stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דבר, זיכרון
תוכן הספר > פרקי הספר

עבר מושלם (Perfect Past). ראה אור לראשונה ב-1950. כולל זיכרונות ילדות ראשונים על רקע מלחמת רוסיה–יפן.
דיוקן אמי (Portrait of My Mother). ראה אור לראשונה ב-1949. מתאר את תופעת הסינסתזיה של נבוקוב (דימוי מספרים ומילים בצבעים).
דיוקן דודי (Portrait of My Uncle). ראה אור לראשונה ב-1949. סקירת אבות המשפחה הענפה ובפרט דודו של נבוקוב, ואסילי איבנוביץ' רוקווישניקוב ("דוד רוּקה"), שהוריש לו את אחוזת רוז'דסטבינו (Рождествено).
לימודי האנגלית שלי (My English Education). ראה אור לראשונה ב-1948. ילדות הסופר בסנט פטרבורג ובאחוזה הכפרית וראשית לימודי האנגלית שלו (בגיל ארבע-חמש) שקדמו ללימודי הרוסית.
העלמה או (Mademoiselle O). ראה אור לראשונה בצרפת ב-1936 כסיפור שרקעו הביוגרפי לא צוין, ראה אור באנגלית ב-1943 ונכלל בספר "תשעה סיפורים" (1947) וב"תריסר סיפורים" (1958). מתאר את האומנת השווייצרית דוברת הצרפתית של הסופר.
פרפרים (Butterflies). ראה אור לראשונה ב-1948. מתאר את אהבתו ארוכת השנים של הסופר לפרפרים, שהובילה לקריירה כאנטומולוג.
קולט (Colette). ראה אור לראשונה ב-1948 נכלל ב"תריסר סיפורים" (1958) תחת השם "אהבה ראשונה". מתאר חופשה משפחתית בביאריץ בשנת 1909, ופגישתו של נבוקוב בן העשר עם ילדה בת תשע בשם קולט (שמה האמיתי היה קלוד דפרה, Claude Deprès). כוללת את תיאור הנסיעה בנורד אקספרס.
שקופיות (Lantern Slides). ראה אור לראשונה ב-1950. זכרונות על מורים פרטיים ושיטותיהם. בפרט מתמקד במורה המכונה "לנסקי", לותרני ממוצא יהודי המנסה להציג את שירו של מיכאיל לרמונטוב "מְצִירִי" באמצעות שקופיות.
החינוך הרוסי שלי. ראה אור לראשונה ב-1948. עוסק בעיקר באביו של הסופר, ולדימיר דימיטרייביץ' נבוקוב.
הרמת מסך (Curtain-Raiser). ראה אור לראשונה ב-1949. דיוקן חברו ילדותו יורי (שנהרג במלחמת האזרחים ברוסיה) וניסיונות מיניים ראשונים.
שיר ראשון (First Poem). ראה אור לראשונה ב-1949 בעיתון הספרותי Partisan Review. נסיונותיו הראשונים של נבוקוב בכתיבת שירה.
תמרה (Tamara). ראה אור לראשונה ב-1949. סיפור אהבתו הראשונה, בגיל 16, על רקע מהפכת פברואר ומהפכת אוקטובר.
מגורים בסמטת טריניטי (Lodgings in Trinity Lane). ראה אור לראשונה ב-1951 בהארפרז מגזין. מתאר את חייו בקייברידג' ודן גם ביחסיו עם שני אחיו סרגיי וקיריל.
גלות (Exile). ראה אור לראשונה ב-1951 ב-Partisan Review. חיי הגולים הרוסים באירופה בשנות העשרים ובעיית שחמט.
גנים ופארקים (Gardens and Parks). ראה אור לראשונה ב-1950, הוקדש לאשתו ורה וכתוב אליה בגוף שני. מתאר את חייהם של המחבר ואשתו ובנם בשנים 1936–1940 (גילאי שנתיים עד שש של הילד) כמשפחת גולים רוסים צעירה באירופה.
התייחסות

הטיים מגזין בחר בספר בשנת 2011 למקום ה-11 מבין 100 הספרים הלא־בדיוניים הטובים ביותר שנכתבו מאז 1923.
תרגום לעברית

הספר תורגם לעברית על ידי לאה דובב וראה אור בשנת 1981 בהוצאת ספרית פועלים.
לקריאה נוספת

Andrew Field, VN, the life and art of Vladimir Nabokov, NY 1986
הערות שוליים

↑  הסיפור "פרפרים" באטלנטיק
↑  מיכאיל לרמונטוב, "מְצִירִי" בפרויקט בן-יהודה
↑  המקום ה-11 מבין 100 הספרים הלא־בדיוניים הטובים ביותר של טיים מגזין, 17 באוגוסט 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007351711705171  BnF: cb166150384 (data)  GND: 7566154-8  LCCN: n94011718  VIAF: 183561595   WorldCat (עם VIAF): 183561595
מרדכי כפרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 במרץ 1920 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  17 באוקטובר 2001 (בגיל 81) ישראל
 תחום יצירה:  פיסול 
 
