stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסנדק (סרט)
סרטי המשך > הסנדק 3

"הסנדק 3" יצא לאקרנים בשנת 1990, 16 שנה אחרי הסרט השני, ונחשב לסרט פחות טוב מקודמיו. הסרט מתאר את השלב הסופי בחייו של מייקל, לקראת סוף המאה ה-20, בו הוא מעורב בעיקר בעסקים חוקיים, בין היתר עם הוותיקן, ומחפש דרך לצאת מעסקי המשפחה אך נאלץ פעם אחרי פעם להיכנע לתכתיבי הדור הצעיר שאינו פועל על פי אותם חוקי כבוד. מייקל מתמודד גם עם רגשות אשם על הפשעים שביצע גם מול בני משפחתו וחווה את אהבתו הגדולה לבנו ולבתו (המגולמת על ידי סופיה קופולה). בסוף הסרט מתמנה יורש לדון, וינצ'נסו "וינסנט" מנסיני, בנו הלא-חוקי של סנטינו "סאני" קורליאונה, אשר גולם על ידי אנדי גרסיה. סצנת "ההכתרה" של וינסנט זהה במאפייניה לסצנת ההכתרה של מייקל החותמת את הסרט הראשון.
קופולה גייס לסרט את אותם שחקנים שהופיעו בסרט הראשון: אל פצ'ינו, דיאן קיטון כאשתו קיי, טליה שייר כקוני אחותו ועוד מגוון דמויות ותפקידים קטנים (האופה המביא למסיבה את עוגת החמאה הוא אותו האופה שהגיע לבקר את הסנדק המאושפז בבית החולים בסרט הראשון).
נוטים לראות את שלושת הסרטים כיצירה אחת שלמה, סאגת הסנדק, ובעיקר את שני החלקים הראשונים אשר מהווים סרטים משלימים - כולל הקבלות וסצנות דומות.
השפעות מהמציאות

העיתונאי פיטר רוב, שחי חמש-עשרה שנה בנאפולי ובסיציליה, מתאר בספר "חצות בסיציליה" את תולדות האי במאה השנים האחרונות. בין השאר, הוא מתאר את האירועים ההיסטוריים שזכו לאזכור בסרטי "הסנדק".
"חמש המשפחות" המתוארות בסרט מבוססות בחופשיות על חמש משפחות הפשע בניו יורק: בונאנו, קולמבו, ג'נוביז, גמבינו ולוקזי.
חלק מהדמויות בסאגה מבוססות על דמויות מהמציאות:
ג'וני פונטיין מבוסס על פרנק סינטרה.
מו גרין מבוסס על באגסי סיגל.
היימן רות' מבוסס על מאיר לנסקי.
דמותו של ויטו מתוארת כשילוב של מספר בוסים והתנהגותו האצילית מזכירה יותר מכל את לאקי לוצ'יאנו.
"הסנדק", שנמכר ביותר מ-20 מיליון עותקים לפני שעובד לקולנוע, נכתב על ידי מריו פוזו כמעט בעל כורחו. פוזו, שנולד בניו יורק כבן למשפחת מהגרים איטלקית, כתב קודם לכן שתי ביוגרפיות שלא הצליחו באופן מסחרי. כדי להתפרנס נהג לכתוב סיפורים מהסוג המתאים לעיתוני גברים, עד שעורכו הציע לו לכתוב רומן על דמויות מעולם הפשע. פוזו לא היה נלהב, אבל לבסוף נכנע וכתב את "הסנדק".
לימים התוודה כי את ההשראה לדמותו של הסנדק נתנה אמו שהייתה אנאלפביתית ושמרה בקנאות על שלמות המשפחה.
פסקול

פסקול הסרט הוקלט והופץ ב-1972 על ידי חברת התקליטים פרמאונט הקלטות. הוא הולחן ובוצע כולו על ידי נינו רוטה, ונושא אופי סיציליאני עממי.
פסקול > רשימת רצועות

| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> כותב(ים) | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Main Title (The Godfather Waltz)  | נינו רוטה | 3:04 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | I Have But One Heart (מבוצע על ידי אל מרטינו)   | ג'וני פארו ומרטי סימס | 3:00 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | The Pickup  | נינו רוטה | 2:56 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Connie's Wedding  | קרמיין קופולה | 1:33 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | The Halls of Fear  | נינו רוטה | 2:12 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Sicilian Pastorale  | נינו רוטה | 3:03 |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> כותב(ים) | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Love Theme from The Godfather  | נינו רוטה | 2:37 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | The Godfather Waltz  | נינו רוטה | 3:35 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Apollonia  | נינו רוטה | 1:22 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | The New Godfather  | נינו רוטה | 2:00 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | The Baptism (כולל קטעים מתוך הפסקליה ופוגה בדו מינור לעוגב של באך)   | נינו רוטה | 1:51 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | The Godfather Finale  | נינו רוטה | 3:50 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 31:31 |  |  |  |  |  |  |
פרסים

