשנותיו המאוחרות
המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 קתדרה (אקדמיה)
 תקופת הפעילות:  1955–הווה (כ־69 שנים) 
 בעלי תפקידים
 סגן נשיא:  פרופסור יוסי בן ציון
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°04′00″N 34°50′32″E﻿ / ﻿32.066764005334°N 34.84212387236°E﻿ / 32.066764005334; 34.84212387236
 physics.biu.ac.il
  (למפת גוש דן מוגדלת) המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן(למפת גוש דן רגילה) המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן
 
המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן היא מחלקה בפקולטה למדעים מדויקים באוניברסיטת בר-אילן. במחלקה כ-30 חברי סגל וכי-90 סטודנטים לתארים מתקדמים. המחלקה אמונה על הוראת קורסים בפיזיקה לתלמידי שאר המחלקות באוניברסיטה ומקיימת לימודים מלאים לתואר ראשון (B.Sc) שני (M.Sc.) ושלישי (PhD).
בין החוקרים והסגל האקדמי במחלקה נמנים הפרופסורים משה קוה, שלמה הבלין, נדב שנרב, נתן אביעזר, חיים סומפולינסקי, יחיאל דומב, חיים טייטלבאום, אלי ברקאי.
ההיסטוריה של המחלקה לפיזיקה

המחלקה לפיזיקה הייתה מן המחלקות הראשונות שנוסדו באוניברסיטת בר-אילן. המחלקה נוסדה בשנת 1955 על ידי פרופ' משה ימר.
הערות שוליים

↑  נכון לאפריל 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010206042905171