stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכה מיכאלי

| --- | --- |

 לידה:  3 באוקטובר 1928 קבוצת כנרת, ישראל 
 פטירה:  22 בדצמבר 2023 (בגיל 95) 
 ענף מדעי:  כלכלה, סחר בין-לאומי 
 מקום לימודים:  בית חינוך  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מספר צאצאים:  3 
 
מיכה (מיכאל) מיכאלי (3 באוקטובר 1928 – 22 בדצמבר 2023) היה כלכלן ישראלי ופרופסור מן המניין לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

מיכאלי נולד בקבוצת כנרת. אביו, אהרן, נולד בוילנה, עלה לארץ ישראל בשנת 1920 ועבד בתנובה. אמו, יונה, נולדה גם היא בווילנה, עלתה לארץ בשנת 1927 והייתה עקרת בית. בילדותו, עבר עם משפחתו לירושלים שבה גדל והתחנך. הוא למד ביסודי בבית חינוך לילדי עובדים בירושלים (שנקרא בהמשך בית ספר על שם ברל כצנלסון), וסיים בשנת 1941. בתיכון למד בבית חינוך תיכון בירושלים (שנקרא בהמשך תיכון עירוני ג') וסיים ב-1945.
בשנת 1945, לאחר סיום לימודיו התיכוניים התגייס לפלמ"ח. היה בהכשרת "עטרת" – בית השיטה, כנספח. שירת בפלוגה ד'. בשנים 1946–1947, היה מ"כ במחלקת כפר רופין ו"קצין זהירות" של הפלוגה. השתחרר בקיץ 1947, והתגייס מחדש בראשית דצמבר 1947, עם הרזרבה הירושלמית לגדוד השישי. במלחמת העצמאות השתתף במספר מבצעים: אבטחת שיירות בדרך מירושלים לתל אביב, אבטחה להר-טוב ולגוש עציון ואבטחת שיירת נבי דניאל. השתתף במבצע יבוסי ובמבצע מכבי. נלחם בפרוזדור ירושלים ובעיר עצמה. השתחרר כמפקד מחלקה ב-1949. לאחר הקמת צה"ל שירת במערך המילואים כסגן מפקד פלוגה וכמפקד פלוגה ביחידות חיל רגלים, עד שנת 1982. השתחרר בדרגת רב-סרן.
מיכאלי למד לתואר ראשון ושני בכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים (סיים ב-1952).
לאחר מכן, נסע לבולטימור, ארצות הברית ושם למד לתואר שלישי באוניברסיטת ג'ונס הופקינס עד שנת 1955. את עבודת הדוקטור שלו שעסקה בשווקים דואליים שבהם שוררת אינפלציה כתב בהנחיית פרופסור פריץ מכלופ ופרופסור ארנולד הרברגר (אנ').
בשנת 1955 חזר לישראל הצטרף כמרצה לאוניברסיטה העברית. בשנת 1968 התמנה לפרופסור מן המניין. בשנת 1988 פרש לגמלאות.
לאחר פרישתו המשיך לכתוב ולפרסם. בשנת 2020 יצא לאור ספרו האחרון.
ביוגרפיה > פעילותו ככלכלן > מחקר

מיכאלי פרסם תריסר ספרים וכן מאמרים רבים בכתבי העת המובילים בכלכלה. במספר תחומים כמו: קביעת מחירים בשווקים מקבילים (השוק השחור), ריכוזיות הסחר הבינלאומי, תרומת גידול היצוא לצמיחת המשק – היוו מחקריו אבני פינה לדיונים בספרות הכלכלית. בתחומים אחרים, כגון: הרחבת מודל ה-LM-IS (מודל המאחד את הניתוחים של שוקי הסחורות והכסף) למשק פתוח, תיאוריה מוניטרית של מאזן התשלומים, או ניתוח איחודי מכס – היו מחקריו מרכזיים לדיונים בספרות.
היה שותף מוביל בניהול מחקר רב-לאומי על תהליך הליברליזציה של הסחר, שהסתכם בפרסום בן שבעה כרכים.
היה עורך-שותף מייסד של כתב העת הכלכלי Journal of International Economics.
היה פרופסור אורח באוניברסיטאות ובמכוני מחקר רבים בארצות הברית, שוודיה ואוסטרליה, וביניהם: הלשכה הלאומית למחקר כלכלי, אוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת שיקגו.
חלק נכבד מעבודתו המחקרית עסק בכלכלת ישראל: בין השאר היה חלוץ בניתוח העצמאות הכלכלית, השפעת יבוא ההון על מבנה המשק, ואומדן וניתוח של מערכת שערי החליפין בישראל.
ביוגרפיה > פעילותו ככלכלן > פיתוח לימודי הכלכלה בישראל