אנדרטה של מרדכי כפרי בנהלל לנופלים במערכות ישראל
אנדרטת יצחק רבין של מרדכי כפרי ב"פארק רבין" ביקנעם
אנדרטה לזכר בני ובנות גבעתיים שנפלו במערכות ישראל, מעשי ידי כפרי
פסל בורוכוב בחזית מבנה המועדון במשמר הנגב
מרדכי כפרי (12 במרץ 1920 – 17 באוקטובר 2001) היה פַּסָּל ישראלי בולט. עבודתו קשורה ושזורה בתהליכים ההיסטוריים שעברו על עם ישראל במאה ה-20, ועיקר עיסוקה בהנצחה. הוא עומד מאחורי עיצובם של קרוב ל-50 אנדרטאות ומונומנטים ברחבי ישראל לזכר בנים שנפלו בהגנה על מדינת ישראל, לזכר השואה ולזכר מייסדים בהתיישבות ובתעשייה.
ביוגרפיה

כפרי נולד בוורשה בירת פולין בשם מרדכי וולפסדורף. בגיל 16 עלה לארץ ישראל לבדו במסגרת עליית הנוער ביחד עם אחיו יוסף. דרך חייו באמנות הפיסול החלה ב-1938 בחברת הנוער בנהלל, תוך כדי תקופת שירותו בנוטרות. הניסיונות הראשוניים היו בבוץ ובגבס. עיקר העיסוק בפיסול התחיל כאשר התגייס ב-1941 לצבא הבריטי במסגרת הבריגדה היהודית, אז נהג לפסל בשעות הפנאי ללא כל הדרכה. כל הפיסול בצבא הבריטי היה בעיקר בחימר, בגבס, בעץ, ובתקופה מסוימת גם בעופרת שנלקחה ממטוסים גרמניים. העבודה הייתה בממדים לא גדולים בשל הניידות, היעדר תנאים נאותים, וגם חוסר ידע בעיצוב עבודות גדולות. ב-1945 הציג את פסליו בתערוכת פיסול בין חילית של בעלות הברית שנערכה ברומא. פסליו, שמונה עשר במספר, נגנבו בהיותו בחזית, אבל זיכו אותו במלגת לימודים מטעם ממשלת בריטניה. בתום המלחמה, בעזרת מלגה זו, למד פיסול באקדמיה לאמנויות יפות של פירנצה (אקדמיה די בֶּלֶה אַרטי) (אנ'), איטליה, בין השנים 1946–1948, ובמקביל עבד והתמחה בסטודיו לעבודות שיש ופיסול בדרכי העבודה הקלאסיות. בסוף 1948 חזר לארץ להשתתף במלחמת העצמאות.
בשנים הראשונות למדינת ישראל עסק בהוראת פיסול במוסדות שונים, ובו בזמן הרבה ביצירת פורטרטים ותבליטים של אישים, המוצבים במוסדות שונים. ביניהם: דוד רמז, דב בר בורוכוב, דני מס, ברל כצנלסון, מרדכי נמיר, ודוד בן-גוריון. עבודתו המונומנטלית הראשונה של כפרי בשנת 1950 הייתה הקמת אנדרטה לזכר נופלי כפר נהלל. מאז נמשכה דרכו האמנותית כפסל הנצחה בעשרות עבודות ברחבי הארץ, עבודותיו ניצבות באתרי הנצחה, בפארקים ובמוסדות ציבור.
כפרי חי ופעל בנהלל, עם אשתו רחל (בתו של צבי לבנה) כפסל וכחקלאי, למן עלייתו ארצה ועד שנותיו האחרונות.
עבודותיו

באנדרטאות ובמונומנטים שהקים ביטא כפרי את פעלם ורוחם של אירועים ואנשים. מאפיין אותן הקשר עם האדמה, הנוף, הארץ, ערכי התקופה ותחושת הכאב והתקווה. עבודותיו "החיות לעד" כדבריו, תורמות לזיכרון הקולקטיבי על הזיכרון הפרטי, ומהוות מוקד מתמשך להתכנסות הקהילה, להזדהות ולטקסים.
ייחודן של יצירותיו בגושי אבן גדולים גולמיים המתוכננים לקומפוזיציות הרמוניות, תוך הדגשת קשר בין נושא היצירה למקום בו היא מוצבת, עם מוטיבים מהעבר או ההווה ופנייה אופטימית לעתיד. למרות ריבוי הסגנונות: קלאסי, פיגורטיבי וסמלי, ניכרת באנדרטאות הללו גישתו הייחודית של כפרי ואהבתו לאבן כחומר יצירה.
עבודות בולטות:
אנדרטה לזכר חללי כפר נהלל (נהלל), 1950
אנדרטת המגל והחרב, מושב אלמגור, 1967
אנדרטה ליצחק רבין (יקנעם)
אנדרטה לזכר בני ובנות גבעתיים שנפלו במערכות ישראל
אנדרטה להגנה בגבעת ההגנה שבפארק הכרמל
אנדרטה למתנדבי היישוב העברי שנפלו בנכר (בית הקברות הצבאי בהר הרצל)
אנדרטה לנופלים במערכות ישראל בכפר ביל"ו
אנדרטה לנופלים בניצני עוז
אנדרטה לנופלים במערכות ישראל בכפר הס
פסל בורוכוב,  משמר הנגב
לקריאה נוספת

