stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטה משודרת
הערות שוליים

↑  המרכז לתרבות מנהל מו"מ על הנהגת "אוניברסיטה משודרת", דבר, 10 בספטמבר 1961
↑  שלמה בן נון, אוניברסיטה משודרת לעם ותכנון הקיץ, דבר, 23 במרץ 1962
↑  יובל, תרצה, באתר העין השביעית, 10 בנובמבר 2010
↑  לקום בשש בבוקר, דבר, 13 בינואר 1978
↑  גילי איזיקוביץ, ליעד מודריק, בן שני וקובי מידן יגישו גרסה חדשה של "האוניברסיטה המשודרת" בגל"צ, באתר הארץ, 16 בפברואר 2015
אדוארד קוק (משפטן)

| --- | --- |

אדוארד קוק, 1593
 לידה:  1 בפברואר 1552 מיילהאם, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  3 בספטמבר 1634 (יוליאני) (בגיל 82) סטוק פוג'ס, ממלכת אנגליה 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 השכלה:  אוניברסיטת קיימברידג'  טריניטי קולג'  בית הספר נוריץ' 
 תפקיד:  Lord Chief Justice of England and Wales (25 באוקטובר 1613–15 בנובמבר 1616)  חבר הפרלמנט של 1622-1621  חבר הפרלמנט של 1593  חבר הפרלמנט של 1925-1924  Member of the 1625 Parliament  חבר הפרלמנט של 1629-1628  חבר הפרלמנט של 1589  היועץ המשפטי לממשלה (10 באפריל 1594–4 ביולי 1606)  Solicitor General for England and Wales (16 ביוני 1592–10 באפריל 1594)  יושב ראש בית הנבחרים הבריטי (1592–1593)  שופט ראשי של בית המשפט של תביעות נפוצות (30 ביוני 1606–25 באוקטובר 1613)  Member of the 1626 Parliament 
 בן או בת זוג:  Elizabeth Hatton (6 בנובמבר 1598–?)  Bridget Paston 
 פרסים והוקרה:  פרס הספר הלאומי לספרות לא בדיונית (1958)  Knight Bachelor 
 
אֶדְוֹארְד קוּק (באנגלית: Edward Coke;‏ 1 בפברואר 1552 במיילהאם (אנ') בנורפוק – 3 בספטמבר 1634 בסטוק פוג'ס (אנ')) היה משפטן ופוליטיקאי אנגלי חשוב.
לאחר לימודיו בטריניטי קולג', באוניברסיטת קיימברידג', הוא התמחה כעורך דין המופיע בבית המשפט (barrister) משנת 1578. הוא נבחר לראשונה לבית הנבחרים הבריטי בפרלמנט של הממלכה המאוחדת משנת 1588 כחבר פרלמנט מטעם מחוז הבחירה של אולדבורו (אנ').
הפריצה של קוק החלה לאחר שהתעשר מנישואיו הראשונים בשנת 1589. בשנת 1593 הוא הפך ליושב ראש בית הנבחרים, ובשנה שלאחר מכן התובע הכללי האנגלי. בתפקיד זה הוא הוביל את התביעה נגד הקושרים של מזימת אבק השריפה ב-1605. בשנת 1603 זכה לתואר אבירות כ-Knight Bachelor. משנת 1606 עד 1613 הוא היה שופט ראשי של בית המשפט של תביעות נפוצות (אנ'), ולאחר מכן שופט ראשי של בית המשפט של כס המשפט של המלך (אנ') עד 1616. בתקופה זו הוא היה תומך נמרץ בהחלת המשפט המקובל, בניגוד למלך ולכנסייה, אשר שלטו בהחלטות מלכותיות ורצו להעניק חשיבות רבה יותר לדיני היושר ולמשפט הרומי. בשנת 1616, הודח קוק בגלל גישה זו. זה היה המקרה המתועד הראשון בהיסטוריה האנגלית של שופט שהושעה מסיבות פוליטיות.
קוק נשאר "מנהיג האופוזיציה" בבית הנבחרים, ביקורתי כלפי המונרך. הוא ניסח את הטיוטה הראשונה של עצומת הזכות (אנ') של 1628.
"דוחות החוק" (Law Reports) של קוק תיעדו פסיקה במקרים בודדים ספציפיים. ב"מוסדות החוק של אנגליה" (Institutes of the Lawes of England) הוא רצה להציג את חוקי אנגליה המבלבלים בצורה מסודרת, אך במקביל פירש אותם מחדש כדי לענות על צורכי זמנו. שתי העבודות ייצגו סקירה שיטתית של מערכת המשפט שלא הושגה קודם לכן ומשמשות עד היום בהכשרה משפטית במדינות עם המשפט המקובל.
לקריאה נוספת

