stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדוארד לי תורנדייק

| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1874 ויליאמסבורג, ארצות הברית 
 פטירה:  9 באוגוסט 1949 (בגיל 74) מונטרוז, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה, פדגוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וסליין (1895)  אוניברסיטת סטנפורד (1897)  אוניברסיטת קולומביה  טיצ'רס קולג'  אוניברסיטת הרווארד 
 מנחה לדוקטורט:  ג'יימס מקין קטל 
 מוסדות:  אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב (1898–1899)  אוניברסיטת קולומביה (1904–1940)  טיצ'רס קולג' 
 תלמידי דוקטורט:  Frederic Butterfield Knight, Thomas Henry Briggs 
 פרסים והוקרה:  הרצאות מסנג'ר (1928)  מדליית באטלר (1925)  עמית האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה 
 צאצאים:  Robert L. Thorndike, Elizabeth Frances Cope 
 מספר צאצאים:  5 
 
אדוארד לי תורנדייק (31 באוגוסט 1874 - 9 באוגוסט 1949) היה פסיכולוג אמריקני. היה מחלוצי הפסיכולוגים שעסקו בעקרונות ותהליכי למידה, שהיוו את היסוד לתחום הפסיכולוגיה החינוכית המודרנית.
ביוגרפיה

תורנדייק נולד במסצ'וסטס, ארצות הברית. הוא בנם השני של אדוארד רוברטס תורנדייק ואביגיל לאד תורנדייק ואחיו הגדול של היסטוריון המדע לין תורנדייק. בשנת 1900 נישא לאליזבת מולטון, ולהם חמישה ילדים.
תורנדייק למד באוניברסיטת הרווארד, והיה תלמידו של ויליאם ג'יימס, מראשי הפונקציונליסטים. עבודת הדוקטורט שלו משנת 1898 הייתה בנושא האינטליגנציה של בעלי חיים, ונכתבה בהנחייתו של ג'יימס קאטל מאוניברסיטת קולומביה. עבודה זו נחשבת לראשיתו של המחקר המדעי בתחום התנהגות בעלי חיים.
אדוארד לי תורנדייק פרסם למעלה מ-500 ספרים וחיבורים במהלך חייו. ב-1912 כיהן כנשיא האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה.
מחקרים

תורנדייק עסק כל חייו המקצועיים בחקר התנהגות בעלי חיים ובני אדם, באוניברסיטת קולומביה. אחד ממחקריו המפורסמים הוא מחקר התנהגות אצל חתולים, לפי רעיון ההתניה האופרנטית. הוא בנה קופסה בשם "תיבת חידה" - קופסה סגורה עם דלת וידית. הוא הכניס לקופסה חתול רעב, ושם מחוץ לקופסה צלחת עם מזון. החתול היה צריך ללחוץ על דוושה שנמצאת בתוך הקופסה כדי לפתוח את הדלת. החתול שוטט והשתולל בקופסה, ואז לפתע במקרה לחץ על הדוושה ופתח את הדלת. לאחר מכן הוא הכניס את החתול שוב לתוך הקופסה וגילה שהזמן שנדרש לחתול לצאת התקצר. לאחר מספר פעמים למד החתול ללחוץ מיד על הדוושה וכך לצאת מהקופסה.
מסקנותיו היו כי למידה היא למעשה למידת הקשר בין גירוי לתגובה - החתול למד לקשר בין רעב (גירוי) לבין לחיצה על הדוושה (תגובה). הוא למד קשר זה על פי "חוק התוצאה", לפיו תוצאות התגובה הן שיקבעו אם הקשר בין הגירוי לתגובה יתחזק או ייחלש. אם בעקבות התוצאה יש תגמול חיובי (מזון) - הקשר יתחזק. אם לא יופיע גמול בכלל או שהגמול יהיה שלילי - הקשר בין הגמול לתגובה ייחלש, והאדם או החיה לא יחזרו על אותה תגובה.
החוקר פרדריק סקינר אימץ את חוק התוצאה של תורנדייק ואת רעיון הגמול, וכינה אותו בשם חיזוק. הגמול מחזק את הקשר בין הגירוי שרואים לבין לחיצה על הדוושה. אצל סקינר הגמול (החיזוק) מקושר לתגובה שאחריה הוא הגיע, ולפיכך מחזק ומגביר את התגובה.
ג'ון היקי

ג'ון ג'וזף היקי (באנגלית: John Joseph Hickey;‏ 22 באוגוסט 1911 –  22 בספטמבר 1970) היה שופט ופוליטיקאי אמריקאי מוויומינג, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ויומינג ה-24 בשנים 1959–1961, לאחר מכן ועד 1962 כסנאטור מטעמה, ובשנים 1966–1970 כשופט בבית המשפט הפדרלי העשירי לערעורים של ארצות הברית.
ראשית חייו

