stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאת (צמח)
הערות שוליים

↑  קאת באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  אבשלום מזרחי, מור ולבונה אורחות חיים, בריאות ורפואה במשכנות יהודי תימן, הוצאת פוקוס, ר"ג 2007, עמ' 442: "על צמח הקאת, שמו בלטינית Catha edulis. בתימן הוא נקרא קאת (יש הכותבים גאת או גת ואין זה מדויק)"
↑  מקור המילה "תכזינה" במילה הערבית שפרושה "מחסן", שכן בזמן לעיסת הקאת "מאחסנים" אותו בצידי הפה
↑  חדשות 2, ‏בריטניה הוציאה את הגת אל מחוץ לחוק, באתר ‏מאקו‏, 24 ביוני 2014
↑  שדה וירק - עיתון ארגון מגדלי ירקות, גיליון 230, מרץ 2011
↑  אפרים יעקב, תימנה מבוא לארץ החוגריה, הוצאת "חדרי תימן", ישראל 1995, עמ' 115
תימני לועס קאת בצנעא, 2009
יואל הנביא

ערך זה עוסק בדמות מקראית, נביא, אשר ספרו הוא השני בספרי תרי עשר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  יהודה
 פטירה:  יהודה
 אב:  Pethuel 
 עיסוק:  נביא 
 
פסל ברונזה של יואל הנביא ביד השמונה
יוֹאֵל בֶּן-פְּתוּאֵל, הוא דמות מקראית, נביא, אשר ספרו הוא השני בספרי תרי עשר (בתרגום השבעים הוא הרביעי, אחרי הושע, עמוס ומיכה).
המקרא מנדב מעט מאוד פרטים אודות יואל הנביא. התקופה בה חי ופעל אינה ידועה, וכך לא קיים רקע כלשהו שבאמצעותו ניתן להבין מהו הרקע לנבואותיו של יואל. מעט המידע שיש מבוסס על השערות, שכן הספר, כרוב ספרי קובץ תרי עשר, אינו מיידע בפרטים אודות הנביא או כותב הספר. כך, ניתן להניח שחי בירושלים או בסביבתה, שכן רבים אזכוריה בספר. פרט לכך, מובאת בתלמוד אמירה, ש"כל מקום ...(כשמפורש) שמו ולא שם עירו בידוע שהוא מירושלים" (תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ט"ו, עמוד א'). ייתכן כי גם אביו היה נביא, כמצוין באותה פסקה תלמודית: "כל מקום ששמו ושם אביו בנביאות בידוע שהוא נביא בן נביא".
אפשר גם להניח, על פי תיאוריו המפורטים בענייני חקלאות, כי התמצא והכיר מקרוב את המציאות החקלאית. גם תיאוריו בענייני צבא מצביעים על בקיאות מסוימת בנושאים אלו.
זמן חיבור הספר

אין בספר אזכור של אחד ממלכי יהודה או ישראל, וגם לשונו וסגנונו אינם מאפשרים לקבוע בוודאות את התקופה שבה התחבר, אולם ניתן להניח שהספר נכתב בתקופת בית שני, וזאת על בסיס מספר טיעונים: בספר נעשה שימוש בשם "יהודה" לארץ ישראל כולה; נזכרים בו היוונים; מודגשת בו חשיבותם של הכהנים; אין בו זכר למאבק בעבודת אלילים; אין בו אף רמז לעימותים בין ממלכות ישראל ויהודה לבין המעצמות ששלטו בארץ ישראל בתקופת בית ראשון; ויש בו רמזים לתפוצת עם ישראל בין הגויים ולחלוקת ארץ ישראל, וכן לשיבה ליהודה ולירושלים (ספר יואל, פרק ד', פסוקים א'–ח').
השם יואל

השם יואל חוזר רבות בתנ"ך, והוא שמם של למעלה מעשרה אנשים (מרביתם מוזכרים ברשימות דברי הימים בלבד). המוקדם שבהם הוא בנו של שמואל הנביא, והאחרונים נזכרים ברשימות בספרי עזרא ונחמיה. במשנה ובתלמוד לא מופיע השם אף לא פעם אחת, לבד מאזכורים בודדים של הנביא הנושא שם זה.
משמעות השם איננה ברורה לחלוטין, ויש שתי אפשרויות להסבירה: ייתכן כי הוא שם תאופורי והלחם של שתי מילים - יו + אל - ה' הוא אל, בדומה למשמעות השם "אליהו". מצד שני, יש המפרשים שם זה כפועל, מן השורש י.א.ל המופיע גם בשמות, ב', כ"א, יהושע, י"ז, י"ב, שופטים, א', כ"ז ועוד. שני פירושים אלו מניחים ששם זה הוא כללי, ואין לו משמעות מיוחדת לדורו (ואכן, כפי שראינו, שם זה חוזר לאורך התנ"ך) או לנבואותיו.
שם אביו הוא שם יחידאי במקרא. בתרגומים שונים כמו תרגום השבעים ובפשיטתא נקרא אביו של יואל בשם בתואל, ונראה כי נכתב כך וזאת על פי הכתוב בספר בראשית, פרק כ"ב, פסוקים כ"ב–כ"ג.
זיהוי