Allen D. Boyer: Sir Edward Coke and the Elizabethan Age. Stanford University Press, 2003, ISBN 0-8047-4809-8.
Allen D. Boyer: Law, Liberty and Parliament: Selected Essays on the Writings of Sir Edward Coke. Liberty Fund, 2004, ISBN 0-86597-426-8.
Humphry William Woolrych: The Life of the Right Honourable Sir Edward Coke. J. & W. T. Clarke, London 1826
אאודי RS7

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אאודי ספורט
 שנות ייצור:  2013-הווה
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 חברת אם:  אאודי
 סיווג:  מכונית ספורט
 מרכב:  קופה בעלת ארבע דלתות
 פלטפורמה:  קבוצת פולקסווגן MLB
 אורך:  5012 מ"מ
 רוחב:  2139 מ"מ
 גובה:  1419 מ"מ
 משקל:  2,020 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,915 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 צריכת דלק:  10.2 ק"מ לליטר (דור ראשון) 11.5 ק"מ לליטר (דור שני)
 קשר:  אאודי A7, אאודי S7
 
אאודי RS7 ספורטבק (באנגלית: Audi RS7 Sportback) היא מכונית ספורט במרכב קופה, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי אאודי ספורט משנת 2013. היא הוצגה בתערוכת הרכב של דטרויט בינואר 2013, והגיעה לישראל בפברואר 2015.
היא מהווה כגרסת "הביצועים הגבוהים" לאאודי A7.
דור ראשון

הדור הראשון הוצג בתערוכת הרכב הבינלאומית של דטרויט בינואר 2013.
הדור הראשון כלל מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.0 ליטר טווין טורבו המספק כ-560 כ"ס בין 5,700 ל-6,700 סל"ד ומומנט מרבי של 71.3 קג"מ בין 1,750 ל-5,500 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 3.9 שניות והמהירות מוגבלת אלקטרונית ל-250 קמ"ש או 280 קמ"ש עם חבילת 'דיינמיק' או 305 קמ"ש עם חבילת 'דיינמיק פלוס'. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 10.2 ק"מ לליטר.
דור ראשון > מתיחת פנים שנת 2014

ביוני 2014 הציגה אאודי מתיחת פנים ל-RS7, שכללה עיצוב חדש לפגוש הקדמי והוספת תאורת לד כסטנדרט. המנוע נותר ללא שינוי.
דור ראשון > אאודי RS7 פלוס

באוקטובר 2015 הציגה אאודי את הגרסה החזקה ביותר של ה-RS7, הכוללת את אותו מנוע אך כאן הוא מספק כ-605 כ"ס בין 6,100-6,800 סל"ד. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 3.7 שניות במקום 3.9 שניות, צריכת הדלק המשולבת עומדת על 10.5 ק"מ לליטר. שאר הנתונים נותרו ללא שינוי.
דור שני

הדור השני הוצג בתערוכת הרכב הבינלאומית של פרנקפורט בספטמבר 2019. הדור השני כולל עיצוב ספורטיבי יותר מהדור הקודם.
הדור השני כולל מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.0 ליטר טווין טורבו המספק כ-600 כ"ס בין 6,000 ל-6,250 סל"ד ומומנט מרבי של 81.6 קג"מ בין 2,050 ל-4,500 סל"ד. למנוע מחובר מערכת מיקרו-היברידית המסייעת בצריכת הדלק. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 3.6 שניות והמהירות מוגבלת אלקטרונית ל-250 קמ"ש או 280 קמ"ש עם חבילת 'דיינמיק' או 306 קמ"ש עם חבילת 'דיינמיק פלוס'. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 11.5 ק"מ לליטר.
דור שני > חבילת "חצי יובל"

בדצמבר 2019 הציגה אאודי ספורט את חבילת "חצי יובל", בכדי לציין 25 שנה של אאודי RS, החבילה הזאת מציגה את הדגמים בצבע כחול כמו האאודי RS הראשונה, אאודי RS2 אוונט, וסמל של 25 שמוטבע על שטיחי הרצפה.
גלריה

דור ראשון
מתיחת פנים שנת 2014
דור שני
ראו גם

אאודי RS6
אאודי RS5
הערות שוליים

↑  2013 אודי RS7 - נחשפת רשמית, באתר קארטיוב, ‏14 בינואר 2013
↑  אלי שאולי, אודי ממשיכה בדרך הספורטיבית, באתר אוטו, ‏25 בפברואר 2015
↑  אודי RS7 ספורטבק: לא נשארת מאחור (וידאו), באתר אוטו, ‏17 בינואר 2013
↑  אודי RS7 ספורטבק החדשה 2014 – מתיחת פנים, באתר קארטיוב, ‏02 ביוני 2014
↑  תוספת כוח: אודי מציגה RS6 ו-RS7 פלוס, באתר קארטיוב, ‏22 באוקטובר 2015
↑  2020 אודי RS7 החדשה נחשפת, באתר קארטיוב, ‏10בספטמבר 2019
↑  אודי חוגגת 25 שנות RS עם חבילת חצי יובל מיוחדת, באתר קארטיוב, ‏14 בדצמבר 2019
אוטרי קוואנטרישווילי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בינואר 1948 זסטפוני, גאורגיה 
 פטירה:  5 באפריל 1994 (בגיל 46) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  גאורגיה, ברית המועצות, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 פרסים והוקרה:  אמן הספורט של ברה"מ  Honoured coach of the RSFSR 
 
