stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן רוש
ביוגרפיה

רוש החל להתעניין בנושאים אפריקאים בשנת 1941 לאחר עבודתו בתור מהנדס אזרחי כמפקח על פרויקט בנייה בניז'ר. במהלך המלחמה שב לצרפת כדי להצטרף לשורות הרזיסטאנס. לאחר המלחמה עבד לזמן קצר כעיתונאי אצל סוכנות הידיעות הצרפתית טרם שובו לאפריקה והפיכתו לאנתרופולוג משפיע ויוצר סרטים שנוי במחלוקת.
רוש נחשב ברך-כלל כאבי הקולנוע הניז'רי. אף על פי שהגיע לאפריקה ב-1941 כמתיישב, רוש נשאר בניז'ר גם לאחר שזו קיבלה את עצמאותה והדריך דור של יוצרי קולנוע ושחקנים מקומיים כמו דאמורה זיקה ואומארו גנדה.
עם הגעתו לניאמי בשנת 1941 כמהנדס מים קולוניאליסט, רוש החל מתעניין באתנולוגיה של בני הזארמה והסונגהאי והסריט את בני המקום ומנהגיהם. בשנות ה-40 של המאה ה-20, הוא הכיר בעיירת איורו שעל גדת נהר ניז'ר את דאמורה זיקה, בנו של דייג ומרפא מסורתי בן הסונגהאי. אחרי תקרית בה נהרגו כתוצאה מפגיעת ברק עשרה פועלים באתר בנייה תחת פיקוחו של רוש, הוא היה עד לטקס שערכה לכבוד המתים סבתו של זיקה, מדיום ויועצת רוחנית. רוש סיפר לאחר שנים כי אירוע זה היה הרגע בו התגבש אצלו הרצון ליצור סרטים אתנוגרפיים.
עד שנת 1950, רוש סיים להפיק את הסרטים הראשונים שנוצרו על אדמת ניז'ר. 'בארצם של המכשפים השחורים' (1947), 'ריקוד החניכה של אחוזי הדיבוק' (1948) ו-'מכשפי וואזאראבה' (1949) תיעדו כולם את טקסי הדיבוק הרוחניים של בני הסנוגהאי, זארמה והסורקו, החיים על גדות נהר הניז'ר.
דאמורה זיקה ורוש נעשו חברים קרובים, והחל משנת 1950 רוש בחר להציג את זיקה במוקד סרטיו שעסקו במסורות, בתרבות ובאקולוגיה של בני עמק נהר הניז'ר. הראשון מבין רבים בהם הופיע זיקה היה 'ציד ההיפופוטם: הקרב על הנהר הגדול' (1950-1952), שהציג את חייהם וטקסיהם של הציידים והדייגים בני הסורקו. רוש הסריט במשך כארבעה חודשים מתוך סירת פירוגה מסורתית עם דייגים מקומיים.
במהלך שנות ה-50 רוש החל להפיק סרטים עלילתיים ארוכים יותר. ב-1954 הוא הסריט את זיקה בסרט 'יגואר' בתור בן-סונגהאי צעיר הנוסע לעבוד בחוף הזהב. הסרט, שצולם במקור כיצירה אתנוגרפית שקטה, נערך מאוחר יותר על ידי רוש וזיקה לסרט עלילתי באורך מלא שעמד מבחינת סוגה בין סרט תיעודי לבין דרמה עלילתית ויצא בשנת 1969 מלווה בדיאלוגים והערות מוקלטות. ב-1957 רוש הפיק בחוף השנהב את אני, שחור בצוותא עם יוצר הסרטים הניז'רי הצעיר אומארו גאנדה, שחזר משירות בצבא צרפת בהודו-סין. גאנדה הפך ברבות השנים לאחד משחקני ויוצרי הקולנוע הניז'רי החשובים והמשפיעים. עד ראשית שנות ה-70 לרוש היה צוות הפקה וכתיבה שעזר לו ביצירת סרטים ניז'ריים רבים באורך מלא כגון 'לאט לאט' (1971) ו'קוקוריקו אדון תרנגול' (1974).
רוש נחשב לאחד ממבשרי הגל החדש ולחלוץ בתחום האתנוגרפיה הוויזואלית. סרטו המוכר ביותר הוא כרוניקה של קיץ (1961), סרט שהופק בצוותא עם הסוציולוג אדגר מוראן המתאר את החיים החברתיים בצרפת. רוש עשה שימוש במצלמה במשך כל הקריירה שלו כדי לתאר את החיים באפריקה ויצר כ-120 סרטים לאורך חמישה עשורים של פעילות. על אף ההצלחה והחשיבות של יצירתו, יוצרי סרטים אפריקאים רבים ראו בסרטיו תיאור מעוות של המציאות האפריקאית.
רוש יסד בשנת 1978 ביחד עם ז'אן-מישל ארנו את פסטיבל הסרטים התיעודיים הבינלאומי 'הקולנוע של הממשי' במרכז פומפידו בפריז.
רוש נהרג בתאונת דרכים בפברואר 2004, כ-16 ק"מ מהעיירה בירני-נ'קומי בניז'ר.
פילמוגרפיה עיקרית

