אל-פאראבי
הישגים מרכזיים > פילוסופיה ופוליטיקה

אל פאראבי כתב רבות על פילוסופיה פוליטית. לשיטתו (מתוארת ב"אל-סיאסה", או "החברה הפוליטית") מטרת קיומו של האדם היא השגת האושר המקסימלי. מכאן, גוזר אל פאראבי תאוריה פוליטית שלמה, הנחשבת לרלוונטית גם כיום, בפרט בחברות מוסלמיות. להלן תיאור המבוסס על הקדמתו של שוכרי עבד ל"החברה הפוליטית" של אל פאראבי.
כדי להגיע לדרגת האושר המקסימלי, חייב אדם לדעת מהו האושר, ולאחר מכן לדעת כיצד להגיע לאושר זה. בגין הבדלים בכישוריהם הטבעיים של בני אדם, לא כל אדם מסוגל לדעת בעצמו מהו אושר, ולא כל אדם מסוגל להגיע אליו, ועל כן זקוק למורה ומדריך, כלומר למנהיג.
האנשים שאינם מסוגלים לעורר או להדריך, לעולם לא יהיו מנהיגים. מעמדם יהיה מעמד של נשלטים. מי שיש לו את היכולת להדריך ולדחוף בני אדם לעשיית דברים מסוימים, הריהו מנהיג לאלו שאינם מסוגלים לעשות כן. אולם, אותו אדם עשוי להיות מנהיג לאנשים מסוימים, ומאידך מונהג בעצמו, היינו מנהיג מדרגה שנייה. מנהיגות זו יכולה להתבטא במקצועות מסוימים, כגון חקלאות, רפואה ונגרות, אבל היא יכולה להיות גם אבסולוטית, ביחס לכל תחומי החיים.
המנהיג המוחלט הוא זה שאינו זקוק בשום נושא למדריך. אדם זה השיג את הידיעה בפועל, אינו זקוק למדריך כלל, והוא "המלך האמיתי", שמין הראוי לומר עליו שהוא מקבל השראה, היות שאין מחיצה בינו ובין השכל הפועל. מנהיגותו של אדם זה היא מנהיגות ראשונית, והאחרות משניות לעומתה. האנשים המונהגים על ידי אדם זה הם האנשים הנעלים, הטובים והמאושרים. אם זוהי אומה, הרי זוהי אומה נעלה. אם אלו אנשים הגרים בעיר אחת, הרי העיר הזו היא העיר הנעלה.
לעומת העיר הנעלה, מציג אל פאראבי שורה של ערים פגומות:
העיר הבורה (אל-מדינה אל-ג'אהלה, או אל-ג'אהלייה)
העיר הכופרת (אל-מדינה אל פאסקה)
העיר התועה (אל-מדינה אל צ'אלה)
העשבים השוטים בתוך העיר הנעלה (נובאת)
העיר ההפכפכה (אל-מדינה אל-מותבדלה או אל-מובדלה, שהיא עיר נעלה שהדרדרה)
"העיר הבורה" הוא מונח שאל פאראבי משתמש בו לתיאור של ערים רבות, כולן בורות, כלהלן:
העיר ההכרחית (אל-צ'רורי)
עיר השפלות (אל-נד'אלה)
עיר הפחיתות (אל-כסה או אל-כסיס)
עיר הכבוד (אל-כראמה)
עיר העריצות (אל-ע'לבה)
עיר הרודנות (אל-ג'בארין)
העיר הדמוקרטית (אל-ג'מאעייה) (על מעמדה של העיר הדמוקרטית, ראה להלן)
כמתואר, אל פאראבי בונה מערכת הדנה בנושא העקרוני של פוליטיקה בעולם הערבי, ניהול העוצמה, ומציב אותה כמעין שרשרת הוויה שבה מקומו של האדם נקבע על ידי יכולותיו והידע שלו. לכאורה, ניתן לראות בכך צידוק של מבנה פוליטי מסורתי ודכאני. אולם לפחות במצב הנוכחי, בו ידע פילוסופי זמין לכל סטודנט שנה א', אל פאראבי מייצג עמדה לפיה הפילוסוף, כלומר הסטודנט שלמד פילוסופיה, מסוגל להיות סוכן פוליטי עצמאי, מבלי שיהיה כפוף לסמכות המלך, הקאדי, או הנביא. מי שלומד את אל פאראבי, עשוי להגיע לתפיסה המשלבת אוטונומיה, הן במחשבה והן בפעילות, המיישמת בפועל את זכויות הפעולה והמחשבה הדמוקרטיות הרגילות, יחד עם מחויבות למסורת איסלמית\ערבית מכובדת. הסתירה בין תפיסה דמוקרטית ובין שלילה של "העיר הדמוקרטית", נפתרת על ידי א) הנגדה בין הדמוקרטיה דהיום והדמוקרטיה שאל פאראבי התייחס אליה, ב) על ידי קבלה של עמדה המנוגדת לזו של אל פאראבי, או ג) הנחה שלטקסט משמעות נסתרת. שלטון המורכב ממלכים-מנהיגים רבים מתואר על ידי אל פאראבי כלהלן:
אם יזדמן שקבוצה של מלכים מאלה יהיו בעת-ובעונה-אחת בעיר אחת או באומה אחת או באומות רבות, הרי התחברותם יחדיו תהיה כמלכותו של מלך אחד מכוח הזהות בשאיפותיהם, כוונותיהם, רצונותיהם ודרכיהם. אם הם באים זה בעקבות זה, הרי נפשם תהיה כנפש אחת והאחרונים ילכו בדרכי הראשונים, והחולף ילך בדרכי אלה שהיו בעבר. וכמו שאפשר לאחד מהם לשנות חוקים שחוקק קודם לכן, אם הוא רואה לנוכן לתקנם לאחר מכן, כך גם החולף היורדם את זה שהיה בעבר אפשר לו לשנות את מה שחוקק זה האחרון, שהרי זה האחרון היה משנה אף הוא אילו היה עד למתרחש.
