stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אונטר-שטורמפיהרר
קידום בשדה הקרב

כאשר מלחמת העולם השנייה התקרבה לסיומה, והאבדות בקרב הכוחות המזוינים התגברו, התרבו הקידומים לקצונה, גם ללא ההכשרה הארוכה שנדרשה קודם לכן. ב-1945 היה זה מקרה שכיח עבור מפקדי השטח המקומיים של הוואפן אס אס להעניק קידומים לדרגת אונטר-שטורמפיהרר, כאשר היה צורך לכך בשדה הקרב. בתוך האלגמיינה אס אס, ובפרט בקרב כוחות הביטחון של המשרד הראשי לביטחון הרייך, ממועמדים לקבלת דרגת אונטר-שטורמפיהרר עדיין נדרשה בדיקה קפדנית, ומועמדים לקצונה המשיכו לחכות לאישורם עד סוף אפריל 1945.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה האופטשארפיהרר (אלגמיינה אס אס) שטורמשארפיהרר (ואפן אס אס) | דרגות האס אס אונטר-שטורמפיהרר | דרגה בכירה אובר-שטורמפיהרר |
הערות שוליים

הבקשה לקידום מדרגת האופשארפיהרר לדרגת אונטר-שטורמפיהרר של אדולף אייכמן בשנת 1937
שטר חוב (הלכה)

במשפט העברי, שטר חוב הוא מסמך התחייבות עליו חותם אדם הלווה כסף מחברו, ומשמש כראייה לחבותו של הלווה. הרמב"ם פוסק שאסור להלוות בלא עדים, ומי שמלווה כסף לחברו בשטר, הרי זה משובח. דין זה אמור לא רק באדם החשוד על הגזל, אלא גם באדם נאמן. בתלמוד מסופר על אמורא שלא הסכים להלוות לאמורא אחר ללא שטר, מחשש שמא ישכח את ההלוואה על ידי טרדתו המרובה ועיסוקו העצום בלימוד התורה, וכאשר יבוא לתבוע את ההלוואה, הוא יוציא שם רע על עצמו, שכן הבריות יאמרו עליו שהוא תובע את החכם לחינם, ולא היו דברים מעולם.
בשעת פירעון ההלוואה ייקח הלווה את השטר לרשותו, או שייפרע בנוכחות עדים, שאם לא כן בעת שהמלווה יציג את השטר לפירעון והלווה יטען פרעתי שטר זה, לא יהיה הלווה נאמן, אלא יגידו לו, או הבא עדים, או שלם למלווה את חובו.
תהליך גביית החוב באמצעות השטר

אדם המחזיק בשטר חוב, וביקש מן הלווה את כספו, והלווה מסרב לפרוע. פונה המלווה לבית הדין עם השטר כדי לגבות את חובו.
תהליך גביית החוב באמצעות השטר > שטר ההלוואה

המלווה מוציא את שטרו בבית הדין ומקיימו, ואז מחייב בית הדין את הלווה לפרוע את החוב. אם הלווה מצהיר בפני בית הדין כי הוא מסרב לפרוע את החוב, אזי בית הדין כותבים ונותנים בידי המלווה שטר אדרכתא מיד. אך אם הלווה טוען כי השטר מזויף והוא זקוק לזמן להביא עדים להוכחת דבריו, או אם הלווה טוען שאין לו מזומנים, והוא זקוק לזמן עד שיארגן את הכסף, נותן בית הדין ללווה זמן תשעים יום עד לביצוע הפירעון.
תהליך גביית החוב באמצעות השטר > שטר אדרכתא

שטר האדרכתא, הוא כתב הרשאה מאת בית הדין למלווה לעקל את נכסיו של הלווה. אם הלווה לא פורע את החוב בתקופה שקיבל מבית הדין, קורעים הדיינים את שטר החוב, וכותבים למלווה במקומו שטר אדרכתא המאפשר למלווה להיפרע מנכסי הלווה.
נוסח שטר האדרכתא הוא: ”איש פלוני (הלווה) נתחייב לפלוני (המלווה) בדין, כך וכך, ולא נתן לו מעצמו, וכתבנו לו אדרכתא זו, על שדה פלונית שלו”.
אם אין בידי הלווה נכסים בני חורין (שאינם משועבדים), נוסח שטר האדרכתא יהיה: ”איש פלוני (הלווה) נתתייב לפלוני (המלווה) בדין, כך וכך, ולא נתן לו מעצמו, ונתנו לו רשות לדרוש ולחקור, ולהיות ידו נטויה על כל הנכסים שימצאו לו”.
כלומר: בית הדין מאשר למלווה לבצע חקירה פרטית אודות נכסים של הלווה.
תהליך גביית החוב באמצעות השטר > שטר טירפא

