stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקדש מהאבודהי
בניית המקדש > המגדל הפירמידלי הנוכחי

מקדש מהאבודהי בשנת 150–200 לספירה. תמונות מהלוחית
מקדש מהאבודהי: פירמידת מדרגות עם סטופה עגולה מעל.
בעוד שאשוקה נחשב למייסד מקדש המהאבודהי, המבנה הפירמידלי הנוכחי מתוארך לאימפריה של גופטה, במאות החמישית והשישית לספירה.
עם זאת, המבנה עשוי לייצג שיקום של עבודות קודמות של מהמאה השנייה או השלישית: לוחית מקומרהר (Kumrahar, אתר ארכאולוגי סמוך לפטנה) המתוארכת לשנים 150–200 לספירה, המבוססת על הכתובות המתוארכות בכתב חרושטי (אנ') וממצאים משולבים של מטבעות של הקיסר הובישקה (אנ') מאימפריית קושאן, כבר מראים את מקדש מהאבודהי בצורתו הנוכחית עם פירמידה קטומה מדורגת וסטופה חצי כדורית עם קישוטים בראשה. עובדה זו אושרה על ידי חפירות ארכאולוגיות בבודגאיה.
ההערכה היא כי המקדש בצורת פירמידה קטומה נגזר מעיצוב הסטופות המדורגות שהתפתחו בגנדהארה. מקדש מהאבודהי התאים את העיצוב הגנדהארי לרצף של קומות דמויות מדרגות עם גומחות המכילות פסלים של בודהה, המתחלפים לסירוגין עם עמודיפ בסגנון יווני-רומי, ומעליהם סטופה, כפי שנראה בסטופות של המנזר ההרוס בג'אוליאן (כיום בפקיסטן). המבנה מסתיים בסטופה בצורת חצי כדור ומעליה קישוטים, תוך יצירת התארכות הגיונית של הסטופות הגנדהאריות המדורגות.
עיצוב פירמידה קטום זה סימן גם את האבולוציה מהסטופה האנאיקוניסטית (אנ') (איסור על הצגה של תמונות או פסלי אלים) המוקדשת לפולחן שרידים, למקדש האייקוני עם פסלים רבים של בודהה ובודהיסטוות. עיצוב זה השפיע מאוד על התפתחותם של מקדשים הינדים מאוחרים יותר. מגדל ה"שיקהארה (אנ')" עם אמאלאקה בסמוך לראשו נחשבים כיום לאופייניים יותר למקדשים הינדים.
המקדש שוחזר על ידי הבריטים והודו לאחר קבלת העצמאות.
בניית המקדש > התדרדרות

הבודהיזם דעך בהודו כאשר השושלות שתמכו בו דעכו, בעקבות פלישות ההונה והפלישות האסלאמיות (אנ') הערביות המוקדמות כמו זו של מוחמד איבן קאסים (אנ'). תחייה משמעותית של הבודהיזם התרחשה תחת אימפריית פאלה (אנ') בצפון-מזרח תת-היבשת (במקום בו נמצא המקדש). בודהיזם מהאיאנה פרח תחת קיסרי השושלת בין המאה ה-8 למאה ה-12. עם זאת, לאחר תבוסת שושלת פאלה בידי שושלת סנה (אנ') ההינדית, מצבו של הבודהיזם החל שוב להידרדר ונכחד כמעט בהודו. במהלך המאה ה-12 פלשו לבודגאיה ולאזורים הסמוכים צבאות טורקים מוסלמים, ובראשם מוחמד בין בחטייאר חלאג'י (אנ') וקטב אל-דין איבכ (אנ') מסולטנות דלהי. במהלך תקופה זו, מקדש מהאבודי הוזנח וננטש במידה רבה. במהלך המאות הבאות קיבל בעל האדמות העיקרי באזור, שטען לבעלות על שטחי מקדש מהאבודהי, את כהונת אב המנזר או המאהאנט.
במאה ה-13, בנו בודהיסטים בורמזים מקדש באותו שם המבוסס על מקדש מהאבודהי המקורי.
בניית המקדש > שיקום ושיחזור

במהלך המאה ה-13 ושוב במאה ה-19, ביצעו שליטי בורמה שיקום מתחם המקדש והחומה הסובבת אותו. בשנות השמונים של המאה העשרים, החל הממשל הקולוניאלי הבריטי של הודו לשחזר את מקדש מהאבודהי בהנהלתם של סר אלכסנדר קנינגהם (אנ') ועוזרו ג'וזף דייוויד בגלאר (Joseph David Beglar). בשנת 1884 הוחזר פסל בודהה גדול מתקופת שושלת פאלה, שהועבר ככל הנראה בשלב מוקדם יותר למעונו של מאהאנט (אב המנזר), אל קודש הקודשים במקדש. הכן של הפסל שוחזר באותה עת וחלקים מכתובת ההקדשה הוכנסו למיקומם הנוכחי. הכתובת מתעדת את ההקדשה מחדש של הפסל על ידי פיג'יפאטי ג'ייאסנה במאה ה-13. בשנת 1886 ביקר באתר סר אדווין ארנולד (אנ') ובהנחיית וליגאמה סרי סומנגלה, הכוהן הגדול של הבודהיסטים בציילון פרסם כמה מאמרים שהפנו את תשומת לבם של הבודהיסטים לתנאים העגומים של בודגאיה. הפסל תוקן מאז, צויר והוזהב והוא חלק מהפולחן הפעיל בקודש הקודשים.
תיאור

