stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שופרסל
פעילות > פעילות מקוונת

שופרסל Online (בעבר שופרסל ישיר) - שירות המאפשר לבצע קניות דרך אתר אינטרנט או באמצעות הטלפון, ולקבל את המצרכים במשלוח בימים ובשעות קבועים מראש. על פי חלק מההערכות, שולטת שופרסל Online על כ-70% מהפעילות המקוונת בענף המזון.
ישיר למהדרין - אתר מסחר אלקטרוני שפעל בדומה לשופרסל Online תחת שם מותג הפונה למגזר הדתי והחרדי. ב-4 בנובמבר 2021 הפסיקה שופרסל את פעילות האתר בעקבות פרסומים בתקשורת על הבדלי מחירים משמעותיים בין האתר הפונה לקהל הרחב לבין אתר "ישיר למהדרין".
פעילות > רשתות עבר

יוניברס קלאב - מותגה מחדש בשם שופרסל דיל
קוסמוס - מותגה מחדש לשופרסל ביג ולאחר מכן ב-2011 הוסבו כל 32 הסניפים לשופרסל דיל.
היפר-נטו - מותגה מחדש למחסני מזון ולאחר מכן לשופרסל שלי
מחסני מזון
שופר-סל - מותגה מחדש בשם שופרסל שלי
פעילות > מותג פרטי

במאי 1997 השיקה הרשת מותג פרטי בשם "סופר-קלאס". ב-2005 שונה השם ל"שופרסל". שנת 2020, כ–5,500 פריטים מקטגוריות מוצרים שונות נמכרים בחנויות החברה השונות תחת המותג הפרטי ועל־פי דיווחיה של הרשת, בסוף שנת 2020 מכירות המוצרים במותג הפרטי היוו 25.8 אחוזים ממחזור המכירות הכולל.
בסוף 2024 השיקה שופרסל מותג פרטי חדש, XPO.
פעילות > תווי קנייה

הרשת מנפיקה תווי קנייה בשם "תו הזהב", ואלה מכובדים בחנויות הרשת וברשתות שיווק נוספות.
חברות בת > שופרסל נדל"ן

החברה נוסדה בשנת 2013 ופעילותה העיקרית היא רכישת נדל"ן והשכרתו, לצד פיתוח והשבחה[דרוש מקור] של הנכסים הקיימים. נכון לשנת 2019 לחברה 70 נכסים המושכרים כסניפים לרשתות המרכולים של שופרסל. בנוסף יש מרכזים מסחריים ומשרדים המושכרים ללקוחות חיצוניים.[דרוש מקור] סך הנכסים בשווי של כ-2.5 מיליארד ש"ח והכנסות שנתיות בהיקף של 182 מיליון ש"ח.
חברות בת > שופרסל פיננסים

"שופרסל פיננסים" היא שותפות עסקית שהוקמה על ידי שלוש חברות: שופרסל, לאומי קארד ופז, לשם הנפקת כרטיס אשראי מבית "לאומי קארד", המיועד ללקוחות שלוש החברות ומאפשר להם ליהנות מהטבות. באוקטובר 2017 הגיע לקיצו ההסכם בין שופרסל ולאומי קארד ולאחר שהראשונה פתחה במכרז שכאל זכתה בו ונחתמה שותפות בין השתיים.
חברות בת > גידרון תעשיות

חברת גידרון תעשיות היא חברה בת בבעלות מלאה של שופרסל המייצרת מוצרי מאפה בעיקר עבור מכירה בסניפי הרשתות של שופרסל. כמו כן, מוכרת החברה את מוצריה ברשתות שיווק נוספות ובשוק המוסדי. נכון ל-2019, כ-3 אחוזים מסך מכירותיה של חברת שופרסל מקורם ממכירת מוצרים מתוצרת חברת גידרון.
לחברה 4 מפעלים:
מפעל דגון בפתח תקווה מייצר לחמים שונים ובסיסי פיצה.
מפעל דגון ללא גלוטן מייצר מאפים נטולי גלוטן וכשרים לפסח.
מפעל סהרון בחולון מייצר מאפים מתוקים ומלוחים, עוגות וקינוחים.
מפעל מעיין מייצר עוגיות ופחזניות.
כל מוצרי גידרון מיוצרים בהשגחת כשרות. כמו כן, חלק מהמוצרים מסופקים אפויים חלקית, ואפייתם מושלמת בתנורי אפייה שבסניפי הרשתות.
החברה מעסיקה כ-400 עובדים במפעליה ובמטה, ומייצרת כ-2,000 טון מוצרים בחודש.
חברות בת > שילוב עובדים עם מוגבלויות

במחצית מסניפי שופרסל (150 סניפים) משולבים עובדים עם מוגבלויות, בהתאם לצו ההרחבה בנושא זה. החברה אף פועלת באופן שוטף להטמעת תרבות מכילה בנושא בקרב כלל העובדים. בנוסף, יחד עם עמותת שווים הפועלת לשיקום ושילוב תעסוקתי של נפגעי נפש, הקימה שופרסל את המיזם "מלקטים שווים". במסגרת זו גובשה תוכנית לשילוב מתמודדי נפש כמלקטים במערך האונליין.
ביקורת ציבורית > אפליית צרכנים

