הרמן קרומיי
בהונגריה

במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה הונגריה בעלת ברית של גרמניה הנאצית, והצבא ההונגרי השתתף בפלישה לברית המועצות. בינואר 1943, לאחר התבוסה בקרב על סטלינגרד סבלו הכוחות ההונגרים אבדות כבדות וההונגרים החלו לנהל מגעים עם ממשלות בריטניה וארצות הברית על פרישת הונגריה מן הברית עם הנאצים. בתגובה לכך במרץ 1944 פלשו הגרמנים להונגריה. התפתחות זו הייתה הרת גורל עבור יהדות הונגריה. יהודי הונגריה, שסבלו מאוד עד אז והיו כפופים לחוקים אנטי-יהודיים ולמשלוח לעבודות כפייה, אך ברוב המקרים לא נרצחו בהמוניהם, נחשפו עתה למלוא מוראותיה של השואה. עם הפלישה הגרמנית הגיע אדולף אייכמן להונגריה והחל בביצוע פעולת השמדת יהודי הונגריה. המטה של אייכמן בבודפשט נקרא "זונדרקומנדו אייכמן" (Sonderkommando Eichman). קרומיי הוצב ליחידה זו עם הפלישה ופעל בה עד לנובמבר 1944.
מלבד קרומיי שירתו ביחידה מספר קציני אס אס שהידועים בהם היו אוטו הונשה, תיאודור דנקר ודיטר ויסליצני. במסגרת זו מלא קרומיי תפקיד חשוב בארגון היודנראט ובהכנת התשתית להשמדת יהדות הונגריה.
בעיצומו של גירוש יהודי הונגריה אל מחנות ההשמדה התקיים משא ומתן על העברת כסף וסחורות לגרמנים תמורת שחרור יהודים, בעסקה שכונתה "סחורה תמורת דם". במסגרתה הסכים אייכמן להתיר לקבוצה נבחרת של יהודים להגר אל מחוץ לשטחי הכיבוש הגרמני. כמחווה הסכים גם "להקפיא" מספר משלוחי רכבות, שנוסעיהן היהודים היו אמורים להישלח לאושוויץ, ולהחזיקם באופן זמני במחנות עבודה. קרומיי ניהל את המשא ומתן עם ועדת העזרה וההצלה בבודפשט שבראשה עמד ישראל קסטנר על משלוח הקבוצה הנבחרת של היהודים לשם החזקתם באופן זמני למחנה שטרסהוף באוסטריה. כ-21,000 יהודים הגיעו אל המחנה, רובם מגורשים, יהודי הונגריה. בהגיעם שהו בו מספר ימים ועברו מיון. הבריאים והכשירים לעבודה נשלחו, תחת פיקוחו של קרומיי, לשמש ככוח עזר בעבודות בנייה, חקלאות, ניקיון ותחזוקה. רוב היהודים ממגורשי שטרסהוף ניצלו ממוות ושרדו את המלחמה. רק מעטים, שלא עברו בהצלחה את המיון, נשלחו למחנות השמדה. לאחר ביצוע הגירוש נתמנה קרומיי לעמוד בראש הזונדרקומנדו אייכמן בבודפשט.
אחד מחברי ועד ההצלה, יואל ברנד, טס לטורקיה ומשם נסע לסוריה, כדי להיפגש עם משה שרת (אז שרתוק), ולהעביר את ההצעה לבריטים; אולם הבריטים, בהוראת שר המושבות, הלורד מוין, שמו את ברנד במעצר בקהיר ודחו את ההצעה. לאחר כישלון עסקת "סחורה תמורת דם" העלה קרומיי ב-21 באפריל 1944 בפני ועד ההצלה הצעה כי שש מאות יהודים מהונגריה שהחזיקו באישורים בריטיים לעלייה לארץ ישראל (סרטיפיקטים) יוכלו לצאת מהונגריה למדינות נייטרליות או לשטחים המוחזקים בידי בעלות הברית, למעט ארץ ישראל.
יהודים אלה, 1,684 נפשות, יצאו ברכבת (שקיבלה לימים את הכינוי "רכבת ההצלה") מבודפשט ב-30 ביוני 1944 והרכבת הגיעה למחנה ברגן-בלזן. באוגוסט 1944 שוחררו 318 מנוסעי הרכבת ונשלחו לשווייץ, ובדצמבר נשלחו לשווייץ גם יתר 1,366 נוסעי הרכבת.
גורלם של יתר רוב יהודי הונגריה לא שפר עליהם כגורלם של מגורשי שטרסהוף ונוסעי רכבת ההצלה. פעולתם של אייכמן ועוזריו הביאה למשלוחם, ממאי עד יולי 1944, של כארבע מאות וחמישים אלף יהודים הונגרים אל מחנה ההשמדה אושוויץ. ביולי 1944 הורה השליט למעשה של הונגריה, מיקלוש הורטי, עם התקדמותו של הצבא האדום אל עבר גבולות הונגריה, על הפסקת המשלוחים. כשהופסקו המשלוחים לא נותרו עוד יהודים בהונגריה מחוץ לבודפשט.
בימי המלחמה האחרונים, כשתבוסתה של גרמניה הנאצית נראתה כבר בעין, ניסו אנשי האס אס הבכירים כהיינריך הימלר, ארנסט קלטנברונר וקורט בכר למצוא אליבי שיעמוד לזכותם כאשר יועמדו לדין על ידי בעלות הברית המנצחות. מסיבה זו הורה הימלר על הצלת האסירים במחנות ברגן-בלזן, מאוטהאוזן וגטו טרזיינשטט, בניגוד לפקודת היטלר שיש לחסלם. הבכירים הנאצים היו זקוקים גם ליהודי שיעיד על כך. באפריל 1945 יצאו הרמן קרומיי, אוטו הונשה וקורט בכר, כשאליהם נלווה ראש ועד ההצלה בבודפשט ישראל קסטנר, לטרזיינשטט, מאוטהאוזן וברגן-בלזן בניסיון להציל את שרידי היהודים שנותרו בהם.