stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרבו אפריקני
תיאור

המרובו הוא עוף מסיבי, אחד מהכבדים ביותר בסדרת החסידאים, ופרטים גדולים מגיעים לאורך 152 סנטימטרים ולמשקל של 9 קילוגרמים; המשקל האופייני הוא 4.5–8 קילוגרמים והאורך האופייני 120-130 סנטימטרים. המרבו מתאפיין במוטת-כנפיים גבוהה במיוחד: תועד פרט בעל מוטת-כנפיים של 3.19 מטרים - מוטת הכנפיים הגדולה ביותר אחרי קונדור האנדים ואלבטרוס נודד; מוטת הכנפיים האופיינית היא 225–287 סנטימטרים. אצל המרבו קיימת דו צורתיות זוויגית המתבטא בכך שהנקבות קטנות מן הזכרים. אורך המקור 26.4-35 סנטימטרים. בניגוד לרוב החסידות, המרבו עף עם הצוואר מעוקל לאחור, בדומה למעוף האנפתיים.
המרבו קל לזיהוי בשל ממדי-גופו, ראשו הקירח, גב וכנפיים שחורים ורגליים וחלק קדמי לבן, כפל עור גדול מתחת למקור ו"צווארון" של נוצות סביב הצוואר. הזכרים והנקבות דומים במראה החיצוני (מלבד השוני בממדים), ופרטים צעירים מאופיינים בצבע נוצות חם ובמקור קטן יותר. המרבו מגיע לבגרות בסביבות גיל 4 שנים.
תוחלת-החיים 25 שנה בטבע ו-31 שנה בגני חיות.
התנהגות

בדומה לרוב החסידות, המרבו האפריקני הוא עוף חברתי המקנן במושבה. בעונה היבשה האפריקנית, אז המזון נעשה זמין יותר עם התייבשות בריכות-המים, המרבו מקנן על עץ ומטיל 2-3 ביצים. כיתר מיני החסידות הוא אינו רועש ומשמיע מגוון קולות, אך בעונת החיזור הזכרים משמיעים קול רשרוש באמצעות המקור כחלק ממצגי החיזור וכן משתמשים בשק העור על הצוואר להשמעת קולות נוספים.
התנהגות > תזונה

תזונתו של המרבו מתבססת בעיקר על אכילת-נבלות, וצווארו וראשו נטולי-הנוצות — בדומה לצוואר הנשר, שהמרבו ניזון לצדו לעיתים מזומנות — אדפטציה שמקלה על הנבירה בפגר. צוואר וראש לא מנוצים מתלכלכים פחות מדם ובשר בעת פעולה זו. כאוכל נבלות, למרבו תפקיד אקולוגי חשוב בסילוק פגרים שהיו יכולים לגרום להתפרצות מחלות.
המרבו האפריקני, עוף גדול-ממדים, אמנם ניזון בעיקר מפגרים, שאריות וצואה אך בהיותו סתגלן יאכל כמעט כל בעל חיים שביכולתו לבלוע. לעיתים הוא טורף עופות שונים, ובכללם גוזלי שתאי, יוניים, שקנאי, אפרוחי קורמורנים ואף פלמינגו — בייחוד פרטים חולים או זקנים. בעונת הקינון הם מתקיימים בעיקר על בעלי חיים קטנים כמו צפרדעים, חרקים, דגים, יונקים קטנים וזוחלים כמו תנינים צעירים וביצי תנינים, כיוון שזהו המזון שצורכים הגוזלים. למרות שידוע שהמרבו האפריקני ניזון לעיתים ממזון בשלבי ריקבון שונים, הוא שוטף לפעמים את מזונו במים כדי להסיר שאריות אדמה. כאשר הוא ניזון מפגרים, המרבו אוכל לעיתים לצד או לאחר הנשרים, המצוידים במקורים מעוקלים המותאמים בצורה טובה יותר לקריעת עור הפגר וביתור הבשר.
בחלקים נרחבים של אפריקה תזונת המרבו נעשית תלויה יותר ויותר באשפה שמשאירים בני-אדם, וניתן למצוא מאות עופות מחוץ לאזורים עירוניים, סביב מזבלות ומצבורי אשפה, ומרבו אפריקני שניזונים מאשפה נצפו אוכלים כמעט כל פרט שביכולתם לבלוע, כולל נעליים וחלקי מתכת. ידוע שמרבו שהתרגל להתקיים על אשפה אנושית מתנהג בתוקפנות כאשר המזון נמנע ממנו, ובכמה מקרים הם הרגו ילדים שהטרידו אותם.
הערות שוליים

