stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נסיכות הבוחר מהנובר
היסטוריה

ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג היה בנו הרביעי של גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ולכן לא היה סיכוי רב כי האדמות הנרחבות של בית הנובר יגיעו אי פעם לידו, אולם בשנת 1665 מת כריסטיאן לודוויג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ושני אחיו הנותרים של ארנסט אוגוסט נותרו עדיין ללא צאצאים. בשנת 1679 נפטר עוד אחד מאחיו - יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג וארנסט אוגוסט ירש את נסיכות קאלנברג, שבירתה בעיר הנובר. אחיו היחיד שנותר בחיים גאורג וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג נישא למאהבתו כדי להפוך את בתו סופיה דורותיאה לחוקית אולם השניים לא ילדו עוד ילדים. תחת החוק הסאלי נאסר על נשים לרשת את אדמותיהם ותאריהם של אביהן, ולכן נותר בנו של ארנסט אוגוסט - גאורג היורש היחיד לדוכסות בראונשווייג-לינבורג. בשנת 1682 החליט בית הנובר לאמץ את זכות הבכורה, לפיה הבן הבכור יורש את כל אדמותיו של אביו ולא חולק אותן עם אחיו הצעירים, כפי שהיה נהוג בדוכסות עד אז.
בשנת 1692 קיבל ארנסט אוגוסט מעמד של נסיך בוחר מלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כהוקרה על תרומתו של בית הנובר במהלך מלחמת תשע השנים. אולם ארנסט אוגוסט נפטר לפני שקיבל רשמית את התואר והוריש את כל תאריו ואדמותיו לבנו גאורג לודוויג.
מעט לאחר עלייתו של גאורג לשלטון בהנובר נפטר ויליאם, דוכס גלוסטר, בנה ויורשה היחיד של אן, מלכת בריטניה והפרלמנט הבריטי העביר חוק לפיו יעבור הכתר הבריטי לאחר מותה של המלכה לקרוב משפחה הפרוטסטנטי בלבד. קרובת המשפחה הפרוטסטנטית הקרובה ביותר לאן הייתה בת דודתה סופיה, נסיכת הפפאלץ, אמו של הדוכס גאורג, שהפכה בן לילה ליורשת העצר לממלכה הבריטית.
בשנת 1701 פרצה מלחמת הירושה הספרדית ונסיכות הנובר לחמה נגד ספרד לצד האימפריה הרומית הקדושה, בריטניה והרפובליקה ההולנדית. במהלך המלחמה כבש גאורג את שטחי הדוכסויות השכנות, בראונשווייג-וולפנביטל וסקסוניה-לאוונבורג, ואף מונה על ידי הקיסר כפילדמרשל קיסרי. בשנת 1708 אישר הדיאט הקיסרי את מעמדו של גאורג כנסיך בוחר.
ב-28 במאי 1714 מתה אמו של גאורג, סופיה מהנובר בגיל 83 והוא הפך ליורש העצר לכתר הבריטי. המלכה אן מתה חודשיים לאחר מכן והפרלמנט הבריטי הכריז על גאורג כג'ורג' הראשון, מלך בריטניה הגדולה ואירלנד.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות לחם צבא הנובר לצד צבא בריטניה, אך בשנת 1806 נכבשה הנסיכות ונמסרה לממלכת פרוסיה. בשנת 1807 הוחלט בחוזה טילזיט על הקמת ממלכת וסטפאליה, שכללה את שטחי הנסיכות יחד עם שטחים מנסיכות הבוחר מהסן ונסיכות בראונשווייג-וולפנביטל. לאחר קרב לייפציג פורקה ממלכת וסטפאליה, ושטחי הנסיכות חזרו לשליטת בית הנובר, כממלכת הנובר.
נסיכי הנובר

ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1692–1698; ללא הענקה רשמית)
גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מהנובר (1698–1727).
גאורג השני, הנסיך הבוחר מהנובר (1727–1760).
גאורג השלישי, הנסיך הבוחר מהנובר (1760–1806).
ניבוי עתידות

ערך זה עוסק בניבוי העתיד באמצעות יכולת מיסטית. אם התכוונתם לחיזוי העתיד בשיטות בעלות ביסוס מדעי, ראו .
רונות שימשו בעבר ומשמשות עד היום לניבוי עתידות
ניבוי עתידות או חיזוי עתידות היא פעילות, המבוססת על יכולת מיסטית, שמטרתה לגלות מה צפוי להתרחש בעתיד.
שיטות

