stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אקראיות
יישומים מעשיים

אקראיות במתמטיקה, פוליטיקה או דת, מנוצלת בעיקר בשל התכונה המולדת של הגינות או העדר ההטיה שבה. כמו השימוש שנעשה על ידי האתונאים באקראיות כדרך לחלוקה הוגנת של אדמות. אקראיות משמשת כיום בפוליטיקה בעיקר כדרך בחירה הוגנת של מושבעים במערכת המשפט האנגלו-סכסונית או במערכת הגיוס לצבא ארצות הברית ומדינות אחרות. כמו כן נעשה שימוש רב באקראיות בהימורים לסוגיהם באמצעות הטלת מטבע, קוביות, קלפי משחק ורולטות, הגרלות לוטו וכדומה. היכולת לייצר מספרים אקראיים באופן הוגן אף היא חלק חשוב בתעשיית ההימורים האלקטרונית השיטות ליצירת המספרים בדרך כלל מפוקחות בידי רשויות החוק. אקראיות משמשת גם למקרים בהם אין יכולת הכרעה, כמו ההחלטה באיזה צד או מי יתחיל ראשון במשחק כלשהו, או בבחירת אנשים למשימה לא רצויה. אקראיות משמשת גם לצורך סקרי דעת קהל, משאלים ומדגמים.
במתמטיקה, בעיות מסוימות ניתנות לפתרון רק באמצעות מספרים אקראיים. שיטת מונטה קרלו היא המפורסמת מבין השיטות המתמטיות שבהן משתמשים במספרים אקראיים כדי לפתור בעיות מתמטיות. כמו כן אקראיות מסייעת בבדיקת ראשוניות ובאלגוריתמים גנטיים.
יצירת אקראיות

קיימות למעשה שלוש דרכים עיקריות ליצירת אקראיות:
אקראיות טבעית; אקראיות שמקורה בתופעות טבע ידועות כמו תנועה בראונית, התפרקות רדיואקטיבית.
אקראיות כאוטית; אקראיות שמקורה במצב התחלתי מורכב, אקראיות זו נלמדת בתורת הכאוס והיא אקראיות הנוצרת ממקור הרגיש מאוד לשינויים מינוריים במצבים התחלתיים עדינים. כדור רולטה או קוביות משחק הם דוגמה טובה לאקראיות כזו.
אקראיות מדומה; אקראיות שנוצרת בדרך דטרמיניסטית, כגון במחשב. קיימים מחוללי מספרים אקראיים רבים המבוססים על אריתמטיקה או אוטומט תאי. התנהגות מערכת אקראית מסוג כזה ניתנת לחיזוי בהינתן הגרעין ההתחלתי והאלגוריתם. מספרים פסאודו-אקראיים ניתנים להכנה בקלות ולרוב די בהם לצורך מעשי.
השימושים הרבים באקראיות הולידו שיטות רבות ומגוונות ליצירת מספרים אקראיים. השיטות השונות נבדלות ברמת אקראיותן מבחינה סטטיסטית, ובקלות תפעולן. לפני התפתחות המחוללים האקראיים החישוביים, נדרשה עבודה רבה בהכנת רצפים אקראיים ארוכים במידה מספקת ובאיכות הרצויה. כיום המגוון הוא עצום, אולם לא כל אלגוריתם ליצירת מספרים אקראיים אכן עומד בדרישות מינימליות של אקראיות.
מבחני מדידת אקראיות

בדיקת אקראיות היא משימה קשה. לא ניתן להוכיח מבחינה מתמטית כי רצף כלשהו הוא אקראי באמת, אולם ניתן לבדוק אקראיות מבחינה סטטיסטית חישובית. ישנם כמה כלים מעשיים למדידת אקראיות סטטיסטית של רצפים בינאריים. כולל מדידות המבוססות על מבחני תדירות, התמרה וסיבוכיות או שילוב ביניהם. בין המבחנים הידועים נמנים אלו של קאק, פיליפס, יון, הופקינס, בת', דאי, זאמן ומרסגליה. החומר המקיף ביותר אודות אקראיות הוא של דונלד קנות' בספרו The Art of Computer Programming כרך שני.
ראו: מחולל מספרים אקראיים: מבחנים סטטיסטיים.
תפיסות מוטעות ושגיאות נפוצות

