stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בארוטראומה

|  קישורים ומאגרי מידע |
| --- | --- |
 eMedicine:  768618 
 MeSH:  D001469
 סיווגים
 ICD-10:  T70.0, T70.1 
 
בארוטראומה (Barotrauma) היא נזק פיזי לרקמות הגוף כתוצאה מהפרש לחצים של האוויר בתוך הגוף והאוויר (או מים) מחוץ לגוף.
בארוטראומה מתרחשת כאשר חללי האוויר בתוך גוף מגיבים לשינויים בלחצים המשתנים בסביבה, מקרים כאלו יכולים להתרחש, למשל, כאשר צוללים (בצלילת סקובה או בצלילה חופשית) או בעלייה וירידה בגובה בזמן טיסה.
חוק בויל אומר שנפח הגז נמצא ביחס הפוך ללחץ הפועל עליו. בטמפרטורה קבועה.
נזק נגרם ברקמות המקיפות את חללי האוויר בגוף, מכיוון שהגזים ניתנים לדחיסה והרקמות לא. כאשר הלחץ הסביבתי עולה (בזמן צלילה מתחת למים או הנמכה בכלי טיס), האוויר בתוך החללים נדחס ולא תומך כמקודם ברקמות אשר נאלצות להתמודד עם הלחץ הסביבתי הגבוה. כאשר הלחץ הסביבתי יורד, האוויר בתוך החללים מתפשט. במקרה שהאוויר כלוא בחללים ללא נתיב בריחה להשוואת הלחץ, הוא גורם נזק לרקמות.
סוגי פגיעות

דוגמאות לאיברים או רקמות שנפגעות בקלות בדרך כלל כתוצאה מבארוטראומה בצלילה או בטיסה:
אוזן תיכונה: האוזן התיכונה מכילה חלל עם סמ"ק אחד של גז כלוא, כאשר בזמן ירידה בלחץ הסבבתי הלחץ שבאוזן התיכונה גדל, והתעלה נפתחת. לעומת זאת, כאשר צוללים או מנמיכים בגובה, נוצר תת-לחץ והאוויר הכלוא באוזן קטן וכתוצאה מכך הדפנות באוזן התיכונה נצמדות זו לזו ועור התוף נכנס ודרושה פעולה של איזון לחצים על מנת לפתוח את התעלה. במידה ואיזון הלחצים לא התקיים או נכשל מתפתחת דלקת באוזן התיכונה הנקראת בארוטיטיס מדיה.
ריאה
סינוסים: הסינוסים הם חללים בעצמות הגולגולת שמקושרים לאף על ידי תעלות ופתחים צרים. בסינוסים מתרחש מעבר קבוע של אוויר וכאשר אותו מעבר האוויר נסתם, הגז נחשב ככלוא ומתרחשת התפשטות והתכווצות גזים בסינוסים שעלולה להוביל לבארוסינוסיטיס שהיא דלקת חריפה באחד הסינוסים או יותר כתוצאה בהפרשי הלחץ בין האוויר בסינוס לאוויר החיצוני. ס
עיניים: בעקבות אוויר בלחץ שונה הכלוא במסיכה.
עור: בלבישת חליפה עם חללי אוויר.
מערכת העיכול שמכילה עד כ 400 סמ"ק של גז כלוא. בזמן עליה הלחץ במערכת העיכול גדל ומפעיל לחץ על האיברים שמסביב.
שיניים:
בארודונטלגיה (כאב שיניים בטיסה או בצלילה).
בארוטראומה דנטלית: שינוי חד בלחץ האטמוספירי עלול לגרום לשבר שיניים או לשבר שחזורים דנטלים (סתימות). אולם, שברים אלו יכולים להתרחש רק כאשר בשיניים ישנם שחזורים לקויים ונגעי עששת נרחבים.
סוגי פגיעות > מעיכות

המושג "מעיכה" מתאר תופעה של אוויר המתכווץ כאשר הלחץ עולה, והכאב שמרגיש הצולל כאשר זה קורה.
פציעות נפוצות והשוואת לחצים

