stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השערים
הקמת היצירה

ב-3 בינואר 2005 החלו עבודות הקמת הפסל. שלטים שהונחו בכל שבילי הפארק בהם הוקם הפרויקט סימנו לעובדים היכן להניח את הבסיסים שפוזרו בפארק באמצעות מלגזות בין ה-17 בינואר וה-27 בינואר. סופת שלג שכיסתה את הפארק ב-22 בינואר האטה את עבודות ההקמה.
ב-7 בפברואר הוצבו השערים, שגובהם היה 6 מטרים, על הבסיסים. רוחבם הממוצע של השערים הגיע ל-3.35 מטרים, אולם רוחב זה השתנה בהתאם לרוחב המדרכות.
חנוכת היצירה

הפסל נחנך רשמית ב-12 בפברואר 2005 על ידי ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג שפתח את הדגל על השער הראשון בשעה 8:30 בבוקר, בנוכחות כריסטו וז'אן קלוד. שארית הדגלים נפתחו במהלך היום.
במהלך הצגת היצירה תיקנו אנשי הצוות שערים שנפלו בשל פגעי מזג האוויר או בשל ונדליזם. עם תום התערוכה, ב-27 בפברואר, הוסרו השערים.
מקורות ההשראה לפרויקט

מקור ההשראה ליצירה הם השערים המסורתיים היפניים המכנים שערי טוריאי - שערים אלה בנויים ככניסה למקדשי השינטו. שערים אלה מצויים בשער מקדש פושימי אינארי בקיוטו שביפן.
מקדש פושימי אינארי, קיוטו, יפן
אלפי שערי טוריי במקדש פושימי אינארי
ראו גם

כריסטו וז'אן קלוד The Gates: Central Park, New York City, 1979-2005, ISBN 3-8228-4242-7
בסיס אחד השערים בזמן ההקמה (6 בפברואר 2005)
כאשר שיפוע המדרכות הביא למצבים בהם שני חלקי השער לא היו מקבילים, נאלצו מקימי הפסל לאזן את השערים.
השערים לפני פתיחת הדגלים.
רפסודת המדוזה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  תאודור ז'ריקו
 תאריך יצירה:  1818
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  716 ס״מ 
 גובה:  491 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרומנטיקה 
 מספר יצירה:  INV 4884 (מחלקת הציורים של הלובר) 
 מיקום:  מוזיאון הלובר פריז שבצרפת
 
סקיצת הכנה ליצירה.
תרשים פחם - סקיצה להכנת היצירה.
רפסודת המדוזה (בצרפתית: Le Radeau de la Méduse) היא ציור שמן מאת הצייר הצרפתי תאודור ז'ריקו, שהוצג לראשונה בשנת 1819. הציור, שהוא אחד הסמלים של הרומנטיקה הצרפתית, מציג את ניצולי הפריגטה הצרפתית לה מדוז (המדוזה) שעלתה על שרטון מול חוף ארגן במאוריטניה בשנת 1816.
רקע

בשנת 1816 יצאה הספינה הצרפתית "מדוזה" אל עבר חופי סנגל, בשליחות לואי ה-18, שביקש לשקם את ההיאחזות הצרפתית באזור. כשהייתה מול חופיה המערביים של אפריקה, עלתה הספינה על שרטון. הקברניט החליט לנטוש את הספינה, אך מכיוון שהיו רק שש סירות הצלה, בנו אנשיו רפסודה בשביל שאר הנוסעים. לאחר שראו כי גרירת הרפסודה אינה אפשרית, חתכו אנשי הצוות בסירות ההצלה את חבלי הגרירה והפקירו את הרפסודה לגורלה. בעוד שעל סירות ההצלה עלו הקצינים ובני המעמד הגבוה, הועלו לרפסודה פועלים, חיילים ומלחים פשוטים ולא ניתנה לה כמעט אספקה, פרט ליין וביסקוויטים בכמות בלתי מספקת.
המצב ברפסודה הלך והחמיר במהירות. בלילה הראשון התאבדו או מתו 20 מהנוסעים, בלילה השני שתו החיילים והמלחים, שהיו בטוחים במותם הקרב, לשוכרה. חלק מהחיילים, ששירתו עוד בצבא נפוליאון בונפרטה, לפני שיבת המונרכיה, ביקשו לבצע מרד ועל הרפסודה התחולל קרב דמים. ביום הרביעי החלו הניצולים אוכלים את גופות חבריהם המתים. לאחר שמונה ימים השליכו החזקים שבנוסעים את החלשים והפצועים המיימה. מתוך 150 איש שהיו על הרפסודה ביום טביעת האונייה נותרו 15 בלבד, אשר ניצלו שבוע לאחר מכן.
כאשר נודע סיפורה של הרפסודה בצרפת התחוללה סערה ציבורית. אל הזעזוע מתיאורי האיבוד המהיר של המוסר האנושי, נוספה ביקורת על רקע מעמדי וגזעי. מבקרים חברתיים ראו ברפסודה סמל למדיניות המלוכנית החדשה-ישנה, שהעדיפה להציל את בני המעמדות העליונים ולהפקיר את העניים לגורלם.
על רקע זה ביקש ז'ריקו לזעוק את זעקתו, תוך שימוש בציור בעל מאפיינים הירואיים, שאפיינו במסורת של הציור הצגת סצנות מיתולוגיות או תנ"כיות, אך המציג למעשה אירוע אקטואלי. ז'ריקו שילב במופגן בציור דמויות שחורות-עור (בפרט האיש המנופף מן התורן), כמחאה נגד העבדות שטרם בוטלה בצרפת באותה עת.
תיאור הציור

