stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפרים דובק
קורות חיים

אפרים דובק (דואק) נולד ב-9 בנובמבר 1930 בקהיר שבמצרים, שם היה חבר תנועת "החלוץ הצעיר" וההגנה במצרים, ושימש מזכיר התנועה במחתרת. לאחר עלייתו לישראל באפריל 1949, שירת בצה"ל במחזור הראשון של הנח"ל, בשנים 1950–1952. בתום שירותו הצבאי החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים סיים תואר ראשון ותואר מוסמך האוניברסיטה ביחסים בינלאומיים.
בשנים 1951–1953 היה חבר מייסד של קיבוץ כפר עזה, גזבר, מרכז משק וחבר מזכירות איחוד הקיבוצים. בשנים 1953–1954 היה מזכיר מועצת פועלי בית שאן ובשנים 1955–1963 כיהן כראש המועצה המקומית מטעם מפא"י.
ב-1963 מונה לשגריר ישראל בצ'אד למשך שנתיים, אז מונה לשגריר ישראל בבנין עד 1970. בשנים 1970-1974 שימש סגן מנהל מחלקות אפריקה, המזרח התיכון, מש"ב (המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי). בשלהי 1973 מונה לשגריר ישראל בזאיר, מינוי שלא התממש מפאת ניתוק היחסים הדיפלומטיים.
ב-1974–1978 היה קונסול כללי בריו דה ז'ניירו ואחראי לקשר עם הקהילות היהודיות במדינה. ב-1978 נתמנה למנכ"ל (מושאל) של WOJAC (הארגון העולמי של יהודי ארצות ערב). ב-1978–1980 היה סגן ראש עיריית ירושלים הממונה על התכנון, מהנדס העיר ושירותי הנדסה, חבר ועדת התכנון העליונה של המדינה והוועדה המחוזית (ירושלים) וחבר הנהלת אוצר השלטון המקומי.
בשנים 1983-1980 שימש ציר בשגרירות ישראל בקהיר עם הצוות הראשון לאחר החתימה על הסכם השלום וחבר בוועדות משא-ומתן. בשנים 1983–1986 היה ראש המשלחת הקבועה לאו"ם בז'נבה בדרג אישי של שגריר ואחראי על ההסברה בשווייץ. בשנים 1986–1989 כיהן כמנהל המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי במינוי אישי של מנהל אגף ומנכ"ל "האיגוד" – החברה להעברת טכנולוגיה. בשנים 1989–1990 היה סגן ראש המשלחת הקבועה באו"ם בניו יורק בדרג אישי של שגריר. בשנים 1990–1992 כיהן כשגריר ישראל במצרים.
בתפקידו האחרון לפני יציאה לגמלאות היה השגריר הראשון של ישראל בהודו, בשנים 1992–1995.
ב-1995 יצא לגמלאות ממשרד החוץ. התמנה ליועץ של קונפדרציית התעשיינים ההודית (CII) ונציגה בישראל עד שנת 2003, במקביל שימש יושב-ראש "משגב לדך" ויועץ המכון האפרו-אסיאני בבית ברל, ועסק בייעוץ כלכלי.
דובר עברית, צרפתית, ערבית, אנגלית, פורטוגזית ואיטלקית.
ספריו

ובכל זאת שלום : יחסי ישראל מצרים; עורך: רמי טל; הקדמה מאת יצחק שמיר; תל אביב: משכל, 1998.
קצרים דיפלומטיים (בהוצאה עצמית) - לקט אנקדוטות משירותו הדיפלומטי הארוך
סיפור חיים, עורך: יצחק וולף, הוצאת יד שרה
Ephraim Dowek, Israeli-Egyptian Relations, 1980-2000; foreword by Yitshak Shamir, London: F. Cass (Cass Series: Israeli History, Politics, and Society), 2001.
Ephraïm Dowek, Vingt ans de relations égypto-israéliennes, 1980-2000: Malgré tout, c’est la paix qui prévaut--; introduction de Yitzhak Shamir, Paris: Harmattan (Comprendre le Moyen-Orient), 2005.
הערות שוליים

↑  אתר מוזיאון הילדים לתולדות בית שאן
↑  יוסף וקסמן, אפרים דובק - בחזרה לקהיר אחרי 32 שנה, מעריב, 15 ביולי 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260416105171  GND: 1146347154  LCCN: no98098685  SUDOC: 084430893  VIAF: 97780264   WorldCat (עם VIAF): 97780264
בולו דה ארוז