ג'ו היקי נולד ברולינס שבוויומינג כבנם של ג'ון ג'וזף היקי ובריג'יט אומרה. אביו הגיע לוויומינג ב-1873 ועבד בחברת הרכבות יוניון פסיפיק. ג'ו היקי סיים את לימודיו בבית ספר ציבורי ברולינס ב-1929, וב-1934 סיים לימודי תואר במשפטים באוניברסיטת ויומינג.
בשנים 1935–1940 שימש היקי כגזבר של מחוז רולינס, והיה יושב ראש המפלגה הדמוקרטית במחוז קרבון. בשנים 1939–1942 הוא שימש כתובע של מחוז קרבון.
במלחמת העולם השנייה שירת היקי בדרגת טוראי במשך 42 חודשים, ולאחר מכן קודם לדרגת קפטן. הוא שוחרר מהשירות בדצמבר 1945, ובינואר 1946 נשא לאישה את וינפריד אספי. ב-1949 מונה היקי על ידי הנשיא הארי טרומן כתובע הפדרלי של מחוז ויומינג, תפקיד בו הוא שימש עד 1954. באותה שנה הוא היה ליושב ראש המפלגה הדמוקרטית בוויומינג.
מושל ויומינג

היקי כיהן כמושל ויומינג בשנים 1959–1961. בוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית של 1960 הוא תמך במועמדותו לנשיאות של לינדון ג'ונסון. במהלך הבחירות לנשיאות של 1960 ציין היקי שאמונתו הקתולית של ג'ון פיצג'רלד קנדי לא תהווה בעיה בוויומינג, שכן היקי עצמו, שנבחר כמושל שנתיים קודם לכן, היה בעצמו קתולי.
סנאטור

היקי התפטר מתפקידו כמושל, ובמקומו הושבע מזכיר המדינה ג'ק גייג', שבינואר 1961 מינה אותו לאייש את מושבו של הסנאטור הנבחר, קית' תומסון, שנפטר לאחר בחירתו וטרם השבעתו. בבחירות שהתקיימו ב-1962 הוא נוצח. ב-15 באוקטובר אותה שנה הוא לקה בהתקף לב, אך החלים.
שופט פדרלי

לאחר תום כהונתו בסנאט עסק רולינס בעריכת דין ברולינס. ב-12 במאי 1966 מינה אותו הנשיא לינדון ג'ונסון כשופט בבית המשפט הפדרלי העשירי לערעורים של ארצות הברית במקומו של ג'ון קולמן פיקט. ב-9 ביוני אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי.
מותו

ביולי 1970 אושפז היקי בשל כיב עיכולי, ובאוגוסט אותה שנה הוא אושפז בבית חולים בדנוור לצורך טיפול בסרטן הריאה. ג'ון היקי נפטר ב-22 בספטמבר 1970 בית החולים בשאיין. הוא נטמן בבית הקברות שברולינס.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1781-1782
הוועד הלאומי

הוועד הלאומי, או בשמו המלא הוועד הלאומי לכנסת ישראל, היה הרשות המבצעת של אספת הנבחרים בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, ושימש כמועצת "המדינה שבדרך".[דרוש מקור]
הוועד נבחר לראשונה על ידי חברי אספת הנבחרים ב-1920, ובשנה זו החל את פעילותו. להכרה רשמית מהשלטון הבריטי זכה הוועד רק ב-1928, והוא שימש כנציג היישוב היהודי מולו. ממשלת המנדט העניקה לוועד הלאומי סמכויות משפטיות ומנהליות, על מנת שיוכל לממש את תפקידו.
לוועד התנגדו אגודת ישראל והעדה החרדית, אשר סירבו להשתתף בוועד משום התנגדות כללית לציונות. ב-1944 הוחרם הוועד על ידי הנהלת הציונות הרוויזיוניסטית בשל התנגדות למדיניות הנהגת הוועד.
יצחק בן-צבי ודוד בן-גוריון, יושבים מימין
נחום טברסקי
תפקידי הוועד הלאומי