הציור בעל הממדים הגדולים (כמעט 5 מטרים על 7 מטרים) היווה הצהרה פוליטית המביעה ביקורת פוליטית סמויה באמצעות הצגת ביקורת גלויה על רב החובל של הספינה, שהיה חסר ניסיון ונבחר לתפקידו בשל קשריו הפוליטיים, ובעקיפין על שולחיו - המלך והממשלה הצרפתית. זהו ציור היסטורי, וחדשנותו בהצגת אירוע מההיסטוריה הקרובה (אירוע שאירע שנתיים קודם לכן, והיה למעשה אירוע חדשותי).
הדמויות מתוארות בסגנון נאו-קלאסי, אולם הציור רומנטי באופיו, ונטורליסטי בתיאור סצנת הים, לבוש הדמויות והבעת הרגשות על פניהם (תיאורים אשר לא מופיעים בסגנון הנאו-קלאסי). הציור שונה מהסגנון הנאו-קלאסי בכך שהוא מציג דמויות אנשים פשוטים ולא של גיבורים מיתולוגיים.
כהכנה לציור היצירה, ועל מנת שתיראה ריאליסטית, תיאודור ז'ריקו בן ה-25 התאמן בציור גופות בבית החולים בוז'ון. ז'ריקו אף ביקש מחבריו, בהם הצייר אז'ן דלקרואה, לדגמן עבורו (דלקרואה הוא הדמות הפונה מטה וזרועותיו פרוסות), ושניים מהניצולים, אנרי סאביניי (Henri Savigny) ואלכסנדר קורייר (Alexandre Corréard), עימהם נפגש ז'ריקו, מופיעים לרגלי תורן הרפסודה.
הציור ממחיש אירוע שתואר על ידי אחד הניצולים - הרגע בו הניצולים ראו ספינה באופק, אולם זו לא הבחינה בהם ונעלמה. הציור מנסה להציג את אותו רגע בו תקוות הניצולים הפכה לייאוש. הספינה (בשם ארגוס) שבה שעתיים מאוחר יותר והצילה את הניצולים.
אזכורים בתרבות

הציור היווה השראה ליצירות אמנות רבות, ובהן יצירות ספרותיות ומוזיקליות.
"הרפסודה", ספרה של ארבלה אדג' (אנ') משנת 2006, הוא סיפור דמיוני המתאר את ציור היצירה על ידי ז'ריקו. היצירה מוזכרת ברומן "שתיקת הכבשים", והיא מופיעה על עטיפת האלבום "Sail Away" של להקת הרוק Great White (אנ'). הציור מהדהד ביצירתה של קארה ווקר על שער הניו יורקר (27.8.2007) כביקורת על ממשלת ארצות הברית בעקבות הוריקן קתרינה שהרס את ניו אורלינז.
כמו כן הסופר הבריטי ג'וליאן בארנס הקדיש פרק שלם בספרו "תולדות העולם בעשרה וחצי פרקים", חציו לציור וחציו לסיפור שמאחוריו.
הערות שוליים

↑  תולדות העולם בעשרה וחצי פרקים, פרק 5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007417211805171  Bildindex: 20077009  GND: 4304042-1  Joconde: 000PE001303  VIAF: 177932717   WorldCat (עם VIAF): 177932717
סינמטוגרף