הסרט היה מועמד לתשעה פרסי אוסקר: לסרט, לבמאי, לשחקן הראשי (למרלון ברנדו), לשחקן המשנה (שלוש מועמדויות: אל פצ'ינו, רוברט דובאל, ג'יימס קאן), לתסריט המעובד (מריו פוזו ופרנסיס פורד קופולה), עריכת הסאונד, עיצוב התלבושות, עריכת הסרט, ופסקול. הסרט זכה בפרסים על הסרט, התסריט המעובד ועל המשחק הראשי של ברנדו.
פרסים נוספים שהסרט זכה בהם הם פרס באפט"א על המוזיקה שבסרט, פרס גילדת הבמאים האמריקאית לקופולה, וחמישה פרסי גלובוס הזהב: לסרט, לבמאי (קופולה), לשחקן (ברנדו), לתסריט (פוזו וקופולה) ולפסקול המוזיקלי (נינו רוטה).
| פרס | קטגוריה | מועמד | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| טקס פרסי אוסקר ה-45 | הסרט הטוב ביותר | אלברט רודי | זכייה |
| טקס פרסי אוסקר ה-45 | הבימוי הטוב ביותר | פרנסיס פורד קופולה | מועמדות |
| טקס פרסי אוסקר ה-45 | השחקן הטוב ביותר | מרלון ברנדו (סירב לקבל את הפרס) | זכייה |
| טקס פרסי אוסקר ה-45 | שחקן המשנה הטוב ביותר | ג'יימס קאן | מועמדות |
| טקס פרסי אוסקר ה-45 | שחקן המשנה הטוב ביותר | רוברט דובאל | מועמדות |
| טקס פרסי אוסקר ה-45 | שחקן המשנה הטוב ביותר | אל פצ'ינו | מועמדות |
| טקס פרסי אוסקר ה-45 | התסריט המעובד הטוב ביותר | מריו פוזו ופרנסיס פורד קופולה | זכייה |
| טקס פרסי אוסקר ה-45 | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | אנה היל ג'ונסטון | מועמדות |
| טקס פרסי אוסקר ה-45 | העריכה הטובה ביותר | ויליאם ריינולדס ופיטר זינר | מועמדות |
| טקס פרסי אוסקר ה-45 | מיקס הסאונד הטוב ביותר | צ'ארלס גרנצבך, ריצ'רד פורטמן וכריס ניומן | מועמדות |
| טקס פרסי אוסקר ה-45 | הפסקול המקורי הטוב ביותר | נינו רוטה | בוטל |
| טקס פרסי האקדמיה הבריטית ה-26 | השחקן הראשי הטוב ביותר | מרלון ברנדו (גם עבור אורחי הלילה) | מועמדות |
| טקס פרסי האקדמיה הבריטית ה-26 | שחקן המשנה הטוב ביותר | רוברט דובאל | מועמדות |
| טקס פרסי האקדמיה הבריטית ה-26 | השחקן המבטיח ביותר | אל פצ'ינו | מועמדות |
| טקס פרסי האקדמיה הבריטית ה-26 | המוזיקה הטובה ביותר | נינו רוטה | זכייה |
| טקס פרסי האקדמיה הבריטית ה-26 | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | אנה היל ג'ונסטון | מועמדות |
| טקס פרסי גילדת הבמאים של אמריקה ה-25 | בימוי יוצא מן הכלל | פרנסיס פורד קופולה | זכייה |
| טקס פרסי גלובוס הזהב ה-30 | הסרט הטוב ביותר - דרמה | הסרט הטוב ביותר - דרמה | זכייה |
| טקס פרסי גלובוס הזהב ה-30 | הבימוי הטוב ביותר | פרנסיס פורד קופולה | זכייה |
| טקס פרסי גלובוס הזהב ה-30 | השחקן הטוב ביותר - סרט דרמה | מרלון ברנדו | זכייה |
| טקס פרסי גלובוס הזהב ה-30 | השחקן הטוב ביותר - סרט דרמה | אל פצ'ינו | מועמדות |
| טקס פרסי גלובוס הזהב ה-30 | שחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע | ג'יימס קאן | מועמדות |
| טקס פרסי גלובוס הזהב ה-30 | התסריט הטוב ביותר | מריו פוזו ופרנסיס פורד קופולה | זכייה |
| טקס פרסי גלובוס הזהב ה-30 | הפסקול הטוב ביותר | נינו רוטה | זכייה |
| טקס פרסי גראמי ה-15 | הפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית | נינו רוטה | זכייה |
| טקס פרסי גילדת הכותבים של אמריקה ה-25 | התסריט המעובד הטוב ביותר | מריו פוזו ופרנסיס פורד קופולה | זכייה |
הפצה בישראל

