stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיר הייחוד
הערות שוליים

↑  מובא גם בנפש החיים שער ג' פרק ד'. ואולי משום כך, בשו"ת מהר"ם פאדווה דף קיג: (הובא בשם הגדולים לחיד"א בערך 'רבינו אלעזר בעל ספר הרוקח', וכ"כ שם בדומה לזה בערך 'רבינו יהודה החסיד') מכנהו "רבינו שמואל הקדוש הנביא".
↑  מנהג אמירת שירי הייחוד בליל יום הכיפורים | אתר ישיבה, באתר www.yeshiva.org.il
↑  סדר עבודת ישראל, עמ' 133 ואילך, וראו גם דברי קהלת, עמ' 36.
↑  מהר"ל מפראג, נתיבות עולם, נתיב העבודה יב (מובא גם בסידור מהר"ל מפראג, בהוצאת מכון ירושלים תשס"ח, חלק א, עמ' 347-348), "כי אחר התפלה אסור לספר בשבחו של מקום ... ולכך אותם שאומרים השיר אשר נקרא שיר היחוד הוא איסור גמור."
↑  בבית המדרש גולדרס גרין אומרים אותו בשבת ויום טוב קודם ברוך שאמר (ואילו את שיר הכבוד אומרים בסוף מוסף), ובעדת ישורון בציריך, אומרים שיר הייחוד, שיר הכבוד ושיר של יום קודם הוצאת ספר תורה.
ליאב אורגד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 תחומי מחקר:  דין, אזרחות, תורת המשפט, נדידת עמים 
 
יאב אורגד מראיין את איילת שקד בכנס "דמוקרטיה תחת אש" באוניברסיטת רייכמן, יוני 2024
ליאב אורגד הוא יושב ראש (משותף) של מכון רובינשטיין לאתגרים חוקתיים בבית ספר הארי רדזינר למשפטים של אוניברסיטת רייכמן, פרופסור חבר בבית הספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה באוניברסיטת רייכמן ופרשן משפטי בערוץ הטלוויזיה ״רלוונט״. הוא מנהל קבוצת המחקר ״אזרחות ומשפט בינלאומי״ במכון למדעי החברה בברלין (WZB Berlin), ראש התכנית ל״אזרחות גלובלית״ באוניברסיטה האירופית (EUI) בפירנצה, ופרופסור בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פקין בשנג'ן.
ביוגרפיה

אורגד גדל בשכונת שיכון המזרח בראשון לציון. שירת ביחידת דובר צה"ל. בתום השירות הצבאי החל ללמוד במחזור הראשון של מסלול ״משפט וממשל״ במרכז הבינתחומי הרצליה, כמלגאי של קרן אייסף. הוא סיים לימודי תואר שני במשפטים ומדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית, תואר שני במשפטים באוניברסיטת קולומביה ודוקטורט במשפטים באוניברסיטה העברית בנושא ״קריטריונים לגיטימיים ובלתי-לגיטימיים להגבלת הגירה״ (בהנחיית פרופ׳ ברק מדינה). את התמחותו עשה באגף ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים.
בשנים 2006–2009 ו-2012–2022 שהה כחוקר במוסדות אקדמיים בניו-יורק, בוסטון, ברלין ופירנצה. חזר לישראל ב-2023 להוביל את מכון רובינשטיין לאתגרים חוקתיים באוניברסיטת רייכמן (יחד עם ד"ר אביגדור קלגסבלד ופרופ׳ יניב רוזנאי).
כיהן כיושב ראש הוועדה למשפט בינלאומי בלשכת עורכי הדין בישראל, יועץ חיצוני במועצה לביטחון לאומי, מזכיר הוועדה המייעצת לעיצוב מדיניות הגירה לישראל במשרד הפנים ועמית מחקר במכון לתכנון מדיניות העם היהודי.
מלמד קורסים בנושא אתגרים חוקתיים, טכנולוגיה וממשל, הגירה ואזרחות, נאמנות ובגידה, זכויות רוב ומיעוט, צדק וזכויות אדם. בעבר לימד קורסים במשפט ציבורי עם פרופ׳ אמנון רובינשטיין והשופט מישאל חשין.
כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת קולומביה בניו יורק ובאוניברסיטת FGV בריו דה ז'ניירו, כעמית מחקר במרכז אדמונד ספרא לאתיקה באוניברסיטת הרווארד, כעמית מארי קירי באוניברסיטה החופשית בברלין, וכחוקר אורח באוניברסיטאות ניו-יורק (NYU), לוצרן ואוטרכט. חבר לשעבר באקדמיה הגלובלית הצעירה למדע (Global Young Academy) ובאקדמיה האירופית הצעירה (Young Academy of Europe).
הוקרה