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מאכל
 מטבח:  פורטוגזי
 מוצא:  פורטוגל פורטוגל
 אופן הגשה:  חם
 מרכיבים עיקריים:  קמח אורז וחיטה
בולו דה ארוז (בפורטוגזית: Bolo de Arroz) הוא מאפה העשוי מאורז ונפוץ בפורטוגל בקרב מדינות הדוברות פורטוגזית.
המאפה מורכב מקמח אורז, חיטה, סוכר, חלב, ביצים, חמאה ותמצית וניל.
פירוש המילה בולו דה ארוז הוא עוגת אורז.
הערות שוליים

↑  Condé Nast, The Prettiest Pastries of Portugal, and How to Recognize Them, Vogue, ‏2018-05-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  Bolo de arroz cru SEM TRIGO bem fofinho - sem glúten e sem lactose!, tudoreceitas.com (בפורטוגזית)
↑  Bolo de arroz - Arca del Gusto, Slow Food Foundation (באנגלית אמריקאית)
ארנון פרלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 במאי 1968 (בן 56) 
 מדינה:  ישראל 
 בן או בת זוג:  אליענה בקייר (מאי 2013–?) 
 
ארנון פרלמן (נולד ב-16 במאי 1968) הוא איש יחסי ציבור, מגיש טלוויזיה ודירקטור ישראלי. לשעבר יועץ התקשורת של אריאל שרון (2003-2001) בכהונתו כראש ממשלת ישראל וחבר ב"פורום החווה", וכן סגן יו"ר "מעריב החזקות".
ביוגרפיה

פרלמן גדל בחולון, בנם של דן ובלהה פרלמן. בוגר תיכון קוגל בחולון. בתקופת כהונתו של רוני מילוא כראש עיריית תל אביב שימש פרלמן דובר העירייה. כמו כן שימש רכז הכתבים של עיתון "הארץ" ודובר מרכז השלטון המקומי. הוא ייסד את משרד יחסי הציבור "ארנון פרלמן ושות' בע"מ" ואת חברת "ארנון פרלמן אחזקות בע"מ".
במהלך קמפיין בחירות 1999 שימש ראש צוות הדוברים של אהוד ברק. ביולי 2001 מונה ליועץ התקשורת של ראש ממשלת ישראל אריאל שרון. כמו כן, שימש ראש אגף התקשורת במשרד ראש הממשלה. הוא סיים את תפקידו כיועץ התקשורת של ראש הממשלה בדצמבר 2003, ולאחר מכן הקים את חברת הייעוץ האסטרטגי "פרלמן - ייעוץ אסטרטגי".
בינואר 2004 הצטרף פרלמן לדירקטוריון "מעריב החזקות" כדירקטור מטעם ולדימיר גוסינסקי, שותפה של משפחת נמרודי לשליטה בחברה. ביוני באותה שנה מונה לסגן יו"ר "מעריב החזקות". באפריל 2006 מונה לדירקטור בחברת "נקסטקום".
משנת 2010 עד 2013 הנחה בערוץ הכנסת את התוכנית "הצוללת", תוכנית שעוסקת בייעוץ אסטרטגי לפוליטיקאים ישראלים.
כיהן ככקונסול הכללי של ישראל בשאנגחאי בין השנים 2013–2018.
במאי 2013 התחתן עם בת זוגו השחקנית אליענה בקייר. לזוג ארבעה ילדים (מתוכם תאומים).
הערות שוליים

