stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסוגלות תעסוקתית
הערות שוליים

1 2  Fugate, M., Kinicki, A. J., & Ashforth, B. E. (2004). Employability: A psycho-social construct, its dimensions, and applications. Journal of Vocational behavior, 65(1), 14-38.
↑  Fugate, M. 2006. Employability in the new millennium. In J. H. Greenhaus & G. A. Callanan (Eds.), Encyclopedia of Career Development. SAGE
1 2  Van der Heijde, C. M., & Van der Heijden, B. I. J. M. (2005, June). The development and psychometric evaluation of a multi-dimensional measurement instrument of employability—and the impact of aging. In International congress series (Vol. 1280, pp. 142-147). Elsevier.
↑  Another Model of Employability? Considering the RAW Framework, 2014. Study D., Kottke J.L
↑  מתוך נייר עמדה- מסוגלות תעסוקתית ועידוד תעסוקה: השלכות למציאות הישראלית, 2009. פרופ' יוסי תמיר ועו"ד זוהר נוימן. קבוצת המחקר במדיניות חברתית, האוניברסיטה העברית, בית הספר לעבודה סוציאלית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561686105171  BNE: XX4661247
שמעיה דוד ויין

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הרב שמעיה דוד ויין (ה'תרס"א, 1901, ראצק - כ"ג באייר ה'תשכ"ז, יוני 1967, ירושלים) היה רבה הראשון של העיר חולון למן היווסדה ועד מותו.
ביוגרפיה

נולד בעיר ראצק בגבול פולין-ליטא לר' דוב ואסתר חנה, בתו של רב העיר מרדכי רמברג. בצעירותו למד מפי סבו, עמו היה מטייל ביער הסמוך לעיירה תוך כדי לימוד. בין השאר, קיבל מסבו את ארחות תנועת המוסר. לאחר מכן למד בסובאלק בישיבתו של הרב דוד לייב קפלן ובשנת ה'תרע"ט או ה'תר"פ החל ללמוד בישיבת סלבודקה אצל הרב ברוך הורביץ, הרב ניסן יבלונסקי, והושפע מהמשגיח ירוחם ליבוביץ ששימש בישיבה תקופה קצרה. לאחר שישיבת סלבודקה המרכזית שבה מקרמנצ'וג לסלבודקה, המשיך ללמוד מפי הסבא מסלבודקה, הרב משה מרדכי אפשטיין והמשגיח אברהם גרודזינסקי. בשנת ה'תרפ"ד עבר ללמוד בישיבת ראדין והושפע רבות מהרב ישראל מאיר הכהן ומהרב נפתלי טרופ. בראדין למד בחברותא עם הרב ראובן טרופ, והשניים שמרו על קשרי ידידות אמיצים כל חייהם. בשנת ה'תרפ"ז עלה לארץ ישראל, ושב ללמוד בישיבת סלבודקה בחברון. בשנת ה'תרפ"ט התחתן עם רישל בתו של הרב ראובן מילצקי, ועבר ללמוד בירושלים. עם הקמת כולל "היכל התלמוד" בתל אביב, בשנת ה'תרצ"א, עבר ללמוד שם. בתל אביב החל ליזום פעילויות להפצת יהדות ותורה, בפרט בקרב הנוער. פעילותו היוותה את הבסיס ל"ארגון הנוער ללימוד היהדות" שפעל בעיר שנים רבות.
ביוגרפיה > רבנותו

בשנת ה'תרצ"ה עבר לכהן כרב בשכונה החדשה שהוקמה מדרום לתל אביב, שכונת אגרו-בנק. בתחילת כהונתו לא קיבל משכורת על עבודתו, וחי מהקצבה שקיבל מהכולל. לימים, כשאוחדה אגרו-בנק עם השכונות שסביבה ליצירת העיר חולון, הפך הרב ויין לרב העיר. בשנת 1960 המינוי הפך לרשמי, למרות התנגדות הפועל המזרחי בעיר וראש העיר. בשנת 1963 אף התמנה תחתיו כרב העיר הרב ברוך יהושע ירחמיאל רבינוביץ', והרב ויין תבע אותו על כך לדין תורה. הרבנים הראשיים לישראל ישבו על המדוכה הזו במשך כשלוש שנים, ולבסוף הוציאה פסק דין שעליו חתמו הרבנים יצחק אייזיק הלוי הרצוג, בן ציון מאיר חי עוזיאל (שנפטר עוד לפני פרסום פסק הדין), עובדיה הדאיה ושמואל ברוט, שהכיר במינויו של הרב רבינוביץ', תוך הסדרת מעמדו ושכרו של הרב ויין.
הרב ויין הקים את שירותי הדת בעיר כולל הקמת עירוב, מקווה טהרה, שחיטה, כשרות ועוד. הוא השפיע על התעשיין אריה שנקר, שהתגורר באגרו-בנק, שיממן בניית בית כנסת בשכונה. כמו כן, פעל לשמירת השבת במרחב הציבורי, והיה הולך בשבתות לתחנת המוניות על מנת שנוכחותו תרתיע נהגים מלנסוע. הקים ישיבה בחולון, בראשה הועמד הרב אריה יוכט, אך הישיבה נסגרה כעבור שנתיים וניסיונות נוספים להקים ישיבה בעיר לא נשאו פרי.
לצד פעילותו הדתית, עסק גם בגיוס כספים לצדקה הוא הקים את חברת "אביעזר" לסיוע למשפחות שאיבדו את פרנסתם, ושתי קופות גמ"ח.
היה מבאי ביתו של החזון איש והתייעץ עמו בענייני הלכה ורבנות.
לאחר חג הפסח ה'תשכ"ז אושפז בבית החולים שערי צדק בירושלים, שם נפטר בשנתו בכ"ג באייר. נקבר בהר המנוחות. לא העמיד צאצאים אחריו. שמו הונצח בכולל "בית דוד" בחולון בראשות הרב יצחק זילברשטיין.
רעייתו הוציאה לאור את חידושיו על הש"ס והרמב"ם, דרשות ופרקים במחשבה, בשם "שמועות דוד".
משפחתו

