stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרטיבה פטיל

פרטיבה דויסין פטיל (במראטהית: प्रतिभा देवीसिंह पाटिल; נולדה ב-19 בדצמבר 1934 בנלגאון, מהאראשטרה) היא פוליטיקאית ופעילה חברתית הודית, נשיאת הודו ה-12 של הודו והאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד. משפטנית בהכשרתה.
פרטיבה פטיל נשבעה אמונים ב-25 ביולי 2007. חברה במפלגת הקונגרס הלאומי ההודי הייתה מועמדת מטעם קואליציה של 'הברית המתקדמת המאוחדת' ו'השמאל ההודי' (התומכת מחוץ לממשלה). היא זכתה בבחירות ב-19 ביולי 2007 כאשר הובילה על סגן נשיא הודו ומועמד מפלגת העם ההודית בהיירון סינג שקהוואט ביותר מ-300 אלף קולות.
פטיל נבחרה כנציגה של העיר אדלבד, מחוז ג'לגאון, מדינת מהאראשטרה, כחברה באספה המחוקקת של מהאראשטרה במשך 23 שנים (1962–1985) והייתה סגן יושב ראש של הרג'יה סבהה, הבית העליון של הפרלמנט ההודי בין השנים 1986–1988. לאחר מכן כיהנה כחברת הלוק סבהה, הבית התחתון של הפרלמנט של הודו, מטעם המחוז אמראוואטי ממדינת מהאראשטרה, בשנים (1991–1996) וכמושלת ה-24 של מדינת ראג'סטאן, והאישה הראשונה בתפקיד זה, בשנים 2001–2004.
ביוגרפיה

פרטיבה פטיל נולדה ב-19 בדצמבר 1934 בנדגאון, נשיאות בומביי (כיום במהאראשטרה), כבת לנראיאן ראו פטיל. סיימה לימודי תיכון בג'לגאון ובהמשך סיימה עם תואר ראשון במכללת מולג'י ג'איטה המסונפת לאוניברסיטת צפון מהאראשטרה בג'לגאון, ועם תואר ראשון במשפטים במכללה ממשלתית בבומביי, המסונפת לאוניברסיטת מומבאי. בעת לימודיה במכללה הצטיינה בספורט – בטניס שולחן וזכתה בכמה אליפויות בין-אוניברסיטאיות. בשנת 1962 בחרו בה כ"מלכת המכללה" של מכללת ג'לאון מהאראשטרה. באותה שנה נבחרה גם כחברה עיריית אדלבד ברשימת הקונגרס הלאומי ההודי.
פטיל הקימה יחד עם בעלה מוסד חינוכי בשם "וידיה בהאראטי שיקשאן פראסראק מנדאל" האחראי על רשת בתי ספר ומכללות בערים ג'לגאון ומומבאי. כמו כן ייסדה את הקרן "שראם סדהאנה" המנהל הוסטלים לנשים עובדות בניו דלהי, מומבאי ופונה ומכללה להנדסה בג'לגאון. פטיל הקימה וניהלה בעצמה גם בית חרושת קואופרטיבי לסוכר ידוע כ"סאנט מוכתבאי סהקרי סחר קרחנה" ובנק קואופרטיבי הקרוי לפי שמה "פרטיבה מהילה סהקרי בנק". בנוסף הייתה מעורבת בהקמת בית ספר מקצועי לילדים לקויי ראייה ובניהול בית ספר לילדים מעוטי יכולת בני וימוקטה ג'אטים ושבטים נוודים אחרים.
קריירה פוליטית

אחרי כניסתה לפוליטיקה המקומית, זכתה בתמיכתם של כמה ממנהיגי מפלגת הקונגרס במדינה, בהם ד"ר אבסהב גופלראו חדקר וראש השרים לשעבר, ישוונטרו בלוונטרו צ'אוואן. אחרי 1967 מונתה כסגן שר החינוך של מדינת מהאראשטרה ובין השנים 1972–1978 הייתה שרה בממשלה. החזיקה לסירוגין את תיקי התיירות, הרווחה, והשיכון בכמה ממשלות.
כאשר בשנת 1977 מפלגת הקונגרס התפצלה בעקבות תבוסתה אינדירה גנדי אחרי הכרזת מצב החירום בהודו בין השנים 1975–1977, הרבה ממנהיגי הקונגרס במהאראשטרה, כולל אלו שפרטיבה פטיל נמנתה עם תומכיהם, עברו לפלג Congress Urs בהנהגתו של דבראג' אורס. אולם פרטיבה נשארה בצד של אינדירה גנדי, למרות כל הסיכונים הפוליטיים שבדבר. היא מחתה נגד מעצרה של אינדירה גנדי בדצמבר 1977 ובילתה עשרה ימים בכלא בקרבתה. כאשר ב-1978 הפלג קונגרס (אורס) הגיע לשלטון במהאראשטרה, פרטיבה פטיל הייתה לראש אופוזיציה. בשנת 1980 כשמפלגתה חזרה לשלטון במהאראשטרה, שמה הועלה כמועמדת אפשרית לתפקיד ראש השרים, אבל סנג'אי גנדי העדיף את א.ר. אנטולאי.
בשנת 1983 נבחרה פרטיבה פטיל לרג'יה סבהה ובין השנים 1986–1988 הייתה לסגנית יושב ראש שלו.
בשנים 1988–1990 רג'יב גנדי מינה אותה לתפקיד ראש ועד מפלגת הקונגרס במדינת מהאראשטרה.
מושלת ראג'סטאן

