stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר גרהם בל

| --- | --- |

אלכסנדר גרהם בל
 לידה:  3 במרץ 1847 הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד אדינבורו, סקוטלנד, הממלכה המאוחדת
 פטירה:  2 באוגוסט 1922 (בגיל 75) קנדה (1921-1957) בן ברי (אנ'), נובה סקוטיה, קנדה
 ענף מדעי:  קלינאות תקשורת, טלפוניה 
 מקום מגורים:  סקוטלנד, ארצות הברית, קנדה
 מקום קבורה:  בן ברי 
 עיסוק:  תעשיין
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אדינבורו  Royal High School, Bath  יוניברסיטי קולג' לונדון  התיכון המלכותי של אדינבורו 
 מוסדות:  סמית'סוניאן 
 פרסים והוקרה:  שדרת הכוכבים של קנדה (2001)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  אישיות בעלת חשיבות היסטורית-לאומית (8 ביוני 1977)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1974)  היכל התהילה הלאומי של התעופה (1965)  מדלית אדיסון (1914)  מדליית יוז (1913)  מדליית אליוט קרסון (1912)  מדליית ג'ון פריץ (1907)  מדליית אלברט (1902)  חבר האקדמיה הלאומית למדעים (1883) 
 בן או בת זוג:  Mabel Gardiner Hubbard (11 ביולי 1877–2 באוגוסט 1922) 
 צאצאים:  Elsie May Grosvenor, Marian Fairchild 
 הערות:  מייסד חברת בל, על שמו של בל קרויה יחידת המידה דציבל.
 תרומות עיקריות
 נחשב על פי רוב לממציא הטלפון.
 חתימה:   
 
אֲלֶכְּסַנְדֶּר גְרָהָם בֵּל (באנגלית: Alexander Graham Bell;‏ 3 במרץ 1847 – 2 באוגוסט 1922) היה מדען וממציא סקוטי שייסד את חברת הטלפון בל, ונחשב בעיני רבים לממציא הטלפון. הפטנט של המצאת הטלפון נרשם על שמו של בל, אך סביב זכות הראשונים להמצאה זו התעוררה מחלוקת, ויש הרואים באנטוניו מאוצ'י את ממציא האבטיפוס הראשון של הטלפון המודרני. בנוסף, היה בל איש חינוך מיוחד לחירשים.
קורות חייו

אלכסנדר בל נולד באדינבורו שבסקוטלנד, דור שלישי במשפחה שעסקה בחקר הקול האנושי: סבו התמחה באמנות הדיבור בלונדון, ואביו, אלכסנדר מלוויל בל, קנה לו שם בהמצאת "הדיבור הנראה" (Visible Speech) - שיטה להוראת דיבור לחרשים באמצעות סמלים שציינו חלקים שונים של הלשון, השפתיים והגרון. בגיל 10 ביקש מאביו שיוסיף לו שם אמצעי, בדומה לשני אחיו, והאב נעתר והוסיף את "גרהם" לשמו.
מגיל צעיר התבלט בדמיונו העשיר וביכולת ההמצאה שלו. עד גיל 15 הספיק בל הצעיר להמציא ספינת סנפיר המחליקה על המים, עפיפון בצורת פירמידה המסוגל לשאת אדם, סביבון שבכה כשסובבו אותו, ומכשיר שצעק "הצילו!" כשסחררו אותו. על המצאות אלה אמר "הממציא אינו יכול שלא להמציא, כשם שאין הוא יכול שלא לחשוב או לנשום". בהמשך הפנה את רוב מרצו לחקר ולהמצאת מכשירי עזר לחירשים, הן בשל העיסוק המשפחתי והן בשל העובדה שאמו החלה להתחרש בעת שהיה בן 12, וחירשותה גברה בהדרגה.
בגיל 15 הפסיק את לימודיו, ועבר למשך שנה להתגורר בלונדון עם סבו, אלכסנדר בל. הסב לימד את בל לדבר באופן מהוקצע. בגיל 16 קיבל בל משרה של "תלמיד-מורה" לאומנות הדיבור ולמוזיקה במכללת וסטון האוס בסקוטלנד - הוא למד לטינית ויוונית, ובמקביל עסק בהוראה. כעבור שנה נרשם לאוניברסיטת אדינבורו, בעקבות אחיו הבכור.
אביו עודד את העניין שגילה בל בדיבור, ובשנת 1863 לקח את בניו לתערוכה שבה הוצג רובוט שפותח על ידי צ'ארלס ויטסטון (בעקבות "הטורקי" של וולפגנג פון קמפלן), וידע לחקות קול אנושי. בל התלהב מהמכונה, ולאחר שהשיג את ספרו של פון קמפלן ותרגם אותו מגרמנית, בנו הוא ואחיו מלוויל את הראש האוטומטי שלהם. מלוויל התמקד בבניית הגרון ובית הקול, ובל עסק בבניית הגולגולת. פרי עמלם היה ראש ריאליסטי, שידע לדבר מילים ספורות. השניים כיווננו בקפדנות את השפתיים, וכאשר מפוח נשף אוויר דרך קנה הנשימה של הראש, נשמעה בירור המילה Mama.
בעקבות זאת החל בל לערוך ניסויים בהולכת קול, והשתמש בקולן. בגיל 19 כתב דו"ח על מחקרו זה, ושלחו לאלכסנדר אליס, עמית של אביו, וזה הגיב מיד שניסויים דומים נעשו כבר בגרמניה, על ידי הרמן פון הלמהולץ. בל התעמק בספרו של הלמהולץ, והגיע לתובנה שהשפיעה על כל עבודתו העתידית בעניין הולכת קול. "בלי לדעת יותר מדי על הנושא, נוצר אצלי הרושם שניתן ליצור באמצעים חשמליים קולות של עיצורים ואמות קריאה, לקבלת דיבור רהוט".
בשנת 1865 עברה משפחתו ללונדון, ובל חזר להורות במכללת וסטון האוס, בשעות הפנאי המשיך בניסויו בתחום הקול, עם ציוד מעבדה מזערי. לאחר מכן עבר להורות בסומרסט קולג' בבאת'. אחיו הצעיר חלה בשחפת ונפטר, וסמוך לכך, בשנת 1867, חזר בל אל הוריו והתכונן ללימודים באוניברסיטת לונדון. הוא החל ללמד בבית ספר לחירשים בלונדון, וזכה להישגים. בשנת 1870 נפטר אחיו הבכור, מסיבוכים של שחפת, והדבר גרם למשבר משפחתי, שבעקבותיו החליטה המשפחה (בל, הוריו ואלמנת אחיו) להגר לקנדה. הם השתקעו באחוזה בפרובינציית אונטריו.
בל המשיך ללמד חירשים ושמו יצא ברחבי קנדה וארצות הברית. הוא המשיך להתעניין בתחום התקשורת הטלפונית, ואף המציא פסנתר היכול לשדר את נגינתו למרחק בעזרת אותות חשמליים.
בשנת 1871 יצא בל לבוסטון בהמלצת אביו, שהוזמן להורות את שיטת "הדיבור הנראה" שלו. הוא הורה שיטה זו למורים בבתי ספר אחדים לחירשים. לאחר חצי שנה חזר בל לאחוזת המשפחה בקנדה.
הוא חזר לבוסטון, שנחשבה למרכז המדע והטכנולוגיה של אמריקה, ופתח בית ספר לחירשים שמשך תלמידים רבים, ובהם העיוורת-חרשת-אילמת הנודעת, הלן קלר. שנה לאחר מכן מונה בל לפרופסור לתורת הדיבור באוניברסיטת בוסטון.
המצאת הטלפון