אחיו הרב זאב ויין כיהן כרב בשיקגו והוא אביו של הרב ברל ויין. אח נוסף, הרב טוביה חיבר את הספר "יין הטוב" על תרגום אונקלוס, תרגום ירושלמי ותרגום יונתן על התורה, חותנו של הרב זלמן קורלנדסקי, שכיהן כראש כולל בית דוד בחולון. אח נוסף היה הרב יהודה ויין, רבה של וידז', שהוצא להורג על ידי השלטון הסובייטי.
לקריאה נוספת

הרב דב כ"ץ, מבוא לספר "שמועות דוד", ירושלים ה'תשכ"ח.
הרב דוב ברל ויין, Teach Them Diligently: The Personal Story of a Community Rabbi
ש. קורץ, הרב דוד ויין ז"ל, הצופה, 7 ביולי 1967
י. גונן, זכרון להולכים: הרב הגאון ר' דוד ויין זצ"ל, הצופה, 11 ביוני 1967
הרב יהודא סג"ל, זכרון להולכים: הרה"ג ר' דוד ויין זצ"ל, הצופה, 2 ביולי 1967
הערות שוליים

↑  הפוהמ"ז פתח במסע תעמולה נגד מינוי רבנים בחולון, שערים, 26 בפברואר 1960.
↑  הרב מחולון תובע לדין תורה את האדמו"ר ממונקטש, הבוקר, 24 בינואר 1963.
↑  על הרבנות בחולון, הצופה, 28 בינואר 1963.
↑  כולל אברכים נפתח בחולון, הצופה, 21 בספטמבר 1967.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430707905171  VIAF: 35148874529849621582   WorldCat (עם VIAF): 35148874529849621582
ג'סטין קוקרן

ג'סטין וינסנט קוקרן (באנגלית: Justin Vincent Cochrane; נולד ב-26 בינואר 1982) הוא כדורגלן עבר אנטיגואי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

קוקרן נולד בלונדון לאב ממוצא אנטיגואי ולאם מסנט לוסיה. הוא התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של קווינס פארק ריינג'רס וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה כמחליף במחצית השנייה במשחק הבית האחרון של עונת 2000/2001 נגד סטוקפורט קאונטי, אך הורחק אחרי מספר דקות. בשנת 2002 חתם בהייז וביולי 2003 חתם בקרו אלכסנדרה. בפברואר 2006 הושאל לג'ילינגהאם עד לסיום העונה. בקיץ 2006 חתם ברות'רהאם יונייטד בה שיחק עונה אחת.
ב-31 באוגוסט 2007 חתם ביוביל טאון. לאחר מכן חתם במילוול בה שיחק משחק אחד בלבד. בהמשך הקריירה שיחק ברושדן אנד דיימונדס, אלדרשוט טאון, הייז אנד ידינג יונייטד, בורהאם ווד ואנטיגואה ברקודה.
קריירה בינלאומית

בשנת 2008 קוקרן נענה להצעה לייצג את אנטיגואה וברבודה ארץ מוצאו של אביו. ב-17 ביוני של אותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–2 לקובה. ב-10 בנובמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–2 נגד סורינאם.
קריירת אימון

לאחר שפרש, קוקרן התחיל לאמן בבית הספק לכדורגל של טוטנהאם הוטספר וב-29 באוגוסט 2019 אימן את נבחרת אנגליה בכדורגל עד גיל 15 ואחרי שנה מונה לזו של נבחרת אנגליה בכדורגל עד גיל 17.
ב-8 ביוני 2021 מונה לראש מערך פיתוח ואימון שחקנים באקדמיה של מנצ'סטר יונייטד. ביוני 2022 מונה לעוזר מאמן בברנטפורד.
יאוי

יאוי (ביפנית: やおい; בכתיב לטיני: Yaoi) הוא ז'אנר של אנימה ומאנגה המכילה סיפורים הומו-רומנטיים. היאוי עוסק גם בחלק המיני של הקשר בין הדמויות, וברוב סדרות היאוי הזוגות עוברים משבר ומתגברים עליו. נפוץ מאוד שיהיו זוגות צד הומו-רומנטיים עם קשר מסוים לזוג הראשי.
עקרונות

