stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוה אחיעזר
רבני השכונה

הרב אברהם צבי וייס - רבה הראשון של השכונה. נולד בי"א באייר ה'תרס"ב בעיירה בנדקוויץ שבהונגריה לרב מנחם וייס דומ"צ מונקאטש ולחיה צפרה בת האדמו"ר רבי אהרן ווייס מבנדקוויץ, אחיו של ה"אמרי יוסף". נסמך להוראה על ידי סבו ועל ידי רבי שמואל אנגל מרדומישלא, רבי אברהם יוסף גרינוולד אב"ד אונגוואר, רבי אליעזר דוד גרינוולד אב"ד סאטמר ומבד"צ מונקאטש. כיהן כדומ"צ בעיר סאטמר, ולאחר הצלתו בשואה, עלה לארץ ישראל, וכיהן כרב הקהילה החרדית ביפו ובשנת ה'תשי"ד מונה לכהן כרבה הראשון של שכונת נוה אחיעזר, משרה בה כיהן עד לפטירתו ביום ג' בסיון ה'תשל"ט.
הרב משה יעקב וייס - לאחר פטירת הרב אברהם צבי וייס, מונה בנו הרב משה יעקב וייס למלא את מקומו ברבנות השכונה. הרב משה יעקב וייס, נולד (בז’ בחשוון ה'תרפ"ד, סאטמר). תלמידם של האדמו”ר רבי יואל טייטלבוים בסטמאר, רבי יהודה סגל רוזנר בעל "האמרי יהודה" מסקלהיד, הרב ברוך יהושע ירחמיאל רבינוביץ והרב מרדכי בריסק רבה של טשנד. קיבל סמיכה מבית דין של קהילת מונקאטש ומבעל ה’בניין דוד’. בצעירותו, טרם נישואיו, כיהן כרב בעיירה קטנה בשם קומלוש ליד האלמין בהונגריה. בנובמבר 1946 הפליג לארץ ישראל באוניית המעפילים "כנסת ישראל" שנתפסה על ידי הצי הבריטי ומעפיליה גורשו למחנות המעצר בקפריסין. כעבור 9 חודשים שוחרר ועלה ארצה. בארץ קיבל ‘סמיכה’ מהרב הראשי הרב איסר יהודה אונטרמן, ו’הראשון לציון’ הרב יצחק נסים וכן על ידי הרב עקיבא סופר מפרשבורג והרב חיים מרדכי רולר רבה של ניאמץ. בשלהי שנות השמונים התקרב לרבי מנחם מענדל שניאורסון מליובאוויטש. כיהן בתפקיד זה עד לפטירתו בי"ח בטבת ה'תשע"ב.
הרב יצחק ישעיה וייס - מלבד התמחותו ברבנות, הוא מומחה בנושא יחוס וגנאלוגיה. בעבר אף ערך והוציא לאור את כתב העת צפונות.
הרב שלמה מחפוד - לצד הרב האשכנזי הרב וייס מכהן הרב שלמה יוסף מחפוד, אשר מונה לאחר פטירת הרב אברהם צבי וייס לשמש כרב עבור ציבור יוצאי תימן המתגוררים באזור.
עם תושבי השכונה נמנים הרב יגאל כהן, והרב יצחק רצאבי מחשובי רבני תימן.
הערות שוליים

↑  יוקם שיכון עולים חדש בנוה־אחיעזר, שערים, 11 באפריל 1957
מריה תרזה אנייזי פינוטיני

מריה תרזה אנייזי פינוטיני
מריה תרזה אנייזי פינוטיני (באיטלקית: Maria Teresa Agnesi;‏ 17 באוקטובר 1720 - 19 בינואר 1795) הייתה מלחינה איטלקית. אף כי עיקר פרסומה בא לה מיצירותיה, הייתה גם צ'מבליסטית וזמרת מחוננת, ורוב יצירותיה ששרדו נכתבו למקלדת, לקול, או לשניהם יחד.
חייה

פינוטיני נולדה במילאנו לפייטרו אנייזי, סוחר משי מן האצולה הנמוכה. הוא העניק השכלה מגיל מוקדם למריה תרזה ולאחותה הבכירה, הנודעת יותר, מריה גאטנה אנייזי, ילדת-פלא בתחום המתמטיקה והבלשנות, שהרצתה והשתתפה בדיונים בכל רחבי אירופה, כשאחותה הופיעה בנגינה. מריה תרזה נישאה לפייר אנטוניו פינוטיני ב-13 ביוני 1752. הזוג השתקע במחוז שהיה מיושב באינטלקטואלים ואמנים. במשך הזמן ירדו מנכסיהם, והגיעו לשפל כלכלי חמור. פינוטיני מת זמן לא רב לאחר מכן.
חייה > קריירה

