stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חווה לוי
הערות שוליים

↑  שירלי סידרר-חכמון, מלכת המלכות של ישראל: שנות ה-60, באתר ynet, 18 בינואר 2010
↑  חוה לוי, בת 18, מחיפה, נבחרה למלכת היופי של ישראל, דבר, 15 במאי 1969
↑   ציוץ של רן לוי ברשת החברתית אקס (טוויטר), 16 במרץ 2021
| מלכות היופי של ישראל |
| --- | --- | --- |
| שנות החמישים | מרים ירון (1950) • מיכל הראל (1951) • אורה ורד ג'מילי (1952) • חבצלת דרור (1953) • אביבה פאר (1954) • אילנה כרמל (1955) • שרה טל (1956) • עטרה ברזילי (1957) • מרים הדר (1958) • רינה יצחקוב (1959) |  |
| שנות השישים | עליזה גור (1960) • דליה ליאון (1961) • יהודית מזור (1962) • אסתר כפיר (1963) • רונית רינת (1964) • עליזה שדה (1965) • אביבה ישראלי (1966) • בתיה כבירי (1967) • מירי זמיר (1968) • חווה לוי (1969) |  |
| שנות השבעים | מושית ציפורין (1970) • אתי אורגד (1971) • אילנה גורן (1972) • לימור שריר (1973) • עדנה לוי (1974) • אורית קופר (1975) • רינה מור (1976) • זהבה ורדי (1977) • דורית ילינק (1978) • ורד פולגר (1979) |  |
| שנות השמונים | אילנה שושן (1980) • דנה וקסלר (1981) • דבי הס (1982) • שמעונה הולנדר (1983) • ספיר קופמן (1984) • הילה קלמן (1985) • נילי דרוקר (1986) • ימית נוי (1987) • שירלי בן מרדכי (1988) • ניקול הלפרין (1989) |  |
| שנות התשעים | איבונה קרוגליאק (1990) • מירי גולדפרב (1991) • רוית אסף (1992) • יאנה חודריקר (1993) • רווית ירקוני (1994) • יאנה קלמן (1995) • טלי לוונטל (1996) • מירית גרינברג (1997) • לינור אברג'יל (1998) • רנא רסלאן (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נירית בקשי (2000) • אילנית לוי (2001) • ימית הר נוי (2002) • סיון קליין (2003) • גל גדות (2004) • ילנה ראלף (2005) • יעל נזרי (2006) • לירן כוהנר (2007) • תמר זיסקינד (2008) • עדי רודניצקי (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | שביט ויזל (2010) • אלה רן (2011) • שני חזן (2012) • טיטי איינאו (2013) • מור ממן (2014) • מעיין קרן (2015) • קארין עליה (2016) • רותם רבי (2017) • ניקול רזניקוב (2018) • סלע שרלין (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | תהילה לוי (2020) • נועה כוכבא (2021) • אופיר קורסיה (2024) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זיגפריד רידל

| --- | --- |

זיגפריד רידל
 לידה:  3 בספטמבר 1918 שוורצנברג, ממלכת סקסוניה, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  4 במאי 2018 (בגיל 99)
 מדינה:  גרמניה, גרמניה המזרחית 
 השתייכות:  ורמאכט ורמאכט  צבא העם הלאומי
 תקופת הפעילות:  1939 1947 – 1945 1983 (כ־6 שנים)
 דרגה:   גנרל-לויטננט
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הראשי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 מסדר שרנהורסט  מסדר ההצטיינות הפטריוטי 
 
זיגפריד רידל (בגרמנית: Sigfrid Riedel;‏ 3 בספטמבר 1918 – 4 במאי 2018) היה גנרל-לויטננט מזרח-גרמני אשר שימש כראש המטה הראשי (מקביל לרמטכ"ל) של צבא העם הלאומי.
ביוגרפיה