ערך זה עוסק בסוג של מצלמה. אם התכוונתם לכינוי לצלם קולנוע, ראו .
איור הממחיש את הפעלת הסינמטוגרף
סינמטוגרף (מצרפתית: Cinématographe) הייתה מצלמה ששימשה גם כמכשיר הקרנה ופיתוח לסרטים בעידן הראינוע. המכשיר הומצא על ידי האחים לומייר באמצע שנות התשעים של המאה התשע עשרה.
ב-13 בפברואר 1895 רשמו האחים לומייר פטנט על מצלמה "סינמטוגרפית", ששימשה גם כמקרן וגם כמכונה להדפסת עותקים נוספים מן הסרטים שצולמו. משקל המכונה היה כחמישה קילוגרם. אחד החידושים העיקריים היה השימוש בנקבים קטנים משני צדי סרט הצילום על מנת לאפשר תנועה רציפה של הסרט. בתחילה השתמשו האחים בסרט מנייר, אך לאחר זמן מה עברו לצלולואיד.
ב-19 במרץ 1895 צילמו האחים באמצעות הסינמטוגרף את סרט הראינוע הראשון, "La sortie des usines Lumière" ("היציאה ממפעלי לומייר"), המציג תמונה של פועלים ביציאתם מן המפעל שהיה בבעלות האחים. יש הרואים בסרט זה את אביו של הסרט התיעודי.
ב-22 במרץ 1895 הציגו בחינם, בבית קפה בפריז, את סרט הראינוע הראשון שהוצג לקהל, "סעודת התינוק" ("Le Déjeuner de Bébé"). הסרט הציג את בנו בן השנתיים של לואי לומייר. לאחר מכן הציגו סרטים במקומות נוספים. בכינוס מקצועי של צלמים, צילמו את הצלמים הנכנסים לכינוס, ולאחר מכן הקרינו להם את הסרט במהלך הכינוס.
אז'ני לה סומר

אז'ני לה סומר במדי נבחרת צרפת, 2013
אז'ני לה סומר במדי ליון, 2012
אז'ני אן קלאודין לה סומר (בצרפתית: Eugénie Le Sommer;‏ נולדה ב-18 במאי 1989) היא כדורגלנית צרפתייה המשחקת כקשרית התקפית וכחלוצה.
קריירה > מועדונים

לה סומר נולדה במאי 1989 בעיר גראס שבדרום צרפת. כשהייתה בת 18 היא הצטרפה לאקדמיית הכדורגל של קליירפונטיין, ושיחקה אצלה במשך עונה אחת. בשנת 2007 היא חתמה בקבוצת סטאד בריושין מליגת העל הצרפתית, והפכה מיד לשחקנית הרכב קבועה. בעונתה השנייה בקבוצה כבשה לה סומר 12 שערים, ובעונה שלאחר מכן סיימה כמלכת השערים של הליגה, לאחר שהבקיעה 19 שערים ב-22 משחקים. באותה שנה היא אף נבחרה לשחקנית המצטיינת של הליגה.
לקראת 2010/11 עברה לה סומר לאלופת צרפת וסגנית אלופת אירופה - אולימפיק ליון. בשתי עונותיה הראשונות בליון, היא זכתה עם הקבוצה פעמיים בליגת האלופות, לאחר ניצחונות בגמרים על טורבינה פוטסדאם ופרנקפורט, בהתאמה. בעונתה השנייה בקבוצה היא סיימה שוב כמלכת השערים של הליגה הצרפתית, אחרי שכבשה 22 שערים במהלכה, אך הפעם הוסיפה זכייה גם בתואר מלכת השערים של ליגת האלופות, אותו חלקה עם חברתה לקבוצה - קמיל אבילי.
שנה לאחר מכן היא העפילה עם ליון לגמר ליגת אלופות רביעי ברציפות, אך הפעם הפסידה הקבוצה 1-0 לוולפסבורג. בעונת 2014/15 זכתה לה סומר בפעם השנייה בפרס כדורגלנית השנה בליגה הצרפתית, לאחר שכבשה 29 שערים, בישלה 11 בישולים, והובילה את ליון לאליפות תשיעית ברציפות. ליון סיימה עונה זו עם מאזן מושלם של 22 ניצחונות ליגה, ללא כל תיקו או הפסד, ועם מאזן שערים של 147 שערי זכות ושישה שערי חובה בלבד.
קריירה > נבחרת צרפת

