stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנקלין ריצ'רדס
כוחות ויכולות

במקור, פרנקלין ריצ'רדס החזיק בכוחות של שינוי מציאויות, כלומר להפוך כל מחשבה ותשוקה להתקיים, אפילו ברמה הקוסמית. הוא מסוגל לארגן את המבנה המולקולרי של חומר ואנרגיה בכוח המחשבה בלבד. זאת ועוד, פרנקלין יצר בהצלחה יקום כיס המכיל תעתיק של ארץ-616, וכוחותיו העצומים זכו לתשומת ליבם של ישויות קוסמיות כמו גלקטוס, אטרניטי, אינפיניטי, השומרת האומניברסלית רומא וכן הקיסרית האומניברסלית אופאל סטורנין. אותן ישויות קוסמיות אף תיארו אותו כישות שכוחה היה שוות ערך אליהם. בנקודה מסוימת, שני שמימיים קיבלו מטלה להשיג את פרנקלין ולבחון אותו כמארח לשמיימי חדש.
בנוסף למניפולציה מולקולרית ושינוי המציאות, פרנקלין ניחן גם בכוחות מחשבתיים כמו טלפתיה, טלקינזיס, יכולת חיזוי והקרנה אסטראלית. בהיותו ילד, יכולותיו היו מוגבלים בידי השליטה המזערית שלו בהם. אין הדבר ידוע לאיזו רמה יגיעו כוחותיו כשיתבגר, וזאת משום שמספר גלגולים עתידיים שלו מקווי זמן חלופיים הציגו כוחות משתנים. אחד מאותם גלגולים שהגיע בצורתו הבוגרת, יכול היה להשמיד ישות שמיימית מארץ-4280 באמצעו של קרב פיזי ביניהם, כאשר בסופו של הקרב נרמז לגבי נצחיותו של פרנקלין.
גרסאות שונות של הדמות > ימי עבר עתידי

גרסה עתידית אפשרית של פרנקלין ריצ'רדס מופיעה בקשת הסיפור "ימי עבר עתידי". בהופעתה היחידה של הדמות, שידועה בכינוי סקראפר, היא נמצאת במערכת יחסים רומנטית עם רייצ'ל סאמרס ומצאה את מותה בידי זקיפי הסנטינל. במשתנים אחרים בקו הזמן הזה, פרנקלין (הנושא את כוחותיהם הרדיואקטיבים של הוריו ריד ריצ'רדס וסוזן סטורם) ורייצ'ל (בתם של סייקלופס וג'ין גריי) מביאים לעולם נבל-על שכמעט בלתי ניתן לעצירה בשם ג'ונתן ריצ'רדס הידוע בכינוי הייפרסטורם, מוטאנט שמסוגל לשאוב אנרגיה בלתי מוגבלת מהעל-חלל עצמו.
גרסאות שונות של הדמות > ארץ אקס

במיני-סדרה "ארץ אקס" מאת הכותב ג'ים קרוגר והמאייר אלכס רוס, פרנקלין ריצ'רדס מקלל את נאמור לאחר שהרג את הלפיד האנושי. מחצית מגופו של נאמור כעת נשרף כתוצאה מכך, אפילו מתחת למים. לאחר מכן, פרנקלין לוקח את שריונו של גלקטוס, נכנס לשלב השלישי של האבולוציה האנושית והופך לגלקטוס בעצמו. בתור גלקטוס, פרנקלין מציל את כדור הארץ על ידי כך שהוא מעכל את השמיימי המתפתח בתוך כוכב הלכת. הוא חושף את עצמו בפני אביו ריד ריצ'רדס לפני שהוא עוזב את כדור הארץ ואומר שלא יחזור לעולם. בסופו של הסיפור, ריד ריצ'רדס מקבל את תודעתה של הישות הקוסמית ואומר שמטלתו הראשונה תהיה להציל את בנו.
הערות שוליים

↑  Fantastic Four #216, February 1979
↑  Dark Reign: Fantastic Four #5, July 2009
↑  Onslaught Marvel Universe #1 #216, August 1996
↑  Fantastic Four Annual #14, October 1979
↑  Fantastic Four #277, April 1985
↑  Fantastic Four #140-141, August-September 1973
↑  Fantastic Four #150, June 1974
↑  Fantastic Four #376-377, May-April 1993
↑  Fantastic Four #384, January 1994
↑  Fantastic Four #388, May 1994
↑  Fantastic Four #392, September 1994
↑  Fantastic Four #413-414, June-July 1996
↑  X-Men Unlimited #14, January 1997
↑  Onslaught Reborn #1, November 2006
↑  Dark Reign: Fantastic Four #1-3, March-May 2009
↑  Fear Itself #5, October 2011
↑  Fantastic Four #600, November 2011
↑  FF #15, February 2012
↑  FF #13, December 2011
↑  Fantastic Four #604, March 2012
↑  FF #16, March 2012
↑  Secret Wars #9, January 2016
↑  X-Men\Fantastic Four Vol.2 #1, February 2020
↑  Fantastic Four Vol.3 #8, June 1998
↑  Heroes Reborn: The Return #4, December 1997
↑  Heroes Reborn: The Return #1, December 1997
↑  X-Men #141, October 1980
↑  Fantastic Four #406-409, #413-414, November 1995-February 1996, June-July 1996
↑  Earth X #2, May 1999
↑  Universe X #6, January 2001
צומת גוש עציון

