stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרקי דרבי אליעזר
זמן החיבור ומקומו

הראשון שביסס את איחורו של החיבור לראשונה הוא צונץ ובעקבותיו הדעה המקובלת במחקר היא שהחיבור נכתב במאה השמינית בערך. צונץ מתארך את הספר בין תחילתה של המאה השמינית לאמצעה. הראיות שמביא צונץ לחסם התחתון הן: המחבר מרבה להתייחס בדרשותיו לישמעאל ולמלכות בני ישמעאל, ולגנות את שלטונם. השם ישמעאל נדרש בראש פרק ל"ב כך: ”ולמה נקרא שמו ישמעאל? שעתיד הקדוש ברוך הוא לשמוע בקול נאקת העם ממה שעתידין בני ישמעאל לעשות בארץ באחרית הימים”. בסוף פרק ל' בא בחיבור החזון אפוקליפטי הבא:
רבי ישמעאל אומר: חמישה עשר דברים עתידים בני ישמעאל לעשות בארץ באחרית הימים, ואלו הן: ימדדו הארץ בחבלים, ויעשו בית הקברות למרבץ צאן אשפתות, וימדדו בהן ומהן על ראשי ההרים, וירבה השקר, ויגנז האמת, וירחק חק מישראל, ותרבה עונות בישראל, שני תולעת כצמר, ויקמל הנייר והקולמוס, ויפסל סלע מלכות, ויבנו הערים החרבות, ויפנו הדרכים, ויטעו גנות ופרדסים, ויגדרו פרצות חומות בית המקדש, ויבנו בניין בהיכל, ושני אחים יעמדו עליהם נשיאים בסוף, ובימיהן יעמד צמח בן דוד (=המשיח).
לדברי צונץ, ה"בניין בהיכל" הוא כיפת הסלע שנבנתה בהר הבית בסוף המאה השביעית ופסילת "סלע מלכות" מתייחסת לטביעת מטבעות מוסלמיות, שאף היא אירעה בסוף אותה מאה, כמו כן ישנו דמיון רב לספרות הגאונים, ישנו דמיון מופלג לתרגום הירושלמי וכן אמרות משיחיות הקובעות את השנה בה מצפים לגאולה כשנת 729, מכך יש ללמוד שהחיבור לא נכתב לפני סוף המאה השביעית. לפי חלק מהחוקרים הפיסקה הפותחת את פרק ג' מופיעה באיגרת פירקוי בן באבוי שפעל בסוף המאה השמינית או בראשית המאה התשיעית, ומכאן שאין החיבור מאוחר למאה התשיעית. אחרים מפקפקים בכך וטוענים שכוונת פרקוי לצטט מהגמרא. המקור הקדום ביותר שמזכירו בשמו הוא סדר רב עמרם גאון מסוף המאה ה-9.
אשר למקום החיבור, ההתייחסות הרבה לשלטונו של ישמעאל מלמדת שהוא נתחבר באחת מארצות האסלאם – ככל הנראה בארץ ישראל או בסביבתה. דבר זה עולה גם מכך שהחיבור (בפרק ח') מדגיש ביותר את זכותם הבלעדית של חכמי ארץ ישראל לקבוע את לוח השנה, ולדבריו אפילו רועי צאן ובקר והדיוטות בארץ ישראל עדיפים על צדיקים ונביאים שבחוצה לארץ, ורק לתושבי ארץ ישראל הזכות לקבוע את לוח השנה. כמו כן מוזכרים בו מנהגים ארץ-ישראליים שונים. כך, למשל, המנהג להוציא את הבתולים באצבע שנזכר בחיבור בפרק ט"ז (מצוטט בהמשך) מוזכר במפורש בספר החילוקים כמנהג ארץ-ישראלי.
מבנה החיבור

מקובל במחקר שפרקי דרבי אליעזר הוא פרי יצירתו של יוצר יחיד, ובכך הוא שונה ממדרשי האגדה האחרים שקדמו לו (ובכלל מחיבורי חז"ל הקלאסיים), שאין להם מחבר יחיד והם מוגדרים כיצירה קיבוצית. החיבור כולל חמישים וארבעה פרקים (או חמישים ושניים פרקים על פי חלוקה שונה מעט של הפרקים, כך למשל במהדורת היגר ובכתבי יד אחרים) שבהם דורש המחבר את פרשות התורה החל מימי הבריאה ועד קורות ישראל במדבר. בתוך כך משלב המחבר גם דרשות ופרקים שלמים על פרשות שונות מספרי הנביאים והכתובים.
מבנה החיבור > הסוגה הספרותית

