stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד כהן (איש חינוך)

ערך זה עוסק באיש חינוך ציוני-פועלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

דוד כהן עם בואו לארץ, 1924
 לידה:  אוקטובר 1894 סלובודקה, בלארוס
 פטירה:  18 באוגוסט 1976 (בגיל 81) אלונים
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  אלונים
 כינויים נוספים:  "האבא" של הנוער העובד
 ידוע בשל:  פעילותו במסגרת ההסתדרות עם הנוער העובד בארץ ישראל
 השכלה:  ישיבתי ואקסטרני
 מקצוע:  מחנך
 בת זוג:  לובה
 
דוד (לייב) כהן (בין א' ל-י' בתשרי תרנ"ה, בין 1 ל-10 באוקטובר 1894, סלובודקה, האימפריה הרוסית (כיום בלארוס) – כ"ב באב תשל"ו, 18 באוגוסט 1976, אלונים) היה פעיל ציוני, מאבות הנוער העובד.
נעורים

דוד לייב כהן נולד בעת הימים הנוראים בשנת ה'תרנ"ה (1894) בכפר סלובודקה ליד נובוגרודק, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית.  בן הזקונים של הרב אברהם אליעזר כהן ורושקה לבית אופנהיימר, כהן עצמו היה מספר שנולד בימים הנוראים ולא הזכיר תאריך ספציפי, כך שהתאריך המדויק אינו ידוע. הוא היה הילד רביעי במשפחתו. בצעירותו הושפע מאביו, שהיה רב נודד והשתייך לתנועת החסידות ומאחיו הגדולים יצחק-אייזיק ורייכל, שהתחברו לקבוצה מהפכנית מקבוצת נרודניה ווליה ("נארודניקים"), שלחמה במשטר הצארי ברוסיה במטרה לשנות את סדרי החברה.
בגיל 12 עזב את ביתו והרבה לנדוד בין הערים והעיירות בחבל ווהלין, בין היתר בעיירות שוּר, בפּוּלֶסיה, סלובודקה, נובוגרוּדֳק, קאמי, באבז'יץ, רפאלובקה (Rafaluvka), פרוסקורוב, וולוז'ין, סלונים, מינסק, וילנה וקובנה.
בגיל 13 התקבל כהן לישיבה בפרוסקורוב, אך כעבור זמן קצר עזב אותה לטובת שהות עם קבוצת אינטלקטואלים יהודים ששאפו להשגת אוטונומיה עבור יהודי רוסיה, אשר כינו עצמם "סיימיסטים". כהן היה אחראי על הוראת ילדי הקבוצה קרוא וכתוב בעברית וביידיש, ועבד איתם בחקלאות. בערבים היו חברי הקהילה לומדים מכתבי מרקס וסוגיות פוליטיות בתנועת הפועלים.
בשנות העשרה המאוחרות הצטרף כהן לישיבה בנובוגרודק, שהשתייכה לזרם "שיטת המוסר", אך החליט לעזוב את הישיבה מאחר שאורחותיה לא תאמו לאופיו.
אחיו יצחק-אייזיק, שכבר היה פעיל במחתרת, הפנה אותו ל"שטיבל" (בית כנסת חסידי) של חסידי הרבי מסלונים; עד גיל 17 שהה דוד עם חסידי סלונים, ואז עקר לוולוז'ין והצטרף לישיבה המקומית. באותה הישיבה התלכדה קבוצת תלמידים בעלי נטייה ציונית, ודוד ביניהם, אשר החלה בהפצת עיתון בלשון העברית, שפנה לשני המינים ועיקרו ברעיון תחיית הלשון העברית. לאחר שהתגלה הדבר לראש הישיבה סולקו מהישיבה כל התלמידים המעורבים.
כהן עבר לווילנה, שם למד כתלמיד אקסטרני משום שחסר את הכסף להירשם לבית ספר מסודר. הוא עבד במני עבודות מזדמנות, בין היתר כסבל בשוק ובמתן שיעורי עזר לתלמידים. הוא יצר קשר עם עורכי עיתון "דער טאָג" (יידיש: "היום") והחל לפרסם רשימות מחייו ומחייהם של פשוטי העם, ואף נתחבר לקבוצה מאורגנת של גנבים וזונות שהיו מחלקים ביניהם את הרווחים, לומד את סגנון חייהם ומפרסם רשימות על חייהם בעיתון.
פעילות ציונית בגולה

