stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אכילאה

| אכילאה |
| --- | --- |
 אכילאה אלף העלה
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
סוג:: אכילאה
שם מדעי
 Achillea ‏לינאוס, 1753
אכילאה (שם מדעי: Achillea) הוא סוג של צמח השייך למשפחת המורכבים. הסוג כולל כ-85 מינים אשר בתוכם פרחי בר ופרחי נוי גינתיים. חלק מהזנים הם בעלי שיח וחלקם רב שנתיים.
תפוצת הצמח היא בעיקר באירופה ובמערב אסיה, אך קיימים גם מספר מינים באמריקה.
הצמח נקרא על שם אכילס מהמיתולוגיה היוונית. לפי המסופר באיליאדה, חיילי אכילס השתמשו באכילאה אלף העלה כדי לטפל בפצועים וגם אכילס השתמש בצמח זה, לפי הצעתה של אפרודיטה, כדי להקל על הכאב בעקבו בעקבות פגיעת החץ של פריס.
מאפייני הצמח

בפריחת הצמח נראים פרחיו ככיפה קמורה. בהיקף הכיפה קיים מעגל פרחים בעלי מבנה שטוח, ובתוכם קימים פרחים אשר העלים שלהם מאונכים ויוצרים מבנה צינורי. בתחילת תקופת רדת הגשמים מתפתחת בצמח שושנת עלים, כל אחד מהם באורך של כ-2 ס"מ, בתחילת האביב מאריכים גבעוליהם של האכילאות. לעלי הצמח גוון ירוק כהה. בישראל גדלים בר חמישה מינים של האכילאה, ועוד חמישה יובאו כפרחי נוי.
שימושים

צמח האכילאה היה ידוע בתרבויות שונות כבעל סגולות ריפוי בעיקר של פציעות. כך האכילאה הריחנית משמשת את הבדואים בנגב לחיטוי פצעים וריפוי בעיות עיניים. את פרחי האכילאה הקיפחת נהוג ליבש ולשמור לנוי. שימוש נוסף הוא הפצת ריח טוב באמצעות הפרחים, בישראל משמשת למטרה זו בעיקר אכילאה קטנת הפרחים - מין הגדל במזרח ישראל, מהרי יהודה ועד לגולן.
ראו גם

אכילאה אלף העלה
אמריליס יפהפה

| אמריליס יפהפה |
| --- | --- |
 אמריליס יפהפה
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: נרקיסיים
סוג:: אמריליס
מין:: אמיריליס יפהפה
שם מדעי
 Amaryllis ‏לינאוס, 1753
אמריליס יפהפה
אמריליס יפהפה (שם מדעי: Amaryllis belladonna) הוא מין יחיד בסוג אמריליס. מכונה גם "בלהדונה לילי" או ה"גברות הערומות". המין חי בטבע בדרום אפריקה באזור הסלעי של כף התקווה הטובה. מגדלי משתלות, מוכרי פרחים וחובבי צמחים נוהגים לכנות בשם אמריליס יפהפה גם צמח תרבותי נפוץ בשם היפהסטרום.
אייל הפמפס

| אייל הפמפס |
| --- | --- |
 אייל הפמפס
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: אייליים
תת־משפחה:: איילי העולם החדש
סוג:: Ozotoceros 
מין:: אייל הפמפס
שם מדעי
 Ozotoceros bezoarticus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


אייל הפמפס או אייל הערבות (שם מדעי: Ozotoceros bezoarticus) הוא מין של אייל בינוני מתת-משפחת איילי העולם החדש החי במרכז אמריקה הדרומית, ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1758 על ידי הזואולוג השוודי קארולוס ליניאוס, והוא בין האיילים הבודדים החיים במישורי עשב פתוחים.
תיאור

לאייל הפמפס פרווה קצרה בצבע חום אדמדם או כתמתם, והיא נוטה להיות כהה בחלק העליון ובהירה בחלק התחתון. הבטן, והמפשעה לבנים, וסביב הסנטר והגרון יש סינר לבן. סימונים לבנים נוספים נמצאים סביב עיניו ואפו. הזנב קצר ועבה (10–15 ס"מ), וצבעו ערמוני-שחרחר בצידו העליון, ולבן בוהק בצידו התחתון. אייל הפמפס מתנשא לגובה 70–75 ס"מ בכתף, ומשקלו עד 40 ק"ג לזכר, ועד 33.5 ק"ג לנקבה. הזכר מתאפיין בזוג קרניים קלות ופשוטות המתפצלות עד לשלושה סיעופים.
תפוצה ואקולוגיה

