stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק אריה ברגר
הערות שוליים

↑  ישראל כהן (עורך), ידיעות גנזים 81 (ניסן תשל"ג): סופרים עברים שנספו בשואה, עמ' 364.
↑  פנקס הקהילות: אנציקלופדיה של היישובים היהודיים למן היווסדם ועד לאחר שואת מלחמת העולם השנייה, 4: פולין: כרך ב: גאליציה המזרחית; העורכים: דנוטה דומברובסקה, אברהם ויין, אהרון וייס, ירושלים: יד ושם, תש"ם, עמ' 179.
↑  בספרות ובאמנות, דבר, 6 ביוני 1935 (טור 2, פסקה 2).
↑  הרב נתן אורטנר (כתב וערך), ספר זכרון לקהלת היבניב-אוהנוב והסביבה, תל אביב: ארגון יוצאי אוהנוב והסביבה בישראל, תשמ"א, עמ' 286. ספר יזכור לקהילת היבניב (אוהנוב), בספריית העיר ניו יורק
↑  השירה העברית בפולין בין שתי מלחמות העולם (ירושלים תשנ"ז 1997), מן הכיתוב שעל גבי הכריכה.
↑  ראו ביקורת: פינחס לנדר, יצחק אריה ברגר, תבל גוועת, דבר, 10 באוגוסט 1934. יהושע טילמן פרסם בעיתון יהודי לבוב בפולנית Chwila ("כְוִוילָא"), גיליון 5769 (1935), מאמר ביקורת מקיף על הקובץ (ראו: בספרות ובאמנות: הדים, דבר, 10 במאי 1935).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500962805171  VIAF: 308275691   WorldCat (עם VIAF): 308275691
לואי בלריו

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1872 קמברה, צרפת 
 פטירה:  1 באוגוסט 1936 (בגיל 64) פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  הנדסת אווירונאוטיקה 
 מקום קבורה:  בית הקברות דה גונר 
 מקום לימודים:  אקול סנטרל פריז  קולז' סנט-בארב 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד (25 ביולי 1929)  קצין במסדר הכתר של איטליה (1910)  מפקד במסדר הכתר של רומניה (1910)  officier d'académie  מדליית זהב של החברה לעידוד הקדמה  Grande médaille de l'Aéro-Club de France 
 תרומות עיקריות
 פיתוח כלי טיס, מחלוצי התעופה
 חתימה:   
 
לואי בלריו (בצרפתית: Louis Blériot‏; 1 ביולי 1872 – 2 באוגוסט 1936) היה מהנדס, ממציא וטייס צרפתי מחלוצי התעופה.
חייו

בלריו נולד בקמברה ולמד הנדסה בפריז. בשנת 1900 ניסה את כוחו בתכנון ובניית מטוס. הוא בנה מטוס שאמור היה לטוס תוך כדי נפנוף בכנפיו (אורניתופטר), אך כמו אחרים שניסו לבנות מטוס מסוג זה, הוא נכשל.
עיקר פרסומו בא לו בעקבות טיסתו מעל תעלת למאנש ב-25 ביולי 1909. טיסה זו הייתה הטיסה המאוישת המוצלחת הראשונה בכלי טיס הכבד מהאוויר (מטוס) מעל תעלת למאנש בפרט, ומעל מקווה מים גדול בכלל. את הטיסה ביצע בלריו במטוסו "בלריו-XI" מקאלה שבצרפת לדובר שבאנגליה תוך 36 דקות וחצי. לאחר שנחת בשלום בדובר הוא זכה ב-1000 ליש"ט שהוצעו כפרס על ידי הדיילי מייל לראשון שיצליח לחצות את תעלת למאנש במטוס.
טיסה מפורסמת נוספת ביצע בלריו מפריז לוינה ולימים תיאר אותה בזכרונותיו יוסף קרוק, ששהה אז בווינה במסגרת פעילותו הפוליטית ששילבה סוציאליזם ולאומיות  רוסית, פולנית ויהודית:
בווינה נתפרסמה ידיעה, כי טייס צעיר נודע מצרפת, לואי בלריו, יגיע מפאריס לווינה במטוס שהוא עצמו המציאו. זו עמדה להיות הטיסה הבין־ארצית הראשונה באווירון ביבשת אירופה. קהל עצום התאסף מאחורי העיר, במקום שהוכן לשם כך במיוחד. מובן, שגם כל הקבוצה שלנו רצה לשם, בקוצר־רוח היינו מסתכלים כל רגע בשעונינו — יבוא, או לא יבוא? והאם יבוא בדיוק בזמן המיועד? וכאשר בלריו נחת אמנם בדיוק במועד, הגיעה ההתלהבות לרום הפיסגה. רבים בקהל נראו כשעיניהם נוצצות מדמעות. לאצקי הטיל מרוב התלהבות את כובעו אל על — הורא! הידד! הייתה זו הפעם הראשונה שראינו אדם יורד מן השמים בתוך ציפור מיכאנית ונוחת על האדמה. סוף סוף זכינו להתגשמות החלום בדבר "הציפור הכחולה"! וכאשר חזרנו משדה־התעופה, קראנו דרור לדמיוננו. בפינה שקטה של בית־הקפה "צנטראל" עמדנו לדון בעניין שנקבע בתחילה. אך מי היה מסוגל לדון במשהו תוך יישוב־הדעת לאחר תופעה כה דמיונית? לאצקי התלהב: "כלום מבין אתה משמעותו של דבר זה בשביל האנושות? בשביל הקידמה, הסוציאליזם? התבין איזה סיכויים נפתחים כאן בשביל העם היהודי? אפשר יהיה לטוס אל המדינה היהודית העתידה לקום! לטוס כדרך שטס היום בלריו! הרצל לא זכה לראות זאת — אך סירקין שלנו כבר יזכה". וברוב התלהבות כתבנו בבית־הקפה גלוית־דואר נלהבת אל סירקין, בה תיארנו את טיסתו של בלריו, וכולנו חתמנו עליה: לאצקי, ראטנר, קפלנסקי, בורוכוב, לבוביץ' ואנוכי. עד שעה מאוחרת ישבנו בבית־הקפה ושוחחנו, ניתחנו את הקשר שבין האמצאה הטכנית החדשה לבין העתיד היהודי.
זמן קצר לאחר מכן, הפנה בלריו את כל תשומת לבו להנדסת ותכנון אווירונאוטיקה, והפך לנשיא חברת SPAD. הוא הפך את SPAD ליצרנית הצרפתית הגדולה ביותר של מטוסי קרב בתקופת מלחמת העולם הראשונה. לאחר סיום המלחמה, שינה בלריו את ייעוד החברה והפך אותה ליצרנית מטוסי נוסעים.
הערות שוליים

↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב: מחברות לספרות, 1972, עמ' 58
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007376943005171  PLWABN: 9810541114205606  BnF: cb12003902b (data)  GND: 118659049  ISNI: 0000 0000 7977 4893  LCCN: n82059566  Léonore: 38183  NARA: 10568766  NKC: mzk2005266337  SNAC: w66t2pj5  SUDOC: 02814659X  VIAF: 71401338   WorldCat (עם VIAF): 71401338 
בלריו-XI, המטוס שבו חצה בלריו את תעלת למאנש
יעקוב צנוע

| --- | --- |

 לידה:  1839 קהיר, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1912 (בגיל 73 בערך) 
 מדינה:  מצרים 
 
יעקוב צנוע (בערבית: يعقوب صنوع, נולד ב-9 בינואר 1839 בקהיר, נפטר בשנת 1912 בפריז) היה עיתונאי ומחזאי יהודי מצרי ומי שהביא את התיאטרון המודרני לעולם הערבי. כונה ה"מולייר של מצרים" (« موليير مصر »). הקים כתב עת סאטירי בשם "אבו נדארה", לפי שם העט שלו, "שייח אבו נדארה".
קורות חיים

אמו של יעקב צנוע הייתה יהודייה מצריה ואביו, רפאל צנוע - יהודי איטלקי ששימש יועץ לאחד מבני משפחת משנה המלך המצרי, אחמד פאשה יגן, נכד של מוחמד עלי. יעקב צנוע למד בילדותו בתלמוד תורה אחר כך למד בבית ספר יסודי, תוך רכישת ידע בשפות ובכתבי הקודש של הנצרות והאסלאם. בגיל 13 דקלם שיר שהוא חיבר בפני האמיר אחמד פאשה יגן, שהתרשם מאוד מכישורי הילד ומימן לו לימודי ספרות ואמנות בליבורנו באיטליה, בשנים 1853 עד 1855. באיטליה התוודע צנוע לספרות ולתיאטרון האירופאי, והושפע גם מבחינה פוליטית על ידי תנועת הקרבונארי.
תיאטרון

בשנת 1869 עשה את ניסיונותיו הראשונים בתיאטרון. מירב ההצגות שהעלה, היו מחזות שהוא תרגם באנגלית, צרפתית ואיטלקית. הוא העלה את המחזות בתיאטרון ברובע אל־אזבקיה, צפון-מזרחית לכיכר תחריר. הוא היה הראשון שהעלה שחקניות על הבמה. פרסומו הלך וגדל, וגם השליט אסמאעיל פאשא ביקש ממנו להציג בארמונו וכינה אותו "מולייר המצרי". אבל כשהעלה שם מחזה סאטירי בשם "המולדת והחירות", שבו ביקר את שחיתות השלטון, זעם השליט וסגר את התיאטרון. צנוע ברח לצרפת למשך שנתיים. 
 
