stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב דורון
הערות שוליים

↑  תירם- הוא שם משפחתו המקורי תימני של יעקב. יעקב נענה למהלך שיזם בן-גוריון, לעברת את שמות העולים ארצה לשמות בשפה העברית (על פי "חוק השמות, תשט"ז-1956") כחלק ממגמת מזוג הגלויות. ובנוסף, בעבודת מחקר של ההיסטוריון שלמה דב גויטן משנת 1955 באוניברסיטת אינדיאנה, בנושא דיוקן של כפר אורגים תימני  (PORTRAIT OF A YEMENITE WEAVERS' VILLAGE) מתאר הסופר בעמוד 8–9 את תולדות שש המשפחות שהרכיבו את תושבי הכפר אל גדס  וביניהן משפחת תירם.
↑  ראו: יעקב דורון,  "נתיבות חיי- מאל גדס שבתימן לראשות המועצה בגבעת עדה", בהוצאת מערכת קיבוץ דליה 2009 עמודים 23–43.
↑  הרחבה אודות אהרון גבע בספר "במעגלים-פרקים בתולדות גבעת עדה" בהוצאת משרד הביטחון 1994,עמודים 283-6
↑  הצעות בלתי רצויות. דבר 1970
↑  יעקב דורון נבחר לראשות המועצה.דבר 1974
↑  יעקב דורון פורש מראשות המועצה. מעריב 1989
↑  "כל ראש מועצה השאיר בצורה זו או אחרת את חותמו במושבה, אך הגדיל יעקב דורון שכתב ספר מפורט ומרתק זה אודות גבעת עדה. עתה יוכלו רבים להתוודע אל מושבתנו וללמוד על עברה."
 עמי ארגוב – ראש המועצה המקומית גבעת עדה. תשנ"ה 1994
↑  יעקב דורון וגבעת עדה סיפור אהבה
https://www.youtube.com/watch?v=sRMqfkxaC7Y&t=7s
חומש (יישוב)

| --- | --- |
בתיו הדרומיים של היישוב חומש, לפני פינויו, במבט מצפון לדרום על רקע הרי השומרון
בתיו הדרומיים של היישוב חומש, לפני פינויו, במבט מצפון לדרום על רקע הרי השומרון
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוז:  יהודה ושומרון
 מועצה אזורית:  שומרון
 שפה רשמית:  עברית
 תאריך ייסוד:  1978, פונה ב-2005 ואושר מחדש להתיישבות ב-2023
 דת:  יהודים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב:  55 תלמידי ישיבה (2023)
 קואורדינטות:  32°18′29.03″N 35°11′33.2″E﻿ / ﻿32.3080639°N 35.192556°E﻿ / 32.3080639; 35.192556
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) חומש(למפת צפון השומרון רגילה) חומש(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חומש(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חומשheמפת היישובים של מועצה אזורית שומרון באדום - חומש בירוק - מיקום בניין המועצה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
חומש – העלייה ביום העצמאות תשס"ז
בריכת המים
חֹמֶש הייתה התנחלות ששכנה על תוואי כביש 60, פחות מ-5 קילומטר מצפון לשבי שומרון וכ-8 קילומטר צפונית־מערבית לשכם. משנת 2009 שוכנת במקום "ישיבת חומש המתחדשת". אדמות המדינה של חומש נכללות בתחום שיפוט מועצה אזורית שומרון.
עד ביצוע תוכנית ההתנתקות הייתה במקום התנחלות במתכונת של יישוב קהילתי־חילוני, של תנועת הנוער בית"ר, שמנתה נכון לשנת 2005 כ־70 משפחות. היישוב פונה מתושביו ונהרס במסגרת ההתנתקות. בשנים שלאחר מכן, אנשי ימין שביקשו לחדש את היישוב עלו למקום מספר רב של פעמים, ופונו בידי הצבא והמשטרה. עד שנת 2023 הייתה השהייה במקום בניגוד לחוק ההתנתקות, אך אז תוקן החוק ובוטל איסור השהייה ביישוב.
לאחר ביטול חוק ההתנתקות בכנסת ואישור שר הביטחון עברה ישיבת חומש למבנה קבע – מבנה הקבע הראשון שהוקם ביישוב שהוקם בשטחים שפונו בהתנתקות.
מקור השם

היישוב נקרא על שם חמישה כפרים שהיו קיימים באזור בתקופת המשנה והתלמוד, ושמו היווני נשתמר בשם הכפר הערבי פנדקומיה (πέντε –"פנטה", חמש ביוונית). שם הכפר נשתמר גם בכתובת הפסיפס בבית הכנסת העתיק ברחוב, המבוסס על הברייתא של "תחומי ארץ ישראל".
מיקום

