stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנק סין לתעשייה ומסחר

| --- | --- |
סמליל הבנק

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בהונג קונג (27 באוקטובר 2006, 11 בדצמבר 2014–1398, 4603, 4604)  הבורסה לניירות ערך בשאנגחאי (601398)  הבורסה האוסטרלית לניירות ערך (ICB) 
 תקופת הפעילות:  נוצר כחברה בע"מ בינואר 1984 – הווה
 חברת אם:  שייך לממשלת סין
 חברות בנות:  בנק סין לתעשייה ומסחר (אסיה)  ICBC Turkey Bank  ICBC Bank of Indonesia  Industrial and Commercial Bank of China (Macau) 
 מיקום המטה:  בייג'ינג 
 משרד ראשי:  בייג'ינג, סין
 ענפי תעשייה:  מימון, שירותים פיננסיים, economics of banking 
 מוצרים עיקריים:  שירותי בנקאות
 הכנסות:  475.21 מיליארד ¥ (יואן), (נכון ל-2011)
 רווח תפעולי:  390,822,000,000 רנמינבי (נכון ל־2020) 
 רווח:  317,685,000,000 רנמינבי (נכון ל־2020) 
 הון עצמי:  2,893,502,000,000 רנמינבי (נכון ל־31 בדצמבר 2020) 
 יו"ר:  ג'יאנג ג'יאנקינג
 עובדים:  405,354 (2011)
  
 www.ICBC.com.cn
 
בנק סין לתעשייה ומסחר בע"מ (באנגלית: Industrial and Commercial Bank of China Ltd או ICBC, בסינית מסורתית:中國工商銀行, בסינית מפושטת:中国农业银行, פִּין-יִין:Zhōngguó Gōngshāng Yínháng, ובאופן נפוץ רק: 工行 Gōngháng) הוא הבנק הגדול בעולם מבחינת נכסים ושווי שוק, הוא אחד מארבעת הבנקים הגדולים (Big Four) של סין.
יוסד כחברה בע"מ ב-1 בינואר 1984. במרץ 2010 היה בעל נכסים בשווי 1.9 טריליון דולר (ארצות הברית). ב-2013 דורג במקום הראשון בדירוג Forbes Global 2000 לחברות ציבוריות, וכן במקום הראשון ברשימת 1000 הבנקים המובילים בעולם, דירוג שהושג לראשונה עבור בנק סיני.
ב-10 באוקטובר 2005 נרשמה הפעילות של הבנק בהונג קונג תחת השם ICBC Asia וזאת באמצעות רכישת החברה-הבת המקומית של בנק פורטיס (BNP Paribas Fortis).
ב-28 באפריל 2006, בסיבוב גיוס מוקדם לפני הנפקה מתוכננת גויסו 3.7 מיליארד דולר מ"משקיעים אסטרטגיים". גולדמן סאקס קנו 5.75% מהמניות תמורת 2.6 מיליארד דולר, הסכום הגבוה ביותר שהשקיעה החברה מעולם. בנק דרזדנר הגרמני (Dresdner Bank) השקיע מיליארד דולר. אמריקן אקספרס השקיעה 200 מיליון דולר.
ההנפקה הראשונה אשר ביצע הבנק ב-2010 הייתה הגדולה ביותר בזמנו, והשנייה בגודלה בהיסטוריה הגיוס עמד על 21.9 מיליארד דולר.
ברבעון האחרון של 2014  עמד שווי השוק של הבנק על 271 מיליארד דולר.
הערות שוליים

↑  שלשת האחרים הם: בנק סין, בנק סין לחקלאות ובנק סין לבניין
↑  Global 2000 - The World's Largest Public Companies 2020, Forbes (באנגלית)
↑  חברה-בת של Commerzbank.
↑  והראשונה אף היא של בנק סיני - בנק סין לחקלאות עם גיוס של 22.1 מיליארד דולר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA17553707  GND: 1235706133  ISNI: 0000 0001 0114 8187  LCCN: nr90018391  NLA: 36686602  RERO: 02-A024370082  VIAF: 150532306   WorldCat (עם VIAF): 150532306
מנחם עמנואל דייץ

| --- | --- |

 לידה:  1763 ה'תקכ"ג האימפריה הרומית הקדושה קובלנץ, האימפריה הרומית הקדושה
 פטירה:  31 בינואר 1842 (בגיל 79 בערך) שבט ה'תר"ב פריז
 מקום קבורה:  בית הקברות פר לשז
 מדינה:  צרפת 
 מקום פעילות:  האימפריה הרומית הקדושה קובלנץ, האימפריה הרומית הקדושה הקיסרות הראשונה האימפריה הצרפתית הראשונה
 תקופת הפעילות:  ? – 31 בינואר 1842 
 תחומי עיסוק:  פסיקת הלכה
 בני דורו:  רבי יוסף דוד זינצהיים, רבי אברהם דה קולוניה
 צאצאים:  Simon Deutz 
 
