stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנחם ויזנברג
ביוגרפיה

ויזנברג נולד בתל אביב. הוא החל לנגן בפסנתר מגיל ארבע וזכה למלגות שונות מטעם קרן התרבות אמריקה ישראל במשך 15 שנים. השפעה מרכזית על אישיותו המוזיקלית ופתיחותו הסגנונית יש לייחס לאביו הכליזמר דניאל ויזנברג, שניגן בכלים רבים ושלט בסגנונות שונים. את לימודי התואר הראשון סיים כפסנתרן באקדמיה למוזיקה בתל אביב (במקביל להשלמת תואר ראשון בלימודי כלכלה). לאחר מכן שירת בתזמורת צה"ל כמעבד וכסקסופוניסט. עם סיום שירותו הצבאי המשיך את לימודיו הגבוהים, תחילה בבית ספר מאנס למוזיקה ולאחר מכן בבית ספר ג'וליארד שבניו יורק, בו השלים את לימודי התואר השני שלו כפסנתרן קונצרטים.
עם חזרתו לישראל בשנת 1981 החל את דרכו המקצועית כמעבד וכמנהל מוזיקלי בתחום המוזיקה הפופולרית, כפסנתרן ג'אז וכפסנתרן מוזיקה קאמרית ומלווה בתחום השיר האמנותי. משיתופי הפעולה הבולטים שלו באותם ימים ניתן למנות את נחום היימן וחוה אלברשטיין, עמה הופיע כפסנתרן מלווה בשנים 1982–1984 וכן הפיק ועיבד עבורה שני אלבומים. ב-1981 החל את דרכו בתחום ההוראה, כמרצה במדרשה למורים למוזיקה שבמכללת לוינסקי לחינוך.
את דרכו כמלחין לאולם הקונצרטים החל רק בשנת 1987 בזכות הזמנה משתי מנצחות מקהלה שהיו תלמידותיו. מאז הפכה ההלחנה לעיסוקו העיקרי, אם כי הוא אינו מוותר על הופעותיו כפסנתרן קאמרי וכמלווה. יצירותיו בוצעו על ידי מיטב התזמורות, ההרכבים והנגנים בישראל ומחוצה לה, ביניהם: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית ירושלים, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית-פילהרמונית ברמן, התזמורת הקאמרית מאהלר, התזמורת הסימפונית של דאלאס, הרביעייה הירושלמית, שמיניית המיתרים של הפילהרמונית של ברלין, אנסמבל מיתר, הקלרינטן קרל-היינץ שטפן, הוויולנית טבאה צימרמן, זמרת האלט מירה זכאי, הצ'לנים הלל צרי, דורון טויסטר וצבי פלסר, הכנר חגי שחם, נגן העוד תייסיר אליאס ועוד רבים וטובים.
ויזנברג הקים את החוג למוזיקה רב-תחומית, אשר עמד בראשו עד 2013, באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, בה הוא משמש כפרופסור חבר. הוא גם מדריך, יועץ בכיר ואחראי על תוכניות העשרה של יחידת הנגנים הצעירים במרכז למוזיקה ירושלים שבמשכנות שאננים.
ויזנברג מרבה לעבוד עם אשתו הכוריאוגרפית מימי רץ-ויזנברג, אם בכתיבת מוזיקה ליצירותיה, אם בעבודה על יצירה משותפת ואם ביצירת כוריאוגרפיה ליצירה מוקדמת שלו.
סגנון מוזיקלי

המקורות מהן שואב ויזנברג את השראתו הם רבים ומגוונים: עולם הג'אז, טעמי המקרא ומוזיקה יהודית (שירי לדינו ויידיש), מוזיקה ערבית וכן מלחינים קלאסיים כגון בארטוק, דביסי ואוליבייה מסייאן. יצירתו מושפעת באופן משמעותי ועמוק מהגדרתו את עצמו כמלחין ישראלי ויהודי. ניתן לעיתים למצוא ביצירותיו תגובה ישירה על התרחשות אקטואלית בישראל כגון יצירתו "קינה" לצ'לו, עוד ופסנתר (בתגובה לרצח רבין), או תגובה חבויה, ביצירתו "לכל זמן ועת לכל חפץ", המבוססת על הטקסט התנ"כי מקהלת (בתגובה לאינתיפאדה הראשונה).
פרסים ואותות כבוד

פרס אקו"ם על מפעל חיים (2010)
פרס לנדאו לאמנויות הבמה (2008)
מענק יצירה מטעם התזמורת הקאמרית-פילהרמונית הגרמנית, ברמן (2007)
מענק יצירה מטעם תחרות ארתור רובינשטיין הבינלאומית (2007)
מענק יצירה מטעם המועצה לאמנויות של אנגליה (2006)
מענק יצירה מטעם מפעל הפיס (2003)
מענק יצירה מטעם התזמורת הפילהרמונית הישראלית (2002)
מענק יצירה מטעם אנסמבל "רלאש", פילדפיה (2000)
פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים (1998)
מענק יצירה מטעם אוניברסיטת ויסקונסין (1996)
מענק יצירה מטעם פסטיבל שלזוויג-הולשטיין (1994)
מענק יצירה מטעם פסטיבל לייל (1994)
פרס אקו"ם למוזיקה קונצרטית (1992)
פרס על ביצוע יצירה ישראלית, יחד עם הזמרת מירה זכאי, מאת המועצה לתרבות ולאמנות (1990)
מענקי התפנות ליצירה

