stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שארלוט פלייר
הערות שוליים

↑  שארלוט ואנדרדה בתמונה משותפת בעמוד הרשמי של שארלוט פלייר באינסטגרם
↑  שארלוט ואנדרדה מתארסים בעמוד הרשמי של שארלוט פלייר בטוויטר
| זוכי קרב הרויאל ראמבל |
| --- | --- | --- |
| זוכי קרב הגברים | ג'ים דאגן (1988) • ביג ג'ון סטאד (1989) • האלק הוגאן (1990 ו-1991) • ריק פלייר (1992) • יוקוזונה (1993) • ברט הארט ולקס לוגר (1994) • שון מייקלס (1995 ו-1996) • סטון קולד סטיב אוסטין (1997, 1998 ו-2001) • וינס מקמהן (1999) • הרוק (2000) • טריפל H ‏ (2002 ו-2016) • ברוק לסנר (2003 ו-2022) • כריס בנואה (2004) • בטיסטה (2005 ו-2014) • ריי מיסטריו (2006) • אנדרטייקר (2007) • ג'ון סינה (2008 ו-2013) • רנדי אורטון (2009 ו-2017) • אדג' (2010 ו-2021) • אלברטו דל ריו (2011) • שיימוס (2012) • רומן ריינס (2015) • שינסקה נקאמורה (2018) • סת' רולינס (2019) • דרו מקינטייר (2020) • קודי רודס (2023 ו-2024) • ג'יי אוסו (2025) |  |
| זוכות קרב הנשים | אסקה (2018) • בקי לינץ' (2019) • שארלוט פלייר (2020 ו-2025) • ביאנקה בלאייר (2021) • רונדה ראוזי (2022) • ריאה ריפלי (2023) • ביילי (2024) |  |
| זוכי קרב הרויאל ראמבל הגדול ביותר | ברון סטרומן (2018) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 9677 6312  LCCN: n2017035470  VIAF: 3149912316206210651   WorldCat (עם VIAF): 3149912316206210651 
פלייר באפריל 2014
שארלוט ביחד עם ריק פלייר בכניסתה לרסלמניה 32
שארלוט עורכת את הכניסה שלה כאלופת הנשים של סמאקדאון ברסלמניה 34
כתובת כלמו

כתובת כלמו
כתובת כִּלַמֻוַ (Kilamuwa) היא כתובת פיניקית על מצבה או אותוסטאט (אבן ריבוד) מהמחצית המאה ה-9 לפנה"ס, שהציב כִּלַמֻוַ, מלך ממלכת שַמאַל. בכתובת, הכתובה פיניקית, סיפר המלך כִּלַמֻוַ שהוא הצליח לשמור ולספק את צורכי ממלכתו.
המצבה שוכנת באוסף אגף מוזיאון המזרח התיכון במוזיאון פרגמון בברלין.
גילוי ותיאור חומרי

מצבת כלמו (או אורתוסטאט – אבן ריבוד) התגלתה במהלך החפירות שבוצעו בין השנים 1888–1902 בחורבות העיר שמאל על ידי משלחת גרמנית של החברה האוריינטלית הגרמנית (אנ'), בראשות הארכאולוג האוסטרי פליקס פון לושן (אנ') והארכאולוג הגרמני רוברט קולדווי (אנ'). המצבה התגלתה בשנת 1902 בפתח הכניסה של הארמון המלכותי.
המצבה עשויה מבזלת, גובהה כ-1.56 מטר ורוחבה 1.30 מטר. היא כוללת 16 שורות של טקסט בשפה הפיניקית, הכתוב באלפבית פיניקי. הכתובת כתובה בפיניקית על ידי דובר ארמית, שימוש המצביע על כך שכלמו התייחס לארמית כשפת דיבור ולא שפת כתיבה; מספר עשורים לאחר כתובת זאת הפכה הארמית גם לשפת כתיבה.
על המצבה נראה המלך כלמו עומד בצדודית בצדה השמאלי העליון, במקביל לתשע השורות הראשונות של הטקסט. גובה דמות המלך כחצי מטר. הוא מושיט את ידו הימנית כלפי מעלה כשאצבעו מופנית כלפי סמלי ארבעה אלים כנענים משמאל לימין: כובע מחודד בעל שתי קרניים, חפץ דמוי עול או קשת שקצותיה מופנות כלפי מטה ומסתיימות בעיגול, גלגל השמש עם כנפיים, וסהר עם גלגל הלבנה המלאה. סמלי האלים מסמלים אלים שנזכרו בכתובת, והם, לפי הסדר: בעל־צמד (הדד), רכב־אל (המיוצג על־ידי סמלי העול) והגלגל המכונף המסמל את אל, ובעל חמון (הירח). ידו השמאלית מוטלת כלפי מטה כשהיא אוחזת פרח לוטוס נבול, המסמל את מות המלך. המלך לבוש בסגנון אשורי ועל ראשו קסדה מחודדת.
תיארוך הכתובת

