stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית פברואר
הערות שוליים

1 2 3 4  Pohlig, Molly (2015-05-16). "February House, the Middagh Street home of literary giants". Brownstoner (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-11-26.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
1 2 3 4 5 6  Geselowitz, Gabriela (25 בספטמבר 2014). "The House on Middagh Street". www.bklynr.com (באנגלית). נבדק ב-2021-11-26. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Lahr, John (2012-05-28). "The Gang's All Here". The New Yorker (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-11-26.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
1 2 3  Vaill, Amanda (2005-02-06). "'February House': Brooklyn Bohemians". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-11-26.
ריק פיטינו

| --- | --- |

פיטינו בשנת 2012
 לידה:  18 בספטמבר 1952 (בן 72) ניו יורק, ארצות הברית
 עמדה:  מאמן
 גובה:  1.83 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת מסצ'וסטס
 היכל התהילה:  הוצג כמאמן בשנת 2013
 קבוצות כמאמן
 1974–1976 1976–1978 1978–1983 1983–1985 1985–1987 1987–1989 1989–1997 1997–2001 2001–2017 2018–2020 2020–:  אוניברסיטת הוואי (עוזר) אוניברסיטת סירקיוז (עוזר) אוניברסיטת בוסטון ניו יורק ניקס (עוזר) אוניברסיטת פרובידנס ניו יורק ניקס אוניברסיטת קנטקי בוסטון סלטיקס אוניברסיטת לואיוויל פנאתינאיקוס אוניברסיטת איונה
 הישגים כמאמן
 2 זכיות בטורניר אליפות המכללות (1996, 2013) 2 זכיות באליפות הליגה היוונית (2019, 2020) זכייה בגביע היווני (2019)
ריצ'רד אנדרו "ריק" פיטינו (באנגלית: Richard Andrew "Rick" Pitino; נולד ב-18 בספטמבר 1952) הוא מאמן כדורסל אמריקאי המשמש כמאמן קבוצת אוניברסיטת איונה. אימן בעברו את קבוצות ליגת ה-NBA ניו יורק ניקס (1987–1989) ובוסטון סלטיקס (1997–2001), את קבוצות ליגת המכללות אוניברסיטת בוסטון (1978–1983), אוניברסיטת פרובידנס (1985–1987), אוניברסיטת קנטקי (1989–1997) ואוניברסיטת לואיוויל (2001–2017), ואת קבוצת פנאתינאיקוס מליגת העל היוונית והיורוליג.
בשנת 2013 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל, כמאמן.
קריירת משחק בליגת המכללות

פיטינו נולד בעיר ניו יורק, וגדל בכפר בייוויל הסמוך. בין השנים 1970–1974 למד באוניברסיטת מסצ'וסטס, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה לצדו של אל סקינר (אנ'), אשר הפך גם הוא למאמן מכללות מעוטר. בעונות 1973 ו-1974 שימש פיטינו כרכז הפותח של הקבוצה, ורשם ממוצעים של 4.7 נקודות ו-5.6 אסיסטים למשחק.
קריירת אימון > השנים הראשונות

מיד עם סיום לימודיו האקדמיים הצטרף פיטינו לצוות האימון של קבוצת אוניברסיטת הוואי, ושנתיים לאחר מכן עבר לשמש כעוזר מאמן בקבוצת אוניברסיטת סירקיוז, תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל ג'ים בייהיים.
בשנת 1978, לאחר שנתיים בסירקיוז, מונה למאמן הראשי של קבוצת אוניברסיטת בוסטון. בעונתו החמישית והאחרונה בתפקיד, 1982/1983, העפילה הקבוצה לטורניר אליפות המכללות לראשונה מזה 24 שנים, אולם הודחה ממנו כבר בסיבוב הראשון. באותה עונה שיחק תחת פיטינו הרכז והמאמן לעתיד ברט בראון.
לקראת עונת 1983/1984 הצטרף לצוות האימון של ניו יורק ניקס מליגת ה-NBA, תחת המאמן הראשי יובי בראון. בשתי עונותיו עם הניקס בלט בקבוצה שחקן האולסטאר ברנרד קינג.
בשנת 1985 חזר פיטינו לליגת המכללות, כאשר מונה למאמן הראשי של קבוצת אוניברסיטת פרובידנס, במקומו של ג'ו מולאני. בעונת 1986/1987 הדריך את הקבוצה להעפלתה השנייה אי פעם לשלב פיינל פור טורניר אליפות המכללות, אך במשחק חצי הגמר הפסידה פרובידנס בתוצאה 63–77 מול אוניברסיטת סירקיוז, בה שיחקו דריק קולמן, רוני סייקלי ושרמן דאגלס. השחקן המוביל בקבוצתו של פיטינו היה הרכז בילי דונובן, אשר קלע 20.6 נקודות ומסר 7.1 אסיסטים בממוצע למשחק.
קריירת אימון > ניו יורק ניקס

