stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסון יקוטסק
הערות שוליים

↑  "Монастыревская трагедия, Евреnское слово, No 50 (173)". אורכב מ-המקור ב-2007-10-30.
↑  А. Я. Бруштейн «Дорога уходит в даль…»
↑  "Приказ Департамента Республики Саха (Якутия) по охране объектов культурного наследия от 17.11.2019 № 325-ОД". Официальный интернет-портал правовой информации.
חתול בצמרת פוגש את חתולי בוורלי הילס

| --- | --- |

עטיפת הקלטת
 בימוי:  ויליאם האנה, ואן פרטיבל 
 הופק בידי:  ברנרד וולף ג'ף הול ויליאם האנה ג'וזף ברברה
 תסריט:  ברי בליצר 
 מדבבים:  ארנולד סטנג 
 מוזיקה:  Sven Libaek 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האנה-ברברה
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  1987
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה, אנימציה
 דף הסרט ב־IMDb
 
חתול בצמרת פוגש את חתולי בוורלי הילס (באנגלית: Top Cat and the Beverly Hills Cats) הוא סרט טלוויזיה משנת 1987. עלילת הסרט היא למעשה גרסה מחודשת ומורחבת של הפרק "The Missing Heir" מהסדרה המקורית "חתול בצמרת".
הסרט הוא חלק מסדרת "Hanna-Barbera Superstars 10" - עשרה סרטי אנימציה אשר הופקו על ידי האנה ברברה בשנים 1987 עד 1988.
עלילה

הסרט מתחיל במה שנראה כמו עוד יום שיגרתי בסמטת Hoagie (אשר למטרת הסיפור הזה, היא כנראה עברה להיות בסמיכות לבוורלי הילס) עבור טי.סי. וכנופייתו, אשר היום מתחזים לצופים ועושים מעשים טובים בתקווה לקבל גמול. במהלך זה, בני מציל את חייה של חסרת בית. בני מגלה לאחר מכן שלמעשה היא בעצם אשה עשירה בשם גרטרוד וונדרגלט, אשר מתכננת להוריש את כל הונה לאחיינית הנעדרת שלה, איימי. בינתיים, קצין דיבל מחליט לשים קץ לכל התעלולים של טי.סי. לאחר ניסיון כושל של מוח לשטוף את שמשת ניידת המשטרה שלו. רק כאשר דיבל עומד לעצור את הכנופיה הוא מקבל שיחת טלפון ומתבשר כי בקשתו אושרה והוא יכול עכשיו לפרוש מן המשטרה, ובכך הוא שומט את ההאשמות נגד טי.סי. והחבורה.
כעבור כמה ימים בבית הסיפור הצועני, בני מקבל חדשות מעורך הדין סיד באקמן שהגברת גרטרוד וונדרגלט מתה וכי היא הכניסה את שמו לצוואתה. למשמע זאת, טי.סי. ושאר החבורה מלווים את בני לאחוזת וונדרגלט, שם עובד עכשיו דיבל כמאבטח. באחוזה, הם נפגשים עם המשרת התככן סנרדלי ועם כלב הזאב שלו, רספוטין. סיד באקמן קורא את ירושתה אשר קובעת כי בני יירש את הונה (כל עוד היורשת האמיתית, איימי, היא לא בנמצא), ובלבד ששום דבר רע לא יקרה לו ביומיים הקרובים. הדבר מרגיז את סנרדלי, כי הוא קיווה להשיג את הונה לעצמו ולכן הוא ורספוטין מחליטים לחסל את בני. טי.סי. והכנופיה עוברים לאחוזתה של וונדרגלט עם בני.
לאחר כמה ניסיונות כושלים לרצוח את בני, סנרדלי מבין כי כדי להגיע אל בני, הוא יצטרך להיפטר מטי.סי. שמגן עליו בחירוף נפש. כדי לעשות זאת, סנרדלי מגייס חתולת פאם פאטאל בשם קיטי גליטר ואומר לה שהוא סידר לה פגישה עם חתול עשיר ונאה, כפי שהוא מתאר את טי.סי. קיטי משתוקקת לחתול עשיר שיהיה לה לבעל (עד כדי כך שהיא לובשת שמלת כלה לקראת הפגישה), אבל התוכנית הזאת מסוכלת כשהיא מתבלבלת בין טי.סי. למוח. רק כאשר סנרדלי מתקשר אלייה שוב, ודורש לדעת היכן היא נמצאת, היא מבינה שהיא עשתה טעות.
באותו לילה, סנרדלי עורך מסיבת תחפושות וגורם לבני לחבוש מסיכת בולדוג ואז מתקשר לפקח המקומי ולחיית המחמד שלו, דובי דוברמן בשביל לדווח להם שיש כלב משוטט באחוזת וונדרגלט. ואכן, לוכד הכלבים מגיע ולוכד את בני. לא לוקח הרבה זמן עד שטי.סי. ושאר הכנופיה מבינים כי בני חסר והם הולכים לחפש אותו. הודות לרמזים שנתן להם דיבל, טי.סי. מגלה כי בני נלקח למכלאה, כך שהם לוקחים את הלימוזינה והם פורצים לבני את הדרך החוצה. בדיוק כשהם בורחים לוכד הכלבים יוצא במרדף אחריהם.
כפי שמתברר, איימי, היורשת הנעדרת (שדמותה היא פרודיה של אנני היתומה הקטנה) עובדת ברחיצת מכוניות כחלק מהמזימה המרושעת של סנרדלי. בעוד הם במנוסה מן לוכד הכלבים, טי.סי. והחבורה מגיעים לרחבת שטיפת המכוניות ומזהים את איימי מהדיוקן התלוי באחוזה ולכן הם מחליטים להחזיר אותה הביתה כך שהירושה תוכל להינתן לה. הם מגיעים מאוחר מדי, השעה עכשיו חצות וסנרדלי ירש את הונה של וונדרגלט, אבל אז סיד באקמן חושף כי "הוא" למעשה, גרטרוד וונדרגלט, אשר זייפה את מותה על מנת לחשוף את מעשי הנוכלות של סנרדלי. בניסיונם לברוח, סנרדלי (שמנסה להסוות את עצמו באמצעות מסכת הבולדוג) ורספוטין נתפסים על ידי לוכד הכלבים.
בסופו של דבר, טי.סי. והכנופיה חוזרים לאורח החיים הישן שלהם בסמטת Hoagie, ודיבל שב לכוחות המשטרה. קיטי גליטר מופיעה שוב ועדיין רוצה להתחתן עם חתול עשיר והיא באמת מאמינה שטי.סי. כזה אבל היא זורקת אותו כאשר מוח מועד בלשונו ומספר לה שהוא מרושש. לאחר מכן, איימי מבקרת בשביל לעשות פיקניק עם הכנופיה של טי.סי. ודיבל.
ג'ואנה לאמלי

