stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האי סוויינז

| --- | --- |


הלגונה
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט
 קואורדינטות:  11°03′20″S 171°04′40″W﻿ / ﻿11.05556°S 171.07778°W﻿ / -11.05556; -171.07778
 ארכיפלג:  סמואה האמריקנית
 סוג:  אטול
 שטח:  1.865 קמ"ר
 אורך:  1.8 קילומטר
 רוחב:  1.4 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  סמואה האמריקנית סמואה האמריקנית
 אוכלוסייה:  17 (2010)
 אזור זמן:  UTC-11
 מגלה:  פדרו פרננדז דה קוויריוס
 תאריך גילוי:  2 במרץ 1606
  (למפת סמואה האמריקנית מוגדלת) פאגו פאגו אופו-אולוסגה האוקיינוס השקט סמואההאי סוויינז(למפת סמואה האמריקנית רגילה) פאגו פאגו אופו-אולוסגה האוקיינוס השקט סמואההאי סוויינז
 
מפת האי
האי סוויינז (באנגלית: Swains Island, בסמואית: Olohega) הוא אי, שמבחינה גאוגרפית, הוא חלק מאיי טוקלאו. אולם, מדינית הוא שייך לסמואה האמריקנית. בעלי האי הם משפחת ג'נינגס (Jennings) האמריקנית, שהשתמשה בו לגידול מטעי קופרה. אוכלוסיית האי מונה 17 תושבים. שטח האי הוא 1.5 קמ"ר.
שמות האי

במשך תקופות שונות היה האי ידוע בשמות שונים: אולוסנגה (Olosenga Island), אולוהגה (Olohega Island), קווירוס (Quiros Island) גנטה הרמוסה (Gente Hermosa Island) וג'נינגס (Jennings Island).
גאוגרפיה

שטחו הכולל של האי הוא 1.865 קמ"ר שמתוכם 1.508 קמ"ר הם שטח יבשה ושטחה של הלגונה שבמרכזו הוא 358 מ"ר.
מבחינה מסוימת האטול הוא יוצא דופן, בהיותו בצורה של מעגל שלם המקיפה לגונה שבעבר מימיה היו מתוקים והיא מנותקת מהים. על פי דווחים של מבקרים באי מי הלגונה מלוחים קלות והם ראויים רק לכביסה ולרחצה ולא לשתייה. מי השתייה של האי מסופקים ממכלים לאגירת מי גשמים.
דמוגרפיה

בשנת 2005 מנתה אוכלוסיית האי 37 תושבים. בסוף חודש פברואר ובתחילת חודש מרץ אותה שנה גרמה סופת ציקלון נזק כבד לאי. במפקד של שנת 2010 נמנו 17 תושבים באי. הכפר אטנה (Etena) בדרום-מזרח האי, שהיה בעבר מקום משכנה של משפחת ג'נינגס שבבעלותה האי, נטוש כיום. ביתם הכפרי של בעלי האי נבנה במהלך המאה ה-19. תושבי האי דוברים טוקלאית אם כי שפת המינהל היא אנגלית.
היסטוריה

האירופאי הראשון שהגיע לאי סוויינז היה כנראה הנווט הפורטוגזי פדרו פרננדז דה קוויריוס (Pedro Fernandes de Queirós) שגילה אותו ב-2 במרץ 1606. הוא קרא לו "אי האנשים היפים" (בספרדית: Isla de la Gente Hermosa).
זמן מה לאחר מכן נכבש האי על ידי חיל משלוח מהאי פקאופו (Fakaofo). גברי האי נמלטו או נהרגו והנשים נלקחו לפקאופו. ניסיון התיישבות של הכובשים באי לא צלח. בשנת 1841 ביקרה את האי ספינה אמריקנית בפיקודו של קפטן ויליאם הדסון, אך היא לא יכלה לעגון עקב תנאי מזג אוויר סוערים. מציאת האי הייתה לא קלה עקב נקודות ציון לא מדויקות שדווחו על ידי דה קוויריוס. מסקנתו של הדסון הייתה שנקודות הציון, שנמסרו קודם לכן על ידי רב חובל של ספינת ציד לווייתנים בשם ויליאם סוויין (William Chown Swain), הן יותר מדויקות. הדסון קרא לאי על שמו של סוויין.
היסטוריה > משפחת ג'נינגס

