stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אשם תורם כהגנה יחסית
האשם התורם היחסי בפקודת הנזיקין

פקודת הנזיקין קובעת כי אם המזיק גרם לנזק באשמתו, אולם התנהגות הניזוק היא שהביאה לידי האשם, רשאי בית המשפט לפטור את המזיק מחבותו, או לפסוק פיצויים מוקטנים כפי שייראה לצודק. על מנת להוכיח קיומו של אשם תורם, מוטלת על המזיק החובה להוכיח כי הניזוק סטה בהתנהגותו מסטנדרט התנהגותו של האדם הסביר. סטייה מהתנהגות האדם הסביר נתפסת כהתנהגות רשלנית. כשבית המשפט קובע שיש אשם תורם של הניזוק, עליו להעריך את מידת האשם התורם, ועל פיה להפחית את הפיצויים להם הוא זכאי בגין האירוע.
התפתחות דוקטרינת האשם התורם היחסי

התפתחותה העיקרית של דוקטרינת האשם התורם חלה במשפט המקובל האנגלי. עד למחציתה של המאה ה-20, שלט בכיפה עיקרון האשם התורם המוחלט, שעיקריו היו כי המזיק יוכל להיות פטור מאחריות בגין הנזק שגרם, אם יוכיח, כי הניזוק תרם בהתנהגותו להיווצרות הנזק. הסוגיה לא הייתה מוגבלת לעוולת הרשלנות בלבד, היות שאשמו של המזיק יכול לחול גם במשטר אחריות חמורה ולא רק תחת משטר של רשלנות. עם זאת, כיוון שתחום פעולתה העיקרי של דוקטרינת האשם התורם הוא במסגרת הרשלנות - היא כונתה בשם "תרומת רשלנות".
במרוצת השנים, בתי המשפט האנגליים חשו אי נחת מהסדר זה. הקושי היה בכך שהמזיק היה פטור מכל אחריות, על אף הנזק שגרם. אי הנחת של בתי המשפט גרמה לשאיפה לסייג את הכלל.
בדיני האדמירליות הבריטית, הייתה הכרה באפשרות חלוקת הנזק שנגרם מהתנגשות אניות בין המזיק לניזוק כבר במאה ה-19, במסגרתה חולק הנזק בצורה שווה בין האניות הניזוקות. ב-1911 נקבע חוק מיוחד אשר הרחיב את סמכות בתי המשפט לימאות, והעניק להם את הכוח לחלק את הנזק על פי מידת האשמה של המעורבים בתאונה.
בארץ ישראל, במהלך השנים 1942 – 1947 הוצעו מספר הצעות חוק לשינוי פקודת הנזיקין. ההצעות הראשוניות ביטאו את גישת המשפט המקובל האנגלי בדבר חיוב מלא או פטור מלא של המזיק. לאחר מכן הוצעה הצעת חוק לאימוץ החוק האנגלי בענייני אדמירליות, אולם תחולתה נגעה רק לעוולת הרשלנות. ההצעה הסופית משנת 1947 העתיקה בשינויים קלים את הסעיף הנ"ל מן החוק האנגלי אשר התחדש ב-1945, החוק בדבר תרומת הרשלנות. חוק זה הרחיב את תחולת רעיון האשם התורם לכל העוולות ולא רק לעוולת הרשלנות.
מבט לעתיד וביקורת > הדין המצוי בישראל

בישראל, יושמה שיטת האשם התורם היחסי באופן מלא, כאשר חלוקת עלויות הנזק בין הניזוק למזיק היא יחסית ותואמת את מידת אשמתם. הדעה הרווחת כיום, היא כי דוקטרינת האשם התורם היחסי, מעבר להיותה מוסרית יותר, היא היעילה ביותר כלכלית כיוון שהיא מתמרצת את שני הצדדים, הניזוק והמזיק, לנקוט באמצעי זהירות.
מבט לעתיד וביקורת > דוקטרינת האשם התורם בארצות הברית

