stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סולטנות אצ'ה
הידרדרות

לאחר תום שלטונו של אסכנדר תאני נשלטה אצ'ה על ידי סדרה של נשים, לפחות 4 ברצף, (1699-1641) בעלות התארים המלכותיים "סרי" שמשמעו "אור" במאלאית ,"פאדוקא" שמשמעו "הוד מעלתה" וגם "הוד מעלתו" וגם "שאה" למרות שהתואר שמקורו פרסי הוענק באיראן לגבר. התארים הופיעו על מטבעות הזהב בכתב ג'אווי. המדיניות של אצ'ה לקחת בני ערובה ועבדים מהאוכלוסייה של הממלכות שנכבשו הגביר את רצונם של תושבי ממלכות להשתחרר, ועקב כך שליטתה של אצ'ה הלכה והתערערה, ובמקביל שליטי המחוזות באצ'ה עצמה התחזקו והסולטאן הפך לתואר סמלי בלבד. בין 1699 ל-1838 היו באצ'ה 11 סולטאנים חסרי משמעות. ב-1680 תיאר נוסע פרסי את צפון סומטרה כמקום שבו "כל פינה מאכלסת מלך או מושל נפרד וכל השליטים המקומיים הם עצמאיים ואינם מעלים מס לרשות גבוהה יותר". דוגמה לכך היא תרומון, שהייתה עיר קטנה סמוך לקצה הדרום מערבי של אצ'ה ועל לפחות אחד מכמה מטבעות שיוחסו רק לה במאה ה-19 נקראה "נגרי תרומון", "מדינת תרומון" במאלאית.
במקביל לאבדן הלכידות הפוליטית במאה ה-17 הלכה אצ'ה ואיבדה את ההגמוניה לחברת הודו המזרחית ההולנדית שהפכה למעצמה הצבאית והכלכלית האזורית השלטת בעקבות המצור וכיבוש מלאקה ב-1641.
שנים אחרונות והכיבוש ההולנדי

בשנות ה-20 של המאה ה-19 ייצרה אצ'ה מעל למחצית הצריכה העולמית של פלפל שחור. בתקופה זו בולטת פעילותו של תואנכו אבראהים (Tuanku Ibrahim). הוא צבר השפעה במהלך הסולטנות של אחיו, הסולטאן מחמד שאה (Muhammad Syah; שלט 1824–1838), ושלט מאחורי הקלעים בזמן שלטונו של יורשו של אחיו, הסולטאן סלימאן שאה (Sulaiman Syah; שלט 1838–1857), לפני שנטל את הסולטנות לידיו כסולטאן עלי אלאודין מנצור שאה (`Sultan Ali Alauddin Mansur Syah, שלט 1857–1870) והצליח להחזיר חלק מסמכות הסולטנות ולהשתלט על "הרג'ות של הפלפל", לכאורה וסאלים של הסולטאן, בכך שהסית אחד כנגד השני. הוא הרחיב את שליטתה של אצ'ה דרומה בזמן שההולנדים הרחיבו את שליטתם צפונה.
עצמאותה של אצ'ה הייתה תלויה באותה תקופה ברצונה של בריטניה למנוע את נפילת אצ'ה לידיים הולנדיות כפי שהולנד גם התחייבה במסגרת ההסכם האנגלו-הולנדי של 1824. אלא שהיא ביצעה הערכה מחודשת של מדיניותה במסגרת החוזה האנגלו-הולנדי של 1870–1871 שאפשר להולנד שליטה מלאה על כל סומטרה בתמורה למכירת מושבתה של הולנד בחוף הזהב. המכירה בוצעה ב 1872 תמורת סכום  ידוע של כסף, כיום השטח הוא חלק מגאנה, ולמתן זכויות סחר שוות בצפון אצ'ה. החוזה היה שקול להכרזת מלחמה על אצ'ה, ואכן ב-1873 החלה מלחמת אצ'ה. בזמן שההולנדים התכוננו למלחמה פנה הסולטאן מחמוד שאה (Mahmud Syah; שלט 1870–1874) פנה בבקשת סיוע למעצמות של אותה תקופה, ארצות הברית סרבה למכור לו נשק, ומהאימפריה העות'מאנית אמרו לו שהם משתתפים בצערו אבל אין ביכולתם לסיע, למרות זאת הוא הצליח לקנות תותחי חוף עת'מאניים שהוצבו בחוף בנדה אצ'ה. הפניה לארצות הברית בשנת 1872 נתנה להולנדים את התרוץ הרשמי לפתוח במלחמה נגד אצ'ה, שהוכרזה ב-25 בינואר 1873. באפריל 1873 תקף הצי ההולנדי את בנדה אצ'ה.
ב-1874 נטש הסולטאן את הבירה, ישנו צלום שהראה את תותחי החוף מפורקים שם, לאחר נפילתה. נסוג הסולטאן להרים על מנת להמשיך במלחמה, בסוף של דבר הוא מת הסולטאן מכולרה, כשם שמתו ממנה רבים מהלוחמים משני הצדדים, אבל האצ'ינים הכריזו על נכדו של תואנכו אבראהים כסולטאן הבא. בשנת 1891 הכריזו ההולנדים על סיפוח אצ'ה, ומנו לה מושל. השליטים המקומיים של הנמלים באצ'ה נכנעו לכאורה למרות של ההולנדים כדי להימנע מהטלת הסגר ימי על נמליהם, אבל הם השתמשו בהכנסות מנמלים אלו על מנת לתמוך בתנועת ההתנגדות.
עם זאת, בסופו של דבר התפשרו רבים מהם עם ההולנדים, וההולנדים הצליחו לייצב ממשל באצ'ה בעזרת שיתוף הפעולה מהם. ב 20 בספטמבר 1903 נכנע הסולטאן ואחרי מותו ב-1907 לא מונה יורש, אם כי המרד נגד שלטון ההולנדים נמשך על ידי צ'וט ניאק דהיין שהייתה קרובת משפחתו של דאוד, שהנהיגה את המשך הלחימה מאז 1903 עד שהיא נפלה בשבי ההולנדים בשנת 1908 ואחר כך בהנהגת הע(ו)למאא, מנהיגי הדת המוסלמים, עד 1918. באשר לקציר הדמים, יש 2 גרסאות: הנמוכה הזכירה 50000 מתושבי אצ'ה ו 37000 הולנדים, והגבוהה הזכירה 250000 בני אדם.
לקריאה נוספת

