stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקהילה היהודית בלוקוב
במאה ה-20

בשנים הראשונות של המאה ה-20 חוותה העיר תקופה של שגשוג כלכלי יחסי, שהשפיע לטובה על מצבם הכלכלי של היהודים החיים כאן. בשנת 1906 הועבר מוורשה מפעל לנעליים ובו הועסקו מספר רב של פועלים יהודים. בעיר הוקמו באותה תקופה גם מפלגות פוליטיות יהודיות, ובהן: הבונד וגם התנועה הציונית הכתה בה שורשים. עוד לפני תום מלחמת העולם הראשונה הייתה לקהילה היהודית נציגות משלה ברשויות המקומיות.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 התפתחה הקהילה היהודית של לוקוב במהירות מבחינה כלכלית. מתוך 530 מפעלים וגופים מסחריים הפועלים כאן, 85% היו שייכים ליהודים. בעיר היו כמה אגודות סוחרים ואומנות יהודיות וגילדות מלאכה.
בשנות העשרים של המאה ה-20 שגשגו החיים הפוליטיים היהודיים בלוקוב. באותה תקופה היו, בין היתר: המפלגה הציונית הכללית, פועלי ציון ימין, המזרחי, מפלגת העם היהודי ואגודה, וכן ארגוני נוער שמאלנים וציוניים (צוקונפט, השומר הצעיר, החלוץ, בית"ר). האגודה האורתודוקסית זכתה לתמיכה הגדולה ביותר, ועד 1931 היא החזיקה כמעט בכל השלטון בקהילה היהודית. בבחירות למועצת העיר בשנים 1919 ו-1927 זכו נציגי המפלגות היהודיות בכל פעם ב-10 מתוך 24 מושבים. בשנת 1927 יצא לאור עיתון מקומי בעיר - "Dos Łukower Wort", ובשנת 1931 יצאו לאור מספר גליונות של השבועון "Łukower Najes". היה גם מועדון ספורט עובדים בשם הפועל.
בתקופת בין המלחמות, בנוסף לחדרים פרטיים ולפחות שני בתי ספר ותלמוד-תורה שפעלו בקהילה, היה בלוקוב בית ספר פרטי בן ארבע כיתות המנוהל בחסות ארגון המזרחי, שפעל מאז 1923 כבית ספר ממלכתי ממלכתי. ילדים יהודים למדו גם בבית ספר יסודי מס' 1, המהווים כ-50% מתלמידיו. משנת 1928, היה בלוקוב בית ספר יסודי בן ארבע כיתות, המנוהל בחסות ה-CISzO (הארגונים המרכזיים של Yidysze Shul), נסגר באמצע שנות השלושים בשל קשיים כלכליים. כמו כן היו בעיר מספר ספריות יהודיות, ביניהם ספריית העם היהודי עם חדר קריאה.
בסוף שנות ה-30, כתוצאה מהקריסה הכלכלית שנגרמה בעקבות המשבר העולמי, נסגרו חלק ממפעלי התעשייה שפעלו בלוקוב, מה שגרם לאבטלה משמעותית ולהידרדרות במצב הכלכלי של הקהילה היהודית המקומית. עקב העלייה ברגשות האנטישמיות קראו לאומנים פולנים להחרים חנויות וסדנאות יצירה יהודיות, וגם מבנים השייכים ליהודים נהרסו. הרב האחרון של לוקוב היה אהרון נות'ה פרייברג.
במלחמת העולם השנייה

לאחר שהצבא הגרמני כבש את העיר ב-19 בספטמבר 1939, ירו הכובשים בכמה עשרות יהודים ושרפו 25 בתים של יהודים. זו הייתה נקמה על הניסיון להגן על העיר. כמה ימים לאחר מכן, נכנסו הסובייטים ללוקוב. בנסיגת הסובייטים באוקטובר 1939, נמלטו עם הצבא האדום כ-500 יהודים.
לאחר שהגרמנים כבשו מחדש את העיר, התרחשה הוצאה להורג נוספת, בה נרצחו כ-70 יהודים. בתחילת נובמבר ודצמבר 1939, כ-2.5 אלף איש יושבו מחדש לעיר. יהודים מסרוק, נאסיילסק וסובלקי, ב-1940 כ-1,000 יהודים ממלאווה, ובמאי 1942 מעל 2,000 יהודים מסלובקיה.
במאי 1941 הוקם בלוקוב מחוז יהודי המורכב משלושה רבעים נפרדים. לאחר זמן מה הפך לגטו, ששטחו היה מגודר באמצע ספטמבר 1942. ערב חיסולו שהו בה כמעט 11.5 אלף איש.
גירוש היהודים על ידי הגרמנים התרחש באוקטובר ובנובמבר 1942. בסך הכל כ-7 אלף יהודים מלוקוב גורשו למחנה ההשמדה הנאצי בטרבלינקה. ועוד כ-2.2 אלף אנשים נרצחו במקום. במהלך אירועים אלו, ב-28 באוקטובר 1942, הוקם גטו זמני אליו הועברו כ-4,500 איש. רובם יהודים שרוכזו מהעיירות סמוכות. מקצתם נורו במקום, השאר הועברו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
לאחר שסיימו את פעולת הגירוש בעיר, השאירו הגרמנים גטו קטן, שנמצא ברובע שבין הרחובות קנאלובה, יאטקובה ומידז'יצ'קה, ששימש כמחנה עבודה. הייתה כאן קבוצת פועלים יהודים, שהועסקו במחסני הגסטפו ובחברה גרמנית לרכישת ביצים ועופות שפעלה בעיר. בדצמבר 1942 נורו בגטו כ-500 איש. ב-2 במאי 1943, הנותרים כ-4,000 היהודים גורשו למחנה ההשמדה בטרבלינקה.
מבין יהודי לוקוב לפני השואה שרדו רק כ-150 איש, רובם בברית המועצות. לאחר תום המלחמה עזבו חלק ניכר מהם לשלזיה ולאחר מכן היגרו לישראל, מערב אירופה וארצות הברית. בשנת 1950 עדיין חיו בעיר 6 יהודים.
התפתחותה של הקהילה היהודית