 תפקידים נוספים:  רבה של קובלנץ, מבכירי רבני הסנהדרין של פריז, הרב הראשי של הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת לחבל הריין והמוזל, הרב הראשי לצרפת
 
רבי מנחם עמנואל דָיִיץ (Deutz; נכתב גם: דאוץ, דוץ, דויץ; מכונה: מנואל, מנלי או מֶנְלַיין; 1763 - 31 בינואר 1842, שבט ה'תר"ב) היה רבה של קובלנץ, מבכירי הרבנים בסנהדרין של פריז, הרב הראשי מטעם הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת לחבל הריין והמוזל, ולאחר מכן הרב הראשי לצרפת. עסק גם בפעילות ציבורית.
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תקכ"ג בעיר קובלנץ שבמפגש נהרות הריין והמוזל. בצעירותו למד בישיבה במיינץ, שם הוסמך לרבנות. בשנת 1789 נשא את יהודית ברמן (נפטרה בשנת 1823) ועבר לגור עמה בעיר הולדתו קובלנץ, ממנה נולדו לו שבעה ילדים.
לאחר נישואיו מונה לרבה של קובלנץ. השתתף באספת הנכבדים שיזם הקיסר נפוליאון בונפרטה בשנת 1806, והיה מחברי הסנהדרין של פריז, ואף התמנה לסגן נשיא (מקביל לתפקיד ה"חכם" בסנהדרין המקורית) אחר פטירתו של הסגן יהושע סגרי. שם תמך בעמדת השמרנים בראשות הנשיא רבי יוסף דוד זינצהיים. עוזרו בסנהדרין היה רבי אברהם אוירבך, חתנו של רבי יוסף דוד זינצהיים.
עם תום כינוס הסנהדרין והקמת הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת, הוקמה קונסיסטוריה מחוזית לחבל הריין והמוזל, ומרכזה נקבע לקובלנץ. הרב דייץ, רבה של קובלנץ התמנה כרבה של הקונסיסטוריה המחוזית, וכן לחבר בקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת. באותה שנה הוא גם מונה לרב השלישי בחשיבותו ברחבי האימפריה הצרפתית הראשונה, לצד רבי יוסף דוד זינצהיים ורבי אברהם דה קולוניה. גם לאחר שעבר לפריז - מקום פעילותה של הקונסיסטוריה המרכזית - עדיין כיהן באופן רשמי כרב ראשי של הקונסיסטוריה של חבל הריין והמוזל במשך תקופה, עד שממלא מקומו רבי אברהם אוירבך החליפו בתפקיד זה. במסגרת תפקידו כאחד מחשובי הרבנים בצרפת העניק הסכמות רבות לספרים. אחת הבולטות שבהן היא הסכמתו מחודש אדר תקצ"ה לתרגום התלמוד לגרמנית של אפרים משה פינר, זמן קצר לפני שהתפתח פולמוס נרחב על תרגום זה.
בשנת ה'תק"ע, כאשר הקונסיסטוריה היהודית של וסטפאליה בראשותם של ישראל יעקבסון ומנחם מנדל שטיינהארט התירה לאכול קטניות בפסח בניגוד למנהג הרווח, הצטרף רבי מנחם להתנגדותו הנחרצת של רבי יוסף דוד זינצהיים במכתב שנשלח מטעם הקונסיסטוריה המרכזית של צרפת.
רבי מנחם המשיך לשאת את נאומיו ביידיש וכמעט לא נאם בצרפתית, גם לאחר שקבעה הממשלה על העברת כל הנאומים בבתי הכנסת לשפה הצרפתית בשנת 1831. שימש כמרכז של כספי הצדקה לארץ ישראל שנוהלו על ידי ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם וקיים קשרי מכתבים עם מנהל הארגון צבי הירש להרן, ככל הנראה מתוקף תפקידו כרב הראשי בצרפת.
בשנת 1826 התפטר רבי אברהם דה קולוניה ממשרת הרבנות הראשית של הקונסיסטואר, ורמ"ע דייץ קיבל את התפקיד במקומו. רמ"ע דייץ היה אז הרב היחיד בקונסיסטוריה (בעוד שמלכתחילה היא הכילה רב ראשי ושני סגנים). לא מונו לצדו רבנים נוספים, שכן המוסד היה בעל תקציב דל, וגם מתוך מטרה מכוונת לצמצם את השפעת הרבנים בענייני היהודים בצרפת.
ביוגרפיה > פטירתו

נפטר ב-31 בינואר (כ' או כ"א בשבט) 1842, ה'תר"ב.
לאחר פטירתו, משרתו כרב ראשי של צרפת נותרה פנויה כארבע שנים עד לבחירתו של ממלא מקומו מרשאן אנרי (צר') בשנת 1846.
משפחתו