המשפט האמריקאי מיישם את דוקטרינת האשם התורם כהגנה יחסית בצורה חלקית בלבד. עיקרון האשם התורם היחסי התפתח כבר ב-1908 בחוק אחריות המעבידים הפדרלי. ב-1980, אומצה הדוקטרינה של אשם תורם יחסי אל הפרקטיקה המשפטית ב-46 מדינות. הדוקטרינה אומצה על ידי שתי שיטות:
השיטה השלמה/טהורה. לפי שיטה זו, אין הנתבע יכול להיות זכאי לפטור מלא מתשלום פיצויים, עקב רשלנות תורמת של התובע. המשמעות היא כי שיעור הפיצויים בהם יישא הנתבע יוכל להיות מופחת עקב רשלנות תורמת של התובע. עם זאת, הנתבע תמיד יידרש לשלם סכום פיצויים כלשהו. לעולם לא יוכל הנתבע להיות פטור מתשלום כלל הסכום בעקבות רשלנות תורמת של התובע. כתריסר מדינות בארצות הברית, כמו גם חוקים פדרליים, אימצו שיטה זו.
השיטה החלקית/ משתנה. שיטה זו משתמשת ברף אשמה מסוים, במסגרתו יהיה זכאי הנתבע לפטור מלא מתשלום פיצויים לתובע. שיטה זו מיושמת בשתי דרכים. הראשונה, "גדול מ-", קובעת כי אם אשמתו של התובע עולה על אשמת הנתבע הוא לא יהיה זכאי כלל לפיצוי. שיטה זו אומצה על ידי 20 מדינות לערך. השיטה השנייה, "שווה ל-", קובעת כי אם רמת האשמה של התובע גדולה או אף זהה לרמת האשמה של הנתבע, אזי לא יהיה התובע זכאי כלל לפיצוי. כ-12 מדינות לערך, אימצו שיטה זו בארצות הברית.
4 ממדינות ארצות הברית ממשיכות לדבוק בעיקרון אשם תורם כהגנה מוחלטת (אלבמה, מרילנד, קרוליינה הצפונית, וירג'יניה ומחוז קולומביה).
מבחינה כלכלית, לשתי השיטות, הישראלית והאמריקאית, חסרונות. חסרונות השיטה האמריקאית הם כדלקמן: מחד, השיטה השלמה מפחיתה את התמריצים של התובע לנקוט אמצעי זהירות, כיוון שברירת המחדל היא כי התובע יזכה לפיצויים כלשהם. ייתכן ששיטה זו תוביל להרתעת חסר מצד התובע. במצב זה, התובע ישקיע פחות באמצעי מניעת הנזק כיוון שיובטח לו פיצויי מינימלי כלשהו. מאידך, תמריץ הנתבע להשקעה באמצעים למניעת הנזק יפחת היות שתמיד ישלם סכום פיצויים מינימלי. ייתכן גם שבמקרים מסוימים יוותר הנתבע על פעילות מסוימת לחלוטין.
חסרונות השיטה הישראלית הם: מחד, תיתכן הרתעת יתר לתובע כיוון שהוא עלול להשקיע יתר על המידה באמצעי מניעה משום שקיים הסיכוי שלא יזכה כלל בפיצויים. מאידך, ייתכן ולנתבע קיימת הרתעת חסר כיוון שיוכל להשקיע פחות באמצעי מניעה ולנסות לגלגל את האשמה לפתחו של התובע וכך להימנע מתשלום פיצויים. במקרים של נתבעים "חזקים כלכלית" חשש זה גובר עוד יותר.
מבט לעתיד וביקורת > השינוי בדין בעקבות הצעת הקודיפיקציה

לדעתנו, הצעת הקודיפיקציה מציעה להחליף בפועל את המבחן ממבחן אשמה מוסרי למבחן אשמה חברתי. המונחים "נכון וצודק" הושמטו מלשון ההצעה, ובמקומם, הוכנס מבחן אופי אחריות המפר ומטרותיה, מבחן חברתי. למעשה, ניתן לפרש זאת כשכלול של מבחן האדם הסביר.
אנו סבורים כי על בית המשפט יהא להתאים את מבחן האדם הסביר לתחום אחריותו של המקרה הרלוונטי. בית המשפט יוכל להשתמש בכלים הניתנים לו בחוק ביתר בהירות, ושיקול הדעת שנתון לו יצטמצם לכדי קריטריונים ספציפיים המפורטים בהצעת הקודיפיקציה. קריטריונים אלו יחליפו את המושגים הערטילאיים הקיימים בחוק נכון להיום. הסרתם של מושגי השסתום בדמות ה"נכון" וה"צודק" יוכלו לצמצם את פרשנותו ומרחב תמרונו של בית המשפט. אנו חושבים כי מבחן שכזה יוכל ליצור ודאות משפטית, שתתמרץ את הצדדים לנקוט באמצעי זהירות על פי אחריותם הצפויה, יותר מאשר מבחן המסתמך על שיקול דעתו של בית המשפט וראות עיניו על פי כל מקרה קונקרטי.
קבלתה של עמדתנו בנוגע לאופי מבחן האשמה ואימוץ המבחן העיקרי כמבחן חברתי תגרור את שינוי ההלכה מפרשת שור. שינוי זה מתאים, לדעתנו, לאופייה של עוולת הרשלנות, היות שהיא מתבססת על אשמה חברתית ולא על אשמה מוסרית. הלכה זו תעלה בקנה אחד עם אופי עוולת הרשלנות ותתאים לעקרונות היסוד הגלומים מאחורי דיני הנזיקין.
מבט לעתיד וביקורת > דוקטרינת האשם התורם היחסי – יעילות כלכלית מוטלת בספק

