stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארי אנגל פנינגטון
קורות חייה

מארי אנגל פנינגטון נולדה בנאשוויל, טנסי להנרי ושרה ב. פנינגטון, והיא הייתה המבוגרת מבין שתי אחיות. זמן קצר לאחר הולדתה, משפחתה עברה לפילדלפיה, פנסילבניה. היא החלה להביע עניין במדע כבר מגיל צעיר וב-1890 לאחר סיום לימודיה בתיכון, היא החלה ללמוד ביולוגיה וכימיה באוניברסיטת פנסילבניה. שנתיים מאוחר יותר השלימה את הלימודים הנדרשים לקבלת תואר ראשון, אך בגלל שאוניברסיטת פנסילבניה לא העניקה תארים לנשים באותה תקופה, היא קיבלה "תעודת מומחיות". בשנת 1895 השלימה את הדוקטורט שלה וב-1897 התחילה התמחות של שנה באוניברסיטת ייל. ב-1901 פתחה פנינגטון מעבדה קלינית עצמאית בפילדלפיה, ולאחר-מכן, ב-1904, התבקשה לעמוד בראש המעבדה הבקטריולוגית בשם המחלקה לבריאות וארגוני הצדקה של פילדלפיה. ב-1905, נכנסה לתחום הקירור כשהצטרפה לצוותו של ד"ר הארווי ו. וויילי (באנגלית: Dr. Harvey W. Wiley), ראש המחלקה האמריקאית של הלשכה לכימיה של חקלאות. כשנה מאוחר יותר, פנינגטון מתמנה להיות ראש המעבדה למחקר מזון, שם, בהתבסס על מחקרה, היא מציבה סטנדרטים בסיסיים לטיפול היגייני בעופות שנועדו למאכל.. ב-1919 עזבה פנינגטון את המעבדה למחקר מזון ועברה לניו-יורק. ב-1922 פתחה עסק עצמאי כיועצת בנוגע לאחסון אוכל לחברות אחסון ומשלוח מזון. בשנת 1940 הוענקה לה מדליית גרוון-אולין. פנינגטון מעולם לא נישאה ובמהלך חייה התמקדה בעיקר בעבודתה ובמחקר שלה. היא נפטרה מהתקף לב ב-27 בדצמבר 1952.
פעילות מחקרית

בשנות המחקר המוקדמות שלה ערכה פנינגטון ניתוחים כימיים ובקטריולוגים במוצרי חלב (במעבדה העצמאית שלה), ובהמשך כחלק מעבודתה במעבדה הבקטריולוגית בפילדפיה בחנה את הבעיות שבחלב לא בטוח וחקרה את הישמרות החלב בטמפרטורות נמוכות וכך יצרה סטנדרטים בסיסיים לתעשייה זו שאומצו בכל רחבי המדינה. בהמשך, לאחר כניסתה לתחום המקררים, בדקה את ההשפעה של קירור על התנהגות של מוצרי מזון המתקלקלים במהירות וכראש המעבדה למחקר מזון מחקרה התמקד בכל השלבים העוברים עופות המיועדים למאכל בדרך לצרכן. היא האמינה שעל-מנת שעוף המאוחסן בקירור יגיע בבטחה לשולחנו של הצרכן, כל שלב בתהליך חייב להיות מלווה בקירור מתאים וסביבה הגיינית. מחקרה הוביל אותה להבנה שעוף יכול להיות מאוחסן בבטחה ולהישאר באיכות גבוהה למשך תקופה של מעל לשנה בטמפרטורה של 0 מעלות פרנהייט, וכך, בתחום נוסף שבו לא היו נהלים הקבועים בחוק, הצליחה פנינגטון להציב תקנים בסיסיים . תגליתה העיקרית הייתה ההבנה שמזונות טריים נשארים בטוחים למאכל ולא מתקלקלים למשך זמן רב יותר בטמפרטורות נמוכות וקבועות. על ידי ביטול תנודות הטמפרטורה ספירת החיידקים נשארת נמוכה לאורך פרק זמן ארוך יותר. תגלית זו הייתה קריטית לטוהר ובטיחות המזון .
פרסים ותארים

-בשנת 1940 הוענקה לפנינגטון מדליית גרוון-אולין על עבודתה בתחום הכימיה.
-פנינגטון מונצחת בידי ארגון ASHRAE ובהיכל התהילה הלאומי לנשים ונבחרה להיכל התהילה של החברה ההיסטורית לעופות (באנגלית: American Poultry Historical Society).
הערות שוליים