שטר הטירפא גם הוא הרשאה הניתנת בידי המלווה, רק הפעם הוא רשאי לטרוף נכסים של הלווה הנמצאים בידי אחרים, בין שקנו אותם ובין שקיבלו אותם בירושה, במתנה, או בכל דרך אחרת.
על פי רשותו של בית הדין, המלווה הולך ומחפש נכסים של הלווה, ואם מצא נכסים משועבדים, ששועבדו, או נמכרו, או ניתנו במתנה, לאחר הזמן הנקוב בשטר שבידיו, קורע בית הדין את שטר האדרכתא, ונותנים לו שטר טירפא.
נוסח שטר הטירפא הוא: ”איש פלוני (המלווה) זכה בדין, לטרוף בחוב שפלוני (הלווה) חייב לו, שהוא כך וכך (הסכום), משדה פלונית שלקח פלוני (הקונה) בכך וכך, מזמן פלוני (תאריך השטר) וכבר קרענו האדרכתא שהיתה בידו, והרשינוהו ליטרוף מזה בכך וכך”.
תהליך גביית החוב באמצעות השטר > שטר שומא

לאחר כתיבת שטר טירפא, בית הדין ממנה שלושה אנשים בקיאים המבצעים שמאות, כלומר: אומדים את שוויה של השדה, וקובעים איזה חלק ממנה, מכסה את חובו של הלווה על פי השטר.
לאחר מכן מכריז בית הדין שיש כאן קרקע העומדת למכירה, וממתינים תקופה של 30 יום. אם נמצא קונה במחיר שבשומא, הקרקע נמכרת, והמלווה מקבל את חלקו. אם לא נמצא קונה, מורידים את המלווה לנכסי הלוקח (שקנה את הקרקע מן הלווה לאחר תאריך השטר), הוא מקבל את החלק היחסי לחובו ושטר השומא מהווה הוכחה לבעלות על הקרקע.
בשמאות יש שני חלקים: שמאות - וזו יכולה להעשות גם על ידי בית דין של הדיוטות, ורשות לגבות את הנכסים - הוצאה לפועל, פעולה זאת יכולה ליעשות רק על ידי בית דין מומחה.
נחלקו הראשונים מה היא "איגרת שום". יש הסוברים שאיגרת שום היא האיגרת שבה נכתב הערך של הקרקע בזמן ה'שומא' וכותבים אותה לזיכרון דברים. ויש מפרשים שאיגרת שום היא האיגרת שנכתבת למלוה אחרי שלב ה'הכרזה' במקרה שלא נמצא מי שיתן יותר מה'שומא' שאז בית הדין נותנים למלוה את הקרקע תמורת החוב. לפי שיטת הרמב"ם נוסח שטר השומא הוא: ”אחר ששמנו לפלוני בשומא שהיתה בידו וכו' הורדנוהו לשדה פלונית להיות משתמש בה כדרך שמשתמש אדם בקניינו”..
המשנה בבבא מציעא אומרת 'מצא אגרות שום ואגרות מזון... הרי זה יחזיר', כלומר אם אדם מצא אגרות אלו יחזיר אותם לבעליהם, היינו למי שנכתבו עבורו. הטעם הוא שאין חשש שהכותב נמלך ולא נתנה משום שאגרות אלו הם מעשה ידי בית דין ובית הדין מוציאים מתחת ידם רק דבר מבורר. כמו כן אין חוששים שהאיגרת נפרעה שאין שייכות לזה באגרות אלו.
אף על פי שיש איסור כתיבה בחול המועד המשנה במסכת מועד קטן אומרת ”ואלו כותבין במועד... אגרות שום ואגרות מזון”. הטעם הוא שכתיבת האגרות נעשית על ידי בית דין, וכל דבר הנעשה על ידי בית דין מוגדר כצורך הרבים המותר לעשותו בחול המועד. טעם נוסף נאמר בהיתר שאם לא יכתבו במועד יש הספד לאשה או ליתומים (באגרות מזון) או למלוה (באגרות שום) וההיתר הוא מדין דבר האבד.
איגרת ביקורת

איגרת ביקורת היא האיגרת המתארת את שלב ה'הכרזה' על ידי בית הדין.
יש מפרשים שאיגרת הביקורת נכתבת קודם למכירה, והאיגרת עצמה היא ההכרזה. לפי זה באיגרת נכתב ששדה פלונית עומדת למכירה על ידי בית דין בסכום מסוים וכל הרוצה לבוא ולקחתה ביותר, יבוא, ויש אומרים שההכרזה היא פעולה בפני עצמה, ואילו האיגרת נכתבת לאחר שנמצא קונה המוכן לשלם יותר מהשומא. את האיגרת כותבים לקונה ונקראת איגרת ולא שטר כדי שידעו שהמכירה נעשתה בבית הדין ולא על ידי הבעלים, ולא יצא שם רע על הקונה כאילו קנה את הקרקע שלא כדין.
איגרת ביקורת > החזרת שומא