כבר בעת העתיקה התקיימו שיטות שונות לחיזוי העתיד. בין השיטות הידועות כיום:
אורקל: שליטים ופשוטי העם בעולם העתיק ביקשו לעמוד על כוונות האלים ולנהוג בהתאם להן. במקדש זאוס באולימפיה ובמקדש אפולו האיסמני בתבאי, התקיימו ניחושים. אורקל קדום ומפורסם היה בדודונה, וניחשו שם לפי רשרוש העלים בחורשה הקדושה. להשפעה יתרה זכה האורקל מדלפי (המוזכר בין השאר גם בטרגדיה של אדיפוס המלך) שבו דיבר האל מפיה של פיתיה, כוהנת שהייתה ממלמלת דברי נבואה סתומים.
האסטרולוגיה מנסה לחזות את העתיד לפי מיקומם של גרמי השמים. הגופים השמימיים העיקריים שמשמשים את האסטרולוגים בחיזוי הם השמש, הירח, כוכבי הלכת במערכת השמש, נקודת האופק ונקודת רום השמיים. ראשיתה של האסטרולוגיה באה כנראה ממסופוטמיה החל מהאלף השלישי לפנה"ס. ניתן להתחקות אחרי שורשי האסטרולוגיה עד לתקופת בבל ואשור הקדומות (כ-1,500 לפני הספירה), שם היא הייתה אחת משתי שיטות ניבוי עתיד עיקריות, כאשר השנייה הייתה קריאה בכבד של חיות קורבן. השימוש באסטרולוגיה בשלב זה היה לניבוי אירועים בעלי חשיבות ציבורית והמשפיעים על הרווחה הכללית ופחות לניבוי אירועים אישיים.
אי צ'ינג (סינית:易經 "תורת השינויים" או "ספר התמורות") הוא ספר פילוסופי ומיסטי, המספק עצות להתלבטויות בחיים בעזרת מיפוי דפוסי שינויים בחיים בעזרת טריגרמות. הספר שימש אמצעי מיסטי לניבוי עתידות וכלי לקבלת החלטות בנושאים שונים. השפעתו על התרבות הסינית ענפה ורבה והוא שימש את התרבות הסינית לקבלת החלטות כמעט בכל נושא ותחום שאפשר להעלות על הדעת.
קלפי טארוט (מצרפתית, Tarot) הם מערכת קלפים שעוצבה במקור לצורכי משחק (אשר דמה בעיקרו לברידג') ועל פי אמונה עממית ניתן בעזרתם לחזות את העתיד. החפיסות העתיקות ביותר הקיימות כיום מקורן בצפון איטליה ותאריכן נקבע לתקופת אמצע המאה ה-15. בתרבות המערבית קלפי הטארוט נתפסים לרוב ככלי לניבוי, אם כי בתקופה המודרנית חל שינוי מסוים בגישה אל הקלפים ורבים משתמשים בהם לא ככלי לחיזוי העתיד אלא רואים בהם כלי להסתכלות פנימה, להבנת מרכיבי האישיות, הפוטנציאל וכדומה בכך, בדרך להגשמה עצמית ולהתפתחות אישית ורוחנית.
כדור בדולח הוא כדור עשוי בדולח או זכוכית, המשמש בתרבויות מסוימות, על פי אמונתן, ככלי לניבוי עתידות. משתמשים המאמינים ביכולות מתקן זה, צופים בכדור הבדולח, או בגוף מים דומה (המכונה "בריכת ניבוי"), ומפרשים את ההשתקפויות או הדמויות המופיעים בכדור על מנת לחזות את העתיד. אחרים מאמינים כי צפייה ממושכת בכדור הבדולח מכניסה אותם לטראנס או מצב מעין היפנוטי המאפשר להם לחזות את העתיד (וזאת מבלי לראות דמויות או השתקפויות בכדור עצמו).
קריאה בכף היד או כירולוגיה היא שיטה המתיימרת לגלות פרטים על אופיו או עתידו של אדם, על-פי התעמקות במאפייני כף ידו. לפי שיטה זו, מחולקת כף היד לאזורים שונים, בהתבסס על קווים אופייניים; ככל שהקווים בולטים יותר, כך חזקים יותר ההיבטים שהם מייצגים, כביכול, בתכונותיו של האדם.
קריאה בקפה: חיזוי עתידו של אדם על פי המשקע שנותר בכוס קפה שממנה שתה האדם.
קריאה בכבדים (Haruspex): חיזוי לפי האיברים הפנימיים, לרוב כבדים, של חיות.
בתורה מוזכרות מספר שיטות אשר ניתן רק לשער את מהותן: ניחוש, עוננות, דרישה אל המתים ועוד (להלן).
היחס לניבוי עתידות ביהדות

