stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטיוארט האר
משפחתו

האר נישא ב-1896 לנינה רטלדג' (Nina Ruttledge). המשפחה גרה בכפר בליירלוגי (אנ') שבדרום סקוטלנד. תחילה גרו בלונדון וב-1930 לאחר שירש מאביו את טירת בליירלוגי (Blairlogie Castle) עברו לגור במקום. לזוג נולד ילד אחד (ג'יימס פרנסיס מוריס האר) ששירת אף הוא בצבא בדרגת מייג'ור גנרל וירש את הטירה מאביו ב-1951. סטיוארט האר נפטר ב-1952 והובא למנוחות בכפר קלדר מזרח (אנ') שבסקוטלנד.
ספריו

לאחר פרישתו עסק האר בכתיבת ספרים בנושאים צבאיים:
Hare, Sir Steuart (1929). Annals of the King's Royal Rifle Corps, Volume 4, The KRRC 1872–1913. Naval and Military Press.
Hare, Sir Steuart (1929). Annals of the King's Royal Rifle Corps, Volume 5, The Great War. Naval and Military Press.
עדי בנימינוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 באוגוסט 1956 (בן 68) 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 פרופיל ב-IMDb
 
עדי בנימינוב (נולד ב-24 באוגוסט 1956) הוא במאי טלוויזיה ישראלי.
קריירה

בנימינוב החל לביים ב-1993 בתוכנית "קופיקו". בין השנים 2003-1998 ביים את תוכנית הבידור "רק בישראל". בין השנים 2007-2000 ביים את "הכספת" שהנחו ארז טל וגבי גזית. בין השנים 2011-2001 ביים את סדרת הטלוויזיה "החיים זה לא הכל". בשנת 2001 ביים את סדרת הטלוויזיה "אחלה סרט" בהשתתפותם של אלי פיניש ומריאנו אידלמן ואת "לגעת באוכל" של איל קיציס וטל פרידמן. ב-2002 ביים את תוכנית הטלוויזיה בהנחייתו של רמי ורד. בשנת 2006 ביים את הטלנובלה "ילדות רעות". בשנת 2010 ביים את העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "בית ספר למכשפים" ששודרה בערוץ לוגי.
בנוסף ביים גם את התוכניות: "ארץ נהדרת", "החיים זה לא הכל" ואת "מועדון ארוחת הערב".
באוקטובר 2015 עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "ג'ינג'י" בבימויו.
סן ויסנטה

ערך זה עוסק בעיר בפרובינציית מיסיונס בארגנטינה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  מיסיונס מיסיונס
 שטח:  1,522 קמ"ר
 גובה:  603 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  24,000 (2018)
 קואורדינטות:  26°59′35″S 54°29′13″W﻿ / ﻿26.9930583°S 54.4868641°W﻿ / -26.9930583; -54.4868641 
 אזור זמן:  UTC-3
 https://sanvicentemisiones.gob.ar/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט סן ויסנטה(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט סן ויסנטה(למפת מיסיונס רגילה) פוסאדאס אוברה אלדוראדו פוארטו איגואסו ברזיל קוריינ. פרגוואיסן ויסנטה(למפת מיסיונס מוגדלת) פוסאדאס אוברה אלדוראדו פוארטו איגואסו ברזיל קוריינ. פרגוואיסן ויסנטה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סן ויסנטה (בספרדית: San Vicente) היא עיר שנוסדה רשמית ב-27 בספטמבר 1961 והיא נמצאת בפרובינציית מיסיונס שבארגנטינה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
גאוגרפיה

סן ויסנטה נמצאת במרחק של כ-141 קילומטרים מפוסאדאס, בירת הפרובינציה, ובמרחק של כ-916 קילומטרים מבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
תנועה ותחבורה

העיר ממוקמת ליד הכבישים 13‏, 14 ו-212.
חינוך

בסן ויסנטה ישנם 26 בתי ספר ו-3 מוסדות להשכלה גבוהה.
בשנת 2002 הוקם בעיר מוזיאון במלאת 28 שנים למותו של חואן פרון. הוא מציג את תשע שנות שלטונו של פרון כתור הזהב של ארגנטינה המודרנית.
הערות שוליים

↑  Argentina: Provinces and Agglomerations - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.info
↑  מידע על העיר באתר הרשות המקומית של סן ויסנטה (בספרדית)
↑  Centro Educativo Universitario ITC, itceducacion.com
↑  Universidad Cat?lica de Salta, UCASAL, Prestigio y Excelencia Educativa, UCASAL - Universidad Cat?lica de Salta (בספרדית)
↑  adminucaece, Inicio, Universidad CAECE (בספרדית)
↑  לארי רותר, המשבר בארגנטינה מעורר געגועים לאוויטה, באתר הארץ, 28 ביולי 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531171705171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בארגנטינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סוגלוסיים

| סוגלוסיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
תת־סדרה:: ניאובטרכיה
על־משפחה:: אילניתאים
משפחה:: סוגלוסיים
שם מדעי
 Sooglossidae ‏נובל, 1931