1 2 3  Mary Engle Pennington: The “Cold Chain” of Food Safety, U.S FOOD AND DRUG ADMINISTRATION
1 2 3 4 5  Mary Engle Pennington Facts, Your Dictionary
1 2  Francis P. Garvan-John M. Olin Medal, ACS Chemistry for Life
↑  Mary Engle Pennington, NATIONAL WOMEN'S HALL OF FAME
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA14586801  GND: 106462703X  ICCU: RMLV211962  ISNI: 0000 0000 8414 7886  NLA: 36590076  SNAC: w6086b74  Trove: 1308914  VIAF: 118491359   WorldCat (עם VIAF): 118491359
לוקרציו פטרשקנו

| --- | --- |

 לידה:  4 בנובמבר 1900 בקאו, רומניה 
 הוצאה להורג:  17 באפריל 1954 (בגיל 53) בוקרשט, הרפובליקה העממית הרומנית 
 מדינה:  רומניה 
 השכלה:  אוניברסיטת בוקרשט  אוניברסיטת לייפציג 
 מעסיק:  אוניברסיטת בוקרשט 
 תפקיד:  שר המשפטים של רומניה  חבר בית הנבחרים של רומניה 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית הרומנית 
 השקפה דתית:  הכנסייה האורתודוקסית הרומנית 
 
לוקרציו פטרשקנו (ברומנית: Lucrețiu Pătrășcanu;‏ 4 בנובמבר 1900 – 17 באפריל 1954) היה פוליטיקאי קומוניסטי רומני, עורך דין, ד"ר לכלכלה, שר משפטים בממשלת רומניה ופרופסור באוניברסיטת בוקרשט. הוא היה חבר המפלגה הקומוניסטית הרומנית עוד בתקופה בה פעילותה הייתה אסורה והתנהלה במחתרת וייצג את המפלגה בקומינטרן. לימים היה נציגה בקואליציית הגופים שביצעו את הפיכת 23 באוגוסט 1944 בבוקרשט והשר הראשון מטעמה בממשלה שקמה לאחר ההפיכה.
ביוגרפיה > ילדות ובחרות

פטרשקנו נולד בבקאו שברומניה, לזוג הורים אינטלקטואלים. אביו, דומיטרו, היה היסטוריון בן למשפחת בויארים עשירה, וכך הייתה גם אימו לוקרציה. אחרי שבצעירותו נמשך למרקסיזם הוא הצטרף בשנת 1919 אל המפלגה הסוציאליסטית הרומנית של אותה עת, והיה לעורך ביטאונה - "הסוציאליזם". ב-1922 סיים את הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בוקרשט ונסע ללימודי המשך בצרפת ובגרמניה. בשנת 1925 הוא קיבל תואר דוקטור של אוניברסיטת לייפציג בכלכלה.
ביוגרפיה > בין מלחמות העולם

פטרשקנו היה בין מייסדי המפלגה הקומוניסטית הרומנית ב-1921 ויחד עם אלק קבלש ייצגו את המפלגה בקונגרס הרביעי של הקומינטרן במוסקבה, בנובמבר-דצמבר 1922. בשובו לרומניה נעצר ונכלא, שכן המפלגה הקומוניסטית הוצאה אל מחוץ לחוק ברומניה. כאסיר בכלא נעזר בשביתת רעב להשגת טיפול רפואי במרפאת הכלא. פטרשקנו השתתף בשם המחתרתי "מירונוב" בקונגרס שנערך ב-1928 בחרקוב, שם התנגד לקו הרשמי הסובייטי, שטען כי תושבי בסרביה הם בני עם נפרד מהעם הרומני.
בבחירות 1931 הצליח הגוש הפועלי-איכרי, מפלגה מאחוריה הסתתרה המפלגה הקומוניסטית הרומנית, להכניס לבית הנבחרים הרומני חמישה נציגים ובהם גם לוקרציו פטרשקנו - כעבור ימים ספורים נפסלה בחירת המפלגה. פטרשקנו ומקורבו, בלו זילבר, לקחו חלק ב-1932 בפולמוס עם חברי חוג קריטריון. פטרשקנו המשיך לייצג את המפלגה הקומוניסטית הרומנית בקומינטרן בשנים 1933 ו-1934 ונשאר במוסקבה עד 1935. בתקופה זו החלו לחשוד בו שיש לו ספקות לגבי הסטליניזם. ב-1936 הוטל עליו להגן על נאשמי משפט קראיובה. לשכת עורכי הדין סילקה את פטרשקנו מבין שורותיה באשמת נטיות קומוניסטיות, לכן לא יכול היה להגן על הנאשמים והוחלף ביון גאורגה מאורר. נאשמת בקומוניזם, אותה הצליח להוציא זכאית, הייתה יהודייה בשם הרטה שוובן, שהפכה לבת זוגו וב-1939 עברה הטבלה נוצרית אורתודוקסית על ידי גאלא גאלאקטיון, שחיתן את בני הזוג - באותה תקופה נאסרו נישואים בין יהודים לנוצרים. הרטה שינתה את שמה לאלנה פטרשקנו.
ביוגרפיה > תקופת מלחמת העולם השנייה

