stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסעדה (יישוב)
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
1 2 3 4 5  לטבלת הדירוג המלא.
↑  מאזן מפוני מלחמת חרבות ברזל: מספר מפונים שנקלטו במועצה המקומית פחות מספר מפונים שפונו ממנה, מבוטא באלפי תושבים. מתוך אתר למ"ס, המתבסס על מערכת "יחד" (של מערך הדיגיטל הלאומי) נכון ל-סוף יולי 2024 (אומדן).
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  פרופיל מסעדה באתר הלמ"ס
↑  Nour Samaha, Syrians in Golan Heights to boycott municipal election by Israel, Al Jazeera, ‏21 June 2018 (באנגלית)
↑  הודעה לתקשורת - נתונים על המועמדים לבחירות 2018, באתר של משרד הפנים, 14 באוקטובר 2018
↑  בועז יוסף, ממונה על מחוז צפון, הנדון: ביטול בחירות במ.מ. מסעדה ביום 30.10.2018, 28 באוקטובר 2018, באתר מועצה מקומית מסעדה.
↑  ויקטור גרן, תרגום: חיים בן־עמרם, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ ישראל, כרך ז': הגליל (ב), ירושלים: יד יצחק בן־צבי, תשמ"ז, עמ' 182
| דגל ישראל מחוז הצפון |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת רמת הגולן • נפת צפת • נפת עכו • נפת כנרת • נפת יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| ערים | בית שאן • טבריה • טמרה • יקנעם עילית • כרמיאל • מגדל העמק • מעלות-תרשיחא • נהריה • נוף הגליל • נצרת • סח'נין • עכו • עפולה • עראבה • צפת • קריית שמונה • שפרעם • מע'אר | מפת מחוז הצפון |
| מועצות מקומיות | אבו סנאן • אכסאל • אעבלין • בועיינה-נוג'ידאת • בוקעאתא • ביר אל-מכסור • בית ג'ן • בסמת טבעון • בענה • ג'דיידה-מכר • ג'וליס • ג'ש (גוש חלב) • דבורייה • דיר חנא • דיר אל-אסד • זרזיר • חורפיש • חצור הגלילית • טובא-זנגרייה • טורעאן • יאנוח-ג'ת • יבנאל • יסוד המעלה • יפיע • ירכא • כאבול • כאוכב אבו אל-היג'א • כסרא-סמיע • כעביה-טבאש-חג'אג'רה • כפר ורדים • כפר יאסיף • כפר כמא • כפר כנא • כפר מנדא • כפר תבור • מג'ד אל-כרום • מג'דל שמס • מגדל • מזרעה • מטולה • מסעדה • מעיליא • משהד • נחף • סאג'ור • ע'ג'ר • עיילבון • עילוט • עין מאהל • עין קנייא • פסוטה • פקיעין • קצרין • ראמה • ראש פינה • ריינה • רמת ישי • שבלי - אום אל-גנם • שלומי • שעב | מפת מחוז הצפון |
| מועצות אזוריות | אל-בטוף • בוסתאן אל-מרג' • גולן • הגלבוע • הגליל העליון • הגליל התחתון • מבואות החרמון • מגידו • מטה אשר • מעלה יוסף • מרום הגליל • משגב • עמק הירדן • עמק המעיינות • עמק יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| מועצה מקומית תעשייתית | מגדל תפן | מפת מחוז הצפון |
| יישובים לשעבר | אבוקה • אחוזת נפתלי • אתגר • גבעות זייד • מחנה ישראל • שייח' בראק | מפת מחוז הצפון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407783305171
מפתח הכסף (סיפור קצר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ה. פ. לאבקרפט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה:  סיפורים מוזרים
 מקום הוצאה:  ארצות הברית
 תאריך הוצאה:  ינואר 1929
 סדרה
 ספר קודם:  The Unnamable 
 הספר הבא:  משימת החלום של קאדאת' האבודה 
 
מפתח הכסף (באנגלית: The Silver Key) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה. פ. לאבקרפט שנכתב ב-1926. הסיפור משתייך לסדרת "מעגל החלומות" של לאבקרפט ועוסק בעיקר באלמנטים פנטסטיים. הוא פורסם לראשונה ב-1929 במגזין "סיפורים מוזרים". זה הוא המשכו של הספר "משימת החלום של קאדאת' האבודה" וכן קודמו של הסיפור הקצר "דרך שערי מפתח הכסף", שנכתב בשותפות עם אדגר הופמן פרייס. בכל הסיפורים משתתף רדנולף קרטר, דמות החוזרת ברבות מיצירותיו של לאבקרפט.
עלילה