רידל נולד בשוורצנברג ב-3 בספטמבר 1918. בין 1929–1933 היה חבר בליגה הקומוניסטית הצעירה של גרמניה. ב-1938 הצטרף לשירות העבודה של הרייך, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 התגייס לוורמאכט. הוא לחם במלחמת העולם השנייה ועד סופה הגיע לדרגת פלדוובל. ב-1945 הוא נפל בשבי צבא ארצות הברית. לאחר שחרורו הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה ולאחר מכן למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. ב-1946 הוא מונה לראש לשכת התעסוקה בשוורצנברג, וב-1947 הצטרף למשטרת העם הגרמנית. ב-1949 נסע לקורס מיוחד בברית המועצות. בין 1950–1954 מילא רידל תפקידי מטה ומנהל בכירים במשטרה הגרמנית. ב-1955 חזר לברית המועצות ולמד באקדמיית המטה הכללי עד 1957. עם חזרתו לגרמניה מונה לסגן ראש המטה הראשי (מקביל לרמטכ"ל). ב-7 באוקטובר 1959 הועלה לדרגת גנרל-מיור. ב-1960 מונה לראש המטה הראשי ולסגן שר ההגנה הלאומי. ב-1963 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-15 במרץ 1967 הוא סולק מתפקידו מתפקידו בשל חוסר שביעות רצון כלפיו מצד הנהגת המפלגה, ומונה למזכיר המדינה וראש מינהל התכנון. הוא פרש מהצבא ב-1 בינואר 1983.
וסרמיל (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  מושון סלמונה
 הופק בידי:  סרטי טרנספקס
 תסריט:  מושון סלמונה
 עריכה:  רעות האן
 שחקנים ראשיים:  דוד טפליצקי עדיאל זמרו נדיר אלדד
 מוזיקה:  חיים פרנק אילפמן
 צילום:  רם שוויקי
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  אולפני הרצליה
 הקרנת בכורה:  2007
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  עברית, רוסית, אמהרית
 סוגה:  סרט נעורים 
 תקציב:  3,015,000 ₪
 דף הסרט ב־IMDb
 
וסרמיל הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2007 בתסריט ובימוי של מושון סלמונה.
זה סרט נעורים על שלושה נערים בשכונה בבאר שבע המחפשים את דרכם  במציאות חיים קשה בשכונת עוני כאשר הסיכוי היחיד להצלחה הנראה לעין הוא הכדורגל. שם הסרט נגזר משמו של אצטדיון הכדורגל המרכזי בבאר שבע בין 1959 ובין 2015, אצטדיון וסרמיל.
השחקנים פרט לקובי מאור ועירית בנדק אינם מקצועיים.
פרסים

פרס מיוחד של חבר השופטים  בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2007,
פסטיבל סן פרנסיסקו 2008, ארצות הברית (זוכה פרס "גולדן גייט" לבמאי החדש הטוב ביותר)
פסטיבל המפטונס 2008, ארצות הברית (זוכה פרס הצילום - רם שווייקי)
פסטיבל סלוניקי 2008, יוון
תקציר העלילה

שלומי (נדיר אלדד) חי עם אמו האלמנה, אחותו הקטנה ואב חורג, ועובד כשליח בפיצרייה של חיים (קובי מאור) ואסתר (עירית בנדק). לאחר שהווספה שלו נגנבת הוא מפוטר על ידי חיים. אחיו העבריין איציק (יניב עדני) משכנע את חיים לקבלו שוב לעבודה, ואת שלומי לחזור לעבודה שם למרות התנגדותו.
עדיאל (עדיאל זמרו), בן הקהילה האתיופית, מטפל באחיו הקטן יונתן (בני אדגה) ובאמו החולה ומרבה להיעדר מבית הספר. הוא נתקל פעמים רבות בהערות גזעניות לגבי צבע עורו.
דימה (דוד טפליצקי) הוא בן למשפחת עולים מרוסיה. אביו מובטל ואימו מפרנסת את המשפחה. הוא משמש כבלדר סמים לאלכסיי (סרגי גנטיוק), ונעדר מבית ספר לעיתים קרובות.
יום אחד מציב בית הספר אולטימטום בפני דימה ועדיאל. ההזדמנות האחרונה שלהם להישאר תלמידים היא אם יצטרפו לקבוצת הכדורגל של בית הספר, בניצוחו של המאמן מתן (אבינועם בלומנקרנץ).
מתן הסמכותי מציב את עדיאל כחלוץ מרכזי ואת דימה כשוער. הם מצטיינים ומתחילה ידידות ביניהם. מתן מעודד אותם ואומר כי אם יתמידו יש להם עתיד להיות מקצוענים ולצאת מהסביבה בה הם חיים, לפנימיה שם ימשיכו בלימודים ואימונים.
המטרה היא לנצח בטורניר בתי הספר ביום העצמאות באצטדיון וסרמיל. הקבוצה מנצחת בחצי הגמר ועומדת לעלות למשחק הגמר, אך הכל משתבש. עבריינים מכים את שלומי על רקע הסכסוך שלו עם חיים, שוטרים תופסים על חם את דימה, בשעה שהוא מחלק סמים, ועדיאל נאלץ לחפש את אחיו יונתן שברח.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
דוד טפליצקי: דימה
עדיאל זמרו: עדיאל
נדיר אלדד: שלומי
אבינועם בלומנקרנץ: מתן
בני אדגה: יונתן
קובי מאור: חיים
עירית בנדק: אסתר
יניב עדני: איציק
סרגיי גנטיוק: אלכסיי
חווה חקלאית ערוגות רבקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בית ספר
 על שם:  רבקה אהרנסון 
 תקופת הפעילות:  1971–הווה (כ־53 שנים) 
 מייסדים:  רבקה אהרנסון 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°33′54″N 34°57′24″E﻿ / ﻿32.564944444444°N 34.956638888889°E﻿ / 32.564944444444; 34.956638888889
  (למפת הכרמל מוגדלת) חווה חקלאית ערוגות רבקה(למפת הכרמל רגילה) חווה חקלאית ערוגות רבקה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חווה חקלאית ערוגות רבקה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חווה חקלאית ערוגות רבקה
 
