stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זהריר

| זהריר |
| --- | --- |
 זהריר הכף
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: זרזיריים
סוג:: זהריר
שם מדעי
 Lamprotornis ‏טמינק, 1820

זהריר הדור
זהריר הקשת הירוק
זהריר (שם מדעי: Lamprotornis) הוא סוג של עופות ממשפחת הזרזיריים, הבולטים בצבעיהם הססגוניים והבוהקים. בית גידולם הוא  אפריקה שמדרום לסהרה, אך הם התפשטו כמינים פולשים גם למקומות אחרים. הסוג הוגדר ב-1820 על ידי הזואולוג ההולנדי קונרד יאקוב טמינק.
צבעיו העזים והבוהקים של הזהריר, בייחוד גוני הכחול או הירוק בחלקי הגוף העליונים, מקורם בגרנולות מלנין חלולות המסודרות בשכבה אחת מעל סריגי הנוצה. סידור ייחודי זה הוביל להעברת מספר מינים מהסוג Spreo לסוג זהריר, מאחר שגם להם מאפיין ייחודי זה. החלקים התחתונים של הזהריר לא בוהקים אך עדין צבעוניים, בגווני כחול, סגול, ירוק או כתום-חום. לרוב מיני הזהריר יש קשתיות עין צבעוניות בגווני צהוב או אדום ולחלקם יש נוצות זנב ארוכות.
הזהרירים מצויים במגוון בתי גידול, מיערות, שטחים פתוחים וגינות. הם מקננים בחורים בעצים (הן טבעיים והן כאלה שבנו עופות אחרים דוגמת נקר) והן במבנים מעשה ידי אדם. רוב המינים חיים בלהקות למעט בעונת הרבייה. הזהרירים הם אוכלי כל וניזונים על גבי הקרקע (גרגירים, זרעים ופרוקי-רגליים) אך לעיתים גם מפירות הגדלים על עצים.
מינים

בסוג זהריר ידועים כיום כ-23 מינים:
זהריר הדור (Lamprotornis superbus) - פולש בישראל
זהריר הכף (Lamprotornis nitens)
זהריר הקשת או "זהריר ירוק" (Lamprotornis iris)
זהריר סגול ( Lamprotornis purpureus)
זהריר ארוך-זנב (Lamprotornis caudatus)
Lamprotornis chalybaeus
Lamprotornis chloropterus
Lamprotornis chalcurus
Lamprotornis elisabeth
Lamprotornis splendidus
Lamprotornis ornatus
Lamprotornis purpuroptera
Lamprotornis regius
Lamprotornis mevesii
Lamprotornis australis
Lamprotornis acuticaudus
זרזיר הילדברנדט (Lamprotornis hildebrandti)
Lamprotornis shelleyi
Lamprotornis pulcher
Lamprotornis unicolor
Lamprotornis fischeri
Lamprotornis bicolor
Lamprotornis albicapillus
יוסף הירש

| --- | --- |

 לידה:  12 ביולי 1920 בויטן, גרמניה
 פטירה:  14 בנובמבר 1997 (בגיל 77) ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  ציור
 
יוסף (בוז'יק) הירש (12 ביולי 1920 – 14 בנובמבר 1997) היה רשם ישראלי יליד גרמניה.
ביוגרפיה

יוסף הירש נולד בשנת 1920 בעיירה בויטן שבשלזיה עילית, גרמניה (כיום בפולין). מנעוריו הוכר כישרונו המיוחד לרישום. למד בגימנסיה בעיר ברסלאו (היום וורוצלב, פולין). בשנת 1939, ערב מלחמת העולם השנייה, עלה לארץ ישראל לאחר הכשרה בכפר הנוער וורקדורף של תנועת החלוץ בהולנד. התקבל ללימודים ב"בצלאל החדש" עוד באירופה והחל את לימודיו בשנת 1939 מיד עם עלייתו ארצה. בבצלאל היה תלמידם של יוסף בודקו, מרדכי ארדון, יחיאל שכטר ואיזידור אשהיים. בשנת 1942 עזב את לימודיו בבצלאל, עת התגייס לצבא הבריטי והוצב במצרים. בשנים 1945–1960 התגורר בחיפה ועבד למחייתו כצייר שלטים וגרפיקאי. בשנת 1946 נישא ובעשור שלאחר מכן נולדו שתי בנותיו. בשנת 1964 הוזמן ללמד בבצלאל - בית הספר לאמנות ועיצוב, ושימש כמורה לרישום במחלקה לגרפיקה ולאמנות עד צאתו לגמלאות בשנת 1981 בדרגת פרופסור חבר. לאחר צאתו לגמלאות ועד שנתו האחרונה המשיך ללמד אמנים בכירים וחובבים בסדנתו בירושלים. הוא נפטר לאחר מחלה קשה בשנת 1997.
יצירותיו נמצאות באוספיהם של המוזיאון הבריטי, מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון ישראל, מוזיאון פתח תקווה לאמנות והמוזיאון הפתוח תפן ובאוספים פרטיים בארץ ובעולם.
יצירתו > אקספרסיוניזם