עלייתה של דוקטרינת האשם התורם היחסי נתמכת על ידי ניתוחים כלכליים הטוענים כי כאשר אין בידי בתי המשפט מידע מושלם בנוגע לאירוע, תיחשב זו כגישה היעילה ביותר. בן שחר ובר גיל מעמידים עובדה זו למבחן ומגיעים לשתי מסקנות. הראשונה היא כי קיימים מקרים של חוסר ודאות ראייתי בהם העלויות הכוללות יהיו פחותות יותר בשימוש בדוקטרינת האשם התורם המוחלט מאשר בשימוש בדוקטרינת האשם התורם היחסי. המסקנה השנייה היא כי היעילות הכלכלית במצב של פערי מידע, קרי, כאשר המזיק/ניזוק אינו יודע מה מפעולותיו ייחשב כרשלנות, אינה תלויה בדוקטרינת האשם המיושמת, אלא בתהליך בחירתו העצמית של כל מזיק/ניזוק לאמצעי הזהירות בהם ינקוט. הכוונה היא כי לא ניתן לתלות במצבים של פערי מידע את אימוץ דוקטרינת האשם התורם היחסי ביעילותה הכלכלית.
הערות שוליים

↑  י' אנגלרד, דיני הנזיקין – תורת הנזיקין הכללית 234 (ג' טדסקי עורך, תשל"ז). (להלן: אנגלרד - דיני הנזיקין).
↑  Robert Cooter & Thomas ulen, law and economics 309(thrd ed, 2000)
↑  The law reform (contributory negligence) act, 1945,c28,145§. (להלן: The Law Reform).
↑  C57 ,Maritime conventions act, 1911.
1 2  אנגלרד- דיני הנזיקין, עמ' 235-236.
↑  Ben-Shahar, Omri and Bar-Gil, Oren, "The uneasy case For Comparative Negligence" (2002). Michigan Law and Economics Research Paper No. 02-003. (להלן: Ben-Shahar & Bar Gil).
↑  .The Jones Act, 46, U.S.C.A §688(1908)
↑  Dan b Dobbs, The Law of Torts, 504 (2000). (להלן: Dobbs).
↑  שם, עמ' 505.
↑  Dobbs, ראו ה"ש 53 לעיל, בעמוד 504.
↑  Cooter & Ulen, ראו ה"ש 2 לעיל, עמ' 306 – 307.
↑  הקודיפיקציה, ראו ה"ש 47 לעיל, §366.
↑  פרשת שור, ראו ה"ש 19 לעיל.
↑  Ben-Shahar & Bar Gil, ראו ה"ש 51 לעיל, עמ' 29.
↑  Ben-Shahar & Bar Gil, ראו ה"ש 51 לעיל, עמ' 30.
↑  שם, שם.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
| דיני נזיקין |
| --- | --- | --- |
| העוולות הספציפיות | תקיפה • כליאת שווא • גרם הפרת חוזה • הסגת גבול • הפרת חוזה נישואין והפרת חוזה עקב שביתה והשבתה כחריג לגרם הפרת חוזה • מטרד לציבור • מטרד ליחיד • הפרעה לאור שמש ומניעת תמיכה • תרמית • שליחת יד • נגישה |  |
| עוולת הפרת חובה חקוקה | הפרת חובה חקוקה |  |
| עוולת הרשלנות | התרשלות • חובת הזהירות • הדבר מעיד על עצמו • חובת הראיה ברשלנות |  |
| קשר סיבתי | קשר סיבתי משפטי • קשר סיבתי עובדתי |  |
| נזק | נזק כלכלי טהור • נזקי ריקושט • נזק בלתי ממוני טהור • גולגולת דקה • פגיעה באוטונומיה • ריחוק הנזק • עקרון הקטנת הנזק |  |
| נזיקין מתחום הרפואה | רשלנות רפואית • הסכמה מדעת • הולדה בעוולה • הפלה בעוולה • חוק זכויות החולה |  |
| לשון הרע | ההגנה על הפרטיות בנזיקין • לשון הרע על המת ולשון הרע על ציבור • הגנת "אמת דיברתי" בלשון הרע • הגנת תום הלב בלשון הרע |  |
| עוולות מסחריות | גנבת עין • פגמי ייצור והעדר אזהרות • גזל סוד מסחרי • פגמי תכנון |  |
| עוולות חוקתיות | עוולות חוקתיות |  |
| הגנות | מעשה של מה בכך • קטין • הגנה עצמית • כורח |  |
| דוקטרינות המשפיעות על החיוב בנזיקין | אשם תורם כהגנה מוחלטת • אשם תורם כהגנה יחסית • הסתכנות מרצון • אשם תורם וקטינים • מעילה בת עוולה לא תצמח תרופה • התיישנות בנזיקין |  |
| ריבוי מעוולים | ריבוי מעוולים • מעוולים במשותף • נזק שאינו ניתן לחלוקה |  |
| אחריות שילוחית | אחריות שילוחית ואחריות מעביד • אחריות מעסיק קבלן • אחריות משתף ומשדל • אחריות רשויות ציבור ועובדי מדינה |  |
| פיצויים | פיצויים עונשיים • הטבת נזקי גוף • תשלום עתי ותשלום חד-פעמי • פיצוי ללא הוכחת נזק |  |
| מטרות דיני הנזיקין | צדק מתקן • צדק חלוקתי • הרתעה |  |
| ערכים נוספים בדיני נזיקין | כללי ברירת הדין • המחאת תביעה • מלחמה בדיני הנזיקין • מחדלים בנזיקין |  |
הקהילה הכלכלית האירופית

