stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יורם שדה
ביוגרפיה > קריירת תרגום

שדה החל לעסוק בתרגום מאנגלית לעברית בסוף שנות העשרים לחייו. לפי עדותו, אהב לקרוא ספרים עוד מילדותו. כמו כן, ערך כתבים שונים של אביו שנשארו בעיזבון. אהבת הקריאה והעריכה של כתבי אביו, השפיעו, בין היתר, על פנייתו לעסוק בתרגום. הספר הראשון שתרגם היה "הלם העתיד" של אלבין טופלר, בשנת 1973. בהמשך, תרגם עבור כמה הוצאות ספרים, ואחר כך עבר לתרגם ספרים בתחומי צבא וביטחון עבור הוצאת "מערכות". לקראת סוף שנות ה-90, התמקד בעיקר בתרגומים של ספרי לימוד בתחום מדעי הרוח והחברה עבור האוניברסיטה הפתוחה.
הספרים האחרונים שיצאו לאור באוניברסיטה הפתוחה בתרגומו, לפני מותו בשנת 2020, היו שני הכרכים של הקורס "חברה, קהילות, יחסים - מבוא לחשיבה חברתית", שנכתבו במקור באוניברסיטה הפתוחה הבריטית. חמישה ספרים נוספים שתרגם יצאו לאור ב-2021 לאחר מותו: שלושה מהם בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה ועוד שני ספרים בהוצאות שונות (עם עובד, כרמל). בסך הכול תרגם שדה כמה עשרות ספרים וקובצי-מאמרים במשך תקופה של כ-50 שנה. פירוט תרומתו של שדה, לספרות המתורגמת לעברית, נמצא בפרק "רשימה של תרגומיו מעברית לאנגלית", בהמשך ערך זה.
הוא נהג לעבוד בביתו, ופעמים רבות היה יוצא אל גינת הבית ועובד שם, מול הים, בדרך כלל קבע לעצמו מכסות עבודה, אם מבחינת מספר העמודים שתרגם כל יום, ואם מבחינת שעות העבודה שקצב לעצמו.
העקרונות שניצבו לנגד עיניו כמתרגם היו:
להביא לקוראים תרגום מדויק וברור, ללא הצטעצעות בביטויים שאינם מוכרים לקורא הרגיל. זאת, ברוח הפסוק: "ולפני עיוור, לא תתן מכשול". עם זאת, ניסה לא לשנות לגמרי את הניבים והביטויים שהופיעו במקור ובכך להפוך את התרגום לישראלי מדי.
להנגיש בעבודתו, את הספרים שתרגם, לקהלים שואפי-דעת. לכן, העדיף לעבוד במסגרת האוניברסיטה הפתוחה (המוגדרת כמלכ"ר), על פני עבודה בהוצאות ספרים מסחריות.
ביוגרפיה > דעות פוליטיות

יורם שדה התעניין בסכסוך הישראלי-ערבי ומדי פעם הביע את דעתו בפומבי בנושא זה, בעיקר דרך כתיבה. עמדותיו היו ברוח השמאל הציוני בנוסח מפ"ם ומר"צ. עמדות אלו זכו לידי ביטוי גם בעבודת התזה שלו על "ברית שלום".
בצעירותו, כתב מאמר בעיתון "הארץ" בזכות תוכנית השלום של נחום גולדמן, נשיא הקונגרס היהודי העולמי, ובהמשך התפלמס עם משה סנה, מעל דפי העיתון, על התכנית ועל תוכני מאמרו. נושא אחר שעליו כתב בשנת 1972 היה פרשת עקורי איקרית ובירעם. בשנת 1997, סיים שדה לנסח מתווה מפורט להסדר שלום בין ישראל לפלסטינים, ששיקף את מחשבותיו על הנושא במשך שנים, ואף השקיע הון עצמי רב בהוצאה לאור של התכנית כמוסף מיוחד, שצורף לעיתון "הארץ".
ביוגרפיה > מאבקים משפטיים

יורם שדה, המשיך להתגורר ביפו בבית הוריו - בית יצחק שדה - כל חייו, ובגלל מיקומו של הבית, גילה עניין גם בשמירת נופה של יפו. שדה ואשתו פעלו במסגרת עמותת יפו יפת ימים על מנת למנוע בנייה מאסיבית לחופה של יפו. כחלק מן המאבק, סייע לבמאי פרדי גרובר בהכנת הסרט על "מדרון הזבל" ביפו. בהמשך, הוקם פארק המדרון על "הר הזבל" שעל החוף. במקביל למגוריו בבית, הזמין שדה יחידים וקבוצות לסייר סיורים לימודיים במקום, כדי להעביר את מורשת המקום: דמותו של יצחק שדה, ייסוד הפלמ"ח, והקמת המדינה.
בין שדה לשכניו והמדינה התנהל סכסוך ארוך שנים סביב הזכויות בשטח גן הצמוד לבית יצחק שדה. השכנים, פעילי סביבה, עיריית תל אביב ומינהל מקרקעי ישראל טענו כי שדה עשה שימוש פרטי בשטח גן ציבורי בין הבית למצוק הים ביפו, כאשר בנה גדר לחסימת הגישה אליו. מנגד טען שדה שהגן שהוקם על ידי אביו הוא חלק משטח הבית ומשמש כגן זיכרון, וכי השימוש בשטח מיועד לשמירה על האתר ההיסטורי. הסכסוך כלל תביעות הדדיות בין שדה לשכניו. בשנת 2006 דחה בית משפט השלום תביעת דיבה של שדה נגד שכניו, ובפסק הדין נכתב כי שדה השתלט על השטח הציבורי. ערעורו של שדה נדחה בבית המשפט המחוזי והעליון. ב-2015 הורשע שדה בעבירות של לשון הרע, לאחר שהעלה מספר סרטונים בהם הוא מתעד את שכניו תחת כותרות פוגעניות. נגזרו עליו חודשיים מאסר על תנאי ופיצוי לשכניו בסכום של 20 אלף ש"ח. בשנת 2020 קבע בית המשפט המחוזי בתל אביב כי לשדה אין זכויות בשטח הגן.
ביוגרפיה > מאבקים משפטיים > הספר "התחתונים"