המקרא אינו מוסר פרטים רבים על הנביא יואל וזמן פעילותו, כנהוג בספרי נביאים אחרים. פער מידע זה הביא את חז"ל ופרשני מקרא מאוחרים להשלים את המידע לקורא. בסדר עולם נכתב כי ”יואל ונחום וחבקוק נתנבאו בימי מנשה ומפני שלא היה כשר לא נקראו על שמו. וכן הוא אומר: "י וַיְדַבֵּר ה' אֶל-מְנַשֶּׁה וְאֶל-עַמּוֹ וְלֹא הִקְשִׁיבוּ. יא וַיָּבֵא ה' עֲלֵיהֶם אֶת-שָׂרֵי הַצָּבָא אֲשֶׁר לְמֶלֶךְ אַשּׁוּר וַיִּלְכְּדוּ אֶת-מְנַשֶּׁה בַּחֹחִים וַיַּאַסְרֻהוּ בַּנְחֻשְׁתַּיִם וַיּוֹלִיכֻהוּ בָּבֶלָה."” (ספר דברי הימים ב', פרק ל"ג, פסוקים י'–י"א. בספר חיי נביאים, ספר יווני מהמאות הראשונות לפני הספירה נכתב כי יואל היה משבט ראובן. ייתכן כי זיהויו של יואל עם שבט ראובן מתבסס על הכתוב בספר דברי הימים א', פרק ה', פסוקים ד'–ח'.
על־פי מדרש רות רבה,יואל הנביא מזוהה עם יואל בן שמואל. לעומתו מדרש במדבר רבה (י', ה') קושר את יואל הנביא עם אביו – שמואל: ”דברי ה' אשר היה אל יואל בן פתואל" (יואל א', א') זה שמואל. למה נקרא שמו פתואל שפיתה להקב"ה בתפילתו”.
לדעת מרדכי כוגן, חוקר המקרא מהכתוב בספר יואל ניתן להבין על דמותו ומקום פועלו. לשיטתו ריבוי החזרות בכתוב על המקומות ציון והר ציון ומהסיבה הנוספת שיואל אינו מזכיר את ממלכת ישראל ניתן להבין כי יואל היה צאצא של שבט יהודה. מעבר לכך יואל היה בקיא בהלכות הפולחן והוא אף מוסר בכתוב נוסח תפילה לכוהנים. השוני בין יואל לבין נביאים אחרים בא לידי ביטוי בכך שנתן הוראות ברורות לקהל כיצד יש לנהוג במהלך הצום הציבורי בסיום התפילה. נראה כי יואל נמנה עם נביאי הפולחן, נביאים שפעלו בבית המקדש ובין שלל תפקידיהם היה לתת מענה לשאלות המתעוררות בקרב הבאים לתפילה במשכן. יש הרואים ביואל נביא הכתב כיוון שכתב את הנבואות.
לדעת בוסתנאי עודד ואחרים הנביא יואל פעל בתקופה הפרסית (המאה ה-6 עד המאה ה-4 לפנה"ס).
קברו

קבר יואל אינו נזכר בתנ"ך, אך לפי רבי חיים ויטאל (1570) קברו ממוקם בבקעה שמצפון לכפר גִי'ש בגוש חלב.
הערות שוליים