לעיתים עולה טענה בפי מהמרים, שהיות שכל המספרים בסופו של דבר ייבחרו ברצף האקראי, אותם מספרים שלא הופיעו עדיין הם "הבאים בתור", במילים אחרות סיכוייהם גבוהים משל אלו שכבר הופיעו. טענה זו נכונה רק אם מדובר בבחירת מספרים ללא חזרות, למשל כאשר מספרים שנבחרו מוסרים מהערימה, ואז הסיכויים של אלו שטרם נבחרו גדלים, כמו במשחקי קלפים מסוימים. אולם כאשר מדובר במקרה הכללי של אקראיות הטענה אינה נכונה – אם מחזירים כל מספר שנבחר לערמה הרי שהסיכויים לבחירת כל מספר שווים, כמו במקרה של הטלת קוביות או בכל הגרלת לוטו נפוצה. דרך נכונה להסתכל על זה היא שתהליך אקראי כמו הטלת מטבע אינו מכיל זיכרון, כך שלתוצאות קודמות אין כל השפעה על תוצאות עתידיות. תכונה הסתברותית זו מכונה חוסר זיכרון.
תפיסה מוטעית אחרת היא האמונה שמספר מסוים הוא "מקולל" (ראו: חוק בנפורד) – אמונה טפלה שהיא כמעט היפוכה של הטענה הקודמת. לא מעט מאמינים שמספרים שהופיעו בתדירות נמוכה בעבר, נוטים להדיר רגליהם גם בעתיד. כמוה כטענה כי מספר מסוים "מבורך" שמושמעת מפי לא מעט מהמרים. מבחינה מתמטית אמונות אלו מופרכות, למעט מקרים יוצאים מן הכלל שבהם המכשיר המייצר את המספרים האקראיים נוטה לצד כלשהו. אמונות אילו לא לגמרי מופרכות כי באופן טבעי, אירועים בלתי צפויים או אי-ודאיים באופן מושלם אינם נפוצים, ותמיד קיימות הטיות מסוימות, דבר המאפשר ללמוד מהו האירוע בעל הסבירות הגבוהה ביותר שיתרחש. אולם לא ניתן להשליך לוגיקה זו על מערכות שפותחו במיוחד על מנת לבטל הטיה סטטיסטית, כמו גלגל רולטה או קוביות משחק.
ראו גם

אנטרופיה
תורת האינפורמציה
תורת ההסתברות
משתנה מקרי
רעש לבן
תוצאה לא מכוונת
לקריאה נוספת

Deborah J. Bennett, Randomness, Harvard University Press, 1998. ISBN 0-674-10745-4
Olav Kallenberg, Random Measures, 4th ed, Academic Press, New York, London; Akademie-Verlag, Berlin (1986). MR0854102
Donald E. Knuth, The Art of Computer Programming, Vol. 2: Seminumerical Algorithms, 3rd ed, Reading, MA: Addison-Wesley, 1997. ISBN 0-201-89684-2
Nassim Nicholas Taleb, Fooled by Randomness, 2nd ed, Thomson Texere, 2004. ISBN 1-58799-190-X
Gregory Chaitin, Exploring Randomness, Springer-Verlag London, 2001. ISBN 1-85233-417-7
Kenneth Chan, Random, includes a "Random Scale" for grading the level of randomness
רחבעם זאבי

רחבעם עמיקם (גנדי) זאבי (20 ביוני 1926, ח' בתמוז ה'תרפ"ו – 17 באוקטובר 2001, ל' בתשרי ה'תשס"ב) היה אלוף בצה"ל, פוליטיקאי ישראלי ושר התיירות, ממנהיגי הימין הישראלי ואיש ארץ ישראל השלמה. תמך בעידוד הגירה ערבית מרצון (טרנספר בהסכמה) אל מחוץ לגבולותיה של ישראל, ואף קידם השקפה זו בציבור ובכנסת בשנות ה-80 ושנות ה-90.
באוקטובר 2001, במהלך האינתיפאדה השנייה, נרצח על-ידי שלושה מחבלים-מתנקשים פלסטינים, אנשי החזית העממית לשחרור פלסטין. בעת הירצחו היה שר התיירות בממשלת ישראל, וחבר הכנסת מטעם מפלגת מולדת בסיעת האיחוד הלאומי.
ראשית חייו

רחבעם עמיקם זאבי נולד ב-1926 בשכונת ימין משה שבירושלים, למשפחה מסורתית, ששילבה בין ערכים סוציאליסטיים ליהודיים. אביו, שלמה הכהן זאבי (וולקוביץ), נולד למשפחת חסידי גור בעיירה זְדוּנְסְקָה וְוֹלָה, שליד לודז' בפולין והיה איש העלייה השלישית, ומנהל לשכת העיתונות והמודיעין של עיריית ירושלים. אמו, מינה (לבית זובאק), נולדה לבית דתי בשכונת נחלת שבעה והייתה לדור-רביעי של ירושלמים. שניהם היו חברים בארגון החלוצים השיתופי "גדוד העבודה".
זאבי נהג לספר בהומור שהוא צורף ל"הגנה" כבר בהיותו פעוט בן שלוש, במהלך פרעות תרפ"ט. לשכונה הגיע איש "ההגנה" פסח בר אדון, כדי להגן מהפורעים, והתגורר בבית זאבי. לאחר שבר אדון ירה באקדחו, שהיה לא חוקי, הגיעו חיילים בריטים לחיפוש בבית המשפחה. אמו מינה הסתירה את האקדח מתחת לכרית של רחבעם הפעוט וצבטה את לחיו והוא החל לבכות. החייל הבריטי נרתע מלחפש בכריתו של הפעוט הבוכה והאקדח לא נמצא. לימים ההדיר זאבי את הספר "באהלי מדבר", שכתב בר אדון.
זאבי התחנך בבתי הספר של תנועת העבודה. את הכינוי "גנדי", שליווה אותו למשך כל חייו, קיבל בבית הספר המחוזי ע"ש רוזה כהן בקיבוץ גבעת השלושה. בקיבוץ נהגו לספר את הילדים בתספורת "גלח" (צבאית); כשהגיע רחבעם הרזה עם שיערו הקצוץ לחדר האוכל, יחף ומגבת למותניו, כשהוא מושך אחריו עז פועה, נראה דומה בחזותו למהאטמה גנדי, ומאז דבק בו שמו של המנהיג ההינדי הנודע.
בכיתה ח' עבר ללמוד בגימנסיה העברית רחביה בירושלים. שם הושפע במיוחד ממורהו לטבע, נתן שלם, מייסד חוג המשוטטים ומבכירי חוקרי ארץ ישראל. גנדי היה זה שהציע לקרוא לקיבוץ מצפה שלם במדבר יהודה על שם מורהו הנערץ. בגיל צעיר הצטרף זאבי לתנועת הנוער המחנות העולים.
לאחר שירותו בצה"ל

