stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרייטה דיאמונד
ביוגרפיה

דיאמונד נולדה בשם ניי בקרמן בעיר פרנקפורט בגרמניה. בשנת 1896, בהיותה בת 20, נישאה לסלומון סיגיסמונד, יליד אודסה שבאימפריה הרוסית, בעל תפילה וחזן. בקרמן קיבלה את שמו סיגיסמונד, הוסיפה עליו את השם דיאמונד, ושינתה את שמה הפרטי להנרייטה. בשנות העשרים לחייהם עברו בני הזוג לחיות באנגליה, משהתקבל סיגיסמונד למשרת חזן ובעל תפילה בבית הכנסת הגדול של 'הקהילה העברית המאוחדת' ברחוב בלגרייב שבלידס. הוא שימש חזן בית הכנסת במשך 42 שנה. הנרייטה דיאמונד החלה לעבוד כתופרת מחוכים (קורסטים), בהמשך פתחה חנות למחוכים ברחוב אלביון שהצליחה מאוד, ועם הזמן הקימה מפעל מצליח בשם 'מחוכי דיאמונד בע"מ'. סלומון סייע לרעייתו בעסקיה במקביל לעיסוקו כחזן בבית הכנסת, עד שנפטר בשנת 1939.
ביוגרפיה > פעילות ציונית

דיאמונד ייסדה את ארגון הנשים היהודי הראשון באי הבריטי, "אגודת הנשים הציוניות של לידס" (Leeds Ladies Zionist Association). מאוחר יותר ייסדה (עם גברת יומאנסקי) לראשונה בארצה את "אגודת הנשים הציוניות של בריטניה הגדולה ואירלנד", אגודה שהורכבה מכל ארגוני הנשים היהודיות באנגליה ובהמשך אוחדה לתוך ויצו. כן הקימה דיאמונד את מועדון Judean Club והייתה שותפה במימון הקמת מועדון הנוער של לידס (The Youth club in Leeds).
משנת 1930 נרתמה גברת דיאמונד לחזון חידוש הצי העברי בארץ ישראל, אספה כספים רבים ואף הוסיפה משלה להקמת בית ספר ימי ולמען התנועה הימית כולה. היא שמשה שנים רבות כ'ממונה על אגודת השיט זבולון בריטניה'. מונתה כמנהלת מרכז 'זבולון' אנגליה, ולימים הייתה נשיאת זבולון העולמית (Commodore of the Zebulun Palestine Seafaring Society). היא הפיקה כנסים וירידי התרמה רבים ברחבי בריטניה ואירלנד, וכן הקימה ועמדה בראש קרן תרומות עבור הקמת צי עברי בארץ ישראל בשם 'קרן זבולון' (Zebulun Fund). דיאמונד ייסדה כמפעל שנתי קבוע את 'בזאר פָּלֶשְׂתִּינָה', יריד למכירת חפצים למטרת תרומה שפעל במשך שנים לטובת התרחבות האגודה הימית העברית זבולון ארץ ישראל. הבזאר המפורסם שינה שמו עם התפתחות היישוב בא"י ל'כחול לבן'.
ביוגרפיה > פעילות למען ימאות עברית