אייל הפמפס נפוץ בברזיל, ארגנטינה, פרגוואי, אורוגוואי ובוליביה. כפי שמרמז שמו, הוא חי בעיקר בערבות הפמפס, וכן בסראדו, מישורי עשב ובקרבת החופים.
אייל הפמפס חי בקבוצות של 2–6 פרטים ופעיל בעיקר בשעות היום. הזכרים אינם טריטוריאליים ויסתפקו בהפגנת דומיננטיות, מה שמסביר את המבנה הפשוט של הקרן. כאשר האייל חש בסכנה, הוא יסתתר בעשב הגבוה ובשעת הכושר ימלט בקפיצות מהירות מהאזור. במהלך הריצה הקופצנית, האייל מניף את זנבו מעלה בדומה לאייל פרדי לבן-זנב, כשהצד הלבן משמש כסימן אזהרה חזותי לאיילים אחרים. תזונתו של אייל הפמפס מורכבת מעלים, עשבים, שיחים ועשבי תיבול.
ההריון נמשך כשבעה חודשים ולאחריהם נולד עופר אחד בדרך כלל במשקל 2.2 ק"ג. לאחר 6 שבועות הוא מתחיל לאכול מזון מוצק, ונשאר לצד אימו במשך שנה. בדומה לחופמי, הנקבה עשויה להציג את עצמה כפצועה כדי להרחיק טורפים שנמצאים בסביבת העופר. תוחלת חייו של אייל הפמפס בטבע עד 12 שנים.
איומים ושימור

מצב השימור של אייל הפמפס מוגדר כ"קרוב לסיכון" (NT) על ידי הרשימה האדומה של IUCN, בשל ציד, אובדן בית גידול ומחלות המועברות על ידי בקר וצאן.
האוכלוסייה העולמית מוערכת ב-80,000 פרטים.
הערות שוליים

↑  אייל הפמפס באתר הרשימה האדומה של IUCN
| איילי העולם החדש |
| --- | --- | --- |
| אייל הקורא | אייל הקורא |   |
| אייל הצפון | אייל הצפון |   |
| אייל הביצות | אייל הביצות |   |
| אייל הפמפס | אייל הפמפס |   |
| אייל האנדים | אייל אנדים פרואני • אייל אנדים צ'יליאני |   |
| אייל פרדי | אייל פרדי שחור-זנב • אייל פרדי לבן-זנב |   |
| פודו | פודו דרומי • פודו צפוני |   |
| אייל הסבך | אייל הכרמל • אייל סיבירי |   |
| אלקרן הגדות | אלקרן הגדות |   |
| מזאמה | מזאמה אדומה • מזאמה אפורה • מזאמה אמזונית • מזאמה ביצתית • מזאמה יוקטנית • מזאמה לבנה • מזאמה מרידאנית • מזאמה מרכז-אמריקנית • מזאמה ננסית • בורורו • צ'וני |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539614705171
איזוט

| איזוט |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
קבוצה:: וסקולריים
מערכה:: בעלי קשקשים
מחלקה:: איזוטופסידים
סדרה:: איזוטינים
משפחה:: איזוטים
סוג:: איזוט
שם מדעי
 Isoetales ‏לינאוס, 1753
איזוט (שם מדעי: Isoetes) הוא סוג יחיד בסדרת האיזוטונים, סדרה של צמחים וסקולריים חסרי זרע. בסוג זה 140 מינים.
אמברוסיה (צמח)

| אמברוסיה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
סוג:: אמברוסיה
שם מדעי
 Ambrosia ‏לינאוס, 1753

אמברוסיה (שם מדעי: Ambrosia) היא סוג של צמח ממשפחת המורכבים.
חמישה מינים בסוג מיוצגים בצמחיית ישראל. מתוכם ארבעה מינים גרים, שהיגרו מדרום ארצות הברית כנראה, והפכו בשנים האחרונות לסכנה ממשית לצומח של מישור החוף התיכוני. מצמחים גרים אקראיים הם הפכו לפולשים המוניים, והתפשטו בצורה מהירה ומדאיגה מגדות הנחלים, בעיקר נחל אלכסנדר, אל המטעים והשדות המעובדים. רשויות הגנת הצומח הכריזו עליהם מלחמת חורמה. גרגרי האבקה של מיני האמברוסיה מהווים מטרד קשה לאדם בשל גרימתם לאלרגיה אצל אנשים רגישים.
מינים הגדלים בישראל

