stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטואן ולואה-פורטייה
הישגים בטורנירים בסבב העולמי

| שנה | טורניר | מקום | קטגוריית משקל |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | IJF World Cup Apia | 2 | עד 81 ק"ג |
| 2011 | PJC World Cup Purto La Cruz | 2 | עד 81 ק"ג |
| 2012 | World Cup Oberwart | 2 | עד 81 ק"ג |
| 2013 | European Open Budapest | 3 | עד 81 ק"ג |
| 2014 | European Open Oberwart | 2 | עד 81 ק"ג |
| 2014 | Grand Slam Paris | 5 | עד 81 ק"ג |
| 2014 | Grand Slam Baku | 3 | עד 81 ק"ג |
| 2014 | Grand Slam Tyumen | 3 | עד 81 ק"ג |
| 2014 | Grand Slam Abu Dhabi | 2 | עד 81 ק"ג |
| 2015 | Grand Slam Tyumen | 2 | עד 81 ק"ג |
| 2015 | Grand Prix Ulaanbaatar | 1 | עד 81 ק"ג |
| 2017 | Grand Prix Hohhot | 1 | עד 81 ק"ג |
| 2017 | Asian Open Taipei | 1 | עד 81 ק"ג |
| 2018 | European Open Sofia | 2 | עד 81 ק"ג |
| 2019 | Grand Prix Montreal | 2 | עד 81 ק"ג |
| 2020 | Grand Slam Paris | 3 | עד 81 ק"ג |
| 2020 | Grand Slam Budapest | 2 | עד 81 ק"ג |
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
אנה לירינג

| --- | --- |

אנה לירינג
 לידה:  3 באוגוסט 1796 ברמן, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1750-1801)
 פטירה:  25 באוגוסט 1866 (בגיל 70) המבורג, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892)
 מקום קבורה:  Alter Hammer Friedhof 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  ממלכת פרוסיה (1803-1892) הצבא הפרוסי
 תקופת הפעילות:  מ-1814
 פעולות ומבצעים
 המלחמות הנפוליאוניות
 
אנה לירינג (בגרמנית: Anna Lühring;‏ 3 באוגוסט 1796 – 25 באוגוסט 1866) הייתה גרמנייה אשר התחזתה לגבר, התגייסה לצבא הפרוסי, והפכה לגיבורה עממית בגרמניה.
ביוגרפיה

לירינג נולד בברמן ב-3 באוגוסט 1796. היא הייתה בתו של נגר. במהלך מלחמת הקואליציה השישית שטף גל של לאומיות את גרמניה. לברמן הגיעה המלחמה כאשר כוחותיו של הגנרל פרידריך קרל פון טטנבורן נכנסו אל העיר. בעקבות מותה של אלאונורה פרוכסקה, החליטה לירינג להתגייס לצבא הפרוסי ולהשתתף במלחמה. ב-13 בפברואר 1814 היא לבשה את בגדיו של אחיה, והתגייסה לפרייקור של ליצו כגבר בשם אדוארד קרוזה. היא השתתפה בקרבות נגד הצרפתים עד סיום המלחמה, ולאחר מכן חזרה עם החיילים לברלין.
לאחר שנודעה זהותה האמיתית נאלצה לעזוב את הצבא, אולם הפכה לגיבורה עממית ולאורחת קבועה בסלוני החברה הגבוהה ובחצר המלוכה. בהוראתו של ראש העיר יוהאן שמידט, היא חזרה לעיר הולדתה ברמן והתקבלה שם בכבוד רב ב-4 בפברואר 1815. זמן קצר לאחר מכן היא עברה להמבורג, וב-1821 נישאה למלצר בשם יוהאן לוקס. ב-1832 מת בעלה, והיא מצאה את עצמה ללא הכנסה. היא חיה בעוני עד שנת 1860, אז הסכימה עיר הולדתה להעניק לה קצבה שממנה התפרנסה עד מותה ב-25 באוגוסט 1866.
הן בהמבורג והן בברמן יש כיום רחובות על שמה.
אנה ברסקי

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1980 (בת 44) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה, ישראל, ברית המועצות 
 השכלה:  אוניברסיטת מוסקבה 
 
אנה רייבה ברסקי (נולדה ב-20 באפריל 1980) היא עיתונאית ישראלית, המשמשת ככתבת מדינית-פוליטית בעיתון מעריב.
ביוגרפיה

