לורד ביירון
ביוגרפיה

ביירון היה בנם של סרן ג'ון "מד ג'ק" ביירון ושל אשתו השנייה קתרין לבית גורדון. האם הייתה צאצאית של הקרדינל ביטון ויורשת אחוזת גייט באברדינשייר בסקוטלנד. אביו מת כשהיה היה בן שנתיים. בגיל עשר ירש ביירון מדודו-רבו חשוך הילדים את תואר הברון ביירון מרוצ'דייל.
ביירון הוכר לאחר מותו כמשורר שמצטיין ביופי ובדקות של ההבעה. למרות חייו ושירתו, שנטען עליהם כי הם בלתי מוסריים, הייתה לשירתו השפעה על התנועה הרומנטית באנגליה ומחוצה לה. ביוגרפיות רבות נכתבו עליו ועל אישיותו.
את ספר שיריו הראשון "שעות עצלות" פרסם כשהיה סטודנט באוניברסיטת קיימברידג', אך ספג ביקורת קשה על ספר ביכורים זה והגיב עליה בסאטירה "משוררים אנגלים ומבקרים סקוטים" שפרסם ב-1809.
ב-1811 נעשה חבר בבית הלורדים לאחר מסע בארצות אירופה הקלאסיות. ב-1812 פרסם את החלקים הראשונים של יצירתו הלירית "העלייה לרגל של האביר הרולד", שיר שמתאר את מה שעובר על אדם הולל ושבע תענוגות.
בשנת 1815 נשא אישה עשירה בשם אן איזבלה מילבנק (Anne Isabella Milbanke), והיא ילדה לו את בתו החוקית היחידה עדה לאבלייס. מילבנק נטשה אותו כעבור זמן קצר על רקע יחסיו השערורייתיים עם אחותו למחצה. על רקע חיי ההוללות שלו כתב את היצירה "דון ז'ואן" על דמותו של דון ז'ואן – הדמות האגדית שהפכה לסמל הוללות ושעימה הזדהה.
בחברה האנגלית השמרנית לא ראו בעין יפה את אורח חייו ההולל ואת הרומנים הרבים שהיו לו עם נשים ועם גברים. הביקורת הקשה על אורח חייו וחוסר הפתיחות של החברה האנגלית באותם הימים הניעו את ביירון לעזוב את אנגליה ולעבור לאיטליה. שם הכיר את זוג המשוררים מרי שלי ובעלה פרסי ביש שלי.
לביירון הייתה זיקה למוטיבים יהודיים. בשנת 1815, זמן קצר לפני שעזב את אנגליה לבלי שוב, חיבר עם המלחין היהודי האנגלי יצחק נתן אסופה של שלושים שירים שכונתה 'מנגינות עבריות'. בשירים אלו אפשר למצוא רמיזות ציוניות ראשונות לזכותו של העם היהודי שגלה מארצו החרבה לחזור אליה.
ב-1821 הוא כתב את המחזה "קין" – יצירה פואטית טרגית, המתארת את העימות של קין, הרוצח הראשון, עם אלוהים. יצירה זו נחשבה לנועזת וקוממה קוראים רבים.
ביירון אהד את תנועת השחרור היוונית והיה ממובילי התנועה הפילהלניסטית שהתפשטה באירופה ותמכה במאבק היוונים לעצמאות. בסוף 1823 הוא הצטרף באופן פעיל למאבק היוונים במלחמת העצמאות היוונית נגד הטורקים. כעבור כ-4 חודשים, ב־19 באפריל 1824, הוא מת במיסולונגי שביוון ממחלת המלריה שבה לקה כאשר השתתף במלחמת העצמאות של יוון. היוונים, המעריצים את זכרו, קברו את ליבו מתחת לעץ בעיר מיסולונגי ביוון, וגופתו נשלחה לאנגליה. כנסיית וסטמינסטר סירבה לקבור אותו בשטחה, והוא נקבר בכנסיית מריה מגדלנה בעיירה האקנל במחוז נוטינגהאם.
דמותו ויצירתו של ביירון השפיעו על יוצרים רבים – מאנדרה מורואה, שכתב את הספר "לבו של ביירון", ועד ברטראנד ראסל, שטבע את המונח "אומללות ביירונית" – מושג שמופיע בספרו "כיבוש האושר".
אמן הקרמיקה הישראלי סמי די ביסס את עבודותיו בתערוכה HETOME על שירו של ביירון Child Harold's pilgrimage.
כמו כן חיבר ביירון את יצירת הפרוזה 'מקטע של רומן' (Fragment of a Novel) בעקבות תחרות כתיבת סיפורי אימה שערך עם המשורר פרסי ביש שלי ב-1816 (תחרות שהולידה בסופו של דבר דווקא את יצירתה הידועה של מרי שלי, אשתו של פרסי, 'פרנקנשטיין'). ב-1819 פורסמה היצירה לראשונה תחת הכותרת A Fragment בקובץ Mazeppa. ל'מקטע של רומן' – אף על פי שאינו תופס מקום מרכזי בגוף היצירה של ביירון – נודעה ברבות הימים השפעה מרובה על התפתחות ספרות הערפדים האנגלית, ובין היתר נכתבה בהשראתו הנובלה 'הוומפיר' (The Vampyre, 1819) מאת ג'ון ויליאם פולידורי (Polidori). 'מקטע של רומן' תורגם בידי שירלי פינצי לב והופיע בכרך ד של 'דחק' – כתב עת לספרות טובה, 2014.