בל החל להתעמק ב"טלגרף ההרמוני", המסוגל להעביר מספר רב של תשדורות במקביל דרך קו אחד, והבין כי עליו ליצור מערכת מורכבת של אלקטרומגנטים, רכיבי מעגל, מקלטים ומשדרים. באותה עת הצטרף אליו טום ווטסון, חשמלאי צעיר שעבד בחנות אביזרי חשמל בבוסטון, והגיב בתחילה בהססנות זהירה: "חשבתי אז שיש צורך בלפחות תריסר עובדים צעירים ונמרצים, כדי להגשים את כל רעיונותיו המסחררים של בל", התוודה לימים. השניים פנו למשקיעים ופטרונים, כדי לזכות בתמיכה כספית. במיוחד חיזר בל אחרי גָרְדִינֶר הָבָּרְד, מעשירי בוסטון, ששימש כעורך דין לפטנטים ופטרון לאמנות. הוא היה המורה של מֶייבֶּל, בתו של הָבָּרְד, שהתחרשה בילדותה. תחילה הגיב הברד בספקנות וכתב לו: "נטיית לבך היא לנהות אחר כל דבר חדש שאתה מוצא בו עניין, בלי להגשים כל דבר של ערך". בל לא ויתר, ובסופו של דבר, נמנה הברד עם מממניו העיקריים של בל. לאחר כמה שנים, ב-1877 בל אף נישא למֶייבֶּל.
בל נהנה מתמיכתם הכספית של הברד ושל תומאס סנדרס, אבי אחד מתלמידיו. הוא עמל יחד עם ווטסון במשך כשנתיים נוספות על יצירת מכשיר להעברת צלילים בצורת אותות חשמליים. עוד לפני שעבודתם צלחה הגיש הברד בשמו, ב-14 בפברואר 1876, בקשה לרשום פטנט העוסק ב"שיטה להעביר דיבור או כל צליל אחר בצורה טלגרפית... בעזרת יצירת אותות חשמליים, בדומה לתנודות האוויר המלוות את הדיבור או הצליל." ב-7 במרץ אושר הפטנט ומספרו 174,465.
ב-10 במרץ 1876 בנה בל מכשיר טלפון העובד לפי עקרונות שונים מאלה עליהם עבדו עד אז והיה מבוסס על העברת קול באמצעות מחט המרעידה מים ומשנה את התנגדות המעגל. המכשיר הצליח להעביר בפעם הראשונה צלילים מחדר לחדר, בדמות המשפט שאמר בל לווטסון: Mr. Watson, come here, I want to see you. משפט זה הפך למטבע לשון בקרב ממציאים. הטלפונים הבאים שבנה והדגים ברבים לא השתמשו בעיקרון זה וחזרו לשימוש בהתקן האלקטרומגנטי. באוגוסט אותה שנה הדגים בל שימוש בטלפון במרחק של מספר קילומטרים.
התפתחות הטלפון