פרקי דרבי אליעזר שונה מן הספרות המדרשית הקלאסית: אין בו דרשות על כל פסוק ופסוק (כמו שיש למשל בבראשית רבה ובשיר השירים רבה) והוא גם אינו ערוך על פי פרשות ועניינים נבחרים (כמו ויקרא רבה או פסיקתא דרב כהנא למשל). אף על פי שנתחבר בידי אדם אחד אין הוא עשוי מקשה אחת ויש בו סגנונות שונים, ולפיכך החוקרים אינם תמימי דעים בשאלה לאיזה סוגה יש לשייך את החיבור. יוסף היינימן ואחרים נוטים לראות את פדר"א כקרוב לסוגה המכונה "מקרא משוכתב" (סוגה שלהּ שייכים כמה מהספרים החיצוניים, כגון ספר היובלים, וכן ספר הישר המאוחר), שכן היסוד הזה של שכתוב סיפורי מקרא בהרחבות דרשניות, בקיצורים ובשינויי סדר, בולט בחיבור ביותר. רינה דרורי חולקת על היינימן, ולדעתה לפנינו מדרש חכמים רגיל. היא מבליטה את דרכו של החיבור לייחס דרשות רבות לחכמים שונים ואת שימושו המרובה במונח המדרשי "שנאמר", המופיע בו פעמים רבות. רחל אדלמן מההיברו קולג' שבבוסטון מציעה לראות את החיבור כ"מדרש סיפורי".
מבנה החיבור > החיבור ופרקיו - מבט כללי

פרקי דרבי אליעזר אינו בעל מבנה אחיד ומסודר. החיבור נפתח בשני פרקים המספרים את תולדותיו של רבי אליעזר בן הורקנוס. בפרק ג' באות דרשות אודות ימי הבריאה, ומכאן ואילך הוא משכתב פרשות מספרי בראשית ושמות. שני הפרקים האחרונים (נ"ג-נ"ד) הם חטיבה שעוסקת בענייני לשון הרע – "הלשנה", בטרמינולוגיה הייחודית של החיבור; חטיבה זו מסתיימת בדרשות על ההלשנה של בני ישראל בסיפור נחש הנחושת, והדרשה האחרונה כוללת את משל "הפועלים הזריזים והפועלים העצלים".
החיבור משכתב ומרחיב את ספרי בראשית ושמות בעיקר, פעם באריכות ופעם בקצרה, אבל אין הוא דורש את כל ספר בראשית, והוא גם אינו צמוד תמיד לסדר המקרא. מדי פעם עורך המחבר את דרשותיו על פי חטיבות נושא, ועובר גם לדרוש פרשות שונות מן הנביאים ומן הכתובים. לדוגמה, המחבר מקדיש את עשרים הפרקים הראשונים לדרשות על פרשת בראשית, ובאמצע פרק כ"ב הוא עובר לפרשת נח. אבל בתוך כך הוא משלב פרק שלם לסיפור קורותיו של יונה במעי הדג (פרק י'); ושני פרקים שלמים (ט"ז-י"ז) הם חטיבה שעניינה גמילות חסדים לחתנים ולאבלים. בהמשך, כשבא המחבר לספר את תולדות אברהם אין הוא הולך על פי סדר המקרא אלא מעדיף לסדר את קורות אברהם על פי מסורת "עשרת הניסיונות" שנתנסה בהם אברהם. הפרקים האחרונים של ספר בראשית (יהודה ותמר, התוודעות יוסף לאחיו ועוד) אינם נזכרים בחיבור כלל, ומאידך גיסא המחבר משלב בחיבורו את מגילת אסתר בהרחבה רבה (פרק נ').
שמות החכמים בחיבור

דרשות רבות בחיבור מיוחסות לרבי אליעזר ולחכמים שונים שחלקם מאוחר בהרבה לרבי אליעזר בן הורקנוס. רד"ל, שביקש להגן על התפיסה המסורתית המייחסת את החיבור לרבי אליעזר, טען שרוב השמות שנראים כשמות אמוראים הם בעצם שמות תנאים בעלי שם דומה. הוא ייחס את גיבוש החיבור לבית מדרשו של רבי אליעזר שפעל גם בדורות שאחריו, ואת שמות החכמים המאוחרים הסביר כתוספות מאוחרות שחדרו לחיבור. דעה זו אינה מקובלת במחקר. מאז צונץ מקובל לראות את הייחוסים הללו כפסאודואפיגרפיים. כך למשל בפרק מ"ג מספר החיבור בהרחבה על מעשיהם של ריש לקיש ורעיו ועל חזרתו בתשובה, כשאת דברי השבח על ריש לקיש הוא שם בפיו של התנא בן עזאי שחי שלושה דורות לפניו. דוגמה נוספת: רבי לויטס איש יבנה נזכר פעם אחת ויחידה במשנת אבות ושוב אין הוא נזכר בשום מקור תלמודי, אבל החיבור מצטט מפיו דרשות אחדות שבמקורות קדומים הן מיוחסות לחכמים אחרים.
מקורות החיבור וזיקתו לספרות לא-תלמודית

החיבור שואב את מסורותיו מן המקורות התלמודיים: משנה ומדרשי אגדה ארץ-ישראליים. אף שהחיבור הוא ארץ-ישראלי, במספר מקומות נראה שאף התלמוד הבבלי שימש לו כמקור. החיבור מרבה להשתמש גם בספרות לא-תלמודית, וזו אחת מהתופעות המייחדות אותו.
מקורות החיבור וזיקתו לספרות לא-תלמודית > זיקתו לספרות החיצונית של ימי בית שני

