stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד הירשלר
ביוגרפיה

הירשלר נולד בחברון. בילדותו אביו עזב את ביתם והותיר את אימו עגונה. לאחר מכן עבר עם אימו ואחיותיו להתגורר בשכונת מאה שערים בירושלים.
הירשלר התאמן בקבוצת הפועל ירושלים והפועל חיפה ובהמשך אימן בקבוצת הפועל ירושלים.
בתחרויות ספורט של המכביה שנערכו בפראג, צ'כיה בשנת 1933 זכה הירשלר פעמיים במקום שני בקפיצה במוט בתוצאה של 2.72 מטר, אחרי סגל מדנצינג (2.85 מטר) ובהטלת כידון, אחרי בלא וייס מצ'כוסלובקיה (45.18 מטר).
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה הירשלר במדליית ארד בהטלת כידון אחרי דב רבינוביץ' מארץ ישראל (50.50 מטר) ובלא וייס.
באליפות הפועל שנערכה בתל אביב ביוני 1944 זכה הירשלר ב-3 מדליות זהב, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 33.17 מטר, הדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.02 מטר ובזריקת משקולת בשיא הפועל חדש של 74.30 מטר.
במסגרת אליפות הפועל בקרב רב שנערכה בתל אביב בדצמבר 1946 קבע הירשלר בקפיצה לגובה תוצאה של 1.71 מטר.
באליפות ישראל שנערכה במאי 1948 זכה הירשלר בשתי מדליות כסף, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 34.94 מטר, אחרי דב רבינוביץ' מברית מכבים עתיד (35.59 מטר) ובהטלת כידון בתוצאה של 48.32 מטר, אחרי אברהם גרין ממכבי תל אביב (53.80 מטר).
חייו האישיים

עו"ד הירשלר נבחר לתפקיד מזכיר מועצת פועלי ירושלים. הוא התחתן עם רחל קיסלוב (אשר שימשה כמזכירת בית המשפט הבריטי) ונולדה להם בת אחת, איילת. ב 1948 התגרשו ומאוחר יותר נישא לרות איילון, להם שלושה בנים. שחר, זיו וטל. אחד מילדיהם, ניצב שחר איילון, גם הוא אתלט בעברו.
הנצחה

אולם הספורט של הפועל ירושלים נקרא על שמו של דוד איילון וכן ספריית ספורט על שמו.
שיאים אישיים

הדיפת כדור ברזל: 12.82 מטר
זריקת דיסקוס: 39.06 מטר
קפיצה לגובה: 1.71 מטר
הערות שוליים

↑  אליעזר רואי, מת דוד איילון, דבר, 27 ביוני 1983
↑  אליעזר רואי, בספורט טבלת השואה, דבר, 23 ביולי 1948
↑  מדור ספורט, דואר היום, 15 בספטמבר 1933
↑  דב רבינוביץ (1935) - נאבק עם מזכיר מועצת פועלי ירושלים, דבר, 8 ביולי 1973
↑  ז'. פרחי, אספורט - אתלטיקה קלה קציר של שיאים באליפות "הפועל", משמר, 11 ביוני 1944
↑  בספורט - ספורט או זלזול?, דבר, 1 בדצמבר 1946
↑  אליעזר רואי, האליפות באתלטיקה קלה, דבר, 14 במאי 1948
↑  עו"ד דוד איילון נבחר לתפקיד מזכיר מ. פ. ירושלים, דבר, 27 בדצמבר 1965
↑  תפוחים - שאינם נופלים רחוק מהעץ, דבר, 17 בדצמבר 1972
↑  מעריב מקומי - ירושלים - אזכרה לדוד איילון, מעריב, 12 ביולי 1984
דוכס קמברלנד וסטראת'רן

| --- | --- |

 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת
 איוש ראשון:  הנסיך הנרי, דוכס קמברלנד וסטראת'רן
 
דוכס קמברלנד וסטראת'רן היה תואר אצילות שהוענק לבן משפחת המלוכה הבריטית, על שם מחוז קמברלנד (אנ') שבאנגליה ועל שם מחוז סטרתרן (אנ') שבסקוטלנד.
היסטוריה

