stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המערכה בתוניסיה
הקרבות בתוניסיה > מעבר קסרין

כאשר הארמייה ה-8 הבריטית עצרה זמנית את התקדמותה על קו מארת' עקב בעיות אספקה, רומל תקף מיד את חודי החנית של בעלות הברית מערבה. על פי תוכניותיו של רומל, התקיפה הייתה אמורה להתבצע בקו שבין עוצבות בריטיות ואמריקאיות, במטרה לדחוף דרך מעבר קסרין לטבסה ולאחר מכן להקיף את יחידות בעלות הברית במישור אלג'יריה שאיימו על ארמיית הפאנצר ה-5 של ארנים. ארמיית הפאנצר ה-5 הייתה אמורה להתקדם לכיוון סידי בוזיד וביר אל חפי ("מבצע רוח אביבית"), ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית על גפסה ("מבצע אוויר בוקר").
ב-14 בפברואר תקפו דיוויזיות הפאנצר ה-10 וה-21 את סידי בוזיד והשמידו שם כ-50 טנקים אמריקאים תוך מספר שעות. התקפת נגד של דיוויזיית השריון האמריקנית הראשונה למחרת סוכלה על ידי תותחי נ"מ גרמניים 88 מ"מ וכוחות משוריינים, השמידה כ-100 טנקים אמריקאים אחרים ולקחה 1,400 שבויים אמריקאים. ב-20 בפברואר השתתפו יחידות של דיוויזיית הפאנצר ה-10 וקורפוס אפריקה הגרמני וכן יחידות ברסליירי האיטלקים נכנסו למעבר קסרין לאחר קרבות קשים. עם זאת, החיבור הבלתי מספק של ההתקפות של רומל ושל פון ארנים העניק לבעלות הברית הזדמנות להתאושש מהכישלונות במעבר קסרין ולפתוח במתקפת נגד עם תגבורות. במצב זה, נאלץ רומל לסגת כדי להימנע מהשמדה מוחלטת של חייליו. ב-25 בפברואר, בעלות הברית כבשו מחדש את המעבר. בקרבות אלו איבדו בעלות הברית למעלה מ-10,000 איש (מתוכם 6,500 איש מהקורפוס האמריקאי ה-2). הגרמנים והאיטלקים איבדו רק כ-2000 איש.
הקרבות בתוניסיה > אקרית

ההתקפה של בעלות הברית על העמדות הגרמניות-איטלקיות בוואדי אקרית החלה בלילה שבין 5–6 באפריל 1943 בהכנות ארטילריות מסיביות. לאחר מכן תקף מונטגומרי עם 500 טנקים, שלהם התנגדו רק 20 טנקים מדיוויזיית הפאנצר ה-15. הלחימה הקשה באקרית הסתיימה לאחר יממה לאחר הפסדים אדירים משני הצדדים. לאחר מכן נסוגה הארמייה האיטלקית הראשונה לקו אנפידוויל - מנצור 250 ק"מ צפונה משם.
הקרבות בתוניסיה > אנפידוויל

הנסיגה הגרמנית-איטלקית הושלמה ב-13 באפריל. היחידות השונות (הדיוויזיות היו כעת רק בעוצמה של בריגדות או רגימנטים) ניצבו לאורך הגבעות מצפון לאנפידוויל, שהגרסי והטקרוונה היו חשובים במיוחד מהן. הארמייה הראשונה כללה אז:
הקורפוס ה-20
הדיוויזיה הקלה ה-90
דיוויזיית "ג'ובאני פאשיסטי"
דיוויזיית טריאסטה
הקורפוס ה-21
הדיוויזיה ה-16 פיסטויה
דיוויזיית אפריקה הקלה ה-164
דיוויזיית הפאנצר ה-15 עם 15 הטנקים שנותרו לה הוחזקו בעתודה יחד עם שרידי דיוויזיית השריון ה-131 "קנטאורו".
הלחימה באנפידוויל החלה שוב ב-19 באפריל עם הכנה ארטילרית מסיבית. בטאקרונה (נקרא גם נקודת גובה 141), הגדוד ה-1 של רגימנט הרגלים האיטלקי ה-66 "טריאסטה" יחד עם יחידות של רגימנט הפאנצרגרנדיר הגרמני ה-47, הדפו מספר התקפות של יחידות בעלות הברית עדיפות בהרבה. רק לאחר ימים של לחימה יקרה, הצליחו בעלות הברית לכבוש את הגבעה החשובה מבחינה אסטרטגית. ברדיו הבריטי באותה תקופה, ההפסדים הכבדים הוצדקו בעובדה שאיטליה פרסה את מיטב חייליה בטאקרונה. ב-22 באפריל, ב-27 באפריל וב-29 באפריל נכשלו התקפות בעלות הברית על החוף נגד הדיוויזיות "ג'ובאני פאשיסטי" ו"טריאסטה", ועל הגרבי נגד הדיוויזיה "פיסטויה".
הקרבות בתוניסיה > מסיקולט