רחל כפרי, מקצת מן הדברים --- : על הפסל מרדכי כפרי, חיפה: [חמו"ל], תשס"ה 2004
מרדכי כפרי – אנדרטאות ופסלים, הוצאה עצמית, 2024
הערות שוליים

↑  ראש הממשלה בטקס הסרת הלוט מאנדרטת ההגנה בחיפה, דבר, 29 במרץ 1972
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 279923  NLI: 987007521053205171  ULAN: 500481622  VIAF: 308268376   WorldCat (עם VIAF): 308268376
מותה של אליסה לאם

| --- | --- |
 לידה:  30 באפריל 1991 ונקובר, קנדה 
 פטירה:  31 בינואר 2013 (בגיל 21) מלון ססיל, לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  קנדה 
 מקום מגורים:  ונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה
 ידועה בשל:  אופן היעלמותה ונסיבות מותה המסתוריות
 השכלה:  סטודנטית באוניברסיטת קולומביה הבריטית, ונקובר
 
אליסה לאם (באנגלית: Elisa Lam), הידועה גם בשמה הקנטונזי, לאם הו יי (בסינית קנטונזית: 藍可兒; ‏30 באפריל 1991 – 31 בינואר 2013) הייתה סטודנטית קנדית באוניברסיטת קולומביה הבריטית השוכנת בוונקובר. ב-19 בפברואר 2013 נמצאה גופתה במכל מים בגג של מלון סֶסִיל, שבמרכז לוס אנג'לס.
היא דווחה כנעדרת ב-1 בפברואר. המשטרה חיפשה אחריה בכוחות מתוגברים בתוך המלון, אך לא מצאה אותה. עובדי תחזוקה של המלון גילו את גופתה בתוך מכל המים, לאחר שאורחי המלון התלוננו על בעיות באספקת המים לחדריהם, כמו גם על צבעם.
היעלמותה של לאם סוקרה באופן נרחב בתקשורת והעניין באשר לנסיבות היעלמותה הלך וגבר. חמישה ימים לפני שגופתה נמצאה,  ומשטרת לוס אנג'לס פרסמה סרטון וידאו, המתעד את רגעיה האחרונים של לאם, ביום היעלמותה. סרטון זה צולם על ידי מצלמת האבטחה של מעלית המלון. לאם נראית בו יוצאת מהמעלית ומיד נכנסת אליה, מדברת ומניעה את כפות ידיה ורגליה. במסדרון שמחוץ למעלית, ובהיכנסה חזרה לתוכה - נדמה שהיא מתחבאת בין קירות מעלית. התנהגות זו של לאם נראתה מוזרה. הסרטון הפך ויראלי ברשת האינטרנט. משתמשים רבים אשר צפו בסרטון, דיווחו על כך שהוא מטריד ואינו מניח את הדעת, ואנשים רבים רואים בו כאחד הסרטונים המפחידים ביותר ביוטיוב.
תאוריות שונות ניסו להסביר הן את התנהגותה המוזרה והבלתי נורמטיבית של לאם, כמו גם את נסיבות מותה: החל בטענות אודות כוחות על טבעיים (אנ') אשר היו מעורבים במקרה, וכלה בהפרעה דו-קוטבית, אשר ממנה סבלה לאם; כמו כן נטען, כי סרטון הווידאו עבר עריכה ועיבוד, וכי חלקים ממנו הוסרו טרם פרסומו - עובדה המונעת מהקהל הרחב לדעת מה התרחש בחלקים אשר הוסרו לכאורה מהסרטון, ואשר היו עשויים לשפוך אור על התעלומה, או אף להביא לכדי פתרונה. נסיבות מותה של לאם, לכשנתגלה גופתה, העלו אף הן שאלות, בייחוד בהתחשב בעברו של המלון, אשר היה רווי במקרי מוות וברציחות.
בעת מציאת גופתה בתוך מכל המים, הייתה לאם עירומה, כאשר מרבית מלבושיה וחפציה האישיים צפו לידה. משטרת לוס אנג'לס פרסמה את ממצאי הנתיחה שלאחר המוות רק כארבעה חודשים לאחר גילוי הגופה, לאחר עיכובים חוזרים ונשנים. תוצאותיה הראו, כי לא הייתה כל עדות לפגיעה פיזית בלאם, וקיטלגה את סיבת מותה כתאונה. אורחי המלון, אשר כיום מכונה בשם חדש: "Stay on Main", והתארחו בו בעת התרחשות הפרשה, תבעו את המלון בעוון המקרה, והוריה של לאם הגישו תביעה משפטית נפרדת בהמשכה של אותה השנה; תביעה זו נדחתה לבסוף ב-2015.
רקע

