stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נעדרי מלחמת העצמאות
שנות התשעים: חידוש החיפוש אחר הנעדרים

בעקבות מלחמת יום הכיפורים נוסדה בצה"ל היחידה לאיתור נעדרים (אית"ן), אשר פעולתה הביאה לאיתור מרבית הנעדרים ממלחמה זו. במסגרת יוזמה שננקטה בתחילת שנות התשעים החלה היחידה בניסיון לאיתור אחדים מחללי מלחמת העצמאות שמקום קבורתם לא נודע. לאחר מספר חקירות שהניבו פרי והביאו לאיתור קברי החללים התקבלה החלטה כי היחידה תעסוק באיתור קבריהם של כל חללי מלחמת העצמאות שמקום קבורתם לא נודע.
חוקרים מן היחידה הופקדו על תיקי כל הנעדרים. החוקרים ניהלו חקירות יסודיות שכללו בירור ולימוד מדוקדק של פרטי הקרבות והאירועים שבהם הפכו החיילים לנעדרים, לרבות פרטי פינוי החללים משדות הקרב הנוגעים בדבר. כמו כן ראיינו החוקרים עדי ראייה, כולל אלו שעסקו בפינוי חללים, ובדקו מסמכים רלוונטיים ובהם מסמכים צבאיים ורשומות קבורה. במקרים לא רבים נערכו גם בדיקות DNA לקביעת זהות החללים.
במסגרת איסוף החללים בשנים 1948 עד 1953 הובאו לקבורה בבתי הקברות הצבאיים ברחבי הארץ עשרות חללים שזהותם לא הובררה, והם נקברו כאלמונים. חקירות היחידה לאיתור נעדרים הביאו לזיהוי עשרות מבין אלמונים אלו.
שנות התשעים: חידוש החיפוש אחר הנעדרים > הנעדרים שקבריהם אותרו

בשנים 1994 עד 2022 הביאו חקירות היחידה לאיתור נעדרים לאיתור קבריהם של 54 מנעדרי מלחמת העצמאות, במסגרת חקירת 33 אירועים שונים. מאלו היו 15 נעדרים בחזית הצפון, ארבעה נעדרים בחזית הדרום והיתר נעדרים בחזית המרכז וירושלים. קברי הנעדרים אותרו בבתי קברות ברחבי הארץ (בסוגריים מצוינות שנות הפיענוח):
| אתר | מספר חללים | קברים בודדים | קברי אחים |
| --- | --- | --- | --- |
| בית הקברות הצבאי בהר הרצל | 16 | חיים (ליאון) פייבלוביץ (1996) יעקב אביעד (2009) סעדיה קרואני (2009) זאב מנדל (2010) אליהו מונסה (2010) דב הברברג (2010) יעקב מאמאן (2013) משה אהרונוב (2015) | עמנואל פוגל (2001) פרץ צוקרמן (2001) שמואל אברהם קוטר (2005) יהודה קפלן, מנדל מט, שלמה ברבר (2005) משה הסמן, יעקב שניווייס (2005) |
| בית הקברות הצבאי נחלת יצחק | 13 | ליונל בלוך (1994) משה דובדבני, אהרן טיקוצקי (1998) ראובן אופנהיים (2001) אהרן ששון (2002) ליאון סולומונוביץ' (2013) יהושע חבר (2014) | יצחק חממי, דוד כוכבי, יהושע לוסטיג, מנחם קלרמן, יחיאל רוזנפלד (2007) |
| בית הקברות הצבאי ראש פינה | שישה | חיים טיכאור (2004) | דוד אביגדור, אברהם לוי, אברהם פולק (2005) אברהם שטרלינגר, יעקב משה אייזיקוביץ, שלמה לוי (2013) |
| קיבוץ מעוז חיים | שישה |  | קבר אחים של חללי קרבות מלכיה: אברהם כהן, אברהם לוגאטש (2009) אברהם גלר, אליהו-דוד סטרומצה, בנימין (בקו) בן-ציון רוביסה, יעקב (ינקו) ליזר לזרוביץ (2009) |
| בית הקברות הצבאי קריית שאול | שלושה |  | קבר אחים של חללי אצ"ל מקרב רמלה: שמואל וייס, יצחק חדש, מאיר חיים בויום (2011) |
| בית הקברות הצבאי בקריית ענבים | שניים |  | מרדכי פרנקו (2007)  יעקב רוזנבאום (2011) |
| בית הקברות הצבאי חיפה | שניים | גדעון בן דוד, דוד שמש (2004) |  |
| בית הקברות הצבאי עפולה | אחד | יוסף קוכן (2011) |  |
| הר המנוחות | אחד | דב-ברנרד (ברקו) ינוביץ' (2000) |  |
| ניצנים | שלושה |  | קבר אחים של חללי קרב יד מרדכי:  ליבקה שפר (2018), בנימין (יורק) איזנברג, יצחק רובינשטיין (2022) |
| בית העלמין סגולה | אחד | דב ברודר (2023)  |  |
הנעדרים היו קבורים בקברי אלמונים בודדים או בקברי אחים שכללו גם אלמונים. במקרים אחדים (למשל בקיבוץ מעוז חיים ובקריית ענבים) התברר שבקברי אחים נקברו חללים במספר גדול מזה שנרשם עליהם.
בין הנעדרים שקבריהם אותרו היו שני מסתערבים שיצאו ליפו, נתפסו והוצאו להורג. גופותיהם נמצאו באתר בנייה בחולון בשנת 1975. הם זוהו רק 29 שנים לאחר מכן.
בנוסף, החקירות הביאו למסקנה כי שלושה חיילים שסברו כי הם נעדרים לא היו ולא נבראו כלל, וכי הסברה כי הם נעדרים נבעה רק מטעויות ומרישומים לקויים.
לאחר איתור קברי הנעדרים הוצבו בטקסים על גבי הקברים אבני מצבה הנושאות את שמותיהם.
הנעדרים שמקום קבורתם טרם אותר