1 2  דוח על מינוי דירקטור לחברת נקסטקום בע"מ, באתר מאיה
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏רוני רימון-בני כהן רכשה 50% מחברת ייעוץ התקשורת ארנון פרלמן ושות', באתר גלובס, 12 בינואר 1999
1 2  ארנון פרלמן מונה היום ליועץ התקשורת של ראש הממשלה, באתר ערוץ 7, 16 ביולי 2001
↑  ארנון פרלמן ושות' בע"מ, באתר רשות התאגידים
↑  ארנון פרלמן אחזקות בע"מ, באתר רשות התאגידים
↑  חן קוטס-בר, ממשיכים בלעדיו: אנשי שרון – איפה הם היום, באתר nrg‏, 5 בינואר 2008
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏ארנון פרלמן, שפרש מייעוץ לראש הממשלה, מקים חברת ייעוץ אסטרטגי, באתר גלובס, 7 בינואר 2004
↑  שי שלו, ‏ארנון פרלמן צפוי לבקש שכר בעלות של 120 אלף ש' בחודש בתפקידו החדש כסגן יו"ר מעריב, באתר גלובס, 8 ביוני 2004
↑  רותם שטרקמן, סגן יו"ר מעריב החזקות ארנון פרלמן יקבל שכר בגובה 58 אלף שקל בחודש, באתר הארץ, 29 ביוני 2004
↑  סמדר שילוני, צחוק וסדר, באתר ynet, 11 בינואר 2011
↑  nana10 סלבס/ צילום: בוצ'צ'ו, מחוברים: אליענה בקייר וארנון פרלמן התחתנו, באתר nana10‏, 26 במאי 2013
↑  ליאור שלו, ‏למדתי לשחק עם הקלפים שיש לי, באתר ‏מאקו‏, 14 באפריל 2020
ארנון עמיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1957 (בן 67 בערך) יחיעם
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.08 מטר
 קבוצות כשחקן
 1976–1985:  הפועל גן שמואל
 
ארנון עמיר (נולד בשנת 1957) הוא כדורסלן וכדורעפן עבר ישראלי בגובה של 2.08 מטר.
ביוגרפיה

עמיר נולד וגדל בקיבוץ יחיעם. בגיל 11 החל לשחק כדורעף. כשהיה בן 15 זכה לראשונה לסיקור תקשורתי באליפות בתי הספר בכדורעף נוכח גובהו באותה עת - 2.04 מטר. בהמשך שיחק בנבחרת הנוער של ישראל בכדורעף. שירת בנח"ל ושיחק באליפות צה"ל. לאחר מכן שיחק כדורעף בהפועל געתון, בקבוצת הכדורסל של עברון, ולאחר מכן בקבוצת אלון, שם לקח פעמיים אליפות אירופה. כמו כן רשם עמיר 8 הופעות במדי נבחרת הכדורעף של ישראל.
בשנת 1976 החל לשחק כדורסל ועבר להפועל גן שמואל ששיחקה אז בליגה העליונה. זאת במסגרת ניסיונות הקיבוץ לצרף שחקנים גבוהים מהארץ ומארצות הברית לנבחרת הכדורסל של הקיבוץ. בשנת 1977 הודיע עמיר על פרישה מכדורעף והודיע כי מעתה יתרכז אך ורק בכדורסל. עמיר שיחק בגבעת שמואל עד שנת 1985 ובליגה הראשונה קלע בממוצע של 5.4 נקודות למשחק. בשנת 1977 הוזמן לראשונה לנבחרת ישראל בכדורסל על ידי המאמן רלף קליין, ובסך רשם 4 הופעות במדי נבחרת ישראל בכדורסל.
בשנת 1985 פרש מכדורסל וחזר להתמקד בכדורעף, כאשר הצטרף להפועל המעפיל וזכה במדיה באליפות המדינה.
הערות שוליים

↑  אליפות ביה"ס בכדורעף גילתה צעיר שגובהו 2.05 מטר, דבר, 22 באפריל 1973
↑  הכדורעפן עמיר - לסגל הנוער בכדורסל, מעריב, 30 ביולי 1975
↑  הגבוהים והאדירים באליפות צה"ל, מעריב, 24 בדצמבר 1976
1 2   "האיש הכי גבוה בקיבוץ", סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 9:47)
↑  ארנון עמיר פרש מכדורעף - ישחק רק כדורסל, דבר, 11 באוגוסט 1977
↑  פרופיל באתר מנהלת הליגה בכדורסל
↑  יעקב פתאל, פול כהן יצורף לנבחרת הכדורסל במקום אייזנר, דבר, 14 באוגוסט 1977
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אפקה

ערך זה עוסק בשכונה בצפון תל אביב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

