stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התנועה הארמנית לשחרור לאומי
פעילות: האימפריה העות'מאנית > תקופת החוקה השנייה > בפוליטיקה

בפרלמנט המחודש ישבו 142 טורקים, 60 ערבים, 25 אלבנים, 23 יוונים, 12 ארמנים (שניים מטעם דשנאק ושניים מטעם הנצ'אק), 5 יהודים, 4 בולגרים, 3 סרבים, וולאך אחד בעקבות הבחירות של 1908. למועצת האיחוד והקידמה הייתה תמיכה של לפחות 60 חברי פרלמנט, והפכה למפלגה המובילה.
קרקין פסטרמדג'יאן היה חבר פרלמנט מארזורום, מטעם דשנאק (הפדרציה המהפכנית). הוא קידם את חוק הרכבות, אשר היה מחבר את מסילות הרכבת לאיילטים הארמנים. הסוגיה הייתה לביצה פוליטית, שכן אזורים אלו נחשבו לנחלתה העתידית של רוסיה, ולכן גרמניה וצרפת סירבו להשתתף בבנייה, וכן אינטריגות כלכליות של מעצמות אלה היוו מכשול שלא ניתן היה לגבור עליו. פסטרמדג'יאן גם היה מעורב בדיונים ובמשא ומתן סביב חבילת הרפורמה הארמנית של 1914.
מלחמות הבלקן והתפתחויות נוספות שינו את הנוף הפוליטי במספר דרכים שהשפיעו על המפעל הלאומי של הארמנים. מצד אחד, הרבה ארמנים עזבו לכיוון בולגריה והבלקן, שם התקבלו בברכה עקב התמיכה במלחמות, וכבריחה ממאורעות הטבח ורצח העם שחוו בטורקיה ושטחי האימפריה העות'מאנית. ההצלחות של איטליה והאומות הבלקניות נגד האימפריה הפיחו תקווה בלבם של הלאומנים הארמנים. באיסטנבול, השיח הפוליטי נסב את דרישות הרפורמה של הערבים והארמנים באימפריה, אך עם הפחתת האוכלוסייה הנוצרית שבקרבה, נוצר בסיס יותר ויותר אסלאמיסטי לפוליטיקה העות'מאנית, והתפתחה גישה של "אנחנו או הם" ביחס לדורשי הרפורמות.
בינתיים, המעצמות האירופיות חוו עניין מחודש בשיפור מצבם של הארמנים, והצרפתים, הבריטים והאיטלקים רצו להיות מעורבים בפוליטיקה העות'מאנית כדי להגביל את השפעתה של גרמניה באזור, וכקונטרה להשפעה הרוסית החזקה. כתוצאה, התפתחה תוכנית רפורמה בין השנים 1912–1914, לפיה ייווצרו שתי פרובינציות בטורקיה הארמנית שיהיו תחת פיקוחם של האירופאים. במקור הרעיון היה ליצור פרובינציה אחת מ"ששת האיילטים" (ארזורום, ואן, ביטליס, דיארבקיר, חרפאט וסיבאס), אך גרמניה התנגדה, והאיילטים חולקו לשניים. ההסכם נחתם ב-8 בפברואר 1914, אך הוא בוטל בדצמבר באותה השנה, בדיוק כאשר החלו היישומים שלו, בשל פריצת מלחמת העולם הראשונה.
פעילות: האימפריה הרוסית > הצו על רכוש הכנסייה הארמנית 1903–1904

תוכנית הרוסיפיקציה של הצאר הגיעה לשיאה עם צו שיצא ב-12 ביוני 1903, המחרים את כל רכוש הכנסייה הארמנית. מקרטיץ' חרימיאן, הקתוליקוס (ראש הכנסייה) הארמני, התקומם נגד הצאר, אך ללא הועיל. בייאוש, הוא פנה לפדרציה המהפכנית הארמנית. היחסים בין הפדרציה (דשנאק) והכנסייה היו מתוחים, כשהכנסייה מתנגדת לסוציאליזם של הדשנאק ומוקיעה אותו כאנטי-כנסייתי. אך דשנאק זכתה לתמיכה ואהדה משמעותיות מצד הרשויות הרוסיות, שחלקו עמה מטרות אנטי-עות'מאניות. דשנאק התנגדה חריפות לצו ההחרמה, כי ראתה בו איום לקיום הלאומי הארמני. ב-1904, בקונגרס דשנאק, הפדרציה הרחיבה את תוכניתה באופן רשמי לתמיכה בזכויות ארמנים באימפריה הרוסית בנוסף לאימפריה העות'מאנית.
כתוצאה, דשנאק החליטה להגן על כנסיות באופן פעיל, והקימה מועצה מרכזית להגנה עצמית בקווקז, וכן יזמה שורה של מחאות. בעיר גנדזאק, הצבא הרוסי הגיב ביריות לתוך הקהל, והרגו 10 ארמנים. מחאות נוספות פגשו בשפיכת דמים נוספת. דנשאק ומפלגת הנצ'אק, בתגובה, פתחו בתוכנית התנקשויות נגד פקידים צאריסטיים, ואף הצליחו לפצוע את הנסיך גריגורי גוליצין, מושל עבר הקווקז. הסלמת האירועים שכנעה את הצאר ניקולאי לבטל את תוכניתו. הוא החליף את הנסיך גוליצין במושל פרו-ארמני, אילריון איבנוביץ' וורונצוב-דשקוב, והחזיר את הרכוש שהוחרם לכנסייה הארמנית. אט-אט, חזר הסדר על כנו, והכנסייה והמעמד הבורגני הארמני שוב הרחיקו עצמם מקשר עם המהפכנים הלאומניים.
פעילות: האימפריה הרוסית > הטבח האזרי בבאקו 1904–1905