אדוני, חובתי לדווח שהמערכה בתוניסיה הסתיימה. כל התנגדות האויב פסקה. אנחנו האדונים של חופי צפון אפריקה.
– גנרל אלכסנדר לווינסטון צ'רצ'יל ב-13 במאי 1943
השאלה שנדונה ברחבי העולם רק לפני כמה שבועות, האם המערכה בתוניסיה תסתיים בדנקרק או בסטלינגרד, מיושנת כעת.
– רדיו Beromünster ב-14 במאי 1943
בצפון מערב החלה הארמייה הבריטית הראשונה לתקוף ב-22 באפריל. מדרום לגובלאט תפס הקורפוס ה-9 עם שתי דיוויזיות שריון ודיוויזיית חי"ר אחת, צפונה יותר התקדם הקורפוס ה-5 עם שתי דיוויזיות. במשך חמישה ימים, יחידות אלו ניסו לשווא להתקדם לעבר מסיקולט לאורך נהר מדג'רדה. במקביל, כבשו בעלות הברית עמדות אחרות שהתגלו כחשובות מאוד בקרבות מאוחרים יותר. מדרום לגזרה הבריטית, הקורפוס הצרפתי ה-19 כבש את הר פקירין, קצת יותר צפונה הקורפוס האמריקאי ה-2 עשה את דרכו לעבר מאטור מ-23 באפריל. האמריקנים העליונים בהרבה אילצו בהדרגה את היחידות הגרמניות לסגת. המתקפה המכריעה התרחש ב-6 במאי. הקורפוס ה-9 הנחית את המכה לאורך כביש מדג'ז-תוניס. ב-6 במאי, ביצעו חילות האוויר של בעלות הברית 2,500 גיחות, חילות האוויר של הציר שנחלשו קשות הצליחו לבצע רק 60 גיחות. לאחר ששתי דיוויזיות השריון של הקורפוס ה-9 הגיעו למסיקולט, הם דחפו מיד הלאה לכיוון תוניס, רק כדי להתאחד מצפון עם כוחות אמריקאים שפרצו גם הם בגזרתם ב-7 במאי ואילו כוחות אחרים כבשו את ביזרטה. באמצעות פעולות אלה הוקפו שלוש דיוויזיות גרמניות; אלה נכנעו ב-9 במאי.
לאחר שכוחות בעלות הברית כבשו את תוניס וביזרטה, האיטלקים והגרמנים יכלו להחזיק רק בקאפ בון וליד אנפידוויל. אנפידוויל הותקפה גם מצפון ב-9 במאי.
ב-12 במאי 1943 נכנעו שרידי ארמיית הפאנצר החמישית. ב-13 במאי 1943 בשעה 12:30 בצהריים, הארמייה האיטלקית הראשונה תחת מפקדה העליון הפילדמרשל ג'ובאני מסה הייתה היחידה הגדולה האחרונה שנכנעה. הוא נלקח בשבי מלחמה על ידי בעלות הברית. פון ארנים נשלח למחנה הגנרלים הבריטי טרנט פארק עד אמצע 1947.
רק לאחר כניעה זו נודע לציבור הגרמני שרומל כבר עזב את אפריקה במרץ ו (ב-11 במרץ) קיבל את תוספת היהלומים לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות עבור שירותו באפריקה. רומל היה החייל הראשון בצבא שקיבל את העיטור הזה, שהוענק רק 27 פעמים עד סוף המלחמה.
הקרבות בתוניסיה > תוצאות הקרב

ההיסטוריון האמריקני ויליאמסון מורי כתב ב-1995 שהחלטתו של היטלר (בניגוד לרצונו של רומל) לא לפנות את תוניסיה כשהיא עדיין הייתה אפשרית הייתה אחת הטעויות הצבאיות הקשות ביותר שלו. בדומה לקרב סטלינגרד, רבים מהחיילים הטובים ביותר של הוורמאכט הוצבו בעמדה בלתי נסבלת. אפילו דגמים ראשונים של טנקי הטיגר החדשים הועברו לתוניסיה. בשל היותם מנותקים מיבשת אירופה ומוקפים על ידי בעלות הברית, לא היה מנוס למדינות הציר ממצב זה, שכן לבעלות הברית הייתה עליונות אוויר וימית מול חופי תוניסיה. כמו בסטלינגרד, הלופטוואפה ספג הפסדים עצומים בניסיון הבלתי מעשי לספק לקבוצת ארמיות אפריקה אספקה באמצעות רכבת אווירית (למשל עם מטוסי תובלה מסרשמיט Me-323). ההיסטוריון דייוויד גלנץ מעמיד את האבדות של מדינות הציר במהלך המערכה בתוניסיה בין נובמבר 1942 למאי 1943 על 1045 מטוסים שהופלו וכ-600 נשבו על ידי בעלות הברית. יוזף גבלס כתב שהתבוסה בתוניס הייתה באותו קנה מידה כמו זו של סטלינגרד. ברייך השלישי האוכלוסייה דיברה על "סטלינגרד השנייה" או, בהקשר המתאים, "טוניגרד". יבשת אירופה הייתה כעת פתוחה לבעלות הברית; ב-10 ביולי 1943 הם החלו בפלישה לסיציליה.
ב-20 במאי 1943, נציגים של הארמיות הבריטיות הראשונה והשמינית ושל הצבא האמריקני, קיימו מצעד ניצחון בתוניס, אותו קיבלו הגנרלים דווייט ד. אייזנהאואר, הרולד אלכסנדר ואנרי ז'ירו.
הערות שוליים