בשנת 1930 הגיעה הנרייטה דיאמונד לביקור בארץ ישראל. בשלב זה לחייה הייתה כבר אשת עסקים אמידה ופעילה ציונית מוכרת בקרב יהדות בריטניה, כאחת ממייסדות ויצו וכפעילת בקרן קיימת לישראל. בביקורה נחשפה לאירוע 'טקס השקת סירה' שערך בית הספר הימי זבולון" בחוף תל אביב, תחת מצוק הכורכר שעליו עמד בניין בית הספר (ליד הבית האדום). היא נתוודעה לד"ר מאיר גורביץ ולחזונו, הכירה את חיים לייבוביץ ואת עמנואל טובים, נדבקה בלהט שאיפתם להקמת צי עברי והחליטה לעשות הכל לביסוס בית הספר הימי הראשון בארץ ישראל.
היא נרתמה מיד לסיוע כספי, ובשובה לאנגליה שלחה תרומה ראשונה בסך 60 ליש"ט. באותה עת נראתה זו כתרומת עתק, ומשלא היה תכנון לשימוש בכסף הזה החזירו עוה"ד פרבשטיין לדיאמונד באנגליה. רק בהמשך נתברר שלהתפתחות הימאות דרושות עשרות ומאות אלפי לירות, שנדרשו מן הסניף האנגלי של זבולון בראשותה.
דיאמונד שלחה לארץ ישראל סכומים ניכרים שנאספו באנגליה ובארצות אחרות, ואלה אפשרו לבסס את התקציב של "זבולון" על יסודות מוצקים. היא גם הצליחה למשוך לאגודה אישים בעלי שם כמו המרקיז מרדינג ורעייתו שהייתה חברתה הקרובה (כיהנה אחריה כנשיאת זבולון העולמית), חתנם הלורד מלצ'ט השני ורעייתו, ישראל רוקח שכיהן כיו"ר זבולון ארץ ישראל, מוריס גרדינגר שהיה גזבר כבוד, ד"ר יצחק צייטלין ששימש מזכיר האגודה שנים רבות (1932-45) ואישי ציבור כמו טוקטלי, י. שוורץ ורבים אחרים.
הודות לתרומתה הראשונה של דיאמונד נבנו עוד בשנות ה-30 התחנות הימיות בסניפים שהיו קיימים אז, נרכש ציוד רב ערך ובכללו סירות חתירה, סירות מפרש, סירות מנוע וספינות להפלגות ארוכות. רכושה של האגודה גדל משנה לשנה. בשנת 1934 הוקמה תחנת סירות בת קומתיים על שפת נחל הירקון, ונבנו שתי תחנות מברזל ובטון בהרצליה ובחדרה (במפרץ אולגה). התחנה בחוף זבולון נבנתה ב-1939.
בדצמבר 1933 פעלה להכין את ביקורו באנגליה של איש זבולון רב חובל אריה גרבנוב, שהגיע על סיפון ה"עמנואל", כאוניית הצי העברי הראשונה, תחת דגל עברי לראשונה בימים (הדגל נגנב; הוגשה תלונה והמשטרה פתחה בחקירה מקיפה. המקרה פורסם בעיתונות אנגליה).
דיאמונד, יחד עם חבריה בעלי ההשפעה מבין הבולטים במנהיגי יהדות בריטניה, פעלו לשידול השלטון הבריטי לתמוך ברעיון שהציע גרבנוב לימיה הבריטית בלונדון: "לראות בעמנואל את אניית הצי העברי הנספח לצי הסוחר הבריטי".
שתדלנותם לא צלחה, והעמנואל שייטה לנמל הדרומי פול להעמיס חימר המיועד לפריקה בנמל פיראוס, יוון. ביום 30 בינואר 1934 הפליגה עמנואל על צוותה ומטענה בדרכה לארץ ישראל, הפלגה שממנה לא שבה. אבדה במצולות ומקום טביעתה לא נודע.
בשנת 1943 רכשה 17 דונם בכרכור לצורך הקמת בית הבראה למלחים עבריים.
בשנת 1949, עם שוך קרבות מלחמת העצמאות, עלתה דיאמונד למדינת ישראל. היא המשיכה לתמוך בפעילותה הימית של אגודת זבולון, ובכספי תרומתה נרכש מידי האפוטרופוס על נכסי נפקדים בניין "סי פלס" בבת ים, שבו כבר פעלה תחנת סירות גדולה של האגודה. בניינים הוקמו בנתניה ובערים נוספות במימונה.
דיאמונד התגוררה ב"וילה זבולון" בנחלת יצחק, על גבול תל אביב גבעתיים.
נפטרה בבריטניה בא' באב תשי"ח (1958), בגיל 82, ונטמנה בבית העלמין נחלת יצחק.
בשנת 1963 הוקם מכספי צוואתה ובתרומת בנה "בית זבולון" ששיכן את בית הספר הימי הראשון בארץ ישראל, על גדת הירקון ברחוב אוסישקין 9 בתל אביב.
משפחתה

לבני הזוג דיאמונד נולדו שלושה בנים, ששניים מהם הגיעו למשרות ולמעמד רם בממסד הבריטי. אברהם-ארתור סיגיסמונד דיאמונד (1897—1978) היה משפטן מבריק שהגיע לדרגת שופט בבית המשפט העליון, ומילא מספר תפקידי ציבור ביהדות בריטניה. בשנת 1963 ביקר בישראל, והוסיף על צוואת אימו תרומה נוספת משלו להקמת בניין בית הספר הימי של זבולון. הוא המשיך לשמור על קשר עם האגודה שנים נוספות לאחר מות אימו.
בן נוסף, יוסף (יוהאן) סיגיסמונד דיאמונד (1907–2004), הגיע למשרות רמות במינהל הציבורי הבריטי וקיבל תואר לורד.
לקריאה נוספת

"50 שנות זבולון", מערכת אגודת זבולון 1978
Murray Freedman(הקישור אינו פעיל), “The ‘Jewish’ Schools of Leeds, 1880 -1930”,p.28
A.S.Diamond,‘Sketches of Leeds Jewry in the19th Century’ in papers
Aubrey Newman ,(ed.),“Provincial Jewry in Victorian Britain”, 1975
Amanda Bergen,"Leeds Jewry,1930-1939:the challenge of anti-Semitism”, 1999 p.23 note 58
הערות שוליים

