stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפט הרצח של או. ג'יי. סימפסון

משפט הרצח נגד או. ג'יי. סימפסון הוא משפט פלילי שנערך בבית המשפט המחוזי של לוס אנג'לס נגד או. ג'יי. סימפסון, שחקן פוטבול נערץ ב-NFL ודמות בולטת בעולם הבידור. הוא הואשם כי ב-12 ביוני 1994 רצח את אשתו לשעבר, ניקול בראון סימפסון, ואדם נוסף בשם רון גולדמן. המשפט זכה לחשיפה רבה בתקשורת האמריקאית, ואף כונה "משפט המאה"(אנ').
המשפט נמשך כ-11 חודשים לאחר השבעת חבר מושבעים ב-9 בנובמבר 1994. סימפסון יוצג בידי קבוצת סנגורים מפורסמים שזכו לכינוי "צוות החלומות" (אנ'), בהובלת עורכי הדין ג'וני קוקרן (אנ'), רוברט שפירו ואלן דרשוביץ, ואיתם שני מומחי די-אן-איי. פסק הדין ניתן ב-3 באוקטובר 1995. למרות ראיות שהצביעו על אשמתו בשני מעשי הרצח, נפסק בהתאם להחלטת חבר המושבעים שהוא אינו אשם. לאחר זיכויו, נפסקה החקירה בעניין הרציחות ולא נעצרו נחקרים אחרים.
למרות זיכויו במשפט הפלילי, כשנתיים לאחר מכן התקיים משפט אזרחי שבו נפסק כי סימפסון אחראי למותם של גולדמן ושל גרושתו ניקול. הוא חויב לשלם 33 מיליון דולר פיצויים למשפחות הקורבנות, אך סכום זה טרם שולם במלואו.
הנרצחים > ניקול בראון

ניקול בראון הייתה אמריקאית שנולדה ב-1959 בפרנקפורט לאם ילידת גרמניה ואב מארצות הברית. בראון וסימפסון נפגשו בבברלי הילס ב-1977, כשהייתה בת 18, ועבדה כמלצרית במועדון. השניים החלו לנהל מערכת יחסים אף שסימפסון היה נשוי באותה העת. הוא התגרש ב-1979, ובשנה זו גם פרש מקריירת הפוטבול שלו. ב-2 בפברואר 1985 השניים נישאו, ונישואים אלו נמשכו שבע שנים, במהלכם נולדו להם שני ילדים.
מספר פעמים במהלך נישואיה בראון האשימה את סימפסון בהתעללות, ואף אושפזה בבית חולים לפחות פעם אחת. ב-1989, טענה בפני המשטרה שהיא הזעיקה לביתה בגלל תקיפה, שבכוונתו להרוג אותה. ב-25 בפברואר 1992 בראון הגישה בקשת גירושין. החל משנת 1993 ניסו בני הזוג לגשר על הבעיות ביניהם אך ללא הצלחה, ובאותה שנה הם התגרשו.
הנרצחים > רון גולדמן

קורבן הרצח השני היה רונלד (רון) לִיל גולדמן יליד ‏ 2 ביוני 1968, יהודי-אמריקאי, בנם של פרד ושרון גולדמן ממחוז קוק שבאילינוי. כשהיה בן 6 התגרשו הוריו ואביו גידלו. עם סיום התיכון הוא למד סמסטר יחיד באוניברסיטת אילינוי (אנ'), ולאחר מכן למד במכללה (קולג') ב-לוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה, לשם עבר עם משפחתו. את הלימודים מימן במלצרות וכמדריך טניס.
לדברי קרובת משפחתו, בספר שהוציאה לזכרו, גולדמן טיפל בבעלי שיתוק מוחין, היה לוחם קראטה בעל חגורה שחורה, והתחרה בשעשועון טלוויזיוני ב-1992.
תוכניתו הייתה לפתוח פאב ומסעדה בשם "ANKH", על שם סמל דת מצרי.
גולדמן נרצח מספר שבועות לאחר הגיעו לגיל 26, וקבור בקליפורניה.
הרצח

