stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שושנה ארבלי-אלמוזלינו
הערות שוליים

1 2  רחל ורצברגר, שושנה ארבלי-אלמוזלינו, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית).
↑  שושנה ארבלי-אלמוזלינו, מהמחתרת בבבל לממשלת ישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 19.
1 2 3 4 5 6 7  שביט בן-אריה, חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל, תל אביב: מדיה 10, 2011, עמ' 110–113.
↑  ארבלי-אלמוזלינו, מהמחתרת בבבל לממשלת ישראל, עמ' 20–27.
↑  יומן אירועים: מבצע מייקלברג, באתר חיל האוויר הישראלי.
↑  ארבלי-אלמוזלינו, מהמחתרת בבבל לממשלת ישראל, עמ' 124–125.
↑  הצעות חוק פרטיות של ח"כ ארבלי־אלמוזלינו, באתר מאגר החקיקה הלאומי
↑  ארבלי-אלמוזלינו, מהמחתרת בבבל לממשלת ישראל, עמ' 305.
↑  דניאל בלוך, ההצבעה במרכז העבודה לקח היונים ובגידת הנצים, דבר, 26 באפריל 1981
↑  מרכז העבודה אישר פה אחד הרשימה לכנסת, דבר, 5 במאי 1981; המשך
↑  ראו למשל ב:אהרן גבע, הולך לא רע, דבר, 5 ביוני 1981
↑  מרים גורן, עבודת חוץ - שחרור או שעבוד, דבר, 30 במרץ 1966
מרים גורן, כדאיות כלכלית, דבר, 10 ביולי 1972
↑  ארבלי-אלמוזלינו, מהמחתרת בבבל לממשלת ישראל, עמ' 105–106.
↑  בתחיקה הסוציאלית האשה מקופחת, מעריב, 2 במאי 1974
↑  סוכמו הצעות החלטה לוועידת מפ' העבודה, דבר, 27 בינואר 1981
↑  ישראל כהן, יהודיות וערביות נפגשו עם ח"כיות, דבר, 5 בפברואר 1970
אפרת ארד, יש להעניק מעמד של אשה עובדת, מעריב, 11 ביוני 1974
↑  נורית ארד, אלה קיפוחי העובדת, דבר, 13 בינואר 1971
↑  אשה בהריון תורשה להיעדר מהעבודה 40 שעות, דבר, 15 באוגוסט 1976
 חוק עבודת נשים, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑  יעל תשבי, גם עקרת בית זכאית לביטוח נכות, דבר, 26 במאי 1976.
↑  דליה מזורי, על האחיות לוותר על קיצור שבוע העבודה, מעריב, 22 באוקטובר 1986
יהושע ביצור, שרת הבריאות החדשה: אמשיך ללכת לתחרויות כדורגל כאוהדת הפועל ת"א, מעריב, 20 באוקטובר 1986.
↑  דליה מזורי, "זו ההחלטה הראשונה שלי כשרת הבריאות", מעריב, 22 באוקטובר 1986.
↑  ירון דרוקמן, מטוס הקרב הישראלי נפל בגלל אצבע אחת, באתר ynet, 29 באוגוסט 2015
↑  ארבלי-אלמוזלינו, מהמחתרת בבבל לממשלת ישראל עמ' 299–300.
↑  ארבלי-אלמוזלינו, מהמחתרת בבבל לממשלת ישראל, עמ' 270.
↑  ניצי המערך תובעים בירור, מעריב, 29 בדצמבר 1980
↑  בליל שימורים מאשרת הכנסת חוזה השלום עם מצרים, דבר, 22 במרץ 1979
↑  ראשי יישובי הצפון בטוחים: בתוך חודשיים יאושר חוק רמת הגולן, מעריב, 16 באוקטובר 1980
↑  25 ח"כים מלובי הגולן, מעריב, 29 באוקטובר 1980
↑  דניאל זיו, עיריית גבעתיים יזמה קייטנה מיוחדת לילדי עולים, אתר עיריית רמת גן.
↑  עשי ויינשטיין, "הבובות נמסרו בחשאי ליהודים מאחורי מסך הברזל", מעריב, 1 בנובמבר 1978.
↑  אתר תיאטרון גבעתיים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308992705171  ISNI: 0000 0000 7150 4389  LCCN: n98100296  VIAF: 11628239   WorldCat (עם VIAF): 11628239 
נתן אלמוזלינו
טיבט (1912–1951)