↑  http://kadisha.biz/ShowItem.aspx?levelId=59689&template=18&ID=10092
↑  http://www.jpress.nli.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=DAV%2F1958%2F07%2F20&id=Ar00343&sk=223820A8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012833371105171
הנערה שהשארת מאחור

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'וג'ו מויס 
 שפת המקור:  אנגלית 
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2013
 
הנערה שהשארת מאחור (באנגלית: The Girl You Left Behind) הוא ספר שיצא לאור ב-2013 בהוצאת ידיעות ספרים. הוא נכתב על ידי ג'וג'ו מויס, עיתונאית בריטית וסופרת רומן עטורת פרסים. הרומן ההיסטורי מתאר סיפור אהבה בצורת תעלומה, המנסה לבוא על פתרונה. ספר זה תורגם לשלושים שפות, זכה למיליוני קוראים ולביקורות טובות.
תקציר העלילה

הספר עוסק ביצירה של הצייר אדואר לפבר, דיוקן מצויר של אשתו, סופי. סופי פוגשת את אדואר בפריז לאחר שעזבה את הכפר בו היא גרה בצפון צרפת, סן פרון. הם גרים בפריז יחד עד שמתחילה מלחמת העולם הראשונה, ואדואר מתגייס לצבא הצרפתי. סופי לוקחת את הדיוקן המצויר של עצמה וחוזרת יחד איתו אל עיירת ילדותה, לפונדק בו היא גרה בתור ילדה. שם היא נמצאת עם אחותה הלן, שני ילדיה ואחיה, אורליאן.
בחלקו הראשון, הספר מתאר את התמודדותם של סופי ומשפחתה תחת השלטון של הגרמנים בכפר. הגרמנים מכריחים את סופי ואת אחותה להפעיל את חדר האוכל של הפונדק כדי להאכיל את החיילים, והדבר יוצר חיכוכים ביניהם לבין תושבי הכפר.
בחלקו השני, הספר מתאר התרחשויות הקורות כמעט מאה שנה לאחר מכן בשנת 2006 בלונדון. ליב ודייוויד הלסטון, אדריכל מצליח, מתחתנים. לכבוד ירח הדבש שלהם, דייוויד קונה לליב את הדיוקן שאדואר צייר מבלי לדעת את ההיסטוריה החבויה מאחוריו. את התמונה הם תולים בחדר השינה שלהם והיא מסמלת את האהבה שלהם אחד לשני. בוקר אחד, ליב מתבשרת שדייוויד נפטר בשנתו מסיבה שאינה ברורה ועולמה חרב עליה. הדבר היחיד שנשאר לה ממנו הם דירה שהיא לא יכולה להחזיק והדיוקן.
לאחר תקופת זמן, משרד עורכי דין תובע את הדיוקן. הוא טוען כי הדיוקן נגנב לאחר המלחמה ודורש אותו בחזרה. הספר מתאר את המלחמה של ליב על הדיוקן שבעלה קנה לה, ומחבר בין שתי הגיבורות יחד בצורה מקבילה.
דמויות

סופי לפבר: אחת הגיבורות הראשיות של הספר. אישה אמיצה שלא מפחדת לעמוד על שלה מול הגרמנים ולקחת אחריות על גורלה.
אדואר לפבר: בעלה של סופי, צייר מצליח. אדם עם נפש של אמן במלוא מובן המילה. יצירתי ומביע את רגשותיו בצורה מלאה וברורה.
ליב הלסטון: אחת משתי הגיבורות הראשיות של הספר. אישה עצמאית וחרוצה, שלא מפחדת להילחם על מה שהיא מאמינה בו. לאחר התמודדות קשה עם מותו של בעלה, היא מגיעה למקום של צמיחה והבנה שהכל יהיה בסדר.
דייוויד הלסטון: בעלה של ליב. אהב את ליב וניסה להראות לה שהוא אוהב אותה בכל אפשרות שיש לו. מת מסיבה לא ידועה בשנתו.
פול מקאפרטי: מתאהב בליב. לאחר מכן מתגלה שהוא בעצם עורך דין במשרד שתובע את ליב על הדיוקן. הוא נכנס לקונפליקט באיזה צד להיות.
מקורות השראה לכתיבת הספר

מחברת הספר נעזרה רבות בספרה של הלן מקפייל, "השתיקה הארוכה: חיי היומיום תחת הכיבוש הגרמני בצפון צרפת, 1918–1914" ( The Long Silence: civilian life under the German occupation of northern France.) ספר זה עוסק בתולדות מלחמת העולם הראשונה מזווית בלתי מוכרת. העלילה נכתבה מנקודת מבטם של האזרחים בצרפת תחת הכיבוש הגרמני. נקודת מבט זו אינה מפורטת או מוזכרת במקורות אחרים שנכתבו על הכיבוש. בנוסף, מחברת הספר נעזרה בג'רמי סקוט, מומחה בנושא של השבת רכוש. היא מודה לו בסוף הספר על עזרתו הנדיבה ועל סבלנותו כלפיה במהלך כתיבת הספר.
רקע היסטורי