כחמישה עשר חודשים לאחר גירושיה, ב-13 ביוני 1994 בשעה 12:10 נמצאו השניים ללא רוח חיים ועם סימני דקירות סכין, בבונדי דרייב, שבעיר לוס אנג'לס, ניקול בראון במדרגות לשביל שבפתח ביתה ורון גולדמן בסמוך, ליד השביל. קודם לכן בשעה 10:15 שמע השכן נביחות רמות וקולות בכי נמשכים של הכלב של ניקול.
בצהרי יום הרצח הייתה הופעת ריקוד של בִּתָּם המשותפת, הופעה בה צפו שני ההורים, או ג'יי וניקול. לאחר ההופעה בסביבות השעה 16:00, ניקול וילדיה ובני משפחה נוספים סעדו במסעדת מצלוּנָה בה מילצר גולדמן, אף שבארוחה זו לא היה המלצר שלהם. הם עזבו את המקום בסביבות השעה 20:00. בשעה 21:15 צלצלה אחות של ניקול למסעדה וביקשה שיחפשו את המשקפיים שאמא שלה שכחה שם. המשקפיים נמצאו במרזב מחוץ למסעדה, וגולדמן התנדב להביא אותם לניקול עם סיום עבודתו.
היו שרצו לפרש זאת בדיעבד כהוכחה לכך שגולדמן וניקול ניהלו מערכת יחסים זוגית, אבל חבריו סיפרו שגולדמן טען בפניהם שהם היו רק ידידים. לפני שיצא לביתה עצר גולדמן בדירתו על מנת להחליף בגדים ואולי גם להתרחץ.
המשטרה סברה שגולדמן הגיע לאזור מעט אחרי שניקול כבר נרצחה בביתה, ורק אז נדקר למוות.
בדיקת המשטרה העלתה ששתי הגופות נמצאו כשעתיים לאחר הרצח. רוברט ריסק, אחד משני קציני המשטרה הראשונים שהגיעו למקום, מצא כפפה אחת מגואלת בדם.
או ג'יי הגיע עם חבר, ברייאן קֵיילין, שהתארח בדירת אירוח אצלו באחוזה, והשניים חזרו לביתם בשעה 21:45.
ניקול בראון נדקרה פעמים רבות בראש בצוואר ובגב. היא נפצעה בידיה באופן שהצביע על מאבק וניסיון להגן על עצמה. הרצח היה ברוטלי ואלים במיוחד, וסימני הרצח שהותיר היו מחרידים. הרוצח שיסף את גרונה והותיר פצע פעור שחשף את הגרון, הוא דקר אותה 12 פעם, סימני הסכין נותרו חרוטים בחוליות הגב שלה, וראשה כמעט הוסר מן הגוף תבנית:הערות.
המעצר

לפי עדותם, בחמש בבוקר למחרת (כארבע וחצי שעות לאחר היוודע דבר הרצח), יצאו שני בלשי משטרה לביתו של סימפסון. לפי עדותם, עם הגיעם לפני השער, מצאו כתמי דם בשביל המוליך אל הבית, ומעט אחר כך סימני דם מרוחים על מכונית מדגם פורד ברונקו ספורט לבנה שחנתה מאחורי ביתו. הבלש מארק פוּרמן העיד שטיפס על קיר חיצוני סביב החצר, ופתח לאחרים את השער, אף שלא היה ברשותם צו חיפוש, לדבריהם עקב הנסיבות הדחופות, שביל הדם שהוביל אל תוך הבית והחשש שמא גם סימפסון נפגע, או פגע באנשים נוספים.
סימפסון יצא בלימוזינה שכורה אל שדה התעופה בשעה 23:15 וטס לשיקגו, שם היה בשעת הבוקר כשהשוטרים הגיעו לביתו.
פורמן מצא כפפה נוספת עם דם, שבבדיקת דנ"א נמצאה תואמת את זו שנמצאה בזירת הרצח. הדם על כפפה זו הגיע משני הקורבנות. עניין זה, יחד עם ראיות נוספות מהשטח היוו עילה סבירה להוציא צו מעצר נגד סימפסון.
סימפסון שהה בימים שלאחר הרצח בבית חברו הקרוב רוברט קרדשיאן, והובא למעצר רק כעבור ימים אחדים. בעת המעצר נסע במכונית עם חברו איי.סי קאולינג, והמשטרה ביצעה אחריו "מרדף" של כ-20 מכוניות משטרה שנסעו אחריו בנסיעה איטית. בערוצי החדשות נטען כי סימפסון ניסה לעבור את הגבול למקסיקו, אך טענות אלה לא הוכחו מעולם.
ההליך המשפטי > המשפט הפלילי