הזוג גר בבוקרשט בדירה בבעלות אמו של לוקרציו עד 1940, כאשר השלטונות עצרו את לוקרציו ושלחו אותו למחנה ריכוז במיירקוראה צ'יוק (Miercurea Ciucului) ולאחר מכן קבעו לו מגורים כפויים בפויאנה צאפולוי (Poiana Țapului), כפר בעמק הפרחובה, שם היה בית למשפחת פטרשקנו. בהמשך נלקח לוקרציו למחנה הריכוז בטרגו ז'יו ושוב הוחזר למגורים כפויים בפויאנה צאפולוי עד 1944.
החל מנובמבר 1943 מנהיגי מפלגות היסטוריות רומניות, שהיו מפורקות באותו זמן, יצרו קשר עם פטרשקנו באמצעות בן דודו, קולונל אוקטב אולאה והתחילו לנהל מגעים איתו במטרה לתכנן את עתיד רומניה לאחר המלחמה ואולי מסלול ליציאתה מהמלחמה. החל ממאי 1944 המפלגה הקומוניסטית הרומנית החליטה שאמיל בודנראש יתלווה למגעיו של פטרשקנו עם הפוליטיקאים הרומנים האחרים.
ביוגרפיה > הפיכת 23 באוגוסט 1944 ואחריה

פטרשקנו לקח חלק בהכנת הפיכת 23 באוגוסט 1944 ואפילו ניסח את ההודעה שהקריא מיכאי הראשון, מלך רומניה ברדיו לאחר מעצרו של יון אנטונסקו. בממשלה שהוקמה על ידי גנרל קונסטנטין סנטסקו כיהנו ארבעה נציגי המפלגות הגדולות בתפקידי שר בלי תיק - הנציג הקומוניסטי היה פטרשקנו, אך הוא ביקש וקיבל את תיק המשפטים וכיהן בו ברציפות עד 1948. אחרי ההפיכה יצא פטרשקנו, בליווי רעיתו, אלנה פטרשקנו, בראש משלחת משא ומתן אל ברית המועצות, כדי לדון ולנסח את שביתת הנשק וכריתת הברית למלחמה נגד גרמניה הנאצית ובנות בריתה.
פטרשקנו ניסה לנצל משבר ממשלתי, כדי להתמנות לראשות הממשלה על בסיס היותו השר הוותיק ביותר, אבל זה לא הצליח וזה עורר את רוגזו וקנאתו של מנהיג המפלגה, גאורגה גאורגיו-דז'.
מאוקטובר 1945 ועד פברואר 1948 היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית ומאוקטובר 1945 עד פברואר 1948 חבר השלכה הפוליטית של המפלגה. מ-1946 עד 1948 היה פרופסור לכלכלה פוליטית בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט וחבר בוועד המנהל של העיתון סקנטייה (Scânteia).
פטרשקנו היה, לדברי מכריו, מתנשא על חבריו, מבליט את השכלתו מול חסרונה אצל חברי המפלגה האחרים, התהדר בלבושו ולא התרועע עם יתר חברי ההנהגה של המפלגה. קבוצת בית הסוהר וקבוצת מוסקבה, שתיהן הסתייגו ממנו וחשדו בו בקשרים עם אויבי המפלגה. ב-1938 הורחק למעשה מהנהגת המפלגה משום שנחשד באהדה לזרמים אופוזיציוניים בקומינטרן ולמרות היותו מפורסם וממלא תפקידים ממלכתיים, לא קיבל תפקידים בהנהגת המפלגה. הוא המשיך במסלול התרחקותו מחברי המפלגה, שבאו מקרב פשוטי העם, כשהתמנה לפרופסור למדעי הכלכלה באוניברסיטת בוקרשט. פרסום ספריו, שנכתבו בתקופת שהותו במגורים כפויים, והשקעת התמלוגים ברכישת קרקע ובניית בית, עוררו תחושות קנאה נוספות.
ביוגרפיה > הפיכת 23 באוגוסט 1944 ואחריה > תקרית קלוז'

השליטה במחוז קלוז' הייתה בידי המפלגה הקומוניסטית, אולם באוניברסיטת קלוז' הרומנית (בקלוז' היו שתי אוניברסיטאות, אחת הונגרית והשנייה רומנית) מרבית הסטודנטים והמרצים היו חסידי מפלגות אחרות; בחודשים אפריל-מאי 1946 פרצו מהומות רחוב על רקע זה. השלטונות ביקשו את עזרת פועלי המפעל Dermata המקומי, מרביתם בני המיעוט ההונגרי - בעלי נטייה קומוניסטית. בלילה שבין ה-28 ל-29 במאי התנפלו הפועלים על מעונות הסטודנטים הרומנים והכו רבים מהם. ארגון הסטודנטים שבתו במחאה, אך השלטונות התעלמו מהם, והשביתה שנמשכה בין ה-1 ל-19 ביוני הסתיימה בלא הישגים.
לוקרציו פטרשקנו נאם בחודש יוני בקלוז' וביקר את מעשי ההונגרים. הוא אמר שהוא קודם רומני ורק אחרי כן קומוניסט, או שהוא קומוניסט - כי הוא רומני; דבריו אלה בוקרו על ידי גאורגיו-דז' בהנהגת המפלגה, כדברים לאומניים.
החקירה והמשפט > היחס של גאורגיו-דז' לפטרשקנו