1949: Initiation à la danse des possédés
1950:  Cimetière dans la falaise
1953: Les Fils de l'eau
1955: Les Maîtres Fous (The Mad Masters)
1955: Jaguar
1955:  Mammy Water
1958: Moi, un noir
1959: La pyramide humaine
1960: Chronique d'un été (Chronicle of a Summer)
1965: La chasse au lion à l'arc
1966: Sigui année zero
1967: Sigui: l'enclume de Yougo
1968: Sigui 1968: Les danseurs de Tyogou
1969: Sigui 1969: La caverne de Bongo
1970: Sigui 1970: Les clameurs d'Amani
1971: Sigui 1971: La dune d'Idyeli
1972: Sigui 1972: Les pagnes de lame
1973: Sigui 1973: L'auvent de la circonsion
1974: Cocorico M. Poulet
1976: Babatu
1977: Ciné-portrait de Margaret Mead
1979: Bougo, les funérailles du vieil Anaï
1984:  Dionysos
2002: Le rêve plus fort que la mort co-directed with Bernard Surugue
לקריאה נוספת

Adams, John W. "Jean Rouch Talks About His Films to John Marshall and John W. Adams," American Anthropologist 80:4. December 1978.
Beidelman, Thomas O. Review of Jaguar, American Anthropologist 76:3. September 1974.
Fieschi, Jean-André, Jean Rouch, Cinema, A Critical Dictionary, Richard Roud (editor), Vol. 2, Secker & Warburg and Viking Press, 1980, P. 901-909.
Georgakas, Dan and Udayan Gupta, Judy Janda. "The Politics of Visual Anthropology: An Interview with Jean Rouch," Cineaste 8:4. 1978.
Muller, Jean Claude. Review of Les Maitres Fous, American Anthropologist 73: 1971.
Rouch, Jean and Steven Feld. "Cine-Ethnography" University of Minnesota Press. March 2003
Rouch, Jean. La Religion et la Magie Songhay. Presses Universitaires de France. 1960.
Stoller, Paul "The Cinematic Griot: The Ethnography of Jean Rouch" University of Chicago Press, 1992.
Vigo, Julian "Power, Knowledge and Discourse: Turning the Ethnographic Gaze around in Rouch's Chronique d’un été" Visual Sociology. 1995.
הערות שוליים

↑  Cahiers du Cinéma (Notebooks on Cinema) n°94 April 1959
1 2  Alfred Adler and Michel Cartry, Jean Rouch (1917-2004), L’Homme, 171-172 July-December 2004, [Online 24 mars 2005]. Consulted 7 April 2009.
↑  Damouré, secret bien gardé. Le Courrier (Switzerland) 11 August 2007
↑  Au pays des mages noirs
↑  Initiation à la danse des possédés
↑  Les magiciens de Wanzerbé
↑  Chasse à l'hippopotame
↑  Niger mourns film and radio star. BBC News 7 April 2009
↑  Bataille sur le grand fleuve. Hommage à Jean Rouch, France-Diplomatie (2008)
↑  Three men dramatized their real life roles in the film, and went on to become three of Nigerien cinema's fist actors. See: Jean Rouch. Notes on migrations into the Gold Coast. (First report of the mission carried out in the Gold Coast from March to December, 1954) Tr. into English by P.E.O. and J.B. Heigham. Accra, (1954) OCLC 11092127 and Jean Rouch, Steven Feld. Ciné-ethnography. University of Minnesota Press, (2003) ISBN 0-8166-4104-8 pp. 352-353
↑  Petit à petit
↑  Cocorico monsieur Poulet
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273942905171  PLWABN: 9810538469405606  BIBSYS: 90524067  BNE: XX1557710  BnF: cb119227538 (data)  CANTIC: a10776837  CiNii: DA05080539  GND: 118603388  ISNI: 0000 0000 8187 173X  LCCN: n83040611  NDL: 001335418  NKC: xx0189128  NLA: 49861905  NLK: KAC201424125  NTA: 069360693  RERO: 02-A003764758  RKD: 222008  SNAC: w6f557h3  SUDOC: 027110729  Trove: 1258904  ULAN: 500470105  VIAF: 118101665   WorldCat (עם VIAF): 118101665
חבורת בורשצ'וב