צוות תביעה, סגני הפרקליטים המחוזיים, מרשה קלארק וכריסטופר דרדן, טענו שסימפסון אשם בשני מקרי הרצח. הראיות המרכזיות היו:
שאריות דם הקורבנות שהתגלו במכונית הפורד ברונקו בביתו.
העובדה שהכפפה השנייה בביתו תאמה את הכפפה מזירת האירוע ודגימות הדי-אן-אי שלו היו עליה.
דם של סימפסון בזירת הפשע.
שיער שדומה לשיער של סימפסון ונמצא מפוזר בזירה כתוצאה ממאבק בין הנרצחים לרוצח.
גרביים ונעליים של סימפסון עם סימני דם.
היעדר אליבי לזמן הרצח.
סימפסון שכר להגנתו כמה מעורכי דין הידועים ביותר בארצות הברית: ג'וני קוקרן, רוברט שפירו, פ. לי ביילי, אלן דרשוביץ, רוברט קרדשיאן, שון הולי, קארל א. דאגלס, ג'רלד אולמן, בארי שצ'ק ופיטר נויפלד.
קוקרן טען בפני חבר המושבעים שיש ספק סביר לגבי עדויות הדי-אן-אי, שהיו עדות חדשה יחסית למשפטים באותה עת. הועלתה הטענה שהבדיקה נלקחה ברשלנות, ושקיים ספק סביר שהייתה טעות בזיהוי הדגימה.
סימפסון, שטען לחפותו, הדגים שהכפפות קטנות עליו לאחר מכן עלתה האפשרות שהכפפה התכווצה מהדם שעליה; כמו כן, התובע דרדן הביע חששו בפני השופט שסימפסון הפסיק ליטול תרופה נגד דלקת מפרקים שיש לו והדבר גרם לנפיחות דלקתית בידיו.
צוות ההגנה של סימפסון הוסיף והעלה טענות על ריבוי מקרים של התנהגות בלתי הולמת וגזענות מצד משטרת לוס אנג'לס (במיוחד לאור משפטו של רודני קינג). בנוסף לזה, במהלך עדותו הראשונה של הבלש שעמד בראש צוות החקירה המשטרתית - מארק פורמן, חשפה ההגנה הקלטות שסתרו את דבריו על כך שאינו גזען. בהקלטות נשמע פורמן מצדיק הפללת אפרו-אמריקאים, מתבטא בגזענות קשה ואף ומעודד רצח עם לשחורים. ההגנה טענה שדעותיו לא שונות מאלו של היטלר. פורמן הואשם בהמשך במתן עדות שקר. צוות התביעה נאלץ להודות שפורמן הוא אכן גזען, אך טענו שאסור שזה יגרע מן הראיות שמעידות על אשמתו של סימפסון. בעדותו השנייה נשאל פורמן האם שתל ראיות בביתו של סימפסון - פורמן שמר על זכות השתיקה. ההגנה טענה שאין לדעת אם מדובר בעלילה נוספת ממניע גזעי.
בעקבות כך, במהלך המשפט הפלילי בשנת 1995, סקרים לאומיים הראו הבדלים דרמטיים בהערכת אשמתו או חפותו של סימפסון בין אמריקאים ממוצא שחור - שסברו ברובם שהוא אינו אשם או שלא היו בטוחים באשמתו, לאמריקאים לבנים מהעבר השני שסברו שהוא אשם ברצח. בשנת 2016 גם רוב האמריקאים השחורים האמינו שהוא אשם.
לבסוף, ב-3 באוקטובר 1995, חבר המושבעים קבע שסימפסון אינו אשם ברצח, באירוע תקשורתי שנצפה על ידי 150 מיליון אמריקאים, למעלה ממחצית האוכלוסייה. רבים תולים את זיכויו של סימפסון בעדות השקר של הבלש מארק פורמן, אשר נחשף במהלך המשפט כגזען ופגע קשות באמינות התביעה אל מול חבר מושבעים שהורכב ברובו מאפרו-אמריקאים.
ההליך המשפטי > המשפט האזרחי

לאחר המשפט הפלילי, בו כאמור סימפסון נמצא לא אשם, משפחותיהם של בראון וגולדמן הגישו תביעה אזרחית נגד סימפסון. ב-4 בפברואר 1997, נקבע במשפט זה כי סימפסון אחראי לשני מקרי המוות. לטובת המשפחות נפסקו פיצויים בסך 33.5 מיליון דולר, אך הן קיבלו רק חלק מסכום זה.
בתרבות

ב-2006 הודיע סימפסון על תוכניתו להוציא ספר בשם "אילו עשיתי זאת" (If I Did It) ובו תיאור היפותטי של הרציחות, אם אכן היה מבצע אותן. דעת הקהל הזועמת והשלילית, שאף ראתה בספר מעין הודאה ברצח, הביאה לכך שהמוציא לאור העניק למשפחת גולדמן את זכויותיו באוגוסט 2007. כל ההכנסות מהספר באותה שנה הובטחו למשפחה כחלק מהפיצוי הכספי, אותו ניסו לקבל במשך עשור. משפחת גולדמן הפכה לבעליהן של זכויות היוצרים, זכויות המדיה וזכויות יצירת סרט מהספר. בנוסף, הם נקטו בהליכים כדי לוודא שלסימפסון לא תהיה אפשרות לקבל רווחים ממנו. לאחר ששינו את שם הספר ל-If I Did It: Confessions of the Killer (בתרגום חופשי לעברית: אילו עשיתי זאת: עדותו של רוצח), המשפחה הוציאה אותו לאור ב-2007 בשנית. ימים ספורים לאחר מכן צבר הספר פופולריות רבה והפך לרב-מכר. המשפחה תרמה חלק מהכסף שקיבלה להקמת Ron Goldman Foundation for Justice, קרן אשר מעניקה תמיכה לארגונים המספקים מקורות לקורבנות וניצולים של מקרי פשע למיניהם.
בשנת 2016 שודרה העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "סיפור פשע אמריקאי" אודות הפרשייה, ונקראה "אמריקה נגד או. ג'יי. סימפסון".
האשמות פליליות נוספות

