stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביבר הזכוכית
הערות שוליים

↑  מאיר שניצר, אולי הפעם, פול, חדשות, 20 במרץ 1987
↑  ביקורות:
י. מ. ניימן, "ביבר הזכוכית"  בקאמרי, דבר, 25 בינואר 1952
בנימין בנאימו, "ביבר הזכוכית" . בקאמרי, קול העם, 21 במרץ 1952
↑  ליליה פתר, 'ביבר הזכוכית' בתיאטרון 'זווית', קול העם, 15 בנובמבר 1963
↑  הצגת הבכורה של "ביבר הזכוכית" תתקיים בערד, למרחב, 10 בספטמבר 1963
↑  "ביבר הזכוכית" על "בימת באר־שבע", דבר, 8 בנובמבר 1974
↑  חוה נובק, "ביבר.הזכוכית"  בתיאטרון הקטן, דבר, 23 באוקטובר 1975
↑  יעקב בר-און, לסגור מעגל "ביבר הזכוכית", דבר, 17 בנובמבר 1975
↑  ירון פריד, שנות ה-20 של קוטנר, חדשות, 1 ביולי 1991
↑  "ביבר הזכוכית" - בארכיון הבימה
↑  ביקורת: שוש אביגל, נוגע, פה ושם, ללב, חדשות, 30 ביולי 1991
↑  "ביבר הזכוכית" - בארכיון תיאטרון באר שבע
↑  נילי ברקן, ‏סיפורים טובים לא מתיישנים, באתר גלובס, 13 במרץ 2000
↑  ביקורות:
ציפי שוחט, ביבר הזכוכית, באתר הארץ, 30 בינואר 2005
שי בר-יעקב, לאור הזכרונות, באתר ynet, 8 במרץ 2005
↑  ביקורות:
 מיכאל הנדלזלץ, "ביבר הזכוכית": שברי אינטימיות, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2015
מרט פרחומובסקי, עכבר העיר, "ביבר הזכוכית": דרמה אנושית ושברירית, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2015
רון שוורץ, ‏שביל הבריחה, באתר גלובס, 5 בנובמבר 2015
↑   ננו שבתאי, הצגה מרשימה ומרגשת, באתר הארץ, 23 ביוני 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595284905171  BnF: cb150201267 (data)  GND: 4230010-1  LCCN: no2010147180  SUDOC: 07427368X  VIAF: 176099150   WorldCat (עם VIAF): 176099150
זה סינית בשבילי

אותיות סיניות כתובות בשלושה סגנונות
זה סינית בשבילי הוא ביטוי בעברית שמציין כי הדובר לא מבין את אשר נאמר לו, או לא מבין את הכתוב לפניו. הביטוי יכול לבטא לא רק את אי הבנת השפה, אלא גם חוסר הבנה כללי. מקובל להשתמש בו גם לצורך הבעת חוסר הבנה בנושאים טכנולוגיים, מדעיים ומתמטיים. לביטוי יש משמעות הומוריסטית, והוא מקביל למשפט: "לא הבנתי כלום".
הביטוי בשפות שונות

ביטוי דומה מופיע בשפות שונות, אלא שבכל ארץ, זהותה של "השפה הלא מובנת" שמשמשת כמטפורה היא שונה. מקור הביטוי בספרים כתובים לטינית מימי הביניים שבהם הופיע המשפט "זה ביוונית; זה לא ניתן לקריאה" ("Graecum est; non potest legi") כהערת שוליים ליד קטעים כתובים יוונית. שימוש בביטוי במשמעות שאולה מוצאים כבר אצל ויליאם שייקספיר שכתב "זה היה יוונית בשבילי" ("it was Greek to me") במחזה יוליוס קיסר ב-1599, ואצל מחזאי אנגלי נוסף בן אותה תקופה, תומאס דקר, שהשתמש בביטוי "זה יוונית בשבילו".
השימוש בשפה היוונית כדוגמה לשפה זרה ולא מובנת הוא מקור המילה גרינגו (כינוי לזר שאינו דובר את השפה) בספרדית ובפורטוגזית. גרינגו הוא בעצם שיבוש של "גריאגו" (יוונית) מהביטוי הספרדי "לדבר יוונית" ("hablar en griego").
עם הזמן נוספו שפות נוספות, מלבד יוונית, למבחר "השפות הלא מובנות", ובארצות מסוימות מספר שפות משמשות כמטפורה לשפה לא מובנת. כך למשל בצרפתית ניתן לומר "זה עברית בשבילי" וגם "זה סינית בשבילי". למעשה, סינית נפוצה ביותר בתור דוגמה לדבר לא מובן, ואפילו ביפנית משתמשים בהברות חסרות משמעות שמזכירות סינית, כמו למשל "צ'ינפונקאנפון דה" (ちんぷんかんぷんだ), על מנת לציין חוסר הבנה. הסינים עצמם אומרים במנדרינית "זה כתב שמיימי" על מנת לתאר טקסט לא מובן. יוצרי השפה המתוכננת אספרנטו אף השתמשו בביטוי כדי ללעוג לשפה המתוכננת וולאפיק, שנוצרה והייתה בשימוש לפניה (ĝi estas laŭ mi Volapukaĵo).
דוגמאות משפות שונות