זמן קצר לאחר ביקורו של הדסון חזרו לאי תושבים מפקאופו ואליהם הצטרפו שלושה צרפתים שעסקו למשך תקופה קצרה בייצור שמן קוקוס. ב-1856 הצטרף לקהילה המקומית האמריקני אלי הטצ'ינסון ג'ניניגס (Eli Hutchinson Jennings) יחד עם אשתו הסמואית. ג'ניניגס טען שקיבל את הבעלות על האי מקפטן בריטי שבעצמו טען שהוא הראשון שגילה את האי.
ב-13 באוקטובר 1856 נעשה האי שטח עצמאי למחצה בבעלות משפחת ג'ניניגס ובריבונות אמריקנית, מעמד שהיה בתוקף כשבעים שנה. כמו כן החילה ארצות הברית את ריבונותה על האי מתוקף חוק איי הגואנו. ג'נינגס נטע באי מטע עצי קוקוס ששגשג גם בימיו של בנו. הוא אף סייע לחוטפי עבדים פרואנים לשבות תושבים של איים סמוכים.
היסטוריה > ריבונות אמריקנית

ב-1907 טען הנציב של איי גילברט ואליס (כיום קיריבטי וטובאלו), שהאי סוויינז הוא טריטוריה בריטית ודרש תשלום מס של 85 דולר. ג'נינגס שילם את המס אך פנה בעניין למחלקת המדינה של ארצות הברית שדאגה שהכסף יושב לו. לאחר מהן הודתה ממשלת בריטניה כי האי הוא טריטוריה אמריקנית.
שאלת הבעלות על האי שבה ועלתה לאחר מותו של אלי ג'נינגס הבן ב-1920 ולאחר מות אשתו ב-1921. ארצות הברית החליטה למסור את ניהול האי בידי בנו ובתו של ג'נינגס אך לספח את שטח האי לסמואה האמריקנית. הדבר נעשה ב-4 במרץ 1925 ואלכסנדר ג'ניניגס התמנה כבעלים וכמנהל של האי. אוכלוסיית האי מנתה אז כ-100 תושבים.
ב-1953 פרץ סכסוך עבודה באי ופועליו של אלכסנדר ג'ניניגס טענו לחזקה על האי מתוקף היותם תושבי קבע בו. לאחר שג'נינגס פינה מהאי 56 פועלים ואת בני משפחותיהם, התערב בעניין מושל סמואה האמריקנית. בעלותו של ג'ניניגס על האי הוכרה, אך יחד עם זאת הוסדרו זכויותיהם של תושבי האי כעובדיו של ג'נינגס והם קיבלו ייצוג במועצה המחוקקת של סמואה האמריקנית.
היסטוריה > כיום

ב-25 במרץ 1981 נחתם הסכם בין ארצות הברית לבין ניו זילנד כבעלת הריבונות על טוקאלו, לפיו ניו זילנד מכירה באי סוויינז כחלק מסמואה האמריקנית בתמורה לוויתורה של ארצות הברית על תביעותיה על איים בטוקלאו. יחד עם זאת על פי מסמך ההבנה של הגדרה עצמית של טוקלאו, האי עדיין נתבע כחלק מטוקלאו. במרץ 2007 הודיע מושל סמואה האמריקנית כי ההחלטה לגבי האי לא התקבלה אך הוא סבור שממשלת ארצות הברית צריכה לעשות כל שביכולתה כדי להשאיר את האי במסגרת הטריטוריה.
בשנת 2007 הועלתה הצעה לדגל חדש לטוקלאו. על פי ההצעה היו אמורים להופיע על הדגל שלושה כוכבים המייצגים את שלושת האטולים של טוקלאו וכוכב רביעי המייצג את האי סוויינז. ההצעה לא אושרה במשאל עם ושנה לאחר מכן אושר הדגל עם ארבעת הכוכבים המסודרים במבנה של הצלב הדרומי שהוא מרכיב בדגליהן של מדינות רבות במרחב האוקיינוס השקט. בכך הושגה פשרה בנוגע לתביעה של טוקלאו על האי.
הערות שוליים

1 2  מפקד 2010 (יש לפתוח את הקישור table מצד ימין)
↑  Doug Faunt's Journal, Apr 11th 2007
↑  american samoa house approves swains island water tank
↑  Monthly Global Tropical Cyclone Summary February 2005, Tropical Cyclones
1 2  http://www.janeresture.com
↑  "Tokelau calls for return of island". One News. 15 February 2006.
↑  "American Samoa governor ready to resist Tokelau’s claim to Swains Island". Radio New Zealand International. 26 March 2007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563604105171  GND: 4464502-8  LCCN: sh98002335  NARA: 10037132  SUDOC: 149218311  VIAF: 315528362   WorldCat (עם VIAF): 315528362
דוקטור סטריינג'

ערך זה עוסק בדמות קומיקס של גיבור-על. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