לא הרבה ידוע על מריה תרזה. אין כל ידיעות על השכלתה או על מוריה, ורוב יצירותיה אינן מתוארכות. רבים מחיבוריה אבדו, אף כי יש רשומות המציינות את קיומם.
הקריירה שלה התאפשרה הודות לגישה ששלטה אז בלומברדיה האוסטרית, שהייתה מתקדמת ונאורה בנושא זכויות נשים. התנועה הייתה נפוצה יותר בווינה ובדרזדן מאשר בעיר הולדתה מילאנו, ומריה תרזה נהנתה מהצלחה ומהערכה מקהל המאזינים בערים אלה הרבה יותר מאשר בעירה היא.
מריה תרזה זכתה לכמה הופעות מפורסמות, שאולי הידועה ביותר בהן התקיימה ב-16 ביולי 1739, כשהנוסע הצרפתי המפורסם שארל דה ברוסה התרשם מאוד מן המוזיקה שלה. הוא לא היה היחיד; הרוזן ג'רולאמו ריקאטי כתב כמה מכתבים שהיללו את יצירותיה ואת כשרונה המוזיקלי. עוד הופעה מפורסמת מאוד הייתה הבכורה התיאטרלית שלה, הקנטטה הפסטורלית "איל ריסטורו ד'ארקדיה", בתאטרו רג'ו דוקאל במילאנו ב-1747, יצירה שהקדישה למושלים שונים של האזורים הסמוכים של סקסוניה ואוסטריה.
אנייזי נהנתה מחסותן של מריה תרזה, שליטת הקיסרות הרומית הקדושה ומושלת לומברדיה, ומריה אנטוניה ולפורגיס, מלחינה מחוננת בת זמנה. יש אומרים שהקיסרית שרה בקונצרט המפורסם של מריה תרזה אנייזי בשנת 1747.
מורשת והשפעה

כיום כמעט אין מבצעים את יצירותיה של פינוטיני. המוזיקה שלה לכלי מקלדת מציגה לעיתים קרובות אתגר טכני, אך איננה בולטת בייחודה. נראה שכתיבתה הבשילה במהלך הקריירה שלה; יצירותיה המוקדמות פשוטות ונקיות, בעוד שהיצירות המאוחרות יותר וירטואוזיות יותר, מורכבות ומלודרמטיות.
אופרות ויצירות אחרות > יצירות דרמטיות לאופרה

(II Restauro di Arcadia (cant. pastorale, G. Riviera, שירה פסטורלית, ג. ריביירה, מילאנו, תאטרו רג'ו דוקאל, 1747 (אבדה)
(La Sofonisba (dramma eroico, (דרמה הרואית בשלוש מערכות, ג. פ. זאנטי)
(Ciro in Armenia (dramma serio), (דרמה סריו בשלוש מערכות, ? אנייזי) מילאנו, תאטרו רג'ו דוקאל, 26 בדצמבר 1753, ממערכה 3 נשארו קטעים.
(Il re pastore (dramma serio (דרמה סריו בשלוש מערכות, פייטרו מטאסטאזיו), ? 1755
(La Insubria Consolata (Componimento drammatico, יצירה דרמטית בשתי מערכות, מילאנו, 1766 (דרמה סריו בשלוש מערכות, א. זנו), ממערכה 2 נשארו קטעים.
Ulisse in Campania (סרנדה) אנייזי,
אופרות ויצירות אחרות > יצירות אחרות (מקלדת, הרכב קטן, קול)

12 arias, S, 2
Aria en Murki: Still, stille Mann!,
4 concs. (F, F, F, D) (str pts missing in A-Wn, D-Dl), 1 cited in 1766 Breitkopf catalogue
Sonata, G, cited in 1767 Breitkopf catalogue (1998)
Sonata, F (1992)
Allegro ou Presto
Allemande militare & Menuetto grazioso, kbd (with special stops), ed. F. Brodszky, -Thesaurus Musicus, xvii (1962)
Lost: conc., Eâ, hpd, cited in 1766 Breitkopf catalogue; sonata, G, kbd, cited in 1767–Breitkopf catalogue; Airs divers
רשימת הקלטות

Hofkomponistinnen in Europa: Aus Boudoir und Gärten, Vol. 2
Sonata for Harpsichord in G Major
CD “Note Femminill”-Concerto
הערות שוליים

↑  פרסי הנזל, "מריה תרזה אנייזי פינוטיני" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
1 2 3  גרוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413678505171  BNE: XX5829674  BnF: cb14784578v (data)  GND: 12155435X  ICCU: LO1V187293  ISNI: 0000 0001 1036 5992  LCCN: no93033976  MusicBrainz: fa88efe4-671d-413f-a124-36526eef11c7  NKC: xx0209805  NTA: 400997959  SNAC: w6ks7p90  SUDOC: 204036054  VIAF: 5791006   WorldCat (עם VIAF): 5791006
מספר נורמלי

במתמטיקה, מספר נורמלי הוא מספר ממשי שהספרות שלו מתנהגות כאילו הוגרלו באקראי, כאשר לכל ספרה יש הסתברות שווה להופיע. לצורך הגדרה זו מספיק להתייחס לספרות שמימין לנקודה העשרונית. למרות העובדה  שכמעט כל מספר ממשי הוא נורמלי, קשה ביותר להוכיח שמספר נתון הוא כזה. מספרים רציונליים אינם נורמליים, ומשערים שכל מספר אלגברי שאיננו רציונלי הוא נורמלי. ידועה גם ההשערה שפאי נורמלי.
הגדרה

