אלתר לוין
ביוגרפיה > פעילותו במהלך מלחמת העולם הראשונה

ב-1991, כשישים שנה לאחר מותו, מצא פרופ' אליעזר טאובר ספר נשכח, שהתגלה כיומנו של ראש המודיעין הטורקי של הארמייה הרביעית העות'מאנית, עזיז ביי. מהיומן התברר כי לוין שימש כמרגל החשוב ביותר נגד הטורקים, שסייע לבריטים בכיבוש ארץ ישראל במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא הפעיל רשת של סוכנים בכל רחבי ארץ ישראל, ועל פי עזיז ביי היה מהגורמים המרכזיים שהובילו לנפילתה של האימפריה. ואולם למידע זה הקושר את לוין לריגול אין אישור ממקורות אחרים.
על פי עזיז ביי, עם הגעתו לארץ ישראל של אחמד ג'מאל פאשה, מפקד הארמייה העות'מאנית הרביעית והמושל הצבאי של סוריה, לבנון וארץ ישראל במהלך המלחמה, הציג לוין תרומה גדולה של תרופות לצבא העות'מאני, ובכך רכש את אמונו של ג'מאל פאשה והפך לידידו. אך לפי עזיז ביי, היה לוין למעשה סוכן כפול, שהזין את הטורקים במידע שניתן לו על ידי הבריטים.
עזיז ביי מתאר בזיכרונותיו את הרשת של לוין כ"חזקה ברשתות הריגול הבריטי-ציוני בארץ ישראל", כיוון שהשפעתו של לוין אצל ג'מאל פאשה העניקה לו ולסוכניו חסינות מפני כל חשד בהם, וכך יכול היה להפעיל את אנשיו מבלי שיחשוד בהם איש. הוא מנה כמה הישגים חשובים של לוין במהלך המלחמה, כשהראשון היה העברת תוכניות מסע המלחמה הטורקי הראשון לסואץ לידי הבריטים, "שידעו את כל האמצעים שנקטו הטורקים כאשר תקפו בתעלת סואץ", ומידע זה הוא שגרם לכישלון המערכה. עזיז ביי טען שהגנרל הגרמני קרס פון קרסנשטיין אישר בזיכרונותיו שלוין נכח בטקס סקירת הכוחות הנעים לסואץ "והשקיף על ענייניהם". פון קרסנשטיין האשים את הטורקים בכך שנתנו אמון בלוין. בספרו של קרס פון קרסנשטיין (שתורגם לעברית על ידי מיכאל גוגנהיימר ונערך על ידי פרופ' יגאל שפי) אין לדברים האלה – או למצער לשמו של לוין – זכר.
ההצלחה בהכשלת המסע הראשון לסואץ הגבירה את נחישותם של לוין ומפעיליו במודיעין הבריטי, והוא הציע לג'מאל פאשה את שירותיו בהכנות למערכת סואץ השנייה. הגנרל הטורקי היה מעוניין בהשתקת מסע התעמולה שניהלו נגדו עיתוני מצרים, והוא החליט למנות את לוין, שאזרחותו האמריקאית אפשרה לו לבקר שם בחופשיות, למטרה זו. חודש ימים שהה לוין במצרים וחזר ממנה ב"מומחיות מרובה" – לדברי הפאשא, תוך שהצליח להפסיק לזמן מה את התעמולה המצרית נגדו, ולספק מידע מן המפקדה הבריטית על הכנותיהם-כביכול. לדברי עזיז ביי, לוין גרם לפאשא להאמין שהוא העסיק במצרים מרגלים האוספים עבורו ידיעות-אמת, בהן התוכנית הבריטית לניתוקה של סוריה מהאימפריה באמצעות הצתת מרד באלכסנדרטה; זה יביא לכיבוש סוריה דרך הים, משם ימשיכו לנוע קדימה לעבר חלב. מטרת ההונאה הזו הייתה להעביר את תשומת הלב של הצבא העות'מאני מן הדרום לגבולה של סוריה, ובכך לדחות את מסעם לסואץ ולאפשר פתיחתה של מתקפת נגד בריטית אל תוך סיני. שבוע לאחר העברת הידיעות הכוזבות הפגיזו הבריטים את חופי סוריה, וכך שכנעו את הטורקים באמיתות הידיעות. על פעילות זו, מבכה עזיז ביי, זכה לוין לתמורה של 2,500 לירות זהב מהעות'מאנים עצמם.