החיבור כולל מסורות אגדה המשתלשלות מהספרות החיצונית של ימי בית שני. כך למשל בפרק כ"ב מזהה פדר"א את "בני האלהים" שנזכרו בבראשית, ו', א' עם המלאכים שנפלו מן השמים, כרווח בספרות החיצונית (ספר חנוך א'), ובניגוד לדעת חכמים, שהתנגדו נחרצות לפירוש זה.
מקורות החיבור וזיקתו לספרות לא-תלמודית > זיקתו לספרות האסלאם

לאגדה על אודות גירוש הגר וישמעאל (פרק ל') יש רקע מוסלמי ברור, כפי שעולה משמות הנשים עאישה (כשם אשתו של מוחמד) ופאטמה (כשם בתו של מוחמד), המיוחסות בידי המחבר לנשותיו של ישמעאל (אגדה זו קיימת גם בתרגום המיוחס ליונתן, וראו להלן). לאגדה זו מקבילות מוסלמיות, והדעה הרווחת שמקורה מוסלמי. לדעת אביבה שוסמן, מקור הסיפור יהודי.
מקורות החיבור וזיקתו לספרות לא-תלמודית > זיקתו לתרגום המיוחס ליונתן

בעשרות רבות של מקבילות קיים דמיון עז, לעיתים עד כדי זהות מילולית, בין פרקי דרבי אליעזר ובין התרגום הארמי לתורה המיוחס ליונתן (תרגום שחובר כנראה בערך באותם תקופה ואזור שבהם חובר פדר"א), ועמד על כך לראשונה צונץ. רד"ל סבור שהתרגום תלוי בחיבורנו ושואב ממנו, וכך סבור גם אביגדור שנאן, אבל לא כל החוקרים מקבלים הכרעה זו.
מקורות החיבור וזיקתו לספרות לא-תלמודית > זיקתו לפיוט

לחיבור גם זיקה לפיוט הארץ-ישראלי הקדום, הבאה לידי ביטוי הן במסורות משותפות הן בקרבה הלשונית. כך, למשל, המסורת הנזכרת בחיבור (פרק מ"ו) שיש לעמוד על הרגליים ביום כיפור משום שישראל דומים ביום זה למלאכים, קרובה למסורת הפייטנים יניי ורבי אלעזר בירבי קליר. (על הקרבה הלשונית ראו להלן.)
מקורות החיבור וזיקתו לספרות לא-תלמודית > הלכה חיצונית

לעיתים החיבור מציע מסורות שאין מקורן בהלכה ובמסורת הרבנית. להלן דוגמה אחת: החיבור משתמש בדרשותיו כדי לנגח את השלטון החדש – האסלאם – והוא מוצא במקרא רמזים בגנותו של ישמעאל. העובדה שישמעאל נולד לפני שאברהם נימול משמשת בידיו כלי לניגוח, וכך הוא דורש בפרק כ"ט את הכתוב ”וַעֲרַלְתֶּם עָרְלָתוֹ אֶת-פִּרְיוֹ” (ויקרא, י"ט, כ"ג):
אין עץ האמור כאן אלא עץ הגפן; אם אינן כורתין את עץ ערלתו, כל הפירות שהוא עושה - עוללות קטופין ולא טובים למראה, ונפסל יינו מעל גבי המזבח (דהיינו, אסור להביא אותו כנסכים בבית המקדש); ואם כורתין את עץ ערלתו, כל פירות שהוא עושה - טובים למראה, ונבחר יינם על גבי המזבח. כך אבינו אברהם, עד שלא נימול - הפרי שעשה לא היה טוב במעשיו ונפסל מעל גבי המזבח, וכשנימול - הפרי שעשה טוב במעשיו ונבחר יינו על גבי המזבח כיין נסך (דהיינו יין של נסכים), שנאמר "וְיַיִן לַנֶּסֶךְ" (במדבר, ט"ו, ה').
בכך מסביר המחבר מדוע נבחר דווקא יצחק להיעקד על המזבח ולא ישמעאל: מכיוון שישמעאל הוא "בן הערלה" (כך מתבטא המחבר במפורש בפרק ל"א על ישמעאל), דהיינו שהוא נולד לאברהם כאשר היה עדיין ערל. אבל ההלכה כאן היא חריגה ביותר ואינה ידועה משום מקום בספרות התלמודית. על פי האמור כאן, איסור ערלת העץ מתבטא בכך שיש לכרות את פירות העץ בשלוש השנים הראשונות; דבר זה אינו מתאים להלכה הרבנית – אבל מסורת זו עולה בקנה אחד עם המסורת המובאת אצל פילון האלכסנדרוני ואצל החכם הקראי יפת בן עלי.
הלכה ומנהג