↑  גל פרל, המפקד הראשי, הבלוג על הכוונת, ‏ 7 אפריל 2024.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566068605171  LCCN: sh85148347 
שלב ראשוני של לחימה בצפון מערב
חיילים אמריקאים במעבר קסרין, פברואר 1943
קרב מדנין, 6 במרץ 1943
האיגוף של הקורפוס ה-10 הבריטי את קו מארת', 21–26 במרץ 1943
טנקי קרוסיידר באל חמה, 29 במרץ 1943
השלב האחרון של הלחימה מאפריל עד מאי
שבויי מלחמה איטלקים ליד תוניס
הנרי טיודור (לוטננט גנרל)

| --- | --- |

הנרי טיודור
 לידה:  14 במרץ 1871 הממלכה המאוחדת דבון, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 פטירה:  25 בספטמבר 1965 (בגיל 94) קנדה סנט ג'ונס, ניופאונדלנד ולברדור, קנדה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' 
 בן או בת זוג:  אווה גרטרוד ג'וזפין אדוארדס 
 צאצאים:  Henry Lea Tudor 
 השתייכות:  הממלכה המאוחדת הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1890–1924 (כ־34 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הבורים  מלחמת העולם הראשונה  מלחמת האזרחים האירית
 עיטורים
  אביר מפקד במסדר האמבט  עמית במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  צלב המלחמה (צרפת)
 
לוטננט גנרל סר הנרי יו טיודור (באנגלית: Henry Hugh Tudor‏; 14 במרץ 1871 – 25 בספטמבר 1965) היה לוטננט גנרל בריטי הזכור במיוחד בשל חלקו במלחמת העצמאות האירית. כן שירת בין 1922 ל-1924 בארץ ישראל כ"ממונה על ביטחון הציבור".
ראשית חייו ומלחמת העולם הראשונה

טיודור נולד באנגליה ב-14 במרץ 1871, למד באקדמיה הצבאית המלכותית בוולוויץ', והצטרף לארטילריה המלכותית הרכובה ב-1890. בין 1890 ל-1897 הוצב בהודו. במהלך מלחמת הבורים השנייה לחם בדרום אפריקה שם נפצע קשה בקרב מאחרספונטיין, אך החלים ושב לשירות. על שירותו במלחמה זו עוטר בעיטורי כבוד. לאחר סיום המלחמה שב להודו לחמש שנים, ולאחר מכן הוצב במצרים שם שהה עם תחילת מלחמת העולם הראשונה.
מדצמבר 1914 עד לסוף המלחמה לחם טיודור בחזית המערב, ועלה בדרגתו מדרגת קפטן (המקבילה לדרגת סרן בצה"ל), המפקד על סוללת תותחים, לדרגת מייג'ור גנרל (המקבילה לדרגת אלוף בצה"ל) ומפקד דיוויזיה. הוא קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-9, והמשיך לפקד עליה כחלק מצבא הכיבוש בריין עד לפירוקה במרץ 1919. במהלך שירותו גילה מקצועיות כאיש תותחנים. הוא היה הבריטי הראשון שעשה שימוש בפגזי עשן על מנת ליצור מסך עשן, והיה בין מקדמי השימוש בטנקים במהלך קרב קמברה בנובמבר 1917. כן גילה אומץ לב אישי, ושהה רבות עם חייליו בחזית.
שירותו באירלנד