ההלכה אוסרת כשפים לניבוי עתידות, בהתאם לנאמר בספר דברים: ”לֹא יִמָּצֵא בְךָ מַעֲבִיר בְּנוֹ וּבִתּוֹ בָּאֵשׁ, קֹסֵם קְסָמִים, מְעוֹנֵן וּמְנַחֵשׁ וּמְכַשֵּׁף; וְחֹבֵר חָבֶר וְשֹׁאֵל אוֹב וְיִדְּעֹנִי וְדֹרֵשׁ אֶל הַמֵּתִים ” (ספר דברים, פרק י"ח, פסוקים י'–י"א) הרמב"ם מפרש את איסור קֹסֵם קְסָמִים כניבוי עתידות לאחר ריכוז באמצעות מעשים שונים:
איזה הוא קוסם – זה העושה מעשה [...] ותיפנה מחשבתו מכל הדברים עד שיאמר דברים שעתידין להיות, ויאמר "דבר פלוני עתיד להיות", או "אינו הווה"; או שיאמר ש"ראוי לעשות כך", ו"היזהרו מכך". יש מן הקוסמים שהוא ממשמש בחול או באבנים, ויש מהן מי שגוהר (=מתכופף) לארץ וצועק, ויש מי שמסתכל במראה של ברזל או עששית, ומדמין ואומרין.
יִדְּעֹנִי הוא מעין שילוב של בעל אוב ושל קוסם; כבעל אוב גם הוא עושה מעשי פולחן, וכקוסם – מטרתו היא ניבוי עתידות. וכך מפרש הרמב"ם:
כיצד מעשה היידעוני? מניח עצם עוף ששמו "ידוע" בפיו, ומקטיר, ועושה מעשיות אחרות, עד שייפול כנכפה (=מעין אפילפסיה) וידבר בפיו דברים שעתידין להיות.
איסור יידעוני כולל שני איסורים:
עשיית יידעוני – עונשו מוות בסקילה.
שאילת יידעוני – עונשו מלקות אם עשה כדבריו; ומכת מרדות אם רק שאל.
יחס החוק לניבוי עתידות

במדינות שונות יש חוקים האוסרים על ניבוי עתידות. למשל, מדינת ניו יורק אוסרת על ניבוי עתידות, ומדינת מסצ'וסטס קובעת שהוצאת כסף במצג שווא של חיזוי עתידות היא עבירה פלילית. עם זאת, בית משפט לערעורים של ארצות הברית קבע שהזכות לעסוק בניבוי עתידות מוגנת על ידי התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית ועל כן חוק האוסר על עיסוק בניבוי עתידות בלינקולן, בטל. החלטה דומה ניתנה ב-1985 על ידי בית המשפט העליון של קליפורניה.
בחלק ממדינות ארצות הברית יש חוקים הדורשים רישיון לעסוק בניבוי עתידות. רישיונות כאלו דרושים, למשל באנאפוליס ובמדינת מסצ'וסטס, בה הרישיונות ניתנים בידי הרשויות המקומיות ויש צורך בהודעה לצורך התנגדויות לכל בית ספר, כנסייה ובית חולים במרחק של עד כ-150 מטר ממקום העסק לניבוי עתידות.
ראו גם

נבואה
בת קול
קפסולת זמן
ניחוש
הערות שוליים

↑  N.Y. PEN. LAW § 165.35 : NY Code - Section 165.35: Fortune telling
↑  Massachusetts Laws, PART IV, TITLE I, CHAPTER 266, Section 75
↑  Argello v. City of Lincoln, 143 F. 3d 1152 - Court of Appeals, 8th Circuit 1998
↑  John M. Glionna, Fortuneteller License Law Called Biased, Los Angeles Times, July 21, 2003
↑  Fortune Telling License Application
↑  AMBER BOLLMAN, Fortune Teller Deregulation, April 1, 2000, Commonwealth
↑  INSTRUCTIONS FOR FORTUNE TELLER LICENSES, Licensing Board for the City of Boston
↑  INSTRUCTIONS FOR FORTUNE TELLER LICENSES
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000052101
נמל התעופה הבין-לאומי ולנה

נמל התעופה הבין-לאומי ולנה (באנגלית: Velana International Airport (VIA)) הוא נמל התעופה הראשי ושער הכניסה המרכזי של האיים המלדיביים, הנמצא בצפון אטול מאלה (אנ') באזור הבירה מאלה.
היסטוריה