בנובמבר 2004 מונתה פטיל על ידי נשיא הודו עבדול קאלאם למושלת ראג'סטאן. במהלך כהונתה של פרטיבה פטיל כמושלת, האספה המחוקקת של ראג'סטאן חוקק באפריל 2006 את "חוק חופש הדת" במדינה, שכלל סעיפים נגד המרת דת באמצעי "פיתוי", הונאה או כפייה. סעיפים אלה עוררו מחלוקת ומחאות מצד כמה ארגונים נוצרים שראו בו ביטוי להשפעת הגישה השמרנית ימנית של תנועת סנג פריוואר ההינדואית. פרטיבה לא אישרה את החוק והחזירה אותו לאספה בנימוק שכמה מסעיפיו נוגדים זכויות יסוד כמו חופש הדיבור וחופש הביטוי, חופש המצפון וחופש דת. ממשלת ראג'אסטאן שלחה לה מחדש את החוק במאי 2006 וטענה שישנם חוקים דומים המגבילים המרת דת במדינות אחרות כמו מאדהיה פרדש ואודישה והם אושרו על ידי בית המשפט העליון של הודו עוד לפני 40 שנה. פטיל שלחה את החוק לנשיא הודו יום לפני עזיבתה את תפקיד המושלת.
פטיל התפטרה מתפקיד המושלת ב-21 ביוני 2007 בגלל מועמדותה לנשיאות הודו.
נשיאת הודו

הקואליציה השלטת "הברית המתקדמת המאוחדת" (UPA), מורכבת ממפלגת הקונגרס ועוד כמה מפלגות בראשותה של סוניה גנדי (עם תמיכה מבחוץ מ"השמאל ההודי"), הציגה את מועמדותה של פרטיבה פטיל לנשיאת הודו ב-19 ביולי 2007.
מערכת הבחירות שלה קיבלה תאוצה כאשר מפלגת UNPA (הברית הלאומית המתקדמת המאוחדת, ידועה כ"חזית השלישית") שתמכה עד רגע מסוים בבחירתו בפעם השנייה של עבדול קאלאם, החליטה להימנע מההצבעה. מפלגת שיוו סנה הלאומנית ממדינת הולדתה, מהאראשטרה, למרות היותה חלק מהאופוזיציה הימנית, בחרה לתמוך בפרטיבה פטיל בגלל סיכוייה להיות המהרטהאית הראשונה לכהן כנשיא הודו. פרטיבה פטיל נבחרה לנשיאה כאשר הביסה את סגן נשיא הודו בהיירון סינג שקהוואט, מועמד הברית הלאומית הדמוקרטית (NDA), תוך יתרון של למעלה מ-300,000 קולות.
היא נכנסה לתפקיד ב-25 ביולי 2007 וסיימה את כהונתה ב-25 ביולי 2012.
חיים אישים

בצעירותה התחתנה שלוש פעמים. בפעם השלישית והאחרונה ב-7 ביולי 1965 עם מורה בשם דביסין רנסין שחאווט. לזוג יש בן ובת.
פרטיבה פטיל כמושלת ראג'סטאן
ננסי וייק

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1912 Roseneath, ניו זילנד 
 פטירה:  7 באוגוסט 2011 (בגיל 98) קינגסטון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ניו זילנד, אוסטרליה 
 השכלה:  North Sydney Technical High School 
 השתייכות:  מנהלת המבצעים המיוחדים 
 דרגה:  קפטן 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 RSA Badge in Gold (15 בנובמבר 2006)  קצינה בלגיון הכבוד (1988)  מדליית ג'ורג' (17 ביולי 1945)  מדליית הרזיסטנס (31 במרץ 1947)  חבר במסדר אוסטרליה (14 ביוני 2004)  מדליית המלחמה 1939–1945  מדליית ההגנה  כוכב 1939–1945  מדליית החירות הנשיאותית  כוכב צרפת וגרמניה  צלב המלחמה 1939-1945 
 