לאם, בתם של מהגרים מהונג קונג, אשר פתחו מסעדה בעיר ברנאבי, השוכנת סמוך למזרחה של ונקובר, קנדה, הייתה סטודנטית באוניברסיטת קולומביה הבריטית, למרות העובדה כי לא נרשמה לשנת הלימודים בתחילת 2013.
לאם נהגה לטייל לבדה, באמצעות רכבות השייכות לתאגיד הרכבות האמריקני "אמטרק", ובאמצעות אוטובוסים בינעירוניים. ב-26 בינואר, הגיעה ללוס אנג'לס. כעבור יומיים, נרשמה לאם במלון "סֶסִיל", השוכן באזור "סקיד רו" (אנ') במרכז לוס אנג'לס. בתחילה, חלקה חדר משותף עם אורחים אחרים, אשר היה ממוקם בקומת המלון החמישית; אולם, לאחר ששותפיה לחדר התלוננו אודות "התנהגותה המוזרה", כפי שתיאר זאת מאוחר יותר עורך הדין שייצג את המלון בתביעות המשפטיות אשר הוגשו כנגדו - הועברה לאם, כעבור יומיים, לחדר בו השתכנה לבדה.
מלון סֶסִיל נבנה במהלך שנות העשרים של המאה העשרים, במטרה לארח אנשי עסקים ("מלון למטרות עסקיות"). הוא ידע זמנים קשים במהלך שנות השלושים של המאה העשרים, במהלכן התרחש השפל הגדול. מאז תקופה זו ועד היום, לא השכיל עוד המלון מעולם לשחזר את הצלחתו הכלכלית, לה זכה בתחילת דרכו. לכך תרמה באופן ניכר הבליה העירונית בסביבתו של המלון, אשר התרחשה במהלך סוף שנות העשרים של המאה הקודמת.
כמה ממקרי הרצח הנודעים ביותר שידעה לוס אנג'לס התרחשו במלון סֶסִיל, או היו קשורים אליו: ב-1964, נאנסה ונרצחה בחדרה שבמלון גולדי אוסגוד, אשר נודעה בכינויה "גברת היונים של פארק פרשינג סקוור (אנ')". גם מקרה רצח זה מעולם לא פוענח. הרוצחים הסדרתיים ג'ק אונטרווגר וריצ'רד רמירז, "הצייד הלילי" התגוררו במלון זה, בתקופת ביצוע פשעיהם. במלון זה גם בוצעו מעשי אובדנות, כאשר באחד מהם נהרג בשגגה גם עובר אורח, בחזית המלון ממש. לאחר חידושים ושיפוצים, ניסה המלון לשווק עצמו מחדש, הפעם כמלון בוטיק; אך ההצלחה המחודשת בוששה להגיע, בשל רתיעת אורחים פוטנציאליים מההשתכנות בו, עקב עברו המושמץ.
לאם אובחנה כסובלת מהפרעה דו־קוטבית ומדיכאון וטופלה תרופתית. על פי עדותם של בני משפחתה לא היו לה מעולם מחשבות אובדניות או ניסיונות אובדניים.
באמצעה של שנת 2010, פתחה לאם בלוג אישי בבלוגספוט, תחת שם המשתמשת: "את'ר פילדס". במהלך השנתיים שלאחר מכן, פרסמה לאם בבלוג זה צילומים של דוגמניות לבושות בבגדים אופנתיים, כמו גם פוסטים הקשורים לחייה, אשר רובם עסקו במאבקה בהפרעותיה הנפשיות, ובנסיונותיה להתמודד עמן ולהתגבר עליהן.
בפוסט אשר פרסמה בינואר 2012, קוננה לאם על כך ש"הבעיה חזרה לסורה", דווקא בתחילת שנת הלימודים. עובדה זו, כך כתבה לאם, אילצה אותה לבחור ללמוד מספר קורסים מועט יותר, על מנת להפחית בעומס הלימודים. היא תיארה את תחושותיה במילים: "אני מרגישה חסרת כיוון לחלוטין, אבודה". ככותרת עבור פוסט זה, ציטטה לאם את מילותיו של הסופר צ'אק פלאניוק: "אתה תמיד מרגיש נרדף בידי המחשבה, שהנך מבזבז את חייך (לשווא)". היא השתמשה בציטוט זה כאפיגרף (אנ') של בלוג זה. לאם חששה כי עקב פרישתה ממספר גדול של קורסים לא תוכל להמשיך את לימודיה לתואר שני.
זמן מה לאחר שחלפו שנתיים ממועד פתיחת הבלוג ב"בלוגספוט", הודיעה לאם על כך שהחליטה לנטשו; במקומו, פתחה לאם בלוג באתר אחר, "Tumblr". עיקר תוכנו של הבלוג הכיל צילומי אופנה שמצאה, כמו גם ציטוטים שונים. מעט מכלל הפוסטים שפרסמה, כתבה לאם במילותיה שלה. ציטוטו של פלאניוק שימש כאפיגרף גם באתר זה.
היעלמות

