Everywhere at the End of Time
מוזיקה ושלבים > שלבים א'-ג'

שלב א' מתואר כסימנים ראשוניים להידרדרות הזיכרון. בהוצאת הוויניל שלו, הוא כולל את הכיתוב "Memories That Last a Lifetime". בדומה ל-An Empty Bliss Beyond This World, שלב א' כולל את קטעי הפתיחה של שירים משנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, שעברו לולאה ארוכה ושונו עם שינויי גובה, הדהוד, צלילים עיליים ופצפוצי תקליט. האלבום כולל מגוון של רגשות, המודגמים על ידי הרעיונות ששמות הרצועות שלו מעוררים, שמות כמו "Into each other's eyes" ("זה בעיני זה") עשויים להתפרש כזיכרון רומנטי, בעוד שכותרות מאיימות יותר, כגון "We Don't Have Many Days" ("אין לנו הרבה ימים"), מצביעות על הכרת המטופל בתמותה שלו. למרות היותו אלבום אופטימי של הקרטייקר, חלק מיצירות הביג-בנד העליזות שלו מעוותות יותר מאחרות, עם מבקר אחד שמוצא את זה מעט מלנכולי. מיקלה פאלוצו מהוצאת המוזיקה האיטלקית Ondarock השווה את סגנון האלבום לעיניים עצומות לרווחה של סטנלי קובריק משנת 1999, וליצירותיו של הבמאי וודי אלן, וציין את "האלגנטיות" של סרטו של קובריק ואת ההתלהבות הדרמטית של יצירתו של אלן.
שלב ב' מתואר כ"מודעות עצמית, שמשהו לא בסדר וסירוב לקבל את זה". קירבי גם ציין כי אדם בשלב זה "כנראה מנסה לזכור יותר ממה שהוא היה זוכר בדרך כלל". בניגוד לצליל השמח של השלב הראשון, קירבי תיאר את השלב השני ככולל "הבדל עצום בין מצבי הרוח", כאשר השיר "A Losing Battle Is Raging" מייצג מעבר בין השניים. האלבום מתאפיין בנימה רגשית יותר בהשוואה לשלב א', עם דגימות יותר מלנכוליות, מושפלות ודרוניות. האלבום כולל סופים פתאומיים יותר, הבוחנים אווירה רודפת. שמות הרצועות, כמו "Surrendering to Despair" ("כניעה לייאוש"), מייצגים את המודעות של המטופל להפרעה שלו ולצער הנלווה אליו, בעוד ש-"The Way Ahead Feels Lonely" ("הדרך קדימה מרגישה בודדה") לקוחה ישירות מספר על דמנציה מאת סאלי מגנוסון. השירים מתנגנים לפרקים ארוכים יותר וכוללים פחות לולאות, אך איכותם ירודה יותר, ומסמלים את ההבנה של המטופל את הזיכרון הלקוי שלו ואת תחושות ההכחשה הנובעות מכך.
שלב ג' מתואר כמציג "כמה מהזיכרונות הקוהרנטיים האחרונים לפני שהבלבול מתגלגל במלואו והערפילים האפורים נוצרים ונמוגים". קירבי הסביר כי השלב כולל את הרגעים האחרונים שבהם המטופל יודע על הדמנציה שלו. דגימות מיצירות אחרות, כמו אלה של An Empty Bliss Beyond This World, חוזרות עם צליל דמוי מתחת למים, המתאר את הייאוש הגובר של המטופל ואת מאבקו לשמור על זיכרונותיו. בעוד ששלבים אחרים הציגו פייד-אאוטים נפוצים בשירים, חלק מהשירים של שלב ג' מסתיימים בפתאומיות. רבים מהם ארוכים וממושכים, או חתוכים לפני שהם באמת מתחילים. השמות שלהם הופכים למופשטים יותר, ומשלבים שמות של שירים מהשלבים הקודמים ו-An Empty Bliss Beyond This World כדי ליצור ביטויים כמו "Sublime Beyond Loss" ו-"Internal Bewildered World". הרצועות האחרונות של האלבום מציגות את המלודיות האחרונות המזוהות, אם כי חלקן כמעט מאבדות את איכויותיהן המלודיות. בתיאורו של קירבי, שלב ג' מייצג את "המודעות לפני שלבי הפוסט-מודעות".
שיר הפתיחה של האלבום, "It's Just a Burning Memory", דוגם מהשיר "Heartaches", אחת הדגימות העיקריות שמתדרדרות בהדרגה לאורך הסדרה. בשלב א', זוהי גרסת הכיסוי של אל בולי, שהוא אחד המוזיקאים המסומפלים ביותר בכינוי הקרטייקר. הרצועה השלישית של שלב ב', "What Does It Matter How My Heart Breaks", מחזירה את "Heartaches" בטון רדום, תוך שימוש בגרסת הכיסוי של סגר אליס לשיר. הגרסה הספציפית הזו, בניגוד למקבילתה בשלב א', נשמעה מדוכדכת לקירבי. ברצועה השנייה של שלב ג', "And Heart Breaks", ניתן למצוא את הגרסה הקוהרנטית האחרונה של "Heartaches", שם היבטי הקרן שלה הופכים דומים יותר לרעש לבן. שירים אלה המדגימים את "Heartaches" לוקחים את שמם ממילות המדגם, המקיפות נושאים של זיכרון; בולי שר: "אני לא מאמין שזה רק זיכרון בוער / כאבי לב, כאבי לב / מה זה משנה איך הלב שלי נשבר?".