ננסי גרייס אוגוסטה וייק (באנגלית: Nancy Grace Augusta Wake;‏ 30 באוגוסט 1912 - 7 באוגוסט 2011), הידועה בכינוייה "העכברה הלבנה" ("The White Mouse") שירתה כסוכנת בריטית במהלך חלקה האחרון של מלחמת העולם השנייה. וייק הייתה דמות מובילה ב"מאקי", אחת מתנועות ההתנגדות הצרפתית ואף לחמה לצד הכוחות. וייק היא האישה שזכתה לכמות העיטורים הגדולה ביותר מקרב חיילות צבאות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרפה לתנועת ההתנגדות הצרפתית (רזיסטאנס, La Résistance). ובהמשך למנהלת המבצעים המיוחדים (SOE). לאחר המלחמה שירתה כקצינת מודיעין ב"משרד האוויר (אנ')" (Air Ministry) הבריטי.
כאשר פרצה המלחמה, וייק התגוררה במרסיי עם בעלה, התעשיין הצרפתי אנרי פיוקה (Henri Fiocca). לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית בשנת 1940 הפכה וייק לשליחת רשת ההברחה של פאט או'לירי (אנ'), ארגון התנגדות מרכזי בצרפת. במסגרת תפקידה בארגון עזרה לאנשי התעופה של בעלות הברית להתחמק מהגרמנים ולברוח לספרד הנייטרלית. בשנת 1943 נודע לגרמניה על פעילותה והיא ברחה לספרד ומשם לבריטניה. בעלה לא הצליח להמלט והוצא להורג על ידי הגרמנים.
לאחר הגעתה לבריטניה הצטרפה וייק למנהלת המבצעים המיוחדים (SOE) תחת השם הבדוי "הלן". בלילה בין 29 ל-30 באפריל 1944 צנחה וייק יחד עם עוד 3 חברים לצוות לאזור אלייה בצרפת הכבושה כדי לסייע במשא ומתן בין הארגון לבין כמה קבוצות מאקי. שם השתתפה בקרב בין המאקי ליחידה גרמנית ביוני 1944. היא סיפרה שלאחר ההפסד בקרב רכבה על אופניים מרחק של כ - 500 ק"מ כדי לשלוח דו"ח מצב למנהלת המבצעים בלונדון.
לוייק הוענקה מדליית ג'ורג' (אנ') מממשלת בריטניה, מדליית החירות מממשלת ארצות הברית, ואות לגיון הכבוד הצרפתי, וכן מדליות מאוסטרליה ומניו זילנד. בשנת 1985 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה, "העכבר הלבן", שם הספר נגזר מהכינוי שלדבריה הדביקו לה הגרמנים.
נעוריה וחינוכה

וייק נולדה בשנת 1912 בולינגטון שבניו זילנד. היא הייתה הצעירה מבין ששת ילדי המשפחה. ב-1914, בהיותה בת שנתיים, עברה משפחתה להתגורר בסידני, אוסטרליה. מאוחר יותר עזב אביה, צ'ארלס וייק, את המשפחה ושב לחיות בניו זילנד כשהוא מותיר את אימה, אלה וייק (1874–1968) לטפל בששת ילדיהם. ננסי למדה בבית ספר לבנות North Sydney Girls High School ובגיל 16 ברחה מביתה ועבדה כאחות. לאחר מכן, עם ירושה של 200 פאונד מצוואת דודתה, יצאה לבדה לניו יורק ומשם ללונדון, שם הכשירה עצמה כעיתונאית.
בשנות השלושים עבדה בפריז ובהמשך בסוכנות הידיעות הרסט (אנ') כשליחת העיתון באירופה. היא הייתה עדה לעלייתם של אדולף היטלר והתנועה הנאצית ו"ראתה כנופיות נאציות מכות באקראי גברים ונשים יהודים ברחובות ווינה" כדבריה.
חברות ב״פאט או'לירי״