עם פרוץ מהפכת אוקטובר בשנת 1917 שב כהן לעיירה נובוגרודק, ושם ייסד ארגון נוער ציוני ולהקת דרמה שעסקה בחומרים ציוניים. יעקב לובצ'נסקי, יהודי בעל אמצעים, העמיד לרשות ארגון הנוער חלקת אדמה וכלי עבודה, והם החלו בהכשרה חקלאית. דוד נשאר בנובוגרודק עד הגעת הבולשביקים, שהתנגדו לציונות, והמשיך בפעילותו הציונית. הוא נעצר, אך הצליח לברוח לווילנה.
עם קבלת עצמאותה של פולין וכינון הרפובליקה הפולנית השנייה נעצר כהן על ידי המשטרה הפולנית כחשוד ב"קשרים עם הקומוניסטים בגרמניה", ושוחרר כעבור שבועיים. לאחר השחרור הצטרף למרכז "החלוץ" בקובנה, בירת ליטא (שזכתה אף היא בעצמאות) וקיבל משרה בעיתון "החלוץ" בקובנה. במסגרת עבודתו הרבה לבקר בעיירות ליטא היהודיות ובקבוצות ההכשרה השונות.
באחד ממסעותיו לקובנה נתקל בבית הילדים של זיגפריד להמן.
להמן, יהודי-גרמני, הגיע לליטא לאחר מלחמת העולם הראשונה, בהזמנת השר היהודי מקס סולובייצ'יק, והקים שם בית ילדים, "קינדער היים", בעל משנה חינוכית ציונית בדומה לזה שהקים בברלין.
כהן התרשם והושפע מאוד ממפעל זה. ד"ר להמן ועשרות מילדי בית היתומים שלו עלו לארץ ישראל מאוחר יותר, והקימו, יחד עם קבוצת נערים מ"הנוער העובד" את כפר הנוער "בן שמן". הקשרים בין ד"ר להמן לדוד כהן נשמרו גם בארץ.
הביקור בארץ ישראל

באביב 1924 ביקר כהן לראשונה בארץ ישראל, במסגרת ביקור שארגן העיתון "די אידישע שטימע" ("הקול היהודי") שבו עבד. הייתה זו משלחת בת יותר ממאתיים איש, בהם חברי "החלוץ". כהן שהה בארץ כחודש, טייל בגליל, בתל אביב ובירושלים, עשה ליל סדר עם אנשי "גדוד העבודה", חגג את האחד במאי עם אנשי עמק יזרעאל בעין חרוד וביקר בבית הוועד הפועל של ההסתדרות. בספרו "ביתי בין נערים" ציין דוד כי יותר מכל התרשם לרעה ממצב הנוער העובד שבו נתקל בביקורו. בתל אביב פגש בברל כצנלסון, וסיפר לו את רשמיו. כצנלסון שיתף אותו בקשייה של ההסתדרות במציאת פטרון לנוער העובד, לדאוג להשכלתו ולארגונו, היות שלא היה באותה תקופה חוק שיגן על הנערים העובדים. בשיחה זו סיפר כהן לכצנלסון על כוונתו לעלות לארץ, וכצנלסון ביקש ממנו להתמסר לפעולה עם הנערים העובדים לשיפור מצבם לכשיעלה.
משפחתו

באמצע שנות ה-30 נסע כהן לאחיו באירופה, וניסה לשכנע אותו לעלות ארצה עם ילדיו. הוא אף הזהיר אותו מפני אסון המתקרב לעם היהודי. האח לא נאות, אולם הסכים ששלושה מבין ששת ילדיו יסעו עם כהן לארץ. ילדי אחיו חיו בביתם של דוד ולובה, לצד שלושת ילדיהם הביולוגיים.
האח וילדיו שנותרו בגולה נספו בשואה. 
לדוד ולובה נולדו שלושה ילדים: מולה, רחל'ה ואורי. הם למדו בבית חינוך לילדי עובדים, היו חברים בנוער העובד, והתגייסו לפלמ"ח.
בשנת 1971 זכה כהן בפרס העבודה של ההסתדרות על 45 שנות פעילות חינוכית.
דוד כהן נפטר בקיבוצו בשנת 1976 .
בעשור השני של המאה ה-21 החל הנוער העובד והלומד לציין את יום מותו של דוד כהן בטקס תנועתי באלונים. הטקס נערך סמוך ליום השנה למותו של כהן, באוגוסט. את המסורת הזו החל "גרעין המחדשים" "חזון".
דרכו החינוכית