אמברוסיה ימית A. maritima - מין ותיק בישראל, תפוצתו בישראל ככל הנראה טבעית. לא נמצא בארץ משנת 1981.
אמברוסיה שסועה A. trifida - מין פולש הופיע מספר פעמים באגמון החולה ומאז לא נראה בישראל.
אמברוסיה צרת-עלים A. tenuifolia - מין פולש.
אמברוסיה מכונסת A. confertiflora - מין פולש, נפוץ מאוד בעמק חפר.
(עדיין לא נקבע שם עברי) A. artemisiifolia - מין פולש.
אייל הצפון

| אייל הצפון |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: אייליים
תת־משפחה:: איילי העולם החדש
סוג:: Rangifer 
מין:: אייל הצפון
שם מדעי
 Rangifer tarandus ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה
תפוצת אייל הצפון

אייל צפון אפור
אייל הצפון (שם מדעי: Rangifer tarandus) הוא אייל החי באזורים הארקטיים ובטונדרה. באנגלית קיימת הבחנה לשונית בין אייל הצפון בצפון אמריקה, אשר קרוי קאריבו (caribou) לבין זה שבצפון אסיה ואירופה המכונה ריינדיר (Reindeer), אך מדובר באותו בעל חיים. אייל הצפון יוצא דופן בין מיני האיילים, שכן הוא המין היחיד אשר עבר ביות. דבר נוסף המייחד את אייל הצפון הוא שגם לנקבות יש קרן על ראשן.
מאפיינים

אייל הצפון חי במספר אזורים: בצפון סקנדינביה, באי שפיצברגן, בחלקים האירופאיים של רוסיה, ובכלל זאת בצפון רוסיה ובנוביה זמליה; בחלקים האסיאתיים של רוסיה; בצפון מונגוליה; צפון מזרח סין ועד לאוקיינוס השקט; בצפון אמריקה; בגרינלנד, קנדה ואלסקה. עד תחילת המאה ה-19 היה ניתן למצוא איילי צפון בדרום מדינת איידהו בארצות הברית. ב-1952 החל מבצע להחדרת איילי צפון לנופי סקוטלנד, שמהם נכחד ככל הנראה במהלך המאה ה-10. בנוסף, בתחילת המאה ה-20 הובאו איילי צפון לאיי ג'ורג'יה הדרומית וקיימים שני מרכזי פעילות שלהם על האיים (המופרדים באמצעות קרחון). מספר איילי הצפון באיי ג'ורג'יה מוערך בכמספר אלפים וסמל איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים מכיל גם אייל צפון.
גודלם של איילי הצפון שונה ממקום למקום. היקף הראש נע בין 120 ל-220 ס"מ, וגובה הכתפיים בין 90 ל-140 ס"מ. משקלם של איילי צפון נע בין 60 ל-300 ק"ג. פרוותו של אייל הצפון מעובה וארוכה, וצבעה חום-אפור כהה או בהיר, בעיקר בקרב איילים מבויתים; ובחורף בהירה יותר מבקיץ. קיים סוג של קאריבו - ה"פירי קאריבו" (Peary), שצבעו כמעט לבן לחלוטין במשך כל השנה. הצבע הבהיר מסווה את איילי הצפון טוב יותר. מתחת לפרווה, קיימת שכבת מגן נוספת של "צמר תחתי", אשר מגנה על איילי הצפון מפני מזג האוויר הארקטי.
עונת ההמלטה של איילי הצפון היא בדרך כלל בחודש מאי או בתחילת יוני. העופר נולד במשקל של כחמישה ק"ג והוא מסוגל לעמוד על רגליו תוך שעות ספורות לאחר ההמלטה. אייל הצפון זהו המין היחיד במשפחת האיילים בו גם לזכר וגם לנקבה יש קרניים (אנ').
איילי הצפון הם שוכני טונדרה מובהקים. הם אוכלים עשבים וצמחי מים ונודדים למרחק מאות קילומטרים בחיפוש אחרי אתרי רעייה. בחורף הארוך והקר השורר בטונדרה הם ניזונים בעיקר בחזזיות, שהבולטת ביניהן היא אבובית האיילים, שאותה חופרים האיילים בעזרת פרסותיהם הרחבות מתחת לשלג.
בין הטורפים המאיימים על אייל הצפון ניתן למצוא זאבים, דובי קוטב, דובים חומים ודובים שחורים וכאשר הם נמצאים בים גם קטלנים (אורקות) וכרישים שונים. בנוסף, היתושים מטרידים את איילי הצפון בקיץ. כדי להתמודד עם טורפים לבנים כגון זאבי שלג ודובי קוטב פיתחו האיילים ראיה בתחום האולטרה סגול של nm‏350–320. בעונת הייחום, הסתיו, הזכרים נלחמים לעיתים ביניהם על הנקבות.
על פי המסורת בחלק מתרבויות אירופה וצפון אמריקה, סנטה קלאוס (או ניקולאוס הקדוש) מגיע להעניק מתנות לקראת חג המולד במרכבה או במזחלת מונהגת על ידי איילי הצפון שלהם.
עיניהם של איילי הצפון משתנות בחורף, וצבען הופך מכתום-זהוב לכחול. ייתכן שאז הם קולטים יותר אור אולטרא סגול המוחזר מהשלג ומבחינים ביתר קלות בחזזית הבהירה קלדוניה רנגיפרינה, החביבה עליהם.
התגלה כי איילי הצפון יכולים לאכול תוך כדי שינה. ייתכן שזה מאפשר להם לצבור יותר שומן לקראת החורף בעונה שבה יש שפע מזון.
תת-מינים