1 2  עולם התנ"ך, תרי עשר א', יואל (כתב: יהודה יונגמן), עמ' 86.
↑  ספר יואל, פרק ד', פסוק כ': "וִיהוּדָה לְעוֹלָם תֵּשֵׁב וִירוּשָׁלַ͏ִם לְדוֹר וָדוֹר".
↑  ספר יואל, פרק ד', פסוק ו': "וּבְנֵי יְהוּדָה וּבְנֵי יְרוּשָׁלַ͏ִם מְכַרְתֶּם לִבְנֵי הַיְּוָנִים לְמַעַן הַרְחִיקָם מֵעַל גְּבוּלָם".
↑  משה צבי סגל, ספרי שמואל, ירושלים, קריית ספר, 1987, עמ' סא
↑  יהודה יונגמן, עולם התנ"ך: תרי עשר א', תל אביב, דוידזון עתי, 1994, עמ' 91.
↑  ראו עמוס. ספר עמוס, פרק א', פסוק א'
↑  סדר עולם כ, נה-נז
↑  גרשון ברין, מחקרים בספרות הנבואה הקלאסית, ירושלים, מוסד ביאליק, 2006, עמ' 405.
↑  מרדכי כוגן, מקרא לישראל: יואל, ירושלים, מאגנס, 1994, עמ' 3.
↑  רות רבה, פרשה ד', פסקה ג'
↑  מרדכי כוגן, מקרא לישראל: יואל, ירושלים, מאגנס, 1994, עמ' 19.
↑  משה בר, חכמי המשנה והתלמוד: הגותם פועלם ומנהיגותם, רמת גן, אוניברסיטת בר-אילן, 2011, עמ' 371.
↑  ראו גם:שמות רבה ל"א, ד'
↑  מרדכי כוגן, מקרא לישראל: יואל, ירושלים, מאגנס, 1994, עמ' 4.
↑  מאיר וייס, מקראות ככוונתם: לקט מאמרים, ירושלים, מוסד ביאליק, 1987, עמ' 454
↑  בוסתנאי עודד, גלות ישראל ויהודה באשור ובבבל (מאות ח - ו לפנה"ס), תל אביב, פרדס, 2011, עמ' 362.
↑  מושון גבאי, מדריך ישראל החדש: הגליל העליון וחופו, תל אביב, ידיעות אחרונות, 2001, עמ' 72.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601493705171  GND: 118639919  ISNI: 0000 0000 1338 346X  LCCN: n2007049179  NKC: js20221170179  SUDOC: 12262307X  VIAF: 15562956   WorldCat (עם VIAF): 15562956
טניס באולימפיאדת סידני (2000)

| --- | --- |

 היכל:  NSW Tennis Centre
 תאריך התחלה:  19 בספטמבר 2000
 תאריך סיום:  28 בספטמבר 2000
 מתחרים:  93 (גברים) + 89 (נשים) מ-52 מדינות
 
 → 1996 2004 ← 
אולימפיאדת 2000 נערכה בסידני, אוסטרליה. תחרויות הטניס נערכו בין ה-19 בספטמבר ל-28 בספטמבר.
נערכו תחרויות הגברים, הנשים, זוגות גברים וזוגות נשים (סך הכל 4 מדליות זהב). התחרויות נערכו ב-NSW Tennis Centre. בתחרות השתתפו 182 ספורטאים (93 גברים ו-89 נשים) מ-52 מדינות.
טבלת המדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 2 | רוסיה רוסיה | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | קנדה קנדה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 | אוסטרליה אוסטרליה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4 | גרמניה גרמניה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4 | הולנד הולנד | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | בלגיה בלגיה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 | צרפת צרפת | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 | ספרד ספרד | 0 | 0 | 1 | 1 |
| בסך הכל | בסך הכל | 4 | 4 | 4 | 12 |
הזוכים במדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| גברים | יבגני קפלניקוב   רוסיה רוסיה | טומי האס   גרמניה גרמניה | ארנו די פסקואל   צרפת צרפת |
| זוגות גברים | סבסטיאן לרו ודניאל נסטור   קנדה קנדה | טוד וודברידג' ומארק וודפורד   אוסטרליה אוסטרליה | אלכס קורג'ה ואלברט קוסטה   ספרד ספרד |
| נשים | ונוס ויליאמס   ארצות הברית ארצות הברית | ילנה דמנטייבה   רוסיה רוסיה | מוניקה סלש   ארצות הברית ארצות הברית |
| זוגות נשים | ונוס ויליאמס וסרינה ויליאמס   ארצות הברית ארצות הברית | כריסטי בוגרט ומרים אורמנס   הולנד הולנד | אלס קלנס ודומיניק ון רוסט   בלגיה בלגיה |
תוצאות התחרויות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
טוד וודברידג' ומארק וודפורד (אוסטרליה אוסטרליה), זכו במדליית כסף
אלכס או'בריאן וג'רד פלמר (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
אירז'י נובאק ודוויד ריקל (צ'כיה צ'כיה), הודחו בסיבוב השני
סבסטיאן לארו ודניאל נסטור (קנדה קנדה), ניצחו בתחרות
דייוויד אדמס וג'ון-לפני דה יאגר (דרום אפריקה דרום אפריקה), הודחו בחצי הגמר
ניקלס קולטי ומיכאל טילסטרום (שוודיה שוודיה), הודחו בסיבוב הראשון
ביירון בלאק וקווין אולייט (זימבבואה זימבבואה), הודחו בסיבוב הראשון
מסימו ברטוליני וכריסטיאן ברנדי (איטליה איטליה), הודחו בסיבוב השני
סבסטיאן לארו ודניאל נסטור (קנדה קנדה) נפגשו במשחק הגמר עם טוד וודברידג' ומארק וודפורד (אוסטרליה אוסטרליה) וניצחו ב-4 מערכות.
תוצאות התחרויות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
ז'ולי אלאר דקוז'י ואמלי מורסמו (צרפת צרפת), הודחו ברבע הגמר
קונצ'יטה מרטינס וארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו (ספרד ספרד), הודחו בסיבוב השני
לאורה מונטלבו ופאולה סוארס (ארגנטינה ארגנטינה), הודחו בסיבוב השני
אלס קאלנס ודומיניק ון רוסט (בלגיה בלגיה), זכו במדליית ארד
ננה מייגי ואי סוגיאמה (יפן יפן), הודחו בסיבוב השני
ילנה דוקיץ' ורנה סטאבס (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב השני
טינה קריז'ן וקטרינה סרבוטניק (סלובניה סלובניה), הודחו בסיבוב הראשון
אמנדה קוצר וליזל הורן (דרום אפריקה דרום אפריקה), הודחו בסיבוב הראשון
במשחק הגמר סרינה ויליאמס וונוס ויליאמס (ארצות הברית ארצות הברית) שלא היו מדורגות נפגשו עם כריסטי בוגרט ומרים אורמנס (הולנד הולנד) שגם הן לא היו מדורגות וניצחו אותן בשתי מערכות.
יבגני קפלניקוב, מנצח התחרות
ונוס ויליאמס, מנצחת התחרות
אורי סיון (פיזיקאי)

