stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
באוצן
היסטוריה

במאה השלישית לספירה התקיימו באזור יישובים שהיו מאוכלסים בשבטים גרמאניים מזרחיים, אך חפירות ארכאולוגיות מעידות כי נוכחות אנושית הייתה באזור כבר בתקופה הנאוליתית.
העדות הכתובה הראשונה על קיומה של העיר היא משנת 1002. בשנת 1018 נחתם שלום באוצן בין היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבין בולסלב הראשון, דוכס פולין. ההסכם הותיר את באוצן תחת שלטון פולני. ב-1033 הועברה העיר לידיה של האימפריה הרומית הקדושה, ב-1319 לבוהמיה וב-1635 לסקסוניה. במהלך ימי הביניים הייתה באוצן חברה בברית לוזטיה, שכללה את באוצן, גרליץ, קאמנץ (Kamenz), לובאן (Lubań), לבאו (Löbau) וציטאו (Zittau).
בשנת 1813, במהלך המלחמות הנפוליאוניות, הייתה העיר מקום התנהלותו של קרב באוצן.
בתקופת השלטון הנאצי ובמהלך מלחמת העולם השנייה שכן בעיר מחנה משנה של מחנה הריכוז גרוס-רוזן. לפני שהועבר לבוכנוואלד היה ארנסט תלמאן כלוא במחנה המשנה. בין ה-21 באפריל ל-30 באפריל 1945 התנהל בעיר קרב בין הצבא האדום לבין צבא גרמניה.
בתקופת השלטון הקומוניסטי של גרמניה המזרחית הייתה באוצן ידועה בשל בתי הסוהר שלה. בית הכלא באוצן 1 שימש כבית סוהר רשמי וכונה "הסבל הצהוב" (Gelbes Elend) ובית הכלא הסודי באוצן 2 שימש לכליאתם של אסירים פוליטיים. באוצן 1 עדיין משמש כיום כבית כלא פעיל ובאוצן 2 משמש כאתר זיכרון מאז 1993.
בשנת 2002 חגגה באוצן אלף שנים לייסודה.
אתרים חשובים

המרכז ההיסטורי של באוצן קטן וזוכה לשימור נאות. בעיר פזורים כנסיות רבות ומגדלים וחומת העיר שוכנת על הגדה התלולה של נהר השפרה. מפעל המים של העיר שנבנה ב-1558 הוא אחד ממפעלי המים העתיקים שהשתמרו בצורה נאותה במרכז אירופה.
ערים תאומות

גרמניה וורמס, ריינלנד-פפאלץ, גרמניה (מ־1990)
גרמניה היידלברג, באדן-וירטמברג, גרמניה (מ־1991)
צרפת דרו (אנ'), צרפת
צ'כיה יבלונץ' נאד ניסאו (אנ'), צ'כיה
פולין ילנה גורה (אנ'), פולין
פיונה שו

| --- | --- |

פיונה שו
 לידה:  10 ביולי 1958 (בת 66) מחוז קורק, אירלנד 
 מדינה:  אירלנד, אנגליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1983 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1982)  הקולג' האוניברסיטאי של קורק 
 בן או בת זוג:  Sonali Deraniyagala 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (1997)  פרס דרמה דסק להצגת יחיד (1997)  פרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2019)  פרס אוליבייה  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית  Evening Standard Theatre Award for Best Actress 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיונה שו (באנגלית: Fiona Shaw; נולדה ב-10 ביולי 1958) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אירית מועמדת פרס טוני ושלושה פרסי אמי על תפקידיה בסדרות "להרוג את איב" ו"פליבג".
ביוגרפיה

