stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל דן טאוב
ביוגרפיה > כהונתו כאדמו"ר

עם פטירת אביו, בד' באייר תשמ"ד (6 במאי 1984), הוכתר לאדמו"ר ממודז'יץ, וכיהן באדמו"רות עד יום פטירתו.
כמסורת בית מודז'יץ, הידועה בניגוניה, גם הרב טאוב הלחין מאות ניגונים, אשר בחלקם יצאו אל מחוץ לגבולות חסידות מודז'יץ, ומושרים בקרב קהילות רבות בישראל.
בשנת תשמ"ט (1989) נתמנה כחבר מועצת גדולי התורה, וכיהן בה עד פטירתו.
בשנת תשנ"ה (1995) העתיק את מרכז חסידות מודז'יץ לבני ברק, לאחר שראה כי האווירה בתל אביב אינה ראויה לחנך בה את הדור הצעיר של חסידי מודז'יץ. ביום ל"ג בעומר תשנ"ה חנך את בית מדרשו ברחוב חבקוק בעיר, אך במקביל הוא דאג כי בית המדרש הישן ברחוב דיזנגוף בתל אביב ימשיך לפעול.
בשנת תשס"ה (2005) הוקם בעידודו המכון לשימור ניגוני מודז'יץ. בדרשותיו הוא הרבה לדבר על חשיבות השירה.
נפטר ביום שישי, כ' בסיון ה'תשס"ו, בגיל 78, ונטמן בו ביום בהר הזיתים בירושלים בסמוך לקברות אבותיו אדמו"רי מודז'יץ.
במעמד הקבורה הוכתר בנו הבכור, רבי חיים שאול, כממלא מקומו. בן נוסף, רבי פנחס משה, הוא האדמו"ר מקוזמיר.
משפחתו

לרבי ישראל דן טאוב שני בנים ושתי בנות:
רבי חיים שאול טאוב - האדמו"ר ממודז'יץ. חתן האדמו"ר מאלכסנדר, האמרי מנחם.
רבי פנחס משה טאוב - האדמו"ר מקוזמיר. חתן האדמו"ר מלובלין, רבי אברהם איגר.
הינדא לנדא - אשת האדמו"ר רבי ישראל סג"ל לנדא מדראהביטש (נפטר י' באלול ה'תשפ"א).
דבורה - הייתה נשואה לרב דוד שלמה קליין (האדמו"ר מאונגוואר), ובהמשך לשמואל, בנו של הרב אריה וינברג, ראש מוסדות "לב בנים".
ספריו

נחלת דן
עלי דשא
כריסטיאן סטוון

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1781 (יוליאני) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, פינלנד 
 פטירה:  18 באפריל 1863 (יוליאני) (בגיל 82) סימפרופול, האימפריה הרוסית 
 ענף מדעי:  בוטניקה, רפואה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג  האקדמיה הקיסרית לכירורגיה  האקדמיה לרפואה צבאית בסנט-פטרסבורג 
 צאצאים:  Aleksandr Steven 
 
כריסטיאן סטוון (ברוסית: Христиан Христианович Стевен, בשוודית: Christian von Steven;‏ 19 בינואר (30 בינואר) 1781 – 18 באפריל (30 באפריל) 1863, סימפרופול) היה רופא ובוטנאי רוסי ממוצא שוודי. הוא פעל בדרום רוסיה ותיאר מינים רבים של צמחים.
ביוגרפיה

כריסטיאן סטוון נולד בעיירה קטנה בדרום פינלנד, אז בתחומי האימפריה הרוסית למשפחה בעלת שורשים שוודים. לאחר סיום לימודי בית הספר, בשנת 1792 הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת טורקו בה התמחה ברפואה. בשנים 1795–1797 הוא למד בסנקט פטרבורג ואחר כך באוניברסיטת יינה. בשנת 1798, בהוראת פאבל הראשון כל הסטודנטים רוסים חויבו לחזור לרוסיה. כריסטיאן סטוון סיים קורס לימודים וקיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1799. הוא עבד במקצוע בבית חולים מספר שנים.
בשנת 1800 הוא קיבל הצעה להיות עוזר של ראש תחום גידולי משי בדרום רוסיה ועזב את העבודה בבית חולים. במשך שלוש שנים סטוון חקר את צפון קווקז תוך דגש על תיאור צמחים וחקר מקורות מים מינרליים באזור. בשנת 1803 הוא הגיע לגאורגיה שרק אז סופחה לתחומי האימפריה הרוסית. גם פה סטיוון תיאר מיני צמחים חדשים. תוצאות עבודתו פורסמו בכתבי עת מדעיים.
בשנת 1806 סטיוון הגיע לחצי האי קרים והתיישב בסימפרופול. במרץ 1812 סטוון מונה למנהל גן בוטני שהוקם ליד ילטה. בניהול של כריסטיאן סטוון גן בוטני "ניקיטסקי" גדל ותרם רבות לפיתוח גידולי עצי פרי באזור. לאור הצלחותיו, סטוון קיבל אישור ותמיכה כספית לסיור מקצועי באירופה בה הוא סייר במשך שנתיים. לאחר חזרתו לקרים, סטוון החל לפעול להסדרת אוספים עשירים של צמחים וחרקים שהיו בבעלותו.
בשנת 1826 כריסטיאן סטוון מונה לראש תחום החקלאות בדרום רוסיה בשטח בין אזור הדנובה ועד לים הכספי. בעקבות אך הוא עזב את ניהול הגן הבוטני ובמקומו מונה הארטוויס (בשנת 1857 סטוון ייתן שם לאלון הארטוויס לממשיך דרכו בניהול הגן).
על פעילותו סטוון קיבל תואר דוקטור כבוד ממספר אוניברסיטאות וקיבל מדליית זהב מהמדינה. כמו כן הוענקו לו עיטורים. הוא נבחר לחבר בהתכתבות באקדמיה רוסית למדעים. מספר רב של צמחים נקראו על שמו. בשנת 1860 סטוון תרם את הספרייה שלו ואוסף צמחים שכללה 2500 מינים לאוניברסיטת הלסינקי.
יער אפינג