אי-השקט בעבר הקווקז הגיע לשיאו בהתקוממויות נרחבות באימפריה הרוסית שנקראו לאחר מכן מהפכת 1905. העימותים בקווקז היו חריפים במיוחד, שם הקונפליקט האתני התערבב עם הקונפליקט המעמדי. בעיר באקו, מרכז תעשיית הנפט הרוסית, שאוכלוסייתה הייתה בעיקר אזרית (מוסלמית) וארמנית (נוצרית), לארמנים היה מעמד גבוה יותר, וכשהוכרזה שביתה כללית בדצמבר 1904, החלו עימותים בין שתי קבוצות אלו, ונטבחו מאות ארמנים, בעימותים שהתפשטו גם ברחבי המחוז, במה שהתפתח לכדי המלחמה הטטארית-ארמנית, שנמשכה עד 1907. הטבח בבאקו היה הראשון מבין שלושה אירועים מאסיביים שאירעו במקום לאורך הקונפליקט הארמני-אזרי, כאשר האחרון היה הפוגרום של 1990, אשר ניקה סופית את באקו מתושבים אתניים-ארמנים. עם התפשטות הפוגרומים נגד הארמנים, פנו אלה לרשויות הרוסיות להגנה, אך אלו לא גילו עניין ונתנו לאירועים להתפתח מאליהם. המאורעות בבאקו ובסביבה נמשכו לסירוגין עד 1907. על אף שהארמנים ספגו יותר אבדות בסך הכל, במספר עימותים והתקפות שארגנו כהגנה או נקם, הם הצליחו לא פעם לתפוס את היתרון.
פעילות: האימפריה הרוסית > הפדרציה המהפכנית הארמנית

דשנאק, כשמה, פעלה כפדרציה במודל מבוזר, ולא מרוכז. לדבר הייתה השפעה חיובית על התנועה הלאומנית מכיוון שהיה זה הארגון היחיד שהצליח לגשר לא רק בין הארמנים העירוניים לבין הכפריים, אלא גם בין הארמנים העות'מאנים לבין הרוסים, שהיו מופרדים באופנים ניכרים נוספים. אך מבנה זה גם היה פתח להתפתחות אידאולוגיות מגוונות בתוך הארגון, אשר הביאו לעימותים משמעותיים. "הדשנאקים הישנים" נותרו (לפחות לתקופה) בברית עם הטורקים הצעירים, והאידאולוגיה הליברלית, אינדיבידואליסטית, ומודרניסטים שלהם, בעוד "הדשנאקים החדשים" התחברו אל השמאל המהפכני הרוסי הבולשביקי.
הברית בין דשנאק לטורקים הצעירים ומועצת האיחוד והקידמה התפרקה ב-1912, ואילו הדשנאקים הבולשביקים המשיכו את שיתוף הפעולה עם הסובייטים לאחר מהפכת אוקטובר, מתוך אמונה שכך תושג לבסוף האוטונומיה הארמנית.
פעילות: מלחמת העולם הראשונה > הקונגרס הארמני בארזורום

הקונגרס הארמני בארזורום, או קונגרס דשנאק ה-8, היה אירוע מכונן שהתנהל מסוף יולי ועד 2 באוגוסט 1914, בו נציגי מועצת האיחוד והקידמה ביקשו מדשאנק, שהייתה בשלב זה המפלגה הארמנית המובילה הן באימפריה העות'מאנית והן באימפריה הרוסית, להצית מרד בקרב הארמנים הרוסים נגד השלטון הצארי, כדי להקל על כיבוש עבר הקווקז, אם וכאשר תיפתח באזור חזית מלחמה (כפי שאכן קרה ב-1917, אז החל עימות בין העות'מאנים לרוסים, שכלל בסופו את ארמניה, אזרבייג'ן, גאורגיה, גרמניה, בריטניה ואחרים). התוכנית העות'מאנית הייתה למשוך את הפרסים, הכורדים, האזרים והגאורגים למלחמת דתות נגד בעלי הברית, והיה חשוב להם שהארמנים לא יפריעו לשיתוף הפעולה בין קבוצות אלה. לכן העות'מאנים הבטיחו לארמנים אוטונומיה (מורחבת ממה שכבר הוסכם בחבילת הרפורמה) אם לא ישתפו פעולה עם הרוסים. במקביל, צאר ניקולאי, מצדו, בכנס שערך אם ארמנים רוסים בטביליסי, הבטיח לארמנים אוטונומיה אם אכן יסייעו לרוסיה שתכלול את ששת האיילטים וגם שתי פרובינציות ארמניות שבאימפריה הרוסית. המועצה הלאומית הארמנית ברוסיה קיבלה את הצעת הצאר. ‏20,000 ארמנים התייצבו לשירות הצאר (אך רק כמה אלפים מהם חומשו). הדשנאקים הטורקים הגיבו שהם מתכוונים להישאר נאמנים לממשלתם, אך אמרו שאין בכוחם לכונן התקוממות ברוסיה, והוועד המנהל של דשנאק הרחיקה והציעה לטורקיה להימנע מהשתתפות במלחמה, שכן האמינו שתהיה הרת אסון לטורקיה.
פעילות: מלחמת העולם הראשונה > השתתפות ארמנים במלחמה

