stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האוניברסיטה הטכנית של מינכן
היסטוריה > נקודות ציון בהתפתחות האוניברסיטה על ציר הזמן

1868 - האוניברסיטה נוסדה על ידי המלך לודוויג השני.
1877 - המוסד קיבל את השם "האוניברסיטה המלכותית הבווארית הטכנית במינכן" (Königlich Bayerische Technische Hochschule München).
1901 - האוניברסיטה קיבלה הכרה לצורך הענקת תואר דוקטור.
1902 - אושרה בחירת העומד בראש האוניברסיטה בידי סגל ההוראה.
1930 - לתוך המוסד שולבו המכללה לחקלאות ולהכנת בירה ב-Weihenstephan.
1949–1954 - שוחזר המבנה המרכזי של האוניברסיטה לאחר שנהרס במלחמת העולם השנייה. נבנו בניין מנהלה ובניין ספריה.
1957 - האוניברסיטה קיבלה מעמד משפטי של מוסד ציבורי.
1958 - כור מחקר גרכינג ליד מינכן סופח רשמית לאוניברסיטה.
1967 - נוסדה הפקולטה לרפואה
1970 - שמו של המוסד שונה ל"האוניברסיטה הטכנית של מינכן".
1993 - נוסדה הפקולטה לאינפורמטיקה
2000 - הקמת מרכז למדעי החיים ומדעי המזון בווינשטפאן.
2002 - נוסד המכון הגרמני למדע וטכנולוגיה בסינגפור בשיתוף פעולה עם האוניברסיטה הלאומית של סינגפור.
2004 - נחנך Forschungsreaktor München II, כור המחקר המוביל בגרמניה.
2005 - נוסד המכון ללימודים מתקדמים.
2006 - האוניברסיטה הוכרזה כאחת משלוש האוניברסיטאות הבולטות בגרמניה במצוינות.
2009 - נוסד בית הספר לחינוך.
2012 - האוניברסיטה הוכרזה כאחת מ-11 האוניברסיטאות הבולטות בגרמניה במצוינות.
היסטוריה > יסוד בית הספר הפוליטכני של מינכן

בשנת 1868 ייסד המלך לודוויג השני את בית הספר הפוליטכני של מינכן, מוסד אשר קיבל מעמד של אוניברסיטה. החל משנת הלימודים 1877–1878 הותר המוסד הרשאה מלכותית ונקרא "האוניברסיטה המלכותית הבווארית הטכנית במינכן". מנהל האוניברסיטה הראשון היה ראש החוג לשעבר להנדסה, קארל מקס באומרפלד. בשנת ייסוד האוניברסיטה היא עברה למשכנה בבניין חדש בכיכר ארקיסשרסה (Arcisstrasse). באותה עת למדו באוניברסיטה 350 סטודנטים ובין אנשי הסגל היו 24 פרופסורים ו-21 מרצים. המוסד פעל בחמישה תחומים: מחלקה כללית (מתמטיקה, מדעי הטבע, מדעי הרוח, משפט וכלכלה); מחלקה הנדסית (הנדסת מבנים ומדידה); מחלקה לארכיטקטורה; מחלקה טכנית ומכניקה; מחלקה טכנית וכימיה. בשנת 1872 נוספה מחלקה לחקלאות.
בשנת 1901 התירה המדינה לאוניברסיטה להעניק תואר דוקטור ובשנת 1902 הוענקה לסגל האוניברסיטה הזכות לבחור את מנהלם. לתקופת מה, בתחילת המאה ה-20, כאשר היו בה בין 2,600 ל-2,800 תלמידים, היא הייתה האוניברסיטה הטכנית הגדולה במדינה. בשנת 1905 סיימה אשה ראשונה את לימודיה באוניברסיטה, במחלקה לארכיטקטורה, זאת לאחר שממשלת בוואריה התירה לנשים ללמוד באוניברסיטה טכנית. אולם לאורך שנים אחוז הנשים בין תלמידי האוניברסיטה היה זניח. כך לדוגמה, בסמסטר חורף 1913–1914 רק 0.6 אחוז מבין תלמידי האוניברסיטה היו נשים.
בתקופה רפובליקת ויימאר קוצצו באופן ניכר תקציבי האוניברסיטה ובשנים 1918–1919 ושוב בשנים 1928 ו-1933 היו בה מאבקים פוליטיים עזים ביוזמת גורמים רדיקליים. בסמסטר חורף 1930–1931 התאחדות הסטודנטים הנאצים הפכה לראשונה לארגון הסטודנטים הגדול באוניברסיטה.
היסטוריה > גידול תחומי ההוראה