שכונה אפקה בצילום אוויר
 מידע
 עיר:  תל אביב-יפו
 שטח:  534 דונם
 אוכלוסייה:  2,390 (2012)
 קואורדינטות:  32°07′21″N 34°48′24″E﻿ / ﻿32.122595°N 34.80656°E﻿ / 32.122595; 34.80656
 שכונות נוספות בתל אביב-יפו
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) אפקה(למפת גוש דן רגילה) אפקה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אפקה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אפקה  he אפקהhe אפקהמפת  צפון __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר ההגנה
אפקה היא שכונה בצפון העיר תל אביב, השוכנת צפונית לנחל הירקון, שהקימו מפקדי ההגנה עבור משפחותיהם.
השכונה גובלת במזרח בשכונת תל ברוך, בדרום באוניברסיטת תל אביב, במערב בשכונת נווה אביבים ובצפון מערב בשכונת רמת אביב ג'. כיום היא השכונה מהיוקרתיות בישראל.
מקור שם השכונה

בשלבי תכנון השכונה התקבלה הצעה של קק"ל להחליף את אדמת השכונה ולמקם את שיכון מפקדי ההגנה בתל אפק. בעקבות ההצעה שלימים נדחתה שונה שם אגודת מפקדי ההגנה שהקימה את השכונה ל"אפקה שיכון מפקדי ההגנה, אגודה שיתופית בע"מ". השם "אפקה" שמשמעותו "אל אפק". כלומר, "אל תל אפק".
היסטוריה

אפקה נבנתה בשנים 1954–1955 מעבר לירקון צפונית לגרעין הכפר שייח מוניס. ראשיתה באגודה שיתופית שרכשה קרקע עוד בימי המנדט. התארגנות גרעין המתיישבים הראשון הייתה בקיץ 1943 בקורס של מפקדי ההגנה במרחב תל אביב. ההגנה באותם הימים היה ארגון צבאי בלתי ליגאלי, כך שההתארגנות להקמת השיכון נעשתה במנותק מהארגון. בראש האגודה עמד ד"ר צבי "צ'רלי" לוין, מראשי שירות הקשר של ההגנה. אגודה השיתופית היו 140 חברים. רובם מפקדים בהגנה.
כדי לחסוך בעלויות, החליטה האגודה כי 107 הבתים הראשונים יבנו באופן מרוכז. לתושבים ניתנה אפשרות לבחור מבין מספר דגמים של בתים. הבתים הראשונים אוכלסו בשנת 1955 ובאוקטובר 1955 התפרסם בעיתון דבר כי "כבר הוקמו 120 מתוך 250 הבתים של שכונת אפקה (שיכון מפקדי ההגנה). בחודש אפריל נקבעו שמות ל-15 רחובות בשכונה החדשה. רוב השמות קשורים לפעולות ארגון ההגנה.
דמוגרפיה

השכונה נחשבת לאחת מהיקרות והעשירות בישראל ודירוגה במדד חברתי-כלכלי הוא 10 מתוך 10.
כבר מימיה הראשונים סומנה אפקה כשכונה במעמד סוציו-אקונומי גבוה. העיתון הקומוניסטי קול העם ציין בגיליונו מיום 3 בספטמבר 1958 שהפדיון הכי גבוה לנפש בסניפי אגודת הצרכניות השיתופיות בתל אביב (שהפעילה באותה השנה שמונים צרכניות) נרשם בצרכניית אפקה (שהייתה ממוקמת ברחוב חי"ש בצמוד לבית הכנסת) - 304 לירות לנפש לשנה. עוד ציין העיתון כי לשם השוואה "בצרכניות בשכונת התקווה ובצרכניה של המורים ברחוב המלך ג'ורג' הפדיון הממוצע לנפש לשנה לא עלה בשנת 1957 על 43 לירות". דימויה של אפקה כשכונה עשירה המשיך והתחזק בעשורים האחרונים, עת נבנו בה וילות מרשימות במקום הבתים המקוריים שנהרסו.
תושביה המקימים של השכונה כללו אנשי ציבור, צבא, ומוסד (צבי מלחין, מייק הררי, מוטה גור, שלמה להט, רפי איתן, שמואל ברקאי ועוד) לצד אמנים ואנשי רוח (אברהם דשא (פשנל), אפרים קישון, הצמד "אילקה ואביבה", בתיה עוזיאל, ונוספים).
עד סוף שנות ה-90 גרה בשכונה הפילנתרופית בת שבע דה רוטשילד, בת למשפחת רוטשילד וממקימות להקת בת שבע.
ספורט

