stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לבוש חרדי
פרטי לבוש נוספים לגברים > כיפה

אף על פי שחבישת הכיפה אינה חובה לדעת רוב הפוסקים, הפוסקים הראשונים ציוו על חבישת כיפה בעת תפילה או שהייה בבית הכנסת ואילו הפוסקים האחרונים החמירו, וקבעו כי אין ללכת יותר מארבע אמות ללא כיפה. יש מהם שקבעו כי יהודי שמתהלך ללא כיפה לראשו עובר על האיסור של "בחוקותיהם (=של הגויים) לא תלכו", מכיוון שכיום דרך היהודים לחבוש כיפה לראשם ואילו הגויים הולכים בגילוי הראש.
חרדים חובשים על פי רוב כיפה שחורה, מקטיפה או מבד. חסידי גור חובשים כיפת בד (ונשואים לובשים בשבת כיפת קטיפה) קמורה וגבוהה יותר מהכיפה הרגילה.
חרדים מודרניים לובשים כיפת קטיפה ללא סרט, - כלומר קצוות הכיפה נראים כמו כל הכיפה, ומעט קטנה מכיפה רגילה.
חסידי ברסלב, וכן חלק מהחסידים הנמנים עם החצרות הירושלמיות, חובשים כיפה גדולה לבנה שבמרכזה פונפון, המכסה לרוב את כל הראש. כיפה כזו מכונה ירמולקה (ראו תמונה).
יש תת-קבוצות שחובשים כיפות שעליהן כיתוב מסוים. חסידי ברסלב מפלג הננחים חובשים ירמולקה גדולה לבנה שעליה הכיתוב "נ נח נחמ נחמן מאומן", ואנשי הזרם המשיחיסטי בחב"ד חובשים בחלקם כיפה שחורה שעליה רקום הכיתוב "יחי אדוננו מורנו ורבינו מלך המשיח לעולם ועד". כמן כן, ילדים מכל גוני הציבור החרדי חובשים כיפה עם כיתוב, ציור או דוגמה רקומה.
פרטי לבוש נוספים לגברים > חולצה לבנה

החולצה הלבנה מהווה חלק בלתי נפרד מהלבוש החרדי. גברים וילדים מגיל בר מצווה לובשים חולצה לבנה מכופתרת כל יום. ישנם מספר חברות חרדיות המייצרות במיוחד חולצות לבנות לציבור החרדי, ומותאמות עבורו. למשל, השרוול יותר רחב במקום שבו מניחים תפילין, יש חולצות שסוגרים את הכפתורים ימין על שמאל לשיטת החסידים, יש חולצות עם צווארון יותר ארוך על מנת לא להתנגש בזקן, ועוד.
פרטי לבוש נוספים לגברים > נעליים ועניבות

נעליים: חלק מהחסידים מקפידים לנעול נעליים שטוחות, ללא שרוכים. ייתכן שהסיבה לכך הוא הרצון למנוע חשש טומאה. אדמו"רי ויז'ניץ (וכן חלק מחסידי סקווירא) נועלים מגפיים.
שיער הראש והפיאות: בקרב הליטאים מקובל להסתפר קצר, ולהסתיר את הפיאות מאחורי האוזן. בכך הם נבדלים מהחסידים, המקפידים לגלח את שיער הקרקפת, ורובם נותנים לפיאותיהם להשתלשל בחופשיות לצידי הראש, ובחסידות חב"ד מגדלים פאות קצרות אך לא מוסתרות מאחורי האוזן.
עניבה: להבדיל מליטאים וספרדים, רוב החסידים אינם נוהגים לענוב עניבה (למעט הרבי מליובאוויטש, אדמו"רי בית רוז'ין, האדמו"ר מקארלין וחלק מחסידיו). כמו כן העניבה בחורי הישבות שמים אותה רק בשבת אמנם עסקנים, ורבנים חשובים נוהגים לשים אותם גם בימיות החול.
בגד שרד של הראשון לציון

על פי המסורת הספרדית, לובש הראשון לציון גלימה בצבע כחול כהה או שחור. הגלימה מקושטת מלפנים בריקמה בדוגמת עלים ופרחים בצבע זהב או כסף. על ראשו חובש הראשון לציון מצנפת כחולה כהה המעוטרת בפס תכול-לבן.
הרב שלמה עמאר
הרב מרדכי אליהו
הרב יצחק יוסף
הרב עובדיה יוסף
בגדי רבני עדות מזרח

רוב רבני עדות המזרח החרדים נוהגים להתלבש בסגנון הלבוש של זרם הליטאי, אך מספר רבנים בחרו לשמר את הסגנון הלבוש שהיה נהוג בקהילות בארצות מוצאם.
רבי ברוך אבוחצירא
(באבא ברוך)
המקובל הרב יצחק כדורי
הרב יהושע מאמאן
בגדי חזנים

חלק מהחזנים האשכנזים נוהגים לחבוש כובע חזנים ייחודי ואף גלימה ייחודית בזמן הופעתם.
החזן דובל'ה הלר
החזן פנחס מינקובסקי
בגדי הנשים > כיסוי ראש