בספטמבר 2007 נעצר סימפסון עקב שוד בו לקח חלק. על פי כתב האישום, סימפסון וחמישה מחבריו הגיעו לבית המלון "פאלאס סטיישן" בלאס וגאס, שם פגשו בשני אספני ספורט, תקפו אותם ושדדו אותם. על פי העדויות הפריטים שהיו ברשות מוכרי האספנות בזמן המפגש עם סימפסון וחבריו היו שווים לפחות 80 אלף דולר. סימפסון טען כי לא היה זה שוד, וכי הוא ניסה להשיג חזרה רכוש פרטי שנגנב ממנו. שלושה מתוך חמשת חבריו שהיו מעורבים בתקרית הסכימו, במסגרת עסקת טיעון, להודות בחלק מהאישומים ולהעיד נגדו. לטענת התביעה, סימפסון וחבריו התכוונו להחזיק בשני האספנים ולכן הם הואשמו גם בחטיפה.
באוקטובר 2008, בגיל 61, הורשע סימפסון בכל 12 סעיפי האישום, ובהם שוד מזוין, חטיפה תוך איום בנשק ותקיפה בנשק חם. עונשו נקבע ל-9 עד 33 שנה. באוקטובר 2017 הוא שוחרר מהכלא.
הערות שוליים

↑  בקי גריפין, ‏על השתיקה, באתר ‏מאקו‏, 30 בנובמבר 2015
↑  הספר (באנגלית) שמו רון מאת קים גולדמן, הוצאה עצמית, קליפורניה 1997. (הקישור לכרטסת הספריות הבינלאומית WorldCat)
↑  (באנגלית)תרשימי הרצח והחקירה (אתר trials.com העוסק במשפטים שנערכו בארצות הברית)
↑  (באנגלית) תמונת ניקול בחייה, בפתח השביל אל ביתה ותיאור האזור, באתר על אתרי צילום לסרטים בקליפורניה
1 2 3  (באנגלית) לוח זמנים של יום הרצח (אתר סי.אן.אן.)
↑  (באנגלית) המשטרה טוענת שמצב חירום הוביל אותם לפרוץ אל מתחם ביתו של סימפסון. כתבה בשיקגו טריביון, מ-6 ביולי 1994. לפי הכתבה עדות הכפפה השנייה שנמצאה בחצר עלולה להיפסל אם הפריצה אינה מוצדקת. הכתבה מתארת את עדות השוטרים על כתמי הדם שתוארו כשביל דם, ועל זמן הגיעם אל ביתו. (אתר העיתון שיקגו טריביון)
↑  TRIAL OF THE CENTURY The incredible full story behind OJ Simpson’s ‘trial of the century’ – from the horrific double murder, to the dramatic TV car chase, sensational televised trial and THOSE ill-fitting gloves - כתבה מקיפה אודות האירוע עם תמונות וקטעי וידאו, עיתון הסאן, 21 ביולי 2017
↑  "Acquit Simpson and Send Police a Message, Cochran Urges Jury : Trial: The verdict will talk about justice in America and whether officers are above the law, defense attorney says. 'It doesn't fit,' is his theme against prosecutors' assertions". Los Angeles Times (באנגלית אמריקאית). 1995-09-28. ISSN 0458-3035. נבדק ב-2019-04-15.
1 2  Why LAPD Det. Mark Fuhrman May Have Helped OJ Simpson Get Away With Murder, mic.com (באנגלית)
↑  Alan M. Dershowitz, עמ' 119, Simon and Schuster, 1997-02-19. (באנגלית)
↑  Carl Bialik, Most Black People Now Think O.J. Was Guilty, FiveThirtyEight, ‏2016-06-09 (באנגלית)
↑  That knife allegedly found on O.J. Simpson’s property says plenty about why he was acquitted, Washington Post (באנגלית)
↑  "אמריקה נגד או.ג’יי סימפסון": משפט המאה לפני 20 שנה – וכאילו כלום לא השתנה…, באתר israeliweek
↑  או-ג'יי סימפסון לא מפסיק להסתבך: הורשע היום בבית משפט בלאס וגאס בחטיפה ובשוד מזויין, באתר TheMarker‏, 4 באוקטובר 2008
↑  מערכת, "אחרי 9 שנים: או ג'יי סימפסון שוחרר מהכלא", באתר ישראל היום, 1 באוקטובר 2010
או. ג'יי. סימפסון, 1994
2016 ברוסיה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  2015   2014  2013 |  דגל רוסיה | 2016  ברוסיה |  »»»  2017   2018   2019 |
כל ערכי השנים ברוסיה • אירועים בולטים בעולם ב-2016 פורטל רוסיה • לוח שנה של שנת 2016
2016 ברוסיה היא השנה ה-25 להקמת הפדרציה הרוסית לאחר פירוק ברית המועצות.
הנהגה

נשיא רוסיה - ולדימיר פוטין
ראש הממשלה - דמיטרי מדבדב
יושבת ראש מועצת הפדרציה - ולנטינה מטוויינקו
יושב ראש הדומה הממלכתית:
סרגיי נארישקין (עד 5 באוקטובר)
ויאצ'סלב וולודין (מ-5 באוקטובר)
נפטרו

(קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2016)
1 בינואר – פאזו אלייבה, פובליציסטית ממוצא דאגסטני
3 בינואר – איגור סרגון, ראש המודיעין הצבאי הרוסי
14 בפברואר – ניקיטה קמאייב, מנכ"ל RUSADA, הסוכנות הרוסית נגד סמים בספורט (2011-2015)
31 ביולי – פאזיל איסקנדר, סופר ופובליציסט
19 בדצמבר – אנדריי קרלוב, שגריר רוסיה בטורקיה
25 בדצמבר – ולרי חלילוב, מנהלהּ האמנותי של מקהלת הצבא האדום ומנצח נודע
25 בדצמבר – אליזבטה גלינקה, פעילה חברתית והומניטרית
31 בדצמבר – דמיטרי רומנוביץ' רומנוב, ראש בית רומנוב ובנו הצעיר של הנסיך רומן פטרוביץ' רומנוב
אופוסום עכברי אפור

| אופוסום עכברי אפור |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אופוסומאים
משפחה:: אופוסומיים
סוג:: אופוסום עכברי אפור
מינים
 5
שם מדעי
 Tlacuatzin ‏Voss & Jansa, 2003
תחום תפוצה


אופוסום עכברי אפור או טלקואצ׳ין (שם מדעי: Tlacuatzin) הוא סוג של אופוסום קטן-בינוני שאנדמי למקסיקו. בעבר סווג כמין בסוג אופוסום עכברי. זהו הסוג היחיד במשפחה שכל מיניו נמצאים רק באמריקה הצפונית.
טקסונומיה

אופוסום זה הוכר כסוג עצמאי רק בשנת 2003, וקודם לכן נחשב לחלק ממיני האופוסום העכברי. מאז ההכרה בו כסוג עצמאי, הוא נחשב לטקסון מונוטיפי כלומר: סוג בעל מין יחיד; בתקופה זו הוכרו 4 תת-מינים; בשנת 2018, מספר זואולוגים קבעו בתום מחקר מורפולוגי שיש 5 תת-מינים וכולם זכאים למעמד של מינים נפרדים. בכך, האופוסום העכברי האפור הפך לסוג עם 5 מינים.
השם המדעי - טלקואצ׳ין, מקורו בכינוי מקומי עבור האופוסום בשפות הנאוואטל במקסיקו. נכון לשנת 2023, הסיווג החדש טרם עודכן במערכת המשולבת למידע טקסונומי (ITIS), הרשימה האדומה של IUCN או אתר האינטרנט הבינלאומי למגוון בעלי החיים; ערך זה מתייחס לסוג בהתאם למחקר העדכני מ-2018.
תיאור

האופוסום האפור הוא יונק קטן למדי, אך גדול יחסית לאופוסומים הקטנים במשפחה; אורך ראשו וגופו: 35-25 ס״מ אורך זנבו: 16-11 ס״מ ומשקלו 38–60 גרם. מבנה גופו דק וקומפקטי, ראשו מחודד וצר, ואוזניו גדולות ועגולות. חוטמו קירח, אפו קטנטן ועיניו בולטות. זנבו דק וארוך טידיו ורגליו קטנות.
לטלקואצין פרווה קצרה ורכה עם מרקם צמרירי במקצת. צבעה הכללי נע בדרך כלל בין אפור כסוף לאפור בהיר או אפור כהה, ולעיתים היא עשויה להיות בצבע בז׳ או חום אפרורי חיוור. על פלג הגוף האחורי והכתפיים יש לעיתים פרווה כהה יותר. הצד התחתון בצבע לבן בוהק או שמנת, והזנב כהה ברובו להוציא את הקצה הבהיר. הפנים בצבע אפרפר או בז׳, הלחיים והסנטר לבנבנים וסביב העיניים יש טבעות שחורות גדולות. כפות היד והרגל והחוטם ורודים והאף אדמדם או סגלגל. לנקבות יש לעיתים כתמים כתומים באזור המפשעה והירכיים.
תפוצה ואקולוגיה

