stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של הרפובליקה הדומיניקנית: טרוחיו, ולאחריו
הערות שוליים

↑  Johathan Hartlyn. The Trujillo Regime in the Dominican Republic. In Sultanistic Regimes, Johns Hopkins University Press
↑  Emilio Betances, State and Society in the Dominican Republic, Pg. 96
↑  Emilio Betances, State and Society in the Dominican Republic, Pg. 97
↑  Eric Paul Roorda, The Dictator Next Door: The Good Neighbor Policy and the Dominican Republic, 1930-1945 Pg. 97-98 (Duke University Press: Durham, NC, 1998)
↑  Needed but unwanted: Haitian immigrants and their descendants in the Dominican Republic, Pg. 24 (Catholic Institute For International Refugees, 2004)
↑  Jan Kippers Black, Politics and development in an unsovereign state Pg. 27
↑  Dominican Republic History by Hispaniola.com
↑  ח. מסינג, אנציקלופדיה היסטורית של מדינות העולם, הוצאת "עמיחי" ו"יסוד", תל אביב, 1966, עמ' 340.
↑  "הרפובליקה הדומיניקנית - מקום ייחודי וחמקמק", מסע אחר
↑  באנגלית בשם "קומרסנט" הכולל מאמר המונה את כל המדינות הלוחמות ורמת השתתפותן
↑  Howard Wirada The Dominican Republic: A Nation in Transition, Pg. 40-41
↑  Jared Diamond, Collapse, 'One Island, Two Peoples, Two Histories' (Penguin Books: New York and London, 2005) Pg. 337
↑  Jan Kippers Black, The Dominican Republic: politics and development in an unsovereign state Pg. 27
↑  Ernesto Sagas & Sintia Molina, Dominican Migration: Transnational Perpectives, University Press Florida 2004
↑  Roberto Cassa, Los doce años: Contrarevolución y desarrollismo, 2nd ed. Santo Domingo: Editora Buho 1991
↑
↑  The Newest New Yorkers: Immigrant New York in the New Millennium (New York City Department of City Planning, Population Division, 2004) Pg. 9
↑  http://www.thehindubusinessline.com/2007/03/13/stories/2007031300300800.htm
רפאל לאונידס טרוחיו מולינה ואשתו בשנת 1934
לאונל פרננדס
המשטרה הפדרלית של ארגנטינה

| --- | --- |
סמל המשטרה הפדרלית הארגנטינאית

מטה המשטרה
 Al servicio de la comunidad בשירות הקהילה
 מידע כללי
 מדינה:  ארגנטינה 
 תחום שיפוט:  ארגנטינה ארגנטינה
 תאריך הקמה:  24 בדצמבר 1943
 מטה מרכזי:  רחוב מורנו 1650, בואנוס איירס, ארגנטינה
 עובדים:  65,000
 שמות קודמים:  משטרת בואנוס איירס, Policía de Buenos Aires‏ (1580–1880) משטרת עיר הבירה, Policía de la Capital‏ (1880–1943)
 http://www.policiafederal.gov.ar
 
המשטרה הפדרלית של ארגנטינה (בספרדית: Policía Federal Argentina; בקיצור: PFA) אחראית לכל תפקידי השיטור במחוז הפדרלי של בואנוס איירס כשהיא יורשת את התפקיד הזה מידי משטרת המטרופולין לשעבר. המשטרה הוקמה ב-24 בדצמבר 1943.
היסטוריה

ב-1580 הקפטן חואן דה גאראיי ייסד מיליציית שיטור מקומית שנודעה בשם "משטרת בואנוס איירס" (Policía de Buenos Aires) ב-1880 ירשה אותה משטרת הבירה (Policía de la Capital) שב-1943 הפכה למשטרה הפדרלית.
ב-24 בדצמבר 1943, הנשיא הארגנטינאי, פדרו פאבלו רמירס חתם על צו מס' 17.750 להקמת המשטרה הפדרלית, רעיון שהועלה על ידי מפקד המשטרה, אמיליו רמירס, בנו של הנשיא. המשטרה לא החליפה מיד את משטרת הבירה, אלא תחילה נטלה ממנה סמכויות שונות; ב-7 בפברואר 1944, המשמר הנשיאותי של הבית הוורוד (מעון הנשיא הארגנטינאי) היה לחלק מהמשטרה הפדרלית.
בינואר 2017 ניטלו ממנה סמכויות האכיפה בעיר בואנוס איירס והיא פועלת בכל המדינה ובמחוז בואנוס איירס, כשעל תפקידי השיטור בבואנוס איירס אחראית משטרת העיר בואנוס איירס.
מבנה כללי

