stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זאפיר
היסטוריה

זאפיר הוקמה בעיר קולומביה במדינת מיזורי שבארצות הברית, על ידי ווייד פוסטר, בריאן הלמיג ומייק קנופ במסגרת חממת Startup Weekend Columbia. אחרי שבקשת מימון ראשונה שנדחתה ב-2011, הם יצרו האב-טיפוס  עם 25 אפליקציות מחוברות ובעזרתו הם התקבלו לאקסלרטור Y Combinator והחברה עברה למאונטיין ויו, קליפורניה. באוקטובר 2012  זאפיר ערכהסבב גיוס נוסף של 1.3 מיליון דולר בהובלת חברת ההשקעות העולמית Bessemer Venture Partners. החברה הגיע לרווחיות בשנת 2014.
במארס 2017  החברה הציעה חבילת תמריץ של 10,000 דולר החזר לעובדים שרוצים לעבור מחוץ לאזור מפרץ סן פרנסיסק. ההכרזה על התוכנית הביאה לגידול של 50% במספר המועמדים למשרות בחברה.
כל עובדי זאפיר עובדים מרחוק מיום הקמתה ב-2011. נכון לינואר 2022 החברה מעסיקה כ-500 עובדים ב-38 מדינות.
זאפיר משתמשת בטכנולוגיות הבאות: Python/Django, JavaScript/React.
הערות שוליים

↑  אינטגרציה עם Zapier, באתר Monday
↑  תוסף Zapier לדפדפן Chrome, באתר גוגל Chrome
↑  Zapier
ז'אבאלי

| --- | --- |
סמל ז'אבאליסמל ז'אבאלי
הכנסייה הקתולית בז'אבאלי
הכנסייה הקתולית בז'אבאלי
 מדינה:  סרביה סרביה
 פרובינציה:   וויבודינה
 מחוז:  באצ'קה הדרומי
 ראש העיר:  צ'דומיר בוז'יץ'
 שטח:  131.4 קמ"ר
 גובה:  72 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  9.107 (2011)
  ‑ במטרופולין:  25,777 (2011)
  ‑ צפיפות:  76 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  45°22′12″N 20°03′30″E﻿ / ﻿45.37000°N 20.05833°E﻿ / 45.37000; 20.05833
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.zabalj.rs
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סרביה מוגדלת) בלגרד ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי זָ'אבָּאלִי(למפת סרביה רגילה) בלגרד ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי זָ'אבָּאלִי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
זָ'אבָּאלִי (בסרבית קירילית: Жабаљ, בסרבית בכתב לטיני: Žabalj, תעתיק מדויק לעברית: זָ'אבָּאל) היא עיירה ורשות מקומית בסרביה השוכנת במחוז באצ'קה הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה, סמוך לנהר טיסה.
היסטוריה

תיעוד ראשון בכתובים ליישוב בשם ז'בלה הוא מ-1514 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. בהמשך המאה ה-16 נכבש היישוב על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) נכבש האזור על ידי צבא ממלכת הבסבורג ולאחר חתימת הסכם קרלוביץ נותר בשטח הספר של הממלכה.
בהמשך נשלט היישוב על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ובראשית המאה ה-20 נמנו במקום 8,000 תושבים. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה ז'אבאלי בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור ז'אבאלי נמסר לחזקת הונגריה. ההונגרים ביצעו טבח בתושבי העיירה היהודים, הסרבים ובני רומה ובמהלכו רצחו 666 תושבים. לאחר המלחמה נכלל היישוב בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה והפך למרכז חקלאי ותעשייתי אזורי וכלל תעשיית מזון וחומרי בניין. לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללת העיירה בשטח סרביה.
דמוגרפיה

לאחר מלחמת העולם השנייה ועד לראשית המאה ה-21 היה גידול מתון ויציב במספר תושבי העיירה. בין 1948 ל-2002 גדלה האוכלוסייה ב-52.52 אחוזים. החל מהעשור השני של המאה ה-21 התהפכה המגמה והחל קיטון מתון. מספר התושבים ירד מ-9,598 ב-2002 ל-9,161 ב-2011, קיטון של 4.25 אחוזים. הגיל הממוצע של תושבי העיירה הוא 37.7. למעלה מ-90 אחוזים מתושבי העיירה הם ממוצא סרבי.
הקהילה היהודית

