stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גנריך יגודה
קורות חיים

יגודה נולד בעיר ריבינסק ליד ניז'ני נובגורוד במשפחה יהודית מרובת ילדים (היו לו 7 אחים ואחיות). נולד בשם ינוך גרשביץ' יגודה - גרסה רוסית לשמות: חנוך בן גרשון יהודה (ישנם מקורות שבהם רשום השם הרשל יהודה). זמן קצר לאחר לידתו עברה המשפחה לעיר ניז'ני נובגורוד. משפחת יגודה הייתה קרובה לחוגי הסוציאל-דמוקרטים, בזכות קרוב משפחתם, יעקב סברדלוב. גנריך הצעיר עזר לאביו בהדפסת עיתון בלתי חוקי של הבולשביקים. בשנת 1907 חבר גנריך יגודה אל ארגון קומוניסטי-אנרכיסטי. בשנת 1912 נעצר במוסקבה, הוא נשפט על הפרת חוק תחום המושב ונידון לשנתיים של הגליה. הוא נשלח לרצות את עונשו בעיר סימבירסק. בשנת 1913 קיבל חנינה, יחד עם אסירים רבים, לרגל חגיגיות 300 שנות שלטון שושלת רומנוב ברוסיה. לאחר השחרור הוא התנצר (למראית העין), כדי לזכות באישור להתגורר בסנט פטרבורג, בירת האימפריה הרוסית. בסנט פטרבורג עבד כפועל באחד המפעלים בעיר. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא האימפריה הרוסית, השתתף בלחימה בחזית, נפצע ושוחרר מן השירות הצבאי בשנת 1916.
בגיל 26, אחרי מהפכת אוקטובר בשנת 1917 התקדם בשורות הצ'קה (קודמתם של הג.פ.או והנ.ק.ו.ד.), ובספטמבר 1923 הפך לסגן שני לראש הג.פ.או, פליקס דזרז'ינסקי. שלש שנים מאוחר יותר, אחרי מותו של דזרז'ינסקי ביולי 1926, יגודה מונה לסגן היושב-ראש של הצ'קה תחת פיקודו של ויאצ'סלב מנז'ינסקי. עקב מחלתו הקשה של מנז'ינסקי, יגודה שלט בפועל במשטרה החשאית החל מסוף שנות ה-20. אחרי תבוסה במאבק נגד סגנים אחרים של מנז'ינסקי ב-1931, מונה יגודה לסגן שני ליושב ראש. ב-10 ביולי 1934, חודשיים לאחר מותו של מנז'ינסקי, מונה יגודה על ידי סטלין לקומיסר העממי לענייני פנים, ולראש המשטרה החשאית ששמה הפך לנ.ק.ו.ד.
יגודה יישם בחריצות את פקודות הקולקטיביזציה של סטלין והוא אחראי למותם של לפחות 10 מיליון בני-אדם. יחד עם סגניו הקימו וניהלו את מערך שילוח האסירים למחנות הגולאג, ולהעבדתם בעבודות כפייה כמו כריית תעלת הים הלבן - בלומורקנאל, או עבודת פרך במכרות ובכריתת עצים ביערות.
יגודה נודע לשמצה כמתמכר להימורים וכרודף שמלות. למד רוקחות, רכש ידע בתחום הטוקסיקולוגיה והקים במפקדת ה-נ.ק.וו.ד., ה"לוביאנקה", שבמוסקבה, מעבדת רעלים שהסתייע בה למטרות רצח, במיוחד בטיהורים הגדולים. התמחותו הייתה הרעלה איטית ובלתי-מורגשת של קורבנותיו. יגודה היה כנראה מעורב, בפקודת סטלין, ברצח הממונה עליו, מנז'ינסקי, באמצעות הרעלה. כמו כן, נראה שהיה מעורב בהתנקשות בסרגיי קירוב, מנהיג סניף המפלגה הקומוניסטית בלנינגרד, בדצמבר 1934.
יגודה פיקח על הליך החקירה שהוביל למשפט מוסקבה הראשון ולאחריו הוצאתם להורג של גריגורי זינובייב ולב קמנייב באוגוסט 1936, אירוע שהיווה ציון דרך בטיהורים הגדולים של סטלין.
בספטמבר 1936 הוחלף יגודה בניקולאי יז'וב, אשר ניהל את שיאם של הטיהורים הגדולים בשנים 1937–1938. במרץ 1937 נאסר יגודה, והואשם בבגידה ובקשירת קשר נגד הממשלה הסובייטית, במהלך משפט הראווה של ה"עשרים ואחד" במרץ 1938. סולז'ניצין תיאר בספרו "ארכיפלג גולאג" כיצד התחנן יגודה שסטלין יחוס עליו, אך ללא הועיל: "אני מבקש ממך, עבורך בניתי שתי תעלות!".
יגודה הוצא להורג על ידי כיתת יורים זמן קצר לאחר משפטו.
משפחתו