כיום (2023) טרם נודע מקום קבורתם של 93 מחללי מלחמת העצמאות. הם הפכו לנעדרים במהלך 63 אירועים שונים.
רובם של נעדרים אלו היו לוחמי ההגנה, הפלמ"ח, חטיבות צה"ל וכן האצ"ל, שהפכו לנעדרים במהלך קרבות שבהם השתתפו. ביחס לרבים מהם התקבלו מיד לאחר הקרבות עדויות כי נפלו בקרב. חיילים אחדים היו לנעדרים שלא במהלך קרב. בנוסף, חייל אחד נעדר בעקבות תאונת צניחה במהלך אימונים.
נעדרים נוספים היו מהקבוצות שלמטה. גם לגבי רובם קיימות ראיות כי אינם בין החיים:
חמישה אנשי צוות אוויר שמטוסיהם הופלו בחזית הדרום.
ארבעה מסתערבים, שנספו במהלך משימות מודיעין מאחורי קווי האויב
שלושה בני מיעוטים, ששניים מהם נעלמו במהלך משימות מודיעין עבור צה"ל
שלושה עובדי ביצורים, שתעו ונעלמו מעבר לקווי האויב
נער בן 12, שסייע ללוחמים באזור תל אביב ותעה ונעלם מעבר לקווי האויב.
19 מהנעדרים נעלמו בחזית הצפון, 46 בחזית המרכז וירושלים, 25 בחזית הדרום, אחד במהלך אימון ועוד שניים בנסיבות ומקומות לא ידועים.
הנעדרים שמקום קבורתם טרם אותר > קברי אלמונים

כיום (2023) מצויים עדיין בבתי הקברות הצבאיים בישראל 16 קברי אלמונים.
הנצחת הנעדרים

כאמור, בבית הקברות הצבאי בהר הרצל הוקם ב-1958 גן לזכר הנעדרים במערכות ישראל ממלחמת העצמאות ואילך, שבו הוצבו אבני מצבה לזכרם. לימים אורגנה החלקה מחדש, ומשנת 2003 נוסף לה כותל זיכרון שעליו נרשמו שמות הנעדרים החל מימי תחילת היישוב החדש בארץ ישראל.
פקודת העיתונות

פקודת העיתונות הייתה פקודה אשר נחקקה בשנת 1933 על ידי השלטון המנדטורי בארץ ישראל, במטרה לתת לשלטונות מכשיר פיקוח יעיל על העיתונות היהודית והערבית ובכך לדכא גילויים של מחאה ומרי נגד השלטון. הפקודה ספגה ביקורת על פגיעתה בחופש הביטוי ובחופש העיתונות, ולכן בוטלה בשנת 2017.
פקודת העיתונות קבעה שעל מנת להוציא עיתון נדרש רישיון מהממשל. בנוסף, פקודת העיתונות העניקה לשלטון את הסמכות לסגור עיתון, אם פורסם בו חומר כלשהו העלול לדעתו "לסכן את שלום הציבור", וכן ניתנה סמכות לסגור את בית הדפוס שבו הודפס העיתון.
תקנות ההגנה (שעת חירום) שנחקקו בשנת 1945 על ידי השלטון המנדטורי מחזקות עוד יותר את הפיקוח של הממשל. גם הן, כמו פקודת העיתונות, חייבו הגשה לביקורת מוקדמת של הצנזורה הצבאית כל פרסום בכתב, בין עיתון ובין ספר. סעיף 87 בתקנות קובע כי "הצנזור רשאי לאסור בצו, בדרך כלל או במיוחד, לפרסם חומר שפרסומו היה עשוי, או עלול להיות עשוי לפגוע, לדעתו, בהגנתה של ישראל או בשלומו של הציבור או בסדר הציבורי". בסעיף שלאחריו, סעיף 88 נאמר: "הצנזור רשאי לאסור בצו לייבא או לייצא, להדפיס או לפרסם, כל פרסום... שיבואו או יצואו, הדפסתו או פרסומו היו, או עלולים להיות או להיעשות, פוגעים, לדעתו, בהגנתה של ישראל, בשלומו של הציבור או בסדר הציבורי".
היסטוריה חקיקתית

