stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטל דרהר

| --- | --- |

 לידה:  21 במרץ 1849 וינה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  7 באוגוסט 1921 (בגיל 72) שווכאט, אוסטריה 
 שם לידה:  Carl Anton Maria Dreher 
 מדינה:  אוסטריה, ציסלייטניה (ארצות אוסטריה) 
 תפקיד:  חבר בית הלורדים (15 בדצמבר 1902–1918)  חבר הלנדטאג של אוסטריה תחתית 
 פרסים והוקרה:  מסדר פרנץ יוזף 
 
אנטל דרהר הבן (בהונגרית: Ifjabb Dreher Antal; וינה, 21 במרץ 1849 - קטנהוף (Kettenhof bei Schwechat), 7 באוגוסט 1921) היה תעשיין הונגרי ממוצא גרמני, בעל מבשלות בירה ומארגן קרטל הבירה ההונגרי. הוא היה האיש החימישי בעושו בהונגריה במחצית הראשונה של המאה ה-20.
קורות חייו

מכיוון שאנטל דרהר הצעיר היה רק בן 14 כשאביו מת, הוא יכול היה לקחת לידיו את ניהול ארבע מבשלות הבירה של דרהר (Schwechat, Kőbánya, Triest, Michelob) רק ב-1870. הוא פיתח את הטכנולוגיה של מפעליו והרחיב את יכולתם. בין המפעלים שלו, זה שבקבניה (אז יישוב ליד בודפשט, כיום רובע 10 של בודפשט) הפך במהרה למבשלת הבירה הגדולה ביותר בהונגריה. מבשלות בירה חדשות נבנו בזו אחר זו באזור (1892: פיתוח מבשלת הבירה של אנטל דרהר). הקונצרן שהיה מורכב מארבעה מפעלים ייצר כבר 1.2 מיליון הקטוליטר (120 מיליון ליטר) בירה ב-1890.
אנטל דרהר קנה את טירת ברונסביק במרטונוואשאר ב-1898. הוא היה ידוע גם כבעל אורוות סוסי מרוץ. כמו כם היה חבר בית הלורדים האוסטרי (הבית העליון) משנת 1902.
מבין שלושת בניו ינה קיבל לידיו את ניהול החברות שלו.
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I–IV. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967–1994. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
ראו גם

גרמנים בבודפשט. עורך המבוך ונדל. נכתב על ידי István Soós (ואחרים). בודפשט. 1998.
מי זה מי בהיסטוריה? עורך Ottó Szabolcsi, Géza בודפשט (1990).
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש I–VI. עורך ראשי. לאסלו מרקו. בודפשט: מועדון הספר ההונגר: הליקון. 2001–2007. ISBN 963-547-414-8
מכתבים לטליה

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  דב אינדיג
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  אנגלית
 סוגה:  רומן מכתבים
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2005
 מספר עמודים:  199
 עורך:  חגי בן ארצי
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 965-511-868-1
 הספרייה הלאומית:  002485234
מכתבים לטליה הוא ספר המתעד חליפת מכתבים בענייני אמונה, יהדות ומחשבת ישראל בין דב אינדיג, תלמיד ישיבת ההסדר כרם ביבנה ל'טליה' (שם בדוי), נערה חילונית מקיבוץ בצפון ישראל בשנתיים שלפני מלחמת יום הכיפורים. הספר יצא לאור בשנת 2005 בעריכתו של ד"ר חגי בן ארצי, חברו של דב אינדיג, ובהוצאת "ידיעות ספרים". המכתבים מובאים במלואם ובעריכה מזערית.
רקע לספר

הנערה המכונה "טליה" התכתבה עם אינדיג במשך למעלה משנתיים עד נפילתו במלחמת יום הכיפורים ב-7 באוקטובר 1973 (י"א בתשרי ה'תשל"ד). בעת חליפת המכתבים היה אינדיג תלמיד בישיבת ההסדר כרם ביבנה בן כעשרים, והנערה תלמידת כיתות י"א וי"ב. חליפת המכתבים החלה לאחר שהנערה חזרה מסמינר של עמותת גשר, שהעלה לה שאלות רבות בנושאי יהדות. אביה הפנה אותה לדב, אותו פגש בשירות מילואים, לאחר שהתרשם מהשכלתו הרחבה ביהדות ובנושאים כללים. אינדיג הוא דמות בולטת גם בספרו של הרב חיים סבתו - "תיאום כוונות".
תוכן הספר

