יחסי ישראל – קוריאה הדרומית
היסטוריה

הקשרים בין שתי המדינות נוצרו לראשונה בעקבות פרוץ מלחמת קוריאה בשנת 1950, כאשר ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון קרא לשליחתם של חיילים ישראליים להילחם לצד כוחותיהם של קוריאה הדרומית וארצות הברית, כנגד כוחות קוריאה הצפונית, ברית המועצות וסין העממית. עם זאת, יוזמה זו נכשלה, בעיקר כתוצאה מהתנגדותה של מפלגת מפ"ם, אשר כתוצאה מזיקתה לברית המועצות באותה תקופה העדיפה לקיים ברית עם קוריאה הצפונית מאשר עם שכנתה מדרום. בסופו של דבר, במקום לשלוח חיילים, ממשלת ישראל העבירה סכום של כ-100,000 דולר בציוד רפואי ומזון לממשלת קוריאה הדרומית. במהלך תקופה זו, וכתוצאה מאירועי המלחמה, הלכה והשתנתה האוריינטציה הישראלית באשר למקומה של ישראל בעולם המקוטב פוליטית של המלחמה הקרה, בעוד שבעבר שאפה ההנהגה הישראלית להבטיח את מעמדה של ישראל כאי נייטרלי אשר אינו נכלל הן במחנה הסוציאליסטי בהנהגת ברית המועצות, והן במחנה החופשי בהנהגת ארצות הברית. מלחמת קוריאה הביאה בהדרגה להזדהות הולכת וגוברת של ישראל עם העולם המערבי, דבר שהביא בתורו לכינון מגעים רשמיים עם קוריאה הדרומית, וכתוצאה מכך לניכור מצד קוריאה הצפונית.
היחסים בין שתי המדינות התחזקו במהלך שנות ה-60. ישראל סייעה לקוריאה הדרומית בתחומי החקלאות, המים, והתעשייה הביטחונית. בתקופה זו גם רכש צבא קוריאה הדרומית מישראל כמויות גדולות של נשק ישראלי, לרבות תת-מקלע "עוזי", אשר נודע בזכות מהימנותו וקלות תפעולו. בשנת 1966, משלחות משתי המדינות ביקרו כל אחת במדינה השנייה. התחממות הקשרים באה לידי ביטוי בפתיחתה של שגרירות ישראלית בסיאול באפריל 1968.
היחסים בין שתי המדינות נקלעו למשבר במהלך שנות ה-70, כאשר שיקולים פנימיים דרום קוריאנים, וכן משברי הנפט בשנים 1973 ו-1979, השפיעו על המדיניות הממשלתית של קוריאה הדרומית כלפי ישראל, וגרמו לנטייה גוברת של ממשלת קוריאה הדרומית כלפי שכנותיה הערביות והמשופעות בנפט על ישראל. עוד במהלך פברואר 1972, ממשלת ישראל סגרה את שגרירותה בסיאול במחאה על שינוי המדיניות, כאשר נשיא קוריאה הדרומית פאק צ'ונגהי ביקש משר הביטחון משה דיין לשקול מחדש את החלטתו לסגור את השגרירות, אך דיין סירב, עם זאת, הקשרים הדיפלומטיים בין שתי המדינות לא נותקו לחלוטין, והם המשיכו להתקיים בתיווך יפני, כאשר שגריר ישראל ביפן שימש ממקום מושבו בטוקיו כשגריר לא-תושב של ישראל בקוריאה הדרומית.
לפי ספרו של פיטר מורגן קאש, היחסים הכלכליים בין ישראל לקוריאה הדרומית כוננו בקיץ 1991 כאשר יצא יחד עם ברוס לי, איש עסקים קוריאני וחותנו של נשיא קוריאה, רו טי-וו (אנ') לטיול בישראל.
בתחילת שנות ה-90, הלכו והתחממו היחסים שבין קוריאה הדרומית לישראל. קוריאה הדרומית אישרה את פתיחתה מחדש של שגרירות ישראל בסיאול בשנת 1992, ובמקביל פתחה שגרירות בישראל ב-1993. זמן קצר לאחר מכן שתי המדינות חתמו על הסכמי שיתוף פעולה, במטרה לחזק פעם נוספת את הקשרים הכלכליים והמדעיים בין המדינות.
בנובמבר 2018 הגיעה משלחת דרום קוריאנית לישראל על מנת להכיר את ניסיונה של ישראל בקבלת מספר רב של עולים חדשים. המשלחת, שמטרתה להוביל את הדרך לאיחוד אפשרי של קוריאה, קיימה פגישות עם הנהגת הסוכנות היהודית וארגון נפש בנפש, שדנו בשילוב המונים בעלי דפוסי חשיבה ותרבויות שונות. הנציגים הקוריאנים הכירו כן את ארגוני מסע ותגלית, בתי ספר להכשרה קדם צבאית ומרכזי קליטה ישראליים.
ביוני 2019 ערך נשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין, ביקור רשמי בקוריאה הדרומית.
בשנת 2021 אישרו שתי המדינות עסקה להעברת 700,000 חיסונים של חברת פייזר נגד מחלת נגיף הקורונה מישראל לקוריאה הדרומית.
ביוני 2024, האוניברסיטה הלאומית של סיאול הכריזה על פתיחת מרכז ללימודי ישראל, אשר נועדה לקדם מחקרים בנושא יהדות, היסטוריה, כלכלה וחברה של מדינת ישראל.