בגיל שלושים מגלה רנדולף קרטר שהוא איבד בהדרגה את "המפתח לשער החלומות". בעבר האמין שהחיים מורכבים מכלום למעט התמונות שבזיכרונותינו, יהיה מקורם במציאות או בחלומות. בחלומותיו הליליים הוא יוצא לבקר מקומות פנטסטיים ויצורים מופלאים, מסעות רומנטיים שהוא מעדיף על פני המציאות וה"פרוזאיות של חיי היום-יום". רנדולף מאמין שחלומותיו חושפים בפניו אמיתות הנסתרות מחיי הערות הנוגעות לתכליתם של בני האדם ושל היקום, ובעיקר את רעיון היופי כפי שהוא נתפש בעבר.
אולם ככל שהוא מזדקן מגלה רנדולף ששעות ערותו וחשיפתו לצד הפרקטי וה"מדעי" יותר של החיים שחקה את יכולתו לחלום והפכה אותו, משועבד לאמונות המשעממות של בני האדם וחייהם היום-יומיים. כשהוא עדיין לא בטוח מי מהם אמיתי, מציאותו או חלומותיו, יוצא רנדולף לגלות האם רעיונותיו של האדם הער עליונים על פני אלו של זה הישן, ובתהליך הוא נחשף לכמה עמדות פילוסופיות המותירות אותו לא מסופק. הוא מפסיק את חקירתו באכזבה ונסוג לבידוד עצמי.
כעבור זמן-מה שב "ניצוץ של פנטזיה" אל חלומותיו בשנית, אף על פי שהוא עדיין אינו יכול לחלום על הערים המשונות שראה בצעירותו, דבר שמותיר אותו מתוסכל ועם טעם לעוד. במהלך אחד מחלומותיו מספר לו סבו שמת מזה שנים רבות על מפתח מכסף הנמצא בעליית הגג, חרוט כולו בסמלים ערביים, אותו הוא מוצא בביקור בבית ילדותו שבצפון מזרח מסצ'וסטס (מקום העלילה של רבים מסיפוריו של לאבקרפט). לאחר מכן הוא נכנס אל מערה מסתורית בה נהג לשחק כילד, והמפתח מצליח בדרך פלא להשיב אותו לילדותו כנער בן עשר, ולהעלים את דמותו כמבוגר מהזמן הרגיל.
הסיפור עובר לעסוק בקרוביו של רנדולף, וכיצד הם שמו לב כבר כשהיה בן עשר על יכולתו המופלאה לנבא את העתיד ולדעת דברים שעתידים להתרחש. המספר אומר שהוא מקווה להיפגש עם רנדולף בקרוב, באחד מחלומותיו שלו, "באיזו עיר-חלומית ששנינו ביקרנו", שם רנדולף לבטח הוכתר כבר כמלך ואולי אף יראה לו את מפתח הכסף שלו, פריט שייתכן שטמונים בו רבים מסודות היקום.
השראה

יש החושבים שהסיפור נולד מביקורו של לאבקרפט בפוסטר, רוד איילנד, שם גרה משפחתה של אמו. שמה של הדמות "בניה קורי" מהסיפור מורכב ככל הנראה משמם של אמה קורי פיליפיס, קרובתו של לאבקרפט, ומשמו של בניה פלייס, חוואי שחי מעבר לרחוב בו לאבקרפט שהה בעת ביקורו.
ייתכן כי חיפושו של רנדולף קרטר אחר משמעות דרך שרשרת ארוכה של גישות פילוסופיות ואסתטיות הגיע מתוך ספרו של ז'וריס קרל הויסמנס, "נגד הטבע" (1884), בו עובר הגיבור הראשי תהליך דומה.
עולמו של ה. פ. לאבקרפט

הסיפור מלא ברמיזות ליצירות אחרות של לאבקרפט בהן משתתפת דמותו של רנדולף קרטר, דבר המאפשר ליצור סדר כרונולוגי: ראשית "משימת החלום של קאדאת' האבודה", "הצהרתו של רנדולף קרטר", "זה שאין לו שם", "מפתח הכסף" ולבסוף "דרך שערי מפתח הכסף".
האנציקלופדיה של סיפוריו של ה. פ. לאבקרפט מקיימת השוואה בין "מפתח הכסף" לסיפורו האחר של לאבקרפט, "הקבר", שמספרו, ג'רואס דאדלי, מגלה גם הוא מפתח כסף בעליית הגג המאפשר לו "לפתוח את סודות העבר".
ביקורת

עורך המגזין "סיפורים מוזרים" פרנסוורת' וורייט דחה את הסיפור כשלאבקרפט הגיש אותו ב-1927, אולם התחרט לאחר שנה וביקש לקרוא אותו שנית, ולבסוף קיבל אותו. במועד מאוחר יותר אמר ללאבקרפט שהקוראים לא אהבו את הסיפור בכלל.
הערות שוליים

↑  Publication: Weird Tales, January 1929, www.isfdb.org
↑  Joshi, S.T.; Schultz, David E. (2004). An H. P. Lovecraft Encyclopedia. Hippocampus Press. pp. 244–245. ISBN 978-0974878911.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 4e068f2a-1244-4477-919f-fba673fb3d26
מפתח נומרי

