stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אביגדור יצחקי
ביוגרפיה

אביגדור יצחקי נולד בראשון לציון. למד בבית הספר "חביב" ובגימנסיה הריאלית. בעל תואר ראשון בראיית חשבון מאוניברסיטת תל אביב. בשירותו הצבאי, היה מ"פ בשריון ופיקד במילואים על פלוגת טנקים במלחמת יום כיפור. לאחר מכן שימש כראש לשכתו של האלוף מוסה פלד ובמילואים שירת כמג"ד טנקים, סמח"ט ומפקד אגד תחזוקה בדרגת אלוף-משנה. היה מראשי עמותת "יד לשריון".
לאחר סיום לימודי ראיית חשבון, עבד מספר שנים במשרד רואי חשבון קטן. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 גדל המשרד בעקבות קבלתו של משה ליאון למשרד ועבודתו כרואה החשבון של הליכוד. בתחילת 1996 שילם המשרד כופר מס בעקבות ראיות לעבירות מס בדיווח על הכנסות. ב-2005 החליט יצחקי שלא לחזור למשרד רואי החשבון משה ליאון, ובינואר 2006 עזב באופן סופי את המשרד.
שימש בתפקידים ציבוריים רבים, כגון: חבר בוועדות למיסוי בשוק ההון והנדל"ן, מנהל הרשות לעסקים קטנים ובינוניים, יושב ראש מכון התקנים הישראלי ועוד. בממשלות אריאל שרון שימש כמנכ"ל משרד ראש הממשלה עם בחירתו של שרון לתפקיד ראש הממשלה, יצחקי כיהן בתפקיד זה עד פרישתו ב-2004. בתפקיד זה פעל להורדת נטל המס ולהקמת קזינו בעיר אילת, במטרה לפתח את כלכלת העיר. במאי 2004 פרש מתפקידו ופנה לעסקים פרטיים.
בבחירות לכנסת השבע עשרה כיהן כראש מטה הבחירות של מפלגת קדימה, ברשימתה הוצב במקום ה-24, נבחר לכנסת וכיהן כיושב ראש הקואליציה.
בעקבות פרסום מסקנות הביניים של ועדת וינוגרד, ב-2 במאי 2007 הודיע על התפטרות מתפקידו, ועל כוונתו העתידית לפרוש מהכנסת ומהחיים הפוליטיים אף רק חצי שנה לאחר ההצרה התפטר יצחקי מהכנסת וזאת בעקבות פרסום הדו"ח הסופי של ועדת וינוגרד ועם כישלונו של המרד שארגן בסיעת קדימה במטרה להדיח את ראש הממשלה אהוד אולמרט. לאחר פרישתו מהכנסת הוחלף בשלמה מולה.
ביוגרפיה > לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים

לאחר פרישתו, לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, אמר יצחקי כי לפי דעתו לאחר הבחירות "קדימה תתפורר" וכי הוא מעביר את תמיכתו למפלגת הליכוד ולבנימין נתניהו, ואף מונה לצוות שיתכנן את פעולותיה הראשונות של הממשלה מטעם הליכוד.
ב-2015 שימש יצחקי חבר בצוות המשא ומתן הקואליציוני של מפלגת "כולנו". לאחר הקמת הממשלה הוא מונה על ידי שר האוצר, משה כחלון לתפקיד ראש מטה הדיור הלאומי אך ב-2018 הוא פרש מתפקידו כראש המטה.
בשנת 2018 מונה יצחקי ליו"ר דירקטוריון מפעל הפיס. במהלך מגפת הקורונה בישראל דרש מעובדי מפעל הפיס להתחסן והוציא לחל"ת עובדים שלא הסכימו להתחסן. בית הדין לעבודה ביקר את התנהלותו זאת של יצחקי וקבע ש"על המעסיק להפעיל שיקולים ענייניים בהכרעה כיצד יש לפעול ביחס לעובד לא מתחסן."
במאי 2021 החל לשמש ראש המטה של המועמדת מרים פרץ לקראת ריצתה בבחירות לנשיאות המדינה, בהן הפסידה ליצחק הרצוג.
האשמות בפלילים

במרץ 2009 הוגש נגד יצחקי כתב אישום בבית משפט השלום בתל אביב. סעיפי האישום הם קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, ושימוש במרמה עורמה ותחבולה, במזיד ובכוונה לעזור לאחר להתחמק ממס. בספטמבר 2014 זוכה מכל אשמה.
חיים אישיים

יצחקי הוא בעל תואר ראשון בראיית חשבון מאוניברסיטת תל אביב, מתגורר בראשון לציון, הוא גרוש ואב לשני ילדים.
הערות שוליים

