stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איאון (דיאלוג אפלטוני)
תמצית הדיאלוג > הבחירה של איאון (536e – 542a)

איאון אומר לסוקרטס שהוא לא יכול להיות משוכנע שהוא מאבד את דעתו או שהוא נתון בדיבוק כשהוא מופיע (536d, e). לאחר מכן סוקרטס מדקלם קטעים מהומרוס אשר עוסקים באמנויות שונות כמו רפואה, גילוי, דיג וביצוע מלחמה. הוא שואל את איאון אם כישורים אלה נבדלים מאמנות הדקלום שלו. איאון מודה שבעוד שהומרוס דן בכישורים רבים ושונים בשירתו, הוא מעולם לא מתייחס למלאכה של המדקלם. סוקרטס לוחץ עליו לגבי האופי המדויק של המיומנות שלו, ואיאון טוען כי הידע שלו הופך אותו לגנרל צבאי בעל יכולת, אך קובע שכאשר הוא מדקלם קטעים הנוגעים לעניינים צבאיים, הוא אינו יכול לדעת אם הוא עושה זאת במיומנות של גנרל, או במיומנות של מדקלם. סוקרטס מבחין כי איאון משנה את עיסוקו. תחילה הוא היה מדקלם ואז הפך לגנרל. הוא שואל את איאון מדוע הוא מחליף תכופות ממקצוע אחד למשנהו ואיאון קובע כי אתונה אינה זקוקה כרגע לגנרלים, במיוחד לא לגנרלים זרים. סוקרטס מפרט כמה גנרלים אתונאים ילידי חוץ באותה תקופה ואת מסלולי המדקלמים.
סוקרטס מחזק את איאון על היותו מדקלם, שהמקצוע הולם לו משום שהמדקלם הוא אדם המסוגל באופן משכנע להיות אנשים שונים על הבמה.
סוקרטס טוען למעשה כי "כישרונו של איאון כמדקלם אינו יכול להיות אמנות, גוף ידע הניתן להגדרה או מערכת מיומנויות מסודרת", אלא צריך לבוא מהשראתם האלוהית של המוזות.
ביקורת

הטיעון של אפלטון אמור להוות דוגמה מוקדמת לכשל, שכן מסקנתו נובעת מההקבלה המפורסמת שלו (מגנט). איאון, המדקלם "משתלשלת כאבן אבן בקצה שרשרת אבני הביניים. המוזה נותנת השראה למשורר (הומרוס במקרה של איאון) והמשורר נותן השראה למדקלם." הדיאלוגים של אפלטון הם עצמם "דוגמאות לאומנות שממשיכות להיות מעולות" וזהו פרדוקס ש"אפלטון האויב העליון של האמנות הוא גם האמן העליון."
לרעיון הטירוף הנשגב יש משמעות ספציפית גם לסוקרטס מכיוון שבמהלך ההגנה שלו באפולוגיה הוא מזכיר את הפילוסופיה שלו ואת מעשיו כמי שהונחו על ידי קול עליון. הרעיון היה מזהיר אותו מפני טעויות, אך לעולם לא יורה עליו לעשות משהו. אפלטון מפתח ביקורת משוכללת יותר על שירה בדיאלוגים אחרים כמו בהמדינה, בהמשתה ובפיידרוס. עם זאת, ישנם חוקרים המבינים זאת כביקורת על אמונה שגויה, ולא כביקורת על שירה באופן כללי.
טקסטים ותרגומים

כתבי אפלטון, כרך 1, תרגום מיוונית יוסף ג. ליבס. הוצאת שוקן, 1997.
אפלטון. אופרה, כרך ג '. טקסטים קלאסיים באוקספורד.ISBN 978-0198145424
אפלטון. עבודות שלמות. אד. JM קופר ו-DS Hutchinson. האקט, 1997.ISBN 978-0872203495ISBN 978-0872203495
ראו גם