בשנת 2004 החלה לה סומר לייצג את צרפת עם נבחרות הנוער השונות. ארבע שנים לאחר מכן, בנובמבר 2008, היא כבשה ארבעה שערים במהלך גביע העולם עד גיל 20, והובילה את נבחרת צרפת למקום הרביעי בטורניר. בנוסף היא נבחרה להרכב המצטיינות של הטורניר ביחד עם שתי שחקניות צרפתיות נוספות, ואף קיבלה את פרס כדור הארד, המוענק לשחקנית השלישית בטיבה באליפות.
ב-12 בפברואר 2009 ערכה לה סומר את הופעת הבכורה שלה בנבחרת צרפת הבוגרת, כשעלתה כמחליפה בניצחון 0-2 על אירלנד. חודש לאחר מכן היא השתתפה עם הנבחרת בגביע קפריסין, ובמהלכו זכתה לכבוש את שער הבכורה שלה - במשחק הניצחון מול סקוטלנד. מספר חודשים אחר כך זומנה לה סומר לסגל הנבחרת שהשתתף באליפות אירופה שנערכה בפינלנד. באליפות עצמה, שובצה צרפת ל"בית המוות" ביחד עם אלופת העולם, נבחרת גרמניה וביחד עם הסקנדינביות, נורווגיה ואיסלנד. למרות התחזיות המוקדמות, העפילה צרפת בפעם הראשונה בתולדותיה לרבע הגמר, שם הפסידה בדו-קרב פנדלים להולנד. לה סומר שיחקה בכל ארבעת משחקיה של צרפת בטורניר, ואף כבשה את הפנדל הרביעי של הצרפתיות בדו-קרב הפנדלים ברבע הגמר.
בשנת 2011 לקחה לה סומר חלק בטורניר גביע העולם בפעם הראשונה בקריירה שלה. בטורניר עצמו, שובצה צרפת לבית עם גרמניה, ניגריה וקנדה. היא ניצחה את שתי האחרונות, הפסידה לגרמניה, והעפילה לרבע הגמר מהמקום השני בבית. ברבע הגמר ניצחה צרפת את יריבתה הנצחית, אנגליה, אך נעצרה בחצי הגמר על ידי ארצות הברית. לה סומר שיחקה בכל ששת משחקיה של הנבחרת בגביע, אך ברובם עלתה כשחקנית מחליפה.
בעקבות תוצאותיה הגבוהות בגביע העולם, העפילה צרפת אוטומטית לטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון 2012, בו סיימה גם כן במקום הרביעי. לה סומר, שלקחה חלק בכל משחקי האולימפיאדה למעט באחד, כבשה שער יחיד בהפסד 2-1 בחצי הגמר ליפן. באותה שנה היא אף זכתה בתואר ראשון עם הנבחרת הצרפתית - גביע קפריסין, בו ניצחה 0-2 בגמר את קנדה. שנה לאחר מכן השתתפה לה סומר באליפות אירופה שנערכה בשוודיה. היא כבשה שני שערים במהלך שלב הבתים של הטורניר (נגד אנגליה ורוסיה), אך הצרפתיות הודחו כבר ברבע הגמר לאחר שהפסידו בדו-קרב פנדלים לדנמרק. למרות ההדחה המוקדמת, נבחרה לה סומר להרכב הטורניר, ביחד עם ארבע שחקניות צרפתיות נוספות.
במרץ 2015 הובילה לה סומר את צרפת למקום השני בגביע אלגארבה לראשונה בתולדות הנבחרת. היא כבשה שלושה שערים במהלך הטורניר, ובסיומו נבחרה לשחקנית המצטיינת. מספר חודשים לאחר מכן, הגיעה צרפת כאחת הפייבוריטיות לזכייה בגביע העולם שנערך בקנדה. בשלב הבתים של הגביע, הייתה לה סומר אחת מהשחקניות הבולטות בנבחרת, ואף כבשה שלושה שערים במהלכו. לאחר שעברו את קוריאה הדרומית בשלב שמינית הגמר, הודחו הצרפתיות ברבע הגמר על ידי גרמניה. בסיום הטורניר נבחרה לה סומר להרכב המצטיינות של הגביע.
סטטיסטיקות > מועדונים

מעודכן ל-20 בפברואר 2016
| מועדון | עונה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סטאד בריושין | 2007/08 | 22 | 4 | 1 | 0 | 0 | 0 | 23 | 4 |
| סטאד בריושין | 2008/09 | 21 | 10 | 3 | 2 | 0 | 0 | 24 | 12 |
| סטאד בריושין | 2009/10 | 22 | 19 | 2 | 3 | 0 | 0 | 24 | 22 |
| סטאד בריושין | סך הכל | 65 | 33 | 6 | 5 | 0 | 0 | 71 | 38 |
| אולימפיק ליון | 2010/11 | 20 | 17 | 4 | 6 | 9 | 5 | 33 | 28 |
| אולימפיק ליון | 2011/12 | 21 | 22 | 5 | 6 | 9 | 9 | 35 | 37 |
| אולימפיק ליון | 2012/13 | 20 | 20 | 6 | 10 | 9 | 1 | 35 | 31 |
| אולימפיק ליון | 2013/14 | 20 | 15 | 5 | 1 | 4 | 1 | 26 | 17 |
| אולימפיק ליון | 2014/15 | 22 | 29 | 5 | 4 | 4 | 5 | 31 | 38 |
| אולימפיק ליון | 2015/16 | 13 | 7 | 3 | 9 | 4 | 2 | 20 | 18 |
| אולימפיק ליון | סך הכל | 116 | 110 | 28 | 36 | 39 | 23 | 183 | 169 |
| סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | 181 | 143 | 34 | 41 | 39 | 23 | 254 | 207 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

מעודכן ל-22 בינואר 2016
| נבחרת צרפת> שנה | נבחרת צרפת> הופעות | נבחרת צרפת> שערים |
| --- | --- | --- |
| 2009 | 7 | 2 |
| 2010 | 15 | 5 |
| 2011 | 14 | 2 |
| 2012 | 18 | 8 |
| 2013 | 19 | 9 |
| 2014 | 18 | 9 |
| 2015 | 19 | 12 |
| 2016 | 6 | 5 |
| סך הכול | 116 | 52 |
הערות שוליים

