stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בטונג צפוני
מצב

הבטונג הצפוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל טווח תפוצה מצומצם שגודלו אינו עולה על 200 קילומטרים רבועים, וירידה מתמשכת בהיקף ובאיכות בית גידולו וכן במספריו. על הבטונג מרחפים מספר איומים משמעותיים: טריפה על ידי חתולי בית פראיים, שינויי אקלים שמובילים לירידה בשכיחות מזונו העיקרי, והעדר שריפות מבוקרות קטנות שמוביל להתיישנות הצמחייה וליצירת כיסי סבך יבשים שמשמשים כר פורה לשריפות ענק.
איומים פחות משמעותיים הם צמצום מקורות המזון שלו על ידי חזירי בר, רעיית בקר וצאן וכריתת עצים שמצמצמים או פוגעים בבית הגידול שלו. איום עתידי משמעותי נשקף מצד השועל האדום; אף שמין פולש זה טרם התפשט לסביבת המחיה של הבטונג, פרטים בודדים שלו נראו כבר באזור חצי האי והם עשויים להגיע בסופו של דבר לטווח התפוצה של הבטונג, ולהמיט עליו כליה בדומה למה שאירע עם מיני הבטונג האחרים בדרום ומרכז היבשת.
הבטונג הצפוני נחשב ליונק מאוים על פי החוק האוסטרלי ומופיע בנספח א' של אמנת CITES האוסרת מסחר בו; חלק מהטווח שלו נופל בתחומם של אזורים מוגנים. רשויות השימור של קווינסלנד פיתחו תוכנית שימור עבור המין, במהלכה התבצעו סקרים אודות גודל האוכלוסייה, נבדקה מידת ההשפעה של השריפות, וכן בוצעו סקרים אודות תפוצת השועלים והוקמה תוכנית לצמצומם. פקחי השימור מנטרים את בית הגידול שלו באופן קבוע, מונעים כריתת עצים ומרחיקים עדרי צאן ובקר, וכן מציתים מידי עונה שריפות מבוקרות קטנות במטרה להעלות את זמינות הפטריות עבורו (בעונה הגשומה) ואת זמינות עשב קקדו (בעונה היבשה).
אומדן האוכלוסייה העולמי נע בין 5,000 ל-10,000 פרטים.
הערות שוליים

↑  בטונג צפוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
בטונג צפוני מזנק.
נוף אופייני לבית גידולו של הבטונג הצפוני.
גאיוס אסיניוס פוליו

גאיוס אסיניוס פוליו (בלטינית: Gaius Asinius Pollio; ‏76 לפנה"ס – 4 לספירה) היה מדינאי והיסטוריון רומאי.
תולדות חייו

