stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
JPEG XL
תוכנה > תמיכה קיימת

JPEG XL Reference Software - יישום לדוגמה
מכיל בין היתר:
מקודד cjxl
מפענח djxl
כלי למדידת מהירות ואיכות benchmark_xl
קובץ תוסף לתוכנת GIMP תחת: file-jxl
Windows
Windows Bin Builds (הדף מכיל גם תוכניות רבות אחרות)
AppVeyor
ImageMagick  - ערכת כלים לעיבוד גרפי רסטר
XnView MP  - צופה ועורך גרפיקה של סריקה
MConverter - ממיר מדיה מקוון
JPEG XL WIC - תמיכה ב-JXL ב- Windows באמצעות WIC, כלומר לצפייה במציג התמונות, סייר הקבצים וכו '.
qt-jpegxl-image-plugin - תמיכה ב-JXL ב- Qt ב- Linux וב- Windows
JXLook - תוסף תצוגה ל-macOS
סטטוס סטנדרטיזציה

| שם נפוץ | חלק | תאריך פרסום פומבי ראשון (מהדורה ראשונה) | מספר ISO / IEC | כותרת רשמית |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| JPEG XL | חלק 1 | בפיתוח, מתוכנן לשנת 2021 | ISO / IEC FDIS 18181-1 | מערכת קידוד תמונות JPEG XL - חלק 1: מערכת קידוד ליבה |
| JPEG XL | חלק 2 | בפיתוח, מתוכנן לשנת 2021 | ISO / IEC DIS 18181-2 | מערכת קידוד תמונות JPEG XL - חלק 2: פורמט קובץ |
| JPEG XL | חלק 3 | בפיתוח, מתוכנן לשנת 2022 | ISO / IEC WD 18181-3 | מערכת קידוד תמונות JPEG XL - חלק 3: בדיקת תאימות |
| JPEG XL | חלק 4 | בפיתוח, מתוכנן לשנת 2022 | ISO/IEC CD 18181-4 | מערכת קידוד תמונות JPEG XL - חלק 4: תוכנת עזר |
הערות שוליים

↑  Can JPEG XL Become the Next Free and Open Image Format? - Slashdot, tech.slashdot.org (באנגלית)
↑  Support for reading/writing JPEG XL images (#4681) · Issues · GNOME / GIMP, GitLab (באנגלית)
↑  "JPEG - Next-Generation Image Compression (JPEG XL) Final Draft Call for Proposals". Jpeg.org. 23 באפריל 2018. נבדק ב-29 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "v0.2 JPEG XL Reference Software". GitLab (באנגלית).
↑   "JPEG XL reaches Committee Draft". JPEG Org. 3 באוגוסט 2019. אורכב מ-המקור (html) ב-3 באוגוסט 2019. נבדק ב-3 באוגוסט 2019. The current contributors have committed to releasing it publicly under a royalty-free and open source license. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   "JPEG XL White Paper" (PDF). JPEG Org. 22 בינואר 2021. נבדק ב-17 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "jpeg / JPEG XL Reference Software". GitLab (באנגלית).
↑  Pik, גוגל
↑  Alakuijala, Jyrki; van Asseldonk, Ruud; Boukortt, Sami; Szabadka, Zoltan; Bruse, Martin; Comsa, Iulia-Maria; Firsching, Moritz; Fischbacher, Thomas; Kliuchnikov, Evgenii (6 בספטמבר 2019). "JPEG XL next-generation image compression architecture and coding tools". Applications of Digital Image Processing XLII: 20. doi:10.1117/12.2529237. ISBN 9781510629677free {{cite journal}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
↑  ImageMagick Studio LLC, ImageMagick, ImageMagick (באנגלית)
↑  0001845: JPEG XL - MantisBT, www.xnview.com
אליסון קראוס

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1971 (בת 53) דקטור, ארצות הברית 
 שם לידה:  אליסון מריה קראוס
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1984
 מקום לימודים:  תיכון שמפיין סנטרל 
 עיסוק:  זמרת, מוזיקאית
 סוגה:  קאנטרי, בלוגראס, פופ
 סוג קול:  סופרן
 שפה מועדפת:  אנגלית
 כלי נגינה:  פסנתר, מנדולינה, פידל
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס, ראונדר רקורדס
 פרסים והוקרה:  פרס אמריקנה לצמד/להקת השנה (2008)  Country Music Association Award for Female Vocalist of the Year (1995) 
 alisonkrauss.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אליסון קראוס (באנגלית: Alison Krauss; נולדה ב-23 ביולי 1971) היא מוזיקאית וזמרת קאנטרי ובלוגראס אמריקאית, זוכת 27 פרסי גראמי.
נכון לנובמבר 2024, זכתה קראוס ב-27 פרסי גראמי מתוך 42 מועמדויות, מה שמציב אותה במקום הרביעי בשיאני הזכיות בפרס זה, אחרי ביונסה, קווינסי ג'ונס וגאורג שולטי. קראוס גם הייתה שיאנית הזכיות לזמרת בהיסטוריה של הפרס עד שביונסה קיבלה את הפרס ה-28 שלה בטקס פרסי גראמי ה-63 ב-2021. קראוס זכתה בגראמי הראשון שלה ב-1991, מה שהופך אותה לאמנית השנייה הצעירה ביותר שקיבלה את הפרס.
ב-21 בנובמבר 2019, זכתה קראוס במדליה הלאומית לאמנויות.
חייה

