stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס סילט
ביוגרפיה > ראשית חייו

ג'יימס סילט נולד בנוריץ' והוטבל בעיר ב־16 במאי 1764 בכנסיית סנט מרטין.
ג'יימס היה בנו של ג'יימס סילט, שנולד בשנת 1733 בכפר סמוך לעיירה הקטנה סאפלק, ואשתו מרי דובסון, שהייתה מכפר בדרום האזור. ג'יימס ומרי סילט נישאו ב־16 בינואר 1759 בכנסיית סנט אוגוסטין, נוריץ'. ילדיהם האחרים כללו את ג'יימס (נולד ב־1760), ג'ון (נולד ב־1766) ורוברט (נולד ב-1769).
ביוגרפים של בית הספר לציירים נורוויץ' לא יודעים דבר על השכלתו של ג'יימס או על ילדותו המוקדמת, אלא שהוא למד בבית הספר בנוריץ'. לאחר שסיים את לימודיו, עבד סילט בעיר כשוליה לצייר סמלי אצולה, וכך הקריירה האמנותית שלו החלה באופן דומה לאלה של בני דורו ג'ון כרום וג'ון נינהאם. שסיים את חניכותו עבר לגור ללונדון. הוא הועסק כמעתיק על ידי האגודה לפוליגרף, שהוקמה בשנת 1784 על ידי ג'וזף בות' ושערכה תערוכות שנתיות של הציורים שהעתיקה. סילט נאלץ למצוא עבודה במקום אחר לאחר שרפה במקום בשנת 1793.
סילט טען כי למד בבתי הספר של האקדמיה המלכותית לאמנויות בין השנים 1787 – 1790, אך אין שום הוכחות שהדבר נכון, מכיוון ששמו לא נכלל באף אחת מרשימות האקדמיה שפורסמו.
ביוגרפיה > קריירה אמנותית

מתחילת דרכו האמנותית, ג'יימס סילט נחשב כאחד האמנים המגוונים ביותר של בית הספר לציירים בנוריץ'. הוא תיאר נופים, ונטה לסגנון אקדמי יותר של ציור נוף, המבדיל אותו מבני דורו. הוא הפך למיניאטור טוב, אף על פי שויליאמסון ב"היסטוריה של דיוקנאות מיניאטוריות" (1904) בקושי הזכיר אותו, אך ציין כי "עבודתו המדהימה הייתה ציור תפאורות, שאותן עשה עבור תיאטרוני דרורי ליין וקובנט גארדן". הוא צייר צייד, פירות ופרחים במיומנות ניכרת.
מתוך 342 עבודות שהציג בסך הכל במהלך הקריירה שלו, רק שש עשרה לא היו טבע דומם של צמחים או בעלי חיים. הוא העריץ את המסורות של ציירים וציורים מהמאה ה-18, שהשפיעו על עבודותיו שלו.
סילט הציג באקדמיה המלכותית במשך למעלה מארבעים שנה, בין השנים 1796–1837. בעודו בלונדון חושבים שהוא עסק בציור תפאורות נוף בדרורי ליין ובאופרה המלכותית בקובנט גרדן, יחד עם האמן מנוריץ' ויליאם קפון.
במשך רוב חייו לימד סילט רישום, ועשה פרסומות לעיתונות המקומית כאמן וכמאסטר לרישום. בשנת 1804 עבר להתגורר בקינגס לין כדי להיות קרוב יותר לקרובי משפחתה של אשתו, ופרסם עצמו כ"פרופסור לציור, צבעי שמן ומים, ומאסטר לציור". הוא לימד ציור מביתו ברחוב נורפוק, אך עדיין שמר על תפוקה אמנותית והציג כמאתיים עבודות בינואר 1808. הוא הפיק איורים לכרך השני של תולדות לין של ויליאם ריצ'רדס, שפורסם בשנת 1812. הוא גם עשה ציורי צבעי מים של אנדרטאות וכנסיות בנוריץ'.
ביוגרפיה > שנים מאוחרות יותר

בשנת 1811 עבר סילט עם משפחתו חזרה לנוריץ', שם הקים את ביתו הקבוע. הוא היה חבר באגודת האמנים נורויץ' משנת 1806 והפך לסגן נשיא האגודה בשנת 1814, ונשיא בשנת 1815. הוא היה אחד האמנים שיחד עם רוברט לדברוק ותירטל התנתקו מהחברה בשנת 1816, והקימו קבוצה חדשה המכונה אגודת האמנים נורפוק ונורוויץ'. יחד עם חברים אחרים בקבוצה, הוא הציג את עבודותיו בתערוכות שלה במשך שלוש שנים לפני שפורקה. לאחר מכן שב לקבוצה המקורית והציג שם עד 1833.
בשנת 1828 פרסם סט של חמישים ותשעה רישומים של מבנים בנוריץ'. תצפיות על הכנסיות, הקפלות והמבנים הציבוריים האחרים בעיר, היה סט של ליטוגרפיות, והיה אחד הפרויקטים העיקריים שהפיק בית הספר לציירים נורוויץ' לאחר השימוש בפרסום החדש. המדיום התפשט במהירות במהלך 1820.
כוונתו הייתה שתחריטים העשויים מצבעי המים המקוריים שלו, יפורסמו בתשלומים וימכרו במנויים, אך שמונה שנים לאחר שהוכרזה לראשונה בעיתונות המקומית על כוונה זו, פורסמו כל התחריטים יחד. התחריטים, מתארים במדויק את המבנים החשובים של נוריץ'.
בחייו המאוחרים יותר הוא הפסיק להשפיע על האמנים של בית הספר לציירים בנוריץ'.
הוא מת בביתו בנוריץ' ב-6 במאי 1840 ונקבר בבית העלמין במרחק קצר מהעיר.
משפחה

