stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון מקארתי

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1927 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  24 באוקטובר 2011 (בגיל 84) סטנפורד, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  בינה מלאכותית 
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה (1948)  אוניברסיטת פרינסטון (1951)  תיכון בלמונט 
 מנחה לדוקטורט:  דונלד ק. ספנסר 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד (1962–2000)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1962)  אוניברסיטת פרינסטון 
 תלמידי דוקטורט:  ראג' רדי, Jerrold Martin Ginsparg, Brian Perry McCune, Norihisa Suzuki, Gunnar Rutger Grape, Bruce Guenther Baumgart, Francis Lockwood Morris, Tom Costello, Marsha Jo Hannah (Quam), Aarati Parmar Martino, Sasa Buvac, Robert Carter Moore, Robert Elliot Filman, Eyal Amir, Martin Fraser Brooks, Rodney Albert Schmidt, Jr., Gilbert Falk, Erik Sandewall, Randall Davis, Ruzena Bajcsy, Ramanathan V. Guha, ברברה ליסקוב, Lynn Herman Quam, Cordell Green, Monti Don Callero, Pierre Jules Louis Edmond Vicens, James Allan Painter, Donald Arthur Waterman, Donald Maurice Kaplan, הנס מוראבק 
 פרסים והוקרה:  מדליית בנג'מין פרנקלין (2003)  Programming Languages Achievement Award (2002)  עמית ACM (1994)  עמית האגודה האמריקאית לבינה מלאכותית (1990)  המדליה הלאומית למדעים (1990)  עמית אגודת המדעים הקוגניטיביים  פרס קיוטו לטכנולוגיה מתקדמת (1988)  פרס הצטיינות במחקר של הוועידה הבינלאומית לאינטלגנציה מלאכותית (1985)  פרס חלוץ המחשב (1985)  עמית מוזיאון היסטוריית המחשב  פרס טיורינג (1971) 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 מייסד תחום הבינה המלאכותית וממציאה של שפת התכנות LISP
 
ג'ון מקארתי (באנגלית: John McCarthy;‏ 4 בספטמבר 1927 – 24 באוקטובר 2011) היה מדען מחשב וחוקר יהודי אמריקאי בתחום המדעים הקוגניטיביים.
מקארתי היה חתן פרס טיורינג לשנת 1971, ופרס קיוטו לשנת 1988. בשנת 1955 טבע את המונח "בינה מלאכותית" והיה מחלוצי חקר התחום, שעבורו המציא את שפת התכנות LISP, מהוותיקות בשפות התכנות העיליות שעדיין נמצאת בשימוש נפוץ (נכון ל-2012). מקארתי התווה רעיונות רבים שהשפיעו בחלוף עשרות שנים על עולם האינטרנט, וסייעו בקידומו כמבוסס על כוח מחשוב ועל מערכות שיתוף זמן.
קורות חייו > ילדות ונעורים

ג'ון מקארתי נולד ב-4 בספטמבר 1927 בבוסטון במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. אביו, ג'ון פטריק מקארתי, היה מהגר אירי שהיה פעיל פוליטית באיגוד פועלים מקצועי. אמו, אידה גלאט, הייתה מהגרת יהודייה מליטא ופעילה בתנועה לקידום זכות בחירה לנשים. שניהם היו חברים במפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית. במהלך שנות השפל הגדול איבדה המשפחה את ביתה ונדדה ברחבי ארצות הברית. הם חיו לזמן קצר בניו יורק ובקליבלנד עד שלבסוף אביו מצא עבודה בלוס אנג'לס במסגרת איגוד פועלי תעשיית הביגוד של אמריקה.
בשל בעיות רפואיות במערכת הנשימה מקארתי התחיל את לימודיו (בתיכון בלמונט) שנה מאוחר יותר, אך הוא היה נער מבריק שהצליח להשלים את החומר באופן עצמאי ואף סיים את התיכון שנתיים לפני בני כיתתו. במקביל הוא גילה כישרון במתמטיקה והלך לקרוא ספרי לימוד של קורסים אקדמיים בספריית המכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) ששכנה בסמוך למקום מגוריו. בתום לימודי התיכון, בשנת 1944 הוא התקבל ל-Caltech ללימודי תואר בוגר במתמטיקה, שעל שתי השנים הראשונות שלו אושר לו לדלג על סמך הידע המקדים שצבר, אולם בהמשך השנה הוא גויס לשירות בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. בתום המלחמה מקארתי חזר ל-Caltech ללימודיו, סיים אותם בשנת 1947, והמשיך שם גם ללימודי תואר מוסמך במתמטיקה שהוענק לו בשנת 1949.
קורות חייו > ייסוד תחום הבינה המלאכותית