חווה חקלאית ערוגות רבקה על שם רבקה אהרנסון, הוא בית ספר לחקלאות ומדעי הסביבה בזכרון יעקב.
היסטוריה

בערוב ימיה ביקשה רבקה אהרנסון, להוריש אדמות שהיו בבעלות משפחתה למטרת חינוך. משאלתה של רבקה אהרנסון להעביר את המורשת החקלאית שלה ושל משפחתה לדורות הבאים, הולידה את רעיון הקמת חווה חקלאית. החווה יועדה לתלמידי בתי הספר מאזור השומרון, דהיינו - זכרון יעקב, בנימינה, גבעת עדה, פרדס חנה ואור עקיבא. לשם כך תרמה שטח של 15 דונם עליו הוקמה, בסיוע קרן פלז החווה החקלאית "ערוגות רבקה". 
החווה נוסדה בשנת 1971 על ידי אמיר דור און, אשר היה למנהלה הראשון. בתחילה התקיימו הלימודים בתוך צריפים ארעיים. בשנת 1974 נחנכו כיתות הקבע של החווה בטקס ממלכתי, במעמד יגאל אלון שר החינוך וסגן רה"מ דאז.
חוות ערוגות רבקה היא אחת מ-33 חוות חקלאיות הפרוסות ברחבי הארץ והמתופעלות, ממומנות ונמצאות תחת הפיקוח של משרד החינוך והרשות המקומית.
פרט לכיתות לימוד, ישנן ב"ערוגות רבקה" חממות גידול לירקות, צמחי בית ונוי, ערוגות לגידול ירקות ופרחים, בית גידול לפרפרים, בוסתן עצי פרי ופינת חי. כל גידולי החווה מטופלים בשיטה אורגנית בלבד, ומלווים בייעוץ מקצועי מטעם מורה החווה המוכשר למטרה זו.
היסטוריה > מאפיינים ייחודיים

ייחודיות החווה היא במתן מענה לכל שכבות הקהילה, והתהוותה כמרכז אזורי לנושא חקלאות אורגנית, אקולוגיה וסביבה.
הצוות החינוכי בחווה כולל מורים לחקלאות המתמחים בהיבטים שונים ומגוונים של ענפי החקלאות, איכות הסביבה ואורח חיים בריא. החווה נותנת שירותים לקשת רחבה של גילאים ממכלול הרבדים של מערכת החינוך: גני ילדים, בתי ספר יסודיים ממלכתיים וממ"ד, בתי ספר לחינוך מיוחד, חטיבות ביניים ותיכונים מזכרון יעקב וסביבתה.
התקופה הארכאית באמריקה הצפונית