התואר דוכס קמברלנד ניתן שלוש פעמים בהיסטוריה של תוארי האצילות באנגליה ובריטניה.
התואר "דוכס קמברלנד וסטראת'רן" ניתן כתואר אצילות של בריטניה הגדולה. הדוכסות הכפולה הזו יחד עם תואר הרוזן של דבלין (אנ') הוענקו להנסיך הנרי, דוכס קמברלנד וסטראת'רן, בנו השלישי של פרדריק, נסיך ויילס, ונכדו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה. מאחר שהנסיך הנרי מת ללא ילדים (ילדים לגיטימיים לירושה), התואר נכחד.
התואר דוכס קמברלנד וטביוטדייל (אנ') נוצר מאוחר יותר, עבוד הנסיך ארנסט אוגוסט.
דינר מקדוני

| --- | --- |
הצד הקדמי של דינר מקדוני הצד האחורי של דינר מקדוני
 משתמשים:  מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית  ומקדוניה היוונית
 ISO 4217:  MKD
 יחידות משנה
 1/100:  דני
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  10, 50, 100, 500, 1,000, 5,000 דינר
 מטבעות בשימוש:  50 דני; 1, 2, 5, 10, 50 דינר
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  8.4%
 בנק מרכזי:  הבנק הלאומי של מקדוניה הצפונית 
 הבנק המרכזי של רפובליקת מקדוניה
 → דינר יוגוסלבי 
 
הדינר (denar) (ברבים: denari, במקדונית: денар ו-денар, קוד המטבע: MKD) הוא ההילך החוקי של מקדוניה הצפונית. הוא מתחלק ל-100 דני (deni). מקורו של השם דינר הוא משמן של מטבעות הכסף של רומא העתיקה, הדינאריוס.
הדינר המקדוני הראשון הונפק ב-26 באפריל 1992 בו זמנית החל לפעול הבנק הלאומי של מקדוניה והדינר המקדוני החליף את הדינר היוגוסלבי שהיה ההילך החוקי מאז 1990 בשער המרה של 1:1. ב-5 במאי 1993, בוצעה רפורמת מטבע, הונפק דינר חדש (MKD) ששווה בערכו ל-100 דינרים ישנים (MKN). ערכי השטרות והמטבעות עבור הדינר הישן והחדש מפורטים בטבלה שלהלן.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| סוג המטבע | ערכי המטבעות (דינרים) | ערכי השטרות (דינרים) |
| דינר ישן | לא הונפקו | 10, 25, 50, 100, 500, 1,000, 5,000, 10,000 |
| דינר חדש | 50 דני; 1,2,5,10,50 דינר | 10, 20, 50, 100, 500, 1,000, 5,000 |
עיצוב המטבעות

בכל מטבעות הדינר המקדוני בצד הערך, מופיע הערך של המטבע מלווה בשמש שוקעת בדומה לדגל מקדוניה, ובכל המטבעות פרט ל-50 דינר מוטבעים בעלי חיים שונים. על מטבע ה-50 דינר מוטבע המלאך גבריאל.
הוויכוח על העיצוב

מקדוניה הכריזה על עצמאותה מיוגוסלביה ב-8 בספטמבר 1991. לפי הניו יורק טיימס, גרסה של המטבע של המדינה החדשה הופיעה בשוק בינואר 1992‏. חלק מהשטרות הכילו תמונה של סלוניקי, העיר הגדולה ביותר ביוון ועיר הבירה של הפרובינקיה ההיסטורית של מקדוניה. המגדל הלבן של סלוניקי הופיע בצורה בולטת בתמונה שעל השטר, ומכיוון שמדובר באתר היסטורי חשוב, שטרות אלו חוללו "זעם באתונה ובעיר הבירה של מקדוניה היוונית (סלוניקי)". ממשלת מקדוניה מעולם לא עשתה שימוש רשמי בשטרות אלה.
הערות שוליים

↑  The World Factbook, 2008 est.
1 2  כתבה באתר הניו יורק טיימס
ערך זה הוא קצרמרבנושא מקדוניה הצפונית ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דירת מיטה

דירת מיטה (בסינית: 牀位寓所 או 籠屋) הוא סוג מגורים שנפוץ בהונג קונג, שגדול מספיק עבור מיטת קומתיים אחת מוקפת בכלוב מתכת. נכון ל-2007, כ-53,200 אנשים חיו בדירות מיטה בהונג קונג.
האנשים שחיים בדירות מיטה הם בדרך כלל בעלי הכנסה נמוכה, כולל קשישים, משתמשי סמים ועובדים בעלי כישורים נמוכים או לא מיומנים. על פי המועצה המחוקקת של הונג קונג, האנשים שחיו בדירות מיטה היו אלו שלא זכאים לרווחה סוציאלית, לדירה מסובסדת או לחשמל. רוב האנשים שחיים בדירות מיטה הם גברים. כמו כן, תנאי החיים ובטיחות דירות המיטה הם לרוב גרועים.
המונח דירת מיטה בהונג קונג מתייחס לבית המכיל 12 אנשים או יותר השוכרים חללי מיטה בנפרד. ממשלת הונג קונג (אנ') מכירה בסוג מגורים זה, אך מחייבת את בעלי דירות המיטה להגיש בקשה לרישיון מיוחד.
היסטוריה

