סולם ריכטר – מידת רעש, מידת אדם (ספר)
תמצית תוכן הספר > פרק שבעה עשר: הגדלת הסכנה מרעידת אדמה (עמ' 269–275)

"הרעיון של חיזוי רעידת אדמה מושך את הדמיון, ומושך תשומת לב לא פרופורציונלית מהציבור, מהתקשורת החדשותית ומכמה פקידים. המטרה המידית של הפחתת הסיכון לחייהם של בני האדם ורכושם מרעידת אדמה, תושג בצורה הטובה ביותר על ידי הסרת מבנים ישנים ומסוכנים"
אף סייסמולוג לא יכול היה לראות לעת ההיא את ההשלכות של רעה"א בסנטה ברברה ב-1925 (אנ') ובלונג ביץ' ב-1933, ומבלי להבין את מה שיסכם מאוחר יותר הסייסמולוג ניק אמברייסיס באופן תמציתי וכדלקמן: "רעידות אדמה לא הורגות אנשים, בניינים כן!" בדיעבד כולנו מבינים את מה ששתי רעה"א הללו בדרום קליפורניה "שידרו", כמו גם רעידות אדמה בינוניות ביותר בכל רחבי העולם, ועד היום: בניינים המתוכננים באופן גרוע, ו/או עתיקים מידי, גורמים לנפגעים בנפש בעת התרחשות רע"א, ולו בינונית למדי. הָאף מתארת כמה מן המקרים בארצות הברית ובאסיה.
היא מתייחסת לסכנה (Hazard) הסייסמית ולסיכון (Risk) הסייסמי ומסבירה. הסכנה להתרחשות רע"א בקליפורניה מעסיקה את המדענים, אבל מה שרלוונטי לתושבים הוא הסיכון, כלומר פגיעוּת המבנים שיש לקחת בחשבון. ריכטר כתב לאחר רעידת האדמה של 1971 (אנ'), "(המראה) היה בעל אופי מוכר. בניינים לאורך הרחוב הראשי בסן פרננדו הציגו מראה שהתאים מאוד לרעידות 1933, או 1940, או 1952. כפי שקרה בבייקרספילד לאחר רעידת 1952, מבני לְבֵנים בעלי שלוש וארבע קומות, הצטמצמו לקומה אחת או שתיים." בעלי בתים, במיוחד של מבנים מסחריים, מעדיפים להתעלם מהצורך לחזק מבנים על חשבונם, ומקווים שאחד מן השניים יקרה: או שלא תתרחש רע"א הרסנית שתיפגע בבית או בעסק שלהם, או שאם זה אכן יקרה, הם מקווים לקבל סיוע מהמדינה. בקליפורניה תקן הבנייה המחמיר מחייב רק בנייה חדשה. לגבי בנייה וותיקה, מעולם לא חוקק שם חוק רלוונטי, ותוכנית הדומה לתמ"א 38 בישראל, לא קוימה שם מעולם. עלות חיזוק היא לפעמים זניחה ביחס לערך הרכוש, אך אזרחי קליפורניה מייצגים נתק מהותי בין האינטרס העצמי של בעלי הבתים הבודדים, לבין האינטרס הקולקטיבי של החברה.
הביקורת הנלהבת של ריכטר לכל ניסיונות המחקר על חיזוי רעידת אדמה, בשום פנים ואופן לא שיקף חוסר עניין ברעיון של חיזוי רעידות אדמה, אלא הבנה של כמה עלוב תחום מדע הסייסמולוגיה בעניין זה, וכמה מימון הוסט כתוצאה מכך, למאמץ חסר טעם, והסחת הדעת של מקבלי ההחלטות מפעולות שנדרשות להפחתת סיכונים יעילה.
הקריירה של ריכטר הסתיימה כמה שנים מוקדם מִדי, מכדי להספיק לראות את אחת התפתחויות החשובות במחקר הסייסמולוגי הקשור לסיכונים באַרצוֹת הַבְּרִית. ב-1984, שניים מעמיתיו לשעבר ב-Caltech, טום היטון (אנ') והירו קאנאמורי, פרסמו מאמר שכותרתו "פוטנציאל סייסמי הקשור להפחתה בצפון-מערב ארצות הברית". מאוחר יותר מצאו שרעידות אדמה כה גדולות התרחשו שם בעבר בממוצע אחת ל-500 שנה. הָאף מוסיפה, ש"למי שנוטה להתנחם בעובדה שעברו 'רק' שלוש מאות (עשרים וחמש) שנים מאז האחרונה, שאל ירגיש בנוח יותר מדי: התיעוד הגאולוגי מגלה שרעידות האדמה אינן חוזרות על עצמן כמו שעון...".
חששותיו של ריכטר למבנים ישנים ופגיעים בקליפורניה, שיקפו את ההתמקדות שלו לאורך הקריירה ברעידות אדמה ובסכנת (Hazard) רעידת אדמה קרובה לבית. עם כל "מסעות הצלב" שלו להפחתת סיכונים, לריכטר אכן הייתה הערכה לסוגיות של סיכון יחסי. האדם יכול להיות די לא הגיוני לגבי עניינים כאלה, למשל מחשש להתרסקות מטוס הרבה יותר מהסיכון לתאונת רכב. בשנה ממוצעת, למעלה מארבעים אלף אמריקאים מאבדים את חייהם כתוצאה מתאונות דרכים, בעוד שהרוגים כתוצאה מהתרסקות מטוס בשנה ממוצעת היא בשיעור זניח.
ריכטר הבין את מושג הסיכון היחסי. "אני לא יודע למה אנשים בקליפורניה או בכל מקום אחר דואגים כל כך מרעידות אדמה", הוא אמר פעם. "הם מהווים מפגע כל כך קטן בהשוואה לדברים כמו תנועה (בכביש)." אך זה לא המצב במדינות אחרות (נחשלות). שם רמת הסיכון הסיימי (Seismic Risk להבדיל מ-Seismic Hazard) הרבה יותר גבוהה, עקב איכות המבנים הכושלת. אומנם, טוענת הָאף, לפני סוף 2004, רוב הסיסמולוגים היו אומרים שרעידת אדמה במגניטודה של 9.0 לאורך הקצה המזרחי של האוקיינוס ההודי איננה סבירה, וחברה מכינה את עצמה למאורעות סבירים, אך לעיתים הבלתי סביר אכן קורה. בקליפורניה חוקי הבנייה והתקנים מחמירים מאוד מזה הרבה מאוד זמן. אפילו כשהוביל את "מסע הצלב" לשיפור המצב עוד יותר, ריכטר ידע זאת. אפשר לקוות שהוא היה חש מידה רבה של סיפוק אישי, לנוכח הסיכון הסייסמי שהתברר בעשרות השנים האחרונות אודות מערב ארצות הברית. זה היה, אחרי הכול, בעיקר בזכות המאמצים החלוציים של הראשונים, דור של סייסמולוגים מדרום קליפורניה – בתוכם ריכטר עצמו – ש"ארץ רעידות האדמה" היא היום בטוחה כמו שהיא.