הסרט הופץ בישראל על ידי סינמה אינטרנשיונל קורפורישן, ואושר על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות לצפייה מעל גיל 16.
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "הסנדק", עמ' 204–206
חטיפת משפחת ביבס

| חלק מהטבח בניר עוז |
| --- | --- |

צילום של שירי ביבס האוחזת בשני ילדיה: כפיר (משמאל) ואריאל ביבס (מימין) צילום זה הוא מתוך סרטון שצולם כנראה על ידי ארגון הטרור חמאס- והועלה ב-7 באוקטובר 2023, זמן קצר לאחר חטיפתם עוד באותו יום
 תאריך:  7 באוקטובר 2023
 תאריך עברי:  כ"ב בתשרי, שמחת תורה ה'תשפ"ד
 מקום:  השלושה, וכן גם האב ירדן, נחטפו מביתם בקיבוץ ניר עוז, ישראל ישראל
 מטרה:  הרג ללא הבחנה וחטיפה
 סוג:  פיגוע מיקוח
 הרוגים:  3
 חטופים:  4
 מבצע:  "תנועת אל-מוג'אהדין" הקשורה ל חמאס
 מספר מפגעים:  חוליית מחבלים מעזה
חטיפת משפחת ביבס לרצועת עזה אירעה במהלך הטבח בניר עוז במתקפת שבעה באוקטובר. מחבלים פלסטינים חטפו את האם שירי עם ילדיה הקטנים, אריאל בן ה-4 וכפיר בן ה-9 חודשים, מביתם בניר עוז. כפיר היה הצעיר ביותר מבין אלו שנחטפו מישראל לרצועת עזה במהלך המתקפה. אב המשפחה, ירדן, נחטף קודם לכן בשטח הקיבוץ. במהלך הטבח נרצחו הוריה של שירי, יוסי ומרגיט סילברמן, גם הם בני קיבוץ ניר עוז, וגופותיהם זוהו שבועיים אחר כך.
במהלך הפסקת האש הראשונה, בהיעדר הידיעה על הרצחם בשבי, הייתה ציפייה בישראל לשחרורם של שירי והילדים. בשלהי נובמבר 2023 טען חמאס כי הם נהרגו מתקיפה אווירית ישראלית. הידיעה התקבלה בישראל בספקנות, ונטען כי מדובר ב"טרור פסיכולוגי". יממה אחר כך פרסם חמאס סרטון שבו נראה ירדן ביבס מקבל את הבשורה המרה.
ב-1 בפברואר 2025 שוחרר ירדן והושב לישראל במסגרת הפסקת האש השנייה. ב-20 וב-22 בפברואר הושבו לישראל גופותיהם של כפיר, אריאל ושירי ביבס. בניתוח לאחר המוות אוששה הטענה כי שירי וילדיה נרצחו על ידי שוביהם, שניסו לאחר מכן להסוות את הרצח כהרג בהפצצה ישראלית על ידי השחתת הגופות. על פי ממצאי הזיהוי הפלילי ומידע מודיעיני של ישראל, שירי והילדים נרצחו בידי שוביהם זמן מה לאחר שנחטפו, כאשר הילדים הקטנים נרצחו בידיים.
שירי, אריאל וכפיר הובאו למנוחות בהלוויה המונית שסוקרה בכל העולם ב-26 בפברואר 2025.
משפחת ביבס

יוסי ומרגיט סילברמן, זוג ממוצא ארגנטינאי, השתקעו בקיבוץ ניר עוז, שם נולדה וגדלה בתם, שירי סילברמן. משפחת סילברמן גרה בשכנות למשפחת קוניו, שבניה (דוד ואיתן) היו חבריו הקרובים של ירדן ביבס מילדות. בשל קרבה זאת הכירו ירדן ושירי מגיל צעיר.
ירדן ושירי נישאו במאי 2018 ונולדו להם שני בנים: אריאל וכפיר. שירי עבדה בהנהלת החשבונות של הקיבוץ, וירדן עבד כרתך. בעת הטבח הייתה שירי בת 32, אריאל היה בן 4, וכפיר היה בן 9 חודשים.
החטיפה והשבי ברצועת עזה