פואטיקה (אריסטו)
דיאלוג סוקרטי
הערות שוליים

↑  כתבי אפלטון, כרך 1, תרגום מיוונית יוסף ג. ליבס. הוצאת שוקן, 1997. עמ' 72, הערה 3
↑  Saunders, T. J. Introduction to Ion. London: Penguin Books, 1987, p. 39
↑  Barrish, J., The Antitheatrical Prejudice, p. 12. University of California Press, 1981.
↑  Sonkowsky, R. P (1983): "Oral Performance and Ancient Greek Literature," Thompson, D. W., ed., Performance of Literature in Historical Perspectives, p. 17. University Press of America
↑  Saunders, p. 46
↑  Vlastos, G. (1991) Socrates. Ironist and Moral Philosopher, Cornell University Press
| הדיאלוגים האפלטוניים |
| --- | --- | --- |
| הדיאלוגים המוקדמים | אותידמוס • אותיפרון • איאון • אפולוגיה • גורגיאס • היפיאס זוטא • כארמידס • ליסיס • לכס  • מנכסנוס • פרוטגורס • קריטון | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| הדיאלוגים התיכוניים | המדינה • מנון • המשתה • פיידון • פיידרוס • פרמנידס • קרטילוס • תאיטטוס | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| הדיאלוגים המאוחרים | החוקים • טימאיוס • מדינאי • סופיסט • פילבוס • קריטיאס | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| שמקוריותם מוטלת בספק | אגרות • אלקיביאדס א' • אלקיביאדס ב' • הגדרות • אפינומיס • היפרכוס • היפיאס רבה • המאהבים המתחרים • מינוס • קליטופון • תאגס | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601542505171  PLWABN: 9810651186205606  BNE: XX2463468  BnF: cb12320893d (data)  GND: 4257907-7  LCCN: n83031904  NLA: 56963782  SUDOC: 122526430  VcBA: 492/10948  VIAF: 181828144   WorldCat (עם VIAF): 181828144
יאניס בוטאריס

יאניס בוטאריס (ביוונית: Γιάννης Μπουτάρη;‏ 13 ביוני 1942 - 9 בנובמבר 2024) היה איש עסקים ופוליטיקאי יווני, שכיהן כראש עיריית סלוניקי. היה ידוע בדעותיו כנגד אנטישמיות ולאומניות.
ביוגרפיה

יאניס בוטאריס נולד בסלוניקי בשנת 1942, בנו של היינן סטליוס בוטאריס ופני ולצ'וס. שני הוריו ממוצא ארומאני. מוצאה של משפחת אמו בעיר קרוסבו, כיום בצפון מקדוניה, ואילו משפחת אביו מהעיירה מוסקופול, כיום באלבניה.
השכלתו היסודית הייתה בבית הספר היסודי הניסיוני של אוניברסיטת אריסטו בסלוניקי, השכלתו התיכונית במכללת אנטוליה, והוא סיים לימודי כימיה באוניברסיטת אריסטו בסלוניקי בשנת 1965 ובתורת היין ממכון היין של אתונה בשנת 1967. בצעירותו היה קשור למפלגה הקומוניסטית של יוון (KKE).
בשנים 1969 עד 1996 עבד בחברת היין המשפחתית Boutari, שבסיסה בנאוסה. הוא עזב את החברה כדי ליצור את חברת היין Kir-Yianni, המבוססת על שתי אחוזות בכפר הנטוש Giannakochori וב-Amyntaio, בשנת 1998.
בוטאריס דיבר כמה פעמים בגלוי על מאבקו באלכוהוליזם ועל מאמציו המוצלחים להפסיק לשתות בשנת 1991. הוא גם תומך בזכויות להט"בי ולגליזציה של קנאביס.
בתחילת שנות ה-90 הקים את "ארקטורוס", מקלט הדובים הראשון שהוקם בבלקן. באותה תקופה החוק לא התיר להחזיק דובים כרכוש פרטי אך מאחר שלמדינה לא הייתה דרך לטפל בדובים שהוחרמו החוק לא נאכף. מקלט הדובים פתר בעיה זו ואפשר להילחם בתופעת הדובים המרקדים וזימן תיירים למקום שתמכו בכלכלת הכפר נימפאיו.
בשנת 2019 השתתף בעצרת יום השואה בקיבוץ יד מרדכי והדליק את המשואה הנועלת את הטקס במעמד נשיא המדינה ראובן ריבלין.
ביוגרפיה > ראש העיר סלוניקי

