stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאה מבטים על אדו
חלוקת הסדרה לפי עונות השנה

מלבד הקשרם של הנופים לספרות ושירה, הם מקושרים גם לעונות השנה. מגוון הנופים מציגים את אדו בתנאי מזג אוויר ספציפיים המרמזים על עונת השנה. החלוקה לעונות השנה היא מסורת עתיקה באומנות היפנית, אם כי הקיטלוג נעשה לאחר מותו של הירושיגה על ידי ממשיכו. כל נוף בסדרה הוא בעל עונה ספציפית, כאשר לעיתים מאפייני העונה בולטים לעין ולפעמים פרט זעיר מעיד על עונת השנה, כדוגמת עץ שזיף בודד פורח. ההדפסים מתחילים בעונת האביב, הסדרה הארוכה ביותר, ומסתיימים בעונת החורף.
עונת האביב מצויה בהדפסים 1–42. העונה מזוהה עם פריחת עץ השזיף ופריחת עץ הדובדבן. הפריחה המרהיבה נחגגת בטיולים בחיק הטבע לכל המשפחה ולבני כל המעמדות. בנוסף, חגיגת השנה החדשה היא סמל לבוא האביב.
עונת הקיץ מצויה בהדפסים 43–72. העונה מאופיינת בפסטיבלים אורבניים, בשיט בנהרות, בפריחת אירוסים ובדייג הטונה. בסוף עונת הקיץ יש תקופת ביניים של מזג אוויר משתנה ולכן עונת הקיץ מאופיינת בגשם בזק לא צפוי, ואחריו שמים בהירים.
עונת הסתיו מצויה בהדפסים 73–98. מזג האוויר הסתווי הוא תקופת הפסטיבלים ביפן. ולכן ישנם תיאורים רבים של פסטיבלים ומאפייניהם. סימן נוסף לתקופת הסתיו הוא עץ המייפל בשלכת וירח מלא בשמיים בהירים.
עונת החורף מצויה בהדפסים 99–118. סימני ההיכר של עונת החורף הם, שלג, שמים אפורים, מכירה בשווקים של אוכל חם וציפור העגור הנפוצה באותה התקופה.
מאפייני הסדרה

תוואי הנוף המצוי בסדרה בעל שני מוטיבים. הראשון הוא זרימה והתפשטות של מים והשני הוא האזור ההררי. מוטיב המים מופיע ב-34 הדפסים, כאשר רובם מקורות מים ראשים באדו, כדוגמת נהר הסומידה והנחלים הזורמים למפרץ אדו. הטופוגרפיה ההררית, מוטיב ההרים, משמש נקודת ציון וזווית מבט, שעוזרת לצופה לקשר את תמונת הנוף למקום ספציפי ממנו נגלה ההר. וכמו כן, ההרים נתפסים באופן סימבולי לשומרי העיר של אדו, הבולטים בניהם הם הר פוג'י והר צוקובה. מאפיין נוסף הוא הנוף העירוני. הסדרה מציגה את צדדיה הרבים של העיר אדו, הכוללת שווקים הומי אדם, בילויים ברובע השעשועים, פסטיבלים וחיי פנאי. הירושיגה בחר להציג את הצדדים היפים של העיר ולהנציח את ההנאה של התושבים. הסדרה רחוקה מלשקף את המציאות על מורכבויותיה, אלא מהווה ניסיון להציג את אדו כעיר אידיאלית.
הסגנון הייחודי של הסדרה

באמצעות הסדרה הירושיגה כונן סגנון ייחודי, שהביא לפרסומו הרב ולשפע חיקויים. קומפוזיציות מתוחכמות, איכות גבוהה של קו המתאר, הצללות, צבעים ופיגמנטים בוהקים הפכו את הסדרה "מאה מבטים על אדו" ליוצאת דופן ולסגנון המזוהה עם הירושיגה. פרסום זה נבע מכך שהדפסי עץ עד למאה התשע-עשרה תארו בעיקר דמויות של נשים יפות או שחקני קבוקי. שנית, הזוויות מהן בחר הירושיגה להציג את הנוף, מזווית גבוהה או מבעד לעץ היו חדשניות. שלישית, הירושיגה השתמש בצבעים בולטים, כגון אדום, כחול פרוסי וצהוב - שהיוו חדשנות טכנית בזמנו. ורביעית, השימוש של הירושיגה בגווני אפור היו גם כן חדישים ואיפשרו להדפיס ליל כוכבים והצללות על המים.
העיר אדו