לאחר שחרורו מצה"ל ב-1974 מונה על ידי ראש הממשלה יצחק רבין ליועצו למלחמה בטרור ובמאי 1975 גם ליועצו לענייני מודיעין. הוא התפטר מתפקיד זה ב-1976 בעקבות התנגדותו להסכמי הביניים עם מצרים. זאבי שמר על יחסי ידידות עם רבין גם בשנים הבאות, שבהן היו במחנות פוליטיים מנוגדים, וכינה אותו "מר ביטחון" ו"מצביא מהולל". עם מותו הפתאומי של ידידו הרמטכ"ל לשעבר דוד אלעזר (דדו) באפריל 1976 פעל זאבי יחד עם האלוף יקותיאל אדם להנצחתו.
לאחר סיום שירותו הצבאי עמד בקשרים עם אנשים שנכללו ב"רשימת ה-11" ונחשבו כראשי הפשע המאורגן בישראל, ואף נחקר על כך, אך לא הועמד לדין. זאבי צוטט כמי שאמר "אם צריך" בתשובה לשאלה "אז אתה יכול להגיע?", בשיחת טלפון שהוקלטה על ידי המשטרה בינו לבין טוביה אושרי, כשאושרי ורחמים אהרוני ("גומדי") הסתתרו מפני המשטרה אחרי ביצוע "הרצח הכפול" של עמוס אוריון ועזר כהן. השלושה הכחישו לאורך השנים שמפגש התקיים בפועל באותו ערב. כשנודע הדבר ברבים הוא עורר הדים וח"כים אחדים שלחו מכתב ליוסף בורג, שר הפנים והמשטרה, בקריאה שלא ימנה את זאבי למשרה רמה במשרד. בלט בהתנגדותו לזאבי חבר הכנסת אהוד אולמרט, שנגדו הגיש זאבי תביעת דיבה, שהוסרה לאחר "סולחה" בתיווך מנחם בגין, שבה הבטיח אולמרט לחדול מהאשמת זאבי אך לא חזר בו מדבריו. כך גם בהמשך הייתה התנגדות למינוי זאבי כמנהל מוזיאון ארץ ישראל עקב הקשרים הללו. ב-2015 שינו אהרוני ואושרי את גרסתם, וטענו שזאבי הגיע באותו לילה למקום המפגש, ניסה לאתר עבורם אונייה להימלט בה מהארץ, ומאוחר יותר טס לאמסטרדם שם הסתתרו, והעביר להם מידע מהחקירה שהתנהלה נגדם.
בשנים שאחרי שחרורו מצה"ל הירבה זאבי לעסוק בנושאים הקרובים ללבו - היסטוריה וארץ ישראל, ונחשב לבעל ידע רב בתחומים אלה (השכלתו הפורמלית הייתה לימודים במכון אבשלום לידיעת הארץ). בשנת 1981 מונה, על ידי ראש עיריית תל אביב שלמה להט, שהכיר את זאבי משירותו הצבאי, כיו"ר ההנהלה של מוזיאון הארץ. אחת מפעולותיו הראשונות במוזיאון הייתה שינוי שמו ל"מוזיאון ארץ ישראל". זאבי גרס כי פיתוח המוזיאון צריך להיות מהיר ובין היתר פותחו בתקופתו מרכז אדם ועמלו וביתן נחושתן[דרוש מקור] המתמקד בחפירות תמנע. הוא כיהן בתפקיד עד 1991. זאבי קשר יחסי חברות הדוקים עם חוקר ארץ-ישראל זאב וילנאי למן כהונתם המשותפת בוועדת השמות הממשלתית ואף סעד אותו באחרית ימיו. כמו כן אסף אלפי ספרים וברשותו נמצאו גם ספרים ייחודים רבים ובין השאר אוסף ספרי תנ"ך עתיקים מרחבי העולם ובשפות רבות.
בנוסף, עסק זאבי בעריכה וההדרה של סדרת ספרי נוסעים וחוקרים של ארץ ישראל מהמאה ה-19 שיצאו לאור בהוצאת משרד הביטחון. בין הספרים היו חיפה – כתבות מארץ הקודש 1882–1885 של לורנס אוליפנט, יום-יום בארץ ישראל של מרי אליזה רוג'רס. כך גם רוב רוי על הירדן של ג'ון מקגרגור שבו תיאר את מסעותיו למקורות הירדן ב-1869 על שוטית, שזאבי ארגן את הבאתה ושיפוצה לתערוכה במוזיאון. עד מותו הספיק זאבי לערוך ולההדיר 72 ספרים, כאשר בתכנון היו עוד רבים.
פעילות פוליטית > תוכנית הטרנספר

