stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספרות ילדים ונוער בישראל
הערות שוליים

↑  טובה מדהני-גביאו,, הצמות של למלם, אוריון, 2014
↑  יעל רוזמן, המצחיקה עם העגילים, עם עובד, 1969
↑  דוד בן קיקי, איך מדברים שלום, לילך, 1995
↑  ראובן מירן, אנה והציידים, נהר ספרים, 2009
↑  חגית כהן, ילד של שוקולד, ספרית פועלים, 1998
↑  עמי גדליה, זכותי, ספרית פועלים, 1999
↑  שירלי הכט, חינוך לצדק, חדרה: המכון לחינוך דמוקרטי, 2005
↑  אנדרי אוסצ'וב, תרגום: אילנה רייכוורגר, מגילת זכויות האדם, עם עובד, 1994
↑  תמר ורטה-זהבי, האישה ששינתה את אמריקה; סיפורה של הרייט ביצ'ר סטואו, הקיבוץ המאוחד, 2017
↑  איוה ארבל, אלון של עידית: משפחה מאמצת חד הורית, תל אביב: גוונים, 2010
↑  רועי ראובני - הורוביץ, אבא ואבא, חולון: אוריון, 2013
↑  ד"ר רננה גרין-שוקרון, ספרי ילדים ונוער בנושא השואה, באתר מכללה אקדמית ע"ש דוד ילין
↑  פרחי אגדה מאת עמוס בר באתר ידיעות ספרים
↑  ציפורי אגדה מאת עמוס בר באתר ידיעות ספרים
↑  ארץ אגדה מאת עמוס בר באתר ידיעות ספרים
↑  נעמי מי-עמי, מסמך רקע לקראת דיון בנושא:פיקוח על ספרי ילדים בישראל, באתר הכנסת, ‏17 במרץ 2005
↑  דרור אדם, האיור בספרות ילדים, איור ספרים איור ספרי ילדים
צ'יקה, הכלבה בגטו
סדרה מאת תמר בורנשטיין-לזר
ספר אינטראקטיבי של עברית (הוצאה לאור) לילדים
איור מתוך הספר הרפתקאות אליס בארץ הפלאות
ג'יימס אבוט מקניל ויסלר

| --- | --- |

דיוקן עצמי, 1872
 לידה:  10 ביולי 1834 לוול, ארצות הברית 
 פטירה:  17 ביולי 1903 (בגיל 69) צ'לסי, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 שם לידה:  James Abbot McNeill Whistler 
 מקום קבורה:  Chiswick Burial Ground 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות חזותית 
 זרם באמנות:  התנועה האסתטית 
 הושפע על ידי:  שארל גלייר 
 יצירות ידועות:  נוקטרונו: כחול וזהוב - גשר באטרסי הישן, סידור באפור ובשחור: אמו של האמן, נוקטורנו בשחור וזהוב: הטיל הנופל, The Peacock Room 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (24 בינואר 1892) 
 בן או בת זוג:  Beatrice Whistler 
 חתימה:   
 
"סידור באפור ושחור", הידוע גם כ"אימו של ויסלר" (1871)
חדר הטווס
"נוקטורנו בשחור וזהוב: הטיל הנופל" (1874)
"הנערה הלבנה" (1862)
רישום של ג'ואנה היפרנן, אהובתו של ויסלר, שנת 1860 לערך
ג'יימס אבוט מקניל ויסלר (באנגלית: James Abbott McNeill Whistler; ‏11 ביולי 1834 – 17 ביולי 1904) היה צייר אמריקאי שהתגורר מרבית חייו בממלכה המאוחדת.
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ויסלר היה בנם של המהנדס ג'ורג' וושינגטון ויסלר ושל אנה מטילס מקניל ויסלר. ויסלר נולד בלוול שבמסצ'וסטס. בשנת 1842 עברה המשפחה לסנקט פטרבורג באימפריה הרוסית עת שאביו הועסק בתכנון מסילות ברזל. בעת שהותו ברוסיה למד ויסלר באקדמיה הקיסרית לאמנויות, ובמהרה ראה ברוסיה את ארץ הולדתו. לאחר מות אביו בשנת 1849 שבה המשפחה לארצות הברית, ועברה להתגורר בעיר הולדתה של אימו בקונטיקט. ויסלר למד בבית ספר מקומי בפומפרט ולאחר מכן עבר ללמוד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פויינט.
יצירתו