הוועד פעל למען אוטונומיה יהודית ביישוב בארץ, וחשיבותו הייתה בביסוס מדיני-יצוגי למען מתן עצמאות ליישוב.
הוועד הוציא לפועל את החלטות אספת הנבחרים, ומילא מקומה של האספה בתקופות מעבר.
סמכויות משפטיות: הוועד היה נציג היישוב היהודי בארץ ישראל, בעל סמכות לרכוש בעלות על נכסים, לחתום על שטרות וחוזים, לשמש כתובע ואף להיות הנתבע במשפטים ולייצג עצמו.
באחריותו הפיקוח על נכסי כנסת ישראל ומוסדותיה.
עריכת התקציב השנתי ואישורו בפני אספת הנבחרים.
העברת דו"ח שנתי על פעילות כנסת ישראל לנציב העליון הבריטי.
ניהול פנקס הכנסת; פנקס זה מכיל בתוכו את שמות הבוחרים והנבחרים ואת היקפה של הכנסת.
ניהול רישום תעודות לידה, פטירה ונישואין.
כינוס אספת הנבחרים לצרוך דיונים בנושאים בעלי חשיבות ודחיפות גבוהה.
קביעת נוהלי בחירות לאספה הנבחרים באישורו של הנציב העליון.
קביעת נוהלי בחירות או מינויים של מועצות הרבנות הראשית בשיתוף מועצת הרבנות הראשית ובאישור הנציב העליון ואספת הנבחרים. בנוסף, קביעת תקציב הרבנות הראשית גם הוא בשיתוף עם מועצת הרבנות הראשית.
קביעת נוהלי הבחירות של ועדי הקהילות ופיקוח על ענייניהן הפיננסים ועל תפקודם.
טיפול בענייני חינוך, תרבות, סעד, בריאות ושירותי דת.
תפקידי הוועד הלאומי > חלוקת העבודה עם ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית

הוועד הלאומי וההנהלה הציונית העולמית, והחל מ-1929 הסוכנות היהודית, פעלו לשם מטרה זהה: הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. עובדה זו יצרה מתח רב ביחסים בין המוסדות הללו, שכן לעיתים נראה היה שהאחד נוגס בסמכותו של השני. בשל סירובם הממושך של שלטונות המנדט הבריטי לאשר את החוקה שהציע הוועד הלאומי, נמנע ממנו להטיל מיסים על הקהילה היהודית, ובכך פיתח היישוב היהודי והנהגתו תלות כספית בהנהלה הציונית העולמית. מכאן, שהוועד הלאומי היה מחויב ליישם את מדיניות ההנהלה הציונית, אך עדיין עמל רבות כדי להבטיח את היותו הנציג הבלעדי של היישוב היהודי בארץ ישראל.
הסוכנות היהודית תפקדה בפועל כממשלה של היישוב והחזיקה בידיה את הסמכויות בתחום המדיני, הביטחוני והכלכלי, כולל קליטת עלייה, התיישבות חקלאית, מסחר ותעשייה. כן החזיקה בידיה את הסמכות לחלוקת סרטיפיקטים. לוועד הלאומי הושאר הטיפול בענייני פנים, כמו חינוך, בריאות, סעד, ארגון קהילתי ובתי דין, סמכויות שדרשו כסף רב שאנשי ההסתדרות הציונית בקשו שמימונם יבוא ממיסים של הוועד הלאומי. חלק מהסמכויות בנושאים אלו הועברו על כן לוועד הלאומי רק לאחר שהחלה לגבות מיסים. אנשי הוועד הלאומי התרעמו על כך שלא ניתנו בידיהם סמכויות אמיתיות. כבר ב-1921 אמר ברל כצנלסון שהוועד הלאומי הוא "תשמיש דקורטיבי" ו"מוסד לקבלת פני אורחים". ב-1947 כתב דוד רמז להנהלת קרן היסוד: "אתם חושבים אותנו ללא מוסד ... אתם צריכים להתייחס אלינו בכבוד".
נציגי הוועד הלאומי דרשו שיוזמנו להשתתף בישיבות ההנהלה הציונית, בעוד חברי ההנהלה הציונית לא היו מעוניינים בכך.
מחלקות הוועד הלאומי ואופי פעילותו > מחלקות הוועד הלאומי > שרותי בריאות

לוועד הבריאות נועד להיות הגוף המרכזי של היישוב לצורכי בריאות.
לוועד הבריאות היו מספר מטרות ובהן:
התמודדות עם גישת שלטונות המנדט שיש לתעדף שירותי בריאות לאוכלוסייה הפלסטינית, וזאת כי ליהודים היו מוסדות "הדסה", היחידה הרפואית ציונית אמריקנית, בהנהלתו של ד"ר יצחק מקס רובינוב וכן קופת החולים של הסתדרות העובדים
העברת האחריות לשירותים הרפואיים הכלליים לאחריותו, בעוד על השירותים הרפואיים המקומיים יהיו אחראים ועדי הקהילות, ובכך ליצור שיתוף של היישוב בנטל הכלכלי
ארגון ויישום ביטוח סוציאלי
לקשור בין הגופים השונים בתחום שירותי הבריאות ביישוב היהודי
הוועד הלאומי הציג למנדט הבריטי את הצרכים הרפואיים הקיימים ביישוב, וניהל עִמו משא ומתן על מנת לספק אותם. כתוצאה מפעילותו הוקמו בתי חולים ומועצה רפואית מרכזית לשעת חירום.
בראש ועד הבריאות עמד החל ב-1924 אברהם קצנלסון.
מחלקות הוועד הלאומי ואופי פעילותו > מחלקות הוועד הלאומי > העבודה הסוציאלית