מקדש מהאבודהי הוא מבנה לבנים בגובה 55 מטרים, אחד ממבני הלבנים העתיקים ביותר במזרח הודו. החזית החיצונית בנויה משבעה מפלסים ומעוטרת בפסלים רבים של בודהה. באפריז המשתרע סביב בסיס המקדש משלושה צדדים מופיעים 85 פסלי בודהה מאבן חול מתקופת שושלת סונגה (המאה ה-1 לפני הספירה). בתוך המקדש יש פסל מוזהב של הבודהה במדיטציה. המגדל המרכזי מוקף בארבעה מגדלים קטנים יותר, הבנויים באותו סגנון.
בצידו הצפוני של המקדש משתרע שביל התכשיטים (Chankramanar), המורכב מ-19 פרחי לוטוס מאבן, המסמנות את השביל בו, על פי המסורת, התאמן בודהה במדיטציה בהליכה בשבוע השני לאחר ההארה מתחת לעץ הבודהי. חצר המקדש מכילה סטופות רבות.
מקדש מהאבודהי מוקף מכל ארבעת הצדדים במעקות אבן, שגובהם כשני מטרים. המעקות בנויים משני סוגים נפרדים, הן בסגנון והן בחומרים ששימשו לבנייה. העתיקים יותר, עשויים אבן חול, ותוארכו לשנת 150 לפנה"ס, והאחרים, שנבנו מגרניט גס לא מלוטש, משויכים לתקופת גופטה. במעקות העתיקים יש סצנות כמו לקשמי, אלת העושר ההינדית / בודהיסטית, כשפילים רוחצים אותה; וסוריה (אל השמש ההינדי), רוכב על מרכבה רתומה לארבעה סוסים. במעקות החדשים יותר יש ייצוגים של סטופות (מקדשים עם שרידי קדושים) וגארודות (עיטים). תבליטים של פרחי לוטוס נפוצים גם הם.
השליטה באתר

בשנת 1891, התחיל קמפיין, שביקש להחזיר את השליטה במקדש לבודהיסטים, מול ההתנגדות של המאהאנט (אב המנזר) ההינדי. סר אדווין ארנולד (אנ'), מחבר הספר "האור של אסיה" על הבודהיזם, החל לדון בשיפוץ האתר והחזרתו לשליטה בודהיסטית. ארנולד הושפע מווליגאמה סרי סומנגלה, הכוהן הגדול של הבודהיסטים בציילון. בשנת 1891 הגיע אנאגאריקה דהרמאפלה (אנ'), נזיר בודהיסטי מסרי לנקה, למקדש מהאבודהי (ששוחזר לאחרונה) כעולה לרגל. כאן הוא חווה זעזוע כשמצא את המקדש בידי כוהן שיוויסטי, פסל הבודהה הפך לאייקון הינדי ובודהיסטים היו מנועים מקיום פולחן במקום. כתוצאה מכך הוא הקים באותה שנה את אגודת מהאבודהי (Maha Bodhi Society) בקולומבו, בירת סרי לנקה, אך משרדיה הועברו במהרה לקולקטה, שנה שלאחר מכן בשנת 1892. אחת ממטרותיה העיקריות הייתה השבת השליטה הבודהיסטית על מקדש מהאבודהי בבודגאיה, האתר החשוב ביותר בין ארבעת האתרים הבודהיסטים הקדושים הקדומים. כדי להשיג זאת, יזם דהרמאפלה תביעה משפטית נגד הכוהנים הברהמינים ששלטו באתר במשך מאות שנים.
המאמץ צלח לאחר מאבק ממושך, רק לאחר שהודו קיבלה עצמאות (1947) ושש עשרה שנים לאחר מותו של דהרמאפלה עצמו (1933), עם השבתו החלקית של האתר להנהלת אגודת מהאבודהי בשנת 1949. ניהול המקדש של בודגאיה הופקד בידי ועדה המורכבת ממספר שווה של הינדים ובודהיסטים. הקמפיין הצליח חלקית בשנת 1949, כאשר השליטה עברה מהמהאנט ההינדי לממשלת מדינת ביהר, שהקימה את ועדת ניהול מקדש בודגאיה (Bodh Gaya Temple Management Committee, בראשי תיבות BTMC) במסגרת חוק מקדש בודגאיה משנת 1949. הוועדה מנתה תשעה חברים, שרובם, כולל היו"ר, חייבים על פי החוק להיות הינדים. הנזיר הראשי הראשון של מהאבודי בוועדת הניהול היה אנאגאריקה מונידרה (Anagarika Munindra), מבנגל שהיה חבר פעיל באגודת מהאבודהי. בשנת 2013 תיקנה ממשלת ביהר את חוק מקדש בודגאיה משנת 1949, ואפשרה לאדם שאינו הינדי לעמוד בראש ועדת המקדש. כמו כן, בשנת 2013, אלף בודהיסטים הודים הפגינו באתר מקדש מהאבודהי כדי לדרוש כי השליטה עליו תינתן לבודהיסטים. בודהיסטים אלה כללו מנהיגים כמו בהאנטה אנאנד (Bhante Anand, נשיא גוף משפיע של נזירים), וכן את נשיא בודגאיה מוקטי אנדולן סמיטי. בנוסף, סוראי סאסאי יליד יפן התגלה כמנהיג בודהיסטי חשוב בהודו, שכן גם הוא וגם בהאנטה אנאנד הפכו לשניים מהמנהיגים הידועים ביותר בקמפיין זה לשחרור המקדש משליטת הינדים.
מצב נוכחי וניהול