בכתובת מוזכר המלך חיא, אביו של כלמו. שם זה (Ḫaiiānu – בכתיב ḫa-a-a-nu או ḫa-a-nu או ḫa-ia-nu) מופיע כמלך שמאל מבית גברִ (על שם אבי השושלת) בספרי השנים של המלך האשורי שלמנאסר השלישי מן השנים 858, 857 ו-853 לפנה"ס; תיארוך זה מציב את כלמו בתחילת המחצית השנייה של המאה ה-9 לפנה"ס.
הכתובת

הכתובת ידועה בסימון KAI 24. המלים מופרדות בנקודה ביניהן. הכתובת בת 16 השורות כתובה מימין לשמאל ומחולקת לשני חלקים בני 8 שורות כל אחד. ההפרדה בין שני החלקים נעשתה על ידי שני קווים אמנותיים. הטקסט בשני החלקים אינו זהה באורכו. החלק הראשון קצר יותר. כדי להתאים את השורות לגודל המצבה, יש מילים שמתחילות בשורה אחת, והשלמת המילה בשורה הבאה. זאת כתובת ראווה שבו המלך מתפאר במעשיו, כשהוא מבטל את מעשי קודמיו. שני חלקי הכתובת מתחילים בהצגה עצמית של המלך. בחלק הראשון המלך מתאר את המצב ששרר בממלכתו עד לעלייתו לשלטון, ואילו החלק השני עוסק בשינויים לטובה שכלמו הביא לעמו וממלכתו. תוכן הכתובת הוא:
אנכ כלמו בר חי[א].

מלכ גבר על יאדי ובל פ[על].

כנ במה ובל פעל. וכנ אב חיא ובל פעל. וכנ אח

שאל ובל פעל. ואנ[כ] כ[ל]מו בר תמ[ל] מאש פעלת

בל פעל הלפניהמ. כנ בת אבי במתכת מלכמ אד

רמ וכל שלח יד לל[ח]מ. וכת ביד מלכמ כמאש אכלת

זקנ ו[כמ]אש אכלך יד. ואדר עלי מלכ ד[נ]נימ, ושכר

אנכ עלי מלך אשר עלמת יתנ בש וגבר בסות.

=============================

אנכ כלמו בר חיא ישבת על כיסא אבי לפנ המ

לכם הלפנימ יתלננ משכבמ כמ כלבמ. ואנכ למי כת אב, ולמי כת אמ

ולמי כת אח. ומי בל חז פנ ש, שתי בעל עדר ומי בל חז פנ אלפ שתי בעל

בקר, ובעל כספ, ובעל חרצ. ומי בל חז כתנ למנערי, ובימי כסי ב

צ ואנכ תמכת משכבמ ליד, והמת שת נבש כמ נבש יתם באמ. ומי בבנ

י אש ישב תחתנ ויזק בספר ז, משכבמ אל יכבד לבעררמ, ובערר

מ אל יכבד למשכבמ. ומי ישחת הספר ז, ישחת ראש בעל צמד אש לגבר,

וישחת ראש בעל חמנ אש לבמה, ורכבאל בעל בת
מלות הכתובת בעברית מודרנית הן:
אנכי כלמו בן חיא
מָלַך גבר על יאדי ולא פעל
היה במה ולא פעל והיה אבי חיא ולא פעל והיה אחי
שאל ולא פעל. ואנכי כלמו בר תמ[ל], מה-אשר פעלתי
לא פעלו הקודמים. היה בית אבי בתוך מלכים
אדירים וכל שלח יד להילחם והייתי ביד מלכים כמו אש אוכלת
זקן וכמו אש אוכלת יד, וגבר עלי מלך הדננים ושוכר
אנכי עליו מלך אשור (אשר) עלמה יתן בשה וגבר בסות
אנכי כלמו בר חיא ישבתי על כיסא אבי. מלפני
המלכים ש(היו) לפני התלוננו משכבמ כמו כלבים ואנכי למי הייתי אב ולמי הייתי אם
ולמי הייתי אח ומי שלא ראה פני שה, שמתי בעל עדר ומי שלא ראה פני שור, שמתי בעל
בקר ובעל כסף ובעל חרוץ (זהב). ומי שלא ראה כתנה מנעוריו ובימי התכסה בּוּץ.
ואנכי תמכתי בידי המשכבמ (האנשים) והם שמו נפשם (אלי) כמו נפש יתום מאם. ומי מבני
אשר ישב תחתי ויזק למצבה זו. משכבמ לא יכבדו את בעררמ
ובעררמ לא יכבדו את משכבמ ומי ישחית את המצבה הזאת, ישחת ראשו בעל צמד אשר לגבר
וישחת ראשו בעל חמון אשר לבמה ורכבאל אלוהי הבית.
הכתובת > פירוש