Cove Park Artists Residency – סקוטלנד (2006)
Tyrone Guthrie Center – אירלנד (2003)
אוניברסיטת וירג'יניה – ארצות הברית (2001)
מטעם Bogliasco Foundation – איטליה (2000)
מטעם קרן רוקפלר (1998)
יצירות ועיבודים > יצירות תזמורתיות

קונצ'רטו למנדולינה ולתזמורת – עבור נגן המנדולינה אבי אביטל (2010)
קונצ'רטו כפול לויולה, לצ'לו ולתזמורת – עבור הויולנית טבאה צימרמן והצ'לן הלל צרי (2008)
"סוויטה קונצ'רטנטית" לכינור קלאסי, לכינור כלייזמר ולתזמורת (2007)
קונצ'רטו לכינור ולתזמורת – עבור הכנר חגי שחם (2004)
"הרהורים" (2002)
"לה פוליה" – קונצ'רטו דה-קאמרה (2001)
פתיחה למיתרים – הומאג' למנדלסון (2001)
מחרוזת משירי סשה ארגוב (1999)
קונצ'רטינו לכלי הקשה ולתזמורת (1999)
קונצ'רטו לעוד ולתזמורת (1999)
קונצ'רטינו לצ'לו ולתזמורת (1998)
"ירושלים" (1996)
קונצ'רטינו לעוד, לפסנתר ולתזמורת (1994)
"תפילה" (1994)
"כחומר ביד היוצר" – לצ'לו ולתזמורת עבור הצ'לן דורון טויסטר (1992)
יצירות ועיבודים > מוזיקה כלית

"תמורות II" לפסנתר סולו (2008)
"תמורות I" לפסנתר סולו (2006)
"פנטזיה קטנה" לקלרינט סולו – עבור הקלרינטן קרל-היינץ שטפנס (2005)
Primus Inter Pares (2002)
דואו לכלי הקשה ולפסנתר (2000)
חמישייה לכלי הקשה ולרביעיית כלי קשת (2000)
"מונודיאלוג" לו סולו – עבור הוויולנית טבאה צימרמן (1999). גרסה לצ'לו סולו עבור הצ'לן הלל צרי (2007).
פרק שמינייה – מחווה למנדלסון (1999)
טריו לעוד, לצ'לו ולפסנתר (1996)
"קלידוסקופ" (1996)
"כחומר ביד היוצר" – לצ'לו ופסנתר עבור הצ'לן דורון טויסטר (1994)
"מפגשים I" לעוד ולפסנתר (1992)
"בין קודש לחול" לרביעיית כלי קשת (1991)
יצירות ועיבודים > מוזיקה קולית ומקהלתית

"שירת נחמו"- קנטטה לאלט, לבריטון, למקהלה כפולה ולתזמורת כלי נשיפה ממתכת (1998)
"ציפור כלואה" למצו-סופרן והרכב (1998)
"על משכבי בלילות" לקול א-קפלה (1998)
"אודה לאלי" למקהלה א-קפלה (1996)
"על שלושה דברים" למקהלת קולות שווים א-קפלה (1995)
"המו גלים" למקהלת נשים א-קפלה (1993)
"כחומר ביד היוצר" למקהלת קולות שווים א-קפלה (1993)
"לך אל הנמלה עצל" – מוטט למקהלת קולות שווים א-קפלה (1991)
"שלוש ילדות מים" למקהלת ילדים א-קפלה (1990)
"לכל זמן ועת לכל חפץ תחת השמיים" – מוטט למקהלת קולות שווים א-קפלה (1988)
"אמא שלי מנגנת ולס" למקהלת קולות שווים א-קפלה (1987)
יצירות ועיבודים > מוזיקה למחול

"תחזיק לי את האור" – מוזיקה למחול (2002)
"משא אישה" – מוזיקה למחול (1998)
"למימי" – מוזיקה למחול (1995)
יצירות ועיבודים > עיבודים