מרכז דרכו החינוכית של דוד כהן היה החינוך הבלתי פורמלי, והשיחה הבלתי אמצעית. הוא האמין כי ההתארגנות צריכה לתת יחס פרטני לכל חבר וחבר. וכך היה מלווה את החניכים ביוזמותיהם, מנסה לאתר בכל אחד את צדדיו החזקים ומעודדם לבטא את עצמם. כך היה מלווה באופן אישי את כותבי ועורכי "במעלה". משהיה מזהה נער במצוקה או בהתלבטות היה מסייע לו בחיפוש מסגרות חינוכיות או מקצועיות, מעיד בבתי משפט ומשחרר בערבות.
בראותו עצמו כ"שַמָּש" עבור בני הנוער, שם את הדגש על האוטונומיה של החניכים עצמם. תמיד הזכיר כי התנועה קמה מכוח רצונם של הנערים עצמם. חניכיו מספרים כי מעולם לא התערב בבחירות פנימיות לתפקידים השונים. במהלך המחלוקות והפילוגים בתנועה ההתיישבותית, השתדל כהן, על אף שהיה בעל זיקה תנועתית ומפלגתית לקיבוץ המאוחד, להצמד אל המשותף והכללי, משום שלדידו הייתה הכלליות בסיסה של התנועה.
כהן לא האמין בגינונים צבאיים בתנועת הנוער אך האמין בחוויה שיש במפגנים-המוניים, במצעדים, בטיולים, במחנות, בסמינרים ובטקסים הנותנת לנער את תחושת השייכות לארגון, ומבטאת את כוחה של ההתאגדות. הוא הצטרף לטיולי התנועה כל עוד עמד לו כוחו להליכות הארוכות, ושותף לטקסים בתל-חי ובאחד במאי. עם זאת הדגיש את הצורך שהחוויה ההמונית תחזק את כוחו של היחיד ולא תקטין אותו.
חניכיו מספרים עליו כי היה מכנס אותם בצריפי התנועה ומספר להם סיפורים ואגדות בעלי ערך מוסף לחייהם כנערים עובדים. סיפוריו שאבו מעולם החסידות ומעולם העבודה והמאבק הפועלי. גם מרצים אחרים, אמנים, אנשי רוח ומנהיגים היה דוד מביא בפני הנערים לשיחות כדי להרחיב את עולמם. מרבית ספריו הם אסופות של האגדות אותן שמע וסיפר, ושלהן העניק משמעות חינוכית ראשונה במעלה. בסיפרו "ביתי בין נערים" הקדיש דוד פרק העוסק בתפיסתו החינוכית ביחס לאגדותיו, ולשילוב של תכנים מעולם החסידות ברעיון הציוני-סוציאליסטי.
ספריו

אשר שמעתי וספרתי, עין חרוד: הקיבוץ המאוחד, 1946. (מהדורה ב: 1947; מהדורה ג: 1952; מהדורה ד: תשי"ט) (לילדים)
דורות דערציילן: (פארצייטיקע און חסידישע לעגענדעס), מינכן: מרכז דרור אין דייטשלאנד, תש"ז. (אגדות חסידיות) (ביידיש)
אגדות כנרת; הציורים: א' גלעדי, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תש"ט. (לילדים)
אגדות מתנגנות; רשומים: יוסל ברגנר, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשט"ו. (מהדורה ב: תשי"ט 1959) (אגדות חסידיות)
חסד נעורים: דפים מספר הנוער העובד, תל אביב: עם עובד, תשט"ז.
שבת המלכה ושפרה התופרת; סיפר דוד כהן; ציירה בריגיטה פרנקפורטר, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ('ספרית דרור'), תשי"ט. (לילדים)
שומרים לבֹקר: ספורים ואגדות; רשומים: משה רביב, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשכ"ד 1963.
ל"ו אגדות מפסח עד פסח; ציורים: ה' הכטקופף, תל אביב: מסדה, תשכ"ד. (אגדות עם)
רִנת נעורים: (מבחר אגדות), תל אביב: תרבות וחינוך, 1964.
שערים נפתחים: אגדות וסיפורים, תל אביב: יבנה, תשכ"ו 1966. (לילדים)
סיפורי חסידים: לשבת, חג ומועד, תל אביב: עם עובד, תשל"ג 1972.
ילדי ישראל קודש: אמרות ואגדות; עריכה: דב סדן, תל אביב: ברונפמן, תשל"ג.
ביתי בין נערים; כינס ורשם אבשלום צורף; ערך אהרון מאירוביץ, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ו. ("סיפור קורותיה של הסתדרות הנוער העובד")
בהגיעם למצוות: הוספתי וסיפרתי; ערך והביא לבית הדפוס אהרן מאירוביץ, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ז.
ספריו > בתרגום

תרגום של ספורים מובחרים מתוך: "אשר שמעתי וסיפרתי":
Legends; told by David Cohen; with an address by the President of the State of Israel Zalman Shazar, Tel Aviv: Mazkirut Olamit, Dror, [196-?]
לקריאה נוספת

הנוער העובד, קובץ, הוצאת "במעלה" (הוצאה פנימית), תש"י. (ובתוכו מאמרים פרי עטו של דוד כהן: "הנוער העובד בישראל", "קַן תפילותי...", "לדרכה ולקורותיה של הסתדרות הנוער העובד")
פנים לדוד, בעריכת צביקה דרור, הוצאת הקיבוץ המאוחד - חניכיו מספרים.
עירית נחמני,  הבעש"ט בחולצה כחולה - דמותו של ר' ישראל בעל שם טוב בסיפורי דוד כהן, יולי 2007
הערות שוליים