דוקטור סטריינג', כפי שהופיע על עטיפת החוברת Marvel Tales: Doctor Strange #1 מנובמבר 2019, אמנות מאת אינהיוק לי.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Strange Tales #110 (יולי 1963)
 יוצרים:  סטן לי סטיב דיטקו
 גילום הדמות:  בנדיקט קמברבאץ' ("דוקטור סטריינג'", "תור: ראגנארוק", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק", "ספיידרמן: אין דרך הביתה", "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף")
 מידע
 שם אמיתי:  סטיבן סטריינג'
 כינויים:  אדון האמנויות המיסטיות, ד"ר סטיבן סאנדרס, קפטן יוניברס, וינסנט סטיבנס, מכשף העל, ראג'ה האדום, השריף סטריינג', השריף של אגאמוטו
 סטטוס:  פעיל
 מקצוע:  נוירוכירורג, מכשף
 כוחות:  מיומנות בכישוף, אריכות ימים
 חבר בקבוצה:  האוונג'רס, אקדמיית סטריינג'
 חבר לשעבר בקבוצה:  דפנדרס בני חצות האוונג'רס החדשים אילומינטי המסדר הכוהנים השחורים (מנהיג)
 מקום מגורים:  Sanctum Sanctorum 
 דמויות קשורות
 משפחה:  יוג'ין ובוורלי סטריינג' (הורים, מתים) ויקטור סטריינג' (אח, כנראה מת) דונה סטריינג' (אחות, מתה) קליאה (אשה) אוריני ואומאר (חותנים) דורמאמו (דודו מנישואין)
 אויבים:  דורמאמו, שומא-גוראת', נייטמר, Dweller-in-Darkness, Xandu, ברון מורדו, Gargantos, Zom 
 
דוקטור סטריינג' (באנגלית: Doctor Strange) הוא דמות של גיבור-על המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות נוצרה במקור על ידי סטיב דיטקו והופיעה לראשונה בחוברת Strange Tales #110 מיולי 1963 בכתיבתו של סטן לי ובאיורו של סטיב דיטקו.
דוקטור סטיבן סטריינג' הוא מכשף בעל כוחות מאגיים. בעברו היה נוירוכירורג מוכשר ונודע אך אנוכי, אשר עדיפותו הראשונה הייתה לצבור הון. כתוצאה מתאונת דרכים, ידיו נפגעו ונמנע ממנו לשוב ולהתעסק ברפואה. במסעו חובק העולם אחר תרופה למצבו, סטריינג' פגש בהרי ההימלאיה בנזיר שנודע בכינוי "העתיק", שסירב לעזור לסטריינג' משום אנוכיותו הרבה, אך חש במידה מסוימת של טוב אצלו. הנזיר נכשל במשימתו לעורר את הצד הטוב שבו, עד אשר אחד ממאמיניו - ברון מורדו - מנסה להורגו. לאחר מכן, הטוב שבליבו של סטריינג' ניצת מחדש ובמעשה חסר אנוכיות מסכל את מזימתו. בתמורה, הנזיר מלמד את סטריינג' את אמנות הכישוף. מאז, ברון מורדו הפך לאנטגוניסט ראשי בהרפתקאותיו של דוקטור סטריינג'.
דמותו של דוקטור סטריינג' מדורגת במקום ה-38 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN, וכן במקום ה-34 ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר. את דמותו בסרט הטלוויזיה "דוקטור סטריינג'" מ-1978 גילם השחקן פיטר הוטן, ובסרט ההנפשה "דוקטור סטריינג'" דיבב ברייס ג'ונסון. את דמותו של סטריינג' בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "דוקטור סטריינג'", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק", "ספיידרמן: אין דרך הביתה" ו"דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" מגלם השחקן בנדיקט קמברבאץ', אשר שב לגלם את הדמות בהופעת קמע בסרט "תור: ראגנארוק".
היסטוריה פרסומית > שנות ה-70 עד שנות ה-90