| --- | --- |
צילום מ-2014
 לידה:  1 במאי 1946 (בת 78) סרינגאר, ג'אמו וקשמיר, הודו הבריטית
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  מ-1967 
 מקום לימודים:  Lucie Clayton Charm Academy  Holmhurst St Mary's School 
 בן או בת זוג:  סטיבן בארלו (23 באוקטובר 1986–?)  ג'רמי לויד (23 במאי 1970–ספטמבר 1970) 
 צאצאים:  James Aenas Lumley 
 פרסים והוקרה:  קצינה במסדר האימפריה הבריטית (1995)  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (1 בינואר 2022)  פרס באפט"א למפעל חיים (2017)  עמית החברה הגאוגרפית המלכותית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ואנה לאמונד לאמלי (באנגלית: Joanna Lamond Lumley; נולדה ב-1 במאי 1946 בג'אמו וקשמיר, הודו) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בריטית ודוגמנית לשעבר. פרסומה העיקרי מגיע ממשחקה בסדרת הטלוויזיה "פשוט נהדרת" כפטסי סטון. מנחת תוכנית הטיולים "ג'ואנה בקאריביים".
ביוגרפיה

לאמלי נולדה בהודו הבריטית, לאב שהיה סרן בצבא הבריטי, ואת שנות ילדותה העבירה גם בבתי ספר צבאיים בהונג קונג ובמלזיה. בנעוריה חזרה המשפחה לאנגליה והיא למדה בלט וניסתה את מזלה בדוגמנות. קריירת המשחק של לאמלי נפתחה בהופעתה ב-1969 כנערת בונד בסרט "בשירות הוד מלכותה" מסדרת "ג'יימס בונד". תפקידה הראשי הראשון היה ב-1975 כפרדי, בחידוש של סדרת הטלוויזיה "הגומלים". בשנות ה-80 שיחקה בשני סרטים מסדרת הפנתר הוורוד. היא שיחקה בתיאטרון לסירוגין בשנות ה-70 וה-80. ב-1992 חזרה לתודעת הקהל כשהצטרפה לג'ניפר סונדרס ב"פשוט נהדרת" למספר עונות (ולחידוש הסדרה ב-2000).
בשנת 2014 שיחקה בדרמה הקומית "מצחיקה שכזאת" של הבמאי פיטר בוגדנוביץ', לצד ג'ניפר אניסטון, אוון וילסון וקתרין האן.
לאמלי גילמה דמויות רבות מהמעמד הגבוה אך במציאות רק בשנת 1995 קיבלה מהמלכה תואר אבירות (מסוג OBE). לאחר שהתפרסמה סיפרה שבנה נולד (ב-1967) מחוץ לנישואין, בתקופה בה היה הדבר בלתי מקובל.
שיחקה בסרט "הזאב מוול סטריט" בתור הדודה אמי.
היא צמחונית ותומכת בזכויות בעלי חיים.
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

