stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלן בין
בנאס"א > אפולו 12

בין היה טייס נחתת הירח של אפולו 12, הנחיתה השנייה על הירח, בנובמבר 1969. במהלך השיגור פגעו במשגר שני ברקים בעת שחלף באטמוספירה העליונה. פגיעות אלה שיבשו את פעולת המחשבים ואת קריאת הטלמטריה על הקרקע למשך מספר דקות. בהברקה של רגע, פקד בקר הטיסה (ג'ון ארון) על הצוות "Try SCE to aux", בהתייחסו למתג נידח בקונסולת השליטה של החללית, ובין הוא האסטרונאוט שביצע את הפעולה שתיקנה את הבעיה והצילה את המשימה מביטול.
בין היה האדם הרביעי שהלך על הירח. במהלך המשימה הצוות אסף דוגמאות מקרקע הירח (בסך הכול 34 קילוגרם), וחלקים מהחללית הבלתי מאוישת סרוויור 3, שנחתה על הירח באפריל 1967. כמו כן, הושארה על הירח ערכת ניסויים.
בין ביצע שתי הליכות חלל על הירח. הראשונה נמשכה 3 שעות ו-56 דקות והשנייה נמשכה 3 שעות ו-49 דקות. במהלך המשימה שהה בין על הירח יום אחד, 7 שעות, 31 דקות ו-11.6 שניות.
לצוות היו מספר מצלמות, אך בין לקח עימו את מצלמת האסלבלאד (Hasselblad) האישית שלו. הוא תכנן להשתמש באפשרות הטיימר כדי לצלם תמונה שלו ושל קונראד יחדיו ליד סרוויור 3, ובכך להפתיע את צוות תחנת הקרקע באופן שבו צולמה התמונה. אולם במהלך הליכת הירח הוא וקונראד לא הצליחו למצוא את הטיימר כשהם עמדו ליד החללית והם איבדו את ההזדמנות. הוא מצא את הטיימר רק לקראת סוף הליכת החלל, כאשר זה היה מאוחר מידי, ואז הוא זרק אותו רחוק ממנו בתסכול אל אוקיינוס הסערות.
בציוריו של המשימה כלולות תמונות של איך התמונה הזו הייתה אמורה להראות (בציור הנקרא "The Fabulous Photo We Never Took") ותמונה של חיפוש הטיימר (בציור הנקרא "Our Little Secret").
בנאס"א > סקיילאב 3

בין פיקד על חללית במשימת סקיילאב 3, בין 29 ביולי ל־25 בספטמבר 1973. במהלך 59 ימי המשימה, קבע שיא מרחק טיסה של 24,400,000 מייל. בין ביצע הליכת חלל אחת לבחינת מערכת הריחוף (ה-MMU). יחד עם ג'ק לוסמה ואוון גריוט הצוות הצליח להספיק 150% מיעדי המשימה.
בנאס"א > לאחר סקיילאב

לאחר מכן שימש מפקד גיבוי של מיזם המבחן אפולו-סויוז. בשנת 1975 פרש מהצי, והמשיך בתפקידיו בנאס"א כאזרח. בשנת 1981 פרש מנאס"א.
כצייר

אני היחיד שיכול לצייר את הירח, כיוון שאני היחיד שיודע לומר אם זה נכון או לא
המקור באנגלית
But I'm the only one who can paint the moon, because I'm the only one who knows whether that's right or not
בתום שירותו החליט בין להקדיש את חייו לציור. הוא פתח סטודיו ביוסטון, שם הוא צייר את נופי הירח שראה. הוא הרגיש שעליו להקדיש את שארית חייו לציור כדי להעביר את התחושות והצבעים שראה על הירח, וכי הוא אינו מהנדס יותר אלא אמן במשרה מלאה. בחלק מציוריו אף כלל אבק ירח שהיה על החליפה שלו. הוא אף בנה בביתו מודל של הירח ומקומות בהם הייתה משימת אפולו 12, כדי לשחזר נכונה את הזויות והכיוונים בציורים שלו.
נפטר ביוסטון ב-26 במאי 2018, בגיל 86.
מספריו

My Life As An Astronaut (1989) ISBN 978-0671674250
Apollo: ,An Eyewitness Account (with Andrew Chaikin) (1998) ISBN 978-0867130508
Into the Sunlit Splendor: The Aviation Art of William S. Phillips (with Ann Cooper, Charles S. Cooper and Wilson Hurley) (2005) ISBN 978-0867130935
Mission Control, This is Apollo: The Story of the First Voyages to the Moon (with Andrew Chaikin) (2009) ISBN 978-0670011568
Painting Apollo: First Artist on Another World (2009) ISBN 978-1588342645
אותות ועיטורים