לאחר בחירתו לראשות העיר הגיע לישיבת המועצה הראשונה כשהוא עונד טלאי צהוב, במחאה על כניסתם של חברי מפלגת הנאו-נאצים "השחר הזהוב" למליאה.
בשנת 2012 נבחר ל"ראש העיר הטוב ביותר בעולם" לחודש אוקטובר, על ידי קרן ראשי העיר, שבסיסה בבריטניה.
כחלק מתוכניתו לשמר את ההיסטוריה של העיר היה אחראי לשחזור כיכר האגיה סופיה וכיכר אלפתריאס, כמו גם בניית מוזיאון שואה בנוסף למוזיאון היהדות בעיר.
בוטריס הכריז גם על רצונו לבנות מסגד אסלאמי, אנדרטאות ליהודי סלוניקי ולמהפכת הטורקים הצעירים. לדברי בוטריס, בניית האנדרטאות הללו תמשוך תיירים יהודים וטורקים לסלוניקי, שירצו לבקר בעיר הולדתם של אבותיהם.
ב־20 במאי 2018 הוא טופל בבית החולים לאחר שהוכה על ידי קבוצה של לאומנים קיצוניים יוונים שזעמו על הופעתו באירוע זיכרון לקורבנות היוונים הפונטיים על ידי העות'מאנים במהלך מלחמת העולם הראשונה. הלאומנים טענו כי התקיפה היא תגובה להערה שנויית המחלוקת ("לא אכפת לי" אם כמאל אטאטורק הרג או לא הרג יוונים").  בוטאריס הכעיס שוב ושוב את המתמודדים ביוון כיוון שניסה להקל על היחסים בין יוון לשכנותיה וכי התנגד לדעות לאומניות בנוגע למחלוקת השמות של מקדוניה, להיסטוריה של יחסי יוון-טורקיה ושואת היהודים ביוון.     מצד שני הוא זוכה להערכה רבה בקרב המוסלמים והטורקים האתניים ביוון על מאמציו הפיוסיים ביחסי יוון-טורקיה, הקהילה היהודית והשמאל היווני.
הערות שוליים

↑  "The Mayor of Thessaloniki Yiannis Boutaris will build a house in his hometown Krusevo, identical to the one where his mother, from the Aromanian Nichota family, lived, with recognizable ambiance and traditional Krusevo architecture" (במקדונית). אורכב מ-המקור ב-25 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Γιάννης Μπουτάρης Βιογραφικό σημείωμα υποψηφίου Δημάρχου Θεσσαλονίκης (ביוונית). protovoulia2010.gr. נבדק ב-15 בנובמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Thessaloniki mayor, Golden Dawn clash over bear sanctuary donation". Kathimerini. 22 באוגוסט 2013. נבדק ב-2013-11-05. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ראש עיריית סלוניקי, יאניס בוטאריס, יגיע במיוחד לעצרת יד מרדכי: "המקרים שאנחנו גאים בהם מעטים מכדי לשטוף את הבושה" - Israel News, באתר Israel News, ‏במרץ 2019
↑  דן לביא, "המסר שלי בעצרת בישראל יהיה - 'לעולם לא עוד'", באתר ישראל היום
↑  איתמר אייכנר, ריבלין ביוון: "השואה היא לא רק עניין ליהודים", באתר ynet, 30 בינואר 2018
↑  Boutaris has called the Turks “brothers”, The ultra-nationalists in order to target him, they also falsely claimed that Boutaris had proposed renaming a central street in Thessaloniki after Ataturk (born in Thessaloniki in 1881).
↑  Greek mayor (75) kicked and punched by 'far-right thugs' at WWI event.
↑  BBC News, May 20, 2018, Thessaloniki mayor Yiannis Boutaris beaten up.
↑  Thessaloniki's Yiannis Boutaris hospitalized after attack at event commemorating Greeks massacred in Turkey in early 1900s, 20 May 2018, The times of Israel.
↑  Erickson, Amanda (20 במאי 2018). "Greece's most liberal mayor beaten by a bunch of far-right protesters". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-23 במאי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011296213005171  BnF: cb179780738 (data)  GND: 1252721447  ISNI: 0000 0005 0415 2543  LCCN: no2021023630  VIAF: 1416161514238570750006   WorldCat (עם VIAF): 1416161514238570750006
חולצת הקשת בענן