↑  דוד כהן, רינת נעורים, עמ' ז'.
↑  דורון רוזנבלום, דוד כהן - בעל החזון וההגשמה, דבר, 31 במרץ 1971
↑  מת דוד כהן, אבי "הנוער העובד", דבר, 19 באוגוסט 1976
↑  ביקורות: צ. קרול, אשר שמעתי וסיפרתי, דבר, 17 בינואר 1947; יוסף שה-לבן, "אשר שמעתי וסיפרתי", דבר, 21 במרץ 1947.
↑  ביקורת: פסח בן-עמרם, על "אגדות כנרת" ומספרן, על המשמר, 17 באוקטובר 1949; אברהם ברוידס, "אגדות כנרת" לדוד כהן, דבר, 28 באוקטובר 1949.
↑  ביקורות: ד. ל., היופי שבמנגינה, מעריב, 15 באפריל 1955; יהושע בר-יוסף, כאשר אגדות מתנגדות, דבר, 26 במאי 1955.
↑  ביקורת: ישראל ברוידס, "חסד נעורים" לדוד כהן, דבר, 17 בפברואר 1956.
↑  ביקורת: י. איש-שלום, אגדות מתנגנות, מעריב, 30 באפריל 1965.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259973205171  GND: 1221216058  LCCN: n86052952  NTA: 108682307  VIAF: 55628808   WorldCat (עם VIAF): 55628808 
דוד וחברי מזכירות הנוער העובד, 1949 (דוד למטה באמצע)
מימין לשמאל: משה בן אלול, המשורר זרבבל גלעד, דוד כהן
קברו של דוד כהן בקיבוץ אלונים, עם זר הנוער העובד והלומד.
הפרסידיו של סן פרנסיסקו

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1 באוקטובר 1994 
 נתונים ומידות
 שטח:  2.347 מייל רבוע
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  סן פרנסיסקו 
 קואורדינטות:  37°47′53″N 122°27′57″W﻿ / ﻿37.798055555556°N 122.46583333333°W﻿ / 37.798055555556; -122.46583333333
 www.presidio.gov
  (למפת סן פרנסיסקו מוגדלת) הפרסידיו של סן פרנסיסקו(למפת סן פרנסיסקו רגילה) הפרסידיו של סן פרנסיסקו
 
מפת הפרסידיו
הפרסידיו של סן פרנסיסקו (אנגלית: Presidio of San Francisco) הוא פארק בעיר סן פרנסיסקו שבארצות הברית. מתחם הפארק, ששטחו כשישה קילומטרים מרובעים, שוכן לחופי האוקיינוס השקט ומפרץ סן פרנסיסקו, בצמוד לגשר שער הזהב. הוא שימש במשך 218 שנים (1776-1994) כבסיס צבאי - תחילה של ספרד, בהמשך של מקסיקו, ולבסוף של ארצות הברית. כיום משמש הפארק כאזור נופש וכמקום מושבם של מוסדות ועסקים שונים.
תולדות הפרסידיו

מחנה צבא מבוצר הוקם בשטח הפרסידיו דהיום בספטמבר 1776, לאחר ראשית מלחמת העצמאות של ארצות הברית. ספרד, שליטת קליפורניה, הקימה אותו אז על מנת להשיג מאחז בשטח מפרץ סן פרנסיסקו. ב-1821, עם קבלת עצמאותה של מקסיקו מידי ספרד, עבר לידיה הבסיס, שבאותה עת היה קטן, נידח ומוזנח.
ב-1846 נתפס הבסיס על ידי כוח צבאי אמריקני קטן במסגרת מרד של המתיישבים האמריקניים בקליפורניה בשלטון מקסיקו שם (Bear Flag Revolt), בראשיתה של מלחמת ארצות הברית–מקסיקו. לאחר תפיסת הבסיס על ידי ארצות הברית הוא הוגדל והוקמו בו ביצורי חוף.
בשנות קיומו כבסיס צבאי אמריקני שכנו בפרסידיו יחידות ומפקדות רבות. האחרונה שבהן הייתה הארמייה השישית של ארצות הברית. מספר מפקדים אמריקניים ידועים ובהם ויליאם שרמן וג'ון פרשינג התגוררו במחנה במהלך שירותם. המחנה שימש כאזור היערכות לכוחות שהשתתפו במרבית מלחמות ארצות הברית, החל ממלחמת ארצות הברית–ספרד וכלה במלחמת המפרץ.
לאחר רעידת האדמה בסן פרנסיסקו ב-1906 סייעו חיילי הבסיס בפעולות ההצלה בעיר ומחנות אוהלים הוקמו בשטח הפרסידיו עבור אזרחים שאיבדו את בתיהם באסון.
בשנים 1919–1936 פעל בשטח הפרסידיו שלחוף מפרץ סן פרנסיסקו שדה תעופה קטן (Crissy Field). משנות התשעים של המאה התשע עשרה ועד סגירת המחנה שכן בו גם בית חולים צבאי. בשטח הפרסידיו היו גם שני בתי קברות (אחד ניצב עדיין על תילו).
ב-1946 הציע הנשיא טרומן לארגון האו"ם להקים את מטהו בשטח הפרסידיו, אך העצרת הכללית של האו"ם העדיפה את האתר בניו יורק בו ניצב מטה הארגון כיום.
ב-1962 הוכרז הפרסידיו כאתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark) של ארצות הברית.
בשנת 1989, במסגרת תוכנית קיצוץ בתקציב הכוחות המזוינים של ארצות הברית, החליט הקונגרס לסגור את מחנה הפרסידיו וההחלטה הוצאה לפועל ב-1 באוקטובר 1994. בעת סגירתו היה הפרסידיו מחנה הצבא האמריקני בעל הפעילות הרצופה הממושכת ביותר בהיסטוריה.
הפרסידיו כיום