| --- | --- |

 נתונים ומידות
 שטח:  2,400 הקטאר
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מיקום:  Epping Forest, וולת'אם פורסט 
 קואורדינטות:  51°40′N 0°03′E﻿ / ﻿51.66°N 0.05°E﻿ / 51.66; 0.05
 אתר רשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסיער אפינג(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסיער אפינג
 
יער אפינג (באנגלית: Epping Forest) הוא יער עתיק יומין הנמצא בין העיר לונדון רבתי לבין מחוז אסקס שבאנגליה.
גאוגרפיה

היער מצוי במקום ככל הנראה משנת 8,000 לפני הספירה, עם תום עידן הקרח האחרון. שטחו של היער 24 קמ"ר והוא כולל שטחי עשב, ביצה, נהר, ואגמים. אורך היער 18 קילומטרים והוא משתרע בין פורסט גייט שבדרומו ועד אפינג שבצפונו. רוחב היער 4 ק"מ ממזרח למערב.
היער נמצא בין נהר לי לנהר רודינג.
היסטוריה

השם "יער אפינג" מופיע לראשונה במסמכים מהמאה ה-17. קודם לכן נודע היער בשם "יער ואלטהאם" (Waltham Forest) שעל שמו נקרא רובע יער ולטהאם - אחד מרבעי לונדון.
במאה ה-12 קבע הנרי הראשון בצו כי היער הוא יער מלכותי. הותר לפשוטי העם לקושש עצים ביער ולרעות בו צאן, אולם רק למלך הותר לצוד ביער.
בתקופת שושלת טיודור נהגו הנרי השמיני והמלכה אליזבת הראשונה לצוד ביער. בשנת 1543 הורה הנרי השמיני לבנות בקרבת היער מבנה בשם "גרייט סטנדינג" (Great Standing) ממנו יכול היה לראות את ציידיו. המבנה שופץ על ידי אליזבת הראשונה בשנת 1589. ניתן לראותו עד היום באזור צ'ינגפורד, והוא ידוע בשם "בקתת הצייד של המלכה אליזבת" ומשמש כמוזיאון.
בשל המחלוקת בין בעלי הקרקעות לבין רועי הצאן נחקק ב-1878 חוק יער אפינג, ונקבע כי היער מפסיק להיות יער מלכותי וזכות בית המלוכה לצוד איילים ביער בוטלה. כמו כן נאסר קישוש הענפים ביער, אולם הותר לרועי הצאן להמשיך לרעות בו.
החוק קבע כי היער יהפוך לשמורה ונאסרה הבנייה בו. ב-6 במאי 1882 ביקרה המלכה ויקטוריה ביער והכריזה כי "היער יוקדש להנאתם של תושבי הממלכה לנצח נצחים".
היער מנוהל על ידי איגוד העיר לונדון.
שימושים ביער כיום

חוק יער אפינג (the Epping Forest Act) נחקק על מנת לשמר את היער, אולם כשל בהגנה על בעלי החיים ביער. קודם לחקיקת החוק נהגו תושבי האזור לקושש את ענפי העצים ובכך צמרות העצים היו מדוללות ושיחים וצמחים נמוכים מסוגים רבים גדלו באזור, אולם לאחר חקיקת החוק הופסק דילול הצמרות והצמרות הסבוכות של העצים מונעות כניסת אור ומונעות אפשרות גידול של שיחים נמוכים. עדרי האיילים הגדלים ביער הוסיפו אף הם לדילול הצמחייה הנמוכה. בעבר נהגו האיילים לרעות באזורי דשא סמוכים, אולם בשל גידור היער ובנייה סביבו נאלצו האיילים להישאר בשטחי היער.
לאחרונה נעשים ניסיונות לדלל את העצים.
היער הוא השטח הפתוח הציבורי הגדול ביותר באזור לונדון, והוא למעשה שמורת הטבע הגדולה בעולם הנמצאת בקרבת עיר בירה.
אזכורים תרבותיים של היער