חבורת בורשצ'וב הייתה יחידת פרטיזנים יהודים שהתארגנה באביב 1942 בגטו בורשצ'יב שבגליציה, פולין (בשנות האלפיים, אוקראינה). חבורת בורשצ'וב סיימה את חייה במה שמוגדר כמקרה ההתאבדות הקולקטיבית בקרב, היחיד שתועד מאז אירועי מצדה.[דרוש מקור] סיפור ההתאבדות נחשף במסגרת סרט התעודה תמונה דור 3, המבוסס על מחקר שואה ראשון מסוגו אי פעם, שבוצע בסיוע הרשת החברתית פייסבוק.[דרוש מקור]
פעילות הקבוצה

קבוצת הצעירים, רובם יוצאי ברית טרומפלדור (בית"ר) בבורשצוב וסביבתה, תכננה פעולות התנגדות והברחת יהודים מהגטו הפתוח של בורשצ'וב אל היערות הסמוכים. הקבוצה גדלה במיוחד אחרי האקציה הראשונה בספטמבר 1942 והקיפה עשרות חברים. היא כונתה חבורת בורשצ'וב, או כנופיית בורשצ'וב ובשפה האידית "בארשטשיווער באנדע". בין החברים בחבורה היו וולף אשנדורף, שהיה מפקדה הראשון, יואל ויינטראוב, קלמן שווארץ, נוסיה צימט-צוקר ובעלה - יהושע צוקר - שהפך לימים למפקד הכוח, בייריש צוקר אחיו של יהושוע, יוסף שוורץ ואחרים.
המחתרת שכונתה "קבוצת בורשצ'וב" התארגנה על רקע התחושה שאין מה להפסיד עוד. אנשיה הצליחו לרכוש כמות קטנה של נשק, וימים ספורים קודם חיסול הגטו הוציאה קבוצת חברים ליערות הסביבה.
באפריל 1942 נרצחו כמה מיהודי בורשצ'וב. האקציה הראשונה הגדולה הייתה ב-26 בספטמבר 1942. כ-100 איש נרצחו במקום, במיוחד חולים וקשישים. 800 יהודים שולחו ברכבת להשמדה בבלז'ץ. קבוצת צעירים הופרדה ממשלוח זה והובלה למחנה יאנובסקה בלבוב הידוע לשמצה, שם הם מצאו מותם לאחר מכן. באותה תקופה נערכו אקציות גם ביישובים הסמוכים ובהם סקאלה. שרידי הקהילות הללו (מיילניצה, סקאלה וקורולובקה) הועברו לגטו בורשצ'וב ויחד עם יהודי המקום סבלו עינויים, רעב ורצח.
חברי כנופיית בורשצ'וב פשטו פעמים אחדות, החל מקיץ 1943, על שוטרים אוקראינים ועל קבוצות הלאומנים האוקראינים "באנדרה" ובהמשך פעלו ישירות גם נגד הצבא הגרמני, בתי מעצר ותחנות משטרה.
ב-17 בנובמבר 1943 ביצעו חברי "בארשטשיווער באנדע" פעולה נועזת לשחרור הכלואים בבית הסוהר בבורשצ'וב. באתר האינטרנט "הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה" נכתב, כי "על הפעולה פיקד יהושע צוקר". בין כ-50 אסירים ששוחררו היו גם כ-20 יהודים. על אף הצלחותיהם, נתקלו הלוחמים היהודים בקשיים בהשגת נשק. הם זכו גם ליחס עוין מצד האוכלוסייה המקומית.
ב-6 בדצמבר 1943 ביער לושיאץ בפולין, התחולל קרב של מעטים מאוד מול רבים מאוד, שנלחמו עד הכדור הלפני אחרון והתאבדו בהוראת מפקדם, יהושע צוקר - רגע לפני נפילתם בשבי האס.אס."אין כאן אף גיבור שיעמוד בעינויי הנאצים," אמר צוקר על-פי עדויות פרטיזנים, שנפרדו מהכוח בפקודתו, רגע לפני ה'קרב, משום שלא היו להם נשק או תחמושת. "נילחם עד הכדור הלפני אחרון, נהרוג כמה שיותר מהאויב שמולנו ורגע לפני שניפול בשבי, כל אחד יירה בלוחם שעל ידו ויתאבד."
הקרב נמשך כארבע שעות. 15 לוחמים ולוחמת אחת בהריון, נוסיה צימט צוקר, שהייתה אשת מפקד הכוח, נלחמו עם רובים מעטים, אקדחים ובקבוקי מולוטוב, נגד כוח עצום של חיילים גרמניים. 1,600 לוחמים, מצוידים במכונות ירייה, התקדמו אל פאתי היער בחסות 4 טנקים, שריוניות ובחיפוי של ירי תותחים. פקודיו של צוקר הצליחו לפגוע באחד הטנקים ולהעלות אותו באש. עשרות רבות של לוחמים גרמנים נהרגו מהירי המדויק שהמטירו הפרטיזנים ממקום המסתור שלהם שהוסווה היטב.
בתום הקרב מתו 16 הלוחמים.
חשיפת הפרשה

