stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטו מייקסנר פון זווינשטאם

| --- | --- |

אוטו מייקסנר פון זווינשטאם
 לידה:  1 בפברואר 1858 קרקוב, האימפריה האוסטרית האימפריה האוסטרית
 פטירה:  10 באוקטובר 1946 (בגיל 88) מונדזה, אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה 
 השתייכות:   הצבא האוסטרו-הונגרי
 תקופת הפעילות:  1878–1914 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-4 מפקד הקורפוס ה-7
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 
אוטו מייקסנר פון זווינשטאם (בגרמנית: Otto Meixner von Zweienstamm;‏ 1 בפברואר 1858 – 10 באוקטובר 1946) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

מייקסנר נולד ב-1 בפברואר 1858 בכפר לובזוב שליד העיר קרקוב שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. העיר נמצאת כיום בתחומי פולין המודרנית. היה לו אח תאום בשם הוגו. האחים היו דומים להפליא במראם, ולעיתים קרובות התבלבלו ביניהם. אביהם, אדוארד מייקסנר היה אובר-לויטננט בצבא האוסטרי. האחים נרשמו יחד ללימודים באקדמיה הצבאית בסנקט פלטן, ולאחר מכן לאקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט. בנובמבר 1878 התגייסו שניהם לצבא האוסטרו-הונגרי והוצבו יחד ברגימנט הרגלים ה-55 בדרגת לויטננט. שניהם למדו באותה כיתה בקריגשולה בווינה, וב-1 במאי 1883 הועלו יחד לדרגת אובר-לויטננט והוצבו במטה הכללי. אוטו צורף אל מטה הבריגדה ה-22 ולאחר מכן למטה הבריגדה ה-34. מאוחר יותר הועבר למחלקת המבצעים של המטכ"ל בווינה, וב-1 במאי 1886 הועלה לדרגת האופטמן. ב-19 בנובמבר 1889 נישא אוטו למרגרט, בתו של גנרל מיור יוהאן ריטר פון קובין. באותו היום ממש, נישא הוגו לאחותה אוגוסטה. ב-1891 הוא הועבר למחלקת הרכבות הצבאיות, וב-1 בנובמבר 1892 הועלה לדרגת מיור. ב-1894 הועבר לשמש כמדריך צבאי, וב-1 במאי 1895 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-23 באוקטובר 1896 מונה למפקד המחלקה השלישית של הוועדה הצבאית הטכנית. ב-1 במאי 1898 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באפריל 1899 הוא קיבל פיקוד על רגימנט הרגלים ה-13 שהוצב בעיר הולדתו קרקוב.
ב-9 באוגוסט 1904 הוא מונה למפקד הבריגדה ה-41 אשר הוצבה בפלזן. ב-1 בנובמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, יום לפני שאחיו הועלה לדרגה זו. לאחר מכן הוא הועבר למלא תפקידי מנהלה ביחידות הלנדווהר. ב-9 ביולי 1908 הוא קיבל את תואר האצולה "פון זווינשטאם". ב-5 באוגוסט הוענק תואר זה גם לאחיו התאום. מקרה שבו שני אנשים מקבלים את אותו תואר אצולה נחשב לחריג מאוד. ב-3 בנובמבר הוא הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט, וב-23 באוקטובר 1911 הוא קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-4 בברנו. ב-25 ביולי 1912 הוא קיבל פיקוד על הקורפוס השביעי בטמשוואר, וב-1 במאי 1913 הוא קודם לדרגת גנרל חיל הרגלים. זמן קצר לאחר מכן גם הוגו קודם לדרגה זו.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הוקצה הקורפוס שלו לפלישה הראשונה לממלכת סרביה, אולם לנוכח ההתגייסות המהירה של צבא האימפריה הרוסית השתנו סדרי העדיפויות של המטכ"ל והקורפוס הועבר לחזית המזרחית כחלק מהארמייה השנייה בפיקודו של אדוארד פון בהם-ארמולי. לנוכח התפוררות הארמייה השלישית בקרבות מול הרוסים, הוכנסה גם הארמייה השנייה לגליציה. מייקסנר פיקד על הקורפוס שלו בקרב גליציה ומתקפת הקרפטים. בעקבות כישלונו בקרבות אלו, הוא סולק מהצבא יחד עם קצינים רבים נוספים "מסיבות בריאותיות".
בניגוד לאחיו, אוטו היה פעיל מאוד במסגרת אגודות של ותיקי מלחמה. ב-1926 הוא מונה לנשיא אגודת ותיקי האקדמיה הצבאית הטרזיאנית. הוא החזיק בתואר עד 1937, אולם גם לאחר מכן נותר נשיא הכבוד שלה. הוא נפטר בעיר מונדזה שבאוסטריה תחתית ב-10 באוקטובר 1946 בגיל 88. גופתו הועבר לווינה והוא נטמן לצד אחיו.
הוגו מייקסנר פון זווינשטאם