חומש שוכן מזרחית לכביש שכם–ג'נין, פחות מ-30 ק"מ מזרחית לנתניה, בשטח הררי תלול, כ-650 מטר מעל פני הים, על הרי צפון השומרון. מזג האוויר באזור מאופיין בקרירות ויובש עקב מיקומו הפיזי של היישוב. היישוב גבוה מסביבתו ויש ממנו תצפית על צפון השומרון, הגליל, החרמון, הכרמל (אוניברסיטת חיפה) ולעבר מישור החוף עד אשדוד. בסמוך ליישוב נמצאת תצפית 669 הנקראת גם "גבעה 669", שגובהה 690 מטר.
היסטוריה > עד ההתנתקות

ב-1 בינואר 1978 נתפסו כ-700 דונם מתושבי הכפרים הפלסטינים בורקה וסילת א-ד'אהר לצרכים צבאיים (צו תפיסה 4/78), ועליהן הוקמה באותה שנה היאחזות בשם "מעלה נח"ל" על ידי גרעין של תנועת הנוער הלאומי-בית"ר, שאוזרחה והפכה להתנחלות באפריל 1980. במסמך צבאי פנימי שנשלח למספר נמענים ב-24 באפריל 1980 נכתב כך: "הכוונה: לאזרח את היאחזות נח"ל מעלה נח"ל תוך הימנעות ככל הניתן מפרסום כלשהו, הן למקומיים והן בכלי התקשורת". רוב האדמות שהופקעו הן אדמות פרטיות שנרשמו בטאבו על שמם של תושבי הכפרים. צו התפיסה הוצא ב"אופן זמני", אך הוא נחתם על ידי מפקד פיקוד מרכז בלא תאריך פקיעה.
בזמן האינתיפאדה השנייה עזבו כמחצית מהמשפחות את היישוב לאחר פיגועי ירי בדרך ליישוב, שבהם נרצחו שלושה מתושבי היישוב ואחרים נפצעו. כדי לחזק את היישוב הצטרפו אליו תושבים דתיים ואף נוסדה בו ישיבה, והוא הפך ליישוב דתי–חילוני מעורב.
היסטוריה > הפינוי

ב-23 באוגוסט 2005 פונה חומש מתושביו במסגרת תוכנית ההתנתקות. במהלך המחאה נגד תוכנית ההתנתקות הצטרפו ליישוב תומכים רבים, בהם גרעין של ארגון תא כתום. בתי היישוב נהרסו על ידי צה"ל והריסות הבתים פונו מהמקום, למעט מגדל המים. תשתיות בסיסיות, כגון מדרכות, כבישים, דרכי עפר ומדרגות הושארו במקומן.
חומש ושא-נור, ששכן צפונית לחומש, היו היישובים האחרונים שפונו במסגרת ההתנתקות. פינוים היה מהקשים בפינויים שנערכו במסגרת התוכנית, ובמהלכו התפתחו עימותים בין כוחות הביטחון ובין המתיישבים ותומכיהם, שאופיינו במספר רב יחסית של נפגעים.[דרוש מקור]
מפוּני חומש החילונים השתכנו באתר הקרווילות בקיבוץ יד חנה, מתוך מגמה להקים שם את בתי הקבע שלהם. התושבים הדתיים השתכנו ביישוב הסמוך, שבי שומרון, בשכונת קרווילות צפונית, בסמיכות לבסיס הצבאי שביישוב.
היסטוריה > כשטח צבאי סגור

גם לאחר ההתנתקות לא הועברה הריבונות בחומש לרשות הפלסטינית, והשטח נותר בשטח C הנתון בשליטה ישראלית. המקום הוגדר כשטח צבאי סגור, אם כי צה"ל אפשר כניסה למתחם לתלמידי ישיבת חומש ולמשתתפים באירועים פוליטיים. באוגוסט 2007 הואשמה נערה שנעצרה על ידי כוחות הביטחון כי הפרה את חוק יישום תוכנית ההתנתקות האוסר על שהייה של ישראלים במקום, אך שופט בית המשפט לנוער בכפר סבא קבע כי חוק זה נועד למנוע מתושבי ההתנחלות לשוב להתגורר במקום, ולא למניעת כניסה לשטחו.
ב-2009 התמקמה בשטח "ישיבת חומש" בראשות הרב אלישמע כהן. מאז ועד לשינוי בחוק ההתנתקות ב-2023 פונה המקום פעמים רבות, אך הישיבה שבה למקומה לאחר מכן. עם השנים התמעטה תדירות הפינויים. על פי דיווח בערוץ 7, במהלך אחד הפינויים בכסלו ה'תשפ"א הרסו המפנים את ארון הקודש שבישיבה ופיזרו חול על ספרי קודש אחרים. הרב הראשי דוד לאו גינה את המעשה והגדיר אותו כחילול ארון הקודש, וראש מועצת שומרון יוסי דגן דרש לפתוח בבדיקה.
גם לאחר יישום תוכנית ההתנתקות נותר צו התפיסה לשטח על כנו, והפלסטינים היו מנועים מלעבד את האדמות שנתפסו לצורכי צה"ל. בדצמבר 2011 עתר ראש מועצת בורקה ותושבים אחרים לבג"ץ באמצעות ארגון יש דין, בדרישה לביטול צווי התפיסה הצבאיים. ב-2013 בוטלו צו התפיסה וצו הסגירה (שקבע כי לפלסטינים אסור להיכנס למקום) ובאוקטובר 2013 ביקרו באתר פלסטינים תושבי האזור, אך לאחר מכן נמנעה מהם גישה חופשית לשטח שפונה ולאדמותיהם שבו, והם החלו לסבול מפעולות אלימות מצד אזרחים ישראלים שהגיעו למקום.[דרוש מקור] התושבים פנו מספר פעמים לבג"ץ, שהורה לצה"ל לאפשר לתושבים גישה לאדמותיהם, אך צה"ל לא פעל בנושא זה, וגם כיום אסור לבעלי האדמות להתקרב לחלק ניכר מאדמותיהם.
ב-28 במאי 2022 צעדו פעילי "שלום עכשיו" לחומש עם בולדוזר, במטרה להרוס את ישיבת חומש, ונעצרו בהתאם לחוק ההתנתקות האוסר על ישראלים להיכנס לצפון השומרון.
היסטוריה > לאחר התיקון לחוק ההתנתקות