| --- | --- |

מעגל התנועה במרכז הצומת
 כינוי:  צומת הגוש צומת המיקי מאוס
 כבישים בצומת:    כביש 60   כביש 367 כביש הגישה למגדל עוז
 קואורדינטות:  31°38′46″N 35°07′56″E﻿ / ﻿31.646125°N 35.13218056°E﻿ / 31.646125; 35.13218056
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) צומת גוש עציון(למפת הרי ירושלים רגילה) צומת גוש עציון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת גוש עציון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת גוש עציון
 
צומת גוש עציון נמצא בלב גוש עציון, ונחשב לאחד הצמתים החשובים ביהודה. הצומת מכונה "צומת הגוש", ובעבר גם כונה "צומת המיקי מאוס", על שם מבנה המשטרה הבריטי הסמוך לצומת, המזכיר בצורתו את מיקי מאוס.
הצומת מחבר את כביש 60 עם יישובי גוש עציון, ודרכו את הדרך צפונה – לירושלים וליישוביו הצפוניים של הגוש, דרומה – לחברון, להר חברון ודרומית יותר לנגב, מערבה – ליישובי מערב הגוש, בית שמש וגוש דן, מזרחה – קיבוץ מגדל עוז.
ממערב לצומת, נמצאים משתלת גוש עציון, יקב גוש עציון, וכן מרכז מסחרי שכולל תחנת דלק, מרכול של "רמי לוי" וכמה חנויות ומסעדות. ממערב למרכז נבנה מרכז קניות בשם "מרכז הרים", הכולל בתוכו מרכול של רשת שופרסל וחנויות ומסעדות נוספות.
ממזרח לצומת הוקמה שמורת עוז וגאו"ן על שמם של שלושת הנערים שנחטפו ונרצחו בסמוך ב-12 ביוני 2014.
בחלקו הדרום מערבי של הצומת, הוקמה "פינה חמה" לחיילים, לזכר שמואל גיליס וצחי ששון שנהרגו בפיגועים באזור בשנת 2001. במקום מתקיימים אירועים, כגון הדלקת נרות חנוכה משותפת לחיילי צה"ל ולתושבי גוש עציון.
הצומת הייתה בעברה בתצורה של כיכר גדולה בקוטרים שונים (בתצורה באחרונה כ-30 מטרים), ומאז 2022 היא צומת מרומזר. במרחב מתבצעות עבודות למחלוף הצומת.
היסטוריה

בשנת 1926 רכשה חברת "זיכרון דוד" את האדמות הכוללות את אזור הצומת, במטרה להקים התיישבות יהודית על אם הדרך ירושלים-חברון. בשנת 1927 הוקם במקום מגדל עדר, היישוב היהודי הראשון על אדמות גוש עציון בעת החדשה. כעבור שנתיים, במהלך מאורעות תרפ"ט, ננטש היישוב, הועלה באש ונהרס כליל על ידי הערבים.
ב-1933 רכש את המקום שמואל צבי הולצמן מידי חברת 'זיכרון דוד'. סמוך לצומת הקים הולצמן בשנת 1936 מרפאה שטיפלה בתושבים של כפר עציון ואף בתושבי הכפרים הערביים באזור, כדי לקיים שכנות טובה. מבנה המרפאה, אשר ננטש בשנית במהלך המרד הערבי הגדול קיים עד היום בפינתו הצפון מערבית של הצומת ומשמש כקיוסק. מעבר לכביש לכיוון דרום הוקם באותה תקופה מאגר מים מקורה על ידי המנדט הבריטי.
ביטחון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסר תיאור תולדות הצומת משנת 1943 עד שנת 2005.
בצומת הגוש אירעו אירועים ביטחוניים רבים ומתקפות טרור פלסטיני, במיוחד במהלך אינתיפאדת הסכינים, ובמהלך האינתיפאדה השנייה היה במקום מחסום בידוק צה"לי.
ב-16 באוקטובר 2005 התבצע בטרמפיאדה לכיוון קריית ארבע פיגוע ירי הקטלני ביותר בצומת, ונרצחו בו שלושה יהודים. בצומת הוקם גל-עד לזכר שלושת הנרצחים. לאחר הפיגוע הוגברה נוכחות צה"ל במקום, אולם בשנים הבאות התבצעו בצומת עוד ניסיונות רבים (שחלקם הצליחו) לפיגועי דקירה ודריסה.
במהלך גל הטרור שאירע בסוף שנת 2015 התבצעו בצומת כעשרה פיגועי דריסה ודקירה שבהם נרצחו 4 יהודים ונפצעו מספר תושבים. בעקבות כך תוגברה האבטחה על הצומת והוצבו בו מצלמות אבטחה ועמדות שמירה בכל טרמפיאדה, אשר מאוישות גם כיום.
ב-2018 הלחין יוני גנוט שיר המלווה בקליפ בשם "אין לי צומת אחר" (מילים: שמואל מוניץ) לזכר הישראלים שנרצחו בצומת.
ב-16 בספטמבר 2018 נרצח ארי פולד בצומת בפיגוע דקירה.
גלריית תמונות