בספטמבר 1948 נכח מקארתי בסימפוזיון היקסון על "מנגנוני המוח בהתנהגות" (Cerebral Mechanisms in Behavior) שנערך ב-Caltech. בכנס השתתפו בכירי המדענים מתחומי מחקר הקשורים למדעים קוגניטיביים, ביניהם ג'ון פון נוימן, לינוס פאולינג וקרל לאשלי. הרצאתו של פון נוימן הייתה אחד מהניסיונות הראשונים לדון בצורה מסודרת בהשוואות בין המחשב לבין המוח האנושי, והרעיונות שהוצגו בה הלהיבו את מקארתי והביאו לנקודת מפנה בדרכו המדעית. לאחר הכנס התחיל מקארתי לרכז את עיסוקיו בתחומי מחקר הקשורים לפיתוח מכונה שתוכל לחשוב בצורה דומה לאדם.
בשנת 1949 עבר לאוניברסיטת פרינסטון ושם הוענק לו תואר דוקטור, על מחקר שבוצע תחת הנחייתו של פרופ' סולומון ליפשיץ, על בעיה הקשורה למשוואות דיפרנציאליות חלקיות ("Projection Operators and Partial Differential Equations"). בשהותו בפרינסטון, העלה רעיון מופשט של בניית מכונה כזו על בסיס שני אוטומטים סופיים שמתקשרים זה עם זה, האחד מייצג את המוח האנושי והאחר מייצג את הסביבה. עם זאת, תחושתו בהמשך הייתה שגם אם יצליח לייצג נכונה את התנהגותו של המוח האנושי, מבנה זה פרימיטיבי מדי לייצוג הידע האנושי, והוא פנה ליצור מודלים אחרים. לאחר שסיים את הדיסטרציה שלו נשאר בפרינסטון לכמה שנים נוספות ושימש כמנחה עבודות מחקר. בתקופה זו פגש מקארתי את מרווין מינסקי, שהיה במהלך לימודי הדוקטורט שלו. מקארתי ומינסקי גילו עניין בתחומי מחקר משותפים והתחילו בשיתוף פעולה פורה שנמשך לאורך עשרות השנים לאחר מכן.
בקיץ 1952 עבדו מקארתי ומינסקי במעבדות בל ומקארתי פגש שם את אחד מבכירי החוקרים בתחום מדעי המחשב, קלוד שאנון, שפרסם כמה שנים לפני כן מאמר פורץ דרך על תוכנות מחשב המשחקות שחמט. מקארתי ושאנון יזמו הוצאה לאור של אוסף מאמרים תחת השם Automata Studies (מחקרים באוטומטים). מקארתי, שבשנת 1953 נתמנה למרצה בכיר באוניברסיטת סטנפורד, לא היה מרוצה מהכיוון הכללי של המאמרים שהגיעו למערכת, שמרביתם לא עסקו בהקשר של מחשבים ותבונה, והוא החליט כי עליו להבהיר באופן מפורש מה הם שאיפותיו.
לאחר שחוזהו באוניברסיטת סטנפורד לא הוארך מקארתי עבר ללמד בדארטמות' קולג' ועבד במקביל עם חברת IBM. מקארתי וידידו מינסקי, שרצה גם הוא לבסס ולגבש את המחקר בתחום, חיפשו שותפים שיתעניינו להצטרף אליהם. הם פנו לשאנון ולנתניאל רוצ'סטר, מתמטיקאי בכיר באותה העת בחברת IBM ומעצבו של המחשב המסחרי-המדעי הראשון IBM 701, ובשנת 1955 הארבעה הגישו הצעת בקשה למימון מחקר בנושא, בה הופיע המונח "בינה מלאכותית" (Artificial Intelligence), שאותו טבע מקארתי, והוא הוגדר על בסיס ההשערה כי "באופן עקרוני, כל היבט של למידה או תבונה ניתן לתאר ברמת דיוק מספיקה כך שמכונה תוכל לדמות אותו". ההצעה זכתה למימון של שבעה מיליון דולרים מקרן רוקפלר, ובקיץ 1956 נערכה במשך חודש "ועידת מחקר הקיץ של דארטמות' על בינה מלאכותית" שנודעה לאחר מכן בפשטות בשם סדנת דארטמות'. לוועידה הייתה השפעה גדולה והיא שנחשבת לאירוע שכונן את המחקר בתחום.
קורות חייו > תקופת MIT

