stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם קרבאליו
קריירה

קרבאליו נולד בלואנדה, אנגולה, והיגר לפורטוגל. הוא התחיל לשחק בגיל 13 בקבוצות הנוער של ספורטינג ליסבון בה גם התחיל לשחק בבוגרים ב-2011. קרבאליו הושאל לחצי עונה לפטימה מהליגה הפרטוגזית השלישית ולאחר מכן הושאל לסרקל ברוז' מהליגה הבלגית הראשונה שם שיחק שנה וחצי. עונת 2013/14 הייתה העונה הראשונה בה שיחק בספורטינג ליסבון.
קרבליו שיחק בנבחרות הצעירות של פורטוגל וב-2012 החל לשחק בקבוצה עד גיל 21. הוא שותף במשחקים במספר מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015. בנובמבר 2013 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת למשחקי פלייאוף העלייה למונדיאל 2014 נגד שוודיה. קרבאליו נכלל בסגל פורטוגל במונדיאל ושותף בשני המשחקים האחרונים של שלב הבתים בסיומם הודחה פורטוגל שסיימה שלישית בשלב הבתים בגלל הפרש שערים. קראבליו נכלל בסגל אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015, בו נבחרתו סיימה כסגנית ונבחר לשחקן המצטיין של הטורניר. ביורו 2016 סיימה נבחרת פורטוגל כזוכת יורו 2016 כאשר קראבליו שחקן הרכב קבוע.
תארים

ריאל בטיס
גביע המלך: 2021/2022
הר מרטין (ארץ שארקו)

ערך זה עוסק בהר באי שארקו בארץ פאלמר שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  800 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  69°45′00″S 75°05′00″W﻿ / ﻿69.75°S 75.0833°W﻿ / -69.75; -75.0833
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר מרטין(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר מרטין(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר מרטין(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר מרטין
 
הר מרטין (באנגלית: Mount Martine) הוא הר מסיבי, בחלקו הצפוני של האי שארקו, המצוי במזרח ים בלינגסהאוזן באזור ארץ פאלמר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 800 מטרים מעל פני הים.
להר מדרונות דרומיים המכוסים קרח, ומדרונות צפוניים סלעיים.
ההר מתנשא מעל החוף הצפוני של האי שארקו.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר התגלה ומופה באופן גס ב־11 בינואר 1910, על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
ההר צולם מהאוויר על ידי צי ארצות הברית ב-9 בפברואר 1947, במסגרת מבצע קפיצה לגובה.
ההר מופה לראשונה באופן מדויק, בשנת 1960, על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומי האוויר.
היסטוריה > מקור השם

צוותו של שארקו התעקש שקראו לאזור שהתגלה על ידם "ארץ שארקו" (בצרפתית: Terre Charcot) (בעת גילויו, לא ידוע כי מדובר באי). שארקו הסכים לכך, מתון כוונה ברורה לקרוא לאי על שם אביו - ז'אן-מרטן שארקו, רופא צרפתי מפורסם (ולא על שמו שלו), שארקו קרא להר מרטין, לנונאטאקי מריון ולהר מוניק, על שם בנותיו.
הר מוניק קרוי על שם מוניק שארקו (בתו של שארקו) שנולדה בשנת 1907; השם ניתן להר ב-11 בינואר 1910.
אזור אנטארקטי מוגן במיוחד