בגן שברחוב המתנדב שני מגרשי טניס ומגרש כדורסל.
בגן קרטר שברחוב קוממיות מתקני כושר ציבוריים.
מרכז הספורט של אוניברסיטת תל אביב ממוקם דרומית לשכונה.
בצפון מזרח השכונה ממוקם בית הלוחם שהוא מרכז ספורט-שיקום ופעילות חברתית לנכי צה"ל ובני משפחותיהם, המופעל על ידי ארגון נכי צה"ל.
גנים ציבוריים

בשכונה גנים ציבוריים, בהם "גן קרטר" ברחוב קוממיות הכולל מתקני שעשועים וכרי דשא רחבי ידיים.
חורשת עצים עירונית בשם חורשת דרזנר ששיטחו כ 1500 דונם ממוקמת בצמוד לצפון השכונה ליד מערות אפקה. החורשה משמשת גם לנטיעת עצים שנעקרו ממקומות אחרים בעיר תל אביב-יפו. העצים בחורשה לכן ממוספרים.
אנדרטות

בגן קרטר אנדרטה לרב כבאי שלום שרעבי שנהרג בנפלו לבאר עמוקה בתוך מבנה נטוש שהיה בתחום הגן, ב־5 במרץ 2000.
"כיכר ההגנה" היא אנדרטה להנצחת חברי ההגנה ומפקדיה בתל אביב שיסדו את שכונת אפקה שנת 1943.
חינוך

בשכונה גני ילדים ממלכתיים ברחוב המתנדב.
ילדי השכונה לומדים בבתי ספר בשכונות הסמוכות.
"יד אבנר" הוא בניין המחלקה לגאוגרפיה של אוניברסיטת תל אביב, קרוי על שמו של אלוף אלימלך אבנר. המבנה שתוכנן על ידי האדריכל סם ברקאי, תוכנן במקור כבית הקהילה של השכונה, ומאז שנת 1971 משמש את אוניברסיטת תל אביב.
אוניברסיטת תל אביב ממוקמת דרומית לשכונה.
מכללת אפקה אינה ממוקמת בשכונת אפקה אלא בשכונת נאות אפקה. מספר קילומטרים מזרחית לשכונה.
שיטור

בשכונה מרכז שיטור קהילתי, ברחוב זליג 10, בניין 'יד אבנר' היכן שממוקמת גם המחלקה לגאוגרפיה של אוניברסיטת תל אביב.
דת

בית הכנסת "אפקה" הוקם בתחילת שנות ה-70. אבן הפינה הונחה ב-1966. בית הכנסת פעיל עד היום.
בשכונה קיים בית חב"ד המנוהל על ידי שליח חב"ד המקומי.
ארכאולוגיה

בגבולה הצפוני של השכונה קיים אתר ארכאולוגי בשם מערות אפקה. באתר נערכו במשך השנים כמה חפירות ארכאולוגיות. בחפירות שערך יעקב קפלן בשנים 1951–1952 נחשפו שבע מערות קבורה חצובות בסלע כורכר מהמאה הראשונה לספירה ועד למאה הרביעית. באחת המערות התגלו קמעות שומרוניים, ועל כן הסיק קפלן כי הנקברים במערות היו שומרונים. בחפירה שנערכה בשנת 1989 ממזרח לבית הקברות נחשפה מערת קבורה נוספת מהמחצית השנייה של המאה השנייה ומהמאה השלישית. בחודשים יוני–יולי 2015 נערכה חפירת בדיקה לקראת בנייתה של שכונה חדשה נמצאו מבנים ומכלול של מערכת השקיה, המתוארך ברובו לתקופות הרומית המאוחרת והביזנטית.
הערות שוליים

↑  אריק מירובסקי, ‏הסקר שגילה: זו השכונה העשירה ביותר בישראל, באתר גלובס, 30 ביולי 2024
↑  ראו דני רכט, אפקה, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  דני רכט, הבית הערבי ברחוב קוממיות, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  אלי הדד וליאת נדב-זיו, ‏תל אביב, תל ברוך, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 129, 3 באפריל 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605750705171
אקרופומיים

| אקרופומיים |
| --- | --- |
]  למעלה Synagrops spinosus  למטה Neoscombrops pacificus
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: אקרופומיים
שם מדעי
 Acropomatidae ‏גיל, 1893

