stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנחם ברינקר
מחקריו > ספריו > האם תורת הספרות אפשרית?

ספר זה יצא בספרית פועלים בסדרה "פואטיקה וביקורת" וכלל חמישה מאמרים בתורת הספרות, שכולם נכתבו אחרי "מבעד למדומה" בשנות ה-80. מאמר אחד בשם "תיעוד ואמנותיות בספרות" מוקדש לתשובה על ביקורת על "מבעד למדומה" ועוסק בהבדל בין ספרות תעודית לספרות יפה.
מאמר אחר בשם "'טבעי' ו'קונבנציונלי' בתאוריה ובביקורת" עוסק בשמות התואר "טבעי" ו"קונבנציונלי" כשמות תואר לספרות ואמנות ומתווכח עם הגישה הקונבנציונליסטית בכתיבת תולדות האמנות ותולדות הספרות, הדוגלת בכך שהכול הוא עניין של חילופי קונבנציות. ההבחנה החשובה במאמר זה שהתקבלה על ידי חוקרים רבים בעולם היא ההבחנה בין תחבולה לקונבנציה. תחבולה היא מה שאמן בוחר על מנת להשיג אפקט מסוים, זהו מבנה תכליתי שבא לשרת מטרה מסוימת. קונבנציה לעומת זאת היא מוסכמה על משהו שגם אם הוא קשור בעקיפין למטרה מסוימת היה ניתן לאמץ לשם השגת אותה מטרה באמצעי אחר. למשל הנוהג שכל כלי הרכב בכל מדינה צריכים לנסוע בצד אחד של הכביש, הוא אמצעי הכרחי למטרה של שמירת החיים, זה לא סתם מנהג קונבנציונלי. לעומת זאת שכולם יסעו בצד ימין כמקובל ברוב הארצות או בצד שמאל כמקובל באנגליה או בסקנדינביה – זוהי קונבנציה.
בכל יצירות האמנות ישנן קונבנציות שקשורות להיסטוריה של הז'אנר. למשל אפוס פותח תמיד בתהילה לאלים או למוזה, למשל בסונט יש 14 שורות. דוגמה נוספת – בציורי הדיוקן מצויר המצויר מן המותניים ומעלה. כל אלו הן קונבנציות שמגדירות סוגים שונים של אמנות, אבל חוקי הפרספקטיבה בציור הם לא קונבנציה, מפני שהם האמצעי ההכרחי ליצור אפקט של אשליה, ליצור אפקט שהציור דומה למודל. בגלל ההבדל הזה סובר ברינקר כי לא ניתן לתאר את תולדות הספרות או תולדות התיאטרון או תולדות האמנות הוויזואלית אך ורק כחילופי קונבנציות. מוכרחים לתארם כהשתנות של המטרות האמנותיות וכתוצאה מזה גם השתנות התחבולות בהן נוקטים סופרים ואמנים כדי להגשים את מטרותיהם האמנותיות.
המאמר השלישי בספר "הוויכוח בין פרגמטיסטים לריאליסטים בפילוסופיה ותורת הספרות המדעית" דן בשאלה האם יש קשר בין ויכוחים בפילוסופיה של זמננו לבין גישות שונות לפרשנות ספרותית ואם יש זיקה כזאת היכן היא נמצאת. הוא דן בשאלה האם אפשר לפתח תורת ספרות מדעית בדומה לבלשנות שתכתוב איך אפשר לתאר יצירת ספרות באופן אובייקטיבי לחלוטין, החופשי מהסתכלות הקורא.
המאמר הרביעי "הגישה האסתטית ההולמת ליצירת הספרות האמנותית" בוחן את תורת הספרות של רומן אינגרדן, הפילוסוף הפולני והוא כולל תיאור של משנתו וביקורת.
המאמר ה-5 "תימה ופרשנות בספרות" – מבוסס על הרצאה שהרצה ברינקר בפריז בכנס של אנתרופולוגים, בלשנים וחוקרי ספרות, היה זה כנס של תאורטיקנים פוסט-סטרוקטורליסטים, אשר מחו על כך שהמתודה הסטרוקטורליסטית גם בספרות וגם בבלשנות אינה מוכנה לדון בתימות. ההרצאה עוררה הדים רבים ונכללה תחילה במבחר צרפתי של ההרצאות שהושמעו בכנס ואחר כך גם בשתי אנתולוגיות אנגליות של תורת הספרות הפוסט-סטרוקטורליסטית.
הדגש בהרצאה הוא על התמה כנקודת המפגש בין טקסטים ספרותיים-אומנותיים לטקסטים אחרים (אידאולוגיים, היסטוריים, מדעיים ופילוסופיים). ברינקר סובר כי בלי ההבנה שהספרות מעלה תמות שיכולות להיות נידונות גם בטקסטים מסוגים אחרים, אין אפשרות להבין מהי ספרות.
מחקריו > ספריו > דרכי היצירה: על ספרות, פילוסופיה ופוליטיקה ביצירת סרטר