כל מיניו של האופוסום האפור אנדמיים כאמור למדינת מקסיקו, וייתכן שטווח התפוצה שלו גולש מעט לתוך גואטמלה; בין המדינות המקסיקניות שבהם הוא נוכח ניתן למנות את: סינלואה, סונורה, קולימה, צ׳יאמפס, ואחאקה ויוקטן. בית הגידול שלו מורכב מאזורים צחיחים למחצה או צחיחים עונתית, כולל יערות נשירים, סוואנות, ערבות עשב וכיסי סבך. הוא מצוי במדרונות הרריים עד גובה 2,000 מטר מעל פני הים.
האופוסום האפור הוא יונק בודד ושוכן עצים למחצה, כשהוא נוטה להיות קרקעי יותר מסוגים אחרים. הוא חי באזור מחיה קטן יחסית בגודל כ-70 מטר. על אף שהוא אוכל-כל, בפועל הוא ניזון בעיקר מג׳וקים, עשים, חיפושיות וחרקים מזדמנים. מדי פעם הוא צד לטאות, פושט על ביצי ציפורים, או אוכל קקטוסים, קוקוסים, תפוזים ותאנים. האופוסום האפור הוא יונק לילי שמבלה את רוב היום בקינים נטושים של ציפורים, מפרקי עצים, שיחים, קקטוסים ונקיקי סלעים; הוא עשוי גם לבנות קינים כדוריים מעלים וגבעולים שמרופדי בסיבי צמחים רכים.
הרבייה מתרחשת בסוף הקיץ ותחילת הסתיו. ההיריון נמשך כ-14 ימים לאחריהם הנקבה ממליטה 8–14 וולדות. מכיוון שיש לה 9 פטמות, רק הגורים שמצליחים לתפוס אחת שורדים. לאופוסומית אין כיס אמיתי, אלא שכבת שיער עבה שמגינה במקצת על הגורים. הגורים הופכים לעצמאיים ברגע שהם מגיעים למשקל של 20 גרם.
מינים

אופוסום עכברי טוואנטפק (Tlacuatzin creightoni) - מצר היבשה טוואנטפק
אופוסום עכברי בלסס (Tlacuatzin creightoni) - אזור אגן הניקוז של נהר ריו בלסס
אופוסום עכברי מריאס (Tlacuatzin creightoni) - אנדמי לאיסלאס מריאס
אופוסום עכברי יוקטני (Tlacuatzin creightoni) - מצוי בחצי האי יוקטן
אופוסום עכברי סינלואה (Tlacuatzin creightoni) - מצוי לאורך החוף המערבי - מסונורה וסינלואה עד קולימה
אופוסום עכברי אפור בסמוך לקן.
קוטל השדים: אל כפר נפחי החרב

| --- | --- |

כרזת הסרט המקורית
 בימוי:  הרואו סוטוזאקי
 מדינה:  יפן 
 הקרנת בכורה:  25 בפברואר 2023
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית, סרט הרפתקאות, סרט פעולה, סרט מותחן
 סרט קודם:  קוטל השדים: רכבת האינסוף
 סרט הבא:  קוטל השדים: אימוני ההאשירה
 דף הסרט ב־IMDb
 
קוטל השדים: אל כפר נפחי החרב (ביפנית: 鬼滅の刃 刀鍛冶の里編) הוא סרט אנימה יפני משנת 2023, המבוסס על סדרת המאנגה קוטל השדים מאת קויוהארו גוטוגה. עלילה הסרט מהווה המשך ישיר לעלילת העונה השנייה של העיבוד הטלוויזיוני של סדרת המאנגה. הסרט בוים על ידי הרואו סוטוזאקי והוא הופק על ידי חברת Ufotable בשיתוף עם אניפלקס ושואישה.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ביפן ב-3 בפברואר 2023. הסרט גרף מעל ל-56 מיליון דולרים ברחבי העולם.
תקציר העלילה

לאחר שמשפחתו נרצחת באכזריות הנער טנג'ירו קמאדו מחליט להצטרף לארגון "חיל קוטלי שדים", המחויב למגר את האיומים העל-טבעיים הפוקדים את האנושות, בתקווה להפוך את אחותו הצעירה נאזוקו שוב לבת אנוש. יחד עם חבריו, זניטסו ואינוסוקה, ועם קוטל השדים טנגן אוזוי, טנג'ירו יוצא למשימה ברובע הבילויים המסוכן בה הקבוצה מתעמתת בשדים האימתניים דאקי וגיוטארו.
ראו גם

קוטל השדים: רכבת האינסוף
הערות שוליים

↑  "Demon Slayer: Swordsmith Village Arc's 1st Episode Screens in N. American Theaters on March 3". Anime News Network (באנגלית). נבדק ב-2023-03-16.
↑  Demon Slayer: Kimetsu No Yaiba—To the Swordsmith Village (2023) - Financial Information, The Numbers
↑  Demon Slayer: Kimetsu No Yaiba - To the Swordsmith Village, Box Office Mojo
ג'יאנג דזה-מין

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
גְ'יָאנְג דְזֶה-מִין (בסינית מפושטת: 江泽民;‏ 17 באוגוסט 1926 – 30 בנובמבר 2022) היה בכיר דור ההנהגה השלישי של המפלגה הקומוניסטית בסין בשמשו כמזכיר הכללי של המפלגה מ-1989 ועד 2002, נשיא המדינה מ-1993 עד 2003 ונשיא הוועד הצבאי העליון מ-1989 ועד 2004. תחת שלטונו התקדמה הכלכלה של סין התקדמות מטאורית, קשרי החוץ הורחבו וכל זאת תוך השארת המפלגה הקומוניסטית כגוף המרכזי השולט במדינה.
ביוגרפיה