דוקטור למדעים לשם כבוד ממכללת טקסס ווסליאן, 1972
דוקטור להנדסה לשם כבוד מאוניברסיטת אקרון, אוהיו, 1974.
פרס אמי מטעם חבר הנאמנים[דרוש מקור]
איש השנה של אגודת העיתונאים בטקסס, 1969
מדליית זהב ע"ש יורי גגארין מטעם הפדרציה האווירונאוטית הבינלאומית, 1973
מדליית השירות המצוין של הצי (פעמיים)
מדליית השירות המצטיין של נאס"א (פעמיים)
בנוסף, השיג 11 שיאי עולם בתחומי החלל והאסטרונאוטיקה, וקיבל מספר אותות הוקרה מטעם נאס"א והצי האמריקאי.
ראו גם

צ'זלי בונסטל, צייר חלל
הערות שוליים

1 2  "ביוגרפיה של אלן בין באתר נאס"א".
1 2  "Alan Bean Oral History". NASA. נבדק ב-29 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  תיאור משימת אפולו 12 באתר נאס"א
↑  "NASA - Ocean Rendezvous". נאס"א. 17 בנובמבר 2004. נבדק ב-29 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Fabulous Photo We Never Took בגלריית התמונות של אלן בין
↑  "Our Little Secret". Alanbeangallery.com. נבדק ב-2018-05-29.
1 2  "Piloted the lunar module on Apollo 12, the second lunar landing mission". New Mexico Museum of Space History. נבדק ב-28 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  פיל מצגר, סיפור על אלן בין, טוויטר, 27 במאי 2018
↑  הלך לעולמו האסטרונאוט אלן בין, האדם הרביעי שהלך על הירח, באתר ynet, 26 במאי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 12468212X  ISNI: 0000 0001 1492 3525  LCCN: n2004007753  NARA: 10572567  NTA: 328830224  PIC: 8791  SNAC: w6193whv  SUDOC: 252984455  VIAF: 60929989   WorldCat (עם VIAF): 60929989 
בין על הירח במהלך אפולו 12, צולם על ידי פיט קונראד שנראה משתקף בקסדה
אלן בין בסטודיו שלו בין הציורים שצייר
אל תפחד מהחושך

| --- | --- |

 מבוסס על:  Don't Be Afraid of the Dark 
 בימוי:  טרוי ניקסי 
 הופק בידי:  גיירמו דל טורו, מרק ג'ונסון 
 תסריט:  מתיו רובינס, גיירמו דל טורו 
 עריכה:  ג'יל בילקוק
 שחקנים ראשיים:  קייטי הולמס גאי פירס ביילי מדיסון ג'ק תומפסון
 מוזיקה:  מרקו בלטרמי באק סנדרס
 צילום:  אוליבר סטייפלטון 
 מדינה:  ארצות הברית, מקסיקו, אוסטרליה 
 חברת הפקה:  מירמקס Gran Via Tequila Gang
 חברה מפיצה:  FilmDistrict
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 באוגוסט 2011
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה 
 תקציב:  $25,000,000
 הכנסות:  $36,993,168
 הכנסות באתר מוג'ו:   dontbeafraidofthedark
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אל תפחד מהחושך (באנגלית: Don't Be Afraid of the Dark) הוא סרט אימה משנת 2011 שנכתב על ידי גיירמו דל טורו ומת'יו רובינס ובוים על ידי טרוי ניקסי. בסרט מככבים קייטי הולמס, גאי פירס וביילי מדיסון. הסרט הוא חידוש לסרט טלוויזיה של ABC בעל אותו שם.
עלילה

