stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שושן (זמר)
דיסקוגרפיה

ימולאנה (1994)
פסקול הסרט "בית שאן: סרט מלחמה" (1996)
OLIVER SHANTI - SEVEN TIMES SEVEN - כלי הקשה ושירה (גרמניה, 1998)
פסקול הסרט "פתיחה 1812" - במאי: מנשה נוי (1998)
רדיו לונה (הוקלט בלונדון, 1999)
רוחות מדבר (2000)
פסקול הסרט "הילד והדולפין" - זכה בפרס תמוז (2001)
A TRIBUTE TO PETER GABRIEL - LEAVES FROM THE TREE - שירה (2002)
מוזיקה להצגת תיאטרון - "פרגודים" - אופירה הניג, תיאטרון הבימה (2002)
מוזיקה להצגת התיאטרון "בן ממשיך" - פסטיבל ישראל (2002)
פסקול הסרט "אמא 'ו' - מרגל האטום" (2002)
פסקול הסרט "ג'נאם ג'נאם" - זכה בפרס סירקוז (2005)
פסקול הסרט "דיסטורשן" (2005)
פסקול הסרט "דלת מול דלת" (2008)
פסקול הסדרה "פאפאדיזי" (2008)
מוזיקה להצגת התיאטרון "הילד" - רועי אסף, תיאטרון הקאמרי (2008)
פסקול הסרט "כלת הים" - מועמד לפרס האקדמיה (2009)
פסקול להצגת תיאטרון - "שרופים" - במאי: אילן רונן (2009)
פסקול הסרט "כבוד" (2010)
פסקול הסדרה "הכבוד של מרציאנו" (2011)
פסקול הסרט "המשגיחים" (2012)
פסקול לתערוכה של דניאל שושן בשנגחאי (2015)
פסקול הסרט "יהודים פעם שלישית" (2017)
פסקול הסרט "הכתר האבוד" (2018)
פסקול הסרט (2018) "After the Future"
פסקול הסרט "זוגות מעורבים" של הבמאית המרוקאית זכייה טהירי (2018)
פסקול הסדרה "רשימת חיסול" של רשת 13 (2019)
מוזיקה להצגה ליידי עמר של אנסמבל קבוצת עבודה (2019)
מוזיקה לסרט הקולנוע ליידי עמר (2022)
מוזיקה להצגה וולקאם של אנסמבל קבוצת עבודה (2022)
סליח אוזג'אן

סליח אוזג'אן (בטורקית: Salih Özcan; נולד ב-11 בינואר 1998 בקלן שבגרמניה) הוא כדורגלן טורקי יליד גרמניה המשחק בעמדת הקשר בקבוצת בורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה ובנבחרת טורקיה.
קריירת מועדונים

אוזג'אן גדל במחלקת הנוער של פ.צ קלן. בשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת הבונדסליגה. בשנת 2017 הוא זכה במדליית זהב על שם פריץ ואלטר לכדורגלנים בגיל 19. בעונת 2017/18 נשר אוזג'אן עם קלן לבונדסליגה השנייה. ב-23 באוגוסט 2019 הושאל למשך עונה אחת להולשטיין קיל מהבונדסליגה השנייה. בעונת 2019/20 הבקיע אוזג'אן חמישה שערי ליגה במדי קיל, וסיים עמה במקום ה-11 בליגה. בתום עונת ההשאלה חזר אוזג'אן לקלן, שהספיקה לחזור לבונדסליגה. אוזג'אן שיחק בקלן שתי עונות נוספות, בהן היה לשחקן משמעותי מאוד בקבוצה. בעונת 2020/21 אוזג'אן וקלן ניצלו מירידה רק לאחר מבחני הישרדות מול קבוצתו הקודמת של אוזג'אן, הולשטיין קיל, בהם ניצחה קלן במפגש כפול. בעונת 2021/22 קלן ואוזג'אן סיימו במקום השביעי המפתיע בבונדסליגה.
בקיץ 2022 חתם אוזג'אן בבורוסיה דורטמונד, ששילמה עבורו 5 מיליון אירו דמי העברה לפ.צ. קלן. אוזג'אן שיחק בדורטמונד שתי עונות, בהן היה חלק חשוב ברוטציה של הקבוצה, ואף סיים עמה במקום השני בעונת 2022/23, בה הקבוצה שמטה אליפות שהייתה בהישג ידה רק במחזור האחרון.
בקיץ 2024 הושאל אוזג'אן לעונה אחת לוולפסבורג מהבונדסליגה. אוזג'אן היטיב לשחק בוולפסבורג אך חזר בינואר 2025 לבורוסיה דורטמונד אחרי 11 הופעות במדי וולפסבורג, עקב פציעות מרובות בסגל.
קריירה בינלאומית

אוזג'אן שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, וזכה עם נבחרת גרמניה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021.
על אף ששיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה, החליט אוזג'אן לייצג דווקא את טורקיה, בה הוא זכאי לשחק משום ששורשיו טורקיים. ב-29 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה, בהפסד 2–3 לנבחרת איטליה במשחק ידידות.
אוזג'אן נכלל בסגל נבחרת טורקיה ליורו 2024, והגיע עמה עד לרבע הגמר, בו הודחה על ידי הולנד.
תארים

