stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליה דבורקין
כתביו > ספרים

Ilya Dvorkin (2022).  Ilya Dvorkin (ed.). Anthology of Jewish Philosophy of Modern and Contemporary Times. Studies in Jewish Thought (ברוסית). Moscow, Jerusalem: M. Greenberg Library; Knizhniki. p. 928. ISBN 978-5-905826-44-3.
Ilya Dvorkin, Markiel Fazylov (2018). Popular History of Bukharian Jews. VK-2000. p. 320.
Franz Rosenzweig (2017).  I. Dvorkin (ed.). Man and Star. Biography of Franz Rosenzweig. In the book "The Star of Redemption" (ברוסית). תורגם ע"י E. Yanduganova. Moscow: Mosty kultury/Gesharim. p. 544. ISBN 978-5-93273-445-2.
I. Dvorkin (2010). Jewish shtetls, cities, communities in the perspective of personal and family history. Moscow.
I. Dvorkin (2010). Jewish classical texts. The art of rereading. Moscow.
I. Dvorkin (2010). Jewish culture in images, symbols and works of art. Moscow.
I. Dvorkin (1999). The Dream of Rabbi Honi ha-M'agel. St. Petersburg - Jerusalem.
I. Dvorkin (1998). This is the book of the generations of man. St. Petersburg: Petersburg Jewish University. ISBN 5879910504.
Ilya Dvorkin, ed. (1996). The Leningrad Children's Haggadah (באנגלית). St. Petersburg: Petersburg Jewish University. p. 128.
I. S. Dvorkin (1995).  T. D. Vyshenskaya (ed.). Jews in Central Asia. Past and present: Expeditions, research, publications: Collection of scientific works. St. Petersburg: Petersburg Jewish University.
כתביו > מאמרים

Dvorkin, Ilya (2024). "I. The Interaction of Continental and Analytical Philosophy in the Development of the Philosophy of Dialogue". Philosophies. 9. doi:10.3390/philosophies9040127.
Dvorkin, Ilya (2022). "Hidden Person Makes Dialogue Present: The Place of It in the System of Dialogue According to Cohen, Buber and Rosenzweig". Religions (באנגלית). 13 (6): 514. doi:10.3390/rel13060514.
Dvorkin, Ilya (2022). "Rosenzweig and Bakhtin. Hermeneutics of Language and Verbal Art in the System of the Philosophy of Dialogue". RUDN Journal of Philosophy (באנגלית). 26 (3): 537–556. doi:10.22363/2313-2302-2022-26-3-537-556. ISSN 2313-2302.
Dvorkin, Ilya (2021). "The Concept of Grammatical Organon in the Star of Redemption by Rosenzweig". Religions (באנגלית). 12 (11): 945. doi:10.3390/rel12110945.
Dvorkin, Ilya (2021). "Kant's Concept of Space and Time in the Light of Modern Science". Studies in Transcendental Philosophy (באנגלית). 2 (2). doi:10.18254/S271326680016904-4. ISSN 2713-2668.
Dvorkin, Ilya (2021). "Hermeneutics of Aristotle and Hermeneutics of Sophists in Terms of Dialogue Philosophy. Part 2". RUDN Journal of Philosophy (באנגלית). 25 (1): 103–120. doi:10.22363/2313-2302-2021-25-1-103-120.
Dvorkin, Ilya (2020). "Hermeneutics of Aristotle and Hermeneutics of Sophists in Terms of Dialogue Philosophy. Part 1". RUDN Journal of Philosophy (באנגלית). 24 (3): 480–501. doi:10.22363/2313-2302-2020-24-3-480-501.
Dvorkin, Ilya (2020). "Philosophy of dialog: a historical and systematic introduction". Judaica Petropolitana (באנגלית) (13): 6–24.
Dvorkin, Ilya (2019). Hermann Cohen and the Philosophy of Dialogue. Proceedings of the 4th International Conference on Contemporary Education, Social Sciences and Humanities (באנגלית). Vol. 329. Atlantis Press. doi:10.2991/iccessh-19.2019.39. ISSN 2352-5398.
Dvorkin, I. (2019). "Jewish philosophy as a Direction of the World philosophy of Modern and Contemporary Times". RUDN Journal of Philosophy (באנגלית). 23 (4): 430–442. doi:10.22363/2313-2302-2019-23-4-430-442.
Dvorkin, I.S. (2016). "FIRE AND RAYS. PHILOSOPHY OF JUDAISM AND CHRISTIANITY IN F. ROSENZWEIG'S "STAR OF REDEMPTION"". Judaica Petropolitana (6). ISSN 2307-9053.
Dvorkin, I. (2018). "From Correlation to Gestalt. Cohen's and Rosenzweig's Foundations of Dialogue Philosophy". Filosofia. Rivista annuale Quarta Serie (באנגלית). Milan: Mimesis.
Dvorkin, Ilya (2016). "Analytical Introduction to the Philosophy of Dialogue". Metaphysics. Scientific Journal. 22 (4): 8–27.
Dvorkin, I.S. (2013). "Being and Existing. Overcoming Metaphysics in Cohen, Heidegger and Levinas". Judaica Petropolitana (1): 155–173.
Akhiezer, Golda; Dvorkin, Ilya (2004). "Tombstone Inscriptions from the Karaite Cemeteries in Lithuania". Pe'amim: Studies in Oriental Jewry. 4 (98/99): 225–260.
Dvorkin, I.S. (2001). "Maimonides". New Philosophical Encyclopedia (ברוסית). Vol. 4.
פליקס גל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 באפריל 1888 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  3 בפברואר 1951 (בגיל 62) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Goldenberg Félix 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  גינקולוג, רופא, רופא מיילד 
 