| --- | --- |
 :  ראו גם – תור הארד של הקומיקס, העידן המודרני של הקומיקס
סטריינג' הופיע בהמשך בשלושת הגיליונות הראשונים של סדרת החוברות "Marvel Feature" ("מארוול מציגה"), גם בסיפור המרכזי העוסק בהקמת קבוצת הדפנדרס, וגם בסיפור הרקע הנלווה. הדמות גם הופיעה בחוברות "Marvel Premiere" ("הפרמיירה של מארוול"), כאשר קשת סיפור אחת הציגה נבל-על נוסף בשם שומא-גוראת', בכתיבתו של סטיב אנגלהארט ובאיורו של פרנק ברונר. כדי לעצור את כניסתו של שומא-גוראת' לממד המציאות, דוקטור סטריינג' היה חייב להשבית את מוחה של הישות העתיקה, מה שגרם למותה הגשמי. אולם שומא-גוראת' הבטיח לו שקורבנו נחוץ וכי נשמתו תתאחד עם הישות הקוסמית אטרניטי. בעקבות זאת, סטריינג' קיבל על עצמו את התואר "מכשף העל" ("Sorcerer Supreme").
הרפתקאותיה של הדמות המשיכו בסדרת חוברות שנייה של אנגלהארט-ברונר, בשם "דוקטור סטריינג': אדון האמנויות המיסטיות", שרצה למשך 81 חוברות מיוני 1974 ועד פברואר 1987. בתקופה זו, סטריינג' פגש במיסטיקניות טופאז ורינטרה. הסדרה הסתיימה בקליף האנגר, כאשר הסנקטום סנקטאורום הוחרב כתוצאה מקרב שהתרחש בין כתליו, ובין האבדות נמנו אוסף ספריו המיסטיים של סטריינג' וממצאים חשובים נוספים. עקב כך, דוקטור סטריינג' נחלש במידה ניכרת מבעבר, ופג תוקפם של כשפים אשר הוטלו לצורך הגנת האנושות מפני ערפדים ומפני האל הרע סת.
בעקבות ביטול הכותר, הרפתקאות הדמות המשיכו בכרך שני של סדרת החוברות "Strange Tales", שפורסם בשנית במהדורה חצויה, כאשר גיבורי-העל שנוספו לצד הרפתקאותיו הם מסווה ופגיון. הסדרה רצה למשך 19 חוברות, וסיפרה את מסעו של דוקטור סטריינג' להשיב לעצמו את כוחותיו ואת הממצאים שאיבד, וכן את החייאתה של קבוצת הדפנדרס.
בהמשך, סטריינג' הופיע בסדרת החוברות "Doctor Strange: Sorcerer Supreme" ("דוקטור סטריינג': מכשף העל") בכתיבתו של פיטר ב. גיליס ובאיורם של ריצ'רד קייס ורנדי אמברלין, כאשר הסיפורים הוצגו כקשתות סיפור המשתרעות על פני מספר חוברות. סטריינג' הוצג במתכונת הגנתית, וזאת כאשר נלחם במגוון ישויות על-טבעיות כדורמאמו, מפיסטו ושטניש ונתקל בין היתר בגוסט ריידר, מורביוס הערפד החי וברון בלוד.
סטריינג' איבד באופן זמני את תוארו כמכשף על כאשר סירב להילחם במלחמה בשמן של הוישאנטי, ישויות מיסטיות המתפעלות את כשפיו של סטריינג'. במשך זמן זה, החוברות פורסמו כחלק מחותם "בני חצות", וסטריינג' מצא מקור חדש לכוחותיו הקסומים בצורת קסם הכאוס וכן השתמש ברובוט המתופעל בידי קסם. כמו כן, הוא הקים את הדפנדרס החדשים, שאיחד גם בין חברי הדפנדרס הישנים. הסדרה רצה למשך 90 גיליונות (נובמבר 1988-יוני 1996), ולקראת סופה סטריינג' קיבל חזרה את תואר מכשף-העל.
הדמות הופיעה גם בכמה מיני סדרות כמו "דוקטור סטריינג': גרם העצמות". סטריינג' היה הזרז העיקרי להקמתו של טריו מכשפות במיני סדרה "מכשפות", וגם הופיע במיני סדרה בכיכובו בכתיבתם של ג'יי מייקל סטרזינסקי וסאם ברנס. המיני סדרה שכתבה מחדש את סיפור מקורה של הדמות, של בני בריתה ושל אויביה בזמנים מודרניים יותר. מיני סדרה שלישית, "דוקטור סטריינג': השבועה", התמקדה בתפקידו של סטריינג' כמכשף-על ועל טבע כוחותיו. הדמות הופיעה גם בארבעה רומנים גרפיים במשך השנים.
הדמות נותרה עקבית ביקום מארוול למשך כל שנות קיומה, והופיעה בדרך קבע בשלושת כרכי החוברות של קבוצת הדפנדרס, הדפנדרס הסודיים, ומיני סדרה מוגבלת בשם "המסדר". כמו כן, הוא הופיע בסדרת כותרי "מארוול טים-אפ", שציוות מספר גיבורי-על יחדיו, ובסיפורים בודדים כ"מארוול: שניים באחד", "יריד מארוול" וכותר היקום החלופי "מה אם?".
היסטוריה פרסומית > שנות ה-2000