הבונדסליגה השנייה: 2018/19
אליפות אירופה עד גיל 21: 2021
הערות שוליים

↑  Die KSV verpflichtet Özcan vom 1. FC Köln באתר הרשמי של הולשטיין קיל, 23 באוגוסט 2019 (בגרמנית)
↑  Ryan DabbsContributions from Michael Yokhin last updated, Turkey Euro 2024 squad: Vincenzo Montella's full team, fourfourtwo.com, ‏2023-09-21 (באנגלית)
| נבחרת טורקיה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 גונוק •  2 צ'ליק •  3 דמיראל •  4 אקאידין •  5 יוקושלו •  6 קקצ'י •  7 אקטורקואולו •  8 גולר •  9 טוסון •  10 צ'להאנולו •   11 יאזיג'י •  12 באינדיר • 13 קפלאן •  14 ברדקג'י • 15 אוזג'אן • 16 ייקסק • 17 קהבצ'י • 18 מולדור • 19 יילדיז • 20 קדיאולו • 21 יילמאז • 22 אייהאן • 23 צ'אקיר • 24 קיליצ'סוי • 25 אקגון • 26 יילדירים • מאמן: מונטלה |  1 גונוק •  2 צ'ליק •  3 דמיראל •  4 אקאידין •  5 יוקושלו •  6 קקצ'י •  7 אקטורקואולו •  8 גולר •  9 טוסון •  10 צ'להאנולו •   11 יאזיג'י •  12 באינדיר • 13 קפלאן •  14 ברדקג'י • 15 אוזג'אן • 16 ייקסק • 17 קהבצ'י • 18 מולדור • 19 יילדיז • 20 קדיאולו • 21 יילמאז • 22 אייהאן • 23 צ'אקיר • 24 קיליצ'סוי • 25 אקגון • 26 יילדירים • מאמן: מונטלה | טורקיה |
פוסידוניוס

| --- | --- |
פרוטומת חזה של פוסידוניוס כאדם מבוגר מאיירת את דיוקנו כפילוסוף סטואי. גבתו קמוטה מעט כדי להפגין את המאמץ החשיבתי, אך הבעתו שלווה. שערו קצר וזקנו קצוץ קצר ואינו מטופח, כדי להפגין שעניינו היה נתון לדברים שמעבר למראה חיצוני.
פרוטומת חזה של פוסידוניוס כאדם מבוגר מאיירת את דיוקנו כפילוסוף סטואי. גבתו קמוטה מעט כדי להפגין את המאמץ החשיבתי, אך הבעתו שלווה. שערו קצר וזקנו קצוץ קצר ואינו מטופח, כדי להפגין שעניינו היה נתון לדברים שמעבר למראה חיצוני.
 לידה:  135 לפנה"ס אפאמיה, סוריה 
 פטירה:  51 לפנה"ס (בגיל 84 בערך) רומא, הרפובליקה הרומית 
 שם לידה:  Ποσειδώνιος 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה, היסטוריה, אסטרונומיה, פילוסופיה
 מקום מגורים:  האימפריה הרומית
 תרומות עיקריות
 שפרסם בשנות השמונים של המאה הראשונה לפני הספירה את "אודות האוקיינוס והאזורים השכנים". מדד את היקפו של כדור הארץ
 
פוסידוניוס מרודוס או מאפאמיה (ביוונית: Ποσειδώνιος ο Ροδος או Ποσειδώνιος ὁ Ἀπαμεύς;‏ 135 לפנה"ס לערך – 51 לפנה"ס) היה פילוסוף סטואי, פוליטיקאי, אסטרונום, גאוגרף, היסטוריון ומורה יווני, שנחשב לאיש האשכולות הגדול של דורו.
חייו