↑  Eugénie Le Sommer, באתר statsfootofeminin.fr
↑  Equipe de France A - Eugénie Le Sommer, באתר statsfootofeminin.fr
| מלכת השערים של גביע אופ"א וליגת האלופות לנשים |
| --- | --- | --- |
| גביע אופ"א | 2002: אנצ'ה • 2003: יונגברי • 2004: גסטוטנר • 2005: פוהלרס • 2006: וידרסדוטיר • 2007: פליטינג • 2008: דייטל, וידרסדוטיר, פאניקו • 2009: וידרסדוטיר |  |
| ליגת האלופות | 2010: בורקי • 2011: גרינגס • 2012: אבילי ולה סומר • 2013: רוס • 2014: ניקוליץ' • 2015: סאסיץ' • 2016: הגרברג • 2017: מידמה וג'קאבפי • 2018: הגרברג • 2019: הארדר • 2020: מידמה, אוגביאגבה ות'ורואלדסדוטיר • 2021: הרמוסו וקירבי • 2022: פוטיאס • 2023: פייור |  |
ג'ורג' שולץ

ג'ורג' פראט שולץ (באנגלית: George Pratt Shultz; ‏13 בדצמבר 1920 – 6 בפברואר 2021) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר העבודה האמריקני בשנים 1969–1970, מזכיר האוצר מ-1972 עד 1974 וכמזכיר המדינה מ-1982 עד 1989.
קורות חיים

שולץ נולד בניו יורק, כבנם היחיד של מרגרט לבית פראט וברל ארל שולץ. הוא גדל באנגלווד, עיירה בצפון ניו ג'רזי. הוא ממוצא גרמני. סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת פרינסטון ב-1942 והצטרף לחיל הנחתים האמריקאי, בו שרת עד 1945 והגיע עד דרגת קפטן. ב-1949 קיבל תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, הוא לימד במחלקת הכלכלה ובבית הספר לניהול מ-1948 עד 1957 עם שנת היעדרות ב-1955 אותה לקח כדי לשרת במועצת הכלכלה של הנשיא דווייט אייזנהאואר כחבר בכיר. ב-1957, שולץ הצטרף לבית הספר לעסקים של אוניברסיטת שיקגו כפרופסור ליחסי עבודה. ב-1962, מונה לראש המחלקה.
שולץ כיהן כמזכיר מחלקת העבודה בקבינט של הנשיא ריצ'רד ניקסון בשנים 1969 ו-1970, לאחר מכן היה מנהל המשרד למנהל ותקציבים. במאי 1972 עבר לתפקיד מזכיר מחלקת האוצר, בו נשאר עד מאי 1974. בתקופה הזו שולץ, יחד עם פול וולקר וארתור ברנס, תמכו בהחלטתו של ניקסון לשים קץ לסטנדרט הזהב ולשיטת ברטון וודס.
ב-1974 עזב שולץ את השירות הממשלתי כדי להפוך לנשיא ומנהל קבוצת בכטל. ב-16 ביולי 1982, הוא מונה על ידי הנשיא רונלד רייגן לתפקיד מזכיר המדינה של ארצות הברית השישים במספר. במדיניות החוץ שלו נטה שולץ לשמאל, ולעיתים קרובות היה בחילוקי דעות עם אנשיו הימניים יותר של ממשל רייגן. בעיקר נודעה התנגדותו הגלויה לעסקת החליפין בה העבירה ממשלת ארצות הברית נשק לאיראן תמורת שחרור בני ערובה, מה שהיה לבסוף לפרשת איראן-קונטראס. שולץ היה תומך נלהב בפלישת ארצות הברית לניקרגואה. ב-1983, במהלך נאום מול הקונגרס, הוא אמר "אנו חייבים לחתוך את הסרטן הניקרגואי החוצה". כמו כן, הוא התנגד לכל סוג של משא ומתן עם ממשלתו של דניאל אורטגה ואמר: "משא ומתן הוא לשון נקייה לכניעה אם צילו של הכח אינו נופל על שולחן הדיונים".
ג'ורג' שולץ עזב את משרת מזכיר המדינה ב-20 בינואר 1989 וקיבל לאות הוקרה על פועלו את מדליית החירות הנשיאותית, הוא המשיך להיות בעל קול במפלגה הרפובליקנית, בין השאר ייעץ לג'ורג' וו. בוש במהלך הקמפיין של שנת 2000 והיה חבר בכיר ב"וולקנים", קבוצה של יועצים פוליטיים לנשיא בוש שכללה גם את דיק צ'ייני, פול וולפוביץ וקונדוליזה רייס. יועצו הבכיר ביותר וחברו הקרוב הוא צ'ארלס היל, שמחזיק בעמדות במכון הובר ובאוניברסיטת ייל.
לאחר שעזב את משרתו הרשמית ב-1989, שולץ הפתיע רבים מחבריו השמרנים כשהפך לרפובליקני הראשון שקרא ללגליזציה של סמים. הוא הוסיף את חתימתו למודעה, שפורסמה בניו יורק טיימס ב-8 ביוני 1998, שתוכנה היה "אנו מאמינים שהמלחמה הגלובלית בסמים מזיקה כיום יותר מהשימוש בסמים עצמו".
באוגוסט 2003, שולץ מונה יחד עם וורן באפט לראש המועצה להתאוששות כלכלית של קליפורניה, קבוצה שייעצה לקמפיין של ארנולד שוורצנגר למשרת מושל קליפורניה. ב-5 בינואר 2006 השתתף בבית הלבן בפגישה של בכירי ממשל בוש עם מזכירי הגנה ומדינה לשעבר כדי לדון במדיניות החוץ של ארצות הברית.
בפברואר 2016 העניק לו ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, פרס הערכה על שירותו לישראל.
שולץ הלך לעולמו ב-6 בפברואר 2021 בגיל 100 בביתו שבסטנפורד, קליפורניה.
קורות חיים > פרשת תראנוס

