stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וס בנטלי
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Three Below Zero | ג'וליאן פינצ'ר |  |
| 1998 | חמדת | אחיין |  |
| 1999 | אמריקן ביוטי | ריקי פיטצ' |  |
| 1999 | הנער מהנהר הלבן | הנער |  |
| 2000 | התביעה | דונלד דאגליש |  |
| 2001 | הניצולים | מאט |  |
| 2002 | ארבע הנוצות | ג'ק דוארנס |  |
| 2005 | משחק חייהם | וולטר בהר |  |
| 2007 | Weirdsville | רויס |  |
| 2007 | גוסט ריידר | בלקהארט / לגיון |  |
| 2007 | The Ungodly | מיקי |  |
| 2007 | P2 | תומאס באקלי |  |
| 2008 | המילה האחרונה | איוון |  |
| 2009 | הקבר | ג'ונתן מאריק |  |
| 2009 | הקאדילק של דולן | תום רובינסון |  |
| 2010 | ג'ונה הקס | אדלמן לוסק |  |
| 2011 | הדרקונים האחרונים בספרד | מנולו |  |
| 2012 | Rites of Passage | ברני |  |
| 2012 | Hirokin | הירוקין |  |
| 2012 | מלחמת האופל: התעוררות | ד"ר אדוארד וורנסקי | ללא קרדיט |
| 2012 | אבודה | פיטר הוד |  |
| 2012 | משחקי הרעב | סנקה קריין |  |
| 2012 | Stars in Shorts | איש |  |
| 2012 | לעת עתה | דניאל |  |
| 2012 | Hidden Moon | ויקטור בריגטון |  |
| 2013 | לאבלייס | תומאס |  |
| 2013 | חלוץ | מייק |  |
| 2014 | סזאר צ'באס | ג'רי כהן |  |
| 2014 | אחרי הנפילה | ביל סקאנלון |  |
| 2014 | המלאכים הטובים ביותר | מר קרופורד |  |
| 2014 | בין כוכבים | דויל |  |
| 2014 | Amnesiac | איש |  |
| 2014 | הכירו את אליס | גייב רסקין |  |
| 2014 | 3 Nights in the Desert | טרוויס |  |
| 2015 | נערת סיום | ויליאם |  |
| 2015 | אבירי הגביעים | בארי |  |
| 2015 | אנחנו החברים שלכם | ג'יימס ריד |  |
| 2016 | חברי הדרקון אליוט | ג'ק מאגרי |  |
| 2016 | Broken Vows | פטריק |  |
| 2018 | משימה בלתי אפשרית: התרסקות | אריק |  |
| 2019 | האויבים הכי טובים | פלויד קלי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014–2015 | אימה אמריקאית: פריק שואו | אדוארד מורדרייק | 3 פרקים |
| 2015–2016 | אימה אמריקאית: המלון | הבלש ג'ון לאו | 11 פרקים |
| 2016 | אימה אמריקאית: רואנוק | דילן | 8 פרקים |
| 2018–2024 | ילוסטון | ג'יימי דאטון | תפקיד ראשי (5 עונות); 53 פרקים |
| 2022–2021 | Blade Runner: Black Lotus | ניאנדר וואלאס ג'וניור | דיבוב; 11 פרקים |
הוצאתו להורג של בניטו מוסוליני

הוצאתו להורג של בניטו מוסוליני בוצעה על ידי פרטיזנים מהכפר הקטן ג'ולינו שבצפון איטליה ב-28 באפריל 1945, בימים האחרונים של הלחימה בזירה האירופית במלחמת העולם השנייה. הגרסה המקובלת לאירועים היא שמוסוליני נורה על ידי ולטר אַוּדיסיו (אנ'), שהיה פרטיזן קומוניסטי. עם זאת, מאז סיום המלחמה, נסיבות מותו של מוסוליני וזהות המתנקש עדיין שנויים במחלוקת בחוגים מסוימים באיטליה.
באפריל 1945, כאשר בעלות הברית פרצו את ההגנות הגרמניות האחרונות בצפון איטליה ולאחר שהחלה התקוממות כללית של הפרטיזנים שהשתלטו בערים, מצבו של מוסוליני הפך לקשה מאוד. ב־25 באפריל הוא נמלט מביתו שבמילאנו וניסה להימלט לכיוון הגבול האיטלקי עם שווייץ. עם זאת, הוא והמאהבת שלו, קלרה פטצ'י, נלכדו ב-27 באפריל על ידי פרטיזנים מקומיים ליד הכפר דונגו שבסמוך לאגם קומו. מוסוליני ופטצ'י הוצאו להורג אחר הצהריים שלאחר מכן בכפר ג'ולינו, יומיים לפני התאבדותו של אדולף היטלר, מכרו וידידו הפוליטי של מוסוליני.
גופותיהם של מוסוליני ופטצ'י נלקחו למילאנו, הושארו בכיכר פיאצלה לורטו שבמילאנו, וההמון שהתקבץ במקום התעלל בהן. לאחר מכן הגופות נתלו עם הראש מטה מגג תחנת דלק בעיר.
רקע

