stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוסן ז'ליאזקוב
הערות שוליים

↑  Bulgarian Parliament rejects new government proposed by leader of main party, באתר apnews.com (באנגלית).
↑  The "Zhelyazkov" cabinet was elected. Bulgaria has a new regular government, באתר btvnovinite.bg (בבולגרית).
| ראשי ממשלת בולגריה |
| --- | --- | --- |
| נסיכות וממלכת בולגריה (1878-1946) | טודור בורמוב • קלמנט טרנובסקי • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • יוהאן קזימיר ארנרוט • אלכסנדר באטנברג • לאוניד סובולב • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • קלמנט טרנובסקי • פטקו קרבלוב • וסיל רדוסלאבוב • קונסטנטין סטואילוב • סטפן סטאמבולוב •  קונסטנטין סטואילוב • דימיטר גרקוב • טודור איבנצ'וב • ראצ'ו פטרוב • פטקו קרבלוב • סטויאן דאנב • ראצ'ו פטרוב • דימיטר פטקוב • דימיטר סטאנצ'וב • פטר גודב • אלכסנדר מלינוב • איוון גשוב • סטויאן דאנב • וסיל רדוסלאבוב • אלכסנדר מלינוב •  תאודור תאודורוב • אלכסנדר סטמבוליסקי • אלכסנדר צאנקוב • אנדריי ליאפצ'ב • אלכסנדר מלינוב • ניקולה מושאנוב • קימון גאורגייב • פנצ'ו זלאטב • אנדריי טושב • גאורגי קיוסאיבנוב • בוגדאן פילוב • דוברי בוז'ילוב • איוון בגריאנוב • קונסטנטין מוראבייב • קימון גאורגייב |          |
| הרפובליקה העממית הבולגרית | קימון גאורגייב • גאורגי דימיטרוב • וסיל קולארוב • וולקו צ'רבנקוב • אנטון יוגוב • טודור ז'יבקוב • סטאנקו טודורוב • גרישה פיליפוב • גאורגי אטנסוב • אנדריי לוקאנוב |          |
| בולגריה (מאז 1990) | אנדריי לוקאנוב • דימיטר פופוב • פיליפ דימיטרוב • ליובן ברוב • רנטה אינג'ובה • ז'אן וידנוב • סטפן סופיאנסקי • איוואן קוסטוב • סימאון סקסקובורגותסקי • סרגיי סטאנישב • בויקו בוריסוב • מארין רייקוב • פלמן אורשרסקי • גאורגי בליזנאשקי • בויקו בוריסוב • אוגניאן גרג'יקוב • בויקו בוריסוב • סטפן יאנב • קיריל פטקוב • גלב דונב • ניקולאי דנקוב • דימיטר גלבצ'ב • רוסן ז'ליאזקוב |          |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דימיטר גלבצ'ב | ראש ממשלת בולגריה  16 בינואר 2025 | הבא: |
זכויות להט"ב ברפובליקה הדומיניקנית

| --- | --- |

הרפובליקה הדומיניקנית
 מעמד בחוק:  חוקי מאז 1822 (אם כי פעילות הומוסקסואלית נותרה פלילית בקרב חברי כוחות המשטרה על רקע "איסור מעשי סדום" המכוון נגד פעילות הומוסקסואלית)
 טרנסג'נדריות:  אין הכרה בשינוי מגדר
 שירות צבאי:  לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים לא רשאים לשרת
 הגנה מפני אפליה:  אין איסור על אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  אין הכרה בזוגיות חד מינית בעוד ישנה מגבלה בחוקת המדינה המכירה בנישואים הטרוסקסואלים בלבד מאז 2010
 אימוץ:  אין הכרה באימוץ על ידי זוגות חד מיניים
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  בעד
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) ברפובליקה הדומיניקנית מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שאינם נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. בעוד שפעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה חוקית בשטחי המדינה מאז 1822 (אם כי עדיין מוגדרת כפלילית בקרב חברי כוחות המשטרה על רקע איסור "מעשי סדום"), משקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן הכרות משפטיות הזמינות לזוגות הטרוסקסואלים בעוד ישנה מגבלה בחוקת המדינה המכירה בנישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד משנת 2010 ובכך, אוסרת חוקתית על הכרה בנישואים חד מיניים. זוגות חד מיניים לא רשאים לאמץ באופן חורג או משותף ברחבי הרפובליקה בעוד טרנסג'נדרים אינם זכאים לשינוי מגדרם ושמם החוקיים במסמכים רשמיים.
ב-9 בינואר 2018, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם (IACHR) קבע כי מדינות החתומות על האמנה האמריקאית לזכויות אדם (בהן הרפובליקה הדומיניקנית) מחויבות לאפשר לזוגות חד מיניים להינשא כזכות אדם. הפסיקה לא הובילה לחקיקת נישואים חד מיניים ברחבי המדינה אם כי יצרה תקדים מחייב במדינות אמריקה הלטינית והובילה לקריאותיהם של מומחים משפטיים דומיניקנים כי "ישנה חובה על הרפובליקה הדומיניקנית להכשיר נישואים חד מיניים וליישם את החלטת בית הדין בבוא העת".
מעמד בחוק

פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה חוקית ברפובליקה הדומיניקנית מאז 1822 בעוד גיל ההסכמה מוגדר כשווה לזוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד - 18 שנים. בעבר, חוק העונשין הפליל כל מעשה שנחשב כפגיעה ב-"הגינות והתנהגות טובה" בפומבי, והטיל עונש של קנסות ועד שנתיים מאסר על הנאשמים. חוק זה שימש לעיתים שוטרים כדי להטריד, לקנוס או לעצור זוגות חד מיניים העוסקים בגילויי חיבה פומביים. סעיף זה בוטל בשנת 1997 באמצעות תיקון לחוק הפלילי.
עם זאת, כוחות המשטרה ברפובליקה הדומיניקנית כפופים לסעיפים משפטיים שונים. סעיף 210 לחוק המשפטים המשטרתי משנת 1966 עדיין מוציא מחוץ לחוק "מעשי סדום", המוגדרים כ-"אקט מיני בין בני אותו המין", בקרב כוחות המשטרה. חוק 66–285 אוסר בנוסף על אזרחי להט"ב לשרת כחלק מכוחות המשטרה. בשנת 2014 אושר החוק כאוסר על אזרחי להט"ב במדינה להצטרף לשירות בכול כוח משטרתי.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות

הרפובליקה הדומיניקנית אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
לצד אי הכרתה של הרפובליקה הדומיניקנית במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקת המדינה המכירה בנישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד מאז 2010 בסעיף 55 באומרו, "המדינה תקדם ותגן על ארגון המשפחה על בסיס מוסד הנישואין בין גבר לאישה". עם זאת, ישנם סעיפי חוקים אשר יכולים לשמש עבור הכרה ביחסים אלה. סעיף 41, "תוקף הנישואין" בחוק 14–544, קובע כי "נישואין תקפים... אם הם נחשבים ככאלה על פי חוק מקום החגיגה, או לפי החוק הלאומי, או של מקום מגוריו של לפחות אחד מבני הזוג בזמן החגיגה".
ב-9 בינואר 2018, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם (IACHR) קבע כי מדינות החתומות על האמנה האמריקאית לזכויות אדם (בהן הרפובליקה הדומיניקנית) מחויבות לאפשר לזוגות חד מיניים להינשא. הפסיקה, שקבעה תקדים מחייב למדינות רבות באמריקה הלטינית, קובעת כי,
"המדינה חייבת להכיר ולהבטיח את כל הזכויות הנגזרות מקשר משפחתי בין בני אותו המין בהתאם להוראות הסעיפים 11.2 ו-17.1 של האמנה האמריקאית. (...) בהתאם לסעיפים 1.1, 2, 11.2, 17 ו-24 של האמנה האמריקאית, יש צורך להבטיח גישה לכל הדמויות הקיימות במערכות המשפט המקומיות, לרבות הזכות להינשא. (...) להבטיח את ההגנה על כל הזכויות של משפחות שנוצרו על ידי זוגות חד מיניים, ללא אפליה ביחס לאלו המורכבות על ידי זוגות הטרוסקסואלים".
מספר מומחים משפטיים דומיניקנים הודיעו מאז הפסיקה כי ישנה חובה על הרפובליקה הדומיניקנית להכשיר נישואים חד מיניים וליישם את החלטת בית הדין בבוא העת.
הגנה מפני אפליה

ברפובליקה הדומיניקנית, מעט מכשירים משפטיים באזורים מסוימים מגנים על אזרחי להט"ב מפני אפליה. מאז שנת 2000, חוק הנוער הכללי (חוק 49/2000) אוסר על אפליה על רקע נטייה מינית. סעיף 11 לחוק סדר הדין הפלילי, הנמצא בתוקף מאז 2007, קובע כי שופטים ותובעים "חייבים לקחת בחשבון את הנסיבות המיוחדות של כל אדם המעורב בכל תיק, אך אינם יכולים לבסס את החלטותיהם רק על סמך נטייתו המינית". מאז 2011, חוק 135/2011 בנושא HIV/איידס אוסר על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית.
אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית אינה מוגדרת כפלילית בתחומים רבים במדינה כגון: תעסוקה, חינוך, דיור, שירותי בריאות, בנקאות, תחבורה, שירותים ממשלתיים והתאמות ציבוריות. כתוצאה מכך, אזרחי להט"ב דומיניקנים רבים מרגישים צורך להסתיר את נטייתם המינית או זהותם המגדרית האמיתית מסביבתם הקרובה, בעוד דיווחים על אפליה הומופובית די נפוצים.
הגנה מפני אפליה > דברי שטנה ופשעי שנאה