נשים נשואות מקפידות על כיסוי ראש. בקרב ליטאים וכן חסידויות כמו חב"ד, גור ועוד, מקובל לחבוש פאה נכרית ללא כיסוי נוסף. בחלק מהחוגים האחרים, בעיקר חסידיים, חובשות נשים מטפחת או כובע, לרוב מעל פאה. בחלק מהקהילות, בעיקר חסידויות הונגריות, מגלחות הנשים את שיער ראשן אחר החתונה. בקרב חרדים ספרדים הולכות נשים רבות עם מטפחת או כובע, בהתאם לפסיקתו של הרב עובדיה יוסף, אך ישנן גם נשים החובשות פאה בהתאם לפסק ההלכה של הרב שלום משאש ורבנים אחרים. אצל חלק מהחסידויות, כמו סאטמר, שמות הנשים מטפחת מעל הפאה.
בגדי הנשים > חולצת נשים

חולצות לנשים חרדיות צריכות להיות לא שקופות. אסור לחשוף בטן, כתפיים או מרפקי ידיים.
בגדי הנשים > חצאית

נשים חרדיות מקפידות ללבוש חצאית שמכסה את הברכיים ורבות אף מקפידות על חצאית ארוכה יותר-עד חצי הרגל-כפסיקתו ההלכתית של רבי שמואל הלוי ואזנר.
חלק מהנשים הספרדיות מקפידות ללבוש חצאית עד לקרסול.
בגדי הנשים > גרביים

נשים חרדיות לובשות גרביים עד מעל לברכיים. לרוב הן בצבעי: רגל/ שחור/ אפור.
לרוב, בנות הסמינרים נדרשות ללבוש גרבי רגל לסמינר.
הגרביים לנשים חסידיות צריכות להיות חומות כהות מספיק שלא ייראו כרגל ממש אמנם גרביים שחורות נחשבות למודרניות יותר .
חסידות סאטמר ורבים מנשות החסידים האירופאים, הולכות עם פס תפר שחור באמצע הגרב שיראו בבירור שזה לא חלק מהרגל.
בגדי הנשים > נשות השאלים

קבוצות נשים המתאפיינות בהתכסות ב"שאל", בגד עליון שמסווה את צורת הגוף, בעת יציאה מהבית. מכונות נשות השאלים.
ראו גם

לבוש מסורתי ביישוב הישן
לקריאה נוספת

אמנון לוי, החרדים, ירושלים: הוצאת כתר, 1989, בעיקר הפרקים השלישי והרביעי.
Tamar Somogyi, Die Schejnen und die Prosten: Untersuchungen zum Schönheitsideal der Ostjuden in Bezug auf Körper und Kleidung unter besonderer Berücksichtigung des Chassidimsums (Kölner Ethnologische Studien 2), Berlin: Dietrich Reimer Verlag, 1982
Glenn Dynner, The Garment of Torah: Clothing Decrees and the First Gerer Rebbe.
הערות שוליים