חכמי ישיבת נהרדעא דנים במקרה שכבר בוצעה שומא והוצאה לפועל, ולבסוף שילם הנתבע את החוב המוטל עליו, האם ניתן לתבוע להחזיר את החפץ עצמו לבעליו ולקבל תמורתו כסף, לפי חכמי ישיבת נהרדעא, עד שנה ניתן לתבוע לקבל את החפץ חזרה. אמימר, מראשי הישיבה, פסק שלעולם ניתן לתבוע להחזיר את החפץ ולא רק עד שנה, את פסיקתו זאת נימק בפסוק ועשית הישר והטוב.
אם בית הדין שגו בשומתם, קובעת המשנה (אודות גביית כתובה, שגם היא שטר חוב): ”שום הדיינים שפחתו שתות או הוסיפו שתות מכרן בטל, רבן שמעון בן גמליאל אומר מכרן קיים דאם כן מה כוח בית דין יפה”, יש שפירשו את טעמו של רבן שמעון בן גמליאל משום זילותא דבי דינא ויש חולקין. להלכה נפסק כתנא קמא ולא כרבן גמליאל. הרמב"ן מסביר כי מדובר כאן באופן שאף אדם לא קנה את הקרקע לאחר ההכרזה, ומכרו את הקרקע ללווה עצמו, ובמקרה כזה שהגבייה התבצעה באופן של שומת בית דין, אם הייתה טעות גדולה כל כך בשווי של שישית מהמקח, בטלה השומא, אבל כמובן שאם אדם קנה את הקרקע בהכרזת בית דין, אין דינו שונה משאר קרקעות שעליהן נפסק כי "אין אונאה לקרקעות" ואין מכרן בטל.
בהמשך המשנה מבואר כי ”אם עשו איגרת ביקורת ביניהן אפילו מכרו שווה מנה במאתיים או שווה מאתים במנה מכרן קיים”, ולחלק זה יש פירושים שונים:
פירוש הרי"ף והרמב"ם - בדברים שמכריזים עליהם אין השומא מתבטלת, ובדברים שאין מכריזים עליהם אפילו אם הכריזו אין ההכרזה משנה את ההלכה, שכן להכרזה אין תוקף מכיוון שלא הוצרכו בית הדין לעשות אותה ואינה מעשה בית דין.
פירוש רב האי גאון הפוך: בדברים שמכריזים עליהם תמיד השומא מתבטלת גם אם הכריזו, אבל בדברים שאין מכריזים עליהם אם הכריזו נמצא שהיה כאן ביקורת ודקדוק מיוחד בשווי הנכסים, השומא קיימת.
מכירת שטר חוב

נחלקו התנאים באופן מכירתו של שטר החוב. רבי יהודה הנשיא, ואביו רבן שמעון בן גמליאל, כדי להקנות חוב הכתוב בשטר לאדם שלישי, די במסירה, שהוא מסירת השטר מידי המלווה לידי הקונה. ואילו חכמים סוברים שקניין כזה נקנה רק על ידי צירוף של שני קניינים: שטר, שהוא כתיבת שטר על ידי המלווה שהוא מקנה לאדם זה את ההלוואה (וכמובן מסירת השטר לידיו), וכן מסירת השטר עצמו.
להלכה, אמימר פוסק כרבי יהודה הנשיא שאותיות נקנות במסירה וכן פסק הרשב"ם. התוספות בשם רב יהודאי גאון מביאים גרסה אחרת, שהפסק הוא שאין אותיות נקנות במסירה.
מכירת שטר חוב > מחילת שטר חוב

לאחר מכירת השטר, אם בחר המלווה למחול את החוב ללווה החוב מחול, למרות שבכך נגרם הפסד לקונה השטר. הראשונים התלבטו בטעם הדבר. יש שסוברים שהסיבה היא מכיוון שקניין זה, של הקנאת השטר לאדם אחר, אינו מחיל למעשה את העברת החוב עצמו מהמלווה ללווה, אלא רק נותן זכות גבייה לאדם הקונה, אבל השעבוד עצמו נמשך עדיין מהמלווה ללווה, אלא שהוא קנוי לקונה לגבותו ולכן אם מחל המלווה - ונמחל החוב, אין גבייה של השטר למעשה. לפי הסבר אחר המובא בראשונים, קניין זה אינו אלא מדרבנן.
על המוכר המוחל, לשלם לקונה את דמי הנזק, מדין דינא דגרמי.
קריעת השטר על ידי בית דין

טרם שהמלווה מקבל מבית הדין שטר אדרכתא, נוטל ממנו בית הדין את שטר החוב וקורעו, אדרכתא שנמסרה בידי המלווה מבלי שנקרע שטר החוב פסולה. טרם שהמלווה מקבל מבית הדין שטר טירפא, נוטל ממנו בית הדין את שטר האדרכתא וקורעו, טירפא שנמסרה בידי המלווה מבלי שנקרע שטר האדרכתא פסולה. וכן לגבי שטר השומה שפסול אם לא נקרע שטר הטירפא שלו.
הערות שוליים