משנת 2006 עד 2009, מקורות רשמיים דיווחו על רצח של לפחות 14 עובדי מין טרנסג'נדרים דומיניקנים. פשעים על רקע דברי שטנה דווחו גם נגד חברי קהילת הלהט"ב מהמעמד הבינוני והגבוה, בהם מפיק הטלוויזיה מיקי ברטון וקלאודיו נאסקו. אישים בולטים אחרים אשר היוו מטרות לאלימות על רקע הומופובי לאורך השנים במדינה כוללים את במאי הקולנוע ז'אן לואיס חורחה, העיתונאי ויקטור גוליאס, ד"ר ז'סוס דיאז אלמנצר וויליאם קורדרו. בשנת 2014, ואן טיסלי, עורך דין אמריקאי ופעיל הומוסקסואל מבקר, אותר ללא רוח חיים בדירתו בבירה סנטו דומינגו כתוצאה מביצוע רצח על רקע הומופובי.
חוק עונשין חדש שכלל הוראות האוסרות על פשעי שנאה על בסיס נטייה מינית היה צפוי להיכנס לתוקף בדצמבר 2015, אך נחשב כבלתי חוקתי זמן קצר לפני כניסתו לתוקף על ידי בית המשפט לחוקה, לאור העובדה שסעיפיו הנוגעים להפלות הוגדרו "לוקים באי-סדרים והפרות". בשנת 2016, הסנאט ולשכת הצירים אישרו שינויים בגרסה הראשונית של החוק על ידי הפללה מלאה של קיום הפלות, בעוד פשעי שנאה המבוססים על נטייה מינית נשארו פלילים על פי גרסה זו. עם זאת, הנשיא דנילו מדינה הטיל וטו על ההצעה בדצמבר 2016, וביקש מהמחוקקים לאשר הפלות במקרים של אונס, גילוי עריות והצלת חיי האם. טיוטת הצעת חוק חדשה הוגשה באוגוסט 2017 על ידי שני צירים, תוך שהותירו את כל התכנים בכל הקשור להפלות. שני הצירים הצהירו בתגובה כי "יש להסדיר את נושא ההפלות בחוק נפרד" והתלוננו על כך שנושא זה "עיכב את חקיקתם של אמצעים חשובים נוספים". אם יאושר לבסוף, חוק העונשין יקבע עונשים של בין 30 ל-60 שנות מאסר על פשעי שנאה ממניעי נטייה מינית. בנוסף, מי שגורם ל-"עינויים, יחס אכזרי, לא אנושי ומשפיל לכל אדם בשל נטייתו המינית", עלול לשאת בעונש של 30 עד 40 שנות מאסר.
הגנה מפני אפליה > גישה לשירותי בריאות

לאזרחי הרפובליקה הדומיניקנית ישנה זכות חוקתית לגשת לשירותי בריאות. תוכניות בריאות לקהילת הלהט"ב במדינה התמקדו במשך השנים בדרך כלל בחינוך לייעוץ ומאבק ב-HIV/איידס, אשר נוהלו לרוב על ידי ארגונים לא ממשלתיים.
זהות מגדרית

טרנסג'נדרים ברפובליקה הדומיניקנית אינם רשאים לשנות את מינם ושמם החוקיים עבור שיקוף זהותם המגדרית המועדפת.
ביוני 2018, הנשיא דנילו מדינה הוציא צו ביצוע מיוחד המעניק ל-35 טרנסג'נדרים דומיניקנים את האפשרות לשנות את שמם החוקי כך שיתאים לזהותם המגדרית בהם נכללה עיתונאית הטלוויזיה הדומיניקנית מיה קפדה.
תנאי מחיה