ב-29 במאי 2023, ובנוכחות ראש מועצת שומרון יוסי דגן, הועתקה ישיבת חומש לאדמות המדינה שפונו בשנת 2005 ושוכנה במבנה קבע.
אירועים ביטחוניים

ב-26 באפריל 2021 הרס צה"ל את מבני בית המדרש של הישיבה במקום, את מגורי התלמידים ואת בתיהן של ארבע המשפחות המתגוררות במקום.
ב-26 באוגוסט 2021 טען נער פלשתינאי בשם טארק זביידי כי מתנחלים מחומש דרסו אותו, חטפו אותו להתנחלות והתעללו בו.מאידך המתנחלים טענו כי חבורה של נערים פלשתינאים יידתה אבנים וסלעים לעברם, ועקב כך הם יידעו את צה"ל ופתחו במרדף שבו הצליחו לתפוס את אחד הנערים. לוחמי צה"ל שהגיעו למקום טענו כי לא הבחינו בגילוי אלימות כלפי הנער. דובר צה"ל הודיע בעקבות האירוע כי "ביום שלישי, 17 באוגוסט 2021, התקבל דיווח על פלסטינים שזרקו אבנים אל עבר מתיישבים סמוך ליישוב המפונה חומש שבמרחב החטיבה המרחבית שומרון. לאחר קבלת הדיווח, לוחמי צה"ל הגיעו לנקודה וזיהו מרדף של מתיישבים אחר נער פלסטיני. מפקד הכוח טיפל באירוע והעביר את הנער הפלסטיני למשפחתו".
ב-16 בדצמבר 2021 ביצעו מחבלים פלסטיניים פיגוע ירי לעבר רכב יהודי שנסע סמוך ליישוב. בפיגוע נרצח יהודה דימנטמן ו-2 נוספים נפצעו.
ב-21 בדצמבר 2021 צה"ל הקים מוצב בחומש.
ב-26 בדצמבר 2021 החלו הפגנות של פלסטינים בארבעת היישובים שמסביב לחומש: בורקה, בזאריה, סבסטיה וסילת א-ד'אהר. מפגינים הבעירו צמיגים ויידו אבנים לעבר כוחות צה"ל. חייל נפצע קל מיידוי אבנים. צה"ל השתמש באמצעים לפיזור הפגנות.
ב-4 בינואר 2022 הרסו כוחות צבא ומשטרה את מערכת החשמל ביישוב ומבנים נוספים ששימשו את הישיבה ואת המשפחות המתגוררות במקום.
ב-28 בדצמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, מחבל פלסטיני הגיע לחומש ברכב ומצויד בסכין, אך נתפס ונעצר בידי כוחות צה"ל.
ב-4 במרץ 2025, במהלך מבצע חומת ברזל, מחבל פלסטיני הגיע לצומת הכניסה לחומש וניסה לתקוף באמצעות סכין, כח צה"ל ששהה במקום, הכח זיהה אותו וחיסל את המחבל.
היסטוריה משפטית