חפצים מנחושת משלהי התקופה הארכאית: חודי חניתות, סכין, מכוש, ומרצעים
התקופה הארכאית היא תקופה ארכאולוגית בהיסטוריה של אמריקה הצפונית שזמנה מיד לאחר תקופת הפלאו-אינדיאנים. המונח והגדרתו שנויים במחלוקת. התחלת התקופה היא בדרך כלל סביב שנת 8,000 לפנה"ס במסו-אמריקה ושנת 6,000 לפנה"ס בצפון אמריקה וסופה סביב שנת 2,000 לפנה"ס במסו-אמריקה ומשתנה בין התרבויות של צפון אמריקה, שנת 1,000 לפנה"ס עבור מזרח אמריקה הצפונית, וזמנים שונים, בין 1,500 לפנה"ס לשנת 500 לספירה עבור התרבויות של מערב אמריקה הצפונית. בכמה אזורים דוגמת האגן הגדול בקליפורניה ורמת קולומביה תקופה זו לא הסתיימה עד בואם של האירופאים הראשונים לאזור. בתקופה הארכאית המשיכו התושבים לחיות כציידים-לקטים, עם זאת, גדלה חשיבות של ליקוט צמחי הבר מהציד. הטכנולוגיה הידועה לבני תקופה זו הייתה ייצור כלי אבן וקליעת סלים. במהלך התקופה פיתחו התושבים טכניקות תרבות חדשות כדוגמת חפירת בארות. בסוף התקופה הארכאית מתחילים ניצנים ראשונים של חקלאות, קדרות, והתיישבות קבע.
היסטוריה של המונח

המונח ארכאי בהקשר לתרבות עתיקה באמריקה נטבע לראשונה על ידי הארכאולוג ויליאם ריצ'י (William A. Ritchie) ב-1932. הוא תיאר כך תרבות ציידים-לקטים שנחשפה במדינת ניו יורק של ימינו. הארכאולוגים גורדון ויילי (Gordon R. Willey‏; 2002-1913) ופיליפ פיליפס (Philip Phillips‏; 1994-1900) השתמשו במונח במשמעותו הנוכחית בחלוקת ההיסטוריה של אמריקה הצפונית לתקופות בספרם משנת 1958 "שיטה ותאוריה בארכאולוגיה האמריקנית" (Method and Theory in American Archaeology). בשנות ה-60 של המאה ה-20 הייתה החלוקה של התקופות שנויה במחלוקת וההתייחסות לתקופה הארכאית הייתה כעל תקופת מעבר הדרגתית.
מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 נוכחו לדעת שהמעבר מחברות של ציידים-לקטים לחברות חקלאיות היה תהליך שונה בתרבויות שונות, והתנהל בקצב איטי בהרבה ממה שחשבו. איסוף צמחי בר שיחק תפקיד חשוב גם בתקופה שהחלו לטפל בצמחים בהשקיה ובנו טרסות. עובדות אלו מעלות את השאלה האם המונח מתאים:
אכן התרחקנו מאוד מהאפיונים של אמצע המאה ה-20 של התקופה הארכאית, עד שתפיסה זו הפכה למטעה, אם לא חסרת משמעות לחלוטין.
עם זאת, המונח עדיין מצוי בשימוש, אבל ההגדרה אבדה מחשיבותה. וההתייחסות לתקופה הארכאית היא אל אורח החיים של התרבויות של הציידים-לקטים בשלהי התקופה.
לקריאה נוספת

Brian M. Fagan: Ancient North America. Thames and Hudson Ltd, London/New York 1991, ISBN 0-500-27606-4
Guy Gibbon: Archaic. In: Archaeology of Prehistoric Native America. Garland Publishing, New York 1998, ISBN 0-8153-0725-X
הערות שוליים

↑  Southeastern Prehistory - Archaic Period
חפירה ארכאולוגית באתר אדג'ווטר (Edgewater Park Site) באיווה, המתוארך סביב שנת 3,900 לפנ"ס, שלהי התקופה הארכאית
איור של ראשי חנית מתרבות דלטון, אמצע התקופה הארכאית
תל הציפורים (Bird Mound) באתר המורשת העולמית פוברטי פוינט, שלהי התקופה הארכאית
וסקו סוזה

וסקו ז'וזה קרדוסו סוזה (בפורטוגזית: Vasco José Cardoso Sousa; נולד ב-3 באפריל 2003 בפנאפייל שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פורטו מליגת העל הפורטוגלית.
קריירת מועדונים

סוזה גדל במחלקות הנוער של FC קריסטלו, פאסוס די פריירה, ויטוריה דה גימארייש ופורטו. בשנת 2021 החל לשחק בקבוצת המילואים של פורטו. ב-5 בפברואר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 2-0 על ויזלה במסגרת המחזור ה-19 בליגת העל הפורטוגלית לעונת 2022/2023.
קריירה בינלאומית