ברסקי נולדה וגדלה במוסקבה, כבת יחידה להוריה. אביה היה כלכלן, אמה עבדה כמתורגמנית מגרמנית לרוסית. בגיל 14 היא שינתה את שם המשפחה שלה מגכמן לרייבה, כשמה של אמה, על רקע אנטישמיות שחוותה בילדותה. ברסקי היא בעלת תואר שני בתקשורת, התמחות בתחום הטלוויזיה והתקשורת הבינלאומית, מאוניברסיטת מוסקבה.
ביוגרפיה > קריירה

בגיל 14 פרסמה את הכתבות הראשונות שלה - סדרת ראיונות עם כוכבי הרוק הרוסי, במגזין לנוער "Puls". כשבגרה למדה תקשורת ועיתונאות בינלאומית באוניברסיטה במוסקבה, ב-1998 החלה את הקריירה הטלווזיונית שלה במחלקת החדשות של ערוץ TV Center ושימשה ככתבת פרלמנטרית. ב-1999 עברה לערוץ המרכזי ברוסיה, ערוץ 1. בו שימשה כתבת פרלמנטרית ופוליטית. בשנת 2001 מונתה לכתבת המדינית של הערוץ, וב-2003 נשלחה מטעמו חצי שנה לסקר את מלחמת המפרץ השנייה בכווית ובעיראק. באותה שנה לקחה חלק בפרויקט הדוקו דרמה על צ'ה גווארה, סרט בן שני פרקים בו השתתפה כמנחה. הסרט עלה לגמר של פרס הטלוויזיה הרוסית Tefi. היא ליוותה את הנשיא ולדימיר פוטין בביקורו במחנות ההשמדה בפולין, מה שהתחיל אצלה את תהליך החזרה בתשובה. את בנימין שעלה לישראל בשנת 1990, הכירה בעת ביקורה בארץ. ב-2005 חזרה בתשובה ועלתה לישראל ובחורף 2006 התחתנו.
ב־2008 החלה לעבוד בערוץ 9, ושולבה במחלקת האקטואליה. היא משמשת ככתבת הפרלמנטרית והפרשנית הפוליטית של הערוץ. הגישה תוכנית אקטואליה בערוץ תחילה יחד עם יבגני סובה ועם בחירתו לכנסת מגישה לבדה. שלוש פעמים בשבוע היא מנחה את התוכנית "טמה דנה" ("הנושא היומי") ברדיו כאן רק"ע.
ב-2019 הצטרפה לעיתון "מעריב" ככתבת לעניינים מדיניים-פוליטיים. היא בעלת טור שבועי קבוע העוסק בפרשנות פוליטית. היא סיקרה את פרשת נעמה יששכר, וחשפה את עסקת החליפין שרוסיה הציעה לישראל, שחרור ההאקר הרוסי אלכסיי בורקוב תמורת יששכר, והעברת חצר אלכסנדר בירושלים לבעלות הרוסית כחלק מהעסקה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בעלה הוא ד"ר בנימין ברסקי, מרצה בכיר למתמטיקה וסטטיסטיקה במכללת עזריאלי להנדסה בירושלים. לזוג ארבעה ילדים והם מתגוררים בירושלים ומנהלים אורח חיים חרדי.
הערות שוליים

↑  אנה ברסקי, באתר מעריב
↑  הדס צורי, בין הכנסת לבית הכנסת, באתר ערוץ 7, 17 בינואר 2020
ארנה ברוסטד

ארנה ברוסטד (בנורווגית: Arne Brustad;‏ 14 באפריל 1912 – 22 באוגוסט 1987) היה כדורגלן נורווגי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה

הוא נולד ב-14 באפריל 1912 באוסלו שבנורווגיה, ושיחק לאורך כל הקריירה ב-Lyn עימה זכה בגביע הנורווגי בשנים 1945 ו-1946.
ברוסטד נחשב לאחד הכדורגלנים הנורווגיים הגדולים שהיו ובמדי נבחרת נורווגיה ערך 33 הופעות וכבש 17 שערים. הוא לקח חלק חשוב בזכייה שלה במדליית ארד באולימפיאדה בשנת 1936. בסיבוב הראשון כבש בניצחון 0–4 על טורקיה ובחצי הגמר כבש את שער השוויון בהפסד 2–1 לאיטליה, שניצחה בהארכה. במשחק על המקום השלישי ברוסטד כבש שלושער בניצחון 2–3 נגד פולין והביא לנבחרתו את מדליית הארד.
שנתיים אחר כך במונדיאל 1938 היה בסגל הנבחרת, שהודחה כבר במשחקה הראשון. משחק זה היה שוב פעם נגד איטליה וכמו באולימפיאדה ברוסטד כבש את שער השוויון והם הפסידו בהארכה 2–1. כמה דקות לפני סיום זמן המשחק הרגיל הוא כבש שוב, אך השער נפסל בטענה לנבדל. מאוחר יותר ב-26 באוקטובר 1938 ברוסטד השתתף במשחק של אנגליה נגד "שאר אירופה" שהתקיים באצטדיון הייבורי.
ארמן איפוליט פיזו

