stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיין באטייה
הערות שוליים

| נבחרת ארצות הברית – אליפות העולם בכדורסל 2006 (מדליית ארד) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 ג'ונסון •  5 היינריך •  6 ג'יימס •  7 ג'יימיסון •  8 באטייה •  9 וייד •  10 פול •   11 בוש •  12 הווארד • 13 מילר •  14 ברנד • 15 אנתוני • מאמן: ששבסקי |  1  •  2  •  3  •  4 ג'ונסון •  5 היינריך •  6 ג'יימס •  7 ג'יימיסון •  8 באטייה •  9 וייד •  10 פול •   11 בוש •  12 הווארד • 13 מילר •  14 ברנד • 15 אנתוני • מאמן: ששבסקי | ארצות הברית |
באטייה שומר על קובי ברייאנט
שנאור כוגן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  30 במרץ 1875 אורחיי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 במרץ 1940 (בגיל 64) קישינב, ממלכת רומניה 
 הושפע על ידי:  Ludwig von Herterich 
 פרסים והוקרה:  מסדר הכתר הרומני 
 
שנאור כוגן (רומנית: Şneer Kogan, ברוסית: Шнеер Герцевич Коган;‏ 30 במרץ או 30 במאי 1875 אורחיי  – 2 במרץ 1940 קישינב) היה צייר, גרפיקאי ומורה יהודי-רומני, יליד בסרביה. היה ממקימיו של החינוך האמנותי ושל איגוד האמנים הפלסטיים בבסרביה.
רקע משפחתי ושנות ילדותו

שנאור כוגן נולד במשפחה יהודית דתית בעיירה אורחיי (או אורהיי) בבסרביה, בימי שלטון האימפריה הרוסית, כיום בשטחה של רפובליקה מולדובה.
אביו, הרץ כהן או כוגן, היה סוחר בדגן וביין. ייתכן כי המשפחה הגיעה לבסרביה מליטא. קיבל בילדותו חינוך מסורתי יהודי ב"חדר". אחרי שהמשפחה עברה לגור בקישינב למד שם בגימנסיה עד שנת 1889.
לימודיו באודסה ובגרמניה

בהמשך נרשם ללימודי הנדסה באודסה אך עזב אותם כדי ללמוד יחד עם אחיו הצעיר, משה, בבית הספר לאמנויות בעיר. אחר כך נסע יחד עם משה על מנת להשלים את לימודיו באקדמיה המלכותית הבווארית לאמנויות במינכן שבגרמניה. שם היה בין השנים 1897–1903 תלמידו של האמן יוהאן קספר הרטריך. במינכן שני האחים פקדו את חוגי האמנים הרוסים הגולים - וסילי קנדינסקי, אלכסיי יבלנסקי ואחרים.
העלייה לארץ ישראל וחזרתו לבסרביה

כשבשנת 1910 החליט אחיו, משה, להתיישב בפריז, עלה שנאור כוגן לארץ ישראל ועבד בעיקר בעיצוב פסיפסים ששימשו לקישוט הבתים ראשונים של העיר תל אביב החדשה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 שב כוגן אל בית הוריו בקישינב.
בבירת בסרביה פעל כוגן בעיר קישינב, כצייר, בעיקר בצבע מים, ולעיתים גם בצבעי שמן. הוא נודע גם בעבודתו הפדגוגית. בשנת 1915 הקים בקישינב בית ספר לאמנות משלו, שהתאחד ב-
1 במרץ 1919 עם בית הספר העירוני בניהולו של אלכסנדרו פלמדיאלה ויצר את בית הספר לאמנויות של קישינב, הנושא בימינו את שמו של אלכסנדרו פלמדיאלה. שנאור כוגן לימד במוסד זה עד סוף ימיו. רבים מן האמנים המקומיים היו תלמידיו, ביניהם משה (מקס) גמבורד (1954-1903) ואשתו, יבגניה גמבורד (1956-1913), מנדל מיכאיל ביירכמן (2005-1908), אולגה אולבי (ביאסלאי) (1990-1900) ואחרים.
ב-1917 היה שנאור כוגן מייסד ואחר כך יושב ראש של הארגון הראשון של אמני בסרביה. הוא ארגן את תערוכת הציורים הראשונה של אמני בסרביה בקישינב. תחת השלטון הרומני (1919–1940) השתתף כוגן עם יצירות בסלוני האמנות בקישינב ובבוקרשט, בירת רומניה. בחסות החברה לאמנויות יפות של בסרביה התקיימו בין השנים 1919–1940 כ-11 תערוכות גדולות של האמנים המקומיים בקישינב ושתיים בבוקרשט. בהן השתתפו לצידו של כוגן, ציירים כמו אלכסנדרו פלמדיאלה, אוגוסט באייר, ולדימיר דונצ'ב, אלכסנדר טאראבוקין ואחרים. עבודות של כוגן נרכשו על ידי אוסף האמנות של רומניה ונמצאות כעת במוזיאון לאמנות בבוקרשט.
שנאור כוגן היה ידיד קרוב של הסופר והכומר הרומני גאלא גאלאקטיון.
שנאור כוגן הוא אחיו של הצייר משה כוגן אותו עודד בנעוריו לפתח את כישוריו האמנותיים. כאמור משה כוגן הצטרף אליו ללימודים באודסה ואחר כך במינכן.
אחד מבניו של שנאור כוגן, אנטולי שנרוביץ' כוגן (2003-1927), היה סופר ועיתונאי מבסרביה, שכתב בשפה הרומנית, בין היתר, רומנים היסטוריים (על תקופת שטפן הגדול וכו'), בדיוניים וספר תיעודי על השואה בבסרביה.
פרסים ואותות כבוד