בשנת 1801 הוא התחתן עם אן בניארד ממזרח דרהם, שדרכה הוא קיבל רכוש כלשהו.
מתוך חמשת ילדיהם, שלושה מתו מינקות. בתם אמה התפרסמה כציירת פרחים, וציירה גם חיות, פירות וקונכיות. אמה סילט ואביה היו בני דורם היחידים של אמילי סטנארד שהיו יכולים להתחרות בה. היכולת האמנותית שלה אפשרה לה לסייע לאביה בהוראה משנת 1817, אך מעט מאוד ידוע על חייה או הקריירה האמנותית שלה. אחיה ג'יימס בניארד סילט (יליד 1809) הפך למורה לשפות. אמה וג'יימס בניארד התגוררו יחד בנורפוק. אמה נפטרה לא נשואה ב-27 בינואר 1880 בגיל שבעים ושבע, ואחיה נפטר לא נשוי בגיל תשעים.
הערכה

סילט זכה בדרך כלל לשבחים מצד מבקרי אמנות והיסטוריונים. ההיסטוריון ויליאם דיקס, שכתב בשנת 1905, תיאר את סילט כאמן זהיר וכשרטט מיומן טכנית. ציורי הטבע הדומם של סילט נחשבים ליצירתו הטובה ביותר, בצבעי מים ובצבעי שמן. לדברי היסטוריונית האמנות ג'וזפין וולפול, כמה מומחים מדרגים אותו עם ויליאם ג'קסון הוקר, אמן שהצליח לשלב דיוק עם קסם. ציוריו הבוטניים של סילט, אשר שימשו לעיתים קרובות לאיורי ספרים, מראים מיומנות רבה בתיאור שקיפות בעלי כותרת.
וולפול, מציינת כי צבעי המים שלו מושכים יותר מציוריו הטופוגרפיים המונוכרומטיים על כנסיות, ציינו כי נופיו בדרך כלל קטנים למדי. טבע הדומם של סילט, שיוצרו בצבעי מים ובשמן כאחד, זכו לשבחים על ידי וולפול על היותם מושלמים, מסוגננים, עם ראשי פרחים גדולים המתוארים בקפידה שהונחו באגרטלים קטנים אופייניים.
על פי הסופר הרולד דיי, סילט נחשב על ידי חבריו לבעל שלמות רבה ביצירתו. הוא ציין את שליטתו בטון ציור השמיים המתוארים יפה בסצנותיו המוארות. דיי השווה את חריטות הנחושת של סילט ותיאורי הדמויות שלו עם אלה של ג'ון כרום, ושיבח את ציורי הפרחים שלו.
אף על פי שציורי הנוף שלו לא היו באיכות אמנותית יוצאת מן הכלל, הם חשובים להיסטוריונים מודרניים, שכן מציגים מבנים רבים שצייר סילט, שמראם השתנה משמעותית מאז 1820, ומבנים אחרים נהרסו מאז.
גלריה

גני טרופ, נוריץ'
כנסיית האוקטגון, נוריץ'
בורסת התירס
השער המזרחי, נוריץ'
תחנת הכרכרות, נוריץ'
סנט ג'ולין, נוריץ'
הערות שוליים

↑  Freeman Marius O'Donoghue, Sillett James, Dictionary of National Biography, 1885-1900 Volume 52
↑  Moore, Andrew (1985). The Norwich School of Artists. London: HMSO.pp. 48-49
↑  "On the Polygraphic Art". The Monthly Magazine; or British Register. Vol. XXVI. London: Richard Phillips. 1808. pp. 516–7
↑  Sillett, James (1764–1840), painter flower painter, Oxford Dictionary of National Biography (באנגלית)
↑  George Charles Williamson, The history of portrait miniatures, London, G. Bell, 1904
↑  Michael Bryan, George Charles Williamson, Dictionary of painters and engravers, London, G. Bell, 1903, עמ' pp.214
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7150 0046  LCCN: no2009169650  RKD: 72579  ULAN: 500006423  VIAF: 95719980   WorldCat (עם VIAF): 95719980 
גיימס סילט, טבע דומם - אגרטל פרחים
ג'יימס סילט, פרחים ופירות
ג'יימס סילט, חלמית הגינה
עמית סער

