stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב יוחנן רבינוביץ'
ביוגרפיה

רבינוביץ' נולד ביקטרינופול שבאוקראינה, לרב משה צבי רבינוביץ' (צאצא של חיים מקרסנה). בצעירותו היגר עם משפחתו לארצות הברית, שם מונה אביו לרב בניו יורק. למד לתואר ראשון באוניברסיטת קולומביה (1929) וסיים באוניברסיטת ניו יורק לימודי תואר שני (1931) תואר במשפטים (1937). עבד בלשכה המשפטית של עיריית ניו יורק וכמרצה בסמינר היהודי התאולוגי. רבינוביץ' עסק בחקר המשפט העברי והשפעתו על מערכת המשפט המודרנית, ובין היתר היה הראשון שתרגם לאנגלית את "ספר קניין" שבחיבור משנה תורה לרמב"ם (בהוצאת אוניברסיטת ייל). מאמרו משנת 1956 בנושא השפעת המשפט העברי על מוסדות משפטיים הוגדר על ידי כתב העת "The Harvard Theological Review" כגולת הכותרת של חייו המקצועיים. רבינוביץ' נמנה בין כותבי המאמרים לכתב העת משנת 1944.
בשנת 1950 נענה רבינוביץ' לבקשת האוניברסיטה העברית בירושלים ועלה לישראל. בסגל הפקולטה למשפטים (1950–1958) היה הראשון שעסק בחקר והוראת משפט עברי. ספריו ומאמריו לאורך השנים, באנגלית ובעברית, עסקו בחקר המשפט העברי הקדום, התנ"ך והתלמוד. לאחר עלייתו לישראל נשאל בנוגע לדיונים על כינון חוקה לישראל, והגיש בנושא זה מסמך מפורט ובו השוואה לנוסח חוקת ארצות הברית והערות על טיוטת החוקה הקיימת. במסמכים אלה הצביע בין היתר על העדר התייחסות לשוויון בפני החוק, והדגים זאת בביטוי ההלכתי משווה מידותיו.
רבינוביץ' נפטר בירושלים, בה התגורר מאז עלייתו לישראל עם אשתו, הדסה (לבית Cegureanskaia).
אחיינו הוא הרב יצחק שילת.
הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית מעניקה מדי שנה מלגה לסטודנטים במשפט עברי לכל התארים, ע"ש פרופ' יעקב-יוחנן והדסה-אסתר רבינוביץ'.
פרסומים נבחרים

יעקב יוחנן רבינוביץ', יסודות יהודיים בנוסחאות המשפט של בבל בתקופה הפרסית, ירושלים, תשי"ג
Jacob J. Rabinowitz, The Code of Maimonides: The Book of Civil Laws, New Haven: Yale University Press, 1949.
Jacob J. Rabinowitz, Jewish Law: Its Influence on the Development of Legal Institutions, Bloch Pub. Co., New York, N.Y.: 1956.
Jacob J. Rabinowitz, Marriage Contracts in Ancient Egypt in the Light of Jewish Sources, The Harvard Theological Review, 1953.
Jacob J. Rabinowitz, Some Remarks on the Evasion of the Usury Laws in the Middle Ages, The Harvard Theological Review, Vol. 37, No. 1 (1944).
Jacob J. Rabinowitz, A Note on the Jewish Execution in Medieval Germany, Jewish Social Studies, Vol. 3.
כנסיית גרונדטוויג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 על שם:  ניקולאי גרונטוויג 
 כתובת:  ביספביירג 
 מיקום:  קופנהגן 
 מדינה:  דנמרק 
 מבקרים בשנה:  200,000 (נכון ל־2004)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1940
 תאריך פתיחה רשמי:  8 בספטמבר 1940 
 אדריכל:  פדר קלינט 
 סגנון אדריכלי:  התחייה הגותית, אדריכלות אקספרסיוניסטית 
 מידות
 אורך:  76 מ' 
 רוחב:  35 מ' 
 גובה:  49 מ' 
 קואורדינטות:  55°43′00″N 12°32′01″E﻿ / ﻿55.71658333°N 12.53361111°E﻿ / 55.71658333; 12.53361111
 www.grundtvigskirke.dk
  (למפת קופנהגן מוגדלת) כנסיית גרונדטוויג(למפת קופנהגן רגילה) כנסיית גרונדטוויג
 
מבט מצפון
הספינה הראשית, מבט מזרחה
כנסיית גרונדטוויג (דנית: Grundtvigs Kirke, נהגה: גרונטווי) היא כנסייה ברובע ביספביירג של קופנהגן, דנמרק. היא דוגמה מיוחדת של אדריכלות אקספרסיוניסטית ומשלבת מספר מאפיינים של אדריכלות גותית. בשל מראה יוצא הדופן היא אחת הכנסיות הידועות בעיר.
היסטוריה

