stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולומבוס בלו ג'אקטס

קולומבוס בלו ג'אקטס (באנגלית: Columbus Blue Jackets) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מקולומבוס, אוהיו, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית המטרופוליטני שבחטיבה המזרחית.
הקבוצה נוסדה ב-2000 והחלה לשחק ב-NHL בעונת 2001.
הבלו ג'אקטס לא זכו מעולם בגביע סטנלי.
היסטוריה > תחילת הדרך ומותה של בריטני ססיל

ב-1997 הכריזה ה-NHL על מתן ארבעה זיכיונות התרחבות מותנים, אחד מהם לקולומבוס. קבוצת ה-NHL הקודמת של אוהיו, קליבלנד בארונס, פעלה בקליבלנד שנתיים בלבד לאחר שעברה מאזור מפרץ סן פרנסיסקו ועד שהתמזגה ב-1978 עם מינסוטה נורת'סטארס וחדלה להתקיים.
הזיכיון היה מותנה בהקמת אולם בעיר. האולם היה אמור להיות ממומן מכסף ציבורי, ולכן היה תלוי במשאל בקרב תושבי העיר, אולם תושבי העיר הצביעו נגד הקמת האולם והזיכיון עמד בסכנה. חברת הביטוח "ניישנווייד", שמשרדיה ממוקמים בעיר, נחלצה לעזרה ומימנה את הקמת האולם.
דייב קינג שאימן בעבר את קלגרי פליימס מונה למאמן הראשון של הקבוצה, שהרכיבה סגל ראשוני בדראפט התרחבות בו ויתרו הקבוצות הוותיקות על כמה משחקניהן, אולם הרכבת הסגל נתקלה בקשיים. השוער דוויין רולוסון, שנבחר על ידי הקבוצה לאחר שהועמד לבחירה על ידי קבוצתו באפלו סייברס, העדיף לרדת לליגה משנית מאשר לשחק בבלו ג'אקטס.
את העונה הראשונה, עונת 2001 סיימו הבלו ג'אקטס עם מאזן אופייני ואף סביר לקבוצת התרחבות - 28 ניצחונות, 39 הפסדים, 9 תיקו ו-6 הפסדים בהארכה. 71 הנקודות בטבלה הספיקו רק למקום אחרון בבית המרכזי.
עונת 2002 הייתה אומללה מכל הבחינות עבור הקבוצה, גם בגלל המאזן החלש איתו סיימה את העונה - רק 22 ניצחונות ו-57 נקודות - אך בעיקר בגלל מותה של אוהדת הקבוצה בריטני ססיל. ססיל חגגה את יום הולדתה ה-14 בצפייה במשחק של הבלו ג'אקטס בניישנווייד ארנה, כאשר כוכב ההתקפה הנורווגי של הקבוצה, אספן קנוטסן, חבט חבטה חזקה לשער הקבוצה היריבה. הדיסקית פגעה במקל ההוקי של שחקן יריב וניתזה בכח רב מעל ללוחות הזכוכית האקרילית אל היציע שמאחורי השער, שם פגעה בססיל בראשה וגרמה למותה. בכל ההיסטוריה של ה-NHL זה היה המקרה היחיד של מוות של אוהד בנסיבות כאלה.
בעקבות מותה של בריטני ססיל החילה ה-NHL חוק חדש, לפיו בכל האולמות יותקנו רשתות מגן מאחורי השערים, כדי למנוע מהדיסקית באזור אליו היא נחבטת בכוח הרב ביותר מלסכן את הקהל שיושב מאחורי השערים.
היסטוריה > 2003 - 2012: עידן ריק נאש

