stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שביל קליפות הגרעינים
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי קובי אוז (למעט היכן שמצוין אחרת).
| שביל קליפות הגרעינים> מס' | שביל קליפות הגרעינים> שם | שביל קליפות הגרעינים> מילים | שביל קליפות הגרעינים> לחן | שביל קליפות הגרעינים> משך | שביל קליפות הגרעינים>  | שביל קליפות הגרעינים>  | שביל קליפות הגרעינים>  | שביל קליפות הגרעינים>  | שביל קליפות הגרעינים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | הרבי ג'ו כפרה  | קובי אוז ודני רכט |   | 3:14 |  |  |  |  |  |
| 2. | ירון זהבי בשביל קליפות הגרעינים  |   |   | 4:12 |  |  |  |  |  |
| 3. | "אני אוהב אותך"  | שייך מואיז'ו | שייך מואיז'ו | 2:46 |  |  |  |  |  |
| 4. | לספור כבשים  |   |   | 3:36 |  |  |  |  |  |
| 5. | אני ואת  |   |   | 4:38 |  |  |  |  |  |
| 6. | מה הוא מתעורר  |   |   | 2:44 |  |  |  |  |  |
| 7. | שיר בלחץ  |   |   | 3:37 |  |  |  |  |  |
| 8. | בואי אלי  |   |   | 0:49 |  |  |  |  |  |
| 9. | רבי יעקב  |   | ולדימיר קוסמה | 3:09 |  |  |  |  |  |
| 10. | ריקוד הפסדובלה  |   |   | 3:52 |  |  |  |  |  |
| 11. | שוט אותי  |   |   | 3:53 |  |  |  |  |  |
| 12. | אם יפול גורלע...  |   |   | 2:53 |  |  |  |  |  |
| 13. | הדואר בא היום  |   |   | 3:08 |  |  |  |  |  |
| 14. | היה לילה גשום  |   |   | 4:19 |  |  |  |  |  |
| 15. | העוול  |   |   | 4:14 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 51:04 |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  עמוס אורן, אחרי 15 שנה: אוסף ראשון ל"טיפקס", באתר ynet, 4 במרץ 2003
| טיפקס |
| --- | --- | --- |
| קובי אוז • גל פרמן • מוטי יוסף • רמי יוסיפוב • אדם מדר • שחר ימפולסקי • שני יצהרי | קובי אוז • גל פרמן • מוטי יוסף • רמי יוסיפוב • אדם מדר • שחר ימפולסקי • שני יצהרי |  |
| אלבומי אולפן | שביל קליפות הגרעינים (1992) • האחרון בעשירון התחתון (1993) • החיים שלך בלאפה (1995) • נשיקה לדוד (1997) • דיסקו מנאייק (1999)  • יושבים בבית קפה (2001) • רדיו/מוסיקה/עברית (2006) • עבודת כפיים (2016) • שווארמה ביץ' (2024) |  |
| אלבומים אחרים | פסקול: כלבים לא נובחים בירוק (1996) • מיני אלבום: העצב עבר לגור כאן (1998) |  |
| אלבומי אוסף | כל הלהיטים (2003) • טיפקס: האוסף הרומנטי (2010) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 09d851a4-f725-392d-8f67-eba8bc605600
קשור ופתור

אין תמונה חופשית
קשור ופתור, היא חידה שבה מופיעה טבלת משבצות שבחלקם יש מספרים, ועל הפותר לקשר ביניהם ולצבוע, וכך לחשוף תמונה חבויה. הקישורים נעשים על פי הכללים הבאים:
כל משבצת עם מספר, מלבד 1, תקושר למשבצת עם מספר זהה
הקישור יהיה באורך המספר (כולל משבצות התחלה וסיום)
הקישור חייב להיות רציף, ולא באלכסון
קישור לא יכול לעבור דרך משבצת עם מספר או קישור אחר
המספר 1 מקושר לעצמו
בצביעה, צובעים את המשבצות עם המספרים ואת המשבצות שדרכם עוברים קישורים. ישנן גם חידות "קשור ופתור" בצבע, שבהן כל מספר חייב להיות מקושר למספר באותו צבע, וגם הקישור נצבע בצבע הזה, וכך מתקבלת תמונה צבעונית.
שיטות פתרון

את הפתרון מתחילים מהקטעים הקצרים ביותר: 1, 2, וקטעים קצרים נוספים שיש רק דרך אחת להעביר אותם. אחר כך מסתכלים על מספרים גדולים יותר, ומחפשים את הדרך הכללית להעביר אותם, ובאמצעותה מעבירים גם את הקשרים הקטנים יותר. יש תמיד לחשוב על "חיסכון בשטח" משום שהוא בדרך כלל יהיה חיוני למעבר של קישור אחר. במקרה של כמה מספרים באותו גודל, בודקים איזה זוגות לחבר בעזרת השיקולים הבאים: המרחק ביניהם חייב להיות בזוגיות המתאימה, ושלא יעלה על המספרים. כמו כן, צריכה להיות ביניהם דרך "נוחה", שלא תפריע לחיבורים אחרים.
ראו גם