| --- | --- |

הוגו מייקסנר פון זווינשטאם
 לידה:  1 בפברואר 1858 קרקוב, האימפריה האוסטרית האימפריה האוסטרית
 פטירה:  יולי 1951  (בגיל 93) וינה, אוסטריה אוסטריה
 השתייכות:   הצבא האוסטרו-הונגרי
 תקופת הפעילות:  1878–1915 (כ־37 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-27 מפקד הדיוויזיה ה-2 מפקד הקורפוס ה-10
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
הוגו מייקסנר פון זווינשטאם (בגרמנית: Hugo Meixner von Zweienstamm;‏ 1 בפברואר 1858 – יולי 1951) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

מייקסנר נולד ב-1 בפברואר 1858 בכפר לובזוב שליד העיר קרקוב שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. העיר נמצאת כיום בתחומי פולין המודרנית. היה לו אח תאום בשם אוטו. האחים היו דומים להפליא במראם, ולעיתים קרובות התבלבלו ביניהם. אביהם, אדוארד מייקסנר היה אובר-לויטננט בצבא האוסטרי. האחים נרשמו יחד ללימודים באקדמיה הצבאית בסנקט פלטן, ולאחר מכן לאקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט. בנובמבר 1878 התגייסו שניהם לצבא האוסטרו-הונגרי והוצבו יחד ברגימנט הרגלים ה-55 בדרגת לויטננט. שניהם למדו באותה כיתה בקריגשולה בווינה, וב-1 במאי 1883 הועלו יחד לדרגת אובר-לויטננט והוצבו במטה הכללי. אוטו צורף אל מטה הבריגדה ה-4 וב-1 במאי 1886 הועלה לדרגת האופטמן. במקביל הוא הועבר למטה הקורפוס ה-1 בעיר הולדתו קרקוב. ב-19 בנובמבר 1889 נישא הוגו לאוגוסטה, בתו של גנרל מיור יוהאן ריטר פון קובין. באותו היום ממש, נישא אוטו לאחותה מרגרט. ב-1 בנובמבר 1892 הועלה לדרגת מיור, ומונה לראש מטה הדיוויזיה ה-19 בפלזן. בסוף 1894 הוא הוצב במשרד המלחמה בווינה, וב-1 במאי 1895 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. שלוש שנים לאחר מכן הוא הועלה לדרגת אוברסט. על שירותו המעולה הוא קיבל הרבה מדליות וציונים לשבח.
ב-13 בדצמבר 1899 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-28 ("מלך איטליה"), וב-4 בנובמבר 1902 הועבר לשמש כראש מחלקה במשרד המלחמה. ב-1 בנובמבר 1904 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-9 ביולי 1908 קיבל אחיו אוטו את תואר האצולה "פון צווינשטאם". ב-5 באוגוסט הוענק תואר זה גם להוגו. מקרה שבו שני אנשים מקבלים את אותו תואר אצולה נחשב לחריג מאוד. ב-15 באוקטובר 1908 קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-27, וב-1 בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. ב-9 בפברואר 1911 הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-2 אשר הוצבה בירוסלב. ב-1 בנובמבר 1913 הוא קודם לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-22 בינואר 1914 הועבר לפקד על הקורפוס ה-10 בפשמישל.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 נכלל הקורפוס שלו במסגרת הארמייה הראשונה של ויקטור דנקל. בניגוד לאחיו, שכבר באוקטובר של אותה שנה סולק מתפקידו, הוגו לחם בהצלחה עם הקורפוס שלו בקרב גליציה ובקרב קרשניק, ולאחר מכן בקרב על הוויסלה. במהלך החורף הוא הוחזק באזור הקרפטים ולא השתתף בקרבות. בינואר 1915 הוא חלה, והוחלף זמנית בידי יוזף קראוטוואלד. במרץ של אותה שנה הוא חזר לתפקידו, אולם כבר באפריל הוחלף בידי הוגו מרטיני. מאוכזב וכועס, הוא עזב את הצבא. בניגוד לאחיו, הוא מעולם לא היה חבר באגודות של ותיקי מלחמה. הוא נפטר בווינה בתחילת יולי 1951 בגיל 93, ונקבר באחוזת הקבר המשפחתית לצד אחיו שנפטר כבר ב-1946.
מחברת

מחברת
מחברת היא אוסף דפי נייר הכרוכים ביחד לצורך כתיבה בהם. המחברת משמשת בעיקר תלמידים בבית ספר, אך גם לצרכים משרדיים, וכותבים בה בכתב יד באמצעות מכשירי כתיבה. בעבר נעשה שימוש נרחב בתחומים רבים ומגוונים בחיי היום-יום, אך עם חדירת המחשב והמדפסת לכל תחומי החיים, מתמעט בה השימוש.
המחברת והתלמיד