פיונה שו נולדה בשם פיונה מרי וילסון במחוז קורק שבאירלנד. אחרי סיום לימודיה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), הופיעה בעיקר על הבמה ב"תיאטרון הלאומי" ועם "התיאטרון השייקספירי המלכותי". היא זכתה לשבחים על הופעתה בתפקיד ג'וליה במחזה של ריצ'רד שרידן " The Rivals", בו גילתה את כשרונה הקומי.
בין יתר תפקידיה בתיאטרון היו סיליה ב"כטוב בעיניכם" (1984), מאדם דה וולאנג' ב"יחסים מסוכנים" (1985), קתרין ב"אילוף הסוררת" (1987), וכן גילמה את התפקיד הראשי במחזות "אלקטרה" (1988), "הנפש הטובה מסצ'ואן" (1989), "הדה גאבלר" (1991), "אביבה של מיס ברודי" (1998) וב"מדיאה" (2000).
ב-1995 כיכבה בעיבוד שנוי במחלוקת של המחזה "ריצ'רד השני", שבוים על ידי דבורה וורנר. שו שיתפה פעולה עם וורנר בהזדמנויות שונות על המסך ועל במת התיאטרון.
שו מופיעה גם בסרטי קולנוע וטלוויזיה, הסרטים הבולטים שהשתתפה בהם היו "כף רגלי השמאלית", "ג'יין אייר", "אהבה כמוסה" (על פי ספרה של ג'יין אוסטן "הטיית לב"), וגורמנגאסט. בסדרת סרטי "הארי פוטר" היא מגלמת את דמותה של פטוניה דרסלי, דודתו הנבזית של הארי פוטר.
ב-2001 הוענק לה אות מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
ב-2018 החלה שו לגלם את קרולין מרטנס, ראש המחלקה הרוסית של MI6, בסדרת הטלוויזיה "להרוג את איב" של ערוץ BBC America. על תפקידה בסדרה זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר. עוד באותה שנה גילמה שו דמות של קצינה בכירה ב-MI6 במיני-סדרה "גברת וילסון".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984 |  | The Man Who Shot Christmas | לורה | סרט קצר |
| 1985 |  | Sacred Hearts | הנזירה פליסיטי |  |
| 1989 | כף רגלי השמאלית | My Left Foot | ד"ר איילין קול |  |
| 1990 | המסע אל הרי הירח | Mountains of the Moon | איזבל |  |
| 1990 | שלושה גברים וליידי קטנה | Three Men and a Little Lady | מיס לומקס |  |
| 1991 |  | London Kills Me | הדלי |  |
| 1992 |  | The Big Fish | לא ידוע | סרט קצר |
| 1992 |  | Ridin' High: The Video | רקדנית | סרט וידאו |
| 1993 | האחים סופר מריו | Super Mario Bros. | לנה |  |
| 1993 | מרגלים במשרה חלקית | Undercover Blues | נובצ'ק |  |
| 1995 | אהבה כמוסה | Persuasion | גברת קרופט |  |
| 1995 |  | The Waste Land | לא ידוע | סרט קצר |
| 1996 | ג'יין אייר | Jane Eyre | גברת ריד |  |
| 1997 | אנה קארנינה | Anna Karenina | לידיה |  |
| 1997 | שוליית הקצב | The Butcher Boy | גברת נוג'נט |  |
| 1998 | הנוקמים | The Avengers | אב |  |
| 1999 | ספטמבר האחרון | The Last September | מרדה נורטון |  |
| 2001 | ניצחון האהבה | The Triumph of Love | ליאונטין |  |
| 2001 | הארי פוטר ואבן החכמים | Harry Potter and the Philosopher's Stone | הדודה פטוניה דרסלי |  |
| 2002 | דוקטור סליפ | Doctor Sleep | קתרין לבורג |  |
| 2002 | הארי פוטר וחדר הסודות | Harry Potter and the Chamber of Secrets | דודה פטוניה |  |
| 2004 | הארי פוטר והאסיר מאזקבאן | Harry Potter and the Prisoner of Azkaban | דודה פטוניה |  |
| 2005 | חלום ליל קיץ | Midsummer Dream | המכשפות (דיבוב באנגלית) | במקור בספרדית "El Sueño de una noche de San Juan" |
| 2006 | הדליה השחורה | The Black Dahlia | רמונה לינסקוט |  |
| 2006 | תפוס ושחרר | Catch and Release | גברת דאגלס |  |
| 2007 | עדות שבורה | Fracture | השופטת רובינסון |  |
| 2007 | הארי פוטר ומסדר עוף החול | Harry Potter and the Order of the Phoenix | פטוניה דרסלי |  |
| 2009 | דוריאן גריי | Dorian Gray | אגאתה |  |
| 2010 |  | National Theatre Live: London Assurance | ליידי גיי ספנקר |  |
| 2010 |  | We Believed | אמילי אסהרסט |  |
