stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצודת צלאח א-דין
תיאור

המצודה שוכנת על צוק בגובה 440 מטרים מעל גובה פני הים. כיוון שהצוק תלול מאוד, קל לגשת אל המצודה רק מכיוון מזרח. שטחה של המצודה והאזור שמסביבה (הנכללים באתר המורשת העולמית) הוא 64.9 דונם. שטחו של אזור החיץ המכסה את מורדות גבעת המצודה הוא 1,295.2 דונם. המצודה חולשת על מישור נרחב. המבנה של המצודה הוא משולש, המצביע לכיוון מערב, שאורכו 720 מטרים ואורך בסיסו הוא 120 מטרים. קיימת דרך מפותלת המגיעה אל המצודה מכיוון צפון. הכניסה לטירה היא מהצד המערבי של המצודה. מימין לכניסה נמצא מגדל שמירה שנבנה בתקופת מסעות הצלב. כמה מטרים נוספים לאחר מכן ישנו מגדל נוסף. בעבר המצודה הייתה טירה פיאודלית ושימשה כמקום מגוריו של המושל האזורי.
בחלק המזרחי של המצודה נמצאים השרידים הקדומים ביותר של בתי מגורים ובארות מים, שככל הנראה היו מאוכלסים בתקופה שקדמה לבואם של הפרנקים. רוב הבניינים, ששימשו למטרות צבאיות, אזרחיות ודתיות, היו בחצר העליונה הנמצאת במרכז הצוק. החצר התחתונה משתרעת על למעלה ממחצית אורכה של המצודה ובקירות המקיפים אותה יש ארבעה מגדלים מרובעים. החצר התחתונה מופרדת מהחצר העליונה באמצעות תעלה שלידה יש צינוק (עובי הקירות הוא 5 מטרים ושטחו 24 מ"ר). אורך התעלה הוא 156 מטרים, רוחבה בין 14 ל-20 מטרים, ומעליה בנוי גשר.
בחלק הצפוני של המצודה נמצא השער שלידו היה הגשר. במרכז המצודה נמצאת טירה ביזנטית, בור מים גדול נוסף, בית תה מתקופת מסעות הצלב, וכנסייה צלבנית הסמוכה לאחת הקפלות הביזנטיות שהשתמרו מאז בנייתן. אחת הקפלות נמצאת בחצר התחתונה ואילו השנייה נמצאת בחזית המערבית של הטירה הביזנטית, ובתקופת מסעות הצלב היא אף הורחבה.
התוספות הערביות למצודה כוללות מסגד, המתוארך לתקופת הסולטאן קלאוון, וארמון הכולל מרחצאות, חצרות ותלולים (חדרים הבנויים משלושה קירות כאשר הקיר הרביעי פונה לכיוון החצר המרכזית). בארמון בוצעו עבודות שיקום קלות.
לקריאה נוספת

Hugh Kennedy, Crusader Castles, Cambridge University Press, 1994, pp. 84–95
הערות שוליים

↑  The Citadel of Salah Ed-Din, Aga Khan Trust for Culture, 5 pages, (הקישור אינו פעיל, 19 בספטמבר 2024)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7557750-1  VIAF: 240573610   WorldCat (עם VIAF): 240573610
נבחרת גינאה בכדורגל

נבחרת גינאה בכדורגל, הידועה בכינויה "Syli Nationale", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של גינאה. הדירוג הנוכחי של נבחרת גינאה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-78 בעולם, נכון ל-24 באוקטובר 2024; הניקוד הוא 1,312.45 – עלייה של 4 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 22 נמדד לראשונה באוגוסט 2006, והדירוג הנמוך ביותר 123 נמדד לראשונה במאי 2003.
נבחרת גינאה מעולם לא העפילה לגביע העולם בכדורגל. הישג השיא של הנבחרת היה ב-1976, לאחר שסיימה במקום השני בבית הגמר של גביע אפריקה לאומות אחרי מרוקו, שזכתה בתואר.
כל גביעי העולם