ההר מהווה חלק מהאזור האנטארקטי המוגן במיוחד 170 - "נונאטאקי מריון" (ASPA No.170).
האזור הוגדר כאזור מוגן במיוחד, בשל ערכיו הביולוגיים.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
↑  לפי מקור אחר המיפוי בוצע בין השנים 1908–1911
1 2 3  מידע גאוגרפי והיסטורי על האי שארקו באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
1 2  אתר אנטארקטי מוגן במיוחד 170
| אזורים אנטארקטיים מוגנים מיוחדים |
| --- | --- | --- |
| ארץ המלכה אליזבת | עמק דייוויס • אגם פורלידס |  |
| ארץ המלכה מוד | עמק יוקידורי |  |
| אדמת מק. רוברטסון | מונולית מוריי • מונולית סקאלין • איי רוקרי |  |
| ארץ הנסיכה אליזבת | מפרץ אמאנדה • הר הארדינג • חצי האי מיול |  |
| ארץ המלכה מרי | האי האסוול |  |
| ארץ וילקס | האי ארדרי • האי פרייזר • חצי האי קלארק |  |
| ארץ אדלי | האי ברנרד • נונאטאק בן דוקטור |  |
| ארץ ג'ורג' החמישי | בקתות מוסון |  |
| ארץ ויקטוריה | כף אדייר • עמק בארוויק • עמק בולהאם • כף האלט |  |
| ים רוס | רמת ארייבאל • כף קרוזייר |  |
| ארץ פאלמר | אגם אבליישן • נקודת אבליישן • עמק אבליישן • הר מוניק • הר מרטין |  |
| ארץ גרהאם | נקודת ביסקו |  |
| איי שטלנד הדרומיים | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |  |
התעלות (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ולי פפיסטר 
 הופק בידי:  ברודריק ג'ונסון, כריסטופר נולאן, אמה תומאס, דייוויד ואלדס, אנדרו קוסובה, Aaron Ryder 
 תסריט:  ג'ק פגלן 
 עריכה:  דייוויד רוזנבלום
 שחקנים ראשיים:  ראו פירוט
 מוזיקה:  מייקל דאנה 
 צילום:  ג'ס הול 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אלקון אנטרטיימנט, Syncopy Films, DMG Entertainment 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 באפריל 2014
 משך הקרנה:  119 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט דיסטופי, סרט מתח, סרט פעולה, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   transcendence
 www.transcendencemovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
התעלות (באנגלית: Transcendence) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2014 בבימויו של הצלם וולי פיסטר.
הסרט נכשל בקופות, והכניס 103 מיליון דולר בלבד לעומת תקציב של כ-150 מיליון דולר. הסרט זכה בעיקר לביקורות שליליות על מבנה העלילה, הדמויות והדיאלוג שלו, אך זכה לשבחים על הצילום, המשחק והתסריט שלו.
עלילת הסרט

