stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אטיין מוריס פלקונט

| --- | --- |

 לידה:  1 בדצמבר 1716 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  24 בינואר 1791 (בגיל 74) פריז, ממלכת צרפת 
 תקופת הפעילות:  1731–1791 (כ־60 שנה) 
 זרם באמנות:  רוקוקו 
 יצירות ידועות:  Pygmalion and Galatea, פרש הנחושת 
 
פרש הנחושת בסנקט פטרבורג
אטיין מוריס פלקונט (בצרפתית: Étienne Maurice Falconet; ‏ 1716, פריז – 1791, פריז) היה פסל צרפתי שפיסל בסגנון בארוק, רוקוקו וניאוקלאסי.
פלקונט נולד למשפחה ענייה בפריז, התמחה בהתחלה בנגרות, ופיסל בחימר בזמנו החופשי, חלק מהפסלים משכו את תשומת לב הפסל ז'אן בטיסט לה מיין שקיבל אותו כתלמידו, פסלו מילו מהעיר קרוטון הביא בשנת 1754 לקבלתו כחבר באקדמיה לאמנויות היפות.
הגיע לתודעת הציבור בפסליו אמור והרוחצת שהוצגו בסלון הפריזאי של 1755 ושל 1757 ומונה למנהל של סטודיו ובית מלאכה חרסינת סבר שם פיתח את תחום פיסול דמויות קטנות בחרסינה, תחום שהמשיך אחריו בחרסינת ונסן.
נושאי עבודתו קיבלו השראה מהצייר פרנסואה בושה ומהתיאטרון והבלט של תקופתו.
פלקונט הוזמן בשנת 1766 על ידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה ליצור בסנקט פטרבורג פסל גדול מברונזה של פיוטר הגדול הידוע בשם פרש הנחושת בסיוע תלמידתו וביתו החורגת מארי-אנה קולו, הפסל היווה מקור השראה ליצירה נפוליאון חוצה את האלפים של ז'אק-לואי דויד ולעוד יצירות מתחום הספרות והמוזיקה לבלט.
בשנת 1788 חזר פלקונט לפריז לנהל את האקדמיה לאמנויות היפות, רבות מעבודותיו עבור כנסיות נהרסו בזמן המהפכה הצרפתית ועבודותיו עבור אספנים פרטיים שרדו טוב יותר.
גלריה

פיגמליון וגליתיאה בארמיטז'
אמור בארמיטז'
אמור ברייקסמוזיאום
לדה והברבור, חרסינה במוזיאון המטרופוליטן לאמנות
חורף בארמיטז'
הרוחצת במוזיאון הלובר
הרוחצת בארמיטז'
מילו מהעיר קרוטון בארמיטז'
אלגוריה של פיסול במוזיאון ויקטוריה ואלברט
חאריטות בארמון פלש
טרטיאקובסקי פרויזד

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  100 מ' 
 מיקום
 עיר:  מוסקבה
 רובע:  טברסקוי
 קואורדינטות:  55°45′31″N 37°37′24″E﻿ / ﻿55.758666666667°N 37.623444444444°E﻿ / 55.758666666667; 37.623444444444
 he
 
טרטיאקובסקי פרויזד (ברוסית: Третьяковский проезд) הוא רחוב קצר עם בוטיקים וחנויות עם מוצרי יוקרה רבים הממוקמים בקיטאי-גורוד במוסקבה ונודע כאחד מאזורי הקניות היקרים בעולם.
זהו רחוב קניות היחיד במוסקבה, שנבנה מכספים פרטיים.
חנויות ואולמות תצוגה

בנטלי
פרארי
מזראטי
טום פורד
Ermenegildo Zegna
בולגארי
פולו ראלף לורן
Chopard
ארמני
פראדה
גוצ'י
דולצ'ה וגבאנה
Baccarat
רוברטו קוואלי
Yves Saint Laurent
Brioni
Graff
טיפאני ושות'
Tod's
גלריה

כניסה לרחוב
אולמות התצוגה של בנטלי, פרארי ומזראטי
סמטת סטולשניקוב

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  0.42 ק"מ 
 מיקום
 עיר:  מוסקבה
 רובע:  טברסקוי
 קואורדינטות:  55°45′45″N 37°36′49″E﻿ / ﻿55.7625°N 37.613611111111°E﻿ / 55.7625; 37.613611111111
 he
 