אקרופומיים (שם מדעי: Acropomatidae) הם משפחת דגים ימיים מסדרת הדקראים בעלי נהורנות ביולוגית המיוצרת לאורך גופם. דגים אלו חיים בעומק הים באזורים טרופיים עד ממוזגים ברחבי העולם אך לא יורדים הרבה מעל 500 מטרים.
אורכם של הגדולים מביניהם מגיע ל-40 סנטימטרים, אך הם נפוצים יותר באורך 15 סנטימטרים. הם בעלי סנפירי גפיים דקיקים ודמויי-נוצות ובעלי סנפיר גבי קטן שקשקשיו דומים לנוצות. הדגים מחפשים מזון בקרבה לקרקעית הים וניזונים מיצורי ים קטנים יותר.
סוגים

Acropoma - בו 6 מינים
סוג ומין יחיד Doederleinia berycoides
Malakichthys - בו 7 מינים
Synagrops - בו 12 מינים
Verilus - בו 6 מינים
אנדרוניקוס הרביעי, קיסר האימפריה הביזנטית

אנדרוניקוס הרביעי פלאיולוגוס, קיסר האימפריה הביזנטית (ביוונית: Ἀνδρόνικος Κομνηνός Παλαιολόγος‏; 11 באפריל 1348 - 25/28 ביוני 1385) היה בנו הבכור של הקיסר הביזנטי יוחנן החמישי פלאיולוגוס.  מונה לקיסר שותף משנת 1352, והייתה לו מערכת יחסים בעייתית עם אביו: הוא פתח במרד כושל ב-1373, השתלט על כס המלוכה בשנים 1376–1379, ונשאר עסוק במאבק מר עם יוחנן החמישי עד מותו ב-1385. מלחמת אזרחים זו דלדלה את משאביה הדלים של ביזנטיון והקלה מאוד על הכיבוש העות'מאני של הבלקן, בעיקר באמצעות הוויתור על גליפולי על ידי אנדרוניקוס. הוא היה גם אביו של יוחנן השביעי.
ביוגרפיה > ראשית חייו

אנדרוניקוס הרביעי פלאיולוגוס נולד ב-11 באפריל 1348, והיה בנו הבכור של הקיסר יוחנן החמישי פלאיולוגוס על ידי אשתו הלנה קנטקוזנה. בשנת 1352 הוא כבר מונה כקיסר שותף עם אביו, וכאשר יוחנן החמישי עזב לאיטליה בשנת 1369 כדי לאשר את כפיפותו לאפיפיור, יוחנן השאיר את אנדרוניקוס מאחור בקונסטנטינופול כעוצר, בעוד בנו הצעיר מנואל השני פלאיולוגוס נשלח למשול בסלוניקי.
במהלך שהותו באיטליה, יוחנן ניסה לסגור את חשבונותיו עם הרפובליקה של ונציה; זה כלל לא רק את ההלוואות של יוחנן עצמו, אלא גם הלוואות של 30,000 דוקטים (והריבית הנלווית) שאמו, אנה, לקחה במהלך מלחמת האזרחים הביזנטית של 1341–1347, עם תכשיטי הכתר הביזנטיים כבטוחה. יוחנן נסע באופן אישי לוונציה, אך חסרו לו הכספים לשלם את ההלוואות, או אפילו להבטיח ספינה להפלגתו הביתה. כתוצאה מכך, הוא הציע לוותר לוונציאנים על האי טנדוס, הממוקם אסטרטגית בכניסה של הדרדנלים, תמורת כספים נוספים ושש ספינות מלחמה. הוונציאנים הסכימו לכך, אבל כשהחדשות הגיעו לקונסטנטינופול, סירב אנדרוניקוס הרביעי, ככל הנראה בעצת הג'נואים, היריבים המסחריים של ונציה, לכבד את הסכמת אביו. זה הותיר את יוחנן תקוע בוונציה, למעשה בשבי של הרפובליקה; כאשר הוא הציע לגייס כספים כדי להבטיח את שחרורו על ידי מכירת חפצים יקרים מהכנסיות, אנדרוניקוס שוב סירב בטענה שהדבר הוא חטא. בסופו של דבר, רק התערבותו של מנואל, שנסע מסלוניקה לוונציה באופן אישי, היא שהבטיחה את שחרורו של יוחנן. רק באוקטובר 1371 חזר הקיסר לקונסטנטינופול.
אנדרוניקוס הרביעי מרד כאשר הסולטן העות'מאני מוראט הראשון אילץ את יוחנן החמישי ליהפך לוואסל שלו בשנת 1373. ב-6 במאי, אנדרוניקוס הרביעי ברח מקונסטנטינופול וחבר לבנו של מוראט, סאבצ'י ביי, שמרד באביו שלו. שתי המרידות נכשלו ואנדרוניקוס נכלא ועוור ב-30 במאי, אם כי רק בעין אחת. אחיו מנואל החליף אותו כיורש.
ביוגרפיה > שלטונו