| 2010 | הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 1 | Harry Potter and the Deathly Hallows: Part 1 | פטוניה דרסלי |  |
| 2011 | עץ החיים | The Tree of Life | סבתא |  |
| 2013 |  | The English Teacher | המספרת |  |
| 2013 |  | The Daisy Chain | המספרת |  |
| 2015 | פיקסלים | Pixels | ראש הממשלה | ללא קרדיט |
| 2015 |  | The White King | קתרין פיץ |  |
| 2015 |  | Out of Innocence | קתרין פלין |  |
| 2017 | היפופוטם | The Hippopotamus | אן לוגן |  |
| 2018 | ליזי | Lizzie (אנ') | אבי בורדן |  |
| 2018 | קולט | Colette (אנ') | סידו |  |
| 2020 |  | Ammonite | אליזבת פילפוט |  |
| 2020 | אנולה הולמס | Enola Holmes | מיס הריסון |  |
| 2020 |  | Kindred | מרגרט |  |
| 2024 | חברים דמיוניים | IF |  |  |
| 2024 |  | That Christmas | גברת טרפר | דיבוב |
| TBA |  | Hot Milk |  |  |
| TBA |  | Monstrous Beauty | אפרה בן |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 |  | All for Love | אלספת' | בפרק "Fireworks for Elspeth" |
| 1984 |  | The Adventures of Sherlock Holmes | מיס מוריסון | בפרק "The Crooked Man" |
| 1985 |  | Love Song | דירדרי הצעירה | סרט טלוויזיה |
| 1990 |  | Theatre Night | קליטמנסטרה | בפרק "איפיגניה באאוליס" |
| 1991 |  | For the Greater Good | ג'יליאן סאוואג' | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 1992 |  | Shakespeare: The Animated Series | ויולה (דיבוב) | בפרק "הלילה השנים עשר" |
| 1992, 1995 |  | Screen Two | גברת קרופט / פולין | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 1993 |  | Performance | הדה גאבלר | בפרק "הדה גאבלר" |
| 1994 |  | Seascape | לא ידוע | סרט טלוויזיה |
| 1997 | ריצ'רד השני | Richard II | ריצ'רד השני | סרט טלוויזיה |
| 1999 | אר קיי או 281 | RKO 281 | הדה הופר | סרט טלוויזיה |
| 2000 | גורמנגאסט | Gormenghast | אירמה פרונסקוואלור | מיני-סדרה |
| 2001 |  | Mind Games | פרנסס או'ניל | סרט טלוויזיה |
| 2001 |  | The Seventh Stream | גברת גורדון | סרט טלוויזיה |
| 2005 |  | Empire | פולביה | מיני-סדרה |
| 2007 | משפט ועונש | Trial & Retribution | ג'ו וילסון QC | בפרק "Mirror Image" |
| 2009 | דידו ואניאס | Dido and Aeneas – Didon et Énée |  | סרט טלוויזיה |
| 2011 | דם אמיתי | True Blood | מרני סטונברוק | סדרת טלוויזיה (12 פרקים) |
| 2013 | מיס מארפל | Marple | מיס קתרין גרינשו | בפרק "Greenshaw's Folly" |
| 2015 |  | Lumen | ד'לאריה | סרט טלוויזיה |
| 2015–2017 |  | Sarah & Duck | מוזיקאית | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2016 | הבלש מגרה טומן מלכודת | Maigret Sets a Trap | מאדאם מונסן | סרט טלוויזיה |
| 2016 |  | Channel Zero | מרלה פיינטר | סדרת טלוויזיה (6 פרקים) |
| 2017 |  | Emerald City | מומבי | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2017 | בתוך מס' 9 | Inside No. 9 | ג'ין | בפרק "Private View" |
| 2017 | פן זירו - גיבור במשרה חלקית | Penn Zero: Part-Time Hero | הדווין (דיבוב) | בפרק "Mr. Rippen" |
| 2018 | גברת וילסון | Mrs. Wilson | קולמן | מיני-סדרה |
| 2018 |  | 3Below: Tales of Arcadia | בירדי / הלקון (דיבוב) | בפרק "Flying the Coop" |
| 2018–הווה | להרוג את איב | Killing Eve | קרולין מרטנס | סדרת טלוויזיה |
| 2019 | פליבג | Fleabag | יועצת | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2021 | בפטיסט | Baptiste |  | עונה שנייה |
| 2022 | אנדור | Andor |  | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2024 | בלש אמיתי | True Detective | רוז אגנו | תפקיד ראשי (עונה 4); 6 פרקים |
| TBA | בני אנאנסי | Anansi Boys | מייבי ליווינגסטון | סדרה עתידית של אמזון פריים וידאו |
הערות שוליים

