קרול גיליגן
תאוריית ההתפתחות המוסרית של גיליגן

לורנס קולברג פיתח תאוריה העוסקת בשלבי ההתפתחות המוסרית של האדם מגיל הגן, בכל אחד מהם מודגש סוג חשיבה מוסרית אחר, מפותח יותר ויותר, המנחה את התנהגות האדם בהתמודדותו מול דילמות מוסריות בחייו. גיליגן טענה כנגדו כי בתאוריה שלו יש הטיית מגדר נגד נשים. זאת, בין השאר, משום שהיא נוצרה על ידי גברים, והנתונים מבוססים על נבדקים-זכרים ועל הפתרונות שהם הציעו לדילמות (שמשקפים נקודת-ראות גברית). קולברג טען שנשים מגיעות רק לשלב 3 מתוך 6 בפתרון הדילמה המוסרית ואילו גברים מגיעים לשלבים גבוהים יותר, ולפיכך נראה כי נשים נוטות להיות פחות מוסריות. גיליגן לא הכחישה את ההבדלים בין המינים, אך פיתחה מודל שיסביר הבדלים אלו, וטענה שיש צורך בשתי תאוריות שונות כדי לתאר את התפתחות המוסר השונה של שני המינים, כי יש יותר מהשקפה אחת על מוסריות, ונשים מפתחות מוסריות שונה מזו של גברים. המוסריות של הגברים מונחית מתוך עקרון הצדק והחוקים, ואילו המוסריות של הנשים מונחית מתוך הדאגה לאחר, שאינה פחותה מבחינה ערכית מהצדק. נטען כי דפוסים אלה נובעים מדרכי החיברות השונות של גברים ונשים בתרבות המערבית.
לפיכך, שני הקולות השונים בהתפתחות המוסרית לפי גיליגן הם:
אוריינטציית הצדק, המזוהה עם העולם הגברי, מדגישה שמירה על זכויות, קריאה לצדק, נאמנות לחוקים, לוגיקה, אינדיבידואליות ואוטונומיה.
אוריינטציית הדאגה לאחר, קול שמדגיש דאגה לזולת, רגישות וקשר לאחרים, תוך דגש על אחריות למין האנושי, ופחות על עקרונות מופשטים. יש רצון להימנע מפגיעה באחרים ולשמור על יחסים וקשרים, גם במחיר של הקרבה עצמית.
גיליגן ניסחה שלוש רמות מוסר של דאגה לאחר (וגם שלבי מעבר ביניהן), לפי התאוריה שלה. רמות המודל שפיתחה דומות מבנית לרמות של קולברג, אך הרמות של גיליגן מבוססות על דילמות אחרות, שאמורות, לדעתה, להיות קרובות לעולמו של הנבדק. כמו כן, הרמות מבוססות על אוריינטציה שונה, של דגש על יחסים בין-אישיים, אשר מעמידה את האינטרס האישי מול הדאגה לאחר.
השלבים לפי התאוריה של גיליגן:
רמה 1 – אוריינטציה של אינטרס אישי: דגש על צורכי העצמי וההישרדות בעולם. האדם תופס את עצמו כישות חסרת אונים ועליו להתמודד עם החוקים הנכפים על ידי החברה. בשלב זה, שיקולים מוסריים יופעלו רק אם שני צרכים עצמיים יעמדו בקונפליקט ביניהם. ההחלטה תהיה מבוססת על מה שטוב לעצמי, בהתחשב בנסיבות, מבלי להתחשב באחר.
המעבר הראשון – מעבר מאנוכיות לאחריות: תקופת מעבר שבה האדם מתחיל להיות מודע להבדל בין מה שהוא רוצה (אנוכיות) לבין מה שעליו לעשות (אחריות). במעבר זה מתחילים להבין שלפעמים מה שנחוץ בא לפני מה שרוצים.
רמה 2 – "טוב" משמעו אחריות כלפי אחרים: דגש על דאגה לאחרים ותחושת אחריות כלפיהם. האדם תופס עצמו כ"טוב", אם הוא מוכן להקרבה עצמית ומרצה את האחר. דאגה לעצמי נדחקת לטובת הרצון לרצות אחרים, גם במחיר של התעלמות מהקול הפנימי. הישרדות נשארת העניין המרכזי, האדם רואה כצורך את אישור האחרים והסתמכות עליו, ואפילו תלות בו.
המעבר השני – מעבר מקונפורמיות לשיפוט פנימי מחודש: תקופת מעבר שבה האדם מתחיל לתהות האם שיקוליו המוסריים הם אנוכיים או שאחריות משמעה גם התחשבות בערכים ובצרכים של העצמי ולא רק של האחר, האם אפשר להימנע מפגיעה באחר ובאותו זמן להיות נאמן לעצמך. עם זאת, בשל חוסר ביטחון מספיק בערך העצמי, האדם עדיין לא פועל לשוויון מלא בין צורכי העצמי והאחר.
רמה 3 – התמקדות בדינמיקה בין העצמי לאחר: האדם גם עומד על זכויותיו וגם נותן מקום בשיקוליו לאחריותו כלפי אחרים. האדם מעוניין להיות רגיש לאחר ולא להכאיב לו, אך גם לא לפגוע בעצמו. הוא כבר לא רואה את עצמו כחסר כוח, ומעוניין להפחית את הנזק לאחרים ולעצמו. האדם בשלב זה למד לאמת את יכולת השיפוט שלו ואת הלגיטימציה לדעה העצמית.
חלק מהמחקרים שנערכו בעקבות תאוריה זו לא מצאו הבדל בין גברים לנשים בחשיבתם המוסרית, ואילו חלק תומכים בביקורת של גיליגן – הם הראו כי רוב הנבדקים והנבדקות הראו אוריינטציה גם לצדק וגם לדאגה לאחר, וחלקם שמו דגש על אחת האוריינטציות, ואכן נשים נטו יותר לאוריינטצית הדאגה לאחר והגברים לאוריינטצית הצדק. ממצאים אלה מלמדים על שתי דרכים שונות של תפיסת עולם. גיליגן הציעה שרק אם יאוחדו שתי התפיסות, הנשית והגברית, ניתן יהיה להבין את הפוטנציאל האנושי בהתפתחות המוסרית[דרוש מקור].