טיבט (בטיבטית: བོད, תרגום מילולי: בוד) או ממלכת טיבט הייתה בין השנים 1912–1951 מדינה ריבונית כמעט לגמרי אשר פעלה על פי החוקה של הבודהיזם הטיבטי תחת שלטונו של הדלאי לאמה ה-13 ואחר כך הדלאי לאמה ה-14. טיבט הפכה מדינה עצמאית והשתחררה משלטון סין עם נפילת השלטון של שושלת צ'ינג בתוך מהפכת שינהאי וסופחה מחדש מתוך כיבוש של צבא השחרור העממי.
משטר הדלאי לאמה ה-13 הטיבטי היה משטר חסות של שושלת צ'ינג עד 1912, כאשר הממשלה הזמנית של הרפובליקה של סין החליפה את שושלת צ'ינג כממשלתה של סין, היא חתמה על הסכם עם ממשלת צ'ינג המתפרקת לפיו ירשה את כל שטחי השלטון הקיסרי לרפובליקה החדשה, והוענק לטיבט מעמד של "פרוטקטורט" עם רמות גבוהות של אוטונומיה כפי שהיה לפני כן תחת השלטון בשושלת צ'ינג.
לפני תקופה זו, הרחיבו הבריטים את השפעתם מהודו השכנה לטיבט דרך חוזה להסה, אף כי טיבט לא סופחה רשמית לאימפריה הבריטית היא הייתה תחת השפעתה הישירה של האימפריה ושימשה כמדינת חסות שלה. עם זאת במקביל, כמה נציגים טיבטים חתמו על הסכם בין טיבט ומונגוליה שהכריזו על הכרה הדדית ועל עצמאותם מסין, אם כי ממשלת הרפובליקה של סין לא הכירה בלגיטימיות שלה. עם הרמה הגבוהה של האוטונומיה ו"הכרזת העצמאות" על ידי כמה נציגים טיבטים בתקופה זו, טיבט מתוארת על ידי תומכי העצמאות הטיבטית כ"מדינה עצמאית דה פקטו" לפי החוק הבינלאומי, למרות שמעולם לא קיבלה דה יורה הכרה בינלאומית במעמד משפטי עצמאי הנפרד מסין.
בשנת 1931 ושוב בשנת 1946 שלחה ממשלת טיבט שליחים לאספה הלאומית הסינית כדי לדון במעמדה של טיבט אך הם חזרו בידיים ריקות.
לפני מותו הביע דלאי לאמה תחזיות שחורות לארצו "בגלל מעשי בגידה מבפנים ומבחוץ" וחזה כי ללא הגנה משמעותית הארץ תאבד את עצמאותה.
לאחר מותו של דלאי לאמה ה-13 בשנת 1933, ממשלת הגואומינדנג בסין שלחה ללהסה משלחת תנחומים כדי להתחיל במשא ומתן על מעמדה של טיבט. היא הורשתה לפתוח משרד ולהישאר שם, אף שלא הושגה הסכמה. ב-1948 הסתימה מלחמת האזרחים הסינית בניצחון כוחות המפלגה הקומוניסטית הסינית. ב-1950 פלש צבא סין לטיבט וממשלת בייג'ינג סיפחה את טיבט. "הסכם שבע עשרה הנקודות" שנחתם באותה שנה בין הסינים לטיבטים, אישר את הריבונות הסינית על טיבט, ועם זאת הבטיח לטיבט מידה מסוימת של אוטונומיה. הדלאי לאמה ה-14 נמלט מטיבט והתנער מהסכם שבע עשרה הנקודות.
דוד אלרואי

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־12 עמידייה, עיראק 
 מדינה:  עיראק 
 
דוד אלרואי, נולד בשם מנחם בן שלמה אלרואי או מנחם בן שלמה אלרוג'י (אלרוג' הוא שם של מחוז בסוריה) וגם מנחם בן סוליומן, היה יהודי משיח שקר בן המאה ה-12; הוא חי בצפון עיראק והכריז על עצמו כמשיח.
המקורות העיקריים לסיפורו של אלרואי הם כתביו של בנימין מטודילה, הספר אִפְחאם אל-יהוד שכתב היהודי שהתאסלם סמואל אל-מוגרבי, מגילת עובדיה הגר, וכן ספר דברי יוסף של יוסף סמברי אשר פעל במאה ה-17.
התנועה המשיחית בראשו של אלרואי פעלה במחצית הראשונה של המאה ה-12, במזרחה של הח'ליפות העבסית, ומשכה אליה המוני יהודים מרחבי החליפות, כולל כזריה, אזרבייג'ן, כורדיסטן, פרס ועיראק. תנועה משיחית זו התייחדה בכך שקראה למרד בשלטון המוסלמי.
תולדותיו