↑  שולחן ערוך,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'יורה דעה, סימן קע"ח, סעיף א', ס"ק ג' (ד"ה "מלבושים אדומים")
↑  תלמוד בבלי,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'מסכת בבא קמא,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'דף נ"ט, עמוד ב'
↑  למה דווקא שחור?, 22 באוקטובר 2013, באתר הידברות
↑  בני הקהילות המתלבשות כך מכונות בעגה החרדית "ירושלמר'ס" (מבוטא "צ'למר'ס").
↑  שולחן ערוך סימן צ"א סעיף ב': "צריך לאזור אזור (דהיינו אבנט, גארטל) בשעת התפילה, אפילו יש לו אבנט שאין ליבו רואה את הערוה, משום היכון".
↑  אברמי פליישמן,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'עליית מחירי הכובעים החסידיים: מהיום יחבשו רק קסקטים, באתר בחדרי חרדים, 24 ביולי 2023
↑  (יוסף שמחה גינזבורג, שיחת השבוע, גיליון 963, מדור פינת הלכה ומנהג, ימין על שמאל), ולא רק חב"ד נוהגים כך.
↑  על מנת לפתור בעיה של חיוב ציצית בארבע פינות הבגד.
↑  בשבתות נוהגים חסידי חב"ד הנשואים ללבוש סרטוק
↑  ספר הפלג המודרני
↑  סימה זלצברג בלאק, [https://jerusaleminstitute.org.il/publications/אופנת-השאלים-נשים-חרדיות/ "הגאולה על כתפיהן"
על אופנת ה'שאלים' (השכמיות) בקרב נשים חרדיות], ‏2015
| לבוש חרדי |
| --- | --- | --- |
| ליטאים | מכנסים ארוכים • חולצה לבנה • חליפה קצרה • מגבעת קנייטש ובשבת עניבה נושאי משרות תורניות לובשים פראק ולעיתים גם הומבורג הנמנים עם חוג חזון איש (ואנשי ירושלים): חליפה ארוכה • מגבעת קנייטש או מגבעת עגולה |  |
| חסידים | בימות החול: מכנסים ארוכים (או קצר עם גרביים ארוכים שחורים, אצל חסידי גור הויזען אין די זאקען) • חולצה לבנה • חליפה ארוכה • מגבעת לבד עגולה או כובע סמט • גרטל בשבתות וימים טובים: מכנסים ארוכים (או קצר עם גרביים ארוכים לבנים) • חולצה לבנה • קפוטה • כובע פרווה (שטריימל או ספודיק אצל חסידי פולין). יוצאים מן הכלל הם חסידי חב"ד הלובשים סירטוק ומגבעת קנייטש |  |
| חסידים ירושלמים | אברקיים • ירמולקה • ג'ובה • קאפטן ירושלמי • געלע קאפטן • גרטל ירושלמי |  |
יהדות חרדית
ארצות הברית, 2005. קבוצת חסידים המשתייכת לנטורי קרתא חובשים שטריימלים, החסיד מימין לובש גלאטע בעקישע.
ניו יורק. "קאפעלוש" - כובע עגול עם שקע במרכזו ('בור'), נמוך יחסית, עשוי לבד מפרוות בונים או ארנבים.
איש מבוגר ליד הכותל חבוש מגבעת "סופר", או סאמעט נמוך
הכותל המערבי. "קאפעלוש" - כובע עגול עם 'שפלט' (שסע בחלקו העליון).
הקומיקאי החב"די מנדי פלין חובש כובע קנייטש
דוגמאות לסוגי כובעים של יהודים חרדים - קנייטש, קאפעלוש וסאמעט
ילד השייך לאחד החסידויות חובש כובע דאשיקל
הרב הושע פרידמן בן-שלום, אדמו"ר מפאשקאן חובש שטריימל ייחודי, עם כיפה מחודדת בולטת למעלה, כעין כתר, כמנהג אדמו"רי רוז'ין.
לבוש ליטאי (בתמונה: חבר הכנסת אורי מקלב)
הרב הראשי דוד לאו לובש פראק רבני
נשים חרדיות בתחנת אוטובוס ליד עיר העתיקה בירושלים
אישה חרדית
המתקן לטיהור שפכים בבית לאהיא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מתקן טיהור שפכים
 מיקום:  בית לאהיא, רצועת עזה
 
 קואורדינטות:  31°33′10″N 34°31′05″E﻿ / ﻿31.552777777778°N 34.518055555556°E﻿ / 31.552777777778; 34.518055555556
  (למפת עזה מוגדלת) המתקן לטיהור שפכים בבית לאהיא(למפת עזה רגילה) המתקן לטיהור שפכים בבית לאהיא he
 
המתקן לטיהור שפכים בבית לאהיא הוא מתקן לטיהור שפכים שנמצא בסמוך לבית לאהיא ומשמש את רוב תושבי צפון רצועת עזה.
היסטוריה

הקמת המתקן החלה בשנת 1976 והוא הורחב בשנת 1991 לקיבולת של 5,000 קוב ביממה. ביוני 2000 פורסם שכ-70% מקיבולת המתקן נוצל.
במרץ 2007 קרסו אגמי המתקן והציפו את אום אל-נסר באופן שהרג חמישה אנשים ופצע רבים אחרים. בעקבות זאת, נבנה טרמינל שאיבה חדש, 9 בריכות חלחול ומערכת צינורות להעברת עודפים לאזור ההקמה של מתקן טיהור השפכים עזה צפון. בשנת 2011 שירת המתקן את תושבי ג'בליה, מחנה הפליטים ג'בליה, בית חאנון ובית לאהיה, שכ-75% מהם היו מחוברים למערכת ביוב מרכזית, ועברו בו כ-19,000 קוב שפכים ביממה.
כבר באפריל 2013 שלח יו"ר רשות האנרגיה של הרשות הפלסטינית, עומר קיטנה, מכתב למנכ"ל חברת החשמל, אלי גליקמן וביקש ממנו להרחיב את אספקת החשמל בעוד כ-10 מגה-וואט שימשו להפעלת המתקן בלבד, אך המכתב נותר ללא מענה.
בדצמבר 2013 פורסם בתקשורת הישראלית כי בעקבות התקלות במתקנים לטיהור שפכים ברצועה (והמתקן בבית לאהיא ביניהם) נגרם זיהום למים בצפון רצועת עזה (דבר אשר מתווסף למשבר המים שקיים ברצועה), דבר אשר גם מגיע לחופי של העיר הישראלית אשקלון ומזהם את המים באזור וזאת לאחר שהמשרד להגנת הסביבה הזמין בודקים מהמכון לחקר ימים ואגמים שניתחו מספר צילומי לוויין של אזור הרצועה והזיהום ומצאו מספר שפכים אשר מזיקים למים שיש באזור.
שנה לאחר מכן, פורסמו נתונים המצביעים על סכנה בריאותית שמתגלה ברצועה ובאזורה, בעקבות העובדה שישראל מסרבת להגדיל את אספקת החשמל לרצועה, המתקן נאלץ לפלוט כ-90 אלף מטרים מעוקבים של ביוב ובנוסף עליהם גם מי תהום מזוהמים שעושים את דרכם לים התיכון ומגיעים לאזור מתקן ההתפלה באשקלון, שהוא אחד ממתקני התפלה הגדולים ביותר בישראל.
ב-2017 הופסקה הפעילות של המתקן, וזמן רב נאלצו תושבי הרצועה להזרים את השפכים דרך נחל חנון שנמצא בסמוך למעבר ארז. על אף העובדה שהדבר מלווה בזיהום הקרקע נאלצת ישראל לקלוט את השפכים בעקבות חשש שהדבר יזהם את מי התהום של אקוויפר החוף, עם זאת הוחלט עד אשר ימצא פתרון קבע להקים מתקן שאיבה בסמוך לנחל שיישאב את השפכים ויוביל אותם בצינור אל קו הביוב שמשמש את קיבוץ ארז.
בינואר 2018 על אף ההסלמה בדרום והרעת היחסים בין ישראל לארגון הטרור החמאס, אשר שולט בעזה מאז ניצחונו בעימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה נחתם הסכם בין חברת החשמל ברצועת עזה לרשות המים הישראלית. בהסכם הובטח כי ישראל תספק חשמל עבור הפעלת המתקן במספר שלבים ובמהלך עבודות ההקמה הוכנסו גם כתשעה גנרטורים שיקלו על פעילות המתקן. לאחר שיחזור לפעילות מלאה המתקן יוכל לטפל בכ-36 אלף קוב שפכים שנשפכים ברצועת עזה מדי יום ובכך לתת מענה לכ-300 אלף מתושבי צפון הרצועה. בעזרת המתקן תשופר איכות התבואה החקלאית ברצועה. עלות הפרויקט היא כ-75 מיליון דולר שמומנו על ידי הבנק העולמי וועידת המדינות התורמות.
ביוני 2019 נמצא פתרון לבעיית הזיהום שגורם המתקן. הוועדה המרחבית לתכנון ובנייה נגב מערב החליטה כי יוקם קו ביוב שיוכל לקלוט באופן ישיר את השפכים של בית לאהיא ובית חאנון במתקן טיהור השפכים של שדרות.
ראו גם