דירות המיטה היו פופולריות בהונג קונג במהלך שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, וזאת בעקבות הגירה של סינים כתוצאה ממלחמת האזרחים הסינית, וכן העלייה בשיעורי הילודה בהונג קונג. בניסיון להתמודד עם הביקוש לדיור, ממשלת הונג קונג (אנ') החלה לבנות מבני דיור ציבורי. עם זאת, היא לא יכלה לטפל בנטל הנוסף של מהגרי עבודה סינים על שוק הדיור בהונג קונג. כמו כן, לא הייתה לממשלה מדיניות דיור או הגנה על עבודה באותה תקופה. לפיכך, דירות המיטה נהיו פופולריים בקרב מהגרי העבודה מאחר שדמי השכירות של דירות אלו היו נמוכים.
כיום, אנשים עדיין גרים בדירות מיטה בהונג קונג וזאת בעקבות מערכת הניקוד לדיור ציבורי והורדת מכסות הדיור הציבורי בהונג קונג. כמו כן, על פי חוק יסוד הונג קונג, מהגרים להונג קונג חייבים להמתין שבע שנים עד שיהו תושבי קבע הונג קונג. כתוצאה מכך, מהגרים עניים נאלצים לעיתים קרובות לגור בדירות מיטה עד שהם מקבלים תושבות קבע.
ראו גם

מלון כמוסות
דירה מפוצלת
הערות שוליים

↑   热窝: 香港住院屋权报告 [Hot Kiln: Hong Kong Inpatients] (בסינית). 进一步多媒体有限公司. Hong Kong People's Council on Housing Policy. 2000. ISBN 978-9628326310. OCLC 952572361.
↑  "Social Indicators of Hong Kong: Number of persons living in cage housing". נבדק ב-2013-03-31.
↑  隔牆有耳：籠屋體驗 高材生抑鬱 [The wall has ears: the cage house experiences the depression of the top students]. Apple Daily (בסינית). 2011-09-16. אורכב מהמקור ב-2014-02-23. נבדק ב-2021-12-18.{{cite news}}:  תחזוקה - ציטוט: unfit URL (link)
1 2  籠屋、板房及套房 租住問題研究報告 [Kagoya, Itabo and Kobo Research report on the problem of living] (PDF) (Report) (בסינית). Hong Kong Community Organization. 2 מרץ 2008. CB(1)971/07-08(01). נבדק ב-18 דצמבר 2021.
↑  "Bedspace Apartments Ordinance".
↑  "Bedspace Apartments Ordinance" (PDF).
↑  Hong Kong Annual Report. 1962. Population. p. 36.
↑  (2008) Society for Community Organization. What is a "Caged Home"? (אורכב 28.07.2018 בארכיון Wayback Machine)
דוד צבי פנקס

דוד צבי פנקס (5 בדצמבר 1895 – 14 באוגוסט 1952)
היה פוליטיקאי ישראלי, מחותמי מגילת העצמאות, חבר הכנסת, ושר התחבורה.
ביוגרפיה > באירופה

פנקס נולד בי"ח בכסלו ה'תרנ"ו בעיר שופרון (אודנבורג בשמה הגרמני) שבהונגריה (שהייתה חלק מן הקיסרות האוסטרו-הונגרית) ליעקב יהודה פנקס, שהיה איש עסקים, בעל מלון, בעל מסעדות ובנקאי, ממייסדי המזרחי באוסטריה וחבר ועד הקהילה בווינה. נקרא על שם דוד צבי ריגלר, אבי אמו שרה. דוד צבי שכונה "דולפי" בפי בני משפחתו, היה הבן הראשון להוריו לאחר שש בנות במשפחה שמנתה שבע בנות וארבעה בנים. בהיותו בן שמונה עברה משפחתו לווינה. הוא קיבל חינוך מסורתי וכללי, למד לימודי יהדות אצל הרב ישעיהו פירסט בווינה ובישיבת פרשבורג ולימודי משפטים באוניברסיטת וינה.
בעת פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה בגיל גיוס, אך לא גויס לצבא כאחיו האחרים. בתקופה זו למד משפטים. אביו חיסל את עסקי המסעדנות ורכש בנק. פנקס לא השלים דוקטורט במשפטים כי נאלץ להפסיק את לימודיו ולהצטרף לעבודה בבנק.
כבר מצעירותו החל בפעילות התנועתית. היה מראשי צעירי מזרחי, נמנה עם מייסדי הארגון הדתי-לאומי "ישורון", ציר המזרחי לקונגרס הציוני ה-13, חבר הנהלת ברית הסטודנטים הדתיים בווינה. כמו כן, השתתף כציר בוועידות עולמיות של המזרחי. במקביל עבד כבעל זכות חתימה בבנק של אביו בווינה.
ביוגרפיה > בארץ ישראל