ערך זה עוסק בארגון אזורי באירופה שהתקיים בשנים 1957–2009 והפך בהמשך לחלק מהאיחוד האירופי. אם התכוונתם לארגון האירופי הקיים כיום, ראו .
| --- | --- |
סמל הארגון החל מ-1986

תחום הקהילה הכלכלית האירופית, 1986–2004
 תחום:  צרפת, גרמניה, איטליה, הולנד, בלגיה, לוקסמבורג (מייסדות, מ-1957)   הממלכה המאוחדת, אירלנד, דנמרק (מ-1973)   יוון (מ-1982)   ספרד, פורטוגל (מ-1986)
 מטה הארגון:  לוקסמבורג, בריסל, שטרסבורג
 תקופת הפעילות:  25 במרץ 1957 – 1 בדצמבר 2009 (52 שנים)
 נוצר מתוך:  הסכם רומא
הקהילה הכלכלית האירופית הייתה ארגון אזורי באירופה שמטרתו אינטגרציה כלכלית של המדינות השותפות בו. הארגון הוקם ב-1957 לאחר שנציגי גרמניה המערבית, צרפת, איטליה, בלגיה, הולנד ולוקסמבורג חתמו על אמנת רומא. שש המדינות הקימו גם את קהילת הפחם והפלדה האירופית ב-1951 ואת סוכנות האטום האירופית ב-1957. לאחר החתימה על אמנת בריסל ב-1965, שלושת הארגונים החלו לחלוק מסגרת מוסדית משותפת, שנקראה "הקהילות האירופיות". דנמרק, אירלנד והממלכה המאוחדת הצטרפו לארגון ב-1973. יוון הצטרפה ב-1981 וספרד ופורטוגל הצטרפו ב-1986. לאחר החתימה על אמנת מאסטריכט ב-1993, שכוננה את האיחוד האירופי, הארגון שינה את שמו ונקרא הקהילה האירופית, זאת על מנת לשקף את השאיפות של הארגון שחרגו עתה מהתחום הכלכלי. הקהילה האירופית המשיכה להתקיים כגוף משפטי בתוך האיחוד האירופי עד 2009, השנה בה נחתמה אמנת ליסבון, שקבעה שהאיחוד האירופי "יחליף ויירש" את הקהילה האירופית והגדירה את האופן בו מוסדות הקהילה ישולבו במוסדות האיחוד.
רקע

מאמצים לכינון מערכת של שיתוף פעולה כלכלי החלו זמן קצר אחרי תום מלחמת העולם השנייה. ב-1948 נוסד הארגון לשיתוף פעולה כלכלי אירופי (שהפך מאוחר יותר לארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, ה-OECD) כדי ליישם את תוכנית מרשל לבנייה מחדש של אירופה. חסמי מכס למסחר בין מדינות בנלוקס הוסרו באותה שנה, אף שחסמים אחרים כגון מכסות יבוא נותרו עד 1953.
בשנת 1951 חתמו שש המדינות המייסדות, גרמניה המערבית, צרפת, איטליה, בלגיה, הולנד ולוקסמבורג על אמנת פריז, שכוננה את קהילת הפחם והפלדה האירופית. הרעיון מאחורי האמנה נהגה על ידי ז'אן מונה ורובר שומאן כחלק מלקחי מלחמת העולם השנייה. הארגון החדש נועד ליצור שוק משותף של משאבי פחם ופלדה וכך למנוע מלחמה נוספת באירופה.
שש המדינות המייסדות שאפו לאינטגרציה עמוקה יותר מזו שסיפקה קהילת הפחם והפלדה. ב-1952 הם חיברו את האמנה להקמת קהילת ההגנה האירופית, ארגון שנועד לאחד את משאבי הביטחון וההגנה של המדינות ולהוות אלטרנטיבה לשיתוף של גרמניה המערבית בנאט"ו, על פי תוכניתו של רנה פלוון. על אף שצרפת הייתה כוח מניע עיקרי מאחורי קהילת ההגנה האירופית, יישום האמנה כשל לאחר שהפרלמנט הצרפתי סירב לאשר אותה ב-1954, מחשש שהיא תפגע בריבונות של מדינות הלאום השותפות. יחד עם תוכנית זו כשל גם הניסיון להקים את "הקהילה הפוליטית האירופית", שהיה אמור ליצור פרלמנט אירופי משותף ואינטגרציה פוליטית.
למרות הכישלון, המשיכו המדינות לשאוף לאינטגרציה עמוקה יותר מזו שהציעה קהילת הפחם והפלדה. ב-1954 מדינות בנלוקס הסירו חסמים על תנועות הון ביניהן. שנה לאחר מכן, בוועידת מסינה, הסכימו שש המדינות המייסדות להמשיך בתהליך של יצירת קהילה כלכלית המבוססת על מוסדות משותפים, שוק משותף, תאום של מדיניות כלכלית, מיזוג הדרגתי של הכלכלות הלאומיות ואינטגרציה בענפי התחבורה והאנרגיה.
שני דו"חות כלכליים שפורסמו ב-1956 היוו את הבסיס להמשך המגעים. דו"ח אחד, של ועדת מומחים מארגון העבודה הבינלאומי בראשות ברטיל אולין, הראה ששוק כלכלי משותף של מדינות שונות לא מחייב השוואה של תנאי העבודה באותן המדינות. אחת ממסקנות הדו"ח הייתה ששערי חליפין שונים יכולים לאזן את אי-שווי המשקל שעשוי להיווצר כתוצאה משוני בחוקי ותנאי העבודה. דו"ח שני, של ועדה בראשות פול-הנרי ספאק (אנ'), שהוקמה על ידי שרי החוץ של שש המדינות, תמך בהקמה של שוק משותף, איחוד מכסים ובנק השקעות משותף. דו"ח ספאק נידון בוועדה הבין-ממשלתית על השוק המשותף וסוכנות האטום, שנערכה ב-1956 בבריסל.
אמנת רומא