ביולי 1376, סייעו הג'נואים לאנדרוניקוס להימלט מהכלא, ומשם הלך ישר לסולטן מוראט הראשון, והסכים להחזיר את גליפולי בתמורה לתמיכתו. גליפולי נכבשה מחדש על ידי הביזנטים עשר שנים קודם לכן, בסיועו של אמדאו השישי, רוזן סבויה; ראש גשר חשוב אסטרטגי זה שיפר מאוד את יכולתו של הסולטן לתקוף את אירופה. הסולטן סיפק כראוי כוח מעורב של פרשים וחיל רגלים ועם אלה הצליח אנדרוניקוס להשתלט על קונסטנטינופול. כאן הוא הצליח ללכוד ולכלוא גם את יוחנן החמישי וגם את בנו מנואל.
עם זאת, הוא עשה את הטעות שהעדיף את הג'נואים יותר מדי בכך שהעניק להם את טנדוס. המושל שם סירב למסור אותו, והעביר אותו לוונציה. באותה שנה, 18 באוקטובר 1377, הוא הוכתר לקיסר וכן הכתיר את בנו הצעיר יוחנן השביעי כקיסר שותף. עם זאת, בשנת 1379 נמלטו יוחנן ומנואל לסולטן מוראט, ובסיוע הוונציאנים, הדיחו את אנדרוניקוס מאוחר יותר באותה השנה. הוונציאנים החזירו את יוחנן החמישי ואת מנואל השני לכס המלכות. אנדרוניקוס נמלט לגלאטה ושהה שם עד מאי 1381, אז מונה שוב לקיסר שותף ויורש העצר למרות בגידתו הקודמת. אנדרוניקוס הרביעי קיבל גם את הגישות לקונסטנטינופול עם העיר סלימבריה (סיליברי) כנחלתו האישית.
ב-1385 הוא מרד שוב, אך מת זמן קצר לאחר מכן, ב-25 או 28 ביוני, בסלימבריה. הוא נקבר במנזר פנטוקרטור בקונסטנטינופול.
משפחתו

בשנת 1356 נשא אנדרוניקוס הרביעי לאישה את קרסה מבולגריה, בתו של איוואן אלכסנדר, קיסר בולגריה. לזוג נולד בן אחד, יוחנן השביעי פלאיולוגוס.
הערות שוליים

1 2  Sode, Claudia; Takács, Sarolta (2017-05-15). Novum Millennium: Studies on Byzantine History and Culture Dedicated to Paul Speck (באנגלית). Taylor & Francis. ISBN 978-1-351-91427-7.
↑  Zachariadou, Elizabeth A. (1977). "John VII (Alias Andronicus) Palaeologus". Dumbarton Oaks Papers. 31: 339–342. doi:10.2307/1291412. ISSN 0070-7546. JSTOR 1291412.
↑  Magdalino, Paul (1978). "Byzantine Churches of Selymbria". Dumbarton Oaks Papers. 32: 309–318. doi:10.2307/1291427. ISSN 0070-7546. JSTOR 1291427.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 139624805  NLG: 305730  NTA: 244844151  VIAF: 101344604   WorldCat (עם VIAF): 101344604
אליפות העולם באתלטיקה 1993

| --- | --- |
 ענף:  אתלטיקה 
 ארגון מפעיל:  התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית 
 תקופת התחרות:  13 באוגוסט 1993 – 22 באוגוסט 1993 (10 ימים) 
 מספר תחרות:  4 
 מספר מתמודדים:  1,630 
 עיר מארחת:  MHP ארנה 
 → אליפות העולם באתלטיקה 1991 אליפות העולם באתלטיקה 1995 ← 
 קואורדינטות:  48°47′32″N 9°13′55″E﻿ / ﻿48.79222°N 9.23194°E﻿ / 48.79222; 9.23194
 he
 