[דרוש מקור: נא להוסיף מקורות לנתונים מתחת לטבלה]
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
אוכלוסייה יהודית בלוקוב
| תאריך | אוכלוסיית לוקוב | מספר יהודים | אחוז יהודים |  |  |  |  |
| 1676 | 304 | 74 | 24.3% |  |  |  |  |
| 1748 | - | 484 | - |  |  |  |  |
| 1765 | - | 543 | - |  |  |  |  |
| 1787 | 1,643 | 772 | 47.0% |  |  |  |  |
| 1820 | 2,454 | 1,254 | 51.1% |  |  |  |  |
| 1827 | 3,206 | 2,023 | 63.1% |  |  |  |  |
| 1840 | 2,891 | 1,877 | 64.9% |  |  |  |  |
| 1857 | - | 2,114 | - |  |  |  |  |
| 1861 | 3,311 | 2,255 | 68.1% |  |  |  |  |
| 1897 | 8,781 | 4,799 | 54.7% |  |  |  |  |
| 1907 | 11,206 | 7,094 | 63.3% |  |  |  |  |
| 1909 | 10,484 | 6,689 | 63.8% |  |  |  |  |
| 1910 | 12,489 | 7,792 | 62.4% |  |  |  |  |
| 1911 | - | 8,058 | - % |  |  |  |  |
| 1920 | 15,741 | 7,418 | 47.1% |  |  |  |  |
| 1921 | 12,571 | 6,145 | 48.9% |  |  |  |  |
| 1939 | - | ~6,000 | ~50% |  |  |  |  |
גלריית תמונות

