אשל
מיני הבר בישראל וסביבתה

הסוג אשל הוא סוג הקשה להגדרה ברמת המינים, ומספר מיני האשל הוא ככל כנראה 13, מהם כמה נדירים מאוד. סוג זה מכיל את מספר המינים הרב ביותר מבין עצי הבר בישראל (העומד, לפי מקור מסוים, על 101 מיני עצים).
אשל ארץ-ישראלי (Tamarix palaestina) הוא עץ או שיח הבלעדי לישראל ולירדן בעל קליפה חומה עד אדומה. בתי הגידול שלו כוללים קרקעות לחות או מלוחות, והוא מצוי לאורך בקעת הירדן ועד לדרום הכנרת. טיפוס התפוצה של מין זה הוא סהרו-ערבי. הוא יוצר יחד עם צפצפת הפרת את יער גאון הירדן. ישנם בוטנאים הרואים בו זן של אשל היאור (Tamarix nilotica), בשל דמיונו המורפולוגי למין זה. עליו יושבים, ובעלי בסיס צר, אך הם אינם חובקים את הגבעול. תפרחותיו הן אשכולות דקים וארוכים, המופעים על ענפי השנה הקודמת. מספר עלי הגביע, עלי הכותרת והאבקנים הוא חמש, ומספר עמודי השחלה הוא שלוש. הפריחה נמשכת מתחילת ינואר ועד תחילת מאי.
אשל היאור (Tamarix nilotica) הוא עץ או שיח בעל קליפה חומה עד אדומה, שנחשב לנפוץ ביותר מבין מיני האשל בישראל בכלל ובאזורים המדבריים בפרט. בתי הגידול שלו כוללים קרקעות לחות או מלוחות, בעיקר באפיקי נחלים ונחלי אכזב בשפלה, בבקעת הירדן, במדבר יהודה, בנגב ובסיני. טיפוס התפוצה של מין זה הוא סהרו-ערבי. הפריחה נמשכת כמעט כמעו כל השנה למעט ינוא עד אמצע פברור. ראו ערך מורחב.
אשל הירדן (Tamarix jordanis) הוא עץ או שיח אנדמי (בלעדי) לישראל ולירדן ומצוי, בעל טיפוס תפוצה מזרח ים-תיכוני. הוא גדל בבתי גידול לחים על קרקעות שאינן מלוחות, בעיקר בסמוך למקווי מים מתוקים ולאורך גדות נחלים בבקעת הירדן. תפוצתו כוללת את בקעת החולה, בקעת כנרות, בקעת בית-שאן, ערבות הירדן, רמת הגולן ומואב. עלי אשל הירדן הם בעלי טרפים מפותחים, חופשיים וברורים. התפרחות מתפתחות בסוף האביב או במהלך הקיץ, ואורכן נע בין 2 ל-3 ס"מ, לעיתים רחוקות מגיעות ל-4 ס"מ. עלי הכותרת לבנים, אינם נושרים ונותרים זקופים לאחר ההפריה. מספר האבקנים הוא 5, ולמאבקים יש בליטה בקצותיהם. לרוב, מספר עמודי השחלה הוא שלושה. ראו ערך מורחב.
אשל הכנרת (Tamarix gennessarensis) הוא עץ או שיח הבלעדי לישראל וללבנון, הגדל בבתי גידול לחים על קרקעות שאינן מלוחות. מין זה נדיר מאוד, פגיע ונמצא בבקעת כנרות, בגולן, ובחרמון ובהרי מול הלבנון. טיפוס התפוצה שלו הוא ים-תיכוני.
אשל הנגב (Tamarix negevensis) הוא עץ בלעדי (אנדמי) לנגב ולישראל, שתואר לראשונה למדע על ידי פרופסור מיכאל זהרי בשנת 1956. ראו ערך מורחב.
אשל הערבה (Tamarix macrocarpa) הוא שיח או עץ תרמופילי (אוהב חום), שתחום תפוצתו הטבעי משתרע מסהרה ועד להודו. בישראל הוא נדיר, ונמצא בבקעת ים המלח, בדרום הנגב ובערבה. הוא גדל בעיקר בסביבות מדבריות או בבתות צחיחות על קרקעות מלוחות. העלים של אשל הערבה הם יושבים, בסיסם צר ואינם חובקים את הגבעול, וקודקודם זקוף או רכון כלפי פנים. האשכולות דלילים ומפוסקים, ועלי הכותרת ורודים ונטויים כלפי מטה. מספר האבקנים נע בין 7 ל-15 (לעיתים נדירות 5 או 6) מספר עמודי שחלה שלושה ולא ארבעה. הדיסקוס שממנו יוצאים האבקנים חסר. ייתכן ומדובר בזן של אשל מתתני.