פליקס גל, (במקור עד 1904 גולדנברג, בהונגרית: Gál Félix;‏ וינה, 4 באפריל 1888 – בודפשט, יוז'פווארוש, 3 בפברואר 1951) היה דוקטור לרפואה (MD), מיילד-גינקולוג, פרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה

פליקס גולדנברג נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר ארמין הרש גולדנברג (1859–1928) ושל אאוגניה בליץ (1861–1919). הוא השלים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה בבודפשט, ולאחר מכן התקבל לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל תואר דוקטורט לרפואה ב-1911. בין אוקטובר 1911 לבין אוגוסט 1912 היה מתמחה בקתידרה הבקטרולוגית ומאוגוסט 1912 הפך למתמחה עטור פרסים בקליניקת הנשים מספר 2 של האוניברסיטה, בראשותו של וילמוש טאופר. הוא שירת בצבא במהלך מלחמת העולם הראשונה, בחזית הסרבית, הרוסית (החזית המזרחית) והאיטלקית בהם שימש כרופא ראשי בבתי חולים שדה ובתי חולים צבאיים שונים וקיבל עיטורים רבים.
לאחר שחרורו, המשיך לעסוק במקצועו בקליניקה מספר 2 של האוניברסיטה למיילדות וגינקולוגיה. עבודות מדעיות ומחקרים רבים פורסמו על ידו בכתבי עת מקומיים וזרים. הוא ביצע מחקר מיוחד על ניתוח וטיפול בקרינה בסרטן הרחם. הוא היה מתרגם שותף של ספר הלימוד הגרמני הגדול של סטוקל בנושא מיילדות. ב-10 באוגוסט 1931 קיבל הסמכה כפרופסור חיצוני באוניברסיטה (לא חלק מהסגל) בנושא "פיזיותרפיה במחלות נשים, תוך התייחסות מיוחדת לטיפול בקרינה". מאוגוסט 1936 הפך לרופא הראשי ומנהל המחלקה של המחלקה הגינקולוגית של פוליקליניקת Charité. לפני מלחמת העולם השנייה, כיהן בתפקיד סגן נשיא אגודת הרנטגן של הרופאים ההונגרים. באפריל 1946, כהוקרה על פועלו בתחום הספרות האקדמית והחינוך האוניברסיטאי, הוענק לו תואר פרופסור מן המניין באוניברסיטה.
אשתו הייתה אירן רוביצ'ק, בתם של ז'יגמונד רוביצ'ק ושל אנה הַברקורן, עמה התחתן ב-21 במאי 1926. בארז'בטווארוש, בודפשט.
מחקריו ופרסומיו

