stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיטר אצ'ינסטיין
קורות חיים

אצ'ינסטיין נולד בניו יורק כבנם של בטי לבית קומראס ושל הכלכלן אשר אצ'ינסטיין, לימים אחד היועצים הכלכליים של נשיא ארצות הברית, דווייט אייזנהאואר

אצ'הוא למד באוניברסיטת הרווארד, בה סיים תואר ראשון (1956), תואר שני (1958) וכן תואר דוקטורט עם עבודה על תורת ההסתברות של קרנפ (1961).
בשנים 1954-1953 עודד אותו הפילוסוף הגרמני קרל המפל שביקר כפרופסור אורח בהרווארד (כשהחליף את וו.ק. קוויין שהיה בחופשה), לעסוק בפילוסופיה של המדע.
בעזרת מלגה מהרווארד נסע אצ'ינסטיין לשנה לאנגליה לאוניברסיטת אוקספורד כדי להשתלם אצל פ.פ. סטרוסון.
באוקספורד השתתף אצ'ינסטיין גם בסמינרים וקורסים של גילברט רייל, א.ג'.אייר וג'.ל. אוסטין.
אצ'ינסטיין התמחה בפילוסופיה של המדע תוך דגשים על פרקים חשובים בהיסטוריה של המדע.
הוא לימד בהמשך שנים רבות באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, בה התמנה פרופסור לפילוסופיה. באביב 2009 עבר אצ'ינסטיין ללמד גם בישיבה יוניברסיטי בקתדרה לפילוסופיה על שם ג'יי וג'ני שוטנשטיין והקים שם
את המרכז להיסטוריה ולפילוסופיה של המדע.
באביב 2011 הוא שב לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
בעת הקריירה האקדמית שלו ביקר אצ'ינסטיין כפרופסור אורח ב-MIT בבוסטון, באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
קורות חיים > חייו הפרטיים

אצ'ינסטיין נשוי ויש לו שלושה ילדים:ג'ונתן, שרון ובטי.
שרון אצ'ינסטיין היא פרופסור לספרות אנגלית בקתדרה על שם סר ויליאם אוסלר באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
קורות חיים > כתיבתו המדעית

אצ'ינסטיין חיבר חמישה ספרים משפיעים בתחום ההיסטוריה והפילוסופיה של המדע.
ב-1993 הוא פרסם את Particles and Waves (חלקיקים וגלים), מחקר על הבעיות המתודולוגיות שהתעורר בשלושה פרקים של ההיסטוריה של הפיזיקה במאה ה-19: המחלוקת על טבעו של האור - גלים או חלקיקים, פיתוחה של התורה הקינטית-מולקולרית וגילוי האלקטרון.
ב-2001 יצא לאור ספרו The Book of Evidence (ספר הראיות), עיון פילוסופי והיסטורי על מושגים שונים של ראיות שנמצאו בשימוש במדעים.
באביב 2010 פורסם הספר Evidence, Explanation and Realism, קובץ מסות שאצ'ינסטיין כתב במהלך השנים
ב-2011 הופיע ספר מיוחד לכבודו על הגותו.
ב-2013 פרסם אצ'ינסטיין את Evidence and Method:Scientific Strategies of Isaac Newton and James Clark Maxwell (הוכחה ומתודה: אסטרטגיות מדעיות של אייזיק ניטון וג'יימס קלארק מקסוול).
קורות חיים > מורשתו

עם תלמידיו נמנים הפילוסופים אלכסנדר רוזנברג, שזכה יחד איתו בפרס לקטוש, והלן לונג'ינו.
פרסים ואותות הוקרה

1993 - פרס ע"ש אימרה לקטוש - על ספרו "חלקיקים וגלים"
2011 - פורסם כרך מיוחד לכבודו תחת הכותרת "Philosophy of Science Matters: The Philosophy of Peter Achinstein, (נושאים של פילוסופיית המדע:הפילוסופיה של פיטר אצ'ינסטיין) - כולל 20 מאמרים על הגותו מאת תלמידי וחוקרים אחרים
ספרים, מונוגרפיות ואוספי מאמרים

Concepts of Science: A Philosophical Analysis (1968)
Law and Explanation: An Essay in the Philosophy of Science (1971)
The Nature of Explanation (1983)
The Concept of Evidence (1983)
Particles and Waves: Historical Essays in the Philosophy of Science (1991)
The Book of Evidence (2003)
Evidence, Explanation, and Realism: Essays in Philosophy of Science by Peter Achinstein (2010)
(2013) Evidence and Method: Scientific Strategies of Isaac Newton and James Clerk Maxwell
ספרים, מונוגרפיות ואוספי מאמרים > ספרים שהוא השתתף בעריכתם