בצלילה, ובמידה רבה גם בטיסה, ניתן לבצע השוואה של הלחצים כדי להימנע מבארוטראומה. ישנן טכניקות שונות:
האוויר באוזניים ובסינוסים - סיכון של ניקוב עור התוף. כאן הצולל יכול לבצע את "תרגיל ואלסאלבה", כדי לאפשר לאוויר להיכנס לאוזן התיכונה דרך תעלת האוסטכיוס. פעולת בליעה יכולה לפעמים גם לפתוח את התעלה ולהשוות לחצים.
האוויר בריאות - סיכון של תמט הריאות. כדי להשוות כאן לחצים, אסור בהחלט לעצור את הנשימה בעת צלילת סקובה, כדי להימנע משמירת אוויר בלחץ גבוה בריאות כאשר עולים ללחץ סביבתי נמוך. על הצולל לנשום באופן סדיר כל הזמן כדי לשמור על הפרשי לחצים קטנים. הסיכון אינו קיים בצלילה חופשית, כי לא התווסף אוויר בלחץ גבוה יותר (או בלחץ כלשהו, ליתר דיוק) והריאות יתרחבו לגודלן שלפני הצלילה, לכל היותר.
האוויר במסיכת הצלילה - הסיכון הוא דימום מהעיניים. כדי להימנע מכך, יש לנשום דרך האף ולתוך המסיכה כדי להשוות את הלחץ. אין לצלול עם מסיכה אשר כוללת את העיניים בלבד ללא האף.
האוויר בחליפת הצלילה - הסיכון הוא צביטות בעור. הפתרון שמצאו היצרנים של החליפות הוא לכלול צינור אוויר בין המכל לחליפה להשוואת הלחץ.
ראו גם

בארודונטלגיה
הערות שוליים

↑  Barotitis Media - What You Need to Know, Drugs.com (באנגלית)
↑  Zadik, Yehuda. "Dental Fractures on Acute Exposure to High Altitude". נבדק ב-2008-07-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000333728 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
קרב אגם טנגניקה

קרב אגם טנגניקה היה סדרת עימותים ימיים בין הצי המלכותי הבריטי, כוחות הצבא הבלגי בקונגו, והצי הקיסרי הגרמני בין החודשים דצמבר 1915 לפברואר 1916 במהלך מלחמת העולם הראשונה. מטרת הלחימה הייתה להשיג שליטה באגם טנגניקה שהיווה ערך אסטרטגי לכוחות הלוחמים.
הכוחות הבריטיים מנו שתי ספינות ממונעות תחת פיקודו של סגן ג'פרי ספייסר-סימסון שתפקידם היה להתנגד לשליטה הגרמנית באגם. הספינות הבריטיות, סה"מ "מימי" וסה"מ "טוטו", שטו בתחילה לדרום אפריקה ומשם הועברו על רכבת, הושטו בנהר ולאחר מכן הועברו דרך הג'ונגל האפריקאי אל האגם.
בשני מגעים קצרים, הביסו שתי הספינות הבריטיות שתי ספינות אויב גרמניות. במהלך המגע הראשון, ב-26 בדצמבר 1915, ניזוקה ה"קינגני" הגרמנית. היא נשבתה והוסבה לסה"מ פיפי. במגע השני הוטבעה הספינה הגרמנית "הדוויג פון ויסמן". הספינה הגרמנית השלישית, "גראף פון גצן", הותקפה ונפגעה על ידי מטוס בלגי.
ההתפתחויות בקרבות היבשתיים הובילו לנטישה גרמנית של הקרב על האגם והשליטה עליו הועברה לבריטים ולבלגים.
רקע > המצב האסטרטגי

אגם טנגנייקה שכן בין קונגו הבלגית במערב לבין מזרח אפריקה הגרמנית במזרח. בפרוץ המלחמה, שלטו שתי ספינות מלחמה גרמניות באגם - "הדוויג פון ויסמן" שמשקלה 60 טון ו"קינגני" שמשקלה 45 טון.
"הדוויג פון ויסמן" חומשה בארבעה תותחי פום-פום ושטה לנמלה של לוקגה בצידו הבלגי של האגם. ב-22 באוגוסט 1914 תקפה הספינה את ספינת הקיטור הבלגית "אלכסנדר דל קומון", ולאחר שני מגעים הטביעה אותה. תקיפות אלו קנו לגרמנים שליטה על האגם. שליטה זו התחזקה עם הטבעתה של ספינת הקיטור הבריטית "ססיל רודס" בתקיפה בנובמבר 1914.
באמצעות שליטתם באגם, תקפו הגרמנים את רודזיה הצפונית תחת פיקודו של קורט ואלה. ואלה נסוג במהרה, אך תקיפות ימיות ויבשתיות נוספות על שטחים בלגיים הביאו להצטרפות הבלגית לצד הבריטי הלוחם. למרות שיתוף הפעולה, לבלגים ולבריטים לא היה מרווח תמרון מול הגרמנים. לבלגים היו כל הרכיבים לבניית ספינת הקיטור "הברון דניס", שהייתה יכולה להיות גדולה משתי הספינות הגרמניות, והבריטים שלחו שני תותחים לחמש את הספינה. הבלגים חששו שהספינות הגרמניות המשייטות על האגם יפגעו בספינה לפני שהרכבתה תושלם והשתמשו בתותחים מהקרקע כדי להגן על לוקוגה.
השליטה גרמנית על האגם נמשכה במהלך כל המערכה במרכז אפריקה. בעוד שהבריטים החזיקו כוחות בחלקו הדרומי של האגם והבלגים החזיקו כוחות בחלקו הצפוני, הם לא הצליחו לחדור למזרח אפריקה הגרמנית מחשש שהספינות הגרמניות יחתכו את קווי האספקה שלהן.
רקע > תוכניתו של לי

