stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר בנקנדורף
חיים וקריירה

אלכסנדר פון בנקנדורף נולד למשפחת האציל בנקנדורף הבלטית-גרמנית ברוואל (טאלין באסטוניה של ימינו), בנו של הגנרל ברון כריסטוף איוואנוביץ' פון בנקנדורף (נולד ב-12 בינואר 1749 - 10 ביוני 1823), שכיהן כמושל הצבאי של ליבוניה ושל אשתו הברונית אנה ג'וליאן שרלוט שילינג פון קאנסטאט (נולדה ב-31 ביולי 1744 - 11 במרץ 1797), שהחזיקה בתפקיד גבוה בבית המשפט והייתה חברתה הטובה ביותר של הקיסרית מריה פיודורובנה. סביו וסבתו היו יוהאן מיכאל פון בנקנדורף ואשתו סופי פון לוונשטרן. אחיו הצעיר של אלכסנדר פון בנקנדורף, קונסטנטין פון בנקנדורף (1785–1828) הפך לגנרל ודיפלומט, ואחותו דורותיאה פון ליבן (1785–1857) הייתה כוח חברתי ופוליטי בלונדון ובפריז. אחותו הנוספת מריה פון בנקנדורף (שנולדה בסנקט פטרבורג, 1784 -?) התחתנה עם איוואן גאורגייביץ' סוויץ'.
לאחר שקיבל את השכלתו בפנימייה הישועית החל בנקנדורף את השירות הצבאי בשנת 1798 בגדוד סמיונובסקי. במהלך פלישתו של נפוליאון לרוסיה בשנת 1812, הוביל בנקנדורף את המתקפה של וליז' ושבה שלושה חיילים צרפתים. כששוחררה מוסקבה (באוקטובר 1812), הוא הפך למפקד חיל המצב שלה. במערכות החוץ שלאחר מכן, הוא הביס בטיבנברג את הצרפתים והיה בין הרוסים הראשונים שנכנסו לברלין. הוא עוד הצטיין בלייפציג (אוקטובר 1813) ובהמשך פינה את הכוחות הצרפתים בהולנד. לאחר שהגיעו כוחות בריטים ופרוסיים לרשת את מקומו, היחידה שלו המשיכה לכבוש את לוון ומכלן ושחררה 600 כלואים אנגלים בדרך.
בשנת 1821 הוא ניסה להזהיר את אלכסנדר הראשון מפני האיום של הארגון החשאי והמרד המתוכנן, אך הצאר התעלם מהפתק שלו. לאחר מרד הדקבריסטים בשנת 1825, הוא ישב בוועדת החקירה ועמל להקים את חיל הז'נדרמים והמשטרה החשאית, המדור השלישי בלשכת הוד מעלת הקיסר. הוא שימש כראש הז'נדרמים הראשון ומנהל המדור השלישי בשנים 1826–1844. תחת ניהולו, הקים כחלק מהמדור השלישי, בין היתר, צנזורה קפדנית על מופעי ספרות ותיאטרון. מטרתו להיסטוריוגרפיה רוסית באה לידי ביטוי בהצהרתו כי "העבר של רוסיה היה ראוי להערכה, ההווה שלה הוא יותר מרהיב ובאשר לעתידה - זה מעבר לכל מה שהתודעה הנועזת יכולה לדמיין." בתפקידו כצנזור הראשי, הוא היה מעורב בגורלו ובמותו הטרגי של אלכסנדר פושקין בדו-קרב מיותר, מעורבות שהפכה אותו במשך זמן רב לאישיות אלמונית בהיסטוריוגרפיה הרוסית.
ובכל זאת, במזגו, הוא היה ההפך הגמור מדז'רז'ינסקי או בריה. בניגוד אליהם לא ניחן בזיכרון מעולה והוא סבל מנטייה ביזארית לשכוח את שמו שלו ומדי פעם נזקק לתזכורת באמצעות כרטיס הביקור שלו. מאמצע שנות ה-30 של המאה ה-19 מושב משפחתו היה באחוזת התחייה הגותית, שלוס הסתיו (כיום קיילה-ג'ואה) ליד טאלין באסטוניה של ימינו. הוא מת בעיירה דגו.
הוא היה נשוי לאליזבטה פאבלובנה דונז-סאשרשבסקאיה (נולדה ב-11 בספטמבר 1788 - 7 בדצמבר 1857). בנותיהם היו: הרוזנת אנה אלכסנדרובנה בנקנדורף (11 בספטמבר 1818 - 19 בנובמבר 1900), שהייתה נשואה לרוזן רודולף אפוני דה נגי-אפוני; הרוזנת מריה אלכסנדרובנה בנקנדורף (סנט פטרסבורג, 24 במאי 1820 - רומא, 4 בנובמבר 1880) שהתחתנה בסנקט פטרבורג ב-12 בינואר 1838 כרעייתו הראשונה של הנסיך גריגורי פטרוביץ' וולקונסקי (סנקט פטרבורג, 28 במרץ 1808 - מנטון, 7 במאי 1882); והרוזנת סופיה אלכסנדרובנה בנקנדורף (1830? - 1875), שהייתה נשואה לפאבל גריגורייביץ' דמידוב ולאחר מכן לנסיך סרגיי ויקטורוביץ' קוצ'וביי.
כתבי בנקנדורף

