stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפת הדרכים
עיקרי התוכנית

להלן עיקרי מפת הדרכים:
הכרה פלסטינית אמיתית במדינת ישראל
הכרה ישראלית אמיתית בזכות הפלסטינים להקמת מדינה עצמאית
מאבק רציני ויעיל של הרשות הפלסטינית בטרור
רפורמה מדינית ודמוקרטיזציה של הרשות הפלסטינית
הקפאת כל הבנייה בהתנחלויות ופירוק מאחזים שהוקמו לאחר מרץ 2001
הפסקת פעולות התקפיות כלפי אזרחים, לרבות גירוש והריסת בתים ותשתיות
מאמץ ישראלי לנירמול חיי הפלסטינים וסיוע הומניטרי להם
נסיגת ישראל משטחים פלסטיניים שנכבשו אחרי 28 בספטמבר 2000 (פרוץ האינתיפאדה השנייה)
בסופה של מפת הדרכים היו אמורים הצדדים לדון ולחתום על הסדר קבע, שיהווה הסכם שלום אמיתי וסופי בין הצדדים, מתוך תקווה שהסכם זה יוביל להכרה של כל העולם הערבי בזכותה של מדינת ישראל להתקיים.
שלבי מפת הדרכים

בשלב הראשון, שנועד להתחיל במאי 2003, היו הפלסטינים צריכים להתחייב להפסקה של האלימות, ולחדש את שיתוף הפעולה עם ישראל. בשלב זה היו אמורות להיערך רפורמות מדיניות ברשות הפלסטינית, ושני הצדדים אמורים להצהיר על מחויבותם לפתרון שתי מדינות לשני עמים ולהפסקת האלימות. הפלסטינים אמורים להילחם בטרור, מדינות ערב - להפסיק את מימון הטרור (המימון התגבר לאחר כמה שנים), וישראל - לסגת מהאזורים שנכבשו מאז ראשית האינתיפאדה. כמו כן, אמורה ישראל לפתוח בסיוע הומניטרי לרשות, להקפיא את הבנייה בהתנחלויות ולפרק את כל המאחזים שהוקמו לאחר מרץ 2001. שלב זה למעשה לא יושם מעולם במלואו, והפלסטינים והישראלים מעולם לא המשיכו לשלבים מאוחרים יותר בתוכנית.
בשלב השני, שנועד להתחיל עד דצמבר 2003, הייתה אמורה לקום מדינה פלסטינית עם גבולות זמניים, שתקיים משא ומתן בנושאים עקרוניים, וכן הייתה אמורה להתכנס ועידת שלום בינלאומית.
בשלב השלישי, שנועד להיות מיושם עד סוף 2005, היה צפוי להיחתם הסכם שלום קבע בין ישראל והפלסטינים, והסכם שלום בין ישראל לכל מדינות ערב.
תגובות ויישום מפת הדרכים

באופן רשמי, קיבלה הרשות הפלסטינית את מפת הדרכים ללא הסתייגויות.
גם ממשלת ישראל קיבלה באופן רשמי את מפת הדרכים, אך עם זאת היא הגישה לארצות הברית מספר הערות, במסמך שכותרתו "14 ההערות של מדינת ישראל למפת הדרכים". בין ההערות קיימות דרישות לא לדון במסגרת המשא ומתן בהתיישבות ביהודה ושומרון, במעמד הרשות הפלסטינית ומוסדותיה בירושלים, "הדגשת זכות ישראל להתקיים כמדינה יהודית שאליה תיאסר שיבת פליטים פלסטינים, כולל הצהרה פלסטינית בדבר ויתור על זכות השיבה" והתניה של התקדמות במתווה ב"הפסקה מוחלטת של הטרור האלימות וההסתה" ("על הרשות לחנך לשלום"). ארצות הברית הבטיחה להתייחס להערות של ישראל "באופן מלא ורציני", אך לא נתנה להם תוקף מדיני מחייב.
ישראל לא הקפיאה את בניית ההתנחלויות, ולא פירקה את כל המאחזים הלא חוקיים שהוקמו מאז, חלק מהם אף הכשירה בדיעבד.
הרשות הפלסטינית קיימה בחירות חופשיות ועשתה צעדים לכיוון של רפורמה מדינית ברשות.
על פי דו"ח שב"כ שמציין את התפלגות ההרוגים הישראלים מפעולות טרור פלסטיני בין השנים 2000–2008, חלה ירידה משמעותית במספר ההרוגים הישראלים משנת 2003. על פי הערכת צה"ל, הירידה במספר ההרוגים נבעה בין היתר מכך שתהליכי הבחירות לרשות הפלסטינית והתהדיאה כפו ריסון על ארגוני הטרור.
בסופו של דבר, לוח הזמנים שהציבה מפת הדרכים כשל, מאחר שהיעד אותו הציבו לסיום הסכסוך, סוף שנת 2005 חלף, וכן לאחר הבנה שלא ניתן יהיה להגיע להבנות על עיקרי ההסכם.
לאחר ההבנה כי לא ניתן יהיה להגיע להסכם מסודר עם הפלסטינים, הציע ראש הממשלה אריאל שרון צעד במהלך חד-צדדי מצד ישראל, שבא לידי ביטוי במהלך שנת 2005 בביצוע תוכנית ההתנתקות.
הערות שוליים