הכתובת מתחילה בציון השושלת של כלמו, כשהוא מציין שכל מלך לא פעל, בעוד שהוא כלמו מדגיש את הדברים שהוא עשה. מייסד השושלת הוא גַבַּרִ, לאחריו מלך בַּמַה, אחריו חיא, לאחריו המלך שַאַל שהיה אחיו של כלמו. ארבעת השמות הראשונים הם בשפה שמית-מערבית. השם כלמו הוא שם לוּוי. על פי הכתובת, אביו חיא הוטרד על ידי מלכים חזקים שדרשו ממנו מזון, אבל הוא השתולל ביניהם כמו אש ושרף את זקנם. בכתובת יש התייחסות למלך הדננים, שכניהם המערביים של שַמאַל במזרח קיליקיה, שהתעצמו ולחצו על שַמאַל. כדי לעמוד בלחצם, הוא ביקש ממלך אשור שיסייע לו במאבקו איתם. זאת הייתה הממלכה היחידה שהוא נדרש לעזרה כדי להתגבר עליה. הוא מספר שתחת המלכים הקודמים, האנשים יללו כמו כלבים, בעוד שהוא היה כמו אב ואם. אבל הוא נתן כסף, בקר ובגדים לגברים שמעולם לא ראו כל כך הרבה. הוא לקח את האנשים יד ביד, והם נתנו לו את נפשם כמו נפש יתום מאם. הכתובת מסתיימת בקללה האומרת שאם מישהו מהבנים הבאים אחריו ישחית את כתובתו, משכבמ ובעררמ (ראו בפסקה הבאה) לא יכבדו אחד את השני והאלים ינקמו בו.
פירוש המונחים "משכבמ" ו"בעררמ" במשפט "משכבמ לא יכבדו את בעררמ ובעררמ לא יכבדו את משכבמ" היה נתון לדיונים בין החוקרים השונים. בין הרעיונות שהועלו בין החוקרים היו: "משכבמ" מייצג את השכבה הנמוכה הנאו-חתית, ואילו "בעררמ" מייצג את הארמים הכובשים. דעה נוספת הייתה ששני המונחים מייצגים שתי שכבות באוכלוסייה ללא קשר למוצא. סביר ש"משכבמ" מייצג את רוב האוכלוסייה, שלאחר שחרור הארץ מתחילה לפרוח.
הכתובת מסתיימת באזכור שלושה אלים: "בעל צמד", אלו של גבר מייסד השושלת; בעל חמון, אל שמופיע גם בכתובת פיניקיות ופוניות אחרת, הוא האל של במה; ומסתיים ב"רכבאל" – הרַכָּב של האל, שפירושו החיה הנושאת את האל (או נהג מרכבתו), זה אלו של כלמו, אלוהי הבית. רכבאל הוא האל היחיד המופיע בכל המצבות שנמצאו בשמאל. הוא גם בא לידי ביטוי בשמו של המלך "בר-רַכִּב", שמלך בשַמאַל בסוף המאה ה-7 לפנה"ס.
ראו גם