שחור ופתור
שותף-על

בפיזיקת החלקיקים, שותף-על הוא חלקיק המקושר לחלקיק אחר באמצעות תאוריה של סימטריית-על. בתאוריה פיזיקלית זו, מוצע כי לכל פרמיון יהיה שותף-על שהוא בוזון, ולהפך. סימטריית-על מדויקת ובלתי שבורה חוזה כי לחלקיק ולשותפי-העל שלו תהיה אותה מסה. עד היום, לא נמצאו שותפי-על לחלקיקים המתוארים באמצעות המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים. זה עשוי להצביע על כך שסימטריית-העל היא שגויה, או שהיא שבורה. אם ימצא שותף-על, המסה שלו תקבע עד כמה סימטריית-העל היא שבורה.
ייתכן ששותפי-על ימצאו במאיץ LHC, שהחל את פעולתו ב-2008 ויגיע לאנרגיות גבוהות יותר מאלו שהושגו במאיצי חלקיקים אחרים. באנרגיות אלו ניתן ליצור חלקיקים בעלי מסה גדולה ביותר, ובכלל זה גם שותפי-על.
| חלקיקים בפיזיקה |
| --- | --- | --- |
| חלקיקים יסודיים | חלקיקים יסודיים |  |
| בוזונים | בוזוני כיול (פוטון • גלואון • בוזון W+ • בוזון W- • בוזון Z0) • בוזון היגס |  |
| קווארקים | למעלה (קווארק • אנטיקווארק) • למטה (קווארק • אנטיקווארק) • קסום (קווארק • אנטיקווארק) • מוזר (קווארק • אנטיקווארק) • עליון (קווארק • אנטיקווארק) • תחתון (קווארק • אנטיקווארק) |  |
| לפטונים | אלקטרון • פוזיטרון • מואון • אנטימואון • טאו • אנטיטאו • ניוטרינו • אנטיניוטרינו • ניוטרינו אלקטרוני • אנטיניוטרינו אלקטרוני • ניוטרינו מואוני • אנטיניוטרינו מואוני • ניוטרינו טאואוני • אנטיניוטרינו טאואוני |  |
| חלקיקים מורכבים | חלקיקים מורכבים |  |
| באריונים | נוקליאונים (פרוטון • נייטרון) • אנטיפרוטון • אנטינייטרון • היפרונים • באריון אקזוטי (פנטאקווארק) • הפטאקווארק • הקסאקווארק |  |
| מזונים | פאיון • קאון • אטא • פי • מזון D • מזון J/psi • מזון B • אופסילון • מזון אקזוטי (טטראקווארק) • Y(4140) |  |
| לא האדרונים | גרעין האטום • אטום • מולקולה • אטומים אקזוטיים (אנ') (מואוניום) |  |
| חלקיקים היפותטיים | חלקיקים היפותטיים |  |
| בוזונים | גרביטון • מזון אקזוטי • כדור גלואונים |  |
| פרמיונים | באריון אקזוטי |  |
| שותפי על | גרביטינו • לא גאוג'ינואים (ניוטרלינו • צ'רג'ינו) |  |
| אחרים | טכיון • מונופול מגנטי • פראון |  |
רוברט ג'ונסון

| --- | --- |
תצלום סטודיו של ג'ונסון, 1935 בערך. אחת מתוך שלוש תמונות שלו שידוע עליהן.
תצלום סטודיו של ג'ונסון, 1935 בערך. אחת מתוך שלוש תמונות שלו שידוע עליהן.
 לידה:  8 במאי 1911 הייזלהרסט, ארצות הברית 
 פטירה:  16 באוגוסט 1938 (בגיל 27) גרינווד, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1929–1938 (כ־9 שנים)
 עיסוק:  זמר
 סוגה:  דלתא בלוז
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, זמרה
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2006)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1986) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט ג'ונסון (באנגלית: Robert Johnson‏; 8 במאי 1911 - 16 באוגוסט 1938) היה מוזיקאי, זמר בלוז וגיטריסט אמריקני. בתקופת חייו הקצרה הקליט ג'ונסון מעט מאוד, אך הוא הותיר חותם משמעותי ונמנה עם הידועים שבזמרי הדלתא בלוז.
המוזיקה של רוברט ג'ונסון