זהו ספרו החמישי של מנחם ברינקר שראה אור בהוצאת האוניברסיטה המשודרת בשנת 1992. 4 פרקים דנים בסרטר כסופר, 4 בפילוסופיה של סרטר עד שנת 1964 שאז חדל סארטר מלפרסם חיבורים פילוסופיים. ו-4 מוקדשים לפעילותו הפוליטית. פרק אחד מסביר את הזיקות בין שלוש הפעילויות השונות האלה.
מחקריו > ספריו > סובב ספרות: מאמרים על גבול הפילוסופיה ותורת הספרות והאמנות

זהו ספרו השישי של מנחם ברינקר, שראה אור בהוצאת מאגנס בשנת 2000. שני שלישים מהספר בן 360 העמודים כוללים את כל המאמרים שהיו בספרו הראשון והרביעי ואילו השליש האחר – הם מאמרים שהתחדשו מאז. המאמרים שנוספו הם "נוכחות הספרות בחברה", "אובייקטיביות ודיוק במדעי הרוח", "האחר בפרשנות" ו"כתיבה ספרותית וכתיבה היסטורית" שהוא מאמר על הזהה והשונה בין כתיבת רומן לכתיבת היסטוריה, המתווכח עם תפישות פוסט-מודרניסטיות שטוענות שהכול פיקציה ושאין הבדל בין היסטוריה לספרות אמנותית.
ספר זה יצא בשתי מהדורות ויש בו מאמרים על גבול הפילוסופיה ותורת הספרות ובנוסף לכך יש בו גם מאמרים העוסקים בקולנוע, תיאטרון, מוזיקה, אך רוב המאמרים דנים בספרות.
מחקריו > ספריו > מחשבות ישראליות

זהו שם ספרו השביעי של מנחם ברינקר שראה אור בהוצאת כרמל בשנת 2007. זוהי אסופה של 14 מאמרים העוסקים בשאלות אידאולוגיות כמו זהות יהודית, והעידן ש"אחרי הציונות". המאמר בשם זה עורר את ההדים הרבים ביותר ומבוסס על הרצאה שנשא במכון ון ליר בשנת 1981 שנקראת "אחרי הציונות". הרצאה זו תורגמה לאנגלית, צרפתית וספרדית. המאמר הזה פיתח את הדעה שבעצם אנחנו חיים בתקופה פוסט-ציונית, כי מטרת הציונות הוגשמה, חצי מהיהודים גרים במדינת ישראל וחלק הולך וגדל מהעם היהודי יגור בה ולכן אנחנו נכנסים לתקופה בתר-ציונית. ברינקר מעלה את השאלה האם המונח ציוני מקדם את ההבנה בדבר השינוי העצום שחל בעם היהודי עם הקמת המדינה. הוא יצר הבדלה בין התקופה הציונית לבין התקופה הישראלית. המאמר פורסם ב-1981 בכרך 19 של כתב העת "סימן קריאה". כן כלול בספר מאמרו על ה"הרהורים בשאלה היהודית" מאת ז'אן-פול סארטר שהופיע במקורו כאחרית דבר לספרו של סארטר שתורגם בידי ברינקר וראה אור בשנת 1978 ב"ספרית פועלים". מאמר זה פורסם גם באנגלית, צרפתית, ספרדית ורוסית.
מחקריו > מאמרים

ברינקר פרסם למעלה מ-200 מאמרים שרק כמחציתם נאספו לתוך ספריו. החצי השני כולל מבואות ואחרית דבר שכתב לספרים שונים ובהם הוצאות עבריות של כתביו של סרטר, כמו קובץ הסיפורים "אינטימיות" (הדר, ת"א, 1980) או "הספרות מה היא ?", "אמנות ואשליה" מאת גומבריך, אחרית-דבר להוצאה מחודשת של "שכול וכישלון" מאת י.ח. ברנר (הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2006) ומבוא לכל שירי נתן זך (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008). סוג שני של מאמרים הוא מאמרים אידאולוגיים ופובליציסטיים שמבחר מהם התפרסם בספרו האחרון.
ספרים שכתב

מבעד למדומה : משמעות וייצוג ביצירה הבדיונית, (תל אביב) : הקיבוץ המאוחד, המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, (1980).
אסתטיקה כתורת הביקורת : סוגיות ותחנות בתולדותיה, תל אביב : משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1982.
האם תורת הספרות אפשרית? : מאמרים על גבול הפילוסופיה ותורת הספרות, תל אביב : ספרית פועלים, תשמ"ט 1989.
עד הסימטה הטבריינית : מאמר על סיפור ומחשבה ביצירת ברנר, תל אביב : עם עובד, תש"ן 1990.
ז’ן פול סרטר: דרכי החירות : ספרות, פילוסופיה ופוליטיקה ביצירת סרטר, תל אביב : משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ב 1992.
סובב ספרות : מאמרים על גבול הפילוסופיה ותורת הספרות והאמנות, ירושלים : הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ס.
מחשבות ישראליות, ירושלים : כרמל, תשס"ח 2007.
הספרות העברית כספרות אירופית, ירושלים: כרמל, תשע"ו 2016
ספרים שערך וההדיר