גנריך יגודה היה נשוי לאידה אוורבך, אחייניתו של יעקב סברדלוב. מנישואין אלו נולד בנו היחיד - גארי. אשתו ובנו נעצרו יחד עם יגודה בשנת 1937. אידה אוורבך נידונה למוות והוצאה להורג בשנת 1938. גארי יגודה, בנו של גנריך יגודה, גדל בבית יתומים. שם משפחתו הוחלף לאוורבך (שם משפחתו של אמו) כדי למחוק כל זכר לאביו. בשנות ה-90 עלה גארי אוורבך/יגודה עם משפחתו לישראל. הוא נפטר בארץ בשנת 2003.
אסירים מועבדים בעבודת פרך בכריית תעלת בלומורקנאל (1931–1933)
בנג'י גרגורי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 במאי 1978 לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 פטירה:  13 ביוני 2024 (בגיל 46) פיאוריה, אריזונה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Benjamin Gregory Hertzberg 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1979–1993 (כ־14 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת האקדמיה לאמנות 
 פרופיל ב-IMDb
 
בנג'מין גרגורי הרצברג (באנגלית: Benjamin Gregory Hertzberg; 26 במאי 1978 – 13 ביוני 2024) היה שחקן אמריקאי. הוא נודע בעיקר בזכות תפקידו של בריאן טאנר בסיטקום "אלף" של NBC בשנים 1986–1990.
ביוגרפיה

בנג'מין גרגורי הרצברג נולד בלוס אנג'לס בשנת 1978. והגיע ממשפחה של שחקנים; אביו, דודו ואחותו היו כולם שחקנים, וסבתו הייתה הסוכנת שלו. הוא הופיע במספר תפקידי משנה בסדרות טלוויזיה בשנות ה-80, כמו "צוות לעניין", "אי האשליות", "סיפורים מופלאים" של סטיבן ספילברג, "מרפי בראון" ו"פאנקי השובבה", שם גילם יתום בשם דש. בנוסף, סיפק את קולו של אדגר החפרפרת בסרט האנימציה "היה היו ביער". הוא גם השתתף בסרט "ג'ק פלאש המקפץ". הפריצה הגדולה שלו הגיעה בשנת 1986, כאשר לוהק בגיל שמונה לתפקיד ראשי בסדרה "אלף". בנוסף, הופיע בתור עצמו בסדרת הטלוויזיה PSAs "The More You Know", בסדרת המשחקים לילדים "I'm Telling!" וב"הצדעה לפרקים ל-50 המדינות" של תוכנית המשחק "Fun House".
גרגורי התגייס לצי ארצות הברית בשנת 2003 וסיים את לימודיו כדי להפוך למטאורולוג של הצי (Aerographer's Mate). במהלך הקריירה הצבאית שלו הוצב גרגורי על נושאת המטוסים קרל וינסון (CVN-70). בשנת 2005, הוא שוחרר מהשירות מסיבות רפואיות. הוא התחתן בשנת 2006, לאחר שסיים את שירותו הצבאי.
ביוגרפיה > מותו

ב-13 ביוני 2024 נמצאו גרגורי וכלב השירות שלו מתים בתוך מכונית בחניון צ'ייס בנק בפיאוריה, אריזונה. גרגורי היה בן 46. מותו נחשף בפומבי כמעט חודש לאחר מכן, ב-10 ביולי 2024, כאשר סיבת מותו עדיין הייתה בחקירה. אחותו אמרה שגרגורי סבל מדיכאון, הפרעה דו קוטבית והפרעת שינה ואמרה שהוא כנראה מת ממכת חום לאחר שנרדם במכוניתו.
הערות שוליים

1 2 3 4  אמיר בוגן, כוכב "אלף", בנג'י גרגורי, הלך לעולמו בגיל 46, באתר ynet, 11 ביולי 2024
↑  "Benjamin Gregory Hertzberg, Born 05/26/1978 in California | CaliforniaBirthIndex.org". California Birth Index (באנגלית). ארכיון מ-26 בדצמבר 2017. נבדק ב-26 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Biography for Benji Gregory, IMDb.
↑  Madarang, Charisma (11 ביולי 2024). "Benji Gregory, Star of Eighties Sitcom 'Alf,' Dead at 46". Rolling Stone (באנגלית). ארכיון מ-11 ביולי 2024. נבדק ב-11 ביולי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14183331c (data)  ISNI: 0000 0000 0338 8195  LCCN: n2013061550  VIAF: 39586667   WorldCat (עם VIAF): 39586667
ויליאם רייט סאות'גייט

ויליאם רייט סאות'גייט (באנגלית: William Wright Southgate‏; 27 בנובמבר 1800 – 26 בדצמבר 1849) היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת קנטקי.
ביוגרפיה