ארבעה שירים מאת מרדכי גבירטיג למקהלת קולות שווים א-קפלה (1996)
"שיר נודד" לשני קולות גבוהים א-קפלה (1996)
שישה שירי "רוח, גשם וגינה" למקהלת קולות שווים ולפסנתר (1995)
ארבעה שירי ילדים למקהלת ילדים ולפסנתר (1994)
"היו לילות" למקהלת נשים א-קפלה (1994)
"רוח סתיו" למקהלה מעורבת א-קפלה (1993)
"ויבן עוזיהו מגדלים בירושלים" למקהלה מעורבת א-קפלה (1990)
"שדמתי" למקהלה מעורבת א-קפלה (1990)
"עין גדי" למקהלה מעורבת א-קפלה (1989)
"הכניסי תחת כנפך" למקהלה מעורבת א-קפלה (1989)
"שנים-עשר שירי ארץ" לקול ולפסנתר (1988)
"שני שירי מדבר" למקהלה מעורבת א-קפלה (1988)
"שני שירי ארץ" למקהלה מעורבת א-קפלה למקהלה מעורבת א-קפלה (1984)
"העונה החמישית" אלבום משירי נחום היימן לחלילים שונים והרכב כלי (1981)
"נמל הבית" – אלבום של חוה אלברשטיין (1983)
"עוד שירים בידייש" – אלבום של חוה אלברשטיין (1982)
פאולו סורנטינו

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1970 (בן 54) נאפולי, איטליה 
 מדינה:  איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נאפולי פדריקו השני 
 בן או בת זוג:  Daniela D'Antonio 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר (2013)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לבמאי הטוב ביותר (2015)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לבמאי הטוב ביותר (2013)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר (2015)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר (2013)  פרס דוד דה דונטלו לבמאי הטוב ביותר  David di Donatello for Best Script  פרס דוד די דונטלו לסרט הטוב ביותר  פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר  David Giovani  פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר  פרס רצועת הכסף לבמאי החדש הטוב ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
פאולו סורנטינו (באיטלקית: Paolo Sorrentino; נולד ב-31 במאי 1970) הוא במאי, מפיק וסופר איטלקי.
ביוגרפיה

נולד בנאפולי ברובע ארנלה. בגיל 16 התייתם משני הוריו אשר נפטרו מהרעלת פחמן חד-חמצני שנפלט מתנור. בהתייחסות לכך הוא סיפר:
"מראדונה הציל לי את החיים. במשך שנתיים שאלתי את אבי אם מותר לי ללכת למשחק חוץ של נאפולי, מאחר שבילינו את סוף השבוע בבקתת המשפחה ב[עיירת הנופש] רוקאראזו (אנ'), בכל פעם שביקשתי ללכת, הוא השיב שאני עדיין קטן מדי. בפעם הזו סוף סוף הוא הרשה לי ללכת: אמפולי-נאפולי. צלצל השוער. חשבתי שהוא מודיע לי שהגיע חברי לאסוף אותי. במקום זה הוא הודיע לי שקרתה תאונה."
סורנטינו החל כבמאי מקומי, אשר עוסק בנושאים הפנימיים הבוערים של איטליה, ושל עירו נאפולי בפרט - פוליטיקאים מושחתים, עולם המאפיה, פערי הדורות ועוד. את הפריצה שלו עשה סורנטינו בעקבות סרטו מ-2004 "ההשלכות של האהבה", שמתאר איש עסקים בודד שעובד בעל כורחו עם הקאמורה - המאפיה הקמפאנית. ב"חבר המשפחה" תיאר את עולם ההלוואות של השוק האפור וב"דיוו"- עסק בפוליטקאי מעורר המחלוקת ג'וליו אנדראוטי. לאחר מכן, הוא עבד על "זה בוודאי המקום", סרט באנגלית שבו מגלם שון פן את דמותו של המוזיקאי רוברט סמית'. ב"יפה לנצח" מתוארים חיי הלילה של רומא מעיניו של ג'פ גמברלה, עיתונאי ופנסיונר, וב"נעורים" המלחין בדימוס פרד בלינגר (מייקל קיין) והמוזקיאי מייק בויל (הארווי קייטל) יוצאים לחופשה בהרי האלפים, שם יתעמתו עם משקעי העבר. סרטו האחרון "הם" היא ביוגרפיה על שערוריותיו של סילביו ברלוסקוני.
בנוסף על סרטיו, ביים וכתב סורנטינו מספר סדרות טלוויזיה: "הקבוצה" על יחידת משטרה בפישינולה נאפולי, הסדרות הקומיות "שבת ראשון שני" ו"הקולות שבפנים" על בסיס מחזותיו של אדוארדו דה פיליפו, ושתי הפקות הענק האפיפיור הצעיר והאפיפיור החדש - דרמות מומצאות על חיי האפיפיור האמריקני הראשון, פיוס השלושה-עשר ועל אנשי הותיקן. סורנטינו ציין כי מבחינתו, כל אחת מן הסדרות היא למעשה "סרט בן 10 שעות". זאת ועוד, סורנטינו נוהג לשתף פעולה ברוב יצירותיו עם השחקן טוני סרבילו (אנ') והצלם לוקה ביגאצי (אנ').
פרסים ופסטיבלים