ערך זה עוסק בפיזיקאי ישראלי. אם התכוונתם לבמאי ותסריטאי ישראלי, ראו .
| --- | --- |

אורי סיון, 2019
 לידה:  1955 (בן 70 בערך) 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  IBM  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תלמידי דוקטורט:  כנרת קרן 
 פרסים והוקרה:  פרס מיכאל ברונו (2001) 
 
אורי סיון (נולד ב-1955) הוא פיזיקאי ישראלי, פרופסור מן המניין בפקולטה לפיזיקה של הטכניון, חוקר ננוטכנולוגיה. נשיא הטכניון החל מ-1 באוקטובר 2019.
ביוגרפיה

סיון נולד ב-1955 ושירת כטייס בחיל האוויר. הוריו עלו לישראל ב-1936 מפולין. הם למדו בטכניון מכיוון שאוניברסיטאות באירופה לא קיבלו אותם בשל יהדותם.
השלים תואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה (1982); תואר שני בפיזיקה (1984); ותואר דוקטור (1988) – כולם מאוניברסיטת תל אביב. בסיום לימודיו עבד במשך שלוש שנים במרכז המחקר של יבמ ביורקטאון הייטס (אנ') שבמדינת ניו יורק. בשנת 1991 הצטרף לסגל הפקולטה לפיזיקה בטכניון והוא עומד בראש הקתדרה ע"ש ברטולדו באדלר.
ביוגרפיה > מחקר ופעילות