אלרואי נולד כנראה בעיר אל-עמאדיה שבצפון עיראק. לאחר שהכריז על עצמו כמשיח, החל אלרואי לקרוא לעצמו דוד, שם היאה למי שרואה את עצמו כמלך ישראל העתידי. הוא התחנך בישיבות בבגדאד, ולפי בנימין מטודילה אף למד אצל ראש הגולה ואצל רבי עלי ראש ישיבת גאון יעקב. לפי המקורות אלרואי הצטיין בחוכמה ובכושר מנהיגות, והיה בעל ידע נרחב ומעמיק בדת היהודית, בהלכה ובתלמוד, בנוסף לחוכמה חיצונית ואף כישוף.
כדי לממש את יומרותיו המשיחיות קרא אלרואי ליהודי הקווקז וליהודי הארצות הסמוכות להתקבץ לכיבוש ירושלים. הוא נרדף בקווקז ולכן עבר מאוחר יותר להרי הכורדים.
כיוון שאלרואי קרא למרד במשטר הסלג'וקי ששלט בח'ליפות העבסית, הורה הסולטאן לכולאו. על פי האגדה, שמספר בנימין מטודילה, עשה אלרואי שימוש בכוחותיו העל-טבעיים כדי להיחלץ ולהופיע מחדש לעיני הסולטאן ושריו. חכמי היהודים התגייסו כדי לרסן את אלרואי עקב דרישת השליט המוסלמי, ואיומו להרוג את יהודי הח'ליפות אם אלרואי לא ייעצר. ראשי היהודים ניסו לשכנע את אלרואי לוותר על המרד, באומרם לו ששעת הגאולה עוד לא הגיעה, אך הם לא הצליחו להשפיע עליו.
למרות שפרשת שחרורו של אלרואי מהמעצר מוטלת בספק, נראה שהוא הצליח, אם הוא באמת נכלא, להשתחרר מהכלא, ולחזור לעיר עמרייה. בשלב מסוים הצליחו אלרואי ותומכיו להשתלט על מצודת העיר, דבר שהביא לתגובה מקרב השלטונות הסלג'וקים, ולהריגתו של אלרואי בערך בשנת 1163.
לפי גרסאות רבות, המושל של אזור מוסול, סיף א-דין ע'אזי הראשון, שיחד את חמיו של אלרואי, וזה חדר למצודת עמרייא, שיכר את חתנו, והרגו במיטתו לאחר שנרדם. ההתארגנות של המרד התפוררה לאחר מותו של אלרואי, אולם רק לאחר שהסולטאן הסלג'וקי גבה מס גבוה מהיהודים, שככה חמתו.
השפעתו

מותו של אלרואי גרם לסיום ההתארגנות הפוליטית של תנועתו, אך לא לקץ האמונה בו. בקרב חלק מהיהודים שהאמינו בו קמה תנועת המשך משיחית בשם "מנחמיים" אשר שרדה זמן רב, על שם שמו המקורי של אלרואי, ועל שם השם המיועד למשיח.
בספר "אִפְחאם אל-יהוד" מובא סיפור על רמאים שכתבו מכתב בשמו של אלרואי (בספר זה הוא מכונה "אבן א-רוחי" ويعرف بابن الروحي), שבעזרתו הצליחו להשפיע על יהודי בגדאד למסור לידיהם את כל כספם, ללבוש בגדי חג ולעלות על הגגות, בציפייה לעוף לירושלים:
ובזמן שהגיעו השמועות אודותיו לבגדאד, נתוועדו שני יהודים רמאים, אנשים זקנים ונכבדים, וכתבו איגרות בשם מנחם ליהודי בגדאד, לבשר להם את הגאולה, אשר אליה הם מחכים מני אז, וקבעו לילה אחד אשר בו יעופו כולם לירושלים.
ויהודי בגדאד, המתפארים בחריפותם ובחקירת שכלם, נתנו אוזן קשבת לזה והאמינו באמיתת שני האנשים האלה. ונשיהם הביאו להם את העושר שלהן וכלי נזמיהן, כדי שייתנו מהם לכל מי שיהיה ראוי בעיניהם, ובאופן הזה נדבו היהודים חלק הגון מרכושם.
גם הכינו להם מלבושים ירוקים והתאספו על הגגות אותו לילה, כדי לחכות למלאכים שיישאום בכנפיהם לירושלים, והאמהות שהיו להן תינוקות להניקם חששו בבכי, אולי יעופו הן קודם ילדיהן או ילדיהן לפניהן, ועל ידי איחור המזון ימותו הילדים.
המוסלמים נמנעו מרדוף את היהודים, ותמהו על כל העניין, עד שנודעו להם הבטחות השווא שהתעו בהן את היהודים. כל הלילה ניסו היהודים לעוף, עד שהאיר השחר. ואז נתברר להם שנתעו ושנעשו לצחוק.
שני הרמאים נסו, ובידם הרכוש שהשיגו מן היהודים, ואופן רמאותם נתגלה, אבל היהודים לא חפצו לעשות את הדבר פומבי. אולם קראו לשנה הזאת בשם "שנת המעוף", ולאחריה חושבים זקן וצעיר.
יש המעריכים שמקור הסמל היהודי המפורסם ביותר, מגן דוד, הוא בשימוש שעשה בו אלרואי.
ייצוגיו בתרבות

בשנת 1833 פרסם ראש ממשלת בריטניה, בנג'מין דיזראלי, ספר בשם "אלרואי", המבוסס על דמותו של דוד אלרואי.
 על שמו שכונה בשם אלרואי, בקריית טבעון, מעיין אלרואי באותה מועצה מקומית, וכן רחובות בתל אביב, בראשון לציון, ברמת גן, בהרצליה, בירושלים ובבאר שבע.
ראו גם