אחד מהמקוואות היהודיים בלוקוב בשנות ה-20
בית הכנסת בלוקוב (לפני שנת 1931). נחרב ביולי 1944 על ידי הגרמנים.
בניין ברחוב זדנוסקיגו 15 בלוקוב שהיה בעבר בית המדרש חסידי, כיום מקום מושבה של המרכז העירוני לרווחה.
חותם מועצת הקהילה היהודית של לוקוב
הרש לייזר לנדר, נשיא היודנראט בלוקוב. ברקע רחוב ורשבסקה הנוכחי. 1940.
חיילים נאצים משפילים יהודים בגטו לוקוב. 1941.
הודעת ועדת הבחירות לבחירת רב בלוקוב - 19 באוגוסט 1931.
קריאה לחרם על מוכרים יהודים בלוקוב על ידי העיתון ABC, לאחר חרם על יהודי לובלין הנאכף בידי מילציות לאומניות. ספטמבר 1937.
לפידריום עשוי מצבות שהשתמרו לאחר הרס המקום בו שכן בית הקברות היהודי, ברחוב ורשבסקה בלוקוב.
חלק מהמפה המקורית של העיר לוקוב משנות החמישים. הקו האדום מסמן את הגבולות המשוערים של הגטו היהודי, שהוקם על ידי הגרמנים ופעל בשנים 1940–1943.
הכניסה ללוקוב ב-1940.
אנדרטת הנצחה ליהודי לוקוב, שנרצחו על ידי הגרמנים בשנים 1940–1943, באזור קבר האחים ביער קירקוט.
עובדי כפייה יהודים ביער ליד לוקוב
יהודי לוקוב בגטו בשנת 1941 מושפלים על ידי החיילים הגרמנים שמאלצים אותם להתפלל להעמד עם טלית ותפילין מול המצלמה
מפת הגטו בלוקוב
קבוצת עובדי כפייה יהודים מלוקוב מעבירים את הנשר מאנדרטת המורדים משנת 1863 להמסה במפעל הפלדה הגרמני
"דאס לוקאוור ווארט" – מילת לוקוב. עיתון יהודי מקומי שיצא בעיר בשפת היידיש.
לוקוב. אוכלוסייה יהודית מאולצת לעבוד על מסילת הברזל. 1940
בורסקאי יהודי בלוקוב מעבד עור להכנת ספר תורה. התמונה פורסמה במגזין ניו יורק פורוורד ב-8 באוגוסט 1926.
היריד בכיכר המרכזית של לוקוב - התמונה פורסמה במגזין ניו יורק פורוורד ב-7 במרץ 1926.
תמונה שצולמה בגטו לוקוב בשנת 1941. הרב בער ארליך - סלושני, (סבו של מאיר דגן, ראש המוסד לשעבר), בה נראה מאולץ לרכוב על יהודי אחר כאקט של השפלה לפני שנורה על ידי הנאצים.
יהודי מול הכניסה ליודנראט בלוקוב. 1940.
השוק בלוקוב. 1941.
יהודי בגטו לוקוב. 1941.
גשר על Krzna Południowa לאורך רחוב Warszawska. לוקוב.
קבוצת חסידים בדיון. לוקוב, 1926.
רחוב השוק בלוקוב כשבסופו נראה בית הכנסת הגדול. 1920.
"לוקאוור נייעס" - חדשות לוקוב. עיתון יהודי מקומי שיצא בעיר בשפת היידיש.
יהודי בגטו לוקוב ב-1941
יהודים בגטו לוקוב. 1941.
לוח הנצחה ממוקם בקברי האחים ביער קירקוט, בפאתי לוקוב. כתובת בפולנית: "לזכרם הנצחי של יהודי לוקוב והסביבה, שנרצחו על ידי הפושעים הנאצים 1940–1944"
יהודים בשוק לוקוב. 1941.
לוקוב, לוח הנצחה במקום בו עמד בית הכנסת המרכזי. 2022.
משלחת יהודית במלאת 700 שנה לעיר לוקוב. 1933.
הערות שוליים

↑  Cmentarz żydowski w Łukowie Jewish cemetery in Lukow, cmentarze-zydowskie.pl
↑  היסטוריה של הקהילה היהודית בלוקוב -באתר השטעטל הוירטואלי (פולנית)
↑  Łuków, Poland, www.jewishgen.org
↑  Żydzi Łukowa i okolic, sites.google.com
↑  Lukow, www.jewishvirtuallibrary.org
↑  רבנים שהתפרסמו מאד בדורם ונשתקע שמם - עמוד 2 - פורום אוצר החכמה, באתר forum.otzar.org
↑  (Łuków),-מקום%20לפני%20המלחמה לוקוב (Łuków) | האנציקלופדיה של הגטאות, באתר www.yadvashem.org
↑  (אנגלית), האציקלופדיה של המחנות והגטאות
↑  לוקוב, באתר קהילות בשואה
↑  Lubelskie Smakuj Życie (2023-06-21), SZLAKIEM LUBELSKICH SZTETLI - ŁUKÓW, נבדק ב-2024-09-04
↑  LUKOW: Lubelskie [Likova, Lukov, Likeva, Likeve, Lukova | Poland | International Jewish Cemetery Project], IAJGS Cemetery Project (באנגלית בריטית)
↑  Krzysztof Czubaszek (2017-11-27), Dziesięć lat przywracania pamięci  / Ten Years of Bringing Memory Back (2007-2017), נבדק ב-2024-09-05
זגג

זגג במהלך עבודתו
זגג בקריית שמונה, 1970
זגג הוא בעל מלאכה העוסק בזיגוג כגון קיבוע שמשות במסגרות ובחלונות, החלפת זכוכיות ותיקונם. הזגג עוסק גם בבניית והחלפת קירות ודלתות מזכוכית, וכן בניית רהיטים שונים מזכוכית, דוגמת שולחן, מראה וכדומה. הזגג מכין גם לבנת זכוכית המשמשות בעיקר לבניית בנייני משרדים, אך משמשות גם לעיצוב בנייני מגורים.
בארצות הברית, שולית הזגג לומד ומוכשר כשלוש שנים.
הזגג משתמש במספר כלים עיקריים, בהם חותך זכוכית, נייר זכוכית, פלייר ומסור.
הערות שוליים

↑  How to Become a Glazier, באתר מחלקת העבודה של ארצות הברית (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531327705171  BnF: cb11937506m (data)  GND: 4191696-7  LCCN: sh85055185
ויליאם בירדסלי

ויליאם שיין בירדסלי (באנגלית: William Shane Beardsley;‏ 13 במאי 1901 –  21 בנובמבר 1954) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של איווה בשנים 1933–1941, כחבר בית הנבחרים של איווה בשנים 1947–1949, ולאחר מכן ועד מותו כמושל איווה ה-31.
ראשית חייו