↑  ד״ר אפרת ברון הרלב, מגזין פאזל, גליון מס׳ 61, דף 2, ‏אוקטובר 2021
1 2   שוקי שדה, עסקים פרטיים, לובינג וחברים ממועדון ההון־שלטון: האם זה האיש שיפוצץ את בועת הנדל"ן?, באתר TheMarker‏, 19 ביוני 2015
↑  גיא לשם, חבר ועדת רבינוביץ' שילם כופר למס הכנסה, באתר ynet, 27 בפברואר 2002
↑  איתמר לוין, ‏אביגדור יצחקי לא יחזור למשרד רו"ח משה ליאון, באתר גלובס, 25 בינואר 2005
↑  מאת דליה שחורי, אביגדור יצחקי מונה למנכ"ל משרד רה"מ; כרמי גילון לשגריר בדנמרק, באתר הארץ, 11 ביוני 2001
↑  מוטי בסוק, שרון שדה, אביגדור יצחקי: המע"מ עשוי לרדת ל-15%, באתר הארץ, 10 במרץ 2004
↑  אילן נחשון, ‏התירוץ: להציל את כלכלת אילת, באתר גלובס, 13 באפריל 2004
↑  אלוף בן, אילן כהן נכנס לתפקידו כמנכ"ל משרד ראש הממשלה, באתר הארץ, 9 במאי 2005
עומר שרביט, מאיר שמיר ממנה את אביגדור יצחקי - לשעבר מנכ"ל משרד ראש הממשלה - לדירקטור חיצוני במבטח שמיר, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2005
↑  יואב יצחק, יו"ר הקואליציה אביגדור יצחקי חשוד בביצוע עבירות מס בהיקף של מיליוני שקלים, באתר הארץ, 31 ביולי 2006
↑  אמנון מרנדה ואטילה שומפלבי, צרות בצרורות: יו"ר הקואליציה התפטר, באתר ynet, 2 במאי 2007
↑  לילך ויסמן, ‏חיזוק לאולמרט: שלמה מולה יחליף את אביגדור יצחקי שהתפטר מהכנסת, באתר גלובס, 7 בפברואר 2008
↑  שמעון כהן, יצחקי: 'קדימה' צפויה להתפורר, באתר ערוץ 7, 1 בפברואר 2009
↑   גילי מלניצקי, אביגדור יצחקי: "גם אם יהיו מיליון דירות על המדף - אנחנו נמשיך לתכנן עוד", באתר TheMarker‏, 9 בנובמבר 2017
↑  דורון קורן, ועכשיו לאחראים הראשיים למחדל אסונות הבנייה: כחלון, גלנט ואביגדור יצחקי, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2018
↑  ענת דניאלי, מסתמן: אביגדור יצחקי יעזוב את תפקידו כראש מטה הדיור, באתר כלכליסט, 20 באוגוסט 2017
↑   אבי וקסמן, חגי עמית, הפעם היה ברור מי יזכה בלוטו: אביגדור יצחקי נבחר לתפקיד יו"ר מפעל הפיס, באתר TheMarker‏, 4 ביולי 2018
↑  ליטל דוברוביצקי, מפעל הפיס הוציא עובדת שלא התחסנה לחל"ת - ביהמ"ש חייב אותו להחזירה, באתר ynet, 9 ביולי 2021
↑   יוסי ורטר, בפעם הראשונה שהוצב בפניו אתגר מנהיגות, בנט ברח לאזור הנוחות המזוכיסטי שלו, באתר הארץ, 14 במאי 2021
↑  איתמר אייכנר, הרצוג מוביל את המרוץ לנשיאות: "רק בנס הוא לא ייבחר", באתר ynet, 19 במאי 2021
↑  ורד לוביץ', אביגדור יצחקי הואשם בעזרה להעלמת מס, באתר ynet, 8 במרץ 2009
↑  תומר גנון, זוכה מנכ"ל משרד רה"מ לשעבר אביגדור יצחקי מסיוע להתחמקות ממס ומרמה, באתר כלכליסט, 16 בספטמבר 2014
|  מנכ"לי משרד ראש הממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אהוד אבריאל  |  טדי קולק  |  יעקב הרצוג  |  שמחה דיניץ  |  מרדכי גזית  |  עמוס ערן  |  אליהו בן-אלישר  |  מתתיהו שמואלביץ'  |  אברהם טמיר  |  יוסי בן אהרון  |
|  1951–1952  |  1952–1964  |  1966–1972  |  1972–1973  |  1973–1975  |  1975–1977  |  1977–1980  |  1980–1984  |  1984–1986  |  1986–1992  |
|  שמעון שבס  |  צבי אלדרוטי  |  אביגדור ליברמן  |  משה ליאון  |  יוסי קוצ'יק  |  רפי פלד  |  אביגדור יצחקי  |  אילן כהן  |  רענן דינור  |  איל גבאי  |
|  1992–1995  |  1995–1996  |  1996–1997  |  1997–1999  |  1999–2001  |  2001–2001  |  2001–2004  |  2004–2006  |  2006–2009  |  2009–2011  |
|  הראל לוקר  |  אלי גרונר  |  יואב הורוביץ  |  רונן פרץ  |  צחי ברוורמן  |  יאיר פינס  |  נעמה שולץ  |  יוסי שלי  |  |  |
|  2011–2015  |  2015–2018  |  2019–2018  |  2019–2020  |  2020–2021  |  2021–2022  |  2022  |  מ-2023  |  |  |
אמנון ז'קונט