סוזה נכלל בסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023.
הערות שוליים

↑  Convocatória final para o Europeu באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל הפורטוגלית, 14 ביוני 2023 (בפורטוגזית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "וסקו סוזה".
זיגפריד פלש

| --- | --- |

 לידה:  11 במרץ 1872 ברנו, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  11 באוגוסט 1939 (בגיל 67) 
 מידע כללי
 מדינה:  אוסטריה 
 ספורט
 ענף ספורט:  סיף 
 
זיגפריד "פריץ" פלש (Siegfried "Fritz" Flesch‏; 11 במרץ 1872 – 11 באוגוסט 1939) היה סאבר סייף יהודי אוסטרי, שהתחרה במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
קריירה אולימפית

פלש נולד בברנו והיה בן 27 כאשר הגיע למקום השני באליפויות הסאבר האוסטריות בשנת 1899, בשנה שלאחר מכן התמודד למען אוסטריה באולימפיאדת פריז (1900) בפריז. בסיבוב הראשון של תחרות הסאבר היה אחד מבין שש עשרה סייפים שעלו לסיבוב הבא, שם הוא סיים במקום השלישי מתוך קבוצה של שמונה סייפים שהעפילו. במקצה האחרון של שמונה סייפים ניצח פלש בארבעה מתוך שבעת קרביו, כדי לסיים במקום השלישי עם מדליית הארד, ובכך הפך לסייף היהודי הראשון שזכה במדליה אולימפית.
הוא שב לתחרות האולימפית באולימפיאדת לונדון (1908) בלונדון. בגיל 36 הוא השתתף בתחרות הסאבר ודורג במקום ה-24 הכללי.
הערות שוליים

↑  Taylor, Paul (2004). Jews and the Olympic Games: The Clash Between Sport and Politics – With a Complete Review of Jewish Olympic Medalists. Sussex Academic Press.
1 2  "Fritz Flesch". Olympics at Sports-Reference.com. אורכב מ-המקור ב-2020-04-17. נבדק ב-10 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Men's Sabre, Individual Round One". Olympics at Sports-Reference.com. אורכב מ-המקור ב-2020-04-17. נבדק ב-10 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Men's Sabre, Individual Semi-Finals". Olympics at Sports-Reference.com. אורכב מ-המקור ב-2020-04-17. נבדק ב-10 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Men's Sabre, Individual Final Pool". Olympics at Sports-Reference.com. אורכב מ-המקור ב-2020-04-17. נבדק ב-10 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Herzl, Swords and the Nazi Salute: The Curious History of Jewish Fencers". haaretz.com. 31 ינו' 2014. נבדק ב-10 באוקטובר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Men's Sabre, Individual Round Two". Olympics at Sports-Reference.com. אורכב מ-המקור ב-2020-04-17. נבדק ב-10 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
זיגפריד פמר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בינואר 1911 מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  16 במרץ 1948 (בגיל 37) אוסלו, נורווגיה 
 מדינה:  גרמניה 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 
זיגפריד וולפגנג פמר (בגרמנית: Siegfried Wolfgang Fehmer;‏ 10 בינואר 1911, מינכן – 16 במרץ 1948) היה קצין גסטפו גרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא הוצב בנורווגיה במהלך כיבוש נורווגיה בידי גרמניה הנאצית, ובתום המלחמה הוא היה ראש המשטרה הפלילית בנורווגיה ועמד בראש המחלקה הרביעית הידועה לשמצה ממפקדה בוויקטוריה טראס, אוסלו. הוא הגיע לדרגת האופטשטורמפיהרר אס אס. יחד עם יוזף טרבובן נחשב פמר לאחד האנשים הידועים לשמצה של כוחות הכיבוש הגרמניים בנורווגיה.
ביוגרפיה