↑  מרבו אפריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  מרבו אפריקני, באתר הספארי ברמת גן
↑  The Encyclopedia of Birds, Marabou Stork,
↑  Hancock, Kushlan & Kahl, Storks, Ibises, and Spoonbills of the World. Academic Press (1992), ISBN 978-0-12-322730-0
↑  Carwardine, Animal Records (Natural History Museum). Sterling (2008), ISBN 978-1-4027-5623-8
↑  Seibt, U. and Wickler, W. (1978). "Marabou Storks Wash Dung Beetles". Zeitschrift für Tierpsychologie 46: 324–327. DOI:10.1111/j.1439-0310.1978.tb01453.x.
1 2  Hancock & Kushan, Storks, Ibises and Spoonbills of the World. Princeton University Press (1992), ISBN 978-0-12-322730-0
| חסידתיים |
| --- | --- | --- |
| פשוק מקור | פשוק-מקור אסייתי • פשוק-מקור אפריקני |  |
| חסידה | חסידה שחורה • חסידה אבדימית • חסידה לבנת-גרון • חסידת סטורם • חסידת מגווארי • חסידה לבנה • חסידה מזרחית |  |
| חסידת אוכף | חסידת האוכף • חסידה שחורת-צוואר |  |
| יאבירו (סוג ומין יחיד) | יאבירו |  |
| מרבו | מרבו אפריקני • מרבו קטן • מרבו ענק |  |
| חסידן | חסידן מילקי • חסידן אפריקני • חסידן צבוע • חסידת עצים |  |
מרי הול

| --- | --- |

 לידה:  8 באפריל 1884 ניוקאסל, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  11 בנובמבר 1956 (בגיל 72) צ'לטנהאם, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
מרי הול
מרי פולין הול (באנגלית: Marie Pauline Hall;‏ 8 באפריל 1884 – 11 בנובמבר 1956) הייתה כנרת אנגליה.
חייה

הול נולדה בניוקאסל על הטיין, אנגליה. את שיעורי המוזיקה הראשונים קיבלה מאביה, שהיה נבלן בתזמורת להקת האופרה של קארל רוזה. היא למדה גם אצל מורה מקומית, הילדגרד ורנר.
משפחת הול נעה ברחבי המדינה בעקבות האב ועשתה שנים אחדות בגוורלפורד, כפר קטן סמוך למלוורן, ווסטרשייר. כשמלאו למרי תשע, שמע אמיל סורה את נגינתה ויעץ להוריה לשלוח אותה לאקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון, אך הם דחו את הצעתו. הול המשיכה ללמוד אצל כמה מורים ידועי-שם, בהם אדוארד אלגר ב-1894, אוגוסט וילהלמי בלונדון ב-1896, מקס מוסל בברמינגהאם ב-1898 ופרופסור קרוז ב-1900 בלונדון. בשנת 1901, בעצת יאן קובליק, נסעה לפראג ללמוד אצל מורו לשעבר, אוטאקאר שווצ'יק.
הופעותיה הראשונות של הול היו בפראג בנובמבר 1902 ובווינה בינואר 1903. הופעת הבכורה שלה בלונדון הייתה ב-16 בפברואר 1903. בכל הופעותיה קצרה הצלחה.
הול שלטה בטכניקה, שאותה, כך גרסה, למדה מסווצ'יק. כחלק מפועלה כמוזיקאית מצליחה היא השתתפה בסיורי קונצרטים ממושכים וביצעה תוכניות תובעניות ללא ליאות. עובדה זו הפתיעה את המתנגדים לה שסברו, כי לא הצטיינה, למראית עין, בכוח גופני.
רייף וון ויליאמס השלים את "העפרוני נוסק" בעזרת הול והקדיש לה את היצירה. היא ניגנה אותה בביצוע בכורה בגרסתה הראשונה, זו שנכתבה לכינור ופסנתר, בקונצרט של אגודת המקהלה של אוונמאות' ושירהמפטון, ב-15 בדצמבר 1920, ואת הגרסה לכינור ותזמורת ב"קווינ'ס הול" עם התזמורת הסימפונית הבריטית בניצוח אדריאן בולט, ב-14 ביוני 1921. בבעלותה של הול היה אחד משני כינורות ויוטי סטרדיוואריוס והיא ניגנה בו.
בשנת 1911 נישאה הול למנהל עסקיה, אדוארד בארינג; הם גרו בצ'לטנהם והיו הורים לבת אחת, פולין.
בשנת 1916 הקליטה גרסה מקוצרת של הקונצ'רטו לכינור של אדוארד אלגר בניצוח המלחין.
הול מתוארת כ"אישה מלבבת מאוד, זעירה ומלאת חיים ובעלת חוש הומור מעולה, שהצטיינה גם בנדיבות לבה."
כינור הסטרדיוואריוס משנת 1709, שבו ניגנה במשך למעלה מ-50 שנה ושנודע עם הזמן כ"סטרדיוואריוס מרי הול", נמכר ב"בית המכירות סותבי'ס" באפריל 1988 במחיר שיא של 473,000 ליש"ט לקונה אלמוני מדרום אמריקה.
מלווה קצר מועד