שניים מבני משפחתו התפרסמו בכך שהתנצרו. היה זה בשנותיו המאוחרות ואירועי ההתנצרות פגעו ביותר בכבודו:
ב-1823 התגרשה בתו שרה מבעלה דוד (פאול) דראך (צר') ‏(1865–1791), רב ומנהל תלמוד תורה, שבשנת 1823 המיר את דתו לנצרות קתולית והיה למיסיונר. דוד המשיך להצהיר על עצמו כיהודי, מתוך שאיפה להעביר לנצרות יהודים נוספים. בעקבות האירוע ברחה שרה לאנגליה והתחבאה עם שלושת ילדיה הקטנים, אולם לאחר שנתיים שניים מהם נלקחו על ידי דוד, שגם אותם הטביל לנצרות. הוא שימש לכנסייה הקתולית כסופר עברי וכפולמסן שלה נגד היהדות.
בשנת 1828 בנו שמעון (סיימון) דויץ (צר')‏ (1802–1852) התנצר ברומא ממניעים של קידמה ושאפתנות והמיר את שמו לצ'ארלס גונזגה. שמעון קנה את אמונה של מריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי, אמו של אנרי, רוזן שאמבור. ביולי 1830 פרצה בצרפת מהפכת יולי, ובה הודח חמיה שארל, רוזן ארטואה. לואי פיליפ, מלך הצרפתים הוכתר למלך במקומו, ומריה קרולינה ומשפחתה יצאו לגלות באנגליה. בשנת 1831 עזבה מריה קרולינה את אדינבורו, וחזרה למשפחתה בנאפולי דרך הולנד, פרוסיה ואוסטריה. מנאפולי, בעזרתו של הרוזן דה פריסט, היא עוררה מרד לגיטימיסטי (אנ'), על מנת "להחזיר" לכס המלוכה את בנה אנרי שהיה יורש העצר החוקי של מלכי בית בורבון. ב-14 בדצמבר אותה שנה נישאה מריה קרולינה בחשאי לאציל איטלקי, אטורה קרלו לוצ'סי-פאלי, דוכס דלה גראציה השמיני. באפריל 1832 נחתה מריה קרולינה ליד מרסיי, ולאחר שקיבלה תמיכה מועטה, עשתה את דרכה למחוז ונדה ולברטאן, שם הצליחה לארגן התקוממות קצרה ביוני 1832 אולם תומכיה הובסו, ולאחר שהוסתרה חמישה חודשים בבית בנאנט, היא נבגדה בנובמבר 1832 על ידי שמעון דויץ שהסגיר אותה לשלטונות תמורת חצי מיליון פרנק, ונכלאה בטירת בלאי. בגידתו של שמעון עוררה רגשות אנטישמיים בחוגים רחבים בצרפת. זמן קצר לאחר מכן, באותה השנה (1832), הוא הגיש בקשה לקונסיסטוריה של צרפת לחזור ליהדות. בקשתו סורבה בתחילה, ובסופו של דבר האישור ניתן לו לאחר שאדולף כרמיה התערב לטובתו. הוא התחתן בלונדון, היגר לארצות הברית ולבסוף חזר לצרפת.
הערות שוליים

↑  השם עמנואל הוא כנראה כינוי למנחם.
1 2 3 4  משה קטן, "הרבנים הראשיים לצרפת", מיכאל: מאסף לתולדות היהודים בתפוצות 12 (תשנ"א), עמ' קכ"ח–קכ"ט, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  נתן רפאל אוירבך, "הגאון ר' אברהם אויערבאך זצ"ל", ישורון י"ט (תשס"ז), עמ' תשנ"ו, הע' 28, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  רפאל נתן אויערבך, שומרי משמרת הקודש, ירושלים תש"ע, חלק א', עמ' 194, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  הסכמות ממנו, ראו: רבי אפרים חיות, אשל אברהם, ליוורנו תקע"ט, באתר אוצר החכמה; ברוך שטרויס, ספרי ברוך: אהל ברוך, לונדון תשי"ט, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום); משה בידינגן (מבאר), מחזור של ר"ה כמנהג אשכנז, מץ תקע"ז, באתר אוצר החכמה; ועוד. בין הספרים שהסכמתם מופיעה בהם: הגדה של פסח כמנהג האשכנזים והספרדים, מץ התקע"ט; "תבואת יקב" מרבי אברהם בלעיש, ליוורנו תקפ"ו.
↑  רבי רפאל נתן נטע רבינוביץ, מאמר על הדפסת התלמוד, ירושלים תשי"ב, עמ' רמ"ו, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
↑  בנימין שלמה המבורגר, הישיבה הרמה בפיורדא, בני ברק תש"ע, חלק ב', עמ' 394, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  יוסף יואל ובנימין ריבלין, אגרות הפקידים והאמרכלים מאמשטרדם - תקפ"ו-תקפ"ז, ירושלים תשכ"ה, עמ' 40, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1244236799  ISNI: 0000 0001 3966 0987  SUDOC: 115734139  VIAF: 203283926   WorldCat (עם VIAF): 203283926
פרהיסטוריה