פוסידוניוס נולד למשפחה יוונית באפאמיה, עיר רומית על נהר אורונטס שבצפון סוריה. הוא מת ברומא או רודוס. פוסידוניוס השלים את חינוכו באתונה, שם למד אצל פנאיטיאוס (אנ'), ראש האסכולה הסטואית שם. הוא התיישב בשנת 95 לפנה"ס באי רודוס, ושם קנה לו שם בזכות מחקריו והפך לאזרח המדינה.
פוסידוניוס נטל חלק פעיל בחיים הפוליטיים ברודוס ואף זכה להחזיק במשרת הפריטנייס (אנ') (נשיא לשישה חודשים) של רודוס. הוא שירת כשגריר ברומא בשנים 87–86 לפנה"ס (תקופת מריוס וסולה). כאינטלקטואלים יוונים אחרים, ראה פוסידוניוס ברומא כוח מייצב בעולם של סערות, וקשריו הטובים עם המעמד השליט במדינה נתפשו אצלו לא רק כנכונים והגיוניים מבחינה פוליטית, אלא גם כחשובים לצורך מחקריו המדעיים. התחככותו במעגלי הממשל אפשרה לפוסידוניוס לנסוע ברחבי המערב, מעבר לגבולות השליטה הרומית, מסע שלא היה אפשרי עבור נוסע יווני בלי תמיכה רומית.
פוסידוניוס ערך מספר מסעות ברחבי העולם הרומי ומעבר לגבולותיו ליוון, ספרד, אפריקה, איטליה, סיציליה, דלמטיה, גאליה, ליגוריה וצפון אפריקה, וכן לחופיו המזרחיים של הים האדריאטי.
בשנת 100 לפנה"ס לערך, יצא למסע לאורך חופו המערבי של הים התיכון, ככל הנראה בדרך היבשה, דרך מרסיי עד קדיס, במהלכו אסף סיפורים על ההינטרלנד, מבלי להיכנס עמוק מדי לפנים הארץ. הוא ערך תצפיות מדעיות ותרבותיות וחזר דרך הים לרומא.
בשהותו בספרד, על חוף הים האטלנטי בגלאדס (היום קדיס) חקר פוסידוניוס את הגאות והשפל.
הוא מדד את הגאות במשך לפחות חודש. הוא הבחין בכך שהגאות היומית מקושרת למיקום הירח בשמים וכי הגאות החודשית למחזור הירח, והעלה השערות באשר לקשר בין המחזור השנתי של הגאות וימי השוויון והימים הארוכים והקצרים של השנה.
בעת שהותו בגאליה, חקר את הקלטים ותיאר את שראה בלשון ערה: אנשים שקיבלו תשלום כדי שיתירו לחתוך את גרונם להנאת הציבור, ומסמור גולגולות לדלתות כמזכרות ניצחון. אבל הוא ציין שהקלטים כיבדו את הדרואידים, שבהם ראה פוסידוניוס פילוסופים, והסיק שאפילו בין הברברים "הגאווה והתשוקה הפראית מפנים מקומם לחכמה, וארס ניצב נפעם מול המוזות". פוסידוניוס כתב מסה גאוגרפית על ארצות הקלטים. המסה אבדה, אך מניחים כי הייתה אחד המקורות שבהם השתמש טקיטוס בספרו "גרמאניה".
כתביו של פוסידוניוס הפכו אותו לסמכות מובילה כחוקר והוציאו לו שם ברחבי העולם היווני-רומי, עד שצמחה סביבו אסכולה ברודוס. נכדו יאסון, בנו של מנקרטס מניסה, הלך בעקבותיו והמשיך את האסכולה שלו ברודוס. למרות שלא הרבה ידוע על אופן ארגונה של האסכולה, ברור כי פוסידוניוס נהנה מזרם קבוע של תלמידים רומים ויוונים. פוסידוניוס מת בשנת 51 לפנה"ס, ככל הנראה ברומא או רודוס.
השפעתו

פוסידוניוס נהנה ממוניטין בעולם היווני-רומי והוא מצוטט בהרחבה אצל כותבים מתקופתו כמו קיקרו, ליביוס, פלוטרכוס, סטרבון, קלאומדס, סנקה הצעיר, דיודורוס סיקולוס, ואחרים. בזמנו, גם סגנון כתיבתו הרטורי והמסולסל זכה לתשבחות, אך זה איבד את חינו בעיני בני הדור זמן קצר אחרי מותו.
פוסידוניוס נהנה מידידותם ואהדתם של כמה מאנשי השם ברומא בתקופה המאוחרת של הרפובליקה. קיקרו נסע לרודוס ושמע מהרצאותיו בשנת 78–77 לפנה"ס והשניים המשיכו להתכתב אחרי כן. "de finibus" של קיקרו משקף במידה רבה את תורתו האתית של פוסידוניוס, בעקבות פנאיטיאוס. פוסידוניוס פגש גם את פומפיוס, כאשר זה שימש שגריר ברומא, ופעמיים כאשר ביקר פומפיוס ברודוס, בשנת 66 לפנה"ס בזמן מסע נגד הפירטים ושוב בשנת 62 לפנה"ס, בזמן מסעו במזרח. כמחווה של כבוד לפילוסוף, הורה פומפיוס להנמיך את הפסקס, סמל סמכותו, לפני דלתו של פוסידוניוס. אנשי שם אחרים מרומא שביקרו ברודוס היו ולאיוס, קוטה ולוקיליוס.
תלמי התרשם מהתחכום שבמדידות של פוסידוניוס, שפיצה על החזר האור העובר דרך אוויר דחוס יותר קרוב לאופק, ואימץ את תוצאותיו בנוגע למדידת קוטר כדור הארץ, במקום המדידות המוקדמות והמדויקות יותר של ארטוסתנס, דבר שהוביל לאימוץ החישוב השגוי למשך 1,500 שנים אחרי כן.
בהכללה, עם זאת, דומה כי בני דורו של פוסידוניוס, ובני הדורות הבאים, התרשמו הרבה יותר מרוחב היריעה של ידיעותיו וכתביו של פוסידוניוס, אך מאחר שרבים מרעיונותיו אינם מקוריים, ערכו היה יותר לקסיקלי מאשר פילוסופי.
פוסידוניוס על היהודים