לאחר הכנס זכה מקארתי במלגת המחקר של סלואן, שאפשרה לו להתמחות שנה אקדמית אחת במוסד לבחירתו. מקארתי בחר לעבור בסוף שנת 1956 למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), מפני שהייתה לו משם גישה למחשב שהייתה עדיין נדירה באותה תקופה, ולא התאפשרה לו בדארטמות'. כמו כן הדבר הקל עליו להיות בקשר עם מינסקי, ששהה באותה העת באוניברסיטת הרווארד. ב-1957 הציעה לו MIT משרה בסגל האקדמי אותה הוא קיבל, ומעט לאחר מכן הצטרף לסגל גם מינסקי מהרווארד. כשנה לאחר מכן הקימו מקארתי ומינסקי את המעבדה לבינה מלאכותית (The Artificial Inteligence Laboratory) ב-MIT, ובהמשך מקארתי מונה לפרופסור חבר.
ב-MIT שהה מקארתי שש שנים, שהיו מהפוריות במחקרו. בשנת 1959 הציג מקארתי את שפת התכנות LISP שהתבססה על תחשיב למדא, ובמהרה נעשתה שפה מועדפת עבור חוקרים בתחום. בשנת 1961 הציגו ב-MIT מחשב שהתבסס על הרעיון של מערכות שיתוף-זמן (time-sharing) אותו פיתח. ב-MIT התחיל מקארתי גם במחקרים שייסדו את התחום של ייצוג ידע והסקה, והיה מעורב במאמצים להקמת פרויקט MAC‏ (The Project on Mathematics and Computation) בשנת 1962, עד לעזיבתו. גישתו במחקריו בתחום הבינה המלאכותית הייתה שונה מזו של שאר עמיתיו לתחום. ראשית, מקארתי התמקד בחקר מחשב המבצע משימות שגרתיות ופשוטות יחסית, ולאו דווקא בביצוע פעילויות שהן אתגר גם לבני האדם, ובנוסף הוא הציע שימוש בלוגיקה מתמטית להסקת מסקנות על נושאים שאינם משפטים מתמטיים, שנודעה בשם בינה מלאכותית לוגיסטית.
קורות חייו > תקופת סטנפורד

בשנת 1962 קיבל מקארתי הצעה לכהן כפרופסור מן המניין במחלקה למתמטיקה באוניברסיטת סטנפורד. מאחר שמקארתי כבר היה בעבר מרצה בסטנפורד שחוזהו לא חודש, הצעה זו יחסית נדירה, והיא הוגשה לאחר שג'ורג' פורסיית' (George Forsythe), ראש המחלקה למתמטיקה בסטנפורד, פעל לשכנע את ההנהלה להשיבו. פורסיית' עשה באותה תקופה מאמצים לקבץ סביבו מדעני מחשב מובילים, מהלך שהוביל בשיאו, בשנת 1965, לייסוד מחלקה נפרדת למדעי המחשב בסטנפורד, שמקארתי היה מחברי הסגל המקוריים שלה.
מקארתי שהה בסטאנפורד כמעט ארבעים שנים, הקים את המעבדה לחקר בינה מלאכותית (Stanford AI Laboratory, SAIL) זמן קצר לאחר הגעתו, שימש כמנהלה עד לשנת 1980, והמשיך במחקריו בתחום הפורמליזציה של ייצוג ידע והסקה. המעבדה קיבלה מימון מ-DARPA, והערכתו של מקארתי באותה העת הייתה שיצליחו לבנות תוך עשור מערכת בינה מלאכותית, אך זו התבררה כאופטימיסטית במיוחד, שלא חזתה נכונה את הקשיים והאתגרים שניצבו בפני החוקרים. במהלך השנים הוא שימש כמנחה של למעלה משלושים תלמידים לתואר דוקטור, ביניהם ראג' רדי (Raj Reddy) וברברה ליסקוב (Barbara Liskov).‏ מרכזים רבים למחקר בינה מלאכותית ברחבי העולם הושתתו על בסיס רעיונותיו.
מקארתי שלמד רוסית בצעירותו, ביקר כמה פעמים בברית המועצות החל משנת 1965. באחד מביקוריו בשנת 1965 הוא הוזמן לשחק עם תוכנת השחמט קוטוק-מקארתי שפיתח יחד עם תלמידיו ב-MIT כנגד תוכנת שחמט על מחשב M-20 בידי קבוצה ברשותו של אלכסנדר קרונורד, מתמטיקאי רוסי מהמכון לפיזיקה עיונית וניסויית במוסקבה (Институт теоретической и экспериментальной физики). קוטוק-מקארתי יצאה מפיתוח כבר בשנת 1962, אך הקבוצה בראשותו של מקארתי הסכימה לאתגר. המשחק נערך בשנה שלאחר מכן, והוא היה משחק השחמט הראשון ששוחק בין שני מחשבים שתועדו כבעלי 'יכולת סבירה' לשחק שחמט. מתוך ארבעה משחקים, הקבוצה בראשותו של מקארתי הפסידה שניים וסיימה את שני האחרים בתיקו.
בשנת 1968 הוא עבר ללמד למשך כחודשיים בערים אקדמגורדוק (Akademgorodok) ונובוסיבירסק שדרום סיביר ברוסיה. מקארתי השתמש במעמדו האקדמי בברית המועצות גם לפעילויות הומניטריות, בנוסף פעל כדי להשיג אישורי מעבר למדענים רוסיים, ובמהלך שנות ה-80 הוא אף הבריח כמה מכשירים אלקטרוניים, ללריסה בוגורז (Larisa Bogoraz), בלשנית אוקראינית שהתנגדה לשלטונות הסובייטים.
בין השנים 1984–1985 שימש מקארתי כנשיא ארגון AAAI ‏(Association for the Advancement of Artificial Intelligence). בשנת 1991 ארגן כנס בנושא "פורמליזיציה לוגית של הסקת מסקנות בהגיון פשוט", שנערך מאז כל שנתיים.
קורות חייו > פרישה וחיים פרטיים