The Legacy of Logical Positivism in the Philosophy of Science (יחד עם סטיבן פרנסיס בארקר) (1969)
Studies in the philosophy of science; essays by Peter Achinstein [and others] (1969)
Explanations: Papers and Discussions (Achinstein, et al.; בעריכת שטפאן קרנר Stephan Körner. 1975)
Observation, Experiment, and Hypothesis in Modern Physical Science (יחד עם אוון האנאוויי Owen Hannaway, 1985)
Kelvin's Baltimore Lectures and Modern Theoretical Physics: Historical and Philosophical Perspectives (יחד עם רוברט קרגון Robert Kargon, 1987)
Scientific Methods: Conceptual and Historical Problems (יחד עם לורה ג'. סניידר Laura J. -Snyder, 1994)
Science Rules: A Historical Introduction to Scientific Methods (עורך, 2004)
Scientific Evidence: Philosophical Theories and Applications (עורך, 2005)
ספרים, מונוגרפיות ואוספי מאמרים > מאמרים מובחרים

"Is There a Valid Experimental Argument for Scientific Realism?" Journal of Philosophy (2002).
"What to do if you want to Defend a Theory you can't Prove?" Journal of Philosophy (2010).
לקריאה נוספת

Asher Achinstein, an economist and former member of President Dwight D. Eisenhower's Council of Economic Advisers . The Baltimore Sun. September 23, 1998
מאמר רוויו מאת איגור דאובן אודות הספר "Evidence, Explanation, and Realism: Essays in Philosophy of Science
Igor Douven - in Science & Education April 2012, Volume 21, Issue 4, pp 597–601
הערות שוליים

↑  "בלטימור סאן", 23.9.1998
↑  באתר אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 28 באוקטובר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272091405171  PLWABN: 9810552043705606  BnF: cb12027907f (data)  CANTIC: a11687800  GND: 135942594  ISNI: 0000 0001 0911 7107  LCCN: n50036880  NKC: vse2006360713  NTA: 068017227  SELIBR: 287617  SUDOC: 028445198  VIAF: 68912533   WorldCat (עם VIAF): 68912533
קולורדו הקטן

| --- | --- |
נהר קולורדו הקטן נשפך לנהר קולורדו בגרנד קניון
נהר קולורדו הקטן נשפך לנהר קולורדו בגרנד קניון
 מידע כללי
 אורך:  507 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  150 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  2,000 קמ"ר
 מוצא:  מזרח אריזונה
 יובלים:  Silver Creek, זוני, Puerco River 
 שפך:  נהר קולורדו
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית ארצות הברית (במדינות אריזונה, ניו מקסיקו)
 אגן הניקוז של נהר הקולורדו הקטן
 
נהר קולורדו הקטן - בצבע ירקרק, 
 נהר קולורדו ויתר הפלגים שלו - בצבע תכלת
קולורדו הקטן (באנגלית: Little Colorado River) הוא נהר הזורם בשטח מדינת אריזונה שבארצות הברית, ונשפך לנהר קולורדו. אורכו כ-507 ק"מ.
תחילת מסלולו במזרח אריזונה, באזור הדרום-מזרחי של "ארץ האפאצ'ים", והוא זורם צפונה דרך מספר גאיות עמוקים. אגן הניקוז של נהר קולורדו הקטן מנקז חלק נכבד מצפון-מזרח אריזונה וחלק מהקצה המערבי של מדינת ניו מקסיקו, אזור חצי-יבש בן אלפיים קמ"ר בערך. הגובה הממוצע של האגן נע בין 1,200 מטרים בצפון ו-2,600 מטרים בדרום, עם פסגות מעל ל-3,000 מטרים בהרים הלבנים.
נהר קולורדו הקטן נשפך לנהר קולורדו בגרנד קניון. הוא מזרים כ-150 מ"ק לשנייה, והוא אחד היובלים הגדולים של נהר קולורדו.
סכר שהוקם על הנהר נועד לצורכי השקיית אזור העיירה סנט ג'ון באריזונה.
צבי רפיח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 (בן 89 בערך) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ורג'טאון  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תואר:  היסטוריה של המזרח המודרני, ספרות ערבית וממשל אמריקאי
 
צבי רפיח (נולד ב-1935) הוא יועץ עסקי ואיש משרד החוץ לשעבר.
ידוע בעיקר בשל פעילותו למיסוד וחיזוק הקשר בין מדינת ישראל לגופי הממשל בארצות הברית בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-20.
השכלה

רפיח נולד בתל אביב. למד באוניברסיטה העברית בירושלים שם עשה תואר בהיסטוריה של המזרח המודרני, ספרות ערבית ושפות.
בזמן שהותו בוושינטון, רפיח למד באוניברסיטת ג'ורג'טאון שם עשה תואר בממשל אמריקאי.
בשרות המדינה

