stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Beauty and a Beat
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 42 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 9 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 20 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 5 |  |
|  ברזיל | טופ 100 ברזיל | 51 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 53 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 30 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 43 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 8 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 16 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 28 |  |
|  יפן | יפן הוט 100 | 11 |  |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 9 |  |
|  מקסיקו | טופ 100 – מקסיקו | 24 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 6 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 19 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 21 |  |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 18 |  |
|  צרפת | SNEP | 28 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 4 |  |
|  רומניה | מצעד השירים הרומני | 45 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 23 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 1 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה ×4 | 280,000 |
| קנדה (Music Canada) | פלטינה ×3 | 240,000 |
| גרמניה (BVMI) | זהב | 150,000 |
| איטליה (FIMI) | זהב | 15,000 |
| יפן (RIAJ) | זהב | 100,000 |
| מקסיקו (AMPROFON) | פלטינה | 60,000 |
| ניו זילנד (RMNZ) | פלטינה | 15,000 |
| נורווגיה (IFPI Norway) | פלטינה | 10,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | פלטינה | 600,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה ×4 | 4,000,000 |
סטרימינג
| דנמרק (IFPI Danmark) | פלטינה | 1,800,000 |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | גרסה |
| --- | --- | --- | --- |
| בריטניה | 24 באוקטובר 2012 | רדיו מיינסטרים | רגילה |
| איטליה | 26 באוקטובר 2012 | רדיו מיינסטרים | רגילה |
| ארצות הברית | 13 בנובמבר 2012 | רדיו מיינסטרים | רגילה |
| עולם | 11 בדצמבר 2014 | הורדה דיגיטלית | מיני-אלבום (רמיקסים) |
Bad Reputation

Bad Reputation הוא אלבום הבכורה של מוזיקאית הרוק האמריקאית ג'ואן ג'ט. הוא יצא במקור בהוצאה עצמית שלה בשנת 1980 בכותרת Joan Jett, אחרי שלהקתה הקודמת, The Runaways, התפרקה. ההוצאה המחודשת יצאה על ידי חברת התקליטים Boardwalk Records ב-1981.
רקע

האלבום הוקלט לפני שג'ט הקימה את להקת הליווי שלה, The Blackhearts, וברוב האלבום היא מלווה על ידי חברי להקת The Roll-Ups, עם ליה הארט על גיטרה, ג'ף פיטרס על בס, ופול סימונס על תופים. רצועות אחרות כוללות השתתפות של מוזיקאים ידועים, כגון סטיב ג'ונס ופול קוק מהסקס פיסטולס, וקלם בורק ופרנק אינפנטה מבלונדי.
אחרי ההקלטות העצמאיות עם המפיק קני לגונה, ג'ט פנתה עם האלבום למספר חברות תקליטים גדולות, אך אף אחת מהן לא רצתה להוציא את האלבום לשוק. במקום להמשיך לחפש לייבל, לגונה וג'ט החליטו לממן את הוצאת האלבום בעצמם. הם מכרו עותקים של Joan Jett ישירות לבאי הופעותיה ולחנויות תקליטים - מתוך תא המטען של מכוניתו של לגונה.
האלבום נמכר טוב יחסית, מה שגרם להוצאתה המחודשת כעבור שנה, הפעם מטעם הלייבל Boardwalk Records, ובשם Bad Reputation. ג'ט אמרה שהשם מתאר את השם ה"רע" שיצא לה בתור חברה לשעבר בלהקת The Runaways. ג'ט, בתור אישה בתחום הרוק הכבד, נחשבה בעיני מנהלי חברות התקליטים ל"פרועה" מידי, תיוג שלא הוצמד באופן שלילי לגברים בעולם הרוק.
את הזכויות האירופאיות להפצת האלבום קנתה חברת התקליטים Ariola Records, והשיר "Hanky Panky" החליף את "Wooly Bully" בתור השיר האחרון בצד 2. מכיוון שבארצות הברית Boardwalk Records הוציאה את האלבום עם רשימת השירים המקורית, זה הפך את הגרסה האירופאית לגרסת ייבוא ואייטם לאספנים. מאוחר יותר, השיר נכלל כבונוס כשהאלבום יצא בדיסק.
ההוצאה המקורית באוסטרליה כללה עטיפה שונה לגמרי, ואת השיר "Shout" במקום "Hanky Panky". השיר "Do You Wanna Touch Me (Oh Yeah)" היה להיט ענק באוסטרליה כשיצא כסינגל, מיד אחרי "I Love Rock 'n' Roll" ו-"Crimson and Clover" מאלבומה משנת 1981 של ג'ט, I Love Rock 'n Roll.
ב-1999, האלבום יצא בגרסה מחודשת, הפעם על דיסק עם מספר רצועות בונוס ורימאסטרינג של האלבום המקורי.
סינגלים