משנת 2011 עד 2015, היה שולץ חבר בדירקטוריון של Theranos, חברת טכנולוגיות בריאות שנודעה בטענות השווא שלה על כך שהמציאה בדיקות דם מהפכניות. הוא היה דמות בולטת בשערורייה שלאחר מכן. לאחר שהצטרף לדירקטוריון החברה בנובמבר 2011, הוא גייס דמויות פוליטיות נוספות, כולל שר החוץ לשעבר הנרי קיסינג'ר, שר ההגנה לשעבר ויליאם פרי והסנאטור האמריקני לשעבר סם נון. שולץ גם קידם את מייסדת ת'רנוס, אליזבת הולמס, בפורומים גדולים, כולל המכון לחקר מדיניות כלכלית של אוניברסיטת סטנפורד SIEPR, ותמך בה בפרסומים מרכזיים בתקשורת. זה עזר להולמס במאמציה לגייס כסף ממשקיעים.
הערות שוליים

↑  At IDI Gala, Netanyahu And Former Secretary Of State George Shultz Address Crisis of Governance In Democratic World, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, 14 בפברואר 2016, (באנגלית)
↑  AP, מזכיר המדינה המיתולוגי ג'ורג' שולץ הלך לעולמו בגיל 100, באתר ynet, 7 בפברואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298746505171  BIBSYS: 90718292  BNE: XX5398823  BnF: cb123684901 (data)  CiNii: DA01074090  GND: 119143011  ISNI: 0000 0001 1081 3070  LCCN: n50022917  LNB: 000004672  MusicBrainz: db697c9d-0922-4170-ab3f-240150f19ed9  MGP: 206919  NARA: 10679507  NDL: 00456505  NKC: vse2012724691  NLA: 35497772  NLK: KAC2018M1312  NTA: 070398933  RERO: 02-A003828883  SNAC: w6136gsj  SUDOC: 087674351  Trove: 974825  VIAF: 108736335   WorldCat (עם VIAF): 108736335
מדגסקר 2: הבריחה לאפריקה

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  אריק דארנל וטום מקגראת'
 הופק בידי:  מיירלי סוריה מארק סוויפט
 תסריט:  איתי כהן, אריק דארנל וטום מקגראת'
 עריכה:  מארק א. הסטר
 חברת הפקה:  דרימוורקס אנימציות
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 7 בנובמבר 2008 ישראל 10 בדצמבר 2008
 משך הקרנה:  89 דקות
 תקציב:  $150,000,000
 הכנסות:  $602,308,178
 סרט הבא:  מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה
מדגסקר 2: הבריחה לאפריקה (באנגלית: Madagascar: Escape 2 Africa) הוא סרט קולנוע קומי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת של דרימוורקס הנפשה מ-2008. הסרט בוים על ידי אריק דארנל וטום מקגראת'; תסריטו נכתב על ידי אריק דארנל, טום מקגראת' ואיתן כהן; והופק על ידי מיירלי סוריה ומארק סוויפט.
עלילת הסרט עקבה אחר מעלילות אלכס, מרטי, מלמן וגלוריה לאחר שהם חוזרים לאפריקה תוך כדי שאלכס מוצא את אביו. את אלכס, מרטי, מלמן וגלוריה מדבבים בן סטילר, כריס רוק, דייוויד שווימר וג'יידה פינקט סמית' בהתאמה.
הסרט היה להצלחה קופתית גדולה עם הכנסות של 602,308,178 דולרים (הכנסות גבוהות יותר מהסרט הקודם לו), בנוסף לכך הוא דורג כסרט השישי ברווחיותו בשנת 2008; הסרט היה גם להצלחה ביקורתית גדולה. הסרט זכה בפרס בחירת הילדים של ניקלודיאון לסרט האנימציה האהוב ביותר.
תקציר העלילה