רפיח החל את שירותו במשרד החוץ בגיל 25 למשך 21 שנים שבהן היה מוצב בטהראן שבאיראן (1961- 1963) ובאנקרה שבטורקיה (1964-1968). בשנת 1970 חזר לישראל והתמנה ליועצו המדיני ועוזרו של שר המשטרה שלמה הלל. בשנת 1972 מונה לסגן מנהל מחלקת החקר במשרד החוץ.
במהלך שהותו באיראן הוא ארגן את ביקורו של הסופר האיראני המוערך ג'לאל אל-י אחמד בישראל. בעקבות הביקור המוצלח כתב אל-י אחמד ספר שמרביתו אוהד את ישראל ובעיקר את צורת החיים בקיבוץ שהתאימה לדעתו למימוש גם באיראן. בהמשך נשלח רפיח לוושינגטון והקים שם את המשרד האחראי לקשרים בין שגרירות ישראל לקונגרס ולגופים פוליטיים נוספים. במהלך שירותו נפגש בשנת 1977 עם דיפלומטים מצריים בתיווך אמריקאי. בתום שהות של שש שנים (כפול מהמקובל) שהוגדרה כמוצלחת במיוחד סיים רפיח את תפקידו.
רפיח נודע בקשריו הקרובים עם איש הקונגרס אוהד ישראל, צ'רלי וילסון. בניגוד למתואר בספרו של ג'ורג' קרייל "מלחמתו של צ'רלי וילסון" הכחיש רפיח בכתבה שהתפרסמה באתר nrg בשנת 2013 את סיפור מכירת הנשק של ישראל לפקיסטן בתחילת שנות השמונים בתיווכו של וילסון.
בכתבה אודות מותו של וילסון בפברואר 2012 סיפר רפיח על הקשר המיוחד שהיה לווילסון עם ישראל ועל התרומה הרבה שלו לחיזוקה, וזאת אף על פי שבחירתו לא נשענה על הקול היהודי. רפיח סיפר שווילסון שראה בישראלים עם אמיץ ובקיומה של מדינת ישראל כסוג של סיפור דוד וגוליית, יחס לה תפקיד מכריע במלחמה הקרה כנגד הסובייטים. וילסון גם הביע התעניינות במצבה של ישראל במהלך מלחמת יום כיפור ואף ביקר בה ברגע שהדבר התאפשר ופעמים רבות לאחר מכן. ישראל, לפי רפיח, חבה רבות לווילסון.
דן מרגלית סיפר שבאמצע שנות ה-70 צבי רפיח יחד עם השדולה הפרו־ישראלית איפא"ק הצליחו לגייס 76 סנאטורים (משתי המפלגות) לחתום על מכתב המיועד לנשיא ג'רלד פורד בבקשה לפתוח מחדש את מחסני הנשק האמריקני בפני צה"ל לאחר שהחליט לסגור אותם בשל סירובו של יצחק רבין לחתום על הסכם הביניים עם מצרים.
בספרם של בן כספית ואילן כפיר משנת 1997, "נתניהו הדרך אל הכוח", מאשים משה ארנס בחצי הלצה את צבי רפיח בכוח הרב שהצליח בנימין נתניהו לצבור במהלך השנים בכך שבשנת 1982 הוא הציע לרפיח את תפקיד הציר המדיני בשגרירות ישראל בוושינטון אך רפיח דחה את ההצעה בעוד בנימין נתניהו נעתר לה.
קריירה אזרחית

אחרי שירותו הדיפלומטי רב השנים פנה רפיח לייעוץ עסקי לתעשיות ישראליות בארצות הברית.
נוסף על כך, הוא משמש כפרשן מומחה לפוליטיקה אמריקאית וליחסי ישראל ארצות הברית בעיתונות.
חיים אישיים

רפיח נשוי למוריה רפיח ואב לשני בנים ובת וסב לשישה נכדים.
מאמרים ופרשנויות

צבי רפיח, מה מריץ את אובמה, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2010
ארצות הברית: גורמי פנים והשפעתם על עיצוב מדיניות החוץ במזרח-התיכון (מאמר) רפיח, צבי, פרסומים מכווני מדיניות (מכון דייוויס), גיליון 6, מאי 1983, ע' 1–36
ארצות הברית: מגבלות הכח של מעצמות העל. (מאמר) רפיח, צבי. ,תיקי כנס (מרכז משה דיין) פברואר 1999, עמודים 110–115
פרשנות של צבי רפיח בסוגיות הנוגעות לארצות הברית בתוכנית ערב חדש משנת 1987
The Washington Institute for Near East Policy: Conference Report: America, Israel, and the Middle East: Confronting the Challenges of Tomorrow, Aug 6, 2008
ראו גם