עמדה של צה"ל בצומת
הגל-עד בתחנה לכיוון חברון
קיוסק בבניין המרפאה בצומת (2015)
שמורת עוז וגאו"ן
הערות שוליים

↑  יוחנן בן יעקב, ההתיישבות בגוש עציון לאחר מלחמת ששת הימים
↑  גוש עציון • התשובה לרצח הנערים: הוספת מאחזים באתר חרדים10, 4 ביולי 2014
↑  הפינה החמה בצומת גוש עציון
↑  טקס הדלקת נרות חנוכה בפינה החמה לזכר ד"ר שמואל גיליס וצחי ששון
↑  "מגדל עדר- כפר יהודי בודד בדרך לחברון". (1977), עת־מול ב' (6), עמ' 19.
↑  יוחנן בן יעקב, "סיפורו של היישוב היהודי הראשון בין חברון וירושלים", בתוך: גוש עציון מראשיתו ועד תש"ח, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ו, עמ' 40-23
↑  רשימת שמות המשקיעים היהודיים, בעלי הקרקעות שמהם רכש שמואל הולצמן את הקרקעות - מחברות הולצמן. ארכיון גוש עציון.
↑  מגדל עדר - כפר עציון, דבר, 26 בדצמבר 1933
↑  http://www.etzion-bloc.org.il/tabid/55/Default.aspx?PageContentID=565 אתר ההיסטוריה וההנצחה של כפר עציון
↑  אפרת וייס ועלי ואקד, שלושה נרצחו בפיגוע בצומת גוש עציון, באתר ynet, 16 באוקטובר 2005
↑  אפרת וייס, שני פצועים בפיגוע דקירה בצומת גוש עציון, באתר ynet, 1 במרץ 2006
↑  כוח צה"ל מנע פיגוע דקירה בצומת גוש עציון, אתר דובר צה"ל, 2010
↑  עוזי ברוך, פיגוע דקירה בגוש עציון, באתר ערוץ 7, 1 בדצמבר 2014
↑  כתבי ynet, הדר בת ה-21 נרצחה בפיגוע בצומת גוש עציון, באתר ynet, 22 בנובמבר 2015
↑   אין לי צומת אחר, בביצוע יוני גנוט, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 4:09)
המבנה הראשון בצומת הגוש, אשר שימש כמרפאה, ושירת את תושבי כפר עציון והסביבה
תצלום פנורמי בתצפית מצומת גוש עציון
קווסאקי (אופנועים)

קווסאקי הוא מותג של התאגיד היפני תעשיות כבדות קווסאקי המייצר אופנועים בחטיבת מוצרי הצריכה שלו. היקף הייצור מציב את קווסאקי כאחת מחמש יצרניות האופנועים הגדולות בעולם. רוב הייצור מתבצע ביפן והשאר בדרום-מזרח אסיה וצפון אמריקה. במסגרת חטיבה זו מיוצרים גם טרקטורונים, אופנועי ים, מנועים ורובוטים. ייצור האופנועים וכלי הרכב הנוספים מהווה כ-30 אחוז מהיקף הפעילות של התאגיד.
ראו גם

דגם קוואסקי נינג'ה 500R (מכונה גם EX500, GPZ500S, ZZ-R500)
דגם ה-Mach III, מסוף שנות ה-60 של המאה ה-20
דגם ה-Z1
דגם ה-ZZR 1400 מודל 2007
צבי בלקובסקי

| --- | --- |

 לידה:  1865 אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  11 בינואר 1948 (בגיל 83 בערך) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 מעסיק:  אוניברסיטת סופיה 
 
צבי הירש גרגורי בֶּלקוֹבסקי (ברוסית: Григорий Александрович Белковский; י"ח באב תרכ"ה, 1865, אודסה, האימפריה הרוסית (אוקראינה) – כ"ט בטבת תש"ח, 11 בינואר 1948, תל אביב) היה משפטן וכלכלן פוליטי יהודי-אוקראיני, מציוני בולגריה הראשונים וממארגני הקונגרס הציוני הראשון.
קורות חיים > ראשית חייו