הפקודה פורסמה בחוקי ארץ ישראל ב-19 בינואר 1933. בשנת 1937 ניתנה לנציב העליון הסמכות להורות על סגירת עיתון אם לדעתו מתפרסם בו דבר שיש בו כדי לסכן את שלום הציבור, או שהעיתון מפרסם ידיעות שקר או שמועות שקר שיש בהן כדי לעורר בהלה או יאוש. בשנת 1939 נוספה לסמכות הזו גם הסמכות לסגור את בית הדפוס שבו נדפס העיתון שנסגר, או לאסור על בית דפוס זה להדפיס כל עיתון אחר.
בדומה למרבית הפקודות, גם פקודה זו צורפה על ידי מועצת המדינה הזמנית לספר החוקים של מדינת ישראל. הסמכות למתן רישיונות ולסגירת עיתונים נמסרה לשר הפנים.
בגרסתה המקורית כללה הפקודה חובה למסור שני עותקים מכל גיליון למשרד המזכיר הראשי ושני עותקים למושל המחוז. בתיקון לפקודה מפברואר 1953 שונתה חובה זו לחובה למסור עותק אחד מכל גיליון לגנזך המדינה, אחד לספריית הכנסת, אחד למשרד הפנים, אחד למשרד החינוך והתרבות, אחד לממונה על המחוז, ושני עותקים לספריה הלאומית. בתיקון משנת 2000 בוטלה החובה למסור עותק למשרד החינוך והתרבות, והחלקים העוסקים בספרים ובדברי דפוס אחרים בוטלו.
האגודה לזכויות האזרח הגישה שלוש עתירות לבג"ץ בדרישה לבטל את פקודת העיתונות. בעקבות העתירה השלישית הודיע שר הפנים אריה דרעי שיקדם הצעת חוק שתבטל את פקודת העיתונות.
בפברואר 2017 אושרה בקריאה ראשונה הצעת חוק ממשלתית לביטולה של הפקודה בשל הפגיעה בזכויות החוקתיות לחופש הביטוי ולחופש העיסוק. ב-29 במאי 2017 אושרה בקריאה שנייה ושלישית הצעת החוק לביטול הפקודה.
הפעלת הסמכות לסגירת עיתון

בשנת 1953 פרסם העיתון "הארץ" ידיעה לפיה מדינת ישראל עומדת להעמיד 200 אלף חיילים לרשותה של ארצות הברית להילחם במלחמת קוריאה. הידיעה הייתה משוללת יסוד, והממשלה הכחישה אותה, ואולם בינתיים שימשה הידיעה בסיס למאמר ביקורת חריף בעיתון "קול העם", שהיה ביטאונה של המפלגה הקומוניסטית הישראלית. במאמר נכתב, בין היתר, שהממשלה מחרחרת מלחמה "ומספסרת בדם הנוער הישראלי". שר הפנים ישראל רוקח, החליט לסגור את העיתון ל-15 ימים, וזאת מתוך שימוש בסמכותו לפי פקודת העיתונות. העיתון עתר לבג"ץ בטענה שנפגע חופש הביטוי. נשיא בית המשפט העליון, השופט שמעון אגרנט קיבל את עתירת העיתון בהתבססו על מגילת העצמאות, ובפסק דין ארוך ומנומק (בג"ץ קול העם) ביסס את חופש הביטוי כזכות עילאית במשפט החוקתי בישראל.
ביוני 1960 הורשעו שישה מאנשי תנועת "אל-ארד" בפרסום עיתון ללא רישיון, בניגוד לפקודת העיתונות, ונדונו לקנסות ולמאסר על תנאי.
במאי 2017, לאחר שהחלו הליכי החקיקה לביטול פקודת העיתונות, הורה משרד הפנים על סגירת המקומון בשפה הרוסית "אילת לייב", שנים אחדות לאחר שהחל לצאת לאור, משום שלא ביקש רישיון להוצאת עיתון כנדרש בפקודת העיתונות. לאחר חשיפת ההוראה בעיתון "הארץ" חזר בו משרד הפנים מהוראה זו.
ראו גם

