stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם שטרן (רב)
ביוגרפיה

נולד בכפר קטן ליד פאפא לפראדל ולרב יצחק אריה שטרן. בילדותו למד מפי אביו ואחר כך אצל הרב יוסף הופמן מפאפא שסמך אותו לרבנות. בשנת ה'תרנ"ז, 1897, נכנס ללמוד בישיבתו של הרב יהודה גרינפלד בסמיהאלי וכעבור שנה עבר לישיבתו של הרב שמואל רוזנברג באונסדורף (אנ'). בישיבה זו למד שלוש שנים ולאחר מכן נסע ללמוד בישיבה הגדולה בחוסט אצל הרב משה גרינוולד, מחבר "ערוגות הבושם". בשנת ה'תרס"ה, 1905, עבר לישיבת פרשבורג שבה למד מפי הרב שמחה בונם סופר במשך שלוש שנים נוספות.
בשנת ה'תרס"ח, 1908, נישא לגיטל בת הרב יוסף מאיר טיגרמן רבה של נובה זמקי (נייהייזל), הזוג התגורר בעיר הולדתה, אז בשטחי צ'כוסלובקיה. הוא ניסה להתפרנס מחנות שפתח אך החנות ספגה הפסדים והוא נאלץ לסגור אותה. חמיו ביקש מהקהילה למנותו כדיין ומורה הוראה ומאז מינויו התמסר לפעילות ציבורית בקהילה, לארגון שיעורי תורה ופעילות תורנית.
באופן כללי היה נחשב כמי שמיקל בהלכה, למעט בהלכות שבת שבהן נהג להחמיר מאוד.
הוא נספה באושוויץ ביום שבת כ"ו בניסן ה'תש"ד, 17 ביוני 1944.
בניו הם: הרב בצלאל שטרן מחבר שו"ת "בצל החכמה", והרב משה שטרן מגדולי הפוסקים והמשיבים בארצות הברית, מחבר שו"ת באר משה. בן נוסף, הרב מרדכי שטרן, היה חתנו של הרב שאול בראך מקאשוי, הוא נפטר בחיי אביו בגיל 28.
ספריו

גפי אש ー פרשנות לששה סדרי משנה. נדפסו שישה כרכים, ורוב שארית כתב היד אבדה בשואה.
כבוד שמים ー על חמשה חומשי תורה, נדפס בגלנטה בשנת תרפ"ז.
כתבי אש ー שאלות ותשובות בהלכה, ותכתובות עם רבנים שונים. נדפסו שלושה כרכים, אבד כרך בכתב יד משנת ה'ת"ש (1940) ואילך, רובו עסק בשאלות שעלו עם התפתחות הטכנולוגיה.
מליצי אש ー ביוגרפיות וחידושי תורה של רבנים שונים מסודרים לפי לוח השנה, שבעה חלקים, במהדורות החדשות בשלושה כרכים
מנחת אברהם ー חידושים על תרי"ג מצוות, מסודר לפי פרשת השבוע, נדפס בשנת תש"ב בדפוס רובינשטיין בגראסוורדיין.
מסדר חילוקים ושיטות ー חידושי תורה מסודרים לפי סוגיות ועניינים. לפי עדות בניו, החלק המודפס הוא חלק קטן מהחיבור המקורי.
שולחן אש ー על שולחן ערוך אורח חיים, נדפס כרך אחד (סימנים א-שא), היתר אבד.
אולריך החמישי, רוזן וירטמברג

| --- | --- |

 לידה:  1413 
 פטירה:  1 בספטמבר 1480 (בגיל 67 בערך) לאונברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  שטיפסטקירכה 
 בן או בת זוג:  Elisabeth of Bavaria-Landshut (8 בפברואר 1445–?) Margaret of Cleves, Duchess of Bavaria-Munich (1441–?) מרגריטה מסבויה, דוכסית אנז'ו (11 בנובמבר 1453–?) 
 
אולריך החמישי, רוזן וירטמברג המכונה "der Vielgeliebte" (האהוב ביותר) (1413 – 1 בספטמבר 1480), רוזן וירטמברג.
ביוגרפיה