רוברט ג'ונסון הקליט בסך הכל 29 שירים במהלך הקריירה שלו, בשתי תקופות. התקופה הראשונה שבה הקליט הייתה נובמבר 1936, בעת שהותו בסן אנטוניו, טקסס, וביוני 1937 הקליט עוד, בדאלאס, טקסס. 13 משיריו הקליט פעמיים. כמה משיריו הידועים ביותר היו: Love In Vain, Come On In My Kitchen, Sweet Home Chicago, Cross Road Blues. בשנת 1961 ליקט ג'ון האמונד את שיריו מחדש באלבום King of the Delta Blues Singers, והשיב את העניין הציבורי כלפי ג'ונסון.
נושאי שירתו היו ייאוש, בדידות, חברות ונדודים. באותן שנים של משבר כלכלי וחברתי (שנות השפל הגדול), האוכלוסייה האפרו אמריקאית הושפעה רבות מהנצרות (בעיקר מהבפטיזם). בשירו Hellhound on My Trail מתאר ג'ונסון מפגש בדרכים עם השטן, נושא שלקוח מההוויה הדתית. השפל הגדול לווה בקרב הקהילה האפרו-אמריקאית בנדודים ובחיפוש אחר עבודה. השיר I Am a Steady Rollin Man מתאר את הנדודים בדרכים על הציר מהמיסיסיפי לשיקגו.
אחד המאפיינים הבולטים במוזיקה של ג'ונסון, ומאפיוניה הייחודיים, הוא הדינמיות שלה. אריק קלפטון, שמנה את ג'ונסון עם מקורות ההשפעה המוזיקליים העיקריים שלו, והקליט את אלבום המחווה לשיריו של ג'ונסון, Me And Mr. Johnson, ציין בראיון כי בשביל לנגן את המוזיקה של ג'ונסון נדרשים שני נגנים.[דרוש מקור]
אגדת השטן

לפי אגדה שנפוצה על ג'ונסון, בצעירותו בכפרי מיסיסיפי, הוא שאף בכל מאודו להיות מוזיקאי בלוז גדול. בתחילת הקריירה שלו הוא לא הצליח לכבוש את לב הקהל ולכן הוא "הודרך" בידי כוח על טבעי ללכת עם הגיטרה שלו לצומת דרכים מסוים בחצות. שם, לפי האגדה, פגש באדם שחור גדול ממדים (השטן), שעשה עמו עסקה. לאחר שג'ונסון הסכים השטן לקח את הגיטרה שלו וכיוון אותה. השטן ניגן כמה שירים ואז החזיר את הגיטרה לג'ונסון, ובכך העניק לו את שליטתו בנגינה בכלי. אגדה זו היא למעשה וריאציה של סיפור העסקה עם השטן מפאוסט של גתה, בתמורה לנשמתו, רכש ג'ונסון את כישרונו הווירטואוזי בבלוז. צומת הדרכים מזוהה עם הצומת של Highway 61 ו-Highway 49 בעיר קלארקסדייל, מיסיסיפי. המקום הפך אתר עלייה לרגל לחובבי בלוז. לפי פרשנויות נוספות, שירו "Me and the Devil Blues" ו-"Cross Road Blues" קשורים בסיטואציה אגדית זו. האגדה זכתה לאזכור בסרט "אחי, איפה אתה?", בדמותו של נגן הגיטרה טומי ג'ונסון המוכר את נשמתו לשטן, וכן בסדרה על טבעי שגם בה על פי העלילה ג'ונסון חותם על עסקה עם "שד צומת" שהופך אותו לזמר הטוב בעולם אך כעבור עשור הוא משלם בנשמתו, ונלקח לגהנום.
העניין הרב בדמותו נובע בין היתר מנסיבות מותו. נפוצה שמועה כי הורעל על ידי בעל קנאי, אולם גם לאחר מותו היו שמועות על כך שהוא עוד חי בטקסס.
ג'ונסון מת ב-16 באוגוסט 1938, בגיל 27 ו-100 ימים. בעקבות זאת הוא צורף, באופן אנכרוניסטי, למועדון 27 והוא נחשב לחבר המפורסם הראשון במועדון.
השפעתו וחותמו

ג'ונסון הוא מנציגיו הבולטים של זרם הדלתא בלוז, וסגנונו הייחודי השפיע על זמרים אחרים בדלתא של המיסיסיפי. בשנות השישים ביצעו הרולינג סטונז גרסאות לכמה משיריו של ג'ונסון. בנוסף הייתה ליצירתו של ג'ונסון השפעה על להקת לד זפלין, בפן הרית'ם אנד בלוז שממנו התפתח הצליל המחוספס שלה. גם להקת קרים ביצעה כמה משיריו של ג'ונסון, כאשר הביצוע המוכר ביותר שלה לאחד משיריו הוא זה של השיר 'Crossroads' מהאלבום 'Wheels of Fire', אותו הם ביצעו בהופעה חיה. אריק קלפטון הקליט אלבום שלם משיריו של ג'ונסון, בשם 'Me and Mr. Johnson', והוא ציין את השפעתו של ג'ונסון על סגנונו כמכרעת.
ג'ונסון בתרבות