יהי b מספר שלם גדול מ-1, ויהי x מספר ממשי. לכל סדרה סופית s של ספרות בבסיס b, נסמן ב-  \ N_{n}(s,x) את מספר הפעמים שהרצף s מופיע ב- n הספרות הראשונות של x. בנוסף, נסמן את האורך של s (בספרות) בסימון  \ ||s||.
הגדרה.  אומרים ש- x נורמלי ביחס לבסיס b, אם לכל s, הסדרה  \ {\frac {N_{n}(s,x)}{n}} מתכנסת ל-  \ b^{-||s||}. מספר שהוא נורמלי ביחס לכל בסיס הוא מספר נורמלי.
אפשר, במקום לבחון מספר נתון x, לבנות מספר X על ידי הגרלת הספרות באקראי, בזו אחר זו, כאשר הספרות שוות הסתברות ובלתי תלויות. במקרה כזה, X יהיה נורמלי בהסתברות 1. במילים אחרות, 'נורמליות' היא התכונה שמציג מספר "חסר תכונות", שנבחר באקראי.
כדי שמספר יהיה נורמלי ביחס לבסיס b, אין זה מספיק שהספרות בהצגה שלו לפי אותו בסיס יהיו בעלות שכיחות שווה - נורמליות דורשת שכל הרצפים באותו אורך יקיימו תכונה זו. למרות זאת, אם הספרות של x הן שוות שכיחות, וזאת בכל בסיס, אז x נורמלי (ביחס לכל בסיס).
תכונות

את המושג טבע אמיל בורל ב-1909. בורל הוכיח (בעזרת הלמה של בורל-קנטלי) שכמעט כל מספר ממשי הוא נורמלי: מידת לבג של קבוצת המספרים שאינם נורמליים היא אפס. טענה זו ניתן להוכיח גם באמצעות החוק החזק של מספרים גדולים. משפט זה מראה שמספרים נורמליים קיימים, בלי להצביע על אף מספר כזה במפורש.
קל לראות שמספרים רציונליים אינם נורמליים ביחס לאף בסיס (הפיתוח לפי בסיס b של מספר רציונלי הוא תמיד סופי או מחזורי). יתרה מזו, קבוצת המספרים שאינם נורמליים ביחס לבסיס נתון היא מעוצמת הרצף (היא כוללת, לדוגמה, את כל המספרים המורכבים מרצפי הספרות 01 ו- 10). משערים שכל מספר אלגברי שאינו רציונלי הוא נורמלי, אבל ניתוח הספרות של מספרים אלגבריים קשה ביותר, ולא ידועה אפילו דוגמה אחת למספר אלגברי נורמלי (ביחס לבסיס כלשהו). משערים גם שמספרים כגון e ופאי הם נורמליים - אף על פי שלא ידוע אפילו האם כל ספרה מופיעה בפיתוח העשרוני של פאי אינסוף פעמים.
המספר העשרוני  \ 0.123456789101112131415... (קרוי גם "קבוע צ'אמפרנאוונה"), המתקבל מהדבקת המספרים הטבעיים זה אחר זה, בייצוג עשרוני, הוא נורמלי בבסיס 10.
מקסים וגאן

| --- | --- |

מקסים וגאן על כריכת מגזין טיים, אוקטובר 1933
 לידה:  21 בינואר 1867 בריסל, ממלכת בלגיה בלגיה 
 פטירה:  28 בינואר 1965 (בגיל 98) פריז, צרפת צרפת 
 מקום קבורה:  מורלה 
 מדינה:  צרפת, בלגיה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית סן-סיר  Armoured Cavalry Branch Training School  Centre des hautes études militaires  תיכון לואי הגדול  תיכון טייר  Lycée Michelet, Vanves 
 בן או בת זוג:  Renée Weygand 
 צאצאים:  Jacques Weygand 
 השתייכות:  צבא צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1887 
 דרגה:  גנרל הצבא 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה  מלחמת העולם השנייה  המלחמה הפולנית-סובייטית 
 עיטורים
 צלב גדול של לגיון הכבוד  צלב החירות  קצין גבוה בלגיון הכבוד  מדליית הניצחון  אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  חבר במסדר האמבט  מפקד בלגיון הכבוד  אביר בלגיון הכבוד  קצין בלגיון הכבוד  מסדר לאקפלסיס  צלב המלחמה  המסדר המלכותי אל-עלאווי  צלב הגבורה  מדליית השירות המצוין  מפקד של מסדר הכתר הבלגי  הצלב הגדול של המסדר המלכותי עלווי  מסדר פרנציסקה  מפקד הצלב בווירטוטי מיליטארי  Cross of the Order of Lāčplēšis, 2nd class  צלב המלחמה 1914–1918  המדליה הצבאית הצרפתית  צלב המלחמה הבלגי  צלב המלחמה לפעולות בזירות זרות  צלב הכסף של וירטוטי מיליטארי 
 