על רקע המאבקים המשפטיים בהם היה מעורב כתב שדה את הספר "התחתונים", שמסכם חמישה מאבקים משפטיים נבדלים שהוא ניהל לאורך תקופה של יותר מעשרים שנה. בספרו מנסה שדה, דרך המקרה הפרטי שלו, להגיע לביקורת כללית על דרך תפקודן של רשויות המשפט בערכאות התחתונות. שדה בוחן בספרו את המשפטים שבהם היה מעורב, בעזרת שלושה קריטריונים: אמת, חוק וצדק. הוא טוען כי בדרך כלל השופטים לא התמצאו בתיקים שניהלו, לא קראו את התיקים, ושפסקי הדין היו תערובת של מקריות ורשלנות. המקרה הבוטה ביותר, מנקודת ראותו של שדה, הוצג בפרק האחרון של הספר, שבו גולל את תביעת הדיבה שהגיש כנגד מי שטענו שגן יצחק שדה הצמוד לביתו לא היה קיים בימי אביו, וייחוסו ליצחק שדה הוא תולדה של רצונו של יורם שדה לספח את החלקה לביתו. לטענת השופטת, אלה שהפיצו דיבה זו זכאים להגנה של "אמת בפרסום". כך ביטלה השופטת בקביעתה את עובדת קיומו של הגן בעבר, אף על פי שהוא תועד בספרות ובשירה (אצל אלתרמן, למשל), בעיתונות ובתמונות, וחקוק בזיכרונם של אנשים רבים שעדיין חיו בזמן המשפט.
חיים אישיים

שדה ציין באוטוביוגרפיה שלו כי הוותיק בידידיו הוא ד"ר אפרים סנה (פרומ'ה), בנו של ד"ר משה סנה. אפרים סנה, מכהן כיום כיו"ר עמותת פרס יצחק שדה לספרות צבאית והוא גם היה זה שהספיד את יורם שדה, לאחר מותו.
שדה נישא לעיתונאית זיוה יריב (לבית הורוביץ) בשנת 1973, ונולדו להם שני ילדים.
שדה נפטר בגיל 76 ממחלה. נקבר בבית העלמין האלטרנטיבי בגבעת ברנר, בסמוך לבית הקברות של הקיבוץ בו נקברו הוריו.
תרגומיו > בהוצאות שונות

אלבין טופלר, הלם העתיד (תרגום: יורם שדה), תל אביב, עם עובד, תשל"ג -1973.
קרלוס קסטנדה, סיפורי עוצמה (תרגום: יורם שדה), רמת גן, מסדה, 1974.
אשלי מונטגיו, על התוקפנות האנושית (תרגום: יורם שדה), תל אביב, עם עובד, 1978.
ארתור ו. קומבס, רוברט א. בלום, ארתור ג'. ניומן, הנלור ל. ו'אס, חינוכם המקצועי של המורים (תרגום: יורם שדה), גבעתיים, מסדה, 1981.
ג'ון מקינון, בעקבות הקוף האדום (תרגום: יורם שדה, ייעוץ מדעי: עזי פז), גבעתיים, מסדה, 1982.
מרק בישופ ותיאו קומפרנול, ילדך יכול לעשות זאת בעצמו: דרך קלה ללמד את ילדך להיות עצמאי (תרגום: יורם שדה), גבעתיים, מסדה, 1985.
ב. ה. לידל-הארט, מדוע איננו לומדים מההיסטוריה (תרגום: יורם שדה), תל אביב, מערכות, 1985.
פרוק סעד אלדין אלשאזלי, חציית התעלה (תרגום: יורם שדה), תל אביב, מערכות, 1987.
פיליס דורותי ג'יימס, הגולגולת שמתחת לעור (תרגום: יורם שדה), תל אביב, זמורה- ביתן, 1987.
לורנס סנדרס, גורם זר (תרגום: יורם שדה), תל אביב, זמורה- ביתן, 1987.
מאיר זמיר, כינונה של לבנון המודרנית (תרגום: יורם שדה), תל אביב, מערכות, 1993.
חיים עומר, מבוי סתום: היחלצות ממלכוד ביחסים הטיפוליים (תרגום: יורם שדה), תל אביב, מודן, 1996.
ריצ'רד סימפקין, מרוץ אל העתיד: מחשבות על המלחמה במאה ה-21 (תרגום: יורם שדה, עריכה: צבי עופר), תל אביב, מערכות, 1999.
תמר ליבס, פול פרוש (עורכים), כשהאויב נכנס אלי הביתה: טרור ותקשורת בעידן העכשווי (תרגום: יורם שדה), תל אביב, הקיבוץ המאוחד/קו אדום, 2006.
אוה אילוז, אינטימיות קרה: עלייתו של הקפיטליזם הרגשי (תרגום: יורם שדה), בני-ברק, הקיבוץ המאוחד/קו אדום, 2008.
סוזן ניימן, ללמוד מן הגרמנים: גזע וזיכרון הרשע (תרגום: יורם שדה), תל אביב, עם עובד, 2021.
ג'ון ה. מאייר, כנגד כל הסיכויים (תרגום: יורם שדה), ירושלים, כרמל, 2021.
ראו גם