האקספרסיוניזם הגרמני היה חוליה אחת ברצף היסטורי ששורשיו ברומנטיקה ובסימבוליזם האירופי. בסוף המאה התשע-עשרה ובראשית המאה העשרים נחלו הרישום וההדפס מעמד של מדיום אמנותי אוטונומי, בגלל היותם ישירים ואותנטיים. אדולף פון מנצל, למשל, היה אמן אקדמי גרמני "שהוא לא כל כך חשוב, אבל הוא וירטואוז של העיפרון, ואני באתי מהאסכולה הזאת של הווירטואוזיות עם העיפרון", אמר הירש בראיון. על אף העובדה שהאקספרסיוניזם היה בעל אופי והשפעה בינלאומיים, היה בו משהו גרמני מאוד, אשר קסם גם ליוסף הירש: "התערובת המסוימת בה צמחה התנועה הגרמנית הייתה רק עד נקודה מסוימת תופעה אירופית כוללת. היה בה אלמנט גרמני מכריע ובולט שהיה חלק ממסורת ישנה ומושרשת. היו אלה, והם עדיין קיימים, מספר מרכיבים 'טאוטונים' אופייניים, הנראים כאלה לא רק על ידי העולם החיצון אלא גם על ידי מבקרים גרמנים רבים: אפלוליות, אינטרוספקציה, עיסוק במסתורי ובעל-טבעי, חשיבה מטפיזית כבדה, מידה של אכזריות-חינם ונוקשות קווית מבריקה, המתבטאת לעיתים על ידי התפתלויות אקסטרווגנטיות".
אמנים חברי "הזצסיון הווינאי" כאגון שילֶה, אוסקר קוקושקה וגוסטב קלימט ראו ברישום יסוד ראשון בעבודת הציור. קו חד וחריף, עיוות דמות האדם על ידי הגזמה גרוטסקית לשם הדגשה של תכונות ועזות הביטוי מאפיינים אותם כמו גם את אמני "האובייקטיביות החדשה" (Neue Sachlichkeit) לאחר מלחמת העולם הראשונה. אמנים כאוטו דיקס, מקס בקמן וג'ורג' גרוס, אשר יצירתם הביקורתית עסקה בצדדים הדוחים של החברה ובחולשות האנושיות, היו מופת של אמנות לוחמת, נושכת ותוקפנית. על רקע האתוס של ציור ביקורתי ולוחם זה, אשר ליווה את תקופות הזעזועים הגדולים של שנות השלושים, הארבעים והחמישים, יש לראות את יצירתו המוקדמת של יוסף הירש. להירש היה קשר אישי עקיף לאקספרסיוניזם מנעוריו, בעיקר אל שניים מחברי קבוצת "הגשר" (Die Brücke), אוטו מוּלר ואריך הֶקֶל. את השנתיים האחרונות של התיכון למד הנער יוסף הירש בעיר המחוז של שלזיה, ברסלאו (Breslau, היום וורוצלב, פולין) שם פגש את האמן היהודי איזידור אשהיים, לימים מורה בבצלאל. אשהיים היה מקורב לאמן אוטו מולר אשר חי בברסלאו עד מותו בשנת 1930. מולר, מצידו, העריץ את הצייר ארנולד בֶּקְלין, ובהשראת יצירתו התגבשה תפיסתו המיתית של מולר את הטבע, וכן גישתו לעיצוב משטחים בצבעוניות הרמונית. מולר והקל הרבו לצייר דמויות, בעיקר של נשים, בטבע ובין עצי היער. השפעת הרומנטיקה הגרמנית ויחסה אל הטבע, בפריזמה של הציור האקספרסיוניסטי הזוויתי, האלים, ניכרת במספר הרב של רישומים, ששנים רבות אחר כך הקדיש אותם הירש לדימויים של חורש, עצים ודמויות נעות ביניהם.
יצירתו > וירטואוזיות