Az erjesztőgombák szerepe a typhus aetiologiájában. (Orvosi Hetilap, 1912, 1–2.)
Vizsgálatok a virulentia problémáját illetőleg (I. közlemény). – Vizsgálatok a virulentia problemáját illetőleg (II. közlemény) (Magyar Orvosi Archivum 13., 1912)
Bakteriumellenes védő-enzymek kimutatása az Abderhalden-féle dyalisises eljárással. Fekete Sándorral. (Magyar Orvosi Archivum 14., 1912)
A méh fibromyomájának és a metropathiának sugaras kezelése. (Orvosképzés, 1921)
Havibajrendellenesség és meddőség gyógyítása a petefészek ingerlő besugárzásával. (Orvosi Hetilap, 1925, 30.)
A női nemzőszervek sarcomájáról. (Orvosi Hetilap, 1925, 34–36.)
Néhány nőgyógyászati megbetegedés sugaras kezelése. (Gyógyászat, 1926, 6.)
Sugaras kezeléssel elért hosszabb gyógyulási eredmények a női nemzőszervek rákjánál. (Orvosi Hetilap, 1927, 30.)
A méhfüggelék lobos megbetegedésével szövődött méhfibromák és metropathiák sugaras kezelése. (Gyógyászat, 1929, 13.)
Méhvérzések kezelése lépbesugárzással. (Orvosi Hetilap, 1929, 17.)
Vizsgálatok a női nemzőszervek működési rendellenességeit illetőleg, különös tekintettel az alapanyagforgalomra és a vegetatív idegrendszerre. (Gyógyászat, 1930, 29.)
A nőgyógyászati röntgenkezelés fejlődése az utolsó tíz év alatt a II. sz. női klinikán. (Gyógyászat, 1930, 44.)
Hüvelyben fejlődött chomoepithelioma gyógyítása radiummal. (Orvosi Hetilap, 1931, 9.)
Cukorbajjal szövődött méhrák. (Orvosi Hetilap, 1931, 23.)
A hormonokról és a nőgyógyászati hormonkezelésről. Németből fordította. (Orvosképzés, 1932, 4.)
A női nemzőszervek tuberculosisának gyógykezelése. (Orvosképzés, 1932, 6. különszám)
A havivérzés kimaradásának (amenorrhoea) fénykezelése. (Budapesti Orvosi Újság, 1934, 46.)
A méhrák sugaras gyógyításának fejlődése két évtized folyamán. (Orvosképzés, 1935, 3.)
Tüdőgümőkórban szenvedő nők amenorrhoeájának jelentősége. (Orvosképzés, 1935, 6. különszám)
Tóth tanárnak a méhrák, a méh-nyoma és a metropathia gyógykezelésére vonatkozó javallatai. (Orvosképzés, 1935, 7. különszám)
A hüvelysarcomák gyógykezelése. (Orvosképzés, 1938, 3. különszám)
Új helyi érzéstelenítési eljárás hüvelyi méhkiirtás végzésére. (Orvosok Lapja, 1947, 1.)
Deportált és gümőkóros nők amenorrhoeájának viszonya egyéb okokból származó amenorrhoeákhoz. (Orvosok Lapja, 1947, 48.)
Szűk medencék. (Orvosi Hetilap, 1950, 37.)
פרסים והוקרה

עיטור צלב זהב מוכתר על סרט מדליית החיל
תג עיטור צבאי של הצלב האדום ההונגרי
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Szentmiklóssy Géza (1930). A magyar feltámadás lexikona. (גזה סנטמיקלושי: לקסיקון התחייה ההונגרית)
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János (פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002)
ביבליוגרפיה