כתבים, משולם גרול (שני כרכים) : ערך מנחם ברינקר, תל אביב, רשות-המחקר של אוניברסיטת תל אביב וספרית הפועלים, תשכ"ו.
אלבום יורם, עריכה: מנחם ברינקר, תל אביב, חמו"ל, 1973.
מבחר כתבים, ז'אן-פול סארטר: בעריכת מנחם ברינקר, ; עריכת הנוסח העברי בשיתוף עם ד. הנגבי, מרחביה: ספרית פועלים, הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, תשל"ב 1972 ; זכה למהדורות רבות, שני כרכים, הכרך הראשון מוקדש לפילוסופיה והשני לאסתטיקה, לפסיכולוגיה ולענייני תרבות וחברה.
עיונים בפילוסופיה היוונית, שמריהו ריבייר ; ערכו: מנחם ברינקר, שלמה פינס, שמואל שקולניקוב, ירושלים : הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשל"ה 1974.
הרהורים בשאלה היהודית, ז’אן-פול סארטר ; תרגום הארות ואחרית-דבר: מנחם ברינקר, תל אביב, ספרית פועלים, 1978.
מאה שירים לחיל, בחרו ואספו: מנחם ברינקר, חיים גורי, עזרא פליישר, תל אביב, פרסומי קצין חינוך ראשי ענף השכלה/ענף הסברה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשל"ט 1978.
עמדות : מבחר מתוך הירחון עמדה 1975–1977, עורך: מנחם ברינקר ; מביאה לדפוס: ניבה לניר-פלבסקי, גבעתיים : מסדה, 1978.
ברוך שפינוזה : קובץ מאמרים על משנתו, בעריכת מנחם ברינקר, מרסלו דסקל, דן נשר, תל אביב, מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור, תשל"ט 1979.
הספרות מה היא? ז’אן-פול סארטר ; מצרפתית אליה גילדין ; מהד’ 2, עריכה מדעית והערות מנחם ברינקר, תל אביב : הדר, 1979.
המלט ושקספיר : מבחר מאמרים, בעריכת מנחם ברינקר ורנה ליטוין ; עברית: תמר עמית, ירושלים : כתר, 1983.
החטא ועונשו ודוסטויבסקי : מבחר מאמרים, בעריכת מנחם ברינקר ורנה ליטוין : תרגמו מרוסית עמינדב דיקמן ומ. שני : תרגמו מאנגלית רלה מזלי ויצחק קומם, ירושלים : כתר, 1983.
אנה קארנינה וטולסטוי : מבחר מאמרים, בעריכת מנחם ברינקר ומשה גלעד, תרגמו מרוסית: חמוטל בר-יוסף וא. פרסמן ; תרגמו מאנגלית: הדר בן-אהרן ומשה גלעד, ירושלים, כתר, 1984.
אדיפוס המלך וסופוקלס : מבחר מאמרים, בעריכת דבורה גילולה, תרגמה מאנגלית ומיוונית: זיוה כספי, תרגם מצרפתית: מנחם ברינקר, ירושלים : כתר, 1985.
עיונים בתרבות הפוליטית בישראל, מנחם ברינקר, מאיר פעיל, עדי צמח, ירושלים, הבמה לביקורת החברה והתרבות בישראל לזכרו של צביקה דויטש, 1985.
אסופת מאמרים לזכר דן פגיס, העורכים - מנחם ברינקר, יוסף יהלום, יונה פרנקל. ירושלים : חמו"ל, תשמ"ח.
אמנות ואשליה : הפסיכולוגיה של הייצוג התמונתי, א. ה. גומבריך ; מאנגלית - דפנה לוי ; עריכה מדעית - מנחם ברינקר. ירושלים : כתר, 1988, כתר, 1990.
סארטר : ביוגרפיה, אני כהן-סולל ; מצרפתית: מיכה פרנקל ; עריכה מדעית: מנחם ברינקר, תל אביב : דביר, תשנ"ו 1996.
שכול וכישלון, או, ספר-ההתלבטות / י.ח. ברנר ; אחרית דבר - מנחם ברינקר. בני ברק, הקבוץ המאוחד, 2006.
בלועזית (אנגלית, צרפתית וגרמנית) ערך ברינקר, בשנת 1987, לפי הזמנת כתב העת, חוברת כפולה (163-162) של כתב העת REVUE INTERNATIONALE DE PHILOSOPHIE היוצא לאור בפאריס. החוברת יוחדה לנושא PHILOSOPHICAL ASPECTS OF LITERARy CRITICISM
ספר יובל לכבודו