לכל אורך חייו, גרמו יצירותיו של ויסלר מחלוקות ושערוריות רבות.
יצירתו הידועה ביותר של ויסלר היא "סידור באפור ובשחור: אמו של האמן" – הידוע בכינויו "אימו של ויסלר". יצירה זו מוצגת כיום במוזיאון ד'אורסה בפריז. היצירה נדחתה על ידי האקדמיה המלכותית הבריטית בשל שמהּ, "סידור באפור ושחור", שאינו מתייחס לדמות המוצגת בה. יצירה נוספת שעוררה שערורייה הייתה "הנערה הלבנה" משנת 1862, בה הפגין ויסלר את התאוריה שלו לפיה חשובה יותר ההרמוניה של הצבעים המופיעים ביצירה מאשר הריאליזם שלה.
בשנת 1870 יצר ויסלר דיוקנאות של אחד מבעלי אניות הסוחר הבריטיים הגדולים ואספן אמנות פרדריק ריצ'רד ליילנד (אנ') ורעייתו אשר הרשימו את ליילנד. ליילנד הזמין את ויסלר לעצב את חדר הסעודות בביתו, וויסלר יצר את "הרמוניה בכחול וזהב: חדר הטווס" (אנ') המוצג כיום בגלריה לאמנות פריר. חדר זה תוכנן בצבעי ירוק-כחול עם עיטורי מתכת, ונחשב לשיאו של הסגנון האמריקאי-יפני (אנ'). חדר זה גרם לוויכוחים רבים בין ליילנד וויסלר, וליילנד לא הזמין מוויסלר יצירות נוספות. ויסלר הזועם חדר לביתו של ליילנד וצייר על אחד הקירות שני טווסים לוחמים זה בזה, כאשר האחד מחזיק בידו מברשת ציור, והשני שק כסף. ליילנד, שלא אהב את היצירה, מכר את החדר לתעשיין צ'ארלס לאנג פריר (אנ').
יצירתו > משפט רסקין

בשנת 1878 ויסלר ומבקר האמנות ג'ון רסקין ניהלו משפט דיבה מתוקשר ביותר בשל ביקורת שפרסם רסקין על היצירה "נוקטורנו בשחור וזהב: הטיל הנופל".
רסקין כתב:
לטובתו של ויסלר, כמו כן להגנה על הרוכש, סר קוטטס לינדסי, על הרוכש לא להרשות הכנסת עבודות לתוך הגלריה שלו שנעשה על ידי אמן חסר השכלה זה, עבודות הקרובות לפן של בוז תרבותי מכוון. אני ראיתי, וכן שמעתי הרבה חוצפה קוקנית, אולם מעולם לא ציפתי לשמוע כלי ריק דורש סכום של 200 גיני עבור זריקת פח צבע בפניו של הציבור
במהלך המשפט שאל עורך דינו של רסקין את ויסלר כמה זמן לקח לו לצייר את "נוקטורנו בשחור וזהב: הטיל הנופל", וויסלר ענה:
"מחצית היום"
ועורך דינו של רסקין הקשה ושאל:
"ואתה דורש 200 גיני (סכום גבוה) עבור מחצית יום עבודה?"
וויסלר ענה:
"לא, עבור ניסיון של חיים שלמים".
ויסלר זכה במשפט, אולם על אף שתבע הוצאות בגובה של 1,000 ליש"ט, נפסקו לו הוצאות בגובה פרת'ינג אחד (אגורה אחת), וויסלר שהיה שקוע בחובות בשל בניית ביתו - שכונה "הבית הלבן" (בשל האריחים הלבנים) בצ'לסי שבלונדון, נאלץ לפשוט רגל.
בעקבות אירוע זה התרחק ויסלר מהחוגים האמנותיים בבריטניה והתמקד ביצירת קשרים עם אמנים צרפתיים, חלקם הכיר עוד קודם לכן.
ויסלר התאהב בדוגמנית של גוסטב קורבה, ג'ואנה היפרנן (Joanna Hiffernan), וזו דגמנה לפניו בפריז עבור "הנערה הלבנה". כאשר נודע לו שהיפרנן היא הדמות המצוירת ביצירה הפרובוקטיבית "מקורו של העולם" ניתק ויסלר את קשריו עם קורבה.
בשנת 1888 התחתן ויסלר עם ביאטריס, אלמנתו של חברו הארכיטקט אדוארד ויליאם גודווין, והם היו נשואים חמש שנים עד מותה מסרטן.
ויסלר יצר תחריטים, תגליפים, רישומים רבים, הדפסים וליטוגרפיות רבות, וכן פרסם שני ספרים בהם הוא מתאר את מחשבותיו על אמנות והחיים בכלל: "הרצאה ב-10 בבוקר" יצא לאור בשנת 1885 ו"האמנות העדינה של עשיית אויבים" יצא לאור בשנת 1890. אוסקר ויילד העריץ את ויסלר על סיגנונו והציניות שלו.
ויסלר השפיע השפעה רבה על אמני תקופתו ובעיקר האמנים האמריקאים ג'ון סינגר סרג'נט וויליאם מריט צ'ייס.
בשנת 1884 נבחר ויסלר כחבר כבוד לאקדמיה לאמנויות יפות של מינכן, בשנת 1892 קיבל את אות לגיון הכבוד בשל תרומתו לאמנות, וכן בשנת 1898 הפך לנשיא לכל חייו של האגודה הבינלאומית של פסלים וציירים.
ויסלר נקבר בכנסיית סנט ניקולס בצ'יזוויק שבלונדון והבית בו התגורר הפך להיות המוזיאון לאמנות בית ויסלר.
הערות שוליים