ההתכתבות עסקה באמונה, השקפה יהודית ואורח החיים הדתי, בעקבות השאלות שהעלתה טליה. לדוגמה: מה הבעיה בחברה מעורבת? כיצד תיאור הבריאה בספר בראשית תואם את תיאורית האבולוציה? כיצד אפשר להאמין באלוהים אחרי השואה? למה הדתיים מונעים מהחילונים תחבורה ציבורית בשבת? למה בני ישיבות ההסדר משרתים רק שנה וחצי בצבא? מהו היחס לתנ"ך ומדרש? מהו היחס לבית המקדש? מה העניין של איסורי שבת שונים?
טליה העלתה שאלות אקטואליות כגון: האם כדאי לוותר על חצי האי סיני תמורת הסכם שלום? האם נהגה ישראל כראוי בכך שסירבה לשחרר מחבלים על מנת להציל את הספורטאים במינכן?
תשובותיו של דב שזרו את מגוון הספרות היהודית החל מהתנ"ך, מדרשי חז"ל וספרי מחשבה כמו ספר הכוזרי וכתבי הרב קוק. התשובות מגלות גם ידע כללי רב, שדב שאב מספרים רבים שקרא.
בן ארצי, שהיה חברו הטוב של אינדיג ולמד עמו בישיבה, הוא אחד משני גיבורי-משנה בסיפור. גיבורת המשנה השנייה היא חברתה של טליה, בת קיבוץ המכונה מיה. חגי, חוזר בתשובה, ייעץ לדב כיצד להשיב לטליה, והצטרף אליו בשתי פגישות שבהן הרצו השניים בפני בני כיתתה של טליה. אחת מהפגישות התקיימה בזמן השירות הצבאי של דב וחנן.
מיה הלכה שני צעדים לפני טליה בדרך לחזרה בתשובה. היא התכתבה עם המדריך חנן פורת (לימים רב וחבר כנסת) (תיעוד התכתבות של חנן פורת עם נערה אחרת מופיע בספר "את אחי / ענת אנוכי מבקש"), שמרה שבת וכשרות, ובסיום השמינית הצטרפה לגרעין נח"ל דתי, בעוד טליה המשיכה עם חבריה החילונים לשנת שירות לפני הצבא בבית שאן.
טליה העידה עד כמה היא נפתחה לעולמות חדשים שלא הכירה. היא עקבה אחרי תהליך החזרה בתשובה של חברתה, החליטה לצום ביום כיפור ואף שקלה לחזור בתשובה. הספר מסתיים במכתבה האחרון של טליה שעליו דב כבר לא הספיק לענות, משאיר סימני שאלה על המשך דרכה של טליה. לאחר תום שנת השירות שלה, חזרה טליה לחייה בקיבוץ החילוני.
חגי בן ארצי הסביר את שהניע אותו להוציא את הספר: "דב הרגיש, שיש כאן משהו בעל ערך, במכתבים הללו. פעם אמר לי: אולי נוציא איזה ספר? ראיתי בזה צוואה אישית שאני ממלאה כעת, אחרי שלושים שנה".
תגובות על הספר

ד"ר דינה לוין, ראש החוג לספרות במכללת "תלפיות" בירושלים מתארת את כתיבתו של דב: "תשובותיו של דב מצטיינות בעמקות ובאינטליגנציה, בבהירות מחשבה ובניסוח קולח... התנ"ך עבורו הוא ספר חיים אקטואלי ולא רק ספרות עתיקה".
הערות שוליים

↑  דב אינדיג באתר יזכור
↑  כתבה בהצופה
↑  הערות על הספר מאת ד"ר דינה לוין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 312486854   WorldCat (עם VIAF): 312486854
רוני אלנבלום

| --- | --- |

רוני אלנבלום
 לידה:  21 ביוני 1952 באר שבע, ישראל 
 פטירה:  7 בינואר 2021 (בגיל 68) 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה היסטורית
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  יהושע בן-אריה, בנימין זאב קדר 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מספר צאצאים:  1 
 תרומות עיקריות
 חקר ממלכת הצלבנים חקר ההיסטוריה הסביבתית אקלימית  חקר ערים היסטוריות
 
אהרן רוני אלנבלום (21 ביוני 1952 – 7 בינואר 2021) היה גאוגרף והיסטוריון ישראלי שהתמחה בחקר ממלכת הצלבנים, בחקר הערים ההיסטוריות ובהיסטוריה סביבתית אקלימית. היה פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים, היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ועמית בקולג' קלייר הול באוניברסיטת קיימברידג'.
ביוגרפיה