לקראת עונת 2003 הייתה לבלו ג'אקטס את הבחירה הראשונה בדראפט. הבלו ג'אקטס בחרו כצפוי את הכוכב הצעיר המבטיח ביותר בדראפט לדעת רבים, החלוץ ריק נאש.
למרות התחלה טובה של העונה ולמרות נוכחותו של נאש, הקבוצה סיימה עוד עונה חלשה עם 29 ניצחונות ו-69 נקודות, ושוב סיימו אחרונים בבית המרכזי. המאמן דייב קינג, שאימן את הקבוצה מיומה הראשון בליגה, פוטר באמצע העונה.
בעונת 2004 הראה נאש את יכולתו כשסיים אותה עם 41 שערים, המבקיע המצטיין של העונה יחד עם עוד שני שחקנים, שהתחלקו איתו בגביע מוריס "רוקט" רישאר. למרות זאת הבלו ג'אקטס סיימו עם 25 ניצחונות ו-62 נקודות בלבד, והתנחמו בעובדה שבפעם הראשונה לא סיימו אחרונים בבית המרכזי.
עונת 2006 החלה עם ציפיות גבוהות, כאשר הקבוצה החתימה את המגן הוותיק אדם פוט בתקווה להגיע לראשונה לפלייאוף, אולם פציעה ארוכה של ריק נאש שיבשה את התוכניות. הבלו ג'אקטס ניסו לחזק את עצמם בסרגיי פיודורוב, לשעבר כוכב דטרויט רד וינגס, שהגיע אחרי שתי עונות מאכזבות באנהיים דאקס. אלא שפיודורוב אכזב ביכולתו גם בבלו ג'אקטס, שסיימו את העונה עם 35 ניצחונות ו-74 נקודות - המאזן הטוב ביותר שלהם, אולם עדיין מאזן שלילי רחוק מאוד מהפלייאוף. החלוץ הצ'כי דויד ויבורני, ששיחק בקבוצה מאז שהוקמה, היה המבקיע המצטיין שלה. ויבורני היה המבקיע המצטיין של הקבוצה גם בעונת 2007 שהסתיימה במאזן חלש דומה - 33 ניצחונות ו-73 נקודות בטבלה, למרות מינויו של קן היצ'קוק, מאמן צמרת מוכח שכבר זכה בגביע סטנלי.
עונת 2008 הייתה העונה המלאה הראשונה של היצ'קוק כמאמן הקבוצה. לאחר התחלה חזקה של העונה חזרה הקבוצה לסורה, ושוב סיימה עם מאזן חלש - 24 ניצחונות ו-80 נקודות בטבלה. הקפטן אדם פוט שתוסכל מכשלונות הקבוצה ביקש לעבור, והועבר לקולורדו אוולאנש. מעט אחריו הועבר מהקבוצה גם סרגיי פיודורוב המאכזב. ריק נאש הוביל את הקבוצה עם 38 שערים ו-31 אסיסטים, וסיים את העונה כקפטן הקבוצה במקום פוט.
עונת 2009 הייתה העונה הטובה ביותר של הקבוצה עד אז, כאשר בשער התייצב שוער רוקי צעיר, סטיב מייסון, והפגין יכולת מצוינת שזיכתה אותו בתואר רוקי השנה ב-NHL ובגביע קאלדר. עם רכש של חלוצים ותיקים כאנטואן ורמט וכריסטיאן הוסליוס שתמכו בריק נאש, הצליחו הבלו ג'אקטס לסיים עם מאזן חיובי בפעם הראשונה - 41 ניצחונות, 31 הפסדים ו-10 הפסדים בהארכה/דו-קרב מכות עונשין, ובסך הכל 92 נקודות בטבלה. ריק נאש המשיך להוביל את הקבוצה עם 40 שערים ו-39 אסיסטים. למרות כל זאת, המקום בפלייאוף הובטח רק במשחק האחרון של העונה שהסתיים בניצחון בדו-קרב מכות עונשים על שיקגו בלאקהוקס.
סדרת הפלייאוף הראשונה בתולדות הקבוצה הפגישה אותה עם דטרויט רד וינגס, והרד וינגס החזקים לא הותירו שום סיכוי לבלו ג'אקטס והדיחו אותם בארבעה משחקים קלים, תוך שהם מבקיעים לרשת הבלו ג'אקטס 18 שערים בסך הכל.
למרות עונת הבקעה מאוזנת של נאש, ורמט והוסליוס, הבלו ג'אקטס נסוגו בעונת 2010 וסיימו עם 32 ניצחונות ו-79 נקודות, ובמקום האחרון המוכר בבית המרכזי. עונת 2011 לא הייתה שונה בהרבה, עם 34 ניצחונות ו-81 נקודות, וסיום נוסף במקום האחרון בבית. עונת 2012, למרות רכש מסיבי לפני פתיחתה, הייתה גרועה עוד יותר - הקבוצה השתרכה מאחור עם המאזן הגרוע ביותר בליגה כולה כמעט מתחילת העונה ועד סופה.
עם סיום העונה, לאחר תקופה בה היה ברור שעזיבתו מתקרבת, עזב ריק נאש את הקבוצה ועבר לניו יורק ריינג'רס תמורת שלושה שחקנים ובחירת דראפט בסיבוב הראשון. בכך בא אל קיצו עידן בקבוצה, שנפרדה מהכוכב הגדול ביותר בתולדותיה.
היסטוריה > 2012 - 2013

בעונת 2012/13 המקוצרת, ללא נאש אך עם החלוץ הסלובקי הוותיק מריאן גבוריק שהגיע לקראת סיום העונה בעסקה נוספת עם הריינג'רס, עמדה הקבוצה על סף עלייה שנייה לפלייאוף, אולם לבסוף כשלה וסיימה תשיעית בחטיבה המערבית. עם סיום העונה, בעקבות חלוקה מחדש של בתי הליגה, הועברה הקבוצה לבית המטרופוליטני החדש, ועברה לחטיבה המזרחית.
היסטוריה > 2013 - 2020: עליות רצופות לפלייאוף וניצחון ראשון בסדרה