צנוע כתב מחזות רבים, כמו " أبو ريدة وكعب الخير", " العليل ", " بورصة مصر ", " الأميرة الاسكندرانية ".
עיתונות ופעילות ציבורית

צנוע היה מקורב לג'מאל א-דין אל-אפגאני ולמוחמד עבדו. 
בשנת 1872 הקים שני מועדונים מדעיים - "מועדון הקדמה" ו"מועדון חובבי המדע" ונבחר לעמוד בראשם.. בשנת 1874 יצא לחו"ל למסע למשך 4 שנים באירופה, שם חקר את דרכי הממשלות, החברות והאנשים ביבשת. 
בשנת 1877 הוא ייסד עיתון סאטירי בשם "أبو نضارة" (אבו נדארה; "أبو نظارة" – "בעל המשקפיים"), עיתון שזכה לתפוצה רחבה ולפרסום רב. "אבו נדארה" היה העיתון הראשון בשפה הערבית ששילב קריקטורות, כמו גם העיתון הראשון שנכתב בערבית מצרית מדוברת (ולא בערבית ספרותית) כחלק מאופיו העממי והסטאירי. גם בעקבות פרסום עיתון זה התנגש צנוע עם השלטונות, ושוב הוא נאלץ לגלות ממצרים. הוא המשיך לפרסם תחת שמות שונים את העיתון, שהוברח למצרים והופץ גם בחלקים אחרים של העולם הערבי. כשכבשו הבריטים את המצרים, הוא המשיך את התקפותיו, הפעם נגד הבריטים, והוא זה שיצר את הסיסמה "מצרים למצרים" שנהפכה למטבע לשון נפוץ. 

הוא מעולם לא חזר למצרים ואמר, שלא יחזור כל עוד יישלטו שם הבריטים. נפטר בשנת 1912 בפריז.
בשנת 2001 יצא ספר במצרים המנסה לערער על המיתוס של יעקוב צנוע כאבי התיאטרון המצרי, והספר יצר פולמוס רחב.
ממחזותיו

بورصة مصر - "בורסת מצרים"
العليل - "האיש החולה"
أبو ريدة البربرى ومعشوقته كعب الخير - "אבו רידה אלברברי ואהובו כעב אלחייר" - בהצגה זו השתתפה שחקנית בשם מתילדה שהייתה אחת משתי שחקניות התיאטרון שצנוע אימן בעצמו, השחקניות הראשונות בתיאטרון המצרי.
الصداقة - "הנאמנות"
الأميرة الاسكندرانية - הנסיכה האלכסנדרונית"
موليير مصر وما يقاسيه  - "מולייר של מצרים ומה שעבר" - מחזה בן שתי מערכות בהשפעת המחזה של מולייר L'Impromptu de Versailles
غندورة مصر" - "גנדרן מצרים"
الوطن والحرية - "המולדת והחירות" - מחזה זה כנראה שהוביל את הממשל המצרי לסגור את התיאטרון של צנוע בשנת 1872
شيخ البلد - "שייח' הכפר" - מחזה שמפציר בהורים לשאול את דעת בנותיהם בנוגע לנישואים
الحشاش - "מעשן החשיש"
آنسة على الموضة - "גברת צעירה והמודה"
زبيدة - "זוביידה" - מחזה על נשות המזרח
فاطمة - "פאטימה" - קומדיה בשלוש מערכות, שחוברה במקור באיטלקית על ידי צנוע (1869-70) ותורגמה גם לצרפתית
السلاسل المحطمة - "השלשלאות השבורות" - מחזה עם נימה פטריוטית-עות'מאנית, שנכתב במקור בצרפתית בפריז, 1911.
Il Marito Infidele - "הבעל הבוגד" - קומדיה באיטלקית, קהיר, 1876.
לקריאה נוספת

إبراهيم عبده, أبو نظارة: امام الصحافة الفكاهية المصورة و زعيم المسرح في مصر 1839 - 1913 القاهرة : مكتبة الآداب, 1953.
שמואל מורה, חיבורי יהודים בלשון הערבית, ירושלים: מכון בן צבי והאוניברסיטה העברית, תשל"ד, עמ' 72-75, 99-118.
עמר זכריא ח'ליל, "מולייר יהודי במצרים", סגולה 89 (מרחשון תשע"ח, נובמבר 2017), עמ' 26--33
Irene L. Gendzier, The Practical Visions of Yaʿqūb Ṣanūʿ (Cambridge: Harvard University Press, 1966).
Eliane U. Ettmüller, The Construct of Egypt's National-Self in James Sanua's Early Satire & Caricature. Berlin: Klaus Schwarz, 2012.
Jacob M. Landau, “Abū Naḍḍāra: An Egyptian Jewish Nationalist,” Journal of Jewish Studies 3, no. 1 (1952): 30–44; 5, no. 4 (1954): 179–180.
Shmuel Moreh, “Yaʿqūb Ṣanūʿ: His Religious Identity and Work in the Theater and Journalism,” in The Jews of Egypt: A Mediterranean Society in Modern Times, ed. Shimon Shamir (Boulder, Colo.: Westview Press, 1987), pp. 111–129.
הערות שוליים

