stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתתיהו מינץ
חייו ופועלו

מתתיהו מינץ נולד בשנת 1923 בלובלין שבפולין, וב-1932 עבר עם הוריו לוורשה. ב-1937 התחבר ל"שומר הצעיר", והיה שם חניכו של מרדכי אנילביץ'. הוא הסתלק מוורשה כשבועיים לאחר כיבושה על ידי הגרמנים באוקטובר 1939. הוא היטלטל ממקום למקום במזרח פולין, וחמק בסוף אותה שנה לווילנה. מווילנה עלה לארץ ישראל בראשית 1941 והיה חבר קיבוץ גן שמואל. בין השנים 1943–1945 פעל בהנהגה הראשית של "השומר הצעיר" בארץ. ב-1948 נשלח לפולין, לפעול בתנועה שהתחדשה שם, וב-1949 עבר לפעול בשווייץ באותה מסגרת. עת התלהט העימות האידאולוגי במפ"ם בראשית שנות החמישים, נהה אחרי משה סנה וסולק מהקיבוץ ב-1955. לאחר הוועידה העשרים של המפלגה הקומוניסטית בברית המועצות ונאום חרושצ'וב המפורסם, ניתק עצמו ממק"י. אז החל את לימודיו האקדמיים.
את חוק לימודיו עשה באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הגמר לתואר השני על "נסיגת הרוטשילדים מהמלווה של 1891 לרוסיה" הגיש לפרופ' ישראל הלפרין, שהיה בין מוריו החשובים ביותר. את עבודת הדוקטורט כתב בהנחיית פרופ' שמואל אטינגר, והגישהּ ב-1968. באותה שנה הצטרף לחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב ועבד בו עד שפרש לגמלאות ב-1993 בדרגת פרופסור מן המניין.
מינץ ישב דרך קבע בוועדה המרכזת של המכון לחקר הציונות וישראל, ושימש כראש המכון שנים אחדות. הוא גם הנחה במסגרת המכון לחקר התפוצות באוניברסיטת תל אביב את המדור לחקר יהודי רוסיה ופולין. ערך פרסומים; אסופות "סדרה חדשה", 1970–1973, רבעון שיצא מטעם ארכיון העבודה בתל אביב; "הציונות", שנתון מטעם המכון לחקר הציונות באוניברסיטת תל אביב, בשנים 1986–1990; הנחה מטעמו של המכון לחקר הציונות פרויקט מחקר על "פועלי ציון". ערך את "שבות", שנתון מטעם המכון לחקר התפוצות בשנים 1983–1990. השתתף באופן פעיל בעריכת קובצי עיונים של מורשת בן-גוריון. היה חבר בחברה ההיסטורית הישראלית ובאיגוד למדעי היהדות. שימש כמרצה אורח וחוקר באוניברסיטת ניו יורק, עשה את מחקריו בייוו"א בניו-יורק. שימש כיועץ המדעי של יד יערי.
מתתיהו מינץ נפטר ב-16 בפברואר 2017. הותיר אישה, חייקה, שני בנים ובת. בנו, יצחק מינץ, מקיבוץ דביר, הוא מפתח מעבד התמלילים "קיוטקסט".
מחקריו > חייו ומשנתו של דב בר בורוכוב

עבודת הדוקטורט של מינץ נסבה על דב בר בורוכוב, וב-1976 פורסמה כספר בשם "בר בורוכוב, המעגל הראשון 1900–1906" בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
דב בר בורוכוב, השקפותיו ופועלו היו הנושא במסכת מחקריו של מינץ. לטעמו היו קיימים שלושה מעגלים בסיפור חייו של בורוכוב, שהיו קצרים ביותר (1881–1917).
מחקריו > חייו ומשנתו של דב בר בורוכוב > דב בר בורוכוב: המעגל הראשון (1900–1906)

בספר זה התחקה מינץ אחר חיבוטיו הרעיוניים ועשייתו הארגונית של בורוכוב החל ממעורבותו הפעילה, תחת הנהגתו של מנחם אוסישקין, במאבקם של ציוני ציון נגד תוכנית אוגנדה וכלה בהצלחתו לגבש את מה שייקרא מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית היהודית – פועלי ציון. המעגל הראשון הסתיים בוועידה המייסדת של פועלי ציון הפולטאביים, בפורים (מרץ) 1906. הוועידה כללה גם מושב תאורטי, שבו קיבל את עיצובו הראשוני נוסח פולטאבה של פועלי ציון שנשארו נאמנים לארץ ישראל כטריטוריה שבה תמומש הממלכתיות היהודית. על הנוסח שקדה כל צמרת המפלגה, ועל בורוכוב הוטלה המשימה לגבש את המצע במתכונת פרשנית רחבה, תוך התמודדות ממצה מול מצעי הקבוצות הסוציאליסטיות האחרות שהתקיימו בציבור היהודי באותה עת ("הבונד", הטריטוריאליסטים יוצאי פועלי ציון ועוד קבוצה של פורשים שהתגבשה סביב מצע אוטונומיסטי). המצע הזה נוסח בחיבור גדול תחת הכותרת "הפלטפורמה שלנו".
הספר זיכה את מינץ בפרס יצחק בן-צבי לשנת תשל"ז.
מחקריו > חייו ומשנתו של דב בר בורוכוב > זמנים חדשים זמירות חדשות