בשרות הוד מלכותה (1969)
בעקבות הפנתר הורוד (1982)
קללת הפנתר הורוד (1983)
שירלי ולנטיין (1989)
ג'יימס והאפרסק הענק (1996)
מייבי בייבי (2000)
לחישות: סיפורו של פיל (2000) - דיבוב
יורוטריפ (2004)
הקסם של אלה (2004)
קרוסלת הקסמים (2005)
חתונת הרפאים (2005)
מצחיקה שכזאת (2014)
אהבה מריקוד ראשון (2018)
להתאהב בפיגארו (2021)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

פשוט נהדרת (1992-2005)
ספיר ופלדה (Sapphire & Steel)‏ (1979-1982)
נישואין אנגליים למדי (A rather English marriage) ‏(1998)
השיבה הביתה (1998)
עור רגיש (Sensitive Skin) ‏(2005-2007)
למצוא את אליס (2021)
הרלן קובן: הטעות כולה שלך (2024)
Are You being Served -(1973) - Season 1 Episode 5(His and Hers) sales girl
מהפכה בבית

| --- | --- |

 בימוי:  אנדי פיקמן 
 הופק בידי:  בילי קריסטל, פיטר צ'רנין 
 עריכה:  קנט ביידה 
 מוזיקה:  מרק שיימן 
 צילום:  דין סמלר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Walden Media, TSG אנטרטיינמנט, ההר שבינינו, פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  28 בפברואר 2013 
 משך הקרנה:  105 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט לכל המשפחה, סרט נעורים 
 מקום התרחשות:  אטלנטה, קליפורניה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   parentalguidance
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מהפכה בבית (באנגלית: Parental Guidance) הוא סרט קומדיה לכל המשפחה אמריקאי, בכיכובם של בילי קריסטל, בט מידלר, ומריסה טומיי, וטום אברט סקוט, שביים אנדי פיקמן ויצא לאקרנים בדצמבר 2012.
עלילה

אנדי דקר הוא שדרן ספורט של קבוצת הבייסבול "פרנזו גריזליס" מהליגה הלאומית. הוא מפוטר בשל סגנונו הכולל הערות פרועות ללא רסן.
בתו אליס מבקשת ממנו ומאשתו דיאן להגיע לביתם שבאטלנטה כדי לשמור על ילדיהם הארפר, טרנר וברקר, לצורך נסיעה קצרה לדרום קרוליינה המשלבת עסקים ונופש. בין ההורים לסב והסבתא ישנם פערים בגישת חינוך הילדים. בעוד ההורים נוקטים בגישת הורות צמודה, גישת הסבא והסבתא מתירנית יותר ואינה תומכת בכללים נוקשים. ארטי ודיאן נתקלים בקשיים הנכנדים של כל אחד מהם קושי אישי: הארפר הבכורה שואפת למצוינות יתר, טרנר מגמגם ולברקר יש חבר דמיוני בדמות קנגורו ששמו קרל.
אליס ופיל יוצאים לנמל התעופה אך בעקבות צורך הקשור לעבודתה נאלצת אליס לחזור לביתה ולדחות את טיסתה, ומותירה את פיל לבדו במסע. ארטי מנסה לסייע לנכדיו: הוא לוקח את טרנר לקבוצת קלינאות התקשורת אך מתבטא בפניו באופן פוגעני. כדי לפייס אותו הוא מסכים לצפות איתו בסרט האימה "המסור". הוא מביא לטרנר וברקר עוגה, אך הם מלכלכים קשות את הבית.
הארפר מתכוננת לקראת מבחן בד לקבלתה לבית ספר למוזיקה. ארטי מלמד את ברקר לקריין כמו שדרן ספורט והוא מתגבר על הגמגום. החבר הדמיוני קרל "נהרג" בתאונת דרכים. בהמשך אליס חוברת לבעלה לחופשה וממליצה לבתה לא לגשת למבחן. ארטי ודיאן מרגישים כעת שהם לא עוד "הסבא והסבתא השניים". ארטי מתקבל לשדר משחקי בייסבול בליגה לצעירים. הוא עושה זאת יחד עם נכדו ברקר.
צוות השחקנים

בילי קריסטל – ארטי הסב
בט מידלר – דיאן הסבתא
מריסה טומיי – אליס האם
טום אברט סקוט – פיל האב
ביילי מדיסון – הארפר הבת
ג'ושוע ראש – טרנר הבן
קייל האריסון ברייטקופף – ברקר
מדיסון לינץ – אשלי
מצווה