באחוזת בלקווד במחוז פרובידנס, רוד איילנד, הצייר הנודע לורד בלקווד מזמן את מנהלת משק הבית שלו למרתף והורג אותה עם פטיש ואזמל. הוא מסיר את שיניה ומציע אותם ליצורים מסתוריים שנמצאים למטה בבור אפר בתוך האח הישן; אך היצורים דורשים את השיניים של הילדים. בלקווד מתחנן שיחזירו את הבן החטוף שלו, אך הוא נגרר לתוך בור האפר על ידי היצורים.
בהווה, סאלי בת ה-8 מגיעה לרוד איילנד כדי לחיות עם אביה אלכס וחברתו קים, ששניהם משפצים את אחוזת בלקווד כדי למכור אותה עבור הלקוח שלהם מר ג'קובי. סאלי בדיכאון בגלל שאימה הכריחה אותה לעבור לחיות  עם אלכס. בלילה הראשון לשהותה בבית, הלחן המתנגן של מנורת הלילה שלה בצורת קרוסלה, מעירה את היצורים בבור האפר. למחרת, כשסאלי משוטטת בשטח היא מוצאת צוהר של מרתף נסתר. אחד הפועלים שמשפצים את הבית, מר האריס, מזהיר אותה, ואת אלכס וקים, לא להסתובב במרתף, למרות שהם עושים זאת בכל מקרה. סאלי מתעניינת באח האטום שבו היא שומעת את היצורים קוראים בשמה ועוקבת אחר הקולות המסתוריים.
סאלי פותחת את האח כדי לפגוש את היצורים ומוצאת  אחת מהשיניים של עוזרת הבית . היצורים מתגלים במהרה כעוינים, הם גונבים את סכין הגילוח של אלכס וחותכים את בגדיה של קים. אלכס מאשים מיד את סאלי.בעיקר לאחר שהוא  מוצא  מטבע כסף מהמאה ה-19 ברשותה, (את המטבע מצאה מתחת לכרית אחרי שהשן נעלמה.) אלכס וקים נוסעים לעיר לנסיעת עסקים וסאלי מתגנבת למרתף לדבר עם היצורים, אבל האריס מסלק אותה ומנסה לאטום את האח. היצורים יוצאים ופוצעים אותו באכזריות עם כליו והוא מתאשפז. מפגשיה המפחידים יותר ויותר של סאלי עם היצורים גורמים לאלכס לקרוא למטפל שידבר עם סאלי, שמציירת ציור של אחד היצורים ,שתקפו אותה מתחת לסדינים שלה.
קים מבקרת את האריס בבית החולים. הוא אומר לה למצוא יצירות אמנות שלא פורסמו של לורד בלקווד בספרייה המקומית. הספרן מראה לה את יצירות האמנות, שבאחת מהן מצויר יצור שמתואר כפיית השיניים, ומצוין כי מדי פעם הוא לוכד אדם והופך אותו לאחד משלהם. קים ממהרת הביתה בעוד סאלי מותקפת שוב על ידי היצורים באמבטיה. קים מוצאת את ציור הקיר הנסתר שצייר לורד בלקווד במרתף, הציור מתאר את בנו נטרף על ידי היצורים. קים מתעמתת עם אלכס וטוענת נגדו שהוא מעוניין יותר באירוח  מר ג'קובי וחבריו לארוחת ערב, מאשר להגן על בתו.  הוא סוף סוף מבין את מה שקורה כאשר סאלי נלכדת בספרייה על ידי היצורים, אבל היא הודפת אותם בעזרת פלאש המצלמה שלה .
אלכס וקים מחליטים לעזוב את הבית יחד עם סאלי, אבל  היצורים אורבים להם ומצליחים לתפוס ולגרור את סאלי למרתף . קים מתעוררת ומתעמתת איתם, ומשחררת את סאלי רק כדי להיתפס בחבלים ורגלה נשברת. היצורים גוררים את קים לתוך האח בדיוק כשאלכס מגיע וקים נעלמת. סאלי ואביה מתאבלים על אובדנם. הם עוזבים את האחוזה.  זמן מה לאחר מכן, שניהם חוזרים לאחוזה הנטושה כדי להשאיר  שם ציור של קים,  אבל משב רוח מעיף את הציור לתוך האח של היצורים, שם קים (שעכשיו הפכה לאחת מהיצורים) נשמעת משכנעת את היצורים לשכוח מסאלי ולחכות לאחרים שיבואו, בטענה שיש להם "כל הזמן שבעולם".
צוות שחקנים

קייטי הולמס - קים
גאי פירס - אלכס הירסט
ביילי מדיסון - סאלי הירסט
ג'ק תומפסון - מר האריס
גארי מקדונלד - אמרסון בלקווד
אלן דייל - ג'קובי
ג'וליה בלייק - גברת אנדרהיל
אלכסנדרו דרגיץ'

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1913 טיסאו, מחוז בוזאו, ממלכת רומניה 
 פטירה:  12 בדצמבר 1993 (בגיל 80) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  רומניה 
 עיסוק:  פעיל פוליטי, פוליטיקאי, גנרל של ה"סקוריטאטה"
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית הרומנית 
 
אלכסנדרו דרגיץ' (ברומנית: Alexandru Drăghici;‏ 27 בספטמבר 1913 – 12 בדצמבר 1993) היה פוליטיקאי קומוניסטי רומני בכיר, שכיהן כשר הפנים של רומניה ב-1952 ובין 1957 ל-1965 וכשר לביטחון המדינה (שם אחר לאותו תקפיד) בשנים 1957-1952. בתוקף תפקידו, הוא שלט במשטרה החשאית "סקוריטאטה" שרדפה פעילים אחרים מהמפלגה הקומוניסטית השלטת,  את מתנגדי המשטר והטילה אימה על אזרחים מן השורה. בשנים 1965-1961 ו-1968-1967 כיהן כסגן ראש הממשלה. בשנים 1965-1955 דרגיץ' היה חבר בפוליטבירו של המפלגה הקומוניסטית בגלגולה כ"מפלגת הפועלים הרומנית". החל מ-1955 הוא נשא בדגאות גנרל של המשטרה החשאית (general de securitate).
חייו