אולריך נולד ב-1413, והיה בנם הצעיר של אברהרד הרביעי, רוזן וירטמברג והנרייטה מממפלגארד. לאחר מותו המוקדם של אביו, אמו, יחד עם המועצה של וירטמברג, לקחה על עצמה את האפוטרופסות על אולריך ואחיו הגדול לודוויג הראשון. לודוויג הגיע לבגרות ב-1426 ולקח את השלטון בידיו, עד שאחיו אולריך ב-1433 התקבל לשלטון משותף. לאחר כמה שנים של ממשלה משותפת אולריך התחתן עם מרגרט מקלווה והעביר את חלוקת הרוזנות. החלוקה אושרה ב-23 באפריל 1441. אולריך קיבל את החלקים המזרחיים והצפוניים עם הבירה בשטוטגרט. לודוויג קיבל את האזור המערבי והדרומי עם הבירה באוראך, כמו גם השטחים באלזס. החלוקה שהוגבלה במקור לארבע שנים נעשתה קבועה ב-25 בינואר 1442 על ידי הסכם נירטינגן.
בשנת 1444 תמך אולריך בבית הבסבורג תחת המלך פרידריך השלישי במלחמת ציריך הישנה במאבק נגד הקונפדרציה השווייצרית הישנה. יחד עם בני בריתו שכללו את המארקגראף אלברכט אכילס מברנדנבורג, הארכיבישוף של מיינץ דיטריך שנק מארבאך וכן יאקוב, מרקיז באדן-באדן הם היוו את הליבה של ברית מרגנטהיימר שהתקדמה יותר ויותר נגד הערים הקיסריות. מתחים אלו מצאו את שיאם בפיוד בין המרקיז אלברכט לעיירה הקיסרית נירנברג ב-1449. יריבו העיקרי של הרוזן אולריך תחת הערים הקיסריות הייתה אסלינגן, אשר הפחיתה את ההכנסה של רוזנות וירטמברג בכך שהעלתה את חובותיו בבירור. עם זאת, אולריך לא הצליח לזכות ביתרון מכריע למרות ניצחונות מרובים נגד אסלינגן ועיירות קיסריות אחרות.
ב-1450 זכה אולריך, לאחר מות אחיו לודוויג הראשון, באפוטרופסות על אחייניו, הרוזנים העתידיים של וירטמברג-אוראך לודוויג השני ואברהרד החמישי. עד מהרה זה הוביל למריבה עם פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ, שטען גם הוא לטענה לאפוטרופסות. לודוויג השני כבר מת ב-1457. אחוזות אוראך עברו לידי הרוזן אברהרד החמישי ב-1459.
בשנת 1458 הרס אולריך את טירת וידרן. זה הגביר את המתיחות בינו לבין פרידריך. שני גושי ברית התפתחו באימפריה הגרמנית. אולריך הצטרף לקבוצתם של פרידריך השלישי, שהוכתר לקיסר ב-1452, ושל המרקיז אלברכט אכילס מברנדנבורג. מתנגדיהם העיקריים היו אחיו של הקיסר אלברכט השישי, ארכידוכס אוסטריה, פרידריך מפפאלץ ולואי התשיעי מבוואריה. בשנת 1460 התרחשו המפגשים הצבאיים הראשונים בין שתי הקבוצות. לאחר שביתת נשק קצרה, הכריז פרידריך השלישי פעם נוספת על מלחמה קיסרית נגד בוואריה בשנה שלאחר מכן. יחד עם אלברכט אכילס, אולריך קיבל על עצמו את המנהיגות של הכוחות הקיסריים נגד בוואריה. בפיוד הדיוצאני של מיינץ בשנים 1461 עד 1463, שפרץ זמן קצר לאחר מכן, הוא תמך בארכיבישוף אדולף השני מנסאו נגד קודמו המודח דיתר פון איסנבורג ופרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ. לאחר עימותים, ב-30 ביוני 1462 התרחש קרב ליד סקנהיים, ואולריך ובני בריתו הובסו. הם נלקחו בשבי על ידי כוחות פפאלץ. רק ב-27 באפריל 1463 הצליח אולריך לחזור לשטוטגרט לאחר תשלום כופר.
בשנת 1473 חתמו אולריך ואברהרד החמישי על חוזה שהיה אמור להסדיר את הירושה המשותפת ולשאוף לאיחוד מחודש של שני חלקי רוזנות וירטמברג. אולריך קיבל מאוחר יותר יחד עם אברהרד החמישי גם תמיכה נגד בנו, אברהרד השישי, שבאמצעותו ניכרה גם ההשפעה של אברהרד החמישי בחלק הרוזנות של שטוטגרט.
משפחתו