גאורגה גאורגיו-דז', שדאג לסלק את קודמו מראשות הנהגת המפלגה - שטפאן פוריש, פעל להיפטר גם ממתחרים אפשריים אחרים על התפקיד: אנה פאוקר - (שעמדה בראש הסיעה המוסקבאית), ולוקרציו פטרשקנו, שהיה מפורסם מאוד ברומניה, משכיל ומכובד גם בעיני יריבים ממפלגות אחרות. בין גאורגיו-דז' ובין פטרשקנו היו יחסים מתוחים עוד מהתקופה בה שניהם היו כלואים בטרגו ז'יו. גאורגיו-דז' לא אהב את מאמציו של פטרשקנו להתבלט במסגרת המפלגה הקומוניסטית הרומנית ומאוחר יותר ביקר בחריפות חברים אחרים בהנהגת המפלגה, שמינו את פטרשקנו כמיופה כוח במשא ומתן עם המפלגות הבורגניות.
החקירה והמשפט > הרקע בעולם הקומוניסטי

התקופה הייתה תקופת משפטי הראווה בגוש הקומוניסטי והצמרת של המפלגה הקומוניסטית הרומנית שמה על הכוונת שלה את פטרשקנו, כפי שעשו בהונגריה ללאסלו רייק ובבולגריה לטרייצ'ו קוסטוב.
בקונגרס של המפלגה הקומוניסטית הרומנית (באותה תקופה נקראה "מפלגת העבודה הרומנית"), שנערך בפברואר 1948, פטרשקנו איבד את מקומו בוועד המרכזי ולא ניתנה לו זכות דיבור, כדי להגן על עצמו. את ההתקפה נגדו הוביל תאוהרי ג'אורג'סקו, שטען בפני המתכנסים שפטרשקנו נפל תחת השפעת הבורגנות והפך לנציג של האידאולוגיה הבורגנית וגם העריך יתר על המידה את כוחות היריב.
החקירה והמשפט > החקירה

ב-28 באפריל 1948 נעצרו בני הזוג פטרשקנו, הופרדו ונלקחו לחקירה בבתים מיוחדים, שנועדו למטרות כאלה. החקירה נערכה על ידי ועדה מפלגתית שכללה את תאוהרי ג'אורג'סקו, יוסף רנגץ, אלכסנדרו דרגיץ' וגאורגה גאורגיו-דז'. באוגוסט, לאחר חקירות ממושכות הועברו השניים לבית שלהם, שבנו ביער סנאגוב, ונשארו תחת שמירה בביתם. את הבית בסנאגוב בנו בני הזוג בשנים 1946 - 1947 על מגרש שקנו בכסף שקיבל פטרשקנו כשכר סופרים עבור הספרים שפרסם. במעצרים אלה הוא נחקר "חקירה חברית" על ידי בכירים במפלגה הקומוניסטית. בנוסף לבני הזוג פטרשקנו נעצרו ונחקרו גם המאהבת של לוקרציו פטרשקנו, המאהב של אלנה פטרשקנו ועוד ידידים, מכרים ואנשים נוספים איתם היה לוקרציו בקשר, קרוב לחמישים איש, חלק מהם יהודים.
בחיפוש שנערך בביתם של בני הזוג פטרשקנו נמצאו מטבע זר ומטבעות זהב, לכן היה לשלטונות תירוץ למעצרם. פטרשקנו נחשד בהיותו בעבר סוכן של סיגורנצה ומרגל בריטי או אמריקאי וכדי לבסס האשמות אלה נחקרו האישים איתם ניהל משא ומתן קואליציוני ודיונים אחרים. פטרשקנו דחה את כל ההאשמות וזה הכשיל את כוונת החוקרים לביים משפט ראווה.
פטרשקנו עונה בחלק מחקירותיו וארבע פעמים עונה בחשמול. את החקירה הפלילית הוביל מישו דולגרו מקיץ 1950 ועד הדחתו ולאחר הדחתו ב-1952 המשיך בהובלה סגנו, פרנצ'יסק בוטיקה.
אנשי צמרת במפלגה הקומוניסטית הרומנית לקחו חלק ביצירת תאוריית קונספירציה הכוללת את פטרשקנו. ב-24 בינואר 1950, בישיבה של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, קישר קיבו סטויקה בין "כנופיית פוריש, שלדבריו ניסתה להרוס את המפלגה הקומוניסטית ובין פטרשקנו, שלדברי קיבו היו לו עדיין חסידים.
החקירה והמשפט > המשפט