בנוסף לדרשות האגדה הרגילות, שהן עיקר מניינו ובניינו של החיבור, מכיל פדר"א גם תכנים אחרים. בין היתר מופיעים בו פרקים העוסקים בענייני אסטרונומיה ובקביעת לוח השנה. פדר"א הוא החיבור העברי המוכר הראשון שמזכיר את מחזור העיבור של שבע פעמים בתשע עשרה שנים. ההלכה והמנהג תופסים בחיבור מקום מרכזי ביותר. מחבר פדר"א נוהג לארוג את סיפורי האגדה שלו מתוך מטרה ברורה לבסס את מנהגי זמנו ומקומו. הוא רגיל לייחס מנהגים שונים לימי המקרא, ומתוך כך הוא מסיק: ”מכאן התקינו חכמים...” ולשונות כיוצא באלה. וכך מתאר פדר"א בפרק ט"ז את מעשיו של יצחק ונישואיו עם רבקה:
רבי ישמעאל אומר: אמר אברהם ליצחק בנו, העבד הזה חשוד על העבירות הוא ומרמה בידו, שנאמר: "כְּנַעַן בְּיָדוֹ מֹאזְנֵי מִרְמָה לַעֲשֹׁק אָהֵב" (הושע י"ב, ח), ראה שמא נגע בצינור. אלא הבא את הנערה האוהלה, והוצא את בתוליה באצבע. אם טהורה בבתוליה – הרי היא לך מפי הגבורה. הכניסה האוהלה, והוציא את בתוליה באצבע, והראה אותן לאברהם אבינו, ואחר כך לקחה, שנאמר: "וַיְבִאֶהָ יִצְחָק הָאֹהֱלָה שָׂרָה אִמּוֹ" (בראשית, כ"ד, ס"ז)... וכך היו ישראל נוהגין להוציא את הבתולים באצבע.
בסיפור אגדה זה מבקש המחבר לחזק את מנהג מקומו שהיו מוציאים את הבתולים באצבע.
גם מנהג כיסא של אליהו בברית מילה נזכר לראשונה בפרקי דרבי אליעזר (סוף פרק כ"ט):
אמר לו הקדוש ברוך הוא (לאליהו): לעולם אתה מקנא, קנאת בשיטים על גילוי עריות... וכאן אתה מקנא. חייך, שאין ישראל עושים ברית מילה עד שאתה רואה בעיניך. מכאן התקינו חכמים שיהיו עושים מושב כבוד למלאך הברית.
מנהגים נוספים שמקורם בפרקי דרבי אליעזר והובאו משם לספרות ההלכה: מנהג לעמוד על הרגליים במשך כל יום הכיפורים, הסתכלות בציפורניים בעת ההבדלה, אבלים הולכים לבית הכנסת בשבת, חתן לא יוצא לבדו לשוק, תקיעת שופר באלול.
סגנון ולשון

סגנונו של החיבור הוא ייחודי. המחבר רגיל להתנסח בסגנון המקרא ובסגנון הפיוט הקלאסי שקדם לו אך במעט. להלן כמה דוגמאות:
האישה מכונה בחיבור "עזר". כך למשל מונה החיבור את ארבעת הזוגות שקבורים במערת המכפלה: ”אדם ועזרו, אברהם ועזרו, יצחק ועזרו, יעקב ועזרו” (סוף פרק כ);
עשרת הניסיונות שנתנסה בהם אברהם אבינו מכונים בחיבור בלשון יחיד "נס": ”הנס הראשון; הנס השני”;
בית קברות מכונה "בית מלון" (וכך מתנסח גם הפייטן יוסי בן יוסי); לאחר שאדם הראשון גורש מגן עדן אומר החיבור: ”ישב אדם ודרש בלבו, ואמר: "כי ידעתי מוות תשיבני ובית מועד לכל חי" (איוב לג כג), עד שאני בעודי, אבנה לי בית מלון לרבצי”;
לעיתים משתמש החיבור בסמיכות נרדפים כדרך שנמצא אצל הפייטנים. כך למשל במקום "עץ" כלשון המקרא או "אילן" כלשון חכמים הוא מעדיף לומר: "עץ אילן": ”עץ אילן עושה פרי למינו” (פרק ה).
בפרק מ"א מתאר החיבור את מעמד הר סיני בסגנון נשגב זה:
אנכי ה' אלהיך אשר הוצאתיך
יצא קול ראשון 
השמים והארץ רעשו
והימים והנהרות ברחו
ההרים והגבעות נתמוטטו
וכל האילנות כרעו
והמתים שבשאול חיו ועמדו על רגליהם
להלן דוגמאות לשימושי לשון ייחודיים שאין כמותם ביתר הספרות המדרשית: המונח "ולא עוד אלא" משמש לעיתים קרובות בחיבור בהוראת "דבר אחר" ובהוראת "ויש אומרים", ולא בהוראה הרגילה שלו של תוספת וחידוש על מה שנזכר לפניו. בספרות המדרשית משתמשים במילה "נימים" למיתרי הכינור, ואילו מחבר פדר"א מכנה אותם "נבלים"; כך בפרק י"ט הוא מציין שהכינור שניגן בו דוד היה בעל עשרה "נבלים", והכוונה היא למיתרים.
תפוצת החיבור