יצחק שדה
בית יצחק שדה
לקריאה נוספת

יורם שדה, דברים שלא רואים מכאן: רעיון להסדר קבע, תל אביב, הוצאה עצמית, 1997. צורף כנספח לעיתון "הארץ" בתאריך 11 בספטמבר 1997.
יורם שדה, התחתונים: סיור מודרך בערכאות התחתונות, ירושלים, כרמל, 2009. באתר האינטרנט של הספר יש תגובות עיתונאיות לפרסום הספר ותגובות של גורמים שונים, כמו משרד מבקר המדינה.
יורם שדה, שמונה שנים ראשונות (אוטוביוגרפיה), תל אביב: הוצאה עצמית, 2020.
הערות שוליים

↑  יורם שדה, שמונה שנים ראשונות (אוטוביוגרפיה), תל-אביב: הוצאה עצמית, 2021, עמ' 2
↑  אריאל בולשטיין, "איזו אהבה גדולה בזבזתי עליו": יומני אהובתו של יצחק שדה נחשפים לראשונה, באתר ישראל היום, 2 במרץ 2023
↑  איזה שדה-דפני, והוא היה לאגדה: אבי יצחק שדה, זכרונות, הוצאת המחברת/ ספר לכל, 2011
↑   עופר אדרת, בתו של מפקד הפלמ"ח סיפרה שהיה שלומפר, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2015
1 2  יורם שדה, הקבוצה האוניברסיטאית ב"ברית שלום" וממשיכיה: התנהגות פוליטית ואידאולוגית לאור הדימוי העצמי, עבודה לתואר מוסמך, אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה למדעי החברה, החוג למדע המדינה, 1976.
↑  שדה, כותב בזיכרונותיו כך: "שלונסקי העניק לי את ספרו על 'מיקי מהו' מלווה בהקדשה אישית בחרוזים. יגאל מוסינזון העניק לי את כרכי 'חסמבה' עם הקדשה ואני קראתי אותם בשקיקה (שמונה שנים ראשונות, תל אביב, הוצאה עצמית, 2021, עמ' 22). ובהמשך: "אני למדתי בגיל מוקדם לקרוא, ובגיל שבע כבר קראתי ספרי הרפתקאות כמו 'בן שבט הנווחים' ואת ספרי ז'ול ורן וקרל מאי. היינו הולכים לספרייה של ההסתדרות באחד הרחובות הסמוכים, והספרן, מר קליגר, אמר לי שהספרים שאני מבקש אינם מתאימים במיוחד לגילי..." (שם, עמ' 31).
↑  אלבין טופלר, תרגום: יורם שדה, הלם העתיד, תל-אביב: עם עובד/ספריית אופקים, 1973
↑  ב"הקדמת המתרגם" שכתב לספר של ג'ון ג'. משוניס, סוציולוגיה, תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה, 1999, ציין שדה ברוח זו: "אך מאחר שתפקידי היה לתרגם את הספר ולא לגייר אותו הסתפקתי בשינויים הקלים הללו והשתדלתי שהספר אכן ישקף את רוחו וכוונותיו של מחברו" (שם, עמ' XVIII).
↑  יורם שדה, "התפכחות מהאמונה ברצון ישראל לשלום", הארץ, 19.4.1970
↑  משה סנה ויורם שדה, "משה סנה יורם שדה מתפלמסים - חליפת מכתבים בעקבות מאמר בהארץ", הארץ, 28.5.1970
↑  יורם שדה, "הממשלה מנציחה את העוול", הארץ, 30.7.1972
↑  יורם שדה, דברים שלא רואים מכאן: רעיון להסדר קבע, נספח מיוחד לעיתון "הארץ", הוצאה עצמית, 11.9.1997
↑  על פעילות העמותה כתב צור שיזף, פעיל מרכזי בעמותה, באתר שלו: "מדרון יפו", 20.06.2004.
↑  רונן שחר, נלחם על הגדר: בנו של יצחק שדה נגד המדינה, באתר ynet, 19 במרץ 2015
1 2  איתמר לוין, יורם שדה לא יקבל את הגן, באתר News1 מחלקה ראשונה, 14 באפריל 2020
↑   רועי צ'יקי ארד, חוקר של גנדי ובנו של יצחק שדה מנהלים מלחמת חורמה על המקום הכי יפה בת"א, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2019
↑  נורית רוט, גן המריבה, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2007
↑  הילה רז‏, העליון דחה את ערעורו של יורם שדה על פסק הדין שקבע כי פלש לחלק מגן יצחק שדה, באתר וואלה, 26 במרץ 2008
↑  אוהד מרחב, לשון הרע ביוטיוב: הורשע בנו של יצחק שדה, באתר ynet, 9 בספטמבר 2015
יעקב מנור, הסאגה נמשכת: בנו של יצחק שדה שוב יפצה את שכניו, באתר ynet, 25 באפריל 2018
↑  יורם שדה, התחתונים: סיור מודרך בערכאות התחתונות, ירושלים: כרמל, 2009
↑  ראיון טלוויזיוני עם יורם שדה, על ספרו התחתונים, 25 פברואר 2014.
↑  יורם שדה, התחתונים, ירושלים: כרמל, 2009, עמ' 166 ואילך.
↑  יורם שדה, שמונה שנים ראשונות (אוטוביוגרפיה), תל-אביב: הוצאה עצמית, 2021, עמ' 16,26-27
↑  אלי אלון, מת יורם שדה, בנו של יצחק שדה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 במרץ 2021
↑  בהספד, כתב אפרים סנה בין היתר: "שנינו ילידי הקיץ של 1944 וכמו במנהרת הזמן עוברים לנגדי חיי, ובכל כך הרבה תחנות אתה ואני ביחד".
1 2 3 4 5  ספר זה יצא לאור בשנת 2021, כבר אחרי מותו של שדה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313037805171  BnF: cb16172437j (data)  ISNI: 0000 0001 1999 5018  LCCN: no2010028388  VIAF: 97299834   WorldCat (עם VIAF): 97299834
יעקב כץ (כצל'ה)