איריס פרוש, חמוטל צמיר וחנה סוקר-שווגר (עורכות), למנחם ברינקר ביובלו: "הספרות והחיים" - פואטיקה ואידאולוגיה בספרות העברית החדשה, הוצאת כרמל, תשע"א-2011.
לקריאה נוספת

נסים קלדרון, "לזכרו של מנחם ברינקר - איש חכם, איש ספרות", מאזנים, גיליון מס' 4, כרך צ', תשרי תשע"ז, אוקטובר 2016, עמודים 4–7.
חיים באר, ענף אבות - על מנחם ברינקר, מתוך הספר "קשר לאחד - מסעות, בתים ואנשים בירושלים", הוצאת עם עובד, 2018, עמודים 48 - 52.
אבנר הולצמן, עין בעין: על עשרים חוקרי ספרות, הוצאת כרמל, ירושלים, 2018, עמ' 160 - 174
"אי אפשר למנוע כתיבת דברי איוולת אבל אפשר למנוע את הבאתם לדפוס, וזהו אחד התפקידים הראשיים של העורך" – בנימין תמוז ומנחם ברינקר בשיחה על עריכת מוסף ספרותי (תמלול הקלטה מ-1969), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יא', 2019.
הערות שוליים

↑  חיים באר הספרות והחיים (ספר היובל לכבודו של ברינקר), הוצאת כרמל, תשע"א, עמ' 15–18. בבלוג עונג שבת
1 2 3  שירי לב-ארי, מפולקלור יהודי ועד ברנר וסארטר, באתר הארץ, 10 במרץ 2004
↑  העלאות ומינויים בסגל האוניברסיטה של ת"א, מעריב, 13 באוגוסט 1969
↑  עקיבא אלדר, ברינקר חוזר. הוא היה כאן כל הזמן, כל העיר, 21 באוקטובר 1983
↑  אלי ערמון אזולאי, בבצלאל שמים את האמנות במרכז המחקר, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2011
↑  אלי ערמון אזולאי, ליאת פרידמן תחליף את מנחם ברינקר בבצלאל, באתר הארץ, 16 ביוני 2013
↑  גילי איזיקוביץ, מת מנחם ברינקר, מגדולי חוקרי הספרות הישראלים, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2016
↑  מנחם ברינקר, לא על השלום לבדו, עמדה, 1 באוגוסט 1976
↑  כר נולדה עתירת הפרופסורים, כותרת ראשית, 17 בדצמבר 1986
↑  יהודה שנהב, האם יש בכלל תרבות יהודית חילונית, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2007
שירי לב-ארי, בלי רגשי נחיתות, באתר הארץ, 14 במאי 2007
↑ שלושת הבולטים בהם הם:
אריאל הירשפלד, הרטוריקה של הכנות וכנות הרטוריקה, "תרבות וספרות".
עדה צמח,  בגדי ברנר החדשים,  עתון 77; ירחון לספרות ולתרבות 132–133 (תשנא) 34-36.
שלום רצבי,  שתי אינטרפרטציות ל"מכאן ומכאן", עיונים בתקומת ישראל 3 (תשנג) 535-543.
↑  בועז ערפלי, העיקר השלילי: אידאולוגיה ופואטיקה ב"מכאן ומכאן" וב"עצבים" לי.ח. ברנר, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, תשנ"ב 1992.
↑ DU THEME EN LITTERATURE,VERS UNE THEMATIQUE, POETIQUE 64,MICHEL CHARLES, ED. PARIS, 1986
The Return of Thematic Criticism, Werner Sollors (ed.), Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 1993. ISBN 978-0674766877
THEMATICS, CLAUDE BREMOND, JOSHUA LANDY AND THOMAS PAVEL, EDITORS, STATE UNIVERSITY OF NEW YORK, 1995
↑ סקירות וביקורות:
עמוס עוז, העבר שלנו שייך לנו. אנחנו לא שייכים לעבר שלנו, באתר הארץ, 4 במרץ 2016
דוד אוחנה, נקודת המבט החילונית של מנחם ברינקר, באתר הארץ, 4 במרץ 2016
א. ב. יהושע, מנחם ברינקר מוכיח שיש משמעות מיוחדת לאנשי רוח, באתר הארץ, 4 במרץ 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259154305171  BnF: cb14479948h (data)  GND: 1144925312  ISNI: 0000 0000 6659 2855  LCCN: n82157390  NTA: 080644279  SUDOC: 192456016  VIAF: 91771379   WorldCat (עם VIAF): 91771379
אברהם קרן

אברהם קרן (קִירכנֶר) (3 באוקטובר 1889 – 8 ביוני 1975) היה יושב ראש המועצה המקומית הנבחרת הראשונה בכפר סבא בשנים 1939–1951.
ביוגרפיה