התוצאה של המגעים הייתה אמנת רומא שכוננה את הקהילה הכלכלית האירופית ואת סוכנות האטום האירופית ונחתמה על ידי נציגי שש המדינות. הסעיף הראשון באמנה קובע את שם הארגון החדש – הקהילה הכלכלית האירופית – והסעיף השני קובע את העיקרון שינחה את הארגון:
תהא זו מטרת הקהילה, על ידי כינון שוק משותף וקירוב הדרגתי של המדיניות הכלכלית של המדינות השותפות, לקדם בכל חלקי הקהילה את ההתפתחות ההרמונית של הפעילויות הכלכליות, התרחבות מאוזנת ומתמשכת, יציבות מוגברת, עלייה מואצת של רמת החיים ויחסים קרובים בין המדינות החברות.
המקור באנגלית
It shall be the aim of the Community, by establishing a Common Market and progressively approximating the economic policies of Member States, to promote throughout the Community a harmonious development of economic activities, a continuous and balanced expansion, an increased stability, an accelerated raising of the standard of living and closer relations between its Member States.
סעיף 3 של האמנה קובע את האופן בו ייושם העיקרון: המדינות החברות יסירו את המכסים ביניהן ויקבעו מכסים אחידים עם מדינות אחרות מחוץ לארגון. המדינות יסירו גם חסמים אחרים לשיתוף פעולה: הן יאפשרו תנועה חופשית של עובדים, הון ושירותים בין המדינות החברות ויקיימו מדיניות אחידה בנוגע לחקלאות ותחבורה. בנוסף, הן ימנעו ממדיניות שתעוות את התחרות הכלכלית, ישאפו לתאום של המדיניות הכלכלית ויקימו קרן חברתית אירופית (אנ') לשיפור תנאים חברתיים של עובדים ובנק השקעות אירופי שיתמוך בהתרחבות כלכלית.
האמנה קובעת בנוסף את הקמתם של מוסדות ממשל משותפים, כולל אספה משותפת שנציגיה ייצגו את אזרחי המדינות השותפות. בכל מדינה ייערכו בחירות דמוקרטיות, בהן ייקבעו נציגיה באספה המשותפת. אספה זו הפכה בהמשך לפרלמנט האירופי. בנוסף יוקם בית הדין האירופי לצדק, מועצה ונציבות אירופית. אף על פי שהאמנה החליטה על הקמת הפרלמנט, היא קבעה שהסדרי הבחירות הספציפיים ייקבעו על ידי המועצה של הקהילה. חילוקי דעות והתנגדות של ממשלות דה גול מנעו בפועל הצבעה עד הבחירות לפרלמנט האירופי ב-1979.
התמזגות עם מוסדות האיחוד האירופי

הקהילה האירופית חדלה להתקיים כגוף משפטי ומוסדותיה הפכו לחלק אינטגרלי מהאיחוד האירופי עם כניסתה לתוקף של אמנת ליסבון ב-2009. האמנה ביטלה את מבנה שלושת עמודי התווך. שינוי זה הוצע כבר ב-2005 כחלק מהנסיון שנכשל לאשרר חוקה אירופית. אמנת ליסבון שינתה את שמה הרשמי של אמנת רומא מ"האמנה לכינון הקהילה האירופית" ל"האמנה על התפקוד של האיחוד האירופי".
לקריאה נוספת