חמישה מסרטיו הוצגו בפסטיבל קאן, כאשר סרטו "il divo" זכה בפרס חבר השופטים. ב-2014 סרטו "יפה לנצח" (La grande bellezza) זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, בבאפט"א לסרט שאינו דובר אנגלית ובארבעה פרסי האקדמיה האירופית לקולנוע, תשעה פרסי דויד של דונטלו ושש זכיות בסרט הכסף. ב-2015 הוא כתב וביים את סרטו באנגלית "נעורים" (עם מייקל קיין, רייצ'ל וייס והארווי קייטל) שזכה בשלושה פרסי האקדמיה האירופית לקולנוע, כולל לסרט הטוב ביותר. ב-2016 כתב וביים ביחד עם ערוצי Sky וHBO את הסדרה האפיפיור הצעיר (עם ג'וד לאו ודיאן קיטון). ב-2020 עלתה עונת המשך, בשם האפיפיור החדש.
פילמוגרפיה

| שנה | שם הסרט בעברית | שפת מקור | תפקידיו בסרט> במאי | תפקידיו בסרט> תסריט | תפקידיו בסרט> שחקן | תפקידיו בסרט>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | האבק של נאפולי | Polvere di Napoli |  |  |  |  |
| 2001 | אדם אחד יותר | L'uomo in più |  |  |  |  |
| 2004 | ההשלכות של האהבה | Le conseguenze dell'amore |  |  |  |  |
| 2006 | ידיד המשפחה | L'amico di famiglia) |  |  |  |  |
| 2006 | הקיימן | Il caimano |  |  |  |  |
| 2008 | האלוהי | Il divo |  |  |  |  |
| 2009 | שאלה של הלב | Questione di cuore |  |  |  |  |
| 2011 | זה בוודאי המקום | This Must Be the Place |  |  |  |  |
| 2013 | יפה לנצח | La grande bellezza |  |  |  |  |
| 2014 | ריו, אני אוהב אותך | Rio, Eu Te Amo |  |  |  |  |
| 2015 | נעורים | Youth - La giovinezza |  |  |  |  |
| 2018 | הם | Loro |  |  |  |  |
| 2021 | יד האלוהים | È stata la mano di Dio |  |  |  |  |
| 2024 | הנערה מנאפולי (אנ') | Parthenope | כן | כן | כן |  |
| TBA |  | Mob Girl | כן | לא | לא |  |
| שנה | שם הסדרה בעברית | שם הסדרה באיטלקית | תפקידיו בסדרה> במאי | תפקידיו בסדרה> תסריט | תפקידיו בסדרה> שחקן | תפקידיו בסדרה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | הקבוצה | La squadra |  |  |  |  |
| 2004 | שבת ראשון שני | Sabato, domenica e lunedì |  |  |  |  |
| 2010 | בוריס | Boris |  |  |  |  |
| 2014 | הקולות שבפנים | Le voci di dentro |  |  |  |  |
| 2016 | האפיפיור הצעיר | The Young Pope |  |  |  |  |
| 2020 | האפיפיור החדש | The New Pope |  |  |  |  |
| 2020 | תוצרת בית (אנ') | Homemade | כן | כן | לא | פרק :"Voyage Au Bout De La Nuit" |
הערות שוליים

↑  Aldo Cazzullo,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'Sorrentino: «Quella trasferta da ragazzo per vedere Maradona che mi ha salvato la vita», Corriere della Sera, ‏2016-10-22'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'(באיטלקית)'"`UNIQ--templatestyles-00000001-QINU`"'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289114005171  PLWABN: 9810621337105606  BIBSYS: 10004697  BNE: XX4883029  BnF: cb14615323n (data)  CANTIC: a11236280  GND: 137802978  ICCU: UBOV783847  ISNI: 0000 0001 1563 2252  LCCN: no2007103955  NDL: 001228317  NKC: js20091111003  NLK: KAC201225298  NTA: 278742157  SUDOC: 115895965  VIAF: 27318377   WorldCat (עם VIAF): 27318377
אורי לופוליאנסקי

לופוליאנסקי בטקס האזכרה הממלכתי לנפגעי פעולות האיבה
אורי לופוליאנסקי (נולד ב-29 באוגוסט 1951) הוא פעיל ציבורי ויזם ישראלי.
מייסד ויו"ר "יד שרה", כיהן כראש עיריית ירושלים בשנים 2003–2008, החרדי הראשון לעמוד בראש עירייה בעיר מעורבת. הורשע בעבירה של קבלת שוחד.
חייו > תחילת דרכו

לופוליאנסקי נולד בחיפה ליעקב, שעלה מפולין ערב מלחמת העולם השנייה, ולמלכה לבית רוזנבלום. למד בתיכון הדתי "יבנה" בחיפה ובישיבה התיכונית פרחי אהרון בקריית שמואל. היה חבר בתנועת בני עקיבא. לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד בישיבת תורה אור בירושלים ובישיבת הנגב בנתיבות.
חייו > פעילותו ב"יד שרה"