| --- | --- |

 לידה:  23 בספטמבר 1819 פריז, צרפת 
 פטירה:  18 בספטמבר 1896 (בגיל 76) château de Venteuil, צרפת 
 שם לידה:  Armand Hippolyte Louis Fizeau 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום מגורים:  פריז 
 מקום לימודים:  קולז' סטניסלס בפריז 
 פרסים והוקרה:  מדליית רמפורד (1866)  חבר זר של החברה המלכותית (8 באפריל 1875)  72 השמות החרוטים על מגדל אייפל 
 
ארמָן איפּוֹליט לואי פִיזוֹ (בצרפתית: Armand Hippolyte Louis Fizeau;‏ 23 בספטמבר 1819 – 18 בספטמבר 1896) היה פיזיקאי צרפתי.
חייו

פיזו נולד בפריז. עבודתו המוקדמת עסקה בשיפור תהליכי צילום. מאוחר יותר היה מעורב בסדרת מחקרים על אינטרפרומטריה ועל חום. בשנת 1848 הוא חזה את ההסחה לאדום של גלים אלקטרומגנטיים.
בשנת 1849 חישב פיזו בפעם הראשונה את מהירות האור על כדור הארץ. הוא העביר קרן אור דרך גלגל שיניים, הקרן עברה 8 ק"מ עד שהגיעה למראה שהחזירה אותה, אז הקרן חזרה אותם 8 ק"מ עד לגלגל השיניים שבמשך זמן התנועה הסתובב מהר מספיק כדי שהקרן תחלוף בפער הבא של השיניים ותגיע לעינו של הצופה. באמצעות חלוקת המרחק שעברה הקרן בזמן שלוקח לגלגל השינויים "לעבור" שן אחת, חושבה מהירות האור להיות 315,000 ק"מ בשנייה, סטייה של כ-5% מהערך הנכון (כ-299,792.458 ק"מ בשנייה). לאחר מכן הוא פרסם תוצאות ניסיוניות ראשונות שחושבו בשיטה שפיתח למדידת מהירות האור (ראו גם מנגנון פיזו-פוקו).
ב-1864 הציע לראשונה להשתמש באורך גל של אור כיחידת מידה תקנית לאורך. הוא היה מעורב גם בגילוי של אפקט דופלר. בשנת 1853 תיאר את השימוש בקבל כאמצעי להגביר את יעילותו של משרן המבוסס על סליל. מאוחר יותר חקר את ההתפשטות התרמית של מוצקים, והציע את התופעה של התאבכות האור למדידה של התרחבות גבישים.
משנת 1860 היה פיזו חבר האקדמיה הצרפתית למדעים. בשנת 1866 זכה במדליית רמפורד. נבחר כעמית זר בחברה המלכותית של בריטניה.
ארמלו

| --- | --- |

 מדינה:  דרום אפריקה דרום אפריקה
 פרובינציה:  מפומלנגה מפומלנגה
 תאריך ייסוד:  1880 
 על שם:  Ermelo 
 גובה:  1,700 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  83,865 (2011)
  ‑ צפיפות:  1800 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  26°32′00″S 29°59′00″E﻿ / ﻿26.533333333333°S 29.983333333333°E﻿ / -26.533333333333; 29.983333333333 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דרום אפריקה מוגדלת) פרטוריה קייפטאון בלומפונטיין יוהנסבורג דרבן פורט אליזבת נמיביה בוטסואנה זימבבואה מוזמביק לסוטו אסוואטיני האוקיינוס ההודיארמלו(למפת דרום אפריקה רגילה) פרטוריה קייפטאון בלומפונטיין יוהנסבורג דרבן פורט אליזבת נמיביה בוטסואנה זימבבואה מוזמביק לסוטו אסוואטיני האוקיינוס ההודיארמלו(למפת מפומלנגה רגילה) נלספרייט ויטבנק מידלבורך פיט רטיףארמלו(למפת מפומלנגה מוגדלת) נלספרייט ויטבנק מידלבורך פיט רטיףארמלו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ארמלו (באנגלית: Ermelo) היא עיר בפרובינציית מפומלנגה שבדרום אפריקה הממוקמת כ-210 קילומטרים מזרחית ליוהנסבורג.
ארמלו המודרנית נוסדה על ידי כומר מהכנסייה הרפורמית ההולנדית בשנת 1870, והוכרה רשמית ככפר בפברואר 1880 העיר נקראת על שם עיירה בהולנד. ההתיישבות הורחבה משמעותית משנת 1903, לאחר סיומה של מלחמת הבורים.
הייצור החקלאי של ארמלו כולל תירס, בקר, תפוחי אדמה, שעועית, צמר, חזירים, גרעיני חמניות, אגוזים, פירות טרופיים, אלפלפה ודורה. בנוסף על כך, מתבצעת גם כריית פחם.
הערות שוליים