קראוס נולדה בדקטור, אילינוי, ארצות הברית. מגיל 5 עד גיל 11 למדה לנגן בכינור קלאסי. בגיל 8 החלה להשתתף בתחרויות מקומיות לכישרונות צעירים בנגינה, ובגיל 10 הייתה לה כבר להקה משלה, עמה זכתה בתחרות כינור במדינת אילינוי. בשלב מוקדם החלה לאהוב גם מוזיקת בלוגראס (bluegrass) ואף זכתה בכמה תחרויות נגינה בסגנון זה. ב-1987, בהיותה רק בת 16, היא הקליטה את אלבומה הראשון "Too Late to Cry".
קראוס הקימה להקה לצורך סיבוב הופעות בארצות הברית בשם "יוניון סטיישן" (Union Station). אלבום הבכורה של הלהקה יצא ב-1989 וב-1990 הגיעה הלהקה להופעות בישראל בחסות מחלקת המדינה של ארצות הברית, כחלק מסיור של הלהקה בכל המזרח התיכון. בשנת 1995 ראה אור אוסף מיצירותיה של קראוס, בשם "Now that I've found you", בו קטעים מאלבומים קודמים שלה כמו גם מהשתתפויותיה בפרויקטים של אמנים אחרים. האלבום זכה להצלחה רבה, ובעקבותיו הפכה אליסון לכוכבת לא רק בתחום הבלוגראס אלא גם בזרם המרכזי של מוזיקת הקאנטרי. בין היתר שיתפה פעולה עם שאניה טוויין, באלבום מחווה לדולי פרטון שנקרא "Just Like a Woman".
אלבומה של קראוס ו"יוניון סטיישן", "Lonely Runs Both Ways", זכה בפרס גראמי לאלבום הקאנטרי הטוב ביותר לשנת 2005.
בשנת 2007 הקליטה קראוס את האלבום "Raising Sand" יחד עם רוברט פלאנט, אשר נחל הצלחה גדולה וזכה בפרס האלבום הטוב ביותר בטקס הגראמי 2009.
הערות שוליים

↑    Martin Chilton, ‏Alison Krauss makes Grammy history, The Telegraph, 13 February 2012
| פרס איגוד מוזיקת הקאנטרי לזמרת השנה |
| --- | --- | --- |
| 1967–1989 | לורטה לין (1967) ‏•‏‏ תמי ויינט (1968) ‏•‏‏ תמי ויינט (1969) ‏•‏‏ תמי ויינט (1970) ‏•‏‏ לין אנדרסון (1971) ‏•‏‏ לורטה לין (1972) ‏•‏‏ לורטה לין (1973) ‏•‏‏ אוליביה ניוטון-ג'ון (1974) ‏•‏‏ דולי פרטון (1975) ‏•‏‏ דולי פרטון (1976) ‏•‏‏ קריסטל גייל (1977) ‏•‏‏ קריסטל גייל (1978) ‏•‏‏ ברברה מנדרל (1979) ‏•‏‏ אמילו האריס (1980) ‏•‏‏ ברברה מנדרל (1981) ‏•‏‏ ג'ני פריקי (1982) ‏•‏‏ ג'ני פריקי (1983) ‏•‏‏ ריבה מקנטייר (1984) ‏•‏‏ ריבה מקנטייר (1985) ‏•‏‏ ריבה מקנטייר (1986) ‏•‏‏ ריבה מקנטייר (1987) ‏•‏‏ קיי טי אוסלין (1988) ‏•‏‏ קתי מתיאה (1989) |  |
| 1990–2009 | קתי מתיאה (1990) ‏•‏‏ טניה טאקר (1991) ‏•‏‏ מרי צ'ייפין קרפנטר (1992) ‏•‏‏ מרי צ'ייפין קרפנטר (1993) ‏•‏‏ פאם טיליס (1994) ‏•‏‏ אליסון קראוס (1995) ‏•‏‏ פטי לאבלס (1996) ‏•‏‏ טרישה יארווד (1997) ‏•‏‏ טרישה יארווד (1998) ‏•‏‏ מרטינה מק'ברייד (1999) ‏•‏‏ פיית' היל (2000) ‏•‏‏ לי אן וומאק (2001) ‏•‏‏ מרטינה מק'ברייד (2002) ‏•‏‏ מרטינה מק'ברייד (2003) ‏•‏‏ מרטינה מק'ברייד (2004) ‏•‏‏ גרטשן וילסון (2005) ‏•‏‏ קארי אנדרווד (2006) ‏•‏‏ קארי אנדרווד (2007) ‏•‏‏ קארי אנדרווד (2008) ‏•‏‏ טיילור סוויפט (2009) |  |
| 2010–הווה | מירנדה למברט (2010) ‏•‏‏ מירנדה למברט (2011) ‏•‏‏ מירנדה למברט (2012) ‏•‏‏ מירנדה למברט (2013) ‏•‏‏ מירנדה למברט (2014) ‏•‏‏ מירנדה למברט (2015) ‏•‏‏ קארי אנדרווד (2016) ‏•‏‏ מירנדה למברט (2017) ‏•‏‏ קארי אנדרווד (2018) ‏•‏‏ קייסי מאסגרייבס (2019) ‏•‏‏ מארן מוריס (2020) ‏•‏‏ קרלי פירס (2021) ‏•‏‏ לייני וילסון (2022) ‏•‏‏ לייני וילסון (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810704706905606  BIBSYS: 4109926  BnF: cb14194764w (data)  GND: 13494898X  ISNI: 0000 0001 1476 4843  LCCN: n92018646  MusicBrainz: 6b064ead-91a4-4ac8-8076-b1febe4f4aac  NKC: xx0001285  NLA: 40579705  NTA: 159599156  SNAC: w6k07dq4  SUDOC: 080784607  Trove: 1448121  VIAF: 85314630   WorldCat (עם VIAF): 85314630 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי במרקש