מיכאלי היה מבני הדור הראשון של הכלכלנים שפעלו באוניברסיטה העברית. בשנים 1961–1965 כיהן כראש החוג לכלכלה, מילא תפקיד מרכזי בהמשך ביסוסם של לימודי הכלכלה באוניברסיטה, והמשיך את דרכו של פרופ' דן פטינקין בקביעת תכנים ומסגרות פעולה. תרם לביסוס מעמדו של החוג לכלכלה במסגרת האוניברסיטה העברית. כמקים ה"שלוחה" של האוניברסיטה בתל אביב תרם, בסופו של דבר, גם ליצירת הבסיס להקמת המחלקה לכלכלה באוניברסיטת תל- אביב. בשנים 1968–1971 כיהן כדיקן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה העברית, והביא גם לביסוס לימודי מנהל העסקים בתוך הפקולטה.
ביוגרפיה > פעילותו ככלכלן > פעילות ציבורית

מיכאלי מילא תפקיד מרכזי, לעיתים בשותפות עם עמיתו פרופ' חיים ברקאי, ביצירת מעורבות של הסגל האקדמי בקביעת המדיניות הכלכלית הישראלית השוטפת – באמצעות פגישות תכופות של חברי הסגל עם ראשי הממשל, ובהם לוי אשכול כשר האוצר וגולדה מאיר ויצחק רבין כראשי הממשלה, וכן עם גורמים מרכזיים אחרים במשק. כמו כן, הופיע תכופות בפני ועדות הכנסת השונות. היה חלוץ גם בפעילות ציבורית: קיום ערבי עיון, פגישות עם אנשי תקשורת ועוד. כך לדוגמה הקים את "צוות כלכלנים", קבוצה בת 5 חברים, שפרסמה טור שבועי בעיתון מעריב, במשך מספר שנים. היה חבר במועצה להשכלה גבוהה (מל"ג), ובמסגרת זו כיהן כיושב הראש של מספר ועדות. בשנים 1983–1984 כיהן כנשיא השלישי של האגודה הישראלית לכלכלה (אחרי דן פטינקין ומיכאל ברונו).
ביוגרפיה > פעילותו ככלכלן > פעילות בבנק העולמי

בין השנים 1986–1993 עבד מיכאלי בבנק העולמי בוושינגטון, ארצות הברית כיועץ בכיר. במהלך שנים אלו, בנוסף על ניהול המחקר הרב-לאומי שכבר הוזכר, היה מיכאלי אחראי על ניהול מחקריו של הבנק בכמה ארצות מרכזיות באמריקה הלטינית (כולל ברזיל). במדינות אזור זה נפגש תכופות לייעוץ עם מובילי המדיניות: ראשי ממשלות, שרי אוצר ונגידי הבנקים המרכזיים, וכן ראשי גופים אחרים, כמו איגודים מקצועיים. לאחר מכן היה במשך מספר שנים יועץ חיצוני לבנק, בעיקר בהקשר מדינות ברית המועצות לשעבר. אחד מהישגיו בתחום זה היה הצלחתו להשפיע על הכנסת מערכת של מטבע עצמאי בארמניה, כדי להחליף את השימוש ברובל הרוסי.
ביוגרפיה > פעילותו ככלכלן > פיתוח לימודי הכלכלה מחוץ לישראל

מיכאלי מילא תפקיד מרכזי ביצירתן ובעמידה בראשן של ועדות מייעצות בינלאומיות במסגרת הקמת וניהול תוכניות לימודים לתארים מתקדמים (תואר שני ושלישי) בשפה האנגלית באוקראינה ובגאורגיה.
ביוגרפיה > אות הוקרה

ביוני 2023 קיבל מיכאלי, מהאגודה הישראלית לכלכלה, אות הוקרה והערכה למפעל חיים ע"ש דוד הורוביץ על מפעל חייו בחקר ולימוד הכלכלה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

מיכאלי היה נשוי מאז שנת 1952 לאורה לבית אבני (שטיינר), שעבדה כמשמרת ספרים. אב לשלושה בנים.
התגורר בקהילת הגמלאים "פרוטיאה בהר" במושב שורש.
פרסומיו > בעברית