.
יעקב דב כץ (נכתב גם כ"ץ) המכונה "כֶּצָלֵ'ה" (נולד בכ"ח באלול ה'תשי"א, 29 בספטמבר 1951) הוא מראשוני גוש אמונים, ממייסדי היישוב בית אל, מוסדות קריית ישיבת בית אל, ערוץ 7 והעיתון "בשבע". היה חבר הכנסת ה-18 מטעם תקומה, בראש רשימת האיחוד הלאומי. בשנתיים הראשונות לכהונתה של הכנסת ה-18 היה יו"ר הוועדה לבעיית העובדים הזרים. כיום הוא יו"ר מועצת המנהלים של קבוצת ערוץ 7.
קורות חייו

כץ נולד בירושלים, והוא דור חמישי בארץ מצד אמו. אביו הוא יליד ורשה שעלה לארץ ישראל בשנות השלושים. למד בישיבת בני עקיבא כפר הרואה ובישיבת מרכז הרב.
בשנת 1970 התגייס לצה"ל ושירת בסיירת שקד. בשנת 1972 סיים בהצטיינות קורס קצינים, ושימש כסגן מפקד פלוגה בסיירת שקד.
במלחמת יום הכיפורים 1973 היה בקבוצה של כשנים עשר אנשי סיירת במילואים בפיקודו של אמציה חן שביצעו מבצעים במסגרת אוגדתו של אריאל שרון. ביום השמיני למלחמה יצא הכוח לאתר כוחות מצריים שנחתו במסוקים באזור ההיערכות לצליחת התעלה. כץ נפצע קשה בירכו השמאלית כתוצאה מפגיעה של רקטת RPG בנגמ"ש שבו היה. הוא התאושש מהפציעה כעבור מספר חודשים, אך נותר נכה בשיעור של 70%.
בעת אשפוזו בבית חולים בילינסון הכיר את תמי הכהן, שעמה התחתן. הזוג מתגורר בבית אל ולהם שבעה ילדים.
כץ הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה יהודית של האוניברסיטה הפתוחה. הוא חובב מוזיקה חסידית וב-2007 הלחין שירים לאלבום של הזמר עקיבא מרגליות.
פעילותו הפוליטית