אזור אדו היה מיושב מתקופה עתיקה כנמל לא גדול. בתקופת 1603–1867 המכונה תקופת אדו, האזור התפתח לכדי עיר הבירה של השוגון טוקוגאווה והעיר הפכה לגדולה ביפן. באותה העת שרר באדו שקט ויציבות פוליטית וכלכלית תחת שלטון השוגון, הודות לסדר החברתי שנשמר עקב חקיקה נוקשה. הירושיגה חי ונפטר באדו. העיר הייתה חלק בלתי נפרד מחייו וכן מהדפסי העץ שיצר. המבטים השונים על העיר משקפים את החשיבות של הסוחרים ובעלי המלאכה, כלומר של בני המעמדות הנמוכים, במרקם העירוני.
לקריאה נוספת

Smith, Poster Amy G (eds.). Hiroshige: One hundred famous views of Edo. New York: Broolyn Museum, 1992.
הערות שוליים

↑  Utagawa Hiroshige, Grove Art Online (באנגלית)
1 2  One hundred famous views of Edo / Hiroshige ; introductory essays by Henry D. Smith II and Amy G. Poster ; commentaries on the plates by Henry D. Smith ; preface by Robert Buck
↑  http://www.brooklynmuseum.org/opencollection/research/edo/places/
1 2  Smith, Poster Amy G (eds.). Hiroshige: One hundred famous views of Edo. New York: brooklyn Museum, 1992.
↑  One Hundred Views of Edo | work by Hiroshige | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
תעמולה באיראן

קאסם סולימאני הורג תנין (ארצות הברית) עם דגל איראן
תעמולה באיראן היא תעמולה הממומנת מכספי ממשלת איראן ומגורמים "פרטיים" לכאורה, שבדרך כלל נשלטים גם הם על ידי המשטר. יעדיה המרכזיים של התעמולה הם שינוי דעת הקהל הבינלאומית בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ושיפור מעמדה הבינלאומי של איראן.
מומחים הגדירו את התעמולה באיראן כך: "התעמולה היא הניסיון המכוון לעצב תפיסות, לתמרן הכרתיות והתנהגות ישירה בכדי להשיג פעולה אשר מקדמת את המטרה הרצויה של התעמולה." ניתן להפיץ תעמולה בכל מדיה, טלוויזיה, סרט, עיתון, פוסטרים, ציורי קיר, פעולות פוליטיות, עצרות, אלימות ואתרים. התעמולה ברפובליקה האיסלאמית של איראן גם שולטת בזרם המידע והצנזורה הניתנים לצפייה לאזרחיה.
צנזורה באיראן

אחד הנושאים הגדולים והחשובים בהם נמתחת ביקורת רבה על איראן הוא על כמות הצנזורה הכבדה המופעלת שם. בעזרת שימוש בטכנולוגיה מערבית של חברות הטלפון נוקיה וסימנס, יצרה ממשלת איראן את אחד ממערכי הצנזורה המתוחכמים ביותר שנוצרו בעת החדשה.
שיטות > סמליות > דגל

דגלי מדינות העולם נחשבים לתעמולה. לא רק שהדגל עצמו הוא ייצוג תעמולתי, אלא שדגלי מדינות אחרות, כמו ארצות הברית וישראל, לוקחים חלק נכבד במערך התעמולה האיראנית. נראה כי שריפת דגלי ארצות הברית ודגל ישראל מתרחשות בעצרות נגד כל אחת מהן. שריפת דגלים היא כלי תעמולתי, המדמה שריפת אפיונים של מנהיגי העולם.
שיטות > סמליות > מעצרים

ב־8 באוקטובר 2006 נעצר איש הדת סעיד חוסיין קזמייני בורוג'רדי בגין התנגדותו ל"ולאית אלפקיה" (שלטון חכם ההלכה). בורוג'רדי דגל בהפרדת הדת מהמדינה ובהגנה על ה"ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם".
שיטות > סמליות > מערכת המשפט של איראן

מערכת המשפט האיראנית ידועה בשל היותה תומכת בתעמולה. זאת מתבטא במיוחד במערכת בתי הסוהר של איראן שבה אסירים פוליטיים
"מופגזים ללא הרף בתעמולה מכל עבר. רדיו וטלוויזיה מושמעים ופועלים במעגל סגור; ורמקולים משמיעים תעמולה לכל התאים."
כל חומר קריאה בעל אופי חילוני כמו סופרים מערביים, או אפילו חומר דתי שלא מסכים או מתנגד לאידאולוגיית הרפובליקה האסלאמית כמו עבודתו של עלי שריעתי נאסר לקריאה.
שיטות > סמליות > הבסיג'

