stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טירת דרהאם
היסטוריה

הטירה נבנתה במאה ה-11 כחלק מההשתלטות הנורמנית על צפון אנגליה. האוכלוסייה באזור הייתה "פראית ולא יציבה" בשנים שלאחר הכיבוש הנורמני (1096 ואילך). כדי לייצב את שלטונם בנו הנורמנים שורה של מבצרים, וטירת דרהאם היא אחת מהם. הטירה בנויה כ-"Motte-and-bailey", מבצר שנבנה על תל מלאכותי, או גבעה טבעית שהוגבהה לצורך כך, מוקפת בחפיר. בראש התל נמצא מבצר, שבמרכזו חצר. בחצר שכנו בעלי מלאכה, ואיכרים או פועלים שעבדו עבור אדון הטירה. טירות מסוג זה נבנו כבר בזמן הקלטים, ומבצר דרהאם הוא אחת מהדוגמאות המוצלחות לבנייה בסגנון זה.
הבישוף מדרהאם, שמונה על ידי המלך כנסיך-בישוף כדי להפעיל את סמכותו המלכותית ישב בטירת דרהאם עד 1183, אז עבר מושבו לעיר בישוף אוקלנד (Bishop Auckland), כ-15 ק"מ דרומית-מערבית לדרהאם. אולם הטירה, החדר המרכזי בטירות מעין אלה, הוא מן הגדולים מסוגו בבריטניה. הבישוף אנתוני בק בנה אותו בתחילת המאה ה-14, ואז היה הגדול ביותר מסוגו, אך הוא קוצר על ידי הבישוף ריצ'רד פוס לקראת סוף המאה ה-15. גם כיום הוא מן הגדולים ביותר: גובהו 14 מטרים ואורכו יותר מ-30 מטרים.
אוניברסיטת דרהאם

ב-1837 נתרם מבנה הטירה לאוניברסיטת דרהאם, שנוסדה באותן שנים. בטירה נפתח אחד הקולג'ים של האוניברסיטה, שנקרא "קולג' האוניברסיטה" (University College). המבנה שוקם על פי התוכניות המקוריות, ונפתח ב-1840. בטירה מתגוררים יותר ממאה סטודנטים. האולם המרכזי של הטירה משמש כחדר האוכל, ואולמות המרתף לשעבר משמשים כמועדון (Common Room) של הסטודנטים לתואר ראשון. שתי הקפלות שבטירה (ראו להלן) משמשות עדיין לתפילה ולמטרות נוספות, כמו הצגות. בטירה שוכנים, בין היתר, גם ספריית הקולג' ומשרדים. בחופשות משמשת הטירה כמלון לכנסים (אקדמיים בדרך כלל). הכניסה לטירה לציבור הרחב היא רק במסגרת סיורים מודרכים.
קפלות

כאמור, הקולג' הנמצא בטירה עושה שימוש נרחב בשתי הקפלות הנמצאות בה: הקפלה הנורמנית שנבנתה בסביבות שנת 1078, והקפלה של טונסטל (קת'ברט טונסטל – Tunstall או Tonstall, ממנהיגי הכנסייה באנגליה במאות ה-15 וה-16, שהיה הבישוף של דרהאם) שנבנתה ב-1450.
הקפלה הנורמנית היא החלק העתיק ביותר של הטירה שעודנו נגיש לציבור. האדריכלות של הקפלה היא אנגלו-סקסית-אנגלית, אולי בשל העובדה שהקפלה נבנתה על ידי עובדי כפייה אנגליים. במאה ה-15 נחסמו שלושת החלונות בקפלה, בשל הבנייה המורחבת של מגדל העוז, הביצור העיקרי בטירה. עד שנת 1841 לא נעשה שימוש בקפלה, והחל מאותה שנה נעשה בה שימוש כמסדרון מעבר אל המגדל המרכזי. במהלך מלחמת העולם השנייה נוצלה הקפלה כמרכז פיקוד ותצפית של חיל האוויר המלכותי. הקפלה קודשה מחדש זמן קצר לאחר המלחמה וכיום מתקיימות בה תפילות מדי שבוע.
בקפלה של טונסטל נעשה שימוש רב יותר, בשל שטחה הגדול מעט יותר. הקפלה הורחבה בסוף המאה ה-17. בקפלה נמצאים כיסאות שנקראו "מיזריקורדס" (misericords, בתרגום מילולי: "מושבי רחמים" או mercy seats), שנועדו לסייע לאנשים שהתקשו לעמוד לאורך זמן בקטעי התפילה ארוכים, להישען על קצהו של הכיסא המורם.
אתר מורשת עולמית

בשנת 1986 הוכרזה הטירה, יחד עם הקתדרלה הסמוכה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. ב-2008 הוסף כר הדשא שבין שני המבנים, "מדשאת הארמון" (Palace Green) לאתר.
טפה

