stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויכוח ברצלונה
סיום הוויכוח

בשבת שלאחר הפסקת הוויכוח, דרש המלך בבית הכנסת הגדול בברצלונה, רמב"ן עלה אחריו וחלק על דבריו בכבוד, לאחריו דיבר האח רמון דיפנייא פורטי וביאר את מהותו של השילוש הקדוש, רמב"ן שאלו והתקילו עד שאמר שהשילוש ”הוא דבר עמוק מאד שאין המלאכים ושרי מעלה מבינים אותו” ועל כך ענה רמב"ן, ”דבר ברור הוא שאין אדם מאמין מה שאינו יודע...”
לאחר מכן דרש הרמב"ן בפרשת ואתחנן דרשה גדולה בשבח ומעלת התורה, יש אומרים שהיא הדרשה הנקראת דרשת תורת ה' תמימה.
יום לאחר הוויכוח בבית הכנסת בשבת, עמד הרמב"ן לפני המלך, שאמר לו: "שוב לעירך לחיים לשלום", נתן לו 300 דינרים ונפרד ממנו באהבה רבה.
שנתיים אחרי הוויכוח תיעד הרמב"ן את הוויכוח בחיבור הנקרא "ספר הוויכוח" לבקשת הגמון גירונה. בעקבות כך דרשו יוזמי הוויכוח להעמיד את רמב"ן למשפט, בטענה שרמב"ן השמיץ בספרו את הנצרות. בתיווכו של מלך אראגון זוכה הרמב"ן בנימוק שדבריו הם סיכום של הוויכוח בו ניתן לו חופש ביטוי. שנתיים לאחר מכן השיגו יוזמי הוויכוח דרישה בכתב מן האפיפיור קלמנס הרביעי להעניש את הרמב"ן על דבריו בספר הוויכוח. ולכן בשנת 1267, נאלץ הרמב"ן לגלות מספרד ועלה לארץ ישראל.
רמב"ן הוסיף מספר פיסקאות לפירושו לתורה בעקבות הוויכוח.
ספר הוויכוח

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  רמב"ן
 שפת המקור:  קטלונית / עברית
 תורגם לשפות:  לטינית, אנגלית, קטלאנית, ספרדית, רוסית, צרפתית ועוד
 סוגה:  הפולמוס היהודי נוצרי
 מקום התרחשות:  ברצלונה
 תקופת התרחשות:  1263
 הוצאה
 מקום הוצאה:  רומא, לבוב
 תאריך הופעה ראשונה:  1681
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה מוערת:  1860, 1928
 פרשנים:  ראובן מרגליות, חיים דוב שעוועל
 מקורות לכתיבת הספר:  ויכוח ברצלונה
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 88-87385-08-4
 ויקיטקסט:  ויכוח ברצלונה
 היברובוקס:  22088
 הספרייה הלאומית:  990021475900205171
 
שנתיים אחרי הוויכוח תיעד הרמב"ן את הוויכוח בחיבור הנקרא "ספר הוויכוח", הידוע גם בשם "מלחמת ה'", הדפסה ראשונה של הוויכוח נעשתה בשנת 1681 על ידי יוהאן כריסטוף וגנזייל, בצירוף תרגום ללטינית. הרב ראובן מרגליות הדפיס את הוויכוח עם הערותיו והערות של משה שטיינשניידר, הספר נדפס מחדש על ידי מכון בית מוריה להוצאת כתביו. מהדורה עדכנית בעריכתו של הרב חיים דוב שעוועל נמצאת במהדורת כתבי רמב"ן שבעריכתו, הוצאת מוסד הרב קוק. מהדורה מדעית נמצאת בעריכתה של נינה קפוטו. בספריות שונות קיימים עשרות כתבי יד של הוויכוח ובהם שינויים גדולים על הנדפס.
ספר הוויכוח > סיבת הכתיבה

רמבן כתב את החיבור לבקשת הגמון גירונה, הדבריו מקבלים אישור במכתב מלכותי בן אותה תקופה. סיבת היענות לבקשה שנוייה במחלוקת, יש שכתבו שהרמב"ן רצה להראות דרך ליהודים בוויכוחים הבאים, הכומר דניפלה כתב שהגמון גירונה פטר קסטלניו ביקש ממנו לכותבו כדי שיפרכוהו הנוצרים בעתיד, יש שכתבו שהנוצרים ביקשו ממנו שיכתוב פרוטוקול. ארי יצחק שבט תמך בסברא האחרונה אך הוסיף שלאחר שכתבו לנוצרים שלחו גם ליהודים ובשבילם הוסיף את ביאורו ל"הנה ישכיל עבדי". שפת כתיבת החיבור לא הוכרעה, ייתכן שנכתב בעברית בעבור הקהל היהודי אך מכיוון שהחיבור נכתב לבקשת הגמון גירונה סביר להניח שנכתב בקטלונית ותורגם לעברית.
ספר הוויכוח > אמינות