לאחר פירוק הדיוויזיה ה-9 הוצב טיודור שוב במצרים ובהודו. במאי 1920 שימש טיודור כ"יועץ משטרתי" לממשל הבריטי באירלנד, וזאת בשל ידידותו עם שר המלחמה וינסטון צ'רצ'יל אותו פגש בבנגלור ב-1895 והתיידד עמו, ידידות שנמשכה למשך חייהם של השניים.
כאשר קיבל עליו טיודור את המשרה הייתה מלחמת העצמאות האירית בעיצומה. מצב הכוחות הבריטים היה בכי רע. מורל הכוחות, ובמיוחד כוח השיטור המלכותי האירי (Royal Irish Constabulary) שנשא בעיקר נטל הלחימה היה ירוד. לוחמי הגרילה של ה-IRA הציבו לשוטרים מארבים, פשטו על תחנות משטרה, וארגנו חרמות על משפחות השוטרים. עובדי הרכבת פתחו בשביתה ששיתקה את התחבורה ששימשה את כוחות הצבא והמשטרה. סוחרים סירבו לשרת את השוטרים ולמכור להם מצרכים. מגויסים חדשים היו קורבן למסעות הפחדה, ונשים שהתרועעו עם שוטרים הושפלו בפומבי ושערן נגזר. מפלגת שין פיין בנתה בתקופה זו מדינה אלטרנטיבית, "הרפובליקה האירית", עליה הוכרז במהלך מרידת חג הפסחא ב-1916. רשויות מקומיות רבות קיבלו את מרותה של המדינה האלטרנטיבית, ואנשי ה-IRA פעלו לעיתים כשוטרים מקומיים מטעמה. בתי משפט רפובליקניים פעלו הן במישור האזרחי והן במישור הפלילי.
טיודור ראה את משימתו כהעלאת המורל בין חייליו, הענשת הפושעים, והשבת סדר למדינה. ב-9 באוגוסט 1920 קיבל הפרלמנט הבריטי את "חוק השבת הסדר לאירלנד" (Restoration of Order in Ireland Act) שהעניק לממשל האזרחי במדינה את הזכות למשול לפי צווים, את סמכויות בתי המשפט בנוגע לפושעים פליליים, ולמנוע תקציבים מרשויות מקומיות סוררות.
כיועץ משטרתי היה טיודור למעשה מפקד כוחות המשטרה באירלנד, ועד מהרה קרא לעצמו "מפקד המשטרה" (Chief of Police). תחת תפקידו עברה המשטרה מיליטריזציה. שורותיה של המשטרה התמלאו בחיילים לשעבר, והוקמה יחידה מיוחדת, המורכבת מחיילים משוחררים, שקיבלו את הכינוי "בלאק אנד טאנס" בשל צבע חאקי של מדיהם. אנשים אלו גויסו בהליך מהיר, ועברו אימון מזורז. עד מהרה הם נודעו באלימותם ובאכזריותם. כן נוצרה ז'נדרמריה (כוח צבא העוסק בפעילות שיטור) בשם "יחידת הסיוע" (Auxiliary Division). טיודור פעל במרץ על מנת להגדיל את מספר פיקודיו, ולהרים את המורל, אך המשמעת תחת פיקודו הייתה ירודה. מלחמת העצמאות האירית הידרדרה לשורה של פעולות תגמול הדדיות, שעד מהרה כיוונו להן כמטרה גם אזרחים, ולא רק את לוחמי ה-IRA. תגובתו של טיודור להפרות החוק של אנשיו הייתה חלשה ומהוססת. לעיתים אף הביע הבנה למעשיהם. המפלגה הליברלית ומפלגת הלייבור מחו על האירועים, ולחצו על הממשלה להעניק שלטון עצמי לאירלנד. במהלך החצי הראשון של 1921 הצליח טיודור לשפר מעט את המשמעת של אנשיו, אך הנזק הפוליטי כבר נגרם. במאי 1921 היה ברור שהאסטרטגיה הממשלתית של דיכוי המשולב בוויתורים נכשלה לחלוטין. הממשלה הסכימה למשא ומתן, וביולי 1921 הוכרז על הפסקת אש, כאשר בדצמבר 1921 נחתם הסכם בין הצדדים.
שירותו בארץ ישראל

