stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לי ירון
הערות שוליים

↑  שני מויאל, "אמשיך להצביע על האחראים למצב, עד שחיי אדם יהפכו חשובים יותר מהורדת מחירי הדירות", 6 בספטמבר 2018
↑  מושג ירוק: היוזמה של העיתונאית לי ירון לוקחת אותנו לעולם טוב יותר - כסית, באתר כסית - הבית של הביצה, ‏במרץ 2021
↑  שוקי טאוסיג,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'"הבנתי שאנחנו חייבים לשנות את ההתעלמות של התקשורת הישראלית", באתר העין השביעית, 8 באפריל 2021
↑  בחירות מוסדות ארגון העיתונאים 2021 - ארגון העיתונאים בישראל, באתר ארגון העיתונאים בישראל, ‏3 במרץ 2021
↑  חן מענית,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'‏נסגר תיק החקירה נגד ראש העיר נתניה מרים פיירברג, באתר גלובס, 23 ביוני 2019
↑  מלכה רדוזקוביץ','"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'‏השחיתות בראשל"צ: מעצר דב צור הוארך; דרור גלזר חשוד, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2017
↑  חן מענית,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'‏נסגר תיק החקירה נגד דב צור, ראש עיריית ראשון לציון לשעבר, באתר גלובס, 12 במאי 2021
↑  כתב "העין השביעית",'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'פאזל של שחיתות, באתר העין השביעית, 17 בספטמבר 2016
↑  הישג מרשים: ספרה של לי ירון על 7 באוקטובר - "הספר היהודי של השנה", באתר וואלה, 22 בינואר 2025
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'חגי עמית,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'"לא צריך להבין את הפרטים כדי לדעת שגונבים לנו את הגז", באתר TheMarker‏, 27 ביוני 2015
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'מיכאל הנדלזלץ,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'"אנרגיות טובות": משחק מכור, עם יותר מדי אפסים, באתר הארץ, 25 ביוני 2015
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'איה חיות,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'להיכנס לנעליהם: בהצגה החדשה "קישתא!" מבקשי מקלט מגלמים חברי כנסת, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2019
↑   "יש לי לב": מבקשי המקלט שנכנסו לנעליים של מי שמבקש לגרש אותם, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 12:45)
מיכל גרא מרגליות

| --- | --- |

 לידה:  14 ביוני 1982 (בת 42) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  מנכ"לית ארגון העיתונאים והעיתונאיות בישראל  מנכ"לית שדולת הנשים בישראל  זכויות נשים
 
מיכל גרא מרגליות (נולדה ב-14 ביוני 1982) היא מנכ"לית ארגון העיתונאים והעיתונאיות בישראל מאז אוקטובר 2024. עוסקת בפעילות חברתית לקידום זכויות נשים, שוויון מגדרי והעלאת מודעות מגדרית.
ביוגרפיה

גרא מרגליות נולדה וגדלה בירושלים בבית ציוני דתי, הרביעית מתוך חמישה ילדים. אמה מורה ואביה רופא. לאחר סיום לימודיה בתיכון פלך שבירושלים התגייסה לחיל האוויר ושירתה כעובדת חדר בקרה בחיל האוויר. בתום שירותה הצבאי פנתה ללימודיים אקדמיים ולמדה בתוכנית המשולבת: פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית. בגיל 24 החלה ללמוד תואר ראשון נוסף במשפטים באוניברסיטה העברית, ולאחר מכן המשיכה לתואר שני במשפטים עם התמחות בלימודי מגדר, שאותו סיימה בהצטיינות.
ביוגרפיה > משפחתה

בשנת 2011 נישאה בנישואים אזרחיים בקנדה לדניאלה, איתה היא נמצאת בזוגיות מאז 2006, ולהן שני ילדים.
גרא מרגליות היא נכדתו של פרופסור יהושע בלאו, וגיסתו של המשורר אליעז כהן.
קריירה מקצועית ופעילות ציבורית