דרגיץ' נולד ביישוב טיסאו ועבד כפועל במסילות הברזל של רומניה. ב-1930 הצטרף למפלגה הקומוניסטית הרומנית והחל מ-1931 השתתף בפעילות של פועלי מסילות הברזל, בהפגנות ובשביתות והיה ממנהיגי הצעירים. ב-1935 נעצר ונשפט במקצה של אנה פאוקר ונידון ל-9 שנים ושלושה חודשי כליאה, ממנה השתחרר רק לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944.
דרגיץ' היה מקורב ונאמן לגאורגה גאורגיו-דז' וקודם על ידו בהתמדה. לאחר שחרורו מהכלא ב-1944 התמנה למזכיר המפלגה הקומוניסטית בבוקרשט. ב-27 באפריל 1945 התמנה לתפקיד תובע ציבורי בבית הדין העממי. באביב 1948 היה חלק מהוועדה שחקרה את לוקרציו פטרשקנו ואת יתר החשודים שנעצרו איתו. הוא קיבל דרגת גנרל-מיור בסקוריטטה בדצמבר 1950, קודם לגנרל-לוקוטננט באוקטובר 1952 ולגנרל-קולונל באוגוסט 1955. בו זמנית הוא ממלא תפקידים במישור הפוליטי, מינואר 1951 עד מאי 1952 הוא סגן שר הפנים, ממאי עד ספטמבר 1952 הוא שר הפנים ומספטמבר 1952 היה לשר לביטחון המדינה. ממרץ 1957 ועד יולי 1965 כיהן כשר הפנים של רומניה ובמקביל, ממרץ 1961 ועד יולי 1965 היה סגן ראש ממשלת רומניה. הוא היה נציג באספה הלאומית הגדולה של רומניה..
דרגיץ' מילא תפקיד חשוב בביום משפטי הראווה שנערכו למואשמים בסבוטז' מבין עובדי תעלת דנובה-הים השחור וגם בחקירות, משפטים והוצאות להורג של פטרשקנו ואחרים וגם ציווה על הריגתו של קומוניסט ותיק, הריגה שבוצעה ללא משפט. לאחר מות גאורגיו-דז' הודח מתפקידיו, הורד מכל דרגותיו וקיבל משרה זניחה.
דרגיץ' וניקולאה צ'אושסקו היו מקורבים במשך זמן רב, אך לאחר שהאחרון ירש את גאורגיו-דז' התחיל לראות בדרגיץ' מתחרה אפשרי, לכן הצטננו היחסים וצ'אושסקו פעל להדחתו של דרגיץ'.
לאחר המהפכה הרומנית (1989) עזב את רומניה ועבר להונגריה, שם חיה בתו, עם רעייתו, מריה, שהייתה יהודיה הונגריה. רומניה תבעה מהונגריה את הסגרתו, כדי להעמידו לדין על פשעיו, אך זו דחתה את הבקשה.
לקריאה נוספת

ולדימיר טיסמניאנו, Stalinism pentru eternitate, היסטוריה פוליטית של הקומוניזם הרומני, הוצאת Humanitas, בוקרשט, 2014.
הערות שוליים

↑  Consiliul național pentru studierea arhivelor securității, עמוד 231 (ברומנית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא רומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנהאוזר-בוש

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית (NYSE: BUD)
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בטוקיו (30 בדצמבר 1997) 
 מייסדים:  אברהארד אנהאוזר, אדולפוס בוש
 תקופת הפעילות:  1852–הווה (כ־172 שנים)
 חברת אם:  אנהאוזר-בוש אינבוו 
 מיקום המטה:  סנט לואיס 
 משרד ראשי:  סנט לואיס שבמיזורי, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  בישול בירה 
 מוצרים עיקריים:  בירה, משקאות אנרגיה, משקאות לתת, לגר
 הכנסות:  16.7 מיליארד דולר (2007)
 יו"ר:  פטריק סטוקס
 מנכ"ל:  אוגוסט בוש הרביעי
 עובדים:  30,849 (2007)
  