פוליו נולד ברומא, לפי הנומן שלו ייתכן שהיה צאצא של המצביא האיטלקי הריוס אסיניוס שנלחם כנגד רומא בעת מלחמת בעלות הברית בשנת 91 לפנה"ס.
פוליו התחיל את הקריירה המדינית שלו בשנת 54 לפנה"ס כתומך הסיעה האופטימאטית, הוא תבע לדין את גאיוס קאטו בעוון מעשים בלתי חוקיים שהוא ביצע בזמן כהונתו כטריבון הפלבס בשנת 56 לפנה"ס ושנועדו לעזור לפומפיוס וקראסוס להיבחר לקונסולים, בסופו של דבר התביעה נכשלה בשל חבריו החזקים של קאטו.
למרות תמיכתו המוקדמת של פוליו באופטימאטים במלחמת האזרחים בין יוליוס קיסר לפומפיוס הוא בחר לתמוך בקיסר. קיסר שלח את פוליו יחד עם גאיוס סקריבוניוס קוריו לאפריקה להילחם בתומכיו של פומפיוס, הם הצליחו להביס את פובליוס אטיוס וארוס באוטיקה, הם הובסו בקרב כנגד המלך יובה הראשון באופן מוחלט כשקוריו נהרג ופוליו הצליח לסגת בקושי רב לאוטיקה עם קומץ חיילים. בקרב פארסאלוס פוליו שירת כלגאטוס בצבאו של קיסר.
לאחר רציחתו של קיסר בשנת 44 לפנה"ס פוליו בחר לתת את תמיכתו למרקוס אנטוניוס, כשהוקם הטריומווירט השני והפרובינקיות הרומאיות חולקו בין חבריה אנטוניוס קיבל שליטה על גאליה ומינה את פוליו למושל גאליה קיסאלפינה.
בעקבות הניצחון על רוצחיו של קיסר בקרב פיליפי לוקיוס אנטוניוס ופולביה אנטוניה, אחיו ואשתו של מרקוס אנטוניוס התחילו לפעול כנגד אוקטביוס בניסיון לבסס את משפחתם כשליטים היחידים ברומא על ידי ניסיון לשבש את הקצאת הקרקעות לווטרנים של צבא אוקטביוס. הניסיון שלהם נכשל והם נדחקו לפרוסיה (בימינו פרוג'ה שבאיטליה) שם כוחותיו של אוקטביוס הטילו עליהם מצור, פוליו ופובליוס ונטידיוס בסוס ניסו להעביר להם סייעו אולם דרכם נחסמה על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפס וקווינטוס סלבידינוס רופוס שהצליחו לדחוק אותם לפולגיניום (כיום פוליגנו שבאיטליה) ושם הטילו עליהם מצור. עם כניעתו של לוקיוס, אנטוניוס פוליו ושאר מצביאיו של אנטוניוס נטשו את צבאותיהם והתפזרו לכל עבר.
לאחר תבוסתו של אנטוניוס פוליו פתח במשא ומתן בשנת 40 לפנה"ס עם גאיוס קילניוס מאיקנס שהיה נציגו של אוקטביוס, השיחות הוכתרו בהצלחה והביאו לחתימתו של הסכם ברונדיסיום שביסס את השלום בין אנטוניוס לאוקטביוס. באותה שנה פוליו כיהן כקונסול.
לאחר סיום כהונתו פוליו נשלח לאזור הבלקן על ידי אנטוניוס, שם הוא נלחם כנגד השבטים המקומיים והביסם בשנת 38 לפנה"ס, מסיבה כל שהיא יחסיו עם אנטוניוס הועכרו ומכיוון שלא רצה להעביר את תמיכתו לאוקטביוס פוליו פרש מן החיים הציבוריים.
פוליו בילה את שארית חייו כאזרח פרטי. למרות פרישתו מן החיים הציבוריים הוא המשיך להפגין את זלזולו באוגוסטוס.
יוסף בן מתתיהו מספר כי פוליו היה "אחד מאלה ששקדו מאוד לזכות בידידותו של הורדוס", מלך יהודה, ושביתו ברומא שימש אכסניה לבניו, אלכסנדר ואריסטובולוס.
פוליו נפטר בשנת 4 לספירה. הוא חיבר ספר על ההיסטוריה של רומא משנת 60 לפנה"ס ועד קרב פיליפי. הספר לא השתמר, אך שימש כמקור לכתביהם של פלוטרכוס ואפיאנוס, וגם סטראבון נסמך עליו. ככל הנראה נקט פוליו בגישה ביקורתית כלפי משטר הפרינקפס ואוגוסטוס.
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק י, פסקה א, סעיף 343
1 2  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, XXXVI. Asinius Pollio, pp. 213-214
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 14, פרק ח, פסקה ג, סעיף 138
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515590505171  PLWABN: 9812481900405606  BIBSYS: 95004195  BnF: cb179116103 (data)  GND: 118646117  ICCU: SBLV192050  ISNI: 0000 0001 1683 1237  LCCN: n82153080  NLA: 35373813  NTA: 072823240  RERO: 02-A010020099  SUDOC: 079574939  Trove: 930148  VcBA: 495/165626  VIAF: 408149294315180521782   WorldCat (עם VIAF): 408149294315180521782
גאיוס דואיליוס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־3 לפנה״ס רומא העתיקה 
 פטירה:  המאה ה־3 לפנה״ס 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 תפקיד:  קונסול (260 לפני הספירה–260 לפני הספירה)  סנאטור ברומא העתיקה (ערך בלתי־ידוע–ערך בלתי־ידוע)  דיקטטור  קנסור 
 
עמוד דואיליוס, המוזיאון הקפיטוליני החדש, רומא
בסיס עמוד דואיליוס, הבסיס והכתובת שעליו שוחזרו בתקופת אוגוסטוס. המוזיאון הקפיטוליני החדש, רומא
גאיוס דואיליוס (לטינית: Gaius Duilius) היה מדינאי ומצביא רומאי בן המאה ה-3 לפנה"ס, שהשתתף במלחמה הפונית הראשונה.
חייו

דואיליוס היה נובוס הומו, כלומר לא השתייך לאחת המשפחות האריסטוקרטיות הרומאיות, ולכן הידיעות אודות רקעו המשפחתי וראשית הקריירה שלו מעטות. חרף מוצאו הוא הצליח להיבחר לקונסול לשנת 260 לפנה"ס, השנה החמישית למלחמה הפונית הראשונה בין רומא לקרתגו. לאחר שעמיתו למשרה, הקונסול גנאיוס קורנליוס סקיפיו אסינה, נפל בשבי הקרתגים בליפארה, נותר הפיקוד העליון על הצבא והצי בידיו בלבד. זמן קצר אחר כך נחל ניצחון מוחץ על הצי הקרתגי בקרב מילאי, בעיקר הודות לשימוש בגשרי השתלטות ללוחמת סיפונים. דואיליוס לכד רבות מאוניות האויב ובהן את אוניית הדגל של מפקד הצי הקרתגי חניבעל גיסקו. הוא היה הרומאי הראשון שניצח בקרב ימי גדול, ובשובו לרומא נתכבד בטריומף, תהלוכת ניצחון בה הוצגו לראווה אילי הניגוח של אוניות האויב שנפלו לידו, אשר קישטו אחר כך את הרוסטרה, בימת הנואמים בפורום הרומאי.
מצבת ניצחון, המנציחה לדורות את ניצחונו של דואיליוס, שרדה לימינו ונמצאת במוזיאון הקאפיטוליני. זהו עמוד שיש, מקושט בפסלים בדמות אילי-ניגוח של אוניות האויב, ומכאן שמו בלטינית columna rostrata. העמוד נושא בבסיסו את הכתובת הלא שלמה הבאה:
ארבע אוניות מלחמה איטלקיות נקראו "קאיו דואיליו" על שמו: אונייה מחופת שריון מן המאה ה-19, אוניית מערכה מן המחצית הראשונה של המאה ה-20, סיירת טילים שהושקה ב-1962 ופריגטת טילים שהוכנסה לשירות ב-2007.
הערות שוליים