המחברת מזוהה בעיקר עם בית הספר והתלמידים המשתמשים בו. היא כלי עיקרי לביצוע מטלות שונות במסגרת הלימודים, הכוללות העתקה מהלוח ושיעורי בית. גם בעידן המחשב, עדיין מהווה המחברת פריט הכרחי בכל ילקוט של תלמיד בית ספר.
הכתיבה במחברת מתחילה כבר בכיתה א' ונמשכת עד כיתה י"ב, ובכל השנים הללו כותבים בה התלמידים בעט או בעיפרון - שיעורי בית, סיכומי שיעורים, תקצירים של נושאים, עבודות, בחינות, ותרגילים בכל התחומים הנלמדים בבית הספר. המחברות נקראות על שם השיעור בו הן עוסקות. כך מכיר אותן התלמיד הכותב בהן כ"מחברת לשון" או "מחברת גאוגרפיה" או "מחברת אלגברה". גם במערכות החינוך הגבוהות יותר, המכללות והאוניברסיטאות, עדיין נעזרים בה הסטודנטים להכנת סיכומי הרצאות ורישומים שונים, אם-כי במערכות אלה עיקר המטלות נעשות באמצעות מחשבים ומדפסות.
בחיי היום יום התמעט השימוש במחברת, אך עדיין היא נחשבת כציוד משרדי או כלי שנעזרים בו לכתיבה במקום בו אין מחשב, וכן על ידי אנשים שמסיבות שונות מעדיפים לכתוב בכתב יד ולא באמצעי המקובל היום – מעבד תמלילים.
סוגי מחברות

לכל המחברות מבנה דומה: הדפים הפנימיים של המחברת משמשים לכתיבה, ושני דפי נייר עבים משמשים לכריכה. דף הכריכה החיצוני הוא עמוד השער ובו ניתן לכתוב כותרת ומידע נוסף.
מבנה חלוקת הדף המקובלת בנויה מקוי הנחיה כחולים (שורות או משבצות) וקו אדום אנכי המסמן את שול הדף, ישנה סברה כי שול הדף לא נועד לכתיבה מכיוון שזה הטווח המרבי בו מכרסמים נוהג לכרסם מהדף, ויש הטוענים שהיא נועדה לאפשר להעיר הערות על הנכתב.
בישראל נהוג לסווג את המחברות לפי הנושא הייעודי של הכתיבה בהן, לפי גודלן וצורת כריכתן.
המחברות לפי נושאים:
מחברת עם שורות – בה 14 או 10 שורות לכתיבה בכל עמוד. השורות מופרדות ברווחים, והתלמיד אמור לכתוב "בתוך" השורות ולהותיר את הרווח ביניהן ריק. מיועדת לתלמידים צעירים.
מחברת "חכמה" - מחברת שורות, בה חלק מהשורות מודגשות או שביניהן קווקווים או עיגולים, נועדו להנחיית כתיבה נאה לתלמידים בראשית דרכם ולתלמידים עם לקויות למידה. קיימת גם מחברת חכמה לחשבון.
מחברת שורה - הדף בה מחולק לשורות רחבות, שכולן מיועדות לכתיבה (בניגוד למחברת שורות). מיועדת לתלמידים מנוסים.
מחברת חשבון – משובצת, לשיעורי חשבון ומתמטיקה.
מחברת אנגלית 14 שורות מיוחדות לכתיבה בשיעורי אנגלית.
מחברת חלקה – לשיעורי ציור ואמנות.
מחברת נגינה הכוללת שורות לכתיבת תווים.
סוגי מחברות > כריכה

למחברות שתי צורות עיקריות של כריכת הדפים: במכלב ובספירלה.
סוגי מחברות > גודל

גודל המחברת הסטנדרטית הוא A5 ומספר הדפים בה כולל שלושה סוגים עיקריים: 12 דפים, 40 דפים ו-72 דפים. מחברות משרדיות נמכרות גם בגודל 90 דפים או יותר. משווקות גם מחברות בגודל A4.
סוגי מחברות > מחברות אופנתיות