בספרו האפולוגטי של יוסף בן מתתיהו, "נגד אפיון", מוזכר פוסידוניוס כאחד משני הסופרים (יחד עם אפולוניוס מולון) ש"נתנו יסוד לעלילות אפיון" (הסופר המצרי האנטישמי) והוקיעו את היהודים על כך שאינם מכבדים את האלים של האחרים, בעוד שהם עצמם טפלו שקרים, בדו "חרפות מוזרות" והוציאו "כזבים" על בית המקדש בירושלים.
יוסף טוען כי פוסידוניוס, מולון, ואחריהם אפיון, היו להוטים לסנגר על מעשיו של אנטיוכוס אפיפנס ותירצו את מלחמתו ביהודים ושוד בית המקדש בעזרת "עלילות שקרים" על המקום הקדוש, בין היתר על הימצאותו במקדש של פסל של ראש חמור, שהיהודים סוגדים לו (עלילת החמור), ומנהג יהודי של חטיפת אדם יווני לצורך קורבן אדם (עלילת הדם).
יוסף בן מתתיהו תוקף את המעלילים וכותב כי "אלה הם דברי שקרים לשמם הכתובים ברשע ובזדון למען הוליך שולל את האנשים... בדברי נבלה אשר אין כמוהם לרוע, נסו האנשים האלה להבאיש את ריחנו".
אם סיפור כניסת אנטיוכוס למקדש אכן הופיע אצל פוסידוניוס, נראה כי המקור שלו היה טימוכארס, היסטוריון חצר של בית המלוכה הסלאוקי מהמחצית השנייה של המאה ה-2 לפנה"ס.
אולם נראה כי החיבורים המדוברים לא היו בידיו של יוספוס והאשמתו את פסידוניוס ומולון מקורה דווקא באפיון עצמו, שכדי לשוות סמכות רבה יותר לעלילותיו, הצביע על שורשיהן בחיבוריהם של שני קודמיו ברי הסמכא.
אין אף מקום בחיבוריו של יוסף, שבו הוא מראה היכרות ישירה עם חיבוריו של פוסידוניוס ולכן לא ידוע באיזה מחיבוריו כתב על המקדש היהודי. ניתן להניח כי מדובר בחיבורו ההיסטורי, אלא שמכיוון שחיבור זה מתחיל היכן שפוליביוס מסיים, כלומר בשנות ה-40 של המאה ה-2 לפנה"ס, העלילות שיוספוס רמז עליהן לא מתאימות לתקופה המדוברת, שהרי העימות בין אנטיוכוס ליהודים התרחש כ-20 שנה קודם לכן ומשום כך יש להניח כי פוסידוניוס כתב על הפולחן היהודי בחלק אחר של כתביו ההיסטוריים.
בספרו "גאוגרפיקה" מביא סטראבון את טענתו של פוסידוניוס כי התושבים סביב ים המלח הם מכשפים, שמתיימרים להשתמש בלחשים כדי לחלץ את האספלט מגושי החומר שהוצאו מהים, בנוסף לשימוש בשתן ו"נוזלים מסריחים אחרים" שהם שופכים על הגושים. לטענת הכישוף אין אף מקבילה אצל סופרים אחרים.
לקריאה נוספת

מנחם שטרן - M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, XXVIII. Posidonius, pp. 141-147.
בצלאל בר כוכבא - Bezalel Bar-Kochva, The Image of the Jews in Greek Literature: The Hellenistic Period, University of California Press 2010, Part II, 10-13. Posidonius of Apamea (A-D), pp. 338-457.
הערות שוליים

1 2 3 4  Bezalel Bar-Kochva, The Image of the Jews in Greek Literature, p. 345
↑  Bezalel Bar-Kochva, The Image of the Jews in Greek Literature, p. 338
↑  Bezalel Bar-Kochva, The Image of the Jews in Greek Literature, pp. 348-349
↑  Bezalel Bar-Kochva, The Image of the Jews in Greek Literature, p. 349
↑  Bezalel Bar-Kochva, The Image of the Jews in Greek Literature, pp. 350, 385
↑  למשל, כאן
↑  Bezalel Bar-Kochva, The Image of the Jews in Greek Literature, p. 346
↑  ראו מידע נוסף כאן. ידוע כי פוסידוניוס טעה גם בהערכת המרחק בין רודוס לאלכסנדריה וגם במדידת המעלות שבין האופק למיקום קאנופוס, אך השגיאות פיצו זו על זו. מידת הדיוק שבמדידה תלויה בהערכה לגבי אורך סטדיון אחד אצל פוסידוניוס, כיוון שאורך סטדיון היה נגזרת מאורכו של אצטדיון. אורך סטדיון אחד הוא בערך 185.4 מטר, ולפי זה פוסידוניוס העריך שהיקף כדור הארץ הוא 44 אלף ק"מ (בפועל, כ-40 אלף). הערכות אחרות של סטדיון הן של 170 ו-161 מטרים, ולפי זה הערכתו של פוסידוניוס מדויקת הרבה יותר.
↑  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר שני, פרקים ז-ח (בתרגום יעקב נפתלי שמחוני).
↑  Bezalel Bar-Kochva, The Image of the Jews in Greek Literature, p. 238-239
↑  סטראבון, גאוגרפיקה, ספר 16, פרק 2, סעיף 43.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266602805171  PLWABN: 9810696918305606  BIBSYS: 90276497  BNE: XX913379  BnF: cb12178849j (data)  CANTIC: a10308490  CiNii: DA02163265  GND: 118595946  ICCU: MILV018250  ISNI: 0000 0001 0408 4967  LCCN: n80137852  NKC: xx0327073  NLA: 35429632  NLG: 28028  NTA: 068888147  RERO: 02-A005395834  SELIBR: 84593  SUDOC: 030356504  Trove: 949790  VcBA: 495/8281  VIAF: 24644250   WorldCat (עם VIAF): 24644250
לילך גליקסמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בספטמבר 1972 (בת 52) רמת גן, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 סוגה:  שירי ילדים
 פרופיל ב-IMDb
 