↑  מפת הדרכים, באתר הכנסת
↑  התפלגות הרוגים מטרור פלסטיני בשנים 2000–2008, באתר שב"כ
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  חוה מודריק-עברוני, הבחירות ברשות הפלסטינית - מבט לעבר, באתר צה"ל (הקישור אינו פעיל)
טום קורטני (אתלט)

תומאס ויליאם קורטני (באנגלית: Thomas William Courtney; ‏17 באוגוסט 1933 – 22 באוגוסט 2023) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (מלבורן 1956) בריצת 800 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר.
ביוגרפיה

קורטני נולד בניוארק, ניו ג'רזי. הוא למד באוניברסיטת פורדהאם, וזכה באליפות ה-NCAA בריצת 880 יארד ב-1955.
ביוגרפיה > 1956 > אלוף ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה בבייקרספילד, קליפורניה ביוני 1956 זכה במדליית זהב בריצת 440 יארד.
ביוגרפיה > 1956 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת מלבורן זכה בשתי מדליות זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.7 דקות, לפני דרק ג'ונסון מבריטניה (1:47.8 דקות) ואודון בויזן מנורווגיה (1:48.1 דקות). בסיום הריצה התמוטט באפיסת כוחות. טקס הענקת המדליות התעכב בשעה שהוא וג'ונסון התאוששו. ובריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם צ'ארלס ג'נקינס, לו ג'ונס וג'סי משבורן בתוצאה של 3:04.7 דקות, לפני אוסטרליה (3:06.0 דקות) ובריטניה (3:07.1 דקות).
ביוגרפיה > 1957

באליפות ארצות הברית שנערכה בדייטון, אוהיו ביוני 1957 זכה במדליית זהב בריצת 880 יארד בתוצאה של 1:50.1 דקות.
ביוגרפיה > 1958

באליפות ארצות הברית שנערכה בבייקרספילד ביוני 1958 זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר.
חיים אישיים

קורטני קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת פורדהאם ב-1955 ותואר שני מבית הספר לעסקים של הרווארד.
ב-22 באוגוסט 2023 נפטר מעמילואידוזיס בדיור מוגן בנייפלס, פלורידה, בגיל 90.
הערות שוליים

↑  "Fordham Track Great to be Honored at the New York Athletic Club". 26 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ליטסקי, פרנק. "Tom Courtney, Sprinter Who Lunged to Grab Olympic Gold, Dies at 90". הניו יורק טיימס. נבדק ב-2023-08-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1300048352  World Athletics: 14357052  VIAF: 6920169321740138640003   WorldCat (עם VIAF): 6920169321740138640003
מרדכי טברסקי (קוזמיר)

רבי מָרְדְּכַי טְבֶרְסְקִי מִקּוֹזְמִיר (ה'ת"ר – ח' בתמוז ה'תרע"ז) היה אדמו"ר חסידי בפולין ובגליציה, משושלת טריסק.
ביוגרפיה

רבי מרדכי נולד בטוריסק בשנת ה'ת"ר לרבי אברהם טברסקי (המגיד מטריסק) ולריקל בתו של רבי יעקב לייב מקאוולא (בן רבי מרדכי מנשכיז). מקובל כי אביו אמר שמאז פטירת אביו המגיד מצ'רנוביל עבד הרבה כדי שיוכל להמשיך לבנו את נשמת אביו ולכן קרא לבנו זה מרדכי על שמו.
נישא לחנה בתו של רבי אשר (השני) מסטולין. אחר נישואיו התגורר זמן מה אצל סב אשתו הבית אהרן מקרלין ולאחר תקופה קצרה חזר לטוריסק.
פרישותו

סיגל לעצמו מנהגי קדושה ופרישות, עד כדי כך שדודו רבי יצחק טברסקי מסקווירא התבטא באוזני רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא שגודל מדרגתו של רבי מרדכי בענייני קדושה ופרישות היה חידוש גם אילו היה בימי התנאים והאמוראים. כמו כן לא היה ישן במיטה כלל, רק היה מתנמנם בעמידה אצל הקיר. ומקובל שאביו וחותנו אמרו לו שיכולים הם לפעול בשמים שיהיו לו ילדים ובתנאי שיישן בכל לילה שלוש שעות במיטה, אך רבי מרדכי סירב באמרו שאין באפשרותו לשלם מחיר כבד כל כך.
נדודיו