1 2 3  Erasmus, B.P.J. (2014). On Route in South Africa: Explore South Africa region by region. Jonathan Ball Publishers. p. 401. ISBN 9781920289805.
ערך זה הוא קצרמרבנושא דרום אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557249805171  LCCN: n79150624  MusicBrainz: 8fe9bf46-e7d8-4b83-b26a-8fb5b0298f33  VIAF: 148916277   WorldCat (עם VIAF): 148916277
אנטואן לקרואה

| --- | --- |

אנטואן לקרואה 1924
 לידה:  4 בפברואר 1863 מקון, צרפת 
 פטירה:  12 במרץ 1948  (בגיל 85) הרובע הארבעה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Antoine François Alfred Lacroix 
 ענף מדעי:  מינרלוגיה, גאולוגיה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 מקום לימודים:  הפקולטה למדעים של פריז (1889)  École supérieure de pharmacie de Paris 
 מנחה לדוקטורט:  פרדיננד אנדרה פוקו 
 מוסדות:  המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע  אקול פראטיק דה אוטז אטיד  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  מדליית פנרוז (1930)  מפקד בלגיון הכבוד (1 באוקטובר 1923)  קצין גבוה בלגיון הכבוד (25 ביולי 1935)  קצין בלגיון הכבוד (2 באוגוסט 1919)  אביר בלגיון הכבוד (20 במאי 1903)  מדליית וולסטון (1917)  חבר זר של החברה המלכותית (26 ביוני 1919)  הפרס הגאולוגי לזכר היידן (1923)  קצין החינוך הציבורי  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
אנטואן פרנסואה אלפרד לקרואה (צרפתית: Antoine François Alfred Lacroix‏; 4 בפברואר 1863, מאקון (Mâcon) - ב-12 במרץ 1948, פריז). היה מינרלוג וגאולוג צרפתי.
חייו

לקרואה היה בן למשפחה של רופאים ורוקחים. למד בבית ספר תיכון בעיר הולדתו. כבר שם התעניין במינרלוגיה ובגיל 18 התקבל כחבר בחברה המינרלוגית של צרפת. בשנים 1881 עד 1883 למד בבית הספר הגבוה לרוקחות בפריז והוסמך כרוקח. במקביל ללימודי הרוקחות המשיך לעסוק גם במינרלוגיה. ב-1886 התקבל לחבר בחברה הגאולוגית של צרפת. הקריירה האקדמית שלו החלה ב-1887 כשהתקבל לעבודה כאסיסטנט בקולז' דה פראנס. ב-1889 קיבל דוקטורט במדעי הטבע על עבודה שסיכמה את מחקרי השדה שערך בנסיעותיו הנרחבות. ב-1893 מונה לפרופסור בז'רדן דה פלאנט בפריז. ב-1896 מונה למנהל המעבדה למינרלוגיה ב-אקול פראטיק דה אוטז אטיד בפריז.
ב-1904 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית למדעים. ב-1914 מונה למזכיר האקדמיה, תפקיד אותו מילא עד מותו ב-1948.
היה נשיא הסקציה לגעשיות של האיגוד הבינלאומי לגאודזיה וגאופיזיקה, בשנים 1922 עד 1927.
הוא התעניין במיוחד במינרלים הנוצרים בפעילות געשית ובסלעי יסוד, בתופעת ההתמרה ובעורקים של מינרלים במקומות שונים בעולם. במאמרים הרבים בכתבי העת המדעיים הוא עסק במינרלוגיה ובפטרולוגיה של מדגסקר, וב-1904 פרסם בספר מחקר מעמיק על ההתפרצויות הגעשיות של הר פלה במרטיניק: "Martinique, La Montagne Pele et ses éruptions".
אותות הוקרה