האוניברסיטה הטכנית של מינכן הצליחה להגדיל את תחומי ההוראה על ידי קבלת הניהול במספר מכללות קטנות יותר שלא הצליחו להמשיך ולפעול באופן עצמאי. בשנת 1922 המכללה המסחרית של מינכן הפכה למחלקה השביעית של האוניברסיטה: המחלקה לכלכלה. בשנת 1930 הפכה המכללה לחקלאות ולימודי מבשלה לחלק מן האוניברסיטה. יחידת החקלאות במכללה סופחה למחלקה לחקלאות באוניברסיטה, אשר פעלה בתחום העיר מינכן עד לשנת 1947 בטרם הועברה אל מחוץ לעיר. לימודי המבשלה הפכו למחלקה השמינית באוניברסיטה: טכנולוגיית מבשלה ופעלה בקמפוס וויינשטפן, קמפוס אשר החל לפעול עוד בשנת 1804 כבית ספר לחקלאות, אשר קיבל מעמד אקדמי בשנת 1895 והפך לאוניברסיטה בשנת 1920.
בשנת 1934 עבר המוסד שינוי ארגוני ושמונה המחלקות אורגנו לשש פקולטות. בשנת 1940 נערך שינוי ארגוני נוסף באוניברסיטה לחמש פקולטות: מדעים כלליים, הנדסה מבנית, הנדסה מכנית, חקלאות ולימודי מבשלה.
בתקופת הרייך השלישי השלטון הוא שקבע את זהות העומד בראש האוניברסיטה ומעמדה העצמאי נפגע באופן משמעותי בתחומים אקדמיים, כגון מינויים חדשים וקידום אנשי סגל. על פי החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי פוטרו מן האוניברסיטה מרצים שאינם בני הגזע הארי ואלה שהיו נשואים לנשים שאינן בנות הגזע הארי, כמו גם מרצים שדעותיהם הפוליטיות "אינן רצויות". ארגוני הסטודנטים הנאצים פעלו באופן נמרץ באוניברסיטה לצרף תלמידים לארגוניהם. החל משנת 1938 לא הורשו תלמידים יהודים באוניברסיטה לסיים את חוק לימודיהם ולקבל תואר אקדמי. מחקרים רבים באוניברסיטה התמקדו בתחומים צבאיים כחלק מן המאמץ הלאומי לחימוש. רק מעטים מקרב אנשי הסגל והתלמידים העזו להביע התנגדות לצעדי המשטר באוניברסיטה.
האוניברסיטה חדשה את פעילותה, לאחר תום מלחמת העולם השנייה, בחודש אפריל 1946. אותה עת 80% מן המבנים באוניברסיטה נהרסו בהפצצות. במשך שנים התנדבו תלמידי תואר ראשון באוניברסיטה לעבודות הבנייה, בשיקום מבני הקמפוס. בשנת 1946 הועברה המחלקה לכלכלה באוניברסיטה לידי אוניברסיטת מינכן.
בחודש דצמבר 1957 קיבלה האוניברסיטה מעמד חוקי של מוסד ציבורי. בשנת 1958 אימצה האוניברסיטה חוקה ראשונה. בשנות ה-60 של המאה ה-20 ידעה האוניברסיטה גידול מהיר במספר התלמידים. בשנת 1967 נוסדה הפקולטה לרפואה באוניברסיטה, הפקולטה פועלת בשני אתרים בעיר. המשבר הכלכלי בשנות ה-70 פגע קשות בתנאי הלימוד.
בחודש מאי 1968 ציינה האוניברסיטה מאה שנים להיווסדה. אותה עת היו במוסד שש פקולטות, 168 קתדרות ומכונים, כ-8,400 תלמידים לתואר ראשון וכ-5,700 אנשי סגל ועובדים. בשנת 1972 נחנך מרכז הספורט של האוניברסיטה, בשטח הפארק האולימפי של אולימפיאדת מינכן.
באוגוסט 1970 שונה שמו של המוסד ל"האוניברסיטה הטכנית של מינכן". בשנת 1974, לאחר חקיקת חוק השכלה גבוהה בבוואריה, הוחלפו שש הפקולטות באוניברסיטה ב-11 מחלקות קטנות יותר, אשר נקראו "פקולטות" זמן קצר אחר כך: 1. מתמטיקה ואינפורמטיקה, 2. פיזיקה, 3. כימיה, ביולוגיה ומדעי הקרקע, 4. כלכלה ומדעי החברה, 5. הנדסה מבנית ומדידה, 6. ארכיטקטורה, 7. הנדסת מכונות, 8. הנדסת חשמל וטכנולוגית מידע, 9. חקלאות והורטיקולטורה, 10. בישול בירה, טכנולוגית מזון ומדעי החלב, 11. רפואה. בנוסף הוקמו מספר מכונים בין-תחומיים, תחילה לתכנון אזורי ומחקר סביבתי וכן מכון למדעי הספורט.
בשנת 1992 נוספה לאוניברסיטה פקולטה לאינפורמטיקה, אשר התפצלה מתוך הפקולטה למתמטיקה ואינפורמטיקה. בשנת 2002 נוספה פקולטה למדעי הספורט ופקולטה לכלכלה.
בתי ספר ומחלקות