טפה (בפורטוגזית: Tefé, בעבר: Teffé) היא עיר במדינת אמזונאס שבברזיל. העיר שוכנת במרחק של 525 ק"מ בקו אווירי ממערב למנאוס, או במרחק של 595 ק"מ ממנה במעלה נהר האמזונאס, על הגדה הדרומית של נהר הסולימואס (Solimões, האמזונס העליון), על האגם שנוצר על שפך נהר הטפה. העיר הגדולה הקרובה היא קוארי השוכנת במרחק של 192 ק"מ מדרום-מזרח לטפה.
טפה היא העיר הגדולה ביותר והמרכז הכלכלי של אזור הסולימואס. אוכלוסייתה מחולקת באופן שווה בין עירוניים לכפריים. אין כבישים המובילים לעיר והקשר היחידי שלה עם העולם החיצון הוא על ידי ספינות נהר או מטוסים. זמן ההפלגה למנאוס בספינה המהירה ביותר הוא כ-12 שעות.
היסטוריה

כבר בשנת 1620 החלו אנשי המסדר הכרמליתי להמיר את דתם של בני שבטי המורה (Mura) שישבו סביב לאגם טפה ועל גדות האמזונס והנהרות הסמוכים. טפה הייתה הרביעית מבין שמונת הכפרים (aldeias) שהוקמו על ידי המיסיון הכרמליתי בין השנים 1697–1751 לאורך נהר הסולימואס והריו נגרו. ב-1759 הפך המיסיון הכרמליתי באגם טפה לעיירה שנקראה אגה (Ega). מעמדו של היישוב שונה לעיר שנקראה טפה ב-1855.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567231505171  GND: 4441492-4  LCCN: n88012135  VIAF: 139655356   WorldCat (עם VIAF): 139655356
חיים קוברסקי

| --- | --- |

קוברסקי, 1991
 לידה:  מאי 1923 רדזילוב, רפובליקת פולין 
 פטירה:  20 באפריל 1997 (בגיל 73) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
קוברסקי נואם ביריד הספרים הבינלאומי בירושלים. מימינו על דוכן הכבוד נשיא המדינה זלמן שזר, איניאציו סילונה זוכה פרס ירושלים ולאה גולדברג. השני משמאלו יושב יעקב שמשון שפירא, מרץ 1969
קוברסקי עם ראשת ממשלת ישראל גולדה מאיר ביריד הספרים. לצידו (עם שפם) רפאל בן-נתן, מרץ 1969
קוברסקי עם טדי קולק וזלמן שזר ביריד הספרים, מרץ 1969
חיים קוברסקי עם שני זוכי פרס ירושלים - איניאציו סילונה וש"י עגנון, מרץ 1969
קוברסקי עם איניאציו סילונה משמאל. ונשיא המדינה זלמן שזר ורעייתו רחל כצנלסון-שזר מימין, מרץ 1969
חיים קוּבֵּרסקִי (מאי 1923 – 20 באפריל 1997) היה מנהל המחלקה לחינוך ותרבות בעיריית ירושלים, מנכ"ל משרד הפנים ויו"ר הדירקטוריון של בנק המזרחי המאוחד. לאורך השנים השתתף בוועדות ציבוריות מרכזיות רבות. זכה באות אביר איכות השלטון לשנת 1997.
ביוגרפיה > בצעירותו

חיים ראובן קוברסקי נולד בעיירה רדז'ילוב שבפלך לומז'ה, מחוז ביאליסטוק, פולין בשנת 1923. למד ב"חדר" ובבית ספר עממי פולני. עלה ארצה בשנת 1935. בירושלים למד במכינה של ישיבת מרכז הרב, בישיבה התיכונית "אלומה", בבית המדרש למורים "מזרחי", ובפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית בירושלים. היה חבר בתנועת הנוער הדתית ברית החשמונאים.
בין השנים 1943 ו-1949 עבד בהוראה ובניהול בירושלים. בשנים 1946–1947 גם היה המו"ל והעורך של הירחון "ילקוט".
ביוגרפיה > עיריית ירושלים

משנת תש"ט 1949 עבד בעיריית ירושלים. היה בין מקימי מחלקת החינוך וממניחי היסוד למערכת החינוך והתרבות העירונית.
סיים את שירותו בעיריית ירושלים בשנת 1970 בתפקיד מנהל המחלקה לחינוך ולתרבות.
בצד הניהול השוטף של מערכות החובה של החינוך, הניח יסוד לשרותי רשות ביזמה מקומית בתחום החינוך, התרבות, חינוך מבוגרים וכיוצא בזה.
בין המפעלים שהוקמו או הורחבו בירושלים בתקופת כהונתו: החינוך המשלים שהקיף כמעט את כל מערכת החינוך היסודית, תזמורת הנוער העירונית, השירות הפסיכולוגי-חינוכי, מפעל ביעור הבערות, אולפנים ואולפניות להנחלת הלשון, האוניברסיטה העממית, הפעלת "בית העם" כמרכז תרבותי של העיר, כינון הספרייה העירונית והפעילות התרבותית המוגברת בשכונות.
יזם בשנת 1961 את הקמת "יריד הספרים הבינלאומי בירושלים" ועמד בראשו במשך כ-10 שנים.
ביוגרפיה > משרד הפנים