האגדה על העסקה שחתם עם השטן היוותה השראה לפרק 8 בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "על טבעי". במרכז פרק זה עומד שד עם עיניים אדומות שמציע עסקאות והמחיר הוא נשמתו של האדם לאחר עשר שנים. ג'ונסון עצמו מופיע בפרק כראשון שחתם עסקה עם השד הזה.
כמו כן מוקדש לו פרק ב"timeless" בעונה שנייה פרק שישי
קשור באלכסון (חידה)

חידת קשור באלכסון פתורה
קשור באלכסון (ביפנית: ごきげんななめ) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
חוקים

המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת, בה מופיעים על חלק מההצטלבויות מספרים בתוך עיגולים.
המטרה היא לצייר קווים אלכסוניים בכל תא בטבלה, כך שהמספר בכל עיגול יהיה שווה למספר הקווים היוצאים מעיגול זה. בנוסף, אסור שהאלכסונים ייצרו לולאה סגורה. שלא כמו משחקים רבים דומים של ניקולי, כמו גשרים, החוקים לא דורשים שתהיה רשת אחת בלבד.
שיטות פתרון

מצבים בסיסיים וצרופים בהנחה שאין אסטרטגיה.
מסקנות מידיות ממספרים בודדים. 
 (למעלה) כאשר יש 0 או 1 בפינה, אפשר לדעת בוודאות היכן עובר האלכסון. 
 (שורה אמצעית) כאשר יש מספר בקצה אפשר לדעת בוודאות היכן עוברים שני האלכסונים הסמוכים, אלא אם המספר הוא אחד וכך אפשר רק לדעת שבשני התאים האלכסון באותו הכיוון. 
 (למטה) כאשר יש מספר בודד שאינו נמצא בקצה, אי אפשר ללמוד ממנו דבר אלא אם כן הוא 4 (0 לא יכול להיות שלא בקצה, משום שזה יגרור מצב שבו יש לולאה סגורה - שאסורה כאמור).
מסקנות מידיות משני מספרים. 
 כאשר יש זוג '1'-ים או זוג '3'-ים סמוכים שאינם נמצאים בקצה, בשני התאים שביניהם האלכסון באותו כיוון. כאשר יודעים ש-1 גובל עם שני תאים שבהם האלכסון באותו כיוון, אחד מהם צריך להתחבר עם ה-1; לכן שני התאים הנגדיים חייבים ליצור חצי עיגול סביב ה-1. כאשר יודעים ש-3 גובל עם שני תאים שבהם האלכסון באותו כיוון, רק אחד מהם מתחבר עם ה-3, כך ששני התאים הנגדיים יפגשו ב-3. תא שאינו בקצה לא יכול לחבר שני '1'-ים בפינות מנוגדות, מכיוון שזה יגרור לולאה סגורה.
ראו גם

רשימת החידות של ניקולי
קרלוטה גריזי

| --- | --- |

 לידה:  28 ביוני 1819 ויז'ינדה, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, קרואטיה 
 פטירה:  20 במאי 1899 (בגיל 79) ז'נבה, שווייץ 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  Cemetery of Châtelaine 
 השכלה:  Accademia Teatro alla Scala 
 בן או בת זוג:  ז'יל פרו  תאופיל גוטייה 
 
ליתוגרפיה מאת אמן לא ידוע של גריזי בתפקיד ז'יזל של אדולף אדם, פריז 1841
קרלוטה גריזי (באיטלקית: Carlotta Grisi (נולדה בשם Caronne Adele Josephine Marie Grisi);‏ 28 ביוני 1819 – 20 במאי 1889) הייתה רקדנית בלט איטלקייה. גריזי נולדה בויזינאדה, איסטריה (כיום Vižinada, קרואטיה). היא למדה בבית הספר לבלט של תיאטרון לה סקאלה במילאנו, ואחר כך השתלמה אצל מנהל הבלט ז'יל פרו. היא נודעה בייחוד בהופעתה בבלט הקלאסי ז'יזל, שנוצר למענה.
חייה

