stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חמי טבריה
תולדות המקום

עוד בימי קדם העריכו את חמי-טבריה בתור אתר רחצה ומרפא. סביבתו נבנתה עיר בשם "חמת" - שם המעיד על סגולות מי המעיין.
על מקורם של המים נאמר בתלמוד: "א"ר יוחנן שלושה נשתיירו מהם (ממעיינות התהום שנפתחו במבול והם נובעים עדין מים רותחים כמי המבול) והם: בלועה דגדר (גדר קשורה לחמת גדר) וחמי טבריא ועיניא רבתי דבירם (המעין הגדול שבבירם - המקום לא זוהה - כנראה בעבר הירדן צפונית מהכנרת)".
בתלמוד הבבלי, מסכת מגילה נאמר: "חמת זו טבריא. ולמה נקראה שמה חמת? על שום חמי טבריא" (ו', א'). בנוסף מוזכר במסכת תענית שזהו מקום מיוחד מאוד כי נתן לטבול בו במים חמים ולהטהר. (שכן מים שחיממו ושאבו אותם באופן מלאכותי פסולים לעניין מקווה)
עוד אזכור ראוי לציון לגבי האתר הוא הדיון ההלכתי היחיד במינו שנערך סביב דינם של המים כמקור חום טבעי לבישול: ” וְהָכִי קָאָמְרִי לֵיהּ רַבָּנַן לְרַבִּי יוֹסֵי הָא מַעֲשֶׂה דְּאַנְשֵׁי טְבֶרְיָא דְּתוֹלְדוֹת חַמָּה הוּא וְאָסְרִי לְהוּ רַבָּנַן אֲמַר לְהוּ הַהוּא תּוֹלְדוֹת אוּר הוּא דְּחָלְפִי אַפִּיתְחָא דְגֵיהִנָּם. אָמַר רַב חִסְדָּא מִמַּעֲשֶׂה שֶׁעָשׂוּ אַנְשֵׁי טְבֶרְיָא וְאָסְרִי לְהוּ רַבָּנַן בָּטְלָה הַטְמָנָה בְּדָבָר הַמּוֹסִיף הֶבֶל וַאֲפִילּוּ מִבְּעוֹד יוֹם אֲמַר עוּלָּא הֲלָכָה כְּאַנְשֵׁי טְבֶרְיָא אֲמַר לֵיהּ רַב נַחְמָן כְּבָר תַּבְרִינְהוּ אַנְשֵׁי טְבֶרְיָא לְסִילוֹנַיְיהוּ” (מסכת שבת דף ל"ט עמודים א'+ב'). חכמים סברו שהמים הם כ-"תולדות חמה", כלומר, מים שהתחממו על ידי הטבע (לא בהכרח כפשוטו, על ידי השמש, אלא כל בישול שנעשה בצורה טבעית ולא על ידי אדם), אך ר' יוסי סובר שהמים באתר הם "תולדות האור" כי המים מתחממים "בפתח הגהנום" (מהאש שם), שזה חמור יותר מתולדות חמה. והלכה כחכמים
הרומאים הטביעו על המטבעות שיצקו בטבריה את דמות היגיאה - אלת הבריאות. על הפופולריות של המרחצאות בימי בית שני מעיד המדרש בתלמוד בבלי מספר "ומפני מה אין חמי-טבריא בירושלים ? - כדי שלא יהיו עולי רגל אומרים: אלמלי לא עלינו אלא לרחוץ בחמי טבריא - דיינו, ונמצאת עלייה שלא לשמה." (מסכת פסחים ח:). חכמים הרשו להתרחץ במרחצאות גם בשבת. במאה ה-14 שאלו רבני הארץ את אחד מרבני ספרד המפורסמים בדבר: "זיעה בימי טבריא מותרת בשבת אם לאו". התשובה הייתה: שהזיעה לחלוטין נאסרה ואפילו בחמי טבריא.
'זאב וילנאי בספרו "מדריך ארץ ישראל" משנת 1941 מביא את תוכן מכתבו של חולה שהיה בחמי טבריה:
אצבעותינו נושרות,
 אברינו נופלים.
ידינו גידמות,
רגלינו קיטעות,
ברכנו כושלות,
עינינו אופלות.
 וחותמים: בשם אחינו המיוסרים דרי חוף קרת.
תולדות המקום > פיתוח המתחם

בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל נבנו ושופצו מבנים במקום, בתכנונם של האדריכלים ב. חייקין והרי לוריא. את תכנון הנוף ביצע האדריכל שלמה אורן ויינברג.
בשנות ה-60 של המאה העשרים פיתחה חברת אפריקה ישראל להשקעות את מתחם "חמי טבריה" כאתר תיירות ונופש מודרני. הוקמו מרחצאות "חמי טבריה הצעירה" והמלונות "גני חמת" ו"גלי כנרת". בשנות ה-80 של המאה העשרים החליטה החברה להוסיף אגף חדש לבית המלון "גני חמת". בחפירות שנערכו לצורך יציקת היסודות נתגלו עצמות וקברים רבים, עקב העובדה שמיקומו של בית המלון נשק לבית העלמין העתיק של טבריה. עם היוודע המקרה פרצו שוב הפגנות ומחאות רבות, בטבריה ובריכוזים חרדיים בישראל. לבסוף הוצעו להנהלת המלון פתרונות הלכתיים-טכניים לפיהם יישארו הקברים במקומם, ובניית האגף התבצע על הגבהה מיוחדת. עם זאת בעדה החרדית החליטו להטיל חרם על בנק לאומי שהחזיק במניות אפריקה ישראל. בשנת 2009, מכרה אפריקה ישראל את "חברת חמי טבריה בע"מ" שמחזיקה בקרקעות ובמרחצאות בשטח של כ-250 דונם, ובמלון "גני חמת" (שנקרא אז "הולידיי אין טבריה"), לאיש העסקים יחזקאל מורד.
האגדה על חמי טבריה

החוקר זאב וילנאי מספר על אגדה ערבית, לפיה בימי שלמה המלך קבלו המעיינות את חומם. היה זה, כאשר החולים באו אל שלמה המלך ואמרו לו:
שלמה המלך, חכם אתה מכל האדם. את ירושלים פארת ובית המקדש בנית לנו, אולם מה בצע לנו בכל זאת, אם לא נוכל למצוא תרופה למחלותינו, לכאב רגלינו, לשחין ולצרעת אשר על גופינו, הושיע נא!

ויצו שלמה על השדים ויאמר להם:
שם בגליל ליד טבריה ישנו מעיין - והמעיין היה קר. אתם חייבים לרדת על מעמקי האדמה, להסיק ולחמם את מי המעיין הזה. חיש רצו השדים אל המעיין בטבריה, חדרו למעמקים והתחילו לחממו. ואכן, מים חמים החלו לנבוע מהן והלא הם חמי טבריה המפורסמים, בהם ימצא תרופה לכל חולי-רגלים, נגוע שחין וצרעת.
אולם, כאשר החלו במלאכתם עשה אותם שלמה המלך לחרשים. הוא ידע היטב אם תגיע אליהם הידיעה על דבר מותו, לא יפחדו ממנו יותר ויחדלו לחמם את המעיין. שלמה מת. אולם אל השדים החרשים טרם הגיע הידיעה והם חושבים שהוא עדין חי, ולפי-כך פחדו עדין עליהם והם מחממים את המעיין עד היום.
 ורמז לכך אפשר למצוא בדרוש על דברי קהלת: "ותענוגות בני אדם" אלו הם המרחצאות. "שדה ושדות" -- אלה השדים המחממים אותם. (לפי קהלת רבה ב' ה').
ראו גם

מקום מרפא
מעיין חם
חמת טבריה
חמת גדר
חמאם אל-מליח
חמי יואב
לקריאה נוספת

זאב וילנאי,  מדריך ארץ ישראל חיפה העמקים הגליל החרמון, 1941, הדפסה שלישית: 1948. הוצאת תור ארץ ישראל ירושלים.
הערות שוליים

↑  המזוהה עם אבל מחולה, עירו של אלישע הנביא
↑  ראו: ארליך
↑  מסכת סנהדרין ק"ח, א'. הערות מפירושו של הרב עדין שטיינזלץ למסכת סנהדרין.
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, ה'
↑  הר"ן שו"ת סימן ד' מובא בספרו של זאב וילנאי
↑  רשימת האדריכלים הבולטים, שפעלו בארץ ישראל, בתקופת העלייה החמישית, כולל סיכום קורות החיים המקצועיים של כל אחד מהם, מתוך חומר עזר בקורס לתולדות האמנות, מאת אליעזר פרנקל
↑  תוכניות נוף - חמי טבריה - טבריה, ארכיון שלמה אורן ויינברג, הספרייה הלאומית
↑  ייבוש 150 דונם בחוף כנרת  להרחבת "חמי טבריה", הַבֹּקֶר, 3 באוגוסט 1965
↑  עידן יוסף, אחרי 21 שנה: החרדים מסירים את החרם מבנק לאומי, באתר הארץ, 10 באפריל 2006
↑  רנית נחום-הלוי, אפריקה ישראל ממשיכה במסע המימושים: מכרה את מתחם הולידיי אין טבריה ב-97 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 11 בדצמבר 2009
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
חמי טבריה, 1924. מתוך האוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה
צלם - קורט ברמר, כיפות גג מרחצאות חמי טבריה 1940. מתוך האוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת
פשעו של לורד ארתור סאביל

| --- | --- |

כריכת הספר במהדורתו הראשונה
 מידע כללי
 מאת:  אוסקר ויילד 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  נובלה, סיפור קצר 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1887
 תאריך הופעה ראשונה:  The Court and Society Review
 