זכה במדליה הגדולה מזהב ובעיטור "כתר רומניה" (Coroana României)
יצירות

א. בטכניקת צבע מים:
בתים קטנים מולדביים (Căsuţe moldoveneşti)
בית מולדבי - (Casă moldovenească)
פְנים של בית - (Interior)
כנסיית מזאראקי (Biserica Mazarachi)
ב. עבודות בצבעי שמן:
בני (Fiul meu)
סבל מקונסטנטינופול (Hamal din Constantinopol)
אשה זקנה (Femeie bătrână)
ישיש (Un moşneag)
דיוקן של צועניה (Portretul unei ţigance)
הערות שוליים

↑  בלקסיקון הביוביבליוגרפי של ספריית דוניץ' רשום התאריך 30 באפריל 1880, אבל תאריך זה נראה שגוי, מפני שאחיו הצעיר, משה כוגן, נולד בשנת 1879,; בוויקיפדיה הרוסית מצוין התאריך 30 במרץ 1875, בעוד שבאתר "המולדבים" מצוין 30 במאי 1875
↑  הלן שיינר עמ' 22
↑  Moldovenii
↑  שם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1048362167  VIAF: 307289759   WorldCat (עם VIAF): 307289759
תורת משה

ערך זה עוסק בספרו של האלשיך. אם התכוונתם לתורה שניתנה למשה רבנו, ראו .
תורת משה, הוצאת צ'רנוביץ ה'תרי"ז
תורת משה המוכר יותר כ"האלשיך" הוא ספרו החשוב והמוכר ביותר של רבי משה אלשיך (האלשיך הקדוש) המציג את תורתו וביאוריו על חמשת חומשי התורה. מחמת ארכו הרב, נדפס הספר כסדרה בת חמישה כרכים. באורח נדיר, אף שהאלשיך היה קודם לחסידות בכמאתיים שנה, זהו ספר  שרבים מחשובי תנועת החסידות מרבים לצטטו, בהם תולדות יעקב יוסף, החוזה מלובלין, קדושת לוי, המגיד מקוזניץ ועוד.
את הספר החל לסדר רבי משה בשנת ה'שנ"ב, ושנה לאחר מכן יצא החלק הראשון על ספר בראשית, בבית דפוסה של דונה ריינה אלמנת דון יוסף נשיא, סמוך לקושטא. הספר הוגה על ידי רבי יצחק גרשון תלמיד האלשיך. בה'ש"ס נדפס הספר שנית בויניציאה, במהדורה מתוקנת מטעויות הדפוס הראשון. בשנה הבאה הופיעה מהדורה שלישית באותה עיר, עם הקדמת רבי ברוך קלמיאני.
האר"י אמר על דרשות האלשיך כי כיוון לאמת, והפליא רבות בשבחם. גם החיד"א התבטא עליו בעקבות הספר "המפרש הגדול שבאחרונים", "פירוש מתוק ואמיתי" ועוד. אגדות על כך שהאר"י יצא לשמוע את הדרשות עם כל פמלייתו נשמעו מפי רבי חיים אלעזר שפירא.
בה'תק"ז יצא לאור באמסטרדם הספר "קיצור אלשיך" המתמצת את תוכן הספר לכרך אחד, בעריכת רבי יוסף הדיין מלובלין.
בשנת התשנ״ב יצא לאור ע״י הרב שמעון גבאי זצ״ל מרבני נתניה שעל שמו קרא את מוסדות ״תפארת למשה״.
לקריאה נוספת

תורת משה, הוצאת לב שמח ה'תש"ן. הקדמה מאת בצלאל לנדוי.
רצח במשפט העברי

במשפט העברי, רצח הוא מצב של המתת אדם, כאשר הממית התנהג בצורה שיש בה אשמה.
בתורה ישנן מספר עבירות שעוסקות בדיני רצח, כאשר לכל אחת מהן דרגת ענישה שונה. כמו כן קיימות מצוות רבות העוסקות בתופעת הרצח על היבטיה השונים[דרושה הבהרה].
רודף

על פי התורה, כאשר אדם רודף אחרי רעהו במטרה לרצוח אותו, מותר לאדם הנרדף וכן לכל מי שנוכח בסיטואציה זו, למנוע את הרגיתו של הנרדף אפילו על ידי הריגת הרודף, בהיעדר אפשרות אחרת להצלת הנרדף.
רצח במזיד