רשימת כתובות כנעניות וארמיות
לקריאה נוספת

יצחק אבישור, כתובות פיניקיות והמקרא, הפרק "כתובת כלמו מלך יאדי", ירושלים: א' רובינשטיין, תשל"ט, עמ' 205–215
דוד לוינשטיין, כתובת כלמו, בית מקרא יד, 1969, עמ' 72–85 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  Kilamuwa and the kings of Sam'al באתר WSRP
1 2  The Kilamuwa Relief: Ethnicity, class and power in Iron Age North Syria מאמר מאת ‏ Brian Brown, עמ' 342-341
↑  מבוא לארכאולוגיה של ארץ־ישראל בתקופת המקרא - יחידה 10, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 23
↑  יצחק אבישור, כתובות פיניקיות והמקרא, הפרק "כתובת כלמ מלך יאדי", עמ' 205
↑  יגאל ידין, על סמלי האלים בשמאל (זינג'ירלי), בקארתאגו ובחצור, ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ל"א, 1967, עמ' 45
1 2  A. Kirk Grayson, Assyrian Rulers of the Early First Millennium BC II (858-754 BC), University of Toronto press, 1996, עמ' 9
1 2  A. Kirk Grayson, Assyrian Rulers of the Early First Millennium BC II (858-754 BC), University of Toronto press, 1996, עמ' 16
↑  A. Kirk Grayson, Assyrian Rulers of the Early First Millennium BC II (858-754 BC), University of Toronto press, 1996, עמ' 23
1 2  יצחק אבישור, כתובות פיניקיות והמקרא, הפרק "כתובת כלמ מלך יאדי", עמ' 206
1 2 3 4  מקור פה: יצחק אבישור, כתובות פיניקיות והמקרא, הוצאת א' רובינשטיין, ירושלים, תשל"ט, עמ' 209-208
↑  Ian Young, KLMW BR TML, Syria. Archéologie, Art et histoire 70, 1993, עמ' 95–98 doi: 10.3406/syria.1993.7366
↑  יוחנן מופס, אישיותו של אלוהים : תאולוגיה מקראית, אמונה אנושית ודמות האל, הוצאת מכון שלום הרטמן, 2007, עמ' 79
↑  יגאל ידין, על סמלי האלים בשמאל (זינג'ירלי), בקארתאגו ובחצור, ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ל"א, 1967, עמ' 33–34
↑  יצחק אבישור, כתובות פיניקיות והמקרא, עמ' 214-213
↑  יגאל ידין, על סמלי האלים בשמאל (זינג'ירלי), בקארתאגו ובחצור, 'ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה', א/ד (תשכ"ז / 1967), עמ' 63-29, באתר JSTOR (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402664005171 
כתובת כלמו
לאנה פודר

לאנה פודר (בבוסנית: Lana Pudar; נולדה ב-19 בינואר 2006) היא שחיינית בוסנית, זוכת מדליית ארד באליפות העולם בשחייה (דוחא 2024), זוכת מדליית ארד באליפות העולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021), אלופת אירופה (רומא 2022) ואלופת עולם לנערות (נתניה 2023) במשחה ל-200 מטר פרפר. זוכת מדליית ארד באליפות אירופה (רומא 2022) במשחה ל-100 מטר פרפר.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו (2020) סיימה במקום 19 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.32 שניות.
ביוגרפיה > 2021 > מדליית ארד באליפות עולם בבריכת 25 מטר

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר אותה שנה היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 2:04.88 דקות, אחרי ג'אנג יופיי מהרפובליקה העממית של סין (2:03.01 דקות) ושרלוט הוק מארצות הברית (2:04.35 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.51 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא לאומי חדש של 56.28 שניות ועלתה מהמקום השישי למשחה הגמר ובמקום 23 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.37 שניות.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יוני 2022 היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.58 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא לאומי חדש של 2:07.58 דקות, במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.44 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 57.67 שניות ובמקום 29 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.14 שניות.
ביוגרפיה > 2022 > אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.80 דקות, לפני הלנה רוסנדל באך מדנמרק (2:07.30 דקות) ואילריה קוזינטו מאיטליה (2:07.77 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.27 שניות, אחרי לואיז הנסון משוודיה (56.66 שניות) ומארי ווטל מצרפת (56.80 שניות).
ביוגרפיה > 2022 > אלופת עולם בבריכת 25 מטר

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במלבורן, אוסטרליה ב-15 בדצמבר היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:05.23 דקות ובמקום עשירי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.71 שניות.
ביוגרפיה > 2023 > מקום רביעי באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.05 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 2:06.60 דקות ועלתה ראשונה למשחה הגמר ובמקום עשירי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.34 שניות.
ביוגרפיה > 2023 > אלופת עולם לנערות

באליפות העולם לנוער שנערכה במכון וינגייט, בספטמבר אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות אישיות, 2 זהב ו-1 כסף והייתה לשחיינית המצטיינת באליפות. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.77 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 2:07.20 דקות ומדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.26 שניות, אחרי ליה שאקלי מארצות הברית (26.20 שניות).
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם שנערכה בדוחא בפברואר 2024 זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.92 דקות, אחרי לורה סטיבנס מהממלכה המאוחדת (2:07.35 דקות) והלנה רוזנדהל באך מדנמרק (2:07.44 דקות).
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד ביוני זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08:15 דקות. היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.01 שניות.
באולימפיאדת פריז סיימה במקום 12 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.74 דקות ובמקום 17 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.97 שניות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

100 מטר פרפר: 56.95 שניות (2023), שיא בוסניה והרצגובינה
200 מטר פרפר: 2:06.26 דקות (2023), שיא בוסניה והרצגובינה
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

100 מטר פרפר: 56.28 שניות (2021), שיא בוסניה והרצגובינה
200 מטר פרפר: 2:04.55 דקות (2023), שיא בוסניה והרצגובינה, שיא אירופה לנערות
בית הספר אליאנס (ירושלים)