מקארתי פרש מתפקידו ב-1 בינואר 2001, לאחר למעלה מחמישים שנה של מחקר. הוא המשיך להיות מעורב בפיתוח והגיית רעיונות חדשים בתחומי מחקרו ובתחום רשתות חברתיות מקוונות ותרבות האינטרנט.
במהלך השנים היה נשוי מקארתי לשלוש נשים: אשתו הראשונה הייתה מרתה קויוטי (Martha Coyote) ולהם נולדו שתי בנות; אשתו השנייה, ורה ווטסון, נהרגה במהלך טיפוס הרים באנאפורנה בהרי ההימלאיה בשנת 1978; אשתו השלישית הייתה קרוליין טלקוט (Carolyn Talcott), מדענית מחשב בסטנפורד, ולהם נולד בן אחד. ב-24 באוקטובר 2011 נפטר בביתו שבסטנפורד, קליפורניה.
פרסים והוקרה

פרס טיורינג מטעם ACM ‏(1971)
חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1974)
פרס קיוטו מטעם קרן אינמורי (1988)
חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית (1989)
המדליה הלאומית למדעים במתמטיקה, סטטיסטיקה ומדעים חישוביים מטעם ארצות הברית (1990)
מדליית בנג'מין פרנקלין במדעי המחשב ובמדעים קוגניטיביים מטעם מכון פרנקלין (2003)
פרסומים > מאמרים נבחרים

John McCarthy, Recursive functions of symbolic expressions and their computation by machine, Part I, Communications of the ACM 3(4), April 1960, pp. 184-195
John McCarthy, Programs With Common Sense, Proceedings of the Teddington Conference on the Mechanization of Thought Processes, London: Her Majesty’s Stationery Office, 1959, pp. 77–84.
John McCarthy, Situations, Actions, and Causal Laws, Technical Report Memo 2, Department of Computer Science, Artificial Intelligence Laboratory, Stanford University,3 July 1963 .
John McCarthy, Patrick J. Hayes ,Some philosophical problems from the standpoint of artificial intelligence, Machine Intelligence 4, 1969, pp. 463-502
John McCarthy, Epistemological Problems of Artificial Intelligence, Proceedings of the Fifth International Joint Conference on Artificial Intelligence, (IJCAI-77), Los Altos, California: William Kaufmann Inc., 1977, pp. 1038-1044
John McCarthy, Circumscription: A Form of Non-Monotonic Reasoning, Artificial Intelligence 13(1-2), 1980, pp. 27-39
John McCarthy, Applications of Circumscription to Formalizing Commonsense Knowledge, Artificial Intelligence 28(1), 1986, pp. 89-116
John McCarthy, Generality in Artificial Intelligence, Communications of the ACM 30(12), December 1987, pp. 1030-1035
John McCarthy ,Sasa Buvac, Formalizing Context: Expanded Notes, Computing Natural Language 81, 1987, pp. 13-50
John McCarthy, Elaboration Tolerance, Working Papers of the Fourth Symposium on Logical Formalizations of Commonsense Reasoning, Department of Computer Science, Queen Mary and Westfield College, London, 7–9 January 1998
Tom Costello, John McCarthy, Useful Counterfactuals, Electronic Transactions of Artificial Intelligence 3(A), 1999, pp. 51-76
John McCarthy, Actions and Other Events in Situation Calculus, Proceedings of the Eighth International Conference on Principles of Knowledge Representation and Reasoning (KR), San Francisco: Morgan Kaufmann Publishers, 2002, pp.615-628
לקריאה נוספת

Gerard O’Regan, Giants of Computing - A Compendium of Select, Pivotal Pioneers, Springer, 2013, pp. 183–185.
TechCrunch

| --- | --- |

 סוג:  עיתון דיגיטלי 
 תקופת הפעילות:  11 ביוני 2005 – הווה (19 שנים) 
 בעלות:  AOL, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 techcrunch.com
 