צבי הירש בלקובסקי נולד ב-1865 בעיר אודסה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), בנו של שאול סנדר, פועל עני שבילדותו נחטף כקנטוניסט לצבא וברח ממנו. למד ב"חדר" ובבית ספר עממי יהודי ממשלתי בעירו, ולאור הישגיו הלימודיים המשיך ללימודים בגימנסיה. לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת אודסה, הצטיין וזכה לפרסים על עבודת מחקרו בתחום המשפט הרומי ולמלגה על מחקרו בתחום המשפט הפלילי. בהיותו סטודנט הצטרף לחברי תנועה הלאומית היהודית באודסה, והרצה בבית הספר של יום שבת של ליב וזוסמן בעיר.
בלקובסקי זכה למדליית זהב על חיבורו "Залог по Римскому Праву". לאחר שסיים את לימודיו ב-1889, הוצעה לבלקובסקי משרת פרופסורה – אשר דחה, היות שזו הותנתה בהתנצרותו. בהמשך, לא קיבל רישיון לעסוק בעריכת דין על רקע יהדותו.
קורות חיים > בבולגריה

ב-1892 בעת ששהה בגרמניה נפגש בלקובסקי באקראי עם אחד ממרציו באוניברסיטת אודסה, פרופ' סבשניקוב,[דרושה הבהרה] אשר נלווה לביקורו של שר החינוך הבולגרי גאורגי ז'יבקוב (Георги Живков). ז'יבקוב תר בין היתר אחר מועמד למשרת פרופסור למשפטים באוניברסיטת סופיה, ובהמלצת סבשניקוב הוצעה המשרה לבלקובסקי. ממשלת בולגריה בראשות סטפן סטאמבולוב אישרה את המינוי, עניין שהיה חסר תקדים בנסיכות הבולגרית משום היותו של בלקובסקי נתין זר ויהודי. בהגיעו לסופיה למד את השפה הבולגרית והרצה בנושאי כלכלה פוליטית וההיסטוריה של המשפט הרומי. בסופיה פרסם (בבולגרית) מספר חיבורים, ובהם "היסטוריה של המשפט הרומי" (1895) ו"כלכלה פוליטית" (1896). במקביל לכך, היה פעיל בהפצת תעמולה ציונית, וב-1897 פרסם בסופיה בעילום שם מנשר שכותרתו Appel an das Judenthum und Seine Getreuen Söhne (בגרמנית, בצרפתית, בעברית ובספרדית). כמו כן היה בלקובסקי מראשי הארגון הציוני "פרוגרס - השחר" ועם הגיעו של יוסף מרקו ברוך לסופיה נפגש עמו מספר פעמים והוזכר לא אחת במכתביו של מרקו ברוך.
בלקובסקי היה מקורב מאוד לנסיך פרדיננד הראשון ובעצתו הקציב פרדיננד סכום של 1,000 לבות אותו העביר בלקובסקי ליוסף מרקו ברוך כדי שיוכל להמשיך ולהפיץ את עיתונו "הכרמל". ב-1896 הוקם הוועד הציוני המרכזי בסופיה ובלקובסקי התמנה ליושב ראשו. ב-17 ביוני 1896 הגיע בנימין זאב הרצל לביקור בבולגריה ובלקובסקי היה מבין מקבלי פניו. מבולגריה המשיך ד"ר הרצל לאיסטנבול ובשובו חלף שוב דרך סופיה, התקבל על ידי בלקובסקי, אשר ליווה אותו לאחד מבתי הכנסת, שם נאם בפני קהל של 2,000 מבני הקהילה. ב-1897 סיים צבי בלקובסקי את עבודתו בסופיה והשתקע בפריז.
קורות חיים > המשך הפעילות הציונית ואחריתו