1914
גדוד 3 של המתנדבים הארמנים
בקרב סריקמיש
חיל המתנדבים הארמנים הרוסי היה יחידת לוחמה בתוך הצבא הרוסי הקיסרי. הוא היה מורכב ממספר גדודים, שחייליהם כולם היו ארמנים מרחבי האימפריה הרוסית, מלבד מספר קטן של ארמנים שהגיעו מן האימפריה העות'מאנית. באוגוסט 1914, בעקבות הצהרת המלחמה של גרמניה נגד רוסיה, הרוזן אילריון וורונצוב-דשקוב, מושל הקווקז, פנה למנהיגות הארמנית בטיפליס כדי להציע הקמת חיל ארמני נפרד. ההצעה התקבלה בחום, ותוך מספר שבועות התחילו להתגייס מתנדבים. אחריות על הקמת החיל ניתנה לוועדה מיוחדת מטעם הקונגרס הארמני הלאומי, אשר תיאמה פעולותיה מטיפליס, ירוואן, ואלכסנדרפול.
פעילות: מלחמת העולם הראשונה > השתתפות ארמנים במלחמה > בתחילה

בנובמבר 1914, דרסטמאט קנאיאן פקד על הגדוד השני של המתנדבים הארמנים. הגדוד נלחם בפעם הראשון במתקפת ברגמן, קרוב לבאיאזיד. במהלך קרב עקוב מדם אשר נמשך 24 שעות, המפקד נפצע קשות, ונותר במצב קשה למשך מספר חודשים.
קרב סריקמיש נערך בין 22 בדצמבר 1914 ל-17 בינואר 1915 כחלק מהמערכה בקווקז. גדוד 3 וגדוד 4 של המתנדבים פגשו את העות'מאנים בקרב בחזית מול ארזורום שבין סריקמיש ואולטו. הארמנים הצליחו לעכב את העות'מאנים, דבר שפגע באסטרטגיה האזורית שלהם, ואיבדו 600 איש בקרב.
ב-16 בדצמבר 1914, האימפריה העות'מאנית פירקה את חבילת הרפורמה הארמנית, בדיוק לאחר ההיתקלות הראשונה עם החיל הארמני במערכה הקווקזית. בצד השני של הגבול, הצאר, ניקולאי השני, ביקר בחזית הקווקזית ב-30 בדצמבר 1914, ואמר לראש הכנסייה הארמנית שם ש"עתיד מזהיר ביותר ממתין לארמנים".
פעילות: מלחמת העולם הראשונה > השתתפות ארמנים במלחמה > השנה הראשונה

1915
מפה: מיקום קרבות במהלך 1915. ימין: כומר ארמני בן 70 מוביל חיילים לקרב. שמאל-מעלה: ארמנים מגנים על ואן. שמאל-מטה: התנגדות ארמנית באורפה
מתנדבים ארמנים ב-1915
בין ה-15–18 באפריל 1915, חיל המתנדבים הארמנים תחת פיקודו של אנדרניק השתתף בקרב דילמן, כחלק מן המערכה בפרס.
דרסטמאט קנאיאן היה עדיין במצב קשה, והגדוד שלו השתתף בלעדיו ב-11 קרבות בסביבות אלשקרט, טוטאח, ומלשקרט עד שהחלים מספיק שוב ליטול לידיו את הפיקוד.
ביום ראשון האדום, מנהיגי הקהילה הארמנית באיסטנבול נעצרו, והוחזקו בשני מתקני כליאה סמוך לאנקרה, על פי פקודת שר הפנים, מהמט תלאת ביי. המפרצום בויאג'יאן, חבר האנצ'ק, היה בין העצורים הראשונים, ולאחר משפט קצר שנערך כעבור שלושה חודשים, ביולי, הוא נידון למוות בתלייה. הוא נתלה, יחד עם 12 מעמיתיו, ב-24 באוגוסט 1915.
ב-6 במאי 1915 אנדרניק הוביל יחידת מתנדבים (כ-1200 חיילים) לסייע בהדיפת המצור על ואן. המפקד הרוסי תיאודור צ'רנוזובוב הכיר בתרומה של החיל הארמני במספר רב של קרבות.
ב-15 ביוני 1915, הוצאו להורג באיסטנבול "20 המרטירים", מנהיגי האנצ'ק אשר נכלאו למשך שנתיים בתנאים קשים, עברו משפטי ראווה, ולבסוף נידונו למוות. ההוצאה להורג נערכה כאירוע ראווה בכיכר מרכזית בעיר, כחלק בלתי נפרד מרצח העם הארמני שהתרחש באותה העת. מילותיו האחרונות של המנהיג פרמאז היו, על פי הדיווחים: ”אתם יכולים לתלות את הגופים שלנו, אך לא את האידאולוגיה שלנו... מחר תראו באופק המזרחי ארמניה סוציאליסטית.”
20 המרטירים ההאנצ'קים
מתנדב
פעילות: מלחמת העולם הראשונה > השתתפות ארמנים במלחמה > השנה השנייה