משיח שקר
לקריאה נוספת

שמעון שטובר (עורך),ספר דברי יוסף לרבי יוסף סמברי, ירושלים: הוצאת מכון בן צבי, תשנ"ד-1994.
הערך: דוד אלרואי, יודאיקה לקסיקון, ירושלים, 1976.
בשבילי הגאולה לתולדות התנועות המשיחיות מאת יוסף שפירא 1949
הערות שוליים

↑  ראובן קשאני. (2001). יהודי פרס, בוכרה ואפגניסטן, עמ' 14.
↑  אוקספורד האנציקלופדיה לילדים, כרך 6א עמוד 29
↑  תרגום יעקב מאן, התנועות המשיחיות בימי מסעי הצלב הראשונים, בתוך: התקופה כד, עמ' 345-346 (קישור לארכיון האינטרנט)
↑  הסיפור המלא הובא גם אצל אהרן זאב אשכולי, התנועות המשיחיות בישראל, מוסד ביאליק ירושלים תשט"ז, עמ' 167 - 168
שלט הרחוב על שמו בתל אביב
תומר פורת

תומר פורת (נולד ב-29 במרץ 1999) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הפורוורד בעירוני אילת מהליגה הלאומית בכדורסל.
ביוגרפיה

פורת גדל בכפר סבא שם בתחילה שיחק בקבוצת הכדורגל המקומית עד שבמהרה עבר לשחק כדורסל.
מועדונים

שיחק כדורסל מגיל קט-סל בקבוצת הפועל כפר סבא. מכיתה י' ועד סוף התיכון עבר לשחק במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. עם מכבי תל אביב זכה בעונת 2016/17 באליפות המדינה לנוער לאחר שגברה על גלבוע/מעיינות. באותה שנה השלים דאבל כאשר זכה גם בגביע המדינה לנוער לאחר ניצחון על מכבי ראשון לציון. 

עונתו הראשונה בקבוצת בוגרים הייתה עונת 2017/2018 כאשר שיחק בקבוצת מכבי הוד השרון מהליגה הלאומית בכדורסל. בעונה שלאחר מכן עבר לשחק בהפועל כפר סבא. בעונות 2019/20 עבר לשחק בעירוני רעננה. לקראת עונת 2020/21 חתם בקבוצת עירוני נהריה. בינואר 2021 עזב פורת את נהריה לאחר שלא הרבה לקבל דקות משחק ושותף ב-3 משחקים בלבד, לאחר עזיבתו חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאמית.

 ב-2022 חתם בהפועל באר שבע מליגת העל.
בתחילת עונת 2023/2024, חתם פורת בעירוני קריית אתא מליגת העל בכדורסל.
מועדונים > בנבחרות הלאומיות

פורת, שיחק בנבחרות הקדטים, הנוער והעתודה של ישראל. 

ב-2015 שיחק תחת המאמן רמי הדר באליפות אירופה דרג א' לנבחרות עד גיל 16 בטורניר שנערך בליטא. 

ב-2017 שיחק תחת המאמן שרון אברהמי באליפות אירופה דרג ב' לנבחרות עד גיל 18 בטורניר שנערך באסטוניה. 

ביולי 2019 זכה עם נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל תחת מאמן הנבחרת אריאל בית הלחמי באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 שנערכה בישראל.
הערות שוליים

↑  הפועל עפולה מוכנה לחידוש הליגה: נועם מטלון חזר, הצטרף לסגל תומר פורת מנהריה
↑  דף פרופיל השחקן, באתר אליפות
↑  אור שקדי‏, אחרי ההנפה: יאיר קרביץ חתם במכבי רעננה, באתר וואלה, 22 ביולי 2019
מחנה שבטה

| --- | --- |

תג חיל התותחנים המאגד בתוכו גם את ביסל"ת 9
 "מקצוענות באש - מצוינות בהדרכה"
 פרטים
 כינוי:  בה"ד 9, ביסל"ת
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  בסיס הדרכה
 בסיס האם:  שִׁבְטָהּ
 אירועים ותאריכים
 מקים היחידה:  יעקב מידד
 פיקוד
 יחידת אם:   חיל התותחנים   זרוע היבשה פיקוד ההכשרות והאימונים
 יחידות בת:  בא"ח תותחנים, ענף הפיקוד (בעבר גדוד 451)
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקד נוכחי:  דוד גטניו
 מפקדים:  ראו בהמשך
מצפה
רמון
מצפה
רמון
מדריכת תותחנים באימון בבית הספר לתותחנים אשר בבסיס שבטה
בית הספר להפעלת אש (בעבר נקרא ביסל"ת - בית הספר לתותחנות שדה, בה"ד 9, אגד 425 או עוצבת שלהבת האש) הוא מחנה צבאי של צה"ל אשר ממוקם בנגב, סמוך לתל שבטה.
הבסיס ידוע בעיקר בזכות בית הספר לתותחנות שדה השוכן בתחומו, שבו מתבצעות הכשרות שונות הקשורות לדרגים השונים, ותפקידים בחיל. כיום, מפקד בית הספר הוא אל"ם דוד גטניו.
במחנה שבטה מתקיימות במקביל כל ההכשרות של חיל התותחנים החל משלב הטירונות, דרך קורס המפקדים ועד קורס הקצינים של החיל.
האגד מחולק לגדודים, מגמות ואגפים.
היסטוריה