מחקריו לאורך השנים התפרשו על פני מגוון רחב של נושאים; פיזיקה של מערכות קוונטיות קטנות, רתימה של ביולוגיה מולקולרית לבנייה עצמית של התקנים אלקטרוניים זעירים, ועוד. בשנים האחרונות מתמקד סיון בהשפעת מבנה המים ליד משטחים ומולקולות, על אינטראקציות רלוונטיות לביולוגיה. במסגרת זאת פיתחה קבוצת המחקר בראשותו מיקרוסקופ כוח אטומי ייחודי בעל רזולוציה מהגבוהות בעולם.
לזכותו של סיון נזקפות מספר עבודות מדעיות חשובות בשלל התחומים בהם עסק. בידועה שבהן הדגימו לראשונה הוא ועמיתיו, הפרופסורים ארז בראון ויואב איישן, רתימה של זיהוי מולקולרי על ידי מולקולות DNA לשם בניית מעגל חשמלי . מאמר זה זכה לתהודה רבה ופתח יחד עם עבודות של חוקרים אחרים, תחום חדש בננוטכנולוגיה – שימוש בתכונות הבנייה העצמית של מולקולות ביולוגיות לשם הרכבה של מערכות הנדסיות ממוזערות.
סיון הניח את היסודות ל"קהילת חוקרי הננו" שהובילה להקמת מכון ראסל ברי (אנ') למחקר בננוטכנולוגיה (RBNI), שאותו הקים וניהל בין השנים 2005–2010. מכון ראסל ברי הוביל את המהפכה המדעית בתחום הננוטכנולוגיה בטכניון, והציב אותו בחזית המחקר העולמי בתחום. לימים התפרסם המכון בתקשורת כאשר סיון וד"ר אוהד זוהר חרתו את התנ"ך כולו על שבב צורן זעיר. הננו-תנ"ך נכתב כחלק מתוכנית חינוכית שפותחה במכון, כדי להגביר את התעניינותם של צעירים במדע ובמיוחד בננוטכנולוגיה. ב-2009 העניק נשיא המדינה דאז, שמעון פרס, את הננו-תנ״ך לאפיפיור בנדיקטוס ה-16 בעת ביקורו בארץ. ישנם בנמצא שלושה עותקים של השבב, בספריית הוותיקן, במוזיאון הסמית'סוניאן בוושינגטון ובמוזיאון ישראל בירושלים.
הקמת מכון ראסל ברי לננוטכנולוגיה בטכניון תרמה רבות לפיתוח התוכנית הלאומית הישראלית בננוטכנולוגיה, אשר יחד עם מרכזים שקמו בשאר האוניברסיטאות, מיצבה את ישראל בחזית המחקר העולמי בתחום.
סיון נבחר לשמש (יחד עם נאוה סברסקי) כיושב ראש של כנס "ננו-ישראל 2014" שנערך בתל אביב.
בין תחומי מחקריו הידועים נמצאים הממשק בין ביופיזיקה מולקולרית לננוטכנולוגיה; בקרת תהליכים ביולוגיים באמצעות ננואלקטרוניקה; רתימת ביולוגיה מולקולרית להרכבת רכיבים אלקטרוניים ברמה מולקולרית.
סיון מילא שורה של תפקידים בכירים בטכניון ובמדינת ישראל. בשנת 2018 התבקש פרופ׳ סיון להקים את ועדת ההיגוי הלאומית המייעצת לוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה, בנושאי מדע וטכנולוגיה קוונטיים ולעמוד בראשה. ועדה זו התוותה את התוכנית האקדמית הלאומית בתחום, שאומצה על ידי ות״ת ויצאה לדרך בהנהגתו ב-2019. בתפקידיו הלאומיים שימש בעבר כחבר במועצה הלאומית למחקר ופיתוח, וחבר הוועדה המדעית המייעצת לקרן בת שבע דה רוטשילד. כיום הוא חבר בוועדה המייעצת לקרן ״מעוף״ לקידום האוכלוסייה הערבית במוסדות להשכלה גבוהה, ובוועדה המדעית המייעצת לקרן וולפסון בישראל. נושאי החינוך קרובים לליבו. הוא עמד בראש ועדה שמונתה על ידי משרד החינוך כדי לפתח את "מדע וטכנולוגיה לכל" – קורס אוריינות לתלמידי תיכון שאינם לומדים מדעים – ושימש כאחראי למקצוע במשך כשנה וחצי.
סיון נבחר לנשיא הטכניון ונכנס לתפקידו ב-1 באוקטובר 2019.
ביוגרפיה > חיים אישיים

פרופ' סיון נשוי ליעל, ואב לשלושה. הוא מתגורר בעתלית.
פרסים

1995 - פרס ריי ומרים קליין
1998 - פרס טאוב מטעם הטכניון
1998 - פרס דוד (דודי) בן אהרון
1998 - פרס לנדאו
2001 - פרס מיכאל ברונו של קרן רוטשילד
2005 - פרס מפעל הפיס למדעים ולמחקר ע"ש לנדאו
2009 - פרס ברגמן של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
2010 - פרס הרשל ריץ'
מחקריו > התארגנות עצמית של התקנים אלקטרוניים זעירים

קבוצת המחקר של פרופ' סיון פיתחה טכנולוגיה להתארגנות עצמית (Self-assembly) של התקנים אלקטרוניים זעירים. הקבוצה הצליחה לייצר חוטים מוליכים המבוססים על די-אן-איי ואת הטרנזיסטור המולקולרי הראשון הבנוי מדי-אן-איי, וכך סללה דרך לפיתוח רכיבים זעירים בעלי מאפיינים חסרי תקדים.
מחקריו > הדינמיקה של שכבות מגע בין מולקולות בתמיסה

באמצעות מיקרוסקופ כוח אטומי מסוג FM-AFM(אנ'), שנבנה בקבוצת המחקר מופקות מפות תלת-ממדיות של שכבות המגע בין המולקולות בתמיסה. טכנולוגיה זו הובילה בין השאר לדימות מולקולות די-אן-איי במצב הקרוב למצבן בתא החי.
מחקריו > אנליזה של ביופסיה סרטנית

פיתוח זה נועד לפתור את הבעיה שמציבה ההטרוגניות של תאים סרטניים – האופי השונה והמגוון של התאים באותו גידול. זאת באמצעות אנליזה בו-זמנית של יותר ממאה תאים בביופסיה. הטכנולוגיה מבוססת על מסננים מתוחכמים המיוצרים בטכנולוגיות מיקרואלקטרוניות מתקדמות ולוכדים כל תא במעין כלוב פרטי. לאחר מכן נערך ניתוח פנוטיפי של כל תא על בסיס נוגדנים פלואורסצנטיים ואחריו ניתוח מוטציות של ה-mRNA באותם תאים. על פי ההערכה, השילוב של ניתוח פנוטיפי וניתוח מוטציות במספר גדול של תאים תשפר את יכולתנו לזהות תת-אוכלוסיות נדירות בתוך הגידול הסרטני – זיהוי שהוא הכרחי לפיתוח טיפולים ממוקדים.
מחקריו > רפואה ננומטרית