↑  
For Mr. Whistler's own sake, no less than for the protection of the purchaser, Sir Coutts Lindsay ought not to have admitted works into the gallery in which the ill-educated conceit of the artist so nearly approached the aspect of willful imposture. I have seen, and heard, much of Cockney impudence before now; but never expected to hear a coxcomb ask two hundred guineas for flinging a pot of paint in the public's face.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277038805171  PLWABN: 9810691644605606  AAG: 735  BIBSYS: 90319592  BNE: XX942029  BnF: cb121810413 (data)  CANTIC: a10989249  CiNii: DA01668197  GND: 118632124  ISNI: 0000 0001 0895 7868  KulturNav: ea1881a2-0644-46c2-aa67-f6ea0650e7ad  LCCN: n79032293  LNB: 000067555  Léonore: 379149  MusicBrainz: bd9c4784-aba3-4476-bd49-588d3c73df0c  NDL: 00460732  NGV: 3298  NKC: jn19981002404  NLA: 36233967  NLG: 196552  NSK: 000132398  NTA: 068642520  RERO: 02-A003971185  RKD: 84027  SELIBR: 101665  SNAC: w6ns0s96  SUDOC: 027448509  TePapa: 2444  Trove: 1234202  ULAN: 500012432  VcBA: 495/55875  VIAF: 46804212   WorldCat (עם VIAF): 46804212
ליונל ריצ'י

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1949 (בן 75) טסקיגי, אלבמה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Lionel Brockman Richie, Jr. 
 מוקד פעילות:  טסקיגי, אלבאמה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1968
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אובורן, אוניברסיטת טסקיגי, Joliet Central High School 
 סוגה:  R&B • נשמה • פופ • רוק קל • קאנטרי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  סקסופון, פסנתר 
 חברת תקליטים:  מוטאון, מרקיורי, איילנד
 בן או בת זוג:  Brenda Harvey-Richie (1975–1993) Diane Alexander (1995–2004) 
 צאצאים:  ניקול ריצ'י, Sofia Richie, Miles Richie 
 פרסים והוקרה:  פרס הומניטרי של השנה (2011)  פרס גראמי לאלבום השנה (1984)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2022)  פרס ג'וני מרסר (2016)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
ליונל ריצ'י (באנגלית: Lionel Richie; נולד ב-20 ביוני 1949) הוא זמר, משורר, מפיק, ומוזיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה

ריצ'י נולד ב-20 ביוני 1949 בפרבר של טסקיגי, אלבאמה.
ריצ'י התחיל את דרכו כמוזיקאי בלהקת הסול הקומודורז בסוף שנות השישים בה הוא היה הסולן ונגן הסקסופון. בהתחלה הלהקה חתמה על חוזה עם חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס עמה הוציאו אלבום בכורה. בהמשך חתמה הלהקה חוזה עם חברת התקליטים מוטאון רקורדס ושימשה גם כלהקת החימום של חמישיית הג'קסונים.
בשנות השבעים הקומדורז הפכו לאחת מלהקות ה-R&B ומוזיקת הנשמה המצליחות ביותר. ליונל ריצ'י היה אחראי ללהיטים הגדולים של הלהקה "Easy" ו-"Three Times a Lady". הצלחתו של ריצ'י בהלחנת שירים עבור מוזיקאים אחרים היוותה אחת הסיבות העיקריות לפירוקה של להקת הקומודורז.
בשנת 1975 התחתן ריצ'י עם ברנדה, ובשנת 1984 אימץ הזוג את התינוקת ניקול ריצ'י, בהתחלה באופן בלתי-רשמי ורק בהמשך באופן רשמי.
בשנת 1982 פתח ריצ'י בקריירת סולו עם אלבום בכורה אשר הגיע למקום ראשון במצעדי הפזמונים בארצות הברית. בשנת 1981 השתתף בשיר "Endless Love" של דיאנה רוס, אשר דורג על ידי מגזין הבילבורד כאחד מהשירים הטובים ביותר בכל הזמנים.
שני אלבומים נוספים אשר הוציא בהמשך: "Can Not Slow Down" (עם הלהיט Hello) ו-"Dancing On The Ceiling"' חיזקו את הסטטוס שלו ככוכב-על. נקודה שיא בקריירה שלו הייתה הופעה חיה עם השיר All Night Long באולימפיאדת לוס אנג'לס בשנת 1984. בשנת 1985 כתב יחד עם מייקל ג'קסון וקווינסי ג'ונס את שיר הצדקה המצליח We Are the World. בשנת 1986 זכה ריצ'י בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב על שירו "Say You, Say Me" אשר בוצע בסרט "לילות לבנים". לאחר האלבום "Dancing On The Ceiling" ריצ'י נטל הפסקה ארוכה, בין היתר, בשל מחלה במיתרי הקול, וב-1991 התפרקו נישואיו והוא התגרש.
ב-1992 הפיק ריצ'י את אלבום האוסף "Back to Front", אך לא הצליח לשחזר את ההצלחה הפנומנלית לה זכה בשנות השמונים. ארבע שנים לאחר הוצאת האלבום, ב-1996, התחתן ריצ'י עם דאיין אלכסנדר. בהמשך נולדו לזוג שני ילדים, מיילס וסופיה, ובשנת 2004 התגרשו.
בשנת 2000 עשה ריצ'י קאמבק עם אלבום חדש בשם "Renaissance" ולהיט חדש "Angel" אשר זכו להצלחה בעיקר באירופה. למרות הירידה המשמעותית במכירות התקליטים שלו, ריצ'י עדיין זוכה להצלחה רבה יחסית בהופעותיו החיות. אלבומו האחרון "Tuskegee" יצא במרץ 2012.
לאורך השנים מכר ריצ'י מעל 100 מיליון אלבומים כאשר 22 שירים שביצע הגיעו למצעד ה"טופ 10" האמריקאי, כולל 13 שירים בתקופת השיא שלו, בין השנים 1981 ל-1987.
באפריל 2023 בתו של ריצ'י – סופיה – התגיירה בעקבות אהבתה לבחור יהודי איתו לבסוף התחתנה.
באוקטובר 2024, ריצ'י הכריז כי הוא ייצא לסיבוב הופעות בבריטניה ואירלנד בקיץ 2025, תחת השם "Say Hello To The Hits". זו תהיה הפעם הראשונה מאז 2016 שריצ'י יופיע בבריטניה ואירלנד. סיבוב ההופעות יתחיל ב-31 במאי 2025 בבלפסט, ולאחר מכן יעבור לערים נוספות: גלאזגו, לונדון, שפילד, ברמינגהם ומנצ'סטר. הסיבוב יסתיים עם הופעה נוספת בלונדון ב-15 ביוני.
פרסים