מִפְתָח נומרי (Numerical aperture, מסומן כ-NA) הוא פרמטר חסר יחידות המתאר את זווית האיסוף של אור לתוך רכיב אופטי. הגדרת המפתח הנומרי היא שונה במערכות אופטיות שונות.
הגדרה כללית

ברוב המערכות האופטיות, המפתח הנומרי מוגדר כ:  {\textrm {NA}}=n\cdot \sin \theta , כאשר  \ n הוא מקדם השבירה של התווך ו- \ \theta  היא חצי זווית הראש של חרוט האור הנאסף אל תוך הרכיב האופטי (ראו שרטוט משמאל). במקרה הכללי ביותר, הנקודה ממנה מגיע האור יכולה להיות במרחקים שונים מהרכיב האופטי, והמפתח הנומרי ישתנה בהתאם.
עבור עדשה או רכיב אופטי הנמצאים בסביבה של אוויר, המפתח הנומרי המקסימלי הוא NA=1.
מפתח נומרי במיקרוסקופיה

מכיוון שעדשת אובייקטיב של מיקרוסקופ חייבת להיות במרחק קבוע מהעצם עליו מסתכלים על-מנת שהוא יראה ממוקד, ניתן להגדיר את המפתח הנומרי של העצם (עבור מרחקים שונים הזווית תשתנה, ולכן גם המפתח הנומרי, אבל במרחקים כאלה העצם ממילא לא יראה ברור). ככל שהגדלת האובייקטיב גדולה יותר כך מרחק המוקד שלו קטן יותר, כלומר האובייקטיב צריך להיות קרוב יותר לעצם, ומכאן שהזווית  \ \theta  תהיה גדולה יותר ולכן גם המפתח הנומרי יגדל.
ישנם אובייקטיביים שונים שמתאימים לעבוד בסביבה של מים או שמן אימרסיה. מכיוון שמקדמי השבירה שלהם גדולים ממקדם השבירה של אוויר, גם המפתח הנומרי יגדל וערכו יכול להיות גדול מ-1 (מפתח נומרי של אובייקטיביים שונים נע בין הערכים 0.14 ו-1.45).
למפתח הנומרי במיקרוסקופ ישנה חשיבות רבה לקביעת כושר ההפרדה (רזולוציה אופטית) של המיקרוסקופ, כלומר היכולת להבדיל בין שני עצמים הקרובים זה לזה, הנתון על ידי:

 \ d={\frac {0.6\lambda }{\textrm {NA}}}
כאשר  \ \lambda  הוא אורך הגל. עצמים הנמצאים במרחק קטן מ- \ d זה מזה יראו כעצם אחד.
מפתח נומרי בצילום

בצילום המונח המקובל לשימוש הוא f number (מסומן כ-  \ f/\#או כ- \ N) ולא מפתח אופטי, אך יש קשר בין המונחים.
f number מוגדר כיחס בין מרחק המוקד של עדשה,  \ f, לבין הקוטר שלה,  \ D:
 \ f/\#={\frac {f}{D}}
דמותו של עצם הנמצא באינסוף תיווצר בנקודת המוקד של העדשה, ולכן המפתח הנומרי עבור דמות כזאת נתון על ידי:
 \ \mathrm {NA_{i}} =n\sin \theta =n\sin \left[\arctan \left({\frac {D}{2f}}\right)\right]\approx n{\frac {D}{2f}}
בהנחה שמקדם השבירה הוא של אוויר,  \ n=1, נקבל את היחס בין מפתח נומרי ל-f number:
 \ f/\#={\frac {1}{2\mathrm {NA_{i}} }}
מפתח נומרי בסיבים אופטיים