בסרט הדרמה של הבמאי מייק ניקולס משנת 2007 "מלחמתו של צ'ארלי וילסון" דמותו של צבי רפיח מגולמת על ידי השחקן קן סטוט
ארכיון המדינה, ההתכתבות בין הציר-היועץ צבי רפיח אל מחלקת המזרח התיכון במשרד הביטחון מפברואר 1979 באשר לרצון של מנהיג איראן חומייני לפיתוח קשרים עם ארצות הברית, ארגונים יהודיים, וישראל.
פאנל מומחים לכבוד איש הקונגרס צ'רלי וילסון בהשתתפותו של צבי רפי
הערות שוליים

↑  ⁨למרחב⁩ | 3 מרץ 1970 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨דבר⁩ | 16 אפריל 1972 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  'Iran’s Hemingway' visited Israel in 1963, and wrote about it, The World from PRX (באנגלית)
↑  ⁨Page 23 Advertisements Column 4⁩ | ⁨מעריב⁩ | 4 דצמבר 1977 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨מעריב⁩ | 29 יולי 1979 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  שרה ליבוביץ-דר, ספקית הנשק הגדולהלמדינות ערב: ישראל, באתר nrg‏, 26 ביוני 2013
↑  Charlie Wilson (He of His War) Dies, Tablet Magazine, ‏2010-02-11 (באנגלית)
↑  דן מרגלית, הנאום בקונגרס: מערכה נכונה, תיאום בעייתי, באתר ישראל היום, ‏27.02.2015
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "צבי רפיח".
פריציס אפשניק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באפריל 1894 Tetele, לטביה 
 פטירה:  25 באפריל 1941 (בגיל 47) ריגה, ברה"מ 
 מקצוע נוסף:  פרובלמאי 
 מדינה:  לטביה 
 
פריציס אפשניק  (בלטבית: (Fricis (Fritzis, Franz) Apšenieks (Apscheneek)‏ 7 באפריל 1894, לטביה – 25 באפריל 1941, ריגה) היה שחמטאי לטבי, אלוף לטביה לשחמט בשנת 1926 ואלוף משותף בשנת 1934.
קריירה

בשנת 1924 הגיע אפשניק למקום השני באליפות לטביה הראשונה לשחמט (ניצח: הרמניס מטיסונס). באותה שנה ניצח בתחרות פריז, והגיע למקום השני באליפות העולם הראשונה לחובבים שהתקיימה בפריז. בתחרות ניצח הרמניס מטיסונס והשניים הקדימו את אדגר קול, מקס אויבה, אנטול טשפורנוף ועוד. בשנת 1925 ניצח אפשניק בתחרות ברומליי וחלק מקום 3-4 בתחרות דברצן.
בשנת 1926 חלק אפשניק מקום 3-4 בתחרות אבו, ניצח בתחרות הלסינקי, הגיע למקום השלישי בתחרות ריגה (ניצחו: ולדימיר פטרוב ותיאודור ברגס). באותה שנה זכה אפשניק באליפות לטביה לשחמט שהתקיימה בריגה. בשנת 1927 חלק מקום 5-7 בתחרות  קשקמט. בשנת 1931 הגיע למקום השישי בתחרות קלאיפדה (האליפות הראשונה של הארצות הבלטיות, ניצח: יצחק ויסטנייצקי). בשנת 1932 חלק מקום 3-5 באליפות ריגה. בשנת 1934 חלק מקום ראשון עם  ולדימיר פטרוב באליפות לטביה. בשנת 1937 חלק מקום 11-13 בתחרות קמרי. בשנת 1939 חלק מקום 11-12 בתחרות קמרי (ניצח: סאלו פלור). בשנת 1941 הגיע למקום השני בתחרות ריגה (אליפות הראשונה של לטביה הסובייטית, ניצח: אלכסנדר קובלנץ)
קריירה > השתתפות באולימפיאדות