"מערת הידיים", מערה עם ציורים ידי אדם מהתקופה הפרהיסטורית
גבקליטפה – אתר בן 11,500 שנה
פרהיסטוריה (נכתב גם פרה-היסטוריה) מלטינית præ (לפני) ומיוונית Iστορία (היסטוריה) היא התקופה בתולדות האנושות שקדמה להיסטוריה, דהיינו התקופה שלפני המצאת הכתב. התקופה הפרהיסטורית מתחילה עם הופעת הסוג אדם באפריקה, לפני כשניים וחצי מיליוני שנים, ומסתיימת לפני כמה אלפי עד מאות שנים (תלוי היכן), כאשר החל השימוש בכתב. לפיכך, התקופה הפרהיסטורית מכסה את הרוב המכריע של תולדות האנושות, ממנו אין כל תיעוד כתוב. מקור המידע החשוב ביותר על התקופה הוא ממצאים ארכאולוגיים, בעיקר כלים, שרידי מבנים ואשפת מזון של האדם, וכן שרידי שלד מאובנים של האדם עצמו.
האבולוציה הביולוגית והתרבותית של האדם אירעה רובה ככולה בתקופה זו: תחילת סיתות כלי אבן, שימוש האדם הקדמון באש, התפתחות הציד של בעלי חיים גדולים, נדידת האדם הקדמון מחוץ לאפריקה ואכלוס העולם הישן ולאחר מכן אוסטרליה ואמריקה, הופעת המין האנושי המודרני מבחינה אנטומית ומבחינה התנהגותית, התיישבות הקבע ויצירת כפרים, ביות הצמחים ובעלי החיים, והופעת חרושת המתכת.
בתרבות הפופולרית משתמשים לעיתים במונח "פרהיסטוריה" כמציין גם את התקופות בתולדות כדור הארץ שקדמו להופעת האדם.
אפיונים כלליים של הפרהיסטוריה

את התקופה הפרהיסטורית מקובל למנות החל מהופעת אדם המייצר כלים באורח קבוע. היה זה הומו הביליס או סוג אחר של הומיניד – כמו האוסטרלופיתקוס גרהי שהתקיים לפני 2.6 ועד 2.5 מיליון שנה. מכל מקום סוג אדם זה היה מסוגל להעביר מסורת טכנולוגית כלשהי מדור לדור. נהוג להניח כי ליכולת זו התלוו גם כישורים בסיסיים של תקשורת אנושית. במזרח התיכון הפרהיסטוריה מסתיימת עם הופעת הכתב בשומר העתיקה, בסביבות שנת 3500 לפנה"ס. זוהי תחילת העת העתיקה כלומר תחילת ההיסטוריה הכתובה.
התקופה הפרהיסטורית למעשה מכסה את הרוב המכריע של תולדות האנושות. האבולוציה הביולוגית והתרבותית של האדם אירעה רובה ככולה בתקופה זו. היא באה לידי ביטוי בסיתות כלי אבן, בשימוש באש, בהתפתחות הציד של בעלי חיים, ובליקוט צמחים, בנדידת האדם הקדמון מחוץ לאפריקה, באכלוס העולם הישן ולאחר מכן אוסטרליה ואמריקה, בהופעת המין האנושי המודרני – מבחינה אנטומית ומבחינה התנהגותית, בהתיישבות הקבע ויצירת כפרים, בביות הצמחים ובעלי החיים, ובהופעת חרושת המתכת.
האדם הגיע מאפריקה אל מקומות שונים על פני כדור הארץ בזמנים שונים (לניו זילנד, לדוגמה, הגיע האדם רק לפני מאות בודדות של שנים). תרבות המבוססת על כתב ומסמכים כתובים לא הגיעה לכל מקום באותה עת. בתקופת הברונזה במזרח הקרוב שוררת עדיין באנגליה התקופה הנאוליתית. באוסטרליה מסתיימת תקופת האבן רק עם היותה למושבה בריטית. לכן, בהתייחס למקומות ספציפיים, יש משמעות שונה למושג: תקופה פרהיסטורית.
במאה ה-19 החלו לחלק את הפרהיסטוריה לתקופות. ראשית, היא חולקה לעידן האבן, עידן הברונזה ועידן הברזל. לאחר מכן, עידן האבן הוא-עצמו חולק למספר תקופות: התקופה הפליאוליטית (התחתון, הביניים, והעליון), התקופה המזוליטית וכן התקופה הנאוליתית.
התקופות הפרהיסטוריות > התקופה הפלאוליתית