שנה לאחר מכן הקימו בל ותומכיו את חברת הטלפונים "בל", לאחר שחברת הטלגרף "וסטרן יוניון" דחתה הצעה לקנות את הפטנט שלהם ב-100,000 דולר. החברה הציעה מערכת לניהול שיחה בין אנשים ממרחק של קילומטרים רבים זה מזה. ב-1883 הותקנה מערכת הטלפון הראשונה בין שתי ערים מרכזיות באמריקה - בוסטון וניו יורק. הדגמים הראשונים לא כללו חוגה או לחצנים, אלא המתקשר היה מרים את השפופרת, וסוגר בכך מעגל חשמלי שחיבר אותו למרכזיית טלפונים. המרכזנית קישרה אותו עם מנוי אחר איתו ביקש לשוחח, באמצעות כבל שחיבר בין השקע שלו לשקע רעהו.
הטלפון התפתח במהירות, והמצאת המרכזייה האוטומטית, שקישרה בין מנויים על פי מספרי טלפון, ללא תיווך מרכזניות, הביאה לזינוק בשימוש בטלפון, והפכה אותו לאחד המכשירים השימושיים ביותר. ב-1910 כבר היה לאחד מכל 13 אמריקנים טלפון בבית.
ב-1915 נחנך קו הטלפון הראשון מחוף לחוף בארצות הברית. בל וווטסון הוזמנו לטקס החגיגי של חנוכת הקו. בל הרים את השפופרת בחוף המערבי, וווטסון המתין לשיחתו בחוף המזרחי. קריאתו של בל, שעברה מרחק של יותר מ-5,000 ק"מ הייתה: "Watson, come here, I need you". הקהל פרץ בצחוק, וווטסון השיב: "בסדר, רק שהפעם זה ייקח לי יותר זמן...".
המצאות נוספות של בל

לאחר שזכה בל בפטנט, המשיך בניסויו וחקר את תחום העברת צלילים בעזרת אור. הוא המציא מכשיר הנקרא "פוטופון", אותו תיאר כהמצאה החשובה ביותר שלו. ניתן לראות בסיבים האופטיים של ימינו התפתחות של רעיון זה. בנוסף עסק גם במחקר רפואי; המציא אמצעים שונים ללימוד דיבור לחרשים. בסך בכל רשם בל במהלך חייו 18 פטנטים על שמו, ועוד מספר פטנטים שאותם חלק עם אחרים. הוא גם ייסד את האגודה הגאוגרפית הלאומית, הידועה בעיקר בזכות המגזין נשיונל ג'יאוגרפיק.
המצאה אחרת המיוחסת לבל היא של גלאי מתכות. בעקבות ההתנקשות בנשיא ארצות הברית ג'יימס גרפילד, בניסיון לגלות את מיקומו של הקליע שפילח את גופו של הנשיא, פיתח בל במהירות אבטיפוס של גלאי מתכות, אולם מסגרת המתכת של מיטתו של ג'יימס גרפילד גרמה למכשיר לתקלה. בסופו של דבר לא נמצא הקליע וגרפילד נפטר מזיהום. תחומים נוספים בהם עבד והמציא היו ספינות רחף: ספינות בתכנונו קבעו שיא עולם במהירות לכלי שיט, ובניית מטוסים: מטוס בתכנונו ביצע את הטיסה הראשונה בקנדה.
מותו, פרסים והנצחתו

ב-2 באוגוסט 1922 נפטר בל באחוזתו השקטה שבאי קייפ ברטון, בנובה סקוטיה שבקנדה ושם נקבר. בעת הלווייתו דממו כל מכשירי הטלפון בארצות הברית למשך דקה אחת. על שמו של בל קרויה יחידת המידה דציבל.
בל זכה בחייו בפרסים ואותות כבוד רבים, בהם פרס וולטה שקיבל מהאקדמיה הצרפתית ואביר לגיון הכבוד הצרפתי, מדליית אלברט שקיבל מהאגודה המלכותית הבריטית (RSA) ומדליית אדיסון מאגודת מהנדסי החשמל (IEEE). אותה אגודה הכריזה ב-1976 על מדליה על שמו של בל לאנשים שתרמו להתקדמות הטלקומוניקציה.
שלוש ארצות גאות בהיותו של בל אחד מתושביהן: סקוטלנד (בריטניה), בה גדל והתחנך, קנדה בה החל בעבודתו על הטלפון ובילה זמן רב וארצות הברית, בה התאזרח ופיתח את הטלפון. ליד האחוזה שלו בנובה סקוטיה, בה משתמשים עדיין בני משפחתו, הקימה קנדה אתר ומוזיאון להנצחתו.
רחוב על שמו קרוי בשכונת "קריית המדע" בעיר נתניה.
מתחרים על המצאת הטלפון