סוגלוסיים (בלטינית: Sooglossidae) היא משפחה בסדרת חסרי הזנב.
מרבית המינים הם קטנים יחסית, וחיים בעיקר ביבשה. הם מתחבאים מתחת לעלים שנשרו או בבקיעי סלעים. הם ייחודיים בקרב תת-הסדרה ניאובטרכיה בכך שחיבוק הכלולות שלהם פרימיטיבי יחסית. לא נמצאו מאובנים של המשפחה. שני הסוגים תחת המשפחה נוצרו מסוג אחד, שהתפצל בעקבות פיצולם של איי סיישל מהודו לפני 100 מיליון שנה לערך.
טקסונומיה

בעבר הסוג כלל 2 סוגים: סוג ומין יחיד Nesomantis וSooglossus.
טקסונומיה > מחקרים גנטיים

מחקרים גנטיים שבוצעו ב-2006 הראו קשר בין המשפחה צפרדעים סגולות (Nasikabatrachidae) לבין הסוגלוסיים. מסיבה זו, הסוג Nesomantis אוחד לתוך הסוג Sooglossus, ומשפחת ה-Nasikabatrachidae הפכה לסוג תחת משפחת הסוגלוסיים.
המיון המודרני למשפחה הוא:
משפחת סוגלוסיים
סוג Sooglossus
מין S. gardineri
מין S. pipilodryas
מין S. sechellensis
מין S. thomasseti (הוא בעצם המין שאוחד לתוך סוג זה.)
סוג ומין יחיד צפרדע סגולה (Nasikabatrachus sahyadrensis))
סמבור פריי קוק

סמבור פריי קוק (בקמרית: ប្រាសាទសំបូរព្រៃគុហ៍) הוא אתר ארכאולוגי בקמבודיה הממוקם במחוז קמפונג תום (אנ'), 30 קילומטרים צפונית לעיר קמפונג תום (אנ'), בירת המחוז, 176 קילומטרים מזרחית לאנגקור ו-206 קילומטרים צפונית לפנום פן. המתחם, שכיום הוא הרוס, מתוארך לממלכת צ'נלה שקדמה לאנגקור (סוף המאה ה-6 עד ה-9), שהוקמה על ידי המלך איסנווארמן הראשון (אנ') כמקדש מרכזי מלכותי מרכזי וכעיר בירתו, הידועה אז בשם אישנאפורה (קמרית: ឦសានបុ). בשנת 2017 הוכרז סמבור פרי קוק כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
האתר שוכן על החוף המזרחי של אגם טונלה סאפ (אנ'), קרוב לנהר סטונג סאן. החלק המרכזי של סמבור פריי קוק מחולק לשלוש קבוצות עיקריות. לכל קבוצה תוכנית ריבועית מוקפת בקיר לבנים. המבנים של האזור הארכאולוגי הכולל נבנו בזמנים שונים: הקבוצה הדרומית והצפונית (המאה השביעית) על ידי איסנווארמן הראשון, שנחשב למייסד אפשרי של העיר, והקבוצה המרכזית (בתאריך מאוחר יותר). הבניינים של סמבור פריי קוק אופייניים לתקופה הקדם אנגקור עם תוכנית חיצונית פשוטה. החומר העיקרי הוא לבנים, אבל גם אבן חול משמשת למבנים מסוימים. מאפיינים ארכיטקטוניים כוללים מגדלים מתומנים (פראסטים) רבים, לינגאם של שיווה ויוני, בריכות ומאגרים ופסלי אריות. סמבור פריי קוק שוכן בתוך יערות סובטרופיים בוגרים עם סבך שיחים מוגבל. האזור היה ממוקש בעבר ועדיין עלול להכיל נפלים.
המקבצים