R. t. buskensis
R. t. caboti
R. t. caribou (אייל הטייגה)
R. t. granti (איל פורקופין)
R. t. fennicus (אייל יער פיני)
R. t. groenlandicus (אייל הטונדרה)
R. tarandus osborni
R. t. pearsoni (אייל נוביה זמליה)
R. t. pearyi (אייל פירי)
R. t. phylarchus (אייל קמצ'טקה)
R. t. platyrhynchus (אייל סבאלבראד)
R. t. sibiricus (אייל טונדרה סיבירי)
R. t. tarandus (אייל צפון הררי)
R. t. terraenovae
R. t. valentinae
בנוסף נכחדו תת-המינים: R. t. dawsoni ו-R. t. eogroenlandicus.
גלריה

איילי צפון מבויתים
אייל צפון רץ
ראש של אייל
עופר
אייל צפון לבקן
אייל סוואלדור
איילי צפון נודדים בתוך המים
לאפים ואיילי צפון
הערות שוליים

↑  אייל הצפון באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑   גרדיאן, עיניהם של איילי הצפון משנות את צבען כדי לראות טוב יותר בחושך, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2023
↑   גרדיאן, מחקר גילה כי איילי הצפון מסוגלים לאכול תוך כדי שינה, באתר הארץ, 1 בינואר 2024
| איילי העולם החדש |
| --- | --- | --- |
| אייל הקורא | אייל הקורא |   |
| אייל הצפון | אייל הצפון |   |
| אייל הביצות | אייל הביצות |   |
| אייל הפמפס | אייל הפמפס |   |
| אייל האנדים | אייל אנדים פרואני • אייל אנדים צ'יליאני |   |
| אייל פרדי | אייל פרדי שחור-זנב • אייל פרדי לבן-זנב |   |
| פודו | פודו דרומי • פודו צפוני |   |
| אייל הסבך | אייל הכרמל • אייל סיבירי |   |
| אלקרן הגדות | אלקרן הגדות |   |
| מזאמה | מזאמה אדומה • מזאמה אפורה • מזאמה אמזונית • מזאמה ביצתית • מזאמה יוקטנית • מזאמה לבנה • מזאמה מרידאנית • מזאמה מרכז-אמריקנית • מזאמה ננסית • בורורו • צ'וני |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529512605171  BNE: XX4964673  BnF: cb119761648 (data)  GND: 4177757-8  LCCN: sh85112433  NARA: 10647396  NDL: 00573261  NKC: ph717512
אמית ארין

| אָמִית אַרְיָן |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: צניניתיים
סוג:: Lichia
מין:: ארין
שם מדעי
 Lichia amia ‏לינאוס, 1758

אָמִית אַרְיָן (שם מדעי: Lichia amia; שמות נוספים: סטיליה, אריאן) הוא דג-ים ממשפחת הצניניתיים והוא המין היחיד בסוגו.
תפוצתו משתרעת מהים התיכון עד חופי מערב אפריקה וחופי מזרח אפריקה. גופו כסוף, סביב עיניו כתמים אדומים סגולים, אורכו מגיע עד ל-1.5 מטר ומשקל של 18.8 קילוגרם, אך נתפסו גם פרטים באורך 200 ס"מ ומשקל 50 ק"ג[דרוש מקור]. הוא חי בלהקות קטנות בעומקים של עד 50 מטר בלבד באזור המים הרדודים שליד החוף, שם הוא טורף דגים קטנים יותר, כגון גּוּמְבָּר טוֹרֵף או רעמתן כחלחל.
בישראל הוא נחשב נדיר מאוד ורק לעיתים רחוקות נתפס בידי דייגים.
הערות שוליים

↑  אָמִית אַרְיָן באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
אלתית אטלנטית

| אלתית אטלנטית |
| --- | --- |
 אלתית אטלנטית
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: סלמונאים
משפחה:: סלמוניים
סוג:: סלמו
מין:: אלתית אטלנטית
שם מדעי
 Salmo salar ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