בשנים 2007–2010 ריכזה גרא מרגליות את מרכז לייפר ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטה העברית. בשנים 2010–2012 התמחתה במשרד עורכות דין ארנה לין ושות’, המתמחה בדיני עבודה.
החל משנת 2012 הצטרפה כחברת ועד מנהל בשדולת הנשים בישראל, ובכלל זאת הייתה חלק מפורום המשפטניות וועדת הכספים של השדולה. במקביל, במשך קרוב לארבע שנים שימשה כיועצת פרלמנטרית וראש המטה של חברת הכנסת מרב מיכאלי. בתפקיד זה, יחד עם צוות מתמחים ומתנדבים, כתבה גרא מרגליות מעל 200 הצעות חוק, ביניהן החוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה, והובילה ניתוח של החקיקה הפרטית מפרספקטיבה מגדרית בכנסת התשע עשרה.
בחודש מאי 2016, התמודדה גרא מרגליות בבחירות לוועד המנהל של שדולת הנשים, ונבחרה לכהן בקדנציה שנייה כחברת הנהלה, ובאוגוסט 2016 נבחרה לתפקיד מנכ"לית השדולה. עם כניסתה לתפקיד, הובילה שינוי ארגוני בשדולה ומיקדה מחדש את עיסוק השדולה בשינוי מדיניות בדגש על קידום שוק תעסוקה פמיניסטי והדרת נשים. בסוף שנת 2017, גרא מרגליות ושדולת הנשים היו חלק ממחאת Me Too בישראל, וגרא מרגליות ייצגה את הנושא במקום הראשון ברשימת עשרת הפעילים הנבחרים לשנת 2017 בידיעות אחרונות. במסגרת תפקידה, גרא מרגליות פרסמה סרטון במאקו שמסביר שניתן לתבוע על הטרדה ופגיעה מינית גם באופן אזרחי, ותבעה שינוי במבנה שוק העבודה, ובהפיכתו ליותר הוגן, שוויוני ומוגן. תביעה זאת הושמעה ביתר שאת במלאת שנה למחאת Me Too, תחת הסלוגן "לא התלוננתי", בדרישה שהמערכות הציבוריות יפנימו את הדרישה לטיפול מקיף בתופעות הפגיעות המיניות. בדצמבר 2018 לקחו גרא מרגליות ושדולת הנשים חלק מרכזי במחאת הנשים נגד אלימות נגד נשים בישראל. בזמן המחאה שדולת הנשים הוציאה "זכותון לשובתת" ופתחה את הקו החם לייעוץ משפטי למי שבוחרת לשבות. גרא מרגליות הייתה בין הפעילות הפמיניסטיות שנאמו בהפגנה בכיכר רבין.
בפברואר 2020 נבחרה לנבחרת הניהול הגאה של מגזין דה מרקר ו-LGBTECH. הנושאים המרכזיים בהם עוסקת השדולה בהובלתה: ייצוג נשים בכנסת ובמוקדי קבלת החלטות, הדרת נשים בצבא ובמרחב הציבורי, שוק תעסוקה שוויוני וקידום ספורט נשים.
באוקטובר 2024 נבחרה למנכ"לית ארגון העיתונאים והעיתונאיות בישראל.
פרסומים

גרא מרגליות מרבה לפרסם מאמרי דעה בבמות מרכזיות בעיתונות המודפסת והאלקטרונית בנושאים המרכזיים שבהם עוסקת שדולת הנשים.
פרסומים > ייצוג נשים בכנסת ובמוקדי קבלת ההחלטות

כך נראית עזרת נשים בכנסת ישראל, באתר ynet, 20 בינואר 2020
להבטיח ייצוג נשי ברשימות לכנסת, באתר ישראל היום, ‏27 ביולי 2018
נבחרתם? ברכות! עכשיו אל תשכחו את הנשים, באתר גלובס, 16 באפריל 2019
מיכל גרא מרגליות, בכל הנוגע לשוויון מגדרי, יש מה ללמוד מיאיר לפיד, באתר TheMarker‏, 17 באוקטובר 2018
פרסומים > שוק תעסוקה שוויוני

איזו מפלגה תניף את דגל המשפחה הישראלית?, באתר גלובס, 5 בפברואר 2019
מיכל גרא מרגליות, חופשת לידה לאבות - המפתח לשוויון מגדרי, באתר TheMarker‏, 24 בפברואר 2019
די לפערי השכר: מי שינסה לחסוך עלינו הנשים - ישלם ביוקר, באתר גלובס, 5 בספטמבר 2019
פרסומים > חינוך מגדרי וספורט נשים

להגביר את הרגישות המגדרית בבתי הספר, באתר ynet, 1 בספטמבר 2019
הדרך לשוויון עוברת דרך ספורט תחרותי מקצועני, באתר גלובס, 30 ביולי 2019
מונדיאל הנשים הוא לקידום כדורגל נשים ולקידום נשים בכלל, באתר כלכליסט, 7 ביולי 2019
הבדיחה הזו ממש לא מצחיקה, באתר ישראל היום, ‏31 באוקטובר 2019
פרסומים > המאבק באלימות נגד נשים