Keat Gin Ooi, Southeast Asia: A Historical Encyclopedia, from Angkor Wat to East Timor, Vol I, ABC-CLIO, 2004, ISBN 1576077705.
M.C. Ricklefs. A History of Modern Indonesia Since c. 1300, 3rd ed. Stanford University Press, 2002, ISBN 0804744807.
הערות שוליים

↑  מטבע כסף דומה בצורתו למטבעות הזהב של אצ'ה נמצא רק בקדאה ופרליס במאלאיה והונפק על ידי שלטאן ששלט בשתיהן כאחת בשנים 1710 עד 1778 ואינו משויך כלל לאצ'ה לפי קטלוג סאראן סינג, עמוד 257. זהו המקור היחיד הידוע לעורך שורות אלה אודות המטבע.
↑  ככה הכתיב הרשמי במאלאית / אינדונזית SY=שין
↑  הקרי הזה הוא שבוש מאלאי של עלאא-אלדין, שם שמקורו ערבי
↑  Ricklefs עמ' 38-37
↑  יש להקפיד על התעתיק כי במאלאית: MUDA משמעה "צעיר", לעומת MUDAH שמשמעה "קל"
1 2  Acehnese attacks on the Malay peninsula
↑  History of Malacca - Chronology of Events
↑  Ricklefs עמ' 39-38
↑  Keat Gin Ooi עמ' 120
↑  Keat Gin Ooi עמ' 120
↑  Ricklefs עמ' 39
↑  Ricklefs עמ' 40
↑  Ricklefs עמ' 186-185
↑  צ'ות ניאק דהיין מתה בשבי בשנת 1909 ומאז עצמאות אינדונזיה הוכרה כגבורה לאומית על פי החוק, והונצחה על שטר כסף, שתמונתו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533108605171  LCCN: n93903798  SUDOC: 146665228  VIAF: 144401164   WorldCat (עם VIAF): 144401164 
תואנכו ("אדוני" במאלאית) מחמד דאוד שאה, הסולטאן האחרון של אצ'ה
סרגיי קריקאליוב

| --- | --- |

 לידה:  27 באוגוסט 1958 (בן 66) סנקט פטרבורג, רוסיה
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות רוסקוסמוס
 לאום:  רוסי רוסיה
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנית הבלטית (1981) 
 עיסוקים נוספים:  מהנדס מכונות
 תקופת השירות:  1985–הווה (כ־39 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  803 ימים, 9 שעות ו-39 דקות 
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  8
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  41 שעות ו-8 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  סרגיי קריקאליוב באתר נאס"א (באנגלית)
 משימות
 מיר EO-4 (סויוז TM-7), מיר LD-3 (סויוז TM-12, סויוז TM-13‏), STS-60, ‏STS-88, משלחת 1 (סויוז TM-31,‏ STS-102), משלחת 11 (סויוז TMA-6)
         
 עיטורים
  
 
סרגיי קריקאליוב (נולד ב-27 באוגוסט 1958 בלנינגראד) הוא קוסמונאוט ומהנדס מכונות רוסי. קריקאליוב היה בשש טיסות לחלל, והוא החזיק בעבר בשיא העולם בזמן שהייה מצטבר בחלל – 803 ימים עד שהכתר עבר לגנאדי פדלקה עם 879 הימים ביולי 2015.
התפשטות היקום