| --- | --- |

אמנון ז'קונט ב-2012
 לידה:  3 באוקטובר 1948 (בן 76) רמת גן, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  ורדה רזיאל-ז'קונט (1990–?) 
 www.varda.co.il
 
אמנון זַ'קוֹנְט (נולד ב-3 באוקטובר 1948) הוא סופר, מבקר ועורך ישראלי, היסטוריון, כותב ספרות מתח, סיפורים קצרים, ספרות דוקומנטרית וביוגרפיות.
קולו של אמנון ז'קונט
מספריו

פסק זמן (1982): עוסק בסוכן "המוסד" היוצא בעקבות עמיתו שנעלם בטהראן. תורגם לאנגלית בשם "Borrowed Time"‏ (1986)
איש הסגריר (1987): עוסק בסוכן חשאי על רקע מלחמת לבנון הראשונה, תורגם לאנגלית בשם "The Rainy Day Man"‏ (2012)
אחרון המאהבים החכמים (1992). תורגם לאנגלית בשם "The Last of The Wise Lovers"‏ (2014) ולרוסית (בשני תרגומים: ב-1999 וב-2011)
מלכודת דבש (1994), תורגם לאנגלית בשם "Honey Trap"‏ (2013)
מוכן לחיים (סיפורים קצרים) (1997)
מבוא לאהבה (2001)
ש' כמו שקר (יחד עם ורדה רזיאל ז'קונט, 2004)
כרונולוגיה כלכלית - עובר ושב: סיפור קריסתו והצלתו של הבנק לפיתוח התעשייה (2009)
חידת מותי (2009)
מאיר עמית - האיש והמוסד (2012)
אביגיל (2014)
לקריאה נוספת

תמר גלבץ, "איש הסגריר", העיר, 14 באוקטובר 1987.
ירון לונדון, "גשש בלש בעיר הקודש", 7 ימים, ידיעות אחרונות, 30 בספטמבר 1994.
אמנון ז'קונט, בחוג המשפחה, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 353–357, הוצאת כרמל, 2017.
הערות שוליים

↑  נעצר חשוד בקבלת תמריצי יצוא של 2 מיליון ל"י במרמה, דבר, 2 בספטמבר 1973
3 שנות מאסר לסוחר על קבלת תמריצים במרמה, דבר, 4 במרץ 1974
↑  איילת קליין כהן, ארוטיקה בשכונה חרדית: 50 גוונים של ז'קונט, באתר nrg‏, 3 באוגוסט 2015
↑   עלית קרפ, 3 רומנים ארוטיים מכל המינים, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303743205171  BnF: cb161690268 (data)  GND: 1067934677  ISNI: 0000 0000 7852 1288  LCCN: n82245492  NLA: 35309268  NTA: 072467797  SELIBR: 169547  SUDOC: 076717054  VIAF: 92073451   WorldCat (עם VIAF): 92073451
שחייה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)

| --- | --- |

תמונה לענף השחייה (משמאל) ותמונה למשחה 10 ק"מ במים פתוחים (מימין)
 היכלים:  אצטדיון ספורט המים האולימפי (בריכה) מבצר קופקבנה (מים פתוחים)
 תאריך התחלה:  6 באוגוסט 2016 (שחייה) 15 באוגוסט 2016 (שחייה במים פתוחים)
 תאריך סיום:  13 באוגוסט 2016 (שחייה) 16 באוגוסט 2016 (שחייה במים פתוחים)
 מתחרים:  955 מ-174 מדינות
 
 → 2012 2020 ← 
אצטדיון ספורט המים האולימפי, מאי 2016
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) נערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל. תחרויות השחייה במסגרת המשחקים האולימפיים נערכו בין ה-6 באוגוסט ל-13 באוגוסט 2016 במרכז ספורט המים, ותחרויות השחייה במים פתוחים נערכו ב-15 וב-16 באוגוסט 2016, בפורט קופקבנה.