1930 עד 1962 - לא נכנסה
1966 - פרשה
1970 - לא נכנסה
1974 עד 1998 - לא העפילה
2002 - מועמדותה נפסלה על ידי פיפ"א במהלך המוקדמות
2006 עד 2022 - לא העפילה
כל גביעי אפריקה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
סודאן 1956 1957: הייתה חלק מצרפת
מצרים (1958-1972) 1959: לא הייתה חברה בCAF
אתיופיה (1897–1975) 1962: לא הייתה חברה בCAF
גאנה 1963: נפסלה
תוניסיה 1965: לא העפילה
אתיופיה (1897–1975) 1968: לא העפילה
| סודאן 1956 1970 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 4 | 7 |
קמרון 1972: לא העפילה
| מצרים 1974 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 1 | 1 | 4 | 4 |
| אתיופיה (1975–1987, 1991–1996) 1976 | מקום שני | 6 | 3 | 3 | 0 | 11 | 7 |
גאנה 1978: לא העפילה
| ניגריה 1980 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 3 | 5 |
לוב (1977-2011) 1982: לא העפילה
חוף השנהב 1984: לא העפילה
מצרים 1986: לא העפילה
מרוקו 1988: לא העפילה
אלג'יריה 1990: לא העפילה
סנגל 1992: לא העפילה
| תוניסיה 1994 | סיבוב ראשון | 2 | 0 | 0 | 2 | 1 | 3 |
דרום אפריקה 1996: לא העפילה
| בורקינה פאסו 1998 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 1 | 1 | 3 | 3 |
גאנה ניגריה 2000: לא העפילה
מאלי 2002: נפסלה
| תוניסיה 2004 | רבע גמר | 4 | 1 | 2 | 1 | 5 | 5 |
| מצרים 2006 | רבע גמר | 4 | 3 | 0 | 1 | 9 | 4 |
| גאנה 2008 | רבע גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 5 | 10 |
אנגולה 2010: לא העפילה
| גבון גינאה המשוונית 2012 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 1 | 1 | 7 | 3 |
דרום אפריקה 2013: לא העפילה
| גינאה המשוונית 2015 | רבע גמר | 4 | 0 | 3 | 1 | 3 | 6 |
גבון 2017: לא העפילה
| מצרים 2019 | שמינית גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 4 | 6 |
| קמרון 2021 | שמינית גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 2 | 3 |
| חוף השנהב 2023 | רבע גמר | 5 | 2 | 1 | 2 | 4 | 6 |
מרוקו 2025: לא העפילה
| סה"כ | 14/35 | 52 | 15 | 18 | 19 | 65 | 72 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל אליפויות אפריקה לאומות

| אליפות האומות האפריקאיות> שנה | אליפות האומות האפריקאיות> סיבוב | אליפות האומות האפריקאיות> משחקים | אליפות האומות האפריקאיות> ניצחונות | אליפות האומות האפריקאיות> תיקו* | אליפות האומות האפריקאיות> הפסדים | אליפות האומות האפריקאיות> שערי זכות | אליפות האומות האפריקאיות> שערי חובה | אליפות האומות האפריקאיות>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
חוף השנהב 2009: לא העפילה
סודן 2011: לא העפילה
דרום אפריקה 2014: לא העפילה
| רואנדה 2016 | מקום 4 | 6 | 1 | 4 | 1 | 7 | 7 |  |
| מרוקו 2018 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 3 | 5 |  |
| קמרון 2020 | מקום 3 | 6 | 3 | 3 | 0 | 9 | 3 |  |
אלג'יריה 2023: לא העפילה
| סה"כ | 3/7 | 15 | 5 | 7 | 3 | 19 | 15 |  |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
שחקנים מפורסמים

טיטי קמארה
אלחסאנה קייטה
דיאנבובו באלדה
איברהימה יאטרה
פאבלו תיאם
פסקל פיינדונו
איסמאל באנגורה
פלורנטין פוגבה
נבי קייטה
שיאי שחקנים

נכון ל-25 במרץ 2024.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| דירוג | שחקן | הופעות | שערים | שנים |
| 1 | פסקל פיינדונו | 85 | 30 | 1998–2012 |
| 2 | איסיאגה סילה | 80 | 3 | 2011–הווה |
| 3 | אוסמן קמארה | 73 | 2 | 1992–2005 |
| 4 | קמוקו קמארה | 71 | 0 | 1994–2013 |
| 5 | מורליי סומה | 69 | 2 | 1988–2004 |
| 6 | שריף סוליימאן | 68 | 20 | 1964–1977 |
| 7 | בובו באלדה | 67 | 2 | 2000–2012 |
| 8 | נאבי יאטארה | 61 | 0 | 2007–2019 |
| 9 | פודה מנסארה | 60 | 8 | 2002–2010 |
| 10 | טיטי קמארה | 57 | 27 | 1991–2004 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| דירוג  | שחקן  | שערים  | הופעות  | יחס  | שנים  |
| 1 | איברהימה קנדיה דיאלו | 33 | 56 | 0.59 | 1960–1973  |
| 2 | פסקל פיינדונו | 30 | 85 | 0.35 | 1998–2012  |
| 3 | טיטי קמארה | 27 | 57 | 0.47 | 2004–1991  |
| 4 | ממאדו אליו קייטה | 22 | 31 | 0.71 | 1970–1981  |
| 5 | שריף סוליימאן | 20 | 68 | 0.29 | 1977–1964  |
| 6 | סוליימאן יולה | 19 | 40 | 0.48 | 1999–2009  |
| 7 | פודה קמארה | 14 | 31 | 0.45 | 1989–2001  |
| 8 | איסמאל בנגורה | 13 | 52 | 0.25 | 2006–2015  |
| 9  | פטי סורי | 12  | 36 | 0.33 | 1967–1977  |
| 9  | מוחמד יאטארה | 12  | 38 | 0.32 | 2009–2019  |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
פסקל פיינדונו שיאן ההופעות (85) בנבחרת גינאה בכל הזמנים.
האמנה המוקדונית-קרתגית