סדרת הטלוויזיה הבריטית משנת 2005 "שבעת פלאי הטבע" מתארת יער אפינג כאחד מפלאי הטבע באזור לונדון.
סופר האימה ג'יימס הרברט משתמש ביער אפינג כרקע לרומן "מאורה" (Lair) בו מוטנטים האוכלים חולדות והמתגוררים ביער תוקפים את בני האדם המתגוררים סביבו.
באלבום Selling England by the Pound של להקת ג'נסיס נקראת אחת הרצועות The Battle of Epping Forest.
בשרוול האלבום Trilogy של להקת אמרסון, לייק ופאלמר, נראים חברי הלהקה ביער בסתיו כשהם מכוסים בעלים.
בספר ההרפתקאות "המחנה", יער אפינג הוא חלק גדול מן העלילה ומהווה את מיקומו של המחנה עליו מספר הספר.
כריסטיאן סמואל וייס

| --- | --- |

פורטרט של כריסטיאן סמואל וייס
 לידה:  26 בפברואר 1780 לייפציג, נסיכות הבוחר מסקסוניה 
 פטירה:  1 באוקטובר 1856 (בגיל 76) חב, האימפריה האוסטרית 
 שם לידה:  Christian Samuel Weiss 
 ענף מדעי:  מינרלוגיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  ברלין 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג 
 מנחה לדוקטורט:  אברהם גוטלוב ורנר, רנה ז'יסט אאיאי 
 מוסדות:  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת ברלין  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 תלמידי דוקטורט:  פרנץ ארנסט נוימן, גוסטב רוז, פרידריך אוגוסט פון קוונשטדט 
 פרסים והוקרה:  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 תרומות עיקריות
 קביעת הפרמטרים של הקריסטלוגרפיה המודרנית והפיכתה לענף במתמטיקה.
 
כריסטיאן סמואל וייס (גרמנית: Christian Samuel Weiss‏; 26 בפברואר 1780 – 1 באוקטובר 1856) היה מינרלוג גרמני שלזכותו נזקפים קביעת הפרמטרים של הקריסטלוגרפיה המודרנית והפיכתה לענף במתמטיקה.
חייו

וייס נולד בלייפציג ובגיל 16 החל ללמוד רפואה באוניברסיטה בעיר, אלא שהמדעים המדויקים, בייחוד פיזיקה, כימיה ומינרלוגיה עניינו אותו יותר והוא עבר לברלין לצורך השלמת לימודים בתחומים אלו. בין השנים 1803 ל-1808 הוא שימש כמרצה לפיזיקה באוניברסיטה של לייפציג. ב-1810 הוא התמנה לראש החוג למינרלוגיה באוניברסיטת ברלין (כיום אוניברסיטת הומבולדט) והמשיך בתפקיד זה במשך 46 שנים.
את העניין בקריסטלוגרפיה עוררו בו מחקריו של המינרלוג הצרפתי רנה ז'יסט אאיאי, ווייס תרגם לגרמנית את המסה על קריסטלוגרפיה של אאיאי. בין תרומותיו להתפתחות הקריסטלוגרפיה ניתן לציין את קביעת סיווג הגבישים על פי הסימטריה החיצונית שלהם. וייס היה הראשון שסיווג את הגבישים על פי הסימטריה של המבנה הגבישי כדוגמת אורתורומבי, איזומטרי, טטרגונלי וכדומה.
יער בוהמיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  1456 מטר (גרוסר ארבר)
 מדינה:  אוסטריה, צ'כיה, גרמניה 
 מיקום:  צ'כיה, אוסטריה, גרמניה
 רכס הרים:  יער בוהמיה
 אורך הרכס:  200 קילומטר
 קואורדינטות:  49°00′N 13°00′E﻿ / ﻿49.000°N 13.000°E﻿ / 49.000; 13.000
 טופוגרפיה
 
יער בוהמיה (בגרמנית: Böhmerwald) הוא רכס הרים נמוך במרכז אירופה, הנמשך מאזור דרום בוהמיה בצ'כיה עד אוסטריה ואזור בוואריה בגרמניה. אורך הרכס כ-200 קילומטרים, והוא מהווה את הגבול הטבעי בין צ'כיה לבין גרמניה ואוסטריה. מאז 1994 מאוגדים חלקי יער בוהמיה המצויים בתחומי שלוש המדינות במסגרת 'אזור אירופי' (Europaregion) אחד, ששטחו הכולל כ-16,000 קמ"ר וחיים בו כ-1.3 מיליון איש.
מבחינה גאולוגית יער בוהמיה הוא רכס הרים יחיד ורציף, אך מאז תחילת המאה ה-20 נהוג לחלקו לאזורים משניים, לפי הגבולות הפוליטיים:
שוּמָאבָה (Šumava) בצד הצ'כי (בשם זה מכונה גם האזור המקיף את הרכס בבוהמיה)
יער בוואריה (Bayerischer Wald) במזרח בוואריה בצד הגרמני
יער בוהמיה (Böhmerwald) בצפון-מערב אזור מילפירטל (Mühlviertel) בצד האוסטרי.
גאוגרפיה ואקלים