Monnet, Jean (1959). Prospect for a New Europe
Spaak, Paul-Henri (1971). The Continuing Battle: Memories of a European
Ludlow, N. Piers (2006). The European Community and the Crises of the 1960s: Negotiating the Gaullist Challenge
Paxton, John (1977). A Dictionary of the European Economic Community
אלכסנדר ליכנוס

אלכסנדר (Ἀλέξανδρος) המכונה ליכנוס (Λύχνος), היה רטוריקן ומשורר יווני עתיק. הוא היה יליד אפסוס, שעל שמה מכנים אותו לעיתים "אלכסנדר אפסיוס", וחי כפי הנראה רק מעט לפני זמנו של סטראבון (המאה ה-1 לפנה"ס).
סטראבון מזכיר את אלכסנדר בין הסופרים האפסיים המאוחרים יותר, וגם מציין שהוא לקח חלק בעניינים הפוליטיים של עיר הולדתו. סטראבון מייחס לו חיבור היסטורי, ושירים מסוג דידקטי, אחד על אסטרונומיה ואחד על גאוגרפיה, בהם הוא מתאר את היבשות הגדולות בעולם, ומטפל בכל אחת מהן ביצירה או בספר נפרדים, שכפי שנלמד ממקורות אחרים, נשא את שם היבשת שתיאורה נכלל בו. לא בטוח לאיזה סוג היסטוריה סטראבון רומז. אורליוס ויקטור מצטט את הספר הראשון של חיבור על ההיסטוריה של המלחמה המארסית מאת אלכסנדר האפסי; אך מקור זה נחשב מפוקפק.
יש סופרים שהניחו כי אלכסנדר זה הוא מחבר ההיסטוריה של שושלות הפילוסופים היוונים, שמתייחס אליה לעיתים קרובות דיוגנס לארטיוס; אך יצירה זו שייכת ככל הנראה לאלכסנדר פוליהיסטור. השיר הגאוגרפי שלו, שכמה קטעים מתוכו שרדו, נזכר לעיתים קרובות על ידי סטפנוס מביזנטיון ואחרים. משירו האסטרונומי שרד קטע אחד, אשר יוחס גם לאלכסנדר אייטולוס (אנ'). סביר מאוד להניח כי קיקרו מדבר על אלכסנדר ליכנוס כאשר הוא מזכיר "אלכסנדר" שלדבריו הוא משורר רע, וסופר רשלני, אך עם זאת שיריו כוללים גם מידע עובדתי.
הערות שוליים

1 2 3  מילון לביוגרפיה ומיתולוגיה יוונית ורומית (אנ') בעריכת ויליאם סמית, הערך "אלכסנדר", עמ' 117–118.
↑  סטראבון, גאוגרפיקה, ספר 14, פרק 1, סעיף 25.
↑  אורליוס ויקטור, על מוצא העם הרומאי, פרק 9, סעיף 1.
↑  דיוגנס לארטיוס, ספר 1, פרק 11, פסקה 116; ספר 2, פרק 5, פסקה 19, פרק 10, פסקה 106; ספר 3, פסקאות 4, 5; ספר 4, פרק 9, פסקה 62; ספר 7, פרק 7, פסקה 179; ספר 8, פרק 1, פסקה 24; ספר 9, פרק 11, פסקה 61.
↑  סטפנוס מביזנטיון, אתניקה, הערכים: Λάπηθος, Ταπροβάνη, Δῶρος, Ὑρκανοὶ, Μελιταία.
↑  למשל אוסטאתיוס מסלוניקי (אנ')‏, "על דיוניסיוס פרייגטס", 388, 591.
↑  קיקרו, מכתבים לאטיקוס, 20 (36), 22 (38).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10237872X  NTA: 069737126  VIAF: 291486290   WorldCat (עם VIAF): 291486290
אלקנה

ערך זה עוסק בהתנחלות בשומרון, ישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .


תצלום אוויר, פברואר 2014
הרצועה הירוקה החוצה את השכונה הדרומית – שכונת ה'165' ממזרח למערב, נובמבר 2006
מראה חלקו המזרחי של היישוב השוכן בצמידות לגדר ההפרדה. מאחורי גדר ההפרדה נראה הכפר מסחה. נובמבר 2006
בית מגורים חדש ב'שכונה הצפונית', דצמבר 2008
אֶלְקָנָה היא התנחלות ויישוב קהילתי בשומרון. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1981.
מיקום