היסטוריית היקום
התפשטות היקום בעקבות המפץ הגדול
התפשטות היקום הוא מונח שמתאר את גידול המרחקים בין נקודות שונות ביקום לאורך הזמן. ההתפשטות היא של היקום עצמו, כלומר, היא מוגדרת כהתרחקות חלקים שונים בתוך היקום ולא כתנועה של החומר ביקום "החוצה". למעשה היקום אינו מתפשט לשום מקום חוץ מעצמו. הקבלה נפוצה לכך היא התרחבות פני השטח של בלון כשמנפחים אותו. אם נצייר נקודות על פני הבלון המרחק ביניהן יגדל כשהבלון יתנפח. זוהי הקבלה בדו-ממד (פני השטח של הבלון). ישנה גם הקבלה נפוצה בתלת-ממד: תפיחה של לחם צימוקים. כשהלחם תופח המרחק בין הצימוקים גדל. באנלוגיה הזו הבצק התופח של הלחם הוא המרחב הריק עצמו, שהנפח שלו גדל, והצימוקים הם הגלקסיות או צבירי הגלקסיות שכוח המשיכה המקומי ביניהם גובר על התפשטות היקום ומשאיר אותן בגודל קבוע.
התפשטות היקום היא תכונת מפתח במפץ הגדול ותוארה באופן מתמטי בפתרונות של פרידמן, למטר, ווקר ורוברטסון (מטריקת FLRW) לתורת היחסות הכללית.
התופעה התגלתה בסדרה של תצפיות אסטרונומיות שערך האסטרונום האמריקני אדווין האבל בשנות העשרים של המאה העשרים. במסגרת עבודתו במצפה כוכבים, ערך האבל צילומים של גלקסיות רחוקות בעזרת עמיתו וידידו האסטרונום מילטון יומאסון. תוך כדי בחינתם בספקטרומטר אופטי, גילה האבל כי קווי הספקטרום של האור המגיע מגלקסיות רחוקות מוסחים לאדום, מה שמעיד על כך שהגלקסיות מתרחקות זו מזו וכי היקום נמצא בהתפשטות מתמדת.
לפני גילויו של האבל, הוסיף אלברט איינשטיין למשוואותיו את הקבוע הקוסמולוגי, כדי להסביר מדוע היקום במצב יציב ואינו קורס לתוך עצמו עקב כוח המשיכה בין מרכיביו. לאחר פרסום תגליתו של האבל בדבר התפשטות היקום, הגדיר איינשטיין את הוספת הקבוע הקוסמולוגי כ"טעות הגדולה של חייו".
בשנים האחרונות התברר כי לא רק שקצב התפשטות היקום אינו מאט, אלא שהוא מאיץ. תגלית מפתיעה זו אילצה את הקוסמולוגים להוסיף חזרה למשוואות את הקבוע הקוסמולוגי, אותו מרכיב מסתורי שמתאר את כוח הדחייה. אחד הכלים המדעיים החשובים שהובילו לתגלית היה טלסקופ החלל האבל, ומדעני מכון המחקר של טלסקופ החלל מכנים תגלית זו כתגלית החשובה ביותר של טלסקופ החלל, שבזכותה השתלם כל המבצע. אחד ההסברים להתפשטות היקום המואצת הוא קיומה של אנרגיה אפלה שתכונותיה עדיין לא מוסברות בבירור.
חוק האבל הוא ממצא תצפיתי האומר שכל הגלקסיות ביקום נראות כנמצאות במצב של התרחקות מתמדת זו מזו (אך למעשה מה שמתפשט הוא המרחב). יתר-על-כן, מהירות ההתרחקות של כל שתי גלקסיות זו מזו פרופורציונלית למרחק ביניהן. ככל שהמרחק בין שתי גלקסיות גדול יותר, כך גדולה יותר מהירות התרחקותן זו מזו. כאמור זו עובדה שנמדדת בתצפית והיא ניתנת לפירוש הפשוט ביותר כביטוי לכך שהיקום נמצא במצב של התפשטות. היקום מרחיב את ממדיו ללא הרף, מכאן נובע שבעבר היה היקום בעל ממדים קטנים יותר. בפרט נובע מכך, למשל, שצפיפות הגלקסיות בעבר הייתה גדולה מצפיפותן המרחבית כיום. תצפיות בגלקסיות-רדיו מאשרות אף עובדה זו.
התגלית של התפשטות היקום פתחה עידן חדש באסטרונומיה, ובמיוחד בהתפתחות הקוסמולוגיה למדע, שכן מתגלית זו נבעה המסקנה שפעם כל החומר ביקום היה מרוכז בנקודה אחת והתפתח מודל המפץ הגדול המסביר את היווצרות היקום.
כיום כבר ברור כי היקום ימשיך להתפשט לנצח וכוח הכבידה אינו יכול לעצור את התפשטותו, על פי תיאוריות הקיפאון הגדול והקריעה הגדולה.
ראו גם

