בעקבות האבנים (סרט)
הפקה

בקיץ 1964 יצא לאור במזרח-גרמניה הרומן "בעקבות האבנים" מאת אריק נויטש, אחד הסופרים הפופולריים במדינה, שתיאר את הפיכתו של נגר פרוע לסוציאליסט למופת לצד הצגה מאוזנת של חוסר יעילות ושחיתות במנגנון המפלגתי. אתר הבנייה הבדיוני "שקונה" היה התייחסות לאתרים האמיתיים שקוֹפׇּאוּ ולוֹינה, בסמוך להאלה שעל הזאלה (באחד מהם אף נערכה הפגנה נגד קידום נשים להנהלה, ששימשה השראה להתקבלותה הקרירה של קטי בספר). הספר בן 900 העמודים זכה מיד לשבחים גורפים ולפרס הלאומי לספרות, ונמכר בחצי מיליון עותקים בתוך שנה. התקבלותו הנלהבת לא הייתה מקרית: באותה עת, הנהיג ראש המדינה ולטר אולבריכט את "המערכת הכלכלית החדשה", רפורמה שהכניסה מידת-מה של חופש וגמישות למשק המזרח-גרמני שהתבסס על תכנון ריכוזי קשיח. "בעקבות האבנים", שהציג התייעלות של מקום עבודה בעקבות יוזמה מקומית, העביר בדיוק נמרץ מסרים שהתאימו לאולבריכט.
אולפן הקולנוע הממשלתי דֶפ"א (DEFA) התחרה עם הטלוויזיה על הזכויות לעיבוד הספר עוד בטרם יצירתו של נויטש יצאה בדפוס. האופי הריאליסטי של העלילה, לצד מחויבותה לסוציאליזם, נראו למנהלים האמנותיים כמגשימים את מה שדפ"א ביקשה תמיד לעסוק בו. לתפקיד הבמאי נבחר פרנק באייר בן השלושים ושלוש, אחד היוצרים המבטיחים של דפ"א, שהשלים לא מכבר את סרט ההתנגדות האנטי-פשיסטי "עירום בין זאבים." התקציב, 2.7 מיליון מרק מזרח-גרמני, היה גדול פי שלושה מהממוצע לסרט דפ"א. באייר, על אף שסלד מן הטכניקה של הֶבְזֵק לֶעָבָר, החליט להפוך את הסרט לשורה של פלשבקים המשובצים בשימוע המפלגתי להדחת המזכיר הוראת, משום שרק כך היה יכול לדחוס את העלילה דיה כך שתימשך מעט יותר משעתיים. הצילומים התנהלו בין מאי לאוקטובר 1965. השחקן מנפרד קרוג, מהכוכבים הפופולריים ביותר במדינה, נבחר לתפקיד הראשי של באלה. המבקרים בדפ"א העבירו חוות דעת חיוביות על "בעקבות האבנים".
בדצמבר 65' השתנה האקלים הפוליטי חדות. הדחתו של חרושצ'וב בידי ברז'נייב כמנהיג ברית המועצות הביאה לגל של שמרנות, ולסיום ה"הפשרה" והליברליזם היחסי של חרושצ'וב. "המערכת הכלכלית החדשה" נפלה קורבן לתביעה סובייטית לכך שגרמניה המזרחית תכונן יחסים כלכליים בתנאים מיטיבים עם פטרוניתה. אריך אָפֶּל, יו"ר ועדת התכנון הממשלתית, התאבד בירייה ב-3 בדצמבר, לאחר חתימת הסכם הסחר החדש בין שתי המדינות. יריביו השמרנים של אולבריכט בהנהגת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי, בראשות אריך הונקר, ביקשו עילה לנגח אותו בכינוס הוועד המרכזי ה-11 שנערך בין ה-16 ל-18 בדצמבר. בעוד ששאלת הכלכלה עוד הייתה רגישה מדי לדיון פומבי, הונקר ועמיתיו תקפו בבוטות את החירות היתרה שנטלו לעצמם יוצרים בתחום התרבות.
הגינויים הפומביים בכינוס ה-11 עוררו חרדה בקרב המפקחים והמנהלים בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון, שהזדרזו להטיל צנזורה על כל מה שניתן היה לפרש כחתרני. כמעט כל ההפקות של דפ"א בשנת 1965, כולל סרטים תמימים למדי, נאסרו להפצה בחודשים הבאים. "בעקבות האבנים" של באייר היה המפורסם מביניהם. בדיון בחודש מרץ 1966, התרעמו יו"ר הוועדה לאידאולוגיה של המפלגה קורט האגר (גר'), ושר התרבות החדש קלאוס גיזי (גר'), על סצנת השביתה (מעשה אסור במזרח גרמניה) ועל הצגת חברי מפלגה כשלומיאלים ולא-מהימנים.
המאבק על הסרט לא הסתיים באחת, ונמצאו לו מליצי יושר. באפריל ובמאי התגייסו בכירים בממסד להגנת עבודתו של באייר. הבמאי קונרד וולף, שהיה מהימן מאוד בעיני המשטר, שלח מכתב בו תיאר את "בעקבות האבנים" כהישג דווקא בשל כך שהציג את ניצחון הסוציאליזם כמתרחש על רקע תנאים קשים ומכשלות האופי האנושי. תומכי הונקר בממסד התרבותי הזמינו את וולף לפגישה מיוחדת, בה הופעל עליו לחץ כבד עד שחזר בו. לבסוף, בשבוע האחרון של יוני 66' נאסר הסרט סופית.
מאחר שהבכורה נקבעה ל-30 בחודש ופורסמה בהרחבה בעיתונות, וכרזה עצומה של מנפרד קרוג בתפקיד באלה הוצבה בכיכר אלכסנדרפלאץ, המפלגה נרתעה מלבטל את הקרנת הסרט כליל. תחת זאת, הוחלט ליצור את הרושם שהקהל מזועזע למראה עיניו, וכך ליצור עילה למניעת ההפצה. במקביל, סרטים פופולריים במיוחד נדרשו להיות מוקרנים במקביל. להצגת הראשונה בברלין נכנסו קרוב ל-100 סוכנים מטעם המדינה, שתודרכו מראש והקימו מהומה בעת הסצנות הבעייתיות. מתפרעים כאלו נכנסו לרבות מן ההקרנות בשבוע הבודד בו התאפשר לקהל לצפות בסרט. כ-8,000 איש הגיעו. ביקורת שלילית נחרצת פורסמה בבטאון המפלגה "נוייס דויטשלנד". באייר סולק מן הקולנוע ונאלץ לעבור אל התיאטרון. הוא ביים סרט נוסף רק ב-1975.
"בעקבות האבנים" הותר שוב בגרמניה המזרחית ב-23 בנובמבר 1989, פחות משנה טרם נפילת חומת ברלין. רבע מיליון איש צפו בו.