מיכה מיכאלי, סחר החוץ ויבוא ההון בישראל, תל אביב, עם עובד, 1963.
מיכאל מיכאלי, מערכת שערי החליפין בישראל, ירושלים, המכון למחקר כלכלי על שם מוריס פאלק, 1968.
נדב הלוי, מיכאל מיכאלי (עורכים), סוגיות בסחר החוץ של ישראל, ירושלים, המכון למחקר כלכלי על שם מוריס פאלק, 1972.
מיכאל מיכאלי, אינפלציה וכסף בישראל לאחר הליברליזציה של 1977, ירושלים, המכון למחקר כלכלי על שם מוריס פאלק, 1981.
פרסומיו > ספריו באנגלית

.Concertation in International Trade, Amsterdam: North-Holland, 1962
.Balance-of-Payment Adjustment Policies: Japan, Germany and the Netherlands, New York: National Bureau of Economic Research, 1968
.Israel’s Foreign Exchange Rate System, Jerusalem: Falk Institute for Economic Research in Israel. English – 1971
The Responsiveness of Demand Politics to Balance-of-Payments: Postwar Patterns, New York: Colombia University Press for the National Bureau of Economic Research, 1971.
Foreign-Trade Regimes and Economic Development: Israel, New York: Colombia University Press for the National Bureau of Economic Research, 1975.
.Theory of Commercial Policy: Trade and Protection, Oxford: Philip Allan, and Chicago: University of Chicago Press, 1977
.Trade, Income Levels and Dependence, Amsterdam: North-Holland, 1984
Liberalizing Foreign Trade: Lessons of Experience in the Developing world, (by Michael Michaely, Demetris Papageorgiou, and Armeane M. Choksi), Oxford: Basil Blackwell, 1991.
.Trade Liberalization and Trade Preferences, Aldershot: Ashgate, 2004
.Trade Liberalization and Trade Preferences, (Revised Edition), Singapore, New Jersey, and London: World Scientific Press, 2009
.Trade Among Nations (with David Wijnryt), Singapore, New Jersey and London: World Scientific Press, 2020
פרסומיו > מבחר ממאמריו

מיכאלי פרסם עשרות מאמרים בתחומי עיסוקו. להלן הבולטים שבהם:
Geometrical Analysis of Black Market Behavior, American Economic Review, Sep. 1954.
Concentration of Exports and Imports: An Empirical Evaluation, Economic Journal, 1958.
Multilateral Balancing in International Trade, American Economic Review, 1962.
Exports and Growth: An Empirical Analysis, Journal of International Economics, 1976.
לקריאה נוספת

מיכה מיכאלי, "החוג לכלכלה באוניברסיטה העברית: ימי בראשית - מזווית אישית", הרבעון לכלכלה, מס' 54 (3/4), 2007, עמ' 417–438.
הערות שוליים

↑  סיפורו של מיכה מיכאלי ושיירת נבי דניאל, באתר מצפן מורשת
↑  Michael Michaeli, Devaluation and Dual Markets under Inflation with Direct Controls (supervisers:Professor Fritz Machlup and Professor Arnold Carl Harberger), Baltimore: Johns Hopkins University, 1955
↑  הפרק "ביוגרפיה" מתבסס על המידע המופיע בדף האישי של מיכאלי באתר מוזיאון הפלמ"ח
↑  אודות האגודה, באתר האגודה הישראלית לכלכלה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579184905171  PLWABN: 9810689695505606  BIBSYS: 90270924  BnF: cb12362171g (data)  CiNii: DA04295686  GND: 172257905  ISNI: 0000 0001 1083 0786  LCCN: n50031344  NKC: vse2012722501  NLA: 35350020  NSK: 000059150  NTA: 070513961  RERO: 02-A003591265  SUDOC: 03262784X  VIAF: 110973819   WorldCat (עם VIAF): 110973819
לואיזה מרטינדייל

| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1872 לייטונסטון, באסקס, בריטניה
 פטירה:  5 בפברואר 1966 (בגיל 93) לונדון
 לאום:  בריטית
 לימודי רפואה:  באוניברסיטת לונדון
 התמחות:  רדיותרפיה
 תואר:  דוקטור לרפואה
 תפקידים:  מנתחת בכירה, מנתחת מייעצת, רופאה כללית, סופרת.
 מחלקות ובתי חולים:  בית החולים החדש של סאסקס לנשים, בית מרקחת לואיס רואד לנשים וילדים, בית החולים על שם מארי קירי
 פרסים והוקרה:  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית 
 בת זוג:  איסמיי פיטסג'רלד
 צאצאים:  אין
 