החל משנת 2023, האוניברסיטה הטכנית של מינכן מאורגנת בשבעה בתי ספר ומחלקות:
בית הספר למחשוב, מידע וטכנולוגיה (אנ') (CIT)
המחלקה למתמטיקה
המחלקה להנדסת מחשבים
המחלקה למדעי המחשב
מחלקת הנדסה אלקטרונית
בית ספר להנדסה ועיצוב (אנ') (ED)
המחלקה לתעופה וחלל וגיאודזיה
המחלקה לארכיטקטורה
המחלקה להנדסה אזרחית וסביבתית
המחלקה להנדסת אנרגיה ותהליכים
המחלקה לפיזיקה הנדסית ומחשוב
המחלקה להנדסת חומרים
המחלקה להנדסת מכונות
המחלקה להנדסת מערכות ניידות
בית הספר למדעי הטבע (אנ') (NAT)
המחלקה למדעי הביולוגיה
המחלקה לכימיה
המחלקה לפיזיקה
בית הספר למדעי החיים (אנ') (LS)
המחלקה למדעי החיים המולקולריים
המחלקה למערכות מדעי החיים
המחלקה להנדסת מדעי החיים
בית הספר לרפואה ובריאות (אנ') (MED)
המחלקה לרפואה קלינית
המחלקה לרפואה פרה-קלינית
המחלקה למדעי הבריאות והספורט
בית הספר לניהול (אנ') (MGT)
המחלקה לכלכלה ומדיניות
המחלקה לכספים וחשבונאות
המחלקה לחדשנות ויזמות
המחלקה לשיווק, אסטרטגיה ומנהיגות
המחלקה לתפעול וטכנולוגיה
בית הספר למדעי החברה והטכנולוגיה (אנ') (SOT)
המחלקה למדעי החינוך
המחלקה למדע, טכנולוגיה וחברה
המחלקה לממשל
מוניטין ודירוג

| האוניברסיטה בדירוג> עולמי |
| --- | --- |
ARWU: 59
Times World: 30=
QS: 37
על פי דירוג אקדמי של אוניברסיטאות בעולם לשנת 2023, TUM מדורגת במקום 59 בעולם. בלימודי מדעי המחשב המוסד דורג במקום 51–75 בעולם.
בדירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education לשנת 2024, TUM דורגה במקום ה-30= בעולם. בתחום מדעי המחשב דורגה במקום ה-15, בתחום ההנדסה במקום ה-22 ובתחום מדעי הטבע במקום ה-33=.
על פי דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם לשנת 2024, TUM מדורגת במקום ה-37 בעולם, במקום ה-19 בהנדסה וטכנולוגיה, במקום ה-23 במדעי הטבע ובמקום ה-31 במדעי המחשב.
סוכנות הידיעות רויטרס דירגה את האוניברסיטה הטכנית של מינכן במקום ה-4 ברשימת האוניברסיטאות החדשניות באירופה לשנת 2017.
מוניטין ודירוג > חתני פרס נובל באוניברסיטה

18 חתני פרס נובל למדו, לימדו וחקרו באוניברסיטה הטכנית של מינכן:
1927 – היינריך אוטו ווילנד (חבר סגל בשנים 1913–1921), כימיה
1929 – תומאס מאן, ספרות
1930 – הנס פישר (חבר סגל בשנים 1921–1945), כימיה
1961 – רודולף מסבאואר, פיזיקה
1964 – קונרד אמיל בלוך, רפואה או פיזיולוגיה
1973 – ארנסט אוטו פישר, כימיה
1985 – קלאוס פון קליצינג, פיזיקה
1986 – ארנסט רוסקה, פיזיקה
1988 – יוהאן דייזנהופר, כימיה
1988 – רוברט הובר, כימיה
1989 – וולפגנג פול, פיזיקה
1991 – ארווין נהר, רפואה או פיזיולוגיה
1992 – רודולף מרקוס, כימיה
2001 – וולפגנג קטרלה, פיזיקה
2007 – גרהרד ארטל, כימיה
2016 – בן פרינחה, כימיה
2017 – יואכים פרנק, כימיה
2022 – אנטון ציילינגר, פיזיקה
הערות שוליים