פרקי דרבי אליעזר הוא ממדרשי האגדה הנפוצים ביותר. הוא מצוטט רבות בכתביהם של גאונים וראשונים מכל תפוצות ישראל, זכה לכתבי יד ודפוסים רבים ביותר (ראו להלן) וכמה מנהגים הנפוצים היום מקורם בחיבור זה (ראו לעיל). כבר רבנו תם עמד על חשיבותו של החיבור בענייני מנהג, וראה אותו כאחד מן המקורות הקדומים בני הסמכא ש"הרבה מנהגים בידנו על פיהם".
תפוצת החיבור > כתבי יד

פדר"א בולט בין מדרשי האגדה במספר הרב של כתבי היד שזכה בהם. במכון לתצלומי כתבי יד עבריים בירושלים מקוטלגים למעלה ממאה כתבי יד של החיבור. מהם שלמים ומהם למחצה, לשליש ולרביע. כמו כן שרדו מעט קטעי גניזה. כתבי היד המרובים נבדקו לראשונה בידי הרב הרפורמי לואיס בארת (Lewis M. Barth), והשינויים הרבים בין כתב יד אחד למשנהו גרמו לו לתהות שמא יש לפנינו חיבורים דומים אך לא זהים שנקבצו תחת שם זהה. על פי מחקר פילולוגי של טרייטל, כתבי היד העיקריים של החיבור – שמספרם מסתכם בלמעלה משני תריסרים – מתפלגים עקרונית לשלושה ענפי נוסח, בנוסף לכתבי יד נוספים שזיקתם לענפי הנוסח השונים אינה מובהקת. לחלק ניכר מכתבי היד אין ערך טקסטואלי משום שהועתקו מן הדפוסים השונים ומכתבי יד אחרים.
שני כתבי יד של החיבור סרוקים באתר האינטרנט של לואיס בארת.
תפוצת החיבור > מהדורות דפוס

מאז המצאת הדפוס נדפס החיבור יותר מחמישים פעמים. הוא נדפס לראשונה בקושטא בשנת ה'רע"ד, ולאחריו בוונציה בשנת ה'ש"ד עם תיקונים של חלק מהשיבושים שנפלו בדפוס הראשון. כל הדפוסים האחרים מקורם בדפוס ונציה. הדפוסים הנפוצים בימינו סובלים מצנזורה קשה (גם במהדורה החדשה שיצאה לאור על ידי הוצאת זיכרון אהרן בשנת תשס"ה-תשס"ו נותרו שיבושים שמקורם בצנזורה).
תפוצת החיבור > מהדורות מחקריות

מיכאל היגר פרסם מהדורה בכתב העת "חורב" והיא כוללת חילופי נוסח מכתבי יד אחדים, אך כולם קרובים יחסית לכתב היד שבגוף המהדורה. בכתב היד שעומד ביסוד מהדורה זו נפל שיבוש משמעותי בפרקים ל"ה-ל"ו שנבע מסדר שגוי של דפי כתב היד שממנו הועתק. בפרויקט השו"ת לצד פרקי דרבי אליעזר בנוסח הרווח, מופיע פדר"א של מהדורת היגר. קיימת גם מהדורה אלקטרונית במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית, המבוססת על כתב יד תימני, כשהשיבושים הגלויים שנפלו בכתב היד מתוקנים בדרך כלל על פי כתבי יד תימניים אחרים.
ב-2012 התפרסם הספר פרקי דרבי אליעזר נוסח, עריכה ודוגמת סינופסיס של כתבי היד של אליעזר טרייטל, המתבסס על עבודת הדוקטור שלו ועוסק בנוסחו של המדרש, בעריכתו ובאופיו.
עד כה לא זכה החיבור למהדורה מדעית. חיים מאיר הורוויץ התעתד להוציא מהדורה חדשה של החיבור אך הדבר לא יצא אל הפועל. בשנת תשל"ב יצא לאור טופס פדר"א האישי שלו והוא דפוס ונציה עם חילופי נוסח מכתבי יד אחרים וכן מאות מראי מקומות לכתבי הראשונים הדנים בחיבור, שנרשמו בשולי הדפים.
תפוצת החיבור > תרגומים

החיבור תורגם ללטינית בידי וִילֶם הֶנְרִיקוּס ווֹרְסְטיּוס (Willem Henricus Vorstius) בשנת 1644. תרגום אנגלי של פדר"א על פי כתב יד נעשה בשנת 1916 בידי הרב יואל בן מאיר פרידלנדר (Gerald Friedlander), שגם צירף למהדורה מעט חילופי נוסח, וכן פירוש ומראי מקומות נרחבים למקורות ומקבילות מן הספרות החיצונית. בשנת 1983 תרגמו מרק-אלן ואקנין ((Marc-Alain Ouaknin)) ואֵריק סְמילֶביץ' (Eric Smilévitch) את החיבור לצרפתית. מיגל פרס פרננדס (Miguel Perez Fernandez) תרגם את החיבור לספרדית בשנת 1984. בשנת 2004 תורגם הספר לגרמנית על ידי דאגמר בֶּרְנֶר-קליין (Dagmar Börner-Klein), ויצא לאור בברלין.
פירושים