הנגריה של בית הספר, בסביבות שנת 1912
תמונת מחזור מכיתה ה' של בית ספר לבנות אליאנס בירושלים בשנת 1935
בית הספר "אליאנס" ( 'Alliance Israélite Universelle' ) בירושלים נפתח ב-1882 בשם 'בית הספר לתורה ולמלאכה' שפת ההוראה הייתה בעיקר צרפתית ותוכנית הלימודים דמתה למקובל בבתי הספר בצרפת. רשת 'כל ישראל חברים" (כי"ח) רכשה בניין על רחוב יפו, שאותו יעדה לבית ספר לבנים יהודים, שילמדם מלאכה בנוסף ללימוד תורה. בית הספר היה חלק מרשת בתי הספר "אליאנס, כל ישראל חברים" (כי"ח) שהראשון שבהם נוסד במרוקו. אליאנס היה אחד מבתי הספר המודרניים הראשונים בירושלים.
הבניין היחיד לא הספיק לצורכי בית הספר וב-1898 רכשה חברת כי"ח מגרש סמוך נוסף ובנתה עליו בנין בן 3 קומות שיועד לתלמידי פנימייה שיגיעו איליו מהמרחב העות'מאני. מבנה זה קיים עדיין ברחוב כי"ח בסמוך לשוק מחנה יהודה.
לאחר שעמד נטוש שנים רבות, המבנה נתרם לפעילות חברתית, וכיום הוא משמש כבית לאומנים, יוצרים, מוזיקאים, ועמותות בירושלים, ומופעל על ידי עמותת המרחב החברתי.
הבניין המקורי של 'בית הספר לתורה ולמלאכה' מ־1882 נסגר בשנת 1927 והושכר לבית היתומות וינגרטן שפעל שם עד 1950. מאז ועד שנת 1970 פעלו בבנין שברחוב יפו 97 בתי מלאכה ודפוס עד שנרכש על ידי חברת 'כלל' ונהרס לטובת הקמת מרכז 'כלל'.
תולדות בית הספר

ב -1860 התקבצו משכילים יהודים בצרפת על מנת לייסד את ארגון 'כל ישראל חברים' (כי"ח). מטרת ההתאגדות הייתה להביא לשינוי במעמדם האזרחי של היהודים בעולם. כבר בתחילת דרכם הם ראו בחינוך כלי מרכזי ליצירת שינוי והאמינו שהדעת היא יסוד לקדמה ובסיס לשינוי מצבם הכלכלי והחברתי של היהודים. הם החלו באיתור קהילות המעונינות בהקמת בית ספר מודרני לילדיהם והקימו רשת בתי ספר הנושאים את שם הארגון בארצות האסלאם ובמזרח אירופה.
ב -1868 נעשה הניסיון הראשון להקמת בית ספר מודרני בירושלים בסיוע רשת אליאנס. יוסף קריגר, מתורגמן ובעל מהלכים בקרב השלטונות הטורקיים והקונסולים הזרים בירושלים פנה לחברת כ"יח והציע להקים בית ספר לבנים שילמדם מלאכה בנוסף ללימוד תורה. המהלך נתקל בהתנגדות עזה מצד החרדים האשכנזים שחששו שכל לימוד שאינו תלמוד יביא להשכחת התורה מישראל. למרות זאת, כארבעים ילדי ספרדים למדו בבית הספר כשנה עד שנסגר.
כעבור יותר מעשור באפריל 1882 חזרה חברת כ"יח לירושלים לעשות מעשה. היא רכשה מבנה גדול ברחוב יפו ויסדה את בית הספר 'תורה ומלאכה' לנערי ישראל, שאותו הפקידה בידי המנהל ניסים בכר, חניך מוסדותיה ואיש חינוך מנוסה. ניסים בכר, יליד ירושלים היה בעל ניסיון בהקמת בתי ספר בסוריה ובבולגריה. התלמידים באו מכלל האוכלוסייה הירושלמית, תוך שנים מעטות הצטרפו לבית הספר גם תלמידים לא יהודים ומספר התלמידים הלך וגדל עד שהיגיע ב־1888 ל 234 תלמידים. המלאכות שלימד בית הספר היו נגרות, נפחות, מכונאות, חרטות, פיסול באבן ועוד. מלבד הלימודים המדעיים והשפות שהיו מקובלים בבתי הספר של אליאנס הוכנסו בבית הספר הירושלמי גם לימודים עבריים ומסורת ישראל. שפת ההוראה הייתה בעיקר צרפתית, אך שיעורים נלמדו גם בעברית ובערבית.