בשנת 1937, בזמן שעבדה כעיתונאית, נפגשה ננסי וייק עם תעשיין צרפתי עשיר בשם אנרי אדמונד פיוקה (1898–1943), ונישאה לו ב-30 בנובמבר 1939. בזמן הפלישה הגרמנית לצרפת, היא התגוררה במרסיי שבצרפת. בתחילת המלחמה שימשה וייק כנהגת אמבולנס תוך שימוש בכישוריה כאחות. בשנת 1940 הצטרפה לרשת ההברחה של קפטן איאן גארו, "קו פאט או'לירי". וייק הצליחה תמיד להימנע מלכידתה ולכן אנשי הגסטפו כינו אותה "העכבר הלבן". פעילותה המחתרתית חייבת הייתה להיות זהירה וחייה היו תמיד בסכנה, שכן הגסטפו האזינו לטלפון שלה ויירטו את הדואר שלה.
בנובמבר 1942 כבשו חיילי הוורמאכט את צרפת של וישי לאחר שהתחיל מבצע לפיד של בעלות הברית לכיבוש צפון אפריקה מידי הגרמנים. זה נתן לגרמנים ולגסטפו גישה בלתי מוגבלת לכל אזור 'צרפת של וישי' והפך את החיים שם למסוכנים מדי עבור וייק. באותה שנה נחשפה רשת ההברחה ובעקבות כך וייק החליטה לברוח מצרפת. בעלה, אנרי פיוקה, נשאר מאחור. מאוחר יותר הוא נתפס, עונה והוצא להורג על ידי הגסטפו.
וייק תיארה את הטקטיקות שלה: "הייתי לוקחת קצת וויסקי וטבק לדרך, קורצת לחיילי המחסומים הגרמניים ושואלת 'אתה רוצה לערוך עלי חיפוש?' אלוהים, איזו פלרטטנית הייתי".
בתחילת 1943, תוך כדי בריחתה מצרפת, נעצרה וייק יחד עם כל יושבי הרכבת בו נסעה ונלקחה לטולוז, אך שוחררה כעבור ארבעה ימים. אלברט גאריס (אנ'), מנהיג הרשת 'פאט או'לירי' הצליח לשחרר אותה בטענה שהיא פילגשו, ושהוא מנסה להסתיר את בגידתה מבעלה (דבר שהיה לחלוטין לא נכון). לאחר מכן הצליחה לחצות את הרי הפירנאים לספרד. עד לסיום המלחמה היא לא הייתה מודעת למותו של בעלה, ולאחר מכן האשימה את עצמה בכך.
לאחר המלחמה

מיד לאחר המלחמה הוענקה לוייק מדליית ג'ורג', מדליית החירות של ארצות הברית, מדליית הרזיסטנס, ושלוש מדליות קרואה דה גררה (אנ'). היא עבדה במחלקת המודיעין במשרד האוויר הבריטי, צמודה לשגרירויות בפריס ובפראג.
וייק התמודדה כמועמדת ליברלית בבחירות הפדרליות באוסטרליה ב-1949 למושב ברטון בסידני, מול ד"ר הרברט אוואט. וייק התמודדה שוב מול אוואט בבחירות הפדרליות ב-1951. בשלב זה היה אוואט סגן מנהיג האופוזיציה. התוצאה הייתה קרובה ביותר; עם זאת, אוואט שמר על המושב בהפרש של פחות מ-250 קולות.
וייק עזבה את אוסטרליה ממש לאחר הבחירות ב-1951 וחזרה לאנגליה. היא עבדה כקצינת מודיעין במחלקה של עוזר ראש מטה האוויר במשרד האוויר בווייטהול. היא התפטרה ב-1957 לאחר שהתחתנה עם קצין חיל האוויר המלכותי, ג'ון פורוורד, בדצמבר של אותה שנה. הם עברו להתגורר באוסטרליה בראשית שנות השישים. היא שמרה על עניינה בפוליטיקה, ואושרה כמועמדת ליברלית בבחירות הפדרליות ב-1966 למושב סידני של קינגספורד סמית'. אף על פי שהחזיקה בפער תמיכה בסקרים של 6.9 אחוזים נגד חבר מפלגת הלייבור המכהן דניאל קרטין, וייק שוב לא הצליחה להיבחר. בסביבות 1985, וייק וג'ון פורוורד עזבו את סידני ועברו לעיירת פורט מקווארי.
בשנת 1985 פרסמה וייק את האוטוביוגרפיה שלה, "העכבר הלבן". מאוחר יותר, לאחר 40 שנות נישואין, בעלה ג'ון פורוורד נפטר בפורט מקווארי ב-19 באוגוסט 1997. לבני הזוג לא היו ילדים. היא מכרה את המדליות שלה כדי לממן את עצמה ואמרה "לא היה שום טעם לשמור עליהן, נראה שאגיע לגיהנום והן יימסו בחום." בשנת 2001 וייק עזבה את אוסטרליה בפעם האחרונה והיגרה ללונדון. היא התגוררה במלון סטפורד בסנט ג'יימס פלייס, ליד "פיקדילי", לשעבר מועדון כוחות צבא בריטיים ואמריקאיים במהלך המלחמה. וייק הייתה מבלה את בקריה בבר המלון, מספרת סיפורי מלחמה. היא התקבלה בברכה במלון, וחגגה שם את יום הולדת התשעים שלה. בעלי המלונות ספגו את רוב עלויות השהייה שלה. בשנת 2003, וייק בחרה לעבור לבית "Royal Star and Garter", בית הבראה עבור גברים ונשים יוצאי צבא שנפצעו בקרב, הנמצא בריצ'מונד, לונדון. היא התגוררה שם עד מותה.
וייק נפטרה ב-7 באוגוסט 2011, בגיל 98, בבית החולים קינגסטון לאחר שאושפזה עם זיהום בחזה. היא ביקשה לפזר את אפרה במונלוסו שבמרכז צרפת. אפרה פוזר ליד הכפר ורניקס, שנמצא בסמוך למונלוסו, ב-11 במרץ 2013. ההספד שלה נכלל באוסף הספדים של הניו יורק טיימס שפורסם בשנת 2012.
תוארי כבוד