ד"ר וויל קסטר (ג'וני דפ) הוא מדען החוקר את אופי התבונה באמצעות כלי בינה מלאכותית. הוא וצוותו עובדים על מנת ליצור מחשב בעל יכולת בינה מלאכותית עצמאית. קסטר צופה שמחשב כזה ייצור ייחודיות טכנולוגית, או במילותיו "התעלות". אשתו, אוולין (רבקה הול), גם היא מדענית ועוזרת לו בעבודתו.
בעקבות אחת מהמצגות של ויל, קבוצת טרור אנטי-טכנולוגית בשם "עצמאות מהפכנית מטכנולוגיה" (R.I.F.T) מבצעת סדרה של התקפות מסונכרנות על מעבדות בינה מלאכותית ברחבי הארץ ובמהלכה יורה בוויל בכדור עם פולוניום, כתוצאה מפגיעת הכדור לוויל נותר רק חודש לחיות. מתוך ייאוש, אוולין מעלה תוכנית להעלות את תודעתו של וויל למחשב הקוונטי שפיתח הפרויקט. חברו הטוב ושותפו למחקר, מקס ווטרס (פול בטני), מטיל ספק בכדאיות התוכנית בנימוק כי התודעה שתועלה תהיה רק חיקוי של האדם האמיתי. תודעתו של וויל שורדת את מות גופו בצורה טכנולוגית ומבקשת להתחבר לאינטרנט כדי לגדול ביכולת וידע. מקס מסרב להיות חלק מהניסוי ואוולין דורשת ממקס לעזוב ולחבר את מודיעין המחשב לאינטרנט באמצעות לוויין.
מנהיגה של R.I.F.T, ברי (קייט מארה) חוטף את מקס ובסופו של דבר משכנע אותו להצטרף לקבוצה. הממשלה חושדת במה שיעשה תודעתו של וויל ומתכננת להשתמש בטרוריסטים כדי לעצור אותו.
בצורתו הווירטואלית ובעזרתו של אוולין, וויל משתמש ביכולותיו העצומות החדשות לבניית אוטופיה טכנולוגית בעיירה מדברית נידחת בשם ברייטווד, שם הוא עומד בראש פיתוח טכנולוגיות פורצות דרך ברפואה, אנרגיה, ביולוגיה וננוטכנולוגיה. עם זאת, אוולין חוששת ממניעיו של וויל כאשר הוא מציג את היכולת להתחבר מרחוק למוחם של אנשים לאחר שהם היו נתונים לחלקיקי הננוטכנולוגיה.
במקביל, סוכן ה-FBI דונלד ביוקנן (קיליאן מרפי) נעזר במדען ג'וזף טגר (מורגן פרימן), ויחד איתו מתכנן לעצור את ההתפשטות של וויל שכבר הפיץ את השפעתו על כל טכנולוגיות המחשבים המרושתות בעולם. מקס ו-R.I.F.T מפתחים וירוס מחשב במטרה למחוק את קוד המקור של וויל ולהשמיד אותו. אוולין מתכננת להעלות את הנגיף על ידי הדבקת עצמה בווירוס בידיעה שוויל יעלה את תודעתה לכשתצטרך את עזרתו. תופעת הלוואי של הנגיף תהיה הרס הציוויליזציה הטכנולוגית אבל זה ישבית את חלקיקי הננו שהתפשטו במים דרך הרוח וכבר החלו למגר זיהום, מחלות ותמותה אנושית.
כשאוולין חוזרת למרכז המחקר, היא נדהמת לראות את וויל בגוף אנושי שנוצר זהה לזה הישן שלו. וויל מברך אותה אך מודע מיד שהיא נושאת את הווירוס ומתכוונת להשמיד אותו. ה-FBI וחברי R.I.F.T תוקפים את הבסיס בתותחים כדי להרוס חלק ניכר מאספקת החשמל שלו ולפצוע אנושות את אוולין. כאשר ברי מאיים להרוג את מקס אלא אם וויל יעלה את הנגיף וויל מסביר שיש לו רק מספיק כוח לרפא את גופה הפיזי של אוולין או להעלות את הנגיף. אוולין אומרת לוויל שמקס לא צריך למות בגלל מה שעשו ולכן וויל יעלה את הנגיף כדי להציל את מקס. כשוויל מת, הוא מסביר לאוולין שהוא עשה את מה שעשה למענה, שכן היא רדפה אחרי מדע כדי לתקן את הנזק שבני האדם גרמו למערכות האקולוגיות. ברגע האחרון שלהם, הוא אומר לאוולין לחשוב על הגן שלהם. הנגיף הורג גם את וויל וגם את אוולין, וכל הטכנולוגית העולמית קורסת.
חמש שנים אחר כך, בגן של וויל ואוולין בביתם הישן בברקלי, מקס מבחין כי חמניות הם הצמחים הפורחים היחידים. לאחר בחינה מדוקדקת יותר, הוא מבחין כי טיפת מים הנופלת מכותרת חמניות מנקה באופן מיידי שלולית שמן - ומבין כי כלוב שפרוס סביב הגן, הגן על דגימה של חלקיקי הננו הרגישים של וויל.
הסרט מסתיים בקולו של מקס: "הוא יצר את הגן הזה מאותה סיבה שהוא עשה הכל: כדי שהם יוכלו להיות ביחד."
שחקנים ראשיים

ג'וני דפ - וויל קסטר, מדען החוקר בינה מלאכותית.
רבקה הול - אוולין קסטר, אשתו של וויל ומדענית.
פול בטני - מקס ווטרס, חברו הטוב ביותר של וויל.
קייט מארה - ברי, מנהיגת ארגון הטרור המהפכני מהעצמאות מהטכנולוגיה (R.I.F.T.)
קיליאן מרפי - דונלד ביוקנן, סוכן FBI.
קול האוזר - סטיבנס, קצין צבאי.
מורגן פרימן - ג'וזף טגר, המנטור של וויל ואוולין.
קסנדר ברקלי - ד"ר תומאס קייסי
הערות שוליים

↑  איתמר זהר, האם ג'וני דפ מאבד מקסמו?, באתר הארץ, 25 בינואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 0ff20e1d-9ccc-4a9b-999b-1a97e826f996
ויקקה (עיר)

| --- | --- |

 מדינה:  מזרח טימור מזרח טימור
 מחוז:  ויקקה ויקקה
 גובה:  140 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  6,859 (2015)
 קואורדינטות:  8°51′00″S 126°22′00″E﻿ / ﻿8.85°S 126.36666666667°E﻿ / -8.85; 126.36666666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מזרח טימור מוגדלת) דילי אילאו איינרו באוקאו פנטה מקאסאר אינדונזיה אינדונזיה אינדונזיה ים בנדה ים סאבו ים טימורויקקה(למפת מזרח טימור רגילה) דילי אילאו איינרו באוקאו פנטה מקאסאר אינדונזיה אינדונזיה אינדונזיה ים בנדה ים סאבו ים טימורויקקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ויקקה (בטטום: Vikeke) היא עיר הבירה של מחוז ויקקה במזרח־מרכז מזרח טימור. נכון לשנת 2015, בעיר מתגוררים 6,859 תושבים.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת במרכז המחוז הקרוי על שמה, במזרח־מרכז מזרח טימור. גובהה הממוצע הוא 140 מטרים מעל פני הים. העיר מרוחקת כ־10 קילומטרים מחופי ים טימור. היא נמצאת כ־43 קילומטרים מדרום־מערב לבאוקאו, העיר השנייה בגודלה במדינה, וכ־95 קילומטרים מדילי, בירת המדינה.
האקלים בוויקקה, כבשאר חלקי המדינה, הוא אקלים סוואנה טרופי (Aw לפי שיטת קפן).
תחבורה