מוסוליני היה המנהיג הפשיסט של איטליה מאז 1922, אז החל לכהן כראש הממשלה. ב-1925 קיבל סמכויות דיקטטוריות והחל להזדהות בתור "הדוצ'ה", אותו בחר כדי להידמות לשליטי ונציה וג'נובה מן העבר. ביוני 1940 גרר מוסוליני את המדינה למלחמת העולם השנייה לצידה של גרמניה הנאצית בראשות אדולף היטלר ושל שאר מדינות הציר. לאחר פלישת בעלות הברית לסיציליה, שאירעה ביולי 1943 הודח מוסוליני מראשות הממשלה והוא נלקח למעצר. מוסוליני חולץ מהכלא במהלך פשיטת גראן סאסו על ידי כוחות גרמנים, היטלר מינה אותו למנהיג הרפובליקה של סאלו, שהייתה מדינת בובות גרמנית שהוקמה בצפון איטליה ובסיסה הייתה בעיירה סאלו שליד אגם גארדה ומכאן שמה. ב-1944 הרפובליקה של סאלו כבר הייתה מאוימת הן על ידי בעלות הברית המתקדמות מכיוון דרום והן על ידי פרטיזנים אנטי-פשיסטים איטלקים, עימות שהפך במהרה למלחמת האזרחים האיטלקית.
ב-18 באפריל 1945 עזב מוסוליני את גרגנאנו, כפר ליד סאלו שבו הוא התגורר ועבר עם כל ממשלתו למילאנו. נראה כי מטרת המהלך הייתה הכנה לתבוסה סופית. מיקומו החדש של מוסוליני היה קרוב יותר לגבול האיטלקי עם שווייץ וממקום זה היה יותר קל למוסוליני לברוח. בנוסף, הוא התקרב לארכיבישוף של מילאנו הקרדינל שוסטר, שמוסוליני קיווה להשתמש בו כמתווך במשא ומתן בין ובין בעלות הברית והפרטיזנים.
רקע > הבריחה ממילאנו

במהלך השבוע שלאחר הגעתו למילאנו, מצבה של הרפובליקה של סאלו הלך והידרדר במהרה. מוסוליני התלבט בין מספר אפשרויות, הראשונה שבהם להתבסס במעוז מיוחד שבו הם ילחמו בהרי האלפים האיטלקים, השנייה הייתה להימלט לשווייץ ולעלות משם על מטוס ולברוח לספרד שתחת שליטתו של המנהיג הפשיסט פרנסיסקו פרנקו והשלישית הייתה לנהל משא ומתן על העברת השליטה לבעלות הברית או לפרטיזנים. כשהכוחות הגרמניים החליטו על נסיגה, הכריזה תנועת השחרור הלאומית של צפון איטליה על התקוממות בערים המרכזיות שנותרו בשליטת הרפובליקה של סאלו, והוציאה צו משפטי להטיל עונש מוות על מוסוליני.
ב-25 באפריל אחר הצהריים ניהל הקרדינל שוסטר משא ומתן בין מוסוליני ואנשיו לנציגי תנועת השחרור, אך משא ומתן זה לא נשא פרי. באותו הערב, כאשר הצבא הגרמני בצפון איטליה עמד להיכנע לתנועת השחרור, שכבר השתלטה על מילאנו, נמלט מוסוליני מהעיר. בשמונה בערב הוא פנה צפונה, לכיוון אגם קומו אך לא ברור האם מטרתו הייתה לנסות לחצות את הגבול לשווייץ או ללכת למעוז המיועד בוולטלינה שבהרי האלפים, אם כוונתו של מוסוליני אכן הייתה ללכת למעוזו האחרון הוא החליט לעזוב את העיר מבלי שאלפי תומכיו שהתאספו במילאנו והיו אמורים להיות המלווים שלו בדרכו למעוזו האחרון שבהרי האלפים.
על פי מספר דיווחים, ב-26 באפריל הצטרפה למוסוליני פילגשו, קלרה פטצ'י. לאחר כמה ניסיונות כושלים שלהם לחצות את הגבול לשווייץ, מוסוליני ויתר על מטרה זו והצטרפה לשיירה של אנשי הלופטוואפה שנסוגה צפונה לגרמניה.
לכידתו ומעצרו