במשך עשרות שנים, מאז רשם בל את הטלפון כפטנט, הוגשו יותר מ-600 תביעות משפטיות נגדו ונגד חברת הטלפונים שהקים, בטענה כי הפטנט כלל לא שלו, וכי את כל הידע שלו גנב או קנה במרמה מהממציאים האמיתיים. אין זה מקרה שדווקא באותם ימים הומצאו במקביל מערכות להעברת קול, שכן כבר אז היו ידועים שני עקרונות מדעיים חשובים: היכולת להפוך רטט מתכתי לתנודות חשמליות, וההבנה שזרם חשמלי יוצר שדה מגנטי - שני עקרונות שהניחו את היסודות לטכנולוגיה הטלפונית.
שנות התביעות הקשות והארוכות התישו את כוחו של בל, אף על פי שניצח בכולן ללא יוצא מן הכלל. הרמזים כאילו גנב את המצאתו מאחרים, העיקו עליו, עד שאמר: "נמאס לי מהטלפון! אין לי כל עניין בו, חוץ משעשוע לשעות הפנאי". לבסוף מכר בכסף רב את מניותיו בחברת הטלפונים שהקים, ופרש מעולם העסקים. בשנת 1893 פקע תוקף הפטנט בכל מקרה, והשאלה בדבר זהות הממציא "האמיתי" הפכה לחסרת חשיבות כלכלית. באחרית ימיו אמר: "כה התנתקתי ממכשיר הטלפון, עד כי לפעמים אני שואל את עצמי אם אמנם אני הוא שהמצאתי אותו, או שמא זה היה מישהו אחר שקראתי עליו?".
חרף ההשגות, נראה שבל ייזכר לנצח כממציא הטלפון וכמי שהביא לשימוש נרחב בו, אפילו שהתעקש כל ימיו שבכרטיס הביקור שלו יירשם רק "מורה לחירשים".
חברת הטלפון של בל ותאגיד AT&T

חברת הטלפון שהקים בל – Bell Telephone Company שהפכה לתאגיד AT&T (ראשי תיבות של American Telephone & Telegraph Company), ביחד עם חברות הבת שלו במערכת ה-Bell System (אנ') נהיה למונופול ענק ששלט במשך מאה שנים על תחום הטלפוניה בארצות הברית וקנדה. בשנת 1975 פוצלה בל קנדה מ-AT&T. ב-1984 פוצלה AT&T לשמונה חברות נפרדות בהוראת הרשויות הממונות על הגבלים עסקיים בארצות הברית. בשיאה לפני הפיצול העסיקה ה-Bell System בארצות הברית כמיליון עובדים והחזיקה, בנוסף לרשת הטלפונים, גם מרכזי מחקר ופיתוח (מעבדות בל למשל) ומפעלים לייצור ציוד תקשורת. כיום, החברות שפוצלו מ-AT&T המקורית באמצע שנות השמונים (שבינתיים התמזגו מחדש לשלוש חברות נפרדות: AT&T, ורייזון, ולוּמן) עדיין שולטות בנתח נרחב משוק התקשורת הנייחת והניידת ותעבורת הנתונים והאינטרנט בארצות הברית, כך שנכון לשנת 2023 למשל, כ-75% מהמנויים הסלולריים בארצות הברית משוייכים לחברות AT&T או ורייזון.
בל וקהילת החירשים

בל נולד לאישה חירשת ונישא לאישה חירשת. הוא לימד במשך תקופה ממושכת בבית ספר לחירשים, קידם את הטכנולוגיה המסייעת ללקויי שמיעה ואת המוּדעוּת לצורכי החירשים. כאיש חינוך בעל השפעה, בל הנחיל את התפיסה, לפיה יש לשלול את המושג "חירש-אילם", בציינו שאיברי הדיבור של החירש תקינים לחלוטין, והוא יוכל לדבר אם יקבל הדרכה נאותה, ולהאזין לדוברים באמצעות קריאת שפתיים.
בל הנהיג גם מהלך להכחדת שפת הסימנים. הוא סבר שהשימוש בה, במקום בדיבור גורם לבידודם של החירשים ולכן פעל לקידום למידת הדיבור וקריאת שפתיים, במקום הוראת שפת הסימנים. גישה זו הייתה שנויה במחלוקת בקרבי מחנכי ילדים חירשים, ונותרה כזו עד ימינו. בל פעל כדי לשכנע את ראשי מערכת החינוך בארצות הברית להמעיט את השימוש בשפת הסימנים האמריקנית בבתי הספר ולהקדיש את רוב זמן ההוראה בבתי הספר לחירשים ללימוד קריאת שפתיים ודיבור קולי. בל ייסד את האגודה האמריקאית לקידום הוראת הדיבור בקרב החירשים ותרם לה רבע מיליון דולר.
בל הציג את שפת הסימנים כגורם שמבדל את החרשים מהחברה האמריקאית, בדומה להתבדלות של קבוצות אתניות של מהגרים. בהופעותיו לקדם את רעיונותיו בפני מועצות חינוך ובתי מחוקקים השתמש גם בטיעונים נייטיביסיטיים שנפוצו באותה תקופה, ואף נהג לציין ששפת הסימנים היא שפה שאולה מצרפת. בל דגל בתורת האאוגניקה, התומכת בהשבחת הדורות הבאים באמצעות התערבות ברבייה ובתורשה. הוא סבר שמניעת חתונות בין חירשים לבין עצמם ועידוד חתונות בין חירשים לשומעים יורידו משמעותית את מספר האנשים שיוולדו חירשים ויעודדו את התערות החירשים בחברה הכללית. אולם, הוא התנגד לחקיקה המתערבת בבחירת בני זוג.
על פי הסרט התיעודי Through Deaf Eyes‏ מ-2007, יש לקהילת החירשים האמריקנית רגשות מעורבים כלפי בל, משום שלצד תרומתו הגדולה לשיפור מצבה, הוא דגל גם בצעדים קיצוניים שפגעו בקהילת החירשים שכמעט הביאו את שפת הסימנים האמריקנית להכחדה.
לקריאה נוספת