פרסום רוסי שהתפרסם לאחרונה חושף את השקפתו האישית על חייו המוקדמים: "כתבי בנקנדורף. המלחמה הפטריוטית; 1813: שחרור הולנד": (ISBN 5-7859-0228-1). בספר זה שיצא לאור בשנת 2001 פורסמו שני קטעים מהרישומים הפרטיים של בנקנדורף שלא פורסמו מאז 1903, מלאי חיים על אירועי מלחמת נפוליאון, התכתבויות עם בני דורו, בגראציה ואחרים והיסטוריות צבאיות הקשורות אליו.
על פי אותו ספר, בנקנקדורף רשם רשימות ויומנים אישיים לאורך חייו. מקור אחד נוסף לרישומיו, במקרה זה משלהי שנות השלושים המאוחרות, ניתן למצוא בכרך 91 של כתב העת "הידיעון ההיסטורי" לשנת 1903.
לקריאה נוספת

Mikaberidze, Alexander (2005). Russian Officer Corps of the Revolutionary and Napoleonic Wars. Casemate Publishers. ISBN 978-1611210026.
רונלד הינגלי, המשטרה החשאית הרוסית: פעולות ביטחון פוליטיות מוסקבאיות, קיסריות וסובייטיות (סיימון ושוסטר, ניו יורק, 1970). ISBN 0-671-20886-1 ISBN 0-671-20886-1
ר.ג'. סטוב, העין הלא נרדמת: המשטרה החשאית וקורבנותיה, 2003. ISBN 1-893554-66-X ISBN 1-893554-66-X
ג'ודית ליסאואר קרומוול, "דורותיאה לוין: נסיכה רוסית בלונדון ובפריז" (מקפרלנד ושות', 2007) ISBN 0-7864-2651-9
הערות שוליים

↑  Mikaberidze 2005, p. 32.
↑  Economist article
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258546405171  PLWABN: 9810660771905606  BnF: cb16166006x (data)  GND: 120841347  ISNI: 0000 0001 1737 869X  LCCN: no2002014101  NKC: jo2003168024  NTA: 096346434  RSL: 000095143  SELIBR: 335680  SUDOC: 180746928  VIAF: 3312278   WorldCat (עם VIAF): 3312278 
קבר אלכסנדר פון בנקנדורף בקיילה-ג'ואה, אסטוניה, 2009.
כד

אישה נושאת שני כדי חימר בסיירה לאון (1968)
קדר הודי וכדים שכייר בג'ורה (אנ'), מחוז מורנה (אנ'), מאדהיה פרדש (2010)
כדים צבעוניים, אשר יכולים לשמש גם לנוי
כד הוא כלי המיועד להכיל חומרים שונים, לרוב נוזלים המשמשים לשתייה כמו מים או יין. כד יכול לשמש גם לנוי, או בתור כלי לשתילת צמחים.
המילה "כד" מוזכרת לראשונה במקרא בפרשת "חיי שרה, בראשית כ"ד פסוק  י"ד: "וְהָיָה הַנַּעֲרָ אֲשֶׁר אֹמַר אֵלֶיהָ הַטִּי נָא כַדֵּךְ וְאֶשְׁתֶּה וְאָמְרָה שְׁתֵה וְגַם גְּמַלֶּיךָ אַשְׁקֶה אֹתָהּ הֹכַחְתָּ לְעַבְדְּךָ לְיִצְחָק וּבָהּ אֵדַע כִּי עָשִׂיתָ חֶסֶד עִם אֲדֹנִי."  בתקופת המקרא נהוג היה לשאת את הכד על הראש או על הכתפיים.
מבנה הכד

לרוב מבנה הכד הוא עגול. חלקו העלון של הכד פתוח ולעיתים הוא בעל זרבובית המשמשת למזיגת הנוזלים. במקרים רבים מצורפת לכד ידית אחיזה אחת או יותר.
הכד עשוי לרוב מחומר קשיח, כגון: חרס, מתכת, זכוכית נירוסטה ועוד.
גודלו של הכד מותאם למטרת השימוש בו. בהתאם לכך הכד יכול להופיע במגוון גדלים.
בדרך כלל הכד בעל צוואר ארוך ולעיתים גם בעל ידית.
היסטוריה