המתחם כולו עשוי משלושה מקבצים המסווגים כקבוצה C עבור מרכז, N עבור צפון ו-S עבור דרום. הם מוקפים בחומה כפולה סביב אזור בשטח של כ-4,000 דונם שבו היו 150 מקדשים הינדיים, כיום רובם חורבות.
קבוצה N: "פראסט סמבור" (ប្រាសាទសំបូរ) נחשב למקדש הראשי והוא מהמאה ה-7. הוא הוקדש לאחד מגלגולי הנשמות של שיווה המכונה גמבהירשוורה (מסנסקריט गम्भीर - גמבהיר, עמוק, חגיגי ו-शिव שוורה – שיווה המשמח).
קבוצה S: "פראסט יאה פאון" (ប្រាសាទយាយព័ន្ធ) כוללת 22 מקדשים מהמאה ה-7 (600–635 לספירה) בתקופת שלטונו של איסנווארמן הראשון בהקדשה לשיווה.
קבוצה C: כוללת את המקדש המרכזי "פראסט בוראם" (ប្រាសាទបុរាម) עם פסלי אריות שהיוו השראה לשם העממי של "פראסט טאו" (מקדש האריות). עם זאת, זוהי הקבוצה החדשה ביותר המתוארכת למאה ה-9. המאפיין העיקרי הנוסף הוא מגדל אשרם איסי, אך היו גם מבנים אחרים (18 מקדשים), כיום הרוסים.
היסטוריה > המאה השביעית

איסנווארמן הראשון שלט על ממלכת צ'נלה בין השנים 616 ל-637 לספירה, והשתלט על איסנבורה כבירתו, ומשערים שהוא בנה את המקדש הראשי פראסט סמבור (קבוצה N), שכן יש כתובת באתר המיוחסת לשלטונו המתוארכת ל-13 בספטמבר 627. המלך ידוע גם משום ששלח נציגות לחצר שושלת סווי בסין (616–617). צ'נלה כבשה נסיכויות שונות בצפון-מערב קמבודיה לאחר תום תקופת השלטון הסינית (כלומר לאחר 31 בינואר 656), שבעבר (בשנים 638/39) העלתה מס לסין. כתובת מתקופת שלטונו של איסנווארמן הראשון טענה שהוא: "מלך המלכים, השולט על סווברנבומי". ד"ר וונג סות'ארה, מהאוניברסיטה המלכותית של פנום פן, טען כי הכתובת "מוכיחה שסווברנבומי (אנ') היא האימפריה הקמרית".
המלך החשוב האחרון באישנאפורה היה ג'איווארמן הראשון (אנ'), שמותו גרם למהומה בממלכה בתחילת המאה ה-8, ולפירוקה לנסיכויות רבות ובסופו של דבר פתח את הדרך לעידן חדש: אנגקור. אתר זה נחשב גם לבירתו המוקדמת של ג'איווארמן השני (אנ').
היסטוריה > המאה ה-20

לאחר ההפיכה של לון נול והפלת המשטר של הנסיך נורודום סיהאנוק ב-1970, הורה נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון על הפצצה חשאית של קמבודיה כדי להילחם בגרילה של הקמר רוז' ובכל השפעה של צפון וייטנאם במדינה. מטוסים אמריקאיים הפציצו עמדות בתוך האתר הארכאולוגי, וגרמו למכתשים ליד המקדשים, בעוד שכוחות הגרילה השאירו כמה מוקשים באדמה שפונו רק ב-2008.
אתר זה התווסף לרשימת המורשת העולמית של אונסק"ו ב-8 ביולי 2017.
דת רשמית

הדת הרשמית בעיר סמבור פריי קוק הייתה שיוויזם, אחת מארבע הכתות של ההינדואיזם הפופולריות ביותר, המכבדת את האל שיווה כישות העליונה והלינגאם (בסנסקריט लिङ्गं, כלומר "סימן" או "הסקת מסקנות") או "שיווה לינגה" המייצג את שיווה שיש לסגוד לו במקדשים. בקמבודיה כפי שהוא בהודו, הלינגאם הוא סמל לאנרגיה ולפוטנציאל של האל שיווה עצמו, וסמל פאלי זה מיוצג לעיתים קרובות עם יוני (בסנסקריט: योनि, מילולית "פות" או "רחם"), סמל של האלה שאקטי, אנרגיה יצירתית נשית.
שיוויזם היה דת צ'נלה (סביב 550 - 800 לספירה), כולל אלמנטים של הינדואיזם, בודהיזם ופולחן האבות המקומי. במקדשי סמבור פריי קוק אפשר להרהר תוך התבוננות בכתובות אבן גם בסנסקריט וגם בקמרית, ולקרוא בשם גם לאלוהויות ההינדיות וגם לאלוהויות המקומיות עם שיווה וכמה מזבחות עם הלינגאם.
גלריה