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1978 (בן 46) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  המכללה לביטחון לאומי  אוניברסיטת ברנדייס  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1996–2024 (כ־28 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש הזירה האזורית והבין-לאומית  עוזר ראש אגף המודיעין  ראש ענף פח"ע במודיעין פיקוד הדרום  ראש הזירה הפלסטינית בחטיבת המחקר  קצין המודיעין של פיקוד הדרום  ראש חטיבת המחקר באגף המודיעין
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה   מבצע צוק איתן מלחמת חרבות ברזל
 
עמית סער (נולד ב-7 בספטמבר 1978) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, כיהן בעבר כראש חטיבת המחקר באגף המודיעין.
ביוגרפיה

סער נולד בשנת 1978 בחיפה והחל את שירותו הצבאי כעתודאי, עת למד לתואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בהמשך השלים תואר שני בפתרון סכסוכים בין-לאומיים מאוניברסיטת ברנדייס בארצות הברית.
סער התגייס לחיל המודיעין והחל את שירותו במדור מחקר ירדן, שם חזה את העברת השלטון מחוסיין לבנו עבדאללה. לאורך השנים ביצע מספר רב של תפקידי פיקוד ומטה בחיל המודיעין. בשנת 2010 קודם לדרגת סא"ל ומונה לראש הזירה האזורית והבין-לאומית בחטיבת המחקר. בשנת 2011 מונה על ידי ראש אמ"ן אביב כוכבי לעוזרו האישי למודיעין. בשנת 2013 מונה לראש ענף פח"ע ביחידת המודיעין של פיקוד הדרום, תפקיד אותו מילא בין היתר במהלך מבצע צוק איתן. בשנת 2015 קודם לדרגת אל"ם ומונה לראש הזירה הפלסטינית בחטיבת המחקר, בתפקיד זה היה אמון על תחומי המחקר ברצועת עזה ובאיו"ש. בשנת 2017 יצא לשנת לימודים במכללה לביטחון לאומי והשלים תואר שני נוסף במדעי המדינה באוניברסיטת חיפה. בשנת 2018 מונה לקצין המודיעין של פיקוד הדרום, תפקיד אותו מילא בין היתר במהלך העימותים סמוכי הגדר וכן במהלך מבצע חגורה שחורה.
חיים אישיים

סער נשוי לעלעל ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  עמרי אסנהיים, יהיה טוב | עמית סער, ראש חטיבת המחקר באמ"ן לשעבר, על מחדל 7 באוקטובר, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 12 בינואר 2025, דקה 7:30-8:30
↑  קובי פינקלר, "אין לכם את זכות השתיקה": תא"ל עמית סער החל לכהן כראש חטיבת המחקר, באתר ערוץ 7, 18 באוקטובר 2020
↑  לילך שובל, בכיר בצה"ל: תוכנית הגרעין של איראן נמצאת בשלב המתקדם ביותר שלה", באתר ישראל היום, 5 בדצמבר 2022
1 2 3 4 5 6 7  יואב לימור, רח"ט המחקר באמ"ן, עמית סער: "איראן מורתעת מישראל, אנחנו לא צריכים להגביל את עצמנו", באתר ישראל היום, 28 באפריל 2022
1 2 3  יואב זיתון, בכיר אמ"ן מזהיר מערעור היציבות ביו"ש: "הרשות הפלסטינית מאבדת מוטיבציה ולגיטימציה", באתר ynet, 5 בדצמבר 2022
↑  אמיר בוחבוט‏, "המעריך הלאומי" בריאיון: "איראן נמצאת במצב המתקדם ביותר שהיא הייתה", באתר וואלה, 29 באפריל 2022
1 2  אמ"ן הזהיר את נתניהו פעמיים בכתב: "איראן, חיזבאללה וחמאס זיהו את חולשת ישראל", והוא התעלם, באתר וואלה, 21 בנובמבר 2023
↑  ברק רביד‏, בכירי מערכת הביטחון לקבינט: ללא הסכם עם לבנון עלולה להתרחש הסלמה מול חיזבאללה, באתר וואלה, 3 באוגוסט 2022
1 2  מוריה אסרף וולברג, העימות סביב הסכם הגז: רח"ט מחקר באמ"ן סתר את דברי שר הביטחון, באתר חדשות 13, 31 ביולי 2023
↑  ברק רביד‏, ראש אמ"ן מחקר: היכולת הצבאית מול איראן "התערערה", באתר וואלה, 31 ביולי 2023
↑  עמרי אסנהיים, יהיה טוב | עמית סער, ראש חטיבת המחקר באמ"ן לשעבר, על מחדל 7 באוקטובר, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 12 בינואר 2025, דקה 11:50-14:00
↑  עמרי אסנהיים, יהיה טוב | עמית סער, ראש חטיבת המחקר באמ"ן לשעבר, על מחדל 7 באוקטובר, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 12 בינואר 2025, דקה 28:50-33:10
↑  עמרי אסנהיים, יהיה טוב | עמית סער, ראש חטיבת המחקר באמ"ן לשעבר, על מחדל 7 באוקטובר, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 12 בינואר 2025, דקה 39:10-40:00
↑  רועי שרון, ראש חטיבת מחקר: אסיים את תפקידי עם סיום התחקירים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 13 במרץ 2024
↑  זעזוע באמ"ן: ראש חטיבת מחקר הודיע כי יפרוש, באתר "סרוגים", 13 במרץ 2024
↑  תא"ל עמית סער, ראש חטיבת המחקר באמ"ן, פרש בעקבות גילוי גידול ממאיר, באתר ynet, 4 באפריל 2024
ליאור אסולין