מִלווה קְצר מועד (בראשי תיבות: מק"ם) הוא איגרת חוב ממשלתית קצרת טווח, המונפקת על ידי בנק ישראל לציבור לתקופה של עד שנה אחת.
היסטוריה

השימוש במק"ם החל בשנות ה-60 של המאה ה-20. המק"ם הונפק על ידי הממשלה (בניהולו של בנק ישראל) לשם מימון הוצאותיה. ב-1984 הוסדרה הנפקת המק"ם בחקיקה חדשה, אשר קבעה בין היתר שהיקף ההנפקות בפועל נקבע על ידי בנק ישראל בלבד, (ללא השפעה של ממשלת ישראל) כחלק מיישום מדיניותו המוניטרית. אולם היקפי הנפקות המק"ם היו נמוכים וכך גם מחזורי המסחר. רק ב-1995, עם הצמדת היקף יתרות המק"ם לשיעור עליית המדד או שיעור עליית היצע כסף - הגבוה מבין השניים (תיקון מספר 6 לחוק) החל המסחר במק"ם להתרחב ולהפוך למשמעותי.
המק"ם מונפק לציבור על ידי בנק ישראל אולם המילווה הוא איגרת חוב של הממשלה למחזיק בה. הממשלה מוכרת את המק"ם לבנק ישראל, וזה מנפיק את המק"ם לציבור. את תמורת ההנפקה הממשלה מחויבת להפקיד בחשבון בבנק ישראל אשר יכול לשמש לפירעון המק"ם או לתשלום הריבית עליו.
המכרז להנפקת מק"ם

בתחילת כל חודש מנפיק בנק ישראל סדרה חדשה של מק"ם לטווח של שנה ולטווח של שלושה חודשים. הנפקת המק"ם מבוצעת בדרך של מכרז מחיר מפלה. הערך הנקוב לפדיון של המק"ם הוא 100 אג' (1 שקל) והוא מונפק ונסחר בניכיון, כלומר במחיר נמוך או שווה לערכו הנקוב. במילים אחרות, המק"ם משלם תשלום יחיד של 100 אגורות בתאריך פדיונו, ואינו משלם קופונים נוספים עד למועד זה. (ונסחר לרוב במחיר נמוך מ-100 אגורות, כאשר ההפרש הוא תשואת המשקיע)
המכרז מתבצע כעסקה מחוץ לבורסה דרך מערכות שירותי בנק אוטומטיים (שב"א) ולאחר יום עסקים אחד עוברות איגרות החוב לרישום באמצעות מסלקת הבורסה לניירות ערך בתל אביב. כל אדם יכול לגשת למכרז באמצעות אחד מחברי הבורסה, או כל תאגיד אחר שמחובר למערכות שב"א. המכרז נעשה לא על פי מחיר המק"מ, אלא על פי התשואה המבוקשת, כך שהקונים אשר ביקשו תשואה נמוכה ביותר (הציעו מחיר גבוה ביותר) הם הזוכים. הזוכים שהציעו תשואה השווה לתשואת המכרז יקבלו באופן יחסי להיקף הזמנותיהם מהכמות שנותרה מחלוקת המק"ם לזוכים בתשואות נמוכות יותר.
המסחר הרציף במק"ם

לאחר הנפקתו נסחר המק"ם בבורסה לניירות ערך כנייר ערך וניתן לקנותו או למוכרו בכל עת בהתאם לביקוש ולהיצע. שער המק"ם מצוטט באגורות לערך נקוב אחד כך לדוגמה שער יחידה אחת לפרעון בתאריך ינואר 2015 הוא 99.05 אג'.
בשל מגבלת המינימום לעסקה במסחר בבורסה הסכום המינמלי לפעולה במסחר הרציף הוא 10 אלף ש"ח (הופחת מ-30 אלף בסוף שנת 2023), מסחר בהיקף קטן יותר מתאפשר רק בשלבי הפתיחה והנעילה של המסחר.
שמות המק"ם במסחר

סדרות המק"ם השונות ממוספרות באופן המצביע על מועד פדיונן. המספר הראשון מסמל את חודש הפדיון, השני את שבוע הפדיון בחודש זה והשלישי את שנת הפדיון. לדוגמה מק"ם מספר 915 יפדה  בחודש ספטמבר (9) בשבוע הראשון (1) בשנת 2015 (5).
עמלות ומיסוי מק"ם