↑  רמב"ם, הלכות מלווה ולווה, פרק ב' הלכה ט"ו
↑  רמב"ם, הלכות מלווה ולווה, פרק י"א' הלכה ב'
↑  רמב"ם, הלכות מלווה ולווה, פרק כ"ב, הלכה א'-ה'
↑  רמב"ם, הלכות מלווה ולווה, פרק כ"ב, הלכה י-י"ב
↑  רמב"ם, הלכות מלווה ולווה, פרק כ"ב, הלכה י"ג-י"ד
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ל"ב, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף צ"ח, עמוד א', תוספות שם ד"ה דאמרי.
↑  שיטה מקובצת בבא מציעא כ, א.
↑  רש"י בבא מציעא כ, א; רמב"ם הלכות יו"ט ז, יב.
↑  רמב"ם, הלכות מלווה ולווה, פרק כ"ב, הלכה ט"ו-י"ז
↑  משנה, מסכת בבא מציעא, פרק א', משנה ח'.
↑  משנה, מסכת בבא מציעא, פרק ג', משנה ג'.
↑  ספר הערוך, ערך 'איגרת בקורת'.
↑  בית יוסף, חושן משפט סימן קג.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ל"ה, עמוד א'.
↑  משנה, מסכת כתובות, פרק י"א, משנה ד'.
↑  הראב"ן, ראה ערך זילותא דבי דינא.
↑  ראו שם.
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף צ"ט, עמוד ב'.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
אימרה קנופ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בדצמבר 1867 פשט 
 פטירה:  30 בינואר 1945 (בגיל 77) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 בן או בת זוג:  קרטיס גרטרוד מדליין (25 בספטמבר 1913–?) 
 
בית האופרה של פריז
אימרה קנופ: בוקר באור השמש
הגזיבו 1986
אימרה קנופ (בהונגרית: Knopp Imre;‏ פשט, 29 בדצמבר 1867 – בודפשט, ארז'בטווארוש, 30 בינואר 1945) היה צייר יהודי-הונגרי שנספה בשואת יהודי הונגריה.
קורות חייו

אימרה קנופ נולד במשפחה יהודית כבנם של הצייר יוז'ף קנופ ודורותיה וייגל. את לימודיו השלים בווינה, בודפשט, ויימאר ופריז. הוא הופיע לראשונה בתערוכת הסתיו 1887 של היכל האמנות בודפשט עם התמונה שלו "מתקן הנעליים", שהרשימה בציור הריאליסטי והמפורט ובגוון האוורירי שלה. התמונה שלו בשם Utolsó öltések (תפרים אחרונים) זכתה במדליית הזהב הקטנה בבודפשט ב-1895. במהלך השנים שבילה ב"בית הספר בנצור", הוא צייר יצירות ותמונות גדולות בצבעים כהים, אקדמיים פחות או יותר מהברית החדשה ובשנות ה-90 של המאה ה-19 דיוקנאות.
בשנת 1906 הוענק לו "פרס ראת". מסעותיו אל מחוץ להונגריה עוררו בו עניין בנופים צבעוניים, פתוחים, אווריריים, פרטי ערים, פנים ופורטרטים פיגורטיביים של החיים.
ארוחת הצהריים (במוזיאון בברטיסלאבה);
רַחְצָה; ארוחת בוקר (במוזיאון לאמנות יפה בודפשט);
נשיקת אמא (זכתה במדליית זהב שנייה בברצלונה);
פנים בידרמאייר (זוכה במדליית הזהב הגדולה של המדינה ב-1917).
דיוקנו של אישה בשמלה כחולה זכתה במדליית זהב במינכן.
בשנים 1922 ו-1930 הציג תערוכת אוסף בהיכל האמנות היוקרתית. יצירותיו נשמרות על ידי המוזיאון לאמנות יפה בבודפשט ובגלריית התמונות של ארמון התרבות ארד, את הדיוקן העצמי הפסטלי שלו ניתן לראות במוזיאון ארנסט.
משפחתו

אשתו קרטיס גרטרוד מדליין (Curtis Gertrude Madeline) הייתה ציירת אנגלייה, לה נישא ב-1913 בלונדון ב-25 בספטמבר.
בתם:
אלינור מאריה קנופ (1914–?). בעלה פרידייש הוואש היה מנהל בית דפוס.
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest: Magyar Zsidó Lexikon. 1929. 491. o. Online elérés (לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת)
Kieselbach Galéria és Aukciósház
אימרה קנופ אמנות, עורך. קארוי ליקה. שנתון שתים עשרה, 1913, גיליון שלישי, עמ'. 94-100.
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 1182/1867. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-05-13.
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VII. kerületi állami halotti akv. 1292./1946. folyószáma alatt.
↑  Házasságkötésére vonatkozó bejegyzés (1913. szeptember 21.) Budapesti Hírlap, 33. évfolyam, 224. szám, 11. oldal
↑  "Knopp Eleanor Mária házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 2030/1932. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-05-13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1013685970  RKD: 45120  ULAN: 500072268  VIAF: 263100677   WorldCat (עם VIAF): 263100677
שירו שיר אמן