העיר נמצאת על צומת של שני כבישים ראשיים. בנוסף ממוקם בה מנחת בעל מסלול טיסה לא סלול.
ויקר פארק (שיקגו)

| --- | --- |

ויקר פארק
 מידע
 עיר:  שיקגו 
 קואורדינטות:  41°54′27″N 87°40′37″W﻿ / ﻿41.9075°N 87.6769°W﻿ / 41.9075; -87.6769
  המיקום של אזור ויקר פארק בשיקגו
 
ויקר פארק (באנגלית: Wicker Park) היא שכונה הממוקמת בעיר שיקגו שבארצות הברית. השכונה ידועה בהיות אחד ממרכזי חיי לילה, המוזיקה והאופנה של העיר.
השכונה נמצאת ממערב לכביש קנדי ופארק פולאסקי, צפונית מערבית לאזור הלופ, צפונית לשכונות איסט וילג' ויוקרייניאן וילג', מזרחית לאזור פארק הומבולדט, ודרומית לבקטאון.
בתרבות הפופולרית

הסרט "3 בפארק" (אנ') משנת 2004 בכיכובם של ג'וש הארטנט ורוז ביירן מתרחש בתחומי השכונה.
גלריית תמונות

מבט על שדרת מילווקי ושדרת נורת' באזור ויקר פארק, כשברקע נראה קו הרקיע של מרכז שיקגו
תיאטרון שופן
ויקר פארק
התרסקות מטוס ערבה באקוודור

| --- | --- |
 תאריך:  15 במרץ 2016 
 קואורדינטות:  1°26′00″S 77°59′00″W﻿ / ﻿1.433333°S 77.983333°W﻿ / -1.433333; -77.983333
 הרוגים:  22 
  (למפת אקוודור מוגדלת) קיטו גואיאקיל קואנקה מצ'אלה צ'ימבורסוקולומביה פרומיקום ההתרסקות(למפת אקוודור רגילה) קיטו גואיאקיל קואנקה מצ'אלה צ'ימבורסוקולומביה פרומיקום ההתרסקות
 
מטוס מדגם ערבה
התרסקות מטוס הערבה באקוודור התרחשה ב-15 במרץ 2016. בתאונה במרכז המדינה נספו כל 22 יושבי המטוס. הייתה זו התאונה החמורה ביותר שאירעה למטוס מדגם זה.
מטוס התובלה הצבאי, מתוצרת התעשייה האווירית לישראל, המריא בצהרי היום משדה התעופה ריו אמזונס ועליו 19 חיילי הכוחות המיוחדים של צבא אקוודור ושלושה אנשי צוות. החיילים נועדו להשתתף בתרגיל צניחה מהמטוס.
הטייס ביקש אישור לשוב לשדה התעופה בשל תנאי מזג אוויר לא מתאימים, וזמן קצר לאחר מכן נותק הקשר עם המטוס. הוא התרסק בשעה 14:30 לערך באזור הררי, כ-10 קילומטרים מצפון-מזרח לשדה התעופה.
צוותי חיפוש רגליים ומוטסים במסוקים איתרו את שרידי המטוס.
התקליטון הראשון

התקליטון הראשון (נקרא לפעמים גם התקליט הראשון) הוא כינויו של תקליט השדרים הרשמי הראשון של הזמר זוהר ארגוב שיצא בשנת 1977.
רקע