המק"ם הוא נייר ערך, וככזה קנייה ומכירה שלו דרך חבר בורסה עולה עמלה (לרוב של כ-0.1%). עם זאת, בשונה מניירות רבים אחרים, חבר הבורסה אינו מורשה לגבות דמי משמרת על החזקת מק"ם. החל מינואר 2013 לפי החלטת המפקח על הבנקים. בזמן פדיון המק"ם, צריך לשלם מס רווחי הון בשיעור של 15% על הרווח הנומינלי (כלומר, ללא התחשבות באינפלציה), לעומת מס בשיעור של 25% על רוב רווחי ההון האחרים (המתחשבים באינפלציה) בבורסה. המק"ם אינו צמוד למדד המחירים לצרכן, ולכן, אם בתקופת האחזקה במק"ם שיעור האינפלציה גבוה מהתשואה על האחזקה, ייתכן הפסד ריאלי. כמו כן, במידה והריבית עלתה ייתכן הפסד של הרווח החליפי שניתן היה לקבל כתוצאה מהשקעה באפיק אחר.
מק"ם לעומת פָּקָ"ם

הדמיון בצליל גורם לרבים לבלבל בין מק"ם ופָקָ"ם, אך מדובר במוצרים שונים. הפק"ם (פיקָדון קְצר מועד) הוא מוצר בנקאי להפקדת כסף נושאת ריבית בתקופות שונות.
הפק"ם אינו נייר ערך, בניגוד למק"ם, ומספק לרוב ריבית נמוכה משמעותית מהתשואה על מק"ם. שנית, שונה זהות הלווה, בעוד שבמק"ם הלווה היא המדינה, בפק"ם מדובר בבנק. (ולכן מסוכן יותר) שלישית, כיוון שהפק"ם אינו נייר ערך, גם לא ניתן לקזז רווחים בו מול הפסדי הון. רביעית, מק"ם, כנייר ערך סחיר בבורסה, נזיל ברמה היומית, לרוב ללא איבוד ערך משמעותי, בעוד שפק"ם אינו ניתן לפירעון לפני המועד (מלבד בהיתר מיוחד מהבנק או בתחנת יציאה מוסכמת מראש). מצד שני, מק"ם חייב בעמלות קנייה ומכירה, בעוד פק"ם פטור מעמלות. (אך לרוב עמלות אלה נמוכות מההפרש בריביות)
המק"ם ככלי מוניטרי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בנק ישראל משתמש במק"ם ככלי במדיניות מוניטרית, כלומר, כאמצעי לשלוט על היצע הכסף. באמצעות שליטה על היקף הסדרה המונפקת, הוא יכול להזרים או לספוג כספים מהשוק לטווחים הקצרים בהתאם לצורכי הנזילות. מצב זה שקול לשליטה על הריביות במשק לתקופות קצרות. (תחילת עקום התשואות)
אם בנק ישראל מעוניין לספוג עודפי כספים במשק, הוא יכול לצמצם או להרחיב את היקף סדרת המק"ם שהוא מנפיק.
ראו גם

איגרות חוב ממשלתיות בישראל
קרן כספית
בנק ישראל
לקריאה נוספת

חוק מילווה קצר מועד, התשמ"ד–1984
מרד אררט

מרד אררט (בטורקית: Ağrı ayaklanmaları) היה מרד של כורדים תושבי מזרח טורקיה, שהתקיים בשנים 1927–1930. במסגרת המרד, המורדים הכורדים הקימו רפובליקה עצמאית בשם רפובליקת אררט, אשר הפסיקה להתקיים בסוף המרד.
מהלך המרד

רפובליקת אררט הוקמה באוקטובר 1927. הצבא הטורקי הגיב על הקמת הרפובליקה כשנתיים וחצי לאחר מכן, באביב 1930.
בקיץ 1930 חיל האוויר הטורקי עמדות רבות ברפובליקה, בהם כפרים אזרחיים. במהלך פעולות אלה גייס הצבא הטורקי 66,000 חיילי מילואים (ישנם חוקרים הטוענים כי הצבא הטורקי גייס כ-10,000–15,000 חיילים בלבד). ב-17 בספטמבר דוכא המרד סופית וטורקיה השיבה את ריבונותה לאזור אררט.
הלחימה באזור הובילה לכך שבשנת 1932 הוגדר מחדש הגבול בין טורקיה לאיראן שעבר בסמך לשטח הלחימה.
מרבה בשיעורים

הלכה, מרבה בשיעורים הוא כלל בהלכות שבת, ויום טוב לפיו, כל מלאכה - אף כשהיא מוגדרת כמלאכה אחת - כאשר תוצאת המלאכה מרובה מבסיס ההיתר, הדבר מוגדר כמרבה בשיעורים.
מקור הדין