↑  Remains of Old Latin, Vol. IV, 128-131.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5669434  BnF: cb177398230 (data)  GND: 101762061X  VIAF: 166149542591600300636   WorldCat (עם VIAF): 166149542591600300636
ג'וזף פנל

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1857 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  23 באפריל 1926 (בגיל 68) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Germantown Preparatory Meeting of Friends Cemetery 
 תקופת הפעילות:  1875–1920 (כ־45 שנים) 
 תחום יצירה:  ספרות, איור 
 בן או בת זוג:  אליזבת רובינס פנל 
 
ג'וזף פנל (באנגלית: Joseph Pennell‏; 4 ביולי 1857 – 23 באפריל 1926) היה אמן וסופר אמריקאי.
ביוגרפיה

פנל נולד בפילדלפיה, ולמד שם. אך כמו חברו, ג'יימס מקניל ויסלר הוא היגר לאנגליה, והקים את ביתו בלונדון. פנל הפך למורה לציור בבית הספר לאמנות סלייד. הוא זכה במדליית זהב בתערוכה העולמית בפריז (1900) וב־1904 בתערוכה בלואיזיאנה. הוא לימד גם בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק והיה חבר באגודת האמנים הגרפיים האמריקאיים.
יצירה

פנל יצר תחריטים המתארים ציוני דרך בפילדלפיה. ההגדרה העיקרית שלו היא כחרט וליתוגרף, בפרט כמאייר.
הוא כתב ואייר ספר נסיעות אנטישמי, "היהודי בביתו: רשמים של קיץ וסתיו" ( ניו יורק, 1892), המבוסס על מסעותיו באירופה. הוא הפיק ספרים אחרים, רבים מהם בשיתוף פעולה עם אשתו אליזבת רובינס פנל. בשנת 1886 פרסם את "התקדמות הצליינים", ספר מאויר של מסעו עם אליזבת מפירנצה לרומא, רכוב על תלת אופן כבד. הוא כתב ביוגרפיה על ויסלר בשנת 1906, ולאחר התדיינות עם עורך הדין על הזכות להשתמש במכתביו של ויסלר, הספר פורסם ב־1908.
בשנת 1912 נסע פנל לפנמה כדי ליצור ליתוגרפיות של תעלת פנמה, שעדיין הייתה בבנייה.
פנל ביקר בסן פרנסיסקו במרץ 1912, שם לקח על עצמו סדרה של "נושאים עירוניים". אלה הוצגו בדצמבר 1912 ב"גלריה היוקרתית של ויקרי, אטקינס וטורי". ייתכן שביקורו של פנל עורר את המוציאים לאור של סן פרנסיסקו רוברט הארשה ופדרו למוס, יחד עם הפסל ראלף סטאקפול והצייר גוטרדו פיאזוני, לייסד את אגודת החרטים בקליפורניה בשנת 1912, בהווה אגודת היוצרים של קליפורניה.
פנל עיצב את הכרזה לקמפיין למלווה המלחמה הרביעי בשנת 1918. הכרזה מתארת את הכניסה לנמל ניו יורק תחת הפצצה אווירית וימית, כאשר פסל החירות נהרס בחלקו.
גלריה

ניו-יורק
כרזת מלווה מלחמה
כרזת מלווה מלחמה
ניו-יורק
ניו-יורק
נוף אנגלי
מוכנה להפלגה
מבט ממדרגות הספרייה הלאומית
נוף בפילדפיה
הערות שוליים