בשנים 1970–1986 כיהן כמנכ"ל של משרד הפנים, ושימש כיו"ר וחבר בפורומים בין-משרדיים ובין מוסדיים.
בכלל זה יו"ר המועצה הארצית לתכנון ולבנייה, יו"ר רשות פס"ח, יו"ר ועדת המנכ"לים לענייני ירושלים, חבר ועדת המנכל"ים לשרותי רווחה חברתית בשעת חירום, חבר הוועדה הממלכתית לרפורמה בשלטון המקומי, חבר הוועדה לקביעת סדרי עדיפויות בהוצאה הציבורית ובתקציב המדינה, חבר המועצה לתכנון לאומי וחבר בוועדת שירות המדינה.
השתתף כנציג המדינה בפורומים בינלאומיים, בכללם IFHP-הפדרציה הבינלאומית לתכנון ובניה, ארגוןULA, ועידות HABITAT בוונקובר (קנדה) וכן שימש ראש משלחת ישראל בכנס הבין-ממשלתי לאיכות הסביבה שהתקיים בשנת 1977 בטביליסי.
ביוגרפיה > תפקידים נוספים

בין השנים 1965–1975 שימש חבר מליאת רשות השידור והוועד המנהל שלה. בשנים 1978/9 עמד בראש הוועדה שנתמנתה על ידי הממשלה לבירור נושא הערוץ השני בטלוויזיה בישראל. הוועדה הגישה דו"ח מקיף והמלצות בדבר הקמת הערוץ השני.
עמד בראש צוות המומחים וקבוצת העבודה של ישראל שפעלו במסגרת המשא ומתן עם משלחות מצרים וארצות הברית על האוטונומיה ביו"ש ובעזה.
כן השתתף, במעמד של יועץ, במפגשים שקיימו ראשי המדינות וצוותות השרים בענייני האוטונומיה בשנים הנ"ל.
באותן שנים גם הרצה בחוג למינהל ציבורי, במסגרת תוכנית המ.א. המקצועי, בפקולטה למדעי החברה והכלכלה של האוניברסיטה העברית. משנת 1983 היה מרצה ללימודים עירוניים ואזוריים באוניברסיטה העברית.
היה מועמד להיות מבקר המדינה הרביעי לאחר יצחק טוניק, אך הפסיד ליעקב מלץ.
בשנת 1988 מונה ליו"ר הדירקטוריון של בנק המזרחי המאוחד בע"מ, יו"ר הדירקטוריון של בנק טפחות, וכן יו"ר (או חבר חברות בנות) בשלוחות חו"ל. פרש מתפקידו בקבוצות בנק המזרחי בשנת 1995.
כיהן כיו"ר הוועד המנהל של "יד יצחק בן-צבי" משנת 1987 וכן כיו"ר חבר הנאמנים של "מכון לב"-בית הספר הגבוה לטכנולוגיה ירושלים.
בשנת 1997 זכה באות אביר איכות השלטון כמייצג הרשות המבצעת.
ביוגרפיה > ועדות שבהן השתתף

בשנת 1986 מונה על ידי ראש הממשלה שמעון פרס, לעמוד (יחד עם פרופ' יחזקאל דרור) בראשות ועדה לרפורמה במינהל הציבורי, אשר נקראה על שמו ועדת קוברסקי. ועדה זו, המקיפה ביותר בנושא זה מאז קום המדינה, גיבשה המלצות מבניות רבות לייעול מגזר זה, שאושרו בהמשך בממשלה, אך מרביתן לא יושמו בפועל.
ב-1986 מונה יו"ר ועדת ההיגוי שמונתה על ידי ראש הממשלה לניסוח מדיניות כוללת וקביעת יעדים ודרכי ביצוע, כדי לממש את ההתייחסות המיוחדת לירושלים בחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל שנחקק בשנת 1980 ובקווי המדיניות של הממשלה. הוועדה הגישה המלצות והן אומצו על ידי הממשלה. בעקבותיה נחקק חוק והוקמה הרשות לפיתוח ירושלים.
בשנת 1991 עמד בראש הוועדה שקבעה את שכר הלימוד לתקופת השנים 1991–1995 במוסדות ההשכלה הגבוהה במדינה. המלצות הוועדה, שנתקבלו פה אחד על ידי כל מרכיביה, הבטיחו רגיעה מיוחדת במינה במישור זה עם ביצוען הקפדני של מסקנותיה וקביעותיה.
חבר ועדת הבירור שנתמנתה על ידי ראש הממשלה לבדיקת מהומות הר הבית באוקטובר 1990.
יו"ר ועדת הבדיקה להרחבת תחום שיפוטה של ירושלים. הוועדה הגישה המלצותיה לשר הפנים ובעקבותיה הורחב תחום השיפוט של הבירה-1992.
חבר ועדת הבדיקה שמינתה אוניברסיטת בר-אילן בעקבות רצח ראש הממשלה יצחק רבין.
חבר בוועדה הציבורית לחוק משטרה חדש בראשותו של עו"ד חיים צדוק - 1995
ביוגרפיה > חיים אישיים

חיים קוברסקי נפטר ב-20 באפריל 1997 והובא לקבורה בהר המנוחות. השאיר אחריו אשה, סוניה, ושתי בנות.
הנצחתו