| שפה | ביטוי | "שפה לא מובנת" |
| --- | --- | --- |
| אוקראינית | Це для мене китайська грамота | סינית |
| איטלקית | Per me, questo è arabo   או גם: Questo per me è aramaico | ערבית   ארמית |
| אינדונזית | Jangan pake bahasa Urdu dong | אורדו |
| אנגלית | That's Greek to me   It's double Dutch to me | יוונית  הולנדית |
| אספרנטו | ĝi estas laŭ mi Volapukaĵo | וולאפיק |
| גרמנית | Das kommt mir spanisch vor   Das ist Chinesisch für mich   Das ist mir ein böhmisches Dorf | ספרדית   סינית  צ'כית (כפר בוהמי) |
| הולנדית | Dat is Chinees voor mij | סינית |
| הונגרית | Ez nekem kínai | סינית |
| טורקית | Konuya Fransız kaldım. | צרפתית |
| יוונית | Αυτά μου φαίνονται κινέζικα   Εἶναι ἀλαμπουρνέζικα | סינית   ערבית |
| יידיש | ס'איז תּרגום־לשון צו מיר | ארמית (לשון התרגום) |
| יפנית | ちんぷんかんぷんだ | ג'יבריש |
| לטינית | Graecum est; non legitur | יוונית |
| ליטאית | Tai man kaip kinų kalba | סינית |
| סינית | 听起来像鸟语 看起来像天书 | "שפת ציפורים" "כתב שמימי" |
| ספרדית | hablar en griego | יוונית |
| עברית | זה סינית בשבילי | סינית |
| ערבית | .يتحدث باللغة الصينية | סינית |
| פורטוגזית | Isto é chinês para mim   É grego para mim | סינית   יוונית |
| פינית | Se on täyttä hepreaa | עברית |
| פרסית | غلنبه سلنبه | סינית |
| צרפתית | C’est de l’hébreu   C'est du chinois   Pour moi, c'est du javanais | עברית   סינית   שפת האי ג'אווה |
| רוסית | Это для меня китайская грамота | סינית |
ראו גם

כתב
שפה
ברברים
הערות שוליים

↑  יוליוס קיסר, מערכה ראשונה, תמונה שנייה - הדובר (פובליוס סרוויליוס קסקה) משתמש במשפט זה באופן דו משמעי על מנת לומר שלא הבין כלום מנאום של קיקרו ביוונית.
↑  Elisabeth Klaus, Margreth Lünenborg, Medienhandeln als Alltagshandeln. Über die Konstituierung gesellschaftlicher Identität durch cultural citizenship in der Mediengesellschaft, Wiesbaden: VS Verlag für Sozialwissenschaften, 2004, עמ' 45, ISBN 978-3-531-14372-9
תרשים המציג את הקשרים בין הביטוי בשפות שונות.
הקהילה היהודית בסוצ'אבה

סוצ'אבה היא בירת מחוז סוצ'אבה בדרום בוקובינה שברומניה. ראשית הקהילה היהודית בסוחרים יהודיים שהוזמנו בידי נסיך מולדובה להתיישב במקום בראשית המאה ה-15 כדי לחזק את המסחר והכלכלה בעיר. ההתיישבות היהודית במקום נמשכה באופן רציף למעלה מ-500 שנים, וייתכן אף קרוב ל-550, עד הגירוש לטרנסניסטריה בתשרי תש"ב (אוקטובר 1941). בשיאה הגיעה הקהילה ל-8,000 נפשות והיוותה בסביבות 40% ואולי מחצית מכלל התושבים. לאחר השואה שוב שגשגה הקהילה והגיעה ל-6,000 נפשות. גלי עלייה לארץ ישראל והגירה למדינות המערב צמצמו את מספר היהודים עד לעשרות.
תולדות הקהילה > ראשית הקהילה עד 1775

בראשית המאה ה-15, נסיך מולדובה, אלכסנדרו צ'ל בּוּן (הטוב) (1432-1400) הזמין יהודים מהונגריה וגאליציה שיעזרו בפיתוח הכלכלה והמסחר. בחצי השני של המאה ה-15 שלט במולדובה הנסיך שטפאן צ'ל מארֶה (הגדול) (1504-1457) שהיה אוהד היהודים ורופאו האישי היה רופא יהודי בשם שמיל. המושל אהרן ווֹדָה (1595-1591) היה ממוצא יהודי. השליט בסוצ'אבה אחריו, הנסיך שטפאן רָזְבָן, פנה ליהודים סוחרים בבקשת עזרה לקידום הכלכלה והמסחר כמו הנסיך אלכסנדרו. העיר הייתה חשובה בחיי המסחר כיוון שהסחורות שהגיעו מגאליציה והונגריה עברו דרך סוצ'אבה לנמלי הדנובה והים השחור.
באמצע המאה ה-17 ברחו יהודים מרוסיה והמדינות סביבה בגלל פרעות ת"ח ות"ט שחוללו הקוזקים בראשות חמלניצקי. מהם הגיעו גם לסוצ'אבה והביאו עימם את החסידות והיידיש.
קהילה מאורגנת החלה להתקיים בראשית המאה ה-18. בראשה עמד רב שהיה ממונה על ענייני משפט, כספים ומעמד האזרח. מינוי הרב נעשה בתמיכת הנסיך אַנְטיו (Antioh) קַנְטֶמִיר (1707-1705) שאישר ליהודים להתיישב בעיר.
תולדות הקהילה > שלטון בית הבסבורג (1867-1775)