ב-1922 פורק כוח השיטור המלכותי האירי. טיודור נשלח לארץ ישראל, שוב כמינוי של צ'רצ'יל ששימש כשר האווירייה. הוא הגיע לארץ ישראל ביוני 1922 וקיבל את התואר של "אחראי על ביטחון הציבור" (Director of Public Safety), בדרגה זמנית של אייר וייס מרשל (Air Vice-Marshal) ב-RAF (דרגה המקבילה לדרגת גנרל בן שני כוכבים בצבאות היבשה). בתפקיד זה פיקד על כוחות הצבא שנמצאו בארץ, על משטרת המנדט ועל ז'נדרמריה מקומית שכונתה המשטרה המעולה. עמו הגיעו כ-650 מאנשי כוח השיטור המלכותי האירי לשעבר, מהם הקים את הז'נדרמריה הבריטית. בתקופה זו, לאחר פרעות תרפ"א היה עיקר העיסוק של כוחות המשטרה בארץ ישראל מניעת מהומות, ולוחמה בכנופיות שודדים שעדיין שוטטו בדרכים. הז'נדרמריות שתחת פיקודו של טיודור זכו בכך להצלחה, והצליחו להביא לארץ שקט יחסי. בספטמבר 1922 שונה תוארו של טיודור מהקצין הכללי המפקד על פלשתינה (א"י) ל"המפקח הכללי של המשטרה ובתי הסוהר" ופרסי בראמלי היה לסגן המפקח.
בשנת 1923 קיבל את תואר אביר מסדר האמבט. ב-1924 פרש מתפקידיו בארץ ישראל ומהצבא. הוא היגר לניופאונדלנד שם שהה באלמוניות יחסית בשארית חייו.
בשנות ה-50 נודע ל-IRA על מיקומו של טיודור בניופאונדלנד, ושניים מחברי הארגון נסעו לשם על מנת להתנקש בחייו. ההתנקשות לא בוצעה לבסוף לאחר שהכומר הקתולי המקומי איתו התייעצו טען בפניהם שתוכנית ההימלטות לאחר ההתנקשות תיכשל בוודאות.
טיודור מת מסיבות טבעיות בניופאונדלנד בספטמבר 1965.
הערות שוליים

↑  המצביא טיודור באצינו, דואר היום, 26 ביוני 1922
↑  הרברט סמואל, נציב עליון, מודעה רשמית, דואר היום, 3 בספטמבר 1922
| המנדט הבריטי משטרת המנדט |
| --- | --- | --- |
| מפקדי המשטרה | פרסי בראמלי • הנרי טיודור • ארתור סטיבן מאברוגורדאטו • רוי ספייסר • אלן סונדרס • ג'ון מורי ריימר-ג'ונס • ויליאם ניקול גריי |  |
| יחידות צבא ומשטרה קשורות | המשטרה המעולה • הז'נדרמריה הבריטית • חיל הספר העבר-ירדני • משטרת היישובים העבריים • כלניות • מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט • משטרת תל אביב • המשטרה הניידת • הנוטרים • המשמר הנע • משמר הרכבת |  |
| אישים | אברהם זלינגר • תומאס ג'יימס וילקין • ריימונד אוסוואלד קפראטה • הרברט דאוביגין • רוי פאראן • ג'פרי מורטון • דאגלס דאף • צ'ארלס טיגארט • פאיז ביי אל-אידריסי‎ • הנרי טיודור • ויליאם דובי • ברנרד פרגוסון • שלמה שיף • דוד תדהר • חביב כנען • גרו גרא • ירחמיאל ירון |  |
| אירועים בולטים | מאורעות תר"פ • מאורעות תרפ"א • מאורעות תרפ"ט • מאורעות אוקטובר 1933 • המרד הערבי הגדול • מבצע עוגן • סטרומה • השבת השחורה • אקסודוס (אוניית מעפילים) • המצור על גבעת חיים • פרשת הרצח בחולות תל נוף • רצח ארלוזורוב |  |
| מבנים ואתרים | מגרש הרוסים • בווינגרד • מצודות טיגארט • גדר הצפון |  |
המנדט הבריטי • משטרת ישראל • פורטל היישוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1081024615  VIAF: 315940414   WorldCat (עם VIAF): 315940414
הר פיטר (ניו יורק)

ערך זה עוסק בהר בהרי האפאצ'ים, במדינת ניו יוקר שבארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  372 מ' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  ניו יורק, ארצות הבריתארצות הברית
 קואורדינטות:  41°14′29″N 74°17′26″W﻿ / ﻿41.2414°N 74.2906°W﻿ / 41.2414; -74.2906
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר פיטר(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר פיטר(למפת ניו יורק רגילה) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדההר פיטר(למפת ניו יורק מוגדלת) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדההר פיטר
 
הר פיטר (באנגלית: Mount Peter) הוא הר הממוקם ברמת ניו יורק – ניו ג'רזי ברכס הר בלווייל שבהרי האפלצ'ים, במחוז אורנג', במדינת ניו יורק, שבארצות הברית.
גובהו של ההר 372 מטרים מעל פני הים.
פסגתו של ההר ממוקמת בסמוך לשביל האפלצ'ים בשטח העיירה ווריק, 61 קילומטרים צפונית - מערבית מהעיר ניו יורק.
היסטוריה > מקור השם

ההר נקרא על שם חלוץ שהתיישב באזור - פיטר קונקלין (Peter Conklin).
תיירות

ההר הוא אתר תיירות פופולרי, בשל קרבתו לעיר ניו יורק וקלות ההגעה עליו, וכן בשל פעילות הפנאי המצויות בו ובהן מסלולי ההליכה באזורו; אתר צפייה בציפורים, וספורט (סקי).
בראש הפסגה מצוי מגדל תצפית לצפייה בנצים.
לרגלי המגדל מצויה מחלבה המוכרת את תוצרתה למבקרים.
תיירות > אתר הסקי הר פיטר