במאי 2007, במלאת 40 שנה לאיחוד העיר ירושלים, החליטה הנהלת יד יצחק בן-צבי לקרוא בשמו את "בית הספר המרכזי ללימודי ירושלים ע"ש חיים קוברסקי".
נציבות שרות המדינה מעניקה כל שנה אות יקיר שרות המדינה ע"ש חיים קוברסקי לעובד צבור מצטיין. פרס זה נחשב ליוקרתי ביותר בשרות המדינה.
בכל שנה עורך משרד הפנים טקס להענקת פרס שר הפנים ע"ש חיים קוברסקי, לרשות מקומית מצטינת.
עירית ירושלים קראה על שמו רחוב בשכונת נוף ציון.
ישיבת בני עקיבא "נתיבות חיים" בפסגת זאב, קרויה על שמו.
בית הכנסת מרום נווה ברמת גן, קרוי על שמו.
הערות שוליים

↑  דוד ליפקין, חיים קוברסקי מועמד לתפקיד מבקר המדינה, מעריב, 12 במאי 1986
↑  חיים קוברסקי באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296542505171  ISNI: 0000 0000 6896 1730  VIAF: 97390116   WorldCat (עם VIAF): 97390116
טריפל סק

| --- | --- |

 סוג:  ליקר
 אחוז אלכוהול:  18 עד 40
 מוצא:  צרפת
 מועד הכנה ראשוני:  1834
 צבע:  שקוף
טריפל סק (בצרפתית: Triple Sec) הוא ליקר חסר צבע (כמעט) ובטעם של תפוז, אשר משמש בסוגים רבים של קוקטיילים, שהמפורסמים בהם הם המרגריטה והקוסמופוליטן, ולעיתים גם מאכלים. הוא היבש מבין כל הליקרים בטעם תפוזים. משמעות שמו היא "יבש פי שלושה", אך סיבת שם זה לא ברורה.
הטריפל סק הומצא בשנת 1834 על ידי ז'אן-בפטיסט קומבייה בצרפת. "הטריפל סק המקורי של קומבייה" (Original Combier Triple Sec) עדיין מיוצר מתפוזים שיובשו בשמש ויובאו מהאיטי, הושרו באלכוהול למשך 24 שעות וזוקקו במזקקות נחושת בנות 100 שנה, על מנת ליצור ליקר חמוץ-מתוק אשר ניתן לשתות כשלעצמו או מעורבב לקוקטייל.
בניגוד לאמונה הרווחת, הפיתוח המקורי של הטריפל סק איננו קואנטרו, ליקר אשר פותח על ידי אדולף ואדוארד-ז'אן קואנטרו בצרפת, בשנת 1849.
ליקרי טריפל סק נעים בטווח שבין 18% כוהל בנפח ל-40%, כשהזולים ביניהם דלים באלכוהול וטעמם מגיע מחומרי טעם מלאכותיים, בעוד היוקרתיים (המפורסמים שבהם הם קואנטרו וגראן מרנייה) מכילים אחוזי אלכוהול גבוהים ומיוצרים בשיטות מסורתיות הכוללות תפוזים ממינים ייחודיים.
| משקאות חריפים |
| --- | --- | --- |
| כוהל | אתנול • ההיסטוריה של האלכוהול • השפעות בריאותיות של צריכת אלכוהול • פרסום אלכוהול • תרבות שתייה • נזקי האלכוהול • שכרות • חמרמורת • אלכוהוליזם • אפריטיף • דיז'סטיף |  |
| טעימת יין וטעימת בירה | אוצר יין • אוצר בירה |  |
| הפקה | בישול • זיקוק אלכוהול • הכנת יינות • אבקת אלכוהול |  |
| משקאות מותססים | בירה (סוגי בירה, מותגי ויצרני בירה) • יין (סוגי יין) • סיידר • סאקה • חואנגג'יו • אחרים: באסי • קומיס • תמד • פאלק • סאטי • גוקי ג'יו |  |
| קוקטיילים | אלכופופ •  קוקטיילים של בירה • סוגי קוקטיילים • משקאות בוערים • שוטים • קוקטיילי יין • יין מתובל |  |
| משקאות מזוקקים וליקרים (לפי מרכיב/מתבל) | משקאות מזוקקים וליקרים (לפי מרכיב/מתבל) |  |
| פירות | ענבים/אחר: ברנדי • קוניאק • פיסקו • שנאפס • ראקיו ♦ פומאס: גראפה • אורוג'ו • זיווניה • טסיקודיה • טסיפורו ♦ שזיף: סלו ג'ין • סליבוביץ' • צויקה ♦ דובדבן: שרי הרינג • קירשווסר • וישניווקה • וישניאק ♦ תפוח: אפלג'ק • קלבדוס ♦  קוקוס: ערק • מליבו ♦ לימון: ליקר לימון • לימונצ'לו ♦ משמש: אמרטו |  |
| דגנים | תפוח אדמה: וודקה • אקוואויט • ברנווין ♦ תירס: בורבון • ויסקי תירס • טנסי ויסקי ♦  דורה:  באיג'יו (קאוליאנג) ♦ אורז: באיג'ו אורז • סוג'ו • אוואמורי ♦ שעורה: ויסקי סקוטי • ויסקי אירי • ויסקי יפני  ♦ שיפון: ויסקי שיפון ♦ דגנים שונים: ג'ין • שוכו • וודקה • ויסקי • ויסקי קנדי |  |
| אניס | אבסינת • ערק • אוזו • ראקי • פאסטיס • סמבוקה • מאחיה • ריכרד |  |
| שונות | דבש: קרופניק • בארנייגר • דרמבוי • גלייבה • אייריש מיסט • תמד ♦ שמנת: אייריש קרים • שרידאנס ♦ ביצים: אדבוקט ♦ קנה סוכר/דבשה: רום • קשאסה • אגוארדיינטה • פאלרנאם • גוארמו • סקו הרריירנו ♦ אגבה: טקילה • מסקל  ♦  עשבים שונים: ביטרס • יגרמייסטר • שארטרז |  |
טיבור מדיאר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  נובמבר 1912 
 פטירה:  27 ביולי 1988 (בגיל 75) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 
טיבור מדיאר (במקור מנוביל-Manovil, בשמותיו הבדויים: (MT West, Leon Aumont, Nelly Jack, Hugh Percy) בהונגרית: Magyar Tibor; בלתי ידוע היכן נולד, 1912 – בודפשט, 5 באוגוסט 1988) היה עיתונאי, סופר, מחבר יצירות קברט, הומוריסטן יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