ביום 7 באוקטובר 2023 בסביבות השעה 06:30 שלח ירדן ביבס לאחותו עדכון על ירי רקטות. לאחר מכן דיווח לה על מחבלים שנכנסו לקיבוץ, ושלח מסרונים נוספים כדי לעדכן במצב הלחימה בקיבוץ ניר עוז ובסביבתו. סמוך לשעה 09:43 הוא שלח את ההודעה "הם בפנים", וזמן קצר אחרי כן שלח למשפחתו: "אני אוהב אתכם".
הוא נחטף על ידי מחבלי חמאס בשטח הקיבוץ. לאחר האירוע הופצו תמונות של ירדן כשהוא מדמם מראשו ונדחף על ידי מחבלים. חודשים לאחר מכן פורסם גם סרטון שבו פניו נראות מכוסות דם והמחבלים מתעללים בו.
זמן קצר לאחר חטיפתו של ירדן, הגיעו אל בית המשפחה שבו שהו שירי והילדים, מחבלים מתנועת אל-מוג'אהדין הפלסטינית וקבוצת הטרור "אדוני השממה". תיעוד המשפחה, אחד מבין רבים שהופצו באינטרנט, של שירי המבועתת, מחזיקה בזרועותיה את שני הילדים עטופים בשמיכה, תוך שהיא מוקפת בחמושים, הפך במהרה לאחד מסמלי המלחמה והופץ ברחבי העולם.
ב-19 בפברואר 2024 הציג צה"ל לקרוביהם של משפחת ביבס סרטון שצולם ככל הנראה בדרום רצועת עזה, בו תיעוד של שירי והילדים מספר ימים לאחר החטיפה.
הוריה של שירי, יוסי סילברמן ומרגיט שניידר-סילברמן, נרצחו במתקפה על הקיבוץ וביתם נשרף כליל. גופותיהם אותרו וזוהו באופן רשמי ב-21 באוקטובר 2023.
לאחר השחרור נודע כי ירדן נכלא בבידוד בתא נפרד במנהרה, מעין כלוב, ונמנע ממנו מגע עם חטופים אחרים. זאת למעט בזמן ארוחה שהתאפשרה פעם ביום, כמעט כל יום.
מאמצים לשחרורם

תמונות מהקמפיין "נחטף" להשבת החטופים
תמונת אריאל ביבס בן הארבע
תמונת כפיר ביבס בן 9 חודשים
שירי וילדיה היו צפויים להשתחרר בהסכם הפסקת האש בין ישראל לחמאס שהחל ב-24 בנובמבר 2023. ישראל ראתה באי שחרורם הפרה של ההסכם. ב-29 בנובמבר 2023, הזרוע הצבאית של חמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם, הודיעה ששירי ושני ילדיה נהרגו בתקיפות אוויריות ישראליות. ישראל הודיעה שאין ראיות לכך. למחרת פורסם סרטון שבו נראה ירדן ביבס בחיים.
דובר צה"ל מסר לגבי מיקום המשפחה כי בצה"ל מאמינים שהילדים ואמם נמצאים בידי תנועת אל-מוג'אהדין הפלסטינית. לפי שר החוץ אלי כהן והג'רוזלם פוסט, בתחילת דצמבר 2023 כל השגרירויות והקונסוליות של ישראל הדליקו את הבניינים שלהן בכתום או הציגו תמונות של המשפחה. שר החוץ הדגיש שהתצוגה במקביל להדלקת נר ראשון של חנוכה היא אקט של סולידריות שנועד להעלות מודעות לזוועות חמאס, ולגייס את דעת הקהל בעולם בקריאה לשחרור החטופים.
לאחר ששירי וילדיה לא שוחררו, פתחו קרוביהם בקמפיין עולמי שדרש את שחרורם המיידי. בן דוד של משפחת ביבס העלה בקשה לדבר עם נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי ואמיר קטר, תמים בן חמד אאל ת'אני, כדי לעתור להם לסייע בשחרור המשפחה. הוא גם הזכיר שהם עובדים עם ממשלת ארגנטינה כדי לפעול לשחרור המשפחה. עצרות שקראו לשחרורם של בני משפחת ביבס התקיימו במספר מוקדים בישראל ובשאר העולם, כולל הפגנות קבועות מול ביתו של מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש. בהפגנה בוונקובר השתתף גם חבר פרלמנט מקומי, וברבות מהן הודגש הצבע הכתום. במהלך החודשים מאז נחטפו לרצועת עזה, בעודם מוחזקים בשבי ארגון טרור חמאס, ציינו בני משפחתם וחברים, בהזדמנויות שונות ובאירועים ציבוריים המוניים, את ימי הולדתם. ב-18 בינואר 2024 צוין באירוע בשם "יום ההולדת העצוב בעולם" יום הולדתו הראשון של התינוק כפיר ביבס. באירוע, שהתקיים בכיכר החטופים בתל אביב בהנחיית גילי ורנר השתתפו, לצד נציגים ממשפחת ביבס, גם האמנים וכוכבי הילדים: טל מוסרי, הדוד חיים, מיכל הקטנה, מני ממטרה ואוהד חיטמן.
בחודש יוני 2024 אמר בני גנץ בראיון למגישה מיכל רבינוביץ, ב"כאן חדשות", כי הוא חושב שישראל יודעת מה מצבם של משפחת ביבס, ותחשוף זאת כשהתנאים יבשילו לכך. ב-5 באוגוסט 2024 צוין יום הולדתו החמישי של אריאל ביבס. באירוע, שהתקיים בכיכר החטופים והנעדרים בתל אביב-יפו בהנחיית ישראל קטורזה, השתתפו, לצד נציגים ממשפחת ביבס, גם האמנים: רן דנקר, דוד ד'אור ורוני דלומי.
במסגרת הקריאה הציבורית בישראל ובעולם להשבת משפחת ביבס משבי חמאס, הפך הצבע הכתום לסמלה, עקב היות שני בניה, אריאל וכפיר, בעלי צבע שיער ג'ינג'י עז.
שחרור וקבורה