מריאן גבוריק, שהגיע לקבוצה ברעש גדול, לא נשאר בקבוצה זמן רב - כבר בעונה שלאחר מכן, 2013/14, הוא הועבר בעסקה ללוס אנג'לס קינגס. למרות זאת נהנו הג'אקטס מעונה טובה, שהביאה אותם לפלייאוף בפעם השנייה בתולדותיהם.
בפלייאוף פגשו הג'אקטס את פיטסבורג פינגווינס, ובמשחק השני בסדרה, שהיה משחק חוץ, הצליחו לרשום היסטוריה - ניצחון פלייאוף ראשון אי פעם לקבוצה. במשחק הרביעי ניצחו הג'אקטס פעם נוספת, הפעם בביתם בקולומבוס, ורשמו גם ניצחון ביתי ראשון אי פעם בפלייאוף. בשני המשחקים האחרונים בסדרה ניצחו הפינגווינס העדיפים, והג'אקטס הודחו.
בעונות 2014/15 ו-2015/16 שוב נותרו הג'אקטס מחוץ לפלייאוף.
2016/17 הייתה העונה הטובה ביותר בתולדותיה של הקבוצה עד אז. בפעם הראשונה עברה הקבוצה את סף 100 הנקודות בטבלה, כשסיימה את העונה הרגילה עם 50 ניצחונות ו-108 נקודות. בין השאר יצרו הג'אקטס רצף של 16 ניצחונות רצופים, והיו רחוקים ניצחון אחד מהשוואת שיא ה-NHL לניצחונות רצופים בכל הזמנים.
למרות המאזן המצוין, הוא הספיק רק למקום השלישי בבית המטרופוליטני החזק, והביא את הג'אקטס לסדרה נגד האלופה היוצאת, פיטסבורג פינגווינס, בסיבוב הראשון של הפלייאוף. הפינגווינס הוכיחו את עליונותם והדיחו את הג'אקטס בחמישה משחקים.
בעונת 2017-18 עלתה הקבוצה לפלייאוף הפעם השנייה ברציפות לאחר מאבק קשה שהביא אותה למקום השביעי בחטיבה המזרחית. המיקום הנמוך הביא אותה לסדרה קשה מול אלופת הבית המטרופוליטני, וושינגטון קפיטלס, והבלו ג'אקטס הודחו בשישה משחקים.
עונת 2018-19 הייתה עונה היסטורית לקבוצה - עלייה שלישית רצופה לפלייאוף, שוב לאחר מאבק קשה בסיומו זכו הבלו ג'אקטס במקום השמיני בחטיבה המזרחית, מיקום שהביא אותם לסדרה מול מחזיקת גביע הנשיאים, טמפה ביי לייטנינג, שהגיעה לפלייאוף עם המאזן הטוב בליגה בהפרש גדול מהאחרות. הבלו ג'אקטס התעלו והדיחו במפתיע את הלייטנינג בארבעה משחקים בלבד, ללא הפסד, וניצחו לראשונה בתולדותיהם סדרת פלייאוף. בסיבוב השני הודחו הבלו ג'אקטס על ידי בוסטון ברואינס.
את עונת 2019/20, שנקטעה בשל מגפת הקורונה, סיימו הבלו ג'אקטס במקום התשיעי בחטיבה המזרחית, למזלם, בשל המגפה, התקיים סיבוב מוקדם לפלייאוף שבו הצליחו לנצח את המדורגת שמינית, טורונטו מייפל ליפס, ועלו לפלייאוף רביעי ברציפות, בו נוצחו בסיבוב הראשון על ידי טמפה ביי לייטנינג.
היסטוריה > 2020 - ההווה

רצף העליות לפלייאוף הסתיים בעונת 2020/21, ומאז לא שבה הקבוצה לפלייאוף.
בקיץ 2024 ניחתה על הקבוצה מכה קשה כאשר אחד מכוכביה, החלוץ ג'וני גודרו, נהרג בתאונת דרכים בניו ג'רזי יחד עם אחיו מת'יו. השניים הגיעו לניו ג'רזי להשתתף בחתונת אחותם ונדרסו על ידי נהג שיכור בעת שטיילו.
שם ולוגו

השם "בלו ג'אקטס" (Blue Jackets - "מקטורנים כחולים") נגזר מכינוים של חיילי האיחוד במלחמת האזרחים האמריקאית, שכונו כך עקב מדיהם הכחולים. אוהיו הייתה אחד ממעוזי האיחוד, ומספר דמויות מפתח בצבא האיחוד, כגון יוליסס גרנט, ויליאם שרמן וג'ורג' קסטר, נולדו או גדלו באוהיו.
הלוגו הראשי של הקבוצה מבוסס על דגל מדינת אוהיו, כאשר על החולצה החלופית של הקבוצה מופיע תותח הוביצר מדגם M1057 "נפוליון" שהיה נפוץ במלחמת האזרחים. עותק של התותח מוצב בניישנווייד ארנה, ומשמיע קול ירייה כאשר הבלו ג'אקטס עולים לחימום שלפני המשחק, מבקיעים שער, או מנצחים במשחק.
סגל שחקנים

נכון ל-24 באוקטובר 2024
ריק נאש
הבלו ג'אקטס תוקפים את שערה של סן חוזה שארקס, עונת 2007
עותק התותח M1057 "נפוליון" בניישנווייד ארנה
בון ג'נר, קפטן הבלו ג'אקטס
ג'וסף בישארה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביולי 1970 (בן 54) ניו ברנזוויק, ארצות הברית
 מוקד פעילות:  לבנון, מדינה פלסטינית, ארצות הברית 
 עיסוק:  מפיק, מלחין
 www.jbishara.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וסף בישארה (באנגלית: Joseph Bishara; נולד ב-26 ביולי 1970) הוא מלחין ומפיק סרטים אמריקאי, שידוע בזכות פועלו במגוון סרטים שוברי קופות כגון "לזמן את הרוע", "אנאבל", "לזמן את הרוע 2", ו-"הרוע שבפנים".
בין הפסקולים הידועים שלו: The Conjuring, Annabelle ו-The Conjuring 2.
חיים אישיים וקריירה > ההתחלה