האיסור לֹא תִרְצָח הוא מצוות לא תעשה והדיבר השישי מעשרת הדיברות. על פי ההלכה, אדם העובר על הלאו "לא תרצח" במזיד ובפני עדים חייב מיתה לאחר שיועמד למשפט. הלכה למשה מסיני שמיתתו של הרוצח היא בסיף, ויש מצווה שגואל הדם הוא זה שיבצע את גזר הדין.
רצח בשגגה

רוצח בשגגה הוא אדם שתקלה חמורה של רצח יצאה תחת ידו בשוגג הנובע מרשלנות. במצב של הרג באונס הרוצח פטור, לפי הכלל אונס רחמנא פטריה.
ההלכה מפרידה בין שלוש קטגוריות שונות של רצח בשגגה: שוגג גמור, שוגג הקרוב לאונס ושוגג הקרוב למזיד:
רצח בשגגה > שוגג גמור

השוגג הגמור הוא הרצח בשגגה הרגיל שהתורה דיברה עליו. על הרוצח בשגגה גמורה לברוח לעיר מקלט ולחיות בה עד מותו של הכהן הגדול. אם גואל הדם מוצא את הרוצח בשגגה מחוץ לעיר המקלט - יש לו זכות להורגו.
בפרשת משפטים מתוארת הריגה בשגגה כתאונה: ”אֲשֶׁר לֹא צָדָה וְהָאֱ-לֹהִים אִנָּה לְיָדוֹ” (ספר שמות, פרק כ"א, פסוק י"ג). בפרשת מסעי מתואר הרוצח בשגגה כאדם שלא היה עוין את הנרצח ולא הבחין באפשרות של גרימת המוות: ”אִם בְּפֶתַע בְּלֹא אֵיבָה הֲדָפוֹ אוֹ הִשְׁלִיךְ עָלָיו כָּל כְּלִי בְּלֹא צְדִיָּה. אוֹ בְכָל אֶבֶן אֲשֶׁר יָמוּת בָּהּ בְּלֹא רְאוֹת וַיַּפֵּל עָלָיו וַיָּמֹת וְהוּא לֹא אוֹיֵב לוֹ וְלֹא מְבַקֵּשׁ רָעָתוֹ” (ספר במדבר, פרק ל"ה, פסוקים כ"ב–כ"ג). בפרשת שופטים מתואר הרוצח בשגגה כמי שהרג את חברו ללא מודעות והוא אינו שונאו: ”אֲשֶׁר יַכֶּה אֶת רֵעֵהוּ בִּבְלִי דַעַת וְהוּא לֹא שֹׂנֵא לוֹ מִתְּמֹל שִׁלְשֹׁם. וַאֲשֶׁר יָבֹא אֶת רֵעֵהוּ בַיַּעַר לַחְטֹב עֵצִים וְנִדְּחָה יָדוֹ בַגַּרְזֶן לִכְרֹת הָעֵץ וְנָשַׁל הַבַּרְזֶל מִן הָעֵץ וּמָצָא אֶת רֵעֵהוּ וָמֵת” (ספר דברים, פרק י"ט, פסוקים ד'–ה').
רצח בשגגה > שוגג הקרוב לאונס

כאשר נגרם המוות על ידי אדם בעקבות מאורע בלתי צפוי שלרוב אינו מתרחש - הוא יוגדר כשוגג הקרוב לאונס, כך שהוא פטור מלגלות לעיר מקלט ולגואל אדם אסור להורגו.
רצח בשגגה > שוגג הקרוב למזיד

כאשר המוות הוא תוצאה של רשלנות פושעת, או מקרה בו היה מצופה מהאדם שהרג להיזהר והוא לא נזהר - הוא יוגדר כשוגג הקרוב למזיד. רוצח כזה מצד אחד אינו מזיד ולכן לא ניתן להעמידו לדין באשמת רצח, אך מנגד אינו שוגג גמור ולכן עיר המקלט אינה קולטת אותו (כלומר לא מגינה עליו) וזכותו של גואל הדם להורגו בכל מקום שימצאהו.
איסור לקיחת כופר

על פי ההלכה, יש איסור לקחת כופר מרוצח על מנת להמיר את עונש המות שהוטל עליו או מרוצח בשגגה על מנת להמיר את עונש הגלות שהתחייב.
התאבדות

על פי ההלכה אסור לאדם לרצוח את עצמו. הדבר נלמד מהפסוק: ”וְאַךְ אֶת דִּמְכֶם לְנַפְשֹׁתֵיכֶם אֶדְרֹשׁ מִיַּד כָּל חַיָּה אֶדְרְשֶׁנּוּ וּמִיַּד הָאָדָם מִיַּד אִישׁ אָחִיו אֶדְרֹשׁ אֶת נֶפֶשׁ הָאָדָם” (ספר בראשית, פרק ט', פסוק ה').
חז"ל בתלמוד גינו את תופעת ההתאבדות, ובאחרונים אף נקבע כי מי שמאבד עצמו לדעת אין לו חלק לעולם הבא. על מנת ליצור תמריץ שלילי להתאבדות, חז"ל קבעו שאין להתאבל על המתאבד, אין מספידים אותו או עושים כל דבר שרגילים לעשות לכבודו של המת.
מקרה רצח לא פתור