You Don't Own Me" יצא כסינגל לפני האלבום המקורי של 1979. בבי-סייד הייתה גרסה מוקדמת של השיר "I Love Rock 'n Roll", שבוצע עם קוק וג'ונס מהסקס פיסטולס. גרסה זו יצאה מאוחר יותר באלבום השירים הנדירים, Flashback.
"Make Believe" יצא בתור סינגל 7 אינץ' מהלייבל Ariola. את התקליט ליווה מיני-פוסטר מקופל בשרוול הכולל עם הצילום מעטיפת האלבום. ה-B-סייד היה גרסת כיסוי של "Call Me Lightning", אשר גם הוא נכלל באלבום Flashback כמו גם בגרסאות הדיסק המאוחרות יותר של Bad Reputation.
"Do You Wanna Touch Me (Oh Yeah)" יצא כסינגל מהלייבל Boardwalk, בעקבות הצלחת הסינגלים של ג'ט, "I Love Rock 'n' Roll" ו-"Crimson and Clover". ה-B-סייד היה "Victim of Circumstance", אשר נשמט מגרסאות מאוחרות יותר של האלבום.
Boardwalk גם הוציאה את "Jezebel" כסינגל. הוא הצליח בשווקים מחוץ לארצות הברית, בבית, תחנות הרוק התעלמו ממנו.
ביקורת

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
AllMusic: 
Rolling Stone: 
The Village Voice: A–
סטיב יואי, מבקר AllMusic, התלהב וכינה את האלבום "קליט", ושיבח את השילוב של כל ההשפעות של ג'ט, החל מרונקנרול קלאסי של שנות ה-50 וה-60, ועד לגלאם רוק, פאנק, וגיטרה בסגנון הגל החדש.
טום קרסון, מ"רולינג סטון", כינה את האלבום "ליטרלי מדי", אך שיבח את האותנטיות של נרטיב הרוק שבו ואת התחושה הכללית של האלבום, ונתן לו ציון של -A.
רוברט כריסטגאו, מ"וילג' ווייס", מצא כי לגונה וג'ט הצליחו לקחת מוזיקת רוק של הופעות ולהתאים אותו לפורמט של אלבום, ושיבח את הקשיחות הרוקיסטית של ג'ט, וקרא לה "tuffer than any gurl in history".
"רולינג סטון" הציב את האלבום כמספר 36 ברשימת "50 האלבומים המגניבים של כל הזמנים" בשנת 2005.
רשימת השירים

| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> כותב(ים) | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Bad Reputation  | ג'ואן ג'ט, ריצ'י קורדל, קני לגונה, מרטי ג'ו קופרסמית | 2:49 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Make Believe  | ג'ואי לווין, בו ג'נטרי | 3:11 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | You Don't Know What You've Got  | ג'ט, קורדל, לגונה | 3:44 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | You Don't Own Me  | ג'ון מדורה, דייוויד וייט | 3:27 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Too Bad on Your Birthday  | צ'רלי קארפ, ארטי רזניק | 2:58 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Do You Wanna Touch Me (Oh Yeah) (בגרסה המקורית, "Touch Me")   | גארי גליטר, מייק ליאנדר | 3:48 |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> כותב(ים) | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 7. | Let Me Go  | ג'ט, קורדל, לגונה | 2:42 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Doing Alright with the Boys  | גליטר, ליאנדר | 3:38 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Shout  | אוקלי אייזי, רונלד אייזלי, רודולף אייזלי | 2:48 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Jezebel  | ג'ט, לגונה | 3:28 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Don't Abuse Me  | ג'ט | 3:38 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Wooly Bully  | דומינגו סמודיו | 2:20 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 38:31 |  |  |  |  |  |  |
| רצועות בונוס בדיסק משנת 1992> מס' | רצועות בונוס בדיסק משנת 1992> שם | רצועות בונוס בדיסק משנת 1992> כותב(ים) | רצועות בונוס בדיסק משנת 1992> משך | רצועות בונוס בדיסק משנת 1992>  | רצועות בונוס בדיסק משנת 1992>  | רצועות בונוס בדיסק משנת 1992>  | רצועות בונוס בדיסק משנת 1992>  | רצועות בונוס בדיסק משנת 1992>  | רצועות בונוס בדיסק משנת 1992>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 13. | Call Me Lightning  | פיט טאונסנד | 2:25 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Hanky Panky  | אלי גרינוויץ', ג'ף בארי | 3:32 |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Summertime Blues  | אדי קוקרן, ג'רי קייפהארט | 2:23 |  |  |  |  |  |  |
| 16. | What Can I Do for You?  | לגונה | 2:12 |  |  |  |  |  |  |
| רצועות בונוס בדיסק משנת 1996> מס' | רצועות בונוס בדיסק משנת 1996> שם | רצועות בונוס בדיסק משנת 1996> כותב(ים) | רצועות בונוס בדיסק משנת 1996> משך | רצועות בונוס בדיסק משנת 1996>  | רצועות בונוס בדיסק משנת 1996>  | רצועות בונוס בדיסק משנת 1996>  | רצועות בונוס בדיסק משנת 1996>  | רצועות בונוס בדיסק משנת 1996>  | רצועות בונוס בדיסק משנת 1996>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 13. | Call Me Lightning  | טאונסנד | 2:25 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Hanky Panky  | גרינוויץ', בארי | 3:32 |  |  |  |  |  |  |
| 15. | What Can I Do for You?  | לגונה | 2:12 |  |  |  |  |  |  |
| 16. | You Don't Own Me (גרסה בהוצאה ראשונה)   | מדארה, וייט | 2:41 |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Bad Reputation (הופעה חיה, עם The Ramainz של הראמונס)   | ג'ט, קורדל, לגונה, קופרסמית | 2:57 |  |  |  |  |  |  |
משתתפים

ג'ואן ג'ט – שירה - סולו וקולות רקע, גיטרה - מובילה וקצב
ליה הארט – leadגיטרה קצב וקולות רקע
באז צ'נדלר – גיטרה מובילה ברצועה 2
פרנק אינפנטה – גיטרה ברצועות 2, 12, 13
לו מקספילד – גיטרה מובילה ברצועה 3 ו-15
שון טיילה – גיטרה אקוסטית, 12 מיתרים ברצועה 10
סטיב ג'ונס – גיטרה בס; lead ו-rhythm guitars ברצועה 4; גיטרה בס ו-lead guitar ברצועה 11
אריק אמבל – guitar ברצועה 16 (2006)
קני לגונה – פסנתר; קלידים; קלווינט; תוף מרים; קולות רקע
ג'ף בניסטר – piano ברצועות 4 ו-11
ג'ף פיטרס – גיטרה בס; קולות רקע
ריצ'רד דיאנדראה – גיטרה בס ברצועות 3 ו-15
מיקי גרום – גיטרה בס ברצועה 12 ו-13
פול סימונס – תופים; קולות רקע
קלם בורג – תופים ברצועות 12 ו-13
פול קוק – תופים ברצועות 4 ו-11
ג'ואל טוריסי – תופים ברצועות 3 ו-15
ג'וני ארל – סקסופון ברצועות 6 ו-9
מיק איב – סקסופון ברצועות 4 ו-11
קומנדר גודוואדל – פעמונים ברצועה 7
ריצ'י קורדל – אפקטים מיוחדים; קולות רקע
מרטין וטסון – קולות רקע
ריינבו סמית – קולות רקע
הפקה
קני לגונה – מפיק
ריצ'י קורדל – מפיק
מארק דודסון – מהנדס; מפיק שותף
סטיב ג'ונס – מפיק של רצועות 4 ו-11
פול קוק – מפיק של רצועות 4 ו-11
ג'ו לאטימר – מהנדס
סטיוארט פיינס – מהנדס
בוץ' ייטס – עוזר מהנדס
מלקולם דייוויס – מאסטרינג
במצעדים > אלבום