רמב"ן ערך את הוויכוח ולא ציטטו כלשונו, וזאת מפני שלא סביר שהוא העז להגיד משפטים כגון "אתה בוחר כמנהגכם לענות במרמה בדינין" "לחינם והבל תדברו דבריכם" "האתה היהודי החכם שמצאת החידוש הזה ונשתמדת בעבורו?" "אוי למי שאינו יודע כלום וסבור שהוא חכם ובקי". רמב"ן חתם את הוויכוח, במילים:
"זה עניין הויכוחים כולם לא שניתי בהם דבר לדעתי"
קיימת גם גרסה נוצרית של הוויכוח. מספר חוקרים טוענים שהיא זו האמינה. אך יצחק בער כתב שהגרסה הלטינית שקרית, בהמשך דבריו ציין שגם גרסת הרמב"ן היא תעמולתית אך "גרסתו יותר אמיתית". עודד ישראלי כתב שגרסתו של רמב"ן מעוררת יותר אמון. ירמיהו מלחי צבי גרץ ואחרים טענו שגרסת רמב"ן היא זו האמינה.
שאלת האמינות משליכה גם על שאלת המנצח. הטוענים שגרסת הרמב"ן היא האמינה מאשרים גם את ניצחונו.
מרטין כהן טען שרמב"ן נוצח אך הדבר נובע מהחסימה שהציבו הנוצרים על פיו. רוברט חזן טען שתוצאות הוויכוח מעורפלות וכל צד יכול לטעון לניצחון.
ארוה לימור כותבת שהנרטיב הציבורי באותה התקופה היה שרמב"ן ניצח וכמו שציינו בוויכוח מיורקה, עוד כתבה שקשה לדבר במונחים של ניצחון בוויכוח, מכיוון שלא היו שופטים בוויכוח, וגם אם היו סביר להניח שהיו מוטים כמו במשפט פריז, בנוסף ציינה שלא הייתה השפעה נוצרית על היהודים מחמת הוויכוח ולא היו התנצרויות בשונה מויכוח טורטוסה.
ספר הוויכוח > יחס רמב"ן לאגדה על פי דבריו בוויכוח

בספר הוויכוח כתב רמב"ן:
ועתה אני אפרש לכם למה אמרתי שאיני מאמין בזה דעו כי אנחנו יש לנו שלשה מינים של ספרים האחד הוא התנ"ך וכולנו מאמינם בו אמונה שלמה והשני הוא הנקרא תלמוד והוא פירוש למצוות התורה כי בתורה יש תרי"ג מצוות ואין בה אחת שלא נתפרשה בתלמוד ואנחנו מאמינם בו בפירוש המצוות עוד יש לנו ספר שלישי הנקרא מדרש ר"ל שרמוני"ש [דרשות] כמו שאם יעמוד ההגמון ויעשה שרמון אחד ואחד מן השומעין היה טוב בעיניו וכתבו וזה הס' מי שיאמין בו טוב ומי שלא יאמין בו לא יזיק
מציטוט זה משתמע שיחסו של רמב"ן לאגדות הוא כאל ספר לא נצרך ולא חשוב, אך מהסתכלות על שאר כתביו לתלמוד ולמקרא אנו מוצאים יחס של כבוד לאגדות ולעיתים אף לפסיקת הלכה, ובעקבות זאת יש שפירשו שאמר את דבריו לצורך הוויכוח, אך ודאי שהוא עצמו לא סבר כן. פרשנים אחרים סברו שאין הוא אלא ממשיך את דרך הגאונים ביחסם לאגדה באמרם 'אין סומכים על דברי אגדה', אך זוהי הסתכלות ספציפית על הוויכוח ולא הסתכלות כוללנית על כתביו. שלם יהלום פירש שדברי הרמב"ן נאמרו בדרך דרש ולא בדרך פשט ומפני ששבעים פנים לתורה.
ציטוטים נוספים מדבריו מדגימים את יחסו לאגדה, לדוגמה בהלכות נדה כתב 'וצריך אני להשכילך על אגדה זו... אלא שהם הסתירו דבריהם ברמזים כמנהגם הטוב בכל מקום' באגרותיו כתב 'להחרים ולנדות ולשמת כל לשון המדברת גדולות אשר האלוהים יצמית המלעיג על ההגדות' ובפירוש לתורה 'ואם אגדה היא נסבול הדוחק לקבלה' ועוד רבים.
בתרבות

ערוץ 4 הפיק סרט טלוויזיה בנושא הוויכוח בשם "The Disputation", בעריכת ההיסטוריון היהודי-בריטי חיים מקובי, ובכיכובם של כריסטופר לי, בוב פק, ואלן דובי. הסרט זכה לשבחים רבים. המפיק ריצ'רד פרנקלין התפעל מהסרט ולדברי מקובי, "הוא לא יכול היה להאמין שדברים כל כך פרו-יהודיים נאמרים בטלוויזיה". בשנות ה-90 הזמין פרנקלין גרסה בימתית ארוכה יותר, שהועלתה כמה פעמים בארצות הברית. אורה לימור כתבה שהסרט הצליח לבטא את המתח של האירוע ואף לתת לו פרשנות רעננה, שהמחקר ההיסטורי, המחויב בצמידות למקורותיו לא היה מעז לתת.
לקריאה נוספת