האמנה המוקדונית-קרתגית הייתה אמנה סודית שנחתמה בשנת 216 לפנה"ס בין מוקדון לבין קרתגו. מטרת האמנה הייתה איחוד כוחות למלחמה כנגד הרפובליקה הרומית. האמנה נחתמה זמן לא רב לאחר קרב קאנאי, כאשר נראה היה שקרתגו עומדת לנצח במלחמה הפונית השנייה. גילוי האמנה בידי הרומאים, הביא לפרוץ המלחמה המוקדונית הראשונה בין רומא למוקדון.
רקע > קרתגו

בשנת 218 לפנה"ס הכריזה הרפובליקה הרומית מלחמה על קרתגו, ופתחה בכך את המלחמה הפונית השנייה. כבר עם פרוץ המלחמה, הפתיעו המהלכים הקרתגיים את הרומאים. ההמצביא הקרתגי חניבעל יצא למסע מסוכן אשר במהלכו חצה את היספניה, גאליה והרי האלפים ונחת בחצי האי האפניני בראש צבא. הרומאים ניסו להשמידו, אולם חניבעל הביס אותם בקרב טיקינוס, קרב טרביה וקרב טראסימנוס. האסטרטגיה הפביאנית שהופעלה נגדו, הייתה יעילה, אולם תבוסתנית מדי ולפיכך נזנחה. ב-216 לפנה"ס, החליטו הרומאים לגייס צבא ענק ולמחוץ את חניבעל אחת ולתמיד. עם זאת, כאשר נערך באוגוסט קרב קאנאי, חניבעל הפתיע שוב ומחק כוח רומאי גדול בהרבה מכוחו שלו. עם זאת, מסיבות השנויות במחלוקת, חניבעל דחה את דרישותיהם של חלק מקציניו לתקוף את רומא חסרת המגן לכאורה, והעדיף לפתוח במשא ומתן. בצעד אמיץ, סירבו הרומאים לדון בכלל על כניעה.
חניבעל נע אל קמפניה במטרה למצוא מקלט לחייליו לחורף המתקרב. מכיוון שהעיר נולה סגרה בפניו את שעריה, הוא קבע את משכנו בעיר קפואה. הוא קיבל שם נציגים משבטים קמפנים שונים, וכן מהברוטים, הלוקנים, הסמניטים והאפולים, שכולם הציעו לו נאמנות. הברית שחניבעל הציע הייתה מחייבת הרבה פחות מהברית שהציעו הרומאים, כך שהיה קל יותר לקבל אותה. חניבעל העביר את חורף 216–217 בקפואה, וחייליו נהנו משפע המותרות שבעיר, מה שהוליד את הביטוי "חורף קפואני". חניבעל שלח את אחיו מאגו לקרתגו בבקשה לקבל תמיכה באנשים, בכסף ובמזון. עם זאת, בקרתגו לא רצו או לא יכלו לעשות זאת, ומרבית התמיכה הגיעה אל הזירה האיברית. לפיכך, חניבעל חיפש נואשות בעלי ברית שיוכל לקבל מהם תגבורות.
רקע > מוקדון