לואיזה מרטינדייל (אנגלית: Louisa Martindale; נולדה ב-30 באוקטובר 1872 ונפטרה ב-5 בפברואר 1966) הייתה רופאה, מנתחת וסופרת אנגליה. היא עבדה כמנתחת בשתי מלחמות העולם, פעלה למען חינוך רפואי שווה לנשים ונחשבה בין הגינקולוגים המובילים בעולם. היא הייתה חברה במועצה הלאומית לנשים, חברה במועצת הקולג' המלכותי למיילדות וגינקולוגים (RCOG) (אנ') וקיבלה תואר כבוד בתור CBE (מפקדת במסדר האימפריה הבריטית). היא הייתה חלוצה בתחום הרדיותרפיה, ובכתיבתה עודדה נשים לבחור בקריירה רפואית.
תחילת חייה > ילדות

לואיזה מרטינדייל נולדה ב-30 באוקטובר 1872 בלייטונסטון שבאסקס, בריטניה. היא הייתה ביתם הראשונה של וויליאם מרטינדייל ולואיזה סלואיזה ספיסר מרטינדייל (פמיניסטית) (אנ'). מרטינדייל הושפעה רבות מאימה בילדותה, שהייתה פעילה חברתית בתנועה הסופרג'יסטית, חברה בפדרציית הנשים הליברלית (אנ') וחלק מן הוועד המנהלי של האיגוד הלאומי של התנועות למען זכויות נשים בבריטניה. אימה של מרטינדייל האמינה בשוויון הזדמנויות בחינוך בין גברים ונשים ועודדה את בנותיה לרדוף אחר קריירות מקצועיות. אביה של מרטינדייל נפטר ב-1874 ובעקבות מותו ולידתה של אחותה הילדה מרטינדייל (אנ') ב-1875 מעט מאוחר יותר, אימה החליטה לעבור עם שתי בנותיה לפנזאנס ומשם לגרמניה ושווייץ. לבסוף הן השתקעו בעיר ברייטון שבסאסקס בשנת 1885, על מנת שמרטינדייל ואחותה יוכלו ללמוד בתיכון ברייטון והוב לבנות.
תחילת חייה > השכלה

כבר בגיל צעיר ידעה מרטינדייל כי תהיה רופאה. בגיל שבע עשרה היא החלה ללמוד באוניברסיטת רויאל הולווי, אוניברסיטת לונדון (אנ') שבאגהם וסיימה את לימודיה שם ב-1892. בשנת 1893 מרטינדייל החלה ללמוד בבית הספר לרפואה לנשים בלונדון, וסיימה את לימודיה עם שני תארים בשנת 1899. בשנת 1900 יצאה מרטינדייל צפונה להאל, שם החלה את הקריירה המקצועית שלה בעבודה תחת דוקטור מרי מרדוק (אנ') רופאת הבית הראשונה בבית החולים ויקטוריה לילדים. מרדוק ומרטינדייל התחברו כשעבדו יחדיו במרפאה ואף יצאו ב-1902 לטיול אופניים בו ביקרו בווינה, ברלין ושווייץ. הן המשיכו לעבוד יחד עד שנת 1906.
קריירה > רפואה

בשנת 1906 קיבלה מרטינדייל את התואר דוקטור לרפואה. מרטינדייל החליטה לחזור לברייטון ולפתוח מרפאה כללית משלה, ובכך הפכה לרופאה הכללית הראשונה בברייטון. ב-1907, שנה לאחר מכן, התבקשה מרטינדייל להצטרף לבית מרקחת לואיס רואד לנשים וילדים כקצינת רפואה מבקרת. בשנת 1915 נסעה מרטינדייל לזמן קצר למנזר רויאומונט בצרפת כדי לשרת לצד בית החולים הסקוטי לנשים במלחמת העולם הראשונה, שסיפק טיפול מציל חיים לחיילים הפצועים. מרטינדייל התרשמה להפליא מהנשים ברויאומונט, וכשחזרה לבריטניה אף שלחה להן במתנה אספקה נחוצה של סכיני מטבח. בשנת 1920 תרמה מרטינדייל רבות להקמת בית החולים החדש של סאסקס לנשים בוינדלשם רואד, ברייטון. בית החולים נפתח בשנת 1921 ומרטינדייל עבדה בו כמנתחת בכירה עד שהחליטה לעבור ללונדון בשנת 1922, שם כמנתחת מייעצת. למרות המעבר, היא שמרה על קשריה עם בית החולים בסאסקס והמשיכה לטפל בו במסרה חלקית בנשים וילדים עד שנת 1937. מרטינדייל שירתה כמנתחת במלחמת העולם השנייה. היא המשיכה לעסוק ברפואה ולהרצות על עבודתה ברחבי ארצות הברית, גרמניה והממלכה המאוחדת עד לפרישתה בגיל 74 בשנת 1947. נערך כי היא ביצעה מעל 7,000 ניתוחים במהלך הקריירה שלה.
קריירה > רדיותרפיה