Russell Sage Presidential Authority Award
Eric Stein Prize, “best article”, American Society for Comparative Law
Marie Curie Intra-European Fellowship, European Commission
מלגת דן דוד לחוקר צעיר מבטיח, קרן דן דוד ואוניברסיטת תל אביב
פרס גורני לחוקר צעיר, העמותה למשפט ציבורי
פרס זילברג לעבודת דוקטורט מצטיינת, האוניברסיטה העברית
אורגד זכה במספר מלגות, בהן מלגת רוטשילד, מלגת פולברייט, מלגת Jean-Monnet, מלגת פישמן ומלגת תקווה.
בשנת 2012 נבחר לרשימת ״40 המבטיחים מתחת ל-40״ של עיתון גלובס. בשנת 2016 נבחר לאחד מתוך 12 המרצים ״מעוררי ההשראה״ בישראל מטעם התאחדות הסטודנטים.
תחומי מחקר ופרסומים

אורגד פרסם עשרות מאמרים. תחומי מחקריו העיקריים הם משפט חוקתי ותיאוריה דמוקרטית, הגירה ואזרחות, דת ורב-תרבותיות, זכויות אדם ומשפט וטכנולוגיה. מחקריו זכו בפרסים ומענקי מחקר בינלאומיים, בהם מענק של מועצת המחקר האירופית (ERC Starting Grant) בסך 1.5 מיליון יורו, מענק הקרן הלאומית למדעים בגרמניה (DFG Emmy Noether Grant) בסך 1.2 מיליון יורו, ומענק של הקרן הלאומית למדעים בישראל. כן זכה במלגת Marie Curie מטעם מועצת המחקר האירופית למחקר באוניברסיטה החופשית ברלין.
תחומי מחקר ופרסומים > ספריו

Liav Orgad ”The Cultural Defense of Nations: A Liberal Theory of Majority Rights” Oxford University Press, 2015
Liav Orgad “Majorities, Minorities, and the Future of Nationhood” Cambridge University Press, 2022
תחומי מחקר ופרסומים > ממאמריו

ליאב אורגד ושי נ' לביא, "הנחיה שיפוטית: הערות לתיקוני חקיקה בפסיקת בית המשפט העליון" עיוני משפט לד 434 (2011)
ליאב אורגד, "חידת הנאמנות: מי חב מה למי ומדוע?" משפט ועסקים יד 723 (2012)
ליאב אורגד, "הגירה, טרור וזכויות אדם" מחקרי משפט כה 485 (2009)
ליאב אורגד, ״חוקה של מי ובעבור מי? על היקף תחולתם של חוקי היסוד״ משפט וממשל יב 145 (2009)
שלמה אבינרי, ליאב אורגד ואמנון רובינשטיין, מתווה למדיניות הגירה לישראל (עורכת רות גביזון, ירושלים, 2009)
אמנון רובינשטיין וליאב אורגד, "זכויות אדם, ביטחון המדינה ורוב יהודי" הפרקליט מח 315 (2006)
ליאב אורגד, יורם רבין ורועי פלד, "העברת ריבונות בשטחים מאוכלסים מישראל למדינה פלסטינית: נקודת מבטו של המשפט הבינלאומי" משפט וממשל י 187 (2006)
אמנון רובינשטיין וליאב אורגד, ״המבוא לחוקה ומעמדו המשפטי״ המשפט יא (2005)
ליאב אורגד, ״המיעוט הערבי בישראל וחובת שירות ביטחון״ המשפט יא (2005)
הערות שוליים

1 2  http://www.runi.ac.il, פתיחת "מרכז רובינשטיין לאתגרים חוקתיים" | אוניברסיטת רייכמן, באתר www.runi.ac.il
↑  http://www.runi.ac.il, פרופ' ליאב אורגד | אוניברסיטת רייכמן, באתר www.runi.ac.il
↑  Liav Orgad, European University Institute (באנגלית בריטית)
↑  Liav Orgad - School of Transnational Law (באנגלית אמריקאית)
↑  Prof. Liav Orgad, WZB (באנגלית)
↑  Liav Orgad, ethics.harvard.edu (באנגלית)
1 2 3  Liav Orgad, www.fu-berlin.de, ‏2013-10-11 (באנגלית)
↑  Tikvah Scholars 2012-2013 | NYU School of Law, www.law.nyu.edu
↑  Universität Luzern, A cultural defense of nations: A liberal theory of majority rights, University of Lucerne (באנגלית בריטית)
↑  Cultural Defense of Nations: A Liberal Theory of Majority Rights | RSF, www.russellsage.org
↑  Prizes - American Society of Comparative Law (באנגלית אמריקאית)
↑  Dan David Scholars, Dan David Prize (באנגלית אמריקאית)
↑  CORDIS EU research, Global Citizenship Law: International Migration and Constitutional Identity, European Commission
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307593705171  LCCN: nr2001015032  NKC: jo2018989116  ORCID: 0000-0001-8491-3955  ResearcherID: L-5277-2015  VIAF: 12232666   WorldCat (עם VIAF): 12232666
איבארה