↑  JOSEPH PENNELL, NOTED ARTIST, DEAD; Won High Honors as Etcher and Illustrator -- Later Taught Art and Wrote Books., timesmachine.nytimes.com (באנגלית)
↑  Pennell, Joseph, The Jew at Home (NY, 1892
↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Pennell, Joseph". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266314805171  PLWABN: 9810557782005606  AAG: 2127  AGSA: 10040  BNE: XX1064616  BnF: cb12548165x (data)  CiNii: DA03504554  DSI: 6700  GND: 119024144  ISNI: 0000 0001 1794 9405  KulturNav: 0539bc27-a8bf-479c-ac9b-5684158b8dd1  LCCN: n50009494  LNB: 000315985  NGV: 3414  NKC: xx0175052  NLA: 35415739  NTA: 075202581  RERO: 02-A003680771  RKD: 62543  SNAC: w6s46t4b  SUDOC: 034761349  TePapa: 1797  Trove: 944785  ULAN: 500020707  VcBA: 495/181963  VIAF: 61660866   WorldCat (עם VIAF): 61660866
בדיקה באמצעות זרמי ערבולת

טכנולוגיית הבדיקה בעזרת זרמי ערבולת (Eddy Current) היא שיטת בדיקה לא הורסת המשתמשת בהשראת שדה מגנטי בפריט מתכתי, לצורך איתור אי רציפויות או שינויי מוליכות בחומר. כמו כן ניתן בעזרתה למדוד עובי חומרים או עובי ציפויים.
יתרונות השיטה הן מחירה הנמוך (לאחר השקעה חד-פעמית בציוד), ניידות גבוהה, דיוק רב, מהירות תהליך הבדיקה וקבלת תוצאות בזמן אמת.
טכנאי בדיקות לא הורסות מבצע בדיקת זרמי ערבולת עם מכשיר Nortec 2000D
עקרונות

שיטת הבדיקה מתבססת על מערכת שתפקידה להשרות בפריט הנבדק שדה מגנטי בצורת זרמים מערבולתיים, לקלוט את השינויים בשיווי המשקל בין השדה המושרה (שדה מגנטי משני) לשדה המשרה (שדה מגנטי ראשי), ולהציג לבודק חיווי על השינויים.
הזרמים מושפעים מגורמים רבים, המתבטאים בתוצאות הבדיקה, כגון: המוליכות חשמלית של הפריט, תכונותיו המגנטיות והחשמליות ועוד.
השדה המגנטי נוצר בעזרת זרם חילופין, וניתן להשריה בחומרים מוליכי חשמל בלבד.
מערכת הבדיקה מורכבת משלושה חלקים: מחולל זרם חילופין, סליל בדיקה ומערכת תצוגה.
המערכת עובדת על השוואה בין המוליכות של האוויר למוליכות של המתכת אליה כויילה. אי רציפות משמעה אוויר המפריד בין המתכת לבין סליל הבדיקה. כפועל יוצא מכך, בין המאפיינים החשובים המשפיעים על הבדיקה נמצאים רמת הצימוד שבין גשיש הבדיקה לפני השטח, גאומטריית פני השטח, קיומם של ציפויים על החלק, סוגם ועוביים.
עקרונות > מגבלות

הבדיקה אפשרית בחומרים מוליכים בלבד.
לא ניתן לבדוק מעל ציפויים מוליכי חשמל, ויש להסירם לפני הבדיקה.
חלקים העשויים חומרים בעלי יכולת להתמגנט ניתנים לבדיקה רק אם רמת המגנטיות שבהם מובאת לכדי רווייה רציפה - וזאת על ידי העברת זרם חשמלי בתוכם.
פני שטח גבשושיים, כגון פני שטח של משטח שנוצר בתהליך יציקה, יגרמו לאינדיקציות שווא רבות, ולכן יש לבדקם בשיטות חלופיות.
מאפיינים והגדרות > מחולל זרם חילופין

מחולל הזרם עומד בבסיס מערכת הבדיקה. עקב אופיו של הזרם - החלפת כיוון זרימת האלקטרונים ללא הפסק - גם זרמי הערבולת משנים את כיוון תנועתם בהתאם לתדירות הזרם. כתוצאה מכך ניתן באותו סליל גם להשרות את זרמי הערבולת, וגם למדוד את השינויים באיזון השדות המגנטיים.
מאפיינים והגדרות > סליל הבדיקה

סליל הבדיקה הוא הגשיש (Probe) שבעזרתו מבוצעת הבדיקה. זהו סליל מוליך חשמל, המחובר אל מחולל זרם החילופין שבבסיס מערכת הבדיקה. זרם החילופין שזורם אל הסליל יוצר שדה מגנטי סביבו, שבתורו יוצר שדה מגנטי משני בעזרת זרמי הערבולת שיוצאים מקצה הסליל אל השטח הנבדק.
תפקיד הגשיש הוא כפול:
השריית שדה מגנטי בחלק הנבדק.
העברת המידע על האיזון בין השדות הראשי והמשני אל מערכת התצוגה.
עקב קיומו של אפקט הקצה, כפי שיוסבר בהמשך, נוצרו שני סוגי גשישים כלליים - מסוככים (Shielded) ולא-מסוככים (Unshielded). הגשיש מגיע בתצורות רבות, בהתאם למאפייני השטח הנבדק וסוג הבדיקה עצמו.
מאפיינים והגדרות > זרמי ערבולת