ליאור אסולין (6 באוקטובר 1980 – 7 באוקטובר 2023, שמחת תורה, כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד) היה כדורגלן ומאמן ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

אסולין החל את דרכו במחלקת הנוער של קבוצת מכבי הרצליה ובעונת 1997/1998 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, במדיה שיחק חמש שנים. בעונת 2002/2003 עבר למכבי פתח תקווה, ולאחר עונה אחת בלבד עבר לבני סכנין, איתה זכה בגביע המדינה.
בעונת 2004/2005 עבר לבית"ר ירושלים. בסיום העונה השנייה שלו בבית"ר, יצא לאימונים בקבוצת הפאר הצרפתית אולימפיק מרסיי, אך לאחר זמן קצר הודיעה לו הקבוצה הצרפתית כי איננה מעוניינת בשירותיו. בעונת 2006/2007 עבר אסולין לבני יהודה תל אביב. תחת הדרכתו של המאמן ניצן שירזי, הציג אסולין יכולת טובה בבני יהודה תל אביב, כבש 13 שערים וכיכב בקבוצה לצדם של השוער וינסנט אניימה והקשר ראובן עובד.
לקראת עונת 2007/2008 עבר להפועל תל אביב, יחד עם עובד ואניימה. ב-16 באוגוסט 2007 כבש אסולין את שערו הראשון במדי הפועל תל אביב, בניצחון 0–3 על שירוקי בבוסניה במסגרת מוקדמות גביע אופ"א. גם במשחק הגומלין כבש אסולין, בניצחון 0–3 באצטדיון בלומפילד. אסולין הוסיף שער בניצחון 1–2 על בני יהודה תל אביב במסגרת גביע הטוטו, ובסך הכול כבש שלושה שערים במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות. הקבוצה לא פתחה את העונה בצורה טובה, ולאחר עשרה מחזורים פוטר לוזון כשהקבוצה הייתה במקום האחרון בטבלה. על תקופה זו העיבה גם פרשת הימורים בה אסולין היה מעורב לאחר משחק מול אנדרלכט בשלב הבתים של גביע אופ"א, וכשהגיע לקבוצה אלי גוטמן כמחליפו של לוזון, מיעט אסולין להשתתף במשחקי הקבוצה. בחלון ההעברות של ינואר 2008 שוחרר אסולין מהקבוצה וחתם עד סוף עונת 2007/2008 באפולון לימסול מליגת העל הקפריסאית.
לקראת עונת 2008/2009 חזר לישראל, וחתם שוב במכבי פתח תקווה. לאחר עונה אחת עבר להפועל באר שבע, שם שיחק במשך שתי עונות.
לקראת עונת 2011/2012 עבר אסולין לשחק בליגה הלאומית, במדי הפועל רמת גן. לקראת תום העונה, בסיומו של משחק ליגה מול הפועל בני לוד באצטדיון וינטר, היה אסולין מעורב בקטטה המונית בין המועדונים על כר הדשא. אסולין ספג מבית הדין המשמעתי של ההתאחדות לכדורגל עונש הרחקה לשישה משחקים. בעונה זו כבש 12 שערי ליגה ותרם לעלייתה של הקבוצה לליגת העל, אך בעקבות התקרית באצטדיון וינטר שוחרר מהקבוצה.
ב־17 ביוני 2012 חתם אסולין לעונה אחת בהפועל ראשון לציון שירדה לליגה הלאומית בסיום העונה הקודמת.
ב-23 ביולי 2013 חתם לעונה אחת בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית. בעונה זו כבש 14 שערי ליגה והעפיל עמה לליגת העל. לאחר שכבש שער אחד בשמונה משחקים בליגת העל, ב-24 בנובמבר 2014 שוחרר אסולין מהפועל פתח תקווה, וחתם בהפועל אשקלון מליגה א' דרום עד תום העונה. אסולין כבש שמונה שערים ב-15 הופעות, וסייע לקבוצה להעפיל לליגה הלאומית. ב-12 ביולי 2015 חתם אסולין שוב בקבוצת הפועל פתח תקווה, לאחר שירדה בחזרה לליגה הלאומית.
ב-14 בספטמבר 2016 חתם אסולין בהפועל מרמורק מליגה א'. ב-2 בפברואר 2017 הושאל להפועל נצרת עלית מהליגה הלאומית. בספטמבר 2017 חתם אסולין בקבוצת מ.כ. ירמיהו חולון מליגה א', ובדצמבר עבר להפועל לוד מליגה ג'.
ב-17 בדצמבר 2019 חתם בהפועל הוד השרון מליגה ב', ובהמשך פרש ממשחק פעיל ככדורגלן.
ב-12 ביולי 2020 מונה אסולין למאמן של הפועל כפר ברא מליגה ב'. מאוחר יותר, חזר אסולין מפרישתו ככדורגלן, ואף הפך לשחקן פעיל בקבוצה.
חיים אישיים