ערך זה עוסק בעיר באקוודור. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
איבארה (בשמה המלא: סן מיגל דה איבארה; בספרדית: San Miguel de Ibarra) היא עיר בצפון אקוודור ובירת מחוז אימבאבורה. העיר שוכנת למרגלות הר הגעש אימבאבורה ולגדות נהר טוואנדו, בגובה של 2,225 מטר מעל פני הים. בשנת 2010 התגוררו בה כ-140 אלף תושבים.
היסטוריה

איבארה נוסדה ב-1606 על ידי מושלהּ הספרדי של קיטו, מיגל דה איבארה. בעיר נבנו מספר מבני ציבור וכנסיות, אך היא נחרבה ברעידת אדמה שפקדה את האזור ב-16 באוגוסט 1868. ב-1872 הוחל בהקמת העיר מחדש.
איבארה כיום

השוק של איבארה, רחובות האבן שלה ובתיה הקולוניאליים מהווים מוקד משיכה לתיירים. מדי שנה נערך בעיר פסטיבל בשבוע האחרון של ספטמבר, וכן נערכות בעיר תהלוכות מדי 16 באוגוסט לציון רעידת אדמה שהחריבה את העיר.
מזג האוויר

| אקלים באיבארה> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים באיבארה> ינואר.22.0.10.4.40 | אקלים באיבארה> פברואר.21.8.10.7.54 | אקלים באיבארה> מרץ.22.1.10.7.73 | אקלים באיבארה> אפריל.22.1.11.1.92 | אקלים באיבארה> מאי.22.4.10.5.65 | אקלים באיבארה> יוני.22.9.9.9.35 | אקלים באיבארה> יולי.22.8.9.4.14 | אקלים באיבארה> אוגוסט.23.2.9.1.16 | אקלים באיבארה> ספטמבר.23.4.9.4.35 | אקלים באיבארה> אוקטובר.22.7.10.3.73 | אקלים באיבארה> נובמבר.22.0.10.6.75 | אקלים באיבארה> דצמבר.22.1.10.5.51 | אקלים באיבארה> שנה.22.4.10.2.623 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: http://pt.climate-data.org/location/2964/
ערים תאומות

הודו אטאווה, הודו
ארצות הברית וינצ'סטר, קנטקי, ארצות הברית
מוראביטון (התנועה האיסלאמית)

מוּרַאבִּיטוּן (בערבית المرابطون; בתעתיק מדויק: אלמראבטון) ומוּרַאבִּיטַאת (בערבית المرابطات; בתעתיק מדויק: אלמראבטאת)
הם שני ארגונים אסלאמיסטיים, האחד של גברים (אַל-מוּרַאבּיטוּן) והשני של נשים (אַל-מוּראבּיטַאת), המגינים לטענתם על הר הבית והמבנים המוסלמים שעליו מפני לא מוסלמים, בעיקר יהודים. 

מוראביט (ערבית) הוא מונח שמקורו בקוראן, המזמין את המאמינים לשמש כחיל חלוץ של נאמני האסלאם המגינים בגופם על מקומות קדושים מאימת הכופרים שמאיימים לבזותו. הארגון מונה למעלה מ-1,000 חברים וחברות.
פעילי שני הארגונים מתקבצים על הר הבית בכל יום ליד מסגד אל-אקצא. הם מתפללים, לומדים קוראן ותג'ויד (تجويد), שהיא אמנות הקריאה הנכונה בקוראן. כאשר נחשפת לדעתם נוכחות של קבוצות יהודיות בהר הבית או תפילת יהודית במקום, הם מסתופפים מסביב בקריאות "אל-אקצא בסכנה" ו"אללה אכבר". 
 ב-8 בספטמבר שנת 2015 הוכרזה על יד שר הפנים פעילותן של שתי עמותות אלו כבלתי חוקית.
פעילות