הבעיה היא לא בנתונים, אלא בהזנחה, באתר ישראל היום, ‏11 בנובמבר 2019
כשלפוליטיקאים לא אכפת, רק הציבור יכול לשנות, באתר גלובס, 25 בנובמבר 2018
פרסומים > הדרת נשים בצבא ובמרחב הציבורי

כשקוד לבוש הופך לקוד צניעות, באתר ישראל היום, ‏2 ביולי 2019
דמוקרטיה מתפקדת נדרשת להכריע על בסיס יום יומי בין ערכים סותרים, באתר הארץ, 29 באפריל 2019
מיכל גרא מרגליות, זה לא הצבא, טמבל | דעה, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2019
עוצרים את הדרת החיילות בצה"ל, באתר סלונה, ‏18 ביולי 2018
במסגרת פרויקט אוצר מילים: 100 ישראלים בוחרים את המילה האהובה עליהם בעברית. בחרה את המילה אֲחָיוּת-התרגום העברי של המילה sisterhood, המתארת את הסולידריות הפוליטית בין נשים כנגד דיכוי משותף, המבוסס על מגדר.
הערות שוליים

↑  מאיה גדש,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'‏מיכל גרא מרגליות מונתה למנכ"לית ארגון העיתונאים והעיתונאיות, באתר מעריב אונליין, 9 באוקטובר 2024
↑  אלה לוי-וינריב,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'‏"נפגעות תקיפה מינית עוברות אונס שני במשטרה ואונס שלישי בבית המשפט", באתר גלובס, 2 בנובמבר 2019
↑  צוות שדולת הנשים בישראל
↑  רוני זינגר,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'הח"כיות יזמו 34% מהחוקים שאושרו, באתר כלכליסט, 11 בינואר 2015
↑  אמיר אלון, תלם יהב, יהודה שוחט, אריאלה שטרנבך ורותם אליזרע,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'עשרת הנבחרים החברתיים של 2017, באתר ynet, 31 בדצמבר 2017
↑  מיכל גרא מרגליות,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'‏המשטרה היא לא הדרך היחידה לטפל בעברייני מין, באתר ‏מאקו‏, 30 בנובמבר 2017
↑  אמיר אלון,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'סערת #לאהתלוננתי: מה השתנה בין תלונה לתלונה, באתר ynet, 6 באוקטובר 2018
↑   מיכל גרא מרגליות על הטרדות מיניות ואי-השוויון המגדרי בשוק העבודה, סרטון  באתר יוטיוב, 11 בנובמבר 2017
↑   עושות היסטוריה | נאומה של מיכל גרא מרגליות במחאת הנשים הגדולה בכיכר רבין, סרטון  באתר יוטיוב, 4 בדצמבר 2018
↑  נבחרת הניהול הגאה של LGBTECH, באתר WDG
↑  גילי קנלבאום,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'יש סיבה לחגיגה?, באתר ynet, 7 במרץ 2018
↑  אוֹצַר מִלִּים: מאה ישראלים בוחרים את המילה האהובה עליהם בעברית, באתר גלובס, 25 במאי 2020
אין אני

| --- | --- |

 סינגל בביצוע שוטי הנבואה
 מתוך האלבום שוטי הנבואה (אלבום)
 יצא לאור:  2000
 סוגה:  העידן החדש, רגאיי, מוזיקה פסיכדלית, רוק פסיכדלי
 שפה:  עברית
 חברת תקליטים:  הליקון
 כתיבה:  אברהם טל, אסף גבעתי, גלעד ויטל, עמית כרמלי, רואי לוי
 לחן:  אברהם טל, אסף גבעתי, גלעד ויטל, רואי לוי
"אין אני" הוא שיר של להקת שוטי הנבואה, ואשר יצא לאור באלבום הבכורה של הלהקה "שוטי הנבואה" משנת 2000. השיר זכה לחידוש בידי סולן הלהקה, אברהם טל, מתוך אלבומו "LIVE" משנת 2010.
אודות השיר

השיר "אין אני" מכיל רעיונות פילוסופיים-רוחניים, כגון הישארות הנפש, ואחדות האדם והאל, הלקוחים מעולמות הקבלה, הבודהיזם, והראסטפארי.
אודות השיר > "אין אני"