בתחילת המאה ה-20 הועלתה יוזמה להקמת כנסייה על שם הפילוסוף הדני ניקולאי גרונטוויג. נערך מכרז לתוכניות לבניית הכנסייה, וזכה בו ב-1913 האדריכל פדר קלינט (Peder Klint). עם זאת, את יסודות הכנסייה הוא זכה להניח רק אחרי מלחמת העולם הראשונה, ב-8 בספטמבר 1921. הבנייה העיקרית נמשכה מ-1921 עד 1926, אך עבודות נוספות על פנים הכנסייה והמבנים נמשכו עד 1940 והושלמו בידי בנו של קלינט, קורה קלינט (Kaare Klint).
כיום פתוחה הכנסייה למבקרים במהלך כל השנה ולא רק בזמן תפילות. העוגב הגדול של מרקוזן משמש בדרך קבע לקונצרטים.
אדריכלות

תכנונו של פדר קלינט לכנסיית גרונדטוויג הוא סינתזה של סגנונות אדריכליים שונים. במהלך הכנתו לפרויקט למד קלינט כנסיות רבות של כפרים דניים. שיטות הבנייה המסורתיות, החומרים והקישוטים השפיעו על תכנונו. קלינט מיזג בין הצורות הגאומטריות של אדריכלות לבנים אקספרסיוניסטית עם מאפיינים של אדריכלות גותית כגון הדגשת הקו האנכי, תמיכות דואות וצורות מחודדות. דרך ארוכה בת שלושה נתיבים מובילה לכנסייה והמבנים הסמוכים, המונחים סימטרית לה, והיא עוברת דרך בית הקברות של ביספביירג. דרך זו יוצרת ציר צפייה דוצה למה שנעשה באדריכלות הבארוק.
האלמנט הבולט ביותר של המבנה הוא החזית המערבית, זכר לווסטוורק או לעוגב הממוקם בפנים. החזית כוללת מגדל פעמונים בגובה 49 מטרים. קלינט קישט את החזית ואת הספינה הראשית בגרסאות של גמלון מדרגות הנפוצות בכנסיות דניות, אך פירש זאת בדרכו שלו והכפיל את הפסגה. הספינה תוכננה במידות נדיבות: ספינה בת 3 אגפים בגובה שווה (כנסיית אולם) באורך 76 מטר ורוחב 35 מטר, ובגובה 22 מטר. פנים הכנסייה, שלקח השראה מהגותיקה מסוגל להכיל כנסים של עד 1,800 איש. כ-6 מיליון לבנים צהובות, חומר בנייה דני טיפוסי, שימשו לבניית הכנסייה.
מספר מבנים נבנו לצד הכנסייה באותו הזמן כדי להגביר את השפעת ועוצמת המבנה הייחודי, והם כוללים אולם קהילה ובתי דירות.
ראו גם

כנסיית הדלגרים ברייקיאוויק, איסלנד, שנבנתה מספר שנים אחרי כנסיית גרונדטוויג
אדריכלות אקספרסיוניסטית
יחסי פנמה–קנדה

| יחסי פנמה–קנדה |
| --- | --- |
פנמה: קנדה


פנמה: קנדה
שטח (בקילומטר רבוע)
75,420: 9,984,670
אוכלוסייה
4,529,530: 39,838,945
תמ"ג (במיליוני דולרים)
83,382: 2,140,086
תמ"ג לנפש (בדולרים)
18,409: 53,718
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית פדרלית ודמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי פנמה–קנדה הם היחסים הבילטרליים בין קנדה לבין הרפובליקה של פנמה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטים ב-1961.
סחר ותיירות

באוגוסט 2009, חתמו ראש ממשלת קנדה סטיבן הרפר ונשיא פנמה ריקרדו מרטינלי על הסכם סחר חופשי בין שתי המדינות.
עם זאת, ההסכם אושר על ידי הפרלמנט הקנדי רק שלוש שנים מאוחר יותר, ונכנס לתוקף ב-1 באפריל 2013.
בשנים 2010, 2011 ו-2012 היקף הסחר בין שתי המדינות נאמד על כבין 200 מיליון לכ-250 מיליון דולר.
בשנת 2008, קנדה ופנמה חתמו על הסכם הובלה אווירית. הסכם זה הכניס מסגרת חדשה ומודרנית לשירותי אוויר מתוזמנים בין קנדה לפנמה. ההסכם הוביל להגדלת התיירות בין שתי המדינות.
יחסים דיפלומטים

קנדה מחזיקה בשגרירות בפנמה סיטי. מאידך, פנמה מחזיקה בשגרירות באוטווה וקונסוליות במונטריאול, טורונטו וונקובר.
ראו גם

יחסי ג'מייקה-קנדה
יחסי הפיליפינים–פקיסטן

| יחסי הפיליפינים–פקיסטן |
| --- | --- |
הפיליפינים: פקיסטן


הפיליפינים: פקיסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
300,000: 796,095
אוכלוסייה
116,080,711: 252,259,078
תמ"ג (במיליוני דולרים)
437,146: 338,368
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,766: 1,341
משטר
רפובליקה: רפובליקה אסלאמית פדרלית ודמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי הפיליפינים–פקיסטן הם היחסים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים שבין רפובליקת הפיליפינים לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
היסטוריה