הארגון פועל כנראה משנת 2012 באמצעות הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית שבראשות השייח' ראאד סלאח. עיקר פעילותו היא הגברת נוכחותם של המוסלמים ברחבת מסגד אל-אקצא תוך הפרעה לעליית יהודים להר הבית, מתוך תחושה ש"אל-אקצא בסכנה". על פי הערכות גורמים בשירות הביטחון הכללי ובמשטרה, מונים הארגונים יותר מאלף נשים במוראביטאת ומאות גברים במוראביטן. הפעילים מקבלים שכר על עבודתם בסכומים שבין 1,500 עד 4,000 שקל בחודש בהתאם למידת פעילותם והתמדתם במקום.
הכסף לפעילות היומית של הארגונים מגיע מעזה דרך ארגונים שונים. שר הביטחון הכריז על שורה של ארגונים כאלו כהתארגנויות בלתי חוקיות במסגרת המאבק נגד המואביטון. ב-12 באוגוסט 2014 הוכרזה "אימעאר אלקאצא ואלמוקאדסאת" כהתארגנות בלתי חוקית. ב-29 בדצמבר 2014 הוכרזו "אלפג'ר לאומנות וספרות בע"מ" וחברת "המוסלמיות למען אלאקצא", כהתארגנויות בלתי חוקיות. ב-8 בספטמבר 2015 הכריז שר הביטחון על מוראביטון, ושורה נוספת של ארגונים כהתארגנויות בלתי חוקיות. בנובמבר 2015 הוכרזה התנועה האיסלמית כהתארגנות בלתי חוקית.
במערכת הביטחון זיהו כי העמותה הישראלית "עמארה אל אקצא", משמשת כמתווכת להעברת הכספים מחמאס לפעילים בהר הבית. בחודש ינואר שנת 2016 הוכרזה העמותה "עמארה אל אקצא" כהתארגנות בלתי חוקית.
בריאיון לעיתונאי שלומי אלדר מתארת אחת מנשות המוראביטאת את אופן פעולתן:
נשות המוראביטאת נמצאות בחדרי הלימוד בתוך מסגד אל אקצא ובבתי התפילה סביבו ומקיימות שיעורי קוראן וחדית'. במקביל המוראביטון [הגברים] מתפרסים במתחם במשמרות קבועות. כאשר נצפים יהודים מגיעים להר, מסמנים הגברים למשקיף הניצב סמוך לכיתת הלימוד של הנשים, והן נקראות על ידו לפעולה. המוראביטות, לבושות שחור ופניהן מכוסות, קוראות ביחד קריאות "אללה אכבר" במטרה להפחיד את עולי הרגל היהודים.
הערות שוליים

1 2  נשים בשחור: שומרות הסף של אל אקצא
↑   עמוס הראל, אהרונוביץ' מקדם חוק לפירוק משמרות הפלסטינים בהר הבית, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2014
↑  אוהד חמו, ‏הצצה לארגון שמבעיר את הר הבית, באתר ‏מאקו‏, 7 בנובמבר 2014
↑  עמותות אל-מוראביטון ואל-מוראביטאת הוכרזו התאגדויות לא-מותרות
↑  בש"פ 1465/17 חכמת נעאמנה נ' מדינת ישראל, ניתן ב־26 במרץ 2017
↑  אוהד חמו, ‏הצצה לארגון שמבעיר את הר הבית, באתר ‏מאקו‏, 7 בנובמבר 2014
לאנס ארמסטרונג

לאנס ארמסטרונג (באנגלית: Lance Armstrong; נולד ב-18 בספטמבר 1971) הוא רוכב אופני כביש אמריקאי מקצועי (פרש ב-2011). נחשב בעבר לאחד מגדולי רוכבי האופניים בכל הזמנים. נודע במיוחד מכיוון שהחלים מסרטן אשכים בשלב מתקדם, ולאחר מכן קבע שיא וניצח שבע פעמים רצופות בתחרות הטור דה פראנס בשנים 1999 עד 2005.
ב-24 באוגוסט 2012 החליטה הרשות האמריקנית למלחמה בסמים בספורט לשלול את תאריו מתאריך 1 באוגוסט 1998 ולהשעותו לצמיתות, אך דרשה את אישורם של ארגוני ספורט בינלאומיים אחרים לשם מתן תוקף לשלילה של תאריו. ארמסטרונג לא ערער על ההחלטה, שנבעה, כפי שטען באותה עת, מ"ציד מכשפות" נגדו. ב-22 באוקטובר 2012 הודיע האיגוד הבינלאומי לאופניים שהוא מקבל את מסקנות דו"ח הרשות האמריקנית למלחמה בסמים בספורט, ואישר את שלילת כל תאריו של ארמסטרונג, החל מ-1 באוגוסט 1998. ב-17 בינואר 2013 הודה ארמסטרונג בשימוש בסמים בכל שבע זכיותיו בטור דה פראנס.
שנותיו הראשונות