כמו בכל ז'אנר של מנגה, גם ליאוי יש טרמינולוגיה המיוחדת לו:
המילה אוּקֵה (ברומג'י: uke), מייצגת את בן הזוג הפאסיבי, המקבל. בדרך כלל יהיה נשי ועדין יותר מבן זוגו ולכן יצטרך גם הגנה מגברים אחרים החושקים בו. מקור המילה אוּקֵה במילה היפנית אוּקֵרוּ (באנגלית: ukeru), שפירושה "לקבל" (ראו גם אוקה (אמנויות לחימה)).
המילה סֵמֵה (בתעתיק לטיני: seme) מייצגת את בן הזוג האקטיבי במערכת היחסים. בדרך כלל יהיה חסון וגדול יותר מהאוּקֵה. הוא מוביל את מערכת היחסים, לעיתים אף על ידי כפיית עצמו על האוּקֵה. מקור המילה סֵמֵה במילה היפנית סֵמֵרוּ (ברומג'י: semeru) שפירושה "לתקוף".
בהתעלם מאנימות היאוי, מנגות היאוי נחשבות יוקרתיות מאוד, והז'אנר הזה הוא ז'אנר המנגה הנמכר ביותר בעולם. לרוב, למנגות היאוי יש עלילה יותר מפותחת ומורכבת, ועיצוב הדמויות נחשב למוצלח יותר מאשר באנימה. יאוי נהיה ז'אנר מנגה נפוץ במיוחד בשנים האחרונות גם בארצות מערביות כמו ישראל וארצות הברית. יש ביפן סטודיואים (של מנגה) המפתחים את ז'אנר היאוי והשונן-איי בלבד ויש להם מקום מכובד בין רשימת הסטודיואים השונים של האנימה והמנגה ביפן.
בין אנימות היאוי/שונן איי המבוססות על מנגות מפורסמות

Kizuna
Ai no kusabi
My sexual harassment
Enzai
Fujimi orchestra
Zetsuai
Level C
Legend of the blue wolves
Haru wo daiteita
Sensitive pornograph
Okane ga nai!
בוקו נו פיקו
Papa to kiss in the dark
junjou romantica \ ג'ונג'ו רומנטיקה
love stage!!‎ \ אהבה על הבמה!!
gravitation \ משיכה
a guy like you
given
Yes ka No ka Hanbun ka
sekaiichi hatsukoi
hypersalivation
love love campus
unbelivable space love
שונן-איי

רבים נוטים להתבלבל בין שונן-איי ליאוי, משום שהם דומים מאוד בתוכנם.
שני הז'אנרים עוסקים באהבת בנים. ז'אנר היאוי מתמקד בחלק המיני של האנימה, בעוד ז'אנר השונן-איי מתמקד ברומנטיקה.
מ"ג אסירי ההגנה

מ"ג אסירי ההגנה
מ"ג אסירי ההגנה (או בקיצור המ"ג), היו 43 חברי ההגנה שנעצרו ונכלאו על ידי שלטונות המנדט הבריטי בשנת 1939 בפרשה שזעזעה בשעתו את היישוב היהודי בארץ ישראל.
רקע היסטורי

דעיכת "המרד הערבי הגדול" בשנת 1939 הביאה לשינוי במערכת היחסים עם שלטונות המנדט. במהלך המרד היה שיתוף פעולה בין היישוב היהודי ושלטונות המנדט, בשל אינטרס משותף לדכא את הטרור הערבי. עם דעיכת המרד נפסק שיתוף הפעולה והשלטונות הבריטים החלו לראות בארגון "ההגנה", לא ככוח הגנתי, אלא כמחתרת שיש לדכאה כמו שאר המחתרות. החלה תקופה של מאסרים, חיפושי נשק ומשפטים. דעיכת "המרד הערבי הגדול" הביאה גם לשינוי בהערכות "ההגנה" ועל רקע מאבקי כוח שונים ביישוב פורקו "פלוגות השדה". החלל שנוצר ונסיבות שונות הביאו להקמת כוח רחב יותר במקומו, "חיל השדה", והתעורר הצורך להכשיר מפקדים נוספים.
בקיץ 1939 נפתחו לשם כך ביבנאל קורסים ל"מפקדי מחלקות" בפיקודו של רפאל לב. ב-28 באוגוסט 1939 נפתח הקורס השני בפיקודם של רפאל לב ומשה כרמל. צוות המדריכים כלל, בין השאר, את משה דיין, יגאל אלון ויעקב סלומון. הקורס הוסווה כמחנה ספורט של הפועל ועמד לפני סיומו.
ב-3 באוקטובר 1939, באמצע שיעור של משה כרמל לפני חניכים סביב שולחן חול, הגיעו לפתע למקום קציני משטרה בריטים. הם נכנסו גם לאוהלים ומצאו שם רובים. לאחר עזיבתם הוחלט להעביר מיד את הקורס לג'וערה. המדריכים והחניכים פוצלו לשתי קבוצות. קבוצה אחת בפיקודו של יגאל אלון יצאה מיד בשיירת מכוניות שהעבירו את הציוד והנשק. קבוצה שנייה של 43 (מ"ג) חניכים ומדריכים חמושים בחלקם עשתה דרכה ברגל תחת פיקודו של משה כרמל. בשל איחור ביציאה, לא הספיקו להגיע למקום המיועד ועם עלות השחר הם נתקלו בוואדי אל-בירה (נחל תבור) בשיירה ממונעת של חיל הספר העבר-ירדני. ניתנה פקודה להתפזר, אך היחידה הוקפה מיד. אחד החניכים – אבשלום טאו – כיוון רובה לעבר החיילים, אך נאלץ להיכנע כשאר חבריו. כל ה-43 הובלו לכלא עכו שם נחקרו תוך מכות ואיומים.
המשפט