ממשלת מדינת ביהר לקחה על עצמה את האחריות להגנה, ניהול ופיקוח על המקדש ונכסיו כאשר הודו קיבלה את עצמאותה. בהתאם לחוק מקדש בודגאיה משנת 1949, תחומי אחריות כאלה משותפים לוועדת ניהול מקדש בודגאיה, ולוועדה מייעצת. על הוועדה, המכהנת לתקופת כהונה של שלוש שנים, לכלול על פי החוק ארבעה נציגים בודהיסטים וארבעה נציגים הינדים. תיקון משנת 2013 לחוק ניהול מקדש בודגאיה מאפשר לשופט מחוז גאיה להיות יו"ר הוועדה, גם אם אינו הינדי. הוועד המייעץ מורכב ממושל מדינת ביהר ועשרים עד עשרים וחמישה חברים נוספים, מחציתם ממדינות בודהיסטיות זרות.
ביוני 2002 הפך מקדש מהאבודהי לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. כל הממצאים של חפצים דתיים באתר מוגנים כחוק על פי חוק האוצר משנת 1878.
הנזיר הראשי של המקדש, בהיקו בודהיפאלה (Bhikkhu Bodhipala), התפטר בשנת 2007 לאחר שהואשם בגיזום ענפי עץ הבודהי הקדוש באופן קבוע ובמכירתם לזרים תמורת סכומי כסף משמעותיים. בעיתון נטען כי קונים תאילנדים עשירים קנו ענף בשיתוף בכירי ועד הניהול של המקדש. בעוד שדובר המקדש הצהיר כי בוטנאים גזמו את העץ, הורה שר הפנים של ביהר לבחון את העץ. נגד בודהיפאלה הוגש כתב אישום פלילי.
לאחר תום כהונתה של הוועדה בספטמבר 2007, עיכבה ממשלת ביהר מינוי ועדה חדשה, ושופט בית המשפט המחוזי ניהל את המקדש עד למינוי כזה. בסופו של דבר, ב-16 במאי 2008, הודיעה הממשלה על מינויה של ועדה חדשה לניהול המקדש.
בשנת 2013, חופה חלקו העליון של המקדש ב-289 קילוגרם זהב. הזהב היה מתנה של מלך תאילנד ומאמינים מתאילנד, והותקן באישור הסקר הארכאולוגי של הודו.
מצב נוכחי וניהול > ההתקפה ב-2013

ב-7 ביולי 2013 התפוצצו עשרה מטעני חבלה קטנים במתחם המקדש ופצעו 5 בני אדם. פצצה אחת הייתה ליד פסל בודהה ואחרת הייתה ליד עץ המהאבודהי. שלוש פצצות שלא התפוצצו אותרו ונוטרלו. הפיצוצים התרחשו לפנות בוקר בין השעות 05:30 - 06:00. המקדש הראשי לא נפגע. ייתכן שלשכת המודיעין של הודו התריעה בפני גורמי המדינה על איומים אפשריים בערך 15 יום לפני הפיצוצים. ב-4 בנובמבר 2013 הודיעה סוכנות החקירות הלאומית כי ארגון הטרור האסלאמי המוג'האדין ההודי אחראי להטמנת הפצצות.
לקריאה נוספת