↑  "Mrs Wilson". BBC Media Centre. 4 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428864105171  PLWABN: 9810655106905606  BIBSYS: 2040377  BNE: XX1305875  BnF: cb14226691q (data)  GND: 173208592  ISNI: 0000 0001 1948 2714  LCCN: n98103124  MusicBrainz: 6f4606d7-7457-41b2-afe2-99ad12440c64  NKC: pna2004259354  NTA: 212862987  RERO: 02-A025100082  SUDOC: 103682422  VIAF: 12517382   WorldCat (עם VIAF): 12517382
Exident

Exident הוא מיני-אלבום הבכורה של הזמר-יוצר הישראלי דניס לויד. האלבום יצא לאור ב-5 באפריל 2019, על ידי חברת התקליטים האמריקאית אריסטה רקורדס.
רקע והפקה

כל שירי האלבום נכתבו, הולחנו והופקו על ידי דניס לויד עצמו. הסינגל המוביל מתוך האלבום, "Never Go Back" זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקומות הראשונים במצעד השבועי של מדיה פורסט ובמצעד השבועי של אוסטריה, וזכה במעמד זהב בצרפת ובפולין. במהלך ריאיון למגזין בילבורד חשף לויד כי הרצועות מתוך האלבום מתארות את השלבים הרגשיים שחווה לאחר הפרידה מבת זוגו ב-2015, בה עוסק גם להיטו של לויד, "Nevermind".
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דניס לויד.
| Exident> מס' | Exident> שם | Exident> משך | Exident>  | Exident>  | Exident>  | Exident>  | Exident>  | Exident>  | Exident>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Introducción  | 0:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Aura  | 3:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Never Go Back  | 2:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | GFY  | 3:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Runaway  | 3:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 13:36 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  Margeaux Sippell, Margeaux Sippell, Israeli Artist Dennis Lloyd Signs With Arista Records, Variety, ‏2019-01-11 (באנגלית)
1 2  Dennis Lloyd Breaks Down His Debut EP 'Exident': Exclusive, Billboard
↑  Steffen Hung, Dennis Lloyd - Never Go Back, austriancharts.at
↑  niv the tool, המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר mediaforest-group
↑  Les certifications, SNEP (בצרפתית)
↑  ZPAV :: Bestsellery i wyróżnienia - Wyróżnienia - Złote płyty CD - Archiwum, bestsellery.zpav.pl
Artist-in-residence

Artist-in-residence או Author-in-residence (בעברית: שהות אמן, שהות סופר) הוא כינוי למספר רחב של תוכניות אמנותיות הכוללות שיתוף פעולה בין אמנים וכותבים לבין ארגוני תרבות ומוסדות אקדמיים. התוכניות מספקות לאמנים ולסופרים מרחב לפעולה, מחקר וכתיבה, לצד משאבים לתמיכה בעשייה האמנותית שלהם. שורשי הרעיון במגורי אמנים באקדמיות האירופיות לאומנות במאה ה-16, והפורמט תפס תאוצה מאז שנות ה-60 של המאה ה-20. תוכניות Artist-in-residence ו-Author-in-residence נבדלות אלו מאלו בהתאם למוסד המארח אותם, אך לרוב מטרתן המשותפת היא לאפשר לאמן האורח זמן ומרחב לפתח עבודות ולחקור באופן יצירתי רעיונות חדשים.
מאפייני התוכניות

תוכניות "Artist-in-residence" או "Author-in-residence" כוללות לרוב את המרכיבים הבאים:
מרחב עבודה: הקצאת סטודיו, משרד או מרחב כתיבה שבו האומנים והסופרים יכולים לעבוד על הפרויקטים שלהם.
אירוח ולינה: שהות במקום מסוים לתקופה מסוימת, לעיתים קרובות עם מגורים המסופקים על ידי התוכנית.
סדנאות ופעילויות אקדמיות או קהילתיות: אמנים וסופרים מוזמנים לקיים סדנאות, הרצאות או מפגשים עם הקהילה המקומית, סטודנטים או קהל כללי.
מענקים ותמיכה כספית: לעיתים ניתנים מענקים או תמיכה כספית לכיסוי הוצאות מחיה, חומרים ואמצעי יצירה.
הזדמנויות תצוגה והצגה: מתן אפשרות להציג את העבודה שלהם בגלריות, תערוכות או אירועים פומביים.
חילופי תרבות ושיתופי פעולה: מפגשים עם אמנים, סופרים ואנשי מקצוע אחרים במטרה ליצור קשרים, לשתף פעולה ולהעשיר את העשייה האמנותית.
משוב והכוונה מקצועית: קבלת משוב מעמיתים וממדריכים, ולפעמים גם הדרכה מקצועית לפיתוח אישי ואמנותי.
ראו גם

עמית מחקר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581475005171  LCCN: sh2010009431  NDL: 01202457
סטיב ברוס

סטיבן רוג'ר "סטיב" ברוס (באנגלית: Stephen Roger "Steve" Bruce; נולד ב-31 בדצמבר 1960) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הבלם וכיום משמש כמאמנה של בלקפול מהפוטבול ליג הראשונה.
ברוס נחשב לכדורגלן מבטיח בילדותו, אך נדחה על ידי מספר רב של מועדוני כדורגל מקצועיים והיה על סף עזיבת המשחק. לבסוף הצטרף לג'ילינגהאם בשנת 1978, ושיחק למעלה מ-200 משחקים במדי הקבוצה במהלך הקריירה שלו, עד שעבר לנוריץ' סיטי ב-1984.
ב-1987 עבר ברוס לקבוצת מנצ'סטר יונייטד, במדיה נחל הצלחות גדולות, בדמות זכיות באליפות הפרמייר ליג ובמספר גביעים אנגליים וגביעי הפוטבול ליג. הוא אף היה לכדורגלן האנגלי הראשון במאה ה-20 המכהן כקפטן של קבוצה שזוכה בדאבל. על אף הצטיינותו במדי מנצ'סטר יונייטד, הוא מעולם לא שיחק בנבחרת אנגליה. ברוס נחשב על ידי פרשנים וחובבי כדורגל רבים לאחד מהכדורגלנים האנגלים הטובים ביותר בשנות ה-80 וה-90 שמעולם לא הופיעו בנבחרת אנגליה הבוגרת.
בשנת 1998 החל ברוס בקריירה כמאמן בקבוצת שפילד יונייטד, לפני שעבר לשמש כמאמן לתקופות קצרות במועדונים האדרספילד טאון, ויגאן את'לטיק וקריסטל פאלאס. ב-2001 הוא עבר לברמינגהאם סיטי, והצעיד אותה להעפלה לפרמייר ליג במהלך שש העונות בהן שימש כמאמנה. ב-2007 עזב ברוס את ברמינגהאם ועבר לאמן בפעם השנייה את ויגאן, לפני שב-2009 עבר לאמן את סנדרלנד. בשנת 2012 עבר לאמן קבוצת האל סיטי, ובין 2016 ל-2018 אימן ברוס את אסטון וילה.
ראשית חייו