בהופעת הבכורה שלה בלונדון בשנת 1836, רקדה גריזי עם הרקדן המחונן ז'יל פרו. בהמשך הופיעה בפריז בתיאטרון הרנסאנס בשנת 1840, וכעבור שנה יצאה למסע הופעות עם פרו אל מקומות אחרים באירופה. הודות לקשריו של פרו הוזמן הצמד להופיע בפריז, לונדון, וינה, מינכן ומילאנו, שם שרה גריזי ורקדה. משני הכישרונות שחוננה בהם, היה זה הריקוד שזכה למירב השבחים. ביצועיה את הכוריאוגרפיה של פרו, שנהנתה אותן שנים מתשומת לב רבה, זיכו אותה בשבחי הקהל והביקורת גם יחד.
תפקידה הגדול ביותר היה כז'יזל. הצגת הבכורה של בלט זה בן שתי המערכות התקיימה ב-28 ביוני 1841 באולם לה פלטייה בתיאטרון האקדמיה המלכותית למוזיקה בפריז. כ"אלברכט" רקד לוסיאן פטיפה, (אחיו של מריוס פטיפה הדגול), ואת תפקיד "מירתה", מלכת הוויליות רקדה אדל דומילאטרה. הבלט חולל סנסציה והניע את צופיו להכריז על "ז'יזל" כבלט הגדול ביותר בתקופתו ויורש מנצח ליצירת המופת הרומנטית הסילפידה. בתור שכזה העלה בן לילה את גריזי למעמד של כוכבת כבר בבלט הראשון שלה באורך מלא בפריז. משכורתה עלתה מ-5,000 פרנק ל-12,000 ב-1842 ול-20,000 ב-1844, בתוספת שכר לכל הופעה. "ז'יזל" גם ציין את התמורה ביחסיה עם ז'יל פרו.
הופעתה האחרונה של גריזי במערב הייתה בבלט של פול טליוני "המטמפורפוזות" (ידוע גם כ"סאטאנלה", (1849)
בשנת 1850 הצטרפה אל פרו בסנקט פטרבורג, רוסיה, שם התמנה למנהל בלט, ורקדה את ז'יזל בתיאטרון בולשוי האימפריאלי. את "ז'יזל" הראשונה ברוסיה רקדה פאני אלסלר, ועל כן התגובה הראשונה לפרשנות של גריזי לתפקיד לא הייתה נלהבת. אף על פי כן, במשך הזמן העריכו הרוסים את כשרונותיה. היא הייתה פרימה בלרינה של התיאטרון הצארי של סנקט פטרבורג מ-1850 עד 1853, ועבדה לא רק עם פרו אלא גם עם ז'וזף מאזילייר, שביים במיוחד בשבילה את La Jolie Fille de Gand ואת Vert-Vert.
בשנת 1854 עברה גריזי עם בתה מרוסיה לוורשה, שם התכוונה להמשיך לרקוד, אבל כאשר הרתה לנסיך לאון רדזיוויל, שידל אותה זה לפרוש מן הבלט בשיא פרסומה. גריזי ילדה את בתה השנייה, לאונטין גריזי, ובגיל 34 השתקעה בסן-ז'אן (ז'נבה) בווילה גריזי, שנקראה גם וילה סן-ז'אן ואיננה קיימת עוד, ושם חיה עוד 46 שנים בשלווה. היא מתה ברובע זה בעיר ז'נבה ב-20 במאי 1899, חודש לפני שמלאו לה 80.
אחד מיוצרי הבלט ז'יזל, תאופיל גוטייה, שהיה נשוי לאחותה של קרלוטה, ארנסטינה, תיאר את ריקודה כמצטיין בחיוניות ילדותית, עליצות מאושרת ומידבקת. קרלוטה גריזי הייתה דודניתן של זמרות הסופרן המפורסמות, ג'ודיטה וג'וליה גריזי.
תפקידים חשובים

1841 - יצרה את התפקיד הראשי בז'יזל מאת ז'יל פרו, ז'אן קוראלי ואדולף אדם.
1843 - יצרה את התפקיד הכפול של פרי/ליילה בבלט האטוריינטלי "לה פרי" מאת ז'אן קוראלי ופרידריך בורגמילר.
1844 - יצרה את התפקיד הראשי בפאקיטה מאת ז'וזף מאזילייה ואדואר דלדווה.
1845 - בלרינה שנייה ב"Pas de Quatre" (מחול ארבעה) מאת ז'יל פרו וצ'זארה פוני.
1845 - יצרה את תפקיד מזורקה ב-Le Diable à Quatre מאת ז'וזף מאזילייה ואדולף אדם
הערות שוליים

↑  here under the Théophile Gautier Society קרלוטה גריזי כאן בחסות אגודת תאופיל גוטייה
↑  מייקל פלאס, "איסטריה באינטרנט - בני איסטריה ידועי-שם - קרלוטה גריזי"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502533005171  PLWABN: 9810655499605606  BnF: cb14815904c (data)  GND: 116855789  ICCU: MUSV032052  ISNI: 0000 0001 1897 8371  LCCN: nr95008206  NKC: jn20000700634  SNAC: w6n87c0p  SUDOC: 060308257  VIAF: 19946439   WorldCat (עם VIAF): 19946439 
הבית בסן ז'אן בשווייץ, לשם פרשה גריזי בשנת 1856
קברה של קרלוטה גריזי בבית קברות סמוך לסן-ז'אן
קלודיה גולדין