סמטת סטולשניקוב (ברוסית: Столешников переулок) הוא רחוב קצר עם בוטיקים וחנויות עם מוצרי יוקרה רבים הנמצאים בתוך טבעת השדרות במרכז מוסקבה ונודע כאחד מאזורי הקניות היקרים בעולם.
הרחוב מתחיל מרחוב טברסקיה במערב, ונמשך עד לרחוב פטרובקה (אנ') במזרח.
חנויות

ורסצ'ה
לואי ויטון
ברברי
שאנל
הרמס
Escada
Agent Provocateur
Salvatore Ferragamo S.p.A.
כריסטיאן דיור
פנדי
Jimmy Choo Ltd
פראדה
מיו מיו
Lancel
Vacheron Constantin
Piaget SA
קרטייה
Chaumet
Van Cleef & Arpels
Montblanc
פטק פיליפ
Damiani
Toni & Guy
צ'זארה לומברוזו

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1835 ורונה, איטליה 
 פטירה:  19 באוקטובר 1909 (בגיל 73) טורינו, איטליה 
 שם לידה:  Marco Ezechia Lombroso 
 ענף מדעי:  קרימינולוגיה, פסיכיאטריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות של טורינו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורינו  אוניברסיטת פאביה 
 מוסדות:  אוניברסיטת פאביה  אוניברסיטת טורינו 
 צאצאים:  פאולה לומברוזו קררה, ג'ינה לומברוזו, אוגו לומברוזו 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
צ'זארה לומברוזו
צ'זארה לומברוזו (באיטלקית: Cesare Lombroso, נולד כאזקיה מרקו לומברוזו; 6 בנובמבר 1836 – 19 באוקטובר 1909) היה קרימינולוג יהודי-איטלקי ומייסד האסכולה האיטלקית בקרימינולוגיה.
לומברוזו דחה את ההנחה העומדת ביסוד הקרימינולוגיה הקלאסית של ימיו, שלפיה הפשע הוא נטייה המצויה בטבע האדם. במקומה הגה תאוריה מורכבת, השואבת אלמנטים מהפיזיונומיה, האאוגניקה, הפסיכיאטריה והדרוויניזם החברתי. התאוריה של לומברוזו (השייכת כיום לתחום הקרימינולוגיה האנתרופולוגית) טוענת כי הנטייה לפשע היא מורשת וכי מי ש"נולד פושע" ניתן לזיהוי על ידי מאפיינים חיצוניים, שבבסיסם ההנחה כי הנטייה לפשע היא אטביסטית.
התאוריה זכתה בזמנה להצלחה, ובמשך זמן מה היוותה בסיס למחקרים נוספים, ולחקיקה שהתקבלה במדינות שונות שנועדה להגביל ולסמן את הפושעים מטבעם. הנחות היסוד שלה הם: האדם הוא יצור דטרמיניסטי; העבריין נולד עבריין (עבריינים מלידה) והעבריין סובל מאטביזם.
בשנת 1885 הצליח לומברוזו לפתח מכשיר שקלט והציג שינויים בלחץ הדם, וזכה להצלחה מסוימת בסיוע לפיענוח תיקים במשטרה.
הערות שוליים

↑  The History and Evolution of Lie Detection
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264625205171  PLWABN: 9810591574905606  BIBSYS: 90725027  BNE: XX1726156  BnF: cb12299329c (data)  CANTIC: a10934376  CiNii: DA02774134  DSI: 6202  GND: 118728970  ICCU: CFIV006932  ISNI: 0000 0001 2134 9488  LCCN: n79089220  LNB: 000044959  NDL: 00523933  NKC: jo20000080477  NLA: 35311078  NLG: 145533  NLK: KAC200702453  NSK: 000134439  NTA: 070690812  PIC: 273405  RERO: 02-A003529417  RKD: 376556  SELIBR: 72267  SNAC: w6jq10cb  SUDOC: 031856128  Trove: 907193  VcBA: 495/84168  VIAF: 59148930   WorldCat (עם VIAF): 59148930 
ערך זה הוא קצרמרבנושא איטלקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויליאם דוויט מיטשל

ויליאם דוויט מיטשל (באנגלית: William DeWitt Mitchell;‏ 9 בספטמבר 1874 –  24 באוגוסט 1955) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן הן כפרקליט המדינה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא קלווין קולידג' והן כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא הרברט הובר.
ראשית חייו

