stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ודים גורביץ'
קורות חיים

ודים גורביץ' נולד בשנת 1934 בלנינגרד למשפחה יהודית. סבו עמנואל גורביץ' היה מהפכן, חבר של נרודנאיה ווליה. הוא התגורר שנים רבות בפריז וחזר לרוסיה בשנת 1917. אביו של ודים היה לב גורביץ', פרופסור לפיזיקה. בשנת 1951 במהלך המאבק נגד קוסמופוליטיות הוא פוטר מאוניברסיטה בה עבד, אך בעזרת הנהלת האוניברסיטה בנו ודים נותר בין הסטודנטים.
לאחר סיום בית ספר גורביץ' למד באוניברסיטת לנינגרד וסיים פקולטה לפיזיקה בשנת 1956. הוא התחיל לעבוד במכון לחקר מוליכי למחצה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1960 הוא סיים לימודי תואר שלישי ובשנת 1965 לימודי פוסט דוקטורט. הוא הקים מעבדה לחקר מולכי מחצה ובשנת 1972 ביחד עם עובדיו עבר למכון לפיזיקה וטכנולוגיה על שם יופה בה היה מנהל מחלקה.
במקביל לעבודה מחקרית גורביץ' היה מלמד במכון הפוליטכני ובשנים 1984–1991 כיהן בדרגת פרופסור.
בשנת 2000 הוא נחבר לחבר בהתכתבות של האקדמיה הרוסית למדעים.
גורביץ' היה מומחה לפיזיקה של חומר מעובה וחקר מוליכי למחצה. הוא חזה באופן תאורתי תופעה שבהמשך התגלתה בניסוי שעשה איסאק צידילקובסקי.
בשנת 1974 לגורביץ' הוענק פרס ברית המועצות.
גורביץ' נפטר בשנת 2021 בסנקט פטרבורג.
ולנטינה וינוגרדובה

ולנטינה אלכסייבנה וינוגרדובה-קמניוק (ברוסית: Валенти́на Алексе́евна Виногра́довa-Каменёк;‏ 17 במאי 1943 – 17 ביולי 2004) הייתה שחקנית כדורעף יהודייה-סובייטית. אלופה אולימפית (מקסיקו סיטי 1968), זוכת מדליית כסף אולימפית בכדורעף (טוקיו 1964) ופעמים אלופת אירופה (1963 ו-1967)
ביוגרפיה

וינוגרדובה נולדה במוסקבה בשם ולנטינה קמניוק. בשנים 1959–1960 היא שיחקה כדורעף בקבוצת בורבטניק מוסקבה. בשנים 1961–1971 היא שיחקה בצסק"א מוסקבה ובשנים 1972–1977 היא שיחקה בקבוצת בורבטניק לנינגרד.
באליפות אירופה שנערכה ברומניה בשנת 1963 היא זכתה במדליית זהב.
באולימפיאדת טוקיו זכתה במדליית כסף בכדורעף. לצידה שיחקה נלי אברמובה אף היא שחקנית כדורעף יהודייה.
באוניברסיאדה שנערכה בבודפשט בשנת 1965 היא זכתה במדליית זהב.
באליפות אירופה שנערכה בטורקיה בשנת 1967 היא זכתה בפעם השנייה במדליית זהב.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי זכתה במדליית זהב בכדורעף.
וינוגרדובה עבדה כמורה לחינוך גופני.
ב-17 ביולי 2004 נפטרה בסנט פטרבורג
ורנר יונק

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1895 מגדבורג, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  6 באוגוסט 1976 (בגיל 80) מינכן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מקום קבורה:  ולדפרידהוף מינכן 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1913–1945 (כ־32 שנים)
 דרגה:   גנרל מיור
 תפקידים בשירות
 מפקד כוחות האוויר עיראק
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
ורנר יונק (בגרמנית: Werner Junck;‏ 28 בדצמבר 1895 – 6 באוגוסט 1976) היה גנרל גרמני בלופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה והמפקד של פיקוד האוויר עיראק. הוא טען ל-5 ניצחונות מהאוויר במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה

יונק נולד במגדבורג, פרובינציית סקסוניה, ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית, ב-28 בדצמבר 1895. הוא התעניין בתעופה לפני מלחמת העולם הראשונה, ולמד לטוס בשנת 1913. עם זאת, הוא נכנס לשירות צבאי כקצין ארטילריה עם תחילת מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1916 הוא הוצב במחלקת התעופה ה-33 של כוחות האוויר.
באוקטובר 1916, בזמן ששכוחות האוויר הפך לשירות האוויר הגרמני, הועבר יונק לטייסת הקרב ה-8. הוא השיג את הניצחון האווירי הראשון שלו ב-24 באפריל 1917, הפלת FE.2d בריטי מזרחית לאיפר. הוא מונה למפקד הטייסת ב-4 באפריל 1918 ונשאר בתפקידו עד סוף המלחמה. יונק נפצע שלוש פעמים והפיל ארבעה מטוסי ספאד בצפון צרפת לפני שביתת הנשק. חמשת הניצחונות שלו הפכו אותו לאלוף הפלות. שלוש הפציעות שלו העניקו לו אות הפציעה בכסף.
ורנר יונק היה אחד המדריכים בבית הספר הסודי לטייסי קרב של הלופטוואפה בברית המועצות בין השנים 1925–1928. יונק השתתף גם בתחרות המטוסים הבינלאומית הראשונה של FAI, ובתחרויות השלישית והרביעית 1929 (מקום 27) אתגר 1932 (מקום 14) ואתגר 1934 (מקום 6).  בשנת 1934 הצטרף ללופטוואפה בדרגת מיור. בין השנים 1938–1939 הוא פיקד על טייסת הקרב ה-334 בדרגת אוברסט-לויטננט.
תפקידו הידוע ביותר של יונק במלחמת העולם השנייה היה פיקוד על כוחות האוויר עיראק, הרכיב האווירי של המטה המיוחד F, משלחת צבאית שנשלחה לעיראק במאי 1941 כדי לסייע לממשלת המורדים של ראשיד עלי לאחר שהדיחו את המשטר הפרו-בריטי בחודש הקודם. ב-29 במאי הם נסוגו מהארץ. בהמשך המלחמה הוא הוביל כוחות בלחימה נגד כוחות בעלות הברית בנורמנדי, וב-9 ביוני 1944 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בשנת 1960 הוא מונה ליו"ר הכבוד של Gemeinschaft der Jagdflieger, התאחדות טייסי הקרב.  ב-6 באוגוסט 1976 מת יונק בביתו במינכן.
הערות שוליים

↑  Obermaier 1989, p. 141.
1 2 3  Franks et al 1993, p. 139.
↑  The Aerodrome website page on the Wound Badge
↑  Les ailes n° 692, 20 aout 1934, page 6 1934
↑  "Namhafte Persönlichkeiten". Gemeinschaft der Flieger deutscher Streitkräfte e.V. (בגרמנית). נבדק ב-7 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1025250109  ISNI: 0000 0003 7506 0772  VIAF: 251640695   WorldCat (עם VIAF): 251640695
ורנר זאנה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באפריל 1889 ברלין, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  26 בספטמבר 1952 (בגיל 63) מחנה קראסנופול, ברית המועצות ברית המועצות
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1908–1945 (כ־37 שנים)
 דרגה:   גנרל לוטננט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-193   מפקד הדיוויזיה ה-34   מפקד הדיוויזיה הקלה ה-100   מפקד דיוויזיית היגר ה-100
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   אות הפציעה בשחור   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל ורנר זאנה (בגרמנית: Werner Sanne;‏ 5 באפריל 1889 – 26 בספטמבר 1952) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ונפל בשבי במהלך קרב סטלינגרד.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