 מספר סוגי תחרויות השחייה באולימפיאדה זו היה 34 (17 לנשים ו-17 לגברים).
השחייניות הבולטות

קייטי לדקי (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה ב-5 מדליות, 4 זהב ומדליית כסף. נוסף לכך היא קבעה שני שיאי עולם חדשים.
קטינקה הוסו (הונגריה הונגריה), זכתה ב-4 מדליות אישיות, 3 זהב ו-1 כסף וקבעה שיא עולם חדש.
סימון מנואל (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף.
מאיה דיראדו (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
השחיינים הבולטים

מייקל פלפס (ארצות הברית ארצות הברית), זכה ב-6 מדליות, 5 זהב, ו-1 כסף. הוא זכה 4 פעמים ברציפות במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, הישג יחיד בהיסטוריה של המשחקים והוסיף זכייה שלישית במשחה ל-200 מטר פרפר. נוסף לכך הוא השחיין גבר הראשון שייצג את ארצות הברית ב-5 אולימפיאדות.
ראיין מרפי (ארצות הברית ארצות הברית), זכה ב-3 מדליות זהב וקבע שיא עולם חדש.
נייתן אדריאן (ארצות הברית ארצות הברית), זכה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 ארד.
שיאי עולם

8 שיאי עולם חדשים נקבעו בתחרויות השחייה, 5 לנשים ו-3 לגברים. נוסף לכך, נקבעו 14 שיאים אולימפיים חדשים, 10 לנשים ו-4 לגברים.
שיאי עולם > נשים

קטינקה הוסו הונגריה הונגריה, קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:26.36 דקות.
הרביעייה האוסטרלית (אוסטרליה), קבעה שיא עולם חדש במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:30.65 דקות.
שרה שסטרם (שוודיה שוודיה), קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.48 שניות.
קייטי לדקי (ארצות הברית  ארצות הברית), קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:56.46 דקות.
קייטי לדקי (ארצות הברית  ארצות הברית), קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:04.79 דקות.
שיאי עולם > גברים

אדם פיטי (בריטניה בריטניה), קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חזה, בשלב המוקדמות, בתוצאה של 57.55 שניות.
אדם פיטי (בריטניה בריטניה), קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חזה, בגמר, בתוצאה של 57.13 שניות.
ראיין מרפי (ארצות הברית ארצות הברית), קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר גב, במשחה שליחים בתוצאה של 51.85 שניות.
טבלת המדליות

מדינה מארחת (ברזיל)
| מיקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 16 | 8 | 9 | 33 |
| 2 | אוסטרליה אוסטרליה | 3 | 4 | 3 | 10 |
| 3 | הונגריה הונגריה | 3 | 2 | 2 | 7 |
| 4 | יפן יפן | 2 | 2 | 5 | 9 |
| 5 | רוסיה רוסיה | 2 | 2 | 2 | 6 |
| 6 | הולנד הולנד | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 7 | בריטניה בריטניה | 1 | 5 | 0 | 6 |
| 8 | הרפובליקה העממית של סין סין | 1 | 4 | 3 | 8 |
| 9 | קנדה קנדה | 1 | 1 | 4 | 6 |
| 10 | איטליה איטליה | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 11 | שוודיה שוודיה | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 12 | דנמרק דנמרק | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 12 | ספרד ספרד | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 14 | קזחסטן קזחסטן | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 14 | סינגפור סינגפור | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 16 | דרום אפריקה דרום אפריקה | 0 | 3 | 0 | 3 |
| 17 | צרפת צרפת | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 18 | בלגיה בלגיה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 18 | יוון יוון | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 20 | בלארוס בלארוס | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 20 | ברזיל ברזיל המארחת | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל (21 מדינות) | סך הכל (21 מדינות) | 37 | 37 | 36 | 110 |
הטבלה ממוינת על פי שיטת הספירה של "זהב תחילה".
הערות שוליים

↑  הטבלה מעודכנת נכון ל-21 באוגוסט 2016 בשעה 23:41 לפי שעון ישראל, על פי האתר הרשמי של האולימפיאדה.
↑  קייט קמפבל מאוסטרליה, קבעה בשלב המוקדמות את התוצאה המהירה באולימפיאדה ב"זינוק שליחות" - 51.80 שניות
מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני

סמל מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני.
מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני (באנגלית: Western Hemisphere Institute for Security Cooperation), או בשמו הקודם בית הספר של האמריקות (באנגלית: School of the Americas; בספרדית: Escuela de las Américas) הוא מתקן של צבא ארצות הברית הנמצא בפורט בנינג שבקולומבוס, ג'ורג'יה. המתקן מתפקד בשפה הספרדית במיוחד לשם אימונם של אנשי צבא ממדינות אמריקה הלטינית. במשך שנות קיומו של בית הספר של האמריקות (1946–2000) התאמנו במתקן כ- 60,000 חניכים. בגלגולו החדש כמכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני מתאמנים מדי שנה כ- 1,000 חניכים נוספים. המוטו של המכון הוא "חירות, שלום ואחווה" (Libertad, Paz y Fraternidad). כנגד בית הספר בגלגולו הקודם, כבית הספר של האמריקות, הוטחו האשמות רבות בתמיכה במשטרים דיקטטוריים ובאימון חוליות חיסול.
היסטוריה

בית הספר של האמריקות הוקם בשנת 1946 בפנמה תחת השם "מרכז האימונים הלטינו-אמריקאי - מחלקת היבשה" (Latin American Training Center - Ground Division). מטרת המרכז הייתה להכשיר את כוחות הביטחון של מדינות אמריקה הלטינית על מנת להבטיח שיתוף פעולה בין מדינות אלו לבין ארצות הברית ולשמור על האיזון הפוליטי לנוכח עליית השפעתם של ארגונים עממיים שאחזו באידאולוגיה מרקסיסטית או ארגונים חברתיים שהשתייכו לצידה השמאלי של המפה הפוליטית. כל זאת נעשה בהקשר של המלחמה הקרה שנפתחה באותן השנים.
המרכז שינה את שמו ל"בית הספר של האמריקות של צבא ארצות הברית" בשנת 1963. בשנת 1984, בעקבות חתימת הסכמי טוריחוס-קרטר (Torrijos-Carter Treaties) בשנת 1977 שהבטיחו את מעבר השליטה על תעלת פנמה לידי פנמה בשנת 1999, עבר בית הספר למבצר בנינג, ג'ורג'יה, ארצות הברית. לחץ גובר מצד הקונגרס של ארצות הברית להפסיק את מימונו של בית הספר הביא את הפנטגון בשנת 2000 לשנות את שמו ל"מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני", שמו הנוכחי.
ייעודו המקורי של בית הספר היה להקנות מיומנויות הקשורות בבניית תשתיות לאומיות ברוח מדיניות השכן הטוב של תאודור רוזוולט. גישה זו גרסה כי על ארצות הברית לקדם את בנייתם של כוחות ביטחון מקצועיים וא-פוליטיים ברחבי אמריקה הלטינית שיאפשרו יציבות פוליטית שתוביל, בתורה, להתפתחות פוליטית, כלכלית וחברתית. מיומניות אלו כללו, בין השאר, הנדסה אזרחית, כגון בניית גשרים וחפירת בארות וכן מיכון החקלאות. אולם, לאחר חתימת הסכם ריו (1947 בידי הנשיא טרומן כמו גם 22 מדינות לטינו אמריקאיות, שהיווה הרחבה לדוקטרינת מונרו, החל בית הספר לשרת את המדיניות שחדשה של שיתוף פעולה אזורי בין כוחות הביטחון הלאומיים, ובנייה מסיבית של הצבאות הלטינו אמריקאיים. שנתיים לאחר מכן, ב-1949, שונה שמו של בית הספר ל"בית הספר הקריבי של צבא ארצות הברית - הדרכה בספרדית" והחל באימון אנשי צבא לטינו אמריקאיים לצידם של חיילי צבא ארצות הברית. בשנת 1956 החל בית הספר למקד את אימוניו בלטינו אמריקאיים וכן החל בהוראה בשפה הספרדית בלבד.
לאחר המהפכה הקובנית (1959), שהדאיגה את ארצות הברית מפני "חדירה קומוניסטית" לשכבות העממיות ברחבי אמריקה הלטינית ואשר הגבירה את המתח במסגרת המלחמה הקרה, שינה בית הספר את שמו ל"בית הספר של האמריקות" (בשנת 1963) ואת תוכנית הלימודים שלו על מנת שתתמקד בטכניקות של דיכוי מרד (counterinsurgency) על מנת למנוע את התפשטות הקומוניזם בהמיספירה המערבית, וכן לשמר את ההגמוניה הצפון אמריקאית באזור.
בשנת 2000 נסגר "בית הספר של האמריקות" ונפתח בגלגולו החדש כ"מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני".
ביקורת

בשנת 1996 נחשפה ספרות הדרכה בה נעשה שימוש בבית הספר של האמריקות בין השנים 1987 - 1991. מדריכים אלו חושפים כי לצד נושאים כגון לוחמה פסיכולוגית, מודיעין וחקירה נלמדו נושאים כגון עינויים, חדירה לארגוני פועלים, טכניקות דיכוי של אוכלוסייה אזרחית הכרוכות בהפרת זכויות אדם, חטיפות של בני משפחה, מאסרי שווא והוצאות להורג. הפנטגון הודה כי השימוש במדריכים אלו היה "טעות". במהלך העשורים שלאחר מכן התקיים שיתוף פעולה בין בית הספר לבין משטרים רבים באמריקה הלטינית, חלקם דכאניים, אלימים וטוטליטריים.
החל משנת 1990 פועל ארגון משמר בית הספר של האמריקות (SOA Watch - School of the Americas Watch) לסגירת המתקן. הארגון מקיים הפגנה שנתית בשערי פורט בנינג ובשנת 2005 השתתפו בהפגנה כ-19,000 איש. ההפגנה מתקיימת בחודש נובמבר לציון רציחתם של שישה כמרים ישועים, מנהלת משק ביתם וביתה באל סלוודור בשנת 1989, שחקירה של הקונגרס קבעה שבוגרי בית הספר היו מעורבים ברציחתם.
ארגוני זכויות אדם מצביעים על כך שרבים מהאחראים להפרת זכויות אדם באמריקה הלטינית הם בוגרי בית הספר. משמר בית הספר של האמריקות ציין בין בוגרי בית הספר אישים כגון חברי החונטה הצבאית הארגנטינאית לאופולדו גליטיירי (Galtieri) ורוברטו ויולה (Viola); הרודן אפראין ריוס מונט, שכיהן כנשיא גואטמלה והורשע ברצח עם; הרודן הבוליביאני הוגו באנסר (Banzer); הדיקטטור האקוודורי גיירמו רודריגס (Rodríguez); הפוליטיקאי ואיש הצבא האל סלוודורי רוברטו ד'אובוויסון (D'Aubuisson) שהנהיג את חוליות המוות במדינה; הדיקטטור הפנמי מנואל נורייגה (Noriega) וראש המשמר הלאומי בפנמה ו"האיש החזק" במדינה עומר טוריחוס (Torrijos); הפרואנים חואן ולסקו אלברדו (Velasco Alvarado) שהיה איש צבא ודיקטטור ואלברטו מונטסינוס (Montesinos) שהיה ראש שירותי המודיעין של פרו ואשר נאשם באחריות לדיכוי פוליטי חמור.
מנגד יש המצביעים על כך שהקשר בין הלימודים בבית הספר של האמריקות לדיכוי שהפעילו אותם אישים לאחר מכן רופף ביותר. כך, למשל, כללו לימודיו של רוברטו ד'אובוויסון קורסים בהפעלת אמצעי תקשורת זמן רב לפני שהחלה מלחמת האזרחים באל סלוודור.
הערות שוליים

↑  Center for Media and Democracy. School of the Americas changes its name
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0429 6240  LCCN: n2001015544  VIAF: 259185857   WorldCat (עם VIAF): 259185857 
המבנה בו שכן בית הספר של האמריקות בפנמה. (תמונה משנת 2006)
אמאוס ניקופוליס

| --- | --- |

שרידי הכנסייה שהוקמה בידי הצלבנים על חלק משטח הכנסייה הביזנטית. חלקה המערבי של הכנסייה הביזנטית, שלא נכלל בכנסייה הצלבנית, נראה בקדמת התמונה.
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הרומית בארץ ישראל, התקופה הביזנטית בארץ ישראל 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°50′21″N 34°59′22″E﻿ / ﻿31.8393°N 34.98945833°E﻿ / 31.8393; 34.98945833
  (למפת השפלה מוגדלת) אמאוס ניקופוליס(למפת השפלה רגילה) אמאוס ניקופוליס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אמאוס ניקופוליס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אמאוס ניקופוליס
 
מפת האזור
המקומות השונים שהוצעו כזיהוי לאמאוס שבברית החדשה
שרידי האפסיס המרכזי המשותף לשתי הכנסיות. ברקע נראה מבנה בית השלום המודרני
האפסיס המרכזי מצידו האחורי (מבט ממזרח)
האפסיס הדרומי של הכנסייה הביזנטית. משמאל נראה הקיר הדרומי של הכנסייה הצלבנית, אשר כללה רק חלק משטח קודמתה
ניקופוליס במפת מידבא: הכיתוב מופיע בכחול על רקע לבן, מעל שורה של שמונה בתים במרכז התמונה
אמאוס ניקופוליס (ביוונית: Εμμαούς Νικὀπολις; בלטינית: Emmaus Nicopolis; בערבית: عِمواس) הייתה עיר מחוז רומית-ביזנטית בשפלה, בשוליו המזרחיים של עמק איילון, בסמוך ממזרח למחלף לטרון. שמה המקורי של העיר היה "חמת", על שם מעיינות המרפא החמים שבה, ושם זה שובש בתקופה הרומית לשם היווני "אמאוס". בעיר התקיימה קהילה יהודית גדולה, והיא נזכרת רבות בכתבי חז"ל. העיר חרבה במהלך הכיבוש הערבי של ארץ ישראל. העיר נודעה בשל המסורת הנוצרית המזהה אותה כאחד המקומות בהם התגלה ישו לשניים מתלמידיו לאחר שקם לתחייה, ובשל כך הוקמו בסביבתה לאורך השנים כנסיות, מנזרים וביצורים.
היסטוריה > לפני ייסוד העיר הרומית