וייק קיבלה תואר אביר לגיון הכבוד בשנת 1970 וקצונה של לגיון הכבוד בשנת 1988. זמן קצר לאחר המלחמה הומלץ להעניק לה פרסי כבוד באוסטרליה אך הרעיון נדחה. עשרות שנים לאחר מכן אוסטרליה הציעה להעניק לה מדליות אך היא סירבה ואמרה: "בפעם הקודמת שזה הוצע, אמרתי לממשלה שהם יכולים לתקוע את המדליות שלהם במקום שהקוף תקע את האגוזים שלו. אבל אם יתנו לי מדליה עכשיו, זה לא יהיה מאהבה, לכן אני לא רוצה שום דבר מהם." רק בפברואר 2004 קיבלה וייק את אות מסדר אוסטרליה.
באפריל 2006 הוענק לה הכבוד הגבוה ביותר של אגודת השיבה והשירותים המלכותית של ניו זילנד, תג RSA בזהב. המדליות של וייק מוצגות בגלריה של מלחמת העולם השנייה במוזיאון האנדרטה לזכר המלחמה באוסטרליה בקנברה. ב-3 ביוני 2010, הוצג במצעד המזרחי בוולינגטון, ניו זילנד, סמוך למקום לידתה, "פילון מורשת" המוקיר את וייק.
ביוגרפיות

בשנת 1956 כתב הסופר האוסטרלי ראסל בראדון את "ננסי וייק: סיפורה של אישה אמיצה".
ננסי וייק כתבה אוטוביוגרפיה שפורסמה לראשונה בשנת 1985 בשם "העכבר הלבן".
בשנת 2001 כתב הסופר האוסטרלי פיטר פיצסימונס את: "ננסי וייק, ביוגרפיה של גיבורת המלחמה הגדולה ביותר שלנו", ביוגרפיה מקיפה ורבת מכר של וייק. בשנת 2011 כתב הסופר הגרמני מייקל ג'ורגס את: "שם קוד הלן: הסוכנת החשאית של צ'רצ'יל ננסי וייק והמאבק שלה נגד הגסטפו בצרפת". הספר פורסם באוקטובר 2012. בשנת 2020 פרסמו הוצאת סיימון אנד שוסטר את הספר "שם קוד הלן" מאת אריאל לוהן, סיפורת בדיונית על מעשיה של וייק.
ישנן טענות (שהופרכו על ידי המחבר) כי הרומן של סבסטיאן פוקלס, "שרלוט גריי" מ -1999, מבוסס על מעלליה של וייק בזמן המלחמה, וכן על חייה של סוכנת השירות החשאי הבריטי פרל קורניולי. סבסטיאן פולקס אמר בראיון כי "שרלוט גריי" היא פרי דמיונו: "ככה עובדים סופרים טובים... לא שמעתי על פרל קורניולי כשכתבתי את "שרלוט גריי" בשנת 1995".
הערות שוליים

↑  ניו יורק טיימס
1 2  Nancy Wake: SOEs Greatest Héroïne" Braddon, Russell, 1956, Russell
↑  אתר גיבורי המלחמה של אוסטרליה
↑    Nancy Wake (Obituary), The Telegraph, 8 August 2011
↑  וושינגטון פוסט
↑  Peter FitzSimons, Nancy Wake, Australia's Greatest War Heroine., Australia: Harper Collins, 2001
↑  diggerhistory
↑  Wake, Mrs Nancy Grace Augusta, AC, GM: 16 Aug 2011: Senate debates (OpenAustralia.org), www.openaustralia.org.au
1 2  הגרדיאן
↑  Vitello, Paul (2011-08-13). "Nancy Wake, Proud Spy and Nazi Foe, Dies at 98 (Published 2011)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-03-14.
↑  The Sydney Morning Herald - חיפוש בארכיונים באמצעות חדשות Google, באתר news.google.com
1 2  Nancy Wake, White Mouse, Macmillan Publishers Aus., 2011-12-01, ISBN 978-1-74334-637-2. (באנגלית)
↑  A. E. Halaris, K. T. Belendiuk, D. X. Freedman, Antidepressant drugs affect dopamine uptake, Biochemical Pharmacology 24, 1975-10-15, עמ' 1896–1897 doi: 10.1016/0006-2952(75)90412-8
↑  the weekend Australian
↑  It's an Honour - Honours - Search Australian Honours, web.archive.org, ‏2011-06-29
1 2    Nancy Wake (Obituary), The Telegraph, 8 August 2011
↑  Fickling, David (2004-02-23). "A belated salute for war heroine". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2021-03-14.
↑  War hero Nancy Wake's ashes scattered in France, www.abc.net.au, ‏2013-03-10 (ב־Australian English)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012502543305171  AWR: AWE0363b  BIBSYS: 1593520723347  BNE: XX6026117  BnF: cb13752209z (data)  GND: 124137598  ISNI: 0000 0000 6308 4900  LCCN: n85375247  NKC: xx0142804  NLA: 35631907  SUDOC: 059202572  TePapa: 60910  Trove: 547384  VIAF: 5112900   WorldCat (עם VIAF): 5112900
חקר זמן

חקר הזמן הוא תהליך בהנדסת תעשייה וניהול שבו נמדד ונקבע הזמן הדרוש לביצוע עבודה מסוימת על ידי עובד מיומן בקצב נורמלי, לפי רמת הביצוע שנקבעה מראש.
מטרת חקר זמן היא קביעת סטנדרטים של משך ובעקבות כך גם עלות לפרויקטים ספציפיים. תוצר חקר הזמן הוא פרק הזמן התקני לביצוע מטלה באיכות הרצויה.
נתונים ותוצאות

מתוך תוצאות חקר הזמן ניתן לקבוע שני גורמים מרכזיים בתהליך הייצור:
קביעת זמני תקן לייצור - לצורך תכנון הייצור, הערכת ובקרת עלויות תפעול ולשם יצירת בסיס להערכה ותגמול של עובדים.
קביעת תקן כוח אדם - לצורך תכנון וניהול כוח אדם ולשם הגדרת תפקידים בעלי עומס עבודה סביר.
זמני תקן נקבעים באמצעות שלוש שיטות:
הערכות – הערכת משך העבודה הנדרש בצורה סובייקטיבית על ידי מנהל או עובד.
נתונים היסטוריים – קביעת זמן תקן ע"פ נתונים בפועל של זמני ביצוע המטלות. שיטה זו מגדירה את זמן התקן ע"פ המבוצע בפועל ולא ע"פ זמן העבודה הנדרש. כלומר, לעובד יש אינטרס לעבוד לאט יותר כך שזמן התקן העתידי לביצוע מטלה זו יהיה גדול יותר.
טכניקות מדידת עבודה – חקר זמן מחזורי, חקר זמן אקראי, דגימת עבודה, זמני תנועה קבועים (MOST, MTM)
עם התפתחות הטכנולוגיה והתחרות הענפי הייצור השונים, גדל המאמץ למציאת שיטות כמותיות לקביעת זמני תקן על מנת להסתמך כמה שפחות על הערכות ונתונים היסטוריים.
טכניקות מדידת עבודה > חקר זמן מחזורי (חקר זמן בדיד)

חקר זמן מחזורי מיועד למדידת עבודה מחזורית החוזרת על עצמה בתדירות ברורה וקבועה ולקביעת זמן תקן לאלמנט או מחזור.
לפני ביצוע החקר יש להגדיר את כלל האלמנטים המופיעים במחזור אחד וקביעת סוג האלמנט:
אלמנט מחזורי ישיר – פעולה מחזורית המתבצעת בכל מחזור וקשורה באופן ישיר לביצוע העבודה.
אלמנט לא מחזורי ישיר – פעולת לוואי שאינה מתבצעת בכל מחזור וקשורה באופן ישיר לביצוע העבודה. כגון: ניקוי התחנה והצטיידות.
אלמנט זר בלתי נמנע – פעולה אשר קשורה באופן עקיף לביצוע העבודה. כגון: קבלת הוראות, תדרוך עובדים.
אלמנט זר נמנע – פעולה אשר אינה קשורה באופן ישיר ו/או עקיף לביצוע העבודה. כגון: שיחה עם עובד אחר, הפסקת סיגריה.
אלמנט מכונה – אלמנט המבוצע על ידי מכונה אשר מגדירה את קצב ביצוע האלמנט.
כדי להפיק זמן מדוד מייצג לאלמנט עבודה, יש לבצע מספר תצפיות גדול מספיק כך שהממוצע הסטטיסטי של תצפיות אלו יהיה בעל האמינות הדרושה וברמת הדיוק הרצויה.
טכניקות מדידת עבודה > חקר זמן אקראי (חקר זמן רציף)

שיטה לחקר כלל מרכיבי תהליך העבודה תוך תיעוד אלמנטים קבועים ואקראיים המתרחשים בזמן ביצוע החקר.
השיטה משמשת למדידת עבודה לא מחזורית בה האלמנטים המבוצעים אינם קבועים.
בניגוד לחקר זמן מחזורי, האלמנטים הנמדדים לא יוגדרו מראש לפני תחילת ביצוע החקר.
רצף האלמנטים הדרוש לביצוע פעולה מוגדרת ייחשב כמחזור העבודה.
טכניקות מדידת עבודה > דגימת עבודה