המידות השמרניות החברתיות של הכנסייה הקתולית והקהילות הפרוטסטנטיות והאוונגליסטיות מחזיקות בשליטה משמעותית הן במדיניות הציבורית והן בעמדות הרווחות סביב זכויות להט"ב בפוליטיקה המדינית ברפובליקה הדומיניקנית אשר כתוצאה מכך, מפלגות פוליטיות גדולות לא הביעו תמיכה ציבורית רבה בחקיקתן לאורך השנים. דיווחים אחרונים מצביעים על כך שסימנים של קהילת להט"ב גלויה ופעילות פוליטית הם לעיתים קרובות יעדים לדיכוי ממשלתי, לעיתים קרובות בתמיכת מנהיגים דתיים. זנות הפכה להכרח כבד עבור חלק מחברי קהילת הלהט"ב הדומיניקנית אשר מתקשים להתפרנס במגזר הכלכלי הפורמלי בשל אפליה והטרדה איתם מתמודדים לעיתים קרובות. עוני, התמכרות לסמים ואלימות מובילים לעיתים קרובות טרנסג'נדרים דומיניקנים להתפרנס מזנות. בקיץ 2006, מספר מועדונים הומוסקסואלים וגיי ברים בבירה סנטו דומינגו נסגרו כחלק מתוכנית של הטרדה משטרתית נגד אזרחי להט"ב. בשנת 2012, חברי מחלקת המשטרה נכנסו בעת קיומו מצעד הגאווה בסנטו דומינגו ועצרו מפגינים בטענה שהשתמשו "באופן לא תקין בדגל הרפובליקה הדומיניקנית".
שגריר ארצות הברית לשעבר במדינה, וולי ברוסטר בין השנים 2013–2017, היה ידוע כהומוסקסואל גלוי ופעיל בתמיכתו באירועי להט"ב ברפובליקה הדומיניקנית בעודו נפגש בקביעות עם קבוצות למען זכויות להט"ב והופיע בפומבי בתקשורת הדומיניקנית ובבתי ספר עם בעלו. ברוסטר היה לעיתים קרובות יעד להעלבות מצד מנהיגים דתיים ומספר פוליטיקאים על רקע נטייתו המינית. בשנת 2016 קבוצות אוונגליסטיות פתחו בעצומה אשר נכשלה בבקשה מהממשלה לגרש את ברוסטר מהיותו שגריר ארצות הברית במדינה, בעודן קראו לברוסטר "ללכת הביתה ולבשל מאחר שהוא נשוי לגבר".
במהלך כנס להט"ב באפריל 2017 שהתקיים בסנטו דומינגו, השרה לענייני נשים ג'נט קמילו, שדיברה בשם הממשלה הדומיניקנית, אמרה כי "כולם צריכים להיות שווים לפי החוק ובחברה" בעודה הצהירה שהממשלה "עושה הכל כדי לבנות ולהילחם למען שוויון, למען חברה מכילה לכולם". בוועידה השתתפו פעילים זכויות להט"ב מרחבי כלל אמריקה הלטינית, כולל רוזמיט מנטילה, חברה במפלגת האופוזיציה הפופולרית של ונצואלה.
על פי סקר משנת 2017 שבוצע על ידי הארגון הבינלאומי "ILGA", מצא כי רוב של 64% מהדומיניקנים הסכימו כי אנשים הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים צריכים ליהנות מאותן זכויות כמו הטרוסקסואלים, בעוד ש-22% לא הסכימו. 65% הסכימו שיש להגן עליהם מפני אפליה במקום העבודה בעוד 20% מהדומיניקנים, לעומת זאת, אמרו שיש להאשים אנשים שנמצאים במערכות יחסים חד-מיניות כפושעים, כאשר 61% לא הסכימו. באשר לטרנסג'נדרים, 67% מהמשיבים הסכימו שצריכות להיות להם זכויות שוות להטרוסקסואלים, 65% סברו שיש להגן עליהם מפני אפליה בעבודה ו-45% סברו שיש לאפשר להם לשנות את מינם החוקי.
תנאי מחיה > ארגוני זכויות להט"ב

"Amigos Siempre Amigos" ("ASA", "חברים תמיד חברים") ארגון לא ממשלתי העוסק בבעיות בריאות בקרב חברי קהילת הלהט"ב המקומית.
"Trans Siempre Amigas" ("TRANSSA", "טרנס תמיד חברים") ארגון למען טרנסג'נדרים דומיניקנים בעל מטרת "כבוד, הוגנות וסובלנות של הקהילה הטרנסג'נדרית".
"Diversidad Dominicana" ("DD", "גיוון דומיניקני") ארגון המקדם זכויות להט"ב ברחבי הרפובליקה.
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (מאז 1822, אם כי עדיין מוגדרת כפלילית בקרב חברי כוחות המשטרה)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים (18): 
חוקים נגד אפליה בתעסוקה: 
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים: 
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שטנה): 
נישואים חד מיניים:  (מאז 2010 קיים איסור חוקתי המכיר בנישואים הטרוסקסואלים בלבד)
הכרה בזוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור): 
אימוץ משותף של זוגות חד מיניים: 
אימוץ ילד חורג על ידי זוגות חד מיניים: 
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בצבא: 
זכות לשינוי מגדר בחוק: 
גישה להפריה חוץ-גופית לזוגות לסביות: 
טיפולי המרה אסורים בחוק: 
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: 
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאים לתרום דם:
הערות שוליים