TechCrunch הוא אתר אינטרנט העוסק בחדשות ובלוגים בנושא אינטרנט וטכנולוגיה, והוא אחד מהאתרים הפופולריים בנושאים אלו ברשת. האתר נותן במה מיוחדת לחדשות אודות סטארטאפים חדשים בתחומי המדיה השונים.
האתר נוסד בשנת 2005 על ידי יזם המחשבים מייקל ארינגטון. בספטמבר 2010 רכשה חברת AOL את האתר תמורת 25 מיליוני דולרים. החברה פועלת מסן פרנסיסקו ומבססת את הכנסותיה על פרסומות.
אתרים השייכים לרשת TechCrunch

MobileCrunch - עוסק בעולם טכנולוגיית הטלפונים הניידים.
TalkCrunch - פודקאסט בנושא אינטרנט וטכנולוגיה.
Crunchbase - אתר בסגנון ויקי עם פרטים אודות אישים וחברות טכנולוגיה.
CrunchGear - בלוג המסקר גאדג'טים וחומרה.
TechCrunch TV - שידורי וידאו.
CrunchNotes - בלוג של מייקל ארינגטון
TechCrunch France - גרסה צרפתית של האתר, עם תרגומים ותוכן מקורי.
TechCrunch Japan - גרסה יפנית של האתר, עם תרגומים ותוכן מקורי.
יואב תלם

| --- | --- |

 לידה:  1973 (בן 51 בערך) קריית חיים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:    תת ניצב
 תפקידים בשירות
 עוזר המפכ"ל  ראש זרוע חקירות ביאחב"ל  ראש זרוע חקירות ביחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית  ראש היחידה הארצית לחקירות הונאה
 
יואב תלם (נולד בשנת 1973) הוא קצין במשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב, המכהן כסגן ראש אגף החקירות והמודיעין במשטרת ישראל.
ביוגרפיה

תלם נולד בקריית חיים. שירת במשטרת ישראל כמשפטן באגף החקירות והמודיעין, עוזר לעניינים משפטיים לראש האגף, אז ניצב דודי כהן ובהמשך ניצב יוחנן דנינו. בשנים 2010–2011 שירת כראש מפלג ביאח"ה בזמן חקירה בפרשת הולילנד בדרגת סגן ניצב. ב-2011 מונה לעוזרו של המפכ"ל יוחנן דנינו.
בשנת 2013 מונה לראש זרוע חקירות ביאחב"ל. בתפקיד זה ניהל את חקירת פרשת 512. בשנת 2016 מונה לראש זרוע חקירות ביחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית. בתפקידו זה ניהל את חקירת פרשת הצוללות וחקירת השר חיים כץ.. בתחילת 2018 ניהל את החקירה בתיק 4000.
בנובמבר 2018 מונה לראש היחידה הארצית לחקירות הונאה. בפברואר 2019 הועלה לדרגת תת-ניצב. ב-2021 מונה לסגן ראש אגף המודיעין והחקירות. בספטמבר 2024 במסגרת סבב מינויים במשטרה השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר קיבל את המלצתו של המפכ"ל דני לוי למנות את תלם לתפקיד הממונה למאבק בפשיעה בחברה הערבית.
באוקטובר 2024 הודיעו על פרישתו מהמשטרה.
תלם הוא עורך דין בעל תואר ראשון ושני במשפטים ובוגר תוכנית קרן וקסנר ללימודי תואר שני בממשל ציבורי בבית הספר לממשל על שם קנדי באוניברסיטת הרווארד.
הערות שוליים

↑  פרוטוקול מס' 223, מישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט, מיום רביעי, כ"ח באייר, התשס"ד (19 במאי 2004) בשעה 09:30, אתר נבו
↑  ישיבת ועדה של הכנסת ה-17 מתאריך 23/10/2006 תקנות סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה - חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי) (המאגר ואבטחתו, עיון בו, מחיקה, ביעור והפקה חוזרת), התשס"ו-2006, אתר כנסת פתוחה
↑  תומר זרחין, עד המדינה בפרשה השוחד החדשה ברשות המסים: ש"ד, דמות המפתח מהולילנד, באתר הארץ, 17 בפברואר 2011
↑  אלי סניור, המיליונים שמסתירים את רצח הסוכן של דנינו, באתר ynet, 4 באוקטובר 2013
↑  אבי אשכנזי‏, הקצין שיכריע בתיקי נתניהו: מינויים חדשים בצמרת המשטרה, באתר וואלה, 24 ביולי 2018
↑  נעמה סיקולר ותומר גנון, חברות ממשלתיות: זו יחידת המשטרה שמחפשת אתכן, באתר כלכליסט, 3 במאי 2017
↑  סבב מינויים לפיקוד הבכיר במשטרת ישראל, אתר משטרת ישראל, 24 ביולי 2018
↑  דוד סירקין, החוקר הראשי בתיק 4000 תנ"צ יואב תלם פורש מהמשטרה, באתר בחדרי חרדים, 24 באוקטובר 2024
↑  אבי אשכנזי‏, מתנת פרידה? שני העוזרים של דנינו ילמדו בארה"ב - על חשבון המשטרה, באתר וואלה, 10 באוגוסט 2015
| היחידה הארצית לחקירות הונאה |
| --- | --- | --- |
| ראשי היחידה | בנימין זיגל (עד 1985) • יורם גונן (1985–1988) • זכריה בנאי (1988–1991) • יוסי לוי (1991–1993) • זאב אבן-חן • ירחמיאל הלפרין • מירי גולן (1998–2006) • שלומי איילון (2006–2010) • זיוה אגמי-כהן (2010–2013) • אפרים ברכה (2013–2015) • כורש ברנור (2016–2018) • יואב תלם (2018–2021) • אלי מקמל (2021-) |  |
| מפלגים ביחידה | מפלג חקירות כלכליות • מפלג חקירות א' • מפלג חקירות ב' • מפלג המודיעין |  |
ראדו קלפר