בשנת 1987 הודיע זאבי על תמיכתו בחזון ארץ ישראל השלמה וב"טרנספר מרצון" או "טרנספר בהסכמה" לאוכלוסייה הערבית ביהודה ושומרון ורצועת עזה. הוא טען שזו הדרך היחידה לפתרון הסכסוך הישראלי-ערבי. את הטרנספר מרצון הציע ליישם באמצעות עידוד משפחות ובודדים פלסטינים לעבור לארצות אחרות על ידי הפסקת עבודתם בישראל, סגירת "אוניברסיטאות האינתיפאדה", אי-עידוד התעשייה אצל הערבים ביש"ע ומענקים כספיים לעוזבים. את הטרנספר בהסכמה הציע ליישם כהעברת אוכלוסייה אף ללא הסכמתה, במסגרת הסכם שלום עם מדינה ערבית שכנה, כשההסכמה היא בין המדינות להעביר את המיעוטים למדינות הלאום שלהם. כתקדימים לכך הציג טרנספר לשלושה מיליון תושבים במסגרת הסכם השלום בין יוון לטורקיה, ואת הטרנספר בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים. זאבי סבר שמערכת הביטחון של ישראל חזקה דיה לסיפוח שטחי יהודה, שומרון ועזה ולביצוע טרנספר לאוכלוסייה הערבית שם. זאבי הסתמך על מנהיגי התנועה הציונית, אנשי רוח ומנהיגים מן השמאל, וטען שהם אף הציעו בשלבים שונים "טרנספר בכפייה" ושהוא אף בוצע במלחמת העצמאות. לדבריו, "אם הטרנספר אינו מוסרי - כל הציונות אינה מוסרית, כי היא קמה וצמחה והייתה למדינה תוך שימוש מסיבי בדרך הטרנספר". הוא עצמו הציע טרנספר בכפייה במקרה של התקפה על ישראל ממזרח. לדבריו, "לא נוכל לקבל נוכחות של גיס חמישי אצלנו", וערביי ארץ-ישראל "יופנו אל מול הצבאות הפולשים כדי לשבש את מערכותיהם."
עמדותיו בנושא הטרנספר ספגו ביקורת בטענה שהן גזעניות ובלתי לגיטימיות.
מותו

רחבעם זאבי נרצח לפני שההתפטרות נכנסה לתוקף, בפתח חדרו במלון הייאט (לימים מלון דן ירושלים), בגבול שכונת הגבעה הצרפתית והר הצופים, על ידי מחבלי החזית העממית, שהודיעו שזו הייתה נקמה על הריגת מזכ"ל הארגון אבו עלי מוסטפא על ידי ישראל חודשיים קודם לכן. בכך היה זאבי השר הישראלי היחיד בו התנקשו מחבלים, והדמות הישראלית הבכירה ביותר שנפלה קורבן במהלך העימות. זאבי שהה במלון ללא מאבטחים, משום שהתנגד להיות מאובטח בעוד האזרחים חשופים, ולא רצה לשנות מהרגליו עקב איומי הטרור. ב-17 באוקטובר 2001, בשעה 6:50 בבוקר, עלה רחבעם זאבי מחדר האוכל לחדרו במלון לבדו. הוא היה אמור להתראיין דקות ספורות אחר כך ליומן חדשות הבוקר של גלי צה"ל. סמוך לפתח חדרו המתינו לו שני מתנקשים שירו בראשו שלושה כדורים מטווח קצר. הם הזמינו חדר במלון טלפונית באמצעות תעודות זהות מזויפות. כעבור דקות אחדות מצאה אותו אשתו יעל מתבוסס בדמו. ניסיונות להציל את חייו לא צלחו, ובשעה 10:00 הודיע בית החולים הדסה עין כרם על מותו. זאבי נקבר בבית העלמין הצבאי בהר הרצל, בהלווייתו השתתפו רבבות אזרחים וחברים שבאו לחלוק לו כבוד אחרון.
שניים מחברי החולייה נתפסו בסמוך להתנקשות אך רוב מבצעי ומתכנני ההתנקשות הצליחו להימלט בתחילה. במשך זמן מסוים הם שהו במוקטעה ברמאללה, תחת חסותו של יאסר ערפאת. עם תום מבצע חומת מגן והמצור על המוקטעה הושג הסכם שבמסגרתו הם הועברו לכלא יריחו בפיקוח צוות סוהרים בריטי ואמריקאי. ב-14 במרץ 2006, אחרי ניצחון החמאס בבחירות למועצה המחוקקת, עזב צוות המשקיפים את הכלא ביריחו מחשש לחייו, וצה"ל תפס את האחראים לרצח במסגרת מבצע הבאת ביכורים. ב-3 בדצמבר 2007 נגזר עונשו של אחד המתנקשים, חמדי קורעאן, ונקבע למאסר עולם על רצח זאבי ועוד 100 שנה על פעילויות אחרות הקשורות לטרור. ב-22 בספטמבר 2008 גזר בית המשפט המחוזי בירושלים מאסר עולם ועוד 80 שנה על חבר אחר בחוליה, מג'די רמאווי. על עאהד ע'ולמה, ראש הזרוע הצבאית של ארגון הטרור החזית העממית, נגזר עונש של מאסר עולם ועוד 5 שנות מאסר. מאסר עולם נגזר גם על מחמד רימאוי. שותף אחר לרצח, צלאח בן סאלח אדין עלווי, אשר סייע לרוצחים, נידון ל-12 שנות מאסר.
הנצחתו