בראשית שנת 1925 עלתה משפחת הוריו עם מרבית ילדיהם ונכדיהם לארץ ישראל. כאן התמנה פנקס למנהל בנק המזרחי בתל אביב, אותו ניהל בפועל עד להיבחרו ליו"ר מועצת המנהלים של הבנק בשנת 1949, תפקיד אותו מילא עד מותו. עמד בראש המוסדות הכלכליים של המזרחי בארץ.
בשנת תרפ"ה נבחר להיות יו"ר ועד בית הכנסת הגדול בתל אביב. שימש כיושב ראש הראשון של המועצה הדתית וועד הקהילה בתל אביב. בשנת תרפ"ו נשא לאשה את לאה בת הורודישץ' מביאליסטוק, בת רעיתו של הרב יעקב ברמן ואחותו, מצד האם, של יו"ר הכנסת לעתיד יצחק ברמן. לזוג נולדו שני ילדים: מרדכי ויהודית. בשנת 1932 נבחר למועצת עיריית תל אביב מטעם המזרחי ועמד בראש מחלקת החינוך בעירייה במשך 18 שנה. בראשית שנות המדינה, לפני התמנותו לשר התחבורה, נבחר בשנית למועצת העירייה ובין השנים 1950–1951 כיהן בתפקיד סגן ראש העירייה.
ביוגרפיה > בתנועת המזרחי

הוא המשיך בפעילות בתנועת המזרחי כל השנים, עמד בראש מוסדותיה הכלכליים, היה יושב ראש המועצה הארצית של המזרחי ויו"ר ההנהלה הארצית עד מותו. היה ציר מטעם המזרחי לקונגרסים ציונים, יסד את האיגוד העולמי של המזרחי, היה חבר הנהלת עיתון התנועה "הצופה". היה מיוזמי הקמת החזית הדתית המאוחדת, רשימה של המפלגות הדתיות (המזרחי, הפועל המזרחי, אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל) לכנסת הראשונה. קרא לאיחוד מלא של כל מפלגות היהדות הדתית.
ביוגרפיה > במוסדות טרם מדינה והמדינה

היה חבר אספת הנבחרים, הוועד הלאומי ומועצת העם. היה מחותמי מגילת העצמאות. היה חבר מועצת המדינה הזמנית (המוסד המחוקק של המדינה עם הקמתה) ויו"ר ועדת הביטחון שלה במלחמת העצמאות. בעת הקמת המוסדות המשפטיים של המדינה שימש כיו"ר הוועדה שקבעה את ועדות מינוי השופטים ונטל חלק בקביעת הרכב בית המשפט העליון. הוא נבחר לכנסת הראשונה ברשימת החזית הדתית המאוחדת והיה יו"ר ועדת הכספים של הכנסת מטעמה. נבחר לכנסת השנייה מטעם המזרחי ומונה לשר התחבורה, תפקיד אותו מילא עד מותו.
ביוגרפיה > הפצצה בביתו ופטירתו