צנזורה
חופש הביטוי
הצנזורה הצבאית
הערות שוליים

↑  חוק לתיקון פקודת העיתונות, התשי"ג-1953, באתר הכנסת
↑  חוק הספרים (חובת מסירה וציון הפרטים), התשס"א-2000, באתר הכנסת
↑  בג"ץ 2459/02 האגודה לזכויות האזרח בישראל נ' שר הפנים, ניתן ב-2 באפריל 2003
דן יקיר, ביטול פקודת העיתונות - בג״ץ 6175/14 האגודה לזכויות האזרח בישראל נ' שר הפנים, באתר האגודה לזכויות האזרח בישראל, 30 בנובמבר 2016
↑  אלירן מלכי, דרעי מבטל את "פקודת העיתונות" מתקופת המנדט הבריטי, באתר כלכליסט, 10 במרץ 2016
↑  הצעת חוק לביטול פקודת העיתונות, התשע"ז-2017, ה"ח הממשלה 1115 מ-1 בפברואר 2017
↑  "החלטה היסטורית: בוטלה פקודת העיתונות - שנותרה מימי המנדט הבריטי". nana 10 - חדשות. נבדק ב-2017-05-30.
↑  איציק וולף, בוטלה סופית פקודת העיתונות המנדטורית, באתר News1 מחלקה ראשונה, 29 במאי 2017
↑  עורכי "אל ארד" הורשעו; פסק הדין יינתן מחר, דבר, 9 ביוני 1960
↑  הופחת הקנס של פעילי "אל ארד", הצופה, 12 באוקטובר 1960
↑   יהונתן ליס, משרד הפנים לא יאכוף את פקודת העיתונות ולא יסגור את העיתון באילת שהפר אותה, באתר הארץ, 29 במאי 2017
פייזר

ערך זה עוסק בחברת תרופות אמריקאית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |


הכניסה למטה פייזר ברחוב 42 במידטאון מנהטן
 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (2 בינואר 1990–PFE) 
 מייסדים:  צ'ארלס פייזר, צ'ארלס ארהרט 
 תקופת הפעילות:  1849–הווה (כ־176 שנים) 
 חברות בנות:  קוטי אינקורפרייטד  Parke-Davis  Warner–Lambert  פייזר (שווייץ)  Agouron Pharmaceuticals  ג. ד. סירל ושות'  Zoetis  פייזר (אוסטרליה)  Hospira  Pfizer AG  פייזר (איטליה)  פייזר (אוסטריה)  ויית  פייזר בריטניה  פייזר (ספרד)  פייזר (יפן)  פייזר (קנדה)  פייזר (שוודיה)  פייזר (צרפת)  Pfizer, spol. s r.o. 
 מיקום המטה:  ניו יורק 
 ענפי תעשייה:  תעשיית התרופות 
 מוצרים עיקריים:  pharmaceutical product, פלוקונאזול, ליפיטור, סילדנאפיל, BNT162b2 
 שווי שוק:  144.68 מיליארד דולר (12 בפברואר 2025)
 הכנסות:  100,330,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח:  31,372,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 הון עצמי:  63,447,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־31 בדצמבר 2019) 
 מנכ"ל:  אלברט בורלא 
 עובדים:  88,300 (נכון ל־2019) 
  
 www.pfizer.com
 
פייזר (באנגלית: Pfizer) היא חברה אמריקאית לייצור ולשיווק תרופות המדורגת במקום הראשון בעולם במכירות בין חברות התרופות. מטה החברה נמצא בניו יורק ומטה המחקר שלה בגרוטון, קונטיקט שבארצות הברית.
פייזר היא יצרנית התרופה ליפיטור (אנ') (המשמשת להורדת הכולסטרול בדם), הנמכרת ביותר בעולם בשנת 2007. כמו כן היא יצרנית הגלולות ויאגרה וורניקלין. בשנת 2007 דורגה החברה במקום ה-48 בין החברות הגדולות בעולם, על פי הירחון פורבס, עם שווי שוק של 179.97 מיליארד דולר אותו עקפה בשנת 2022 עת הגיעה שוויה לשיא כל הזמנים לשווי של 300 מיליארד דולר.
פייזר היא גם יצרנית חיסון נגד COVID-19 ומשווקת החיסון בכל העולם.
המנכ"ל ויו"ר "פייזר" הוא הווטרינר והמנהל העסקי היהודי-יווני-אמריקאי, אלברט בורלא.
היסטוריה