Révai új lexikona VIII. (Gal–Gyi). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2001. ISBN 963-901-517-2 (הלקסיקון החדש של רוואי)
Új magyar életrajzi lexikon II. (D–Gy). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2001. ISBN 963-547-414-8 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 101567/1904. Forrás: MNL-OL 30793. mikrofilm 1136. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1904. év 11. oldal 34. sor
↑  "Goldbenberg Ármin Hersch halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 878/1928. folyószáma alatt".
↑  "Goldenberg Árminné halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 192/1919. folyószáma alatt".
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a bécsi izraelita hitközség 128/1887. folyószáma alatt".
↑  Hivatalos Közlöny, 1911. szeptember 1. (19. évfolyam, 17. szám)
↑  Hivatalos Közlöny, 1912. november 15. (20. évfolyam, 24. szám)
↑  Budapesti Közlöny, 1931. augusztus 18. (65. évfolyam, 186. szám)
↑  "A Charité Poliklinika új főorvosai". Pesti Hírlap. p. 14.
↑  Köznevelés, 1946. július 1. (2. évfolyam, 13. szám)
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 699/1926. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 126357528  ISNI: 0000 0000 1380 7832  NKC: kv2015889672  NTA: 073809322  VIAF: 35445990   WorldCat (עם VIAF): 35445990 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פליקס גל".
תסמונת חוסר מולד של תחושת הכאב

| --- | --- |
 תחום:  נוירולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D000699
 
תסמונת חוסר מולד של תחושת הכאב, (נקראת גם CIP, ובאנגלית: Congenital insensitivity to pain) היא מחלה נדירה אשר חוליה נולדים עם חוסר יכולת להרגיש כאב פיזי. המחלה התגלתה בכפר ויטנג'י שבצפון שוודיה, שם דווחו כמעט 40 מקרים שלה.
סימנים ותסמינים

החולים במחלה יכולים להרגיש מגע מופלה (אך לא תמיד טמפרטורה), ולא קיים זיהוי חריגויות פיזיות. ילדים עם מחלה זו נוטים לסבול מנזק לחלל הפה כתוצאה מנשיכות בלתי מורגשות, מנזקי קרנית, זיהומים בגופם בשל חפצים זרים, וכן נזקים אחרים כתוצאה מחוסר יכולת להרגיש כאב.
ישנם שני סוגים של חוסר תחושה:
חוסר רגישות לכאב אומר כי הגירוי המכאיב אינו נתפס והחולה לא יכול לתאר את עוצמת או סוג הכאב.
אדישות לכאב אומרת שהחולה יכול לתפוס את הגירוי, אך כתוצאה ממחסור בתוצאה הולמת הם לא נרתעים ולא נסוגים כאשר הם נחשפים לכאב.
גורמים למחלה

זהו ליקוי תורשתי שפירושו שחומר ההעברה בסינפסות של העצבים לא מתפקד כראוי.
במקרים מסוימים, המחלה נגרמת כתוצאה מעליה ביצור אנדורפינים במוח, במקרה כזה, נרקאן עשוי להיות הטיפול המתאים, אך טיפול זה אינו עובד בכל המקרים. בכל המקרים, חוסר תפקוד זה יכול להיות בתעלת נתרן תלוית המתח SCN9A. חולים עם מוטציות כאלו אינם חשים בכאב ובעוד מחלות עצביות עוד מלידה.
גן ה-PRDM12 עובר את תהליך מיתוג הגנים באופן נורמלי במהלך התפתחות תאי העצב המרגישים כאב. אנשים עם מוטציות הומוזיגוטיות של גן ה-RPDM12 חווים חוסר כאב מולד.
טיפול

הטיפול באמצעות נרקאן אפשר לאחרונה לאישה עם חוסר בתחושה מולד לחוות בכאב בפעם הראשונה.[דרוש מקור] כמו כן, כך גם נלטרקסון יכול להיות אפקטיבי בטיפול במחלה.
פנחס דורון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1933 
 פטירה:  30 באוגוסט 2019 (בגיל 86 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השקפה דתית:  יהדות 
 rabbispalterstorah.com
 
פנחס דורון (דורונבוש-שפלטר; באנגלית: Pinchas Doron-Spalter; ‏1933 – 30 באוגוסט 2019, כ"ט באב ה'תשע"ט) היה פרופסור ליהדות, תנ"ך, וספרות עברית, ומחבר ספרות תורנית בעברית ובאנגלית.
ביוגרפיה > ראשית דרכו