מקסים וגאן (בצרפתית: Maxime Weygand;‏ 21 בינואר 1867 – 28 בינואר 1965) היה מצביא צרפתי. היה שלישו של המרשל פרדיננד פוש במלחמת העולם הראשונה, לחם לצידו של יוזף פילסודסקי במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, ועמד בראש הצבא הצרפתי לתקופה קצרה במהלך מלחמת העולם השנייה.
מוצא ונעורים

וגאן נולד בעיר בריסל בבלגיה. יש האומרים כי הוא היה בנה הבלתי חוקי של הקיסרית קרלוטה ממקסיקו, אשתו של מקסימיליאן הראשון, ההרפתקן מבית הבסבורג אשר התיימר להקים במקסיקו אימפריה בחסות צרפת, במאה ה-19. וגאן היה מודע לשמועות אלו אך לא הכחיש אותן ולא אישר אותן. הוא התחנך במרסיי אצל משפחה יהודית בשם כהן דה ליאון. בזיכרונותיו הוא מקדיש מעט מאוד מקום לנעוריו, אך מציין כי בזמן היותו תלמיד הוחדרה בו בחוזקה האמונה הקתולית. זיכרונותיו מתחילים מקבלתו לאקדמיה הצבאית סן-סיר בפריז, כאילו רצה למחוק את הקשר שלו אל המשפחה היהודית.
לבית הספר הצבאי התקבל תחת השם "מקסים דה נימאל" כצוער חוץ, בלגי. הוא סיים בהצלחה את חוק לימודיו באקדמיה הצבאית בשנת 1887 והוצב בגדוד פרשים. אז אומץ באופן רשמי על ידי מנהל החשבונות של משפחת כהן דה ליאון, מר וגאן, ממנו קיבל את שמו. בשלב זה אף הפך לאזרח צרפתי.
וגאן במלחמת העולם הראשונה

במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש וגאן כקצין מטה. עם פרוץ המלחמה בילה מספר ימים בגדוד קרבי, אך לאחר מכן הוצב כשלישו של הגנרל פרדיננד פוש. ההיסטוריון תאודור דרייפר, בספרו "מלחמת ששת השבועות" כותב כי "וגאן היה צלו של פוש. פוש נתן את הפקודות, לעיתים מעורפלות וסותרות. וגאן תרגם אותן להוראות ברורות ונחושות. [...] אין לדעת לאן היה מגיע פוש ללא וגאן, ולהפך. אין לדעת לאן היה מגיע וגאן ללא הרצון הנחוש והכוח המניע של פוש, אשר לא הצטיין כווגאן בכתיבת מזכרים, אך מעולם לא הכיר בתבוסה, אפילו כשזו ניבטה בפרצופו".
הוא קיבל דרגת בריגדיר גנרל (מקביל לתת-אלוף בצה"ל) בשנת 1916 ומיור גנרל ב-1918. הוא שירת ב"מועצת המלחמה" החל מ-1917. כאשר מונה פוש למפקד עליון של כוחות מדינות ההסכמה במהלך הדיונים על שביתת הנשק, עמד וגאן לצידו, והיה זה וגאן אשר קרא בקול את תנאי שביתת הנשק המוצעים לגרמניה במעמד הכניעה ביער קומפיין, בקרון הרכבת המפורסם. לימים ידע היטלר לחזור על מעמד זה במדויק, כאשר הפעם יהיו אלו הגרמנים אשר יכתיבו לצרפתים כניעה משפילה.
בין מלחמות העולם > וגאן בפולין