העלילה מתרחשת בימי מלחמת העולם הראשונה (1918-1914) בצרפת שהייתה תחת הכיבוש הגרמני. הספר מדגיש את חיי היומיום של הצרפתים שנשארו בבתים ולא יצאו להילחם. במלחמה צרפת שיתפה פעולה עם מדינות ההסכמה ( בריטניה, רוסיה, בלגיה, ארצות הברית, יפן, סרביה, רומניה ועוד) נגד גרמניה ומעצמות המרכז ( האימפריה האוסטרו- הונגרית, האימפריה העות'מאנית ובולגריה).
הספר מדבר על כיבוש צרפת בידי גרמניה ומציג מקרה טיפוסי של עיירה בצפון צרפת אשר נלקחה בידי הגרמנים: בתים נשדדו ונחרבו, ראשי ערים נלקחו כבני ערובה, אזרחים נורו. כל המכרות, הכרמים והיקבים נלקחו גם הם בידי הגרמנים.
במהלך השנים 1915–1917 נערכו בחזית המערבית מספר מתקפות גדולות המאופיינות בהפגזות ארטילריה כבדות. למרות זאת, הצירוף של השוחות המבוצרות, המקלעים, גדרות תיל וההפגזות הארטילריות העניקו יתרון להגנה של שני הצדדים וכתוצאה מכך, לא נוצרו שינויים משמעותיים בקו החזית ולאורך זמן הוא נשאר סטטי. כדי להצליח לצאת מהמצב הסטטי שהיה בחזית המערבית, פותחו טכנולוגיות לחימה חדשות כמו לוחמה כימית, מטוסי קרב וטנקים. אולם, רק לאחר שטקטיקת המלחמה השתנתה והשתפרה, התחילה החזית לזוז. התזוזה התחילה בעקבות מתקפת האביב (1918) של הצבא הגרמני נגד הקו הצרפתי וכמעט גרמה להתמוטטותו. מנגד, ארצות הברית הצטרפה למדינות ההסכמה ושלחה חיילים רעננים לחזית שהעלו את מורל החיילים הצרפתים והבריטים שהיו בה. יחד הם בלמו את מתקפת האביב ופתחו במתקפת מאה הימים. המתקפה שכנעה את הגרמנים שאין להם אפשרות למנוע תבוסה. בעקבות זאת הם ניסו להגיע לשביתת נשק. אף על פי שהתזוזה וההתקדמות בחזית המערבית היו מועטות, חזית זו הייתה חזית מכרעת ומרכזית. הניצחון של מדינות ההסכמה בחזית זו התווה את תנאי הסכם השלום בחוזה ורסאי ב-1919 ושם קץ למלחמה הגדולה.
הספר "הנערה שהשארת מאחור" מספר היבט של המלחמה, שאי אפשר למצוא בהרבה מקומות. חיי היום יום של הצרפתים תחת הכיבוש הצרפתי מתוארים בפירוט בספר ואינם מוצגים בפירוט במקורות מידע אחרים.
ביקורות

הביקורות ברובן משבחות את הספר של מויס ואת כתיבתה מעוררת המחשבה. הן ציינו שהרומן נוגע לימינו. משום שבכל יום מתגלות יצירות אומנות גנובות. יצירות שאיננו יודעים מיהו בעליהן. העלילה מסקרנת וסוחפת את הקורא שרוצה לדעת, כיצד יתפתח הסיפור. וכן הביקורות ציינו שדמויות המשנה בסיפור מוסיפות עניין ומייצגות מגוון רחב של אנשים בחברה. בנוסף, סיום העלילה גורם לסיפוק, והקורא מקבל את מה שציפה לו.
ביקורת נוספת מציינת כי התרגום של הספר לעברית מנוסח היטב וללא טעויות. מנגד ישנה ביקורת על כך שהספר מנסה לסחוט מן הקורא רגשות באמצעים זולים. סופי שהיא הדמות הראשית בסיפור, מנסה להיות חזקה ואמיצה כפי שבעלה תיאר אותה בציור שצייר. לעיתים תכונות אילו נראות מאולצות בעיני הקורא.
הערות שוליים