שיריו, מאמרי העבודות והסיפורים הקצרים של טיבור מנוביל פורסמו כבר בהיותו תלמיד תיכון. בסיום לימודיו עבד כעיתונאי בעיתונים שונים. במקביל, בעיקר בין 1934 לבין 1942, לפעמים תחת שמות בדויים שונים, כתב ספרות זולה: רומני פשע, הרפתקאות ואהבה .
הוא נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) במהלך מלחמת העולם השנייה ושרד את שואת יהודי הונגריה. לאחר השחרור עבד כעורך בעיתונים שונים באזורי ערי השדה ובבודפשט. בשנות החמישים כתב מחזות קברט פופולריים ומצליחים. לקראת סוף הקריירה שלו, היה עורך הקריאה של "כלכלה עולמית" (Világgazdaság). לבסוף, הוא עבד בשבועון "הונגריה" (Magyarország).
יצירותיו

רוצח הנשמות, רומני ערי הכרך, מס' 122, חברת רומני העולם, בודפשט, 1934
MT West: The Headless Dead, Hellas, Rainbow Series, מס' 15, בודפשט, 1935, תרגום טיבור מדיאר, 128 עמודים
The Hong Kong Lily, גיליון 194, Világvárosi Novels Publishing Company, בודפשט, 1935
האשה הלבנה הטרופית, Hellas, בודפשט, 1935.
תעלומת אבן האודם, Hellas, סדרת קשת בענן, בודפשט, 1935
סיפורו של לילה עקום, Hellas, בודפשט, 1935, קשת.
אהבת טיפש-עשרה, 1935
הוורד הסיני, ספריית הרומנים הצבעוניים של Friss Újság, בודפשט, 1936
הרפתקה אינדיאנית, חברת Hellas, סדרת קשת, מספר 24, בודפשט, 1936
סוד שנגחאי, 1936
ג'ונגל, 1936
נערה בהונולולו, 1936
שערוריית השחר, 1936
הבלש החירש-אילם, 1937
ברכת המוות, 1937
בצל החטא, 1937
מישהו נרצח, 1938
Leon Aumont: Devil of Ports, Hellas, סדרת Rainbow, בודפשט, 1939, תרגום טיבור מדיאר
ספר התפילה של אדי דוראנד, מהדורת המחבר, בודפשט, 1939
השודדים של טקסס, גלובוס, בודפשט, 1939
אנדי טקסס, 1939
הפרשים השחורים, 1939
הרופא עם האקדח, 1939
קאובוי במלכודת, 1939
חית הפרא הברזילאית, 1940
ספינת ההרס, 1940
טים פוקס המשתיק, 1940
הגיהנום של מקסיקו, 1940
גיבור האקדח של הערבה, 1940
MT West: Bandits of the Rio Grande, 1940
נלי ג'ק: השוטר מטקסס, 1940
MT West: The Texas Bandit Hunter, 1940
גיהנום במערב הפרוע, 1940
קאובוי במקסיקו, 1940
דירה עם כלה, World City Romans, מס' 811, בודפשט, 1941, 1959
יו פרסי: השודדים של ארץ האינדיאנים, Pesti Hírlap könyvek מס' 705, בודפשט, 1941
הדרך לגיהנום, 1941
יהלום באבק, Kaland Könyvkiadó, בודפשט, 1941
אהוב במקומי!, Kaland Könyvkiadó, בודפשט, 1941
יו פרסי: אחד - נגד כולם, ספרי Pesti Hírlap 709-710. מספר, בודפשט, 1941
יו פרסי: בגרון המוות, Pesti Hírlap 723, בודפשט, 1942
יו פרסי: השודדים של אזור הזהב, Pesti Hírlap könyvek מס' 725, בודפשט, 1942
קלרה נכנעת, Kaland Könyvkiadó, בודפשט, 1942
אל תאמין לאישה!, 1942
שונה מהאחרים, 1942
נערי טיפש-עשרה, בודפשט, 1942
נשף בית הספר, בודפשט, 1942
מסע החיים של זוג אמנים, חברת דפוס קפיטל, בודפשט, 1970
המסתורין של הטירה השחורה וסיפורי ריגול אחרים, כולל Tibor Magyar: The Shanghai Secret, בודפשט, 1989, ISBN 9633162696
רוצח הנשמות וסיפורים נוספים, פיטר מגיאר, 2016, ISBN 9789631250749
המתים חסרי הראש וסיפורים אחרים, פרסום פרטי, 2017, ISBN 9789631250756
The Shanghai Secret and Other Stories, פורסם באופן פרטי, 2017, ISBN 9789631291605
תרגומיו