לילך גליקְסְמן (נולדה ב-28 בספטמבר 1972‏), שנודעה בכינויה לילך הג'ינג'ית, היא זמרת-ילדה עבר ישראלית שפעלה בשנים 1977–1980 ונחשבת לאחת מילדי הפלא המצליחים בתולדות ישראל. התפרסמה בעקבות הופעותיה בפסטיבלי שירי הילדים וביצועיה לשירי ילדים.
קורות חיים

גליקסמן נולדה בשנת 1972 ברמת גן, בתם של רוחלה, גננת במקצועה, ופרנקי גליקסמן, מוזיקאי בוגר להקת גייסות השריון, ממייסדי אולפני טריטון וטכנאי הקלטות בכיר.
פרצה לתודעת הקהל כילדת פלא בגיל 5 כשביצעה עם כוכבת הילדים ציפי שביט בפסטיבל שירי הילדים מס' 8 (בחנוכה 1977) את השיר "מר אפצ'י".
בשנה שלאחר מכן ביצעה את שיר הנושא, שהוקדש לסמל הפסטיבל, הבובה פסטי – "בובה פֶסטי", שכתב והלחין גידי קורן והיה להמנון הפסטיבל. (בפסטיבל זה שרה אחותה שירי גליקסמן שהייתה בת שלוש וחצי את השיר "ברבאבא", שזכה במקום השני. בהמשך הקליטה עם אחותה שני שירים באלבומה השני.)
באותה שנה הקליטה את הפזמון "אבניבי", שזכה אז באירוויזיון, לאלבום האוסף משירי אהוד מנור "מדינת הילדים".
אלבומיה הראשונים, "לילך הג'ינג'ית – שירים שאני אוהבת לשיר" (1978) ו-"לילך הג'ינג'ית – גדלתי בשנה" (1979), בחברת התקליטים "ישראדיסק", כללו שירים ושירי ילדים מוכרים (בהם "הטיול הקטן", "עוד לא אהבתי די", "לילך רוצה לקטוף את הירח", "דובון יומבו" באלבום הראשון, ו-"בטי בם", "גן סגור", "ילד רע", "ברבאבא" ו"הללויה" בשני) ולצידם שירים מקוריים שכתב עבורה גידי קורן. אלבומים אלה זכו להצלחה.
באותה תקופה השתתפה בקמפיין של המועצה הלאומית למניעת תאונות וביצעה את השיר "זהירות בדרכים" (מילים: אילן גולדהירש, לחן ועיבוד: קובי אשרת), שגם הופיע כקליפ, היה ללהיט ונכלל באלבומה השלישי.
ב-1980 הוציאה את אלבומה השלישי והאחרון, "לילך הג'ינג'ית – תקליט מתוק", שכלל בעיקר להיטים שתרגם גידי קורן לעברית (בהם "הלטאה", "יום הולדת לך", "מה שיהיה יהיה" ו"פולי וולי דודל די") ואף שירים מקוריים פרי עטו, בהם "כשההורים שלי לא רצו (שאני אבין מה שהם מדברים)".
באותה שנה השתתפה בסרטו המוזיקלי המצליח של שמואל אימברמן "חמש חמש", וביצעה בו את שיר הנושא ("חמש חמש"). בכך תמה הקריירה של גליקסמן כילדת פלא, והיא בת שמונה.
בשנת 1983 השתתפה בסדרת הילדים "רחוב סומסום".
בשנת 2002, בגיל 30, הופיעה בתפקיד עצמה בסדרת הטלוויזיה "שמש".
בריאיון ב-2010 סיפרה גליקסמן:
"עשיתי את הדבר שהכי אהבתי לעשות מגיל צעיר. אבל לצד ההנאה הרגשתי שאני מקריבה את הילדות שלי. זאת הייתה עבודה לכל דבר: יש חוזה, יש מספר הופעות שאתה מחויב להן. היה לי סדר יום עמוס שהקשה במידה רבה על ההשתלבות בבית הספר.
היה הרבה חוסר פרגון סביבי, בעיקר בקרב ילדים. כל הזמן הופנו טענות כלפי ההורים שלי שהם דוחפים אותי ושהם שתלטנים, מה שהיה לחלוטין לא נכון. רמת החשיפה שקיבלתי הייתה עצומה. ההערצה לא גרמה לי להרגיש כוכבת. רוב הזמן היא הבהילה אותי. עד היום מזהים אותי ברחוב.
רציתי את חיי בחזרה, וההורים שלי החליטו שהגיע הזמן שלי לרדת מהבמה. רציתי לחזור להיות לילך ולא לילך גליקסמן. החוויה הזו הספיקה לי. להורים שלי היה ברור שזה הופעות או חברים – ועכשיו הזמן לחברים.
קיוויתי שאצליח לשמר את ההצלחה, לשלב אותה בחיים הרגילים. בגיל 14 עוד הופעתי מדי פעם, ובגיל 16–17 התחלתי לכתוב ולהלחין. המוסיקה מעולם לא עזבה אותי. בהזדמנויות שבהן כן יוצא לי לשיר, כמו בטקסי יום הזיכרון, התגובות שאני מקבלת טובות מאוד, ואנשים לא מבינים למה אני לא חוזרת למוסיקה".
חיים אישיים