רוני אלנבלום נולד וגדל בבאר שבע, בן למאיר ובת שבע אלנבלום, ילידי פולין, סבו וסבתו חיו ברומניה ונפטרו מהשפעת הספרדית, נושא אותו יחקור לימים. הוא חי בירושלים מאז שנת 1974. למד שנה אחת ארכאולוגיה בטרם החליף את חוג לימודיו לתואר ראשון בגאולוגיה ולתארים שני ושלישי בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים. עסק בהוראה ובחינוך בבית הספר הניסויי ירושלים ובחברה להגנת הטבע. עבודת הדוקטור שלו עוסקת ב"ישוב הכפרי הפרנקי בארץ-ישראל בתקופה הצלבנית" ונכתבה בהדרכת הפרופסורים בנימין זאב קדר ויהושע בן-אריה. בשנים 1988–1989 שהה בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז בהדרכת ז'אק לה-גוף ועשה פוסט-דוקטורט בסורבון. התמנה למרצה ב-1994, למרצה בכיר ב-1998, לפרופסור חבר ב-2005. שהה בשבתון כעמית מחקר בקולג' קלייר הול באוניברסיטת קיימברידג' בשנים 1998–1999 והיה עמית מחקר במכון הישראלי ללימודים מתקדמים בשנת 9–2008.
עמד בראש בית הספר להיסטוריה באוניברסיטה העברית בשנים 2006–2008 ובראש ארגון הסגל האקדמי הבכיר בירושלים במהלך שביתת הסגל האקדמי הבכיר של שנת 2008.
היה נשוי ללינור בתם של אליהו לנקין, מפקד אלטלנה, ושל דוריס לנקין ולהם שלושה ילדים.
אלנבלום נפטר בפתאומיות מדום לב, בגיל 68.
מחקריו

רוני אלנבלום עסק בחקר ההיבטים המרחביים של ימי הביניים בכלל ותקופת הצלבנים בארץ ישראל בפרט.
מחקריו > ההתיישבות הכפרית הפרנקית בממלכת ירושלים הלטינית

זהו ספרו הראשון המתמודד עם התאוריה שפותחה על ידי יהושע פראוור מהאוניברסיטה העברית וריימונד (אוטו) סמייל מאוניברסיטת קיימברידג' ושלפיה הצלבנים לא חיו כמעט ביישובים החקלאיים, אלא רק במבצרים ובערים, והארץ הייתה מיושבת על ידי תושבים מקומיים שהיו ברובם ערבים ומוסלמים.
אלנבלום מסתמך על עדויות טקסטואליות וארכאולוגיות ומראה כי בתקופה הצלבנית היו בארץ ישראל יותר ממאתיים יישובים צלבניים ובהם כפרים, בתי חווה ופרברים חקלאיים. את אחד מן המקומות האלה, הכפר מעיליא שבגליל (Castellum Regis של הצלבנים), הוא הצליח לשחזר על סמך התעודות הכתובות ועל סמך סקר שדה שערך שם. אלנבלום טען גם כי מספר התושבים הנוצריים שחיו בארץ היה גדול מששיערו לפניו, וכי הצלבנים התיישבו באזורים שבהם חיו תושבים נוצרים מקומיים ולא התיישבו באזורים הלא-נוצריים של הארץ (למשל במרכז השומרון או במזרח הגליל). הוא הראה כי גם ההפך הוא הנכון וכי כמעט בכל מקום יישוב שהיה בו יישוב נוצרי בימי הביניים, הייתה גם התיישבות צלבנית.
מחקריו > מבצרי הצלבנים וההיסטוריה המודרנית

בספר הזה הצביע אלנבלום על השינוי ביחס למסעי הצלב שהחל לדבריו במחצית השנייה של המאה ה-18. עד אז הוצגו המסעים ככישלון נורא שהחל אומנם במצוות האלוהים, אך השתבש משחטאו הצלבנים והביאו לשפיכות דמים קשה של המונים שמתו על לא עוול בכפם. בראשית המאה ה-19 החלו הרומנטיקנים להציג את מסעי הצלב באור חיובי והפכו אותם מכישלון מביש למקור לגאווה. התופעה הגיעה לשיאה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-19, כשעמים שונים החלו לנכס את מסעי הצלב ולהפוך אותם לחלק מן האתוסים הלאומיים שלהם. ראשונים היו הצרפתים ובעקבותיהם באו גם הגרמנים, האנגלים והבלגים. גם היסטוריונים ציונים השתמשו בהם לביסוס האתוס הלאומי הישראלי אך עשו זאת על דרך השלילה: העובדה שהצלבנים לא התיישבו בארץ ולא הצליחו למשוך אליה מהגרים נתפסו כסיבות לנפילת מסעי הצלב, ואילו ההצלחה הציונית בתחומים האלה נתפסה כערובה להצלחתה.
ההשפעה של השיח הלאומי והשיח הקולוניאליסטי על כיווני המחקר ניכרת עד עצם היום הזה. כך למשל, התפיסה שלפיה הצלבנים כוננו במזרח "מדינה", שהייתה מוקפת בגבולות קוויים והתפיסה שלפיה המבצרים נועדו להגן על הגבולות הללו היא תפיסה אנכרוניסטית, המושפעת מתפיסת מדינת הלאום במאה ה–19. גבולות בין מדינות במובן המודרני של המילה אינם נזכרים בתעודות מימי הביניים וקרוב לוודאי שלא הייתה להם משמעות בתפיסת המרחב של בני התקופה. אלנבלום כפר גם בתקיפות של המושג "מבצר" עצמו. בכל יישוב ימי ביניימי היה מרכיב מבוצר, ובכל יישוב ימי ביניימי עסקו בחקלאות. המבצר (Castellum/Castrum) אינו אלא יישוב יותר גדול שהעניק שירותים שאי אפשר היה לספק במקומות קטנים יותר, כמו שווקים, כנסייה וכדומה. אחד השירותים שנדרשו בימי הביניים היה הביטחון וה"מבצרים" העניקו לאוכלוסיית הסביבה גם את השירות הזה.
אלנבלום הראה שהרוב המוחלט של מבצרי הצלבנים נבנה בתקופות שלום ולא בתקופות של מלחמה, ורובם הוקמו באזורים שבהם לא הייתה סכנה של התקפות חיצוניות.
העדיף להשתמש בביצור (Fortification) כאל טכנולוגיה צבאית יקרה ההולכת ומתפתחת ככל שמתפתחת טכנולוגיית המצור וכיבוש המבצרים של הצד שכנגד. המלחמה היא דיאלוג אלים המונצח בביצורים.
מאז המאה ה-19 יש ויכוח במחקר אם טכנולוגיית הביצור הקונצנטרי הומצאה במזרח או הובאה מאירופה. לדעתו של אלנבלום טכנולוגיית הביצור הזאת הומצאה במזרח לאחר שהסתבר לפרנקים כי הביצורים הישנים, הפשוטים יותר, אינם עמידים עוד בפני מלאכת המצור המוסלמי והיה צורך בטכנולוגיות ביצור מתקדמות יותר. כוכב הירדן (Belvoir) הוא לדעת אלנבלום הביצור הקונצנטרי השלם הראשון שהוקם במזרח.
מחקריו > מצד עתרת (Vadum Iacob)

החפירה במצד עתרת היא פרויקט חפירה מרכזי שאלנבלום עמד בראשו מאז 1993. מצד עתרת הוא מבצר צלבני, המצוי ליד גשר בנות יעקב, שהיה קיים במשך אחד עשר חודשים בלבד למן היום שבו החלו בבנייתו (באוקטובר 1178) ועד לכיבושו ולהריסתו ב-29 באוגוסט 1179. הכיבוש שהסתיים בטבח של מגיניו מתועד היטב במקורות הכתובים הערביים, כיוון שמדובר היה במבנה מונומנטלי צלבני שנכבש לאחר שנים של תבוסות מוסלמיות. החפירה הניבה ממצאים ארכאולוגיים עשירים ובהם שרידים המתוארכים בצורה חד משמעית לשנים 1178–1179, עקבות של קרב וטבח ועדויות על תהליך הבנייה בימי הביניים. המחקר במקום עוסק בכמה רבדים. שאלות מרכזיות:
תולדות הבנייה בימי הביניים: רוב המבצרים בימי הביניים הושלמו לפני שנהרסו מאוחר יותר. העובדה שמצד עתרת נהרס לפני שבנייתו הושלמה מאפשרת שחזור של המבצר: מה בונים קודם, מה אחר-כך ומהי שיטת העבודה.
ימיו האחרונים של המבצר ותולדותיו של הכיבוש.
הסוס הימי-ביניימי: במבצר נמצאו כעשרה שלדים של סוסים.
המבצר נבנה על הקו של השבר הסורי-אפריקאי, הוא זז צפונה כ-2 מטר מאז הצלבנים וכ-8 מטר מאז תקופת הברזל. אלנבלום כתב על התקדמות השבר הסורי-אפריקאי ב-5,000 השנים שחלפו.
מחקריו > שינויי אקלים בימי הביניים

אלנבלום טען שבמאה ה-11, לפני בוא הצלבנים, היה שינוי אקלימי דרמטי במזרח אגן הים התיכון שבא לידי ביטוי בשתי צורות: בצורות חסרות תקדים בנילוס שהארוכות שבהן נמשכו חמש, שש ושבע שנים ושמצרים לא יכלה לעמוד בהן, וגלי קור בעיראק. בעניין זה עוסק ספרו האחרון שראה אור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 2012: The Collapse of the Eastern Mediterranean.
מחקריו > פרויקטים בעשור השני של המאה ה-21