נמל התעופה נפתח בתחילה ב-19 באוקטובר 1960 כמנחת קטן הבנוי על בסיס משטח פלדה ונקרא Hulhulé Airport, כאשר שימושו היה בעיקר למטרות צבאיות. הטיסה המסחרית הראשונה הייתה של אייר ציילון (Air Ceylon) ב-10 באפריל 1962 והטיסה הראשונה של מטוס השייך לאיים המלדיביים נחתה ב-9 באוקטובר 1974.
עם עליית התיירות שהחלה בשנת 1972 הייתה זקוקה המדינה לשדרוג של נמל התעופה, וב-11 בנובמבר 1981 שינתה את שמו ל"Malé International Airport". בשנת 1994 נפתחה החברה שמתפעלת את נמל התעופה (MACL) ומונתה ישירות על ידי נשיא האיים המלדיביים (אנ'). ב-26 ביולי 2011 שונה השם ל"Ibrahim Nasir International Airport" לזכרו של איברהים נאסיר (אנ') שהיה הנשיא השני של המלדיביים ומייסדו של נמל התעופה. ב-1 בינואר 2017 מותג נמל התעופה מחדש ושמו שונה ל-Velana International Airport על שם בית המשפחה של איברהים נאסיר וכחלק מהתוכנית הכלכלית האסטרטגית החדשה של הנשיא עבדולה יאמין.
מאפיינים כלליים

נמל התעופה נמצא בגובה 2 מטר מעל גובה פני הים ויש לו שני מסלולי אספלט. יש לו שלושה טרמינלים: לטיסות בינלאומית, לטיסות פנים ארציות וכן עבור מטוסים הנוחתים על המים.
משרדי חברת התעופה טרנס מלדיביאן איירוויז נמצאים כמו כן בתוך נמל התעופה.
הערות שוליים

↑  History, באתר http://www.airports.com.mv (נצפה ב-1 בנובמבר 2020)
↑  Maldives’ main airport renamed ‘Velana International Airport’, באתר "Maldives Independent", December 27, 2016
נחמיה גינזבורג

הרב נחמיה הלוי בירך גינזבורג מדוברובנה (ט"ו בשבט ה'תקמ"ח – ט"ו בשבט ה'תרי"ב; 24 בינואר 1788 – 5 בפברואר 1852) היה רב, פרשן ופוסק.
קורות חייו

נחמיה מדוברובנה נולד בעיירה סמוליאני שברוסיה. אביו ר' אברהם בירך היה נמנה עם חסידי רבי שניאור זלמן מליאדי, וכך גידל את בנו נחמיה.
התחתן בזיווג ראשון עם בתו של ר' זלמן וועלקעס שהתגורר בעיירה דוברובנה. עם נישואיו השניים עבר להתגורר בדוברובנה, אשר על שמה נקרא. זו נפטרה בדמי ימיה, ואז נשא לאשה את נכדתו של רבי שניאור זלמן מליאדי, בת בנו הרב חיים אברהם שניאורי.
ר' נחמיה כל ימיו לא חפץ להתפרנס מהרבנות, ולפרנסתו ניהל בית חרושת לטליתות אותו ירש מחותנו ר' זלמן. רווחיו היו גדולים והיה נחשב לעתיר נכסים.
בערוב ימיו התקלקל עסקו והתרושש מנכסיו. מחותנו הרב ברוך מרדכי אטינגר אב"ד בוברויסק, המליץ לאנשי קהילתו לקחתם לרב עליהם, אחר נסיעתו לארץ ישראל. אך ר' נחמיה מיאן.
נפטר ביום 5 בפברואר 1852, באותו יום בו, לפי הלוח העברי, חל גם יום הולדתו – ט"ו בשבט. על פטירתו מסופר: "פטירתו הי' נפלא מאד שכל הלילה למד וכתב שו"ת, ואחר כך בבוקר שמע בחדרו בהמנין שאצל חדרו ברכו וקדושה ואחר התפלה נפטר פתאום זיע"א, בדבר פטירתו יש מעשה נפלאה ואכ"מ".
תורתו

תורתו של ר' נחמיה לא נדפסה בחייו, ורק לאחר פטירתו קובצו השו"ת שכתב ונדפסו בשם "שו"ת דברי נחמיה". שו"ת אלו על אורח חיים, יורה דעה ואבן העזר. חיבורו זה כולל גם השלמה לשולחן ערוך הרב, חלק מחיבוריו נשרפו, כולל חלק מההשלמה.
נוסף לזה הערותיו וחידושיו על הש"ס נדפסו בש"ס וילנא.
תחת ידו היו חיבורים נוספים בכתב יד, ולא ראו את אור הדפוס.
נשא ונתן עם רבני דורו, ובראשם הרב יצחק אייזיק אפשטיין מהומל, הרב מנחם מנדל שניאורסון, הרב ברוך מרדכי מבברויסק, ועוד.
היה חסיד של רבי שניאור זלמן מליאדי וממשיכי דרכו, ואף היה בקיא בתורת החסידות.
משפחתו