דוקטור סטריינג' הופיע כדמות משנה בסיפורים משפיעים בשנות ה-2000. בחוברת מספר 7 של האוונג'רס החדשים, הכותב בריאן מייקל בנדיס שיכתב את ההיסטוריה של יקום מארוול וקבע שבמהלך מלחמת קרי-סקרול מספר על-אנושיים אשר ביניהם נמנה דוקטור סטריינג' הקימו אגודת סתרים בשם "האילומינטי", שדן באיומים עתידיים על כדור הארץ.
סטריינג' שיחק תפקיד מרכזי באירועי בית אם, והודות לקסמיו כמה מגיבורי-העל המוטאנטים השיבו לעצמם את כוחותיהם כאשר המציאות שוכתבה מחדש בידיה של מכשפת השני. קשת הסיפור מלחמת האזרחים הציגה את החוק לרישום העל-אנושיים ואת הפילוג בקהילת גיבורי-העל, כאשר סטריינג' ניצב מנגד להעברתו של חוק הרישום. הוא עוזב את האילומינטי ומתבודד באזור הארקטי עד אשר הנושא יסודר.
במיני-סדרה "האוונג'רס החדשים: האילומינטי" מתברר שסטריינג' וחברי האילומינטי נקטו בצעדי מנע כדי למנוע איומים גלובליים על ידי לקיחתם של יהלומי האינסוף והחבאתם בידי סטריינג', כאשר רק הוא יודע את מיקומם. כשסטריינג' חוזר מהאזור הארקטי, הוא נותן מחסה בביתו לקבוצת האוונג'רס החדשים, שהוקמה לאחר מלחמת האזרחים ועוזר להם בכמה ממשימותיהם. הוא סבל ממכשול רציני כאשר ידיו נשברו כתוצאה מאירועי "מלחמת-עולם הענק הירוק", ונאלץ להשתמש בקסם שחור כדי להביס את הענק הירוק, אם כי הוא נלכד על ידיו.
שימושו של סטריינג' בקסם שחור התברר כממכר, כשהוא הרבה להשתמש בו בהדיפת התקפות על אחוזתו בידי סינדיקט הפשע של הנבל הברדס. לאחר חשבון נפש ארוך, סטריינג' ערך חיפוש אחר ממשיכו בדמותם של ויקאן, מכשפת השני, מג'יק ודוקטור דום, בשעה שדורמאמו פלש לכדור הארץ בניסיון להשתלט על כוחותיו של סטריינג'. האוונג'רס עזרו לסטריינג' בהדיפת כוחותיו של דורמאמו, והעין של אגאמוטו בחרה בדוקטור וודו ("האח וודו") כממשיך דרכו של סטריינג'.
כאשר ישות דמונית מסתורית משתלטת על דוקטור סטריינג' ודיימון הלסטרום, הם מחפשים להשיב לידיהם את העין של אגאמוטו מהאח וודו, וכתוצאה מכך היא משתגרת אל אחוזת האוונג'רס. לוק קייג' נוגע בחפץ העתיק ועובר מוטציה לגרסה מפלצתית של עצמו. לאחר מכן, הישות שהשתלטה עליו עוברת לאיירון פיסט, המשתגר משם עם העין ויוצר קרע בשמיים אותו סטריינג' מתאר כקיצו של הכל. בשעה שהאוונג'רס נלחמים בשדים בכדור הארץ, איירון פיסט מוצא את עצמו בריק לבן בו הוא פוגש ב"עתיק", המתוודה כי הוא אחראי לפלישה האחרונה היות שהוא מאוכזב מכישלונותיו של סטריינג'. כשאיירון פיסט חוזר לארץ, כשהוא עוטה תלבושת חדשה, הוא אומר שהעתיק מסר לו שסטריינג' גנב את העין של אגאמוטו ממנו ולא חיכה עד אשר תינתן לו בבוא הזמן, ומאלץ את סטריינג' להודות באמת. בנודעו כי טענות אלו עומדות בסתירה לכל מה שלמד מ"העתיק" אודות העין, סטריינג' מגלה שהישות הניצבת לפניהם היא לא מורהו הרוחני אלא אגאמוטו עצמו, שמחפש להשיג את העין לאחר מותן לכאורה של הוישאנטי. אף על פי שהקבוצה משתמשת בוולברין כאווטאר, מקריב דוקטור וודו את חייו כדי לתחום את אגאמוטו ואת העין, ומשמיד את עצמו ואת העין בו זמנית.
בעקבות האירועים, סטריינג' חש אשמה על כישלונותיו ומבקש לעזוב את הקבוצה. אולם, האוונג'רס לא נותנים לו לעזוב ומצביעים פה אחד להשאירו כחבר הקבוצה. סטריינג' מצטרף אליהם בשנית ומזמן את וונג לאחוזת האוונג'רס כדי שישמש כמשרתם.
במהלך מלחמת הכאוס, סטריינג' יוצר קשר עם הענק הירוק ובני בריתו ומזהיר אותם מפני הגיהנום שמגיע לכדור הארץ, כאשר האלוף החדש שלו הוא יריבו לשעבר של הענק, אבומיניישן, שמת לאחרונה והפך לנשמה החזקה ביותר בגיהנום.
בשנת 2007 הופק סרט הנפשה "דוקטור סטריינג'" כחלק מסדרת הסרטים "Marvel Animated Features".
כוחות ויכולות