יער בוהמיה הוא אזור של הרים מיוערים שגובהם הממוצע 800-1400 מטרים. הפסגה הגבוהה ביותר (1456 מטרים) היא גרוֹסֶר אָרבֶּר (Großer Arber) בצד הבווארי. בצד הצ'כי והאוסטרי, על הגבול בין שתי המדינות, ההר הגבוה ביותר הוא פְלֶחי (Plechý), או בשמו הגרמני פלקנשטיין (Plöckenstein), בגובה 1378 מטרים. מסיב הגרניט של יער בוהמיה הוא אחד העתיקים באירופה, והריו נשחקו לצורות מעוגלות עם חלקים סלעיים מעטים. הרכס מתאפיין ברמות בגובה 1000-1200 מטרים שאקלימן קשה יחסית, ובהן  ביצות כבול רבות. בביצת Jezerní slať
("אגם הביצה") נרשמה הטמפרטורה הממוצעת הנמוכה ביותר (‎2 °C) והטמפרטורה המוחלטת הנמוכה ביותר בבוהמיה (‎-41.6 °C בשנת 1987).
רכס יער בוהמיה הוא קו פרשת המים המפריד בין אגן הניקוז של נהר הדנובה הנשפך אל הים השחור, לבין אגן הניקוז של הנהרות הנובעים מיער בוהמיה וזורמים אל הים הצפוני - וְלְטָאבָה, אוֹטָאבָה ואוּלָאבָה. בשל המשקעים הכבדים (בעיקר שלג), ביצות הכבול והאגם המלאכותי של סכר ליפּנוֹ על הוולטאבה, אזור יער בוהמיה הוא אחד ממאגרי המים החשובים של מרכז אירופה. באזור יש גם חמישה אגמים קרחוניים, שעיקר חשיבותם כאתרי נוף.
טבע

יער בוהמיה היה תמיד מאוכלס בדלילות, ובמשך מאות שנים חלשו היערות על יישובי האדם ועל נתיבי התעבורה שלו. במאה ה-20, כשהאזור הפך לחלק ממסך הברזל, פונו חלקים גדולים שלו מכל יישוב. בנסיבות מיוחדות אלה השתמרו הטבע והמערכות האקולוגיות של היער, ולא הושפעו במידה רבה מפעילות האדם. עם זאת, הרכבו הטבעי המקורי של היער השתנה במשך הזמן, לאחר שבאזורים רבים ניטעו זנים לא מקומיים של אשוחית.
מאחר שעצים אלה אינם מותאמים היטב לאקלים המקומי הקשה, הם פגיעים יותר לרוחות העזות ולמזיקים שונים, בייחוד חיפושיות הקמבית (Ips typographus). מאידך, בתי גידול רבים התלויים בפעילות חקלאית שבים והופכים בהדרגה ליער.
יער בוהמיה הוא אזור היער הנרחב ביותר במרכז אירופה, המכונה "הגג הירוק של אירופה".
בצ'כיה, החלקים החשובים של יער בוהמיה מוגנים במסגרת הפארק הלאומי שומאבה, וכשמורה ביוספרית של אונסק"ו. המשכו הישיר של פארק שומאבה בצד הגרמני הוא הפארק הלאומי של יער בוואריה, ששטחו 240 קמ"ר. מאז שנות ה-70 קיימת בשומאבה אוכלוסייה יציבה של שונרים, והודות למאמצי השימור שהחלו בשנות ה-90, חזר השונר גם ליער בוואריה. כמו כן מצויים באזור מיני עופות מיוחדים, ביניהם השכווי הענק.
יער בוהמיה הוא יעד מבוקש לנופשים, בהיותו אזור מצוין לטיולים רגליים. רוב אתרי הנוף והתרבות המעניינים מקושרים באמצעות יותר מ-500 קילומטרים של מסלולים מסומנים לטיולי קיץ, ושבילי אופניים רבים. עם זאת, מנהלת הפארק אינה ממלאת את כל משימותיה בהצלחה, ורבים מאמינים שהגידול המהיר במספר המתקנים והשירותים לתיירים מפר את השלווה שאפיינה את שומאבה בעבר.
היסטוריה