האדם החל לייצר ולהשתמש בכדים כבר בתקופות מוקדמות.
היסטוריה > קדרות יוון העתיקה

קדרות יוון העתיקה היו אחד האלמנטים המוחשיים והאיקוניים באמנות היוונית העתיקה. הכדים ושאר כלי־החרס הצבעוניים של היוונים הקדומים שרדו בכמויות גדולות, וכיום משמשים כפריט אספנות יקר.
דוגמאות לכדים מפורסמים מתקופה זו:
כד בורגזה - כד העשוי שיש לבן, שפוסל במחצית השנייה של המאה הראשונה לפנה"ס ככד שנועד לעטר גן או מבנה.
כד המוזה - כד מסוג ליקיטוס (lekythos) המיוחס לצייר המכונה "צייר אכילס" (Achilles Painter) ומתוארך למחצית המאה ה-5 לפנה"ס באטיקה, יוון.
כד פרנסואה - כד יווני בגובה של כ-66 ס"מ מטיפוס קארטר, המתוארך לשנת 570 לפנה"ס.
הכד בתרבות ובטקסים

ישנם טקסים רבים המשתמשים בכדים לצרכים שונים.
לדוגמה, בסיום טקס שריפת גווייה האפר נשמר בכד מיוחד או מפוזר במקומות שונים.
ראו גם

אגרטל
בקבוק
דלי
זרבובית
כד וספל
הערות שוליים

↑  בראשית כ"ד פסוק ט"ו: "וַיְהִי הוּא טֶרֶם כִּלָּה לְדַבֵּר וְהִנֵּה רִבְקָה יֹצֵאת אֲשֶׁר יֻלְּדָה לִבְתוּאֵל בֶּן מִלְכָּה אֵשֶׁת נָחוֹר אֲחִי אַבְרָהָם וְכַדָּהּ עַל שִׁכְמָהּ."
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4130798-7 
כדים ממצרים הפרהיסטורית מהאלף הרביעי לפנה"ס
אה"מ קווין אליזבת (R08)

| --- | --- |
 אה"מ "קווין אליזבת"
אה"מ "קווין אליזבת"
 תיאור כללי
 סימן זיהוי:  R08
 מוטו:  "Semper Eadem" (המוטו של המלכה אליזבת הראשונה)
 סוג אונייה:  נושאת מטוסים
 צי:  הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  "קווין אליזבת", אונייה ראשונה בסדרה
 סדרה קודמת:  אינווינסיבל
 אוניות בסדרה:  אה"מ קווין אליזבת (R08) אה"מ פרינס אוף ויילס (R09ׂ)
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  רוסית', גלאזגו
 הוזמנה:  20 במאי 2008
 תחילת הבנייה:  7 ביולי 2009
 הושקה:  17 ביולי 2014
 תקופת הפעילות:  7 בדצמבר 2017 – הווה (7 שנים)
 מידות
 הֶדְחֶק:  65,000 טון
 אורך:  280 מטר
 רוחב:  73 מטר
 שוקע:  11 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  32 קשר (59 קמ"ש)
 טווח שיוט:  19,000 ק"מ
 הנעה:  2 טורבינות גז MT-30‏ רולס רויס 36MW
 אמצעי לחימה
 חימוש:  4 תותחים נ"מ 20 מ"מ, 3 מערכות פלנקס, 6 מקלעי M134 מיניגאן
 אמצעי גילוי ול"א:  מכ"ם ארוך טווח S1850M מכ"ם טווח בינוני דגם 997 ארטיזן 3D
 מסוקים:  14 מסוקים
 מטוסים:  24-36 מטוסי ‏F-35 לייטנינג
אה"מ קווין אליזבת (באנגלית: HMS Queen Elizabeth, סימול צי R08) היא נושאת מטוסים, האונייה הראשונה בסדרת קווין אליזבת (השנייה היא אה"מ פרינס אוף ויילס (R09ׂ)) ואוניית הדגל של הצי המלכותי הבריטי. החל מחודש דצמבר 2024, מפקדת עליה קפטן קלייר תומפסון.
האונייה הוזמנה לצד אחותה אה"מ פרינס אוף ויילס במאי 2008 כסדרת נושאות מטוסים מחליפה לנושאות המטוסים מסדרת אינווינסיבל. האונייה קרויה על שם הדרדנוט אה"מ קווין אליזבת (שירתה 1913–1948), שבעצמה נקראה על שם אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה. נושאת המטוסים אה"מ קווין אליזבת הושקה ביולי 2014 ונכנסה לתקופת מבחן בצי המלכותי בדצמבר 2017, במהלך 2020 היא הוכנסה לשירות פעיל ובינואר 2021 הפכה לאניית הדגל של הצי.
הקווין אליזבת היא אניית הפיקוד של קבוצת התקיפה נושאת המטוסים (‏CSG) הכוללת באופן טיפוסי כעשרה כלי שיט וכ-32 כלי טיס שונים.
טייסת 617  היא טייסת תקיפה של זרוע האוויר של הצי המלכותי המפעילה מטוסי F-35 לייטנינג II ומשמשת ככוח התקיפה העיקרי של אה"מ קווין אליזבת.
תיאור