זאנה נולד ב-5 באפריל 1889 בברלין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1908 התגייס זאנה לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-117 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-3 - הדוכסית הגדולה), ולחם בשורותיו בתחילת מלחמת העולם הראשונה. בהמשך הוא הועבר לשרת כשליש בדיוויזיה ה-25, ולאחר מכן מונה כקצין מטה בקורפוס ה-54. ב-18 באוקטובר 1917 הוא הועלה לדרגת האופטמן, וב-5 בינואר 1918 נשא לאשה את קתרינה קלם פון הוהנברג. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף זאנה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בדצמבר 1930 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 בפברואר 1933 מונה למפקד הגדוד ה-1 של רגימנט הרגלים ה-18, ובעקבות כך הועלה ב-1 במאי 1934 לדרגת אוברסט לוטננט. ב-15 באוקטובר 1935 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-57, וב-1 באפריל 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה זאנה מפקד רגימנט הרגלים ה-57, והוצב עמו כחלק מהדיוויזיה ה-9 בחזית המערבית. ב-2 בפברואר 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-193, וב-1 באפריל אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-11 במאי 1940 מונה זאנה למפקד הדיוויזיה ה-34, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-23 במסגרת הארמייה ה-16. ב-10 באוקטובר 1940 מונה זאנה למפקד הדיוויזיה הקלה ה-100, ובמהלך במבצע ברברוסה לחם עמה כחלק מהקורפוס ה-52 במסגרת הארמייה ה-17, והשתתף עמה בקרב אומן ובקרב חרקוב הראשון. ב-19 בדצמבר 1941 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-22 בפברואר 1942 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-6 ביולי 1942 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-100. במתקפת הקיץ הגרמנית לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה עמה הדיוויזיה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוס ה-51. הדיוויזיה לחמה בקרבות הקשים בתוך העיר, וב-31 בינואר 1943 נכנע זאנה בראש שרידי הדיוויזיה ונלקח לשבי. זאנה שהה במחנות שונים ברחבי ברית המועצות, וב-26 בספטמבר 1952 מת במחנה קראסנופול.
הרי טינדל

ערך זה עוסק ברכס הרים באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  ג'ון טינדל 
 גובה:  2,300 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  67°15′00″S 67°10′00″W﻿ / ﻿67.25°S 67.1667°W﻿ / -67.25; -67.1667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי טינדל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי טינדל
 
הרי טינדל (באנגלית: Tyndall Mountains) הם קבוצת הרים במרכז חצי האי אירוסמית', בחוף לובה, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
ההרים מצויים בסמוך מדרום לקרחון אבסיוק.
בצידם המערבי של ההרים מצויה פסגת פריור, במרכז ההרים מצוי קרקס קרחוני המכונה "קרקס הענקים" (Giants Cirque), אשר נשפך לכיוון דרום מערב לתוך קרחון ואלו, ולגדתו של קרחון ואלו מצויה פסגת ריצ'רדסון.
ההרים מתנשאים לגובה של 2,300 מטרים מעל פני הים (בפסגות גרבייר).
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההרים

ההרים התגלו בעת שצולמה מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1956–1957.
הרי טינדל מופו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר, בין השנים 1948–1959.
היסטוריה > מקור השם

שמם של ההרים ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה
ההרים נקראים על שמו של ג'ון טינדל (John Tyndall), גאולוג וחוקר קרחונים אירי.
שם זה ניתן בדומה לשמות אחרים באזור ההרים, לציון משלחת הגאולוגים של הסקר האנטארקטי הבריטי שנערך באזור.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
1 2 3 4 5  ההיסטוריה של חקר ההרים ומתן שמם
התערוכה העולמית של פריז (1937)

| --- | --- |

סמל התערוכה על כרזה משנת 1937
 פרטים
 מקום תצוגה:  פריז, צרפת צרפת
 קואורדינטות:  48°51′44″N 2°17′18″E﻿ / ﻿48.86222222°N 2.28825°E﻿ / 48.86222222; 2.28825
 תאריך פתיחה:  25 במאי 1937
 תאריך סגירה:  25 בנובמבר 1937
 שנה:  1937
 https://www.bie-paris.org/site/en/1937-paris
  (למפת פריז מוגדלת) התערוכה העולמית של פריז(למפת פריז רגילה) התערוכה העולמית של פריז
 
התערוכה העולמית לאמנות וטכנולוגיה בחיים המודרניים (בצרפתית: Exposition Internationale des Arts et Techniques dans la Vie Moderne) הייתה תערוכה עולמית שהתקיימה בפריז בין 25 במאי ל-25 בנובמבר 1937. הייתה זו התערוכה העולמית האחרונה שהתקיימה בפריז, שאירחה עד אז חמש תערוכות עולמיות, יותר מכל עיר אחרת. התערוכה התקיימה בשאן דה מארס ובגני טרוקדרו וארמון שאיו, שנבנו מחדש במיוחד לצורך היריד על חורבות ארמון טרוקדרו הישן. טקס הפתיחה של התערוכה התקיים ברחבת שער הניצחון במעמד נשיא צרפת, אלבר לברן.
אופי התערוכה ומבניה