קרן נולד כאברהם קירכנר ב-1889 בקוסוב שבגליציה (כיום באוקראינה). למד ב"חדר" ובבית מדרש ומ-1901 החל ללמוד בבית ספר יהודי על שם הברון הירש אותו סיים ב-1904. עם סיום לימודיו המשיך ללמוד עברית ואף עבד בספרייה עברית בעיר הולדתו.
מגיל 14 היה אברהם פעיל בתנועת הנוער הציוני ובשנת 1908 עלה לארץ ישראל במסגרת העלייה השנייה. תחילה עבד כפועל בפרדסי רחובות ומשם המשיך לנס ציונה ופתח תקווה. בגלל תנאי החיים הקשים, הרעב והמחלות מהן סבל החליט ב-1911 לחזור לקוסוב ובהמשך עבר לסטניסלבוב, שם התמסר לפעולה תרבותית ולתחיית השפה העברית. ב-1913 השתתף כציר באספה לתחיית השפה העברית. בשנת 1924 נבחר למועצת הקהילה היהודית במקום. ב-1918 נשא לאשה את שרה שוואלב.
ב-1925 עלה ארצה בשנית, עם אשתו ובנו אריאל כחלק מקבוצה מגליציה שהתיישבה בקריית ענבים ושם הקימו את קבוצת שילר, שהוא היה אחד ממייסדיה.
ב-1927 התיישב במושבה כפר סבא, ומשנת 1928 היה חבר בוועד המושבה וחבר בהנהלת חבר המועצות המקומיות. ב-1939 נערכו לראשונה בחירות למועצה המקומית בכפר סבא ובהן נבחר אברהם קרן לנשיא המועצה כנציג ההסתדרות. לאחר מכן נבחר עוד שלוש פעמים לתפקיד זה. בתקופתו נבנו שיכונים רבים לעולים חדשים ופועלים, נחנך מפעל המים במושבה, נבנה בית חולים לחולי שחפת (כיום נקרא מרכז רפואי מאיר), נבנה בית היולדות (שמבנהו הוסב ב-1984 למוסד גריאטרי) ובית משפט השלום. ב-1944 נבחר קרן כציר לאספת הנבחרים הרביעית. בשנים 1945–6 שימש כיו"ר חבר המועצות המקומיות (כיום מרכז השלטון המקומי בישראל). ב-1951 התפטר מתפקידו כיו"ר המועצה המקומית בכפר סבא. בין השנים 1951–1956 שימש כחבר בהנהלת מפעל הפיס ותרם להקמתו והתפתחותו.
בשנת 1990 נקרא על שמו רחוב בעיר כפר סבא.
לקריאה נוספת

צבי לבנה, נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות -כרך ד, הוצאת המרכז לחינוך ותרבות תל אביב, 1972, עמודים 170-171
הערות שוליים

↑  אברהם קרן באתר GRAVEZ
1 2  ש. אנגל, אברהם קרן בן שבעים, דבר, 27 באוקטובר 1959
↑  לימים מונה אריאל למנהל בעיריית כפר סבא
פאוול פרנקל

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1920 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה פולין 
 נהרג:  19 באפריל 1943 (בגיל 23 בערך) ורשה, גנרלגוברנמן גרמניה הנאצית 
 
פאוול פרנקל (בפולנית: Paweł Frenkel‏; 1920 – 1943) היה ממפקדיו הבכירים של הארגון הצבאי היהודי במרד גטו ורשה. נהרג בקרב מול הנאצים.
אבן זיכרון לפאוול פרנקל ודוד אפלבאום, מפקדי הארגון הצבאי היהודי. מוצבת ברחוב סְטַנִיסְלָבָה דִּיבְּוָה בוורשה, בו נמצאות אבני הנצחה של "נתיב הזיכרון לשואה ולגבורת היהודים".
ביוגרפיה