למשפט, שנערך לפטרשקנו ולמקושרים אליו, היו כמה מטרות, חשיפתו של פטרשקנו כבוגד, שכל חייו הפוליטיים היו שרשרת של קונספירציות נגד מעמד הפועלים, קישורו וקישור הקבוצה עם פעולות ריגול מערביות והפגנת הפעילות החתרנית של הנהגת פוריש-קפלר במהלך מלחמת העולם השנייה.
הרומנים ניהלו את התהליך השיפוטי על פי דגם המשפטים, שהונהגו כבר בצ'כוסלובקיה (ולדימיר קלמנטיס ורודולף סלנסקי), בהונגריה (לאסלו רייק), בבולגריה (טרייצ'ו קוסטוב) ואלבניה (Koči Xoxe) ובסופו נידון פטרשקנו למוות ביום 14 באפריל 1954. בלילה שבין 16 ל-17 באפריל הוצא להורג ביריה, יחד עם רמוס קופלר בחצר בית הסוהר ז'ילאבה.
הטיהור הפוליטי

לאחר מותו של גאורגה גאורגיו-דז' ועלייתו לשלטון של ניקולאה צ'אושסקו פעל האחרון לטיהורו של פטרשקנו ויתר המורשעים של התקופה ולבסוף כל המורשעים, פרט לקופלר, טוהרו ואלה ששרדו שוחררו מבתי הכלא. יתר על כן, צ'אושסקו השתמש בפרשה, כדי להדיח מתפקידם יריבים אפשריים, שהיו מעורבים בחקירה ובהרשעה.
עורך ומוציא לאור

פטרשקנו היה פעיל מאוד בתחום העיתונות המפלגתית והספיק להיות עורך ומוציא לאור של במספר כתבי עת ובהם: "הסוציאליזם" (Socialismul), "קדימה" (Înainte), "היקיצה" (Deșteptarea), "השחר" (Zorile), "מניפסט" ועוד. לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944, בשנת 1947, היה חבר מערכת ביומון "הניצוץ" (Scânteia).
ספרים שפרסם

Probleme de bază ale României 1944 - בעיות יסוד של רומניה.
Un veac de frământări sociale, 1821-1907 1945‏ 1821 - 1907 מאה שנות תסיסה סוציאלית.
Sub trei dictaturi 1945 תחת שלוש דיקטטורות.
Curente și tendințe în filosofia românească 1946 זרמים ונטיות בפילוסופיה הרומנית.
לקריאה נוספת

ולדימיר טיסמניאנו, Stalinism pentru eternitate, היסטוריה פוליטית של הקומוניזם הרומני, הוצאת Humanitas, בוקרשט, 2014.
הערות שוליים

↑  Confesiunile elitei comuniste - România 1944 - 1965 Institutul național pentru studiul totalitarismului בוקרשט 2015 עמוד 46 (ברומנית)
↑  Ianoși Ion, Internaționala mea. Cronica unei vieți (ברומנית)
↑  ולדימיר טיסמניאנו, Stalinism pentru eternitate, היסטוריה פוליטית של הקומוניזם הרומני, הוצאת Humanitas, בוקרשט, 2014 עמוד 152 (ברומנית)
↑  ולדימיר טיסמניאנו, Stalinism pentru eternitate, היסטוריה פוליטית של הקומוניזם הרומני, הוצאת Humanitas, בוקרשט, 2014 עמוד 153 (ברומנית)
↑  Confesiunile elitei comuniste - România 1944 - 1965 Institutul național pentru studiul totalitarismului בוקרשט 2015 עמוד 402 (ברומנית)
↑  Confesiunile elitei comuniste - România 1944 - 1965 Institutul național pentru studiul totalitarismului בוקרשט 2015 עמוד 68 (ברומנית)
↑  România - Viața politică în documente - 1950 București 2002 עמוד 50 (ברומנית)
↑  ולדימיר טיסמניאנו, Stalinism pentru eternitate, היסטוריה פוליטית של הקומוניזם הרומני, הוצאת Humanitas, בוקרשט, 2014 עמוד 156 (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266344705171  PLWABN: 9810641002805606  GND: 119524597  ICCU: IEIV010459  ISNI: 0000 0000 8393 540X  LCCN: n84012935  NKC: jn20021021017  NLG: 91373  NTA: 131979876  SUDOC: 079031870  VIAF: 72205914   WorldCat (עם VIAF): 72205914 
נבחרי הגוש הפועלי-איכרי. לוקרציו פטרשקנו הוא השני מצד ימין
מדד פריפריאליות