ויליאם דוויט מיטשל נולד בעיר וינונה שבמינסוטה לוויליאם ב. מיטשל, שהיה שופט בבית המשפט העליון של מינסוטה ולפרנסס מריט. בתחילה הוא למד באוניברסיטת ייל, שם הוא למד הנדסת חשמל לפי שהחל לגלות עניין במשפטים.
לאחר שלמד בייל במשך שנתיים, עבר מיטשל ללמוד באוניברסיטת מינסוטה, שם הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה ב-1895 והיה חבר באחוות דלתא-קאפא-אפסילון. לאחר מכן הוא למד בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה, שם הוא קיבל תואר במשפטים ב-1896. זמן קצר לאחר מכן התקבל מיטשל ללשכת עורכי הדין של מינסוטה ועסק במקצוע בסיינט פול. ב-1901 הוא נשא לאישה את גרטרוד בנקרופט. לזוג נולדו שני בנים, ויליאם ובנקרופט.
קריירה

מיטשל הקים את משרד עורכי הדין "האו, טיילור ומיטשל", שהפך למשרד בולט במערב התיכון. מעמד יוקרתי זה אשר למיטשל הן דריסת רגל במועצה האזורית של מנהל הרכבות של ארצות הברית ב-1919, וכמו כן הוא שירת כיושב ראש הוועדה לזכויות האזרחים של סיינט פול.
בשילוב עם שירותו הצבאי במלחמת ארצות הברית-ספרד ובמלחמת העולם הראשונה, מיקם אותו מעמדו המקצועי בעמדה להתמנות כפרקליט המדינה של ארצות הברית. לאחר ששימש בתפקיד זה מינה אותו הנשיא הרברט הובר כתובע הכללי של ארצות הברית ובתפקיד זה הוא כיהן ממרץ 1929 ועד לתום נשיאותו של הובר במרץ 1933. אחד מצעדיו המרכזיים בתפקיד זה היית ההוראה לפזר את "צבא הבונוס" (Bonus Army) ולפרק את המחנה שלהם. צבא הבונוס היה מאהל מחאה של יוצאי מלחמת העולם הראשונה מובטלים ובני משפחותיהם שהוקם בוושינגטון הבירה.
שנותיו האחרונות

לאחר תום כהונתו כתובע הכללי התיישב מיטשל בניו יורק, שם הוא עסק בעריכת דין. הוא היה יושב ראש הוועדה לכללים הפדרליים של ההליך האזרחי והיועץ המשפטי הראשי של הוועדה המשותפת של הקונגרס לחקירת המתקפה על פרל הארבור.
ויליאם דוויט מיטשל נפטר בכפר סיוסיט שבמדינת ניו יורק ב-24 באוגוסט 1955 בגיל 80. הוא נטמן בבית הקברות אוקלנד שבסיינט פול.
מיטשל על שער המגזין טיים
ג'ון פילדינג קריגלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בספטמבר 1919 שארלוט, ארצות הברית 
 פטירה:  13 במאי 2018 (בגיל 98) מחוז אסקס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  מחוז מדיסון 
 לימודי רפואה:  בית הספר לרפואה של אוניברסיטת דיוק, בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 תפקידים:  רופא 
 
ג'ון פילדינג קרילגר הבן (באנגלית:John Fielding Crigler jr, ‏ 11 בספטמבר 1919 - 13 במאי 2018) היה רופא ילדים ואנדוקרינולוג אמריקאי, ממייסדי האנדוקרינולוגיה הפדיאטרית.
ב-1955 הקים בבית החולים לילדים של בוסטון את המחלקה לאנדוקרינולוגיה פדיאטרית אותה ניהל למשל 34 שנה וכיהן כפרופסור חבר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. יחד עם עמיתו ויקטור אסד נג'אר נודע בתיאורו את התסמונת קריגלר–נג'ר, הפרעה גנטית נדירה במטבוליזם הבילירובין.
קורות חייו > ילדות וצעירות

ג'ון פילדינג קריגלר הבן נולד ב-1919 בשארלוט (קרוליינה הצפונית) שבארצות הברית, במחוז מקלנבורג כאחד משבעת ילדיהם של הכומר הלותרני ג'ון פילדינג קריגלר האב (1962-1869)
 ושל אדית נוריס קריגלר, בת לבית וולף. אבות משפחת קריגלר היו מתיישבים גרמנים שהגיעו למושבה הבריטית הצפון-אמריקאית וירג'יניה במאה ה-17.. אמו של קריגלר נולדה בהודו.
קריגלר למד מנעוריו לנגן בצ'לו והתלבט מאוד אם לבחור בקריירה מוזיקלית או בלימודי רפואה. במשפחתו שתי דודות מצד אמו היו פעילות בתחום רפואת הילדים והסיעוד לילדים.