פרס הומניטרי של השנה (2011)
פרס גראמי לאלבום השנה (1984)
היכל התהילה של הרוק אנד רול (2022)
פרס ג'וני מרסר (2016)
כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1982: Lionel Richie
1983: Can't Slow Down
1986: Dancing on the Ceiling
1996: Louder Than Words
1998: Time
2000: Renaissance
2004: Just for You
2006: Coming Home
2009: Just Go
2012: Tuskegee
הערות שוליים

↑  ענבל חננאל, חגגו כל הלילה: בתו של ליונל ריצ'י נישאה לאיש העסקים היהודי, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏
↑  Emma Wilkes, Lionel Richie announces 'Say Hello To The Hits' 2025 UK and Ireland tour, NME, ‏2024-10-24 (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007342213205171  PLWABN: 9810597888805606  BIBSYS: 4084773  BNE: XX1086096  BnF: cb13898991c (data)  CiNii: DA13281649  GND: 134496841  ICCU: CFIV167865  ISNI: 0000 0000 8116 1471  LCCN: n84043605  LNB: 000087858  MusicBrainz: 3cb25fb2-5547-4b05-adec-1a5e37830d46  NCL: 003739697  NKC: xx0027415  NLA: 35221435  NSK: 000068017  NTA: 072291109  SNAC: w6ds8ssb  SUDOC: 085266817  Trove: 871102  VIAF: 37103251   WorldCat (עם VIAF): 37103251
אטילה ההוני

.
| --- | --- |

ציור של אטילה (באמצע) משנת 470 נפגש עם האפיפיור  לאו הראשון (משמאל)
 לידה:  406 אזור קווקז ?, כיום ברוסיה
 פטירה:  453 (בגיל 47 בערך) פאנוניה 
 מדינה:  האימפריה ההונית 
 עיסוק:  מלכם של ההונים
 בן או בת זוג:  Kreka Ildico Eskam's daughter 
 
 
אטילה (406? – 453), ידוע גם כאטילה ההוני, היה מלכם של ההונים משנת 434, ושלט במשך 19 שנים על אימפריה אירופית. גבולות האימפריה ההונית נמתחו מנהר הריין שבמרכז אירופה, עד לים הכספי ומנהר הדנובה עד לים הבלטי. על אף שלאחר מותו קרסה האימפריה ההונית ולא הותירה אחריה מורשת ראויה לשמה, נותר אטילה דמות אגדית בהיסטוריה האירופית, והוא נזכר בסיפורי עם רבים כהתגלמות הרוע והאכזריות.
רקע