דורון נולד בשנת 1933 בעיירה לנצוט שבפולין. בילדותו נחשב כילד פלא, ובהיותו בגיל חמש וחצי נשא דרשה תורנית שבה הסביר לציבור את הגמרא.
עם פרוץ השואה נמלטה משפחתו מהעיר. אמו נספתה באושוויץ, ואביו נפטר לאחר המלחמה בבית חולים ממחלת השחפת. דורון ואחיו הוכנסו לבית יתומים נוצרי ברוסיה. לאחר כשנתיים נמלט דורון מבית היתומים ושב ללנצוט כשהוא נתלה על קרונות רכבת. בלנצוט הוא גילה כי נותר ללא משען ומשענה והמשיך להתגלגל מעיר לעיר עד שנקלט בבית יתומים "גורדוניה" השייך למפ"ם.
בקרקוב חלה בדיפטריה, ושתי אחיות נזירות ניסו לפתות אותו להתנצר בהבטחות מפליגות. הוא ביקש ארכה של שלושה ימים למחשבה ובסופם הודיע על סירוב בתוקף.
בן דודו אהרן גולדמן מצאו בבית החולים והדריך אותו לצאת מבית היתומים אל המקום שבו שהה בן הדוד. לאחר מכן התקבל לישיבת תורת אמת שבראשות הרב משה שניידר, שם למד עם הרב משה שטרנבוך והכיר את הרב יצחק טוביה וייס.
בתקופת למודיו חלה באסתמה קשה והרופאים חייבוהו לעבוד עבודה גופנית. עקב כך עלה לישראל בשנת 1951, והחל לעבוד בקיבוץ לביא בחליבה ידנית של כבשים.
ביוגרפיה > הוראה ומחקר

לאחר מספר שנים עזב את הקיבוץ והחל ללמוד הוראה בסמינר למורים ומדריכים דתיים בבית וגן בירושלים.
לאחר נישואיו ירד לארצות הברית למשך 36 שנים,[דרושה הבהרה] שבמהלכן קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העירונית של ניו יורק (CUNY) לפילוסופיה יהודית. לקראת הדוקטורט שלו עסק בעריכת כתב יד מימי הביניים בשם "מלחמת האמת", שעיסוקו בפילוסופיה יהודית וקבלה. מחקר זה שימש כתזה לדוקטורט ויצא כספר בשנת תשל"ח. לאחר הדוקטורט המשיך ללמד שם יהדות, תנ"ך וספרות עברית עד יציאתו לגמלאות. באותן שנים פרסם סדרת ספרים בת שישה כרכים על פירוש רש"י לתורה.
בבורו פארק קיבל גם סמיכה לרבנות.
הוציא לאור שני כרכים של פירושים על סידור התפילה בשם "פילולי פנחס".
בשנים האחרונות לחייו שקד על הוצאת סדרת ספרים בשם "מושגי יסוד בתלמוד" שמטרתה להוות אנציקלופדיה תלמודית גם לאנשים שאינם בקיאים בתלמוד ובלשונו הייחודית. סדרה זו יוצאת לאור באנגלית ובעברית.
התגורר בשכונת הר נוף בירושלים, והיה אב לחמישה.
נפטר בכ"ט באב ה'תשע"ט.
הערות שוליים

↑  Rabbi Dr. Pinchas Doron-Spalter, A"H – Anash.org, Anash.org, ‏30 August 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260522905171  GND: 1146482507  ISNI: 0000 0000 7903 5054  LCCN: n84182080  SUDOC: 200421301  VIAF: 97779257   WorldCat (עם VIAF): 97779257
קומיקס בלשים

עטיפת החוברת הראשונה של "קומיקס בלשים" ממרץ 1937, אמנות מאת וינסנט סאליבן.
קומיקס בלשים (באנגלית: Detective Comics) היא סדרת חוברות קומיקס של חברת ההוצאה לאור National Comics Publications, לימים חברת DC קומיקס. הכרך הראשון של הסדרה פורסם מאז שנת 1937 ועד לשנת 2011, המשיך בהרצה מאוחר יותר בשנת 2016 והוא ידוע בזכות כך שהציג לראשונה את דמותו של באטמן בחוברת מספר 27 (מאי 1939).
כרך שני של סדרת החוברות החל בנובמבר 2011, אך סדרת החוברות חזרה למיספור הרגיל בשנת 2016. סדרה זו, יחד עם אקשן קומיקס אשר הציגה לראשונה את דמותו של סופרמן, היא סדרת הדגל הוותיקה ביותר במדיום. החברה פרסמה כ-881 חוברות בין השנים 1937 ועד 2011, והיא הסדרה הממושכת ביותר בשוק הקומיקס האמריקני.
היסטוריה פרסומית > תור הזהב