בעקבות המלחמה האילירית השנייה, החזיקה רומא במספר ערים אסטרטגיות באיליריה. המצב עורר באופן טבעי חשש אצל המעצמה הגדולה באזור – ממלכת מוקדון. בתחילת הקיץ של שנת 216 לפנה"ס, הפליג פיליפוס עם הצי המוקדוני צפונה כדי לדכא את הנסיך האילירי סקרדיליאדס. סקרדיליאדס, שכבר זמן מה היה בקשר עם רומא, שלח בקשת עזרה דחופה. על פי פוליביוס, הסנאט הרומי החליט לשלוח 10 ספינות מן הצי בליליבאיום אל אזור יוון. פיליפוס נבהל מהספינות הרומאיות והורה על נסיגה. פוליביוס מגנה את פיליפוס על פחדנותו וסבר ש"לולא ברח פיליפוס בבהלה כה בלתי-מובנת, כי אז ללא ספק היה משיג את מטרותיו באיליריה, כיוון שהרומאים היו עסוקים בכל מחשבותיהם והכנותיהם... לקרב קאנאי". עם זאת, ייתכן שהשייטת הרומית לא הייתה כה תמימה כפי שפוליביוס מתאר אותה. ייתכן שזה היה למעשה תרגיל מכוון בדיסאינפורמציה שנועדה לגרום לפיליפוס לחשוב שלרומאים ישנה ברית עם סקרדיליאדס, אך בה בעת לא להפריע להכנות לקראת המתקפה הגדולה על חניבעל ולא הסתבך במלחמה רשמית עם מוקדון.
פיליפוס הודאג מאוד מהשייטת הרומית, וסבר שהרומאים ככל הנראה מנסים למנוע ממנו דריסת רגל בים האדריאטי. באוגוסט 216 הגיעה אליו הידיעה על ניצחונו של חניבעל בקאנאי. פיליפוס החליט שגורלה של רומא כבר נחתם, ולפיכך עליו להגיע לברית עם קרתגו, שתבטיח לו שלאחר הניצחון הקרתגי תיכלל מוקדון בהסכמי השלום ותקבל את השטחים הנחוצים לה בבלקן. ב-215 לפנה"ס שלח פיליפוס את שליחיו לאיטליה בניסיון להיפגש עם חניבעל בקפואה בחשאי. השליחים נחתו בקאפו קולוניה שבקלבריה, והתקדמו בחשאי ככל האפשר לכיוון קפואה. הם נתפסו בידי הרומאים, והובאו לחקירה אצל הפראיטור מרקוס ואלריוס לאיווינוס אשר היה אחראי על אבטחת החוף. מנהיג המשלחת, קסנופאנס איש אתונה, הצליח לשכנע את לאיוויניוס שמטרתה של המשלחת היא להדק את הקשרים עם רומא. לאיוויניוס שחרר אותם, הזהיר אותם מפני הקרתגים, ואגב כך מסר להם מידע היכן נמצא מחנהו של חניבעל.
האמנה

האמנה נחתמה באזור מרץ 215 לפנה"ס. סביר להניח שהנוסח המצוי בידינו של האמנה המוקדונית-קרתגית הוא הגרסה הכנענית שלה, שתורגמה ליוונית בידי פוליביוס. כמקובל באותם ימים, נפתחת האמנה בשבועה:
השבועה נערכת בנוכחותם של זאוס, הרה, ואפולו. של אלי קרתגו הרקולס ואולאוס. של ארס, טריטון ופוסידון. של האלים המלווים את הצבא, אלי השמש, הירח, האדמה, הנהרות, הנמלים והמים. כל האלים השולטים בקרתגו, וכל האלים השולטים במוקדון ובשאר חלקי יוון. כל אלי המלחמה עדים לשבועה זו: חניבעל המצביא, כל הסנטורים הקרתגיים אשר אתו, וכל הקרתגים המשרתים בצבא שלו, בכפוף להסכמתנו ההדדית, מציעים לקיים את הסכם הידידות הזה. הבה נהיה חברים, בעלי ברית קרובים, אחים...
המקור ביוונית
ἐναντίον Διὸς καὶ Ἥρας καὶ Ἀπόλλωνος, ἐναντίον δαίμονος Καρχηδονίων καὶ Ἡρακλέους καὶ Ἰολάου, ἐναντίον Ἄρεως, Τρίτωνος, Ποσειδῶνος, ἐναντίον θεῶν τῶν συστρατευομένων καὶ Ἡλίου καὶ Σελήνης καὶ Γῆς, ἐναντίον ποταμῶν καὶ λιμένων καὶ ὑδάτων, ἐναντίον πάντων θεῶν ὅσοι κατέχουσι Καρχηδόνα, ἐναντίον θεῶν πάντων ὅσοι Μακεδονίαν καὶ τὴν ἄλλην Ἑλλάδα κατέχουσιν, ἐναντίον θεῶν πάντων τῶν κατὰ στρατείαν, ὅσοι τινὲς ἐφεστήκασιν ἐπὶ τοῦδε τοῦ ὅρκου. Ἀννίβας ὁ στρατηγὸς εἶπε καὶ πάντες Καρχηδονίων γερουσιασταὶ οἱ μετ᾽ αὐτοῦ καὶ πάντες Καρχηδόνιοι οἱ στρατευόμενοι μετ᾽ αὐτοῦ, ὃ ἂν δοκῇ ὑμῖν καὶ ἡμῖν, τὸν ὅρκον τοῦτον θέσθαι περὶ φιλίας καὶ εὐνοίας καλῆς, φίλους καὶ οἰκείους καὶ ἀδελφούς,
"אתם [המוקדונים] תסייעו לנו [הקרתגים] לפי הצורך ולפי התיאומים שנעשה בינינו, ולאחר שהאלים יעניקו לנו את הניצחון על הרומאים ובעלי בריתם...", קרתגו תקבל חזרה את סרדיניה קורסיקה וסיציליה, על רומא ייאסר לפתוח במלחמה על מוקדון או קרתגו, הרומאים יוותרו על קרקירה, אפולוניה, אפידמנוס, פארוס, דימאלי, ואזורים נוספים ויעניקו אותם למוקדון. כמו כן ישוחררו כל ידידי דמטריוס מפארוס, ידידו של פיליפוס, שהיו כלואים ברומא. הברית נכנסה לתוקפה כבר בקיץ של אותה שנה.
תוצאות האמנה