ההונים היו שבט נוודים מהערבה האסייתית, אשר פלש במהלך המאות הרביעית והחמישית לאירופה. ההונים הופיעו לראשונה על במת ההיסטוריה בדרום-מזרח אירופה, בסביבות 370 לספירה.
הדעות והידיעות לגבי מוצא ההונים, לוטים בערפל ונמצאים במחלוקת. חוקרים רבים משערים כי האבות הקדמונים של שבטי ההונים הם שבטי השיונגנו (סינית: 匈奴, פיניין: Xiōngnú, וייד-ג'יילס: Hsiung-nu) שם שהוא המונח הסיני לקונפדרציה של שבטים נוודים, שמקורם אינו ידוע. הם הופיעו בין המאה השלישית לפנה"ס, למאה הרביעית לספירה. ההונים שלטו על חלקים גדולים ממרכז אסיה, תחת שליט מרכזי המכונה "שאנְיוּ". השיונגנו מוזכרים לראשונה במקורות הסיניים בשנת 230 לפנה"ס, אבל היו מוכרים בסין, כנראה, עוד קודם לכן, ונראה שהייתה להם השפעה על אמנות הלחימה בסין בתקופת המדינות הלוחמות. יכולתם הצבאית והניידות של פרשיהם הטילו אימה על הסינים עד כדי כך שצ'ין שה-חואנג, קיסר סין הראשון ומייסד שושלת צ'ין, הורה לבנות את החומה הגדולה, על מנת להגן על סין מפני התקפותיהם. על פי ההיסטוריה הסינית סופה של ההגמוניה של שבטי השיונגו, הגיע לאחר תבוסות צבאיות שנחלו מהסינים ומהשבטים הסמוכים, ונדחקו בחלקם מערבה, והתפזרו. ייתכן שתהליך זה הביא לפריצת השבטים ההוניים אל תוך אירופה. התאוריה כי ההונים הם צאצאים של השיונגו איננה מבוססת דיה, וקיימות גם טענות השוללות זאת.
הם תוארו על ידי היסטוריונים רומאים כברברים מבעיתים, האוכלים בשר נא ועושים הכול על גבי הסוסים שלהם, אפילו ישנים. לאחר שהשתלטו על האוסטרוגותים, על הוויזיגותים ועל שבטים גרמאניים אחרים, נעו ההונים לכיוון האימפריה הרומית המזרחית. בשנת 432 אוחדו ההונים תחת מנהיג אחד, רוגה. לאחר מותו ב-434, ירשו אחייניו, בלדה הבכור ואטילה הצעיר, את ממלכתו.
מעט מאוד ידוע על הרקע של אטילה. מקורות היסטוריים משניים מתארים אותו כאדם נמוך, בעל מבנה גוף רחב וראש גדול, בעל מראה אסייתי עם אף שטוח ועור שזוף. גם מקור שמו איננו ברור והחוקרים חלוקים בדעותיהם: תאוריה אחת טוענת, כי הוא נגזר משפות טורקיות במשמעות של "שליט"; אחרים טוענים שמקורו בשפות גרמניות-גותיות במשמעות של "אב"; טענה שלישית היא, ששמו הידוע בצורה הנוכחית הוא גרסה גרמנית לשם בשפה ההונית שלא שרד את מבחן הזמן.
קורות חייו > שלטון משותף עם אחיו בלדה

בשנת 434 עלה אטילה לשלטון עם אחיו בלדה, והפנה את תשומת לבו לאימפריה הביזנטית בהנהגת תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית, שהייתה היריבה, והמחסום העיקרי, להתפשטות השבטים ההונים. בשנת 435 הגיעו הצדדים להסכמה לפיה ישלמו הביזנטים מס של 115 קילוגרם זהב, יפתחו את השווקים של הבלקן לסוחרים הונים ויחזירו לידי ההונים אצילים, ממתנגדיו של אטילה, שחיפשו מקלט בחסות האימפריה הביזנטית. בעוד ההונים חוזרים אל ערבות המרעה באזור הידוע בעת החדשה כהונגריה, החלו הביזנטים במפעל שיקום וחיזוק חומות קונסטנטינופול, ובניית חומה המגינה על העיר מצד הים. במקביל, הם בנו ביצורים לאורך גבול האימפריה שעל נהר הדנובה.
במשך מספר שנים הפנו ההונים את תשומת לבם להתכתשויות עם האימפריה הסאסנית, שנגמרו בתבוסה של הפרשים ההונים מול הצבא הסאסאני בארמניה. בשנת 440 שבו ההונים לפשוט על שטחים בשליטת האימפריה הביזנטית, חצו את הדנובה והתקיפו ערים באיליריה (אלבניה), ובחבל מואסיה, וכבשו את בלגרד. דרכם אל לב הבלקן והטריטוריה הביזנטית הייתה קלה, מאחר שהצבא הביזנטי גויס ברובו למלחמה בצפון אפריקה כנגד הוונדלים, שתקפו וכבשו את קרתגו, בירת הפרובינקיה העשירה אפריקה. בשנת 442 הסיג תאודוסיוס את צבאו מסיציליה, והורה על הטבעת סדרת מטבעות חדשה, על מנת לממן את המערכה העתידית מול ההונים.
בשנת 443 חידשו ההונים את ההתקפה. הם התקדמו לאורך הדנובה כשהם נושאים עמם מכונות מצור, וכבשו את ניש. משם המשיכו מזרחה, חדרו לטריטוריה הידועה כבולגריה, וכבשו את הערים סרדיקה (סופיה) ופיליפופוליס ( פלובדיב). הצבא ההוני נמנע מלהטיל מצור על קונסטנטינופול, אך הביס כוח ביזנטי בקרב בסמוך לעיר, ולאחר מכן הביס כוח ביזנטי נוסף בקרב שנערך בגליפולי.
בהמשך חתם הקיסר הביזנטי על הסכם שלום עם נציגי ההונים, באמצעות המפקד העליון "מגיסטר מיליטום". על פי הסכם זה, נסוגו ההונים משטחי האימפריה, תמורת תשלום חד-פעמי של 2,000 קילוגרם זהב, תשלום שנתי של 700 קילוגרם זהב ותשלום של 12 מטבעות זהב סולידוס עבור כל שבוי ביזנטי. לאחר איסוף שללם נסוגו ההונים אל השטחים שבשליטתם מחוץ לתחומי האימפריה הביזנטית. בשנת 445 לערך מת בלדה. ככל הנראה נרצח על ידי אטילה, שהפך לשליטם היחיד של ההונים.
קורות חייו > שליט יחיד של ההונים