התערוכה התקיימה בצילה של המתיחות הבינלאומית שקדמה למלחמת העולם השנייה ובצל מלחמת האזרחים בספרד. בנוף התערוכה שלטו שני המבנים המונמנטליים של שתי מעצמות העל האירופיות של התקופה, ברית המועצות מזה וגרמניה הנאצית מזה. את ביתנה של גרמניה תכנן אדריכל הרייך, אלברט שפר, שאף שכנע את היטלר לאשר את הופעת גרמניה בתערוכה. שני אדריכלי מבני הענק זכו במדליית זהב של התערוכה העולמית על הישגם האדריכלי.
בראש הביתן הסובייטי, שהתנשא לגובה של כ-65 מטרים, ניצב פסלה של האמנית ורה מוחינה, "פסל הפועל ואשת הקולחוז" (ברוסית: Рабо́чий и колхо́зница). היה זה פסל בגובה 25 מטרים המתאר פועל ואיכרה בקולחוז האוחזים פטיש ומגל. לאחר התערוכה הועבר הפסל לכניסה הראשית של מרכז התערוכה של כל רוסיה במוסקבה. בשנת 2008 הוקם מחדש הביתן הסובייטי עם הפסל המשופץ מעליו ממול הכניסה הראשית של מרכז התערוכה של כל רוסיה. הפסל הפך עם הזמן גם לסמל של אולפן הסרטים מוספילם ולאחד מהסמלים הלא-רשמיים של מוסקבה בכלל וגם לפתיח של סרטי תעמולה סובייטיים. על פסל זה זכתה מוחינה בפרס סטלין. ממול, בראש הביתן הגרמני, שהתנשא לגובה של כ-140 מטרים, ניצב פסל של עיט הרייך הניצב על צלב קרס.
עם זאת, הביתן שמשך את רוב תשומת הלב היה ביתנה הצנוע של ספרד הרפובלקאית שנלחמה על חייה. בפתח הביתן ניצב ציורו גדול הממדים של פבלו פיקאסו "גרניקה", שמחה על אימי המלחמה. בתוך הביתן הוצגו מיצירותיו של ז'ואן מירו, גם הוא מתומכי הרפובליקאים.
מבנה נוסף בעל חשיבות, שנותר בעיר מימי התערוכה הוא "ארמון המוזיאונים לאמנות מודרנית" (Palais des Musées d'art moderne) הידוע כיום כפאלה דה טוקיו, שהציג בעת התערוכה תערוכה רטרוספקטיבית של אמנות צרפתית.
הביתן הארצישראלי

בין ביתני האומות ניצב גם "הביתן הארצישראלי" של ההסתדרות הציונית העולמית וקרן קיימת לישראל שמוצגיו ביקשו ללמד את המבקרים על "חשיבותו הבין-לאומית הגדולה של בנין ארץ-ישראל על ידי העם העברי" הבניין נחלק לשלושה חלקים, אחד המוקדש לברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד ומושבות הברון, אחד המוקדש למאיר דיזנגוף להעיר העברית הראשונה, תל אביב ואחד המוקדש לחיים נחמן ביאליק ול"תחיה והבניין של השפה והתרבות העברית" בנוסף הדגיש הביתן את צרפת והעיר פריז כערש הציונות (מקום כתיבתו של הספר רומי וירושלים על ידי משה הס ומקום מושבם של בנימין זאב הרצל, אדולף כרמיה וקרל נטר.
פרסים

בתחום עיצוב המוצר זכה האדריכל והמעצב הפיני אלוור אלטו עבור אגרטל הזכוכית "אגרטל אלטו". במדליית כסף זכה הגרפיקאי וטיפוגרף הנרי פרידלנדר.
בתחום הקולנוע הוענקה מדליית זהב לבמאית לני ריפנשטאהל עבור סרט התעמולה הנאצי "ניצחון הרצון".
בתחום הציור זכה במדליית זהב הצייר לודומיר סלנדז'ינסקי על ציורו "דיוקן האם".
גלריה

ביתן גרמניה הנאצית
ביתן ברית המועצות
ביתן שווייץ
ביתן בלגיה
ביתן רומניה
ביתן איטליה
מגדל אייפל בין הביתן הסובייטי (מימין) וביתן גרמניה הנאצית
ראו גם