ה"עיר הדמוקרטית" מתוארת אצל אל פאראבי באופן רב משמעי. היא אמנם נכללת בין הערים הבורות, אולם אל פאראבי מדגיש כי יש לה היבטים הרחוקים מאוד מבורות ושפלות.
העיר הדמוקרטית היא העיר שכל אחד מתושביה חופשי לנפשו ועושה כרצונו. אנשי עיר זו שווים וחוקיהם אומרים שאין לאדם יתרון על אדם אחר בשום דבר בכלל. תושבי עיר זו חופשיים ועושים כרצונה, ולאיש מהם או מזולתם אין סמכות לגזול את חירותם...
תושבי עיר זו משבחים ומכבדים את אלה המביאים אותם אל החירות ואל כל מה שהם אוהבים אותו וחושקים בו... במקרה כזה הציבור הוא השולט באדונים וכל הנטיות והמטרות <של הערים> הבורות מתגשמים בעיר זו בצורה מושלמת ואף למעלה מזה.
עיר זו היא הנערצת והמאושרת בין הערים <הבורות ?> למראית עין, עיר זו היא כבגד מרוקם שמשתקפים בו צבעי הפסלים וגווני הצבעים. עיר זו היא אהובה וכולם אוהבים לגור בה, כי כל אדם יכול להגשים בה את מה שהוא משתוקק אליו וחפץ בו. האומות מהגרות אליה וגרות בה וכך היא מתעצמת ללא שיער....
בעיר זו הנכרי אינו מובחן מהתושבים, כל התשוקות וארחות החיים מצויים בה, ולכן אין זה מן הנמנע שעם הזמן יגדלו בה אנשים נעלים, בהם חכמים נואמים ומשוררים העוסקים בדברים שונים... עיר זו כוללת בתוכה, יותר מכל הערים הבורות, את הטוב והרע גם יחד, וככל שהיא גדולה יותר, מיושבת יותר, מאוכלסת יותר, פורייה יותר ומושלמת יותר, הרי הטוב והרע בתוכה גדולים יותר ועצומים יותר.
הפילוסוף הפוליטי ליאו שטראוס התייחס רבות לאל-פאראבי בחיבורו רדיפה ואמנות הכתיבה, בעיקר בקשר לפירוש אזוטרי-אקזוטרי של מורה נבוכים לרמב"ם, שטראוס מסכם את אל פאראבי כלהלן:
ניתן לומר אפוא שאפלטון של אלפאראבי ממיר בסופו של דבר את המלך-הפילוסוף, השליט שמוכר בעיר בעלת המידות הטובות במלכותו הנסתרת של הפילוסוף. הפילוסוף הוא 'האדם המושלם', בתוקף היותו 'חוקר ודורש' שחי לו חיי פרט בחברה שאינה מושלמת, ומנסה לשוות לה במידת האפשר סבר אנושי יותר.
ליאו שטראוס מפרש את סודו של מורה הנבוכים בהתאם למשנתו הפוליטית-דתית של אל פאראבי, כלומר: בניגוד לטקסט הגלוי של החיבור, בו נראה הרמב"ם מתאמץ להתאים בין הדת והאמת המדעית, הרי שדעתו האמיתית היא כדעתו של אל פאראבי, ולפיה הדת נעוצה במטרה הפוליטית של הנהגת החברה ותיקונה ואינה צריכה להתאים אל האמת המדעית.
בעקבות עבודתו של שטראוס לימד סרי נוסייבה, פילוסוף ופוליטיקאי פלסטיני, את אל-פאראבי ועליו בשורה של קורסים בפילוסופיה אסלאמית באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת ביר זית.