בסופו של דבר למד רפואה, בהתחלה באוניברסיטת דיוק ואחר כך בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור (1943-1939).
בעת הסטאז ' שלו בבית החולים לילדים בבוסטון היה מעורב בהפצת התרופה פניצילין בעולם.
בימי מלחמת העולם השנייה שירת בכוחות האמפיביים של חיל הים האמריקאי כקצין רפואה בחזיתות באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס השקט
ב-1950-1946 המשיך התמחות בבבית החולים לרפואת ילדים של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
קורות חייו > המשך הקריירה הרפואית, המחקרית והאקדמית

בתקופת התמחותו בבולטימור יחד עם ויקטור אסד נג'ר תיאר קריגלר את התסמונת הגנטית הנדירה הנושאת את שמם - תסמונת ריגלר-נג'ר, הנגרמת על ידי פגם במטבוליזם הבילירובין, חוסר באנזים אורידין- דיפוספט-גלוקוזיל-טרנספרז. מאמרם פורסם ב-1952 בכתב העת Pediatry.
הוא נשאר לאחר מכן להתמחות באנדוקרינולוגיה פדיאטרית אצל לוסון וילקינס. בעת עבודתו עם וילקינס הגדיר קריגלר את התפקיד המציל חיים של הגלוקוקורטיקוסטרואידים בטיפול בהיפרפלזיה המולדת של האדרנל עם איבוד מלחים.
מאמרו על כך שפורסם ב-1952 נבחר ב-1998 כמאמר האדנוקרינולוגי החשוב ביותר שפורסם בכתב העת Pediatrics ב-20 שנותיו הראשונות.

בשנים 1955-1952 השתלם קריגלר למשך שלוש שנים במכון MIT בתחום הביוכימיה וביולוגיה מולקולרית
ב-1955 לפי בקשת ד"ר צ'ארלס גיינוויי הצטרף קריגלר לצוות בית החולים לילדים בבוסטון ובית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד והתמנה כמנהל ראשון של היחידה לאנדוקרינולוגיה. הוא עבד ב-1976-1964 כחוקר ראשי של המרכז הקליני ההכללי למחקר של בית החולים לילדים ומאוחר יותר בשנים 1989-1976 היה למנהל שותף שלו.
ב-1989 עבד למשך חצי שנה בשנת שבתון בבית החולים לילדים בסידני, אוסטרליה.
ב-1972 יחד עם ג'ודה פולקמן גילה קריגלר גישה טיפולית חדשה בתחום המחלות המטבוליות.
אצל מטופלים שסבלו ממחלת אגירת גליקוגן מסוג 1
(מחלת פון גירקה) שטופלו עד אז על ידי מעקף הוורידים שערי-נבובי הם מצאו שההפרעה המטבולית השתפרה אחרי הזנת-יתר פרנטרלית.
במהלך עבודתו שם הכשיר 70 רופאי ילדים בתחום האנדוקרינולוגיה הפדיאטרית.
קריגלר ופולקמן הסיקו שההפרעות המטבוליות של אגירת גליקוגן היו ניסיון כושל של הגוף להתגבר על מחלה בסיסית. על סמך תגלית זו שונה הטיפול בהפרעות אלו ובהפעות אחרות הנוגעות במטרבוליזם הסוכר
השתנתה לטובה הפרוגנוזה שלהן. המטופלים הצליחו לשרוד את הילדות, לגדל משפחות ולהגיע לתקופת הטיפולים הגנטיים.
אחרי 1992 עבד קריגלר כפרופסור אמריטוס עד 2007.
הוא נפטר ב-2019 בביתו בנידהם, מסצ'וסטס בגיל 98.. הובא לקבורה בבית הקבורת של הכנסייה הלותרנית במדיסון, מחוז מדיסון במדינת וירג'יניה.
קורות חייו > חייו הפרטיים

קריגלר היה נשוי למשך 64 שנה למרי אדל סיפל (2007-1924), שחיינית ותלמידה במכללת גאוצ'ר, שאותה הכיר בעת הלימודיו באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. לזוג נולדו ארבעה ילדים, ואחר כך ארבעה נכדים ושני נינים.
הוקרה

קריגלר כיהן כיושב ראש השמיני של האגודה האמריקאית לאנדוקרינולוגיה הפדיאטרית
פרס ג'דסון ואן וייק (Judson Van Wyk) של האגודה האמריקאית לאנדוקרינולוגיה פדיאטרית - על מפעל חייו
2007 - הוקמה בבית החולים לילדים בבוסטון קתדרה לאנדוקרינולוגיה פדיאטרית על שמו ועל שם אשתו מרי אדל סיפל קריגלר
לקריאה נוספת