סאות'גייט נולד ב-27 בנובמבר 1800 בניופורט, קנטקי, והיה בנם של ריצ'רד סאות'גייט ואן וינסטון הינד. הוא נישא לאדליזה קין מלקסינגטון, קנטקי, ב-7 בנובמבר 1823, ונולדו להם 13 ילדים.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת טרנסילבניה בלקסינגטון. לאחר מכן הוא עבר לקובינגטון, מחוז קנטון, קנטקי, למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1821 והחל לעסוק בכך בלקסינגטון. הוא היה חבר בבית הנבחרים של קנטקי בשנים 1827, 1832 ו-1836. הוא נבחר כוויגי לקונגרס העשרים וחמישה, וכיהן מ-4 במרץ 1837 עד 3 במרץ 1839.  כשחזר לקובינגטון, הוא רכש את בית תומאס ד. קרניל (הבית הוותיק והאלגנטי ביותר של קובינגטון). בשנת 1840, הוא הוסיף אגף גדול כדי להכיל את משפחתו הגדלה. לו ולאדליזה נולדו שלושה עשר ילדים.
סאות'גייט מת בקובינגטון, קנטקי ב-26 בדצמבר 1849. השירותים נערכו באולם הבונים החופשיים בקובינגטון והקבורה הייתה בכספת סאות'גייט בבית הקברות לינדן גרוב. ה-Licking Valley Register (עיתון מקומי) אמר שמותו הבלתי צפוי של סאות'גייט "הטיל אפלולית על העיר כפי שמעולם לא חזינו בו".
הערות שוליים

↑  "Bioguide Search".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008001031  SNAC: w6sg0hg8  US Congress: S000690  VIAF: 76112351   WorldCat (עם VIAF): 76112351
טקאו מיקי

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
טקאו מיקי (ביפנית: 三木 武夫; 17 במרץ 1907 –  14 בנובמבר 1988) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-66.
ביוגרפיה

מיקי נולד במחוז טוקושימה, ולמד משפטים באוניברסיטת מייג'י. לאחר מכן למד באוניברסיטת דרום קליפורניה, משם קיבל תואר דוקטור לשם כבוד בשנת 1966.
מיקי נבחר לבית הנבחרים של יפן ב-1937, והחזיק במושבו עד מותו ב-1988. הוא החליף את קקואיי טנאקה בראשות הממשלה ב-9 בדצמבר 1974, לאחר שהאחרון נאלץ להתפטר בעקבות פרשיית שחיתות בה היה מעורב. מיקי נבחר להחליף את טנאקה בגלל תדמיתו ה"נקייה" משחיתות, ומכיוון שלא הנהיג סיעה חזק, כמו קודמו בתפקיד.
לאחר היבחרו, ניסה מיקי לערוך רפורמה במפלגה הליברלית-דמוקרטית, וקידם את חקירת המעורבים בפרשיות שחיתות נוספות, ובכך קנה לעצמו אויבים בתוך מפלגתו שלו. אף על פי שתדמיתו הציבורית הייתה חיובית, המפלגה סבלה נזק תדמיתי בעקבות פרשיות השחיתות, ובבחירות של שנת 1976 היא איבדה את הרוב בדיאט של יפן, ונאלצה לצרף אליה מפלגות קטנות על מנת להישאר בשלטון. בשל אובדן הרוב בבית התפטר מיקי מתפקידו ב-24 בדצמבר 1976, וטקאו פוקודה החליפו.
אלינור פורטסקווי-בריקדייל

| --- | --- |

 לידה:  25 בינואר 1872 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  10 במרץ 1945 (בגיל 73) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות ברומפטון 
 תקופת הפעילות:  1900–1938 (כ־38 שנים) 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית, ציור 
 חתימה:   
 
אלינור פורטסקווי-בריקדייל (באנגלית: Eleanor Fortescue-Brickdale‏; 25 בינואר 1872 – 10 במרץ 1945) הייתה ציירת אנגלייה הידועה באיורי הספרים ובמספר עבודות בזכוכית צבעונית.
קורות חייה