אלתית אטלנטית בנורווגיה
אלתית אטלנטית, סַלְמוֹן לָכִיס או סלמון אטלנטי (שם מדעי: Salmo salar) היא מין דג מאכל נפוץ ממשפחת הסלמוניים. הדג חי במימי צפון האוקיינוס האטלנטי ומכאן שמו. הצעירים חיים בנהרות ואגמים בצעירותם ונודדים אל הים בבגרות, אך חוזרים כדי להתרבות. האלתית הופץ בידי האדם גם לצפון האוקיינוס השקט ולניו זילנד.
דג זה מגיע בגיל שנתיים לאורך 71–76 ס"מ ולמשקל 3.6–5.4 ק"ג בבגרות, אך הפרט הכבד ביותר שנמדד שקל 49.4 ק"ג, והפרט הארוך ביותר הגיע לאורך 160 ס"מ. אלתית זו היא אחת מהגדולים בבני הסוג.
צבעה של האלתית כסוף-כחול, ראשה וזנבה שחורים ועם כתמים שחורים לאורך פלג גופה העליון. הצעירים זהובים עם פיות לבנים והם מנומרים בכתמים שחורים וורודים. לאלתית זו הלסת אינה מתארכת בבגרות והיא בעלת שיניים בולטות.
הדג חי במימי האוקיינוס האטלנטי ומתרבה בנהרות ואגמים באירופה ובמזרח אמריקה הצפונית. לאחר 4 שנים בים הם מתחילים לחזור. הם עוקבים אחרי ריח הנהר שלהם וכך מגיעים אליו בנדידה על זרמי הים. כשהם מגיעים הם צריכים לקפוץ במעלה מפלים גבוהים לעבר הנהרות. לאחר ציד אינטנסיבי ופגיעה בבית גידולו של הדג במשך המאה ה-20, הוא נעלם מנהרות רבים בהם הוא חי ולא חזר אליהם.
הדג צד יצורים קטנים יותר לפי גודלו. בצעירותו הוא ניזון רק מפלנקטון ויצורי מים קטנים ובהמשך צד דגים קטנים וחרקי מים שונים. כאשר הוא חוזר לים הוא ניזון מחסילונים, דיונונים, שטצדאים, צלופחוליים ודגי הרינג ואף מביצי סלמונים אחרים. הדג בתורו מושך טורפים כמו טורפים ימיים, ישנן גרינלנדי, תריסניות, לשונון, בקלה וכמה דולפינים.
האדם צד את האלתית האטלנטית בכמויות מסחריות עד שהוא הגיע לסכנת הכחדה במאה ה-20. היום הדג התאושש מהכחדה, אך עדיין ישנם הגבלות על הדיג.
הערות שוליים

↑  אלתית אטלנטית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  סַלְמוֹן לָכִיס במילון מטבח [כלכלת הבית] (תרצ"ח), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553584805171  BnF: cb11967402k (data)  GND: 4033961-0  LCCN: sh85116821  LNB: 000264467  NKC: ph115176
אלמנה עדנית

| אלמנה עדנית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: אלמנתיים
סוג:: אלמנה
מין:: אלמנה עדנית
שם מדעי
 Vidua paradisaea ‏לינאוס, 1758

אלמנה עדנית או שִׁחֵר (שם מדעי: Vidua paradisaea) היא ציפור בעלת זנב ארוך ממשפחת האלמנתיים החיה במזרח אפריקה. מין זה קיבל את שמו בזכות זנבו הארוך והמפואר, המזכיר את זנבות העופות ממשפחת העדניים.
מאפיינים

אורכה של האלמנה העדנית 36 ס"מ, אורך הזנב כ-15 ס"מ. רוב הגוף שחור, החזה כתום, הבטן והעורף צהובים בהירים. המקור גדול וחרוטי, והזנב ארוך ובעל בליטה מעוגלת בקצהו. ניצוי ייחודי זה קיים רק בעונת הרבייה; בשאר השנה, הזכרים בעלי מראה פשוט, ודומים לנקבות: רוב הגוף אפור ומנומר בפסים שחורים, הראש מפוספס והמקור אפור.
האלמנה מצויה בטבע ממזרח דרום סודאן ודרומה עד אנגולה. האלמנות העדניות חיות בערבות עשב וסוואנות, ולא באזורים מדבריים או ביערות גשם סבוכים. אלה ציפורים קטנות החיות בין הענפים ותרות אחרי חרקים וזרעים בשעות היום.
כמו רוב מיני האלמנות, זהו מין טפילי, שמטיל את ביציו בקינים של מיני עופות אחרים (כמו פטיה ירוקת כנף, Pytilia melba). הזכרים יודעים לחקות את קריאתן של הפטיות, וכך הנקבות מצליחות לחמוק אל הקן ולהטיל בו את הביצים. כמו מרבית המינים הטפילים[דרוש מקור], גוזליהן גדולים יותר מגוזלי המין המארח, והסיכויים שלהם לשרוד גדול יותר. עם זאת, הגוזלים אינם מסלקים ביצים אחרות מהקן כמו שעושות הקוקיות לעופות אחרים. הציפור נפוצה מאוד ומצב שימורה הוא ללא חשש.
הערות שוליים