ערך זה עוסק בציוויים תורניים שעל היהודי לקיים לשיטת ההלכה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ביהדות, מצווה היא חובה הלכתית על האדם, ובעיקר לעם ישראל. מקור המצוות דאורייתא בתורה (שבכתב ושבעל פה) ועליהן נוספו מצוות דרבנן המהוות גדרים שהוסיפו חכמים לאורך הדורות. מקור המילה מצווה נגזר מהמילה "צו", (ציווי). מלשון חז"ל ואילך, המונח "מצווה" כולל את כלל ציוויי התורה כפי שהן מרוכזות בהלכה היהודית, על אף שבלשון המקרא ישנה הבחנה בין סוגי ציוויים שונים שיש לשמור – מצווה, חוק ומשפט: ”וְשָׁמַרְתָּ אֶת הַמִּצְוָה וְאֶת הַחֻקִּים וְאֶת הַמִּשְׁפָּטִים אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוְּךָ הַיּוֹם לַעֲשׂוֹתָם” (דברים, ז', י"א).
בפרשנות, תכלית המצוות היא להביא את האדם לדבקות באל ולקדושה, כפי שעולה מנוסח ברכת המצוות, "ברוך אתה ה'... אשר קדשנו במצוותיו". בספרות חז"ל חוזרת ונשנית הדרישה מהאדם לעסוק בתורה ובמצוות "לשמן" – כלומר לשם קיום המצוות מתוך אהבת הבורא והתורה ולא למטרת רווח או שכר.
מניין המצוות

בדרך כלל מתכוונים בביטוי מצוות למצוות המוגדרות בתורה, אך מלבד אלה קיימות עוד שבע מצוות דרבנן – מצוות שהוסיפו חכמי המשנה. במקביל קיימות גם שבע מצוות בני נח, מצוות כלליות שעל קיומן מצווים כל בני האדם.
בתלמוד בבלי, מסכת מכות, דף כ"ג, עמוד ב' מובא כי מניין המצוות שבתורה הוא שש מאות ושלוש עשרה. חכמים הסמיכו מניין זה לפסוק "תורה ציווה לנו משה" – תורה בגימטריה שש מאות ואחת עשרה, ובנוסף לכך – שתי מצוות ("אנכי ה' אלהיך" ו"לא יהיה לך אלהים אחרים על פני") נמסרו ישירות מפי הגבורה.
כמה חכמים (כגון הרמב"ן) העלו את האפשרות שמניין זה אינו מוסכם, אך הוא התקבל כמוסכם על ידי רוב החכמים, שעשו אותו בסיס לחישוביהם. כבר הגאונים (כמו רב יהודאי גאון ורב סעדיה גאון) עסקו בפירוט מניין המצוות, ובעקבותיהם עסקו במניין זה גם חכמי ימי הביניים (הראשונים), כמו הרמב"ם (ב"ספר המצוות"), הרמב"ן (בהערותיו לספר המצוות) ורבי משה מקוצי (בעל "ספר מצוות גדול"). החכמים השונים נקטו בדרכים שונות ובכללים שונים כדי לקבוע אלו היגדים בתורה יש למנות כמצוות, ואלו לאו. מניין זה עורר קשיים רבים, כיוון שבדברי חז"ל לא נמסרו כללים ברורים לפיהם ניתן לקבוע מה כלול במניין המצוות ומה לא.
למניין המצוות אין בדרך כלל משמעות מעשית, שכן גם מה שאינו נמנה בכלל תרי"ג המצוות, אלא נכלל במצוות אחרות – נחשב כמצווה מן התורה.
מצוות "עשה" ומצוות "לא תעשה"

תרי"ג (613) המצוות מחולקות לשתי קבוצות עיקריות:
רמ"ח (248) מצוות "עשה" – מצוות המורות לאדם מה עליו לעשות, למשל "כבד את אביך ואת אמך".
שס"ה (365) מצוות "לא תעשה" – מצוות המורות לאדם מה אסור לו לעשות, למשל "לא תרצח".
מדרש חז"ל מפרש שרמ"ח מצוות עשה הם כנגד (מספר) איבריו של גבר ושס"ה לא תעשה הם כנגד (מספר) גידיו של האדם או כנגד מספר ימות השנה השמשית. הרמב"ם מביא מדרש הנובע מהקבלה זו:
ועוד אמרו על דרך הדרש על שמצוות עשה כמניין האיברים, כלומר: כל אבר ואבר אומר לו לאדם: עשה בי מצווה; ושמצוות לא תעשה כמניין ימות השנה, כלומר: כל יום ויום אומר לו לאדם: אל תעש בי עברה.
חלק ממצוות העשה הן מצוות עשה שהזמן גרמן, כתפילה או ישיבה בסוכה. ההלכה הרווחת פוטרת נשים מהחיוב לקיים מצוות אלה (וגם אין לנשים לפי התלמוד אותו מספר איברים).
מצוות עשה מחייבות בדרך כלל עשייה לשם קיומן, ומצוות לא תעשה מחייבות בדרך כלל הימנעות מעשייה לשם קיומן, אך לעיתים נדרשת עשייה לשם קיומה של מצוות לא תעשה. דוגמה לכך היא המצווה "לא תעמוד על דם רעך", המנוסחת כמצוות לא תעשה, אך כדי לקיימה יש לקום ולעשות מעשה ולהציל את האדם הנמצא בסכנה. כך גם לאידך גיסא, יש מצוות עשה שקיומן הוא על ידי אי עשייה, כגון מצוות השביתה בשבת ובמועדים.
מדאורייתא ומדרבנן