↑  גוגו מויס, הנערה שהשארת מאחור, ידיעות ספרים, 2013
↑  אהרונסון, שלמה, המלחמה הגדולה, פרקים במלחמת העולם הראשונה, משרד הביטחון, 2012
↑  לי יניני, ביקורת ספרותית על הספר הנערה שהשארת מאחור מאת גוגו מויס, באתר סימניה, ‏17\06\2014
↑  ביקורת ספר: הנערה שהשארת מאחור מאת גוגו מוייס, באתר אנשי הספר, ‏25\11\2013 (ארכיון)
הסנאט של הרפובליקה (איטליה)

| --- | --- |
 מדינה:  איטליה איטליה
 סוג:  בית עליון של הפרלמנט האיטלקי
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 1948 – הווה (76 שנים) 
 הרכב
 מספר מושבים:  200 סנטורים נבחרים + 6 סנטורים לכל החיים
 
 בחירות
 בחירות קודמות:  25 בספטמבר 2022
 מנהיגים
 נשיא הסנאט:  איגנציו לה רוסה, האחים של איטליה החל מ-13 באוקטובר 2022
 משכן
 
 ארמון מאדאמא, רומא
 קואורדינטות:  41°53′57″N 12°28′27″W﻿ / ﻿41.899192°N 12.474278°W﻿ / 41.899192; -12.474278
 אתר אינטרנט
 www.senato.it
 
הסנאט של הרפובליקה הוא הבית העליון של הפרלמנט האיטלקי. הסנאט מורכב מ-200 חברים נבחרים ועוד שישה חברים לכל חייהם.
מושב הבית

הסנאט שוכן בארמון מאדאמא (Palazzo Madama) שבעיר רומא. הארמון נבנה בשנת 1505 ומאוחר יותר נמכר לאפיפיור והועבר בשנת 1871 לידי ממשלת איטליה. מאז הוא עבר מספר שיפוצים והתאמות לצורכי הסנאט.
הרכב הסנאט

לאחר שני תיקוני חוקה התקבלו בהתאמה ב-2020 (במשאל עם חוקתי) וב-2021, מספר הסנטורים הצטמצם מ-315 ל-200, והם נבחרים כעת על ידי כל האזרחים בני 18 ומעלה. 4 סנאטורים נבחרים על ידי איטלקים המתגוררים בחו"ל.
שאר 196 הסנאטורים מוקצים לכל אזור באופן יחסי לפי אוכלוסייתם. עם זאת, סעיף 57 לחוקה קובע כי לאף אזור לא יכול להיות פחות משלושה (או, לפני 2020, שבעה) סנאטורים המייצגים אותו, למעט שני האזורים הקטנים ביותר: ואל ד'אוסטה (שיש לו אחד) ומוליזה (שיש לו שניים).
נשיא הסנאט

בהתאם לחוקת איטליה, הסנאט חייב לבחור 20 יום מיום הבחירות נשיא לסנאט. עד לבחירת נשיא קבוע, הסנאטור הוותיק ביותר משמש בתפקיד. במידה ונבצר מנשיא איטליה למלא את תפקידו, נשיא הסנאט משמש בתפקיד.
נשיא הסנאט > בחירת נשיא הסנאט

בשני סבבי הבחירות הראשונים, נדרש רוב מוחלט לבחירת נשיא הסנאט. אם נדרש סיבוב הצבעה שלישי, נשיא הסנאט יכול להיבחר בידי הסנאטורים המכהנים והמתמודדים לתפקיד. אם שלושה סיבובים לא מספיקים, אז הסנאט יבחר בין שני המתמודדים שקיבלו את הקולות הרבים ביותר בסיבוב השלישי. אם יש תיקו בין שני המועמדים, המבוגר מביניהם זוכה.
חברי הסנאט (נכון ל-2022)

| סיעה בסנאט | מושבים בסנאט |
| --- | --- |
האחים של איטליה: 66
המפלגה הדמוקרטית: 40
הליגה: 29
תנועת חמשת הכוכבים: 28
פורצה איטליה: 18
איטליה ויוה: 9
ברית הירוקים והשמאל: 4
המפלגה העממית של דרום טירול: 3
אנחנו המתונים: 2
תנועת האיטלקים בחו"ל: 1
דרום קורא לצפון: 1
ראו גם

פוליטיקה של איטליה
הפרלמנט האיטלקי
בית הנבחרים של איטליה
בתי מחוקקים לפי מדינה
איגנציו לה רוסה, נשיא הסנאט
הרביעייה והתוכי