התקופה הפלאוליתית, "תקופת האבן הקדומה", היא החלק הראשון והארוך ביותר של הפרהיסטוריה ותקופת האבן. תחילת התקופה הפלאוליתית (והארכאולוגיה בכלל) מוגדרת מתחילת ייצור כלי אבן על ידי הומינידים באפריקה לפני כ-2,600,000 שנה. שלבי המשנה של התקופה הפלאוליתית מוגדרים על פי סגנונות ושיטות שונים לסיתות כלי אבן, שהם השריד העמיד והנפוץ ביותר באתרים הארכאולוגיים. התקופה מכסה בקירוב את התור הגאולוגי פליסטוקן ומסתיימת במעבר לתור ההולוקן, או מעט לפניו, לפני כ-20,000 עד 11,000 שנים. בני האדם שחיו בתקופה הפלאוליתית היו ציידים לקטים ובדרך כלל נדדו בקבוצות קטנות.
המינים הקדומים של הסוג אדם שחיו בתקופה זו הם לפי הסדר הכרונולוגי: הומו הביליס, הומו רודולפנסיס, הומו ארגסטר (שהוא הראשון שיצא מאפריקה), הומו גיאורגיקוס, הומו ארקטוס, הומו היידלברגנזיס, הומו ניאנדרטל, הומו פלורזיאנסיס, הומו רודזיאנסיס, וההומו ספיאנס שהופיע באפריקה לפני 200,000 שנה. עד לפני כ-40,000 שנים התקיים יותר ממין אדם אחד בכל רגע נתון בכדור הארץ.
התקופות הפרהיסטוריות > התקופה הפלאוליתית > התקופה הפלאוליתית התחתונה

התקופה הפלאוליתית התחתונה כוללת את האתרים הארכאולוגיים הקדומים ביותר הידועים למדע, החל מלמעלה מ-2.6 מיליון שנים לפני זמננו. הממצאים הקדומים ביותר באפריקה שייכים לתרבות האולדובאית, המתאפיינת בסיתות נתזים פשוטים ומקצצים. לאחר מכן (בערך מיליון וחצי שנים לפני זמננו) מופיעה התרבות האשלית, המצטיינת בסיתות של אבני יד. תרבויות אלה נוצרו בידי מיני אדם קדם-מודרניים כהומו הביליס, הומו ארקטוס והומו היידלברגנסיס. לפני כ-1,800,000 שנה החלה נדידת אוכלוסיות של הומו ארקטוס מחוץ לאפריקה והתבססות במזרח התיכון, בדרום אירופה ובדרום אסיה. כמעט שאין בתקופה זאת עדויות משכנעות לקבורה, לפולחן ולאמנות.
התקופות הפרהיסטוריות > התקופה הפלאוליתית > התקופה הפלאוליתית התיכונה

התקופה הפלאוליתית התיכונה נמשכה מ-250,000 עד 45,000 שנים לפני זמננו. בתקופה זו מופיעים האדם הניאנדרתלי, כמו גם בני אדם מודרניים מבחינה אנטומית (הומו ספיינס). אתרים מהתרבות המוסטרית, המתאפיינת לעיתים בשימוש נרחב בטכניקת לוולואה לסיתות כלי צור דקים שצורתם מוקפדת, כגון חוד, מקרצף, סכין ומשונן. אפריקה מאוכלסת בתקופה זאת על ידי האדם המודרני ובאירופה מקובל לזהות את כל בני האדם המאכלסים את היבשת בתקופה זו עם הניאנדרטאלים. בישראל המצב מורכב יותר בגלל נוכחותם של אנשים מודרניים מבחינה אנטומית לצדם של הניאנדרטאלים. לראשונה מופיעה קבורה מכוונת (אצל שני מיני האדם) וגם עדויות מעטות לשימוש בצבע ולייצור חרוזים. מוסכם כי בפרק זמן זה האדם שלט באש וצד פרסתנים גדולים כעניין שבשגרה. עם זאת, קיים ויכוח אם מדובר כבר באוכלוסיות מודרניות לחלוטין מבחינה קוגניטיבית, כפי שרואים בתקופות המאוחרות יותר.
התקופות הפרהיסטוריות > התקופה הפלאוליתית > התקופה הפלאוליתית העליונה