"זמנים חדשים זמירות חדשות" הוא ספרו של מינץ (ראה אור ב-1988), המתאר את מה שכינה מינץ "המעגל השלישי במסכת חייו של בורוכוב". עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נאלץ בורוכוב לנדוד עם משפחתו למילאנו באיטליה, ובזה נפתח המעגל השלישי בחייו. במילאנו חבר בורוכוב לפנחס רוטנברג, שביקש לקדם את רעיון שילובם של יהודים בגדודים מיוחדים במלחמה לצד בעלות הברית תמורת התחייבות האחרונות להקמת רפובליקה יהודית בארץ ישראל. רוטנברג גם יזם התאגדויות של יהודים ושל יוצאי עמים אחרים על מנת לקדם את רעיון הרפובליקה היהודית בדעת הקהל בארצות הנייטרליות ובמדינות של בעלות הברית. איגוד כזה קם באיטליה – Pro Causa Ebraica ("למען העניין היהודי"). על כל האיגודים להתלכד בקונגרס יהודי עולמי, שיציג בפני העולם את התביעה לרפובליקה יהודית. לפי מינץ, בורוכוב הזדהה עם התנועה וקיבל את האוריינטציה על בעלות הברית, שלא כרבים מחבריו בהנהגת הברית העולמית של מפלגות פועלי-ציון, שלהם הייתה אוריינטציה על גרמניה, כלומר על מעצמות המרכז. לדוד בן-גוריון וליצחק בן-צבי הייתה אוריינטציה על גרמניה והם העריכו שעתידו של המפעל הציוני מצוי במסגרת האימפריה העות'מאנית, שתצא מנצחת מן המלחמה לצד גרמניה. בדצמבר 1914 עבר בורוכוב לארצות הברית; שם פעל במסגרת מפלגת פועלי-ציון האמריקנית ויחד עם רוטנברג בתנועה למען הקונגרס היהודי. הוא גם ערך את ביטאון התנועה "דער אידישער קאָנגרעס" (יידיש: "הקונגרס היהודי"). ספרו של מינץ הביא גם תיאור מפורט לחודשי חייו האחרונים של בורוכוב, שיבתו לרוסיה, עשייתו במפלגה הרוסית, מחלתו ומותו.
מחקריו > חוגרים ומפתחים, לתולדותיה של חבורת "דרור" ברוסיה

זוהי מונוגרפיה שכתב מינץ על קבוצת "דרור" הקיובית, חוגרים ומפתחים, לתולדותיה של חבורת "דרור" ברוסיה, אשר ראתה אור ב-1983. החיבור דן בדברי ימיה של חבורה בולטת בקרב צעירי ציון ברוסיה ערב מלחמת העולם הראשונה. החבורה תרמה תרומה מעניינת וחשובה לשיח האידאולוגי בקרב הדור הצעיר של התנועה הציונית הרוסית. על חבריה נמנתה שורה של דמויות בולטות בתולדות "החלוץ" הפולני ולאחר מכן בתולדות הקיבוץ המאוחד ואחדות העבודה לאחר פילוגה של מפא"י. זאת הקבוצה שסובבה את יצחק טבנקין וסעדה בצורה היעילה ביותר את מעמד ההנהגה שלו בקיבוץ המאוחד. נמנו בשורותיה מאיר בוגדנובסקי, אברהם ביאלופולסקי, פייבוש בנדורי, יוסף בנקובר, יהודה בראגינסקי, אהרון ברדיצ'בסקי, חומה חיות, דוד ליפשיץ ועוד רבים וחשובים.
מחקריו > חבלי נעורים, התנועה השומרית 1911–1921

ספר זה, אשר ראה אור ב-1995, סיכם את מחקרו של מינץ על תולדות תנועת השומר הצעיר". הספר דן בהתהוותם של איגודי סטודנטים ציוניים באוניברסיטאות של קראקוב, לבוב ווינה, בדאגתם של אלה לגיבוש עתודתם בחוגי צעירי ציון בבתי הספר התיכוניים בגליציה; ובהמשך בהתהוות התובנה שיש לפתח מסגרת ציונית מחנכת לתלמידי הכיתות הנמוכות של הגימנסיה, שתתייסד על הצופיות – תהליך שהוחל בו בשנת 1911. הספר עוקב אחר תולדות הקן בווינה שפרח בשנות המלחמה. הוא נתהווה כפועל יוצא של האיחוד בין יוצאי צעירי ציון מגליציה, שנמלטו משם עם התקדמות הצבא הרוסי ומדריכי קבוצות הצופים שמצאו מקלט בעיר. פרקים רבים בספר מוקדשים למאיר יערי ומקומו בתולדות התנועה בשנים אלה.
מחקריו > משה סנה