פורטסקווי-בריקדייל נולדה בבית הוריה, בסארי, בתם של מתיו ושרה פורטסוקי בריקדייל. אביה היה עורך דין. היא הוכשרה תחילה בבית הספר לאמנות קריסטל פאלאס, בהנהלתו של הרברט בון ונכנסה לבתי הספר המלכותיים של האקדמיה בשנת 1896. באותה שנה הציגה גם יצירה באקדמיה המלכותית לאמנויות, וזכתה בפרס על עיצוב קישוט לכניסה לחדר האוכל של האקדמיה. הציור הגדול הראשון שלה היה "חיוורון האהבה האמיתית" (1899). עד מהרה היא החלה להציג את ציורי השמן שלה באקדמיה המלכותית ואת צבעי המים שלה בגלריית דאודסוול, שם היו לה כמה תערוכות יחיד.
בהיותה באקדמיה, פורטסקיו-בריקדייל הייתה תחת השפעתו של ביאם שו (אנ׳) בן חסותו של ג'ון אוורט מיליי שהושפע רבות מג'ון ויליאם ווטרהאוס. כאשר ביאם שו ייסד את בית הספר לאמנות בשנת 1911, הפכה פורטסוקי-בריקדאל למורה שם.
בשנת 1909 הזמין ארנסט בראון מגלריות לסטר סדרה של 28 איורי צבעי מים לאידיליות המלך של אלפרד טניסון, שאותם ציירה פורטסקווי-בריקדייל במשך שנתיים. הם הוצגו בגלריה בשנת 1911, ו-24 מהם פורסמו בשנה שלאחר מכן במהדורה מפוארת של ארבע האידיליות הראשונות.
היא התגוררה במהלך רוב הקריירה שלה בהולנד פארק רואד, מול בית לייטון, שם קיימה תערוכה בשנת 1904.
פורטסקווי-בריקדייל הציגה בתערוכה הראשונה של החברה לאמנות גרפית בשנת 1921.
בהמשך עבדה גם עם ויטראז'ים. היא הייתה נוצרייה מאמינה ותרמה עבודות לכנסיות. בין עבודותיה הידועות ביותר הם "האורח הלא קרוי".
היא נפטרה ב־10 במרץ 1945, ונקברה בבית העלמין ברומפטון, לונדון.
איורים בספרים

Poems by Tennyson, 1905
Pippa Passes by Robert Browning, 1908
Men and Women by Browning, 1908
Dramatis Personae by Browning, 1909
Dramatic Romances and Lyrics by Browning, 1909
Idylls of the King by Tennyson, 1911
Story of St Elizabeth of Hungary by WM Canton, 1912
Book of Ols English Songs and Ballaids by WM Canton, 1915
Eleanor Fortescue Brickdale's Golden Book of Famous Women, 1919
The Sweet and Touching Tale of Fleure and Blanchfleure, 1922
Carols, 1925
Golden Treasury of Songs and Lyrics published by Palgrave, 1925
A Diary of an Eighteenth Century Garden, Calthorp, 1926.
איורים לספר נשים מפורסמות (1919)

אלואיזה ואבלהרד
דנטה וביאטריץ
לאורה ופטרארקה
ז׳אן דארק
קתרין מארגון
המלכה מארי
אונה והאביר הצלב האדום
ניק בוטום וטטיינה
כטוב בעיניכם
קתרין מסיינה
קלרה אסייס
הערות שוליים

↑  Authors: Fortescue Brickdale Eleanor (sorted by popularity), Project Gutenberg
↑  Oxford Index, Oxford Academic (באנגלית)
↑  Arthurian Art - Eleanor Fortescue-Brickdale, web.archive.org, ‏2016-03-03
↑  "Obituary. Times [London, England] 14 Mar. 1945: 7. The Times Digital Archive. Web. 30 Aug. 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007330194605171  BNE: XX1434422  GND: 174302185  ISNI: 0000 0001 1452 5420  LCCN: n50058994  NKC: xx0206349  NLA: 35095194  NTA: 185957838  RKD: 12535  SNAC: w6wq1csc  SUDOC: 16955760X  Trove: 825118  ULAN: 500021591  VIAF: 95814375   WorldCat (עם VIAF): 95814375
ארתור וסלי דאו

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1857 איפסוויץ', ארצות הברית 
 פטירה:  13 בדצמבר 1922 (בגיל 65) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Highland Cemetery 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אסכולת פונט אוון, תנועת האמנויות והאומנויות, ג'פוניזם 
 
ארתור וסלי דאו (באנגלית: Arthur Wesley Dow‏; 6 באפריל 1857 – 13 בדצמבר 1922) היה צייר, צלם ומחנך לאמנות אמריקאי.
ביוגרפיה וקריירה