מרטינדייל הייתה בין הרופאים הראשונים בבריטניה אשר השתמשו ברדיותרפיה לטיפול בשרירני הרחם ובסרטן השד. היא נחשפה לרדיותרפיה בטיול שערכה לפרייבורג ב-1913, שם צפתה לראשונה בתהליך. בעקבות הטיול קנתה מכשיר רנטגן של 200,000 וולט למרפאה שלה והשתמש בו בטיפוליה. בשנת 1924 השתתפה מרטינדייל בפגישה של נציגי בתי חולים המעסיקים נשים, אשר בעקבותיה הוקמה הוועדה לחקר רדיותרפיה. הוועדה הובילה בסופו של דבר להקמת בית החולים על שם מארי קירי ומרטינדייל עבדה בו כמנתחת. בהמשך הקריירה שלה מרטינדייל התמחתה בטיפול ברנטגן וכתבה מספר מאמרים מדעיים בנושא.
קריירה > מעמדות ותארים

בשנת 1931 נבחרה מרטינדייל לתפקיד נשיאת הפדרציה של נשות הרפואה ובאותה השנה הוכתרה גם כ-CBE, תואר כבוד אנגלי אשר נתן לה דרגה של מפקדת במסדר האימפריה הבריטית. ב-1933 מרטינדייל מונתה בתור חברה בקולג' המלכותי למיילדות וגינקולוגים (RCOG), ובשנת 1937 היא הפכה לאישה הראשונה בהיסטוריה שמונתה בקולג' לחברת מועצה (FRCOG). מרטינדייל מונתה גם כחברה במועצה הלאומית לנשים, הייתה חברה בהחברה המלכותית לרפואה (אנ'), והייתה חברה מייסדת של מועדון הנשים הגינקולוגי .
חיים אישיים > אקטיביזם

לצד עבודתה כגינקולוגית ומנתחת, מרטינדייל עסקה רבות בקידום הזדמנויות לימודים שוות לנשים ברפואה. היא הייתה חברה במועצה הלאומית לנשים וחברה בהנהלה הלאומית של האיחוד הלאומי של אגודות זכות בחירה לנשים, ואף עזרה להסתיר חברות באיגוד הנשים החברתי והפוליטי מהמשטרה. לאחר שמונתה לתפקיד נשיאת פדרציית נשות הרפואה (אנ') בשנת 1931, נפגשה מרטינדייל מתוקף תפקידה עם בית הלורדים ובית הנבחרים בבריטניה על מנת להבטיח שבית הספר הבריטי לרפואה לתארים מתקדמים יקבל נשים וגברים על בסיס שווה. למרטינדייל היו דעות חזקות בנושא מעמד האישה וזנות, ובשנת 1909 היא כתבה עלון על זנות בשם "מתחת לפני השטח" שזכה לביקורת חריפה מבית הנבחרים הבריטי.
חיים אישיים > פעילות נוספת

לצד הקריירה הרפואית שלה, מרטינדייל הייתה האישה הראשונה שקיבלה את התואר "justice of the peace" (אנ'), כיהנה כשופטת על ספסל ברייטון, הייתה נציבה בכלא לואיס ומושלת בית הספר התעשייתי בפורטסלייד. היא כתבה שני ספרים על חייה: "האישה הרופאה וחייה" שיצא ב-1922, ו"האישה המנתחת" שיצא בשנת 1951.
חיים אישיים > משפחה

מרטינדייל מעולם לא התחתנה, אך חיה לצד איסמיי פיטסג'רלד (1875–1946), ביתו של הברון פיטסג'רלד מקילמרנוק, במשך 35 שנים. מרטינדייל סיפרה על מערכת היחסים הארוכה שלה עם פיטסג'רלד בספרה "האישה המנתחת".
חיים אישיים > מוות