במהלך שהייתה בלוס אנג'לס, יצרה לאם קשר עם הוריה, שנותרו בקולומביה הבריטית, מדי יום ביומו. ב-31 בינואר 2013, היום בו הייתה אמורה לבצע "צ'ק אאוט" ממלון סֶסִיל ולעבור לטייל בסנטה קרוז, הם לא שמעו ממנה עוד, לפיכך יצרו קשר עם משטרת לוס אנג'לס; בנוסף, טסה משפחתה ללוס אנג'לס, על מנת לסייע בחיפושים אחריה.
אחד מעובדי המלון, אשר ראה אותה ביום היעלמותה, אמר כי הייתה לבדה. קייטי אורפאן, מנהלת חנות ספרים אשר שכנה בסמוך למלון, הייתה האדם היחיד שתועד באותו היום, אשר חזה בלאם בעודה בחיים. "היא הייתה טיפוס חברותי, מלאת חיים", טענה אורפאן בפני כתבי CNN. עוד טענה אורפאן, כי לאם ביקרה בחנות לשם רכישת והענקת מתנות עבור בני משפחתה, לכשתשוב חזרה לביתה. אורפאן הוסיפה, כי "היא שוחחה עמי אודות מהות הספר, אותו הייתה חפצה לרכוש, ו (התלבטה) האם הוא עשוי להיות כבד מדי לנשיאה במהלך מסעה".
במסגרת חקירת המקרה, סרקה משטרת לוס אנג'לס את המלון עד קצה גבול יכולתה, מבחינת הרשאותיה המשפטיות אשר ניתנו לה. השוטרים סרקו את חדרה של לאם, ונעזרו בכלבי גישוש, אשר ריחרחו אחר עדות כלשהי ללאם - הן בתוך המלון - והן על גגו. למרות מסע החיפוש הנרחב, כשלו הכלבים במשימתם למצאה. סרג'נט רודי לופז, אשר נטל חלק בפיקוד על הצוות, שהיה אמון על החיפושים במלון, טען כי: "(אבל) לא סרקנו את כל החדרים. היינו מורשים לעשות זאת אך ורק במקרה של סיבה סבירה, אשר הייתה גורמת לנו להאמין, שאכן בוצע כאן פשע".
ב-6 בפברואר, שבוע לאחר הפעם האחרונה בה נראתה לאם, החליטה משטרת לוס אנג'לס כי היא זקוקה לעזרת הציבור. במסגרת התרחבות מסע החיפושים אחריה, חולקו בשכונה הסובבת את המלון פליירים עם תמונתה, והפרופיל שלה, בצירוף תמונתה, הועלה לרשת. באופן זה, הובא המקרה לידיעת הציבור הרחב - באמצעות אמצעי המדיה והתקשורת.
היעלמות > סרטון המעלית

ב-14 בפברואר, לאחר שבועיים מיום היעלמותה, פרסמה משטרת לוס אנג'לס סרטון, המתעד את רגעיה האחרונים של לאם בעודה בחיים. סרטון זה, אשר הוקלט ב-1 בפברואר על ידי מצלמת אבטחה, אשר הייתה מותקנת באחת ממעליות המלון - אליה נכנסה לאם - משך תשומת לב בקנה מידה עולמי. זאת, בעקבות התנהגותה המוזרה של לאם.
מצלמת האבטחה במעלית, אשר הותקנה בחלקה האחורי העליון, ואשר תיעדה את המקרה, סיפקה תיעוד לא רק של פנים המעלית, אלא גם של המסדרון מחוצה לה. איכות ההסרטה של מצלמה זו לא הייתה טובה, והסרטון שהוקלט היה בעל רזולוציה נמוכה למדי. בנוסף, חותם הזמן בתחתית הסרטון הוצג בצורה לא ברורה. כמו כן, מספר נקודות בפיה של לאם הוצגו כפיקסלים.
הסרטון קיבל חשיפה ותהודה נרחבות, ומספר תאוריות הועלו בניסיון להסביר את התנהגותה של לאם. טענות נוספות הועלו על כך שייתכן והסרטון המקורי נערך טרם הפצתו לקהל הרחב.
גילוי הגופה