המפתח הנומרי בסיבים אופטיים מוגדר בצורה שונה ומשמעותו היא זווית האור שיכול להיכנס לתוך הסיב ולהתקדם לאורכו.
בסיב אופטי ישנה ליבה עם מקדם שבירה  \ n_{1}, הגדול ממקדם השבירה של המעטפת,  \ n_{2}. הזווית הקריטית לקבלת החזרה פנימית מלאה נתונה על ידי:  \ \sin \theta _{c}={\frac {n_{2}}{n_{1}}}.
נחשב את זווית הכניסה המקסימלית, \ \theta _{A} כך שהאור הנכנס אל תוך הסיב יוכל להתקדם לאורכו: (ראו איור)
לפי חוק סנל,  \ n\sin \theta _{A}=n_{1}\sin \theta _{R}.
ניתן לראות ש- \ \theta _{R}=90^{\circ }-\theta _{c}, ולכן נקבל:  \ n\sin \theta _{A}=n_{1}\sin(90^{\circ }-\theta _{c})=n_{1}\cos \theta _{c}
נשתמש בזהות הטריגונומטרית  \ \cos \alpha ={\sqrt {1-\sin ^{2}\alpha }}, ונקבל את המפתח הנומרי:
\ {\textrm {NA}}=n\sin \theta _{A}=n_{1}\cdot {\sqrt {1-{\frac {n_{2}^{2}}{n_{1}^{2}}}}}={\sqrt {n_{1}^{2}-n_{2}^{2}}}
דרך נוספת להגדיר את המפתח הנומרי היא בעזרת השינוי היחסי בין מקדמי השבירה של הליבה והמעטפת (בדרך כלל הוא קטן מאוד): \ \Delta ={\frac {n_{1}^{2}-n_{2}^{2}}{2n_{1}^{2}}}={\frac {(n_{1}-n_{2})(n_{1}+n_{2})}{2n_{1}^{2}}}\simeq {\frac {(n_{1}-n_{2})\cdot 2n_{1}}{2n_{1}^{2}}}={\frac {n_{1}-n_{2}}{n_{1}}}
והמפתח הנומרי יוגדר:
 \ {\textrm {NA}}={\sqrt {n_{1}^{2}-n_{2}^{2}}}=n_{1}{\sqrt {2\Delta }}
הזווית  \ \theta _{A} מתארת את "חרוט הקליטה" של הסיב. קרן אור שתיכנס דרך החרוט (כלומר בזווית קטנה מ- \ \theta _{A}) תתקדם לאורך הסיב (מסומן בכחול באיור) והיא נקראת קרן מונחה (guided ray), לעומת זאת, קרן אור שתגיע מחוץ לחרוט 
(כלומר בזווית גדולה מ- \ \theta _{A}) תזלוג החוצה דרך מעטפת הסיב (מסומן באדום באיור) והיא נקראת קרן קורנת (radiated ray).
עבור סיב חד-אופן אי אפשר לדבר על "מודל הקרניים" של האור (אופטיקה גאומטרית), וצריך לעבור למודל גלי של האור. במקרה כזה, הזווית  \ \theta  תינתן על ידי ההתבדרות של האלומה:
 \ \theta ={\frac {\lambda }{\pi \omega _{0}}}
כאשר  \ \theta  נתונה  ברדיאנים,  \ \lambda  הוא אורך הגל, ו- \ \omega _{0} הוא רוחב הקרן בתוך הסיב (מחושב בעזרת התדירות המנורמלת, V-number).
טווח הערכים של המפתח הנומרי בסיבים הוא בדרך-כלל 0.1-0.4.
ראו גם

ארנסט אבה
מערכת אופטית
יחס מיקוד (מספר F)
מספר V
זווית  \theta  מוגדרת כחצי הזווית שבין הנקודה ממנה מגיע האור, לבין הרכיב האופטי.
מריה קומננה

אמלריך הראשון, מלך ירושלים רוכב עם מריה קומננה
חתונת אמלריך הראשון ומריה קומננה כתב יד מהמאה ה-15
חתונת אמלריך ומריה קומננה. כתב יד מהמאה ה-14
חתונת אמלריך ומריה קומננה. כתב יד מהמאה ה-13
הכתרת אמלריך הראשון ומריה קומננה
מריה קומננה (יוונית: Μαρία Κομνηνή; נולדה ב-1154, נפטרה בין השנים 1208 ל-1217) הייתה נסיכה ביזנטית, אשתו השנייה של המלך הצלבני אמלריך הראשון. עם מותו פעלה מריה קומננה לקדם את האינטרסים של בתה היחידה איזבל כיורשת לכתר ממלכת ירושלים.
קורות חייה > נסיכה ביזנטית

מעט ידוע על חייה של מריה קומננה כנסיכה ביזנטית. היא נולדה ליוחנן קומננוס ששימש כמושל ביזנטי של האי קפריסין ואחיינו של מנואל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית.
קורות חייה > גירושיו של אמלריך הראשון

בשנת 1157, בגיל 21, נשא אמלריך, רוזן יפו ואשקלון לאישה את אגנס מקורטניי, בתו של ז'וסלין השני רוזן אדסה למרות התנגדות הפטריארך הלטיני שנומקה בסיבה שבני הזוג היו בעלי קרבת דם (סב סבו של אמלריך היה סב סבה של אגנס). לאחר מותו של הפטריארך התחתנו השניים, והביאו לעולם שני צאצאים, סיבילה ובלדווין הרביעי, שניהם עתידים למלוך בממלכה לאחר מותו של אמלריך. עם זאת אמלריך נאלץ לגרש את אגנס מקורטניי על מנת שיוכל לעלות לכיסא המלוכה עם מות אחיו המלך בלדווין השלישי, מלך ירושלים.
קורות חייה > חתונת אמלריך ומריה קומננה