מדד פריפריאליות הוא מדד שמחשבת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, ומשקף את מידת הפריפריאליות של רשות מקומית בישראל מבחינת מיקומה הגאוגרפי ביחס למרכזי פעילות כלכלית. המדד משמש כלי עזר להקצאת משאבים והטבות לרשויות מקומיות בעלות דירוג נמוך במדד זה.
הרשויות המקומיות מסווגות לעשרה אשכולות (לא שווים בגודלם) לפי המדד, בסדר עולה של רמת המרכזיות, החל מאשכול 1 שבו נכללות רשויות מקומיות הפריפריאליות ביותר (אילת וחבל אילות), ועד אשכול 10 שבו נכללות רשויות מקומיות המרכזיות ביותר (תל אביב-יפו, בני ברק, גבעתיים ורמת גן). ערך המדד נקבע לפי שני מרכיבים:
מדד נגישות פוטנציאלית, המשקלל בין קרבת הרשות המקומית לכל הרשויות המקומיות בארץ לבין גודל האוכלוסייה שלהן
קרבה לגבול מחוז תל אביב, המדגישה את הקרבה של הרשות המקומית למרכז הכלכלי והעסקי של ישראל.
הקרבה בין היחידות הגאוגרפיות נמדדת לפי הדרך הקצרה ביותר ביניהן בצירי התנועה (כבישים, מסילות ברזל, נתיבי טיסה).
חישוב המדד > מדד נגישות פוטנציאלית

מדד נגישות פוטנציאלית עבור אזור i ( A_{i})  מחושב על פי הנוסחה: A_{i}=\sum _{j=1}^{n}g(W_{j})f(c_{ij}) כאשר:
n- סך האזורים
g- פונקציית פעילות
f - פונקציית עיכוב למשל:
חזקה הופכית:  f(c_{ij})=c_{ij}^{-\theta } עבור  \theta >0
אקספוננט שלילי  f(c_{ij})=exp(-\beta c_{ij}^{v})עבור  \beta >0,v>0
W_{j}- עוצמת הפעילות שאליה נגישים באזור  j.  נמדד על פי גודל אוכלוסייה במדד הלמ״ס. ניתן למדוד גם על פי תוצר מקומי גולמי לנפש, שיעור תעסוקה וכו'.
c_{ij} - עיכוב הגעה לאזור j מאזור i.
במדד הלמ״ס נמדד על פי המרחק הקטן ביותר ברשת הכבישים. באופן כללי המשתנה עשוי לשקלל מדדים מרחביים למשל על פי מרחק נסיעה וזמן נסיעה, ולא מרחביים למשל הבדלים תרבותיים ופוליטיים כמו שפה שונה.
c_{ii} הוא עיכוב פנימי ויכול להיות מחושב למשל על פי רדיוס השטח.
חישוב המדד > קרבה למחוז תל אביב

רשויות המצויות במחוז תל אביב - מקבלות ערך מרחק אפס.
רשויות המצויות מחוץ למחוז תל אביב - ערך המרחק מוגדר על פי מרחק ממרכז הרשות המקומית עד לגבול המחוז לפי הדרך הקצרה ביותר בכבישים מלבד כבישים החסומים משיקולי ביטחון. למשל מאילת לתל אביב 321 ק״מ.
הקרבה מתקבלת כהפרש בין הרשות הרחוקה ביותר (אילת) לבין המרחק ממרכז הרשות.
חישוב המדד > מדד פריפריאליות

מחושב על פי ציוני התקן של המרכיבים: מדד נגישות פוטנציאלית וקרבה למחוז תל אביב. במדד הפריפריאליות של רשויות מ-2009 שני המדדים קיבלו משקל שווה, ובמדד הפריפריאליות של יישובים מ-2015 מדד הנגישות הפונטנציאלית קיבל משקל של  {\frac {2}{3}} ומדד הקרבה לתל אביב  {\frac {1}{3}}.
על בסיס מדד הפריפריאליות נהוג לחלק לאשכולות באמצעות שיטת Ward כך ששונות ערכי המדד בתוך אשכול תהיה מינימלית ושונות  ערכי המדד בין האשכולות תהיה מקסימלית.
הטבות המושפעות ממדד הפריפריאליות