מקס ברנד: הזאב הלבן, מהדורת Fónagy, בודפשט, תרגום טיבור מדיאר
לקריאה נוספת

פאל גויאש : חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים, XVIII. כרך, 1999. 315-316. פּרִיזמָה
הומור: הומורלקסיקון, טרשוי קיאדו, בודפשט, 2001, עורך מיקלוש קפושי.
טיבור מדיאר, המחבר (ביוגרפיה קצרה עם תמונה)
הערות שוליים

↑  Magyar írók élete és munkái
↑  Ennek a kötetnek a második felében jelent meg: Ürmössy Anikó-Nádorné Gellért Anikó-Gellért Lajos: Novellák
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "טיבור מדיאר".
טניסאיות נבחרת גביע הפדרציה של ישראל

רשימה של טניסאיות ישראליות, חברות נבחרת גביע הפדרציה של ישראל, שהשתתפו במשחק רשמי בגביע בילי ג'ין קינג. ישראל השתתפה במפעל, שנקרא בעבר "גביע הפדרציה", מאז 1972.
שחקניות

| שחקן | WL (סה"כ) | WL (יחידים) | WL (זוגות) | מפגשים | הוֹפָעָה רִאשׁוֹנָה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מרא כהן-מינץ | 0-3 | 0-2 | 0-1 | 2 | 1972 |
| טובה אפשטיין | 0-4 | 0-2 | 0-2 | 2 | 1972 |
| ג'יליאן קיי | 0-1 | - | 0-1 | 1 | 1972 |
| פאולינה פלד | 6-19 | 6-8 | 0-11 | 14 | 1974 |
| ג'נין שטראוס | 1-7 | 1-3 | 0-4 | 4 | 1974 |
| חגית צוברי | 3-14 | 2-8 | 1-6 | 10 | 1976 |
| תמר לוין | 1-1 | - | 1-1 | 2 | 1977 |
| אורלי ביאליסטוצקי | 9-13 | 5-6 | 4-7 | 13 | 1980 |
| רקפת בנימיני | 10-10 | 6-5 | 4-5 | 11 | 1981 |
| שגית דורון | 2-4 | 0-1 | 2-3 | 5 | 1983 |
| דליה קוריאט | 5-4 | 3-2 | 2-2 | 5 | 1986 |
| יעל שביט | 1-1 | 0-1 | 1-0 | 2 | 1987 |
| חגית אוחיון | 3-4 | 2-1 | 1-3 | 6 | 1988 |
| יעל סגל | 11-15 | 9-10 | 2-5 | 19 | 1988 |
| רונה מאייר | 1-1 | - | 1-1 | 2 | 1989 |
| לימור זלץ | 4-7 | - | 4-7 | 11 | 1989 |
| אנה סמשנובה | 43-30 | 38-24 | 5-6 | 61 | 1992 |
| שירי בורשטיין | 1-5 | 0-1 | 1-4 | 5 | 1994 |
| ציפי אובזילר | 51-39 | 23-16 | 28-23 | 61 | 1994 |
| הילה רוזן | 24-18 | 15-8 | 9-10 | 33 | 1994 |
| נטלי כהנא | 8-2 | 2-0 | 6-2 | 8 | 1996 |
| חלי ברגיל | 0-1 | - | 0-1 | 2 | 2001 |
| שחר פאר | 45-31 | 28-15 | 17-16 | 43 | 2002 |
| יבגניה סברנסקה | 0-1 | - | 0-1 | 1 | 2003 |
| יוליה גלושקו | 29-29 | 17-16 | 12-13 | 34 | 2007 |
| חן אסטרוגו | 0-1 | - | 0-1 | 1 | 2010 |
| קרן שלמה | 0-11 | 0-4 | 0-7 | 9 | 2010 |
| ולריה פטיוק | 0-2 | - | 0-2 | 2 | 2011 |
| עופרי לנקרי | 1-1 | 1-0 | 0-1 | 1 | 2014 |
| אלונה פושקרבסקי | 0-4 | 0-1 | 0-3 | 4 | 2015 |
| שלי קרוליצקי | 0-4 | - | 0-4 | 4 | 2016 |
| דניז חזניוק | 2-2 | 2-2 | - | 4 | 2017 |
| מאיה טהן | 2-5 | 0-5 | 2-0 | 5 | 2017 |
| ולדה קאטיץ' | 0-3 | 0-3 | - | 3 | 2018 |
| לינה גלושקו | 6-4 | 2-1 | 4-3 | 8 | 2018 |
| ניקול נדל | 0-1 | 0-1 | - | 1 | 2018 |
| שחר בירן | 0-1 | - | 0-1 | 1 | 2019 |
| דריה שוורצמן | 0-1 | 0-1 | - | 1 | 2019 |
ראו גם