ב-9 באפריל 2018 נעצר בחשד שסחר בסמים. על פי החשד, הוא מכר קנאביס באמצעות רשת טלגראס דרך האפליקציה טלגרם. ב־14 בינואר 2021 הורשע בגין עבירות אלו ונידון ל-19 חודשי מאסר לאחר שהודה ב-30 מקרים של סחר בסמים. ב-2 בנובמבר 2021 נדחה ערעורו, והוא החל לרצות את עונשו ב-8 בדצמבר. ב- אוגוסט 2022 שוחרר אסולין לאחר כשמונה חודשים, בזכות עמידתו בסעיפי "התנהגות טובה".
ליאור אסולין נרצח בטבח במסיבת הטבע ליד רעים שאירע במהלך טבח שבעה באוקטובר. הוא נקבר בבית העלמין כפר נחמן.
אסולין הותיר אחריו שלושה ילדים מבת זוגו לשעבר.
תארים

גביע המדינה: 2003/2004
הערות שוליים

↑  מוטי פשכצקי, ‏ללוד ור"ג הופחתו שלוש נקודות. אזברגה בחוץ ל-8 חודשים, באתר ערוץ הספורט, 24 באפריל 2012
↑  רונן ולד, לא נגמר: ליאור אסולין יורד לליגה ג', באתר ynet, 26 בדצמבר 2017
↑  מיכאל וייסרמן, ‏‏פותח קריירה חדשה? ליאור אסולין חתם כמאמן בקבוצה בליגה ב', באתר ספורט1, 12 ביולי 2020
↑  אלי סניור, ליאור אסולין נעצר בחשד לסחר בסמים, באתר ynet, 9 באפריל 2018
↑  בית המשפט המחוזי גזר על ליאור אסולין 19 חודשי מאסר, באתר וואלה, 14 בינואר 2021
↑  רועי רובינשטיין, כדורגלן העבר ליאור אסולין נכנס לכלא ל-19 חודשים: "אצא מכאן חזק יותר", באתר ynet, 8 בדצמבר 2021
↑  רענן ברנובסקי, ‏‏ליאור אסולין: "שמח לפתוח דף חדש, יש לי עוד הרבה מה לספר", באתר ספורט1, 14 באוגוסט 2022
↑  אבל כבד בכדורגל הישראלי: ליאור אסולין בין הנרצחים במתקפה ברעים, באתר וואלה, 8 באוקטובר 2023
↑  אסי ממן, ‏"תמיד אדע שאתה פה בשבילי, נשאר חור בלב", באתר ONE‏, 12 באוקטובר 2023
↑  "פספוס גדול". זוכרים את ליאור אסולין, באתר ‏מאקו‏, 13 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012803674105171
ג'ון בגנולד ברג'ס

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1829 צ'לסי, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  2 בנובמבר 1897 (בגיל 68) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תקופת הפעילות:  1850–1880 (כ־30 שנה) 
 
ג'ון בגנולד ברג'ס (באנגלית: John Bagnold Burgess‏; 21 באוקטובר 1829 – 2 בנובמבר 1897) היה אמן אנגלי הידוע בציוריו של סצנות היסטוריות וז'אנריות, בעיקר בספרד.
ביוגרפיה ועבודה