פשעו של לורד ארתור סאביל (באנגלית: Lord Arthur Saville's Crime) הוא סיפור קצר מאת המחזאי והסופר האירי אוסקר ויילד.
הסיפור התפרסם בעברית בתוך קובץ הסיפורים "אוסקר ויילד סיפורים" בתרגומה של טלה בר בשנת 1983.
עלילה

"פשעו של לורד ארתור סאביל" מתאר את סיפורו של לורד ארתור סאביל שלאחר קריאת כף ידו על ידי כירומנטיסט (אדם העוסק בקריאת כף יד) מתבשר שבעתיד יהיה עליו לבצע רצח. בנוסף מתבשר לורד ארתור סאביל כי בן משפחה רחוק ימות בזמן הקרוב. מדברים אלו מסיק לורד ארתור כי יהיה עליו לרצוח את אחד מקרובי משפחתו. באותם ימים, היה לורד ארתור אמור להתחתן עם אהובת לבו, אך החליט שעליו לדחות את הנישואים עד שיבצע את המעשה שכן זהו הדבר ההוגן והמוסרי לעשות.
הקורבן הראשון אותו מבקש לורד ארתור לרצוח הוא ליידי קלמנטינה בושאפ, דודנית משנה מצד אמו, אשר סובלת מצרבת כרונית. הוא נותן לה גלולת רעל במסווה של תרופה לצרבת, ומבקש ממנה לנטול אותה רק כאשר היא חווה התקף צרבת. בינתיים נוסע לורד ארתור אל אחיו בוונציה, שם מקבל את הידיעה כי ליידי קלמנטינה נמצאה מתה בדירתה. לורד ארתור חוזר ללונדון שמח וטוב לבב ומגלה שהיא הורישה לו חלק מרכושה. בביקור בדירת הדודנית מוצאת אשתו לעתיד, סיביל מורטון, את גלולת הרעל, וכך מבין לורד ארתור שהדודנית מתה מוות טבעי ולא הוא זה שגרם למותה.
לורד ארתור מוצא לו קורבן חדש והוא דודו, הדיקן של צ'יצ'סטר. הוא מחליט לחסל אותו באמצעות שעון נפץ. הוא פנה לעזרתו של חבר אנרכיסט וזה שולח את שעון הנפץ לבית דודו. השעון אכן מתפוצץ, אך הפיצוץ לא מסב כל נזק לדוד. כך יורד לטמיון ניסיונו השני והאחרון של לורד ארתור. מיואש, מסתובב לורד ארתור ברחובות לונדון, עד שהוא מגיע לאחד הגשרים שמעל נהר התמזה. שם, להפתעתו הוא רואה את הכירומנטיסט, מר פודג'רס, נשען על מעקה הגשר. בהחלטה מהירה הוא ניגש אל מר פודג'רס ומשליך אותו אל המים, אל מותו.
מותו של מר פודג'רס מוכרז כהתאבדות, ובכך מתאפשרת חתונתם של הזוג.
עלילה > תרגומים לעברית

חטאו של לורד ארתור סביל וסיפורים אחרים, תרגום בידי סיגל אדלר, ירושלים, תשס"ו, 2006
מוטי ארואסטי

מוטי ארואסטי (נולד ב-11 ביולי 1954) הוא כדורסלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הרכז בקבוצת מכבי תל אביב כ-16 עונות, 10 עונות מתוכן שיחק בחמישייה הראשונה. הוא נחשב לאחד השחקנים הישראלים הטובים בתולדות מכבי תל אביב, והיה שותף לזכייה בשתי אליפויות אירופה בעונות 1976/1977 ו-1980/1981. היה פעיל בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 ונחשב לאחד השחקנים הגדולים בתולדות הכדורסל הישראלי.
ביוגרפיה

ארואסטי נולד בשכונת רמת ישראל בתל אביב למשפחה שמוצאה מסלוניקי שביוון. אביו הפעיל חנות לצורכי ספורט במרכז גבעתיים. ארואסטי החל את דרכו במכבי תל אביב בגיל 15 בקבוצת הנערים. ב-1971 נשלח לקבוצת הבת מכבי דרום תל אביב ששיחקה בליגה השנייה. בשנת 1973 הצטרף לקבוצת הבוגרים, ובמהלך 17 עונות זכה עמה ב-17 אליפויות, ב-13 גביעי מדינה, בשני גביעי אירופה ובגביע בין יבשתי אחד. עם נבחרת ישראל זכה במדליית הכסף באליפות אירופה ב-1979.
בשנת 1988 פרש ממכבי תל אביב ומכדורסל מקצועני, ולאחר כשנה חזר לשתף פעולה עם מיקי ברקוביץ' במדי מכבי ראשון לציון.
לאחר פרישתו אימן במכבי רחובות, בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב, במכבי דרום תל אביב ובמכבי גבעת שמואל. לאחר מכן היה לעוזר המאמן במכבי תל אביב.
בטקס שנערך ב-28 בפברואר 2008 לציון 50 שנה להיווסדות המפעלים האירופאיים בכדורסל קיבל ארואסטי אות הוקרה מטעם היורוליג, כאחד מ-13 הסמלים הגדולים של מכבי תל אביב בכל הזמנים.
גלריה