תחנת הכוח בעזה
הערות שוליים

↑  Environmental Impacts Associated with the Beit Lahia Wastewater Treatment Plant, North Gaza Strip, Palestine, Middle-East Journal of Scientific Research 7 (5): 746-757, 2011
ISSN 1990-9233
↑  אצל הפלשתינים: 8 מכוני טיהור, אבל רק כ-3% מהמפעלים משתמשים בהם, באתר גלובס, 20 ביוני 2000
↑  World Bank Group,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'North Gaza communities will finally benefit from sewage treatment services, World Bank Group, ‏12 במרץ 2018
↑  הדי כהן,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'‏מתקן שפכים בעזה זקוק לחשמל - ישראלים חשופים לסכנות, באתר גלובס, 3 בדצמבר 2014
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'צפריר רינת,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'הביוב של עזה זורם לכיוון אשקלון, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2013
↑  מתן צורי,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'למרות הנתק עם חמאס: ישראל תספק חשמל למתקן שפכים, באתר ynet, 27 בינואר 2018
↑  מתן צורי,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'ישראל תבנה קו ביוב חדש שיקלוט שפכים מהרצועה, באתר ynet, 19 ביוני 2019
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אהרן שויקה

אין תמונה חופשית
הרב אהרן (הרון) הכהן שויקה (שוויכה) (תרנ"ז 1897 – ד' בשבט תשל"ח ינואר 1978) היה ראש ישיבה ודרשן, נולד בסוריה שימש ברבנות ופעל במצרים ובישראל. רב שכונת מעוז אביב וחבר לשכת הרבנות בתל אביב.
ביוגרפיה