מ-1891, עוד בטרם היווסדות ההסתדרות הציונית העולמית, עמד בלקובסקי בקשר עם חוג הציונים שסביב נתן בירנבוים, והיה שותף לפעולות למען קידום רעיון הלאומיות היהודית. ב-3–5 בספטמבר 1893 נכח לצד מרדכי אהרנפרייז, וילי במבוס, ל' אסטרמאן (מועצת אגודת "יונג ישראל"), ראובן בריינין, אברהם זלץ ונתן בירנבוים, בוועידה מקדימה בדירתו של בירנבוים בווינה, אשר נועדה להיות בסיס לכינוס קונגרס ציוני כללי בברלין (ואשר, בהיעדר תמיכה נוספת, כשלה).
בלקובסקי, שבסוף המאה ה-19 נמנה עם חברי "המשמרת הצעירה" של חובבי ציון (לצד יעקב ברנשטיין-כהן, ו' יעקובסון, מנחם אוסישקין וזאב טיומקין), סייע לתאודור הרצל בארגון הקונגרס הציוני הראשון ב-1897. הוא השתתף בקונגרס שנערך בבזל, כציר מטעם יהדות בולגריה, ביחד עם קרל הרבסט ויהושע כלב ונאם בפני הצירים על אודות מצבם של יהודי בולגריה.
בלקובסקי, שנטל חלק גם בקונגרסים הבאים, היה חבר הוועד הפועל הציוני הגדול משנת ייסוד ההסתדרות הציונית ועד 1910.
ב-1897 בעת שהותו בפריז הועסק במערכת העיתון "לה מונד איקונומיק". בתחילת 1898 שב לרוסיה, השתקע בסנקט פטרבורג, שם כתב עבור מערכת אנציקלופדיית ברוקהאוס בתחומי המשפט והכלכלה.
ב-1903 היה מהמתנגדים הקיצוניים לתוכנית אוגנדה, ושלל כל תוכנית ליישוב יהודים מחוץ לארץ ישראל. לאחר מהפכת אוקטובר הוסיף בלקובסקי לתמוך ברעיון הציוני, ונתמנה ליו"ר הוועד הציוני המרכזי ברוסיה, שפעילותו הייתה אז מחוץ לחוק.
ב-1922 התמנה בלקובסקי כנציג ההסתדרות הציונית לשגרירות הבריטית בברית המועצות, לענייני עלייה לארץ ישראל. ב-1924 נעצר בלקובסקי בגין פעילותו הציונית, ונגזרה עליו גלות בסיביר; אך גזר-דינו הומר בגירוש: הוא גורש מברית המועצות, ועלה לארץ ישראל. בארץ הוסיף לעסוק במשפטים, ונשא משרות בכירות בבית משפט השלום העברי.
צבי הירש בלקובסקי נפטר בראשית 1948 בתל אביב, ונטמן בהלוויה רבת-משתתפים בבית הקברות טרומפלדור לצד אשתו, אסתר בלקובסקי לבית זוסמן, שנפטרה בקיץ 1946 בגיל 80. הותיר בת, יהודית בֶּם (בעהם), אשר הייתה נשואה לד"ר אריה בעהם.
ב-1959 מסרה בתו את ארכיונו, ובו מכתבים ותצלומים, לידי הארכיון הציוני המרכזי.
ספריו

"מזכרונותי": דרכי מבית הספר העממי עד הפרופיסורה, תל אביב: דפוס עזריאל, ת"ש-1940.
Чартеръ, Bialystok: тип.-лит. Волобринскаго, 1901. ("צ'ארטר")
Г.А. Белковский и др. (сост.), Указатель литературы о сіонизмѣ, Sankt Peterburg: тип. С.М. Муллеръ, 1903. (Ukazatel’ literatury o sionizme)
Русское законодательство о евреяхъ въ Сибири, Sankt Peterburg: "Центральная" тип. М.Я. Минкова, 1905. (Russkoe zakonodatel’stvo o evreiakh v Sibiri)
לקריאה נוספת

'בליקובסקי, צבי (גריגורי)', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 82–83. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אלברט רומנו, 'אישים', בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה ירושלים 1967, עמ' 609–610.
↑  חיים קשלס, 'ההסתדרות הציונית בבולגריה בשנותיה הראשונות', בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים 1967, עמ' 114, 120, 127.
↑  תל־אביב: לויתו של פרופ' צבי בלקובסקי, דבר, 12 בינואר 1948; תל־אביב: פרופ' בלקובסקי לקבורות, על המשמר, 12 בינואר 1948.
↑  ארכיון פרופ' בלקובסקי לארכיון הציוני, דבר, 25 במרץ 1959.
↑  צבי בלקובסקי, בקטלוג הארכיון הציוני המרכזי בירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523039205171  ISNI: 0000 0000 5232 5326  LCCN: nr2003003351  VIAF: 9786118   WorldCat (עם VIAF): 9786118 
"פגישת מחזור" של משתתפי הקונגרס הציוני הראשון בביתו של השל פרבשטיין בירושלים, עם נחום סוקולוב. בתמונה: יוסף קלוזנר, צבי בלקובסקי, לייב יפה, מנחם אוסישקין, יצחק לייב גולדברג
קארין אנסטרם

קארין מרתה אליסבת אנסטרם (בשוודית: Karin Märta Elisabeth Enström; נולדה ב-23 במרץ 1966) היא פוליטיקאית שוודית ממפלגת המתונים אשר שימשה כשרת ההגנה של שוודיה בין 2012–2014.
ביוגרפיה

אנסטרם נולדה באופסלה, שוודיה ב-23 במרץ 1966 בשם קארין לנדרהולם. אחיה הוא הנריק לנדרהולם המשמש כשגריר שוודיה באיחוד האמירויות. אחותה לואיז היא אשתו של הפוליטיקאי פר ביל. לאחר נישואיה לאנדרס אנסטרם, היא אימצה את שם משפחתו. היא אם לשלושה.
אנסטרם התגייסה לצבא שוודיה, עברה קורס קצונה, והגיעה לדרגת קפטן. ב-1993 היא עזבה את הצבא, ושנה לאחר מכן הצטרפה למפלגת המתונים ונבחרה כחברה במועצת העיר וקסהולם. ב-1998 נבחרה לריקסדאג. ב-2002 נבחרה כראש העיר וקסהולם וכיהנה בתפקיד עד 2006. ב-2008 מונתה ליו"ר ועדת הביטחון של הריקסדאג, וב-2010 מונתה ליו"ר ועדת החוץ. ב-18 באפריל 2012 היא מונתה לשרת ההגנה עד 3 באוקטובר 2014. לאחר מכן נבחרה בשנית כראש עיריית וקסהולם במשך שתי קדנציות עד 2022. במקביל, היא מכהנת כיו"ר ועדת החוקה מאז 2019.
קורנטו