אלנבלום עסק בפיתוח גישה תאורטית מכלילה ל"שבריריות" שלפיה, תקופה קצרה יחסית של עשור אחד או שניים שבה מתרחשות הפרעות אקלימיות, עלולה לגרום לתופעות חברתיות קשות ביותר ואילו התייצבות או שיפור קל יחסית בתנאי האקלים למשך כמה עשורים עשויה ליצור תנאים של שפע.
אלנבלום השתתף במיזם העדכון וההרחבה של אוסף התעודות והמכתבים של המדינות הצלבניות במזרח (Revised Regesta Regni Hierosolymitani Database), שראשיתו במפעלו של הביבליוגרף וחוקר מסעי הצלב ריינהולד ריריכט.
ספריו

Frankish Rural Settlement in the Latin Kingdom of Jerusalem. Cambridge: Cambridge University Press, 1998.
Crusader Castles and Modern Histories Cambridge, UK: Cambridge University Press, 2007.
In laudem Hierosolymitani :Studies in Crusades and Medieval Culture in Honour of Benjamin Z. Kedar, edited by Iris Shagrir, Ronnie Ellenblum and Jonathan Riley-Smith. Aldershot: Ashgate, 2007.
The Collapse of the Eastern Mediterranean - Climate Change and the Decline of the East, 950-1072. Cambridge University Press, 2012.
Fragility: Climate Science, Climate History and the Rise and Fall of Civilizations, Israel Academy of Sciences and Humanities, 2024
ספרי הדרכה

עם אברהם שטאל, ובני פרנקל, קיסריה: הדרכה באתר היסטורי מגוון, [ירושלים]: משרד החינוך והתרבות - אגף הנוער - היחידה לידיעת הארץ ולימודי שדה, תשמ"ב 1982.
עם עמיר אידלמן ונחמה שפרן, נדידת היבשות, [ירושלים]: משרד החינוך והתרבות - אגף הנוער - האגף לטיפוח רווחה ושיקום - היחידה לידיעת הארץ ולימודי שדה, תשמ"ד 1984, תשמ"ו 1986.
על חומותייך ירושלים: מסלולי סיורים, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1988.
עם בני פרנקל, הכרמל וחופו: למורה ולמדריך: חומר לימוד לתלמידי החטיבה העליונה, מתאים לתוכנית הלימודים של משרד החינוך והתרבות (איורים: ורד שתיל), ירושלים: משרד החינוך והתרבות-אגף הנוער-האגף לטיפוח רווחה ושיקום-היחידה לידיעת הארץ ולימודי שדה, תשמ"ו-1986.
Ronnie Ellenblum, Amnon Ramon, The walls of Jerusalem: a guide to the ramparts walking tour, Jerusalem: Yad Izhak Ben-Zvi, c1995.
תוכניות ומפות לקורס ערים היסטוריות באירופה (ערכה: עינת גפן), ירושלים: האוניברסיטה העברית - המחלקה לגאוגרפיה, תשנ"ח-1998.
הערות שוליים

↑  R. Ellenblum, 1998, Frankish Rural Settlement in the Latin Kingdom of Jerusalem, Cambridge, Cambridge University Press.
↑  R. Ellenblum, 1996, “Colonization Activities in the Frankish East: The Example of Castellum Regis [Mi'ilya]”, English Historical Review 111, pp. 104-122.
↑  Ronnie Ellenblum, 2007, Crusader Castles and Modern Histories, Cambridge, UK: Cambridge University Press.
↑  תאיר שכנר רוכמן, מבצר על קו השבר, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2007
↑  Revised Regesta Regni Hierosolymitani Database
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260874505171  PLWABN: 9810581549705606  BIBSYS: 98019759  BnF: cb13624714m (data)  CiNii: DA16776670  GND: 13249423X  ISNI: 0000 0001 1605 153X  LCCN: nr95032139  LNB: 000102125  NKC: mub2014833108  NTA: 180682288  ORCID: 0000-0003-4908-5423  RERO: 02-A008953249  SUDOC: 04891987X  VIAF: 20846703   WorldCat (עם VIAF): 20846703
בוקי נאה

| --- | --- |

בוקי נאה באולפן התוכנית "תעודת עיתונאי" ברדיו תל אביב, 2015
 לידה:  25 ביוני 1957 (בן 67)
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  מעריב, חדשות, ידיעות אחרונות 
 סוג כתב:  משטרה, פשע ופלילים
 בת זוג:  רות אלפסי
 מספר צאצאים:  3 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  100000668471222
 