ב-21 באפריל 1915, הגיע ג'ון לי, צייד חובב וותיק מלחמת הבורים השנייה לאדמירליות לפגישה עם הנרי ג'קסון. לי ביקר במזרח אפריקה ותצפת על הספינות הגרמניות. הוא הביא עמו ידיעה לפיה הגרמנים מתכוונים להשיט ספינה נוספת מהנמל של קיגומה. ה"גראף פון גצן" הורכבה בפפנבורג, פורקה ונשלחה לדאר א-סלאם. משם, היא הובלה ברכבת לקיגומה והורכבה בחשאי. הספינה יכלה להשיט בין 800 ל-900 חיילים מצדו האחד של האגם לצדו השני במהירות גבוהה.
כדי לתת מענה לאיום, הציע לי לשלוח ספינות ירי ממונעות לאפריקה ולהוביל אותן לאגם דרך היבשה. הספינות יהיו קטנות וניידות, ובמקרה שיהיו מצוידות בתותחים ארוכי טווח הן יוכלו לפגוע בספינות הגרמניות בטווח גדול מספיק. שימוש בכלי שיט קטנים שניתן להובילם ביבשה בחתיכה אחת אפשר את השטת הספינות באגם עם הגעתן אליו מבלי לחשוף אותן לפגיעה גרמנית במהלך הרכבתן. הנרי שקל את הצעתו ואישר אותה במשפט "זוהי חובתו ומסורתו של הצי המלכותי לפגוש את האויב בכל מקום בו ישנם מספיק מים להשיט בהם סירה."" ג'קסון העביר את אחריות הביצוע לפקודו, האדמירל דייוויד גמבל. גמבל הציב את לי כמפקד משנה במשלחת ומינה את סגן ג'פרי ספייסר-סימסון כמפקדה. לי יצא לארגן את המסלול באפריקה בעוד שספייסר-סימסון הרכיב צוות של 27 חיילים ושל שתי הספינות שנבנו על ידי חברת ת'ורניקרופט כהזמנה לממשלת יוון לפני המלחמה.
רקע > סה"מ מימי וטוטו

הכוח הימי הבריטי הורכב משתי ספינות ממונעות באורך 13 מטרים. ספייסר-סימסון הציעו לקרוא להם "כלב" ו"חתול" אבל השמות נדחו על ידי האדמירליות. לאחר מכן הציע ספייסר-סימסון את השמות "מימי" ו"טוטו" והצעה זו התקבלה. מאוחר יותר הסביר כי משמעות השמות הם קולות החתול והכלב באופן כינויים בצרפתית.
אנשי הצוות היו מכרים של ספייסר-סימסון או אנשי מילואים של הצי המלכותי. ספייסר-סימסון הציע מספר שיפורים לדגמים המקוריים של הספינות. חלקים מהן נחתכו על מנת להגביר את מהירותן; מקלע מקסים ותותח QF3 הותקנו עליהם; ועל מכלי הדלק הוצבו מרבדי פלדה להגנה נוספת.
הספינות נבחנו על נהר התמזה ב-8 ביוני. במהלך המבחן ירתה "מימי" פגז מתותח ה-QF3. הפגז פגע במטרה אך התותח והיורה בו עפו מתוך הספינה אל מי הנהר כיוון שזה לא היה מוברג היטב לספינה. באותו יום הושטה ה"גראף פון גצן" על אגם טנגנייקה. הספינות הועמסו על גבי ס.ס. לאנסטיבן קאסל ב-15 ביוני יחד עם ציוד שאפשר את הובלתן על גבי רכבת ובדרך היבשה. הן יצאו לדרכן לדרום אפריקה, משם היו צריכות להינשא 3,000 מיילים ביבשה.
כעבור 17 ימי מסע הגיעה ס.ס. לאנסטפן קאסל לכף התקווה הטובה. מקייפטאון הובלו הסירות ואנשיהן צפונה על גבי רכבת דרך בולאוואיו לאליזבתוויל שאליה הגיעו ב-26 ביולי. הן הובלו על גבי רכבת לפונגורמה, ומשם נגררו 235 קילומטרים על ידי שוורים וטרקטורים מסנקיסיה לבוקמה. מבוקמה הושטו הסירות במורד נהר לואלבה דרך אגם קיסלה. ב-22 באוקטובר הגיעו הסירות לקבלו, משם הן הובלו על גבי רכבת לנמל לוקוגה הבלגי שלחופי אגם טנגנייקה. כאן נפגש ספייסר-סימסון עם מפקד הכוח הבלגי, קומנדנט סטינגלמבר, ומפקד הכוח הימי, קומנדנט גור. יחדיו הם נערכו להשקת "מימי" ו"טוטו" לחפש את הגרמנים.
רקע > הכנות בקרב הבלגים והגרמנים