בשנת 1974 היה כץ שותף לייסודה של תנועת גוש אמונים. ב-1975 החזיר כץ באקט מחאה מתוקשר את אות מלחמת יום הכיפורים, בשל התנגדותו להסכם הביניים בסיני שחתם ראש הממשלה יצחק רבין.
כץ ומשפחתו נמנו עם חברי הגרעין המייסד של בית אל בשנת 1977, וכן נמנה עם מייסדי ישיבת בית אל, בראשות הרב זלמן ברוך מלמד. במשך שנים שימש כץ כמנכ"ל הישיבה ומגייס הכספים ולצורך כך נסע תכופות לארצות הברית.
בשנת 1987 רכשה ישיבת בית אל ספינה על מנת להקים את ערוץ 7 - תחנת רדיו ימנית ששימשה כאלטרנטיבה פוליטית לערוצים הממלכתיים של רשות השידור. כץ נמנה בין מנהלי התחנה. לאחר שנסגרה התחנה, הורשע כץ ב-2003 בגין הפעלת תחנת רדיו פיראטי, מתן עדות שקר ושבועת שקר, ונידון לחצי שנת עבודות שירות, שריצה באגודת "שמע" בגבעתיים. ב-2006 זכה לחנינה מנשיא המדינה משה קצב, והרשעתו נמחקה.
בשנים 1990–1991 כיהן כעוזרו לענייני התיישבות של אריאל שרון שכיהן כשר הבינוי והשיכון. בתקופה זו נבנו עשרות אלפי יחידות דיור במזרח ירושלים, ביהודה ושומרון וברמת הגולן. כץ סיפר כי בתקופה זו נהג לכתוב מדי שבועיים דו"ח מפורט לרבי מליובאוויטש על קצב הבניה בהתנחלויות.
כל אותן שנים היה מחבריו הקרובים של שרון. החברות ביניהם הצטננה בהדרגה החל משנת ה'תשנ"ו 1996, בעת שכיהן שרון כשר התשתיות בממשלת בנימין נתניהו, ובעיקר לאחר פטירת רעיית שרון, לילי. החברות הפכה ליריבות פוליטית בעת ששרון החליט על תוכנית ההתנתקות.
בשנת 2002 נמנה בין המייסדים של השבועון החינמי "בשבע".
במשך שנים רבות היה חבר בתנועת "תקומה" שהתפלגה מהמפד"ל. בשנת 2008 הצטרף כחבר ב"אח"י" - יוזמתו של השר לשעבר אפי איתם. לאחר שיוזמה זו לא הצליחה, חזר כ"ץ לתקומה. יומיים לפני סוף מועד הגשת הרשימות לכנסת ה-18 פרש אורי אריאל עם אישים נוספים מהבית היהודי ואז נקרא כץ לעמוד בראשות האיחוד הלאומי.
כץ היה חבר הכנסת ה-18. עמד בראש רשימת האיחוד הלאומי עד אוקטובר 2012, אז בחר מרכז תקומה לתפקיד את ח"כ אורי אריאל.
בכנסת ה-18 עמד כץ בראש הוועדה לפתרון בעיית העובדים זרים. הוא הזהיר מבעיית ההסתננות מאפריקה לישראל דרך גבול ישראל-מצרים, ואמר שבקצב ההסתננות באותה עת יהיו בישראל תוך שנים ספורות מאות אלפי שוהים בלתי חוקיים שיהוו איום דמוגרפי על ישראל, בנוסף לבעיות של הגדלת הפשע והעוני במקומות שבהם מתרכזים המסתננים, כמו דרום תל אביב. בין השאר הציע להקים עיר בסמוך לגבול המצרי, שבה ירוכזו המסתננים לפני שיגורשו מהארץ. לדבריו, כדי לעצור את תופעת ההסתננות אותה כינה "טרור דמוגרפי" צריך לפעול נגד הבדואים המסייעים למסתננים להיכנס לישראל: "צריך לעצור את כל הבדואים ונכסיהם, להכניסם למכלאה, ולהוריד בכדור בראש את הבדואים המובילים את השיירות".
מפיק מדי שנה את "דו"ח כצל'ה השנתי", הסוקר את התפתחות האוכלוסייה בהתנחלויות ביהודה ושומרון.
עמדותיו הפוליטיות

כץ תומך בגישת "ארץ ישראל השלמה" ולדעתו יש לנהל משא ומתן עם אומות העולם על מנת להחיל ריבונות ישראלית על שטחי יש"ע: "הייתי אומר למנהיגי האומות שיש לנו דרישה על כל ארץ ישראל, משום שהיא שלנו ואנחנו גם יושבים בה". הוא תומך בסירוב פקודה "רק כשהפקודה בלתי חוקית ומוסרית בעליל", ורואה בנוער הגבעות "גדוד במפעל הציוני".
לדעתו יש לחדש את ההתיישבות בגוש קטיף. התבטא בחריפות נגד מצרים ונשיאה חוסני מובארכ, על רקע ניסיונות המצרים להגיע להסכם הפסקת אש בין ישראל לחמאס, וכינה את מובארק "שותף לטרור". לדעתו, הדרך הנאותה להגיע להפסקת אש עם החמאס היא להשיב את יישובי גוש קטיף שפונו למקומם תוך "מיגור מוחלט" של גורמי הטרור.
לנשיא ארצות הברית, ברק אובמה, קרא "נשיא אנטישמי" לאחר נאומו בקהיר, שבו קרא לעצור את הבנייה בהתנחלויות.
חיים אישיים

נשוי ואב לשבעה, מתגורר בבית-אל.
אחיו הוא הרב חיים כץ ששימש כראש ישיבת הכותל, ומשמש כר"מ בישיבת בית אל. אחותו רחלה, נשואה לרב ד"ר אברהם ליפשיץ, לשעבר ראש החמ"ד.
הערות שוליים