לאיש מן הכותבים על יצירתו של הירש לא היה ספק ביכולתו הווירטואוזית. כבר מוריו בבצלאל הבחינו בכישרונותיו הבולטים: "התלמיד הזה עולה בידיעותיו ברישום על כולם בבית ספרנו, ובלי הגזמה הוא הכישרוני או אחד הכישרוניים ביותר, וראוי למחלקה לאמנות טהורה. דמיון לו מוגבל לפי שעה, אך זה נובע מפחד לעשות דבר-מה שלא כדין. הוא שואף לדעת, להבין, ונדמה לי שדרך האמנות היא היחידה אשר תרכז אותו. דומני שבו כשרון אמיתי ורק דרושה התעמקות כדי שיתגלה כולו". ב-1976 כתב עליו יגאל צלמונה: "הירש הוא 'מאיסטר' שבכל נגיעת מכחול שלו חשים את האחריות והכבוד למקצוע. איכות יצירותיו נשענת על ארגון מוצלח של האור והצל (כשחלקים מגולים של הדף מהווים, בדרך כלל, את האזורים הבהירים ביותר); ארגון, הבא לא רק לשם יצירת אפקטים של נפח ועומק אלא בייחוד לסיפוק צרכים קומפוזיציוניים והבעתיים".
כישרונותיו הווירטואוזיים ברישום ובקליגרפיה העמידו את יצירתו בהשוואה מתמדת עם יצירות מופת ברישום של אמנים מן העבר, כמו גם עם אמנים בני זמננו. האובססיה של אמן למדיום אחד, לפורמט מצומצם ולמבחר קבוע של נושאים, הוכרו על ידי רבים כחותם של אמנים הפועלים מעבר לממד הזמן, ללא קשר מובהק לסגנונות ולערכים של תקופתם. יצירתו של הירש הושוותה לזו של ג'רג'יו מוֹרַנדי כמו גם ליצירתם ברישום של פרנסיסקו דה גוֹיה, אונור הדומיֶה, ואחרים: "הירש עובד יותר במסורת של גויה, דומייה, ברלך, מולר וליברמן מאשר במסורת האקספרסיוניסטית. הוא משתמש באמצעי הבעה שמזכירים את האקספרסיוניזם הגרמני אבל האמצעי הזה מוביל למטרה שונה מזו של מחאה, עיוות לשמו או מיזנתרופיה. העובדה שבדמויותיו יש בכל זאת אספקט גרוטסקי, אספקט כמעט קריקטורלי, מצביעה על תוצאות של ראייה לשמה יותר מאשר על אמצעי-מחאה".
יצירתו > ראייה וזיכרון

מאז ראשית שנות השבעים, עת ביסס הירש את תפיסתו האמנותית הבוגרת, הוא פעל במקביל בשני ערוצים: בערוץ הראשון פיתח שיטת רישום אישית מתוך התבוננות, כשהוא מתרכז בשני נושאים עיקריים: דמות אדם וטבע דומם. בערוץ השני פעל כצייר הממציא דימויים, אשר גם אם אוכלסו על ידי דמויות אנושיות, היו מומצאים, מסוגננים ומבוימים. הירש מעולם לא פסק מלרשום "לפי הטבע". הרישום לפי הטבע היה מנומק ומעוגן בהשקפה מוצקה: על האמן להתבונן במה שלפניו, לוותר על עצמיותו ולהתרכז במסר המועבר על ידי האובייקט שלפניו. בשנות השישים והשבעים הרבה לרשום מודלים בעירום, במקביל לפורטרטים ורישומי דמות מלאה. בשנות השמונים החל לרשום טבע דומם, וזנח את רישומי העירום. המעבר לרישום טבע דומם ליווה את התהליך של שיבה למקורות אמונתו היהודית. התפיסה שהאמן הוא פרשן של המציאות, מין עד המוסר עדות אישית, היא יסוד אתי ראשון של השקפתו האמנותית: "אותי עניין תמיד הנושא שעמד לפני. הסתכלתי על הסביבה והשתדלתי להביא את מה שאני רואה, הציור היה לי אמצעי ולא מטרה. הסגנון שלי הוא אי-סגנון. תרשה לי לטעון כי אין לי סגנון. מה שיש לי זו יכולת מסוימת למסור מה שאני רואה. יש ראייה לפני הטבע ויש ראיה מתוך הזיכרון. בזיכרון מתגבש איזה מראה, וכשמביאים אותו אל הדף, יש בעיות מסוימות". עם זאת, הירש מעולם לא חדל להמציא דימויים. הצורך "להעמיד דמות על הנייר" היה חזק ממנו. לעיתים עמדו רישומים אלה בסתירה לעמדה האתית של ה"עד". בשוחחו עם תלמידיו ניסה הירש לא פעם להמעיט מערכם של רישומים אלה. אולם אין ספק שאלה היו יצירי רוחו האותנטיים, והשינוי וההעמקה שחלו בהם בשנותיו האחרונות יידונו בהמשך. הדיכוטומיה הזו בין עבודה "לפי הטבע" לבין עבודה "מהראש", ליוותה אותו כל חייו. לאוצרת של תערוכתו האחרונה אמר: "אלה שתי מתודות נפרדות. אם אני אצייר אותך, זה יהיה ככה (מצביע על טבע דומם גדול), אבל אם אזָכֵר בך, אצייר אותך ככה (כמו ציור מן הדמיון). כל העולם האסוציאטיבי מנוע ממני בזמן הציור מהטבע. מה שאני רואה הוא כלכך עשיר ששום דמיון לא יכול להתמודד עם זה. אבל כשאני נזכר בך – איך אני יכול להגיד את זה – אני נזכר בכל הכמיהות של חייך, שלא באות לידי ביטוי במראֶה שלך אלא בהופעה שלך, בממד אחר, בעבר והווה מתמיד. כשאני רואה אותם בהווה, אני חש את הקשר לעבר ולעתיד בלי שזה יהיה מודע לי".
תערוכות > תערוכות יחיד נבחרות