ברוך (בּוּקִי) נאה (נולד ב-25 ביוני 1957) הוא עיתונאי ובעל טור ישראלי. עוסק בעיקר בסיקור פלילים.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב. בוגר בית הספר "אורט סינגלובסקי" במגמת מכונות.  את שירותו הצבאי עשה נאה במסלול גרעין נח"ל וכלוחם במחלקת חבלה בפלוגה המסייעת של גדוד 50 מחטיבת הצנחנים. לקראת תום שירותו שימש ככתב בעיתון במחנה נח"ל. לאחר שחרורו מהצבא בשנת 1979, שימש ככתב העיתון "מעריב" בנגב. לאחר מכן שימש ככתב העיתון בגוש דן והשומרון. בשנים 1986–2009 שימש ככתב פלילים. תפקיד שביצע בעיתונים "מעריב", "חדשות" ו"ידיעות אחרונות".
משנת 2005 מדריך נאה בתל אביב טיול ייחודי - "סיור בין פחי הזבל בחצר האחורית של העיר תל אביב", שבמסגרתו הוא לוקח את אורחיו למפגשים עם עבריינים ומוביל אותם בין אתרי פשיעה, בתי בושת וכדומה. סיורים אלו עוררו ביקורת חברתית חריפה כנגדו
ב-2009 חשף כי מפקד חיל הים דאז, האלוף אלי מרום, בילה במועדון חשפנות. באותה שנה פוטר מ"ידיעות אחרונות", ומאז הוא יוצר סרטים בנושא פלילים בערוץ 10 ובערוץ 2. מאז אותה שנה הוא גם מגיש בתוכנית הבוקר של שידורי קשת ב"ערוץ 2" את סיכום הפלילים השבועי, בדרכו ההומוריסטית. הוא אף מופיע בסרטי פרסומת.
בשנת 2012 השתתף בעונה השישית של תוכנית הריאליטי "הישרדות", "עונת ה-VIP", שם היה למודח האחרון לפני הגמר. במסגרת התוכנית ביצע את אחד המהלכים השנויים במחלוקת בתוכנית, כשלקח פסלון חסינות מתיקה של ענת הראל ללא ידיעתה ובכך ניצל מהדחה. בספטמבר אותה שנה החל להגיש פינה בנושא פלילים בתוכנית "כלבוטק" בהנחיית רפי גינת בערוץ 10, ולאחר שהתוכנית ירדה משידור החל להגיש את פינתו בתוכנית "סירנות" בערוץ 1. בשנת 2013 הנחה את תוכנית המציאות "הכפר" בערוץ 10. בינואר 2014 החל להנחות תוכנית שבועית בענייני פלילים ברדיו לב המדינה, ביחד עם ענבל גבריאלי.
ב-2014 יצא לאור ספרו "החבר'ה הטובים" ובו תיאור פרשיות פליליות שהיו בישראל. עשר שנים קודם לכן יצא לאור ספרו הראשון "כתב פלילי".
מאז 2014 נאה מדריך טיול בסיציליה בעקבות סיפורי סרט הסנדק והמאפיה הסיציליאנית. הוא מדריך גם טיול אל סיפורי הפשע בלונדון.
חיים אישיים

נאה הוא גם ראש חוג אוהדי קבוצת הכדורגל הכח עמידר רמת גן ויו"ר ועד העמותה למען המכבי ברמת גן בעלת זכות החכירה לדורות של אצטדיון וינטר.  הוא נשוי לרות אלפסי ואב לשלוש בנות, ביניהן השחקנית שרון נאה.  והבמאית גל נאה ומתגורר בשכונת רמת חן ברמת גן.
הערות שוליים

↑  סיון שדמון, הוא מנצל זונות: פמיניסטיות נגד הסיורים של בוקי נאה, באתר nrg‏, 16 במרץ 2013
↑  אור נוף, "ניצול גברים? הפוך": שורדת הזנות חושפת את האמת מאחורי סיורי הזנות של בוקי נאה, באתר את, ‏30 באוגוסט 2017
↑  יובל גורן, אנשיל פפר, הרמטכ"ל העיר למפקד חיל הים, באתר הארץ, 4 במרץ 2009
↑  לי-אור אברבך, בוקי נאה פוטר מידיעות אחרונות, באתר nrg‏, 26 באוקטובר 2008
↑  Asaf Harduf, אין אמון – אין פרטיות? הקלטה חד-צדדית כהאזנת סתר <br> No Trust - No Privacy? A Unilateral Recording as Forbidden Wiretap, SSRN Electronic Journal, 2021 doi: 10.2139/ssrn.3777443
↑  שרון רופא אופיר, הבת של כתב הפלילים המיתולוגי בוקי נאה חולמת לכבוש את הבמה, באתר Xnet‏, 30 בנובמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504064005171  ISNI: 0000 0000 4874 6291  LCCN: no2004094471  VIAF: 31714086   WorldCat (עם VIAF): 31714086
יצחק יצחקי (לישבסקי)

ערך זה עוסק בחבר כנסת ממפלגת מפ"ם. אם התכוונתם לחבר כנסת ממפלגות שלומציון והליכוד, ראו .
יצחק יצחקי (לישבסקי) (11 באוקטובר 1902 – 21 בספטמבר 1955) היה חבר הכנסת, מראשי פועלי ציון שמאל ולאחר מכן ממנהיגי מפ"ם.
חייו