במדרון הצפוני של ההר מצוי אתר סקי.
אזור הסקי נפתח בשנת 1936 במטרה לשמש חנות ותצוגה לבגדי הסקי של רשת מייסיס.
האתר כולל 14 מסלולי סקי, וכן חמש מעליות סקי.
האתר הוא אתר הסקי הוותיק ביותר באזור ניו יורק, והיחיד באזור עם מסלולים המתאימים לכל הגילאים.
האתר מואר - דבר המאפשר גלישה בשעת לילה.
לקריאה נוספת

• David Lillard, , P 83
• Drennan, Susan Roney, , P 473
הערות שוליים

1 2  מידע גאוגרפי
↑  ראו בספר Appalachian Trail Names: Origins of Place Names Along the AT המפורט בפסקת "לקריאה נוספת"
1 2 3 4 5  אתר המשרד לאיכות הסביבה של מדינת ניו יורק
↑  ראו בעמ' 473 בספר Where to find birds in New York State : the top 500 sites המפורט בפסקת "לקריאה נוספת"
↑  אתר מחלבת הר פיטר
1 2 3 4 5 6  ההיסטוריה של אתר הסקי הר פיטר, ותיאור האתר
הר הולט (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר בארץ אלכסנדר שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  750 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  69°25′00″S 71°43′00″W﻿ / ﻿69.4167°S 71.7167°W﻿ / -69.4167; -71.7167
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר הולט(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר הולט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר הולט(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר הולט
 
הר הולט (באנגלית: Mount Holt) הוא הר נישא באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 750 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בסמוך לשפך קרחון פלסטרינה אל מפרץ לאזארב.
ההר ממוקם 9.2 קילומטרים מדרום - מזרח לרכס פיאנטס; 19.2 קילומטרים דרומית - דרומית-מערבית להר פונטידה, ו-7.4 קילומטרים צפונית-מערבית לפסגת גאלריוס.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר צולם מהאוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, בין השנים 1947–1948.
ההר מופה על בסיס תצלומים אלה על ידי דרק סירל מסקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של פרד ס. הולט, מצי ארצות הברית, מפקד טייסת VXE-6 במהלך מבצע הקפאה עמוקה בשנת 1976, ומפקד טייסת LC-130 בשנת 1975.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
הפארק הלאומי מאדידי

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  21 בספטמבר 1995 
 נתונים ומידות
 שטח:  18,958 קילומטר רבוע
 גובה ממוצע:  247 מ' 
 מיקום
 מדינה:  בוליביה בוליביה
 מיקום:  מחוז לה פאס 
 קואורדינטות:  14°20′00″S 68°20′00″W﻿ / ﻿14.333333333333°S 68.333333333333°W﻿ / -14.333333333333; -68.333333333333
 www.sernap.gob.bo/madidi
  (למפת בוליביה מוגדלת) סוקרה לה פאס קוצ'במבה סנטה קרוס פוטוסי טרינידד סאלאר דה אויוניברזיל פרגוואי ארגנטינה צ'ילה פרוהפארק הלאומי מאדידי(למפת בוליביה רגילה) סוקרה לה פאס קוצ'במבה סנטה קרוס פוטוסי טרינידד סאלאר דה אויוניברזיל פרגוואי ארגנטינה צ'ילה פרוהפארק הלאומי מאדידי
 
מזאמה אדומה בפארק.
הפארק הלאומי מאדידי (בספרדית: Parque Nacional Madidi) הוא פארק בשטח של 18,958 קמ"ר באמזוניה הבוליביאנית.
הפארק משתרע מהפסגות מכוסות הקרחונים של הרי האנדים עד ליערות הגשם של נהר הטואיצ'י, והוא כולל מגוון רחב של צמחייה ובעלי חיים.
נקודת המוצא הפופולרית ביותר לביקור בפארק היא העיירה רורנבאקה.
הפארק הוא אזור אנדמי לטפיל לישמניה ברזילינסי נכון ל-2003 הסטטיסטיקה מראה כי מבין הישראלים שמבקרים בפארק אחד מכל 360 יפתח כיבים בעור כתוצאה מהתפרצות המחלה.
המערכה על בוסטון