זרמי ערבולת הם זרמים חשמליים הנעים במעגלים סגורים ומשנים את כיוון תנועתם בהתאם לכיוון תנועת זרם החילופין. תנועת הזרמים היא תמיד במישור המקביל לפני השטח, ובצורה אחידה - מעגלית ורציפה - כל עוד אין עיוותים בפני השטח הנבדק. שינוי בגאומטריית פני השטח (כגון סדק, בליטה וכדומה) יגרום לעיוות בתנועת הזרמים ולשינויים ניתנים למדידה בשיווי המשקל בין השדות.
הזרמים נעים בצורת משפך, כאשר מסביב לסליל המשרה הם בעלי חתך רחב, ובמרחק מהסליל הם צרים. משום כך, רק 37 אחוזים מעומק חדירת הזרמים אפקטיביים במדידת האיזון בין השדות המגנטיים - דבר המכונה עומק חדירה אפקטיבי סטנדרטי. העלאת תדירות הזרם תקטין את עומק חדירת הזרמים אל החלק הנבדק, והנמכתה תעלה את עומק החדירה.
מאפיינים והגדרות > מערכת התצוגה

מערכת התצוגה היא זו המציגה את החיווי הסופי, והיא שווה בחשיבותה לסליל הבדיקה ולמחולל הזרם. למעשה, עם התקדמות הטכנולוגיה מערכת התצוגה נהייתה גם מערכת ניתוח הנתונים.
ישנן שלוש תצורות תצוגה מסורתיות: חיווי אנלוגי, תצוגת גרף מודפס, ומסך קרן קתודית:
תצוגה אנלוגית מאפשרת לדעת האם ישנה אי רציפות, או לא. תצורת ההצגה היא לרוב תצוגת מד עם שנתות (בדומה למד מהירות).
תצוגת גרף מודפס מאפשרת תיעוד של הפלט שהגיע מסליל הבדיקה. כל עוד הערכים בגדר הסביר, נרשם קו רציף. אי רציפות גרמה לקו "לקפוץ" בחדות מתנועתו.
תצוגה על מסך קרן קתודית (CRT) הייתה התקדמות גדולה בתחום. היא מאפשרת מדידה מדויקת של אי הרציפויות, עקב היכולת הדיגיטלית "לזכור" את מצב האותות שהגיעו מהסליל קודם לכן, ובנוסף היא מאפשרת כיול מדויק בזמן אמת ללא סיבוכים מיותרים.
ההתפתחות מתצוגת ה-CRT הייתה מעבר לצגי LCD, המאפשרים בתורם הקטנה משמעותית של מכשירי הבדיקה והארכת חיי הסוללות שלהם.
עם השנים התפתחו מוסכמות לתצוגה וכיול סטנדרטיים, שנגזרו מעקרונות הפעולה של זרמי הערבולת.
שיטות השראת זרמי ערבולת

כיוון זרמי הערבולת ופילוגם בחלק הנבדק הם תוצאה ישירה של שיטת השראת הזרמים, על פי סוג סליל הבדיקה. הכרת השיטות היא קריטית לצורך איתור אי רציפויות מתאימות.
שיטות השראת זרמי ערבולת > סליל חיצוני (גשיש היקפי-טבעתי)

סליל חיצוני הוא סליל בדיקה בעל חתך גלילי, שבמרכזו מעבירים את הפריט הנבדק. זרמי הערבולת נעים בו על פי כיוון ליפוף הסליל, ותנועתם היא כלפי פנים החלק הנבדק. בשיטה זו ניתן לאתר אי רציפויות אורכיות בלבד, הנמצאות על פני השטח.
שיטות השראת זרמי ערבולת > סליל פנימי

סליל זה הוא גליל שבתוכו מלופף הסליל. את הגליל מחדירים לתוך פריטים בעלי קדח פנימי. הזרמים נעים על פי כיוון ליפוף הסליל וכלפי חוץ, וכך ניתן לאתר סדקים אורכיים בלבד, אך גם כאלו הנמצאים מתחת לפני השטח.
שיטות השראת זרמי ערבולת > סליל שטח (גשיש שטח)

הסליל מלופף בתוך מוט צר, והזרמים יוצאים מקצה המוט (ולא מכל אורכו, כמו בשיטות הקודמות). כך ניתן להשרות את פני השטח הנבדק בעזרת מגע ישיר בין הסליל לפני השטח, וגם לאתר כל אי רציפות במדויק (אי הרציפות נמצאת בדיוק מתחת לגשיש, ובעזרת סריקה חכמה ניתן לאתר אותה לכל אורכה). על מנת לאתר אי רציפויות בתוך קדחים, משתמשים בגשיש שטח מסתובב - כיום נפוצות ידיות הפעלה הדומות למקדחה, שמסובבות במהירות קבועה גשיש ייחודי, הניתן להחדרה עד לעומק הקדח. עקב אופי הבדיקה, משתנה תצורת התצוגה. זוהי השיטה הנפוצה ביותר כיום.
מושגים ומונחים > Lift Off