בחודש נובמבר 2021 עלתה לכותרות פרשת "יש למהדרין" כאשר נטען כנגד שופרסל כי בהשוואה שנערכה בין חברת הבת "יש למהדרין" שנחשבת כרשת החרדית של החברה אל מול שופרסל אונליין בה קונים לרוב חילונים - בעבור אותם מוצרים המחיר ברשת החרדית זול בצורה משמעותית, וזאת על אף שהמוצרים פעמים רבות מגיעים מאותו הסניף. בעקבות הפרשה קמה מחאה ציבורית ונקראו קריאות להחרמת הרשת. באותו היום סגרה שופרסל את האתר המיועד לחרדים.
ביקורת ציבורית > תביעות ייצוגיות נגד שופרסל

ב־29 ביולי 2012 הוגשה לבית המשפט המחוזי בתל אביב בקשה לתובענה ייצוגית נגד החברה בסך של 144 מיליון ש"ח בעילה של חיוב יתר שלא כדין של צרכנים הרוכשים מוצרים באמצעות אתר האינטרנט של החברה. בבקשה נטען, כי שופרסל מחייבת צרכנים במחיר שגבוה באופן משמעותי מהסכום שאותו אמורים היו לשלם עבור המוצרים שרכשו, כאשר הפער הממוצע הוא בשיעור של כ־10% לרעת הצרכן. עוד נטען כי במעשים אלה שופרסל מבצעת הטעיה, הפרת חובת הגילוי והפרת חובת סימון מוצרים, שבהם היא מחויבת לפי חוק הגנת הצרכן. מלבד זאת, טענו התובעים שבמקרים רבים הפער לרעת הצרכן עמד על עשרות אחוזים מסכום הקנייה, ואף על פי שפורסם באתר האינטרנט לגבי מוצרים מסוימים שהם במחיר מבצע, הצרכן חויב עבורם במחיר מלא וגילה את הפער לרעתו רק אם טרח לבדוק את החשבונית המצורפת למוצרים בזמן קבלת המשלוח. ב־17 בדצמבר 2013 הושגה פשרה בתביעה, ובה נקבע ששופרסל תפצה את הלקוחות שיזמינו דרך האתר בסכומים של 10–25 ש"ח.
ג'ינמן

ג'ינמן, (באנגלית: Kinmen בסינית: 金門縣) המכונה לחלופין Quemoy, היא קבוצת איים המהווה נפה במחוז פוג'יין של הרפובליקה של סין (טאיוואן), מול החוף הדרום-מזרחי של סין היבשתית, או הרפובליקה העממית של סין. קבוצת איים זו שוכנת במרחק של כ-10 קילומטרים מזרחית, מהעיר שיאמן במחוז פוג'יין שביבשת סין, במימיי מפרץ שיאמן (אנ'). מאידך קבוצת איי ג'ינמן ממוקמת במרחק של כ-187 קילומטרים מערבית מקו החוף של האי טאיוואן שמעבר למיצר טאיוואן.
נפת ג'ינמן מורכב מהאי הגדול ג'ינמן ועוד מספר איים, כמו גם העיירה ווּצְ'יוֹ (אנ') (באנגלית: Wuqiu ; בסינית: 烏坵鄕) הממוקמת על האי בעל אותו השם, הנמצא במרחק של 133 קילומטרים מצפון מזרח לשאר המחוז. ג'ינמן הוא אחד משני נפות המהווים את מחוז פוג'יין (אנ') של הרפובליקה של טאיוואן, הנפה השנייה במחוז פוג'יין של טאיוואן, היא נפת לינצ'יאנג הכוללת את איי מטסו.
מיקומם האסטרטגי של איי ג'ינמן במצר טאיוואן הוביל לעימותים רבים בין טאיוואן לסין העממית, שעיצבו את השינויים הפוליטיים ביחסי טאיוואן-סין העממית. באוגוסט 1958, ג'ינמן הופצצה בכבדות על ידי צבא השחרור העממי במהלך משבר מיצר טאיוואן השני (אנ'). הגבלות ההפלגה בין ג'ינמן לאי הראשי של טאיוואן הוסרו רק בשנת 1994 לאחר תום הממשל הצבאי בן עשרות שנים שהיה בג'ינמן. קו מעבורת ישיר לעיר שיאמן שבסין העממית, נחנך בינואר 2001.
הרפובליקה העממית של סין טוענת שנפת ג'ינמן הוא חלק ממחוז פוג'יין של סין העממית ולא שייכת לטאיוואן. סין העממית רואה בעיירה ווצ'יו טריטוריה נפרדת מנפת ג'ינמן; לעומת זאת, טאיוואן טוענת כי איי דאדנג (או טאטנג) הם חלק מנפת ג'ינמן הטאיוואנית, אף על פי שהם למעשה נמצאים תחת שליטת סין העממית והם סופחו לעיר שיאמן וחוברו ליבשת בגשרים.
שמות