קבוצה C ו"פראסט בוראם" או "פראסט טאו"
מפת המקבצים
שתי אריות ב"פראסט בוראם"
"פראסט יאה פאון"
מקדש N7
מקדש S1
מקדש "פראסט יאה פאון"
"פראסט בוראם"
"פראסט בוראם"
פנים מקדש S1
פנים מקדש S1
מקדש N18
מקדש N16
משקוף מסמבור פריי קוק במוזיאון גימה בפריז.
ואג'ימוחה (אלוהות עם ראש סוס) ממקדש N7 במוזיאון גימה.
הערות שוליים

↑  Coedès, George (1968).  Walter F. Vella (ed.). The Indianized States of Southeast Asia. trans.Susan Brown Cowing. University of Hawaii Press. ISBN 978-0-8248-0368-1.
1 2  Centre, UNESCO World Heritage. "Temple Zone of Sambor Prei Kuk, Archaeological Site of Ancient Ishanapura". UNESCO World Heritage Centre (באנגלית).
↑  Higham, Charles (11 במאי 1989). The Archaeology of Mainland Southeast Asia. Cambridge University Press. pp. 265–267. ISBN 9780521275255. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Gnarfgnarf:Sambor Prei Kuk : a pre-Angkorian gem in the forest, 20 November 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 14844170X  VIAF: 173269284   WorldCat (עם VIAF): 173269284 
חורבות מקדש N1
סוף דבר (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יעקב שבתאי
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת הקיבוץ המאוחד
 תאריך הוצאה:  1984 הוצאה מחודשת - 2000
 מספר עמודים:  247
 סדרה
 ספר קודם:  זכרון דברים (ספר) 
 
סוף דבר הוא הרומן השני מאת הסופר והמחזאי הישראלי יעקב שבתאי. הספר פורסם ב-1984 בהוצאת סימן קריאה, שלוש שנים לאחר מות מחברו, שטרם הספיק להשלימו. את הכתיבה השלימו אלמנתו עדנה והעורך דן מירון (שגם כתב אחרית דבר לספר) בהסתמך על טיוטות ששבתאי הותיר בעיזבונו. 
הספר נחשב, לצד קודמו זיכרון דברים, לאחת מיצירות המופת של הספרות העברית המודרנית.
כמו קודמו, הספר מתאפיין במשפטים ארוכים ומורכבים, ובהתמודדות בלתי פוסקת עם תחושת הקץ וחוויית המוות המתקרב של הדמויות. לדוגמה, המשפט הפותח את הספר:
בגיל ארבעים ושתיים, קצת אחרי סוכות, תקף את מאיר פחד-המוות, וזאת אחרי שהכיר בכך שהמוות הוא חלק ממשי מחייו, שכבר עברו את שיאם והם מתנהלים עכשיו במידרון, ושהוא מתקרב אליו במהירות ובנתיב ישר אשר מן הנמנע לסטות ממנו, כך שהמרחק ביניהם, אשר עוד בחול-המועד, שלא לדבר על הקיץ, שנראה לו עכשיו כחלום רחוק, היה כמעט אינסופי, מצטמצם והולך, וניתן לתחום אותו בלי קושי ולמדוד אותו במידות החיים היומיומיים, כגון, בכמה זוגות נעליים שעוד יקנה או בכמה פעמים עוד ילך לקולנוע, ועם כמה נשים, מלבד אשתו, עוד ישכב.
עם זאת, וזהו סוד השפעתו הגדולה של הספר על קוראיו, הספר מצליח לייצר כעין קריאה שיטתית ומעמיקה של מערכת הקיום האנושית וה'ישראלית' - הנפשית והגופנית - לכדי התעוררות אל מערכת תמידית של קשב ושל משמעות הניצבת כביכול מאחריה.
בשנת 2000 יצאה מהדורה מחודשת של הספר, במסגרת סדרת הספריה החדשה בעריכת מנחם פרי.
סמבו (אמנות לחימה)

ערך זה עוסק באמנות לחימה. אם התכוונתם למונח הנפוץ בדרום אמריקה המתאר את צאצאי הדור הראשון להורים ממוצא אפריקאי ואינדיאני, ראו .
| --- | --- |
 