ב-1940 החלו להתגבש בוורשה תאי מחתרת חמושים בתיאום עם המחתרת הפולנית, לימים "הארגון הצבאי היהודי". פרנקל נבחר לאחד ממפקדיו של הארגון החדש. המידור הגבוה בארגון ומיעוט הניצולים מקרבו הותירו בערפל את שאלת זהותו של מפקדו הראשי של הארגון. כפי הנראה היה פרנקל מפקד בכיר של הכוחות החמושים, אחד משלושת המפקדים הבכירים.
זהותו המדויקת של פרנקל אינה ידועה. לפי סברה אחת, פאוול פרנקל הוא אברהם פרנקל, פעיל בקן צפון ורשה של בית"ר שלימים היה מפקד גדוד בארגון. לפי סברה אחרת, פאוול פרנקל הוא יעקב פרנקל, יליד ביאליסטוק, שהיה קצין בצבא הפולני ובהמשך הצטרף אל "ברית החייל".
ב-18 באפריל 1943 הגיעה ידיעה אל מטה האצ"י כי הגרמנים עומדים לקיים אקציה סופית בגטו. פרנקל הורה להעביר את הידיעה אל מרדכי אנילביץ', מפקדו של האי"ל. במהלך מרד גטו ורשה פיקד פרנקל על מטה הארגון ששכן בבניין מספר 7 בכיכר מוראנובסקי, שבו התנהלו הקרבות העזים ביותר במהלך המרד. במשך ארבעה ימים הונף דגלו הכחול-לבן של אצ"י מעל בניין המטה, עד להכנעתו.
אין עדות ממקור ראשון על נסיבות מותו של פרנקל. גרסה אחת ששוחזרה ב-1946 על ידי אדם הלפרין (שפרנקל היה חניך שלו בקן בית"ר בצפון ורשה) גורסת כי ב-29 באפריל עזבו לוחמי אצ"י את שטח הגטו באמצעות המנהרה תחת בניין 6 בכיכר. הקבוצה הגיעה ליערות מיכאלין, ושם נתקלה בגרמנים וניהלה עימם קרב יריות. הלוחמים הצליחו להגיע אל בונקר ברחוב גז'בובסקה 13 בוורשה ה"ארית". אז ניסו להוציא יהודים מהגטו החוצה. ב-5 במאי הצליחו להוציא קבוצה אחת. ב-11 במאי ניסו להוציא קבוצה נוספת ונתקלו בגרמנים ופולנים. בקרב שפרץ נהרגו הלוחמים ובהם פרנקל.
על פי גרסה אחרת, נהרג בקרב שנערך ב-19 ביוני, כשהוביל קבוצה של עשרה יהודים חמושים שהתבצרה ברחוב גז'בובסקה (בו נהרגו ארבעה גרמנים ושבעה מהיהודים). קבוצה זו יצאה מכיכר מוראנובסקי ובראשה עמד פרנקל.
כך או כך, ניתן להסיק כי עלה בידיו של פרנקל לצאת מן הגטו עם לוחמי אצ"י נוספים, וכי נהרג בסופו של דבר במהלך קרב יריות מול כוחות הנאצים.
הנצחה

במרץ 2012, 69 שנים לאחר המרד, הוצב שלט הזיכרון לזכר פרנקל, במקום שבו נספה. בטקס השתתף שר החינוך גדעון סער. ההחלטה להציב שלט זיכרון לזכרו התקבלה לאחר שראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ביקש זאת מראש ממשלת פולין, דונלד טוסק, במהלך מפגש ממשלות ישראל ופולין, שהתקיים בפברואר 2011.
כמו כן, נקראו על שמו כיכרות בהרצליה, ברמת גן ובלוד ורחובות בבאר שבע, בכפר סבא, ברמלה ובבית שמש.
ב-2 באפריל 2013, במלאת 70 שנה למרד גטו ורשה, הוציא השירות הבולאי בול דואר המציין את לחימת אצ"י במרד, ועליו ציור דמותו של פאוול פרנקל וציון שמו.
ביישוב חוות יאיר ישנה טיילת פרנקל - רודל על שם מפקד האצ"י וסגנו.
לקריאה נוספת

משה ארנס, דגלים מעל הגטו, הוצאת ידיעות ספרים, 2009.
אדם הלפרין, האמת על מרד גיטו ורשה, הוצאת מחלקת ההסברה של שלטון בית"ר בארץ ישראל, 1946, עמודים 24–25.
חיה לזר, הארגון הצבאי יהודי במרד גיטו ורשה, הוצאת מוזיאון הלוחמים והפרטיזנים, כרך ח' מספר 7, 1993 (מובאות בו גרסאות שני הספרים, עמודים 56–57).
אפרים ויכסלפיש, אלף לוחמי בית"ר, 1945-1939, בהוצאת מוזיאון הלוחמים והפרטיזנים, 1989, ע"ע 484–486
הערות שוליים

↑   עופר אדרת, המפקד האחר של מרד גטו ורשה נראה לאחרונה לפני 80 שנה. עכשיו מתקרבים לאיתורו, באתר הארץ, 17 באפריל 2023
↑  גרסה למותו של פאוול בקרב
↑  לפי ספר של פרופ' ברנארד מארק בהוצאת המכון היהודי ההיסטורי בוורשה, 1953
↑  69 שנים אחרי מרד גטו ורשה - שלט זיכרון לזכרו של פאבל פרנקל, באתר INN, ‏‏19 במרץ 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307364005171  PLWABN: 9810669040805606  ISNI: 0000 0000 6795 8687  VIAF: 97593194   WorldCat (עם VIAF): 97593194 
שלט הנצחה ע"ש פרנקל וסגנו ביישוב חוות יאיר
חתך סטרטיגרפי