קצין גבוה של לגיון הכבוד הצרפתי.
זוכה מדליית וולסטון (Wollaston) מטעם החברה הגאולוגית של לונדון-1917.
חבר החברה המלכותית הבריטית 1919.
זוכה מדליית פנרוז לשנת 1930.
חבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים
חבר האקדמיה למדעים המלכותית ההולנדית 1932.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה של לקרואה באתר האקדמיה למדעים המלכותית ההולנדית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280862305171  PLWABN: 9810539313205606  BIBSYS: 6098967  BnF: cb123323973 (data)  BPN: 24664081  CANTIC: a11352279  GND: 10131681X  ISNI: 0000 0001 2281 6738  LCCN: n85086580  Léonore: 205383  NKC: mub2012732386  NTA: 072806338  RERO: 02-A003488043  SNAC: w6640dkn  SUDOC: 032259212  ULAN: 500341035  VcBA: 495/223545  VIAF: 71462103   WorldCat (עם VIAF): 71462103 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליזבת גילברט

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1969 (בת 55) ווטרברי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  לאכול, להתפלל, לאהוב 
 תקופת הפעילות:  מ-1997 
 בן או בת זוג:  Rayya Elias 
 פרסים והוקרה:  פרס פלימפטון (1996) 
 elizabethgilbert.com
 חתימה:   
 
אליזבת' מ'. גילברט (באנגלית: Elizabeth M. Gilbert, נולדה ב-18 ביולי 1969) היא סופרת אמריקאית. ידועה בעיקר בשל ספרה "לאכול, להתפלל, לאהוב" אשר הפך לרב מכר ואף עובד לסרט בכיכובה של ג'וליה רוברטס.
ביוגרפיה > שנותיה המוקדמות

גילברט נולדה בווטברי. אביה, ג'ון, היה מהנדס כימי ואמה הייתה עקרת בית. ב-1991 סיימה תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת ניו יורק. לאחר התואר היא עבדה כברמנית, טבחית ואף עבדה במגזין. על חוויותיה כטבחית כתבה מאוחר יותר אחד מספריה.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1993 פרסם המגזין אסקווייר את סיפורה הקצר של גילברט, "הצליינים". גילברט היא הסופרת הראשונה מאז נורמן מיילר שסיפור שלה התפרסם במגזין בתור סופרת מתחילה ולא מוכרת. הפרסום הזה הוביל לעבודות יציבות יותר וגילברט עבדה במגזינים שונים כמו Travel + Leisure, GQ, והניו יורק טיימס.
ב-1997 פרסמה כתבה על חוויותיה כברמנית במועדון הקיוטי אגלי, מה שמאוחר יותר הפך לתסריט הסרט חופשיות על הבר. באותה שנה יצא ספרה הראשון - "הצליינים", שהיה אוסף סיפורים קצרים וזכה להצלחה. לאחר מכן פרסמה בשנת 2000 את הספר גברים קשוחים, ושנתיים מאוחר יותר את הספר "הגבר האמריקאי האחרון" (2002).
בשנת 2006 פרסמה את הספר "לאכול, להתפלל, לאהוב". הספר עוקב אחר מסעה הרוחני של אישה אחת דרך 3 מדינות שונות. את הטיול של אותה שנה מימנה באמצעות המקדמה שקיבלה לכתוב את הספר. הספר זכה להצלחה רבה והיה בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס במשך 88 שבועות. גילברט התארחה בין היתר בתוכנית של אופרה וינפרי ואף הוזמנה להרצות בארגון TED והרצאתה עד היום היא בין הנצפות בארגון. גילברט צוינה ברשימת טיים 100 כאחת מהאנשים המשפיעים בעולם. הספר עובד לסרט בשנת 2010 בכיכובה של ג'וליה רוברטס כגילברט. אם כי הסרט קיבל לרוב ביקורות שליליות.
בינואר 2010, יצא לאור ספרה החמישי של גילברט, "Committed: A Skeptic Makes Peace with Marriage", שבעברית פורסם בשם "להתחתן". הספר הוא מעין המשך של "לאכול, להתפלל, לאהוב", בכך שהוא ממשיך את סיפור חייה של גילברט היכן שרב המכר הקודם שלה הפסיק. בספר היא גם חושפת את החלטתה להתחתן עם חוסה נונס (המכונה בספר פליפה), גבר ברזילאי שפגשה באינדונזיה. הספר הוא בחינה של מוסד הנישואים מכמה נקודות מבט היסטוריות ומודרניות - כולל אלה של אנשים, במיוחד נשים, שנרתעים מלהתחתן. בספר, גילברט כוללת גם נקודות מבט על נישואים חד-מיניים ומשווה זאת לנישואים בין-גזעיים לפני שנות ה-70.
בשנת 2012 היא פרסמה מחדש את "At Home on the Range", ספר בישול משנת 1947 שנכתב על ידי סבתא רבתא שלה, בעלת טור האוכל מרגרט יארדלי פוטר. גילברט פרסמה את הרומן השני שלה, "חותמם של הדברים כולם", ב-2013.
בשנת 2015, גילברט פרסמה את הספר "Big Magic: Creative Living Beyond Fear" (בעברית "קסם גדול"), ספר לעזרה עצמית המספק הנחיות כיצד לחיות חיים יצירתיים כמו שלה. הספר מחולק לשישה חלקים: אומץ, קסם, רשות, התמדה, אמון ואלוהות. בספר היא מתמקדת, בין היתר, בהתגברות על ספק עצמי, הימנעות מפרפקציוניזם וקביעת סדר יום. גילברט המשיכה את העבודה שהחלה בספר עם הפודקאסט שלה "שיעורי הקסם", שבו היא מראיינת אנשים מפורסמים.
בשנת 2020 פרסמה  גילברט את הספר "עיר של בנות", רומן שבמרכזו גיבורה משוחררת, שבועטת במוסכמות המיניות של ניו יורק בשנות ה–40.
חיים אישים