1960 - "יוסף הירש", בית האמנים על שם מארק שאגאל, חיפה
1962 - "יוסף הירש, אברהם ישכיל וקובה לייבל", בית האמנים, ירושלים
1967 - "יוסף הירש, יצחק פוגץ', איווט שצ'ופק-תומה", בית האמנים, ירושלים
1971 - "בשורות שוליים", הגלריה הקטנה, ירושלים
1974 - "ציורים באפור", גלריה יודפת, תל אביב
1975 - "רישומים", גלריה ערמון, ירושלים
1976 - "דימויים", בית האמנים, ירושלים
1979 - "מציאות ודמיון", גלריה אלה, ירושלים
1981 - "יוסף הירש", בית העירייה, לאנגן, גרמניה
1982 - "עבודות חדשות", גלריה אלה, ירושלים
1983 - "יוסף הירש", גלריה אהובה פנקס, תל אביב
1984 - "טבע דומם", גלריה אלה, ירושלים
1988 - "יוסף הירש", גלריה משכנות שאננים, ירושלים; גלריה שרה קישון; בית הכנסת ברברוסהשטדט, גלנהאוזן, גרמניה
1989 - "דיוקן", תערוכה נודדת, אמנות לעם
1990 - "יוסף הירש: רישומים", מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח, קיבוץ הזורע; מוזיאון יד לבנים, פתח תקווה
1990 - "ההומניזם של הפגם", תערוכה במשרד, פרנקפורט על נהר מיין, גרמניה
1992 - "יוסף הירש - רישומים", המוזיאון הפתוח בתפן
1993 - "טבע לא דומם", מוזיאון הרצליה לאמנות; הגלריה לאמנות ע"ש ברון, אוניברסיטת בן-גוריון
1993 - "ההומניזם של הפגם", זליגנשטדט, גרמניה
1994 - "ההומניזם של הפגם", לאנגן, גרמניה
1996 - "האדם תמיד נסתר", בנייני האומה, ירושלים
1997 - "עבודות חדשות", מרכז יקר, ירושלים
2001 - "יוסף הירש - רטרוספקטיבה", בית האמנים, ירושלים; הגלריה לאמנות, אוניברסיטת חיפה
2002 - "יוסף הירש - רטרוספקטיבה", הגלריה לאמנות, רחובות
2006 - "טבע לא דומם", גלריה אלה, ירושלים
2007 - "עבודות על נייר", גלריה יאיר, תל אביב
2012 - "יוסף הירש - מבעד למסיכה", גלריה יאיר, תל אביב
2024- ״יוסף הירש: הפיוט של הנראה״, מוזיאון ישראל, ירושלים
תערוכות > תערוכות קבוצתיות נבחרות

1964 - תערוכת הגרפיקה, בית האמנים, חיפה
1965 - תערוכת הרישום, המוזיאון לאמנות חדשה, חיפה
1967 - "דימוי ודמיון", מוזיאון תל אביב, בית דיזנגוף
1970 - תערוכת מורי בצלאל, בית האמנים, ירושלים
1971 - "תערוכת האביב של אמני הבירה", בית האמנים, ירושלים
1974 - "תערוכת הסתיו", מוזיאון יד לבנים, פתח תקווה
1982 - "דמות", בית האמנים, תל אביב
1983 - "קצה הקרחון מס' 2", מוזיאון ישראל, ירושלים
1985 - "יוסף הירש מארח", בית האמנים, ירושלים
1986 - "מאה יצירות על נייר", מוזיאון ישראל, ירושלים
1988 - בצלאל החדש, בית האמנים, ירושלים; מוזיאון תל אביב לאמנות
1988 - "שחור על לבן", מוזיאון בן ארי, בת-ים
1994 - "זהות, אמן, מקום", בית האמנים, ירושלים
1998 - "טובל במים, טובל באור", מוזיאון ישראל, ירושלים
1989 - "דיוקן", אמנות לעם; "טבע דומם", גלריה שרה קישון, תל אביב
פרסים

1980 אמן ישראלי בסיטה אינטרנסיונל דזאר, פריז
1983 פרס ירושלים לציור ופיסול ע"ש א' ארסט
1987 פרס בנק דיסקונט לישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים
1988 פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום, עיריית ירושלים, ירושלים
לקריאה נוספת

"יוסף הירש/רישומים", בתוך: ציור ופיסול, רבעון לאמנות, גיליון מס' 15, 1977, עמ' 80–81.
גדעון עפרת ודרק שטיין, יוסף הירש, הוצאת כרמל, ירושלים, 1987
גרשון קניספל, "עילוי ושמו בוז'יק, לרגל צאת הספר: יוסף הירש, הוצאת כרמל", עיתון כלבו, 30 בספטמבר 1988, עמ' 41.
אבישי אייל, "המייסטר האחרון, יוסף הירש", מוזיאון וילפריד ישראל, קיבוץ הזורע, סטודיו 8, פברואר 1990, עמ' 49.
דרור גרין, "יוסף הירש - טבע לא דומם", אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומוזיאון הרצליה לאמנות, 1992.
ישראל פנקס, "קוסמולוגיה בזעיר אנפין, יוסף הירש, עבודות מארבע השנים האחרונות", מרכז הקונגרסים, ירושלים. הארץ, 18 באוקטובר 1996 עמ' ד'1.
אבישי אייל, יוסף הירש - רטרוספקטיבה, הגלריה לאמנות, אוניברסיטת חיפה, 2001
דורית קדר, "ציור כפני אדם: ריאיון עם האמן יוסף הירש", עתון 77 102, יולי 1988, עמ' 37–38.
הערות שוליים