ב-27 באפריל 1945 תקפה קבוצה של פרטיזנים קומוניסטים מקומיים את השיירה בה נסעו מוסוליני, פטצ'י ועוד כמה מנהיגים פשיסטים איטלקיים בסמוך לכפר דונג שבחוף הצפון מערבי של אגם קומו. הפרטיזנים, פייר לואיג'י בליני דל סטלה ואורבנו לאזרו זיהו את אחד מהמנהיגים הפשיסטים אך בשלב זה עדיין לא את מוסוליני. הם גרמו לגרמנים למסור את כל המנהיגים האיטלקים, ובתמורה הפרטיזנים יתנו לגרמנים להמשיך בדרכם, בסופו של דבר התגלה מוסוליני באחד מכלי השיירה והפרטיזנים עצרו אותו.
הפרטיזנים עצרו את מוסוליני ולקחו אותו לדונגו, שם שהה חלק מהלילה בצריף מקומי. בדונגו הוא התאחד עם פטצ'י, שביקשה להצטרף אליו בשעה 2:30 לערך ב-28 באפריל. הקרבות עדיין נמשכו באזור שמסביב לדונגו ולאחר שהפרטיזנים חששו שמוסוליני ופטאצ'י עלולים להינצל על ידי תומכים פשיסטים הם הסיעו אותם באמצע הלילה, לחווה סמוכה של משפחת איכרים, הם האמינו שזה יהיה מקום בטוח להחזיק אותם. מוסוליני ופטאצ'י בילו שם את שאר הלילה ואת רוב היום שאחרי.
הוצאתו להורג

לאחר המלחמה, הועלו מספר גרסאות ותיאוריות סותרות כיצד מוסוליני ופטצ'י מצאו את מותם, דיווחו של וולטר אודיזיו (אנ') או לכל הפחות בסיס הדיווח שלו נותר הדיווח האמין ביותר.
אודיזיו ולמפרדי עזבו את מילאנו לדונגו מוקדם בבוקר 28 באפריל 1945 כדי לבצע את ההוראות שקיבל אודיזיו על ידי מנהיג המפלגה הקומוניסטית, לואיג'י לונגו. עם הגעתם לדונגו, הם פגשו את מפקד הפרטיזנים המקומים, בליני דה סטל, באחר הצהריים הם נסעו לבית החוות כדי לאסוף את מוסוליני ופטצ'י, לאחר שהם נלקחו הם נסעו כ-20 קילומטרים דרומה לכפר ג'ולינו. לאחר שהגיעו לכפר, הם נכנסו לווילה בלמנוטה, שם נאמר למוסליני ופטצ'י לעמוד בצמוד לקיר. אודיזיו ירה בהם ב־16:10 עם תת-מקלע ששאל מאחד מהפרטיזנים.
בערב ה-28 באפריל הועמסו גופותיהם של מוסוליני, פטצ'י ושאר הפשיסטים שהוצאו להורג ללא משפט על גבי טנדר שנסע לכיוון מילאנו. במהלך הדרך הם נאלצו לעצור במחסומים של פרטיזנים שונים ונאלצו לסרב להראות את הגופות המועברות. כאשר הגיעו לעיר בשעות המוקדמות של ה-29 באפריל, הושלכו הגופות על הקרקע בפיאצלה לורטו, כיכר עירונית סמוכה למילאנו צ'נטראלה. בחירת המקום הייתה מכוונת: כ-15 פרטיזנים נורו שם באוגוסט 1944. 18 גופות הובאו למקום: מוסוליני, פטצ'י ו-16 אחרים שהוצאו להורג בדונגו.
בסביבות השעה 7 בבוקר, בזמן שהפרטיזנים ששמרו על הגופות עדיין ישנו, הבחינו העוברים והשבים בגופות. בזכות הפצת הדבר מפה לאוזן כל הכיכר התמלאה במהירות. לאחר מכן התאסף קהל גדול שירק על הגופות, השתין עליהן ובעט בהן. כמו כן, בזמן שהושלכו ירקות על הגופות, הונח בידו של מוסוליני דגלון פשיסטי במטרה ללעוג לו.
בסופו של דבר, צוות כבאים שטף את הגופות שהיו מלוכלכות מדם, שתן ושאריות של ירקות. פניו של מוסוליני היו מעוותות מהמכות שספג מההמון הזועם. הכבאים משכו שבע גופות למרכז הכיכר ולאחר מכן הגופות נתלו מרגליהן, כשראשן מטה, מגג תחנת דלק. רק בשעות אחר הצהריים המוקדמות נכנס לכיכר צוות פרטיזנים שהעביר את הגופות לחדר המתים הקרוב ביותר לכיכר.
אחרית דבר

גופותיהם של מוסוליני ופטצ'י שצולמו על ידי צלם צבא אמריקאי בחדר המתים במילאנו.
מוסוליני וגופתו המושחתת מימין ופטצ'י משמאל
class=notpageimage|הצגה
אחרית דבר > השפעה על היטלר