↑  A Giant Step Backward: The Dominican Republic Reforms Its Constitution, NACLA (באנגלית)
↑  Constitución Política de la República Dominicana, proclamada el 26 de enero 2010, web.archive.org, ‏2012-11-21
↑  Ley permite matrimonio entre homosexuales, El Nuevo Diario (República Dominicana), ‏2019-05-02 (בספרדית)
↑  "Latin American human rights court urges same-sex marriage legalization". Reuters (באנגלית). 2018-01-10. נבדק ב-2021-12-02.
↑  Inter-American Court endorses same-sex marriage; Costa Rica reacts, The Tico Times | Costa Rica News | Travel | Real Estate, ‏2018-01-10 (באנגלית אמריקאית)
↑  ¿Qué implica para República Dominicana que la CIDH fallara a favor de matrimonio gay? Jurista responde, Hoy Digital, ‏2018-01-11 (באנגלית)
↑  República Dominicana: dos detenidos por caso de travestis asesinados | Magazín | RadioMitos.cl, web.archive.org, ‏2015-02-12
↑  ¿Por qué acuchillan a los homosexuales? - El Caribe, web.archive.org, ‏2018-07-08
1 2  Crímenes homosexuales escandalizan en República Dominicana | El Nuevo Diaro, web.archive.org, ‏2016-12-28
↑  Listin Diario, Sentencia del TC declara nulo nuevo Código Penal, listindiario.com, ‏2015-12-03 (בספרדית)
↑  Listin Diario, El Senado convierte en ley nuevo Código Penal, listindiario.com, ‏2016-12-15 (בספרדית)
↑  República Dominicana: voto sobre el aborto pendiente tras veto presidencial - Amnistia Internacional Uruguay, web.archive.org, ‏2018-10-18
↑  Dos diputados reintroducen Código Penal, pero excluyen tema del aborto, Hoy Digital, ‏2017-08-23 (באנגלית)
↑  Diputado dice aborto está abortando Código Penal, Hoy Digital, ‏2018-06-18 (באנגלית)
↑  Podrían imponer penas de 40 a 60 años de cárcel por asesinar personas LGBT - CDN, web.archive.org, ‏2016-12-31
↑  Listin Diario, La prostitución masculina, listindiario.com, ‏2013-12-24 (בספרדית)
↑  Blabbeando, Blabbeando: Dominican Republic: Gay bars shut down, Blabbeando, ‏2006-06-19
↑  Dan Avery, Police Interrupt Gay Pride In Dominican Republic Because Marchers Used Flag, Queerty
↑  Anyi Lizardo and Rafael Romo, Senior Latin American Affairs Editor, Dominican religious group: Oust gay U.S. ambassador, CNN
↑  Michael K. Lavers, Dominican government officials speak at LGBT conference, Washington Blade: LGBTQ News, Politics, LGBTQ Rights, Gay News, ‏2017-04-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  ILGA-RIWI Global attitudes survey | ILGA, web.archive.org, ‏2018-01-13
↑  Amigos Siempre Amigos, Inc perfil - Red global de conocimientos de PortalSIDA, web.archive.org, ‏2017-10-01
↑  INICIO, TRANSSA (בספרדית)
↑  Rosanna Marzan, Attacks on Brewster are attacks on LGBT Dominicans, Washington Blade: LGBTQ News, Politics, LGBTQ Rights, Gay News, ‏2016-04-27 (באנגלית אמריקאית)
מפגין למען זכויות להט"ב ברפובליקה הדומיניקנית מניף את דגל המדינה במהלך מצעד הגאווה בניו יורק בשנת 2016
פיץ' פרפקט 2

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אליזבת' בנקס 
 הופק בידי:  אליזבת בנקס   פול ברוקס   קיי קנון   מקס הנדלמן   ג'ף לוין   ג'ייסון מור
 תסריט:  קיי קנון 
 עריכה:  קרייג אלפרט 
 שחקנים ראשיים:  אנה קנדריק   רבל וילסון   היילי סטיינפלד   בריטני סנואו   אלקסיס קנאפ   חנה מיי לי   אסתר דין
 מוזיקה:  מארק מותרסבו
 צילום:  ג'ים דנולט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל, Gold Circle Films 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית15 במאי 2015 ישראל21 במאי 2015
 משך הקרנה:  115 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט להט"בי, סרט מוזיקלי 
 מקום התרחשות:  קופנהגן, Barden University, מרכז קנדי לאמנויות הבמה, קרוליינה הצפונית 
 תקציב:  29 מיליון דולר
 הכנסות:  276.8 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   pitchperfect2
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
פיץ' פרפקט 2 (באנגלית: Pitch Perfect 2) הוא סרט קומדיה מוזיקלי בבימוי והפקה של אליזבת בנקס. הוא סרט המשך לסרט פיץ' פרפקט משנת 2012. הסרט מדובר על להקת אקפלה בדיונית הכוללת בין היתר את אנה קנדריק, רבל וילסון, היילי סטיינפלד, בריטני סנואו, אלקסיס קנאפ, חנה מיי לי ואסתר דין. הסרט יצא לאקרנים ב-15 במאי 2015 על ידי סרטי יוניברסל.
עלילה