פמר הצטרף למפלגה הנאצית בינואר 1930 והועסק על ידי הגסטפו משנת 1934. הוא קודם מספר פעמים ומילא תפקידים שונים בארגון, עד שבאפריל 1940 נשלח לנורווגיה. שם עבד עם המודיעין הנגדי לדיכוי המחתרת הנורווגית.
פמר לבש מדי אס אס עם תגי אס דה, שהיה בעיקר שירות המודיעין של האס אס והמפלגה הנאצית בגרמניה הנאצית. עם מראה מדהים וקסם, הוא נתפס כחלומן של הנשים. למרות הופעה חיצונית זו, היה פמר חסר רחמים, ולא היסס להשתמש בעינויים בחקירת חשודים. הוא תואר על ידי קורבנותיו כמי שמסוגל לעבור משימוש ידידותי לעינויים סדיסטיים ללא שהות בעת ובעונה אחת.
מילורג (השלוחה הצבאית של תנועת המחתרת הנורווגית) ראתה בו איום חמור. כמה תוכניות להתנקש בחייו נערכו ופמר ניצל מהתקפה כזו עם כמה פצעי ירי בחזהו.
בסוף המלחמה, ב-8 במאי 1945, לבוש פמר כחייל וורמאכט, הוא התערבב עם שבויי מלחמה גרמנים אחרים במחנה הסלמואן, אך נבגד ונעצר לאחר שביצע טלפון לחברה נשית, שהסגירה אותו. פמר הועמד לדין והורשע בפשעי מלחמה ונידון למוות על ידי בית המשפט העליון של נורווגיה. גזר הדין בוצע על ידי כיתת יורים במצודת אקרשוס ב-16 במרץ 1948.
בתרבות הפופולרית

דמותו הייתה אחת הדמויות הראשיות בסרט הנורווגי משנת 2008, "מקס מאנוס", גולמה על ידי השחקן הגרמני קן דוקן.
זכויות להט"ב באיי קוק

| --- | --- |

איי קוק ושאר שטחי ממלכת ניו זילנד
 מעמד בחוק:  חוקי בקרב גברים מאז 2023, חוקי בקרב נשים מאז ומעולם
 טרנסג'נדריות:  אין הכרה בשינוי מגדר
 שירות צבאי:  לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת, ניו זילנד אחראית להגנה
 הגנה מפני אפליה:  ישנו איסור על אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  אין הכרה בזוגיות חד-מינית
 אימוץ:  אין הכרה באימוץ על ידי זוגות חד-מיניים
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  בעד (כחלק מממלכת ניו זילנד שהצביעה בעד)
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בשטח החסות של ממלכת ניו זילנד באיי קוק מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית גברית מוגדרת כחוקית ברחבי האיים מאז 2023. על אף המעמד הפלילי דה יורה באותה תקופה של פעילות הומוסקסואלית גברית (שלא נאכף בפועל), כבר מאז 2013 אפליה בתעסוקה באיי קוק על רקע נטייה מינית נאסרה בחוק. הומוסקסואלית נשית הוגדרה כחוקית ברחבי האיים מאז ומעולם. עם זאת, מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינה מוכרת בחוק. כמו כן, לא קיימת הכרה משפטית בשינוי מגדר עבור טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית.
הומוסקסואליות וזהויות טרנסג'נדריות היוו חלק ניכר מתרבות איי קוק במשך מאות שנים. מבחינה היסטורית, אנשים טרנסג'נדרים נתפסו כחלק חשוב מהמרקם המשפחתי והשבט המקומי. הגעתם של מיסיונרים נוצרים זרים שינתה במהירות את הגישה החברתית כלפי הנושאים, והחוקים הראשונים לאיסור פעילות הומוסקסואלית באיי קוק נחקקו לאחר מכן.
היסטוריה

איי קוק, בדומה לניואה, איי מריאנה הצפוניים וטובאלו השכנות, היו בעלי קבלה חברתית רחבה כלפי מערכות יחסים חד-מיניות וזהויות טרנסג'נדריות לפני התפשטות דת הנצרות במאה ה-19 בתקופת השלטון הקולוניאליסטי של האימפריה הבריטית על שטח האיים.
בשפה המאורית (אנ'), השפה הרשמית של איי קוק, קיים מונח ידוע לתיאור גברים שמתנהגים כמו נשים, "לאילאי" (באנגלית: Laelae). מבחינה תרבותית, לאילאים בדומה לאנשי קהילות ילידים נוספות שמזדהים בתור מגדר שלישי ברחבי פולינזיה בהם הפאפאפין בסמואה או הפקאלייטי (אנ') בטונגה, מזדהים כנקבה אך מוגדרים כזכרים מבחינה ביולוגית ועוסקים בחיי היום יום בעבודות שמתויגים כעבודות של נשים בהן בישול, ניקיון ותפירה, נמצאים בסביבת נשים ונוטים ללבוש בגדים נשיים, אך אינם מקיימים יחסי מין עם לאילאים אחרים אלא עם גברים הטרוסקסואלים, שאינם מחשיבים את עצמם, וגם אינם נחשבים על ידי הסביבה כהומוסקסואלים. כיום, קיימת קבלה חברתית יחסית ללאילאים מבחינת המראה וההתנהגות הפומבית שלהם שכוללת ריקודים מסורתיים מול נשים וגברים כאחד, אך קיימת הימנעות כמעט מוחלטת מקבלת נטייתם המינית ודיונים על הנושא. ד"ר קליסה אלכסאייף מאוניברסיטת מלבורן הצהירה על הנושא באומרה כי "הבנת המוסר המערבי של מיניות ומגדר באיי קוק הובילה לכך שמיניותם של הלאילאים הפכה לנושא טאבו באיי קוק".
מאז תחילת העשור הראשון של שנות ה-2000 המונח בשפה המאורית "אקבאין" (באנגלית: Akava'ine) (אנ') משמש לתיאור טרנסג'נדרים באיי קוק.
מעמד בחוק