Harle J.C., The Art and Architecture of the Indian Subcontinent, 1994, Yale University Press Pelican History of Art, ISBN 0300062176
Michell, George, The Penguin Guide to the Monuments of India, Volume 1: Buddhist, Jain, Hindu, 1989, Penguin Books, ISBN 0140081445
Isaline Blew Horner (trans.) (1975; reprinted 2000). The Minor Anthologies of the Pali Canon (Part III): 'Chronicle of Buddhas' (Buddhavamsa) and 'Basket of Conduct' (Cariyapitaka). Oxford: Pali Text Society. ISBN 0-86013-072-X.
Doyle, Tara N. (2003-09-11). Liberate the Mahabodhi Temple! Socially Engaged Buddhism, Dalit-Style. In: Steven Heine, Charles Prebish (eds), Buddhism in the Modern World. Oxford University Press. pp. 249–280. ISBN 0-19-514698-0.
Kinnard, Jacob N. (1998). When Is The Buddha Not the Buddha? The Hindu/Buddhist Battle over Bodhgayā and Its Buddha Image, Journal of the American Academy of Religion 66 (4), 817–839
Knopf, Rainer (2000). Bodh-Gaya: Ein internationales Zentrum des Buddhismus in nicht-buddhistischer Umgebung, International Quarterly for Asian Studies 31 (3–4), 289–314
An Introduction to Indian Art (PDF). NCERT. 2012. ISBN 978-93-5007-187-8.
von Schroeder, Ulrich (2001). Buddhist Sculptures in Tibet. Vol. One: India & Nepal; Vol. Two: Tibet & China. Hong Kong: Visual Dharma Publications, Ltd. ISBN 962-7049-07-7. Mahãbodhi temple, known to the Tibetans as rDo rje gdan («dorje den») (Skt.: Vajrāsana), pp. 103, 212, 216, 219, 246, 320–351, 356, 360, 369, 395–396, 677, 707–708, 870, 1242; Fig. IV–1. Replicas of the Mahābodhi temple in Tibet, pp. 321–351; Figs. IV–2–5; Pls. 111, 112, 113A–C, 113D–F, 114A–C, 114D–F, 115A–C, 115D–F.
ביאורים

↑  באדריכלות של המקדשים בהודו מגדל מקושט מעל קודש הקדשים
↑  ספרות עתיקת יומין בהודו הנוגעת לגלגוליו הקודמים של בודהה בבני אדם ובעלי חיים.
↑  בדרום הודו החלק העליון של הווימאנה, בדרך כלל כיפה המסתיימת באלמנט קישוטי
↑  דיסקת אבן מפולחת או מחורצת, בדרך כלל עם רכסים על השפה המוצבת על ראש השיקהארה של מקדש הינדי
חקירת בית הדין הפלילי הבין-לאומי בעניין אוקראינה

סמליל בית הדין הפלילי הבין־לאומי
חקירת בית הדין הפלילי הבין־לאומי בעניין אוקראינה החלה ב-2 בדצמבר 2022, כאשר התובע הכללי של בית הדין הפלילי הבין-לאומי, כרים קאן, הכריז על חקירת פשעי מלחמה שלכאורה בוצעו על ידי רוסיה בין 21 בנובמבר 2013 (הפלישה הרוסית לקרים) לפלישה הרוסית לאוקראינה.
רקע

ממשלת אוקראינה הגישה שתי בקשות רשמיות לבית הדין הפלילי הבין-לאומי לחקור את כל פשעי המלחמה ופשעים אחרים נגד האנושות שאולי ביצעה רוסיה באוקראינה.
פתיחת החקירה

ב-25 בפברואר 2022, יום לאחר תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, הצהיר תובע בית הדין הפלילי הבין-לאומי, כרים קאן, כי בית הדין הבין-לאומי יכול "להפעיל את סמכות השיפוט שלו ולחקור כל מעשה של רצח עם, פשע נגד האנושות או פשע מלחמה שבוצעו בתוך אוקראינה". חאן הצהיר ב-28 בפברואר כי בכוונתו לפתוח בחקירה מלאה וכי ביקש מהצוות שלו "לפעול לשימור ראיות". הוא הצהיר שיהיה מהיר יותר לפתוח את החקירה באופן רשמי אם מדינה החברה בבית הדין הפלילי הבין-לאומי תבקש חקירה באופן רשמי, לפי סעיף 13(א) של אמנת רומא.
ראש ממשלת ליטא, אינגרידה שימוניטה, הצהירה ב-28 בפברואר כי ליטא ביקשה לפתוח את החקירה. ב-2 במרץ 2022 חאן הצהיר כי קיבל פניות מ-39 מדינות, מה שאפשר לו לפתוח בחקירה לפי סעיף 14 של אמנת רומא. חאן הצהיר כי הפרקליטות כבר "זיהתה מקרים פוטנציאליים". ב-11 במרץ הצטרפו יפן ומקדוניה הצפונית לפניות, והעלו את מספר המדינות הפונות ל-41.
החקירה