פייזר נקראת על שם שני בני דודים אמריקאים ממוצא גרמני, צ'ארלס פייזר וצ'ארלס הרהארט. הם הקימו את עסק הכימיקלים צ'ארלס פייזר ושות' בבניין בויליאמסבורג, ברוקלין שבארצות הברית ב-1849, שם הם פיתחו תרופה אנטי טפילית בשם סנטונין (אנ'). תרופה זו נחלה הצלחה מיידית. הייצור של חומצה ציטרית הביא לפריצה הגדולה של פייזר ב-1880.
עד 1910 מכירותיה של פייזר הגיעו ל-3 מיליון דולר ופייזר הפכה למומחית בתחום טכנולוגיית התסיסה (פרמנטציה), דבר אשר תרם לה בייצור המוני של פניצילין בזמן מלחמת העולם השנייה, בעקבות פניה של ממשלת ארצות הברית. האנטיביוטיקה הייתה נחוצה בדחיפות לטיפול בחיילים הפצועים ותוך זמן קצר הייתה ידועה בשם "תרופת הפלא". למעשה רוב הפניצילין שסופק לחיילי צבא ארצות הברית בפלישה לנורמנדי סופק על ידי פייזר.
עד שנת 1950 פייזר התבססה במקומות רבים בעולם כמו בלגיה, ברזיל, קנדה, קובה, איראן, מקסיקו, פנמה, פוארטו ריקו, טורקיה ובריטניה.
בשנת 2009 הורשעה חברת פייזר בהונאה ונקנסה על שיווקה של תרופה בשם בקסטרה בהתוויות שלא אושרו על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) בסך של יותר מ-2 מיליארד דולר.
בנובמבר 2015 הודיעה החברה על רכישתה של חברת התרופות "אלרגן" (אנ'), יצרנית הבוטוקס, בכ-160 מיליארד דולר. באפריל 2016 בוטלה העסקה, תוך תשלום פיצויים בסך 150 מיליון דולר מפייזר לאלרגן.
בדצמבר 2016 קנסה רשות התחרותיות והשווקים (CMA) בבריטניה את פייזר ב-84.2 מיליון ליש"ט (106 מיליון דולר) לאחר שהעלתה את מחיר התרופה פנטואין לטיפול באפילפסיה ב-2,600% מאז ספטמבר 2012, תוך שימוש בשמה של חברת פלין פארמה.
בשנת 2020 הצטרפה פייזר למירוץ למציאת חיסון נגד קורונה, והיא מפתחת ארבעה חיסונים בשיתוף עם חברת ביונטק הגרמנית שאושרו לניסויים במסלול מזורז על ידי ה-FDA, בסוף אפריל 2020 הגיעה לשלב השני בניסוי לחיסון BNT162b2 המבוסס RNA ביולי 2020 השלב השני הוכתר בהצלחה, ונאמר כי השימוש בחיסון הוא בטיחותי וללא תופעות לוואי משמעותיות, והוחל השלב השלישי שנערך על 30,000 מתנדבים לשימוש בחיסון ובפלצבו מנכ"ל החברה אלברט בורלא צפה כי בסוף אוקטובר 2020 תאושר הפצת החיסון
ב-9 בנובמבר 2020 הודיעה החברה כי לניסויים בחיסון נגד הנגיף יש 90% הצלחה, אם כי מתוך מדגם קטן יחסית שעשוי להשתנות במידת מה עם התקדמות הניסוי.
מדינות שונות בעולם, כגון ארצות הברית, בריטניה, קנדה, יפן ואחרות חתמו על הסכם מקדים עם פייזר המאפשר להן קבלת חיסונים. האיחוד האירופי, למשל, צפוי לקבל 200 מיליון מנות חיסון עבור המדינות באיחוד והייתה לו אופציה לרכישת עוד 100 מיליון. ישראל רכשה חיסונים, והשתמשה בהם באישור החיסון על ידי מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) ומשרד הבריאות הישראלי. מנהל המזון והתרופות האמריקאי, הסוכנות האירופית לתרופות, ארגון הבריאות העולמי ומדינות בהן בריטניה וקנדה אישרו את החיסון. החיסונים הגיעו גם אליהן. ב-9 באפריל 2021 פייזר פנתה ל-FDA בבקשה לאשר את חיסון הקורונה לילדים בני 12–15. במהלך 2021, אישור חירום ניתן לבני 12-15 ולבני 5-11. החל גם חיסון במנת שלישית, מנת דחף שקיבלה היתר רגולטרי. במקביל, החברה פיתחה תרופה למחלת הקורונה שקיבלה אישור חירום מה-FDA ב-22 בדצמבר 2021.
פעילות פייזר בישראל

בעשור השני של המאה ה־21 תרמה פייזר עשרות מיליוני שקלים לגופי בריאות בישראל, שנועדו בעיקר למימון השתתפות בהשתלמויות, או בכנסים שהתקיימו בחו"ל. על פי דו"ח משרד הבריאות הייתה התורמת הגדולה ביותר למערכת הבריאות בשנים 2019-2018.
לאחר הפיתוח של חיסון הקורונה, ישראל ופייזר חתמו על הסכם לאספקת חיסונים. כלי התקשורת פרסמו מקורות לא רשמיים המתייחסים לכך, ועל פי ההערכות קיבלה ישראל את החיסונים במחיר מופחת. סוכם כי ישראל תעביר לפייזר מידע רפואי הנוגע ל-2 מיליון החיסונים שבוצעו עד אמצע ינואר, לצד מידע כללי רשמי על כמות הנדבקים בקורונה.
ב-9 בדצמבר 2020 נחת משלוח החיסונים הראשון של חברת פייזר בישראל.
תרופות עיקריות המיוצרות על ידי פייזר