בשנת 2013 הגיש ארגון יש דין עתירה לבג"ץ בשם תושבי הכפר בורקה המבקשים לגשת ולעבד את אדמותיהם. הממשלה הודיעה כי דין חומש להתפנות בקרוב, ואי לכך העתירה נדחתה. לאחר מכן הוגשו מספר עתירות דומות, שנדחו גם הן.
בדיון בבג"ץ בינואר 2023 חדלה המדינה לטעון שהיישוב יפונה, והודיעה כי בכוונתה להסדיר את חומש ולאפשר שהיית ישראלים במקום, בהתאם להסכמים הקואליציוניים של ממשלת ישראל השלושים ושבע, הכוללים את ביטול חוק ההתנתקות. בתגובה הודיע דובר מחלקת המדינה של ארצות הברית כי היא מתנגדת להכשרת המאחז ולשינויים בחוק ההתנתקות.
בתיקון מספר 7 לחוק ההתנתקות, שאושר ב-21 במרץ 2023, נקבע שאיסור הכניסה והשהייה בשטחים שפונו לא יחול על אזור צפון השומרון, וב-20 במאי אותה שנה חתם אלוף פיקוד המרכז על צו צבאי המבטל את החוק לגבי חומש.
לאור תיקון החוק (וביטול האיסור על כניסה ושהייה בצפון השומרון) הורה בית המשפט ב-19 באפריל 2023 למחוק כתבי אישום שהוגשו נגד יהודים שעלו לחומש בעילת "חוסר אשמה".
ראו גם

ישיבת חומש
פיגוע הירי בחומש
אלוני ממרא

| --- | --- |

 היסטוריה
 נבנה:  המאה ה־26 לפנה״ס 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  חברון
 קואורדינטות:  31°33′24″N 35°06′19″E﻿ / ﻿31.556536°N 35.105336°E﻿ / 31.556536; 35.105336
  (למפת הר חברון מוגדלת) אלוני ממרא(למפת הר חברון רגילה) אלוני ממרא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אלוני ממרא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אלוני ממרא he
 
אתר אלוני ממרא בינואר 2010
אלוני ממרא, 2017
אֵלֹנֵי מַמְרֵא (בערבית: חירבת רמת ח'ליל) הוא אתר ארכאולוגי המצוי בצפון-מזרח חברון.
היסטוריה

האתר ראמת אל ח'ליל זוהה כאלוני ממרא המקראית, מקום מגוריו של אברהם. משערים שבמקום הייתה חורשת אלונים בנחלתו של אדם בשם ממרא שהיה מבעלי בריתו של אברהם במלחמתו נגד מלכי המזרח. לדעת פרופ' בנימין מזר אין לזהות את אלוני ממרא המקראית באזור רמת אל ח'ליל בשל ריחוקה היחסי מהעיר חברון עצמה ובשל חוסר ממצאים מלפני תקופת הורדוס.
בשל מיקומו של המקום בצומת דרכים חשובות נערך בו בתקופה הרומית וביזנטית אחד משלושת הירידים הגדולים בארץ ישראל. מסביב למקדש האלון היה מתכנס בתקופה מאוחרת יריד שנתי, אחד הירידים החשובים בארץ ישראל. על פי חז"ל, היריד שכונה "ירידה של בוטנה" נחשב כמקום אלילי מובהק המשמש לעבודה זרה ומשום כך אסרו לסחור בו: ”שלושה ירידין הן: יריד עזה, יריד עכו, ירידה של בוטנה, והמחוור שבכולן - ירידה של בוטנה”. במקורות אחרים נקרא המקום בשם "בית אילנים". בפי הנוצרים כונה היריד "טרבינתוס אברהם" (=אלת אברהם). היריד המשיך לפעול גם לאחר חורבן בית המקדש, ולאחר דיכוי מרד בר כוכבא שבא בעקבותיו נמכרו במקום אלפי שבויים יהודים (רבים מהם מן העיר ביתר המורדת), על ידי הקיסר אדריינוס.
בפקודת הקיסר קונסטנטינוס נהרס המקדש האלילי-רומי שמסביב לאלון במאה ה-4, ונבנתה במקום כנסייה ביזנטית על ידי קונסטנטינוס הגדול, בעוד האלון נותר ללא פגע במקומו ובחשיבותו בעיני הנוצרים. הכנסייה הוסיפה וציינה את האלון שתחתיו קיבל אברהם את שלושת המלאכים בפתח אוהלו. כנסייה זו נבנתה לבקשת אמו של קונסטנטינוס, הלנה, כדי להחליף את היריד השנתי שהתקיים שם שנשא אופן פגאני מובהק. הכנסייה חרבה בתקופה המוסלמית.
על פי תיאורים רבים היה באתר עץ אלה גדול ומרשים. העץ מוזכר בכתבי יוספוס פלביוס, פעם כאלון ופעם כאלה. במפת מידבא מהמאה ה-6 מתוארים האתר, הכנסייה, והעץ העתיק, שעדיין היה קיים. האלון מאוזכר במאה החמישית לספירה הודות לסוזומינוס וסוקרטס.
הצליין ארקולפוס מוסר בשנת 670 לסה"נ, שבזמנו לא נשאר מן האילן הזה אלא גזע גבוה כשתי קומות אדם, והמבקרים ועולי הרגל היו חותכים ממנו גזרים וקיסמים למזכרת קדושה או לשם סגולה. לאחר שאבדו לגמרי שרידי האלון הקדום, עברה המסורת וניתנה לעץ אחר.
בימי מסעי הצלב היו מראים על עץ ישן נושן קרוב לחברון בג'בל א'-רומידה ומכריזים - אלונו של אברהם הוא. עכשיו עברה המסורת וניתנה לעץ אחר, לרגלי גבעתא סלתה, כשני קילומטרים מצפון מערב לחברון.
האתר מוזכר גם בתיאוריו של הנוסע המפורסם מימי הביניים, פתחיה מרגנסבורג. בתיאורו הוא מזכיר זקן אחד שמצאו יושב "באלוני ממרא רחוק משם [מערת המכפלה] וכשבא רבי פתחיה לשם, נטה הזקן למות וציווה לבנו להראות לרבי פתחיה העץ שנשענו בו המלאכים".
מסוף המאה ה-19 מזוהה "אלון אברהם" ("אשל אברהם") בחצר המוסקוביה (הכנסייה הרוסית) בחברון הממוקמת רחוק מאלוני ממרא.
, ציור מעשה ידי הנרי אוסאווה טאנר]]
האתר כיום