↑  א.אלמליח 1944
↑
↑  [1=http://www.copts-united.com/Arabic2011/PrintPage.php?A=23772 ]
↑  א.אלמליח
↑  Matti Moosa: The Origins of Modern Arabic Fiction. p. 51
↑
↑
1 2 3 4  Shmuel Moreh, “Yaʿqūb Ṣanūʿ: His Religious Identity and Work in the Theater and Journalism,” in The Jews of Egypt: A Mediterranean Society in Modern Times, ed. Shimon Shamir (Boulder, Colo.: Westview Press, 1987), pp. 117-119.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280596005171  BnF: cb13566723q (data)  GND: 118985345  ISNI: 0000 0001 2124 714X  LCCN: n85018745  NTA: 114501505  SELIBR: 233513  SUDOC: 125904991  VIAF: 24768849   WorldCat (עם VIAF): 24768849
כשל המהמר ההפוך

כשל המהמר ההפוך הוא כשל לוגי רטרודוקטיבי שבו מגיעים למסקנה שכיוון שקרה כעת אירוע נדיר, סביר שנערכו לפניו ניסיונות רבים. זהו היפוך לכשל המהמר, שבו מסיקים שאם נערכו עד כה ניסיונות רבים, הרי שהסיכויים לאירוע נדיר נעשו גבוהים יותר.
דוגמאות

אדם שנכנס למקום הימורים ורואה זריקת קוביות שיוצאת 6:6 מניח מכך שזוהי לא הזריקה הראשונה היום. הסיבה לכך שמדובר בכשל, היא משום שהסיכוי ל-6:6 זהה לסיכוי לכל צירוף ספציפי אחר (6:1 למשל).
ראו גם

כשל המהמר
הערות שוליים

↑  המקור לכשל המהמר
כיכר העצמאות (נתניה)

| --- | --- |

כיכר העצמאות לאחר השיפוץ
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1939
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:  נתניה
 שכונה:  מרכז העיר
 רחובות מסתעפים:  הרצל, אוסישקין, דוד המלך, גד מכנס
 קואורדינטות:  32°19′50″N 34°51′02″E﻿ / ﻿32.33055556°N 34.85055556°E﻿ / 32.33055556; 34.85055556
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת נתניה מוגדלת) כיכר העצמאות(למפת נתניה רגילה) כיכר העצמאות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כיכר העצמאות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כיכר העצמאות  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר העצמאות היא הכיכר המרכזית של העיר נתניה.
היסטוריה

בינואר 1935 הוכרז על קריאת הרחבה המרכזית בעיר נתניה, שליד בית המוסדות שכללה את משרדי המועצה, לכבודו של הנציב העליון הבריטי ארתור ווקופ כאות הוקרה על סיועו בסלילת כבישים וייבוש הביצה ליד נתניה.
הרחבה מוקמה ממזרח לגן שהוקם בעיר. בחנוכת הגן נכח הנציב העליון ווקופ. בעת חנוכתו תואר הגן בעיתונות:
בשנת 1946 קיימה עירית נתניה תחרות לעיצוב הככר, בה זכתה במקום הראשון תוכניתם של י. גבירצמן וי. ניסנוביץ. העבודות על פי התכנית החדשה החלו במאי 1947. על פי התכנית החדשה הוקטן הגן כדי להגדיל את הרחבה, וסביבת הרחבה הוקצתה להקמת פסאז של חנויות.
במאי 1949 לכבוד חגיגות יום העצמאות הראשון של מדינת ישראל שונה שמה של הכיכר ל"כיכר העצמאות".
העבודות על הכיכר נמשכו למעלה מעשור. בתחילת 1959 הוחל בהקמת אתר זיכרון לנופלים במערב הרחבה. בשנת 1961 הוצב פסל של משה ציפר להנצחת הנופלים במלחמת העצמאות בתכנונם של האדריכלים אברהם יסקי ושמעון פובזנר. באותה שנה הוחל בעבודות על החלק המזרחי של הכיכר.
בשנת 1973 הוצבה המזרקה בצורת חבצלת החוף, שעוצבה ופוסלה על ידי האמן יצחק שמואלי, ואפיינה את הכיכר ואת העיר.
המזרקה נראית בפתיח של חלק מפרקי סדרת הטלוויזיה Here we are. בשנת 1985 נבנה מדרחוב הרצל ששינה את פני הכיכר, ובשנות ה-90 חוברה אליה הטיילת העירונית. שני מהלכים אלו כללו ביטול של הכביש שסבב את מרבית הכיכר ויצירת מדרכה רצופה מהכיכר אל המדרחוב, ואל הבניינים המקיפים את הכיכר.
ב-17 ביוני 2011 אירע בבניין מס' 5 בכיכר פיצוץ בעקבות דליפת גז. הפיצוץ גרם לארבעה הרוגים וכ-90 פצועים, ולנזק רב ברכוש. לאחר כחצי שנה, עיריית נתניה כיסתה את הבניין.
במהלך שנת 2012 עברו כיכר העצמאות ומדרחוב הרצל הסמוך שיפוץ נרחב, בתכנון ד"ר עדנה ישי-וילסון; מזרקת חבצלת החוף הועברה אל טיילת הראשונים, במקומה הוצבו מזרקה עם מסכי מים וזרנוקי מים צבעוניים, בריכה אקולוגית ומתקן אינטראקטיבי הכולל מסכי LED גדולים.
אודות הככר