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1946 (בת 78) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כלכלה, היסטוריה של החינוך המערבי, היסטוריה כלכלית, שוק העבודה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו (1972)  אוניברסיטת קורנל 
 מנחה לדוקטורט:  רוברט פוגל, Alfred E. Kahn, גארי בקר 
 מוסדות:  הלשכה הלאומית למחקר כלכלי  אוניברסיטת הרווארד 
 תלמידי דוקטורט:  רוברט וייפלס, ססיליה ראוס, ליאה בוסטן, קריסטל יאנג, דניאל ק. פטר, מרטין ג'יי אייזנברג 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1987)  פרס נמרס לכלכלה (2020)  Clarivate Citation Laureates (2020)  פרס נובל לכלכלה (2023)  עמית החברה האקונומטרית (1991)  100 נשים (BBC) (2023)  פרס IZA לכלכלת עבודה (2016)  פרס קרולין שואו בל (2005)  עמית מכובד של האגודה האמריקאית לכלכלה  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
קלודיה גולדין (באנגלית: Claudia Goldin; נולדה ב-14 במאי 1946) היא יהודיה אמריקאית, זוכת פרס נובל לכלכלה 2023, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת הרווארד ומנהלת הפיתוח של התוכנית לכלכלה אמריקאית בלשכה הלאומית למחקר כלכלי (National Bureau of Economic Research). כיהנה כנשיאת האגודה האמריקנית לכלכלה בשנים 2013–2014, וב-2016 הוענק לה IZA Prize in Labor Economics בגין "עבודתה לאורך הקריירה בתחום ההיסטוריה הכלכלית של נשים בחינוך ובשוק העבודה". ב-2020 הוענק לה פרס נמרס לכלכלה כהוקרה על "תובנותיה פורצות הדרך לגבי ההיסטוריה של הכלכלה האמריקאית, התפתחות התפקידים המגדריים ומשחק הגומלין בין טכנולוגיה, הון אנושי ושוקי עבודה".
ביוגרפיה

גולדין נולדה בניו יורק ב-1946. למדה בתיכון ברונקס למדע (Bronx High School of Science) ובאוניברסיטת קורנל, וב-1972 השלימה את הדוקטורט בכלכלה באוניברסיטת שיקגו.
תחומי המחקר של גולדין כוללים היסטוריה כלכלית, כלכלת עבודה, כלכלה ומגדר, וחקר הכלכלה בתחומי העבודה, החינוך וכלכלת המשפחה. בין מחקריה האחרונים נמנים: "The Quiet Revolution that Transformed Women's Employment, Education, and Family", המתאר ומנתח שינויים בהשתתפות נשים בשוק העבודה, לאורך המאה העשרים, "The Homecoming of American College Women: The Reversal of the Gender Gap in College" (יחד עם לורנס כץ ואיליאנה קוזיימקו), אשר בו חקרו את העלייה הניכרת בהשתתפות נשים בלימודים אקדמיים, ו"A Pollution Theory of Discrimination: Male and Female Occupations and Earnings", אשר עוסק בפערי שכר בין גברים ונשים.
ב-1990 הפכה גולדין לאישה הראשונה שזכתה לקבל קביעות במחלקה לכלכלה של אוניברסיטת הרווארד. היא משתפת פעולה לעיתים קרובות עם לורנס כץ, אשר בדומה לה הוא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת הרווארד, ושהוא "בן זוגה למחקר, כמו גם לחייה האישיים".
מחקריה > (2008) “Transitions: Career and Family Life Cycles of the Educational Elite”

בחיבור מחקר זה שיתפה גולדין פעולה עם לורנס כץ. גולדין וכץ בוחנים במחקר זה את המגמה של נשים להינשא וללדת בגילאים מבוגרים יותר, עם הפיכתן למשכילות יותר וכניסתן הגוברת לשוק העבודה. החל משנות ה-70 של המאה ה-20, גל של נשים החל להשקיע משאבים רבים בפיתוח וקידום הקריירה שלהן. הגיל החציוני לנישואים בקרב נשים בוגרות קולג', שעמד על 22.5 שנים, מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 ועד ראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 (עבור קבוצת הנשים שנולדו משנות ה-30 של המאה ה-20 ועד 1950 בערך), גדל בשתיים וחצי שנים בין 1972 ל-1979 (עבור הנשים שנולדו בין 1950 ל-1955). חלקן של הנשים שטרם ילדו בגיל 40, גדל מ-20 אחוזים, בהתייחס לאלו שסיימו את לימודיהן בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, לכדי 28%, מכלל אלו שסיימו את לימודיהן בשנות ה-70 של המאה ה-20. נשים בוגרות קולג' הרחיבו מאוד את השכלתן בבתי ספר מקצועיים; למשל, שיעור הנשים בקרב סטודנטים לרפואה או משפטים בשנתם הראשונה ללימודים, עמד על 10 אחוזים ב-1970, אך גדל לכדי 40 אחוזים ב-1990. במחקר, גולדין מספקת תיאור מפורט אודות מצבן של הנשים באוניברסיטת הרווארד בשנות ה-70, ה-80 וה-90 של המאה העשרים. היא הראתה גידול ניכר בשיעור הסטודנטיות, כמו גם גידול משמעותי בשיעור הסטודנטיות שהיו נשואות בתוך שנתיים מסיום לימודיהן לתואר. על אף העובדה שיותר סטודנטיות החלו את לימודיהן באוניברסיטה, ושהן לא התחתנו מיד, שיעור מסיימות התואר שעבדו במשרה מלאה במשך שנה שלמה, בקרב הנשים שסיימו את לימודיהן בשנת 1990, נמוך ב-1.7%, בהשוואה לבוגרות 1970.
מחקריה > (2006) "The Quiet Revolution that Transformed Women's Employment, Education, and Family"