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-8 בספטמבר 1949, יחד עם פתיחת קונסוליה פיליפינית בפקיסטן. בעקבות הביקור הדיפלומטי של ראש ממשלת פקיסטן, חוסיין שהיד סוהראורדי בפיליפינים במאי 1957, ממשלת הפיליפינים החליטה להפוך את הקונסוליה לשגרירות הפיליפינית בפקיסטן. פקיסטן פתחה שגרירות במנילה. לאחר מכן, הפיליפינים העבירו את השגרירות לאסלאמאבאד.
ב-8 במאי 2015, השגריר הפיליפיני האמון על פקיסטן, דומינגו לוסנריו ג'וניור, נהרג בהתרסקות מטוס בעמק נלטר שבפרובינציה של גילגיט-בלטיסטן בפקיסטן.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, ייצאה הפיליפינים לפקיסטן סחורה בשווי 48.8 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם שנאים, מחשבים, לתת, מכוניות, נייר סיגריות, חלקי רכב, מוצרי ניקוי, חלב מרוכז, כלים רפואיים, גרוטאות ברזל, גלגלי גומי, חומצה סטארית ושמן קוקוס. לעומתה, פקיסטן ייצאה לפיליפינים סחורה בשווי 135 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם נפט מזוקק, אלכוהול, תרופות, פרי הדר, מוצרי טקסטיל, מכסי פלסטיק, בקבוקי זכוכית, כלים רפואיים, אורז, מכונות שטיפה ושאיבה.
הגירה

אוכלוסיית הפיליפינים בפקיסטן מוערכת בכ-3,000 פיליפינים, שרובם עוסקים בתחום משקי הבית. 60 תלמידים דתיים שמוצאם ממינדנאו, העיר השנייה בגדולה בפיליפינים לומדים בסמינר האסלאמי בפקיסטן. בשנת 2005, חיו בפיליפינים מעל 1000 פקיסטנים. בשל האוכלוסייה הגדולה של המהגרים הפקיסטנים והפיליפינים בחו"ל, נוצר קשר חברתי משמעותי בין העם הפקיסטני והפיליפיני במדינות המזרח התיכון.[דרוש מקור]
שיתוף פעולה ביטחוני

פקיסטן לוקחת חלק פעיל במלחמות כנגד ארגון הטרור "טליבאן", וכך גם הפיליפינים שנאלצת להילחם כנגד חזית השחרור האסלאמית של המורו. שתי המדינות עומדות בפני איום טרור משותף, מה שהוביל את שניהן לחתום על מזכר הבנות, המאפשר לשתי המדינות לשתף פעולה בין רשויות הביטחון, המודיעין ואכיפת החוק של שתי המדינות.
ביקורים מדרג גבוה

חוסיין שהיד סוחרוורדי, ראש ממשלת פקיסטן, ביקר בפיליפינים במאי 1957.
דיוסדאדו פ' מקפגל, נשיא הפיליפינים, ביקר בפקיסטן ביולי 1962.
מוחמד ח'אן ג'ונו, ראש ממשלת פקיסטן, ביקרה בפיליפינים במאי 1988.
בנזיר בהוטו, ראש ממשלת פקיסטן, ביקרה בפיליפינים בפברואר 1995.
דאז פרבז מושארף, ראש ממשלת פקיסטן, ביקר בפיליפינים בשנת 2005. מושארף היה ראש הממשלה הראשון שערך ביקור רשמי ברפובליקת הפיליפינים.[דרושה הבהרה]
יחיאל מיכל דורפמן

| --- | --- |

הרב יחיאל מיכל דורפמן (1988)
 לידה:  1913 קמניץ-פודולסקי
 פטירה:  יולי 2006  (בגיל 93 בערך) ה' באב ה'תשס"ו ירושלים
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות, ישראל 
 מקום פעילות:  אומן, ירושלים, סיביר
 תקופת הפעילות:  ? – 30 ביולי 2006 
 השתייכות:  חסידות ברסלב
 תפקידים נוספים:  ראש הוועד העולמי של חסידי ברסלב
 רבותיו:  הרב לוי יצחק בנדר
 חיבוריו:  דברי תורתו בקונטרס אור הנעלם
 
הרב יחיאל מיכל הלוי דורפמן (1913, קמניץ-פודולסקי – יולי 2006, ה' באב ה'תשס"ו, ירושלים) היה ראש הוועד העולמי של חסידי ברסלב וראש ישיבת "אור הנעלם" בירושלים.
קורות חיים