תיעוד לקהילה יהודית בעיירה קיים מסוף המאה ה-19. ב-1904 הוקם בית הכנסת הקהילתי. ב-1931 נמנו בעיירה 41 יהודים, ובפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 100 נפשות. לקהילה זו השתייכו יהודי הכפרים גוֹסְפּוֹגִ'ינְצִי (אנ') וג'וּרְגֶ'בוֹ (אנ'). קהילות קמה שם בסוף המאה ה-19 וב-1900 הוקמו בתי כנסת. מספר יהודי הכפרים הלך וקטן לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בגוספוג'ינצי 10 יהודים ובג'ורג'בו 22.
בין 6 ל-23 בינואר 1942 ערך צבא הונגריה את הראצייה בכל אזור דרום באצ'קה, ובמהלכה הוציאו ההונגרים להורג כ-4,000 יהודים, סרבים ובני רומה. לז'אבאלי ולגוספוג'ינצי הגיעו ההונגרים ב-7 בינואר, ובמשך יומיים עצרו את בני הקהילה. הם הובלו למחסנים ריקים, הוכו קשות ונשים נאנסו. ההונגרים רצחו לפחות 29 מקהילת ז'אבאלי ואת כל יהודי גוספוג'ינצי וג'ורג'בו. הגופות הועמסו על משאיות והושלכו לנהר טיסה. אלו שלא נרצחו בראצייה נרצחו בהמשך כחלק משואת יהודי הונגריה. ב-1948 נהרסו מבנה בית הכנסת בגוספוג'ינצי ובג'ורג'בו, וב-1950 נהרס מבנה בית הכנסת בז'אבאלי על ידי השלטונות היוגוסלביים.
הערות שוליים

↑  , מפקד האוכלוסין בסרביה (2011), באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בסרביה, אוחזר ב-5 באפריל 2018 (בסרבית).
1 2  הקהילה היהודית בז'אבאלי, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 127.
↑  היסטוריה של ז'אבלי, באתר הרשות המקומית ז'אבאלי (בסרבית).
↑  Paul Mojzes‏, Balkan Genocides: Holocaust and Ethnic Cleansing in the Twentieth Century, ניו יורק, 2011, עמוד 88 (באנגלית).
↑  אתרי מורשת יהודית בסרביה, באתר jewish-heritage-europe.eu (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4119206-0  VIAF: 234637027   WorldCat (עם VIAF): 234637027
הרכס המזרח-פסיפי

הרכס המזרח-פסיפי משתרע דרומה החל במפרץ קליפורניה
הרכס המזרח-פסיפי בקו רוחב 21 צפון. בסיס של ארובת מעשנה שחורה
הרכס המזרח-פסיפי הוא רכס מרכז-אוקייני, גבול פתיחה בין לוחות טקטוניים המתנשא לאורך קרקעית האוקיינוס השקט. הוא מפריד בין הלוח הפסיפי ממערב לבין (מצפון לדרום) הלוח הצפון-אמריקאי, לוח ריביירה (אנ'), לוח קוקוס, לוח נסקה והלוח האנטארקטי. הוא משתרע דרומה ממפרץ קליפורניה באגן ימת סלטון בדרום קליפורניה לנקודה קרוב ל-W‏130°-S‏55°, שם הוא מצטרך לרכס הפסיפי-אנטארקטי (אנ') שכיוונו מערב-דרום-מערב בכיוון אנטארקטיקה, סמוך לניו זילנד (אם כי יש המתייחסים לרכס הפסיפי-אנטארקטי כחלק הדרומי של הרכס המזרח-פסיפי). חלק ניכר מהרכס נמצא במרחק של כ-3,200 קילומטרים מחופי אמריקה הדרומית ומתנשא לגובה של כ-1,800–2,700 מטרים מעל קרקעית הים שסביבו.
סקירה