ויליאם בירדסלי נולד ב-13 במאי 1901 בביקון, איווה לוויליאם בירדסלי, רוקח, ולקארי (לבית שיין) בירדסלי. הוא גדל והתחנך בברימינגהאם שבמחוז ואן ביורן. החל מגיל 11 הוא עבד לאחר שעות הלימודים בבית המרקחת של אביו שהיה במצב בריאותי קשה, ונפטר כשברידסלי היה בן 14. הוא סיים את לימודיו במכון באוון לרוקחות שבברנזוויק, מיזורי. הוא לא למד בקולג', אך קרא ספרים רבים בהיסטוריה ובכלכלה. ב-1919 נשא בירדסלי לאישה את שארלוט מאנינג מברמינגהאם, ולשניים נולדו שלושה בנים ושתי בנות.
ראשית הקריירה הפוליטית

בגיל 21, לווה בירדסלי, שהיה כמעט חסר פרוטה, כספים לרכוש בית מרקחת קטן בעיירה ניו וירג'יניה שבמחוז וורן. הוא הצליח בעסקיו, והיה אהוב על הציבור. ב-1932 הוא נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לסנאט של איווה מטעם מחוזות וורן וקלארק. הוא היה מהסנאטורים המובילים, וב-1936, לאחר שנבחר לכהונה שנייה, הוא היה למנהיג סיעת הרוב. ב-1940 הוא לא התמודד לכהונה נוספת בסנאט.
לאחר שרכש קרקע בשטח של 900 אקרים (3,600 דונם), פרש בירדסלי מהפוליטיקה והתרכז בעסקי החוואות והרוקחות. אך לאחר שיושב ראש בית הנבחרים של איווה, שהיה גם הוא ממחוז וורן, נפטר בדצמבר 1946, התבקש ברידסלי להתמודד בבחירות המיוחדות לאיוש המושב שהתפנה ונבחר. במושב בית המחוקקים של 1947 הוא היה תומך מרכזי בעבודה המאורגנת, ונאבק נגד החוק לאיסור התניית הקבלה לעבודה בחברות באיגודים המקצועיים. החקיקה הזאת קיבלה את תמיכתו של המושל שכיהן כבר בתקופת כהונתו השנייה, רוברט בלו. בסוף המושב, פנו כמה מהרפובליקנים לברידסלי כדי שיתמודד בבחירות המקדימות למשרת המושל.
מושל איווה

בתחילה היו סיכוייו של ברידסלי להביס את המושל המכהן קלושים. אך הוא קיבל את תמיכת ארגוני העובדים, ארגוני החקלאים וארגוני המורים. במערכת הבחירות נסע ברידסלי אלפי מילים ונשא מאות נאומים. עם התקרב מועד הבחירות המקדימות, הראו סקרי דעת הקהל על יתרונו של בלו. בסקר שפורסם יום לפני הבחירות בעיתון דה מוין רגיסטר ניתנו סיכויים לניצחונו של בלו בקרב המצביעים הרפובליקנים, אך הוא גם דיווח שכמה דמוקרטים שקלו לחצות את הקווים ולהצביע בעד ברידסלי. למעשה, חצייה המונית של הקווים של הדמוקרטים בכל רחבי המדינה גרמה לתבוסתו של בלו שזכה ב-127,771 קולות מול 189,938 קולות שקיבל ברידסלי.
ברידסלי נבחר לשלוש תקופות כהונה רצופות כמושל איווה. המלצתו להפיכת ההתניה בחברות באיגוד מקצועי לצורך קבלה לעבודה לחוקית לא עלתה יפה. עם זאת, בתחום החינוך הוא נחל הצלחות, לאחר שבית המחוקקים אימץ את המלצותיו שהמדינה צריכה להעניק סיוע בשיעור של רבע מעלות הפעלת בתי הספר הציבוריים של איווה. "כתוצאה מתוכנית זו", הוא אמר, "השתפרו ההזדמנויות החינוכיות במדינה. ילדינו כעת נהנים מההזדמנויות שטמונות בחובם של ביתי ספר טובים יותר ושל הוראה טובה יותר".
ברידסלי היה סולל כבישים נלהב ושכנע בהצלחה את בית המחוקקים לאמץ תוכנית לסלילת כבישים. ב-1953 הוא דיווח "שהיקף סלילת הכבישים בשנה האחרונה הייתה נרחבת יותר בהשוואה לכל תקופה אחרת בהיסטוריה של המדינה". הוא היה גאה במיוחד בסלילת הכבישים שנועדו לקשר בין החוות החקלאיות לשווקים. הבטיחות בדרכים הייתה עניין נוסף שהוא דאג לו. משטרת התנועה המדינתית הורחבה, והושם דגש על חינוך לבטיחות ולאכיפת החוק. שיעורי הכשרה לנהגים בבתי הספר התיכוניים הוציאו מתוכם נהגים זהירים.
שימור הקרקעות והמים היה סוגיה חשובה נוספת בשנות כהונתו של בירדסלי כמושל. הוא הקים את מועצת משאבי הטבע, ומרגע שזו החלה בפעולתה, יישרה איווה קו בקצב התקדמות פעולות השימור מול כלל האומה. הוא גם היה גאה בהרחבת ובשיפור התוכניות למוסדות בריאות הנפש של המדינה ופיתוח מרפאות לבריאות הנפש בבתי החולים של איווה. רפורמות נוספות שהוביל בירדסלי היו הרחבת הצוותים ושיפור המוסדות לבתי ספר להכשרת מורים.
ויליאם בירדסלי נהרג בתאונת דרכים ב-21 בנובמבר 1954, כאשר רכבו התנגש במשאית מצפון לדה מוין. הוא נטמן בבית הקברות של ניו וירג'יניה.
הערות שוליים