מינץ גם ערך את הכרך האחרון של כתבי משה סנה; כתבים ה' 1966 - 1972, והוסיף עליהם מבוא על "הדרך האחרת" של משה סנה, בו ניסה להוכיח שבמעברו האידאולוגי של סנה אל המחנה הקומוניסטי בארץ, לא הייתה התכחשות כל שהיא למדינת ישראל ולתפקידה בהפיכת האומה היהודית לאומה ממלכתית, גישה שלדעת מינץ הייתה גרעינה השפוי של האידאולוגיה הציונית.
מחקריו > מחקרים נוספים

מינץ כתב מאמרים על תולדות התנועה הלאומית היהודית ברוסיה, על השיח היהודי-אוקראיני, על הוויכוח בין הציונות לבין "הבונד", וכן שורה של חיבורים על הניסיונות לאגרריזציה של היהודים ברוסיה בתקופה הצארית והמשכם של הרעיונות האלה במאמצי ה"קוֹמְזֵט" (КОМЗЕТ; ראשי תיבות ברוסית: "הרשות לקידום ההתנחלות של היהודים העמלים על הקרקע") בברית המועצות בשנות ה-20 של המאה ה-20. מפעל הקומזט, שבראשו עמדו מי שנמנו עם היבסקציה היה אליבא דמינץ מפעל בעל משמעות לאומית יהודית. היבסקציה הייתה בעיניו גורם שניסה בכל כוחו לעמוד על משמר האינטרסים הלאומיים של היהודים, בהבינה שמתן שיווי זכויות ליהודים מתגלה כעניין ערטילאי בלי שתוכרנה משפטית הזכויות הלאומיות. מסיבה זו היא ניסתה ליזום ולקדם את מפעל הסבת היהודים לעבודת האדמה כמפעל שיביא גם לריכוז צפוף טריטוריאלית ומאפשר עם הצלחתו לייסד רפובליקה סובייטית יהודית. דובר על הצורך להסב אל עבודת האדמה כמאה אלף משפחות יהודיות, שאליהן יצטרפו אנשי השירותים השונים – תהליך שייצור ריכוז טריטוריאלי יהודי. מפעל הקומזט כיוון את תשומת לבו לאפשרויות ההתנחלות היהודית בסביבות ים אזוב, כלומר היישובים החקלאיים היהודיים בנפת חרסון ובדרום אוקראינה, בצפון חצי האי קרים ועל האדמות שנגעו לימה מצד מזרח, לאחר שתבוצענה בהן עבודות ניקוז והשבחה נדרשים. גם לדעת לנין היה תהליך כזה רצוי מאוד. מינץ דן בגישת לנין לבעיית היהודים במאמרו "הנוסחה החבויה של לנין בשאלה היהודית ונוכחותה בשיח הסובייטי-יהודי".
ספרים שכתב

בר בורוכוב: המעגל הראשון (1900–1906), תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ז-1976 (סדרת מחקרים ומקורות/המכון לחקר הציונות על שם חיים ויצמן).
חוגרים ומפתחים: לתולדותיה של חבורת "דרור" ברוסיה, תל אביב: יד טבנקין ואוניברסיטת תל אביב, תשמ"ג-1983 (סדרת מחקרים ומקורות/אוניברסיטת תל אביב, בית-הספר למדעי היהדות על שם חיים רוזנברג, המכון לחקר הציונות על שם חיים ויצמן).
חבר ויריב: יצחק טבנקין במפלגת פועלי ציון 1905–1912, אפעל: יד טבנקין, תשמ"ו-1986.
זמנים חדשים, זמירות חדשות: בר ברוכוב 1914–1917, תל אביב: עם עובד, תשמ"ח 1988
חבלי נעורים: התנועה השומרית 1911–1921, ירושלים: הספרייה הציונית על-יד ההסתדרות הציונית העולמית, תשנ"ה-1995.
ספרים וכתבי עת שערך וההדיר