אוטרי ויטלייביץ' קוואנטרישווילי (ברוסית: Отари Витальевич Квантришвили; ‏27 בינואר 1948 – 5 באפריל 1994) היה מאפיונר ואיש עסקים רוסי ממוצא גרוזיני. מייסד מפלגת הספורטאים של רוסיה.
היה ידוע בכינוי "אוטריק", והיה אחד המאפיונרים המשפיעים ביותר במוסקבה בשנות ה-90.
ביוגרפיה

אוטרי נולד ב-27 בינואר 1948. נולד למשפחתו של נהג קטר חשמלי, אביו הועבר לאחר מכן לעבודה לדפו במוסקבה.
בשנת 1966 אוטרי הורשע באונס ונשלח ל-7 שנות מאסר, ב-1970 עם אבחנה של "סכיזופרניה איטית" הועבר לבית החולים הפסיכיאטרי הכללי בליובלינו.
מאז 1985 עסק בעסקים. בתנאי הקפיטליזם ה"פרוע" של שנות ה-90 רכש מניות במפעלים מסחריים שונים (דיסקוטק, בתי קזינו ועוד).
בפברואר 1994 הקים את מפלגת הספורטאים של רוסיה, שמטרתה הפוליטית הייתה החזרת שלטון החוק במדינה.
ב-5 באפריל 1994 אוטרי נרצח במוסקבה בשלוש יריות מרובה מסחרי בעל קליבר קטן בעת שעזב את מרחצאות קרסנופרסננסקי (רו').
אלכסי שרסטוביטוב (בכינוי "ליושה סולדט") נמצא אשם ברצח. על פי החקירה, סיבת הרצח הייתה הסכסוך בין אוטרי קוונטרשווילי לסרגיי טימופייב ("סילבסטר"), מייסד וראש ארגון הפשע אורחובסקאיה, שנהרג בספטמבר 1994. גרסה אחרת טוענת שאוטרי נפל קורבן למלחמה פלילית בין ארגוני פשע צ'צ'ניים וסלאביים.
אחיו הגדול היה גם מאפיונר ידועה, אמירן קוואנטרישווילי (רו').
הערות שוליים

↑  Карышев Как Отари и Сильвестр делили Москву, נבדק ב-2022-10-28
↑  Отари Витальевич Квантришвили биография, www.people.su
↑  Квантришвили Отари Витальевич: биография, семья, убийство, Samarastat, ‏2021-09-05 (ברוסית)
קברם של אוטרי ואמירן קוואנטרישווילי בבית העלמין וגנקובסקויה שבמוסקבה.
אאודי Q7

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אאודי
 שנות ייצור:  2006–הווה
 הרכבה:  סלובקיה סלובקיה הודו הודו רוסיה רוסיה
 חברת אם:  קבוצת פולקסווגן
 סיווג:  מכוניות שטח/פנאי
 מרכב:  קרוסאובר בעלת חמש דלתות
 פלטפורמה:  קבוצת פולקסווגן PL71 (דור ראשון) קבוצת פולקסווגן MLB (דור שני)
 אורך:  5,085 מ"מ (דור ראשון) 5,052 מ"מ (דור שני)
 רוחב:  1,984 מ"מ (דור ראשון) 1,968 מ"מ (דור שני)
 גובה:  1,737 מ"מ (דור ראשון) 1,741 מ"מ (דור שני)
 בסיס גלגלים:  3,002 מ"מ (דור ראשון) 2,994 מ"מ (דור שני)
 מפרט טכני
 קשר:  פורשה קאיין, פולקסווגן טוראג, אאודי Q8, למבורגיני אורוס
אאודי Q7 (באנגלית: Audi Q7) היא קרוסאובר (SUV) בעלת חמישה או שבעה מקומות שמיוצרת על ידי אאודי משנת 2005. היא הוצגה בשנת 2005. ה-Q7 היא הראשונה במשפחת Q של אאודי.
דור ראשון (שם קוד 4L)

הדור הראשון יוצר בין השנים 2005–2014. הדור הראשון כלל היצע מנועי בנזין בנפחי 3.0 ליטר טורבו ו-3.6 ו-4.2 ליטרים בהספקים של בין 272 ל-350 כוחות סוס. הדור הראשון כלל מנוע טורבו דיזל בנפח 3.0 ליטרים המספק כ-240 כוחות סוס או 326 כוחות סוס.
דור ראשון (שם קוד 4L) > גרסאות הדור הראשון

בתערוכת הרכב של פריז בשנת 2008 הציגה אאודי גרסה בשם אאודי Q7 V12 TDI קווארטו, גרסה זו בעלת מנוע טורבו דיזל V12 צילנדרים בנפח 6.0 ליטרים המספק כ-500 כוחות סוס. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 5.5 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 250 קילומטרים לשעה.
דור ראשון (שם קוד 4L) > מתיחת פנים שנת 2009