הפרוש הראשון שנכתב לספר היה זה של רבי ידעיה הבדרשי נדפס במהדורת זיכרון אהרן ירושלים תשס"ה.
פרוש של רבי יהודה בן ניסים אבן מלכה, פורסם על ידי יוסף ינון פנטון עם הגהות מאת רבי יצחק דמן עכו.
דון יצחק אברבנאל כתב במאה ה-14 פירוש ארוך על פרק כ"ט בפרקי דרבי אליעזר העוסק בברית בין הבתרים ובארבע המלכויות, וזהו החלק הראשון של הספר "ישועות משיחו".
"בית הגדול - ביאור מספיק" זהו הפירוש הסדיר הראשון לחיבור מאת רבי אברהם אהרן ברודא שנדפס בווילנה בשנת תקצ"ח.
"מדרש תנאים" פירוש חשוב ומקיף, נכתב בידי רבי זאב וולף איינהורן בשנת תקצ"ט (חלק א של הספר).
הפירוש המעמיק והמקיף ביותר לפדר"א הוא זה של רבי דוד לוריא (רד"ל) שיצא לאור בוורשה בשנת תרי"ב (1852). פירוש זה כולל דיונים נרחבים במקורות וכן מקבילות מן הספרות התלמודית הענפה לדרשות החיבור, ולא פוסח גם על פרטים ופרטי פרטים הן מצד התוכן והן מצד הלשון. בהקדמה הוא כותב שבהתאם לכך שהחיבור שימש רבות את המקובלים הראשונים, קיימות לדעתו מקבילות רבות בין פרקי דרבי אליעזר לספר הזוהר ולכתבי האר"י ותלמידיו, ובפירושו הוא עורך השוואות רבות כאלו. המהדורה כוללת הגהות ותיקונים רבים לנוסח הדפוס שעמד לפניו, שנעשו על פי גרסות הילקוטים השונים, מובאות בספרות הראשונים ועל פי סברה, אך רק חלקן מקובלות על החוקרים.
באור לפרק ו-ח מאת הרב בנימין דיסקין.
ולא עוד אלא באור מאת הרב אליהו האיתמרי לכל המקומות שבהם נאמר "ולא עוד אלא" בפדר"א.
פר אחד מאת רבי חיים פלאג'י איזמיר תר"מ.
כמו כן היעב"ץ כתב הגהות לספר, המהדורה בה מופיעים כל הפרושים היא מהדורת זיכרון אהרן ירושלים תשס"ה.
ביאור לפרקים האסטרונומיים מאת הרב מרדכי גנוט וד"ר שי וואלטר בתוך 'פרקי דרבי אליעזר המבואר' ירושלים ה'תשפ"ה.
כתבי יד ודפוסים של פרקי דרבי אליעזר

פרקי רבי אליעזר, דפוס ראשון, קושטנטינה: דפוס יהודה בן יוסף ששון, רע"ד, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
פרקי רבי אליעזר, מהדורת ונציה, ש"ד-1544, באתר היברובוקס
פרקי רבי אליעזר, דפוס וויצינצו קונטי, שכ"ז, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
פרקי רבי אליעזר, ונציה, שס"ח-1604, באתר היברובוקס
פרקי רבי אליעזר, פראג, תקמ"ד-1784, באתר היברובוקס
פרקי רבי אליעזר, זולקווא, תקס"ה 1805, באתר היברובוקס
פרקי רבי אליעזר (עם ביאור הרד"ל), דפוס צבי יעקב באמבערג, תרי"ב-1852, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
פרקי רבי אליעזר (עם ביאור הרד"ל), ורשה, תרי"ב-1852, באתר היברובוקס
פרקי דרבי אליעזר (כולל "באור מספיק"), מהדורת ורשה תרל"ד, סרוקה באתר "דעת"
פרקי דרבי אליעזר, ירושלים, תשל"ב-1972, מהדורת רח"מ הורביץ, באתר היברובוקס
מיכאל היגר ערך את פרקי דרבי אליעזר וכתב עליו מבוא, הערות והשווה נוסחאותיו:
'פרקי דרבי אליעזר המבואר' ירושלים ה'תשפ"ה.
לקריאה נוספת > מחקרים על פרקי דרבי אליעזר