לפני המהפכה השקטה (משנות ה-70 של המאה העשרים עד ימינו), באו מה שגולדין כינתה, שלושה שלבים התפתחותיים: "נשים עובדות עצמאיות" (משלהי המאה ה-19 ועד שנות ה-20 של המאה ה-20), "הקלת המגבלות על נשים נשואות בכוח העבודה" (משנות ה-30 של המאה ה-20 ועד 1950) ו"שורשי המהפכה" (מ-1950 עד 1970). בשלב הראשון, הנשים העובדות היו בדרך כלל רווקות צעירות, אשר עבדו כפועלות ייצור, ככובסות או כעובדות משק בית. נשים אלו החזיקו בידע מועט אודות משמעות עבודתן בהיבט הכולל של ייצור המוצר, ורק מעטות מהן זכו לחינוך ראוי. במעבר לשלב השני, פריון גורמי העבודה של נשים נשואות גדל ב-15.5%, בשל הביקוש הגובר לעובדי משרד והשתתפות נשים ב-High school movement (מונח המתאר את העידן בו נרשמה צמיחה חזקה בתפוצת בתי ספר תיכון ברחבי ארצות הברית, בין 1910 ל-1940). בשלב השלישי היצע כוח העבודה הנשי הפך גמיש יותר ושיפר את תגובתו לשינויים בשכר. בעידן זה, רוב הנשים לא היו המפרנסות העיקריות ומשכורתן נתפסה כ"משכורת שנייה", והן עבדו במשרות צווארון ורוד כמזכירות, מורות, אחיות, עובדות סוציאליות וספרניות. על אף העובדה שהאפשרות לרכישת השכלה גבוהה הייתה קיימת, רוב הנשים לא ביססו קריירות, ופנו ללימודים בקולג' בעיקר במטרה למצוא בן זוג, ולא לצורך הרחבת השכלתן. לטענת גולדין, השינוי בהשתתפות בכוח העבודה הנשי נבע משינויים בגורמים דוגמת אופקי הקידום שראו לנגד עיניהן הנשים, זהות נשית, וגיל הנישואים הממוצע.
במאמרה של גולדין, המונח "אופק" מתייחס לדרך בה נשים תפסו את מעורבותן בכוח העבודה לאורך השנים, בתקופה ההשקעה בהון האנושי, וביחס לשאלה האם מעורבותה של האישה תהיה לטווח הארוך או לטווח הקצר. "זהות" מתייחסת למידת האינדיבידואליות שאישה מוצאת במשֹרתהּ, בעיסוקהּ, או בקריירה שלה. לבסוף, קבלת ההחלטות כרוכה בשאלה האם האישה מחליטה ביחס לכוח העבודה, במשותף עם בן-זוגה, אם היא נשואה או במערכת יחסים ארוכת טווח, או שמא היא תופסת מקום משני שבו הזמן מוקצה על ידי מעורבותו של בן זוגה בהחלטות ביחס לכוח העבודה. מה שהגדיר את "המהפכה השקטה", מלבד שלוש התקופות ההתפתחותיות, היה השינוי שסומן במעבר מקבלת החלטות סטטית לקבלת החלטות דינמית.
על פי גולדין, גורם מפתח למהפכה השקטה היה הפיתוח של טכנולוגיות חדשות לפיקוח ילודה, כלומר הגלולה למניעת היריון. נשים צעירות נישאו וילדו בשיעור נמוך יותר, אם במדינות שבהן חיו הייתה גישה חוקית מוקדמת לגלולות למניעת היריון. נשים יכלו לדחות את מערכות היחסים שלהן ולהמשיך בפיתוח הקריירה שלהן באמצעות רכישת השכלה גבוהה. גולדין וכץ ציינו כי הגלולה למניעת היריון אושרה על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (ה-FDA) ב-1960, לשימושן של נשים נשואות. השימוש בגלולה התפשט לנשים צעירות שאינן נשואות בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, בד בבד עם השינוי החוקי בהגדרת גיל הבגירות. כך, הם מצאו שוני ביחס לממוצע הלאומי של נשים שנולדו בשנים 1930–1965, בהתאם לשאלה אם הן חיו במדינה בה ישנה גישה חוקית מוקדמת לגלולה למניעת היריון. היה הבדל של −0.02 ביחס לנישואין בגיל 23, לעומת הממוצע הארצי של 0.41. היה הבדל של −0.07 מהממוצע הארצי של לידה ראשונה בגיל 22. היה הבדל של 0.004 מהממוצע הארצי ביחס לגיל רכישת מקצוע, והבדל של 0.016 מהממוצע הארצי, ביחס להפיכה לעורכת דין או רופאה. הגלולה למניעת היריון השפיעה על הנישואין, על הפוריות ועל בחירת הקריירה.
מחקריה > (2001) "Decreasing (and then Increasing) Inequality in America: A Tale of Two Half-Centuries"