על שמו של זאבי נקראו מספר אתרים ברחבי ישראל, ובהם כביש הבקעה, שזאבי פעל רבות למען פיתוחו, גשר מעל נתיבי איילון ברמת השרון (עיר מגוריו), טיילת באשדוד, שדרת הטיילת בראשון לציון, טיילת בהר הזיתים בירושלים, הטיילת המרכזית באילת, וכן רחובות, כיכרות וגנים ציבוריים בערים אחדות. לזכרו הוקמו היישוב מרחב עם שבנגב, המאחז מעלה רחבעם בדרום-מזרח גוש עציון, וגבעת התיישבות בבית חגי, שם ביקר כחודש לפני הירצחו. כן קרויים על שמו מחנה רחבעם באזור רמלה ואתר בית הכנסת העתיק באום אל-קנאטר ("קשתות רחבעם") שברמת הגולן, שזאבי פעל לשיקומו. שמו של זאבי חקוק על האנדרטה המרכזית ברמת השרון לזכר חללי פעולות האיבה תושבי העיר. על שמו נקראו רחובות בערים רבות.
משרד החינוך מעניק פרס על שם רחבעם זאבי למצטיינים בלימודי ארץ ישראל במערכת החינוך. ב-27 באוגוסט 2002, הנפיקה רשות הדואר בול לזכרו של גנדי שעליו מופיע דיוקנו. האמן דניאל גולדברג עיצב את הבול. על מעטפת יום ההופעה (מרי) מודפס הפסוק מספר תהילים (פרק כט') שגנדי נהג להשמיע בסיום כל נאום שלו: "ה' עוז לעמו יתן - ה' יברך את עמו בשלום"., ומדי שנה מתקיים לזכרו בבקעת הירדן "מרוץ הלפיד".
באוקטובר 2021 החלה בנייה של מרכז הנצחה לזכרו באזור התעשייה ברקן שבשומרון.
הנצחתו > יום הזיכרון

ביולי 2005 קיבלה הכנסת את החוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי, התשס"ה-2005. על פי החוק, תקום עמותה להנצחת מורשתו ויום הירצחו, ל' בתשרי יהיה יום הזיכרון לרחבעם זאבי, ובו אירועי זיכרון בסמוך לקברו ובמחנות צה"ל.
האשמות לאחר מותו

באפריל 2016 פורסם תחקיר של העיתונאי עמרי אסנהיים על זאבי במסגרת התוכנית "עובדה" בערוץ 2 בתחקיר הובאו עדויות הטוענות שזאבי תקף מינית, אנס ורצח.
התחקיר הציג עדויות רבות של נשים ששירתו כחיילות תחת פיקודו של זאבי, ושל כאלה שעבדו לצידו, ובהן רבקה מיכאלי, שהעידו על תקיפה מינית ומעשה אונס שעברו מצידו, וכן עדות של מי שהיה קצין מטה בפיקוד המרכז בעת שירותו של זאבי שם - שסיפר על מערכת של השתקת מתלוננות. בנוסף הביא התחקיר עדות של העבריין המורשע טוביה אושרי לפיה זאבי יזם הנחת פצצה בפתח ביתה של העיתונאית סילבי קשת, כיוון שהעבירה ביקורת עליו בטור. השר לשעבר רפי איתן, סיפר שזאבי ירה בשני בדואים חפים מפשע בנגב, והרג אחד מהם. איתן הבר סיפר על אירוע שבו הצמיד זאבי אקדח טעון לרקתו של הבר.
בני משפחתו של זאבי וגורמים נוספים התנגדו לשידור התוכנית ואף הגישו לבית המשפט בקשה למניעת שידורו, בין היתר בטענה כי אין ביכולתו של זאבי המנוח להגיב להאשמות נגדו, וכי הטענות בדבר קשר עם עבריינים נבדקו כבר על ידי משטרת ישראל ולא נמצא בהן דבר. בקשת המשפחה נדחתה על ידי בית המשפט, והתחקיר שודר.
חיים אישיים