פרמטר הסקלה של היקום
המושך הגדול
חומר אפל
הערות שוליים

↑  היקום ימשיך להתפשט לנצח, באתר "הידען"
מכתב שכטר

מכתב שכטר (ידוע גם כ"מכתב קיימברידג'"), הוא כתב יד בעברית מהמאה ה-11 שנכתב על ידי יהודי מקהילת הכוזרים, המתאר את ההיסטוריה של היהדות הכוזרית. המסמך הוא חלק מהכתבים של הגניזה הקהירית. לא ידוע למי הוא מיועד אולם חלק גדול מהחוקרים משערים שהנמען היה כנראה חסדאי אבן שפרוט, מדינאי חשוב באותם הימים ורופאו האישי של עבד אל רחמן השלישי. רוב הגיליון הוא בלתי קריא, פרט לשני קטעים הניתנים לקריאה.
גילוי המכתב

בשנת 1896 ביקרו בקהיר שתי אחיות סקוטיות, אגנס ומרגרט סמית'. הן קנו בחנות עתיקות דפים של כתב יד עתיק, כתוב באותיות עבריות. בהגיען לאנגליה הראו את הדפים שקנו לפרופסור שניאור זלמן שכטר, שהיה אז מרצה לספרות רבנית באוניברסיטת קיימברידג'. שכטר זיהה את כתב היד כקטע מספר בן סירא, שהיה מוכר עד אז רק בתרגום היווני. בעקבות גילוי זה נסע שכטר לקהיר ושם חשף בעליית הגג של בית הכנסת בן עזרא בפוסטאט, כ-2,000 כתבי יד היסטוריים. אוסף זה ייקרא לימים "גניזת קהיר" או "הגניזה הקהירית". שניים מכתבי היד באוסף זה שנחקרו רבות מכונים "מכתב שכטר" ו"מכתב קייב".
עיון בתוכן המכתב

במכתב קיימים מספר היבטים מעניינים: נזכרים בו אנשי רוסיא ומנהיגם הלגו (אולי אולג), שמות המוכרים בהיסטוריה של רוסיה. המסמך פותח באזכור מקורם של היהודים הכוזרים, שברחו מחמת העול של עובדי האלילים (כפי הנראה הכוונה לנוצרים) או כפי שהכתוב מציין: "ארמניה, ואבותינו ברחו מהם [....] משום שאי אפשר היה לשאת את עולם של עובדי האלילים, והתושבים של כזריה קבלו אותם".

מכתב שכטר מכיל את סיפור ייהודם של הכוזרים, ושונה מהתיאורים המופיעים הן באיגרת חסדאי אבן שפרוט אל מלך הכוזרים והן בספר הכוזרי. על פי מכתב שכטר, יהודים מפרס וארמניה היגרו לכזריה מחמת הרדיפות ובהגיעם ליעדם התערבו עם שבטי הכוזרים הנוודים, עד שנטמעו בתוכם. לאחר מכן קם בקרבם לוחם חזק (במכתב שכטר הוא מכונה "סבריאל") שהצליח להמליך את עצמו על הכוזרים. סבריאל היה במקורו צאצא של המתיישבים היהודים הראשונים בכזריה. בהמשך, אשתו סרח שכנעה אותו לאמץ את היהדות ואנשיו הלכו אחריו.
הטקסט של המכתב התפרסם לראשונה בשנת 1912. אף על פי שכתב היד לא מכיל את שם הכותב או שם המקבל, הוא נחשב על פי דעת רוב החוקרים, למכתב שיועד לחסדאי אבן שפרוט. שכטר תיארך את המכתב בערך לסוף המאה ה-11, תאריך מאוחר בכמאה שנה מהמאורעות המתוארים בו.

על ידי הצגתו של מידע זה לחסדאי אבן שפרוט, הכותב מציג את עצמו כנציג והיסטוריון של הכוזרים. כפי הנראה, גם המחבר וגם מי שביקש ממנו את המידע מחשיבים את סיפורו כאמין.
המכתב מספר שהמהגרים הגברים בכזריה נימולו, אולם רק חלק קטן מהם שמרו את השבת ואילו את שאר המצוות הם לא קיימו מכיוון שספרי התורה לא הגיעו עמם לכזריה. היהודים היו חלק בלתי נפרד משאר שבטי הכוזרים ושירתו כלוחמים בצבא הכוזרי. בקרב הלוחמים היה מנהג למנות את המנצחים בקרב למפקדים ראשיים וכך מונה גם מפקד ממוצא יהודי לתפקיד זה. על פי המכתב, האל "עורר את לבו של המפקד הראשי לחזור ליהדות". כמו גם בהשפעת אשתו סרח ואביה שלימדו את המפקד את אורחות החיים היהודיים.