מרטינדייל נפטרה בביתה שבלונדון ב-5 בפברואר 1966, בגיל 93. ביוני 2023 נפתח בניין חדש בבית החולים המלכותי בסאסקס (אנ'), אשר נקרא על שם דוקטור לואיזה מרטינדייל.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Pioneers: Louisa Martindale (1873-1966) FRCOG 1933, Royal College of Obstetricians and Gynaecologists Heritage Blog (באנגלית)
1 2 3  Three Women Called Louisa, The Post, ‏March 01, 2009 (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  John Simkin, Louisa Martindale (1873-1966), Spartacus Educational (באנגלית)
1 2  Who was Dr Louisa Martindale CBE?, University Hospitals Sussex NHS Foundation Trust, ‏13/2/2023 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007344782905171  BnF: cb113155447 (data)  ISNI: 0000 0000 2886 2471  LCCN: n86050447  NTA: 067904394  RERO: 02-A003567102  SUDOC: 204701562  VIAF: 38392885   WorldCat (עם VIAF): 38392885 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לואיזה מרטינדייל".
ויז'ה אוניון

| --- | --- |

 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  לה ריוחה (פרובינציה) לה ריוחה
 מחוז:  קורונל פליפה וארלה
 שפה רשמית:  ספרדית
 גובה:  1,153 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  12,263
 קואורדינטות:  29°18′S 68°12′W﻿ / ﻿29.3°S 68.2°W﻿ / -29.3; -68.2 
 אזור זמן:  UTC +3:00
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט ויז'ה אוניון(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט ויז'ה אוניון(למפת לה ריוחה רגילה) לה ריוחה צ'ילסיטו צ'מיקל אאימוגסטה צ'פס קטמרקה טוקומן קורדו. סן לואיס סן חואן צ'ילהויז'ה אוניון(למפת לה ריוחה מוגדלת) לה ריוחה צ'ילסיטו צ'מיקל אאימוגסטה צ'פס קטמרקה טוקומן קורדו. סן לואיס סן חואן צ'ילהויז'ה אוניון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ויז'ה אוניון היא עיר בצפון-מערב ארגנטינה והבירה של נפת קורונל פליפה וארלה עם אוכלוסייה של 12,263 איש.
סקירה

העיר ממוקמת בלב עמק ברמז'ו, בגובה 1,153 מטר מעל פני הים, למרגלות הרי האנדים. ממוקמת להפליא בין רכסי ההרים האדומים האינטנסיביים של סיירה דה פמטינה וסיירה דה מאיז, מוקף ביקבים מקומיים מסורתיים ונהר ברמז'ו (אנ') העובר, לעיתים קרובות בשטף בעונת הגשמים, דרך העיר.
מזג האוויר חם וגשום במהלך הקיץ, ינואר ופברואר הם החודשים הרטובים ביותר, בעוד שבחורף יבש וקר. מכיוון שהאדמה לא יכולה להיפטר בקלות מהגשם הרב, האזור מוצף בדרך כלל במהלך העונה הגשומה. האזור מייצג אקלים טיפוסי של מדבר הררי, עם הבדל נרחב בטמפרטורות בין יום ללילה. ויז'ה אוניון מושפעת מתופעת אקלים הנקראת "רוח זונדה" (אנ') - רוח יבשה הנושאת אבק לרוב, המגיעה מהאוויר הימי הקוטבי, מחוממת בירידה מהפסגה, שנמצאת כ-6,000 מ' (18,999 רגל) מעל פני הים. רוח זונדה עלולה לעלות על מהירות של 40 קמ"ש (25 מייל לשעה) ועלולה להוביל לשינויים בלחץ האוויר, שבדרך כלל גורם לאנשים לכאב ראש.
שדה התעופה הקרוב ביותר הוא נמל התעופה קפיטן ויסנטה אלמנדוס אלמונאסיד (אנ') בלה ריוחה, 3 קילומטרים ממרכז העיר לה ריוחה. שלוש טיסות שבועיות מוצעות בין בואנוס איירס ללה ריוחה על ידי אארולינאס ארחנטינס.
ערים סמוכות לויז'ה אוניון הן לוס פלסיוס, בנדה פלורידה (אנ'), ויז'ה קסטלי, וינצ'ינה, גוונדקול, איקוניה (אנ') ופטקיה. הערים הגדולות הקרובות ביותר מויז'ה אוניון הן סן חואן, לה ריוחה, צ'ילסיטו, קטמרקה וקורדובה.
היסטוריה