לאחר שהתנסה פעמים רבות בהלחנת שירים בסגנון המוזיקה קלאסית, החל בישארה להתנסות בהלחנת שירים בסגנון המוזיקה האלקטרוני תוך האזנה ממשוכת ללהקה "Tangerine Dream". את תחילת דרכו בהלחנת פסקולים עבור סרטי אימה החל כאשר צפה בסרט "הקבינט של ד"ר קליגרי", שגרם לו לעסוק בכך.
בסוף שנות ה-80 הפך בישארה לחבר בלהקה התעשייתית 'Tear', שנקראה מאוחר יותר בשם 'Drown'. בסביבות 1994, חתם על חוזה הקלטות.
חיים אישיים וקריירה > הפריצה כמלחין

תחילה, הלחין בישארה את הפסקול עבור הסרט "Joseph's Gift", ורק לאחר הלחנת פסקולים רבים ביניהם הפסקולים עבור שלושת הסרטים "Night of the Demons", "Unearthed", ו-"The Gravedancers", החלה פריצתו כמלחין. בשנת 2011, פרץ לתודעה כמלחין סרט האימה המצליח "הרוע שבפנים", בו עבד עם ג'יימס ואן, שאחראי על ביום והפקת רוב סרטי היקום הקולנועי של לזמן את הרוע.
בשנת 2013, הלחין את הפסקול The Conjuring, עבור הסרט בעל אותו השם "לזמן את הרוע", שזכה להצלחה חסרת תקדים כאשר הפך לסרט האימה ה-9 הרווחי ביותר בכל הזמנים, עם רווח של 315.9 מיליון דולר בסך הכל. שנה לאחר מכן הלחין את הפסקול Annabelle, עבור הסרט "אנאבל" שזכה להצלחה חסרת תקדים גם כן, עם הכנסות של 257 מיליון דולר. בשנת 2015 הלחין את פסקול הסרט "סודות הוותיקן", ולאחר מכן את הפסקול The Conjuring 2, עבור סרט האימה שובר הקופות "לזמן את הרוע 2", שהפך לסרט האימה ה-8 הרווחי ביותר בכל הזמנים עם הכנסות של 320 מיליון דולר.
בשנת 2017, לקח הפסקה מהלחנה פסקולים ובין היתר גילם את תפקידו של ואלאק כחלק מהיקום הקולנועי של לזמן את הרוע. בשנת 2018, הלחין את פסקול הסרט "הרוע שבפנים: המפתח האחרון". בשנת 2019 שיחק בשני סרטי האימה "מקוללת" ו-"אנאבל 3".
פסקולים של ג'וסף בישארה

בין הסרטים להם הלחין בישארה פסקולים, נמנים:
המתנה של יוסף (1998)
המנזר (2000)
משחק כוח (2003)
הקברנים (2006)
אנארת' (2007)
ניתוח לאחר מוות (2008)
ליל השדים (2009)
הרוע שבפנים (2010)
11-11-11 (2012)
שמים אפלים (2013)
לזמן את הרוע (2013)
הרוע שבפנים 2 (2013)
אנאבל (2014)
נגיף ה-V/H/S (ידוע גם כ-גורג'ס ורטקס, 2014)
הרוע שבפנים 3 (2015)
סודות הוותיקן (2015)
סיפורי ליל כל הקדושים (2015)
לזמן את הרוע 2 (2016)
צידה השני של הדלת (2016)
הראוי (2016)
ברייטפול (2018)
הרוע שבפנים: המפתח האחרון (2018)
הבלתי רגיל (2019)
מקוללת (2019)
אנאבל 3 (2019)
לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן (2021)
הערות שוליים