ב-1 בפברואר 2025, כ-484 ימים לאחר שנחטף, שוחרר אב המשפחה, ירדן ביבס, מהשבי ברצועת עזה והגיע לישראל במסגרת עסקת שחרור החטופים השנייה.
ב-20 בפברואר 2025, במסגרת עסקת שחרור החטופים, חמאס העביר לידי ישראל ארבע גופות, שלפי ההסכם היו גופותיהם של שירי, אריאל וכפיר וביבס, ושל עודד ליפשיץ בן ה-83. ב-21 בפברואר 2025 אימת המכון לרפואה משפטית כי מדובר בגופותיהם של כפיר ואריאל, אך הגופה הנוספת לא זוהתה כגופתה של האם או חטופה אחרת, אלא של אישה פלסטינית. לאחר זיהוי ובדיקת הגופות הודיע דובר צה"ל כי על פי ממצאים פורנזיים וממצאים מודיעיניים, אריאל וכפיר ביבס נרצחו, כנראה בידיים החשופות של המחבלים, שניסו לאחר מכן לטשטש זאת. הערכה זו סותרת את טענות חמאס, לפיה הם נהרגו בתקיפה של חיל האוויר. ההערכה היא שאריאל וכפיר נרצחו לקראת סוף נובמבר 2023 או תחילת דצמבר 2023. לאחר הגעת גופות הילדים הגיב ראש ממשלת ישראל: "השם יקום דמם, וגם אנחנו ננקום".
ב-22 בפברואר 2025 לפנות בוקר העביר חמאס מרצועת עזה גופה נוספת לידי ישראל, שזוהתה כגופתה של שירי ביבס. שירי ביבס ובניה הוחזקו על ידי ארגון סלפי המכונה "אדוני השממה", הקשור לתנועת אל-מוג'אהדין הפלסטינית.
שחרור וקבורה > תגובות בעולם

ארצות הברית ארצות הברית: שליח הנשיא לענייני חטופים, אדם בוהלר (אנ'), אימת את הזיהוי הפלילי של המרכז הלאומי לרפואה משפטית, הגדיר את אי השבת גופתה של שירי ביבס כ"הפרה מוחלטת" ואמר שעל חמאס לשחרר את כולם מייד, אחרת יעמוד בפני "השמדה מוחלטת". מזכיר המדינה מרקו רוביו גינה את אי-השבתה של שירי, כינה את חמאס "רשע טהור" וקרא להשמדתו, ולהשבת כל החטופים.
אוסטרליה אוסטרליה: ב-19 בפברואר 2025, מגיש החדשות כריס קני פרץ בבכי בשידור, והביע זעזוע על האכזריות של חמאס ותומכיו. הוא תהה מדוע מנהיגי עולם, מנהיגי קהילות מוסלמיות ופעילים נגד מלחמה לא קראו לשחרור משפחת ביבס, או הדגישו את מצוקתה בתקשורת המערבית. במיוחד כשהם עוסקים בתעמולה על המתרחש בעזה. קני הדגיש כי חמאס, המבצע פשעים נגד האנושות, לא ראוי לתמיכה או הצדקה ציבורית.
ארגנטינה ארגנטינה: ב-20 בפברואר 2025 הנשיא חאבייר מיליי ביקש מבית הנבחרים להכריז על יום אבל לאומי לאחר זיהוי ארבעת החללים החטופים ששבו לישראל. תוך דיון קצר, אושרה יוזמת הנשיא, והוכרזו שני ימי אבל לאומי. בעיריית בואנוס איירס הוגשה הצעה להחליף את השם של רחוב "מדינת פלסטין" לרחוב "משפחת ביבס". ב-24 בפברואר נערך בבואנוס איירס בירת ארגנטינה טקס לזכרם של בני משפחת ביבס, בו השתתפו אלפי בני אדם, רבים מהם הניפו סרטים כתומים. בטקס השתתפו בני משפחות חטופים.
גרמניה גרמניה: השגריר בישראל, שטפן זייברט, גינה את רצח כפיר ואריאל.
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת: השגריר בישראל, סיימון וולטרס, גינה את רצח כפיר ואריאל ואת אי-השבתה של שירי. כינה את האירוע "שפל חדש ומזעזע" ואיחל "שכפיר ואריאל ינוחו בשלום".
האו"ם האו"ם: ב-24 בפברואר נערך טקס לזכרם של בני משפחת ביבס ועודד ליפשיץ במטה האו"ם בהשתתפות עשרות שגרירים, נציגי הקהילה היהודית ובכירים בקהילה הבינלאומית.[דרושה הבהרה]
שחרור וקבורה > הלווייה