לאחר המלחמה המשיכה הקריירה של וגאן לשגשג, על אף פרישתו של פוש. וגאן נשלח כיועץ לפולין בזמן המלחמה הפולנית-סובייטית בשנת 1920 וניסה לסייע ליוזף פילסודסקי בידע צבאי, בלוגיסטיקה ובטקטיקה. הוא היה בראש המשלחת לצד הבריטי אדריאן קרטון דה ויארט. כאשר הגיעה המשלחת היה כבר הקרב המכריע, בו הוכו הרוסים בפאתי ורשה בעיצומו. עם זאת נפוץ המיתוס כאילו הייתה זו הגעתו של וגאן ברגע האחרון הגורם המכריע לניצחון, שכונה "הנס על הוויסלה".
וגאן ציפה לקבל את הפיקוד על הצבא הפולני, אך קבלת הפנים שציפתה לו הייתה מאכזבת. ב-24 ביולי נפגש לראשונה עם פילסודסקי, ונשאל "כמה דיוויזיות אתה מביא עמך?" השאלה נותרה ללא מענה. הוא הוצב כיועץ לרמטכ"ל הפולני רוזבאדובסקי, אך שיתוף הפעולה ביניהם לא היה קולח. הוא הוקף בידי קצינים פולנים אשר ראו בו מתערב מבחוץ, ואשר התעקשו לדבר עמו בשפה הפולנית, אותה לא הבין. כל הצעותיו לארגון הגנתה של פולין נדחו. הצעותיו ליצור קו הגנה רציף על נהר הבוג המערבי ולאחר מכן על הוויסלה נדחו, כאשר התוכנית שנתקבלה הייתה תוכניתו הנועזת של פילסודסקי שכללה משיכה של האויב לתוככי השטח הפולני מעבר לוויסלה, וכיתורו באמצעות תנועת מלקחיים של צבאות שהוסתרו בעורף. תרומתו הניכרת הייתה בהתעקשות על שיטה של פקודות כתובות ורישום פרוטוקולים, שהחליפה את שיטת התשדורות בעל פה שהייתה נהוגה בצבא הפולני לפני בואו. הוא סייע לגנרל ולדיסלב שיקורסקי, אשר היה בראש אחד הכוחות המסתערים במתקפת הנגד בקרב על ורשה, אך תרומתו הייתה שולית. וגאן היה רגיל לתת פקודות, ואילו הוא נמצא במקום בו לא הייתה מסורת של ציות. כבוגר מלחמת העולם הראשונה הייתה חשיבתו של וגאן הגנתית, ואילו הצבא הפולני במלחמה זו היה נתון ברעיונות של הסתערות והתקפה. לאחר הניצחון בקרב נפגע מיחסו של פילסודסקי, והחליט לעזוב את פולין. ב-25 באוגוסט ניתן לו אות הכבוד הפולני הגבוה "וירטוטי מיליטרי" ועם שובו לפריז, שלושה ימים לאחר מכן קיבל קבלת פנים של גיבור לאומי, וזכה לאות לגיון הכבוד. במשך שנים לאחר מכן נפוצה הידיעה הכוזבת כאילו היה זה וגאן אשר ניצח בקרב על ורשה.
בין מלחמות העולם > וגאן בעת השלום

וגאן כיהן כנציב העליון על סוריה ולבנון בין 9 במאי 1923 ל-1 בינואר 1925. הוא הצליח במשימתו להרגיע את המצב בסוריה ובלבנון, והידיעה על התפטרותו התקבלה בתגובות צער מצד רבים ממגזרי האוכלוסייה המקומית בלבנון וגם בסוריה.
בשנת 1931 קיבל וגאן מקום ב"אקדמיה הצרפתית" והפך ל"בן אלמוות", במקביל למינויו כמפקד צבא צרפת (צבא היבשה של הכוחות המזוינים של צרפת), בטרם יצא לגמלאות בשנת 1935. וגאן נקרא שוב לשירות סדיר על ידי אדואר דאלאדיה באוגוסט 1939 וקיבל את הפיקוד על הצבאות במזרח התיכון. תפקידו העיקרי נראה כהכנת צבאו לאפשרות למנוע השתלטות סובייטית על שדות הנפט באזור.
מלחמת העולם השנייה > וגאן ומשטר וישי

בממשלה החדשה שקמה מונה וגאן כשר ההגנה. בספטמבר נשלח וגאן אל אלג'יריה כנציב כללי מטעם משטר וישי, שם יישם בין היתר את חוקי הגזע של משטר וישי כנגד היהודים. עם זאת קנה לעצמו שם כמתנגד לנאצים בכך שהתנגד להסכם אליו הגיע האדמירל ז'אן פרנסואה דרלאן עם הנאצים, אשר העניק להם בסיסים בסוריה ובדקאר. על רקע זה נקרא בחזרה לצרפת בנובמבר 1941. בנובמבר 1942 נעצר על ידי הגרמנים, ונותר במעצר עד שנת 1945 שאז נתפס על ידי ארצות הברית, נשפט כמשתף פעולה, אך שוחרר במאי 1946 ושמו טוהר בשנת 1948.
לקריאה נוספת