↑  The Conjuring, נבדק ב-2018-09-21
↑  Annabelle, נבדק ב-2018-09-21
↑  The Conjuring 2, נבדק ב-2018-09-21
↑  Insidious, נבדק ב-2018-09-21
↑  The Conjuring 2 (2016) Soundtrack and Complete List of Songs, What-song (באנגלית)
↑  The Conjuring (2013) Soundtrack and Complete List of Songs, What-song (באנגלית)
↑  Annabelle (2014), נבדק ב-2018-09-21
↑  Scored to Death, www.goodreads.com
↑  Joseph Bishara, IMDb
1 2  Night of the Demons, נבדק ב-2018-09-21
↑  The Gravedancers, נבדק ב-2018-09-21
↑  The Conjuring (2013) - Box Office Mojo, www.boxofficemojo.com (באנגלית)
↑  Annabelle (2014) - Box Office Mojo, www.boxofficemojo.com (באנגלית)
↑  The Conjuring 2 (2016) - Box Office Mojo, www.boxofficemojo.com (באנגלית)
↑  The Curse of La Llorona, נבדק ב-2018-11-02
↑  Find - IMDb, IMDb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810638110905606  BNE: XX1595523  BnF: cb14079953d (data)  GND: 1078796475  ISNI: 0000 0000 0100 0361  LCCN: no2007111560  MusicBrainz: 0cb0a945-4053-436c-a22c-fbe5ea8899d4  RERO: 02-A024121595  SUDOC: 185214800  VIAF: 302780494   WorldCat (עם VIAF): 302780494
מהמטבח באהבה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  רות סירקיס
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספר בישול
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת זמורה ביתן
 תאריך הוצאה:  1975
 מספר עמודים:  280
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002025554
מהמטבח באהבה הוא ספר בישול של רות סירקיס. זהו ספר הבישול הנמכר ביותר בישראל, ונחשב לפורץ הדרך בז'אנר ספרות הבישול בארץ. הספר יצא ביותר מ-70 מהדורות ומכר כמיליון עותקים.
הספר נכתב לאחר שסירקיס חזרה משהות של ארבע שנים בלוס אנג'לס, שם כיהן רפי בעלה כקונסול. סירקיס, שמשנת 1966 כתבה טור מתכונים במגזין הנשים "את", כתבה אז טור שבועי בעיתון יהודי אשר עסק במתכונים לאוכל יהודי כשר ולפני כן הוציאה שני ספרים באנגלית. בשנת 1972, כשחזרה לישראל, פנו אליה מהוצאת זמורה ביתן מודן בבקשה לתרגם את ספרה "טעמה של מסורת" מאנגלית, והיא ביקשה לכתוב ספר חדש המותאם לישראל.
הספר יצא לאור במרץ 1975 בהוצאת זמורה ביתן מודן, בשם "מהמטבח באהבה: יסודות הבישול וסודות האירוח", ובמהירות זכה להצלחה גדולה מאוד. הספר מושפע מהמטבח האמריקאי, שם שהתה סירקיס בעת שכתבה אותו. היה זה ספר הבישול המשמעותי הראשון שיצא בישראל בפורמט של אלבום, והוא כלל איורים, תמונות צבעוניות ומתכונים ברורים ומדויקים להכנת המנות. הספר כוון לנשים עובדות ונכתב בלשון נקבה. רבים ממתכוניו אומצו והפכו לחלק בלתי נפרד מהמטבח הישראלי.
עד שנת 1982 יצא הספר בהוצאת זמורה, ביתן, מודן במעל 200,000 עותקים. לאחר מכן הוציאה סירקיס את הספר בהוצאה משלה.
בתרבות

באחד מפרקי חנוכה בתוכנית "מה פתאום?!" לומד קישקשתא להכין סופגניות בעזרת הספר.
הערות שוליים

↑  מרים גורן, מהמטבח באהבה, דבר, 19 במרץ 1975
↑  כל יום חגיגה, מעריב, 18 ביוני 1986
כדורסל נשים

כדורסל נשים הוא מענפי ספורט נשים הבודדים שהתפתחו בכפיפה אחת עם מקביליהם הגבריים. הוא זכה לפופולריות, כשהוא מתפשט מהחוף המזרחי של ארצות הברית, שם צמח, אל החוף המערבי, לא מעט דרך מכללות נשים החל מסוף המאה ה-19.
הענף הומצא ב-1891, ובשנה העוקבת שוחק לראשונה במכללת סמית' שבמסצ'וסטס. מורה בשם סנדה ברנסון עיבדה את חוקי המשחק שפותח באותה שנה על ידי ג'יימס נייסמית' ולימדה אותו בכיתתה. חובבות הכדורסל הראשונות סופחו לימק"א ולקולג'ים לרוחבה של אמריקה, והמשחק התפשט במהירות.
ברנסון חששה ואף הסתכנה בלימוד המשחק לבנות כמובן-מאליו; כשטרם נבחנו השפעות של משחקים פיזיים לחוצים, כעצבנות או עייפות, עליהן. כך, על מנת לאפשר קבלה חברתית של עצם השתתפות נערות בספורט כזה, היא שינתה מעט את כללי המשחק קודם שהעבירה אותם אליהן.
אלה כללו מגרש שחולק לשלושה אזורים ולא פחות מ-9 שחקניות בקבוצה. שלוש שחקניות – שחקנית ציר, רכזת, וחלוצה (פורוורד) – צוּותו בכל אחד מאזורי המגרש, ולא יכלו לחצות את הקווים לחלק אחר; הכדור הועבר בין החלקים במסירה או בכידרור, כשהשחקניות מוגבלות לשלושה כדרורים ויכולות להחזיק בכדור למשך 3 שניות. נאסר לחטוף כדור וכך גם להעביר אותו הלאה באמצעות חבטה בפרקט. הציר (סנטר) נדרשה לקפוץ לאחר כל קליעה לסל. הסל, מצידו, היה סל אפרסקים והכדור – כדור כדורגל. בשינויים קלים עבר הכדורסל של ברנסון את הדרך מערבה, נישא על ידי סוכנים כ-YMCA והמכללות.
התפתחות כענף מודרני