ברג'ס נולד בצ'לסי, בלונדון, והיה בנו של הנרי ויליאם ברג'ס, צייר הנוף של ויליאם הרביעי, וחלק ממשפחה של כמה דורות של אמנים מכובדים (ראה להלן "משפחה"). הוא התחנך ב"בית הספר לדקדוק ברומפטון", ולאחר מות אביו כשהיה בן 10, קיבל הכשרה לאמנות מויליאם צ'ארלס רוס, צייר המיניאטורות – שהיה חבר של אביו. בשנת 1848 הוא למד בבית הספר לאומנויות של ג'יימס מתיוס ליי בסוהו. בשנת 1850 הציג תמונה באקדמיה המלכותית לאמנויות ובשנת 1849 נכנס לבתי הספר של האקדמיה וזכה במדליית המחלקה הראשונה לציור מהחיים. כל שנה משנת 1852 ועד מותו, ברג'ס היה תורם שנתי לתערוכות האקדמיה.
ברג'ס החל את הקריירה שלו בציור דיוקנאות ועבודות ז'אנריות, לפני שנסע לספרד בשנת 1858, בליווי חברו האמן אדווין לונג – שיהפוך לחברו לטיולים לציור בעתיד. במשך שלושים השנים הבאות היה ברג'ס מבקר כל שנה בספרד, לעיתים קרובות בילה ימים עם איכרים ספרדים, חי את חייהם ואכל את מזונם. הוא נסע גם למרוקו לפחות פעם אחת.
בשנת 1860 הוא התחתן עם סופיה, בתו של רוברט טרנר מגרנתאם, לינקולנשייר.
ההצלחה הגדולה הראשונה של ברג'ס הייתה "בראבו טורו" בשנת 1865. כמה מיצירותיו החשובות האחרות הן "נגנב על ידי הצוענים" (1868), "ילד הפלא" (1875), ו"קבצנים בספרד" (1877). ביוני 1877 נבחר ברג'ס לעמית של האקדמיה המלכותית. ציורים נוספים הם "כותב המכתבים" (1882), "ההתעסקות בחתונה" (1884), "יצרני הסיגריות" (1887), ו"חופש העיתונות" (1890), שהיה ציורו של ברג'ס כעבודת דיפלומה לאחר שנבחר כחבר מן המניין באקדמיה המלכותית בשנת 1889. בין השנים 1850–1897 הציג ברג'ס שבעים ושלוש תמונות באקדמיה המלכותית, חמש עשרה במוסד הבריטי, ושלושים או ארבעים במוסדות אחרים.
הוא נפטר ב־12 בנובמבר 1897 בביתו ברחוב פינצ'לי רוד 60, לונדון, ונקבר בבית העלמין בפדינגטון בווילסדן.
משפחתו

ג'ון הגיע ממשפחה של ציירים בולטים: אביו היה ה.ו. ברג'ס, צייר נוף של המלך ויליאם הרביעי. סבו ויליאם ברג'ס (1749–1812), צייר פורטרטים. סבא רבא תומאס ברג'ס (1786) היה מורה של תומאס גיינסבורו. הוא היה אחיינו של ג'ון קארט ברג'ס (1798–1863), צייר פרחים ונוף, ותומאס ברג'ס (1784? –1807), צייר נוף.
גלריה

רקדנית נפוליטנית
נערה עם קשת בשיער
הרברט ספנסר
סנט פרנסיס המודרני
כותב מכתבים ספרדי
הפרופסור והסטודנט
הערות שוליים

↑  Dictionary of National Biography, 1901, pp. 333-5.
↑  The freedom of the press, www.racollection.org.uk
↑  Magazine of Art, volume 5, 1882.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 14193  SNAC: w6p063vr  ULAN: 500002773  VIAF: 95697547   WorldCat (עם VIAF): 95697547
ג'ון סל קוטמן

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1782 נוריץ', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  24 ביולי 1842 (בגיל 60) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  St. John's Wood Church Grounds 
 מקום לימודים:  בית הספר נוריץ' 
 יצירות ידועות:  Blasting St. Vincent's Rock, Clifton 
 צאצאים:  ג'ון ג'וזף קוטמן, מיילס אדמונד קוטמן 
 
ג'ון סל קוטמן (באנגלית: John Sell Cotman‏; 16 במאי 1782 – 24 ביולי 1842) היה צייר ימי ונוף אנגלי, תחריטאי, מאייר, סופר ואמן מוביל בבית הספר לציירים בנוריץ'.
שנותיו הראשונות

ג'ון סל קוטמן נולד בנוריץ', ב־16 במאי 1782, בנו של אדמונד קוטמן, סוחר משי ותחרה משגשג, ואשתו אן סל. הם נישאו ב־3 באפריל 1781 בסנט מרי קוסלני, נוריץ', אותה הכנסייה בה הוטבל בנם ג'ון סל ב־9 ביוני 1782.
מעט ידוע על ילדותו של קוטמן או על חייו עם משפחתו בנוריץ'. הוא התחנך בבית הספר היסודי של נוריץ'. הוא גילה כישרון לאמנות מגיל צעיר ולעיתים קרובות היה יוצא לטיולי ציור לאזורים הכפריים סביב נוריץ' וחוף נורפוק. אביו התכוון שהוא ייכנס לעסק המשפחתי, במקום קריירה באמנות. אדמונד קוטמן ביקש עצות לגבי סיכויי בנו מהאמן ג'ון אופי, אשר השיב "במקום מגפיים שחורים תן לו להתפתח כאמן".
הוא עבר ללונדון בשנת 1798, והתגורר בסוהו. בהתחלה התפרנס בעבודות בתחום הדפוס ומרישומיו בחנות הדפוס של רודולף אקרמן. הוא היה בחסותו של ד"ר תומאס מונרו, שביתו היווה סטודיו ומקום מפגש לאמנים, כולל ויליאם טרנר הצעיר. ייתכן שששם קוטמן הכיר את טרנר, פיטר דה וינט ותומאס גירטין, שהפכו לדמויות משפיעות בהתפתחותו האמנותית. ייתכן שקוטמן הצטרף למועדון הרישום שהקים גירטין. בקיץ 1799 יצא איתו למסע ציור לסארי, ובאביב שלאחר מכן הם נסעו לטיול רישומים בויילס.
בשנת 1800 הציג קוטמן לראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות: חמש סצנות של סארי ואחת מטירת הארלך. הוא הציג סצנות וולשיות אחרות באקדמיה המלכותית בשנת 1801 וב-1802. בשלושת הקייצים של השנים 1803–1805, שהה עם משפחת צ'ולמלי בברנדסבי הול וביורקשייר, בהם עשה סדרת צבעי מים של נהר גרטה.
חזרתו לנוריץ'