בפועל סוכם כי פיליפוס יכין צי גדול, בן כמאתיים אוניות, יפלוש לאיטליה, יבוז את החופים ויילחם בים וביבשה בכל הכוח שברשותו; בתמורה יוכל להרחיב כרצונו את גבולות ממלכתו ביבשת יוון ובאיים. חניבעל צרף אל המשלחת המוקדונית שניים מאנשיו כדי לאשרר את ההסכם בפלה. איתרע מזלם של פיליפוס וחניבעל, והשליחים נתפסו בשובם לארצם על ידי שייטת האוניות הרומית שהגנה על חופי איטליה בין ברונדיסיום לטארנטום. המוקדונים ניסו לחזור על הסיפור שסיפרו בפעם הקודמת, אולם אז מצאו הרומאים את השליחים הקרתגים והבינו הכל. הרומאים מצאו את מסמכי ההסכם והחרימו אותם, ולקחו למאסר את השליחים. רק אחד מהשליחים הצליח להימלט ולהגיע למוקדון, אולם הוא לא זכר במדויק את כל תנאי ההסכם, כך שפיליפוס נאלץ לשלוח פעם נוספת שליחים כדי לנסח את ההסכם מחדש. כשלמד הסנאט על דבר ההסכם שנחתם, הקצה חיילים למלחמה בפיליפוס על אדמת יוון (המלחמה המוקדונית הראשונה) והכפיל את כוחה של השייטת מ-25 ל-50 אוניות; צי זה, בפיקוד פובליוס ואלריוס פלאקוס, נצטווה לא רק להגן על חופי קלבריה, אלא גם לאסוף ידיעות מודיעיניות על הנעשה מעבר לים, כך שאם המלך יצא למסע כיבושיו כפי שתכנן, יועבר צבא באוניות כדי לסכל את צעדיו. בשל כך, חניבעל לא קיבל שום סיוע מפיליפוס, פרט לפתיחת חזית נוספת מבחינת הרומאים. בשנת 205 לפנה"ס נאלץ פיליפוס לחתום על שלום פויניקי עם הרומאים. ב-201 לפנה"ס הובסו הקרתגים בקרב זאמה, ונאלצו גם הם לחתום על שלום קרתגו.
יש הטוענים שהאמנה היא למעשה נקודת מפנה בהיסטוריה, שכן זו הפעם הראשונה ששלושה עולמות שונים וזרים שעד אז היו בקשר מועט (יוון, קרתגו ורומא), נפגשו יחדיו.
לקריאה נוספת

דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה) תשמ"ז (מהדורה שנייה).
ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן.
הרולד למב, חניבעל – האחד נגד רומי, מערכות, 1964.
מ. קארי, דברי ימי רומא, עד סוף תקופת קונסטאנטינוס, הוצאת ש. פרידמן, תל אביב.
תאודור מומזן, דברי ימי רומא, כרך א', תרגם ד’ קלעי, הוצאת מסדה, 1952.
טיטוס ליוויוס, מלחמות חניבעל – תולדות רומא מאז ייסוד העיר, ספרים 21–30. תרגם מלטינית: משה ליפשיץ. ירושלים, הוצאת כרמל, 2015.
Livius, Translated by F.G. Moore. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1919–1959.
Polybius, Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1922–1925.
F. W. Walbank, Philip V of Macedon, Cambridge University Press, 1940
F. W. Walbank,"A Historical Commentary on Polybius, 3 vols 1957, 1967, 1979.
Arthur Eckstein, Rome Enters the Greek East From Anarchy to Hierarchy in the Hellenistic Mediterranean, 230–170 BC, Wiley-Blackwell, 2008
J. F. Lazenby, Hannibals war, Aris & Phillips, 1978
Walter Görlitz, Hannibal – eine politische Biographie, 2005.
Lamb, Harold (1958). Hannibal: one man against Rome, Garden City, NY: Doubleday.
Hoyos, Dexter (2008). Hannibal : Rome's greatest enemy. Exeter: Bristol Phoenix Press.
Hoyos, Dexter (2003). Hannibal's dynasty power and politics in the western Mediterranean, 247–183 BC. London: Routledge.
Bagnall, Nigel (1990). The Punic Wars.
Mommsen, Theodore. History of Rome. Online version in Classic Literature Library.
Serge Lancel, Hannibal, Blackwell, במקור יצא בצרפת ב-1995, תורגם לאנגלית בשנת 1998.
Cottrell, Leonard (1992). Hannibal: Enemy of Rome, Da Capo Press.
Goldsworthy, Adrian (2003). The Fall of Carthage, Cassel Military Paperbacks.
Hammond, Nicholas Geoffrey Lemprière, and Guy Thompson Griffith, "A history of Macedonia", Oxford: Clarendon Press, 1979.
הערות שוליים