הבסיג' הם התומכים המקומיים והבסיס של ממשלת איראן. ניתן להגדיר באופן כללי את משימת הבסיג' בכללותה כסיוע לשמירת החוק והסדר, אכיפת ערכים אידאולוגיים ואיסלאמיים ומאבק ב"השתלטות המערבית", סיוע למשמרות המהפכה בהגנה על המדינה מפני איומי חוץ, ומעורבות בפרויקטים כלכליים מדינתיים.
בעזרת תמיכת משמרות המהפכה, חברי הבסיג' מאומנים בטכניקות תעמולה ולוחמה פוליטית באמצעות כלי תקשורת. ישנם כ־21,000 "כתבים" מתנדבים שהתאמנו עם משמרות המהפכה בשימוש על גלי תקשורת ומדיה רבים, הכוללים רשתות חברתיות, טלוויזיה, רדיו, מדיה מודפסת, ואינטרנט.
לדברי הארגון עיתונאים ללא גבולות, באיראן, משמרות המהפכה הודיעו לאחרונה על שאיפתם לבנות פלטפורמה דיגיטלית משלהם על ידי השקת 10,000 בלוגים עבור הבסיג'. שאיפה זו באה באותו הזמן שבו האינטרנט הפך לכלי מרכזי ויעיל בחשיפת שחיתות בדרגות הגבוהות ביותר של ההנהגה האיראנית.
שיטות > סמליות > צבא

חיל משמרות המהפכה האסלאמית, עשה שימוש במבצעים ואמצעים פסיכולוגיים כנגד מטרות צבאיות. לדברי האייתוללה ח'אמנאי, "העדיפות העיקרית של המדינה היא להתמודד עם הלחימה ה"רכה" של האויב שמטרתה ליצור ספק, מחלוקת ופסימיות בקרב המוני העם."
מדיה באיראן > שידור

ערוץ השידור של הרפובליקה האיסלאמית של איראן (IRIB) הוא הספק היחיד, הרשמי, של שידור חדשות לעם האיראני ולשאר העולם. ה-IRIB מפעיל ערוצים רבים במספר רב של שפות וידוע כי הוא משדר תעמולה. ה-IRIB הוא האמצעי המרכזי שבאמצעותו נוצרת ומופצת כל התעמולה האיראנית ברחבי העולם. לערוצים המרובים המרכיבים את IRIB יש מטרה ספציפית.
בכל ערוץ IRIB מכונה ישראל "המשטר הציוני" או "הישות הציונית".
מדיה באיראן > ועידות והרצאות

ביקורו של מחמוד אחמדינז'אד באוניברסיטת קולומביה בסתיו 2007 היה, על פי חדשות BBC, ניסיון לשכנע את הדעה הבינלאומית ואת אוכלוסיית ארצות הברית בצדקת עניינו.
איראן קיימה ועדה למניעת טרור בהשתתפות נציגי מדינות שכנות ובהן: אפגניסטן, עיראק, פקיסטן, סודאן, טג'יקיסטן ומאוריטניה. וכן סגנו של נשיא קובה, שרים ועוד נציגים אחרים בדרגה גבוהה מ-60 מדינות, נציגי האומות המאוחדות, הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי וארגונים אזוריים אחרים כמו גם חוקרים מכובדים ופעילי שלום מכל רחבי העולם השתתפו בוועדה. מטרת הוועידה הייתה למצב את איראן ככזו שמונעת טרור ואף נלחמת בו. למרבה האירוניה, רבים מנציגי העמים שנכחו, כולל רבים מהנציגים האפריקאים, השתמשו או משתמשים בטרור במדינותיהם. ועדת האנטי טרור לכאורה זו היא דוגמה לתעמולה המיושמת באמצעי זה. אף על פי שהוועדה הוגדרה ככנס תעמולתי, היא בכל זאת הוגדרה כהצלחה כיוון שהאו"ם אישר את הוועדה ואף שלח משלחת שתשתתף באירוע. במהלך הוועדה, המנהיג העליון של איראן, עלי ח'מנאי, ניצל את ההזדמנות להשמיץ את מדינות המערב ככאלו שמתנהגות בבריונות ואף בטרור. נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, הביע את ספקותיו בנוגע לאירוע הטרור במרכז הסחר בספטמבר 2001 - בטענה כי ארצות הברית לא סבלה ואך הרוויחה מהשלכות המתקפה. ואף אותו דבר לגבי ישראל - מהשואה.
מדיה באיראן > משטרת סייבר