כאשר נמצא אדם הרוג ולא ניתן לברר מיהו הרוצח, קבעה התורה כי זקני העיר הקרובה למקום הרצח נושאים באחריות החברתית למותו, ועליהם לערוף עגלה בנחל איתן ולהצהיר שהרצח לא נגרם על ידם, כחלק מהטקס על זקני העיר לאמר:
יָדֵינוּ לֹא שָׁפְכוּ אֶת הַדָּם הַזֶּה וְעֵינֵינוּ לֹא רָאוּ. כַּפֵּר לְעַמְּךָ יִשְׂרָאֵל אֲשֶׁר פָּדִיתָ ה' וְאַל תִּתֵּן דָּם נָקִי בְּקֶרֶב עַמְּךָ יִשְׂרָאֵל וְנִכַּפֵּר לָהֶם הַדָּם. וְאַתָּה תְּבַעֵר הַדָּם הַנָּקִי מִקִּרְבֶּךָ כִּי תַעֲשֶׂה הַיָּשָׁר בְּעֵינֵי ה'
משפט המלך

| --- | --- |
 :  ראו גם – אי ידיעת החוק במשפט העברי, התראה (הלכה)
ישנם רוצחים שלא ניתן להרשיעם ברצח במזיד בפני בית דין, בשל אופיו הקשיח של סדר הדין הפלילי המשפט העברי הדורש שני עדים, התראה ועוד. במקרים אלו ההלכה מכווינה לפנות למשפט המלך, אשר פחות כבול לסדרי דין. כמו כן המלך רשאי לפסוק עונש מוות לרוצח בשגגה שהיה עוין את הנרצח.
הערות שוליים

↑  מובא בכתבי האר"י, וכן בפוסקים, כגון הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, יורה דעה, סימן שמ"ה, סעיף א'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות מלכים ומלחמות, פרק ג', הלכה י'
שרה לוי (אוצרת)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 פטירה:  14 במרץ 2006
 מקום קבורה:  תל יצחק
 מקום מגורים:  רחוב פינלס 10, תל אביב-יפו
 תקופת הפעילות:  1968–1998 (כ־30 שנה)
 
שרה לוי (? - 14 במרץ 2006) הייתה אוצרת ובעלת גלריה ישראלית.
בשנת 1952 נסעה לצרפת מטעם עליית הנוער. שם הכירה רבים מן האמנים הישראלים שהתגוררו בפריז באותה עת. בשנת 1968 החלה לעבוד בגלריה גורדון. בשנת 1972, בעת שהות בחופשה בפריז, נפגעה בתאונת דרכים והפכה משותקת ברגליה. לאחר שובה לישראל נערכה עבורה בגלריה יודפת מכירה פומבית של עבודות שתרמו אמנים שונים. כספים אלו ממנו רכישת דירה ברחוב פינלס 10 בצפון תל אביב-יפו, שבה התגוררה עם שני ילדיה וכן פתחה בה גלריה. את עיצוב הפנים תכננה האמנית אלימה, שהתאימה אותה הן לכיסא הגלגלים של ולהן שימוש הדירה כגלריה. בשנת 1975 נפתחה התערוכה הראשונה בגלריה, אשר פעלה עד שנת 1998.
כתוצאה מאילוצי המקום, הגלריה התמקדה בעבודות קטנות, רבות מהן על נייר של אמנים כמשה קופפרמן, משה גרשוני, יהושע גרוסברד, רפי לביא, ביאנקה אשל גרשוני ואחרים. בנוסף, שימשה לוי כסוכנת להדפסים של מרכז ברסטון לגרפיקה בתל אביב-יפו.
הערות שוליים

↑  ראו: דירקטור, רותי, "שרה לוי, גלריה בתוך הדירה", מעריב⁩, השבוע, 13 ספטמבר 1991⁩, עמ' 63-62
תורת ההוכחות

תורת ההוכחות היא ענף בלוגיקה מתמטית החוקר את מושג ההוכחה הפורמלית, באופן שאינו תלוי בתוכנו של הטיעון, אלא במבנה שלו ושל ההוכחה בלבד.
הוכחות פורמליות