הוועד הלאומי פתח מחלקה סוציאלית שבראשה עמדה הנרייטה סאלד. מחלקה זו הייתה אחראית על ארגון ופיתוח שיטות העבודה והכשרת העובדות הסוציאליות. מאוחר יותר פתחה המחלקה לשכה לעבודה סוציאלית ובית ספר לשירות סוציאלי. המחלקה שמה דגש על טיפול בבני הדור הצעיר. לשם כך הוקם המוסד למען הילד והנוער בשנת 1941, ביוזמתה של סאלד.
מחלקות הוועד הלאומי ואופי פעילותו > מחלקות הוועד הלאומי > מערכת בתי הספר העבריים

בשנת 1932 הוחלט כי הוועד הלאומי יהיה הסמכות החוקית והאחראית בתחומי החינוך, שהיו עד כה תחת סמכותה של הסוכנות היהודית. לפיכך, הוועד הלאומי היה אחראי מבחינה תקציבית ומינהלית על מערכת החינוך ביישוב היהודי משלב הגן ועד ללימודים האקדמיים.
מחלקות הוועד הלאומי ואופי פעילותו > מחלקות הוועד הלאומי > המחלקה לתרבות

בשנת 1936 הוקמה המחלקה לתרבות של הוועד הלאומי. הצורך במחלקה זו נולד מריבוי התרבויות והלשונות שהתקיים בתקופה זו ביישוב היהודי. מטרת המחלקה הייתה להפיץ את התרבות והשפה העברית הן בקרב העולים החדשים הן בקרב המתיישבים הוותיקים. בשלב מאוחר יתר הוקמו גם המועצה המרכזית להשלטת העברית ביישוב והמוסד ללשון ולתרבות.
מחלקות הוועד הלאומי ואופי פעילותו > מחלקות הוועד הלאומי > המחלקה להכשרה גופנית

בשנת 1939 הוקמה המחלקה להכשרה גופנית מטעם הוועד הלאומי. מחלקה זו הוקמה לאור ההבנה שגובשה אחרי מאורעות 1936 כי יש להכשיר את הנוער היהודי להגן על חיי היישוב מפני פרעות. המחלקה פעלה לתיאום בין הגופים השונים העוסקים בתחום זה במסגרת היישוב.
מחלקות הוועד הלאומי ואופי פעילותו > מחלקות הוועד הלאומי > המחלקה לעיתונות ולהסברה

המחלקה לעיתונות ולהסברה קיימה יחסי גומלין הדדיים עם מוסדות העיתונות בארץ. היא סיפקה לאנשי התקשורת מידע מלא ושיטתי בנוגע לפעילות הוועד הלאומי בתחומי אחריותו, ופרסמה את המדיניות וקבלת ההחלטות בנושאים מגוונים. מאידך, העיתונות סיפקה למחלקת העיתונות וההסברה של הוועד הלאומי מידע פנימי על אודות צורכי הציבור, דעותיו ותחושותיו בנוגע לפעולות ולהחלטות של הוועד הלאומי והביקורת הנשמעת עליו. בנוסף, דאגה המחלקה לעיתונות והסברה לפרסם מידע על אודות ניסיונות של מוסדות היישוב בהצלת יהודים החיים תחת השלטון הנאצי.
מחלקות הוועד הלאומי ואופי פעילותו > מחלקות הוועד הלאומי > המחלקה הכספית

המחלקה הכספית עסקה בתקציב הוועד הלאומי והטלת המסים על היישוב היהודי על מנת לממן תקציב זה. המחלקה הכספית עסקה גם בניהול תקציב מועצת הרבנות הראשית וועד הקהילה.
מחלקות הוועד הלאומי ואופי פעילותו > אופי פעילותו של הוועד הלאומי בנושאים מרכזיים > תקציב הוועד הלאומי וגיוס כספים