השרידים הקדומים ביותר הנמצאים נכון לשנת 2013 באתר הם שרידי חומה הרודיאנית מהתקופה הרומית הדומה בתבניתה לכותלי המבנה הנמצא מעל מערת המכפלה ולכותלי הר הבית, ושרידי הכנסייה הביזנטית. בחצר הכנסייה קיימת באר מים המכונה "באר אברהם". בחפירות הארכאולוגיות שנערכו בשנות העשרים על ידי החוקר הגרמני מאדר, ובשנות התשעים על ידי ד"ר יצחק מגן התגלו מטבעות רבים, המלמדים על עברו של המקום כמקום מסחר מרכזי. נכון לשנת 2010 מוקף האתר בבנייני מגורים.
ב-1997, בעקבות הסכם חברון הועבר האתר יחד עם אתרים עתיקים נוספים לשליטת הרשות הפלסטינית. על פי ההסכם הייתה אמורה להישמר גישה חופשית של יהודים לאתר, אך בפועל כמעט ולא התאפשר ליהודים לבקר בו.
בשיר "שלושת המלאכים", שנכתב על ידי יהונתן גפן והולחן על ידי מתי כספי, נזכר אלוני ממרא כמקום שאליו באו שלושת המלאכים לבשר לשרה על הולדת בנה יצחק.
לקריאה נוספת