המשטרה הפדרלית כפופה למשרד הפנים הארגנטינאי והיא מנוהלת על ידי הנציב הכללי (Comisario General). מטה המשטרה ידוע בשם מחלקת המשטרה המרכזית (Departamento Central de Policía) והוא שוכן ברחוב מורנו 1650, בואנוס איירס.
מטה כללי/מועצה (Jefatura)
מחלקת החבלנים הפדרלית (Superintendencia Federal de Bomberos)
המחלקה לחקירות פדרליות (Superintendencia de Investigaciones Federales)
כוחות מיוחדים > הקבוצה המיוחדת למבצעים פדרליים

יחידת השתלטות משטרתית שהוקמה ב-1994.
כוחות מיוחדים > היחידה המיוחדת הראשונה

יחידת מבצעים מיוחדים שהוקמה ב-1978 כדי לאבטח את המונדיאל שנערך במדינה והפכה ליחידה העיקרית ללוחמה בטרור של המשטרה הפדרלית בארגנטינה.
גלריה

שוטרים ארגנטינאיים ליד ארמון הנשיאות הקאסה רוסדה
מכתזי"ת
ניידת משטרה של המשטרה הפדרלית של ארגנטינה
רכב התערבות של היחידה ללוחמה בטרור
שוטרים רכובים מיחידת האופנועים
שוטרי היחידה המיוחדת של המשטרה הפדרלית
ניידת משטרה מסוג פורד
הר דיסקברי

| --- | --- |

הר דיסקברי כפי שנראה משדה פגסוס, ינואר 2013
 מידע כללי
 על שם:  ספינת המחקר דיסקברי 
 גובה:  2,681 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 התפרצות אחרונה:  לפני 1.87 מיליון שנה
 קואורדינטות:  78°22′S 165°01′E﻿ / ﻿78.367°S 165.017°E﻿ / -78.367; 165.017
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר דיסקברי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר דיסקברי
 
מפה טופוגרפית של הר דיסקברי (בקנה מידה 1:250,000) מ-USGS Mount Discovery
הר דיסקברי הוא הר געש שכבתי כבוי בולט ומבודד, השוכן בראש מצר מקמרדו וממזרח לקרחון קטליץ באנטארקטיקה. הוא משקיף על החלק הצפון-מערבי של מדף הקרח רוס. הוא מהווה מרכז של מסה בעלת שלוש זרועות שחצי האי בראון הוא שלוחה אחת שלו מצפון; מינה בלוף נמצאת שנייה ממזרח; השלישי הוא הר מורנינג ממערב.
הר דיסקברי התגלה על ידי המשלחת הלאומית הבריטית לאנטארקטיקה 1901-04 ונקרא על שם אוניית המשלחת – "דיסקברי".
לקריאה נוספת

"Antarctica Ultra-Prominences" Peaklist.org.
LeMasurier, W. E.; Thomson, J. W., eds. (1990). Volcanoes of the Antarctic Plate and Southern Oceans. American Geophysical Union. p. 512 pp. ISBN 0-87590-172-7.
‏"Skiing the Pacific Ring of Fire and Beyond"[. Amar Andalkar's Ski Mountaineering and Climbing Site. 2007 [1997.
U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Mount Discovery
הערות שוליים

↑  Discovery, Global Volcanism Program
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549589005171  LCCN: sh2004003556
הר דיקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  אלפרד דיקין 
 גובה:  2,810 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי המלכה מוד 
 קואורדינטות:  84°40′12″S 170°39′54″E﻿ / ﻿84.67°S 170.665°E﻿ / -84.67; 170.665
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר דיקין(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר דיקין
 
הר דיקין (באנגלית: Mount Deakin) הוא הר נישא ברכס חבר העמים, שבהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,810 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם לגדתו המזרחית של קרחון בירדמור, בסמוך מצפון לשפכו של קרחון אוסיקי.
היסטוריה

ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909, בפיקודו של ארנסט שקלטון.
שמו של ההר ניתן לו על ידי ארנסט שקלטון. ההר נקרא על שם סר אלפרד דיקין (Sir Alfred Deakin), ראש ממשלת אוסטרליה שתמך במשלחת.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
הר ברנסטין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  2,420 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס לאנטרמן 
 קואורדינטות:  71°37′00″S 163°07′01″E﻿ / ﻿71.6167°S 163.117°E﻿ / -71.6167; 163.117
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ברנסטין(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ברנסטין
 