לופוליאנסקי שירת כחובש בצבא, עבד כמורה ולמד מינהל ציבורי.[דרוש מקור] בשנת 1976 ייסד לופוליאנסקי את "יד שרה", העוסקת בעיקר בהשאלת ציוד רפואי וציוד המוגדר כ"טכנולוגיה מסייעת". מיזמים אחרים של העמותה עוסקים בסיוע לאנשים עם לקויות בדרכים אחרות, כגון הכשרה מקצועית מטעם "מכוני קרטן" השייכים לעמותה. על פועלו זה זכה בפרסים ובאותות הוקרה רבים, בהם "אות הנשיא למתנדב" ו"פרס יושב ראש הכנסת". ב-1994 קיבל לופוליאנסקי בשם "יד שרה" את פרס ישראל.
הקמת "יד שרה" נעשתה לאחר שלופליאנסקי נזקק לשאול ציוד רפואי עבור בנו הקטן ונוכח בקושי הלוגיסטי הכרוך בכך. הארגון התחיל במכשיר אדים קטן שהושאל לשכנים. לאט לאט הצטרפו פריטים נוספים ואף הופקדו למשימה זו פקדונות מאנשים שונים שנעזרו בפעילות זו. לופליאנסקי תקנן את פעילותו זו על ידי יסוד עמותת "יד שרה", על-שם סבתו שנספתה בשואה, ורישום הציוד הרפואי כרכוש העמותה. הפקדונות והתרומות שאספה העמותה, אפשרו לה להרחיב את טווח פעילותה.
חייו > פעילות מוניציפלית

לופוליאנסקי נבחר לראשונה לחברות במועצת עיריית ירושלים בשנת 1989. הוא כיהן כממונה על תיק "שירות משפחה וקהילה", יו"ר ועדת התכנון והבנייה. לאחר הבחירות למועצת עיריית ירושלים ב־1993 מונה לסגן ממלא מקום ראש העירייה, ובשנים 1993–2003, כסגן ראש העירייה.
חייו > פעילות מוניציפלית > ראש עיריית ירושלים

עם פרישתו של ראש העירייה, אהוד אולמרט, ומינויו לשר בממשלה, הפך ב-16 בפברואר 2003 אורי לופוליאנסקי לראש עיריית ירושלים הזמני מטעם מפלגת יהדות התורה. ב-3 ביוני 2003 ניצח בבחירות את ניר ברקת ונבחר לקדנציה מלאה כראש עירייה. לאחר הבחירות מונה גם כיושב ראש הוועד המנהל של הקרן החדשה לירושלים במקומו של אולמרט.
כחרדי הראשון לעמוד בראש עירייה בעיר מעורבת, כאשר קבע מדיניות בתחומים בהם מוסכמות החברה החרדית אינן עולות בקנה אחד עם מוסכמות החברה החילונית או עם חוק המדינה, הופעלו על לופליאנסקי לחצים פוליטיים כבדים. במהלך כהונתו, כשניסה למנוע את עריכת מצעד הגאווה בירושלים בשנת 2005, הוא עורר ביקורת מקרב חברי קהילת הלהט״ב והחברה החילונית ככלל, על פגיעה בחופש הביטוי. מצד שני, הופעלו עליו לחצים מהחברה החרדית כיוון שחלקים ממנה סברו כי לופליאנסקי אינו עושה דיו כדי למנוע את המצעד. כחלק מלחצים אלה, לופליאנסקי אף הותקף על ידי קבוצת חרדים. המחלוקת הסתיימה בפסק דין תקדימי של בית המשפט המחוזי שחייב את העירייה ואת לופוליאנסקי באופן אישי לתמוך כספית בעריכת המצעד, עקב פעולתו בניגוד להוראת היועץ המשפטי של העירייה.
סוגיות נוספת בהן היה לופוליאנסקי שרוי בלחצים אלה, היו השתתפותו בטקסי הזיכרון לבנימין זאב הרצל ופיתוח שירותי קבורה לציבור חסר הדת. בסוגיה האחרונה הוא התבטא בעד חופש בחירה בהליכי קבורה.
מלבד מקרים אלו התאפיינה תקופת כהונתו של לופוליאנסקי בשמירה על הסטטוס קוו, ולאורך התקופה לא נערכו הפגנות משמעותיות בעיר לא מצד החרדים ולא מצד החילוניים בירושלים.
בהיותו ראש העירייה, כיהן לופוליאנסקי כחבר במועצה הארצית לתכנון ובנייה וחבר המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים.
באוגוסט 2008, כשלושה חודשים לפני הבחירות לראשות העירייה, הודיעה יהדות התורה כי בבחירות יתמודד מטעמה על ראשות העיר חבר הכנסת מאיר פרוש, נציג אגודת ישראל החסידית. בכך, נקבע כי לופוליאנסקי, אשר הוא נציג דגל התורה הליטאית, יסיים את תפקידו עם תום הקדנציה. בבחירות המוניציפליות, אשר נערכו ב-11 בנובמבר 2008, נבחר לבסוף ניר ברקת כמחליפו של לופליאנסקי בראשות עיריית ירושלים.
חייו > פרשת הולילנד