מחנה שבטה החל את דרכו כהיאחזות נח"ל שהוקמה ב-18 ביוני 1956 וננטשה בתחילת נובמבר של אותה שנה.
המחנה שימש בשנות ה-60 של המאה ה-20[דרושה הבהרה] כבית הספר למ"כים חי"ר ובשנות השבעים המוקדמות היה חלק מבית ספר לשריון והתקיימו בו קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. כמו כן, למשך תקופה קצרה בשנות ה-80 הבסיס שימש את מפקד החיל.
המחנה החל לשמש כבסיס ההדרכה הראשי של חיל התותחנים לאחר מלחמת יום הכיפורים. ב־1993 עבר אליו גם ענף טירונות החיל מבט"ר חת"ם שבשומרון.
ב-2015 החלו עבודות לבנייה מחדש של המחנה. שטחו יצומצם ויתפרס על פני כ-800 דונם במקום כ-1,760 דונם לפני תחילת העבודות.
ב-2016 הפך בסיס ההדרכה גם לאגד סדיר ואוחד לתוכו אגד המילואים "עוצבת שלהבת האש".
ב-2019, עקב העברת כפיפיות לפיקוד האימונים וההכשרות בזרוע יבשה כחלק מתר"ש תנופה, התפרק האגד מלהיות אגד ארטילרי מבצעי וכיום הוא משמש כבית הספר לתותחנות וסיוע אש ביבשה בלבד.
היסטוריה > תגי היחידה

תג חיל התותחנים, עד 1999
תג בית הספר לתותחנות השדה (ביסל"ת), בין השנים 1999–2016
תג הקודם של עוצבת שלהבת האש שאוחדה עם בית הספר לתותחנות השדה (ביסל"ת), החל מ-2016
סמל הבסיס עד סוף 2022
בא"ח תותחנים

הגדול מבין ענפי האגד, בו מתקיים שלב הטירונות לכל חיילי חיל התותחנים. בבא"ח עוברים הלוחמים הכשרת רובאי ברמת 03 וקורס עיוני בתחום בו עוסקת היחידה אליה משתייכים.
גדוד הבא"ח מחולק לשתי מגמות, "שקד" ו"שיטה" ובכל מגמה 4 פלוגות (סה"כ 8 פלוגות הכשרה) כאשר כל פלוגה משתייכת ליחידה אחרת בחיל.
מגמת שיטה - סוללת 405 ("נמר") סוללת 411 ("קרן") סוללת 402 ("רשף") סוללת 55 ("דרקון")
סוללה 405
סוללה 411
סוללה 402
סוללה 55
מגמת שקד - סוללת "גולן" (הרעם 334 MLRS, עיטם 611) פלוגה 214 (כוללת את ההכשרה של היחידות המובחרות המסווגות מורן, מיתר, וזיק 5252) פלוגת להב (יחידת רוכב שמיים והמסלול הייעודי לקצונה "מטאור"), פלוגת "ברק" (תומכ"ל).
פלוגת להב- מסלול מטאור ורוכ"ש
פלוגה 214
סוללת גולן
כמו כן לוחמי הל"א מבצעים עם אחת הפלוגות את ההכשרה הבסיסית.
בא"ח תותחנים > מפקדי הבא"ח

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| שי ברובינדר | 2004-2007 |  |
| יורם כנפו | 2007-2009 | לימים ראש מטה פיקוד הצפון |
| רמי אבודרהם | 2009 - 2011 | לימים ראש מטה פיקוד המרכז וראש החטיבה הטכנולוגית ליבשה |
| גיל אדוט |  | לשעבר מפקד יחידת מיתר |
| דוד גטניו | 2018-2016 | לימים מפקד עוצבת התבור |
| יותם בורשטיין | 2018 - 2020 | לימים מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי |
| אסף רחמים | יולי 2020 - אוקטובר 2022 |  |
| רועי כץ | אוקטובר 2022 - אוקטובר 2024 | לימים מגד גדוד 402 |
| אור קסלר | אוקטובר 2024- | לימים מגד גדוד 334 |
ענף הפיקוד