ליפט אוף פירושו "קו ההרמה" - המעבר שנוצר בגרף התצוגה ברגע הרמת הגשיש מעל פני השטח.
מערכות תצוגה מתקדמות, מהדור השני ואילך, יודעות להבחין בין האותות המתקבלים מאי רציפות רגילה בפני השטח, לבין הרמת גשיש חדה אל האוויר.
להבדיל ממקרה אי רציפות, שבו עדיין מושרה שדה מגנטי בפני השטח הצמודים לאי הרציפות ומאפשר קיום איזון כלשהו עם השדה הראשי, במקרה של הרמת גשיש לאוויר אין קיום של שדה מגנטי משני. וכתוצאה מכך ניתן להבחין בין שני המקרים ולהציג אותם בצורה שונה.
מושגים ומונחים > אפקט קצה

אפקט קצה הוא המונח שמתאר התקרבות של הגשיש - ואיתו השדות המגנטיים וזרמי הערבולת - אל קצה החלק הנבדק.
מערכת התצוגה, שחשה את האוויר שנמצא מעבר לקצה החלק הנבדק, מפרשת אותו כאי רציפות בשטח הפנים (להבדיל ממקרה הליפט אוף, כאן ישנו עדיין שדה מגנטי מושרה, וקיים איזון בין השדות).
על מנת למנוע אינדיקציות שווא מעין אלו, פותחו גשישים מסוככים, שבהם סליל הבדיקה מסוכך, ומרכז את זרמי הערבולת ישירות מתחת לפני השטח החיצוניים של הגשיש. כך ניתן להחזיק את הגשיש בצמוד לקצה חלק ללא קבלת חיווי קצה במערכת התצוגה.
מושגים ומונחים > עומק חדירה אפקטיבי סטנדרטי

מתוך עומק חדירת זרמי הערבולת אל מתחת לפני השטח הנבדק, רק 37% אפקטיביים למדידת האיזון בין השדות המגנטיים.
עומק החדירה ( \delta =דלתא) מושפע מתדירות הבדיקה (f), המוליכות החשמלית של החלק ( \sigma =סיגמא), והפרמביליות שלו ( \mu =מיו).

 \delta ={\frac {26}{\sqrt {f\cdot \mu \cdot \sigma }}}
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4066375-9  LCCN: sh2006006239  NKC: ph961526
בתי ראנד

בתי ראנד, 2007
בָּתֵּי רַאנְד היא שכונה בירושלים, בין רחוב בצלאל במרכז העיר לבין שכונת מחנה יהודה הצפונית לה, והיא צמודה (בצד השני של רחוב הנצי"ב) לבתי ברוידא שאף היא שכונת חצר. בתי השכונה נבנו בין השנים ה'תרס"ז - ה'תר"ע (1907–1910) והיא נקראת על שם מייסדה, מנחם מנדל הכהן ראנד מגליציה שבפולין שהשתקע בירושלים.
השכונה נחשבת בירושלים לשכונת חצר אופיינית ובה בתים שיתופיים בני שתי קומות הבנויים מסביב לחצרות פנימיות. את בתי השכונה מייחדים אלמנטים אדריכליים-עיצוביים ייחודיים כגון: גרמי מדרגות, שבכות, מעקות, בורות מים ומגדלים חיצוניים לשירותים. לשכונה גם שערי כניסה, ולפי השרידים שבה, ניכר שהיו בחצר השכונה גם נטיעות. גבולות השכונה הם רחוב התבור, רחוב הנצי"ב ורחוב שומרון.
תולדותיה