 www.anheuser-busch.com
 
אנהאוזר-בוש (באנגלית: Anheuser-Busch) היא חברה ציבורית אמריקאית לייצור בירה. מטה החברה שוכן בעיר סנט לואיס במדינת מיזורי. לחברה 12 מבשלות בירה במדינות שונות בארצות הברית ו-20 מבשלות בעולם המייצרות תחת רישיון של אנהאוזר-בוש. אנהאוזר-בוש היא היצרנית הגדולה ביותר של בירה בארצות הברית עם נתח שוק של 48.8% מהמכירות ב-2008. בהתבסס על הכנסות, היא החברה הגדולה ביותר בעולם בייצור בירה והשלישית בעולם מבחינת נפח הייצור.
לחברה מספר חברות בנות המתמחות בפלחי שוק שונים. בירה לשיווק מקומי (75% מההכנסות), בירה לשיווק בינלאומי (7%), אריזה (10%) ובידור (8%). ב-2007 מכרה אנהאוזר-בוש 128,400,000 חביות בירה בכל העולם.
המותגים הנפוצים ביותר של אנהאוזר-בוש הם באדוויזר, בוש, באד-לייט ומיקולו וכן מספר רב של מותגים אחרים.
ב-13 ביולי 2008 קיבלה החברה הצעת רכש מחברת InBev הבלגית תמורת 52 מיליארד דולר. ב-18 בנובמבר 2008 הושלם המיזוג, והחברה החדשה נקראת Anheuser-Busch Inbev.
היסטוריה

ב-1852 הקים ג'ורג' שניידר מבשלת בירה בשם "בוואריאן ברואריז" (מבשלות בוואריה). ב-1860 אברהארד אנהאוזר קנה את המבשלה הכושלת ושינה את שמה לא. אנהאוזר. ב-1864 אדולפוס בוש, חתנו של אנהאוזר, החל לעבוד במבשלה, ב-1869 הצטרף כשותף וב-1880, כשנפטר אנהאוזר נעשה בוש לנשיא החברה. ב-1879, החברה שינתה את שמה לאנהאוזר-בוש.
בשנים 1999–2002 החלה הובילה קמפיין פרסמות Whassup? שזכתה במספר פרסים.
אלפא רומיאו 450

| --- | --- |

Alfa Romeo 450
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אלפא רומיאו
 שנות ייצור:  1947–1959
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  אלפא רומיאו 430
 סיווג:  משאית
 אורך:  5,955 מ"מ
 רוחב:  2,130 מ"מ
 גובה:  2,580 מ"מ
 משקל:  6.0 טון (ריק)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 5,816 סמ"ק המפיק 90 כ"ס ב-2,000 סל"ד
 מהירות מרבית:  70 קמ"ש
אלפא רומיאו, דגם 455
אלפא רומיאו 450 (באיטלקית: Alfa Romeo 450) היא משאית אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב אלפא רומיאו האיטלקית בין השנים  1947–1959.
"אלפא רומיאו 450"

הנעה 4x2
מנוע קדמי
"אלפא רומיאו 450" צולמה בשנת 1962 לסרט האיטלקי "Il sorpasso"
"אלפא רומיאו 450" > תצורות

משאית מטען
מכלית (משאית)
מסחרית
ראו גם

אלפא רומיאו
אלפא רומיאו 50
אלפא רומיאו 85
אלפא רומיאו 430
אלפא רומיאו 500
אלפא רומיאו 800
הערות שוליים

↑  "Camion Alfa Romeo", Massimo Condolo, Ed. Negri
↑  "אלפא רומיאו 450" בסרט "Il sorpasso" אשר יצא לאקרנים בשנת 1962 imcdb.org/v053384
↑  "אלפא רומיאו 450",  "אלפא רומיאו 455" trucksplanet.com/catalog/model
אנה נאליק

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1984 (בת 40) גלנדורה, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 מקום לימודים:  Glendora High School 
 סוגה:  פופ רוק 
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, אפיק רקורדס 
 www.annanalick.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אנה נאליק (באנגלית: Anna Christine Nalick;‏ נולדה ב-30 במרץ 1984) היא זמרת וכותבת שירים אמריקאית.
ביוגרפיה

אנה נאליק נולדה וגדלה בטמפל סיטי, באזור לוס אנג'לס. כאשר היא הייתה בת 14 המשפחה עברה לגנדורה. משפחת אביה בעלת שורשים יהודים והם הגיעו לארצות הברית בתחילת המאה ה-20 מאזור קייב.
אנה נאליק גדלה למשפחה מוזיקאית. בשנת 2003 היא החליטה לא להמשיך בלימודים בקולג' וחתמה על חוזה עם קולומביה רקורדס. בשנת 2004 היא הוציאה את האלמום הראשון Wreck of the Day. ‏ "Breathe (2 AM)" שהיה הסינגל הראשון באלבום הגיע למקום ה-45 במצעד הפזמונים האמריקאי וכזה למעמד תקליט פלטינה כפול 3 בבילבורד הוט 100. בשנת 2007 היא זכתה בפרס של האגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור. אלבום כולו נמכר ב-615 אלף העתקים וזכה במקום 20 בבילבורד 200.
בשנת 2015 נאליק הוציאה סינגל In the Rough שהגיע למקום ה-15 במצעד 40 השירים למבוגרים.
בשנת 2011 אנה נאליק הוציאה את האלבום השני Broken Doll & Odds & Ends ובשנת 2017 את השלישי.
החל משנת 2019 אנה נאליק חתומה עם Chesky Records ואיתם היא הוציאה באותה שנה את הסינגל החדש The Blackest Crow.
איי טונב