ג'ינמן (金門) פירושו 'שער הזהב'. השם תועד לראשונה בשנת 1387 כאשר הקיסר חונגוו מינה את ג'ו דקסינג לנהל את האי ולהגן עליו מפני התקפות של פיראטים. האיות "ג'ינמן" הוא שם שאומץ על ידי הדואר הקיסרי הסיני, כחלק משירות המכס הימי הסיני בראשותו של האירי רוברט הארט (אנ'). הוא מבוסס על הגייה בניב המנדריני הדרומית. ניב זה מדובר בהרחבה במחוזות ג'יאנגסו ואנהוי, כולל העיר נאנג'ינג. משרד החוץ הטאיוואני משתמש בשם "ג'ינמן", בעוד שהמועצה לשמות גאוגרפיים של ארצות הברית נתנה את השם "אי קינמן-Kinmen Island".
Quemoy, הוא השם שניתן לאי באנגלית ובשפות אירופאיות אחרות. ייתכן שמקורו בתעתיק ספרדי או פורטוגזי של הגיית השם, Kim-mûi. זוהי הצורה הנפוצה ביותר של שם האיים באנגלית. לדוגמה, מאמרים ומחקרים העוסקים במשבר הראשון והשני במיצרי טייוואן (תקרית קווימוי) והוויכוחים בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1960, כאשר האיים זכו לסיקור חדשותי בולט ברחבי העולם. כל הסקירות משתמשות בשם Quemoy. בנוסף, בשנת 2010 שמו של המכון הלאומי לטכנולוגיה בג'ינמן שונה ל-National Quemoy University. החוקר הסיני Kinmen Wei Jian-feng תומך בשימוש בשם Quemoy כדי לחבר טוב יותר את האי. שמו של האי ג'ינמן אומץ על ידי ממשלת טאיוואן בשנת 2009. Kimoi הוא איות שמקורו במערכת הדואר.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

בני אדם חיו בג'ינמן כבר לפני 8,000 שנים. בתקופת שלטונו של הקיסר יואן (אנ') (317 לספירה) ופלישת "חמשת הברברים" לסין הביאה לבריחת שש משפחות מורחבות דרומה והן התיישבו באיי ג'ינמן, שנקראו אז ווג'ואו. מאוחר יותר מתיישבים נוספים התיישבו באיים בתקופת שושלת טאנג, ושינו את שם המקום מווג'ואו לג'ינמן .
בתקופת שושלת מינג, מהגרים נוספים התיישבו בג'ינמן. הנסיך קוקינגה השתמש בג'ינמן כבסיס לשחרור איי ג'ינמן ופנגחו מההולנדים. הוא כרת עצים כדי לבנות את הצי שלו, וכתוצאה מכריתת היערות המסיבית איי ג'ינמן הפכו לחשופים כתוצאה משחיקת הקרקע.
הנסיך לו, משושלת מינג הדרומית, שהתנגד לכוחות הפולשים של שושלת צ'ינג ברח בשנת 1651 לג'ינמן, ובשנת 1663 ששושלת צ'ינג כבשה את איי ג'ינמן. בתקופת שושלת צ'ינג, אזור ג'ינמן היה חלק ממחוז טונג'אן (אנ').
אוכלוסייה

| שנה | 1985 | 1990 | 1995 | 2000 | 2005 | 2010 | 2015 | 2018 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוכלוסייה | 48,846 | 42,754 | 47,394 | 53,832 | 76,491 | 97,364 | 132,799 | 138,963 |
גאוגרפיה

נפת ג'ינמן מורכבת מאיים ואיונים רבים   שכוללים את: קבוצת איי ג'ינמן  הכוללת 17 איים ו-9 עיירות. מתוכם 3 איים ו-2 עיירות שנמצאים בשליטת סין העממית.     האי ג'ינמן הוא האי הראשי והוא מחולק ל-4 עיירות.
גאוגרפיה > אקלים

קו הרוחב בו נמצאים איי ג'ינמן הוא מעט צפונית לאזור הטרופי. מבחינת האקלים, כל האיים בנפת ג'ינמן מושפעים מרוחות מכיוונים משתנים. ייתכנו הבדלים בעוצמת הרוח, ופיזור הגשמים והמשקעים אינו אחיד, אך אין הבדל משמעותי באקלים בין האזורים. החורפים חמים וגם הקיץ חם. הטמפרטורה הממוצעת בחודש ינואר היא מעל 12°C. הטמפרטורה הממוצעת ביולי ואוגוסט יכולה להגיע ל-28°C. לאורך השנים, כמות המשקעים השנתית בממוצע היא סביב כ-1,050 מ"מ. רוחות המונסון שולטות באזור בחורף ובקיץ.
| אקלים בג'ינמן   בממוצע בין השנים 1985–2014> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בג'ינמן   בממוצע בין השנים 1985–2014> ינואר.16.8.10.22.1 | אקלים בג'ינמן   בממוצע בין השנים 1985–2014> פברואר.16.5.10.1.53.9 | אקלים בג'ינמן   בממוצע בין השנים 1985–2014> מרץ.18.8.12.2.69.7 | אקלים בג'ינמן   בממוצע בין השנים 1985–2014> אפריל.22.8.16.2.111.02 | אקלים בג'ינמן   בממוצע בין השנים 1985–2014> מאי.25.8.20.6.180.3 | אקלים בג'ינמן   בממוצע בין השנים 1985–2014> יוני.29.3.23.8.156.9 | אקלים בג'ינמן   בממוצע בין השנים 1985–2014> יולי.31.9.25.8.124.1 | אקלים בג'ינמן   בממוצע בין השנים 1985–2014> אוגוסט.32.25.7.139.5 | אקלים בג'ינמן   בממוצע בין השנים 1985–2014> ספטמבר.31.6.24.3.52.1 | אקלים בג'ינמן   בממוצע בין השנים 1985–2014> אוקטובר.27.4.20.7.40.51 | אקלים בג'ינמן   בממוצע בין השנים 1985–2014> נובמבר.23.5.16.5.61.86 | אקלים בג'ינמן   בממוצע בין השנים 1985–2014> דצמבר.19.5.12.5.31.7 | אקלים בג'ינמן   בממוצע בין השנים 1985–2014> שנה.24.6.18.2.1,043.69 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:
גאולוגיה