בין השנים 1994–2002 עבדה גילברט בבר "קיוטי אגלי" שם הכירה את מייקל קופר ולו נישאה מאוחר יותר.
בשנת 2007 נישאה לחוסה נונס, אותו פגשה בטיול בבאלי. השניים גרו יחד בניו ג'רזי וניהלו חנות בשם "Two Buttons". בשנת 2015 החנות נמכרה.
באותה שנה מספר סופרים וביניהם גילברט ושריל סטרייד גייסו כספים עבור פליטים סורים, ובתוך 31 שעות הצליחו לגייס סכום של מיליון דולר.
ב-1 ביולי 2016 פרסמה גילברט בדף הפייסבוק שלה כי היא ובעלה נפרדים וחודשיים לאחר מכן חשפה את סיבת הפרידה, מערכת יחסים חדשה עם סופרת אחרת בשם ראיה אליאס. הרומן ביניהן נוצר על רקע היכרות ארוכת שנים. ב-6 ביוני 2017 השתיים קיימו טקס זוגיות בטקס מצומצם שכלל משפחה וחברים. אליאס נפטרה ב-4 בינואר 2018.
ספריה

1997: הצליינים.
2000: גברים קשוחים.
2006: לאכול, להתפלל, לאהוב.
2010: להתחתן.
2013: חותמם של הדברים כולם.
2015: קסם גדול
2019: עיר של בנות.
הערות שוליים

↑  מוטוקו ריץ', ניו יורק טיימס, לאכול, להתפלל, לאהוב, להתחתן, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2009
↑  אמה ברוקס, הגרדיאן, "לאכול, להתפלל, לאהוב": ועכשיו האקססוריז, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2010
↑  חן חדד, עכבר העיר, לאכול להתפלל לאהוב: ג'וליה רוברטס בסרט הגרוע ביותר של השנה, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2010
אורי קליין, "לאכול, להתפלל, לאהוב": אגוצנטריות צרופה, שמהולה באופורטוניזם מזוכך, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2010
↑  ליאת אלקיים, "להתחתן" מאת אליזבת גילברט ו"מאושרים ללא סיבה" מאת מרסי שימוף וקרול קליין | קול כלה, באתר הארץ, 5 במאי 2010
↑   ורדה רזיאל-ז'קונט, "קסם גדול": חיים יצירתיים על פי אליזבת גילברט, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2016
↑  הדס ריבק, "עיר של בנות": הרצון להשתגל נשאר רוב הזמן ברמת הכותרת, באתר הארץ, 17 במרץ 2020
↑  עמרי חורש, מחברת "לאכול, להתפלל, לאהוב" הכריזה: "מאוהבת בחברתי הטובה", באתר ynet, 8 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311899505171  PLWABN: 9810592799005606  BIBSYS: 8012527  BNE: XX4613954  BnF: cb156473874 (data)  CiNii: DA1204709X  GND: 124624839  ICCU: MILV254145  ISNI: 0000 0001 1591 9624  LCCN: n97043355  NDL: 00724808  NKC: xx0070438  NLK: KAC200704498  NTA: 16405717X  SUDOC: 122100441  Trove: 1013692  VIAF: 7713013   WorldCat (עם VIAF): 7713013
אליפות ברזיל בכדורגל 1977

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  15 באוקטובר 1977 – 5 במרץ 1978 (142 ימים)
 מספר משתתפות:  62
 הזוכה:  סאור פאולו
 מספר משחקים:  485
 מספר שערים:  1204 (2.48 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  7,988,920 (16,472 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  28 - ריינלדו, אתלטיקו מיניירו
 → 19761978 ←
 