ב-1996 הקים הקונגרס את קרן הפרסידיו (The Presidio Trust) לשם ניהול המתחם, למעט 20 אחוזים משטחו, הצמודים לחוף הים, אשר מנוהלים על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. הקרן מממנת את פעילותה על ידי השכרת מבנים בפארק למוסדות ועסקים שונים.
הפרסידיו מהווה כיום חלק מאזור הנופש הלאומי שער הזהב. יש בו אזורים מיוערים נרחבים, גבעות ונקיקים. עם סגירת הבסיס הצבאי נותרו בשטח המתחם כ-800 מבנים, שרבים מהם היו בעלי ערך היסטורי.
אזורי הפארק שוקמו על ידי קרן הפרסידיו או מיועדים לפעולות שיקום. הוקמו בו חמישה מרכזי מבקרים. שטח שדה התעופה לשעבר משמש כאתר לפעילויות חינוכיות שונות ופעילויות נופש. כמחצית המבנים שנותרו בפארק שוקמו בתוך עשר השנים שלאחר הקמתו. כמו כן הוצאו לפועל פרויקטים של בנייה חדשה בשטח הפרסידיו, אף על פי שבנייה שכזו היא שנויה במחלוקת ונתקבלת בהתנגדות ציבורית רבה מצד השואפים לשמר את המתחם ההיסטורי כפי שהוא. כמו כן, ב-2008 החלה בנייה מחדש של הכביש המוביל אל גשר שער הזהב (Doyle Drive), המשתרע לרוחב המתחם, והיא צפויה להסתיים ב-2015.
מתחם הפרסידיו הופיע במספר סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה שהופקו בארצות הברית וכן במשחקי מחשב. בין השאר מופיע הפרסידיו בסדרת המדע הבדיוני מסע בין כוכבים: הדור הבא כמקום משכנה של האקדמיה של צי הכוכבים.
אושיי בריסט

| --- | --- |

בריסט במדי אינדיאנה פייסרס, 2022
 לידה:  20 ביוני 1998 (בן 26) טורונטו, אונטריו, קנדה
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  2.01 מטר
 מספר:  12
 מכללה:  אוניברסיטת סירקיוז
 דראפט:  לא נבחר, 2019
 קבוצות כשחקן
 2019–2020 2021 2021–2023 2023–:  טורונטו ראפטורס פורט ויין מאד אנטס אינדיאנה פייסרס בוסטון סלטיקס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (2024)
אושיי ג'הבה בריסט (באנגלית: Oshae Jahve Brissett; נולד ב-20 ביוני 1998) הוא כדורסלן קנדי המשחק בקבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד.
קריירת מכללות

בריסט נולד בטורונטו שבקנדה, ובין השנים 2017–2019 למד באוניברסיטת סירקיוז שבניו יורק. בשתי עונותיו בקבוצת האוניברסיטה העמיד ממוצעים של 13.7 נקודות ו-8.2 ריבאונדים למשחק.
קריירה מקצועית > טורונטו ראפטורס

בריסט לא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA‏ 2019, אך ביולי 2019 חתם על חוזה בטורונטו ראפטורס. בעונתו היחידה בקבוצה שותף ב-19 משחקים וקלע 1.9 נקודות בממוצע למשחק.
קריירה מקצועית > פורט ויין מאד אנטס

בינואר 2021 הצטרף לקבוצת פורט ויין מאד אנטס מליגת הפיתוח של ה-NBA, לאחר שנבחר על ידה בדראפט של ליגת הפיתוח. ב-12 משחקיו עם הקבוצה קלע 18.6 נקודות ואסף 9.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
קריירה מקצועית > אינדיאנה פייסרס

באפריל 2021 חתם על חוזה באינדיאנה פייסרס. ב-16 במאי 2021 קלע שיא קריירה של 31 נקודות, במשחק מול טורונטו ראפטורס. עד לסיום עונת 2020/2021 קלע 10.9 נקודות למשחק ב-21 משחקים, ובשתי העונות הבאות עם הפייסרס המשיך לשמש כשחקן ספסל בכיר וקלע 7.7 נקודות בממוצע למשחק.
קריירה מקצועית > בוסטון סלטיקס

ביולי 2023 חתם על חוזה לשנתיים בבוסטון סלטיקס.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019/2020 | טורונטו | 19 | 0 | 7.1 | 0.361 | 0.200 | 0.800 | 1.4 | 0.4 | 0.2 | 0.1 | 1.9 |
| 2020/2021 | אינדיאנה | 21 | 16 | 24.7 | 0.483 | 0.423 | 0.769 | 5.5 | 0.9 | 0.9 | 1.0 | 10.9 |
| 2021/2022 | אינדיאנה | 67 | 25 | 23.3 | 0.411 | 0.350 | 0.695 | 5.3 | 1.1 | 0.7 | 0.4 | 9.1 |
| 2022/2023 | אינדיאנה | 65 | 2 | 16.7 | 0.386 | 0.310 | 0.717 | 3.4 | 0.7 | 0.5 | 0.2 | 6.1 |
| קריירה |  | 172 | 43 | 19.2 | 0.412 | 0.344 | 0.719 | 4.2 | 0.8 | 0.6 | 0.4 | 7.4 |
יונה רוזן