| --- | --- |

 סוג:  פסטיבל קולנוע
 מדינה:  מרוקו
 מיקום:  מרקש, מרוקו
 מועדים
 תאריכי פעילות:  2001–הווה (כ־23 שנים)
 קואורדינטות:  31°37′46″N 7°58′52″W﻿ / ﻿31.62947°N 7.98108°W﻿ / 31.62947; -7.98108
 www.festivalmarrakech.info
 he
 
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי במרקש (בערבית: المهرجان الدولي للفيلم بمراكش; באמזיגית: ⴰⵏⵎⵓⴳⴳⴰⵔ ⴰⴳⵔⴰⵖⵍⴰⵏ ⵏ ⵍⴼⵉⵍⵎ ⴳ ⵎⵕⵕⴰⴽⵛ) הוא פסטיבל קולנוע בין-לאומי שנוסד בשנת 2001 ומתקיים מדי שנה בעיר מרקש שבמרוקו. הפסטיבל מופעל על ידי קרן הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע במרקש, ונחשב לאחד מהאירועים המרכזיים המוקדשים לתעשיית הקולנוע המרוקאי.
היסטוריה ורקע

הפסטיבל נערך לראשונה בשנת 2001 ומאז הפך לאירוע חשוב המושך אליו יוצרי קולנוע, שחקנים ואנשי תעשייה בינלאומיים. בין היתר, משמש הפסטיבל אתר צילום עבור הפקות קולנועיות רבות מכל העולם.
למרות שהפסטיבל נערך במדינה מוסלמית מובהקת, ניתנת במה ליצירות קולנועיות נועזות בפסטיבל. הפסטיבל מקדם סובלנות, פתיחות וחילופי תרבויות, במיוחד בסביבה המוסלמית. יצירות להט"ביות שהוצגו בפסטיבל כוללות סרטים בנושאים רגישים: כמו הסרט "הקפטאן הכחול" על גבר הנמשך לעוזרו הצעיר והסרט הטורקי "ימים בוערים" שמציג מתח בין שני גברים. בנוסף, הפסטיבל הציג סרטים על גיבורות נשיות במאבקים פטריארכליים בסרטים כמו "מלכות" ו"דגי זהב". בתחרות הוקרנו גם סרטים מחתרניים, כמו הסרט התוניסאי "אשקל" עם ביקורת פוליטית על הממשל הערבי.
בשנת 2022, הסרט הישראלי "טעם התפוחים אדום" התקבל לפסטיבל, ובכך נרשמה פריצת דרך. הסרט התמקד בקהילה הדרוזית בגולן.
הפסטיבל מתקיים מדי שנה בין החודשים נובמבר ודצמבר בעיר מרקש. המהדורה ה-20 של הפסטיבל נערכה בין 24 בנובמבר ל-2 בדצמבר 2023.
במהלך הפסטיבל נעשה שימוש בשפות צרפתית, ערבית, אמזיגית ואנגלית.
פרסים

במסגרת הפסטיבל מוענק פרס "כוכב הזהב" לסרטים המובילים המתחרים בפסטיבל. הפרס מוענק בקטגוריות שונות לסרטים מרוקאים וזרים, סרטים קצרים וסרטים באורך מלא.
הוועדה השופטת