ארמסטרונג נולד בעיירה פלאנו שבמדינת טקסס שבארצות הברית בשם לאנס אדוורד גנדרסון. שמה של אמו הוא לינדה מוניהם ושם אביו הוא אדי גנדרסון. האב, גנדרסון, נטש את משפחתו כאשר היה לאנס בן שנתיים בלבד. זמן קצר לאחר מכן נישאה אימו לטרי קית' ארמסטרונג שב-1974 אימץ את לאנס הצעיר באופן רשמי ונתן לו את שם משפחתו. הדמות הבולטת בחינוכו של ארמסטרונג בשנות חייו הראשונות הייתה אימו. בבגרותו יטען ארמסטרונג כי אופייה הנחוש והעצמאי היה למקור ההשראה העיקרי שלו כילד.
קריירת הספורט של ארמסטרונג החלה בתחרויות טריאתלון. כישרונו של ארמסטרונג בלט במיוחד, וכבר בגיל 13 הוא החל לנצח במספר תחרויות לבוגרים. במהרה הפך למדורג מספר אחד בספורט בקרב קבוצת הגיל שלו. בגיל 16 הפך למתחרה טריאתלון מקצועי ועד גיל 19 זכה במספר תארים בתחרויות לאומיות. במהרה התברר כי כישרונו המיוחד של ארמסטרונג הוא כרוכב אופניים, במיוחד לאחר שניצח באליפות ארצות הברית במרוץ כביש לחובבים, והוא החליט להפנות את מירב מאמציו לעבר תחום זה. ב-1992 זכה ארמסטרונג לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת ברצלונה והגיע למקום ה-14. בשנה זו פנה לקריירה מקצוענית ברכיבת אופניים במסגרת קבוצת מוטורולה.
בשנת 1993 זכה ארמסטרונג לפרסום עולמי כשהיה לרוכב הצעיר ביותר שזכה (מאז סיום מלחמת העולם השנייה) באחד השלבים בטור דה פראנס, ולרוכב הצעיר ביותר בהיסטוריה שניצח באליפות העולם במרוץ כביש. באותה שנה ניצח גם באליפות ארצות הברית. בשנים הבאות המשיך ארמסטרונג וזכה בהישגים נאים שהוכיחו כי מדובר ברוכב מבטיח במיוחד. ב-1995 ניצח במרוץ החד-יומי, קלאסיקה סן סבסטיאן (לאחר שבשנה הקודמת הגיע רק למקום השני), והיה בכך לרוכב האמריקאי הראשון שניצח במרוץ שהשתייך לסבב הגביע העולמי. באותה שנה ניצח במרוץ ה"טור דופונט", שהיה באותה תקופה מרוץ האופניים הגדול ביותר בארצות הברית. ארמסטרונג חזר על ניצחון זה ב-1996, והוסיף לכך גם זכייה במרוץ הקלאסי היוקרתי פלש ואלון באותה השנה. למרות הישגים אלה טען ארמסטרונג בשנים מאוחרות יותר כי הוא היה עצלן ומפונק באותה תקופה, ולא השקיע בספורט האופניים את מיטב יכולתו.
המאבק במחלת הסרטן

לאחר התחלה טובה של עונת 1996, החל ארמסטרונג לחוש חולשה. הוא פרש מהטור דה פראנס לאחר חמישה ימים. מעט לאחר אולימפיאדת אטלנטה בשנת 1996, שבה השיג תוצאות מאכזבות, בעת ששהה בביתו, הרגיש טשטוש בראייה, החל לסבול מכאבי ראש והבחין כי אחד מאשכיו נפוח. בהמשך אותו השבוע אובחן אצלו סרטן האשכים. בבדיקות מקיפות יותר התברר כי הסרטן שלח גרורות לבטנו, ריאותיו וראשו. מעט לפני כן, עזב ארמסטרונג את קבוצת מוטורולה האמריקאית וחתם על חוזה עם קבוצת "קופידיס" הצרפתית. ארמסטרונג שוחרר מסגל הקבוצה לאחר החלמתו מהמחלה, ולטענתו, גילתה כלפיו הקבוצה הצרפתית יחס משפיל.
מצבו הרפואי היה חמור כל כך, עד שנותח מיד למחרת האבחון. בפרק זמן זעום זה המשיך הסרטן להתפשט כך שרופאיו רצו שיתחיל טיפולים כימותרפיים כבר ביום המחרת. ארמסטרונג הקפיא זרע, כיוון שכבר עם גילוי הסרטן החלה להיפגם הפוריות שלו. ארמסטרונג עבר מספר ניתוחים להסרת גידולים מראשו (שהתגלו כנקרוטיים), הסרת אשך, וסדרה ארוכה וקשה של טיפולי כימותרפיה. הוא הקפיד לבחור בטיפולים שלא יפגעו בריאותיו, גם אם פירוש הדבר היה טיפולים קשים ומסוכנים יותר, והמשיך לרכוב על אופניו (וכשלא היה יכול לרכוב על אופניים רגילים התאמן באופני כושר) במשך כל תקופת הטיפולים. בספר שכתב לאחר מכן ("בחזרה לחיים - זה לא רק סיפור על אופניים", יצא בעברית בהוצאת "מטר") ארמסטרונג מתאר את הקשיים שהיו כרוכים בהתמודדות עם המחלה ועם ההחלטה להמשיך ולעסוק בספורט.
ההצלחה בטור דה פראנס

בפסקה זו נעשה שימוש במונחים השייכים למרוצי אופנים. להסברים על המושגים השונים ראו מרוץ אופני כביש-מונחים.
בשנת 1997, לאחר שהחלים מהסרטן, חיפש ארמסטרונג דרך לחזור לעיסוק מקצועני ברכיבה על אופניים. לאחר מספר דחיות מהקבוצות הנחשבות ביותר בארצות הברית, הסכימה קבוצת הרוכבים של שירות הדואר של ארצות הברית (U.S. Postal) לצרף אותו לשורותיה. הוא חזר לרכיבה בתחילת עונת 1998, והצליח להתמודד עם הקשיים שבחזרה על ידי יציאה למחנה אימונים. בספטמבר 1998 השתתף בטור הספרדי וואלטה אספניה וסיים במקום הרביעי בדירוג הכללי. הישג זה סימן שתי נקודות חשובות. הראשונה - ארמסטרונג חזר לשורה הראשונה של הרוכבים בעולם והשנייה - ארמסטרונג עבר לקבוצה שהתמחותה במרוצים ארוכים דוגמת הטור דה פראנס, וזאת, בניגוד להתמחות שלו, לפני מחלתו, במרוצים חד-יומיים או בקטעים בודדים בתוך מרוצי קטעים.
ההצלחה בטור דה פראנס > הטור של 1999