בחיי אביו ובפקודתו החל לנהוג באדמו"רות בטוריסק עד שנת ה'תרמ"ה אז בגזירת השלטונות נאלץ לנדוד יחד עם אחיו רבי מנחם נחום לולאדאווקע שבפולין – שם ייסד את חצרו.
עם פטירת אביו בב' בתמוז ה'תרמ"ט נסעו הרבה מחסידי אביו אליו לולאדאווקע אולם זמן מועט לאחר מכן, עקב הלשנות המשכילים ורדיפות השלטונות, נמלט רבי מרדכי לנארול שבגליציה, ממנה עבר לדומברובה. לפי המסורת החסידית ניהל בדומברובה מלחמה שמיימית עם הצאר הרוסי אלכסנדר השלישי. לאחר מיתתו של הצאר בשנת 1894 התאפשר לו לחזור לפולין שם נתיישב בקוזמיר ועל שמה נתפרסם. הוא נודע בעבודת התפילה המיוחדת שלו ובמופתיו ונפלאותיו.
עקב מהפכת 1905 עבר רבי מרדכי ללובלין (שנחשבה כבטוחה יותר מקוזמיר) שם שהה עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, במהלכה נדד בין הערים חמלניק, חלם וקילץ.
רבי מרדכי נפטר ללא ילדים בקילץ בח' בתמוז ה'תרע"ז ושם נקבר. לאחר פטירתו הדפיס אחיינו רבי ניסן יהודה לייב את ספרו "מאמר מרדכי" על חומש בראשית וענייני חנוכה.
בשנת 2007 שוחזר האהל שנבנה לפני המלחמה מעל קברו של הרבי, בבית העלמין המקומי.
תלמידיו

רבי חיים אלעזר שפירא ממונקאטש'
רבי חיים שרגא מוואנחאצק
רבי מאיר יחיאל מאוסטרובצא
רבי מאיר שלום מקאלושין
רבי משה מקשנוב
רבי פנחס מפינטשוב
הערות שוליים

↑  שריהו יונה טברסקי, מאמר מרדכי, מונטריאול תשע"ד, מאמר מתולדותיו של צדיק, עמוד תכז.
↑  בנו של הבית אהרן מקרלין וחתן רבי מנחם נחום ממקארוב
↑  שריהו יונה טברסקי, מאמר מרדכי, מונטריאול תשע"ד, מאמר מתולדותיו של צדיק, עמוד תכח.
↑  שריהו יונה טברסקי, מאמר מרדכי, מונטריאול תשע"ד, מאמר מתולדותיו של צדיק, עמוד תכט.
↑  שריהו יונה טברסקי, מאמר מרדכי, מונטריאול תשע"ד, מאמר מתולדותיו של צדיק, עמוד תלא.
↑  ראה אודותיו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523287205171  ISNI: 0000 0000 5274 7887  LCCN: nr95000342  VIAF: 26949991   WorldCat (עם VIAF): 26949991
ועדת ששינסקי (מס הכנסה)