"שירו שיר אמן" הוא שיר של הזמרת ירדנה ארזי שהשתתף בתחרות קדם אירוויזיון 1983 והגיע למקום השני בהפרש נקודה אחת מהשיר הזוכה במקום הראשון "חי" בביצוע עפרה חזה.
כתיבת השיר

בשנת 1982 השתתפה ירדנה ארזי בתחרות קדם אירוויזיון בה ביצעה את השיר מוזיקה נשארת של שמרית אור והנרי ברטר והגיעה למקום השני אחרי "הורה" בביצוע אבי טולדנו.
לקראת קדם אירוויזיון 1983 כתבו אהוד מנור ואבי טולדנו את השיר "חי" והציעו אותו לארזי, בין היתר במחשבה על כך שארזי, בתו של אזרח גרמני שנמלט מהמדינה טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה תשיר במינכן את המילים "עם ישראל חי". ארזי דחתה את הצעתם ובחרה להמשיך לעבוד עם הצמד אור וברטר, שכתבו לה בהמשך 1982 את השיר הזוכה בתחרות הפסטיגל מילה קטנה.
את מילות השיר כתבה שמרית אור במהלך מלחמת לבנון הראשונה והן מבטאות כמיהה לשלום.
קדם-אירוויזיון 1983

קדם אירוויזיון 1983 נערך ב-28 במרץ בתיאטרון ירושלים ובין המשתתפים הבולטים בו היו פנינה רוזנבלום, ריקי גל ואילנה אביטל, אך מלכתחילה נדדה תשומת הלב לזמרת השנה עפרה חזה ולמי שזכתה במקום השני שנה קודם לכן, ירדנה ארזי. במהלך ביצוע השיר שלפו זמרי הליווי של ארזי, ובהם שרית סרי, ורדינה כהן ודרור משולם, זיקוקים דולקים.
לאורך כל שלב הניקוד נשמר קרב צמוד בין "שירו שיר אמן" לבין "חי", כשבקיבוצים ובחיפה מעניקים לארזי 12 נקודות ובעיירות הפיתוח לחזה. בסיומה של התחרות הוענקו לחזה 73 נקודות ולארזי 72.
בעיני רבים מסמל קדם אירוויזיון 1983 את יריית הפתיחה ביריבות המעריצים של ארזי וחזה שנמשכה לאורך כל שנות השמונים.
שנים לאחר מכן סיפרה ארזי בריאיון לסדרה התיעודית "הרצל פינת רפאלי", שרפי גינת שישב בחבר השופטים סיפר לה לאחר אותו הערב שהייתה טעות בספירת הקולות בהצבעה, והיא זו שהייתה אמורה לזכות במקום הראשון ולא עפרה חזה. ארזי בחרה לשמור מידע זה בסוד. טענתה זו של ארזי נבדקה בראיון של רפי גינת בנושא באתר הארץ בו הוא שולל את הטענה של ירדנה ארזי לכך שהייתה טעות בספירת הקולות.
קדם-אירוויזיון 1983 > מצעד השירים השנתי

השיר שהה 12 שבועות במצעד הפזמונים השבועי ובמצעד הפזמונים העברי השנתי 1983 הגיע למקום השישי והיה השיר הגבוה ביותר של ארזי במצעד. ארזי נבחרה למקום השני בקטגוריית זמרת השנה, בה זכתה חזה בפעם הרביעית והאחרונה.
מאיר חובב (סופר)

ערך זה עוסק בסופר. אם התכוונתם לחוקר, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בינואר 1928 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  17 בדצמבר 2010 (בגיל 82) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום לימודים:  ישיבת חברון כנסת ישראל, ישיבת הדרום, האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  לאה חובב 
 צאצאים:  שולמית אליצור 
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים (2009) 
 