ערך זה עוסק בכלי נגינה עתיק. אם התכוונתם לכלי נשיפה ממתכת, ראו .
ערך זה עוסק בכלי נגינה עתיק. אם התכוונתם לסוג של גלידה, ראו .
ערך זה עוסק בכלי נגינה עתיק. אם התכוונתם לגרסה איטלקית לקרואסון הצרפתי, ראו .
מימין לשמאל: קורנטו טנור, קורנטו רגיל (אלט) וקורנטו "אילם", ללא פייה
קוֹרְנֵטוֹ (איטלקית: cornetto, גרמנית: Zink, אנגלית cornett) הוא כלי נשיפה עתיק. מבנהו כעין צינור מכופף מעט, לרוב באורך של כ-60 סנטימטרים, בעל חורים בדומה לאלו של כלי נשיפה מעץ, אך פייה כשל כלי נשיפה ממתכת.
בשל אופן הפקת הצליל שלו נחשב הקורנטו כלי נשיפה ממתכת, אף על פי שהוא נבנה לרוב מעץ מחופה עור. מקורו של הקורנטו הוא כנראה במאה התשיעית, אז יוצר מקרן של פרה או עז שנקדחו בה חורים כדי לאפשר לנגן עליה תווים שונים.
קארל שומן

קארל אוגוסט ברטהולד שומן (בגרמנית: Carl Schuhmann; ‏12 במאי 1869 – 24 במרץ 1946) היה אתלט גרמני שזכה בארבע מדליות זהב באולימפיאדת אתונה ב-1896. שומן הוא האתלט המוצלח ביותר באולימפיאדת 1896.
בתולדות המשחקים האולימפיים בעת החדשה, רק שישה ספורטאים התחרו בארבעה ענפי ספורט אולימפיים: שלושה מהם עשו זאת באולימפיאדת 1896, ושלושה השתתפו בארבעה ענפי סקי שונים. המצליח ביותר מביניהם הוא שומן, שהיה בראש ובראשונה מתעמל. למעט טיפוס בחבל, הוא התחרה בכל אירועי ההתעמלות באולימפיאדת 1896.
ביוגרפיה > ילדותו ונעוריו

שומן נולד במאי 1869 במינסטר, וסטפאליה, שהייתה אז בתחומי הקונפדרציה הצפון-גרמנית וכיום שוכנת בגרמניה. בשנת 1884 אביו של שומן עבר לקלן שהייתה אז חלק מהקיסרות הגרמנית.
בשנת 1886, בהיותו בן 17, הצטרף למועדון הספורט השני בגודלו בקלן. בתקופה זאת בגרמניה, המונח "התעמלות" לא כלל רק תרגילים על מכשירים, אלא את כל התרגילים הגופניים השימושיים, שהיו אמורים להיות בעיקר באוויר הפתוח. איגוד ההתעמלות הגרמני הוקם רשמית בשנת 1868, אבל המבנים הארגוניים שלו היו בהדרגה מתפתחת משנת 1842.
בשנת 1889 זכה להכרה מיוחדת בתחרויות ההתעמלות הלאומיות. ב-1890 עבר לברלין, שם עבד כמכונאי. בסוף 1890 הוא גויס לצבא הפרוסי ונעזב את עולם הספורט לשנתיים. הוא שוחרר בספטמבר 1892 בדרגת טוראי. ב-1894 סיים במקום השישי במבחני ההתעמלות בברסלאו ובמקום הרביעי ב-1895 ברומא (עם ארבעת העמדות הראשונות בכל המכשירים).
עוד לפני 1896, שומן נחשב לא רק לאחד מהמתעמלים המצליחים ביותר בגרמניה, אלא גם אחד המתאבקים הטובים ביותר שלה.
ביוגרפיה > אולימפיאדת אתונה 1896

שומן, שהיה חבר באיגוד ההתעמלות הברלינאי (גר'), היה חבר בנבחרת הגרמנית בהתעמלות שניצחה בתחרויות הקבוצתיות בתחרויות המתח והמקבילים. הוא התחרה גם בסוס סמוכות ובטבעות ללא הצלחה. הוא דורג במקום החמישי בתחרות בטבעות. שומן נכנס לתחרות בהתעמלות, שניצח גם בה, אף על פי שהיה הכי קל מרוב המתחרים האחרים. בסיבוב הראשון הוא התמודד מול לאנסטון אליוט (אנ') מהממלכה המאוחדת, שומן ניצח אותו בקלות. בחצי הגמר הביא ליתרון על גרמניה. בגמר התמודד מול גאורגיוס ציטאס היווני, הגמר נמשך כ-40 דקות אך נקבע כי חשוך מדי כדי להמשיך בקרב והוא נדחה ליום שני. למחרת שומן ניצח במהירות את משחק הגמר והוא זכה במדליית זהב. הוא התחרה גם בהיאבקות וסיים במקום הרביעי.
שומן היה אחד מתשעת האתלטים שהתחרו בקפיצה לרוחק. הוא דורג במקום החמישי באולימפיאדה בקפיצה משולשת והתחרה גם בהדיפת כדור ברזל. הוא הגיע למקום הרביעי בהרמת משקולות בשתי ידיים, הידועה כיום כנקי ומעיק (אנ'), יחד עם גאורגיוס פפסידריס (אנ') היווני. שניהם הרימו 90 קילוגרם.
ביוגרפיה > חייו לאחר האולימפיאדה