ביולי 1987, לאחר שתי עונות בפרובידנס, מונה פיטינו למאמן הראשי של ניו יורק ניקס, במקומו של בוב היל. בעונת 1988/1989 רשמה הקבוצה את מאזנה הטוב ביותר מזה 16 שנים (52–30), הודות ליכולת טובה של שחקניה הצעירים פטריק יואינג, מארק ג'קסון וצ'ארלס אוקלי. בפלייאוף 1989 הודחו הניקס בסיבוב השני על ידי שיקגו בולס, בתוצאה 2–4. בסיום אותה עונה התפטר מאימון הקבוצה, והוחלף בידי עוזרו סטו ג'קסון.
קריירת אימון > אוניברסיטת קנטקי

לקראת עונת 1989/1990 מונה למאמן קבוצת אוניברסיטת קנטקי, במקומו של חבר היכל התהילה אדי סוטון. ב-3 מתוך 8 עונותיו בקנטקי הוליך את ה"ויילדקטס" לשלב פיינל פור טורניר המכללות – בעונות 1992, 1996 ו-1997. בשנת 1992 הפסידה הקבוצה במשחק חצי הגמר מול אוניברסיטת מישיגן (בתקופת ה-"Fab Five"), על אף הצטיינותו של ג'מאל משבורן. בשנת 1996 זכתה קנטקי באליפות ליגת המכללות השישית בתולדותיה, לאחר שגברה על אוניברסיטת סירקיוז במשחק הגמר. באותה עונה שיחקו בקנטקי תשעה שחקני NBA לעתיד, בהם אנטואן ווקר, טוני דלק, דרק אנדרסון, וולטר מקארתי ורון מרסר. בשנת 1997 העפילו הוויילדקטס בשנית למשחק גמר אליפות הטורניר, אולם הפסידו בו מול אוניברסיטת אריזונה. לאורך תקופתו כמאמן הקבוצה, העמידה קנטקי מאזן כולל של 219 ניצחונות ו-50 הפסדים (81.4%).
קריירת אימון > בוסטון סלטיקס

בשנת 1997 חזר פיטינו לליגת ה-NBA, כאשר מונה לתפקידי המאמן והג'נרל מנג'ר של בוסטון סלטיקס. בכל 3 עונותיו המלאות בתפקיד רשמה בוסטון מאזן ניצחונות שלילי, ובאף אחת מהן לא העפילה לשלב הפלייאוף. בינואר 2001, לאחר 34 משחקים בעונת 2000/2001, התפטר משני תפקידיו בבוסטון, ובמקומו מונו כריס וולאס (כג'נרל מנג'ר) וג'ים אובראיין (כמאמן). לאורך 3 וחצי העונות רשמה הקבוצה מאזן ניצחונות שלילי 102–146 (41.1%), ובלטו בה השחקנים הצעירים אנטואן ווקר, רון מרסר ופול פירס.
קריירת אימון > אוניברסיטת לואיוויל

במרץ 2001 החל לאמן את קבוצת אוניברסיטת לואיוויל, במקומו של חבר היכל התהילה דני קראם. בעונת 2004/2005 העפילו ה"קארדינלס" לשלב פיינל טורניר המכללות, לראשונה מזה 19 שנים, ובכך הפך פיטינו למאמן הראשון בליגת המכללות אשר מוביל 3 קבוצות שונות למעמד זה. במשחק חצי הגמר הפסידה לואיוויל מול אוניברסיטת אילינוי, בה שיחקו דרן ויליאמס, די בראון ולות'ר הד. בעונת 2011/2012, לאחר שני הפסדים בשלב רבע הגמר (ב-2008 ו-2009), חזרה הקבוצה למעמד הפיינל פור, אולם הפסידה בחצי הגמר מול אוניברסיטת קנטקי. בעונה העוקבת העפילה לואיוויל לפיינל פור בפעם השנייה ברציפות; במשחק חצי הגמר ניצחה את ויצ'יטה סטייט בתוצאה 72–68, ובמשחק הגמר גברה על אוניברסיטת מישיגן בתוצאה 82–76, בדרך לזכייתה השלישית אי פעם בטורניר אליפות המכללות. כוכב הקבוצה באותה עונה היה הרכז ראס סמית', ולצדו בלטו גם פייטון סיבה, גורג'י ג'נג ומונטרז הארל.
בעונת 2015/2016 השעתה את עצמה קבוצת האוניברסיטה מכל השתתפות בליגת המכללות, בתגובה לחקירה של שערוריית נערות ליווי בה הייתה מעורבת הקבוצה בין השנים 2010–2014. על פי מסקנות החקירה, נמצא כי אחד ממנהלי קבוצת הכדורסל, אנדרה מגי, "שילם" למגויסים לקבוצה באמצעות שירותי מין שסיפק להם במהלך מסיבות בקמפוס האוניברסיטה. ביוני 2017 האשים איגוד ליגת המכללות את פיטינו בכך שכשל בפיקוח על קבוצת הכדורסל, ועל כן הוא הושעה לחמישה משחקים. בסיום עונת 2016/2017 עזב פיטינו את אימון אוניברסיטת לואיוויל, לאחר 16 עונות רצופות; מאזנה הכולל של הקבוצה לאורך התקופה עומד על 416 ניצחונות ו-143 הפסדים (74.4%). מלבד כוכבי עונת האליפות של 2013, שיחקו תחת פיטינו גם שחקני ה-NBA לעתיד פרנסיסקו גרסיה, ארל קלארק, טרי רוזיר, דיימיון לי ודונובן מיטשל, בין היתר. כעונש על שערוריית נערות הליווי, הודיעה ליגת המכללות בפברואר 2018 על מחיקת כל הישגי הקבוצה בין דצמבר 2010 לאפריל 2014, כולל הזכייה באליפות עונת 2013.
קריירת אימון > פנאתינאיקוס