↑  מיכאל לב טוב, מסע הפלאים של הירש, ראיון, כל העיר, 25.12.1987, עמ' 43.
↑  John Willet, Expressionism, World University Library, Wiedenfeld and Nicolson, 1971, p. 45
↑  מתוך אקספרסיוניזם, אוסף בוכהיים, הוצאת בוכהיים פלדאפינג ומוזיאון תל אביב, 1983.
↑  דוד גרשטיין, "אמן ששונא גלריות", ראיון, הארץ, 25.12.1981, עמ' 30-31.
↑  גדעון עפרת, בצלאל החדש 1935–1955, הוצאת האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים, 1987, עמ' 115.
↑  גדעון עפרת, שם, עמ' 112.
↑  יגאל צלמונה, דימוייו של יוסף הירש, על התערוכה '"דימויים'" בבית האמנים, ירושלים, מעריב, 15.10.1976.
↑  דורית לויטה, פירוק לצורך איחוד, על תערוכת '"מציאות ודמיון'", גלריה אלה, ירושלים, הארץ, 1.6.1979.
↑  תרגום מנוקד בכתב ידו של הירש למאמר:Süddeutsche Theodor W. Adorno, Heiter ist die Kunst?, Zeitung, 15-16.7.1967
↑  מרים טל, בתערוכת יוסף הירש, גזית, כרך כ', חוב' ג-ח, 1962, עמ' 126-127.
↑  דורית קידר, "ציור כפני אדם, ריאיון עם האמן יוסף הירש", מוזות, מדור לאמנות, עיתון 77, גיליון 102, עמ' 37-38.
↑  Lambert Zuidervaart, Adorno's Aesthetc Theory, The Redemption of Illusion, The MIT Press, 1991, p. 111
↑  אסף בן מנחם, אבנים שחקו מים, על תערוכת יוסף הירש "דומם וחי", גלריה אלה, כל העיר, 9.3.1984, עמ' 57.
↑  דוד גרשטיין, שם, עמ' 30-31.
↑  אשר דהאן וזהר טריפון, יוסף הירש: עבודות חדשות, מתוך טקסט לתערוכה, מרכז "יקר", ירושלים, 1997.
↑  האתר של יוסף הירש, עבודות, הפיוט של הנראה.
↑  שם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 273635  NLI: 987007262749505171  GND: 1079987622  ISNI: 0000 0000 6697 0449  LCCN: nr94010830  VIAF: 76196417   WorldCat (עם VIAF): 76196417
מסילת ראש העין–אריאל

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל
 עיר:  ראש העין, אריאל
 מפעיל:  רכבת ישראל 
 מידע על הקו
 תחילת הקו:  ראש העין
 סיום הקו:  אריאל
 סוג הקו:  נוסעים
 רוחב המסילה:  143.5 ס"מ
 מסלולים:  2

רשימת התחנות
ראש העין צפון, תחנת הרכבת אלקנה, תחנת הרכבת ברקן, תחנת הרכבת אריאל, תחנת הרכבת אוניברסיטת אריאל
 
מסילת ראש העין - אריאל היא מסילת רכבת עתידית של רכבת ישראל, הצפויה להסתעף מהמסילה המזרחית החדשה. לפי התכנון, המסילה תחבר את העיר אריאל למערכת המסילות של רכבת ישראל ותמשיך מזרחה עד אוניברסיטת אריאל.
תחנות בהן תעבור:
תחנת הרכבת ראש העין - צפון
תחנת הרכבת אלקנה
תחנת הרכבת ברקן
תחנת הרכבת אריאל-מרכז
תחנת הרכבת אוניברסיטת אריאל
אם וכאשר תוקם מסילת הרכבת יהא בכך חזרה של תשתיות רכבת לאזור השומרון שלא הופעלו בה מאז הפסקת פעולת הרכבת המנדטורית בשומרון בשנות ה-30 של המאה ה-20. רכבת שנסעה באותם ימים מצפון בין חיפה עד לשכם דרך עפולה, ג'נין ועוד. בתוכנית הנוכחית תקשר רכבת בין השומרון לתל אביב דרך ראש העין.
תכנון הפרויקט