ועדת הכספים שהוקמה על ידי אספת הנבחרים קבעה את תקציב הוועד הלאומי באישור אספת הנבחרים; על הוועד הלאומי היה לגייס את הכסף בכוחות עצמו. כתגובה לבקשתו של הוועד הלאומי להטיל מסי חובה על היישוב דרשו נציגי המנדט הבריטי כי תוצג בפניהם חוקה. במושב הראשון של הוועד הלאומי טרם אושרה חוקה, ולכן המיסים שהוטלו היו על בסיס התנדבותי. מס ראשון שנקט בו הוועד הלאומי על מנת לממן פעילויותיו היה "מס סלע היישוב": מס זה שימש מקור כספי חלקי, והוא נגבה על ידי חברי הוועד. שיטת האיסוף הייתה אזורית (כל גובה היה אחראי על גביית המיסים בחלק מסוים של הארץ). סכום המס היה חמישה גרוש לחודש למשך חצי שנה לכל אדם בוגר. מס שני שננקט על ידי חברי הוועד הלאומי בטרם אושרה החוקה היה "מס הערכה". מס זה לא היה מס התנדבותי, והוקמה ועדת הערכה שתפקידה היה להעריך את גודל המס שיוטל על כל מוסד ומפעל. בנוסף הקים הוועד הלאומי את ועד העזרה, שתפקידו היה איסוף כספים לטובת נפגעים ממאורעות או תקיפות ביישוב. הוועד הלאומי היה גם אחראי על קרן הגאולה – קרן אשר הוקמה על ידי הוועד הזמני ליהודי ארץ ישראל במטרה לפעול להגדלת הקרקעות של הקהילה היהודית בארץ ישראל באמצעות תרומות של בני הארץ. קרן זו לא שימשה את הוועד הלאומי לפעולותיו השוטפות, אך היותו אחראי לה הקנתה לו סמכות משפטית לסחור בקרקעות וברכוש בשם היישוב היהודי. בשנת 1925 אושרה חוקת הוועד, וכך היה ביכולתו למממן עצמו בצורה שיטתית.
מחלקות הוועד הלאומי ואופי פעילותו > אופי פעילותו של הוועד הלאומי בנושאים מרכזיים > בוררות בסכסוכים

הוקמה ועדה מקצועית לשם בוררות ופשרה ביישוב המורכבת משלושה חברים. הוועדה עסקה בשני סוגי סכסוכים: האחד, סכסוכים על רק מקצועי בין מעסיק למועסק; השני, סכסוכים שנגרמו בקהילה מסוימת בנושא ניהול הקהילה או על רקע חברתי. היישוב היהודי פנה לוועד הלאומי לבוררות, ואף קיבל את הכרעתו – דבר שהעיד על הכרה של היישוב היהודי במעמדו של הוועד הלאומי.
מחלקות הוועד הלאומי ואופי פעילותו > אופי פעילותו של הוועד הלאומי בנושאים מרכזיים > עלייה

השלב המקדים, שכלל השגת סרטיפיקט מהמנדט הבריטי, ארגון העלייה ומימונה היה נתון בידיה של ההסתדרות הציונית העולמית. השלב המאוחר יותר, שכלל את קליטת העולים, הקניית מקצוע, סיפוק מקומות עבודה, מציאת מקום מגורים זמני ועזרה במימון רכישת מגורי קבע היה נתון בידי הוועד הלאומי. הוועד הלאומי ניסה גם לעזור לעולים מבחינה חברתית על ידי הקמת מושבים הומוגניים על פי ארץ מוצא. על אף חלוקה דיכוטומית זו, ניתן לראות התערבות של הוועד הלאומי בשלב המקדים; דוגמה להתערבות זו היא הקמתה של מחלקה מיוחדת בתחום עלייתם של יהודי ארצות המזרח על ידי הוועד הלאומי.
קשרי חוץ

הוועד הלאומי קיים קשרי חוץ בשני מישורים מרכזיים:
קשרי חוץ > המנדט הבריטי

הוועד הלאומי ניסה לקדם הכרה של המנדט הבריטי בו כנציגו הבלעדי של היישוב היהודי בארץ ישראל. תכליתה של הכרה זו היא להקנות לוועד הלאומי סמכות משפטית כדי שתהיה לו הלגיטימציה לחוקק חוקים ולהטיל מיסים על היישוב היהודי בכללותו. להטלת מיסים אין משמעויות כספיות בלבד, כמקור מימון לפעולות הוועד הלאומי, אלא יש לה משמעות גם בהרחבת עצמאותו של היישוב היהודי וצמצום פערים בדרך למטרה הסופית: הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. נציגי המנדט הבריטי דרשו מראשי היישוב היהודי ליצור חוקה שתחול על כל קהילה היהודית; אישור חוקה זו יקנה לוועד הלאומי את הסמכות המשפטית שאליה הוא חותר. ואולם, נציגי המנדט הבריטי סירבו לאשר את החוקה פעם אחר פעם, כיוון שחששו מההשלכות החברתיות והמשפטיות שייגרמו כתוצאה מכך. ראשית, חששו ששאר הקהילות הקיימות בארץ ישראל ידרשו גם הן חוקה שתוביל לאוטונומיה משלהן. שנית, נציגי המנדט הבריטי ראו בקהילה היהודית מפוצלת ומסוכסכת בינה לבין עצמה, ולכן לא ראו בוועד הלאומי כמייצג את כלל היישוב היהודי (הכוונה הייתה בעיקר לאוכלוסיית הדתיים והחרדים). לבסוף אושרה החוקה בשנת 1925, כאשר סר הרברט פלומר תפס את מקומו של סר הרברט סמואל כנציב העליון הבריטי.
נציגי המנדט הבריטי היו מזמנים אליהם את נציגי הוועד הלאומי על מנת לדון בנושאים הקשורים ליישוב היהודי בארץ ישראל, וזאת גם בתקופה שטרם הכירו בו באופן רשמי. במושב הראשון של הוועד הלאומי, היו נוכחים אחד או שניים משלושת הנשיאים בישיבות עם נציגי המנדט. במושב השני של הוועד הלאומי היה נוכח יושב ראש הוועד הלאומי בצירוף אחד מחברי הוועד הפועל.
הוועד הלאומי טיפל בנושאים נוספים ומגוונים מול המנדט הבריטי, לדוגמה: בקשה לשחרור עובדי בית חרושת יהודים מעבודה בשבת, בקשה להצבת שמירה בכותל המערבי ועוד.
קשרי חוץ > הערבים