ב-26 בדצמבר 2018 מונה פיטינו למאמן הראשי של קבוצת פנאתינאיקוס היוונית, במקומו של צ'אבי פסקואל. באותה עונה זכתה פנאתינאיקוס הן באליפות ליגת העל היוונית והן בגביע היווני, בהובלתם של השחקנים ניק קלאת'ס, קית' לנגפורד ודשון תומאס, אולם הודחה מפלייאוף היורוליג כבר ברבע הגמר, לאחר שהפסידה מול ריאל מדריד בתוצאה 0–3. בסיום העונה עזב פיטינו את הקבוצה, אך כבר בנובמבר 2019 חזר לאמן אותה, במקומו של ארגיריס פדולאקיס. בעונת 2019/2020 הוכתרה פנאתינאיקוס כאלופת הליגה היוונית בפעם השלישית ברציפות, הודות למאזן הטוב ביותר בליגה (18–2) בעת השבתתה בעקבות מגפת הקורונה.
קריירת אימון > אוניברסיטת איונה

במרץ 2020 עזב פיטינו את פנאתינאיקוס, ומונה למאמן הראשי של קבוצת אוניברסיטת איונה אשר בעיר ניו רושל.
נבחרות לאומיות

בשנת 2010 מונה פיטינו למאמן נבחרת פוארטו ריקו בכדורסל, אולם עד לשנת 2015 לא אימן את הקבוצה בפועל בשל התנגשויות עם לוח הזמנים של ליגת המכללות, בה אימן במקביל. בטורניר אליפות האמריקות בכדורסל 2015 הדריך לראשונה את נבחרת פוארטו ריקו, אשר סיימה במקום החמישי בטורניר (מתוך 10 נבחרות).
בנובמבר 2019 מונה למאמן נבחרת יוון, במקומו של תנאסיס סקורטופולוס, לקראת אולימפיאדת טוקיו. כבר בעת המינוי פורסם כי הוא זמני, ומיד לאחר האולימפיאדה (אם יוון תעפיל אליו), יוחלף פיטינו בחזרה על ידי סקורטופולוס.
סטטיסטיקות כמאמן ב-NBA

| עונה | קבוצה | עונה סדירה> משחקים | עונה סדירה> ניצחונות | עונה סדירה> הפסדים | עונה סדירה>  % הצלחה | עונה סדירה> מיקום | פלייאוף> משחקים | פלייאוף> ניצחונות | פלייאוף> הפסדים | פלייאוף>  % הצלחה | פלייאוף> הישג |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1987/1988 | ניו יורק ניקס | 82 | 38 | 44 | 0.463 | מקום שמיני במזרח | 4 | 1 | 3 | 0.250 | סיבוב ראשון |
| 1988/1989 | ניו יורק ניקס | 82 | 52 | 30 | 0.634 | מקום שני במזרח | 9 | 5 | 4 | 0.556 | חצי גמר המזרח |
| 1997/1998 | בוסטון סלטיקס | 82 | 36 | 46 | 0.439 | מקום 12 במזרח | — | — | — | — | — |
| 1998/1999 | בוסטון סלטיקס | 50 | 19 | 31 | 0.380 | מקום 12 במזרח | — | — | — | — | — |
| 1999/2000 | בוסטון סלטיקס | 82 | 35 | 47 | 0.427 | מקום 11 במזרח | — | — | — | — | — |
| 2000/2001 | בוסטון סלטיקס | 34 | 12 | 22 | 0.353 | התפטר במהלך העונה | — | — | — | — | — |
הערות שוליים