מפתח לחטיבות ההגיגים מעזבונו של בר בורוכוב: פילוסופיה ומחשבה חברתית ולאומית (1902–1904, 1907–1910) / התקינה רחל בלום-מאכלין; הביא לדפוס ישראל רודניצקי; ערך והקדים מבוא מתתיהו מינץ; תל אביב : המכון לחקר התפוצות, תשל"ו-1975 .
הוועידה השלישית של פועלי-ציון ברוסיה, 1917 (תעודות) / ההדיר והוסיף מבואות והערות מתיהו מינץ; תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, תשל"ו-1976;.
ועידת קראקוב של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית היהודית פועלי-ציון ברוסיה (אוגוסט 1907): תעודות / ההדיר והוסיף מבואות והערות מתתיהו מינץ; תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, תש"ם-1979.
אגרות בר בורוכוב 1897–1917 / ליקט, ההדיר וכתב מבוא והערות מתתיהו מינץ ; עורכת משנה צביה בלשן; תל אביב: עם עובד, תשמ"ט-1989; סדרת מחקרים ומקורות (המכון לחקר הציונות ע"ש חיים ויצמן)
שורש לעקורים: תנועות הנוער במחנות העקורים בגרמניה 1945–1949 / יהויקים כוכבי; עריכה מדעית: מתתיהו מינץ; ירושלים: הספרייה הציונית על-יד ההסתדרות הציונית העולמית, תש"ס-1999.
משה סנה, כתבים, ה: 1966–1972, הוצאת עם עובד ואוניברסיטת תל אביב, תל אביב 2002 (ערך והוסיף מבוא).
הציונות: מאסף לתולדות התנועה הציונית והיישוב היהודי בארץ-ישראל; תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, המכון לחקר הציונות ע"ש חיים ויצמן, הקיבוץ המאוחד, תש"ל- 1970 – 2001.
פולמוס מתיחת הקו, השיח האידאולוגי בתנועה השומרית בפולין בשנות ה-20, מקורות לחקר תולדות השומר הצעיר, 7, יד יערי, גבעת חביבה, 2001 (ערך והוסיף מבוא).
שבות [כתב עת]: יהדות ברית-המועצות ומזרח אירופה: בירורים, רשומות, מחקרים; תל אביב: המכון לחקר התפוצות, תשל"ג-1973 – תשנ"ג-1993 (פרסומי המכון לחקר התפוצות ; 4, 8, 10, 14, 21, 26, 32, 40, 47, 61, 62, 64, 69, 78, 84, 92).
ספר יובל לכבודו

שבות: מחקרים בהיסטוריה ובתרבות של יהודי רוסיה ומזרח אירופה: מוקדש למתתיהו מינץ בהגיעו לגבורות, עורך: בנימין פינקוס, 2002–2003, 11 (27).
לקריאה נוספת

יעקב שביט, 'מברוכוביזם לברוכוב: מחקרו של מתתיהו מינץ', (בר ברוכוב, המעגל הראשון 1900–1906, תשלז), ידיעות אחרונות, 11 במרץ 1977.
"בין דימוי למחקר : על בר בורוכוב, בעקבות ספרו של פרופ’ מתתיהו מינץ ’זמנים חדשים - זמירות חדשות; בורוכוב 1917-1914’", ימי עיון בפרשיות היסטוריות ובעיות יסוד פה, 1991.
אביבה חלמיש, (על) מתתיהו מינץ, "חבלי נעורים - התנועה השומרית 1921-1911" (תשנ"ה), גלעד טו-טז (תשנ"ח-1997), רנא-רנח.
אהרן אופנהיימר, "מתתיהו מינץ לגבורות", שבות: מחקרים בהיסטוריה ובתרבות של יהודי רוסיה ומזרח אירופה: מוקדש למתתיהו מינץ בהגיעו לגבורות, עורך: בנימין פינקוס, 20023–2003, 11 (27), עמ' ט-יב.
הערות שוליים

↑  לפי 'זמנים' – רבעון להיסטוריה, חוברת 29, עמוד 99, תל אביב: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת תל אביב ומרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, סתיו 1988
↑  חבריו של סנה פרשו ממק"י, מעריב, 26 באוגוסט 1958
↑  היום - חלוקת תארים באוניברסיטה העברית בירושלים, דבר, 7 ביולי 1969
↑  העלאות ומינויים בסגל האוניברסיטה של ת"א, מעריב, 13 באוגוסט 1969
↑  הערב - חלוקת פרסי בן-צבי, דבר, 28 בנובמבר 1977
↑  ישראל גלילי, אקטיביסט ציוני - שלושים למותו של יהודה ברגינסקי, דבר, 5 בדצמבר 1979
↑  מתתיהו מינץ, הנוסחה החבויה של לנין בשאלה היהודית ונוכחותה בשיח הסובייטי-יהודי, עיונים בתקומת ישראל 16, עמ' 533–547
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303947605171  BnF: cb150671618 (data)  GND: 1128924145  ISNI: 0000 0000 7251 0174  LCCN: n82231757  NTA: 226199703  VIAF: 57025795   WorldCat (עם VIAF): 57025795 
עבודת הדוקטורט של מינץ על דב בר בורוכוב
ליגת הכדורגל המקצוענית של אוקראינה

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית 
שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ]
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  מלכ"ר
 תקופת הפעילות:  26 במאי 1996 – הווה (28 שנים)
 מיקום המטה:  House of Football 
 משרד ראשי:  קייב, אוקראינה
 אנשי מפתח:  סרהיי מקארוב (נשיא)
  
 pfl.ua
 
סמל הארגון בשנים 1996-2016.
ליגת הכדורגל המקצוענית (באוקראינית: Професіональна футбольна ліга) הוא ארגון האחראי לניהול הליגה האוקראינית הראשונה והליגה האוקראינית השנייה בכדורגל. הארגון הוקם בשנת 1996 בשיתוף עם התאחדות הכדורגל האוקראינית, לאחר הקמת הליגה האוקראינית השנייה. זוהי אגודה של מועדוני כדורגל מקצועניים, שפעילותו מכוונת לפיתוח וקידום הכדורגל באוקראינה והוא מנהל את הרמות הנמוכות יותר של מערכת הליגות הכדורגל המקצועניות באוקראינה. הגוף היה מרכז את פעילותן של כל ליגות הכדורגל המקצועניות באוקראינה עד הקמת הפרמייר ליג האוקראיני בכדורגל.
היסטוריה