מקורה של משפחת דורפמן ממחוז ברסלב באוקראינה. הוא נולד לרב יהושע דוד הלוי דורפמן ולמד אצל הרב אברהם שטרנהרץ (נכדו של רבי נתן מברסלב) ונשא את נכדתו. הרב דורפמן נתמנה לרבנות לראשונה בטשרינר והחל להפיץ את תורתה של ברסלב. משנות ה-30 עד לעלייתו לארץ התגורר במלחובקה, פרוור של מוסקבה, ועבד כחייט. וכן שימש כשוחט במסירות נפש רבה. נאסר על ידי השלטונות ונלקח למחנה העבודה שבסיביר. שם שהה עד מותו של השליט הסובייטי סטלין. עם סיום מלחמת העולם השנייה נמנה עם היהודים היחידים מרוסיה ומאוקראינה שנסעו לבקר את הקהילה היהודית באומן. הרב דורפמן היה מי שייסד את הקלויז הענק שבסמוך לקבר רבי נחמן מברסלב. בשנת ה'תש"ל (1970) עלה הרב דורפמן לארץ ישראל והיה לתלמיד מובהק של הרב לוי יצחק בנדר.
בישראל

לאחר שעלה לישראל המשיך הרב דורפמן לשמור על קשר עם חסידי ברסלב בברית המועצות ועם בעלי הבית שעל קברו של רבי נחמן. בשנת 1979 נודע לרב דורפמן על תוכנית ממשלתית לבנות רבי קומות על ציון רבי נחמן. לצורך ביטול הגזרה נסע רבי מיכל לארצות הברית ובעזרת הרב פנחס טייץ ואחרים מצא דרך ליצור קשר עם נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר שפעל לביטול התוכניות לבנות במקום הציון.
עם פטירת הרב בנדר בכ"ב תמוז ה'תשמ"ט, תפס הרב דורפמן את ההנהגה והחל לכהן כרב קהילת ברסלב בשכונת מאה שערים בירושלים. שמרכזו הוא בבית הכנסת המכונה השול (ברסלב). ברבות השנים הפך לאחת הדמויות המשפיעות ביותר בקרב חסידי ברסלב ומרבית החסידים בירושלים היו סרים למרותו[דרוש מקור]. הרב יחיאל מיכל הלוי דורפמן נפטר בי' אב ה'תשס"ו כשהוא נחשב לזקן חסידי ברסלב, בן 93 בפטירתו.
לאחר פטירתו קובצו דברי תורה לזכרו בקונטרס "אור הנעלם" ע"ש הישיבה שעמד בראשה. הוא נטמן בבית העלמין הר הזיתים שבירושלים. הותיר אחריו שלוש בנות.
הערות שוליים

↑  דן בינדר, מחנה דן, עמנואל, תש"ס. עמ' ב-ג: ”הסכמה מהגאון הצדיק ראש ישיבת "אור הנעלם" כמוהר"ר יחיאל מיכל הלוי דורפמן שליט"א, זקן אנ"ש, ויו"ר הוועד העולמי דחסידי ברסלב”.
↑  מופת מופלא: הרבי הציל את ציונו של רבי נחמן מברסלב, באתר חב"ד אינפו, ‏2017-08-25
↑  הרה"צ רבי מיכל דורפמן זצ"ל, צופר
| חסידות ברסלב |
| --- | --- | --- |
| אתרים | אומן • ברסלב • קבר רבי נחמן מברסלב |  |
| רבנים | נחמן מברסלב • נתן מברסלב • נחמן מטולטשין • נחמן מטשערין • אברהם חזן • אברהם שטרנהרץ • אלתר טפליקר • ישראל קרדונר • ישראל דב אודסר • לוי יצחק בנדר • שמואל שפירא • גדליהו אהרן קניג • יחיאל מיכל דורפמן • אלעזר מרדכי קניג • יעקב מאיר שכטר • אליעזר ברלנד • אליעזר שלמה שיק • ישראל יצחק בזנסון • שלום ארוש • ארז משה דורון • ניסן דוד קיוואק • יצחק לעזער |  |
| ספרות | ליקוטי מוהר"ן • ספר המידות • סיפורי מעשיות משנים קדמוניות • שיחות הר"ן • מגילת סתרים • ליקוטי עצות • ליקוטי תפילות • ליקוטי הלכות • עלים לתרופה • שבחי הר"ן • חיי מוהר"ן • משיבת נפש • ספרים נוספים |  |
| קהילות | קהילת ברסלב צפת • ישיבת שובו בנים • מוסדות חוט של חסד • נ נח נחמ נחמן מאומן • השול |  |
| מנהגים | תיקון הכללי • התבודדות • הקיבוץ באומן • ניגוני ברסלב |  |
כיבוש הגלקסיה