הקרום הימי מתרחק מהרכס המזרח-פסיפי לשני הצדדים. ליד אי הפסחא השיעור הוא מעל 150 מילימטרים בשנה, הקצב המהיר ביותר בעולם. עם זאת, בקצה הצפוני הוא איטי בהרבה רק כ-60 מילימטרים בשנה. בצד המזרחי של הרכס המזרח-פסיפי מתנגשים הלוחות הטקטוניים קוקוס ונסקה, הנעים מזרחה, בלוח הדרום-אמריקאי הנע מערבה ובלוח הצפון-אמריקאי ועוברים הפחתה תחתיהם. רצועת הרי הגעש לאורך הרי האנדים וקשת הרי הגעש דרך אמריקה המרכזית ומקסיקו הם התוצאות הישירות של התנגשות זו. צפונית-מזרחית לחצי האי באחה קליפורניה, המכונה לפעמים "אזור הבקע מפרץ קליפורניה"". באזור זה, קרום אוקיאני שזה עתה נוצר מתערבב בקרום יבשתי שנבקע שמקורו בלוח הצפון-אמריקאי.
ליד אי הפסחא, פוגש הרכס המזרח-פסיפי את רכס צ'ילה (אנ') במיקרו-לוחות של אי הפסחא וחואן פרננדס, פונה מזרחה ושם הוא עובר הפחתה מתחת ללוח הדרום-אמריקאי בתהום פרו-צ'ילה (אנ') לאורך חופי דרום צ'ילה. הרחבה הדרומית של הרכס המזרח-פסיפי (המכונה הרכס הפסיפי-אנטארקטי (אנ')) מתמזגת עם הרכס ההודי הדרום-מזרחי (אנ') בצומת המשולש מקווארי (אנ') מדרום לניו זילנד.
לחלקים מהרכס המזרח-פסיפי השקט יש התפשטות אלכסונית, כלומר התפשטות קרקעית הים שאינה ניצבת לקטע הרכס הקרוב ביותר.
לאורך הרכס המזרח-פסיפי התגלו נביעות הידרותרמיות המכונות מעשנות שחורות לראשונה על ידי פרויקט RISE בשנת 1979, ומאז נחקרו בהרחבה. מעשנות אלו יוצרות מרבצי עפרות סולפידיים מסיביים ממקור געשי (Volcanogenic massive sulfide ore deposit) על קרקעית האוקיינוס. יצורים ייחודיים רבים של מים עמוקים נמצאו סמוך לנביעות הידרותרמיות, המתקיימים במערכת אקולוגית כימוסינתטית ולא כזו המשתמשת בפוטוסינתזה. החלק הדרומי של הרכס המזרח-פסיפי הוא אחד החלקים המתפשטים במהירות ביותר במערכת רכס מרכז-אוקייני של כדור הארץ.
הערות שוליים

↑  "Understanding plate motions", USGS.
↑  Britannica
↑  Zhang, Tuo; Gordon, Richard G.; Wang, Chengzu (2018). "Oblique seafloor spreading across intermediate and superfast spreading centers". Earth and Planetary Science Letters. 495: 146–156. Bibcode:2018E&PSL.495..146Z. doi:10.1016/j.epsl.2018.05.001.
↑  Spiess, F. N.; Macdonald, K. C.; Atwater, T.; Ballard, R.; Carranza, A.; Cordoba, D.; Cox, C.; Garcia, V. M. D.; Francheteau, J. (1980-03-28). "East Pacific Rise: Hot Springs and Geophysical Experiments". Science (באנגלית). 207 (4438): 1421–1433. Bibcode:1980Sci...207.1421S. doi:10.1126/science.207.4438.1421. ISSN 0036-8075. PMID 17779602.
↑  Haymon, Rachel M.; Kastner, Miriam (1981). "Hot spring deposits on the East Pacific Rise at 21°N: preliminary description of mineralogy and genesis". Earth and Planetary Science Letters (באנגלית). 53 (3): 363–381. doi:10.1016/0012-821X(81)90041-8.
↑  Herzig, P. M.; Petersen, S.; Hannington, M. D. (2000). "Polymetallic Massive Sulphide Deposits at the Modern Seafloor and their Resource Potential" (PDF). ISA Technical Study: No. 2. International Seabed Authority. p. 8.
↑  Corliss, John B.; Dymond, Jack; Gordon, Louis I.; Edmond, John M.; von Herzen, Richard P.; Ballard, Robert D.; Green, Kenneth; Williams, David; Bainbridge, Arnold (1979-03-16). "Submarine Thermal Springs on the Galápagos Rift". Science (באנגלית). 203 (4385): 1073–1083. Bibcode:1979Sci...203.1073C. doi:10.1126/science.203.4385.1073. ISSN 0036-8075. PMID 17776033.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315127591   WorldCat (עם VIAF): 315127591
ויליאם הוגארת

| --- | --- |

"הצייר וכלב הפאג שלו", דיוקן עצמי של הוגארת עם כלבו, 1745
 לידה:  10 בנובמבר 1697 לונדון, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  26 באוקטובר 1764 (בגיל 66) לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 מקום קבורה:  St. Nicholas Church, Chiswick 
 לאום:  אנגלים 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות חזותית, גרפיקה 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפע על ידי:  John Vanderbank 
 יצירות ידועות:  The Graham Children, Satire on False Perspective, The Shrimp Girl, Marriage A-la-Mode: 2. The Tête à Tête, A Rake's Progress 
 בן או בת זוג:  Jane Hogarth 
 
ויליאם הוגארת (באנגלית: William Hogarth;‏ 10 בנובמבר 1697 – 26 באוקטובר 1764) היה צייר, תחריטן וקריקטוריסט אנגלי. יצירותיו, המאופיינות בביקורת חברתית ואירוניה נושכת, הקדימו את הקריקטורה הפוליטית ואמנות הקומיקס. הוא יצר מתמונות ריאליסטיות ועד לסדרות של ציורים, הדפסים ותחריטים ברצף, בעלי "נושאים מוסריים מודרניים", כהגדרתו. בעקבות איוריו הסאטיריים-פוליטיים נטבע המושג "סגנון הוגארת'י".
משפחתו וצעירותו