ג'יאנג דזה-מין הצטרף למפלגה הקומוניסטית בשנת 1946, לאחר חברות ארוכה בתנועות הנוער הקומוניסטיות המחתרתיות. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, עבר ללמוד באוניברסיטאות שונות בסין, וכשסיים תואר בהנדסה, נסע למפעלי הרכב של סטלין במוסקבה כדי לקבל ניסיון במקצוע. לפני כניסתו לפוליטיקה הארצית שימש ג'יאנג כשגרירה של סין ברומניה[דרוש מקור] וכראש עיריית שאנגחאי.
עלייה לשלטון

אחרי דיכוי המחאות בכיכר טיין-אן-מן ביוני 1989 החליטו דנג שיאופינג, לי פנג וצ'ן יון להחליף כמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של סין את המנהיג הליברלי יותר ג'או דזה-יאנג, נגדו נטען כי היה קשוב יתר על המידה למחאות הסטודנטים. כמחליף הם בחרו בג'יאנג, אף על פי שלא לקח חלק בדיכוי מחאות הסטודנטים בכיכר טיין-אן-מן, אולם לאחר שהוכיח את יכולתו בדיכוי מהומות דומות בשאנגחאי. ב-24 ביוני 1989, הכינוס הרביעי של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית הדיח את ג'או, ומינה את ג'יאנג כמזכיר הכללי.
בנובמבר אותה שנה הפך ליו"ר הוועד הצבאי המרכזי של המפלגה, ב-27 במרץ 1993 נבחר לנשיא המדינה, ועם מותו של דנג שיאופינג ב-1997 הפך סופית למנהיג הרפובליקה העממית של סין.
עלייה לשלטון > הקונגרס ה-16 של המפלגה והפרישה

בשנת 2002 פינה ג'יאנג את מקומו בראשות הוועידה המכוננת של המפלגה, לאנשי "הדור הרביעי" במפלגה אשר הונהגו על ידי חו ג'ינטאו. לאחר שעלה חו לשלטון הוא העניק לג'יאנג את התואר החדש "ראש המפלגה" בעוד הוא עצמו משמש כמזכיר הכללי של המפלגה (בעל השליטה דה פקטו במדינה). ב-15 במרץ 2003 ירש חו את תפקידו של ג'יאנג כנשיאה של סין. ג'יאנג נשאר יושב ראש הוועדה הצבאית הראשית כאשר הוא משמר את כוחו בוועדה המכוננת על ידי הצבה של אנשי שלומו ב-6 מתוך תשעת המקומות בוועדה.
לאחר הקונגרס ה-16 של המפלגה הקומוניסטית, הקפיד ג'יאנג לשמור על פרופיל נמוך ולהימנע מהצהרות פומביות. הוא היה שקט במיוחד בזמן השתוללות מחלת הסארס בסין, במיוחד בהשוואה לפתיחות הרבה לתקשורת אותה גילה היו"ר חו. אף על פי שרבים ציפו מג'יאנג להמשיך ולהשפיע על התנהלותה של המפלגה, מדיניותו לא ניכרה ולא באה לידי ביטוי במהלכיה של המפלגה, וזאת בעיקר משום שההסדרים החוקתיים שהתקבלו בקונגרס ה-16 השאירו אותו למעשה בעמדה חסרת השפעה.
אף על פי שמרבית חברי הוועדה המכוננת היו אנשיו, הם לא יכלו להשפיע על הבירוקרטיה האזרחית בסין בצורה בה הוא חפץ. יתר על כן, תפקידו כראש הוועדה הצבאית נחלש גם הוא וזאת בשל הרכבה החדש של הוועדה שכלל בעיקר אנשי צבא מקצועיים, אשר רמזו לו כי הם אינם מעוניינים להתוות מדיניות שונה מזו של הוועדה המכוננת. לבסוף, נשאר ג'יאנג האיש היחיד מאנשי הדור השלישי בצמרת המפלגה (מלבד דנג שיאופינג שלמרות פרישתו המשיך לעסוק בענייני המפלגה) מאחר שכל חבריו העדיפו להימנע מלעסוק בענייני היומיום ולפרוש לענייניהם הפרטיים.
ב-19 בספטמבר 2004, לאחר כינוס בן ארבעה ימים של הוועד הראשי של המפלגה, פרש ג'יאנג מתפקידו הרשמי האחרון כראש הוועדה הצבאית לאחר שבועות של ניסיונות לשכנעו בידי אנשיו של חו ג'ינטאו לפנות את מקומו. כצפוי, יורשו של ג'יאנג בתפקיד היה חו ג'ינטאו עצמו, אך בהתמודדות על תפקיד סגן היושב ראש נכשל המועמד של ג'יאנג מה שסימן סופית את תום עידן ג'יאנג דזה-מין בסין.
עלייה לשלטון > מורשתו של ג'יאנג דזה-מין