בכל שנה נבחרת ועדת שיפוט הכוללת יוצרי קולנוע, שחקנים ואנשי תרבות בינלאומיים.
בשנת 2013, נשיא הוועדה היה הבמאי מרטין סקורסזה, ובין חברי הוועדה נמנו הבמאי פאטי אקין והשחקניות מריון קוטיאר ופטרישה קלארקסון.
ב-2022, נשיא הוועדה היה הבמאי האיטלקי פאולו סורנטינו, ואילו ב-2023 עמדה בראש הוועדה השחקנית ג'סיקה צ'סטיין לצד שופטים ידועים נוספים כמו השחקן השוודי אלכסנדר סקושגורד והבמאית הבריטית ג'ואנה הוג.
בשנת 2024, לוקה גואדנינו מונה לכהן כנשיא חבר השופטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי במרקש, במקום תומאס וינטרברג שנאלץ לוותר על התפקיד מסיבות משפחתיות. חבר השופטים כולל את הבמאי האיראני עלי עבאסי, הבמאית ההודית זויה אחטר, השחקנית האמריקאית פטרישה ארקט, השחקנית הבלגית וירז'יני אפירה, השחקן האוסטרלי ג'ייקוב אלורדי, השחקן הבריטי-אמריקאי אנדרו גארפילד, השחקנית המרוקאית נדיה קונדה, והבמאי הארגנטינאי סנטיאגו מיטרה.
הערות שוליים

1 2  אמיר בוגן, בזמן שלהט"בים מפחדים להגיע לקטאר, פסטיבל מרקש חוגג את הליברליזם, באתר ynet, 20 בנובמבר 2022
↑  Nick Vivarelli, Luca Guadagnino Replaces Thomas Vinterberg as Marrakech Festival Jury President With Andrew Garfield, Jacob Elordi, Patricia Arquette as Jurors, Variety, ‏2024-11-07 (באנגלית אמריקאית)
פרנצ'סקה רוסי

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1962 (בת 61) אנקונה, איטליה 
 מדינה:  איטליה 
 פעילות בולטת:  בינה מלאכותית
 השכלה:  אוניברסיטת פיזה
 מעסיק:  מכללת רדקליף, אוניברסיטת פדובה, IBM 
 תפקיד:  נשיאה (2022–2024) 
 פרסים והוקרה:  עמית האגודה האמריקאית לבינה מלאכותית (2012) 
 www.math.unipd.it/~frossi/
 
פרנצ'סקה רוסי (באיטלקית: Francesca Rossi; נולדה ב-7 בדצמבר 1962) היא מדענית מחשב איטלקייה, מומחית לבינה מלאכותית (AI) וידועה במחקריה בתחום האתיקה של AI. היא עמיתה ב-IBM ומובילה את תחום האתיקה של הבינה המלאכותית בחברה. רוסי היא דמות מובילה כיום בתחום האתיקה של הבינה המלאכותית.
השכלה וקריירה

פרנצ'סקה רוסי קיבלה את התואר הראשון והשני שלה במדעי המחשב מאוניברסיטת פיזה בשנת 1986, ולאחר מכן דוקטורט במדעי המחשב בשנת 1993. לאחר שסיימה את לימודיה, היא נשארה באוניברסיטת פיזה כמרצה זוטרה עד 1998. לאחר מכן עברה לאוניברסיטת פדובה שם שימשה כמרצה בכירה עד 2001 וכפרופסור מן המניין עד 2018.
בשנים 2014–2015, רוסי יצאה לשנת שבתון כחברה במכון רדקליף ללימודים מתקדמים באוניברסיטת הרווארד. בשנת 2015, היא הצטרפה למרכז המחקר של IBM ע"ש תומאס ג'יי ווטסון בניו יורק כחוקרת בכירה. בשנת 2020, היא מונתה לתפקיד ניהולי וקיבלה את התואר "עמיתה ב-IBM".
תחומי מחקר