סטיב ברוס נולד בקוברידג' שבנורת'מברלנד לג'ו ולשינה ברוס, והיה הבכור מבין שני ילדיהם. לעומת אביו שהיה אנגלי, אמו נולדה בבנגור שבצפון אירלנד. המשפחה התגוררה בדייסי היל שליד עיירת ולסנד, וברוס למד בילדותו ב"בית הספר בנפילד".
ברוס, שהיה בילדותו אוהד של ניוקאסל יונייטד, נהג להתגנב לאצטדיון סנט ג'יימס פארק מבלי לשלם על מנת לצפות במשחקי קבוצתו האהודה. הוא אמר על כך בעתיד: "תמיד הייתי נער של ניוקאסל וכשהייתי ילד, זחלתי מתחת לשערים על מנת להיכנס ולנסות לחסוך כסף. היא הייתה הקבוצה שלי". בדומה למספר כדורגלנים מקצוענים אחרים לעתיד, ברוס שיחק כדורגל ב"מועדון הילדים של ולסנד". הוא אף נכלל בנבחרת המייצגת של בתי הספר של ניוקאסל, ובגיל 13 היה אחד ממספר ילדים מאותה הנבחרת שהלכו לצד השחקנים בגמר גביע הפוטבול ליג באצטדיון ומבלי ב-1974.‏
מאוחר יותר ניסה ברוס להתקבל למספר מועדוני כדורגל מקצועניים, כדוגמת ניוקאסל יונייטד, סנדרלנד, דרבי קאונטי וסאות'ספורט, אך לאחר שנדחה על ידי כולם, התעניין בעבודה בחברת מספנות. אף על פי כן, הוא קיבל הצעה להיבחן במועדון ג'ילינגהאם מהליגה השלישית של הפוטבול ליג, אשר מאמנה, גרי סומרס, צפה בברוס משחק בטורניר כדורגל בינלאומי. הוא הגיע למבחנים בג'ילינגהאם יחד עם חברו למועדון בוולסנד וכדורגלן מקצועני אחר לעתיד, פיטר בירדסלי, והצליח להתקבל למחלקת הנוער של המועדון. באותה תקופה שיחק ברוס בתפקיד הקשר, אך הוסט מאוחר יותר לעמדת מרכז ההגנה על ידי מנהל מחלקת הנוער של ג'ילינגהאם, ביל קולינס. מהלך זה הוגדר על ידי ברוס כבעל ההשפעה הגדולה ביותר על הקריירה שלו.
קריירה ככדורגלן > ג'ילינגהאם

בעונת 1978/1979 שיחק ברוס בקבוצת המילואים של ג'ילינגהאם, ואף על פי ששיחק בתפקיד הגנתי, היה הכובש המצטיין של הקבוצה לאחר שהבקיע 18 שערים. בינואר 1979 נבחר ברוס לשחק בנבחרת הנוער של אנגליה, וערך במדיה שמונה הופעות בסך הכול. הוא השתתף עמה באליפות אירופה עד גיל 18 ב-1980. במאי 1979 היה ברוס קרוב לערוך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של ג'ילינגהאם, אך מאחר שג'לינגהאם נאבקה על העלייה מהליגה השלישית, החליט סומרס לבסוף כי ברוס עדיין אינו מתאים לעמוד בלחץ של קבוצת הבוגרים. הוא ערך לבסוף את הופעת הבכורה שלו במשחק מול לוטון טאון בגביע הפוטבול ליג באוגוסט אותה שנה והותיר רושם מיידי על הקבוצה, כאשר זכה בתואר שחקן העונה של המועדון בסיום עונת 1979/1980. הוא המשיך ושיחק למעלה מ-200 משחקים עבור ג'ילינגהאם, ונבחר פעמיים לשחקן העונה בליגה השלישית על ידי איגוד שחקני הכדורגל (PFA).
לאחר שנודע לו שזכה להתעניינות ממספר קבוצות בליגות הבכירות באנגליה, החליט ברוס שלא לחדש את חוזהו בג'ילינגהאם, שהיה אמור להסתיים בסוף עונת 1983/1984. במשחק של קבוצתו נגד ניופורט קאונטי באפריל 1983, ניסה ברוס, ברגע של זעם, לפצוע במתכוון את שחקנה של היריבה, אך באופן מביך הסתבך ושבר דווקא את רגלו של עצמו. פציעה זו השביתה אותו ממשחק לשישה חודשים. לאחר חזרתו סייע ברוס לקבוצתו להשיג שתי תוצאות תיקו נגד אברטון בגביע ה-FA ב-1984, ומשך את עינהם של מספר סקואטים מקבוצות בליגה הראשונה.
ארתור קוקס, מאמנה של ניוקאסל יונייטד באותו זמן, הביע התעניינות בצירופו של ברוס לקבוצתו, אך לבסוף התפטר מתפקידו לפני שנעשה כל צעד להחתמת השחקן במועדון. לבסוף חתם ברוס בקבוצת נוריץ' סיטי באוגוסט 1984, תמורת סכום שהוערך ב-125,000 או 135,000 לירות שטרלינג.‏
קריירה ככדורגלן > נוריץ' סיטי