מאיר חובב (ו' בשבט ה'תרפ"ח, 28 בינואר 1928 - י' בטבת ה'תשע"א, 17 בדצמבר 2010) היה סופר ועורך, יקיר ירושלים.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב למשפחה דתית, ובילדותו עברה המשפחה לבת ים, שם היה מְרכז סניף בני עקיבא. בשנת 1945 החל את לימודיו בישיבת חברון בירושלים, ועם ייסוד ישיבת הדרום ברחובות עבר ללמוד בה. היה פעיל בארגון ההגנה. במלחמת העצמאות היה מפקד בחטיבה 7 והשתתף בקרבות בלטרון, בפריצת הדרך לירושלים ובשחרור הגליל. בשנת 1950 החל לימודיו באוניברסיטה העברית. לצד לימודיו ניהל בית ספר ערב של תנועת הנוער העובד והלומד, שבו פתח כיתה מיוחדת לבני ישיבות חרדים.
בשנות החמישים החל בעריכת ספרים במסגרת המדור הדתי של הסוכנות היהודית. ב-1965 החל לעבוד כעורך עצמאי. במשך השנים ערך והביא לדפוס מאות ספרים וחיבורים שונים בשלל נושאים. כתב וערך את זיכרונותיהם של אישי ציבור רבים, בהם נשיא המדינה זלמן שזר, אנשי המזרחי יוסף בורג וזרח ורהפטיג, ראשי עיריית ירושלים מרדכי איש שלום וטדי קולק, איש מפלגת העבודה יוסף אלמוגי ועוד. היה מקורבו של הסופר ש"י עגנון וסייע לו בהגהות על ספריו[דרוש מקור].
לצד עבודת העריכה כתב ספרים, בהם ספרי זיכרון לחיילים שנפלו בהגנה על הארץ. פרסם מאמרים רבים על תולדות הספרות העברית, על הגדות מאוירות ועל מנהגי ישראל. כתב את הערך על הרב צבי יהודה קוק באנציקלופדיה העברית.
בשנת תשס"ט (2009) הוענק לו עיטור "יקיר ירושלים".
נפטר בי' בטבת ה'תשע"א, חודש לפני יום הולדתו ה-83.
משפחתו

מאיר חובב היה נשוי לד"ר לאה חובב, חוקרת ספרות ילדים. הרבתה לעסוק ביצירתה של לאה גולדברג לאחר מותה הוצאו כמה מספריה, בהם הספר "בואו עננים". ד"ר חובב לימדה במשך שנים רבות במכללת אפרתה והעמידה דורות של תלמידות שהיו לגננות ולמורות בישראל.
בתם הבכורה, שולמית אליצור, היא פרופסור (בדימוס) לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים, חוקרת הפיוט הקדום ושירת ימי הביניים. בנם השני, יחזקאל חובב, גם הוא עורך ומביא לדפוס, העורך הראשי של מרכז זלמן שזר. בנם השלישי, אברהם (אבריימי) חובב, נפטר מספר שנים לפניו; לאחר פטירתו הוציאה המשפחה את ספרו "מאוד עצוב להיות אוטיסט".
ספרים בכתיבתו ובעריכתו

הספרים של מאיר חובב, באתר "סימניה"
חוג בית הנשיא לתנ"ך ולמקורות ישראל
הגות במקרא: מבחר מתוך עיוני החוג לתנ"ך
אשל באר שבע: פרקים במחשבה היהודית לדורותיה
מדור דור: הגות, בעיות תגובות
המורה רבנו משה בן מימון: לקט דברים עליו וממשנתו (יחד עם צבי קפלן)
המשפחה בתפיסת היהדות
לקסיקון מן המסד ליהדות ולציונות
הרב: דרך חייו ומשנתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק
הרב קוק - הליכות ודעות: שיחות למורה ולמדריך
זה השולחן: סדר זמירות לשבת וביאוריהן
בית ספר חורב בירושלים: שלושים שנה לקיומו
עדי חיים: קטעי עדות של ניצולי השואה במשק ניר גלים
גל - דיוקנו של לוחם: חייו ומעשיו של לוחם האצ"ל יהושע ירוחם גולדשמיד
אל קשת הברית - לזכרו של מאיר שנור
ספרים בכתיבתו ובעריכתו > כתיבת ביוגרפיות

לנוכח אתגר ציוני - יוסף אלמוגי
ממשמרת למשמרת - זלמן שזר
בסוד חוצבים ובונים - מרדכי איש שלום
פרקים מאוטוביוגרפיה - יוסף בורג
על שתי גדות הסואץ - אברהם אדן (ברן)
אחד המגשימים - אברהם ברמן
שומרי העיר - רות בלוי
דרכי סיפרתי - רחל ינאית בן-צבי
ספרים בכתיבתו ובעריכתו > עריכת מאמרי הגות של אחרים

בחצר המטרה: דברים על האומה והארץ - זלמן שזר
מסות ודברי ביקורת - אהרון אברהם קבק
באין כאחד: אסופת דברים שבהגות, בהלכה ובמשפט - מאת פרופסור משה זילברג (יחד עם צבי טרלו)
דורנו מול שאלות הנצח - אהרון ברט
בישראל ובאדם מבחר מאמרים - פנחס רוזנבליט
המעלות ממעמקים: דברים בסוגיות הדור - הרב יהודה עמיטל
כח התשובה - הלכות תשובה לרמב"ם - הרב משה לייב שחור
ספרים בכתיבתו ובעריכתו > עריכת ספרי מחקר