נולד בחלב לרב מנחם שוויכה, בן למשפחת רבנים מפורסמת בחלב. נקרא על שם סבו רבי אהרן שוויכה שהיה החכם באשי בחאלב. יש הטוענים לקשר פילולוגי בין שם המשפחה לשם עיר שוֹכֹה התנכית. כבן עשר עברה משפחתו למצרים. שם למד אצל ראש ישיבת פורת יוסף הרב עזרא עטייה מירושלים אשר ירד למצרים במלחמת העולם הראשונה.
בתום לימודיו הרב שויקה הקים את ישיבת אהבה ואחווה בקהיר בבית הכנסת גדול בעיר. הרב שויקה עסק במסחר והגיע בשנת 1947 לירושלים. הוא פנה לרבו, ראש ישיבת פורת יוסף, הרב עזרא עטייה, ובקש ממנו כי ימצא עבור הקהילה בקהיר מנהיגים רוחניים. היה זה לאחר שנפטרו שני הדיינים הבכירים בבית הדין של הקהילה היהודית בקהיר. הרב עטייה המליץ כי הרב עובדיה יוסף ודיין נוסף, הרב קצין, ירדו למצרים ואכן כך היה. הרב עובדיה יוסף החל לכהן כר"מ בישיבה, כדיין בבית הדין והיה לסגן הרב הראשי במצרים כ-4 שנים.
הרב אהרן שויקה היה דרשן מבוקש. היה משזר מקורות מהמקרא עם מקורות מהראשונים ומהרמב"ם. מחבר את דבריו עם ענייני היום ומוסיף גם "מילתא דבדיחותא".
כשנה לפני מבצע סיני עמדו לעצרו ונמלט ממצרים בדרכון מזויף. הוא עלה לירושלים והתגורר בקריית יובל שם שימש ברבנות הקהילה. בבואו לארץ מונה גם כחבר לשכת הרבנות בתל אביב וכרב שכונת מעוז אביב.
בשבתו בקריית יובל פתח את בית הכנסת "דוד משען אמרי נועם" – כדוגמת בית הכנסת בקהיר ושימש כרבו. נפטר בד' בשבט תשל"ח והובא לקבורה בבית הקברות בהר הזיתים. על המצבה נכתב: "עמוד הימני ליהדות התורה במצרים... נטע נטיעה במצרים ובארותיה לאלפים ולרבבות בכל קצווי הארץ"
חלק מדברי תורתו נאספו בספר "מנחת אהרן" שיצא לאור לאחר מותו. הרב עובדיה יוסף שהיה בידידות עם הרב שויקה, הביא כמה מפסקי הרב שויקה בספריו, והוא מכנה אותו במכתבו "מיחידי סגולה".
בניו הם פרופ' יעקב שויקה ופרופ' יצחק שווה. נכדיו הם הרב חיים סבתו, הרב שבתי סבתו וחוקר התלמוד רוני שויקה.
נכדו, הרב חיים סבתו, שהעיד כי הושפע רבות מסבו, שילב בספריו סיפורים מחיי סבו ובעיקר בספריו "אמת מארץ תצמח" ו"בואי הרוח".
לקריאה נוספת

יעקב שויקה וחיים סבתו (עורכים), מנחת אהרן – מאסף תורני לזכרו של הרב אהרן שויקה, ירושלים, תש"ם
אלידע בר שאול, ידעתי כי דבר ידבר הוא, מעייני הישועה – עלון פרשת השבוע לפרשת בא, תשס"ח
הערות שוליים

↑  "לסבי, הרב אהרן שויקה, הייתה השפעה מכרעת בעיצוב אישיותי"., מתוך ראיון באתר של זאב גלילי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529013605171  ISNI: 0000 0000 2626 7118  LCCN: n84077490  VIAF: 16167616   WorldCat (עם VIAF): 16167616
אפרים זלמן שור

| --- | --- |
 מקום פעילות:  שברשין, בריסק ולובלין
 פטירה:  1633 כ"ח בתשרי ה'שצ"ד
 תקופת הפעילות:  ? – 2 באוקטובר 1633 
 השתייכות:  רבני פולין
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה ופסיקה
 רבותיו:  אביו, הרב נפתלי הירש שור
 חיבוריו:  "תבואת שור"
 
הרב אפרים זלמן שור (נפטר בכ"ח בתשרי ה'שצ"ד (1633)) היה מגדולי הרבנים בפולין. נודע כמחבר "תבואת שור" שהוא קיצור הבית יוסף וכראב"ד בריסק ולובלין. מצאצאי רבי יוסף בכור שור.
היסטוריה

אפרים זלמן נולד לרב נפתלי הירש שור שכיהן כראב"ד בריסק ולובלין, והיה מתלמידיו של הרמ"א ורבו של הב"ח. הרב אלכסנדר סנדר שור היה צאצא של אח אחר, הרב שמואל שור. אחיו היה הרב אברהם חיים שור.
נשא לאישה בגיל 70 את מרת הנלי, בת הרב השר הרב שאול וואהל, שהולידה לו את הרב יעקב שור שנודע כראב"ד בריסק. היא הייתה מיועדת בתחילה לרב אברהם יהושע השיל מקראקא שהיה אז בבריסק. אך הרב וואהל התנגד כי לא החשיב אז את רבי השיל לגדול כל כך, ואמר שבתו מיועדת לגדול יותר. אנשי בריסק כעסו על זה מאוד, וכמה מהם באו לפני מלך פולין שאשתו מתה באותו הזמן, ושבחו בפניו את היהודייה הבתולה בת השר החשוב. המלך נתן צו לחטוף אותה ולהביאה אליו. באותו הזמן היה ה"תבואת שור" רבה של בריסק ואביה פנה אליו וסיפר לו את השתלשלות העניינים וביקש ממנו למהר לשאתה לאישה וכך עשה הרב אפרים זלמן.
בתחילה כיהן בראב"ד שברשין, ולאחר פטירת חותנו הרב שאול וואהל, נבחר לרבנות בריסק והקים שם ישיבה.
כתביו