הגמרא דנה בעניין ריבוי בשיעורים ביום טוב - שבו הותר לבשל לצורך אוכל נפש - מה הדין במקרה בו אישה נצרכת לבשל חתיכת בשר אחת, האם יכולה להניח בסיר חתיכות בשר נוספות על אף שהיא אינה צריכה להם לצורך יום טוב. הצד להתיר הוא שמאחר שפעולה זו מוגדרת ממילא כמבשל אפילו אם תניח בסיר חתיכה אחת, וכיון שהדבר הותר, שוב לא יהיה איסור בהוספת חתיכות נוספות,
מקור נוסף מובא בתלמוד בעי רבא חולה שאמדוהו לשתי גרוגרות ויש שתי גרוגרות בשתי עוקצין ושלש בעוקץ אחת הי מינייהו מייתינן שתים מייתינן דחזו ליה או דלמא שלש מייתינן דקא ממעטא קצירה. כלומר הגמרא מסתפקת בשבת במקום חולה, שאמדוהו שצריך שני גורגרות, וממה נפשך יעברו על איסור קוצר, האם עדיף שני גורגרות בשני קצירות או שלשה גורגרות בקצירה אחת. דהיינו שפשוט לגמרא שכאשר יש שני גרוגרות בקצירה אחת ושלשה גורגרות בקצירה אחת, וודאי שיקצרו את השנים משום מרבה בשיעורים.
חומרת האיסור

נחלקו הראשונים האם איסור מרבה בשיעורים אסור מדאורייתא כלומר, כל שייסוד הפעולה אסורה מהתורה, כך ריבוי המלאכה אסורה מהתורה. והרשב"א. חולק וסובר שהאיסור הוא מדרבנן, מכיוון וכל הפעולה מבוססת על מלאכה אחת מרבה בשיעורים לא יקרא מלאכה בפני עצמה.
ההבדל בין שבת ליום טוב

בפשטות דברי התלמוד מוכח שמרבה בשיעורים מותר ביום טוב, הרשב"א סובר מכיוון שהאיסור להרבות בשיעורים מדרבנן, בשבת אסרו חכמים, וביום טוב לא אסרו. הר"ן [שם] חולק עליו, ולדעתו אסור מהתורה להרבות בשיעורים. הוא מחלק בין יום טוב לבין שבת, שבת דחויה אצל פיקוח נפש, ולכן אסור להרבות בשיעורים, מלאכת אוכל נפש הותרה ביום טוב, ולכך מותר להרבות בשיעורים. הריטב"א סובר שאין היתר מרבה בשיעורים אם כוונתו לצורך חול בניגוד לשיטת רש"י.
גדר הדין

מהגמרא מוכח שגדר הדין של מרבה בשיעורים, הוא דווקא שעל בסיס הגדרת המלאכה האחת שאנו דנים, אותו אדם הרבה בשיעורים, דהיינו הפעולה שהאדם עשה לא הוגדרה כמלאכה חדשה אלא באותה מלאכה הרבה בשיעורים. ולכך ההבדל הוא מהותי בין הנחת קדירת תבשיל בבת אחת עם כמות מעל המותרת, לבין הנחת קדירה על האש ולאחר מכן הוסיף עוד חתיכות בשר, הרי לנו שבהוספה האדם עבר על מלאכת מבשל חדשה ובכך אין פעולה זו מוגדרת כמרבה בשיעורים אלא כבישול בפני עצמו. והדבר דומה לאפיית פת בתנור שעל כל פת עובר על איסור אפייה, ורדייה בפני עצמו משום שכל אחד זוהי מלאכה בפני עצמה.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף י"ז, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ס"ד, עמוד א'
↑  פירוש הר"ן על הרי"ף על תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף י"ז, עמוד א'
↑  דברי הרשב"א הובאו בר"ן שם
1 2  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף י"ז, עמוד א' וברש"י טז ע"ב, ותוספות שם
↑  ד"ה ממלא. מובא בר"ן ט: באלפס ד"ה ומיהא]
↑  ביצה טו ע"ב במשנה
↑  ביצה יז ההיתר ברשב"א הוא מסברת שמילוי התנור [הקדרה] מועילה לאיכות האפייה והבישול
מעמיד (כשרות)

מעמיד הוא דין בהלכות כשרות שמקורו בגזרת חכמים הקובע שעל אף שבדרך כלל איסור שהתערב ברוב היתר או בשישים, בטל בתערובת, כאשר דבר איסור שנתערב בהיתר גורם למאכל לשנות את צורתו או את מהותו באופן שמשביח אותו, האיסור אינו בטל ולכן מאכל ההיתר נאסר.
הדוגמה המובאת לכך היא חלב המגובן באמצעות עור של קיבת נבלה, הואיל והעור מעמיד (מגבן) את החלב לגבינה אסורה, על אף שטעמו בטל בגבינה, הוא אוסר אותה באכילה. על שם דוגמה זו נקרא האיסור כולו 'מעמיד'.
מקור וטעם הכלל