הוא היה נשוי שלוש פעמים: ראשית, הוא התחתן בשטוטגרט ב-29 בינואר 1441 עם מרגרט מקלווה, בתם של הדוכס אדולף הראשון, דוכס קלווה ומארי מבורגונדי. הייתה להם בת אחת:
קתרינה (7 בדצמבר 1441 – 28 ביוני 1497)
לאחר מכן הוא התחתן בשטוטגרט ב-8 בפברואר 1445 עם אליזבת מבוואריה-לנדסהוט, בתם של היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה ומרגרטה מאוסטריה. נולדו להם חמישה ילדים:
מרגרטה (בערך 1446 – 21 ביולי 1479)
אברהרד השני (1 בפברואר 1447 – 17 בפברואר 1504)
היינריך (7 בספטמבר 1448 – 15 באפריל 1519)
אולריך (בערך 1449 – נפטר צעיר)
אליזבת (23 בדצמבר 1450 – 6 באפריל 1501), התחתנה עם פרידריך השני, רוזן הנברג
לאחר מכן הוא התחתן בשטוטגרט ב-11 בנובמבר 1453 עם מרגריטה מסבויה, בתם של אמדאו השמיני, דוכס סבויה ומארי מבורגונדי, דוכסית סבויה. נולדו להם שלוש בנות:
מרגרטה (בערך 1454 –‏ 21 באפריל 1470), התחתנה עם פיליפ הראשון, רוזן אפשטיין-קוניגשטיין
פיליפינה (בערך 1456 –‏ 4 ביוני 1475), התחתנה עם יאקוב השני, רוזן הורן
הלנה (בערך 1460 –‏ 19 בפברואר 1506), התחתנה עם קראפט השישי, רוזן הוהנלוהה-נוינשטיין
היו לו גם ילדים לא חוקיים רבים.
הערות שוליים

↑  Detlev Schwennicke: Europaische Stammtafeln, New Series, Vol. I/2, Tafel 256.
1 2 3 4 5  Detlev Schwennicke: Europaische Stammtafeln, New Series, Vol. I/2, Tafel 257.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13606093w (data)  GND: 121765482  ISNI: 0000 0000 5130 0944  LCCN: nr00012102  VIAF: 35320841   WorldCat (עם VIAF): 35320841
אוראוסידיים

| אוראוסידיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אוראוסידיים
סוגים
 Oreoica   Ornorectes   Aleadryas
שם מדעי
 Oreoicidae ‏Schodde & Christidis, 2014

אוראוסידיים (שם מדעי: Oreoicidae) היא משפחה של ציפורי שיר החיות באוסטרליה ובגינאה החדשה, ובה שלושה סוגים ושלושה מינים. הם נחשבו בעבר כתת-משפחה של סבכיים או של מעובי ראש אך הופרדו למשפחה עצמאית. עם זאת ישנם חוקרים שלא מכירים במשפחה העצמאית.
אלו ציפורים באורך של 20 ס"מ בממוצע ובעלי ציצה אפורה בולטת ועיניים צהובות עם פנים בעלי "מסיכה" שחורה. הן חיות בקבוצות קטנות ברחבי האזורים הטרופיים של אוסטרליה וגינאה החדשה וצדים חרקים או אוכלים זרעים.
מיון

משפחה אוראוסידיים (Oreoicidae)
סוג ומין יחיד פעמונית מצוייצת (Oreoica gutturalis)
סוג ומין יחיד Ornorectes cristatus
סוג ומין יחיד Aleadryas rufinucha
אורבנוס הראשון

אורבנוס הראשון (בלטינית: Urbanus I) היה אפיפיור בין השנים 222–230. הוא עלה לכס בשנת ההתנקשות באלאגבאלוס ושימש בכהונה בזמן שלטון הקיסר אלכסנדר סוורוס, שהגן על מאמינים מדתות שונות, ובכך סייע להתפתחותה של הנצרות בתקופה זו, תוך שהוא נאבק בקו הנוצרי שהוביל היפוליטוס מרומא.
פרטים רבים על חייו של אורבנוס לוטים בערפל, דבר שהביא למיתוסים ותפיסות מוטעות. למרות המחסור במקורות, הוא האפיפיור הראשון שידועה בוודאות תקופת כהונתו: המקור הראשון "תולדות הכנסייה", ספרו של אוסביוס מקיסריה. המקור השני היא כתובת שנמצאה בקטקומבות של קליקסטוס הקדוש.
רשימת מעשי הגבורה לתאריך 25 במאי של הכנסייה הקתולית מספרת על המרות דת רבות שביצע, כולל זו של ולריאנוס, בעלה של ססיליה הקדושה ושל אחיו טיבורטיוס ונטען כי מת כמרטיר, אך לידיעות אלו, כידיעות אחרות, אין אישור מבוסס במקורות, והטענה הרווחת כיום במחקר היא שאורבנוס מת בנסיבות טבעיות.
אורבן נמצא ביצירות אמנות שונות בדרך כלל באחת משתי צורות. לעיתים קרובות הוא נמצא כשהוא לבוש בנזר האפיפיור, בגלימות האפיפיור ובידיו חרב המופנה לכיוון האדמה. באופן השני, הוא עשוי להופיע כשהוא לבוש בלבוש אפיפיור ובמצנפת של בישוף בזמן שהוא מחזיק תנ"ך וצרור ענבים.
אוסף סיפורים קצרים