1916
רפובליקת ואן, 1916
החזית הארמנית 1916
ההישג הגדול ביותר של השנה הראשונה הייתה הקמת הניהול הארמני של מערב ארמניה, רפובליקת ואן, בראשותו של אראם מנוקיאן. רפובליקת ואן הייתה ממשלה ארמנית זמנית שהתקיימה בין 1915-1918. לעיתים היא גם נקראה וספורקאן החופשית.
אנדרניק פקד גדוד שהביס את חליל קוט בקרב ביטליס ב-1916.
משא ומתן התנהל עם צרפת להחזרת הגולים הארמנים לביתם בקיליקיה. במהלך השיחות, שר החוץ הצרפתי ניצל את ההזדמנות לשלח כוחות צרפתיים על פי הסכם סייקס–פיקו, שעוד היה סודי בעת זו. הלגיון הוקם בקהיר, מצרים, בנובמבר 1916, ונקרא הלגיון הארמני הצרפתי, תחת פיקודו של אדמונד אלנבי. שלא לפי ההסכם, בשנת 1917 הלגיון נלחם בסוריה פלשתינה.
פעילות: מלחמת העולם הראשונה > השתתפות ארמנים במלחמה > השנה השלישית

1917
גדוד ארמנית תחת פיקוד בריטי
הלגיון הארמני הצרפתי
מהפכת פברואר של שנת 1917 גרמה לכאוס בקרב החיילים הרוסים בחזית הקווקזית, ועד סוף שנה זו רובם עזבו כדי לשוב לבתיהם. הדבר הוביל לארגון מחדש גם של המתנדבים הארמנים שבצבא הרוסי. ביולי 1917, הוחלט להקים שש חטיבות ארמניות בחזית הקווקזית בתמיכת הארגונים הארמנים בפטרוגראד וטיפליס. באוקטובר 1917, שתי חטיבות ארמניות כבר הוקמו, תחת פיקודו של תובמאס נזרבקיאן. אך בתחילת 1918, רק כמה אלפי מתנדבים ארמנים, בהובלת כ-200 קצינים, עמדו בפני ההתקפות הטורקיות.
ב-5 בדצמבר 1917, נחתם הסכם שביתת הנשק של ארזינג'אן בין רוסיה לעות'מאנים, ובכך הסתיימו הקרבות בין שתי המעצמות. אחרי שאחזו הבולשביקים בשלטון, נפגשו בעבר הקווקז נציגי עמים שונים בקונגרס בינלאומי כדי להקים ממשלה אזורית זמנית, שנקראה קומיסאריית עבר הקווקז.
פעילות: מלחמת העולם הראשונה > השתתפות ארמנים במלחמה > השנה האחרונה

1918
October 1918
אנדרניק ב-1918
ב-1918, אנדרניק קודם על ידי הרוסים לדרת מייג'ור ג'נרל והוא קיבל 6 אותות גבורה, על 59 קרבות בהם השתתף נגד הטורקים.
הרשות הארמנית שהוקמה ברפובליקת ואן נטעה את השורשים להקמת רפובליקה לאומית, שלמטרה זו התכנס קונגרס לאומי באוקטובר 1917 בטיפליס. הרוסים בינתיים חתמו על חוזה ברסט-ליטובסק, אשר סיים את המלחמה, תוך ויתורים טריטוריאליים. מאוחר יותר באותה השנה הוכרזה הרפובליקה הראשונה של ארמניה, והפדרציה המהפכנית (דשנאק) הייתה למפלגת השלטון.
הלחימה המשיכה בארמניה עצמה, כשהכוחות הארמנים נלחמים בעות'מאנים על עצמאותם. הטורקים ביקשו לדכא את ההתנגדות בירוואן, אך למרות הכוח הגדול הרבה יותר של הטורקים, הארמנים הצליחו להדוף אותם במספר קרבות, ביניהם קרב סרדאראפאט, קרב קרקיליסיה, וקרב באש אבראן. אך הייתה זו הדיפה מאוחרת, והרפובליקה הארמנית החדשה נאלצה לחתום על הסכם באטום, אשר הסדיר את הגבולות בין האימפריה העות'מאנית לארמניה, אזרבייג'ן וגאורגיה. העות'מאנים השאירו את ארמניה עם שטח של 10,000 קילומטרים רבועים בלבד. תחת פיקודו של אנדרניק, שפעל עד ההסכם כמושל מערב ארמניה, התושבים הארמנים של ואן הצליחו להימלט מהצבא העות'מאני לתוך מזרח ארמניה.
ביולי, פרצה אלימות בין הנוצרים למוסלמים במחוז סיוניק. אנדרניק הוביל כוח של בלתי סדירים ופליטים כדי להמשיך את המערכה נגד העות'מאנים, ונלחם בנגורנו קרבאך, אך בזמן ששהה בקרבת מקום נחתם הסכם מודרוס. הוא המשיך גם לאחר מכן, ונשבע שלא ינוח במלחמתו נגד הטורקים. הבריטים הבטיחו לאנדרניק שההסכמים יהיו לטובת הארמנים בועידת השלום בפריז.
בינתיים, כוחות לאומניים אזרים ניסו להגים בה רפובליקה, אך היא נפלה עד מהרה לכוחות העות'מאנים-אזרים..
פעילות: מלחמת העולם הראשונה > הכרה בארמניה