בשנת 1167, כחלק ממהלך של התקרבות בין האימפריה הביזנטית לממלכת ירושלים נשא אמלריך הראשון לאישה את מריה קומננה, המגעים בין ירושלים הצלבנית לקונסטנטינופול הביזנטית בנוגע להסכם השלום נערכו כשנתיים ומשסולקו המכשולים נערכה החתונה בעיר צור ב-29 באוגוסט 1167. בשנת 1172 נולדה בתם המשותפת והיחידה איזבל. בשנת 1174 נפטר אמלריך הראשון והוריש לאשתו ובתו את שכם כאחוזה.
קורות חייה > נישואים שניים

בשנת 1177 נישאה מריה קומננה לבליאן מאיבלין ולזוג נולדו 4 ילדים.
הלביס מאיבלין
ז'אן מאיבלין, אדון ביירות.
מרגרט מאיבלין
פיליפ מאיבלין
סביב החצר בשכם התגבשה מפלגת אצילים מקומית הידועה גם כמפלגת הברונים - משפחות אצולה מבוססות שהלכו וצברו כוח השפע וממון ובראשם משפחת איבלין שבזכות קשרי נישואים ונכסים רבים היו בעלי השפעה כבירה בחצר המלוכה מחד ובעלי סמכות גדולה בתוך השטחים שבשליטתם שהלכו ודמו למדינות בתוך ממלכת ירושלים. מריה קומננה שלא הסתפקה באחוזתה תכננה לחזור למרכז הזירה הפוליטית בממלכת ירושלים על ידי שימוש בזכויות בתה איזבל לכתר המלכות. ובהקשר זה נכתב עליה בחיבור ההיסטורי Itinerarium Peregrinorum et Gesta Regis Ricardi שמחברו לא ידוע:
”שקועה בטינופת יוונית עוד מהעריסה, היא ובעלה שערכי המוסר שלו תאמו לשלה: הוא היה אכזרי היא הייתה מרושעת, הוא היה הפכפך היא הייתה חסרת חוט שדרה, הוא היה כופר והיא הייתה רמאית.”
קורות חייה > מאבק ראשון על כיסא המלוכה

בסוף המאה ה-12 המצב הפוליטי של ממלכת ירושלים הלך והחמיר, תחת התקפות בלתי פוסקות של הצבא המוסלמי בראשות צלאח א-דין מחד ומאבקי כוח בין מפלגות פנימיות בתוך הממלכה מאידך ועל רקע מחלתו ההולכת ומחמירה של בלדווין הרביעי החל מאבק כוחות על כיסא המלך. לאחר המצור על מבצר כרך החליט בלדווין הרביעי להמליך את אחינו בלדווין החמישי (בלדווין ממונפראטו) בנה של אחותו סיביל מנישואים ראשונים. המלך, על ערש דווי, ותחת איום התפוררות של הממלכה הכריז על אספת אצילים בה נקבעו (בין היתר) סדרי הירושה. על פי ההחלטה נקבע למלך הצעיר עוצר - רימון השלישי רוזן טריפולי. כן הוחלט כי אם ימות המלך ההחלטה על זהות היורש תנתן לוועידה של מלכי צרפת, גרמניה, אנגליה והאפיפיור. ועדה זו תדון בזכויות שתי האחיות למחצה איזבל וסיביל או צאצאיהן לכתר ממלכת ירושלים. כוונת ההחלטה הייתה להרחיק את סיבילה ובעלה מהשלטון למרות העובדה שעל פי החוק היה כס המלוכה צריך לעבור לידם.
מותו הפתאומי של בלדווין החמישי, מלך ירושלים בשנת 1185 עורר לפעולה את מפלגת חצר המלוכה, שניצלה את מעמדה החוקי של סיביל, מלכת ירושלים כיורשת חוקית לכתר על מנת לקדם את בעלה גי דה ליזיניאן כטוען לכתר. מול עמד ריימון השלישי שכינס מועצת אצילים בשכם והציע להכתיר את איזבל בתה של מריה קומננה ובעלה אונפרוא הרביעי כשליטים של ממלכת ירושלים. מפלגת החצר נותרה חופשית לפעול בירושלים אליה הגיעו גי וסיביל ממקום גלותם באשקלון, במקביל פעלו אצילי החצר במהירות ותפסו את השלטון בערים המרכזיות של הממלכה והכף הוכרעה סופית משנצטרף לשורות ז'ראר דה רידפור (אנ') מפקד המסדר הטמפלרי ואויב אישי של ריימון השלישי. בשלב זה לא ניתן היה לעצור את המומנטום של מהפכת הבזק וביום 20 ביולי 1186 הוכתרו גי וסיביל בכנסיית הקבר במהלך שקבע דה פקטו את זהות מלך ירושלים. ריימון מטריפולי, שחשש לחייו הסתגר בטבריה בעוד מפלגת האצילים המקומית מתפוררת וראשיה נשבעים אמונים למלך החדש. במהלך מפתיע, המכריע את הכף - ככל הנראה על מנת להימנע מעימות, או מחוסר עניין בכיסא המלך - חמק אונפרוא מטורון - בעלה של איזבל - בלילה משכם והופיע למחרת בבוקר ה-20 ביולי 1186 בכנסיית הקבר שבירושלים ונשבע אמונים לסיביל ובעלה - המלך החדש של ירושלים.
קורות חייה > קרב קרני חיטין