ספרו הודפס בלובלין ה'שע"ה-ה'שע"ו. תשובות שלו נמצאות בשו"ת "פני יהושע", חלק אבן העזר, סימן ט"ו; ותשובות אחרות היו בכתב יד בידי הרב פנחס מיכאל גרויסלייט בתוך 'שו"ת "גאוני קדמאי"'. הרב גרויסלייט פרסם בספרו "דברי פנחס" חידושים מבנו של הרב אפרים זלמן, הרב יעקב.
על מצבתו נחרת: "אראלים ומצוקים... פשטו ידם באיש האלוקים, רבנו וגאוננו נר ישראל, ראש גאולת ישראל..." ולמרגלותיו נחרת על המצבה: "הגאון הגדול נר ישראל מוהר"ר אפרים זצ"ל נקרא זלמן שור..." (בהמשך מצוין שהיה ראב"ד לובלין ומובא תאריך פטירתו).
הערות שוליים

↑  באנציקלופדיה עברית תאריך הפטירה 1663
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498316405171  ISNI: 0000 0000 5188 816X  LCCN: nr2005012104  NTA: 250526263  VIAF: 68885436   WorldCat (עם VIAF): 68885436
אברי רן

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1955 (בן 70) 
 מדינה:  ישראל 
 
אברי רן (נולד ב-2 בפברואר 1955) הוא פעיל ימין, הנחשב לאחד ממנהיגי נוער הגבעות. רן הקים כמה מאחזים, הבולט בהם הוא גבעות עולם שבו הוא גר.
חייו

אברהם (אברי) רן גדל במושב ניר ח"ן בנגב, הבכור מבין תאומים זהים. בהיותו בן שבע התפרק המושב,[דרושה הבהרה] והוריו התגרשו. אביו עבר להתגורר בערד, ואמו עברה לגור עם רן ואחיו לקיבוץ נחשולים, שם גדל עד גיל 16 ועזב לאופירה. את שירותו הצבאי החל בסיירת מטכ"ל ממנה עבר לחיל השריון, סיים בהצטיינות קורס קצינים והיה מפקד פלוגה. במהלך השירות נפצע ברגלו מפליטת כדור, אושפז וחזר לשירות. רן השתחרר בדרגת סרן ולימים, בשירות המילואים, הגיע לדרגת סגן-אלוף.[דרוש מקור]
לאחר נישואיו התגורר עם רעייתו במספר יישובים בשרון, וניהל מפעל עור. בני-הזוג החלו בתהליך של חזרה בתשובה, ועברו להתגורר בבית מאיר, שם הקים משק חקלאי והחל מקבץ סביבו נוער שוליים, להם שימש אב רוחני, והם סייעו לו באחזקת המשק. ב-1989 עברו רן ומשפחתו לגרעין שהקים את ההתנחלות בת עין, אך לאחר שנים אחדות חשו מנודים ונאלצו לעזוב. ב-1995 עלו על גבעה מבודדת ליד היישוב איתמר, והקימו מאחז, ממנו עברו תוך זמן קצר לגבעות אחרות והקימו עוד מאחזים. ב-1998 התיישב על הגבעה האחרונה והקים שם את חוות גבעות עולם. מאז, מתגוררת שם המשפחה, עם בניהם ונכדיהם.
בינואר 2013 התפרסם ב"מקור ראשון" וב-"nrg" תחקיר שבו האשימו תושבים מהגבעות הסמוכות ומאיתמר את רן בהתנהגות אלימה כלפיהם, השתלטות על שטחים לא לו, נזקים שגרם להם וחובות כבדים שלא החזיר.
חוות "גבעות עולם"

"גבעות עולם" שוכנת כ-4.5 קילומטרים מדרום-מזרח ליישוב איתמר ובה לול להפקת ביצים אורגניות וכן דיר ומחלבה לייצור גבינות אורגניות. אדמות החווה גובלות ביישוב הערבי יאנון.
במשך הזמן הצטרפו לחווה בני נוער ומבוגרים מרקע מגוון. הוא עצמו תיאר זאת: "לאט לאט התחילה להתגבש סביבי קבוצה של צעירים, נערים שלא מצאו מקומם. הייתי צריך לחיות עם הקיא והקריז של חלק מהם, לחתום בבית משוגעים שאני אחראי להם. הכל בהסכמת הוריהם".
גם בניו ובנותיו של רן מתגוררים במקום עם בני משפחותיהם.
הרשעות וזיכויים פליליים

עוד בטרם החל את פעילותו בהקמת מאחזים, דגל רן בעמדות ימין רדיקליות. רן היה מעורב במספר עימותים עם שכניו ועם פעילי שמאל רדיקלי. הוא הורשע 4 פעמים בעבירה של תקיפה, פעם אחת בעבירה של תגרה במקום ציבורי ופעם אחת בעבירה של הפרעה לשוטר במילוי תפקידו. עוד קודם לכן, בשנות ה-80, הורשע בעבירות של מרמה בנסיבות מחמירות, משיכת שקים ללא כיסוי, פריצה לבניין וגנבה.
ב-2005, נעצר בחשד לתקיפה בנסיבות מחמירות, ושוחרר למעצר בית אצל אחיו, בכיר בשב"כ, אך הוא נמלט והיה מבוקש במשך ארבעה וחצי חודשים. לאחר שנלכד על ידי המשטרה זמן קצר לפני פתיחת משפטו, דרשה פרקליטות המדינה לעוצרו עד תום ההליכים בטענה כי הוא "מונע מאידאולוגיה, בשילוב עם קנאות לקרקעות הנכללות בשטחי חוותו המבודדת באזור איתמר". רן מצידו טען כי התכוון כל העת להגיע לפתיחת משפטו במועד. בהיותו עצור התנהל משפטו, וכעבור חצי שנה הוא זוכה לחלוטין. בית המשפט מתח ביקורת על משטרת מחוז ש"י בכל הקשור לאופן ניהול החקירה.
חיים אישיים