צבי אילן, משוט בארץ, עם עובד, 1967
זהר עמר, ה"בוטניקה הקדושה" של ארץ-ישראל במסורת הנוצרית, אריאל, 156-155, (תשס"ב), עמ' 206–214
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק י"ג, פסוק י"ח. ספר בראשית, פרק י"ד, פסוק י"ג
↑  ראו ספר בראשית, פרק י"ד, פסוק כ"ד. למשמעות השם "אלוני ממרא" ראו גם: בראשית רבה, פרשה מ"ב
↑  בנימין מזר, קריית ארבע היא חברון, בתוך: ספר חברון, הוצאת כתר תש"ל 1970
↑  בוטנה הוא פרי האלון
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת עבודה זרה,  פרק א', הלכה ד' (דפוס וילנא: דף ד', עמוד א'). בראשית רבה, פרשה מ"ז, פסקה י'
↑  ספרי לדברים שו; ראו גם: שמואל קליין, ארץ יהודה, עמ' 167
1 2  הירונימוס בפירושו לירמיהו לא, טו וספר זכריה יא, ד
↑  Sozomen, in: Migne, 1857a, LXVII, pp. 941-945; Eusebius, Vita Constantini, in: Migne, ibid, vol. XX, pp. 1112-1117; Pilgrim of Bordeaux, in: CCSL, 1953, CLXXV ,p. 20; Egeria, in: CCSL, 1953, CLXXV ,p. 97; Wilkinson, 1977, pp. 173- 174.
↑  "ואברהם ישב על יד עץ האלון הנקרא "אוגיגי" (=בראשיתי, קדמוני), מקום סמוך לחברון העיר שבארץ כנען" (קדמוניות היהודים, א' י' א').
↑  "העיר הזאת הייתה משכן אברהם אבי היהודים... מצבות קברותיהם נראות בעיר הזאת עד היום הזה והן עשויות שיש יפה לכבוד ולתפארת. ובמרחק ששה ריס מן העיר נראית שם אלה גדולה, ולדברי האנשים האלה הזאת עומדת מראשית בריאת העולם ועד עתה" (תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ד, פרק ט, ז).
↑  עורך: משה דוד קאסוטו שם הספר: "אנציקלופדיה מקראית: אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו -כרך א' ירושלים מוסד ביאליק תש"י - 1950, עמוד: 331
↑  אברהם יערי, מסעות, עמ' 14. ראו גם: יצחק אלפסי, עודד אבישר, ישוב שלא פסק, בתוך: ספר חברון, הוצאת כתר תש"ל, 1970 עמ' 42
↑  עצים קדושים וקשישים בישראל, כמעט 2000, גיליון 12, קיץ 1996
↑  Mader, Andreas, Altchristliche Basiliken und Lokaltraditionen in Südjudäa: arcäoologische und topographische Untersuchungen, Studien zur Geschichte und Kultur des Altertums: Paderborn, 1918; Mader, ANdreas, "Mamre", Rivista di Archeologia Chrstiana, vol. 6, pp. 249- 312.
↑  ביקור נדיר באלוני ממרא, באתר ערוץ 7, 11 באוקטובר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515252605171  VIAF: 316603140   WorldCat (עם VIAF): 316603140 
אלון אברהם
רשת שידור (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  סידני לומט 
 הופק בידי:  פרד קארוסו 
 תסריט:  פאדי צ'ייבסקי 
 עריכה:  אלן היים 
 שחקנים ראשיים:  ג'רלד פורד (עצמו/עצמה) פיטר פינץ' (Howard Beale) לאנס הנריקסן ליין סמית' פיי דאנאוויי ויליאם פרינס Kenneth Kimmins קן קרצ'בל ג'ון קרפנטר Paul Jenkins דריל היקמן Wesley Addy רוברט דובאל ויליאם הולדן קונצ'טה פרל נד ביטי לי ריצ'ארדסון ביאטריס סטרייט Roy Poole 
 מוזיקה:  אליוט לאורנס 
 צילום:  אוון רויזמן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר, יונייטד ארטיסטס 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 בנובמבר 1976 
 משך הקרנה:  121 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט סטירי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הכנסות באתר מוג'ו:   network
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (ביאטריס סטרייט)  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (פאדי צ'ייבסקי)  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (פיי דאנאוויי)  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (פיטר פינץ')  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
רשת שידור (באנגלית: Network) הוא סרט סאטירי אמריקאי משנת 1976. עלילת הסרט עוסקת בתחנת טלוויזיה בדויה, UBS, קיצור של Union Broadcasting System, ומאבקה להעלות את הרייטינג הנמוך שלה. את התסריט לסרט כתב פאדי צ'ייבסקי, ביים סידני לומט, ומככבים בו פיי דאנאוויי, ויליאם הולדן, פיטר פינץ', נד ביטי ורוברט דובאל.
הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר: בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר, שחקנית המשנה הטובה ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר, וכן היה מועמד לעוד שישה פרסים בקטגוריות הסרט, הבמאי (לומט), שחקן ראשי (הולדן), שחקן משנה (נד ביטי), הצילום הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר.
הסרט המשיך לזכות בהכרה, עשורים אחרי יציאתו לאקרנים. ב-2000, נבחר הסרט לשימור בארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית בידי ספריית הקונגרס בשל היותו "חשוב תרבותית, היסטורית, או אסתטית". ב-2002 בחרה בו גילדת המפיקים של אמריקה (Producers Guild of America) להיכל התהילה משום ש"הציב אמת מידה יציבה לתעשיית הבידור האמריקאית".
ב-2006 נבחר תסריטו של צ'ייפסקי כאחד מעשרת התסריטים הטובים ביותר, בידי גילדת התסריטאים המזרחית של אמריקה (Writers Guild of America, East). ב-2007 נבחר הסרט למקום ה-64 בין מאה הסרטים האמריקאים הטובים ביותר.
עלילת הסרט