ב-25 באוקטובר 1939 נפתח משפטם של המ"ג בבית דין צבאי בעכו. מטעם הסנגוריה הופיעו קציני צבא ומשטרה, שמסרו עדות על שירותם הנאמן של כמה מהנאשמים בתקופת המאורעות. לעומתם הדגיש הקטגור את אי החוקיות בפעולתם של הנאשמים, וטען כי "טיול הלילה שלהם בסביבה מאוכלסת ערבים, מזוינים זיון מלא ובסדר צבאי, יש בו משום כוונה לקדש מלחמה פוליטית ובלתי חוקית על הערבים, ולהטיל מורא על כל הסביבה."
גזר הדין ניתן ב-30 באוקטובר 1939. אבשלום טאו נידון למאסר עולם וחבריו – לעשר שנות מאסר. לאחר אישור גזר הדין הכריזה הנהלת הוועד הלאומי על הפסקת עבודה לשעתיים ועל סגירת בתי השעשועים בכל הארץ, "כדי לתת ביטוי לסולידריות של היישוב עם 43 הנידונים". לאחר כארבעה שבועות אישר מפקד הצבא את גזר הדין, אך הפחית את העונש: טאו קיבל עשר שנות מאסר וחבריו – רק חמש.
המאסר וסיום הפרשה

עם תחילת מאסרם, בחרו האסירים ועד שחבריו היו משה דיין ואריה רוטנברג, אשר שלטו באנגלית, יעקב סלומון ששלט בערבית וכונה "המוכתר", יהודה אורשנסקי ורפאל לב.
ב-22 בפברואר 1940 הם הועברו מכלא עכו למחנה המעצר מזרעה שמצפון לעכו, שהיה מקום פתוח והתנאים בו היו טובים יותר.
במשך כל תקופת מאסרם של המ"ג לא הפסיקו מנהיגי היישוב ללחוץ לשחרורם. עם זאת, מאמצי השחרור לא צלחו, ולנוכח תסכולם הגובר, החליטו האסירים לפתוח בשביתת רעב. תוכנית זו לא יצאה לפועל, שכן עם השיפור ביחסים עם הבריטים, לאור התקרבות החזית במלחמת העולם השנייה לארץ ישראל, שוחררו כולם ב-17 בפברואר 1941.
עם חברי המ"ג נמנו משה דיין ומשה כרמל. משה כרמל ואסיר נוסף, נח דגוני, תיעדו את חווית המאסר: משה כרמל – במכתבים שהוברחו מהכלא ופורסמו בספר "מבין החומות", ונח דגוני - ביומן שהוברח מהכלא ופורסם בספר "דפים מן הכלא".
במספר ערים בישראל נקראו רחובות בשמות המנציחים את הפרשה.
ראו גם

משפט השלושים ושמונה
לקריאה נוספת

ספר תולדות ההגנה, כרך ג' ספר ראשון, 1973.
יגאל שפי, סיכת מם־מם: המחשבה הצבאית בקורסים לקצינים ב"הגנה", משרד הביטחון, 1991
משה כרמל, מבין החומות-מ"ג מכתבים מאת אסיר עברי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1965.
רותי שלי: מכתבי משה דיין מכלא עכו, 1939-1941 הקדמה ודברי קישור: רות דיין, זמורה, ביתן, 2001
נח דגוני: דפים מן הכלא – יומנו של אסיר ההגנה בכלא עכו, הוצאת מערכות, 1976
הערות שוליים

↑  יגאל עילם, ההגנה: הדרך הציונית אל הכוח, תל אביב: זמורה, ביתן, מודן, 1979
↑  יגאל שפי, סיכת מם־מם: המחשבה הצבאית בקורסים לקצינים ב"הגנה", תל אביב: משרד הביטחון, המרכז לתולדות כוח המגן ה"הגנה" ע"ש ישראל גליל, 1991, עמ' 231, מסת"ב 965-05-0576-8
1 2  נח דגוני, דפים מן הכלא: יומנו של אסיר "ההגנה" בכלא עכו, ישראל: מערכות, 1976
↑  משה כרמל, מבין החומות: מ"ג מכתבים מאת אסיר עברי, שישית, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1965
חלק מהמ"ג במחנה המעצר מזרעה. משה דיין הוא הימני
שניים ממדריכי הקורס, משה כרמל (מימין) ויעקב סלומון
ליובשיבקה

ליובשיבקה (באוקראינית: Любашівка; ברוסית: Любашёвка, ליובשיובקה) היא עיירה במחוז אודסה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