מנחם מנדל הכהן ראנד מחסידי צאנז, חי בגליציה שבתחומי פולין, אז ברוסיה, בעיירה ליטוביסק, שם היה מגבירי העיר ומהאמידים בה, כשבבעלותו מספר אחוזות כפריות שהשכירן, ומפעל ששיווק חלב. בין בני עיירתו נודע בנדיבותו, וזכה לכבוד רב בציבור היהודי, אולם הוא החליט לחסל את עסקיו בגליציה ולעסוק במצוות בארץ ישראל.
מנדל ראנד עלה ב-1901 (תרס"א) עם כל משפחתו לצפת, אחת מארבע ערי הקודש. לאחר שהות בצפת החליט מנדל ראנד לעבור למרכז היישוב היהודי בארץ ישראל - לירושלים. המעבר של בני המשפחה לירושלים לא היה קל ואשתו של מנדל אפילו חלתה בטלטלות הדרך במחלת נסיעה בשל טלטולי העגלה.
בהגיעו בשנת 1901 לירושלים, התגורר תחילה בשכונה המודרנית מאה שערים שמחוץ לחומות, ולאחר מכן עבר יחד עם משפחתו לתוך העיר העתיקה, והתיישב בחצר ורשה שבקצה רחוב היהודים. בעיר העתיקה רכש מנדל ראנד חצרות נוספות ובהן הבית שבחצר ראנד ברחוב הגיא, סמוך לשוק מנפצי הכותנה, על גבול הרובע המוסלמי, ולשם עבר עם משפחתו. בשאר הדירות בחצר יישב אברכים עניים בלא שישלמו לו שכר דירה. הבית שבחצר ראנד, היה אז הבית היהודי הקרוב ביותר להר הבית והשקיף על מקום משכנו של בית המקדש. בבית זה שכן היקב היהודי הראשון בירושלים. עד היום הבית נמצא בבעלות "הקדש בתי ראנד".
נראה כי בשלב מסוים החליט מנדל ראנד לייסד מקום נוח יותר מחוץ לחומות. הוא פנה לאזור מתפתח במערב העיר, וב-1909 (תרס"ט) רכש מהיזמים את הקרקע עליה נבנו בתי השכונה. בחלקת האדמה שהוצעה למכירה, היה בית אבן ובו התגורר נוצרי (בבית זה נמצא היום התלמוד תורה של בתי ראנד). את השטח סביב הבית חכרו שני יהודים מהנוצרי לצורך גידול חיטה.
שטחי הקרקע בהם שוכנות השכונות זיכרון טוביה, שבת אחים, כנסת ישראל ובתי מנדל ראנד, הוצעו לבסוף למכירה, ועל הקרקע הפנויה ביקשה הכנסייה הקתולית להקים מנזר גדול. שניים ממייסדי השכונות, יוסף ריבלין ומשה מלצר קנטרוביץ, שבתוכניתם היה לרכוש את הקרקע לבניית שכונה יהודית, מיהרו לגייס סכום כסף גדול שהסכימו עליו עם בעל הקרקע, של מאה נפוליאונים זהב. הם זימנו פגישה על החלקה עם בעליה, ראשיד אפנדי, כדי לסיים את העסקה והביאו עמם את כל הכסף במזומן ואת שטרי המכר שלה מוכנים לחתימה. כאשר הגיעו למרום החלקה, ראו כומר המוכר להם עם כמה ממלוויו העושים דרכם לעבר החלקה. הם חששו שמא ייחשפו ובבגדיהם ייעשה חיפוש, ויתגלו שטר המכר והכסף והעסקה החשאית תוכשל, לכן מיהרו והחביאו את שטרי המכר ומטבעות הזהב בנקיק שהיה בסלע שבראש הגבעה (במקום שבו קם לימים בית הכנסת של בתי ראנד), והסתלקו במהירות מהמקום. כאשר הכומר ומלוויו ירדו מהגבעה, שבו וגילו לדאבון לבם כי הכסף נעלם. אך קנטרוביץ וריבלין החליטו לא לוותר. הם גייסו סכום כסף נוסף ורכשו את האדמות לבניין השכונות.
מנדל ראנד, שרכש מהיזמים חלק מהקרקע שבידם, ביקש להשקיע את כספו בבניית שכונת גדולה ובה יהיו בית מדרש, בית כנסת ובניין גדול בן שתי קומות שבו קבע כי יתגוררו תלמידי חכמים אשכנזים שידם אינה משגת לשלם עבור מגורים. כמנהג הימים ההם הוחל תחילה בכריית בורות המים המרכזיים של השכונה העתידה. בחצר הגדולה של בתי ראנד נכרו שלושה בורות מים. שני הבורות הגדולים נועדו למי שתיה. הבור הקטן נועד למי כביסה.
בבניית הבניינים נעשה שימוש בקורות ברזל ארוכות בחתך H שנודעו בירושלים כ"ריילסים". מנדל ראנד ייבא את הקורות במיוחד מבלגיה, הן הוסעו ברכבת לירושלים, והובלו על גבי גמלים מתחנת הרכבת ועד השכונה. כל קורת ברזל נישאה על גב שני גמלים, שצעדו בתיאום מלא, צעד מול צעד, לאורך הדרך כולה. מעקי המרפסת המסוגננים חוברו בעבודת אמן מצטיינת של אז, בחיבור ללא הלחמה.
תולדותיה > בניית השכונה