על אף שמקורן של המצוות בתורה, העיסוק בפרטים בכל אחת מהן נעשה בתורה שבעל פה. עיקר ספרות הקודש היהודית היא דיון ופירוש של המצוות הללו. הגדרות המצוות עצמן אינן מובנות מאליהן, ויש היגדים בתורה שיש שסוברים שהם מצוות ואחרים אינם רואים אותם ככאלה. בנוסף, חז"ל הוסיפו גזירות ותקנות רבות ביחס למצוות השונות של התורה.
לפיכך, בפרטי כל מצווה מקובלת הבחנה בין הוראות שהן "מדאורייתא" ו"מדרבנן". להבחנה זו משמעות מעשית בפסיקת ההלכה (למשל, בשיקולים הלכתיים במקרה של פרשנות ההלכה וספקות שונים שעולים בביצועה, או כאשר יש התנגשות בין שתי מצוות הסותרות זו את זו או שאפשר לקיים רק אחת מהן).
מקובל לסווג כמצווה דאורייתא כל מצווה המופיעה במפורש במקרא, או נלמדת ממנו במישרין במסגרת התורה שבעל פה (בארמית: אורייתא = תורה). לדינים מסוימים, המכונים "הלכה למשה מסיני" מעמד של מצוות מן התורה, אף על פי שאין הם מפורשים בתורה ואין הם נלמדים ממנה במישרין.
ביהדות האורתודוקסית מקובלת הקפדה על המצוות בלא תלות במקורן – מדאורייתא או מדרבנן. הקראים, שאינם מקבלים את התורה שבעל פה, מקפידים רק על מצוות דאורייתא (וגם אז, יש מצוות שהרבניים מחשיבים אותן כמצוות מדאורייתא, אבל הקראים גורסים שלמעשה אלו המצאות של רבנים, והם אינם מקבלים אותן; למשל, הנחת תפילין).
אופי המצוות

מקובל לחלק את המצוות על פי מאפיינים שונים הנוגעים למטרת המצווה או להיגיון העומד מאחוריה.
אופי המצוות > בין אדם למקום ובין אדם לחברו

הבחנה בין שתי מחלקות אלה של מצוות נעשית במשנה, מסכת יומא, פרק ח', משנה ט': ”עברות שבין אדם למקום – יום הכפורים מכפר. עברות שבין אדם לחברו – אין יום הכפורים מכפר – עד שירצה את חברו”.
מצוות שבין אדם לחברו הן מצוות המסדירות את ההתנהגות החברתית.
כבד את אביך ואת אמך: מצווה זו משתייכת לשתי הקבוצות: בין אדם לחברו ובין אדם למקום.
לא תרצח: אחד מחוקי היסוד בכל חברה והוא שמירה על ערך החיים
לא תנאף: דיבר שנועד לשמור על טוהר המשפחה, ומבטא את העיקרון של קדושת המשפחה וקדושת הנישואין.
לא תגנוב: לפי התלמוד הבבלי במסכת סנהדרין, זהו איסור לחטוף אדם מישראל.
לא תענה ברעך עד שקר: הזכות למשפט צודק והוגן.
לא תחמוד: לכבוש את היצר החפץ בדבריו של הזולת.
מצוות שבין אדם למקום הן מצוות המסדירות את התנהגות האדם כלפי בוראו. הרמב"ם מכנה מצוות אלו כ"מצוות שבין אדם לעצמו" מכיוון שתפקידן אינו להשפיע על האל אלא לשנות ולפתח את עצמנו.
לא יהיה לך אלוהים אחרים על פני: יסוד האמונה המונותאיסטית.
לא תעשה לך פסל וכל תמונה: אלוהים שולל כל עצם דומם שנוצר לשבחו, וההסבר לכך שטיפוח פסלים ותמונות נחשב לעבודה זרה. הפירוט שבהמשך הדיבר, הוא בשביל שלא יהיה ספק בכוונתו של אלוהים.
לא תשא שם ה' לשווא: דיבר זה אומר שאין להישבע באלוהים או להעלות על השפתיים את שמו לשווא.
זכור את יום השבת לקדשו: דיבר שתפקידו להזכיר את היום השביעי יום המנוחה של אלוהים בבריאת העולם, הדיבר מצווה לנוח ולשבות מכל עבודה.
אחת ממחלקות המצוות, שהשתמרה בשנות הגלות באופן תאורטי בלבד, היא זו של המצוות התלויות בארץ, שהן מצוות הקשורות בעבודת האדמה והן מחייבות רק בתוך תחומי ארץ ישראל.
אופי המצוות > מצוות שכליות ומצוות שמעיות