J. F.Crigler, V. A. Najjar
Congenital familial nonhemolytic jaundice with kernicterus.
Pediatrics, Evanston, Illinois, 1952, 10: 169-180.
הערות שוליים

↑  ct ג'ון פילדינג קריגלר האב, באתר הגניאלוגי geni
1 2  אדית נוריס קריגלר באתר הגניאלוגי geni
↑  ג'ייקוב קריגלר באתר הגניאלוגי geni
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  2019 J.Mazjoub et al
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 6722 8387  NKC: xx0146331  VIAF: 232161816   WorldCat (עם VIAF): 232161816
הנסיך ריצ'רד, דוכס גלוסטר

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1944 (בן 80) נורת'האמפטון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Prince Richard Alexander Walter George of Gloucester 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  מודלין קולג' (קיימברידג')  Wellesley House School  איטון קולג'  בית הספר סנט ג'ורג', אסקוט 
 בת זוג:  ביריגטה, דוכסית גלוסטר
 פרסים והוקרה
 אביר הצלב הגדול במסדר הוויקטוריאני המלכותי  אות מסדר כוכב הקוטב - מפקד הצלב הגדול  המסדר של טרי שקטי פאטה  עמית אגודת חוקרי העתיקות של לונדון  עמית המכון המלכותי לאדריכלים בריטים  מדליית יובל היהלום של המלכה אליזבת השנייה  מדליית יובל הכסף של המלכה אליזבת השנייה  מדליית יובל הזהב של המלכה אליזבת השנייה  מסדר ג'ון הקדוש  מדליית הכתרת המלכה אליזבת השנייה  מנהל הצלב הגדול של מסדר ג'ון הקדוש 
 
הנסיך ריצ'רד אלכסנדר וולטר ג'ורג', הדוכס השני מגלוסטר (באנגלית: Prince Richard Alexander Walter George, 2nd Duke of Gloucester; נולד ב-26 באוגוסט 1944) הוא בן למשפחת המלוכה הבריטית. ריצ'רד הוא נכדו של המלך ג'ורג' החמישי ורעייתו מרי מטק, ונושא את התואר דוכס גלוסטר אותו ירש במות אביו בשנת 1974. ריצ'רד ניצב במקום ה-31 בסדר הירושה לכתר הבריטי.
קורות חיים

ריצ'רד נולד ב-26 באוגוסט 1944, בהאדלי קומון (Hadley Common) שבהרטפורדשייר לנסיך הנרי ולנסיכה אליס. אביו, הנסיך הנרי, היה בנו השלישי של המלך ג'ורג' החמישי ורעייתו, המלכה מרי מטק. אימו, הנסיכה אליס, הייתה בתם של ג'ון מונטאגו-דגלס-סקוט, דוכס בקלוך.
ריצ'רד הוטבל בטירת וינדזור באוקטובר 1944 על ידי הארכיבישוף מקנטרברי, ובין סנדקיו היו המלכה אליזבת (לימים המלכה האם), הנסיכה אליס מאולבני (אשר בתה נכחה במקומה באירוע), וולטר מונטאגו-דגלס-סקוט, דוכס בקלוך, ג'ורג' קיימברידג', מרקיז קיימברידג', מריה לואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין. בשל מלחמת העולם השנייה, ומחשש להפצצות, לא פורסם אתר ההטבלה.
בשל היותו אחיינו של המונרך המכהן, נשא ריצ'רד את התואר "הוד מעלתו הנסיך מגלוסטר" מלידתו. בעת לידתו היה ריצ'רד חמישי בסדר הירושה לכתר הבריטי (לאחר אביו ואחיו, הנסיך ויליאם מגלוסטר).
בהיותו בן ארבעה חודשים עברה משפחתו של ריצ'רד לאוסטרליה שם כיהן אביו כמושל הכללי בין השנים 1945–1947.
בשנת 1947 שבה המשפחה להתגורר באחוזת ברנוול.
הנסיך התחנך על ידי מורים פרטיים בביתו, ולאחר מכן למד בבית ולסלי שבברודסטיירס ובמכללת איטון. בשנת 1963 החל לימודי אדריכלות במכללת מודלין שבקיימברידג' וביוני 1966 קיבל תואר BA. בשנת 1971 הוענק לו תואר MA.
בשנת 1966, לאחר סיום לימודי התואר הראשון, הצטרף למשרד למבני ציבור ועבודות ציבוריות לשנה של התמחות. הנסיך שב לקיימברידג' בשנת 1967 וביוני 1969 הוסמך כאדריכל, והחל לעבוד בחברת אדריכלות לונדונית.
בעקבות מותו של אחיו הבכור, הפך ריצ'רד ליורש התואר המשפחתי, עזב את משרתו על מנת לשאת בחובותיו המלכותיות, והחל לייצג את בת דודתו, המלכה אליזבת באירועים רשמיים שונים.
ב-8 ביולי 1972 נשא הנסיך לאישה את ביריגטה ון דורס מדנמרק. החתונה נערכה בכנסיית סנט אנדרוז, בבארנוול שבנורת'המפטונשייר.
לבני הזוג שלושה ילדים:
אלכסנדר וינדזור, רוזן אלסטר (נולד ב-24 באוקטובר 1974), נשא לאישה את קלייר בות'. אלכסנדר יירש את התואר דוכס גלוסטר במות אביו;
ליידי דווינה לואיס (נולדה ב-19 בנובמבר 1977), הייתה נשואה לגרי לואיס;
ליידי רוז גילמן (נולדה ב-1 במרץ 1980), נישאה לג'ורג' גילמן.
הילדים אינם רשאים לשאת את התואר "נסיך" ואת התואר "הוד מעלתו" בשל היותם נינים של מונרך.
ב-10 ביוני 1974, במות אביו, ירש ריצ'רד את התארים "דוכס גלוסטר", "רוזן אלסטר", ו"ברון קלודן".
באפריל 2008 מונה הנסיך ריצ'רד לאוצר אוניברסיטת ווסטר.
ביתם הרשמי של הדוכס ורעייתו הוא ארמון קנזינגטון שבלונדון.
תארים ושלט אצולה