השם 'בוהמיה', ומכאן 'יער בוהמיה', נגזר מהשם הרומאי 'בּוֹאי' (Boii), שבו נקראו שלושה שבטים קלטיים עתיקים. בני העם הבּוֹאי התפשטו ברחבי אירופה בתקופה שבין 400 לפנה"ס לבין 7 לפנה"ס, וחיו בגאליה (צרפת וצפון איטליה של ימינו), וכן בבוהמיה, במוראביה ובמערב סלובקיה. Boiohaemum
בלטינית פירושו 'בית הבּוֹאים', וכך קיבל אזור בוהמיה את שמו הנוכחי. מקובל לזהות את רכס ההרים עם "יער גָבּרֶטָה" (Γαβρήτα Ὕλη) המוזכר בחיבורו של תלמי "גאוגרפיה".
בימי הביניים כונו ההרים בפשטות "היער", והשימוש בשם הצ'כי הנוכחי שוּמָאבָה מתועד לראשונה בסוף המאה ה-15, בחיבורו של אנטוניו בונפיני על ההיסטוריה של הונגריה, Rerum unganicarum decades. מקורו של השם אינו ברור. המסורת העממית מקשרת אותו עם המילים הצ'כיות
šum,‏ šumění,‏ šumět‏ המתארות את רחש העצים ברוח. לפי הדעה הרווחת בקרב הבלשנים, מקור המילה במילה הפרוטו-סלאבית המשוערת
‎*šuma שפירושה "יער עבות".
במאה הראשונה לספירה חיו ביער גאלים-רומאים, וכן שבטים גרמאניים בחלקו הצפוני. בהמשך התיישבו בו הסלאבים, אבותיהם הקדמונים של העם הצ'כי, שהגיעו לאזור במאה ה-6 לספירה. מהמאה ה-13 ועד 1945-1946 היה האזור מאוכלס בעיקר בגרמנים-בוהמיים, רבים מהם חוטבי עצים (ראו גם סודטים). לאחר מלחמת העולם השנייה גורשו רוב התושבים האלה, שהיו בעיקרם דוברי גרמנית, ויער בוהמיה היה לחלק מאזור החיץ שלאורך גבול הגוש המזרחי.
ביער בוהמיה התפתחו שתי תעשיות שניצלו את המשאבים הטבעיים של היער: תעשיית העץ וייצור זכוכית. כדי לייעל את הובלת העצים נחפרו בסוף המאה ה-18 שתי תעלות הצפה, תעלת שוורצנברג (Schwarzenberg) בחלק הדרומי-מזרחי של יער בוהמיה, ותעלת שיניץ-טטאו (Chinitz-Tettau) בחלקו הצפוני-מזרחי. תעלת שוורצנברג, הגדולה מהשתיים, הוקמה במטרה לחבר את אגני הוולטאבה והדנובה, וכך, למעשה, לקשר בין הים הצפוני לים השחור. גזעי העצים מיער בוהמיה הושטו תחילה בתעלות אלה עד לנהרות הקרובים, המשיכו את דרכם בציפה חופשית במורד הנהר, ולבסוף נמשו והוטענו על אוניות שהביאו אותם ליעדם.
ייצור זכוכית, תהליך שדרש אספקה שופעת של עץ לבעירה ומים לקירור, מתועד ביער בוהמיה כבר במאה ה-11. המצאת הזכוכית נטולת עופרת (המכונה "זכוכית גיר"), שפיתוחה החל בבוהמיה כבר בסוף המאה ה-14, העניקה לתעשיית הזכוכית המקומית תנופה אדירה. בעקבות זאת הצליחה בוהמיה לחתור תחת עליונותה של הזכוכית הוונציאנית ממוראנו, ובסוף המאה ה-17 הייתה ליצרנית המובילה בשוק הזכוכית העולמי, מעמד שעליו שמרה במשך 200 שנה כמעט.
יער בוהמיה באמנות

הנופים של יער בוהמיה שימשו השראה לאמנים רבים, ביניהם הסופר האוסטרי אדלברט שטיפטר, והציירים קספר דויד פרידריך ואגון שילה. יער בוהמיה הוא גם זירת ההתרחשות של האופרה קַלָע הכשפים (Der Freischütz) מאת קרל מריה פון ובר.
אגם לאקה
שונר צפוני
קרחות יער לאחר בירוא עצים שנפגעו מקמביות
הפארק הלאומי שומאבה, ופארק יער בוואריה הגובל בו
נוף בוהמי, קספר דויד פרידריך, 1810
ירדנה סמואלס

| --- | --- |

 לידה:  תל אביב
 ענף מדעי:  אימונולוגיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיימברידג'  האוניברסיטה העברית ירושלים  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
 מנחה לדוקטורט:  פרופסור ברט ווגלשטיין
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע (2012)  המכון הלאומי לחקר הגנום האנושי (2006–2012)  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס (2003–2006) 
 פרסים והוקרה:  פרס מיכאל ברונו (2021) 
 
ירדנה רחל סמואלס היא ביולוגית מולקולרית ישראלית ופרופסור מן המניין בפקולטה לביולוגיה במכון ויצמן למדע, המנהלת את מכון אקארד לחקר אבחון סרטן. מחקרה מתמקד במוטציות הגנטיות של מלנומה.
ביוגרפיה