בין ההוגים היהודים של ימי הביניים הייתה נפוצה אבחנה נוספת בין שני סוגי מצוות.
מצוות שכליות הן מצוות שכל אדם מבין את חשיבותן ונחיצותן. דוגמאות רווחות: האיסורים על גנבה ועל רצח. מצוות מסוג זה נקראות משפטים.
מצוות שמעיות הן מצוות שאינן מובנות מאליהן, ויש לקיים אותן רק כיוון שאלוהים ציווה עליהן, כמו הימנעות מאכילת בעלי חיים מסוימים, שעטנז ומצוות שקשורות לטומאה וטהרה. מצוות מסוג זה נקראות חוקים.
הוגים אחדים הציעו סוג מצוות נוסף. המדובר במצוות שמכילות ציווים שאינם מתחייבים על ידי השכל, אך לאחר שנכתבו סיבתם מובנת. דוגמאות לסוג זה: שבת ותפילין. מצוות אלה נקראות עדות.
אופי המצוות > מצוות שתכליתן במעשה ומצוות שתכליתן בתוצאה

חלוקה זו נזכרה רבות בספרי האחרונים, ליישב סתירות בהלכה ובתלמוד.
מצוות שתכליתן במעשה הן מצוות שמתקיימות על ידי עשיית המעשה עצמו כגון נטילת לולב, ואין בהם תוצאה לאחר גמר המעשה.
מצוות שתכליתן בתוצאה הן מצוות שמתקיימות במה שהתוצאה נעשתה, כגון השבת אבידה ושאר המצוות שבין אדם לחבירו, ואין בהם הקפדה על המעשה עצמו.
אופי המצוות > מצוות חיוביות ומצוות קיומיות

חלוקה נוספת קיימת בין מצוות חיוביות ומצוות קיומיות.
מצוות חיוביות הן מצוות שיש חובה לקיים אותן, ומי שלא קיים אותן נחשב למבטל מצוות עשה. בקבוצת המצוות החיוביות ישנן מצוות כמו הנחת תפילין, אכילת מצה בליל הסדר ועוד.
מצוות קיומיות הן מצוות שאין חובה לקיים אותן, אלא בתנאים מסוימים. בקבוצת המצוות הקיומיות ישנן מצוות כמו מצוות ציצית, שאותה חייבים לקיים רק אם לובשים בגד בעל ארבע כנפות, מצוות השחיטה, שאותה חייבים לקיים רק אם רוצים לאכול בשר, ומצוות הייבום, שנעשית רק על ידי אדם שאשת אחיו התאלמנה ולאחיו אין ילדים.
דרגות שונות של המצוות > ייהרג ובל יעבור

ערך שמירת החיים ("פיקוח נפש") גובר על כל המצוות, מלבד שלוש מצוות שלהן נקבעה עדיפות מיוחדת – "ייהרג ובל יעבור" – כלומר, גם אם קיום מצוות אלה מסכן את חייו של היהודי, אל לו להפר אותן (תוספתא שבת טז, יד). שלוש מצוות אלה (הנכללות גם בשבע מצוות בני נח, כלומר כל בני האדם מצווים על קיומן) הן:
איסור עבודה זרה. מי שמקריב נפשו כדי שלא לעבור על איסור זה, הרי הוא מת על קידוש השם.
איסור שפיכות דמים (רצח).
איסור גילוי עריות.
דרגות שונות של המצוות > עשרת הדיברות

בראש המצוות עומדים עשרת הדיברות, אלו המצוות שניתנו לעם ישראל במעמד הר סיני. פרשנים רבים רואים בעשרת הדיברות כללי-על, וביתר המצוות פרשנות ופירוט שלהן.
הבחנה בין נשים לגברים

במצוות לא תעשה אין הבחנה בין גברים לנשים, באופן כללי. אולם לגבי מצוות עשה ההלכה מבחינה בין חובתם של גברים לקיים את המצוות ובין חובתן של נשים. ככלל פטורות הנשים מכל מצוות העשה "שהזמן גרמן", כלומר שיש לקיימן בזמן מסוים ביום או בשנה. לכלל זה ישנם מספר יוצאים מן הכלל, הבולטים ביניהם הן מצוות שבת, ואכילת מצה בפסח, שחלות על נשים כגברים.
הבחנה זו מופיעה לראשונה במשנה, מסכת קידושין, פרק א', משנה ז':
כוונה