ערך מורחב - הלוויית משפחת ביבס
ב-26 בפברואר, לאחר סיום תחקיר הזיהוי הפלילי, התקיימה לווייתם של שירי, אריאל וכפיר ביבס.
בימים שלפני ההלוויה הוארו מבנים ברחבי העולם באור כתום לזכרם של בני משפחת ביבס. 108 הנציגויות של ישראל ברחבי העולם הונחו על ידי משרד החוץ להאיר את מבני השגרירויות והקונסוליות, ולפעול על מנת להאיר מבנים ציבוריים נוספים. בארגנטינה הוארו מבנים ציבוריים רבים, ביניהם האובליסק בבואנוס איירס, פסל ישו בריו דה ז'ניירו, פירמידת טרנסאמריקה בסן פרנסיסקו, בניינים בבלגראד שבסרביה, שער ברנדבורג בברלין, משרד החוץ של איטליה, מגדל אייפל בפריז, הבית הלבן בוושינגטון, האמפייר סטייט ועוד.
דיוני מליאת הכנסת באותו יום נפתחו בדקת דומייה.
מסע ההלווייה יצא לדרך מחברה קדישא בראשון לציון והסתיים בבית העלמין ביישוב צוחר שבחבל אשכול. את השיירה ליוו רבבות ישראלים עם דגלי ישראל, דגלים כתומים וצהובים, סמלי החטופים, כרזות תמיכה במשפחת ביבס ובלונים כתומים.
שירי וילדיה נקברו בארון קבורה אחד משותף.
ההלוויה והאירועים שסביבה סוקרו בכלי תקשורת ברחבי העולם, בהם העיתון הגרמני בילד, העיתון הבריטי דיילי מייל והעיתון הצרפתי לה מונד. באתר ה"לה רפובליקה" האיטלקי העבירו בשידור חי את מסע ההלוויה, וחלקים מהאירוע שודרו בשידור חי בערוצי חדשות רבים ברחבי העולם.
גלריה

אמנות ומיצגים
כפיר ביבס, ציור מאת תום מלניק
אריאל ביבס, ציור מאת סתיו עסיס
בובות דובי פרווה מכוסי עיניים ומוכתמים בכתמי צבע אדום-דם, המייצגים את 30 הילדים שנחטפו על ידי מחבלי חמאס לעזה (במרכז, תמונות של כפיר ואריאל ביבס)
תערוכת תלמידי מגמת עיצוב חזותי בכפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי
פסל של שירי האוחזת בבניה, כיכר החטופים והנעדרים בתל אביב-יפו
ציון יום ההולדת ה-5 של אריאל בכיכר החטופים בתל אביב-יפו, 5 באוגוסט 2024
ציון יום ההולדת ה-1 של כפיר
כיכר המפרשים באשדוד מוארת בכתום-אדום לציון יום הולדת שנה לכפיר בשבי
כפיר ביבס, ציור מאת האמנית הודיה בושארי, הציור מציין את יום הולדתו בשבי.
ראו גם

החטופים הישראלים ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל
נשים במלחמת חרבות ברזל
ביאורים

↑  במקור באנגלית: ”Hamas is evil – pure evil – and must be eradicated. ALL hostages must come home NOW”.
המפלגה הקומוניסטית הישראלית

ערך זה עוסק במפלגה הקומוניסטית הישראלית (לשעבר רק"ח) המהווה מרכיב עיקרי של חד"ש כיום. אם התכוונתם למפלגה ההיסטורית מק"י אשר התפצלה לרק"ח ולפלג שהמשיך לשאת את השם מק"י בראשות משה סנה ושמואל מיקוניס, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 שם רשמי:  الحزب الشيوعي الاسرائيلي, רשימה קומוניסטית חדשה 
 מנהיגים:  הנהגה קולקטיבית באמצעות ועד מרכזי. מנהיגים בולטים בעבר: מאיר וילנר, תופיק טובי
 מזכיר כללי:  עאדל עאמר
 תקופת הפעילות:  1919–הווה (כ־106 שנים)
 אפיון:  מפלגת שמאל קיצוני קומוניסטית
 אידאולוגיות:  קומוניזם, מרקסיזם-לניניזם, אלטר-גלובליזציה, אנטי-ציונות
 כנסות:  הכנסת הראשונה כמפלגה עצמאית והחל מ-הכנסת ה-12 כחלק מחד"ש
 אותיות:  ו
 שיא כוחה:  4 מנדטים:  בכנסת ה-8 - עצמאית בכנסת ה-9 - כחלק מחד"ש בכנסות 20, 22, 23 - כחלק מחד"ש בתוך הרשימה המשותפת
 שפל כוחה:  2 מנדטים:  בכנסות 5, 13, 17 - כחלק מחד"ש בכנסת ה-14 - כחלק מחד"ש-בל"ד בכנסת ה-16 -כחלק מחד"ש-תע"ל בכנסת ה-24 - כחלק מחד"ש בתוך הרשימה המשותפת
 רשימה פוליטית:  חד"ש
 נוצרה מתוך:  רק"ח
 התמזגה לתוך:  רצה ברשימת חד"ש, אך קיימת בתור מפלגה
 מטה:  חיפה 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי
 ארגונים בינלאומיים:  הייתה חברה בקומינטרן עד להתפרקותו בשנת 1943.
 נציגויות בפרלמנטים
 הכנסת:  2 / 120
 