אוסף סיפורים קצרים הוא ספר הכולל סיפורים קצרים או נובלות מאת מחבר יחיד. הסיפורים באוסף עשויים לחלוק זה עם זה טון, תמה, רקע או דמויות משותפים, אך גם להיות חסרי הקשר זה לזה. ספר הכולל סיפורים קצרים מאת מחברים אחדים קרוי אנתולוגיה של סיפורים קצרים.
אוספי סיפורים קצרים מורכבים מסיפורים קצרים המייצרים יחדיו שלמות אחת. על אף שכל אחד מהסיפורים עומד בפני עצמו, הוא בהחלט עשוי לקבל משמעות חדשה מהכללתו באוסף - מכיוון שההקשר של כל סיפור השתנה: מוקף בסיפורים אחרים עם משמעויות וטונים משלהם, גם המשמעות והטון של כל סיפור בודד עשויים להיות מושפעים מהסיפורים האחרים באוסף. בנוסף לסיפורים הבודדים, אוספי סיפורים קצרים עשויים לכלול גם הערות של המחבר.
אוספי סיפורים קצרים נחשבים שונים מרומנים מסורתיים או אפוסים, מכיוון שאוספים לא מכילים קו עלילה מגובש באותו אופן שבו עושים זאת רומנים. במקום זאת, מקבצים אוספי סיפורים קצרים קטעי טקסט בודדים, כל אחד עם הסיפר שלו.
מחזור סיפורים קצרים

כאשר לאוסף סיפורים קצרים בכללותו יש סיפר משותף, הוא נחשב למחזור סיפורים קצרים.
במחזור סיפורים קצרים הסיפורים מורכבים ומסודרים במיוחד במטרה ליצור חוויה מוגברת או שונה בעת קריאת האוסף בשלמותו, לעומת חלקיו הבודדים. כאשר סיפורים אלו נקראים כקבוצה נוצר מתח בין הרעיונות של הסיפורים הנפרדים, לעיתים קרובות מתרחשים בסיפורים שינויים לאורך זמן, המבליטים את הקונפליקט בין שני מושגים או מחשבות מנוגדות. בגלל הדינמיקה הזו, לסיפורים השונים צריך להיות הקשר ברור, ולכן בדרך כלל נכתבים סיפורים אלו במטרה מפורשת של יצירת מחזור.
כתיבה והוצאה לאור

כתיבה של סיפורים קצרים שונה מקיבוצם לאוסף. לדוגמה, מרכיב האוסף יכול להיות מחברם של הסיפורים, אך לא בהכרח. הרכבת אוסף שלא על ידי מחבר הסיפורים בולטת במיוחד במקרים של פרסום הסיפורים לאחר מות הכותב.
כיוון שאורכם של סיפורים קצרים הוא לרוב פחות מחמישים עמוד, חיבור של מספר סיפורים יכול לספק משהו שדומה יותר לגודל של רומן, ולהצדיק כלכלית את הוצאתו לאור כספר, הצדקה שלא בהכרח קיימת במקרה של סיפור קצר בודד. על אף שאוספי סיפורים פחות פופולריים מרומנים, הם עדיין נמכרים באופן עקבי.
הצדקה כלכלית נוספת להוצאתם של אוספי סיפורים קצרים היא היותם שימושיים ללמידה. סיפורים קצרים מאפשרים לתלמידים לחוות במהירות תרבויות ומסורות אחרות דרך עדשה ספרותית. מורים יכולים להשתמש באוספי סיפורים קצרים כהקדמה או להעמקה נוספת לסוגה ספרותית נלמדת: על ידי קריאה של מספר יצירות מסוגה מסוימת, יכולים התלמידים לקבל תחושה של המוסכמות שלה. אוספי סיפורים קצרים יכולים לשמש כנקודת מוצא לאתגר תלמידים להעריך ולבקר ספרות, וכן כמודל לכתיבה עבור תלמידים, מאחר שגודלם של רומנים קלאסיים עלול להיות מרתיע.
היסטוריה

את השורשים של אוספי הסיפורים הקצרים ניתן למצוא באוספים של סיפורי מסגרת מימי הביניים. באופן מסורתי, נכתבו אוספי סיפורים קצרים על ידי אדם אחד או שהתפתחו ממסורות בעל פה, אנונימיות, שבסופו של דבר הועלו על הכתב בידי הסופר. דוגמה לאחרונים תהיה מעשיות האחים גרים.
אוספי סיפורים מערביים מוקדמים כוללים את ספר העלילות של מארי דה פרנס ואת דקאמרון של ג'ובאני בוקאצ'ו.
היסטוריה > אוספי סיפורים קצרים בולטים