בשנת 2009 עברה ה-Q7 מתיחת פנים, שכללה עצוב חדש ופנסי LED ושיפור ההספק במנוע הדיזל ל-340 כוחות סוס במקום 326 כוחות סוס.
דור ראשון (שם קוד 4L) > עדכון 2010

בשנת 2010 הציגה אאודי שלושה מנועים חדשים ל-Q7.
דור שני (שם קוד 4M)

בדצמבר 2014 הציגה אאודי את הדור השני ל-Q7. הדור השני כלל מנוע טורבו בנזין V6 צילנדרים בנפח 6.0 ליטרים המספק כ-340 כוחות סוס ב-5,000 סיבובים לדקה. ומנוע טורבו דיזל V6 צילנדרים בנפח 3.0 ליטרים המספק כ-286 כוחות סוס ב-3,500 סיבובים לדקה. לשני המנועים יש תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 5.9 שניות בגרסת הבנזין ו-6.3 שניות בגרסת הדיזל ומגיעה למהירות מרבית של 250 קילומטרים לשעה בגרסת הבנזין ו-241 קילומטרים לשעה בגרסת הדיזל.
דור שני (שם קוד 4M) > גרסאות הדור השני

מלבד הגרסה הבסיסית, הציגה אאודי שתי גרסאות נוספות. הגרסה הראשונה, אאודי Q7 היברידי פלאג-אין אי-טרון, הכוללת מערכת הנעה היברידית המשלבת בין מנוע טורבו דיזל בנפח 3.0 ליטרים המספק כ-258 כוחות סוס ומנוע חשמלי המספק כ-126 כוחות סוס, עם סוללת ליתיום-יון בקיבולת 17.3 קילוואט שעה המספקת טווח נסיעה חשמלי של 56 קילומטרים. גרסה זו הוצגה יחד עם הגרסה הבסיסית בדצמבר 2014. הגרסה השנייה, אאודי SQ7 בשנת 2016 הציגה אאודי את גרסת ה"ביצועים הגבוהים" לגרסה הבסיסית, הכוללת מנוע טורבו דיזל V8 צילנדרים בנפח 4.0 ליטרים המספק כ-435 כוחות סוס. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 4.8 שניות.
דור שני (שם קוד 4M) > מתיחת פנים שנת 2019

ביוני 2019 הציגה אאודי את מתיחת הפנים ל-Q7, שכללה עיצוב פנים חדש ש"נלקח" מהאאודי Q8 ושדרוג הנוחות ומערכות הבטיחות. בתחום ההנעה לא בוצעו שינויים. כחודש לאחר הצגת מתיחת הפנים ל-Q7 הציגה אאודי את מתיחת הפנים ל-SQ7, הכוללת עיצוב חיצוני חדש ותא נוסעים חדש המבוסס על ה-Q8. בתחום ההנעה אין שינוי.
בדצמבר 2019 הציגה אאודי את גרסת היבריד עם מערכת הנעה חדשה ושם חדש אאודי Q7 TFSI e, מערכת ההנעה החדשה משלבת בין מנוע טורבו בנזין V6 צילנדרים בנפח 3.0 ליטרים המספק כ-381 כוחות סוס או 456 כוחות סוס, לבין מנוע חשמלי עם סוללת ליתיום-יון בקיבולת 17.3 קילוואט שעה המספקת טווח נסיעה חשמלי של 43 קילומטרים.
בשנת 2020 הציגה אאודי גרסת בנזין ל-SQ7, ששווקה עד אז עם מנוע טורבו דיזל בנפח 4.0 ליטרים המספק כ-435 כוחות סוס עכשיו ישנה אפשרות למנוע טווין-טורבו בנזין V8 צילנדרים בנפח 4.0 ליטרים המספק כ-507 כוחות סוס. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 4.1 שניות לעומת 4.8 שניות בגרסת הדיזל ומגיעה למהירות מרבית של 250 קילומטרים לשעה.
גלריה

דור ראשון
אאודי Q7 V12 TDI קווארטו
מתיחת פנים 2009
דור שני
אאודי Q7 היברידי פלאג-אין אי-טרון
אאודי SQ7
מתיחת פנים 2019
הערות שוליים