מערך של מחטים ננומטריות חלולות, עשויות סיליקון, להזרקה של תרופות וחומרים אחרים לתוך תאים.
מחקריו > הסתעפות האור בשכבות דקות

תצפית ראשונה על הסתעפות האור בשכבות דקות כגון קרום סבון. במערך זה הגל הולך ומתפזר ככל שהאור מתקדם. התופעה נצפתה קודם לכן באלקטרונים, בגלי מיקרוגל ובגלים בים, אולם קבוצת המחקר של פרופ' סיון הקימה את המערכת הניסויית הראשונה שאפשרה צפייה בתופעת ההסתעפות באור בתדרים אופטיים.
הערות שוליים

↑  Prof. Uri Sivan takes office as President of Technion, באתר jpost
↑  .E. Braun et. al, [https://courses.cs.duke.edu/spring10/cps296.6/papers/BESB98.pdf DNA-templated assembly
and electrode attachment
of a conducting silver wire], Nature 391, 1998
↑  פרופ' אורי סיון, נאוה סברסקי סופר ורפי קוריאט נבחר, באתר הידען
↑  Uri Sivan, Russell Berrie Nanotechnology Institute
↑  שחר אילן, סוף עידן בטכניון: פרץ לביא פורש אחרי עשור, אורי סיון יחליפו כנשיא, באתר כלכליסט, 7 בפברואר 2019
↑  טקס חילופי נשיאים בטכניון, באתר הטכניון
↑  למדידת שינויים בתדירות התהודה הטבעית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499029705171  BIBSYS: 2101727  BnF: cb17283646t (data)  ISNI: 0000 0004 3963 0552  LCCN: nb2002044788  ORCID: 0000-0002-9807-2656  SUDOC: 070161356  VIAF: 188432048   WorldCat (עם VIAF): 188432048
לבנא

לבנה מקורדובה
לֻבְּנַא (לבנא מקורדבה) הייתה אינטלקטואלית אנדלוסית, שחיה במחצית השנייה של המאה העשירית, והייתה בקיאה בדקדוק ובשירה. כיהנה במשרה מנהלית רמת דרג כמזכירת הח'ליף האומיי אל-חכם השני (אנ') אלמסתנצר באללה חליף קורדובה, שהיה בעצמו חוקר גדול ותמך בהרחבת הידע במדעים ובתרבות.
לבנא הייתה בקיאה בשפה הערבית ובספרות יפה, בחשבונאות ובכתיבת אגרות. היא הצטיינה בקליגרפיה והייתה משוררת. אבן בשכואל כותב כי כמלומדת: "לא היה בארמון מצטיין ממנה".
במסגרת עבודתה בספריית קורדובה, הייתה לבנא אחראית לכתיבה, שכפול עותקים קיימים, ותרגום כרכים חדשים. היא נחשבה לצד חסדאי אבן שפרוט, כיוזמת הקמת הספרייה של מדינה אזאהרה, שהכילה יותר מחצי מיליון ספרים. תפקיד זה, של העתקת ספרים יקרי ערך, מצוין בספרות הערבית של התקופה כמופקד בידי נשים, וכפי הנראה, כיהנו בו כ-170 נשים - דבר שיכול ללמד על מקומן של נשים בתקופת שלטון הח'ליפים בספרד המוסלמית.
צמח צמריון

| --- | --- |

צמח צמריון
 לידה:  9 בנובמבר 1919 ראסייני, ליטא 
 פטירה:  14 ביולי 1988 (בגיל 68) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 
צמח צמריון (תר"פ - תשמ"ח; 9 בנובמבר 1919 – 14 ביולי 1988) היה פעיל ציוני, איש חינוך, חוקר המקרא, השואה והתקומה.
ביוגרפיה