התובע הצהיר ב-3 במרץ 2022 כי צוות ראשוני המורכב מ"חוקרים, עורכי דין ואנשים בעלי ניסיון מיוחד בתכנון מבצעי" נשלח ל"אזור אוקראינה" כדי להתחיל באיסוף ראיות.
ב-17 במרץ 2023 הוציא בית הדין הפלילי הבין-לאומי בהאג צו מעצר נגד נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, ונגד נציבת זכויות הילדים של רוסיה, מריה לבובה-בלובה, בטענה שהם נושאים באחריות פלילית לחטיפת ילדים במלחמת אוקראינה–רוסיה, המהווים הפרה של דיני מלחמה האוסרים העברת אוכלוסייה מהשטח הכבוש לשטח המעצמה הכובשת.
ראו גם

טענות לפשעי מלחמה בפלישה הרוסית לאוקראינה
הערות שוליים

↑  Statement of ICC Prosecutor, Karim A.A. Khan QC, on the Situation in Ukraine: “I have decided to proceed with opening an investigation.”, www.icc-cpi.int (באנגלית)
↑  אוריאל בארי, ‏בית הדין בהאג ידון על הפלישה הרוסית לאוקראינה, באתר "סרוגים", 1 במרץ 2022
↑  Ukraine, www.icc-cpi.int
↑  תובע בית הדין הפלילי הבין-לאומי בהאג מאשר: צוות מיוחד יצא היום לאוקראינה לחקירת פשעי מלחמה אפשריים באזור | המחדש, באתר hm-news.co.il
↑  ICC prosecutor to investigate possible war crimes in Ukraine | Ukraine | The Guardian, web.archive.org, ‏28 בפברואר 2022
↑  בית הדין הפלילי בהאג הוציא צו מעצר נגד פוטין בגין פשעי מלחמה, באתר ynet, 17 במרץ 2023.
עידו פורת (שדרן רדיו)

| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1995 (בן 29) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת רייכמן 
 מעסיק:  גלי צה"ל 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  IdoPorath
 
עידו פורת (נולד ב-30 באוקטובר 1995) הוא עיתונאי, שדרן רדיו, עורך מוזיקה ומרצה ישראלי. משדר בתחנת הרדיו גלגלצ.
ביוגרפיה

פורת נולד וגדל בתל אביב. למד בבית הספר עירוני י״ד והוא בוגר תנועת הצופים בשבט צהלה. בעל תואר ראשון במשפטים ותואר שני בממשל, שניהם מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
עם גיוסו לגלי צה"ל ב-2013, החל לשמש בתפקיד עורך מוזיקלי בגלגלצ. מאז 2014 חבר בישיבת הפלייליסט של גלגלצ.
ב־2015 החל לשדר בתחנה את המגזין האלטרנטיבי "שעות נוספות" ששודר בכל יום בין 22:00-00:00. בשנים 2016–2020 שידר וערך תוכנית יומית בין השעות 19:00-21:00. מאז ינואר 2020 מגיש את מגזין הפופ של התחנה, המשודר בימי חמישי בין השעות 21:00-23:00, בו הוא מארח אמנים המתראיינים באולפן ומבצעים הופעות חיות.
פורת הגיש עשרות שידורים מיוחדים בתחנה, ובהם מצעד העשור והמצעד הבינלאומי השנתי לשנת 2019. הגיש עם יעל אבקסיס את מצעד "מוזיקה מהמסך – השירים הגדולים מהסדרות ומהסרטים". אירח באולפן את הצמד פולו ופאן (אנ')  לרגל הופעתם בארץ. סיקר מטעם התחנה הופעות ופסטיבלים, בין השאר את הופעתה של להקת מארון 5 באבו דאבי ב-2022.
לצד השידורים, פורת יוצר תוכן דיגיטלי לגלגלצ, ומגיש את הסדרה ״איך עשו את״ עליה זכה בפרס מפקד גלי צה״ל למצוינות בתחום הדיגיטל. הסדרה מספרת באופן בלתי מתווך, באמצעות שיחות סקייפ, את סיפורם של הלהיטים הגדולים בישראל. הסדרה זכתה למיליוני צפיות בפלטפורמות הדיגיטליות השונות.
הגיש את הפודקאסט של תוכנית הטלוויזיה ״חתונה ממבט ראשון״ יחד עם העיתונאית יובל פגי.
בדצמבר 2024 הודיע על עזיבת גלגלצ ומעבר לרדיו eco99fm בתפקיד סמנכ"ל תוכן ושיתופי פעולה. בנוסף משמש כמגיש ועורך בתחנה.
בנוסף, משמש כמרצה לרדיו בחוג לתקשורת במכללת ספיר.
חיים אישיים

פורת רווק ומתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  מגלגלצ ל-eco99fm: שדרן הרדיו האהוב עובר תחנה, באתר מעריב אונליין, 24 בדצמבר 2024
צ'ארניה

| צ'ארניה |
| --- | --- |

תקופה
סוף אדיקר 570–550 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
סדרה:: Rangeomorpha
משפחה:: Charniidae
סוג:: צ'ארניה
מינים
 Charnia masoni
שם מדעי
 Charnia