↑  "Popularity in Reverse", TIME, June 21, 1948
↑  "Gov. Beardsley, Iowa, killed in auto crash" Lebanon Daily News, November 22, 1954
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118392710X  LCCN: n88224727  SNAC: w6z04mz1  VIAF: 23703464   WorldCat (עם VIAF): 23703464
ז'אן דפו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במאי 1896 Verchaix, צרפת 
 פטירה:  1 ביולי 1970 (בגיל 74) אנמס, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקצוע:  military volunteer, חנווני, ראש עירייה, פוליטיקאי מוניציפלי, לוחם בתנועת ההתנגדות הצרפתית 
 מספר צאצאים:  3 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (7 ביולי 1960)  Knight of the Order of Social Merit (1957)  המדליה הצבאית הצרפתית (1960)  חסיד אומות העולם (19 באוקטובר 1965)  אביר מסדר ההצטיינות החברתית (1953)  מדליית הרזיסטנס (24 במאי 1947)  צלב הלוחן המתנדב 1914-1918 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  ז'אן דפו
 
ז'אן דפו (בצרפתית: Jean Deffaugt; 31 במאי 1896 – 1 ביולי 1970) היה ראש העיר אנמס (אנ') שבצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם.
סיפור ההצלה

במאי 1944 שמע דפו על לכידתה של קבוצה ובה 28 ילדים יהודים שניסו לעבור את הגבול לשווייץ בסיוע המחתרת הצרפתית ובראשות מדריכתם מריאן כהן. דפו הגיע לבית הסוהר של הגסטפו ששכן בבניין בית מלון בעיר. הוא הצליח להביא לשחרורם של 17 ילדים מהקבוצה, בני 4 עד 11, והבטיח למפקד הגסטפו המקומי שהוא ערב אישית לכך שהילדים יוחזרו לגסטפו אם הגסטפו ידרוש זאת. דפו העביר את הילדים למקום מסתור, ולאחר מכן שב מספר פעמים לכלא וסייע ליתר הילדים במזון ובבגדים, למרות הסיכון לחייו בכל פעם שנכנס בשערי הכלא.
ביולי 1944 הודיע מפקד הגסטפו לדפו שיש לשלוח את הילדים שנותרו בכלא ליעד בלתי ידוע. דפו הצליח להביא גם לשחרורם של ילדים אלה, וב-18 באוגוסט 1944 שוחררה אנמס על ידי כוחות בעלות הברית.
לאחר המלחמה

חלק מהילדים שהציל דפו נותרו להתגורר בצרפת אחרי המלחמה, וחלקם היגרו לבריטניה ולישראל.
בשנת 1966 הוענק לדפו אות חסידי אומות העולם על ידי יד ושם.
וסלי בלייק

| --- | --- |

בלייק, אפריל 2018
 לידה:  4 בספטמבר 1987 (בן 37) סן מרקוס, טקסס, ארצות הברית
 שם במה:  בלייק קורי וסטון וסלי בלייק
 משקל:  109 ק"ג
 גובה:  1.85 מטר
 לאום:  אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  2011–הווה (כ־13 שנים)
 מאמנים:  דורי פאנק ג'וניור
 מידע אישי
 בן או בת זוג:  Sara Lee 
 
קורי ג'יימס וסטון (באנגלית: Cory James Weston; נולד ב-4 בספטמבר 1987) הוא מתאבק אמריקאי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה וסלי בלייק.
וסטון החל את קריירת ההיאבקות שלו בשנת 2011 בארגונים עצמאיים בפלורידה, בעיקר בארגון ההיאבקות של דורי פאנק ג'וניור, Funking Conservatory. כעבור שנתיים הוא חתם על חוזה ב-WWE והחל להופיע כבוקר במהלך השנה הראשונה שלו ב-NXT. לאחר מכן הוא עבר למחלקת הזוגות כשחבר לבאדי מרפי, וביחד הם נודעו בשם בלייק ומרפי. השניים, שנוהלו על ידי אלכסה בליס, זכו פעם אחת באליפות הזוגות של NXT. כעבור מספר שנים, הוא הקים ביחד עם ג'קסון רייקר וסטיב קאטלר את קבוצת The Forgotten Sons.
חיים אישיים