| --- | --- |

שי עבאדי, "ללא כותרת" (דיוקן של ראדו קלפר), 2007, שמן על בד  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  14 בספטמבר 1937 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  30 באוקטובר 2006 (בגיל 69) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  רומניה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בוקרשט 
 שפות היצירה:  עברית, רומנית 
 
רַאדוּ קְלַפֶּר (ברומנית: Radu Klapper;‏ 14 בספטמבר 1937, בוקרשט – 30 באוקטובר 2006, תל אביב) היה משורר וסופר ישראלי, מבקר אמנויות ומחול.
ביוגרפיה

יליד 1937, קלפר נולד וגדל בבוקרשט שברומניה בסביבה רב לשונית. בביתו דיברו גרמנית ורומנית. את ילדותו בילה בגן ילדים יהודי שבו דיברו צרפתית, שם גם נולדה זיקתו לשפה ולתרבות הצרפתית שעתידה הייתה ללוותו במשך חייו.
למד לתואר ראשון בספרנות ותואר שני בחוג לביקורת ולתולדות הספרות בפקולטה לבלשנות של אוניברסיטת בוקרשט. לאחר לימודיו כתב ופרסם שירה ברומנית בכתבי עת ועבד כמבקר תרבות ואמנות בעיתונות הרומנית.
בשנת 1976 עלה לישראל, למד עברית באולפן והשתקע בתל אביב. בתקופה זו עסק בכתיבת מאמרי ביקורת בתחומי המחול והתיאטרון בעיתונות הלועזית בישראל ובמדינות נוספות (למשל,"Dance in Israel", "Saison de la Danse"), ובמשך שנים אלו פרסם שירה בכתבי עת שונים ובאנתולוגיות שירה בשפה הרומנית.
בשנת 1993 התמנה למנהל הספרייה הישראלית למחול בבית-אריאלה. במהלך עבודתו הפכה הספרייה למרכז חשוב לרקדנים ואנשי מחול ואמנות, שנעזרו בידע הנרחב של קלפר בתחום המחול, התיאטרון, השירה והספרות. כמו כן קיים בבית-אריאלה הרצאות מחול לקהל הרחב.
בשנת 1998 פרסם בעברית את ספר השירה הראשון שלו, "צעדים של צבי". בשנת 2003 פרסם ספר שירה נוסף, "שירים אסורים", ובאותה שנה גם את ספר הפרוזה "יהודים בעל כורחם", כולם בהוצאת שופרא.
שירתו של קלפר היא שירה חושנית מאוד, השואבת את מקורותיה מהשירה האירופית תוך יצירת סינתזה עם הנוף וההוויה הישראלית. שיריו עוסקים ביום-יומי וברגעי החסד והכאב שבו, בקשיי השפה העברית והדיאלוג עמה, ומצד שני היא בוחנת בעין חושנית את היופי הגברי ואת האהבה ההומוסקסואלית על הכמיהה הבלתי ממומשת שבה. לדוגמה, בשיר "מגע":
”נָגַעְתִּי בַּמִּלָּה הָעִבְרִית כְּמִי שֶׁנּוֹגֵעַ בְּגוּפוֹ שֶׁל בָּחוּר שֶׁפְּגַשְׁתִּיו לַרִאשׁוֹנָה: בַּחֹשֶׁךְ בְּקֹשִׁי רָאוּ אֶת פָּנָיו. / בִּקְצֵה אֶצְבְּעוֹתַי אֲנִי קוֹרֵא אֶת שְׂעָרוֹ, אַךְ מַה שֶׁנִּסְתַּר תַּחַת בְּגָדָיו זָר לִי מְאֹד”
קולו של קלפר היה קול ייחודי בשירה הישראלית ובשירה ההומוסקסואלית המקומית. ייחודו נבע מהעושר והעומק של שלל הדימויים ומכנותו הלירית המיוסרת.
"במהותי," העיד קלפר על עצמו, "אני חניך השירה האירופית. המשוררים שלי במקור ובתרגום, ובלי שום סדר עדיפויות הם ריינר מריה רילקה, ארתור רמבו ופדריקו גארסיה לורקה. אינני יכול שלא להזכיר בהקשר זה גם את ענק הסיפורת של המאה העשרים, מרסל פרוסט. בשם הכנות המצפונית אני מוכרח להוסיף שני שמות של משוררים שאינם מוכרים בישראל, אבל הם משוררים גדולים מאוד בשפה הרומנית: טודור ארגזי, שעליו כתבתי את עבודת המאסטר שלי, ויון בארבו (Ion Barbu), משורר הרמטי עם זיקה חזקה ללבנט".
ספר הפרוזה של קלפר "יהודים בעל כורחם" הוא מסע חיפוש בשבעה פרקים, כשבעת ימי הבריאה, אחר עקבותיהם של יהודים שאיבדו את יהדותם או התנכרו לה, שכחו אותה או דחקו אותה מתודעתם. היהודי המומר שהפך לנוצרי אדוק ולנזיר והקבור מתחת לגבעה ירוקה ברומניה, ברונו בטלהיים, סימון סיניורה ורומן גארי, הזמרת ברברה, משפחת הבנקאים דה קמונדו, כל אלה ואחרים הם תחנות בדרכו של קלפר לפענוח חידתה של היהדות, זו הגלויה וזו הנסתרת.
ב-30 באוקטובר 2006 נפטר קלפר בתל אביב עקב סיבוכים ממחלת ריאות. התגורר בתל אביב עם אחותו ואחייניתו.
בינואר 2012 עלתה בגלריה "צדיק" ביפו התערוכה "ראדו" של האמן שי עבאדי. התערוכה שעבודותיה נוצרו בטכניקה של צריבה חשמלית על עץ, כללה דיוקנאות של קלפר בתקופות שונות של חייו, חלקם משולבים בקטעים משיריו.
פרסים ואותות הוקרה