כשהתרבו התלמידים, רכשה חברת כי"ח בסמוך למבנה הראשי חלקת אדמה שעליו בנתה, בתמיכת הברון הירש, בנין לתלמידי הפנימייה שיגיעו מחוץ לירושלים. בנין זה, שסמל 'כל ישראל חברים' מתנוסס בראשו, ניצב עדיין ברחוב כי"ח. בליל חנוכה ב-1 בדצמבר 1898 נחנך בית הפנימייה ברוב עם והדר. המורה דוד ילין מתאר "אולם גדול ורחב ידיים, אשר קירותיו עטופים פרוכות משי שונות מרוקמות רקמות זהב, ועליהן מלמעלה תמונות גדולי עמנו; ובתוך החדר בין העמודים שער נהדר עשוי כולו ענפי ירק ופרחים רעננים, ודגלי ממשלתנו הרוממה מנפנפים בכל עבריו".
בהזדמנות זו, בשנת 1899, משהחל לפעול בנין בית ספר חדש זה, הוחלט לפצל את ההנהלות ונתמנו מנהלים נפרדים אחד לתורה והאחר למלאכה. כהונתו של ניסים בכר כמנהל 'תורה ומלאכה' הסתימה ונתמנה סגנו אלברט ענתבי, חניך דמשק וקושתא. החלטה נוספת שהתקבלה באותה שנה הייתה להפוך את העברית לשפת ההוראה בבית הספר. בעשור הראשון של המאה העשרים, בית הספר 'תורה ומלאכה' של כ"יח הוסיף לגדול ופתח גן ילדים, מחלקה למסחר ובית ספר לבנות בבנין החדש. מדריך ארץ ישראל משנת 1909 בעריכת אברהם משה לונץ סוקר את בתי החינוך בעיר הקודש ומספר 8 ברשימה הוא בית הספר לנערות כי"ח: "נוסד בתרס"ו. תלמידות 450 מורות 8 ומורה אחד. הלמודים: עברית, צרפתית מדעים ומלאכת יד. ההנהגה בידי ועד הכי"ח, המנהלת הגברת לעווי הרשער". ימים קשים לבית הספר החלו משפרצה מלחמת העולם הראשונה ובית הספר התקשה לפעול. צרפת הפכה לאויבת של טורקיה והשלטונות העות'מאניים עקבו בחשד אחר המוסד הירושלמי בעל הרוח הצרפתית. המנהל אלברט ענתבי גורש לדמשק וממנה לקושתא שם נפטר. פעילותו של בית הספר הידלדלה עד ש ב-1927 הבניין המקורי שברחוב יפו נסגר.
לאחר הסגירה

לאחר הסגירה הושכר מבנה בית הספר ברחוב יפו לבית היתומות ע"ש דוד וינגרטן ששכן בו עד שנות ה-50. מאז ועד 1970 פעלו בבנין בתי מלאכה ובתי דפוס. בשנת 1970 רכשה חברת "כלל" את הקרקע של המבנה הראשי, הרסה את הבניין ההיסטורי מ 1882 ובנתה במקומו, ברחוב יפו 97 את מרכז כלל, שתוכנן על ידי האדריכל דן איתן, כמרכז קניות מקורה, שמעליו בנין רב קומות. זה היה הקניון הראשון בעיר שלא התחבב על תושבי ירושלים ולא זכה להצלחה מסחרית. הריסת הבניין ההיסטורי לווה בביקורות של גופי שימור. כיום, התזכורת לבית הספר הוא שער הכניסה לחצר, אשר הועתק ממקומו והוא ניצב כיום ברחוב יפו, בכניסה לבית המשרדים. מיזם הבניה ברחוב יפו על חורבות 'תורה ומלאכה' כלל אגף נוסף, בנין 'חלונות ירושלים' הענק שהוקם לצד בנין כלל. בחזית בנין 'חלונות ירושלים' שפונה לרחוב יפו נותרו מן העבר שני בניינים דו קומתיים עם גג רעפים שהיו חלק ממתחם בתי אליאנס. בשנים שבהם פעל בית הספר, קומת הקרקע שלהם הושכרה לחנויות ובקומה העליונה התגוררו משפחות סגל המורים של בית הספר. גם הם יועדו להריסה במסגרת פרויקט 'חלונות ירושלים' אך ניצלו בהסכם מ 2004. בתחילת שנות האלפיים פעל בבית המורים הצלם יורם אמיר שהפעיל שם את מוזיאון 'קומה ומגדל' ואת גלריית 'שודדי י-ם', מחתרת מחאה של אמנים למען שימור בתים היסטוריים.
בסמוך, מעבר לכביש, בקרבת שוק מחנה יהודה, בנין בית הספר אליאנס שברחוב כי"ח המשיך לפעול. במלחמת העצמאות שוכנו במבנה עשרות משפחות מפליטי ימין משה. החל מ-1952 הפעילה אליאנס בבנין זה את בית הספר התיכון 'גימנסיה כרמיה', על שמו של אדולף כרמיה, שר המשפטים של צרפת ומי שעמד בראש כי"ח בשנים הראשונות. הגימנסיה פעלה לצד בית הספר לבנות. בחצר הוצבו מחיצות בין ביהס לבנות לבין הגימנסיה המעורבת. שער שנפתח לכוון שכונת אוהל משה שימש לכניסת הבנות. אלו היגיעו ברובן מהשכונות העניות הסמוכות לשוק מחנה יהודה, לבושות שמלות סינר כחולות עם צוארון רקום לבן. שמם של מורי אליאנס הלך לפניהם כמי שהתלבשו בקפידה בסגנון אירופי וראו עצמם כנושאי תרבות צרפת במזרח.
אחרי שגימנסיה 'כרמיה' עזבה בשנות ה-70 למבנה חדש במעלות דפנה ונחנכה בשם בית הספר 'רנה קסין', נכנסו לבנין שברחוב כ"יח, בית הספר 'הניסוי' ולאחר מכן פעל במבנה בית הספר 'המסורתי' עד שעבר לתלפיות מזרח בסוף שנות ה-90. אז נעזב הבניין והפך למקום מחסה להומלסים ונרקומנים למשך 25 שנה.
לקריאה נוספת