Robert Chazan, Barcelona and Beyond, The Disputation of 1263 and Its Aftermath, Berkeley, Los Angeles, Oxford: University of California Press, 1992
Hyam Maccoby, Judaism on Trial: Jewish-Christian Disputations in the Middle Ages (1981)
Jeremy Cohen, The Mentality of the Medieval Jewish Apostate: Peter Alfonsi, Hermann of Cologne, and Pablo Christiani,” in Jewish Apostasy in the Modern World, ed. T.M. Endelman, New York, Holmes & Meier Publishers, 1987, pp. 20-47.
Robert Chazan, The Barcelona "Disputation" of 1263: Christian Missionizing and Jewish Response, Speculum, Vol. 52, No. 4 (Oct., 1977), pp. 824-842
Martin Cohen, Reflections on the Text and Context of the Disputation of Barcelona, Hebrew Union College Annual 35, (1964), 157-192.
Cecil Roth, The Disputation of Barcelona (1263), Harvard Theological Review 48 (1950), pp. 117-144;
D. Berger, The Barcelona Disputation, AJS Review 20 (1995), pp. 379-388.
יצחק בער, לבקורת הוויכוחים של ר' יחיאל מפאריש ושל רמב"ן, תרביץ, טבת תרצ"א, שנה ב חוברת ב, עמ' 172-187, באתר JSTOR
עודד ישראלי, הרמב"ן ביוגרפיה אינטלקטאולית פרק שמיני 281 - 317, הוצאת מאגנס ירושלים תש"פ.
ביאורים

↑  מכנהו "מאישטרי משה די גיפטי" וביאורו הוא אדון משה ממצרים (Egypt – מצרים)
↑  בעריכת משה שטיינשניידר
↑  כפי שניתן לראות בוויכוח טורטוסה ובוויכוח מיורקה שציטטו את הוויכוח
↑  במשפט פריז ובוויכוח טורטוסה למשל ביארו את המדרשים בצורה אליגורית מה שהביא את הנוצרים לחלוק על דבריהם ולדרוש מקור לכך
שנות ה-70 של המאה ה-20
אירועים עולמיים > מלחמות בין-לאומיות

המלחמות הבולטות ביותר בעשור כוללות:
1971: מלחמת העצמאות של בנגלדש ומלחמת הודו–פקיסטן השלישית – מזרח פקיסטן מקבלת עצמאות בסיוע הודי והופכת לבנגלדש.
1973: מלחמת יום הכיפורים – פורצת עם התקפת קואליציה של צבאות מדינות ערביות כנגד ישראל, בהובלתן של סוריה ומצרים. המלחמה מתרחשת בעיקר בסיני וברמת הגולן, ונמשכת באופן רשמי 18 ימים. באופן מעשי פעולות לחימה בכמה מהחזיתות נמשכות גם כמה חודשים לאחר סיומה הרשמי של המלחמה.
1975: סיומה של מלחמת וייטנאם – מלחמת וייטנאם באה לקיצה בהדרגה. לאחר הסכם שביתת נשק ב-1973 כוחות צבא ארצות הברית שבים לארצם. בשנת 1975 פולשים צבאות צפון וייטנאם לדרום וייטנאם, מכניעים את צבאם ומאחדים את המדינות.
1977: מלחמת לוב–מצרים – כינויה של תקרית גבול בין לוב למצרים שנמשכת 4 ימים. עקב התקרבותה של מצרים בראשות אנואר סאדאת למערב ולישראל, מתחילים אלפי אזרחים ואנשי מיליציה עממית לובים לצעוד אל גבול מצרים, לצד ירי ארטילרי ומטוסי קרב. צבא מצרים מגיב בתקיפות ובעוצמה, ונכנס בכוח של שלוש דיוויזיות לתוך שטח לוב, תוך איום כיבוש ערים בשטחה. התקרית מסתיימת בנסיגה מצרית.
אירועים עולמיים > הסכמים ומשברים בין-יבשתיים