מוטי ארואסטי (מימין), 1983
מוטי ארואסטי (משמאל) בביקור קבוצת מכבי תל אביב במגדל העמק בעת הדלקת נרות חנוכה בידי הרב יצחק דוד גרוסמן. עונת 1978–1979
הערות שוליים

↑  יעל מרגלית, ‏לפני ריאל: היורוליג כיבד את גדולי מכבי תל-אביב, באתר ONE‏, 28 בפברואר 2008
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - משחקי אסיה בכדורסל 1974 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 ארואסטי •  2 אבישר •  3 ברודי •  4 ברקוביץ' •  5 קרן •  6 אייזנר •  7 מרזל •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 נחמיאס • 10 שוורץ • 11 זסלבסקי • 12 ינאי • מאמן: חמו  |  1 ארואסטי •  2 אבישר •  3 ברודי •  4 ברקוביץ' •  5 קרן •  6 אייזנר •  7 מרזל •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 נחמיאס • 10 שוורץ • 11 זסלבסקי • 12 ינאי • מאמן: חמו  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1979 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 מנקין •  2 שוורץ •  3 בן ארי •  4 ארואסטי •  5 סילבר •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 קפלן • 10 שרף • 11 חוזז • 12 ינאי • מאמן: קליין  |  1 מנקין •  2 שוורץ •  3 בן ארי •  4 ארואסטי •  5 סילבר •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 קפלן • 10 שרף • 11 חוזז • 12 ינאי • מאמן: קליין  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1983 (מקום שישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 לאסוף •  2 אלימלך •  3 סילבר •  4 ארואסטי •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 זלוטיקמן •  ‏8‏ ‏זיסמן‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 יעקובי • 11 בוגין • 12 ויליס • מאמן: קליין  |  1 לאסוף •  2 אלימלך •  3 סילבר •  4 ארואסטי •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 זלוטיקמן •  ‏8‏ ‏זיסמן‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 יעקובי • 11 בוגין • 12 ויליס • מאמן: קליין  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1985 (מקום תשיעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 בינו •  2 דניאל •  3 יעקובי •  4 ארואסטי •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 זלוטיקמן •  ‏8‏ ‏זיסמן‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 ליפין • 11 חוזז • 12 ויליס • מאמן: שרף  |  1 בינו •  2 דניאל •  3 יעקובי •  4 ארואסטי •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 זלוטיקמן •  ‏8‏ ‏זיסמן‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 ליפין • 11 חוזז • 12 ויליס • מאמן: שרף  | ישראל |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלון אושפיז

אלון אושפיז (נולד ב-7 בפברואר 1966) הוא דיפלומט ישראלי, כיהן כמנכ"ל משרד החוץ, כראש המערך המדיני-אסטרטגי במשרד החוץ, וכשגריר ישראל בהודו.
ביוגרפיה

אושפיז נולד בישראל ולמד בבית הספר הריאלי בחיפה. שירת בצה"ל והשתחרר ב-1987 בדרגת סגן. ב-1992 סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ולימודי יפן באוניברסיטה העברית בירושלים והצטרף למשרד החוץ. הוא סיים את קורס הצוערים והוצב בשגרירות ישראל בטוקיו, תחילה כמתמחה ולאחר מכן מזכיר מדיני. בתקופת הצבתו בטוקיו למד מדעי המדינה ותקשורת באוניברסיטת טוקיו. ב-1999 מונה ליועצו המדיני של שר החוץ שלמה בן עמי. ב-2003 הוצב בשגרירות ישראל בוושינגטון כציר לענייני הקונגרס.
ב-2007 מונה לראש מחלקת התיאום במשרד החוץ. ביולי 2011 מונה לשגריר ישראל בהודו ושגריר לא תושב בסרי לנקה. ביוני 2014 מונה לראש המערך המדיני-אסטרטגי במשרד החוץ.
ביוני 2020 אישרה הממשלה את מינויו למנכ"ל משרד החוץ. הוא כיהן בתפקיד עד ינואר 2023.
חיים אישיים

אושפיז גרוש ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  יואב קרני, הברית הקיומית
↑  הודעת מזכיר הממשלה בתום ישיבת הממשלה מיום 28 ביוני 2020 שהתכנסה במשרד החוץ, 28 ביוני 2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמנת וינה בדבר דיני אמנות, 1969