וסטון גדל בסן מרקוס, טקסס. הוא ואחותו הקטנה גדלו ביחד עם אמם החד הורית. וסטון ניהל מערכת יחסים עם מתאבקת הפיתוח של ה-WWE לשעבר, שרה לי. ב-1 במאי 2017, בתם הראשונה, פייפר, נולדה, ב-6 באוקטובר 2022, שרה לי נפטרה מסיבה בלתי ידועה.
אליפויות והישגים

הישגים בארגון ההיאבקות Funking Conservatory - FC
האליפות האירופית של FC (פעם אחת)
אליפות פלורידה של FC (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד של FC (פעם אחת)
הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI
PWI דירג אותו במקום ה-121 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2015
הישגים בארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment - WWE
אליפות הזוגות של NXT (פעם אחת)  - עם באדי מרפי/מרפי
הערות שוליים

↑  זוכת התחרות Tough Enough, שרה לי הלכה לעולמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1269923269  VIAF: 1934166600425518000009   WorldCat (עם VIAF): 1934166600425518000009
זג (עוף)

| זג |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: עורביים
סוג:: זג
מינים
 Pyrrhocorax pyrrhocorax  Pyrrhocorax graculus
שם מדעי
 Pyrrhocorax ‏טאנסטול, 1771
תחום תפוצה


הזג (שם מדעי: Pyrrhocorax) הוא סוג עופות ממשפחת העורביים שבסדרת ציפורי שיר בתוכו שני מינים. סוג זה קרוב למיני העורב הנפוץ.
הזגים הם עופות שחורים בעלי מקור שצבעו אדום או צהוב. הם עפים מעל אזורים הרריים ומחפשים נבלות, בעלי חיים קטנים או אגוזים. חלקם חיים גם בערבות הגדולות. הם נחשבים לעופות נבונים באופן יחסי.
הזגים חיים ברחבי אירופה ואסיה וגם בצפון אפריקה באזורים הרריים וניתן לראותם גם בישראל.
מינים

| שם | שם מדעי | תמונה | אורך | משקל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| זג צהוב-מקור | Pyrrhocorax graculus |  | אורך: 37–39 ס"מ | משקל: 190–250 גרם |
| זג אדום-מקור | Pyrrhocorax pyrrhocorax |  | אורך: 39–40 ס"מ | משקל: 310 גרם |
זגוגית השן

| --- | --- |
 שיוך:  שן 
 תיאור ב:  המילון האנציקלופדי ברוקהאוס ואפרון 
 מזהים
 לטינית (TA98):  enamelum 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A05.1.03.056 
 TA2 (2019):  938 
 FMA:  55629 
 קוד MeSH:  A14.549.167.900.255 
 מזהה MeSH:  D003743 
 
זגוגית השן (באנגלית: Dental enamel) היא שכבת הציפוי החלקה והחזקה שמצפה את כותרת השן. הזגוגית מגנה על שכבת חומר השן, שינן, מפני פגיעות ובלאי.
הזגוגית, הבנויה הידרוקסילאפטיט (החומר המרכיב גם את העצמות והדנטין, אם כי בדחיסות גבוהה יותר), היא הרקמה הדחוסה ביותר בגוף (ובעצם הרקמה הקשה (hardness) ביותר בגוף), אך יכולה להיפגע עקב חשיפה ממושכת לחומצות המיוצרות בפה בעת האכילה.
כיום הפתרונות המוצעים לתיקון שברים בזגוגית השן הם סתימות והשלמות ('שחזורים' בעגה המקצועית).
במהלך שנת 2009 גילו חוקרים מאוניברסיטת המדינה של אורגון גן האחראי לצמיחת זגוגית השן. בעקבות גילוי זה התפתח מחקר המחפש אפשרות של הצמחת הזגוגית מחדש באופן טבעי מה שצפוי לשנות את פני רפואת השיניים לחלוטין.
מחלת העששת, הגורמת לריקבון זגוגית השן, היא המחלה השנייה הנפוצה ביותר בעולם[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  Tooth Enamel Gene Discovered; May Transform Dentistry
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543351505171  GND: 4190519-2  LCCN: sh85042959  NDL: 01174593  TA98: A05.1.03.056 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זיגולופודון

| זיגולופודון |
| --- | --- |
גולגולת של זיגולופודון  בהשוואה לאדם
תקופה
מיוקן-אמצע פליסטוקן כ-17,000,000–781,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פילאים
משפחה:: ממוטיים
סוג:: זיגולופודון
מינים
 Zygolophodon aegyptensis  Zygolophodon lufengensis  Zygolophodon proavus  Zygolophodon turicensis  Zygolophodon tapiroides  Zygolophodon borsoni
שם מדעי
 Zygolophodon
תחום תפוצה