אדריכלות נאצית
קלסיציזם סטליניסטי
סטרים ליין
הערות שוליים

↑  מנחם אוסישקין, מכתב לוועד הביתן הארצישראלי בתערוכה העולמית בפאריס, סיון תרצ"ז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007378135805171  CiNii: DA05655040  GND: 515523-X  ISNI: 0000 0001 2292 3066  LCCN: n84093880  NKC: xx0094684  RERO: 02-A012524850  SNAC: w6vn553f  SUDOC: 028711807  VIAF: 163060943   WorldCat (עם VIAF): 163060943 
מפת התערוכה
הרי ורבין

הרי ורבין (באנגלית: Harry Werbin, ‏4 באפריל 1907 - ?) היה אתלט אמריקאי-יהודי. סגן אלוף ארצות הברית (1930) בריצת 2 מייל מכשולים, אלוף ארצות הברית בריצת שדה (1935) וסגן אלוף המכביה הראשונה (1932) בריצת 5000 מטר.
ביוגרפיה

ורבין למד באוניברסיטת מזרח מישיגן.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בשנת 1930 זכה ורבין במדליית כסף בריצת 2 מייל מכשולים.
במכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 זכה ורבין בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 5000 מטר אחרי מוחמד סעיד ממצרים (15:52.8 דקות) ולפני לסלי פלקסמן מארצות הברית. מדליית ארד, בריצת 10000 מטר, אחרי רינה מאנגליה וולטר פרנקל מצ'כוסלובקיה.
ורבין השתתף גם במכביה השנייה בשנת 1935 אך לא זכה במדליות. באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הוא זכה בתואר בריצת שדה.
ד"ר ורבין הוא דוקטור לאוסטאופתיה, שימש כרופא של נבחרת ישראל לאולימפיאדת הלסינקי (1952) ולאולימפיאדת מלבורן (1956) וכן רופא של הנבחרת האמריקאית למשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בשנת 1955. בשנת 1958 הוא הורשע בגרימת מותה של מטופלת שעברה אצלו הפלה בקנזס, מיזורי והוא נידון לשנתיים מאסר.
תארים והישגים

בשנת 1989 זכה ורבין להיכלל בהיכל התהילה של אוניברסיטת מזרח מישיגן.
הערות שוליים

↑  היום נגמרת המכביה בטקס סיום נהדר, דואר היום, 31 במרץ 1932
↑  מתוצאות ההתחרויות, דואר היום, 1 באפריל 1932
↑  המנצחים במכביה הראשונה והישגיהם, דואר היום, 2 באפריל 1935
↑  הרי ורבין, באתר Cemetery of Choice (באנגלית)
↑  Athletic Club Hall of Fame The Eastern Michigan University (באנגלית)
ולדימיר פופובקין

הגנרל ולדימיר אלכסנדרוביץ' פופובקין (ברוסית: Владимир Александрович Поповкин; ‏25 בספטמבר 1957, דושנבה, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטג'יקית שהייתה חלק מברית המועצות - 18 ביוני 2014) היה מנהל סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה. הוא מונה לתפקיד לאחר פיטוריו של אנאטולי פרמינוב ב-2011. קודם לכן כיהן כסגן ראשון של שר ההגנה (מיוני 2010 עד אפריל 2011). באוקטובר 2013 פוטר מתפקידו עקב שורת כישלונות שיגור ומחדלים בסוכנות.
פופובקין נולד בדושנבה בו שירת אביו שהיה קצין ביחידת שריון. בשנת 1968 המשפחה עברה לקלינין.
שירותו הצבאי

פופובקין התגייס לצבא הסובייטי ב-1975. ב-1979, הוא סיים לימודיו במכון להנדסה צבאית ע"ש מוז'אייסקי בלנינגרד ושירת בקוסמודרום בייקונור - אתר שיגור החלל הוותיק והגדול בעולם.
ב-1986 סיים לימודיו באקדמיה הצבאית ע"ש דזרז'ינסקי ועד להתפרקות ברית המועצות שירת במינהל לניהול אמצעי חלל של משרד ההגנה הסובייטי (Управлении начальника космических средств Министерства обороны СССР).
ב-1991 עבר לשרת במינהל המבצעים הראשי של המטה הכללי הרוסי. ב-2001 כוחות הטילים האסטרטגיים פוצלו לחיל הטילים האסטרטגיים ולחיל החלל הרוסי. הגנרל פופובקין צורף ליחידה החדשה בתפקיד סגן ראשון לראש מטה חיל החלל. ב-14 במרץ 2004 התמנה למפקד חיל החלל של רוסיה. ב-30 ביוני 2008 מונה לראש החימוש של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית והיה אחראי לרכש ציוד ואמצעי לחימה. כיהן במקביל כסגן שר ההגנה הרוסי.
בפברואר 2009 הוא קודם לדרגת "גנרל ארמיי" (הדרגה השנייה שסדר הדרגות).
השירות האזרחי