בשנת 1977 החליט זוהר להוציא תקליט ראשון משלו שיכלול שני שירים "חיכיתי שנים" ו"כל יום שעובר". הוא פנה לאולפני "קוליפון" ביפו, שלימים הפך לאולפני "סיגמא". לפי יאיר שרגאי מנהל האולפן - זוהר הגיע אליו לאולפן והקליט את שני שיריו בתוך שעה אחת בלבד.
את המילים כתב חבר של זוהר - משה נגר, כאשר שרגאי עיבד אותם וניגן על הפסנתר והסינתיסייזר, על הגיטרות היה גרי אקשטיין, יוסי מנחם ניגן על הגיטרה בס ועל כלי ההקשה היה איקי לוי.
לאחר הקלטת השירים פנה זוהר למאיר ראובני, שמאוחר יותר נהיה מפיקו, והאחרון דחה אותו בטענה שהוא צריך להשתפשף עוד והגרון שלו צריך להתפתח.
בנוסף לפנייה למאיר ראובני, זוהר גם שלח 30 תקליטונים לרשתות רדיו שונות, אך רובן התעלמו מהם והשמיעו את התקליטון רק פעם בודדת בתוכנית "מחט בערימת תקליטים".
שני השירים מופיעים גם בקלטת "המלך והנסיכים" שהופקה על ידי טל הפקות.
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי משה נגר.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | ילדה חיכיתי שנים  | 3:32 |
| 2. | כל יום שעובר  | 4:09 |
| משך כולל: | משך כולל: | 7:41 |
משתתפים

עיבוד: יאיר שרגאי
פסנתר וסינטיסייזר: יאיר שרגאי
גיטרות: גרי אקשטיין
גיטרה בס: יוסי מנחם
תופים וכלי הקשה: איקי לוי
הוקלט באולפני "קוליפון" ביפו
טכנאי הקלטה: יהודה זייתוני
ויקר (קומיקסאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 באפריל 1934 סנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה 
 פטירה:  3 בינואר 2012 (בגיל 77) סנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה 
 מדינה:  צ'ילה 
 שם עט:  Vicar 
 מקום לימודים:  Universidad Técnica del Estado 
 שפות היצירה:  ספרדית 
 יצירות בולטות:  Locutín  Hipólito y Camilo  Quevedo   Paquita  Huaso Ramón
 
ויקר (Vicar) שם העט לויקטור חוסה אריאגדה ריוס (בספרדית: Víctor José Arriagada Ríos;‏ 16 באפריל 1934 – 3 בינואר 2012), היה קריקטוריסט צ'יליאני, שנודע בקריירה הפורה שלו כצייר קומיקס של דיסני.
ביוגרפיה

תוך כדי לימודי אמנות ותיאטרון החל ויקר את הקריירה שלו כקריקטורסיט פוליטי במוסף הקומיקס לעיתון "אל מרקוריו" (ספ') בשם "ממפטו" (ספ'). הוא החל מאייר למגזינים שונים "טופז" (ספ'), "אל פינגווינו" (ספ'), ו"ברברסס" (ספ') שם יצר את הראשונים מדמויותיו המוכרת, קוויבדו ופאלטה העיוורים, בהשראת הנשיא חורחה אלסנדרי (ספ'). ויקר עבר לספרד בשנת 1960 ואייר בעבודות שונות, כולל בסרט האנימציה "קוסם החלומות" (אנ'). הוא נכנס לתחום הקומיקס בשנת 1966. חמש שנים לאחר מכן החל לצייר קומיקס של דמויות דיסני עבור המו"ל הדני גוטנברגוס (כיום קבוצת אגמונט). הוא חזר לצ'ילה ב-1975. מעמדו של ויקר בדיסני הלך וגדל עם השנים, ועד מהרה הוא ניהל סטודיו שלם, עם מספר אמנים ואמני דיו שעבדו תחתיו עבור התאגיד. הוא כתב רק שניים מסיפוריו בעצמו, "תחרות החורף" משנת 1986 ו"ברווז בר מזל" משנת 1997. ויקר וצוותו הפיקו עבור דיסני עד 200 עמודים בשנה.
לאחר מאבק ממושך בלוקמיה, נפטר ויקר ב-3 בינואר 2012.
הערות שוליים

↑  "Fallecio VICAR (1934–2012)". Dos Cafés y una Mesa. 3 בינואר 2012. אורכב מ-המקור ב-26 באפריל 2012. נבדק ב-4 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rauch, Marco. "Fallece Vicar (1934–2012)". Mythica Ediciones. אורכב מ-המקור ב-26 באפריל 2012. נבדק ב-4 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "A Lucky Duck, written and drawn by Vicar". Inducks. נבדק ב-4 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Vicar". Lambiek Comiclopedia. נבדק ב-4 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 4097277  GND: 129323225  ISNI: 0000 0000 5489 7600  NKC: ola2018999421  NTA: 296028177  SELIBR: 245623  VIAF: 31974457   WorldCat (עם VIAF): 31974457 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קומיקס ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויקר (קומיקסאי)".
ויקקה