זיגולופודון (שם מדעי: Zygolophodon) הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת הממוטיים שבסדרת הפילאים שחי במשך תקופת המיוקן עד לאמצע הפליסטוקן, לפני 17–0.781 מיליון שנה. סוג זה תואר לראשונה בשנת 1877 ונכללו בו שישה מינים אשר חיו ברחבי אירואסיה, אפריקה ואמריקה הצפונית.
עצמות היצור כללו בעיקר ממאובני הגולגולת, לסת תחתונה ושיניים טוחנות עבות ובעלות חריצים. השיניים הזכירו מאוד שיני ממותה, אך היו שונים מאלה של הפילים החיים. הוא חי בסביבת יערות וניזון מעלי עצים ושיחים שאולי הפיל בעזרת חדקו. היו לו חטים ארוכים מאוד וישרים.
הזיגולופודון היה קרובו של המסטודון שבעבר השתייך לסוגו. ככל הנראה הוא התפתח ממיני פילאים כמו הטטרלופודון (Tetralophodon). זה היה יונק ענקי ואחד מהגדולים ביותר בכדור הארץ. הוא הגיע לגובה 3.4–4.1 מטר בכתפיו ולמשקל של 14–16 טונות. דבר זה הופך אותו לגדול אף יותר ממספר זאורופודים ומבין יונקי היבשה קטן רק מהפרצרתריום ממונגוליה.
ז'נאר דוגלובה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בינואר 1987 (בת 37) קיזילורדה, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית, ברית המועצות ברית המועצות
 שם לידה:  ז'נאר דוגלובה
 מוקד פעילות:  קזחסטן קזחסטן
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 מקום לימודים:  האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון 
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  קיו-פופ (פופ קזחי), מוזיקת עולם, פולק
 שפה מועדפת:  קזחית, רוסית 
 כלי נגינה:  קול
 פרסים והוקרה:  Honoured Worker of Kazakhstan 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'נאר דוגלובה (בקזחית: Жанар Дұғалова; נולדה ב-17 בינואר 1987) היא זמרת קזחית, שזכתה בתחרות טורקיוויזיון 2014 כשייצגה את קזחסטן עם השיר "Izin Korem". בעבר הייתה חברה דוגלובה בהרכב הבנות הקזחי KeshYou אך פרשה ממנו באוגוסט 2014 והחלה לפתח את קריירת הסולו שלה.
ביוגרפיה

ז'נאר דוגלובה נולדה בעיר קיזילורדה, שבדרום קזחסטן, ועברה עם משפחתה בילדותה לאלמטי. שנים לפני הופעת הבכורה שלה בתעשיית המוזיקה הקזחית היא לקחה חלק בתחרות מוזיקה קזחית, Zhas Kanat, שנועדה לזמרים מתחילים או חובבנים. לאחר הופעתה בפסטיבל התעניין בה מפיק קזחי. ב-2011 הוציאה לאור את השיר "Tańdanba" וב-2012 הוציאה לאור את הסינגל הראשון שלה, "Súıemin deshi", בו השתמשו לצורך פסקול של סרט בו היא גם השתתפה כשחקנית ובעקבותיו התפרסמה.
דוגלובה הצטרפה ללהקת הבנות הקזחית KeshYou בשנת 2013 והתחרתה יחד איתן בגמר הלאומי הקזחי לתחרות טורקיוויזיון 2013. אלו כשלו וסיימו במקום הרביעי אך שירן נעשה ללהיט במדינה. דוגלובה המשיכה בקריירת הסולו שלה לצד היותה חברת להקה אם כי בצורה פחות פעילה מאשר בעבר.
דוגלובה עזבה את KeshYou יחד עם חברה אחרת, קמשט ז'ולדיבאייבה, ושתיהן פנו לקריירות סולו. ב-2014 החליטה דוגלובה להשתתף בגמר הלאומי הקזחי לתחרות הטורקיוויזיון פעם נוספת, והפעם זכתה בו ונסעה לייצג את מדינתה בקאזאן שבטטרסטן, רוסיה. היא העפילה לגמר מהמקום השלישי ב-19 בנובמבר וזכתה בתחרות ב-21 בנובמבר עם 225 נקודות מתוך 240 אפשריות.
דוגלובה הפכה לגיבורה לאומית בקזחסטן והוזמנה למפגש עם הנשיא נורסולטן נזרבייב בשנת 2015 יחד עם נשים אחרות שתרמו ללאומיות הקזחית.
באפריל 2017 הביעה דוגלובה רצון להשתתף בתחרות האירוויזיון לשנת 2017, בצמוד להבעת ההתעניינות של רשות השידור הקזחית "Khabar Agency". קזחסטן לא יכלה להשתתף באירוויזיון על פי כללי האיגוד השידור האירופי ולפיכך נפסלה מועמדותה.
דיסקוגרפיה > שירים