תקופת שלטונו של גי דה ליזיניאן, קצרה נמהרת ועומדת באופן מוחלט בצל השואה של קרב קרני חיטין. בתקופה הקצרה בין הכתרתו לקרב מואצים כל התהליכים ההרסניים בממלכת ירושלים והמדינה חדלה מלתפקד. התוצאות של קרב קרני חיטין היו הרות אסון לצלבנים. כמעט כל צבאם הושמד במערכה ויחד איתו אבדה כמעט כל האצולה הבכירה שניהלה את המדינה. מי שלא נהרג בקרב נשבה, וגם "הצלב האמיתי" אבד. עבור המוסלמים, הניצחון היה לא רק צבאי, אלא היה לו גם אפקט תעמולתי ראשון במעלה. הייתה זו הפעם הראשונה מאז כינונה של ממלכת ירושלים שצבא צלבני גדול הפסיד בהיקף כזה לצבא מוסלמי. הגיוס הטוטאלי של ממלכת ירושלים פגע בה קשות כי לא נותרו מספיק חיילים כדי להגן על המבצרים ועל הערים הבצורות. קומץ המגינים שנשאר להגן על מקומות היישוב הצלבניים נכנע במהירות ורק נקודות יישוב בודדות נשארו בידיים פרנקיות בפרק הזמן הקצר שעבר בין הקרב לבין שטיפת הארץ בנחשול המוסלמי.
בליאן מאיבלין, בעלה של מריה קומננה הצליח להימלט משדה הקטל ומצא עצמו מפקד על הגנת ירושלים ולאחר מכן מוסר את העיר לידי המוסלמים ביום 2 באוקטובר 1187.
קורות חייה > הכתרת איזבל וחזרה למוקד הכוח

מסע הצלב השלישי כיבוש העיר עכו ומותה של סיביל, מלכת ירושלים במהלך הקרבות, פתחו מחדש את המאבק על כיסא ממלכת ירושלים. לשעת כושר זו המתינה מריה קומננה ובעלה בליאן מאבלין שהחליטו להביא לגירושים בין איזבל לבעלה חסר השאיפות שהביע תמיכה בגי דה ליזיניאן ולהשיאה לדמות הבולטת ביותר במדינה הצלבנית הנולדת מחדש - קונרד ממונפראטו שליט צור. לצעד זה היו תקדימים במשפחת המלוכה - אביה של איזבל נאלץ לגרש את אשתו הראשונה על מנת שיוכל לרשת את כתר המלוכה.
איזבל מצידה אהבה את בעלה שהיה ידוע כגבר יפה תואר עמו היא חלקה את רוב שנות חייה. אציל זה שהיה נעים הליכות עד כדי שהחיבור ההיסטורי על התקופה שבבסיסו מתאר את מעשי ריצ'רד לב הארי ומזכיר את אונפרוא באור חיובי אך מטיל ספק בכושר הלחימה שלו ו"רומז" כי הוא היה נשי ביחס למצופה מגבר של התקופה.
בסתיו של שנת 1190 נחטפה איזבל מבית בעלה על ידי שליחים של האם ואיבלין, הובאה לשכם ושם בוטלו נישואיה בטענה כי היא נישאה בגיל צעיר מדי וכי הנישואים נערכו בכפייה תחת איום של המלך בלדווין הרביעי. האירוע לא עבר ללא התנגדות מצד הבעל המופתע, אך הוא כרע תחת הלחץ שהופעל עליו והסכים לביטול הנישואים ובתמורה קיבל כנחלה את מבצר טורון והשטחים הסמוכים לו.
ביום 24 בנובמבר נישאו איזבל - אשה צעירה בת עשרים וקונרד - לוחם מנוסה בן 45, למרות שהועלו טענות כי קונראד לא גירש את אשתו השנייה שחייתה בקונסטנטינופול. כך זכה קונרד, בזכות ייחוס אשתו איזבל לתבוע את זכותו לכיסא ממלכת ירושלים.
תקופת שלטונה (לכאורה) של איזבל הראשונה הייתה סוערת, קונרד ממונפראטו נרצח זמן קצר לפני הכתרתו ואיזבל נישאה ימים מספר לאחר מכן לאנרי השני, רוזן שמפאן ולבסוף לאמלריך השני, מלך ירושלים שהיה גם שליט קפריסין. מותם של בני הזוג המלכותי לא ריפה את ידיה של מריה קומננה שבנה ז'אן מאיבלין שימש כעוצר ממלכת ירושלים בשמה של מריה ממונפראטו נכדתה. היא תיווכה בשידוך בין נכדתה אליס משמפאן (בתה של איזבל מנישואיה השניים) לבין הוגו הראשון, מלך קפריסין (שהיה אחיה החורג של אליס), המשא ומתן האמור הוא הפעם האחרונה בה מופיע שמה של מריה קומננה על דפי ההיסטוריה.
ראו גם