↑  רוני שטרן, סוף סוף Q7, באתר אוטו (מגזין), ‏17 באוגוסט 2005
↑  איתי לב, תערוכת פריז: אודי Q7 V12 TDI Quattro, באתר אוטו (מגזין), ‏10 בספטמבר 2008
↑  טל שביט, אודי Q7 - מתיחת פנים, באתר אוטו (מגזין), ‏19 באפריל 2009
↑  איתי לב, אודי Q7: מנועים חזקים, קלים ויעילים יותר, באתר אוטו (מגזין), ‏11 באפריל 2010
↑  אודי Q7 החדש 2015 – חסכוני יותר מפריוס, באתר קארטיוב, ‏14 בדצמבר 2014
↑  אודי מציגה: SQ7 TDI - הדיזל החזק בעולם, באתר קארטיוב, ‏29 באפריל 2016
↑  מתיחת פנים: 2019 אודי Q7 החדש, באתר קארטיוב, ‏26 ביוני 2019
↑  אודי SQ7 חדש 2020 נחשף - מתיחת פנים, באתר קארטיוב, ‏22 ביולי 2019
↑  היברידי פלאג-אין: 2020 אודי Q7 TFSI e החדש, באתר קארטיוב, ‏9 בדצמבר 2019
↑  אודי מציגה: SQ8 ו-SQ7 עם מנוע בנזין V8 TFSI, באתר קארטיוב, ‏15 ביולי 2020
אוסף התצלומים הלאומי

ארבה בקיבוץ סעד, 1955. תצלום מאוסף התצלומים הלאומי
אוסף התצלומים הלאומי הוא אוסף תצלומים היסטוריים ועדכניים. באוסף מצויים תצלומים בשחור לבן ובצבע, המתארים מגוון רחב של נושאים ואירועים בחיי מדינת ישראל, ואף עוד טרום המדינה.
מחלקת הצילומים של לשכת העיתונות הממשלתית הוקמה על ידי דוד אלדן בשנת 1948 בתל אביב. בשנת 1983 הועבר האוסף לירושלים, כאשר ממשלת ישראל החליטה על העברת לשכת העיתונות הממשלתית לבירה.
לרגל יובל החמישים לעצמאותה של מדינת ישראל, החליטה לשכת העיתונות הממשלתית, יחד עם תהיל"ה וועדת האינטרנט הממשלתית, להעלות את האוסף לרשת האינטרנט. מתוך כחצי מיליון התמונות המודפסות, נסרקו עשרות אלפי תמונות והן זמינות להורדה באתר האינטרנט של האוסף. בעבר היה צורך לשלם כדי לרכוש אותן בהפרדה גבוהה. בעקבות ביקורת על כך שתצלומים שהופקו בעזרת מסי אזרחים ותרומות של אוספי תמונות אינם זמינים בחינם לאזרחים (ואף קיימות עליהם זכויות יוצרים של המדינה), שונו נוהלי האוסף, והחל מ-1 בינואר 2012 ניתן לקבלן ללא תשלום בהורדה מיידית.
כל התצלומים באוסף הדיגיטלי ניתנים לחיפוש באנגלית ובעברית.
ראו גם

הארכיון הציוני המרכזי
ארכיון התצלומים של קק"ל
אדוארד קארוויל

אדוארד פיטר קארוויל (באנגלית: Edward Peter Carville‏; 14 במאי 1885 – 27 ביוני 1956) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כמושל נבדה וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעמה.
ביוגרפיה

קארוויל נולד ב-14 במאי 1885 בעמק מאונד (Mound) שבמחוז אלקו בנבדה. בשנת 1909 השלים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת נוטרדאם שבאינדיאנה. באותה השנה התקבל ללשכת עורכי הדין של נבדה, ואת משרד עורכי הדין שלו הקים במחוז הולדתו. ב-29 באוגוסט 1910 נישא לאירמה מרי קלהאן ולהם נולדו שלושה בנים – אדוארד, ריצ'ר'ד ורוברט.
בין השנים 1910–1911 מונה קארוויל לתפקיד סגן התובע המחוזי באלקו. כעבור זמן מה התקדם בסולם הדרגות ושירת כתובע מחוז אלקו בשנים 1912–1918. ב-1928 מונה למשרת שופט בבית המשפט המחוזי של אלקו. מ-1934 עד 1934 היה קארוויל תובע פדרלי בנבדה. ב-1939 החל את כהונתו כמושל נבדה, ולאחר שנבחר מחדש בבחירות אמצע הכהונה ב-1942, הוסיף למלא את התפקיד על להתפטרותו ביולי 1945. כהונתו עמדה בסימן מלחמת העולם השנייה, הניו דיל וכלכלת ארצות הברית.
ב-24 ביולי 1945 התפטר מתפקיד כמושל, וסגנו, וייל פיטמן (אנ') (שהחליף אותו בכיסא המושל), מינה אותו לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של ג'יימס סקרוגהאם (אנ') שנפטר בעודו מכהן. שליחותו של קארוויל בגבעת הקפיטול נעה מיום מינויו ועד להתכנסות הקונגרס ה-9 בראשית ינואר 1947. בבחירות 1946 ניסה להתמודד לתקופת כהונה מלאה, אך הפסיד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לסנאטור לשעבר ברקלי באנקר. באנקר בעצמו הפסיד לג'ורג' מלון, מועמד המפלגה הרפובליקנית. אחרי תבוסתו שב לעיסוקיו המשפטיים. בשנת 1956 הלך לעולמו.
הערות שוליים