↑  אייל לוי, גיבור מלחמת יום כיפור: "כבר 31 שנה צה"ל לא מספק את הסחורה", באתר nrg‏, 13 בספטמבר 2013
↑  על התקליט של עקיבא מרגליות שלחניו נכתבו על ידי כץ, באתר ערוץ 7
↑  שעיה סגל, מעריב אוגוסט 1974 "כצל'ה - סייר הצעדה"
↑
↑  אייל הראובני, בעקבות ההרשעה: ערוץ 7 הפסיק לשדר, באתר ynet, 20 באוקטובר 2003
↑  ת"פ (י-ם) 4830/98 מדינת ישראל נגד יעקב כץ ואחרים, ניתן ב-29.12.03
↑  כצל'ה חשף - מדי שבועיים כתבתי לרבי על הבנייה ביו"ש, באתר "חב"ד און-ליין"
↑  אריאל כהנא, אריק ידע שאני לא סומך עליו, באתר ערוץ 7, 12 באוקטובר 2005
↑  ישי פרידמן, יעקב כץ בריאיון לאתר מים, מעייני הישועה
↑  רוני סופר, ח"כ כ"ץ: כדור בראש לבדואים שעוזרים למסתננים, באתר ynet, 28 בדצמבר 2010
↑  דו"ח כצל'ה השנתי, חורף התשע"ו
1 2  פנחס וולף‏, יעקב כ"ץ: "מובארק הוא משענת קנה רצוץ ושותף לטרור", באתר וואלה, 13 בינואר 2009
↑  ירעם נתניהו, שליפות עם יעקב כץ (כצל'ה), באתר nrg‏, 13 בינואר 2009
↑  כצלה לכיכר: "אובמה - נשיא אנטישמי", באתר "כיכר השבת", 4 ביוני 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452952805171  VIAF: 6514148269860105230000   WorldCat (עם VIAF): 6514148269860105230000 
מימין לשמאל: הרב זלמן ברוך מלמד, האדמו"ר מגור פנחס מנחם אלתר ויעקב כץ (כצל'ה), בעת ברכת האילנות בבית אל, בשנת 1990
יעקב כץ מבקר במוזיאון הנצחת גוש קטיף
פרו-אנה

פרו-אנה (באנגלית: Pro-ana, לעיתים מכונה אנה), הוא מונח המתייחס לעידוד הפרעת האכילה אנורקסיה נרבוזה בקרב הסובלים מההפרעה. לעיתים המצדדים ברעיון מתייחסים אל האנורקסיה עצמה בהאנשה וחיבה כאל בחורה בשם "אנה" (קיצור של "אנורקסיה"). באופן דומה עבור בולימיה נרבוזה קיימת תופעה בשם "פרו-מיה".
ארגוני פרו-אנה שונים במידה רבה זה מזה בעמדתם ביחס להפרעה. רוב הארגונים טוענים כי הם קמו כדי לספק סביבה לא שיפוטית לאנורקסים; מקום בו יוכלו לשוחח על ההפרעה, ולתמוך באחרים הבוחרים להיכנס לתהליך החלמה. ארגונים אחרים מכחישים כי אנורקסיה נרבוזה היא הפרעה נפשית וטוענים כי מדובר בבחירה, אשר על הרפואה והמשפחה לכבד אותה, כבחירה בסגנון חיים.
אנורקסיה נרבוזה

אנורקסיה נרבוזה (לפי הצעת האקדמיה ללשון העברית: צַיְמָנוּת), היא הפרעת אכילה הגורמת לאובדן משקל משמעותי ובמקרים קיצוניים אף למוות. הלוקים באנורקסיה חוששים מהשמנה ובשל כך הופכים לרזים באופן קיצוני. מאז 1976 מוכרת האנורקסיה כאחת מההפרעות הנפשיות המסוכנות ביותר, כיוון שהיא עלולה להיות קטלנית בכ-5% מן המקרים. האנורקסיה מאופיינת באיבוד משקל קיצוני משום שהאדם הלוקה בה מסרב לשמור על משקל גוף מינימלי נורמלי. אדם הלוקה בהפרעה אינו מאבד את תיאבונו (איבוד תיאבון הוא מקרה נדיר), אלא מדכא אותו במכוון באופן רצוני. אובדן המשקל יכול להוביל למספר תופעות לוואי מסוכנות, ביניהם כחישות, הפסקת הווסת אצל נשים, רגישות לזיהומים ופגיעות מוגברת של המערכת החיסונית, נטייה להתקפי לב ואוסטיאופורוזיס ("בריחת" סידן). 75% מהלוקים בהפרעה הן נשים. 40% מכלל המקרים הן צעירות בגילאי 15-19.
קבוצות לעידוד אנורקסיה