נישא בזיווג שני לנכדת רבי שניאור זלמן מליאדי.
מחותניו היו הרב דוד לוריא מביחוב, הרב ברוך מרדכי אטינגר.
בנו הוא הרב דובער יהודה לייב. חיבר ספר בשם "אמונת חכמים" (ווילנא, תרנ"ב).
לקריאה נוספת

בית רבי, חלק א, פרק כו.
תלמוד בבלי, מהדורת עוז והדר, מסכת ברכות בסופו.
הערות שוליים

↑  בית רבי, חלק א, עמוד 138.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308059605171  LCCN: nr95011212  VIAF: 298129322   WorldCat (עם VIAF): 298129322
נינה מיכואלס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בספטמבר 1925 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  26 בנובמבר 2014 (בגיל 89) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון 
 
נינה סולומונובנה מיכואלס (ברוסית: Нина Соломоновна Михоэлс‏ 15 בספטמבר 1925 - 26 בנובמבר 2014) הייתה במאית תיאטרון, דוקטור לתולדות התיאטרון ומורה בכירה למשחק בבית צבי.
ביוגרפיה

מיכואלס נולדה במוסקבה. אביה, שלמה (סולומון) מיכאילוביץ מיכאלס, היה מנהל התיאטרון היהודי במוסקבה. אימה, שרה לבובנה קנטר, מתה כשהייתה בת 6. על אף שלא קיבלה חינוך ציוני בילדותה, סיפרה מיכואלס כי חונכה "ללאומיות גאה, לגאווה יהודית ולקבלת מורשת העם", ובנעוריה הצטרפה לתנועת הנוער של המפלגה הקומוניסטית, בניגוד לרצונו של אביה. ב-1948 חוסל אביה בפקודת סטלין, ולאחר מכן ועד למותו של המנהיג הסובייטי ב-1953 היו בנות המשפחה נתונות למעקב מתמיד וזכויותיהן נשללו. כדי להתקיים נאלצו למכור את אוסף הספרים של האב.
בנובמבר 1972 עלתה לישראל עם אחותה נטליה, לאחר ששלטונות ברית המועצות מנעו מהן ארבע פעמים לקבל "דרישות קרובים" שנשלחו מישראל. תמורת אשרת היציאה נאלצו האחיות לוותר על אזרחותן הסובייטית ולשלם 4000 רובל (שווה ערך ל-33 אלף דולר ב-2022), שאותם נאלצו לגייס בתרומות תוך שבעה ימים בלבד.
מיכואלס ביקרה מספר פעמים בשטחי ברית המועצות לאחר שעלתה לישראל. בשנת 1989 הגיעה למוסקבה במסגרת הפקה של ההצגה "אקווס" שהעלו סטודנטים מבית צבי, ושנה לאחר מכן ליוותה את ההפקה של ההצגה "עקומים" בלנינגרד. בשנת 2012 השתתפה באירועים לציון 122 להולדתו של אביה, שנערכו בעיר הולדתו דאוגבפילס.
קריירה מקצועית

מיכואלס סיימה לימודי בימוי באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון (גיטיס) ולאחר מכן עבדה בתיאטרון העירוני במוסקבה. בין השנים 1962–1968 לימדה משחק בגיטיס, וביימה כ-50 הצגות בתיאטרון הרוסי. לאחר עלייתה ביימה הצגות בצוותא, הבימה ובית צבי, שם לימדה כמעט עד יומה האחרון. בין תלמידיה נמנים אלונה קמחי, מיכאל טפליצקי וטטיאנה חזנובסקי. מאז שנת 2017 מוענקת בבית הספר מדי שנה מלגה על שמה.
קריירה מקצועית > הצגות שביימה בישראל