הדרך לשלום
הרפובליקה של ארמניה, כפי שהוצגה בוועידת השלום בפריז 1919
חתימת הסכם סוור
ב-30 באוקטובר, שביתת הנשק של מודרוס סיימה את המלחמה בזירה המזרח תיכונית, בין האימפריה העות'מאנית ובעלות הברית של מלחמת העולם הראשונה. היא גם סיימה את המערכה בקווקז עברו האימפריה העות'מאנית. בסוף המלחמה, האימפריה העות'מאנית הפסידה במערכה הפרסית, ואיבדה את סיני ופלשתינה ואת המערכה המסופוטמית, אך היא הרוויחה בחזרה את השטחים שאיבדה לרוסיה.
ב-1919 אווטיס אהרוניאן היה ראש המשלחת הארמנית בוועידת פריז, ומאוחר יותר באותה השנה אנדרניק הוביל משלחת לארצות הברית כדי לגייס את תמיכתה במנדט לארמניה. הוא גם גייס כספים לסיוע פליטי מלחמה ארמנים בעת שהותו שם.
ארהוניאן חתם על הסכם סוור, אשר התווה את "ארמניה הווילסונית", ב-10 באוגוסט 1920. על פה ההסכם, כל החתומים עליו הכירו בארמניה כמדינה חופשית ועצמאית. אך התוויית הגבולות נותרה בידי נשיא ארצות הברית וודרו וילסון ומשרד החוץ האמריקאי, משימה שנותרה לא גמורה עד נובמבר 1922.
התקופה שבין המלחמות

בין מלחמות העולם
ארמניה מוכרת כאחת ממדינות העולם
התקופה שבין המלחמות > סכסוכים טריטוריאליים

ב-24 בספטמבר פרצה מלחמת טורקיה–ארמניה. ארמניה, שהייתה במעמד נחות, נאלצה להסכים במשא ומתן להסכם אלכסנדרופול, בדצמבר. אך בינתיים, פלשו גם הסובייטים לארמניה, והממשלה התפטרה, ולכן ההסכם לא היה תקף. בהסכם, אזרבייג'ן דרשה את רוב שטחה של ארמניה, כולל את המחוזות הרוסיים לשעבר, אליזבטפול, טיפליס וירוואן. העימותים הצבאיים בין שתי המדינות התרחשו במהלך רובה של 1920, בעיקר בקרבאך, נחצ'באן, וסיוניק.
התקופה שבין המלחמות > סובייטציה וגלות המנהיגים הארמנים

ברית המועצות פלשה לארמניה מהצפון, בעוד היא נלחמת בטורקים ממערב והאזרים מדרום. לא היה בידי אמרניה לעצור את הסובייטים, ואלה כבשו את ארמניה בסוף נובמבר 1920, בדיוק כאשר ממשלתה החליטה להיכנע לתנאיהם של הטורקים. על אף השליטה האיתנה של דשנאק בממשלת ארמניה, היו קומוניסטים ארמנים שסייעו לכיבוש הסובייטי.
העברת הסמכויות התרחשה ב-2 בדצמבר בירוואן. המנהיגות הארמנית קיבלה את האולטימטום שהציבה ברית המועצות, וארמניה החליטה להצטרף לברית המועצות. דשנאק הוצאה מן החוק, ומנהיגיה הוגלו, וכך גם רבים מחבריה פוזרו ברחבי העולם.
דניאל בק-פירומיאן נעצר והוצא להורג על ידי הבולשביקים בקרקיליסה ב-1921. במהלך הטיהורים הגדולים של סטלין, המשטרה החשאית שלו עצרה גם את מובסס סיליקיאן, כריסטופור אררטוב, דמיטרי מירימנוב, אגהסי ורוסיאן, סטפאן אוהנסיאן, האקוב מקרצ'יאן, והרוטיון הקוביאן, שכולם לבסוף גם הוצאו להורג. מנהיגים אחרים ברחו לביירות.
הסכם קארס נחתם ב-13 באוקטובר 1921, וקבע את הגבולות בין טורקיה לבין מדינות דרום הקווקז, וסייע לשכך לפחות זמנית את העימותים הטריטוריאליים בקווקז.
ייטס (מכתש פגיעה)