יונה רוזן (17 בינואר 1919 – 2004) היה מצנחני היישוב במלחמת העולם השנייה.  בין השנים 1976–1984 כיהן כראש המועצה האזורית עמק הירדן.
ביוגרפיה

רוזן נולד בשם "ג'ולה רוזנפלד" בעיר קלוז'-נאפוקה שבטרנסילבניה, רומניה. הוא הצטרף לתנועה הנוער הציונית "אביבה – באריסיה", ובגיל 16 נבחר להנהגה הארצית של התנועה. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל בספינת מעפילים יחד עם אשתו הטריה, יבקה.
רוזן התגייס לפלמ"ח והתנדב להיות בין צנחני היישוב. לאחר תקופת אימונים, הוצנח יחד עם עוד שלושה – חנה סנש, אבא ברדיצ'ב ופרץ גולדשטיין – לתוך יוגוסלביה, משם היה אמור להגיע להונגריה. לאחר שלא הצליח לעבור את הגבול להונגריה, הוחזר למצרים (ממנה יצאו הצנחנים) ומשם לארץ. בסיום המלחמה נשלח יונה להונגריה כדי לסייע בארגון הבריחה. הוא נחשף ונעצר על ידי משטרת הונגריה וישב בבית הסוהר חודש ימים ולאחריו חזר ארצה.
במלחמת העצמאות שירת בחטיבת יפתח. לאחר המלחמה השתתף, עם יתר חברי הגרעין שלו, בייסוד קיבוץ מעגן. בשנת 1951 נשלח על ידי נתיב לברית המועצות.
לאחר שחזר לארץ מילא מספר תפקידים, בהם גזבר הקיבוץ מעגן ורכז הקניות של איחוד הקיבוצים. בשנת 1966 נשלח לרומניה, כדי לסייע בהעלאת היהודים. אחרי שובו היה סגן ואחר כך ראש המועצה האזורית עמק הירדן.
בשנת 2002 יצא לאור בקיבוץ דליה, בהוצאת מערכת, ספרו, שנכתב עם יהודית רותם, "נקראתי ואלך".
נפטר בשנת 2004, והובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוצו מעגן. אשתו חווה נפטרה שנתיים אחריו, ונקברה לצדו.
הערות שוליים

↑  צנחני היישוב היהודי בארץ ישראל. תקופת סוף מלחמת העולם הראשונה. אתר עמותת ידידי גדוד 202
תחרות אכילת הנקניקיות של ניית'נ'ס

| --- | --- |

"קיר התהילה" של התחרות בו רשומים שמות הזוכים בשנים עברו
 מידע כללי
 סוג:  hot dog eating contest 
 מדינה:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  40°34′31″N 73°58′53″W﻿ / ﻿40.575311111111°N 73.981419444444°W﻿ / 40.575311111111; -73.981419444444
 he
 אתר רשמי
 
תחרות אכילת הנקניקיות של רשת "ניית'נ'ס פיימוס" היא תחרות אכילה שנתית של נקניקיות הנערכת מאז 1916 ביום העצמאות האמריקאי (ה-4 ביולי) בסניף של רשת המזון המהיר "ניית'נ'ס פיימוס" בקוני איילנד בברוקלין, ניו יורק. התחרות משודרת בטלוויזיה בערוץ ESPN משנת 2004, וברדיו של רשת ABC. ב-2010 מנה הקהל באירוע יותר מ-40,000 איש, ו-1.677 מיליון אנשים צפו בשידור מבתיהם.
היסטוריה

על פי אגדה אורבנית, התחרות הראשונה נערכה בשנת 1916 ב-4 ביולי כאשר 4 סועדים מהגרים בסניף של רשת "ניית'נ'ס פיימוס" ערכו תחרות אכילת נקניקיות לשם קביעה מי הכי פטריוט מביניהם. מאז נערכה תחרות במקום כמעט בכל שנה בתאריכים שונים, כאשר מאז 1972 היא נסובה מחדש סביב יום העצמאות האמריקאי.
משנת 2011 נערכת תחרות נפרדת לנשים, כאשר לפני כן נערכה תחרות משולבת אחת. הזוכה בתחרות (מ-2011, בתחרות הגברים) מקבל חגורה מעוטרת בתכשיטים בצבע חרדל צהוב, ואילו הזוכה בתחרות הנשים מקבלת חגורה דומה בצבע ורוד. במחצית הראשונה של העשור הראשון של שנות ה-2000, בעקבות רצף זכיות של מתחרים יפנים, הוצגה החגורה במוזיאון בעיר סאיטאמה היפנית. ב-2007 זכה בתחרות משתתף אמריקאי, ומאז החגורה "שמורה" בארצות הברית.
פרסים וחוקים