איראן הקימה יחידת משטרת סייבר בינואר 2011, הידועה בראשי התיבות FATA. מאז המשטרה עצרה כמה בלוגרים שביקרו את מנהיגי איראן, כמו גם קבוצת צעירים שיצרו תחרות "חמה או לא" בפייסבוק על ידי ציון תמונות פרופיל של נערים ונערות היחידה הוקמה כדי לשלוט ולצנזר אתרים בהם מבקרים גולשים איראנים כדי למנוע ריגול ולהגן על הציבור האיראני מפני חומרים "לא מוסריים או לא צנועים". משטרת הסייבר טוענת כי ארצות הברית מנהלת מין "מלחמה רכה" נגד איראן על ידי פניה לגולשים איראנים ברשת וקוראת להם להתמרד ולהפיל את מנהיגיהם. מנקודת מבטו של המשטר האיראני, כל מידע חינמי מהווה איום על השלטון. האינטרנט היה גורם מרכזי בארגון והצגת העולם מה קורה במהלך הבחירות לנשיאות ב-2009. ארצות הברית ביקשה מטוויטר לדחות את התחזוקה המקוונת בשנת 2009 כדי שתהיה זמינה למפגינים איראנים. ב-1 בדצמבר 2012 הודח הגנרל סעיד שוקריאן, מפקד ה - FATA, על ידי מפקד המשטרה הלאומית האיראנית, איסמעאל אחמדי-מוקדאם, בגין רשלנות במותו של הבלוגר סאטאר בהשטי בעת שהיה במעצר FATA חודש קודם לכן. ההדחה באה בעקבות סערה בינלאומית בגלל מותו. שוקריאן הצהיר כי "יש להטיל אחריות על FATA באחריות למותו של סאטאר בהשטי".
תעמולה איראנית בחו"ל > ברחבי העולם

כלי תקשורת איראניים בשליטת המדינה, כגון Press TV או סוכנות הידיעות מהר, מכוונים באופן פעיל לקהלים גלובליים במספר שפות, כולל אנגלית, צרפתית או ספרדית. במהלך מגפת הקורונה הוצגה בערוצים אלה תעמולה איראנית שמתחה ביקורת על תגובת הדמוקרטיות למגפה כחלשה וצבועה, ואף קידמה את הגישה האיראנית במאבק ההתפרצות. הערוצים אף הפיצו תיאוריות קונספירציה באשר למקורו הנגיף. מחקר אחד של מכון האינטרנט של אוקספורד מצא כי איראנים שגרים בחו"ל אף היו פעילים מאוד בהפצת תיאוריות קונספירציה המצביעות על כך שמקורו של הנגיף במעבדה ביולוגית צבאית, והציגו מאמרים המצביעים על כך שייתכן כי הנגיף מיוצר ויוצר במכוון על ידי כוחות אמריקאיים וישראליים כדי לתקוף במכוון את איראן, כדוגמת תוכנת סטקסנט.
תעמולה איראנית בחו"ל > העולם הערבי

באוגוסט 2018, טוויטר השעתה 770 חשבונות שמקורם באיראן בגין עיסוק במניפולציה מתואמת. באוקטובר 2018 שיתפה טוויטר בפומבי נתונים של 770 חשבונות על מרכז הבחירות שלהם, במחקר שהתמקד בעולם הערבי, החוקרים מצאו כי יותר ממחצית מחשבונות אלה יצרו תוכן תעמולתי ערבי עבור משתמשי טוויטר ערבים. במחקר זה נמצא כי הציוצים בערבית אינם מכוונים כדי ליצור קשר חברתי עם משתמשים ערבים אחרים אלא כדי לקדם אתרים מסוימים, ויותר מ 69% מהקישורים ששותפו היו לאתרי חדשות פרו-איראניים בשפה הערבית. החשבונות שצייצו בערבית חיקו אמצעי חדשות מקומיים בערבית כדי לנסות לייצר אמינות בדברי אתרי החדשות התעמולתיים.
תעמולה איראנית בחו"ל > העולם הערבי > קרן אלאווי

קרן אלאווי היא הארגון היורש של קרן פהלווי, קבוצה ללא מטרות רווח אשר שימשה את השאה לשעבר של איראן, מוחמד רזה פהלווי לקידום האינטרסים של איראן לצדקה באמריקה. עיקר הכנסות הצדקה מגיעות משכר דירה שנאסף בגורד השחקים של השדרה החמישית בניו יורק בבניין פיאז'ה, שנבנה בשנת 1978 תחת השאה, שהודח בשנת 1979. ה-FBI פתח בתיק נגד קרן אלאווי ובתיק טען כי היא משמשת כקרן צדקה תדמיתית של ממשלת איראן. חלק מנכסי הקרן הם מרכזים ובתי ספר איסלאמיים פועלים תחת חוקי השריעה.
ראו גם