2011 - Tańdanba
2012 - Súıemin deshi
2012 - Sen emes
2013 - Kim úshin
2013 - Bir sýraq
2013 - Ýaıymdama
2014 - Izin Korem
2014 - Sen meni túsinbedin
2016 - Aıta bersin
2017 - Ala ketpediń
2018 - Syem
2018 - Me pole enam väikesed
2020 - Aqymaq Bolma
הערות שוליים

↑  Turkivizyon 14: Kazakhstan Wins!, יורוויקס, 21 בנובמבר 2014
↑  אנתוני גריינג'ר, KAZAKHSTAN: TURKVISION WINNER ZHANAR DUGALOVA WOULD COMPETE AT EUROVISION, יורוויקס (ארכיון), 29 באוגוסט 2017
ויליאם בל סקוט

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1811 אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  22 בנובמבר 1890 (בגיל 79) סאות' איירשייר, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Old Dailly Parish Church 
 מקום לימודים:  קולג' אדינבורו לאמנות 
 תקופת הפעילות:  1826–1890 (כ־64 שנים) 
 
ויליאם בל סקוט (באנגלית: William Bell Scott;‏ 1811 – 1890) היה אמן סקוטי בצבעי שמן וצבעי מים ולעיתים גם בהדפסה. הוא גם היה משורר ומורה לאמנות, והזיכרונות שלו שפורסמו לאחר מותו נותנים תמונה חיה של החיים במעגל האומנים הפרה-רפאליטים. הוא היה קרוב במיוחד לדנטה גבריאל רוזטי. הוא היה בין האמנים הבריטים הראשונים שתיארו בהרחבה את תהליכי המהפכה התעשייתית. הוא חזר ללונדון, עבד במחלקת המדע והאמנות עד 1885.
הוא צייר מחזור של נושאים היסטוריים מעורבים בסצנות מהתעשייה המודרנית עבור וולינגטון הול בנורת'מברלנד.
הוא לא צייר דיוקנאות רבים, אך דיוקנו של חברו אלגרנון צ'ארלס סווינבורן הוא דמותו האיקונית של הסופר. התחריטים שלו נועדו ברובם להמחשת ספריו.
ביוגרפיה

הוא נולד באדינבורו - בנו של החרט רוברט סקוט (1777–1841),ואחיו היה הצייר ההיסטורי דייוויד סקוט (צייר). כשהיה צעיר למד אמנות וסייע לאביו, ופרסם איורים במגזינים הסקוטיים.
בשנת 1837 נסע סקוט ללונדון. שם הוא התפרסם כאמן והתמנה בשנת 1844 לאמן בית הספר הממשלתי לעיצוב בניוקאסל און טיין. הוא מילא את התפקיד במשך עשרים שנה, ועבד בארגון הוראת אמנות במסגרת מחלקת המדע והאמנות. בניוקאסל ביקר סקוט את משפחת רוזטי. ג'ון פיני היה בין תלמידיו.
אחרי 1870 סקוט שהה הרבה בלונדון, שם קנה בית בצ'לסי, והוא היה ידיד אינטימי של דנטה גבריאל רוזטי ובאותה העת היה בסכסוך מתמשך עם ג'ון ראסקין.
הוא התפטר מהמינוי במחלקת המדע והאמנות בשנת 1885, ומאז ועד מותו עסק בעיקר בכתיבת זכרונותיו, "הערות אוטוביוגרפיות", שפורסמו לאחר מותו בשנת 1892.
עבודת אומנות

בנוסף לציורי שמן, בל סקוט עשה עבודות דקורטיביות רבות, בעיקר באולם וולינגטון. שם ליידי טרבליאן הזמינה אותו, לאחר שנתקלה בזיכרונותיו של אחיו דייוויד סקוט משנת 1850. הוא הפיק שמונה תמונות גדולות הממחישות את ההיסטוריה של נורת'ומבריה, עם דמויות בגודל טבעי, ונוספו להן שמונה עשר תמונות של "בלדת צ'יבי צ'ייס" בראשי הקשתות באולם. עבור טירת פנקיל הוא עיצב סדרה דומה, הממחישה את קורותיו של ג'יימס הראשון באוטביוגרפיה מהמאה ה-15 .
כתבים

שירתו של סקוט, שפרסם במרווחי זמן (בעיקר שירים, 1875, שאוירו על ידי תחריטים שלו ושל אלמה-טדמה), מזכירה את ויליאם בלייק והושפעה במידה ניכרת מרוזטי. הוא גם כתב ביקורת אמנותית וספרותית.