בסמוך לכיכר שוכן  קולנוע אסתר שמלבד לצפייה בסרטי קולנוע, שימש בעבר את תושבי העיר, כאולם הנשפים שלהם. ובתקופת המנדט הבריטי שימש לתצפית אצ"ל והסתרה של מעפילים בקולנוע עצמו.
בכיכר העצמאות קיימת באופן קבוע במה המיועדת למופעי חוצות. הכיכר היא מוקד למשיכת תיירים בנתניה ומהווה את המקום המרכזי לקיום אירועים בעיר.
מלון גולדאר הממוקם בכיכר אשר היה נטוש במשך כעשור, נרכש על ידי רשת מלונות פתאל והפך למלון ממותג בשם "לאונרדו פלאזה".
גלריה

כיכר העצמאות בלילה
מזרקת החבצלת במיקומה הקודם (2010)
הפסל של משה ציפר
בימת המופעים בכיכר
מראה הכיכר לפני הפיצוץ שאירע ב-2011
הכיכר בערב יום הזיכרון תשע"א
חזית מסחרית בכיכר בבניין שבו אירע פיצוץ הגז
הערות שוליים

↑  רחבת הנציב ווקופ בנתניה, דואר היום, 23 בינואר 1935; המשך
↑  ביקור הנציב בעמק חפר ובנתניה, הארץ, 16 ביוני 1935
↑  רחבת ווקופ בנתניה תחונך היום, דואר היום, 14 ביוני 1935
↑  תכנית לככר וואקופ בנתניה, הארץ, 29 במאי 1946
↑  משפרים את גן ווקופ, המשקיף, 13 במאי 1947
↑  ש. שריה, חול ויהלומים בנתניה, הַבֹּקֶר, 23 במאי 1947
↑  חגיגת יום העצמאות בנתניה, קול העם, 5 במאי 1949
↑  מצבה לחללי נתניה, מעריב, 14 בינואר 1959
↑  אלכס ינאי, אנדרטה לבני נתניה שנפלו תיחנך בעצרת הערב, מעריב, 17 באפריל 1961, עמ' 9
↑  ג. שרוני, ... הנמה, מעריב, 17 בנובמבר 1961
↑  אלכס ינאי, הופעל לחץ להקמת תחנה מרכזית בנתניה, מעריב, 18 ביוני 1961
↑  למשל הפרק: The Family Album
↑  אילן ליאור, גילי כהן, אנשיל פפר ודן אבן, 4 הרוגים ו-91 פצועים בפיצוץ בלון גז בבניין בנתניה, באתר הארץ, 17 ביוני 2011
↑  בילי פרנקל, אורות וצלילים: כיכר אינטראקטיבית תוקם בנתניה, באתר ynet, 13 בדצמבר 2011
↑  רינה רוזנברג, דוד פתאל מגיע לנתניה: ישפץ את מלון גולדאר ב-50 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 13 בנובמבר 2012
לואי ג'ין בולס

| --- | --- |

 לידה:  23 בנובמבר 1867 קייפטאון, מושבת הכף 
 פטירה:  13 בספטמבר 1930 (בגיל 62) באת', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  מכללת לייסינג 
 בן או בת זוג:  Augusta Blanche Strickland (14 באוקטובר 1897–?) 
 צאצאים:  Eric Louis Bols, Kenneth William Bols 
 השתייכות:  הצבא הבריטי 
 דרגה:  לוטננט גנרל, לוטננט גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת הבורים 
 עיטורים
 אות השירות המצוין  לגיון הכבוד  מסדר הנילוס  אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  אביר מפקד במסדר האמבט  מסדר המושיע 
 
הגנרל לואי ג'ין בולס
לואי ג'ין בולס (באנגלית: Louis Jean Bols; ‏23 בנובמבר 1867 – 13 בספטמבר 1930) היה גנרל בריטי, ראש המטה של הגנרל אדמונד אלנבי במלחמת העולם הראשונה בחזיתות אירופה וארץ ישראל ואיש הממשל הצבאי הבריטי בארץ ישראל עד כינון המנדט הבריטי.
ביוגרפיה