הנסיך הוא חבר במסדר הבירית (1997); במסדר הוויקטוריאני המלכותי (1974); מסדר ג'ון הקדוש (1975); וכן חבר במסדר הנורווגי המלכותי של אולב הקדוש (1973); ומסדר הכוכב הצפוני המלכותי של שוודיה (1975).
כצאצאו של המלך ג'ורג' החמישי, שלט האצולה של ריצ'רד מבוסס על שלט האצולה המלכותי, כאשר ההבדל הוא בתגי השלט: שני התגים החיצוניים, והתג האמצעי מציגים צלבים אדומים על רקע לבן, ושני התגים הפנימיים מציגים אריה אדום צועד על רקע לבן.
שלט האצולה של דוכס גלוסטר
הנסיך ריצ'רד, דוכס גלוסטר, 2008
IPV

ערך זה עוסק במכשיר הרפואי IPV. אם התכוונתם לחיסון נגד פוליו (IPV), ראו .
מכשיר IPV
אוורור פרקוסיבי תוך-ריאתי (באנגלית: Intrapulmonary Percussive Ventilator - IPV) הוא מכשיר רפואי המשמש לטיפול בדרכי הנשימה. המכשיר מספק פולסי אוויר בתדירות גבוהה כדי לסייע בהזזת ליחה ופינויה, לשפר את אוורור הריאות ולתמוך בגיוס הריאות. הוא משמש בדרך כלל עבור חולים במחלות ריאה או מחלות נוירומוסקולריות שאינם מסוגלים לפנות את הליחה, או מטופלים המחוברים למכונת הנשמה. IPV יכול לשמש כטיפול עצמאי או כתוספת לשיטות טיפול אחרות, ומטרתו העיקרית היא לשפר את חילוף הגזים ולמנוע סיבוכים נשימתיים.
השימוש ב-IPV נחקר במגוון מצבים רפואיים, כולל COPD, סיסטיק פיברוזיס, מחלות נוירומוסקולריות ותמט ריאות. הוא נמצא בשימוש במחלקות טיפול נמרץ, מסגרות אמבולטוריות וטיפול ביתי, אם כי נכון לעשור השלישי של המאה ה-21 יעילות השימוש הביתי ארוך הטווח ב-IPV עדיין שנויה במחלוקת ולא נערכו די מחקרים לקביעת ההתוויות והגדרות המיטביות בסביבה הביתית.
מנגנון פעולה