ויליאם הוגארת נולד בברת'ולומיו קלוס (Bartholomew Close) ברובע וסט סמית'פילד (Smithfield) בלונדון, הבכור מבין שלושת ילדיהם של ריצ'רד הוגארת, מורה ללטינית וליוונית ומחבר ספרי לימוד, שמוצאו מוסטמורלנד, ושל אן, בת לבית גיבונס.
כשהיה הוגארת נער, פתח אביו בית קפה לחובבי לטינית בשכונת קלארקנוול (Clerkenwell), קרוב לשער סנט ג'ון (St.John's Gate), שפעל בין השנים 1703–1708. העסק כשל כלכלית, ובגלל חובות שלא היה מסוגל לשלם נשלח האב לחמש שנות מאסר בבית הסוהר לחייבים Fleet Prison. בימי מאסרו המשפחה התגוררה בסמוך לכלא. לאחר שחרורו עסק האב בביקורת ובהגהה בבית דפוס לפרנסת משפחתו. ניסיונותיו לפרסם מילון ללטינית שחיבר נכשלו. בנסיבות עגומות אלו לא התאפשר לבן ויליאם לקבל השכלה מקצועית או אקדמית.
בשנים 1714–1720 הועסק כשוליה בסדנתו של צורף בכסף ובזהב, בשם אליס גמבל, בלסטר פילדס (Leicester Fields) ולמד לצרוף בעצמו סמלים מסחריים ותחריטים. באותה תקופה עקב אחרי המתרחש ברחובות לונדון ובירידיה והשתעשע בשרבוט הדמויות שראה סביבו. הוא התחיל לפקוד את המועדון "רוז אנד קראון", לצידם של פיטר טילמאנס, ג'ורג' ורטיו, מיקאל דאהל וחובבי אמנות אחרים.
דרכו של אמן > תחילת הקריירה, לימודים ונישואים

באפריל 1720 פתח הוגארת הבן עסק משלו לתחריטי נחושת ליצור סמלי חנויות, שלטים, תוויות למוכרי ספרים ועוד. בהמשך עבד אצל אמן הגובלנים ג'ושואה מוריס, על מנת להכין לו ציור לגובלן "יסוד האדמה" (1727), אלא שמוריס לא רצה לקנות את העבודה בטענה ששמע כי הוגארת אינו צייר, אלא תחריטן. בתביעה שהוגשה נגד מוריס, בית משפט בוסטמינסטר הכריע לטובת הוגארת ב-28 במאי 1728.
באותו זמן התחיל הוגארת ליצור איורים לכתביהם של ויליאם קינג, צ'ארלס גילדון ואוברי דה לה מוטריי, מבלי לוותר על שאיפתו להיות צייר ממש. תחילה למד באקדמיה לאמנות שהקימו לואי שרון וג'ון ונדרבאנק בסנט מרטינ'ס ליין (St.Martin's Lane Academy) ‏ (1720–1725). בנסיבות אלה התוודע לציירים ההולנדים, אבל לא רווה נחת משיטת ההוראה המיושנת וב-1725 נרשם לאקדמיה לציור שהקים  סר ג'יימס ת'ורנהיל בקובנט גארדן.
ת'ורנהיל התרשם מסדרת התמונות הראשונה של הוגארת, "דרכה של זונה" (A Harlot's Progress) והסכים, אחרי משבר קשה ביחסיהם, לאפשר לו להינשא לבתו - באומרו ש"מי שמסוגל לצייר כך יכול לפרנס אישה".
בשנת 1725 יצר הוגארת 17 תחריטים בשביל הספר "הדיבראס" מאת הסופר סמואל בטלר (1612–1680), שסיפק לו גם את הנושאים ל-12 הדפסים שפורסמו בנפרד.
מתחילת הקריירה האמנותית שלו יצא הוגארת נגד הזרם הנאו-קלאסי והאדריכלות הנאו-פאלדיאנית, שרבים מהאצילים העריכו מאוד, ושנושאי הדגל העיקריים שלהם היו הלורד ברליגטון והצייר והאדריכל ויליאם קנט. הוגארת, לעומתם, יצר תחריטים סאטיריים על חיי האמנים, הפוליטיקאים והבנקאים.
קרבתו לת'ורנהיל, שהיה גם חבר בפרלמנט, מחסידי הורס וולפול, סייעה להוגארת בהרחבת רשת הקשרים שלו, וגם בהשגת הזמנות לעבודות מצד מוסדות ואנשים פרטיים רמי-מעלה. עם זאת, הלורד ברלינגטון מנע ממנו את הזכות לצייר תמונות בשירות משפחת המלוכה.
דרכו של אמן > קרבתו לעולם התיאטרון