↑  קארי, עמ' 170.
↑  גולן, עמ' 392.
↑  .F. W. Walbank, Philip V of Macedon, p. 68
↑  פוליביוס, ספר חמישי, 110.
↑  גולן, עמ' 392, הערה 47.
1 2  גולן, עמ' 393.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושלושה, 33.
↑  שפת קרתגו. ידועה לעיתים בשם "פונית חדשה". שפת האם שלה, צידונית, קרובה מאוד לעברית.
↑  גולן, עמ' 393, הערה 48.
↑  F. W. Walbank, A historical commentry on Polybius, Vol II, pp. 42–56
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושלושה, 34.
↑  Eckstein, pp. 79–80
יחסי מלטה–צרפת

| יחסי מלטה–צרפת |
| --- | --- |
מלטה: צרפת


מלטה: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
316: 643,801
אוכלוסייה
541,554: 66,582,977
תמ"ג (במיליוני דולרים)
20,957: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,698: 45,521
משטר
רפובליקה: רפובליקה נשיאותית למחצה דמוקרטיה פרלמנטרית למחצה

יחסי מלטה–צרפת מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין מלטה לרפובליקה הצרפתית. שתי המדינות חברות במועצת אירופה, האיחוד האירופי והארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
היסטוריה

בתקופת המלחמות הפוניות (264 – 146 לפנה"ס) עברה מלטה לידי הרומאים, נכבשה בשנית על ידי קרתגו וחזרה שוב לשלטון רומא, כחלק מהפרובינקיה של סיציליה. אחרי חלוקת האימפריה הרומית ב-395 נשארו סיציליה ומלטה תחת שלטון האימפריה הרומית המערבית, אשר שלטה גם בשטחי גליה, שכללה גם את צרפת של ימינו. לאחר כמה פלישות של הונדלים ושל האוסטרוגותים, נכבש האי על יד בליסאריוס הביזנטי, בדרכו לכבוש את הממלכה הוונדלית בצפון אפריקה. מלטה נשארה תחת שלטון האימפריה הביזנטית עד 870.
במהלך ימי הביניים, תקופה קצרה נשלט האי על ידי בית אנז'ו, שבזז את האי גוזו תוך כדי מלחמתו ברפובליקה של ג'נובה.
במאה ה-16 הפכה מלטה למוקד חשוב במאבק על השליטה בים התיכון בעקבות בואם של האבירים ההוספיטלרים מרודוס למלטה. קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהבין את חשיבותם של האבירים כחסם בפני ההתפשטות העות'מאנית, העניק להם שליטה על מלטה בשנת 1530 בתמורה סמלית של תשלום בז מלטזי אחד מדי שנה. האבירים נודעו מאז בשם "האבירים של מלטה".
בעקבות עיסוקם של האבירים בשוד ספינות עות'מאניות, יצאו העות'מאנים בשנת 1565 להתקפה על בסיסם עם כוח שכלל כמה עשרות אלפי חיילים. האבירים הזעיקו תגבורת מאירופה ובעזרתה הצליחו להדוף את העות'מאנים והמצור העות'מאני כשל. כדי שלא להתבזות בכישלון דיווחו מפקדי הצבא לסולטאן כי "מאלטה יוק" - מלטה לא קיימת.
אחרי המצור המשיכו ההוספיטלרים לבנות מבצרים באי והקימו את העיר ולטה – שנקראה על שמו של הגראנד מאסטר של המסדר ז'אן דה ואלט. בוואלטה ובערים החדשות נבנו ארמונות וכנסיות מפוארות, מוסדות חינוך ובתי חולים. בשנת 1675 מתו כ-11.000 איש מתוך אוכלוסייה של כ-60.000 כתוצאה ממגפה.
שלטון האבירים הגיע לקיצו עם כיבוש האיים על ידי נפוליאון בשנת 1798. כאשר גילו תושבי מלטה כי הצרפתים בוזזים את אוצרות הכנסייה, התארגנו אבירי מסדר סיינט ג'והן בפיקודו של דון מיקיל (Dun Mikiel Xerri) כנגד הצרפתים והמרד המלטזי פרץ ב-2 בספטמבר 1798. מקום כינוסם של המורדים היה במבצרי מלטה המבודדים, שם, עקב מחסור באספקת מזון או תרופות החלו להדלדל שורותיהם. דון מיקיל ניסה, יחד עם עוד כ-50 מאנשיו לפרוץ את המצור הצרפתי, אולם נתפס והוצא להורג.
בשנת 1800 כבשו הבריטים את האיים מידי הצרפתים וכחלק מהסכם פריז של 1814, עברה מלטה רשמית לשלטון האימפריה הבריטית. בשנת 1964 הוענקה למלטה עצמאות מהאימפריה הבריטית, ובשנת 1973 הפכה מלטה לרפובליקה החברה בחבר העמים הבריטי ולה נשיא כראש המדינה. ב-1 במאי 2004 מלטה הצטרפה לאיחוד האירופי, שצרפת הייתה אחת ממייסדותיו.
נציגויות דיפלומטיות