הביטוי "אין אני", שחוזר על עצמו פעמים רבות בשיר, מתייחס למשמעותו בבודהיזם. בבסיסו, עומדת האמונה כי מכלול ההתרחשויות בעולם הזה הוא רצף אחיד של אירועים שכאשר יסתיימו, יתחילו מחדש בצורה מעגלית בעולם הבא. כך גם הנפש שלנו קיימת באופן רציף, ואילו הגוף שלנו הוא זמני.
המושג "אין אני" מתייחס, בין היתר, לחוסר החשיבות של העיסוק בסבל ובכאב בעולם הזה, כיוון שאין לו משמעות ברצף האינסופי של הנפש. נהוג להשתמש במושג לתיאור מצב בו האדם מוותר על צרכיו הרגשיים והזמניים על מנת לחיות באופן הרמוני עם הסביבה.
אודות השיר > "I & I"

בשיר מופיע המונח "I & I" השייך לתפיסת העולם של תנועת הראסטפארי. המונח מתייחס לאחדותו של האל עם כל אדם. כפי שמסביר המלומד הראסטפרי א. א. קאשמור: "I & I" הוא ביטוי לטוטאליזציה של מושג האחדות... כשהוא פונה אל אחים כמוהו, הוא אומר "I & I" – כאחדותם של שני אנשים. אז אלוהים נמצא בתוך כולנו ואנחנו עם אחד למעשה". הוא ממשיך: "הכוונה ב-"I & I" שאלוהים נמצא בכל בני האדם. הקשר של ראסטפארי הוא קשר של אלוהים, של האדם".
גרסאות כיסוי

המוזיקאי הישראלי מייק ראוס (Mike Rauss) המתגורר בברלין, הוציא גרסת כיסוי לשיר בשנת 2019.
הזמרת יסמין מועלם, ביצעה גרסת כיסוי לשיר בליווי הגיטריסט שם חממי, בתוכניתו של מושיקו שטרן ברדיוס 100FM, בשנת 2021.
נוי גבאי, משתתפת תוכנית המציאות "אייל גולן קורא לך", הוציאה ביוני 2024 גרסת דאנס של השיר, בעיבודו של מור בן יאיר.
נועה מלמה, יוצאת להקה צבאית, הוציאה גרסת כיסוי לשיר בדצמבר 2024.
הערות שוליים

↑  שוטי הנבואה (2000), באתר סטריאו ומונו
↑  אין אני - שוטי הנבואה, באתר balitov.blogspot.com, ‏8 בנובמבר 2014
↑  Mike Rauss - Ein Ani (Live in Jaen), יוטיוב, ‏16 במאי 2019
↑  יסמין מועלם - אין אני (קאבר לשוטי הנבואה) | רדיוס 100FM - מושיקו שטרן, באתר יוטיוב, ‏19 בספטמבר 2021
↑  נוי גבאי - אין אני (קאבר) - (Prod. by Mor Ben Yair), באתר יוטיוב, ‏20 ביוני 2024
↑  נועה מלמה - אין אני (קאבר), באתר יוטיוב, ‏27 בדצמבר 2024
מחנה הריכוז קולדיץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה 
 מחוז:  קולדיץ 
 נתונים
 קואורדינטות:  51°08′00″N 12°49′00″E﻿ / ﻿51.1333°N 12.816699°E﻿ / 51.1333; 12.816699
 he
 
מחנה הריכוז קולדיץ (בגרמנית: KZ Colditz) היה אחד ממחנות הריכוז הראשונים שהקים השלטון הנאצי במדינת סקסוניה.
היסטוריה

המחנה הוקם ב-21 במרץ 1933 בטירת קולדיץ (גר') כתת-מחנה של מחנה זקסנבורג. האסירים הראשונים הובאו למחנה ב-21 במרץ 1933. עד אוגוסט כבר היו במחנה כ-700 אסירים. בסוף 1933 היו במחנה גם מעל 20 עדי יהוה.
ב-18 באוגוסט 1934 הוכרז על פירוק המחנה. עם זאת, יחידת עובדים נשארה במקום - ככל הידוע 66 עובדים, שהיו במעמד של אסירים - והמחנה המשיך לפעול, כתת-מחנה של מחנה זקסנבורג, כך שככל הנראה יושמה הוראת הסגירה והפירוק רק באופן חלקי, אם בכלל. בפנקס הנהלת המחנה נרשמו כניסות אסירים ויציאתם עד 15 באוגוסט 1934, ולא ברור אם נותרו שם אסירים גם לאחר מכן.
בשנת 1944 הוקם בקולדיץ תת-מחנה של מחנה הריכוז בוכנוואלד, שגם הוא היה ידוע בשם "מחנה הריכוז קולדיץ", ונוהל על ידי חברת "האסאג".
מבנים, סגל, אסירים