ויאגרה
ליפיטור
ורניקלין
אפיקסיבן
פניטואין
חיסון פייזר נגד COVID-19
פקסלוביד
הערות שוליים

↑  דירוג פורבס בתחום Pharma
↑  The Global 2000 מתוך אתר פורבס, מתאריך 29.3.07
↑  פייזר, באתר investing.com
↑  "Pfizer pays $2.3 billion to settle marketing case", The New York Times, September 2, 2009.
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏עכשיו זה סופי: פייזר לא תרכוש את אלרגן ב-160 מיליארד ד', באתר גלובס, 6 באפריל 2016
↑   פייזר הקפיצה מחיר תרופה ב-2,600% - ונקנסה בסכום שיא של 100 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 7 בדצמבר 2016
↑  גלי וינרב, ‏פייזר וביונטק עשויות להיכנס לניסוי ענק בחיסון לקורונה כבר החודש, באתר גלובס, 14 ביולי 2020
↑  עמית נעם טל, המירוץ לחיסון: מודרנה מזנקת ב-18%, פייזר עולה במעל 5%, באתר ביזפורטל, 13 ביולי 2020
↑  מתקרבים לחיסון ותרופה לקורונה? - חדשות בריאות ורפואה, באתר ערוץ 7
↑  ערן סוקול, פייזר וביונטק מדווחות על תוצאות חיוביות בניסוי שלב 1/2 בקורונה, באתר ביזפורטל, 20 ביולי 2020
↑  מערכת ישראל היום, מנכ"ל פייזר: אפשרות לחיסון עד סוף אוקטובר, באתר ישראל היום, ‏4 בספטמבר 2020
↑  חברת פייזר הכריזה שהחיסון הניסיוני שלה לקורונה יעיל ב-90%, באתר וואלה, 9 בנובמבר 2020
↑  החיסון של חברת פייזר: האם אנחנו עדים לתחילת סופה של מגיפת הקורונה?, באתר זאפ דוקטורס
↑  U.S. To Get 100 Million Doses of Pfizer Coronavirus Vaccine In $1.95 Billion Deal, NPR.org (באנגלית)
↑  ההסכם עם פייזר ייחתם מחר: "השאיפה שחיסונים ראשונים יגיעו בינואר", באתר ynet, 13 בנובמבר 2020
↑  פייזר לא מתחייבת לספק לישראל חיסונים: פרטי ההסכם נחשפים, באתר ynet, 13 בנובמבר 2020
↑   מירב ארלוזורוב, "נתניהו לחוץ, יש כאוס, אנחנו באיחור עצום. הוא ינסה לקושש כמה אלפי מנות חיסון אצל טראמפ ומרקל", באתר TheMarker‏, 12 בנובמבר 2020
↑  ארה"ב: עוד שיא מתים יומי מקורונה, יותר מ-16 מיליון נדבקו מפרוץ המגפה, באתר כלכליסט, 12 בדצמבר 2020
↑  הסוכנות האירופית לתרופות אישרה לשימוש את חיסון הקורונה של פייזר, באתר וואלה, 21 בדצמבר 2020
↑  פייזר פנתה ל-FDA בבקשה לאשר את החיסון לקורונה לילדים בני 12–15, באתר ynet, 9 באפריל 2021
↑  קרן בצלאל אסף יחזקאלי יואב אבן, ‏תרופה ביתית ראשונה לקורונה: ה-FDA העניק אישור חירום לגלולה של פייזר, באתר ‏מאקו‏, 22 בדצמבר 2021
↑  איילת פישביין, פייזר תרמה 27.8 מיליון שקל לגופי בריאות בישראל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 17 ביולי 2021
1 2  תני גולדשטיין, עבור פייזר, ישראל עשויה להיות השקעה כדאית ומניבה, באתר זמן ישראל, 10 במרץ 2021
1 2  אדריאן פילוט, ההסכם בין ישראל לפייזר נחשף - זה מה שלא תקראו בו, באתר כלכליסט, 17 בינואר 2021
↑  אדיר ינקו, משרד הבריאות פרסם: זה המידע שהעברנו לפייזר, באתר ynet, 9 בספטמבר 2021
↑  משלוח ראשון של חיסונים נחת בישראל | צפו, באתר בחדרי חרדים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257758205171  GND: 2064146-1  ISNI: 0000 0000 8800 7493  LCCN: n85014186  NKC: ko2010557126  NLA: 35802451  Trove: 1231664   WorldCat (עם LCCN): n85-014186 
סמליל החברה הישן
מאוריסיו הוכשילד