צרפת מחזיקה במלטה שגרירות בוולטה בלבד. מאידך, מלטה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-9 קונסוליות בבורדו, ליל, ליון, מרסיי, מונפלייה, רואן, שטרסבורג, טולוז וטור.
נתנאל דאנס-הולנד

| --- | --- |
נתנאל דאנס-הולנד, דיוקן עצמי
נתנאל דאנס-הולנד, דיוקן עצמי
 לידה:  8 במאי 1735 ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  15 באוקטובר 1811 (בגיל 76) דידקוט, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1753–1782 (כ־29 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 בן או בת זוג:  הרייט בישופ (1790–?) 
 
נתנאל דאנס-הולנד (באנגלית: Nathaniel Dance-Holland‏; 8 במאי 1735 – 15 באוקטובר 1811) היה צייר פורטרטים אנגלי ומאוחר יותר פוליטיקאי.
ביוגרפיה

נתנאל דאנס-הולנד הוא בנו השלישי של האדריכל ג'ורג' דאנס האב (הוא הוסיף את הסיומת 'הולנד 'בהמשך חייו). למד אמנות אצל פרנסיס היימן, וכמו בני דורו הרבים למד גם באיטליה, שם פגש את אנג'ליקה קאופמן וצייר כמה ציורים היסטוריים וקלאסיים.
קריירה

בשובו לאנגליה הפך דאנס-הולנד לצייר פורטרטים מצליח. עם היימן ואחיו האדריכל ג'ורג' דאנס הצעיר, היה אחד ממייסדי האקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1768.
הוא הוזמן לצייר את המלך ג'ורג 'השלישי ואת מלכתו, בתוספת קפטן ג'יימס קוק והסופר דייוויד גריק. דיוקנו הקבוצתי "משפחת פיבוס" (1769) נמצא באוסף הגלריה הלאומית של ויקטוריה, מלבורן, אוסטרליה.
בשנת 1790 ויתר על הקריירה האמנותית והיה לחבר פרלמנט במזרח גרינסטד בסאסקס. הוא כיהן במושב זה עד 1802 אז עבר לבדווין בווילטשייר, שם כיהן עד 1806. בשנת 1807 חזר לתפקידו במזרח גרינסטד, עד מותו בשנת 1811. בשנת 1800 זכה בתואר ברון.
משפחתו

דאנס-הולנד היה נשוי להרייט, בתם של סר ססיל בישופ, ואלמנתו של תומאס דאמר (נפטר ב-1781), עבורו אחיו תכנן את הבית בקרנברי פארק, ליד ווינצ'סטר. הם התגוררו באחוזת ליטל ויטנהאם בברקשייר (אוקספורדשייר). אשתו נפטרה ב-1825.
גלריה

ג'יימס קוק
צ'ארלס קלרק
הפגישה בין דידו לאנייס
מרתה ריי
משפחת פיבוס
המלך ג'ורג 'השלישי
פרדריק נורת'
ליידי קלייב
הערות שוליים

↑  NGV Collection, web.archive.org, ‏2009-10-02
↑  "Horninghold, Gartree Hundred"
↑  Ford, David Nash (2008). "Sir Nathaniel Dance Holland (1735-1811)". Royal Berkshire History. Nash Ford Publishing. Retrieved 16 June 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811491739405606  AAG: 6543  BnF: cb14979295z (data)  GND: 130170534  ISNI: 0000 0000 6653 8322  KulturNav: ccd6a34b-5b1a-40b1-b564-e1c94a7bfd09  LCCN: no99048395  NGV: 5473  NLA: 35956913  RKD: 19916  SNAC: w62c0cfm  SUDOC: 172162556  TePapa: 40007  Trove: 1162367  ULAN: 500115546  VIAF: 19885699   WorldCat (עם VIAF): 19885699
היווצרות המינים

היווצרות המינים (באנגלית: Speciation; מכונה גם ספציאציה או הִתְמַיְּנוּת מינים) היא התהליך שבו נוצרים מינים חדשים של יצורים. ישנם שלושה מנגנונים שבהם ספציאציה יכולה להתרחש, אשר נבדלים זה מזה במידת הבידוד הגאוגרפי בין האוכלוסיות שעוברות ספציאציה, ובמספר הדוגמאות המתועדות בטבע.
ספציאציה נפרדת מקום (אַלוֹפַּטרית)