במסגרת מדיניות הקיצוב שהונהגה בשנותיה הראשונות של המדינה, צומצם גם השימוש בדלק. בשלב מסוים נקבע כי מכוניות פרטיות יושבתו יומיים בשבוע. כשר התחבורה הצליח פנקס להשיג רוב בממשלה לתקנה שאחד מימי השבתת הרכבים יהיה שבת, לצד יום השבתה נוסף שיוכל כל בעל רכב לבחור. כנגד זה התעוררו טענות על כפייה דתית.
מספר שבועות אחר כך, בליל שבת, 20 ביוני 1952, התגלה מטען נפץ שלא התפוצץ במרפסת דירתו של פנקס, והמשטרה שמה מעקב על הבית. למחרת, במוצאי שבת, בשעת לילה מאוחרת, נזרקה פצצה נוספת לדלת דירתו של פנקס ונגרם נזק רב לדירה, אך הוא ובני ביתו, ששהו בדירה, לא נפצעו. השר יוסף בורג ביקש להעלות את ההתנקשות לדיון בכנסת, אך בן-גוריון סירב.
המשטרה עצרה את עמוס קינן ושאלתיאל בן יאיר שנראו מסתלקים מהבניין, שניהם יוצאי לח"י. בחקירתם במשטרה ניצלו השניים את זכות השתיקה. בבית המשפט המחוזי הם טענו כי הזדמנו למקום המעשה לאחר שקינן קיבל ידיעה אנונימית כי עומד להתרחש שם אירוע מעניין. הם זוכו מחוסר אשמה. המדינה ערערה, ובית המשפט העליון זיכה אותם מחמת הספק. בספר "על דעת עצמו" שכתבה אשתו של קינן, נורית גרץ, כעבור 56 שנה, מוקדש חלק נרחב לפצצה בבית פנקס. לאחר מותו של קינן סיפר יעקב חרותי שסיפק את הפצצה לקינן וציין שחשב שהיעד יהיה חנות. רבים טענו שהמשפט נעשה באופן לקוי בכוונה תחילה, ושהיחס לחשודים היה סלחני ואוהד.
כחודשיים לאחר ההתקפה, ביום כ"ג באב תשי"ב, נפטר פנקס מהתקף לב במלון המלך דוד בירושלים. בעיתון "הצופה" טענו שהוא מת משברון לב כתוצאה מההתנקשות בחייו והאופן המזלזל שבו התייחסו אליה. למחרת ההלוויה ציינו חבריו בישיבת הממשלה שהוא קיבל מכתבי איומים על חייו. ובן-גוריון השיב: "אולי עשה זאת איזה לץ מהעדה הספרדית או בחור כנעני".
על שמו נקראו מספר רחובות בישראל וכן היישוב רמת פנקס.
לקריאה נוספת

הרב איסר יהודה אונטרמן ואח' (ועדה ציבורית), השר רבי דוד צבי פנקס, המרכז הארצי של הסתדרות המזרחי בישראל, 1954
אשר אילני, התנקשויות פוליטיות בארץ ישראל, הוצאת כרמל, 2004
אילה שקלאר, "הפנקס פתוח: השר דוד צבי פנקס, פעילותו, דרכו הפוליטית ופרשת ההתנקשות בחייו", עבודת תזה, אוניברסיטת חיפה, ה'תשע"א.
הערות שוליים

↑  דוד צבי פנקס באתר GRAVEZ
↑  שלשה נעצרו כחשודים בהטלת פצצה לביתו של שר התחבורה ד. צ. פנקס, שערים, 23 ביוני 1952, המשך
↑  החשודים בהטלת הפצצה לבית שר התחבורה - יובאו היום לפני השופט, דבר, 23 ביוני 1952
↑  ע"פ 139/52 היועץ המשפטי נגד עמוס קינן ושאלתיאל בן יאיר, ניתן ב-27.3.1953
↑  יוסי מלמן, ההונאה ששמה קץ לחברות שלי עם עמוס קינן, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2009
↑  נפטר שר התחבורה ה צ. פנקס, הארץ, 15 באוגוסט 1952, המשך
↑  אילה שקלאר, כשהכדורים נורו משמאל לימין, באתר News1 מחלקה ראשונה, 13 בנובמבר 2010
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007521269605171  GND: 1023035979  ISNI: 0000 0004 0188 4370  VIAF: 296678967   WorldCat (עם VIAF): 296678967 
קבר פנקס ואשתו בבית הקברות טרומפלדור.
דוכס קלרנס

| --- | --- |

הנסיך אלברט ויקטור, דוכס קלרנס האחרון
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת
 ייסוד המשרה:  1362
 איוש ראשון:  הדוכס ליונל מאנטוורפן
 איוש אחרון:  הנסיך אלברט ויקטור
 תאריך ביטול המשרה:  1892
 
דוכס קלרנס (באנגלית: Duke of Clarence) הוא תואר אצולה המוענק באופן מסורתי בממלכה המאוחדת (ולפניה בממלכת אנגליה) לבני משפחת המלוכה הזוטרים. תואר זה הוענק שלוש פעמים בממלכת אנגליה, פעם אחת בממלכת בריטניה הגדולה ובפעם החמישית בממלכה המאוחדת.
דוכסי קלרנס