↑  אלמנה עדנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  שִׁחֵר במילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אופוסום מצוי

| אופוסום מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אופוסומאים
משפחה:: אופוסומיים
סוג:: אופוסום
מין:: אופוסום מצוי
שם מדעי
 Didelphis marsupialis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


אופוסום מצוי (שם מדעי: Didelphis marsupialis) הוא מין של אופוסום גדול החי במרבית אמריקה ממקסיקו ומרכז אמריקה עד לבוליביה וגם באיים האנטיליים. הוא חי בצמרות יערות הגשם עד גובה 2,000 מ', אך חיים גם במורדות העצים ומקימים מאורה על הגזע.
מאפיינים

האופוסום דומה בממדיו לחתול בית. הוא צהוב ובעל זנב ערום וארוך והפנים חיוורות מעט עם אוזניים גדולות ועיניים אדומות.
הוא יוצא לאכול בלילה וחיים בבדידות. הם אוכלי כל הניזונים מחרקים, בשר, ירקות ופירות. הם יכולים להסתגל למזונות אחרים כאשר אלה אינם בנמצא.
האופוסום הוא חיית כיס והצאצאים נכנסים לכיס בבטן האם. היא יכולה להכיל עד 9 צאצאים עד לבגרותם בכיסה.
האופוסומים יכולים להסתדר גם בערים וגם נחשבים לחיות מחמד לאינדיאנים דרום אמריקאים שונים אשר בעתות מחסור במזון הם הורגים ואוכלים את האופוסום.
הערות שוליים

↑  אופוסום מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
אופוסום מצוי בברזיל.
אנונה

ערך זה עוסק בסוג צמח. אם התכוונתם לצורת תשלום, ראו .
| אנונה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צמחים
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים קדומים
סדרה:: מגנולאים
משפחה:: אנוניים
סוג:: אנונה
שם מדעי
 Annona ‏לינאוס, 1753
אנונה (שם מדעי: Annona) היא סוג במשפחת האנוניים (אנ'), שמוצאם ביבשת אמריקה. הסוג כולל מעל 100 מינים של עצים ושיחים סובטרופיים, ולרבים מהם פרי ראוי למאכל אדם.
פרח האנונה הוא פרוטוגני, בשלב הראשון נקבה ולאחר מכן הופך הפרח למצב זכרי, פרחי האנונה בעלי 3 עלי כותרת, במצב הנקבי הם בשרניים, במצב הזכרי האבקנים בצבע חום והצלקת התייבשה והיא בצבע חום בהיר.
מינים בולטים

אנונת הכלאיים – המין הנפוץ בישראל; הכלאה בין אנונה חלקה לבין אנונה קשקשית.
אנונה חלקה (Annona cherimola) (אנ') – פופולרי מאוד בצ'ילה למרות שלא שם מקורו. עקב כך זכה לתואר "הפרי הלאומי" של המדינה.
אנונה קשקשית – עץ נמוך, מקורו בשפלות הטרופיות של אמריקה המרכזית. מגדלים אותו גם בישראל.
אלון אנגלי

| אלון אנגלי |
| --- | --- |
 אלון אנגלי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אלונאים
משפחה:: אלוניים
סוג:: אלון
מין:: אלון אנגלי
שם מדעי
 .Celtis sinensis Pers ‏לינאוס, 1753
תחום תפוצה