בשנת 2021 הוחלט על שילוב גדוד מפקדים (451) (ענף מפקדים) וענף קצינים (קורס יסוד).
הענף משמש להכשרת מפקד הצוותים (מפקדי כיתה- מ"כים) של חיל התותחנים ובנוסף מתקיים בו שלב ההשלמה החילית של צוערי חיל התותחנים בכל יחידות החיל.
הענף מכיל בתוכו 5 סוללות (פלוגות) הכשרה כאשר 3 מהן שייכות לקורס המפקדים, ו-2 לקורס הקצינים.
בקורס המפקדים כל פלוגה מחולקת לשתי פלגות (מחלקות) המייצגות יחידות אחרות בחיל.
סוללה א' - פלגת 405 ("נמר") ופלגת 411 ("קרן").
סוללה ב' - פלגת 402 ("רשף") ופלגת 55 ("דרקון").
סוללה ג' - פלגת MLRS ("הרעם") ופלגת 611 ("עיטם").
בקורס הקצינים ישנן 2 סוללות כאשר כל אחת משתייכת לתחום ויחידה אחרת בחיל התותחנים.
סוללת עמדה הכוללת את מגמת המערך הרקטי (גדוד 334), מגמת המערך הקני ומגמת מערך האיכון (גדוד 611).
מנגד סוללת הפעלת אש כוללת את מגמת קישור (קש"א) ומגמת רוכ"ש.
כל יחידות החיל מבצעות את הכשרת הפיקוד - ברמת המ״כ (למעט רוכ״ש) והמ״מ מלבד יחידות אגד 214 ויחידה 5252 אשר מבצעים את הכשרתם בבסיסייהם.
ענף הפיקוד > מפקדי גדוד 451 - לימים ענף הפיקוד

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| עומר שרון |  | לימים מפקד בית הספר לתקיפה רב זרועית |
| גדי דרור | 2015 - 2017 | לימים מפקד עוצבת עמוד האש |
| שגיא פינק | 2017 - 2018 | לימים מפקד עוצבת התקומה |
| תומר ז'ורנו | 2018 - 2020 |  |
| אביב נוף | 2020 - 2022 |  |
| אל-חי כהן | 2022 - |  |
| אורן פיטוסי | 2024- |  |
כותפת קורס מפקדים (מ"כים)
כותפת השלמה חיילית של קורס קציני תותחנים
ענף מקצועות

ענף המרכז בתוכו את כל פלח ההדרכה בבה"ד, הענף מחולק למדורים כאשר כל מדור אמון על הדרכה של תחום אחר בחיל:
מדור תותחן, מדור נט"ר, מדור רקטי, מדור תק"א, מדור ניהול אש, מדור הפעלת אש ומדור איכון ומטאורולוגיה.
בכל מדור משרתות בין 5 ל-10 מדריכות אשר עוברות הכשרה בהתאם לתחום בו עוסק המדור.
תחת הענף עוברות המדריכות גם את קורס המדריכות (קמ"ד חת"ם) הכולל בתוכו טירונות 02.
ענף נמצא תחת הבא״ח, והמדורים מחולקים בין מגמותיו על פי שיוך ליחידות.
מפקדת אגד (מפק"א)

מרכזת את כל הנדרש מחטיבה סדירה החל ממחלקת לוגיסטיקה ואפסנאות, משא"ן, מרפאה, נשקייה, מחלקת רכב, טנ"א, גפ"ה (גף פיתוח הדרכה), פלחי"ק 5304 (תקשוב), מדור קליעה ומדור כושר קרבי.
מפקד מפקדת היחידה הוא סא"ל יקיר לגאמי.
פלחי"ק 5304

היא פלוגת הקשר והתקשוב של האגד. הפלוגה אחראית על הפעלת אמצעי הקשר, התקשוב והשו"ב במפקדת החטיבה ובענפים, לפלחי"ק משמש גורם חשוב בביצוע המשכיות באגד. בנוסף הפלוגה אחראית לפריסה והקמת מפקדות וחמ"לי האגד, וחפ"ק מפקד אגד.
הפלוגה מורכבת מ-6 מחלקות מקצועיות: אלחוט, שו"ב, כ"ס, קצ"ק, מדריכות תקשוב (תק"א-תקשורת ארטילרית).
ענף הפעלת אש ורוכ"ש (בית ספר לאת"ר לשעבר)

הוקם ב-2019, מהווה בית ספר להכשרת לוחמי יחידת רוכב שמיים (רוכ"ש - כאשר הפעילות המבצעית מתבצעת תחת עוצבת עמוד האש) ויחידת מיתר ומכשיר את דורשי האש ביבשה ובניהם את מש"קי תקיפה.
בעבר, שימש להכשרת יחידת את"ר (איסוף תקיפה רשתי) הידועה גם כ"דיה" כחלק ממסגרת הקמת המערך בחיל התותחנים אך לאור פירוקה של דיה הוחלט לסגור את פלוגת ההכשרה שלה ולפזר את החניכים כמש"קי תקיפה בחטיבת גבעתי ובחטיבת הצנחנים.
במרץ 2021 נפתח המחזור הראשון של מסלול "מטאור" - מסלול ייעודי לקצונה לכלל מערכי חיל התותחנים. הכשרת חניכי המסלול לאחר הטירונות בנושאי הפעלת האש, פיקוד ומנהיגות מתבצעות תחת הענף.
מפקד הענף הנוכחי הוא סא"ל מתן תשובה.
מפקדי האגד