הר ברנסטין (באנגלית: Mount Bernstein) הוא הר נישא ברכס לאנטרמן בהרי באוורס, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,420 מטרים מעל פני הים.
ההר מהווה את הקיר הצפוני של קרחון לינדר.
היסטוריה > מיפוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של קפטן פרד ג'. ברנסטין (Fred J. Bernstein), עוזר קצין המבצעים של כוחות עזר של צי ארצות הברית באנטארקטיקה בשנים 1967 ו-1968.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
| רכס אקספלוררז (רכס החוקרים) |
| --- | --- | --- |
| הרים | בנקס • טוקורואה • מארוויק • מילר • מקאלם |  |
| רכסים | היקס |  |
| קרחונים | אלוורז • אלט • אסטאחוב • ארויז • גרייסון • מורלי • מקלין • צ'וגונוב • קרואופורד • ראסטורגואב • שיהאן |  |
| רכס לאנטרמן |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | אור • האנטר • הושקו • לינדר • מאקינון • סלדג'רס |  |
| רכסים | ריילי |  |
| הרים | אדיקסון • אול בלאק • באוורס • ברנסטין • לאגרינג • רוול |  |
| מעברי הרים | האסקי |  |
| מסיב מולאר |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | אוויסון • זנית • ליפ ייר |  |
| מפלי קרח | טובוגאנרס |  |
| רכסים | אינסאזור |  |
| הרים | דנטיין • רוול |  |
| גבעות | ויזדום • קייניין |  |
| מעברי הרים | האסקי |  |
| רכס פוזי |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | גרייבסון • מקלין • סמית'סון |  |
| הרים | דרייגר • מולאץ' |  |
| אתרים נוספים בהרי באוורס |
| --- | --- | --- |
| קרחונים, מפלי קרח והדומי קרח | קרחון אסטאפנקו • קרחון בארבר • קרחון גאנוץ • קרחון ואן לון • הדום הקרח סטאלינגר • מפל הקרח סלדג'רס • קרחון קארייר |  |
| רכסים | אדמס |  |
| הרים | ברוס • גואו • דואו • סוזה • סטאנוויקס |  |
| מפלי קרח | פלנסינג |  |
| נונאטאקים | מקנזי |  |
הנס נובאק

הנס נובאק (בגרמנית: Hans Nowak,‏ 9 באוגוסט 1937 - 19 ביולי 2012) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעיקר בשאלקה 04 ובבאיירן מינכן בעמדת המגן.
קריירת מועדונים

נובאק נולד בגלזנקירכן שבגרמניה. שיחק כילד בקבוצות הילדים והנוער של איינטרכט גלזנקירכן ואלמניה גלזנקירכן מעיר הולדתו. בשנת 1958, בגיל 21, עבר לקבוצת הבוגרים של שאלקה 04, גם היא מגלזנקירכן, שם שיחק שבע עונות, וכבש 27 שערים ב-145 הופעות. כששיחק בשאלקה, היה נובאק ידוע כמגן מגוון במיוחד המסוגל לשחק בכל עמדות ההגנה ואף להבקיע שערים רבים, עקב תפקיד התקפי יחסית למגן שקיבל ממאמנו.
בשנת 1965 עבר נובאק לבאיירן מינכן, שם שיחק שלוש עונות, והבקיע ארבעה שערים ב-37 הופעות. עם באיירן מינכן זכה נובאק בגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1967, לאחר ניצחון 1-0 בגמר מול גלאזגו ריינג'רס לאחר הארכה, במשחק בו פתח בהרכב.
בשנת 1968 עבר נובאק לקיקרז אופנבך, שם שיחק שלוש שנים אך צבר רק 12 הופעות, ופרש ממשחק בשנת 1971.
קריירה בינלאומית

לנובאק 15 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. נובאק פתח בכל ארבעת המשחקים של נבחרתו במונדיאל 1962, בו הודחה נבחרת מערב גרמניה ברבע הגמר על ידי נבחרת יוגוסלביה.
לאחר הפרישה

נובאק התנסה באימון של מספר קבוצות חובבים, ולאחר מכן הפך למנהל יחסי הציבור בחברת הלבשת הספורט הגרמנית פומה. בשנת 1991 עזב את פומה, ומונה למנהל מכירות בבאיירן מינכן, שם עבד עד לשנת 2008.
בשנת 2012 התמוטט נובאק ונפטר בגיל 74.
המשטרה הפדרלית המיניסטריאלית

| --- | --- |

 מידע כללי
 תחום שיפוט:  מקסיקו
 משרד אחראי:  התובע הכללי המקסיקני
 סוכנות בת:  המינהל הכללי לשירותי ביטחון מיוחדים ואבטחת אישים
 תאריך הקמה:  30 במאי 2009
 סוכנות קודמת:  סוכנות החקירות הפדרלית
 תאריך פירוק:  1 במרץ 2019
 מטה מרכזי:  מקסיקו סיטי
 עובדים:  8,500
 שמות קודמים:  משרד משטרת החקירות
 