| --- | --- |

 בימוי:  דין פריסוט 
 הופק בידי:  מרק ג'ונסון, צארלס נאוירט 
 תסריט:  רוברט גורדון, David Howard 
 עריכה:  דון זימרמן 
 שחקנים ראשיים:  טים אלן סיגורני ויבר אלן ריקמן טוני שלהוב סם רוקוול דאריל מיצ'טל אנריקו קולנטוני רובין זקס פטריק ברין מיסי פייל
 מוזיקה:  דייוויד ניומן 
 צילום:  ג'רזי זיילינסקי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  דרימוורקס 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 באפריל 2000 
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט פרודיה, סרט הרפתקאות, סרט קומדיה 
 תקציב:  45 מיליון דולר
 הכנסות:  90 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   galaxyquest
 פרסים:  פרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר (טים אלן)  פרס הוגו להצגה הדרמטית (רוברט גורדון, דין פריסוט)  פרס נבולה לתסריט הטוב ביותר (רוברט גורדון)  פרס הוגו להצגה הדרמטית (רוברט גורדון)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
גלקסי קווסט או כיבוש הגלקסיה (באנגלית: Galaxy Quest) הוא סרט פעולה/מדע בדיוני אמריקני שיצא לאקרנים ב-1999. את הסרט ביים דין פריזוט וכתיבת התסריט על ידי דייוויד הווארד ורוברט גורדון.
הסרט הוא פרודיה על סרטי מדע בדיוני, במיוחד על הסדרה "מסע בין כוכבים" ועל הפנדום שלה.
בסרט משחקים טים אלן, סיגורני ויבר, אלן ריקמן, טוני שלהוב, סם רוקוול ודריל מיטשל.
העלילה מספרת על צוות השחקנים של סדרה ישנה בשם "כיבוש הגלקסיה", שמופתע לגלות כי חייזרים קיימים באמת, וכי מהם מצופה "להציל את המצב".
הסרט זכה להצלחה קופתית צנועה ולביקורות חיוביות. הוא זכה בפרס הוגו לעיבוד הדרמטי הטוב ביותר (בו זכתה גם סדרת "מסע בין כוכבים" המקורית בשנות השישים). זכה גם בפרס נבולה לתסריט הטוב ביותר, וגם היה מועמד בעשר קטגוריות בפרסי סאטורן, כולל סרט המדע הבדיוני הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר (פריזוט), השחקנית הטובה ביותר (וויבר), ושחקן המשנה הטוב ביותר (ריקמן). טים אלן זכה בפרס השחקן הטוב ביותר. מאז יציאתו לאקרנים הסרט זכה במעמד של סרט פולחן, ומדורג על ידי הפנדום במקום השביעי בקרב סרטי מסע בין כוכבים הטובים ביותר.
תקציר עלילה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא פירוט יתר.
כוכבי סדרת העבר "כיבוש הגלקסיה", סדרה דמוית מסע בין כוכבים, ממשיכים להתפרנס מהופעות בפני קבוצות מעריצים. ג'ייסון נסמית' הכוכב הראשי נהנה מתשומת הלב. שאר חברי הפאנל לא מרוצים במיוחד ממעמדם ככוכבי עבר. במהלך כנס מעריצים, ניגשים לנסתמית' יצורים הנקראים ת'רמיים, ובראשותם מת'זאר. הם מבקשים ממנו לסייע להם לנהל משא ומתן עם אויבם הנורא סאריס. נסמית' חושב שמדובר בהצעת עבודה ומסכים. התרמיים מגיעים לאסוף אותו למחרת לאחר שהשתכר וסבל מחמרמורת. נסמית' לא שם לב לכך שהם מעבירים אותו לחללית אמיתית, ולא מבין את הסכנה האמיתית, ובמקום לנהל משא ומתן, תוקף את ספינת האויב. רק כאשר הם מחזירים את נסתמית' הביתה הוא מבין כי היה בחלל וכי מדובר בחללית אמיתית.