1970: חטיפת המטוסים לשדה דוסון – מחבלים פלסטינים מארגון החזית העממית לשחרור פלסטין חוטפים ארבעה מְטוסי נוסעים שהיו אמורים להגיע לניו יורק ולוקחים מעל ל-300 אנשים שהיו על סיפון המטוסים כבני ערובה. בני הערובה שוחררו מאוחר יותר, אבל המטוסים פוצצו.
1971: הצהרת סינגפור – לאחר תהליך דה-קולוניזציה ממושך, מקימה הממלכה המאוחדת של בריטניה את חבר העמים הבריטי. בהצהרה זו מעגן חבר העמים את מטרותיו: קידום שלום עולמי ויחסי שלום בין המדינות החברות בו, קידום דמוקרטיה ייצוגית וזכויות אדם ברחבי העולם, קידום שוויון והתנגדות לגזענות, מלחמה בעוני, בבורות ובמחלות, וקידום סחר חופשי.
1971: הרפובליקה העממית של סין מיוצגת באו"ם – הרפובליקה העממית של סין (סין הקומוניסטית) מחליפה במוסדות האו"ם, כולל במועצת הביטחון, את הרפובליקה הסינית (טיוואן).
1972: ביקור ניקסון בסין – נחשב לצעד הראשון ביחסים הרשמיים בין ארצות הברית והרפובליקה העממית של סין.
1972: הטבח בנמל התעופה לוד – 3 מחבלים מארגון הצבא האדום היפני פותחים באש באולם הנוסעים של נמל התעופה, ורוצחים 24 בני אדם.
1972: טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן – מבוצע במהלך ספטמבר 1972 במהלך האולימפיאדה העשרים שהתקיימה במינכן שבגרמניה המערבית; מחבלים פלסטינים מארגון "ספטמבר השחור" חוטפים ורוצחים את חברי המשלחת האולימפית הישראלית באולימפיאדה.
1972: אתרי מורשת עולמית – האספה הכללית של אונסק"ו מאשרת את התוכנית העולמית להגנה על אתרי מורשת עולמית.
1973: משבר האנרגיה של 1973 – לאחר שמדינות המערב תומכות בישראל במלחמת יום כיפור, ארצות ערב מכריזות על חרם באספקת הנפט לעולם המערבי.
1975: ארגון המדינות המתועשות – הארגון מוקם כתגובה למשבר האנרגיה והמשבר הכלכלי שנלווה לו. שש המדינות המייסדות הן ארצות הברית, יפן, גרמניה המערבית, צרפת, איטליה ובריטניה ומתכנס לראשונה בצרפת תחת השם G6. בשנת 1975 נערכת ועידת הפסגה הראשונה של הארגון. לאחר הצטרפותה של קנדה בשנת 1976, הופכת הקבוצה ל-G7.
1975: אמנת הנשק הביולוגי – ההסכם הבין-לאומי הראשון לפירוק נשק.
1975: מזרח טימור – מזרח טימור מכריזה על עצמאותה מפורטוגל. עצמאות זו מחזיקה מעמד 9 ימים בלבד, עד לכיבושה בידי אינדונזיה. כיבוש זה מתחיל את רצח העם במזרח טימור.
1979: מלחמת אפגניסטן – שני פלגי המפלגה המרקסיסטית PDPA מתאחדים ומשתלטים על אפגניסטן בהפיכה. מהפכה זו מובילה להתערבותן של ברית המועצות וארצות הברית במאבקים הצבאיים שבאפגניסטן.
1979: משבר בני הערובה באיראן – כינוי לתקופה בת 444 ימים שבה מוחזקים 52 דיפלומטים ואזרחים אמריקאים כבני ערובה בטהראן בירת איראן על ידי השלטון האסלאמי המהפכני החדש, שעולה לשלטון בעקבות המהפכה האסלאמית באיראן.
המלחמה הקרה – לאורך שנות ה-70, המאבקים בין ארצות הברית לברית המועצות, מביאים להתנגשות אלימה בין המעצמות בעיקר במלחמת וייטנאם. בשנות ה-70 חתמו מנהיגי המעצמות על הסכמי סאל"ט.
השפעות המלחמה הקרה באפריקה – בשנות ה-70 אירעה הסלמה בהשפעת המלחמה הקרה על היבשת, כאשר אנגולה ומוזמביק, שזכו לעצמאותן בשנים אלה, קשרו את עצמן לברית המועצות, בעוד שמערב אפריקה ודרומה חברו לבלום את ההשפעה הסובייטית. חונטות מרקסיסטיות לקחו חלק גם במאבקים הפנימיים בסודאן.
אירועים עולמיים > תופעות בין-לאומיות

דה-קולוניזציה ועצמאות: טונגה (1970), פיג'י (1970), קטר (1971), איחוד האמירויות הערביות (1971), איי בהאמה (1973), גינאה ביסאו (1974), גרנדה (1974), קומורו (1975), אנגולה (1975), מוזמביק (1975), כף ורדה (1975), סאו טומה ופרינסיפה (1975), סורינאם (1975), סיישל (1976), ג'יבוטי (1977), איי שלמה (1978), דומיניקה (1978), סנט לוסיה (1979), מיקרונזיה (1979), קיריבטי (1979), סנט וינסנט והגרנדינים (1979).
זכות בחירה לנשים: אנדורה (1970), שווייץ (1971), בנגלדש (1972), ירדן (1974), איי שלמה (1974), אנגולה (1975), מוזמביק (1975), איי מרשל (1979), מיקרונזיה (1979).
סכסוכים פנימיים ותמורות פוליטיות > מערב אירופה