הסרט מתחיל באפריקה, בה אלכס, כשהוא עדיין גור אריות משחק עם אביו זובא בסוואנה. ברגע שזובא מפנה את גבו לרגע כדי להילחם במקונגה, מתחרו על השליטה בטריטוריה, ציידים חוטפים את אלכס וכולאים אותו בקופסה המושמת על משאית. כשזובא ראה את הנעשה, הוא רודף אחר המשאית במטרה להחזיר את אלכס, אך ללא הצלחה. זובא אף נפגע באוזנו על ידי צייד שניסה לירות בו.
לאחר ההקדמה על תקופת הילדות, העלילה חוזרת לזמן ההווה ולנקודה בה עצר הסרט הקודם - אלכס האריה, מרטי הזברה, גלוריה ההיפופוטמית, מלמן הג'ירף, מייסון ופיל השימפנזים, סקיפר, קובלסקי, טוראי (פרייבט) וריקו הפינגווינים, המלך ג'וליאן הלמור, ועוזריו מוריס ומורט, מתכוונים לעלות על מטוס ישן (אשר נמצא על האי מאז הסרט הקודם), כשמטרתם להגיע לניו יורק.
לאחר שהפינגווינים תיקנו את המטוס הישן, הטיסה הראשונה של "פינגווין תעופה" (כך כינו אותה הפינגווינים) ממריאה. המטוס מצליח לטוס במשך פרק זמן קצר מהמתוכנן, עד להתרסקותו בערבות אפריקה. באפריקה פוגשים הדיירים לשעבר של גן החיות הניו יורקי לראשונה בחייהם את בני מינם החיים בטבע. נוסף על כך, אלכס מוצא את אביו ואת אימו, אך האריה מקונגה רוצה לגרום לסילוקו של אלכס. אבל אז, כשאלכס והוריו, גלוריה, מלמן, ומרטי מגלים שמקונגה האריה מנסה לסלק אותם, הם מחליטים להיאבק בו. לאחר מכן, אלכס נאבק במקונגה האריה ומביס אותו, אחר כך אביו של אלכס מחליט לסלק את מקונגה מאפריקה. הסרט מסתיים בכך שעד שהפינגווינים מסיימים לתקן את המטוס, החיות עוברות מסע ארוך ומרגש. לבסוף המטוס מוכן והקבוצה מתכוננת להמראה הבאה.
דמויות ומדבבים

| דמות | הערות | מדבב/ת בגרסה המקורית | מדבב/ת בגרסה העברית |
| --- | --- | --- | --- |
| אלכס האריה | הגיבור הראשי של הסרט. נקרא גם אליקיי | בן סטילר | אסף פריינטא |
| מרטי הזברה | חברו הטוב ביותר של אלכס | כריס רוק | עידו מוסרי |
| גלוריה ההיפופוטמית | חברה של אלכס ומאוהבת במלמן | ג'יידה פינקט סמית' | אורנה כץ |
| מלמן הג'ירף | חבר של אלכס ומאוהב בגלוריה | דייוויד שווימר | אלון נוימן |
| המלך ג'וליאן השלושה-עשר | שליט הלמורים | סשה ברון כהן | חיים זנאתי |
| מוריס האיי איי | היועץ של ג'וליאן | סדריק הבדרן | מיכה אוזין סליאן |
| מורט הלמור עכברי | למור טיפש ואוהב את הרגליים של ג'וליאן | אנדי ריכטר | שמחה ברבירו |
| סקיפר הפינגווין | מנהיג הפינגווינים | טום מקגראת' | שי זורניצר |
| טוראי הפינגווין | הטירון של הפינגווינים ואינו מאמין באלימות | כריסטופר נייט | ליאור זוהר |
| קובלסקי הפינגווין | המוח של הפינגווינים | כריס מילר | גלעד קלטר |
| ריקו הפינגווין | אחראי הנשק המטורף של הפינגווינים | ג'ון דימאג'יו | שמחה ברבירו |
| מייסון השימפנזה | שימפנזה נימוסית | קונרד ורנון | יהויכין פרידלנדר |
| זובא האריה | אביו של אליקיי (אלכס) ומנהיג האריות | ברני מק | אריה צ'רנר |
| פלורי הלביאה | אימו של אליקיי (אלכס) | שרי שפרד | אודליה מורה-מטלון |
| מקונגה האריה | הנבל הראשי של הסרט | אלק בולדווין | דביר בנדק |
| טיטסי האריה | אריה ענק ושרירי ועוזרו של מקונגה | פרד טאטאסקואר | יורם יוספסברג |
| מוטו-מוטו ההיפופוטם | היפופוטם שרירי ומאוהב בגלוריה | ויל.איי.אם | גיא בוסקילה |
| נאנא | אישה זקנה והנבלה המשנית של הסרט | אליסה גבריאלי | יעל עמית |
| מרטי הצעיר | מרטי הזברה בצעירותו | תומאס סטנלי | איתמר חזן |
קבלה > ביקורת