איי ג'ינמן, בדומה ליבשת הסינית, הם סלעי גרניט מהתקופה הגאולוגית קרטיקון, בנוסף ישנן כמויות קטנות יותר של אבן חול מהתקופה הגאולוגית אאוקן - אוליגוקנית, בזלת מיוקנית וקונגלומרט מהתקופה הגאולוגית פליסטוקן - הולוקן, עובי המשקעים משתנה מ-150 מטרים במערב למספר מטרים בלבד, במזרח.
תרבות

תושבי ג'ינמן רואים את עצמם כג'ינמניים, (אנשי דרום פוג'יין), או סינים, אבל לא כל כך טאיוואנים. הם אכן מזדהים כאזרחי טאיוואן ה-ROC, אולם זהותם הסינית החזקה של תושבי ג'ינמן נרקמה בתקופת העימות הצבאי של הרפובליקה הסינית (טאיוואן) עם הרפובליקה העממית של סין (1949–1992) כאשר ג'ינמן הייתה תחת ממשל צבאי. בשנות ה-80, עם ירידה במיליטריזציה והפסקת הממשל הצבאי בטאיוואן, תנועת העצמאות של טאיוואן והמאמצים לדה-סיניזציה התחזקו בטאיוואן. עם זאת, בעיני תושבי ג'ינמן, ההתפתחויות הללו נתפסו בדאגה והייתה תחושה ש"טאיוואן לא הזדהתה לגמרי עם ג'ינמן". רבים חששו שעצמאות הטאיוואנים מסין תוביל לניתוק הקשר עם ג'ינמן. דאגות אלה ממלאות תפקיד חזק גם בפוליטיקה בג'ינמן. מבחינה חוקית, אנשי ג'ינמן אינם טאיוואנים ויש להם זהות ייחודית מזו של הטאיוואנים. "טאיווניזציה" נתפסת בעיני אנשי ג'ינמן כאיום על הזהות התרבותית של העם הג'ינמני.
ג'ינמן בולטת במספר מוצרים תרבותיים ייחודיים. בשל ההפגזות הנרחבות של צבא השחרור העממי בשנות ה-50 על איי ג'ינמן, התפרסמה ג'ינמן בסכינים העשויים מחלקי הפגזים שנורו עליה. אומנים מקומיים אספו כמויות גדולות של שאריות הפגזים וייצרו מהם סכינים באיכות גבוהה המבוקשים על ידי שפים בעולם. בג'ינמן מיוצר המשקה האלכוהולי המפורסם באזור, ליקר קינמן קאולינג (אנ'), המכיל בין 38 ל-63 כוהל בנפח. הליקר מג'ינמן זוכה להערכה רבה על ידי הטאיוואנים. התמחויות קולינריות מקומיות אחרות כוללות אטריות (נודלס) ובשר חזיר או כבשים המוכן באופן מסורתי לאורך הדורות. המאכל נקרא ביף ג'רקי (בקווא) (אנ').
בדומה לאיי ריוקיוס היפנים, גם ג'ינמן ידועה בפסלי האל שיזה (אל אריה-הרוח) (風獅爺).
תרבות > שפה

רבים מתושבי נפת ג'ינמן מדברים הוקיאן (אנ'); הדיאלקט קוואנז'ו Quanzhou (אנ') הוא השולט. רוב התושבים יגידו שהם מדברים ג'ינמנזית, כשהכוונה לשפת הוקיאן הטאיוואנית (אנ'). תושבי העיירה ווצ'יו מדברים בשפת Pu-Xian Min, בניגוד להוקיאן בשאר ג'ינמן.
כלכלה

כלכלתה של ג'ינמן מבוססת בעיקר על תיירות ושירותים בשל קרבתה ליבשת סין.
כלכלה > תיירות