↑  "TUM - Technische Universität München". mytum.de. נבדק ב-18 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  EuroTech, Technische Universität München
↑  TUM in figures
↑  "TUM - Geschichte". אורכב מ-המקור ב-2012-11-25. נבדק ב-29 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schools and Research Centers
↑  2023 Academic Ranking of World Universities
↑  Technical University of Munich - timeshighereducation.com
↑  QS World University Rankings 2024: Top global universities
↑  David Ewalt, Europe's Most Innovative Universities - 2017. Reuters, May 3, 2017
↑  Nobel Prizes
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268833305171  PLWABN: 9810623154105606  BIBSYS: 90162759  BNE: XX124637  BnF: cb118676902 (data)  CANTIC: a11821802  CiNii: DA02177135  GND: 36241-4  ISNI: 0000 0001 2336 9749  LCCN: n79074271  NKC: ko2004247672  NLA: 35736590  NSK: 000725115  RERO: 02-A000191453  SUDOC: 031660150  ULAN: 500303345  VIAF: 145299462   WorldCat (עם VIAF): 145299462 
מבט מהאוויר על הבניין הראשי 
 (חום כהה) במרכז העיר מינכן (2007)
המחלקה להנדסת מכונות וברקע כורים למחקר גרעיני של האוניברסיטה.
מבט כללי על קמפוס גרכינג (אנ') (2011).
כתר ממלכת ספרד

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך יצירה:  1788 
 טכניקה וחומרים:  כסף מוזהב 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  10012091 
 מיקום:  הארמון המלכותי של מדריד
 
יצוגו ההרלדי של הכתר המלכותי
כתר ממלכת ספרד (בספרדית: la Corona Real de España), הידוע גם ככתר אלפונסו מספרד, הוא סמלה של המלוכה הספרדית ושימש בטקסי ההכתרה של מלכי ספרד מאז המאה ה-18 ככתר ההכתרה.
הכתר עשוי זהב, כולל 8 חצאי קשתות המקושטות בפנינים אשר מחוברות לנזר בשמונה פרחים. בראש של הכתר גלובוס כחול הנושא צלב מוזהב ועליו סימון מוזהב של קו המשווה וחצי קו אורך. בסיס הכתר מקושט בפנינים, אבני אודם וברקת.
המלך האחרון אשר הוכתר בכתר זה היה המלך חואן הראשון בשנת 1379 כאשר כל מלכי קסטיליה ולאון, ולאחר מכן מלכי ספרד עלו לשלטון באמצעות הכרזה מלכותית, למרות שכתר זה הוצג בטקס ההכתרה שלהם. כך הוכרז חואן קרלוס הראשון כמלך ספרד בשנת 1975 כאשר לצידו הוצגו כתר הממלכה ושרביטה.
הצגתו הפומבית האחרונה של הכתר הייתה במהלך השבעתו של פליפה השישי, מלך ספרד, במהלך טקס הכתרתו ביולי 2014.
יגאל לוין

| --- | --- |

 לידה:  21 ביולי 1963 (בן 61)
 ענף מדעי:  היסטוריה, מדעי ארץ ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן
 מנחה לדוקטורט:  אנסון רייני, אהרן דמסקי 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
יגאל לוין (נולד ב-21 ביולי 1963) הוא היסטוריון וחוקר ארץ-ישראל המתמחה בעת העתיקה ופרופסור חבר במחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטת בר-אילן. תחומי מחקריו העיקריים הם: הגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל ושכנותיה בעת העתיקה, ישראל המקראית בתקופת הברזל וראשית ימי הבית השני, חברה ודת בעולם הקדום.
פועלו האקדמי

לוין למד את שלושת תאריו באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1988 סיים את לימודי התואר הראשון במחלקה ללימודי ארץ ישראל ובמחלקה להיסטוריה כללית. בשנת 1999 השלים את התואר השלישי במסלול ישיר, במסגרת המחלקה ללימודי ארץ ישראל. נושא עבודת הדוקטורט שכתב היה: "התפישה הגאוגרפית-היסטורית של מחבר ספר דברי הימים", בהנחייתם של פרופ' א. פ. רייני ופרופ' א. דמסקי.
החל משנת 1990 לימד לוין במוסדות אקדמיים שונים כמדריך וכמרצה מן החוץ. בין המוסדות שלימד בהם: אוניברסיטת בר-אילן, המכללה האקדמית עמק הירדן, מכללת צפת, אוניברסיטת אריאל, המכללה האקדמית אשקלון ומכון שכטר. החל משנת 2008 החל לשמש כמרצה בכיר במחלקה לתולדות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן, ובשנת 2016 קודם לדרגת פרופסור חבר.
במהלך עבודתו האקדמית קיבל מלגות ומענקי מחקר רבים, פרסם ספרים ומאמרים בכתבי עת מובילים בארץ ובעולם, והרצה בכנסים אקדמיים בישראל ומחוצה לה.
לוין שימש כחבר מערכת בכתב העת מורשת ישראל בין השנים 2008–2012. הוא משמש כחבר בחברה לחקירת א"י ועתיקותיה, באגודה הישראלית לאשורולוגיה, באיגוד העולמי למדעי היהדות וב-Society of Biblical Literature, וכחבר במרכז מינרבה לחקר יחסי ישראל וארם בתקופת המקרא. נוסף לעבודתו האקדמית לוין הוא מורה דרך מוסמך ומלמד בקורסים שונים להכשרת מורי דרך.
ממאמריו