הגרמנים ניצלו את כוח האדם הנוסף שהיה ברשותם מספינות המסחר של החברה הגרמנית המזרח-אפריקאית על ספינות הצבא. אובדנה של הספינה "קניגסברג" בקרב רופיג'י סייעה לביצור כוחם באגם. תותחי הספינה הועברו לבסיס הגרמני בקיגומה ואחד מהם הוצב על סיפון ה"גצן". חברי הצוות של ה"קניגסברג" חברו לכוחות הגרמניים באגם ושולבו במערך הלוחם.
בידי הבלגים הייתה ארבה מונעת דלק, חמושה בשני תותחים בשם דיקס-טון, סירת מנוע בשם "נטה" ולווייתנית. גור קיווה לבנות את "ברון דאניז" ואת אלכסנדר דל קומון שהוטבעה בשלב מוקדם יותר במלחמה.
ייתכן שצימר הגרמני ידע כי הבריטים מתכננים להשיט ספינות באגם, אך הוא חשש יותר מבנייתה והשטתה של "ברון דאניז". הוא שלח כוח תחת פיקודו של יוב רוזנטל לאסוף מודיעין בלוקוגה.
רוזנטל זיהה בניית נמל חדשה בקלמי שליד לוקוגה, שם תכנן ספייסר-סימסון להקים את בסיסו. לאחר שני ניסיונות כושלים לאסוף מידע נוסף על הנמל, בחר רוזנטל לשחות אל החוף בלילה שבין 2 ל-3 בדצמבר. הוא גילה את המחנות הבריטיים החדשים, את המספנות החדשות, ובעת הליכתו לאורך פסי הרכבת, מצא את "מימי", "טוטו" ואת חלקיה של "ברון דאניז". רוזנטל ניסה לשוב לקינגני אך התגלה על ידי פטרול בלגי ונלקח בשבי. במהלך היותו בשבי הצליח להעביר הודעה למפקדו שהכילה הודעה מוצפנת על הספינות הבריטיות. הודעתו של רוזנטל הגיעה לידיים גרמניות רק לאחר מספר חודשים.
מהלך הקרב > הקינגני נשבית

באמצע דצמבר סיימו הכוחות הבריטיים והבלגיים את בניית המספנות בקלמי. ב-22 בדצמבר הושקה "טוטו" על אגם טנגנייקה ויום לאחר מכן הושקה גם "מימי". למחרת תודלקו הספינות והותאמו עליהן התותחים. יומיים לאחר מכן, בשעה 6:00 בבוקר, התקרבה ה"קינגני" לקלמי במשימת איסוף מודיעין. הספינה שטה בסמוך לנמל ועברה אותו. לאחר שעברה הספינה את הנמל יצאו אחריה "מימי" ו"טוטו".
יונג, מחליפו של רוזנטל על סיפון ה"קינגני", הורה להגביר את המהירות כאשר ראה את סירות המנוע דולקות אחרי ספינתו. תותחי ה"קינגני" יכלו לירות רק מעבר לחרטום הספינה. לעומתה סגרו סירות המנוע את המרחק ופתחו בירי תותחים לעברה. 11 דקות לתוך ההיתקלות נהרגו יונג ושני קצינים נוספים מאש הסירות הבריטיות. לאחר מספר פגיעות נוספות בספינה, הוריד הטכנאי הראשי שלה את דגל גרמניה מהתורן והספינה הועברה לידי הבריטים. יונג וארבעה חברי צוות נוספים נקברו.
פגיעותיה של ה"קינגני" תוקנו והיא הושקה בשנית כ"סה"מ פיפי". משמעות השם פיפי הוא "צוויץ צוויץ", והשם הוצע על ידי אשתו של קצין בלגי שהייתה בעלת ציפור מחמד. תותחי הספינה הועברו לירכתיים בעוד שאחד התותחים שהוצבו על החוף הועתק לחרטום הספינה. קציני האדמירליות התרשמו מהישג המשלחת והעלו את ספייסר-סימסון בדרגה באותו יום. בהודעה שנשלחה אליו נכתב: "הוד מלכותו רוצה להביע את הערכתו לעבודה הנפלאה שמבצעת משלחתו הרחוקה". משרד המושבות הבריטי הביע גם הוא את תמיכתו בפעולה.
מהלך הקרב > ההתקלות עם הדוויג