תחומי המחקר של פרנצ'סקה רוסי נמצאים בתחום הבינה המלאכותית, עם התמקדות מיוחדת בתכנות אילוצים, אופטימיזציה קומבינטורית, מידול העדפות, הנמקה וצבירה, ייצוג ידע, למידת חיזוק מוגבלת, בינה מלאכותית אתית, בינה מלאכותית נוירו-סימבולית וארכיטקטורות קוגניטיביות של בינה מלאכותית. בעבר היא גם עסקה בסמנטיקה של השפה, תכנות לוגי ורשתות פטרי.
רוסי מתעניינת גם בהבנת האופן שבו ניתן להטמיע עקרונות אתיים במערכות קבלת החלטות, כדי לסייע לאנשים פרטיים או לקבוצות לקבל החלטות אתיות יותר. נושאים ספציפיים המעניינים אותה כוללים זיהוי הטיה, הגדרת מרחקים בין מודלים של העדפות, וכן הטמעת אילוצים התנהגותיים אתיים במודלים של למידת חיזוק. בשנים האחרונות, תחום המחקר שלה מתמקד בניצול תיאוריות קוגניטיביות של חשיבה אנושית וקבלת החלטות, כגון תאוריית החשיבה המהירה והאיטית של דניאל כהנמן, כדי לקדם את יכולות הבינה המלאכותית.
פרנצ'סקה רוסי פרסמה למעלה מ-230 מאמרים בכתבי עת ובכנסים בינלאומיים בנושאים אלו. היא ערכה למעלה מ-20 כרכים, כולל מדריך לתכנות אילוצים. היא הייתה שותפה לכתיבת הספר "מבוא קצר להעדפות: בין בינה מלאכותית לבחירה חברתית", שפורסם בהרצאות על בינה מלאכותית ולמידת מכונה על ידי מורגן וקלייפול פבלישרס ביולי 2011. בנוסף, היא חיברה את הספר "גבול העתיד - האם אנו יכולים לסמוך על בינה מלאכותית?", שפורסם באיטליה.
פרסים והוקרה

רוסי זכתה בפרסים רבים על עבודתה, כולל פרס השירות המצוין של האגודה לתכנות אילוצים, והיא עמיתה באגודה לקידום בינה מלאכותית ובאגודה האירופית לבינה מלאכותית. היא מילאה תפקידים חשובים רבים בקהילת הבינה המלאכותית, כולל נשיאת הכנס הבינלאומי המשותף לבינה מלאכותית (IJCAI) ועורכת ראשית של כתב העת Journal of AI Research.
הערות שוליים

↑  "2020 IBM Fellows". נבדק ב-9 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fellows European Association for Artificial Intelligence". www.eurai.org. נבדק ב-2019-10-28.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007433509805171  ACM DL: 81100497676  BIBSYS: 90861443  BnF: cb155697540 (data)  CiNii: DA09356697  dblp: r/FrancescaRossi  GND: 1179813901  ICCU: AQ1V008055  LCCN: n2003015189  NKC: xx0017724  NLA: 49864253  NTA: 141334126  RERO: 02-A014062845  SUDOC: 075168367  Trove: 1507316  VIAF: 244783502   WorldCat (עם VIAF): 244783502
נילי אסיא

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1977 (בת 47) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית
 סוגה:  מתח בלשי
 
נילי אסיא (נולדה ב-7 באוגוסט 1977) היא סופרת ישראלית המתמקדת בז'אנר ספרי המתח הבלשי.
ביוגרפיה

אסיא נולדה וגדלה ברמת השרון להורים שעלו מליטא ומלטביה.
בשנת 2000 סיימה לימודי תקשורת ומנהל עסקים במכללה למנהל ובשנת 2004 סיימה תואר שני במנהל עסקים עם התמחות בשיווק באוניברסיטת מטרופוליטן לונדון (אנ'). אסיא עבדה בתפקידי שיווק בכירים בחברות הייטק שונות כגון ג'מלטו וסנדיסק.
בשנת 2017 מונתה לסמנכ"לית שיווק בכירה בחברת אבטחת המידע פרוטנוקס.
בשנת 2019, במקביל לעבודתה בהייטק, הוציאה את ספרה הראשון, "תיק איה". בספר חוקרת המשטרה ליאורה דגני מפענחת את מקרה היעלמותה של נערה בת 16. הספר זכה להצלחה. אסיא עזבה את עבודתה בהייטק ובשנת 2022, הוציאה את ספרה השני, "תיק אודסקי", בו חוקרת המשטרה ליאורה דגני עובדת על מקרה רצח בעולם הזנות.
בשנת 2024, הוציאה את ספרה השלישי, "תיק כפול", המספר על פרשת רצח נוספת שחוקרת ליאורה דגני.
בנוסף לכתיבת ספרי המתח, אסיא כותבת ומגישה עם מעין רוגל את הפודקאסט הבלשי "המפצחות". לפניו הגישו יחד השתיים את הפודקאסט "סופרות לאחור" בו סקרו ספרי מתח. שני הפודקאסטים מבית "מדברים עברית".
ספריה

תיק איה - 2019 - הוצאת כנרת-זמורה-ביתן
תיק אודסקי - 2022 - שתיים הוצאה לאור
תיק כפול - 2024 - שתיים הוצאה לאור
הערות שוליים