בגלל חשיבותם האסטרטגית והצבאית, הפיתוח באיים היה מוגבל. רק ב-2003, ג'ינמן נפתחה לתיירים מפוג'יין שבסין העממית. האי ג'ינמן (האי הראשי מבין איי ג'ינמן) מהווה יעד תיירותי פופולרי לסופי שבוע עבור הטאיוואנים. האי ידוע בכפרים השקטים שלו, בארכיטקטורה בסגנון הישן ובחופים שלו. קבוצות תיירים סיניות וטאיוואניות מבלות גם זמן קצר בסיורים באי תוך כדי ההמתנה בין לוחות הזמנים שבהם מגיעה המעבורת מסין העממית לטיסת ההמשך לטאיוואן ולהפך. שדה התעופה מהווה תחנת ביניים בין סין לטאיוואן. חלקים גדולים מהאי ג'ינמן מהווים את הפארק הלאומי ג'ינמן שבו נמצאים ביצורים ומבנים צבאיים מימי המלחמות, בתי מגורים היסטוריים ונופים טבעיים.
בשנת 2014 היה המספר הגבוה ביותר של נוסעים שנסעו במעבורת בין נמלי ג'ינמן ופוג'יין באותה שנה הגיעו לאי ג'ינמן כ־1.5 מיליון נוסעים. מאז 1 בינואר 2015, תיירים סינים מסין העממית לא נדרשו להגיש בקשות לויזה מראש לביקורים באיי ג'ינמן, פנגחו ומטסו. לחלופין, הם יכולים לבקש את הויזות עם ההגעה בעלות של NT$600 (דולר טאיווני חדש).
עד 2016, הוקמו שני פרויקטי תשתית להגברת התיירות באי המרכזי ג'ינמן. פרויקט אחד כלל הקמת מרכז קונגרסים, ועידות ותערוכות. הפרויקט השני כלל הקמת אתר נופש בדרגת חמישה כוכבים שהוקם על ידי מפתח הנכסים בעיר שיאמן, Wu Youhua, נשיא Xiamen Huatian Group. זו הייתה הפעם הראשונה שאינטרס סיני (מסין העממית) הורשה להשקיע במגזר המלונות בטאיוואן.
כלכלה > תיירות > אטרקציות תיירותיות

ענייני התיירות בג'ינמן מנוהלים על ידי לשכת התחבורה והתיירות של ממשלת נפת ג'ינמן. אטרקציות תיירותיות מרכזיות בג'ינמן הן:
כלכלה > תיירות > אטרקציות תיירותיות > מוזיאונים

שלושה מוזיאוני קרבות הארטילריה כנגד איי ג'ינמן, מוזיאון הקרמיקה של ג'ינמן, מוזיאון המוקשים, מוזיאון תרבות העיירה Lieyu, ואחרים.
כלכלה > תיירות > אטרקציות תיירותיות > טֶבַע

אגם צ'י, אגם גוגאנג, פארק חוהו החוף, האי ג'יאנגונג, פארק החוף ג'ינצ'נג, הפארק הלאומי קינמן, אגם לינגשואי, מאגר טיאנפו, פארק ז'ונגג'נג.
כלכלה > תיירות > אטרקציות תיירותיות > מבנים היסטוריים

בית בסגנון מערבי ישן של ביישן, מנהרת הגנת החוף של צ'נגגונג, בית בסגנון מערבי צ'ן שי-יין, קולנוע ג'ינדונג, מגדל ג'וגאנג, כפר התרבות העממית של ג'ינמן, מגדלור ווצ'יו ומנהרת ג'יישאן ואחרים.
כלכלה > תיירות > אטרקציות תיירותיות > מבני דת

מקדש לונגפנג, פגודת מאושן, פגודת וונטאי.
כלכלה > תעשייה

התעשייה בג'ינמן מפורסמת בייצור של ליקר קאוליאנג (אנ') המזוקק מצמח הסורגום. תעשייה זו תופסת כ-75% משוק העבודה של נפת ג'ינמן. תעשיית הליקר מהווה את עמוד השדרה הכלכלי של הנפה. גם תעשיות מסורתיות אחרות מתקיימות באיים, החל מחקלאות, דיג וגידול בעלי חיים.
ג'ינמן מייצרת גם את סכיני ג'ינמן (אנ') הייחודיים, שחומר הגלם לייצורם נאסף משאריות הפגזים שנורו על איי ג'ינמן על ידי צבא השחרור העממי בשנים 1958–1978.
כלכלה > סחורה מיובאת

ג'ינמן מייבאת יותר סחורות מסין העממית מאשר מהאי טאיוואן כי עלות המוצרים הסינים נמוכה יותר כך גם עלות התובלה וזאת כתוצאה מהקרבה של הנפה ליבשת הסינית. במהלך הקמפיין לבחירת מושל המחוז בשנת 2014, כל המועמדים קנו את חומרי הקמפיין שיוצרו במחוזות היבשת, כגון גואנגדונג, ג'ג'יאנג ופוג'יאן במקום מהאי טאיוואן.
פוליטיקה