צימר לא מיהר לשלוח את ה"הדוויג" לחקור את נסיבות היעלמותה של "קינגני", ככל הנראה בגלל עונת הסופות של חודש ינואר. רק באמצע חודש ינואר הגיעה ה"הדוויג" ללוקוגה לבחון את היעלמות הספינה. בשלב זה הייתה בידיו של ספייסר-סימסון גם הספינה ההולנדית המשופצת "דל קומון", ששמה הוסב ל"וונגר".
מפקד ה"הדוויג", אודברכט, סקר את חופי האזור אך לא מצא דבר לדווח עליו. ב-8 בפברואר הוא נקרא חזרה ללוקוגה ונקבעה לו פגישה עם צימר ליום המחרת.
בבוקר 8 בפברואר נצפתה ה"הדוויג" על ידי הבריטים, והכוח הימי יצא להתקיל את הספינה. אודברכט זיהה את הספינות אך המשיך את התקדמותו לעבר החוף. ב-9:30 בבוקר הוא ביצע פנייה חדה, ככל הנראה בניסיון למשוך את הכוח הבריטי לכיוון ה"גצן". "פיפי" פתחה באש אל עבר ה"הדוויג", אך הרתע של התותח החדש עצר את התקדמותה. אודברכט ניצל זאת כדי לצבור מרחק בינו לבין "פיפי". אולם, "מימי", המהירה יותר, השיגה את ה"הדוויג" ופתחה באש, תוך שהיא מנצלת את הטווח הארוך של תותחיה, אך לא הצליחה לפגוע ב"הדוויג". שתי הספינות נעו זו סביב זו במעגלים בניסיון לפגוע אחת בשנייה. "פיפי" סגרה את המרחק פעם נוספת, אך הפגז נתקע בלוע תותחה וה"הדוויג" פתחה מחדש את הפער בחיפושה אחר ה"גצן". עם שני פגזים אחרונים, "פיפי" ירתה פעם נוספת. הפגז פגע בשלד ה"ההדוויג" והוביל לחדירת מים לגוף הספינה. הפגז השני פגע בחדר המנועים של הספינה והוביל לפיצוץ של דוד הספינה. במהלך הפיצוץ נהרגו שבעה מלחים, מתוכם חמישה ממוצא אפריקאי ושני גרמנים.
אודברכט פקד להתקין מטעני נפץ על הספינה הטובעת והורה לנטוש את הספינה. הבריטים אספו את הניצולים, ובהם אודברכט, אחד מהדרגות הבכירות הראשונות של חיל הים הגרמני שנתפסו במלחמה. לאחר ההיתקלות חזרו הספינות הבריטיות אל החוף.
מהלך הקרב > סופה של גצן

יום לאחר ההתקלות הגיעה "גצן" לחוף בלוקוגה בחיפוש אחר ה"הדוויג". הבריטים איישו את הספינות אך ספייסר-סימסון אסר על מגע עם ה"גצן" והוא יצא לחפש ספינה שתוכל להתמודד עם גודלה של ה"גצן". הוא הגיע לסטנליוויל, שם מצא את "סנט ג'ורג'" - אוניית פלדה של הקונסול הבריטי בבננה. ספייסר-סימסון הורה לפרק את הספינה ולהעבירה לאגם טנגנייקה.
עם חזרתו במאי גילה כי אחיזתם של הגרמנים באגם נחלשה עוד יותר. הכוחות הבלגיים היו בדרכם לכבוש את קיגומה וכוח בריטי נע צפונה לכיוון ביסמרקבורג. המשלחת הבריטית הייתה אמורה לנחות מכיוון האגם וב-5 ביוני מצאו "מימי", "טוטו", "פיפי" ו"ונגר" את ביסמרקבורג מבוצרת היטב. ספייסר-סימסון בחר שלא להתקיף את העיר ונסוג לקיטוטה. החלטה זו איפשרה לכוחות הגרמניים לנטוש את העיר באמצעות סירות דאו. כאשר התקיף ספייסר-סימסון את העיר לבסוף, הוא מצא כי תותחי הגרמנים היו למעשה פיתיונות מעץ.
במקביל, ציידו הבריטים את הכוחות הבלגיים בארבעה מטוסי ים. אלו שלחו את הכוח האווירי להפציץ את ה"גצן" מן האוויר. ב-28 ביולי נפלה קיגומה לידי כוחותיו של הגנרל צ'ארלס טומבר. ה"גצן" כבר לא הייתה בנמל. צימר השיט את ה"גצן", אשר מרבית נשקה ומיגונה הופשט ממנה לצורך תמיכה בלחימה היבשתית, לפתח נהר מלגרסי. צימר הורה לשמן היטב את מנועי ה"גצן" למקרה ויעשה בה שימוש עתידי. לאחר מכן הורה על מילויה בבטון והטבעתה.
תוצאות הקרב