מקור הכלל שדבר המעמיד לא בטל נאמר במשנה:
שאל ר' ישמעאל את רבי יהושע כשהיו מהלכין בדרך, אמר לו: מפני מה אסרו גבינות עובדי כוכבים? אמר לו: מפני שמעמידין אותה בקיבה של נבילה.
בטעם הדבר שהנבילה המועטה לא בטילה ברוב הגבינה הכשרה מבארת הגמרא: "כיון דאוקמיה קא מוקים, חשיב ליה כמאן דאיתיה לאיסורא בעיניה". כלומר, מאחר שהדבר האסור מעמיד ויוצר את דבר ההיתר כולו הרי הוא חשוב ולא מתבטל ברוב.
כך כתב הרדב"ז: ”כיון שמעמיד, ממילא ניכרת ונראית פעולת האיסור בהיתר, והרי זה כאילו ניכר האיסור בכל חלק מהתערובת, וחשוב כאילו האיסור בעין”. כך מובן גם מדברי הרמב"ם: ”שהרי הדבר האסור הוא הניכר”. כך כתבו גם הרשב"א והטור. בצורה דומה כותב המרדכי: ”דכיון שמעמיד הרי הוא כנותן טעם”.
תנאים לאיסור > סוג התערובת

לדעת רוב הראשונים, דבר המעמיד אוסר בכל שהוא רק אם התערובת היא כזו של שאר איסורים מלבד בשר בחלב, ואילו במקרה שבשר כשר העמיד חלב לגבינה, הגבינה אסורה רק אם טעם הבשר מורגש (נותן טעם). לדבריהם, כך מתבאר בדברי בתלמוד. בהתאם לזה פוסק השולחן ערוך:
אם העמיד גבינה בעור קיבת כשירה: יש בה טעם בשר אסורה, ואם לאו מותרת. אבל המעמיד בעור קיבת נבילה וטריפה ובהמה טמאה - אוסר בכל שהוא
ההסבר לכך הוא שהתערבות של בשר בחלב אסורה מהתורה דווקא בדרך בישול, והעמדת גבינה אינה נחשבת לדרך בישול, לכן אם הטעם לא נרגש, כל אחד מהמרכיבים נחשב לעומד בפני עצמו, וגם חכמים לא אסרו בזה.
דעה זו מנוגדת לדעות המרדכי (שפסק שגם בבשר בחלב שייך דין מעמיד) ורבנו תם (שפסק שגם בשאר איסורים דין מעמיד שייך רק כאשר טעם האיסור מורגש).
תנאים לאיסור > איסור עצמי

לפי המתבאר ברמ"א, דבר המעמיד אוסר רק כאשר המאכל אסור מחמת עצמו, אך מאכל שנאסר מבליעת איסור לא חל דין זה והוא בטל בשישים גם אם המאכל (שהוא היתר מטבעו) משמש כמעמיד. הטעם לכך הוא שאין האיסור ניכר, אלא רק פעולת מאכל ההיתר שנאסר ניכרת.
תנאים לאיסור > זה וזה גורם

ודוקא שלא היה שם מעמיד אחר רק האסור אבל אם היה שם גם כן מעמיד היתר הוי זה וזה גורם ומותר אם איכא ששים נגד האסור (ממשמעות המרדכי)
דוגמאות > גבינות

חלב שהועמד על ידי עור קיבת נבילה ונעשה לגבינה, מכיוון שעור קיבת הנבלה שינה את הצורה והמהות של החלב, הגבינה אסורה.
דוגמאות > ממתקים

ממתק העשוי ממשקים שהוקפו על ידי ג'לטין של איסור, הממתק נאסר מפני שהג'לטין האסור שינה את צורתו.
דוגמאות > שיכר

אם התערבו שמרים (או חומץ) אסורים במי דבש ונעשו לשיכר, השיכר אסור מפני שמהות המאכל השתנתה על ידי השמרים (או החומץ).
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ל"ה, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קט"ז, עמוד א', ובתלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ל"ה, עמוד א'.
↑  על פי רמב"ם ותוספות, וכמפורש ברמ"א בהמשך הסעיף.
↑  המרדכי תרץ את הגמרות: בעבודה זרה נקטה הגמרא דווקא נבילה כי אז זה איסור דאורייתא. ובחולין מדובר ב'זה וזה גורם', ולכן מותר אם לא מורגש טעם.
↑  ”"משום דדבר האסור בעצמו ומעמיד אפילו באלף לא בטיל (כ"כ ב"י לדעת הרשב"א ור"ן)"” (רמ"א על שולחן ערוך, יורה דעה, סימן פ"ז, סעיף י"א)
| כשרות |
| --- | --- | --- |
| כשרות הבשר | אבר מן החי • טרפה • סירכא • גיד הנשה • צומת הגידים • סימני הכשרות • עופות טמאים • זרוע, לחיים וקיבה • איסור אכילת חֵלֶב • שחיטה • הכשרת בשר • איסור אכילת דם • בשר שנתעלם מן העין |  |
| מצוות התלויות בארץ | שמיטה • יובל • טבל • תרומות ומעשרות • חלה • איסור חדש • איסור ערלה • נטע רבעי • כלאי הכרם • פאה •מתנות עניים • ביכורים |  |
| הלכות הרחקה מגויים | חלב נוכרי, גבינת נוכרי וחמאת נוכרי • יין נסך • פת עכו"ם • בישולי גויים |  |
| הכשרת כלים | טבילת כלים • הכשרת כלים • ליבון • נעיצה |  |
| איסורי תורה | בשר בחלב • חמץ בפסח • איסור אכילת שרצים |  |
| איסורי דרבנן ומנהגים | איסור לינת לילה • משקים שנתגלו • איסור אכילת קטניות בפסח • איסור שתיית מים בחילופי תקופות • אכילת דג עם בשר • אכילת דג עם חלב • אוכלים ומשקים שתחת המיטה |  |
| דינים כלליים | איסור והיתר • תערובת • מיעוט המצוי • טעם כעיקר • נותן טעם • נותן טעם לפגם • נ"ט בר נ"ט • דבר דעביד לטעמא • מעמיד • ביטול איסור לכתחילה • איסורים מבטלים זה את זה • כבוש כמבושל • תתאה גבר • מליח כרותח • עבירה מטמטמת |  |
| כשרות בעת החדשה | ירקות ללא חרקים • ג'לטין • משגיח כשרות • שטירל • בראקל |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מרטין גרדנר

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1914 טלסה, ארצות הברית 
 פטירה:  22 במאי 2010 (בגיל 95) נורמן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  שריפת גווייה 
 השכלה:  אוניברסיטת שיקגו (1936) 
 פרסים והוקרה:  פרס דויד הילברט (13 באוגוסט 1992)  פרס לאורי פ. סטיל (1987)  פרס פורום ג'וזף א. ברטון (1997)  עמית הוועדה למחקר סקפטי  Science Writing Award  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 חתימה:   
 martin-gardner.org
 
מַרְטִין גַרְדְנֶר (באנגלית: Martin Gardner;‏ 21 באוקטובר 1914 – 22 במאי 2010) היה כותב אמריקאי, בעיקר של מדע פופולרי, שכתב במשך שנים רבות את הטור Mathematical Games בירחון "סיינטיפיק אמריקן", ובכך הפך לאיש שתרם יותר מכל אדם אחר במאה העשרים לפופולריזציה של המתמטיקה.
בנוסף לעיסוקו הדומיננטי במתמטיקה פופולרית, פרסם גרדנר מאמרים וספרים בנושאי קסמים, פיזיקה ופילוסופיה. כן פרסם מהדורה מוערת של הספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" והמשכו "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם", שניהם מאת לואיס קרול (זהו ספרו הנמכר ביותר, ויצירתו העיקרית שתורגמה לעברית), וכן של ספר נוסף של קרול, "ציד הסנרק". מאמריו קובצו בעשרות ספרים.
חייו

מרטין גרדנר נולד בטולסה שבאוקלהומה, אביו היה גאולוג ומפיק נפט. בשנת 1936 סיים לימודים לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת שיקגו. הוא החל ללמוד גם לתואר שני, אך לא סיים. את השכלתו הרחבה בתחומי עיסוקו המגוונים, רכש באופן עצמאי. לפני מלחמת העולם השנייה עבד כעיתונאי בעיתון Tulsa Tribune, ובמחלקת יחסי ציבור של אוניברסיטת שיקגו. במלחמה שירת בצי ארצות הברית, ולאחריה חזר לשיקגו ועבד כעיתונאי עצמאי. בדצמבר 1956 החל לפרסם טור קבוע בירחון Scientific American והתמיד בכך במשך 30 שנה (הטור האחרון פורסם בחודש מאי 1986). במקביל פרסם מאמרים גם בכתבי עת פילוסופיים. לפני מותו התגורר בקרוליינה הצפונית.
טורו Mathematical Games כלל חידות מתמטיות, שעשועים מתמטיים ורעיונות מהמתמטיקה המודרנית, שגרדנר גרם לתפוצה רחבה שלהם באמצעות טורו. בין הרעיונות הללו:
משחק החיים של ג'ון קונוויי
קוביית סומה
פלקסגון
פרקטל
טנגרם
המשחק הקס (Hex), שנוצר על ידי פייט היין ובאופן בלתי תלוי על ידי ג'ון פורבס נאש.
יצירותיו של מאוריץ קורנליס אשר
בעיית המזכירה
מספר גרהאם
ריצוף פנרוז של רוג'ר פנרוז.
בסוף שנות ה-70 ובראשית שנות ה-80 פרסם טור של חידות מתמטיות בכתב העת למדע בדיוני Asimov's Science Fiction.
גרדנר היה קוסם חובב נלהב ופרסם מספר ספרים, הן על קסמים מתמטיים המיועדים לקהל הרחב והן ספרים מקצועיים על קסמים המיועדים לקוסמים.
הידע של גרדנר במדע ובמאחזי עיניים שימש אותו על מנת לצאת במתקפה על העוסקים בפסבדו-מדע. ספרו Fads and Fallacies in the Name of Science (פרקים ממנו תורגמו לעברית ונכללו בסדרת הספרים הטכנאי הצעיר, תחת הכותרת "תעתועים ותרמיות בשם המדע") הוא אחד הטקסטים היסודיים ביותר בנושא זה. בשנות השבעים פרסם שתי חוברות תחת שם העט אוריה פוּלר (Uriah Fuller), המסבירות כיצד הטוענים לכוחות על טבעיים מבצעים את פעלוליהם, ביניהם כיפוף כפיות.
גרדנר נודע כאחד החוקרים החשובים של ספרי אליס (הרפתקאות אליס בארץ הפלאות, מבעד למראה ומה אליס מצאה שם) מאת לואיס קרול, וספרו The Annotated Alice ("אליס המוערת") הוא אחד מספרי הפרשנות והרקע החשובים ליצירתו של קרול. הערותיו אלה תורגמו לעברית על ידי רנה ליטוין ויצאו לאור במסגרת הספריה החדשה בשנת 1998.
מספריו