תואר "דוכס קלרנס" הוענק לראשונה לליונל מאנטוורפן, בנו השלישי של מלך אנגליה אדוארד השלישי, בשנת 1362. לאחר מותו של ליונל בלא בנים, בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם השנייה עבור תומאס מלנקסטר, בני השני של המלך הנרי הרביעי בשנת 1412. לאחר מותו בלי בנים, בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם השלישית עבור ג'ורג' פלנטג'נט, אחיו של אדוארד הרביעי, בשנת 1461. ג'ורג' איבד את התואר בשנת 1478 לאחר שהורשע בבגידה ובקשירת קשר נגד אחיו.
התואר היה אמור להיות מוענק בפעם הרביעית עבור גילפורד דדלי, בעלה של ליידי ג'יין גריי, לאחר הכתרתה, אולם היא הודחה והוצאה להורג יחד עם בעלה לפני מתן התואר.
התואר הוענק בפעם הרביעית לנסיך ויליאם (לימים המלך ויליאם הרביעי), בשנת 1789. ויליאם היה בנו השלישי של המלך ג'ורג' השלישי. לאחר הכתרתו בשנת 1830 שבה הדוכסות להיות רכוש הכתר.
התואר הוענק בפעם החמישית לנסיך אלברט ויקטור, נסיך ויילס - בנו הבכור של אלברט אדוארד, נסיך ויילס (לימים המלך אדוארד השביעי). אלברט ויקטור נפטר מדלקת ריאות בשנת 1892 והדוכסות שבה להיות רכוש הכתר.
תואר משני הכפוף לתואר זה הוענק על ידי המלכה ויקטוריה לבנה, לאופולד, דוכס אולבני ולבנו, הנסיך צ'ארלס אדוארד.
דוכסות קלרנס

מקור שם הדוכסות בעיר קלייר שבסאפוק, שהייתה בבעלותו של ליונל מאנטוורפן, הדוכס הראשון מקלרנס. רעייתו של ליונל, אליזבת דה בורג, רוזנת אלסטר הייתה יורשת של משפחת דה קלייר, והייתה הבעלים של אחוזת קלייר ואדמותה האחוזה, בה התגוררה עם בעלה.
לאחר איחוד הכתרים בשנת 1603 החל הנוהג להעניק את התואר המשולב - "דוכס קלרנס ואבונדייל" או "דוכס קלרנס וסנט אנדרוז", וזאת מאחר שאבונדייל וסנט אנדרוז הן עיירות בסקוטלנד.
ויליאם הרביעי היה דוכס קלרנס בין 1789 ועד הכתרתו בשנת 1830.
דליה ליאון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1943 (בת 81 בערך) חיפה, פלשתינה (א"י)
 ידועה בשל:  מיס ישראל (1961)
 
דליה ליאון (נולדה ב-1943), מלכת היופי של ישראל לשנת 1961.
דליה ליאון נולדה וגדלה בחיפה. כשסיימה את לימודיה התיכוניים זכתה בתחרות מלכת היופי. היא ייצגה את ישראל בתחרות מיס אינטרנשיונל והעפילה לשלב 15 המועמדות הסופיות.
עם סיום שנת כהונתה התחתנה וב-1970 עזבה יחד עם בעלה, בנה ושתי בנותיהם ללוקסמבורג לצורך עסקי בעלה בענף הנדל"ן.
די. סי. יונייטד

די.סי. יונייטד (באנגלית: D.C. United) היא קבוצת כדורגל מוושינגטון הבירה, המשחקת בליגת ה-MLS. כינויה הרשמי הוא "שחור ואדום", ומדי הקבוצה הם ברובם שחורים. די.סי. יונייטד נחשבת לאחת הקבוצות המצליחות ביותר ב-MLS וזכתה מספר פעמים באליפות.
האצטדיון הביתי של הקבוצה הוא אאודי פילד. לקבוצה מספר מחנות אוהדים: בארה בראבה, סקרימינג איגלס, "לה-נורטה" ו"מועדון אוהדים יונייטד". קמע הקבוצה הוא "טלון", איש בחליפת נשר.
היסטוריה