אליפות ברזיל בכדורגל 1977  הייתה הפעם ה-21 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הספורט הברזילאית. המשחקים החלו ב-15 באוקטובר 1977 והסתיימו ב-5 במרץ 1978.
בתחרות השתתפו 62 קבוצות. התחרות נערכה במספר שלבים:
הקבוצות חולקו ל-6 בתים תוך קיום משחק בית ומשחק חוץ בין קבוצות הבית.
בשלב השני הוקמו 6 בתים. בית א'-ג' כללו 6 קבוצות (5 קבוצות מכל בית של השלב הראשון).קבוצות של בתים אלו ערכו משחקים בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. 3 קבוצות מכל בית העפילו לשלב השלישי. בנוסף לכך הוקמו 6 בתים נוספים. בבתים אלו קבוצות ערכו עם הקבוצות של אותו בית משחק בודד. הקבוצה המנצחת של הבית העפילה לשלב השלישי.
השלב השלישי 24 קבוצות הולקו ל-4 בתים. המשחקים נערכו בשיטת משחק בודד בין הקבוצות.
בשלב הרביע השתתפו 4 קבוצות. המשחקים נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ בחצי הגמר ומשחק הגמר בודד.
במהלך שלבי האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. אם ניצחון הושג בהפרש של שני שערים או יותר, לקבוצה המנצחת הוענקה נקודה נוספת.
אתלטיקו מיניירו הגיע למשחק הגמר ללא הפסד באף משחק במהלך העונה. למרות זאת, היא לא הצליחה לנצח במשחק האחרון והחשוב של העונה והפסידה לסאו פאולו בבעיטות עונשין. לסאו פאולו זו הייתה הזכייה הראשונה בתולדות המועדון.
משתתפי התחרות לפי מדינות ברזיל

סאו פאולו - 9
ריו דה ז'ניירו - 8
מינאס ז'ראיס - 4
ריו גראנדה דו סול - 4
פרנה - 4
פרנמבוקו - 3
באהיה - 3
גויאס - 3
סיארה - 2
פארה - 2
אמזונאס - 2
אלגואס - 2
ריו גראנדה דו נורטה - 2
אספיריטו סאנטו - 2
מאטו גרוסו דו סול - 2
סנטה קטרינה - 2
פאראיבה - 2
פיאאוי - 2
סרז'יפה - 2
מרניאו - 1
המחוז הפדרלי של ברזיל - 1
שלב הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר | חצי גמר | חצי גמר | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר | גמר | גמר | גמר | גמר | גמר |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|   |   אתלטיקו מיניירו |   אתלטיקו מיניירו | 4 | 2 |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   לונדרינה |   לונדרינה | 2 | 2 |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   לונדרינה |   לונדרינה | 2 | 2 |   |   |   |   |   אתלטיקו מיניירו |   אתלטיקו מיניירו | 0 | (2) |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |   |   אתלטיקו מיניירו |   אתלטיקו מיניירו | 0 | (2) |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |   |   סאו פאולו |   סאו פאולו | 0 | (3) |  |  |  |
|  |   סאו פאולו |   סאו פאולו | 3 | 0 |   |   |   |   |   סאו פאולו |   סאו פאולו | 0 | (3) |  |  |  |
|  |   סאו פאולו |   סאו פאולו | 3 | 0 |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   אופראריו |   אופראריו | 0 | 1 |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 במרץ 1978 | אתלטיקו מיניירו | 0:0 | סאו פאולו | מינייראו, בלו הוריזונטה צופים: 102,974 שיפוט: ארנלדו סזר קואלחו |
| 5 במרץ 1978 |  |  |  | מינייראו, בלו הוריזונטה צופים: 102,974 שיפוט: ארנלדו סזר קואלחו |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   | זיזה   אלבס    טוניניו סרזה    ז'ואזיניו פאוליסטה    מרסיו  | 3:2 | פרס   אנטנור    בזרה    גטוליו    שיקאו  |   |
משתתפי משחק הגמר העפילו לגביע ליברטדורס
שחקנים מצטיינים

ריינלדו, שחקנה של אתלטיקו מיניירו כבש 28 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
טוניניו סרזה, שחקנה של אתלטיקו מיניירו זכה בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה.
אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת

אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת (Élisabeth de France, ‏2 באפריל 1545 - 3 באוקטובר 1568) הייתה בתו הבכורה של אנרי השני, מלך צרפת ורעייתו השלישית של פליפה השני, מלך ספרד.
ילדותה