ההסתדרות הציונית העולמית הייתה אחראית לפן הפורמלי של מערכת היחסים בין היהודים לערבים מול המנדט הבריטי. הוועד הלאומי נטל אחריות לקשר הישיר בין הקהילה הערבית לקהילה היהודית בארץ ישראל. טרם פרעות תרפ"א, במאי 1921, ניסה הוועד הלאומי ליצור קרבה בין שתי הקהילות באמצעות פעילויות מקומיות שונות. במושב השני, לאחר פרעות תרפ"א, השתנה יחסו של הוועד הלאומי לקהילה הערבית, והפך חשדני יותר. הוקמה ועדה לענייני ערבים, שבה כיהנו שלושה חברי הוועד הלאומי, ותפקידה היה לאסוף את כל המידע הנוגע לפעילות הערבים בארץ ישראל ולקבוע מדיניות בנושא.
המעבר למוסדות המדינה

בשנת 1947 הקימו הוועד הלאומי והסוכנות היהודית את ועדת המצב שעסקה בהכנות לקראת הקמת המדינה היהודית. ועדת המצב התבטלה עם הקמת מנהלת העם באפריל 1948, שהייתה מאוחר יותר הממשלה הזמנית, ותיפקדה כרשות המבצעת במדינת ישראל. טרם הקמת מדינת ישראל הצטרפו חברי ההנהלה של הוועד הלאומי למועצת העם, שהגדרתהּ שונתה למועצת המדינה הזמנית, והיא נחשבה מעתה לרשות המחוקקת. עם קום המדינה עברו תפקידיו של הוועד הלאומי לממשלת ישראל, אשר אימצה את שיטת הבחירות שהייתה נהוגה בו.
ראו גם

הממשלה הזמנית
לקריאה נוספת

אניטה שפירא, בין "הבלגה" ל"טרור": הכינוס היישובי ביולי 1938, (כולל פרוטוקול כנוס הוועד הלאומי), הציונות, ו', תשמ"א 1981, עמ' 365–425.
הערות שוליים

1 2  עמוס כרמל, הכול פוליטי: לקסיקון הפוליטיקה הישראלית, לוד: דביר, תשס"א-2001.
1 2 3 4 5 6 7 8  נחמה קנר,  נציגי הספרדים יהודי המזרח באספת הנבחרים הראשונה והוועד הלאומי תרפ"א-תרפ"ו (1920–1925), ירושלים: [חמו"ל], תשס"ו-2006.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  משה אטיאש, כנסת ישראל בארץ ישראל: ייסודה וארגונה, המחלקה לעיתונות ולהסברה של הוועד הלאומי, 1944.
1 2  הרב משה אוסטרובסקי,  ארגון היישוב היהודי בארץ-ישראל, ירושלים: ר' מס, 1942.
↑  דוד תדהר (עורך), "אברהם אלמאליח", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 513
↑  1630 | Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel, www.tidhar.tourolib.org
↑  מולי ברוג, ‏יד לחיילים ושם לחללים: ניסיונות הוועד הלאומי להקים את "יד ושם"1949-1946, קתדרה 119, מרץ 2006, עמ' 89
↑  שפרה שורץ, "מי יטפל באנשי ארץ ישראל?: פעילותה של היחידה הציונית רפואית אמריקנית להקמתה של מערכת בריאות ציבורית בראשית תקופת המנדט, 1918–1921, עיונים בתקומת ישראל, 8 (תשנ"ח), עמ' 320–346.
↑  הוועד הלאומי-מחלקת תרבות, פעולותינו בתחומי הלשון והתרבות בארצנו, ירושלים: 1945.
↑  עמיקם בצלאל, המוסדות הלאומיים, ירושלים: מרכז ההסברה, 1981.
↑  גנזך המדינה, ועדת המצב 1947–1948 (חטיבה ארכיונית מס’ 41), (נערך על ידי בן ציון אשל), ירושלים: [חמו"ל], תשכ"ו-1966.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257162105171 
כרוז של עיריית תל אביב על יום שבתון כללי מטעם הוועד הלאומי, בב' באב תרצ"ט, 18 ביולי 1939
פנקס תורם "תרומת תרבות" שהונהגה למימון פעילויות המחלקה לתרבות
אריה ליב פרומקין