בשנות ה-50 ובשנות ה-60, המחברות יוצרו במראה אחיד, כרוכות עם סיכות בנייר עבה בצבע חום. על הכריכה האחורית של מחברות החשבון נהגו להדפיס את לוח הכפל, בו נעזרו התלמידים בימים שלפני המחשבונים. על מחברות אחרות הודפסו פתגמים ומשפטים חינוכיים. המחברות החומות עדיין נמכרות בחנויות, ויצרנית המחברות הגדולה "דפרון" ששיווקה אותן הוסיפה להן תכנים שונים כעזרה לתלמיד, כמו: תקצירי מידע, נוסחאות מתמטיות, וציורי טבע ונוף.
כיום, יצרנים ויבואנים נוספים חדרו לשוק, ומוכרים לתלמידים מחברות מצועצעות שכריכותיהן עטורות בציורים שונים, או ממותגות בתמונות של ידוענים ודמויות מסרטים וסדרות טלוויזיה.
פנקס

בדומה למחברת, הפנקס הוא דפים מאוגדים לצורך כתיבה, פנקסים רבים מותאמים לתלישת דפים לצורך כתיבת פתקים. חלק מהפנקסים מתוכנן כך שהפיכת הדפים ותלישתם נעשית מלמעלה למטה ולא מהצד. הפנקס מיועד בעיקר לרישומים זמניים תוך כדי עבודה או עיסוק אחר. הוא מוכר במקורות, "הפנקס פתוח והיד רושמת" כשייך לחנווני. "חנווני נאמן על פנקסו".
שימושים נוספים במחברת

המחשב, מעבד תמלילים, המדפסת וכלי עזר טכנולוגיים אחרים כמו מכונת צילום - דחקו את המחברת מחיי היום-יום ורק מעטים עושים בה שימוש. אך עד סוף המאה ה-20, היה לה תפקיד חשוב בתחומים שונים: סופרים ומשוררים כתבו בה את כתב היד המקורי של יצירותיהם, פקידי משרד ומנהלים עשו בה שימוש נרחב לרשימות משרדיות, חנוונים במכולת רשמו בה את החובות של לקוחותיהם, תקצירניות רשמו בה פרוטוקולים, אנשים כתבו בה יומני חיים, מתכונים, מילים של להיטים, הגיגים שונים ועוד. מחברות העבר הן פריט נוסטלגי הנמצא בבתים רבים, ובין כל חפצי העבר יש למחברת ערך נוסטלגי הקשור בזיכרונות אישיים מבית הספר ומחוויות שקרו למי שהעלה אותן על הכתב.
הערות שוליים

↑  Susan "Zuzu" Skelly, A Tribute to Lined Paper, languagepacifica, ‏2021-08-29 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536209305171  LCCN: sh85092792  LNB: 000264564  NARA: 10637161  NKC: ph1016590 
מחברת משובצת של סטודנט, שכתב בה הערות, רשימות, תרשימים וכדומה
תלמידה מהודו כותבת במחברת.
כתיבה על גבי מחברת
מחברות חכמות
ינה הובאי

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1858 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  12 במרץ 1937 (בגיל 78) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Huber Jenő 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנויות בברלין, האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 סוגה:  אופרה, אמנות מוזיקלית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרופיל ב-IMDb
 
יֵנֶה הוּבַּאי (בהונגרית: Hubay Jenő; ‏15 בספטמבר 1858, בודפשט – 12 במרץ 1937) היה כנר, מלחין ומורה למוזיקה הונגרי.
ביוגרפיה

הובאי נולד למשפחת מוזיקאים ממוצא גרמני. שמו היה אז אויגן הובר Eugen Huber . אביו היה קרל הובר, יליד הכפר וריאש (אנ') בצפון החבל באנאט, ושם אמו היה לואיזה סברה-Luiza Szevera, אישה ממוצא איטלקי מפשט. סבו, מיכאל הובר, היה מורה למוזיקה דתית (Kantorlehrer) בווריאש.
בשנות העשרים לחייו, כשחי בעולם דובר צרפתית, בחר אויגן הובר לאמץ לו גרסה הונגרית לשמו, ינה הובאי.
הובאי למד נגינה בכינור ומוזיקה אצל אביו, קרל, ששימש ככנר ראשון בבית האופרה הלאומי של הונגריה וכמורה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. את הופעתו הפומבית הראשונה נתן הובאי בגיל 11, בנגינת קונצ'רטו.
בגיל 13 יצא הובאי ללמוד בברלין. הוא שהה שם חמש שנים, כתלמידו של יוזף יואכים. בשנת 1878, על פי עצתו של פרנץ ליסט, הופיע בפעם הראשונה בפריז וזכה להצלחה רבתי. בקהל ישב אותו ערב אנרי וייטאן, שהובאי קשר עמו ידידות אינטימית והיה לתלמידו. בשנת 1882 התמנה הובאי לראש המחלקה ללימודי כינור במכון למוזיקה של בריסל. בשובו להונגריה בשנת 1886 החליף את אביו בתפקיד מנהל האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט.
ינו הובאי נשא לאשה בת למשפחת הרוזנים צמבריאן.
הוראה