סמואלס נולדה בתל אביב, אמה היא דיפלומטית ואביה הוא מנהל ליחסים בינלאומיים.[דרושה הבהרה] היא למדה בתיכון בויאר בירושלים. סמואלס ביקרה לראשונה במכון ויצמן למדע בגיל שבע עשרה, כאשר שהתה במחנה הקיץ הבינלאומי. במסגרת שרותה הצבאי היא שימשה כלבורנטית במעבדה.
היא הייתה סטודנטית לתואר ראשון באוניברסיטת קיימברידג', בבריטניה, שם קיבלה תואר ראשון ב-1993. סמואלס עברה לאוניברסיטה העברית בירושלים, שם למדה לקראת תואר שני באימונולוגיה.
בהמשך היא חזרה לבריטניה ללימודי תואר שלישי בביולוגיה של סרטן מולקולרי, במהלכם התבססה במכון לודוויג לחקר הסרטן. בהמשך היא עברה לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס בארצות הברית שם חקרה במסגרת פוסט-דוקטורט במעבדתו של פרופסור ברט ווגלשטיין ב-2003. במחקרה היא זיהתה שהגן המקודד ל-PI3-Kalpha עובר מוטציה בשליש מחולי סרטן המעי הגס. במהלך המחקר החלה להתעניין ברפואה מותאמת אישית לטיפול בסרטן.
מחקר וקריירה

בשנת 2006, סמואלס מונתה לפרופסור בענף הגנטיקה של הסרטן של המכון הלאומי לחקר הגנום האנושי במכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית. היא הקימה בנק גידולים של כמעט 120 דגימות רקמות נורמליות וגידוליות. הבנק אפשר לה לנתח מוטציות במלנומות, כמו גם להציע תקווה לזיהוי תרופות מטרה חדשות. היא חזרה לישראל כחוקרת ב-2012, שם הקימה מעבדה משלה במכון ויצמן למדע. היא מונתה למנהלת בנק הגידולים של ויצמן ברזיל. הבנק מסייע למדענים לזהות גנים הקשורים לצמיחת גידול.
המחקר של סמואלס כולל שימוש ברצף DNA כדי לזהות מוטציות גנטיות במלנומה. היא זיהתה מוטציה שקיימת באחד מכל חמישה ממקרי המלנומה.
חיים אישיים

סמואלס נשואה לד"ר אורי לב, ראש המחלקה למנהל ומדיניות ציבורית במכללה האקדמית ספיר, והם הורים לשני בנים.
פרסים והצטיינות

נבחרה למועצת הארגון האירופי לביולוגיה מולקולרית
פרס מועצת המחקר האירופית
אלפרד בללוק, פרס החוקרים הצעירים
25 החוקרים הצעירים המובילים של Genome Technolog
2019 - נבחרה כעמיתה באקדמיה האירופית לחקר הסרטן
2020 - פרס אסטלה מדראנו
2021 - פרס ברונו מטעם המכון ללימודים מתקדמים של האוניברסיטה העברית בירושלים
הערות שוליים

1 2  עופר מאיר, "תרמתי משהו חשוב מאוד לחקר הסרטן", באתר ynet, 14 במרץ 2004
1 2 3 4 5  Working Toward Personalized Cancer Treatment | Weizmann USA, American Committee for the Weizmann Institute of Science, ‏2018-07-10
↑  "Yardena Samuels – Towards deciphering the immuno-genomic landscape in melanoma – VHIO – Vall d'Hebron Institute of Oncology". www.vhio.net. נבדק ב-2021-09-20.
↑  "A Genomic Survey of Melanoma". National Institutes of Health (NIH) (באנגלית). 2015-05-22. נבדק ב-2021-09-20.
↑  "Looking for the Genes that Drive Cancer | Weizmann USA". American Committee for the Weizmann Institute of Science. 2012-12-01. נבדק ב-2021-09-20.
↑  "A newly discovered tumor suppressor gene affects melanoma survival". EurekAlert! (באנגלית). נבדק ב-2021-09-20.
↑  "Yardena Samuels, PhD". Israel Cancer Research Fund (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-09-20.
↑  Jeffay, Nathan. "Israeli researchers spot new peptides that could point way to slaying cancer". www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-09-20.
↑  לפרוץ את גבולות האימונותרפיה - מסע הקסם המדעי - חדשות מדע, תגליות ומידע לציבור, באתר מסע הקסם המדעי - חדשות מדע, תגליות ומידע לציבור מבית מכון ויצמן למדע, ‏2021-10-15
↑  "Prof. Yardena Samuels | International Board 2016". www.weizmann.ac.il (באנגלית). נבדק ב-2021-09-20.
↑  "EMBO announces newest elected members – Press releases – EMBO" (באנגלית בריטית). נבדק ב-2021-09-20.
1 2  פרופ' ירדנה סמואלס - מסע הקסם המדעי - חדשות מדע, תגליות ומידע לציבור, באתר מסע הקסם המדעי - חדשות מדע, תגליות ומידע לציבור מבית מכון ויצמן למדע, ‏2020-09-06
↑  פרופ' ירדנה סמואלס - מסע הקסם המדעי - חדשות מדע, תגליות ומידע לציבור, באתר מסע הקסם המדעי - חדשות מדע, תגליות ומידע לציבור מבית מכון ויצמן למדע, ‏2021-06-15
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012469198605171  dblp: 130/7461  LCCN: n2013181219  ORCID: 0000-0002-3349-7266  VIAF: 296178278   WorldCat (עם VIAF): 296178278
יוחנן אלימנו

| --- | --- |
 לידה:  1435 מנטובה, דוכסות מנטובה 
 פטירה:  1504 (בגיל 69 בערך) 
 השקפה דתית:  יהדות 
 עיסוק:  פילוסוף 
 