אליסטייר הורן, "כך נפלה צרפת", הוצאת מערכות, 1971.
הערות שוליים

↑  Theodore Draper, The Six Weeks' War: France, May 10-June 25, 1940, The Viking Press, 1944, עמ' 169
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ג, יחידה 5, עמ' 73.
| המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון |
| --- | --- | --- |
| הסכמים | הסכם סייקס–פיקו (1916) • ועידת סן רמו (1920) • הסכם אנקרה (1921) • הסכם ניוקומב-פולה (1923) • חוזה העצמאות הצרפתי-סורי (1936) • גבול טורקיה–סוריה • יום העצמאות של לבנון (1943) |  |
| ישויות פוליטיות | מנהלת שטחי האויב הכבושים • הממלכה הערבית של סוריה (1920) • יצירת לבנון הגדולה (1914–1920) • לבנון הגדולה (1920–1943) • מדינת דמשק (1920–1925) • מדינת חלב (1920–1925) • מדינת העלווים (1920–1936) • מדינת ג'בל א-דרוז (1921–1936) • סנג'ק אלכסנדרטה (1921–1938) • הפדרציה הסורית (1922–1925) • מדינת סוריה (1925–1930) • הרפובליקה הסורית הראשונה (1930–1946) |  |
| עימותים צבאיים | המרד העלווי של 1919 (אנ') • מלחמת הממלכה הערבית של סוריה–צרפת (1920) • קרב מייסלון (24 ביולי 1920) • כיבוש דמשק (24 ביולי 1920) • מאורעות תל חי (1920) • מרד הנאנו (אנ') (1920–1921) • מלחמת טורקיה–צרפת (1920–1921) • המרד הסורי הגדול (1925–1927) • השביתה הכללית הסורית 1936 (אנ') • הפלנגות הנוצריות • צבא הלבאנט • המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה (1941) • משבר הלבנט (אנ') (1945) |  |
| נציבים עליונים | אנרי גורו (1920–1922) • רובר דה קה (צר') (1923–1922) • מקסים וגאן (1923–1924) • מוריס סראי (1924–1925) • אנרי דה-ז'ובנל (אנ') (1925–1926) • אנרי פונסו (אנ') (1926–1933) • דמיאן דה מרטל (אנ') (1933–1939) • גבריאל פואו (1939–1940) • ז'אן שיאפ (אנ') (1940) • אנרי פרנאן דנץ (1940–1941) • ז'ורז' קאטרו (1941–1943) • ז'אן הלו (צר') (1943) • איב שטאיינו (אנ') (1943–1944) • אטיין פול באינט (Étienne Paul Beynet, 1944–1946) |  |
| הנהגה מקומית  | האמיר פייסל בן חוסיין • הקונגרס הלאומי הסורי (1919–1920) • יוסוף אל-עזמה • סאלח אל-עלי • אדהם ח'נג'ר (אנ') • אבראהים הנאנו (אנ') • אליאס חויכ (אנ') • אמיל אדה • בשארה אל-ח'ורי • סולטאן אל-אטרש • עבד אל-רחמן שהבנדר (אנ') • חסן אל-חראט (אנ') • עיאש אל-חאג' (אנ') • אנטון סעאדה • שוכרי אל-קוותלי • האשם אל-אתאסי • הגוש הלאומי • זכי אל-ארסוזי • ריאד א-סולח |  |
פורטל צרפת צרפת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463186405171  PLWABN: 9810660170005606  BIBSYS: 90957327  BNC: 000106721  BNE: XX1170414  BnF: cb11929109t (data)  CiNii: DA04999306  GND: 118807072  ICCU: RAVV077804  ISNI: 0000 0000 8350 2612  LCCN: n50019318  NARA: 10582029  NKC: jn19981002402  NLA: 35680718  NSK: 000249970  NTA: 068294417  RERO: 02-A003970646  SNAC: w6pv79kn  SUDOC: 027195864  Trove: 1039709  VcBA: 495/177343  VIAF: 2478312   WorldCat (עם VIAF): 2478312
מרוץ מגנס

| --- | --- |
 ענף:  מרוץ
 תאריך ייסוד:  1951
 ארגון מפעיל:  האוניברסיטה העברית
 מדינות משתתפות:  ישראל ישראל
 
מרוץ מגנס הוא תחרות ריצה עממית (ותחרותית) ע"ש נשיאה הראשון של האוניברסיטה העברית, ד"ר יהודה לייב מאגנס ז"ל, זהו המרוץ הוותיק בישראל.
החל משנת 1951 מאורגן המרוץ מדי שנה על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים ועל ידי עיריית ירושלים.
אחד ממארגני המרוץ המקורי הוא הספורטאי עדין טלבר אשר פעל לקידום פעילויות ואירועים ספורטיביים בקמפוס במקביל ללימודיו.
עם השנים התפתחו מקצים נוספים במרוץ ויחד הם נקראים "מרוצי האוניברסיטה העברית בירושלים".
המקצים הנוספים הם: מרוץ אמזלג ע"ש דוד אמזלג ז"ל ומרוץ פרנקל ע"ש ולטר פרנקל.
במרוץ משתתפים רצים רבים ביניהם אצנים מקצועיים, סטודנטים, אנשי ציבור ותלמידי בתי ספר באזור.
במרוץ ה-56 שהתקיים ב-4 במרץ 2008, השתתפו גם אצנים בכירים מירדן.
מסלולים

כיום מכיל המרוץ 3 מסלולים:
מרוץ פרנקל - תחרותי ל-3 ק"מ
מרוץ אמזלג - תחרותי ל-5 ק"מ
מרוץ מגנס - עממי ל-2.3 ק"מ
ראו גם