נולד בעיירה ראסיין (ליטא), בשנת תר"פ 1919. אביו גדליהו (הכהן) הלפרין היה מורה ואחר כך סוחר בראסיין, שימש בתפקידים מרכזיים לרבות: ראש הקהילה ("עזרה"), חבר מועצת העירייה, ממייסדי הגמנסיון העברי "תרבות" ויו"ר ועד ההורים שלו, יו"ר מועצת הבנק היהודי העממי, פעיל ציוני במסגרת "התאחדות צעירי ציון" ועוד. היה נואם מחונן, ממשכילי ליטא, בן רב ונכדם של רבנים מצד אביו ומצד אמו. אמו הניה הייתה עקרת בית בת ר' אריה-לייב (הכהן) קפלן, עורך דין, מנכבדי קהילות ראסיין ומראשי מוסדותיה הדתיים והציבוריים.
צמח-משה היה הבן הבכור מתוך ארבעת ילדי משפחת הלפרין, אחיו ואחיותיו: ראובן, רחל ומרים. התחנך במשפחה ציונית, שחלמה לעלות לארץ ישראל. קיבל חינוך עממי ותיכוני ב"תרבות" בראסיין, למד בישיבת ראסיין וכן תלמוד מפי מורים פרטיים. בגיל 17 (בשנת 1936) עלה ארצה ללא בני משפחתו, כסנונית ראשונה, כשהוריו תכננו שכל המשפחה תעלה בהמשך בעקבותיו. עם הגיעו לישראל התגורר בחיפה, שבה הייתה לו דודה (אחות אביו – עטרה מאלי) ועבד כפקיד בחברת החשמל. באותה תקופה היה פעיל בחיפה בהגנה ובמועצות נוער של הקק"ל; "כופר הישוב"; האגוד למען תוצרת הארץ; חבל ימי לישראל ומכבי; ראש קן "הנוער הציוני" ונציגו בוועד הציונים הכלליים בחיפה, ובהמשך ראש חוג הנוער המדינתי שליד מפלגת המדינה העברית בחיפה. כמו, כן החל לימודיו בבית הספר למשפט ולכלכלה בתל אביב. לאחר שנת לימודים אחת בשנת 1941 – היה מראשוני המתנדבים לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה ולכן פרש מלימודיו.
שירת בצבא הבריטי במסגרת הבריגדה היהודית. הוא הוצב בחיל התותחנים ושירת באיטליה. במסגרת שירותו היה מזכיר ועד סוללת תותחנים בבריגדה ונציגה בוועד הבריגדה, מזכיר מערכת העיתון "ניב התותחן" ובהמשך עורך "הד הסוללה".
כל בני משפחתו בליטא נספו בשואה.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית (לפני קום המדינה)

עם תום המלחמה היה צמריון אחד מעשרת החיילים הבית"רים והרוויזיוניסטים שנשארו לעבוד במחנות הפליטים באירופה עם שארית הפליטה. באותה תקופה היה פעיל פוליטי, משליחי הבריגדה הבלתי לגאליים במחנות הפליטים (בשם משה הלפרין) ערך את ביטאון "אונזער וועלט" (ביידיש: 'עולמנו') מטעם ברית הציונים הרוויזיוניסטים.
הוא שימש כפעיל חברתי-ציוני-חינוכי במחנה העקורים ברגן-בלזן, שם הכיר את רעייתו פנינה בת יצחק אלחנן (הכהן) קגן, שהייתה ניצולת שואה מווילנה. הם נישאו בשנת 1947 במינכן שבגרמניה.
בשוב הרוויזיוניסטים להסתדרות הציונית, לאחר איחודם עם המדינתיים, היה צמריון שליח ההנהלה העולמית של ברית הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר) המאוחדת בשארית הפליטה, ארגן את התנועה באזור הבריטי של גרמניה, היה חבר נשיאות המרכז באזור האמריקני, נציג ההנהלה העולמית בוועידות ארציות שונות באירופה, חבר הנהלת התנועה לאירופה ולצפון אפריקה, ציר לוועידה העולמית של הצה"ר בימי הקונגרס הציוני הכ"ב בבזל.
היה עורך ביטאון התנועה "אונזער וועלט", תעמלן ופולמוסן, נואם להמונים, טיפל זמן מה במחלקת המשק ואחר כך בארגון ובעיקר במחלקת ההסברה של התנועה, חיבר חוברות אידאולוגיות ומצעים לפני בחירות, נחלץ להגנת שם תנועתו וכבודה בשעות בדידות ובימי סבל להמוני חבריה.
היה פעיל בארגון מגביות למען היישוב, חינך לעליה והטיף נגד הגירת הפליטים לארצות הרווחה.
בניגוד לקו הרשמי הנייטריאליסטי של תנועתו, העלה קו פרו אמריקני שהפך בהמשך לקו הרשמי של הצה"ר באירופה. היה מעוזריו הקרובים של מאיר גרוסמן, וסייע למשפחות יהודיות רבות מבין הפליטים ללא הבדל של שיוך מפלגתי, וזאת בזכות קשריו עם האמריקנים שהתלהבו מנאומיו ומן המאמרים שכתב, אותם הם פרסמו בכלי התקשורת שלהם.
לאחר הצטרפות הצה"ר לתנועת "החירות", לה התנגד במאמרים ובדיונים, פרש למעשה מפעילות פוליטית; כעבור מספר שנים, כשגרוסמן וחבריו הצטרפו לציונים הכלליים, הסתייג גם מצעד זה, ומאז סירב להצטרף למפלגה כלשהי, ומאז עלותו ארצה התנזר מכל פעילות פוליטית.
ביוגרפיה > השכלה