| --- | --- |
צילום בשחור ולבן על האזור
צילום בשחור ולבן על האזור
 מידע כללי
 סוג:  מכתש פגיעה
 על שם:  ויליאם בטלר ייטס 
 נתונים ומידות
 קוטר:  92 ק"מ 
 מיקום
 מיקום:  Kuiper quadrangle 
 גוף שמיימי:  כוכב חמה
 קואורדינטות:  9°12′N 34°36′E﻿ / ﻿9.2°N 34.6°E﻿ / 9.2; 34.6
  (למפת כוכב חמה מוגדלת) ייטס(למפת כוכב חמה רגילה) ייטס
 
מכתש ייטס הוא מכתש פגיעה בקוטב הדרומי של כוכב חמה אשר קרוי על שמו של המשורר, המחזאי והמיסטיקן האירי ויליאם בטלר ייטס. האיגוד האסטרונומי הבינלאומי הכריז על שמו של המכתש ב-1976. המכתש ממוקם דרומית למכתש הפגיעה לי פו (אנ') (הקרוי על שמו של המשורר הסיני לי באי) ודרום-מערבית למכתש הפגיעה סינאן (אנ') (הקרוי על שמו של אדריכל החצר סינאן).
הערות שוליים

↑  "USGS Astro: Planetary Nomenclature: Feature Data Search Results". USGS Gazetteer of Planetary Nomenclature Feature Information. נבדק ב-26 באוקטובר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  NASA World Wind 1.4. NASA Ames Research Center, 2007.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טניל דאשווד

| --- | --- |

דאשווד, מרץ 2015
 לידה:  1 במרץ 1989 (בת 35) בורוניה, ויקטוריה, אוסטרליה
 שם במה:  אמה טניל דאשווד טניל טיילה ולנטין
 משקל:  60 ק"ג
 גובה:  1.65 מטר
 מקום מגורים:  אורלנדו, פלורידה, ארצות הברית
 לאום:  אוסטרלי
 קריירה מקצוענית:  2005–הווה (כ־19 שנים)
 מאמנים:  לאנס סטורם WWE Performance Center
 ליגות:  WWE
 מידע אישי
 בן או בת זוג:  מייקל רליס (2022–?) 
 
טניל אבריל דאשווד (באנגלית: Tenille Averil Dashwood; נולדה ב-1 במרץ 1989) הידועה יותר בשם הבמה שלה, אמה, היא מתאבקת אוסטרלית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון. היא הייתה המתאבקת האוסטרלית הראשונה שהוחתמה בארגון זה. כמו כן, היא הופיעה בארגוני ההיאבקות Impact Wrestling ו-Ring Of Honor‏ (ROH).
דאשווד החלה להתאמן בשנת 2003 באוסטרליה, כשהייתה בת 13 בלבד. לפני שחתמה ב-WWE, היא התאבקה בארגוני היאבקות עצמאיים ברחבי אוסטרליה וצפון אמריקה כמו Elite Canadian Championship Wrestling‏ (ECCW) ו-Shimmer Women Athletes, שבהם הופיעה תחת שם הבמה טניל טיילה.
ביוגרפיה

דאשווד נולדה וגדלה בפרוורי העיר מלבורן בבורוניה, ויקטוריה, אוסטרליה. יש לה אח גדול ממנה בשם ג'ייק, שהוא זה שהציג אותה לענף ההיאבקות המקצועית. היא מציינת את סטון קולד סטיב אוסטין, טריש סטרטוס וליטה כמתאבקים אשר נתנו לה השראה בקריירה.
חיים אישיים

ב-30 ביוני 2014, דאשווד נעצרה בהרטפורד, קונטיקט. היא הגיעה אל מאחורי הקלעים, אך לא הופיעה באותו הערב בפרק של התוכנית Raw. המשטרה שחררה אותה לאחר שהיא הסכימה להגיע לבית המשפט בהרטפורד יום לאחר מכן. לפי עורך דינה, היא שכחה לשלם עבור כיסוי לאייפד, כשהשתמשה בקופה עצמאית בחנות וולמארט. היא נידונה ליום אחד של עבודות שירות. ארגון ה-WWE שחרר את דאשווד, אך חזר בו לאחר מספר שעות ספורות, כשמעריצי ה-WWE הגיבו תגובות חריפות ברשתות החברתיות.
דאשווד חשפה באוגוסט 2018 שהיא סובלת ממחלת הפסוריאזיס מאז שהייתה בת 14. במהלך מסע ההופעות שלה באוסטרליה וניו זילנד חודש קודם לכן, מצבה הרע ואף גרם לה לכאבים עזים במהלך השבועות שבאו לאחר מכן.
אליפויות והישגים