באפריל 2010 נעצר לופוליאנסקי בחשד לקבלת שוחד על מנת לקדם את פרויקט הבנייה "הולילנד". בעת אישור הפרויקט ובנייתו כיהן לופוליאנסקי כיו"ר ועדת התכנון והבנייה וכראש העירייה. בינואר 2012 הוגש נגדו כתב אישום בבית המשפט המחוזי בתל אביב, ובמרץ 2014 הוא הורשע בקבלת שוחד. כספי השוחד הועברו כתרומות ל"יד שרה" עבור פעילות העמותה ועבור בניית בית כנסת. בנוסף הועברה תרומה לישיבה בניהול בנו. השופט, דוד רוזן, קבע בהכרעת הדין כי לופוליאנסקי "היה מודע לתרומות הגדולות שהועברו, פעל בניגוד לאמות מידה ראויות". כמו כן קבע השופט כי לופוליאנסקי היה מודע לכך שהתרומות התקבלו בגלל תפקידו בעירייה. "עד המדינה דיבר אמת בנוגע לתרומות לארון הקודש, לבית הכנסת וליד שרה". נידון ל-6 שנות מאסר בפועל ושנת מאסר על תנאי.
לופליאנסקי ערער לבית המשפט העליון על ההרשעה ועל חומרת העונש, והתביעה הסכימה לקיצור העונש לארבע שנות מאסר, בעקבות מצבו הרפואי ובשל העובדה שהכספים שקיבל הועברו לארגון הצדקה "יד שרה". בדצמבר 2015 דחה בית המשפט העליון את הערעור על גזר הדין אך קיבל את הערעור על חומרת העונש. בית המשפט העליון קבע שיש לראות בכל התרומות שקיבל אירוע אחד ולקבוע להן מתחם ענישה אחד. כן נקבע שבית המשפט המחוזי לא נתן משקל ראוי לכך שהשוחד ניתן כתרומות. בהתאם לכך נקבע שמתחם הענישה הראוי הוא בין 2–5 שנות מאסר בפועל. לאור האפשרות שתוחלת חייו תתקצר בצורה ניכרת אם יישא במאסר בפועל, החליטו השופטים לסטות באופן חריג ממתחם הענישה וקבעו את העונש לשישה חודשי עבודות שירות. סכום הקנס, בסך חצי מיליון שקלים, לא שונה. הסכום שולם בעזרת מבצע התרמה שנוהלה על ידי פעילי ציבור ירושלמים וחבריו של לופוליאנסקי.
חיים אישיים

לופוליאנסקי נשוי למיכל, אב ל-12 ומתגורר בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים. בנו הרב יצחק לופוליאנסקי מכהן כראש ישיבת "נחלת יאיר", ביישוב מיצד שבגוש עציון.
הערות שוליים

↑  ילקוט הפרסומים 4197, כ' באדר התשנ"ד, 3.3.1994
↑  גל נסים,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'‏מצמיחים קרניים - הקרן לירושלים נגד הקרן החדשה לירושלים, באתר גלובס, 5 בפברואר 2004
↑  נטע סלע ואפרת וייס,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'לופוליאנסקי ביקר במאה שערים - והותקף, באתר ynet, 8 בנובמבר 2006
↑  תומר זרחין,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'פרשת הולילנד ראש העיר ירושלים לשעבר אורי לופוליאנסקי נעצר בחשד לקבלת שוחד, באתר הארץ, 14 באפריל 2010
↑  גלי גינת‏, לופוליאנסקי הורשע בקבלת שוחד: "היה מודע לתרומות", באתר וואלה, 31 במרץ 2014
↑  פרשת הולילנד: שש שנות מאסר לאורי לופוליאנסקי, באתר הארץ, 19 ביוני 2014
↑  הולילנד: המדינה הסכימה להקל בעונשו של אורי לופוליאנסקי, באתר ynet, 10 בדצמבר 2014
↑  ע"פ 4456/14 אורי לופוליאנסקי נ' מדינת ישראל, ניתן ב־29 בדצמבר 2015, עמוד 611, סעיף 188
↑  משה שטיינמץ,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'‏מבצע התרמה לראש עיריית ירושלים לשעבר לופליאנסקי, באתר מעריב אונליין, 27 באוקטובר 2014
| ירושלים ראשי עיריית ירושלים (החל מ-1878) |
| --- | --- | --- |
| האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית | יוסף אל-ח'אלידי (1878–1879) • סלים אל-חוסייני (1882–1897) • פיידי אל-עלמי (1906–1909) • חוסיין אל-חוסייני (1909–1917) |  |
| המנדט הבריטי המנדט הבריטי | עארף א-דג'אני (1917–1918) • מוסא כאזם אל-חוסייני (1918–1920) • ראע'ב נשאשיבי (1920–1934) • חוסיין אל-ח'אלידי (1934–1937) • דניאל אוסטר (1937–1938) • מוסטפא אל-ח'אלידי (1938–1944) • דניאל אוסטר (1944–1945) • ועדה מנדטורית (1945–1949) |  |
| ירדן ראשי העיר המזרחית | אנואר אל-ח'טיב (1948–1950) • עארף אל-עארף (1950–1951) • חנא עטאללה (1951–1952) • עומר וואעארי (1952–1955) • ועדה עירונית (1955–1957) • רוחי אל-ח'טיב (1957–1967) |  |
| ישראל ראשי העיר המערבית | דניאל אוסטר (1949–1950) • שלמה זלמן שרגאי (1951–1952) • יצחק קריב (1952–1955) • גרשון אגרון (1955–1959) • מרדכי איש-שלום (1959–1965) • טדי קולק (1965–1967) |  |
| ישראל ראשי עיריית ירושלים המאוחדת | טדי קולק (1967–1993) • אהוד אולמרט (1993–2003) • אורי לופוליאנסקי (2003–2008) • ניר ברקת (2008–2018) • משה ליאון (2018 ואילך) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010744325605171  VIAF: 8058164298378008630007   WorldCat (עם VIAF): 8058164298378008630007
סינסטרו