המשטרה הפדרלית המיניסטריאלית (בספרדית: Policía Federal Ministerial, ובקיצור: PMF) הייתה סוכנות אכיפת חוק במקסיקו שמטרתה להיאבק בשחיתות ובפשע המאורגן במדינה. משאבים רבים מופנים גם למאבק בסחר בסמים ובקרטלי הסמים השולטים במחוזות שלמים במדינה. הגוף גם סיפק שירותי אבטחת אישים, אך לרוב משימה זו הופקדה על שירות האבטחה הפדרלי של מקסיקו.
הסוכנות הוקמה בשנת 2009 על בסיס סוכנות החקירות הפדרלית שפורקה ובדומה לה נועדה להילחם בנגע הסמים במדינה ובמאבק בשחיתות הציבורית ובפשיעה החמורה. הגוף שימש כזרוע החקירות העיקרית של משרד התובע הכללי המקסיקני, עד לפירוקה במרץ 2019.
היסטוריה

בשל גל פרשיות שחיתות בסוכנות החקירות הפדרלית של מקסיקו ב-29 במאי 2009 הוחלט על פירוק סוכנות החקירות הפדרלית. ההחלטה יושמה במלואה עם הקמת "משרד משטרת החקירות" (Policía Ministerial Investigadora) ששינה את שמו תוך זמן קצר למשטרה הפדרלית המיניסטריאלית (Policía Federal Ministerial) בפיקודו של ניקאנדרה קסטרו אסקרפולי.
מאז 2013 פעלה בשיתוף פעולה הדוק עם הסוכנות לחקירות פשיעה (בספרדית: Agencia de Investigación Criminal). ב-1 במרץ 2019 הארגון מוזג אל תוך הסוכנות לחקירות פשיעה והוטמע בתוך משרד התובע הכללי כמחלקה בשם "תיאום שיטות חקירה" (Coordinación de Métodos de Investigación).
מבנה

המינהל הכללי למנדט משפטי ומיניסטריאלי
המינהל הכללי לשירותי ביטחון מיוחדים ואבטחת אישים
המינהל הכללי לחקירה משטרתית
המינהל הכללי לענייני שיטור בינלאומי - אינטרפול
המינהל הכללי למרכז תקשורת
המינהל הכללי לתמיכה טכנית ולוגיסטיקה
ציוד

רובה גליל
MP5
רובה AR-15 מתוצרת קולט
רובה M4
ראו גם

המשטרה הפדרלית של מקסיקו
שירות האבטחה הפדרלי של מקסיקו
הערות שוליים

↑
↑  PGR Creates the Criminal Investigation Agency
↑  דף הפייסבוק של הסוכנות
↑  "ACUERDO A/007/19, por el que se instala la Coordinación de Métodos de Investigación".
רובה סער קרבין מדגם AR-15A3
הנחיה אופטימלית

חוקי הנחיה אופטימליים או חוקי הנחיה מודרניים הוא מונח בטילאות מודרנית המתייחס בדרך כלל לחוקים שמתבססים על תורת הבקרה (control theory) והאמידה (estimation theory) וטכנולוגיה מודרנית. הדיסצפלינה המדעית הענפה הזאת משלבת מגוון טכנולוגיות הקשורות קשר הדוק זו בזו - הבולטת ביותר שבהם, למטרת הנחית טילים - היא תורת הבקרה האופטימלית. זה מתבטא בכך שהעיקרון המנחה בבחירת חוקי הנחיה אופטימליים הוא חלוקה מיטבית ויעילה של האנרגיה של הטיל (האנרגיה הנדרשת לביצוע תמרונים), דהיינו בחירת חוקי הנחיה הנגזרים מתורת הבקרה האופטימלית. תאוריה זו התחילה להתפתח בסביבות השנים 1959 - 1961 ועוררה עניין רב בקרב מהנדסי בקרה ותאורטיקנים, ועניין זה לא פסח על אלו שמתעניינים בהנחיה. הרעיון היסודי בתכנון בקרה אופטימלית למערכת הנחיה, הוא להצמיד אינדקס ביצועים (performance index), או פונקציונל מחיר (cost functional) מסוים לכל תרחיש רדיפה - התחמקות אפשרי, באופן שמשקלל את מרחק ההחטאה והאנרגיה ש-"נשחקת" ממקור האנרגיה של הטיל במהלך הוצאה לפועל של תהליך ההנחיה (לצורך מניעת בלבול, אין הכוונה לדלק של הטיל, אלא למקור אנרגיה הפנימי שמייצר את הכח הנדרש להסיט את משטחי הניהוג). המהות של בקרה אופטימלית היא לנסות ולהביא למינימום את פונקציונל המחיר. על פניו היעד נראה ברור ופשוט להבנה; יישום של כלל זה, הוא בעיה מורכבת.
רקע היסטורי

