אבראהים ג'ורג' ח'יראללה
העלייה לרגל לעכו וההיפרדות מעבד אלבהאא'

ב-1898 הפילנתרופית פיבי הרסט אימצה את הדת הבהאית והביעה את כוונתה לבקר את עבד אלבהאא' בארץ הקודש. הרסט הזמינה כמה מאמינים, וביניהם ח'יראללה ואשתו, והחלה לארגן את עלייתם לרגל לעכו. יחד עם עוד מאמינים אמריקאים, ביניהם לואה גטסינגר ומאי בולס, הקבוצה הגיעה לעכו.
ב-1899 שרידי גופתו של הבאב הגיעו לעכו לידיו של עבד אלבהאא'. באותה שנה, עבד אלבהאא' הגיע להר הכרמל, מקום שנבחר על ידי בהאא' אללה, והניח שם את אבן היסוד למבנה הקבר של הבאב. עבד אלבהאא' לווה על ידי חי'ראללה, ובכך ניתן לו הכבוד להיות האדם היחיד שליווה את עבד אלבהאא' במעמד זה.
עם זאת, בעלייה לרגל לעכו נזרעו הזרעים הראשונים של הניכור בין ח'יראללה לבין עבד אלבהאא'. במהלך המסע ח'יראללה הבחין בחיכוך בין עבד אלבהאא' לאחיו, מירזא מחמד עלי. במהלך מסעו של ח'יראללה, אנטון חדאד נשאר בארצות הברית והיה כעת מוכר בקרב הבהאים, ובשל כך היווה מתחרה עבור ח'יראללה להיות הסמכות בקהילה הבהאית האמריקאית. בנוסף, האמריקאים הבהאים לא היו צריכים עוד לפנות לח'יראללה לשם הדרכה, אלא יכלו לכתוב באופן ישיר לעבד אלבהאא'.
ח'יראללה שלח איום לפיו אם עבד אלבהאא' לא יעזור לו עם תמיכה כספית מהמאמינים, לא ימנה אותו לראש הקהילה הבהאית בארצות הברית, לא יאשר את פרסום הספר שכתב ואת תרגומו לפרסית, או שלא יתכחש לאלו שהפריכו את הוראתו של ח'יראללה, הוא יפנה נגדו ויעבור לתמוך באחיו.
ח'יראללה קיבל מחדאד מכתב שנכתב עבורו על ידי עבד אלבהאא'. במכתב נרשם כי ח'יראללה, או אף מורה אחר, לא צריכים לצפות להתמנות לתפקידי הנהגה, שכן בהאא' אללה אסר על כך שבדת הבהאית יכהנו אנשי דת. בכך, התקווה של ח'יראללה לקבל מינוי רשמי בקהילה הבהאית האמריקאית נגוזה. הדרך היחידה דרכה יכול היה להחזיק בסמכות הייתה להסית את הבהאים נגד עבד אלבהאא'. אף על פי שהבהאים במזרח התיכון ואיראן התעלמו ממחמד עלי, אחיו של עבד אלבהאא', ח'יראללה הרגיש שייתכן שיהיה ניתן לשכנע את האמריקאים בתוקף סמכותו.
ח'יראללה חש מאוים גם מהזוג אדוארד ולואה גטסינגרס. הזוג ידע על הסתירות הקיימות בין תורתו של ח'יראללה לזו של עבד אלבהאא'. מאחר שחשש שהזוג יחשוף את טעויותיו, ח'יראללה ניסה לחתור תחת השפעתם בקהילה על ידי כך שהטיל ספק בצורה פומבית בהבנתם את הדת והתמריצים שלהם ללמדה.
חי'ראללה הצטרף לסיעתו של מחמד עלי, גינה את עבד אלבהאא' והחל לטעון שאין לו את הסמכות שהוא טוען שהוא מחזיק בה. בספרו, "בהאא' אללה" (Behá'u'lláh), ח'יראללה טען שאחיו של עבד אלבהאא' שווים לו במעמדם. בהמשך, מחמד עלי החל לשלוח לח'יראללה מכתבים בהם פירט את מעשיו הרעים של עבד אלבהאא'.
לאחר עריקתו של ח'יראללה, עבד אלבהאא' נקט במספר צעדים בניסיון לצמצם את השפעתו של ח'יראללה בארצות הברית. בקיץ 1900, טהראני ביקר בארצות הברית וניסה להשיב את ח'יראללה לסיעתו של עבד אלבהאא'. בנובמבר של אותה שנה, חאג'י מירזא חסן מח'ורסאן, תומך אדוק של עבד אלבהאא', איים על חי'ראללה שיחזור בו מכפירתו ויחזור לתמוך בעבד אלבהאא'. ח'יראללה הגן על עמדתו אל מול תומכיו של עבד אלבהאא' בשני חיבורים שנקראו "עובדות עבור בהאים" (Facts for Behaists) ו"שלוש השאלות" (The Three Questions).
הקהילה התפצלה לשניים, בעוד רוב הקהילה הבהאית בארצות הברית תמכה בעבד אלבהאא'. הקהילה שהייתה נאמנה לעבד אלבהאא', ניתקה את קשריה עם ח'יראללה. רוב המאמינים האמריקאים, אפילו אלו שח'יראללה לימד בעצמו, נטשו אותו בשל כפירתו. הווארד מקנט, שניסה להישאר נייטרלי במהלך המשבר, גם כן ניתק קשר עם ח'יראללה. מבלי ההנהגה של מקנט, התומכים הבודדים של ח'יראללה בניו יורק חדלו מלהיות מאורגנים. תמיכה בח'יראללה המשיכה להתקיים בשיקגו ובמיוחד בקנושה. ח'יראללה העריך שמספר התומכים בו לאחר המשבר עמד על 300 איש, אך הודה שהרוב נשארו עם עבד אלבהאא'.
הבהאים מסבירים את עריקתו של ח'יראללה בכך שהוא הונע על ידי גאווה, התעוור כתוצאה מהצלחתו הגדולה בצפון אמריקה ושאף לשליטה מוחלטת על האמונות והפעילויות של תלמידיו.