| שנה | מצעד | מקום |
| --- | --- | --- |
| 1982 | מצעד האלבומים הצרפתי | 17 |
| 1982 | מצעד המוזיקה האוסטרלי | 45 |
| 1982 | בילבורד 200 (US) | 51 |
| 1982 | RPM100 Albums (קנדה) | 76 |
במצעדים > סינגלים

| שנה | סינגל | מצעד | מקום |
| --- | --- | --- | --- |
| 1981 | "Bad Reputation" | Mainstream Rock (USA) | 48 |
| 1982 | "Do You Wanna Touch Me (Oh Yeah)" | RPM100 Singles (Canada) | 8 |
| 1982 | "Do You Wanna Touch Me (Oh Yeah)" | Swiss Singles Top 75 | 12 |
| 1982 | "Do You Wanna Touch Me (Oh Yeah)" | מצעד המוזיקה האוסטרלי | 18 |
| 1982 | "Do You Wanna Touch Me (Oh Yeah)" | Austrian Top 40 Singles | 19 |
| 1982 | "Do You Wanna Touch Me (Oh Yeah)" | בילבורד הוט 100 (USA) | 20 |
| 1982 | "Do You Wanna Touch Me (Oh Yeah)" | Mainstream Rock (USA) | 21 |
| 1982 | "Do You Wanna Touch Me (Oh Yeah)" | מצעד הסינגלים הגרמני | 31 |
| 1982 | "Do You Wanna Touch Me (Oh Yeah)" | מצעד האלבומים של ניו זילנד | 36 |
הערות שוליים

↑  Siwek, Daniel. "Joan Jett". Music Connection Magazine.
↑  "She Loves Rock And Roll". The Philadelphia Inquirer. 20 באוגוסט 1983. "That's where the title of the album came from – from the bad reputation I had at that point, for no reason other than my association with the Runaways". {{cite news}}:  (עזרה)
↑  BAD REPUTATION by JOAN JETT, Song Facts
↑  Bad Reputation, באתר AllMusic
↑  Carson, Tom (30 באפריל 1981). "Bad Reputation". Rolling Stone. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Christgau, Robert (8 ביוני 1981). "Consumer Guide". The Village Voice. New York. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bad Reputation, באתר AllMusic
↑  Carson, Tom (30 באפריל 1981). "Bad Reputation". Rolling Stone. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rolling Stone – 50 all-time Coolest albume
↑  "Les Albums Classés par Points pendant les 80's" (בצרפתית). infodisc.fr. ארכיון מ-2017-07-14.
↑  David Kent (1993). Australian Charts Book 1970—1992. Australian Chart Book Pty Ltd, Turramurra, N.S.W. ISBN 0-646-11917-6.
↑  "Bad Reputation Billboard Albums". AllMusic. All Media Network.
↑  "Top Albums/CDs - Volume 37, No. 9, October 16, 1982". Library and Archives Canada. 16 באוקטובר 1982. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bad Reputation Billboard Singles". AllMusic. All Media Network.
↑  "Top Singles - Volume 37, No. 7, October 2, 1982". Library and Archives Canada. 2 באוקטובר 1982. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Joan Jett & The Blackhearts - Do You Wanna Touch Me (Oh Yeah)". Hitparade.ch (בגרמנית). Media Control Charts.
↑  "Joan Jett & The Blackhearts - Do You Wanna Touch Me (Oh Yeah)". Austriancharts.at (בגרמנית). Media Control Charts.
↑  "Joan Jett & the Blackhearts Awards: Billboard Singles". AllMusic. All Media Network.
↑  "Joan Jett & The Blackhearts - Do You Wanna Touch Me (Oh Yeah) (Single)". Charts.de (בגרמנית). Media Control Charts.
↑  "Joan Jett & The Blackhearts - Do You Wanna Touch Me (Oh Yeah) (song)". Charts.org.nz. Media Control Charts. אורכב מ-המקור ב-2018-02-23. נבדק ב-2018-09-18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 3e882b07-df26-32a4-921c-a4a1f5884d8f
עוזי גל

| --- | --- |

עוזיאל גל (1953)
 לידה:  15 בדצמבר 1923 ז' בכסלו ה'תרפ"ד גרמניה
 פטירה:  7 בספטמבר 2002 (בגיל 78) א' בתשרי ה'תשס"ג פילדלפיה, ארצות הברית 
 תאריך עלייה:  1936
 מדינה:  גרמניה, ישראל 
 כינוי:  עוזי
 השתייכות:  פלמ"ח  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1942–1976 (כ־34 שנים)
 תפקידים בשירות
 מפתח כלי נשק
 עיטורים
   צל"ש הרמטכ"ל   פרס ביטחון ישראל
 הנצחה
 תת-המקלע עוזי
 