בשנות ה-90 של המאה ה-20 החל התכנון הראשוני לקו המתאר של המסילה, תכנון אשר הסתיים ב-1996 וכלל מספר חלופות. עם זאת באופן לא מתואם נבנה בשלהי שנות ה-90 מחלף קסם מהמחלפים הגדולים במדינה, מה שהצריך בחינה מחדש של החלופות בהתאם. בין המקדמים של הפרויקט היה ח"כ לשעבר וראש עיריית אריאל רון נחמן, אשר לדבריו פעל בנושא זה גם מול מקבילו ראש עיריית שכם וגם מול ארצות הברית. בשנת 2003 בהוראת שר התחבורה דאז איווט ליברמן החלו בתכנון מפורט יותר לשם בדיקת קרקע, תוואים המתאימים למחלפים ועוד.
המשך ביצוע הפרויקט הוקפא מספר פעמים מסיבות שונות בהן תיעדוף תקציבי וכן בשל מורכבות אופי השטח והקשרו הגאו-פוליטי. עם זאת יש לציין שעוד בזמן הקמת מסילת הרכבת תל אביב ירושלים אשר כללה הפקעה של שטחים בבעלות ערבית לצורך תוואי המסילה, התחייבה המדינה בפני בג"ץ לקדם תכנון של קו רכבת בכל שטחי יהודה ושומרון. לפיכך כבר בתוכנית תמ"א 54 בוצע תכנון תקדימי לרישות כלל יהודה ושומרון במערכת רכבות.
תכנון הפרויקט > היתכנות הפרויקט

הגם שהיתכנות כלכלית איננה הגורם היחיד לקביעת הקמתה של מסילת רכבת, הרי שיש לנתון זה משמעות רבה בקבלת ההחלטות ותיעדוף המיזמים. בחודש ספטמבר 2012 פורסם כי בדיקה של רכבת ישראל מצאה כי אין היתכנות כלכלית למסילת ראש העין-אריאל. בעקבות תוצאות בדיקה זו, הנחה שר התחבורה לבדוק היתכנות של רכבת קלה בין הערים, שלא תהיה מחוברת לרכבת ישראל.
ביולי 2013 אישר המנהל האזרחי את התוכנית.
במרץ 2018 פורסם כי שר התחבורה, ישראל כץ, אישר הקמת רכבת קלה בין הערים פתח תקווה, ראש העין לבין האוניברסיטה באריאל.
תיאור התוואי

תחנת רכבת אריאל מתוכננת להבנות במערב העיר.
תוואי הרכבת נמצא בשלבי תכנון ושלוש חלופות נבחנות:
מתחנת אריאל עד לתחנת הרכבת ראש העין – צפון, לאורך של כ-29 קילומטרים. התוואי צפוי לעבור דרך האוניברסיטה, לאורך שדרות ירושלים באריאל, אזור התעשייה ברקן, אלקנה, אזור התעשייה הצפוני של ראש העין וכפר קאסם.
מתחנת אריאל עד לתחנת הקצה של "הקו האדום" של הרכבת הקלה בפתח תקווה, לאורך של כ-35.5 קילומטרים. התוואי צפוי לעבור דרך תחנת הרכבת ראש העין דרום, באזור התעסוקה העתידי במחלף מחלף קסם תוך חצייה מפלסית של כביש 6 ומשם מערבה במקביל לתוואי המסילה של הרכבת לתחנות תחנת הרכבת סגולה ותחנת הרכבת קריית אריה.
מתחנת אריאל לתחנה המרכזית בפתח תקווה, לאורך של כ-34 קילומטרים. התוואי צפוי לעבור דרך תחנת ראש העין לתוך העיר, למחנה סירקין או לאורך כביש 483 מצומת גנים ומשם לתוך העיר פתח תקווה.
ב-2018 פורסם כי אף נבחנת הארכת המסילה מאריאל בכ-10 ק"מ כך שתגיע עד לצומת תפוח.
ראו גם

תחבורה ביהודה ושומרון
מסילות לשלום אזורי
הערות שוליים

↑  עדו בן פורת, התחנה הבאה: תפוח, באתר ערוץ 7, 31 במאי 2018
↑  סלילת מסילת השומרון החלה ב-1912 בשלהי תקופת השלטון העות'מאני בארץ ישראל. מסילות אלה כבר אינן קיימות כיום וחלק מהתוואי שלהם כיום תחת שטחים בנויים.
↑  קו רכבת תל אביב-אריאל -דיון מהיר בהצעתו של רשף חן, ישיבת ועדת הכלכלה של הכנסת ה-16, ב-29 ביולי 2003 באתר כנסת פתוחה.
↑  גל ניסים, ‏השר ליברמן הורה: קו רכבת ת"א-אריאל - לעדיפות עליונה, באתר גלובס, 8 ביולי 2003
↑  שאילתות ותשובות - 2484: תוכנית הפיתוח של רכבת ישראל,הישיבה המאתיים-ושלושים של הכנסת השש-עשרה, כ"ו באדר א' התשס"ה (07 במרץ 2005).
↑  יהושע בריינר‏, השר כץ: "מתכנן להקים רשת רכבות ביהודה ושומרון", באתר וואלה, 23 בספטמבר 2012
↑  ליאור גוטמן, רכבת השומרון חוזרת? כץ הנחה להקים תחנת רכבת חדשה בין טירה לטייבה, באתר כלכליסט, 30 בנובמבר 2016
↑  חיים לוינסון, לא תפעל רכבת לאריאל: "אין היתכנות כלכלית", באתר הארץ, 24 בספטמבר 2012
↑   חיים לוינסון, המינהל האזרחי אישר את תוכנית הרכבות השאפתנית בגדה המערבית, באתר הארץ, 24 ביולי 2013
↑  אור רביד‏, פרסום ראשון: שר התחבורה אישר הקמת רכבת קלה לאריאל, באתר וואלה, 15 במרץ 2018
↑  גיא ליברמן, ‏להצהרות של שרי התחבורה על רכבת לצומת תפוח אין כיסוי, באתר גלובס, 23 בדצמבר 2019
רנדל מונרו