חולצת הקשת בענן
פביאן קנצ'לרה, אלוף העולם ברכיבה נגד השעון ב-2006, ב-2007, ב-2009 וב-2010, לבוש בחולצת הקשת בענן
חולצת הקשת בענן היא חולצת רכיבה המוענקת למנצח באליפות העולם בענפים השונים של רכיבת אופניים תחרותית. החולצה נלבשת על ידי האלוף בתחרויות השנה שעברה ומבדילה אותו משאר הרוכבים בתחרויות השונות.
החולצה מוענקת למנצח ולמנצחת באליפות העולם במרוצי כביש, במרוצי כביש נגד השעון, באופני הרים, באופני מסלול, באופני סייקלו-קרוס ובאופני BMX.
החולצה לבנה ועליה חמישה פסים רוחביים בצבעי איגוד האופניים הבינלאומי שהם גם צבעי הדגל האולימפי.
הרוכב שלו הוענקה החולצה חייב ללבוש את החולצה בשנה שאחרי האליפות, עד האליפות הבאה, אך ורק בסוג המרוץ שבו הוא אלוף העולם: לדוגמה, אלוף העולם במרוצי כביש אינו רשאי ללבוש את החולצה במרוץ נגד השעון.
אם אלוף העולם מוביל גם במרוץ קטעים (דוגמת החולצה הצהובה במרוץ הטור דה פראנס), עליו ללבוש את חולצת מוביל המרוץ. אותו חוק חל גם לגבי המוביל במפעל הפרו-טור השנתי הלובש חולצה לבנה. עם זאת, ב-2006, בעת שטום בונן היה אלוף העולם והוביל בסדרת הפרו-טור, הגיעו מארגני המרוצים לפשרה עם איגוד האופניים הבינלאומי ובונן לבש חולצה בעיצוב חדש שכללה אלמנטים משתי החולצות.
בהמשך הקריירה שלהם, לאחר שכבר אינם אלופי עולם מכהנים, רשאים הרוכבים שזכו בחולצת הקשת בענן לרכוב במדי קבוצותיהם הרגילות כשעל צווארונם ושרווליהם מסומנים פסי חמשת "צבעי הקשת" (למשל לאנס ארמסטרונג). כמו בשנת הכהונה כאלוף, החולצות המעוטרות בפסי הצוואר והשרוול נלבשות רק בעת שאלופי העולם לשעבר משתתפים במרוץ מאותו סוג בו זכו בתואר.
הקללה

בין אוהדי הספורט קיימת אמונה עממית המכונה "קללת חולצת הקשת בענן". על פי אמונה זו נדון לובש החולצה לחוסר מזל בשנה בה הוא לובש אותה. במקרים רבים מצליחים אלופי העולם בסוגים השונים של רכיבת האופניים גם בשנה בה הם מחזיקים בתואר ובחולצה, אך כאשר רוכב המחזיק בחולצה נפצע, נתפס בשימוש בחומרים אסורים או אינו משיג הישגים ספורטיביים כפי המצופה ממנו, מיד נשלפת על ידי אוהדי הספורט טענת "קללת חולצת הקשת בענן".
בראיון שנערך עם טום בונן, בעת שהיה אלוף העולם, הוא התייחס ל"קללת הקשת בענן" ואמר: "קללת חולצת הקשת בענן היא דבר שאיננו קיים. אם אתה מסוגל לזכות באליפות העולם, אתה יכול לנצח גם במרוצים אחרים. מה שמתלווה לחולצה הוא לחץ, ואם אתה מתמודד היטב עם לחץ, אתה יכול להתמודד עם חולצת הקשת בענן".
הערות שוליים

↑  Andrew Hood,‏ A conversation with Tom Boonen, באתר VeloNews,‏ 30 במרץ 2006
בלה זרקוביץ

| --- | --- |

 לידה:  11 ביולי 1881 סגד, הונגריה 
 פטירה:  24 באוקטובר 1948 (בגיל 67) יוז'פווארוש (רובע 8), הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 שפה מועדפת:  הונגרית 
 פרופיל ב-IMDb
 
בלה זרקוביץ (בהונגרית: Zerkovitz Béla; סגד, 11 ביולי 1881 – בודפשט, 24 באוקטובר 1948) היה אדריכל, מלחין, מנהל תיאטרון, ומחבר שאנסונים ואופרטות פופולרי יהודי-הונגרי, אחת מהדמויות החשובות בתחום המוזיקה הקלה – הקופלה והשאנסון – במחצית הראשונה של המאה ה-20.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” |  למד בני כיצד להעמיד פני קומיקאי! למד לצחוק, לבכות אם צריך! למד גם לרע להעמיד פני עליז! דאג לך, ולא לחברך שהליז! אל תאמין לחבר, לאהובה נאמנה! אל תאמין לשבועה! לא! לא! לעולם! למד בני כיצד להעמיד פני קומיקאי! כי הכל, כי הכל רק קומדיה! קטע מהלהיט המפורסם של בלה זרקוביץ: "למד בני כיצד להעמיד פני קומיקאי" (בהונגרית: Tanulj meg fiacskám komédiázni!) | “ |
ביוגרפיה