האי מצביע באופן עקבי עבור הקואומינטנג (KMT). עד תחילת שנות ה-90, תומכי עצמאות טאיוואן טענו שהם שוקלים למסור את ג'ינמן לסין העממית בכל משא ומתן. מאידך תושבי האיים התנגדו באופן נחרץ לצעדים שכאלה.
למפלגה הפרוגרסיבית הדמוקרטית הטאיוואנית יש נוכחות מינורית באיי ג'ינמן ובדרך כלל מפלגה זו אינה מציגה מועמדים לעמוד בבחירות המקומיות לראשות נפת ג'ינמן. עם זאת, המפלגה מעניקה מדי פעם תמיכה למועמדים ליברלים או שמאל-מרכז.
נפת ג'ינמן מיוצג על ידי מושב יחיד ברשות (בסינית "יואן" (院)) המחוקקת של טאיוואן. המושל המכהן של נפת ג'ינמן הוא Yang Cheng-wu (בסינית 楊鎮浯) מהקומינטנג .
פוליטיקה > עיירות

נפת ג'ינמן מחולקת לשלוש עיירות עירוניות ושלוש עיירות כפריות. העיירה ג'ינצ'נג היא בירת הנפה והעיירה בגדולה ביותר. ממשלת נפת ג'ינמן ומועצת המחוז ממוקמים בעיירה. בעיירה נמצא גם המשרד הראשי של השירותים המשותפים של איי Kinmen-Matsu. בנפת ג'ינמן יש הכי מעט עיירות כפריות מבין שאר המחוזות בטאיוואן.
ג'ינצ'נג וג'ינשה הן העיירות הגדולות מבין שש העיירות שבנפה. בסך הכל, ישנם בנפת ג'ינמן 37 כפרים.
פוליטיקה > יחסי מיצרים

במחלוקת הנוגעת למעמדה הבין-לאומי של טאיוואן, הרפובליקה העממית של סין (PRC) תובעת ללא הרף את שטחו של נפת ג'ינמן כחלק ממחוז פוג'יין שלה. סין טוענת שהאי ווצ'יו (אוקסאו) הוא חלק ממחוז שיויו.  מאידך טאיוואן (הרפובליקה של סין) טוענת כי איי דאדנג (טאטנג) בנפת דאדנג, בנפת שיאנג'אן, שיאמן, פוג'יין שבסין העממית, הם חלק מנפת ג'ינמן.
חינוך

באוגוסט 2010 הוקמה האוניברסיטה הלאומית קווימוי על בסיס האיחוד של המכון הטכנולוגי הלאומי ג'ינמן והמחלקה למדעים יישומיים של קאושיונג שהוקמה ב-1997. האוניברסיטה ממוקמת בעיר ג'נינג. באיי הנפח נמצאים קמפוסים משניים של האוניברסיטה. מוסדות חינוך נוספים כוללים את התיכון הלאומי ג'ינמן ואת התיכון הלאומי החקלאי והתיכון המקצועי ג'ינמן. באיי ג'ינמן ישנם 24 חטיבות ביניים, בתי ספר יסודיים וגני ילדים.
ממשלת נפת ג'ינמן השקיעה מיליוני דולרים בחינוך. ממוצע ההשקעה בתלמיד עומדת על 20,000 דולר טאיוואני (NT$) לתלמיד. בבתי הספר בנפה לומדים גם תלמידים טאיוואנים שהוריהם אנשי עסקים במחוז פוג'יין שבסין העממית. ממשלת הנפה חותרת לעודד אוניברסיטאות באי טאיוואן ובסין היבשתית להקים סניפים במחוז, כמו גם למשוך סטודנטים מסין העממית שילמדו בג'ינמן.
תשתיות > חשמל

חברת החשמל ג'ינמן-פאוור נוסדה בשנת 1967 והקימה בהדרגה חמש תחנות כוח במחוז והייתה אחראית על אספקת החשמל לכל תושבי איי ג'ינמן. בעבר היא הסתמכה על סולר להפעלת הטורבינות של התחנות, שיצר עומס עלויות גבוה על קופת המחוז. מאז 1992, הממשלה המרכזית של טאיוואן ROC אישרה לחברת החשמל הממשלתית Taiwan Power Company (Taipower) לנהל את מערכות החשמל במחוז. כל המימון של הפרויקטים לפיתוח מערכות החשמל באיי ג'ינמן מומן על ידי Taipower. ביולי 1997, חברת ג'ינמן פאוור התאגדה רשמית ל-Taipower. בשנת 1999 נבנתה תחנת הכוח טשאן שהופעלה בדיזל וספקה חשמל לרשת ג'ינמן. לאחר הכנסת תחנת הכוח טשאן לפעולה שאר תחנות הכוח הקטנות יותר הפסיקו לפעול כדי להוזיל עלויות. במחוז מופעלת גם חוות הרוח בשם Jinmen Wind עם קיבולת ייצור של 4 MW ומערכת פוטו -וולטאית בהספק של 9 MW.
תשתיות > כבל תקשורת תת-ימי