קומפלקס הבניינים של מחנה הריכוז הורכב משני בניינים בני ארבע קומות כל אחד, בית ראשי, כנסייה ובניינים נוספים בהם נכלאו האסירים. באתר התגוררו עוד 78 אסירים שעבדו בבניין נוסף, סדנת עבודה שהתקיימה עוד מ-1803. כל אחד מהבניינים היה סגור, כך שמכל בחינה מעשית היה כל בניין מחנה ריכוז נפרד וכך גם הכנסייה. בתחילה שמרה המשטרה על המחנה, אך לאחר שבועיים החליפו אותה אנשי אס-אה ואס-אס. יוזף קנפקה (Joseph Knöpke) עמד בראש חקירות האסירים והיה ככל הידוע גם מפקד המחנה. בהנהלת המחנה עמד גם ואגנר, וכן מספר שומרים - כמאה אנשי אס-אה ומספר אנשי אס-אס, בהם אסירים מורשעים.
בפנקס המחנה נרשמו 2,311 אסירים, רובם קומוניסטים וסוציאל-דמוקרטים. גם חברי המפלגה הנאצית שהביעו ביקורת על הגאולייטר המקומי מרטין מוצ'מן (גר') נכלאו במחנה זה.
האסירים גרו במפעלים שבהם עבדו, וישנו על מזרני קש. במבנים לא היו שולחנות או ספסלים. צרכים נעשו בדליים, ולכל שני אסירים הייתה מגבת אחת. האסיר לשעבר ברונו זיגל (גר') דיווח שהמתקנים העתיקים שבהם נעשה שימוש לשם עשיית צרכים בימי הביניים, שימשו כעת להשפלת אסירים, שכן היה עליהם לרוקן את השפכים ממתקנים אלה בקבוצות של חמישה.
האסירים הורשו להיפגש עם בני משפחותיהם במשך עשר דקות, פעמיים בחודש, וגם זאת רק בנוכחות שומריהם. עם היכנסם למחנה הוכרחו לרוץ במעלה המדרגות הלולייניות של המבנים, עד לעמדת ההרשמה, בעודם מוכים באלות גומי. חלק מהאסירים נבחרו על ידי השומרים לשם כליאה במרתפי הטירה, ושם הוכו למוות. לאחר מספר ניסיונות התאבדות, הורו מפקדי המחנה להשאיר את האורות בבניינים דולקים כל הלילה, כדי לאפשר ביקורת פתע בכל עת.
חלק מהאסירים הועסקו בסלילת דרכים וחלקם - בעבודה במפעל בקולדיץ. חלקם עבדו בבניית מפקדה של המפלגה הנאצית, וחלקם הועסקו שם בעבודות פקידותיות.
לאחר מלחמת העולם השנייה

בנובמבר 1949 הרשיע בית משפט בחמניץ שמונה משומרי המחנה בפשעים נגד האנושות, ונגזרו על כל אחד מהם מספר שנות מאסר.
אסירים ידועים

קרל פרידריך גרדלר
הוגו גרף (אנ')
ספרות

Wolfgang Benz, Barbara Distel (Hrsg.): Der Ort des Terrors. Geschichte der nationalsozialistischen Konzentrationslager. כרך 2: Frühe Lager, Dachau, Emslandlager. C.H. Beck, München 2005, ISBN 3-406-52962-3, עמ' 87–90.
Werner Bramke: Sachsen unter der faschistischen Diktatur (1933–1945). In: Sächsische Heimatblätter, 30, Nr. 4, 1984, עמ' 156–164.
הערות שוליים

↑  Carina Baganz: Erziehung zur "Volksgemeinschaft?. Die frühen Konzentrationslager in Sachsen 1933-34/37, 2005, עמ' 117
↑  Rat der Stadt Colditz (Hrsg.), 700 Jahre Stadt Colditz, Colditz 1965, עמ' 129 ff.
↑  Klaus Drobisch, Günther Wieland: System der NS-Konzentrationslager. 1933–1945. Akademie Verlag, ברלין 1993, ISBN 3-05-000823-7, עמ' 109, abgerufen am 2. August 2018.
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שבנייה • שטוטהוף • מחנה הריכוז בלכהמר |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו • בורגו סן דלמאצו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • מונופול • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
תורינגיה