הפרסומים הראשונים על יישום תורת הבקרה לבעיות של הנחיה מתוארכים לשנים 1965 ו-1966, ומאז ועד היום פורסמו מאות מאמרים ומחקרים בנושא, שכעת נקרא "הנחיה אופטימלית". כפי שלעיתים קרובות קורה בהתפתחויות מודרניות, התאוריה הקדימה את האמצעים הטכניים הנחוצים כדי ליישם אותה; בעיקר אלקטרוניקה מיניאטורית וטכניקות נומריות מסוימות. למעשה, בשנות ה-60 המאוחרות ושנות ה-70 המוקדמות, נתקבלה המסקנה שמיכון חוקי הנחיה מתקדמים המתבססים על תורת הבקרה האופטימלית אינו ישים לכלי נשק טקטיים קטנים. יתרה מכך, ההצלחה של כלי נשק מסורתיים, מבוססי אלקטרוניקה אנלוגית המיישמים את חוק הניווט היחסי במספר עימותים צבאיים הייתה גורם מעכב בהתפתחות היישום של חוקי הנחיה מתקדמים למערכות חדשות.
שינוי ביחס לנושא אירע בשנות ה-70 המאוחרות, כאשר הוערך שכלי הנשק המונחים שפותחו באותה תקופה עשויים להיות לא אפקטיביים נגד מטרות מוטסות של שנות ה-90 - מטוסים הפכו בהדרגה למהירים יותר ולעתירי כושר תמרון, ומערכות המכ"ם שלהם התפתחו למערכות מתוחכמות ביותר. בנוסף, על מרבית הקשיים הטכניים שהוזכרו לעיל התגברה הטכנולוגיה; טכניקות נומריות מתוחכמות פותחו כדי לפתור את המשוואות המורכבות המקושרות לתהליך ההנחיה, והמיקרו-מעבד המודרני כבר היה בשימוש. עם זאת ראוי לסייג את הדברים, החוק הסטנדרטי של ניווט יחסי, עם הפילוסופיה הבסיסית שהטיל צריך "להתאים" את תאוצתו לרוטציית קו הראייה, עדיין נותר בעל מעמד של חוק "מצוין" ואבן פינה בפיתוח חוקי הנחיה מיטביים.
היישום הטבעי לחוקי הנחיה מודרניים הוא, כפי שנראה אז, וכפי שנראה בבירור עוד יותר היום, בטילי אוויר אוויר ובמערכות הגנה אקטיביות מפני טילים. ההתפתחויות של מערכות טילים נגד טילים בליסטיים הגבירו גם הן את העניין ביישום תאוריות מתורת הבקרה לטילאות מודרנית.
אינטואיציה

כדי לקבל אינטואיציה מהי בעצם הנחיה אופטימלית יש להתמקד בהבנת מושג מאמץ הבקרה. כל מנגנון שמפיק כוח, בין אם מכני, הידראולי או חשמלי, מתבסס בסופו של דבר על טעינה ופריקה של רכיבים האוגרים אנרגיה. אנרגיה זאת יחסית בדרך כלל לכוח בריבוע. למשל, כדי לגרום לקבל חשמלי להפעיל כוח חשמלי מסוים בתוכו (כלומר ליצור מתח חשמלי מסוים בין לוחותיו) יש לטעון אותו בכמות אנרגיה אלקטרוסטטית שיחסית לכוח בריבוע. זהו ההיגיון מאחורי הגדרת מאמץ הבקרה כאינטגרל של קבוע כפול הבקרה בריבוע, ובכך הוא ישים גם לאקטואטורים של משטחי הניהוג של טיל. התאוצות העצומות שטיל מתמרן חווה (בדרך כלל עד 10g) בצירוף מסתו הגבוהה, גורמת למאמץ הבקרה לתפוח לממדים גדולים מאוד (שכן הוא יחסי לריבוע התאוצה).
כאן נכנסת לתמונה ההנחיה האופטימלית. ההנחיה האופטימלית מנסה למצוא מסלולי יירוט יעילים אנרגטית עבור הטיל, כלומר מסלולים שלא ידרשו תמרונים עודפים או מיותרים.
תוצאות אחדות מתחום ההנחיה האופטימלית