אפשניק שיחק בנבחרתה האולימפית של לטביה בשבע אולימפיאדות רשמיות ובאחת בלתי רשמית (מינכן 1936).
באולימפיאדת השחמט 1928, אולימפיאדת השחמט השנייה שאורגנה על ידי פיד"ה והתקיימה בהאג בין 21 ביולי לבין 6 באוגוסט 1928 צבר אפשניק 8.5 נקודות בלוח הראשון של קבוצתו. תוצאותיו: +8 -7 =1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
באולימפיאדת השחמט 1930, אולימפיאדת השחמט השלישית שהתקיימה בהמבורג בין 13 ביולי לבין 27 ביולי 1930 צבר אפשניק 9 נקודות בלוח הראשון של קבוצתו. תוצאותיו: +7 -6 =4
באולימפיאדת השחמט 1931, אולימפיאדת השחמט הרביעית שהתקיימה בפראג בין 11 ביולי לבין 26 ביולי 1931, צבר אפשניק 10.5 נקודות בלוח השני של קבוצתו. תוצאותיו: +8 -3 =5
באולימפיאדת השחמט 1933, אולימפיאדת השחמט החמישית שהתקיימה בפולקסטון, בריטניה בין 12 ביולי לבין 23 ביולי 1933, צבר אפשניק 4.5 נקודות בלוח הראשון של קבוצתו. תוצאותיו: +1 -6 =7
באולימפיאדת השחמט 1935, אולימפיאדת השחמט השישית שהתקיימה בוורשה בין 16 באוגוסט לבין 31 באוגוסט 1935, צבר אפשניק 9.5 נקודות בלוח השני של קבוצתו. תוצאותיו: +6 -5 =7
באולימפיאדת השחמט 1937, אולימפיאדת השחמט השביעית שהתקיימה בסטוקהולם בין 31 ביולי לבין 14 באוגוסט 1937, צבר אפשניק 10.5 נקודות בלוח השני של קבוצתו. תוצאותיו: +8 -4 =5
באולימפיאדת השחמט 1939, אולימפיאדת השחמט השמינית שהתקיימה בבואנוס איירס בין 24 באוגוסט לבין 19 בספטמבר 1939, צבר אפשניק 9 נקודות בלוח השני של קבוצתו. תוצאותיו: +5 -6 =8
אפשניק השתתף גם באולימפיאדת השחמט 1936, היא אולימפיאדת השחמט הלא רשמית השלישית שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת ברלין (1936) ואורגנה על ידי איגוד השחמט הגרמני (Grossdeutscher Schachbund). האירוע התקיים במינכן בין 17 באוגוסט לבין 1 בספטמבר 1936. באירוע זה צבר 10 נקודות בלוח השני תוצאותיו: +7 -5 =6
אפשניק מת במהלך הכיבוש הסובייטי את לטביה, ממחלת השחפת, בגיל 47.
הערות שוליים

↑  Chess Olympiad: Paris 1924, Championship Final Standings, באתר OlimpBase
↑   (הקישור אינו פעיל, 26.5.2012)
↑  2nd Chess Olympiad: The Hague 1928, Latvia, באתר OlimpBase
↑  3rd Chess Olympiad: Hamburg 1930, Latvia, באתר OlimpBase
↑  4th Chess Olympiad: Prague 1931, Latvia, באתר OlimpBase
↑  5th Chess Olympiad: Folkestone 1933, Latvia, באתר OlimpBase
↑  6th Chess Olympiad: Warsaw 1935, Latvia, באתר OlimpBase
↑  7th Chess Olympiad: Stockholm 1937, Latvia, באתר OlimpBase
↑  8th Chess Olympiad: Buenos Aires 1939, Latvia, באתר OlimpBase
↑  unofficial Chess Olympiad: Munich 1936, Latvia, באתר OlimpBase
↑  מתוך Erik and Andrew Karklins: 143 Years of Chess and Counting באתר www.il-chess.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 8907 8770  LNB: 000086392  NTA: 306729016  VIAF: 282404695   WorldCat (עם VIAF): 282404695
קאדריה

ערך זה עוסק בקאדריה. אם התכוונתם לאסכולה התאולוגית הקדומה באסלאם, ראו .
אל-קאדריה (בערבית: القادِريّة) היא "טריקה" (אנ') (בערבית: طريقة - דרך, אורח חיים), כלומר מסדר השייך לזרם הסופי באסלאם. הקאדריה היא אחת ה"טריקות" הוותיקות ביותר. היא נקראת על שמו של עבד אל-קאדר אל-ג'ילאני (1077 - 1166) יליד פרס.
מסדר זה הוא אחד הנפוצים במסדרים הסופיים בעולם האסלאם, וניתן למצוא אותו בהודו, בישראל, ברשות הפלסטינית, בפקיסטן, בטורקיה, במדינות הבלקן ובחלקים נרחבים במזרח ובמערב אפריקה.
כמה מהשייח'ים הקאדריים הנודעים הם: שייח' עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי, שהוביל את ההתנגדות האלג'יראית לקולינאיליזם הצרפתי, שייח' עוסמאן דאן פודיו, שמאמיניו הפיצו את האסלאם במערב אפריקה והקימו את הח'ליפות של סוקוטו בצפון ניגריה.
הקאדריה לא פיתחה דוקטרינות מחוץ לזרם המרכזי של האסלאם, וחבריה מאמינים בעקרונות היסוד של האסלאם, אך מפרשים אותם באופן מיסטי. כתוצאה מכך, אפילו מתנגדים לסופיות כמו שייח' אבן תיימיה, תלמידו אבן קיים אלג'וזיה ואבן רג'ב אלחנבלי, היו חברים במסדר הקאדרי ושיבחו רבות את שייח' עבד אלקאדר אלג'ילאני.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550896605171  BnF: cb16674380r (data)  GND: 4281693-2  LCCN: sh85109389  TDVİA: kadiriyye 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פריצת ציר

