התפשטות מוקדמת של הומינינים אל מחוץ לאפריקה
הומו ארקטוס

הומו ארקטוס הופיע לפני 2 מיליון שנה. הומו ארקטוס הקדום חי פנים אל פנים עם הומו הביליס במזרח אפריקה במשך כמעט חצי מיליון שנים. מאובני ההומו ארקטוס העתיקים ביותר מופיעים כמעט בו זמנית, קצת לאחר שני מיליון שנה לפני זמננו, הן באפריקה והן בקווקז. אתר ההומו ארקטוס האירו-אסיאתי המוקדם ביותר הוא דמניסי בגיאורגיה, והוא מתוארך ל-1.8 מיליון שנה לפני זמננו. גולגולת שנמצאה בדמניסי היא עדות לטיפול בזקנים. הגולגולת מראה שההומו ארקטוס הזה היה מתקדם בגיל ואיבד את כל השיניים מלבד אחת שנים לפני המוות, ואולי לא סביר שההומיניד הזה היה שורד לבדו. עם זאת, לא בטוח שזו הוכחה מספקת לאכפתיות – שימפנזה משותק חלקית בשמורת גומבה שרד שנים ללא עזרה. העדות המוקדמת ביותר הידועה להומו ארקטוס האפריקאי, המכונה הומו ארגסטר, היא עצם עורפית בודדת (KNM-ER 2598), המתוארת כ"דומה להומו ארקטוס" ומתוארכת ל-1.9 מיליון שנה לערך לפני זמננו (בן זמנו של הומו רודולפנסיס). אחריו מופיע פער מאובנים. המאובן הזמין הבא הוא KNM-ER 3733, גולגולת המתוארכת ל-1.6 מיליון שנה לפני זמננו. הסטרטיגרפיה של אתרי פליסטוקן מוקדם בצפון אפריקה ושכבות הביניים של מזרח אפריקה וגאורגיה, גרועה. הקדום מבין המתוארכים הוא עין האנק בצפון אלג'יריה (כ-1.8 – 1.2 מיליון שנה לפני זמננו), שכבה אולדובאית. אתרים אלה מעידים שההומו ארקטוס המוקדם חצה את צפון אפריקה, שהיא בדרך כלל חמה ויבשה. זמן קצר חלף כנראה בין הגעתו המשוערת של הומו ארקטוס לדרום עבר הקווקז בסביבות 1.8 מיליון שנה לפני זמננו, לבין הגעתו למזרח ודרום מזרח אסיה. יש עדויות לקמו ביואנמו (Yuanmou), סין, לפני 1.7 מיליון שנה ובסנגיראן שבג'אווה, אינדונזיה, לפני 1.66 מיליון שנה.
ייתכן שהומו הביליס הגיע למערב אסיה, שם התפתח הומו ארקטוס מוקדם. הוא התפשט ממערב אסיה למזרח אסיה (איש פקין), דרום מזרח אסיה (איש ג'אווה), חזרה לאפריקה (הומו ארגסטר) ולאירופה (איש טאוטאוול).
נראה כי להומו ארקטוס נדרש יותר זמן לעבור לאירופה. האתר הקדום ביותר הוא ברנקו לאון (Barranco León) בדרום-מזרח ספרד והוא מתוארך ל-1.4 מיליון שנים לפני זמננו, והוא קשור להומו אנטססור (Homo antecessor) ולאתר השנוי במחלוקת פירו נורד (Pirro Nord) בדרום איטליה, שלפי הואמדן גילו בין 1.7 ל-1.3 מיליון שנים. הפלאוביוגאוגרפיה של תפזורות אנושיות מוקדמות במערב אירואסיה מאפיינת את הומו ארקטוס כסטנוביונט (stenobiont) רגיש לטמפרטורה, שלא הצליח להתפשט מצפון לחגורת האלפידים. יש לראות את הנוכחות האנושית המוקדמת ביותר המוגבלת מבחינה גאוגרפית בחצי האי האיברי כעדות לנוכחות בת קיימא של אוכלוסייה אנושית באזור מבודד זה. המישור הפאנוני, הממוקם דרומית-מערבית להרי הקרפטים, התאפיין ככל הנראה באקלים חם יחסית לזה של אזור הים התיכון, בעוד שהאקלים של האזור הפלאוביו-גאוגרפי של מערב אירופה הופחת על ידי השפעת זרם הגולף ויכול לתמוך בהומינין האפיזודי. התפזרות לכיוון חצי האי האיברי. ככל הנראה, חילופי האוכלוסין בין דרום-מזרח אירופה למזרח הקרוב ודרום אסיה נשלטו על ידי האינטראקציה המורכבת של מכשולים גאוגרפיים כמו הבוספורוס ומצר מיך, מחסום האקלים מצפון רכס הקווקז הגדול ומחזורי מילנקוביץ' שסגרו שוב ושוב את הבוספורוס ובכך הפעילו את חילופי האוכלוסין הדו-כיווניים בין דרום-מזרח אירופה למזרח הקרוב, וככל הנראה, פיזור נוסף מערבה של ההומינינים הארכאיים באירואסיה.
עד לפני כמיליון שנה, הומו ארקטוס התפשט ברחבי אירואסיה, בעיקר בקווי הרוחב שמדרום לקו הרוחב 50 צפונה. לא ברור אם ההתיישבות במערב אירופה הייתה רציפה, או שגלים עוקבים אכלסו שוב ושוב את השטח בהפסקות שנבעו מתקופות קרח. כלים אשליים מוקדמים בתל עובדיה, בני כ-1.4 מיליון שנה, הם עדות להתיישבות מתמשכת במערב, שכן גלים רצופים שיצאו מאפריקה לאחר מכן היו ככל הנראה מביאים את הטכנולוגיה האשלית למערב אירופה.
עדויות לנוכחות אדם מהתקופה הפלאוליתית התחתונה באיי אינדונזיה היא עדות לשייט של הומו ארקטוס בסוף הפלייסטוקן המוקדם. ייתכן שהניווט הופיע לפני מיליון שנה, אולי כדי לנצל שטחי דיג ימיים. רפסודה פרימיטיבית ניתנת להיגוי שוחזרה כדי להדגים את ההיתכנות לחציית מצר לומבוק, לפי ההשערה לפני 850,000 שנה. המצר היה ברוחב 20 ק"מ בפלייסטוקן. הישג כזה של הומו ארקטוס בפלייסטוקן המוקדם מחזק את השערת נתיבי המים מחוץ לאפריקה. פחות סבירים נתיבי יציאה ממצר גיברלטר, מצר סיציליה ובאב אל-מנדב, אם כלי השיט היו מעבר ליכולות הביצוע של הומו ארקטוס.