היסטוריה של ממלכת ירושלים
הערות שוליים

↑  יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, מוסד ביאליק ודביר, ירושלים 1971. כרך א' עמוד 517
↑  http://www.yorku.ca/inpar/richard_of_holy_trinity.pdf Itinerary of Richard I and others to the Holy Land (Cambridge, Ontario, 2001)
משרד החוץ (האימפריה הרוסית)

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 סוכנות אם:  הסנאט הרוסי 
 תאריך הקמה:  8 בספטמבר 1802 
 תאריך פירוק:  2 במרץ 1917 
 
משרד החוץ של האימפריה הרוסית הוא המוסד הממלכתי המרכזי באימפריה הרוסית, שהיה קיים בין 1802 ל-2 במרץ (15) 1917 והיה אחראי על היחסים עם מדינות זרות.
היסטוריה

המשרד הוקם בצו אלכסנדר הראשון ב-8 בספטמבר 1802 (מניפסט "אודות הקמת משרדים (מיניסטריונים)"). עם הקמת משרד החוץ, הלשכה לענייני חוץ של האימפריה הרוסית (שהוקמה על ידי פיוטר הגדול ב-1715 והמשיכה להתקיים עד 10 באפריל 1832) הוכפפה לשר החוץ.
בצו מיום 10 באפריל 1832 "אודות הקמת משרד החוץ" בוטלה הלשכה לענייני חוץ והפכה לחלק מהמשרד. על פי הצו, משרד החוץ כלל את המועצה, מחלקת לאסיה, המחלקה ליחסי חוץ, המחלקה ליחסי פנים והמחלקה לענייני כלכלה וחשבונאות, וכן 3 ארכיונים מרכזיים - 2 בפטרבורג ו-1 במוסקבה.
בשנת 1858 הועבר התחום הטקסי מתחום שיפוטו של משרד החוץ והועבר למשרד משק הבית הקיסרי. ב-22 במאי 1868 אורגנה עבודת המשרד שהחל לספק יחסים פוליטיים עם ממשלות זרות, חסות בארצות זרות על סחר רוסי ואינטרסים רוסיים בכלל, עתירה להגנה משפטית על נתיני רוסיה בענייניהם מחוץ למדינה, סיוע במענה לדרישות החוק של זרים בענייניהם ברוסיה.
לאחר מהפכת אוקטובר 1917, הוקם הקומיסריון העממי לענייני חוץ של רוסיה הסובייטית על בסיס משרד החוץ הקיסרי.
שרים

הרוזן אלכסנדר וורונטסוב (8 בספטמבר 1802 - 16 בינואר 1804)
הנסיך אדם צ'רטוריסקי (16 בינואר 1804 - 17 ביוני 1806)
הברון אנדריי בודברג (17 ביוני 1806 - 30 באוגוסט 1807)
ניקולאי רומיאנצב (1807 - 1 באוגוסט 1814)
איווטן וידמייר (מנהל הלשכה לענייני חוץ; 1814-1816)
יואניס קפודיסטריאס (9 באוגוסט 1816 - מאי 1822)
הרוזן קרל נסלרודה (מושל הלשכה לענייני חוץ ושר מאז 1816; השר 1828 - 15 באפריל 1856 )
הנסיך אלכסנדר גורצ'קוב (15 באפריל 1856 - 28 במרץ 1882)
ניקולאי גירס (28 במרץ 1882 - 14 בינואר 1895)
הנסיך אלכסיי לובנוב-רוסטובסקי (26 בפברואר 1895 - 18 באוגוסט 1896)
ניקולאי שישקין (מנהל; 19 באוגוסט 1896 - 1 בינואר 1897)
הרוזן מיכאיל מורביוב (1 בינואר 1897 - 8 ביוני 1900)
הרוזן ולדימיר למסדורף (9 ביוני 1900 - 28 באפריל 1906)
אלכסנדר איזבולסקי (28 באפריל 1906 - 14 בספטמבר 1910)
סרגיי סזונוב (14 בספטמבר 1910 - 7 ביולי 1916)
בוריס שטורמר (7 ביולי 1916 - 10 בנובמבר 1916)
ניקולאי פוקרובסקי (30 בנובמבר 1916 - 15 במרץ 1917)
אנטולי נרטוב (מנהל; מרץ 1917)
פאבל מיליוקוב (מרץ-מאי 1917)
מיכאיל טרשצ'נקו (5 במאי 1917 - 25 באוקטובר 1917).
לקריאה נוספת