↑  אדוארד קארוויל, באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית)
↑  ק. ג'. אוונס, Berkeley Bunker, באתר LAS VEGAS REVIEW-JOURNAL‏, 7 בפברואר 1999 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1190674602  US Congress: C000211  VIAF: 390156374122607710000   WorldCat (עם VIAF): 390156374122607710000
אוניברסיטט יוגרה סורגוט

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  1974 
 מדינה:  רוסיה 
 ליגה:  הסופרליגה הרוסית בכדורסל 
 www.bksurgut.ru
 
אוניברסיטט יוגרה סורגוט (ברוסית: Университе́т-Югра́) הוא מועדון כדורסל רוסי, המייצג את העיר סורגוט בסופרליגה 1 ובגביע רוסיה.
הישגי השיא הן אליפות הליגה בעונת 2016/2017
היסטוריה

ההיסטוריה של קבוצת "אוניברסיטט-יוגרה" החלה בשנת 1974, כאשר קבוצת כדורסל בשם "סטרויטל" אורגנה תחת "Surguttruboprovodstroy". ההצלחה הראשונה של "סטרויטל" הייתה ב-1977, כאשר זכתה בגביע האיגודים המקצועיים. בשנת 1978 סטרויטל סיימה במקום השלעשי בגביע ברית המועצות בקרב קבוצות מסיביר והמזרח הרחוק. יתר על כן, בהצלחה משתנה, המועדון הופיע בקביעות בליגה השנייה בברית המועצות וברוסיה. בשנת 1993 סטרויטל השתתפה בליגה הראשונה באליפות רוסיה ונתמכה על ידי עיריית סורגוט ואוניברסיטת סורגוט והמועדון שינה את שמו ל"אוניברסיטט".
במהלך 3 השנים הבאות, "אוניברסיטט" התבססה כאחת הקבוצות הטובות בליגה, ובשנת 2001, העפילה לסופרליגה "B". בעונות 2001/2002 ו-2002/2003, הקבוצה סיימה פעמיים במקום השלישי באליפות סופרליגה ב'. בתום עונת 2001/2002, במאי 2002, הוחלט לבחור את סגן ראש העיר הראשון לתפקיד נשיא המועדון באותה תקופה, ויאצ'סלב נוביצקי. לתפקיד סגן הנשיא מונה ויקטור ניקולאייביץ' ננאק. עונת 2003/2004 יכולה להיקרא נקודת מפנה בהיסטוריה של הקבוצה, כאשר זכתה באליפות סופרליגה "B" והעפילה לליגת העל הרוסית בכדורסל גברים.
קבוצת סורגוט שיחקה את העונה הראשונה שלה בליגה העליונה בכבוד והעניקה מאבק עיקש מול קבוצות בולטות כמו דינמו (מחוז מוסקבה), אוניקס קאזאן, ספרטק ואחרות וסיימה במקום ה-12 באליפות. ממש בתחילת העונה השנייה בליגת העל, קבוצת סורגוט זכתה למימון מלא מידי ממשלת חאנטי-מנסיסק והקבוצה שינתה את שמה ל"אוניברסיטט-יוגרה". הקבוצה סיימה את עונת 2005/2006 במקום ה-11 מתוך 14 קבוצות. נשיא המועדון ויאצ'סלב נוביצקי תיאר את סיום העונה כמוצלח, המשקף את הדינמיקה של התפתחות, צמיחה הדרגתית ושיפור משמעותי ביכולות הקבוצה.
עונת 2006/2007 הייתה השלישית עבור הקבוצה, בליגה הבכירה של הכדורסל הרוסי. המשימות והיעדים שהוצבו לקבוצה היו להפגין ביצועים טובים יותר מאשר בשתי העונות הקודמות. עם זאת, הקבוצה לא החזיקה להיצמד לצמרת הטבלה וחזרה לליגת המשנה בכדורסל.
בעונת 2016/2017 זכתה שוב באליפות ליגת המשנה בכדורסל, אך לא זומנה להתמודד בליגה המאוחדת של VTB, בהיעדר תקציב מתאים לליגה.
תארים

זכייה (2): 2003/2004, 2016/2017.
סגנות (5): 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014
מקום שלישי (1): 2002/2003
אדוארד גריצנר

| --- | --- |

 לידה:  26 במאי 1846 Karłowice Wielkie, רפובליקת פולין 
 פטירה:  2 באפריל 1925 (בגיל 78) מינכן, רפובליקת ויימאר 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 הושפע על ידי:  Johann Georg Hiltensperger 
 יצירות ידועות:  Drinkers` scene 
 פרסים והוקרה:  מסדר מיכאל הקדוש 
 
אדוארד תיאודור גריצנר, מאז 1916 ריטר פון גריצנר (בגרמנית: Eduard von Grützner ‏; 26 במאי 1846 – 2 באפריל 1925) היה צייר ז'אנר גרמני.
ביוגרפיה > ילדותו