צ'ארניה (שם מדעי: Charnia) הוא סוג של בעל חיים קדום מאוד שחי בסוף תקופת האדיקר שבעידן העל פרקמבריון לפני 570 עד 550 מיליון שנה. בסוג זה היה מין יחיד: Charnia masoni שתואר בשנת 1958 כשמינים נוספים עברו לסוגים דומים. הצ'ארניה קרויה על שם המקום בו נמצאה לראשונה, יער צ'ארנווד (אנ') שבאנגליה.
גילוי

בשנת 1957 רוג'ר מייסון (אנ')  תלמיד בית ספר שהיה בבגרותו פרופסור לפטרולוגיה וחבריו טיפסו על סלעים ביער צ'ארנווד במה שהוא כיום אתר מאובנים מוגן במרכז אנגליה. הם הבחינו במאובן הראשון של יצור זה ומייסון שפשף את הסלע בו היה המאובן. מייסון הראה את המאובן לאביו שהיה כומר מהאספה הכללית של הכנסיות הנוצריות האוניטאריות והחופשיות (אנ') וגם לימד באוניברסיטת לסטר. אביו הכיר את טרבור פורד (אנ') שהיה גאולוג. מייסון לקח את פורד לאתר בו נמצא המאובן. ופורד כתב את התגלית על המאובן בכתב העת של האגודה הגאולוגית של יורקשייר. ההולוטיפ של מין זה שוכן כיום במוזיאון לסטר לגלריה ואומנות (אנ'). עשרות שנים לאחר מכן התברר כי טינה נגוס (אנ') תלמידת בית ספר בת 15 ראתה את המאובן שנה לפני מייסון וחבריו. צ'ארניה היא מאובן משמעותי ביותר מאחר שהוא המאובן הראשון של בעלי חיים מהפרקמבריון שהתגלה. לפני 1958 לא היו עדיות לחיים בתקופה זו. מאובנים דומים נמצאו בשנות ה-30 של המאה ה-20 ושנות ה-40 של המאה ה-20 באוסטרליה ונמיביה אך ההנחה היא שמאובנים אלה שייכים לתקופת הקמבריון. תיאורייה נוספת שעלתה בשנות ה-80 של המאה ה-20 בעקבות עבודתו של החוקר אדולף סיילכר (אנ') שהציע שצ'ארניה הייתה שייכת לקבוצה נכחדת של בעלי חיים שחיה באדיקר. קבוצה חדשה זו נקראה Vendobionta אך המיקום של קבוצה זו באבולוציה של בעלי החיים אינו ידוע. ההולוטיפ של צ'ארניה מוצג במוזיאון לסטר לגלריה ואומנות. סמינר בן יום ב-2007 כינה את צ'ארניה הסלברטיאית המאובנת של לסטר.
תפוצה

יצור זה תואר לראשונה ביער צ'ארנווד (אנ') שבאנגליה וכן נמצא בגבעות אדיקרה שבאוסטרליה , סיביר  ובניופאונדלנד שבקנדה.
מאפיינים

מעט מאוד ידוע על האקולוגיה והקרבה שלו לצורות חיים מודרניות של יצור זה אך חוקרים מעריכים שהוא קרוב לנוצתאים שלפני זה הוא סווג כאצה. הוא היה קרקעי ויציב, מעוגן לקרקעית הים. לפי אחת ההשערות הרווחות כיום, הוא כנראה חי במים עמוקים, הרבה מתחת לפני הים, ובכך חי מחוץ לטווח הפוטוסינתזה. יתר על כן, אין לו מנגנון אכילה ברור (כמו פה או קרביים) כך שאורח החיים שלו נשאר לא ידוע. ישנם המשערים כי הוא שרד על ידי סינון חומרים מהמים.
הערות שוליים

↑  https://www.le.ac.uk/gl/charnia2007/AbstractBooklet2007r.pdf
↑  Glaessner, M.F.; Wade, M. (1966). "The late Precambrian fossils from Ediacara, South Australia" (PDF). Palaeontology. 9 (4): 599.
↑  Nedin C.; Jenkins R.J.F. (1998). "First occurrence of the Ediacaran fossil Charnia from the southern hemisphere". Alcheringa. 22 (3/4): 315–316. doi:10.1080/03115519808619329.
↑  Paleobiology | GeoScienceWorld, pubs.geoscienceworld.org
↑  Grazhdankin, D. V.; Balthasar, U.; Nagovitsin, K. E.; Kochnev, B. B. (2008). "Carbonate-hosted Avalon-type fossils in arctic Siberia". Geology. 36 (10): 803–806. Bibcode:2008Geo....36..803G. doi:10.1130/G24946A.1.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "צ'ארניה".
ספריגינה

| ספריגינה |
| --- | --- |

תקופה
אדיקר 555 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: Proarticulata
מחלקה:: Cephalozoa
משפחה:: Sprigginidae
סוג:: ספריגינה
מין:: Spriggina floundersi
שם מדעי
 Spriggina ‏גליסנר, 1958