על אף הלעג לו זכה ג'יאנג מראשי המפלגה, בראשית הקריירה הפוליטית שלו, הוא נתמנה למנהיג המפלגה ומחליפו הטבעי של דנג שיאופינג במהירות רבה יחסית. תחת הנהגתו צמחה הכלכלה הסינית בקצב יוצא דופן של 8% בשנה. התקדמות זאת נזקפת לזכות המדיניות אותה הנהיג ג'יאנג, מדיניות הדוגלת בכלכלת שוק עם בקרה מפלגתית נוקשה. מורשתו של ג'יאנג באה לידי ביטוי גם בקבלתה של סין לארגון הסחר העולמי וכן בהיבחרה לארח את המשחקים האולימפיים בבייג'ינג בשנת 2008. משנתו של ג'יאנג התווספה לחוקת המפלגה בתום הקונגרס ה-16 לצד המרקסיזם-לניניזם, המאואיזם ומשנתו של דנג שיאופינג.
ביקורת

במקביל להצלחתו, הוטחה בג'יאנג דזה-מין ביקורת חריפה מצד ארגוני זכויות אדם שונים, על כך שהוא אינו מביא לרפורמות חברתיות ופוליטיות בארצו. לאורך כל כהונתו פעל ג'יאנג לחיזוק שליטתה של המפלגה בעם ושמירת מעמדה השלטוני.
ביקורת נוספת לה זכה ג'יאנג הייתה ביקורת מתוך המפלגה, באשר להתמקדות בפיתוח הכלכלה בכל מחיר תוך התעלמות מכוונת מהנזק הסביבתי אשר נגרם כתוצאה מכך, מהגדלת הפערים בין עשירים לעניים והפגיעה באלו שהשתרכו מאחור כתוצאה מהרפורמות בכלכלה. מתווה מדיניותם של יורשיו של ג'יאנג נהגה בעיקר כדי לתקן את הפערים הללו, וכיום ניתן בסין דגש גם על הסביבה ומערכת הבריאות, ולא רק על צמיחת הכלכלה.
ב-11 בינואר 2006, בית המשפט העליון בספרד הסכים לחקור מקרה בו נטען כי שבעה סינים, בהם ג'יאנג דזה-מין, וראש הממשלה לשעבר לי פנג, אחראים לרצח עם בטיבט. חקירה זו באה בעקבות החלטת בית המשפט החוקתי בספרד (ב-26 בספטמבר 2005) שקבע כי בתי משפט בספרד יכולים לדון בתיקי רצח עם גם אם לא היו מעורבים אזרחי ספרד על בסיס סמכות שיפוט אוניברסלית. סין אמרה כי החקירה היא הפרעה לענייניה הפנימיים ודחתה את הטענות כ"המצאה מוחלטת". בנובמבר 2013, הוציאה ספרד צו מעצר נגד ג'יאנג דזה-מין בחשד למעורבות ברצח עם בטיבט.
ביקורת > רדיפת מתרגלי הפאלון גונג

ב-10 ביוני הקים ג'יאנג דזה-מין את משרד 610 כארגון לביטחון פנים שייעודו המוצהר היה לעקוב, לרדוף ולדכא את מתרגלי הפאלון גונג בסין. שמו של הארגון, משרד 610 נגזר ממועד הקמתו על ידי ג'יאנג דזה-מין ומפלגת השלטון. משרד 610 הצליח לאתר את המיקום המדויק של המתרגלים, לאחר שפיתח את היכולת לחפש ולרגל וכתוצאה ממיזם משותף בין המשרד לביטחון פנים של מחוז שנדונג ובין "סיסקו מערכות". כתוצאה משיתוף פעולה זה, נבנה מאגר מקיף של מידע אישי על אנשים, שכלל גם רשימות מידע שנאסף על ידי משרד 610 לגבי הפאלון גונג. מערכת המעקב הזאת הופצה במהירות אל מחוזות אחרים. הרשויות הסיניות קראו לה מעקב מגן זהב[דרוש מקור].
חיים אישיים

בנו של ג'יאנג דזה-מין הוא ג'יאנג מיאנהנג. בבעלותו של מיאנהנג תאגיד ענק של בתי חולים, בתי חולים צבאיים, מכוני מחקר, אוניברסיטאות, חברות פארמה, מעבדות (ביניהן המעבדה בווהאן) ולאחרונה גם פטנט על התרופה לווירוס הקורונה "רמדסיביר", בשיתוף עם חברת גלעד GILEAD האמריקאית.
הערות שוליים

↑  רויטרס, ספרד הוציאה צו מעצר נגד נשיא סין לשעבר בחשד למעורבות ברצח עם בטיבט, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259756405171  PLWABN: 9811714512105606  BIBSYS: 8028289  BnF: cb13774326q (data)  CiNii: DA13555187  GND: 120950812  ISNI: 0000 0004 3981 3623  LCCN: nr90004013  LNB: 000185464  NDL: 00623002  NKC: utb2011667899  NLA: 36684905  NLK: KAC201722558  NTA: 164311572  RERO: 02-A013906333  SNAC: w68h0brg  SUDOC: 055676537  Trove: 1395319  VIAF: 106111189   WorldCat (עם VIAF): 106111189 
ג'יאנג דזה-מין נפגש עם נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון