גרנד פרי בלגיה
היסטוריה > ספא-פרנקורשאמפ הישן

מסלול ספא-פרנקורשאמפ שונה כדי להפוך אותו למהיר עוד יותר, וקצר אותו ל-14.1 ק"מ (8.7 מייל). כל הפניות האיטיות בוטלו: פניית ההירפין של סטבלוט והשיקיין של מלמאדי הפכו לפניות מהירות. בשלב זה, כל פינה מלבד לה סורס הייתה מהירות במיוחד.
במהלך תקופה זו נודע כאחד המסלולים הקיצוניים, המאתגרים והמפחידים ביותר בתולדות הספורט המוטורי. ב-1950 הוצגה אליפות העולם בפורמולה 1; מרוץ הבכורה נשלט על ידי חואן מנואל פנג'יו הארגנטינאי ונינו פארינה האיטלקי, שניהם מקבוצת אלפא רומיאו. פאנג'יו ניצח את המרוץ ופארינה ניצח במירוץ של השנה הבאה. אלברטו אסקרי ניצח את המרוץ בשנת 1953 עבור קבוצת פרארי, בעוד פנג'יו וחוסה פרוילאן גונזלס נאלצו לפרוש בשל בעיות היגוי במזארטי. פנג'יו שב וניצח את המרוץ פעמיים רצופות: בשנת 1954 ניצח עבור מזארטי ושנה לאחר מכן עבור מרצדס.
מלחמת סיני גרמה לעלייה חדה במחירי הדלק בבלגיה ובהולנד, דבר שהוביל לביטול המרוץ בשנת 1957. בשנת 1958 שודרג המסלול ונבנו בו מתקנים חדשים והישורת באזור רחבת הטיפולים הורחבה. למרות השדרוגים המסלול צבר מוניטין שלילי ונתפס כמסלול לא-סלחני, מסוכן ומאתגר מנטלית. חלק מהנהגים סירבו להתחרות במסלול בשל כך. תוואי המסלול היה דומה לתוואי לפני השיפוץ והשוליים היו קטנים מאוד, כמעט ולא קיימים בחלק מהמקומות, דבר שלא השאיר מקום לטעויות. הפניות החדות והישורות הארוכות הפכו את המסלול למהיר מאוד. על מנת שלא לאבד מהירות בפניות היה צורך לבחור בקווי פנייה מדויקים, אחרת איבוד הזמן היה משמעותי. מזג האוויר באזור הוא בלתי צפוי. במרוצים רבים, בעוד שחלק אחד של המסלול היה יבש וזרחה בו השמש, בחלקים אחרים ירד גשם. בשנות החמישים לנהגים לא היה קשר רדיו עם הקבוצות והם נתקלו בגשם ללא התראה מוקדמת. אופי המסלול גרם לכך שמכוניות שהחליקו על המסלול יכלו לפגוע בעמודי טלגרף, קירות אבן, גדרות או עצים שהיו צמודים לשולי המסלול. נהגים רבים נהרגו או נפצעו קשה כתוצאה מתאונות שאירעו במהלך התחרויות השונות.
המרוץ לא התקיים בשנת 1959. המרוץ ששב שנה לאחר מכן נחשב לאחד המרוצים הקטלניים בתולדות הספורט המוטורי. במהלך האימון המקדים למרוץ סטירלינג מוס, שהתחרה במכונית לוטוס פרטית, איבד גלגל במהלך הנסיעה. מוס, שנחשב אז לאחד מנהגי המרוצים הטובים בעולם, נזרק ממכוניתו ונחת  מחוסר הכרה באמצע המסלול. האנגלי שבר את שתי הרגליים, שלוש חוליות, כמה צלעות והיו לו חתכים ושפשופים רבים. הוא שרד אבל לא התחרה במשך רוב אותה שנה. הבריטי מייק טיילור, שנהג גם הוא בלוטוס, סבל מכשל בהיגוי והתנגש בעצים ליד המסלול בסמוך לפניית סטבלוט. הוא נלכד במכונית במשך זמן מה עם פציעות חמורות בראש ובצוואר. התאונה סיימה את קריירת המרוצים שלו. מאוחר יותר תבע בהצלחה את מייסד לוטוס קולין צ'פמן בבית המשפט הבריטי על מכירת מכונות פגומות. בהקפה 17, הבריטי כריס בריסטו, שנהג בקופר, נלחם על המקום השישי מול ווילי מייריס הבלגי. בריסטו, שהיה לו מוניטין של נהג פרוע, מעולם לא נהג בספא לפני כן. מייריס היה ידוע גם הוא כנהג אגרסיבי. השניים נגעו בגלגלים זה של זה, והאנגלי איבד שליטה, התהפך והתנגש בסוללה בצד ימין של המסילה. המכונית התגלגלה מספר פעמים, בריסטו נזרק ממכוניתו וראשו נערף על ידי גדר תיל שהייתה לצד המסלול והוא נהרג במקום. גופתו נחתה חלקית על המסלול. מייריס המשיך להתחרות, אבל פרש מהמירוץ מאוחר יותר בשל בעיות בתיבת היהלוכים. חמש הקפות לאחר מכן הבריטי בן ה-26 אלן סטייסי, שהיה במקום השישי נפגע בפניו מציפור חולפת, לא רחוק מהמקום שבו נהרג בריסטו. הוא איבד שליטה על מכוניתו במהירות של 228 קמ"ש, המכונית טיפסה למעלה ועפה מהסוללה שליד המסלול. לאחר שחדרה 10 מטר של שיחים עבים, המכונית נחתה בשדה הנמוך בכ-25 מטר מהמסלול. בפגיעה בשדה, המכונית התפוצצה, עלתה בלהבות וסטייסי נהרג. לא ידוע אם הפגיעה שברה את צווארו או שהאש שרפה אותו בעודו מחוסר הכרה. ג'ק ברבהאם האוסטרלי ניצח במירוץ, וג'ים קלארק השיג את הנקודות הראשונות שלו בקריירה כשסיים במקום החמישי. קלארק, כמו נהגים אחרים, פיתח סלידה עזה מהמסלול לאחר שנאלץ לסטות במהירויות קיצוניות כדי להימנע מלדרוס את גופו חסר הראש של בריסטו.