עוזי (עוזיאל) גל (ז' בכסלו ה'תרפ"ד 15 בדצמבר 1923 – א' בתשרי ה'תשס"ג 7 בספטמבר 2002) היה מפתח כלי נשק ישראלי המוכר בעיקר בזכות פיתוח תת המקלע "עוזי" הקרוי על שמו.
ביוגרפיה

גל נולד בשם גוטהארד גלאס (Gotthard Glas) בויימאר שבגרמניה, לאמן והצייר היהודי אריך (לימים ערי) גלאס (Erich Glas), ולמילֵה (Miele) ממוצא גרמני. המשפחה גרה במינכן, וביתם היה מלא בכלי נשק עתיקים, באקדחים ובשריוני אבירים. בשנות ילדותו של גל התגרשו אביו ואמו, והוא עבר לחסותה של אמו. ב-1933, עם עליית הנאצים לשלטון, נשלח גל, יחד עם כל תלמידי בית הספר היהודי שבו למד, לאנגליה, ואילו אביו עלה לארץ ישראל עם משפחתו החדשה. בשנת 1936, עלה לארץ ישראל והצטרף לאב המשפחה שהתיישב בקיבוץ יגור. גל למד בנשר, ואחר כך בבית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ.
כשהיה בן 15 פיתח קשת שהייתה יכולה לירות חיצים באופן אוטומטי. ב-1942 הצטרף לפלמ"ח, ושירת בתפקידים שונים הקשורים בכלי נשק, והתנסה בפיתוח אמצעי לחימה וחריטת חלקי כלי נשק. בשנת 1943 נתפס על ידי הבריטים כשעל גופו חלקי כלי נשק, ונדון לשבע שנות מאסר (שקוצרו אחר כך לשש). הוא נשלח לכלא עכו, וביולי 1946, לאחר שזכה בחנינה, חזר לקיבוץ יגור ושב לעיסוקו - תכנון ופיתוח כלי נשק. במלחמת השחרור לקח חלק בכיבוש שפרעם ובקרבות באזור תרשיחא.
בקיץ 1949 הצטרף גל (סגן באותה עת) לקורס קציני חי"ר. ב-20 באוקטובר 1949 כתב מכתב לסא"ל מאיר זורע, מפקד בית הספר לקצינים, ולאורך 30 עמודים רשם תיאור של תת-מקלע מתוצרת ביתית. זורע שלח מכתב אל ראש מה"ד, חיים לסקוב, ובו שיבח את תת-המקלע לאחר שבחן את תכנונו. בעקבות המכתב הציב לסקוב את גל בחיל המדע, שם השתלב גל במדור לפיתוח נשק בראשות רס"ן חיים קארה. במדור פותחו גרסאות אחדות של תת-מקלע חדש שסומן ק-12. בהמשך 1950 עבר גל לתע"ש, וב-1953 השלים שם את פיתוח ה"עוזי". בצה"ל השוו בין "ק-12" ל"עוזי" וה"עוזי" נבחר בזכות מחירו הנמוך יותר.
ה"עוזי" הוצג במצעד יום העצמאות של שנת 1955. הוא נכנס לשימוש בחטיבת הצנחנים, ושימש אותה בהצלחה במבצע קדש. שמו של העוזי יצא למרחוק, והצלחתו וחדשנותו העמידו את גל בשורה אחת עם גדולי מפתחי הנשק הקל במאה ה-20, ובראשם מיכאיל קלשניקוב. כלי הנשק נקרא על שמו של עוזי גל, אף על פי שהתנגד לכך בתחילה. הוא נתן הסכמתו מכיוון שהממונים עליו סברו כי הדבר יקל על שיווקו ברחבי העולם.
בשנת 1955 הוענק לגל צל"ש הרמטכ"ל "על כושר המצאה צבאי", ובשנת 1958 הוענק לו פרס ביטחון ישראל על ידי ראש הממשלה, דוד בן-גוריון. גל היה הראשון לזכות בפרס זה.
לאחר פיתוח העוזי, המשיך גל לעסוק בתכנון ובאפיון כלי נשק קלים, והיה חלק מצוות שאפיין רובה סער חדש לצה"ל. הרוס"ר החדש נקרא "גל", שוב על שמו של עוזי גל, שנבדק על ידי חיל החימוש. הגל נועד להיות הנשק העיקרי של החיל הרגלים הישראלי בצה"ל, אבל התעשייה הצבאית ניהלה מסע שתדלנות מסיבי כדי שצה"ל יזמין את הגרסה הישראלית של הקלשניקוב, ה"גליל". בסופו של דבר, נגנז למעשה פרויקט ה"גל", ונותרו ממנו רק מעט אבות טיפוס.
חלק מהדו"חות שכתב גל בשעתו משמשים את צה"ל עד היום.
בשנת 1976 פרש גל מצה"ל, ועבר עם משפחתו להתגורר בפילדלפיה, כדי שבתו, תמר, תוכל לקבל טיפול רפואי לגידול ממנו סבלה. שם עסק בהתאמת העוזי לשוק האמריקאי. ב-1995 פיתח את הרוגר MP9, תת-מקלע שהיה מעין "עוזי משופר", אך נשק זה לא זכה להצלחה מסחרית.
הוא המשיך לתכנן כלי נשק, ועל פיתוחו האחרון, אקדח חדשני, עבד עד יומו האחרון.
עוזיאל גל נפטר בפילדלפיה ממחלת הסרטן, ונקבר בקיבוץ יגור סמוך לאשתו, אהובה, שנפטרה כ-4 שנים לפניו, ולבתו תמר שנפטרה מגידול בשנת 1984. הוא הותיר אחריו את בנו, עדו. אחיו למחצה הוא מיכאל גל.
כלי נשק שפיתח עוזי גל