תורינגיה (בגרמנית Thüringen, תירינגן) היא אחת מ-16 המדינות המרכיבות את גרמניה. היא אחת המדינות הקטנות בשטחה (16,172 קמ"ר, מקום 11 בגרמניה) ואף במספר תושביה (יותר מ-2 מיליון, מקום 12 בגרמניה). בירתה והעיר הגדולה בה היא אֶרפוּרט (200,000 תושבים).
אין ערים גדולות בתורינגיה, אך לערים רבות בה חשיבות היסטורית ותיירותית גדולה. בראשן עומדת ויימאר, שזכתה למעמד סמלי בהיסטוריה הגרמנית - הן כבירת תור הזהב של הנאורות הגרמנית, והן כמקום כינון החוקה של הרפובליקה קצרת החיים בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, רפובליקת ויימאר. ערים ידועות נוספות בתורינגיה הן יֶנָה (בה שוכנת אוניברסיטת פרידריך שילר), גותה, אָייזנַך (Eisenach, עיר מולדתו של יוהאן סבסטיאן באך), אלטנבורג (Altenburg) וגֶרָה (Gera).
היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים מוקדמים מהתקופה הפרי-היסטורית נמצאו באזור בלזינגסלבן ואהרינגסדורף. שבט ההרמונדוריים הגרמאני התיישב באזור במאה ה-1 לפנה"ס והחליף את הקלטים. במאה ה-5, פורקה נוסדה הממלכה התורינגית בשנת 531 על ידי הפרנקים והסקסונים.
בימי הביניים הוקמה הדוכסות המרובינגית: שטח תורינגיה הפך לחלק מהאימפריה הפרנקית. לאחר מכן ביססה משפחת הלודוויגים את מעמדה כדוכסות חזקה באזור. במהלך ימי הביניים נוסדו ערים כמו ארפורט ומילהאוזן, שהפכו למרכזי מסחר ודת. בתקופת הרפורמציה: תרגם מרטין לותר את הברית החדשה בווארטבורג בשנת 1521, ותורינגיה הפכה למוקד רפורמציה. מלחמת האיכרים הגרמנית: בשנת 1525 האזור היה זירת קרבות מרכזית. בעקבות סכסוכים פוליטיים, נתחם האזור לשורת דוכסויות קטנות.
בימי הביניים הייתה תורינגיה מהדוכסויות החשובות בגרמניה, אך במשך השנים ירדה מגדולתה ונהייתה מפוצלת בין מדינות פיאודליות רבות בדרגות אצולה שונות,
במאה ה-19 חלקים גדולים בה נכבשו על ידי פרוסיה והיא הייתה לחלק מהקונפדרציה הגרמנית ובהמשך הקונפדרציה הצפון-גרמנית והקיסרות הגרמנית. כמו כן, החלה מגמת איחוד של הדוכסויות. תורינגיה הפכה למרכז תעשייתי בתחומי הזכוכית, הטקסטיל והאופטיקה.  פיתוח תשתיות רכבת חיבר את האזור לשאר גרמניה. בשנת 1920 אוחדו אוחדו הדוכסויות למדינת תורינגיה במסגרת רפובליקת ויימאר. תורגינה הייתה בין המדינות הראשונות שאימצו את המפלגה הנאצית לשלטון. בזמן מלחמת העולם השנייה: אזור תורינגיה שימש למפעלים צבאיים ולמתקני עבודה בכפייה. לאחר מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 נכבש האזור על ידי הצבא האדום ובשנת 1952 פוצלה תורינגיה לשלושה מחוזות בגרמניה המזרחית.
המדינה, ששכנה 40 שנים בתחומי גרמניה המזרחית, נוסדה מחדש בשנת 1990,
לאחר איחוד גרמניה הוקמה המדינה החדשה ממחוזות ארפורט, גרה וזול, וכן מחלקים ממחוזות לייפציג (אלטנבורג ושמלן) והאלה (ארטרן). אזור ארטרן, שנועד בתחילה להצטרף למדינת סקסוניה-אנהלט, הוכרע במשאל עם, שבו הצביעו 88% בעד הצטרפות לתורינגיה.
ב-10 בינואר 1991, החליט הפרלמנט של תורינגיה על בחירת ארפורט כבירת המדינה. העיר גברה על המתמודדות האחרות: ויימאר, גרה, ינה ונורדהאוזן. בין השנים 1991 ל-1992, פינה הצבא האדום את כל כוחות ה-ארמייה השמינית שהיו מוצבים באזור ב-143 אתרים, עם 51,000 חיילים, 4,000 מומחים אזרחיים וכ-20,000 בני משפחותיהם.
אוכלוסייה