בהמשך ללימודי המשפטים שנקטעו עקב המלחמה, למד צמריון, לאחר המלחמה, בין השנים 1947 ל-1951, בעת היותו פעיל פוליטי, בבית הספר הגבוה לתאולוגיה ולפילוסופיה ברגנסבורג ובאוניברסיטת מינכן, מקצועות עיתונות היסטוריה ותנ"ך. במינכן קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בהצטיינות יתרה, לאחר שכתב את עבודת המחקר שלו על העיתונות העברית באירופה – "די הבראישה פרסה אין אירופה" (שני כרכים בגרמנית).
בשנת 1951 חזר ארצה עם רעייתו פנינה, השתקע בטבריה, בה נולדו בנותיהם גניה ודליה, שנקראו על שם הוריו שנספו בשואה.
ביוגרפיה > עשייה חינוכית

עם עלייתו קיבל צמריון היתר הוראה קבוע מטעם משרד החינוך למקצועות: תנ"ך, תלמוד, היסטוריה וספרות עברית. החל לעבוד במערכת החינוך בטבריה בבית הספר התיכון תחילה כמורה ולאחר מכן כמנהל בית הספר. בטבריה השקיע רבות בחינוך, בין היתר כמנהל תיכון הערב, לימד בקורסים למורים ולגננות, הקים חוגי תנ"ך למבוגרים, הרבה להרצות.
בשנת 1960 עברה המשפחה להתגורר בחיפה, בה קיבל על עצמו את ניהול בית הספר התיכון עירוני א', שהוקם באותה עת, כבית ספר יהודי-ערבי. עובדת היות בית הספר מעורב – היוותה לצמריון אתגר, שמגמתו הייתה לקרב לבבות בין המגזרים, אך בהמשך חש אכזבה נוכח העובדה שלא נוצרו יחסים אמיתיים של אינטגרציה או שיתוף פעולה בין היהודים לערבים. בשנים תשכ"ד – תשמ"ד (1963 – 1984) ניהל את בית המדרש למורים ולגננות ע"ש א.ד. גורדון בחיפה.
צמריון היה נתון בכל מאודו בעשייה החינוכית, בהוראה, במחקר, בכתיבה, בלימוד (כולל הרצאות לעם). היה יו"ר ועד מנהלי הסמינרים למורים בישראל, חבר המועצה הפדגוגית המרכזית של הסתדרות המורים ועורך הרבעון הפדגוגי "החינוך". תוך כדי עבודתו כמנהל וכמורה בסמינר גורדון, הורה גם, בזמנים שונים, לימודי מקרא בסמינר לוינסקי בתל אביב; ניסוח והיסטוריה באוניברסיטת חיפה; לימודי מקרא, היסטוריה ועיתונאות במחלקה ללימודים כלליים בטכניון, וכמו כן ריכז מטעם משרד החינוך והתרבות את החינוך היהודי הציוני בסמינרים הממלכתיים בישראל.
בשנת 1981 זכה בפרס החברה לחקר המקרא על מחקריו במקרא ועל הרצאותיו ופעולותיו להפצת המקרא. בשנת 1983 קיבל את העיטור "יקיר טבריה" כאות הוקרה לפעילותו החינוכית ולמסירותו לעיר, כמו כן קיבל שלוש הרשמות ב"ספר הזהב" של הקרן הקיימת לישראל.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

כאיש רב פעלים בעל עקרונות בחר צמריון לעסוק בפעילות ציבורית (לא פוליטית). בטבריה ייסד את מועצת המורים למען הקק"ל בעמק הירדן ובטבריה. לאחר מכן, בחיפה, היה חבר בוועדת הרפרטואר של אמנות לעם בחיפה, יו"ר ועדת פרס רופין של עיריית חיפה, חבר הנהלת איגוד בתי הספר המוניציפליים בישראל, חבר ועדת התרבות של עיריית חיפה, חבר אגודת שוחרי העברית בישראל, ובשנים 1977–1987, שימש יו"ר הסניף של החברה לחקר המקרא בחיפה.
צמריון שימש כחבר במשלחות של הסתדרות המורים, חבר בוועדות מטעם משרד החינוך, לרבות הוועדה להכשרת מורים בתשכ"ו. הרצה בכנסים אזוריים וארציים מטעם רשויות מוניציפליות, החברה לחקר המקרא, הוועד הפועל של ההסתדרות, מועצות פועלים, התנועה הקיבוצית, "בני ברית". היה חבר בארגון שארית הפליטה ברגן בלזן, חבר בוועדים ובמערכות להוצאות ספרים. בנוסף שימש כחבר בארגון "חברי ההגנה"; יו"ר ועדת השופטים להענקת פרס עיריית חיפה ע"ש ד"ר ארתור רופין לשנת תשכ"ח, חבר ועד מנהלי הסמינרים בישראל, חבר ועדת התקנון למורי הסמינרים (מטעם מרכז המורים) ויו"ר מערכת השנתון להכשרת מורים מטעם משרד החינוך.