ניתן לחלק את אוספי הסיפורים הקצרים לשתי קבוצות כלליות. הראשון הוא אוספי נושא, שחולקים דמות, רקע, נושא או טון. השני הוא אוספים ללא נושא, בהם לכל סיפור יש אך מעט דמיון ספרותי לאחרים. להלן אוספים בולטים מכל קבוצה:
אוספי נושא
מעשיות האחים גרים
דבלינאים
על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אהבה
אוספים ללא נושא
שקיעה
ראו גם

אנתולוגיה
אברהם שינקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1846 סלובודקה, ליטא 
 פטירה:  1888 (בגיל 42 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1888 
 השתייכות:  חרדים ליטאים 
 רבותיו:  ישראל מסלנט 
 תלמידיו:  יוסף יוזל הורוביץ 
 
רבי אברהם שינקר (ר' אברמצ'יק תני'ס; תר"ו, 1846 - י"ג בניסן תרמ"ח, 1888), היה מהדמויות החשובות בדור הראשון של תנועת המוסר; מגדולי תלמידיו של רבי ישראל סלנטר.
תולדותיו

נולד בסלבודקה שבקובנה לאהרון ולבתיה מיכלה, שהייתה מצאצאי הרב אריה גינזבורג מווילנה, חותנו של רבי חיים מוולוז'ין. נשלח על ידי אביו ללמוד בישיבת וולוז'ין. נישא לבתו של אחד מנכבדי קובנה, תנחום שילמן, ועל שמו כונה ר' אברמצ'יק תני'ס (כלומר 'של תני', שם מקוצר של תנחום). בת אחרת של ר' תנחום, מלכה, נישאה לרב יהודה לייב פרנק.
בקובנה הכיר את רבי ישראל סלנטר ודבק בו ובשיטתו המוסרית. יחד עם עמיתו הרב נתן צבי פינקל סייע בייסוד וניהול כולל האברכים בקובנה. כעבור כמה שנים סייע לרב פינקל בהקמת ישיבתו בסלבודקה והיה הר"מ הראשון בה. בין תלמידיו בישיבה היו הרב אהרן בקשט והרב שמואל נתן בוקנץ. כן היה זה שהזמין לצוות הישיבה את הרב יצחק בלאזר.
בתחילת שנות השמונים של המאה ה-19 התמנה לרב באלקסוט, פרבר של קובנה. אולם כעבור זמן חלה ונאלץ לעזוב את רבנותו. לצורך ריפויו עזב את ליטא והתגורר שלוש שנים בעיר המרפא מרן שבאיטליה. נפטר בשנת תרמ"ח והוא בן 42. נקבר במקום שהותו בעיר מרן באיטליה.
דברי תורתו לא השתמרו, ומעטים מהם הובאו בספרי חבריו. תלמידו המפורסם היה רבי יוסף יוזל הורוביץ, "הסבא מנובהרדוק".
בנו הוא רבי שמואל הלל שינקר. בנו אהרון החליף את שם משפחתו משינקר לבהגר"א (ראשי תיבות: בן הגאון רבי אברהם).
הערות שוליים

↑  הרב שמואל הלל שינקר, למען האמת לא אחשה, דואר היום, 23 באוקטובר 1931, עמ' 7
| תנועת המוסר |
| --- | --- | --- |
| אישים | יוסף זונדל מסלנט • ישראל מסלנט • יצחק בלאזר • נפתלי אמסטרדם • אברהם שינקר • הסבא מקלם • הסבא מסלבודקה • הסבא מנובהרדוק • אליעזר גורדון • ירוחם ליבוביץ • יצחק אייזיק שר • אליהו לופיאן  • אברהם אליהו קפלן • יחזקאל לוינשטיין • אליהו דסלר |  |
| ישיבות | ישיבת סלבודקה • תלמוד תורה (קלם) • ישיבת נובהרדוק |  |
| ערכים נוספים | גדלות האדם • תנועת המוסר (ספר) • משגיח |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418667605171  VIAF: 339152742992827731294   WorldCat (עם VIAF): 339152742992827731294 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אולריך בק

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1944 שטולפ, רפובליקת פולין 
 פטירה:  1 בינואר 2015 (בגיל 70) מינכן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינכן  בית הספר לכלכלה של לונדון 
 מוסדות:  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת מינסטר  בית הספר לכלכלה של לונדון 
 פרסים והוקרה:  פרס אוטו פון דר גבלנץ (2014)  פרס שאדר (2005)  פרס ציצרו-רדנר (1999) 
 בן או בת זוג:  אליזבת בק-גרנשהיים 
 
אולריך בק (בגרמנית: Ulrich Beck;‏ 15 במאי 1944 – 1 בינואר 2015) היה סוציולוג גרמני שכיהן כפרופסור באוניברסיטת מינכן וב-בית הספר לכלכלה של לונדון. בק עסק בנושאים הקשורים למודרניות, בעיות אקולוגיות, אינדיבידואליזם וגלובליזציה, ונחשב לאחד מהסוציולוגים המשפיעים ביותר באירופה.
ביוגרפיה