ערך זה עוסק במחוז במדינה מזרח טימור. אם התכוונתם לעיר הבירה של מחוז זה, ראו .
| --- | --- |
שדות אורז בהרי ויקקה
שדות אורז בהרי ויקקה
 מדינה:  מזרח טימור מזרח טימור
 נפות במחוז:  5 גזרות מרכזיות: לקלוטה (באנגלית: Lacluta)  אוסו (באנגלית: Ossu)  אוטו לארי (באנגלית: Uato-Lari)  אוטו קאראבאו (באנגלית: Uato Carabau)  ויקקה (באנגלית: Viqueque)
 בירת המחוז:  ויקקה
 שפה רשמית:  טטום
 שטח:  1,781 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  73,033 (2015)
  ‑ צפיפות:  36.6 נפש לקמ"ר (2004)
 קואורדינטות:  8°47′00″S 126°22′00″E﻿ / ﻿8.7833333333333°S 126.36666666667°E﻿ / -8.7833333333333; 126.36666666667 
 אזור זמן:  UTC +9
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מחוז וִיקֶקֶה (בטטום: Vikeke) הוא מחוז השוכן על החוף הדרומי של המדינה מזרח טימור. האוכלוסייה במחוז מונה 65,245 אנשים שחיים בשטח של 1,781 קמ"ר. המחוז גובל במחוזות באוקאו מכיוון צפון, לאוטם ממזרח ומנטוטו ממערב. מחוז זה הוא הגדול ביותר מבחינת שטח מכל שאר המחוזות במדינה.
גזרות

המחוז מחולק ל-6 גזרות מרכזיות והן:
לקלוטה (באנגלית: Lacluta) (מס' תושבים: 5,853, שטח: 416.54 קמ"ר)
אוסו (באנגלית: Ossu) (מס' תושבים: 15,612, שטח: 427.17 קמ"ר)
אוטו לארי (באנגלית: Uato-Lari) (הייתה ידועה בזמן הכיבוש הפורטוגזי בטימור בתור לאכה (Leça) ובטטום: Watulari) (מס' תושבים: 16,972, שטח: 294.13 קמ"ר)
אוטו קאראבאו (באנגלית: Uato Carabau) (בטטום: Watucarbau) (מס' תושבים: 7,212, שטח: 131.66 קמ"ר)
ויקקה (באנגלית: Viqueque) (מס' תושבים: 24,387, שטח: 610.9 קמ"ר)
ראו גם

מחוזות מזרח טימור
הערות שוליים

↑  לפי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2004
1 2 3 4 5  Direcção Nacional de Estatística: 2010 Census Wall Chart (English)
ויקלי סטנדרד

ויקלי סטנדרד (באנגלית: The Weekly Standard) היה שבועון פוליטי-חברתי-כלכלי אמריקאי, שנוסד ב-1995 על ידי ויליאם קריסטול ונסגר בדצמבר 2018. קריסטול כעורכו הראשי של המגזין מהקמתו ועד סוף 2016, והוא ומרבית בעלי הטור הכותבים בשבועון נוטים בדרך כלל לכיוון ימין-מרכז, והם בדרך כלל נאו-קונסרבטיבים.
היסטוריה

הגיליון הראשון של "ויקלי סטנדרד" יצא לאור ב-18 בספטמבר 1995. ויליאם קריסטול, מייסדו ועורכו הראשי של השבועון עד היום, היה בשעתו ראש הסגל של דן קווייל, סגן נשיא ארצות הברית בתקופתו של הנשיא ג'ורג' בוש (האב), ראש הסגל של שר החינוך בתקופת הנשיא רייגן ומרצה לעניינים פוליטיים באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת פנסילבניה. הוא הקים את "ויקלי סטנדרד" יחד עם פרד ברנס, המשמש עד היום כעורך שותף לצידו והיה קודם לכן עורך בכיר של "ניו ריפבליק". המייסד השלישי ג'ון פודהורץ, מכהן כיום כעורכו הראשי של "קומנטרי".
המו"ל ראשון של השבועון היה תאגיד התקשורת הענק של רופרט מרדוק, "ניוז קורפ." (.News Corp), שהשקיע בו מדי שנה, מאז היווסדו, בין מיליון ל-3 מיליון דולר. ביוני 2009 מכר אותו מרדוק לקבוצת התקשורת "קלריטי", שבבעלות המיליארדר האמריקאי, הנוצרי אוונגליסטי שמרן, פיליפ אנשוץ, תמורת מיליון דולר. הקונה החדש לא שינה את אופיו הבסיסי של השבועון ואף לא החליף את העורך הראשי ויליאם קריסטול, אולם הצליח לשפר במידה ניכרת, באמצעים טכניים שונים את התפוצה והמכירות, בעיקר למנויים.
אופיים של השבועון וכותביו