הארגון נוסד במאי 1996 ביוזמת בכירי מועדון דינמו קייב וחברי מועצת ליגת העל האוקראינית ומועדוני כדורגל מקצועניים במדינה. לנשיא הארגון נבחר הריהורי סורקיס. ב-17 ביולי אותה שנה הארגון הוסמך על ידי התאחדות הכדורגל האוקראינית לערוך את כלל טורנירי הכדורגל המקצועניים במדינה.
באוגוסט 2000, סורקיס נבחר לנשיא ההתאחדות לכדורגל ובמקומו נבחר ב-22 בדצמבר סגן נשיא מועדון שחטאר דונצק, ראוויל סאפיולין. שנבחר בהמשך לקדנציה שנייה. בקיץ 2008 נערכה רפורמה בליגת העל האוקראינית בכדורגל עם הקמת ארגון נפרד לניהול הליגה, מה שהותיר לליגה המקצוענית לנהל רק את הליגה הראשונה והשנייה. הארגון עצמו עבר אף הוא רפורמה עם יצירת מועצה לכל ליגה: מועצת הליגה הראשונה ומועצת הליגה השנייה שפעילותן מתואמת עם הליגה המקצוענית.
לקראת עונת 2013/2014 ארוגנה הנהלת הארגון ובה גוף ניהול עליון בשם "מועצת הליגות של ליגת הכדורגל המקצוענית של אוקראינה" (באוקראינית: Рада ліг ПФЛ), שהחליפה גוף קודם בשם המועצה המרכזית. מועצת הליגה מתכנסת מדי רבעון, שזה ארבע פעמים בשנה.
בשנת 2017 הוועד המנהל של התאחדות הכדורגל החלה ברפורמה רחבת היקף בכדורגל האוקראיני. ב-2 באוקטובר 2017 מנהלת הליגה הציגה את הרפורמה, במהלכה נערך מיתוג מחדש לכלל הליגות, לרבות שינויי לוגו.
הליגה חברה מן המניין בארגון הליגות האירופיות.
נשיאים

הריהורי סורקיס (26 במאי 1996 – 22 בדצמבר 2000)
ראוויל סאפיולין (22 בדצמבר 2000 – 16 בדצמבר 2008)
סביאטוסלב סירוטה (16 בדצמבר 2008 – 17 בדצמבר 2009)
מיקולה לאברנקו (ממלא מקום, 17 בדצמבר 2009 – 4 במרץ 2010)
מילטיי בלקוס (4 במרץ 2010 – 27 ביוני 2014)
סרהיי מקארוב (27 ביוני 2014 – ואילך)
ראו גם

ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה
התאחדות ליגת הכדורגל המקצוענית, רוסיה
נייט מקמילן

| --- | --- |

מקמילן בשנת 2022
 לידה:  3 באוגוסט 1964 (בן 60) ראלי שבקרוליינה הצפונית
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.96 מטר
 מספר:  10
 מכללה:  אוניברסיטת צ'ואן (1982–1984)  אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית (1984–1986)
 דראפט:  בחירה מספר 30, 1986 סיאטל סופרסוניקס
 קבוצות כשחקן
 1986–1998:  סיאטל סופרסוניקס
 הישגים כשחקן
 2 בחירות לחמישיית ההגנה השנייה (1994, 1995)
 קבוצות כמאמן
 1999–2000 2000–2005 2005–2012 2013–2016 2016–2020 2020–2021 2021–:  סיאטל סופרסוניקס (עוזר) סיאטל סופרסוניקס פורטלנד טרייל בלייזרס אינדיאנה פייסרס (עוזר) אינדיאנה פייסרס אטלנטה הוקס (עוזר) אטלנטה הוקס
נת'ניאל "נייט" מקמילן (באנגלית: Nathaniel "Nate" McMillan; נולד ב-3 באוגוסט 1964) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל המאמן את קבוצת אטלנטה הוקס אמריקאי. שיחק במשך 12 עונות בליגת ה-NBA, כולן כרכז קבוצת סיאטל סופרסוניקס, ולאורך התקופה רשם ממוצעים של 5.9 נקודות, 4.0 ריבאונדים, 6.1 אסיסטים ו-1.9 חטיפות למשחק. שימש כמאמן הראשי של קבוצות ה-NBA סיאטל סופרסוניקס, פורטלנד טרייל בלייזרס ואינדיאנה פייסרס.
נעורים ומכללות