שיטה למציאת אחוז/הסתברות להתרחשות פעילות באמצעות דגימות בזק של הפעילות.
השיטה מאפשרת הסקת מסקנות על ביצוע אלמנטי עבודה מתוך תצפיות על מדגם רגעים ללא צורך בצפייה רציפה בתהליך העבודה.
שימוש בשיטה זו יעשה כאשר אין סדר קבוע לעבודה הנחקרת ו/או כאשר נדרש למצוא פרמטרים כלליים (עומס, נצילות וכו').
קיימים 2 סוגים של דגימת עבודה:
דגימה במופע קבוע – ביצוע תצפית באינטרוולים קבועים. בשיטה זו עלולים להיות אלמנטים אשר לא יופיעו בחקר.
דגימה במופע אקראי – מועדי התצפיות נקבעים על סמך רשימת מספרים אקראיים. לשיטה ערך מבחינת ההסתברות להעלות כל גורם במדגם.
לקריאה נוספת

B. Nieble and A. Freivalds, Methods, Standards and Work Design, McGraw Hill, 11th Edition.
מוחמד הידאיטוללה

מוּחֵמָד הִיד֧אַיָטוֹלָלה (באורדו: محمد ہدایت اللہ, בהינדי: मुहम्मद हिदायतुल्लाह ‏האזנהקובץ:Mhmht.ogg‏Ⓘ‏; 17 בדצמבר 1905 – 18 בספטמבר 1992) היה פוליטיקאי ומשפטן הודי ששימש כנשיא בית המשפט העליון של הודו וכסגן נשיא הודו.
ביוגרפיה

מוחמד הידאיטוללה נולד בבטהול, המחוזות המאוחדים של אגרה ואודה (אנ') (היום אוטר פרדש), למשורר האורדו חפיז מומד הוילאטוללה.
הידאיטוללה קיבל תואר באנגלית ובמשפטים בטריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג'.
ב-1946 מונה הידאיטוללה לשופט בבית המשפט הגבוה של המחוזות המוחדים וביהר, ובספטמבר 1954 מונה לנשיא בית המשפט הגבוה של נגפור, ומ-1956 עד 1958 היה נשיא בית המשפט הגבוה של מאדהיה פרדש.
בדצמבר 1958 מונה הידאיטוללה לשופט בבית המשפט העליון של הודו. בפברואר 1968 מונה לנשיא בית המשפט העליון של הודו, והיה המוסלמי הראשון שהחזיק בתפריד. מ-20 ביולי עד 24 באוגוסט 1969 שימש כממלא מקום נשיא הודו, לאחר מות זקיר חוסיין והתפטרות סגנו ורהגירי ונקטה גירי, שהתמודד על תפקיד הנשיא.
הידאיטוללה פרש מכס השיפוט ב-16 בדצמבר 1970, עם הגיעו לגיל 65.
הידאיטוללה נבחר כמועמד יחיד לסגן נשיא הודו ב-9 באוגוסט 1979. והושבע לתפקיד ב-31 באוגוסט 1979, כשהוא מכהן כהונה מלאה בת חמש שנים, עד השבעתו של רמזוואמי ונקטרמן לסגן נשיא הודו ב-31 באוגוסט 1984.
הידאיטוללה נפטר ב-18 בדצמבר 1992 בבומביי.
פרסים והוקרה

היאיטוללה קיבל את אות מסדר האימפריה הבריטית ב-1946.
הערות שוליים

↑  Indua Chooses New Vice PRESIDET, Daytona Beach Morning Journal, ‏10 באוגוס 1979 (באנגלית)
↑  "Hidayatullah, Shri M". Vice President's Secretariat. אורכב מ-המקור ב-2014-07-28. נבדק ב-30 בנובמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271644905171  BnF: cb12339363g (data)  GND: 1145417159  ISNI: 0000 0000 8079 0559  LCCN: n50035084  NTA: 270039597  SUDOC: 080089860  VIAF: 83053   WorldCat (עם VIAF): 83053
מלונות הרודס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  מותג בבעלות חברה פרטית
 מייסדים:  יואב איגרא ודוד פתאל
 תקופת הפעילות:  1998–הווה (כ־27 שנים)
 חברת אם:  רשת מלונות פתאל בע"מ
 מיקום המטה:  מגדלי עזריאלי, תל אביב, ישראל
 משרד ראשי:  תל אביב, ישראל
 בעלות:  מלונות פתאל
 ענפי תעשייה:  מלונאות
 מוצרים עיקריים:  מלונות יוקרה ונופש
  
 http://www.herods.co.il
 
הרודס (באנגלית: Herods, שמו האנגלי של הורדוס) הוא מותג מלונות יוקרה בבעלות רשת מלונות פתאל. תחת שם מותג זה מפעילה הרשת מספר בתי מלון:
מלונות הרודס אילת - קומפלקס של שלושה בתי מלון (הרודס פאלאס, הרודס בוטיק והרודס ויטאליס) הממוקם בחוף הצפוני באילת, סמוך לגבול עם ירדן ובו 454 חדרים. המלון באילת נבנה על ידי חברת "Designer Walk" שבבעלותו של האדריכל ואיש העסקים הישראלי יואב איגרא בתקציב של 150 מיליון דולר.
מלון הרודס תל אביב - ממוקם על חוף ימה של תל אביב וכולל 324 חדרים.
מלון הרודס ים המלח - ממוקם על חוף ים המלח וכולל 223 חדרים.
מלון הרודס הרצליה - ממוקם במתחם האי במרינה בהרצליה וכולל 252 חדרים. המלון נפתח בשנת 2015.
מלונות הרודס אילת