הישגים בארגון ההיאבקות Extreme Canadian Championship Wrestling – ECCW
אליפות הסופרגירלס של ECCW (פעמיים)
הישגים בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Alliance Queensland
מלכת הלוחמות (2009)
הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated – PWI
PWI דירג אותה במקום ה-31 מתוך 50 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2015
הישגים בארגון ההיאבקות Swiss Wrestling Entertainment – SWE
אליפות הליידיס של SWE (פעם אחת)
הערות שוליים

↑  אמה סיימה עם בית המשפט; עורך הדין אומר שמעצרה הוא טעות
↑  הדיווחים האחרונים על מעצרה של אמה
↑  ארגון ה-WWE מפטר ושוכר מחדש את אמה לאחר פרשת המעצר שלה בהרטפורד
↑  טניל דאשווד חושפת שהיא סובלת מפסוריאזיס
טוד מולר

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1968 (בן 55) Te Aroha, ניו זילנד 
 מדינה:  ניו זילנד ניו זילנד
 השכלה:  אוניברסיטת ואיקטו 
 מפלגה:  המפלגה הלאומית
 toddmuller.national.org.nz
 
טוד מייקל מולר (באנגלית: Todd Michael Muller; נולד בשנת 1968) הוא פוליטיקאי ניו זילנדי, מנהיג המפלגה הלאומית של ניו זילנד וראש האופוזיציה החל מ־22 במאי 2020. הוא נכנס לפרלמנט בבחירות הכלליות שנערכו בשנת 2014 מטעם מחוז ביי אוף פלנטי. עם זאת, הוא התחיל לסבול מבעיות בבריאותו הנפשית, כולל התקפי פאניקה, והוא התפטר מההנהגה לאחר 53 ימים. בתאריך 14 ביולי 2020.
ראשית חייו

מולר נולד בטה ארוהאה בשנת 1968 וגדל בטה פונה, שם הוריו הקימו פרדס קיווי. הוא למד בסנט ג'וזפס, בבית הספר היסודי טה פונה ובמכללת הבנים של טאורנגה.
הוא למד אנגלית, היסטוריה ופוליטיקה באוניברסיטת וואיקאטו ובעל תואר שני.
קריירה מוקדמת

מולר הצטרף למפלגה הלאומית של ניו זילנד בשנת 1989. בשנים 1994–1997 שימש כעוזר למנהל לשכתו של ראש הממשלה ג'ים בולגר בקדנציה השנייה שלו בראשות הממשלה. הוא שימש כחבר מועצה באוניברסיטת ואיקאטו באוקטובר 2007 ועד יוני 2014.
הוא שימש כמנהל מכון המחקר של הכתר, לחקר צמחים ומזון מיוני 2011 ועד יוני 2014. המכון משמש כמרכז מדע ניו זילנדית המספק מחקר ופיתוח המוסיפים ערך למוצרי פירות, ירקות, יבולים ומזון.
קריירה פוליטית

מולר הפך לחבר פרלמנט בשנת 2014. הוא נבחר להחליף את טוני ריאל בשנת 2014 כמועמד של המפלגה הלאומית וזכה ב-61% מהקולות שהעניקו לו מושב מטעם מחוז ביי אוף פלנטי. הוא זכה שוב בשנת 2017.
בתקופתו כחבר פרלמנט שימש מולר כיו"ר הוועדה לענייני חוץ, ביטחון וסחר, וכסגן יו"ר הוועדה לחינוך ומדע. מפברואר 2020 שימש כדובר האופוזיציה לחקלאות, ביטחון ביולוגי, בטיחות מזון ויערות, וישב בוועדה הראשית לענייני ייצור ותפוקה.
במהלך תקופתו באופוזיציה הוטלה עליו המשימה לעבוד עם הממשלה על שטר האפס שלה בפחמן. המפלגה הלאומית בסופו של דבר תמכה בהצעת החוק, עם כמה השגות. עבודתו של מולר על הצעת החוק זיכתה אותו בכבוד מכל רחבי בית הנבחרים הניו זילנדי.
בנובמבר 2019 מולר תקף את חברת הפרלמנט מטעם המפלגה הירוקה קלואי סוובריק במהלך נאומה בנושא שינויי אקלים. סוובריק השיבה במהירות ב"אוקיי בומר". אף על פי שלא היו מעט תגובות לתגובתה בפרלמנט, הערתה על שתי מילים הפכה לאמרת שפר בתקשורת ברחבי העולם.
בדצמבר 2019 מולר מתח ביקורת על תערוכה של מוזיאון טה פאפא בה הוצגו בקבוקי מים צבועים בצבע חום המייצגים נחלי משק ותיאר זאת "כחלק מהמשך ההתקפות של המוזיאון על החקלאים הניו זילנדים".
במאי 2020 קרא תיגר על מנהיגותו של סיימון ברידג'ס במפלגה הלאומית, לאחר שהסקרים הציגו ירידה בתמיכה במפלגה הלאומית. מולר הוצע כמחליף; בתחילה הכחיש כי יש לו שאיפות למנהיגות ותמך בפומבי בברידג'ס אך למחרת הודיע רשמית על התמודדותו לראשות המפלגה. ראש הממשלה לשעבר ג'ים בולגר גיבה את מולר.
ב-22 במאי 2020, מולר הוכרז למנהיג המפלגה לאחר שגבר על המנהיג המהכן דאז סיימון ברידג'ס. חרף מחלוקות פנימיות נגד מינויו, כאשר חבר פרלמנט מהמפלגה הלאומית, שדיבר לתקשורת בעילום שם, תיאר את מולר בניגוד לברידג'ס כנטול השפעה ו"גבר חיוור ומעופש". באותו החודש, מונה מולר ליושב ראש האופוזיציה בבית הנבחרים הניו זילנדי..
בבחירות 2020, מפלגת הלייבור תפסה את השלטון ומולר נכנס לאופוזיציה. ביוני 2021 הוא הודיע כי יפרוש בבחירות הכלליות הבאות בניו זילנד, אך בדצמבר 2021 הודיע כי חזר בו מהחלטתו ולא יפרוש. מולר הוא כיום דובר המפלגה לענייני אוקיינוסים ודיג ולעניינים פנימיים.
השקפות פוליטיות