השמות הם כפי שניתנו במהדורות האמריקאיות, למהדורות הבריטיות ניתנו לעיתים שמות אחרים:
The Scientific American Book of Mathematical Puzzles and Diversions
2nd Scientific Book of Mathematical Puzzles and Diversions
Martin Gardner's New Mathematical Diversions From Scientific American
Martin Gardner's Sixth Book of Mathematical Games From Scientific American
The Magic Numbers of Dr. Matrix
The Incredible Dr. Matrix
The Unexpected Hanging and Other Mathematical Diversions
Fractal Music, Hypercards and More
Last Recreations: Hydras, Eggs, and Other Mathematical Mystifications
The Ambidextrous Universe
The Annotated Alice - Alice's Adventures in Wonderland and Through the Looking Glass
לקריאה נוספת

Martin Gardner, Undiluted Hocus-Pocus: The Autobiography of Martin Gardner, Princeton University Press, 2013.
Martin Gardner, interviewed by Anthony Barcellos, in Donald J. Albers and G. L. Alexanderson (eds.), Mathematical People, 1985.
הערות שוליים

↑  Martin Gardner, "Extraordinary nonperiodic tiling that enriches the theory of tiles", Scientific American
Vol. 236, No. 1, January 1977, pp. 110-121 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
↑  Brian Hayes, Martin Gardner’s Autobiography: A Lifelong Quest for Truth and Meaning, Scientific American, October 1, 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261553405171  PLWABN: 9810608703105606  BIBSYS: 90056524  BNE: XX1150470  BnF: cb119041332 (data)  CANTIC: a10723857  CiNii: DA00387035  dblp: 62/9442-1  GND: 129895237  ICCU: CFIV003775  ISNI: 0000 0001 2283 934X  LCCN: n79054207  LNB: 000009754  NDL: 00440542  NKC: mzk2004241878  NLA: 35113069  NLG: 97207  NLK: KAC199609699  NSK: 000171370  NTA: 068861559  RERO: 02-A003279996  SELIBR: 322049  SNAC: w6xw6qvb  SUDOC: 026881772  Trove: 830344  VIAF: 108251139   WorldCat (עם VIAF): 108251139
מערכת אופטית

דיאגרמה של טלסקופ פשוט
מערכת הדמיה אופטית היא מערכת שמכוונת אור לצורך יצירת דמות של הסביבה, ולרוב גם חיישנים אשר קולטים את הדמות. דוגמאות למערכות אופטיות נפוצות הן עדשה, מצלמה והעין.
מערכת אופטית במובנה הרחב ביותר היא מערכת אשר מובילה ומכוונת אור לכל צורך שהוא, לאו-דווקא ליצירת דמות, כגון תאורה או קירור באמצעות לייזרים.
רכיבים

אלמנטים אופטיים - שהם מערכת עדשות או מראות, שתפקידה לקלוט את האור במפתח החיצוני (הקדמי ביותר) וליצור תמונת דמות על החיישן. מערכת העדשות צריכה להעביר כמות אור גדולה ככל האפשר, בכל תחום האור הנראה, עם עיוותים (אברציות) קטנים ככל האפשר. לצורך כך המצלמות הטובות ביותר מצוידות במערכת עם מספר רב של עדשות המיוצרות בדייקנות.
גלאי (נקרא גם חיישן או מקלט) - בעבר האור נקלט בסרט צילום, כתשליל, שפותח לתמונה לאחר מכן. כיום מצלמות מצוידות בהתקנים אלקטרוניים (CCD או CMOS) אשר קולטים את האור ומתרגמים אותו למתחים וזרמים, אשר נשמרים במדיה דיגיטלית.
משדר - במערכות אופטיות אקטיביות (ראו בהמשך) המערכת מאירה את האזור הנצפה. המשדר צריך לפלוט אור בתחום אורכי הגל הנצפה על ידי המקלט. לדוגמה, מבזק (פלאש) של מצלמה.