קומדיינטים - הצגה ברוסית בהשתתפות אומנים עולים במסגרת "סדנא לאמן העולה" של משרד הקליטה (צוותא, 1974)
בתור לכוכבים - ערב מערכונים ברוסית (צוותא, 1974)
דלתות דופקות - קומדיה צרפתית של מישל פרמו בתרגום של צבי רוזן (הבימה, 1974)
כרטיס הגרלה - ערב מערכונים מאת צ'כוב וגי דה מופסן (בית ציוני אמריקה, 1978)
חודש בכפר - גרסה עברית של גדי רול למחזה של טורגנייב (בית צבי, 1983)
וואסה זילזנובה - גרסה עברית של מיכואלס בשיתוף שמעון לוי של מחזה של מקסים גורקי (בית צבי, 1985)
בורגנים - גרסה עברית של מיכואלס בשיתוף שמעון לוי של מחזה של מקסים גורקי (בית צבי, 1986)
לחן ורשאי - גרסה עברית של מיכואלס בשיתוף שמעון לוי למחזה של לאוניד זורין (בית צבי, 1987)
חמישה לילות - מחזה מאת אלכסנדר וולודין (1999)
אשמים ללא אשמה - (בית צבי, 2003)
ילדות במדים - בימוי עם אינגה צ'וטקו של האוטוביוגרפיה של הסופרת הביסקסואלית כריסטה וינסלו (בית צבי, 2008)
על האדמה הרעה הזאת - יצירה מקורית על פי סיפור של עמוס עוז (החאן, 2010)
אדמונד קין - סיפור חייו של השחקן השייקספירי בן המאה ה-19 מאת ריימונד פיטסמונס ובתרגום אברהם עוז (הסימטה)
הערות שוליים

↑  הבמאית והמורה נינה מיכואלס הלכה לעולמה, באתר beit-zvi.com
↑  ⁨עלו בנותיו של השחקן בדכאלם ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 12 נובמבר 1972 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨חדשות⁩ | עמוד 68 | 5 מאי 1989 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨הקומדי פרנסז הרוסי ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 8 פברואר 1990 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  דלתות דופקות, באתר archive.habima.co.il
↑  תיאטרון - אשמים ללא אשמה, באתר www.habama.co.il
↑  פרשן - ביקורת מחזה - ילדות במדים, כריסטה וינסלו, באתר www.parshan.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310462505171  ISNI: 0000 0000 6935 9725  VIAF: 97245827   WorldCat (עם VIAF): 97245827
נושאות המטוסים מסדרת נימיץ

| --- | --- |
נושאת המטוסים נימיץ, 1997
נושאת המטוסים נימיץ, 1997
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  נושאת מטוסים
 צי:   צי ארצות הברית
 דגל הצי:  
 סדרה:  נימיץ
 סדרה קודמת:  נושאות המטוסים מסדרת קיטי הוק
 סדרה עוקבת:  נושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד
 אוניות בסדרה:  10 נושאות מטוסים
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ניופורט ניוז, וירג'יניה
 תקופת הפעילות:  3 במאי 1975 – הווה (49 שנים)
 אחריתה:  כולן בשירות
 מידות
 הֶדְחֶק:  102,000 טונות
 אורך:  332.8 מטר
 רוחב:  77 מטר
 שוקע:  11.7 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  31 קשר (כ-58 קמ"ש)
 גודל הצוות:  כ-5,700 (3,200 בצוות ים, 2,500 בצוות אוויר)
 טווח שיוט:  עד שנתיים שירות לפני טיפול בכור הגרעיני
 הנעה:  שני כורים גרעיניים מדגם A4W וארבע טורבינות קיטור; 260,000 כ"ס
 אמצעי לחימה
 חימוש:  16–24 טילי קרקע (סיפון) - אוויר. 4 מערכות פלנקס (CIWS) DAS חימוש גרעיני
 מסוקים:  מסוקים מדגם CH-60 (בלאק הוק)
 מטוסים:  מטוסי קרב מדגם F-18, מטוסי לוחמה אלקטרונית מדגם EA-6, מטוסי שליטה ובקרה מדגם E-2, מטוסי סיור ונצ"ל (נגד צוללות) מדגם S-3 סה"כ כלי טיס: 85 עד 90
נושאות המטוסים מסדרת "נימיץ" הן סדרת נושאות מטוסים המשרתות בצי ארצות הברית, ומונעות באנרגיה גרעינית. האונייה הראשונה בסדרה, נימיץ (CVN-68), נכנסה לשירות במאי 1975, והאחרונה בסדרה, ג'ורג' ה' ו' בוש (CVN-77), הושקה ב-7 באוקטובר 2006, ונכנסה לשירות בשנת 2009. הן היו אוניות המלחמה הגדולות ביותר שנבנו אי פעם עד כניסתן לשירות של נושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד, והן מן האוניות הגדולות ביותר שנבנו בכלל. כל אונייה נושאת עליה כוח אווירי גדול ומודרני, והן מהוות את אחד הסממנים לעוצמתה של ארצות הברית כמעצמת על. בצי ארצות הברית ניתן לאוניות אלה הסימול CVN, שמורכב מ-CV שהוא הקוד שמציין נושאת מטוסים ו-N שמציין גרעינית, ומספריהן הסידוריים הם 68 והלאה.
יש המחלקים את עשר נושאות המטוסים מסדרה זו לשתי סדרות: הראשונה, בת שלוש אוניות – נימיץ, אייזנהאור ווינסון, והשנייה – שבע האוניות שנבנו מהאונייה רוזוולט ואילך. זאת בשל השיפורים והשינויים הרבים שהוכנסו בהן. ואולם, צי ארצות הברית מתייחס לכל עשר האוניות כאל אותה סדרה, והאוניות הישנות יותר משודרגות לרמתן של האוניות החדשות עם השנים.
נושאות המטוסים בסדרה