עוזי
גל (רובה סער)
רוגר MP9
לקריאה נוספת

"צה"ל בחילו - אנציקלופדיה לצבא ולביטחון" (כרך 17 - תעשיות ביטחוניות), עמ' 115. בהוצאת רביבים, מהדורת ספרית מעריב.
הערות שוליים

↑  סירקין וזקס קבלו חנינה, הַבֹּקֶר, 12 ביולי 1946
↑  ראובן בן צבי, ממציא התת מקלע היה אסיר עכו, מעריב, 26 במאי 1953
↑  ראובן אשל, מי זוכר שאנשי חמ”ד היו שותפים בפיתוח ה”עוזי”, באתר "רפאל"
↑  צל"ש הרמטכ"ל שהוענק לסרן גל עוזיאל, באתר "בעוז רוחם" של צה"ל;

סרן גל עוזיאל, באתר הגבורה
↑  חולקו פרסי בטחון ישראל, הארץ, 16 במאי 1958
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413280705171  VIAF: 3108156223615405400005   WorldCat (עם VIAF): 3108156223615405400005 
שני דגמים של רוס"ר "גל"
Around the World in a Day

Around the World in a Day (בעברית: מסביב לעולם ביום) הוא אלבום האולפן השביעי של המוזיקאי האמריקאי פרינס, והשני בו חלק את הקרדיט עם להקת הליווי שלו, הרבולושן (אנ'). הוא יצא לאור ב־22 באפריל 1985 על ידי "וורנר ברדרס רקורדס" ופייזלי פארק רקורדס (אנ'). הייתה בו התנתקות במידת מה מהצליל המסחרי של קודמו המצליח מאוד "Purple Rain", ופרינס התנסה בו בסגנונות פסיכדליים ובמרקמים מוזיקליים עשירים יותר. חברת התקליטים נענתה לרצונו של פרינס והוציאה את האלבום עם יחסי ציבור מזעריים, וכן עיכבה את הוצאת הסינגלים עד כמעט חודש לאחר צאתו של האלבום לאור.
"Around the World in a Day" הוא האלבום השני של פרינס ו"הרבולושן" שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200. שניים מבין ארבעת הסינגלים שלו הגיעו לטופ 10 במצעד בילבורד הוט 100: "Raspberry Beret" ו־"Pop Life". לאחר מותו של פרינס ב־2016, "Raspberry Beret" צעד מחדש בבילבורד הוט 100 והגיע למקום ה־33. "Around the World in a Day" הוסמך למעמד פלטינה כפולה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי ב־2 ביולי 1985.
רקע