| --- | --- |

 לידה:  1845 קלם, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1916 (בגיל 71 בערך) פתח תקווה, האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ?–1916 
 
הרב אריה ליב פְרוּמְקִין (תר"ה, 1845 – ה' בסיוון תרע"ו, 1916) היה רב ומורה, מחבר ספרים וחוקר תולדות ארץ ישראל, ממייסדי המושבה פתח תקווה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

אריה ליב נולד בעיירה קלם שבפלך קובנה שבליטא (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית) בשנת תר"ה (1845) לאביו הרב שמואל קלמר ואמו פרוּמה, בן זקונים לאחר 7 בנות. אביו ודודו (הרב אליהו ראגולר – רב חשוב, בעל שו"ת 'יד אליהו') לימדו אותו תורה והבחינו בכישוריו כבר מגיל צעיר. אביו רצה לעלות לארץ ישראל עם כל המשפחה, אך אמו חששה שהקשיים יהיו גדולים מדי, לכן אביו יצא למסע לבדוק ולהכין את העלייה לארץ ישראל. בהיותו שם הרגיש שהקשיים אכן גדולים, וחזר לדאוג לבני ביתו ולהשיאם. לאחר חתונת 3 מבנותיו ובנו יחידו אריה ליב, ומתוך תחושה שימיו קצרים, עלה שוב לארץ ישראל, ולאחר פחות משנה נפטר שם.
מיום הגיע השמועה לאריה ליב על פטירת אביו, התאמץ למצוא דרך לעלות לקבר אביו ולהתיישב בארץ ישראל. לאחר זמן מה יצא למסע לארץ הקודש, והגיע לארץ בשנת תרל"א. במסע זה, שארך כשנה, מצא את קברי הר הזיתים במצב קשה והחליט לרשום את כיתובי-המצבות מקבריהם של כל רבני ירושלים ולערוך מחקר על תולדותיהם. לאחר שסיים את כתיבת יומן המסע לו קרא מסע אבן שמואל, וסיים את הכנת הכרך הראשון לספר תולדות חכמי ירושלים, חזר לליטא למצוא מימון למחקרו ולהוצאת ספרו.
בשהותו בליטא לקח על עצמו משרת רבנות ואב"ד של קהילת אלקסוט (פרבר של קובנה), והיו באים מכל רחבי קובנה וממרחקים לשמוע את דרשותיו.
ביוגרפיה > ארץ ישראל

את עיקר מרצו השקיע פרומקין לעשיית נפשות לארץ ישראל ויישובה בעבודה. הוא דרש במקומות רבים, והירבה להדגיש שדווקא בימי הפרעות ברוסיה הרבה יותר מתאים לעלות לארץ ישראל, שם תיבנה חברת קודש, ולא להגר לאמריקה, שתגרום לדבריו להתבוללות ולירידת ערכי הדת. כמו כן פרס את חזונו להקמת אחוזה חקלאית ומוסד חינוכי לילדי ישראל.
בהיותו בגרמניה נפלו דבריו על אזניו הקשובות של הגביר עובדיה לחמן והרב עזריאל הילדסהיימר (רב הקהילה האורתודוקסית בברלין), שהחליטו להירתם למשימה. לחמן שלח את הרב פרומקין לייסד אחוזה חקלאית על שמו ("אחוזת לחמן") בפתח תקווה, והרב הילדסהיימר נתן את תמיכתו לתכנון המוסד החינוכי ולתוכנית הלימודים במוסד. הכנסות האחוזה היו אמורות לממן את בית הספר. בתמיכתם הנמרצת של לחמן והילדסהיימר יצא פרומקין בשנת 1884 עם אשתו וארבעת ילדיו לארץ הקודש, לרכישת אחוזה באם המושבות פתח תקווה, עם חידוש היישוב היהודי בה. הוא רכש כ-1,000 דונם מאדמות הכפר אומלבס, עליהן הקים (בפינת הרחובות חיים עוזר ואוסישקין של היום) את היקב הראשון של פתח תקווה שהחל לפעול בשנת 1890. הוא קבע את ביתו ליד היקב והקים בו תלמוד תורה.
בתחילת דרכם בארץ ישראל גרו פרומקין ובני משפחתו במושבה יהוד, ומשם היו הולכים כל יום מסע של 3 שעות לעבוד בפתח תקווה, ומסע דומה חזרה. איש לא העז לגור בפתח תקווה, מסכנת המחלות שם.
לאחר תקופה קצרה של מסעות רגליים יומיים בין פתח תקווה ליהוד, החליט הרב פרומקין לעשות מעשה ולהקים את הבית הראשון בפתח תקווה. הוא ומשפחתו עברו לגור שם בבית מבודד, שכן חבריו, שחשבו אותו למשוגע, סירבו להצטרף. רק לאחר חודשים רבים התחילו משפחות נוספות להצטרף ליישוב פתח תקווה. בית זה, שהיה מוקף בגדר ונחשב למבוצר יחסית מילא תפקיד חשוב בעת ההתקפה על פתח תקווה (1886). זה היה אחד משני המקומות המוגנים בהם התבצרו מתיישבי פתח תקווה כנגד ההתקפה הערבית המאורגנת הראשונה על היהודים בארץ ישראל.
ביוגרפיה > בית הספר