יליד איפסוויץ', מסצ'וסטס, למשפחה ותיקה ומבוססת בניו אינגלנד, קיבל את הכשרת האמנות הראשונה שלו בשנת 1880 מאנה ק' פרילנד מוסטר, מסצ'וסטס. בשנה שלאחר מכן המשיך דאו את לימודיו בבוסטון אצל ג'יימס מ. סטון, תלמידו לשעבר של פרנק דובנק וגוסטב בוגרו. באוקטובר 1884 המשיך דאו בדרכם של ציירים ילידים רבים בימיו ועזב לפריז.
בפריז הוא למד באקדמיה ז'וליאן בהשגחת האמנים גוסטב בולאנז'ה וז'ול ג'וזף לפבר, בין השנים 1880–1888.
הוא קיבל עבודות בעיצוב פוסטרים ועבודות מסחריות אחרות. בשנת 1895 עיצב את הכרזה של כתב העת לאמנות מודרנית ובשנת 1896 עיצב את הכרזה לתערוכת הדפסים יפניים.
במהלך הקריירה שלו דאו לימד בשלושה מוסדות הכשרה לאמנויות אמריקאיות, החל ממכון פראט בין השנים 1896–1903. הוא לימד גם בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק בין השנים 1898–1903. בשנת 1900 ייסד דאו ושימש כמנהל בית הספר לאמנות באיפסוויץ', מסצ'וסטס. בשנים 1904 עד 1922 הוא היה פרופסור לאמנויות יפות בקולג' למורים באוניברסיטת קולומביה.
במגוון רחב של מדיות אמנות, דאו היה דמות מובילה בתחיית אמנות ומלאכה שהפכו לבולטות באמריקה בסוף המאה התשע עשרה וראשית המאה העשרים. הוא דגל בעיצובים טהורים וקידם יצירת אובייקטים בעבודת יד ולא במכונה. דאו גם מילא תפקיד חשוב באמנות האמריקאית מכיוון שעבודתו גישרה על הפער בין האמנות המזרחית למערב.
המשך חייו

לאחר חזרתו לאמריקה הוא עבר לבוסטון, שם התעניין בחפצים מצריים ואצטקים, אותם ראה בספרייה הציבורית של בוסטון ובמוזיאון בוסטון לאמנויות יפות.
במקביל, החל ללמוד את הדפסי האמן היפני, הוקוסאי. הוא חיפש את אוצר האמנות היפנית במוזיאון, ארנסט פנולוסה, שחלק את השקפתו לפיה אמנות צריכה להיות ציורית וגם דקורטיבית והציג אותו בפני שאר המאסטרים של ציור דיו וסומי. זמן קצר לאחר שנפגש עם פנולוסה, פיתח דאו שיטה להכנת חיתוכי עץ המשקפת את חקר טכניקות יפניות. את נושאי ההדפסים שלו הוא מצא בעיקר בחוף הצפוני של בוסטון, שלדעתו הם מתאימים לציור בהשראת היפנים אותה ביקש לבטא.
בשנת 1893 מונה דאו כעוזר אוצר האוסף היפני במוזיאון לאמנויות יפות. שנתיים לאחר מכן הוא העביר הרצאה המתארת את רעיונותיו בנושא אמנות יפנית, שהפכה לבסיס למדריך ההוראה הפופולרי שלו, שכותרתו "קומפוזיציה".
תיאוריה והוראה

רעיונותיו היו מהפכניים למדי לתקופתו. דאו לימד כי במקום להעתיק את הטבע, אנשים צריכים ליצור אמנות באמצעות אלמנטים של קומפוזיציה - קו, מסה וצבע. הוא רצה שמנהיגי הציבור יראו כי אמנות היא כוח חי בחיי היומיום, לא כקישוט מסורתי עבור מעטים. דאו הציע שחוסר העניין האמריקאי באמנות ישתפר אם האמנות תוצג כאמצעי לביטוי עצמי. הוא רצה שאנשים ירצו לכלול ניסיון אישי ביצירת אמנות.
רעיונותיו לגבי האמנות, פורסמו בספרו "קומפוזיציה: סדרת תרגילים במבנה אמנות" משנת 1899 לשימוש סטודנטים ומורים.
הוא כתב: "חוויה של חמש שנים בבתי הספר בצרפת הותירה אותי לא מרוצה לחלוטין מהתיאוריה האקדמית. בחיפוש אחר משהו חיוני יותר התחלתי במחקר השוואתי על אמנות של העמים והתקופות. תוך כדי חקירת ציור ועיצוב מזרחי במוזיאון בוסטון לאמנויות יפות פגשתי את פרופסור ארנסט פ. פנולוסה. הוא מיד נתן לי תמיכה לבבית ברעיונותי, מכיוון שהוא חש גם בחוסר הלימה של הוראת האמנות המודרנית. הוא דגל בתוקף ברעיון שונה בתכלית, המבוסס כמו במוזיקה, על עקרונות סינתטיים. הוא האמין שהמוזיקה היא, במובן מסוים, המפתח לאמנויות היפות האחרות, מכיוון שמהותה היא יופי טהור; שאמנות החלל יכולה להיקרא "מוזיקה חזותית", וניתן ללמוד אותה ולבקר אותה מנקודת מבט זו."
דאו לימד רבים מהאמנים והאומנים המובילים באמריקה, ביניהם: ג'ורג'יה או'קיף, שירלי ויליאמסון, צ'ארלס שילר, דל מילר, צ'ארלס בורשפילד, איזבל פרסי ווסט ועוד.
לאחר 1900, דאו ניהל סטודיו בעיר הולדתו איפסוויץ' והעביר שם שיעורי קיץ. הביצות הסמוכות ואזור בייברי היל היו נושאים תכופים בנופיו. עבודתו במדיום מודפס תפסה את רוב זמנו בעשור הראשון של המאה, אך כשחזר לשמנים בשנת 1907, החל להתנסות בפלטה בהירה יותר ובמכחול אקספרסיבי יותר.
דאו נפטר בניו יורק ב-13 בדצמבר 1922.
הערות שוליים