נירית שלו-כליפא, נחלאות בלב עיר, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים תשס"ג. עמ' 170–175
דוד קרויאנקר, שימור שער אליאנס: תהליך תכנון וביצוע העתקת השער, ירושלים: עיריית ירושלים, 1978
דוד קרויאנקר, ירושלים: בעיות השימור של שכונות ובניינים בירושלים שמחוץ לחומות, 1967-1978, ירושלים: מכון ירושלים למחקר, האוניברסיטה העברית - הקרן לירושלים, 1979
הערות שוליים

1 2  דוד קרויאנקר, רחוב יפו, ירושלים ביוגרפיה של רחוב-סיפורה של עיר, ירושלים: כתר ומכון ירושלים לחקר ישראל, 2005, עמ' 278-283
1 2 3  יהושוע בן-אריה, ירושלים החדשה בראשיתה, ירושלים: הוצאת יד בן צבי, 1979, עמ' 357-363
↑  יוסף לנג, ניסיונו של יוסף קריגר לכונן בית-ספר מודרני בירושלים, קתדרה 85, יד בן-צבי, עמ' 1997
↑  גדעון עפרת, התחלה ראשונה'תורה ומלאכה', בצלאל: מחשבות על קראפט, רסלינג, 2015
↑  רעיה רותם, ימי בית הספר, ירושלים, מקומון, 8/7/1988
↑  שלו-כליפא, נחלאות (ראה ב"לקריאה נוספת"), עמ' 174-172
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302347405171  VIAF: 143607460   WorldCat (עם VIAF): 143607460 
קיר הנצחה מצויר לבית הספר אליאנס, ברחוב יפו, ירושלים (צולם ב-2009)
שער בית הספר אליאנס בחזית בית כלל ברחוב יפו 97 בירושלים (2022)
אגף "בית הספר לבנים" ומעליו תבליט עם סמל הארגון
הקרבות בנהר מטניקאו

הקרבות בנהר מטניקאו (נודעים גם בשם "הקרב השני והשלישי בנהר מטניקאו") היה סדרה של קרבות נפרדים אך קשורים זה לזה בין הצבא היפני הקיסרי לבעלות הברית (בעיקר נחתים אמריקנים) שהתרחשו ב-23–27 בספטמבר וב-7–9 באוקטובר 1942, והיו חלק מהמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. הקרבות נערכו לאורך נהר מטניקאו שבמערב האי גוודלקנל שבאיי שלמה, והיו הקרבות הגדולים ביותר בסדרה של התכתשויות בין היפנים לאמריקנים לאורך נהר זה.
אזור נהר המטניקאו כולל את חצי האי פוינט קרוז, את הכפר קוֹקוּמבּוֹנה, וסדרת רכסים וגיאיות הנמתחים מהחוף אל פנים האי. היפנים, בפיקודו של מייג'ור גנרל קיוטאקה קווגוצ'י, נסוגו לאזור זה לאחר התבוסה בקרב רכס אדסון, והפכו אותו לאזור היערכות להתקפות נוספות על קווי האמריקנים ועל שדה התעופה שדה הנדרסון, לבסיס מגננתי כנגד התקפות חיל הנחתים האמריקני על עמדותיהם ועל נקודות האספקה שלהם בין פוינט קרוז לכף אפסרנס במערב, וכבסיס מעקב אחר תנועת כוחות בעלות הברית בסביבת שדה הנדרסון.
בקרב הראשון תקפו שלושה גדודי נחתים, בפיקודו של מייג'ור גנרל אלכסנדר ונדגריפט, עמדות יפניות לאורך נהר המטניקאו, במטרה לטהר את האזור מהחיילים הנסוגים מקרב רכס אדסון, ועל מנת למנוע מהיפנים את השימוש באזור להתקפות נגד שדה התעופה. חיילי הצבא היפני הקיסרי הדפו את הנחתים, ובמהלך הקרב כותרו שלוש פלוגות נחתים, שהצליחו לסגת רק לאחר שקיבלו סיוע ממשחתת ומכוחות משמר החופים.
בקרב השני, שהתרחש שבועיים מאוחר יותר, חצה את המטניקאו כוח נחתים גדול יותר ותקף את היפנים, תוך שהוא מסב להם אבדות רבות. ההתקפה אילצה את היפנים לנטוש את עמדותיהם לאורך הנהר, ושיבשה את הכנותיהם למתקפה גדולה על קווי האמריקנים אותה תכננו לערוך באוקטובר, והסתיימה בקרב על שדה הנדרסון
ספטמבר > לפני הקרב

