דייוויד וילקרסון
שנים מוקדמות > בשירות הבשורה

וילקרסון נשא לאשה את גוון בשנת 1953. הוא שימש כרועה עדה בכנסיות קטנות בסקוטסדייל ובפיליפסבורג בפנסילבניה, עד שבתחילת שנת 1958 ראה במגזין "Life" תצלום של שבעה בני נוער, חברים בכנופיית נערים בניו יורק שכונתה "המלכים המצריים".
מאוחר יותר הוא כתב כי הוא חש שרוח הקודש דוחקת בו ללכת ולהגיע לניו יורק עם חמלה כדי לבשר להם. עם בואו, הלך וילקרסון לבית המשפט שבו הועמדו בני הנוער הללו לדין. הוא נכנס לבית המשפט וביקש מהשופט רשות כדי לספר להם משהו, אולם השופט סילק אותו. עם צאתו, צילם מישהו את וילקרסון, שהתפרסם בעיתון אז ככמבשר המקראי "שהפריע למשפט הכנופיה". זמן קצר לאחר מכן, הוא החל לבשר ברחוב לצעירים חברי כנופיות, ולבני נוער שהיו מכורים לסמים. הוא המשיך בכך עד שנות ה-60 במאה הקודמת. בשנת 1958 הוא ייסד את "Teen Challenge" תוכנית גמילה מסמים נוצרית בברוקלין, המזוהה עם כנסייה בשם Assemblies of God, ועם רשת של מרכזי בישור חברתיים נוצריים.
וילקרסון זכה להכרה לאומית לאחר שבשנת 1962 כתב יחד עם ג'ון ואליזבת שריל את הספר "The Cross and the Switchblade" (בעברית "במלכודת הסמים"), אודות שירותו כמבשר ברחוב. הספר הפך לרב מכר, עם למעלה מ - 50 מיליון עותקים בלמעלה מ 30 שפות (גם בעברית), והוא נכלל בין "חמישים הספרים האוונגליים המשפיעים ביותר". וילקרסון מספר בספר, על הגיעו לאמונה של חבר ומנהיג הכנופיה, ניקי קרוז, שהפך מאוחר יותר למבשר ורועה עדה, אשר כתב את הספר האוטוביוגרפי "Run Baby Run" (תורגם יצא בעברית בשם לאן אתה רץ?). ניקי היה מנהיג כנופיית "מאו מאוס", והוא וחברו ישראל נרוואז הפכו למאמינים נוצרים לאחר ששמעו את וילקרסון מבשר. בשנת 1970, הפך הספר The Cross and the Switchblade לסרט הוליוודי בכיכובם של פאט בון כוילקרסון ואריק אסטרדה כקרוז.
בשנת 1967 החל וילקרסון במסעות בישור בשירות בישור שנועד לבני נוער שוילקרסון כינה "גודניקים" (הכוונה בני טובים) - בני נוער ממעמד הביניים, חסרי מנוח ומשועממים. מטרתו הייתה למנוע מהם להפוך לצרכני סמים, אלכוהול או אלימות. באמצעות שירות זה נוסד ה CURE Corps. בשנת 1971 העביר וילקרסון את מטה משרדו ללינדייל, טקסס. ב -22 בספטמבר הוא ייסד את World Challenge, ארגון המבקש לקדם ולהפיץ את הבשורה ברחבי העולם.
וילקרסון טען שב־1986, כשהלך בחצות ברחוב 42 בניו יורק, קרא לו רוח הקודש לחזור לניו יורק ולהקים את הכנסייה Times Square (אנ') בכיכר טיימס. הוא ייסד אותה והפך לרועה עדה של כנסיית טיימס סקוור, אשר פתחה את שעריה באוקטובר 1987. הכנסייה הראשונה שכנה באודיטוריום שכור בכיכר טיימס (טאון הול ותיאטרון נדרלנד), לפני שעברה לתיאטרון מארק הלינגר ההיסטורי בשנת 1989, שבו הוא פועל מאז.
וילקרסון לא הטיף בשמה של דנומינציה כלשהי. תחת זאת, הוא התמקד בהטפה המקראית במטרה לעודד אנשים לחפש את אלוהים תוך כדי הכרה אישית ועמוקה יותר של ישו המשיח והניסיון של רוח הקודש. הוא אמר:
אינני מטיף לדוקטרינה דתית כלשהי, האמונה (הכנסייה) הזאת אינה שייכת כל דנומינציה (כת) כלשהי. אנחנו לא בפטיסטים, אנחנו לא מתודיסטים, אנחנו לא פנטקוסטלים, אנחנו לא קתולים. אנחנו רק אנשי רוח קדוש מאמינים בספר הזה [המקרא - תנ"ך וברית חדשה].
לאורך כל שירותו כמבשר, היה וילקרסון בקשר עם מבשרים נוצריים בולטים רבים אחרים, ביניהם לאונרד ריבנהיל, שהיה ידידו, וריי קומפורט, שווילקרסון פגש בשנת 1992 לאחר שהאזין לדרשה ששמה היה "The Hell's Best Kept Secret" (סודו השמור ביותר של הגיהנום).
החל משנות ה -90 של המאה הקודמת, התמקד וילקרסון במאמציו לעודד רועי עדה ובני משפחותיהם ברחבי העולם "לחדש את הלהט שלהם למשיח".
וילקרסון ואשתו גוון עברו לניו יורק בתחילת דרכה של כנסיית טיימס סקוור בשנת -1987, ובשנת 2006 החלו לחלק את זמנם בין ניו יורק לטקסס. לשניהם היו ארבעה ילדים ו -11 נכדים.