את מסע המלחמה הראשון שלו כשליט יחיד ערך אטילה כנגד האויב העיקרי - האימפריה הביזנטית. בשנת 447 חזר הצבא ההוני לבלקנים, ופגש את הצבא הביזנטי בקרב האוטוס. ההונים הצליחו לנצח את הביזנטים בקרב, אך במחיר כבד, שמנע מהם את האפשרות לנצל את ניצחונם במלואו. לאחר סדרת פשיטות שוד, הופיע הצבא ההוני המוחלש מול חומות קונסטנטינופול במטרה לכבוש את העיר ולהכניע את האימפריה הביזנטית. קונסטנטינופול הייתה במצב קשה, חומותיה הרוסות מרעידות אדמה ואוכלוסייתה מדולדלת ממגפה שפרצה בעיר. במאמץ עילאי שנמשך חודשיים הצליחו תושבי קונסטנטינפול לשפץ את החומות ההרוסות ולחזקם בקווי הגנה נוספים, עבודות אלו ותגבורת של גייסות משרידי הצבא הביזנטי המוצב באנטליה הספיקו להדוף את ההונים המוחלשים.
אטילה הפנה את הצבא ההוני מקונסטנטינופול אל הבלקנים, במסע של ביזה, הרס והרג, שהביא את ההונים עד למיצרי תרמופילאי. ההונים נעצרו בשנת 448 בחתימת הסכם שלום חדש עם הקיסר הביזנטי לפיו שולם להם כופר כספי ושטח הפקר ענק שאורכו "חמישה ימי רכיבה" נוצר בתחומי הטריטוריה הביזנטית.
קורות חייו > שליט יחיד של ההונים > פלישה לגאליה

בשנת 450 שלחה הונוריה, אחותו של ולנטיניאנוס השלישי קיסר האימפריה הרומית המערבית, טבעת לאטילה. הסיבה למחווה הייתה, לכאורה, רצונה של הונוריה בעזרתו של אטילה בביטול תוכניות לחתנה בכוח עם אציל רומאי. יהיו אשר יהיו כוונותיה של הונוריה, אטילה הודיע כי הוא רואה במחווה הצעת נישואים, וכי הוא מקבל את ההצעה ובתמורה דורש את "מחצית האימפריה הרומית המערבית" כנדוניה.
התפתחות זו יצרה מערבולת בחצר הקיסרות המערבית, שעד לאותו רגע נחסכה ממנה נחת זרועם של ההונים. הקיסרות ראתה בהונים בני ברית וכלי שרת במלחמתה מול השבטים הגרמאנים בגאליה, ובסכסוכים בתוך הקיסרות עצמה. שנות השלטון של ולנטיניאנוס אופיינו במאבק כוח מתמשך בין אימו גאלא פלקידיה, לבין המגיסטר מיליטום, פטריקיוס פלביוס אאטיוס, מאבק שהסתיים בשנת 433, שנה בה אאטיוס מונה לפטריקיוס והפך לכוח העיקרי מאחורי כס הקיסרות. לא ברור כמה השפעה הייתה לוולנטיאנוס, אם בכלל הייתה, על מאבק זה בפרט ועל הנעשה ברומא בכלל. אאטיוס היה בעל היכרות אינטימית עם ההונים שבקרבם חי ובכוחם הצבאי השתמש להשגת מטרותיו.
ולנטיניאנוס פעל במהירות. הוא הגלה את אחותו, וכתב לאטילה כי דרישתו נדחית על הסף, מאחר שהצעת הנישואים איננה עומדת במבחן החוק. אטילה שלא רצה להרפות מטרפו הודיע לקיסר הרומאי כי על פי דעתו בקשתה הלגיטימית של הונוריה נעשתה בתום לב, וכי הוא אוסף את צבאו על מנת לתפוס בכוח את רכושו על פי חוק. היסטוריונים מתארים את מהלכיו של אטילה כמחושבים, ומצביעים על נכונותו לנצל כל הזדמנות על מנת לקדם את מטרותיו. באור זה ברור כי אטילה ניצל את פנייתה של הונוריה, על מנת לתת מעטה של לגיטימיות למהלכו הנועז כנגד בת בריתו לשעבר - האימפריה הרומית המערבית, ומתקפה על "הבטן הרכה" של האימפריה בגאליה, המפוצלת על ידי שבטים רבים ובשליטה רומאית רופפת. החלק הצפוני של גאליה הידוע כגאליה בלגיקה, עבר בפועל לשליטת הפרנקים. אזור גאליה אקוויטניה סבל מחוסר יציבות מצד הוויזיגותים, וגם הבורגונדים של אזור האלפים המתינו להזדמנות לחלוקת שלל השטחים מחדש.
קורות חייו > שליט יחיד של ההונים > הקרב במישורים הקטאלונים