הישג נוסף שמייחס עזיז ביי לרשת הריגול של לוין הוא הסבת תשומת הלב של ג'מאל פאשא למרידות פנימיות בסוריה, בעיראק ובאנטוליה, על-מנת לאפשר לבריטים לקדם את תוכניותיהם השונות, בראשן הצתת המרד הערבי בהנהגת האמיר חוסיין במכה. עזיז ביי מספר כי ידיעות שהעביר לוין חשפו את תוכנית המרד של עבד אלכרים אלח'ליל ורדא אלצלח באזור צידון, והן שהביאו להוצאתו להורג של אלכרים אלח'ליל באוגוסט 1915. בגרסתו הקודמת של הספר מ-1932, וכן ממקורות נוספים, עולה כי ההלשנה אכן הגיעה מאיש מסתורי בשם אחמד סעיד אלעאמלי, שזהותו לא אומתה מעולם. עזיז ביי טוען כי הידיעות שמסר לוין אומתו עם מידע שמסר הנציג השיעי בפרלמנט הלבנוני, כאמל בכ אלאסעד, מידע שתרם למהימנותו של לוין בפני ג'מאל פאשא. עוד מאשים עזיז ביי כי ידיעות נוספות שמסר המרגל על מרד צפוי בעיראק ועל מרד הארמנים באורפה, שהחל בפברואר 1915, נועדו להסיט כוחות טורקיים נוספים מהחזית הבריטית אל פנים האימפריה העות'מאנית.
חודשים ספורים לאחר מכן, עקב חשד כי העומדים מאחורי הניסיונות להצית מרד בלבנט הם הצרפתים, החליטו השלטונות לעצור את פיליפ זלזל, המתווך המרוני של הקונסוליה הצרפתית בביירות. בחששו מהצפוי לו, הציע זלזל, תמורת שחרורו, לגלות לעות'מאנים את המקום בו החביא הקונסול הצרפתי פרנסואה ז'ורז' פיקו את מסמכי הקונסוליה, טרם עזיבתו את ביירות בפרוץ המלחמה והעברת החסות על הקונסוליה לאמריקאים. ג'מאל פאשא הסכים להצעה, וביקש לערוך את החיפוש בנוכחותם של נציגים זרים (קונסול ארצות הברית, שווייץ, הולנד וספרד), וידידו אלתר לוין ביניהם. עזיז ביי מתאר בספרו, כיצד התעניין לוין בזהותו של האיש שהוביל לחשיפת המסמכים במחבוא הסודי, אך בשל טשטוש זהותו של זלזל, לא עלה הדבר בידו. עם זאת, עזיז ביי טוען שלוין הצליח לשים ידו על תוכן המסמכים ולהעבירם לבריטים, שהתאמצו לשווא לפעול למען הסוכנים הערבים ולמנוע את הוצאתם להורג.
על פי עזיז ביי, במהלך המלחמה הועלו חשדות כלפי לוין על כך שהוא סוכן כפול, אך לא ניתן היה לפעול נגדו בזכות ידידותו עם ג'מאל פאשה, ומעצרו של לוין התאפשר רק עם עזיבתו של ג'מאל פאשה את ירושלים. לכידתו של לוין, על פי יומניו של עזיז ביי, אירעה לאחר פעולת "עוקץ" שבה נערכה פשיטה על בית בושת שבו נפגשו קצינים טורקיים בכירים עם מאהבות יהודיות, ודרכו זלגו ידיעות אל הבריטים. "היהודייה היפהפייה" (כהגדרת עזיז ביי) ששימשה כמרגלת, לידיה מרדכי סימונביץ, הודתה בחקירתה שהיא סוכנת של אלתר לוין.