ועדת המומחים לרפורמה במס הכנסה ליחידים, שנודעה בשם ועדת ששינסקי, על שם העומד בראשה, פרופ' איתן ששינסקי, היא ועדה ציבורית שמונתה על ידי שר האוצר, משה נסים, ונתבקשה להגיש המלצות לרפורמה מקיפה במס הכנסה בישראל.
הוועדה מונתה ב-18 ביוני 1987, והגישה המלצותיה בחודש פברואר 1988. בנוסף לפרופ' ששינסקי היו חברים בוועדה פרופ' דן גלאי, רו"ח דב ספיר, פרופ' אפרים צדקה וד"ר אמנון רפאל.
בכתב המינוי הנחה שר האוצר את הוועדה להבטיח את המטרות הבאות:
חלוקה צודקת של ההכנסה והגברת המוטיבציה לעבודה, להגדלת הפריון וההשקעות.
הרחבת בסיס המס תוך בחינת מרכיבי ההכנסות למיניהם והפניית המקורות שייווצרו למען הגדלת ההכנסה הפנויה לבעלי מדרגת מס של 45% ומטה.
צמצום עיוותים ואפליות כדי לעודד את חידוש הצמיחה הכלכלית.
פישוט שיטת המס.
בדין וחשבון שהגישה מנתה הוועדה את העקרונות הכלליים שלאורם גיבשה את המלצותיה:
הרחבת בסיס ההכנסה והקטנת שיעורי המס.
פרוגרסיביות: אחוז המס מן ההכנסה יעלה עם עליית ההכנסה.
בסיס הכנסות ריאלי, תוך התמודדות עם העיוותים שיוצרת האינפלציה.
שוויון בין נישומים שווים – ביטול אפליה לפי ענף כלכלי ולפי אופן יצירת ההכנסה (שכירים לעומת עצמאים).
השגת יעדים באמצעות תקציב המדינה.
המשפחה בתור יחידת מיסוי, תוך התחשבות בהוצאות על ילדים.
הטלת חובת דיווח כללית.
אי החלה רטרואקטיבית – המלצות הוועדה יחולו על הכנסות שיצטברו לאחר החלת הרפורמה.
שמירה על יחס נאות בין המס המוטל על יחידים ובין המס המוטל על חברות.
שמירה על האיזון התקציבי.
עיקר המלצות הוועדה:
ריווח מדרגות המס כך שיוקטן גובה המס המחושב לפיהן.
תוספת נקודת זיכוי, צעד שפירושו הקטנת נטל המס והעלאת סף המס.
תשלום קצבת ילדים על בסיס אוניברסלי (כלומר ביטול המס שהוטל עליהן).
הטלת מס על רווח הון ריאלי בשוק ההון.
הטלת מס על הפרשת המעסיק לקרן השתלמות.
ביטול אחדות מהטבות המס, כגון פטור ממס למתנות ולארוחות.
משמעותו של שינוי מסוג זה, הנעשה מבלי לשנות את סך כל המס שנגבה, היא שינוי בחלוקת נטל המס: הגדלת נטל המס על חלק מהאוכלוסייה והקלתו על חלק אחר. בנסיבות אלה נוצרה התנגדות לשינוי מצדה של האוכלוסייה הנפגעת, ולכן נדחה יישום ההמלצות. בשנת 1990 נתקבל תיקון 83 לפקודה ובו יושמו אחדות מהמלצות הוועדה. ההמלצה להטלת מס על רווח הון ריאלי בשוק ההון מומשה לאחר יותר מעשר שנים, לאחר שעוד שתי ועדות לרפורמה במס המליצו עליה. ההמלצה להטלת מס על הפרשת המעסיק לקרן השתלמות לא מומשה עד היום (אף שגם עליה המליצה ועדה נוספת, ועדת בן בסט), אך נקבעה תקרה להפרשה הפטורה.
ראו גם

נטל המס בישראל
הערות שוליים

↑  במסגרת חוק הסדרים המשק המדינה (תיקוני חקיקה), התש"ן-1990, ס"ח 1314 מיום 6 באפריל 1990
מערות פיטלקורה

| --- | --- |
מבט כללי על מערות פיטלקורה
מבט כללי על מערות פיטלקורה
 מידע כללי
 מדינה:  הודו הודו
 מיקום:  אוראנגאבאד (מחוז), הודו
 קואורדינטות:  20°18′50″N 74°59′33″E﻿ / ﻿20.31382°N 74.992452°E﻿ / 20.31382; 74.992452
  (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודימערות פיטלקורה(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודימערות פיטלקורה(למפת מהאראשטרה רגילה) מומבאימערות פיטלקורה(למפת מהאראשטרה מוגדלת) מומבאימערות פיטלקורה
מערות פיטלקורה (במראטהית: पितळखोरे लेणी) ברכס סאטמלה (אנ') של הרי גהט המערביים של מהאראשטרה, הודו, הם אתר בודהיסטי עתיק המורכב מ-14 מערות חצובות בסלע (אנ') המתוארכות למאה השלישית לפני הספירה, מה שהופך אותן לאחת הדוגמאות המוקדמות ביותר של אדריכלות הודית חצובה בסלע (אנ'). האתר שוכן כ-40 קילומטרים מאלורה, מגיעים לאתר בעלייה תלולה במורד מדרגות בטון, על פני מפל שליד המערות.
תיאור

המערות חצובות בסלע בזלת, אך חלק מהמערות התפוררו ונפגעו. מתוך ה-14, ארבע הם צ'איטיה (אחת מכילה סטופות, אחת אפסידלית ותא-יחיד) והשאר הן ויהארות. כל המערות שייכות לתקופת האסכולות הבודהיסטיות המוקדמות (אנ'), אך הציורים שנשמרו היטב הם מתקופת מהאיאנה. המערות הן בשתי קבוצות, אחת של 10 מערות והשנייה של ארבע. מאמינים שניתן לזהות את פיטלקורה עם ה"פטריגלה" של תלמי כמו גם ה"פיטנגליה" של "מהמאיורי", כרוניקה בודהיסטית. הכתובות מתוארכות מבערך 250 לפנה"ס עד המאות ה-3 וה-4 לספירה.
באתר מוצגים פסלים של פילים, שני חיילים שאחד מהם שלם, פסל פגום של גאג'אלקשמי (אנ') (האלה לקשמי בדמות פיל) ומערכת איסוף מי גשמים עתיקה. מערות אלו היו משמעותיות בביסוס הכרונולוגיה של בניית המערות באזור אג'אנטה-אלורה.
חלק מהמערות
תאי ויהארה משוחזרים
פסל דווראפאלה שומר על המערה
שורה של פסלים שבורים של פילים.
כרונולוגיה של אולם צ'איטיה (מערה 3)