כבר מימיו הראשונים גילה הוגארת כישרון כסאטיריקן. בהמשך נמשך גם לז'אנר הדרמטי ואייר את "אופרת הקבצנים" של ג'ון גיי (1728), ו"סצנה מן הסערה" מאת שייקספיר Scene from The Tempest‏ (1736–1738) וכן צייר את השחקן דייוויד גריק בתפקיד ריצ'רד השלישי. הוגארת נהג לומר:"הציור שלי הוא במתי וגיבורי הם שחקנים המשחקים פנטומימה שקטה".
דרכו של אמן > סיפורי מוסר

הוגארת הצטיין בתיאור אקספרסיבי של אנשים פשוטים ושל נציגי הבורגנות העולה, אך לשיאו היצירתי הגיע בתמונות שכינה "קטעים מוסריים", ועסקו בסוגיות מוסריות מאותה תקופה. כפי שהסופר ג'ונתן סוויפט עשה בכתביו, כך הצליף הוגארת' הצייר במנהגי החברה בריטית בציוריו ואיוריו.
הוגארת התעניין ברפורמות חברתיות, והתיידד עם סופרים כמו טוביאס סמולט והנרי פילדינג, איתם חלק את המיאוס מהשחיתות הפוליטית. על מנת להגיע לציבור רחב ככל הניתן, שאף האמן לגוון את סגנון עבודותיו. ב"עידן הרציו", אודות ניצחון הדת הפרוטסטנטית באנגליה, הוא ביקש לעורר את עניין הקהל באמנות העכשווית המקומית על ידי בחירת נושאים חינוכיים ומוסריים. ולפיכך, אף שזכה להצלחה על ידי תמונות הדיוקן שצייר, פנה הוגארת בהתלהבות אל הז'אנר החדש והמקורי שיזכה אותו בתהילה - הציורים והתחריטים בנושאים מוסריים בני זמנו.
אחרי שהראה לידידיו תמונה שהציגה זונה מתעוררת משנתה, ייתכן בהשפעת רומן מאת דניאל דפו, החליט הוגארת לשלב תמונה זו בסדרה של שש תמונות שתתארנה את גלגוליה האומללים של נערה כפרית: "דרכה של זונה" הושלמה בסוף שנת 1731 והצלחתה דחפה את האמן להביא לעולם סדרה נוספת, "דרכו של הולל" (A Rake's Progress), שאותה סיים ב-1735 . הוא תיאר בה את הצרות הניחתות על גבר כתוצאה מהתמכרות לאלכוהול ולנשים. באותה רוח יצר הוגארת את ששת תחריטי הנחושת "נישואים אופנתיים" (1743–1745), תיאור סאטירי, אך מתוחכם, של "הרפתקה מודרנית בחברה הגבוהה".
האמן התקרב גם לגובלן העממי. למשל, לקראת תום שיגעון הג'ין יצר הוגארת את "רחוב הבירה ומשעול הג'ין" (Beer Street and Gin Lane,‏ 1751), יצירה המתארת את האפקטים המיטיבים של שתיית הבירה לעומת האסון שבשתיית הג'ין. באופן דומה, "חריצות ועצלות" (Industry and Idleness, ‏1747), יצירה בת שנים-עשר פרקים, מתארת את הקריירות המנוגדות של שני שוליות. המידות הטובות של אחד מובילות אותו לתפקיד הרם של ראש עיריית לונדון (Lord Mayor), בעוד המנהגים הרעים של השני מובילים אותו לגרדום.
במקביל  להצלחתו הבלתי מעורערת כ"צייר של היסטוריה קומית", כפי שהגדיר אותו הנרי פילדינג, ניסה הוגארת את כוחו גם בציורים בהשראה דתית. בשנים 1735–1736 צייר את "השומרוני הטוב" ואת "הבריכה בבית חסדא" עבור גרם מדרגות הכבוד של בית החולים סנט ברת'ולומיו, ובשנת 1756 את הטריפטיך הגדול של כנסיית סנט מרי רדקליף בבריסטול. אולם ציורים אלה לא זכו לעניין בסביבה האנגלית הפרוטסטנטית.
בשנת 1757 התמנה הוגארת ל Serjeant Painter של המלך.
"חוק הוגארת"