אדוארד גריצנר נולד בשנת 1846 כילד השביעי והצעיר למשפחה חקלאית בגרוסקרלוביץ ליד נייסה. הכומר המקומי, פישר, ביקר לעיתים קרובות בבית הוריו, מכיוון שאביו של אדוארד היה ראש מועצת הכנסייה. הוא זיהה את כישרונו של אדוארד ואת נטייתו לצייר בשלב מוקדם. אפילו כילד הוא צייר על כל מה שהיה לידו. מנהל האחוזה הכפרית של הרוזן הביא לו נייר ושמח כשהילד, בנוסף לציורים רבים של בעלי חיים ואנשים, צייר במדויק את הכפר ומאפייניו.
הכומר פישר איפשר לו ללמוד בבית הספר בניסה ובעזרת האדריכל הירשברג הביא אותו למינכן להכשרה אמנותית בבית הספר הפרטי של הרמן דייק בשנת 1864.
ביוגרפיה > באקדמיה

ההכשרה בבית הספר לאמנות ומלאכה של הרמן דייק הייתה קצרת מועד. באותו סמסטר עבר לשיעור העתיקות באקדמיה, שם התלמידים צריכים היו להכיר את האידיאלים של יופי עתיק.
בשנת 1865 נכנס גריצנר לשיעור הציור של הרמן אנשיץ באקדמיה. הוא גם קיבל עצות והצעות מקארל תאודור פון פילוטי עד שהתקבל לכיתתו בשנת 1867.
גריצנר עזב את האקדמיה לאחר שלוש שנים. בשנת 1870 עבר לגור בסטודיו משלו במינכן.
אדוארד פון גריצנר העמיד את חיי הנזירים במרכז ציוריו, ולכן נכנס להיסטוריה כ"צייר הנזירים". הוא אהב לצייר טבע דומם, אם כי יצר רק כמה ציורים עצמאיים מסוג זה.
גריצנר כאספן

כבר בצעירותו אסף ביצים, פרפרים ומינרלים. מאוחר יותר הוא צייר דיוקן של המינרולוג פאול פון גרות ועבודות כמו "הגאולוג" או "מינרלוג עם משקפיים" (בסביבות 1923). בגיל 14 הוא עשה עותק בכתב יד ורישום ידני של ספר הלימוד הסטנדרטי למדעי הקריסטלים (1852) מאת המינרולוג קרל רמלסברג, ככל הנראה מטעם הכומר בכפר.
גריצנר היה אספן נלהב וגדול, בתחילה העדיף קטעים מהגותיקה המאוחרת הגרמנית ותחילת הרנסאנס. אולם בעשור האחרון לחייו הוא התרחק מימי הביניים המאוחרים ואסף יצירות אמנות מהמזרח הרחוק. עם זאת, כמעט תמיד הוסיף פריטים ישנים לקומפוזיציות הגדולות שלו, בעיקר מאוסף העתיקות שלו.
משפחתו

בשנת 1874 התחתן גריצנר עם ברברה לינק, שנתיים לאחר מכן נולדה לו בת בשם ברברה, שגריצנר כינה אותה "בארבלה". בשנת 1883 בנה גריצנר את הווילה שלו על פי התוכניות של האדריכל לאונהרד רומאיס. בשנת 1884 – לאחר עשר שנים של נישואים מאושרים – אשתו ברברה נפטרה.
בשנת 1888 התארס גריצנר לאנה וירטמן, בתו של מפקד העיר מינכן, אשר זמן קצר לאחר מכן ילדה את בנם קארל אדוארד. לאחר שקיבל את המחלקה הראשונה של מסדר הכבוד של סנט מייקל בשנת 1880, הועלה למעמד האצולה והוענק לו צלב האבירים של מסדר הכבוד של הכתר הבווארי בשנת 1916 הוא יכול היה להסתכל אחורה על שגשוג ושנים מאושרות רבות עם משפחתו.
אחרית ימיו

עם זאת, השנים האחרונות בחייו לא היו הרמוניות לגמרי. אשתו, שהייתה צעירה ממנו בשבע עשרה שנה, עזבה אותו בגלל זמר וינאי. בשנת 1899 הוא התגרש ושמה של אשתו מעולם לא נזכרה בביתו שוב.
בגיל מבוגר חיפש נחמה בפילוסופיה הסינית והחל ללמוד יפנית. לפעמים הוסיף לדמות בודהה או אגרטל סיני בתמונותיו. לעיתים קרובות הוא צייר קרדינלים סגפניים עם תווי פנים שלא תמיד היו אוהדים.
גריצנר נפטר ב-2 באפריל 1925 במינכן.
קברו נמצא בחלק העתיק של בית העלמין ביער במינכן.
הערות שוליים