אמנת וינה:   מדינות שאשררו את האמנה  מדינות שחתמו על האמנה אך לא אשררו אותה  מדינות שלא חתמו על האמנה
אמנת וינה בדבר דיני אמנות, המכונה גם אמנת האמנות (באנגלית: The Vienna Convention on the Law of Treaties, בראשי תיבות: VCLT) התקבלה ב־23 במאי 1969. האמנה קובעת את הכללים להתקשרות באמנות, יציאה מהן, תיקונן ועוד. היא כוללת כללים שהיו חלק מהמשפט הבינלאומי המנהגי עוד לפני אימוצה, וכן הוראות שהיו חדשות ב־1969.
האמנה נכנסה לתוקף לאחר אשרורה על ידי שלושים וחמש מדינות ב־27 בינואר 1980. העבודה על ניסוח האמנה החלה על ידי הוועדה למשפט בינלאומי  (International Law Commission) של ארגון האו"ם בשנת 1949. הוועהדה סיימה את עבודתה בשנת 1969 בדיון של האו"ם שנערך בשני מושבים בעיר וינה שבאוסטריה.
נכון לינואר 2018, 45 מדינות חתמו על האמנה ו־116 מדינות אשררו את האמנה (ישראל אינה נמנית עם המדינות שאשררו).[דרוש מקור] רוב סעיפי האמנה נחשבים משפט בין לאומי מנהגי, המחייב את כל מדינות העולם.
האמנה חלה רק על אמנות בכתב שנכרתו בין מדינות, ואינה חלה על אמנות בין מדינות לבין ארגונים בינלאומיים או בין ארגונים בינלאומיים לבין עצמם. הכללים החלים על אמנות שארגונים בינלאומיים צד להם נקבעו באמנת וינה משנת 1986 בדבר אמנות בין מדינות לארגונים בינלאומיים ובין ארגונים בינלאומיים לבין עצמם.
ראו גם

נורמה קוגנטית במשפט הבין לאומי
אמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים, 1961
אמנת וינה בדבר יחסים קונסולריים, 1963
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4307841-2  NKC: unn2011674062  VIAF: 2335151304650049460000   WorldCat (עם VIAF): 2335151304650049460000 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות והסכמים ובנושא האומות המאוחדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוי אלט (הונגריה)

| --- | --- |
 תדירות:  שבועון
 מייסד:  הקהילה היהודית של פשט
 עורך ראשי:  פטר קרדוש
 תאריכי הופעה:  1945–הווה (כ־79 שנים)
 שפה:  הונגרית
 מדינה:  הונגריה
 אתר רשמי
 
אוי אלט (חיים חדשים) (בהונגרית: Új Élet) שפורסם ומפורסם גם כיום בבודפשט, הוא כתב העת הרשמי של הקהילה המאורגנת היהודית בהונגריה היום תחת התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה (MAZSIHISZ).
היסטוריה > כותרת המשנה של העיתון

העיתון הופיע לראשונה מייד לאחר תום מלחמת העולם השנייה ב-18 בנובמבר 1945 והיה שבועון עד 1957. מאז הוא דו-שבועון. עד 1984 לא היה רשום שם העורך תחת כותרת העיתון. משנת 1984 עד 1991 ערך הרב אישטוואן דומאן את כתב העת, ולאחר מכן הרב פטר קרדוש (במקור קסטנבאום).
השינויים הרצופים בהכותרת המשנה של כתב העת אוי אלט משקפים את השינויים בזהותם של היהודים בהונגריה.
כותרת המשנה עד 1951 הייתה: A magyar zsidóság lapja, כלומר "העיתון של יהדות הונגריה".
מ-1951 עד 1989 כותרת המשנה הייתה: A magyar izraeliták lapja, כלומר "העיתון של בני ישראל ההונגרים".
ב-1990, לזמן קצר, שונתה כותרת המשנה ל: A magyar zsidók lapja, כלומר "העיתון של יהודי הונגריה"
מאז הוא נקרא: A magyarországi zsidó hitközségek szövetségének lapja "העיתון של התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה", בהוצאת התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה (MAZSIHISZ).
היסטוריה > כותרת המשנה שביטאה אידאולוגיה

עד 1951, אוי אלט התיימר להיות כתב העת של כל יהודי הונגריה, כולל אלה שראו את עצמם כמיעוט אתני (לא רק דתי) בתוך ההונגרים, אבל החלפת המילה יהודי (כעם) במילה "בני ישראל" (כדת) על ידי המשטר הקומוניסטי שעלה לשלטון בשנת 1949 ורצה לראות ביהדות קבוצה דתית נוספת במדינה כמו הקלוויניסטים, הפרוטסטנטים, הקתולים וכדומה שמבחינתו כולם היו בראש וראשונה הונגרים - שם שנשא רק קונוטציות דתיות - הצביעה על השינוי הגדול בגישה של המדינה וגם בקהילה במרומז, טרנספורמציה שהייתה קשורה לשינויים נוספים בתוכן.
עד 1951, המאמרים עסקו בסוגיות של עניין פוליטי ממשי, כמו היחס של האליטה הפוליטית ההונגרית לבעיות של מעמד העם היהודי. משנות ה-50 של המאה ה-20 ואילך, כאשר המדינה הקומוניסטית שלטה בכל היבט של החיים הציבוריים היהודיים, הפך אוי אלט לעיתון עדתי-דתי שעסק רק בענייניה הפנימיים של הקהילה הדתית היהודית בהונגריה.
היסטוריה > אחרי חילופי המשטר