בתורינגיה מתגוררים כ-2.12 מיליון תושבים, כאשר מספר התושבים נמצא בירידה מאז סוף מלחמת העולם השנייה. כתוצאה מכך, תהליך הזדקנות האוכלוסייה בתורינגיה מתקדם יותר מאשר באזורים אחרים בגרמניה, והגירעון בלידות גבוה יחסית, אף ששיעור הפריון הכולל (מספר הלידות לאישה) גבוה מהממוצע הפדרלי.
מאז 2013, לראשונה מאז 1996, המאזן ההגירה הפך לחיובי, בזכות ירידה בהגירה למדינות פדרליות אחרות ועלייה משמעותית בהגירה מחו"ל. בהשוואה למדינות מערב גרמניה, יש בתורינגיה פחות מהגרים, ולכן שיעור הזרים במדינה (כ-4% בשנת 2015 וכ-8.3% בשנת 2023) הוא בין הנמוכים בגרמניה.
במישור המקומי, יש שונות בהתפתחות האוכלוסייה. שתי הערים הגדולות במדינה, ארפורט ויינה, חוו גידול אוכלוסייה מאז 2003 ו-1999, בהתאמה. לעומת זאת, אזורים כפריים במדינה מאבדים אוכלוסייה בקצב מהיר כתוצאה מהזדקנות האוכלוסייה. מגמות אלו מדגישות את המשך תהליך העיור בתורינגיה.
פוליטיקה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא מידע היסטורי ובלתי רלוונטי.
ראש ממשלת תורינגיה (נכון ל-2015) הוא בודו ראמלו ממפלגת די לינקה שנבחר לתפקיד ב-2014. הוא החליף את כריסטינה ליברקנכט מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU) שנבחרה לתפקיד ב-2009. היא החליפה את דיטר אלטהאוס (Dieter Althaus), אשר נבחר לתפקיד בשנת 2003 כראש הממשלה הצעיר ביותר במדינות גרמניה (בן 45 עם בחירתו). אלטהאוס החליף את ברנהרד פוֹגל (Bernhard Vogel), הפוליטיקאי היחיד בתולדות גרמניה ששימש כראש ממשלתן של שתי מדינות: בין השנים 1976 ו-1988 הוא שימש כראש ממשלת ריינלנד-פפאלץ.
המדינה מהווה מעוז של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU); המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD) ומפלגת הירוקים הגרמנית זוכות לתמיכה מועטה בלבד בתורינגיה; זוהי אחת המדינות הבודדות בגרמניה בהן אין כלל ייצוג בלנדטאג למפלגת הירוקים. כוח נוסף במדינה מהווה מפלגת השמאל (נוסדה רשמית כמפלגה ב-2007 מאיחוד מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי PDS עם מפלגת האלטרנטיבה לעבודה וצדק חברתי WASG); מפלגה זו, הזוכה לתמיכה בעיקר במדינות מזרח גרמניה, היא המפלגה השנייה בגודלה בתורינגיה ותורינגיה היא המדינה היחידה בגרמניה שראש ממשלתה משתייך למפלגה זו.
כלכלה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא מידע היסטורי ובלתי רלוונטי.
בתורינגיה, כמו בכל מדינות מזרח גרמניה לשעבר, שררה אבטלה קשה בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת (קרוב ל-20% ב-2005), אך כיום (אוקטובר 2014) שיעור האבטלה עומד על 8.2%. בנוסף, בדומה לשאר מדינות המזרח, תורינגיה סובלת מהגירה שלילית ומהתכווצות האוכלוסייה.
כלכלה > דיאלקטים