↑  "Dr. Arthur W. Dow, Noted Artist, Dies". The New York Times. 1922-12-14. p. 21. נבדק ב-2021-06-29.
↑  Glueck, Grace (2002-11-15). "ART IN REVIEW; 'The Photographs of Arthur Wesley Dow'". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-06-29.
↑  Waller, S. (ed.), Foreign Artists and Communities in Modern Paris, 1870-1914: Strangers in Paradise, Routledge, 2017, p. 119
↑  Douglas C. Allen. "United States of America: Art Education". Grove Art Online.
↑  Dow (1918), Bulletin of the College Art Association of America
↑  Dow, Arthur Wesley, Oxford Art Online (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007421632005171  BIBSYS: 3030745  BNC: 000293577  BnF: cb14973066c (data)  CiNii: DA13003908  GND: 122417682  ISNI: 0000 0000 8099 3495  KulturNav: c81e4472-3863-4e9a-971b-bdbb47931269  LCCN: n83301327  LNB: 000021984  NTA: 195010094  PIC: 14443  RKD: 24064  SNAC: w6ww8g14  SUDOC: 07576735X  ULAN: 500006205  VIAF: 19954115   WorldCat (עם VIAF): 19954115
וולפגנג ליט

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1913 ריגה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 נהרג:  14 במאי 1945 (בגיל 31) פלנסבורג, גרמניה בשלטון בעלות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות אדלביי 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  Herderinstitut zu Riga  Naval Academy at Mürwik 
 השתייכות:  קריגסמרינה קריגסמרינה
 תקופת הפעילות:  1933–1945 (כ־12 שנים)
 דרגה:   קפיטן צור זי (קריגסמרינה)
 תפקידים בשירות
 מפקד U-13   מפקד U-9   מפקד U-138   מפקד U-43   מפקד U-181   מפקד שייטת הצוללות ה-22   מפקד האקדמיה הצבאית בפלנסבורג
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון חרבות ויהלומים   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
וולפגנג ליט (בגרמנית: Wolfgang Lüth;‏ 15 באוקטובר 1913 – 14 במאי 1945) היה מפקד צוללת מצליח במלחמת העולם השנייה, אשר היה שני רק לאוטו קרצ'מר, ואחד מ-27 היחידים שעוטרו בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

ליט נולד בריגה ב-15 באוקטובר 1913, ובצעירותו למד במשך 3 סמסטרים משפטים. באפריל 1933 הוא התגייס לקריגסמרינה, ובקיץ 1933 הוא בילה שלושה חודשים על ספינת ההכשרה Gorch Fock. לאחר מכן שירת על הסיירת הקלה קרלסרוהה ושט עמה ברחבי העולם במשך תשעה חודשים. לאחר מכן הוא פיקד במשך שנה על קניגסברג, ולאחר מכן עבר לשרת בזרוע הצוללות. ב-18 ביולי 1936 הוא הועלה לדרגת לויטננט צור זי, וביולי 1937 מונה ליט לקצין השני ב-U-27, עמה הוא גם השתתף בסיור בחופי ספרד במהלך מלחמת האזרחים הספרדית. באוקטובר 1937 הוא מונה לקצין הראשון בצוללת ב-U-38 תחת פיקודו של היינריך ליבה, וב-1 בינואר 1938 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט צור זי.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