יהודה לייב מאגנס
מרוץ הקפת התבור
הערות שוליים

↑  למעלה מאלף רצים השתתפו במרוץ מגנס ה-57 באוניברסיטה העברית, באתר האוניברסיטה העברית, ‏2 בדצמבר 2008
↑  מרוץ מגנס של האוניברסיטה העברית – בכירי רצי ירדן התחרו יחפים, באתר כאן-ישראל, ‏4 במרץ 2008
נודל (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט "נודל"
 בימוי:  איילת מנחמי
 הופק בידי:  אסף אמיר יואב רועה
 תסריט:  איילת מנחמי שמי זרחין
 עריכה:  עינת גלזר-זרחין
 שחקנים ראשיים:  מילי אביטל באוצ'י צ'אן ענת וקסמן אלון אבוטבול יפתח קליין
 מוזיקה:  חיים אילפמן
 צילום:  איציק פורטל
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  יונייטד קינג, נורמה הפקות
 הקרנת בכורה:  26 ביולי 2007
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית מנדרינית
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  שחקנית משנה (עבור ענת וקסמן), פרס אופיר
 www.noodle-film.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
נודל הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויה של איילת מנחמי, שכתבה את התסריט יחד עם שמי זרחין. הסרט יצא לאקרנים ביולי 2007.
הפקה

מנחמי ביססה את הדמות הראשית בסרט, על אישה אמיתית, דיילת בכירה באל על, שהתאלמנה פעמיים ופנתה אליה בעקבות תוכנית טלוויזיה שבה סיפרה מנחמי כיצד מדיטציית ויפאסנה שינתה את חייה. על הרעיון לתסריט החלה לעבוד בשנת 1999. ב-2005 אושר תקציב להפקת הסרט על ידי קרן הקולנוע הישראלי.
באוצ'י צ'ן, שמגלם את הילד הסיני שנותר תחת חסותה של גיבורת הסרט, נבחר בתחילת 2006 לתפקיד, מתוך 2,000 ילדים שעשו אודישנים בסין, מדינה שבה גם צולמו חלקים מהסרט.
עלילה

מירי קלדרון (מילי אביטל), דיילת אוויר ב"אל על" ואלמנה בשנית, חיה בדירתה באופן זמני עם אחותה, גילה (ענת וקסמן), אשר נמצאת במשבר נישואין עם בעלה איזי ששון (אלון אבוטבול). באחד מימי השבוע, בו מגיעה לביתה העוזרת הסינית שלה, ליאנג סו (ויקי לין), מבקשת העוזרת רשות לצאת בדחיפות לשעה ולהשאיר את בנה הקטן והשתקן בן השש (באוצ'י צ'אן) בדירתה. העוזרת יוצאת אך לא חוזרת, ומשאירה את מירי עם בנה, ללא דרך להשיגה. עניין זה מעורר את חייה הרדומים של האלמנה שחיה חיי שגרה מונוטוניים. היא מחפשת את האם ומגלה כי משטרת ההגירה גירשה אותה חזרה לסין. מכיוון שבנה נולד בישראל, הוא אינו רשום מבחינה חוקית ואין דרך כשרה להחזירו לסין. בעודה מתכננת את המסע להחזרת הבן שאותו היא מכנה "נודל" לאמו באמצעות אחותה, גיסהּ וחבר הילדות שלה מתי גואטה (יפתח קליין), נוצר בין מירי ובין הילד קשר של אחווה, אמון ואהבה.
פרסים

ביולי 2007 זכה "נודל" ב-10 מועמדויות לפרסים מתוך 13 בטקס פרסי אופיר. בספטמבר זכה הסרט בפרס חבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במונטריאול, קנדה. בהמשך החודש זכתה כוכבת הסרט ענת וקסמן בפרס לשחקנית המשנה בטקס פרסי אופיר.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
מילי אביטל: מירי קלדרון
באוצ'י צ'אן: "נודל"
ענת וקסמן: גילה ששון
אלון אבוטבול: איזי ששון
יפתח קליין: מתי גואטה
שרית וינו אלעד: דפנה
דפנה שפיגלמן: בתיה
רוני יוריה: יעלי
ויקי לין: ליאנג סו
נטע ענבר: נועה
עופרה הנמן: ליאת
סינייה בן-דור: אילנה
אורנה בן דור: בתפקיד עצמה
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, אטריות חמות, באתר הארץ, 25 ביולי 2007
↑  אלון הדר, השיבה מהודו, באתר הארץ, 25 ביולי 2007
↑  גואל פינטו, פסטיבל קולנוע ישראלי בסין, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2005
↑  גואל פינטו, סינית אני מדברת אלייך, באתר הארץ, 25 בינואר 2006
↑  "ביקור התזמורת" מועמד ל-13 פרסי אופיר, באתר ynet, 24 ביולי 2007
↑  נירית אנדרמן, הסרט "נודל" זכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל מונטריאול, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2007
↑  מרב יודילוביץ', הערב של התזמורת, באתר ynet, 20 בספטמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011252630805171
מרגרט מורס נייס

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1883 אמהרסט, ארצות הברית 
 פטירה:  26 ביוני 1974 (בגיל 90) שיקגו, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קלארק  מכללת מאונט הוליוק 
 מוסדות:  אוניברסיטת המדינה של אוהיו 
 פרסים והוקרה:  מדליית ברוסטר (1942) 
 מספר צאצאים:  5 
 