אלון אנגלי ( שם מדעי: .Quercus robur L) הוא עץ נשיר המגיע לגובה 24 מ' ויותר, נופו רחב ומעוגל, פירותיו בלוטים והוא נמנה עם משפחת האלוניים. המין אלון אנגלי מונה 4 תת-מינים הנפוצים באזורים הממוזגים מאירופה ועד איראן. מין זה נפוץ בשטחים נרחבים על פני אירופה ומערב אסיה ואף בגינון והוא בעל חשיבות כלכלית עצומה. בישראל אלון אנגלי משמש עץ ייעור ונוי. אלון אנגלי מובחן ממיני הבר והתרבות בישראל בכמה מאפיינים: הבלוט נישא על עוקצים דקים וארוכים וכשליש ממנו שקוע בספלול בעל קשקשים רעופים הדוקים. העלה נישא על פטוטרת קצרה והוא ובעל אונות בולטות ומעוגלות (ראה בתמונה).
ההבשלה של הבלוט נמשכת עונה אחת, במהלך 6 עד 8 חדשים לעומת מינים אחרים שבלוטיהם מבשילים במשך כ-18 חודשים.
העפצים בעץ האלון נגרמות על ידי הזחלים של מינים ממשפחת הצרעפציתיים (צרעות קטנות).
מאפיינים

הענפים קירחים, העדשתיות פזורות וצורתם נקודה.
הלוואים נשירים. העלים דקים, על פי רוב קירחים, אבל בצעירותם בעלי שערות רכות בצידם התחתון. הם בעלי פטוטרת קצרה ובעלי 3 עד 7 אונות בולטות (העלים מפורצים ומעוגלות בכל צד). מתאר הטרף דמוי מרית, רחב בקודקוד והולך וצר כלפי הבסיס. בסיס הטרף מסתיים בשתי אוזניות.
הפרחים חד-מיניים, ירוקים ובעלי עטיף פשוט ושחלה תחתית.
הפרחים הזכריים ערוכים בעגילים דקים, העטיף גביעוני, בעל 4 עד 6 עלים, מספר האבקנים 4 עד 12.
הפרחים הנקביים בודדים או ערוכים בקבוצות קטנות היוצאות מחיק העלים הצעירים, העטיף גבעוני ובעל 5 או 6 אונות המעורות בשחלה.
השחלה תחתית, בעלת 3 מגורות, עטופה מבחוץ מעטפת של חפים (קשקשים) המתפתחים לספלול המעוצה של הפרי, שהוא מעטפת של חפים דמויי-קשקשים הדוקים.
מספר עמודי השחלה שלוש, כמספר מגורות השחלה. הביציות 2 בכל מגורה, מהן רק אחת מתפתחת לזרע.
הפרי (הבלוט) הוא אגוז בעל זרע אחד. נישא על עוקצים דקים שאורכם 2.5 עד 8 ס"מ. הבלוט דמוי ביצה או מוארך, אורכו כ-2.5 ס"מ, כשליש ממנו שקוע בספלול.
הספלול בעל קשקשים רעופים הדוקים.
אלון אנגלי משמש עץ ייעור ונוי, הוא צמח חצי-צל ואור מלא, עמיד בקרה ובשרב, רגיש למליחות. הוא מעדיף קרקעות כבדות ולחות: בהר בעמק ובשפלת של ישראל. הריבוי באמצעות זרעים בסתיו.
תמונות

עלים בעלי אונות בולטות של אלון אנגלי
אלון אנגלי כעץ גינון בקריית שמונה
גזע של אלון אנגלי
בלוט פתוח של אלון אנגלי
בלוט של אלון אנגלי
עדשתיות וניצנים של אלון אנגלי
מצבים של עפצים
עפץ של אלון אנגלי
עפץ מחורר של אלון אנגלי
זוג עפצים של אלון אנגלי
עפץ דמוי כדור קוצני של אלון מצוי
הערות שוליים

↑  אלון אנגלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  .Quercus robur L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  .Quercus robur L, WFO: World Flora Online. Published on the Internet
1 2  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 84 עד 85, 88
↑  משה שטרנליכט, עזריה אלון (ע), החי והצומח של ארץ ישראל, רמת גן: משרד הבטחון - ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1989, עמ' 323-325
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548267005171  BnF: cb123953078 (data)  GND: 4128387-9  LCCN: sh85043922  NKC: ph114370 
בלוט של אלון אנגלי שנישא על עוקץ ארוך
איסטיס

ערך זה עוסק בסוג של צמח. אם התכוונתם לכפר בישראל, ראו .
| איסטיס |
| --- | --- |
 איסטיס הצבעים
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צלפאים
משפחה:: מצליבים
סוג:: איסטיס
שם מדעי
 Isatis ‏לינאוס, 1753
פרי בשל משתלשל כלפי מטה, בצורה אופיינית לסוג.
אִיסָטִיס (שם מדעי: Isatis) הוא סוג במשפחת המצליבים, עליו נמנים כ-50 מינים, המאופיינים בפרחים צהובים. ובפרי שמשתלשל כלפי מטה. בארץ ישראל גדלים בר שני מינים מסוג זה, הנקראים גם בפי העם דלדולי עיזים. בימי קדם הפך המין איסטיס הצבעים לבעל חשיבות גדולה בהיותו אחד מהמקורות להפקת צבע כחול, בפפירוס מצרי (ליידן) מופיעים דרכי הצביעה של הצמר באיסטיס כולל דרכי עיבודו. פליניוס ודיוסקורידס מאזכרים אותו כצבען, ובמשנה צץ שמו בעניין נשיאת הכפיים של כוהני ביהמ"ק:
"אף מי שהיו ידיו צבועות איסטיס ופואה לא ישא את כפיו"
תיאור הסוג