זמן קצר לאחר פרוץ המלחמה, ב-16 בדצמבר 1939, מונה ליט למפקד U-13, וב-30 בדצמבר הוא מונה למפקד U-9. במהלך 6 סיורים עם הצוללת הוא השיגו את ההצלחות הראשונות שלו, ובין היתר, הוא אף הטביע את הצוללת הצרפתית "דוריס" במאי 1940. ב-27 ביוני 1940 הוא מונה למפקד U-138, עמה הוא ביצע שתי פשיטות בלבד, וב-21 באוקטובר 1940 הוא מונה למפקד U-43, עמה הוא ביצע חמש פשיטות שבהן הוא הטביע 12 ספינות עם תפוסה של 68,077 טונות, ועל הצלחותיו הוענק לו ב-24 באוקטובר 1940 עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בינואר 1941 הוא הועלה לדרגת קפיטן-לויטננט, ובאפריל 1942 הוא מונה למפקד U-181. עם צוללת זו יצא ליט למסע ציד באוקיינוס ההודי, שם הצליח מאוד, וב-13 בנובמבר 1942 הוא קיבל את תוספת עלי האלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הפשיטה השנייה שלו באוקיינוס ההודי, הוא קיבל ב-15 באפריל 1943 את תוספת החרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ותוספת יהלומים לעיטור ב-9 באוגוסט 1943, ובכך היה למפקד הצוללת הראשון שקיבל את העיטור. ב-1 באפריל 1943 הועלה ליט לדרגת קורבטנקפיטן, וב-31 באוקטובר 1943 סיים ליט את תפקידו על הצוללת U-181.
בינואר 1944 מונה ליט למפקד שייטת הצוללות ה-22, שהייתה שייטת הדרכה למפקדי צוללות חדשים. ביולי 1944 הוא מונה למדריך בבית הספר הימי בפלנסבורג-מורוויק, ובספטמבר 1944 מונה למפקד בית הספר. ב-1 באוגוסט 1944 הוא הועלה לדרגת פריגטנקפיטן, וב-1 בספטמבר 1944 הועלה שוב לדרגת קפיטן צור זי. ב-5 במאי 1945 נכבשה פלנסבורג על ידי הצבא הבריטי, וזמן קצר לאחר תום המלחמה, בליל ה-14 במאי 1945, הגיע ליט על יד האקדמיה הימית שלו אל מול עמדת משמר גרמנית, ולאחר שלא הצליח לזהות את עצמו מפני ששכח את הסיסמה, הוא נורה ומת מיד. קרל דניץ יצר קשר עם המפקד הבריטי של העיר פלנסבורג, וביקש ממנו רשות לערוך הלוויה רשמית, ואכן האישור ניתן. בהלוויה זו, שהייתה הלוויה האחרונה של הרייך השלישי, ואשר התקיימה ב-16 במאי 1945, הספיד דניץ, שעמד בראש ממשלת פלנסבורג, את ליט.
אהל אל-בית

באסלאם, אהל אל-בית (בערבית: أهل البيت; "בני הבית") הוא ביטוי המתייחס לבני משפחתו של מוחמד.
באסלאם הסוני, המונח רחב יותר ומתייחס גם לנשותיו של מוחמד, לכל בני חמולת האשם, ולעיתים אף לכל המוסלמים. באסלאם השיעי, המונח מתייחס למוחמד ולמי שנחשבים יורשיו החוקיים על פי השיעה: פאטמה, עלי, חסן, וחוסיין.
בקוראן

הקוראן משתמש במונח 'אהל אל-בית' פעם אחת או פעמיים בתור תואר של כבוד כלפי נשותיו של מוחמד. במקרה אחר המונח מתייחס לשרה, אשתו של אברהם. בפעם אחרת שהמונח מוזכר, הוא מתייחס לקרובי משפחתו של מוחמד (עלי, פאטמה, חסן וחוסיין), או לנשותיו.
לפי כמה פרשנויות, הקוראן גם מתייחס למונח "אהל אל-בית" בסורת א-שורא במונח ״קוּרְבַּאא״ (כלומר, קרובי משפחתו של מוחמד).
משמעות

באסלאם ניתן לבני משפחתו של מוחמד מעמד מיוחד. זאת, על סמך פסוקים מהקוראן ומהמסורת האסלאמית שמביעים אהדה כלפי קרובי משפחתו של מוחמד - אף על פי שבמקרים מסוימים ישנן פרשנויות שונות, למשל בפרשנות של אל-טברי לאמור בקוראן ”אמור: לא אשאל מכם שכר אחר כי אם לאהבה את קרוביכם!” (סורה 42, פסוק כ"ב, תרגום רקנדורף), הפסוק מתייחס כנראה למוסלמים אשר להם קשר דם עם מוחמד. פרשנות אחרת שאומצה על ידי האסלאם השיעי מיישמת את הפסוק לאהל אל-בית. ראיה נוספת מפרשת את הפסוק שהאהבה היא מצווה לקרובי המשפחה בכלל, והדעה האחרונה היא המועדפת על ידי המלומד העכשווי מדלונג.
ההלכה האסלאמית (שריעה) אוסרת על ניהול כספי זכאה (המקבילה האסלאמית למעשר כספים) בידי קרובי משפחתו של מוחמד, מכיוון שכך מוחמד קבע בנוגע אליו ולמשפחתו. ההסבר שניתן על ידי פרשנים מוסלמים רבים הוא, שמעשה הזכאה נועד לסייע לחוטאים לכפר על חטאיהם על ידי עזרה לנזקקים, ולכן זה יהיה בלתי הולם שקרובי משפחתו של מוחמד יתעסקו בכספים אלה. אולם, הם כן מקבלים חלק משלל הקרבות. נהוג בתפילה האסלאמית לברך את מוחמד ובני משפחתו. בקהילות ערביות ומוסלמיות רבות, מייחסים מעמד חברתי גבוה לאנשים שטוענים כי הם צאצאיהם של בני משפחתו של מוחמד, והם מכונים "סיאדה" (אדונים) או "שרפאא'" (מכובדים).
באסלאם השיעי, משפחתו של מוחמד מהווה את המרכז של החדית'. בגרסה אחת של דרשת הפרידה של מוחמד, הוא מוצג כאומר שאלוהים נתן למאמינים שני אמצעי הגנה: הקוראן ומשפחתו, בגרסאות אחרות שני אמצעי הגנה הם הקוראן ואת הסונה (הצהרות ופעולות של מוחמד). האמונה השיעית העממית מייחסת חשיבות קוסמולוגית למשפחה בטקסטים שונים, שבהם נאמר שאלוהים לא היה יוצר את השמיים ואת הארץ, אדם וחוה, או כל דבר אחר, אם לא היה להם. הרוב המכריע של השיעים רואה את ראשי המשפחה כנבחרים אלוהיים שנבחרו על ידי האלוהים.
ראו גם