נושאת המטוסים אה"מ קווין אליזבת פותחה לשימוש כלי טיס בהמראה ונחיתה אנכית או קצרת-מסלול (S/VSTOL) בלבד, היא אינה כוללת על סיפונה ציוד לאפשר המראה ונחיתה רגילה כגון כבלי עצירה ומעוט. עיצוב זה מאפשר לה להיות קטנה יותר ולהכיל מספר רב יותר יחסית של כלי טיס שיכול להגיע עד לכ-72 כלי טיס, שכוללים את כלל דגמי המסוקים בשירות הכוחות המזוינים של בריטניה ובעלות בריתה (כולל מסוקים גדולים כמו הבואינג CH-47 צ'ינוק והבל-בואינג V-22) ומטוס הקרב הרב משימתי הלוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II, המותאם לנחיתה והמראה קצרת-מסלול ומוגדר כמרכיב התקיפה העיקרי של נושאת המטוסים.
האונייה מיועדת לשאת כוח של 24 מטוסי F-35 לייטנינג II במצב רגיל ועד 36 במקרה הצורך, בנוסף, באופן טיפוסי תכלול האונייה 14 מסוקי AW101 מרלין כאשר תשעה מהם בתפקיד לוחמה נגד צוללות, מעבר לאלו היא יכולה לשאת מגוון סוגי מסוקים נוספים בהתאם לצרכים המבצעיים, בהם מסוקי תקיפה (כגון הAH-64 אפאצ'י), מסוקי תובלה, סיור או אחרים.
בעוד שנושאות מטוסים רבות כוללות מגדל שליטה בודד המתנשא מהסיפון (נקרא גם "אי") הכולל את מגדל הפיקוח והגשר במבנה אחד, המלכה אליזבת כוללת שני איים כאשר הקדמי משמש כגשר האונייה והאחורי כמגדל פיקוח. משום שהאונייה תומכת בכלי טיס בהמראה ונחיתה קצרת-מסלול (או אנכית), מסלול הנחיתה וההמראה כולל רמפה מוגבהת בקדמת הסיפון לסיוע בהמראת מטוסי ה-F-35 לייטנינג II, הידועה בכינוי "מקפצת סקי".
הקווין אליזבת מיועדת לשמש כציר המרכזי של יכולות התקיפה ארוכות הטווח של הצי המלכותי ומתוך כך, לצד יכולות נשיאת כלי הטיס של האונייה, היא יכולה לשאת גם כוח של כ-250 לוחמי חיל הנחתים המלכותי שמסוגלים להמריא ממנה על גבי דגמי מסוקי התובלה השונים (כגון הצ'ינוק) לכל גזרה מבצעית ברחבי העולם. סך הכל כוללת האונייה 1,600 מיטות לצוות האונייה, צוותי האוויר וכוחות הנחתים, המחולקים ל-470 תאים.
שירות מבצעי

ביולי 2021 עברה הקווין אליזבת את טבילת האש הראשונה שלה, כחלק ממבצע נחישות טבועה כשמטוסי טייסת 617 של חיל האוויר המלכותי וטייסת 211 של חיל הנחתים של ארצות הברית המריאו מסיפונה לתקיפת מטרות של ארגון המדינה האסלאמית בסוריה ועיראק.
תמונות

המלכה אליזבת במרכז קבוצת התקיפה
המראה קצרה של F-35 על גבי "מקפצת הסקי"
מטוסי F-35 של טייסת 617 על סיפון המלכה אליזבת
זוג מסוקי AW101 מרלין על הסיפון
המלכה אליזבת ואחותה אה"מ נסיך ויילס
הערות שוליים

↑  האונייה משמשת כלי טיס בהמראה ונחיתה אנכית או קצרת מסלול בלבד (V/STOL), בהם מסוקים מכל הסוגים המשמשים את הכוחות הבריטים ומטוסי F-35 המותאמים להמראה קצרת מסלול. סך הכל האונייה מסוגלת לשאת עד כ-72 כלי טיס.
↑  British Armed Forces News, Facebook, www.facebook.com
יוסף שמואל בלוך

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1850 דוקלה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  1 באוקטובר 1923 (בגיל 72) וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 מקום קבורה:  New Jewish Cemetery 
 מדינה:  אוסטריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 השכלה:  אוניברסיטת מינכן 
 תקופת הפעילות:  ? – 1 באוקטובר 1923 
 
 תפקידים נוספים:  חבר בית הנציגים 
 
הרב ד"ר יוסף שמואל בלוך (Joseph Samuel Bloch ;‏ ט"ו בטבת ה'תרי"א, 20 בנובמבר 1850, דוקלה, גליציה –  כ"א בתשרי ה'תרפ"ד, 1 באוקטובר 1923, וינה) היה רב, פובליציסט וציר בפרלמנט האוסטרי. זכה להערכה על הגנת היהדות בפני עלילת דם.
קורות חיים