אשל הפרקים (Tamarix aphylla) הוא עץ גדול ממדים שמתנשא לגובה 4 עד 8 מ'. לעומת מיני האשל האחרים הגדלים בישראל, שצורתם על פי רוב דמוית שיח ולהם גזעים אחדים, אשל הפרקים גדל יותר בצורת עץ גבוה ובעל נוף כיפתי. כמ וכן, לאשל הפרקים אין כלל עלים. ענפי האשל הצעירים ירוקים וממלאים תפקיד בהטעמה. ענפיו בנויים חוליות חוליות של פרקים קטנים ומפרקי הרוחב שבין הפרקים נראים בבירור. ראו ערך מורחב.
אשל חובק (Tamarix amplexicaulis) הוא שיח נדיר בישראל שתחום תפוצתו הטבעי משתרע מסהרה ועד סוריה וחצי האי ערב. זהו שיח הגדל בעיקר באזורים מדבריים או בבתות צחיחות.
אשל מרובע (Tamarix tetragyna) הוא עץ או שיח שגובהו 2 עד 4 מ', בעל קליפה חומה-שחורה וענפים מרובים שקצותיהם משתלשלים מטה. מין זה דומה מאוד לאשל היאור בחזותו הכללית. אולם, לעומת אשל היאור, לאשל המרובע פרחים ורודים גדולים בערך פי שניים, אורכם 4 עד 6 מ"מ, ארבעה עמוד שחלה (מכאן שמו) ולא שלושה ו-5 עלי כותרת ולא ארבעה. אולם, חשוב להדגיש שאין זה סימן מוחלט. בית גידולו של אשל מרובע הוא ביצות מלוחות בחבל הים תיכוני (מלחת נחל התנינים ומלחת הנעמן, ומלחות הקישון) ומלחות בעלות אופק מים גבוה במדבר לאורך חופי ים המלח. עיקר הפריחה חלה בחודשים פברואר עד אפריל. ראו ערך מורחב.
אשל מתנני (Tamarix passerinoides) הוא שיח בעל קלפה חומה, שתחום תפוצתו משתרע מסהרה ועד פקיסטן. שיח זה גדל בעיקר באזורים מדבריים או בבתות צחיחות. ישנם בוטנאים הסבורים כי אשל הערבה (Tamarix macrocarpa) הוא למעשה זן של אשל מתנני, וזאת בשל הדמיון המורפולוגי והאקולוגי בין שני המינים. עם זאת, ישנה מחלוקת בנושא זה, וההבחנה בין המינים נותרה נושא למחקר נוסף.
אשל סין (Tamarix chinensis) הוא עץ או שיח הגדל באקלים ממוזג. תחום תפוצתו כולל את צפון-מרכז סין, דרום-מזרח סין, מנצ'וריה שבצפון-מזרח סין ומונגוליה הפנימית. פרטים הגדלים בעמק החולה נחשבים כפליטי תרבות.
אשל עב-שיבולת (Tamarix hampeana) הוא עץ נדיר מאוד הגדל בעיקר באזורי אקלים סובטרופי, צפון ים-תיכוני. תחום התפוצה הטבעי שלו משתרע מסיציליה ועד טורקיה ובמזרח הים התיכון (ישראל וירדן). בישראל הוא בגדל בחולות החוף בדרום מישור החוף. העלים מעוינים, בסיסם מורחב, חובק מעט את הגבעול. האשכולות ערוכים בודדים, בעיקר או אך ורק לאורך הענפים המעוצים של השנה שעברה. האשכולות עבים, אורכם 5 עד 2 ס״מ, עוביים 7 עד 6 מ״מ. החפים דמויי משולש. עלי הכותרת לבנים, זקופים או נטויים מעט, אך אינם מופשלים כלפי מטה. אורך עלי הכותרת 3 עד 2.5 מ״מ. עלי הכותרת נושרים לאחר ההפריה. האבקנים חמישה, והמאבקים חסרי בליטה, קהים בראשם. זירי האבקנים יוצאים מראש אונות הדיסקוס. כל פרחי האשכול או מרביתם בעלי 3 עמודי שחלה.
אשל קטן-פרחים (Tamarix parviflora) הוא עץ שיח נדיר מאוד הגדל בבקעה הצפונית והדרומית ובשפלה המרכזית. לעיתים קרובות מדובר בעצים תרבותיים.