הפרשה נחשפה במהלך כתיבת הספר "רומיאו ונוסיה" – אהבם והתאבדותם של זוג הפרטיזנים יהושוע צוקר ונוסיה צימט. ספר בכתובים, מאת שלמה אברמוביץ'. על בסיס תצלום קבוצתי שהיה בידי הסופר, הופק סרט התעודה הייחודי 'תמונה דור 3' (מפיק: עמי גלאם, בימוי: עמליה מרגולין. תסריט ותחקיר: שלמה אברמוביץ').
הסרט בן 52 דקות הוא מחקר שואה ראשון מסוגו, שצלל אל תקופת השואה באמצעות סטטוס שעלה לפייסבוק בעמוד סטטוסים מצייצים וחשף תעלומה היסטורית, על פרטיזנים שהתאבדו קולקטיבית למען הצלת 2,500 מיהודים.
תחקיר הפייסבוק, שהחל בסטטוסים מצייצים בישראל הפך ויראלי והתנהל בתשע שפות ובעשרים ושבע מדינות, על פני חמש יבשות. בזכות המידע שזרם מאירופה, מארצות הברית ומאוסטרליה נחשף סיפור גבורה נדיר בעוצמתו, על 16 פרטיזנים שנלחמו בחטיבת חי"ר משוריינת של הנאצים והתאבדו בהוראת מפקדם, יהושע צוקר, רגע לפני נפילתם בשבי האס.אס, כדי שלא להסגיר את מקומם של 2,500 יהודים שהסתרו ביער. לצדו של יהושוע צוקר התאבדה גם אשתו ואהובתו, נוסיה צימט צוקר, שהייתה סגנית מפקד כוח הפרטיזנים.
זה מתחיל בצעד

"זה מתחיל בצעד" הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית עדי אברהמי. הוא יצא באופן עצמאי ב-15 בדצמבר 2022, ונכללו בו הסינגלים "זה מתחיל בצעד", "כפתורים", "מספיק לחשוב!" ו"איפה אתה", שהגיע למקום ה-100 במצעד ההיטליסט. קדם להוצאת האלבום הופיעה ברחבי מדינת ישראל על מנת לקדם את שיריו.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | זה מתחיל בצעד  | 3:29 |
| 2. | היי, ברוך הבא  | 3:28 |
| 3. | תדבר  | 3:30 |
| 4. | איפה אתה  | 3:41 |
| 5. | הלאה  | 3:34 |
| 6. | פחדים ושיגעון  | 3:58 |
| 7. | מספיק לחשוב!  | 3:08 |
| 8. | נשוב הביתה  | 3:06 |
| 9. | כפתורים  | 3:20 |
| 10. | האמת  | 2:51 |
| 11. | תגבירי  | 3:03 |
| 12. | היא שעמדה  | 3:20 |
| 13. | להסתכל על החיים מסופם  | 3:46 |
| משך כולל: | משך כולל: | 44:18 |
הערות שוליים

↑  יעקב בר-און, ‏"זה מתחיל בצעד": סינגל חדש לזמרת עדי אברהמי, באתר מעריב אונליין, 9 במאי 2021
↑  חיים נוי, ביקורת סינגל: מספיק לחשוב!, באתר TheMarker Cafe ‏, 13 באוגוסט 2019
זוהר (שדה גז)

זוהר (בערבית: حقل غاز ظهر, ظهر בתעתיק מדויק: ט'הר) הוא שדה גז טבעי המצוי בים התיכון באזור השייך למצרים. השדה נמצא באזור שהוענק בו הזיכיון לחברת Eni האיטלקית בשנת 2013. השדה משתרע על פני שטח של כ-100 קמ"ר ומצוי בעומק של כ-1,450 מטר. השדה התגלה ב-2015, ובאותה שנה הוערך כשדה הגז הגדול ביותר שנתגלה בים התיכון, גדול יותר ממאגר לווייתן, ובו כ-850 מיליארד מטר מעוקב (BCM) של גז.. אולם בשנה שלאחר מכן ב-2016 נעשתה הערכה מחודשת, והתברר שהוא קטן יותר ברמה ניכרת מכפי שהעריכו בתחילה, ואיננו אלא פחות ממחצית מגודלו של מאגר לווייתן, ועל פי ההערכות הוא עמד על כ-453 מיליארד מטר מעוקב. בסוף שנת 2023 שוב נעשתה הערכה, על ידי בריטיש פטרוליום, והתברר שמאגר זוהר מראשיתו היה אפילו קטן יותר ממאגר הגז הישראלי תמר, ולא עלה על 310 מיליארד מטר מעוקב.
הערות שוליים