ההקלטות ל־"Around the World in a Day" החלו בסשנים שקדמו לסיום הקלטות "Purple Rain". לאחר שישה חודשי הופעות של "גשם סגול", פרינס חזר להקליט. השראה ראשונית לצליל של האלבום הגיעה מדמו שהקליט דייוויד קולמן, אחיה של חברת "הרבולושן" ליסה קולמן (אנ'), דמו שהפך בסופו של דבר לשיר הנושא.
האלבום הוקלט באולפנים שונים. חלק מהשירים הוקלטו באולפן מאולתר, Flying Cloud Drive Warehouse שב־‏Eden Prairie (אנ'), מינסוטה. האולפן היה מחסן עם קירות עץ וגג מפח שהוסב לאולפן. פרינס החל להשתמש במקום, להקלטות ולחזרות עם "הרבולושן", במאי 1984. התנאים במקום היו בסיסיים: עמדת ההקלטה הייתה על הריצפה, ללא הפרדה בינה לבין הנגנים כפי שמקובל באולפן הקלטות. לדברי סוזן רוג'רס, טכנאית הקול, פרינס אהב את האווירה ה"מאולתרת, עם מנטליות של בית ספר בית".
השוני בין האולפנים גרם להבדלי איכות בין השירים: "Paisley Park", שהוקלט במחסן, הוא באופן יחסי גולמי וגס לעומת ההקלטה העדיפה של "Pop Life", שהוקלט באולפן רגיל. רוג'רס אומרת שבשביל פרינס, הדקויות של ההבדלים באיכות הצליל היו "משניות לקסם שבביצוע מסוים":
הוא לא היה קפדן בדיוק באודיו [...] הוא הכיר בכך שאף אחד לא נכנס לחנות התקליטים לחפש צלילים, הוא הולך לשם לחפש מוזיקה. מה שהוא היה צריך מציוד האודיו ומהאנשים שהפעילו אותו זה רק לתת לאות לזרום – לא לתת לשום דבר להתקלקל או לגרום לו לעצור. התשובה הייתה חייבת תמיד להיות 'כן' – אז היית צריך להבין איך לבצע את זה!
צליל האלבום הוא בסגנון פסיכדלי דחוס, ונעשה בו שימוש בכלים לא שגרתיים ובמילים מסתוריות. הצליל והעטיפה של האלבום עוררו השוואות לאלבומם של "הביטלס" "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band". פרינס דיבר בריאיון על הצליל הפסיכדלי, העטיפה וההשוואות:
ההשפעה לא הייתה 'הביטלס'. הם היו נהדרים עבור מה שהם עשו, אבל אני לא יודע איך זה היה מחזיק מעמד היום. העטיפה נבעה מזה שחשבתי שלאנשים נמאס להסתכל עלי. מי רוצה עוד תמונה שלו? הייתי רוצה כל כך הרבה תמונות רק של האישה שלי, אז הייתי רוצה את הדבר האמיתי. מה שהיה קצת יותר התרחשות מעוד סתם תמונה, היה אם הייתה איזושהי דרך שבה יכולתי להתממש בעריסות של האנשים כשהם משמיעים את התקליט. לא מפריע לי [שהאלבום מכונה 'פסיכדלי'], משום שזו הייתה התקופה היחידה בהיסטוריה הקרובה שילדה שירים וצבעים. 'לד זפלין', לדוגמה, יגרמו לך להרגיש שונה בכל שיר.
את עטיפת האלבום צייר האמן האמריקאי ג'ים וורן (אנ').
הצלחה וביקורת