גליקסמן שירתה בממר"ם, ולאחר מכן למדה אנגלית בסמינר הקיבוצים ועבדה בהוראת אנגלית.
גליקסמן הייתה נשואה לרז שכניק, כתב התקשורת של "ידיעות אחרונות" (שגם הוא השתתף כילד בפסטיבל שירי ילדים השמיני), ולהם בן.
לאחר גירושיה משכניק נישאה לשגיב אבנטוב. לזוג נולדה בת, והם התגרשו בהמשך.
מתגוררת בעיר הולדתה רמת גן ומלמדת בה. בעבר שימשה מורה-מחנכת ורכזת חברתית בבית הספר היסודי "עליות", ושימשה כמורה ומחנכת בבית הספר המונטסורי "יהל"ֹם".
דיסקוגרפיה

"ג'ינג'ית – שירים שאני אוהבת לשיר" (ישראדיסק, 1978)
"לילך הג'ינג'ית – גדלתי בשנה" (ישראדיסק, 1979)
"לילך הג'ינג'ית – תקליט מתוק" (ישראדיסק, 1980)
"לילך מבקשת מכל הילדים זהירות בדרכים" (תקליטון, ישראדיסק, 1980)
הערות שוליים

↑  לילך גליקסמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית.
↑  עליו ראו דודי פטימר, "פרנקי" – סיפורו של הנגן, זמר וטכנאי הסאונד של "טריטון" פרנקי גליקסמן, דודיפדיה, 28 באפריל 2015.
↑  בובה פסטי, באתר שירונט.
↑  דודי פטימר, ‏הסיפורים שמאחורי השירים: כוכבי פסטיבל שירי הילדים חוזרים אחורה בזמן, באתר מעריב אונליין, 9 בינואר 2021; רז שכניק, כשילד פלא פגש את ברבאבא (סדרת "אלבומי המופת"), 103fm,‏ 22 בדצמבר 2019.
↑  לקליפ ראו השיר האבוד: לילך גליקסמן - זהירות בדרכים, 1979, בעמוד הפייסבוק של כאן ארכיון - אוצרות השידור הישראלי, 28 בדצמבר 2020.
↑  ראו עדותה על הופעה במלון באילת באותה תקופה: מה עשית בחופש הגדול?, חדשות, 1 בספטמבר 1987.
1 2  מורן הרפז, הלכה הילדה,  נשאר הפלא, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2010.
↑  צוות באתר בית החינוך המונטסורי יהל"ם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009621288205171  VIAF: 12161693857315931973   WorldCat (עם VIAF): 12161693857315931973
בניין רונלד רייגן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין משרדים 
 על שם:  רונלד רייגן 
 מיקום:  וושינגטון די. סי. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  מנהל השירותים הכלליים של ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 5 במאי 1998
 תאריך פתיחה רשמי:  5 במאי 1998 
 עלות:  768,000,000 דולר אמריקאי 
 אדריכל:  ג'יימס אינגו פריד, Pei Cobb Freed & Partners, אלרב בקט 
 
 קואורדינטות:  38°53′38″N 77°01′51″W﻿ / ﻿38.893888888889°N 77.030833333333°W﻿ / 38.893888888889; -77.030833333333
 www.itcdc.com
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) בניין רונלד רייגן(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) בניין רונלד רייגן
 
בניין רונלד רייגן
בניין רונלד רייגן ומרכז הסחר הבינלאומי (באנגלית: Ronald Reagan Building and International Trade Center) הוא מבנה השוכן בעיר וושינגטון בירת ארצות הברית, בשדרת פנסילבניה מספר 1300, ומכיל משרדים פדרליים ומשרדים פרטיים.
היסטוריה