"נחלות אפרים ומנשה בספר דברי הימים", בתוך: י' אשל וז' ח' ארליך (עורכים), מחקרי יהודה ושומרון – דברי הכנס השלישי, אריאל תשנ"ד, עמ' 55–64
"דרומה של יהודה לפי הרשימות המקראיות", בתוך: ז' ספראי וי' לוין (עורכים), התיישבות וביטחון בדרום הר חברון בעת העתיקה (הכנס הארבעה עשר של המחלקה ללימודי ארץ-ישראל), רמת-גן תשנ"ד, עמ' 9–29
"מקום קבורתו של יואב בן-צרויה, שר צבא דוד", בתוך: י' אשל וז' ח' ארליך (עורכים), מחקרי יהודה ושומרון – דברי הכנס הרביעי, אריאל תשנ"ה, עמ' 53–58
“Earthly in the Book of Chronicles: Contemporary or Historical?”, in: A. Faust (ed.): New Studies on – Proceedings of the Second Conference, Ramat-Gan, 1996, pp. 24*-44*
"השינויים בגבולות מדינת יהודה בתקופה הפרסית", בתוך: י' אשל וז' ח' ארליך (עורכים), מחקרי יהודה ושומרון – דברי הכנס החמישי, אריאל תשנ"ו, עמ' 81–96
"הקשרים בין השבטים אשר ובנימין", בתוך: י' אשל (עורך), מחקרי יהודה ושומרון – דברי הכנס השביעי, אריאל תשנ"ח, עמ' 225–231 (עם א' פאוסט)
“Understanding Biblical Genealogies”, Currents in Research: Biblical Studies 9 (2001), 11-46.
ורדה סוסקולני

ורדה סוסקולני (נולדה ב-1946) היא חוקרת בתחום העבודה הסוציאלית במערכת הבריאות ובבריאות הציבור, פרופסור (בגמלאות) בבית הספר לעבודה סוציאלית ע'ש לואיס וגבי וייספלד, אוניברסיטת בר-אילן. החל מדצמבר 2016 היא העורכת הראשית של כתב העת 'חברה ורווחה' רבעון לעבודה סוציאלית.
ביוגרפיה

ורדה סוסקולני נולדה בשנת 1946 בפתח תקווה ליוסף ורחל בן-פורת וגדלה בתל אביב. היא נשואה ואם לארבעה. למדה באוניברסיטה העברית לתואר ראשון בעבודה סוציאלית (1970) ולתואר שני ושלישי בבית הספר לבריאות הציבור (1973 ,1983).
בשנים 1973–1995 היא עבדה במחלקה לעבודה סוציאלית, המרכז הרפואי הדסה בירושלים בתפקידים שונים: עובדת סוציאלית עם חולי דיאליזה, חולי איידס ועוד; ראש יחידת מחקר וסגנית מנהלת המחלקה.
ביוגרפיה > תחומי פעילות מחוץ לאוניברסיטה