בתקופה זו מופיעות תרבויות אזוריות רבות, אשר בהן נעשה שימוש בלהבים, מגרדים ונקרים רבים, אך גם ממצאים ייחודיים שאינם מאבן, כגון כלים מעצם ומקרן, חרוזים עשויים משיני בעלי חיים ופריטי אמנות מגולפים. בתקופה זו האדם המודרני השתלט בהדרגה על כל חלקי העולם, תוך דחיקת רגליהן של אוכלוסיות אדם אחרות (הניאנדרטלים באירופה ובמערב אסיה) ויישוב אזורים שהיו ללא נוכחות אנושית, כאוסטרליה, צפון אירו-אסיה ובהמשך גם אמריקה. בארץ ישראל התקופה נמשכה מ-45,000 עד 20,000 שנים לפני זמננו. באירופה התקופה מתחילה עם העדויות הראשונות לנוכחות האדם המודרני ביבשת, לפני כ-40,000 שנים בתרבות האוריניאקית, שלאחריה רצף תרבויות, כגון התרבות הסולוטרנית, והתרבות המגדלנית. הממצאים הידועים ביותר מתקופה זאת הם ציורי המערות בצרפת וספרד. קיימת הסכמה במחקר שמדובר באוכלוסיות מודרניות לחלוטין, אשר השתמשו בשפה מורכבת, וניחנו בתודעה ובכישורי מחייה וטכנולוגיה זהים לציידים-לקטים בני ימינו.
התקופות הפרהיסטוריות > התקופה הפלאוליתית > התקופה האפיפלאוליתית

התקופה האפיפלאוליתית היא השלב הסופי של התקופה הפלאוליתית בשלהי הפליסטוקן, החל משיא עידן הקרח האחרון וכלה במעבר להולוקן (כ-24,000 עד 11,600 שנה לפני זמננו. התקופה האפיפלאוליתית מוגדרת בעיקר באגן הים התיכון, לפי עדויות ארכאולוגיות לחברות מורכבות יחסית של ציידים-לקטים, אשר ייצרו מיקרוליתים (להבוני צור מסותתים) בצורות אחידות (למשל סהרון, טרפז ומשולש). בסוף התקופה קיימות עדויות לישיבת קבע וככל הנראה גם לניצני ביות הצמחים, המבשרים את המעבר לאורח חיים חקלאי.
התקופות הפרהיסטוריות > התקופה המזוליתית

התקופה המזוליתית, "תקופת האבן התיכונה", היא מושג המשמש באירופה להגדרת התקופה הארכאולוגית שבין התקופה הפלאוליתית והתקופה הנאוליתית. כלומר, זו תקופת המעבר מאורח חיים של ציידים-לקטים נוודים לאורח חיים של חקלאים, היושבים בכפרי קבע. תחילת התקופה משתנה ממקום למקום אך מקובל ליחסה לתחילת תור ההולוקן, לפני כ-11,000 שנים.
השינוי האקלימי באירופה של המעבר מהפליסטוקן להולוקן הביא לשינוי בהרגלי התזונה: בתקופה זו התפתח הדיג, אשר נועד לספק את הצרכים הגדלים של האוכלוסייה ושינוי בכמות הצייד. במקביל לגיוון המזון בצייד חלה התפתחות משמעותית בהסתמכות על מזון מן הצומח. לקראת סוף התקופה הזו החל האדם לביית מיני צמחים.
במרבית האזורים, התקופה המזוליתית מאופיינת בכלי צור מורכבים קטנים. ציוד דיג, קרדומי אבן, וחפצי עץ כגון סירות קאנו וקשתות – נמצאו בכמה אתרים. החל ייצור כלים מורכבים בעלי ידית, שבה משובצים להבוני צור מסותתים – מיקרוליתים. המיקרוליתים שולבו בכלי ציד ודיג, וכלי צור אחרים דוגמת מרצעים ומגרדים, אשר נוצלו לעיבוד החיות שניצודו או יצירת כלים אחרים.
התקופות הפרהיסטוריות > התקופה הנֶאוֹליתית

התקופה הנֶאוֹליתית, "תקופת האבן החדשה", היא חלקה האחרון של תקופת האבן ומציינת את המעבר לאורח חיים חקלאי, ביות הצמחים ובעלי החיים והקמת כפרים. במזרח התיכון תחילת התקופה היא הקדומה בעולם, כ-11,600 שנים לפני זמננו, ובשאר האזורים תחילתה מאוחרת יותר. את סיומה ניתן לראות בהופעת כלי מתכת בתקופת הנחושת, תקופת הברונזה או תקופת הברזל (בהתאם לאזור הגאוגרפי).
התקופות הפרהיסטוריות > התקופה הכלקוליתית

התקופה הכלקוליתית, "תקופת האבן והנחושת", מוגדרת בשלהי הפרהיסטוריה של דרום מזרח אירופה ומערב ומרכז אסיה, לערך באלף החמישי והרביעי לפני הספירה. בתקופה זו הופיעה חרושת המתכת, לצד כלי אבן מסותתים שהמשיכו להתקיים מהתקופות הקודמות. התקופה הכלקוליתית התקיימה לאחר או בשלהי התקופה הנאוליתית, שבה החלה כבר להתפתח חקלאות אבל עוד לא היה שימוש במתכות.
התקופות הפרהיסטוריות > תקופת הברונזה