הנסיכה אליזבת נולדה ב-2 באפריל 1545 בארמון פונטנבלו שמחוץ לפריז, צרפת. היא הייתה ילדתם השנייה ובתם הבכורה של אנרי השני, מלך צרפת ורעייתו, קטרינה דה מדיצ'י. היא גדלה יחד עם שמונת אחיה עם אחיותיה אך בילתה את רוב זמנה עם בת גילה מרי סטיוארט, לעתיד מרי, מלכת הסקוטים, שגדלה בחצר המלוכה הצרפתית. כבתו הבכורה של המלך הצרפתי המכהן אליזבת נקראה בתואר מאדאם רויאל.
נישואים וילדים

ב-22 ביוני 1559 נישאה הנסיכה אליזבת, שהייתה אז בת 14 בלבד, לפליפה השני, מלך ספרד, שהיה בן 32. נישואים אלו, שהיו הנישואים השלישיים של המלך פליפה, היו אחת מהתוצאות של שלום קאטו-קמברסיס בין אנרי השני לפליפה השני, הסכם שסיים את מלחמת הבסבורג-ולואה. אליזבת הייתה מאורסת לפני כן לבנו הבכור של פליפה, קרלוס, נסיך אסטוריאס, אך מניעים פוליטיים אילצו אותה להנשא לאביו המלך. למרות הפרש הגילים הגדול בין השניים פליפה אהב מאוד את רעייתו השלישית ונשאר לצידה אפילו כשחלתה באבעבועות שחורות.
בשנת 1564 נכנסה אליזבת לראשונה להריון, שהסתיים בהפלה טבעית של תאומות. לאחר מכן היא ילדה שתי בנות בריאות:
איזבלה, נסיכת ספרד (1566–1633) - נישאה לאלברכט השביעי, ארכידוכס אוסטריה ושלטה יחד עמו בארצות השפלה ההבסבורגיות.
קתרינה מיקאלה, נסיכת ספרד (1567–1597) - נישאה לקרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה וילדה לו עשרה ילדים.
מותה

המלכה אליזבת מתה ב-3 באוקטובר 1568 במהלך לידה, יחד עם בנה התינוק.
טריוויה

האופרה דון קרלוס של ג'וזפה ורדי מספרת את סיפור אהבתם הטראגית של הנסיכה אליזבת וארוסה, קרלוס, נסיך אסטוריאס, בנו של בעלה לעתיד.
אליפות ברזיל בכדורגל 1976

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  29 באוגוסט 1976 – 12 בדצמבר 1976 (106 ימים)
 מספר משתתפות:  54
 הזוכה:  אינטרנסיונל
 מספר משחקים:  411
 מספר שערים:  950 (2.31 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  7,024,637 (17,092 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  16 - דריו, אינטרנסיונל
 → 19751977 ←
 
אליפות ברזיל בכדורגל 1976  הייתה הפעם ה-20 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הספורט הברזילאית. המשחקים החלו ב-29 באוגוסט 1976 והסתיימו ב-12 בדצמבר 1976.
בתחרות השתתפו 54 קבוצות. התחרות נערכה במספר שלבים:
הקבוצות חולקו ל-6 בתים תוך קיום משחק בית ומשחק חוץ בין קבוצות הבית.
בשלב השני הוקמו 6 בתים. בית א'-ד' כללו 6 קבוצות (3 קבוצות מכל בית של השלב הראשון).קבוצות של בתים אלו ערכו משחקים בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. 3 קבוצות מכל בית העפילו לשלב השלישי. בנוסף לכך הוקמו 6 בתים נוספים. בבתים אלו קבוצות ערכו עם הקבוצות של אותו בית משחק בודד. הקבוצה המנצחת של הבית העפילה לשלב השלישי.
השלב השלישי 18 קבוצות הולקו ל-2 בתים. המשחקים נערכו בשיטת משחק בודד בין הקבוצות.
בשלב הרביע השתתפו 4 קבוצות. המשחקים נערכו בשיטת נוקאוט
במהלך שלבי האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וניצחון הושג בהפרש של שני שערים או יותר, לקבוצה המנצחת הוענקה נקודה נוספת.
אינטרנסיונל זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה השנייה בתולדות המועדון והשנייה ברציפות.
משתתפי התחרות לפי מדינות ברזיל

סאו פאולו - 8
ריו דה ז'ניירו - 7
מינאס ז'ראיס - 4
פרנמבוקו - 3
ריו גראנדה דו סול - 3
פרנה - 3
באהיה - 3
סיארה - 2
פארה - 2
אמזונאס - 2
אלגואס - 2
ריו גראנדה דו נורטה - 2
אספיריטו סאנטו - 2
גויאס - 2
מאטו גרוסו דו סול - 2
סנטה קטרינה - 2
פאראיבה - 2
פיאאוי - 1
סרז'יפה - 1
מרניאו - 1