לואי ג'ין (ז'אן) בולס נולד לדיפלומט בלגי. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 שירת בולס כמפקד גדוד ונשלח להילחם בחזית המערבית. בנובמבר אותה שנה הוא נפצע ונלקח בשבי על ידי הגרמנים. תוך זמן קצר הצליח בולס להימלט מן השבי ומונה לראש המטה של הגנרל אלנבי.
בשנת 1917 נכשלה הארמייה השלישית בפיקודו של אלנבי בהתקפה על העיר אראס בצרפת. בעקבות הכישלון בקרב אראס הועבר אלנבי מתפקידו בחזית אירופה ונשלח לחזית המזרח התיכון, בה זכה לניצחונות ולתהילה. עם עזיבת אלנבי נתמנה בולס כמפקד אוגדה תחת פיקודו של פילדמרשל הרברט פלומר, לימים הנציב העליון השני של ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. בולס ואוגדתו נטלו חלק בהתקפה המוצלחת של פלומר על העיר מסינס שבבלגיה ביוני 1917.
זמן לא רב לאחר מכן הוצב בולס לשרת תחת פיקודו של אלנבי, כראש מטהו ונלווה אליו בניצחונותיו הגדולים ובכיבוש ארץ ישראל וירושלים מידי הכוחות של האימפריה העות'מאנית.
מכיבוש הארץ על ידי הבריטים בדצמבר 1917 ועד כינון המנדט הבריטי בשנת 1920 שימש בולס כאיש הממשל הצבאי הבריטי בארץ ישראל תחת מנהלת שטחי האויב הכבושים. מדצמבר 1919 ועד יולי 1920 שימש בולס כקצין המנהלה הראשי (Chief Administrator of Palestine) – המושל הצבאי של מנהלת שטחי האויב הכבושים – דרום, לימים פלשתינה-א"י הכפוף למפקד העליון בקהיר, אלנבי ואז הגיע לארץ הנציב העליון (High Commissioner of Palestine) הראשון הרברט סמואל, הממשל הצבאי הוחלף בשלטון האזרחי של המנדט הבריטי ובולס סיים את תפקידו.
בתולדות ארץ ישראל ייזכר בולס כמי שהחתים את הנציב העליון הראשון הרברט סמואל, בהכנסו לתפקידו, על קבלה בה נכתב באנגלית:
Received from Major-General Sir Louis J. Bols K.C.B.—One Palestine, complete
ובתרגום לעברית:
"נתקבלה מאת הגנרל סיר לואי בולס (ראשי תבות תואריו באנגלית), "פלשתינה שלמה"
הנציב העליון הוסיף ליד חתימתו על הקבלה את ראשי התבות E&O.E, שמשמעותן Errors and Omissions Expected, בדומה לאימרה העברית "טעות - לעולם חוזר".
בנו של בולס היה הגנרל אריק לואי בולס, מי שבין השנים 1945 ל-1947 עמד בראש דיוויזיית הצנחנים, שחייליה כונו על ידי אנשי היישוב "הכלניות", שהופעלה נגד היישוב בתקופת המאבק להקמת מדינת ישראל.
הערות שוליים

↑  בנימין אליאב (עריכה), היישוב בימי הבית הלאומי, הוצאת כתר, 1989, עמוד 12
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1205580468  SUDOC: 150501935  VIAF: 316748603   WorldCat (עם VIAF): 316748603
כריש לבן-אף

| כריש לבן-אף |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: כרישאים
משפחה:: כרישיים
סוג:: Nasolamia
מין:: כריש לבן-אף
שם מדעי
 Nasolamia velox ‏גילברט, 1898
תחום תפוצה


כריש לבן-אף (שם מדעי: Nasolamia velox) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הכרישיים והוא המין היחיד בסוגו, הקרוב מעט לכריש כחול או לסוג כריש עקב מבנה ראש דומה.
תיאור

המין חי באזורים הטרופיים באוקיינוס השקט לחופי אמריקה בין פרו לבאחה קליפורניה ודרום קליפורניה בעומקים רדודים של 15 עד 200 מטרים.
זהו כריש קטן יחסית באורך 1.5 מטר בממוצע. הוא בעל גוונים אפורים בהירים ובטן לבנה עם חוטם לבן וארוך בעל כתם שחור לאורכו. הלסתות קצרות ובעלות שיניים משוננות בעלות רכסים צרים. הוא בעל זוג סנפירי גב, כשהקדמי גדול בהרבה מהאחורי ובעל סנפיר שת וזנב ממוזלג ארוך. הנקבות משריצות עד 5 צאצאים חיים, הנולדים באורך 55 סנטימטרים.
כריש זה חי לרוב בגפו והוא שוכן בקרקעית הים החופית לרוב באזורים חוליים או בוציים ובשוניות. הכריש ניזון מלהקות דגים וסרטנים שהוא לוכד.
מין זה מצוי בסכנת הכחדה עקב דיג יתר מצד האדם.
הערות שוליים