IPV הוא מכשיר פנאומטי המשתמש בהנשמה פרקוסיבית בתדירות גבוהה (HFPV), המספקת נפחים תת-גאותיים (להלן) בקצבים גבוהים של 300-1200 לדקה, על גבי קצב נשימה קונבנציונלי במחזור של 10-15 לדקה. ניתן לשימוש דרך פיה, מסכה, או בשילוב עם נתיב אוויר מלאכותי או הנשמה מכנית.
ה-IPV מורכב מממשק פיזיולוגי הנקרא פאזיטרון, המספק סדרת פעימות בתדירות גבוהה של נפחי גז תת-גאותיים בזרימות גבוהות לתוך דרכי הנשימה, ולאחר מכן מאפשר נשיפה פסיבית. נפחים תת-גאותיים הם נפחי אוויר קטנים יותר מ"הנפח המת" של מערכת הנשימה, כלומר החלל באיברי הנשימה שאינו משתתף בחילוף הגזים. השימוש בנפחים תת-גאותיים מאפשר להגן על הריאות מפני בארוטראומה הנגרמת מניפוח יתר של דרכי אוויר מועדפות במהלך הגיוס הריאתי הטיפולי. הפאזיטרון פועל כונטורי נע מבוקר קפיץ - כאשר זרם האוויר מגיע לחלק הצר הוא נאלץ לזרום במהירות גבוהה יותר, הגברת המהירות גורמת לתת לחץ בחלק הצר ויוצרת ואקום חלקי שמשמש לפעולת יניקה. כך משמש הפאזיטרון כשסתום שאיפה ונשיפה כאחד. הונטורי נע הלוך ושוב באופן פרקוסיבי בתדירויות גבוהות (100-300 תנודות לדקה), ומספק זרימת אוויר למינרית (כלומר תנועה חלקה ומסודרת של הגזים ללא ערבוב בין השכבות) בלחץ שיא נמוך יותר בזכות עקרון ונטורי. דפוס הזרימה הא-סימטרי, שבו זרימת הנשיפה עולה על זרימת השאיפה, מניע הפרשות למרכז. במהלך השאיפה, הפעימות בתדירות גבוהה מגדילות בהדרגה את נפחי הריאה, בעוד שהלחץ בכלי הדם הקטנים של הריאות (לחץ טריז תוך-ריאתי) נשמר רציף לייצוב דרכי הנשימה. זרימה למינרית פרקוסיבית במהירות גבוהה פותחת את דרכי האוויר ומאפשרת לאוויר לנוע מאחורי הפרשות אנדוברונכיאליות (הפרשות הנוצרות על ידי תאים בדופן הסמפונות או כתוצאה מתהליכים דלקתיים או זיהומיים). זרימה זו יוצרת זרימת נגד המניעה הפרשות מדרכי אוויר פריפריות לדרכי אוויר מרכזיות במהלך הנשיפה, שם ניתן לפלוט או לשאוב אותן. לחצי האוויר הממוצעים מתנודדים בין 5-35 ס"מ מים (cm H2O) וקירות דרכי האוויר רוטטים בסנכרון עם תנודות אלה. סנכרון זה מגביר את יעילות פינוי ההפרשות ושיפור האוורור.
שימוש בנוזל מתאים (למשל סליין) בכוס הנבולייזר במכשיר מספק זרם מתמשך של אירוסול המסייע להפחית את דביקות ההפרשות ולהקל על פינויין. ה-IPV מהווה מערכת חלופית למתן טיפולים באירוסול ולחץ חיובי לריאות.
שימושים

IPV משמש במצבים כמו מחלת ריאות חסימתית כרונית (COPD), סיסטיק פיברוזיס, ברונכיאקטזיס, תמט ריאות (אטלקטזיס), חולשה נוירומוסקולרית (למשל ניוון שרירים על שם דושן), פגיעות ריאה בעקבות שאיפת עשן, ומצבים שונים לאחר ניתוחים.
במחלקות טיפול נמרץ נעשה שימוש ב-IPV במטופלים עם תמט ריאות, עודף הפרשות בדרכי הנשימה ואי ספיקה נשימתית במגוון מצבים, החל ממטופלים הנושמים בכוחות עצמם ועד מונשמים מלאים (שם מורכב ה-IPV על מכונת ההנשמה). מחקרים שונים הראו שטיפול ב-IPV מסייע בשיפור החמצון, הפחתת דו-תחמוצת הפחמן, גיוס אזורי ריאה שקרסו, הפחתת שכיחות דלקת ריאות, ניקוי דרכי הנשימה וקיצור משך האשפוז במחלקת טיפול נמרץ, אם כי רמת ההשפעה החיובית שונה עבור מצבים שונים ולא כל המחקרים הניבו תוצאות מובהקות סטטיסטית. באף מחקר לא נצפו תופעות לוואי משמעותיות.
במסגרות אמבולטוריות או ביתיות, המטרה העיקרית בשימוש ב-IPV היא סיוע בניקוי דרכי האוויר. לפני הפעלת המכשיר בבית, המטופל או המטפל העיקרי מקבלים הדרכה מאיש מקצוע רפואי על תפעול המכשיר. חלק מספקי הביטוח הרפואי מגדירים את השימוש הביתי ב-IPV כ"לא מוכח ולא הכרחי מבחינה רפואית", בעוד אחרים מאשרים את השימוש בו בתנאים מסוימים.
התוויות נגד