חתך סטרטיגרפי של  הרי יהודה

חתך סטרטיגרפי מציג את השינויים בהרכב הסלעים במרחב נתון, בהתאם לסוג החומרי של הסלע - יחידה ליתוסטרטיגרפית, יחידת הזמן המוגדרת להרכב לוח הזמנים הגאולוגי יחידת "סלע - זמן" שהיא צרוף מוגדר של סוגי סלע נתון בזמן מוגדר ולפי היחידה הביוסטרטיגרפית, הנקבעת בהתאם למאובנים המנחים שנמצאו בהרכב הסלעים הנתון. מאובנים מנחים הם האמצעי היעיל להשוואות של הרכב סלעים בחתך סטרטיגרפי ממרחב אחד למרחבים אחרים.
נוהגים לערוך "חתך-עמודי" סטרטיגרפי (colummnar section). התיאור של הרכב המסלע מוצג באמצעות שרטוט של העמוד הסטרטיגרפי - במרחב מסוים. על מנת לבסס את ההגדרות של סדר שכבות הסלעים לפי יחידות הגיל משתמשים במושג "חתך טיפוסי" סטרטיגרפי (type section) זהו חתך עמודי, ערוך בפרוטרוט, ומתאר מרחב, אשר בו צרוף סלעים מסוים נמצא לראשונה בחשיפה מרבית. חתך כזה נבדק מדעית ומאושר על ידי ועדה סטרטיגרפית לאומית. אם עמד בדרישותיה, כל החתכים במחשופים אחרים הנעשים באותו צרוף שכבות, בני אותו גיל, משווים לחתך הטיפוסי כדי לראות האם חלו בהם שינויים אופקיים.
נסיגה ימית

באמצעות חתך סטרטיגרפי ניתן להעריך האם בנקודה הנחקרת הייתה הצפה של ים עם מים מלוחים או ים עם מים מתוקים. אם נמצא בעומק נתון סלעים הנוצרים בסביבת היווצרות ימית נוכל לקבוע כי היה ים היה פעם באותו עומק. אם בהמשך אותו החתך נמצא סלעים הנוצרים בסביבת היווצרות יבשתית, נוכל להעריך כי הים נסוג מנקודה זו. כך אנו עשויים לקבל כי במרחב נתון היו פעמים אחדות הצפות ונסיגות של הים.
בשני אזורים ניתן היה להגיע למסקנות לאור החתכים:
נסיגה ימית > בקעת הירדן

דוגמה להסקת מסקנות התקבל מחתך סטרטיגרפי בחבורת ים המלח. החבורה נוצרה במחזוריות של הצפה של מים של ימת הלשון:
תצורת סדום הורבדה לאחר התאדות המים שהגיעו לבקעת הירדן מהים התיכון. התאדות שגרמה ליצירת גבישי מלח גדולים.
תצורת עמורה - נוצרה עם ניתוק ימת הלשון מהים התיכון. הוא החל להצטמצם ומפלסו ירד לארבע מאות וחמישים מטרים מתחת לפני הים.
תצורת הלשון - הורבדה כאשר עלה מפלס המים באגם, עקב עליה בלחות שהחלה לאחר תקופת קרח בחצי הכדור הצפוני. מפלסה המרבי עמד על מאה ושישים מטרים מתחת לפני הים.
תצורת צאלים נוצרה לאחר תקופת הקרח האחרונה, אשר הביא ליובש קיצוני ולאידוי נמרץ וימת הלשון הצטמצמה לגובה הנוכחי - 450 מטרים מתחת לפני הים.
פעילות געשית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אי התאמה

בעקבות חתך סטרטיגרפי ניתן להגיע למסקנה האם שכבות הסלע נוצרו לפי סדר הזמנים הידוע לוח הזמנים הגאולוגי. אם נמצא כי חסרה שכבה או סדר השכבות אינו לפי הסדר הידוע נגדיר מישור אי התאמה. ההפסקה שנוצרה בסדר השכבות - אי-ההתאמה - עלולה לקרות כאשר בתהליך של הצפה של מים ונסיגתם, קיימת סחיפה של מסלע קיים. השכבה תיעדר מהחתך היום כי במרחב הנבדק היא נסחפה.
מבחינים בין "אי התאמה מקבילה", כאשר יש דמיון בשכבות המצויות מעל למישור אי ההתאמה לבין אלו המצויות תחתיו ושכבה "זרה" חדרה ביניהם. לעיתים, "אי ההתאמה היא זוויתית", דהיינו יש קבוצת שכבות אשר כל אחת מהן בנטייה שונה, האחת מהשנייה. הגורם לכך יכול להיות שינויים טקטוניים
שימושים

שימוש אפשרי מביצוע חתך סטרטיגרפי אפשר לקבל ממחקר שנערך מטעם עירית הרצליה על מדיניות לפיתוח בר קיימא של המצוק החופי בתחומי העיר הרצליה. לשם ביצוע הבדיקה נערכו חתכים לאורכו של המצוק, מפארק אפולוניה בצפון עד לתל מיכל בדרום. בחתך הגאולוגי המלא נחשפו במצוק שבע יחידות גאולוגיות, מוגדרות, המורכבות מסלעים הבאים: כורכר, חול חרסיתי עד חול דק, חמרה וחולות מייצבים. נלמדו השינויים שחלו בשכבות לאורך זמן ולאור זאת מדיניות לשימור המצוק.
לקריאה נוספת