סוג זה כולל עשבים חד או רב-שנתיים. השם העברי זהה לשם הלטיני. תפוצת הסוג היא אירנו-טורנית בעיקרה, דהיינו בערבות של מרכז אסיה. מינים מעטים מיוצגים גם במזרח אסיה ובאזור הים-תיכוני.
הסוג כולל כ-50 מינים, אולם מעל כולם נודע בחשיבותו המין איסטיס הצבעים (Isatis tinctoria), שממנו ניתן להפיק את הצבע הכחול באופן טבעי. השימוש במין זה ידוע החל מתקופת האבן החדשה ('התקופה הנאוליתית'). למין זה נודעה חשיבות כלכלית רבה עד המאה ה-19, אז ירדה קרנו כתוצאה מהתרחבות השימוש בצבעים מלאכותיים.
בארץ ישראל מיוצג הסוג על ידי שני מינים. המין איסטיס מצוי נפוץ בחבל הים-תיכוני, בעיקר בנופי צומח עשבוני. פריו המשתלשל כלפי מטה, האופייני לסוג, הביא לצמח את כינויו דלדולי עיזים, שמתייחס לאיבר שמשתלשל מצוואר העז. המין איסטיס קטן-פרי גדל באופן נדיר בנגב ובערבה.
תיאור מורפולוגי

על סוג זה נמנים עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים, רובם קירחים וחלקם הקטן שעירים. העלה פשוט- כלומר, אינו מחולק ותמים- דהיינו, שפת העלה רציפה ואינה משוננת. העלים התחתונים מחולקים לטרף ופטוטרת, ואילו העלים העליונים, המאפיינים את שלב החיים הבוגר יותר של הצמח, הם חסרי טרף - 'יושבים' על הגבעול. הגבעול זקוף.
פרחי האיסטיס צהובים וקטנים יחסית למשפחה. מספר האבקנים 6. הפרחים ערוכים בתפרחת מטיפוס אשכול. פרי האיסטיס מכיל זרע בודד, או שני זרעים לעיתים רחוקות. הפרי מאופיין בצורה פחוסה, ומוקף בכנף שעוזרת בהפצת הזרעים למרחק מה. הפרי משתלשל כלפי מטה בהבשילו.
מיני הסוג

לפירוט ראה ב'תיאור הסוג'
איסטיס מצוי (Isatis lusitanica)
איסטיס קטן-פרי (Isatis microcarpa)
איסטיס הצבעים (Isatis tinctoria)
לקריאה נוספת

נעמי פינברון-דותן ואבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, ירושלים: הוצאת כנה, 1991, עמ' 231. (הספר בקטלוג ULI)
אבי שמידע, החי והצומח של ארץ ישראל, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1983, כרך 10, עמ' 103-102.
איור של איסטיס הצבעים
אוג הבורסקאים

| אוֹג הבורסקאים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סבוננאים
משפחה:: אלתיים
סוג:: אוג
מין:: אוג הבורסקאים
שם מדעי
 Rhus coriaria ‏לינאוס, 1753
אוֹג הַבֻּרְסְקָאִים (שם מדעי: Rhus coriaria) הוא שיח נשיר בגובה מטר עד 5 מטרים. מין זה הוא יחיד בסוגו בישראל ומשויך לסוג אוג שמונה 52 מינים ונמנה עם משפחת האלתיים. הוא צומח כבודד או בקבוצות קטנות במקומות שונים בחבל הים-תיכוני ההררי של ישראל. בכמה תחומי גידולו הוא, כפי הנראה, פליט תרבות. אוג הבורסקאים נפוץ בכל אגן הים התיכון וחודר גם לאזור בעל אופי ערבתי-יבשתי המשתרע מטורקיה ודרום רוסיה במערב, דרך איראן וצפון הודו עד מונגוליה במזרח.
מין גדל בחורש של הרי הצפון והכרמל וכן בהרי יהודה ושומרון. מחוזות גידולו: גולן, חרמון, גליל, עמק ירדן עליון, כרמל, הרי שומרון, הרי יהודה, שרון, שפלה.