לאחר שובם מאתונה, שומן ורוב משתתפי מהנבחרת הגרמנית הוצאו מהתאחדות ההתעמלות הגרמנית (גר') הריאקציונרית, שהחרימה את המשחקים האולימפיים, מכיוון שהיו "מעורבים באירוע ספורט המוקדש לאינטרנציונליזם". על הנבחרות הזוכות נאסר להתחרות בתחרויות לאומיות בברלין. החרם הוסר כעבור שנתיים. בעקבות זאת, שומן עבר ללונדון, שם עבד כמדריך התעמלות החל משנת 1898. בשנת 1906 ביקר באולימפיאדת אתונה כאורח כבוד וכראש המשלחת הגרמנית, ובשנת 1908 שימש כנספח של הנבחרת באולימפיאדת לונדון, שבה אחד מתלמידיו, אוטו באושר (אנ'), יצג את בריטניה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נכלא שומן באי מאן. ב-1918 חזר לגרמניה, ובשנת 1921 חזר לעבוד כמכונאי בברלין, והתמחה בטלגרף ומדי מים.
הופעתו האולימפית האחרונה הייתה באולימפיאדת ברלין ב-1936, שבה השתתף בתצוגת התעמלות באצטדיון האולימפי של ברלין, על אף שכבר היה באותה עת בשנות ה-60 לחייו.
במהלך מלחמת העולם השנייה איבד את ביתו בהפצצה.
במרץ 1946, חודשים ספורים לאחר סיום המלחמה, הוא נפל לתוך מכתש פצצות (אנ') ומת זמן קצר לאחר מכן.
הוקרה

קארל שומן זכה להוקרה רשמית בגרמניה רק כעבור עשרות שנים לאחר מותו. בשנת 1990 העניק לו הסנאט של ברלין מקום של כבוד בבית הקברות ההיסטורי "Waldfriedhof", הסמוך לאצטדיון האולימפי של ברלין, שבו קבורים אמנים רבים וספורטאים ידועים. בשנת 1996 הנפיק הדואר הגרמני בול מיוחד לציון יום השנה ה-100 לאולימפיאדה המודרנית הראשונה ב-1896, הנושא את תמונתו של שומן באולימפיאדה זו. שני אולמות ספורט בברלין נושאים את שמו, ובאוגוסט 2018 נחנך שביל על שמו באצטדיון האולימפי.
בשנת 2008, שומן נבחר לאחד מ-40 הספורטאים הראשונים שנכנסו להיכל התהילה של הספורט הגרמני (אנ') עם הקמתו.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Carl Schuhmann". Olympedia. נבדק ב-20 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FOUR TITLES FOR MULTI-TALENTED SCHUHMANN". Olympic.org. IOC. 2016-09-21. נבדק ב-2016-09-26.
↑  "Carl SCHUHMANN - Olympic Athletics, Gymnastics Artistic, Wrestling Greco-Roman, Weightlifting | Germany". Olympic.org. IOC. 2016-06-14. נבדק ב-2016-09-26.
1 2 3 4 5 6 7  "Carl Schuhmann Bio, Stats, and Results". Olympics at Sports-Reference.com. אורכב מ-המקור ב-2020-04-17. נבדק ב-2016-09-26.
1 2 3 4 5 6 7 8  Volker Kluge, ‘Schuhmannaki‘ versus ‘Hercules‘
קורנטין (עיתון)

| --- | --- |
שער העיתון מ-5 באוגוסט 1687: בעמודה הימנית, דיווח על קרב בין ההבסבורגים לטורקים בפטרוברדין, נובי סאד; משמאל, ידיעה על סופה קשה באובן (אובודה).
שער העיתון מ-5 באוגוסט 1687: בעמודה הימנית, דיווח על קרב בין ההבסבורגים לטורקים בפטרוברדין, נובי סאד; משמאל, ידיעה על סופה קשה באובן (אובודה).
 תדירות:  דו-שבועון
 סוגה:  חדשות
 מו"ל:  אורי פייבש הלוי, דוד די קסטרו טרתס
 עורך ראשי:  משה בר אברהם אבינו
 תאריכי הופעה:  1686 – 1687 (ככל הידוע)
 שפה:  יודיש-טייטש (יידיש)
 מדינה:  הרפובליקה ההולנדית
 