בריחתם של היהודים לכזריה התרחשה לפני הכיבוש המוסלמי של ארמניה בסוף המאה ה-7 לספירה. בשנת 628 הביזנטים הביסו את פרס בעזרת סיוע נרחב מצד הטורקים שפלשו לפרס דרך הים הכספי מאזור שבמהלך מספר המאות הבאות היה הגרעין של כזריה העצמאית. בשנים 630–632 הקיסר הרקליוס הוציא צו שמכריח את היהודים להמיר את דתם לנצרות, בכל הממלכה. לכן יש מקום להניח שכיבוש זה הניע את הגירת היהודים. לא פלא שהיהודים של ארמניה ברחו מעבר לאזור הקווקז והשתמשו כנראה בנתיב שבו עברו קודם לכן הפולשים הטורקים.

מידע נוסף בעל משמעות שעולה מהמכתב הוא פלישת הלגו לכזריה אחרי שהוסת על ידי הקיסר רומאנוס לקאפנוס. קיסר זה נחשב לצורר היהודים וחיפש כנראה עימות ונקמה כנגד כזריה לצרכיו הפוליטיים. על פי המכתב, הלגו הובס על ידי מצביא כוזרי בשם פסח, לאחר שתקף את העיר סמקרץ (אנ') שבחצי האי טאמאן. כאשר עמד הלגו בפני איום של הוצאה להורג על ידי הכוזרים הוא הסכים לתקוף את קונסטנטינופול (אירוע כזה אכן מוכר בהיסטוריה כמאורע שהתרחש בשנת 941), אולם הוא נוצח וברח לפרס ושם מצא את מותו.

הכותב מציג את עצמו כנתין של יוסף, מלך הכוזרים בזמן אותה פשיטה ולכן המאורע שהוא מתאר הוא כנראה בן-זמנו. הוא מכנה את מלך רוסיא מפקד הפשיטה בשם הלגו, שזוהי הצורה הסקנדינבית המקורית של אולג, אולם מידע זה אינו מתאים לכרונולוגיה המקובלת, שקובעת את מותו בשנת 912. נסיך קייב שתקף את קונסטנטינופול בשנת 941 היה איגור ואשתו הייתה אולגה.
מהימנות העובדות במכתב

המכתב מאתגר מספר הנחות שהיו מקובלות זמן ממושך.
מסופר בו שבימים שלאחר ייהוד הכוזרים כמה מאנשי אלאן שכבר היו יהודים ברמה מסוימת עזרו להציל את כזריה מאויביה (שורות מספר 52–53 במכתב). זוהי העובדה היחידה שמחזקת את עדותו של בנימין מטודלה על אודות היהדות אצל האלאנים.

מחלוקת נוספת נוגעת למידע על השליט הלגו. על פי הכרוניקה המקובלת, אולג מת בשנת 913 ויורשו, הנסיך איגור, היה השליט עד להירצחו בשנת 944. במשך שנים היו חוקרים שחלקו על המידע במכתב שכטר; לאחרונה החוקר קונסטנטין צוקרמן הציג סברה שמכתב שכטר הוא מדויק ואפשר למצוא לו התאמה עם מספר מקורות רוסיים אחרים. צוקרמן טוען למאבק בין שני פלגים בקרב אנשי רוס הקדומים: פלג אחד היה נאמן לאולג ופלג אחר היה נאמן לאיגור משושלת רוריק. במאבק זה אולג הפסיד את השלטון למתנגדו. לכן מניח צוקרמן שהכרונולוגיה של אנשי רוס צריכה להיות מוערכת מחדש על פי מקורות הללו. בין החוקרים שמצדדים בדעתו ובדקו מקורות אלו, ישנה סברה שהכוזרים לא איבדו את קייב עד למאה ה-10 (ולא כפי שהיה מקובל לחשוב על פי התאריך בכרונולוגיה הישנה שהוא שנת 882). טענה נוספת היא שאיגור לא היה בנו של רוריק אלא קרוב רחוק יותר, וכן שאולג לא בא מיד לאחר רוריק אלא היה דור נוסף שאיננו יודעים עליו שום פרטים, שהתקיים בין השליטים הורנגים האגדתיים לצאצאים שמוזכרים במסמך זה. אף על פי שהבנה מחודשת זו מסבירה את אמיתות העובדות, לא כל החוקרים תמימי-דעים איתה.

מכתב שכטר נערך שוב בשנות השמונים של המאה ה-20 על ידי החוקר נורמן גולב מאוניברסיטת שיקגו. גולב מציג קריאה מורחבת של הטקסט המשוחזר כמו־גם תרגום מדויק לאנגלית. בדיקה פלאוגרפית של כתב היד מתארכת אותו לסוף המאה ה-11, מה שמאשר את סברתו של שניאור זלמן שכטר, שהוא נכתב כנראה זמן לא רב לאחר המאורעות עצמם (בערך כמאה וחמישים שנה מאוחר יותר).
עבודות אלו מאשרות את ההנחות של קודמיו של גולב שהכותב הוא יהודי כוזרי, נתין של המלך יוסף, המכנה את המלך בתואר "אדוני". באשר לכתובת הנמען, גולב מוכיח את מה שנחשב קודם רק לניחוש מלומד: מלך הכוזרים יוסף היה כבר ידוע לחוקרים מחליפת המכתבים שלו עם חסדאי אבן שפרוט מקורדובה, שהקדיש מזמנו רבות לאיתור מידע על הכוזרים. המטרה של מכתב שכטר הייתה לספק לו את העובדות כפי שראו אותן הכוזרים עצמם. מאז לפרסומו הראשון הניחו הכול שהוא היה מיועד לחסדאי אבן שפרוט. בספרו הוכיח גולב ששני הדפים של מכתב שכטר שייכים לאותו כתב יד של מכתב אחר מפרובאנס, שהיה מיועד בבירור לאבן שפרוט.