ב-29 באפריל אחר הצהריים נודע למנהיג גרמניה הנאצית, אדולף היטלר על הוצאתו להורג של מוסוליני, אם כי לא ידוע כמה מהפרטים נמסרו לו. באותו יום, רשם היטלר בצוואתו שהוא מתכוון להתאבד במקום להיתפס על ידי בעלות הברית ולסבול מגורל דומה, למחרת, התאבד היטלר בפיהררבונקר שבברלין, זמן קצר לפני שהעיר נפלה לידי הצבא האדום בתום הקרב על ברלין. בהתאם לבקשת של היטלר, גופתו נשרפה על ידי בנזין וכמעט לא נותרו שרידים מגופתו.
אחרית דבר > גניבת הגופה

לאחר מותו של מוסוליני, הוא נקבר בקבר לא מסומן בבית הקברות במוסקו שמצפון למילאנו. ביום הראשון של חג הפסחא, ב-1946 נעלמה גופתו של מוסוליני שנגנבה על ידי פשיסט צעיר בשם דומניקו לצ'יסיסי ושני חבריו. במשך תקופה עברה הגופה של מוסוליני ממקום למקום על ידי הצעירים בזמן שהשלטונות מחפשים את הגופה. בסופו של דבר, באוגוסט של אותה שנה הגופה (אך עם רגל חסרה) נמצאה במנזר לא רחוק ממילאנו, שני נזירים פרנציסקנים הואשמו בסיוע ללצ'יסיסי להסתיר את גופתו של מוסוליני.
לאחר מכן החליטו הרשויות להסתיר את הגופה במנזר של המסדר הקפוצ'יני בעיירה הקטנה סרו מאג'ורה, שם נשארה במשך אחת עשרה השנים הבאות עד מאי 1957. מקום הגופה נשמר בסוד, אפילו ממשפחתו של מוסוליני. כאשר ראש הממשלה אדונה צולי נזקק לקולות הימין הקיצוני, הוא החליט להעביר את גופתו של מוסוליני לקבורה בכפר מולדתו פרדאפיו. הגופה נגנבה בשנית לתקופה קצרה על ידי נאו-פשיסטים, אך הושבה לפרדאפיו לאחר זמן קצר.
ראו גם

מותו של אדולף היטלר
מותו של יוסיף סטלין
לקריאה נוספת

אודזיו, וולטר (1975). בשם העם האיטלקי. טאטי (איטליה). ISBN 88-7039-085-3.
ביילי, רודריק (2014). יעד: איטליה: המלחמה הסודית נגד מוסוליני 1940–1943. ISBN 978-0-571-29920-1.
בנידי, פרנקו (1978). השעות האחרונות של מוסוליני.
בלינקורן, מרטין (2006). מוסוליני ואיטליה הפשיסטית. ISBN 978-1-134-85214-7.
בולוק, אלן (1962) [1952]. היטלר: מחקר בעריצות. ספרי פינגווין. ISBN 978-0-14-013564-0.
דוגאן, כריסטופר (2008). כוח הגורל: ההיסטוריה של איטליה מאז 1796. ISBN 0-618-35367-4.
גושל, כריסטיאן (2018). מוסוליני והיטלר: גיבוש הברית הפשיסט. הוצאת אונברסיטת ייל. ISBN 978-0-300-17883-8.
קרשו, איאן (2008). היטלר: ביוגרפיה. ISBN 978-0-393-06757-6.
לונטאי, ברונו ג'ובאני (1994). 28 באפריל, מוסוליני וקלרה: האמת. ISBN 88-425-1761-5.
מוסלי, ריי (2004). מוסוליני: 600 הימים האחרונים של הדוצ'ה. הוצאת טיילר טרייד. ISBN 978-1-58979-095-7.
פיין, סטאנלי ג' (1996). ההיסטוריה של הפשיזם,  1914–1945. הוצאת אוניברסיטת ויסקונסין. ISBN 978-0-299-14873-7.
שארפ וולס, אנה (2013). מילון היסטורי של מלחמת העולם השנייה: המלחמה בגרמניה ובאיטליה. Scarecrow Press. ISBN 978-0-8108-7944-7.
טרובר-רופרר, הוג ר' (1995). הימים האחרונים של היטלר. ISBN 978-1-349-14104-3.
הערות שוליים