הפופולריות של הענף גדלה מסביב לעולם בעקביות במהלך עשורים. עד לשנות ה-70 של המאה ה-20 הוא משך את תשומת לבו של הוועד האולימפי הבין-לאומי, שב-1976 הוסיף אותו כספורט אולימפי רשמי במשחקי מונטריאול. לאורך שנות השבעים הביא עניין גובר בענף לעלייה במימון לו, כשבתי ספר אמריקניים ממשלתיים החלו מתאימים עצמם לחוקים בדבר איסור אפליה על רקע מגדר. הענף צבר גם עניין ברמת המכללות, תחת חסות האגודה לספורט בין-אוניברסיטאי לנשים (AIAW). התפתחות כבדת-משקל סומנה ב-1982 כשה-NCAA (התאחדות הקולג'ים) החלה לממן את כדורסל הנשים.
התפתחות כענף מודרני > בצפון אמריקה

על ציר הזמן, נמנים האירועים והליגות האמריקניות הבאות מהרמה המכללתית המוקדמת ועד היום:
איגוד האתלטים החובבים (AAU) – יזם אליפות כדורסל לחובבות ב-1919 בשיקגו.
הליגה לכדורסל מקצועי לנשים (Women's Professional Basketball League) – שיחקה שלוש עונות במִפנה שנות השמונים, ונחשבת כליגת הנשים הראשונה שנוסדה בארצות הברית.
אגודת כדורסל הנשים (Women's Basketball Association) – שלוש עונות באמצע שנות התשעים.
ליגת הכדורסל האמריקנית (American Basketball League) – ליגה עצמאית ששיחקה בשנים 1996–1998 במקביל להתהוות התאחדות-הכדורסל הלאומית לנשים (WNBA).
ליגת ה-WNBA‏ (Women's National Basketball Association) – ההתאחדות הבכירה המאגדת את קבוצות הנשים בצפון אמריקה נוצרה כמקבילתה הנשית של ליגת ה-NBA ב-1996 והחלה לשחק שנה אחר כך. ב-1999 נחנך "היכל התהילה של כדורסל הנשים" בעיר נוקסוויל.
כדורסל המכללות הנשי נותר מקובל מאוד ברחבי צפון אמריקה, כשהמימון אליו מגיע מאגודות הספורט האוניברסיטאיות המובילות ביותר.
התפתחות כענף מודרני > בעולם

ליגות נשיות מתקיימות מחוץ לאמריקה הצפונית ברוב חלקי העולם – באוסטרליה, בסין, בדרום אמריקה ובאירופה.
הפדרציה הבין-לאומית לכדורסל ארגנה את אליפות העולם הראשונה לנשים ב-1953.
תחרות במסגרת האולימפית בכדורסל נשים נערכה לראשונה במשחקים במונטריאול ב-1976, והזהב הלך לברית המועצות. גם באולימפיאדה הבאה במוסקבה נקטף הזהב על ידי הנבחרת הביתית, ואולם החל מ-1984 בלוס אנג'לס זכתה ארצות הברית בזהב ברצף שנשבר עד היום רק פעם אחת ב-1992 כשזכתה שוב קבוצה שהורכבה מבנות חבר המדינות.
בנוסף למשחקים האולימפיים ולאליפות של פיב"א, תחרויות בכדורסל נשים נערכות במסגרת המשחקים הפאן-אמריקאיים מאז 1955, ובמשחקי חבר העמים מ-2006.
התפתחות כענף מודרני > בישראל

כדורסל נשים הוא ענף ספורט הנשים הקבוצתי הפופולרי והמצליח בישראל, עם למעלה מ-4,000 מתאמנות – ילדות, נערות ונשים. ליגת העל בכדורסל נשים היא ליגת הנשים המסוקרת והחשובה ביותר בספורט הישראלי. זוהי ליגת הנשים היחידה בישראל שמשחקיה משודרים בשידור חי. על אף חשיבותה של הליגה לעתיד הענף, כבר מספר שנים שבכל פתיחת עונה מתקשה מינהלת הליגה להבטיח את קיומה הכלכלי. לאחר שבסוף 2016 עתרה ליגת העל לבג"ץ בטענה כי הליגה מופלית מבחינה תקציבית ביחס לכדורגל ולכדורסל גברים, הודיעה המדינה בתחילת ינואר 2017 על כוונתה לשלש את תקציב הליגה. בין הקבוצות הבולטות בה נמצאות אליצור רמלה, מכבי בנות אשדוד, מכבי רמת גן וא.ס. רמת השרון. גביע המדינה הוא המפעל השני בחשיבותו, ואחריו טורניר אליצור.
עם המאמנות הבולטות לאורך שנות הכדורסל הנשי בישראל נמנות אורנה אוסטפלד, ענת דרייגור ושירה העליון.
תקנים וציוד