בעונתו הראשונה בנוריץ סיטי, 1984/1985, לקח ברוס חלק חשוב בזכיית הקבוצה בגביע הפוטבול ליג - הוא כבש את שער הניצחון של קבוצתו בשלב חצי הגמר, נגד היריבה המקומית איפסוויץ' טאון, ונבחר לשחקן המצטיין בניצחון על סנדרלנד במשחק הגמר. ברוס אף נבחר באותה עונה לשחקן העונה של המועדון, אך לא הצליח למנוע את ירידת קבוצתו לליגה השנייה. ברוס השתתף בכל משחקיה של נוריץ' בעונת 1985/1986, וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגה הראשונה, עונה אחת בלבד לאחר שירדה משם. לאחר אותה עונה הוא נבחר להחליף את דייב ווטסון שעזב בתור קפטן הקבוצה. בעונה שלאחר מכן סייע ברוס לנוריץ' לסיים במקום החמישי בליגה הבכירה - הישגה הגדול ביותר אי פעם.
בשנת 1987 נבחר ברוס לשמש כקפטן של נבחרת אנגליה ב' במשחק נגד הנבחרת הלאומית של מלטה, אך הייתה זו הפעם היחידה שבה ייצג את אנגליה במדים הבינלאומיים. רבים החשיבו אותו לאחד משחקני ההגנה הטובים ביותר של אותה תקופה, שלא שיחקו בנבחרת הלאומית של אנגליה.‏ ברוס עצמו תיאר זאת מאוחר יותר: "נפגשתי עם מאמן נבחרת אנגליה דאז, בובי רובסון, בבנפיקה. הוא בא אליי ואמר 'אני צריך לתת לך הופעות משחק'. זה היה יפה לשמוע זאת, אך זה עדיין לא הביא לי אף הופעה אחת... תמיד הייתי קצת מאוכזב שלא קיבלתי אף הופעה".
לקראת סוף 1987 משך ברוס את תשומת לבם של מספר מועדוני כדורגל בכירים, כאשר הקבוצות מנצ'סטר יונייטד, טוטנהאם הוטספר, צ'לסי וריינג'רס התעניינו בצירופו לשורותיהן. מנצ'סטר יונייטד הפכה במהירות לקבוצה המובילה במרוץ להחתמתו, וברוס אף הדגיש בפומבי את תשוקתו לחתום במועדון. לאחר משא ומתן ארוך בין הנהלות שני המועדונים ועם ברוס עצמו, הועבר ברוס למנצ'סטר יונייטד ב-17 בדצמבר, תמורת סכום של כ-800,000 לירות שטרלינג אוהדי נוריץ' סיטי הכירו ברבות הימים את ברוס על תרומתו למועדון, ובחרו בו להיכנס להיכל התהילה של נוריץ' סיטי בשנת 2002.
קריירה ככדורגלן > סיום הקריירה