מקמילן נולד וגדל בעיר ראלי שבקרוליינה הצפונית. את קריירת המכללות שלו החל באוניברסיטת צ'ואן שבצפון קרוליינה הצפונית, ולאחר שנתיים עבר לאוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית הממוקמת בעיר ראלי. בשתי עונותיו האחרונות הוביל את קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לשלב 8 הגדולות של טורניר אליפות המכללות (Elite Eight), כשהעמיד ממוצעים של כ-8.5 נקודות ו-6.0 אסיסטים בממוצע למשחק.
קריירת משחק

מקמילן נבחר על ידי סיאטל סופרסוניקס בבחירה ה-30 של דראפט ה-NBA לשנת 1986. כחודש מפתיחת עונתו הראשונה הפך מקמילן לרכז הפותח של הקבוצה, וב-23 בפברואר 1987 רשם הישג נדיר של 25 אסיסטים בניצחון קבוצתו על לוס אנג'לס קליפרס. בכך השווה מקמילן את שיא ה-NBA לאסיסטים במשחק על ידי שחקן רוקי, אותו קבע ארני דיגרגוריו בעונת 1973/1974. מקמילן המשיך לשחק עבור הסופרסוניקס לאורך כל 12 שנות הקריירה שלו, ופתח בחמישייה הפותחת בכחצי מהמשחקים. הוא התבלט כשומר וחוטף מצוין, ובעונת 1993/1994 הוביל את ה-NBA עם 3.0 חטיפות בממוצע למשחק. בסיום אותה עונה, וכן בזו שאחריה, נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה. הישג השיא של הסוניקס בתקופתו היה העפלה לגמר ה-NBA בפלייאוף 1996, בו הפסידו לשיקגו בולס בתוצאה 2–4.
תקופתו הממושכת בסיאטל הפכה אותו לסוג של סמל במועדון, מה שהקנה לו את הכינוי "מר סוניק" ("Mr. Sonic"). מקמילן שיחק בסך הכול ב-796 משחקים במדי סיאטל (רביעי בתולדות הקבוצה), חילק 4,893 אסיסטים (שני לגארי פייטון) וחטף 1,544 פעמים (שני לפייטון). בשנת 1999 הוציאה הקבוצה לגמלאות את גופייתו של מקמילן עם המספר 10.
קריירת אימון

לקראת עונת 1999/2000, שנה לאחר פרישתו ממשחק, מונה מקמילן לעוזר מאמן בסיאטל, ובמהלך העונה הבאה קודם לתפקיד המאמן הראשי כמחליפו של פול וסטפאל. בעונת 2001/2002 העפילה הקבוצה לפלייאוף ה-NBA מהמקום השביעי במערב, והפסידה בסיבוב הראשון לסן אנטוניו ספרס (3-2). כוכבי הקבוצה באותה תקופה היו גארי פייטון ו-וין בייקר, ולאחר מכן ריי אלן ורשארד לואיס. מקמילן המשיך להחזיק בתפקיד מאמן הסופרסוניקס עד סיום עונת 2004/2005, בה הגיעה סיאטל לחצי גמר המערב, לראשונה מזה 7 עונות, אך הודחה ממנו כשהפסידה לספרס בתוצאה 2–4.
בעונת 2005/2006 עזב מקמילן את מועדון הסופרסוניקס אחרי 19 עונות רצופות (כשחקן וכמאמן), כשמונה למאמן פורטלנד טרייל בלייזרס. מתוך 6 עונותיו הראשונות בפורטלנד, העפילה הקבוצה 3 פעמים לשלב הפלייאוף, בהנהגת ברנדון רוי ולמרכוס אולדרידג', ובשלוש הפעמים הפסידה בסיבוב הראשון בתוצאה 2–4. במהלך עונתו השביעית עם הבלייזרס, 2011/2012, פוטר מקמילן מתפקידו והוחלף על ידי עוזרו קיילב קנאלס. במקביל לתפקידו בפורטלנד, שימש מקמילן גם כאחד מעוזרי המאמן של מייק ששבסקי בנבחרת ארצות הברית. במסגרת התפקיד השתתף באליפות העולם בכדורסל 2006, באולימפיאדת בייג'ינג (2008) ובאולימפיאדת לונדון (2012).
בעונת 2013/2014 מונה לעוזר מאמן באינדיאנה פייסרס תחת פרנק ווגל, וב-16 במאי 2016, לקראת עונת 2016/2017, החליף את ווגל כמאמן הראשי של הקבוצה. בכל אחת מ-4 עונותיו בתפקיד רשמה אינדיאנה בין 42 ל-48 ניצחונות בעונה הסדירה, ובכולן הודחה מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון. באוגוסט 2020 פוטר מאימון הקבוצה.
בנובמבר 2020 מונה לעוזר המאמן של אטלנטה הוקס, תחת לויד פירס. לאחר שפירס פוטר במרץ 2021, מונה למאמן הזמני של הקבוצה. הוא הוביל את אטלנטה לפלייאוף לראשונה זה ארבע שנים, מהמקום החמישי באזור המזרחי. הצלחתה של הקבוצה נמשכה בפלייאוף, שבו הגיעה לגמר המזרח, לאחר ניצחונות על ניו יורק ניקס ועל המקום הראשון בעונה הסדירה, פילדלפיה 76', בשבעה משחקים.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של מקמילן ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של מקמילן, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1986, באתר basketball-reference.com
↑  דוח המשחק בין הקליפרס לסוניקס, באתר basketball-reference.com
↑  What the Hell Happened to Ernie DiGregorio?, באתר celticslife.com,‏ 4 במאי 2011
↑  המובילים הסטטיסטיים של סיאטל/אוקלהומה סיטי, באתר basketball-reference.com
↑  פרופיל השחקן, באתר insidehoops.com
↑  פורטלנד מפטרת את מקמילן מעמדת המאמן, באתר oregonlive.com,‏ 15 במרץ 2012
↑  מקמילן מונה למאמן אינדיאנה, באתר ערוץ הספורט, 16 במאי 2016
↑  אינדיאנה מפטרת את מקמילן, באתר הפייסרס, 26 באוגוסט 2020
שטפן דובאי