אחרי שהופעת הלהקה "הברדן בלאס" ביום הולדתו של הנשיא ברק אובמה הסתיימה כאסון, הלהקה הושעתה מביצוע הופעות אקפלה בפרהסיה. מנהיגת הלהקה, בקה מיטשל (אנה קנדריק), עושה עסקה ולפיה הלהקה תחזור אם הלהקה תנצח בטורניר האקפלות העולמית.
במהלך הסרט הן פוגשות מספר פעמים את הלהקה שמולה יתחרו בגמר. להקה גרמנית ששמה "דאס סאונד מאשין" (עם בירגיטה יורט סורנסן) שגורמת לברדן בלאס לחשוב שהן פחות טובות, הן מנסות לחקות את הלהקה הגרמנית אבל זה נגמר באסון.
לאחר כמה ימים אמא ובת מגיעות לאוניברסיטת ברדן, האמא הייתה חברת להקת "הברדן בלאס" בצעירותה וסיפרה לבתה אמילי עליה ועל חוויותיה בה, לכן היא נרשמה לאוניברסיטה מסיבה אחת - והיא כדי להיות נערת בלה.
היא מגיעה לביתן של הלהקה ושרה את השיר "Flashlight" שכתבה בעצמה ומתקבלת ללהקה. כדי להתאחד מחדש הן הולכות למחנה גיבוש של עובדים שהקימה אוברי (אנה קאמפ) אחרי שסיימה את הלימודים.
בזמן המחנה, הסוד של בקה מתגלה (היא עובדת בחברת הקלטות ולא מספרת לבנות) והכל מתפוצץ, היא רוצה לעזוב את המחנה ואת הלהקה.
כשבקה ברחה מהמחנה, היא נתפסה ברשת לתפיסת דובים. היא צועקת לעזרה מחברותיה ללהקה, כשהן מגלות אותה, קלואי מתחילה להתגרות בה על שבקה חושבת שהיא משתלטת על העניינים ושהיא יותר מידי תלויה בלהקה ולכן היא לא מוכנה עדיין לסיים ללמוד בניגוד לחברותיה ללהקה.
לבסוף בקה מצליחה להיחלץ מהרשת. הבנות ואוברי יושבות מסביב למדורה, ומדברות מה יהיו התוכניות שלהן בסוף השנה שלהן באוניברסיטה כולן מתחילות לשיר את "When i'm gone" ("שיר הכוסות"),השיר שבקה חיברה (ובמקרה גם שרה אותו לאודישן הקבלה לסרט עצמו), והבנות מצליחות למצוא את קולן ולהתאחד מחדש.
אחרי כמה ימים הן מגיעות לקופנהגן, לטורניר האקפלה העולמי, שם פוגשות את להקת "דאס סאונד מאשין".
"הברדן בלאס" שרות את השיר שכתבה אמילי, בשיתוף דורות קודמים של בלות בהן אמא של אמילי ואוברי.
שחקנים

אנה קנדריק - בתפקיד בקה מישל, מנהיגת הלהקה "הברדן בלאס".
רבל וילסון - בתפקיד "איימי השמנה", שותפה במנהיגות הלהקה.
בריטני סנואו - בתפקיד קלואי ביילי, שותפה במנהיגות הלהקה.
היילי סטיינפלד - בתפקיד אמילי ג'אנק, חברה בלהקת "הברדן בלאס".
אדם דווין - בתפקיד באמפר אלן, מנהל רומן עם "איימי השמנה".
סקיילר אסטין - בתפקיד ג'סי, בן זוגה של בקה.
מלחמת בעלות הברית

ערך זה עוסק במלחמה בחצי האי האפניני במאה הראשונה לפנה"ס. אם התכוונתם למלחמה ביוון במאה השלישית לפנה"ס, ראו .
מלחמת בעלות הברית (בלטינית: Bellum Sociale; השם הלטיני נובע מהמילה Socii - בעלי ברית בלטינית; גם מלחמת האיטלקים ברומא או המלחמה האיטלקית - Bellum Italicum) היא מלחמה שהתנהלה בשטחו של חצי האי האפניני בין השנים 91 ל-88 לפני הספירה.
המלחמה התנהלה בין צבא הרפובליקה הרומית בהנהגת גאיוס מריוס, לוקיוס קורנליוס סולה ואחרים מצד אחד לבין ערים ושבטים באיטליה, שהיו בעלות בריתה קודם לפרוץ המלחמה, מהצד שכנגד. הערים שנלחמו היו תחת שלטון רומא, וחויבו לשלם לה מיסים ולהמציא לה חיילים לצורך מלחמותיה, אך לא קיבלו במקביל זכויות שוות לאזרחי רומא.
הרקע למלחמה