1 2   גילי איזיקוביץ, נערה נעלמת, ובלשית נולדת, בספר מתח חדש, באתר הארץ, 27 ביוני 2019
↑  על פי נשואת הערך בכרטיס Ticket:2024110210004659
↑  מערכת אנשים ומחשבים, נילי אסיא מונתה לסמנכ״לית השיווק של MDGo -, באתר אנשים ומחשבים - פורטל חדשות היי-טק, מיחשוב, טלקום, טכנולוגיות, ‏2020-05-12
↑  מערכת אנשים ומחשבים, נילי אסיא מונתה לסמנכ"לית שיווק בכירה בפורטנוקס -, באתר אנשים ומחשבים - פורטל חדשות היי-טק, מיחשוב, טלקום, טכנולוגיות, ‏2017-01-10
1 2  אורית מרלין־רוזנצוייג, "היום יש רשת בינלאומית של סרסורים, כל 3 חודשים מעבירים את הנשים למקום אחר", באתר ynet, 15 בספטמבר 2022
↑  "אנחנו סוחבות טעות בת 60 שנה": בחזרה לפרשת הרצח המשולש, באתר ynet, 11 באפריל 2024
↑  לני בלה כהן, "כשאישה כותבת על אלימות מרימים גבה - אנחנו צריכות להיות יפות ועדינות", באתר ynet, 6 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007409391005171  ISNI: 0000 0005 0043 4746  LCCN: no2019099843  VIAF: 21156372292507540300   WorldCat (עם VIAF): 21156372292507540300
ג'יימס א. רובינסון

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1960 (בן 64) 
 ענף מדעי:  כלכלה 
 מקום לימודים:  בית הספר לכלכלה של לונדון (1982)  אוניברסיטת ווריק (1986)  אוניברסיטת ייל (1993) 
 מנחה לדוקטורט:  Truman Bewley 
 מוסדות:  Harris School of Public Policy Studies (1 ביולי 2015)  אוניברסיטת מלבורן (1 בספטמבר 1992–30 באוגוסט 1995)  אוניברסיטת דרום קליפורניה (1 בספטמבר 1995–30 ביוני 1999)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1 ביולי 1999–1 ביולי 2001)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1 ביולי 2001–30 ביוני 2004)  בית הספר לממשל ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד (1 ביולי 2004–30 ביוני 2015)  אוניברסיטת שיקגו  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 תלמידי דוקטורט:  Camilo García-Jimeno, Maria Cecilia Acevedo 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  Clarivate Citation Laureates (2022)  Heinz I. Eulau Award (2007)  פרס נובל לכלכלה (2024)  עמית החברה האקונומטרית (2021) 
 אתר רשמי
 
ג'יימס אלן רובינסון (נולד ב-1960) הוא כלכלן ומדען פוליטי בריטי המכהן כפרופסור לחקר סכסוכים גלובליים בבית הספר האריס למדיניות ציבורית שבאוניברסיטת שיקגו מנהל את מכון פירסון לחקר ופתרון קונפליקטים גלובליים שבהאריס. רובינסון לימד בעבר באוניברסיטת הרווארד (בשנים 2004–2015) וגם באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת דרום קליפורניה ואוניברסיטת מלבורן.
רובינסון חיבר מספר ספרים עם דרון אג'מולו, וביניהם המסדרון הצר, מדוע אומות נכשלות ומקורות כלכליים של דיקטטורה ודמוקרטיה .
בשנת 2024, זכו רובינסון, דרון אג'מולו וסיימון ג'ונסון בפרס נובל לכלכלה על מחקריהם ההשוואתיים בין מדינות, בנוגע לאופן שבו מוסדות כלכליים ושלטוניים משפיעים על צמיחה ושגשוג. הם זכו בפרס נובל על תרומתם להבנת הקשר בין מוסדות פוליטיים להתפתחות כלכלית, ובמיוחד על מחקרם בנוגע לתפקיד המוסדות בצמיחה כלכלית, על ההבחנה בין מוסדות מכלילים ומדירים, על הבנת התנאים להתפתחות דמוקרטיה ועל ניתוח השפעת מוסדות על התפתחות כלכלית וחברתית.
השכלה

רובינסון למד תואר ראשון בכלכלה בבית הספר לכלכלה ומדע המדינה בלונדון ב-1982, תואר שני בכלכלה מאוניברסיטת וורוויק ב-1986, ודוקטור לפילוסופיה בתיאוריה כלכלית ויחסי עבודה מאוניברסיטת ייל ב-1993.
קריירה