לאחר שנרכשה החלקה פנה מנדל ראנד לבנות את שכונת בתי ראנד לפי חזונו. הבית הראשון בשכונה שנבנה ב-1909 היה הבניין הקטן שבו שוכן המקווה של השכונה. מלבד המקווה נבנו בבית עוד ארבע דירות. לאחר מכן ניגש להקמתו של הבניין המרכזי שבו נבנו 18 דירות, ולבסוף בנה את בניין בית המדרש הידוע בשמו 'זיכרון מנחם', אשר נחנך ביום י"ז באלול תרס"ט, והוא נושא את שם מייסד השכונה (מנדל = מנחם).
כמו בבתי ברוידא הסמוכים, נבנה גם כאן מגדל שירותים הבנוי לצד הבניין הראשי ממערבו, סמוך לפתח הכניסה לחצר ראנד. במרכז חצר בתי ראנד נראים פתחים של בורות המים הישנים של השכונה. פתח הבור הגדול המרכזי שבחצר, חתום במכסה ברזל ועליו הכתובת: "ALIANCE ISRAELITE JERUSALEM - כי"ח". את המכסה ייצרו תלמידי בית המלאכה הסמוך של חברת כל ישראל חברים. הם בחרו בדרך זו כדי לפרסם את תוצרתם בחוצות ירושלים. לטקס חנוכת השכונה שלו, ולסעודת המצווה שלאחר הטקס, נשחט צבי. החסידים בשכונה ממשיכים לשמר את ראשו המפוחלץ של הצבי באחת מדירות השכונה, כמקובל בחצרות האצילים באירופה.
תולדותיה > אכלוס השכונה

הבית הגדול והבניין שלידו אוכלסו בעשרים ואחת משפחות אשכנזיות מבני הקהילה החסידית, ונודעו בשם 'בתי ראנד'. מנדל ראנד עצמו התגורר בקומה הראשונה, בדירה הנמצאת בצד המערבי של הבניין, עד פטירתו בשנת 1918. כיום צאצאיו של ר' מנדל מנהלים את ההקדש שעל שמו. אחת מצאצאיו ובני משפחתה מתגוררים עד היום בבניין. מנדל ראנד ביקש לשכן בדירות שבנה רק משפחות חסידיות, אך במשך השנים התמתן העיקרון שקבע המייסד, וכעת נבחרות המשפחות המקבלות כאן דירה על פי אמות מידה אחרות. מתגוררים בדירות תלמידי חכמים בעלי אמצעים מועטים, ושיוכם העדתי או האידאולוגי המדויק אינו חשוב עוד. הדיירים בבתי ראנד שוכרים את הדירות בשכירות מוגנת (דמי מפתח), והדירות אינן מועברות בירושה. את הוצאות המבנים מממנות ההכנסות מהשכרת חצר ראנד שבעיר העתיקה, וכן מהשכרת חנות המכולת שבצִדו החיצוני של הבניין, ברחוב שומרון פינת רחוב התבור.
הווי השכונה

השכונה מפורסמת במדורת ל"ג בעומר הגדולה שמדי שנה מובערת בה ואליה מתקבצים אורחים מכל שכונות העיר. בעבר נמנו עם המבקרים הקבועים גם נשיא המדינה יצחק בן-צבי ורעייתו, רחל ינאית.
ג'ורג' בה

ג'ורג' בה (בצרפתית:ז'ורז' בה - Georges Ba; ‏נולד ב־21 בינואר 1979) הוא כדורגלן מחוף השנהב, המחזיק בנוסף גם באזרחות צרפתית, ומשחק בעמדת החלוץ.
קריירה

בה החל את הקריירה המקצועית שלו בעונת 1997/1998 בקבוצת פ.צ. טור הצרפתית ששיחקה באותה העונה בליגה הצרפתית השנייה. בה שיחק בקבוצה זו במשך שלוש עונות עד שעבר לקבוצת סנואה סן גרטיין, אף היא בליגת המשנה בצרפת. לאחר עונה אחת בסנט גרטיין עבר לקבוצה שלישית באותה ליגה, בזאנסון.
בעונת 2003/2004 עבר בה לקבוצת ניס ששיחקה בליגת העל הצרפתית, אך לאחר עונה אחת בליגה הבכירה ירד בה לליגת המשנה ועבר לשחק בקבוצת מונפלייה. בסוף בעונה זו הקבוצה סיימה במקום השמיני ולא עלתה לליגה הבכירה. במהלך אותה עונה עבר בה לקבוצת לה מאן, גם היא בליגת המשנה ועזר לה לעלות לליגה הבכירה. בעונת 2005/2006 שוב עבר בה לקבוצה אחרת, טרואה והמשיך בה שתי עונות עד שבסוף עונת 2006/2007 ירדה הקבוצה לליגת המשנה הצרפתית.
בעונת 2007/2008 עבר בה לשחק בקבוצת מכבי נתניה הישראלית, אך שוחרר מהקבוצה בפגרת החורף של ליגת העל בעקבות פציעה, בעונת 2008/2009 חזר לנתניה לאחר שזו חיפשה חלוץ שיחליף את אייזיק אובודו אוקוצ'ה. בסיום העונה עבר לאז'אקסיו מהליגה השנייה בצרפת, ולאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות מהליגות הנמוכות בצרפת.
בשנת 2003 הופיע פעמיים במדי נבחרת חוף השנהב.
בקרקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 צייר:  אביבה אורי
 תאריך יצירה:  1958
 טכניקה וחומרים:  גרפיט על נייר
 ממדים בס"מ
 אורך:  49
 רוחב:  35
"בקרקס" (1958) הוא כינויו של רישום מאת הציירת הישראלית אביבה אורי.