בזמן כיבוש בוקובינה בידי "בית הבסבורג" האוסטרי ב-1775 חיו בסוצ'בה 50 משפחות יהודיות שכללו 203 נפשות (108 גברים ו-95 נשים). הגנרל אנזנברג[דרושה הבהרה] הורה ב-1782 לגרש את כל היהודים ש"התגנבו" לבוקובינה מ-1769 ולא שילמו מס שנתי בסך ארבעה גולדן. כך גורשו 31 משפחות שמנו 90 נפשות.
היהודים התפרנסו בעיקר מייצור ושיווק של משקאות חריפים כמו יין שכר, בירה וכהל. הצלחתם פגעה בעסקים דומים של הנוצרים ביאסי וסוצ'אבה. בעלי העסקים הנוצרים יחד עם השלטון המחוזי וארגון יצרני הבירה טענו לפני השלטונות כי לבעלי המפעלים היהודיים אין אישורים הנדרשים להפעלתם. טענתם התקבלה וכל מפעלי היהודים נסגרו ב-1802, הוחלט שליהודים בסוצ'אבה מותר להחזיק רק מזנון. בלי קשר לכך, על כל יהודי המדינה ובכלל זה בסוצ'אבה הוטלו מיסים כבדים. ב-1808 חיו בעיר 73 משפחות, וב-1817 עלה מספר ל-272 משפחות יהודיות, אך היו בקשיים כלכליים גדולים בגלל קושי לשלם את המיסים הכבדים.
לאחר אביב העמים ב-1848 עמים רבים קיבלו עצמאות, והיחס למיעוטים השתנה, וגם היהודים קיבלו שוויון זכויות מלא.
תולדות הקהילה > מקיסרות אוסטריה-הונגריה עד מלחמת העולם הראשונה (1918-1867)

תחת שלטונו של הקיסר פרנץ יוזף אוהד היהודים, שהיה קיסר אוסטריה מ"בית הבסבורג" היה קיסר אוסטריה-הונגריה, שגשגה הקהילה היהודית והתפתחה במהירות. מספר היהודים והיחס של מספר היהודים באוכלוסייה הכללית גדלו בהתמדה. ב-1880 (תר"מ) אחוז היהודים בבוקובינה היה 11.8% בקירוב, ובסוצ'אבה מנו היהודים 3,750 נפשות מתוך 10,104 תושבים שהם 37.1%. באותה תקופה רוב הבתים במרכז העיר היו בבעלות יהודית, ושם אחד הרחובות הראשיים היה "רחוב היהודים" (Judengasse), שם שנשמר בפי התושבים עד גירוש היהודים ב-1941 (תש"א). ב-1901 (תרס"א) התגוררו בעיר 6,787 יהודים, וב-1914 (תרע"ד) הגיע מספר היהודים לשיא של 8,000 נפשות. ב-1930 (תר"ץ) מספר התושבים היהודיים היה 3,522 שהיוו כחמישית מהאוכלוסייה הכללית.
תולדות הקהילה > אחרי המלחמה העולמית הראשונה עד עלות הנאצים לשלטון

לאחר מלחמת העולם הראשונה ונפילת הקיסרות האוסטרו-הונגרית, נכפה על רומניה משטר דמוקרטי בחוזה ורסאי והיא נאלצה לכבד את מתן הזכויות ליהודים על אף האנטישמיות שרווחה בציבור הרחב ובשלטון. הם מבחינתם רצו לסלק את היהודים מהחיים הציבוריים ומהמוסדות האקדמיים.
תולדות הקהילה > לאחר השואה

