הילל בן שחר
רקע מיתולוגי משוער

רבים סבורים שהתיאור בישעיהו מתייחס למיתוס שלא הגיע לידינו על הילל בן שחר, כנראה אל זוטר או אל למחצה, שמרד באל העומד בראש הפנתאון וניסה להחליפו, וכעונש על כך הוטל לשאול. מן הכתוב עולה כי אותו הילל מתגלם בכוכב או בעצם שמימי בוהק אחר. מאז המאה התשע עשרה תרים החוקרים אחר מקבילות למיתוס כוכבי משוער זה במיתולוגיות של עמי המזרח הקדום, ומנסים לשחזר את תוכנו כמיטב יכולתם. שאלה זו כרוכה ללא הפרד בשלל הבעיות הטקסטואליות והפרשניות הסבוכות הקשורות לטיבו של הילל בן שחר ולמשמעות הקטע המתייחס אליו; כפי שניתן לשער, המאמצים הפרשניים בנוגע לסוגיות אלה נשאו מראשיתם אופי ספקולטיבי ביותר. בין השאר הם כללו, ובמידה מסוימת עדיין כוללים, נטייה לראות במיתוס המשוחזר "מיתוס טבע" שיסודו בתופעה שמימית: ידועה בייחוד הצעתו של הרמן גונקל, שהתופעה המשתקפת בתיאור המיתי היא כוכב נוגה בהופעתו ככוכב השחר, הנצפה בבהירות לפני הזריחה ודועך עם אור הבוקר.
בהתחשב בכך שהנבואה מכוונת, כמסתבר, כלפי מלך בבלי או אשורי, מועמדת טבעית לחיפושים אחר מקבילות למיתוס הילל ההיפותטי הייתה המיתולוגיה המסופוטמית רחבת היריעה והמתועדת היטב. אך במחקר המאוחר מגמה זו השתנתה. גילויה של העיר אוגרית וחשיפת ספרותה הענפה, החל בשנות השלושים של המאה העשרים, שפכו אור על המיתולוגיה הכנענית, שאך מעט היה ידוע עליה קודם כן. בעקבות גילויים אלה התברר כי תיאור הפררוגטיבות האלוהיות שהילל בן שחר מתיימר ליטול לידיו רצוף ביטויים אופייניים למיתולוגיה הכנענית: האפיון "בן שחר" עשוי, בהתחשב בנימה המיתית של הקטע בכללותו, להתפרש כרמיזה לאל הכנעני שחר ולא רק לתופעת הטבע שאותה הוא מגלם, ואפשר שגם הצירוף "כוכבי אל" מתייחס לאל, ראש הפנתאון הכנעני; "הר מועד" מזכיר את "פחֿר מעד", אספת האלים המתקיימת בהר מקודש; "ירכתי צפון" – הר צפון, בשמותיו השונים, היה הר מקודש בקרב עמי האזור, ובמיתולוגיה הכנענית ארמונו של בעל שוכן בירכתי צפון, באוגריתית: "צררת צפן", "מרים צפן" (אמנם הזיהוי המשתמע מפסוק יג בין "הר מועד" להר צפון איננו במיתולוגיה האוגריתית, שם מדובר כנראה בשני הרים שונים); התיאור: "אעלה על במתי עב" תואם את תיאורו של בעל כרוכב על ענן, "רכב ערפת" (השוו לתיאורו של ה' בישעיהו יט א ובתהלים סח ה); "עליון", שמשמש במקומות אחרים במקרא (לפחות בגיבושו הסופי) כתואר לה', הוא אפיתט שמי מערבי רווח שבמיתולוגיה הכנענית מתייחס לבעל ולאל. מקבילות אלה לכאורה רומזות שהרקע של הנבואה הוא עברי-כנעני מקומי ולא זר. תובנה זו הובילה חוקרים רבים לחפש את המקבילה לתיאור בישעיהו במיתולוגיה הכנענית.
כיום סבורים חוקרים רבים שהתיאור של הילל בן שחר קשור למיתוס הכנעני המופיע בעלילות בעל וענת, על האל עשתר שמנסה לרשת את כיסאו של בעל ונכשל בכך. על פי התיאור, לאחר שמות הורג את בעל, מציעה אשרה למנות את עשתר במקומו למלך האלים. עשתר מנסה לשבת על כסאו של בעל בפסגת צפון ולחבוש את כתרו, אך אלה גדולים בהרבה על מידותיו, והוא מחליט לוותר על המלוכה. במיתולוגיה הדרום ערבית, ויש הסבורים שגם במיתולוגיה הכנענית, עשתר מזוהה עם כוכב השחר, ובכך מתחזק הזיהוי עם הילל. עם זאת, ישנם הבדלים בולטים בין שני התיאורים והנחת הקשר ביניהם שנויה במחלוקת. חוקרים אחרים משווים את תיאור עלייתו ונפילתו של הילל למיתוס היווני על פאתון (Φαέθων). פירוש שמו ביוונית הוא "הזורח", כפירוש המקובל של הֵילֵל.
החוקר ג'ון בארקלי ברנס סבור כי אין טעם לנסות לשחזר את המיתוס על הילל לפי התיאור שבישעיהו. לדעת ברנס, המחבר לא התיימר להציג סצנה מיתית סדורה, אלא ארג כמה מוטיבים מיתולוגיים, ללא שיטה של ממש, לצרכיו הרטוריים.
החל משנות השמונים של המאה העשרים החלו חוקרים לתת את דעתם להקשר שבו מופיע התיאור של הילל בן שחר, בהתחשב בכך שפסוקים יב–טו הם חלק אורגני מן הקינה השלמה. בפרט, גוברת המגמה לפרש את ההתייחסות להילל, כמו גם יסודות אחרים בקינה, על רקע תפיסות המלוכה של עמי המזרח הקדום. כיוון זה מתבקש, שכן למרות צבעיה המיתיים מדובר בקינה סאטירית שמושאה הוא מלך בשר ודם – בין אם מלך היסטורי מסוים או אב-טיפוס של שליט אימפריאלי. חוקרים מניחים שהיסודות המיתולוגיים בקינה, ובעיקר ההתייחסות להילל בן שחר, הם תגובה פולמוסית לתפיסה של האלהת המלך בחייו או לאחר מותו.