המערכה על בוסטון (באנגלית: Boston campaign) הייתה המערכה הפותחת במלחמת העצמאות האמריקאית, אשר התרחשה בעיקר בקולוניה הבריטית "הפרובינציה של מפרץ מסצ'וסטס". תחילתה של המערכה עם הקרבות על לקסינגטון וקונקורד ב-19 באפריל 1775. בקרבות אלו הצליחה המיליציה המקומית לסכל ניסיון של הממשלה הבריטית להחרים מלאי צבאי ולאסור מנהיגים מקומיים בקונקורד, מסצ'וסטס. יחידות הצבא הבריטי סבלו אבדות כבדות במהלך קרבות הנסיגה אל עבר שכונת צ'ארלסטון בבוסטון, אל מול כוחות המיליציה ההולכים וגדלים.
יחידות המיליציה התאספו מחוץ לבוסטון והחלו את המצור על בוסטון שנמשך כאחד עשר חודשים. בקרב המרכזי שהתרחש במהלך המצור, קרב גבעת בנקר, ניצחו אומנם הבריטים, אם כי במחיר כבד מאוד. הקרב עצמו, שגבה את חייהם של למעלה משלוש מאות ושישים חיילים בריטים ואנשי מיליציה אמריקאים, היה אחד הקרבות הקשים ביותר במהלך המלחמה כולה. מלבד קרב זה נרשמו גם התכתשויות נוספות בין הצבא וכוחות המיליציה באזורי החוף של בוסטון אשר גבו את חייהם של עשרות והביאו לפינוי של אלפי אנשי צבא בריטים.
ביולי 1775, קיבל ג'ורג' וושינגטון את הפיקוד על יחידות המיליציה והחל להפוך אותן לכוח צבאי מסודר. ב-4 במרץ 1776 החל הצבא הקונטיננטלי לבצר את רמות דורצ'סטר בדרומה של בוסטון, ולהציב בהן תותחים שיכלו לטווח את בוסטון כולה ואת ספינות הצי הבריטי בנמל העיר. המצור, והמערכה, הסתיימו ב-17 במרץ 1776, עם הנסיגה הסופית של הצבא הבריטי מהעיר. עד היום נחגג 17 במרץ בבוסטון כ-"יום הפינוי".
רקע

בשנת 1767 העביר הפרלמנט הבריטי את חוקי טאונסנד שהטילו מכסי ייבוא על נייר, זכוכית, צבע ופריטים נוספים אשר היו מיובאים בימי שגרה למושבות, בתגובה לכך בני החירות וקבוצות פטריוטיות נוספות החליטו להטיל חרם על הסחורות שהיו כפופות לצורת המיסוי החדשה ואף הטרידו ואיימו על גובי המכס.
מושל הפרובינציה ביקש את הגנת הצבא על אנשי הכתר ובאוקטובר 1768 הגיעו חיילים בריטים אשר כבשו את בוסטון.
המתיחות העולה הגיעה לשיאה בטבח בוסטון ב-5 במרץ 1770 וב"מסיבת התה של בוסטון" ב-16 בדצמבר 1773.
כתגובה למסיבת התה, יזם הפרלמנט ב-1774 את חוקי הכפייה על מנת להעניש את הקולוניות הסוררות. החלק הראשון של החוק, חוק הממשל של מסצ'וסטס, ביטל את חוקת מסצ'וסטס והחליף את הממשל האזרחי בצבאי אשר היה כפוף לכתר הבריטי. הגנרל תומאס גייג', מפקד הכוחות הבריטים בצפון אמריקה, מונה למושל מסצ'וסטס וקיבל את ההוראה מטעם ממשלתו של המלך ג'ורג' לאכוף את סמכויות המלך בקולוניה.
ממפקדתו בבוסטון פיקד גייג' על ארבעה רגימנטים עם כ-4,000 חיילים, אך כנגד אזור ספר גדול הנשלט על ידי כוחות המזוהים עם מתנגדי המשטר. ההתנגדות באזורים אלו הביאה לכך שרבים מהמינויים החדשים של אנשי הממשל, אשר היו כפופים לכתר, נאלצו להתפטר או לחפש מקלט בבוסטון.
תחילת הקרב

ב-1 בספטמבר 1774 החרימו חיילים בריטים אבק שרפה ושאר ציוד צבאי ממחסן ליד בוסטון. היות שהאירוע התרחש בתקופה של מתח גואה בין הבריטים לאמריקאים, נרשמה דאגה בקרב תושבי אזורי הספר אשר חשבו, בטעות, כי זוהי תחילתה של המלחמה ואלפי פטריוטים אמריקאים הוזעקו. על אף שהאירוע התברר כאזעקת שווא, הוא תרם לשינוי המציאות בשטח בכמה מישורים; האירוע שימש כ"חזרה גנרלית" לתחילת המערכה כשבעה חודשים לאחר מכן. מלבד זאת, החלו הקולוניאליסטים לפזר אספקה צבאית ממבצרים בניו אינגלנד בקרב כוחות מיליציה מקומיים.
המצור על בוסטון