זרקוביץ נולד במשפחה יהודית כבנם של יונתן זרקוביץ (1840-1920), סוחר יליד אובודה, ושל ינקה פרינץ (יוהאנה) (1839-1927), גם כן ילידת אובודה. אמו למדה שירה ופיתוח קול אצל קרל גולדמארק ועבדה כמורה וכמנהלת של פנימייה. בנוסף לכך ילדה גם 8 ילדים. אביו עבר לסגד לזמן מה בגיל צעיר, ואז חזר לרובע 5 של בודפשט. ילדם הצעיר ביותר, בלה, נולד בסגד, אך הוא כבר סיים את לימודיו באוניברסיטה הטכנית בבודפשט, שם קיבל תואר באדריכלות. בינתיים עבד כשכיר בחברת "מסילות הברזל הממלכתיות של הונגריה" (MÁV}, והפך למאסטרו הלהיטים האופנתי ביותר של רחובות בודפשט.
הוא כתב את שירו הראשון במהלך לימודיו באוניברסיטה, וחבר שר את שירו "אינטגרל בשקה" במפגש חברתי. כעבור כמה ימים ביקר גם את הזמר קארוי באומן, הזמר הפופולרי של מועדון הלילה וקברט ה"אורפום" שביקש ממנו להכניס את השיר למופע שלו. השיר זכה להצלחה ובכך החלה הקריירה של זרקוביץ שבמהלכה נולדו יותר מ-1,000 להיטים שקשורים לשמו. הוא כתב תוספות למחזות תיאטרון בני מערכה אחת, כמו כן כתב אופרטות, שהועלו על הבמות המקומיות והזרות.
שיריו הושרו ונשרקו בפאבים הקטנים ביותר. אנשים רבים קינאו בו על שיריו הפופולריים, ושכחו את העובדה שעד להופעתו בבודה ניגנו כמעט אך ורק מוזיקת שראמל אוסטרית(גר') גם בפאבים. (Schrammelmusik הוא סגנון מוזיקה עממית וינאית שמקורו בסוף המאה התשע עשרה ועדיין מופיע באוסטריה של ימינו). זרקוביץ יצר את הקוּפְּלֶה ההונגרי. (השם מציין שיר עם קטע חזרות ועם תוכן הומוריסטי או לועג). הוא "הִינְגֵר" את שירי אורפיאום, את תוכנית הבמות המוזיקליות. הוא בעצמו היה בעל ידע מוזיקלי; למד אצל אימרה מסרוש, מנהל בית האופרה של בודפשט.
זרקוביץ היה נלהב מהתיאטרון. בשנת 1925 היה מנהל התיאטרון העירוני (כיום תיאטרון ארקל) ולאחר מכן במשך שנים המנהל האמנותי של "האורפום המלכותי" (שהיה באתר של תיאטרון מדאץ' של ימינו). חבריו כללו לא רק הונגרים, אלא גם זרים מפורסמים כמו גרוק או ג'וזפין בייקר. הישגיו המוזיקליים הוכרה כמעט בכל העולם, הוא נפש באיטליה עם ג'אקומו פוצ'יני פעמים רבות. שיריו הושרו גם על ידי הדמויות הגדולות ביותר של התקופה בהונגריה: טיוודאר ביליצ'י, אנדור אייטאי, ז'וז'ה פטרש, טיבור אודוורדי, ארפאד קישהדי, אנה זנטאי, רוברט ראטוני, יאנוש ואמושי ועוד). הוא ניהל יחסי ידידות אבהיים עם קלמן סקרנישי, המייסד של מועדון MTK (סקצית הכדורגל של המועדון הוא מ.ט.ק. בודפשט), (אטילה סקרנישי: חייו של השחיין ההונגרי הראשון, (פרק 8, עמודים 199–233) בודפשט, 2020 ISBN 978-615-00-6223-5).
הוא היה איש פשוט, עליז וחביב. כפרידה, לפני מותו, הוא שימח את הדורות הבאים עם שירו "הייתי מוריד לך גם את הכוכב מהשמיים". מותו נגרם משבץ מוחי.
בלה זרקוביץ היה דודו של המלחין יוחנן זראי.
עבודותיו העיקריות

מספר הופעות הבכורה של יצירותיו שנרשמו במאגר התיאטראות: 74
עבודותיו העיקריות > אופרטות (חלק)

Aranyeső - גשם זהב (אופרטה בשלוש מערכות) 1913. אופרט העם (תיאטרון ארקל).
Aranymadár - ציפור זהב (אופרטה בשלוש מערכות) לברית: אימרה הרמט
Árvácska - אסופית (אופרטה בשלוש מערכות) 1924. תיאטרון קיראי
A hattyúlovag - אביר הברבורים (אופרטה בשלוש מערכות) 1923
A huszonnyolcas -ה-28
נערת הורבאט הצעירה ביותר (1927) (אופרטה בשלוש מערכות). 1927. תיאטרון קיראי
סוף הלחן (אופרטה בשלוש מערכות) (1925)
המלך הנוכל
השלישי משאל (אופרטה)
קומדיות בעת שלום
חיים רק פעם אחת
עבודותיו העיקריות > שאנסונים, קופלה ולהיטים מאופרטות