לאחר השואה מספר התושבים היהודים הגיע ל-6,000 בעקבות חזרתם של יהודים לעיר והגעתם של אחרים שגרו במקומות אחרים לפני המלחמה כמו מצפון בוקובינה ומצ'רנוביץ. חלק מהחוזרים לא יכולים היו לחזור לבתיהם כיוון שרומנים פלשו לדירות לאחר שברחו. למרות זאת הרוב מיהודי סוצ'אבה שחזרו קיבלו בחזרה את בתיהם.
השלטון היה אז קומוניסטי אך עד 1949 הקומוניסטים לא רדפו את הדת ואת הציונות. כך הג'וינט היה יכול לעזור בשיפוץ בית הכנסת הגדול חוץ מסיוע בשיפוץ בית העלמין ועזרה במזון ולבוש. וכך עם התבססות הקהילה היהודית ופתיחה מחדש של העסקים היהודיים, התעוררה הפעילות הציונית ורבים עלו לארץ. לאחר הקמת המדינה נפתחו שערי רומניה ורובם ככולם של יהודי העיר הגישו בקשות לעלייה לישראל, רק הקומוניסטים המעטים לא הגישו בקשות והיו אנטי-ציוניים.
במרץ 1949 השלטונות אסרו את הפעילות הציונית ואסרו פעילים ציוניים. חלק מהארגונים הציוניים כמו בית"ר ירדו למחתרת. בתחילת שנות ה-50 התירו השלטונות עלייה לארץ באופן חד פעמי ויהודים לא מעטים עלו. יהודים שהגישו בקשות לעלות בסוף 1953 פוטרו מעבודתם או סולקו מלימודיהם באוניברסיטה. השלטון הרומני הוציא צו המחייב מסירת מטבעות זהב ומטבע זר לידי השלטונות ואוסר אחזקהם בידי ידיים פרטיות. הצו גרם לפגיעה במצב היהודים שהיו בידם מטבעות כאלו, ומי שפעל בניגוד לצו ונתפס, עונה ולעיתים גם נשלח לעבודת פרך.
גלי עלייה נוספים היו בשנות ה-70 וה-80, לפי היתר השלטונות. בסוף שנות ה-70 היו 600–700 יהודים בעיר והיום הם מונים עשרות בודדות. יהודים לא מעטים היגרו למדינות המערב באירופה וצפון אמריקה.
מוסדות הקהילה

שבעה בתי כנסת, שני שטיבלים ובית מדרש פעלו בעיר כשהראשון הוא בית הכנסת הגדול שהוקם במאה ה-18. ב-1771 נשרף בית הכנסת הגדול. השלטון האוסטרי הסכים להקמתו מחדש רק ב-1781. ב-1799 שופץ בית הכנסת הגדול, ונחנך מחדש כשאת אבן הפינה לבניין החדש הניח ר' חיים טירר מצ'רנוביץ. היום קיים על תילו רק "בית הכנסת גמילות חסדים" כשאת השאר הרסו הקומוניסטים. מבית הכנסת הגדול נותרו רק הקירות. בית כנסת נוספים היו "בית הכנסת חברת תהילים", בית כנסת החייטים", בית הכנסת הוותיקים", ובתי הכנסת של הרבנים הגר ומוסקוביץ', שני שטיבלים היו של חסידי ויז'ניץ וחסידי סדיגורה. "בית המדרש הגדול" נוסד ב-1860. בכל בתי הכנסת, בשטיבלים ובבית המדרש התפללו בוקר וערב והם היו מלאים בחגים.
שלושה בתי עלמין יהודיים ידועים בסוצ'אבה (ראה מאמר עליהם ב"מאמרים על סוצ'בה" בקישורים החיצוניים). בית העלמין העתיק הוקם בגבעה בפאתי העיר כבר בראשית הקהילה היהודית על פי הכתובות העבריות שעל המצבות. בבית העלמין הישן הקרוב למקום בית הקברות העתיק, הופסקה הקבורה מסוף המאה ה-19, והיהודים קברו את מתיהם בבית העלמין החדש יותר שהוקם ב-1892.
הקהילה הפעילה משחטה לעופות במרכז העיר ומשחטה לבהמות למרגלות "מצודת שטפן הגדול", והחזיקה כמה שוחטים.
על מוסדות החינוך נמנו גן ילדים, תלמוד תורה שבו למדו חומש וגמרא ועברית, ובית ספר תיכון יהודי שפעל בשנות ה-20 בבניין סמוך לבניין הקהילה כשמשנת 1925 שפת הלימוד בו הייתה רומנית בגלל חוק המחייב את כל בתי הספר במדינה ללמד ברומנית. וכן היו "חדרים" ומלמדים פרטיים, כולל מלמדים לתלמוד ברמה גבוהה מאשר בתלמוד תורה.
במשך שנים רבות בית המרחץ היחיד בסוצ'אבה היה שייך לקהילה היהודית וכלל גם מקווה .
הקהילה הפעילה חברת גמילות חסדים שממנה את "בית הכנסת גמילות חסדים" אך עיקר פעילותה היה צדקה וחסד ובין השאר העניקה הלוואות לסוחרים ללא גביית ריבית, לעומת הבנקים שהיו מלווים בריבית ומתנים את ההלוואה בקבלת בטוחות. לרוב זה היה נעשה רק על סמך האמון בין הלווה למלווה ללא שטר או מסמך כתוב כלשהו. פעילות החסד מרכזית הייתה איסוף כסף לנזקקים. אם זה עבור עניים, או אף אדם שאינו נצרך בימים כתיקונם, אך בגלל מחלה או צרה אחרת הוא זקוק לסכום כסף מעל ליכולתו הכלכלית.
חיי הקהילה > חיי הדת