אחותו של זאבי, רחל, (כיום סאמרלנד), התאהבה בשוטר בריטי שהיה מוצב בירושלים, למורת רוחם של הוריה שנידוה, ועזבה עמו את הארץ. בכך נותק הקשר גם עם אחיה רחבעם, שרק לאחר מות הוריהם, בעת ביקורו בלונדון, ניסה ליצור קשר עם אחותו המוחרמת ועם ילדיה, אך נתקל בסירובה. רק לאחר מות הוריה ורצח אחיה רחבעם, ביקרה רחל כתיירת בישראל.
ב-1950 נישא זאבי ליעל (נפטרה בג' בחשוון ה'תשע"ז, 2016), בת קיבוץ דגניה ב', ונולדו להם חמישה ילדים: יפתח-פלמח, סייר-בנימין, מצדה, צאלה וערבה, שרובם נקראים על שמות אתרים בישראל. הבן בנימין הצטרף לקהילת שובו בנים והיה למקורבו של אליעזר ברלנד ומראשי הקהילה. הוא עומד לדין באשמת רצח בפרשת רצח ניסים שטרית ואבי אדרי.
אחיינו של זאבי הוא מאמן הכדורגל הישראלי ברק בכר. בן דודו של זאבי (מצד אמו) היה איש "המוסד" מייק הררי.
ראו גם

יום הזיכרון לרחבעם זאבי
רצח רחבעם זאבי
לקריאה נוספת

מיכאל ששר, גנדי - שיחות עם רחבעם זאבי, הוצאת ידיעות אחרונות, 1992
עמוס אטינגר

| --- | --- |

עמוס אטינגר, 2006
 לידה:  15 בספטמבר 1937 י' בתשרי ה'תרצ"ח תל אביב, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי 
 פטירה:  6 בדצמבר 2023 (בגיל 86) כ"ג בכסלו ה'תשפ"ד תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1955–2023 (כ־68 שנים)
 מעסיק:  קול ישראל, רשות השידור 
 בן או בת זוג:  תמר אבידר 
 צאצאים:  אבי אטינגר 
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם 
 
עמוס אֵטִינְגֶר (15 בספטמבר 1937 – 6 בדצמבר 2023) היה משורר, פזמונאי, תסריטאי, מראיין ומגיש רדיו וטלוויזיה ישראלי. הוא נודע בזכות תוכנית הטלוויזיה "חיים שכאלה" ובזכות שיריו הפופולריים. זוכה פרס אקו"ם על מפעל חיים (2009).
ביוגרפיה

נולד בתל אביב וגדל ברמת גן, בנם של יוסף ורבקה אטינגר. אביו נמנה עם מקימי תחנת הכוח של חברת החשמל בנהריים. בנעוריו היה חניך בקן השומר הצעיר ברמת גן. למד בתיכון קלעי בגבעתיים והיה שחיין בנעוריו.
בצבא שירת בלהקת פיקוד המרכז לצד אילי גורליצקי, שייקה לוי, עודד קוטלר ועודד תאומי.
קריירה > ברדיו

בשנת 1959 התקבל בעזרתה של רבקה מיכאלי לעבודה בקול ישראל.
קריירה > בטלוויזיה- מגיש התוכנית "אלה הם חייך"

בשנת 1966 החל להגיש ברדיו את התוכנית "אלה הם חייך" על פי מודל בריטי. בהמשך עברה התוכנית לטלוויזיה הישראלית בשם "חיים שכאלה". בתוכנית זו אירח עשרות אישים ביניהם: עזר ויצמן, גולדה מאיר, יעקב חודורוב ועוד, וכן את הדודאים ותזמורת צה"ל. המשפט בתוכנית שהפך למטבע לשון היה: "מה אומר לך הקול הבא?", שאלה שהיה נשאל אורח התוכנית, והיה עליו לזהות לפי הקול את מי יזמין אטינגר לשולחן התוכנית. במשך 30 שנה שודרו בטלוויזיה 80 תוכניות של "חיים שכאלה". בשנת 2000 שודרה התוכנית האחרונה בה התארח העיתונאי שייקה בן פורת.
בשנת 2002 פרש לגמלאות מרשות השידור.
קריירה > פזמונאי ומשורר