 אליפות העולם בסמבו חופים, 2022
 ארץ מקור:  ברית המועצות ברית המועצות
 תאריך ייסוד:  1938
 מייסד:  אנטולי חרלמפייב, וסילי אושצ'פקוב, ויקטור ספירידונוב
 סגנון:  גראפלינג
 התפתחה מ:  ג'ודו, ג'ו ג'וטסו, קראטה, היאבקות עממית
 אמנים מפורסמים:  פדור אמליאננקו, רון טריפ, סקוט סונון, אנדריי אורלובסקי, ולדימיר פוטין, חביב נורמגומדוב, אולג טקטארוב, דן ("החיה") סרוון
 ספורט אולימפי:  לא
סמבו (מרוסית: самбо, נקרא גם סומבו) היא אמנות לחימה מודרנית, ספורט לחימה ושיטה להגנה עצמית מסוגת הגראפלינג שפותחה בברית המועצות והוצגה כספורט רשמי על ידי ועדת הספורט הלאומית של ברית המועצות ב-1938, על ידי אנטולי חרלמפייב.
מקור השם בראשי תיבות של САМооборона Без Оружия (סמואובורונה בז אורוז'יה) ופירושו הגנה עצמית ללא נשק. שורשי הסמבו באים מהג'ודו ומהיאבקות כפרית של הכפרים באזור.
הסמבו יוסד על ידי וסילי אושפצ'קוב וויקטור ספירידונוב, שניהם המציאו דרכים שונות לסמבו בעוד שוויקטור המציא את הדרך הרכה יותר המבוססת על האייקידו. נהוג לחשוב שאנטולי חרלמפייב היה אבי הסמבו אך אנטולי, תלמידו של ויקטור, המציא את הגרסה הספורטיבית של הסמבו.
סגנונות הסמבו

אף על פי שבתחילה הסמבו נוסד כסגנון יחיד כיום ישנם 4 סגנונות:
סמבו ספורטיבי- סגנון של הסמבו שדומה לג'ודו והיאבקות חופשית אך בשינויים בחוקים ובלבוש. לדוגמה, בסמבו מותר לעשות בריחים על הקרסול ואסור לחנוק, לעומת זאת בג'ודו מותר לחנוק אך אסור לעשות בריחים על הקרסול.
סמבו להגנה עצמית-סגנון של סמבו הדומה לג'ו ג'וטסו ולאייקידו הכולל גם הגנה נגד תקיפה באגרופים ובעיטות. רבים מחשיבים זאת לחלק מהסמבו הקרבי.
סמבו קרבי-יועד לספצנאז וזו הגרסה הראשונה של הסמבו. בהמשך הגרסה יועדה להיות חלק מאימוני החובה של רשויות החוק כמו המשטרה ושאר הכוחות של צבא רוסיה. השיטה מכילה טכניקות תקיפה מהירות ויעילות שנועדו לגרום נזק מרבי ואף מוות. בנוסף גם הגנה ללא נשק והגנה נגד יריב חמוש בנשק. שיטה זו מסוכנת מאוד אך גרסאות שלה כמו הסמבו להגנה עצמית נלמדות בבתי ספר להגנה עצמית או בבתי ספר לאמנויות לחימה.
סמבו בסגנון חופשי-גרסה המיוחדת לסמבו הנלמד בארצות הברית שיטה זו הוקמה על ידי ארגון הסמבו האמריקאי והיא כוללת חניקות ושאר פעולות קרקע של הסמבו הקרבי אך איננה מאשרת תקיפה כמו בסמבו הקרבי אלא רק כמו הסמבו הספורטיבי.
היסטוריה > תלבושת

בסמבו התלבושת המקובלת היא גי יפני בדומה לגי הנהוג בג'ודו אך בצבע אדום או כחול ומכנס קצר. למתחרים נעליים מיוחדות לאימוני סמבו והן נקראות "סמבובקי". החגורה בסמבו, בניגוד לאמנויות הלחימה היפניות, איננה מסמלת דרגה כלשהי אלא נועדה אך ורק לסימון.
היסטוריה > פיתוח

ב-1918 לנין הקים את היחידה הראשית לאימון צבאי על מנת לאמן את הצבא האדום. למשימת אימון הצבא האדום בקרב פנים על פנים נבחר קלימנט וורושילוב שבהמשך הקים את הנ.ק.ו.ד. בעיר דינמו.
ב-1923 החלו וסילי וויקטור, באופן בלתי תלוי, לעבוד על פיתוח שיטה לשיפור קרבות פנים מול פנים של הצבא האדום, שילוב הטכניקות יחדיו נעשה בעזרת אנטולי חרלמפייב שגם הוא נסע סביב העולם ולמד אמנויות לחימה מגוונות.
חרלמפייב מכונה בדרך כלל ה"אבא" של הסמבו מפני שהיה היחיד בעל קשרים פוליטיים ויכל להעביר את הסמבו לאגודה הממונה על ספורט בברית המועצות, עד להכרזה ב-1938 על הסמבו כספורט הקרבי הרשמי של ברית המועצות.
ויקטור אחרי זה פיתח את השיטה הרכה לחיילים שנפצעו בקרב ולסוכנים חשאיים וזאת עקב פציעתו במלחמה.
היסטוריה > באולימפיאדה