רון, דן, אל. גרהם בל: ממציא טלפון. תל אביב, המתמיד, תשי"ז.
פסחוף, נעמי, אלכסנדר גרהם בל: טווית קשרים, תל אביב, המשכל, 2000 (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת > ספרות ילדים

רון-פדר עמית, גלילה, סוד הטלפון הראשון, בן-שמן, מודן, 2012, סדרת "סירת מדע" (הספר בקטלוג ULI)
שם-טוב, תמי, אלכסנדר גרהם בל ששלח את קולו של האדם למרחקים, סדרת ממציאים ומגלים, חבל מודיעין, כנרת, זמורת-ביתן, 2018 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  שמו נהגה "גריים", אך זו ההגייה המקובלת בעברית.
↑  מחברות המעבדה של בל
↑  Dr. Bell, Inventor of Telephone, Dies
↑  Through Deaf Eyes
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274818805171  PLWABN: 9810622160205606  BIBSYS: 90168840  BNC: 000481041  BNE: XX851713  BnF: cb13746617f (data)  CiNii: DA09993894  GND: 119408643  ICCU: PUVV240900  ISNI: 0000 0000 8138 6064  LCCN: n79113947  MusicBrainz: 9dd93d09-24b4-41f1-a48b-ef48b07499c3  NARA: 10583213  NDL: 00620343  NKC: jn20000700146  NLA: 48221036  NLG: 125947  NLK: KAC199602067  NTA: 070261121  RERO: 02-A017738490  SNAC: w68h98qm  SUDOC: 066924146  Trove: 1489155  ULAN: 500002470  VcBA: 495/10491  VIAF: 59263727   WorldCat (עם VIAF): 59263727 
בל, אשתו ובנותיו, 1885 בערך
שחזור של הצגת הטלפון על ידי בל
מערכת הטלפון הראשונה של בל, 1877
בל חונך את קו הטלפון הראשון בין ניו יורק לשיקגו, 1892
רישום הפטנט על הטלפון של בל
שלט רחוב ע"ש אלכסנדר בל ב"קריית-המדע", בנתניה
פי גלילות

| --- | --- |

מתחם "פי גלילות" ברמת השרון, בשנת 2010, עם מכלי הגז ודלק
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה בפירוק
 תקופת הפעילות:  1959–2020 (כ־61 שנים)
 חברת אם:  תשתיות נפט ואנרגיה בע"מ
 חברות בנות:  מגל - מפעלי גז לישראל בע"מ
 משרד ראשי:  תל אביב
 בעלות:  מדינת ישראל 50% פז 22% דלק 15% סונול 13%
 ענפי תעשייה:  נפט
 מוצרים עיקריים:  שירותי אחסון והנפקת מוצרי דלק
 מנכ"ל:  אבי דותן 1997 - 2020
 