רן נשוי, ואב לעשרה ילדים.
בנו, סרן אור יוסף רן, בן 29, מאיתמר, מפקד צוות ביחידת דובדבן, נפל בהיתקלות עם מחבלים בכפר עזה בטבח שבעה באוקטובר 2023.
הערות שוליים

↑  יהודה יפרח,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'המטאור של ההתיישבות היהודית בשומרון: "אני הריבון", באתר nrg‏, 2 בפברואר 2013
↑  ע"פ 72275/04(ת"א) אברהם רן נ' מדינת ישראל.
↑  חנן גרינווד,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'גבורת לוחמי דובדבן: אור נהרג בהיתקלות בכפר עזה – כשלחם לצד אחיינו, באתר ישראל היום, 8 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012791376905171
משפחת שונצינו

סמל בית הדפוס של משפחת שונצינו, מגדל העיר רימיני
משפחת שׂוֹנְצִינוֹ (נהגה: "סוֹנצ'ינוֹ"; בכתב לטיני: Soncino) הייתה משפחה יהודית, מראשוני המדפיסים בעברית במאות ה-15 וה-16, שפעלו באיטליה ובאימפריה העות'מאנית. בבית-הדפוס שלה יצא לאור לראשונה התנ"ך בדפוס בשפה העברית, בנוסח שלם ומנוקד.
היסטוריה

רוב הידוע על תולדות משפחת שונצינו מקורו בדברים שכתבו בני המשפחה או המגיהים שלהם בהקדמות ובקולופונים לספרים שהדפיסו.
מוצא המשפחה מגרמניה. קיימת סברה כי הכינוי "מענצעלן", שבו כונה גרשם שונצינו ב"לשון אשכנז", מעיד על מוצא ממגנצא (מיינץ); אולם לפי עדות בני המשפחה הם ראו עצמם צאצאיו של ר' משה משפירא (שפייר), הנזכר בתוספות של רבי אליעזר מטוך, ושל ר' משה, דור חמישי למשה משפירא, אשר נאבק באינקוויזיטור ג'ובאני דה קפסטראנו בעיר פירת שבבווריה.
באמצע המאה ה-15 קיבלו שניים מבניו של משה מפירת, שמואל ושמעון, היתר להתיישב בעיר סונצ'ינו שבצפון איטליה, והם השתקעו בה ואימצו להם את שם העיר כשם משפחתם.
בשנת 1483 הקימו בנו ונכדו של שמואל, ישראל נתן ובנו יהושע שלמה, את בית הדפוס העברי הראשון של המשפחה, והספרים הראשונים שהוציאו לאור היו מסכת ברכות ומסכת ביצה, המסכתות הראשונות מהתלמוד הבבלי שיצאו בדפוס. לרגל המאורע כינה יהושע שלמה בהקדמתו למסכת ברכות את שנת ההוצאה, רמ"ד, בשם "שנת גמר"א".
שנים אחדות לאחר הקמת בית הדפוס החלו בני המשפחה לנדוד עמו ברחבי איטליה, ושהו תקופות קצרות בערים שונות, מבארקו (Barco), ברשה (Brescia) וקזאלמג'ורה (Casalmaggiore) שבצפון, דרך רימיני, פאנו (Fano), פזארו (Pesaro) ואורטונה ועד נאפולי שבדרום.
בשנים 1494–1504 היה שונצינו הדפוס העברי היחיד בעולם, ובין השנים 1499–1501 כלל לא הודפסו ספרים עבריים בשל רדיפות.
בשל צרותיו בסביבה הקתולית, וייתכן כי גם בשל התנכלות מצד מתחרהו, המדפיס הנוצרי דניאל בומברג מוונציה, עזב גרשם בן משה שונצינו את איטליה ב-1528, ולאחר שהות קצרה בסלוניקי התיישב ב-1530 בקונסטנטינופול, שם המשיכו הוא ובנו אליעזר את מפעל הדפוס המשפחתי עד 1547. לאחר מותו של אליעזר המשיך שותפו, משה בן אלעזר פרנס, להפעיל את בית הדפוס עד 1554. בנים נוספים של המשפחה הפעילו בתי דפוס גם בסלוניקי ובמצרים במשך שנים אחדות.
בני המשפחה