באולימפיאדת מוסקבה בקיץ 1980 נערכה הדגמה של סמבו וגם מועדוני נוער של סמבו הופיעו בטקס הפתיחה, אך סמבו מעולם לא הוכר כספורט אולימפי או כספורט לצורכי הדגמה בלבד.
היסטוריה > היום

ארגון פיל"א FILA הארגון הבינלאומי להיאבקות הכריז על סמבו כסגנון השלישי בעולם להיאבקות ב-1968- זאת לפני שהוקם הארגון הבינלאומי של סמבו FIAS ב-1985. ב-1993 הופרד ארגון FIAS לשני ארגונים: FIAS המערבי תחת שליטה של ארצות הברית ומערב אירופה אל מול FIAS המזרחי בשליטת רוסיה ב-2005 FIAS מערב התאחדו עם FILA וFIAS מזרח חזרה לשם FIAS. כיום שני הארגונים מנהלים תחרויות באזוריהם לצד תחרויות בינלאומיות.
ב-2022 נערכה האליפות העולמית בסמבו השנייה בבת ים.
סמבו בתרבות הפופולרית

שיטת הלחימה של הדמות מארי הכחולה/מארי ריאן (Blue Mary/Mary Ryan) מסדרת משחקי "מלך הלוחמים" (King of Fighters) מבוססת על סמבו.
שיטת הלחימה של סרגיי דראגונוב מסדרת המשחקים טקן מבוססת על הווריאציה הצבאית של הסמבו.
ביימן וליאון מסדרת המשחקים מת או חי (Dead or Alive) גם הם מבוססים על ווריאציה של הסמבו קרבי.
הדמות מיכאיל באקונין מסדרת הטלוויזיה אבודים נראית משתמשת בסמבו.
בארגון הלחימה הגדול והפופולרי בעולם, ה־UFC, זוכים לתהילה ופופולריות לוחמי סמבו רבים, כגון חביב נורמגומדוב ופיודור ימליאננקו.
האקדמיה העולמית לסמבו בקסטובו
ספריית פבזנר

| --- | --- |
שלט הכניסה לספרייה
שלט הכניסה לספרייה
 מיקום:  רח' פבזנר 54, הדר הכרמל, חיפה, ישראל
 סוג:  ספרייה ציבורית
 תאריך ייסוד:  1941
 על שם:  שמואל יוסף פבזנר 
 מספר סניפים:  18
 קואורדינטות:  32°48′22″N 34°59′58″E﻿ / ﻿32.806087°N 34.999362°E﻿ / 32.806087; 34.999362
  (למפת חיפה מוגדלת) ספריית פבזנר(למפת חיפה רגילה) ספריית פבזנר(למפת הגליל המערבי רגילה) ספריית פבזנר(למפת הגליל המערבי מוגדלת) ספריית פבזנר
 
ספריית פבזנר היא הספרייה המרכזית של עיריית חיפה. היא נקראת על שם שמואל פבזנר וממוקמת בשכונת הדר הכרמל.
בעשור השני של המאה ה-21, מנהלת הספרייה היא רונית ברזילי.
ספריית פבזנר חיפה יוני 2022, צילום מרחוב פבזנר
היסטוריה