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| יעקב מידד | 1951 – 1953 |  |
יהודה פורת: 
יצחק זימן: 
| ברוך ברוכין |  | לימים קצין תותחנים ראשי |
| אריה לוי |  | לימים ראש אגף אפסנאות |
חיים ירקוני: 
יהודה נאות: 
אלי עשת: 
| עמוס ברעם |  | בתקופת כהונתו הבה"ד עבר מצריפין למחנה שבטה |
| אברהם בר דוד | 1974 – 1976 | לימים קצין תותחנים ראשי |
| אריה מזרחי | 1976 – 1978 | לימים קצין תותחנים ראשי |
שמעון שחם (שמע): 
שרגא בן-צבי: 
| שמואל רשף | 1980 – 1982 | לימים קצין תותחנים ראשי |
| משה רונן | 1983 – 1985 |  |
| ארנון בן עמי | 1987 – 1989 | מעוטר צל"ש הרמטכ"ל |
יצחק גזית: 
| עיבל גלעדי | 1991 – 1993 |  |
| שרי שאנן | 1993 – 1995 |  |
| דני כסיף |  | לימים קצין תותחנים ראשי |
| איתן דנגוט | 1997 – 1999 | לימים מתאם פעולות הממשלה בשטחים |
| אילן מלמד | 1999 – 2001 |  |
יוסי שר: 
רומן ארנון: 
בני מר: 
שלומי פייער: 
| אייל רוזן | אוגוסט 2009 – 2011 |  |
| איציק שחר | 2015 – 2013 |  |
| יובל בן דב | 2013 – 2015 |  |
| רמי אבודרהם | 2015 – 2017 | לימים ראש מטה זרוע היבשה |
| עומר שרון | ינואר 2017 – אוגוסט 2019 | לימים מפקד בית הספר לתקיפה |
| בן וייסמן | אוגוסט 2019 – אוגוסט 2021 |  |
| עמית גיא | אוגוסט 2021 – יוני 2023 |  |
| דוד גטניו | יוני 2023 – |  |
הערות שוליים

↑  אור הלר, ‏60 שנים אחרי: מחנה שבטה ייבנה מחדש, באתר "IsraelDefense‏"
↑   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 22 ביולי 2024
↑   "זכות גדולה להכשיר ולחנך את לוחמי חיל התותחנים ודורשי האש של כוחות היבשה", באתר צה"ל, 1 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007410942405171  LCCN: no2014012301  VIAF: 126154329443726970001   WorldCat (עם VIAF): 126154329443726970001
מרי סרגנט פלורנס

| --- | --- |

 לידה:  21 ביולי 1857 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  14 בדצמבר 1954 (בגיל 97) טוויקנהם, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר סלייד לאמנות יפה 
 בן או בת זוג:  Henry Smythe Sargant-Florence 
 צאצאים:  Alix Strachey, Philip Sargant Florence 
 
מרי סרגנט פלורנס (באנגלית: Mary Sargant Florence; ‏  21 ביולי 1857 – 14 בדצמבר 1954) הייתה ציירת בריטית של דמויות, עיטורי קיר בפרסקו ונופים מזדמנים בצבעי מים ופסטל.
ביוגרפיה

מרי סרגנט נולדה בלונדון. אביה היה הנרי סרגנט, עורך דין, ואמה הייתה קתרין אמה ביל. אחיה כללו את השופט צ'ארלס הנרי סרגנט, הבוטנאית אתל סרגנט, המנהל וולטר לי סרגנט והפסל פרנסיס ויליאם סרגנט.
היא למדה בפריז אצל לוק אוליבייה מרסון, ובבית הספר סלייד אצל אלפונס לגרוס. היא הייתה חברה במועדון האמנות האנגלית החדשה ובאגודת הציירים בטמפרה.
ב-1888 היא נישאה להנרי סמית' פלורנס, מוזיקאי אמריקאי. נולדו להם שני ילדים: פיליפ סרגנט פלורנס, כלכלן, ואליקס סטרצ'י, הפסיכואנליטיקאי והמתרגם של פרויד. היא גרה באותה העת בניו ג'רזי.
לאחר שבעלה טבע בשנת 1891, היא עברה למארלו, בקינגהמשייר, ובנתה את ביתה, (1899–1900), שם התגוררה עד 1940. הבית תוכנן במקור עם קירות לבנים חשופות, ללא דלתות וללא צנרת.
היא הייתה סופרג'יסטית, תומכת בליגת ההתנגדות למיסוי נשים וציירה להם תגים. עם החוקר והעורך מקיימברידג', צ'ארלס קיי אוגדן, היא פרסמה את הספר "מיליטריזם לעומת פמיניזם" (1915) שטען כי לנשים יש את הפררוגטיבה והאחריות להילחם במיליטריזם הבינלאומי. הוא התחקה אחר הקשרים ההיסטוריים ובין מיליטריזם, אימפריאליזם, עבדות וכפיפות נשים. המיליטריזם, כך טענה, היה הגורם השולט בהכנעה הפוליטית, הכלכלית והמינית של נשים על פני חלק ארוך בהיסטוריה האנושית וההופעה המאוחרת של דרישות לזכויות נשים.
ב-1940 היא כתבה עבודה על ההיסטוריה, התיאוריה והאסתטיקה של הצבע. היא ערכה שני כרכים של מסמכי אגודת הציירים בטמפה.
היא מתה בטוויקנהאם, מידלסקס, 1954.
הערות שוליים