A doktor úr (a „Honi bú és Honi baj” pikáns változata)
A finom nő
A léha nótája (saját szöveggel)
A semmeringi kvartett
A szalmaözvegy
Add ide, add ide
Adjon kölcsön tíz pengőt (saját szöveggel)
Akiknek a szívük fáj… – (saját szöveggel)
Asszonykám, adj egy kis kimenőt (saját szöveggel)
Asszonykám, adj egy kis pihenőt
Az egyiknek sikerül
Éjjel az omnibusz tetején
Gyere te nímand…
Hulló falevél
Kár itt minden dumáért
Látta-e már Budapestet éjjel
Lehoznám néked a csillagokat
Manuela
Mondják meg a legkisebbik Horváth lánynak
Most amikor minden virág nyílik
Mi muzsikus lelkek
Tanulj meg fiacskám komédiázni
Te szőke gyerek
Van a Bajza utca sarkán
עבודותיו העיקריות > מוזיקה לסרטים

דודה איזה (1933)
גיבור נעלי הבית (1938)
ראו גם

Berényi Zsuzsanna Ágnes: Budapest és a szabadkőművesség. Bp., Szerző, 2005.
Brockhaus-Riemann zenei lexikon. Szerk. Dahlhaus, Carl és Eggenbrecht, Hans Heinrich. A magyar kiadás szerk. Boronkay Antal. Bp., Zeneműkiadó, 1983-1985.
Magyarnótaszerzők, énekesek és népdalosok lexikona. Szerk. Dr. Kikli Tivadar. Szeged, Bába és társai Kft, 1999.
Ki-kicsoda? Kortársak lexikona. [Bp.], Béta Irodalmi Rt., [1937].
Magyar filmlexikon. Szerk. Veress József. Bp., Magyar Nemzeti Filmarchívum, 2005.
A magyar legújabb kor lexikona. Szerk. Kerkápoly M. Emil. Bp., 1930. Europa ny.
A magyar muzsika könyve. Szerk. Molnár Imre. Bp., Havas Ödön, 1936.
Magyar Színművészeti Lexikon. Szerk. Erődi Jenő és Kürthy Emil összegyűjtött anyagának felhasználásával... Schöpflin Aladár. [Bp.], Országos Színészegyesület és Nyugdíjintézete, [1929].
Palatinus József: A szabadkőművesség bűnei. 4. kiad. Bp., 1938-1939. Budai-Bernwaliner József ny.
Sándor János: Százados színházkrónika. Szegedi színházi és színészeti regiszter. Szeged, Ariadne Press Bt., 1998.
Könnyűzenei lexikon. Szerk. Sebők János-Szabó Béla. Bp., Idegenforgalmi Propaganda és Kiadó Vállalat, 1987.
Mudrák József - Deák Tamás: Magyar hangosfilm lexikon 1931-1944. Máriabesnyő-Gödöllő, Attraktor, 2006.
לקריאה נוספת

ספריית שחקנים
לקסיקון לאמנות הבמה. 1994
לקסיקון ביוגרפי הונגרי. 1994.
בלה זרקוביץ ב-PORT.HU (בהונגרית)
חנות מוזיקה רוז'אוולדי
הקלטות של זרקוביץ ב-Gramofon Online
לקסיקון יהודי הונגרי. פטר אויווארי. בודפשט. 1929
בלה זרקוביץ.
מאגר נתוני תיאטראות. המוזיאון הלאומי והמכון להיסטוריה של התיאטרון
הערות שוליים

↑  Születése bejegyezve a születettek szegedi anyakönvébe
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VIII. ker. állami halotti akv. 2075/1948. folyószáma alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007315076605171  PLWABN: 9810653198505606  BIBSYS: 8011732  BnF: cb16446444p (data)  GND: 121347907  ICCU: CUBV093193  ISNI: 0000 0001 1656 7034  LCCN: n2008066782  MusicBrainz: 7b0b8951-4082-44bf-a563-180ee67be3fb  NKC: mzk2015872534  NTA: 074927299  VcBA: 495/343449  VIAF: 29145971482932332149   WorldCat (עם VIAF): 29145971482932332149
היינריך ריקרט

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1863 גדנסק, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  25 ביולי 1936 (בגיל 73) היידלברג, גרמניה הנאצית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, האוניברסיטה של שטרסבורג 
 מנחה לדוקטורט:  וילהלם וינדלבנד 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרייבורג  אוניברסיטת היידלברג 
 מונחה לדוקטורט:  מרטין היידגר, ריכרד קרונר
 תחומי עניין:  פילוסופיה, מערכת חינוך 
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 צאצאים:  ארנולד ריקרט, היינריך ריקרט, פרנץ ריקרט 
 