כבר בפרולוג (השלב הראשון במרוץ) הראה ארמסטרונג את כוונותיו כשניצח בשלב וגבר על יריביו העיקריים. בשלב מס' 2 אירעה נפילה בדבוקת הרוכבים. ארמסטרונג הצליח להימנע מהנפילה ההמונית, אך יריבו העיקרי אלכס צילה היה מעורב בנפילה וצבר בעקבות זאת פיגור של 6 דקות. ארמסטרונג חזר ללבוש את החולצה הצהובה (הפרס למוביל בדירוג הכללי) לאחר שניצח בשלב השמיני שהיה נגד השעון. בשלב התשיעי שהסתיים בפסגה בססטרייה שבאלפים האיטלקיים ניצח ארמסטרונג בצורה מרשימה ביותר במזג אוויר קשה ולמחרת, שמר על יתרונו בשלב שהסתיים באלפ ד'ואז. משם ועד הסיום בפריז הוכיח ארמסטרונג כי איש אינו יכול לשבור אותו וזכה גם בשלב נוסף, גם הוא נגד השעון. שני סיים צילה ושלישי פרננדו אסקרטין.
ההצלחה בטור דה פראנס > הטור של 2000

לפני מרוץ זה סומן יאן אולריך הגרמני, שזכה בטור דה פראנס ב-1997 ובסגנות בטור דה פראנס של 1998 (ונעדר מהמרוץ ב-1999), כמתחרהו העיקרי של ארמסטרונג. בשלב העשירי, שהיה השלב ההררי הראשון והסתיים בפסגת הוטאקאם שבפירנאים, נקט ארמסטרונג בטקטיקה הקבועה שלו: התקפה רצחנית בשלב ההרים הראשון שמסתיים בפסגה ויצירת פער על מתחריו העיקריים. ארמסטרונג הצליח ליצור פער של מעל ל-4 דקות מאולריך ועבר ללבוש את החולצה הצהובה. בשלב הררי נוסף שהיה באלפים נקלע ארמסטרונג למצוקה ופיגר אחרי מתחריו, אולם הצליח לשמור על פיגור קטן יחסית, לא איבד את ההובלה בדירוג הכללי, ועד לסיום בפריז נשארה חולצת המוביל על כתפיו. בשנה זו הסתפק ארמסטרונג בניצחון בשלב אחד בלבד לעומת ארבעה בשנה הקודמת. שני סיים אולריך ושלישי חוסבה בלוקי הספרדי.
ההצלחה בטור דה פראנס > הטור של 2001

כיריבים המסוכנים סומנו לפני המרוץ שוב, אולריך ובלוקי. בשלב החמישי, שבו התקיים מרוץ קבוצתי נגד השעון, החליקו שני רוכבים מקבוצתו של ארמסטרונג על הכביש הרטוב. למרות הסיכון שבכך, החליטו ארמסטרונג והמנהל הספורטיבי של הקבוצה לחכות לשני הרוכבים, דבר שהביא בסיום השלב לפיגור של ארמסטרונג מול בלוקי. בשלב השמיני הסתבכו עוד יותר העניינים כשקבוצה של 14 רוכבים ניצלה יום גשום ופתחה פער של 35 דקות על שאר הרוכבים, כולל ארמסטרונג. ארמסטרונג החל לצמצם את הפער בקטעים הבאים. בשלב ההררי באלפ דואז', הוא תקף בהגיעו לתחתית ההר וניצח, לאחר שלאורך כל הקטע רכב לאט והעמיד פני חלש וסובל, וכך שמר על כוחותיו. כמו כן, הוא ניצח בשלב נוסף נגד השעון. בשלב ה-13 ניצח שוב בפסגה ועבר גם לראש הדרוג הכללי שבו החזיק עד הסיום. גם ב-2001 זכה ארמסטרונג בארבעה ניצחונות בקטעים מלבד הניצחון הכללי. שני סיים אולריך ושלישי בלוקי.
ההצלחה בטור דה פראנס > הטור של 2002

עם העדרו של אולריך מהמרוץ עקב פציעה בברכו, צפו פרשנים ניצחון קל יחסית לארמסטרונג. אף על פי שסיים רק במקום השני בקטע הראשון של המרוץ נגד השעון, הציפיות לניצחון קל לארמסטרונג התממשו כאשר ארמסטרונג יישם את הטקטיקה הקבועה שלו וניצח בשלב ההררי הראשון. ארמסטרונג ניצח בארבעה קטעים בודדים בנוסף לניצחון הכללי. שני סיים בלוקי ושלישי ריימונדאס רומשאס.
ההצלחה בטור דה פראנס > הטור של 2003