נימיץ (CVN-68) - ממאי 1975
דווייט אייזנהאואר (CVN-69) - מאוקטובר 1977
קרל וינסון (CVN-70) - ממרץ 1982
תאודור רוזוולט (CVN-71) - מאוקטובר 1986
אברהם לינקולן (CVN-72) - מנובמבר 1989
ג'ורג' וושינגטון (CVN-73) - מיולי 1992
ג'ון סטניס (CVN-74) - מדצמבר 1995
הארי טרומן (CVN-75) - מיולי 1998
רונלד רייגן (CVN-76) - מיולי 2003
ג'ורג' ה' ו' בוש (CVN-77) - מינואר 2009
נתונים נוספים

מחיר - כ-9.36 מיליארד דולר במחירי 2018.
עלות הפעלה שנתית - 900 מיליון דולר במחירי 2018 . עלות הפעלתה ליום מוערכת בכ-2.5 מיליון דולר.
משך שירות - 50 שנים
ראו גם

נושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד
נוכלים עם סגנון

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  פרנק אוז
 הופק בידי:  ברנרד וויליאמם
 תסריט:  דייל לאונר סטנלי שפירו פול הנינג
 עריכה:  סטפן א. רוטר ויליאם ס. שרף
 שחקנים ראשיים:  סטיב מרטין מייקל קיין גלן הדלי אנטון רוג'רס
 מוזיקה:  מיילס גודמן
 צילום:  מייקל בלהאוס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי אוריון 
 חברה מפיצה:  Orion Pictures Corporation
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 14 בדצמבר 1988
 משך הקרנה:  110 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט חבר'ה, סרט פשע 
 הכנסות:  $42,039,085
 הכנסות באתר מוג'ו:   dirtyrottenscoundrels
 פרסים:  מועמד לפרס גלובוס הזהב
 דף הסרט ב־IMDb
 
נוכלים עם סגנון (באנגלית: Dirty Rotten Scoundrels) הוא סרט קומדיית פשע אמריקאית משנת 1988, בבימויו של פרנק אוז ובכיכובם של סטיב מרטין, מייקל קיין, גלן הדלי ואנטון רוג'רס.
התסריט, אשר נכתב על ידי דייל לאונר, סטנלי שפירו ופול הנינג, מתמקד בשני נוכלים הפועלים בריביירה הצרפתית. למרות שסרט זה איננו מוגדר באופן רשמי כרימייק, עלילתו עוקבת אחרי עלילת הסרט "סיפור לפני השינה" ("Bedtime Story" שהופץ בישראל בשם "נוכלים בריביירה") משנת 1964, בכיכובם של דייוויד ניבן ומרלון ברנדו.
הסרט מדורג כמספר 85 ברשימת 100 הסרטים המצחיקים ביותר, שפרסם ערוץ הטלוויזיה "בראבו".
הסרט חודש בשנת 2019 בסרט ששמו The Hustle.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| סטיב מרטין | פרדי בנסון |  |
| מייקל קיין | לורנס ג'יימיסון |  |
| גלן הדלי | ג'נט קולגייט |  |
| אנטון רוג'רס | אנדרה | מפקח המשטרה |
| ברברה האריס | פאני יובאנקס | הגברת מאומהה |
| איאן מקדרמיד | ארתור |  |
| דנה אייבי | גב' ריד |  |
| מייגן פיי |  | הגברת מאוקלהומה |
| פרנסס קונרוי |  | הגברת מפאלם ביץ' |
| לואיס זוריך | ניקוס |  |
ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות חיוביות ולציון 88% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 32 ביקורות.
מועמדויות וזכיות בפרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1989 | פרס גלובוס הזהב | מייקל קיין - השחקן הטוב ביותר | מועמדות |
הערות שוליים

↑  Bravo's "100 Funniest Movies" Lists of Bests, June 2, 2006
↑  "Dirty Rotten Scoundrels‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
נמל התעופה הבין-לאומי וושינגטון דאלס