היינריך ג'ון ריקרט (Heinrich John Rickert ‏; 25 במאי 1863–25 ביולי 1936) היה פילוסוף גרמני, אחד ההוגים הנאו-קנטיאנים המובילים באסכולת הדרום-מערב לצד וילהלם וינדלבנד (אנ').
ביוגרפיה

ריקרט נולד בדנציג, פרוסיה (כיום גדנסק, פולין) לעיתונאי ולימים הפוליטיקאי היינריך אדווין ריקרט (אנ') ואנט לבית סטודארט. בתחילה קיבל שיעורים פרטיים בגדנסק ובברלין ולאחר מכן למד בבית הספר התיכון "גראון קלוסטר" בברלין. הוא עזב את בית הספר לפני שסיים את חוק לימודיו בתיכון. בשנים 1884–1885 השתתף בהרצאות באוניברסיטת הומבולדט של ברלין עם הרמן גרים (אנ') (תולדות האמנות), היינריך פון טרייצ'קה (היסטוריה), אמיל דו בואה-ריימונד (אנ') (פיזיולוגיה) ווילהלם שרר (אנ') (פואטיקה) ופרידריך פולסן (אנ') (פילוסופיה). הרצאותיו של פולסן סיפקו את הדחף לריקרט לבחור בפילוסופיה.
מ-1885, לאחר שהשלים את תעודת בגרות, למד פילוסופיה באוניברסיטת שטרסבורג בשטרסבורג, במיוחד אצל וילהלם וינדלבנד, וכן מקצועות משניים בכלכלה פוליטית (אצל גיאורג פרידריך קנאפ ולוז'ו ברנטנו) ופיזיולוגיה (אצל פרידריך גולץ).
ב-1886 פגש את הפילוסוף ריצ'רד אוונריוס (אנ') באופן פרטי בציריך. בשנת 1888 קיבל ריקרט את הדוקטורט שנכתב תחת וינדלבנד Zur Lehre von der Definition ("על דוקטרינת ההגדרה"). הוא חזר לברלין ב-1888. ב-1889 עבר לפרייבורג מסיבות בריאותיות. ב-1891 הוא השלים את הבליטציה שלו תחת אלויס ריל עם העבודה Gegenstand der Erkenntnis ("אובייקט הידע"). לאחר מכן התחיל ללמד באוניברסיטת פרייבורג, תחילה כמרצה פרטי ומ-1894 כפרופסור חבר לפילוסופיה עד 1915.
הוא היה פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת והיידלברג בשנים 1915–1932, שם ירש את הקתדרה לפילוסופיה של וילהלם וינדלבנד (יורשו ריקרט בפרייבוג היה אדמונד הוסרל). עמיתיו בהיידלברג היו אז האנס דריש (אנ'), קארל יאספרס, היינריך מאייר, הרמן גלוקנר, ארנסט הופמן ואריך רוטהקר. בתקופה זו הביע התנגדות לאסכולות העולות. ריקט התייחס לפילוסופיית החיים שרווחה בתקופתו כאופנה חולפת, וראה באור שלילי וביקורתי את התנגדותה לרציונליזם.
ב-1932 הוא הפך לפרופסור אמריטוס, אך המשיך להורות עד סמסטר הקיץ של 1934. מחליפו היה הנאצי ארנסט קריק.
הוא מת בהיידלברג, גרמניה.
הגותו