החוקים המודרניים של המשחק נעשו דומים לאלו של הגברים משנה לשנה (אף שממילא היו שחקניות שנהגו לפי כללי המשחק הגבריים מלכתחילה). כיום ההבדל היחידי שנותר בין שני אופני המשחק הוא כנראה השימוש בכדור קטן יותר. הכדור התקני של ה-WNBA, שגם מצוי בשימוש הקבוצות הבוגרות ביתר העולם, הוא בהיקף של לכל הפחות 72.4 ס"מ. המגרש הסטנדרטי הוא בגודל 94X50 רגל, כאשר קשת שלוש הנקודות מרוחקת 6.25 מטרים ממרכז הסל – באירועי ה-WNBA ופיב"א. האחרונה צפויה להזיז את הקשת בחצי מטר לעומק המגרש לפי ההחלטות שהתקבלו ושעתידות להיכנס לתוקף באוקטובר 2010.
הוונב"א מצידה התאימה באחרונה את קוצב הזמן של ניסיון הקליעה לזה הנהוג על ידי פיב"א, כשהיא מנהיגה 24 שניות במקום 30. בעוד שמרבית המכללות משחקות שתי מחציות של 20 דקות כל אחת, ה-WNBA ופיב"א משחקות ארבעה רבעים של 10 דקות-משחק האחד.
הערות שוליים

1 2  ניצן צבי כהן, ‏זה לא רק ספורט, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 27 בספטמבר 2016
↑  יאיר צוקר, ‏המדינה לבג"צ: בכוונתנו להגדיל את תקציב כדורסל הנשים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 17 בינואר 2017
↑  ידיעת ספורט בעיתון People's Daily.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284789705171  BNE: XX6319823  BnF: cb14434227k (data)  LCCN: sh85012121
MacBook Pro
ראו גם

MacBook Air
MacBook
החזן הצבאי הראשי

חיל הרבנות הצבאית
החזן הצבאי הראשי הוא החזן הצבאי הבכיר ביותר והאחראי על ייצוג מדינת ישראל, צה"ל וחיל הרבנות הצבאית בכל האירועים הרשמיים והממלכתיים.
תפקיד החזן הצבאי הראשי

החזן הצבאי הראשי הוא החזן הרשמי של צה"ל ומדינת ישראל ולפיכך מחויב להשתתף באופן פעיל בכל הטקסים והאירועים הממלכתיים, המחייבים השתתפות חזן, החל מהלוויות לאישי ציבור, אזכרות ממלכתיות ושאר אירועים וטקסים הקשורים למוסדות השלטון - ראש ממשלה, שר, צבא או המוסד בהתאם להחלטת ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים.
בין הטקסים הבולטים ניתן לציין את הטקס הממלכתי לפתיחת אירועי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה המתקיים מדי שנה ברחבת הכותל בירושלים, הטקס המרכזי בהר הרצל, טקסי יום העצמאות וטקסי יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
החזן הצבאי הראשי משתתף גם בכל הטקסים המרכזיים של צה"ל ומערכת הביטחון החל מטקסי ההתייחדות של החילות השונים, הלוויות ואזכרות לחללי צה"ל, וכלה באירועים חגיגיים כגון חידון התנ"ך העולמי, הטקס המרכזי להדלקת נרות חנוכה בלטרון, הכנסות ספרי תורה וחניכת בתי כנסת. עולם החזנות והשירה היהודית מהווה כלי לחזן הצבאי הראשי, אשר באמצעותו הוא מסייע בקידום ההסברה הלאומית והצבאית, חיזוק התודעה היהודית, שמירה על קשר עם יהדות התפוצות, קירוב לבבות, וחיזוק הקשר בין צה"ל לחברה הישראלית. לפיכך הוא מוזמן באמצעות דובר צה"ל לייצג את הצבא והמדינה באירועים, טקסים, קונצרטים, פסטיבלים, ותפילות הן בארץ והן בקהילות היהודיות בעולם. החזן הצבאי הראשי משתתף בהפקות מוזיקליות תוך שיתוף פעולה עם גורמי תרבות ואמנות בארץ ובצה"ל באמצעות חיל החינוך והרבנות הצבאית. (הופעות עם מקהלת הרבנות הצבאית, מקהלות חזנים שונות, תזמורות ולהקות צבאיות).
סגנון החזנות הצבאית הוא לפי נוסח ספרד ובהברה ספרדית.
החזנים הראשיים בעבר ובהווה