שטפן דוׂבאי (ברומנית: Ștefan Dobay; ‏26 בספטמבר 1909 – 7 באפריל 1994) היה כדורגלן ומאמן רומני, ששיחק בעמדת החלוץ.
קורות חיים

דובאי נולד ב-26 בספטמבר 1909 במשפחה ממוצא הונגרי, בכפר אויסנטש (כיום דומברוויצה), על יד טימישוארה, מחוז טימיש בחבל באנאט, באימפריה האוסטרו-הונגרית של אותם הימים, כיום בשטח רומניה. את הקריירה החל ב"באנאטול טימישוארה" ב-1926 שהשתתפה אז באליפות האזורית טימישוארה מכיוון שהליגה הרומנית הוקמה רק ב-1932. לכל אורך שנות ה-30 של המאה ה-20 שיחק דובאי ב"ריפנסיה טימישוארה" שהייתה לקבוצה הרומנית המצליחה ביותר בתקופה זאת עם 4 תוארי אליפות ושני גביעים. בנוסף לכך היה למלך השערים בליגה ארבע פעמים. לאחר מכן עבר להונגריה לפני שחזר לארץ מולדתו אחרי אירועי מלחמת העולם השנייה והוא סיים את הקריירה ב-1948.
דובאי שיחק לראשונה בנבחרת הרומנית ב-25 במאי 1930 במסגרת גביע בלקאן 1929–1931 נגד יוון. באותו טורניר של 1933 זכה וסיים כמלך השערים עם חמישה שערים כשהוא כובש בכל שלושת המשחקים. ב-1936 זכה עימה פעם נוספת. בנוסף לכך השתתף במונדיאל 1934 ו-1938 שבשניהם נבחרתו הפסידה בשמינית הגמר וגם כבש במשחקים אילו.
לאחר סיום הקריירה ככדורגלן היה דובאי למאמן. תחילה היה על תקן שחקן-מאמן בפלאקרה מדיאש בעונת 1947/48. אחר כך אימן את ריפנסיה טימישוארה בליגה הראשונה לפני שעבר ליריבתה, לוקומוטיבה טרגו מורש. עד 1959 היה מאמן בכמה קבוצות רומניות כולל את סטיאווה בוקרשט עימה זכה באליפות ב-1956. דוביי נפטר ב-7 באפריל 1994 בטרגו מורש שברומניה.
תארים > כשחקן

אליפות רומניה (4): 1932/33, 1934/35, 1935/36, 1937/38
הגביע הרומני (2): 1933/34, 1935/36
גביע בלקאן (2): 1933, 1936
מלך השערים בליגה הרומנית (4): 1932/33, 1933/34, 1934/35, 1936/37
תארים > כמאמן

אליפות רומניה: 1956
ויולה אמהרד

ויולה אמהרד (Viola Amherd; נולדה ב-7 ביוני 1962) היא פוליטיקאית שווייצרית ממפלגת המרכז, המשמשת כחברת המועצה הפדרלית של שווייץ ובמקביל מכהנת כראש המחלקה הפדרלית לביטחון, הגנה אזרחית וספורט, היא האישה הראשונה העומדת בראש מחלקה זו. כיהנה כנשיאת שווייץ לשנת 2024.
ביוגרפיה

אמהרד סיימה בשנת 1982 את לימודיה במכללת בריג בעיר בריג-גליס (Brig-Glis) שבקנטון ואלה. אז החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת פריבור וסיימה את הלימודים שם ב-1987. לאחר התמחות הוסמכה ב-1991 כעורכת דין ונוטריונית מטעם קנטון ואלה. עד 1994 עבדה כעורכת דין פרטית, ולאחר מכן ועד 2006 בתפקיד שיפוטי בנציבות הפדרלית לערעורים במשאבי אנוש.
אמהרד הייתה חברת מועצת בריג-גליס בשנים 1992–1996. בשנים 1996–2000 הייתה סגנית ראש המועצה וב-2000 עד 2012 עמדה בראשה. בשנים 2005–2018 הייתה חברת המועצה הלאומית (הבית התחתון של האספה הפדרלית של שווייץ) מטעם קנטון ואלה.
ביוגרפיה > כהונה במועצה הפדרלית