לצורך המערכה גייס אטילה את בני בריתו והווסלים שלו מקרב השבטים הגרמאניים, והחל לצעוד לכוון מערב. בשנת 451 חצו ההונים את הריין בראש צבא גדול, שכלל גם שבטים בעלי ברית נוספים, ובאפריל כיתרו את אזור העיר מץ של ימינו. העיר טרואה ניצלה על ידי הבישוף לופוס, שיצא אל אטילה ושכנע אותו שלא להרוס את העיר. פריס ניצלה - על פי האגדה על ידי ז'נבייב הקדושה שהפכה לפטרונית העיר. תפילותיה הסיטו את ההתקפה ההונית אל אורליאן של ימינו, אשר הייתה עיר מבוצרת ובעלת חשיבות אסטרטגית בשליטה על מעבר הלואר.
הצבא הרומאי בפיקודו של מגיסטר מיליטום פלביוס אאטיוס, יצא מאיטליה לכוון גאליה, והצליח לכרות ברית המבוססת על אינטרסים משותפים עם הוויזיגותים ומלכם תיאודוריד הראשון. הצבא המשולב הגיע לסביבות אורליאן במחצית חודש יוני. בסמוך לעיר התחולל קרב אדירים בין שני הצבאות. הקרב ידוע בשם הקרב במישורים הקטאלונים, ונחשב לאחד מהחשובים בהיסטוריה בעיני היסטוריונים קלאסיים ובראשם אדוארד גיבון ואדוארד שפרד קריזי. בסיכום הקרבות גברו הרומאים על ההונים, ואטילה נסוג מגאליה. מגבלות הניצחון התבררו בשנה לאחר מכן משפלש אטילה לאיטליה ובפרספקטיבה היסטורית ברור כי תהליך התפוררות האימפריה הרומית לא נפסק.
קורות חייו > שליט יחיד של ההונים > הפלישה לאיטליה

אטילה לא הרפה מתוכניתו להרחיב את שטחי שליטתו ואת השפעתו מערבה. בשנת 452 הוא חזר והצהיר על כוונתו לממש את "אירוסיו" להונוריה, אסף צבא, הכה בלב האימפריה הרומית, ופלש אל איטליה מצפון. תחילה תקפו ההונים את אקוויליה, והעיר נחרבה עד שקשה היה לזהות את מיקומה. התושבים המקומיים נמלטו אל הלגונות והתיישבו בהן, בתקווה כי מבוך התעלות והאיים ימנעו מהפרשים ההונים מלתקוף. פליטים אלו ייסדו את הערים ונציה וגראדו הסמוכות. על פי האגדות, אטילה בנה מחנה מבוצר מצפון לעיר, שם ישב וצפה בהשתוללות חייליו ובעירת העיר. על מחנה זה נבנתה מצודה ששימשה את הגרעין לעיר אודינה (Udine). הצבא הרומאי שהיה בנחיתות מספרית וטקטית, חשש מכניסה לעימות פנים אל פנים עם ההונים, ומתוך רצון להימנע מתבוסה והשמדה נקט בטקטיקות של לוחמת גרילה, על מנת להאט את התקדמות ההונים. טקטיקות אלו בשילוב של רעב ומגפה שפשו - ככל הנראה - במחנה ההוני הביאו להפסקת הפלישה.
הקיסר ולנטיניאנוס השלישי יזם משלחת ובה 3 שליחים, למחנה ההוני. בראש השליחים עמד לאו הראשון, הבישוף של רומא ואיתו גנאדיוס אוויאנסו, וטריגטיוס ולאו. הצדדים נפגשו ליד מנטובה, ובתום המשא ומתן נסוג אטילה מאיטליה. נסיבות הנסיגה אינן ברורות. ככל הנראה הוצעו לאטילה סכומי כסף גבוהים בתמורה לכך שלא ימשיך לבזוז את איטליה, ושלא יעלה על רומא. תחינתו של האפיפיור, בניסיונו להגן על המקומות הקדושים, אפשרה לאטילה מוצא של כבוד. ההיסטוריון הרומאי פריסקוס, מציין כי אמונתו של אטילה באמונות טפלות, וזיכרון מר גורלו של אלאריק הראשון שנפל מאיגרא רמא לבירא עמיקתא לאחר בזיזת רומא בשנת 410, ומותו שאירע בסמוך, היו גורם נוסף שהביא להחלטתו של אטילה. היסטוריונים נוצריים שייכו את הצלחת המשא ומתן ללאו, והתמונה של אטילה שזכה לכינוי "שוט האלוהים" בעקבות פלישתו לאיטליה, המציית לבקשת האפיפיור, הפכה לאייקון בתרבות הנוצרית.
למעשה אטילה ניצב בשלב זה של פלישתו בפני בעיות רבות שהקשו על התקדמותו, מחד, מחסור במזון עד כדי רעב, שהכה באיטליה החל משנת 451, כאשר הארץ לא יכולה הייתה לפרנס את צבאו, שהסתמך על ביזה ושוד כמקור אספקה ראשי. במקביל כוח צבאי ביזנטי גדול, שניצל את היעדרותו של אטילה, פלש לטריטוריות ההוניות, חצה את הדנובה והכה את חילות המצב שהשאיר אטילה. שילוב של שני איומים אלו היו ככל הנראה הסיבה העיקרית לנסיגתו של אטילה. ההיסטוריון הרומאי-נוצרי הידטיוס כותב:
”ההונים שבזזו את איטליה וכבשו את עריה היו קורבנות לעונש אלוהי, מכות ירדו עליהם משמיים: רעב ואסון רדפו אותם. צבא רומאי הרג בהם והם הוכו בביתם. כך, מובסים הם עשו שלום עם הרומאים והכל חזרו לבתיהם”
פרשים הונים בוזזים וילה רומאית. ציור משנת 1910.
פרשים הונים בדרכם לרומא. ציור משנת 1916.
אטילה נפגש עם לאו הראשון. כתב יד נוצרי מהמאה ה-14.
קורות חייו > מותו של אטילה