בעת שהותו בלונדון, בילה קוטמן זמן מה בנוריץ', ובספטמבר 1802 פרסם את שירותיו כמורה לציור בעיתון מרקורי של נוריץ'. בשנת 1806 חזר להתגורר בנוריץ'. הוא הצטרף לחברת האמנים נוריץ' והציג 20 יצירות, כולל שישה דיוקנאות, בתערוכת החברה בשנת 1807. בשנת 1808, 67 העבודות שהציג כללו ציורי שמן. הוא הפך לנשיא האגודה בשנת 1811.
פרנסתו העיקרית הגיעה מהוראת אמנות ואחד מתלמידיו, אספן העתיקות דוסון טרנר, הפך לחבר טוב. הוא הציג אותו בפני תלמידים רבים ושיתף פעולה באחד מספריו. במסגרת הוראתו פעל קוטמן בעצמו כספריית מנויים של ציורים בצבעי מים, כך שתלמידיו יוכלו לקחת הביתה את רישומיו להעתקה. רבות מיצירותיו נושאות מספרים הקשורים לתוכנית זו.
בשנת 1811 פורסמה מערכת התחריטים הראשונה שלו; כל הציורים למעט אחד מהם היו בנושאים אדריכליים, בעיקר בניינים ביורקשייר. בשנים 1812 עד 1820 פרסם סט של 60 תחריטים של המבנים העתיקים של נורפוק. ב־1817, 1818 ו-1820 הוא ביקר בנורמנדי יחד עם דוסון טרנר, ועשה רישומים של מבנים. שנתיים לאחר מכן פרסם 100 תחריטים המבוססים על רישומים שהוכנו במהלך הנסיעות שלו בנורמנדי. לאחר ביקורים אלה השתנה אופי ציוריו, המאוחרים יותר שנעשו בצבע בהיר יותר.
בין השנים 1812 עד 1823 התגורר קוטמן על החוף בגרייט יארמות', שם למד ספנות ולמד את צורת הגלים. כמה מעבודותיו הימיות המשובחות ביותר מתוארכות לתקופה זו. הוא חזר לנוריץ' בשנת 1824, בתקווה לשפר את מצבו הכלכלי, ועבר לבית גדול בסנט מרטין, מול ארמון הבישוף, שם בנה אוסף הדפסים, ספרים, שריון ודגמים רבים של ספינות שיסייעו לו לקומפוזיציות. הוא הציג עבודות בין השנים 1823 עד 1825 בתערוכות השנתיות של אגודת האמנים נוריץ'.
בשנת 1825 הפך קוטמן לעמית של האגודה המלכותית לציירים בצבעי מים והציג שם עד 1839.
קינגס קולג', לונדון

בינואר 1834 מונה קוטמן למאסטר לציור נוף בקינגס קולג' בלונדון, בין השאר על פי המלצתו של ויליאם טרנר. בשנת 1836 מונה בנו מיילס אדמונד קוטמן לסייע לו. האמן דנטה גבריאל רוזטי היה אחד מתלמידיו. בלונדון, קוטמן התיידד עם האמנים ג'יימס סטארק, ג'ורג' קטרמול, סמואל פרוט וקורנליוס וארלי. בשנת 1836 הוא הפך לחבר כבוד במכון האדריכלים הבריטי. בשנת 1838 כל תחריטיו פורסמו על ידי הנרי ג'ורג' בווהן, כולל "ליבר סטודיורום".
משפחתו