↑   אבי בר-אלי, מתווה הגז מתפורר: מצרים מדווחת על תגלית גז ענקית, באתר TheMarker‏, 30 באוגוסט 2015
↑  ליאור גוטמן, דיווח: מאגר הגז האיטלקי-מצרי קטן בחצי מכפי שהוערך בתחילה, באתר כלכליסט, 24 בינואר 2016
↑  https://www.gplanet.co.il/בלעדי-ההונאה-על-מאגר-הגז-המצרי-מהגדול/
ערך זה הוא קצרמרבנושא נפט וגז ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זה צריך לקרות לך

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ג׳ורג׳ קיוקור 
 הופק בידי:  פרד קולמאר 
 תסריט:  גארסון קאנין 
 עריכה:  צ'ארלס נלסון 
 שחקנים ראשיים:  ג'ק למון ג'ודי הולידיי פיטר לופורד 
 מוזיקה:  פרידריך הולנדר 
 צילום:  צ'ארלס לאנג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 בינואר 1954
 משך הקרנה:  86 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
זה צריך לקרות לך (באנגלית: It Should Happen to You) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1954 בבימויו של ג'ורג' קיוקור, עם ג'ק למון, ג'ודי הולידיי ופיטר לופורד בתפקידים הראשיים.
זה סרטו הראשון של ג'ק למון בתפקיד ראשי. הוא היה אז שחקן לא ידוע לעומת ג'ודי הולידיי זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1950 על תפקידה בסרט "רק אתמול נולדה", אבל הבמאי ג'ורג' קיוקור האמין ביכולותיו.
הסרט צולם בחלקו בסנטרל פארק ובכיכר קולומבוס בניו יורק. הוא סאטירה על עולם הפרסום.
תקציר העלילה

פיט שפארד (ג'ק למון) הוא צלם סרטים צעיר. הוא מסתובב עם מצלמת סרטי 16 מ"מ המכנית שלו בסנטרל פארק ומצלם אנשים כדי לעשות מזה סרט דוקומנטרי. הוא נתקל בצעירה מאכילה יונים בגרעינים שמוצאת חן בעיניו. לאחר שיחה קצרה היא מספרת לו ששמה הוא גלדיס גלובר (ג'ודי הולידיי) וכי הגיעה לעיר הגדולה כדי להצליח ולהיות מפורסמת אבל פיטרו אותה וכעת היא חושבת לחזור עם 1,000 הדולרים שחסכה, למצוא גבר, להתחתן ולהיות אישה פשוטה כאחד האדם. פיט מבטיח להראות לה את הסרט אחרי השלמתו. היא נותנת לו את כתובתה והוא שוכר דירה בבניין הזה, דירה לידה.
גלדיס מסתובבת בכיכר קולומבוס ורואה שלט פרסומת גדול ריק ומוצע להשכרה. לאחר משא ומתן קצר עם פקיד חברת הנדל"ן היא שוכרת את השלט הזה לשלושה חודשים תמורת 623 דולרים. על השלט כתוב באותיות ענקיות "גלדיס גלובר" אבל מאחורי זה אין דבר.
איבן אדמס ה-III (פיטר לופורד) הוא בעל חברה גדולה לסבון. הוא לוחץ לקבל לידיו את שלט הפרסומת של גלדיס. בחברת הנדל"ן מציעים להחזיר לה את הכסף ועוד 500 דולר אך היא מסרבת. לבסוף מציע אדמס הצעה שאי אפשר לסרב לה - במקום השלט הגדול בכיכר קולמבוס הוא יפרסם את שמה בשישה שלטים במקומות בולטים בעיר כמו בתחנת גרנד סנטרל ומול מייסיס.
היחסים בין פיט וגלדיס מתהדקים אבל הוא מתנגד לכל הפרסומת המזויפת שלה. השלטים עושים את שלהם - השם גלדיס גלובר מתפרסם בכל העיר. כשהיא מגיעה לקנות במייסיס עטים עליה על הלקוחות והמוכרים לבקש חתימה.
שדרן הטלוויזיה ברוד קלינטון (מייקל או'שי) מפרסם בקשה לגלות מי זאת גלדיס גלובר האלמונית. היא מתקשרת אליו וזוכה לחשיפה בראיון טלוויזיה.
בינתיים אדמס היפה והעשיר ורודף נשים ידוע מפעיל את קסמיו על גלדיס. הוא מציע לה פרסומת בטלוויזיה על הסבונים שלו, מזמין אותה לביתו ומנסה לפתות אותה אבל היא מסרבת ובורחת. בבית היא מוצאת סרטון שהכין לה פיט ובה צילומים שצילם אותה והודאה שלו שאינו יכול לעמוד בתחרות עם אדמס היפה והעשיר.
הם נפרדים וגלדיס ממשיכה במסע הפרסומת שלה שמנהל על ידי ברוד. כעת היא ידוענית ומוזמנת על ידי חיל האוויר לטקס קריאת מטוס על שמה. היא מרגישה שהיא למעשה "חפץ" בידי אנשי הפרסומת.
פיט ממשיך בעבודתו בסרטים. הוא נכנס לכלוב שימפנזה, מחקה אותה ומצלם את תגובות הקהל. לפתע הוא מבחין שהאנשים מסתכלים לשמיים שם נמצא מטוס שיוצר כתובת עשן: "גלדיס מבקשת סליחה מפיט".
הם מתחברים שוב ובדרך היא מבחינה בשלט פרסומת ריק. פיט שואל אותה במה היא מסתכלת והיא עונה "בכלום".
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ק למון | פיט שפארד | צלם סרטים |
| ג'ודי הולידיי | גלדיס גלובר |  |
| פיטר לופורד | איבן אדמס | איש עסקים |
| מייקל או'שי | ברוד קלינטון | מפיק טלוויזיה |
זה עושה לך את זה