לוחמה אסימטרית
מבצע חשאי
חברת קש
לוחמת מידע
הערות שוליים

↑  Garth Jowett and Victoria O'Donnell, Propaganda and Persuasion, 4th ed. Sage Publications, p. 7
↑  Rhoads, Christopher (22 June 2009). הוולסטריט ג'ורנל
1 2  https://www.pbs.org/wgbh/pages/frontline/tehranbureau/2011/10/irgc-propaganda-arm-includes-15000-reporters.html
↑  Abrahamian, Ervand (16 June 2008). Tortured confessions : prisons and public recantations in modern Iran ([Nachdr.] ed.). Berkeley, Calif. [u.a.]: Univ. of California Press. ISBN 978-0-520-21866-6.
↑  "מאמרים בקול אמריקה"
↑  כוח הבסיג' האיראני - עמוד התווך של ביטחון הפנים
↑  איבגני מורוזוב, הניו יורק טיימס, "Propaganda.com"
↑  הוושינגטון פוסט
↑  סוכנות החדשות פארס V.1
↑  מאמר מאורכב - סוכנות החדשות פארס V.2
↑  Taheri, Amir (June 8, 2010). "Propaganda War Latest: Tehran 3 Israel 0". The Times (London) (Newspaper).
↑  חדשות ה-BBC, ביקורו של נשיא איראן באוניברסיטת קולומביה
↑  Bonifield, Alexandra (October 1, 2007). "Ahmadinejad visit, speech part of propaganda machine". USA Today.
↑  מאמר מאורכב - סוכנות החדשות פארס V.3
↑  https://web.archive.org/web/20110903055322/http://www.theblaze.com/stories/un-chief-actually-applauds-iranian-counterterrorism-conference-bashing-us-uk-israeli-regime/#
↑  הבלוגר הכלוא - הניו יורק טיימס
↑  משטרת הסייבר באיראן מצטטת את האיום האמריקני
↑  https://www.nytimes.com/2012/12/02/world/middleeast/after-death-of-sattar-beheshti-iranian-blogger-head-of-tehrans-cybercrimes-unit-is-fired.html?_r=0
↑  https://demtech.oii.ox.ac.uk/wp-content/uploads/sites/93/2020/04/Coronavirus-Coverage-by-State-Backed-English-Language-News-Sources.pdf
↑  רבלו, קטרינה; שוויטר, כריסטיאן; שליבס, מרסל; ג'ויס-ברג'ס, קייט; אלסווה, מונה; מואר, ג'ונתן; הווארד, פיליפ.נ'. (2020).
↑  https://www.reuters.com/world/middle-east/notices-iran-linked-websites-say-they-have-been-seized-by-us-2021-06-22/
↑  https://techcrunch.com/2018/08/27/twitter-suspends-more-accounts-for-engaging-in-coordinated-manipulation/
1 2 3  https://blog.twitter.com/en_us/topics/company/2018/enabling-further-research-of-information-operations-on-twitter
↑  https://www.csmonitor.com/USA/2009/1114/p02s10-usgn.html
↑  https://www.bloomberg.com/politics?pid=newsarchive&sid=aA6SZIk_JW04
סמל ארצות הברית שהושחת בשנת 2004. האיקונוקלזמה המוצגת היא סוג של תעמולה
אקדח תעמולתי של שגרירות ארצות הברית בטהרן
משחק הכיסאות

משחק הכיסאות בהריסונבורג (אנ'), וירג'יניה
משחק הכיסאות (נקרא גם כיסאות מוזיקליים) הוא משחק ילדים ידוע.
מהלך המשחק

במרכז אזור המשחק מונחים כיסאות שמספרם קטן באחד ממספר המשתתפים. הכיסאות מסודרים בשורה, כך שפני כל כיסא הוא בכיוון ההפוך מזה שלצידו, או מסודרים באליפסה כשגבותיהם פונים זה לזה.
במהלך כל תור מושמעת מוזיקה וכל זמן שהיא מושמעת, מסתובבים המשתתפים סביב הכיסאות, אך אסור להם להתיישב עליהם. עם הפסקת המנגינה על כל משתתף לתפוס במהירות כיסא להתיישב עליו. המפסיד בכל סיבוב הוא זה שנותר ללא כיסא. לפני כל סיבוב מוציאים כיסא נוסף. השלב האחרון במשחק הוא התמודדות בין שני משתתפים על הכיסא האחרון והמנצח הוא זה שמצליח לתפוס אותו.
בתרבות

בספר-הקומיקס "אסטריקס הגאלי" הוסבר כי זהו משחק רומאי עתיק.
חבורת חיילים רומאים שיחקה בו על-מנת לבחור את זה שירגל בכפר-הגאלי למען מטרת פיענוח סוד כוחם של תושביו.
את ההוראה הם קיבלו ממפקדם, פנדימדומוס סרדיוטוס לאחר שאיש מביניהם לא נרתם למשימת הריגול.
בגרמנית נקרא המשחק "מסע לירושלים". מקור השם לא ברור, אך יש המשערים כי הוא קשור למסעות הצלב לארץ הקודש או למקום המועט באניות המעפילים הציונים לישראל.
ראו גם