בתקופה שלאחר המסע הכושל לקונקורד, נשארו כל אנשי המושבות באזור בוסטון. ימים ספורים לאחר מכן הגיעו אנשים נוספים במקומות רחוקים יותר כגון ניו המפשייר, קונטיקט ורוד איילנד. תחת פיקודו של ארטמיס וורד הם הקיפו את העיר, חסמו את כל הגישות היבשתיות שלה והתכוננו למצור. הנצורים הבריטים התבצרו בנקודות הגבוהות ביותר בעיר.
המצור על בוסטון > בעיות אספקה

הבריטים הצליחו לייבא לעיר אספקה דרך הים, אך לא במידה מספקת. חיילים בריטיים נשלחו לפשוט על שדות חקלאיים שהיו באיים הסמוכים לבוסטון, אך במהרה פונו כל המתיישבים ותוצרתם מהאזור. פעולות אלה נשנו במחלוקת בקרב הבריטים אך הוויכוחים גרמו לאובדן ספינה ושני חיילים. הצורך בחומרי בניין ואספקה הובילו את האדמירל סמואל גרייבס לאשר לסוחר נאמן לשלוח את ספינותיו למחוז מיין מלווה בספינת מפרש של הצי המלכותי. אך התושבים במחוז באו והרגו את מפקד ספינת המפרש והשתלטו עליה ולאחר מכן על יתר הספינות. פעולות אלה הניעו את סמואל גרייבס להגיב בפעולת תגמול באוקטובר, הזעם שגרמה פעולת התגמול גרמה לייסוד חיל הים הקונטיננטלי.
אך גם לצבא המושבות היו בעיות אספקה, הצורך למצוא את כל היחידות במחוזות השונים ולארגן להן מזון, בגדים וציוד צבאי גרמו לכך שכל מנהיג מחוז דאג לצבאו.
המצור על בוסטון > גבעת בנקר

בסוף חודש מאי קיבל גנרל תומאס גייג' דרך הים כ-2,000 חיילי תגבורת ושלושה גנרלים ויליאם האו, ג'ון בורגוין והנרי קלינטון, ויחד הם גיבשו תוכנית ליציאה מהעיר שהושלמה ב-12 ביוני. דיווחים על גיבוש תוכנית הגיעו לכוחות הצרים שהחלו בצעדי הגנה נוספים.
בלילה שבין 16 ל-17 ביוני 1775 שלחו לוחמי המושבות חיילים לצ'ארלסטאון ולגבעת בנקר שננטשו באפריל וביצרו אותם. למחרת היום תקפו הבריטים תחת פיקודו של גנרל הוו ונלחמו נגד לוחמי המושבות. הניצחון היה ניצחון טקטי לבריטים, אך אבדותיהם בקרב היו כבדות והמצור כלל לא נשבר. הגנרל גייג' נשלח חזרה לאנגליה בספטמבר והוחלף בגנרל הוו כמפקד הראשי הבריטי.
המצור על בוסטון > הקמת הצבא הקונטיננטלי

הקונגרס הקונטיננטלי נפגש בפילדלפיה וקיבל דיווחים על המצב מחוץ לבוסטון כשנפגשו במאי 1775. לאחר בלבול הפיקוד וכיבוש פורט טיקונדרוגה היה צורך ברור בצבא מאוחד. הקונגרס אימץ באופן רשמי את הכוחות מחוץ לבוסטון כצבא הקונטיננטלי ב-26 במאי ומינה את ג'ורג' וושינגטון כמפקדו ב-15 ביוני, וושינגטון הגיע לבוסטון מפילדלפיה ב-21 ביוני.
המצור על בוסטון > קיפאון

לפני בואו של וושינגטון היה המצור חסר תועלת, מכיוון שאף אחד מהצדדים לא שינה את עמדתו. עם הגיעו הודיע וושינגטון על צמצום הכוח לבין 13,000 ל-20,000 חיילים כשירים לשירות ודאג למשלוחים של אבק שרפה מפילדלפיה. גם הבריטים היו עסוקים בניסיון להבאת תגבורת, מכיוון שהיו להם רק כ-10,000 חיילים בעיר.
במהלך הסתיו והקיץ אף אחד מהצדדים כמעט לא עשה דבר. פה ושם היו קרבות קצרים אבל העיר לא נכבשה. הקונגרס ביקש לקחת קצת יוזמה ולנצל את טיקונדרוגה הכבושה, ויותר מכך הצבא הורשה לפלוש לקנדה אך הרעיון נדחה על ידי המתיישבים הצרפתים.
וושינגטון נקלע למצב של משבר בכוח אדם לקראת סוף 1775. לרוב החיילים נגמר חוזה הגיוס בסוף 1775. וושינגטון ניסה להמריץ את הגיוס והצליח לשמור על צבא מספיק גדול להחזיק את המצור אבל צבא המצור היה קטן מצבא הנצורים.