תחומי המחקר והפעילות המקצועית של פרופ' סוסקולני בעבודה סוציאלית במערכת הבריאות ובבריאות הציבור הביאו אותה למלא לאורך השנים מגוון תפקידים בוועדות וגופים המקדמים מטרות בתחומים אלו. ב-1989 פרופ' סוסקולני כיהנה כיועצת זמנית ביחידה למחקר חברתי והתנהגותי בתוכנית האיידס (ארגון הבריאות העולמי, ז'נבה, שווייצריה). לאחר מכן, היא הייתה שותפה לצוות שפיתח ויישם תוכנית ארצית למניעת איידס בקרב העולים מאתיופיה שהתקיימה בשנים 1991–1993. לאחר מכן הייתה חברה בוועדת ההיגוי הבין-משרדית לתוכנית ההסברה למניעת איידס בקרב העולים מאתיופיה, ומ-1992 עד 1997 הייתה כחברה בוועדה העליונה לאיידס במשרד הבריאות ובמספר תת-ועדות שגיבשו המלצות למדיניות ודרכי עבודה בישראל. בנוסף מ-1995 עד 2001 הייתה סוסקולני אחראית מקצועית על תכנון, ביצוע והערכה של תוכנית לטיפול בקרב עולים מאתיופיה חולי איידס במשרד הבריאות וחברה בתת-הוועדה למחקר, במועצה הלאומית לבריאות האישה במשרד הבריאות.
בתחום העבודה הסוציאלית כיהנה סוסקולני כיו"ר הוועדה לתקינה בעבודה סוציאלית בשירותי הבריאות בישראל, באיגוד העובדים הסוציאליים בשנים 1997-1994. היא הייתה שותפה לדיונים בנושאים שונים על עבודה סוציאלית במערכת הבריאות, ובוועדות מארגנות של כנסים ארציים של עבודה סוציאלית במערכת הבריאות, הייתה יו'ר הוועדה המדעית של הכנס שהתקיים בירושלים בשנת 2014, ויו'ר הוועדה לעדכון מסמך המומחיות בעבודה סוציאלית בבריאות ב-2017. משנת 2011 היא חברה במועצה לעבודה סוציאלית, הגוף המייעץ לשר הרווחה והשירותים החברתיים בנושאים מרכזיים של המקצוע, והיא יו'ר תת- הוועדה למוסדות ותארים של המועצה. בשנת 2014 פרופ' סוסקולני הייתה יו'ר ועדת משנה בנושא בריאות של הוועדה למלחמה בעוני – (ועדת אלאלוף).
פרופ' סוסקולני היא חברה בוועד המנהל של האיגוד הישראלי לרווחה חברתית אספנט-ישראל העוסק במגוון נושאים בחקר ויישום מדיניות חברתית ובשנים 2014–2017 הייתה יו'ר הוועד המנהל.
משנת 2016 היא חברה בוועדת המחקר של המכון הלאומי לחקר שירותי בריאות ומדיניות בריאות.
קריירה אקדמית

לאחר סיום לימודי התואר השלישי, הצטרפה סוסקולני לסגל בית הספר לבריאות הציבור בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית כחוקרת ומרצה. בשנת 2000 היא עברה לבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן, תחילה כמרצה בכירה ולאחר מכן כפרופסורית חברה.
סוסקולני שמשה בתפקידים שונים, ובהם ראש התוכנית ללימודי תואר שני, ראש התוכנית ללימודי תואר ראשון וסגנית ראש בית הספר.
החל מדצמבר 2016, סוסקולני היא העורכת הראשית של כתב העת 'חברה ורווחה', רבעון לעבודה סוציאלית.
תחומי מחקר עיקריים

עבודה סוציאלית בתחום הבריאות
אי שוויון בבריאות
בריאות פיזית ונפשית של בני משפחה המטפלים בבית בזקנים
גורמי דחק ומשאבי התמודדות פסיכולוגיים וחברתיים בהתמודדות עם מחלות פיזיות (של חולים ומשפחות).
התנהגויות סיכון הידבקות ב-HIV
יישום והערכת התערבויות למניעת איידס.
הבריאות של מהגרים ואיכות החיים.
הפקולטה למדעי הרוח ע"ש לסטר וסאלי אנטין

| --- | --- |

 פקולטה
 תקופת הפעילות:  1966–הווה (כ־59 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°06′46″N 34°48′17″E﻿ / ﻿32.112888645067°N 34.804599419428°E﻿ / 32.112888645067; 34.804599419428
 humanities.tau.ac.il
 he
 
הפקולטה למדעי הרוח ע"ש לסטר וסאלי אנטין היא פקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. החל מאוקטובר 2020 עומדת בראש הפקולטה הדקאנית פרופ' רחל גלי צינמון, אשר החליפה את פרופ' ליאו קורי, שכיהן בתפקיד זה במשך חמש שנים.
בדצמבר 2020 ארבעה חברי סגל מהפקולטה דורגו ברשימת החוקרים הטובים בעולם לפי אוניברסיטת סטנפורד.
מבנה > בתי ספר

בית הספר להיסטוריה
בית הספר למדעי היהדות וארכאולוגיה
בית הספר למדעי התרבות
בית הספר לפילוסופיה, בלשנות ולימודי מדע
בית הספר לחינוך
מבנה > חוגי לימוד

אנגלית ולימודים אמריקניים
מזרח אסיה
מקרא
נשים ומגדר
ספרות
ערבית ואסלאם
פילוסופיה
פכ"מ - פילוסופיה, כלכלה, מדע המדינה ומשפטים
פילוסופיה יהודית ותלמוד
תרבות צרפת
ארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום
בלשנות
היסטוריה כללית
היסטוריה של המזה"ת ואפריקה
התכנית ללימודי אפריקה
היסטוריה של עם ישראל
לימודים קלאסיים - יוון ורומא
לשון עברית ובלשנות שמית
לימודי תעודה בעריכה לשונית
מבנה > מרכזים