בק נולד בעיר סטולפ שבחבל פומרניה (שהייתה חלק מגרמניה, כיום בפולין) בשנת 1944, וגדל בהאנובר. בשנת 1966 החל ללמוד סוציולוגיה, פילוסופיה, פסיכולוגיה ומדע המדינה באוניברסיטת מינכן. בשנת 1972 הוא קיבל את הדוקטורט שלו, ולאחר מכן נשאר באוניברסיטה כפוסט-דוקטורנט בסוציולוגיה. בשנת 1979 הוא מונה כמרצה באוניברסיטת מינסטר ושנתיים מאוחר יותר עבר לאוניברסיטת במברג, שם הרצה עד שנת 1991. משנת 1992 בק היה מרצה לסוציולוגיה וראש המכון לסוציולוגיה באוניברסיטת מינכן. בנוסף, הרצה וב-LSE. כמו כן כיהן בחבר הנאמנים של המרכז היהודי במינכן.
הוא נשוי לסוציולוגית והפסיכולוגית אליזבת בק-ג'רנשים. בק נפטר באחד בינואר 2015 מהתקף לב.
תחומי מחקר

בק עסק בנושאים הקשורים למודרניות, בעיות אקולוגיות, אינדיבידואליזם וגלובליזציה. אחד ממושגי היסוד שטבע הוא "חברת הסיכון". לטענת בק, החברה המודרנית מתאפיינת בסיכונים פרי האדם (זאת בניגוד לעבר אז הסיכונים היו פרי הטבע). הסיכון הזה הצמיח שורה של תפקידים שמטרתם להתמודד עם הסיכון ולנהל אותו.
בשנים האחרונות, הוא עסק גם בחקר מגוון של נושאים הקשורים לגלובליזציה ולתהליך אותו הוא מכנה "המודרניות השנייה" או "המודרניציה הרפלקסיבית". בין נושאים אלו ניתן למנות את השינויים במבני התעסוקה בכלכלה הקפיטליסטית הגלובלית, בה יש גמישות תעסוקתית והשפעה פוחתת והולכת של ועדי עובדים ואת קריסת המודלים המסורתיים של אהבה ומערכות יחסים (נושא עליו כתב יחד עם אשתו). בנוסף, הוא עסוק בפיתוח של תאוריה סוציולוגית של קוסמופוליטיות במשותף עם שותפו לכתיבה, הסוציולוג הישראלי נתן שניידר. מאמרם Unpacking cosmopolitanism for the social sciences: a research agenda בנושא נבחר על ידי ה-British Journal of Sociology כאחד מהמאמרים המשפיעים ביותר שהתפרסמו במסגרתו בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת.
חברת הסיכון

מושג יסוד שטבע בק, המתייחס לאופן שבו החברה המודרנית מתארגנת על מנת להתמודד עם הסכנות וחוסר הביטחון שנגרמים על ידי תהליכי המודרניזציה. לטענתו של בק, החברה העכשווית מתאפיינת בכך שהסיכונים איתם היא נאלצת להתמודד הם במידה רבה תוצרים של פעולותיה שלה עצמה, ולא ניתן ליחסם לגורמים חיצוניים כמו הטבע או אלוהים. שינוי זה מחייב בחינה מחודשת של המבנים החברתיים והפוליטיים שאופייניים למודרניות וגורם להופעתה של "מודרניות שנייה" או "מודרניזציה רפלקסיבית". המושג הפך לפופולרי ושגור במדעי החברה בשנות התשעים, לאחר תרגום הספר "חברת הסיכון" לאנגלית ועל רקע העלייה בחשיבות של תנועות סביבתיות.
מבחר פרסומים