עד אמצע המאה ה-20 היה באתר בו נמצא המבנה אזור של בתי זונות ופשיעה. לאחר הריסת המבנים באזור במטרה למגר את הפשיעה הפך האזור בו נמצא המבנה (שכונה "הרחבה הגדולה" - 'Great Plaza') למגרש חניה גדול. בשנת 1996 החלה הקמת המבנה לזכרו של רייגן, בתכנונו של האדריכל ג'יימס אינגו פריד, ובעלות של 768 מיליון דולרים. מבנה משרדים זה הוא המבנה הפדרלי השני בגודלו בארצות הברית, אחרי הפנטגון.
המבנה נקרא על שם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, והיה המבנה הפדרלי הראשון שתוכנן ונבנה בבירה על מנת לשמש הן כבניין משרדים פדרלי והן כבניין משרדים פרטי המשמש סוכנויות ממשלתיות וחברות שעוסקות בסחר בינלאומי וגלובליזציה. במבנה ממוקמים משרדי הסוכנות לפיתוח בינלאומי של ארצות הברית, סוכנות המכס והגנת הגבולות של ארצות הברית ומשרדי משמר הגבול של ארצות הברית. במבנה ממוקם אולם כנסים בו נערכים כ-1,200 כנסים וירידים מדי שנה, וכן אירועים תרבותיים. במבנה ממוקם מגרש החנייה הגדול ביותר בוושינגטון, ומבקרים בו כמיליון תיירים מדי שנה.
המבנה ממוקם מעל תחנת הרכבת התחתית של וושינגטון, ולמול אנדרטת אוסקר שטראוס.
מבואת המבנה
הבמה
אזור הכנסים
פתחי תאורה
היסטוריוגרפיה

הִיסְטוֹרְיוֹגְרַפְיָה (ביוונית: historia – חקירה, graphein – לכתוב) היא "כתיבת דברי הימים" או "עריכת ספרי היסטוריה". המונח מציין מחקר היסטורי או ספרות המתארת את ההיסטוריה. ההיסטוריוגרפיה כוללת תתי־סוגות על פי התחומים בהם היא עוסקת, כגון: היסטוריוגרפיה של המדע, היסטוריוגרפיה של תולדות אתר או של מגדר, או של קבוצה אתנית.
מחקר של ההיסטוריוגרפיה, או ההיסטוריוגרפיה של ההיסטוריוגרפיה, בוחן את האופן שבו מיוצגים אירועים היסטוריים על ידי היסטוריונים בחיבורים ההיסטוריים, את הדרכים שבהן הם בוחרים לספר ולפרש את מהלך האירועים על פי תפיסת עולמם, את אופני השימוש שלהם במקורות העומדים לרשותם ואת השיטות והגישות השונות לכתיבת היסטוריה שבהן עשו שימוש.
המקורות לכתיבת היסטוריה > סוג מקורות

מוקד תשומת הלב של ההיסטוריוגרפיה הוא בשימוש שעושים היסטוריונים במקורות ראשוניים — פריטים או תיאורים בני התקופה — במהלך כתיבת התיאור ההיסטורי. כתיבת היסטוריה היא למעשה שורה של בחירות מושכלות של ההיסטוריון באילו מקורות ראשוניים או שניוניים להשתמש, באיזה היקף ובתוך איזו מערכת התייחסות. לדוגמה, תוכנו של ספר על תולדות מלחמת העצמאות עשוי להיות שונה מאוד אם יסתמך בעיקר על ראיונות עם מפקדי צבא וחיילים ישראליים, עיון בארכיונים ישראלים וערבים, ראיונות עם אזרחים ישראלים וערבים באותה תקופה, מקורות זרים או כולם גם יחד.
המקורות לכתיבת היסטוריה > היקף המקורות

גם היקף השימוש במקורות השונים עשוי להשפיע במידה ניכרת על תוכן הדברים. לדוגמה, בספר "עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי" של ויליאם שיירר ניתן מקום נרחב ליומניו של הרוזן צ'אנו, חתנו של מוסוליני. דבר זה, יוצר רושם שלצ'אנו הייתה חשיבות רבה מזו שככל הנראה הייתה לו. בכיוון הפוך, חשיפת יומניו של יוזף גבלס בשנים האחרונות השפיעה במידה ניכרת על החשבתו היחסית של שר התעמולה הנאצית בתיאוריהם של היסטוריונים כמו איאן קרשו, שפרסמו מחקרים על רייך השלישי בשנות התשעים של המאה ה-20, ובראשית המאה ה-21. השימוש במקור כלשהו רק בגלל זמינותו גורמת להטיה לא רצויה בדגשים בתיאור מהלך האירועים, לעיתים ללא החלטה ברורה מצד ההיסטוריון בנוגע למידת אמינותו של המקור או ניסיון לאזן את הטייתו.
המקורות לכתיבת היסטוריה > תמהיל המקורות