דחפורי D9 משוריינים של צה"ל באימון פתיחת ציר
בהנדסה צבאית פריצת ציר היא פעולה של הכשרת תוואי דרך בטוח לתנועת כוחות צבא, שנקרא "ציר תנועה" או בקיצור "ציר". פריצת הציר כוללת "ניקוי" הציר ממטעני חבלה (ובמיוחד מטעני גחון ומטעני צד) ומוקשים, וכן יישור ופילוס מכשולים טבעיים הפוגעים בעבירות. את פעולות פריצת הציר מבצעים כוחות חיל הנדסה המצוידים בדחפורים ורכבי הנדסה קרבית, בסיוע גששים שמחפשים מטענים, וכוחות חיל רגלים וחיל שריון שמאבטחים את לוחמי ההנדסה בעבודתם. פריצת ציר נעשית הן בזמן מלחמה או מבצע צבאי והן כחלק מפעילות ביטחון שוטף. גם צירים שנפרצו דורשים תחזוקה, ובפרט סריקה וניטרול חוזרים ונשנים נגד מטעני חבלה. המונח פתיחת ציר משמש לעיתים כשם נרדף לפריצת ציר, אך יש לו גם משמעות משלו: סריקת ציר שכבר נפרץ הנדסית כדי לוודא שאין בו מלכודות ומטעני חבלה.
בצה"ל

בצה"ל, הכוח שפורץ צירים הוא חיל ההנדסה הקרבית. כוח פתיחת ציר כולל לוחמי הנדסה קרבית, פלסים, נגמ"שי הנדסה מדגמי נגמחו"ן, פומ"ה או נמ"ר הנדסי, ודחפורי D9 משוריינים.
את הציר המיועד לפריצה סורקים לוחמי הנדסה קרבית (כגון לוחמי יהל"ם ופלסים של גדודי ההנדסה), ולעיתים בסיוע גששים המתמצאים בשטח הרלוונטי. אם הסורקים מאתרים מטעני חבלה ישנן שתי גישות לטיפול בהם: השמדתם או נטרולם מרחוק באמצעות אמצעים הנדסיים ייעודיים (כגון רקטות ריצוף, רובוט חבלה או ירי תחמושת 0.5 מרחוק), והגישה השנייה היא פשוט לתת לדחפורים הפורצים את הציר לעלות על המטען ולפוצץ אותו, וזאת בזכות העמידות הגבוהה מאוד של דחפורי ה-D9 המשוריינים לפיצוצי מטענים. אחרי הסריקה וניטרול המטענים דחפורי ה-D9 "חורשים" את הציר, כאשר ה"סכין" שלהם (כף הפלדה שבחזית הדחפור) ננעצת בקרקע וגורפת אותה. בעת הפריצה הדחפורים גורפים כל מה שנקרה בדרכם ודוחפים את הנ"ל הצידה כדי שלא יפריע לתנועה. הדחפורים נדרשים לבצע עבודה מדויקת על מנת לא לפספס נקודות קרקע שיכולות להיות ממולכדות. אם הפריצה נעשית כהלכה הדחפורים משאירים אחריהם תוואי בטוח ש"זוכה" ממטענים. בנוסף לניקוי המטענים הדחפורים מיישרים את הקרקע, מסלקים מכשולים טבעיים ודואגים שהיא תהיה עבירה לכלי רכב ורכב קרבי משוריין, לרבות טנקים ומשאיות. בדרך כלל מספר דחפורים עובדים ביחד וכן כדי לשמש גיבוי אם אחד הדחפורים נתקע או נפגע.
על כוחות ההנדסה הפורצים את הציר מחפים לרוב כוחות חיל הרגלים וחיל השריון. הנגמ"ש הכבד נגמחו"ן שמאופיין במיגון כבד (כולל לוח מיגון לגחון) וצריח תצפית מוגבה, התגלה כשימושי ביותר לפריצת צירים וחיפוי ופיקוח על הדחפורים. בזמן הלחימה בדרום לבנון (1985–2000) והאינתיפאדה השנייה התבצעו פתיחות צירים רבות על ידי דחפורי D9 ונגמחו"נים.
לעיתים יש לפתוח ציר תוך כדי לחימה ואין זמן לסריקה מקדימה שלו. במקרה זה צמד דחפורי D9 משוריינים מוביל טור משוריין הכולל טנקים ורכבי הנדסה קרבית. ה-D9 מפוצץ כל מטען שנקרה בדרכו וכלי הרכב המשוריינים נוסעים בעקבות ה"קוליסים" ("קוליסים" זה כינוי לעקבות שמשאירים הזחלים) שלו. הטנקים בטור המשוריין מספקים חיפוי לדחפורים.
כאשר אין כוחות הנדסה ודחפורים זמינים, ובייחוד בציר שכבר סלול והוכשר הנדסית לתנועה, מסתפקים בסריקה רגלית של הציר על ידי כוח רגלי הכולל פלסים, גששים וסיירים. פעולה כזאת נקראת "פתיחת ציר". בפעילות ביטחון שוטף נהוג כל בוקר וכל ערב לסרוק את הצירים העיקריים ודרכי הפטרולים ולוודא שאין בהם מלכודות ומטעני חבלה, ופעולה זו מכונה אף היא "פתיחת ציר".
תמונות