דוקטור סטריינג' הוא קוסם רב-אומן, והחזיק בתואר "מכשף-העל" של היקום למשך הרבה שנים. אטרניטי, ישות התודעה של יקום מארוול, תיארה אותו כ"בן האנוש העוצמתי ביותר מכל בני האדם", והוא אף נחשב למי שעומד בשורה אחת עם הישויות הקוסמיות.
דוקטור סטריינג' מסוגל להשתמש בקסמים כדי להשיג את כל מאוויו, בין אם הם טלפתיה, טלפורטציה, הקרנה אסטרלית, פרצי אנרגיה, יצירתם של חומרים מוצקים ונוזליים, יצירת שדות הגנה, השבת צורתו לתיקנה לאחר השמדת גופו והחייאת המתים. כאשר הוא עוסק בכשפים, הדמות נוקבת בשמה של אחת מהישויות הקוסמיות כמו הוישאנטי (אוגות', אושטור ואגאמוטו) או הקבוצה הדמונית אוקטסנס. ישויות אלו בדרך כלל תורמות מכוחן ליצירת אפקט מסוים, כמו למשל אבן הארגמן של סיטוראק (מקור כוחו של ג'אגרנוט).
סטריינג' מסוגל לעצור ולהחזיר חזרה את הזמן בקנה מידה גלובלי, לאטום חורים שחורים, להשיב מחדש יקומים שלמים, לספוג כוחות עוצמתיים דיים כדי להשמיד שלל גלקסיות קרובות, לגדול לממדי ענק ולתעל את מסת יקום מארוול כולו.
סטריינג' התמחה בשימוש בקסם שחור, ובעזרת קסם זה השמיד את שומא-גוראת'. אולם, כוח זה התברר כממכר ומשחית ובסופו של דבר חולץ מתוך גופו.
לאחר שהעביר את נטל "מכשף-העל" ואת העין של אגאמוטו לידיו של דוקטור וודו, כוחותיו של סטריינג' נחלשו במידה רבה, אך הוא עדיין נחשב למכשף שקול ומחושב.
אזכור במדיות אחרות > היקום הקולנועי של מארוול

בסרטי היקום הקולנועי של מארוול, השחקן האנגלי בנדיקט קמברבאץ' גילם את דמותו של סטריינג' בסרטים "דוקטור סטריינג'" (2016), "תור: ראגנארוק" (2017), "הנוקמים: מלחמת האינסוף" (2018), "הנוקמים: סוף המשחק" (2019), "ספיידרמן: אין דרך הביתה" (2022) ו"דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" (2022).
כמו כן, קמברבאץ' דיבב את הדמות בסדרת הטלוויזיה המונפשת "מה אם...?" (2021).
הערות שוליים

↑  The Marvel Age of Comics, A letter written by Stan Lee to super-fan Dr...., web.archive.org, ‏2014-04-09
↑  Top 100 Comic Book Heroes: #38 - Doctor Strange
↑  The 50 Greatest Comic Book Characters
↑  "Face Front! Clap Your Hands, You're on the Winning Team!", Robin Green, taken from Rolling Stone Magazine Vol. 1 #91, September 16th 1971
↑  Wright, Bradford W. (2001). Comic Book Nation: Transformation of a Youth Culture. Johns Hopkins. p. 213. ISBN 0-8018-7450-5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532967005171  PLWABN: 9810574475805606  BnF: cb17137456b (data)  GND: 1183060793  LCCN: nb2017022117  VIAF: 345150323922909972127   WorldCat (עם VIAF): 345150323922909972127
ההרים הלבנים (אריזונה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  אריזונה, ארצות הבריתארצות הברית
 קואורדינטות:  33°54′22″N 109°33′47″W﻿ / ﻿33.9061°N 109.563°W﻿ / 33.9061; -109.563
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הרים לבנים(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הרים לבנים(למפת אריזונה רגילה) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקוהרים לבנים(למפת אריזונה מוגדלת) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקוהרים לבנים
 