רישומה והשפעתה של השואה בחיי יהדות זמננו - אמיל פאקנהיים
המפלגות הדתיות בישראל - בחינת דרכן בראשית המדינה - משה אונא
גלות ישראל במחשבה היהודית של ארצות הברית - פרופסור נתן רוטנשטרייך
אישים ושיטות בחסידות פולין - צבי מאיר רבינוביץ
ספרים בכתיבתו ובעריכתו > עריכת ספרי היסטוריה ותיעוד

יהדות בבל ומוסדותיה בתקופת התלמוד - פרופסור ישעיהו גפני
בניין אב: מפעל ההכשרה של הציונות הדתית בגרמניה - משה אונא
גוש עציון: חמישים שנות מאבק ויצירה - יוחנן בן יעקב
השומרים לבוקר: מחדשי היישוב היהודי בארץ ישראל - יוסף הגלילי
יהדות הגולה בימי מלחמת ששת הימים - משה דייוויס
הערות שוליים

↑  מאיר חובב באתר עיריית ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305721405171  ISNI: 0000 0000 6694 4873  LCCN: n82012247  NTA: 185360181  VIAF: 38251689   WorldCat (עם VIAF): 38251689
חפץ חיים ברוח הגוברת

"חפץ חיים ברוח הגוברת" (ידוע כ"גשם עומד לרדת") הוא שיר מתוך מה נשמע, אלבומה השני של הזמרת ירדנה ארזי, ואחד משירי המחאה שנכתבו נגד מלחמת לבנון הראשונה.
כתיבת השיר

השיר נכתב על ידי רחל שפירא ב-1983 על רקע מלחמת לבנון הראשונה והוא מתאר התרחשות אפוקליפטית בדגש על תיאורי קרב.
בין מילות השיר "ראו אותי חונה בשטח מגודר / ראו אותי צמא כהלך במדבר / גשם עומד לרדת // אני נושא פני ברעש הנורא / זוכר את פני האיש ופני הנערה / גשם עומד לרדת // על הבקרים הקרים מתרפקים החיים החמים / על הגשרים הצרים כוונות מחליפות כיוונים // חפץ חיים ברוח הגוברת / חפץ חיים בין סחף לשרב // את העונות כולן האדמה נתנה / ומה שהיא לקחה מפיל עלי אימה / גשם עומד לרדת // על הגשרים הצרים נשענים החיים החמים / בין השירים הקצרים משלימים תיקונים אחרונים..."
להעצמת האפקט הדרמטי בשיר הצטרפו אל ארזי תלמידי תיכון עירוני י"א בתל אביב.
השיר יצא לרדיו בסמוך לצאת שירה הקודם של ארזי "הביתה", אף הוא שיר מחאה נגד המלחמה, ולאחר שהופיעה בעצמה מול החיילים בהרי השוף ונקלעה במהלך ההופעה לסכנת מוות.
בחורף 2017 יצאה לרדיו גרסת ההופעה לשיר בביצוע ירדנה ארזי והגבעטרון.
מצעד השירים

השיר הוצג ב-28 בפברואר 1984 ושהה עשרה שבועות במצעד מהם שבועיים במקום הראשון.
במצעד הפזמונים העברי השנתי 1984 הגיע השיר למקום ה-9 וארזי הוכתרה לראשונה כזמרת השנה.
נגנים

ירוסלב יעקובוביץ – הפקה מוזיקלית ועיבודים
מיכה מיכאלי – גיטרה בס
גיל דור – גיטרה חשמלית
מאיר ישראל – תופים
אלונה טוראל – פסנתר חשמלי
דריו מלכי – סינטיסייזר Roland Jupiter-8
מזי כהן, פנינה בריק, מוטי דיכנה, ורדינה כהן, אילנית בן צוק, דרור משולם ותלמידי בי"ס עירוני י"א ת"א – קולות רקע
אמאטו ולטיציה בילור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1900 
 פטירה:  1979 (בגיל 79 בערך) 
 מדינה:  איטליה 
 
אמאטו ולטיציה בילור (באיטלקית: Amato Billour;‏ 1900 – ספטמבר 1979, ‏Letizia Billour) זוג איטלקי חשוך ילדים. מורה בתיכון ופסנתרנית, שהוכרו כחסידי אומות העולם, לאחר שהצילו ילד יהודי בתקופת השואה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