המועדון הוא אחד מעשרת המועדונים המקוריים שהיו חברים ב-MLS, בשנת הקמתה, 1996. באותה שנה זכתה זכתה ב"דאבל" הראשון בכדורגל האמריקאי המודרני, לאחר שזכתה בגביע ה-MLS ובגביע ארצות הברית הפתוח. הקבוצה הצליחה גם בטורנירי CONCACAF, כאשר זכתה ב-1998 גם בגביע CONCACAF לאלופות וגם בגביע האינטראמריקנה מול ואסקו דה גאמה הברזילאית, אלופת גביע ליברטדורס.
די.סי. יונייטד החלה לרדת בכושרה כאשר עזב ברוס ארינה, מאמן הקבוצה, לטובת אימון נבחרת ארצות הברית. על אף הזכייה בגביע ה-MLS ב-1999 לא הצליחה הקבוצה לשחזר את יכולתה מהשנים הקודמות. בתחילת עונת 2004, עם הצטרפות המאמן הפולני פיטר נוואק, החלה הקבוצה להשתפר ולחזור לכושר מימים עברו. בסיום אותה עונה, על אף פציעות של שחקנים מרכזיים, זכתה די. סי. בגביע MLS רביעי בתולדותיה, כאשר במשחק אחד מול ניו אינגלנד רבולושן, ניצחה בעיטות הכרעה, ולמשחק הודבק הכינוי, "משחק ה-MLS הגדול ביותר אי פעם".
ב-18 בנובמבר 2003 החתימה ליגת ה-MLS את השחקן הגנאי-אמריקאי בן ה-14, פרדי אדו. ב-16 בינואר 2004 בחרה די.סי. יונייטד, את אדו כבחירה ראשונה בסופר-דראפט, וב-3 באפריל 2004, כאשר נכנס למחצית השנייה, הפך לספורטאי הצעיר ביותר בספורט האמריקאי מאז 1887.
מאז שנת 2002 משחקת די.סי. יונייטד עם מטרוסטארס (ששינתה בהמשך את שמה לרד בול ניו יורק) בגביע האטלנטי.
שחקנים מפורסמים

פרדי אדו (2004–2006)
ג'ף אגוס (1996–2000)
בובי קונביי (2000–2004)
ראול דיאז ארצ'ה (1996–1997, 2000–2001)
מרקו אצ'ווארי (1996–2003)
ג'ון הארקס (1996–1998)
דימה קובלנקו (2003–2005)
רוי לסיטר (1998–1999)
קרלוס ללמוסה (1997–2000)
חיימה מורנו (1996–2002, 2004–2010)
ראיין נלסן (2001–2005)
אדי פופ (1996–2002)
טוני סאנח (1996–1998)
ארני סטיוארט (2003–2004)
חריסטו סטויצ'קוב (2003)
סטיב בירנבאום (2014–)
ויין רוני (2018–2019)
מאמנים ראשיים

ברוס ארינה (1996–1998)
תומאס רונגן (1999–2001)
ריי האדסון (2002–2003)
פיטר נוואק (2004–2006)
טום סוהן (2007–2009)
קורט אונלפו (2010)
בן אולסן (2010–2020)
הרנן לוסדה (2021–2022)
ויין רוני (2022–2023)
טרוי לסנה (2024 - הווה)
תארים

1996, 1997, 1999, 2004
1997, 1999, 2006, 2007
1996, 2008, 2013
1998
1998
לוגואים

הלוגו הראשון של המועדון (1996–1997)
הלוגו השני (1998–2015)
הלוגו השלישי (2016–הווה)
דוכס קיימברידג'

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  הנסיך ויליאם
 תאריך כניסה לתפקיד:  29 באפריל 2011
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת
 ייסוד המשרה:  1660
 איוש ראשון:  הדוכס צ'ארלס סטיוארט
 
דוכס קיימברידג' (באנגלית: Duke of Cambridge) הוא תואר אצולה הניתן בממלכה המאוחדת לחברי בית המלוכה ומועבר בירושה. תואר זה נקרא על שם העיר קיימברידג'. מאז 2011 נושא בתואר זה הנסיך ויליאם.
היסטוריה