במחצית 1916 הושגה שליטה בריטית-בלגית באגם טנגנייקה. מרבית כוחות הצי המלכותי הבריטי שבו לבריטניה. ספייסר-סימסון זכה לעיטור DSO, אך ננזף על יחסו לכוחות הבלגיים ולא הוצב בתפקיד פיקודי נוסף. הבלגים העניקו לספייסר-סימסון את צלב המלחמה הבלגי.
ה"פון גצן" הועלתה על ידי הכוחות הבלגיים ונגררה לקיגומה שם טבעה בשנית בסערה. הבריטים הציפו את הספינה פעם נוספת בשנת 1921 במסגרת המנדט הבריטי בטנגניקה. הבריטים גילו כי הגצן שומנה באופן כה יסודי עד כי נדרשה עבודה קלה בלבד כדי להשמישה. היא שבה לפעילות ב-16 במאי 1927 תחת השם ליאמבה (Liemba) והיא פעילה ככל הנראה עד היום (2012).
מורשת הקרב

זכר הקרב הונצח על ידי ס.ס. פורסטר בספרו מלכה אפריקאית. ספר זה עובד לסרט מלכה אפריקאית בבימויו של ג'ון יוסטון.
ב-2007 יצא לאור הספר "שאלה של זמן" מאת אלכס קאפי. הספר מבוסס על סיפור הקרב ומזכיר מקומות, אנשים ואירועים שהיו במציאות. תורגם לעברית ב-2010.
הערות שוליים

1 2  Paice. Tip & Run. p. 22.
1 2  Spencer. Encyclopedia of World War I. p. 668.
↑  Paice. Tip & Run. p. 98.
↑  Paice. Tip & Run. pp. 32–3.
1 2  Foden. Mimi & Toutou Go Forth. p. 22.
↑  Foden. Mimi & Toutou Go Forth. p. 151.
1 2  Kiester. An Incomplete History. p. 80.
1 2  Paice. Tip & Run. p. 99.
↑  Paice. Tip & Run. pp. 99–100.
↑  Paice. Tip & Run. p. 100.
↑  Foden. Mimi & Toutou Go Forth. p. 21.
1 2  Kiester. An Incomplete History. p. 81.
↑  Foden. Mimi & Toutou Go Forth. p. 37.
↑  London Gazette, January 4th, 1916, Page 181, issue 29427
↑  "RN Officer's Service Records—Simson, Geoffrey Basil Spicer". DocumentsOnline. The National Archives.
| הזירה האפריקנית במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| המערכה בדרום-מערב אפריקה | מרידת מאריץ • קרב סנדפונטיין • קרב אוטווי |  |
| המערכה במערב אפריקה | כיבוש טוגולנד • כיבוש קמרון |  |
| המערכה במזרח אפריקה | קרב אגם טנגניקה • קרב רופיג'י • קרב טאנגה (אנ') • קרב קילימנג'רו (אנ') |  |
| המערכה בצפון אפריקה | מרד הסנוסים (1915) |  |
מפת מזרח אפריקה הגרמנית עם אגם טנגנייקה בצידה השמאלי של המפה
ה"פון גצן" בשמה החדש, "ליאמבה"
טורו טאקמיצו

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1930 טוקיו, האימפריה היפנית 
 פטירה:  20 בפברואר 1996 (בגיל 65) מינאטו, יפן 
 מוקד פעילות:  האימפריה היפנית, יפן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טוקיו לאמנויות 
 סוגה:  מוזיקה אימפרסיוניסטית 
 שפה מועדפת:  יפנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  דויטשה גרמופון 
 פרסים והוקרה:  פרס גרומאייר להלחנה (1994)  אביר מסדר האמנויות והספרות (1985)  Otaka prize  פרס גלן גולד  Honorary Member of the International Society for Contemporary Music 
 פרופיל ב-IMDb
 
טורו טאקמיצו (ביפנית: 武満徹; באנגלית: Tōru Takemitsu; ‏8 באוקטובר 1930 – 20 בפברואר 1996) היה מלחין יפני וסופר בנושאי אסתטיקה ותאוריה של המוזיקה. אף כי טאקמיצו היה במידה רבה אוטודידקט, הוא נודע בטיפולו העדין והמיומן בגוני צליל אינסטרומנטלי ותזמורתי, השואב מקשת רחבה של השפעות, בהן ג'אז, מוזיקה פופולרית, נהלים חדשניים ומוזיקה יפנית מסורתית, בניב הרמוני הלקוח במידה רבה מן המוזיקה של קלוד דביסי ואוליבייה מסייאן.
בשנת 1958 עורר ה"רקוויאם" של טאקמיצו לכלי מיתר (1957) תשומת לב בינלאומית, שהביאה לכמה הזמנות מרחבי העולם וביססה את המוניטין שלו כמלחין היפני הראשון במעלה במאה ה-20. הוא קיבל מספר רב של פרסים, הזמנות ואותות הוקרה; הוא חיבר מוזיקה ליותר ממאה סרטים וכמאה שלושים יצירות קונצרטיות להרכבים בגדלים ובצירופים שונים. כמו כן מצא זמן לכתוב רומן בלשי והופיע לעיתים קרובות בטלוויזיה היפנית כשף מהולל.
בהקדמה למבחר מכתבי טאקמיצו באנגלית, כותב המנצח סייג'י אוזאווה: "אני גאה מאוד בחברי טורו טאקמיצו. הוא המלחין היפני הראשון הכותב לקהל עולמי ומשיג הכרה בינלאומית."
ביוגרפיה > נעורים