יעקב אלבוים, "המליצה המוטיב והעניין: לדרך עיצובו של הסיפור בפרקי דרבי אליעזר", מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי, יג-יד (תשנ"ב), עמ' 99–126.
יעקב אלבוים, "משיחיות בפרקי דרבי אליעזר אפוקליפסה ומדרש", תעודה יא (תשנ"ו), עמ' 245–266.
יוסף היינימן, אגדות ותולדותיהן: עיונים בהשתלשלותן של מסורות, ירושלים: כתר, תשל"ד, עמ' 181 ואילך.
שלמה אהרן ורטהיימר, "פרק האחרון מפרקי רבי אליעזר", בתי מדרשות, א, מהדורה חדשה (ירושלים: תשכ"ח), עמ' רלח-רמג.
אליעזר טרייטל, פרקי דר' אליעזר: נוסח, עריכה ודוגמת סינופסיס של כתבי היד, האוניברסיטה העברית ויד יצחק בן-צבי, ירושלים תשע"ג 2012. ISBN 9789652173447.
הספר הוא הדפסה מחודשת של עבודת הדוקטור שהוגשה באותו שם לסינט של האוניברסיטה העברית במרחשוון תשע"א [2010].
יום-טוב ליפמן צונץ (עם השלמות של חנוך אלבק), הדרשות בישראל, ירושלים: תש"ז, פרק טז, עמ' 134–140.
עדיאל קדרי, "ברכה ומדרשה: נוסחאות ליטורגיות כמפתח פרשני בפרקי דרבי אליעזר", התפילה בישראל היבטים חדשים, בעריכת א' ארליך, באר שבע תשע"ו, עמ' 327–340.
אביבה שוסמן, מקורו היהודי ומגמתו של סיפור ביקורי אברהם אצל ישמעאל, תרביץ מט (תש"מ), עמ' 325–345.
דינה שטיין, מימרה, מגיה מיתוס: פרקי דרבי אליעזר לאור מחקר הספרות העממית, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשס"ה.
דינה שטיין, "פרקי דרבי אליעזר וסדר אליהו: הערות מקדימות על פואטיקה ומרחב מדומיין במדרש המאוחר", מחקרי ירושלים בספרות עברית כד, תשע"א (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
אביגדור שנאן, "בין מדרש לתרגום, על תרגום התורה המיוחס ליונתן ומדרש פרקי דרבי אליעזר", תעודה יא (תשנ"ו), עמ' 231–243.
הרב יוסף מיכאל יוסקוביץ 'מבוא לפרקי דרבי אליעזר' בתוך 'פרקי דרבי אליעזר המבואר' ירושלים ה'תשפ"ה.
Rachel Adelman, The Return of the Repressed: Pirque de-Rabbi Eliezer and the Pseudepigrapha, Leiden Brill, 2009
Robert Hayward, "Pirqe de Rabbi Eliezer and Targum Pseudo Jonathan", Journal of Jewish Studies, 42 (1991), pp. 215-246
Bernhard Heller, "Muhammedanisches und Antimuhammedanisches in den Pirke Rabbi Eliezer", Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums, LXIX (1925), pp. 47-54.
Steven Daniel Sacks, Midrash and Multiplicity: Pirke de-Rabbi Eliezer and the Renewal of Rabbinic Interpretive Culture, 2009.
לקריאה נוספת > מחקרים כלליים

רינה דרורי, ראשית המגעים של הספרות העברית עם הספרות הערבית במאה העשירית. תל אביב: המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, 1988.
פנטופרזול

| --- | --- |

 המבנה הכימי של פנטופרזול
 שם IUPAC
 (RS)-6-(Difluoromethoxy)-2-[(3,4-dimethoxypyridin-2-yl)methylsulfinyl]-1H-benzo[d]imidazole
 שמות מסחריים בישראל
 קונטרלוק, פנטואבניר, אולסרון
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C16H15N3F2O4S 
 מסה מולרית:  383.37 גר\מול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  77%
 קשירה לחלבונים:  98%
 מטבוליזם:  כבד
 זמן מחצית חיים:  1-2 שעות
 הפרשה:  שתן, צואה
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון B3 (אוסטרליה), קטגוריית סיכון B 
 דרכי מתן:  דרך הפה ותוך ורידי
 מזהים
 קוד ATC:  A02BC02
 מספר CAS:  102625-70-7
 PubChem:  4679
 ChemSpider:  4517
 
Pantoprazole (באנגלית Pantoprazole) היא תרופה ממשפחת מעכבי משאבת הפרוטונים (PPI), ומפחיתה הפרשת חומצת הקיבה. היא משמשת לטיפול קצר-טווח (עד 16 שבועות) בצרבת המלווה רפלוקס קיבתי-ושטי. בישראל, התרופה משווקת תחת השמות המסחריים "קונטרולוק" (Controloc), "אולסרון" (Ulceron), ו"פנטואבניר" (Pantoavenir).
שימוש רפואי

פנטופרזול מאושרת לטיפול קצר טווח (עד 16 שבועות) בדלקת הוושט (אזופגיטיס) הנגרם מזרימה חוזרת של חומצה ומיצי קיבה בושט (רפלוקס קיבתי-ושטי) המלווה בתסמינים כגון צרבת, חומציות יתר, וכאב בזמן הבליעה.
פנטופרזול משמשת גם לטיפול ארוך-טווח למניעת הישנות דלקת הוושט, ולמניעה של כיב קיבה ותריסריון, הנגרם כתוצאה משימוש בתרופות נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (NSAID).
פנטופרזול משמשת גם להכחדת החיידק הליקובקטר פילורי (הנמצא במערכת העיכול) בשילוב עם אנטיביוטיקה וטיפול בסינדרום זולינגר-אליסון. .
מנגנון פעולה