↑  כריש לבן-אף באתר הרשימה האדומה של IUCN
לאסלו קובר

לאסלו קובר (בהונגרית: László Kövér; נולד ב-29 בדצמבר 1959) הוא פוליטיקאי הונגרי ממייסדי מפלגת פידס שכיהן כיו"ר המפלגה בשנים (2000–2001) וכשר לשירותים מיוחדים בממשלתו הראשונה של ויקטור אורבן (1998–2000). מאז 2010 הוא מכהן כנשיא האספה הלאומית של הונגריה.
ביוגרפיה

הוא בוגר הפקולטה למשפטים ומינהל באוניברסיטת אטווש לוראנד. משנת 1984 עסק בהוראת מקצועות המשפט. בשנת 1986 עבד במשך מספר חודשים במכון למדעי החברה של הוועד המרכזי של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית.
בסוף שנות ה-80 קיבל מלגה מקרן ג'ורג' סורוס. בשנת 1988 הוא היה אחד החברים המייסדים של איחוד הדמוקרטים הצעירים (פידס). בשנת 1990 נבחר לראשונה לאספה הלאומית מטעם מפלגתו. הוא שב ונבחר לאספה בבחירות בשנים 1994, 1998, 2002, 2006, 2010, 2014, 2018 ו-2023.
בשנים 1998–2000 כיהן בממשלתו של ויקטור אורבן כשר לשירותים מיוחדים. בשנים 2000–2001 היה יושב הראש בפועל של פידס. לאחר ניצחונה של פידס בבחירות לפרלמנט בשנת 2010, הוא נבחר לנשיא האספה הלאומית.
באפריל 2012, בעקבות התפטרותו של נשיא הונגריה פאל שמיט, קובר החזיק בתפקיד נשיא המדינה בפועל, עד להשבעתו של הנשיא החדש יאנוש אדר במאי 2012.
כרונולוגיה של המזרח הקרוב העתיק

.
הכרונולוגיה של המזרח הקרוב העתיק עוסקת בקביעת משך הזמן של מאורעות שאירעו בעבר, משך הזמן בין מאורע למאורע, וכן קביעת מועד שבו אירע האירוע ביחס לזמננו. הכרונולוגיה מנסה לקבוע את סדר הדורות וסנכרון מאורעות שונים שאירעו באזורים שונים.
בעולם העתיק התיארוך של המאורעות כפי שהוא מופיע בממצאים הארכאולוגיים ובכתובים של אתרים שונים מתייחס לתיארוך שהיה מקובל באותה תרבות. התיארוך המודרני נערך לעיתים קרובות על פי תארוך יחסי באתרים כגון שכבות ארכאולוגיות שונות וממצאים הקושרים את האתר לממצאים באתרים באזורים אחרים.
לרשות ההיסטוריונים של המזרח הקרוב, שעסקו בקביעת הכרונולוגיה של מאורעות במצרים העתיקה, ארץ ישראל, כנען, והתרבויות של מסופוטמיה: שומר, אכד, בבל, אשור, תרבויות  אנטוליה ועוד – עמדו התעודות ההיסטוריות של אותן תרבויות. תעודות אלה, לא פעם בצורת מצבות זיכרון, הכילו רשימות מלכים שכללו את סדר הדורות של המלכים, את שנות מלכותם ותיאור מאורעות שאירעו בשנת מלכות זו או אחרת. בעיה שעמדה בפני ההיסטוריון היא המינוח השונה ושיטת הספירה השונה בתרבויות השונות של תחילת שנת המלכות. לדוגמה: במצרים העתיקה, השנה הראשונה למלכות המלך הייתה ממועד עלייתו לשלטון ועד לראש השנה הבא. שנה זו הייתה יכולה להיות קצרה מאוד אם מועד עלייתו לשלטון היה בסמוך לראש השנה. בבבל, התקופה שמעליית המלך לשלטון ועד ראש השנה הבא, לא נכללה כלל במניין שנות המלכות של המלך, ונקראה "ראשית ממלכתו". בכמה תרבויות היו לשנים שמות על שם אישים או מאורעות חשובים. בממלכה האשורית החדשה היה נהוג לכנות כל שנה (המתחילה בראש חודש ניסן) בשמו של המלך (על-פי רוב כונתה בשמו שנת מלכותו המלאה הראשונה), ובהמשך בשמו של אחד מנציבי הפחות האשוריות. רשימה זו כונתה בשם לימו.
באף אחת מהתרבויות הקדומות לא הייתה "שנת אפס", כלומר לא היה מועד ייחוס אבסולוטי שממנו קבעו את כל המועדים האחרים. שיטות התארוך הקדומות הכירו רק את תקופות המלכות השונות של המלכים השונים, ובכל תקופת מלכות החלה הספירה משנת 1 מחדש.
אזכור אישים או מאורעות בני אותו דור במסמכים עתיקים ממקורות שונים, סייע להיסטוריונים המודרניים בקביעת סדר הדברים או בקביעת היחס שבין שתי מערכות אירועים. לקביעת הכרונולוגיה על סמך השוואת מקורות עתיקים שונים יש מגבלות, למשל יש צורך לקחת בחשבון שושלות שמלכו במקביל ונלחמו זו בזו, או למשל לעיתים עקב סיבות פוליטיות הושמטו מרשימה מסוימת שמות מלכים, או שהוקדמה שנת מלכותם ברשימות.
כלי נוסף ששימש לקביעת הכרונולוגיה היה התאריך המוחלט של מאורע אסטרונומי שאוזכר בתעודות. כך נתאפשר תארוכה של כל רשימת הלימו האשורית בין השנים 893 לפנה"ס – 666 לפנה"ס בזכות אזכור ליקוי החמה האשורי – ליקוי חמה שאירע בשנת מלכותו התשיעית של המלך האשורי אשור-דן השלישי, שלפי חישוב אסטרונומי-מתמטי אירע ב-15 ביוני 763 לפנה"ס.
עקב הקשיים השונים בקביעת הכרונולוגיה של המזרח הקרוב, קיימות שלוש גישות מקבילות לסידור הכרונולוגי של האלף השלישי והשני לפנה"ס:
כרונולוגיה נמוכה – בשיטת תיארוך זו המאורעות מאוחרים יותר בזמן, מבוססת על הכרונולוגיה של מצרים העתיקה.
כרונולוגיה תיכונה
כרונולוגיה גבוהה – בשיטת תיארוך זו המאורעות קדומים יותר בזמן
הפער בין הנמוכה והגבוהה נעשה בטווח של 120 שנה.
לדוגמה: תיארוך שנות מלכותו של חמורבי:
נמוכה:  1728 לפנה"ס – 1685 לפנה"ס
תיכונה: 1792 לפנה"ס – 1750 לפנה"ס
גבוהה:  1848 לפנה"ס – 1805 לפנה"ס
כתוצאה מכך, התיארוך המופיע במקורות השונים לגבי מאורעות שונים יכול להיות שונה וזאת בגלל הכרונולוגיות השונות שבהן השתמשו ההיסטוריונים וכותבי הערכים.
ראו גם