לפי צ'ארלס ר. במבאך (Charles R. Bambach), ריקרט (בדומה לפילוסוף החיים וילהלם דילתיי) התכוון להציע תיאוריה מאחדת של ידע, שקיבלה חלוקה בין מדע והיסטוריה או טבע וגייסט, אך התגברה על חלוקה זו בשיטה פילוסופית חדשה. עבור דילטי השיטה הייתה נידונה להרמנויטיקה ואילו עבור ריקרט היה זה האידיאליזם הטרנסצנדנטלי של קאנט. עם קאנט, סבר ריקט, נקודת המוצא היא מדע אובייקטיבי עם ממצאים אמיתיים הן במדעי הטבע והן במדעי התרבות. ריקרט החליף את הניגוד המוחלט בין שיטות נומותטיות-מדעיות ושיטות אידיוגראפיות-היסטוריות בהבדל יחסי בין שיטות הכללה לאינדיבידואליזציה. באפיסטמולוגיה הוא ייצג אידיאליזם טרנסצנדנטלי שאמור להלום את הריאליזם האמפירי של המדעים האינדיבידואלים ורואה במה שצריך להתרחש מושא ידע טרנצנדנטי: "הלוגי אינו קיים, אלא מיושם" ("Das Logische existiert nicht, sondern es gilt"). ההכרה במה שצריך להיות מיושם מעניקה למעשים השיפוטיים את ערך האמת. מושא הפילוסופיה הוא כל העולם במובן של אידיה שאמורה להתממש, אותה כינה "מדע היקום" (Weltallswissenschaft). הפילוסופיה כתיאוריה כוללת של כל חיי התרבות מפתחת באופן אובייקטיבי ב"מערכת ערכים" (System der Werte) המתחשבת במצב ההיסטורי של בני האדם. בכך רצה להתגבר על המוסר הקאנטיאני שערכיו בלתי מותנים, אך רצה לשמור על מובנה הביקורתי של הפילוסופיה הקאנטיאנית, כדי שהפילוסופיה תימנע מליהפך ל"השקפת עולם" (Weltanschauung) המותנית באינטרסים מקריים.[דרוש מקור]
השפעה

הפילוסופיה של ריקרט הייתה השפעה חשובה על עבודתו של הסוציולוג מקס ובר. ובר שאל חלק ניכר מהמתודולוגיה של ריקט, כולל מושג ה"טיפוס האידיאלי".
מרטין היידגר התחיל את הקריירה האקדמית שלו כעוזרו של ריקרט, סיים איתו את לימודיו ולאחר מכן כתב הביליטציה שלו בהובלת ריקרט.
בין תלמידיו הנוספים של ריקרט היו ריכרד קרונר ותלמידו הקרוב אמיל לאסק (אנ').
ביבליוגרפיה

Sämtliche Werke, herausgegeben von Rainer A. Bast. 11 Bde. De Gruyter, Berlin 2018ff.
Zur Lehre von der Definition, Tübingen 1888 Heinrich Rickert, Zur Lehre von der Definition (1/5), www.gleichsatz.de
Der Gegenstand der Erkenntnis: ein Beitrag zum Problem der philosophischen Transcendenz, Freiburg 1892 Heinrich Rickert, Der Gegenstand der Erkenntnis (1892) [1/3], www.gleichsatz.de; Der Gegenstand der Erkenntnis. Einführung in die Transzendentalphilosophie. 3. völlig umgearb. u. erw. Auflage Tübingen 1915.
Die Grenzen der naturwissenschaftlichen Begriffsbildung, Eine logische Einleitung in die historischen Wissenschaften, Freiburg 1896, Online Archive, 5. Auflage Tübingen 1929 (Nachdruck Hildesheim 2007)
Kulturwissenschaft und Naturwissenschaft, Freiburg 1899, Online Archive; Neuauflagen: Stuttgart 1986 sowie Celtis Verlag, Berlin 2013, ISBN 978-3-944253-00-8
Wilhelm Windelband, Tübingen 1915
Die Philosophie des Lebens. Darstellung und Kritik der philosophischen Modeströmungen unserer Zeit, Tübingen 1920; 2. Auflage 1922, Online Archive
System der Philosophie, Erster Teil: Allgemeine Grundlegung der Philosophie, Tübingen 1921
Die philosophischen Grundlagen von Fichtes Sozialismus, in: Logos XI (1922/23), S. 148–180
Die Probleme der Geschichtsphilosophie. Eine Einführung, Heidelberg 1924; Neuauflage: Celtis Verlag, Berlin 2013, ISBN 978-3-944253-01-5.
Kant als Philosoph der modernen Kultur. Ein geschichtsphilosophischer Versuch, J.C.B. Mohr (Paul Siebeck), Tübingen 1924.
Über die Welt der Erfahrung, München 1927
Die Logik des Prädikats und das Problem der Ontologie, Heidelberg 1930
Die Heidelberger Tradition in der Deutschen Philosophie, Tübingen 1931
Goethes Faust. Die dramatische Einheit der Dichtung, J.C.B. Mohr (Paul Siebeck), Tübingen 1932.
Grundprobleme der Philosophie. Methodologie, Ontologie, Anthropologie, J.C.B. Mohr (Paul Siebeck), Tübingen 1934.
Unmittelbarkeit und Sinndeutung, Aufsätze zur Ausgestaltung des Systems der Philosophie, Tübingen 1939
Philosophische Aufsätze, herausgegeben von Rainer A. Bast, Tübingen 1999 (mit ausführlichem Literaturverzeichnis)