1 2  סטטיסטיקות האימון של פיטינו ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות האימון של פיטינו בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
1 2  פרופיל של פיטינו, באתר היכל התהילה של הכדורסל
↑  סטטיסטיקות המשחק של פיטינו בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  סיכום עונת 1986/1987 של אוניברסיטת פרובידנס, באתר sports-reference.com
↑  פיטינו ממונה למאמן הראשי של הניקס, באתר לוס אנג'לס טיימס, 13 ביולי 1987
↑  פיטינו מתפטר מאימון הניקס, באתר deseret.com,‏ 31 במאי 1989
↑  פיטינו יאמן את קנטקי ויילדקטס, באתר upi.com,‏ 30 במאי 1989
↑  הסלטיקס מפתים את פיטינו עם חוזה תקדימי, באתר וושינגטון פוסט, 7 במאי 1997
↑  פיטינו מתפטר מאימון הסלטיקס, באתר ESPN,‏ 9 בינואר 2001
↑  פיטינו ממונה לאימון אוניברסיטת לואיוויל, באתר CBS News,‏ 14 במרץ 2001
↑  סיכום עונת 2012/2013 של אוניברסיטת לואיוויל, באתר sports-reference.com
↑  לואיוויל משעה את עצמה מהשתתפות בליגת המכללות, באתר ESPN,‏ 5 בפברואר 2016
↑  ליגת המכללות משעה את פיטינו מחמישה משחקים, באתר ספורטס אילוסטרייטד, 15 ביוני 2017
↑  ליגת המכללות שוללת מלואיוויל את זכייתה באליפות, באתר ESPN,‏ 20 בפברואר 2018
↑  פנאתינאיקוס ממנה את פיטינו למאמן הקבוצה, באתר היורוליג, 26 בדצמבר 2018
↑  פיטינו חוזר לאמן את פנאתינאיקוס, באתר היורוליג, 26 בנובמבר 2019
↑  פיטינו ממונה למאמן קבוצת איונה, באתר קבוצת האוניברסיטה, 14 במרץ 2020
↑  פיטינו מתפטר מאימון נבחרת פוארטו ריקו, באתר ESPN,‏ 10 בספטמבר 2015
↑  אהרל'ה ויסברג‏, ריק פיטינו הוצג כמאמן נבחרת יוון, באתר וואלה, 11 בנובמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456224305171  CiNii: DA14802361  ISNI: 0000 0000 2737 5030  LCCN: n88135813  NDL: 01213894  NLK: KAC200108928  VIAF: 60635669   WorldCat (עם VIAF): 60635669 
פיטינו (משמאל) לצד ביל ראסל, בשנת 1999
פיטינו בשנת 2013
ארטיום דולגופיאט

אַרְטְיוֹם אוֹלֵגוֹבִיץ' דּוֹלְגוֹפְּיַאט (באוקראינית: Арте́м Олегович Долгопят; נולד ב-16 ביוני 1997) הוא מתעמל ישראלי, אלוף אולימפי (טוקיו 2020), סגן אלוף אולימפי (פריז 2024), אלוף עולם (2023), פעמיים סגן אלוף עולם (2017 ו-2019), פעמיים אלוף אירופה (2020 ו-2022), 4 פעמים סגן אלוף אירופה (2018, 2019, 2023 ו-2024) ואלוף ישראל בתרגיל הקרקע. נחשב על ידי רבים כאחד מגדולי ספורטאי ישראל בכל הזמנים.
ביוגרפיה

דולגופיאט נולד בדנייפרופטרובסק (כיום דניפרו), אוקראינה לאולג דולגופיאט ולאנג'לה בילן. אולג, שאימו יהודייה, היה מתעמל בצעירותו. לדולגופיאט אח אחד ושמו מקסים.
דולגופיאט החל להתאמן בהתעמלות בגיל שש. ב־2009, בגיל 12, עלה דולגופיאט עם משפחתו לישראל, בה הם התמקמו בראשון לציון. דולגופיאט הצטרף לקבוצת ההתעמלות של אגודת מכבי תל אביב תחת הדרכתו של סרגיי וייסבורג. הוא למד בבית הספר תיכון שבח מופת בתל אביב, המאופיין בתלמידים רבים ממדינות ברית המועצות לשעבר, אך נשר מהלימודים בגלל קשיי השפה בעברית ועומס האימונים. את שירותו בצה"ל עשה במעמד של ספורטאי פעיל בבסיס תל השומר במפקדת מיטב.
קריירה > ראשית הדרך

טרם עלייתו לישראל בגיל 12, היה דולגופיאט פעמיים אלוף אוקראינה בקטגוריית גילו.
בישראל המשיך את אימוניו במסגרת קבוצת ההתעמלות של אגודת מכבי תל אביב. בגיל 14, במהלך מחנה אימונים, שבר דולגופיאט את רגלו ועבר הליך שיקום ארוך. בשנת 2014 השתתף באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג והגיע למקום החמישי בקפיצות, למקום השמיני בתרגיל הקרקע, ולמקום העשירי בקרב רב.
בספטמבר 2015, זכה דולגופיאט במדליה הראשונה שלו בתחרות בסבב העולמי המקצועי כאשר זכה במדליית זהב בתרגיל הקרקע בתחרות מסוג 'גביע האתגר העולמי' שנערכה באוסייק שבקרואטיה. באותה השנה הוא התחרה לראשונה באליפות העולם בגלאזגו וסיים במקום 103 במוקדמות הקרב רב. עוד באותה השנה הדיח לראשונה את אלכס שטילוב מתואר אלוף ישראל בתרגיל הקרקע, הנחשב לתרגיל החזק של שטילוב. במהלך שנת 2016 הוא לא הצליח להשיג את הקריטריון עבור אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ובסוף אותה השנה סבל מכאבי גב שהשביתו אותו מפעילות ספורטיבית לתקופה של שלושה חודשים.
קריירה > ראשית הדרך > סגן אלוף העולם