תחומי המחקר העיקריים של רובינסון הם בכלכלה פוליטית ובפוליטיקה השוואתית, וכן בפיתוח כלכלי ופוליטי.
ב-2004 מונה רובינסון לפרופסור חבר לממשל באוניברסיטת הרווארד. מאוחר יותר הוא מילא תפקידי יו"ר בהרווארד, תחילה כפרופסור דייוויד פלורנס לממשל (2009–2014) ולאחר מכן כפרופסור לממשל בווילבר א. קווט (2014–2015). ב-1 ביולי 2015, הוא מונה לאחד מתשעה פרופסורים באוניברסיטה בבית הספר האריס ללימודי מדיניות ציבורית של אוניברסיטת שיקגו .  הוא גם מחזיק בתואר הכומר ד"ר ריצ'רד ל. פירסון פרופסור לחקר סכסוכים גלובליים. ב-9 במאי 2016 הוענק לפרופסור רובינסון תואר דוקטור לשם כבוד על ידי האוניברסיטה הלאומית של מונגוליה במהלך ביקורו הראשון במדינה. הוא גם פרופסור למדעי המדינה(2020) ושותף במרכז המחקר CAGE, הממוקם בתוך המחלקה לכלכלה בוורוויק
רובינסון ערך מחקרים במדינות ברחבי העולם כולל בוצואנה, צ'ילה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, האיטי, הפיליפינים, סיירה לאון, דרום אפריקה וקולומביה, שם הוא מלמד מדי קיץ באוניברסיטת האנדים בבוגוטה .
מחקר > מקורות כלכליים של דיקטטורה ודמוקרטיה

הספר מקורות כלכליים של דיקטטורה ודמוקרטיה נכתב בשיתוף עם דרון אג'מולו ופורסם על ידי הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 2006. אג'מולו ורובינסון מנתחים בספר את היווצרותן וגיבושן של חברות דמוקרטיות. הם טוענים כי הדמוקרטיה מתגבשת כאשר לאליטות אין תמריץ חזק להפיל אותה. תהליכים אלו מושפעים ממספר גורמים - 1. חוזקה של החברה האזרחית, 2. מבנה המוסדות הפוליטיים, 3. אופי המשברים הפוליטיים והכלכליים, 4. רמת אי השוויון הכלכלי, 5. מבנה הכלכלה ו-6. צורת הגלובליזציה והיקפה.
רומיין וואציארג שיבח את הספר וסבר כי תרומתו המהותית היא המיזוג התאורטי של המטריאליזם הדיאלקטי המרקסיסטי ("שינוי ממסדי נובע ממאבקי חלוקה בין שתי קבוצות חברתיות מובחנות, מעמד שולט עשיר ורוב עני, כל אחד מהאינטרסים שלו מעוצב בעיקר על ידי כוחות כלכליים") והרעיונות של בארי וינגסט ודאגלס נורת', שטענו כי "רפורמה מוסדית יכולה לשמש עבור האליטה דרך להתחייב באופן אמין למדיניות עתידית על ידי האצלת חקיקתם לאינטרסים שלא ירצו לשנות אותם". ויליאם איסטרלי כתב כי הספר מהווה את "אחת התרומות החשובות ביותר לספרות על כלכלת הדמוקרטיה מזה זמן רב". אדוארד גלייזר תיאר אותו כיצירה "משמעותית ביותר" ו"תרומה גדולה לתחום".
מחקר > מדוע אומות נכשלות

בספרם מ-2012, "מדוע אומות נכשלות", טוענים רובינסון ואג'מולו שצמיחה כלכלית בחזית הטכנולוגיה דורשת יציבות פוליטית, שלציוויליזציה של המאיה (כדוגמה אחת) לא הייתה, והרס יצירתי. זה האחרון אינו יכול להתרחש ללא מגבלות מוסדיות על מתן זכויות מונופול ואוליגופול. הם אומרים שהמהפכה התעשייתית שהחלה בבריטניה הגדולה, כי מגילת הזכויות האנגלית משנת 1689 יצרה הגבלות כאלה. רובינסון ואג'מולו סבורים ש"הבדלי התפתחות בין מדינות נובעים אך ורק מהבדלים במוסדות פוליטיים וכלכליים, ודוחים תיאוריות אחרות המייחסות חלק מההבדלים לתרבות, למזג אוויר, לגאוגרפיה או לחוסר ידע לגבי המדיניות והפרקטיקות הטובות ביותר".
בספר מוצגת הבחנה בין מוסדות מכלילים לבין מוסדות מדירים. מוסדות מכלילים (Inclusive Institutions) במדינה, שמאפשרים השתתפות רחבה ומעודדים חדשנות והזדמנויות, משפיעים לטובה על התפתחות וצמיחה. בעוד שבמוסדות מדירים (Extractive Institutions) המרכזים כוח בידי קבוצה מצומצמת ומונעים תחרות והתפתחות, הצמיחה נחסמת. מוסדות מכלילים משפיעים באופן חיובי על הכלכלה כיוון שהם מעודדים חדשנות ויזמות, ומעודדים השקעות זרות ופיתוח הון אנושי. ואילו למוסדות מדירים השפעה שלילית על הכלכלה כיוון שנחסמת בהן היזמות התחרות והחדשנות, העושר מרוכז אצל קבוצה מצומצמת ואי השויון מעמיק, ויש בריחה של משקיעים.
הספר נכתב לקהל הרחב. הוא נידון בהרחבה על ידי אנליסטים ופרשנים פוליטיים. וורן באס כתב עליו ב"וושינגטון פוסט" : "מתאמץ, גס רוח, שאפתני בטירוף ובסופו של דבר מלא תקווה. למעשה הספר הוא די יצירת מופת". קלייב קרוק כתב ב"בלומברג ניוז" שהספר ראוי למרבית ה"שבחים המפוארים" שקיבל. בסקירה שלו ב-Foreign Affairs ביקר ג'פרי סאקס את רובינסון ואג'מולו על כך שהם מתעלמים באופן שיטתי מגורמים כמו פוליטיקה פנימית, גאופוליטיקה, תגליות טכנולוגיות ומשאבי טבע. הוא גם טען שהפנייה של הספר מבוססת על רצונם של הקוראים לשמוע ש"הדמוקרטיה המערבית משתלמת לא רק מבחינה פוליטית אלא גם מבחינה כלכלית". ביל גייטס כינה את הספר "אכזבה גדולה" ואפיין את הניתוח של המחברים כ"עמום ופשטני". ריאן אוונט, עורך ב"אקונומיסט", הגיב כי "ייתכן שאמוגלו ורובינסון לא לגמרי צודקים לגבי הסיבה לכך שמדינות מצליחות או נכשלות. אבל לפחות הם עוסקים בבעיה הנכונה".
מחקר > המסדרון הצר