הר בולדי, ההר הגבוה ביותר בהרים הלבנים
ההרים הלבנים (באנגלית: White Mountains) הם רכס הרים ואזור הררי בארצות הברית, בחלק המזרחי של מדינת אריזונה בגבולה עם ניו מקסיקו. ההרים הלבנים הם המשך של אזור המעבר של אריזונה-שולי מגיון.
ההרים הלבנים הם חלק מרמת קולורדו שבצפון אריזונה ומאומת נאוואחו. ההרים הלבנים גם כוללים את חלק משולי הרמה של יוטה, של צפון-מערב ניו מקסיקו ושל דרום-מערב קולורדו. ההרים הלבנים גובלים בשולי מגיון במערב; בהרי סן פרנסיסקו בדרום-מזרח; במדבר הצבוע, באומת נאוואחו ובפארק הלאומי פטריפייד פורסט בצפון; ובשמורת האינדיאנים של פורט אפאצ'י בדרום-מערב.
הפסגה הגבוהה ביותר של ההרים הלבנים היא הר בולדי (Mount Baldy) המתנשא לגובה של 3,475 מטרים מעל פני הים. הגשמים בהרים הלבנים מתנקזים לדרום באמצעות מספר יובלים של נהר סולט, ולצפון באמצעות נהר קולורדו הקטן. בהרים הלבנים ישנם גם מספר אגמים קטנים.
הארמייה האזורית צפון סין

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  יפן האימפריה היפנית
 שיוך:  הצבא הקיסרי היפני הצבא היפני הקיסרי
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  21 באוגוסט 1937 – 15 באוגוסט 1945 (8 שנים)
 מלחמות:  מלחמת סין-יפן השנייה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה האזורית צפון סין (ביפנית: 北支那方面軍) הייתה ארמייה אזורית של המשמר הקיסרי היפני אשר השתתפה במלחמת סין-יפן השנייה, מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הארמייה הוקמה ב-21 באוגוסט 1937 במטרה לנהל את כוח הכיבוש היפני בצפון סין ובמונגוליה הפנימית. בצבא היפני הקיסרי, ארמייה מקבילה לקורפוס מערבי, וארמייה אזורית מקבילה לארמייה מערבית. הארמייה האזורית צפון סין כללה את הארמיות ה-1, ה-12 וה-43. כמו כן כללה הארמייה את חיל המצב במונגוליה ודיוויזיית הטנקים השלישית.
מטה הארמייה היה בבייג'ינג, והיא הייתה כפופה למפקדת חיל המשלוח לסין. כוחות הארמייה ניהלו את המאבק כנגד כוחות הקוומינטנג והמפלגה הקומוניסטית עד 1945. במבצע סערת אוגוסט ספגו חיילי הארמייה תבוסה ניצחת מידי הצבא האדום, אולם מפקדת הארמייה בבייג'ינג נכנעה באופן רשמי רק עם כניעת האימפריה היפנית.
מפקדים

גנרל היסאיצ'י טראוצ'י (27 באוגוסט 1937 - 9 בדצמבר 1938)
גנרל הג'ימה סוגיאמה (9 בדצמבר 1938 - 12 בספטמבר 1939)
לוטננט גנרל האיאו טאדה (12 בספטמבר 1939 - 7 ביולי 1941)
גנרל יאסוג'י אוקאמורה (7 ביולי 1941 - 25 באוגוסט 1944)
גנרל נאוזאבורו אוקאדה (25 באוגוסט 1944 - 22 בנובמבר 1944)
גנרל סאדאמו שימומורה (22 בנובמבר 1944 - 15 באוגוסט 1945)
לקריאה נוספת

Dorn, Frank (1974). The Sino-Japanese War, 1937–41: From Marco Polo Bridge to Pearl Harbor. MacMillan. ISBN 0-02-532200-1.
Madej, Victor (1981). Japanese Armed Forces Order of Battle, 1937–1945. Game Publishing Company. ASIN B000L4CYWW.
הדיוויזיה השמינית (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1918  1940 1950 – 1919  1945 1992
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה   מלחמת המפרץ
הדיוויזיה השמינית (באנגלית: 8th Infantry Division) הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במספר מלחמות: מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה ומלחמת המפרץ.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הדיוויזיה השמינית הוקמה בינואר 1918 במחנה פרמונט, קליפורניה, תשעה חודשים לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-15 שהורכבה מהרגימנטים ה-12 וה-62, ומהבריגדה ה-16 שהורכבה מהרגימנטים ה-8 וה-13. באוגוסט 1918, מייג'ור גנרל גרייבס, יחד עם צוותו, 5,000 איש ו-100 קצינים, הועברו לסיביר כדי לכבוש את ולדיווסטוק ברוסיה כחלק מהתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה. באוקטובר 1918 נשלחו היחידות הראשונות לאירופה מבלי שהספיקו להשתתף בפעולות לחימה. חלקים מהדיוויזיה (רגימנט הרגלים ה-8) הוצבו בראש הגשר של קובלנץ לאחר שביתת הנשק. עד אוגוסט 1919, כל היחידות הועברו חזרה לארצות הברית, שם שוחררה הדיוויזיה.
היסטוריה > בין המלחמות