נולד כבנו של אופה וברח מהבית בגיל 13. נדד ברחבי גליציה והונגריה. הוא למד אצל כמה וכמה רבנים. בין השאר אצל הרב יוסף שאול נתנזון בלמברג שאף מזכיר את בלוך באחת התשובות שלו כאחד מתלמידיו הטובים ביותר (המופלג ושנון), הרב יצחק שמלקיש ובאייזנשטט אצל רבי עזריאל הילדסהיימר. גם הרב שלמה גאנצפריד שיבח אותו. אחרי שהוסמך לרבנות למד באופן פרטי לימודי גימנסיה במגדבורג ולגניצה. עם סיום הגימנסיה למד באוניברסיטת מינכן. משם המשיך  לאוניברסיטת ציריך שם קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה.
הוא כיהן כרב ברנדסבורג, הולשטיין ואחרי כן בקובילין, מוסט, בוהמיה. כהונתו האחרונה כרב הייתה בפלורידסדורף שליד וינה.
פעילותו נגד האנטישמיות

מ-1870 התחילה האנטישמיות לתפוס מקום מרכזי יותר ויותר  בזירה הפוליטית באוסטריה. אוגוסט רוהלינג (August Rohling), פרופסור לתאולוגיה פרסם ב-1871 ספר בשם היהודי התלמודי (Der Talmudjude)  שנעשה רב מכר. ארגון קתולי מסוים חילק 38,000 עותקים מן הספר בחינם. בספר הוא העלה מחדש את העלילות הגרועות ביותר מימי הביניים בקשר לתורות נתעבות ושפלות, כביכול, הנמצאות בתלמוד ובדת היהודית.
אחרי פרסומו רוהלינג עוד הגביר את התקפותיו על היהודים וזכה במינוי לפקולטה לתאולוגיה קתולית באוניברסיטת פראג. בזמן משפט עלילת הדם בטיסה אסלאר ב-1883 הציע רוהלינג להוכיח תחת שבועה שהיהודים משתמשים בדם לצורכי פולחן, כלומר שדתם מחייבת אותם לאכול בשר נוצרי לצורכי פולחניהם. רבני אוסטריה הכחישו בקצרה בתקווה שהפרשה תחלוף מאליה. הרב ד"ר בלוך, שהיה עד אז, רב אלמוני בקהילה קטנה וענייה, סבר שיש צורך בסתירה מקיפה יותר של הטענה. הוא לקח על עצמו את האתגר בתחילה במאמר שפרסם בעיתון Wiener allgemeine Zeitung ואחרי כן בחוברת בהם הוא האשים בגלוי את רוהלינג שהוא מעיד, בכוונה עדות שקר. הוא גם הוקיע את רוהלינג כאדם בור לגמרי בנושא התלמוד שלא מסוגל לתרגם אפילו עמוד אחד מן התלמוד: "אתה אדון רוהלינג, לא קראת מעולם אף עמוד אחד בתלמוד במקורו. אני מוכן להשליש שלשה אלפים כתרים אוסטריים, אם תדע לתרגם עמוד אחד מן התלמוד, הסכום הזה יהיה שייך לך".
מאמריו של הרב ד"ר בלוך עוררו סנסציה. נמכרו 3 מהדורות בנות 100,000 עותקים ביום אחד. התקפותיו של הרב ד"ר בלוך הכריחו את רוהלינג לתבוע אותו על הוצאת דיבה. אחרי כמה ניסיונות מוצלחים לעכב את ההליכים וכאשר אי אפשר היה עוד לדחות את המשפט הוא העדיף לסגת לגמרי וביטל את התביעה ובכך הודה בשתיקה בתבוסתו. הוא איבד את משרתו כפרופסור ונעשה לשנינה בקרב ליברלים על זיופים אנטישמיים, אם כי האנטישמים עוד כיבדו אותו.
ב-11 במאי 1893 פרסם יהודי מומר בשם פאולוס מאייר בעיתון Vaterland (מולדת) כשהוא מוסת על ידי יוזף דקרט, כומר מווינה, שכמה רבנים מלנצ'נה ביצעו רצח פולחני בנוכחותו. הרב ד"ר בלוך הגיש מיד תביעה פלילית נגד דקרט, מאייר והמו"ל של העיתון. במשפט התגלתה קנוניה ושלושת הנאשמים נשפטו לעונשים כבדים.
Österreichische Wochenschrift