היישוב נוסד במאה ה-18, ובתחילת המאה ה-20 נבנתה בו תחנת רכבת. בשנת 1957 הוענקו ליישוב זכויות עירוניות.
יהודי ליובשיבקה

בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-670 יהודים. בתקופה הסובייטית פעל ביישוב בית ספר יידי.
ב-4 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, וב-1 בספטמבר נכלל באזור הכיבוש הרומני בטרנסניסטריה. בסוף נובמבר 1941 רוכזו יהודי היישוב במחנה שהוקם בכפר הסמוך גבוזדווקה, אליו הובאו יהודים נוספים מהסביבה. בשל הרעב והמחלות במחנה, מתו רבים מיושביו. בסוף 1941 נרצחו במחנה זה 395 יהודים.
לקריאה נוספת

אלכסנדרה לוזה ואובידיו קראנגה, ליובשבקה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 702–703), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
תל אל פול

ערך זה עוסק בתל בצפון ירושלים שמזוהה עם היישוב המקראי גבעה. אם התכוונתם ליישוב המקראי גבע, ראו .
| --- | --- |
שלד המבנה של ארמון המלך חוסיין על תל אל פול המוקף בבתי בית חנינא
שלד המבנה של ארמון המלך חוסיין על תל אל פול המוקף בבתי בית חנינא
 מידע כללי
 גובה:  820 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הרי יהודה, ירושלים
 רכס הרים:  הרי ירושלים
 קואורדינטות:  31°49′23.376″N 35°13′51.7836″E﻿ / ﻿31.82316000°N 35.231051000°E﻿ / 31.82316000; 35.231051000
  (למפת ירושלים מוגדלת) תל אל פול(למפת ירושלים רגילה) תל אל פול
 he
תֵּל אֶל פוּל (בערבית: تلّ الفول) הוא שמו של תל בצפון ירושלים, בין השכונות פסגת זאב, שועפאט ובית חנינא, המזוהה עם העיר המקראית גבעה, הידועה גם בשמות גבעת שאול וגבעת האלוהים, שהייתה העיר המרכזית של שבט בנימין. הארכאולוג אולברייט זיהה את האתר עם העיר, וזיהוי זה כיום מקובל על רוב החוקרים. התל הוא גן ארכאולוגי פתוח. חפירות ארכאולוגיות באתר החלו משנת 1923, אך מאחר שבאתר נערכו חפירות לא שיטתיות וחלקיות אין מספיק מידע לקבוע בוודאות כי התל הוא אכן העיר העתיקה "גבעה". בראש התל נמצא שלד של ארמון המלך חוסיין  שהיה אמור לשמש כבית הקיץ של חוסיין, מלך ירדן. בנייתו הופסקה בעקבות מלחמת ששת הימים.
תיאור האתר

תל אל פול מתנשא לגובה 820 מטר מעל גובה פני הים והוא אחת הפסגות הגבוהות בהרי ירושלים. התל מוקף בבתי שכונת בית חנינא וקרוב לגבולה עם שכונות שועפאט ופסגת זאב.  סמוך לבית ספר תיכון אבן ח'לדון ולמינהל הקהילתי בית חנינא עולה שביל עפר אל הפסגה עליה ניצב שלד המבנה של ארמון המלך חוסיין. למרות העובדה שמדובר בשלד מבנה שאיננו משתלב בנוף, הרי שברבות השנים הוא הפך לחלק בלתי נפרד מהגבעה ונקודת ציון בולטת בזכות עצמו. מהבניין ניתן לצפות בנוף מסביב: שכונות רבות בירושלים, הגבעה הסמוכה נבי סמואל, שדה התעופה עטרות, רמאללה, גוש עציון, ובימים עם ראות טובה אף עבר הירדן המזרחי, עמאן בירת ירדן וים המלח מצד אחד ומצד שני את מישור החוף.
מצב ההשתמרות של השרידים הארכאולוגיים בתל איננו טוב, והלכה למעשה הם נעלמו מהעין.
התל גבוה ונראה היטב ממספר רב של מקומות בצפון ירושלים. על התל נמצאת בריכת אגירה למי שתייה המשרתת את פסגת זאב, שועפאט ובית חנינא.
רקע היסטורי מקראי

האתר זוהה כבר בתחילת המאה העשרים על ידי הארכאולוג ויליאם פוקסוול אולברייט, במסגרת חפירות שנערכו על ידי ממשלת המנדט הבריטי, כעיר "גבעה" המוזכרת בתנך וזיהוי זה התקבל מאז על רוב החוקרים, אך מחקרים חדשים מעלים ספק לגבי הדיוק ודאות הזיהוי.
רקע היסטורי מקראי > תקופת השופטים > פילגש בגבעה