תקופת הברונזה היא תקופה שבה היכולת הטכנולוגית המתקדמת אפשרה ייצור כלים העשויים מארד (ברונזה) – סגסוגת מתכת המתקבלת מעירוב של נחושת עם בדיל. עידן הברונזה של תרבות עתיקה מסוימת מוגדרת על פי יכולתה להתיך נחושת בעצמה; ובתהליך מטלורגי למזג אותה עם בדיל, ארסן או מתכות אחרות; או בכך שהתקיים מסחר של כלי ברונזה שיוצרו במקומות אחרים. בראשית תקופה זו הופיע הכתב בסהר הפורה, ולפיכך באזור זה (כולל ארץ ישראל) תקופת הברונזה והברזל נחשבות כתקופות היסטוריות ולא פרהיסטוריות. בשאר האזורים בהן מוגדרת תקופה זו מקובל לשייכה לפרהיסטוריה, עקב היעדר כתב.
התקופות הפרהיסטוריות > תקופת הברזל

תקופת הברזל היא תקופה בתולדות האנושות שבה היכולת הטכנולוגית אפשרה לפתח כלים ואמצעים המבוססים על מתכת הברזל. עמידות הברזל, טמפרטורת ההתכה הגבוהה שלו ושכיחותן של עפרות ברזל הפכה את השימוש בברזל לנפוץ וזול יותר מאשר אפשרויות המסתמכות על ברונזה.
אירועים מרכזיים בפרהיסטוריה

לפחות פעמיים יצאו מאפריקה, ערש המין האנושי, הגירות של טיפוסי אדם שיכולותיהם הפיזיות והמנטאליות משופרות. אוכלוסיות קדומות של טיפוסי הומו ארגסטר היו כנראה אבותיהם של אוכלוסיות הומו ארקטוס, אשר היו הראשונים כבר לפני כ-1.7 מיליון שנה לאכלס חלקי עולם החורגים מאקולוגיית המוצא של האדם. עדות לכך היא ממצאי דמיניסי – גאורגיה וכלים שהשאירו בעובידיה בעמק הירדן בדרכם ליישב את רוב "העולם הישן", להשתלט על השימוש באש, על הציד ואולי אף על החיים בשבט. לבסוף יישבו גם את אינדונזיה.
גם אבותיהם של ראשוני מיננו, הומו ספיינס, הגיעו מאפריקה שמדרום לסהרה על פי ממצאי עצמות מ-90–120 אלף שנה לפני זמננו. הם הביאו עמם יכולות משופרות, שכליות וטכנולוגיות. על סמך מחקרים גנטיים ניתן לקבוע את "יציאת אפריקה" של ראשוני אבותינו, כבר בין 150 ל-200 אלף שנה לפני זמננו.
מין אדם נוסף, האדם הניאנדרטלי, נפרד ושונה מהמין שלנו, התקיים משך כ-200 אלף שנה – עד 32 אלף לפני זמננו באירופה ומערב אסיה. הטכנולוגיה שלהם וכנראה גם תרבותם היו שונים למדי מאלו שלנו. הופעתם והיעלמותם עדיין מעסיקות פרהיסטוריונים וחוקרים מתחומים נוספים.
קפיצה גדולה קדימה אירעה סביב 40–46 אלף שנה לפני זמננו. היא קשורה שוב עם הגירה מאזורנו דרך אסיה הקטנה ואזור הים השחור לאירופה. ישנם שיפורים בתחומים טכנולוגיים, אמנותיים, וכנראה גם בהתפתחות השפה. ההתפתחות אירעה סביב 40 אלף שנה לפנינו ואפשרה לאוכלוסיות הומו ספיינס מודרני לפתח אומנויות ואמנות מצטיינים ולהיות הראשונים לישב את "העולם החדש". היו שסברו שהגורם לקפיצה זו הוא המצאת הדיבור, אך רבים (ובהם דוקינס, פינקר וחומסקי) משערים שהשפה המדוברת נוצרה זמן רב לפני כן, וזו הדעה השלטת כיום[דרוש מקור]. בכל זאת, גם ההסברים החלופיים נוטים לקשור אותה ליצירתה והתפתחותה של השפה, ולא, לדוגמה, לאיזושהי התפתחות ביולוגית. כך העלה דוקינס סברה שלפיה אל הקפיצה הגדולה הובילה המצאה דקדוקית מהפכנית כלשהי (למשל המצאת הכלים הלשוניים המאפשרים ניסוח היפותזות או תיאור מציאות חלופית).
המהפכה הנאוליתית ובעקבותיה מהפכת העיור והופעת הכתב, הם האירועים הפרהיסטוריים המכוננים של ההיסטוריה, כולל זו המודרנית. ביסוד הדברים עיצוב אקו-סיסטמה של סביבת ייצור מזון ליד הבית ומעבר הדרגתי מחברה של לקטים-ציידים לחברה חקלאית.
לעומת ההיסטוריון החוקר את העבר על פי תיעוד כתוב, הפרהיסטוריון חוקר את העבר על פי שרידים מוחשיים של פעילות האדם, תוך תשומת לב רבה לאירועי הסובב הטבעי. ביחד עם הערכות אנתרופולוגיות נעשה מאמץ לבנות מודל קיום של חברה שלא הותירה לנו מסמכים כתובים.
האנושות בתקופה הפרהיסטורית