ניווט עם קבוע פרופורציה 3 הוא "מגושם" ולא יעיל במקרה של מטרה מתמרנת בחדות, והמסלולים המתקבלים אינם מיטביים. כאשר מניחים שגם לרודף ולנרדף מקורות אנרגיה מוגבלים (אם לנרדף מקור אנרגיה אינסופי אזי יירוט לעולם לא יושג), אזי אינדקס הביצועים של המערכת רודף - נרדף הוא:
J=C_{1}*{\frac {1}{2}}m^{2}+\int ({C_{p}^{-1}*{\frac {1}{2}}u_{1}^{2}(t)-C_{e}^{-1}*{\frac {1}{2}}u_{2}^{2}(t)})dt.
והבקרות האופטימליות של הרודף והנרדף הן:
a_{p}={\frac {-C_{p}(T-t)*m}{{\frac {1}{C_{1}}}+(C_{p}-C_{e}){\frac {(T-t)^{3}}{3}}}}
a_{e}={\frac {-C_{e}(T-t)*m}{{\frac {1}{C_{1}}}+(C_{p}-C_{e}){\frac {(T-t)^{3}}{3}}}}
כש-m הוא מרחק ההחטאה בקירוב של סמיכות למסלול התנגשות, t הוא הזמן ו- T-t הוא הזמן שנותר עד ליירוט (ששווה למרחק חלקי מהירות הסגירה).
כשמעניקים משקל אינסופי  C_{1}=\infty  באינדקס הביצועים למרחק ההחטאה (כלומר, דורשים שיתקבל יירוט בכל מחיר),
הבקרה האופטימלית של הרודף לקראת סיום המסלול (תחת הקירוב של סמיכות למסלול התנגשות) היא:
a_{lateral}={\frac {3}{1-{\frac {C_{e}}{C_{p}}}}}V*{\dot {\lambda }}, כאשר  \lambda  היא זווית קו הראייה. זהו למעשה ניווט יחסי עם קבוע ניווט "אפקטיבי"  N={\frac {3}{1-{\frac {C_{e}}{C_{p}}}}}. מניסיון נמצא שהערך ה-"טוב ביותר" של N נע בין 3 ל-5. הערך 3 מתאים למקרה בו המטרה אינה בעלת יכולת תמרון ( C_{e}=0 - הגודל  C_{e} הוא כמות האנרגיה לביצוע תמרונים העומדת העומדת לרשות הנרדף), בעוד הערך 5 מתאים למקרה בו  {\frac {C_{e}}{C_{p}}}={\frac {2}{5}}.
ראו גם

ניווט יחסי
הר דלמני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,610 מטרים (5,280 רגל)
 מיקום:  חוף פנל, ארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה
 רכס הרים:  הרי אנארי 
 קואורדינטות:  71°7′S 166°55′E﻿ / ﻿71.117°S 166.917°E﻿ / -71.117; 166.917
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר דלמני(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר דלמני
 אנטארקטיקה
 
הר דלמני (באנגלית: Mount Dalmeny; 71°7′S 166°55′E﻿ / ﻿71.117°S 166.917°E﻿ / -71.117; 166.917) הוא פסגה בהרי אנארי שבארץ ויקטוריה באנטארקטיקה.
מיקום ומאפיינים

ההר מגיע לגובה של 1,610 מטרים (5,280 רגל), ונמצא 6 מיל ימי (11 קילומטרים) מזרחית־דרומית לפסגת דרבק (Drabek Peak) ו3 מיל ימי (6 קילומטרים) מערבית לצוק רדמונד (אנ'). ההר שוכן לצד חוף פנל - מקטע חוף באנטארקטיקה בין כף ויליאמס וכף אדייר.
גילוי ושם

הוא התגלה לראשונה ב-11 בינואר 1841 על ידי קצין הצי המלכותי הבריטי סר ג'יימס קלארק רוס. רוס קרא להר על שם חבר בית הנבחרים הבריטי ארצ'יבלד פרימרוס, לורד דלמני (אנ'), שכיהן כאחד משלושת הלורדים האזרחיים לענייני האדמירליה בבריטניה (אנ'). גם שני הלורדים האחרים זכו לפסגות באנטארקטיקה שקרא רוס על שמם: הר טרוברידג' (אנ'), על שם סיר אדוארד טרוברידג' (אנ') והר פצ'ל (אנ') על שם סיר סמואל ג'יי ברוק פצ'ל.
הערות שוליים