ישראל נתן בן שמואל שונצינו (נפטר בברשה ב-1492) - מייסד בית הדפוס בסונצ'ינו.
יהושע שלמה שונצינו - בנו של ישראל נתן, הפעיל את בית הדפוס בסונצ'ינו עד 1488, ובנאפולי בין 1490 ל-1492. היה כנראה יוזם הדפסת התלמוד בבית הדפוס המשפחתי.
גרשֹם בן משה שונצינו (נולד כנראה בסונצ'ינו ונפטר בקושטא ב-1533) - נכדו של ישראל נתן ואחיינו של יהושע שלמה. הפעיל והפורה ביותר מבני המשפחה. בספרים לועזיים חתם גם בשמות Hieronymus בלטינית ו-Jeronimo או Girolima באיטלקית. הוא ערך מסעות לצרפת על מנת להשיג כתבי יד להדפסה. בשל מסעיו ונדודיו הרבים החל לחתום את שמו "גר-שם" (לראשונה חתם כך בהדפסת הספר הכוזרי של רבי יהודה הלוי). סייע בקליטת מגורשי ספרד ופורטוגל בקונסטנטינופול.
אליעזר בן גרשם שונצינו - (נפטר ב-1547) הפעיל את בית הדפוס בקונסטנטינופול בין השנים 1534 - 1547.
משה בן שלמה שונצינו (נפטר כנראה ב-1530) - אחיינו של גרשם, הפעיל את בית הדפוס בסלוניקי בשנים 1520–1527.
גרשם בן אליעזר שונצינו (נפטר ב-1562) - הפעיל בית דפוס בקהיר, שרק ספר אחד ידוע ממנו כיום.
תוצרי בית הדפוס

בית הדפוס של משפחת שונצינו היה בית הדפוס העברי הראשון שהתמיד במשך עשרות שנים, נודע בקפדנותו ובדיוק של ספריו והשפיע רבות על התפתחות הדפוס העברי. גופני הדפוס שלו עוצבו בידי פרנצ'סקו דה בולוניה, מי שעיצב את הכתב הנטוי הראשון עבור אלדוס מנטיוס, ממובילי הדפוס באיטליה בתקופת הרנסאנס. רבים מהספרים עוטרו ולאחדים מהם אף צורפו ציורים.
החל משנת 1522 הדפיסו בני שונצינו בספריהם סמל שבחרו לבית הדפוס שלהם, ובו מגדל-מצודה, מלווה בפסוק ”מִגְדַּל-עֹז שֵׁם ה' בּוֹ-יָרוּץ צַדִּיק וְנִשְׂגָּב” (ספר משלי, פרק י"ח, פסוק י').
במהלך השנים הוציא בית הדפוס ספרי קודש רבים, בהם מסכתות של המשנה והתלמוד הבבלי, ספרים שונים של התנ"ך במהדורות אחדות, מחזורי תפילה (בהם "מחזור בני רומי" שהודפס בשני חלקים ב-1486) והגדות. חלק מהמהדורות כללו פירושים של הרמב"ם, רש"י ורד"ק. המהדורה המלאה הראשונה של התנ"ך יצאה לאור בי"א באייר ה'רמ"ח (22 באפריל 1488) בסונצ'ינו. הכוונה להוציא מהדורה זו נרמזה כבר ב-1485, כאשר סַדָּר הדפוס של שונצינו הוסיף בשולי "ספר העיקרים" ליוסף אלבו שיבוש מכוון של הפסוק ”כי מציון תצא תורה ודבר ה' משונצינו” (ספר ישעיהו, פרק ב', פסוק ג'). ארבע שנים לאחר יציאת התנ"ך המלא, בי"א באייר ה'רנ"ב, יצאה לאור בנאפולי מהדורה מלאה של המשנה עם פירוש הרמב"ם. בקונסטנטינופול הוציא בית הדפוס מהדורות רב-לשוניות של התורה, אחת בארמית, עברית, פרסית וערבית, והשנייה בארמית, עברית, יוונית וספרדית.
בין שאר הספרים שהוציא בית הדפוס היה מבחר גדול של ספרי הלכה, פירושים, מדרשים ופילוסופיה, בהם "ילקוט שמעוני", "ארבעה טורים" של יעקב בן אשר, "ספר הכוזרי" של יהודה הלוי ועוד מכִּתבי ידעיה הפניני, רבנו בחיי, שלמה אבן גבירול, משה מקוצי, רד"ק, רמב"ן, האי גאון, יצחק אבוהב ואחרים, וכן ספר ההלכה הקראי "אדרת אליהו" של אליהו בשייצי.
בנוסף לכך, יצאו בדפוס גם ספרי חולין כגון "מחברות עמנואל" של עמנואל הרומי ומסעות בנימין מטודלה.
גרשם שונצינו ובנו אליעזר לא הסתפקו בהוצאת ספרים בעברית, והדפיסו גם למעלה ממאה ספרים ביוונית, לטינית ואיטלקית, בהם כתבים מהספרות הכללית בת התקופה, ואף כתבי קודש נוצריים עבור מו"לים אחרים. בין השאר הקדיש גרשם שונצינו מהדורה של כתבי פטרארקה לצ'זארה בורג'ה, בנו העריץ של האפיפיור אלכסנדר השישי, ובהקדשתו התפאר בגופני הדפוס המהודרים שלו באלפבית עברי, יווני ולטיני.