↑  עזריאל קרליבך, המרד האיטלקי, הצופה, 2 במאי 1945
↑  ל. ביין, שני מציתי עולם, הצופה, 20 ביולי 1945
↑  עזריאל קרליבך, המרד האיטלקי, הצופה, 2 במאי 1945
↑  ל. ביין, שני מציתי עולם, הצופה, 20 ביולי 1945
↑  נגנבה גופת מוסוליני, הַבֹּקֶר, 24 באפריל 1946
מוסוליני המת ינצח על הבחירות באיטליה, הַבֹּקֶר, 25 באפריל 1946
↑  גופת מוסוליני נמסרה לאלמנתו, למרחב, 1 בספטמבר 1957
מוסוליני עוזב את משכנו שבמילאנו, יש האומרים שזוהי התמונה האחרונה בו נראה מוסוליני בחיים.
קיר ההוצאה להורג בו הוצאו להורג מוסוליני ופטצ'י ללא משפט.
קטע וידאו חדשותי המדווח על מותו של מוסוליני.
מימין לשמאל: גופותיהם של אקילה סטראצ'ה, אלסנדרו פאבוליני, קלרה פטצ'י, בניטו מוסוליני וניקולה בומבצ'י תלויות בפיאצלה לורטו במילאנו.

קברו של מוסוליני
תומר רזניק

תומר רזניק (נולד ב־1990) הוא סגן יו"ר ההסתדרות, פוליטיקאי ישראלי, מזכ"ל מרצ מאז מאי 2018.
ביוגרפיה

רזניק הצטרף למפלגת מרצ בשנת 2002, והחל את פעילותו הפוליטית בנוער מרצ. במסגרת פעילותו בנוער מרצ כיהן גם כיו"ר הארגון.
בין השנים 2015–2011 כיהן כיו"ר צעירי מרצ, ושימש כיועץ פרלמנטרי לחבר הכנסת אילן גילאון.
בבחירות המוניציפליות ב-2013 עמד בראש מטה הבחירות של מרצ בירושלים. ב-2015 שימש כסגן מנהל מטה הבחירות של מרצ לכנסת העשרים.
בשנים 2013–2017 נבחר מטעם סיעת מר"צ לבית נבחרי ההסתדרות. מאז שנת 2016 הוא עובד במקביל לפעילותו המפלגתית גם כמזכיר איגוד מקצועי במרחב ת"א-יפו של ההסתדרות, ועוסק בליווי ועדי עובדים וקידום התארגנויות. החל משנת 2017 נתמנה על ידי יו"ר ההסתדרות דאז אבי ניסנקורן לחבר הנהגת ההסתדרות, הצעיר ביותר בהיסטוריה של הארגון. המשיך לכהן בהנהגת הארגון גם תחת הנהגתו של היו"ר ארנון בר-דוד. החל מסוף דצמבר 2021 הוא מכהן גם כראש סיעת מרצ בהסתדרות.
ב-2015 התמודד לראשונה לתפקיד מזכ"ל המפלגה, אך הפסיד לחבר הכנסת מוסי רז. במאי 2018 התמודד בשנית ונבחר לתפקיד המזכ"ל. בכך הפך לאדם הצעיר ביותר בהיסטוריה של מרצ אשר מכהן כמזכ"ל המפלגה וזאת לאחר שנבחר בגיל 28. בשנת 2019 נבחר רזניק לרשימת 30 הצעירים המשפיעים מתחת לגיל 30 של מגזין פורבס ישראל.
רזניק היה חבר בצוות המשא ומתן הקואליציוני של מרצ ב-2019, ובין מעצבי ההסכמים הקואליציוני עמה עם כניסתה לממשלת ישראל ה-36. גם לקראת דיוני תקציב המדינה לשנים 2021–2022 היה גורם מרכזי במאמצי המפלגה לרכך את חוק ההסדרים בדגש על סוגיות העלאת גיל הפרישה לנשים, שמירה על החקלאות הישראלית והרפורמה ברגולציה.
ביולי 2022 מונה ליו"ר האגף לדמוקרטיה תעשייתית ועובדי כוח אדם בהסתדרות והוא מכהן גם כסגן יו"ר ההסתדרות.
באפריל 2024 נבחר על ידי ועידת מרצ לכהונה נוספת כמזכ"ל המפלגה.
חיים אישיים והשכלה

נשוי ואב לשניים. גר בשכונת יד אליהו בתל אביב.
תומר הוא בוגר לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב ותואר שני בתוכנית הלימודים הבינלאומית לתואר שני בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב עם התמחות במשפט ציבור בשיתוף בית הספר למשפטים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו.
הערות שוליים