המכתב מציג את תפיסת הכוזרים בעיני עצמם, מעברם ליהדות, ומעמדם כיהודים. הכוזרים ראו עצמם כעם בעל ערכים צבאיים ואינטלקטואליים כאחד, שתרבותם שוות־ערך לתרבויות אחרות בנות זמנם. לדעתם היהדות היא חלק בלתי נפרד מהגדרתם ככוזרים. מי שאינו יהודי לא יכול להיחשב לכוזרי, לפחות לזמן כתיבת המכתב. יתר על כן, היהודים הכוזרים ראו עצמם כחלק בלתי נפרד מכלל העם היהודי הקדום עד לזמנם של שנים עשר השבטים. הכוזרים הרגישו עצמם מאוד בטוחים באמונתם היהודית, במנהגיהם וקשריהם עם שאר חלקי העם בתפוצות.
לקריאה נוספת

Khazarian Hebrew Documents of the Tenth Century Hardcover – November 1, 1982 by Norman Golb (Author), Omeljan Pritsak (Author)
הערות שוליים

1 2 3  In Nomine Jassa
↑  היגיון בשיגעון
↑  Solomon Schechter, An Unknown Khazar Document, The Jewish Quarterly Review Vol. 3, No. 2, עמ' 204-210
↑  צילום המכתב באתר של אוניברסיטת קיימברידג'
↑  Khazar Self-Perception: A Study of the Schechter Text, Tara Ludmer (Tara Bognar), December 9, 1998
1 2  Khazar Self-Perception: A Study of the Schechter Text, Tara Ludmer (Tara Bognar), December 9, 1998
1 2 3  On the Date of the Khazars' Conversion to Judaism and the Chronology of the Kings of the Rus Oleg and Igor. A Study of the Anonymous Khazar Letter from the Genizah of Cairo Constantine Zuckerman
↑  יואל נץ, מִקורותיו של אולג החוזה
1 2 3  Schechter Letter
↑  רבי בנימין מטודלה, מסעות ר' בנימין מטודלה, מהדורת מרדכי אדלר, לונדון, תרס"ז, עמ' מא
↑  Khazarian Hebrew Documents of the Tenth Century Hardcover – November 1, 1982 Norman Golb (Author), Omeljan Pritsak
| ממלכת הכוזרים |
| --- | --- | --- |
| עדויות | סיפור ההתגיירות במכתבים הכוזריים • מכתב שכטר • מכתב קייב |  |
| אישים (אנ') | חסדאי אבן שפרוט • יוסף, מלך הכוזרים • בולאן |  |
| ספרות בנושא | הכוזרי • השבט השלושה עשר • מטה דן • מילון הכוזרים • אבירי הדרך • ממלכה במבחן • (איסתרק • מהללאל • יוזבד • פדהאל) • עם נסוך תרדמה • מקום קטן עם דבי • אל הרקיע השביעי • כזריה – תולדות ממלכה יהודית באירופה |  |
| שונות | תאוריות הקשר על הכוזרים והיהודים • איטיל |  |
מפת ממלכת הכוזרים
מקיף ד' אשדוד

| --- | --- |


הכניסה הראשית לבית הספר ברחוב ביאליק
 בית ספר תיכון
 השתייכות:  חינוך ממלכתי
 תקופת הפעילות:  1981–הווה (כ־43 שנים)
 מייסדים:  אליהו צור
 בעלי תפקידים
 מנהלת:  סמדר אילוז
 באחריות:  משרד החינוך, עיריית אשדוד
 תלמידים
 :  כ-1100
 מיקום
 מיקום:  רובע ה',  אשדוד
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′51″N 34°38′42″E﻿ / ﻿31.797522134157°N 34.645049671675°E﻿ / 31.797522134157; 34.645049671675
 makifda.mashov.info
  (למפת אשדוד מוגדלת) מקיף ד' אשדוד(למפת אשדוד רגילה) מקיף ד' אשדוד(למפת השפלה רגילה) מקיף ד' אשדוד(למפת השפלה מוגדלת) מקיף ד' אשדוד
 
בית הספר התיכון העירוני מקיף ד' הוא בית ספר שש-שנתי הממוקם ברובע ה' באשדוד, אשר נוסד ב-1981.
היסטוריה