נסמית' חוזר לשאר הצוות ומספר להם בהתלהבות על החוויה, ומזמין אותם להצטרף אליו. הצוות מסכים, כשהוא גם מאמין שמדובר רק בהופעה נוספת. כאשר הם מגיעים לחללית הם מגלים שהת'רמיים יצרו ספינה זהה לספינה שהייתה להם בסדרה. מסתבר שהת'רמיים ראו את הסדרה וחשבו שמדובר בתיעוד היסטורי. הת'רמיים ניסו לחקות את הצוות בכל דבר אפשרי. הצוות בהתחלה רוצה לחזור הביתה אבל מבין שמדובר בהזדמנות יוצאת דופן. בהתקלות נוספת עם סאריס הצוות מתפרק ולא מתפקד, והספינה נפגעת.
על מנת לתקן את הספינה עליהם להשיג "כדור בריליום" חלופי. הצוות יורד לכוכב לכת שם הם מוצאים כדורים כאלה. בדרך הם נתקלים ביצורים דמויי ילדים, שמתגלים כמפלצות טורפות אדם. הם מצליחים להימלט, מלבד נסמית' שנשאר על כוכב הלכת. שם המפלצות בורחות ממפלצת אחרת שעשויה מסלעים. הדרך היחידה להצילו היא על ידי השימוש בטלפורטר, המופעל על ידי פרד צ'ן. פרד מבוהל בהתחלה אבל עוזר אומץ בזכותה של ת'רמית יפה, ומצליח לשגר את נסמית' חזרה לרחפת. כאשר הם חוזרים לספינה הם מגלים כי סאריס השתלט עליה. סאריס רוצה את המתקן הקיים בספינה הנקרא אומגה 13. הוא אינו מקבל את ההסבר של נסמית' על כך שהוא אינו יודע מה המתקן עושה. לבסוף נסמית' מגלה לו כי הוא שחקן ולא באמת מפקד ספינה. סאריס מבקש מנסמית' להסביר לת'רמיים כי ביססו את כל עולמם על סדרת טלוויזיה. הדבר שובר את רוחם. מת'זאר שבור הלב מנסה להציל את אנשיו. נסמית' והצוות מרגישים רע, ונחושים להציל אותם גם כן. סאריס עוזב את הספינה, כשהוא מפעיל את מנגנון ההשמדה העצמית שלה.
נסמית' נחוש להציל את הספינה. הוא וגוון יוצאים לעצור את המנגנון ההשמדה העצמית, כשהם נעזרים בידע הטכני של קבוצת מעריצים שמכירים את הספינה טוב יותר מהשחקנים עצמם. במהלך הניסיון, הם מגלים שהאומגה 13 יוצר קפיצת זמן של 13 שניות. שאר הצוות מנסים להציל את הצוות שנמצא באזור המגורים, שנותק מאספקת החמצן. הצוות משתמש בתכסיסים שהשתמשו בהם במהלך הסדרה, ויוצרים קשרים עם הת'רמיים שעוזרים להם. לבסוף הם מצליחים להציל את הספינה. סאריס תוקף את הספינה פעם נוספת, אך הפעם הצוות מצליח לנצח אותו.
הצוות מתכוון לחזור חזרה לכדור הארץ, ולהשאיר את מת'זאר לפקד על הספינה, כשסאריס מתחזה לפרד, ויורה בנסמית'. נסמית' מפעיל את האומגה 13. הוא מנצל את השניות הללו לעצור את סאריס ולהביס אותו. בגלל המאבק הספינה מתקרבת מהר מדי לכדור הארץ ולא יכולה לנחות שם. הצוות עובר לרחפת, ומתרסק איתה ישירות לתוך כנס מעריצים. העניין הציבורי נוצר בעקבות ההתרסקות גרם לחידוש הסדרה.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| טים אלן | ג'ייסון נסמית' | מגלם של המפקד פיטר קווינסי טגרט, השחקן הראשי של "כיבוש הגלקסיה" |
| סיגורני ויבר | גוון דמרקו | מגלמת את לוטננט מדיסון. תפקידה בספינה היא לחזור על דברי המחשב |
| אלן ריקמן | אלכסנדר דיין | מגלם את ד"ר לזרוס, קצין המדע של הספינה ובן לגזע המקת'אר (גזע דמוי וולקן) |
| טוני שלהוב | פרד קוואן | מגלם את המהנדס צ'ן |
| סם רוקוול | גאי פליגמן | מגלם דמות משנית, שנהרגת כדי לצור דרמה. בסדרה המחודשת הוא מקבל תפקיד אמיתי. |
| דאריל מיצ'טל | טומי וובר | מגלם את לורדו הצעיר |
| אנריקו קולנטוני | מת'זאר | מנהיג הת'רמיים |
| רובין זקס | סאריס | הנבל הראשי |
| פטריק ברין | קוואלק ת'רמי | מעריץ את דמותו של ד"ר לזרוס ותרבותו |
| מיסי פייל | לאלירי | ת'רמית יפה שהופכת לזוגתו של פרד |
| ג'סטין לונג | ברנדון | מעריץ השרוף של הסדרה שעוזר לנסמית' לכבות את מנגנון ההשמדה העצמית. |
הפקה