במרץ 2009 פוטר מן הצבא, כחלק ממהלך של הרפורמה הצבאית הנרחבת לקיצוץ בכוח האדם הצבאי. על אף שלא שירת בכוחות המזוינים עצמם, המשיך לכהן במגוון תפקידי מינהלה בכוחות המזוינים. ב-30 באפריל 2010, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב העניק לו את תואר היועץ הממלכתי של הפדרציה הרוסית מדרגה 2, המהווה תנאי לקבלת תפקידי ניהול בכירים בשרות המדינה. בשל כך, מונה ביוני 2010 לסגן ראשון לשר ההגנה. כבר ביולי 2010 פופובקין הודיע שתקציב רכישות אמל"ח לצבא הוגדל פי 2.
ב-29 באפריל 2011 על פי צו נשיאותי של דמיטרי מדבדב מונה פופובקין למנהל סוכנות החלל הפדרלית, בשל ניסיונו בתחום פעילויות החלל בשירותו בחיל החלל ושוחרר מתפקיד הסגן הראשון לשר ההגנה. באוגוסט 2011 התרחשו מספר תקלות בשיגורים לחלל, אך צוין שהם לא קשורים לפעילות המנהל החדש ומהווים תוצאה של משבר פנימי מתמשך.
בנובמבר 2011 נכשל שיגור גשושית רוסית למאדים. פופובקין הודיע שקיימת סבירות שתקלה נגרמה בעקבות השפעת גורם זר על הציוד האלקטרוני בגשושית. עד מהרה התברר שתקלה נגרמה מבעיות בתוכנה ופופובקין בעצמו הודיע על כך.
פופובקין היה חבר באקדמיה הרוסית למדעי החלל ע"ש ציאולקובסקי וחבר האקדמיה הרוסית למדעי הטילים. נוסף לכך, ולדימיר פופובקין בעל עיטורים  ממשלת הפדרציה הרוסית בתחומי המדע והטכנולוגיה.
מותו

ביוני 2014 מת במרכז רפואי רבין בישראל מסרטן.
הערות שוליים

↑  בעת כהונתו בתפקידו כראש החימוש לא היסס לרכוש מוצרים מתוצרת מערבית (והיה מאלה שסגרו את עסקת המל"טים עם ישראל ב-2009)
| ברית המועצות תוכנית החלל הסובייטית והרוסית רוסיה |
| --- | --- | --- |
| תוכניות לא מאוישות | תוכנית ספוטניק • תוכנית לונה • תוכנית ונרה • תוכנית לונוחוד • תוכנית מארס • תוכנית זונד • תוכנית וגה |  |
| תוכניות מאוישות | תוכנית ווסטוק • תוכנית ווסחוד • תוכנית סויוז • תוכנית סאליוט • אינטרקוסמוס • פדרציה • מאדים 500 • תוכנית חקר הירח הרוסית • תחנת השירות המסלולית הרוסית |  |
| משימות בולטות | ספוטניק 1 • ספוטניק 2 • לונה 2 • ווסטוק 1 • סויוז 1 • סויוז 11 • ונרה 11 • אפולו-סויוז |  |
| חלליות, מעבורות ומשגרים | ווסטוק • ווסחוד • סויוז • מעבורת החלל בוראן • מעבורת החלל פטיצ'קה • מעבורת 2.02 • מעבורת 2.03 • תחנת החלל מיר • פרוגרס • קליפר • תוכנית מיר ומעבורות החלל • מיר-2 • תחנת החלל הבין-לאומית (המקטע הרוסי) • LK • משגר ווסטוק • משגר ווסחוד • משגר סויוז • משגר מולניה • פרוטון • זניט • N-1 • אנגרה • תחנת החלל המסלולית הלאומית |  |
| קוסמונאוטים ומתכננים | יורי גגארין • גרמן טיטוב • ולנטינה טרשקובה • אלכסיי ליאונוב • לייקה • (קוסמונאוטים נוספים) • סרגיי קורוליוב • ולנטין גלושקו • ולדימיר צ'לומי • קרים קרימוב • קונסטנטין ציולקובסקי |  |
| קוסמודרומים | קוסמודרום בייקונור • קוסמודרום פלסצק • קוסמודרום ווסטוצ'ני • קוסמודרום סבובודני • קפוסטין יאר |  |
| השר לבניית מכונות כלליות וראשי רוסקוסמוס | סרגיי אפאנסייב • יורי קופטב • אנאטולי פרמינוב • ולדימיר פופובקין • אולג אוסטפנקו • איגור קומארוב • דמיטרי רוגוזין • יורי בוריסוב |  |
| חברות ותאגידי חלל פרטיים | תאגיד החלל הרוסי אנרגיה • מחקר מדעי לבניית מכונות •  אנרגומאש • מערכות המידע הלווייניות רשטניוב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1212110781  ISNI: 0000 0000 8052 6774  LCCN: n2010037046  VIAF: 122023878   WorldCat (עם VIAF): 122023878
וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן

וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן (בגרמנית: Wilhelm I., Kurfürst von Hessen;‏ 3 ביוני 1743 – 27 בפברואר 1821), היה רוזן הסן-קאסל, ולאחר מכן הנסיך הבוחר של הסן, ושלט בנסיכות בתקופת המלחמות הנפוליאוניות.
ביוגרפיה > ילדותו

וילהלם נולד ב-3 ביוני 1743 בקאסל לאביו פרידריך, שהיה מאוחר יותר רוזן הסן-קאסל, ולאמו מרי, נסיכת בריטניה, בתו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה. בשנת 1747 נטש אביו את המשפחה וחזר לנצרות הקתולית, ובשנת 1755 בוטלו נישואי הוריו באופן רשמי. לאחר פרידתם של הוריו, עברו וילהלם, אמו ואחיו לדנמרק, שם התגוררה אחות אמם לואיז, נסיכת בריטניה, אשת פרדריק החמישי, מלך דנמרק. בשנת 1754 העניק סבו של וילהלם וילהלם השמיני, רוזן הסן-קאסל לווילהלם את רוזנות הנאו, שהייתה רוזנות קטנה מדרום לרוזנות הסן-קאסל.
ביוגרפיה > נישואיו

ב-1 בספטמבר 1764 התחתן וילהלם עם בת דודתו וילהלמינה קרולינה, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק החמישי, מלך דנמרק ולואיז, נסיכת בריטניה, והתגורר עימה בדנמרק עד 1785. בשנת 1766 התחתן אחיו של וילהלם קרל, נסיך הסן-קאסל עם לואיזה, נסיכת דנמרק, שהייתה אחותה של אשתו של וילהלם.
ביוגרפיה > שלטונו

ב-31 באוקטובר 1785 עלה וילהלם לשלטון בתור "וילהלם התשיעי, רוזן הסן-קאסל", וירש הון עצום מאביו. וילהלם מינה את מאיר אנשל רוטשילד אבי משפחת רוטשילד הידועה למפקח על כל נכסיו ועזבונו.
וילהלם השתתף בלחימה כנגד צרפת המהפכנית, כחלק מהקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה, ובשנת 1795 חתם על שלום בזל. בשנת 1801 אולץ וילהלם לוותר על שטחי הנסיכות בגדה השמאלית של הריין, אך קיבל כפיצוי שטחים מנסיכות הבוחר ממיינץ. בשנת 1803 שודרגה הרוזנות למעמד של נסיכות הבוחר, ווילהלם קיבל את התואר "וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן", תואר שנשמר בידי וילהלם אף לאחר פירוק האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1806 חתם וילהלם על הסכם נייטרליות עם נפוליאון, אך לאחר קרב ינה וקרב אאורשטט ושלום טילזיט, כבש נפוליאון את הנסיכות וגירש את וילהלם, וצירף את שטחי הנסיכות לממלכת וסטפאליה. וילהלם מסר את כל הונו למאיר אנשל רוטשילד שישמור עליו מפני הצרפתים, והלה שמר על כספי וילהלם עד שובו לשלטון.
לאחר קרב לייפציג גורשו הצרפתים משטחי הנסיכות, וב-21 בנובמבר 1813 חזר וילהלם לשלוט בנסיכות. ב-2 בדצמבר 1813 חתם וילהלם על הסכם עם מדינות הקואליציה, שבו הוסכם כי יוחזר לנסיכות כל השטחים שנלקחו ממנה, וכי תונהג מחדש החוקה שהייתה נהוגה בנסיכות קודם הכיבוש, אולם נדחתה בקשתו של וילהלם לקבל את תואר "מלך הקַטֶנִים".
ניסיונות לשנות את החוקה בנסיכות, נדחו על ידי וילהלם בתמיכת קלמנס פון מטרניך. ב-27 בפברואר 1821 מת וילהלם בעיר קאסל, ובמקומו עלה בנו וילהלם השני, הנסיך הבוחר מהסן לשלטון.
משפחתו