1972: יום ראשון העקוב מדם – נחשב כאירוע מכונן אשר מביא לתחילתן של 30 שנות אלימות מצד הצבא האירי הרפובליקני הזמני (ה-PIRA) נגד בריטניה.
1973: התרחבות השוק האירופי המשותף – אירלנד, הממלכה המאוחדת ודנמרק מצטרפות לשוק האירופי המשותף.
1974: מהפכת הציפורנים – מחזירה את הדמוקרטיה לפורטוגל.
1974: נפילת המשטר הצבאי ביוון – עימותים של משטר רודני ביוון, תחילה מול הפגנות סטודנטים, ובהמשך מול ארגון הטרור "17 בנובמבר". החונטה ששולטת ביוון עוד מסוף שנות ה-60 מבטלת ב-1973 את המלוכה כדי לחזק את שלטונם, ולאחר מימון ניסיון הפיכה כושל מתמוטטת החונטה, והמשטר הצבאי ביוון מתמוטט ב-1975 ומתחלף ב-1975 בממשל דמוקרטי.
1975: שביתת הנשים של איסלנד – במחאה נגד פערי שכר ואפליה, מתקיימת שביתת ענק בה משתתפות 90% מהנשים באיסלנד, אשר משביתות את המשק.
1976: טבח קינגסמיל – הצבא האירי הרפובליקני רוצח 10 גברים פרוטסטנטים בצפון אירלנד.
1978: דמוקרטיזציה בספרד – לאחר מותו של פרנקו, עלה חואן קרלוס, אחרון מלכי ספרד, למלוכה, והביע את תמיכתו בדמוקרטיה. תחת הנהגתו, הושגו הסדרים עם המיעוטים הבסקי והקטלאני ונחקקו שורת חוקים סוציאליסטים לטובת השכבות החלשות. ב-1978 חוקקה החוקה הספרדית.
1979: מרגרט תאצ'ר – מנהיגת המפלגה השמרנית מרגרט תאצ'ר נבחרת לעמוד בראש ממשלת בריטניה.
שנות העופרת – כינוי לתקופה שבין שנות השבעים לשנות השמונים אשר במהלכה מתרחשים עשרות פיגועי טרור באיטליה, ביניהם חטיפתו ורציחתו של אלדו מורו, ראש הממשלה המיועד של איטליה, על ידי הבריגדות האדומות.
סכסוכים פנימיים ותמורות פוליטיות > המזרח התיכון

1970: ספטמבר השחור – מאבק אלים בין ירדן לבין ארגונים פלסטינים. בתום המאבק, השושלת ההאשמית הבטיחה את שלטונה בירדן, ואילו המחבלים הפלסטינים מצאו מקום חדש לפעילותם – לבנון. כתוצאה מהאירועים הקימו הפלסטינים את ארגון ספטמבר השחור שאחת ממטרותיו הייתה ללחום בירדן. ארגון זה, בין היתר, רצח את ראש ממשלת ירדן, וספי א-תל.
1970: מהפכת התיקונים בסוריה – אשר במהלכה סיעה צבאית בראשותו של חאפז אל-אסד עולה לשלטון.
1974: תקופה של הפיכות צבאיות אלימות בטורקיה – בין השנים 1974–1980 מנהיגות את טורקיה חמש ממשלות שונות, על רקע מאבקים אלימים בין פלגים פוליטיים שונים. במשך שש השנים חווה טורקיה מסכת של טרור ואנרכיה. מספר קורבנות מעשי הטרור במחצית השנייה של העשור עומד על למעלה מ-5,000, כשרוב מקרי הרצח הם על רקע מאבק אלים בין גורמי הימין הקיצוני, ובראשם ארגון הזאבים האפורים השייך למפלגת התנועה הלאומית, לבין גורמי שמאל קיצוני.
1975: מלחמת האזרחים בלבנון – פורצת כהמשך ישיר לסכסוכי דת ומעמדות קודמים בלבנון. המלחמה מסתיימת בסוף שנות ה-80.
1979: המהפכה האיראנית – איראן הופכת ממדינה אוטוקרטית, פרו-מערבית, מונרכית, תחת שלטונו של השאה מוחמד רזה פהלווי, לרפובליקה אסלאמית-תיאוקרטית תחת שלטון האייתוללה ח'ומייני.
1979: הסכם השלום בין ישראל למצרים – ישראל ומצרים מכוננות יחסים דיפלומטיים באמצעות הסכמי קמפ דייוויד (1978), כשנה לאחר ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל.
1979: עלייתו של סדאם חוסיין – ב-16 ביולי 1979 הופך סדאם חוסיין, שהיה השני בחשיבותו במדינה, לנשיא עיראק לאחר שמכריח את אחמד חסן אל-בכר להתפטר.
התרחבות הליגה הערבית – לאורך שנות ה-70 מצטרפות אל הליגה הערבית מספר מדינות: איחוד האמירויות הערביות (1971), בחריין (1971), קטר (1971), עומאן (1971), מאוריטניה (1973), סומליה (1974), הרשות הפלסטינית (1976), ג'יבוטי (1977).
סכסוכים פנימיים ותמורות פוליטיות > המזרח הרחוק