אלקנה ממוקמת צפונית לכביש 5 בין שערי תקוה (ממזרח)  לעץ אפרים (מדרום מערב), שאוחדו ליישוב שער השומרון. אלקנה נמצאת בין שני נחלים – נחל קנה מצפון ונחל רבה מדרום – המתנקזים בהמשך דרכם לנחל הירקון. נחל קנה היווה בעבר גבול בין נחלות השבטים, נחלת שבט מנשה שכנה מצפון לו ונחלת שבט אפרים שכנה מדרום לו. אלקנה נמצאת בתחומי נחלת שבט אפרים.
בקרבת היישוב נמצאת מערת נטיפים גדולה, וכקילומטר ממערב לו נמצאת ח'רבת סריסיה, חורבת יישוב מהתקופה הרומית.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף אוגוסט 2024 (אומדן), מתגוררים באלקנה 4,433 תושבים (מקום 233 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎2.1%‏.   אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 86.7%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 13,300 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
ביישוב מתגוררים רבנים ואישי ציבור, ביניהם ניתן למנות את הרב יהודה פליקס, הרב הושע רבינוביץ, ניסן סלומינסקי, שאול יהלום, חגי הוברמן, שמואל חיימוביץ', הלל וייס ואלעזר טויטו.
חינוך

בין מסגרות החינוך ביישוב: מעונות, גנים, סניף של תנועת הנוער בני עקיבא, מועדון נוער בשם 'פרהסיה', בית ספר אזורי, אולפנת השומרון לבנות, וישיבה תיכונית לבנים הנקראת 'ישיבת מערב השומרון' (בראשי התיבות 'ימ"ה') שבראשה עומד הרב אהוד סט.  בעבר גם האולפנה וגם הישיבה היו שייכים לרשת בני עקיבא  אך ב-2020 עברו לרשת אורט.
ביישוב אלקנה נמצאת מכללת אורות ישראל המכשירה לתואר בהוראה. מכללה זו מעניקה תארים בחינוך – תואר ראשון ותואר שני – במגוון רחב של התמחויות. קמפוס המכללה משתרע על עשרות דונמים, לומדות בו נשים לתואר ראשון, ונשים וגברים (בכיתות נפרדות) לתואר שני. כמו כן קיימים מעונות לסטודנטים, בריכת שחייה ומתקנים נוספים.
מוסדות ביישוב

באלקנה שירותי דת, מחלקה לשירותים חברתיים ושירותי חינוך מגיל שלושה חודשים ועד 18 שנים. כמו כן קיימים ספרייה, בריכה מקורה (שעות שחיה נפרדות לגברים ולנשים), מתנ"ס, שני מקוואות – לגברים ולנשים, שירותי רפואה וקופות חולים, חוגים תורניים, מסגרות ללימוד תורני והרצאות ובית חב"ד.
מקומות התעסוקה ביישוב מצויים במוסדות החינוך, במרכז המסחרי בו מספר עסקים כלכליים, באזור התעשייה הכולל מוסך, נגרייה ומפעלים שונים, במסגרת החוגים ופעילויות המתנ"ס ובמשרדי המועצה. בנוסף קיים באלקנה מוקד קשרי לקוחות של קופת חולים כללית של מחוז דן-פתח תקווה. במקום מועסקים כ-20 עובדים. המוקד מהווה מקור תעסוקה לסטודנטים הגרים באלקנה וביישובים הסמוכים לה.
ספורט ופנאי

לאלקנה קבוצת כדורסל בשם אליצור "רלף קליין" אלקנה, שבשיאה (בעונת 2011) שיחקה בליגה הארצית. חתן פרס ישראל רלף קליין אימן אותה עד לפטירתו בשנת 2008, ומאז הקבוצה נקראה על שמו.
באלקנה פועל מועדון שחמט מצליח ובו תשע קבוצות ייצוגיות הפועלות בשם "אליצור אלקנה". הקבוצה הראשונה נקראת על-שם הרב הלל שחור והיא העפילה מליגה ד' (1990) ועד הליגה הארצית שם היא משחקת בשנה זו (2011). המועדון התפרסם כאשר זכה שש פעמים באליפות ישראל לבתי ספר. גדול הישגיו הוא הזכייה באליפות העולם לבתי ספר יסודיים בשנת 2000.
ביישוב הוקמה עמותת גיל הזהב בשנת 2011 בשם 'מועדון 50 פלוס', העוסקת בהצלחה בשעות הפנאי של הציבור המבוגר ביישוב.
המועצה וסמל אלקנה

מבנה המשטרה הירדני עבר שימור ושיפוץ ומשמש כיום כמבנה המועצה המקומית אלקנה.
סמל היישוב עוצב על ידי מרדכי צונץ, אחד מראשוני המתיישבים, ובו נראה מבנה המשטרה בראש הגבעה כשבחזיתו ניצב עץ זית. הסמל מסמל את המלחמה והשלום, את ההווה והעתיד, את הישן והחדש, את הקשר של היישוב לטבע הסובב אותו ואת המראה שנשקף לעיניהם של ראשוני המתיישבים: מבנה אבן מרשים ועצי זית.
המועצה וסמל אלקנה > ראשי המועצה

| ראש המועצה | שנות כהונתו |
| --- | --- |
ניסן סלומינסקי: 1981–1998
מרסל גנס: 1998–2003
יהודה כהן: 2003–2008
צדוק זהוראי: 2008–2013
אסף מינצר: החל מ-2013
שמות הרחובות