אין להשתמש במכשיר IPV במקרים של חזה אוויר, אי יציבות המודינמית (למשל הפרעת קצב לב חמורה, אוטם שריר הלב חריף), צלעות שבורות, כריתת ריאה, כריתת ושט, שיעול דמי, דימום ריאתי, דימום ממערכת העיכול, פציעות פנים, מטופלים שאינם משתפים פעולה, ומטופלים עם מדד גלאזגו לקומה ברמה 8 ומטה.
ראו גם

מכונת הנשמה
דיכוי נשימתי
הערות שוליים

1 2 3 4  A. Hassan, S. Takacs, S. Orde, et al.., Clinical application of intrapulmonary percussive ventilation: A scoping review, Hong Kong physiotherapy journal 44(1), 2023, עמ' 39-56 doi: 10.1142/S1013702524500033
1 2 3 4 5  Douglas Li, MD, The Usage of Intrapulmonary Percussive Ventilation, California Thoracic Society
1 2  Hassan A, Lai W, Alison J, Huang S, Milross M., Effect of intrapulmonary percussive ventilation on intensive care unit length of stay, the incidence of pneumonia and gas exchange in critically ill patients: A systematic review, PLoS One 16(7), 2021 doi: 10.1371/journal.pone.0255005
↑  Intrapulmonary Percussive Ventilator (IPV) | Treatment, Cincinnati Children’s, ‏10/2022
↑  UnitedHealthcare® Oxford - Clinical Policy, Airway Clearance Devices, ‏2024
↑  Husky Health Connecticut, PROVIDER POLICIES & PROCEDURES
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תרשים כיווני תנועת האוויר בריאות בנשימה רגילה
אינטרשופ

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  14 בדצמבר 1962 – 1990 (כ־27 שנים) 
 מיקום המטה:  גרמניה המזרחית 
 ענפי תעשייה:  trading company 
 
סניף אינטרשופ בתחנת הרכבת התחתית פרידריכשטראסה בברלין, שהייתה נגישה רק מברלין המערבית, 1990
אינטרשופ הייתה רשת של חנויות קמעונאות בבעלות ממשלתית בגרמניה המזרחית, אשר בה היה ניתן לשלם רק במטבעות יציבים (מארק מערב גרמני, דולר אמריקאי) כדי לרכוש מוצרים באיכות גבוהה, שבדרך כלל זוהו עם המערב. המארק המזרח־גרמני, לא היה מקובל כצורת תשלום. האינטרשופ יועדה כלפי מבקרים ותיירים ממדינות מערביות בגרמניה המזרחית, ולאחר מכן הפכה להיות המקור בו מזרח־גרמנים היו יכולים לרכוש טובין שלא היו יכולים להשיג אחרת. תוצאה לא מכוונת של זה הייתה שלמזרח־גרמנים ניתנה אפשרות מסוימת לבחון ולראות את מבחר המוצרים שהיו זמינים במערב, שהיו יכולים להשוות עם מגוון המוצרים המוגבל שהיה זמין במזרח גרמניה.
מגוון המוצרים

האינטרשופ מכרו מוצרים מיובאים בעיקר כגון סיגריות, אלכוהול, מוצרי חשמל, ואביזרים לרכב. לעיתים גם נמכרו בחנויות מוצרים מזרח־גרמניים באיכות גבוהה שיוצאו ולאחר מכן יובאו מחדש. המוצרים האלו נמכרו לעיתים במכיר נמוך יותר מאשר שהיה נמכר בחנויות מקומיות.
לקריאה נוספת

Jonathan R. Zatlin, The Currency of Socialism - Money and Political Culture in East Germany. Cambridge University Press, 2007
הערות שוליים

1 2 3  Miller, Stephen (12 באוקטובר 1977). "Untitled". Associated Press. Berlin. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Murmann, Heinz (3 בדצמבר 1978). "East Germany Concerned By Consumer Goods Spree". The Washington Post. International Writers Service. נבדק ב-30 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tõkés, Rudolph L. (1979). Opposition in Eastern Europe. The Macmillan Press. p. 119. ISBN 9780333259719. נבדק ב-30 בספטמבר 2019. {{cite book}}:  (עזרה)