הסרט זכה לביקורות מעורבות. באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון של 64% המבוסס על 150 חוות דעת עם דירוג ממוצע של 5.9/10. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 61 מתוך 100 המבוסס על 108 חוות דעת. מייקל פיליפס מעיתון השיקגו טריביון כתב על הסרט כי ”הולך בקלות על בדיחות הפופ, עליי להבהיר: אחד הדברים החכמים ביותר בתסריט הוא איך אלכס, שחופר תנועות ריקוד של בוב פוסי וג'רום רובינס, הופך להיות איסור הפרסום העיקרי של הסרט...”. רוג'ר איברט מעיתון השיקגו סאן-טיימס נתן לסרט שלושה כוכבים וכתב כי ”זהו סרט בהיר ביותר, מרתק יותר ממדגסקר המקורי”. סטיבן ד. גרייבנוס אמר כי עלילת הסרט דומה לשל מלך האריות, ג'ו נגד הר הגעש ותזיזו ת'רגליים.
קבלה > הכנסות

הסרט היה להצלחה קופתית גדולה. הסרט גרף $180,010,950 בצפון אמריקה, $423,889,404 מחוץ לצפון אמריקה ו-$603,900,354 ברחבי העולם כולו. ביום הראשון להקרנותיו בצפון אמריקה גרף הסרט $17,555,027 מ-4,056 בתי קולנוע.
קבלה > פרסים ומועמדויות

בניגוד לסרט הראשון בסדרה, סרט זה הועמד לשני פרסים בלבד וזכה רק באחד מהם.
| פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- |
| פרסי בחירת המבקרים | והסרט המונפש הטוב ביותר | מועמדות |
| Kids' Choice Awards | סרט האנימציה האהוב ביותר | זכייה |
המשך

לאחר שגם סרט זה צלח הודיעו דרימוורקס כי בכוונתם להפיק גם סרט שלישי בסדרה, הסרט הופץ ב-8 ביוני 2012 בשם "מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה". עלילת הסרט עוקבת מעלילות אלכס, מרטי, מלמן וגלוריה לאחר הצטרפותם לקרקס. הסרט זכה להצלחה וגרף בקופות $746,921,274, סכום הגבוהה יותר מהסרט המקורי והסרט הנוכחי.
הערות שוליים

1 2 3  מדגסקר 2: הבריחה לאפריקה, באתר Box Office Mojo
↑  2008 Worldwide Grosses, באתר Box Office Mojo
↑  בגרסה העברית של הסרט הוא נקרא פרייבט ולא טוראי, התעתיק למילה טוראי באנגלית, Private
↑  מדגסקר 2: הבריחה לאפריקה, באתר Rotten Tomatoes
↑  מדגסקר 2: הבריחה לאפריקה, באתר Metacritic
↑  מייקל פיליפס, A tamer wild bunch, באתר הלוס אנג'לס טיימס, 7 בנובמבר 2008
↑  אוג'ר איברט, Madagascar: Escape 2 Africa, באתר Rogerebert.com, ‏5 בנובמבר 2008
↑  Steven D. Greydanus, ‏Madagascar 2: Escape 2 Africa (2008)‎, באתר Decent Films Guide
↑  Weekend Box Office Results from 11/7 - 11/9, באתר Box Office Mojo
↑  All Winners - Kids' Choice Awards, באתר ניקלודיאון
↑  מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה, באתר Box Office Mojo
| מדגסקר |
| --- | --- | --- |
| סרטים | מדגסקר (2005) • מדגסקר 2 (2008) • מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה (2012) • הפינגווינים ממדגסקר (2014) |  |
| סדרות טלוויזיה | הפינגווינים ממדגסקר (מאז 2008) • ג'וליאן המלך (מאז 2014) • מדגסקר: קטן ופראי (מאז 2021) |  |
| ספיישלים | הפינגווינים של מדגסקר בהרפתקת חג מולד (2005) • מדגסקר שמח (2009) • טירוף במדגסקר (2013) |  |
| מדבבים | בן סטילר • כריס רוק • ג'יידה פינקט סמית' • דייוויד שווימר • סשה ברון כהן |  |
| שונות | דמויות |  |
ויליאם דוראנט

ערך זה עוסק באיש עסקים אמריקני. אם התכוונתם לסופר וההיסטוריון האמריקאי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  8 בדצמבר 1861 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  18 במרץ 1947 (בגיל 85) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות וודלואן 
 תפקיד:  מייסד ארגונים  co-founder 
 
ויליאם קראפו "בילי" דוראנט (באנגלית: William Crapo "Billy" Durant; ‏8 בדצמבר 1861 – 18 במרץ 1947) היה חלוץ תעשיית הרכב בארצות הברית, והראשון שייצר מערכת של חברות שמייצרות סוגי מכוניות שונים.