שמות הרחובות קרויים על פי רעיון שהגה פרופסור הלל וייס, תושב אלקנה, על פי מוטיבים וביטויים הלקוחים מתוך שיר השירים. הרחובות מסודרים על פי א' – ב' ושם הרחוב המקיף את כל שכונות הקבע המרכזיות (ה-"220", ה-"165", ה-"80" וה-"34") הוא – "שיר השירים".
עם התווספותן של שתי שכונות קבע חדשות: "הצפונית" וה-"מדורגים", הוקמה מחדש ועדת השמות הרשותית והיא החליטה להמשיך את קריאת שמות הרחובות משיר השירים.
ראו גם

מגן דן - מאחז הנמצא בתחומי אלקנה
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2 3 4 5  לטבלת הדירוג המלא.
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  "אלקנה - סיפורו של יישוב" מאת אתי אלבוים, עמוד 19. פורסם לראשונה בחוברת "חומש לאלקנה".
↑  צבי אילן, מסחה - ישוב באזור "תיקוני הגבול", דבר, 6 במרץ 1977
↑  צה"ל חסם מעבר שיירת 200 מתנחלים לשומרון, דבר, 6 באוקטובר 1974
↑  עמוס שיפריס, ישראל גלילי : שומר המסד ונוטה הקו, יד טבנקין - המרכז המחקרי, רעיוני, תיעודי ומוזיאלי של התנועה הקיבוצית, 2010
עמוד: 318
↑  מרדכי אלקן, ועדה תגיש המלצות בעניין הקמת ישוב ליד קלקיליה, מעריב, 1 בדצמבר 1974
↑  דני צדקוני, גרעין מערב שומרון מבקש להקים ישוב קהילתי בג'בל מוקטם, דבר, 18 בנובמבר 1975
↑  דני רובינשטיין, תכנית להקים שלושה ישובים ועשר נקודות סביב ירושלים, דבר, 23 בספטמבר 1975
אהרן דולב, מי כפ"ת את תכנית עיבוי ירושלים?, מעריב, 6 בפברואר 1976
↑  משה הלינגר ויצחק הרשקוביץ, ציות ואי ציות בציונות הדתית : מגוש אמונים ועד תג מחיר, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2015, עמוד: 33
↑  יוסף וקסמן, גוש אמונים יקיים מחר כנס מתנחלים, מעריב, 29 ביוני 1976
↑  יוסף וקסמן, 12 ח"כים מהמערך תבעו להגשים ההתנחלות במסחה, מעריב, 4 בפברואר 1977
↑  יוסף ולטר, צה"ל מנע מן הגרעין "מערב שומרון" לטייל למסחה, מעריב, 9 באוגוסט 1976
↑  יוסף ולטר, המתנחלים עלו למסחה בבוקר וירדו בצהריים, מעריב, 28 בפברואר 1977
↑  מרדכי אלקן, הבשורה בעצרת ההתנחלות: באזור מסחה יקום ישוב, מעריב, 2 במרץ 1977
↑  יחידת נח"ל תכשיר את מסחה, מעריב, 18 באפריל 1977
↑  יוסף ולטר, במערב השומרון - יש חדש, מעריב, 29 באפריל 1977
↑  מרדכי אלקן, 15 משפחות יתנחלו מחר במערב השומרון  - במבצע בזק הוקמו למענן בתיים טרומיים, מעריב, 9 במאי 1977
↑  בית המשפט הגבוה לצדק ידון היום בבקשת מתנחלי גרעין אלקנה ב', מעריב, 21 ביולי 1980
↑  פארים - מסחה - טקס חנוכת הבית והכנסת ספר תורה, מעריב, 20 במאי 1977
↑  אלקנה - מערב השומרון - ועדת השמות הממשלתית החליטה, מעריב, 9 בדצמבר 1977
↑  עמוס לבב, בישוב של 100 משפחות נוצרה "עיר תחתית" של עולים צברית המועצות, מעריב, 10 בספטמבר 1979
↑  גדר ההפרדה - היוזמה, התכנון, וההקמה, באתר הארץ, 23 בפברואר 2004
↑  כתב, צילם: איל עופר, אצל האני בחצר, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2003
↑  פרופיל אלקנה באתר הלמ"ס
| מחוז יהודה ושומרון |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת יהודה ושומרון חופפת את שטח המחוז | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| ערים | אריאל • ביתר עילית • מודיעין עילית • מעלה אדומים | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| מועצות מקומיות | אורנית • אלפי מנשה • אלקנה • אפרת • בית אל • בית אריה-עופרים • גבעת זאב • היישוב היהודי בחברון • הר אדר • מעלה אפרים • עמנואל • קדומים • קריית ארבע • קרני שומרון • שער השומרון | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| מועצות אזוריות | גוש עציון • הר חברון • מגילות • מטה בנימין • ערבות הירדן • שומרון | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465862505171  LCCN: n88192547   WorldCat (עם LCCN): n88-192547