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1881 ביבליס, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  12 ביוני 1965 (בגיל 84) פריז, צרפת 
 מדינה:  גרמניה, בוליביה 
 השכלה:  אוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה 
 
מאוריסיו הוכשילד (בגרמנית: Moritz Hochschild, מוריץ הוכשילד; בספרדית: Mauricio Hochschild;‏ 17 בפברואר 1881 - 12 ביוני 1965) היה איש עסקים יהודי גרמני-בוליביאני. לפי מסמכים שנחשפו בבוליביה בשנת 2017, סייע לכ-9,000 יהודים להימלט מגרמניה הנאצית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
קורות חייו

הוכשילד נולד בשנת 1881 בביבליס שבמערב גרמניה. הבן הבכור לאב, סוחר כללי שלו היו שני בני-דודים שעסקו כבר בתעשיית המתכת שלאחר מכן הקימו את "חברת המתכת האמריקאית". אחרי שסיים את לימודיו התיכוניים הוא למד כרייה והנדסה באוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה שבפרייברג, גרמניה. בשנת 1905 החל את דרכו בחברה התעשייתית "Metallgesellschaft" ששייכת לבן דודו זכריה הוכשילד ואז כסוכן החברה בספרד ובאוסטרליה. לבסוף עבר לדרום-אמריקה לעבוד באופן עצמאי. לאחר מספר שנים שעבד בצ'ילה, הוא חזר לגרמניה ונשאר שם עד סיום מלחמת העולם הראשונה.
ב-1918 נשא לאישה את קאתי רוזנבאום. בשנת 1921 היגר לבוליביה. ובאותה שנה נולד בנו חררדו הוכשילד רוזנבאום. אשתו מתה ב-1924.
הוכשילד עשה את הונו בתעשיית כריית הבדיל ובמהלך שנות ה-30, נחשב לאחד משלושת הטייקונים אשר היו אחראיים לייצור יותר ממחצית מתוצרת הבדיל העולמית באותה תקופה.
בתקופת צמיחה זו של חייו, יותר ויותר מבני משפחתו עברו איתו לדרום-אמריקה כדי לעבוד אצלו, כולל בן דודו פיליפ הוכשילד ואשתו של פיליפ ז'רמיין. מוריץ (או דון מאוריסיו, כפי שהיה ידוע בדרום אמריקה) וז'רמיין ניהלו רומן, והם התחתנו לאחר שז'רמיין התגרשה מפיליפ.
קורות חייו > מלחמת העולם השנייה והצלת היהודים

בזמן מלחמת העולם השנייה היה הוכשילד חבר במחתרת שפעלה כנגד המשטר הנאצי. לפי מסמכים שנחשפו בעיר לה פאס שבבוליביה במרץ 2017, תכנן הוכשילד את בריחתם של לפחות כ-9,000 יהודים מגרמניה הנאצית בסוף שנות ה-30. לשם הגשמת מטרה זו, הקים שתי חברות - "החברה להגנת מהגרים ישראלים", שגייסה כספים עבור משפחות יהודיות, ו"החברה הקולוניאלית של בוליביה", שניהלה פרויקט חקלאי במחוז נור יונגאס, שם רכשה שלוש אחוזות שבהן שוכנו ניצולי השואה. בנוסף, העסיק חלק מהניצולים בחברות הכרייה שלו, ופתח בית ספר בלה פס עבור הילדים היהודים.
בשנת 1938 פעל הוכשילד על מנת לשכנע את נשיא בוליביה חרמאן בוש להעניק ויזות מיוחדות למהגרים היהודים, בטענה כי הם עשויים להוות כוח עבודה חיוני למדינה.
ב-1939 וב-1944 נעצר הוכשילד על ידי הממשלה הבוליביאנית ונידון למוות. שבועיים בלבד לאחר שחרורו ב-1944, הוא נחטף והוחזק על ידי חוטפים במשך שבועיים. לאחר ששוחרר עזב את בוליביה ומאז לא חזר אליה.
קורות חייו > לאחר מכן

בשנת 1944 עזב הוכשילד לארצות הברית, לאחר שסיים לרצות עונש מאסר בבוליביה בשל אי תשלום מיסים שהוטלו על כריית הבדיל.
בשנת 1961 חנך הוכשילד את מכרה הנחושת שלו "מנטוס בלנקוס" באנטופגסטה, צ'ילה שהפך להיות פעילות הכרייה המצליחה ביותר שלו, אם כי התוצאות הטובות ביותר שלו הגיעו לאחר מותו.
בשנת 1965 נפטר הוכשילד בפריז.
הערות שוליים