↑  גיא עזרא, ‏במקום מוסי רז: מזכ"ל חדש למפלגת מרצ, באתר "סרוגים", 8 במאי 2018
↑  טל שניידר, ‏המו"מ הקואליציוני - ביום ה' פגישה שנייה בין כחול לבן לליכוד, באתר גלובס, 29 באוקטובר 2019
↑  טל שלו‏, הראשונה לחתום: מרצ ויש עתיד חתמו רשמית על הסכם קואליציוני, באתר וואלה, 10 בוני 2021
↑  טל כספין, ‏״הראנו שגם בתחום הכלכלי יש לנו גבולות״, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 4 בספטמבר 2021
↑  ניצן צבי כהן, ‏תומר רזניק החליף את יוסי מרציאנו כיו"ר האגף לדמוקרטיה תעשייתית בהסתדרות, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 21 ביולי 2022
↑  לראשונה: נציגי עובדים בדירקטוריון רותם תעשיות באתר ההסתדרות
↑  מרצ תקום לתחייה? זו ההחלטה שהתקבלה בוועידת המפלגה, באתר אייס, 19 באפריל 2024
קלי ריילי

| --- | --- |

קלי ריילי
 לידה:  18 ביולי 1977 (בת 47) צ'סינגטון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Jessica Kelly Siobhán Reilly 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 מקום לימודים:  Tolworth Girls' School and Sixth Form 
 פרסים והוקרה:  גביע שופאר 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'סיקה קלי שיבון ריילי (באנגלית: Jessica Kelly Siobhán Reilly; נולדה ב-18 ביולי 1977) היא שחקנית אנגלייה. היא הפכה לכוכבת בעקבות הופעתה במחזה "After Miss Julie" בדונמאר ורהאוס שבלונדון, והייתה מועמדת לפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בשנת 2003.
ביוגרפיה

ריילי נולדה וגדלה במחוז סארי שבאנגליה. אמה הייתה פקידת קבלה בבית חולים ואביה, ג'ק ריילי, היה שוטר. סבה וסבתה היו אירים.
ריילי כתבה למפיקי תוכנית הדרמה "החשוד העיקרי" בבקשת עבודה. חצי שנה אחר כך היא נבחנה לתפקיד בפרק "Prime Suspect 4: Inner Circle" ששודר ב-ITV ב-7 במאי 1995. שש שנים אחר כך הופיעה שוב לצדה של הלן מירן בסרט "סיבוב אחרון".
בעקבות הופעתה המקצועית הראשונה קיבלה ריילי תפקידים בתיאטרון האנגלי. היא השתתפה בארבע הפקות של טרי ג'ונסון: "Elton John’s Glasses" (ב-1997), "The London Cuckolds" (ב-1998), "The Graduate" (ב-2000) וב-"Piano/Forte" (ב-2006). ג'ונסון כתב את "Piano/Forte" במיוחד עבורה. ריילי ציינה שהוא למדה רבות מקארל רייץ (אנ'), שביים אותה במחזה "The Yalta Game" שהוצג בדבלין בשנת 2001. היא אמרה ש"הוא היה כיתת האמן שלי. לא הייתי מסוגלת לעשות את 'מיס ג'ולי' אילולי שיחקתי באותו מחזה".
ריילי שהרגישה שהיא מזוהה עם תפקידים קומיים, חיפשה תפקידים מסוג שונה כמו איימי בסרט "סיבוב אחרון" שביים פרד סקפסי (אנ'). ב-2001 הופיעה בתיאטרון רויאל קורט במחזה "ארורים" מאת שרה קיין. ב-2002 כיכבה לצדם של אודרי טוטו ושל רומן דואיס (אנ') בתפקיד ונדי, סטודנטית אנגליה המשתתפת בתוכנית ארסמוס, בקומדיה הצרפתית "פודינג אירופאי". היא חזרה וגילמה את אותה דמות בסרט ההמשך ב-2005 "בובות רוסיות" ובסרט מ-2013 "פריז פינת ניו יורק". עוד ב-2005 שיחקה ריילי בסרט "גברת הנדרסון גאה להציג" ובסרט "גאווה ודעה קדומה" בתפקיד קרוליין בינגלי.
בשנת 2008 שיחקה ריילי לראשונה בתפקיד ראשי בסרט האימה "אגם גן עדן", וב-2009 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה הבריטית "Above Suspicion". בנוסף הופיעה ריילי בסרטי הקולנוע "שרלוק הולמס", "הפצוע" ו"אני ואורסון ולס".
ב-2011 חזרה ריילי והופיעה בתפקיד מרי ווטסון בסרט "שרלוק הולמס: משחק הצללים".
ב-2012 הופיעה ריילי לצדו של סם רוקוול בסרט "ירייה אחת" ושיחקה בסרטו של רוברט זמקיס "הטיסה" לצדו של דנזל וושינגטון.
ב-2014 כיכבה ריילי יחד עם גרג קיניר בסרט "יש גן עדן" ובסרטו של ג'ון מייקל מקדונה "Calvary".
עוד ב-2014 כיכבה ריילי בסדרה קצרת הימים "Black Box" בתפקיד קתרין בלק, מדענית המגלה את מסתרי המוח (הקופסה השחורה) בעוד היא מסתירה מהעולם את עובדת היותה חולה בהפרעה דו-קוטבית.
ב-2015 כיכבה ריילי בעונה השנייה של הסדרה "בלש אמיתי" של רשת HBO בתפקיד ג'ורדן סמיון, אשתו של פרנק סמיון (בגילמו של וינס וון). עוד ב-2015 שיחקה ריילי לראשונה בברודוויי לצדם של קלייב אוון ושל איב בסט במחזה "Old Times" מאת הרולד פינטר שהועלה בתיאטרון אמריקן איירליינס.
החל מ-2018 היא משחקת בתפקיד בת' דאטון בסדרה האמריקאית "ילוסטון".
באוגוסט 2024, פורסם כי ריילי, תוביל סדרת דרמה חדשה בשם "Under Salt Marsh" שיצרה קלייר אוקלי. הסדרה, בת שישה פרקים, היא מותחן פשע שמתרחש בעיירה בדיונית. ריילי תגלם את דמותה של ג'קי אליס, בלשית לשעבר שהפכה למורה. העלילה עוסקת בג'קי שמוצאת את גופתו של תלמידה בן ה-8, צ'פין, מה שמעלה זיכרונות ממקרה פשע בלתי מפוענח שקשור להיעלמות אחייניתה של ג'קי לפני שלוש שנים.
ביוגרפיה > פרסים ומועמדויות