פעילות הומוסקסואלית בקרב גברים הוגדרה כפלילית באיי קוק מאז 1969 במסגרת הקוד הפלילי מאותה שנה. קיום "מעשה סדום" שהתייחס לפעילות הומוסקסואלית בין גברים עלול היה להיענש עד 7 שנות מאסר, בעוד שעונש על קיום "מעשה מגונה" בין גברים עד 15 שנות מאסר. הקוד הפלילי עבר בירושה מהתקופה הקולוניאלית של האימפריה הבריטית ונשאר במקומו מאז קבלת עצמאותם של האיים. עם זאת, העמדה לדין על רקע סעיפי הקוד בנושא לא דווחה מעולם בפועל. בנוסף, סעיפים 152 ו-153 לקוד הפלילי קבעו את גיל ההסכמה לגיל 16 שנים עבור זוגות הטרוסקסואלים בלבד. איסור על קיום פעילות הומוסקסואלית נשית לא הוזכר בסעיפים הפליליים, בדומה לשאר הקודים הפליליים של האימפריה הבריטית.
באוגוסט 2017 הוכרזה הצעת החוק הפלילי לשנת 2017 שכללה בתוכנה את ביטול ההפללה של פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה. הגשות פומביות לוועדה הפרלמנטרית שבוחנת את הצעת החוק החלו ב-9 באוגוסט. בשל הבחירות הכלליות שנערכו באיי קוק (אנ') ביוני 2018, הוקפאו ההתייעצויות הציבוריות בנושא הצעת החוק. עם זאת, בעקבות התנגדות של הכנסיות המקומיות ואנשי דת לתוכן הצעת החוק, הוחזר האיסור על קיום פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה על ידי ועדה ב-5 בנובמבר 2019 והוסף סעיף שהרחיב את האיסור גם לנשים לסביות. בתגובה, המפלגה הדמוקרטית (אנ') קראה לבחון את שינוי תוכן הצעת החוק וקבעה כי הכנסתם מחדש של הסעיפים "מפרה את הצהרת זכויות האדם של האומות המאוחדות ואת החוקה של האומה". מועצת תעשיית התיירות של איי קוק הביעה חשש שהצעת החוק עלולה להשפיע לרעה על תעשיית התיירות של איי קוק שמהווה את מקור הכלכלה העיקרי של האיים.
הצעת החוק בגרסתה הראשונה זכתה לתמיכתה של מארי פא אריקי, ראש שבט רבת השפעה באיי קוק, שכינתה את החוק "לא הוגן" כלפי הומוסקסואלים. הפרלמנט היה אמור לדון בהצעת החוק בספטמבר 2020. עם זאת, באותו החודש כלי תקשורת פרסמו שמספר הצעות חוק של איי קוק "נדחו" לשנת 2021 בשלבי דיון על התוכן שלהן בוועדות עקב התפרצות מגפת הקורונה. בשנת 2022 הדיון נדחה שוב למרץ 2023. ב-14 באפריל 2023 הפרלמנט של איי קוק העביר את הצעת החוק לתיקון פשעים (עבירות מין) 2023 אשר, בין היתר, ביטלה את סעיפים 154, 155 ו-159 של חוק הפשעים 1969 ובכך, ביטלה את ההפללה הקיימת דה יורה כלפי קיום פעילות הומוסקסואלית גברית באיי קוק והשוותה את גיל ההסכמה בין זוגות הומוסקסואלים לזוגות הטרוסקסואלים (16 שנים). הצעת החוק נכנסה לתוקף ב-1 ביוני 2023.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות

איי קוק לא מכירים בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור). בשנת 2000 נחקק חוק לאיסור הכרה באופן מפורש בנישואים חד-מיניים ברחבי האיים על ידי חוק תיקון הנישואים 2000. החוק הובהר בשנת 2007 כדי לקבוע כי "לא יורשה לאדם להינשא לאדם אחר מאותו מין".
ב-28 באפריל 2013, ראש הממשלה הנרי פונה (אנ') הצהיר על התנגדותו להכשרה בחוק של נישואים חד-מיניים באיי קוק.
הגנה מפני אפליה

סעיף 10(ז) של חוק הלקות של איי קוק משנת 2008 אוסר על אפליה כלפי בעלי מוגבלויות על רקע נטייתם המינית בין עילות נוספות.
מאז 2013 אפליה על בסיס "העדפה מינית" בתעסוקה נאסרה על פי סעיף 55(ה) לחוק יחסי תעסוקה 2012, שנכנס לתוקף ב-1 ביולי 2013.
שירות צבאי

לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות ההגנה של ניו זילנד שאחראים על הגנת איי קוק כחלק מממלכת ניו זילנד.
תנאי מחיה

הנצרות היא הדת המוחלטת באיי קוק ובעלת השפעה הן על עמדות הציבור והן על מדיניות הממשלה. לאורך השנים דווח כי אזרחי להט"ב בשטח איי קוק נאלצים להסתיר את נטייתם המינית או זהותם המגדרית האמיתית מסביבתם הקרובה מחשש לקבלת דחייה, בעוד סוכנויות נסיעות ממליצות לתיירים לא להציג גילויי חיבה פומביים בכדי לא להוות מטרה לאפליה (הן עבור זוגות הטרוסקסואלים והן עבור זוגות הומוסקסואלים). אתר התיירות "cookislands.org.uk" הצהיר כי הומוסקסואליות מקובלת בדרך כלל בקרב תיירים מצד תושבי האיים, אם כי גילויי חיבה פומביים עלולים להוות מטרה לקבלת עוינות על רקע הומופוביה. קבוצת ההסברה היחידה של אזרחי להט"ב באיי קוק היא עמותת "Te Tiare". הקבוצה נוסדה רשמית ביוני 2008 ומארגנת מאז אירועים ודיונים במטרה להעלות את המודעות למעמד חייהם של חברי הקהילה באיי קוק וקידום חקיקת זכויות להט"ב במישור הפוליטי.
תנאי מחיה > סטטיסטיקה

נתונים שנחשפו מסקר שנערך שנת 2016 על ידי תוכנית הפיתוח של האו"ם (אנ') העריכו שקיימים בין 500 ל-800 גברים המקיימים יחסי מין עם גברים וטרנסג'נדרים באיי קוק, מתוכם 40% דיווחו שהם "מתביישים בזהותם" ו-30% חשו "הערכה עצמית נמוכה". העיתון "Cook Islands News" דיווח בסוף 2019 כי סקר שנערך על ידי אוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט בפיג'י, מצא שמתוך 674 סטודנטים שלמדו במכללה באיי קוק, 9.1% הזדהו כלהט"ב ו-22.7% סירבו או לא היו בטוחים "לאילו קטגוריות לשייך את עצמם".
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (מאז 2023)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים (16):  (מאז 2023)
חוקים נגד אפליה בתעסוקה:  (מאז 2013, עבור נטייה מינית)
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים: 
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שטנה): 
נישואים חד-מיניים: 
הכרה בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור): 
אימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים: 
אימוץ ילד חורג בקרב זוגות חד-מיניים: 
גישה להפריה חוץ-גופית בקרב זוגות לסביות: 
הכרה משפטית בשינוי מגדר: 
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בצבא:  (ניו זילנד אחראית להגנה)
פונדקאות מסחרית בקרב זוגות גברים הומוסקסואלים: 
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאים לתרום דם:
ראו גם

זכויות להט"ב
זכויות להט"ב באוקיאניה
זכויות להט"ב בחבר העמים הבריטי
זכויות להט"ב בטוקלאו
זכויות להט"ב בניואה
זכויות להט"ב בניו זילנד