מעשה המצווה אמור להיות מורכב משני רכיבים: מעשה וכוונה, שהן כגוף ונשמה. המעשה הוא החלק העיקרי של המצווה, והכוונה היא הנותנת לו את התוכן.
בתלמוד ובגאונים נחלקו האם מצוות צריכות כוונה, או שבעצם עשיית המצווה כשלעצמה אף ללא כוונה אפשר לצאת ידי חובה. אחת מהסוגיות המרכזיות בעניין נמצאת בתלמוד הבבלי במסכת ראש השנה כח ע"ב – כט ע"ב. ואחת מהדוגמאות הממחישות עניין זה שם, היא אדם שתוקע בשופר כדי לנגן ולא כדי לקיים את מצוות תקיעה. בשאלה כגון זו, רבי זירא מחייב כוונה ולכן התוקע לנגן לא יצא ידי חובתו, ואילו רבא לא מחייב כוונה. מחלוקת זו ממשיכה בגאונים ובפרשני התלמוד הראשונים. בעל הלכות גדולות, הרי"ף, הרב יוסף אלבו והרע"ב מחייבים כוונה, ואילו הרב האי גאון, בעל המאור והרב יונה גירונדי לא מחייבים כוונה. הרמב"ן שמצדד במחייבי הכוונה, בוחר לא להכריע ביניהם ואומר שמדובר ב"מים עמוקים". בעל הטורים שאף הוא פוסק בעקבות אביו הרא"ש שמצוות צריכות כוונה מעיר כי רב שרירא גאון, רבי יצחק אבן גיאת ורבנו חננאל פסקו כי מצוות אינן צריכות כוונה. אמנם ישנם מקרי קצה שהכל יודו בהם, למשל בתלמוד שם מובא מקרה שבו פרסים כפו בכוח יהודי סרבן לאכול מצה בפסח, והתלמוד פוסק כי הוא לכל הדעות יצא ידי חובתו, אף שאינו רוצה בכך. מאידך הקורא את תחילת קריאת שמע ללא כוונה, לפי רוב הדעות לא יצא ידי חובתו. הרמב"ם פוסק שגם תפילה חייבת כוונה, ואם התפלל ללא כוונה תפילתו איננה תפילה.
לכוונה לבדה אין משמעות – אם יכוון אדם בליל הסדר את הכוונות הראויות למצוות המצה, ולא יאכל את המצה עצמה – אין ערך לכוונותיו. מאידך, כאשר הכוונה מצטרפת למעשה – היא נותנת לו את משמעותו הרוחנית.
טעמי המצוות

הוגי דעות רבים ביהדות ניסו למצוא פשר לקיום המצוות, במיוחד למצוות השמעיות שפשרן לא ברור כשעטנז, בשר בחלב ופרה אדומה. אמנם, כבר המקרא מציין את טעמן של מצוות מסוימות כאהבת הגר ואיסור אונאת ממון, אבל מצוות רבות אינן מנומקות ואין הסבר כללי לסיבת קיום המצוות. במסכת סנהדרין מבואר כי לא נתגלו טעמיהן של רוב המצוות, כיוון שנתגלו טעמיהן של שתי מצוות – איסור ריבוי נשים ואיסור ריבוי סוסים למלך, ולמרות זאת נכשל בהן שלמה המלך.
אחד המקורות הקדומים לנתינת טעם כללי למצוות מופיע בבראשית רבה (פרשה מ"ד) בו נאמר שהמצוות ניתנו על מנת לצרף בהן את הבריות.
בכיוון דומה הלך הרמב"ם בספרו מורה נבוכים. לדעתו, מטרת המצוות כולן היא תיקון הנפש ותיקון הגוף. "תיקון הנפש" – לסלק עוול, להקנות מידות נעלות המביאות ליחסים טובים בין בני אדם, להביא לידי השקפה נכונה, ולהרחיק את האדם מעבודה זרה. ו"תיקון הגוף" – הנהגת החברה והפרטים שבה בצורה המיטבית. בהתאם לשיטתו זו – כתב הרמב"ם כי המאכלים האסורים מזיקים מבחינה בריאותית, וחלקם נדרשים לעצירת תאוותו של האדם .
ספר החינוך, המונה את תרי"ג מצוות, מציע בתיאור כל מצווה גם את טעמה (ובלשונו, השורש שלה).
בספר אור החיים כותב: ויש לך לדעת כי כל המצוות אינם אלא שמירה מהתיעוב ומלכלוך הנפש, ובהשלמת שמירת המצוות יהיה האדם שלם מכל מום ומכל לכלוך.
המהר"ל טען שמטרתן של המצוות לקבל את מלכותו של אלוהים ואילו הרמח"ל טען שמטרתן להטיב לאדם. ספר החינוך באופן מקיף ופרטני, במסגרת הסברתן של כל תרי"ג מצוות, נתן טעם לכל מצווה. הרש"ר הירש עסק בהסבר שיטתי של טעמי המצוות ואת חלק מהמצוות ראה כ"סמלים", כלומר מעשים המסמלים ערכים רוחניים, והרב קוק סבר שחקר טעמי המצוות הוא מקצוע חשוב בלימודי היהדות, ועשה בעצמו ניסיונות לבאר את פשרן של מצוות סתומות כבשר בחלב ושעטנז. ובדורינו עסק בזה הרב לייב מינצברג, ולשיטתו מצוות התורה, מבטאים ערכים מוסריים ומטרתם לחזק התנהגות אצילית וקדושה ולהרחיק כל התנהגות גסה ומתועבת.
שכרן של מצוות