סעיף 11 לפקודת מס הכנסה מעניק זיכוי ממס הכנסה לתושבי יישובים מסוימים. זכאות של יישוב לזיכוי זה וגובה הזיכוי מושפעים מקריטריונים אחדים, ובהם אשכול הפריפריאליות של היישוב.
רשות מקומית המדורגת באשכול 1 של מדד הפריפריאליות מקבלת מענק ממשרד הפנים. רשות מקומית שקיבלה מענק כזה נדרשה לשלם תשלום מופחת לאוצר המדינה בגין שירותי הרשות הארצית לכבאות והצלה.
סעיף 40ג לחוק לעידוד השקעות הון מעניק מענק מוגדל למפעל בצפון המשויך לאשכול פריפריאליות 1 עד 4.
חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2017 ו-2018), תשע"ז-2016 קבע הקמה של קרן במשרד הפנים שמטרתה צמצום פערים בין רשויות מקומיות. כספי הקרן מחולקים בין הרשויות המקומיות לפי קריטריוני חלוקה, שאחד מהם הוא אשכול הפריפריאליות של הרשות המקומית.
בתקנות ביטוח בריאות ממלכתי (הקצאה לקופות החולים), תשנ"ה-1995, הקובעות את אופן חלוקת כספי ביטוח בריאות ממלכתי בין קופות החולים, ניתנת עדיפות למבוטחים המתגוררים ברשות מקומית המסווגת תחת אחד מארבעת האשכולות התחתונים של מדד הפריפריאליות.
תקנות לעידוד מחקר, פיתוח וחדשנות טכנולוגית בתעשייה (מתן העדפה אזורית), תשע"ח-2018, קובעות כי "תינתן העדפה אזורית להקמת חממה ביוטכנולוגית בעיריות, במועצות מקומיות ובמועצות אזוריות במחוז הצפון, המסווגות באשכולות פריפריאליים 1 עד 4".
תקנות שירות ביטחון (אמות מידה לגיבוש רשימה של ישיבות), תשע"ח-2017, מאפשרות לשר הביטחון לתת הקלה מסוימת לישיבות הפועלות ברשות מקומית המדורגת באשכולות 1 עד 3 במדד הפריפריאליות.
ליפתא

ערך זה עוסק ביישוב נטוש במבואות ירושלים. אם התכוונתם למעיין הנמצא ביישוב, ראו .
| --- | --- |

ליפתא, 2023
 מדינה / טריטוריה:  השלטון הצלבני, השלטון הממלוכי, האימפריה העות'מאנית, המנדט הבריטי, ישראל
 מחוז / מחוז:  מחוז ירושלים / מחוז ירושלים
 נפה / עיר:  נפת ירושלים / ירושלים
 שפה רשמית:  ערבית / עברית
 תאריך ייסוד:  לפני המאה ה־16
 שטח:  8,743 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות / פינוי תמורת פיצוי
 תאריך נטישה:  דצמבר 1947 – ינואר 1948 / 1969-1971, 2017
 יישובים יורשים:  השטח הבנוי מצוי בשמורת מי־נפתוח (ליפתא). שטחים חקלאיים שאנשי הכפר טענו לבעלות עליהם מצויים בשכונות רבות בצפון ומערב ירושלים.
 דת:  מוסלמים / יהודים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,250 (1945)
 קואורדינטות:  31°47′40″N 35°11′48″E﻿ / ﻿31.794444444444°N 35.196666666667°E﻿ / 31.794444444444; 35.196666666667 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים מוגדלת) ליפתא(למפת ירושלים רגילה) ליפתא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מפת האתר כיום
רחוב בליפתא (2009)
מבנים בליפתא
בתים בליפתא
ליפתא (בערבית لفتا) הוא כפר נטוש במבואותיה המערביים של ירושלים, המצוי בתוך שמורת הטבע מי־נפתוח (ליפתא). הכפר הנטוש ממוקם מצפון לכביש 1, במדרון היורד לנחל שורק, בגובה ממוצע של כ־700 מטר מעל פני הים. יש המזהים את הכפר עם היישוב המקראי "מי נפתוח".
מבני היישוב המודרני נבנו ברובם בתקופה העות'מאנית ובתקופת המנדט, אך יש מבנה אחד שמתוארך לתקופה הצלבנית. תושבי הכפר היו ערבים עד תחילת מלחמת העצמאות, בתחילת דצמבר 1947 קיבלו תושבי הכפר הוראה מהוועד הערבי העליון לפנות את הנשים והילדים, ובכפר הוצבו אנשי הנג'אדה שנסוגו מן הכפר בחודשיים שלאחר מכן.
במהלך המלחמה שוכנו בכפר פליטים יהודים, ולאחר המלחמה שוכנו בו עולים חדשים מתימן ומכורדיסטן. רוב התושבים היהודים פונו תמורת פיצוי בין השנים 1971–1969. לאחר הפינוי פעלו בחלק מהמבנים הנטושים בית הספר ליפתא ומרכז הגמילה ליפתא. בשנות ה־80 של המאה ה־20 הוכרזה באזור שמורת טבע עירונית על ידי העירייה. לאחר פינוי 13 המשפחות האחרונות בהם חברי הכת הירושלמית ב־2017, הוכרז המקום כשמורת טבע לאומית.
היסטוריה > העת העתיקה