אולם צ'איטיה, מערה 3 של פיטלקורה, מייצג סמן חשוב בכרונולוגיה של עיצוב אולם צ'איטיה במערב הודו. נהוג לחשוב שהכרונולוגיה של מערות צ'איטיה המוקדמות הללו היא כדלקמן: ראשית, במאה ה-1 לפני הספירה, מערה 9 במערות מהאקאלי ולאחר מכן מערה 12 במערות בהאג'ה, ששתיהן קדומות למערה 10 של אג'אנטה. לאחר מכן, אחרי מערה 10 של אג'אנטה, לפי סדר כרונולוגי: מערה 3 בפיטלקורה, מערה 1 במערות קונדנה, מערה 9 באג'נאטה, שעם עיצוביה המעוטרים יותר, אולי נבנתה כמאה שנה מאוחר יותר, מערה 18 במערות נאשיק, ומערה 7 במערות בדסה, כדי להגיע סוף סוף לשיא עם "השלמות הסופית" של הצ'איטה הגדולה במערות קרלה.
מבט מהצד של אולם צ'איטיה.
מערה 3, אולם צ'איטיה, מבט קדמי.
שורות של עמודים מצוירים.
ציורים עתיקים (תקופת מהאיאנה).
הערות שוליים

1 2 3  Pitalkhora Caves (אורכב 23.05.2013 בארכיון Wayback Machine) at Archaeological Survey of India.
1 2  Le, Huu Phuoc (2010). Buddhist Architecture (באנגלית). Grafikol. p. 108. ISBN 9780984404308.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012403859705171  LCCN: sh2021000023
חיים טוויל

אין תמונה חופשית
חיים טוויל (באנגלית: Hayim Tawil) הוא חוקר לשונות שמיות, פרשן מקרא ופעיל זכויות יהודי תימן. יהודי אמריקאי יליד ישראל.
קורות חיים

טוויל נולד בירושלים ולאחר שירותו הסדיר בחטיבת גולני היה הראשון מבני משפחתו שהחל בלימודים אקדמיים. טוויל התעניין בשנת 1958 בלימוד לשונות שמיות ולאחר שנתיים של לימוד באוניברסיטה העברית בירושלים החליט להגר לניו יורק משום שיש בה קהילה דוברת אשורית ומומחים הבקיאים בשפה זו.
טוויל המשיך את לימודיו בניו יורק וקיבל בשנת 1972 תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה וקיבל משרת מרצה בישיבה יוניברסיטי. טוויל עסק בעיקר במחקרי בלשנות השוואתית בין עברית, ארמית בבלית ואכדית שיכולים לסייע בפרשנות המקרא. בין פרסומיו לקהל הרחב ניתן למנות לקסיקון עברי-בבלי-אכדי המתרכז במילים המצויות במקרא ותרגום מחודש של ההגדה של פסח לאנגלית שמושפע מפירושי ההגדה עליהם מורים ממצאיו הבלשניים.
מתחילת שנות השמונים היה טוויל פעיל בארגון הקרוי International Coalition for the Revival of the Jews of Yemen וב-1988 נבחר לנשיאו. ארגון זה הצליח בעזרת עבודה דיפלומטית, מודיעינית וממונית של אזרחים פרטיים להעלות את שארית הפליטה מתימן במבצע אסתר. הפעילות בארגון דרשה מטוויל השקעה מאומצת של שבע שנים והשתלבותו החוזרת באקדמיה אחרי פעילות זו לא הייתה פשוטה ודרשה תקופת הסתגלות. טוויל ושותפיו סיכמו את מבצע אסתר בספר "על כנפי נשרים - מבצע אסתר : פתיחת השערים לאחרוני יהודי תימן (1989–1993)".
ספריו

The Rose and the Thorn (Jerusalem: Gal, DanRoi, 1997).
Operation Esther: Opening the Door for the Last Jews of Yemen (New York: Belkis, 1998).Translated into Hebrew, Jerusalen 2006
An Akkadian Lexical Companion for Biblical Hebrew (Ktav Publishing House ,New Jersey)
Crown of Aleppo: the mystery of the oldest Hebrew Bible codex, coauthor Bernard Schneider (Jews Publication Society ,2010 Philadelphia)
הערות שוליים

↑ הספר ותרגומו:
טויל, מיודווניק וגולובינוף, על כנפי נשרים - מבצע אסתר : פתיחת השערים לאחרוני יהודי תימן (1989–1993), הוצאת גור אריה, 2006,
Hayim Tawil with Steven Miodownik and contributions by Pierre Goloubinoff, Operation Ester: Opening the door for the last Jews of Yemen, Belkis press, NY 1998
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009960204105171  VIAF: 82156495490917562263   WorldCat (עם VIAF): 82156495490917562263 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אציו פינצה