הפרס ע"ש בנימין פונדויאנו של איגוד הסופרים הישראלים הכותבים ברומנית
לקריאה נוספת

Federația Comunităților Evreiești din România - Acad.Nicolae Cajal, Dr.Hary Kuller Contribuția evreilor din România la cultură și civilizație, Editura Hasefer, București 2004, ע' 838, (תרומת יהודי רומניה לתרבות ולציוויליזציה) הוצאת הספר, בוקרשט
הערות שוליים

↑  N.Cajal H.Kuller 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283502305171  ISNI: 0000 0000 4808 315X  LCCN: nr99009008  VIAF: 12224806   WorldCat (עם VIAF): 12224806
אסעד שוקיירי

| --- | --- |

 לידה:  1860 עַכּוֹ, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1940 (בגיל 80 בערך) עַכּוֹ, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית, פלשתינה (א"י) 
 השכלה:  אל-אזהר 
 מפלגה:  המפלגה הליברלית 
 פרסים והוקרה
 מדליית ליקאת (1915) 
 
שייח' אסעד א-שוקיירי (בערבית: أسعد الشقيري, תעתיק מדויק: אסעד אלשקירי; 1860–1940) היה מנהיג דתי ופוליטי מוסלמי ערבי-פלסטיני מהעיר עכו.
ביוגרפיה > בתקופה העות'מאנית

משפחת אל-שוקיירי הייתה אחת העתיקות בעכו. לאחר שנחקק חוק הקרקעות העות'מאני ב-1858, הצליחו בני שכבת האעיאן העירוניים (ובתוכה משפחת שוקיירי) לרשום קרקעות רחבות על שמם. כתוצאה מכך, השיגה שכבה זו מעמד חשוב במינהל האזרחי והדתי של האימפריה, כמו גם אדמות רבות. לא מעט מבני שכבה זו הגיעו לעמדות בכירות במינהל, מחוץ לאזוריהם, ובהם גם אסעד שוקיירי, שהיה חבר "ועדת הבירורים השרעיים במשרד "שיח' אל-אסלאם" באיסטנבול. שוקיירי היה בוגר מדרסת אל-אזהר בקאהיר, ולדברי יעקב שמעוני, היה "מן המכובדים בין חכמי הדת המוסלמים שבארץ".
בשנת 1908 ו-1912 נבחר שוקיירי לפרלמנט העות'מאני.
הוא שימש כציר נפת עכו בפרלמנט בין השנים 1912–1914. הוא התנגד למאבק למען זכויות הערבים ונותר נאמן לאימפריה העות'מאנית עד סופה. הוא שימש מנהל ספרייתו של הסולטאן עבדול חמיד השני, והיה ראש בית הדין השרעי של מחוז אדנה באנטוליה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה כיהן כמופתי של הצבא העות'מאני הרביעי, תחת פיקודו של ג'מאל פאשא, שלחם בחזית המצרית–ארץ-ישראלית. הוא היה הקאדי מטעם האימפריה העות'מאנית מ-1914 עד 1918.
לאחר מכן היה המופתי של עכו.
כאמל אל-חוסייני היה באותה עת המופתי החנפי ונחשב לפרו-בריטי. שוקיירי היה פרו-עות'מאני, והעדיף שארץ ישראל תמשיך להיות חלק מהאימפריה העות'מאנית.
בשנותיה האחרונות של האימפריה העות'מאנית, היה מתנגד חריף למגמת הלאומיות הערבית ותמך בשלמותה של האימפריה. אולם בניגוד למנהיגי ציבור רבים שחשבו כמותו, הוא דבק בהשקפות הללו גם לאחר התפוררות האימפריה וכיבוש ארץ ישראל על ידי הבריטים.
ביוגרפיה > בתקופת המנדט הבריטי