באליפות העולם 2017, שנערכה במונטריאול שבקנדה, זכה דולגופיאט במדליית כסף בתרגיל הקרקע, לאחר שקיבל ציון של 14.533. בכך היה למתעמל הישראלי השני שזכה במדליה באליפות העולם והראשון שזכה במדליית כסף. באליפות אירופה שנערכה בקלוז', רומניה, סיים במקום הרביעי בתרגיל הקרקע. באותה שנה זכה במדליית כסף בתרגיל הקרקע בתחרות מהסבב העולמי באוסייק שבקרואטיה. עוד באותה שנה, השתתף במכביה העשרים, שהוגדרה גם כאליפות ישראל, וזכה בשתי מדליות זהב בתרגיל הקרקע וסוס הסמוכות ובמדליית ארד בתרגיל הקפיצות. בדצמבר 2017 דולגופיאט נבחר לספורטאי השנה על ידי הוועד האולימפי בישראל במסגרת טקס פרסי הספורט הישראלי שהתקיים בהבימה.
באליפות אירופה 2018 שנערכה בגלאזגו שבסקוטלנד, הוא עלה לגמר מכשיר הקרקע מהמקום הראשון וזכה במדליית כסף לאחר שקיבל ציון של 14.466 בגמר. במהלך השנה הוא זכה בחמש מדליות בתחרויות מהסבב העולמי - כולן בתרגיל הקרקע. 4 מהמדליות בתחרויות מסוג 'גביע האתגר העולמי' ומדליה אחת בתחרות מסוג 'גביע העולם'; במאי זכה במדליית כסף בתחרות שנערכה בקרואטיה; ביוני זכה שוב במדליית כסף בתחרות שנערכה בסלובניה; ובספטמבר זכה בשתי מדליות זהב בתחרויות שנערכו בסומבטהיי שבהונגריה, ובפריז. בנובמבר הוא זכה במדליית זהב בתחרות מסוג 'גביע העולם' בקוטבוס שבגרמניה. באליפות העולם באותה השנה, שנערכה בדוחה שבקטר, סיים במקום החמישי בתרגיל הקרקע עם ציון של 14.566 נקודות, ציון זהה לאמריקאי יול מולדאוור, שסיים רביעי עקב רמת ביצוע טובה יותר.
באליפות העולם 2019, שנערכה בשטוטגרט שבגרמניה, זכה דולגופיאט במדליית כסף בתרגיל הקרקע בפעם השנייה בקריירה. הוא העפיל לגמר לאחר שסיים במקום הראשון במוקדמות עם ציון של 15.033 ובגמר סיים במקום השני לאחר שקיבל ציון של 15.200, עשירית הנקודה ממדליית הזהב של קרלוס יולו הפיליפיני (15.300). באליפות אירופה באותה השנה שנערכה בשצ'צ'ין, פולין, זכה במדליית כסף עם ציון של 14.900 נקודות בגמר תרגיל הקרקע לאחר שהעפיל לגמר הקרקע מהמקום הראשון עם ציון של 15.366 נקודות. באותה שנה זכה גם בארבע מדליות בתרגיל הקרקע בתחרויות מהסבב העולמי; מדליית זהב בתחרות בבאקו, מדליית זהב בתחרות באוסייק, מדליית זהב בתחרות בסומבטהיי ומדליית כסף בתחרות בפריז.
באליפות אירופה 2020 שנערכה במרסין שבטורקיה, זכה דולגופיאט בשתי מדליות; זהב בתרגיל הקרקע וארד בשולחן הקפיצות. דולגופיאט הפך למתעמל הישראלי השני שזוכה בזהב אירופי, והראשון שזוכה בשתי מדליות באותה אליפות. בתרגיל הקרקע הוא עלה לגמר מהמקום השני עם ציון של 14.933, ובגמר סיים עם ציון של 15.000 נקודות, אשר העניק לו את המקום הראשון. בתרגיל שולחן הקפיצות, סיים את המוקדמות עם ציון של 14.350, עלה לגמר מהמקום השלישי, בו סיים עם ציון ממוצע של 14.483 נקודות, ואשר העניק לו את המקום השלישי הכללי.
קריירה > ראשית הדרך > אלוף אולימפי - טוקיו 2020