ב-1883 כשהוא גיבור בציבור היהודי ודמות פוליטית שיש להתחשב בה, ייסד בלוך את כתב העת "אֶסטֶרַייכִישֶה ווֹכֶנשְרִיפט" (.(אנ')
Österreichische Wochenschrift – 'השבועון של אוסטריה'), שמטרתו הייתה להגן על זכויותיהם הפוליטיות של היהודים, להילחם באנטישמיות ולעורר בקוראים  התלהבות ואמונה. (הרצל פרסם את מאמרו הראשון על הציונות פתרון שאלת היהודים בעיתון זה. הוא גם הרצה באגודות סוציאל-דמוקרטיות על עקרונות תלמודיים של חוקי עבודה ועל מעמד הפועלים בתנ"ך.
החזון שלו היה יצירת קבוצת לחץ אתנו-דתית נגד אנטישמיות. קבוצת לחץ כזאת יכלה לפעול להטבת תנאי היהודים בלי להיות תלויה במפלגות הלאומיות המיוצגות בפרלמנט. לצורך זה הוא היה צריך עיתון בו יוכל להביע ולפרסם את רעיונותיו. אחת ממטרותיו הראשיות של העיתון הייתה לחזק את ההכרה ואת העצמאות היהודית. ניכר היה בו שהוא מנסה לעצב שבועון פוליטי יהודי.
בלוך כתב כבר בגיליון הראשון של העיתון שעל היהודים להקים אגודה יהודית כדי על הזכויות החברתיות והפוליטיות שלהם. הוא פנה לצעירים להקים ברית הגנה שתמשוך אליה את כל היהודים בטריטוריות השייכות לכתר. בלוך פרסם במאמר מאוחר יותר שלדעתו על היהודים להיפרד מהאשליה שלהם שהם שייכים לסביבה החברתית הפוליטית והתרבותית הגרמני, או לנסות להכות שורשים בלאומים הפולני, צ'כי או הונגרי. דעתו היא: יהודים אוסטרים אנחנו צריכים לשוב ולהיות יהודים (wieder Juden zu warden, Österreichsche Juden).
פעילות פוליטית

אחרי מותו ב-1884 של הרב שמעון סופר שהיה ציר מטעם מחוז הבחירות בוצ'אץ' – קולומיאה – סניאטין. קמה ועדת בחירות שמטרתה הייתה לבחור ציר שיוכל לנאום וללחום בגלוי על האינטרסים של היהודים. הם פנו לרב ד"ר בלוך והוא הסכים לקבל על עצמו את התפקיד. הפופולריות שלו הייתה כל כך גדולה אחרי מאבקו ברוהלינג שהוא נבחר אפילו בלי להגיע לאזור הבחירה שלו. הוא נבחר שוב ב-1885 ואחרי מאבק קשה בד"ר ביק. הוא נבחר שוב ב-1891. הרב ד"ר בלוך פרש מכהונתו כרב כדי להקדיש עצמו לתפקידיו הציבוריים ולעיתונו.
האיגוד היהודי האוסטרי

ב- 1885 הקים יחד עם קבוצת חברים את האיגוד היהודי האוסטרי (Österreichsch-Israelitische Union). מטרות האיגוד היו:
לקדם את האהבה ללימוד יהדות בקרב יהודי אוסטריה ולסייע לאינטרסים שלהם.
להתנגד ולהפיג את הטעויות הרווחות בקשר ליהודים ונגד הדעות הקדומות נגדם.
להילחם בהתנגדות הדתית והגזעית כלפי היהודים.
את האיגוד ניהלה מועצת מנהלים שכללה את הרב ד"ר בלוך, הרב הראשי משה גידמן וכן פרופסורים באוניברסיטאות, עורכי דין וסוחרים ידועים.
ב- 1895 דחף הארגון ליצירת גוף מרכזי להגנה שהורכב מנציגי הקהילות היהודיות-אוסטריות הגדולות יותר. גוף זה נקרא ברית הקהילות היהודיות הכללי (Allgemeiner Israelitischer Gemeindebund). הוא קיבל אישור רשמי מהממשלה רק אחרי ששינה את התקנות שלו. בזמן הפרעות האנטישמיות שהיו באימפריה האוסטרית, במיוחד בבוהמיה ב-1896 היה האיגוד מוכן. הוא דיווח לממשלה ולעיתונות, בקביעות על המתרחש וארגן משרד להגנה משפטית שנתן הגנה משפטית בחינם לכל היהודים שזכויותיהם הופרו.
פרסומיו > בעברית

זכרונות מימי חיי, תרגם מגרמנית ש' שלום, תל אביב: מ"ד בלוך, תרצ"ג.
ר' עקיבא ור' ישמעאל. בתוך: ממזרח וממערב, א  חוברת א, תרנ"ד.
פרסומיו > בגרמנית

"Ursprung und Entstehung des Buches Kohelet," Bamberg, 1872.
"Studien zur Geschichte der Sammlung der Alt-Testamentlichen Litteratur," Leipsic, 1875
"Die Juden in Spanien," Leipsic, 1876
"Hellenistische Bestandtheile im Biblischen Kanon," 2d ed., Vienna, 1880
"Quellen und Parallelen zu Lessing's Nathan," 2d ed., Vienna, 1881
"Jean Bodin, ein Vorläufer Lessing's," Vienna, 1882
"Drei Streitschriften Gegen Prof. Rohling," Vienna, 1882–83
"Die Arbeiter bei Griechen, Römern, und Palestinensern," Vienna, 1882
"Elementarschule, oder Erziehungswesen bei den Alten Völkern," Vienna, 1883
"Armenpflege und Heimatsrecht, eine Social-Talmud. Studie," Vienna, 1884
"Einblicke in die Geschichte der Entstehung der Talmudischen Literatur," Vienna, 1884
"Aus der Vergangenheit für die Gegenwart," Vienna, 1886
"Acten und Gutachten im Processe Rohling-Bloch," Vienna, 1892
"Open Letter to My Esteemed Colleagues of the Italian Parliament," London, 1895 (published also in Italian and German)
"Talmud und Judenthum in der Oesterreichischen Volksvertrebung," Vienna, 1900 (parliamentary speeches).
לקריאה נוספת