יוחנן אלימנו (באיטלקית: Yohanan Alemanno‏; 1435 – 1504) היה פילוסוף, מקובל, מורה ופרשן מקרא יהודי, שחי בפירנצה ובמנטובה שבאיטליה בראשית תקופת הרנסאנס.
אלימנו היה מצוי בקשרים הדוקים עם חוג ההומניסטים שבאקדמיה האפלטונית בפירנצה (אנ'), ושימש מורה לעברית ולקבלה למספר הוגים נוצרים חשובים בתקופתו, שהידוע שבהם הוא ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה.
אלימנו היה אדם משכיל ובעל אופקים רחבים ביותר, אך התעניין במיוחד בקבלה, בפילוסופיה ניאופלטונית, בתאוריה של האמנות, במאגיה ובאסטרולוגיה. הוא חיבר מספר חיבורים חשובים בתחומים אלה, אך רובם טרם הועלו על מכבש הדפוס.
תולדות חייו

אלימנו היה צאצא של גולים מפריז שהיגרו לאיטליה, כשמקורה הרחוק יותר של משפחתו הוא מגרמניה, כפי שמעיד שם משפחתו ('גרמניה' בספרדית: Alemania). הוא גדל בפירנצה, ובבגרותו החל לשמש כמורה לילדיו של הבנקאי יחיאל מפיזה. בסוף שנות השישים של המאה החמש-עשרה עבר אלימנו למנטובה, שם פרש עליו את חסותו המרקיז לואיג'י גונזאגה השלישי (אנ') שבביתו נכח אלימנו באירועים אמנותיים.
אלימנו נדד בצפון איטליה בין בתיהם של שועים יהודיים, עד ששב בשנת 1488 לפירנצה. אלימנו העריך מאוד את אנשי עירו פירנצה, ובספרו הראשון "חשק שלמה" היללם על חינוכם המעולה המשלב מדיניות והגות ועל תכונות רבות נוספות שבהן התברכו, וביניהן רגש האחדות שלהם שבעיניו הוא חזק מזה של אחיו היהודים. הוא אף טען כי נדבק באהבת החכמה מרעיו הפלורנטיניים, ולפיכך חזר לפירנצה ממנטובה כששמע שפיקו דלה מירנדולה, שאותו ראה כחכם ותאב דעת, שב אליה. אלימנו אף הילל בספרו את מנהיגה של פירנצה לורנצו דה מדיצ'י  כמנהיג משכמו ומעלה, המדריך את ההמונים באמצעות התבונה ולא באמצעות כפייה. לפי המוסכמות התרבותיות של התקופה, נראה שאלימנו הניח כי דברי ההלל שלו יגיעו לאוזניו של דה מדיצ'י.
בפירנצה ביקר אלימנו תכופות בארמונו של דה מדיצ'י, שם הכיר ככל הנראה את פיקו דלה מירנדולה. אלימנו החל ללמד את פיקו עברית וקבלה, וייתכן שעמדותיו שימשו השראה עבור מספר נכבד מה"תזות" של מירנדולה אודות תורת הקבלה. אלימנו החליף את אליה דל-מדיגו, מורו הקודם של פיקו שעבר לוונציה, ושימש מורה לפיקו כשש שנים. אלימנו לא הרבה להזכיר את הוגי ואמני פירנצה ומנטובה של זמנו בשמותיהם, אולם לפי החוגים בהם פעל סביר להניח שהכיר באופן אישי חלק נכבד מתוכם, כולל את מרסיליו פיצ'ינו  ולאונרדו דה וינצ'י.
אלימנו נשאר בפירנצה כנראה עד הגירוש הארעי ב-1497, וקורותיו לאחר-מכן אינם ידועים בבירור. הוא כתב מספר חיבורים בעברית אל קהל יעד יהודי, כשמטרתו הייתה לשכנעם שתמונת העולם החדשה של הרנסאנס פותחת בפניהם שערים חדשים להתפתחות ולהשתלבות. בסוף ימיו הלין אלימנו על-כך שלא הצליח להשפיע על ההמון היהודי בדבריו.
השכלה

אלימנו היה בקי בקבלה ובפילוסופיה יהודית, יוונית וערבית, וכן בספרות הלטינית הקלאסית וזו של ימי-הביניים. הוא למד בצעירותו פילוסופיה, ואותה השלים בלימודי רפואה – מדע שאותו ראה כמוגבל וחלקי. תחומי ההתעניינות של אלימנו היו רחבים מאוד, והוא התמצא בין היתר בגאוגרפיה, גאודזיה, מטלורגיה, בוטניקה וזואולוגיה; סוציולוגיה, פסיכולוגיה, כלכלה; מתמטיקה, פיזיקה, כימיה, אסטרונומיה, אסטרולוגיה, פילוסופיה, אסתטיקה, קבלה, מאגיה, אלכימיה ועוד.
הגות > פילוסופיה