בספר שופטים פרקים יט' עד כא' מסופרת פרשת "פילגש בגבעה": לעיר "גבעה" הגיעו איש משבט לוי, נערו ופילגשו והתארחו בבית של אדם משבט אפרים. בלילה דרשו אנשי העיר מן המארח להוציא אליהם את האיש: ”הוֹצֵא אֶת הָאִישׁ אֲשֶׁר בָּא אֶל בֵּיתְךָ וְנֵדָעֶנּוּ” (ספר שופטים, פרק י"ט, פסוק כ"ב). פילגשו של האורח הוּצְאה אל אנשי העיר והם אנסו ורצחו אותה.
אירועים אלו גררו אולטימטום מצד שאר שבטי ישראל ומלחמה שבמהלכה נהרגו תושבי העיר ועל שבט בנימין איימה כליה.
רקע היסטורי מקראי > תקופת השופטים > תחת שלטון פלשתים

הפלשתים היו עם שישב באזור מישור החוף הדרומי של ארץ כנען החל מסוף האלף השני לפנה"ס. אזור מגוריהם נקרא פלשת בהקשרים מאוחרים יותר. מוצאם של הפלשתים לא הוכרע במחקר, אך ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על קשרים קדומים עם התרבות המיקנית. ספר שופטים איננו מרחיב כיצד עברה העיר מידי שבט בנימין לידי הפלשתים אך ברור כי זמן מה לאחר פרשת פילגש בגבעה הפכה העיר גבעה למרכז השלטון הצבאי הפלישתי בארץ בנימין. חיל מצב פלישתי ונציב פלישתי ישבו בה.
רקע היסטורי מקראי > תקופת המלוכה > שאול המלך

על פי התנ"ך, שאול בן קיש בן שבט בנימין נמשח למלך על ישראל על ידי שמואל הנביא בעודו במהלך מסע לחיפוש אתונות. שמואל ניבא לשאול על שלושה אירועים שיתרחשו בדרכו חזרה: ”אַחַר כֵּן תָּבוֹא גִּבְעַת הָאֱלֹהִים אֲשֶׁר שָׁם נְצִבֵי פְלִשְׁתִּים וִיהִי כְבֹאֲךָ שָׁם הָעִיר וּפָגַעְתָּ חֶבֶל נְבִיאִים יֹרְדִים מֵהַבָּמָה וְלִפְנֵיהֶם נֵבֶל וְתֹף וְחָלִיל וְכִנּוֹר וְהֵמָּה מִתְנַבְּאִים.” (ספר שמואל א', פרק י', פסוק ה')
יהונתן בן שאול הרג את נציב פלשתים היושב בעיר גבע, ובנה בעיר בסיס צבאי לעימות המתפתח[דרוש מקור][מפני ש...]: ”וַיַּךְ יוֹנָתָן אֵת נְצִיב פְּלִשְׁתִּים אֲשֶׁר בְּגֶבַע וַיִּשְׁמְעוּ פְּלִשְׁתִּים וְשָׁאוּל תָּקַע בַּשּׁוֹפָר בְּכָל הָאָרֶץ לֵאמֹר יִשְׁמְעוּ הָעִבְרִים.” (ספר שמואל א', פרק י"ג, פסוק ג')
בקרב מכמש ניצח שאול את צבאות הפלשתים ומבסס את שלטונו, בעיקר באזור ההרים. עם עליית שאול לכס המלוכה הפכה גבעה – עיר הולדתו של שאול – למרכז שלטון דתי. בתקופה זו החלה העיר להיקרא גם "גבעת שאול" על שם המלך שקבע בה את מושבו.
הגבעה היא גם המקום אליו נסוג שאול לאחר מפגשו האחרון והקודר עם שמואל הנביא לאחר המלחמה בעמלק:
”וַיֵּלֶךְ שְׁמוּאֵל הָרָמָתָה וְשָׁאוּל עָלָה אֶל בֵּיתוֹ גִּבְעַת שָׁאוּל. וְלֹא יָסַף שְׁמוּאֵל לִרְאוֹת אֶת שָׁאוּל עַד יוֹם מוֹתוֹ כִּי הִתְאַבֵּל שְׁמוּאֵל אֶל שָׁאוּל וַה' נִחָם כִּי הִמְלִיךְ אֶת שָׁאוּל עַל יִשְׂרָאֵל” (ספר שמואל א', פרק ט"ו, פסוקים ל"ד–ל"ה)
גבעה הייתה גם מקום מגוריו של אחד מגיבורי דוד, אחיעזר בן השמעה הגבעתי.
רקע היסטורי מקראי > תקופת המלוכה > ירידה מגדולה

עם מות שאול ועליית דוד לכס המלוכה ירד מעמדה של גבעה והיא אבדה את הבכורה לעיר דוד.
גבעת שאול נזכרת במסע סנחריב מלך אשור לירושלים: ”עָבְרוּ מַעְבָּרָה, גֶּבַע – מָלוֹן לָנוּ, חָרְדָה הָרָמָה, גִּבְעַת שָׁאוּל נָסָה” (ספר ישעיהו, פרק י', פסוק כ"ט)
אזור ארץ בנימין, הביצורים והעיר כולה נהרסו עם חורבן ממלכת יהודה בידי הבבלים במאה השישית לפני הספירה.
בתקופת בית שני

בשלהי ימי בית שני היה במקום כפר מיושב ביהודים, הכפר נשא עדיין את השם המקראי "גבעת שאול". בסמוך לכפר היה עמק שנקרא "עמק הקוצים". במקום זה הקים טיטוס את מחנהו במהלך הכנעת המרד הגדול, טרם בואו על ירושלים.
בתקופה המודרנית > מלחמת ששת הימים