ר' יוסף שמואל דר' בלאך, בתוך: נחום סוקולוב וישראל חיים זגורודסקי (עורכים), ספר זיכרון לסופרי ישראל החיים אתנו כיום, מערכת "האסיף", ורשה תרמ"ט, עמ' 9.
חיים בלוך, הרב ד"ר יוסף שמואל בלוך. בתוך: חכמת ישראל במערב אירופה, ערך שמעון פדרבוש, עמ' 85–91. ירושלים: עוגן שליד ההסתדרות העברית באמריקה, תשי"ט 1958.
Ruth Burstyn, "Joseph Samuel Bloch (1860-1923) - ein Lebensbild: Kämpfer für Wahrheit und Gerechtigkeit", Kairos: Zeitschrift für Judaistik und Religionswissenschaft (Salzburg) 29, 1-2 (1987), 104-115. (בגרמנית)
Jacob Toury, "Josef Samuel Bloch und die jüdische Identität im österreichischen Kaiserreich", Jahrbuch des Instituts für Deutsche Geschichte (Tel Aviv), Beiheft 6 (1984), 41-63. (בגרמנית)
Ian Reifowitz, ""Jewish, Austrian, European": Josef Samuel Bloch and the construction of a supranational Austrian identity", Das Jüdische Echo (Wien) 45 (1996), 90-92. (באנגלית)
Ian Reifowitz, ""To become Jews once again": antisemitism and the call to embrace a Jewish identity in fin-de-siècle Austria", Transversal: Zeitschrift für Jüdische Studien (Graz) 2,2 (2002), 14-23. (באנגלית)
Tim Buchen, ""Herkules im antisemitischen Augiasstall": Joseph Samuel Bloch und Galizien in der Reaktion aud den Antisemitismus in der Habsburgermonarchie", in: Einspruch und Abwehr: die Reaktion des europäischen Judentums auf die Entstehung des Antisemitismus (1879-1914), Herausgegeben im Auftrag des Fritz-Bauer-Instituts von Ulrich Wyrwa, Frankfurt: Campus, 2010, pp. 193-214. (בגרמנית)
Gerald Lamprecht, ""Allein der Antisemitismus ist heute nicht mehr eine bloße Idee...": Strategien gegen den Antisemitismus in Österreich", in: Einspruch und Abwehr (2010), pp. 153-179. (בגרמנית)
הערות שוליים

↑  חיים בלוך, עמ' 85
↑  שואל ומשיב, חלק ג, סימן יט
↑  זהבי-גולדהמר: וינה. בתוך: ערים ואמהות בישראל, חלק א, עמ' 280.
↑  הבחור המופלג החריף הנ"ל גם לפני היה לו פתחון פה, ומצאתיו מלא וגדול בתורת ה'. מובא אצל חיים, עמ' 89
↑  George E. Berkley, Vienna and Its Jews: The Tragedy of Success, 1880s-1980s (Cambridge, Mass.: Abt Books, 1988), p. 77.
↑  על פי מאיר פרבר, ‏פרשת טיסה אסלאר, באתר "דעת"
↑  Jacob Touri, Troubled Beginnings: The Emergence of the Osterreichisch-Israelitische Union (להלן: "טורי, התחלות"), עמ' 459.
↑  חיים בלוך, עמ' 88
↑  Ibid., p. 78; Max Grunwald, Vienna; Jewish Communities Series (Philadelphia: Jewish Publication Society of America, 1936), p. 434.
↑  חיים בלוך, עמ' 88
↑  Robert S. Wistrich, The Jews of Vienna in the Age of Franz Joseph; Littman Library of Jewish Civilization Series (London: Oxford University Press, 1989, pp. 278, 284-301, etc.
↑  טורי, התחלות, עמ' 461.
↑  טורי, התחלות, עמ' 462
1 2  ד"ר קופל בלום, כיצד בחרו יהודי בוצ'אץ' לפרלמנט האוסטרי, באתר בוצ'אץ'
↑  טורי, התחלות, עמ' 461
1 2  גוטהרד דויטש, אלכסנדר קיש, ‏"Oesterreichisch-israelitische-union", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258883805171  BnF: cb13324485s (data)  CiNii: DA03972971  GND: 119136724  ISNI: 0000 0001 0858 0298  LCCN: no89005359  NKC: jx20100811003  NTA: 074402269  RERO: 02-A017805032  SELIBR: 238815  SUDOC: 035611847  VcBA: 495/163210  VIAF: 62351594   WorldCat (עם VIAF): 62351594
כורש ברנור

| --- | --- |

כורש ברנור, 2017
 לידה:  1965 (בן 59 בערך) המדינה האימפריאלית של איראן 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 דרגה:    תת ניצב
 תפקידים בשירות
 ראש זרוע פשיעה מאורגנת ביאחב"ל  קצין אגף חקירות ומודיעין במרחב השרון  ראש מחלקת התיאום המבצעי באגף החקירות והמודיעין  ראש היחידה הארצית לחקירות הונאה  מפקד המכללה הלאומית לשוטרים
 