הדיוויזיה הוקמה מחדש באופן חלקי ב-24 במרץ 1923, הוקצתה לאזור הקורפוס השלישי למטרות גיוס, והוקצתה לקורפוס ה-3. מחנה ג'ורג' ג'י מיד, מרילנד, הייתה תחנת הגיוס המיועדת של הדיוויזיה להפעלה מחדש.
רגימנטים הרגלים ה-12 וה-34 של חטיבת הרגלים ה-16, מתוגברים על ידי רגימנט הפרשים ה-3 ורגימנט תותחי החופים ה-260 של המשמר הלאומי של מחוז קולומביה, נקראו ב-28 ביולי 1932 כדי לדכא בעיות פוטנציאליות של צבא הבונוס בוושינגטון הבירה. קיבל פקודה לפנות את הקפיטול ואת המחנות על דירות אנקוסטיה מהחיילים הוותיקים באותו אחר הצהריים. מיוני 1936 עד אוגוסט 1937, על הבריגדה ה-16 פיקד לורנצו גאסר, שהמשיך לשרת כעוזר הרמטכ"ל של הצבא (G-1) וסגן הרמטכ"ל של צבא ארצות הברית.
הדיוויזיה גם אורגנה באופן זמני ב-1939 לתמרוני הארמייה הראשונה במנסאס, וירג'יניה, כאשר הבריגדה ה-16 תוגברה על ידי רגימנט הרגלים ה-66 (טנקים קלים). כהכנה להפיכתה לדיוויזיה "משולשת", הופעלה מחדש דיוויזיית הרגלים ה-8 ב-1 ביולי 1940 בפורט ג'קסון, קרוליינה הדרומית, והוקצתה לקורפוס ה-1.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

הדיוויזיה נשלחה לאירופה בסוף 1943, ולאחר תקופה של אימונים בצפון אירלנד, היא נחתה בחוף יוטה ב-4 ביולי 1944 והשתתפה בלחימה על ראש החוף של נורמנדי כחלק מהקורפוס ה-8. לאחר שהשתתפה בקרב על ברטאן, היא הועברה לחזית המערבית בסתיו 1944, שם לחמה בקרב על יער הירטגן. היא הגיעה לרור בדצמבר 1944. בסוף פברואר 1945 נחצה נהר זה ודירן נכבשה, ובתחילת מרץ הגיעו כוחות הדיוויזיה אל הריין ליד רודנקירכן. באפריל 1945 השתתפה הדיוויזיה בסגירת כיס הרוהר. היא שובצה תחת הקורפוס המוטס ה-18 זמן קצר לפני תום המלחמה והגיעה לשוורין בימיה האחרונים של המלחמה לאחר שהשתתפה בשחרור מחנה הריכוז וובלין. היא חזרה לארצות הברית ביולי 1945, שם הושבתה בנובמבר. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 2,532 הרוגים, 10,057 פצועים, 729 נעדרים ו-668 שבויים.
היסטוריה > לאחר המלחמה

כבר בשנת 1950 הוקמה הדיוויזיה מחדש כיחידת אימונים בפורט ג'קסון בקרוליינה הדרומית, וב-1954 היא הוחזרה לשירות כדיוויזיית חי"ר רגילה. בשנת 1956 נשלחה הדיוויזיה לגרמניה, שם נותרה כחלק מהארמייה השביעית כמה עשרות שנים. ארבעה מגדודי הדיוויזיה השתתפו במבצע סערת המדבר. דיוויזיית הרגלים ה-8 הושבתה ב-17 בינואר 1992, וכמה מיחידותיה הוצבו מחדש כחלק מהדיוויזיה המשוריינת הראשונה, שהוצבה בדרום מזרח גרמניה המערבית.
הארמייה ההררית ה-20 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  14 בינואר 1942 – מאי 1945 (כ־3 שנים)
 מקים היחידה:  אדוארד דיטל
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה ההררית ה-20 (בגרמנית: 20. Gebirgs-Armee) הידועה לעיתים גם בתור ארמיית לפלנד (בגרמנית: Armee Lappland), הייתה ארמייה של הוורמאכט, שלחמה במלחמת העולם השנייה.