על תפקידה במחזה "After Miss Julie" בתיאטרון דונמאר ורהאוס הייתה ריילי מועמדת לפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בשנת 2003. היא הייתה השחקנית הצעירה ביותר (בגיל 26) שהייתה מועמדת לפרס זה. ב-2005 זכתה בפרס השחקנית החדשה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן על תפקידה כוונדי בסרט "בובות רוסיות". ב-2006 זכתה ריילי בפרס אמפייר לשחקנית החדשה הטובה ביותר על הופעתה בקומדיה הבריטית "גברת הנדרסון גאה להציג". ב-2009 הייתה ריילי פעם נוספת מועמדת לפרס אוליבייה על תפקידה כדזדמונה בהפקה עטורת שבחים של "אותלו" בדונמאר ורהאוס. ב-2010 הייתה מועמדת לפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "Eden Lake". היא זכתה בפרס הזרקורים ב-2012 בפסטיבל הקולנוע בהוליווד על הופעתה בתפקיד ניקול בסרט "הטיסה".
חיים אישיים

ריילי הייתה מאורסת לשחקן הישראלי יאיר לוטן, המוכר בחו"ל בשם הבמה ג'ונה לוטן. ב-2012 התחתנה עם בעל ההון קייל בואר.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | מייבי בייבי | Maybe Baby | ניב |  |
| 2000 |  | Peaches | שרי |  |
| 2001 | סיבוב אחרון | Last Orders | אמי הצעירה |  |
| 2002 | פודינג אירופאי | L'Auberge Espagnole | ונדי |  |
| 2003 |  | Dead Bodies | ויו מק'קורמק |  |
| 2004 | ליברטין | The Libertine | ג'יין |  |
| 2005 | פודינג אירופאי 2 | Russian Dolls | ונדי |  |
| 2005 | גאווה ודעה קדומה | Pride & Prejudice | קרוליין בינגלי |  |
| 2005 | גברת הנדרסון גאה להציג | Mrs Henderson Presents | מורין |  |
| 2007 |  | Puffball | ליפי |  |
| 2008 | אגם גן עדן | Eden Lake | ג'ני |  |
| 2008 |  | Me and Orson Welles | מיוריאל ברסלר |  |
| 2009 | פצוע | Triage | דיאן |  |
| 2009 | שרלוק הולמס | Sherlock Holmes | מרי מורסטן |  |
| 2010 |  | Meant to Be | אמנדה |  |
| 2010 |  | Ti presento un amico |  |  |
| 2011 |  | 1320 | מרי הדסון |  |
| 2011 |  | Edwin Boyd: Citizen Gangster | דורין בויד |  |
| 2011 | שרלוק הולמס: משחק הצללים | Sherlock Holmes: A Game of Shadows | מרי ווטסון |  |
| 2012 | הטיסה | Flight | הטיסה |  |
| 2013 | ירייה אחת | A Single Shot | מוירה |  |
| 2013 | פריז פינת ניו יורק | Casse-tête chinois | ונדי | סרט שלישי בטרילוגיה הכוללת את "פודינג אירופאי" (2002) ו"פודינג אירופאי 2" (2005) |
| 2014 | תמימות | Innocence | פמלה המילטון |  |
| 2014 | יש גן עדן | Heaven Is for Real | סוניה בורפו |  |
| 2014 | הכומר (אנ') | Calvary | פיונה לאוול |  |
| 2016 | הג'וב הצרפתי | Bastille Day | קארן דאקרה |  |
| 2018 | 10x10 | 10x10 | קאת'י |  |
| 2019 | איליי | Eli | רוז | סרט של נטפליקס |
| 2021 |  | Eight for Silver | איזבלה לורן |  |
| 2023 | רדופים בוונציה | A Haunting in Venice | רוונה דרייק |  |
| 2024 | כאן ולתמיד | Here | רוז יאנג |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 |  | The Biz | לורה | סדרת טלוויזיה |
| 1995 |  | Prime Suspect: Inner Circles |  | סרט טלוויזיה |
| 1996 | סיפורי המסתורין של רות רנדל | The Ruth Rendell Mysteries | קימברלי | בפרק "Simisola" |