לאחר חילופי המשטר בשנת 1989, כשהעיתונות היהודית שוב הייתה פלורליסטית, אוי אלט שמר מרצונו על תפקידו של עיתון דתי. דפיו שיקפו את המורכבות של ניסיון הרנסאנס היהודי בהונגריה.
לקריאה נוספת

Sándor Scheiber, Magyar zsidó hírlapok és folyóiratok bibliográfiája, 1847–1992 (Budapest, 1993) (אלכסנדר שייבר, ביבליוגרפיה של עיתונים ומגזינים יהודים הונגריים, 1847–1992 (בודפשט, 1993))
מרדכי גנוט

אין תמונה חופשית
הרב מרדכי גנוט (נולד בי"ז בסיוון ה'תשט"ז, 27 במאי 1956) הוא מחבר לוח דבר בעתו, וזוכה פרס ירושלים לספרות תורנית[דרוש מקור].
ביוגרפיה

נולד בבני ברק ליואל גנוט.
למד בישיבת טשעבין בירושלים. כבחור בישיבה קיבל את פרס ירושלים לספרות תורנית מידי ראש עיריית ירושלים טדי קולק.
היה מקורב לרב יהודה הורוביץ מדז'יקוב ואף כתב קונטרס לזכרו.
גנוט נחשב למרואיין מבוקש בתקשורת בענייני אסטרונומיה,[דרוש מקור] ומוסר שיעורים רבים, בהם שיעור קבוע בדף היומי.
גנוט גר בבני ברק ונמנה עם חסידות ויז'ניץ בעיר.
לוח דבר בעתו

לקראת שנת ה'תשמ"ו הוציא לוח שנה מורחב בשם "לוח דבר בעתו" המתמקד בעיקר בזמני היום בהלכה, לכל יום מימי השנה, לוחות לימודים יומיומיים במקרא, משנה, תלמוד, הלכה,
מוסר וחסידות, מנהגים וימי זיכרון של אדמו"רים וגדולי ישראל לצד היסטוריה כללית (במיוחד ארצישראלית-יהודית) של מאורעות שהותירו את רושמם ומפות שמים חודשיות לצד אירועים אסטרונומיים, כמו ליקויי מאורות, התקבצויות כוכבים והופעת שביטים. מאז הוא יוצא לאור לקראת כל שנה והוא המקיף מבין לוחות השנה היוצאים לאור בישראל. בכל שנה הוא מרחיב את נושא המנהגים וימי הזיכרון, כמו גם באסטרונומיה. בלוח לשנת ה'תשס"ט, לקראת ברכת החמה שהתקיימה באותה שנה, נוסף נספח מיוחד בשם "ברכת החמה בתקופתה" ובו בואר הנושא בפרט, והנושאים הקשורים לאסטרונומיה בכלל, עם סקירה היסטורית נרחבת של מעמדי ברכת החמה מעולם.
ספריו

בנין אריאל (על תבנית בית המקדש השני), ירושלים, תשל"ז
קונטרס שלוש שנים במחיצת בית יהודה (על הרב יהודה הורוביץ מדז'יקוב), תשמ"ט
ברכת החמה בתקופתה, תשס"ט
לוח דבר בעתו
הערות שוליים

↑  עמוד 727 ואילך
↑  הספר באוצר החכמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298248405171  LCCN: nr2001023746  VIAF: 59010359   WorldCat (עם VIAF): 59010359
מונופתונגיזציה

בבלשנות, מונופתונגיזציה (ביוונית: μονόφθογγος – מונופתונגוס – "צליל יחיד") או כיווץ תנועה היא שינוי פונטי המורכב מהפיכת דיפתונג (דו־תנועה) למונופתונג (חד־תנועה).
התהליך ההופכי למונופתונגיזציה נקרא דיפתונגיזציה.
מונופתונגיזציה בשפה העברית

בשפה העברית העתיקה, קיימים ארבעה סוגים של דיפתונג שהתכווצו:
| הדיתפונג | הבניינים בהם הוא בא לידי ביטוי | הבניינים בהם הוא בא לידי ביטוי |
| --- | --- | --- |
| [aw/ ---> [ō/ | בניין נפעל (כמו: נַוְלַד ---> נוֹלַד) | בניין הפעיל (כמו: הַוְלִיד ---> הוֹלִיד) |
| [uw/ ---> [ū/ | בניין הופעל (כמו: הֻוְלַד ---> הוּלַד) |  |
| [ay/ ---> [ē/ | בניין הפעיל (כמו: הַיְטִיב ---> הֵיטִיב) |  |
| [iy/ ---> [ī/ | בניין קל (כמו: יִיְנַק ---> יִינַק) |  |
בשפה העברית המודרנית ישנן חמש תנועות בלבד בשל תהליך מונופתונגיזציה שעברו התנועות הגדולות. בחלק מעדות אשכנז, התנועות צירה וחולם נהגות עד היום כדיפתונג.
מונופתונגיזציה באנגלית