קומפלקס מלונות שנוהל בראשיתו על ידי רשת שרתון ישראל, עד לרכישת מלונותיה בידי רשת מלונות פתאל. המתחם מתפרס על שטח של 40 דונם והוא כולל שלושה מלונות הצמודים זה לזה:
הרודס פאלאס - מלון הכולל 297 חדרים ומיועד לחופשה משפחתית.
הרודס בוטיק - מלון בעל 104 חדרים וסוויטות המשמש גם כמרכז כנסים עם שבעה אולמות כנסים ואירועים.
הרודס ויטאליס – מלון ספא המיועד לאירוח זוגות בלבד – ללא ילדים. המלון מכיל 53 חדרים בלבד וכולל מתחם ספא המעניק לאורח טיפולי מרחצאות וטיפוח הגוף.
בין מלון הפאלאס למלון הוויטאליס מחבר גשר בקומה ה-11 של בתי המלון. הגשר משמש כטרקלין עסקי לבתי המלון. בין מלון הפאלאס למלון הבוטיק מחבר גשר מעבר הולכי רגל הנמצא בקומת הכניסה של שני בתי המלון.
מלון הרודס תל אביב

בחודש מאי 2011, נפתח בתל אביב המלון השני מבית מותג המלונות הרודס המעוצב בסגנון תל אביב של שנות השלושים של המאה ה-20. מבנה המלון, השוכן על חוף ימה של תל אביב, הוקם ב-1973 ונקרא בתקופות שונות בשמות מוריה תל אביב, רדיסון מוריה, שרתון מוריה ומוריה פלאזה, עד לרכישת מלונות הרשת בידי רשת מלונות פתאל – אז הוסב שמו ללאונרדו פלאזה תל אביב. כחלק מהתרחבות מותג מלונות הרודס לתל אביב, שונה שמו למלון הרודס תל אביב.
במלון 324 חדרי אירוח, אולמות כנסים ואירועים, מתחם בריאות וספא ועוד.
הנוף מהמלון
לובי המלון
המלון לפני השיפוץ החיצוני
מלון הרודס ים המלח

הרודס ים המלח הוא מלון ספא יוקרתי הממוקם על חוף ים המלח. במלון 223 חדרים, מתחם ספא, חדר כושר, בריכת שחייה, טרקלין וי.אי.פי, ואולמות כנסים ואירועים.
מבנה המלון המקורי הוקם ב-1972 על ידי הקבלן אפרים אברון ונפתח בשם פאן אמריקן ים המלח. לאחר שנתיים נמכר לרשת מלונות מוריה ופעל לאורך השנים תחת השמות מוריה, רדיסון מוריה, שרתון מוריה ומוריה פלאזה, עד לרכישתו בידי רשת מלונות פתאל. המלון עבר אז שיפוץ יסודי שעלותו נאמדת בכ-70 מיליון ש"ח.
המלון המחודש נפתח במאי 2013. עיצוב המלון בוצע ונהגה על ידי המעצב הבינלאומי אנדראס נויידם, ואת השראתו קיבל נויידם מסביבת המלון. הוא עשה שימוש מורחב בצבעי ירוק, טורקיז, כחול, חום וזהב והשתמש בשלל חומרי גלם מהסביבה הטבעית של המלון כגון עץ, שיש ופסיפס - כדי לממש את החזון העיצובי שלו. העיצוב כולל גם את מדי הצוות שהם טוגות בהירות ואת הספא כמרחצאות מהעת העתיקה.
מלון הרודס הרצליה

הרודס הרצליה הוא מלון יוקרה הממוקם על אי מלאכותי במרינה של הרצליה. המלון שתוכנן ועוצב על ידי האדריכלים אילן פיבקו ורני זיס מכיל 252 חדרים, מתחם ספא, חדר כושר, בריכת שחייה, אולמות כנסים ואירועים ועוד.
בהקמת המלון השקיעה רשת פתאל כ-300 מיליון ש"ח והשקתו הייתה בחודש יוני 2015.
הערות שוליים

↑  רינה רוזנברג קנדל, יוקם מלון הרודס של רשת פתאל בהשקעה של 300 מיליון שקל במרינה בהרצליה, באתר TheMarker‏, 31 באוקטובר 2011
קומפלקס מלונות הרודס באילת (מימין - מלון הרודס פאלאס, משמאל- מלון הרודס ויטאליס)