החל משנת 1980 בק ערך את כתב העת Soziale Welt. הוא חיבר כמאה וחמישים מאמרים, וחיבר או ערך מספר רב של ספרים, ביניהם:
Risikogesellschaft - Auf dem Weg in eine andere Moderne (1986) de:Risikogesellschaft (Risk Society)
Beck, Ulrich (1988) Gegengifte : die organisierte Unverantwortlichkeit. Frankfurt am Main: Suhrkamp.
Beck, Ulrich (1992) Risk Society: Towards a New Modernity. London: Sage
Riskante Freiheiten - Gesellschaftliche Individualisierungsprozesse in der Moderne (1994, editor together with Elisabeth Beck-Gernsheim)
Beck, Ulrich & Giddens, Anthony & Lash Scott (1994) Reflexive Modernization.Politics, Tradition and Aesthetics in the Modern Social Order. Cambridge: Polity Press.
Eigenes Leben - Ausflüge in die unbekannte Gesellschaft, in der wir leben (1995, together with W. Vossenkuhl and U. E. Ziegler, photographs by T. Rautert)
Beck-Gernsheim, Elisabeth & Beck, Ulrich (1995) The Normal Chaos of Love. Cambridge: Polity Press.
Beck, Ulrich (1995) Ecological Politics in an Age of Risk. Cambridge: Polity Press.
Beck, Ulrich (1996) The Reinvention of Politics.Rethinking Modernity in the Global Social Order. Cambridge: Polity Press.
Was ist Globalisierung? (1997)
Beck, Ulrich (1998) Democracy without Enemies. Cambridge: Polity Press.
Beck, Ulrich (1998) World Risk Society. Cambridge: Polity Press.
Beck, Ulrich (1999) What Is Globalization?. Cambridge: Polity Press.
Beck, Ulrich (2000) The Brave New World of Work. Cambridge: Cambridge University Press.
Adam, Barbara & Beck, Ulrich & Van Loon, Joost (2000) The Risk Society and Beyond: Critical Issues for Social Theory. London: Sage.
Beck, Ulrich & Beck-Gernsheim, Elisabeth (2002) Individualization: Institutionalized Individualism and its Social and Political Consequences. London: Sage.
Beck, Ulrich & Willms, Johannes (2003) Conversations with Ulrich Beck. Cambridge: Polity Press.
Beck, Ulrich (2005) Power in the Global Age. Cambridge: Polity Press.
Beck, Ulrich (2006) Cosmopolitan Vision. Cambridge: Polity Press.
Beck, U., & Edgar, G. (2007). Cosmopolitan  Europe. Cambridge: Polity Press.
Beck, Ulrich. (2008). World at Risk. Cambridge: Polity Press.
בק, אולריך. (2002). עולם חדש יפה: מודל של חברה אזרחית. תל אביב: הקיבוץ המאוחד.
בק, אולריך. (2011). קוסמופוליטיות: תאוריה ביקורתית למאה ה-21, תל אביב: הקיבוץ המאוחד.
הערות שוליים

↑  The British Journal of Sociology in the 2000s: sociology in a new century.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277621905171  PLWABN: 9810627060505606  BIBSYS: 90274688  BNE: XX1221466  BnF: cb123044737 (data)  CANTIC: a10587214  CiNii: DA00884288  GND: 118832344  ICCU: TO0V086447  ISNI: 0000 0000 8084 1336  LCCN: n80128974  LNB: 000121285  MGP: 225213  NDL: 00462991  NKC: jn19990000572  NLA: 35904754  NLG: 75482  NLK: KAC200000277  NSK: 000059620  NTA: 068121792  RERO: 02-A002982599  SELIBR: 246713  SUDOC: 031918948  Trove: 1139616  VcBA: 495/342471  VIAF: 4997022   WorldCat (עם VIAF): 4997022
אברהם שיפרין

| --- | --- |

אברהם שיפרין בתקופת מאסרו, 1960
 לידה:  8 באוקטובר 1923 מינסק, ברה"מ 
 פטירה:  5 במרץ 1998 (בגיל 74) ירושלים 
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 בן או בת זוג:  אליונור שיפרין 
 פרסים והוקרה:  מדליה על כיבוש קניגסברג 
 
קברו בהר הזיתים
אברהם שיפרין (בבלארוסית: Аўраам Ісакавіч Шыфрын;‏ 8 באוקטובר 1923, מינסק, ברית המועצות - 5 במרץ 1998, ירושלים, ישראל) היה פעיל זכויות אדם ציוני יליד ברית המועצות, סופר, עורך דין ופעיל פוליטי ישראלי שבילה עשור בכלא הסובייטי בעוון ריגול לכאורה, עבור ארצות הברית וישראל.
אברהם שיפרין היה אחד מברי-הסמכא המובילים בעולם על מערכת הכליאה ומחנות עבודת הפרך ברוסיה הסובייטית (ה"גולאג"). עדויותיו של שיפרין לפני ועדת המשנה לביטחון פנים של הסנאט של ארצות הברית ושל ועדות אחרות של הקונגרס ב-1973, סיפקו לעולם המערבי לראשונה רישום רחב על היקף פעילות מחנות העבודה ברחבי ברית המועצות.
ביוגרפיה