אתר אמאוס נזכר לראשונה בספר מקבים א' בתיאור קרב אמאוס שהתחולל ב-165 לפנה"ס במסגרת מרד החשמונאים. כאן היה שטח ההיערכות של צבא הממלכה הסלאוקית לפני הקרב. כשהסלאוקים יצאו בראשות ניקנור לחפש אחר יהודה המכבי שהסתתר בהרים, תקף יהודה את מחנהו של ניקנור באמאוס, שרף אותו והניס את חייליו. לימים הפכה אמאוס לעיר יהודית. אמאוס נזכרת אצל יוסף בן מתתיהו, על פיו  במהלך המאה ה-1 לפנה"ס היא הייתה עיר קטנה, שתושביה נמכרו על ידי גאיוס קסיוס לונגינוס לעבדים, יחד עם תושבי גופנא ושתי ערים נוספות. שמה הקדום של העיר היה "חמת" (בעברית), או "חמתא" (בארמית), על שם מעיין מים חמים שנבע בתחומה; היוונים או השומרונים שיבשו את שמה וקראו לה אמאוס. באותה תקופה החלה העיר לשמש כבירת אחד ממחוזות יהודה. בזמן פולמוס וארוס שאירע לאחר מות הורדוס, בשנת 4 לפנה"ס, החריב פובליוס קווינקטיליוס וארוס את העיר בגלל היותה מרכז פעילות בעת המרד, בהנהגתו של אתרונגאיוס, והעלה אותה באש. אמאוס מתוארת כראש פלך (טופרכיה) בתקופת המאה ה-1 לספירה.
בימי חורבן בית שני העיד התנא ר' חנינא בן אנטיגנוס על בני משפחות מאמאוס בשם "בית הפגרים" ו"בית צפריה", שליוו בכלי נגינה את שירת הלויים, ואף הם עצמם נמנו עם הלויים: "מכירן הייתי ולויים היו". בזמן המרד הגדול עלה אספסיאנוס על אמאוס, הציב במקום את מחנהו והשאיר בו את הלגיון החמישי מקדוניקה. לפי יוסף בן מתתיהו, לאחר דיכוי המרד הקים אספסיאנוס קולוניה באמאוס, יישב בה שמונה מאות חיילים משוחררים ("הנפטרים מעבודות הצבא"), ושינה שמה לניקופוליס, היינו "עיר הניצחון". במקביל, מציין יוסף בן ממתיהו שהקולוניה קמה סמוך למוצא, מרחק שלושים סטדיה מירושלים. נראה ששמה השתמר בשם הכפר הערבי קאלוניה.
אמאוס-ניקופוליס נודעה בבית מרחץ גדול שהוקם בה, ואמת מים הוליכה אליו ממעיינות השוכנים כיום בתחומי פארק קנדה. שרידי בית המרחץ הנזכר במקורות היהודים, שוכנים צפונית-מערבית לאתר, מעבר לכביש 3 עם זאת, יש המאתרים את אמאוס, שבה בית המרחץ, בסביבות טבריה.
על פי המדרש, אחרי פטירת ר' יוחנן בן זכאי, תלמידו התנא רבי אלעזר בן ערך, פרש מחבריו ביבנה והלך לגור באמאוס, שם נשתכח עליו תלמודו: ”והלך רבי אלעזר בן ערך אצל אשתו לאמאוס - מקום מים יפים ונוה יפה, המתין להם שיבואו אצלו ולא באו”.
אמאוס נזכרת במקורות חז"ל כעיר המסמנת את תחילת שפלת יהודה: ”מבית חורון ועד אמאוס הר, מאמאוס ועד לוד שפלה”, וכן בהקשר לרבי עקיבא ובני דורו: ”אמר רבי עקיבה, שאלתי את רבן גמליאל ואת רבי יהושוע באטליס של אמאוס שהלכו ליקח בהמה למשתה בנו של רבן גמליאל”. בימי מרד בר כוכבא חנה באמאוס לגיון רומי מפטרה.
היסטוריה > העיר אמאוס ניקופוליס