באוגוסט 2012 נפת ג'ינמן והעיר שיאמן שבסין העממית השיקו את כבל התקשורת התת-ימי הראשון בין שתי המדינות. הפרויקט יצא לדרך בשנת 1996 ובנייתו ארכה 16 שנים.
מערכת התקשורת מורכבת משני כבלים, האחד באורך 11 קילומטרים שיוצא מאגם טזו באי ג'ינמן ומגיע להר גואניין שליד העיר שיאמן שבסין העממית. הכבל השני באורך 9.7 קילומטרים היוצא מ-Guningtou שבאי ג'ינמן ומתחבר לאי דאדנג שבשליטת סין העממית. המערכת היא מערכת בעלת קיבולת שידור דו-צדדית של 90 Gbit/s, שתתרחב בעתיד על פי הביקוש.
תשתיות > אספקת מים

הביקוש היומי למים בג'ינמן עומד על 50,000 קוב (מטר מעוקב או טון מים) מים, המשמשים את משקי הבית, תעשיות ומגזרי חקלאות. עלות ייצור 1 קוב מים המיוצר בג'ינמן עולה כ-50–60 דולר טאיוואנים (NT$). העלות עולה ל-70 דולר במהלך חודשי הקיץ. במצב בצורת קיצוני, משלוח מים מהאי טאיוואן עשוי לעלות עד 200 דולר טאיוואנים לקוב מים. מכיוון שתושבי ג'ינמן משלמים רק 10 NT$ עבור כל קוב מים שהם צורכים, עלות אספקת המים הפכה לנטל כבד על ממשלת המחוז.
במשך עשרות שנים, ג'ינמן מתמודדת עם קשיים באספקת מים לתושביה בשל האגמים הרדודים שלה, היעדר גשמים ומגבלות גאוגרפיות אשר הופכות את בניית מאגרי המים וסכרים לבלתי אפשריים. כתוצאה מכך, ג'ינמן עושה שימוש יתר במי התהום, דבר שגרם לעליית מליחות המים והקרקע.
בתחילת ספטמבר 2013 הסכימה ממשלת סין העממית לספק לג'ינמן מים מהעיר ג'ינג'יאנג (אנ') שבמחוז פוג'יין. הסכם אספקת המים נחתם רשמית ב-20 ביולי 2015 בג'ינמן בין מנהל מפעל המים של נפת ג'ינמן, Weng Wen-kuei (翁文貴) ויו"ר חברת המים של העיר ג'ינג'יאנג Fujian Water Supply Co, Zhu Jinliang (朱金良).
קו המים החל להזרים מים רשמית ב-5 באוגוסט 2018 בטקס שנערך הן בנפת ג'ינמן והן בעיר ג'ינג'יאנג שבסין העממית.
תחבורה > אוויר

נמל התעופה ג'ינמן (אנ'), משרת את האי ג'ינמן לתעופת פנים. הוא ממוקם בעיר ג'ינהו. הנמל מחבר את ג'ינמן עם נמל התעופה פנגחו, בארכיפלג פנגחו ונמלי תעופה נוספים באי טאיוואן.
תחבורה > ים

אנשים המגיעים מסין העממית יכולים גם לבקר בג'ינמן באמצעות מעבורות היוצאת מהעיר שיאמן ומהעיר צ'ואנג'ואו המגיעות למזח Shuitou בעיר ג'ינצ'נג. מעבורת ג'ינמן לעיר שיאמן, מהווה נתיב תחבורה פופולרי בין היבשת הסינית וג'ינמן, לתיירים טאיוואנים וסינים כאחד, עם קישורים זמינים (אוטובוסים ומוניות) בין נמלי המעבורות ונמל התעופה ג'ינמן (עבור יעדים בטאיוואן) ונמל התעופה של שיאמן ותחנת הרכבת הצפונית שלה (עבור יעדים ביבשת הסינית). מעבורת Kinmen-Quanzhou זמינה רק לנוסעים מקומיים ומחזיקי דרכונים זרים אינם מורשים להשתמש בשירות זה.
נמל ימי מסחרי חדש נבנה בסמוך למזח שויטאו. נמל זה מטפל ברוב המטענים הימיים אל ג'ינמן וממנה. בעבר רוב תנועת המטענים טופלה בנמל קטן יותר הנמצא בפינה הדרום מזרחית של האי בעיר ג'ינהו. בעבר, בזמן ההפגזות הארטילריות מהיבשת הסינית, נעשה שימוש בנמל תת-קרקעי ששימש לאספקה לאי בתקופות משבר ועימותים מלחמתיים. הנמל הוקם במנהרות ג'איישאן (אנ') שבקצה הדרום מערבי של האי. במשך השנים נמל זה הוצא משימוש והפך לאתר תיירות.
תחבורה > כבישים

גשר קינמן (אנ'), באורך 5.4 קילומטרים מחבר את האי ג'ינמן והאי לייו (אנ'), הוקם בעלות מוערכת של NT$7.5 מיליארד דולר טאיוואני (כ־250 מיליון דולר אמריקאי).
באוקטובר 2019 הכריזה סין העממית על תוכנית לבניית גשר המקשר את העיר שיאמן עם ג'ינמן. המועצה לענייני היבשת של טאיוואן (MAC) אמרה כי התוכניות הסיניות נעשו באופן חד צדדי על ידי סין העממית כחלק מהתוכניות של סין להשתלט על טאיוואן וכניסיון לחלק את החברה והמועצה הטאיוונית והיא לא רואה צורך בגשרים המקשרים בין מטסו או ג'ינמן לסין.
גלריה