שיפרין נולד למשפחה יהודית במינסק. אביו, יצחק שיפרין, נעצר בשנת 1937 ונידון באשמת שווא לעשר שנות "עבודה מתקנת" בקולימה (סיביר) (אנ'). לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות נשלח שיפרין, כבנו של אויב העם, לשרת ב"שטראפבאט" (אנ'), מגדודי העונשין של ברית המועצות, ימים ספורים אחרי תחילת הקרבות נפצעו או נהרגו רוב מוחלט של חיילי היחידה, שלא אומנו ולא חומשו די הצורך. שיפרין נפצע והובל לבית חולים, בהבינו כי המשטר הסטליניסטי אינו רואה כל חשיבות בהישרדותם של בני אויבי העם, זייף את שמו הפרטי, תאריך ומקום לידתו, והמתין לשחרורו. עם החלמתו הוצב ביחידה אחרת בהתאם לזהותו החדשה, קיבל תפקידי פיקוד ועיטורים שונים, הוא השתתף בקרב קניגסברג (אנ') וזכה למדליה בגין קרב זה (אנ'). הוא השתחרר מן הצבא האדום ב-1945 בדרגת מאיור.
בין השנים 1949–1953 עבד כפרקליט עבור משרד ההגנה ובמקביל השתתף בפעילות ציונית מחתרתית. בשנת 1953 הואשם בריגול עבור ארצות הברית וישראל ונידון למוות. מאוחר יותר, הומר עונש המוות שלו למאסר של עשרים וחמש שנים בגולאג, חמש שנות גלות לאזורים מרוחקים, וחמש שנים של שלילת זכויות האזרח. בשנת 1963 שוחרר שיפרין מכלאו, לאחר שאיבד את אחת מרגליו בשנות הכלא. בשנת 1970 התאפשרה עלייתו לישראל. בעדות שמסר בפני ועדת החוקה של הסנאט בשנת 1973, מסר שיפרין כי שבויי מלחמה אמריקנים הוחזקו במחנות שבויים סובייטיים. עדות זו פותחה מאוחר יותר בידי הסופר האמריקאי נלסון דה מיל שהעמיד אותה בבסיס ספרו "בית הספר לקסם אישי" (1988).
בהמשך פרסם שיפרין תחקיר קונספירטיבי שבו טען כי טיסה 007 של קוריאן אייר לא התרסקה על נוסעיה, אלא הצליחה לנחות נחיתת חירום ונוסעיה נלקחו למחנות הסובייטים.
שיפרין היה נשוי לאליאונורה שיפרין (אנ') ממנהיגות מפלגת הימין הישראלית "ימין ישראל". הוא התגורר בזכרון יעקב ובשנותיו האחרונות בירושלים.
ספרו

The first guidebook to prisons and concentration camps of the Soviet Union, Uhldingen, Switzerland : Stephanus Edition, 1980
אברהם שטרנבוך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באוקטובר 1929 י"ח בתשרי ה'תר"צ שווייץ
 פטירה:  7 במרץ 2021 (בגיל 91) כ"ד באדר ה'תשפ"א ירושלים, ישראל
 מקום קבורה:  הר הזיתים
 תקופת הפעילות:  ? – 7 במרץ 2021 
 רבותיו:  הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו, הרב יוסף שלמה כהנמן, הרב שמואל רוזובסקי
 אב:  יצחק
 אם:  רחה שטרנבוך 
 
הרב אברהם שטרנבוך (י"ח בתשרי ה'תר"צ, 22 באוקטובר 1929 – כ"ד באדר ה'תשפ"א, 7 במרץ 2021) היה ראש ישיבת באבוב בלונדון במשך כחמישים שנה.
ביוגרפיה

נולד בשווייץ ליצחק ורעכא שטרנבוך. בילדותו למד תורה אצל מלמד פרטי שנשכר לכך במיוחד מארץ ישראל. לאחר מכן נשלח ללמוד בישיבת עץ חיים במונטרה, אצל דודו הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו. לאחר השואה למד בישיבת פוניבז', אצל הרב יוסף שלמה כהנמן והרב שמואל רוזובסקי ואף נהג ללמוד עם ה"חזון איש". נישא לבתו של הרב רפאל פלדמן אב בית דין שפסטבוש, אנגליה. לאחר נישואיו התגורר תקופה קצרה באנגליה, לאחר מכן עלה לירושלים.
בשנת תשכ"ז התבקש על ידי רבי שלמה הלברשטאם האדמו"ר מבאבוב לעבור ללונדון לכהן כראש ישיבת באבוב.
בשנת תשע"ב לקה באירוע מוחי ועבר להתגורר לצד בתו בירושלים. בכ"ד באדר ה'תשפ"א נפטר בבית החולים הדסה, ונקבר בהר הזיתים.
צאצאיו

בניו:
הרב אליהו חיים שטרנבוך, מו"צ קהילת באבוב 45 בירושלים.
הרב רפאל שלמה שטרנבוך ראש ישיבת באבוב – חכמת שלמה לצעירים בבני ברק.
הרב יצחק מאיר שטרנבוך, ראש כולל בבית המדרש קולשיץ בבני ברק.
חתניו:
האדמו"ר מנובומינסק.
יצחק הלברשטאם.
הרב ישראל ברזובסקי בן האדמו"ר מסלונים.