| --- | --- |
צילום לוויין של מצר הורמוז- איי טונב מוקפים בריבוע (שתי העליונות מבין שלוש התמונות בצד שמאל)
צילום לוויין של מצר הורמוז- איי טונב מוקפים בריבוע (שתי העליונות מבין שלוש התמונות בצד שמאל)
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מצר הורמוז, המפרץ הפרסי
 קואורדינטות:  26°15′57″N 55°17′57″E﻿ / ﻿26.265940277778°N 55.299259444444°E﻿ / 26.265940277778; 55.299259444444
 שטח:  טונב הגדול 10.3 קמ"ר  טונב הקטן 2 קמ"ר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איראן איראן איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 אוכלוסייה:  700 (2010)
 אזור זמן:  UTC+3:30
  (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןאיי טונב(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןאיי טונב
 
טונב הגדול וטונב הקטן (בפרסית: تنب بزرگ و تنب کوچک, Tonb-e Bozorg ו-Tonb-e Kuchak, בערבית: طنب الكبرى و طنب الصغرى) הם שני איים קטנים במזרח המפרץ הפרסי, קרוב למצר הורמוז. הם נמצאים בנקודת הציון 26°15′N 55°16′E﻿ / ﻿26.250°N 55.267°E﻿ / 26.250; 55.267 ו-26°14′N 55°08′E﻿ / ﻿26.233°N 55.133°E﻿ / 26.233; 55.133 בהתאמה, כ-12 קילומטרים (7.5 מיל) אחד מהשני ו-20 קילומטרים (12 מיל) דרומית לאי האיראני קשם. האיים מנוהלים על ידי איראן כחלק מפרובינציית הורמוזגאן שלה, אך גם איחוד האמירויות הערביות טוענת לבעלות עליהם כטריטוריה של האמירות ראס אל-ח'ימה.
טונב הגדול משתרע על פני שטח של 10.3 קמ"ר וידוע באדמתו האדומה. ישנם תיאורים סותרים ביחס לאוכלוסייתו: בעוד שמקורות מסוימים טוענים כי ישנם בין כמה עשרות לכמה מאות תושבים, אחרים מתארים את האי כריק מאוכלוסייה אזרחית ילידית. על פי הדיווחים, מדובר בתחנה של חיל המצב והצי האיראני, מסלול מטוסים, מתקן לאחסון דגים ומכרה אדמה אדומה. טונב הקטן משתרע על פני שטח של 2 קמ"ר והוא אינו מיושב, למעט שדה תעופה קטן, נמל ויחידה צבאית איראנית מחופרת.
מקור השם

מקור השם טונב הוא ככל הנראה פרסי. בניב (ים) הפרסי המקומי של דרום פרס, שם העצם Tomb ו-Tonb פירושו "גבעה" או "גובה נמוך" (כמו למשל tumba בלטינית וטימבוס ביוונית עתיקה, עם אותה משמעות). למונחים אותה משמעות במערכת השפה הפרסית האפגנית הגדולה יותר; זה מסביר בחלקו את עקבות הטונב והטונבו בצלילים הנמצאים באזורי בושהר ולנגה, כ-480 ק"מ משם.
מבחינה אטימולוגית המילה TNB היא גם מילה ערבית, שפירושה לעגון, לפי הבלשן הערבי מימי הביניים אבן פארס.
הסכסוך על האיים

