ירון זליכה
ביוגרפיה > החשב הכללי במשרד האוצר

בשנת 2003 מונה למשרת החשב הכללי על ידי שר האוצר, בנימין נתניהו. במסגרת התפקיד ביצע רפורמות מקיפות בתקציב המדינה ובניהול נכסי המדינה. בדיונים באוצר תמך זליכה בקיצוץ תקציב המדינה, כדי לצאת מהמיתון באמצעות הפחתת הגירעון, זאת בניגוד לתפיסה הקיינסיאנית שהייתה מקובלת באותם הימים במשרד האוצר. זליכה סבר שעל המדינה להקפיד בתשלום מיסים בזמן, על אף שאלה משולמים לעצמה. זליכה היה אחראי על הפרויקטים הגדולים בתחום התשתיות, על הביטוח הממשלתי, על מתן ערבויות המדינה וניהולם.
עם כניסתו לתפקיד, זליכה עמד על שינוי תרבות המכרזים הממשלתיים. הוא הקפיד לדרוש מחברות שחתמו על מכרזים לעמוד בתנאים עליהם הן חתומות, ושלא ישמשו כנקודת פתיחה למשא ומתן מתמשך כבעבר. במאי 2004 חילט ערבות של 35 מיליון שקלים מ"קונסורטיום כרמל התפלה" שהופקד להבטחת ביצוע החוזה שחתם עם האוצר להקמת מתקן התפלה במפרץ חיפה ולא קוים. הוא עמד לחלט ערבות בשווי 35 מיליון שקלים גם מ"יובלים", אך בהסכם בוררות סיכמו הצדדים על חילוט של 10 מיליון שקלים. בנוסף חילט מיליון דולר לאחים עופר, לאחר שלא עמדו בתנאי החוזה של תחנת הכוח רמת חובב וביטל את הפרויקט בנימוק כי מחירו יקר בהרבה מעלות ייצור החשמל הנורמטיבית. לקראת סוף כהונתו, זליכה אף הנחה את החשבים במשרדי הממשלה שכל התקשרות עם חברות ממשלתיות תוכל להתקיים רק אם תוסדר באמצעות מכרז וחוזה. זליכה אף קבע תקדים כשאילץ את חברת "מודיעין אזרחי" לפצות את עובדיה שהועסקו בתנאי עבודה פוגעניים, כאשר איים בחילוט הערבויות שנתנה למדינה וזאת בעקבות מבצע ביקורת עומק שביצע להגנה על עובדי קבלן בממשלה. מצד חובותיה של המדינה, זליכה עמד על כך שהמדינה תשמור על חוקי העבודה, ובייחוד על תשלום לספקים בזמן. בספטמבר 2006 החליט להפקיע את ניהול תקציב הרשות לעסקים קטנים ובינוניים. זאת לאחר שנחשפו בדו"ח מבקר המדינה מינויים פוליטיים שנעשו בה. לפי החלטה זו, כל מהלך של מנהלי הרשות הובא באופן פרטני לאישור חשבת משרד התמ"ת.
בשנת 2007 התעמת עם ראשי "כיל" וטען שזו משלמת תמלוגים בחסר בהיקף של מאות מיליוני שקלים. המחלוקת הועברה לבוררות של עורכי הדין רם כספי, אלקס הרטמן והשופטת בדימוס טובה שטרסברג-כהן. בבוררות התקבלה טענת המדינה במלואה, וההליך שיזם זליכה הניב למדינה תשלומים נוספים בסך 1.1 מיליארד שקלים. הסכום הזה עתיד להכפיל את עצמו עד תום תקופת הזיכיון בשנת 2030.[דרוש מקור]
בכהונתו היה אחראי על הפרטה של מספר ארגונים גדולים. זליכה הוביל להפרטת בנק דיסקונט. בהפרטה זו התעניינו חמישה קונים, אך ארבעה פרשו, והבנק נמכר לבסוף לקבוצת איל ההון מתיו ברונפמן, היושבת בצפון אמריקה. זליכה לא אישר ליו"ר הבנק,  אריה מינטקביץ, מצנח זהב בשווי 17 מיליון שקל. בנוסף, זליכה היה מעורב בהליך מכירת גרעין השליטה בבנק לאומי.
במהלך כהונתו התעמת זליכה עם מנהלים במשרד האוצר ובמשרדי ממשלה אחרים. עימותים אלה היו אף תוצאה של פרסום דו"ח החשב הכללי שבו חשף אי סדרים והעברות כספים בניגוד לחוק בהיקף של מיליארדי שקלים. כך למשל, לפני שנשלח לכלא ניסה שר האוצר אברהם הירשזון לקצץ בסמכויותיו של זליכה ואף לפטרו. זליכה גם הגיש תלונה למבקר המדינה נגד ראש הממשלה, אהוד אולמרט בעקבות עדותו לאי סדרים בהליך הפרטת בנק לאומי. ב-16 בינואר 2007 נפתחה חקירה פלילית נגד אולמרט, בחשד שבעת כהונתו כשר האוצר, הביא לשינויים בתנאי המכרז שנועדו לסייע למקורבו פרנק לואי. בפרשה זו זליכה שימש אחד העדים המרכזיים נגד אולמרט, שהכחיש את מעורבותו במכרז. אשתו של זליכה אף קיבלה איומים על חייה ועל חיי בעלה, מה שהוביל להצבת אבטחה סביב ביתם. בנובמבר 2007 קבעה המשטרה שאין תשתית ראייתית מספקת להעמדת אולמרט לדין ובהמשך הוא נסגר מחוסר ראיות. שר האוצר רוני בר-און התכוון שלא להאריך את תקופת כהונתו של זליכה, אך מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס הוציא צו הגנה זמני המונע את החלפתו מתוקף היותו חושף שחיתות. נגיד בנק ישראל, סטנלי פישר, ומנכ"ל האוצר, ירום אריאב, מתחו ביקורת על צעד זה. כעבור כחודש התפטר זליכה.
על פעילותו נגד השחיתות זכה לאהדה מגורמים כדוגמת תנועת אומ"ץ, ופוליטיקאים ממפלגות שונות כדוגמת שלי יחימוביץ' וזהבה גלאון. יורם גבאי, שהיה הממונה על הכנסות המדינה, כתב על כהונתו של זליכה: "פעולותיו כחשב כללי העידו על הבנתו את הצורך להילחם בשחיתות על ידי דרישה לשקיפות, הגינות וכללי משחק ברורים, בין המדינה לבין הסקטור העסקי. ירון זליכה הצליח לנתץ את הנורמות של מכרזים חצי פיקטיביים, בהם ידעו הזוכים מראש שלא יקיימו את התנאים. זליכה מנע חופש החלטה במכרזים לפוליטיקאים ולפקידים, והקפיד על קיום מדוקדק של החוזים הממשלתיים ועל תשלום הוגן, ראוי ובזמן."