1971: רצח העם הבנגלי והקמת בנגלדש – מאבקם של הבנגלים לעצמאות מגיע לשיאו בתוכנית השמדה המונית של הבנגלים מצד פקיסטן שמחסלת כ-3 מיליון מתוכם, וגורם לעשרות מיליוני פליטים. עם זאת, המאבק לעצמאות מצליח והמחוז המזרחי בפקיסטן מכריז על הפרדות מהמדינה והקמת מדינה חדשה – בנגלדש.
1972: נרמול היחסים הדיפלומטיים בין יפן לסין – יפן מחדשת את יחסיה הדיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין, וסוגרת את שגרירותה בטאיוואן.
1975–1979: רצח העם בקמבודיה – רצח העם בקמבודיה תחת שלטון הקמר רוז' גובה לפחות מיליון ושבע מאות אלף קורבנות.
1975–1977: מצב החירום בהודו – ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי מכריזה על מצב חירום, כולאת את מנהיגי האופוזיציה ומשעה את חירויות האזרח במדינה.
1975: הרפובליקה העממית של לאוס – תנועות קומוניסטיות גורמות להפיכה בלאוס והתפטרות המלך. לאוס הופכת ל"הרפובליקה הדמוקרטית הקומוניסטית של לאוס", אך למרות ההתייחסות לדמוקרטיה בשם המדינה, הממשלה מכוננת שליטה מלאה על התקשורת, ומעצר של אנשי אופוזיציה בממשלה ובצבא ושליחתם למחנות "חינוך מחדש". המדיניות הקשוחה והחמרה בתנאים הכלכליים, יחד עם מאמציה של הממשלה לאכוף שליטה פוליטית, גורמת להגירה המונית. כעשרה אחוזים מאוכלוסיית הלאו חיפשה מקלט אחרי 1975. בתקופה זו לאוס חיזקה את הברית שלה עם ברית המועצות.
1976: אירועי כיכר טיין-אן-מן (1976) – לאחר פטירת ראש הממשלה הסיני ג'ואו אנלאי ששולט במדינה שלושה עשורים, בבייג'ינג מתפתחת הפגנה ספונטנית נגד "כנופיית הארבעה" בכיכר טיין-אן-מן. שלטונות סין מדכאים את ההפגנה ביד קשה וגורמים למותם של מאות אנשים. בהמשך אותה שנה, שלטונות סין עוצרים את "כנופיית הארבעה".
1979: ההתנקשות בפאק צ'ונג-הי – פאק צ'ונג-הי, ששלט 18 שנה בקוריאה הדרומית במשטר דיקטטורי, נרצח ב-1979, והגנרל צ'ון דוהוואן תפס את השלטון.
סכסוכים פנימיים ותמורות פוליטיות > אמריקה הצפונית

1972–1974: פרשת ווטרגייט – מביאה את נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון להתפטר מתפקידו.
1973: פסק דין רו נגד וייד – קובע כי חוק האוסר על הפלות נוגד את חוקת ארצות הברית.
1979: מלחמת האזרחים בניקרגואה – לאחר מספר מקרים אשר חושפים את השחיתות בשלטונו של סומוסה, מושל ניקרגואה, פלגים שונים בהם החזית הסנדיניסטית לשחרור לאומי מתקוממים במחאות ובפעולות טרור כנגד השלטון ומצליחים לגרום להתפטרות סומוסה ולהקמת ממשל פרו-קומוניסטי. ארצות הברית מסייעת לארגונים נגדיים במאבק מול הסנדיניסטים ומלחמת גרילה אכזרית בין הפלגים השונים גובה חיי אדם רבים.
1979–1992: מלחמת האזרחים באל סלוודור – בעקבות מאבקים בין המפלגה המרקסיסטית, הצבא האל סלוודורי ו"חוליות המוות" הימניות הקיצוניות פורצת מלחמת אזרחים שנמשכת עד ל-1992. מלחמה זו גובה מחיר של כ-75,000 הרוגים.
סכסוכים פנימיים ותמורות פוליטיות > אמריקה הדרומית

1970: שלטון האיחוד העממי בצ'ילה – ב-1970 סלבדור איינדה הופך לנשיא המרקסיסטי הראשון בעולם שנבחר בבחירות דמוקרטיות. ב-1973 מודח על ידי הפיכה צבאית.
1973: ההפיכה הצבאית בצ'ילה – הנשיא מכהן סלבדור איינדה מודח ונרצח בהפיכה צבאית. החונטה אשר תופסת את שלטונו של איינדה מורכבת מראשי חיל האוויר, מפקדי חיל הים, כוחות המשטרה והצבא.
1976: משטר צבאי בארגנטינה – מבוצעת הפיכה בארגנטינה אשר במסגרתה מודחת הנשיאה איסבל פרון בעוד שהחונטה הצבאית עולה לשלטון במקומה.
סכסוכים פנימיים ותמורות פוליטיות > אפריקה