בני האדם המודרניים בתקופה הנאוליתית החלו בכיבוש הארץ על ידי הסתגלות תרבותית. הם פיתחו כלים שבעזרתם יכלו לצוד את הטרף ולהרתיע את הטורפים, וגם שיטות יעילות של ארגון ושיתוף פעולה חברתי. כך עלו לראש פירמידת המזון והפכו לציידים-לקטים מיומנים. כושר ההסתגלות התרבותית אפשר אכלוס אזורים חדשים במזרח אסיה (לפני כ-45,000 שנה), אירופה (לפני כ-40,000 שנה), אמריקה (לפני כ-15,000 שנה) ואוסטרליה (לפני כ-50,000 שנה).
במשך התקופה הזאת חיו בני האדם בקבוצות קטנות של ציידים-לקטים. שטח הקיום של קבוצה כזאת נע לפי כמות המזון בסביבה – ויכל לנוע בין קילומטרים ספורים באזורים עשירים כמו הסהר הפורה לעשרות קילומטרים באזורים מדבריים. לפי ג'ארד דיימונד בספרו 'רובים חיידקים ופלדה' הסביבה הפרהיסטורית הייתה המקפצה לשינוי בתקופה החקלאית. לטענתו, בני אדם למדו להכיר את הסביבה, לזהות מה טוב בשבילם וגם לביית צמחים ובעלי חיים. עד אותה התקופה, בני האדם חיו כציידים-לקטים ולא התרכזו בעיבוד הסביבה – אלא בניצולה.
לפני כ-20,000 שנה, קבוצות ציידים-לקטים בדרום מערב אסיה החלו לפתח את החקלאות – ולפני כ-13,000 שנה היא התפשטה גם לאירופה ולשאר רחבי העולם. לפני כ-10,000 שנה החלו לפתח לראשונה כלים מנחושת. בערך בשנת 3,000 לפנה"ס, גילו בני האדם דרך להפיק ארד (ברונזה – סגסוגת של נחושת ובדיל). המתכת החדשה נתנה את שמה לתקופה היסטורית שלמה – תקופת הברונזה. תקופת הברונזה הסתיימה בערך בשנת 1300–1200 לפנה"ס בדרום מערב אסיה, כאשר בני האדם למדו כיצד להכין כלי ברזל. באזורים אחרים בעולם, תקופה זו נמשכה מאוחר יותר. בסיועם של כלי הברזל הצליחו בני האדם לפתח את החקלאות לרמה גבוהה יותר, באופן שאפשר הקמת ערים.
מהפכות בפרהיסטוריה

המהפכה הלשונית החלה לפני כ-70,000 שנה. היא הניעה דינמיקות תרבותיות מסוג חדש – דינמיקות היסטוריות – ששונות באופן מהותי מהדינמיקות הביולוגיות, שאפיינו את מיני האדם עד אז ושמאפיינות עד היום את יתר מיני בעלי החיים. במהלכה התפתחה התודעה האנושית וכישורי שיתוף הפעולה של הומו סאפיינס לרמה שהפכה אותו לשליט העולם.
המהפכה הנאוליתית או המהפכה החקלאית, התרחשה בדרום מערב אסיה בין 8,000 ל־7,000 לפנה"ס. היא הייתה הראשונה בסדרה של מהפכות חקלאיות בהיסטוריה האנושית, והיא ציינה את המעבר מחברות נוודיות של ציידים-לקטים לחברות חקלאיות נייחות בתקופת האבן החדשה.
החקלאות העניקה לבני האדם שליטה מוגברת על אספקת המזון שלהם, אך דרשה ישיבת קבע ועודדה התפתחות של קבוצות אנושיות רחבות יותר. הגורם העיקרי למהפכה זאת, לדעת צ'ילד, הוא האקלים החם והיבש אשר נוצר בסוף עידן הקרח האחרון. האקלים הביא ליעילות מוגברת בעיבוד תבואה, אך גם כפה את קיום היישוב לצד מקורות מים.
בזכות המעבר לחברה נייחת, בני האדם הפרהיסטוריים יכלו לאגור מזון, עבור תקופות קשות ולסחור בעודפים לא נחוצים. לנוכח הבטחת אספקת המזון ופיתוח הסחר יכלו האוכלוסיות לצמוח, להתגוון ולהתחלק ליצרני מזון ובעלי מלאכה. מורכבות חברתית זאת דרשה צורה כלשהי של ארגון, דוגמת דת, כדי לתפקד ביעילות. כמו כן, החיים באתר מסוים אפשרו הצטברות של רכוש אישי וקשר לנחלות.