שורשה של ספריית פבזנר ב"אגודה להשתלמות במדע", שנוסדה בתל אביב על ידי קבוצה שכללה את אהרן צ'רניבסקי. בעקבות קשיים כלכליים נתקבלה בשנת 1923 הצעתו של שמואל פבזנר לשכן את ספריית האגודה בבניין הטכניון בחיפה. לקראת סוף שנת 1925 הכילה הספרייה מעל 4000 ספרים במדע, פילוסופיה ואמנות והיא שירתה חינם כ-750 קוראים מדי חודש. הספרייה הייתה פתוחה בימי השבוע לאחר שעות העבודה בשעות 5-10 ובשבת למשך 7 שעות ויותר. הספרייה רכשה את כל הספרים המדעיים שיצאו בעברית, הייתה מנויה על מספר כתבי עת והחזיקה אוסף של צילומים וגלויות. בשנת 1925 נערכה האגודה להקמת בית לספריה ותוכנית מפורטת לבניין הוכנה על ידי אלכסנדר ברוולד. בשנת 1932 הכילה הספרייה 9000 ספרים וכללה את ספרייתו של ישראל פרידלנדר במדעי היהדות.
הבניין לספרייה נבנה על מגרש שנקנה מכספו של תורם יהודי מרוסיה בשם א. הורביץ, אשר ביקש שיוקם בכספו "בית עם" בחיפה. הבניין נבנה על ידי "קרן פבזנר" שהוקמה למטרה זאת על ידי ועד הדר הכרמל, וב-18 במרץ 1933 נחנך בית פבזנר. התורם מחה על שינוי הייעוד של תרומתו ופנה לבית המשפט כנגד ועד הדר הכרמל אשר בנה בכספו ספרייה במקום בית עם.
בנוסף לשיכון הספרייה שימש בית פבזנר להשתלמויות והרצאות של האגודה להשתלמות במדע ולכינוסים ציבוריים שונים, כמו כנס התאחדות בעלי הבתים. כן התקיימו בבית פבזנר תערוכת שונות של אמנים בהם ציונה תג'ר ומרדכי לבנון (צייר), ובתחילת מלחמת העולם השנייה התקיימה בבית תערוכה של אמצעי הגנת שמשות (בניהולו של מרדכי נמצא-בי).
הספרייה נוהלה במשותף על ידי האגודה להשתלמות במדע וועד הדר הכרמל ובגלל זו האחרונה ניתן לראותה כסוג של ספרייה עירונית. אחרי עליית הנאצים לשלטון, והאיסור על יהודי גרמניה להוציא משם את רכושם, ניצלה הספרייה פרצה בחוק הגרמני שאיפשרה להעביר ספרים לספריות בישראל, וכך הגדילה את אוסף הספרים. בצורה זו הגיעו לספרייה אוספיהם של אפרים ריינרד וכתבי אלברט איינשטיין שנתרמו על ידי ג' ברג.
בפברואר 1933 נפטר רוכש הקרקעות וסוחר-הספרים בנימין בן-ישראל ברשטיין (בנימין עברי). בצוואתו הוא הוריש את אוסף הספרים שלו שהכיל קרוב ל-10,000 ספרים, שבו נכללו בין היתר ספרי יודאיקה רבים לספריות בחיפה, ספרי העיון לאגודה להשתלמות במדע וספרי הקריאה לספריה הציבורית. וכך, ב-1934 קבלה ספריית האגודה תרומה של כ-7000 ספרים מספרייתו של בנימין עברי. כן קבלה הספרייה תרומות ספרים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ואנשים פרטיים.
ב-1934 נחתם הסכם לאיחוד שתי הספריות, המדעית – של האגודה להשתלמות במדע, והעיונית של ועד הדר הכרמל, לספרייה אחת - "הספרייה הציבורית בהדר הכרמל". ההסכם כלל סעיף בו הוסכם שגם להבא ספרי "ספרות יפה" יהיו שייכים לוועד ואילו ספרי מדע יהיו שייכים לאגודה. עם זאת, רק ב-1941 בוצע האיחוד בפועל. עם קום מדינת ישראל היו בספרייה כ-40,000 ספרים - מתוכם, כמחצית ספרי מדע ומחצית ספרות יפה. במהלך השנים שלאחר מכן הפכה הספרייה לספרייה עירונית ואוספי הספרים שתרמו עברי, ריינרד וברג היוו את הבסיס להקמת ספריית אוניברסיטת חיפה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 קיבלה הספרייה תרומה של כ-2000 ספרים משגרירות ארצות הברית בישראל במסגרת פעילות המרכז לתרבות, במקום להחזיק ספרייה בחיפה נוסף על אלו בתל אביב וירושלים.
בתחום בית פבזנר פועל סניף ארגון חברי ההגנה, וסניף של הגרפוטק הישראלי.
הערות שוליים

↑  ד. כהן, האגודה להשתלמות במדע בחיפה, דבר, 25 ביולי 1932
↑  באגודה להשתלמות, דבר, 26 בנובמבר 1925
↑  א. הורביץ, כיצד נתעורר משפט הקה"ק ועד הדר הכרמל, דבר, 1 באוגוסט 1933
↑  אלוף ודרור אור-אל, בנימין אוראל: אדריכל ללא דיפלומה, חיפה: א. אור אל, 2008, עמ' 23
↑  משפט הקה"ק וועד הדר הכרמל, דבר, 12 ביולי 1933
↑  מפת חיפה והר הכרמל משנת 1935, מאת זאב וילנאי (באנגלית) בהוצאת סטימצקי, עם סימון  'בית העם, בית פבזנר' (הסריקה זמינה לצפיה מתוך בנין הספרייה), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  תערוכת ציונה תג'ר, דבר, 18 בספטמבר 1933
↑  תערוכת ציור, דבר, 18 במאי 1937
↑  תערוכה להגנת השמשות, דבר, 27 בספטמבר 1940
↑  דב שידורסקי, גווילים נשרפים ואותיות פורחות: תולדותיהם של אוספי ספריות וספריות בארץ ישראל וניסיונות להצלת שרידיהם לאחר השואה, הוצאת מאגנס, 2008, עמ' 24 ועמ' 118, ISBN 9789654933353
↑  בנימין עברי, דבר, 15 בפברואר 1933
↑  שיעור בציונות - חידת העלמו של 'ח'ואג'ה עברי'.
↑  אספה כללית של האגודה להשתלמות במדע, דבר, 21 בדצמבר 1934
↑  דב שידורסקי, תולדותיהם של אוספי ספרים וספריות בארץ ישראל וניסיונות להצלת שרידיהם באירופה לאחר השואה, הוצאת מאגנס, עמ' 116–118.
↑  חיים אהרנוביץ, הדר הכרמל - מסכת עמל ויצירה של דור המיסדים, בהוצאת "ועד הדר הכרמל בחיפה", 1958, עמ' 151
↑  מתקפת התרבות על הישראלי המצוי, דבר, 12 ביולי 1968
ספריית משפטים ע"ש ברנרד ג' סגל