אליפות העולם באתלטיקה 1993 הייתה אליפות העולם הרביעית באתלטיקה, שנערכה בין 13 באוגוסט ל-22 באוגוסט 1993 באצטדיון גוטליב דיימלר הממוקם בשטוטגרט שבגרמניה. בתחרות השתתפו 1,689 אתלטים ואתלטיות מ-187 מדינות, ב-44 תחרויות.
אירועים בולטים

ארצות הברית (ארצות הברית) זכתה במקום הראשון עם 13 מדליות זהב ו-25 מדליות בסך הכל. סין (הרפובליקה העממית של סין) דורגה לראשונה במקום שני עם 4 מדליות זהב, 2 מדליות כסף ו-2 מדליות ארד, כל המדליות שלה הושגו על ידי הנשים.
אירועים בולטים > שיאי עולם

בסך הכל נקבעו בתחרות זו, 4 שיאי עולם חדשים, 2 לנשים ו-2 לגברים:
אירועים בולטים > שיאי עולם > נשים

סאלי גנל (בריטניה בריטניה) קבעה בריצת 400 מטר משוכות שיא עולם חדש של 52.74 שניות.
אנה ביריוקובה (רוסיה רוסיה) קבעה בקפיצה משולשת שיא עולם חדש של 15.09 מטר.
אירועים בולטים > שיאי עולם > גברים

קולין ג'קסון (בריטניה בריטניה) קבע בריצת 110 מטר משוכות שיא עולם חדש של 12.91 שניות.
נבחרת ארצות הברית (ארצות הברית) קבעה בריצת שליחים 4x400 מטר שיא עולם חדש של 2:54.29 דקות.
אירועים בולטים > האתלטיות הצטיינות

גייל דיברס (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה ב-3 מדליות, מהן 2 זהב בריצת 100 מטר ובריצת 100 מטר משוכות ומדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר.
ג'רל מיילס קלארק (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה בשתי מדליות זהב בריצת 400 מטר ובריצת שליחות 4x400 מטר.
מרלין אוטי (ג'מייקה ג'מייקה) זכתה ב-3 מדליות אחת מכל סוג, מדליית זהב בריצת 200 מטר, מדליית כסף בריצת 100 מטר ומדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר.
סאלי גנל (בריטניה בריטניה) זכתה בשתי מדליות, מדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 52.74 שניות ומדליית ארד בריצת שליחות 4x400 מטר.
גוון טורנס (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה ב-4 מדליות, 1 זהב (4x400 מטר) 2 כסף (200 מטר ו-4x100 מטר) ו-1 ארד (100 מטר).
אנה ביריוקובה (רוסיה רוסיה) קבעה בקפיצה משולשת שיא עולם חדש של 15.09 מטר.
הייקה דרקסלר (גרמניה גרמניה) זכתה בקפיצה לרוחק עשר שנים לאחר זכייתה הקודמת.
ג'קי ג'וינר קרסי (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה שש שנים לאחר זכייתה הקודמת בקרב שבע.
אירועים בולטים > האתלטים המצטיינים

מייקל ג'ונסון (ארצות הברית ארצות הברית) זכה בשתי מדליות זהב בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר בשיא עולם חדש של 2:54.29 דקות (הנוכחי 2014).
היילה גבריסלאסי (אתיופיה אתיופיה) זכה בשתי מדליות, זהב (ריצת 10000 מטר) וכסף (ריצת 5000 מטר)
קולין ג'קסון (בריטניה בריטניה) קבע בריצת 110 מטר משוכות שיא עולם חדש של 12.91 שניות.
סרגיי בובקה (אוקראינה אוקראינה) זכה בפעם הרביעית ברציפות בקפיצה במוט
ורנר גינתר (שווייץ שווייץ) זכה בפעם השלישית ברציפות בהדיפת כדור ברזל
נור א-דין מורסלי (אלג'יריה אלג'יריה) הגן על תוארו בריצת 1500 מטר
מוזס קיפטנוי (קניה קניה) הגן על תוארו בריצת 3000 מטר מכשולים
מייק פאוול (ארצות הברית ארצות הברית) הגן על תוארו בקפיצה לרוחק
לארס רידל (גרמניה גרמניה) הגן על תוארו בזריקת דיסקוס
דן אובראיין (ארצות הברית ארצות הברית) הגן על תוארו בקרב עשר.