השבועון החדש, יחד עם רשת "פוקס ניוז" ומכון המחקר AEI יצרו בארצות הברית, החל מהמחצית השנייה של שנות התשעים, מעין משולש נאו-קונסרבטיבי בעל השפעה פוליטית-חברתית-כלכלית מסוימת. ה"ויקלי סטנדרד" שמר על העמדה הימנית-מרכזית ולמשל התנגד נחרצות לפט ביוקנן, השמרן מדי לטעמו. מאידך, הוא תמך בפלישה לעיראק והדחת סדאם חוסיין, עוד בנובמבר 1997, למעלה מחמש שנים לפני פרוץ מלחמת עיראק, הביע עמדות ניציות אחרות בענייני חוץ, ככל שהיו רלוונטיות בשנים שלאחר נפילת הקומוניזם, ותמך תמיכה נלהבת ביותר במדינת ישראל. בהקשר אחרון זה יש אולי לראות גם את התנגדותו של השבועון לפאט ביוקנן. עוד ידוע ומוכר בהקשר זה מאמרו של צ'ארלס קראוטהאמר, ממאי 1998, "At Last Zion", שהוא מאמר המביע תמיכה, כמעט אהבה שאין חזקה ממנה, למדינת ישראל.
עם זאת, את מירב ההשפעה רכש השבועון רק אחרי פיגועי 11 בספטמבר 2001 במגדלי התאומים, כאשר ממשל ג'ורג' בוש (הבן) נעשה כמעט כולו נאו-קונסרבטיבי, תחת השפעתם של סגן הנשיא דיק צ'ייני, שר ההגנה דונלד רמספלד ואחרים. דייוויד פרום, כותב הנאומים של הנשיא בוש (הבן) ובעצמו אחד הכותבים ב"ויקלי סטנדרד", אף אמר זאת במפורש. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 (אובמה - מקיין) היה השבועון אחד הגורמים שתמכו בשרה פיילין כמועמדת לסגן הנשיא מהצד הרפובליקני.
בין הכותבים ב"ויקלי סטנדרד", בנוסף לויליאם קריסטול עצמו ואלה שכבר הוזכרו לעיל, גם רבים מההוגים הנאו-קונסרבטיבים המשפיעים ביותר, כמו רוברט קגן ואחיו פרדריק קגן, גרטרוד הימלפרב (אמו של קריסטול), ג'ון ואביו נורמן פודהורץ, אליוט אברמס, ג'ון בולטון, ועוד.
במקביל לשבועון המודפס מקיים ה"ויקלי סטנדרד" גם עיתון אינטרנטי - "דיילי סטנדרד", המתעדכן מדי יום.
נכון ל-2012 מוכר ה"ויקלי סטנדרד", מדי שבוע קצת מעל 100,000 עותקים, אולם השפעתו מגיעה הרבה מעבר לתפוצתו והוא נחשב בעיני רבים ל"תנ"ך של השמרנים" ובעיקר הנאו-קונסרבטיבים.
בשנת 2018 החליטה חברת "קלריטי מדיה גרופ", שהמגזין היה בבעלותה, להפסיק את הפצתו. בתחילה נפוצו הערכות שהסגירה נועדה להעביר את מנויי המגזין לעיתון הוושינגטון אקזמינר שגם הוא בבעלות הקבוצה, אך הצהרה מטעם דובר התאגיד הבהירה שלא כך. קריסטול עצמו ייחס את סגירת העיתון לעוינות מצד תומכיו של הנשיא דונלד טראמפ.
הערות שוליים

↑  "פוליו", 6 באוקטובר 2010
↑  The American Conservative, ‏21 בנובמבר 2005
↑  ניו יורק טיימס, 2 באוגוסט 2009
ועידת אוסקה