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  15 באפריל 1930 
 על שם:  ברנרד סגל 
 קואורדינטות:  31°47′33″N 35°14′41″E﻿ / ﻿31.792388888889°N 35.244861111111°E﻿ / 31.792388888889; 35.244861111111
 https://libraries.huji.ac.il/law
  (למפת ירושלים מוגדלת) ספריית משפטים ע"ש ברנרד ג' סגל(למפת ירושלים רגילה) ספריית משפטים ע"ש ברנרד ג' סגל(למפת הרי ירושלים רגילה) ספריית משפטים ע"ש ברנרד ג' סגל(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ספריית משפטים ע"ש ברנרד ג' סגל
 
ספריית משפטים ע"ש ברנרד ג' סגל היא ספרייה אקדמית בפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים.
רקע

הספרייה למשפטים על שם ברנרד ג' סגל (אנ') (עורך דין יהודי הראשון שנבחר ליו"ר לשכת עורכי דין האמריקנית בפילדלפיה ולוחם למען זכויות אזרחים) שבקמפוס הר הצופים הייתה הספרייה הראשונה שנבנתה באוניברסיטה העברית. בניית בניין ע"ש דוד וולפסון הסתיימה בשנת 1929 ובה הוחלט לשכן את בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי. "צוואתו של דוד וולפסון, נשיאה השני של ההסתדרות הציונית, שימשה יסוד ליצירת הקרן של שמו שרוב הונה הוקדש להקמת מבנה קבע לבית הספרים". טקס פתיחה חגיגי התקיים ב-15 באפריל 1930 בהשתתפות בכירי האוניברסיטה העברית ומכובדים שונים. לכבוד האירוע, בית הספרים הלאומי הוציא חוברת עם נאומים והסברים על הבניין. האוספים הראשונים כללו אוספים בתחום מדעי היהדות, לימודי המזרח, ומדעי הטבע. האוספים נרכשו ונתרמו על ידי יהודים בגרמניה, הונגריה, ארצות הברית ומדינות נוספות.
במשך כ-8 שנים, מ-1949 ועד 1957, הספרייה הועברה למשכנה הזמני של האוניברסיטה בטרה סנטה, עד הקמת קמפוס ע"ש אדמונד ספרא בגבעת רם בסוף שנות ה-50. לאחר מלחמת ששת הימים בשנת 1967, הפקולטה למשפטים הייתה הראשונה לחזור להר הצופים והוחלט שהספרייה בבניין וולפסון תהפוך לספריית הפקולטה למשפטים. כיום הספרייה משמשת גם את המכון לקרימינולוגיה, המכון לחקר המשפט העברי, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש הרי ומיכאל סאקר, מרכז מינרבה לזכויות האדם ומכונים ומרכזי מחקר נוספים הנמצאים בפקולטה למשפטים.
אוסף הספרים של ספריית משפטים הוא אחד הגדולים בתחומו בארץ ונחשב לאחד המכובדים בקרב ספריות משפטיות בעולם. האוסף כולל ספרים מהתקופה העות'מאנית והתקופה המנדטורית שניתן למצאם רק בספרייה הזו, אוסף משפטי בן ימינו בפורמט מודפס ובפורמט דיגיטלי, כתבי עת במגוון שפות, מנויים למאגרי מידע משפטיים גדולים. כמו כן, בספרייה יש אוסף של ספרים נדירים החל מהמאה ה-16 ועד תחילת המאה ה-20. בספרייה ישנם אוספים שנתרמו על ידי שופטי בית המשפט הפדרלי לואי דמביץ ברנדייס ושל פליקס פרנקפורטר ואוסף של יהודה ליב אשר גולאק מייסד של תחום המשפט העברי בארץ ישראל.