גביע בילי ג'ין קינג
טורקווה

טורקווה (בהונגרית: Túrkeve) היא עיר במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק, באזור המישור הגדול הצפוני בהונגריה.
דמוגרפיה

על פי מפקד אוכלוסין מ-2011, אוכלוסיית טורקווה כללה 9,000 נפש, מתוכם 87.8% הונגרים ו-2.4% רומנים לפי הצהרתם. 12.2% לא הצהירו על מוצא אתני. בהונגריה אנשים יכולים להכריז על יותר ממוצא אחד, ולכן היו שהכריזו על היותם בני מיעוט לצד היותם הונגרים.
טורקווה היא אחת העיירות הפחות דתיות בהונגריה. 56.7% מהאוכלוסייה לא הצהירו על השתייכות דתית. 17.9% הם רפורמיסטים הונגריים (קלוויניזם) ו-4.4% רומים-קתולים.
היסטוריה > פרהיסטוריה

בתקופת האבן התגוררו אנשים באזור. חפצים וכלים מעידים על אורח חייהם ותנאי חייהם של תושבי האזור.
היסטוריה > העת העתיקה

תלים (kunhalom) בטורקווה הם מקורות מידע עשירים לגבי העת העתיקה. לפי סברתו של מנהל המוזיאון המקומי, חנה במקום אטילה ההוני. בשנת 1985 החלו חפירות בגבעת טרה וסביבתה. נמצאו שכבות של 11 יישובים מתקופת הברונזה. הממצאים מאחד התלים בטורקווה, המתוארכים לסביבות 1800 לפני הספירה, הם שרידי היישוב הצפוני ביותר בתקופת הברונזה באירופה. אחד מכלי הכסף מתקופה זו, שנמצא בחפירות באזור, נשמר היום במוזיאון הלאומי של הונגריה. בעיר ובסביבתה קיימות או התקיימו בעשורים האחרונים חפירות ארכאולוגיות ב-15 תלים נוספים לפחות.
היסטוריה > ימי הביניים

היישוב מוזכר במקורות משנת 1261, מתקופת ממלכת הונגריה (אנ'), בשם קיבגיהאזה (Keveegyháza). המקורות מציינים כי לדיסלאוס הראשון, מלך הונגריה (אנ'), תרם שלושה יישובים, בהם טורקווה, לבישופות סמוכה. בתקופה זו חיו באזור, זה לצד זה, קומנים, הונים, אווארים, מדיארים ופצ'נגים, ולימים התמזגו האוכלוסיות אלו באלו. מרכז העיר הוא ככל הנראה זהה לכפר קיבגיהאזה בתקופת ממלכת הונגריה.
בשנת 1514, במרד האיכרים בהנהגת גיירג' דוז'ה, היה אזור טורקווה אחד ממקומות האיסוף העיקריים של צבא המורדים. בשנת 1959 נמצאו 7,000 דינרי כסף מהמאה ה-15 או ה-16 במבואות טורקווה. 3588 מטבעות נשמרים כיום במוזיאון פינטה (Finta Museum) בטורקווה. את השאר ניתן לראות במוזיאון יאנוש דמיאניץ' בסולנוק.
היסטוריה > העת החדשה

בשנת 1551 נפלה טורקווה בידי העות'מאנים. עקב פשיטות הטורקים והטטרים נטשו חלק גדול מיושבי טורקווה את היישוב בחלק מהמאה ה-17. במרידות הקורוצים (אנ') נגד האימפריה ההבסבורגית התחוללו מספר קרבות באזור היישוב, קרבות שהסתיימו בהרס היישוב. בשנת 1702 הפך היישוב לנחלתם של אבירים גרמנים. בשנת 1706, עם תחילת היישוב מחדש, נאלצו התושבים המעטים לברוח שוב עקב התנכלויות ומעשי שוד. פרנץ ראקוצי יישב אותם במקום חלופי, וההתיישבות במקום התחדשה רק ב-1711. מלחמות אביב העמים ב-1848, שרפה ובצורת פגעו קשה בכלכלתה של אוכלוסיית טורקווה, שהייתה מבוססת ברובה על חקלאות.
בשנות השישים של המאה ה-18 היו ביישוב למעלה מ-11,000 תושבים. בשנת 1874 קיבלה טורקווה מעמד של עיר.
במלחמת העולם הראשונה נפלו כ-600 מתושבי טורקווה. אנדרטה לזכרם נחנכה בשנת 1925 והיא ניצבת מול בניין העירייה בכיכר פטפי. בשנה זו גם חוברה העיר לרשת החשמל ונקדחו שתי בארות ארטזיות ביישוב במטרה לשפר את אספקת המים. טורקווה היא עיר המחוז מאז 1929.
במלחמת העולם השנייה נפגעה טורקווה קשה. ב-20 באוקטובר 1944 נכבשה העיר על ידי הסובייטים. כוחות גרמניים נסוגים הרגו כמה חיילים סובייטים. כשמצאו הסובייטים את הגוויות, הם חשבו שהמקומיים הם האחראים על כך, ולכן רצו להצית את העיר. מועצת העיר הצליחה למנוע זאת, אך רק במחיר שוד רכוש המוני על ידי הסובייטים.
היסטוריה > יהודים