באולימפיאדת טוקיו 2020, זכה דולגופיאט במדליית זהב בתרגיל הקרקע בהתעמלות מכשירים והפך לישראלי הראשון שזוכה במדליה אולימפית בענף ההתעמלות ולאלוף האולימפי הישראלי השני בהיסטוריה. מדליית זהב זו הייתה השנייה של ישראל במשחקים האולימפיים והראשונה מבין שתיים של ישראל בטוקיו 2020.
דולגופיאט התחרה בשני תרגילים: סוס הסמוכות ותרגיל הקרקע. בתרגיל סוס הסמוכות השיג ציון של 12.766 בשלב המוקדמות ולא העפיל לגמר. בשלב המוקדמות של תרגיל הקרקע השיג ציון של 15.200 ועלה לגמר מהמקום הראשון. בגמר תרגיל הקרקע השיג ציון של 14.933 נקודות, בדומה למתעמל הספרדי, ריידרליי זפאטה. מכיוון שגם ניקוד רמת הביצוע של שניהם היה זהה, דולגופיאט ניצח בזכות ניקוד גבוה יותר ברמת הקושי וסיים במקום הראשון.
בסוף 2021, נבחר דולגופיאט בפעם השנייה בקריירה לספורטאי השנה על ידי הוועד האולימפי בישראל, עקב הישגיו.
קריירה > ראשית הדרך > אחרי אולימפיאדת טוקיו

כחודש וחצי לפני אליפות אירופה לשנת 2022, נפצע דולגופיאט במהלך אימונים וסבל משבר מאמץ בכף רגלו הימנית. כתוצאה מהפציעה הוא החמיץ את אליפות ישראל. למרות פציעתו שלא החלימה לחלוטין, הוא התחרה לבסוף באליפות אירופה שנערכה במינכן וזכה בתואר האירופי בתרגיל הקרקע בפעם השנייה בקריירה. לגמר הוא עלה מהמקום השישי כאשר סיים עם ציון של 14.266 נקודות. בגמר הוא סיים במקום הראשון בציון של 14.966 נקודות לפני כריסטוף מסארוש ההונגרי (14.600 נקודות) וג'ייק ג'רמן הבריטי (14.433 נקודות). עוד באותה השנה, דולגופיאט זכה בשש מדליות בתחרויות מהסבב העולמי; מתוכן שלוש מדליות בתרגילי קרקע ושלוש מדליות בתרגילי שולחן הקפיצות; בחודש מרץ בגביע העולם בקהיר, הוא זכה בזהב בתרגיל הקרקע ובארד בתרגיל שולחן הקפיצות, כמו גם מדליית זהב בתרגיל הקרקע בגביע העולם בדוחה שבקטאר. בחודש אפריל בגביע העולם בבאקו, דולגופיאט זכה בזהב בתרגיל הקרקע ובארד בשולחן הקפיצות. בספטמבר בתחרות מסוג גביע האתגר העולמי שנערכה בפריז, הוא זכה במדליית ארד בתרגיל שולחן הקפיצות. בדצמבר 2022 נבחר דולגופיאט בפעם השלישית בקריירה לספורטאי השנה על ידי הוועד האולימפי בישראל בעקבות הישגיו בשנה החולפת.
באליפות אירופה 2023 שנערכה באנטליה שבטורקיה, זכה דולגופיאט במדליית הכסף בתרגיל הקרקע כשסיים במקום השני בגמר עם ציון של 14.666. עוד באותה השנה הוא זכה במדליית הזהב בתרגיל הקרקע בתחרות מסוג גביע העולם בקוטבוס שבגרמניה.
קריירה > ראשית הדרך > אלוף עולם 2023

באליפות העולם (אנ') שנערכה באנטוורפן, בלגיה ב-7 באוקטובר 2023 זכה דולגופיאט במדליית הזהב בתרגיל הקרקע בתוצאה של 14.866 נק', לפני קאזוקי מינאמי מיפן (14.666 נק') ומילארד קרימי מקזחסטן (14.600 נק'). הייתה זו מדליית הזהב הראשונה של ישראל באליפויות העולם בהתעמלות. באליפות זו, בשונה מבדרך כלל, התחרה דולגופיאט גם בקטגוריית הקרב-רב שכוללת את כל המכשירים; במוקדמות הקרב-רב סיים במקום התשיעי (שמיני לפי שני מתעמלים מכל מדינה שיכולים לעלות לשלב הגמר) בתוצאה משוקללת של 82.999 נק' (קרקע: 15.100 נק' - ראשון, סוס סמוכות: 13.500 נק', טבעות: 12.833 נק', קפיצות: 14.400 נק' - עשירי, מקבילים: 13.866 נק', מתח: 13.300 נק') אך בחר לפרוש משלב הגמר על מנת לנוח ולהתרכז בתרגיל הקרקע. בשלב המוקדמות של תרגיל הקרקע סיים ראשון בתוצאה של 15.200 נק'. בסיום התחרות הוא התעטף עם דגל ישראל שעליו סרטים שחורים ומאוחר יותר אמר: "יום קשה מאוד למדינה שלנו. סיימתי את היום כאלוף העולם אבל הראש והלב בבית". לאחר האליפות הוא אף העמיד את המדליה למכירה פומבית שהכנסותיה יתרמו לשיקום תושבי עוטף עזה, אך המדליה לבסוף לא נמכרה.
קריירה > ראשית הדרך > סגן אלוף אירופה 2024