תל אל פול היה חלק ממערך הביצורים של הלגיון הירדני שהקיף את ירושלים. חשיבותו האסטרטגית של התל לא דעכה במהלך ההיסטוריה ומיקומו על הדרך בין ירושלים לצפון ארץ ישראל בכלל והשומרון בפרט הכתיבו הקמת ביצורים על הגבעה.
לפני המלחמה, במהלך 1966 החל חוסיין, מלך ירדן בבניית ארמון קיץ על פסגת התל. ארמון שתוכנן לשמש כמבנה נופש ואירוח. מהארמון היו אורחי המלך יכולים להשקיף על צפון ירושלים, העיר העתיקה ולכוון מערב על הרי ירושלים אזור השפלה וביום בהיר גם לראות את מישור החוף.
מלחמת ששת הימים קטעה את בניית הארמון והצבא הירדני מיקם כוחות בין המבנים הלא גמורים וכן נחפרו תעלות קשר ונבנו בונקרים. מוצב זה עמד בין גוש הביצורים גבעת המבתר־הגבעה הצרפתית־גבעת התחמושת לבין המוצב הירדני על נבי סמואל.
בתקופת ההמתנה חנו כוחות חטיבת המילואים הממוכנת חטיבת הראל בפיקודו של אלוף־משנה אורי בן-ארי באזור יער חולדה ויער בן שמן. החטיבה הייתה מצוידת בטנקים מסוג שרמן M-50 וגדוד 95 שנועד לעתודה תוגבר בפלוגת טנקים מסוג צנטוריון משימות החטיבה היו לפרוץ את גזרת מעלה החמישה־מוצא מכוון אחד ואת גזרת נבי סמואל ותל אל פול, על מנת לאגף את ירושלים מצפון ולסכל כל התקפת נגד של כוחות שריון ועתודה ירדניים מלעלות על ירושלים.
עם פרוץ הקרבות ביום 5 ביוני 1967 שונתה תוכנית הפעולה והחטיבה עלתה כאחד אל צפון ירושלים במטרה לחבור לכוחות במובלעת הר הצופים.
גדוד 95, בפיקודו של סא"ל צביקה דהב, שהיה אמור להיות בעתודה קיבל את משימתו החדשה: להגיע לבית חנינא. כשהוא נלחם לאורך כל הדרך פרץ הגדוד דרך עמק הארזים. בלילה הגיע הגדוד לנבי סמואל. בשעה 3:30 החל לנוע לכיוון בית חנינא תוך חילופי אש כבדים עם כוחות שריון ירדניים שהתמקמו על הפסגות באזור.
בתל אל פול הסתתרו טנקים ירדנים בין המבנים. במשך זמן מה התנהל קרב שריון בשריון בטווחים של 1,000 מטר. שלושה טנקים ירדנים נפגעו לבסוף והיתר נסוגו מזרחה והתל נכבש.
תיאור הקרב מופיע בספרו של עוזי נרקיס, שהיה אלוף הפיקוד בעת המלחמה:
תל אל־פול נכבש. בניגוד לתחזיות, כמעט שלא הייתה התנגדות על התל. מתוך בית, למרגלותיו, נפתחה אש על הטנקים המסתערים, אולם שני פגזים מכוונים היטב שיתקוה. הכוח שטף ועבר לדרכו. בעקבות הטנקים דהרו גם הזחל"מים של פלוגה ט'. המ"פ, עוזי רוזן, תפס עם אנשיו את שלדו של ארמון חוסיין. רק שתי מחלקות היו עמו עתה, כי השלישית "נתקעה" אי־שם ליד נבי סמואל. המבנה הגדול היה ריק מאדם. המ"פ, ארכיטקט צעיר, הביט סביבו והתפעל: 'הייתי רוצה לבלות כאן זמן מה', אמר למפקדו, אהרון, שהגיע מיד אחריו. "יש כאן כמה רעיונות ארכיטקטוניים מעניינים..." 'עוזי, אין זמן!' השיב אהרון. אני מבטיח לך סיור בארמון, אבל אחרי המלחמה...
חפירות ארכאולוגיות > ממצאים עיקריים