טורו טאקמיצו נולד בטוקיו באוקטובר 1930; חודש אחרי הולדתו עברה משפחתו לדאליין בפרובינציה הסינית, הנודעת בשם מנצ'וריה. הוא חזר ליפן ללמוד בבית ספר יסודי, אבל חינוכו נקטע עקב גיוס לצבא בשנת 1944. טאקמיצו תיאר את התנסותו בשירות צבאי בגיל צעיר כל כך, במשטר היפני הלאומני, כ"...מרה באופן קיצוני".
טאקמיצו גילה את המוזיקה המערבית (שנאסרה להשמעה ביפן בתקופת המלחמה) גילוי של ממש רק בתקופת שירותו הצבאי, בשיר הצרפתי הפופולרי "דבר אלי על אהבה" ("Parlez-moi d'amour"), שלו האזין בסתר עם חבריו, מעל גבי גרמופון עם מחט מאולתרת, עשויה במבוק.
בתקופת הכיבוש האמריקאי ביפן לאחר המלחמה, עבד טאקמיצו בשביל צבא ארצות הברית, אבל במשך תקופה ארוכה היה חולה. כשהיה מאושפז ומרותק למיטה, ניצל את ההזדמנות להקשיב לכמה שיותר מוזיקה מערבית ברשת הרדיו של הצבא האמריקאי. בד בבד עם הרושם העמוק שטבעו בו התנסויות אלה במוזיקה מערבית, חש צורך להתרחק מן המוזיקה המסורתית של יפן. כעבור שנים הסביר, בהרצאה בפסטיבל האמנויות הבינלאומי בניו יורק, שלגביו, המוזיקה היפנית המסורתית "נשאה תמיד את זכרונות המלחמה המרים".
על אף חסך גמור כמעט בהכשרה מוזיקלית, החל טאקמיצו, בהשראת מעט המוזיקה המערבית ששמע, להלחין ברצינות בגיל 16: "[...] התחלתי [לכתוב] מוזיקה מתוך משיכה למוזיקה עצמה כיצור אנושי. בעיסוקי במוזיקה מצאתי את הצידוק לקיומי כאדם. אחרי המלחמה, מוזיקה הייתה הדבר היחיד. הבחירה בקיום שיש בו מוזיקה הבהירה את זהותי."
טאקמיצו למד אומנם תקופה קצרה אצל יאסוג'י קיוסה (Yasuji Kiyose), החל ב-1948, אך בעיקרו של דבר נשאר אוטו-דידקט במשך כל הקריירה המוזיקלית שלו.
ביוגרפיה > התפתחות מוקדמת וג'יקן קובו

בשנת 1951 היה טאקמיצו חבר מייסד של ה"Jikken Kōbō" ("סדנה נסיונית") האנטי-אקדמית: קבוצת אמנים שנוסדה לצורך שיתוף פעולה רב-תחומי במיזמי מדיה מעורבים, ששאפו להימנע ממסורת אמנותית יפנית.הביצועים והיצירות שבהם עסקה הקבוצה הביאו כמה מלחינים מערביים מודרניים אל תודעת הקהל היפני. ("הפסק רצוף", 1952: יצירה לפסנתר, ללא פעימה ריתמית קבועה או קווי-תיבה)); בשנת 1955 החל טאקמיצו להשתמש בטכניקות הקלטה אלקטרוניות ביצירות כמו Relief Statique (משנת 1955) ו-Wocalism A·I (משנת 1956), מוזיקה שהחלוצים בכתיבתה אותן שנים היו פייר שפר וקרלהיינץ שטוקהאוזן; (ראו מוזיקה קונקרטית).
בסוף שנות ה-50' של המאה ה-20 הגיע טאקמיצו בדרך מקרה אל התודעה הבינלאומית: בביקור ביפן בשנת 1958 שמע איגור סטרווינסקי את ה"רקוויאם" שלו לתזמורת כלי קשת (1957). (תאגיד השידור היפני (NHK) דאג לאפשר לסטרווינסקי להאזין למוזיקה יפנית עדכנית; כשנמצא שיצירתו של טאקמיצו צורפה ליצירות האחרות בטעות, עמד סטרווינסקי על דעתו לשמוע אותה עד סופה.) במסיבת עיתונאים לאחר מעשה ביטא סטרווינסקי את התפעלותו מן היצירה ושיבח את "הכנות" וה"התלהבות" שבה. בהמשך הזמין סטרווינסקי את טאקמיצו לארוחת צהריים, חוויה "בלתי נשכחת" למלחין היפני.. זמן קצר אחרי שסטרווינסקי שב לארצות הברית, קיבל טאקמיצו הזמנה ליצירה חדשה מקרן קוסביצקי, תוצאה, כך סבר טאקמיצו, מהצעה של סטרווינסקי לאהרן קופלנד. היצירה שחיבר להזמנה זו הייתה "דוריאן הורייזון" (1966), שהתזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו ניגנה בביצוע בכורה בניצוחו של קופלנד.
ביוגרפיה > מעמד בינלאומי והשינוי ההדרגתי בסגנון