בין תלמידיו החשובים של הובאי, מלבד יוזף סיגטי ואנדרה גרטלר, היה גם יוג'ין אורמנדי שפנה בהמשך לניצוח) ועדן פרטוש. הוא לימד גם כנרות רבות, ביניהן שטפי גייר, ילי אראניי (אחייניתו של יואכים), ארנה רובינשטיין, ואילונה פהר, כנרת יהודייה, ניצולת שואה, שעלתה לישראל אחרי מלחמת העולם השנייה והייתה למורה לכינור, שהוציאה כמה מטובי הכנרים בעולם.
נגינה

כסולן, זכה הובאי לשבחים מפי וייטאן, יוהנס ברהמס ורבים אחרים. כנגן מוזיקה קאמרית הקים שתי רביעיות מיתרים, אחת בתקופת שהותו בבריסל ואחת בשנותיו בבודפשט. כלי הנגינה האהוב עליו היה סטרדיוואריוס.
הלחנה

בניגוד למורו, יואכים, שתפוקתו כמלחין הייתה קטנה יחסית, הובאי חיבר ארבעה קונצ'רטי ומספר רב מאוד של יצירות אחרות. ביצירותיו הוא עושה שימוש בנושאים מתוך מוזיקת צוענים הונגרית, וקטעי "הרוח הקלה" שלו
כמו נועדו להמשיך את מסורת הרומנטיקנים הגרמנים, כגון פליקס מנדלסון ורוברט שומאן, ויש בהם תווי היכר משותפים לסגנון החיבור של חברו לנגינת מוזיקה קאמרית, הצ'לן דויד פופר.
היצירה המפורסמת והמנוגנת ביותר של הובאי היא "בואי קאטי" (Hejre Kati) לכינור ותזמורת. היצירה מתחילה בקצב איטי וממשיכה במנגינה סוערת ומהירה בקצב הצ'ארדש.
הערות שוליים

↑  פרנץ מץ - על המלכה אליסאבטה של רומניה והמוזיקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285261605171  PLWABN: 9810670094605606  BNE: XX1684163  BnF: cb148166937 (data)  CiNii: DA07679163  GND: 117029637  ISNI: 0000 0001 0906 3073  LCCN: n85119442  LNB: 000168475  MusicBrainz: 6b97c955-d4e2-4de6-82c5-44c562cd9f98  NKC: jn20000703108  NTA: 136578985  SELIBR: 341414  SNAC: w6jq1f34  SUDOC: 080080677  Trove: 1096331  VIAF: 59349995   WorldCat (עם VIAF): 59349995
פרדריק רוברטס, רוזן רוברטס הראשון

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1832 קאנפור, הודו הבריטית
 פטירה:  14 בנובמבר 1914 (בגיל 82) סן-אומר, צרפת 
 מקום קבורה:  קתדרלת סנט פול בלונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 כינוי:  בובס (Bobs)
 השכלה:  איטון קולג'  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט  האקדמיה הצבאית אדיסקומב 
 בן או בת זוג:  Nora Henrietta Bews (17 במאי 1859–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  פרדריק יו שרסטון רוברטס VC (אנ')
 השתייכות:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  1851–1904 (כ־53 שנים)
 דרגה:   פילדמרשל
 פעולות ומבצעים
 המרד ההודי הגדול המשלחת הצבאית למחוזות הצפוניים  המשלחת הצבאית לאתיופיה (1868)  המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה  מלחמת הבורים השנייה מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
  צלב ויקטוריה (VC)   מסדר פטריק הקדוש (KP)   מסדר ההצטיינות (OM)   מסדר האמבט (GCB)   מסדר כוכב הודו (GCSI)   מסדר ג'ון הקדוש (KStJ)   מסדר האימפריה ההודית (GCIE)  חבר המועצה המלכותית (PC) מסדר העיט השחור
 
רוברטס בדרגת פילדמרשל, דיוקן של ג'ון סינגר סרג'נט, 1905.
הפסל של רוברטס שהוצב בקולקטה
הפסל של רוברטס שהוצב בלונדון
פילדמרשל פרדריק סלאי רוברטס, רוזן רוברטס הראשון (באנגלית: Frederick Sleigh Roberts, 1st Earl Roberts‏; 30 בספטמבר 1832 – 14 בנובמבר 1914) היה קצין בכיר בצבא הודו הבריטית ומפקד הצבא הבריטי. יליד הודו הבריטית ממוצא אנגלו-אירי, שירת בצבא הבריטי מגיל 19 ובין השנים 1851–1904 השתתף כמפקד במלחמות של האימפריה הבריטית כמו המרד ההודי הגדול, המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה ומלחמת הבורים השנייה. מונה בשלהי הקריירה הצבאית שלו למפקד הצבא הבריטי. לאחר שחרורו מהצבא קידם את הקמת המשמר האזרחי בבריטניה כדי להכין את האזרחים למלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > נעוריו