האזור שהוא כיום המחוז של קורונל פליפה וארלה, היה מיושב על ידי האינדיאנים דיאגוויטה (אנ'). הספרדים הגיעו לעמק ברמז'ו בסביבות שנת 1634, אך האינדיאנים התנגדו לכיבושם עד 1636, אז נענשו האינדיאנים על התנגדותם על ידי דון ג'רונימו לואיס דה קבררה, שגירש אותם מאדמותיהם ושלח אותם לגבעות של רכס הרי פמטינה. רבים מתו במסעם לארץ החדשה, והמעטים ששרדו התיישבו במקום חדש. האדמה הישנה של האינדיאנים נכבשה בשנת 1649 על ידי הגנרל פדרו ניקולס בריזואלה, והאדמה הוחזרה להם באופן רשמי ב-25 בינואר 1650.
בתחילת המאה השבע עשרה, היה יישוב של אנשים לבנים, כיום ויז'ה אוניון. הם חיו בשלום עם האוכלוסייה הילידית המקומית, שחיה באזור לאחר שהוגלו מאדמותיהם.
בשנת 1750 לערך הגיעו לאזור שלוש משפחות ממערב צ'ילה והתיישבו בגואנדקול, אך מסיבות לא ידועות עזבו והתיישבו בלוס הורנילוס, שהיום היא ויז'ה אוניון. לוס הורנילוס לוקח את שמה מהכבשנים שבהם השתמשו המקומיים על גדות נהר ברמז'ו כדי לאפות לחם תוצרת בית.
לוס הורנילוס הפכה לויז'ה אוניון ב-1 בדצמבר 1869, המחוז חולק ל-12 מחוזות, שקבעו את גבולות דפרטמנטו גואנדקול, מה שהפך את וילה גואנדקול לעיר הראשית של המחוז ולוס הורנילוס הייתה נפה בתוך המחוז החדש. ב-9 בספטמבר 1881 שונה שמה של דפרטמנטו גואנדקול לדפרטמנטו גנרל לאוואלה והיישוב הראשי היה כעת לוס הורנילוס, ששמה שונה לויז'ה אוניון.
השם ויז'ה אוניון מקבל את משמעותו משלוש המשפחות הצ'יליאניות שגורשו מגואנדקול ועברו ללוס הורנילוס ב-1880, שם התושבים המקומיים לא רק העניקו להם הגנה, אלא גם העניקו להם בעלות על קרקע כדי שיוכלו להתיישב. לכן, ויז'ה אוניון מייצגת את הלכידות והמחויבות בין משפחות שני העמים הללו - "כפר האיחוד".
העיר הייתה מרוכזת בעבר באזור שבו נמצא כיום בית החולים אזור ד"ר אדוארדו סלומון ניירה, עקב רעידת האדמה של 1854 שהותירה את העיר חורבות והמקומיים נאלצו להעביר את יישובם מעט צפונה. הכפר וילה יוניון כלל שלושה רחובות מרכזיים, המסודרים בצורה צפון-דרום. הרחוב הראשי כיום הוא Avenida Nicolás Davila.
השירות הפדרלי לחוזי הגנה

| --- | --- |
סמל השירותסמל השירות
 
 דגל השירות
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 סוכנות אם:  משרד ההגנה של רוסיה
 תאריך הקמה:  11 במרץ 2003
 תאריך פירוק:  1 בינואר 2015
 סוכנות מחליפה:  מחלקת יישום חוזי הגנה של השירות הפדרלי למלחמה במונופולים מחלקת בקרת ייצור של משרד התעשייה והמסחר
 http://www.fsoz.gov.ru
 קואורדינטות:  55°46′05″N 37°38′21″E﻿ / ﻿55.76805556°N 37.63916667°E﻿ / 55.76805556; 37.63916667
 he
 
השירות הפדרלי לחוזי הגנה (ברוסית: Федеральная служба по оборонному заказу; בקיצור: Рособоронзаказ) היה גוף ממשלתי פדרלי ברוסיה, רשות פיקוח, שפעל בשנים 2004 עד 2015 לפיקוח על יישום חוזי הגנה וחוזים צבאיים והיה אמון על התקנת נורמות וכללים בתחום הזמנות הצבא והזמנות של משרד ההגנה וכן בתחום ביצוע הזמנות לאספקת סחורות, ביצוע עבודות ומתן שירותים לצורכי משרד ההגנה והכוחות המזוינים.
בצו של נשיא הפדרציה הרוסית מיום 1 בינואר 2015 בוטל השירות הפדרלי ואת תפקידיו מבצעים שלל גופי ממשל פדרליים אחרים, שכפופים לממשלת הפדרציה הרוסית: הבקרה על יישום חוזי ההגנה הועברה לידי השירות למלחמה במונופולים הפדרלי; מתן רישוי לסוגים מסוימים של פעילויות בתחום חוזי משרד ההגנה הועבר לאחריות משרד התעשייה והמסחר של הפדרציה הרוסית.
היסטוריה

ב-11 במרץ 2003 הוקמה הוועדה הממלכתית של הפדרציה הרוסית למתן חוזי הגנה תחת משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית (בראשי תיבות, Goskomoboronzakaz).
ב-9 במרץ 2004 הפכה הוועדה הממלכתית לצווי הגנה לשירות הפדרלי לחוזי הגנה (Rosoboronzakaz).
משימות עיקריות