רוב הקהילה הייתה שומרת מסורת[דרושה הבהרה] וכל מקומות התפילה היו מלאים בתפילות החגים. כל בעלי העסקים היהודיהם סגרו את חנויותיהם ומפעליהם בשבתות וימים טובים. בחודש אלול נהרו היהודים לבית העלמין. בערב יום הכיפורים נאספו בבתי הכנסת תרומות לעניים ולקרניות הציוניות כמו קרן קיימת לישראל וקרן תל חי, ועוד. בחג הסוכות היה לפחות אתרוג אחד מארץ ישראל בכל אחד ממקומות התפילה.
ועד הקהילה דאגה לכל צורכי הדת ולעזרה לנזקקים. פעולות צדקה וחסד והכנסת אורחים רבים נעשו גם באופן פרטי מתוך אמונתם ואופיים של יהודי העיר.
חיי הקהילה > חינוך

החינוך הדתי התקיים בתלמוד תורה ו"חיידרים" פרטיים שהחזיקה הקהילה ובמלמדים פרטיים שביניהם היו כאלו שלימדו תלמוד ברמה גבוהה יותר מאשר בתלמוד תורה.
אלו שלא היו דתיים שלחו את ילדיהם לגן ילדים ולבית ספר. בית הספר היהודי-גרמני החילוני הוקם ב-1790 והמורה הראשון היה אנוך גולדנטל גידף את הדת היהודית והיה בלתי אהוד בגלל זה אף על החילוניים בעיר, כפי שמופיע בדו"ח מ-17 ביוני 1791. היה גם בית ספר תיכון יהודי שמתרפ"ה (1925) הייתה חובה ללמד בו ברומנית. רוב מוריו היו יהודים.
חיי הקהילה > תרבות וספורט

תנועת הנוער "הנוער הציוני" החזיקה ספרייה ולהקת תיאטרון שהציגה בין השאר את ההצגה "איש האפר" שקצרה הצלחה רבה והועלתה גם בבורדוז'ן (או בורדוז'ני) ופלטיצ'ן. גם לסניף "פועלי ציון" הייתה להקת שחקנים שהעלתה בהצלחה הצגות ומחזות של שלום עליכם, י"ל פרץ וש' אנסקי, ועוד.
כן הופיעו בעיר אומנים מפורסמים דינה קניג, סידי טל, סבילה פאסטור, אלכסנדר מויסי והלהקה מווילנה עם פאול בארטוב, שהציגו הצגות ומחזות נודעים (כולל המחזת ספרים מפורסמים) כמו "הדיבוק" (אופרה של אנסקי), טוביה החלבן (המחזת ספרו של שלום עליכם) וקוני למל (מחזמר של אברהם גולדפדן). עוד פעלה בסוצ'אבה אופרה ביידיש ביוזמת ד"ר וולף שרף.
בסוצ'אבה גם הייתה פעילות מוזיקלית ענפה. מוזיקאים מהקהילה, בהם איזידור קאן שהיה ידוע בבוקרשט וד"ר יוסף הלפרן שהיה מנהל הגימנסיה היהודית בסוצ'אבה, הופיעו בקונצרטים שונים. כמו כן, היו בקהילה לפחות ארבעה מורים למוזיקה.
הפעילות הספורטיבית החלה ב-1912 עם ייסוד ארגון הכוח על ידי ד"ר אדולף וגנר כשהענפים הראשונים היו הכדורגל והכדוריד. ב-1928 הוקמו מועדון הספורט "הנצח" וארגון מכבי עם ענפי הכדורגל ההתעמלות וכדוריד נשים והמשך גם טניס שולחן. ספורטאים יהודיים רבים השתתפו ב"מכביאדה" שאורגנה בסוצ'אבה. המשחק הנפוץ ביותר בסוצ'בה היה שחמט. אלוף האזור סוצ'בה בשחמט היה ישראל היבנר שהגיע פעמיים לחצי גמר אליפות רומניה בשחמט בהופעות מכובדות מאוד בבוקרשט ב-1955 וביאסי ב-1956.
חיי הקהילה > פרנסה ועיסוקים

פרנסת היהודים הבולטת ביותר הייתה בתעשייה ומסחר, כשהתעשייה והמסחר הרווחים היו של משקאות חריפים. יהודים לא מעטים החזיקו חנויות ובתי עסק שונים, והיו בתי מלאכה מגוונים.
לא מעט יהודים היו רופאים ורוקחים, עורכי-דין ומשפטנים, אנשי הוראה וחינוך, וכן היו מתווכים, מנהלי חשבונות, חלפני כספים ומנהלי בנקים, סוכני נסיעות, מוזיקאים ושחקנים, וספורטאים. לאחר פיצוץ גשרי הרכבת מעל הנהר סוצ'אבה במלחמת העולם הראשונה כשמאז הרכבת לא הגיעה לעיר, היו יהודים שהתפרנסו מהובלה והסעה. יהודי העיר היו ברובם משכילים והיה להם תפקיד חשוב בחיים הציבוריים.
חיי הקהילה > פרנסה ועיסוקים > מסחר ועסקים