דויד הווארד כתב את התסריט הראשוני. מארק ג'ונסון אהב את הרעיון של חייזרים שחושבים כי סדרת טלוויזיה היא תיעוד היסטורי, אבל לא אהב את התסריט שהוצג לו. בוב גורדון שיכתב את התסריט עם חשש. בתור מעריץ של מסע בין כוכבים, הוא ידע כי הסרט יוכל להיות כישלון מוחלט, או הצלחה. התסריט החדש התקבל מייד.
הארולד רמיס, נבחר להיות המפיק, אבל התנגד לליהוק של טים אלן לתפקיד של ג'ייסון נסמית', ולכן עזב, ודין פריזוט קיבל את התפקיד.
התסריט כלל המון קללות וזכה לדירוג R, לפני שחתכו את כל הסצנות המדוברות.
ביקורות

הסרט הצליח כלכלית והכניס 90,683,916 דולר ברחבי העולם. הוא קיבל ציון 90 באתר "Rotten Tomatoes", המציין כי הסרט משעשע, גם ללא הכרות עם העולם של מסע בין כוכבים. באתר מטקריטיק הוא קיבל ציון של 70, עם ציון חיובי לרוב.
הערות שוליים

↑  Galaxy Quest - IMDb, נבדק ב-2019-06-22
↑  "The Locus Index to SF Awards: 2001 Nebula Awards". Locus. אורכב מ-המקור ב-5 ביוני 2011. נבדק ב-2011-12-06. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  15 Shocking Things You Didn't Know About Galaxy Quest, ScreenRant, ‏2017-12-09 (באנגלית)
↑  Galaxy Quest, נבדק ב-2019-06-22
↑  Galaxy Quest (1999) (באנגלית), נבדק ב-2019-06-22
↑  Galaxy Quest, נבדק ב-2019-06-22
צוות השחקנים.
כפאיה

כפאיה (בערבית: كفاية), או בשמה המלא: התנועה המצרית למען שינוי (בערבית: الحركة المصرية من أجل التغيير), היא תנועת מחאה במצרים. משמעות השם "כפאיה" הוא "מספיק".
התנועה הוקמה בשנת 2004 ושאבה השראה מההזדהות עם האינתיפאדה השנייה ועם ההתנגדות לפלישה האמריקאית לעיראק בשנת 2003.
בקיץ 2004 בלטה התנועה בהפגנות למען שינוי המשטר, אחרי שהנשיא חוסני מובארכ עשה שינויים בהרכב הממשלה כדי לחזק את תומכי בנו גמאל מובארכ. 300 אישים חתמו על עצומה שהפכה להצהרת היסוד של התנועה. גם הנשיא לשעבר מוחמד מורסי היה בין מייסדיה.
באוקטובר 2004 קרא השופט טארק אל-בשרי לאזרחי מצרים למרי אזרחי. ב-12 בדצמבר הייתה ההפגנה הראשונה שקראה ישירות להדחתו של הנשיא.
ראו גם

כיכר א-תחריר
מפלגת אל-ע'ד
הערות שוליים

↑  אודי בלנגה, המהפכן: פרופיל מיוחד על בעל הבית המצרי, באתר nrg‏, 18 באוגוסט 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456866405171  GND: 7708646-6  LCCN: no2006124716  VIAF: 128214670   WorldCat (עם VIAF): 128214670 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יונייטד סטייטס (אונייה, 1951)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית נוסעים אוקיינית
 צי:  צי הסוחר של ארצות הברית 
 חברת ספנות:  יונייטד סטייטס ליינס
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ניופורט ניוז שיפבילדינג
 הוזמנה:  1949
 הושקה:  23 ביוני 1951
 תקופת הפעילות:  1952–הווה (כ־72 שנים)
 אחריתה:  עוגנת ללא שימוש
 מיקום:  39°55′06″N 75°08′11″W﻿ / ﻿39.918333333333°N 75.136388888889°W﻿ / 39.918333333333; -75.136388888889 
 מידות
 תפוסה:  1928 נוסעים
 אורך:  301.9 מ' 
 רוחב:  30.94 מ' 
 שוקע:  9.45 מ' 
 נתונים טכניים
 מהירות:  35 קשרים (65 קמ"ש)
 גודל הצוות:  900
 מספר נוסעים:  1,928 
 
אוניית הקיטור יונייטד סטייטס (באנגלית: SS United States) היא אוניית נוסעים אוקיאנית שנבנתה בשנים 1950–1951 עבור חברת הספנות "יונייטד סטייטס ליינס" במחיר של 79.4 מיליון דולר.
"יונייטד סטייטס" היא אוניית הנוסעים האוקיינית הגדולה ביותר שנבנתה בארצות הברית אי פעם וגם אוניית הנוסעים הטרנס-אטלנטית המהירה ביותר. היא זכתה בפרס הסרט הכחול עבור המהירות הממוצעת הגבוהה ביותר מאז הפלגת הבכורה שלה ב-1952. היא תוכננה על ידי הארכיטקט הימי האמריקאי ויליאם פרנסיס גיבס וכללה גם את האופציה לעבור הסבה לאוניית חיילים במקרה של מלחמה. "יונייטד סטייטס" ערכה הפלגות סדירות בקו הטרנס-אטלנטי עד 1969.
האונייה נמכרה כמה פעמים מאז שנות ה-70, ועם כך כל בעלים חדש ניסה ללא הצלחה להפוך את האונייה לרווחית. לבסוף, רהיטי האונייה נמכרו במכירה פומבית, וחומרים מסוכנים שנמצאו בה, כגון אזבסט, הוצאו מהאונייה, ובכך האונייה הושארה כבעיקר מעטפת הבטון והקירות שלה מ-1994 ואילך. שנתיים לאחר מכן, האונייה הוזזה לרציף 82 על נהר הדלוואר בפילדלפיה, שם היא נמצאת היום.
מאז 2009, קבוצת שימור הנקראה "הרשות לשימור אוניית הקיטור יונייטד סטייטס" החלה לגייס תרומות כדי להציל את האונייה. הקבוצה רכשה אותה ב-2011 ויצרה כמו תוכניות לא ריאליות לשימור האונייה. אחת מהן, היא להפוך את האונייה למרכז רב-שימושים על הים. ב-2015 לאחר שמימון הקבוצה החל להדלדל, הקבוצה החלה לסקור הצעות מחיר עבור גריטת האונייה. עם זאת, כמות התרומות גדלה על ידי קמפיין גיוס תרומות, מה שתרם לכך שהאונייה לא נגרטה ונשארת עגונה עד היום בפילדלפיה בזמן שהקבוצה חוקרת תוכניות שימור נוספות.
עיצוב ובנייה