תוכנית הפעולה קראה לגדוד של פולר לצעוד מערבה ממתחם לונגה, לחצות את הר אוסטן ואת המטניקאו, ולטהר את האזור שבין הנהר לכפר קוקומבונה. במקביל, יחצה גדוד הפושטים בראשון, בפיקודו של לוטננט קולונל סמואל גריפית', את שפך המטניקאו ויסייר באזור שבין הנהר לקוקומבונה, וצפונית עד טספרונגה, נקודה בחוף הצפוני של גוודלקנל.
באותה עת מנה הכוח הצבאי היפני בגוודלקנל כ-4,000 חיילים, וונדגריפט, שלא ידע על התגבורות היפניות שהגיעו לאי, העריך שמספרם נמוך בהרבה. קווגוצ'י הורה לאוקה לפרוס את הרגימנט ה-124 שלו לאורך המטניקאו, ואוקה הציב גדוד אחד למרגלות הר אוסטן, בשתי גדות הנהר, ואת שאר הגדודים בעתודה מערבית לו.
אוקטובר > לפני הקרב

ב-28 בספטמבר הטילה הארמייה ה-17 את מטלת כיבוש גוודלקנל על דיוויזיית הרגלים השנייה, בפיקודו של לוטננט גנרל מסאו מרויאמה. בסוף ספטמבר ובתחילת אוקטובר 1942 הובילו משחתות יפניות תגבורות לגוודלקנל. בין 1 באוקטובר ל-5 באוקטובר נחתו באי חיילי דיוויזיית הרגלים השנייה, בפיקודו של לוטננט גנרל מסאו מרויאמה, שהכילה את הרגימנטים הרביעי, ה-16 וה-29. כדי לנצל את המומנטום שהושג בניצחון בקרב בסוף ספטמבר, פרס מרויאמה את שלושת הגדודים של הרגימנט הרביעי לאורך הגדה המערבית של המטניקאו, ומסר את הפיקוד עליהם למייג'ור גנרל יומיו נאסו. על הגדוד הראשון של הרגימנט הרביעי הוטל לחצות את שפך נהר המטניקאו ב-8 באוקטובר, ועל הגדוד השלישי הוטל לחצות את הנהר דרומית יותר, בפנים האי. לאחר מכן היה על הגדודים לתפוס עמדות בגדה המערבית, ולהכין עמדות ארטילריה עבור ההתקפה המתוכננת על שדה הנדרסון.
האמריקנים, שכעת היו מודעים לסדר הגודל של הכוח היפני שניצב לפניהם, התכוננו לתקוף בכוחות גדולים יותר, מתוך כוונה לדחוק את היפנים מעמק המטניקאו. הפעם הטיל ונדגריפט לקרב חמישה גדודים: הגדודים השני והשלישי של רגימנט הנחתים החמישי, הגדודים הראשון והשני של רגימנט הנחתים השביעי, והגדוד הראשון של הרגימנט החמישי, שנועד למשימות צליפה ותצפית, עליו פיקד קולונל ויליאם ויילינג. על גדודי הרגימנט החמישי הוטל לתקוף את העמדות היפניות בגדה המערבית של המטניקאו, מול השרטון, בעוד שעל שלושת הגדודים הנותרים בכוח הוטל לחצות את הנהר דרומית לשם, בגשר שהקימו היפנים, ואז לפנות צפונה ולדחוק את היפנים אל הים. הפעם התכונן הפיקוד היטב למבצע, וארגן מראש את הארטילריה ואת הסיוע האווירי.