בשנת 1735, ביוזמתם של הוגארת ואחרים, הוגשה לפרלמנט הבריטי עצומה שביקשה להטיל איסור על העתקת יצירות אמנות ללא רשות היוצרים. הפרלמנט נענה לקריאה ואישר חוק להגנת זכויות היוצרים, שנודע כ"חוק הוגארת".
חייו הפרטיים

בערך לפני שנת 1728 התקבל הוגארת כבונה חופשי ללשכה שהייתה מתכנסת ב"טברנת היד ועץ התפוח" ברחוב ליטל קווין (Little Queen Street). מאוחר יותר הוא פעל במסגרת לשכת "קרייר סטון" (Carrier Stone) ולשכת "גראן סטיוארד" (Grand Stewards). בשביל התלבושת המגיסטר של האחרונה עיצב תכשיט המכונה לפי שמו -Hogarth Jewel.
תורת הבונים החופשיים נתנה השראה לכמה מתחריטיו של הוגארת, כמו "הלילה", שהיה, מאוחר יותר, לחלק מהסדרה הקרויה "ארבעת הזמנים של היום" (Four Times of the Day).
הוגארת נפטר בלונדון ב-26 באוקטובר 1764 והובא לקבורה בחצר כנסיית סנט ניקולאס בצ'יזיק מול (Chiswick Mall) שברובע צ'יזיק. ידידו, דייוויד גאריק חיבר את האפיטף על מצבתו:
Farewell great Painter of Mankind

Who reach'd the noblest point of Art

Whose pictur'd Morals charm the Mind

And through the Eye correct the Heart.



If Genius fire thee, Reader, stay,

If Nature touch thee, drop a Tear:

If neither move thee, turn away,

For Hogarth's honour'd dust lies here.
הוגארת היה נשוי לג'יין תורנהיל, בת מורו ורבו, סר ג'יימס תורנהיל, החל מ 23 במרץ 1729. לבני הזוג לא היו ילדים, אך הם אירחו בביתם ילדים יתומים. הוגארת נמנה עם הנהלת "בית האסופים" Foundling Hospital. הוא עיצב את סמלו של המוסד והתלבושות של חוסיו, ואף תרם לו שתיים מיצירותיו. ביוזמתו התקיימו במקום תערוכות ציורים. להוגארת היו שתי אחיות צעירות ממנו, מרי ואן.
מורשתו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הנצחתו

בית של ויליאם הוגארת ברובע צ'יזיק, במערב לונדון, הפך למוזיאון. בסמוך אליו נמצא מחלף, הידוע כ"צומת הוגארת'".
הערות שוליים

↑  D.Bindman op.quot
↑  D.Bindman שם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262716705171  PLWABN: 9810670101405606  AAG: 689  AGSA: 3982  BIBSYS: 90132969  BNE: XX1115646  BnF: cb121912488 (data)  CANTIC: a10100878  CiNii: DA01215079  GND: 118552805  ICCU: CFIV007808  ISNI: 0000 0001 2099 3749  KulturNav: 10f0f4f9-37da-499c-b9d8-ee83ebdf0ea3  LCCN: n80126106  LNB: 000197868  MusicBrainz: 42026ddd-d3c1-48cd-a1b6-976fba27d4af  NDL: 00468453  NGV: 3518  NKC: jn19990003586  NLA: 35201047  NLG: 262403  NSK: 000080111  NTA: 068491387  RERO: 02-A017349028  RKD: 39049  SELIBR: 260633  SNAC: w6qj7ftn  SUDOC: 03051312X  TePapa: 1081  Trove: 862352  ULAN: 500004242  VcBA: 495/113868  VIAF: 17268409   WorldCat (עם VIAF): 17268409 
סאטירה של המנהגים בשעת בחירות
דרכה של זונה, התמונה הראשונה בסדרה
כנסיית סנט ניקולס ברובע צ'יזיק, שבחצרה נמצא קברם של האמן ושל אשתו
הקבר של ויליאם וג'יין הוגארת
הרביעייה ההונגרית

רביעיית המיתרים ההונגרית הייתה הרכב קאמרי בעל שם עולמי, שנודע בעיקר בביצועי רביעיות מיתרים של בטהובן ושל בארטוק. הרביעייה נוסדה בבודפשט בשנת 1935 (בשם "הרביעייה ההונגרית החדשה") והתפרקה בשנת 1972.
חברי הרביעייה > כינור ראשון

שאנדור וג (1937-1935)
זולטאן סקלי (1972-1937)
חברי הרביעייה > כינור שני

פטר סרוואנסקי (1937-1935)
שאנדור וג (1940-1937)
אלכסנדר מושקובסקי (1959-1940)
מיחאי קוטנר (1972-1959)
חברי הרביעייה > ויולה