פרדריק רוברטס נולד ב-30 בספטמבר 1832 בקאנפור הודו לגנרל סר אברהם רוברטס (אנ') ולאיזבלה בונדורי (Isabella Bunbury) מסקוטלנד. אביו, שהיה ממוצא אירי, שירת בצבא חברת הודו המזרחית הבריטית כמפקד הרגימנט האירופאי-בנגלי הראשון (אנ') והעניק לבנו את השם האמצעי Sleigh על שם מפקדו של האב.
בנעוריו למד רוברטס באיטון קולג' ומשם המשיך לימודיו במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט ובסמינר הצבאי אדיסקומב (אנ') שנוהל על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית.
ביוגרפיה > תחילת השירות

ב-12 בדצמבר 1851 התגייס רוברטס לשירות בצבא חברת הודו המזרחית בדרגת לוטננט משנה בתפקיד קצין ביחידת הארטילריה של צבא בנגל (אנ'). ב-1852 מונה לעוזרו האישי של אביו וב-1854 הוצב ליחידת הארטילריה הרכובה של צבא בנגל. במאי 1857 הועלה לדרגת לוטננט.
ביוגרפיה > המרד ההודי הגדול

ביוני 1857, במהלך המרד ההודי הגדול, נלחם רוברטס בקרב על דלהי, שם נפצע קלות. בהמשך המערכה מונה לסגן עוזר (Deputy Assistant) במטה של מפקד צבא הודו הבריטית, גנרל קולין קמבל והשתתף במצור על לאקנאו.
ב-2 בינואר 1858, באזור העיר חודאג'נג' (אנ') (אוטר פרדש) השתתף רוברטס בהיתקלות כנגד כוחות מורדים בנסיגה. הוא זיהה שני מורדים רכובים אשר בידיהם דגל יחידה בריטי שנלקח מאחת היחידות, לאחר שנלחם בהם החזיר את הדגל לידיים בריטיות. על מעשה זה יחד עם מעשה נוסף של הצלת פרש שנלחם מול מורדים, עוטר רוברטס בצלב ויקטוריה. במרץ אותה שנה אוזכר בשדרים על הקרב בלאקנאו וכן הועבר מחברת הודו המזרחית הבריטית לצבא הודו הבריטית.
ביוגרפיה > המערכות באפגניסטן, אתיופיה והודו

בנובמבר 1860 הועלה רוברטס לדרגת קפטן משנה ובאותו חודש הוענקה לו דרגת כבוד של מייג'ור.
ב-1863 עבר לצפון הודו להשתתף במערכה באמבלה (אנ') שהתחוללה בין אמירות אפגניסטן ופרובינציית פונג'אב. מערכה זו נמשכה עד 1864.
ב-1867 הועבר רוברטס לאתיופיה להשתתף במערכה באתיופיה שפרצה לאחר שקיסר אתיופיה תוודרוס השני כלא נציגים בריטים. במערכה ניצח צבא בודו הבריטית את צבא אתיופיה.
באוגוסט 1868 הוענקה לו דרגת כבוד של לוטננט קולונל ובנובמבר אותה שנה הועלה לדרגת קבע של קפטן.
ב-1871 השתתף רוברטס במשלחת עונשין שהוציא צבא הודו הבריטית כנגד בני לושאי במדינת מיזוראם שלקחו בריטים בשבי. המערכה נמשכה עד 1872 והסתיימה בניצחון בריטי. בעקבות מערכה זו הועלה רוברטס לדרגת מייג'ור והוענק לו אות "עמית" במסדר האמבט. בינואר 1875 הוענקה לו דרגת כבוד של קולונל ובאותה שנה מונה לקצין המטה של "צבא בנגל" (אנ').
ביוגרפיה > המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה

ב-1878 קיבל רוברטס פיקוד על "כוח השדה של עמק קורם" (אנ') שהיה אחד משלושת הכוחות הבריטים שתקפו את השבטים באפגניסטן במסגרת המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה. הכוח של רוברטס ניצח ב"קרב פייוואר קוטאל" (אנ'), כבש את מחוז קורם (אנ') והיה בין התורמים לניצחון הבריטי במערכה והשגת הסכם הפסקת אש "הסכם גנדמק" (אנ') במאי 1879.
בעקבות הצלחתו הועלה רוברטס לדרגת קבע של מייג'ור גנרל והוענק לו דרגת "מפקד" במסדר האמבט.
"הסכם גנדמק" התמוטט בספטמבר 1879 לאחר שנציג בריטניה בקאבול נרצח ורוברטס הוצב בראש "כוח קאבול" (אנ') שיצא לאפגניסטן כתגמול על הרצח. לאחר ניצחון ב"קרב חאראסיאב" (אנ') השתלט הכוח של רוברטס על קאבול. בהמשך לחם רוברטס בקרב "שרפור קנטונמנט" (אנ') שנועד לשבור מצור שהטילו כוחות מורדים אפגניים על המחנה הצבאי הבריטי בפרבר של קאבול "שרפור" (אנ').
ביולי 1880 הועמד רוברטס בראש "כוח השדה של קאבול וקנדהאר" שמנה כ-10,000 חיילים ויצא מקאבול לקנדהאר כדי לדכא מרד של מקומיים בפיקודו של איוב ח'אן. בספטמבר אותה שנה, לאחר צעידה של כ-500 ק"מ, הוביל רוברטס את חייליו ל"קרב קנדהאר" (אנ') שנועד להסיר את המצור שהטילו האפגנים של כוח בריטי שהתבצר בעיר. הקרב הסתיים בניצחון הבריטים ובנסיגת האפגנים מהעיר והיה הקרב האחרון במלחמה האנגלו-אפגנית השנייה.
לאור הצטיינותו בקרב הועלה רוברטס לדרגת "אביר" במסדר האמבט וכן זכה בדרגת "עמית" במסדר האימפריה ההודית.
ביוגרפיה > דרום אפריקה

ב-1881 מונה רוברטס למושל הפרובינציות קוואזולו-נטאל וטרנסוואל בדרום אפריקה. בהמשך מונה לנציב העליון לדרום מזרח אפריקה. בתקופה זו הוענק לו התואר ברונט.
ביוגרפיה > הודו

השירות הדרום אפריקה היה קצר ובשלהי 1881 חזר רוברטס להודו ומונה למפקד ארמיית מדראס (אנ'), אחת משלוש הארמיות של צבא הודו הבריטית. בעקבות המינוי הועלה ב-1883 לדרגת קבע של לוטננט גנרל. ב-1887 קודם תחילה לדרגת "אביר מפקד" במסדר האימפריה ההודית ובהמשך לדרגת "אביר מפקד גבוה". ב-1891 הועלה לדרגת קבע של גנרל.
ב-1892 הוענק לו התואר "הברון רוברטס של קנדהאר באפגניסטן ושל ווטרפורד (אנ') באירלנד"
ביוגרפיה > אירלנד

ב-1893 ויתר רוברטס על המשך שירותו בהודו, חזר לאירלנד ומונה למפקד הכוחות הבריטים במדינה. ב-1895 הועלה לדרגת פילדמרשל (אנ') וב-1897 זכה בתואר "אביר" במסדר פטריק הקדוש.
בתקופה ששירת באירלנד כתב את ספר זיכרונותיו מהשירות בהודו: "Forty-one Years in India: from Subaltern to Commander-in-chief".
ביוגרפיה > מלחמת הבורים השנייה

בדצמבר 1899 הפליג רוברטס לדרום אפריקה יחד עם הלורד הוריישו קיצ'נר כדי לקבל פיקוד על מלחמת הבורים השנייה כשהם חולקים פיקוד עם רדוורס בולר שפיקד על השלבים הראשונים של המערכה. רוברטס נשלח למערכה לאחר מספר תבוסות של צבא בריטניה ועם הגיעו החל לתגבר את מפקדי הכוח.
המערכה הראשונה שרוברטס השתתף בה הייתה לכיבוש מדינת אורנג' החופשית. הכוחות הבריטים חצו את הולד ונלחמו תחילה כדי לשבור את המצור שהטילו הבורים על העיר קימברלי (אנ'). מערכה זו נמשכה עד פברואר 1900 כשרוברטס נכנס בראש צבאו לעיר. בהמשך הוביל רוברטס את הניצחון של הבריטים ב"קרב פארדברג" (אנ') בסופו נכנע מנהיג הבורים פייט קרוניה עם כ-4,000 מאנשיו. במרץ הוביל רוברטס את קרב "פופלר גרוב" (אנ') שהניצחון בו הביא לכיבוש בירת הבורים בלומפונטיין.
לאחר כיבוש בלומפונטיין החליט רוברטס לערוך רוויזייה במבנה הצבא לפי המתכונת אותה הכיר בהודו אך הדבר יצר כאוס בצבא וחוסר באספקה ליחידות כשבנוסף פגעה בצבא מגפת טיפוס הבטן שגרמה למוות המוני בקרב החיילים. רק במאי 1900 הצליח רוברטס לחדש את המתקפה על הבורים והתקיף את טרנסוואל ובסוף מאי כבש את בירת המחוז פרטוריה. לאחר כיבוש הבירה המשיך רוברטס בהדיפת הבורים וניצח בקרב "דיימונד היל" (אנ'). ניצחון זה פתח את הדרך למפגש בין כוחותיו של רוברטס לכוחותיו של רדוורס בולר שנלחם במחוז קוואזולו-נטאל. הכוח המשותף ניצח באוגוסט 1900 את הבורים ב"קרב ברגנדל" (אנ').
קרב ברגנדל היה הקרב הגדול האחרון מול הבורים כשאחריו עברו הבורים, בהמשך המערכה, למלחמת גרילה. האסטרטגיה שהגה רוברטס כדי לאלץ את הבורים להיכנע, כללה שריפת חוות חקלאיות וגירוש יושביהן למחנות ריכוז. היקף המקומיים שגורשו למחנות היה מעבר ליכולת של הבריטים לספק תנאי חיים אלמנטריים דבר שהוביל למחסור במקומות מגורים, מזון, תברואה, תרופות וטיפול רפואי. חוסרים אלו הובילו להפצת מחלות ותמותה בהיקף גדול של הבורים וההערכה היא שכ-26,370 נשים וילדים מתו במחנות (81% מהם היו ילדים). למשך תקופה קצרה אישר רוברטס להשתמש בבני ערובה אזרחיים להגנה על רכבות מפני יחידות גרילה בוריות.
ביוגרפיה > החזרה לאנגליה