עטיפת הספר "הרביעייה והתוכי בנהר ההרפתקאות"
הרביעייה והתוכי  היא סדרת ספרים שנכתבה על ידי איניד בלייטון. בסדרה זו מסופר על שני זוגות של אח ואחות יתומים בני 9–13, הנפגשים לראשונה אצל מורה מקדם בזמן חופשת הקיץ. הרביעייה יוצאת לחופשה משותפת אצל דודתם של האחים פיליפ ודינה. במהלך החופשה הם נתקלים בבלש מוסווה המכונה ביל סמאגס, ועוזרים לו לפתור תעלומה. 
בכל אחד מהספרים מתמודדת החבורה עם תעלומה אחרת ועם סכנות שונות.
בסופו של הספר הראשון הרביעייה זוכה בפרס גדול על פיענוח התעלומה, מה שמאפשר לאימם האלמנה של פיליפ ודינה לגדלם בביתה ואף לאמץ את ג'ק ולוסי-אן. הספרים הבאים מתרחשים לאחר שהרביעייה יוצאת לחופשה אצל אימם, ובמהלכה הם נפגשים בבלש אותו הכירו בחופשה הראשונה. בספר השישי אימם נישאת לידידם הבלש.
החבורה

פיליפ – הבוגר שבחבורה, יתום מאביו, מסוגל לאלף כל חיה.
דינה – אחותו של פיליפ, מתקוטטת עמו לעיתים קרובות.
ג'ק – יתום מאביו ואמו, חובב ציפורים מושבע.
לוסי-אן – אחותו של ג'ק, העדינה שבחבורה.
קיקי – התוכי של ג'ק. רגיל לומר "מה חבל, כה חבל, נורא חבל"
התעלומות שתורגמו לעברית

באי ההרפתקאות (1983– כנופיית זייפני שטרות פועלת באי שומם.
בטירת ההרפתקאות –(1983) טירה נטושה משמשת מרגל מפורסם.
בעמק ההרפ)תקאות (1983) – החבריה מגיעים בטעות לעמק נידח, ומצילים את יושביו משודדים אכזרים
בים ההרפתקאות (193)– מבריחי נשק הפועלים באיים חוטפים את ביל סמאגס.
בהר ההרפתקאות (1983) – גאון מטורף ממציא כנפיים האמורות לאפשר לעוף, ומאלץ קורבנות לקפוץ עמן מראש הר
בספינת ההרפתקאות (1983) – חיפוש אחר מטמון עתיק.
בקרקס ההרפתקאות (1983) – יורש העצר של "טאורי אסיה" נחטף ביחד עם פיליפ דינה ולוסי אן. ג'ק מחלץ אותם ביחד עם פרדו ידיד מקומי.
הרביעייה והתוכי בנהר ההרפתקאות (1983) – גילוי קברי מלכים עתיקים, ומאבק בשודדי קברים.
ראו גם

חבורת הבלשים והכלב
העד האחרון

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  עמי גדליה
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספר ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  כרטא
 תאריך הוצאה:  1989
 מספר עמודים:  147
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9652201618
 הספרייה הלאומית:  001098759, 003911305, 001309551
העד האחרון הוא ספר ילדים מאת הסופרת הישראלית עמי גדליה, העוסק בהכחשת השואה. הספר יצא לאור 1989 בהוצאת כרטא וזכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער.
עלילה

אריק לרסון, הוא נער שוודי שחקן כדורסל וחביב הבנות. אימו נפטרה בצעירותו והוא ילד יחיד אשר גר עם אביו השתיין. כאשר הוא מקבל עבודה בבית הספר על נושא היסטוריה, קרינה-חברתו לכיתה בחרה את נושא השואה ונאמה עליו בכיתה. המורה פסלה לה את העבודה בעודה אומרת שהיא לא מסתכלת על השואה מכל הצדדים בעודה נוקבת במספר רב של שמות של מכחישי שואה. השיחה זעזעה אותו מאוד והוא מחליט לבחון את הנושא לעומק. הוא כותב את עבודתו בהיסטוריה על השואה, כשהוא קובע שכל מכחישי השואה הללו טועים. המורה טוענת שכל המקורות בהם השתמש מוטים לטובת היהודים, ומכחישה את השואה לגמרי. ילדי כיתתו סוערים מתווכחים ולבסוף שוכחים.
אריק מחליט שהשואה היא עניין חשוב מידי. הוא אומר לחבריו כי השואה התרחשה כי נתנו לה להתרחש ואסור להם להיות אדישים לה. הוא משכנע את חבריו לעזור לו ולמצוא עד אחד "רלוונטי"- כלומר לא יהודי ולא נאצי. לבסוף הוא מוצא במקרה רופא פולני, שלאחר שכנוע, הוא מספר להם את סיפורו המצמרר וכיצד עבר את מחנות ההשמדה בתור עוקר שיני זהב ליהודים שכבר נרצחו. בעקבות העדות המזעזעת הולך אריק לנסות לשכנע שוב את המורה בקשר לשואה והיא הפעם מתפרצת עליו ומגרשת אותו מהכיתה. אריק פונה למנהל בית הספר ובעקבות מחאת הכיתה, המורה מועברת ללמד כיתות אחרות. אריק וחבריו פונים לעיתונות על מנת לדאוג שהמורה לא תלמד יותר במערכת החינוך. במסעם הם סוחפים את בית הספר, המנהל, כתב בעיתון המקומי, ולבסוף את העיר כולה. אריק וחבריו מעלים את סיפורם ויוצרים תערוכה בבית ספרם, ולבסוף, מודיע להם המנהל כי המורה פוטרה לאלתר ממערכת החינוך. במקביל למאבקו מול המורה אריק מכיר את אן מרי מכיתתו, ומתאהב בה. הוא מתחבר לרופא הפולני, העד הראשון והם נהיים חברים. הוא מנסה לעזור לאביו להפסיק לשתות, ולמצוא עבודה.
הסיפור מבוסס על מקרה אמיתי שאירע בבית ספר בשווייץ בשנת 1987.
המרדף אחר אוקטובר האדום