תחומי מסחר נוספים על מסחר משקאות חריפים היו: תבואה, בדים, פרוות, עורות, דברי סדקית, ועוד.
בסוצ'אבה פעלו מגוון רב של בתי עסקים: מפעלים ובתי חרושת לייצור משקאות חריפים כמו בירה ויי"ש, מי סודה, ממתקים, שימורי דגים, גרביים, סבון;
חנויות של תשמישי קדושה, חנויות לדברים משומשים, מכולות, חנויות ובתי עסק של מכירת מזון (כמו מאפיות, אטליזים, מעדניות, קונדיטוריות, חנויות ליינות, קיוסקים, חנויות לפירות וירקות, חנויות למוצרי חלב, מכירת כעכים, מסעדות, בתי קפה, בתי מרזח ועוד), הלבשה (כולל חנויות נעליים, חנויות הלבשה תחתונה, חנויות לבגדי נשים, חנויות אופנה ועוד), דברי סדקית, בדים, שמיכות, עורות, רהיטים, דברי כתיבה ודפוס, כלי בית, מוצרי זכוכית וחרסינה, צבעים; וכן היו בתי מרקחת, בתי מלון ובתי הארחה, מִכְבָּסוֹת, ועוד.
חיי הקהילה > פרנסה ועיסוקים > בעלי מלאכה

בסוצ'אבה פעלו מגוון בעלי מלאכה: חייטים, תופרות, נגרים, סנדלרים, פחחים, ספרים, רפדים, זגגים, סיידים, שענים, שרברבים, ועוד.
החייטות הייתה המקצוע הנפוץ ביותר בין בעלי המלאכה ואחריה הפחחות. המקצועות המובילים אחריהן הן השענות, הנגרות, הסיידות והסנדלרות.
חיי הקהילה > פרנסה ועיסוקים > רפואה ורוקחות > רפואה

בתחילת המאה ה-20 מונה לרופא העיר ד"ר יעקב קרמר, היהודי שסיפק לעניים תרופות בחינם. הוא פעל עד להתמוטטות האימפריה האוסטרו-הונגרית. אחד הרחובות בעיר נשא את שמו עד אחרי מלחמת העולם השנייה. עוד לפני מלחמת העולם הראשונה היה הרופא למחלות פנים, ד"ר יעקב ויינפלד נציג העיר בבית הנבחרים של בוקובינה ומרצה בפקולטה לרפואה בווינה.
למרות הצלחת רופאים יהודים אלה ואחרים, הייתה אפליה כלפי יהודים: היו מגבלות על התמחות של סטודנטים לרפואה יהודיים, ולא היה רופא יהודי ראשי במחוז סוצ'אבה. אמנם, בזמן מסוים ד"ר דיקמן היהודי כיהן כרופא גדודי. רוב הרופאים היהודיים למדו באוסטריה ובאיטליה כיוון שברומניה הייתה באופן רשמי הגבלה על מספר היהודים המתקבלים ללימודי רפואה. היהודים שכבר התקבלו ללימודים הוקנטו, הושפלו או הושבו בספסלים המיועדים רק ליהודים, וחלקם הורחקו מהלימודים בתואנות שונות. בנוסף הטילו עליהם מיסים מיוחדים ואסרו עליהם לנתח גופות של נוצרים. פעמים רבות נאלצו להביא גופות יהודים, ובמקרים אחרים זייפו מסמכים והביאו גופות של נוכרים.
הרופאים היהודיים היו בתחומי רפואה רבים: רפואת ילדים, מחלות פנים, אונקולוגיה, גינקולוגיה, דרמטולוגיה, נאורולוגיה, רדיולוגיה, אף אוזן גרון, רפואת עיניים, רפואת שיניים, מנתחים, מרדימים, וטרינריה. וכן בין הנשים היהודיות היו גם רופאות וגם אחיות ומיילדות.
ככל מהיהודים, גם הרופאים גורשו לטרנסניסטריה. רובם חלו בטיפוס הבהרות שבה נדבקו ממטופליהם שחלו במחלה, ורובם ככולם נפטרו בגטו שארגורוד שאליה גורשו חלק נכבד מיהודי סוצ'אבה. לאחר השואה פתחו מרפאות בסוצ'אבה רופאים שחזרו לביתם וכן כאלו שהיו ממקומות אחרים לפני המלחמה.
רופאים רבים שבאו מצפון בוקובינה נוספו בסוצ'אבה ובסביבתה בשנים 1946-1945. כל המרפאות הפרטיות נסגרו ב-1948, ועוד לפני כן באותה שנה נפתחו כל והפקולטות לרפואה המוסדות הרפואיים לכולם ללא הבדל לאום. רופאים יהודיים הועסקו כמנהלים במרפאות ובמחלקות בתי חולים ובתפקידים בכירים אחרים: ד"ר ב' מרדלר היה הרופא הראשי במחוז סוצ'אבה, ד"ר א' שטטנר מונה כרופא ראשי של העיר, ד"ר א' אנדרמן היה הרופא הראשי של מרפאות הפוליקליניקה, ד"ר א' וייטמן התמנה לתפקיד מנהל בית החולים בעיר, ד"ר מ' מיכלזון היה רופא בית הסוהר ועבד גם בפוליקליניקה, וד"ר ברטהולד מרדלר עבד בשנות ה-60 כסגן הרופא הראשי במחוז סוצ'אבה.
כמה רופאים מהעיר נאסרו בזמן השלטון הקומוניסטי מפני שנחשדו בהחזקת זהב ומט"ח.
חלקם עלו לישראל ועבדו בה כרופאים וחלקם היגרו למדינות אחרות.
חיי הקהילה > פרנסה ועיסוקים > רפואה ורוקחות > רוקחות