יש המזהים את הכפר ליפתא עם היישוב המקראי "מי נפתוח", המוזכר כגבול בין נחלות שבט יהודה ובנימין – ”וּפְאַת נֶגְבָּה מִקְצֵה קִרְיַת יְעָרִים וְיָצָא הַגְּבוּל יָמָּה וְיָצָא אֶל מַעְיַן מֵי נֶפְתּוֹחַ.” (יהושע, י"ח, ט"ו) יש סברה שהמעין ואחריו היישוב נקראו על שם פרעה מרנפתח. ככל הנראה בתק' הברזל התפתח יישוב יהודי סמוך למעין, בתקופת המרד הגדול נודע הכפר בשם בית לפתפי. מקורות מהתקופה הביזנטית מזכירים יישוב בשם ׳נפטו׳ שסבל מבצורת ובתקופה הצלבנית נקרא המקום קלפסטה ואכן בכפר נסקר מבנה צלבני המשולב במבנה מאוחר יותר. היישוב בכפר חודש בתקופה העותמאנית, ובשנת 1596 מנו תושבי הכפר 396 נפש.[דרוש מקור] התושבים היו מוסלמים ברובם, ועסקו בעיקר בחקלאות. את תוצרתם החקלאית מכרו בירושלים.
היסטוריה > העת החדשה

במאה ה־19 נערך בליפתא במסגרת "מרד הפלאחים" קרב בין הצבא המצרי לצבא הפלאחים המורדים; בהמשך הוקם במקום בית יתומים נוצרי על ידי המיסיונר הגרמני יוהאן לודוויג שנלר. נוסעים שעברו באזור במחצית הראשונה של המאה ה־19 סיפרו על כפר קטן הנמצא בעמק, וכן על המסגד, המעיין והשטחים החקלאיים שבו. יהושע בן אריה העריך את מספרם בראשית המאה ה־19 בכ־200 נפשות ובשנות ה־70 של המאה ה־19 בכ־300 עד 400 נפשות. בסוף המאה ה־19, עם התרחבותה של ירושלים, הפך הכפר לחלק מהרצף האורבני של העיר. מטייל אחר, ויקטור גרן, אמד בשנות ה־60 של המאה ה־19 את מספר תושבי הכפר בכ־600. בראשית המאה ה־20 התרחב הכפר במעלה ההר, ובתים רבים נבנו על ידי עשירי הכפר באזור שכונה "ליפתא עילית".
במאורעות תרפ"ט (1929) תושבים ערבים מהכפר השתתפו במעשי השוד ובתקיפת השכונות היהודיות הסמוכות. ביום שישי, 23 באוגוסט 1929, התנפלו תושבים מהכפר על השכונות רוממה, נחלת ציון ושערי צדק, ירו עליהם וזרקו אבנים. הממשלה הבריטית חימשה פקידים אזרחיים בנשק וכן הגיעו צעירים יהודים להגנת השכונות. התוקפים ברחו. תושבים מהכפר תקפו יחד עם תושבים מבית חנינא את שכונת סנהדריה, שהייתה אז השכונה הצפונית בירושלים, והמפתח לשכונות רבות אחרות כמו שכונת הבוכרים ומאה שערים. קרבות ירי על השכונה התקיימו במשך מספר ימים, שבסופם נהדפו התוקפים ורבים מהם נהרגו.
בנובמבר 1934 נרצח סוחר קרקעות תושב הכפר על ידי התארגנות מקומית של ערבים לאומניים שהתנגדו למכירת קרקעות ליפתא ליהודים. מוכתר הכפר, מחמוד עיסא, קיבל גם הוא איומים ברצח על רקע דומה. גם במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט ("המרד הערבי הגדול") השתתפו תושבי הכפר במעשי תקיפה נגד השכונות היהודיות והתחבורה בכביש ירושלים־תל אביב. ביוני 1938 דיווח עיתון דבר על הקמת תחנת משטרה בכפר ששימש כ"אחד המקלטים העיקריים של המרצחים הערביים".
על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945 השתייך הכפר לנפת ירושלים, שטחי אדמותיו הוערכו ב־8,743 דונם עות'מאני ומספר תושביו הוערך ב־2,550.
יהודי היישוב הישן של ירושלים ניהלו חיי מסחר ושיתוף עם ערביי ליפתא ואף נהגו לרדת למעין ליפתא לשאוב "מים שלנו" לאפיית מצות יד מהודרות לחג הפסח, אתרוגי הכפר היו נמכרים ליהודי העיר לקראת סוכות. ערביי ליפתא האמידים היו בעליהם של שטחי אדמה נרחבים בעיר המערבית של ירושלים, והם מכרו אדמות אלו לטובת הקמתן של שכונות יהודיות חדשות שנבנו במאה ה־19 מחוץ לחומות, למשל, שכונת "מאה שערים".