המקום בו התרחשה הוועידה באוסקה
ועידת אוסקה של 1875 (ביפנית: 大阪会議) הייתה סדרת פגישות בין המנהיגים העיקרים של הרסטורציה של מייג'י, אשר התרחשה באוסקה שביפן ב-1873, ודנה בהקמת מועצת נציגי עם במדינה. אף שהוועידה סיימה להתכנס ב-1873, החלטותיה אושרו רשמית במנשר אשר פורסם רק ב-1875, ומכאן שמה.
המנהיגים המשתתפים בוועידה היו טושימיצ'י אוקובו, טקיושי קידו, איטגאקי טאיסוקה, איטו הירובומי ואינואואה קאורו. ב-1873 פרש איטגאקי מהממשלה בעקבות משבר הסייקנרון, מחלוקת פוליטית מרכזית באותם ימים שעסקה בשאלת תקיפת קוריאה וכיבושה בידי יפן. בעקבות פרישתו הוא דיבר גלויות ובאופן פומבי התסיס את העם בדרישה למועצת נציגי העם, מתוקף תפקידו כמנהיג תנועת "החירות וזכויות האדם". כמוהו, ב-1874, פרש קידו מהממשלה בעקבות התנגדותו למשלחת לטאיוואן.
הנותרים מבין האולגרכים של מייג'י, כפי שנודעה קבוצת מנהיגי עידן מייג'י, קראו לישיבה באוסקה בתחילת 1873, בניסיון לגשר על הפערים ולהחזיר את איטגאקי וקידו לממשלה. הוויתורים שנעשו הם הקמת סנאט (הגנרואין, מועצת הזקנים), מערכת מושלים על פי מחוזות ובית משפט עליון.
רק לאחר שנתיים הועברו ההחלטות במנשר מיוחד, שבעקבותיו נכנסו לתוקף.
לקריאה נוספת

Fraser, Andrew. The Osaka Conference of 1875. Journal of Asian Studies, Vol. 26, No. 4 (Aug., 1967), pp. 589–610
Banno, Junji. The Establishment of the Japanese Constitutional System. Routledge (1992). ISBN 0415004977
Brunton, Richard. Building Japan 1868-1876. RoutledgeCurzon (1995). ISBN 1873410050
Buruma, Ian. Inventing Japan: 1853-1964. Modern Library; Reprint edition (2004) ISBN 0812972864
Sims, Richard. Japanese Political History Since the Meiji Renovation 1868-2000. Palgrave Macmillan. ISBN 0312239157
ערך זה הוא קצרמרבנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ואלס הדקה

הואלס ברה במול מז'ור, אופוס 64, מספר 1 המכונה לרוב ואלס הדקה הוא ואלס שנכתב לפסנתר סולו על ידי המלחין הפולני פרדריק שופן. הטמפו שסומן ליצירה הוא "מולטו ויוצ'ה" כלומר מהיר מאוד וחיוני. שופן כתב את הוואלס בשנת 1847 ופרסם אותו בלייפציג באותה השנה, כיצירה הפותחת את אופוס 64. הוואלס בוצע ככל הנראה בקונצרט האחרון של שופן בפריז, שהתקיים בשישה עשר בפברואר 1848.
משום שהואלס השני באופוס נכתב בדו דיאז מינור, ואלס הדקה מהווה לו ניגוד, שכן האחרון נכתב ברה במול מז'ור, שהוא המקבילה האינהרמונית המז'ורית.
למרות כינויו, ביצוע נפוץ של יצירה זו יימשך בין דקה וחצי לשתי דקות וחצי. הסיבה לכך נעוצה בעובדה שהמוציא לאור של שופן, שטבע את הכינוי, התכוון במילה "minute" ל"קטן" ולא ל"דקה". הואלס, על אף שנחשב בעיני רבים כמבריק, אינו גרנדיוזי ואינו ארוך. אחד מהביוגרפים של שופן ציין כי המלחין ניסה לתאר באמצעות הואלס כלב שרודף אחרי זנבו. אכן, במקור הקטע נקרא על ידי שופן "כלב קטן".
מספר אמנים הקליטו גרסאות מושרות של היצירה, לרוב על מנת להדגים את כישוריהם הקוליים. אחת ההקלטות המפורסמות היא של ברברה סטרייסנד. בישראל, דני בן ישראל הקליט גרסה בעברית.
כתב היד של היצירה שמור בספרייה הלאומית של צרפת.