מנגנון זה, אשר הוצע על ידי ארנסט מאייר, הוא המקובל ביותר במחקר, ובעל מספר הדוגמאות הרב ביותר. לפי מנגנון זה תחילה מתרחש מאורע אשר גורם לבידוד גאוגרפי בין שתיים או יותר מאוכלוסיות מין כלשהו. המאורע הגורם לבידוד יכול להיות הגירה של קבוצה מסוימת לאזור גאוגרפי אחר מסיבה כלשהי, או מאורע אקלימי, גאולוגי או אחר, אשר מביא להקמת מחסום פיזי בין אוכלוסיות.
כאשר נוצר המחסום בין האוכלוסיות, נוצר גם מחסום בזרימת גנים, כך שאין ערבוב והאחדה בין האוכלוסיות השונות. עם הזמן בתהליכים שונים, כמו סחף גנטי, ברירה טבעית וברירה זוויגית, נצברים הבדלים במאגרים הגנטיים של האוכלוסיות השונות, תהליך המוביל בסופו של דבר לבידוד רבייתי בין האוכלוסיות, כך שהן הופכות למינים שונים. צורה זו של ספציאציה מתועדת היטב בעולם הטבע.
ספציאציה פַּרַפַּטרית

ספציאציה מסוג זה מתרחשת כאשר יש גרדיאנט כלשהו של תכונה כמותית בסביבה, המשפיעה על המין, ופרטים שונים נמשכים לערכים שונים שלה. כך נוצרות מספר אוכלוסיות שכנות שפרטיהן מותאמים לערך מסוים של התכונה הסביבתית. עם הזמן נוצר בידוד רבייתי בין האוכלוסיות השונות ומתרחשת ספציאציה.
דוגמה לכך נצפתה בעשב ממין Anthoxanthum בסביבת מכרות. באזורים אלה קיים לחץ ברירתי לסבילות כלפי המתכות הנכרות שמזהמות את הסביבה, ונוצרות אוכלוסיות בעלות מידה שונה של סבילות כלפי המתכות. מאחר שבני הכלאיים שנוצרים אינם מותאמים היטב לסביבתם, נוצר לחץ ברירתי נגד רבייה בין האוכלוסיות, וכתוצאה מכך זמני הפריחה שלהן משתנים וגוברת ההאבקה העצמית. דוגמה נוספת לספציאציה פרפטרית היא מיני טבעת.
ספציאציה חופפת מקום (סימפַּטרית)

במנגנון זה, לא מתקיימת הפרדה במרחב בין האוכלוסיות והן יכולות לחפוף זו לזו במידה מסוימת. ספציאציה במנגנון זה יכולה להתרחש כאשר קיים לחץ ברירתי להתפלגות, ויש מתאם בין תכונת בחירת בן זוג והתכונה שעליה פועל הלחץ. לדוגמה: זבובים אשר מזדווגים על גבי צמח מסוים. אם קיימת תכונה בזכרים להעדיף אחד משני צמחים אפשריים, ובנקבות קיימת נטייה לבחור בזכרים אשר נמצאים בצמח מסוים, הרי שיכולה להתרחש ספציאציה לשני מינים – מין אשר מזדווג על צמח א' ומין אשר מזדווג על צמח ב'. במצב כזה, הפרדה גאוגרפית אינה תנאי להתרחשות הספציאציה. למנגנון זה מספר תיעודים בעולם הטבע.
דוגמה נוספת היא מין הצרעות מגלופטה (Megalopta) שחי בלילה והתפתחה בו ראיית לילה. "ייתכן שאבותיה של המגלופטה עברו ללוח זמנים לילי כדי להתגבר על התחרות העזה מצד מאביקי-יום, כולל דבורים אחרות."
הערות שוליים

↑  אד יונג, עולם עצום, שוהם: הוצאת דביר, 2024, עמ' פרק 2
| אבולוציה |
| --- | --- | --- |
| מנגנונים ותהליכים | הסתגלות • סחף גנטי • זרימת גנים • מוטציה • ברירה טבעית • ברירה זוויגית • ברירת שארים • היווצרות המינים |  |
| מחקר והיסטוריה | היסטוריית חקר האבולוציה • היסטוריית חקר התפתחות האדם • ראיות • היסטוריה של החיים • מאובן מעבר • הסינתזה המודרנית • השפעות חברתיות • תאוריה ועובדה • התנגדויות / מחלוקת |  |
| תחומים בביולוגיה אבולוציונית | קלדיסטיקה • גנטיקה אקולוגית • ביולוגיה התפתחותית אבולוציונית • אבולוציה של האדם • אבולוציה של צמחים • אבולוציה מולקולרית • פילוגנטיקה • גנטיקה של אוכלוסיות • אבולוציה של השפה |  |
קטגוריית אבולוציה • פורטל ביולוגיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565726705171  GND: 4135327-4  LCCN: sh85126387  LNB: 000071191  NKC: ph426847 
איור להמחשת דגמי הספציאציה השונים