בסוף שנת 2018 נבחרה על ידי האספה הפדרלית לכהן במועצה הפדרלית במקום דוריס לויטהרד. ב-1 בינואר 2019 נכנסה לתפקידה כשרה לביטחון, הגנה אזרחית וספורט.
אמהרד הייתה חברת המפלגה הנוצרית דמוקרטית, שב-2021 התאחדה עם המפלגה השמרנית דמוקרטית כדי להקים את מפלגת המרכז.
בדצמבר 2022 נבחרה לשמש סגנית נשיא שווייץ, לצידו של אלן ברסה לשנת 2023.
בדצמבר 2023 נבחרה על ידי המועצה הפדרלית, ברוב של 158 חברים מתוך 243, לשמש כנשיאת שווייץ בשנת 2024.
חיים אישיים

אמהרד רווקה ומתגוררת בעיירה בריג-גליס.
אדוארד ארטמייב

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1937 נובוסיבירסק, ברה"מ 
 פטירה:  29 בדצמבר 2022 (בגיל 85) מוסקבה, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה, האקדמיה לאמנות מקהלה על שם ויקטור פופוב 
 סוגה:  מוזיקה אלקטרונית, פסקול סרטים 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  כלי מקלדת 
 חברת תקליטים:  מיוזיאה 
 צאצאים:  ארטמי ארטמייב 
 פרסים והוקרה:  אמן העם של הפדרציה הרוסית (1999)  עיטור אלכסנדר נבסקי (16 ביולי 2018)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית (16 באוגוסט 2013)  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה (1985)  פרס שירות הביטחון הפדרלי הרוסי  מסכת הזהב  פרס ניקה  פרס הפדרציה הרוסית  גיבור העמל של הפדרציה הרוסית  פרס האחים וסילייב של הרפובליקה הסובייטית הרוסית  פרס נשר הזהב 
 פרופיל ב-IMDb
 
אדוארד ניקולייביץ' ארטמייב (ברוסית: Эдуард Николаевич Артемьев;‏ 30 בנובמבר 1937 – 29 בדצמבר 2022) היה מלחין סובייטי ורוסי. בשנת 1999 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית ובשנת 2022 תואר גיבור העמל של הפדרציה הרוסית. בנוסף זכה ארבע פעמים בפרס הפדרציה הרוסית (1993, 1995, 1999, 2017).
ארטמייב ידוע כמחבר המוזיקה לסרטים של אנדריי טרקובסקי, ניקיטה מיכאלקוב ואנדריי קונצ'לובסקי.
ביוגרפיה

אדוארד ארטמייב נולד ב-30 בנובמבר 1937 בנובוסיבירסק. בגיל שבע נשלח למוסקבה, לדודו.
את השכלתו המוזיקלית הראשונית קיבל בבית הספר למקהלה במוסקבה. בשנת 1960 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון של מוסקבה.
פרסום רחב בא לארטמייב בעבודתו בקולנוע. הוא כתב מוזיקה ליותר מ-200 סרטים עלילתיים, סרטי תעודה וסרטי אנימציה. ביניהם שלושה סרטים של אנדריי טרקובסקי: סולאריס (1972), מראה (1975), סטאלקר (1979), סרטים של ניקיטה מיכאלקוב, אנדריי קונצ'לובסקי ואחרים.
מוזיקה לסרטים > עבודות נבחרות

סולאריס (1972)
מראה (1975)
עבד לאהבה (1976)
יצירה לא גמורה לפסנתר מכני (1977)
סטאלקר (1979)
סיביריאדה (1979)
כמה ימים בחייו של א.א. אובלומוב (1976)
אורגה — תחום האהבה (1991)
שמש בוגדנית (1994)
אודיסיאה (1997)
הספר מסיביריה (1998)
12 (2007)
אגדה מספר 17 (2013)
לילותיו הלבנים של הדוור (2014)
מכת שמש (2014)
גיבור (2016)
נירנברג (2023)
הערות שוליים

↑  Эдуард Артемьев, Кино-Театр.Ру
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397957705171  PLWABN: 9810583315305606  BIBSYS: 4025874  BNE: XX1601107  BnF: cb13984776x (data)  GND: 133135233  ICCU: UBOV489783  ISNI: 0000 0001 0858 7510  LCCN: nr93013449  LNB: 000186914  MusicBrainz: 0d512eb7-93b7-4cda-8e97-dcd9a80ebfad  NKC: js20031013004  NLK: KAC2020R3496  NTA: 371135745  RERO: 02-A000009912  SUDOC: 057061386  VIAF: 76509448   WorldCat (עם VIAF): 76509448