ערך זה עוסק בספר מאת טום קלנסי. אם התכוונתם לסרט המבוסס על הספר, ראו .
| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  טום קלנסי 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן ריגול
 נושא:  המלחמה הקרה, צוללת גרעינית 
 מקום התרחשות:  האוקיינוס האטלנטי, ארצות הברית, הפנטגון, Red October 
 הוצאה
 הוצאה:  Naval Institute Press (הוצאה מקורית)
 תאריך הוצאה:  1984 
 מספר עמודים:  406 (כריכה קשה)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מעריב
 תאריך:  1987
 תרגום:  יוסף אשכול
 סדרה
 ספר קודם:  ארנב אדום 
 הספר הבא:  הקרדינל מהקרמלין 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 0-87021-285-0
 הספרייה הלאומית:  001065112
 
המרדף אחר אוקטובר האדום (באנגלית: The Hunt for Red October) הוא ספרו הראשון של הסופר האמריקאי טום קלנסי, שיצא לאור בשנת 1984. עלילת הספר עוקבת אחר סיפור עריקתו לארצות הברית של מרקו אלכסנדרוביץ' רמיוס, רב חובל של צוללת גרעינית סובייטית מתקדמת, ואחר ג'ק ראיין, היסטוריון ומנתח מודיעין של ה-CIA. הספר נכתב בהשראת המרד על סטורוז'בוי של הצי הסובייטי בים הבלטי בשנת 1975.
ביקורת על הספר

הספר קיבל ביקורת אוהדת בוושינגטון פוסט ובניו יורק טיימס. נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, סייע להצלחתו של הספר כאשר אמר במסיבת עיתונאים כי קרא את הספר ונהנה ממנו מאוד, ואף כינה אותו "עלילה רקומה בשלמות" וציין שלא ניתן להניחו מן היד.
השפעת הספר

הספר היווה נקודת התחלה לסדרת ספרי המשך. אף על פי שאין קשר ישיר בין עלילת ספר זה לספרים האחרים, הדמויות שהופיעו בספר זה חזרו והופיעו בחלק מספריו האחרים של טום קלנסי. הבולטת ביניהם היא דמותו של ג'ק ראיין, שהופיע כדמות מרכזית בספרים רבים נוספים. בספר "הקרדינל מהקרמלין" ניתן מידע בנוגע לגורלה של הצוללת "אוקטובר האדום"- הצוללת עברה תהליך של הנדסה הפוכה והטכנולוגיה החדישה שהכילה הוסרה. שארית הצוללת הוטבעה על מנת למנוע את חשיפתה.
עיבודים > קולנוע

הספר עובד לסרט בשנת 1990 בבימויו של ג'ון מקטירנן ובכיכובם של שון קונרי (בתפקיד מרקו רמיוס), אלק בולדווין (בתפקיד ג'ק ראיין), ג'יימס ארל ג'ונס (בתפקיד האדמירל גריר) וסם ניל (בתפקיד סגנו של מרקו).
עיבודים > משחקים

בעקבות הוצאתו לאור של הספר נוצרו מספר משחקי מחשב המבוססים על עלילת הספר. בנוסף לכך, בשנת 1988 נבנה משחק לוח מפורסם המתבסס על הרעיון העומד מאחורי הספר.
הערות שוליים

