מחזמר
מחזות זמר עבריים

כבר בזמנים עברו ידועות הצגות מוזיקליות של חובבים, בעיקר סביב סיפורי התנ"ך, ביידיש אך גם בעברית. במאה ה-16 החלו במזרח אירופה מופעי הפורים שפיל ההיתוליים לחג הפורים, קומדיות שבהן שחקנים חובבים מופיעים בסגנון הקומדיה דל ארטה, וכוללים שירים היתוליים, מוזיקה, ריקודים וטקסט קומי. באותה מאה נכתב על ידי יהודה סומו המחזה המוזיקלי "צחות בדיחותא דקידושין", קומדיה על אירוסין שנחשב למחזה העברי הראשון. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 בוצעו אופרטות חובבניות בריכוזים יהודיים. בתקופה זו בלט באירופה המחזאי היהודי אברהם גולדפדן שהשפעתו על התיאטרון המוזיקלי הייתה רבה. מחזותיו המוזיקליים ביידיש "המכשפה" ו"שני קונילמל" הציגו את חיי היהודים העממיים בעיירות. האופרטה "שולמית" שכתב, הציגה סיפור המבוסס על אגדה תלמודית. העולים ממזרח אירופה הביאו את "שולמית" גם לארץ ישראל והציגו אותה בקבוצות חובבים, וב-1922 החליט התיאטרון הדרמטי בתל אביב להעלותה בגרסה בעברית. התיאטראות סאטיריים-מוזיקליים "הקומקום" ו"המטאטא" שקמו בתל אביב בסוף שנות ה-20 העלו בעיקר מופעי מערכונים, אך בשנת 1933 עלה ב"מטאטא" מה שנחשב כמחזה המוזיקלי העברי הראשון שנכתב בארץ ישראל: "המנון לתוצרת הארץ" שכתב עמנואל הרוסי עם מוזיקה של משה וילנסקי.
בשנים הראשונות לקיומה של מדינת ישראל, נעשו שני ניסיונות ראשוניים ליצור מחזמר עברי. ב-1956 העלה ג'ורג' ואל בתיאטרונו המוזיקלי "דו-רה-מי", גרסה חדשה של "שולמית" בכיכובה של שושנה דמארי. ההפקה, שנחשבת בעיני רבים ל"מחזמר העברי הראשון", הייתה עשירה ביותר, אולם עקב חובות התיאטרון היא ירדה לאחר חודשים בודדים. באותה השנה הועלה בתיאטרון האהל המחזמר "חמש חמש" עם מוזיקה של יוחנן זראי לפזמונים של נעמי שמר, על פי המחזה "פשיטה בכפר" שכתב אהרן מגד ללהקת פיקוד המרכז.
"תור הזהב" של מחזות הזמר העבריים התרחש בשנות ה-60, בשורה של מחזות מצליחים. הראשון שבהם עלה בשנת 1964 על במת הקאמרי - "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" של נתן אלתרמן (על פי סמי גרונמן) עם מוזיקה של סשה ארגוב. המחזמר, המספר על משחק תפקידים בין שלמה המלך לסנדלר פשוט, נחשב אחד המצליחים בכל הזמנים בישראל מבחינה אמנותית וקופתית, הועלה קרוב ל-1,000 פעמים, קטף ביקורות משבחות ועלה פעמיים נוספות. באותן שנים העלו המפיקים-יוצרים חפר ובן אמוץ מופעי קברט מצליחים בחמאם ביפו (בהם "תל אביב הקטנה" על ראשיתה של העיר), וב-1965 הפיקו את "המגילה", מחזמר מקורי ביידיש ובעברית שעיבד שמואל בונים על פי ספרו של איציק מאנגר עם מוזיקה של דובי זלצר.
בשנות ה-60 דרך בישראל כוכבו של המפיק גיורא גודיק. הוא רכש את תיאטרון אלהמברה ביפו והעלה בו שורה של מחזות זמר לועזיים מצליחים בגרסה עברית. ב-1966 החליט להפיק מחזמר מקורי - "קזבלן" מאת יגאל מוסינזון שהועלה עשור לפני כן כהצגה דרמטית. המחזמר, הנוגע במספר סוגיות הקשורות לחברה הישראלית כמו השסע העדתי, הפך בכיכובו של יהורם גאון להצלחת ענק, וסימל על פי דן אלמגור "דמות של סולידריות וגאווה לאנשים ממוצא ספרדי.. הוא נתן ביטוי לרגשות של אפליה שנרכשה במהלך השנים הראשונות לקיום המדינה על ידי העולים החדשים תושבי המעברות". ב-1968 העלה גודיק את המחזמר המצליח "איי לייק מייק" שביטא את הגאווה הישראלית והאפוריה לאחר מלחמת ששת הימים. קריסתו הכלכלית של גודיק בראשית שנות ה-70 השפיעה על מפיקים ישראליים, שלא העזו תקופה ארוכה להעלות מחזות זמר גדולים.
מאז "תור הזהב" של שנות ה-60 נוצרו מעט מאוד מחזות זמר עבריים חדשים, כשהתיאטראות והמפיקים העדיפו להעלות בעיקר מחזות זמר לועזיים או חידושים של הפקות עבר. אחת ההצלחות הבודדות היה "סאלח שבתי", עיבוד של אפרים קישון ב-1988 לסרטו משנות ה-60, שהציג את חייהם של תושבי המעברות המזרחיים. החידוש של הבימה בשנת 1998 ל"בוסתן ספרדי" מאת יצחק נבון היה הצלחת ענק, אך הוא אינו נחשב למחזמר עלילתי בהגדרתו, אלא אוסף של סיפורים, מערכונים ושירים, שהחיו בעברית את סיפורי הלאדינו הירושלמיים. המחזמר "מרי לו" מ-2002, שנתפר סביב שיריו המוכרים של צביקה פיק, הצליח גם הוא. מי שממשיכים בהצלחה כלכלית רבה מדי שנה הם מחזות הזמר לילדים, שרובם עולים כהפקות מסחריות לחנוכה ומבוססים על אגדות עם ידועות. מחזות זמר ידועים מז'אנר זה הוא "פיטר פן" בכיכובם של חנוך רוזן וחני נחמיאס והקוסם! (המבוסס על הקוסם מארץ עוץ) בכיכובם של מיכל ינאי ואריק לביא. אחד הבולטים במחזות הזמר לילדים הוא "עוץ לי גוץ לי" שכתב אברהם שלונסקי על פי אגדת האחים גרים והלחין דובי זלצר. המחזמר, שנכתב ב-1965 בחרוזים וכולל משלב גבוה של עברית, מועלה מדי מספר שנים.