כורש ברנור (נולד ב-1965) הוא קצין משטרה בדרגת תת-ניצב שמכהן כמפקד המכללה הלאומית לשוטרים.
ביוגרפיה

ברנור נולד באיראן. הוא למד בפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב. בשנת 1983 התגייס לצה"ל, שירת בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים ונטל חלק בלחימה בלבנון. לאחר קורס קצינים שירת כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגת מסלול בגדוד. ברנור התגייס למשטרת ישראל ב-1996. שירת כקצין חקירות במרחב שרון ולאחר מכן עבר ליחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה ובינלאומית (יאחב"ל) ושימש בה ראש מפלג פשיעה מאורגנת. בין הפרשות בהן עסק ביאחב"ל היו המעילה בבנק למסחר, חקירת חשדות לשחיתות של אריאל שרון וולדימיר גוסינסקי וכן שימש ראש צוות החקירה המיוחד של יצחק אברג'יל ושל אסי אבוטבול שהביא להרשעתו כראש ארגון פשע.
בהמשך שימש קצין אגף החקירות והמודיעין במרחב השרון וב-2011 מונה לראש מחלקת התיאום המבצעי באגף החקירות והמודיעין. שימש ממלא מקום מפקד זרוע חקירות ביאחב"ל ובאפריל 2016 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לראש היחידה הארצית לחקירות הונאה, תפקיד במסגרתו הוביל את החקירות נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו. שירת בתפקיד עד דצמבר 2018. במרץ 2019 מונה למפקד המכללה הלאומית לשוטרים. בשנת 2024 היה החוקר ברנור אחד מהעדים במשפט נתניהו.
בספטמבר 2024 פורסם כי ברנור הודיע למפכ"ל המשטרה דני לוי על רצונו לפרוש מהמשטרה.
ברנור בעל תואר ראשון ושני בקרימינולוגיה והוא בוגר המכללה לביטחון לאומי. נשוי ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  כורש ברנור, באתר "בהשקט ובבטחה".
↑  אבי אשכנזי‏, "האיום האיראני החדש של נתניהו": זה האיש שחוקר את ראש הממשלה, באתר וואלה, 3 בינואר 2017.
↑  עודד בן עמי, ‏אסי אבוטבול נשלח ל-13 שנות מאסר, באתר ‏מאקו‏, 22 ביוני 2009
↑  משה נוסבאום, ‏פרסום ראשון: החוקר של רה"מ לא משובץ לתפקיד חדש, הערכה - ישקול לפרוש, באתר ‏מאקו‏, 5 בפברואר 2021
↑  גלעד מורג, החוקר הבכיר בתיקי נתניהו: בין עדותו הראשונה לשנייה של מילצ'ן "השתנתה המנגינה", באתר ynet, 8 באפריל 2024
↑  משה שטיינמץ, תנ"צ כורש ברנור שחקר את נתניהו - ביקש לפרוש מהמשטרה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 13 בספטמבר 2024
| היחידה הארצית לחקירות הונאה |
| --- | --- | --- |
| ראשי היחידה | בנימין זיגל (עד 1985) • יורם גונן (1985–1988) • זכריה בנאי (1988–1991) • יוסי לוי (1991–1993) • זאב אבן-חן • ירחמיאל הלפרין • מירי גולן (1998–2006) • שלומי איילון (2006–2010) • זיוה אגמי-כהן (2010–2013) • אפרים ברכה (2013–2015) • כורש ברנור (2016–2018) • יואב תלם (2018–2021) • אלי מקמל (2021-) |  |
| מפלגים ביחידה | מפלג חקירות כלכליות • מפלג חקירות א' • מפלג חקירות ב' • מפלג המודיעין |  |
אנדריאה ארנולד

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1961 (בת 63) דרטפורד, אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 מקום לימודים:  מכון הסרטים האמריקאי 
 פרסים והוקרה:  פרס חבר השופטים של פסטיבל קאן (2016)  פרס באפט"א לסרט הביכורים הטוב ביותר של תסריטאי, במאי או מפיק בריטי (2007)  פרס חבר השופטים של פסטיבל קאן (2009)  פרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר (2010)  גביע סאת'רלנד (2006)  פרס האוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר (2003)  פרס חבר השופטים של פסטיבל קאן (2006)  קצינה במסדר האימפריה הבריטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדריאה ארנולד (באנגלית: Andrea Arnold;‏ נולדה ב-5 באפריל 1961) היא יוצרת קולנוע וטלוויזיה אנגלייה. זוכת פרס האוסקר לסרט הקצר ופרס חבר השופטים בפסטיבל קאן.