מכל נטוש לאחסון גז במתחם "פי גלילות" ברמת השרון
פי גלילות מסופי נפט וצינורות בע"מ הייתה חברה ממשלתית, שניהלה מסופי נפט וצינורות נפט, כחלק ממשק האנרגיה של מדינת ישראל. החברה נקראת על שם עמק גלילות, שם הוקם המסוף הראשון שלה.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1959 במטרה להקים ולהפעיל את מסוף הדלק בעמק גלילות, בשטח השיפוט של רמת השרון. מדינת ישראל החזיקה 50% ממניות החברה, והיתר הוחזק בידי חברות הדלק, פז (22%), דלק (15%) סונול (13%) וחברת "סונפקו" (3%), חברה מארצות הברית שהייתה חברת האם של חברת סונול. בנוסף החזיקה בחברת בת בשם "מגל מפעלי גז לישראל בע"מ".
בהמשך נוספו לחברה 3 מסופי דלק: באשדוד, ירושלים ובאר שבע. שחברו ביניהם בצינורות דלק ולקו הדלק הראשי מבתי הזיקוק בחיפה.
113 דונם משטחו של המתחם בעמק גלילות הוחכרו גם לחברות הגז פזגז ואמישראגז, שהקימו בו מתקנים לאחסון גז, ומתקנים למילוי בלוני גז להפצה באזור המרכז. בסך הכל אוחסנו בפי גלילות כ-2,000 טון גז פחמימני מעובה ("גז בישול").
בשנים הראשונות היה מגיע הגז למתקן מבתי הזיקוק בחיפה בקרונות רכבת מיוחדים שנרכשו לצורך כך, על גבי שלוחת רכבת שנסללה ממסילת החוף.
היסטוריה > המאבק לפינוי מסוף פי גלילות

בעת הקמתו סמוך לרמת השרון היה מסוף פי גלילות מרוחק יחסית משכונות מגורים. עם השנים התפתחה תל אביב במהירות צפונה ורמת השרון דרומה.
כמו כן, באותן שנים התחיל להגיע הגז למתקן מבתי הזיקוק בחיפה בהובלה בידי מכליות כביש גדולות, את המקום פקדו גם מדי יום מכליות דלק ומשאיות לחלוקת גז. באוגוסט 1967 נחנך כביש 5 וקושר לכביש 2, סמוך למסוף והמקום היה גם לצומת מרכזי.
בשנת 1987, קבע לראשונה דו"ח הנדסי שמאגרי הדלק והגז במסוף פי גלילות הם מפגע משמעותי וסיכון בטיחותי בלב גוש דן. הדו"ח המליץ על הגבלת הבנייה באזורים הסמוכים. בשנת 1992 הכין המשרד לאיכות הסביבה תוכנית להעתקת חוות מכלי הגז לאזור רמלה. וב-1994 הכין משרד האנרגיה והתשתיות תוכנית להעברת מתקני הגז והדלק לאתרים חלופיים. בשנת 1998, לאחר שהנושא לא קודם פנו תושבי רמת השרון לבג"ץ, בראשות עורך דין שמואל סעדיה, שהורה לממשלה לקדם את ההחלטה על העתקת חוות הגז.
בשנת 1999, החלה השרה לאיכות הסביבה דליה איציק לפעול לסגירת המסוף באופן מידי, אך השר לתשתיות לאומיות, אליהו סוויסה, התנגד. בינואר 2000, השרה לאיכות הסביבה הוציאה צו המחייב את חברות הגז להפחית ב-30% את כמות הגז המאוחסנת באתר. במקביל עיריית תל אביב, שביקשה לקדם את תוכניות הבנייה מדרום לאתר, שכרה מומחה בינלאומי לאתרים מסוכנים. המומחה הציע לכסות את המכלים בבידוד דוחה אש, כמקובל באירופה, וכך שיירד טווח הסכנה מ-800 ל-200 מטר, טווח הסכנה המקובל על פי התקנים האירופיים. פעולת הכיסוי הייתה אמורה להימשך כשלושה חודשים ועלותה המקסימלית הוערכה בכ-40 מיליון שקל בלבד.
ביולי 2001, שר התשתיות, אביגדור ליברמן, הגיש תוכנית לפינוי המסוף בפי גלילות. על פי התוכנית, יועתקו המאגרים ל-10 אתרים במרכז ובשפלה, כדי להקטין את הסיכון. באותה עת התוכנית שגובשה הייתה להעביר את המתקן לאתר השפד"ן, השוכן ממערב לראשון לציון, ונמצא בשטח גלילי (ששטח שאינו שייך לשום רשות מוניציפלית). אך חברת פזגז, השרה איציק ותושבי הסביבה התנגדו למיקום זה.
במאי 2002 אירע הפיגוע בחוות הדלק והגז פי גלילות. בחודש דצמבר אותה שנה, נחתם הסכם לפינוי מתקני הדלק והגז ממתחם פי גלילות. לפי ההסכם, זכויות הבנייה העתידיות בשטח יימסרו לידי החברה, היא תשלם כ-60 מיליון דולר עבור 167 דונם שהיא חוכרת ממינהל מקרקעי ישראל, זאת לעומת הערכת שווי של 200 מיליון דולר לקרקע. בפברואר 2003, פינתה חברת פי גלילות את מאגרי הדלק במקום לאשדוד, אך מתקני אחסון הגז עוד המשיכו לפעול באתר. בינואר 2003, הסכים מינהל מקרקעי ישראל לשלם לחברת פזגז 10 מיליון דולר, כפיצוי על העתקת מתקניה.
המתחם פונה ונסגר סופית ביוני 2004. מאז המשיכה חברת פי גלילות להחזיק בשטח. על פי ההסדר שנקבע בהתאם להחלטה 933 של מינהל מקרקעי ישראל, קיבלה חברת "פי גלילות" זכות לחכירת הקרקע לפי ייעוד של מגורים משרדים ומסחר, תמורת 31% מהפרשי שווי הקרקע בין הייעוד החדש, לבין הייעוד הקודם.
לאחר שמתקני האחסון במקום פונו, 85 דונם השכרו לחברת יפנאוטו, יבואנית סובארו, שהקימה במקום מתקן אחסנה ולוגיסטיקה, שנחנך במרץ 2009. שטח נוסף הושכר לחברת בטר פלייס, שתכננה להקים תשתיות תפעול ותמיכה עבור כלי רכב חשמליים. בטר פלייס הקימה במקום מרכז תצוגה והדרכה שנפתח בפברואר 2010, ופעל עד סגירת החברה בתחילת 2013. בהמשך מספר חברות נוספות הקימו מגרשים למכירת מכוניות משומשות במתחם, ביניהם: קל אוטו קבוצת שלמה ואלדן, גם מספר משתלות הוקמו באזור: משתלת גלילות ומשתלת אוצר הטבע.
היסטוריה > הפרטת החברה