הרוח נושבת על...
משחק רביעיות

משחק רביעיות לציון 100 שנה לתל אביב. בקלפים המצולמים דימויים הקשורים לאמנות פלאסטית בתל אביב
משחק רביעייה
משחק רביעיות או משחק רביעייה הוא משחק קלפים לילדים המכיל 28 קלפים או יותר. המשחק הומצא בהולנד, ובמקור נקרא "Kwartet". הקלפים מחולקים לרביעיות בנושאים שונים. מטרת המשחק היא להשלים רביעיות לפי נושא המשחק. אפשר גם לשחק עם קלפים רגילים כאשר לכל מספר יש ארבע צורות, ובלי ג'וקר.
כהכנה למשחק מחלקים לכל שחקן ארבעה קלפים וקובעים את סדר השחקנים.
לכל שחקן ישנה זכות לדרוש קלף משחקנים שונים באותו התור אם לא זכה לשלילה. יש המתירים לדרוש רק קלף השייך לרביעייה שלשחקן עצמו יש לפחות נציג אחד שלה, ויש המתירים לדרוש כל קלף, גם אם השחקן אינו מחזיק בנציג אחד מהרביעייה. לעיתים מותר לדרוש רק קלף אחד בתור, ולעיתים מותר לדרוש קלפים בזה אחר זה כל עוד השחקן לא נענה בשלילה. לשחקן אסור לשקר - אם דרשו ממנו קלף שיש לו, הוא חייב לתת אותו. המנצח הוא זה שהצליח להשלים את המספר הגדול ביותר של רביעיות.
בכל שלב יכול (או חייב, כתלות בגרסה) שחקן המחזיק בארבעת חלקיה של רביעייה להניחה גלויה על השולחן.
כאשר מספר הקלפים של שחקן מתחת לארבעה קלפים, חובתו לקחת מהקופה קלפים עד שימלאו לו ארבעה.
למשחק, המשלב לימוד וחוויית משחק, יש גרסאות רבות הנבדלות בציורים על הקלפים בהתאם גם בכמות הקלפים (למשל, משחק רביעייה בנושא חודשי השנה מכיל 48 קלפים).
לרביעיות יש וריאציות רבות כגון, רביעיות מכוניות, רביעיות צבעים, רביעיות ארצות. קיימים משחקי רביעיות בעלי מטרות חינוכיות, כגון לימוד סיפורי התנ"ך.
הערות שוליים

↑  עמית נאור, ללמוד תורה עם משחק קלפים? יש דבר כזה, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 29.05.2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7565612-7 
ערך זה הוא קצרמרבנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ישיבת היישוב החדש

| --- | --- |

חזית מבנה הישיבה
 מוסד חינוכי
 השתייכות:  ישיבה תיכונית חרדית
 תקופת הפעילות:  שנת 1938 – הווה
 מייסדים:  הרב משה אביגדור עמיאל
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב ראובן טרופ  הרב יהודה קולודצקי  הרב כתריאל קולודצקי  הרב אברהם קולודצקי (בפועל)
 מיקום
 מיקום:  רח' פומבדיתא 13, תל אביב
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°04′55″N 34°47′15″E﻿ / ﻿32.081847°N 34.787607°E﻿ / 32.081847; 34.787607
 haishuv.co.il
 תבנית:לשוניות2
 
ישיבת היישוב החדש או ישיבת הרב עמיאל (בקיצור: היישוב (במלעיל)) היא ישיבה תיכונית חרדית השוכנת בתל אביב, חלוצת הישיבות התיכוניות ביישוב החדש.
היסטוריה > רקע