ברוס היה אחד מחמישה שחקנים שצירף מאמן ברמינגהאם, טרבור פרנסיס, במטרה להוסיף ניסיון לסגל הקבוצה ולהפוך אותה למועמדת חזקה להעפלה לפרמייר ליג. ברוס מונה עם הגעתו לקפטן ברמינגהאם, אך תקופתו בקבוצה הייתה רצופה בסכסוכים ומחלוקות עם פרנסיס. מנהל המועדון, דייוויד סאליבן, הכחיש בפומבי שמועות על מינוי אפשרי של ברוס למאמן ברמינגהאם במקום פרנסיס. במהלך עונת 1997/1998 נותר ברוס מחוץ לסגל קבוצתו לראשונה בקריירה שלו, במשחק נגד קבוצתו לשעבר ג'ילינגהאם, וטען כי הוא פגוע ועצוב על השמטתו מהמשחק. החל מנובמבר 1997 הוא הושאר מחוץ לסגל לעיתים תכופות, והשמטתו מהמשחק מול נוטינגהאם פורסט גרמה למלחמה תקשורתית גדולה, שגררה אחריה שמועות חוזרות על אפשרות לפיטוריו של פרנסיס ומינוי ברוס לתפקיד המאמן עד לסיום העונה.
בסיום אותה עונה האריך ברוס בעונה אחת את חוזהו בברמינגהאם, בתמורה למשכורת קטנה יותר, אך כלל בחוזה סעיף המאפשר לו לעזוב את המועדון לטובת משרת אימון. באותו זמן נקשר שמו של ברוס לתפקידי מאמן פנויים במספר מועדונים, כדוגמת ויגאן את'לטיק ומועדונו לשעבר נוריץ' סיטי, אשר שניהם נפגשו איתו לראיונות עבודה.‏ לבסוף, בחר ברוס לשמש בתפקיד שחקן-מאמן בקבוצת שפילד יונייטד, ומונה לתפקיד החדש ב-1 ביולי 1998. לאחר 11 משחקים במדי שפילד הודיע ברוס על פרישתו בתור שחקן, וערך את הופעתו האחרונה בקריירה במשחק הביתי מול סנדרלנד ב-28 בנובמבר.
סגנון משחק

במהלך החלק ההתחלתי של הקריירה שלו, התאפיין ברוס לעיתים בסגנון משחק נלהב יתר על המידה, שתואר על ידו עצמו כ"משתולל" וגרם לו לבעיות משמעת. מאוחר יותר הוא התפתח לשחקן יציב ואמין המתמחה בכל תחומי הכדורגל, והוגדר כ"שחקן הגון ביותר שהצליח לעשות הרבה מיכולת טבעית מוגבלת". בתקופת השיא שלו הוא ניחן במסירותיו המחושבות והמדויקות של הכדור, וכן ביכולתו לשלוט בכדור תחת לחץ שמופעל עליו, לעיתים אף עם החזה. באותה תקופה, שחקן ליברפול מרק רייט נחשב לבלם היחיד שמסוגל להגיע לרמת המשחק הגבוהה של ברוס.
ברוס נודע גם בשל כמות השערים הגבוהה והבלתי רגילה שהבקיע ביחס לבלם. הדבר נגרם כתוצאה משילוב של יכולת ה"נגיחה" החזקה שלו ושל התמחותו בבעיטות עונשין. על אף שהתאפיין במספר מגבלות במשחקו, כגון מהירות הריצה המוגבלת שלו עליה ספג ביקורות, נחשב ברוס ל"לב" ההגנה במהלך תקופתו במנצ'סטר יונייטד, בשל האומץ והנכונות הגדולה שלו לשמור על שחקנים יריבים. הוא נודע גם בשל מקרים רבים בהם המשיך לשחק על אף שהיה פצוע, ובהם חזרתו לשחק לתקופה קצרה במנצ'סטר יונייטד ב-1992 בעת שעמד בפני ניתוח בבקע על מנת להחלים מפציעה. הרוח האיתנה ויכולות ההנהגה של ברוס היו חשובות עבור הקבוצה של מנצ'סטר יונייטד, ומאמנה אלכס פרגוסון תיאר אותו כ"לב ונחישות".
קריירה כמאמן