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1892 רומא, ממלכת איטליה 
 פטירה:  9 במאי 1957 (בגיל 64) סטמפורד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ezio Fortunato Pinza 
 מוקד פעילות:  איטליה, ממלכת איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1926 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריון ג'ובאני באטיסטה מרטיני 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  בס 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 חברת תקליטים:  RCA ויקטור 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר (1950)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
אציו פינצה מאחורי הקלעים עם וושברן.
אציו פינצה (באיטלקית: Ezio Pinza;‏ 18 במאי 1892 - 9 במאי 1957) היה זמר אופרה איטלקי, שניחן בקול בס עשיר, חלק ומצטלצל. הוא עשה 22 עונות במטרופוליטן אופרה בניו יורק והופיע ביותר מ-750 הצגות של 50 אופרות. פינצה קצר הצלחה רבה גם בהופעותיו בלה סקאלה שבמילאנו ובבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון.
אחרי פרישתו מן המטרופוליטן בשנת 1948, פיתח פינצה קריירה חדשה על במות ברודוויי בתיאטרון המוזיקלי ואף הופיע בכמה סרטי קולנוע בהוליווד.
חמשיר

חמשיר הוא שיר קצר והיתולי בחרוזים, שבו חמש שורות (מכאן הָהֶלְחֵם חמש-שיר). השורה הראשונה, השנייה והחמישית חייבות להיות מורכבות משלוש רגליים תלת-הברתיות בעלות אותו משקל, בדרך כלל אנאפסט, והשלישית והרביעית חייבות להיות מורכבות משתי רגליים תלת-הברתיות, גם הן באותו משקל. השורה הראשונה והשנייה מתחרזות זו עם זו, כך השלישית והרביעית, והחמישית עם הראשונה והשנייה, כך שסכמת החריזה היא א,א,ב,ב,א.
השורה השלישית והשורה הרביעית נקראות ברצף וללא הפסקה על מנת לשמור על קצב תואם עם שאר השורות הארוכות יותר.
יש הטוענים שמקור הצורה בעיר לימריק שבאירלנד, ומכאן שמו האנגלי של החמשיר, limerick; הסבר אחר לשם הוא שמקורו בצורה שירית דומה ובה פזמון חוזר המסתיים במילה "לימריק".
אופיו של החמשיר הוא היתולי, והעיקרון הוא למצות במסגרתו הקצרה רעיון או נושא. על פי רוב מוצגת בשורה הראשונה דמות, לעיתים קרובות בציון אזור גאוגרפי ("הייתה נערה מאוגנדה"). בהמשך מפותחת אנקדוטה קומית על אודות אותה דמות, והשורה החמישית תהיה בדרך כלל זו שתכלול את שורת המחץ. לעיתים קרובות יכלול החמשיר משחק מילים או צלילים. תת-קבוצה גדולה מאוד של חמשירים הם החמשירים הכוללים תכנים גסים ומיניים.
צורת החמשיר מקושרת בראש ובראשונה לשפה האנגלית. המשורר הבריטי אדוארד ליר מפורסם בחמשירים שכתב במסגרת שירי איגיון שחיבר לרוב.
העברית אינה מתמסרת בקלות למקצב של החמשיר הקלאסי. את החמשיר הביא לשפה העברית אורי סלע. ספר החמשירים הראשון שלו הופיע אמנם רק ב-1967 ודידי מנוסי הקדים אותו בהוצאת הספר "101 חמשירים" בשנת 1958, אך ההיסטוריה של החמשירים העבריים מתחילה בשנות החמישים בשבועון "העולם הזה". סלע המציא את המילה "חמשיר" והנהיג סוגה ספרותית זו בעברית. הוא החל בפרסום חמשירים באותן שנים ואף ערך מדור שבו כתב חמשיר ללא השורה האחרונה והקוראים התבקשו להשלים אותו. לאחר מכן פרסם בקביעות חמשיר יומי ב"ידיעות אחרונות" וב"מעריב", שבו הגיב על אירועים פוליטיים.[דרוש מקור]
שירים עבריים

שירים עבריים הכתובים כחמשירים:
פרחים בקנה - (דודו ברק, אפי נצר) בתי השיר בלבד.
אין כבר דרך חזרה - (יורם טהרלב, יאיר רוזנבלום)
ויהי ערב ויהי בוקר (אהוד מנור, אריאל זילבר)
בפתח תקווה הייתי (רפאל קלצ'קין)
לקריאה נוספת