במהלך החיפושים אחר לאם, החלו מספר אורחים של בית המלון להתלונן על לחץ מים נמוך. בהמשך, התלוננו אורחים נוספים על כך שצבע המים שזרמו מהברזים שבחדריהם היה שחור, וטעמם לא היה שגרתי.
בבוקרו של 19 בפברואר נתגלתה גופתה של לאם בתוך אחד מארבעה מכלי מים, אשר היו שייכים למלון, ואשר היו אמונים על אספקת המים לכל שירותיו השונים. המכל, שקיבולת המים שלו עמדה על כמעט 4,000 ליטרים - רוקן, ובהמשך - נחתך ונפתח. פעולות אלו בוצעו לאחר שנתברר, כי פתח התחזוקה של המכל היה קטן מדי מכדי להכניס אליו ציוד שיסייע בחילוץ הגופה.
ב-21 בפברואר, פרסמה המחלקה הפתולוגית של משטרת לוס אנג'לס דו"ח נתיחה שלאחר המוות, המפרט את נסיבות מותה של לאם. סיבת המוות הרשמית נקבעה כ"טביעה שלא במתכוון", כאשר מניע משמעותי לכך היה, לטענת המשטרה, הפרעה דו-קוטבית. הדו"ח המלא של המחלקה הפתולוגית, אשר פורסם בחודש יוני, קבע שגופתה של לאם נמצאה עירומה; בגדים זהים (או דומים) לאלו שנראתה לובשת בסרטון המעלית - נמצאו צפים במים, ליד הגופה, והיו מצופים ב"חלקיקים דמויי חול". שעונה של לאם, כמו גם מפתח הכניסה לחדרה בבית המלון, נמצאו אף הם יחד עמה. לא נמצאה כל עדות לטראומה גופנית, תקיפה מינית או ניסיון אובדני.
בדיקות טוקסיקולוגיות שנערכו בגופה היו חלקיות בלבד, מאחר שלא נותרה כמות דם מספקת בגופה. ממצאי בדיקות אלו העלו, כי נמצאו בדמה עקבות תרופות פסיכיאטריות, אשר תאמו לאלו שאותן נטלה לאם ונמצאו בין חפציה האישיים, וכן שרידי תרופות ללא מרשם רופא, דוגמת סינוטאב (אנ') ואיבופרופן. כמו כן, נמצאה בדמה כמות מזערית של אלכוהול (כ-0.02%). מלבד אלו, לא נמצאו בדמה עדויות לשימוש בסמים אחרים.
ליטיגציה

הוריה של לאם מילאו תביעה בעוון מוות ברשלנות, וטענו כי המלון נכשל ב"בדיקת וחיפוש סכנות שגרמו לסיכון לא סביר ללאם ולאורחי המלון האחרים", תוך דרישה לקבל דמי קבורה. המלון מצדו טען, שלא היה יכול לחזות את כניסתה של לאם למכלי המים, ובשל העובדה שלא ידוע כיצד נכנסה אליהם - לא היה מוכן לקחת אחריות בדבר אי יכולתו למנוע זאת. ב-2015, תביעתם של הוריה של לאם נדחתה.
הערות שוליים

1 2  דווח שנעלמה ב-31 בינואר 2013. גופתה התגלתה ב-19 בפברואר 2013.
↑  ״המלון שהרג אותי״ - סיפורו של מלון ״סטיי און מיין״ (״ססיל״) ושל אליסה לאם בפודקאסט ״מינהר הזמן״, ״כאן״, תאגיד השידור הישראלי
מלון סֶסִיל בו שהתה לאם במהלך השבוע האחרון לחייה
מסילת הרכבת דרעא–צמח

| --- | --- |

גשר ג'יסר אל האווי שנהרס ב-1946 במסגרת פעולת "ליל הגשרים"
 מידע כללי
 מדינה:  ארץ ישראל המנדטורית, סוריה
 עיר:  דרעא
 מפעיל:  הרכבת הצבאית העות'מאנית, הרכבת הצבאית לארץ ישראל, הרכבת המנדטורית
 מידע על ההקמה
 חברה בונה:  הרכבת הצבאית העות'מאנית בניהול היינריך אוגוסט מייסנר
 התחלת בנייה:  1903
 פתיחת המסילה:  15 באוקטובר 1905
 סגירת המסילה:  1945
 מידע על המסילה
 תחילת המסילה:  דרעא
 סיום המסילה:  תחנת הרכבת בצמח
 סוג המסילה:  נוסעים ומשא
 אורך המסילה:  73 ק"מ
 רוחב המסילה:  105 ס"מ
 מסלולים:  1
 מספר התחנות:  7

רשימת התחנות
רשימת התחנות
 תרשים המסילה
 
 מפת רכבות מ-1924 בה מצוינת שלוחת חיפה -דרעא
 
לוח זמני נסיעות של הקו מ-1944. התחנות לאורך הירמוך מוזכרות כאן. לפי לוח זה, זמן הנסיעה מתחנת צמח לדרעא ארך כ-3 שעות
רכבת "תיירים" בקרבת דרעא (צולם 2007)
דוגמה לאתגרים ההנדסיים שעמדו בפני בוני המסילה - מעבר עמוק שנחצב בהר לקראת תחנת זייזון (1908)
מסילת הרכבת דרעא–צמח היא החלק המזרחי של שלוחת מסילת הרכבת החיג'אזית מדרעא לחיפה (חלקה המערבי של השלוחה היא רכבת העמק). המסילה קישרה את תחנת הרכבת בצמח לעיירה דרעא שבסוריה שם התחברה לרכבת החיג'אזית. הקו חדל לפעול בשנת 1946 לאחר שגשר הירמוך השני פוצץ בליל הגשרים והתנועה בין חיפה לדרעא פסקה. הסורים חידשו את תנועת הרכבות בחלק מהקו עבור תיירים אך גם אטרקציה זו פסקה עם פריצת מלחמת האזרחים בסוריה.
ההיסטוריה של המסילה