הכרונולוגיה המצרית
כריש לבן-לחי

| כריש לבן-לחי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: כרישאים
משפחה:: כרישיים
סוג:: כריש
מין:: כריש לבן-לחי
שם מדעי
 Carcharhinus dussumieri ‏מילר והנלה, 1839
תחום תפוצה


כריש לבן-לחי (שם מדעי: Carcharhinus dussumieri) הוא מין של כריש ממשפחת הכרישיים המצוי סביב מימי האזור האינדו-פסיפי לרבות במפרץ אילת.
מאפיינים

כריש זה קטן יחסית ומגיע לאורך של עד 121 ס"מ והוא בעל ראש קטן עם עיניים בולטות וחוטם קצר ומעוגל. הלסתות קצרות ובעלות 2 שורות שיניים משוננות וקטנות יחסית. סנפירי החזה ארוכים וכהים והגב מזדקר מעלה ומכיל סנפיר גבי נמוך אבל בולט, סנפיר גבי נוסף קטן הסמוך לזנב שצבעו שחור וזנב בעל אונות קצרות ומחודדות. צבע הכריש אפור עד חום-אפור כשהבטן והחזה בהירים מעט יותר.
הכריש חי בימים מרוחקים סביב האזור האינדו-פסיפי, בדרך כלל סביב איים ועד לעומק 170 מטר. הוא מצוי ממפרץ אילת, המפרץ הפרסי והים הערבי עד לג'אווה שבאינדונזיה, צפון אוסטרליה ויפן. הוא צד סביב הקרקעית דגים, רכיכות כמו תמנוניים ודיונונים, סרטנים שונים ותולעים. כריש זה משריץ 4 צאצאים חיים בעונת הרבייה.
הערות שוליים

↑  כריש לבן-לחי באתר הרשימה האדומה של IUCN
לואי בוסנאר

| --- | --- |

 לידה:  4 באוקטובר 1847 אקרן, לוארה, צרפת 
 פטירה:  11 בספטמבר 1910 (בגיל 62) אורליאן, לוארה, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  אקרן 
 מקום לימודים:  הפקולטה לרפואה של פריז 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 תקופת הפעילות:  מ-1877 
 
לואי אנרי בוסנאר (בצרפתית: Louis Henri Boussenard;‏ 4 באוקטובר 1847 - 11 בספטמבר 1910) היה סופר צרפתי.