מולר נוקט עמדה שמרנית מבחינה חברתית בנושאים כמו הפלה, המתת חסד וליברליזציה של סמים.
הוא קרא לפעולה רבה יותר לשינויי אקלים, לאחר שעבד עם ממשלת ארדרן על הצעת חוק אפס פחמן.
לאחר בחירתו למנהיג המפלגה הלאומית, הוא זכה לתשומת לב על כוונתו להציג כובע ובו המשפט 'להפוך את אמריקה לגדולה שוב' בלשכתו בפרלמנטר כחלק מאוסף מזכרות פוליטיות אמריקאיות, כשמנהיג הקהילה המוסלמית במדינה קרא לו להשאיר את הכובע בבית. בהמשך שינה מולר את דעתו והחליט להשאיר את הכובע מחוץ לתצוגה בלשכתו. כשנשאל אם יעדיף לראות את דונלד טראמפ או ג'ו ביידן בנשיאות, לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, מולר רק הצהיר כי הוא מאמין שמתנגדו הדמוקרטי של טראמפ יהיה טוב יותר בנאומים וכי הוא מעריץ של הפוליטיקה האמריקאית.
חיים אישיים

מולר נשוי למישל ולהם שלושה ילדים. מולר הוא קתולי.
יוסף אלקובי

הרב יוסף אלקובי בלימוד בישיבה
הרב יוסף אלקובי (ה'תרט"ז, 1856 - י"א בחשוון תש"א, 1940) היה מקובל, פוסק וראש ישיבה במרוקו.
ביוגרפיה

נולד במקנס שבמרוקו לרב דוד אלקובי, נצר לשושלת רבנים. אביו עמד בראשות ישיבה במקנס. למד תורה מפיו אביו. רבו המובהק היה רבי חיים משאש. בגיל 10 סיים את הש"ס[דרוש מקור]. בגיל 15 החל ללמוד את תורת הקבלה מפי הרב יעקב אלקובי. בהגיעו לפרקו נישא, ונולדו לו שמונה ילדים.
לאחר מות אביו התמנה לראש הישיבה תחתיו, לצד אחיו הרב רפאל. לישיבה התקבל כל מי שחפץ ללמוד תורה.
הלך לעולמו ב-12 בנובמבר 1940 (י״א חשוון ה'תש״א), כבן 87 בפטירתו. נקבר בבית הקברות היהודי במקנס.
כונה "אליהו הנביא" בשל מעשי חסד, בפרט הכנסת אורחים.
מתלמידיו

הרב רפאל ברוך טולדנו
הרב יוסף משאש
הרב רפאל אדרעי
הרב שלום משאש
הערות שוליים

↑  מלכי רבנן ח"ב, נדפס בסוף ספר 'תקנות חכמי מכנאס' עמ' תרי"ב, בערכו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009960114905171  VIAF: 4162721106161092060   WorldCat (עם VIAF): 4162721106161092060 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי לטביה–ספרד

| יחסי לטביה–ספרד |
| --- | --- |
לטביה: ספרד


לטביה: ספרד
שטח (בקילומטר רבוע)
64,589: 505,370
אוכלוסייה
1,867,238: 47,905,341
תמ"ג (במיליוני דולרים)
43,627: 1,580,695
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,364: 32,996
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

ראש ממשלת לטביה ואלדיס דומברובסקיס נפגש עם חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, 2009
יחסי לטביה-ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין לטביה לספרד. מערכות יחסים מבוססות על חברותן באיחוד האירופי ובנאט"ו.
יחסים דיפלומטיים

היחסים ההיסטוריים בין ספרד ולטביה החלו בתקופת העצמאות הראשונה של לטביה בין מלחמות העולם וכוננו מחדש באוקטובר 1991.
מאז כניסתה של לטביה לאיחוד האירופי ונאט"ו, היחסים עם ספרד חוו התפתחויות חיוביות, כולל פתיחת שגרירות ספרד בריגה בשנת 2004, ושגרירות לטביה במדריד.
בשנת 2009 ביקרו נציגי לטביה בספרד, כחלק מחיזוק הקשר הדו-צדדי.