אטינגר כתב שירים רבים בזמר העברי. בין המוכרים: "טיול לילי" (הדודאים), "כבר אחרי חצות" (אילן ואילנית), "נערה ושמה כנרת" (גאולה גיל), "יש מקום" (יהורם גאון) ו"יפו" למחזמר "קזבלן", שלושתם ללחן של דובי זלצר, המנון חטיבת גולני "גולני שלי" ו"המנון גבעתי" (אפי נצר), "ברח המלך" ללחן של יוסף הדר, הפזמון "המורה לזמרה" (מאיר הרניק) שבו כיכבה יונה עטרי, "אם רק תבואי בחמש" (יוחנן זראי), "אמא אמא" (משה וילנסקי) ו"כשאור דולק בחלונך" (סשה ארגוב).
בין ספריו, ספרי השירה "רבע לפני חצות", "רבע אחרי המלחמה", "רבע לפנות בוקר" ו"רבע לפני הגיוס".
בנוסף כתב מותחן ופרסומות, כמו הפרסומת עם יורם ארבל לנקה 7, ופרסומת לעלית.
פרסים

1983 – פרס זיו לעיתונות טלוויזיה מטעם צדק-מדות-מוסר.
2009 – פרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום הזמר העברי.
חיים אישיים

אטינגר היה נשוי במשך 30 שנה לעיתונאית תמר אבידר, שהייתה מבוגרת ממנו ב-7 שנים. בנו מנישואים אלה הוא הקומיקאי אבי אטינגר.
לאחר גירושיו מאבידר נישא בשנית לשריל, אמריקאית הצעירה ממנו ב-15 שנים, והתגרש ממנה לאחר כ-4 שנים.
בשנת 2004 נישא בשלישית לזמרת אוקראינית בשם לנה (ילנה), הצעירה ממנו ב-45 שנים. השניים נפגשו במסעדה בעיירת הנופש ירמצ'ה שבקרפטים, שם ראה אותה שרה בעברית את אחד משיריו. לנה הייתה חברה במקהלת הנוער של קייב.
אטינגר נפטר ב-6 בדצמבר 2023, בגיל 86.
הערות שוליים

1 2  יואב בירנברג, "אמן בנשמתו, איש מלא חיים ותרבות": עמוס אטינגר הובא למנוחות, באתר ynet, 7 בדצמבר 2023
↑  פרס "זיו" ל-4 עיתונאים, דבר, 27 באפריל 1983
↑  מי שבא בא - "פרס זיו" שחילק הנשיא יצחק נבון, מעריב, 13 במאי 1983
↑  אלקנה שור, מר חיים שכאלה לא מתבייש בגיל של אשתו, באתר nrg‏, 1 באוקטובר 2012
↑  אלון פרוכטר, דורית אסרף מזרחי, כרמלה מנשה, המגיש והפזמונאי עמוס אטינגר הלך לעולמו בגיל 86, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 6 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299233605171  BnF: cb16167377h (data)  ISNI: 0000 0000 7327 736X  LCCN: n88282338  MusicBrainz: e3956ec8-bee8-4f39-af0f-b75f93e950c7  SUDOC: 265222109  VIAF: 25018568   WorldCat (עם VIAF): 25018568
רבקה אליצור

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  7 בנובמבר 1920 ברטיסלאבה, צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  17 באוקטובר 1979 (בגיל 58) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 בן או בת זוג:  יהודה אליצור 
 צאצאים:  יואל אליצור, ורד נעם, שמואל אליצור, אורי אליצור 
 www.rivkaelitzur.com
 
תמונה משפחתית, שנות ה-60
רבקה אליצור (כ"ו בחשוון תרפ"א, 7 בנובמבר 1920 – כ"ו בתשרי תש"ם, 17 באוקטובר 1979) הייתה משוררת, סופרת ומחנכת ישראלית.
תולדות חייה

רבקה שמידט נולדה בפרשבורג למשפחה ציונית דתית.
עלתה לארץ עם הוריה בגיל 7 ומאז ועד מותה התגוררה בירושלים. 
סיימה את בית המדרש למורות "מזרחי" (כיום "מכללת אפרתה").
ב-1942 נישאה לפרופ' יהודה אליצור, שהיה אחד ממוריה בסמינר למורות וגננות של תנועת המזרחי.
אליצור עסקה בהוראה במשך למעלה מ-10 שנים וחינכה דורות של תלמידים לאהבת התורה והארץ. אליצור ראתה בהקמת המדינה את התגשמות דברי התורה והנביאים, והדבר בא לידי ביטוי בספריה וחיבוריה.
כתיבתה

אליצור חיברה ספרי ילדים רבים. רבים מסיפוריה ושיריה מסופרים מנקודת מבטם של ילדים, ומדברים על היום-יום ועל השבתות והחגים בהווי החיים היהודי. ספרים נוספים ("ענן במדבר" ו"על אבות לילדים") עוסקים במדרשים, וכתיבתם בשפה הנגישה לילדים, ובהם מוצגים אבות האומה כאנשים קרובים ואהובים. בנוסף, פרסמה אליצור טור קבוע בעיתון הצופה לילדים, כאשר חלק מהטורים נכנסו מאוחר יותר לספריה.
לאחר מותה נמצא בכתביה גם סיפור לילדים בוגרים יותר, שהחלה בכתיבתו אך לא סיימה.
בסוף שנות ה-90 הופיעה קלטת הוידאו שלום לך אורחת, הכוללת אחדים משיריה. בשנת תש"פ (ארבעים שנה אחרי מותה) יצא לאור הספר "אגדה שהיא אמת", העוסק בעיקר בסיפורים המתרחשים בימי הקמת המדינה.
חיים אישיים