בית ספר מקיף ד' באשדוד נוסד בשנת 1981, יש בו חטיבת ביניים וחטיבה עליונה (כיתות ז'–י"ב). בית הספר ממוקם ברחוב ביאליק 10, ומונה כ-1,100 תלמידים. תוכניות הלימודים בבית הספר כוללות מגוון דיסציפלינות, כגון מדעים, טכנולוגיה, אמנות וחינוך חברתי. כבית ספר ניסויי, המוסד מקדיש משאבים ומתמרץ את התלמידים למעורבות פעילה ביוזמות חינוכיות חדשניות ובפרויקטים חברתיים, שמטרתם לפתח מיומנויות שיתוף פעולה ויזמות. נכון ל-2024, הוא אחד משני המקיפים היחידים באשדוד שבהם יש מגמת רפואה (מדעי הבריאות).
פרסים ותארים

בשנת 2017 הוענק למקיף ד' פרס החינוך הארצי.
גלריה

החצר הפנימית
מעבדת חשמל
כיתת רפואה וטכנולוגיה
לוח זיכרון
מיצג ליום הזיכרון של טבח ה-7/10
מבט מלמעלה
ראו גם

קציני-ים אורט אשדוד
הערות שוליים

↑  בית ספר מקיף ד אשדוד, באתר בתי ספר בישראל
↑  עיריית אשדוד – לקראת פרס חינוך ארצי בית הספר התיכון מקיף ד' אשדוד הצטרף ל"נבחרת החלומות" והוא מועמד לזכות בפרס החינוך הארצי, באתר פייסבוק
יוז'ף באנוצי

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1849 סנטגאל, הונגריה 
 פטירה:  20 בנובמבר 1926 (בגיל 77) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  ממלכת הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן, אוניברסיטת וינה, אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 שפות היצירה:  גרמנית, הונגרית 
 צאצאים:  לאסלו באנוצי 
 
יוז'ף באנוצי (במקור וייס, בהונגרית: Bánóczi József; סנטגאל, 4 ביולי 1849 – בודפשט, 20 בנובמבר 1926) היה מחנך, מבקר יהודי-הונגרי וסופר בתחום הפילוסופיה ותולדות הספרות.
ביוגרפיה

באנוצי שנולד במשפחה יהודית במערב הונגריה למד בבודפשט, בווינה, בברלין, בגטינגן ובלייפציג. לאחר סיום וקבלה של תעודת ההוראה היה תחילה מורה בבית ספר בתחום הריאלי ואחר כך הפך למרצה מן המניין בבית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1887 קיבל עליו את הניהול של בית הספר הארצי להכשרת מורים יהודים. האוניברסיטה למדעים בבודפשט צירפה אותו לשורותיה בשנת 1878 כמרצה לפילוסופיה, והאקדמיה ההונגרית למדעים בחרה בו בשנת 1879 כחבר. שני התחומים החשובים ביותר בעבודתו הספרותית היו תולדות הפילוסופיה ותולדות הספרות.
יצירותיו הפילוסופיות

מטעם חברת ההוצאה לאור "אקדמיה" באנוצי תרגם את שלושת הכרכים של הפילוסוף האנגלי ג'ורג' הנרי לויס "תולדות הפילוסופיה מתאלס עד אוגוסט קונט". הוא ערך ביחד עם ברנאט אלכסנדר את "הסופרים הפילוסופים בטארה", תרגם להונגרית את ספרו של עמנואל קאנט ביקורת התבונה הטהורה (יחד עם ברנאט אלכסנדר) וכן תרגם להונגרית כמה תיזות חשובות של ארתור שופנהאואר. "מילון המונחים המקצועיים" שיצר בפילוסופיה עדיין משמש את התחום גם כיום.
עבודותיו בהיסטוריה ספרותית

ניתן לראות את שתי עבודותיו כחשובות והמשמעותיות ביותר: "חייו ויצירותיו של מיקלוש רוואי" ו"עבודתו של קארוי קישפלודי" שהוזמן ממנו על ידי אגודת קישפלודי. בביקורתו, שרובה ניתחה יצירות ספרותיות שהוגשו להוצאת אקדמיה, הוא מבטא ידע ללא פגמים, מסע נלהב אחר חיפוש האמת, תפיסת עולם אסתטית ופילוסופית אצילית רחבה ולא פעם גם אירוניה עדינה.
תפקידו בחיים האינטלקטואלים היהודיים