היבט אחר של היקף שימוש קשור ביחסי ההיקף בין מקורות שונים ומנוגדים. אצל היסטוריונים של העולם העתיק, לדוגמה, מקובל לתאר את הצדדים החיוביים והשליליים לכאורה אצל אדם. ההיסטוריון הקדום פלוטרכוס יכול לתאר איש שם מסוים כמי שאמרו עליו שהיה נגוע בצרעת ובזימה, ומאידך כמי שאמרו עליו שהיה חנון וחסוד ואיש ספרות ושירה. עובדתית, הטענה הראשונה, השנייה, אף אחת מהן או כל שילוב של חלק מהן עשויים להיות נכונים, ופלוטרכוס בחר מי מהן להבליט ומי מהן להבליע, באמצעות היקף ההתייחסות לסוג מסוים של טענות. היסטוריונים אחרים, עלולים להבליע עובדה מסוימת או לציינה כבדרך אגב ובמרומז, ולהרחיב בדיון בעובדה אחרת, ובכך ליצור הטיה ברורה באמצעות היקף ההתייחסות.
המקורות לכתיבת היסטוריה > בחירת המקורות

המקורות שבוחנת ההיסטוריוגרפיה היא מסגרת ההתייחסות, תפישת העולם והמטרות שאליהן כיוון ההיסטוריון. לדוגמה, כאשר קוראים את החיבור "גרמאניה" של ההיסטוריון הקדום טקיטוס, חשוב לדעת כי התיאור ההיסטורי של טקיטוס מושפע מאוד מהאידיאלים הרפובליקניים שלו, ומראייתו את הפשטות של הגרמאנים כאידיאל שיש לשאוף אליו. כאשר קוראים היסטוריון מרקסיסטי, היסטוריון פוליטי או היסטוריון מאסכולת ה"אנאל", גם כאן קיימת השקפת עולם המשפיעה במידה ניכרת על אופן הצגת הדברים.
מגמות

בעשורים האחרונים, התמקד חלק ניכר מהעוסקים בהיסטוריוגרפיה, כמו בענפי חקר מקבילים, בהטיות שגרמו לאי–הכללתן של קבוצות שונות בסיפור ההיסטורי. לטענת כותבים רוויזיוניסטים, פמיניסטים, מרקסיסטים, ואחרים, ישנה מידה רבה של הטיה בכתיבה ההיסטורית, גם בגלל סוגיות של זמינות, אך בעיקר בגלל העובדה שההיסטוריונים הם בני זמנם והכרעותיהם מהו דבר ש"חשוב" לכתוב עליו מושפעות מהשקפותיהם והטיותיהם, ובמיוחד מינו של הכותב, מוצאו (אירוצנטריות), מעמדו החברתי או זה הכלכלי, השתייכותו האתנית או הגזעית, וכדומה.
היבט מיוחד המקושר לקבוצות לא מוכללות הוא היעדר מקורות ראשוניים בהיקף מספיק. היסטוריונים בעבר 'הואשמו' בכתיבת היסטוריה שלא הייתה יותר מאשר תיאור תולדות החזקים והשולטים: המלכים, הנסיכים, העשירים, וכדומה. הטיה זו בכתיבה ההיסטורית נבעה גם מהשקפת חלק ניכר מההיסטוריונים, אך גם מסוגיות של זמינות: מקורות ראשוניים על קבוצות בעלות מעמד נחות בחברה זמינים בכמות ובאיכות נמוכות בהרבה מאלו הנוגעים לחזקים וכתיבה היסטורית המתמקדת בנשים או צמיתים, לדוגמה, צריכה לעסוק במקרים רבים בהיקשים על בסיס מה שנעדר מן המקורות ולדובב אותם במקום בו הם שותקים.
ראו גם

היסטוריוגרפיה ישראלית
היסטוריה
לקריאה נוספת

שמואל אטינגר, היסטוריה והיסטוריונים, (עורכים: שמואל אלמוג, אוטו דב קולקה), הוצאת מרכז שזר, ירושלים תשנ"ג, עמ' 47 -59.
אלעזר וינריב, "מה מנסים היסטוריונים לעשות?", הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2018
הערות שוליים

↑  הערך היסטוריוגרפיה, מילון אבן-שושן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX527052  BnF: cb11934225b (data)  GND: 4020531-9  LCCN: sh85061211  LNB: 000069005  NDL: 00569371  NKC: ph114672
נועה תשבי

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1975 (בת 49) רמת אביב, ישראל 
 שם לידה:  נועה תשבי 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 עיסוק:  מפיקה בפועל, שחקנית, דוגמנית, זמרת, מנחה, אקטיביסטית
 בן זוג:  אנדרו (אושר) גינסברג (אנ') (2008–2011) רוס הינקל  (2014–2021) 
 מספר צאצאים:  1 
 http://www.noatishby.com
 פרופיל ב-IMDb
 
נועה טוהר תשבי (נולדה ב-22 במאי 1975) היא פעילת הסברה, שחקנית, מפיקה בפועל ומנחה ישראלית.