בתל נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות, אך הוא לא נחפר באופן יסודי אלא במקטעים שאפשרו הרכבת תמונה כללית על ההיסטוריה של העיר וביצוריה, והרכבת כרונולוגיה סכמטית של ההתיישבות על התל בימי קדם.
הארכאולוג הראשון שחפר באתר היה ויליאם פוקסוול אולברייט, הוא ניהל שתי עונות חפירה בשנים 1922 ו-1933. הוא סבר שהאתר מזוהה עם היישוב גבעה או גבעת שאול שנזכר בתנ"ך. הוא זיהה 4 מצודות או יישובים מבוצרים, שנבנו באתר זו על גבי זו לאורך המאות.
מצודה 1 – סוף המאה ה-13 לפנה"ס עד סוף המאה ה-12 לפנה"ס, מצודה שכללה חומת סוגרים עם מגדלים בפינותיה. המצודה נפגעה בשריפה. אולברייט זיהה שכבה זו עם העיר גבעה שחרבה בעקבות פרשת 'פילגש בגבעה' שנזכרת בספר שופטים פרק כ'.
מצודה 2 – המבנה הקודם שנשרף שוקם, וחזר לשמש משנת 1030 לפנה"ס עד תחילת המאה ה-10 לפנה"ס. מצודה זו שימשה כמקום מושבו של שאול המלך.
מצודה 3א – המאה ה-9 לפנה"ס.
מצודה 3ב – המאה ה-8 לפנה"ס, חרבה בעקבות המלחמה עם ארם דמשק.
מצודה 4 – היישוב בסמוך למצודה המשיך להתקיים, עד שהוקמה מצודה חדשה על ידי יהודה המכבי.
עונת החפירה השלישית נוהלה על ידי פאול לאפ בשנת 1964, הוא והחוקרים אחריו סברו שלפני העיר המבוצרת, התקיים בתחילת המאה ה-12 לפנה"ס ישוב מפורז, שחדל להתקיים במאה ה-10 לפנה"ס. ועל חורבות היישוב הוקם במאה ה-7 ישוב חדש.
מהתקופה הרומית והביזנטית נתגלו ממצאים דלים ביותר.
אזור הגבעה זרוע בממצאים המצביעים על אופיו החקלאי של האזור, אסמים חצובים בסלע וחוד עשוי ברזל של מחרשה, שהוא מכלי הברזל הקדומים ביותר שנתגלו בארץ.
חפירות ארכאולוגיות > חפירות נוספות

הבניה הרבה באזור הגבעה ובניית שכונת פסגת זאב בשיפוליה הצריכו מספר חפירות וסקרי הצלה. החפירות נערכו בעיקר לאורך העשור האחרון של המאה ה־20 והעשור הראשון של המאה ה־21.
מהחפירות שנערכו במדרון הדרומי של התל עולה שאזור זה היה מחוץ לתחום היישוב בתקופות הרומית והביזנטית, והפעילות שנערכה באזור כללה בעיקר קבורה ותעשייה. לעומת זאת מחפירה במורד הצפוני של התל עולה שבימי הבית השני התפרש היישוב גם על המדרון הצפוני.
בשנים 1997 ו-1998 נערכו בשולי האתר לדרום ולמערב מספר חפירות הצלה לטובת סלילת דרך עוזי נרקיס. בחפירות שנוהלו על ידי ד"ר יובל ברוך מטעם רשות העתיקות נחשף בית קברות גדול מהתקופה הרומית, ובנוסף עוד מספר מערות קבורה ביזנטיות שבהן נמצאו עשרות נרות חרס המתוארכים לתקופה הביזנטית. גילוי הקברים הביא לגל של הפגנות אלימות מטעם ארגונים חרדיים, ובעטיין הופסקו החפירות באתר ותוכנית הכביש שונתה. לצד בית הקברות הרומי נחשף קולומבריום גדול, שתוכניתו כוללת מספר אולמות ובו נמצא מטמון מטבעות מימיו של נירון קיסר. ממצא זה, בנוסף לממצאים אחרים באתר מעידים על יישוב יהודי בתל אל פול שהתקיים כאן עד לתקופת החורבן.
בחודשים מאי ואוגוסט 2002 תועדו שתי מערות קבורה במדרונות המזרחי והמערבי של תל אל־פול שנתגלו במהלך עבודות פיתוח, ובהם ממצאים דלים ככל הנראה מהתקופה הביזנטית. הממצאים במערות כוללים ברובם שברי נרות מהתקופות הביזנטית והערבית ונראה ששימשו כמערות קבורה לאורך זמן.
חפירות ארכאולוגיות > שלילת זיהוי האתר עם גבעה/גבעת שאול

הארכאולוג ישראל פינקלשטיין שבחן את הממצא הארכאולוגי ואת המחקרים שפורסמו, שולל את זיהוי תל אל פול עם גבעה/גבעת שאול. הוא מזהה שלוש תקופות התיישבות באתר, כאשר ביניהן ישנו פער התיישבותי.
מאה 11 לפנה"ס עד תחילת המאה 9 לפנה"ס שכן באתר ישוב מאוד קטן. האתר לכל היותר השתרע על 4 דונם, והכיל לכל היותר עד 80 איש. האתר ננטש ונשאר שומם לפחות 250 שנה.
בתחילת המאה ה-7 לפנה"ס עד המאה ה-6 לפנה"ס שכן מגדל אשורי, שלאחר הכיבוש הבבלי של ארץ ישראל הפך למגדל בבלי. המגדל פיקח על הדרך מצפון לירושלים.
במחצית השנייה של המאה ה-3 לפנה"ס עד המחצית הראשונה של המאה ה-2 לפנה"ס הוקם מגדל הלניסטי ששמר על הדרך לירושלים, יכול להיות שהמגדל שימש כחלק מביצורי בקכידס בעקבות המרד החשמונאי.
ראו גם

נבי סמואל
מלחמת ששת הימים
שאול המלך
שבט בנימין