ב-220 לספירה חודש היישוב בניקופוליס על ידי הקיסר אלאגבאלוס.
בימיו הוענק לעיר מעמד של פוליס, והיא זכתה לשם "ניקופוליס אנטונינופוליס".
במקום התגוררו נוצרים לצד יהודים, עובדי אלילים ושומרונים. על נוכחות האחרונים מעידות כתובות שנמצאו באתר, בהן מופיעים נוסחים שומרוניים של פסוקים מהתורה. על ההשפעה הרבה של נוכחות השומרונים והנוכרים בעיר מעידים גם תיאורי-אגב בתלמוד ירושלמי, וכן שינוי שמה של העיר מ"חמת" ל"אמאוס".
כאן התגורר גם ההיסטוריון הרומי סקסטוס יוליוס אפריקנוס, שככל הנראה שימש כמושל העיר. במהלך המאה ה-4 התפתחה נוכחות נוצרית דומיננטית בעיר. הבישוף הראשון של ניקופוליס, שנשא את השם פטרוס, השתתף בוועידת ניקאה ב-325; הבישוף שלאחריו (שנקרא רופוס או פריסקיאנוס) השתתף בוועידת קונסטנטינופול הראשונה, ב-381. בתקופה זו החלה ניקופוליס להיות מזוהה עם אמאוס, שבה פגש ישו שניים מתלמידיו מייד לאחר שקם לתחייה. כך קבעו אוסביוס באונומסטיקון, והירונימוס אחריו. העיר החלה לשמש כיעד לצליינות של עולי רגל והוקמה בה כנסייה גדולה. החל מן המאה ה-5 יוחסו תכונות מרפא למעיין בקרבת ניקופוליס, שבו לכאורה רחץ ישו את רגליו. באותה עת פעל "השודד" קריאקוס בסביבות העיר; קריאקוס היה נוצרי, אך הוא עמד בראש כנופיה שכללה נוצרים, יהודים ושומרונים.
בתחילת המאה ה-6 הקים סבאס מנזר בניקופוליס והעיר הופיעה הן במפת מידבא והן במפת פויטינגר. העיר נכבשה בידי הערבים ב-638, וכנראה נבחרה כבירת מחוז פלסטין, שלדברי מוקדסי שימשה "קצבה" (עיר בירה, או עיר ראשית) של המוסלמים בראשית הכיבוש. שנה אחר כך פרצה בעיר מגפת דבר שנודעה בשם "מגפת הדבר באמאוס" (בערבית: "טאעון עמואס", כלומר "מגפת עמואס"). המגפה הפילה חללים רבים, הן מקרב תושביה והן מבין החיילים המוסלמים. גם מפקד הכוח המוסלמי, שייח' עוביד, מצא את מותו במגפה, ובערבית נקרא האתר על-שמו. בעקבות המגפה ננטשה העיר לחלוטין, ומאז המסורת הנוצרית אודות הפגישה באמאוס נדדה לאבו גוש ולאחר מכן לאל-קובייבה.
היסטוריה > לאחר חורבן העיר

הצלבנים מצאו את אמאוס-ניקופוליס הרוסה ונטושה והקימו כנסייה קטנה על חורבות הכנסייה הבינזטית החרבה. בשלהי התקופה הממלוכית בארץ ישראל קם במקום הכפר הערבי עמואס, ששימר את השם אמאוס. הכנסייה הצלבנית ננטשה לכל המאוחר ב-1674, אך עדיין ניצבה על תילה ושמשה לאחסון חיות בית. ב-1878, ביום שני של הפסחא, התגלה למרים בוארדי, נזירה כרמליתית מבית לחם, חזיון בו ראתה מקום עליו נאמר לה "זה המקום בו ישוע ברך את הלחם, בביתם של תלמידי אמאוס". שבועיים אחר כך הזדמנה הנזירה לאמאוס-ניקופוליס וזיהתה את המקום אותו ראתה בחזיונה. מאז עלה שוב זיהויה של אמאוס-ניקופוליס עם האירוע המתואר בברית החדשה, וב-1879 קנה מסדר הכרמליתיות את השטח מאנשי הכפר הערבי עמואס; באתר החלו חפירות (לפי מקור אחר השטח נקנה כבר ב-1875‏). בין 1931-1932 הקימו נזירי מסדר "אבות הלב הקדוש של בית-ארם" מנזר באתר, המוכר בשם בית השלום. במלחמת ששת הימים השתלט צה"ל על הכפר עמואס ותושביו נטשוהו. מאז 1993 מושכר "בית השלום" לקהילת בני האושר המפעילה בו מנזר, ודייריו מתחזקים גם את האתר הארכאולוגי.