נשותיו של מוחמד
שבט קורייש
שבט בני נצ'יר
ההאשמית
פאטמה בת מוחמד
זרמים ואסכולות באסלאם
התריסריים
עלי בן אבי טאלב
חסן בן עלי
חוסיין (בן עלי)
קורפוס כריסטי קולג' (אוקספורד)

| --- | --- |


 מכללות אוניברסיטת אוקספורד
 תקופת הפעילות:  1517–הווה (כ־507 שנים) 
 מייסדים:  ריצ'רד פוקס 
 בעלי תפקידים
 סגל:  107 (נכון ל־2018) 
 תלמידים
 :  426 
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  51°45′03″N 1°15′13″W﻿ / ﻿51.75091°N 1.2537°W﻿ / 51.75091; -1.2537
 www.ccc.ox.ac.uk
 he
 
קורפוס כריסטי קולג' (באנגלית: Corpus Christi College; שם מלא Corpus Christi College in the University of Oxford; מקוצר באופן לא רשמי כ-Corpus או CC) הוא אחד הקולג'ים המנהליים של אוניברסיטת אוקספורד באנגליה. הקולג' נוסד בשנת 1517, והוא הקולג' ה-12 הוותיק ביותר באוקספורד.
לקולג' היה תפקיד משמעותי בתרגום המלך ג'יימס והוא ידוע גם בזכות שעון השמש הניצב על עמוד בחצר הרבועה הראשית של הקולג' שהוקם ב-1581.
היסטוריה > הקמה

קורפוס כריסטי קולג' נוסד על ידי ריצ'רד פוקס (אנ'), הבישוף מווינצ'סטר (אנ'), ומדינאי מוכשר. לאחר שהוסמך לכמורה, פוקס עבד כדיפלומט עבור הנרי השביעי, מלך אנגליה. הוא הפך לאיש אמונו, ובמהלך שלטונו של הנרי כמלך, מונה כלורד שומר החותם הסודי וקידם את הבישופים, ובסופו של דבר הפך לבישוף של וינצ'סטר. במשך כל הזמן הזה הוא היה מעורב באוניברסיטאות אוקספורד וקיימברידג': הוא היה המפקח (אנ') של מודלן קולג' ושל בייליול קולג, והמאסטר של פמברוק קולג' (אנ'), קיימברידג' במשך 12 שנים, וכן היה מעורב בהקמת קולג' סנט ג'ון (אנ'), קיימברידג'.
פוקס החל לבנות משנת 1513. הוא קנה מנזר, שני אולמות, שני פונדקים ואת מעונות הסטודנטים של מרטון קולג' (אנ'). הבנייה הושלמה כנראה עד 1520.
פוקס קיבל מכתב הרשאה להקמת הקולג' על ידי הנרי השמיני בשנת 1516. הקולג' נוסד רשמית בשנת 1517, כאשר פוקס קבע את התקנון שלו. על פי התקנון הקולג' אמור להכיל 20 עמיתים, 20 סטודנטים, שלושה מרצים, שני כמרים, שני פקידים ושני חברי מקהלה.
הספרייה של הקולג' הייתה "ככל הנראה, כאשר הושלמה, הספרייה הגדולה והמרוהטת ביותר אז באירופה". המלומד ארסמוס מרוטרדם ציין במכתב משנת 1519 לנשיא הראשון, ג'ון קליימונד, כי מדובר בספרייה "inter praecipua decora Britanniae" ("בין היפות ביותר בבריטניה"), ושיבח אותה כ"biblioteca trilinguis" ("ספריה תלת-לשונית") המכילה ספרים בלטינית, יוונית ועברית.
בין העמיתים המייסדים של הקולג' היה רג'ינלד פול, מי שיהפוך לארכיבישוף מקנטרברי הקתולי האחרון.