קוטמן התחתן עם אן מיילס, אחת מארבע בנותיו של איכר מפלבריג. הם התחתנו בכנסיית הקהילה ב־6 בינואר 1809. קוטמן נותר מסור לאשתו לאורך כל חיי נישואיו. הם עברו ללונדון באביב 1809, וילדם הבכור מיילס אדמונד קוטמן נולד ב-5 בפברואר בשנה שלאחר מכן. לאחר שהמשפחה עברה לגרייט יארמות' באפריל 1812, נולדה בתם אן, ואחריה עוד שלושה בנים נוספים, ג'ון ג'וזף קוטמן, (פרנסיס) וולטר ואלפרד הנרי. שנולדו בשנת 1814, 1816 ו-1819 בהתאמה. בת שישית נולדה בשנת 1822.
בשנת 1834 בנו הבכור מיילס אדמונד נשאר בנוריץ' לעבוד כמורה לאמנות, כאשר שאר בני משפחת קוטמן עברו ללונדון עם מינויו של ג'ון סל קוטמן לפרופסור לציור בקינגס קולג'. שנה לאחר מכן, מיילס אדמונד עצמו עבר ללונדון, והפך לעוזרו של אביו לאחר שאחיו ג'ון ג'וזף חזר לנוריץ'. בניו מיילס אדמונד וג'ון ג'וזף קוטמן הפכו מאוחר יותר לציירים ראויים לציון. מיילס אדמונד החליף את אביו כמאסטר לציור בקינגס קולג' בשנת 1843.
שנותיו האחרונות

בשנת 1841, במהלך שנים עשר החודשים האחרונים לחייו, חזר קוטמן להתכתב עם דוסון טרנר. הוא קיבל חופשה של שבועיים מקינגס קולג', נסע מלונדון ליארמת' באונייה ואז לנוריץ', ובסופו של דבר שהה בנורפוק למשך חודשיים לפני שחזר ללונדון. באותה שנה עשה רישומי גיר של נוריץ' וכפר נורפוק.
ציור השמן האחרון שלו – מיום 18 בינואר 1842 שמעולם לא הושלם – היה נוף לנהר בנוריץ'.
במהלך ששת החודשים האחרונים לחייו, בגלל הידרדרותו הבריאותית, קוטמן לא כתב מכתבים ולא הציג שום ציורים חדשים.
הוא נפטר ב־24 ביולי 1842 ונקבר בבית העלמין של קפלת סנט ג'ון ווד, לונדון.
בצוואתו השאיר הכל לאשתו, ואיפשר לה לקבל פנסיה ששולמה לה ולילדיה. ציוריו ורישומיו נמכרו כולם ממאי 1843 ואילך, השיגו מחירים נמוכים ומשפחתו נותרה בקשיים כלכליים.
מורשתו

למעלה מ-600 מציורי המים והרישומים שלו נקנו על ידי ג'יימס ריב, שב-1902 מכר יותר ממחציתם למוזיאון הבריטי: את שארית האוסף שלו רכשה טירת נוריץ' מאוסף התעשיין נורפוק ראסל קולמן. עבודותיו מוצגות בתצוגה ציבורית בנוריץ', שם קיימות יותר מ-2,000 עבודות, וכן בגלריה לאדס לידס, בגלריית טייט, במוזיאון הבריטי ובמוזיאון ויקטוריה ואלברט, במוזיאון בקיימברידג' ובמרכזים אזוריים אחרים. בארצות הברית ישנן עבודות של קוטמן במרכז ייל לאמנות בריטית בניו הייבן, קונטיקט ובגלריות אחרות ברחבי הארץ. תחריטים ארכיטקטוניים שלו נחשבים זה מכבר כתיעוד רב ערך לתשוקתו לארכאולוגיה.
גלריה

חורבות כנסייה ביורקשייר
גשר גרטה
טחנות רוח לניקוז
גשר בעיר באירופה
דיוקן של אשתו
חורש מאוסהולד
המנזר ברואן
מגדל הכנסייה בכפר
הערות שוליים

↑  Stephen, Leslie, ed. (1887). "Cotman, John Sell" . Dictionary of National Biography. 12. London: Smith, Elder & Co. pp. 285–87.
↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Cotman, John Sell" . Encyclopædia Britannica. 7 (11th ed.). Cambridge University Press.
↑  Binyon, Laurence (1897). "John Sell Cotman". John Crome and John Sell Cotman. London: Seeley & Co pp.50
↑  The Project Gutenberg eBook of Architectural Antiquities of Normandy, by John Sell Cotman., www.gutenberg.org
↑  Binyon, Laurence (1897). "John Sell Cotman". John Crome and John Sell Cotman. London: Seeley & Co, pp.71
↑  Binyon, Laurence (1897). "John Sell Cotman". John Crome and John Sell Cotman. London: Seeley & Co,pp.75
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462897505171  AAG: 423  AGSA: 3093  BNE: XX1625172  BnF: cb13602356j (data)  GND: 120136201  ISNI: 0000 0001 0798 9745  LCCN: n50018169  MusicBrainz: 0a5eec5c-c0b7-44f4-a078-cb26bb1b6a6d  NGV: 4190  NKC: ola2003188643  NLA: 35805836  NTA: 069493669  RKD: 18667  SELIBR: 182304  SNAC: w6t75wdq  SUDOC: 027592456  TePapa: 506  Trove: 1095626  ULAN: 500014103  VcBA: 495/188558  VIAF: 34630247   WorldCat (עם VIAF): 34630247 
אלפרד קלינט, דיוקן של ג'ון סל קוטמן
ג'ון סל קוטמן, העיר רואן
ג'ון סל קוטמן, נמל, 1831