פריצת ציר ממוצב עישייה למוצב ריחן על ידי נגמחו"ן, פלסים, גששים וטנק.
דחפורי D9 משוריינים פורצים ציר ברצועת עזה, מלחמת חרבות ברזל, 31 באוקטובר 2023.
דחפורי D9 משוריינים פותחים ציר חולי
פרוטרוסוכוס

| פרוטרוסוכוס |
| --- | --- |
 
תקופה
טריאס תחתון 250–252 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
משפחה:: פרוטרוסוכיים
סוג:: פרוטרוסוכוס
מינים
 Proterosuchus fergusi  Proterosuchus yuani  Proterosuchus alexanderi  Proterosuchus goweri
שם מדעי
 Proterosuchus ‏ברום, 1903

גולגולת של פרוטרוסוכוסי
פרוטרוסוכוס (שם מדעי: Proterosuchus; מילולית: "תנין קדום") הוא סוג של זוחל גדול דמוי-תנין ממשפחת הפרוטרוסוכיים שהיה דומה לארכוזאור קדום.
מאפיינים

זוחל זה חי בתקופה טריאס תחתון מלפני 252-250 מיליון שנה. מאובניו התגלו בדרום אפריקה ובסין.
זוחל זה היה אוכל בשר באורך 3 מטרים והוא חי בדומה לתנינים המודרניים בביצות ונהרות. היה לו לסת עליונה מוזרה שהתעקלה כלפי מעלה אך לקראת הקצה פנתה כלפי מטה, בדומה לאף נשרי. היו ליצור זה שיניים חדות וחרוטיות. כמו כן היה לו צוואר עבה, רגליים חזקות המתאימות לתנועה יבשתית וזנב ארוך דמוי-שוט. משערים שמבנה הלסתות מנע מטרף לברוח מהם.
היצור חי בביצות בדרום אפריקה וסין וטרף יצורים שהתקרבו למים כמו תראפסידים קדומים כמו הליסטרוזאורוס שנע בעדרים, אז הוא הסתער אליהם ממארב והשתמש בחבריו כדי לקרוע לגזרים את הטרף. הוא אכל באופן נדיר יותר דגים.
בתרבות

קבוצת פרוטרוסוכוסים מוצגים בסדרה ללכת עם מפלצות, כאשר הם אורבים באגם לעדר ליסטרוזאורוסים שחוצים אותו, וצדים אותם בהמוניהם.
פרדריק ווקר

| --- | --- |

 לידה:  26 במאי 1840 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  4 ביוני 1875 (בגיל 35) St Fillans, הממלכה המאוחדת 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית 
 זרם באמנות:  Idyllic school 
 יצירות ידועות:  The Vagrants 
 
פרדריק ווקר (באנגלית: Frederick Walker;‏ 1840–1875) היה צייר ומאייר בתנועת הריאליזם החברתי הבריטי, שתואר על ידי סר ג'ון אוורט מילאיס כ"אמן הגדול של המאה ".
ביוגרפיה

ווקר נולד ב-26 במאי 1840, במרילבון בלונדון, אחד מתאומים ובנם החמישי של ויליאם הנרי, תכשיטן, ואן ווקר - הוא היה אחד משמונה ילדים. סבו, ויליאם ווקר, היה אמן שהציג באופן קבוע באקדמיה המלכותית והמכון הבריטי בין השנים 1782–1802. אמו של פרדריק הפכה למפרנסת הראשית של המשפחה כשאביו נפטר בשנת 1847.
פרדריק קיבל את השכלתו בבית ספר מקומי ובהמשך בבית הספר בקמדן, לונדון. הוא גילה כישרון לאמנות מגיל צעיר ולימד את עצמו להעתיק הדפסים באמצעות עט ודיו - הוא גם תירגל ציור במוזיאון הבריטי. בשנים 57–1855 עבד במשרד אדריכלים ברחוב גאוואר אך ויתר על האדריכלות כדי להפוך לתלמיד במוזיאון הבריטי ובבית הספר לאמנות של ג'יימס מת'יו ליי.
במרץ 1858 התקבל כסטודנט באקדמיה המלכותית, ובהמשך אותה שנה גם הפך לחניך בחרטות עץ, במשרה חלקית בלמבת'. במהלך השנתיים של החניכות הוא המשיך לצייר בזמנו הפנוי, הן בצבעי שמן והן בצבעי מים.
המאייר