↑  Deutsche Biographie, Grützner, Eduard von – Deutsche Biographie, www.deutsche-biographie.de (בגרמנית)
↑  Norman, Geraldine (1977). Nineteenth-century Painters and Painting: A Dictionary. University of California Press. p. 101
↑  László Balogh: Eduard von Grützner 1846–1925 ; ein Münchner Genremaler der Gründerzeit ; Monographie und kritisches Verzeichnis seiner Ölgemälde, Ölstudien und Ölskizzen. Mainburg. Pinsker. 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287668405171  PLWABN: 9810657900005606  GND: 119119110  ISNI: 0000 0000 6630 0912  LCCN: nr94025509  NKC: jcu2014802917  NTA: 123439116  RKD: 34362  SNAC: w64q88k8  SUDOC: 081021097  ULAN: 500008479  VcBA: 495/154745  VIAF: 59887188   WorldCat (עם VIAF): 59887188
אוגוסט 1914

| --- | --- |

כריכת הספר בהוצאת מערכות
 מידע כללי
 מאת:  ברברה טוכמן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  היסטוריה
 נושא:  מלחמת העולם הראשונה 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת מקמילן 
 הוצאה בשפת המקור:  הוצאת מקמילן
 תאריך הוצאה:  1962
 מספר עמודים:  397 (מהדורה ראשונה)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מערכות (מהדורה ראשונה)
 תאריך:  1964 (מהדורה ראשונה)
 תרגום:  שולמית הראבן
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורות נוספות:  ראה מהדורות בעברית
 פרסים
 פרס פוליצר לספרי עיון כלליים (1963) 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002615191, 001921829, 000920903, 001808003
 
כריכת הספר בהוצאת דביר
אוגוסט 1914 (באנגלית: August 1914 וגם The Guns of August) הוא ספר היסטוריה זוכה פרס פוליצר אודות החודש הראשון של מלחמת העולם הראשונה והאירועים שהובילו למלחמה מאת ברברה טוכמן. הספר ראה אור בשנת 1962 בהוצאת מקמילן (Macmillan).
מבנה הספר ואופיו

הפרקים הראשונים בספר מספקים רקע על המצב ששרר באירופה ערב המלחמה, תוך התייחסות למצב המדיני והצבאי של האימפריה הגרמנית, בריטניה, צרפת והאימפריה הרוסית. בהמשך מתוארים המהלכים העיקריים של המלחמה בחודש הראשון, השלב הדינאמי של המלחמה, לפני שהייתה למלחמת חפירות סטטית.
טוכמן מספרת את "הסיפור הגדול", מנקודת מבטם של גנרלים, שרי צבא וראשי המדינות, תוך הסתייעות רבה ביומניהם האישיים. חלק מהתיאורים בספר הם תיאורים רבי פרטים של רגעי הכרעה ומשבר אישיים בצד פירוט של תוכניות המטות השונים וביצועם (ולרוב אי-ביצועם) בשטח.
טוכמן שבה ומדגימה בספר את התפיסות השגויות של ההנהגה האירופית המדינית והצבאית (היא שבה לנושא זה גם בספרה המגדל הגאה) ביחס למלחמה. היא מדגישה את הקונספציה של כל ההנהגות לפיה לא תיתכן מלחמה ארוכה מדי, כיוון שעלותה ונזקה הכלכלי יהיו בלתי-נסבלות; את צרות-האופק הפוליטי של הגרמנים שלא תיארו לעצמם שפלישה לבלגיה וחילול הנייטרליות שלה תגרום לזעזוע עולמי כה עמוק; את ההשענות היתרה של הפיקוד הצרפתי על רוח-קרב והתקפיות והזנחתו את ההגנה על גבולה של צרפת עם בלגיה; את הפיצול הפוליטי המשתק של בריטניה ואת הסיאוב של המשטר ברוסיה ואת השימוש בכללים ושיטות לוחמה של המאה ה-19 כגון קרב פרשים בחרבות וכידונים, מדי הקרב הססגוניים של הצרפתים ואמונת ראשי הצבא שהמשק הכלכלי בעורף יספק את כל צורכיהם ללא תמורה.
כדברי סוקר הספר מטעם הוצאת מערכות: "מתוך יריעתו הרחבה של הספר נשקפת שרשרת המצבים, הגורמים והמאורעות - סתירות של שאיפות ממשלות, ניגודים של רצונות עמים, ועוד יותר מזה אי-ידיעה ושטחיות תהומית, תערובת של שאננות ומזימות ועיוורון לגבי משמעות הדברים הנעשים והבלתי-נעשים, אותה שרשרת גורלית אשר הוליכה את אירופה אל שדה-קטל שטרם היה עד כמותו בהיסטוריה להיקף ולזוועת-השמד".
התקבלות והערכה

הספר היה לרב-מכר מיד עם צאתו לאור ושהה 42 שבועות בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי התרשם עמוקות מהספר והעניק עותקים ממנו למזכירי הקבינט ובכירי הצבא. הנשיא אף ביקש שכל קצין בצבא יקרא את הספר ועותקים ממנו נשלחו לבסיסי הצבא האמריקאי ברחבי העולם. קנדי ציין שתובנותיו מהספר סייעו לו בשעת משבר הטילים בקובה.