דנש קורומזאי (1972-1935)
חברי הרביעייה > צ'לו

פאל הרמן (1940-1935)
וילמוש פאלוטאי (1956-1940 בקירוב)
גאבור (גבריאל) מאגיאר (1972-1956)
מבחר הקלטות

שוברט: רביעייה ברה מינור, "המוות והעלמה" 810 ברשימת דויטש ליצירות שוברט Nixa, אריך-נגן CLP ‏ 1152 (בסביבות 1952)
שוברט: רביעיית "המוות והעלמה", אריך נגן Vox LP STPL 512.520
שוברט: רביעייה בדו מז'ור, D 887 ‏ (Columbia CX 1566) (EMG review Sep 1958).
שוברט: חמישייה בלה מז'ור D 667 דג השמך עם לואיז קנטנר, גאורג הרטנאגל (Vox STPL 512.690).
שומאן: חמישייה במי במול מז'ור אופוס 44, עם ג'ורג' סולצ'אני, פסנתר. (סקלי-מושקובסקי-קורומזאי-מאגיאר) (Discophiles Français LP DF 730.030).
היידן" רביעיות אופוס 64 מס' 5; אופוס 76 מס' 2. (Columbia LP CX 1527) (EMG review July 1958
היידן: רביעיות ברה מז'ור אופוס 65 מס' 5; בפה מז'ור אופוס 77 מס' 2. (Vox STPL 512.080).
מוצרט: רביעיות במי במול מז'ור מס' 428 ברשימת קכל; בלה מז'ור ק. 464; (Columbia LP CX 1599). (EMG reviews May 1959).
מוצרט: רביעיות בסי במול מז'ור ק. 458; בדו מז'ור ק. 475. (STPL 512.130).
צ'ייקובסקי: רביעייה מס' 1 ברה מז'ור אופוס 11 (Columbia LP CX 1581). (EMG review March 1959).
בורודין: רביעייה מס' 2 ברה מז'ור (Columbia LP CX 1581). (EMG review March 1959).
קודאי: רביעייה מס' 2 ברה מז'ור ( (Columbia LP CX 1581). (EMG review March 1959).
וילה לובוס: רביעייה מס' 6 (Columbia LP CX 1614) (EMG review Jan 1959).
יש שני מחזורים שלמים של רביעיות בטהובן, שניהם הוקלטו בפריז:
הערות שוליים

↑  ג'ורג' מקקינון, "הרביעייה ההונגרית מנגנת את בטהובן ובארטוק", 9 בנובמבר 1957
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453019305171  BnF: cb13904780h (data)  ISNI: 0000 0001 0943 724X  LCCN: no92000892  MusicBrainz: e199308d-bb49-4fab-9a5a-e1675fc55240  NKC: xx0145058  VIAF: 137489929   WorldCat (עם VIAF): 137489929
זאטלהורן

| --- | --- |

הזאטלהורן (במרכז) מעמק לוטשן
 מידע כללי
 גובה:  3,745 מטר
 מדינה:  שווייץ 
 מיקום:  קנטון ואלה ב שווייץ שווייץ
 רכס הרים:  האלפים הברניים
 אורך הרכס:  100 קילומטר
 העפלה ראשונה:  26 באוגוסט 1883
 קואורדינטות:  46°28′06″N 07°57′56.1″E﻿ / ﻿46.46833°N 7.965583°E﻿ / 46.46833; 7.965583
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.זאטלהורן(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.זאטלהורן(למפת ואלה רגילה) סיון מרטיני מונטה בריג-גליסזאטלהורן(למפת ואלה מוגדלת) סיון מרטיני מונטה בריג-גליסזאטלהורן
 
זאטלהורן (בגרמנית: Sattelhorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 3,745 מטר מעל פני הים, וממוקם בקנטון ואלה בשווייץ.
גאוגרפיה

ההר הוא חלק מרכס ההרים המפריד בין הקרחונים לנג ואובראלטש וממוקם בו בין ההרים דרייאקהורן (מצפון-מזרח) ושינהורן (מדרום-מערב).
מצידו הצפוני של ההר נמצא מעבר לוטשנלוקה ומצידו הצפוני של המעבר נמצא הר המיטאגהורן.
העפלה ראשונה

המעפילים הראשונים לפסגת ההר היו קרל שולץ אלכסנדר בורגנר וג. ריטלר.
הם הגיעו לפסגת ההר ב-26 באוגוסט 1883.
הרלד פלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בינואר 1913 ברן, שווייץ 
 פטירה:  28 בדצמבר 2003 (בגיל 90) 
 מדינה:  שווייץ 
 מקצוע:  דיפלומט 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (15 ביולי 1999) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  הרלד פלר
 