בשנת 1764 התחתן וילהלם עם בת דודתו וילהלמינה קרולינה, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק החמישי, מלך דנמרק ולואיז, נסיכת בריטניה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
מריה פרדריקה מהסן-קאסל (1768–1839), התחתנה עם אלכסיוס פרידריך כריסטיאן, דוכס אנהלט-ברנבורג
קרולינה אמליה מהסן-קאסל (1771–1848), התחתנה עם אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג
פרידריך (1772–1784)
וילהלם השני, הנסיך הבוחר מהסן (1777–1847)
בנוסף היו לווילהלם למעלה מ-20 ילדים לא חוקיים מפילגשיו השונות, שלכולם הוא דאג לפרנס מכספו.
הערות שוליים

↑  מסופר שרוטשילד מסר את כל כספו לצרפתים בתור רכושו של וילהלם, כדי לא לפגוע בכספי וילהלם שהיו מופקדים אצלו
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן   בית הסן   נולד:3 ביוני 1743 מת:27 בפברואר 1821
| וילהלם השמיני | רוזנות הסן-הנאו   1760–1821 | שדרוג המדינה |
| פרידריך השני | רוזנות הסן-קאסל   1785–1821 | שדרוג המדינה |
| הקמה חדשה | נסיכות הבוחר מהסן   1803–1821 | וילהלם השני |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007391852005171  BnF: cb14976055f (data)  GND: 118807323  ISNI: 0000 0003 8227 1607  LCCN: nr98017123  NKC: ntk20241220458  NTA: 138725969  SNAC: w6m91pqk  SUDOC: 122618858  VIAF: 264553004   WorldCat (עם VIAF): 264553004
ולדמר הרביעי, מלך דנמרק

ולדמר הרביעי אטרדאג (בדנית: Valdemar IV Atterdag, משמעות כינויו – "שחר חדש"; ‏1320 לערך – 24 באוקטובר 1375) היה מלך דנמרק מ-1340 ועד למותו.
עלייתו לכס המלוכה

ולדמר היה בנו הצעיר של כריסטופר השני, מלך דנמרק והוא בילה את רוב ימי ילדותו ונערותו בגלות בחצר מלכותו של לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוואריה, לאחר תבוסתו של אביו ומותם של שני אחיו הגדולים, אריק ואוטו. מכאן הוא היה טוען לכתר והמתין לשובו למולדתו.
לאחר רציחתו של גרהרד השלישי, רוזן הולשטיין-רנדסבורג על ידי נילס אבסון ואחיו, הוכרז ולדמר כמלך דנמרק באספה שהתכנסה בוויבורג ב-24 ביוני 1340 בניהולו של אבסון. על ידי נישואיו להלוויג, בתו של אריק השני, דוכס שלזוויג, ועל ידי מה שהתיר לו אביו, הוא שלט על כרבע משטחה של יוטלנד מצפון לנהר קונגה.
ולדמר לא אולץ לחתום על כתב זכויות כמו אביו לפניו, ככל הנראה בשל העובדה שדנמרק הייתה ללא מלך כבר כמה שנים קודם לעלייתו לכס המלוכה ואף אחד לא ציפה שהמלך החדש בן העשרים יהווה מקור לבעיה עבור האצולה הבכירה של דנמרק יותר מאשר היווה אביו. אך ולדמר היה בחור פיקח ונחוש בדעתו והבין שהדרך היחידה לשלוט על דנמרק היא להחזיר לעצמו את השליטה על שטחיה.
אבסון ניסה לשחרר את שטחו המרכזי של יוטלנד מרוזני הולשטיין באמצעות המצור שהטיל על טירת סונדרבורג ב-2 בנובמבר 1340, אך הוא ואחיו נהרגו בניסיון זה.