עיצוב האונייה שאף השראה מאלו של הקווין מרי והקווין אליזבת, אשר יחדיו השיטו מאות אלפי חיילים אמריקאים לאירופה בזמן מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן, ממשלת ארצות הברית נתנה חסות לבנייה של אונייה גדולה ומהירה שתהיה יכולה להשיט כמויות גדולות של חיילים. האונייה עוצבה על ידי הארכיטקט הימי והמהנדס הימי ויליאם פרנסיס גיבס. האונייה בעצם נבנתה בשיתוף פעולה של חיל הים האמריקאי, ו"יונייטד סטייטס ליינס". ממשלת ארצות הברית מימנה 50 מיליון דולר מתוך מחיר הבנייה הכולל שהיה 78 מיליון דולר, אשר אותם מימנה חברת הספנות שהפעילה אותה, "יונייטד סטייטס ליינס". בתמורה, האונייה עוצבה לכך שתוכל לעבור במקרה הצורך הסבה מהירה ופשוטה לאוניית מלחמה. לאונייה הייתה קיבולת של 15,000 חיילים ויכלה גם לעבור הסבה לאוניית בית-חולים.
האונייה נבנתה בין 1950 ו-1952 במספנות "ניופורט ניוז חברת בניית אוניות ומבדוקים" בניופורט ניוז, וירג'יניה. חרטום האונייה נבנה במבדוק. ה"יונייטד סטייטס" נבנתה לפי סטנדרטים צבאיים מה שגרם בניית מדורים רבים בספינה, ובניית חדר מנועים נפרד כדי לשפר את יכולת ההישרדות שלה בעת מלחמה.
בנייתו של המבנה העילי של האונייה כלל את השימוש הנרחב ביותר באלומיניום עבור פרויקט בנייה אי פעם עד אותו זמן. ל"יונייטד סטייטס" היו את טורבינות הקיטור החזקות ביותר של ספינת צי סוחר אי פעם, עם הספק של 240,000 כוחות סוס שהושגו על ידי ארבעה מדחפים בקוטר של 5.5 מטרים שהורכבו ממגנזיום וברונזה. לאונייה הייתה יכולת לשוט ללא עצירה 19,000 קילומטר במהירות שיוט של 35 קשרים. (65 קמ"ש).
עיצוב ובנייה > עיצוב פנים

פנים האונייה עוצב על ידי דורותי מארקוואלד ואן יורקהארט, אותן המעצבות שעיצבו את פנים אוניית הקיטור "אמריקה". המטרה הייתה "ליצור מראה מודרני, טרי, ועכשווי ששם דגש על פשטות מעל פאר, אלגנטיות מאופקת מעל נצנצים." הן גם שכרו אמנים שיכינו מיצגי אמנות בסגנון אמריקאי עבור השטחים הציבוריים של האונייה. נוסף על כך, על מארקוואלד ויורקהארט כמעצבות הוטלה המשימה שפנים האונייה יהיה חסין לחלוטין מאש.
עיצוב ובנייה > עיצוב פנים > בטיחות אש

כתוצאה ממספר של אסונות ימיים המערבים אש, כגון אוניית הקיטור "מורו קאסל" ואוניית הקיטור "נורמנדי", המעצב וויליאם פרנסיס גיבס ציין שהאוניה נבנתה בהתאם לסטנדרטים הכי נוקשים של בטיחות מאש.
כדי לצמצם את הסיכון מאש, המעצבים של ה"יונייטד סטייטס" קבעו שלא יהיה שימוש בעץ באונייה באביזרים, עיצובים, שטחים ציבוריים, ועוד. למרות זאת, במטבח כן הייתה עמדת קצב מעץ. אביזרים שונים כגון ריהוט ובדי האונייה, יוצרו באופן מיוחד מזכוכית, מתכת, וסיבי זכוכית, כדי להתאים לסטנדרטים המחמירים של בטיחות מאש שהוכתבה על ידי הצי הימי של ארצות הברית. הפסנתר באולם הנשפים נבנה ממהגוני, למרות שבמקור היה אמור להיבנות מאלומיניום. השימוש במהגוני אושר רק אחר בדיקה שבה שפכו בנזין על הפסנתר והציתו, והוכח שעץ הפסנתר לא עלה בלהבות.