קבוצות תמיכה הדדית המעודדות את ההפרעה קיימות באינטרנט, במיוחד בפורומים וברשתות חברתיות מקוונות. לקבוצות אלו חשיבות רבה עבור הלוקות בהפרעה כיוון שהן לרוב סובלות מבדידות.
חברי קבוצות התמיכה האינטרנטיות הם לרוב בנות, המעריצות ומספקות מידע לגבי אנורקסיה נרבוזה ובולימיה נרבוזה (84% ו-64% בהתאמה, על פי מחקרים משנת 2010). הן משתמשות בקבוצות למטרות שונות:
שיתוף דיאטות קיצוניות, טכניקות ומתכונים (67% מהאתרים בשנת 2006 ו-83% בשנת 2010).
עידוד לשימוש בתואנות שווא לסירוב אכילה, כמו צמחונות, שנחשבת נפוצה ומקובלת יותר חברתית מהפרעות אכילה.
עריכת תחרויות של ירידה מהירה במשקל או עידוד לירידה קבוצתית במשקל באמצעות צומות.
הזדהות והבעת תמיכה זו בזו במקרה של שבירת הצום או אכילה בולמוסית.
מתן עצות להקאה מהירה וקלה, והדרכות לשימוש במשלשלים ובחומרים מעודדים הקאה.
מתן עצות להסתרת ירידה במשקל מההורים ומהרופאים.
שיתוף מידע על הפחתת תופעות הלוואי של האנורקסיה.
פרסום משקל גוף, מידות גוף, עדכון לגבי התפריט היומי שלהן או פרסום תמונות על מנת לקבל הערכה ועידוד זו מזו.
פרסום דרכים לדיכוי הרעב או דחייה שלו.
אתרי פרו-אנה כתובים לרוב במשלב שפה קל לקריאה. הכותבים בפורומים והבלוגים העוסקים בפרו-אנה ופרו-מיה לרוב מקבלים בברכה משתתפים חדשים, אך תוך חשדנות רבה. הם מגיבים בעוינות כלפי בני משפחה וחברים שאינם לוקים בהפרעה ונכנסים לאתר כדי להביע התנגדות לאנורקסיה. כן קיים יחס חשדני כלפי גולשים באתר שאינם לוקים בהפרעה ומגיעים אליו כדי לחפש דרכים לרדת במשקל - אלו מכונים "wannarexics", אנשים שרוצים להיות אנורקסיים.
אתרי פרו-אנה (84% ב-2010) מעודדים דימוי גוף רזה, באמצעות תמונות או קטעי וידאו של נשים רזות, חלקן מפורסמות, בעלות מבנה גוף רזה עד כדי כך שניתן לראות את עצמותיהן בולטות. במקביל מתפרסמות תמונות של מזון משמין מאוד ואנשים הלוקים בהשמנת יתר חולנית, על מנת לעודד תחושת גועל כלפיהם בקרב המשתמשות באתר. כמו כן נעשה שימוש במנטרות, ציטוטים של משפטים נבחרים מספרים ומשירים מפורסמים המעודדים רזון.
בנות שהן פרו-אנה עונדות לעיתים קרובות צמיד אדום, שנועד לסמל עבורן את קבלת האנורקסיה כדרך חיים, וכן להוות מעין תזכורת שלא לאכול. באופן דומה, הצמידים שעונדות בנות פרו-מיה הם סגולים או כחולים. הצמידים נמכרים באתרי מכירות רגילים באינטרנט, המתפרסמים באתרי פרו-אנה.
השפעה

אתרי פרו-אנה מתפשטים ברחבי האינטרנט במהירות בשנים האחרונות. במחקר נמצא גידול של 470% באתרי הפרו-אנה והפרו-מיה בין השנים 2006-2007.
ב-2009 במחקר שנערך בקרב 711 תלמידים פלמים בגילאים 13-17, דיווחו 12.6% מהבנות ו-5.9% מהבנים כי ביקרו באתרי פרו-אנה לפחות פעם אחת. במחקר אחר שנערך ב-2009 בקרב 1000 בנות בגילאים 6-15, אחת מכל שלוש דיווחה שחיפשה באינטרנט טיפים לדיאטה, ואחת מכל חמש דיווחה על קשר עם אנשים אחרים ברשתות חברתיות או בצ'טים על מנת לקבל טיפים לדיאטה.
רבים מהמבקרים באתרי פרו-אנה הם אנשים שכבר מאובחנים עם הפרעת אכילה; במחקר שבוצע ב-2006 בקרב אנשים עם הפרעות אכילה נמצא כי 35.5% מהם ביקרו באתרי פרו-אנה, ו-96% מתוכם למדו טכניקות חדשות לירידה במשקל או להקאה באמצעות אתרים אלה (לעומת 46.6% מהמבקרים באתרים המכוונים לשיקום הסובלים מהפרעות אכילה). במחקרים נמצא כי מתבגרות שהתבקשו לבקר באתר פרו-אנה נטו להערכה עצמית נמוכה יותר ממתבגרות שביקרו באתר אופנה. עם זאת, במחקר שנערך ב-2007 בקרב 1575 צעירות לא נמצאו הבדלים בין צעירות שצפו בעבר באתרי פרו-אנה לצעירות שצפו באתרי שיקום להפרעות אכילה, בפרמטרים כגון מסת גוף, דימוי גוף, שביעות רצון מהמראה החיצוני, רמה ההפרעה, והגבלות תזונתיות; אך צעירות שצפו באתרי פרו-אנה היו מועדות יותר לשביעות רצון נמוכה מגופן יחסית לקבוצת הביקורת (שלא צפתה בשני סוגי האתרים).
מחלוקת וביקורת