הווארד ביל (פיטר פינץ'), קריין החדשות המרכזי של רשת השידור UBS, מפוטר מהרשת על ידי נשיא חברת החדשות מקס שומאכר (ויליאם הולדן), חברו משכבר הימים, עקב נתוני רייטינג נמוכים. לאחר שהתבשר על כך מודיע הווארד למחרת בשידור חי כי הוא מתכוון להתאבד בשידור של יום שלישי הבא. בעקבות האיום הוא זוכה לפופולריות בתקשורת ומביא לעלייה באחוזי הצפייה במהדורת החדשות. בערב למחרת, כאשר הוא אמור לשאת התנצלות בשידור חי על מעלליו בליל אמש, ממשיך הווארד בפרובוקציה.
בעלי הרשת שוקלים לפטר את הווארד בעקבות התבטאויותיו, אך מנהלת תוכני השידור השאפתנית של הרשת, דיאנה כריסטנסן (פיי דאנאווי) רואה בהווארד פוטנציאל עצום להעלאת הרייטינג ומנסה לשכנע את מקס לחבור אליה לפיתוח תוכנית חדשות חדשה. מצפונו של מקס אינו מאפשר לו לנצל את מצבו הרגיש של הווארד והוא מסרב, אך בין השניים מתפתח רומן קצר.
התבטאויותיו של הווארד מחריפות ומקס, היחידי אשר מודאג לגבי מצבו הנפשי של חברו ולא לאחוזי הצפייה, מחליט להוריד אותו מהשידור. דיאנה משכנעת את המעסיק שלה, סמנכ״ל הרשת פרנק האקט (דובאל), לשבץ את תוכנית החדשות תחת מחלקת הבידור על מנת שתוכל לפתח אותה. פרנק נענה להצעתה, וכאשר המנכ״ל מתאשפז לאחר אירוע לב הוא נכנס כממלא מקום ומפטר את מקס.
תחת מחלקת הבידור הווארד עובר להנחות תוכנית חדשה ("The Howard Beale Show"), אשר מהווה תוכנית פסבדו-דת אשר מטיפה לצופים לזעום על הנעשה בחברה ועל השקרים המנוונים של תוכניות הטלוויזיה. במהרה התוכנית זוכה לאחוזי הרייטינג הגבוהים ביותר בטלוויזיה. בינתיים מחליט מקס לעזוב את אשתו לטובת דיאנה והשניים עוברים לגור יחד. אך במהרה מסתבר לו כי המסירות הפנאטית שלה לעבודתה באה בד בבד עם הריקנות הרגשית שלה וחוסר החמלה כלפי מצבים אנושיים. כתוצאה מכך הוא מחליט לחזור לאשתו ומזהיר את דיאנה שהקריירה שלה תהרוס אותה.
באחת מתוכניותיו חושף הווארד שהתאגיד אשר מחזיק ברשת השידור, CCA, עומד להירכש על ידי תאגיד סעודי גדול יותר, הוא נואם בטלוויזיה כנגד העסקה ומשכנע את הצופים לשלוח מברקים לבית הלבן למען הפסקתה. הדבר גורם לפאניקה אצל מנהלי הרשת, מכיוון שאם לא תתבצע העסקה, חוב החברה יגרום לסגירתה. הווארד מוזמן לפגישה עם יו"ר CCA, ארת'ור ג'נסן (נד ביטי), אשר מפכח את הווארד לגבי מציאות העולם הקפיטליסטי והכלכלה הבינלאומית, אשר ידה נוגעת בכל, ומשכנע אותו להפסיק עם המסרים הפופוליסטים ולהתחיל להציג בטלוויזיה את ההטפות שלו על דה ההומניזציה של החברה. כתוצאה מהתפנית בתכני התוכנית הפסימיסטיים מתחיל הרייטינג לרדת בחזרה. עם זאת, ג'נסן לא מוכן שמנהלי הרשת יפטרו את הווארד.
דיאנה, פרנק ושאר חבר המנהלים עומדים בפני סוגיה, כאשר מצד אחד ג'נסן אינו מוכן להוריד את הווארד מהשידור, בעוד הרייטינג צונח. באין כל מוצא אחר הם מחליטים להרוג את הווארד בשידור חי בידי קבוצת טרוריסטים, מה שמוביל גם לעליה קיצונית נוספת באחוזי הצפייה.
הפקה

חלק מההשראה של צ'ייפסקי בכתיבת התסריט הגיעה ממקרה ההתאבדות של כתבת החדשות, קריסטין צ'ובוק, בשידור חי בפלורידה, שנתיים לפני הסרט. הכתבת סבלה מדיכאון ונאבקה בעורכי התוכנית, היא לא יכלה להמשיך עוד וירתה בעצמה בשידור ב-15 ביולי 1974. צ'ייפסקי השתמש בסיפור בתור נקודת המוצא לכתיבת התסריט: "טלוויזיה תעשה הכל בשביל רייטינג... הכל!", אמר בראיון.
צ'ייפסקי ומפיק הסרט, הווארד גוטפריד, תבעו באותה תקופה את יונייטד ארטיסטס (United Artists) ודרשו את הזכויות על סרטם הקודם, The Hospital, בשביל מכירה ל-NBC. למרות תביעה זו, צ'ייפסקי וגוטפריד חתמו עם יונייטד ארטיסטס על מימון לרשת שידור, אך עד מהרה החברה התקפלה הודות לנושא השערורייתי של הסרט.
השניים לא נרתעו, וחיפשו אולפנים אחרים שישקיעו בסרטם, עד שמטרו גולדווין מאייר (MGM) גילו התעניינות בתסריט. מיד לאחר מכן, יונייטד ארטיסטס חזרו בהם ורצו להשקיע בסרט בנוסף ל-MGM .MGM הסכימו להצטרפות יונייטד ארטיסטס ונתנו להם את זכויות ההפצה הבינלאומיות, כאשר MGM עצמם קיבלו את הזכויות בצפון אמריקה. הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בניו יורק ב-27 בנובמבר 1976, וזמן קצר לאחר מכן יצא לאקרנים.
ביקורות