במאי 2005, החליטה ועדת השרים לענייני הפרטה להפריט את חברת "פי גלילות" בהליך של מכרז. הוחלט על מכירת שלושת מסופי החברה באשדוד, באר שבע ובירושלים לגורם פרטי כאשר קרקע החברה בשטח רמת השרון תיוותר בתוך החברה. זאת מאחר ששווייה של חטיבת קרקע זו, בלב גוש דן, עתיד לשמש לטובת פיתוח נדל"ני, שיימכר בנפרד לטובת כיסוי חובות החברה. באוקטובר 2006, הגישו הבנקים - הבינלאומי, מזרחי-טפחות ולאומי, בקשה לבית המשפט לפירוק פי גלילות, לאחר שבמשך השנים צברה החברה חובות לבנקים בגובה 300 מיליון שקל. הבקשה נדחתה מאחר שהיו לחברה נכסים בשווי גדול פי כ-5 מהיקף החובות. חובות אלו נצברו בשל הירידה החדה שחלה החל משנת 2003 בהיקף ניפוק מוצרי הדלק לחברות הדלק, עקב סגירת המסוף ברמת השרון, ובשל ההשקעות הכבדות שהשקיעה, 85 מיליון שקל, בהרחבת מכלי אכסון לדלק באתר החברה באשדוד כתחליף לרמת השרון. חברת דור אלון עתרה לבג"ץ כנגד הסכם העברת מתחם הדלקים עליו חתמו מינהל מקרקעי ישראל ופי גלילות בדצמבר 2002, במטרה לקדם את פרויקט הנדל"ן המתוכנן על הקרקע. שווי הקרקע נאמד אז במיליארד שקל. על פי ההסכם, פי גלילות אמורה לממן את הוצאות טיהור הקרקע וכן בעלות הפינוי. ההסכם גם הסדיר את מעמדה של פי גלילות כחוכרת הקרקע. בעתירה בקשה דור אלון לבטל את ההסכם בטענה, כי הוא מעניק לפי גלילות טובות הנאה בשווי של מיליארד שקל על חשבון הציבור, ויתרון תחרותי לא הוגן לשלוש חברות הדלק השותפות במתחם (דור אלון לא הייתה שותפה בחברת "פי גלילות"). העתירה נדחתה ביוני 2008.
ביולי 2007 זכתה קבוצת דלק במכרז לרכישת מתקני חברת "פי גלילות" באשדוד, ירושלים ובאר שבע, תמורת 800 מיליון שקל. לאחר רכישתם הם הוחזקו תחת חברה חדשה בשם "דלק פי גלילות".
היסטוריה > הפרטת החברה > שינוי בעלות

ביולי 2020, מכרה קבוצת דלק את המתקנים לקבלן האשדודי יחיאל אבו, תמורת כ-720 מיליון שקל.
במאי 2021, רכשה חברת חברת גדות כימיקלים, שבשליטת קרן טנא, את חברת התפעול של "פי גלילות" מידי יחיאל אבו, תמורת 165 מיליון שקל. הקרקעות של המסופים באשדוד, ירושלים ובאר שבע נותרו בידי קבוצת אבו והושכרו בהסכם ארוך טווח לחברת גדות.
היסטוריה > כחברת נדל"ן