הוכחה פורמלית של משפט היא סדרה סופית של פסוקים, הנגזרים זה מזה באופן נאות, ומהווים למעשה "טיעונים" בדרך להוכחה השלמה. כל אחד מפסוקים אלה צריך להגזר על-פי כללי היסק קבועים מתוך הפסוקים שקדמו לו, או להיות אקסיומה.
המערכת המתמטית שבמסגרתה בונים הוכחות פורמליות כוללת שפה מעל אלפבית סופי, קבוצת משפטים בני ניסוח, קבוצת אקסיומות, וקבוצת כללי היסק. בדרך-כלל דורשים שקבוצת האקסיומות, קבוצת המשפטים בני הניסוח, וקבוצת האקסיומות יהיו כריעים – כלומר שיהיה ניתן לבדוק בזמן סופי אם משפט הוא בר ניסוח, אקסיומה או תוצאה של כלל היסק על משפטים נתונים.
כלל ההיסק הנפוץ ביותר הוא מודוס פוננס - ידוע שמערכת ההוכחה הבנויה על הלוגיקה הפסוקית וכלל ההיסק היחיד שלה הוא מודוס פוננס היא מערכת שלמה.
הבעיה ה-24 של הילברט – בעיה שדויד הילברט כתב לעצמו ולא פרסם, עסקה ביכולת למיין הוכחות שונות ולהעדיף אחת על פני חברתה.
משפטים חשובים

קבוצת המשפטים היכיחים כריעה למחצה (ניתן לוודא שמשפט יכיח, לא ניתן לוודא שמשפט לא יכיח).
משפט הקומפקטיות
משפט השלמות של גדל
משפטי האי-שלמות של גדל – בכל מערכת הוכחה שיכולה להביע את תכונות האריתמטיקה של המספרים הטבעיים קיימת טענה ושלילתה שאינן יכיחות.
תאודוסיו הראשון, דוכס ברגנסה החמישי

| --- | --- |

 לידה:  1510 וילה ויצ'וזה, פורטוגל 
 פטירה:  1563 (בגיל 53 בערך) וילה ויצ'וזה, פורטוגל 
 מדינה:  ממלכת פורטוגל 
 בן או בת זוג:  Isabel de Lemos (25 ביוני 1542–?) 
 
דוקיסה ד' ביאריס דה לנקסטר .
דום תאודוסיו הראשון, דוכס ברגנסה (בפורטוגזית: Teodósio de Bragança‏; 1510 - 22 בספטמבר 1563) היה הדוכס החמישי מברגנסה. הוא ידוע בכך שמסר את התואר דוכס גימרייש לאינפנטה דוארטה דה אביש, לצד חלק מהעושר והנכסים של בית ברגנסה.
ביוגרפיה

תאודוסיו הראשון נולד בשנת 1510 בווילה ויצ'וזה, לז'יימה, דוכס ברגנסה הרביעי ולאונור דה גוסמן אי ולאסקו, בתם של חואן אלונסו פרס דה גוסמן, דוכס מדינה סידוניה השלישי ואיסבל דה ולאסקו אי מנדוסה. הוא היה איש משכיל ומעודן, נסיך טיפוסי לרנסאנס. הוא אהב ציור ופיסול. הוא מת בשנת 1563, ובנו ז'ואאו הראשון, דוכס ברגנסה השישי ירש את תאריו.
משפחתו

בשנת 1542 הוא התחתן עם בת דודתו הראשונה איזבל דה לנקאסטרה (1513–1558), בתם של דיניש דה ברגנסה, רוזן למוש וביאטריש, רוזנת למוש השלישית, ממנה נולד לו בנו ז'ואאו הראשון, דוכס ברגנסה השישי.
בשנת 1559 הוא נישא בשנית עם ביאטריס מלנקסטר (1542–1623), נכדתו של אינפנטה ז'ורז' מלנקאסטרה, דוכס קוימברה. ילדם הראשון, חיימה מברגנסה, נהרג ללא יורשים בשנת 1578, בקרב אל-קסר אל-כביר. ילדתם השנייה, איזבל, התחתנה עם הדוכס הראשון של קמינה.
| שם | לידה | פטירה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| ז'ואאו הראשון, דוכס ברגנסה השישי | 1543 | 22 בפברואר 1583 | הרוזן ה-13 של ברסלוש, הרוזן העשירי של אורם, הרוזן השביעי של אראיולוס ונייבה, הדוכס השישי של ברגנסה, המרקיז החמישי מווילה ויצ'וזה |
| חיימה | לא ידוע | 4 באוגוסט 1578 | נפטר בקרב אל-קסר אל-כביר; מעולם לא התחתן; אין יורשים |
| איזבל | 1560 | לא ידוע | התחתנה עם מיגל לואיס דה מנסס, הדוכס הראשון של קמינה |
תהילים ט'

תהילים ט' הוא המזמור התשיעי של ספר תהילים. המזמור חתום בידי דוד ובנוי על פי סדר א"ב (לא שלם). זהו מזמור תודה הנאמר על ידי מי שניצל מאויביו וכולל תפילה להצלה בעתיד.
מבנה המזמור ותוכנו

ישנם כמה פירושים על המילים עַל מוּת לַבֵּן שבכותרת המזמור. יש שפירשו שהמזמור נאמר על מותו של אחד מאויביו של דוד - בנו אבשלום, או אויב בשם "לַבֵּן". אחרים פירשו שזהו חילוף אותיות של כלי הנגינה נבל, או שהמילים צריכות להיקרא "עלמות [ל]לבן", כלומר שיר שילמדו (כמו "ליבון") את הנערות, שם השיר או אות מוזיקלי למנצח תזמורת.
המזמור מתאר שמחה גדולה בעקבות ניצחון במלחמה. המשורר מתאר בפירוט איך ה' השמיד את אויביו, וקורא לכולם להלל את ה' יחד איתו. בחתימת המזמור הוא מוסיף תפילה שה' ימשיך לקום ולהכרית את הרשעים.
הקשר בינו ובין מזמור י'