זה עושה לך את זה הוא אלבום האולפן השלישי והאחרון של להקת נוער שוליים. האלבום יצא לאור באוגוסט 1991 והופץ על ידי חברת התקליטים הד ארצי. במקור יצא האלבום על גבי תקליט ויניל ותקליטור.
את אלבום זה הפיק עובד אפרת, שעבד עם הלהקה גם באלבומיה הקודמים. את רוב השירים באלבום כתבה חנה גולדברג, ובהם שלושת שיריו המצליחים ביותר, "שמור עליי", "מותק" ו"לא אטוש את ידך". האלבום זכה להצלחה פחותה בהרבה מקודמו, והביא לסוף פעילות הלהקה. שיר נוסף שהקליטה הלהקה באותה שנה שזכה להצלחה היה "מספיק לי", שנכלל באלבום בשם "שפמשותפת - מועדון השירים הבודדים". באותה השנה זכתה הלהקה בתואר "להקת השנה" בתחרות "תפוח הזהב" של רשות השידור. חברי הלהקה לא הודיעו באופן רשמי על התפרקותה, אך למעשה חדלו לפעול ביחד אחרי יציאת האלבום השלישי.
רשימת שירים

| זה עושה לך את זה> מס' | זה עושה לך את זה> שם | זה עושה לך את זה> מילים | זה עושה לך את זה> לחן | זה עושה לך את זה> משך | זה עושה לך את זה>  | זה עושה לך את זה>  | זה עושה לך את זה>  | זה עושה לך את זה>  | זה עושה לך את זה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | זה עושה לך את זה  | חנה גולדברג | נוער שוליים | 3:06 |  |  |  |  |  |
| 2. | והשמש תיפול  | חנה גולדברג | ארן אמיר, דודי לוי, מיקיאגי וקובי פיטרו | 4:42 |  |  |  |  |  |
| 3. | מותק  | חנה גולדברג | מיקיאגי | 3:01 |  |  |  |  |  |
| 4. | לא אטוש את ידך  | חנה גולדברג | עובד אפרת | 4:00 |  |  |  |  |  |
| 5. | שלי צריכה להיות  | חנה גולדברג | דודי לוי ומיקיאגי | 3:16 |  |  |  |  |  |
| 6. | שמור עליי  | חנה גולדברג | ארן אמיר ודודי לוי | 3:56 |  |  |  |  |  |
| 7. | שלוש משאלות  | מיקיאגי | קובי פיטרו | 3:48 |  |  |  |  |  |
| 8. | בלה בלינה  | רונן בן טל | מיקיאגי | 2:49 |  |  |  |  |  |
| 9. | דרלינג  | חנה גולדברג | מיקיאגי | 3:23 |  |  |  |  |  |
| 10. | כוכב לכת  | מיקיאגי | דודי לוי | 2:47 |  |  |  |  |  |
| 11. | אצבעוני  | דודי לוי | ארן אמיר ודודי לוי | 3:46 |  |  |  |  |  |
| 12. | מה שטוב אצלי  | חנה גולדברג | עובד אפרת | 5:39 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 44:13 |  |  |  |  |  |
קרדיטים

עיבודים – נוער שוליים ועובד אפרת
הפקה מוזיקלית – עובד אפרת
בס – ארן אמיר
גיטרות – דודי לוי
קלידים – קובי פיטרו
תופים – רועי שקד
שירה – מיקיאגי
חוחן פטרס

| חוחן פטרס |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
משפחה:: נימיים
סוג:: חוחן
מין:: חוחן פטרס
שם מדעי
 Scolopsis affinis ‏פטרס, 1877