הרלד פלר (בגרמנית: Harald Feller;‏ 1913, ברן - 2003), היה חסיד אומות העולם משווייץ שפעל בהונגריה.
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
קורות חיים > בתקופת מלחמת העולם השנייה

במרץ 1944 כבשו הגרמנים את הונגריה. פלר היה המזכיר הראשון בשגרירות שווייץ בהונגריה, ולאחר מכן כיהן כממונה על היחסים בין המדינות. הוא פעל עם קרל לוץ להצלת יהודים. מסוף 1944 ואילך היה פלר מעורב במספר מבצעי הצלה של יהודים. הוא סיכן את חייו כדי להציל אזרחים שווייצרים שהיו נשואים ליהודים הונגריים. הוא הצליח להציל מספר יהודים ממחנה מעבר בו הוחזקו, וכן הצליח להציל קבוצת יהודים ולהעבירם לשווייץ.
מאוקטובר 1944 ואילך החביא פלר בביתו משפחה של יהודים הונגרים - בני משפחתו של הסופר גאבור דבצרי (גר') - וכן חיילים הונגריים שערקו מהצבא. כמו כן סייע פלר למחתרת הציונית בהונגריה. הוא סיפק לאנשי המחתרת מכתבי הגנה חתומים ובהם נותרה שורת המוגן ריקה, למילוי על ידי אנשי המחתרת לפי הצורך.
בסוף דצמבר 1944 נעצר פלר על ידי אנשי צלב החץ ההונגריים ועוּנָּה. למרות זאת המשיך בפעילות ההצלה שלו עד הגעת הצבא האדום להונגריה. בפברואר 1945 נעצר על ידי הצבא האדום ונשלח כאסיר למוסקבה עם עוד אנשים מהשגרירות השווייצרית. בפברואר 1946 שוחרר במסגרת עסקת חילופי אסירים, והוחלף עם שווייצרים נוספים בתמורה לטייסים סובייטיים שמטוסם התרסק בשווייץ.
הכרה

בשנת 1999 הכיר יד ושם בפלר בתור חסיד אומות העולם.
המישור הטרנסילבני

| --- | --- |
 מדינה:  רומניה רומניה
 קואורדינטות:  46°54′N 24°09′E﻿ / ﻿46.9°N 24.15°E﻿ / 46.9; 24.15 
  מפת מיקום  מפה מפורטת  המישור הטרנסילבני  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המישור הטרנסילבני. בצבע אדום - אזור הסומש הגדול, בצבע ירוק: אזור הנחל שיאו
המישור הטרנסילבני - באמצע המפה, באזור המפוספס
המישור הטרנסילבני (ברומנית:Câmpia Transilvaniei, בהונגרית:Mezőség או Erdély Mezőség, בגרמנית:Siebenbürgische Heide) הוא בקעה ואזור אתנו-גאוגרפי בטרנסילבניה ברומניה, הנמצא בצפון רמת טרנסילבניה מצפון לנהר מורש.
הוא מורכב מגבעות נמוכות בגובה ממוצע של 500 מ' ועמקים רחבים.
המישור הטרנסילבני משתרע מהנהרות סומשול מארה (הסומש הגדול) וסומשול מיק (הסומש הקטן) בצפון ובמערב ועד לנהר מורש (מרוש) בדרום במזרח, במחוזות קלוז', ביסטריצה-נסאוד ומורש. המישור מתחלק לשני חלקים: חלק גבעתי בצפון-מזרח וחלק חלק יותר בדרום ומערב.
הוא מאוכלס על ידי רומנים והונגרים והוא ידוע בתרבות המוזיקלית ושל ריקודי העם. בצפון-מזרח בחבל נסנרלאנד (Nösnerland) חיו סקסונים טרנסילבנים שהיגרו לגרמניה בשנים 1992-1945.
הכפרים החשובים ביותר באזור הם: סיק (בהונגרית "סֵייק", בעבר עיירת מכרות מלח), מוצ'ו (בהונגרית:מוץ'), ז'וקו (בהונגרית: ז'וק), באנד (בהונגרית:מזבאנד), סואטו (בהונגרית:מדיארסובאט) ואונגוראש (באלוואניושוואראליה).
המישור הטרנסילבני עשיר בגז טבעי.
שם

השם ההונגרי " Mezőség " הנגזר מהמילה mező= "שדה", "מישור" נמצא בשימוש, לא נפוץ מאוד, בעיקר החל מהמאה ה-19. לפי קארוי קוש הופיע לראשונה בשם הכפר מֶזֶסילוואש (Mezőszilvás) - ששמו הרומני הוא "סיליוואשו דה קמפייה". הכפר נמצא כיום במחוז ביסטריצה-נסאוד.