סג"ם משה קראוס (1948 - 1952) היה החזן הצבאי הראשון בצה"ל, מונה לתפקיד על ידי יגאל ידין, לאחר שחרורו מצה"ל נסע לחו"ל ושימש במשך שנים רבות כחזן ראשי בבית הכנסת הגדול באוטווה בירת קנדה.
רס"ן אברהם כרמל (1952 - 1976) מילא את התפקיד במשך 24 שנים.
סא"ל אריה בראון (1976 - 1998) היה בחיל המודיעין בשנת (1971) הועבר לרבנות הצבאית ושובץ כחזן צבאי, תחילה בשרות מילואים תוך כדי עבודתו בעיתון "הארץ", אך עם שחרורו מצה"ל של רס"ן כרמל, גויס לשירות קבע. היה בעל קול רב עוצמה. בראון שירת בתפקידו 23 שנה. בראון הוגדר על ידי אומנים כמי שבגרונו יש חבלים במקום מיתרים וזאת עקב קולו האדיר. שגריר מצרים בישראל בזמנו, השגריר בסיוני, אף כינה אותו "המואזין של צה"ל". בראון ייצג את צה"ל בטקסים רבים בישראל ומחוצה לה.
סא"ל חיים ויינר (1998 - 2008). איש הרבנות הצבאית ששימש בעבר כראש לשכתו של הרב הצבאי הראשי, הרב גד נבון. ויינר עזב את הצבא, נסע להיות חזן בקנדה, ולאחר שחזר לארץ קיבל את התפקיד. ויינר שימש בתפקיד כשמונה שנים[דרושה הבהרה].
סא"ל שי אברמסון (2008 - היום). לאחר פרישתו של ויינר החל חיפוש למחליף בתפקיד, אחד המתמודדים היה רס"ן שי אברמסון, ראש מדור אמל"ח תקשוב באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. בטקס הפרידה ממפקד זרוע היבשה, האלוף בני גנץ, הוזמן רס"ן אברמסון על ידי מארגן הטקס, סא"ל זוהר ולוסקי – שגילה את יכולת הזמרה של שי כאשר זה התבקש לשאת תפילת "אל מלא רחמים" בביקור של משלחת צה"ל במחנות ההשמדה בפולין - לשאת את התפילה לשלום המדינה. לאחר תקופה קצרה היה רס"ן שי אברמסון לחזן הצבאי החמישי, והראשון שלא צמח בשורות הרבנות הצבאית. מעת היותו החזן הצבאי הראשי, מרבה להופיע גם בקונצרטים ובשבתות חזנות בערים וביישובים בארץ וכן הוציא תקליטור עם אוסף הקלטות שבוצעו בשנים האחרונות עם הרכבים מוזיקליים שונים. בראשית שנת 2017 השתחרר אברמסון משרות צבאי בדרגת סא"ל. החל מאפריל 2017 חזר לצה"ל כאזרח עובד צה"ל ומכהן כחזן הצבאי הראשי, ובכך הוא החזן הצבאי הראשי הראשון המכהן בתפקיד כאזרח עובד צה"ל.
הערות שוליים

↑  בהתאם להחלטת הממשלה מיום 29 בינואר 2004 - מספר 1428 סט/20
טריטוריית אילינוי

| --- | --- |


 
 ממשל
 עיר בירה:  קסקסקיה
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1809 
 תאריכי פירוק:  1818 
 ישות קודמת:   טריטוריית אינדיאנה
 ישות יורשת:  אילינוי אילינוי    טריטוריית מישיגן
 
טריטוריית אילינוי הייתה טריטוריה מאורגנת מאוגדת של ארצות הברית שהתקיימה מ-1 במרץ 1809 עד 3 בדצמבר 1818, כאשר החלק הדרומי של הטריטוריה התקבל לאיחוד כמדינת אילינוי. בירתה הייתה הכפר הצרפתי לשעבר קסקסקיה (שעדיין חלק ממדינת אילינוי). החצי הצפוני של הטריטוריה, ויסקונסין המודרנית וחלקים ממינסוטה וממישיגן המודרניים הפכו לחלק מטריטוריית מישיגן ב-1818.
היסטוריה של האזור

האזור היה ידוע קודם לכן כ"ארץ אילינוי" (Pays des Illinois) בעודו בשליטה צרפתית, תחילה כחלק מקנדה הצרפתית ולאחר מכן באזור הדרומי שלה כחלק מלואיזיאנה הצרפתית. הבריטים קיבלו סמכות על האזור שממזרח לנהר המיסיסיפי מהצרפתים, כאשר הסכם פריז משנת 1763 סימן את סוף מלחמת הצרפתים והאינדיאנים ואת המושבה הצרפתית בצפון אמריקה של צרפת החדשה.
במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית, קולונל ג'ורג' רוג'רס קלארק השתלט על האזור עבור וירג'יניה, שהקימה את "מחוז אילינוי" כדי להפעיל שלטון נומינלי על האזור. וירג'יניה מאוחר יותר (1784) ויתרה כמעט על כל תביעות הקרקע שלה מצפון לנהר אוהיו לממשלה הפדרלית של ארצות הברית.
האזור הפך לחלק מהטריטוריה הצפון-מערבית של ארצות הברית (מ-13 ביולי 1787 עד 4 ביולי 1800), ולאחר מכן לחלק מטריטוריית אינדיאנה. ב-3 בפברואר 1809, הקונגרס העשירי של ארצות הברית העביר חקיקה המקימה את טריטוריית אילינוי, לאחר שהקונגרס קיבל עצומות מתושבים באזורי נהר המיסיסיפי שהתלוננו על קשיי ההשתתפות בעניינים טריטוריאליים בטריטוריית אינדיאנה. החלקים של טריטוריית אילינוי מצפון למה שהפכה למדינת אילינוי סופחו ב-1818 לטריטוריית מישיגן, ולאחר מספר הסדרים מינהליים הפכו לחלק מחצי האי העליון של מישיגן (1837), מדינת ויסקונסין (1848) והחלק הצפוני של מדינת מינסוטה (1858).