עד המחצית השנייה של שנות ה-30 של המאה ה-20 זוהה מוסד ה"ישיבה" בארץ ישראל עם היישוב הישן ועם העולים מישיבות הגולה. שפת הלימוד ברובן הייתה יידיש והן לא נחשבו כחלק ממסלול החינוך של הנוער ביישוב החדש. סנונית ראשונה בדמות גימנסיה תורנית שראשיה נמנעו בדרך כלל מלכנותה בתואר "ישיבה" היה מכון אלומה שהוקם בירושלים ב-1936 אך תוכנית הלימודים שלו לא דמתה לישיבות המסורתיות.
בסוף 1937 הוקמה בתל אביב ישיבה חדשה על ידי הרב משה אביגדור עמיאל, רבה של העיר, ביוזמת המרכז העולמי של תנועת המזרחי ובמימון משותף של התנועה ושל קרן היסוד והקרן הקיימת. הישיבה הוקמה כמוסד המשך לבוגרי "ישיבת תל אביב", מוסד תורני לתלמידי כיתות ה-ח של בית הספר היסודי, שהוקם 14 שנה קודם לכן והתאחד עם הישיבה החדשה תחת הנהלה אחת. ישיבה זו קיימה תוכנית לימודים ואווירה ישיבתית ולכן יש לראות בה את אב הטיפוס של הישיבות התיכוניות ביישוב החדש בארץ ישראל. הישיבה פנתה לבני היישוב החדש הן בשפה העברית שבה התקיימו הלימודים והן באווירה ובהכללת לימודים כלליים להשכלה תיכונית במסגרת הלימודים בישיבה.
בתקופה זו עמד רעיון הישיבה המשלבת השכלה כללית לצד לימוד התורה, במוקד ויכוח רעיוני שנטלו בו חלק גדולי הרבנים בעולם האורתודוקסי. כשעלה רעיון לפתיחת ישיבה עם קולג', סניף של ישיבה יוניברסיטי האורתודוקסית האמריקאית, בארץ ישראל, שיגר הרב חיים עוזר גרודזנסקי מווילנה ובו שלל את הרעיון: "הצעד הזה מסוכן ליהדות ומוסדות התורה בארץ הקודש". הוא לא הזכיר את ישיבתו של הרב עמיאל שכבר פעלה בארץ ישראל באותם ימים.
היסטוריה > שנות בראשית

עם הקמת הישיבה, כיהן כנשיאה הרב הראשי לתל אביב הרב משה אביגדור עמיאל שאף העביר בה שיעורים לעיתים תכופות. כנשיא הכבוד של הישיבה התמנה הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, ובין חברי הוועד וההנהלה נמנו רבנים ואישי ציבור, בהם: הרב פרופ' דוד פראטו השר דוד צבי פנקס, יש"י אדלר ויעקב לסלוי. המנהל האדמיניסטרטיבי הראשון היה יצחק הלפרין שהיה שותף גם לייסודה של ישיבת תל אביב ומנהלה.
ראש הישיבה בפועל היה הרב ראובן טרופ בנו של ראש ישיבת ראדין הרב נפתלי טרופ וכמשגיח רוחני שימש הרב יואל קלופט. כמדריכיה הרוחניים והלימודיים של הישיבה שימשו רבה של ירושלים הרב צבי פסח פרנק וראש ישיבת עץ חיים הרב איסר זלמן מלצר. למרות היותם של מייסדי הישיבה מזוהים עם תנועת המזרחי הדתית-לאומית, צוות הישיבה שהגיע מעולם הישיבות הליטאי חסם את מינויים של אנשי צוות ואפילו מדריכים מרקע דתי-לאומי, כך נמנע מינויו של הרב משה צבי נריה בידי הרב קלופט. לאחר תקופה ממושכת שבה נמסרו כל השיעורים בישיבה בידי הרב טרופ, הצטרפו לצוות הישיבה ר"מים חדשים: הרב דב מעייני, הרב צבי יהודה מלצר והרב אלעזר מנחם מן שך.
בעידוד הרב עמיאל עסקו בחורי הישיבה במסגרת הישיבה גם בכתיבה ועריכה תורנית, בקיץ ה'תש"א הדפיסה הישיבה כתב עת תורני בשם "הנצנים" בעריכת הרב יהושע יגל ששימש אז מדריך בישיבה ובסיוע מוסד הרב קוק. חלק מהתלמידים שהשתתפו בקובץ התפרסמו לימים ובהם: השופט אלישע שינבוים והרב גדליה נדל, אך הוצאתו לאור נפסקה כעבור זמן קצר. הספר "שיטה מקובצת" על מסכת פסחים בשלושה כרכים שיצר הרב יהודה גרשוני ביוזמת הרב עמיאל נערך בשנים שלאחר פטירת הרב עמיאל בידי תלמידי הישיבה באופן חריג.
לאחר פטירת הרב עמיאל בשנת ה'תש"ה, 1945, שונה שמה הרשמי של ישיבת היישוב החדש לישיבת הרב עמיאל.
היסטוריה > בראשות הרב קולודצקי

בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, חלה הרב טרופ ונסע לתקופה ממושכת לארצות הברית, כשחזר בעודו חולה (חורף ה'תש"י) פרש מן הישיבה. לדברי בנו נתפסה ההנהלה בידי מדריך פליט מלחמה שמנע ממנו "כמעט בכח", מלהשמיע את שיעוריו. הרב טרופ התפטר מהנהלת הישיבה ובעצת החזון איש נענה להצעה לעמוד בראש ישיבת תומכי תמימים חב"ד בעיר לוד, לקראת קיץ תשי"א, אך בטרם החל להעביר בה בפועל את שיעוריו, התדרדר מצבו והוא נפטר (– ו' באייר תשי"א). בעקבות פרישת הרב טרופ עזבו חלק מהתלמידים את הישיבה וסייעו לביסוסה של מדרשית נעם בפרדס חנה.
משנת ה'תש"ט, ולאחר פרישת הרב טרופ, עמדו בראש הישיבה, הר"מים: הרב דוד הלוי חדש שהיה ר"מ בישיבה מראשית שנות ה-40 (נפטר ה'תשל"ז, 1977), הרב ישעיהו גולדשמידט והרב יהודה ( ר' יודל) קולודצקי שהיה מנהלה הרוחני של הישיבה. במשך שנות ה-50 של המאה ה-20 התקבע מעמדו של הרב קולודצקי כראש הישיבה ומנהלה הרוחני.
הרב קולודצקי בשיתוף פעולה עם הרב יהושע יגל, אז כבר ראש ישיבת מדרשית נעם, ועם הרב משה צבי נריה הצליחו להחריג את הישיבות התיכוניות במבחני הבגרות כך שבחינת הבגרות בתלמוד לתלמידי ישיבות אלו תיערך אך ורק בעל פה ובידי בוחנים שיאושרו בידי ראשי הישיבות (זכות זו נשללה בשנת לימודים 2013/2014). שלישיית ראשי הישיבות התיכוניות (ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה פעלה כישיבה תיכונית משנת 1951) סייעו בצוותא לשיקום עולם התורה לאחר מלחמת העולם השנייה כשהפנו את תלמידיהם לישיבות: פוניבז', מרכז הרב, חברון, סלבודקה, ומאוחר יותר ישיבת כנסת חזקיהו וישיבת באר יעקב.
מניין הבחורים בישיבה הלך וגדל, עם הקמתה עמד מניין הבחורים על עשרים, בשנת 1939 על למעלה ממאה, ובשנת 1958 כבר למדו בה מאות תלמידים. מהישיבה התפצל סניף לישיבה תיכונית עצמאית ביפו.
בין המורים בישיבה בשנות ה-60 של המאה ה-20 היה פרופ' הלל ויס. הרבנית מאשה עמיאל, אשת הרב עמיאל, ניהלה את פנימיית הישיבה עד סמוך לפטירתה בגיל 82 בשנת 1964. גם מצבת הר"מים התרחבה, עד ראשית שנות ה-60 העבירו את השיעורים בישיבה, הרב קולודצקי והרב חדש. בשנת הלימודים ה'תשכ"ב (1961–1962) הצטרף כר"מ, הרב מנחם פישל, ובשנת ה'תשכ"ו (1965–1966), הצטרפו הרבנים שמואל גרוסברד ונפתלי לב.
מצבת הרבנים לא השתנתה עד פטירתו של הרב חדש בשנת ה'תשל"ז, 1977. בשנה הבאה הצטרף לצוות הישיבה הרב כתריאל קולודצקי, בנו של ראש הישיבה. רק כעבור חמש עשרה שנים, בשנת הלימודים ה'תשנ"ג (1992–1993), הצטרפו לצוות שני ר"מים חדשים: הרב יעקב בן-ציון קרמר והרב אברהם נחשון והרב שמואל גרוסברד פרש. בשנה שאחריה הצטרף גם הרב פנחס קצבורג והרב פישל פרש. בחורף ה'תשע"ט, 2019, פרש הרב נפתלי לב, הוא נפטר זמן קצר לאחר פרישתו.
היסטוריה > במאה ה-21

בעשורים הראשונים של המאה ה-21 מתמודדת הישיבה עם הקמת ישיבות תיכוניות חרדיות רבות הפונות לאותו קהל יעד (ישיבת מאורות, ישיבת חדוות התורה, מערבא, נהורא, נהרדעא, מתיבתא ואחרות), בעוד במקביל רבים מבוגרי הישיבה שולחים את בניהם לישיבות חרדיות שאינן תיכוניות. למול אלו מדגישה הישיבה את ההישגים הגבוהים בה ואת המשמעת הקפדנית שנוהגת בה. התומכים בסגנון פדגוגי זה מציינים את יוקרתה של הישיבה ואת הישגיהם הגבוהים של התלמידים.
ראש הישיבה הוותיק שדמותו זוהתה עם הישיבה, הרב יהודה קולודצקי נפטר, ובשנת הלימודים ה'תשס"ח (2007–2008) החליף אותו בנו כראש הישיבה. במקומו כר"מ, נכנס הרב אברהם קולודצקי. בסוף ימיו של הרב נפתלי לב, נכנס לצוות הישיבה הרב דוב קרמר, בנו של הרב בן ציון קרמר, כמחליפו.