↑  "שינלדר הבוליביאני" נחשף: הטייקון שהציל 9,000 יהודים בשואה - וואלה חדשות, באתר וואלה, 19 במרץ 2017
↑  מערכת האתר, התגלה "שינדלר הבוליביאני": הציל 9,000 יהודים מהנאצים, באתר ערוץ 20, 19 במרץ 2017
↑  הציל 9,000 יהודים מהנאצים: "שינדלר של בוליביה" נחשף, באתר ynet, 19 במרץ 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262629205171  PLWABN: 9810546093505606  BnF: cb14450563q (data)  GND: 123135214  ISNI: 0000 0000 6681 0082  LCCN: nr2002003706  SNAC: w6f51gjx  SUDOC: 094447608  VIAF: 23041436   WorldCat (עם VIAF): 23041436
יהדות משיחית

| --- | --- |
סמל קהילת המשיחיים המורכב ממנורה, מגן דוד ודג; הדג מסמל את נס הלחם והדגים שלפי "הברית החדשה", בוצע בכנרת על-ידי ישו
סמל קהילת המשיחיים המורכב ממנורה, מגן דוד ודג; הדג מסמל את נס הלחם והדגים שלפי "הברית החדשה", בוצע בכנרת על-ידי ישו
 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  נצרות
 זרם:  נצרות אוונגליסטית, יהדות משיחית, התנועה העברית-נוצרית(אנ')
 מקום ייסוד:  ארצות הברית 
 מספר מאמינים:  350,000 (2012)
 תאולוגיה, טקסטים וטקסים
 טקסט מכונן:  Messianic Bible translations 
 מאפיינים:  המסורת היהודית-נוצרית, ביבליה, religious syncretism, Hebrew Christian movement 
 
יהדות משיחית (באנגלית: Messianic Judaism) זה השם לזרם של נצרות אוונגליסטית אשר חסידיו פועלים לשלב אמונה נוצרית בישו עם זהות יהודית. הזרם נוסד בשנות ה-60 בארצות הברית, כחלק מ"התנועה העברית-הנוצרית" (אנ') שנוסדה במאה ה-19 ושאנשיה פעלו להקים כנסיות ייעודיות ליהודים מומרים בהן יוכלו לשמור על זהות יהודית. היהודים המשיחיים מזהים עצמם כחלק מן היהדות, סוברים שיהודי המצטרף אליהם איננו מתנצר או ממיר את דתו, ועומדים על כך שיהיה גוף נפרד ליהודים בקרב מאמיני ישו. עם זאת, שום קבוצה יהודית לא מכירה בלגיטימיות שלהם, והממסד היהודי רואה אותם כמעט באופן גורף כהונאה הפועלת בשירות המיסיון הנוצרי. גם נוצרים מסוימים דוחים את הזרם ומאשימים את חסידיו בהתייהדות. בדומה לזרמים אחרים בנצרות, אמונתם כוללת קבלת הברית הישנה והברית החדשה ככתבי קודש, וראיית ישו כבן האלוהים וכאלוהים הבן השותף בשילוש הקדוש, שהתגלם בבשר וכיפר על חטאי האנושות בקורבנו על הצלב. המאפיין המבדיל אותם מזרמים נוצריים סטנדרטיים הוא הדגשת מאפיינים מסוימים מן המסורת היהודית, בפרט חגים, מנהגים וסממנים הנפוצים בה.
נכון ל-2012, מספרם העולמי של כלל חברי התנועה מוערך בכ-350,000 איש, מהם בין 175,000 ל-250,000 איש בארצות הברית ובין 10,000 ל-20,000 איש בישראל. בית המשפט העליון בישראל דחה עתירה של יהודים משיחיים להיכלל בחוק השבות, בעקבות הבחנתו שמאמינים במשיחיותו של ישו הם נוצרים ועל כן הם נחשבים בני דת אחרת.
היהודים המשיחיים בעולם

נכון ל-2012, היהודים המשיחיים מונים בהערכה בארצות הברית בין 175,000-250,000 איש, בישראל בין 10,000-20,000 איש, ומספרם העולמי מוערך ב-350,000 איש. חלק מהאמריקאים בארצות הברית אינם יהודים מלידה על פי ההלכה (כלומר אמם אינה יהודיה או ששני הוריהם אינם ממוצא יהודי). ההתייחסות ההלכתית של כל הזרמים היהודיים ליהודים משיחיים שהיו יהודים בלידתם היא כמשומדים.
היהודים המשיחיים בעולם > גיוס חברים חדשים

קבלת אדם ליהדות המשיחית מתבצעת ככלל בטקס טבילה: בעיני היהודים המשיחיים הטבילה היא דבר אלוהים, הקורא למאמינים לשים את חייהם הישנים מאחור, לתת לאדם הישן למות, ולקבל את המשיח כאדון בחייהם. לטבילה מיוחס גם אלמנט של היטהרות, בדומה לטבילה של יהודים במקווה.