ספריגינה (שם מדעי: Spriggina) הוא סוג של בעל חיים קדום מאוד שחי בסוף תקופת האדיקר שבסוף עידן העל פרקמבריון לפני 555 מיליון שנה. בסוג זה היה רק מין אחד: Spriggina floundersi שתואר בשנת 1958.
מאפיינים

אורכו של בעל החיים היה 3 עד 5 סנטימטרים וצורתו הייתה כצורת מלבן. בעל החיים היה מקוטע ללא מקטעים מתמזגים כאשר חלק מהמקטעים היו לפעמים מעוקלים . גופו של בעל חיים זה היה משוריין. שני הקטעים הראשונים יצרו ראש. הקטע הקדמי היה בעל צורה של פרסה עם זוג של שקעים שכנראה היו עיניו של היצור. חלקו התחתון של בעל החיים היה מכוסה בשתי שורות של לוחות ואילו שורה אחת כיסתה את חלקו העליון של היצור. הקטעים הקדמיים שלו התמזגו ליצרית ראש. בחלק מהמאובנים עשוי להיות פה. הסימטריה של בעל חיים זה אינה סימטריה דו-צדדית אלא סימטריית השתקפות החלקה (אנ'). לא ידוע ממה ניזון יצור זה אך כנראה שהוא היה טורף.
גילוי

הסוג נקרא על שמו של רג'ינלד קלוד ספריג (אנ') שגילה את המאובנים בגבעות אידיאקרה שבאוסטרליה הדרומית. שם המין floundersi הוא על שם החוקר האוסטרלי בן פלונדרס (אנ'). המאובנים של יצור זה התגלו רק בגבעות אדיקרה שבאוסטרליה הדרומית. בעבר המאובנים של בעל החיים תוארכו ללפני 1.6 מיליארד שנים אך הסתבר שזו הייתה טעות .
סיווג

כמו רבים מבעלי החיים של הביוטה של האדיקר (אנ') הקשר של בעל חיים זה שקבוצות מודרניות של בעלי חיים אינו ידוע אך הוא דומה מאוד לתולעת החיה Tomopteris אך אינו קרוב עליה . כמה חוקרים ראו בו קרוב לקבוצה הנכחדת Rangeomorph. וחוקרים אחרים ראו בו כשייך למערכה המודרנית פרוקי-רגליים וכאב קדמון של הטרילוביטים. הדמיון של בעל חיים זה לטרילוביטים עשוי להצביע על קשר הדוק ביניהם למרות שהדמיון של בעל החיים לטרילוביטים יכול להיות דוגמה לאבולוציה מתכנסת .
הערות שוליים

↑  McCall (2006). "The Vendian (Ediacaran) in the geological record: Enigmas in geology's prelude to the Cambrian explosion". Earth-Science Reviews. 77 (1–3): 1–229. Bibcode:2006ESRv...77....1M. doi:10.1016/j.earscirev.2005.08.004.
↑  https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC2683128
↑  Donovan, S. K.; Lewis, D. N. (2001). "Fossils explained 35: The Ediacaran biota". Geology Today. 17 (3): 115–120. doi:10.1046/j.0266-6979.2001.00285.x.
↑  Morris, S. Conway (1993). "The fossil record and the early evolution of the Metazoa" (PDF). Nature. 361 (6409): 219. Bibcode:1993Natur.361..219M. doi:10.1038/361219a0. S2CID 86276440. Archived from the original (PDF) on 2016-08-04. Retrieved 2016-10-11.
ספריגינה, מאובן מהאדיקר שנתגלה בגבעות אידיאקרה
שעת הזאבים (סרט, 1968)

| --- | --- |

 בימוי:  אינגמר ברגמן 
 תסריט:  אינגמר ברגמן 
 שחקנים ראשיים:  מקס פון סידוב נאימה וויפסטרנד Allan Edwall Folke Sundquist Lenn Hjortzberg Mikael Rundquist אינגריד טולין ג'ורג' ריידברג אלנד יוספסון ליב אולמן גרטרוד פריד Mona Seilitz 
 מוזיקה:  יוהאן סבסטיאן באך 
 צילום:  סוון ניקוויסט 
 מדינה:  שוודיה 
 חברת הפקה:  SF Studios 
 חברה מפיצה:  מוסד הקולנוע השוודי, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 באפריל 1968 
 משך הקרנה:  87 דק' 
 שפת הסרט:  שוודית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט דרמה 
 הכנסות:  250 אלף דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
שעת הזאבים (בשוודית: Vargtimmen; באנגלית: Hour of the Wolf) הוא סרט אימה פסיכולוגי (אנ') שוודי בבימויו של אינגמר ברגמן, ובכיכובם של מקס פון סידוב וליב אולמן. הסרט יצא לאקרנים ב-1968. עלילתו עוסקת בהיעלמותו של הצייר יוהאן בורג, אשר נתקף בחזיונות מבעיתים ובנדודי שינה לאחר הגעתו לאי בלטרום (אנ') יחד עם אשתו ההרה אלמה.
עלילה