לפני מלחמת העולם הראשונה היו בסוצ'אבה שלושה בתי מרקחת בבעלות יהודית של ויינגרטן שבו עבדו רק יהודים, של בישוף ושל קאבא, ועוד שניים ביישובים אחרים במחוז באיצקאן (של אטי ואמיליה ברילאנט) ובבורדוז'ן (של בראדר). כן היה בית מרקחת של יהודי שבו עבדו יהודים.
לאחר השואה נוספו כמה בתי מרקחת בבעלות יהודית, ובהם של ברטה בסלר שעבר לפני המלחמה אצל קאבא, של האחיות ברילאנט שעברו לסוצ'אבה, ושל פיני קרנר (ששינה משפרפבר) שעבר בבית המרקחת הלא יהודי.
ב-1948 הולאמו כל בתי המרקחת וכל הרוקחים הפכו לשכירי המדינה. אמיליה ברילאנט הייתה מנהלת בית המרקחת של בית החולים בעיר, והרוקח צווילינג (בורקיס) מונה למנהל בית מרקחת של מרפאות הפוליקליניקה.
רובם ככולם עלו לארץ.
חיי הקהילה > פרנסה ועיסוקים > הסעה והובלה

לפני מלחמת העולם הראשונה הרכבת הגיעה עד לסוצ'אבה, ואף היו שתי תחנות רכבת בעיר. במלחמה הופצצו הגשרים מעל הנהר סוצ'אבה, ובה מסילות הברזל שהוליכו לעיר. לאחר המלחמה לא נבנו מסילות ברזל חדשות במקומן, והתחנות הקרובות ביותר לסוצ'אבה היו בבורדוז'ני ובאיציקני שבמחוז סוצ'אבה, בסביבות שלושה-ארבעה קילומטרים ממרכז סוצ'אבה.
עשרות יהודים ניצלו את המצב והתפרנסו מהובלת סחורות והסעת אנשים בין סוצ'אבה לתחנות הרכבת הללו בעגלות ובכרכרות. למעשה החלו במקצוע זה כבר בזמן המלחמה לאחר שהרכבת הפסיקה להגיע לסוצ'אבה. לאחר המלחמה החלו להסיע אנשים בכרכרות עם שני סוסים בנסיעה שהייתה נוחה יותר וגם יקרה יותר מאשר עם סוס אחד.
מעבר לנסיעות לשתי תחנות הרכבת היו נסיעות בתוך סוצ'אבה ומסוצ'אבה ליישובים בסביבה כמו של רופאים שנקראו לטפל בחולים.

לעגלונים, שכמעט כולם היו יהודים, הייתה תחנה קבוצה במרכז סוצ'אבה. העגלונים היהודיים עבדו ביום ובלילה אך לא בשבתות וימים טובים. חלק מהם שכרו לזמנים אלו עגלון נוצרי.
בין שתי מלחמות העולם לא היו מכוניות פרטיות, מוניות ואוטובוסים, למעט מעין אוטובוס קטן שהיה מסיע מסוצ'אבה לערים ועיירות בסביבה. אך היו משאיות ורכבים קטנים כתחבורה ציבורית ממונעת.
לאחר השואה עגלונים יהודיים שחזרו לסוצ'אבה, חזרו לעבודתם אך לתקופה קצרה, גם מפני שכולם התכוננו לעלות לארץ, וגם מפני שהחל לפעול קו אוטובוסים בין תחנות הרכבת לסוצ'אבה. עגלון בשם שמעון הולצברג היה העגלון האחרון במקצוע שפרנס כ-30 משפחות יהודיות.
חיי הקהילה > תנועות וזרמים בסוצ'אבה > מפלגות פוליטיות

יהודי סוצ'אבה היו פעילים בשלוש מפלגות:
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שרוב חברי הסניף שלה בסוצ'אבה היו יהודים והיו"ר היה המשפטן ד"ר ברוך שאפר. ד"ר שאפר היה ראש העירייה לפני מלחמת העולם הראשונה. הוא יזם את בניית תחנת חשמל ב-1911 ואת תיעול העיר.
המפלגה הקומוניסטית. אף שנאסרה בידי שלטונות רומניה מ-1922 היו בסוצ'אבה גרעין קומוניסטית בין שתי מלחמות העולם שכמעט 90% ממנו היו יהודים. קומוניסטים ובכלל זה יהודים מהמפלגה נרדפו בידי השלטונות ומהם נאסרו או הוגלו למחנות שביניהם מחנה וופניארקה בטרנסניסטריה שנודע לשמצה.
המפלגה היהודית, שבה תמכו רוב יהודי סוצ'אבה בבחירות לבית הנבחרים ב-1931 ו-1932. המפלגה השיגה סבסוד ממשלתי למעונות הסטודנטים, הנחה של 75% לאגרת דרכון לעולים והקלות לארגון תנועות נוער ציוניות.
לקריאה נוספת