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
AllMusic: 
בלנדר (אנ'): 
שיקגו סאן-טיימס: 
אנטרטיינמנט ויקלי: C
הגרדיאן: 
פיצ'פורק: 8.8/10
קיו: 
מדריך האלבומים של רולינג סטון (אנ'): 
מדריך האלבומים האלטרנטיבי של ספין (אנ'): 4/10
וילג' ווייס: -B
אף על פי שיחסי הציבור לאלבום היו מועטים באופן מכוון, והמוזיקה הייתה באופן כללי פחות נגישה לרדיו מאשר זו של "Purple Rain", בכל זאת שני סינגלים ממנו היו להיטי טופ 10 בארצות הברית – שם גם האלבום הגיע למעמד פלטינה כפולה. הביקורות בזמן היציאה לאור היו מעורבות, אך ביקורות רטרוספקטיביות מתארות את האלבום כמשובח.
לדברי פרינס, ג'ורג' קלינטון אהב מאוד את האלבום.
בביקורת רטרוספקטיבית חיובית, אלן לייט מ"פיצ'פורק" תיאר את האלבום במילים ”פרויקט אמיץ ומאוד אישי, שחוקר צלילים ורעיונות שהיו כמעט מהממים בהגיעם מאייקון פופ בשיאו”.
סימון פרייס מ"הגרדיאן" כתב: ”תמיד נשמע יותר טוב ממה שאתה חושב שיהיה, כשאתה מבקר שוב”.
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי פרינס (למעט היכן שמצוין אחרת).
| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Around the World in a Day (פרינס, ג'ון ל. נלסון (אנ') (אבא של פרינס), דייוויד קולמן)   | 3:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Paisley Park  | 4:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Condition of the Heart  | 6:48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Raspberry Beret  | 3:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Tamborine  | 2:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 6. | America  | 3:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Pop Life  | 3:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | The Ladder (פרינס, ג'ון ל. נלסון)   | 5:29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Temptation  | 8:18 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 42:33 |  |  |  |  |  |  |  |
מצעדים > מצעדים שבועיים

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1985)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1985)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1985)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 7 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 12 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ | 4 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 10 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 1 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 5 |
|  נורווגיה | VG-lista | 10 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 16 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 16 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 1 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 8 |
האלבום צעד מחדש לאחר מות פרינס ב־2016.
|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2016)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2016)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2016)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 51 |
|  צרפת | SNEP | 134 |
מצעדים > סינגלים

מיקומי שיא בבילבורד ובמצעד הסינגלים הבריטי.
| סינגל | מצעד | מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
| Raspberry Beret | בילבורד הוט 100 | 2 |
| Raspberry Beret | מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ | 4 |
| Raspberry Beret | מצעד הסינגלים הבריטי | 25 |
| Paisley Park (לא יצא בארצות הברית) | מצעד הסינגלים הבריטי | 18 |
| Pop Life | בילבורד הוט 100 | 7 |
| Pop Life | מצעד שירי ה-R&B/היפ הופ | 8 |
| Pop Life | מצעד הסינגלים הבריטי | 60 |
| America (לא יצא בבריטניה) | בילבורד הוט 100 | 46 |
| America (לא יצא בבריטניה) | מצעד שירי ה-R&B/היפ הופ | 35 |
נתוני מכירות

| מדינה | הסמכה | יחידות מאושרות / מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה ×2 | 2,000,000^ |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | זהב | 100,000^ |
| ניו זילנד (RMNZ) | זהב | 7500^ |
^אומדן היחידות המופצות מבוסס על הסמכת האלבום בלבד
ביאורים

↑  ו־Flying Cloud Drive Warehouse, אידן פריירי, מינסוטה להקלטת "The Ladder".
Castle on the Hill

"Castle on the Hill" (בעברית: "הטירה על הגבעה") הוא שיר שבוצע על ידי הזמר והיוצר הבריטי אד שירן. הוא יצא בתור הורדה דיגיטלית ב-6 בינואר 2017 כסינגל כפול לאלבום האולפן השלישי שלו, ÷ (2017), יחד עם "Shape of You". השיר נכתב והופק על ידי אד שירן ובני בלנקו.
רקע

השיר עוסק בביתו של שירן בעיירה פרמלינגהאם (אנ'), ומוזכרים סיפורים על עישון והשתכרות שלו עם חבריו במקום, וכן על לחיות את החיים בתור נער מתבגר. בינואר 2017, שירן הוזמן להופיע בטירה.