1971: הפיכה צבאית באוגנדה – מבוצעת הפיכה צבאית באוגנדה בהנהגתו של הגנרל אידי אמין. שלטונו של אידי אמין נמשך שמונה שנים ומביא את המדינה לשפל כלכלי, התפוררות חברתית ופגיעה חמורה בזכויות אדם.
1972: הסכם אדיס אבבה – נחתם הסכם אדיס אבבה אשר מסיים את מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה שנמשכת משנת 1955, ומעניק לדרום סודאן אוטונומיה אזורית.
1974: המהפכה האתיופית ומלחמת האזרחים – במסגרת המהפכה האתיופית מודח קיסר האימפריה האתיופית היילה סלאסי, בעוד שהחונטה הצבאית האתיופית עולה לשלטון במקומו. שלטונה של החונטה הצבאית מוביל את אתיופיה למלחמת אזרחים, שמקבלת תנופה מברית המועצות וארצות הברית שמתערבות במערכה כחלק מהמלחמה הקרה.
1975–2002: מלחמת האזרחים באנגולה – מלחמת האזרחים באנגולה מתחילה מרגע מתן העצמאות למדינה, מידיה של פורטוגל בשנת 1975 ונסתיימה רק לאחר 27 שנה, בשנת 2002.
1975 ואילך: סהרה המערבית – מכריזה על עצמאותה מספרד. זמן קצר אחר כך סופחה למרוקו.
1976: המהומות בסווטו – סדרה של מחאות שמובלות על ידי תלמידים מבתי ספר שחורים בדרום אפריקה. סטודנטים ממספר רב של בתי ספר בסווטו מתחילים למחות ברחובות בתגובה להחלטת השלטון ללמד בשפת האפריקאנס בבתי-הספר המקומיים.
תקופה של הפיכות צבאיות בגאנה – לאורך עשור זה חווה בגאנה סדרה של הפיכות צבאיות (1972, 1978, 1979).
סכסוכים פנימיים ותמורות פוליטיות > אוקיאניה

1978: טובאלו – איי אליס נפרדים מאיי גילברט ומשנים את שמם לטובאלו.
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
1971: נטישת תקן הזהב ותחילת ימי כסף הפיאט – נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, מכריז על ביטול תקן הזהב, שמגדיר את הזהב כבסיס לדולר. הרקע להחלטה הוא הגידול בגירעון במאזן המסחרי של ארצות הברית, אשר נובע מהוצאות העתק על מלחמת וייטנאם, שמובילות לעלייה דרמטית באינפלציה בארצות הברית. מדינות העולם חודלות להתבסס על זהב כגורם המגדיר את השווי של המטבעות, ומתבססים על מערכת חלופית שמגדירה סימולטנית את יחס השווי בין המטבעות השונים. החלטה זו פותחת את עידן כסף הפיאט, הנקבע מתוקף חוק מדינה ללא הצמדה לגיבוי בזהב.
1973: משבר האנרגיה של 1973 – במהלך המחלוקת בין ארצות ערב למדינות המערב, הן מצמצמות את אספקת הנפט לעולם המערבי. המהלך גורם לעלייה חדה במחירי הנפט במערב, ובמדינות שמייבאות נפט נפגעת הכלכלה ועלתה האבטלה. מין הצד השני, המשבר מחזק כלכלית את המדינות הלא-ערביות שמייצאות נפט, ומשנה את חלוקת ההון בעולם. עליית המחיר גורמת גם להאצת המאמצים לחיפוש אחר מקורות אנרגיה ירוקה ולשינוי בתחום הרכב ולמעבר לרכבים חסכוניים יותר בדלק.
1974: רפורמה סוציאליסטית באתיופיה – לאחר הדחתו של היילה סלאסי, כלכלתה של אתיופיה הופכת לסוציאליסטית, כאשר המדינה הופכת לגורם חזק ושולט במשק. חלק גדול מהכלכלה מועבר מבעלות פרטית למגזר הציבורי.
1978: הרפורמה בכלכלת סין – עלייתו של דנג שיאופינג לשלטון בסין גורמת לפתיחות גוברת לכלכלה המערבית. הוא מוביל רפורמות כלכליות פוליטיות נרחבות שכוללות פתיחה של המשק הסיני להשקעות זרות ולמיקור חוץ, דה-קולקטיביזציה של ענף החקלאות לסחר חופשי וחידוש היחסים עם העולם המערבי. הרפורמות שמוביל שיאופינג מובילות לצמיחה מסיבית של התמ"ג הסיני.
כלכלה > התרחשויות כלכליות נוספות