היה פעם בסוצ'אבה-בוקובינה, בעריכת לילי פאוקר ובהפקתה, 2 כרכים, 2021
דוד שערי, יהדות בוקובינה בין שתי מלחמות העולם, עמ' 176–181, אוניברסיטת תל אביב, 2004
הערות שוליים

↑  שאליה היה שייך אז אזור העיר
↑  ברשימה המשוחזרת "בתי עסק ומלאכה בסוצ'בה בין מלחמות העולם" שב"ספר יהודי סוצ'בה (שוץ) והסביבה" מופיעים שבעה-עשר חייטים (נוסף להם מופיעות שתי תופרות), תשעה פחחים, שישה שענים, חמישה נגרים, ארבעה סיידים ושלושה סנדלרים. משאר בעלי המלאכה אין ברשימה הזו יותר משניים.
אייל סמבר

| אייל סמבר |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: אייליים
תת־משפחה:: איילי העולם הישן
סוג:: אייל רוסה
מין:: אייל סמבר
שם מדעי
 Rusa unicolor ‏(סופר), 1792
תחום תפוצה


אייל סמבר (שם מדעי: Rusa unicolor; קרוי גם אייל הודי או אייל סוסי), הוא מין אייל גדול החי באסיה ותואר לראשונה בשנת 1792. אייל זה הוא הגדול בסוג אייל רוסה, האייל הגדול ביותר בדרום-מזרח אסיה, והשלישי בגודלו במשפחת האייליים לאחר האייל הקורא והאייל הקנדי. מין זה הוא בין האיילים המעטים שאינם מהססים להתעמת עם טורפים, ואף הנקבות מגינות בהצלחה על צאצאיהם למרות חוסר הקרניים[דרושה הבהרה]. יש לו מספר תת-מינים שמשתנים על פני תפוצתו הרחבה בגודל ובמראה, ותזונתו רחבה ומגוונת מאוד.
שמו של המין - סמבר (נהגה גם כסמבור או סמבהור) - מגיע מהשפה ההינדית ומתייחס במקור למרק ירקות שצבעו כשל פרוות האייל. אף שהשם סמבר מתייחס בעיקר לאייל זה, הוא גם משמש לעיתים ככינוי לאייל פיליפיני (סמבר פיליפיני) או לאייל טימור (סמבר סונדלי).
ניתוח גנטי מראה כי האייל הקרוב ביותר לסמבר הוא כנראה אייל טימור הנפוץ באינדונזיה. עובדה זו נתמכת על ידי דיווחים, שצאצאי כלאיים בין שניהם פוריים.
תיאור > מידות גוף ומראה

גודלם ומראיהם של הסמברים משתנה במידה רבה על פני התפוצה שלהם, מה שהוביל לבלבול טקסונומי ניכר בעבר; באופן כללי הם מגיעים לגובה של 102–160 ס"מ בכתפיים ועשויים לשקול עד 546 קילוגרם (1,204 ליברות), אם כי המשקל הסביר הוא בדרך כלל 100–350 ק"ג. אורך הראש והגוף נע בין 1.62 מטר עד 2.7 מטרים (8.9 רגל); תת-המינים המערביים נוטים להיות גדולים יותר מאלה המזרחיים, כך שבהודו נמצאים הגדולים ביותר ובטאיוואן הקטנים ביותר. הזנב ארוך יחסית לאיילים אחרים ואורכו: 35-22 ס"מ; צידו העליון בולט משאר הגוף בשל צבעו הכהה-שחור, וחלקו התחתון לבנבן-צהבהב ומונף בשעת סכנה לאות אזהרה.
הפרווה של הסמבר שעירה וקצרה, ובאזורים קרים היא ארוכה ועבה יותר בחורף. צבע הפרווה הוא אחיד ובעיקר חום כהה, ויכול להשתנות אצל תת-המינים לצהבהב חום, אפור כהה או בהיר, ואפילו שחור. לכמה תת-מינים יש סימנים בצבע ערמון בחלק האחורי ובגחון. הרגליים והצוואר בהירים יותר, וכמו כן השפתיים וסביב העיניים. פס כהה יורד מהעיניים לאף השחור, והאוזניים גדולות ועגולות. לסמבר גם רעמה קטנה צפופה באזור הצוואר שנוטה להיות בולטת יותר בזכרים. הזכרים כהים יותר מנקבות, והעופרים נולדים ללא נקודות.
לזכרים בוגרים ונקבות הרות או מניקות, יש כתם חריג ללא שיער הממוקם באמצע החלק תחתון של גרונם ובמרכזו נקודת דם. מנקודה זו נוטף לעיתים נוזל לבן, וייתכן כי היא משמשת כבלוטת ריח. כיתר האיילים הזכרים גדולים וכבדים בצורה ניכרת מהנקבות.