יצחק לישבסקי נולד בריבניצה שבאימפריה הרוסית (כיום נמצאת העיר בתחומי טרנסניסטריה). במהלך מלחמת האזרחים הרוסית התנדב אל הצבא האדום ולחם בשורותיו בדרום אוקראינה. עלה לארץ ישראל ב-1921. הוא למד משפטים באוניברסיטת פריז, והיה משך שנים חבר הוועד הפועל של ההסתדרות.
ב-1934 היה יצחקי ממייסדי ׳החוגים המרקסיסטיים׳, ועמד בראשם. זאב לוי תיאר אותם כ״תנועה קטנה, [ש]היה לה משקל לא-מבוטל במחנה הציונות הסוציאליסטית של אותם הימים [על אף] היקפה המצומצם, ובייחוד בתחום השיתוף היהודי-הערבי״.
יצחקי גם היה ממייסדי הליגה לשיתוף יהודי ערבי וליגת הידידות ישראל-ברית המועצות.
ב-1939 נשלח על ידי ההסתדרות לשיחות עם מנהיגי מפלגת העבודה הבלתי תלויה (ILP) בשל עמדותיו השמאליות על מנת לשכנעם לתמוך בעניין היהודי ולהתנגד לספר הלבן.
נבחר כחבר הכנסת השלישית ב-26 ביולי 1955, מטעם סיעת מפ"ם, אך הספיק לכהן בה רק כ-5 שבועות, עד פטירתו ב-21 בספטמבר 1955.
כתביו

מבחר כתבי י’ יצחקי; ליקוט כתבי העזבון (ביבליוגרפיה) בידי ז[אב] לוי, מרחביה: ספרית פועלים, 1957.
הערות שוליים

↑  פרק שנשכח בחיי בנימיני, באתר הארץ, 19 בפברואר 2002
↑  חבר הכנסת יצחק יצחקי ז"ל, הַבֹּקֶר, 22 בספטמבר 1955
↑  ח"כ יצחק יצחקי למנוחות, הצופה, 22 בספטמבר 1955
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475335705171  ISNI: 0000 0000 3296 0365  LCCN: n89116138  VIAF: 26190547   WorldCat (עם VIAF): 26190547 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אור בקצה המנהרה

| --- | --- |

 סינגל בביצוע אילנה אביטל
 מתוך האלבום רגעים
 יצא לאור:  1985
 שפה:  עברית 
 אורך:  3:21
 חברת תקליטים:  הד ארצי 
 כתיבה:  יורם טהרלב
 לחן:  אילנה אביטל
 
"אור בקצה המנהרה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל. את השיר הוציאה לאור בשנת 1985 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה הפותחת באלבום האולפן הרביעי של הזמרת, רגעים. הוא נכתב והולחן על ידי יורם טהרלב ואביטל עצמה – אחת מהרצועות היחידות בכל הדיסקוגרפיה שלה שהולחנה על ידה. ב-1 במרץ 1985 הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים העבריים השבועי של רשת ג'. בשבוע לאחר מכן נכנס אל המצעד במקום ה-16. ב-1 באפריל עלה למקום החמישי – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע. לבסוף, ב-22 באפריל יצא מהדירוג לאחר חמישה שבועות צעידה רצופה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 5 |  |
הערות שוליים

↑  רגעים באתר סטריאו ומונו
↑  אור בקצה המנהרה באתר סטריאו ומונו
| אילנה אביטל |
| --- | --- |
אלבומי אולפן: לאהוב אותך • שלום חבר • זינוק • רגעים • בלי בושה • כיוונים נעלמים • ילד המחר • אותך... פעם שנייה • תוצרת צרפת • נוגעת באושר • הסיפור האמיתי
אלבומי אוסף: אוסף הזהב • סיכוי לאהבה
אלבומי רמיקס: Hey
סינגלים: "אותך" • "אמור" • "השיבה לי" • "שובי לים" • "פגישה ראשונה" • "לילה במדבר" • "מלכת הכיתה" • "‏כל שנה בסוף הקיץ" • "עוד ועוד" • "ירושלם" • "אבא אמא וארץ ישראל" • "רגעים" • "בזכות ימים כאלה" • "אור בקצה המנהרה" • "בוא אל החגיגה" • "די לי די" • "בלי בושה" • "אתה המלך" • "סוף הצד" • "ילד המחר" • "טוב שבאתם" • "יום חדש" • "עוד תראה אותי" • "ספק" • "תגיד שכן"
משה שטיינמץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בינואר 1989 (בן 35) ירושלים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 מעסיק:  חדשות I24 בעבר תאגיד
 סוג כתב:  כתב לענייני משטרה
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  moyshis
משה שטיינמץ (נולד ב-17 בינואר 1989) הוא עיתונאי ישראלי, כתב לענייני משטרה בחדשות i24. משנת 2017 עד שנת 2024 שימש ככתב הצבאי וככתב לענייני משטרה של כאן חדשות.
ביוגרפיה