מעשה בחזאי מכפר הס מאת יואל כהן, קרן הוצאה לאור
The PAN Book of Limericks
אחלב

מחלב או אחלב הייתה עיר כנענית בנחלת שבט אשר, בין הערים הפיניקיות צור וצידון. היא מוזכרת במקרא, בכתובות מלכי אשור ובכמה טקסטים מהתקופה הצלבנית. כיום מזוהה העיר עם חִֿרבֶת אל־מַחַאלִב מצפון-מזרח לעיר צור.
היסטוריה > במקרא

העיר מופיעה לראשונה במקרא בשם המשובש "מחבל", בתיאור גבולות נחלת אשר בספר יהושע: ”וְשָׁב הַגְּבוּל הָרָמָה וְעַד עִיר מִבְצַר צֹר וְשָׁב הַגְּבוּל חֹסָה ויהיו [וְהָיוּ] תֹצְאֹתָיו הַיָּמָּה מֵחֶבֶל אַכְזִיבָה:” (יהושע, י"ט, כ"ט). סוף פסוק זה מתורגם בתרגום השבעים כ־Αλεβ καὶ Εχεζειβ (אַלֵב וְאֵכֵזֵיב).
בספר שופטים מוזכרת אחלב כאחד היישובים בהם לא הורישו בני שבט אשר את הכנענים: ”אָשֵׁר לֹא הוֹרִישׁ אֶת יֹשְׁבֵי עַכּוֹ וְאֶת יוֹשְׁבֵי צִידוֹן וְאֶת אַחְלָב וְאֶת אַכְזִיב וְאֶת חֶלְבָּה וְאֶת אֲפִיק וְאֶת רְחֹב.” (שופטים, א', ל"א). בתרגום הלטיני הקדום מתורגם אחלב ל־Madalab, שהוא שיבוש של Mahalab.
היסטוריה > בתקופה האשורית

במרידתו של רצין נגד תגלת פלאסר השתתף גם חירם השני מצור, ועל כך הענישו מלך אשור ותפס ובזז את העיר המבוצרת מחלב (באשורית: ma-ḫa-la-ab) וערים גדולות אחרות בתחום צור.
מסעו השלישי של סנחריב (701 לפנה"ס) היה לארץ חֿתי (הלבנט), ובו מלך צידון לולי המורד ברח לים, ועל כן הכניע סנחריב את צידון רבה וצידון זעירה, בית־זיתּי, צרפת, מַחַֿלִּיבַה (באשורית: ma-ḫal-li-ba), אוּשוּ, אכזיב ועכו, עריו המבוצרות שעליהן הסתמך. סדר זה מצדיק את הזיהוי עם חֿֿרבת אל־מחאלִב.
היסטוריה > בתקופה הצלבנית

בהסכם בין הסולטן קלאוון לנסיכה הצלבנית מרגרט מִצור (אנ') מ־1285 מוזכרת בערבית "קחלב" (שיש לשחזר מבחינה פלאוגרפית ל"מחלב"), אשר מופיעה במסמכים נוצריים אחרים כ־Mehlep ו־Mahaleb – כל אלה מזוהים עם מחלב.
היסטוריה > זיהוי האתר בעת החדשה

הזיהוי בין מחלב המקראית, מחלב/מחלפ מימי הביניים וחֿרבת אל־מחאלב נעשה לראשונה על־ידי דניז לה לאסר (צר') במסגרת הסקר הארכאולוגי הנרחב שביצעה בצור ובסביבתה; זאת אף שחוקרים מוקדמים יותר הבחינו באתר והזכירו אותו.
לקריאה נוספת

יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, מפה 68 (עמ' 50)
הערך "אחלב", לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א–ב, תל אביב: הוצאת דביר, 1965, עמ' 35
הערות שוליים

1 2 3  פנחס נאמן, מסע סנחריב לא"י בשנת 701, בית מקרא יג, 1968, עמ' 71
1 2 3  זאב וילנאי, "אחלב", בתוך: אריאל: אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל כרך א' (א–ב), הוצאת עם עובד, 1976, עמ' 104
1 2 3 4 5  בנימין מייזלר, "אחלב", בתוך: אנציקלופדיה מקראית כרך א' (אב–אתרים), הוצאת מוסד ביאליק, 1950, עמוד 227 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
↑  "מחבל אכזיבה", בתוך: אנציקלופדיה מקראית כרך ד' (כבד–מלתחה), הוצאת מוסד ביאליק, 1962, עמוד 785 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
↑  Hayim Tadmor, Shigeo Yamada, The Royal Inscriptions of Tiglath-Pileser III (744–727 BC) and Shalmaneser V (726–722 BC), Kings of Assyria, Eisenbrauns, 2011, עמ' 131
↑  A. Kirk Grayson, Jamie Novotny, The royal inscriptions of Sennacherib, king of Assyria (704-681 BC). Part 1, Eisenbrauns, 2012, עמ' 63 (הקטע חוזר גם בעמ' 95, 114, 131, 175 ו־192) וכן ב־A. Kirk Grayson, Jamie Novotny, The royal inscriptions of Sennacherib, king of Assyria (704-681 BC). Part 2, Eisenbrauns, 2014, עמ' 183
1 2  Denyse Le Lasseur, Mission archéologique à Tyr (avril-mai 1921) (Deuxième article), Syria 3, 1922, עמ' 121 doi: 10.3406/syria.1922.8892‏, JSTOR 4389751
↑  René Dussaud, Topographie historique de la Syrie antique et médiévale, Presses de l’Ifpo, 1927, עמ' 12
↑  Victor Guérin, Description Géographique Historique et Archéologique de la Palestine troisiéme partie – Galilée, tome II, L'Imprimerie nationale, 1880, p. 246
| --- | --- |
ערך טוב: 
נחלות שבטי ישראל
ואט פהו (לאוס)