אלימנו היה תלמידו של רבי יהודה מסר ליאון שהיה פילוסוף אריסטוטלי, אך סטה מדרך רבו והעדיף את הפילוסופיה הניאופלטונית ברוח חבריו מן האקדמיה האפלטונית בפירנצה. אלימנו ראה את תורת אפלטון כאלוהית וסבר שאפלטון למד מפיהם של נביאי ישראל. לדבריו, תורת עשר הספירות שאודותיה שמע אפלטון מהנביאים, השפיעה עליו בעיצוב תורת האידאות שלו ובחשיבות העמוקה שהיא מעניקה למספרים. אלימנו אף מזכיר בכתביו פילוסופים ניאופלטוניים מהמאה השלישית, כדוגמת פלוטינוס ותלמידו פורפיריוס.
דעותיו הניאופלטוניות של אלימנו הושפעו ממחברים יהודיים ניאופלטוניים קודמים לו כגון יוסף אבן וקאר, שמואל אבן מוטוט, שלמה אלקונסטנטיני ושמואל אבן צרצה. בהגותם של כל המחברים הללו, וכן בזו של אלימנו, ניתן לזהות את התופעות הבאות: ניסיונות למזג את הפילוסופיה והקבלה; השפעות של זרמי מחשבה ניאופלטוניים בנוסח אבן עזרא ואבן סינא; זיקה חזקה למאגיה; דיונים על חשיבותה של האסטרולוגיה. מגמתו הניאופלטונית של אלימנו, בולטת במיוחד לאור הנטייה האריסטוטלית המובהקת של פילוסופים יהודים באיטליה של זמנו (בקרב הוגים כגון: רבי יהודה ובנו רבי דוד מסר ליאון, רבי אליהו דלמדיגו ורבי עובדיה ספורנו), והיא מוסברת לאור הקשרים של אלימנו עם האקדמיה האפלטונית בעירו פירנצה.
הגות > מאגיה

לפי עדותו של אלימנו הוא היה מצוי בקשרים עם מאגיקונים יהודיים ונוצריים כאחד. קשריו של אלימנו עם החוג הניאופלטוני בפירנצה אשר ראה את המאגיה באור חיובי ואף נעלה, הם כנראה שהביאו אותו לתור אחר מקורות האוהדים את המאגיה בספרות היהודית הקודמת לו. אלימנו התעניין מאוד במאגיה, והוא מזכיר בכתביו ספרי מאגיה רבים, יהודיים ושאינם כאלה; הן כאלה המוכרים לנו ממקורות קודמים (כדוגמת הספרים: "תכלית החכם"; "ספר רזיאל"; "מפתח שלמה"; "פלאות עולם" מאת אלברטוס מאגנוס (אנ')), והן כאלה שרק דרך כתבי אלימנו קיומם נחשף (כגון: "ספר הלבנה"; ספר "מלאכת מושכלת" המיוחס לאפולוניוס; "ספר התמר"). אלימנו אף האמין באלכימיה וחיפש אחר סם החיים (אנ').
הגות > אסתטיקה

ברוח הרנסאנס התעניין אלימנו רבות באמנות החזותית, והוא דן בה הן באמצעות דיון ישיר בתחום האסתטיקה, והן במסגרת דיון פילוסופי עקיף. דיונו של אלימנו אודות האמנות מזכיר את הערותיהם והנחיותיהם של אמני זמנו, כדוגמת פיליפו ברונלסקי, לאונרדו דה וינצ'י ולאונה בטיסטה אלברטי. אלימנו ראה את ערך האמנות ככזה החורג מקישוטיות גרידא, וסבר שהיא בעלת חשיבות מהותית המבוססת על חיקוי הטבע וההרמוניה השלטת בו. בנוסף, לדעתו האמנות מביאה לידי ביטוי את אנושיותו של היוצר ומספקת את צרכיו הנפשיים והרוחניים של הצופה, ואף מכאן חשיבותה הגדולה.
לדברי אלימנו, ערכה של האמנות נגזר משלמות האשליה שהיא יוצרת אצל הצופה; אשליה הנגזרת מההרמוניה האמנותית המשקפת את ההרמוניה הטבעית. אלימנו נטה להדגיש את הצד הטכני והביצועי של האמנות, ולהמעיט בערכו של הנרטיב המובע על ידה. הדבר נבע הן משיקולים דתיים-הלכתיים המחמירים בנוגע לייצוגים חזותיים, והן כתוצאה מתפיסתו האסתטית, הרואה את האמנות כדיסציפלינה טהורה היונקת את ערכה מתוכה, ולא מכוח שימושה לצרכים אחרים (דתיים או פוליטיים למשל). לפיכך גם כל שימוש פוליטי באמנות היה פסול בעיני אלימנו.