המרכז לחקר הספרות והתרבות העברית ע"ש לאורה ושוורץ קיפ
המרכז לחקר התפוצות ע"ש גולדשטיין-גורן
המרכז ללימודים בינלאומיים ואזוריים ע"ש ס' דניאל אברהם
מרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון ואפריקה
מרכז קנטור לחקר יהדות אירופה בימינו
מרכז אליאנס ללימודים איראניים
מבנה > מכונים

המכון לחקר רוסיה ומזרח אירופה ע"ש קמינגס
המכון לחקר תולדות יהדות פולין ויחסי ישראל-פולין
המכון ללימודים אירופיים ע"ש מוריס א' קוריאל
מכון להיסטוריה של אירופה ותרבותה ע"ש פרד ו' לסינג
המכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן
מכון סברדלין להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית
מכון קונפוציוס
המכון לחקר האנטישמיות והגזענות בימינו ע"ש סטפן רוט
המכון לחקר העיתונות והתקשורת היהודית ע"ש שלום רוזנפלד
המכון לחקר הציונות וישראל ע"ש חיים ויצמן
המכון לארכאולוגיה
מכון מינרבה להיסטוריה גרמנית
המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר
המכון לחקר תודעה היסטורית ע"ש אוה ומרק ביסן
המכון ללשון, לספרות ולתרבות היידיש ע"ש משפחת גולדרייך
מכון לדו-קיום יהודי-ערבי ע"ש וולטר לבך
מרכז מינרבה למדעי הרוח
דקאני הפקולטה לדורותיהם

|  | שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | צבי יעבץ | 1964–1966 | ממייסדי הפקולטה, חתן פרס ישראל להיסטוריה לשנת 1990 |
| 2 | דניאל פיינמן | 1966–1969 |  |
| 3 | שלום פרלמן | 1969–1971 |  |
| 4 | דניאל קארפי | 1971–1975 |  |
| 5 | חיים שקד | 1975–1980 |  |
| 6 | משה ברור | 1980–1983 | חתן פרס ישראל לגאוגרפיה וידע ארץ ישראל (2002) |
| 7 | גבריאל כהן | 1983–1987 | לשעבר חבר הכנסת |
| 8 | משה גיל | 1987–1989 | חתן פרס ישראל לחקר ארץ ישראל (1998) |
| 9 | איתמר רבינוביץ | 1989–1990 | לימים שגריר ישראל בארצות הברית ונשיא האוניברסיטה |
| 10 | אניטה שפירא | 1990–1995 | כלת פרס ישראל להיסטוריה (2008) |
| 11 | מרסלו דסקל | 1995–2000 |  |
| 12 | דן לאור | 2000–2004 |  |
| 13 | שלמה בידרמן | 2004–2010 | לימים נשיא המכללה האקדמית תל אביב-יפו |
| 14 | אייל זיסר | 2010–2015 | לימים סגן רקטור האוניברסיטה |
| 15 | ליאו קורי | 2015–2020 |  |
| 16 | רחל גלי צינמון | 2020–מכהנת |  |
הערות שוליים

↑  פרופ' רחל גלי צינמון היא הדקאנית החדשה של הפקולטה למדעי הרוח, באתר tau.ac.il
↑  חוקרות וחוקרי אוניברסיטת תל אביב בטופ העולמי, באתר tau.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007514831705171  BnF: cb12080312x (data)  GND: 1020075-7  ISNI: 0000 0001 1942 0126  LCCN: n80098083  SUDOC: 029108365  VIAF: 148599222   WorldCat (עם VIAF): 148599222
זהר לבנת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 ביולי 1960 (בת 64) כפר עזה, ישראל 
 ענף מדעי:  שפות שמיות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן (1 בנובמבר 1994)  אוניברסיטת בר-אילן 
 מספר צאצאים:  3 
 