חברות בולטות שהוקמו בעשור זה: פדקס (1971), סטארבקס (1971), מיקרוסופט (1975), אפל (1976), אורקל (1977).
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ההתנקשויות, החיסולים, וניסיונות ההתנקשות הבולטים ביותר במהלך העשור (לא בהכרח רק רציחות פוליטיות):
1 בספטמבר 1970 – התנקשות כושלת בחוסיין, מלך ירדן, בעת שהיה בדרכו לנמל התעופה בעמאן. ניסיון ההתנקשות מוביל לאירועי ספטמבר השחור.
15 במאי 1972 – מושל אלבמה ג'ורג' וולאס, אשר ערך מסע בחירות לקראת הבחירות המקדימות של 1972, נורה חמש פעמים במהלך מסע בחירות במרילנד, בתקופה בה נחשב לאחד מהמועמדים המובילים. וולאס נפגע בבטן ובחזה, ואחד הכדורים פגע לו בעמוד השדרה, והשאיר אותו משותק מהמותניים ומטה לשארית חייו. הוא עבר ניתוח בן חמש שעות באותו הערב, וקיבל כמה תרומות דם כדי לשרוד. המתנקש לא ניסה לרצוח מתוך אידאולוגיה אלא מרצון להתפרסם.
20 במרץ 1974 – הנסיכה אן הצליחה לחמוק מניסיון חטיפה והתנקשות בעת שנסעה ברחובות לונדון (שומר ראשה ואחרים נפצעו בתקרית).
25 במרץ 1975 – פייסל, מלך ערב הסעודית נרצח בנסיבות שאינן ברורות על ידי אחיינו הנסיך פייסל אבן מוסאעד אבן עבד אל עזיז, אשר סבל, כפי הנראה, מאי שפיות (אף שיש שטענו כי פעל כדי לנקום את מות אחיו הבכור ח'אלד, אשר נהרג בהתקלות עם כוחות הביטחון הסעודיים ב-1966). הנסיך, שהיה עם משלחת כוויתית שבאה לבקר את המלך הסעודי, שלף אקדחו וירה בפייסל מטווח קצר. ראשו של הרוצח נערף בפומבי כעבור שלושה חודשים.
15 באוגוסט 1975 – נשיא בנגלדש שיח' מוג'יבור רחמן משפחתו וצוותו האישי נרצחו במהלך הלילה כאשר קבוצת קציני צבא זוטרים פולשת לביתו באמצעות טנקים ורוצחת את כולם.
27 באוגוסט 1975 – קיסר אתיופיה המודח היילה סלאסי נחנק למוות בחשאי במיטתו על ידי קציני החונטה הצבאית האתיופית. הדיווחים הרשמיים באותה העת ייחסו את מותו ל"כשל נשימתי" עקב סיבוכים מניתוח הערמונית. ב-1994, שלוש שנים לאחר שהחונטה הצבאית האתיופית הודחה, בית המשפט האתיופי חשף לראשונה את הנסיבות האמיתיות סביב מותו של סלאסי.
ספטמבר 1975 – ניסיונות ההתנקשות בנשיא ארצות הברית ג'רלד פורד – בתוך שלושה שבועות בספטמבר 1975 חווה נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד שני ניסיונות להתנקש בו. את שני הניסיונות הכושלים ביצעו נשים ושניהם אירעו במדינת קליפורניה.
9 במאי 1978 – קבוצה של חברי ארגון הטרור "הבריגדות האדומות" ארבה ב-16 במרץ 1978 למכוניתו של מנהיג הדמוקרטים הנוצריים וראש ממשלת איטליה לשעבר אלדו מורו, רצחה את נהגו וכן חמישה שוטרים. הקבוצה חטפה את אלדו מורו, החזיקה אותו בדירת מגורים באחד מפרווריה של רומא והכריזה שהיא מעמידה אותו למשפט. הבריגדות האדומות התנו את שחרורו של אלדו מורו בשחרור 13 מחבריהם שעמדו לדין באותה עת. נשיא איטליה סירב לנהל משא ומתן עם החוטפים וב-9 במאי 1978, לאחר חמישים וארבעה ימי חטיפה, נתגלתה גופתו של אלדו מורו ללא רוח חיים בתא המטען של מכונית בלב רומא.
5 במאי 1979 – ריימונד לי הארווי ניסה לרצוח את הנשיא האמריקני ג'ימי קרטר בעת שקרטר עמד לשאת נאום בקניון סיוויק סנטר בלוס אנג'לס שבקליפורניה.
26 באוקטובר 1979 – נשיא קוריאה הדרומית פארק צ'ונג-הי נרצח בידי קים צ'ה-גיו, ראש סוכנות הביון המרכזית של קוריאה הדרומית.
ב-25 במרץ 1975 נרצח פייסל, מלך ערב הסעודית
ב-27 באוגוסט 1975 נרצח היילה סלאסי, קיסר אתיופיה
ב-16 במרץ 1978 נחטף ראש ממשלת איטליה לשעבר אלדו מורו בידי ארגון הטרור "הבריגדות האדומות". מורו נרצח לבסוף לאחר חמישים וארבעה ימי חטיפה
ב-26 באוקטובר 1979 נרצח נשיא קוריאה הדרומית פארק צ'ונג-הי