גיל ההשתתפות המינימלי הוא 18, והתחרות פתוחה ל"אכלנים מקצוענים" בלבד, חברי "פדרציית האכילה התחרותית הבינלאומית" (IFOCE), אשר משתפת פעולה עם האירוע מאז 1997. בעבר השתתפו בתחרות גם חובבים וקטינים, ואף זכו בה מספר פעמים. המשתתפים הם:
זוכה השנה הקודמת.
זוכי תחרויות ההעפלה המוקדמות השנתיות.
שני wildcards.
מוזמנים על ידי IFOCE.
בעבר נמשכה התחרות 12 דקות, ומאז 2008 היא אורכת 10 דקות. המנצח הוא מי שאכל את המספר הגדול ביותר של נקניקיות בלחמנייה. ניתן לטבול את המזון בכוס משקה, בטבילה שלא תארוך יותר מ-5 שניות, ורוב המתמודדים טובלים את הנקניקיות במים. "שיא הנקניקיות" ל-10 דקות עומד על 76, ונקבע על ידי האמריקאי ג'ואי צ'סנאט בשנת 2021.
הערות שוליים

↑  Haring, Bruce (July 4, 2021). Nathan’s Hot Dog Eating Contest Sees Joey Chestnut Embrace The Spirit of 76. Deadline Hollywood. Retrieved July 4, 2021
בית הכנסת שומרי שבת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  1280 53rd Street, Brooklyn, NY 11219, United States 
 מיקום:  ניו יורק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  40°37′58″N 73°59′41″W﻿ / ﻿40.632840737056°N 73.994719717523°W﻿ / 40.632840737056; -73.994719717523
 he
 
בית הכנסת שומרי שבת שוכן במרכז בורו פארק שבברוקלין, בשדרה ה-13 וברחוב ה-53 ומתקיימים בו מנייני תפילה עשרים וארבע שעות ביממה.
רקע

לפני שנת תרע"ט (1919) היה "בית הכנסת אנשי ספרד" בשדרה ה-14 בית הכנסת היחיד באזור. רבים ממתפלליה לא שמרו שבת. בעלי העסקים היו לרוב גויים, ויהודים עבדו בעיקר בעסקים של לא-יהודים למרות שלפעמים היה הדבר כרוך בחילול שבת. קבוצת יהודים, שהקפידה על שמירת שבת למרות הקשיים המרובים, ביקשה להתרחק מיהודים המחללים שבת בפרהסיה, ובשנת תרע"ט (1919) הקימו חבריה בית כנסת עצמאי בשם "בית הכנסת שומרי שבת".
רב בית הכנסת הרב יהודה לייב טירנואר נפטר בשנת תשע"א, ובמקומו הוכתר בנו הרב יצחק אייזיק לממשיך דרכו ברבנות בית הכנסת.
בית הכנסת

בית הכנסת מהווה מרכז השכונה וסמוך לו נפתחו סופרמרקטים הפתוחים במשך עשרים וארבע שעות. לבית הכנסת ארבע קומות, כאשר בשלוש הקומות הראשונות מתקיימים מניינים ברציפות ובקומה הרביעית בית מדרש פעיל. בבית הכנסת נמסרים גם שיעורי תורה על ידי רבני בית הכנסת. בקומה העליונה שוכן אוצר הספרים של בית הכנסת, ושם גם מתקיימים רוב שיעורי התורה הנמסרים בבית הכנסת.
בבית כנסת זה יש כיבוד קל לכל החפץ הממומן על ידי קרן מיוחדת ולא נגבה כל תשלום עבורו.
לעיתים מתקיימים תפילות בקומת הכניסה של הבנק הסמוך שבהנהלה יהודית בהסכמת מנהליה. רבי יואל טייטלבוים ערך בבית כנסת זה את הטישים הראשונים שלו בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  ראו דוגמה ללו"ז של בית הכנסת עם הרבה מניינים.
↑  חתנו של רבי חיים שלמה מחוסט-טאש. כיהן גם כר"מ בישיבת רבנו חיים קלוגר (חתן סופר) של הרב ממטרסדורף.
סופרבול XXXVIII

סופרבול XXXVIII, הסופרבול ה-38 במספר, היה משחק פוטבול שהתקיים ב-1 בפברואר 2004 באצטדיון רילאיינט, במטרה לקבוע את אלופת ליגת ה-NFL לעונת 2003. במשחק ניצחה אלופת חטיבת ה-AFC, ניו אינגלנד פטריוטס את אלופת חטיבת ה-NFC, קרוליינה פנתרס, בתוצאה 32–29, וזכתה בסופרבול השני בתולדותיה. טום בריידי, הקוורטרבק של הפטריוטס, נבחר לשחקן המצטיין של המשחק לאחר ששבר במשחק את שיא המסירות המושלמות בסופרבול, מסר 3 פעמים לטאצ'דאון, והוליך את הקבוצה בדרייב הניצחון, שהושג בשניות האחרונות של המשחק.
רקע > בחירת מיקום המשחק