הייתה נשואה לפרופ' יהודה אליצור, ולהם חמישה ילדים:
תמר בן-ארי.
פרופ' שמואל אליצור - פיזיקאי.
אורי אליצור - עורך העיתון "מקור ראשון".
פרופ' יואל אליצור - חוקר התנ"ך.
פרופ' ורד נעם - חוקרת תלמוד וכלת פרס ישראל בתחום חקר התלמוד. מלמדת באוניברסיטת תל אביב.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  יחיאל מיכאל הרשקוביץ  יחיאל מיכאל הרשקוביץ     |  יחיאל מיכאל הרשקוביץ  יחיאל מיכאל הרשקוביץ     |  יחיאל מיכאל הרשקוביץ  יחיאל מיכאל הרשקוביץ     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |     |   |     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| עץ משפחת קטן | עץ משפחת קטן | עץ משפחת קטן |   |  שרגא צבי  שרגא צבי     |  שרגא צבי  שרגא צבי     |  שרגא צבי  שרגא צבי     |   |  אדית  אדית     |  אדית  אדית     |  אדית  אדית     |   |  שמואל קליין  שמואל קליין     |  שמואל קליין  שמואל קליין     |  שמואל קליין  שמואל קליין     |   |  יהודה אליצור  יהודה אליצור     |  יהודה אליצור  יהודה אליצור     |  יהודה אליצור  יהודה אליצור     |     |  רבקה אליצור  רבקה אליצור     |  רבקה אליצור  רבקה אליצור     |  רבקה אליצור  רבקה אליצור     |
|  |   |  |   |  |   |   |   |  |   |   |   |   |     |   |   |   |     |   |     |   |   |   |
|  בת שבע  בת שבע     |  בת שבע  בת שבע     |  בת שבע  בת שבע     |     |  מיכאל הרשקוביץ  מיכאל הרשקוביץ     |  מיכאל הרשקוביץ  מיכאל הרשקוביץ     |  מיכאל הרשקוביץ  מיכאל הרשקוביץ     |   |  שמואל אליצור  שמואל אליצור     |  שמואל אליצור  שמואל אליצור     |  שמואל אליצור  שמואל אליצור     |   |  אורי אליצור  אורי אליצור     |  אורי אליצור  אורי אליצור     |  אורי אליצור  אורי אליצור     |  |  יואל אליצור  יואל אליצור     |  יואל אליצור  יואל אליצור     |  יואל אליצור  יואל אליצור     |  |  ורד נעם  ורד נעם     |  ורד נעם  ורד נעם     |  ורד נעם  ורד נעם     |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |
|   |   |  יוסף אליצור  יוסף אליצור     |  יוסף אליצור  יוסף אליצור     |  יוסף אליצור  יוסף אליצור     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |
מחיבוריה

נעמה הנעימה (1946) – סיפור אגדי על ילדה המביאה מרפא לאמה.
בלילה תחת המיטה (1947) – שירים.
מועדים לילדים (1954) – סיפורים סביב מעגל השנה (הודפס מאוחר יותר בשם על מועדים לילדים).
עלי עשור (1958) – שירים וסיפורים לשנת העשור.
שלום לך, אורחת (1966) – סיפורים ושירים לשבת ולמועד.
מתנת-חיים קטנה (1969) – סיפור על רקע מלחמת ששת הימים. נדפס בספר אגדה שהיא אמת.
בלילה ההוא (1972) – מחזה בחרוזים על גיבורי מגילת אסתר.
על אבות – לילדים (שני חלקים, 1972) – אגדות חז"ל בלבוש קל.
סוד כמוס לדובי (1973) – שירים.
נחמד מכל ימים (1976) – שירים וסיפורים לשבת ולחג.
מעשה בקטן אברהם יצחק (1978) – סיפור על ילדותו של הרב קוק. נדפס בספר אגדה שהיא אמת.
הארמון על ההר (1979) – חמישה סיפורי דמיון.
ענן במדבר (1980) – סיפורים על נדודי בני ישראל בסינַי.
טעם של שבת (1981, עם שרה רוזן) – חוברות והקלטות של סיפורים, משחקים ושירי שבת.
יום העצמאות של יעל (2011) – פורסם כסיפור בספר שלום לך אורחת, יצא כחוברת עצמאית בהוצאת ספריית פיג'מה.
אגדה שהיא אמת (2019) – אספת סיפורים שחלקם פורסמו בבמות שונות וחלקם טרם ראו אור. בעיקר סביב הקמת המדינה, העלייה לארץ והגאולה.