מרבית החוקרים רואים בפרק ט' ובפרק י' פרק אחד שנכתב יחד. הבסיס העיקרי לחיבור שני המזמורים הוא העובדה שבתחילת פרק י' אין כותרת חדשה. כמו כן, ניתן למצוא בשני המזמורים יחד שרידים של אקרוסטיכון אלפביתי. אמנם בפרקים שלפנינו סדר האלפבית מעט משובש, אך נראה שפרק ט' מכיל את ראשי הפסוקים באותיות א-י (ללא האות ד') ופרק י' מכיל את האותיות ק-ת. בין אלה לאלה ניסו החוקרים לשחזר את כל אותיות האלפבית החסרות.
גם במקורות הקדומים יש שראו בשני המזמורים מזמור אחד. בתרגום השבעים שני המזמורים מופיעים כפרק אחד, וניתן להסיק שזו גם הגרסה שעמדה לפני חלק מחכמי ימי הביניים, כדונש בן לברט ורש"י.
הערות שוליים

↑  רש"י מביא פירוש זה אך דוחה אותו
↑  אבן עזרא בשם דונש, מצודות
↑  מובא ברש"י ואבן עזרא
↑  רש"י
↑  עולם התנ"ך, תהילים פרק ט
↑  רש"י, מסכת מגילה, דף י"ז, עמוד ב', ד"ה בפרשה, וראה שם בתוספות ד"ה ודוד.
↑  יוחנן קפאח, ‏"הדרכים למניית קמ"ז מזמורי תהילים", JSIJ‏ 14, 2018, עמ' 4–5.
תומר חנוכה

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1974 (בן 50)
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלית
 עיסוק:  מאייר
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות חזותיות 
 שפות היצירה:  עברית ואנגלית
 thanuka.com
 
תומר חנוכה (נולד ב-16 בינואר 1974) הוא מאייר וקריקטוריסט ישראלי המתגורר בניו יורק.
ביוגרפיה

בגיל עשרים ושתיים, לאחר שסיים שלוש שנות שירות חובה בצה"ל, עבר חנוכה לניו יורק. עם סיום לימודיו בבית הספר לאמנות חזותית (School of Visual Arts) הוא הפך משתתף קבוע במגזינים רבים. לקוחותיו כוללים את השבועון "טיים", "הניו יורקר", "ספין", "הניו יורק טיימס", "רולינג סטון", MTV, ו-Saatchi & Saatchi.
חנוכה שיתף פעולה גם עם אחיו התאום אסף חנוכה. השניים כתבו ואיירו את החוברת "ביפולר" (Bipolar) שיצאה לאור על ידי הוצאת קומיקס אלטרנטיבית (Alternative Comics) בארצות הברית, זכתה לתשבחות הביקורת והייתה מועמדת למספר פרסים. בשנת 2006 פרסם תומר את איש הפלצבו (Alternative Comics).
מעבודותיו > ספרים

Overkill אוסף מעבודותיו. שנת 2011, הוצאת Gingko Press
The Placebo Man שנת 2006 הוצאת Alternative Comics
Bipolar (עם אסף חנוכה ואתגר קרת), שנת 2002 הוצאת Alternative Comics
שרה לם

שרה לם בבלט המלכותי בהפקת ׳סוף היום׳, 2007.
שרה לם (באנגלית: Sarah Lamb‏; נולדה ב-1980) היא רקדנית בלט אמריקאית בבלט המלכותי בלונדון.
לם נולדה בשנת 1980 בבוסטון שבמסצ'וסטס בארצות הברית לקת'לין וג׳ון לם, הבת השנייה מבין שלוש. היא גדלה בבוסטון ובברוקלין, והחלה ללמוד מחול כמעט מהרגע שבו למדה ללכת. כשלמדה בבית הספר לבלט בבוסטון, עוד לפני שמלאו לה 10 שנים, נבחרה לגלם בתפקיד ראשי את ׳קלרה׳ מהבלט המפורסם מפצח האגוזים בהפקה השנתית הגדולה של בית הספר. כעבור שנים גילמה דמויות בוגרות על אותה הבמה יחד עם חברותיה, שגילמו גם הן את ׳קלרה׳ בצעירותן. בגיל 13 החלה ללמוד עם הגברת טטיאנה לגט בבית הספר לבלט בבוסטון. לם זכתה במדליית זהב בשנת 1998 מאת נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, במסגרת בית הספר. בזכות אימוניה עם לגט, זכתה לם בשלוש מדליות כסף בתחרות הבלט הבינלאומית בנגויה שביפן בשנת 1999, בתחרות הבלט הבינלאומית השישית של ניו יורק בשנת 2000 ובתחרות הבלט הבינלאומית של ארצות הברית בשנת 2002.
שרה לם הצטרפה ללהקת הבלט של בוסטון בשנת 1998, קודמה לדרגת סולנית ב-2001 ולדרגת רקדנית ראשית בשנת 2003. היא הצטרפה לאחר מכן, באוגוסט 2004, לבלט המלכותי כסולנית ראשונה וקודמה לדרגת רקדנית ראשית בשנת 2006.
משנת 2005 לם נשואה לרקדן פטריק ת'ורנברי והשניים מתגוררים בלונדון.
רפרטואר