"קומיקס בלשים" היה הפרסום האחרון של היזם וכותב הספרות זולה מלקולם וילר-ניקולסון(אנ'), אשר חברת ההוצאה לאור שלו National Allied Publications התפתחה ברבות השנים ל-DC קומיקס, אחת משתי חברות הקומיקס הגדולות ביותר בעולם, אם כי הרבה לאחר שמייסד החברה עזב. שני הכותרים הראשונים של וילר-ניקולסון היו New Fun: The Big Comic Magazine #1 מפברואר 1935, שנקרא בפי כולם New Fun Comics ונחשב לקומיקס הראשון שכולל חומר מקורי מאשר רצועות קומיקס של עיתונים יומיומיים; ו-New Comics #1, סדרה דומה אשר שינתה את שמה ל-Adventure Comics ופורסמה עד לחוברת מספר 503 בשנת 1983 וחודשה לאחר מכן בשנת 2009. הכותר השלישי אשר פורסם תחת חסותו היה Detective Comics. איור העטיפה תוארך מדצמבר 1936, אך למעשה פורסם כשלושה חודשים לאחר מכן במרץ 1937. וילר-ניקולסון חב למפיץ המגזינים הארי דוננפלד(אנ'), ולקח אותו ואת ג'ק לייבוביץ(אנ') כשותפים בפרסומה של החוברת הראשונה בכותר Detective Comics שבחברתם החדשה Detective Comics Inc. אולם, וילר-ניקולסון אולץ לעזוב כשנה לאחר מכן.
בהתאם לרוח של אותה תקופה, סדרת "קומיקס בלשים" החלה כאנתולוגיה של סיפורי קומיקס מהגרעין הקשה של סוגת הספרות הבלשית, עם כוכבים כצ'ינג לונג (נבל בסגנון הסכנה הצהובה(אנ') פו מנצ'ו(אנ')); סלאם בראדלי (גיבורם הראשון של ג'רי סיגל וג'ו שוסטר לפני סופרמן); וכן ספיד סונדרס. גיבור-העל נוקם הארגמן הופיע לראשונה בחוברת מספר 20 (אוקטובר 1938).
ביקורת נמתחה על גליונות מוקדמים של הסדרה בשל גזענות ושנאת זרים.
היסטוריה פרסומית > תור הזהב > באטמן/ברוס ויין

חוברת מספר 27 של סדרת "קומיקס בלשים" ממרץ 1939 הציגה לראשונה את דמותו של באטמן. גיבור-העל עתיד יהיה להפוך לכוכב הראשי של סדרת הכותרים, והלוגו שעל עטיפות החוברות יכלול את שמו. בשל חשיבותו של הגיליון, הוא נחשב לאחת מחוברות הקומיקס היקרות ביותר לאורך ההיסטוריה, כאשר עותק אחד שלו נמכר בלמעלה ממיליון דולרים במכירה פומבית בשנת 2010.
סיפור המקור של באטמן סופר בשני עמודים מתוך חוברת מספר 33. הדמות עצמה הופיעה על עטיפות החוברות החל מחוברת מספר 35 (ינואר 1940). חוברת מספר 38 (אפריל 1940) הציגה את שותפו הצעיר רובין, שתואר בתור "התגלית המופלאה ביותר של שנת 1940" מעל העטיפה והיה לאחד מתוך מספר דמויות משנה שהפכו ברבות הימים למשפחת העטלף. הופעתו של רובין בנוסף לעליית היקף המכירות הביאו לטרנד של גיבורי-על ושותפיהם הצעירים במה שאפיין את התקופה לה קוראים מעריצי והיסטוריוני קומיקס תור הזהב של הקומיקס. כמה מנבלי-העל הידועים ביותר של באטמן הוצגו לראשונה מעל דפי "קומיקס בלשים" באותה תקופה, ביניהם הפינגווין בחוברת מספר 58, דו-פרצוף בחוברת מספר 66 ואיש החידות בחוברת מספר 140.
היסטוריה פרסומית > תור הכסף