↑  "Dalmeny, Mount", Geographic Names Information System. United States Geological Survey, United States Department of the Interior (ארכיון)
↑  Dalmeny, Mount, Mapcarta (באנגלית)
↑  Mount Dalmeny, Australian Antarctic Data Centre (באנגלית)
↑  ג'יימס קלארק רוס, A Voyage of Discovery and Research in the Southern and Antarctic Regions During the Years 1839-1843, J. Murray, 1847, עמ' 186. (באנגלית)
איור של סיר ג'יימס קלארק רוס, מגלה הר דלמני.
הנחיה 2.5 של פרקליטות המדינה

הנחיה 2.5 של פרקליטות המדינה היא הנחיה מאת פרקליט המדינה, הקובעת את "מדיניות התביעה, בהעמדה לדין של עד תביעה ו/או מתלונן שחזר בו במשפט מעדותו במשטרה".
ההנחיה הוצאה בשנת 1993, בתקופה שבה דורית ביניש כיהנה כפרקליטת המדינה. בשנים 1996–2004 החילה עדנה ארבל דקויות שונות על אי הענשה של מי שנמצאו סתירות בעדותו. המשטרה מממשת את ההנחיה של הפרקליטות לפי ההוראה המעשית שמספרה 03.300.226 .
מדיניות ההנחיה

עדים המוסרים עדות במשטרה, חוזרים בהם לעיתים מהעדות במהלך המשפט עצמו או שעדותם סותרת את עדותם במשטרה. הנחיה 2.5 מפרטת כיצד לנהוג באותם עדים.
סעיפים 1–4 מציינים את חוקי העונשין הרלוונטיים. מוזכר בהם שלפי חוק העונשין, מי שמגיש עדות סותרת בכוונה להטעות, יכול לעמוד בשל כך לדין, ואם ניכר כי היה זדון במעשיו ניתן לפסוק נגדו פיצויים. בעניין כזה קובע החוק שמי שמוסר הודעה או עדות בפני הרשויות אשר בעלות סתירה בשאלה עובדתית ומהותית לעניין (ביחס להודעה או העדות הקודמת), ועושה זאת בכוונה להטעות - דינו מאסר לחמש שנים.
סעיפים 5–7 בהנחיה מפרטים את הקריטריונים בהם יש להתחשב בעת קבלת החלטה בדבר נקיטה בהליכים נגד עד שמסר עדויות סותרות.
סעיף 8 בהנחיה מתייחס למועד בו תיפתח חקירה כנגד עד בחשד לעבירה של עדויות סותרות.
סעיפים 9–10 בהנחיה:
לגבי עד שהיה קורבן לעבירות מין או אלימות:
9. בעת קבלת החלטה בדבר נקיטת הליכים נגד עד שהיה קורבן לעבירות מין או אלימות ראוי לקחת בחשבון את מצבו הנפשי של העד בעת המשפט (במיוחד שמדובר בקורבן שהוא קטין, האמור להעיד נגד קרוב משפחה) ולבחון האם העדות המקורית היא עדות אמת והסתירה נובעת מחשש מהנאשם, מרצון להשכין שלום בית, מקיומן של רגשות אשם כלפי הנאשם, מהעדר כוח נפשי הנדרש כדי להעיד נגדו בבית המשפט עדות מפלילה, וכדומה. במקרים אלה, יש לנקוט גישה זהירה ולהימנע, ככלל, מהעמדת הקורבן לדין בגין מתן עדותו הסותרת.
10. לפיכך, רק במקרים נדירים ביותר יש מקום לניהול הליכים פליליים נגד העד במקרה שכזה, ובוודאי שאין מקום לעצרו לצורכי חקירה. עם זאת, מובן, כי עדיין יש מקום לנהל חקירה שתחשוף האם הודח הקורבן לחזור בו מעדותו במשטרה, ואם כן - מי האחראי לכך.
סעיפים אלו מציבים סייגים לשאר הסעיפים כאשר מדובר באנשים הנותנים עדות סותרת בנושא עבירת מין או עבירת אלימות, וקובעים שיש מקום לכך רק במקרים נדירים ביותר.
הפולמוס סביב ההנחיה