| --- | --- |

רנדל מונרו
 לידה:  17 באוקטובר 1984 (בן 40) איסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאי
 מקום לימודים:  התיכון למתמטיקה ומדע של קלובר היל, אוניברסיטת כריסטופר ניופורט, תיכון קלובר היל 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תחום כתיבה:  יוצר קומיקס מקוון
 יצירות בולטות:  xkcd
 xkcd.com
 חתימה:   
 
רנדל פטריק מונרו (באנגלית: Randall Patrick Munroe; נולד ב-17 באוקטובר 1984) הוא אמן אמריקאי, מתכנת ולשעבר מהנדס רובוטיקה בנאס"א, הידוע בעיקר בתור היוצר של הקומיקס המקוון xkcd. הוא והקומיקס הפכו לתופעת קאלט, והוא אחד מבין קבוצה קטנה אך מתפתחת של מאיירי קומיקס מקוון מקצועיים.
קומיקס מקוון

xkcd הוא קומיקס של דמויות גפרורים הנוגע בנושאים במדעי המחשב, טכנולוגיה, מתמטיקה, מדעים, שפה, תרבות פופולרית, ורומנטיקה.
במקור מונרו השתמש ב-xkcd בתור שם מסך מתוך מחשבה שכינוי נטול משמעות לא ימאס עליו במשך הזמן. הוא קנה את הדומיין, אך לא השתמש בו עד שהחל לפרסם בו את הציורים שלו בספטמבר 2005. לקומיקס ישנה עדת מעריצים נאמנה מאוד. מונרו אמר "אני חושב שרצועת הקומיקס שהביאה לי את כמות התגובות הגדולה ביותר היא זו עם הרמזורים".
מונרו מפיץ את היצירות שלו תחת רישיון של קריאייטיב קומנס, וטוען שההחלטה נבעה לא רק מתוך תמיכה בתנועת התרבות החופשית, אלא גם מכיוון שהדבר הגיוני מבחינה עסקית. הכנסותיו מגיעות ממכירה של מוצרים נלווים, ובכלל זה מכירה של אלפי חולצות טי בחודש.
הפופולריות של הקומיקס בקרב מעריצי מדע בדיוני זיכתה את מונרו במועמדות לפרס הוגו ב-2011, ושוב ב-2012. בשנת 2014 מונרו זכה בפרס הוגו בקטגוריית הרומן הגרפי הטוב ביותר על רצועת הקומיקס "זמן" ("time").
פרויקטים אחרים

מונרו הוא היוצר של האתרים "thecutest", "thefunniest" ו-"thefairest" בהם מוצגות לגולש שתי תמונות ועליו לבחור אחת מהן, מתוך מטרה לאתר בסופו של דבר את התמונה המוצלחת ביותר.
הוא הרים את האתר "WetRiffs" בתור בדיחה, כחודש לאחר שצייר את רצועת הקומיקס "חוק 34", "בקינה על המחסור בתמונות-עם-גיטרה-במקלחת באינטרנט".
אתר אחר שלו, "LimerickDB" עודד בזמנו איסוף ויצירה של חמשירים, אך כעת איננו נגיש.
הוא החל ויקי של geohashing המבוסס על אחד מהקומיקסים שלו שמכיל אלגוריתם ליצירת קואורדינטות גאוגרפיות פסודו רנדומליות בכל אזור בעולם מדי יום.
הוא יצר גם אתר בשם "?What If" שבו גולשים שואלים שאלות אבסורדיות, בדרך כלל בנושא פיזיקלי/מתמטי, והוא עונה עליהן בהתבסס על הידע שלו ועל מקורות שונים באינטרנט. תוכן האתר יצא בספטמבר 2014 בצורת ספר (ובשנת 2016 גם בתרגום לעברית תחת הכותרת "מה אם?").
נוסף על תחזוקת האתרים שלו, מונרו גם עוסק בצילום באמצעות עפיפונים, תחום שבו מצלמות מחוברות לעפיפונים על מנת לצלם מבנים ואת פני השטח.
בתגובה לדאגה בעניין סכנות הקרינה שנפלטה במסגרת האסון הגרעיני בפוקושימה ב-2011, ועל מנת לתקן את מה שהוא תיאר כסיקור "מבלבל" של רמות הקרינה בתקשורת, מונרו יצר תרשים המשווה בין רמות שונות של קרינה. התרשים אומץ במהירות על ידי כתבים מהעיתונות הכתובה והאלקטרונית, ובכלל זה היו קישורים אליה מהגרסאות המקוונות של הגרדיאן והניו יורק טיימס. בעקבות בקשות שהועלו להדפיס את התרשים ולתרגם אותו ליפנית, מונרו שחרר אותו לרשות הציבור, אך ביקש שעובדת היותו לא מומחה בתחום תוזכר בבירור בכל הדפסה של התרשים.
הערות שוליים