חוחן פטרס (שם מדעי: Scolopsis affinis) הוא דג ממשפחת הנימיים שבסדרת הדקראים הגדולה. הוא חי בשוניות אלמוגים באוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט.
הדג בעל גוף אפור-כחול עם סנפירים נמוכים וזנב צהוב בצורת קשת. אורכו 15–24 ס"מ. הצידיים צהובים והראש אפור מלמעלה. דג זה מחפש מזון בחולות הים על ידי נשיפה חזקה המעיפה את החול ומגלה את טרפו. כך הוא גם יכול לחשוף אויבים המתחפרים בחול.
הדג חי בקהילות קטנות בשטחי החול שסביב האלמוגים והוא פעיל יום.
הערות שוליים

↑  חוחן פטרס באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  לא קיים שם עברי רשמי, שם הטקסון בהשראת השם העממי האנגלית Peters monocle bream
זוזנה צ'פוטובה

נשיא ישראל ראובן ריבלין (מימין) עם צ'פוטובה בעת ביקורה בישראל לרגל פורום השואה העולמי החמישי, ינואר 2020
זוזנה צ'פוטובה (בסלובקית: Zuzana Čaputová; נולדה ב-21 ביוני 1973) היא פוליטיקאית סלובקית, עורכת דין ופעילת איכות הסביבה. נשיאת סלובקיה הנוכחית (מאז 15 ביוני 2019).
היא פרצה לראשונה לתודעה הציבורית בזכות מאבק בן 14 שנים נגד הקמת מזבלה רעילה בלתי חוקית בעיר מגוריה, פֶּזִינוֹק (אנ'). עבור מאבקה המוצלח שהסתיים בניצחון הוענק לה פרס גולדמן לפעילות סביבתית של שנת 2016 והיא אף זכתה בכינוי "ארין ברוקוביץ' של סלובקיה", על שם פעילת איכות הסביבה האמריקאית שניצחה את תאגיד האנרגיה "PG&E".
צ'פוטובה היא הנשיאה האישה הראשונה בהיסטוריה של סלובקיה. עם מינויה לנשיאות בגיל 45 הייתה צ'פוטובה האדם הצעיר ביותר בהיסטוריה של סלובקיה ששימש בתפקיד נשיא המדינה.
ביוגרפיה