ההנחיה נחשפה לראשונה לביקורת ציבורית ב-2004, במאמר פרי עטו של הפובליציסט גיל רונן, מייסד עמותת "הפמיליסטים". לטענת המבקרים, סעיפים 9–10 בהנחיה מבטלים למעשה ללא סייג את מה שנכתב בסעיפים הקודמים שלה. על כן לטענתם, מה שהפרקליטות כן חידשה בפועל זה לכרוך יחד שלא לצורך את שני התחומים אלימות ומין - וכריכה זו מתורגמת למעשה לאי-העמדה לדין של נשים המגישות תלונות כזב נגד גברים - הן לגבי עבירות אלימות והן לגבי עבירות מין.
הביקורת על ההנחיה מגיעה מכיוונם של אלו הסבורים כי קיימת תופעה של מעצרי שווא בהליכי גירושין בגין תלונות על אלימות בתוך המשפחה. על-פי מאמר שפרסם נצ"מ ד"ר פנחס יחזקאלי בכתב העת מראות המשטרה, רובן המכריע של התלונות במשטרה על אלימות במשפחה מביאות למעצר החשוד, וחשודים נעצרים גם כאשר הראייה היחידה היא גרסאות סותרות של הצדדים. לדבריו, שיעור פניות השווא של נשים בהליכי גירושין, לעיתים בעצת עורכי דינן, עשוי להיות רוב של הפניות לתחנת משטרה בנושא, אך העניין מוצנע על ידי המשטרה. המבקרים טוענים כי שופטים ועורכי-דין נוטים להאמין לתלונות נשים בנושא אלימות בין בני זוג, ונוקטים הליכים מניעתיים והגנתיים שיכולים להטיל על הגבר צו הרחקה, ואף להביא לידי מעצרו וכליאתו, עוד לפני שהורשע בדין, ולעיתים אף לפני שכלל הושמעו טענותיו בפני שופט (במקרה של מעצר בן עשרים וארבע שעות לפי החלטת קצין משטרה, כמקובל בהליכי מעצר פליליים, מחשש מסוכנות או חשש לשיבוש הליכי חקירה). על פי עורכת הדין יפית אוליאל ההנחיה גורמת לעלייה ניכרת בתלונות שווא של נשים נגד גברים בין היתר בעידוד עורכי-דין המייצגים נשים בהליכי גירושין.
מנגד, קיימת ביקורת נגד טענות המתנגדים להנחיה, ולפיה דווקא טענות המתנגדים בדבר ריבוי "עלילות דם" ותלונות שווא הן עצמן בבחינת עלילת דם, המתארת "מגפה" של תלונות שווא שאיננה קיימת, המבוססת על השקפת עולם בלבד ונעדרת כל בסיס מחקרי (כדוגמת מאמרו של ד"ר יחזקאלי הנ"ל שלא כולל כל הפנייה מדעית), ובד בבד - תורמת להמשך השתקתן של נפגעות עבירות מין ואלימות מגדרית החוששות, בין היתר, מחוסר האמון החברתי והממסדי. הביקורת על המתנגדים מדגישה כי הנחיה 2.5 לא מונעת העמדה לדין או חקירה במקרים מובהקים של תלונות שווא, ורק קוראת לרשויות החקירה להפעיל שיקול דעת זהיר ומרוסן. לפי גישה זו, אם קיימת עלייה בשיעור התלונות המוגשות נגד גברים - אין היא מוכיחה עלייה בשיעור הגשת תלונות שווא, אלא להפך - מעידה על נחיצותה של הנחיה 2.5, המעודדת נפגעות להגיש תלונות ללא חשש ממצב בו לא תוכלנה למשוך בחזרה את התלונה (במקרה של איומים על חייהן, הפעלת לחץ רגשי או קריסה כלכלית, למשל), או ממצב בו חוסר יכולתן להוכיח את התלונה (כבמקרים מסובכים, "אפורים", או כאלו שנעשו - כפי שהדבר לעיתים קרובות - בחדרי חדרים, ללא ראיות חיצוניות מעבר לעדות המתלוננת) יוביל לנקיטת הליכים נגדן, ויגרום לוויתור מראש, באופן שיחזק את תת-הדיווח החמור הקיים ממילא בעבירות מין ואלימות במשפחה, ויסיג אחור את המאמצים הננקטים למיגור התופעה החברתית של רציחת נשים בידי בני-זוגן.
שינוי ההנחיה

במרץ 2016, בעקבות[דרוש מקור] נייר מדיניות אותו כתב יואב מזא"ה, תוקנה ההוראה ונקבע שגם במקרים של עבירות מין ואלימות במשפחה יוגשו כתבי אישום בגין תלונות שווא (אולם, בניגוד לעבירות אחרות, נדרש אישור של פרקליט מחוז).