עמנואל מזור, גאולוגיה בפטיש ישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, 1980
הערות שוליים

↑  המקטע הראשון מגדת נחל רפאים ועד לראש הר רפאים (נ.צ. 1605/1275 אל נ.צ. 1600/1270) ומקטע שני מבסיס תצורת עמינדב ועד לנקודה (הגבוהה ביותר בה חשופה תצורת ורדים במעלה נחל בית"ר (נ.צ. 1621/1245 אל נ.צ. 1615/124)
מעמד האישה ביהדות

מרים הנביאה, מאת אנסלם פוירבאך, 1862.
"ייעוץ אברהם לשָׂרָי" – ציור של ג'יימס טיסו. במסורת ישראל, שרה הייתה הראשונה מבין ארבע האמהות, שבע הנביאות, וארבע הנשים היפיפיות.
מעמד האישה ביהדות עבר תמורות ושינויים במהלך הדורות, והושפע הן מתהליכים פנימיים ביהדות והן מתהליכים חיצוניים. נשים רבות מוזכרות כדמויות משמעותיות בסיפור המקראי. האמהות שרה, רבקה, רחל ולאה שהמון מהיהדות הולכת בעקבותיהן. תלותה של האישה בגברים במשפחתה (לרוב אב או בעל) אשר קובעת את חובותיה וזכויותיה, אופיינית למעמד רוב הנשים בעולם בתקופת המקרא. עם התפתחות הממסד הרבני חלו שינויים במעמדה המשפחתי של האישה, בהם עיגון חובות הבעל לאשתו בכתובה, חרם דרבנו גרשום, שאסר על גברים לגרש את נשותיהן בעל כורחן, או לשאת יותר מאישה אחת, ועוד. עד העידן המודרני נשים לא מונו לתפקידי הנהגה ותפקידים ציבוריים. שינויים משמעותיים במעמד האישה התחוללו בכל הזרמים ביהדות במהלך המאה העשרים. אלו כללו אימוץ שוויון הדרגתי בחיי הדת בקרב הזרמים הליברליים, והנהגת חינוך סדור לנשים כמעט בכל החוגים האורתודוקסיים.
האישה בחוקי המקרא ובהלכה לאורך הדורות > יחסי אישות

בהלכות איסורי ביאה, העוסקות באסור ובמותר בכל הנוגע לקיום יחסי מין מצד המצוות שבין אדם למקום, הרמב"ם (בעקבות התלמוד, ולמרות ההתנגדות המובעת שם), מתיר לבעל לבעול את אשתו באיזה אופן שירצה: "אשתו של אדם מותרת היא לו. לפיכך כל מה שאדם רוצה לעשות באשתו עושה. בועל בכל עת שירצה ומנשק בכל אבר ואבר שירצה, ובא עליה כדרכה ושלא כדרכה... ואף על פי כן מדת חסידות שלא יקל אדם את ראשו לכך..." הטור והרמ"א הולכים בעקבותיו. עם זאת, בהלכות אישות, המגדירות את המחויבויות ההדדיות בין בעל ואישה, פוסק הרמב"ם: "ולא יאנוס אותה ויבעול בעל כרחה אלא לדעתה ומתוך שיחה ושמחה." במסגרת הלכות דעות המכילות הדרכות והמלצות להתנהגות הראויה בחיי היהודי, אוסר הרמב"ם אפילו קיום יחסי מין במצב של הכרה חלקית, כמו שכרות או שינה, או נפש לא שלמה.
אישה חייבת בקיום יחסי מין עם בעלה ואם היא מסרבת בהתמדה, זכאי בעלה לגרשה ללא כתובה לכאורה. אבל במקרים בהם האישה אינה מעוניינת ביחסי מין הרמב"ם פוסק "אם אמרה, מאסתיהו ואיני יכולה להיבעל לו מדעתי - כופין אותו להוציא לשעתו, לפי שאינה בשביה שתיבעל לשנוי לה (כלומר, לפי שאינה שבוייה לקיים יחסי מין עם מי ששנוא עליה) מאידך, הרמב"ם כתב שאסור לאישה להימנע מקיום יחסי מין או להתגרות בבעלה בעניין זה.
על הבעל מוטלת חובה מהתורה לקיים יחסי מין עם אשתו. חיוב זה הוא חיוב לטובתה של האישה כדי שהגבר לא ימנע מיחסי אישות ללא סיבה. הגבר מוכרח להתחייב בכתובה לקיים יחסים אלו בתדירות הנקבעת מראש על פי עיסוקיו ויכולתו וכן ברצון האישה. חיוב או מצווה זו נקראים 'עונה'. מניעת קיום חובה זו לאורך זמן, אפילו מאונס, מאפשרת לאישה לדרוש מבעלה גט וכתובה.