בעלי קבוצות ה-NFL בחרו להעניק את אירוח סופרבול XXXVIII ליוסטון במהלך פגישותיהם ב-1 בנובמבר 2000. בחירתם העניקה ליוסטון את אירוח הסופרבול בפעם השנייה בתולדותיה והראשונה מזה 30 שנים. סופרבול זה הצטרף לשורה של אירועי ספורט מרכזיים שנערכו בטקסס באותה שנה, לצד משחק האולסטאר של ה-MLB והפיינל פור של טורניר אליפות המכללות בכדורסל.
סיכום המשחק > סיכום הניקוד

רבע שני
ניו אינגלנד - טאצ'דאון: דיון בראנץ', מסירה מטום בריידי 5 יארדים (אדם וינטרי הבקיע את הנקודה הנוספת) - 0–7 לניו אינגלנד
קרוליינה - טאצ'דאון: סטיב סמית', מסירה מג'ייק דלהום 39 יארדים (ג'ון קאסיי הבקיע את הנקודה הנוספת) - שוויון 7-7
ניו אינגלנד - טאצ'דאון: דייוויד גיבנס, מסירה מטום בריידי 5 יארדים (אדם וינטרי הבקיע את הנקודה הנוספת) - 7–14 לניו אינגלנד
קרוליינה - שער שדה: ג'ון קאסיי, בעיטה ממרחק 50 יארדים - 10–14 לניו אינגלנד
רבע רביעי
ניו אינגלנד - טאצ'דאון: אנטואן סמית', ריצה 2 יארדים (אדם וינטרי הבקיע את הנקודה הנוספת) - 10–21 לניו אינגלנד
קרוליינה - טאצ'דאון: דשון פוסטר, ריצה 33 יארדים (ניסיון חדירה ל-2 נקודות נכשל) - 16–21 לניו אינגלנד
קרוליינה - טאצ'דאון: מושין מוחמד, מסירה מג'ייק דלהום 85 יארדים (ניסיון חדירה ל-2 נקודות נכשל) - 21–22 לקרוליינה
ניו אינגלנד - טאצ'דאון: מייק וראבל, מסירה מטום בריידי 1 יארד (קווין פולק רץ ל-2 נקודות נוספות) - 22–29 לניו אינגלנד
קרוליינה - טאצ'דאון: ריקי פרוהל, מסירה מג'ייק דלהום 12 יארדים (ג'ון קאסיי הבקיע את הנקודה הנוספת) - שוויון 29-29
ניו אינגלנד - שער שדה: אדם וינטרי, בעיטה ממרחק 41 יארדים - 29–32 לניו אינגלנד
סטטיסטיקה ושיאים > סטטיסטיקה

|  | פנתרס | פטריוטס |
| --- | --- | --- |
| ניסיונות ראשונים | 17 | 29 |
| יארדים בהתקפה | 387 | 481 |
איבודי כדור: 1
| יארדים בהחזרות | 116 | 78 |
| עבירות (יארדים) | 12 (73) | 8 (60) |
| זמן החזקה בכדור | 21:02 | 38:58 |
סטטיסטיקה אישית
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מסירה
‏  ניו אינגלנד פטריוטס 
|  | מסירות | השלמות | יארדים | טאצ'דאונים | חטיפות |
| טום בריידי | 48 | 32 | 354 | 3 | 1 |
‏  קרוליינה פנתרס 
|  | מסירות | השלמות | יארדים | טאצ'דאונים | חטיפות |
| ג'ייק דלהום | 33 | 16 | 323 | 3 | 0 |
ריצה
‏  ניו אינגלנד פטריוטס 
|  | יארדים | מהלכים | ממוצע | מהלך שיא | טאצ'דאונים |
| אנטואן סמית' | 83 | 26 | 3.1 | 9 | 1 |
| קווין פולק | 42 | 6 | 7 | 23 | 0 |
| טום בריידי | 12 | 2 | 6 | 12 | 0 |
‏  קרוליינה פנתרס 
|  | יארדים | מהלכים | ממוצע | מהלך שיא | טאצ'דאונים |
| סטיבן דייוויס | 49 | 13 | 3.7 | 21 | 0 |
| דשון פוסטר | 43 | 3 | 14.3 | 33 | 1 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
תפיסה
‏  ניו אינגלנד פטריוטס 
|  | תפיסות | יארדים | טאצ'דאונים |  |  |
| דיון בראנץ' | 10 | 143 | 1 |  |  |
| טרוי בראון | 8 | 76 | 0 |  |  |
| דייוויד גיבנס | 5 | 69 | 1 |  |  |
| דניאל גרהאם | 4 | 46 | 0 |  |  |
‏  קרוליינה פנתרס 
|  | תפיסות | יארדים | טאצ'דאונים |  |  |
| מושין מוחמד | 4 | 140 | 1 |  |  |
| סטיב סמית' | 4 | 80 | 1 |  |  |
| ריקי פרוהל | 4 | 71 | 1 |  |  |
| ג'רמיין וויגינס | 2 | 21 | 0 |  |  |