אטילה חזר למחנהו וארמונו והכריז על כוונתו לחזור ולתקוף את האימפריה הביזנטית שקיסרה מרקיאנוס הפסיק לשלם את דמי החסות עליהם הוסכם בעבר. תוכנית זו לא יצאה לפועל מאחר שאטילה מת בחודשים הראשונים של שנת 453. הנסיבות של מותו מסופרות על ידי פריסקוס ולפיהן במהלך משתה חתונה של אטילה עם אשתו האחרונה, הידועה רק בשם אילדיקו, השתכר אטילה עד אובדן חושים מוחלט וסבל מדימום קשה באפו, זרם הדם נכנס לגרונו והוא נחנק.
גרסה אחרת של נסיבות מותו של אטילה נכתבה על ידי ההיסטוריון הביזנטי מרצלינוס קומס 80 שנים לאחר האירוע. לפי גרסה זו נדקר אטילה על ידי אחת מנשותיו. לגרסה זו יש הד בכתבים גרמניים עתיקים ובהם אדה פואטית המתארת את מותו של המלך אטלי (ככל הנראה אטילה) מידי אשתו גודרון.
בשנת 2005 פרסם הפילולוג מיקל בדקוק מחקר מקיף על מותו של אטילה בשם "הלילה בו מת אטילה – פתרון תעלומת הרצחו של אטילה ההוני" (The Night Attila Died - Solving the Murder of Attila the Hun). על פי מחקר זה אטילה נרצח על ידי מתנקשים שנשלחו על ידי הקיסר הביזנטי על מנת להסיר את סכנת הפלישה ההונית הממשמשת ובאה.
על פי האגדה נקבר אטילה ב-3 ארונות קבורה נפרדים, אחד מזהב, שני מכסף ושלישי מברזל ועימו נקברו חפצים יקרים לליבו של אטילה, חלקם נבזזו במהלך מסעות המלחמה. האגדה ממשיכה לספר שקברו של אטילה נכרה על קרקע נהר שהוסט ממסלולו ולאחר הקבורה הוחזר הנהר לאפיקו המקורי. הפועלים שעסקו במלאכה הוצאו להורג, על מנת שמקום קבורתו של אטילה יישאר סוד. סיפור זהה סיפרו על קבורתו של אלאריק הראשון מלך הוויזיגותים שנפטר בשנת 410.
קורות חייו > התפוררות האימפריה

עם מותו של אטילה, החלה מלחמת ירושה של בניו. אלק (Ellac), אותו ייעד אטילה ליורש, ושני בנים אחרים התמודדו על הבכורה, תוך שהם מנסים לגייס לצידם את בני הברית והווסלים של אטילה. הפירוד גבה את מחירו, בשנה שלאחר מותו של אטילה, בקרב נידאו, שנערך בין ההונים לבין ברית של השבטים הגרמאניים, שהחליטו לנצל את ההזדמנות ולהשתחרר מעול ההונים, ובהם האוסטרוגותים והגפידים, בראשות מלכם ארדריך. הקרב, שהתנהל על גדת נהר הסאווה, בפרובינציה פאנוניה, הסתיים בתבוסת ההונים והתפוררות השפעתם.