קליגרפיה מאת הנשיא לשעבר צ'יאנג קאי-שק חרוטה על סלע בוו-ואנג-זאי-ג'ו
דוקרנים נגד נחיתה באי Lieyu ברקע בנייני העיר שיאמן שבסין העממית
בית מגורים היסטורי Shuitou (水頭古厝)
מקדש Daitianfu (代天府) בג'ינצ'נג
ראו גם

טאיוואן
מעמדה הבין-לאומי של טאיוואן
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553078305171  BnF: cb12254282h (data)  LCCN: n83053425  NARA: 10044862  NDL: 00632877  NKC: ge291841  SUDOC: 031301274  VIAF: 157141898   WorldCat (עם VIAF): 157141898 
המטה הצבאי של ג'ינמן של שושלת צ'ינג
הכתובת עם הסיסמה " שלושת העקרונות של העם המאחדים את סין " שנכתבה בסינית מסורתית (כתב רשמי של ROC) הוקמה על האי Dadan מול סין היבשתית על ידי הגנרל ג'או באוגוסט 1986.
מפה הכוללת את רוב השטח של נפת ג'ינמן ( AMS, 1954)
האי קווימוי, ג'ינמן רבתי
"האיים שבידי הלאומנים ליד היבשת הסינית הם חלק ממחוז פוג'יין, אך נמצאים כעת תחת ממשל צבאי". (1962)
ג'ינמן במפה על מטבע הנצחה בשווי NT$10 שהונפקה לרגל חגיגות יום השנה ה-50 לטאיוואן (1995)
פגזי ארטילריה שנורו על ידי צבא השחרור העממי לעבר ג'ינמן בשנות ה-50
גילוף של האל שיסה (אל האריה-רוח) בג'ינמן
מגדל Juguang, ציון דרך מפורסם בג'ינמן.
מנהרת ז'איישאן
Yang Cheng-wu, מושל הנפת ג'ינמן המכהן
חלוקת משנה של נפת ג'ינמן לעיירות
ממשלת נפת ג'ינמן
מועצת נפת ג'ינמן
העיירה ג'ינצ'נג, מושב הנפה של ג'ינמן
אוניברסיטת קווימוי הלאומית
תחנת כוח טשאן
מפעל לטיפול במים בג'ינמן
נמל התעופה ג'ינמן
מזח שויטאו
טאיאוהא

| --- | --- |

מפרץ טאיאוהא
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  פולינזיה הצרפתית פולינזיה הצרפתית
 שפה רשמית:  צרפתית, טהיטית
 שטח:  4,279 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,133 (2012)
 קואורדינטות:  8°54′35″S 140°6′5″W﻿ / ﻿8.90972°S 140.10139°W﻿ / -8.90972; -140.10139
 אזור זמן:  UTC -10
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולינזיה הצרפתית מוגדלת) פפאטה פאאה רורוטו האוקיינוס השקטטאיאוהא(למפת פולינזיה הצרפתית רגילה) פפאטה פאאה רורוטו האוקיינוס השקטטאיאוהא(למפת איי מרקיז רגילה) טאיאוהא(למפת איי מרקיז מוגדלת) טאיאוהא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טאיאוהא (בטהיטית: Taioha'e) היא העיירה הראשית של האי נוקו היבה שבאיי מרקיז שבפולינזיה הצרפתית. העיירה היא המרכז המנהלי של איי מרקיז. העיר שוכנת בחלקו הדרומי של האי בתוך לוע הר געש כבוי שבחלקו התמוטט לתוך האוקיינוס ויצר מפרץ. במרחק 30 ק"מ מהעיר שוכן שדה התעופה של האי. במרכז העיר שוכנת הקתדרלה של איי מרקיז (Notre-Dame des Marquises) והיא מקום מושבו של הבישוף של האיים. נכון לשנת 2012 מנתה אוכלוסיית העיירה 2,133 תושבים.
נמל טאיאוהא היה בסיס שממנו יצאו ספינות של הצי האמריקני במהלך מלחמת 1812 לשבש את פעולתם של קווי הסחר הימי הבריטי. העיר הייתה מקום גלותם של כמה ממתנגדיו של נפוליאון השלישי בשנות החמישים של המאה ה-19.
ערים תאומות

צ'ילה אריקה, צ'ילה
הערות שוליים

↑  Thomas Brinkhoff: City Populations - Population of Taiohae, MAR, French Polynesia
הקרב על גואם (1941)

נחיתה יפנית על גואם
המחשה נוספת של המסלול שעברו הכוחות היפנים במהלך הפלישה
הקרב על גואם היה קרב במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, והתרחש מ-8 בדצמבר עד 10 בדצמבר 1941 בגואם, איי מריאנה בין יפן לארצות הברית. חיל המצב האמריקני הובס על ידי הכוחות היפנים ב-10 בדצמבר, מה שהביא לכיבוש האי עד לקרב השני על גואם ב-1944.