כשראה שהגיעה שעת הכושר לכך החליט לייסד את המרכז החינוכי עליו חלם כל השנים. זה היה בית הספר הראשון מחוץ לירושלים, והראשון שלימד גם מקצועות נוספים מעבר ללימודי קודש.
בית הספר החל לפעול בשנת תרמ"ד (1884) ובימיו הטובים למדו בו 63 תלמידים, תחת הנחיית צוות של 13 מורים. מטרת בית הספר הייתה "לחנך פועלים נאמנים לתורה ולמצוותיה".
בבית הספר למדו 7 ימים בשבוע (כולל שבת) והייתה בו פנימייה לתלמידים מירושלים שסעדו על שולחנה של משפחת פרומקין. היה מקובל באותם ימים שיש שתי חופשות בשנה - בתשרי ובניסן, אך הרב פרומקין חש שחשוב שדווקא בימים אלו ישהו התלמידים עם רבותיהם והחליט שהחופשות יהיו בתקופת חנוכה ובתקופת שבועות.
המקצועות שנלמדו היו מגוונים מאוד יחסית לאותם ימים ונחלקו לשלושה תחומים עיקריים: לימודי קודש, לימודים כלליים ולימודי הליכות ומוסר. בלימודי הקודש למדו גמרא תוספות וראשונים, תורה עם פירוש רש"י, נ"ך, משניות, מצוות ומסורות ודקדוק עברי. בלימודים הכלליים למדו חשבון וניהול פנקסים, גאוגרפיה, תולדות עם ישראל, ערבית וגרמנית. לימודי המוסר כללו שעות רבות של שיחות עם המחנכים, הקפדה יתירה על הלבוש, ההיגיינה והאסתטיקה, לימודי נימוסים ודיבור כהלכה ואף היו פרסים על ההתנהגות.
כל לימודי הקודש היו בעברית, ואף התלמידים שוחחו עם המורים ובינם לבין עצמם בעברית בלבד. בכל יום נבחנו התלמידים על החומר, ובשבת נבחנו בלימודי הקודש.
כיתות הלימוד היו מרווחות ובנויות בפאר רב עם אוויר צח, ובחוץ היה גן אילנות בו טיילו התלמידים. בשעות אחר-הצהרים המאוחרות שוחחו התלמידים עם המורים בגן ובשדות וחזרו על החומרים שלמדו.
מעבר ללימודים העיוניים השתתפו התלמידים מדי פעם בעשייה החקלאית ולמדו עבודה מעשית של הגידולים השונים. בשבתות ובחגים סעדו התלמידים על שולחנות מוריהם ובעיקר על שולחן המשגיח הראשי, כדי להטמיע הרגלי אוכל והתנהגות נאותים.
המוסד נחשב באותם ימים למהפכה חינוכית של ממש, שהצליחה הן ברמה מקצועית והן ברמה מתודית ופדגוגית. רבות נכתב בעיתונות ובמכתבים באותם ימים על בית הספר, אף על פי שהיו כאלו, ובעיקר ממנהיגי החרדים מארגון "דגל תורה", שהתנגדו לתוכנית הלימודים הזו וטענו כי הרב פרומקין מוריד את חניכיו מן המסילה.
במקביל לעיסוקו הרב בבית הספר ניהל הרב פרומקין גם את המשק החקלאי הגדול ביותר בתולדות אם המושבות, שכלל גידולי גפנים, זיתים, תאנים, שקדים, רימונים, תות, שזיפים, תפוחים, תפוזים ואתרוגים. התכתב עם הגאון רבי יצחק אלחנן ספקטור שחיזקו במצוה זו של יישוב הארץ.