↑  מיכל לברטוב, "אוקטובר האדום הסיפור האמיתי", הארץ, ‏ 27.10.2000.
↑  גל פרל פינקל, כל האקשן בספר לא יעזור אם העלילה לא חכמה, באתר זמן ישראל, 4 באפריל 2021.
↑  טום קלנסי, "המרדף אחר אוקטובר האדום", הוצאת מעריב, 1987, עמוד 95
↑  גל פרל פינקל, אוקטובר האדום מנסה לערוק לארצות הברית, הבלוג על הכוונת, ‏ 3 באוקטובר 2013.
↑  טום קלנסי, "המרדף אחר אוקטובר האדום", הוצאת מעריב, 1987, עמוד 297
↑  טום קלנסי, "המרדף אחר אוקטובר האדום", הוצאת מעריב, 1987, עמוד 301
↑  טום קלנסי, "המרדף אחר אוקטובר האדום", הוצאת מעריב, 1987, עמודים 301-302
↑  רוברט לקצ'מן, VIRTUOUS MEN AND PERFECT WEAPONS, ניו יורק טיימס, ‏ 27.07.1986.
| היקום הבדיוני של ג'ק ראיין |
| --- | --- | --- |
| ספרים | המרדף אחר אוקטובר האדום (1984) • משחקים פטריוטיים (1987) • הקרדינל מהקרמלין (1988) • סכנה ברורה ומיידית (1989) • כל הפחדים כולם (1991) • ללא חרטה (1993) • חוב של כבוד (1994) • צו נשיאותי (1996) • קשת שש (1998) • הדוב והדרקון (2000) • ארנב אדום (2002) • שיני הנמר (2003) • חי או מת (2010) • נעול (2011) • חומת אש (2012) • Command Authority‏ (2013) • Support and Defend‏ (2014) •  Full Force and Effect‏ (2014) •  Under Fire‏ (2015) •  Commander in Chief‏ (2015) |  |
| סרטים | המרדף אחר אוקטובר האדום (1990) • משחקים פטריוטיים (1992) • סכנה ברורה ומיידית (1994) • כל הפחדים כולם (2002) • ג'ק ראיין: גיוס הצללים (2014) |  |
| טלוויזיה | ג'ק ראיין (2018) • |  |
| דמויות | ג'ק ראיין • ג'ון קלארק • דומינגו שאבז • רובי ג'קסון • אד קילטי |  |
| שחקנים | אלק בולדווין • בן אפלק • כריס פיין • ג'ון קרסינסקי |  |
| ראו גם | טום קלנסי |  |
הפארק הלאומי הליאקלה

| --- | --- |
לוע הליאקלה בפארק הלאומי הליאקלה
לוע הליאקלה בפארק הלאומי הליאקלה
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1 ביולי 1961
 מבקרים בשנה:  1,263,558 (נכון ל־2016)
 גוף מנהל:  שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
 נתונים ומידות
 שטח:  134.6 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  מחוז מאווי, הוואי
 קואורדינטות:  20°43′00″N 156°10′00″W﻿ / ﻿20.716667°N 156.166667°W﻿ / 20.716667; -156.166667
 Haleakalā National Park
  (למפת הוואי מוגדלת) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי לאנאי האוקיינוס השקטהפארק הלאומי הליאקלה  (למפת הוואי רגילה) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי לאנאי האוקיינוס השקטהפארק הלאומי הליאקלה  
מראה ממרכז המבקרים בגובה 2,970 מטרים מעל פני הים
מצפה הכוכבים הליאקלה כפי שהוא נצפה ממרכז המבקרים הליאקלה
אזור קיפאהולו בפארק הלאומי הליאקלה
הפארק הלאומי הליאקלה (באנגלית: Haleakalā National Park) הוא פארק לאומי, השוכן בדרום-מזרח האי מאווי במדינת הוואי בארצות הברית. הפארק משתרע על שטח של 134.6 קילומטרים רבועים שמתוכם 78 קילומטרים רבועים הם אזור טבע בראשיתי.
היסטוריה

במקור היה האתר חלק מהפארק הלאומי הוואי שהוכרז ב-1916 וכלל בנוסף את הרי הגעש מואנה לואה וקילוואה על האי הוואי. בשנים 1941-1934 הוקמו מחנות של חיל השימור האזרחי בלוע של הר הגעש הליאקלה. העובדים סללו דרכים, פינו מינים פולשים והקימו מבנים שחלקם משמשים עד היום את עובדי הפארק. בתקופת מלחמת העולם השנייה הקים צבא ארצות הברית תחנת מכ"ם על פסגת ההר ומחנה לחיילים שהפעילו את תחנת המכ"ם. הצבא העביר את מתקניו לשירות הפארקים הלאומיים ב-1948, אבל רק ב-1961 הם פורקו לחלוטין. הפארק הלאומי הוואי הופרד ב-1961 לשני פארקים לאומיים נפרדים: הליאקלה והרי הגעש של הוואי. שני הפארקים הוגדרו כשמורה ביוספירית בינלאומית בשם "איי הוואי" (Hawaiian Islands) ב-1980. משמעות השם הליאקלה בהוואית היא "בית השמש". על פי אגדה מקומית כלא האל למחצה מאווי את השמש כאן כדי להאריך את היום.
הפארק כולל שני אזורים: הר הגעש הרדום הליאקלה, שהתפרץ בפעם האחרונה בין 1480 ל-1600, ואזור החוף המכונה קיפאהולו (Kipahulu).