היוזם והמממן של מסילה זו (כמו גם של כל הרכבת החיג'אזית) היה הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני. הוא מינה את המהנדס הגרמני היינריך אוגוסט מייסנר לתכנן ולהקים את שתי המסילות. המטרה של הקמת השלוחה לחיפה הייתה להתחרות במסילה שבנו הצרפתים מהחורן לביירות.
סלילת הרכבת החיג'אזית החלה ב-1900 ובשנת 1903 החלו בחיפה העבודות לבניית השלוחה בין חיפה לדרעא. בינואר 1904 נחנך הקטע הראשון בן 59 ק"מ בין תחנת הרכבת חיפה מזרח לתחנת הרכבת בית שאן. ב-15 באוקטובר 1905 נחנכה המסילה לכל אורכה ובמהלכה יצאה הרכבת הראשונה מחיפה לדמשק והוסר הלוט מעל אנדרטת שיש, הניצבת עד לימינו בסמוך לתחנה בחיפה.
לאחר חנוכתה פעלה הרכבת בין חיפה ודרעא ללא הפסקה (למעט תקופה מסוימת בתקופת מלחמת העולם הראשונה). בגלל האופי התלול של הירמוך היה צורך בקטר חזק יותר שימשוך את הרכבת במעלה הנהר לכן נבנה בצמח סובבן והקטר שהגיע עם הרכבת מחיפה חזר אליה וקטר חזק יותר, שהגיע מדרעא, נרתם לרכבת ומשך אותה בעליות של הירמוך.
חלוקת שטחי האימפריה העות'מאנית בתום מלחמת העולם הראשונה הולידה קו גבול בין שטחי המנדט הבריטי על ארץ ישראל והמנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון שעבר 7 ק"מ ממזרח לתחנת צמח. עד 1925 לא היה ברור אם אל חמה נמצאת בתחום המנדט הבריטי על עבר הירדן או בתחום המנדט הבריטי על ארץ ישראל. ב-1925 נקבע שאל חמה בשטחי ארץ ישראל המערבית. למעשה, מהמועד בו לקחה חברת הרכבות הצרפתית את האחריות לתפעול הקטע צמח-אל חמה ב-15.11.1928, היה קטע המסילה והתחנה באל חמה מובלעת צרפתית בשטח המנדט הבריטי.
התנועה בין חיפה ודרעא נמשכה עד 1945. החל משנה זו ביצעה ההגנה מספר פעולות שגרמו לשבוש תנועת הרכבות בקוי הרכבת בארץ. שיא הפעילות נרשם בליל הגשרים בו פוצץ גשר "ג'יסר אל האווי" דבר שהביא להפסקת תנועת הרכבות לכל אורכה של המסילה. תנועת הרכבות, בחלק המערבי (רכבת העמק), נמשכה עד 1951. תנועת הרכבות בין דרעא לאל חמה נמשכה עד 1967. בהמשך הופעל רק המקטע בין תחנת זיזון עד דרעא (בעיקר עבור תיירים חובבי רכבות) אבל גם פעילות זו נפסקה עם פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה.
מבנה המסילה

רוחב המסילה תאם לתקן העות'מאני של 105 ס"מ. אדני הרכבת היו ממתכת ויוצרו במפעל בבלגיה ובארצות הברית. רוחב מסילה של 105 ס"מ חוסך מצד אחד בהוצאות התשתית ומאפשר מצד שני עקומות רכבת חדות יותר אולם מקטין את יציבות הרכבת (בגלל מרכז כובד גבוה יותר). רוחב זה תואם גם לרוחב מסילת הרכבת החיג'אזית.
הטופוגרפיה של המסילה

קיים שוני רב בטופוגרפיה של שני חלקי שלוחת דרעא–חיפה. החלק המערבי (רכבת העמק) מישורי ברובו (למעט קטע העלייה באזור ירדנה) בעוד שהחלק המזרחי, העובר לאורך ערוץ הירמוך, מתאפיין בפיתולים רבים ובעליות תלולות ולכן מרחק של כ-48 ק"מ (בקו אוויר) נמתח לאורך כ-73 ק"מ ומטפס מרום של 200- מטר (בתחנת צמח) לרום של 500+ מטר מעל פני הים (בדרעא). האתגר הטופוגרפי ייקר את עלות הסלילה בכ-70% ביחס לסלילה במישור.
מסלול המסילה