בנובמבר 1943, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לאיטליה, הוחמר מצבם של יהודי פירנצה. משפחה של יהודים איטלקיים, שכללה את הרב נתן קאסוטו, אשתו חנה וגיסו שאול קמפניינו, נתפסה בידי הנאצים. חולדה, אשתו של שאול, נשארה בעיר, מטופלת בשישה ילדים. חולדה והילדים מצאו מקום מסתור במנזר אולם חששו באופן תמידי מפשיטת חיילי אס אס ותפיסתם. החשש העיקרי היה לגבי הבנים הנימולים, שיכלו לחשוף בפני בני המנזר את האמת אודות מוצאם, במקלחות המשותפות. חולדה הבינה כי עליה למצוא עבורם מקומות מסתור אחרים בקרב משפחות שיסכימו להסתירם. היא פנתה לכומר טוליו וינאי, עליו שמעה מחמותה על עזרתו ליהודים רבים, בעיקר במעבר הגבול לדרום איטליה, ששוחרר מאימת השלטון הנאצי בידי בעלות הברית. תחילה שקל וינאי להעביר את חולדה והילדים לדרום איטליה אולם הגיע למסקנה שהדבר אינו אפשרי עם הילדים. לפיכך, הכומר מצא לראובן בן השנה, את בני הזוג אמאטו ולטיציה, הם טיפלו בו וגידלו אותו תחת השם הבדוי אימיליו מדצמבר 1943 ועד אוגוסט 1944, עת שוחררה פירנצה בידי בעלות הברית. הילד הרגיש טוב אצל בני הזוג שהתייחסו אליו כאילו היה בנם, והילד אף קרא להם "אמא" ו"אבא". מפעם לפעם לקחו אמאטו ולטיציה את אמליו לפארק ציבורי כדי לפגוש את חולדה על מנת שהילד ימשיך להכיר את אמו .
מאוקטובר 1943 בכל המקומות הציבוריים באיטליה הכבושה היו מודעות המזהירות את האוכלוסייה שלא להסתיר או לעזור ליהודים בשום צורה. גילוי על ידי הגרמנים היה משמעו גזר דין מוות ולמרות זאת בני הזוי אמאטו ולטיציה היו מוכנים לסכן את חייהם כדי להציל את ראובן.
לאחר המלחמה

הקשר בין ראובן-אמיליו להוריו המאמצים היה כה חזק, עד שלאחר המלחמה הם בקשו מחולדה, לעבור לגור לידם ולגדל את הילד יחד. למרות בקשתם, ראובן חזר לגור עם אמו חולדה, אך לטיציה ואמאטו נהגו לבקר אותו מדי ערב עד מרץ 1944, כאשר חולדה החליטה לעלות עם ילדיה לארץ ישראל.
הכרה והנצחה

ב-1980 מסרה חולדה את עדותה ליד ושם. ב-24 בפברואר 1981 הוענק לזוג אות חסידי אומות עולם. שמם נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
הערות שוליים

1 2  עדותם של ראובן וחולדה קמפניינו, תיק חסידי אומות העולם מס' M.31.2/1988, ארכיון יד ושם
1 2  אמאטו ולטיציה בילור (באנגלית), באתר יד ושם
↑  Billour Amato & Letizia, יד ושם
אלברט גנצנמילר

| --- | --- |

 לידה:  25 בפברואר 1905 פסאו, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  20 במרץ 1996 (בגיל 91) מינכן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנית של מינכן 
 מעסיק:  דויטשה רייכסבאן 
 תפקיד:  מזכיר מדינה (1942–1945) 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 פרסים והוקרה:  אות הזהב המפלגתי  מסדר הדם 
 
אלברט גנצנמילר (בגרמנית: Albert Ganzenmiller 25 בפברואר 1905 - 20 במרץ 1996) כיהן כסגן שר התחבורה בגרמניה הנאצית מיוני 1942 עד יולי 1945. ב-1973 עמד למשפט בדיסלדורף בעוון סיוע לרצח של 3 מיליון יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה, אך חווה התקף לב זמן קצר לאחר תחילת ההליכים המשפטיים נגדו ולכן המשפט לא חודש ולא נקבע כי הוא אשם במעשיו.
ביוגרפיה

גנצמילר נולד ב-1905 בעיר פסאו שבגרמניה. גדל וחונך בחינוך הקתולי, דובר צרפתית ואנגלית. ב-1923, בהיותו בן 18, השתתף באופן מקרי בניסיון הפוטש במרתפי הבירה במינכן. גנצמילר למד במכללה הטכנית במינכן לימודי BA בהנדסה מכנית והנדסת חשמל. ב-1931 קיבל רישיון של מהנדס אזרחי וקביעות בחברת הרכבות הגרמנית דויטשה רייכסבאן. באותה השנה, הצטרף למפלגה הנאצית כחבר בה. בשנת 1935, כתב עבודת דוקטורט בהנדסה מכנית שעוסקת במודלים משולבים של תחבורת כבישים ורכבות. בהמשך השנה, בהיותו בן 30 בלבד, שימש כמארח פמליה של היטלר במסגרת אחת מההרצאות בנירנברג שבאו לראות את תצוגת התכלית החדשה של הרייכסבאן, שבה הציגו קרונות חדשים ורכבת מהירה.
על פי ההיסטוריון ראול הילברג: "בראש משרד התחבורה עמד השר יוליוס דורפמילר, גבר לא צעיר שכיהן בתפקיד זה מ-1937 ועד סוף המלחמה.אחריו, ב-23 במאי 1942, גנצנמילר, בן שלושים ושבע, טכנוקרט מוכשר ונאצי אדוק, מילא את מקומו".