אודט/ אודיל (אגם הברבורים), יוליה (רומיאו ויוליה), הנסיכה אורורה והנסיכה פלורין (היפהפייה הנרדמת), ליז (הנערה הסוררת), סילפיד (הסילפידה), פיית שזיף הסוכר (מפצח האגוזים), מארי לריש (מיירלינג, Mayerling), טטיאנה ואולגה (יבגני אונייגין), מאשה (חלומות חורף), ילדה לבנה וילדה כחולה (מחליקי הקרח), אליס (אליס בארץ הפלאות) ועוד רבים.
שלמות הגוף

שלמות גופנית היא מניעת פגיעה בגוף הפיזי ושמירה על החשיבות של אוטונומיה אישית, בעלות על עצמי ויכולת הגדרה עצמית של בני אדם על גופם. בתחום זכויות האדם, פגיעה בשלמות גופו של אחר נחשבת כהפרה לא אתית, חודרנית ואולי פלילית.
ממשלה ומשפט > אירלנד

באירלנד, שלמות הגוף הוכרה על ידי בתי המשפט כזכות טבעית, המוגנת על ידי הערובה הכללית של "זכויות אישיות" הכלולה בסעיף 40 של החוקה האירית. ב"ריאן נגד התובע הכללי" נאמר כי "יש לך הזכות שלא יפריעו לך לגופך או לצלם אנוש שלך". המשמעות היא שהמדינה אינה רשאית לעשות דבר כדי לפגוע בחייך או בבריאותך. אם אתה במעצר, יש לך זכות שלא תסכן את בריאותך בזמן הכלא".
בתיק נפרד M (Immigration - Rights of Unborn) - v - Minister for Justice and Equalification & Ors, קבע בית המשפט העליון של אירלנד כי הזכות לשלמות הגוף חלה על העובר. בסיכום המקרה בסעיף 5.19 קבע בית המשפט העליון:
... הזכות היחידה של הילד שטרם נולד כפי שמחוקק כרגע בחוקה לגבי הזכאות להגנה היא זו המעוגנת בתיקונים בסעיף 40.3.3, כלומר, הזכות לחיים או, במילים אחרות, הזכות להיוולד, וייתכן, (וזה עניין להכרעה עתידית) שגם זכויות קשורות כגון הזכות לשלמות הגוף שהן טבועות ובלתי נפרדות מהזכות לחיים עצמם.
ממשלה ומשפט > ארצות הברית

התיקון הרביעי לחוקת ארצות הברית קובע כי "זכות האזרחים להיות בטוח בצלמם, בבתיהם, בניירותיהם ובחפציהם ולהיות מוגנים מפני חיפושים ומעצר בלתי סבירים, לא תופר". כמו כן, בית המשפט העליון של ארצות הברית אישר את הזכות לפרטיות, אשר, כפי שניסחה ג'ולי ליין, מגינה לעיתים קרובות על זכויות שלמות הגוף. ב-Griswold v. בקונטיקט (1965) בית המשפט תמך בזכויותיהן של נשים להשיג אמצעי מניעה (ולפיכך, לשמור על אוטונומיה מבחינת רבייה) ללא הסכמה של בן הזוג. באופן דומה, זכותה של אישה לפרטיות בביצוע הפלות זכתה להגנה על ידי פסק דין רו נגד וייד (1973). ב-McFall v. Shimp‏ (1978), בית משפט בפנסילבניה קבע שלא ניתן לכפות על אדם לתרום מח עצם, גם אם תרומה כזו תציל חיים של אדם אחר.
בית המשפט העליון ביטל פסק דין רו נגד וייד ב-24 ביוני 2022. בית המשפט העליון גם הגן על זכותם של גורמים ממשלתיים לפגוע בשלמות הגוף בנסיבות מסוימות. דוגמאות לכך כוללות חוקים האוסרים על שימוש בסמים, חוקים האוסרים המתת חסד, חוקים המחייבים שימוש בחגורות בטיחות ובקסדות, חיפוש גופני באסירים ובדיקות דם כפויות.
ממשלה ומשפט > קנדה