במאה הראשונה לפני הספירה הגיעה הרפובליקה הרומית, אחרי מלחמות רבות שניהלה, לשליטה מוחלטת בחצי האי האפניני. השבטים האיטלקיים שהיו כפופים לשלטונה שיתפו עימה פעולה. בשלב מסוים החלו אף לשרת בצבא הרפובליקה.
גאיוס מריוס, מפקד צבא רומאי בעל שם, שאף שירת כשש שנים כקונסול, היה מהרומאים הראשונים שהכירו בצורך להעניק זכויות אזרח לתושבי בעלות הברית. כמפקד הצבא הוא נוכח בחשיבותם העליונה של אלה בצבא הרומאי, ואף העניק, תוך חריגה מהחוק, אזרחות לחיילי שניים מליגיונותיו אחרי קרב בו השתתפו, במסגרת המלחמה נגד הקימברים והטווטונים .
מריוס הגיע לשיא כוחו בשנת 101 לפנה"ס, ויחד עם שותפיו לסיעה הפופולרית, ובראשם לוקיוס אפוליוס סטורנינוס, יזם את הצעת חוק הקולוניות: חלוקת אדמות קרתגו בין חייליו לשעבר של מריוס, רומאים ואיטלקים כאחד.
החוק לא יושם, בין היתר עקב חילוקי דעות בסיעה הפופולרית שהתרחבו לקרע בין מריוס ושותפיו לדרך. מריוס פרש ממפלגתו וחבר לסיעה היריבה - הסיעה האופטימאטית. שנה מאוחר יותר היה מעורב בהתנגשויות דמים בין שתי המפלגות שבסופן נרצחו פופולרים רבים ובראשם סטורנינוס. מריוס ירד מגדולתו ועניין הזכויות הוסר מסדר היום הציבורי.
לאחר שמונה שנות שלטון אופטימאטי יצא בשנת 91 לפנה"ס מרקוס ליביוס דרוסוס, טריבון חבר הסיעה הפופולרית, ביוזמה למתן אזרחות רומאית לכל ערי איטליה. ההתנגדות ברומא למהלך זה הייתה כה חריפה עד שהובילה להתנקשות בחייו. בעלות הברית שהבינו כי לא יזכו לשוויון המיוחל ללא התנגדות הכריזו על מרד ברומא, לא לפני ששלחו שליחים לרומא, ונענו בתשובה מזלזלת על ידי הסנאט.
בעלות הברית

שאיפות האיטלקים היו לבטל את הסדר הקיים לפיו רומא מושלת בהם, ולהקים את מדינת איטליה שבירתה תהיה בעיר קורפיניום, בירתם של הפלינים, ששמה שונה ל"איטליקה" או "ויטליו" - איטליה באוסקנית. הם הקימו מוסדות שלטון זהים לאלה הרומאיים, עם שני קונסולים, 12 פראיטורים ו-500 סנאטורים. הם טבעו גם מטבעות משלהם, עליהם הופיעה המילה איטליה.
השבטים שהשתתפו בברית היו בעיקר מהחבלים ההיסטוריים פיקנום וסאמניום, וממחוז אברוצו של ימינו: המארסים, המארוקינים, הווסטינים, הפלינים, הסאמניטים, הפרנטאנים, ההירפינים, הלוקאנים והפיקנטינים .
המארסים, הווסטינים, הפלינים והמארוקינים היו חברים בקונפדרציה עוד טרם המלחמה. המארסים היו כוח דומיננטי במלחמה, לצד הסאמניטים שבדרום. מפקדם, קווינטוס פופדיוס סילו, היה חברו של הטריבון שנרצח, דרוסוס. הוא מונה לאחד הקונסולים של המדינה הצעירה. השני היה הסאמניטי גאיוס פאפיוס מוטילוס. מכאן ועד למלחמה הייתה הדרך קצרה.
זירת המלחמה

המלחמה ניטשה בשתי חזיתות עיקריות: החזית הדרומית בחבלים סאמניום, לוקאניה ובאזור קמפניה, חבלים שבהם הסאמניטים היו עיקר הכוח הלוחם של בעלות הברית; והחזית הצפונית בפיקנום (כיום פרובינציית אסקולי פיצ'נו (Ascoli Piceno), שבמחוז מארקה במרכז איטליה) ובאזור מחוז אברוצו של ימינו.
כוחות ומפקדים