השירות הפדרלי היה אחראי ל:
בקרה על ביצוע הזמנות לאספקת סחורות, ביצוע עבודות, מתן שירותים לצורכי משרד ההגנה;
בקרה על עמידה בדרישות החובה של תקנות טכניות ביחס למוצרים (עבודות, שירותים) המסופקים למשרד ההגנה.
סמכויות בסיסיות

רישוי, ניתוח ליקויים והפרות שנחשפו במהלך בדיקות בקרה, וכן טענות לאיכות המוצרים (עבודות, שירותים) הניתנים במסגרת חוזי ההגנה
הכנת גיוס למשרד המרכזי של השירות, הסניפים הטריטוריאליים והארגונים הכפופים
שיתוף פעולה בינלאומי
ביטוח סוציאלי של עובדי השירות הפדרלי לחוזי הגנה, הסניפים הטריטוריאליים והארגונים הכפופים לו, כמו גם בני משפחותיהם;
סמכויות אחרות בתחום הפעילות ובהתאם לחקיקה של הפדרציה הרוסית.
ג'פרי לורנס

ג'פרי לורנס (באנגלית: Geoffrey Lawrence;‏ 2 בדצמבר 1880 – 28 באוגוסט 1971) היה משפטן בריטי ששימש כשופט במשפטי נירנברג מטעם הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה

לורנס למד בהיליברי (אנ') ובניו קולג' (אנ') שבאוניברסיטת אוקספורד.
הוא שירת בצרפת ברגימנט הארטילריה המלכותי, אוזכר בשדרים פעמיים וכמייג'ור קיבל את אות השירות המצוין ב-1918. לאחר המלחמה המשיך להיות חבר בצבא הטריטוריאלי עד 1937.
בשנת 1927 מונה ליועץ המלך ומונה לתובע הכללי של נסיך ויילס (לימים אדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת). עם מינוי זה הפך לחבר במועצת דוכסות קורנוול. לורנס כיהן בתפקיד זה עד שב-1932 מונה כשופט של דיוויזיית ספסל המלך (אנ'), וקיבל את התואר Knight Bachelor.
שבועיים לאחר ליל הבדולח ב-1938, סייע לורנס לאישה בשם קורנליה אוברלנדר (אנ') להימלט מגרמניה הנאצית.
כשופט נטה להתרחק מאור הזרקורים בכך שלא פרסם פסקי דין סנסציוניים ולא משך תשומת לב לעצמו.
ביוגרפיה > משפטי נירנברג

לורנס נבחר לעמוד בראש המשלחת הבריטית למשפטי נירנברג. התנהלותו במשפטים זכתה לשבחים רבים מהמעורבים בהם שהעריכו את חתירתו להבין את הרלוונטיות של כל ראיה, ואת הנכונות להפסיק את הייעוץ הארוך.
לורנס לא נחשב לכישרון משפטי יוצא דופן, אך זכה לשבחים על מתן פסק דין ברור מאוד שביטא את התחושה המוסרית של מסקנות בית המשפט.
ב-1947 החל לכהן כלורד לערעורים במינוי קבע (אנ'), תפקיד בו שימש עד 1957.
שנותיו האחרונות

לאחר פרישתו לגמלאות התמסר לורנס לחוותו, ושפט בכמה תערוכות חקלאיות במחוזו, וילטשייר.
לורנס נפטר בביתו ב-1971 בגיל 90.
חיים אישיים

לורנס נישא למרג'ורי פרנסס אליס (1898–1984) ב-22 בדצמבר 1921. במהלך מלחמת העולם השנייה שירתה בחיל העזר לנשים, זכתה בתואר מסדר האימפריה הבריטית והפכה לשופטת לאחר המלחמה. לזוג הייתה אחוזה כפרית באוקסי (אנ') שבוילטשייר, שם גידל לורנס בקר פר גרנזי. לזוג נולדו שלוש בנות ובן. בנם ג'ון היה עיתונאי וחובב מרוצי סוסים ידוע.
הערות שוליים

↑  No. 30450, The London Gazette
↑  Penelope Green, Cornelia Oberlander, a Farsighted Landscape Architect, Dies at 99, The New York Times, ‏9 ביוני 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16695961s (data)  GND: 1105578895  ISNI: 0000 0000 6572 4633  LCCN: no2006016586  NARA: 10609919  NLA: 35740175  NTA: 212680838  Trove: 1065782  VIAF: 29278923   WorldCat (עם VIAF): 29278923