הצייר יוהאן בורג ואשתו ההרה אלמה מגיעים לאי קטן בשם בלטרום בארכיפלג האיים הפריזיים. יוהאן מעביר את זמנו בציור ציורים מפחידים המשקפים את החזיונות התוקפים אותו, ובמהרה מתחיל להעניק להם שמות, כגון איש הציפור או אוכלי הבשר. ככל שנדודי השינה שלו מחמירים כך הופכים ציוריו למבעיתים יותר ויותר, ואלמה המפוחדת נותרת לצדו, חסרת אונים.
באחד הימים מופיעה אישה מבוגרת בפתח ביתם ומציעה לאלמה לקרוא את יומנו של יוהאן, אותו הוא מחביא מתחת למיטתו. מהכתוב מגלה אלמה כי בעלה נרדף לא רק בידי פולשים בשר ודם מבין תושבי האי המפריעים למנוחתו, או בידי פנטומים דמיוניים פרי נפשו החולה, אלא גם בידי תמונות וזיכרונות שונים של חברתו הקודמת, ורוניקה וגלר.
ברון האי פון מרקנס פונה אל הזוג בהזמנה לבקר בטירתו, והשניים מגיעים לסעודת הערב. בתום הארוחה הם מצטרפים לאשת הברון, הלוקחת אותם לחדר השינה ומראה להם דיוקן של ורוניקה וגלר אשר צויר בידי יוהאן. בעוזבם את המקום חושפת אלמה בפני יוהאן כי היא פוחדת לאבד אותו לידי השדים.
באחד מלילותיו הארוכים ונטולי השינה של יוהאן, יושבים הוא ואלמה יחדיו כאשר הוא מספר לה על ורגטימן, שעת הזאבים, שבמהלכה, לטענתו, מתרחשות הכי הרבה לידות ומיתות. הוא נזכר במקרה טראומתי מילדותו בו הוריו נעלו אותו בתוך ארון בגדים ואמרו לו שחי בפנים איש קטן, ובמקרה נוסף בו יצא לדוג על אחד האיים ורצח ילד שעבר במקום.
מכרו של הברון פון מרקרס, הרברנד, מגיע לביתם של הזוג ומזמין אותם למסיבה נוספת בה לטענתו תשתתף גם ורוניקה וגלר. הוא מניח אקדח על השולחן, שלדבריו נועד לשמש כאמצעי הגנה מכל מיני חיות קטנות, ועוזב. יוהאן מרים את האקדח ויורה באלמה, ולאחר מכן בורח לעבר הטירה.
עם הגעתו למסיבה נעלמות תחפושותיהם של אורחי הברון והם נחשפים במערומיהם כשדים. יוהאן רץ ברחבי הטירה בחיפוש אחר ורוניקה, אך במקומה הוא פוגש את לינדהורסט, אחד מאורחיו של הברון, המאפר את פניו ומלביש אותו בכותונת משי, בטרם הוא מוביל אותו לורוניקה.
ורוניקה אינה זזה או מציגה סימני ערות כלשהם, ולא נראה כי היא בין החיים, אולם בבחינה קרובה יותר היא קופצת לפתע ומתחילה לצחוק. השדים תוקפים את יוהאן והוא נמלט מהטירה אל תוך היער. אלמה, אשר נפצעה מיריית האקדח אך נותרה בחיים, מתחילה לחפש אחריו. היא רואה את השדים תוקפים אותו לפני שהוא נעלם בפעם האחרונה בתוך היער.
הסרט נגמר עם עדותה של אלמה מתוך סיפורי חוויותיה ומתוך הכתוב ביומנו של יוהאן. היא תוהה האם העובדה ששניהם חיו יחד במשך זמן כה רב הובילה לכך שהייתה מסוגלת לראות את השדים שרדפו אותו, אוכלי הבשר כאמור, והאם הייתה יכולה להגן עליו בצורה טובה יותר אילו רק אהבה אותו פחות, או יותר.
ליהוק

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  מקס פון סידוב - יוהאן בורג  ליב אולמן - אלמה בורג  ארלנד יוספסון (אנ') - הברון פון מרקנס  גרטרוד פריד (אנ') - קורין פון מרקנס  גודרון ברוסט (אנ') - גמלה פרו פון מרקנס |  ג'ורג' ריידברג (אנ') - לינדהורסט  נאימה וויפסטרנד (אנ') - האישה הזקנה עם הכובע  אולף ג'והנסון (אנ') - הרברנד  אינגריד טולין - ורוניקה וגלר |  |  |  |  |  |  |