באופן כללי, אמנת הזכויות והחירויות הקנדית מגינה על החירות האישית ועל הזכות שלא להתערב בה. עם זאת, בנסיבות ייחודיות מסוימות עשויה להיות לממשלה הזכות לעקוף זמנית את הזכות לשלמות גופנית על מנת לשמור על חייו של האדם. ניתן לתאר פעולה כזו באמצעות עקרון האוטונומיה הנתמכת, מושג שפותח כדי לתאר מצבים ייחודיים בבריאות הנפש (דוגמאות כוללות האכלה בכפייה של אדם שנמצא בסכנת חיים בשל הפרעת האכילה אנורקסיה נרבוזה, או טיפול זמני באדם שחי עם הפרעה פסיכוטית בעזרת תרופות אנטי פסיכוטיות ).
דוגמה ייחודית אחת לחוק קנדי המקדם את שלמות הגוף היא חוק הסכמת הבריאות של אונטריו. החוק הזה באונטריו קשור ליכולת להסכים לטיפול רפואי. ה-HCCA קובע כי לאדם יש את הזכות להסכים לטיפול או לסרב לו אם יש לו כשירות נפשית. על מנת להיחשב כשיר, אדם חייב להיות בעל יכולת להבין ולהעריך את ההשלכות של ההחלטה הטיפולית. החוק אומר שאדם נחשב כשיר להחלטה לגבי טיפול, קבלה למוסד סיעודי או שירות סיוע אישי אם האדם מסוגל להבין ולהעריך את המידע הרלוונטי לקבלת החלטה כזו.
זכויות אדם

שני מסמכים בינלאומיים מרכזיים מגנים על זכויות אלה: ההצהרה האוניברסלית בדבר זכויות האדם והאמנה הבינלאומית לזכויות אזרחיות ופוליטיות. יתרה מכך האמנה בדבר זכויות אנשים עם מוגבלות, דורשת גם הגנה על שלמות גופנית ונפשית.
ראו גם

זכויות האישה
הערות שוליים

↑  Miller, Ruth Austin (2007). The Limits of Bodily Integrity: Abortion, Adultery, and Rape Legislation in Comparative Perspective. Ashgate Publishing. ISBN 9780754683391. נבדק ב-6 באפריל 2021. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Communication Technology And Social Change Carolyn A. Lin, David J. Atkin – 2007
↑  Civil Liberties and Human Rights Helen Fenwick, Kevin Kerrigan – 2011
↑  Xenotransplantation: Ethical, Legal, Economic, Social, Cultural Brigitte E.s. Jansen, Jürgen W. Simon, Ruth Chadwick, Hermann Nys, Ursula Weisenfeld – 2008
↑  Personal Autonomy, the Private Sphere and Criminal Law Peter Alldridge, Chrisje H. Brants - 2001, retrieved 29 May 2012
↑  Privacy law in Australia Carolyn Doyle, Mirko Bagaric – 2005
↑  Ryan v Attorney General [1965] 1 IR 294 at 295. Judgement by Kenny J: "That the general guarantee of personal rights in section 3 (1) of Art. 40 extends to rights not specified in Art. 40. One of the personal rights of the citizen protected by the general guarantee is the right to bodily integrity."
↑  "Right to Bodily Integrity". 2013-02-11. אורכב מ-המקור ב-2013-02-11. נבדק ב-2020-02-20.
↑  Judgement by the Irish Supreme Court: M (Immigration - Rights of Unborn) - v - Minister for Justice and Equality & ors, 7 March 2018.
↑  "M (Immigration - Rights of Unborn) - v - Minister for Justice and Equality & ors : Judgments & Determinations : Courts Service of Ireland".
↑  "States with Legal Physician-Assisted Suicide - Euthanasia - ProCon.org". Euthanasia (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-09-11.
↑  "Missouri v. McNeely: The Loss of Bodily Integrity in an Emerging Police State". 15 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Totenberg, Nina; Chappell, Bill (27 ביוני 2019). "Supreme Court Affirms Police Can Order Blood Drawn from Unconscious DUI Suspects". NPR. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "琪琪布电影网". אורכב מ-המקור ב-9 באוגוסט 2013. נבדק ב-23 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Convention on the Rights of Persons with Disabilities, Article 17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4133883-2
תאודאס

תאודאס (ביוונית: Θευδᾶς, בלטינית: Theudas) היה, לדברי יוסף בן מתתיהו, משיח שקר שפעל ביהודה בתקופת הנציב פאדוס, והומת בפקודתו, ככל הנראה בשנת 46.
רקע

תופעת הנבואה בהיסטוריה הקדומה של ישראל, החל מתקופת המקרא, מקורה בקבוצה דעתנית, ביקורתית, שצמחה על רקע של מחלוקות ופולמוס במישור הפוליטי, הכלכלי, החברתי והתרבותי. דומה לה התופעה המשיחית, שעניינה, כרונולוגית, נעוץ בתקופת בית שני. קבוצות נבואיות-משיחיות, קטנות וקיצוניות, צמחו בתקופת השלטון הרומי, ובעיקר בעידן הנציבות הרומית השנייה (66-44), כשהמצב הכללי ביהודה החמיר והלך. השלטונות הרומיים התייחסו בחומרה רבה לתופעה זו בשל השיוך הכישופי לאירועי ההתנבאות, ויותר מכך – בשל החשש שהתרכזויות המוניות סביב אותם משיחים ונביאים עלולות לקדם תופעות מרדניות.