הוא זכה להישגים בלתי מבוטלים סביב החינוך והפיתוח האינטלקטואלי של יהדות הונגריה. כמרצה בבית המדרש הארצי להכשרת הרבנים הוא העביר לתלמידיו גם את חיבתו לשפה ולספרות ההונגרית בהכשרת רבני הונגריה. כמנהל המכון הלאומי להכשרת מורים יהודיים ללימודי היהדות, הוא כתב את תולדות המכון ושדרג את המכון בכמה רפורמות חשובות לסטנדרטים הגבוהים ביותר של הפדגוגיה המודרנית. בטיפול האבהי תמך בחלק גדול מהנערים העניים מאוד במכון והקים אגודת הסעד ופנימייה להכשרתם כמורים, כדי לסייע להם. יחד עם הרב וילמוש (בן זאב) בכר השיק בשנת 1884 את כתב העת החברתי-מדעי "הסקירה ההונגרית-יהודית" וערך אותו עד 1889. בכתב העת הזה התנהל מאבק גדול על עצם קבלתו ועל האוטונומיה שלו, וכתב העת הפך לשופר הקבוע של המדע היהודי בשפה ההונגרית. באנוצי היה ממקימי האגודה הספרותית היהודית-הונגרית (בהונגרית: Izraelita Magyar Irodalmi Társulat, בקיצור: IMIT), והיה המזכיר והנשמה האמיתית של האגודה במשך שנים רבות. לכל אורך חייו ערך את ספר השנה של האגודה, בו הוצגו מיטב הרבנים, הסופרים, המשוררים ומלומדים היהודים הנחשבים ביותר אז בהונגריה. כמעט כל אחד מהפרסומים המדעיים של האגודה נבע מיוזמתו ומעידודו. כאשר האגודה פרסמה את תרגום התנ"ך להונגרית, הוא ביצע את העבודה הקפדנית והאחראית של סקירת הטקסט והתאמת התרגום לשפה ההונגרית.
פעילותו להגנה על ילדים

יש לבאנוצי גם זכויות גדולות בעניין הגנת הילדים בהונגריה. הוא השתתף יחד עם ברנאט אלכסנדר בהקמת בית החולים לילדים בשם "הצלב הלבן", והיה המזכיר ולאחר מכן סגן הנשיא של בית החולים במשך שנים רבות. הוא גם ערך את לוח השנה של "הצלב הלבן" למען הגנה על ילדים.
כתביו

חייו ויצירותיו של מיקלוש רוואי, בודפשט, 1879
רומנטיקה הונגרית, בודפשט, 1882
נאום הנצחה לאגושט גרגוס ; האקדמיה, עמ ', 1889 (נאומי הנצחה שנמסרו לחברי המנוחה של האקדמיה ההונגרית למדעים)
תולדות המכון הארצי להכשרת מורים יהודים 1857–1897 ; Hornyánszky Ny., Bp., 1897
József Bánóczi-Ödön Weszély: סקירה של הספרות הלאומית ההונגרית למוסדות להכשרת מורים ומורות; למפל, ב., 1910
מכתביו של הנער יוז'ף באנוצי לפרופסור סיריל הורבאט ; sn, Bp., 1928
תרגומיו

תולדות הפילוסופיה בתרגומו להונגרית של יוז'ף באנוציLewes George Henry: A philisophia története. Thalestől Comteig; ford. Bánóczi József; Akadémia, Bp., 1876
Arthur Schopenhauer: 1. A halálról; 2. A faj élete; 3. A tulajdonságok öröklése; 4. A nemi szerelem metafizikája. Függelék a negyedik értekezéshez; 5. Az élethez való akarat igenléséről; 6. Az élet semmiségéről és gyötrelméről; ford., jegyz. Bánóczi József; Franklin, Bp., 1882 (Filozófiai írók tára)
Immanuel Kant: A tiszta ész kritikája; ford., jegyz. Alexander Bernát, Bánóczi József; Franklin, Bp., 1891 (Filozófiai írók tára)
Arthur Schopenhauer: 1. A halálról...; ford., jegyz. Bánóczi József; 2. jav. kiad.; Franklin, Bp., 1892 (Filozófiai írók tára)
Burckhardt Jacob: A renaissancekori műveltség Olaszországban; ford. Bánóczi József; Akadémia, Bp., 1895
Arthur Schopenhauer: 1. A halálról...; ford., jegyz. Bánóczi József; 3. jav. kiad.; Franklin, Bp., 1906 (Filozófiai írók tára)
Kant: A tiszta ész kritikája; ford., jegyz. Alexander Bernát, Bánóczi József; 2. átdolg. kiad.; Franklin, Bp., 1913 (Filozófiai írók tára)
Alois Riehl: Bevezetés a jelenkor filozófiájába; ford. Bánóczi József; Dante, Bp., 1922 (Műveltség)
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי עריכה: פטר אויווארי. בודפשט: לקסיקון יהודי הונגרי. 1929 84-85. p. יוז'ף באנוצי
הערות שוליים

↑  Kant, Immanuel: A tiszta ész kritikája (ford. Kis János; jav. kiad.), Atlantisz Könyvkiadó, Budapest, 2004, ISBN 9789639165717
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258110005171  BnF: cb12053447z (data)  GND: 1055233792  ISNI: 0000 0000 7830 0813  NKC: zmp2014852377  NSK: 000670836  VcBA: 495/124566  VIAF: 9867057   WorldCat (עם VIAF): 9867057 
קבר יוז'ף באנצי ואשתו בבודפשט. בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה: 5B-11-5