| 1996 | בראמוול | Bramwell | קתלין לה סוקס |  |
| 1996 | פולדרק | Poldark | קלאונס פולדרק | סרט טלוויזיה |
| 1996 | שרמן | Sharman | סופי ברייט | פרק אחד |
| 1997 | רבקה | Rebecca | קלריס | מיני-סדרה |
| 1997 |  | Pie in the Sky | טינה | בפרק "The Apprentice" |
| 1997 | קורות טום ג'ונס | The History of Tom Jones, a Foundling | ננסי מילר | מיני-סדרה |
| 1998 |  | The Children of the New Forest | פיישנס התרסטון | סרט טלוויזיה |
| 1999 |  | Wonderful You | ננסי | מיני-סדרה |
| 1999 |  | Sex 'n' Death | ג'ולי | סרט טלוויזיה |
| 2002 |  | The Safe House | פיונה "פין" מקנזי | סרט טלוויזיה |
| 2003 | פוארו | Agatha Christie's Poirot | מרי ג'ררד | בפרק: "Sad Cypress" |
| 2006 |  | A for Andromeda | כריסטין ג'ונס / אנדרומדה | סרט טלוויזיה |
| 2007 |  | Joe's Palace | שארלוט | סרט טלוויזיה לרשת BBC One |
| 2008 |  | He Kills Coppers | ג'יני | סרט טלוויזיה |
| 2009 |  | Above Suspicion | בלשית אנה טראביס |  |
| 2010 |  | Above Suspicion 2: The Red Dahlia | בלשית אנה טראביס |  |
| 2011 |  | Above Suspicion: Deadly Intent | מפקחת בילוש אנה טראביס |  |
| 2012 |  | Above Suspicion: Silent Scream | מפקחת בילוש אנה טראביס |  |
| 2014 |  | Black Box | ד"ר קתרין בלק | 13 פרקים |
| 2015 | בלש אמיתי | True Detective | ג'ורדן סמיון | עונה שנייה |
| 2018–2024 | ילוסטון | Yellowstone | בת' דאטון | שחקנית ראשית; 5 עונות; 53 פרקים |
| 2018 | בריטניה | Britannia | קרה | תפקיד ראשי (עונה 1); 9 פרקים |
| יפורסם בהמשך |  | Under Salt Marsh | ג'קי אליס |  |
הערות שוליים

↑    Noam Friedlander, ‏Kelly Reilly interview, The Telegraph, 9 December 2009
↑  The life of Reilly - News. Scotsman.com. Retrieved on 2013-07-13.
1 2  Stephen Applebaum (2002). Interview with Kelly Reilly Netribution. Retrieved 2009-10-03.
↑  Review of Piano/Forte 21 September 2006, The Guardian
1 2 3    Chloe Fox, ‏Kelly Reilly: from the heart, The Telegraph, 20 October 2007
↑  Old Times at the American Airlines Theatre, Roundabout Theatre Company
↑  "Backstage on Broadway: Clive Owen, Kelly Reilly make debut in Old Times alongside Eve Best" by Tamsen Fadal and Kim Pestalozzi, PIX11, 8 October 2015
↑  K. J. Yossman, ‘Yellowstone’s’ Kelly Reilly to Lead New Sky Drama ‘Under Salt Marsh’ (EXCLUSIVE), Variety, ‏2024-08-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  Interview: Kelly Reilly, actress, Sunday 27 December 2009
↑    Julia Llewellyn Smith,Julia Llewllyn Smith, ‏Kelly Reilly interview, The Telegraph, 9 April 2014
↑   אורון שמיר, "כאן ולתמיד": עוד ניסוי קולנועי כושל של רוברט זמקיס, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007442350405171  BNE: XX4793627  BnF: cb161606827 (data)  GND: 140723110  ISNI: 0000 0001 1579 4630  LCCN: no2004108060  NKC: xx0089080  NTA: 333612744  SUDOC: 160981751  VIAF: 102434707   WorldCat (עם VIAF): 102434707