לאחר הפרטת הפעילות חילקה החברה דיבידנד של 150 מיליון שקל, ובעקבות סגירת מסוף רמת השרון החלה החברה לפעול כחברת נדל"ן שעיסוקה קידום תוכניות הבנייה בשטח שפונה וסביבתו. האזור קיבל את השם "רובע גלילות". הפיתוח יביא ליצירת רצף בנוי בין תל אביב לרמת השרון בשטח הכלוא בין רמת אביב בדרום, כביש 5 בצפון, כביש 2 ממערב וכביש 20 ממזרח. הצעת תוכנית המתאר לאזור הוגשה כבר באפריל 1997 לוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה תל אביב, אך ב-2001 חברת "פי גלילות" פנתה לבית המשפט העליון בעתירה, שנדחתה, לעכב את הפקדת תוכנית.
באוקטובר 2015, מכרה חברת פז לחברת הנדל"ן ישראל קנדה, את החזקתה במניות פי גלילות. בנוסף מכרה 34 דונם במתחם, בשתי חלקות נפרדות, שבהם היא החזיקה ישירות וששימשו למחסן לוגיסטי של החברה וכמרכז הפצה ללקוחות חברת הבת, יצרנית חומרי האיטום לשוק הבנייה פזקר, תמורת 237 מיליון שקל בסך הכל.
במאי 2016, דיווחה קבוצת עזריאלי על מכירת החזקותיה בפי גלילות לידי חברת טריגו נדל"ן, כחלק ממהלך שכלל גם את מכירת חברת הדלק סונול לידי קבוצת משקיעים בראשות דודי ויסמן. במסגרת המכירה לטריגו מימשה עזריאלי את מניותיה בחברת פי גלילות, וכן קרקע בשטח של כ-6.4 דונם באותו במתחם, תמורת כ-130 מיליון שקל. אך בפועל העסקה הושלמה במרץ 2018.
ביולי 2017, הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה מחוז תל אביב, אישרה את הפקדתה של תוכנית המתאר "רובע דרום גלילות" שקידמה רשות מקרקעי ישראל. היקף זכויות הבנייה שקובעת התוכנית כולל 9,800 דירות, מהן 800 עבור דיור מוגן, 700,000 מ"ר שטח עיקרי לתעסוקה ומסחר ועד 454,000 מ"ר שטח עיקרי למבנים ולמוסדות ציבור. למרות זאת הגישה חברת "פי גלילות" ובעלי קרקע תביעה נגד רשות מקרקעי ישראל, בטענה שבניגוד למובטח לא שיתפו אותם בהליכי התכנון, ועל כך שהתוכנית משאירה בשטח המתוכנן של החברה את עיקר זכויות הבנייה למגורים בסביבה, ומעבירה את זכויות הבנייה לשטחי תעסוקה ומסחר למגרשים אחרים.
היסטוריה > פירוק החברה

ב-8 באפריל 2019 אישרה האספה הכללית של בעלי המניות את פירוקה מרצון ואת מינויו של עורך הדין שאול ברגרזון למפרק החברה. ההחלטה התקבלה לאחר שבדצמבר 2018, אישרה מועצת מקרקעי ישראל את המהלך, והאישור הסופי המתין להכרעת האספה הכללית. מטרת ההחלטה הייתה הסרת החסם לפיתוח קרקעות החברה.
בספטמבר 2020 הורה בית משפט השלום בתל אביב להפסיק את העסקתו של עו"ד יוסי שגב כמנהל המיוחד של קרקעות "פי גלילות", מכיוון שבעלי הזכויות בקרקעות הביעו חוסר אמון בשגב וחלקו על יושרו ובקיאותו בנושא התכנון והחלוקה.
פעילות

פעילותה העיקרית של פי-גלילות הייתה, אחסון אסטרטגי ומסחרי של מוצרי דלק, וניהול שרשרת אספקת הדלקים של מדינת ישראל. חברות הדלק היו מזמינות מלאי תזקיקים מבתי הזיקוק או מיבוא והם היו מוזרמים בתיאום בין פי-גלילות וחברת קו מוצרי דלק בע"מ (קמ"ד) (חברת בת של החברה הממשלתית תשתיות נפט ואנרגיה), בצנרת תת-קרקעית השייכת לקמ"ד, אל מכלי האחסון והניפוק שבמסופי החברה. שם היו התזקיקים עוברים בדיקות איכות, כולל הזרקת תוספים, טרם אספקתם ללקוחות לניפוק באמצעות מכליות.
פעילות > מסוף אשדוד

מסוף הדלק אשדוד ממוקם באזור התעשייה הצפוני של אשדוד במתחם הקרקע מול בתי הזיקוק באשדוד. המסוף הוקם בתחילת שנות השבעים במטרה לאפשר אחסון וניפוק תזקיקי נפט למכליות כביש באזור. שטח המסוף הוא כ-300 דונם ויש בו 26 מכלים עם נפח מיכול כולל של 500,000 קילוליטר. הוא משמש גם לאחסון אסטרטגי של מוצרי דלק, אחסון מלאי במעבר ולהזרמת דלקים לבסיס חצור. חברת "פי גלילות" ניהלה גם את טרמינל הדלק בנמל אשדוד, ולצורך כך רכשה שני דובורת ממספנות ישראל ב-1968.
פעילות > מסוף באר שבע

מסוף הדלק בבאר שבע ממוקם במערב העיר סמוך לכביש המוביל לחצרים. המסוף הוקם בתחילת שנות השבעים במטרה לאפשר אחסון וניפוק תזקיקי נפט למכליות כביש באזור הדרום. שטח המסוף כ-70 דונם ויש בו 10 מכלים בנפח מיכול כולל של 70,000 ק"ל. הוא משמש גם להזרמת דלקים לבסיס חצרים.