הוועדה לבלשנות של האקדמיה הסקסונית למדעים בלייפציג מבחינה בתשעה דיאלקטים אזוריים בתורינגיה. שבעה מהם שייכים לקבוצת הדיאלקטים תורינגיים-סקסוניים עיליים ושניים לקבוצת דיאלקטים מיין-פרנקיים. בנוסף, דיאלקטים נוספים מקבוצת מיין-פרנקית, כמו רונר פלאט וגרבפלדיש, נפוצים באזורים מסוימים בתורינגיה, אך גם בהסן המזרחית ובפרנקוניה תחתית השכנות.
הדיאלקט תורינגית מרכזית מדוברת במרכז תורינגיה, בערים כגון ארפורט, ארנשטאדט, אילמנאו, גותה, באד לאנגנזלצה וזומרדה. צפונית לה נמצא הדיאלקט תורינגית צפונית, המדובר באזורים סביב מילהאוזן, נורדהאוזן, באד זאקסה, זונדרסהאוזן, שטולברג (הרץ) וקלברה.
ממזרח לאזורי תורינגית מרכזית, נמצא הדיאלקט תורינגית אילם, המדובר באזורים סביב אקרטסברגה, ויימאר, יינה, רודולשטאדט ושווארצטל. אזור זה עובר בהדרגה לדיאלקט תורינגית דרום-מזרחית, המדובר בערים כגון זאלפלד, פיסנק, שלייץ, גרייץ וגרה.
במזרח המדינה מדוברת תורינגית מזרחית, בעיקר באזורים כמו יער עץ תורינגיה ואוסטרלנד סביב אלטנבורג, נאומבורג, וייסנפלס וצייץ. בסביבת אייזנך-באד זלצונגן נפוץ הדיאלקט תורינגית מערבית, המשלב השפעות של הסן המזרחית.
בדרום תורינגיה נמצאים דיאלקטים מיין-פרנקיים כגון הנברגיש באזור נהר הוורה סביב זול ומיינינגן, איצגרונדיש סביב נהר איצ באזור זוננברג ועד הילדבורגהאוזן, וגרבפלדיש באזור מחוז שמלקלדן-מיינינגן.
בנוסף, בשמאלקלדן נמצא דיאלקט הסן עילית, שהיה נפוץ בעבר באזור ההסני של תורינגיה. בחלקים הצפוניים של מחוז אייכספלד מדוברים דיאלקטים מהקבוצה הנמוכה גרמנית.
דיאלקטים תורינגיים חולקים מאפיינים משותפים, המתחזקים ככל שמתקדמים ממערב למזרח. לעומתם, הדיאלקטים המיין-פרנקיים נבדלים באופן מובהק, בעיקר באזור איצגרונד, שבו הם מפותחים במיוחד. רנשטייג, שהיה דרך גבול היסטורית, משמש גבול חד בין הדיאלקטים, אך קיימת אזור מעבר בדרום הכוללת אלמנטים פרנקוניים, הסניים ותורינגיים.
כלכלה > דתות ותפיסות עולם

אוכלוסיית תורינגיה כיום מורכבת בעיקר מאנשים ללא שיוך דתי, כאשר שיעור הנוצרים (פרוטסטנטים וקתולים) ירד משמעותית מאז 1991.
תורינגיה הייתה מרכז חשוב של הרפורמציה בהנהגתו של מרטין לותר, בעוד שהשפעת הנצרות הקתולית כיום מוגבלת בעיקר לאזור אייכספלד.
קהילות יהודיות התקיימו בתורינגיה מאז המאה ה-12, אך אוכלוסיית היהודים ירדה באופן דרסטי בתקופת השואה. כיום קיימת קהילה יהודית קטנה בארפורט המונה כמה מאות חברים. דתות אחרות, כולל אסלאם וקהילות נוצריות חופשיות, מונות כמה אלפי חברים בלבד, ומרביתן מרוכזות בערים הגדולות.
תרבות

התרבות בתורינגיה מגוונת ומשקפת את ההיסטוריה העשירה של המדינה, החל מהרפורמציה, דרך הקלאסיקה של ויימאר ועד לבאוהאוס. אתרים מרכזיים בתורינגיה כוללים את אתרי הבאוהאוס והקלאסיקה של ויימאר (אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו), טירת וארטבורג ומוזיאונים לאומיים בערים כמו ויימאר, גותה וארפורט. לתיאטרון ולאמנות המוזיקלית יש מוסדות חשובים כמו התיאטרון הלאומי הגרמני בויימאר ותזמורת באך תורינגיה. פסטיבלים כמו שבועות באך בתורינגיה הם מהבולטים באירועי התרבות במדינה. בנוסף, תורינגיה מזוהה עם תרומה משמעותית לספרות, החל מחוג הסופרים של יוהאן וולפגנג פון גתה ופרידריך שילר ועד לפיתוח אומנות הבאוהאוס, שהפכה לתנועה משפיעה בעולם האדריכלות והאמנות.