התואר דוכס קיימברידג' יועד לראשונה לצ'ארלס סטיוארט (1660–1661), בנם הבכור של ג'יימס, דוכס יורק (לימים המלך "ג'יימס השני"), אף שהתואר לא הוענק לו רשמית בשל מותו בינקותו.
התואר הוענק רשמית לראשונה בשנת 1664 כאשר הוא הוענק לג'יימס סטיוארט, בנו השני של ג'יימס, דוכס יורק. בשל מותו של ג'יימס סטיוארט בצעירותו, בוטל התואר.
התואר הוענק בשנית לאדגר סטיוארט בשנת 1667, בנו השלישי של ג'יימס, דוכס יורק. גם אדגר נפטר בצעירותו והתואר בוטל.
צ'ארלס סטיוארט, בנו הראשון מרעייתו השנייה של ג'יימס, דוכס יורק, יועד אף הוא לשאת את התואר, אך מאחר שנפטר בשנת לידתו (1677), בהיותו בן חודש, לא הוענק לו התואר רשמית.
התואר הוענק בשלישית לג'ורג' אוגוסטוס, בנו של ג'ורג' לודוויג (שהומלך לימים כג'ורג' הראשון). עם הכתרתו של ג'ורג' אוגוסטוס כ"ג'ורג' השני" בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם הרביעית לנסיך אדולפוס, בנו השביעי של המלך ג'ורג השלישי. לאחר מותו של הנסיך ג'ורג', דוכס קיימברידג', בנו של הנסיך אדולפוס שירש את תוארו, ללא יורשים חוקיים, בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם החמישית, ולראשונה מזה 210 שנה, לנסיך ויליאם (בפועל הדוכס השישי), בנו הבכור של הנסיך צ'ארלס לרגל חתונתו לקייט מידלטון ב-29 באפריל 2011 (אשתו קיבלה את התואר דוכסית קיימברידג'). הנסיך ויליאם הוא צאצא של הנסיך אדולפוס דרך נכדתו מרי מטק.
מרקיז קיימברידג'

בשנת 1917 הוענק התואר "מרקיז קיימברידג'" לאדולפוס, דוכס טק, (נכדו של הנסיך אדולפוס, ואחיה של מרי מטק, רעייתו של ג'ורג' החמישי), לאחר שוויתר על תאריו הגרמניים ושינה את שם משפחתו הגרמני לשם האנגלי "קיימברידג'" בדומה ליתר בני משפחת המלוכה ששינו אז את שמות משפחתם הגרמניים ל"וינדזור". במות בנו, ג'ורג' פרנסיס יו קיימברידג' ללא יורשים, בשנת 1981, בוטל התואר.
דוד הלוי מדרעא

רבי דוד הלוי (הראשון) הידוע בכינוי מול דרעא היה רב ומקובל מרוקאי ממגורשי ספרד, מראשי חוג המקובלים בעמק הדרעא ומחבר "ספר המלכות".
חייו

נולד בסביליה לבליידא ורבי שמואל הלוי בן זמרא. לאחר הגירוש היגר בשנת ה'רנ"ב (1492) למרוקו. לפי גרסה אחת הגיע במסע מפרך ורווי ייסורים לפאס, ולאחר כשמונה חודשים פרצה בפאס שרפה גדולה, ובעקבותיה שרר בעיר רעב כבד ופרצה מגפת דבר, והוא עבר לדבדו. סברה אחרת גורסת כי משפחתו הגיעה מספרד ישירות לדבדו. בין כך ובין כך, בהמשך הגיע לפאס כדי ללמוד מפי רבי יהודה עוזיאל (הראשון), ממנו נסמך וכנראה גם התגורר בביתו וסמך על שולחנו. מפאס הוא היגר בשל קשיי פרנסה לכפר תמגרות (אנ') שבעמק הדרעא, ובו התפרנס מיגיע כפיו – כנראה מסחר או צורפות. ייתכן ששימש כדיין בתמגרות. מלבד גדלותו בתורה, היה בעל השכלה מדעית רחבה. באותה העת התרכזו באזור דרעא מקובלים רבים, ורבי דוד למד עם רבי משה בן מחפוצא, והתגורר בביתו. רבי דוד היה מהדמויות הבולטות והמובילות של חוג המקובלים שהתגבש בעמק הדרעא, והיה בקשרים טובים גם עם המושל המקומי. דמותו הייתה נערצת על יהודי האזור ויוחסו לו כוחות מיסטיים וגילויי אליהו. הוא פיתח את "תורת הצירוף" של מקובלי דרעא ורבי אברהם אבולעפיה, ותורתו עוסקת בצירופי אותיות שונים, ושימוש בהם בהבנת מעשה מרכבה והסברתו ובקבלה מעשית.
נפטר כנראה עד סוף המחצית הראשונה של המאה ה-16. נקבר בתמגרות, וקברו אבד כנראה במהלך המאה ה-19. מסורת אחרת מזהה את קברו עד היום בכפר דרע הסמוך.