כרגיל, עמדו בראש הצבא הרומאי שני הקונסולים - פובליוס ריטליוס לופוס שניהל את המערכה בצפון, ולוקיוס יוליוס קיסר בדרום. 
עם זאת, שלושת האישים שהיו מעורבים במלחמה והובילו את רומא לניצחון היו גאיוס מריוס, שבגיל 65 נקרא לדגל, לוקיוס קורנליוס סולה, פקודו וסגנו לשעבר של מריוס, ופומפיוס סטראבו, שפיקד על שלושה לגיונות בצפון איטליה, עד להיבחרותו כקונסול ב-89 לפנה"ס.
מריוס מונה כלגאט על ידי לופוס, סולה כלגאט על ידי קיסר.
בשנת 89 לפנה"ס נבחרו למשרת הקונסול סטראבו ביחד עם לוקיוס פורטיוס קאטו. שני הקונסולים החדשים הובילו את הלחימה בחזית הצפונית, בעוד מריוס נדחק הצידה. סולה הוביל את הלחימה בזירה הדרומית.
פרט להם היו מעורבים בפיקוד:
תחת פיקוד לופוס בצפון:
קווינטוס קאפיו
גאיוס פרפנא
ואלריוס מסאלה
תחת פיקוד קיסר בדרום:
פובליוס לנטולוס
טיטוס דידיוס, ששימש אף הוא כלגאט של קיסר עד 89 לפנה"ס, שנת מותו.
לוקיניוס קראסוס
מרקלוס
הכוחות הרומאיים מנו 14 לגיונות, כל לגיון בן כ-10,000 חייל ובסך הכל כ-140,000 .
כוחות בעלות הברית מנו מעל 100,000 חיילים. שני הכוחות המובילים בקרב האיטלקים היו הסאמניטים, בפיקודו של גאיוס פאפיוס מוטילוס, והמארסים, בפיקוד סילו. צבאם היה מאומן מאוד, וחלק ממפקדיהם וחייליהם באו משורות הצבא הרומאי.
בזירה הצפונית:
טיטוס אפרניוס ויודקיליוס פיקדו על הווסטינים
פובליוס פרסנטיוס על הפלינים
הריוס אסיניוס פיקד על כוחות המרוקינים
גאיוס וידאקיליוס ו טיטוס הרניוס על הפראיטוטים הפיקנים
פובליוס וטיוס סקאטו היה מפקד נוסף בשורות המארסים
בזירה הדרומית:
מריוס אגאנטיוס היה מפקד נוסף בשורות הסאמניטים
גאיוס פונטידיוס על הפרנטאנים
לוקיוס אפרניוס על הונוסינים
מרקוס לאמפוניוס על הלוקאנים
מהלך המלחמה

חלק ניכר מהמידע על המלחמה מופיע בכתבי אפיאנוס.
מהלך המלחמה > שנת 90 לפנה"ס

תחילת המלחמה התאפיינה בעיקר בניצחונות של הברית האיטלקית.
מהלך המלחמה > שנת 90 לפנה"ס > החזית הדרומית

בשנת 90 לפנה"ס הביס סקאטו האיטלקי את מרקלוס, שהגן על העיר אסרניה (aesernia) בחבל סאמניום שנותרה נאמנה לרומא, הרג 200 מאנשיו וכבש את העיר. העיר עברה לצדד במורדים, ואף שימשה כמקום מקלט למפקדיהם וכתחליף לעיר הבירה קורפיניום, משזו נפלה בידי רומא.
מריוס אגנטיוס כבש את ונפרום (Venafrum) שבקמפניה והשמיד שתי קוהורטות (גדודים) רומאיות.
מריוס למפוניוס הרג 800 מאנשיו של לוקיניוס קראסוס והבריח את הנותרים לעיר גרומנטום (Grumentum) שבלוקאניה .
המפקד האיטלקי גאיוס פאפיוס מוטיליוס כבש את העיר נולה שבקמפניה בעורמה והציע ל-2000 חיילים רומאים ששהו בה לעבור למחנהו. החיילים הסכימו, מפקדיהם סירבו ודינם היה לגווע ברעב. בהמשך הוא כבש גם את סטאביה, מינרביום וסלרנום.
מוטיליוס הטיל מצור על אקרה, שהייתה בסיס רומאי. מולו עמד יוליוס סקסטוס קיסר, עם 10,000 חיילים גאלים ופרשים נומידיים ומאוריטנים, התחכם מוטיליוס. הוא הביא את בנו של יוגורטה, מלך נומידיה לשעבר, והלבישו בבגדי מלכות. משראו החיילים הנומידיים את הנסיך ערקו חלקם, והיתר נשלחו לאפריקה. קיסר נסוג מהעיר, אך לבסוף הביס את הסאמניטים.