התייחסות לטונב הגדול כאי איראני נמצא בפרסנאם מהמאה ה-12 של אבן בלקהי, ובנוז'ט אל-קולוב מהמאה ה-14 של חמדאללה מוסטוופי קזוויני. איי טונב היו בשליטת מלכי הורמוז משנת 1330 לערך עד כניעתם של הורמוז לפורטוגזים בשנת 1507. איי טונב נותרו חלק מהממשל ההורמוזי-פורטוגזי עד שנת 1622, אז גורשו הפורטוגזים מהחוף הפרסי על ידי השלטון הפרסי. במהלך תקופה זו, הגאוגרפיה האנושית, המסחר, והמנהל הטריטוריאלי של איי טונב, יחד עם אבו מוסא ואיי סיררי, התחברו עם מחוז פארס, עם הנמלים הפרסיים באזור, ועם קשם הסמוכה.
בהקשר של גבולות האימפריה הפרסית במפרץ הפרסי באמצע המאה ה -18, צוין כי "כל האיים מול החוף הפרסי, מחרק בצפון ועד הורמוז ולרק בדרום היו פרסיים, אם כי רבים היו בידי שבטים ערבים". בהתאמה לכך, הבריטים בשנת 1800 האמינו כי "למרות שהמלך אינו מפעיל סמכות על אף אחד מאיי המפרץ הפרסי, כל אלה שנמצאים על החוף הצפוני נחשבים כולם כחלק מהאימפריה".
מפה משנת 1804 ממקור גרמני הראתה את החוף הדרומי של איראן כבית הגידול של שבט "באני חולה" (Bani Hule), והאיים, בצבע כתום זהה, נקראו "Thunb unbenohul". "באני חולה" היו קבוצה מוגדרת באופן רופף של עמים ממוצא ערבי מרוחק אך עם מגורים ארוכי שנים בחופי איראן. בלי קשר לאיות המילה "טונב", בין אם בערבית טונב (משכן) או בפרסית (גבעה), הייחוס לאי הגדול יותר הדגיש את הקשר האינטימי של האיים עם החוף הפרסי ותושביו. אחת החמולות השייכות ל"באני חולה" של החוף הפרסי הייתה זו של אל קאסימי. מוצאם השבטי הערבי אינו מבוסס בצורה ברורה כפי שהוא, עם זאת, מקורם הגאוגרפי הוא במפרץ הפרסי התחתון.
הסכסוך על האיים > המאה ה-18

במהלך שנות ה-20 של המאה ה-18, שבט הקסאמי היגר מהחוף הפרסי והקים את כוח בשארג'ה ובג'ולפר (ראס אל-ח'ימה, כיום חלק מאיחוד האמירויות). בתקופה 1747–1759 התבסס סניף של הקסאמי משארג'ה על חוף הים הפרסי, אך הוא גורש בשנת 1767. עד שנת 1780 הוקם סניף קסאמי בחוף הפרסי והחל לריב עם שבטי חוף אחרים על מרעה באיים מול לנגה. הטענה האיראנית לבעלות על האיים השנויים במחלוקת היא שהקסאמי שלט באיים בשעה שהם היו ממוקמים בחוף הפרסי, ולא כאשר היגרו אחר כך לחוף איחוד האמירויות. באפריל 1873 דווח על האיים כתלות של מחוז פארס לתושב בריטי. בתקופות 1786–1835, הדעה הבריטית, הסקרים והמפות הרשמיים זיהו את איי הטונב כחלק מלנגה, בכפוף לממשלת מחוז פארס. בראשם היו עבודותיהם של סא"ל ג'ון מק'קליר (1786), היועץ הפוליטי ג'ון מקדונלד קינר (1813), והסגן ג'ורג 'בארנס ברוקס (1829).
הסכסוך על האיים > המאה ה-19