באליפות אירופה בשנת 2024 שנערכה ברימיני שבאיטליה, זכה דולגופיאט במדליית הכסף בתוצאה של 14.833 נק' אחרי לוק ווייטהאוס הבריטי ולפני כריסטופר מסארוש ההונגרי. הייתה זו המדליה השביעית של דולגופיאט במסגרת אליפות אירופה. באותה אליפות הוא התחרה גם בקטגוריית הקרב-רב וסיים במקום השמיני עם ציון של 82.432 נקודות בשקלול כל המכשירים. עוד באותה השנה זכה בשתי מדליות כסף בתרגיל הקרקע מתחרויות בסבב העולמי אשר נערכו בקוטבוס שבגרמניה ובקופר שבסלובניה.
קריירה > ראשית הדרך > סגן אלוף אולימפי - פריז 2024

באולימפיאדת פריז 2024, זכה דולגופיאט במדליית הכסף בתרגיל הקרקע עם ציון של 14.966 נק', אחרי קרלוס יולו מהפיליפינים (15.000 נק') ולפני ג'ייק ג'רמן מבריטניה (14.933 נק') ובכך היה לישראלי הראשון שזוכה במדליה אישית באולימפיאדה שנייה ברציפות ולספורטאי הישראלי השני שזוכה בשתי מדליות אולימפיות אישיות. דולגופיאט התחרה בתרגיל סוס הסמוכות ובתרגיל הקרקע; בתרגיל סוס הסמוכות הוא סיים עם תוצאה של 13.000 נק' ולא עלה לגמר. בתרגיל הקרקע הוא עלה לגמר מהמקום השביעי במוקדמות עם ציון של 14.466 נק'.
מדליות בסבב העולמי

מלבד מדליות במשחקים האולימפיים, אליפות העולם ואליפות אירופה, דולגופיאט זכה ב-22 מדליות בתחרויות מהסבב העולמי (12 זהב, 7 כסף ו-3 ארד). 10 מתוכן בתחרויות מסוג 'World Cup' ו-12 מתוכן בתחרויות מסוג 'World Challenge Cup'.
| שנה | סוג תחרות | עיר | מכשיר | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | World Challenge Cup | אוסייק | תרגיל קרקע |  |
| 2017 | World Challenge Cup | אוסייק | תרגיל קרקע |  |
| 2018 | World Challenge Cup | אוסייק | תרגיל קרקע |  |
| 2018 | World Challenge Cup | קופר | תרגיל קרקע |  |
| 2018 | World Challenge Cup | סומבטהיי | תרגיל קרקע |  |
| 2018 | World Challenge Cup | פריז | תרגיל קרקע |  |
| 2018 | World Cup | קוטבוס | תרגיל קרקע |  |
| 2019 | World Cup | באקו | תרגיל קרקע |  |
| 2019 | World Challenge Cup | אוסייק | תרגיל קרקע |  |
| 2019 | World Challenge Cup | סומבטהיי | תרגיל קרקע |  |
| 2019 | World Challenge Cup | פריז | תרגיל קרקע |  |
| 2021 | World Challenge Cup | וארנה | תרגיל קרקע |  |
| 2021 | World Cup | דוחה | תרגיל קרקע |  |
| 2022 | World Cup | דוחה | תרגיל קרקע |  |
| 2022 | World Cup | קהיר | תרגיל קרקע |  |
| 2022 | World Cup | קהיר | שולחן קפיצות |  |
| 2022 | World Cup | באקו | תרגיל קרקע |  |
| 2022 | World Cup | באקו | שולחן קפיצות |  |
| 2022 | World Challenge Cup | פריז | שולחן קפיצות |  |
| 2023 | World Cup | קוטבוס | תרגיל קרקע |  |
| 2024 | World Cup | קוטבוס | תרגיל קרקע |  |
| 2024 | World Challenge Cup | קופר | תרגיל קרקע |  |
חיים אישיים

דולגופיאט מתגורר בנתניה. באוקטובר 2024 התחתן עם בת-זוגו מאשה.
אלי רייטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 במאי 1960 (בן 64)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 433  מפקד חטיבה 640  מפקד חטיבה 401  מפקד עוצבת געש  ראש חטיבת תורה והדרכה
 פעולות ומבצעים
   האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה
 תפקידים אזרחיים
 סמנכ"ל תעש מערכות
 
אלי (אליעזר) רייטר (נולד ב-27 במאי 1960) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל.
ביוגרפיה