צ'פוטובה נולדה למשפחה ממעמד הפועלים בברטיסלאבה. היא גדלה בעיר הסמוכה פזינוק. היא תיארה את בית הוריה כבית בראש פתוח ורחב אופקים. היא למדה באוניברסיטת קומניוס בברטיסלאבה וסיימה כבוגרת הפקולטה למשפטים בשנת 1996. בין השנים 1998–1999 סיימה מחזור הכשרה בנושא "ניהול כללי - ניהול שינוי" וב-1999 קורס ARK-Mediation, המוכר על ידי משרד החינוך של סלובקיה.
לאחר שסיימה את לימודיה, עבדה צ'פוטובה ברשות המקומית של פזינוק, תחילה כעוזרת במחלקה המשפטית, ולאחר מכן כסגנית ראש העיר.
מאוחר יותר עברה לעבודה במגזר השלישי בקרן החברה הפתוחה, שם טיפלה במנהל הציבורי ובתיקים של ילדים שחוו אלימות בביתם. לאחר מכן, היא עבדה כמנהלת פרויקטים לפיתוח הקהילה המקומית בארגון האזרחי EQ Klub.
בין השנים 2001–2017 עבדה צ'פוטובה עם Via Iuris, ארגון אזרחי סלובקי, ומשנת 2010 כעורכת דין עם גרינפיס בתכנון קמפיינים. בפזינוק, במשך יותר מעשר שנים, עמדה בחזית המאבק הציבורי נגד אישור מטמנה נוספת שתגביר את זיהום הקרקע, האוויר והמים בעיר ובסביבתה. המאבק נגד המזבלה הגיע לשיאו בשנת 2013, כאשר בית המשפט העליון של הרפובליקה הסלובקית קבע כי המזבלה החדשה היא בלתי חוקית ומפרה נורמות סביבתיות.
היא ניהלה את משרד עורכי הדין הפרטי שלה, כתבה והשתתפה בכתיבת מספר פרסומים. היא חברה ברשת חוק הסביבה העולמית (ELAW) (אנ'), רשת של עורכי דין ומשפטנים סביבתיים.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בדצמבר 2017 הכריזה צ'פוטובה על כניסתה למפלגה הליברלית "סלובקיה הפרוגרסיבית" (אנ') שהיא חוץ-פרלמנטרית ולא מיוצגת במועצה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית. בינואר 2018 היא נבחרה כסגנית יו"ר המפלגה בקונגרס הראשון של המפלגה וכיהנה בתפקיד עד התפטרותה במרץ 2019 עקב ניצחונה במסע הבחירות לנשיאות.
במסיבת עיתונאים שהתקיימה ב-29 במרץ 2018 הודיעה צ'פוטובה באופן רשמי על מועמדותה לנשיאות במרוץ לנשיאות 2019. מפלגות האופוזיציה ואחת ממפלגות הקואליציה הקטנות, המייצגת את המיעוט ההונגרי במדינה, תמכו במועמדותה וכך גם הנשיא היוצא אנדריי קיסקה.
צ'פוטובה הצהירה שהרצח הכפול של העיתונאי יאן קוצ'אק וארוסתו מרטינה קושנירובה (אנ') בפברואר 2018 היה אחת הסיבות לכך שהחליטה להתמודד על הנשיאות. יאן קוצ'אק עסק בתחקיר על קשרי שחיתות בין פוליטיקאים למאפיה האיטלקית וכתבתו האחרונה שהתפרסמה עסקה בהיתכנות קשרי ארגון הפשע האיטלקי "נדרנגטה" לגורמי ממשל רמי דרג בסלובקיה. בעקבות הרצח התפטר מנהיג מפלגת סמר, רוברט פיצו, מראשות הממשלה. חמישה אנשים הואשמו ברצח של קוצ'יאק וארוסתו, ביניהם איש העסקים מריאן קוצ'נר שנגד החברה שאותה ייצג ניהלה צ'פוטובה מאבק בן 14 שנים.
צ'פוטובה הגיעה לסיבוב השני של הבחירות בעמדת ניצחון, אחרי שבסיבוב הראשון כבשה את המקום הראשון עם יתרון של יותר מ-20% על פני הדיפלומט הוותיק מרוש שפצ'וביץ'. אחרי שקיבלה 58.3% מהקולות היא סיימה גם בסיבוב השני בפער ניכר משפצ'וביץ', שקיבל 41.7% בלבד. הוא בעצמו מחזיק בעמדות פרו-אירופיות והוא נתמך על ידי מפלגת השלטון "סמר", ששולטת בפוליטיקה המקומית מאז 2006.
צ'פוטובה החלה את נאום הניצחון שלה באמירת תודה לבוחרים בסלובקית, ואז עברה להונגרית, צ'כית, רומאני ורוסינית - שפות כל המיעוטים האתניים הגדולים במדינה.
אני שמחה לא רק מהתוצאה אלא משום שזה אפשרי שלא להיכנע לפופוליזם, לומר את האמת ולהעלות את העניין מבלי להשתמש בשפה אגרסיבית
מכיוון שבעבר הייתה בסלובקיה ראשת ממשלה איווטה רדיצ'ובה שכיהנה בין השנים 2010–2012, בחירתה של צ'פוטובה לנשיאות מביאה את סלובקיה להיכלל בקבוצה קטנה של הרפובליקות הפרלמנטריות אשר היו להן גם ראש ממשלה וגם ראש מדינה נשים.
ביוגרפיה > מצע הבחירות > זכויות להט"ב

צ'פוטובה אמרה כי היא תומכת בהסדרת נישואים חד-מיניים. בדיון שאורגן על ידי כתב העת SME (אנ'), היא הרצתה על האפשרות של אימוץ לזוגות הומוסקסואלים: "אני מעדיפה שלילד תהיה אמא ביולוגית ואב ביולוגי. אבל אם הוא גדל במוסד, אני חושבת שכבר עדיף לו בית עם שני הורים אוהבים אפילו אם הם היו בני אותו מין".
ביוגרפיה > מצע הבחירות > הפלות וזכויות האישה לגופה

בהתייחסות לשאלת ההפלות, תומכת צ'פוטובה בשמירה על הסטטוס קוו הקיים: "אם יש מצב קיצוני והדילמה היא בין אימוץ נורמה משפטית הפולשת לחייהם הפרטיים של האזרחים לבין השארת ההחלטה באחריות הנשים ובחירתן האישית, אני בוחרת באחריותה של אישה".
צ'פוטובה גרושה ואם לשתי בנות. היא מתגוררת בפזינוק. היא סיפרה שהיא מתרגלת יוגה בודהיסטית וזן.
פרסים

על הנהגתה החזקה והנחושה בנוגע לפרשת הפסולת בפזינוק, זכתה צ'פוטובה בפרס גולדמן לפעילות סביבתית בשנת 2016. זוכי פרס זה נבחרים על ידי חבר מושבעים בינלאומי ומומחים מרחבי העולם, והם נבחרים על סמך השפעתם הניכרת והמשמעותית על הגנת הסביבה. פרס גולדמן הועבר לצ'פוטובה בסן פרנסיסקו. מאבקה הארוך והניצחון בסופו הושוו למאבק של ארין ברוקוביץ' האמריקאית.