שוקיירי לא לקח חלק בהתארגנות הפלסטינית הלאומית בסתיו 1920 ואף התנגד לה. בשנות ה-20 היה אחד מעמודי התווך של האופוזיציה במחוז הצפון וקיים קשרי ידידות הדוקים עם המוסדות הציוניים.
לדברי הלל כהן, היחסים בין יהודים וערבים בעכו לפני פרעות תרפ"ט (1929) היו טובים, בין השאר הודות לכך שההנהגה הדתית בעיר הייתה בידי שוקיירי, שהתנגד לאלימות והיה ממתנגדיו החריפים ביותר של המופתי אמין אל-חוסייני. כך למשל, דחה את קריאתו של המופתי לארגן אירועי מחאה בעיר בתגובה ל"השתלטות היהודים על הכותל".
מחוז הצפון היה מרכז חשוב של התנגדות לוועד הפועל הערבי ומציאותה של אישיות חשובה כמו שוקיירי הוסיפה לעוצמתה של האופוזיציה באזור הזה. שוקיירי נותר ללא תפקיד ופעילי הוועד הפועל והאגודות המוסלמיות-נוצריות התייחסו אליו בהסתייגות ולעיתים באיבה.
בנובמבר 1923 נמנע שוקיירי מלהשתתף בהקמת "המפלגה הלאומית הערבית הפלסטינית" האופוזיציונית, משום שבאותה תקופה ניסה הוועד הפועל לשכנעו להצטרף אליו כחבר, אך לאחר מכן תמך בה.
בינואר 1930 עמד שוקיירי בראש קבוצה של אנשי אופוזיציה מצפון הארץ שהקימה את "המפלגה הליברלית". מצע המפלגה: עצמאות מלאה לפלסטין. במאי 1931 היא פסקה מלהתקיים.
ב-1931 עשתה ההנהגה הפלסטינית ניסיון ראשון לציין את 17 ביוני כיום השוהדאא (יום הקדושים), שבו הוצאו להורג שנה קודם לכן שלושה מרוצחי פרעות תרפ"ט. שוקיירי היה היחיד שקרא להימנע מכך, וקבע כי אין לקדש רוצחים.
בזמן ההכנות לקונגרס האסלאמי העולמי באוקטובר 1931, אותו ארגן המופתי אמין אל חוסייני, ערך שוקיירי פגישות ברחבי הארץ, בהן השמיע את האשמותיו נגד חוסייני.
שוקיירי היה מראשי המפלגה הנשאשיבית ואיש מרכזי שלה בגליל. ב-1937 הגיב בחריפות נגד הצעת החלוקה של ועדת פיל.
שוקיירי עבד במספר ארגונים ערבים פרו-ציוניים מראשית המנדט הבריטי ועד מותו בשנת 1940, ודחה בפומבי את השימוש של אמין אל-חוסייני באסלאם נגד הציונות.
על פי מחקרו של ההיסטוריון קנת שטיין בנושא הקרקעות בארץ ישראל, שוקיירי מכר ליהודים קרקעות בשכונת נווה שאנן בחיפה.
עם מותו של שוקיירי, ירדה השפעתה של משפחתו. אחד מבניו, ד"ר אנוור, נרצח בזמן המרד הערבי הגדול על ידי טרוריסטים בשליחות המופתי, ביוני 1939.
בנו הבולט יותר, עורך הדין אחמד שוקיירי, התנגד לדרכו הפייסנית של אביו. חקירה נוספת העלתה שיד אחמד שוקיירי ברצח אחיו אנוור. ב-1964 הקים אחמד את הארגון לשחרור פלסטין ועמד בראשו עד 1967.