בתקופת מלחמת העולם השנייה היו בטורקווה פחות ממאתיים יהודים - כאחוז מכלל האוכלוסייה. עשרות מהם גויסו לשירות העבודה בשנת 1942. רובם נספו.
עם הכיבוש הגרמני במרס 1944 נאסרו מספר יהודים מהעיר בקישטרצ'ה וגורשו לאושוויץ. במאי 1944 הוקם גטו בעיר, וביוני רוכזו יהודי הגטו בבית חרושת לסוכר בסולנוק. בחודש זה גורשו יהודי טורקווה עם יהודים אחרים שרוכזו במקום זה למחנה שטרסהוף ולאושוויץ.
ילידי המקום

ליפוט גדה, במקור גרוסמן (1887 – 1952) היה גרפיקאי יהודי-הונגרי, קריקטוריסט, צייר.
סר אלכסנדר קורדה במקור שאנדור לאסלו קלנר, (1893  – 1956) במאי קולנוע ומפיק קולנוע יהודי-הונגרי, בתעשיית הסרטים באנגליה משנות ה-30.
זולטאן קורדה במקור קלנר (1895 – 1965) היה במאי קולנוע יהודי-הונגרי-אמריקאי.
וינסנט קורדה במקור וינצה קלנר (1897 – 1979) היה מעצב תפאורה יהודי-הונגרי, צייר. אחיהם של הבמאים אלכסנדר קורדה וזולטאן קורדה.
ערים תאומות

לטורקווה ברית ערים תאומות עם:
צרפת אושל, צרפת
פולין פורומפקה, פולין
רומניה סלונטה, רומניה
אוקראינה וליקי ביצ'קיב, אוקראינה
הונגריה מזהגייש, הונגריה
טיפוס (ביולוגיה)

הולוטייפ מאובן של דג ממשפחת העקרבנוניים
טיפוס (type) בביולוגיה הוא דוגמה מייצגת של אורגניזם מסוים (או קבוצה של אורגניזם) אשר הוצמד לו שם מדעי לפי שיטת מיון עולם הטבע. במילים אחרות הטיפוס הוא המודל או המודלים אשר מוזכרים במאמר אשר תיאר את הטקסון ונתן לו את שמו המדעי. בעבר (לפני שנת 1900) בבוטניקה השימוש במונח type היה זהה לשימוש במונח טקסון היום.
הגדרת הטיפוסים מאפשרת בחינה של האורגניזם עליהם התבסס המחקר המקורי וכך מאפשרת לחוקרים אחרים להמשיך את המחקר הטקסונומי עם אותם פריטים. למשל ייתכן ושני כותבים שאינן מודעים אחד לשני יפרסמו מאמרים המתארים את אותו הטקסון אך יתנו לו שמות מדעיים שונים. ייתכן והמידע הטקסונומי או הטכנולוגיה לא היו מפותחים מספיק בזמן כתיבת המאמר המקורי וכעת בחינה מחודשת את הפריטים תביא למסקנה שונה. חוקר מודרני הקורא תיגר על המסקנות המקוריות יכול להשוות את ההולוטייפ המאוחסנים במוזיאונים ולהחליט אם אכן מדובר במינים שונים או בשם מדעי נרדף.
בוטניקה

לפי ה-ICN טיפוס (Type) הוא מונח המוצמד באופן תמידי לטקסון. (מאמר 7.1). בביולוגיה טיפוס יכול להיות דוגמה של צמח אמיתי או ציור.
ה-ICN מספק רשימה של כמה טיפוסים (מאמר 9), ההולוטייפ הוא החשוב שבהם.
holotype
lectotype
isotype
syntype
paratype
neotype
epitype
זואולוגיה

לפי ה-ICZN טיפוס של מין או תת-מין הוא אורגניזם (או סדרה של אורגניזם), טיפוס של סוג או תת-סוגים הוא מין וטיפוס של טקסונים מעל סוג הוא סוג. דרגות מעל על-משפחה אינן מוצמדות לטיפוס.
זואולוגיה > הולוטייפ (Holotype)

הולוטייפ הוא האורגניזם עליו התבסס התיאור של השם המדעי ומהווה מודל לשם זה. ההולוטייפ לרוב מאוחסן במוזיאון או אוספים ידועים ומאפשר גישה חופשית לחוקרים המעוניינים להמשיך ולחקור את הפרט.
זואולוגיה > פראטייפ (Paratype)

כאשר מוגדר הולוטייפ, וקיימים פרטים נוספים מאותה סדרה של ההולוטייפ (כלומר מוזכרים במאמר ביחד עם ההולוטייפ) הם מכונים הפראטייפ.