לאורך המסילה נבנו מספר תחנות ששירתו את היישובים בערוץ. הטופוגרפיה של הירמוך אילצה את בוני המסילה לכרות שמונה מנהרות (באורך כולל של כ-1100 מטר) ולבנות כ-330 גשרים ומעבירי מים:
מסלול המסילה > תחנות רכבת

בין תחנת צמח לתחנת דרעא נבנו שבע תחנות רכבת:
תחנת הרכבת בצמח – תחילת המסילה (רום 200-, 87 ק"מ מתחנת חיפה מזרח)
תחנת הרכבת אל חמה – תחנה ששירתה את המבקרים במרחצאות אל חמה (רום 160-, 95.5 ק"מ מתחנת חיפה מזרח).
תחנת הרכבת "ודי חָ'לֵד" (Wadi Chalid) בנקודת מפגש הירמוך ונחל רוקד (רום 70-, 107 ק"מ מתחנת חיפה מזרח).
תחנת הרכבת "אש שג'רה" (Esh Shejara). תחנה זו היא הראשונה ממקטע המסילה הפעיל (רום 20+, 119.5 ק"מ מתחנת חיפה מזרח).
תחנת הרכבת מקארין (Mukarin) (רום 60+, 124.5 ק"מ מתחנת חיפה מזרח).
תחנת הרכבת זיזון (Zeizoun) (רום 250+, 136 ק"מ מתחנת חיפה מזרח)
תחנת הרכבת תל אש שבאב (Tel esh-Shebab)
תחנת הרכבת מזריב (Muzeirub) (רום 460+, 149 ק"מ מתחנת חיפה מזרח).
תחנת הרכבת דרעא (Dera'a) שם התחברה המסילה לרכבת החיג'אזית (רום 460+, 161 ק"מ מתחנת חיפה מזרח).
תחנת הרכבת סמח
תחנת הרכבת אל חמה
תחנת הרכבת בדרעא
תחנת הרכבת במקארין (צילום ממלחמת העולם הראשונה)
תחנת הרכבת בזיזון
מסלול המסילה > גשרים

לאורך המסילה נבנו כ-14 גשרים גדולים מעל הירמוך ועוד מאות גשרונים ומעברי מים שרובם הגדול אינו מתועד:
גשר אל חמה (ג'יסר אל האווי) – גשר באורך כ-130 ובגובה של כ-20 מטר. פוצץ ב-1946 במסגרת ליל הגשרים. חלקו בתחום ישראל וחלקו בתחום ירדן (רום 180-).
גשר אל בנה (ג'יסר אל בָּנָה) – גשר ברזל באורך של כ-80 מטר לפני מרחצאות אל חמה (רום 165-).
גשר בָּטְמה (ג'יסר אום בָּטְמָה) – גשר ברזל מעל הירמוך מייד לאחר אל חמה (רום 160-).
גשר "שק אל בָּרַד" – גשר ברזל על הירמוך ליד הכפר הירדני "אל מוחיבא אל פוקא" (רום 120-).
גשר ח'לד (ג'יסר ח'לד) (רום 60-).
גשר ג'סר אל חאווי – גשר הרכבת ה-2 על הירמוך (הראשון היה הגשר בנהריים שהיה חלק מרכבת העמק)
גשר ג'יסר אל בָּנָה – גשר הרכבת ה-3 על הירמוך
גשר ג'יסר אום בָּטְמָה – גשר הרכבת ה-4 על הירמוך
גשר שק אל בָּרַד – גשר הרכבת ה-5 על הירמוך
גשר הרכבת הראשון אחרי תחנת "אש שג'רה" (Esh Shejara)
גשר הרכבת השני אחרי תחנת "אש שג'רה" (Esh Shejara)
גשר הרכבת לפני תחנת הרכבת מקארין (Mukarin)
גשר הרכבת לאחר תחנת "מקארין" (Mukarin)
גשר הרכבת בקרבת תחנת תל אש שבאב (Tel esh-Shebab)
גשר הרכבת בכניסה למנהרה 7
מסלול המסילה > מנהרות

לאורך המסילה נכרו שמונה מנהרות, אולם רק חלק קטן מהן מתועד.
מנהרה #1 (מנהרה 105) על הגדה הצפון מערבית של הירמוך. נמצאת בתחום ישראל אך נדרש אישור צבאי על מנת להגיע אליה (רום 50-), אורכה כ-200 מטר.
מנהרה 1 – הפתח המערבי של המנהרה
מנהרה 1 – בתוך המנהרה, לכיוון המערב
מנהרה 1 – בתוך המנהרה
מנהרה 1 – פסי הרכבת סמוך למנהרה
מנהרה מספר 2 (1908)
מנהרה מספר 3 (1908)
מנהרה מספר 4 (1908)
מנהרה מספר 5 (1908)
מנהרה מספר 6 (1908)