דמותה של באטוומן הופיעה לראשונה בחוברת מספר 233 (יולי 1956). מכיוון שנוסחת המשפחה התבררה כמוצלחת עבור זיכיון סופרמן, העורך ג'ק שיף הציע ליוצר בוב קיין שהוא ימציא משפחה עבור באטמן. דמות נשית הוצגה תחילה כדי לערער על הקביעה של פרדריק ורתהם שבאטמן ורובין היו בעלי נטייה הומוסקסואלית. הכותב ביל פינגר והמאייר שלדון מולדוף הציגו את השדון באט-מייט (Bat-Mite) בדומה לשדון מיסטר מיקסזפיטליק מחוברות סופרמן - בחוברת מספר 267 ואת פני חימר בחוברת מספר 298 (דצמבר 1961).
בשנת 1964, העורך הראשי ג'וליוס שוורץ היה אחראי להחייאתם של כותרי באטמן נשכחים. הכותב ג'ון ברום והמאייר קרמיין אינפנטינו הסירו את האלמנטים המטופשים שמצאו את עצמם לתוך זיכיון באטמן כמו כלב המחמד המאולף אייס ובאט-מייט (Bat-Mite) והעניקו לדמות מראה חדש שנראה בחוברת מספר 327 (מאי 1964). שוורץ, אינפנטינו וגרדנר פוקס הציגו מחדש את ברברה גורדון מסדרת הטלוויזיה של שנות ה-60 בתור הגרסה החדשה של באטגירל בחוברת מספר 359 (ינואר 1967). מייק פרידריך כתב את חוברת מספר 387 (מאי 1969) לרגל 30 שנות קיומו של באטמן, באיורו של בוב בראון.
היסטוריה פרסומית > תור הארד

שנות ה-70 הביאו לשיתוף הפעולה הראשון בין הכותב דניס אוניל לבין המאייר ניל אדמס לסיפורי באטמן החל מחוברת מספר 395 (ינואר 1970). תחת פיקוחו של שוורץ, השניים המציאו מחדש את הדמות עם סיפורים ראויים לציון שביססו את אופיו האפל והרחיקו אותו מהקאמפיות של סדרת הטלוויזיה של שנות ה-60. היסטוריון הקומיקס לס דניאלס מצא שעיבודו של אוניל לבאטמן כנוקם בעל נטיות של הפרעה טורדנית-כפייתית - אותו תיאר כחזרה לשורשים - היה למעשה תוצר של דמיון יצירתי שהיווה השראה לגרסאות מאוחרות יותר של האביר האפל. אדמס הציג את אדם-עטלף בחוברת מספר 400 מיוני 1970, ואילו אוניל תיאר את מפגשו הראשון של באטמן עם ליגת המתנקשים בחוברת מספר 405 (נובמבר 1970) ויצר את דמותה של טליה אל-גול - בתו של הנבל ראס-אל-גול - בחוברת מספר 411 (מאי 1971). עד לאמצע שנות ה-70, חוברות "קומיקס בלשים" פורסמו במתכונת חודשית. בין חוברות מספר 435 ל-445 (יוני 1973-פברואר 1975), החוברות פורסמו במתכונת דו-חודשית, כאשר חוברות מספר 438 ו-445 פורסמו בפורמט של מאה עמודים. אוניל והאמן ניל ג'ורדנו יצרו את דמות המשנה לזלי תומפקינס בחוברת מספר 457 (מרץ 1976).
בין אוגוסט 1977 לאפריל 1978, הכותב סטיב אנגלהארט והמאייר מרשל רוג'רס החלו בהרצה מפורסמת של כותרי באטמן בחוברות מספר 471–476 שהשפיעו מאוחר יותר על סרט הלייב אקשן "באטמן" משנת 1989 ועל "באטמן: איש העטלף" של שנות ה-90. שיתוף פעולה זה בין אנגלהארט ורוג'רס נחשב בעיני היסטוריון הקומיקס רוברט גרינברגר בשנת 2009 לאחד הצוותים היצירתיים הגדולים ביותר שעבדו על סיפורי באטמן. ג'וליוס שוורץ, שערך את סיפורי באטמן עוד משנת 1964, עזב את הסדרה בחוברת מספר 484 (יוני 1979), ובאטוומן המקורית קתרין קייט נהרגה בידי ליגת המתנקשים בחוברת מספר 485 (אוגוסט 1979).
חוברת מספר 500 ממרץ 1981 של סדרת "קומיקס בלשים" כללה סיפורים של התסריטאי אלן ברנרט ו-וולטר ב. גיבסון, יוצר דמות הספרות הזולה "הצל". כמו כן, שנות ה-80 הביאו ליצירתו של מבנה סיפורי המשכי שנע בין חוברות Detective Comics לבין סדרת Batman וכלל קליף האנגרים בסופה של אחת שנועדו להיפתר בסדרה האחרת. כותב אחד היה אחראי לאותם סיפורים מקושרים, ביניהם גרי קונוויי, דאג מנץ' והסופר המוערך הרלן אליסון (חוברת מספר 567). נבל-העל קילר קרוק ערך את הופעת האורח הראשונה שלו בצללים בחוברת מספר 523 מפברואר 1983.
היסטוריה פרסומית > העידן המודרני