עד שנת 1970 התבססו המוניטין של טאקמיצו כחבר ראשון במעלה בקהילת האוונגארד, ותוך כדי מעורבותו בתערוכת אקספו 70' באוסקה, התאפשר לו סוף סוף לפגוש עוד מעמיתיו המערבים, בהם קרלהיינץ שטוקהאוזן. זאת ועוד, בתקופת פסטיבל מוזיקה מודרנית באפריל 1970, בהפקת המלחין היפני עצמו ("ביתן של ברזל ופלדה"), פגש טאקמיצו בין המשתתפים את לוקס פוס, פיטר סקאלתורפ ווינקו גלובוקאר. בהמשך אותה שנה, כחלק מהזמנה מפאול זאכר וה"קולגיום מוזיקום" של ציריך, שילב טאקמיצו ב"אקליפטוס 1" תפקידים לנגנים בינלאומיים: החלילן אורל ניקולה, האבובן היינץ הוליגר והנבלנית אורסולה הוליגר.
בבחינה ביקורתית של היצירות האינסטרומנטליות המורכבות, שנכתבו בתקופה זו לדור החדש של "סולנים בני ימינו", מתגלה רמת מעורבותו גבוהה-הפרופיל באוונגארד המערבי, ביצירות כמו, קול" לחליל סולו (1971), "גלים" לקלרינט, קרן, שני טרומבונים ותוף גדול (1976), "שיר מרובע" לקלרינט, כינור, צ'לו, פסנתר ותזמורת (1977). ניסויים ויצירות הממזגות רעיונות ושפה מן המוזיקה היפנית המסורתית המשיכו להופיע בתפוקתו, ועניין גובר והולך בגן היפני המסורתי החל להשתקף ביצירות כמו "בגן סתווי" לתזמורת "גאגאקו" (1973) ו"סיעה נוחתת בגן המחומש" לתזמורת (1977).
בשיא תקופת האוונגארד ביצירתו, עבר סגנונו המוזיקלי של טאקמיצו שורה של שינויי סגנון. השוואה בין "ירוק" (לתזמורת, 1967) ו"סיעה נוחתת בגן המחומש" (1977) מגלה מניה וביה את זרעי התמורה הזו. היצירה השנייה חוברה לפי תוכנית קדם-הלחנתית, שבה הורכבו מודוסים פנטטוניים על סולם פנטטוני אחד מרכזי (מה שמכונה "סולם פנטטוני על קלידים שחורים") המתמקד בגובה צליל אחד מתמשך (פה דיאז), וגישתה מצביעה בבירור על סוג החומר ה"כל-טונאלי" והמודאלי, המתגלה בהדרגה ביצירתו במשך שנות ה-70'.
היצירה "ירוק" (או "פעמי נובמבר 2"), שנכתבה כעשר שנים קודם, מושפעת מאוד מדביסיובנויה ברובה, על אף שפתה הדיסוננטית ביותר (לרבות רגעים של אשכולות צלילים של רבעי טונים), על רשת סבוכה של מבנים מודאליים. המבנים המודאליים הללו ניתנים ברובם לקליטה, בעיקר ברגיעה הקצרה לקראת סיום היצירה. ביצירות אלה אפשר אפוא לראות הן התמשכות של גישה והן הופעה של שפה הרמונית פשוטה יותר, שתאפיין את התקופה המאוחרת יותר של טאקמיצו.
ידידו ועמיתו הצעיר ממנו ג'ו קונדו(Jō Kondō) העיר, "אם יצירותיו המאוחרות נשמעות שונות מאלה שקדמו להן, הדבר נובע מן העידון ההדרגתי ששיווה לסגנונו הבסיסי ולא מאיזה שינוי ממשי שלו."