בשפה האנגלית, עקב מעתק התנועות הגדול צירוף התנועות ea נהגה כיום תמיד כמונופתונג בעקבות תהליך מונופתונגיזציה.
מונופתונגיזציה מתרחשת גם כיום בחלק מהדיאלקטים האמריקניים של השפה. לדוגמה, בדרום ארצות הברית ובאנגלית מקומית אפרו־אמריקאית הדיפתונגים /ɑɪ/ ו־/ɔɪ/ הופכים ל־/aː/ ו־/ɔː/ למשל המילה try /trɑɪ/ → /traː/, והמילה boil / bɔɪl/ →/bɔːl/
מונופתונגיזציה בלטינית

בלטינית תהליכי המונופתונגיזציה נמשכו לאורך כל תולדות השפה.
הדיפתונג [aʊ] כבר בעת העתיקה הראה נטייה להשתנות ל־[o] ארוך, (לדוגמה המילה plausttrum 'עגלה' נשמעה כמו plostellum).
הדיפתונג הידוע הראשון שעבר מונופתונגיזציה, הוא [eɪ] שהפך ל־[ɪ] ארוך במהלך המאה ה־2 לפני הספירה. (למשל, הלטינית הישנה marei → mari).
הדיפתונג [oɪ] הפך במספר רב מאוד של מילים ל[u] ארוך.
מאוחר יותר (סביבות המאה ה־3 לספירה), תהליך מונופתונגיזציה הפך אותו לתנועה מעט יותר פתוחה, שנכתבה באמצעות האות "E", אם כי ייתכן שהיא הייתה קרובה מאוד לתנועה [ö] בגרמנית מודרנית.
הדיפתונג [aɪ] החל להשתנות כבר בסוף המאה ה־2 לפני הספירה ל־[æ] ובמאה ה־1 לפני הספירה התחיל להתמזג באופן קבוע לכדי [e] טהור. במאה ה־1 לפני הספירה התהליך החל באזורים הכפריים ומשם ואז החל להתפשט. בסוף המאה ה־1 לפני הספירה השינוי כבר פשט בגאליה, מחוז ומרכז תרבות גדול, ובמאה השלישית לספירה התבסס מעמדו גם בשפת המעמדות המשכילים.
מונופתונגיזציה בגרמנית

השפה הגרמנית חוותה מונופתונגיזציה משמעותית. בגרמנית סטנדרטית מודרנית, הביטוי "liebe gute Brüder" (אחים טובים יקרים) מכיל את המונופתונגים i[ɪ], [uː] ו־[yː], בעוד שבשלבים מוקדמים של גרמנית גבוהה חדשה ביטאו את המשפט באמצעות הדיפתונגים "liebe guete brüeder" ( [ iə], [uə] ו־[yə] בהתאמה). הדיגרף "ie" המציין [iː] שמר על האיות שלו למרות המונופתונגיזציה.

הדיאלקטים הבוואריים והאלמניים הקיימים בדרום גרמניה ובשווייץ דוברת הגרמנית לא עברו שינויי מונופתונגיזציה, ולכן ניבים אלו משקפים מצב לשוני ארכאי יותר.
מונופתונגיזציה בשפות נוספות

מבחינה היסטורית, בשל תהליכי מונופתונגיזציה, ניתן למצוא בשפות רבות שימוש בצלילי תנועות שהיו בעבר דיפתונגים כמונופתונגים.
בסנסקריט, הצלילים של [e] ו־[o] הם במקור הדיפתונגים [ai] ו־[au], והם מצוינים כך בדוואנגרי ובכתבים דומים. הצלילים [ai] ו־[au] אומנם קיימים בסנסקריט בפני עצמם, אך הם מסומנים כאילו הם מבוטאים כתנועות ארוכות [āi] ו־[āu].
ביוונית מודרנית, כמעט כל הדיפתונגים שהיו קיימים ביוונית העתיקה עברו מונופתונגיזציה.
בצרפתית, הדיגרף ⟨ai⟩ ייצג בתחילה דיפתונג, שהפך למונופתונג /e/.
מונופתונגיזציה התרחשה גם בשפה הפרוטו־סלבית.
הערות שוליים

↑  Henry George Liddell, Robert Scott, A Greek-English Lexicon, μονό-φθογγος, www.perseus.tufts.edu
↑  https://www.academia.edu/43627693/The_matres_Lectionis_in_Biblical_Hebrew_New_Approach_Hebrew_
↑  https://he.m.wikibooks.org/wiki/דקדוק_העברית_החדשה/ההגה/תנועות
↑  Michał Garcarz: African American Hip Hop Slang: A Sociolinguistic Study of Street Speech. Wrocław: Oficyna Wydawnicza ATUT, 2013, s. 82-83. ISBN 978-83-7432-938-5.
↑  https://www.lernhelfer.de/schuelerlexikon/deutsch/artikel/sprachveraenderungen
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4201435-9 
מונופתונגיזציה בשפה האנגלית עקב מעתק התנועות הגדול
דויטשה ולה