הכותב מייק וו. באר והמאיירים אלן דייוויס וטוד מקפרלן יצרו את קשת הסיפור "באטמן: שנה שנייה" בחוברות מספר 575–578, אשר המשיכו את עלילת "באטמן: שנה ראשונה" של פרנק מילר. הכותב אלן גראנט והמאייר נורם ברייפוגל הציגו את דמותו של הפיתום בסיפור באטמן הראשון שלהם ואת לוכד החולדות בסיפורם השלישי (חוברת מספר 585). סם האם, אשר כתב את התסריט עבור הסרט "באטמן" של טים ברטון, כתב את הסיפור "צדק עיוור" בחוברות מספר 598–600. צ'אק דיקסון החל לכתוב בסדרת החוברות החל מחוברת מספר 644 (מאי 1992) והציג בה את דמותו של המחשמל ואת דמותה של סטפני בראון בחוברת מספר 647 (אוגוסט 1992).
קשת הסיפור "באטמן: מורשת" החלה בחוברת מספר 700 (אוגוסט 1996) והובילה לסיפור הבא, "באטמן: שטח הפקר" (חוברות מספר 730–741). הכותב גרג ראקה והמאייר שון מרטינברו הפכו לצוות היצירתי החל מחוברת מספר 742 (מרץ 2000) והציגו את דמותה של סשה בורדו בחוברת מספר 751 מדצמבר 2000. פול דיני הפך לכותב הסדרה החל מחוברת מספר 821 (ספטמבר 2006) והציג גרסה חדשה לדמותו של הפיתום בחוברת מספר 827 (מרץ 2007). סקוט סניידר הפך לכותב הסדרה החל מחוברת מספר 871 (ינואר 2011).
היסטוריה פרסומית > העידן המודרני > באטוומן

כחלק מארגון מחודש של מיתולוגיית באטמן בעקבות אירועי "באטמן: נוח בשלום" ו"המשבר האחרון", סדרת החוברות "קומיקס בלשים" יצאה לפגרה של שלושה חודשים בשנת 2009 בזמן שחברת DC פרסמה את המיני סדרה "באטמן: הקרב על הברדס". עם חזרתה של הסדרה, היא התמקדה בדמותה של באטוומן שהוצגה מחדש והפכה לכוכבת הראשית של הסדרה, כמו גם סיפור צדדי בן עשרה עמודים בו הופיעה הבלשית רנה מונטויה בתור השאלה החדשה. באטמן חזר לככב בסדרה בתחילת שנת 2010, עם פרסומו של אירוע "היום הבהיר ביותר".