↑  דף מעריצים בפייסבוק
1 2 3  This Is Funny Only if You Know Unix
1 2  Real Geek Heart Beats in Xkcd's Stick Figures
↑  שיחה ב-Authors@Google
↑  xkcd: A comic strip for the computer geek
↑  2011 Hugo Awards
↑  2012 Hugo Awards
↑  2014 Hugo Awards
↑  "Time" by Randall Munroe
↑  Nudity + Guitars + Showers
↑  Geohashing Wiki
↑  "What If?" on Amazon
↑  The joys of kite photography
↑  Why Fukushima made me stop worrying and love nuclear power
↑  The ‘Dread to Risk’ Ratio on Radiation and Other Discontents
↑  Radiation Chart
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007591851905171  PLWABN: 9810635242405606  BIBSYS: 14056502  BNE: XX5475374  BnF: cb17017922t (data)  CiNii: DA18683209  GND: 1057926574  ISNI: 0000 0000 7341 8978  LCCN: no2009192047  LNB: 000221007  MusicBrainz: d8ce8576-71a7-4531-b61b-86db8d5fbaf5  NDL: 001209285  NKC: xx0191229  NLK: KAC201512110  NSK: 000707772  NTA: 38289698X  RERO: 02-A024826804  SUDOC: 189689706  VIAF: 103524663   WorldCat (עם VIAF): 103524663 
השוואה בין כמויות שונות של קרינה ביחידות של סיוורט, החל במנות חסרות השפעה וכלה במנות קטלניות.
קקדו שחור מבריק

| קקדו שחור מבריק |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קקדואיים
סוג:: קקדו שחור
מין:: קקדו שחור מבריק
שם מדעי
 Calyptorhynchus lathami ‏טמינק, 1807
תחום תפוצה


קקדו שחור מבריק (שם מדעי: Calyptorhynchus lathami) הוא מין תוכי ממשפחת הקקדואיים השייך לסוג קקדו שחור. הוא חי בטבע במזרח אוסטרליה ומצוי בסכנת הכחדה. המין תואר ב-1807 בידי החוקר ההולנדי קונרד טמינק ושמו המדעי ניתן להוקרת החוקר ג'ון לאת'אם.
תיאור

זהו מהקטנים שבקקדואים והוא מגיע לאורך של כ-46–50 סנטימטרים ומשקלו 420 עד 500 גרם, כשהוא בעל דו-צורתיות זוויגית לטובת הזכרים. קקדו זה קרוב בעיקר למין קקדו שחור אדום-זנב הנפוץ יותר ממנו. צבעו שחור כשהראש כהה עם מקור אפור והרגליים אפורות. הכנפיים והזנב שחורים ובעלי נוצות אדומות בחלק הפנימי. הנקבות חומות יותר מהזכרים.
הקקדו חי באזורים פתוחים ומיוערים, לרוב סביב עצי קזוארינה או אקליפטוס מהם הם ניזונים ברחבי מזרח אוסטרליה בקווינסלנד, ויקטוריה ובאי קנגורו.
הקקדו מצוי כיום בסכנה עקב פגיעות טבע שנגרמות לאוכלוסיותיו, כאשר תוכים רבים נהרגו במהלך גל השרפות באוסטרליה בשנת 2019 ו-2020 או איבדו את העצים מהם ניזונו ועליהם קיננו. עוד סכנות כוללות סחר בלתי חוקי, טורפים שונים ביניהם מינים פולשים כמו חולדות וחתולים וכן בידוד גדול של האוכלוסיות.
תיאור > תת-מינים

לתוכי זה 3 תת-מינים:
C. l. lathami
C. l. erebus
C. l. halmaturinus
הערות שוליים

↑  קקדו שחור מבריק באתר הרשימה האדומה של IUCN
דקר רחב-פס

| דקר רחב-פס |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: דקריים
סוג:: דקר
מין:: דקר רחב-פס
שם מדעי
 Epinephelus latifasciatus

דקר רחב-פס (שם מדעי: Epinephelus latifasciatus) הוא מין דג גדול ממשפחת הדקריים, החי במימי האזור האינדו-פסיפי. הוא תואר לראשונה ב-1843 בידי הזואולוג הגרמני קונרד יאקוב טמינק ותלמידו הרמן שלגל (אנ').