1 2  Frances Spalding (1990). 20th Century Painters and Sculptors. Antique Collectors' Club
↑  Chlak, Victoria. "Nutley opinion: Artist's work shows up across the pond", Nutley Sun, March 31, 2016.
↑  Historic England. "Lord's Wood (1332156)". National Heritage List for England.
↑  Sharon Ouditt. Fighting forces, writing women: identity and ideology in the First World War, Routledge, 1993
↑  C.K. Ogden and Mary Sargant Florence. Militarism versus Feminism: An Enquiry and a Policy Demonstrating that Militarism involves the Subjection of Women, London: Allen and Unwin, 1915
↑  Ogden and Florence, "Militarism versus Feminism"
↑  M. Sargant Florence. Colour Co-ordination, London: John Lane, 1940
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1156961815  ISNI: 0000 0000 7891 6204  LCCN: nr88009430  NLA: 50180211  NTA: 239037898  RKD: 28370  SUDOC: 175897115  ULAN: 500002330  VIAF: 95694765   WorldCat (עם VIAF): 95694765 
תג התנועה נגד מיסוי נשים בלי זכות בחירה.
פיתוח תוכנה זריז

פיתוח תוכנה זריז או אג'ילי (באנגלית: Agile Software Development) היא גישה בהנדסת תוכנה המניחה שפיתוח תוכנה הוא ביסודו בעיה אמפירית, ולא ניתן לפתור אותה בשיטות המתבססות על חיזוי או תכנון. באנגלית, המונח Agile פירושו "זריז, קל רגליים, נע במהירות ובחן". הגישה קובעת שפיתוח תוכנה הוא פיתוח מוצר חדש ומתייחסת אליו כמשחק של שיתוף פעולה מוכוון־מטרה. הגישה הזריזה לפיתוח תוכנה מניחה שלא ניתן להגדיר במלואה תוכנה מסוימת קודם לפיתוחה בפועל, ומתמקדת במקום זאת בשיפור יכולתו של הצוות לספק תוצרים במהירות ולהגיב לדרישות העולות תוך כדי הפיתוח.
הגישה הזריזה לפיתוח תוכנה היא הרחבה של הגישה האיטרטיבית, והיא שמה דגש רב על יכולת התגובה לשינוי, יעילות ואיכות. מתודולוגיות החברות במשפחה זו שמות דגש רב על סביבת עבודה מתאימה, זרימת מידע אוסמוטית בין חברי הצוות, ותקורה פורמלית־טקסית נמוכה. עקרונות היסוד של משפחה זו נקבעו במשותף על ידי רבים מהמובילים בחקר וביישום מערכות תוכנה, ופורסמו ברבים במנשר לפיתוח תוכנה זריז.
מנשר

המנשר לפיתוח תוכנה זריז (באנגלית: Manifesto for Agile Software Development) הוא הצהרת עקרונות התומכת בפיתוח תוכנה זריז. טיוטת המנשר נוסחה בפברואר 2001 בווסאץ' ריינג', אתר סקי במדינת יוטה שבארצות הברית. במפגש, נציגים של מתודולוגיות פיתוח תוכנה חדשות כגון eXtreme Programming, Scrum, DSDM, Adaptive Software Development, Crystal, Feature Driven Development ו-Pragmatic Programming דנו בצורך במתודולוגיות פיתוח תוכנה קלות כתחליף למתודולוגיות הכבדות המסורתיות.
החותמים על המנשר הם: קנט בק, מייק בידל, אריה ואן-בֵנֶקוּם, אליסטר קוֹבֶּרן, וורד קנינגהם, מרטין פולר, ג'יימס גרנינג, אנדרו האנט, רון ג'פריס, ג'ון קרן, בראין מאריק, רוברט מרטין, סטיב מלור, קן שוואבר, ג'ף סטרלנד ודייב תומאס.
פרסום המנשר, החתום על ידי חבורה מכובדת כל כך של עוסקים בתחום הנדסת התוכנה, היה נקודת מפנה ביחס הענף למתודולוגיות הפיתוח הזריזות, ואחריו חל גידול משמעותי בשימוש בהן.
המנשר לפיתוח תוכנה זריז

המנשר לפיתוח תוכנה זריז מצהיר כך:
"אנו חושפים דרכים טובות יותר לפיתוח תוכנה
תוך עבודה ועזרה לאחרים.
אלו הם ערכינו ועקרונותינו.
אנו מעדיפים:
אנשים ויחסי גומלין על פני תהליכים וכלים

תוכנה עובדת על פני תיעוד מפורט

שיתוף פעולה עם הלקוחות על פני משא ומתן חוזי

תגובה לשינויים על פני מעקב אחרי התוכנית



כלומר, בעוד שיש ערך לפריטים בצד שמאל, אנחנו מעריכים יותר את הפריטים בצד ימין."