כל הפרשנים צפו שארמסטרונג ינצח בקלות במרוץ. אולריך חזר מפציעה ארוכה ולא הרשים לפני המרוץ. בשלב ההררי הראשון ארמסטרונג ניסה ליישם את הטקטיקה הרגילה שלו, אך הפעם לא הצליח לשבור את יריביו וסיים רק שלישי בשלב. באחת הירידות בשלב התשיעי רכבו ארמסטרונג ובלוקי זה לצד זה במהירות גבוהה בעיקול בדרך. הצמיג בגלגל האחורי של בלוקי התפוצץ והוא הוטח על הכביש ונפצע קשה. ארמסטרונג הצליח ברגע האחרון להימנע מהתנגשות עם בלוקי, ירד לשדה חרוש בשולי הכביש, אך הצליח להתעשת ולחזור לכביש ולמרוץ. בשלב ה-15 במצב שבו במרוצים הקודמים ארמסטרונג היה כבר עם פער גדול על יריביו, היה לו פער של 15 שניות בלבד מאולריך ו-18 שניות מווינוקורוב. ארמסטרונג הצליח לנצח בשלב זה שהסתיים בפסגה בפירנאים אף על פי שנפל מאופניו במהלך השלב. מכאן ועד הסיום הוא הצליח לשמור על היתרון הקטן שלו וסיים לפני אולריך ווינוקורוב.
ההצלחה בטור דה פראנס > הטור של 2004

לאחר התצוגה הלא משכנעת ב-2003 ציפו הפרשנים כי ארמסטרונג יתקשה להשיג ניצחון שישי ברציפות. גם הפעם טפח ארמסטרונג על פניהם והפגין עליונות על כל מתחריו, כשהוא מנצח בחמישה קטעים, ומוביל בחלקו האחרון של המרוץ בצורה משכנעת ביותר. לראשונה בהיסטוריה זכה רוכב אחד בשישה ניצחונות רצופים בטור דה פראנס. שני הגיע אנדראס קלודן ושלישי איוואן באסו.
פרישה וחזרה לרכיבה

ב 24 ביולי 2005, ביום סיום הטור, הודיע ארמסטרונג כי הוא פורש וברצונו להשקיע יותר זמן במשפחתו ובקרן ארמסטרונג למלחמה בסרטן. במהלך פרישה זו השתתף במרתון ניו יורק והקים (ביחד עם ספורטאים נוספים כמוחמד עלי, אנדרי אגאסי ואלונזו מורנינג) קרן צדקה למעוטי יכולת.
ב-9 בספטמבר 2008, הכריז ארמסטרונג כי הוא חוזר להתחרות בסבב המקצועני ומטרתו המוצהרת היא זכייה בטור דה פראנס של 2009
"לאחר ששוחחתי עם ילדיי, עם משפחתי ועם חבריי הקרובים, החלטתי לחזור לרכיבה מקצועית על מנת לעורר מודעות עולמית לנטל הסרטן הגלובלי." אמר ארמסטרונג בריאיון לאתר שלו.
עוד דווח כי ארמסטרונג ימסור את תוצאות בדיקות הסמים שלו והן יפורסמו באינטרנט. וכי לא יקבל משכורת או בונוסים עבור תוצאות. ארמסטרונג הצטרף לקבוצת אסטנה בה היה חתום כבר הרוכב הספרדי, אלברטו קונטדור שניצח בטור דה פראנס של 2007. הימצאותם של שניים מהרוכבים הבכירים ביותר בדבוקה העולמית בקבוצה אחת יצרה ציפיות אצל אוהדי הענף למאבק פנים קבוצתי.
פרישה וחזרה לרכיבה > 2009