גולדין חיברה את המאמר בשיתוף עם לורנס כץ. במאמר זה מחלקים גולדין וכץ את המאה ה-20 בארצות הברית לשתי תקופות. המחצית השנייה של המאה ה-20 נחשבת לתקופה בה התרחב אי-השוויון החברתי, בעוד שבמחצית הראשונה הצטמצם אי-השוויון. הם בחנו, בין היתר, את ה"דחיסה הגדולה" (Great Compression - מושג שטבעה גולדין בצוותא עם רוברט מרגו, ומתייחס לעשור של דחיסות יוצאת דופן בשכר בארצות הברית, החל בראשית שנות ה-40 של המאה ה-20. בתקופה זו, אי-השוויון הכלכלי בין העשירים לעניים, נעשה קטן בהרבה לעומת המצב ששרר בתקופות קודמות) של המשכורות בשנות ה-40 של המאה ה-20, כמו גם רפורמות שיצאו לפועל בתחום החינוך, דוגמת ה-High school movement, בעשור הראשון של המאה ה-20.
מחקריה > (2001) "The Human Capital Century and American Leadership: Virtues of the Past"

במאה ה-20, השקעה בהון האנושי נחשבה בעיני האומות המתועשות כחשובה יותר מהשקעה בהון הפיזי או הטכנולוגי. מאמר זה מציג את הסיבות לכך שארצות הברית השקיעה בהון האנושי באמצעות חינוך על-יסודי, בצורה משמעותית בהרבה משהשקיעו מדינות עשירות אחרות באותה התקופה.
המאמר בוחן את הדרכים בהן התקדם החינוך העל-יסודי בארצות הברית במהלך המאה ה-20, וטוען כי הסיבות העיקריות לקידום החינוך היו אתיקה של שוויוניות (בניגוד למערכת חינוך לאליטות, ששררה ברבות ממדינות אירופה), וגורמים ראשוניים אשר הובילו לחינוך ליברלי, במקום לחינוך מקצועי, רמת תשואה גבוהה על חינוך על-יסודי, ניעות גאוגרפית, ומערכת חינוך מבוזרת.
עם המידות הטובות שתרמו לתבנית החינוך האמריקני נמנות פתיחות, מימון ציבורי, שליטה מקומית, נייטרליות מגדרית, הפרדת הדת מהמדינה ותוכנית לימודים אקדמית. high school movement, שהביאה לכדי ביטוי את המעלות הללו, יצרה קבוצה גדולה יותר של עובדים משכילים שאיפשרה ניידות חברתית וגאוגרפית ותרמה לצמיחה כלכלית פוטנציאלית. לעומת זאת, התבנית החינוכית של אירופה נקבעה על ידי ממשלה מרכזית ונשארה פתוחה פחות בשנות ה-50 של המאה ה-20, תוך התמקדות במתן תוכניות הכשרה לתחומים ולמקצועות טכניים, בצורה של הסדרי לימוד-עבודה לבני נוער בגילאים המבוגרים יותר.
גולדין קובעת כי רבות מהמעלות שאפיינו את מערכת החינוך האמריקנית, בחלק המוקדם של המאה ה-20, עשויות להיתפס כיום כחטאים של ההווה. המערכת הפתוחה והסלחנית, שיצרה בעבר ניידות חברתית וגאוגרפית, נראית כיום כסובלת ממחסור בסטנדרטים מחמירים. שיעורי ההרשמה הגבוהים לבתי ספר תיכוניים, שבעבר נתפסו כראיה לפתיחותה של מערכת החינוך האמריקנית, אינם מרמזים בהכרח על חינוך איכותי. יתרה מזאת, המערכת המבוזרת, שבאמצעותה המחוזות המקומיים המתחרים על התושבים משתתפים בהשקעות חינוכיות שפעם טיפחו את צמיחתם של בתי הספר, עשויה להוביל עתה להבדלים גדולים במימון. בסופו של דבר, המימון הציבורי שאיפשר פעם לכל אחד להצטרף ולכולם ללמוד על בסיס שווה, מציג כעת פערים על בסיס החלוקה בין הערים העניות והעשירות.