בסיפרם "המסדרון הצר. מדינות, חברות וגורל החירות" (2019), מציגים רובינסון ואג'מולו תיאוריה על התפתחות החירות הפוליטית והיחסים בין המדינה לחברה האזרחית. הטענה המרכזית של הספר היא שחירות פוליטית מתקיימת ב"מסדרון צר" - מצב עדין של איזון בין כוח המדינה לבין כוח החברה. מצד אחד, מדינה חזקה מדי תוביל לעריצות, ומצד שני, מדינה חלשה מדי תוביל לאנרכיה וכאוס. הם מדגימים את התיאוריה דרך מקרי בוחן היסטוריים שונים, מיוון העתיקה ועד ימינו, ומסבירים כיצד חברות שונות הצליחו או נכשלו בשמירה על האיזון העדין הזה. הספר מדגיש שחירות פוליטית אינה מתפתחת באופן אוטומטי, אלא דורשת מאבק מתמיד ומעורבות פעילה של החברה האזרחית למול כוח המדינה.
מחקר > ביקוורת על תאוריית המודרניזציה

במאמרם "הכנסה ודמוקרטיה" (2008) בוחנים רובינסון ואג'מולו את הקשר בין רמת ההכנסה לבין התפתחות דמוקרטית במדינות. הם מאתגרים את ההשערה המסורתית הגורסת שצמיחה כלכלית מובילה באופן ישיר להתפתחות דמוקרטית. באמצעות ניתוח אמפירי מקיף של נתונים מ-150 שנה האחרונות, הם מראים שאין קשר סיבתי ישיר בין עלייה בהכנסה לבין דמוקרטיזציה. הקורלציה שנצפית בין עושר לדמוקרטיה נובעת ממשתנים היסטוריים ומוסדיים משותפים. המסקנה המרכזית מהמאמר היא שצמיחה כלכלית לבדה אינה מספיקה כדי להבטיח התפתחות דמוקרטית, והדגש צריך להיות על פיתוח מוסדות פוליטיים וחברתיים תומכי דמוקרטיה. במאמרם "אי-מודרניזציה" (2022), הם מאתגרים את תאוריית המודרניזציה המסורתית שטוענת שהתפתחות כלכלית מובילה בהכרח לדמוקרטיזציה. הם טוענים כי תאוריית המודרניזציה אינה יכולה להסביר מסלולים שונים של התפתחות פוליטית "מכיוון שהיא מציבה קשר בין כלכלה לפוליטיקה שאינו מותנה במוסדות ובתרבות ואשר מניח קשר מובהק בין כלכלה לפוליטיקה."הם מצאו שצמיחה כלכלית וטכנולוגית יכולה להוביל לכיוונים שונים, תלוי במבנה המוסדי והפוליטי של המדינה. התפתחות טכנולוגית וכלכלית יכולה גם לחזק משטרים אוטוריטריים כך לדוגמה בסין וברוסיה הצמיחה הכלכלית לא הובילה לדמוקרטיזציה והמשטרים בהן השתמשו בהתפתחות הטכנולוגית והכלכלית כדי לחזק את שליטתם.אג'מולו טוען שמשטרים אוטוריטריים מודרניים משתמשים בטכנולוגיה ובצמיחה כלכלית כדי לחזק את מנגנוני הפיקוח והשליטה שלהם על אזרחים, כדי להגביר את הלגיטימציה שלהם בעיני הציבור, וכדי לשפר את יכולת הדיכוי של התנגדות כלפי השלטון.