בדצמבר 1900 העביר רוברטס את תפקידיו לאחריותו של הוריישו קיצ'נר וחזר לאנגליה. בשובו הוענק לו התואר "אביר עמית" במסדר הבירית, אביר במסדר ג'ון הקדוש, אות מסדר העיט השחור הגרמני וכן את אות מסדר ההצטיינות. לרוברטס הוענק התואר "הרוזן רוברטס של קנדהאר באפגניסטן, פרטוריה בטרנסוואל, ווטרפורד באירלנד והויסקונט של סנט פייר"
בינואר 1901 החליף רוברטס את גרנט ג'וזף וולסלי בתפקיד "המפקד העליון של הכוחות" (אנ') (בפועל מפקד הצבא הבריטי) ונשא תפקיד זה עד 1904 אז סיים את תפקידו והגדרת התפקיד שנשא הוחלפה בראש המטה הכללי.
ב-1905 סיים רוברטס את שירותו הצבאי אך המשיך לקדם, בהתנדבות, את הקמת השירות הלאומי באנגליה כדי לאמן אזרחים בשימוש בנשק, את ההחלה של חובת אימונים צבאיים לאזרחים, וכן את הקמת "איגוד הרובאים הלאומי" (אנ'). את פעילותו זו עשה רוברטס מתוך תחושה שיש להכין את העם האנגלי לקראת מלחמה באירופה לאחר שהזהיר מפני גרמניה וחזה את פרוץ מלחמת העולם הראשונה (למרות שהעריך שתפרוץ ב-1912). דבריו של רוברטס נגד גרמניה זכו לביקורת נרחבת באנגליה ובמיוחד מאנשי המפלגות הליברליות שטענו שגרמניה היא מעצמה ידידותית. על פעילותו ההתנדבותית זכה ב"עיטור הקצינים המתנדבים" (אנ'). ב-1911 מונה לקולונל בצבא המילואים של בריטניה (אנ').
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ומותו

בנובמבר 1914, עם תחילתה של מלחמת העולם הראשונה, יצא רוברטס לחזית המערבית בצרפת כדי לבדוק את מצבם של החיילים ההודים ששירתו בצבא הבריטי. בזמן ששהה בעיר "סנט אומר" (אנ') שבצפון צרפת חלה רוברטס בדלקת ריאות וכתוצאה ממנה נפטר ב-14 בנובמבר 1914.
ארונו הוצב ליומיים בארמון וסטמינסטר בלונדון כדי לחלוק לו כבוד ואז הובא, בלוויה ממלכתית, למנוחות בקתדרלת סנט פול.
קצין גבוה בצבא הבריטי כתב על מותו של רוברטס:
סיפור חייו של רוברטס הושלם כעת כפי שהוא היה רוצה בעצמו, למות בין החיילים שאהב כל כך ובין צלילי התותחים.
תוארי כבוד

בשלהי שירותו הצבאי הוענק לרוברטס מינוי "קולונל של כבוד" (honorary colonel) בכ-15 רגימנטים בצבא בריטניה.
בנוסף לתוארי הכבוד הצבאיים הוענקו לרוברטס מספר רב של תוארי כבוד בערים בבריטניה כמו קרדיף, פורטסמות', קנטרברי, דובר, ליברפול, בורנמות', באת' ועוד.
ב-1893 התקבל כחבר כבוד בחברה הגאוגרפית המלכותית של סקוטלנד.