מרגרט מורס נייס (באנגלית: Margaret Morse Nice;‏ 6 בדצמבר 1883 – 26 ביוני 1974) הייתה אתולוגית, צפרית וחוקרת פסיכולוגיית ילדים אמריקאית. היא התפרסמה בעיקר בזכות מחקרה על דרורי שיר (Melospiza melodia) ומחקריה הרבים על ציפורים בצפון אמריקה. בשנת 1942 הוענקה לה מדליית ברוסטר על מחקרה על דרורי שיר.
קורות חיים

בילדותה התגוררה יחד עם משפחתה בחווה באמהרסט, מסצ'וסטס. בזכות הסביבה הפסטורלית בה גרה פיתחה אהבה גדולה לטבע. אביה תמך באהבתה לטבע ועודד אותה לצאת לגיחות לכפר, לטפח גינה משלה ולעזור בטיפול בחיות המשפחה. משערים כי חוויות אלו היו הסיבה לפיתוח אהבתה לציפורים. כבר בגיל 7 קראה את הספר הראשון שלה על ציפורים וחמש שנים לאחר מכן, בגיל 12 פרסמה את עבודתה הראשונה, ספרון על ציפורים במטעי פירות. בבגרותה נייס למדה במכללת מאונט הוליוק שם התמחתה בצרפתית ובנוסף לקחה קורסים בגרמנית, לטינית, איטלקית ואנגלית. היא סיימה את לימודיה שם בשנת 1906. במהלך לימודיה במכללה לקחה מספר קורסים בזואולוגיה אך הם לא עניינו אותה משום שלא התעסקו במה שאהבה, בחיים של חיות בטבע. לכן לא ידעה האם היא רוצה ללמוד זואולוגיה, עד שפגשה את קלינטון פרמונד הודג', ביולוג באוניברסיטת קלארק (אנ'), ששכנע אותה שהיא יכולה לעסוק בחיי בעלי החיים ולא רק בניתוח שלהן לאחר מותן, ובכך תרם רבות להחלטתה ללמוד זואולוגיה. בהמשך אותה שנה החלה את התואר השני שלה בזואולוגיה ופסיכולוגיית ילדים באוניברסיטת קלארק, את התזה שלה עשתה על הרגלי האכילה של ציפור בשם בובואייט צפוני (שליו ורג'ינגיה), אמנם, בגין המעברים שלה, בעקבות עבודתו של לאונרד, סיימה אותה רק בשנת 1915. בשנת 1909 נישאה ללאונרד בליין נייס, שהיה אז סטודנט באוניברסיטת קלארק. לאחר הדוקטורט שלו רצה לקדם את הקריירה שלו ובשביל זה היו צריכים מרגרט ובליין, לעבור מספר פעמים בין מדינה למדינה בגלל תפקידים שונים שהוצעו לו. בגלל מעברים אלו נאלצה לעצור לתקופה את הקריירה שלה. בשנת 1911 עברו לבוסטון ובשנת 1913 לנורמן שבאוקלהומה. במהלך תקופת מגוריהם באוקלהומה, בין השנים 1913 ל-1927, עבדה על ספרה "הציפורים של אוקלהומה", סקר מקיף באורך של 122 עמודים של כל זני הציפורים שראתה באזור. בנוסף במהלך התקופה הזו (בין 1910 ל-1923) נולדו לזוג חמש בנות. כשהיו קטנות נייס יישמה את תשוקתה לחקר וחקרה את ההתנהגות של בנותיה. היא התעסקה בעיקר בלמידת השפה ופסיכולוגיה כללית של ילדים. בנושא פרסמה 18 מאמרים בין 1915 ל-1933. בשנת 1927 המשפחה עברה לקולומבוס בעקבות הצעה נוספת שקיבל בליין. בשנת 1936 המשפחה עברה לשיקגו גם בעקבות הצעה שקיבל בליין, שם נשארו עד מותם.
קורות חיים > חקר דרורי השיר

מחקרה המפורסם ביותר של נייס עסק בדרורי שיר. במהלך שמונה שנים טיבעה את הדרורים שחקרה בטבעות בצבעים שונים וכך יכלה לעקוב ביעילות אחרי חייהן ולחקור את ההתנהגות שלהן. היא נחשבה לאחת החלוצות בשיטת הסימון הזאת. את דרור השיר הראשונה שלה, החלה לחקור בשנת 1928. שנה לאחר מכן, חקרה שני זוגות. היא המשיכה להרחיב את מחקרה ועד 1935 סימנה כ-870 דרורי שיר ממספר דורות. במחקרה בדקה את סוגי הקולות השונים שהם משמיעים, האינטראקציות ביניהם, הנאמנות ביניהם ואף את הלמידה וההתפתחות שלהם. בשנת 1935 החלה לכתוב את ספרה "מחקרים על החיים וההיסטוריה של דרורי השיר", לו לבסוף היו שני כרכים והפך לפופולרי מאוד.