פרדריק ווקר הצטרף בשנת 1859 לסדנת האמנים ב"לנגהם צ'יימברס", ובשנים 1865-1860 השיג הצלחה רבה כמאייר בשחור-לבן עבור כתבי העת הפופולריים כמו Cornhill Magazine, Once a Week, Good Words, Everybody's Journal, and Leisure Hour. חלק גדול מעבודותיו בתקופה זו נחרטו על ידי ג'וזף סוויין (אנ'). ווקר התוודע לסטיריקן והסופר ויליאם תאקרי, עורך ה'קורנהיל', ויצר עבורו רישומים לספר "הרפתקאותיו של פיליפ" שפורסם בשנת 1862. כמו כן אייר את הרומן הבלתי גמור של תאקרי, "דניס דובל", ואת הסיפורים מאת בתו של תאקרי, אן ריצ'י. ווקר סיפק איורים עבור חברת האחים דלזיאל (אנ') שהופיעו בשני ספרי שירה, "סבב הימים" ו"פרחים בשולי הדרך".
האמן

ווקר ייצר את ציור צבעי המים החשוב הראשון שלו, "פנים מוזרות"  בשנת 1862 ובשנה שלאחר מכן את "פיליפ בכנסייה"  שזכה במדליה בתערוכת פריז בשנת 1867. ווקר הציג ב"האגודה המלכותית" לצבעי מים משנת 1864 עד סוף חייו. מאוחר יותר הוא התמנה לחבר מן המניין באגודה בשנת 1866, מה שזיכה אותו להוסיף את ראשי התיבות הראשיות 'RWS' ליד שמו. הוא גם נבחר לחבר כבוד של האגודה הבלגית לצבעי מים בשנת 1871. בשנת 1863 הציג ווקר את ציור השמן הראשון שלו, "הנתיב האבוד" באקדמיה המלכותית לאמנויות ובשנת 1871 הוא נבחר לחבר נלווה באקדמיה זו.
שנים מאוחרות

ווקר מעולם לא התחתן וחי כל חייו בלונדון עם בני משפחתו - אחיו ג'ון (נ. 1868), האחות פאני (נ. 1876) שגרו בבייסווטר משנת 1863. הוא פעמיים ביקר בפריז (בשנת 1863 ו- 1867) ונציה (1868 ו- 1870.
בשנת 1873 נסע לאלג'יר בניסיון לא מוצלח להתאושש משחפת, שהחמירה בהדרגה עד מותו ב-4 ביוני 1875 בסנט פילאנס בפרת'שייר, סקוטלנד.
הוא נקבר בקוקהאם.
ספרים שאייר ווקר

Thackeray, W. M. The Adventures of Philip[10] (London: Smith, Elder & Co, 1862).
Dalziel, George. A Round of days[3] (London: Routledge, 1866).
Buchanan, R. W. Wayside Posies[4] (London: Routledge, 1867).
Thackeray, W. M. Denis Duval[11] (London: Smith, Elder & Co, 1867).
הערות שוליים

↑  Chisholm, Hugh, ed., Walker, Frederick, 1911 Encyclopædia Britannica Volume 28
↑  Walter Armstrong, Walker Frederick, Dictionary of National Biography, 1885-1900 Volume 59
↑  George Dalziel, Edward Dalziel, A Round of days described in original poems, London : G. Routledge and sons, 1866
↑  Robert Williams Buchanan, Wayside posies; original poems of the country life, London, Routledge, 1867
↑  "Strange Faces - Frederick Walker - The Athenaeum"
↑  TATE, Church, Frederick Stuart, Benezit Dictionary of Artists, Oxford University Press, 2011-10-31
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450275205171  PLWABN: 9810579482305606  AAG: 1948  GND: 127955151  ISNI: 0000 0000 8214 0891  LCCN: nr2001043753  NGV: 1305  NKC: xx0228641  NTA: 217441068  RERO: 02-A003954955  RKD: 82596  SNAC: w6z610zh  SUDOC: 060818891  TePapa: 55743  ULAN: 500011862  VIAF: 29463974   WorldCat (עם VIAF): 29463974 
פרדריק ווקר, מעבורת מרלו
פרדריק ווקר, פיליפ בכנסייה ׁ(בשחור לבן)