שטיינמץ החל את הקריירה שלו בתחום העיתונות בשנת 2007 ככתב לענייני חינוך במקומון כל העיר. בהמשך עבד גם ברדיו ירושלים, במקומון כל הזמן ובעיתון מעריב.
בשנת 2015 הצטרף לוואלה! ככתב לענייני חינוך וכתב האתר בירושלים.
בשנת 2017 הצטרף לכאן חדשות ככתב לענייני צבא ומשנת 2020 ככתב לענייני משטרה.
בשנת 2024 פרש מהתאגיד לאחר שבע שנים והצטרף לערוץ החדשות i24NEWS ככתב ופרשן המשטרה של הערוץ.
חיים אישיים

שטיינמץ גדל במשפחה חרדית ויצא בשאלה.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר כץ, משה שטיינמץ עוזב את וואלה - ומצטרף לתאגיד השידור כאן, באתר אייס, 8 באוקטובר 2017
↑  שרון טל, משה שטיינמץ מונה לכתב המשטרה הראשי בכאן חדשות, באתר אייס, 25 בנובמבר 2020
↑  ישראל רובין, אחרי הקאמבק של ינובסקי לדסק - הכתב הבכיר שעוזב את התאגיד, באתר בחדרי חרדים, 26 בנובמבר 2024
יהודה רות

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  23 ביולי 1908 נובה זמקי, סלובקיה 
 פטירה:  10 במאי 1990 (בגיל 81) 
 מדינה:  ישראל 
 
יהודה רוֹת (23 ביולי 1908 – 10 במאי 1990) נחשב לאחד מאבות המחקר הארכאולוגי הפרהיסטורי במדינת ישראל. הקים את  המוזיאון לתרבות הירמוכית בקיבוץ שער הגולן, שלאחר פטירתו נקרא על שמו.
קורות חיים

נולד בעיירה נוֹבֶה זַמקי (בעת הולדתו בתחומי ממלכת הונגריה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, בעקבות מלחמת העולם הראשונה בצ'כוסלובקיה; כיום בסלובקיה) במשפחה יהודית בת חמישה ילדים, בנם של הלה ויעקב רות. אביו שימש מנהל בית הספר היהודי בעיירה ואמו הייתה פעילה בקהילה היהודית.
למד ארכיטקטורה, אבל לא סיים את לימודיו. בשנת 1931 עלה לארץ ישראל, מספר חודשים לאחר אחותו הצעירה, מרים רות. בשנת 1937 נמנו השניים עם מייסדי קיבוץ שער הגולן.
בשנת 1941, בעת שחפר באזור בריכות הדגים של הקיבוץ, גילה באקראי אתר ארכאולוגי מהתקופה הנאוליתית. הוא אסף בשדות הקיבוץ כלי צור, צלמיות וחרסים. בשנת 1943 ביקרה במקום משלחת בראשות משה שטקליס שקבעה שמדובר באתר ארכאולוגי חשוב ביותר.
במלחמת העצמאות נפצע בקרב על הגנת צמח, לאחר שהחלים סייע בשיקום הקיבוץ.
בין השנים 1949–1952 היה עוזרו של הארכאולוג משה שטקליס אשר חפר את האתר אותו גילה. בחפירות אלה הוגדרה התרבות שנמצאה כתרבות ארכאולוגית חדשה שנקראה התרבות הירמוכית.
רות הקים בשנת 1947 וניהל את המדור לידיעת הארץ בהסתדרות, ואחר מכן בקיבוץ הארצי. היה ממיסדי מכון אבשלום ונמנה עם מנהליו. ערך במשך 25 שנים את המדור "במולדת" בעיתון על המשמר, שהיה המדור הראשון לידיעת הארץ בעיתונות הישראלית., וכן כתב את מדור "מגנזי קדומים" במשמר לילדים. לאחר מלחמת ששת הימים הקדיש את כל זמנו לחקר שרידי התרבויות הארכאולוגיות בדרום רמת הגולן. את ממצאיו העביר למוזיאון ארץ ישראל שבתל אביב. ממצאיו מוצגים במסגרת "מרכז אדם ועמלו".
בשנת 1986 הוענק לו על ידי המועצה האזורית עמק הירדן פרס הוקרה "על הקמת המוזיאון הפרהיסטורי".
במסגרת פעילותו לחקר התרבויות, הקים בשנת 1950 את המוזיאון וניהל אותו במשך 40 שנים.
יהודה רות נפטר בשנת 1990 ונקבר בקיבוצו.