| --- | --- |

סינסטרו, כפי שהוא מופיע בחוברת Green Lantern Corps Vol. 2 #56 ממרץ 2011, אמנות מאת טיילר קירקהאם.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  Green Lantern Vol.2 #7 (אוגוסט 1961)
 יוצרים:  ג'ון ברום גיל קיין
 גילום הדמות:  מארק סטרונג ("גרין לנטרן") אולריך תומסן ("לנטרנים")
 מידע
 שם אמיתי:  ת'אל-סינסטרו
 כינויים:  פאראלקס
 סטטוס:  פעיל
 מקום לידה:  Korugar 
 מקצוע:  טרוריסט, אנתרופולוג, הרפתקן
 כוחות:  בעל כוחות טבעת הכוח הצהובה של קווארד, טבעת הכוח הלבנה וטבעת הכוח הירוקה.
 חבר בקבוצה:  חיל סינסטרו
 חבר לשעבר בקבוצה:  חיל הפקחים הירוקים החברה הסודית של נבלי-העל ליגת אי-צדק השומרים החדשים הנשקיונרים של קווארד
 דמויות קשורות
 משפחה:  ארין סור (אישה, מתה) אבין סור (גיס, מת) סוראניק נאטו (בת) אמון סור (אחיין)
 אויבים:  האל ג'ורדן 
 
סינסטרו (באנגלית: Sinestro) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס גרין לנטרן וביקום של DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Green Lantern Vol.2 #7 מאוגוסט 1961 ונוצרה על ידי הכותב ג'ון ברום והמאייר גיל קיין, שביסס את דמותו לפי דייוויד ניבן. סינסטרו הוא המורה הרוחני לשעבר של האל ג'ורדן, הפקח הירוק מתור הכסף, והוא האויב המושבע של חיל הפקחים הירוקים. הוא אביה של סוראניק נאטו, פקחית ירוקה התופסת את מקומו הישן בחייל.
דמותו של סינסטרו מדורגת במקום ה-15 ברשימת נבלי הקומיקס הגדולים ביותר של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו בסרט האנימציה "גרין לנטרן: טיסה ראשונה" (2009) דיבב השחקן ויקטור גרבר, בעוד את דמותו בסרט הלייב אקשן "גרין לנטרן" גילם השחקן מארק סטרונג. את דמותו של סינסטרו בסדרת הלייב אקשן "לנטרנים" יגלם השחקן אולריך תומסן.
ביוגרפיה בדיונית > פקח ירוק

סינסטרו נולד בכוכב הלכת קוֹרוּגַר בסקטור 1417. מסירותו לשמירה על הסדר החלה להתבסס עוד בתחילת הקריירה שלו. אנתרופולוג במקורו, סינסטרו התמחה בבנייתן מחדש של ציוויליזציות מתות. יום אחד, התרסק לתוך האתר בו נכח סינסטרו פקח ירוק בשם פרול גוסגוטה, שגסס מפצעיו. הוא נתן לסינסטרו במהירות את טבעת הכוח שלו בדיוק בזמן שאויביו הופיעו, הנשקיונרים של קווארד, וסינסטרו נאלץ ללמוד על בשרו את כוחותיה של הטבעת. אולם, האתר אותו סינסטרו ניסה לשמר נהרס בתקרית זו. בהמשך, פרול גוסגוטה התברר עדיין כחי ודרש את טבעתו בחזרה, שתשמור עליו בחיים עד אשר תגיע עזרה. סינסטרו, שהבין כי לא יהיה פקח ירוק יותר, נתן לגוסגוטה הגוסס למות, ללא ידיעת שומרי היקום.
תשוקתו לסדר הובילה את סינסטרו להיות הפקח הירוק המוערך ביותר בחיל. ככל שהשנים חלפו, סינסטרו הפך ליותר ויותר אובססיבי בהגנת הסקטור שלו ובשמירה על הסדר בעולם ביתו בכל מחיר. עד מהרה הוא הבין, שכדי להשיג מטרה זו עליו לכבוש את קורוגר ולשלוט בו כעריץ.
כאשר האל ג'ורדן הצטרף לחיל הפקחים הירוקים, סינסטרו הוצב כמדריכו. ג'ורדן נחרד משיטותיו הטוטליטריות, למרות שסינסטרו אחז בדיעה כי שלטון ביד ברזל נחוץ כדי להגן על אנשים מפני כוחות חייזריים. במהלך אימוניו, ג'ורדן עזר לסינסטרו להדוף ניסיון פלישה לקורוגר בידי שרי מלחמה חייזריים הידועים בשם "הק'הונדס". כשג'ורדן קרא לחיל הפקחים הירוקים לעזרה, מעשיו הדיקטטורים של סינסטרו נחשפו והוא עמד בפני שומרי היקום למשפט. קאטמה טוי, מנהיגת תנועת המחתרת הקורוגרית שחשה כי "הגנתו" של סינסטרו מנעה מהם התפתחות כחברה תרבותית באמצעות קשר עם גזעים אחרים, גויסה לחיל כמחליפתו. למרות שקאטמה טוי גדלה להיות חברת החיל המכובדת ביותר, היא ויתר תושבי קורוגר התנגדו בתחילה למינויה. עקב פעולותיו של סינסטרו, תושבי קורוגר למדו להכיר בסמל חיל הפקחים הירוקים כסימן לטרור ודיכוי.
ביוגרפיה בדיונית > עונש ונפילתו לפשע