ואט פּהוּ (בלאית: ວັດພູ) הוא מתחם של מקדש קמרי שנחרב, הנמצא בדרום לאוס. המתחם שוכן למרגלות הר פהו קאו, במרחק 6 קילומטרים מהנהר מקונג במחוז צ'אמפאסאק. המקדש שנמצא במקום נבנה בתחילת המאה ה-5, אך שרידי המבנים ששרדו עד כה מתוארכים לתקופה שבין המאה ה-11 למאה ה-13. המבנה של המקדש הגדול הוא ייחודי ויסודותיו הובילו למקדש קטן יותר שבו הלינגאם נשטף ממימי מעיין הררי. בתקופה מאוחרת יותר האתר הפך למרכז פולחן של מאמיני הטהרוואדה הבודהיסטיים, ומצב זה נמשך מאז.
בשנת 2001 העניק אונסק"ו למתחם מעמד של אתר מורשת עולמית.
היסטוריה

בתקופה שלאחר בנייתו ואט פהו היה קשור לעיר שרסטאפורה, ששכנה על גדת הנהר מקונג מזרחית להר לינגפארוואטה (כיום פהו קאו). לקראת סוף המאה ה-5 העיר הפכה לעיר הבירה של ממלכה שטקסטים וכתובות מקשרים עם צ'נלה וצ'אמפה, והמבנה הראשון על ההר נבנה בתקופה זו בקירוב. ההר זכה לחשיבות דתית כיוון שעל פסגתו הייתה בליטה בצורת לינגאם; מסיבה זו ההר נחשב לבית של שיווה, והנהר נחשב כמייצג של האוקיינוס או נהר הגנגס. לפיכך, המקדש הוקדש לשיווה ומימי המעיין, שנבע בדיוק מתחת למקדש, נחשבו לקדושים.
מקורו של האתר הוא ככל הנראה בעיר שרסטאפורה, היכן שחפירות ארכאולוגיות חשפו עדויות לקיום יישוב המתוארכות לתקופה שלפני שנת 600. עם זאת, התפתחות המתחם כולו קשורה לשלבים השונים בהתפתחותה של אימפריית הקמר בין המאה ה-7 למאה ה-12. שושלת של מלכים, שמרכז הכוח שלה היה ככל הנראה במחוז צ'אמפאסאק בעיר אנגקור, הרחיבה את שליטתה מהעיר איסאנאפורה עד שהיא כללה את כל קמבודיה המודרנית ואף חלקים ממזרח תאילנד. ההשערה היא שתקופת השגשוג של המקדש הייתה במהלך המאות הללו. חשיבותו ההיסטורית של המקדש נובעת מהתפקיד שלו כמרכז אימפריאלי ומהדוגמה למאפייני דת הודיים שהיו בו, כאשר האזור שמסביבו הושפע מדתות סיניות.
ההתפתחות המשמעותית האחרונה בצ'אמפאסאק הייתה במאה ה-11, זמן קצר לפני התמוטטותה של אימפריית הקמר. לא נמצאו עדויות לכך שהבניינים תוחזקו מאז. המתחם עצמו, בניגוד למה שהוא היה במהלך האלף הראשון לספירה, עבר לידי מאמיני הטהרוואדה הבודהיסטיים ונותר מאז במצבו זה. האזור שמסביב למקדש הפך ליער, וזה אופי השטח שאיתו התמודדו האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור במהלך המאה ה-19. בשנים שלאחר מכן בוצעו במקום שינויים מעטים בלבד, וזאת לפני שהאתר עבר לשימוש בודהיסטי. מצב זה נמשך גם כאשר המקדש עבר לשליטת עם הלאו, ובכל פברואר נערך במקום פסטיבל דתי. במקום בוצעו עבודות שיקום קלות, מלבד שיקום העמודים שתוחמים את השביל.