זהר לבנת (נולדה ב-14 ביולי 1960) היא פרופסור מן המניין במחלקה ללשון העברית ולשונות שמיות באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בקיבוץ כפר עזה. בצה"ל שירתה כמורה חיילת וכקצינת חינוך. בעלת תואר ראשון מהמחלקה ללשון העברית וללשונות שמיות באוניברסיטת בר-אילן, אותו סיימה בהצטיינות והמשיכה במסלול ישיר לדוקטורט. בשנת תשנ"ה הגישה עבודת דוקטורט בנושא "תיאורי המשפט המוסגרים בעברית החדשה" במחלקה ללשון העברית ולשונות שמיות באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1996 זכתה במלגת ליידי דייוויס לפוסט-דוקטורט בחוג לקומוניקציה באוניברסיטה העברית.
משנת 1987 לבנת מרצה במחלקה ללשון העברית ולשונות שמיות באוניברסיטת בר-אילן, ובשנים 2012–2018 עמדה בראש המחלקה.
תחומי המחקר העיקריים של לבנת הם תחביר, רטוריקה, סמנטיקה, פרגמטיקה וחקר השיח של העברית המודרנית הדבורה והכתובה. ספריה ומאמריה עוסקים בניתוח רטורי של השיח המדעי, ברטוריקה של נאומים פוליטיים, בניתוח שיח עימותי באמצעי התקשורת, בחקר האירוניה הלשונית, בתהליכי גרמטיזציה ובסמני שיח, וכן בקשרים בין לשון ומשפט.
בין השנים 2014-2004 שימשה כעורכת כתב העת "בלשנות עברית", תפקיד אליו חזרה בשנת 2019. בשנים 2019-2016 כיהנה כנשיאת האגודה הישראלית לבלשנות יישומית (איל"ש) ובשנים 2019-2017 כיהנה כסגנית הנשיא של האגודה הבינלאומית לחקר הדיאלוג (IADA). בשנים 2018-2012 כיהנה כיושבת ראש ועדת המקצוע ללשון העברית במשרד החינוך.
לבנת מתגוררת בגני תקווה, נשואה ולה שלושה בנים.
ספריה

הרטוריקה של המאמר המדעי: הלשון וקהיליית השיח, רמת גן 2010. (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
Dialogue, Science and Academic Writing, John Benjamins 2012
יסודות תורת המשמעות: סמנטיקה ופרגמטיקה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2014.
מצחיק זה לא: האירוניה הלשונית כפרקטיקה של שיח, הוצאת רסלינג, 2022.
ספריה > ספרים שערכה

לשון חכמים והתחומים הנושקים לה, מבחר מאמרים לכבוד שמעון שרביט, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תש"ע (עורך שותף: אפרים חזן)
The Discourse of Indirectness: Cues, Voices and Functions. John Benjamins 2020 (with Pnina Shukrun-Nagar and Galia Hirsch)
ביקורת ופרשנות 38, 2005, גיליון מיוחד בנושא: טקסט, שפה, משמעות (עורכת שותפה: תמר וולף-מונזון)
עיונים בשפה וחברה 9, 2016, גיליון מיוחד בנושא: השיח הפוליטי בישראל
ממאמריה

“On verbal irony, meta-linguistic knowledge and echoic interpretation”. Pragmatics & Cognition 12:1 2004
“Quantity, truthfulness, and ironic effect”. Language Sciences 33:2, 2011
“Making analogy work in the public arena”. Journal of Language and Politics 10:2, 2011
“Negotiating scientific ethos in academic controversy”. Journal of Argumentation in Context 3:2, 2014
“Negotiating norms of discussion in the public arena: The use of irony in radio phone-in programs”. Journal of communication 65, 2015 (with Gonen Dori-Hacohen)
“The Interpersonal Strand of Political Speech: Recruiting the Audience in PM Benjamin Netanyahu’s Speeches”. Language and Dialogue, 6:2, 2016 (with Beverly Lewin)
“'There are no words that are ‘clear’ in of themselves': Meta-pragmatic comments and semantic analysis in legal interpretation”. International Journal of Legal Discourse 2:1, 2017
“Indexing membership via responding to irony: Communication competence in Israeli radio call-in shows”. Language and Communication 58, 2018 (with Gonen Dori-Hacohen)
"סמני השיח בעברית של ימינו – מבט סינכרוני ודיאכרוני", 250 שנות עברית חדשה, חיים א' כהן (עורך), הוצאת האקדמיה ללשון העברית, תשס"ט
"חזרות וצירי ניגוד בנרטיב דבור", העברית שפה חיה ה', 2010 (מחברת שותפה: אילאיל יציב)
"העברית כשפת מחקר מודרנית", דפים 57, 2014
"דיאלוגיות בשיח הפוליטי: אל מי דיבר נתניהו בנאום בר-אילן?" חלקת לשון 47, תשע"ה
"הצירוף 'מה שקרה' ודומיו כסמני שיח בהתהוות", העברית שפה חיה ז', תשע"ו
"ממשק שיח ופרוזודיה: 'עכשיו' כמקרה מבחן", תעודה כ"ז, תשע"ו (מחברים שותפים: נועם אמיר ועינת גונן)
"סימולציות קטגוריאליות ואפיזודיות בשיח הדבור: פענוח פרגמטי של כינויי גוף שני יחיד אימפרסונליים", העברית שפה חיה ח', 2018 (מחברת שותפה: אילאיל יציב).