Высшие и центральные государственные учреждения России. 1801—1917. — СПб.: Наука, 1998, Т. 4. — С. 9—34.
Государственность России. — М., 2001, кн. 3. — С. 81—86.
Чернов О. А. Дипломатическая деятельность и исторические взгляды Н. В. Чарыкова. Монография. — Самара, 2010. — [[:ru:Special:BookSources/9785842807666|ISBN 978-5-8428-0766-6]].
מרי אליזבת הסלבלאד

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1870 Fåglavik, שוודיה 
 פטירה:  24 באפריל 1957 (בגיל 86) רומא, איטליה 
 מדינה:  שוודיה 
 מקצוע:  אחות, נזירה, founder of Catholic religious community 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (9 באוגוסט 2004) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  מרי אליזבת הסלבלאד
 
מרי אליזבת הסלבלאד (4 ביוני 1870 - 24 באפריל 1957) הייתה נזירה נוצרייה ממוצא שוודי, אשר עסקה בהצלת יהודים ברומא בירת איטליה במהלך השואה.
ביוגרפיה

הסלבלאד נולדה בשוודיה למשפחה נוצרית לותרנית. בגיל 18 היגרה לארצות הברית ושם למדה סיעוד בבית החולים רוזוולט בעיר ניו יורק ועבדה במקצועה. היא המירה את דתה לנצרות קתולית וב-1902 הייתה לנזירה. ב-1904 היגרה לרומא ולאחר שנים ייסדה שם מנזר חדש.
במלחמת העולם השנייה הייתה הסלבלאד אם מנזר מסדר סלבטורה די סנטה בריגידה ברומא. בדצמבר 1943 הגיעו למנזר 12 בני משפחות פיפרנו (Piperno) וסד (Sed) היהודיות, אשר נמלטו מפני רדיפות הגרמנים לאחר שאלו השתלטו על איטליה בספטמבר 1943. הסלבלאד ויתר הנזירות העניקו להם מקלט במנזר. הרקע לבקשת המקלט התברר להסלבלאד וליתר הנזירות רק מאוחר יותר, ומאותה עת הן נעשות אף מסורות יותר להגנת החוסים במנזרן, ואף סיכנו את עצמן לשם כך. הן העניקו מקלט במנזר גם לשני לא יהודים שנרדפו על ידי הגרמנים. כל אלו שהו במנזר עד שחרור רומא על ידי בעלות הברית ביוני 1944.
במהלך החודשים בהם נתנה מקלט לנרדפים במנזרה גם הוכיחה עצמה הסלבלאד כמנהיגה נמרצת, שיזמה פעולות סיוע לנזקקים. היא השתמשה בקשריה עם השלטונות כדי להשיג עבורם מזון וביגוד, תוך שיתוף פעולה עם הותיקן ועם המכון השוודי ברומא.
בשנת 2000 הוכרזה הסלבלאד כמבורכת על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בזכות פעילותה הכנסייתית הענפה. בהמשך אותה שנה היא הוכרה על ידי מוסד יד ושם כחסידת אומות העולם.
מסטרה

| --- | --- |
סמל מסטרה

 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  ונטו ונטו
 תאריך ייסוד:  המאה ה-10 - המאה ה-11
 גובה:  3.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  89,376 (2012)
 קואורדינטות:  45°29′26″N 12°14′17″E﻿ / ﻿45.490555555556°N 12.238055555556°E﻿ / 45.490555555556; 12.238055555556 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.mestre.it
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמסטרה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמסטרה(למפת ונטו רגילה) ונציה ורונה פדובה ויצ'נצה טרוויזו רוביגו קיוג'ה אוסטריה פריולי-ונציה ג'וליה  אמיליה-רומאניה לומברדיה טרנטינו אלטו אדיג'ה  הים האדריאטי מסטרה(למפת ונטו מוגדלת) ונציה ורונה פדובה ויצ'נצה טרוויזו רוביגו קיוג'ה אוסטריה פריולי-ונציה ג'וליה  אמיליה-רומאניה לומברדיה טרנטינו אלטו אדיג'ה  הים האדריאטי מסטרה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מסטרה (באיטלקית: Mestre) היא עיר במחוז ונטו, שבאיטליה המהווה מאז 1926 רובע (frazione) במטרופולין ונציה. העיר היא פרבר מודרני במטרופולין ונציה. אוכלוסייתה של מסטרה מונה, יחד עם הרבעים הסמוכים לה (מרגרה, קיריניאנו, פווארו וונטו וצלרינו) כ-170,000 תושבים. הקשר העיקרי בין העיר לבין ונציה מתבצע דרך "גשר החירות", עליו עובר כביש לכלי רכב ומסילת רכבת.
העיר נהנית מזרם התיירים העושים את דרכם לוונציה וממנה, ולעיתים, בשל מחירי הלינה הגבוהים בוונציה, אף מתארחים בה.