על הפרתן של מצוות לא תעשה נקבעו עונשים המפורטים בתורה, חלקם מידי אדם, עד לענישה החמורה של ארבע מיתות בית דין, וחלקן מידי שמים (כרת). לעומת זאת, לגבי מרבית מצוות העשה לא נאמר מהו השכר, ועל כך אמר רבי יהודה הנשיא: ”הווי זהיר במצווה קלה כבחמורה, שאין אתה יודע מתן שכרן של מצוות” (משנה, מסכת אבות, פרק ב', משנה א'). מצוות עשה ששכרן נקוב בתורה במפורש הן מצוות כיבוד אב ואם (”כַּבֵּד אֶת אָבִיךָ וְאֶת אִמֶּךָ, לְמַעַן יַאֲרִכוּן יָמֶיךָ עַל הָאֲדָמָה אֲשֶׁר ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לָך”), ומצוות שילוח הקן (”שַׁלֵּחַ תְּשַׁלַּח אֶת הָאֵם וְאֶת הַבָּנִים תִּקַּח לָךְ לְמַעַן יִיטַב לָךְ וְהַאֲרַכְתָּ יָמִים”). מדרש דברים רבה מנמק מדוע לא צוין שכרן של מצוות: "אמר רבי אבא בר כהנא אמר הקב"ה: לא תהא יושב ומשקל במצותיה של תורה כעניין שנאמר (ישעיה מ, יב): "ושקל בפלס הרים". לא תהא אומר הואיל והמצווה הזו גדולה אני עושה אותה ששכרה מרובה, והואיל וזו מצווה קלה איני עושה אותה. מה עשה הקב"ה? לא גילה לבריות מהו מתן שכרה של כל מצווה ומצווה כדי שיעשו כל המצות בתום".
בספרות חז"ל חוזרת ונשנית הדרישה מהאדם לעסוק בתורה ובמצוות "לשמן" – כלומר מתוך אהבת ה' ולא למטרת רווח או שכר. דוגמה לכך הם דברי הרמב"ם:
התנא בן הא הא אמר: "לפום צערא אגרא" (משנה, מסכת אבות, פרק ה', משנה כ"ג), ומפרש זאת רבי עובדיה מברטנורא: "כפי רוב הצער שאתה סובל בלמוד התורה ועשיית המצווה, יהיה שכרך מרובה", אך פירוש עיקר תוספות יום טוב מחדד את דברי רבי עובדיה מברטנורא ומסביר: "וזה בשכר הצער והטורח עצמו, שאם הוא מרובה שכרו מרובה. אבל שכר מצות עצמן אי אתה יודע מתן שכרן".
בספרות התלמודית והמדרשית מוזכרים גן עדן וגיהנום כמקומות של שכר ועונש בעולם המקביל הנקרא עולם הנשמות. גן עדן הוא המקום בו יושבים הצדיקים למשתאות (גמול פיזי לפי פרשנות פשטנית) ו"נהנים מזיו השכינה", כלומר – שכרם הוא הקרבה אל האל. ולהפך בגיהנום – עונשים פיזיים ורוחניים. מעשים רעים מחמירים את עונשו של אדם בגיהנום: אמר רבה בר שילא אמר רב חסדא: ”כל המנבל את פיו מעמיקין לו גיהנם”, ולעומתם מעשים טובים מקלים על עונשו שם: ”אמר רבי חמא ברבי חנינא: כל הקורא קריאת שמע ומדקדק באותיותיה מצננין לו גיהנם”.
ראו גם

תרי"ג מצוות
חוקי התורה
מצוות התלויות בארץ
מצוות עשה
מצוות עשה שהזמן גרמן
שבע מצוות דרבנן
שבע מצוות בני נח
לקריאה נוספת

הרב ישראל מאיר לאו, יהדות הלכה למעשה, הוצאת מסדה, 1978.
הערות שוליים

↑  ספר העקרים מאמר שלישי פרק כח
↑  משנה, מסכת ברכות, פרק ב', משנה א'
↑  דרשת הרמב"ן לראש השנה
↑  ארבעה טורים, אורח חיים, סימן תקפ"ט.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ט"ז, עמוד א'; תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות,  פרק ב', הלכה ה'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות תפילה וברכת כהנים, פרק ד', הלכה ט"ו.
↑  רבי חיים מוולוז'ין, נפש החיים, "פרקים" פרק ד'
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"א, עמוד ב'
↑  מורה נבוכים, חלק ג' פרק כ"ו
↑  מורה נבוכים, פרק כ"ז
↑  מורה נבוכים, חלק שלישי, פרק מ"ח
↑  דברים כ"ו, י"ח
↑  באגרות צפון אגרות י- יד, לאורך ספרו חורב, ובמקומות שונים בפירושו לתורה.
↑  ראו אגרות צפון אגרות יג-יד, וכן חלק ה'עדות' בספר חורב, ובחיבורו המצוות כסמלים.
↑  ר' לייב מינצברג, בן מלך, עמ' שמות ח"ב עמו' עט, דברים ח"א עמו' תקפט
↑  ספר שמות, פרק כ', פסוק י"א
↑  ספר דברים, פרק כ"ב, פסוק ז'
↑  דברים רבה, פרשה ו', פסקה ב'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות תשובה, פרק י', הלכה ה'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ל"ג, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ט"ו, עמוד ב'
כיתוב על זכייה במצוות צדקה ("תזכו למצוות") מצויר על קופת צדקה קבועה בקיר בית בשכונת מחנה יהודה בירושלים