מנגנון הפעולה הוא עיכוב משאבת המימן בקיבה (מעכבי משאבות פרוטונים), המפחית ייצור החומצה בקיבה.
תופעות לוואי

במקרים נדירים, פנטופרזול עשויה לגרום, להיפרגליקמיה וכמו כן נמצא שטיפול יומי ממושך (מעל ל-3 שנים) עלול להוביל, בדומה לכל תכשיר מפחית חומציות, לירידה בספיגה של ויטמין B12.
ניתן לצפות לכ-5% מהחולים לחוות תופעות לוואי של תרופות. תופעות לוואי שדווחו עם פנטופרזול, פומי מדורגות להלן לפי סיווג על פי שכיחותן:
תופעות לוואי > תופעות לוואי שכיחות (קטן מ-10%)

תופעות לוואי שכיחות במערכת העיכול, כוללים פוליפים שפירים בקיבה.
תופעות לוואי > תופעות לוואי שכיחות פחות (קטן מ-1%)

הפרעות שינה, כאבי ראש, סחרחורת, שלשול, בחילה, הקאה, נפיחות בטנית, עצירות, פה יבש, כאב בטן ואי נוחות. פריחה בעור, אבבית (exanthema eruption) גירוד, שבר בעצם הירך, פרק כף היד או עַמוּד הַשִׁדרָה, עייפות, חולשה, ותחושה כללית לא טובה. בבדיקות דם, תיתכן עלייה באנזימי כבד (טרנסאמינאזות, γ-GT).
תופעות לוואי > תופעות לוואי נדירות (קטן מ-0.1%)

אגרנולוציטוזיס (חוסר תאי דם לבנים), רגישות יתר (לְרַבּוֹת תגובה אנפילקטי והלם אנפילקטי), היפרליפידמיה, ועליית שומנים בדם (טריגליצרידים,כולסטרול); שינויים במשקל, דיכאון, הפרעות בטעם הפרעות בראייה (טשטוש ראייה), עלייה בבילירובין, סרפדת; פריחה אלרגית, אנגיואדמה, כאבי פרקים ושרירים, גינקומסטיה (הגדלת השדיים אצל גברים), עלייה בטמפרטורת הגוף ו בצקת היקפית (נפיחות של הגפיים).
תופעות לוואי > תופעות לוואי נדירות מאוד (קטן מ-0.01%)

תרומבוציטופניה (מיעוט בטסיות דם), לויקופניה, פנציטופניה. בנוסף ייתכנו בלבול וחוסר אוריינטציה.
תופעות לוואי > תופעות לוואי המופיעות בשכיחות שאינה ידועה

היפונתרמיה (ירידה ברמת נתרן בדם), היפומגנזמיה (ירידה ברמת מגנזיום בדם), היפוקלצמיה (תת-סידן בדם), היפוקלמיה (מחסור ביוני אשלגן בדם). בנוסף ייתכנו תופעות של הזיות, בלבול (במיוחד במטופלים עם היסטוריה של תופעות אלו) וכמו כן תיתכן גם החמרה בתסמינים הקיימים עוד קודם להתחלת לקיחת התרופה. נמלול (תחושה של עקצוצים, דקירות, סיכות ומחטים, תחושת שריפה או חוסר תחושה), דלקת של המעי הגס הגורמת לשלשול מימי מתמשך, פגיעה תאית כבדית: צהבת, אי ספיקת כבד.
ייתכן שלפוחיות בעור והידרדרות מהירה במצב הכללי, ארוזיה עורית (EROSION) (כולל דימום קל) בעיניים, באף, בפה/בשפתיים או באיברי המין, או רגישות/פריחה בעור, בעיקר באזורים בעור שחשופים לאור/שמש. ייתכן גם שיהיו כאבי פרקים או תסמינים דמויי שפעת, חום, בלוטות נפוחות (למשל בבית השחי).
כתמים אדמדמים על הגב אשר אינם מוגבהים וצורתם דמוית מטרה או עגולה, לעיתים קרובות עם שלפוחיות במרכזם, קילוף עור, כיבים בפה, בגרון, באף, באיברי המין ובעיניים. הפריחות החמורות הללו בעור יכולות להיות מלוות בחום ותסמינים דמויי שפעת (תסמונת סטיבנס-ג'ונסון, נמק רעלני בעור((TEN).
פריחה נרחבת, טמפרטורת גוף גבוהה ובלוטות לימפה מוגדלות (תסמונת DRESS או תסמונת רגישות יתר לתרופה. בנוסף רגישות לאור (פוטוסנסטיבי), התכווצות שרירים, SLE , לופוס, הפרעות בכליות ודרכי שתן, דלקת כליות ותתכן התקדמות לכשל כלייתי.