בשנת 1835 תקפו באני יאס ספינה בריטית ליד טונב הגדול. בשלום הימי שהתקיים לאחר מכן, הוקם קו גבול בין איי אבו מוסא לסירי, והושג הסכם עם שבטי המפרץ הפרסי התחתון שלא לשלוח את סירות המלחמה שלהם מצפון לקו. לנוכח העובדה שסירי ואבו מוסא הם עצמם היו מלאים פיראטים, מייג'ור ג'יימס מוריסון, בינואר 1836, שינה את קו הגבול משאם בחוף טרוטיאל לנקודה עשרה מיילים דרומית לאבו מוסא לאי סאיר אבו נויאר. בשתי התצורות שלו, קו הגבול הציב את איי טונב מחוץ להישג ידן של סירות המלחמה של קאסמי, באני יאס, ושבטים אחרים במפרץ הפרסי התחתון. ההפוגה הימית בשנת 1835 נעשתה קבועה בשנת 1853 לאחר סדרה של הרחבות קודמות.
בתקופות 1836–1886 המשיכו הסקרים, המפות והדוחות המינהליים הבריטים הרשמיים לזהות את איי טונב כחלק מלנגה, בכפוף לממשלת מחוז פארס.
עד תאריך זה (1886), הבריטים הכירו בבעלות פרסית על האיים. בפברואר 1887, השלטון הפרסי המרכזי ארגן מחדש את נמלי בושהר, לנגה ובנדר עבאס, יחד עם מחוזותיהם ואייהם התלויים, ליחידה מינהלית חדשה בשם "נמלי המפרץ הפרסי" והעמידה תחת פיקודו של חבר משפחת המלוכה של בקע'אר. פעולות פרסיות אחרות הניעו את הבריטים לשנות את עמדתם ביחס לבעלות על האיים עקב חשד כי המדיניות הפרסית החדשה הושפעה מהאינטרסים הגרמנים והרוסים. באוגוסט 1888 החליטה בריטניה להיכנע לפעולות הפרסיות על סירי, והשאירה רק את הדאגות לגבי איי טונב, אף כי דחיית הממשלה הפרסית מההפגנות הבריטיות קישרה את טענתם לסירי עם טונב). ההתייחסות הבריטית לטענה הפרסית לסירי (ואולי טונב) הושפעה משמעותית מתיאורם של איי טונב וסירי באותו צבע זהה לפרס במפת פרס משנת 1886, אותה נסר אל-דין שאה קאג'אר מפרס ציטט בצורה מוחלטת נגד הבריטים כשהם מחו על המעשים הפרסיים בסירי. ההסכמה של הבריטים בטענה הפרסית לסירי הובילה את עצם התיאוריה שעליה התבססה המחאה.
מלבד השאיפות הטריטוריאליות והפוליטיות הפרסיות במפרץ הפרסי, בשנים 1888–1903 דאגה ממשלת בריטניה באותה מידה לתככים הצרפתיים, ומהאינטרסים הימיים והכלכליים של רוסיה וגרמניה. כבר נקבע על ידי הבריטים כי הפעולות הפרסיות על סירי ובמקומות אחרים במפרץ הפרסי קיבלו השראה מרוסיה. בעקבות מדיניות קדימה על בסיס השקפותיו של ג'ורג' נתניאל קרזון, שכללה את סימון השטחים שבשליטתם הקולוניאלית הישירה והעקיפה, ממשלת בריטניה קיבלה על עצמה פרויקט להקמת דגלים במספר מוקדים במפרץ הפרסי.
הסכסוך על האיים > המאה ה-20

במהלך המאה ה-20 נעשו מספר ניסיונות למשא ומתן. ב־29 בנובמבר 1971, זמן קצר לפני סיום הפרוטקטורט הבריטי והקמת איחוד האמירויות הערביות, איראן השתלטה על חצי מהאי אבו מוסא תחת הסכם של ממשל משותף יחד עם שארג'ה, כששני הצדדים מקיימים את טענותיהם הנפרדות. יום לאחר מכן, ב-30 בנובמבר 1971, איראן השתלטה בכוח על איי טונב ואבו מוסא, נגד התנגדות כוח המשטרה הערבי הזעיר שהוצב במקום. האיראנים הונחו לא לפתוח באש, והיריות הראשונות הגיעו מההתנגדות הערבית שהרגו ארבעה נחתים איראניים ופצעו אחד. בספרו היסודות הטריטוריאליים של מדינות המפרץ קובע שופילד כי לפי מקורות מסוימים, האוכלוסייה הערבית האזרחית של איי טונב, בערך 120, גורשה אז לראס אל-ח'יימה, אך לפי מקורות אחרים האי כבר היה זמן מה לא מיושב.
הסכסוך על האיים > המצב הנוכחי

בעשורים שלאחר מכן הנושא נותר מקור לחיכוך בין מדינות ערב לאירן. מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ הכריזה שוב ושוב על תמיכה בטענות איחוד האמירויות. השיחות הבילטרליות בין איחוד האמירויות לאיראן בשנת 1992 נכשלו. איחוד האמירויות ניסו להביא את המחלוקת בפני בית הדין הבינלאומי, אך איראן מסרבת לעשות זאת. בטהראן אומרים כי האיים תמיד היו שייכים לה מכיוון שמעולם לא ויתרו על החזקת האיים וכי הם חלק בלתי נפרד מהשטח האיראני. אמירות ראס אל-ח'ימה טוענת כי האיים היו בשליטת שייח' קאסימי, שסניף שלו ניהל את נמל בנדר לנגה לממשלה הפרסית משנת 1789 עד 1887, ואיחוד האמירויות כיורשי השבט רשאים לרשת את זכויותיהם. דוברי איראן אומרים כי שליטי קאסימי המקומיים במהלך חלק מכריע במאות הקודמות התבססו למעשה על החוף האיראני, לא הערבי, ולכן היו נתינים פרסיים. איחוד האמירויות מתייחסים לאיים כ"כבושים".
ראו גם

יחסי איחוד האמירויות הערביות–איראן
אבו מוסא (אי)
הורמוזגאן
לקריאה נוספת

הגששנס, סייעד עלי, ריבונות היסטורית איראנית על איי טונב ואיי בו-מוסה. פורסם בשנת 2010, טהראן, איראן.