בעונתו הראשונה כמאמן הקבוצה, הוביל ברוס את שפילד יונייטד למקום השמיני בליגה הראשונה של הפוטבול ליג, תשע נקודות מתחת למקום המוביל לפלייאוף ההעפלה לפרמייר ליג. במאי 1999 התפטר ברוס משפילד לאחר עונה אחת בלבד בתפקידו, והאשים את הנהלת הקבוצה בסכסוכים ששררו בה ובהיעדר תקציב מספק לרכישת שחקנים. לאחר מכן הוא עמד בפני עזיבת הכדורגל לטובת תפקיד בטלוויזיה, אך לבסוף שוכנע על ידי בעלי האדרספילד טאון - קבוצה אחרת בליגה הראשונה - להגיע לשמש כמאמן המועדון.
בראשיתה של עונת 1999/2000 השיגה האדרספילד רצף של שישה ניצחונות. היא ניצבה במקום השלישי בליגה בחודש נובמבר, אך בהמשך העונה ירדה ביכולתה ולא הצליחה להגיע לפלייאוף. הקבוצה המשיכה להציג יכולת חלשה בתחילת עונת 2000/2001, כאשר השיגה שש נקודות בלבד ב-11 משחקים, וברוס פוטר מתפקידו באוקטובר 2000. מאוחר יותר הוא נקלע לוויכוח תקשורתי עם בעלי האדרספילד, שהאשים אותו בבזבוז כסף ובאגו. על אף שברוס היה מועמד להתמנות למאמן קווינס פארק ריינג'רס, הוא לא חזר לתפקיד בכדורגל עד שמונה למאמן ויגאן את'לטיק באפריל 2001. הקבוצה הצליחה להעפיל לפלייאוף, שם הודחה בשלב חצי הגמר. ברוס התפטר מוויגאן מיד לאחר אותה הדחה ולאחר שכיהן חודשיים בלבד בתפקידו במועדון. זמן קצר לאחד מכן הוא מונה למאמן קריסטל פאלאס.
על אף פתיחה חזקה של עונת 2001/2002, שבעקבותיה הובילה קריסטל פאלאס את טבלת הליגה הראשונה, הודיע ברוס על התפטרותו לאחר שלושה חודשים בלבד בתפקיד, וחזר לאמן את ברמינגהאם סיטי. עד להגעתו של ברוס הייתה ברמינגהאם קבוצת מרכז-טבלה בליגה, אך היא השיגה רצף ארוך של משחקים ללא הפסד וסיימה את העונה עם העפלה לפרמייר ליג, לאחר ניצחון על נוריץ' סיטי, קבוצתו של ברוס כשחקן, בגמר הפלייאוף בדו-קרב בעיטות עונשין. בתחילת עונת 2002/2003 ניצבה ברמינגהאם בתחתית טבלת הפרמייר ליג, אך החתמתו המוצלחת של כריסטוף דוגארי בברמינגהאם סייעה לקבוצה להישאר בליגה.
עונת 2003/2004 נפתחה טוב מאוד עבור ברמינגהאם. הקבוצה הגיעה בשיאה עד למקום הרביעי בליגה, אך לבסוף סיימה את העונה במקום העשירי בלבד. למרות אכזבה זו, בקיץ 2004 הוארך חוזהו של ברוס בחמש שנים נוספות. עם זאת, לאחר ארבע עונות בהן שהה ברוס עם ברמינגהאם בליגה הבכירה, ירדה הקבוצה לאליפות הפוטבול ליג בעונת 2005/2006. ברוס נשאר בתפקידו גם לאחר הירידה, וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לפרמייר ליג כבר בעונה הבאה, 2006/2007.
בנובמבר 2007 עזב ברוס את ברמינגהאם לאחר שבע שנים כמאמן הקבוצה, וחזר לאמן את ויגאן את'לטיק. הוא הוביל את ויגאן להישארות בפרמייר ליג בסיום עונת 2007/2008, לאחר שהקבוצה נאבקה במשך כל העונה באזור התחתית של הליגה. בעונה שלאחר מכן הוא הוביל את ויגאן למקום ה-11 בליגה, על אף שאיבד במהלך העונה את הקשר וילסון פאלאסיוס שעבר לטוטנהאם הוטספר. ביוני 2009 מונה ברוס למאמנה של סנדרלנד, תפקיד בו שימש עד לפיטוריו בנובמבר 2011. משנת 2012 עד 2016 אימן את קבוצת האל סיטי. החל משנת 2016 מאמן ברוס את אסטון וילה. באוקטובר 2018 פוטר מתפקידו.
בפברואר 2019 מונה למאמנה של שפילד ונסדיי מהצ'מפיונשיפ. ב-15 ביולי 2019 עזב את תפקידו כמאמן ונסדיי ויומיים לאחר מכן מונה ברוס למאמנה של ניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג. באוקטובר 2021 פוטר מתפקידו לאחר רכישת המועדון על ידי בעלים חדשים מערב הסעודית.
ב-3 בפברואר 2022 מונה למאמנה של וסט ברומיץ' אלביון מהצ'מפיונשיפ.
מחוץ לכדורגל

ברוס נשוי מאז פברואר 1983 ליינט, שהגיעה גם היא מאזור הקסהאם, ולמדה באותו בית הספר שבו למד ברוס. לזוג שני ילדים: אלכס (יליד 1984) ואמי (ילידת 1987). אלכס הוא כדורגלן מקצועי גם הוא, שמשחק באיפסוויץ' טאון. הוא שיחק בעבר תחת אימונו של אביו בברמינגהאם סיטי, אך עזב את המועדון ב-2006, בשל האשמות על פרוטקציות שהעניק לו אביו. בספטמבר 2004 היה סטיב ברוס מעורב בקטטה מחוץ לביתו, מול שני אנשים שניסו לגנוב את הרכב של בתו אמי. תקרית זו הותירה אותו עם פצעים בפנים, אך לא מנעה ממנו לעמוד על הקווים במשחק פרמייר ליג יום לאחר מכן.
בנוסף לאוטוביוגרפיה שכתב בשם "Heading for Victory", ברוס פרסם במהלך חייו שלוש נובלות, שנקראו "Sweeper!",‏ "Defender!" (מגן!) ו"Striker!" (חלוץ!). שלוש נובלות אלו מתארות באופן עלילתי את קורותיו של המאמן-שחקן הבדיוני סטיב בארנס.