רבים מהמומחים בתחום הרפואה וכן חלק מהלוקים באנורקסיה, מביעים התנגדות רבה לאתרי פרו-אנה, על כך שהם מציגים את המחלה החמורה באור חיובי. הנושא החל למשוך עניין בקרב התקשורת בארצות הברית בעיקר לאחר שידורו של פרק בתוכניתה של אופרה וינפרי ב-2001, שעסק באתרים אלו. בעקבות הלחץ הציבורי וארגונים המקדמים שיקום מההפרעה, סגרו יאהו ו-Geocities את אתרי הפרו-אנה שהיו מנוהלים בשרתים שלהם. מאז אתרי פרו אנה מתאמצים להסוות את עצמם, למשל הם מציגים את האתרים כתומכים בשיקום מההפרעה, או עורכים ראיונות למשתתפים בפורום כדי לסנן את אלו שאינם לוקים בהפרעת אכילה.
ארגונים רבים פרסמו אזהרות לגבי אתרי פרו-אנה והשפעותיהם, בהם הארגון הלאומי האמריקני להפרעות אכילה (National Association of Anorexia Nervosa and Associated Disorders - ANAD), האקדמיה להפרעות האכילה (Academy for Eating Disorders - AED), הארגון הבריטי להפרעות אכילה (b-eat - Eating Disorders Association of the UK), ועוד.
בתרבות

באוקטובר 2001, הקדישה אופרה וינפרי פרק שלם בתוכניתה לנושא הפרעות אכילה ואתרי פרו-אנה. פאנל המומחים שהופיעו בתוכנית הביעו דאגה לגבי התופעה והמליצו להשתמש בתוכנות מחשב לסינון וחסימה של אתרים אלו.
ביולי 2002, פרסם המגזין "Baltimore City Paper" תחקיר שביצע על אתרי הפרו-אנה.
בינואר 2008 שודר הפרק "Growing up Online" בתוכנית התחקירים Frontline, בו נערך דיון קצר על אתרי פרו-אנה.
בתערוכת הצילומים "Thirty-two kilos" של איבון ת'אין, שהוצגה בתערוכה בברלין ב-2008 ובמכון גתה בוושינגטון ב-2009, הוצגו צילומי נשים אשר עברו עריכה גרפית כך שייראו רזות באופן קיצוני. הצילומים נועדו ללעוג לאתרי פרו-אנה, אך רבים מהם הוכנסו בהמשך לאתרי פרו-אנה ופרו-מיה, כך שיהוו דווקא השראה ועידוד לרזון.
ברשתות חברתיות

ביולי 2001, בעקבות תלונה של ארגון ANAD, הסירה חברת יאהו את אתרי הפרו-אנה מהשרת שלה; היא טענה אתרים כאלו מעודדים פגיעה עצמית ומפרים את הסכם השירות באתר.
באוגוסט 2007 פרסם אחד מאנשי הקהילה המקוונת LiveJournal הצהרה לפיה חסימה של אתרי פרו-אנה לא תגרום ללוקים במחלה להבריא; לעומת זאת, לקיום של אתרים אלו יש מספר יתרונות - הדבר נותן לגולשים בהם הרגשה שהם לא לבד בתחושותיהם לגבי דימוי הגוף שלהם, ומגביר את הסיכוי שאהבה והתמיכה שנוצרים באתרים תחשוף את ההפרעה של הגולשים ותאיץ בהם לחפש עזרה מקצועית.
אנשי פייסבוק הצהירו על התנגדותם לקבוצות פרו-אנה, והן נמחקו בטענה כי הדבר נוגד את מטרת הקבוצות שכן יש בהן עידוד לפגיעה עצמית.
אנשי מייספייס לא חסמו תכנים פרו-אנה בטענה כי "קשה להבחין בין קבוצות שנועדו לתמיכה הדדית בשיקום מהפרעות האכילה לבין כאלו המעודדות אנורקסיה ובולמיה כדרך חיים".
בנובמבר 2007, חסמה מיקרוסופט ארבעה אתרי פרו-אנה בספרדית שפעלו במסגרת MSN Spaces, באמצעות ה-IQUA, הגוף המפקח על האינטרנט בקטלוניה.
הערות שוליים

↑  A Secret Society of the Starving
1 2 3  e-Ana and e-Mia: A content analysis of pro-eating disorder Web sites
↑  Blood red bangle fosters cult of secret self-starving
↑  The Number of Web Sites Promoting Anorexia and Bulimia Has Increased 470% Since 2006
↑  Viewership of pro-anorexia websites in seventh, ninth and eleventh graders
↑   Skinny celebrities drive one in five 11-year-olds to diet, The Telegraph, 21 April 2009
↑  Surfing for thinness: a pilot study of pro-eating disorder Web site usage in adolescents with eating disorders
↑  What does viewing a pro-anorexia website do? An experimental examination of website exposure and moderating effects
↑  Viewership of pro-eating disorder websites: association with body image and eating disturbances
↑  Ana and the Internet: a review of pro-anorexia websites
↑  Eating Disorders and the Internet, ANAD
↑  AED Position Statement on Pro-Anorexia Web Sites
1 2  Pro-anorexia site clampdown urged
↑  Art Exhibit: "Thirty-Two Kilos" at the Goethe-Institut Washington
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ג' בכסלו

ג' בכסלו הוא היום השלישי בחודש השלישי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השלישי בחודש התשיעי 
למניין החודשים מניסן.