נמל התעופה הבין-לאומי וושינגטון דאלס (באנגלית: Washington Dulles International Airport) בווירג'יניה שבארצות הברית שוכן 42 ק"מ מערבית לוושינגטון די. סי.. הוא אחד משלושת נמלי התעופה הגדולים באזור המטרופוליטני של בולטימור-וושינגטון, והוא משרת יותר מ-21 מיליון נוסעים בשנה. רוב תנועת הטיסות הבינלאומיות באזור בולטימור-וושינגטון מתנקזות אליו ובכך הוא נמל התעופה הבינלאומי העמוס ביותר באזור המיד-אטלנטיק למעט המטרופולין של ניו יורק. ביום טיפוסי נמל התעופה משרת יותר מ-60,000 נוסעים שעוברים בין וושינגטון ו-125 יעדים ברחבי העולם.
נמל התעופה נבנה בין השאר על מנת להביא להפחתת התנועה האווירית בנמל התעופה וושינגטון נשיונל, והוא החל לפעול ב-1962. הוא קרוי על שמו של ג'ון פוסטר דאלס.
הנמל מופעל על ידי רשות נמלי התעופה של מטרופולין וושינגטון ומשתרע על שטח של 52.6 קמ"ר.
הטרמינל הראשי של הנמל תוכנן על ידי האדריכל אירו סארינן.
נמל התעופה משמש בסיס פעולה מרכזי לחברת התעופה יונייטד איירליינס.
סטטיסטיקות > תנועה שנתית

| שנה | נוסעים | שינוי משנה קודמת | תנועת מטוסים | מטען (טון) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 | 19,797,329 |  | 465,195 | 395,981 |
| 2000 | 20,104,693 | 1.55% | 456,436 | 423,197 |
| 2001 | 18,002,319 | 10.46% | 396,886 | 364,833 |
| 2002 | 17,235,163 | 4.26% | 372,636 | 358,171 |
| 2003 | 16,950,381 | 1.65% | 335,397 | 314,601 |
| 2004 | 22,868,852 | 34.92% | 469,634 | 342,521 |
| 2005 | 27,052,118 | 18.29% | 509,652 | 334,071 |
| 2006 | 23,020,362 | 14.90% | 379,571 | 386,785 |
| 2007 | 24,737,528 | 7.46% | 382,943 | 395,377 |
| 2008 | 23,876,780 | 3.48% | 360,292 | 368,064 |
| 2009 | 23,213,341 | 2.78% | 340,367 | 358,535 |
| 2010 | 23,741,603 | 2.28% | 336,531 | 366,333 |
| 2011 | 23,211,856 | 2.22% | 327,493 | 333,683 |
| 2012 | 22,561,521 | 2.80% | 312,070 | 302,766 |
| 2013 | 21,947,065 | 2.70% | 307,801 | 253,361 |
| 2014 | 21,572,233 | 1.70% | 289,306 | 267,753 |
| 2015 | 21,650,546 | 0.40% | 268,619 | 262,158 |
| 2016 | 21,969,094 | 1.50% | 265,025 | 266,081 |
| 2017 | 22,892,504 | 4.20% | 264,575 | 298,683 |
טיסות לישראל וממנה

החל מ-22 במאי 2019 מפעילה יונייטד איירליינס קו בין הנמל לתל אביב.
הערות שוליים

↑  "Monthly Air Traffic Summary Report". Metropolitan Washington Airport Authority. נבדק ב-8 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Total cargo (Freight, Express, & Mail).
↑  דני שדה, קו לבית הלבן: לראשונה טיסה ישירה בין וושינגטון ותל אביב, באתר ynet, 2 באוגוסט 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5112076  LCCN: n84134956  NARA: 10046784  VIAF: 141946167   WorldCat (עם VIAF): 141946167 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שדות תעופה ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נחמיה חייא חיון

| --- | --- |
 לידה:  1650 סרייבו, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1730 (בגיל 80 בערך) צפון אפריקה 
 השקפה דתית:  יהדות, שבתאות 
 
נחמיה חייא חיון (בערך 1668–1730) היה מנהיג שבתאי, שעורר את התנועה השבתאית באירופה בדור שלפני התנועה הפרנקיסטית. חיון היה ממשיך דרכו של אברהם מיכאל קרדוזו, מההוגים השבתאים המרכזיים לצד נתן העזתי, לאחר המרת הדת של שבתי צבי לאסלאם בשנת ה'תכ"ו. בפי מתנגדיו ובעיקר רבי  משה חגיז ורבי יוסף אירגס הוא כונה נחש (חיוויא בארמית, הדומה לשמו חייא ולשם משפחתו חיון).