פרארי הייתה דומיננטית במרוץ של שנת 1961 ונהגיה סיימו בכל ארבעת המקומות הראשונים, כאשר פיל היל מנצח את המרוץ. שנה לאחר מכן ניצח את המרוץ ג'ים קלארק, ניצחון ראשון מתוך ארבעה רצופים. המרוץ של שנת 1963 התנהל תחת גשם כבד. קלארק סיים את המרוץ בפער של 4.5 דקות לפני ברוס מקלארן, שהגיע שני. הגרנד פרי של עונת 1966 היה מרוץ גשום במיוחד. סופת גשם חזקה גרמה לשבעה נהגים לאבד שליטה בפניית ברונוויל. ג'קי סטיוארט החליק מהמסלול, נתקע בעמוד טלגרף והתהפך לצידי המסלול. סטיוארט נשאר במכונית ההפוכה במשך כ-30 דקות בעוד דלק ממכל הדלק שנפגע נוזל על המכונית והנהג. גרהאם היל ובוב בונדורנט עצרו את מכוניותיהם וחשו לעזרתו של חברם. בגלל היעדר אמצעי בטיחות ברכבים באותם ימים נאלצו השניים להשאיל מפתח ברגים מאחד הצופים ונעזרו בו במהלך החילוץ. התאונה הובילה לדרישה גוברת לשימוש באמצעי ביטחות במרוצים. שנה לאחר מכן אירעה שוב תאונה קשה. מייק פארקס, נהגה של קבוצת פרארי, התרסק במהירות של 150 קמ"ש, לאחר שהחליק על כתם שמן שנזל ממכוניתו של סטיוארט. כתוצאה מהפגיעה הוא היה שרוי בתרדמת במשך שבוע ובשל הפגיעות ברגליו היה חשש שיאלצו לכרות אותן. הרופאים הצליחו להציל לבסוף את רגליו, אך הוא לא חזר להתחרות במרוצי מכוניות.
בשנת פורמולה 1 עונת 1968 הוצג במרוץ חידוש הנדסי שנעשה בו שימוש בפעם הראשונה באליפות: כנפיים שנועדו לשפר את האווירודינמיות של המכונית. כריס אמון, זכה בפול בפוזישן בפער של 4 שניות לפני ג'קי סטיוארט. ברוס מקלארן ניצח את המרוץ, הניצחון הראשון שהשיגה מקלארן כיצרנית. גם במרוץ זה אירועה תאונה חמורה. בריאן רדמן הבריטי התרסק במהירות גבוהה לתוך פורד קורטינה שחנתה לצד המסלול, ומכונית הקופר שלו עלתה באש. הוא נכווה קשות וגם שבר קשות את זרועו הימנית; הוא לא התחרה במשך רוב אותה שנה.
אירועי הבטיחות הרבים הובילו להעלאת דרישות מצד הנהגים לשיפור אמצעי המיגון במסלול. ג'קי סטיוארט, נציג איגוד נהגי הגרנד פרי, העלה את הנושא בפני מנהלי המסלול בסיור שערך במקום לקראת המרוץ של עונת 1969. מנהלי המסלול סירבו לשאת בעלויות. בתגובה הקבוצות האיטלקיות, הבריטיות והצרפתיות הודיעו שלא ישתתפו במרוץ והוא בוטל. המרוץ האחרון במסלול התקיים בשנת 1970. גדרות בטיחות הותקנו לאורך המסלול, אך הן לא היו מספיק חזקות בשביל לעצור את המכוניות שמהירותן הגיעה ל-240 קמ"ש. שנה לאחר מכן בוטל שוב המרוץ מכיוון שלא עמד בתקנות הבטיחות של הפדרציה הבין-לאומית לרכב. בעקבות כך הוחלט להעביר את האירוע למסלולים אחרים.