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 תאריך השקה:  3 במאי 1953 
 בעלות:  ממשלת גרמניה (ARD)
 משרד ראשי:  Schürmann-Bau 
 זמינות
 HOT:  אפיק 208 (DW NEWS EUROPE)  אפיק 209 (DW GERMAN)
 סלקום TV:  אפיק 93 באנגלית אפיק 130 ברוסית
 
 www.dw.com
 
לוגו דויטשה ולה
מטה דויטשה ולה
שידור בערבית ב-1960
תחנת שידור של דויטשה ולה
דויטשה ולה (בגרמנית Deutsche Welle – "גל גרמני", ראשי תיבות DW) היא תחנת שידור גרמנית, המשדרת שידורי רדיו, טלוויזיה ואינטרנט לרחבי העולם. שידורי הרדיו של התחנה החלו ב-3 במאי 1953, ושידורה הראשון היה נאומו של נשיא גרמניה המערבית הראשון תיאודור הויס. בתחילה פעלה תחנת הרדיו בקלן, וב-2003 העתיקה את מיקומה למשרדי ממשלה בבון שהתפנו עם העברתה של בירת גרמניה לברלין. אולפני הטלוויזיה של התחנה נמצאים בברלין, ושידורי האינטרנט שלה מתבצעים מבון ומברלין. התחנה מעסיקה כ-1,500 עובדים (2019)‏.
רדיו

בתחילה השתייכה דויטשה ולה לתחנות אחרות, אך ב-1960 הייתה לתאגיד ציבורי עצמאי. התחנה משדרת בגרמנית, אנגלית, צרפתית, פורטוגזית, פרסית, טורקית, רוסית, פולנית, סרבו-קרואטית, יוונית, הינדי, אורדו, רומנית, בולגרית, אינדונזית, האוסה, סוואהילי, פשטו, דארי, אלבנית, מקדונית ואוקראינית. בעבר שידרה גם בדנית, נורווגית, הולנדית, איטלקית, יפנית, סלובקית, הונגרית, צ'כית, ספרדית וסלובנית. עם איחוד גרמניה ב-1990 והפסקת פעילותו של "רדיו ברלין הבינלאומי" (Radio Berlin International (RBI)) המזרח גרמני, ירשה דויטשה ולה חלק ממתקניו, וחלק מעובדיה של התחנה המזרח-גרמנית נקלטו בה.
טלוויזיה

מקורותיה של תחנת הטלוויזיה של דויטשה ולה הם בתחנת RIAS-TV, תחנת הטלוויזיה של "רדיו בסקטור האמריקאי" בברלין (Rundfunk im Amerikanischen Sektor, Radio in the American Sector). לאחר איחוד גרמניה, הפסיקה RIAS-TV את שידוריה, וב-1992 עברו מתקניה לרשות דויטשה ולה. התחנה משדרת באמצעות לוויין בגרמנית, אנגלית ובספרדית.
בישראל, הערוצים "DW NEWS EUROPE" ו-"DW GERMAN" משודרים ב-HOT. כן משודר הערוץ DW בסלקום tv.
אינטרנט

בסוף 1994 החלה התחנה בשידורים באמצעות האינטרנט, ובכך הייתה לשדרן הגרמני הציבורי הראשון שעשה כן. 
כיום מכיל אתר האינטרנט של התחנה מידע בשלושים שפות, ושידורים בעיקר בשמונה שפות המוגדרות כמרכזיות (ערבית, סינית, אנגלית, גרמנית, ספרדית, פורטוגזית, פרסית ורוסית).
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260489105171  PLWABN: 9810556192805606  BnF: cb120613493 (data)  GND: 10085357-2  ISNI: 0000 0004 0598 4918  LCCN: n80131716  NKC: kn20130820006  SNAC: w62h0t4b  SUDOC: 034506578  VIAF: 140092223   WorldCat (עם VIAF): 140092223
News1 מחלקה ראשונה

| --- | --- |

 סוג:  עיתון דיגיטלי 
 תקופת הפעילות:  דצמבר 2000 – הווה (כ־24 שנים)
 מייסדים:  יואב יצחק
 שירותים עיקריים:  אתר חדשות
 www.news1.co.il
 
News1 מחלקה ראשונה (בעבר חדשות מחלקה ראשונה; באנגלית: News First Class, NFC, News1), הוא אתר חדשות ישראלי בבעלות חברת עגל הזהב עיתונות בע"מ (בשליטת המו"ל יואב יצחק). האתר מספק חדשות יומיות, מבזקים, פרשנויות וכדומה. האתר עלה לרשת בדצמבר 2000, בסמוך לפרישתו של יואב יצחק מהעיתון "מעריב".