הסרט נהפך לאחד הלהיטים הגדולים של אותה שנה וקיבל ביקורות משבחות. וינסנט קנבי מהניו יורק טיימס, כתב בביקורתו על הסרט: "שערורייתי... מבריק, מצחיק בצורה אכזרית, קומדיה אמריקאית מקומית שממקמת את פאדי צ'ייפסקי כאחד מהסטיריקנים החדשים הראשיים". סרט שה"ראייה המעוותת והמרושעת שלו לדרך שהטלוויזיה נראית ונשמעת, היא הניתוח של הסאטיריקן לא רק לגבי הטלוויזיה, אלה גם לגבי החברה שתומכת בה, ושהיא בחזרה נתמכת על ידיה".
בביקורת על הסרט שנכתבה לאחר זכיותיו באוסקר, רוג'ר איברט כתב: "משוחק היטב בצורה מפליאה, סרט אינטליגנטי שתוקף לא רק את הטלוויזיה אלא גם את רוב הרעות החולות של שנות ה-70... מה שהסרט מצליח להשיג בצורה כל כך טובה, חדה ובלתי נסלחת, יגרום לו לשרוד הרבה אחרי סרטים מיופייפים אחרים". כרבע מאה מאוחר יותר, במסגרת רשימת "הסרטים הגדולים ביותר" שלו, מוסיף איברט על הסרט: "כמו נבואה. כשצ'ייפסקי יצר את הווארד ביל, האם היה יכול לדמיין את ג'רי ספרינגר, הווארד סטרן ואת ה-World Wrestling Federation (WWF)?". איברט נתן קרדיט ללומט וצ'ייפסקי על כך שידעו "בדיוק מתי להסיר את כל המחסומים".
לא כל הביקורות היו חיוביות, פאולין קייל ביקרה את הסרט בניו יורקר, על ריבוי הנאומים הארוכים והמטיפים שבו. לדבריה, צ'ייפסקי המתחסד בז לא רק לטלוויזיה עצמה, אלא גם לצופיה.
אנקדוטות

בסצנה בה ארתור ג'נסן נואם להאוורד ביל בזכות הקפיטליזם והכלכלה הגלובלית, מזכיר ג'נסן את המטבעות השולטים בעולם, ובהם את השקל - אך בעת יציאת הסרט לאקרנים לא היה קיים מטבע כזה, שכן המטבע בישראל היה עדיין הלירה הישראלית. הסרט למעשה חזה את העתיד, כיוון שב-1978 החליטה ממשלת ישראל להחליף את הלירה הישראלית בשקל, וההחלטה נשמרה בסוד על לביצועה בפועל ב-1980.
ישנה סברה רווחת בקרב צופי הסרט כי בסצנה הסוגרת את הסרט, בה נורה האוורד ביל, מגולם אחד היורים על ידי טים רובינס בהופעת קמע. רובינס, שהיה אז נער אלמוני בן 17 וטרם שיחק ולו בסרט אחד, מכחיש שהשתתף בסרט.
פרסים > פרסי האקדמיה

רשת שידור זכה בשלושה מתוך ארבעה פרסים על משחק, והשווה את השיא של "חשמלית ושמה תשוקה" ב-1951.
זכיות:
השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי – פיטר פינץ'
השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי – פיי דאנאוויי
השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משני – ביאטריס סטרייט
התסריט המקורי הטוב ביותר – פאדי צ'ייפסקי
פינץ' מת מהתקף לב לפני טקס האוסקר של 1977 והיה לזוכה היחיד באוסקר שזכה בפרס לאחר מותו, עד לזכייתו של הית' לדג'ר באוסקר 2009. במקרה, גם פינץ' וגם לדג'ר היו אוסטרלים. הפסלון התקבל על ידי אלמנתו, אלת'ה פינץ'.
הופעתה של סטרייט, בתור לואיז שומאכר (אשתו של מקס), ארכה בסך הכל 5 דקות ו-40 שניות על המסך. סטרייט מחזיקה עד היום בשיא של ההופעה הקצרה ביותר בסרט קולנוע שהספיקה לזכייה באוסקר על משחק.
מועמדויות:
השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי – ויליאם הולדן
השחקן הטוב ביותר בתפקיד משני – נד ביטי
הצילום הטוב ביותר – אוון רויזמן
העריכה הטובה ביותר – אלן היים
הבימוי הטוב ביותר – סידני לומט
הסרט הטוב ביותר
פרסים > פרסי גלובוס הזהב

זכיות:
השחקן הטוב ביותר בסרט דרמה – פיטר פינץ'
השחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה – פיי דאנאוויי
הבמאי הטוב ביותר – סידני לומט
התסריט הטוב ביותר – פאדי צ'ייפסקי
מועמדויות:
סרט הדרמה הטוב ביותר