 maki.org.il
 
המפלגה הקומוניסטית הישראלית, או בראשי תיבות מק"י (בערבית: الحزب الشيوعي الاسرائيلي), היא מפלגת שמאל רדיקלית קומוניסטית ששורשיה נעוצים עוד בתקופת היישוב העברי בארץ ישראל, במפלגת פועלים סוציאליסטית עברית, שנוסדה ב-1919 ואשר בשנת 1924 שינתה את שמה למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה. כיום מק"י מהווה חלק מהחזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון (חד"ש). נקראה בעבר בשם רשימה קומוניסטית חדשה או בקיצור רק"ח.
היסטוריה

בשנת 1948, לאחר מלחמת העצמאות, הקימו המנהיגים הקומוניסטים הערבים שנשארו בישראל יחד עם הפק"פ היהודית את מק"י - המפלגה הקומוניסטית הישראלית. עם זאת, כיום המפלגה מכירה בתאריך ההקמה של הפק"פ - 1919, כתאריך הווסדה, בכך היא המפלגה הוותיקה ביותר בישראל. בימי המנדט הבריטי הוצאה המפלגה הקומוניסטית מחוץ לחוק ורק לאחר הקמתה של מדינת ישראל ניתנה לה האפשרות לפעול בגלוי.
על המפלגה בתקופה זו, ניתן לקרוא בערך המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מפלגה היסטורית).
היסטוריה > הפילוג

ביוני 1965 חל פילוג במפלגה והיא התפצלה לשתי מפלגות חדשות. למרות שהפלג בראשות משה סנה ושמואל מיקוניס היווה מיעוט בתוך המפלגה, הוא היה רוב בין חמשת חברי הכנסת של המפלגה. לכן, ובהתאם לחוק, ניתנו השם מק"י, רוב נכסי המפלגה, כמו גם פתק הבחירות "ק'" לפלג הפורש בראשות סנה ומיקוניס. חברי הפלג בראשות מאיר וילנר ותופיק טובי עתרו לבית המשפט העליון בעניין, וזה החליט שלא להפוך את ההחלטה. לאור כך, הוחלט בפלג בראשות וילנר וטובי על אימוץ השם "רשימה קומוניסטית חדשה" (רק"ח). עם זאת, המפלגה המשיכה להשתמש בשם המפלגה הקומוניסטית הישראלית במפגשיה הפנימיים כל עוד אין הכרח חוקי שלא להשתמש בשם זה. לדוגמה, בספרים בהוצאת המפלגה נרשם: הוצאת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הישראלית (רק"ח).
היסטוריה > שנות ה-90 של המאה ה-20

בשנת 1989 שינתה רק"ח את שמה חזרה למק"י - המפלגה הקומוניסטית הישראלית. בשנת 1990, נבחר לראשונה במפלגה מזכ"ל ערבי, ח"כ לשעבר תופיק טובי.
מק"י כיום היא חלק מהחזית הדמוקרטית לשלום ושוויון (חד"ש), אותה הקימה כרק"ח באמצע שנות השבעים והיא הרוב במוסדותיה כך שמבין 470 חברי מועצת חד"ש 370 הם חברי מק"י. ביטאונה בעברית של המפלגה נקרא "זו הדרך". עיתונה של המפלגה בערבית נקרא אל-איתיחאד.
עם קריסת ברית המועצות נקלעה המפלגה למשבר פוליטי וכלכלי עמוק, כאשר במפלגה התגבשו שתי קבוצות: האחת שהאמינה שבגידת המנהיגים היא הסיבה לקריסת ברית המועצות והאחרת שהאמינה שברית המועצות קרסה בגלל היותה לא דמוקרטית. בשנת 1993 עלה הוויכוח לדיון בוועידה ה-22 של מק"י. מאיר וילנר נאם בשם הקבוצה הראשונה, ובשם הקבוצה השנייה נאם דוד חנין. בהצבעה ניצחה הקבוצה הראשונה וחנין הודח לראשונה מהוועד המרכזי של המפלגה.
בעקבות מלחמת המפרץ, הפך ביטאונה של מק"י מעיתון שבועי לעלון קטן ומצומצם, וניטשו ויכוחים מרים על גבי ביטאון פנימי נוסף בשם "דפי עיון". פרסום הספר "אדומים - המפלגה הקומוניסטית בארץ ישראל", על ידי ההיסטוריון שמואל דותן, עורר במק"י כעס רב בעקבות הטענות שהועלו בו בנוגע לעברה עד 1948, לרבות מגעי החברים הערבים עם המופתי, חאג' אמין אל-חוסייני, צידוד בלאומנות הפלסטינית, תמיכה בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב והתנגדות (לפני הפרת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב) לגיוס תושבי ארץ ישראל למלחמה בגרמניה הנאצית בטענה שמדובר במלחמה אימפריאליסטית.
הוועידה ה-23 של המפלגה התכנסה ביוני 1997 בצל החרמת אנשי וילנר את הוועידה, תוך האשמת יורם גוז'נסקי, מבכירי המפלגה, בזיוף תוצאות הבחירות לצירים בסניפי המפלגה בתל אביב ובגוש דן. בוועידה נשא נאום, לראשונה בתולדות המפלגה, יושב-ראש ההסתדרות דאז, עמיר פרץ. עוד לפני כן, הקרע במפלגה העמיק עם סגירת ביטאונה הרעיוני בעברית, "ערכים", בשנת 1996, והביטאון המקביל בערבית, "א-דארב". בשנת 1999 פרשו אנשי וילנר מן המפלגה והקימו את הפורום הקומוניסטי הישראלי. במהלך הפילוג פוטרו וסולקו חברי הפורום הקומוניסטי הישראלי מהמפלגה, ולראשונה בתולדותיה ניהלה מק"י מגעים עם חברים לשעבר באמצעות בתי המשפט. מאיר וילנר עצמו סירב לפרוש מן המפלגה ונותר חבר מק"י עד למותו, ביוני 2003. משנת 1999 מכהן כיו"ר הפורום הקומוניסטי הישראלי, מחמוד מחאמיד, מאום אל-פחם, לשעבר חבר לשכת מק"י ומזכיר מחוז אום אל-פחם של מק"י.
היסטוריה > המאה ה-21