שומרי היקום גירשו את סינסטרו ליקום האנטי-חומר בעוון השימוש בטבעת הכוח הירוקה כדי לזרוע פחד מאשר להילחם בו. מקבילו של כוכב הלכת אואה ביקום האנטי-חומר הוא קווארד, מקום מושבם של הנשקיונרים, גזע לוחמים ומדענים שרחשו שנאה עזה לשומרי היקום ולפקחים הירוקים. באמצעות גירושו לעולם הנשלט בידי רשע אשר ישנא אותו עקב היותו פקח ירוק, שומרי היקום קיוו להשפילו. אולם, ניסיונם להענישו היה טעות חמורה בחישוב. סינסטרו האמין כי נעשה לו עוול בידי אדוניו לשעבר וכעת שנא אותם כמו הנשקיונרים. באמצעות שנאתם המשותפת לאויביהם, סינסטרו והנשקיונרים הפכו לבני ברית, והם הציעו לו את עזרתם בפעולת נקמה נגד שומרי היקום.
הנשקיונרים של קווארד יצרו עבור סינסטרו טבעת כוח צהובה, ושלחו אותו חזרה ליקום הרגיל כדי שידרוש את נקמתו. עד מהרה, סינסטרו הפך לאויבו המושבע והחזק ביותר של חיל הפקחים הירוקים, במיוחד משום חולשת טבעות הכוח הירוקות להשפיע על הצבע הצהוב. חרף זאת, פקחים ירוקים מיומנים כג'ורדן תמיד מצאו דרך להביסו.
לפני ששומרי היקום עזבו את היקום עם בנות זוגם, הם בנו מתקן כליאה מיוחד באואה המיועד לסינסטרו ולאלפים אחרים. אולם, ערמומיותו הרבה של סינסטרו עזרה לשחררו מכלאו בעזרת תמרונו המנטלי של האל המטורף מסקטור 3600. סינסטרו רצח אינספור חיים במערכות כוכבים שלמות הודות לכוחו הבלתי יתואר, עד אשר הוכנע בידי הפקחים הירוקים מסקטור הארץ. הוא עומד למשפט נוסף בעוון פשעים של רצח עם בידי אסופת חברי החיל. הם מוצאים אותו אשם וגוזרים את דינו למוות. אולם, סינסטרו מצליח לרמות אפילו את המוות, שולח את עצם ישותו לסוללת הכוח הראשית וגורם להשבתתה. בתוך הסוללה, סינסטרו מגלה את הגילוי המרעיש אודות הסיבה לחולשתם של חברי חיל הפקחים הירוקים לצבע הצהוב.
ג'ורדן נכנס לתוך סוללת הכוח הראשית מתוך ניסיון להשיב את כוחם של חבריו לחיל, ובסופו של דבר מביס את סינסטרו, שנשמתו נדונה להישאר לכודה בסוללת הכוח הראשית ללא כוחות לנצח נצחים. אלא שסינסטרו זוכה לניצחון אישי כאשר "הטומאה הצהובה" התגלתה כישות תבונתית הידועה בשם פאראלקס, התגלמותו הגשמית של הפחד. סינסטרו גילה גם, כי מקור הכוח של סוללת הכוח הראשית היה מקבילו הירוק של פאראלקס, איון - התגלמות כוח הרצון. הודות לפעולותיו של סינסטרו, מוחו של ג'ורדן הושפע בידי פאראלקס באירועי דמדומי הברקת, ובכך הותיר אותו חשוף לפחד לראשונה בחייו, ולניצחונו האולטימטיבי של סינסטרו.