אלי (אליעזר) רייטר נולד וגדל בבאר שבע. הוא בנם של יהודית ואריה רייטר, שעלה לישראל מרומניה והיה לסמנכ"ל בבנק המזרחי וחבר המועצה הדתית בעיר.
רייטר הוא בוגר ישיבת בני עקיבא אהל שלמה. לאחר שנת לימודים בישיבת כרם ביבנה התגייס לצה"ל ושובץ בחיל השריון בחטיבה 500. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ושימש כמפקד מחלקת טנקים. שימש במספר תפקידי פיקוד בחיל, ובהם מפקד פלוגה בחטיבה 500, ולחם במלחמת של"ג.
בהמשך, שימש כמפקד גדוד 433 "גור" בחטיבה 500, כמפקד חטיבה 640 וכמפקד חטיבה 401. לאחר מכן שימש כראש חטיבת תורה, הדרכה ואימונים במפקדת זרוע היבשה, וכמפקד קורס קציני שריון. בשנת 2004 מונה למפקד עוצבת געש בדרגת תא"ל. בתפקידו האחרון בצה"ל שימש כראש חטיבת תורה והדרכה באגף המבצעים. בשנת 2011 השתחרר מצה"ל.
לאחר שחרורו מצה"ל, מונה לתפקיד סמנכ"ל תעש מערכות ומנהל חטיבת האש בחברה.
הערות שוליים

↑  חנן גרינברג, הרמטכ"ל אישר סבב מינויים בצה"ל, באתר ynet, 2 באוגוסט 2004.
↑  גל הירש, סיפור מלחמה סיפור אהבה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2009, עמ' 454
↑  פלורית שויחט, צה"ל יפרסם התחקיר המקיף ביותר על מלחמת יום הכיפורים, אתר צה"ל, 10 בינואר 2011.
↑  יוסי הטוני, איך ה-IT מסייע לטיל לפגוע בחבית ממרחק 150 ק"מ?, "אנשים ומחשבים", 4 במרץ 2018
פסטיבל בעיקר מוצרט

| --- | --- |
 סוג:  פסטיבל מוזיקה 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  ניו יורק 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1966–הווה (כ־58 שנים) 
 אתר רשמי
 
פסטיבל בעיקר מוצרט (באנגלית: Mostly Mozart Festival) היא סדרת קונצרטים קיציים במרכז לינקולן בניו יורק. המנהלת האמנותית הנוכחית היא ג'יין מוס (Jane Moss) והמנהל המוזיקלי הוא לואי לאנגרה (Louis Langrée). בשנת 2006 חגג הפסטיבל את שנת ה-40 לייסודו ואת יובל ה-250 להולדת וולפגנג אמדאוס מוצרט, שעל שמו הוא נקרא. כמנהגו זה שנים רבות, מעלה הפסטיבל "רבות מיצירותיו של מוצרט לצד מגוון של יצירות מוזיקליות, שנכתבו לאחר מותו בהשראת גאוניותו ובהשפעתה".
היסטוריה

"סרנדות של קיץ - פסטיבל מוצרט" היה פועלם המשותף של האמרגן ג'יי ק. הופמן עם ויליאם לוקווד והחל את פעולתו ב-1 באוגוסט 1966. תוכנית זו, שהתאפשרה הודות לאולמות החדשים, הממוזגים, של מרכז לינקולן, תהיה עם הזמן למה שידוע כיום כ"פסטיבל בעיקר מוצרט". ב-27 בינואר 1991 נפתחו אירועי שנת המאתיים למוצרט במרכז לינקולן בקונצרטים באולם אוורי פישר ובבית מטרופוליטן אופרה. הייתה זו המחווה הגדולה והמקיפה ביותר לחיי מוצרט וליצירתו שנערכה בעולם כולו.
הערות שוליים

↑  ג'יין מוס ולואי לאנגרה, "על ימי שנה", תוכניית פסטיבל "בעיקר מוצרט", 28 ביולי - 26 באוגוסט 2006,
↑  http://www.jaykhoffman.com/aboutus/who_we_are.htm
↑  http://www.lincolncenter.org/aboutLC/archive_history70s.asp?session=ECD1&version=&ws=&bc=99
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 156982641
מרים פרוינד-רוזנטל

| --- | --- |
ד"ר מרים פרוינד רוזנטל טרם עלייתה לטיסת אל על מניו יורק לישראל' לטובת השתתפות בכנס ההנהגה הציונית העולמית כנשיאת ארגון נשות הדסה, 1956.
ד"ר מרים פרוינד רוזנטל טרם עלייתה לטיסת אל על מניו יורק לישראל' לטובת השתתפות בכנס ההנהגה הציונית העולמית כנשיאת ארגון נשות הדסה, 1956.
 לידה:  1906 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בינואר 1999  (בגיל 93 בערך) מיאמי ביץ', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ניו יורק  מכללת האנטר 
 תפקיד:  נשיאת ארגון נשות הדסה
 תקופת כהונה:  1956–1960
 
מרים פרוינד-רוזנטל (באנגלית: Miriam Freund Rosenthal; ‏1906–18 בינואר 1999) הייתה חוקרת, היסטוריונית, פעילה חברתית ונשיאת ארגון נשות הדסה בין השנים 1956–1960.