בינואר 2009 השתתף ארמסטרונג בטור דאון אנדר באוסטרליה וסיים במקום ה-29. היה זה המרוץ המקצועני הראשון בו השתתף מאז שנת 2005. בפברואר הוא השתתף במרוץ השני שלו, הטור של קליפורניה, וסיים במקום השביעי.
במרץ 2009, במהלך מרוץ בקסטיליה ולאון שבספרד, שבר ארמסטרונג את עצם הבריח בתאונה ועבר ניתוח, והשתתפותו בג'ירו ד'איטליה, עליה הצהיר כבר בסוף 2008, הוטלה בספק. אף על פי כן, הוא חזר במהירות להתאמן, והודיע למארגני הג'ירו כי הוא יהיה כשיר לפתיחת המרוץ. כהכנה לג'ירו התחרה ארמסטרונג, יחד עם חברו לקבוצה לוי ליפהיימר, בטור של גילה במסגרת קבוצה שמומנה על ידי חנות האופניים שלו, וסיים במקום השני. בג'ירו הציג ארמסטרונג יכולת טובה, יחסית לרוכב שאך חזר מפציעה והחסיר ימי אימון ומרוצים רבים, וסיים במקום ה-12.
בשלבים הראשונים של הטור דה פראנס הציג ארמסטרונג כושר מצוין. בקטע השלישי, שהתנהל בדרום צרפת, ניצלה קבוצת "HTC קולומביה" את משטר הרוחות באזור ואת יכולתם הגבוהה של רוכביה ויצרה פיצול בדבוקה. חלק מקבוצת אסטנה, כולל ארמסטרונג, הצטרף לבורחים ואף סייע בהגדלת הפער וזאת אף על פי שחבר קבוצתם, אלברטו קונטדור, המועמד שנחשב בתחילת המרוץ כבעל הסיכוי הרב ביותר לנצח במרוץ, נשאר בחלקה האחורי של הדבוקה ואיבד בסוף הקטע 41 שניות לארמסטרונג שעבר למקום השלישי בדירוג הכללי. אירוע זה הביא את המתח הפנימי בקבוצת אסטנה לשיא חדש וניכר היה כי מנהלי הקבוצה ורוב הרוכבים בה פועלים בעדיפות ראשונה לטובת ארמסטרונג. בקטע הרביעי, שהיה שלב של מרוץ קבוצתי נגד השעון, ניצחה קבוצתו של ארמסטרונג והוא העפיל למקום השני, אך הודות לפער של 0.22 שניות נותרה חולצת המוביל בידיו של פביאן קנצ'לארה.
בקטע השביעי, שהסתיים בפסגה באנדורה, התהפך הגלגל. קונטדור תקף בסיום את כל יריביו, השיג פער של 21 שניות על ארמסטרונג וזה נדחק למקום השלישי בדרוג הכללי בפיגור של 2 שניות אחרי קונטדור. בקטע ה-15 שהתקיים באלפים, פיגר ארמסטרונג אחרי קונטדור (שניצח בקטע) ושאר הרוכבים הבכירים ונראה היה כי יקשה עליו מאוד לנצח במרוץ כולו. ארמסטרונג לא הצטיין בקטע ה-18, שהיה מרוץ אישי נגד השעון, וסיים במקום ה-16, אך הצליח בכל זאת לעלות למקום השלישי בדרוג הכללי כשהוא מפגר אחרי קונטדור ואנדי שלק. עד לסיום בפריז הצליח לשמור על מקומו וסיים שלישי בפיגור של 5:24 מחברו לקבוצת אסטנה שניצח, אלברטו קונטדור.
פרישה וחזרה לרכיבה > 2010

עם שובו של אלכסנדר וינוקורוב לקבוצת אסטנה, אחרי עונש השעיה, הודיע ארמסטונג כי יחזור לטור בשנת 2010, בראשות קבוצה חדשה שהוא מקים, קבוצת רדיושק. יחד עם ארמסטרונג, עזבו מאסטנה לרדיושק גם יוהאן ברויינל המנהל הספורטיבי ורוב הרוכבים החזקים שהביאו עמם ארמסטרונג וברויינל לאסטנה, כולל פופוביץ', קלודן, ליפהיימר וזובלדיה.
ארמסטרונג מיעט להשתתף במרוצים שקדמו לטור דה פראנס. אף על פי שהיו ספקות לגבי יכולתו להתמודד בגיל 38 עם רוכבים צעירים ממנו, נחשב ארמסטרונג לאחד המועמדים הבולטים לניצחון לפני המרוץ, וזאת לאחר שסיים במקום השני בדירוג הכללי בטור של שווייץ, כשבועיים לפני הזינוק לטור דה פראנס. הוא פתח את המרוץ היטב כשסיים רביעי בפרולוג והקדים את קונטדור. בקטע השלישי, שהתנהל בתנאי מזג אוויר קשים בבלגיה, היה מעורב ארמסטרונג בנפילה המונית אך התאושש ממנה, אם כי סיים בפיגור קטן וקונטדור עבר אותו בדירוג הכללי. בקטע השמיני, שהיה הקטע הראשון באלפים, היה ארמסטרונג מעורב בשתי נפילות. הוא אמנם יצא מהן עם חבורות קלות בלבד, אך כשהוגבר הקצב החל לפגר, דבר שהביא את אסטנה, קבוצתו של קונטדור, לראש הדבוקה תוך שהיא מגבירה את הקצב כדי לנצל את חולשתו של ארמסטרונג. ארמסטרונג סיים 11:45 דקות לאחר מנצח הקטע, אנדי שלק ובכך בא הקץ לניסיונו לנצח במרוץ בפעם השמינית. בשארית המרוץ תפקד כרוכב מהשורה והיה אף מעורב בניסיון בריחה שהצליח בקטע ה-16 אולם הפסיד במירוץ הסיום של הבריחה (ניצח בקטע פייריק פדריגו). הוא סיים את המרוץ בפריז ודורג במקום ה-23 בפיגור של 39:20 דקות אחרי המנצח קונטדור.
ב-16 בפברואר 2011 הודיע לאנס אמסטרונג על פרישתו מרכיבה תחרותית.