בבחירות לכנסת שנערכו בשנת 2003, חד"ש זכתה ב-93,819 קולות, מתוכם (לפי ההערכות) כ-8,000 קולות של אזרחים יהודים.
מועצת מק"י (גוף ייצוגי הכולל כ-250 צירים) קבעה בסוף שנת 2005 שבשלושת המקומות הראשונים ברשימתה חד"ש חייבים להיות יהודים וערבים ושחד"ש תשמור על משקלה המנדטורי. אחרי כן, בתחילת שנת 2006, קיבלה מועצת חד"ש (גוף ייצוגי הכולל כ-500 נציגים) באופן מעשי את ההחלטה כשהחליטה שחד"ש תרוץ לבדה לבחירות לכנסת ה-17 וכשהעמידה את ד"ר דב חנין במקום השלישי.
המזכיר הכללי הנוכחי של מק"י הוא עאדל עאמר שנבחר בשנת 2015, והחליף את חה"כ לשעבר מוחמד נפאע שהחזיק בתפקיד מאז שנת 2002. עאמר הוא תושב אום אל-פחם ומהווה את המזכ"ל הראשון של המפלגה מיישובי המשולש הדרומי.
בשנת 2009 חגגה המפלגה 90 שנה להווסדה.
בשנת 2011 בעקבות ההתקוממות בסוריה מזכ"ל המפלגה, מוחמד נפאע, הביע תקווה שהממשלה הסורית תנקוט בצעדי רפורמה מידיים כדי שלא יימשך מרחץ הדמים. קומוניסטים בעולם הערבי, וגם חברים במק"י מתחו ביקורת על התגובה הזו וראו בה תמיכה עקיפה במשטרו של בשאר אל-אסד. עם זאת, במק"י הרבו להדגיש שלא זה המצב וכי אין הם תומכים במשטרו של אסד או במעשיו.
פעילויות מק"י בשנים האחרונות

כיום מובילה מק"י מאבקים חברתיים, סביבתיים, למען השלום ונגד המלחמה, בעד שיויון האוכלוסייה הערבית בישראל, נגד אפליה ובעד השיויון לכלל קבוצות האוכלוסייה.
בין המאבקים בהם השתתפו פעילי מק"י בשנים האחרונות:
קיץ 2006 - מאבק נגד מלחמת לבנון השנייה
מאי 2007 - "יוזמת ירושלים" - יוזמה משותפת של מק"י ושל מפלגת העם הפלסטיני, הקוראת להקמת שתי מדינות לשני העמים בגבולות 67', שתי בירות בירושלים ופתרון בעיית הפליטים
השתתפות במאבקי עובדים כגון: מאבק המורים, מאבק עובדי קופי בין, מאבק עובדי ויטה פרי גליל ועוד
פעילי מק"י היו שותפים למאבק למען דיור בר השגה בערים הגדולות ולמען הדיור הציבורי בישראל
פעילי מק"י וחד"ש הובילו התנגדות למבצע עופרת יצוקה ביישובים רבים
בסוגיית החזרת החייל החטוף גלעד שליט, מק"י הציגה עמדה הקוראת לשחרורו המיידי של שליט במסגרת עסקת חילופי שבויים שתכלול גם את מרוואן ברגותי המורשע ברצח
פעילי מק"י שותפים במאבק נגד העלאת מחירי המים (החל מינואר 2010) והפרטת שירותי המים בישראל
פעילי מק"י שותפים במאבק נגד תוכנית ויסקונסין