הדינשטאגישי קורנטין והפרייטאגישי קורנטין (מיוני 1687, דינשטאגישי קורנט ופרייטאגישי קורנט; מלועזית, "העיתון של יום שלישי" ו"העיתון של יום שישי") היה עיתון ביידיש שיצא לאור באמסטרדם ב-1686 ו-1687, קודם במתכונת של דו-שבועון ואחר כשבועון בלבד. היה זה כתב-העת היידי הראשון בהיסטוריה, והעיתון היהודי השני בכלל, לאחר ה"גזטה די אמסטרדם" שיצא בספרדית מ-1672.
לא הרבה ידוע על העיתון. המוציא לאור הראשון היה אורי פייבש בן אהרן הלוי (1715 – 1627), אשכנזי יליד אמסטרדם שסבו הגיע מאמדן כדי להורות לאנוסים מספרד ופורטוגל ששבו ליהדותם בעיר. הוא היה אחד המדפיסים החשובים בדורו באות עברית. העורך והכותב הראשי היה משה בר אברהם אבינו מניקלשבורג, גר צדק. אמסטרדם הייתה מרכז עיתונות גדול, והשלטונות התירו חופש ביטוי רחב יחסית. שני היזמים פרסמו את ה"קורנטין" לקהילה האשכנזית הגדלה, שהגיעה לקרוב ל-3,000 נפש בעת שהחל לצאת לאור, אולי גם בהשראת ה"גזטה". בתחילה הדפיסו את ה"קורנטין" כדו-שבועון: מהדורה אחת יצאה ביום שלישי, ועל כן נקראה "דינשטאגישי קורנטין", והשנייה ביום שישי, "פרייטאגישי קורנטין." לא ידוע מתי נדפס העותק הראשון, אך הישן ביותר שנמצא הוא מ-9 באוגוסט 1686. שמותיהם של הלוי ובר אברהם הופיעו בכל מהדורה בתארים "המחוקק" ו"המסדר". לא היו להם אמצעים לשכור כתבים משלהם והם עסקו כמעט אך ורק בתרגום ידיעות מהעיתונים הגדולים. רוב החדשות היו אודות ענייני העולם, אך גם בלווית דגשים יהודיים מדי פעם. כשדיווחו אודות העלאתם על המוקד של שלושה אנוסים בליסבון, צירפו לכך תפילות לנקמה.
ב-6 ביוני 1687 חדל פייבש הלוי להוציא את העיתון לאור עקב קשיים כספיים. דוד די קָסְטְרוֹ טַרְתָּס, מפרסם ה"גזטה" מן הקהילה הספרדית, רכש את השליטה. משה בר אברהם הוסיף לשמש כעורך וככותב בפועל. השם שונה מ"קורנטין" ל"קורנט" וטרתס הוסיף את סמל העיר אמסטרדם לכותרת. ב-5 באוגוסט נכתב ב"קורנט"   שמשם והלאה תתפרסם רק מהדורת יום שישי, עקב אי-רווחיותה של זו ביום שלישי. העותק האחרון שנמצא נדפס ב-5 בדצמבר, אם כי לא ברור מתי אכן חדל ה"קורנט" לצאת. כמאה מהדורות שלו שרדו בסך הכל ונתגלו על ידי חוקרים. היה זה עיתון היידיש הראשון, והאחרון לתקופה ארוכה: רק ב-1771 יצא שוב כתב-עת בשפה, ה"דירנפורטער פריפילגירטע צייטונג" בדירנפורט שליד ברסלאו.
צומת דרכים (אלבום)

צומת דרכים הוא אלבומו השלישי (רביעי כולל הבינלאומי) של הזמר יזהר כהן, שיצא בשנת 1987.
הפקה

בשנת 1986 עבר כהן מניהולו האישי של האמרגן שלמה צח, שטיפל בו מתחילת הדרך, לניהולו של המפיק סביון צבר. כמו כן, עבר כהן מחברת תקליטים "הד ארצי" לטובת חברה חדשה בתחום - "בן מוש הפקות".
בשנת 1987 הוציא יזהר כהן את אלבומו השלישי "צומת דרכים", כאשר הוא מלחין את רוב השירים בעצמו וקובי אשרת אחראי על העיבודים וההפקה המוזיקלית.
השירים בולטים באלבום היו: "ערב ניגונים", "שיר למענךְ", "בוא ניפגש", "שחרר קצת את החבל" (שנה שנתיים), "מרינה" (שכתב יואב גינאי על פי מנגינה של שיר ספרדי) ושיר הנושא שהגיע למקום ה-19 בשנת תשמ"ז (1987).
"בן מוש הפקות" עבדו בעיקר עם אמנים מהז'אנר מזרחי/ים-תיכוני, מה שלא הפריע לאלבום הזה לצאת פופ לכל דבר, אפילו עם קצת "נגיעות" לטיניות.