האיש במבוך
תמצית העלילה

ריצ'רד מולר, שהיה בעברו שגריר בכיר של כדור הארץ ומילא עשרות משימות למושבות אנושיות על כוכבים רחוקים, נאלץ לגלות לכוכב לכת מרוחק ונטוש בשם למנוס (כשם האי עליו ננטש פילוקטטס). בלמנוס הוא חי במרכז עיר הבנויה כמבוך, שנבנתה על ידי גזע שנכחד מיליוני שנים קודם לכן. האזורים החיצוניים של המבוך עמוסים במלכודות שנועדו למנוע כניסה של פולשים אל העיר, מלכודות שגבו חייהם של יצורים תבוניים רבים שניסו לחדור אליו. מולר, היחידי שהצליח לחדור אל המבוך, הוא התושב התבוני היחיד שלו.
מולר נאלץ לגלות מהחברה האנושית עקב משימה שביצע כשהיה בשיא הקריירה הדיפלומטית שלו. הדיפלומט הבכיר צ'ארלס בורדמן, שהכיר את מולר שנים רבות, הציע לו הצעה קוסמת – ליצור קשר עם חייזרים תבוניים החיים על כוכב לכת המקיף את הכוכב בטא הידרי, קשר ראשון של האנושות עם גזע חייזרי תבוני. למרות הסכנה, מולר, החולם לרשום את שמו על דפי ההיסטוריה כשגריר האנושי הראשון הפוגש גזע חייזרי, נענה להצעה. מולר מבלה חמישה חודשים בחברת החייזרים על כוכבם, ונראה שאינו מצליח ליצור איתם קשר – אך עם שובו הוא מגלה שהחייזרים ביצעו שינוי כלשהו במוחו, והוא מקרין החוצה את כל רגשותיו ותחושותיו, על כל הכיעור הנסתר בסודות הנשמה האנושית. כתוצאה מכך, בני אדם אחרים לא יכולים לשהות במחיצתו. כל ניסיונות הגילוי של מקור המחלה והדרך לרפאה נכשלו, ומולר גלה ללמנוס תוך שהוא מתאמץ להסתיר את עקבותיו.
תשע שנים לאחר מכן מגיע בורדמן בראש משלחת ללמנוס ומפר את בדידותו של מולר. המשלחת של בורדמן ממפה דרך אל תוך המבוך, תחילה בעזרת רובוטים ולאחר מכן בעזרת חיילים מתנדבים, שרבים מהם מוצאים את מותם במלכודות המבוך. נד רולינס, דיפלומט צעיר ובן טיפוחיו של בורדמן, נמצא אף הוא במשלחת ועליו מוטלת המשימה למשוך את מולר החוצה מהמבוך, כיוון שאביו המנוח של רולינס היה ידידו הטוב של מולר. בורדמן והאנושות כולה זקוקים למולר כיוון שהתגלה גזע חייזרי נוסף, מחוץ לגלקסיה, גזע מתקדם שפרטיו מתקשרים זה עם זה באופן טלפתי; היצורים בני אותו הגזע הם בעלי מידות ענקיות ומוגבלים מאוד מבחינה פיזית, אך ביכולתם לשעבד גזעים נחותים, ולמעשה הגיעו כבר אל גלקסיית שביל החלב ושעבדו בני אדם תושבי מושבות מרוחקות. בני האדם אינם מצליחים ליצור עם חייזרים אלה קשר ולהביא לידיעתם שהאדם הוא גזע תבוני; ההנחה היא שמולר, דווקא בשל היותו מקרין את נשמתו, יוכל לגרום לחייזרים להבין שהאדם הוא גזע תבוני, ואולי להציל את הגזע האנושי כולו משעבוד.
לאחר שהדרך למרכז המבוך מופתה, מגיע רולינס למרכז המבוך ופוגש את מולר. על אף השפעתה של הקרנת נפשו של מולר, ותחת הוראות של בורדמן, קושר רולינס – תחת מעטה שקרים שהוא עצמו סולד מהשימוש בהם - קשר עם מולר הנאבק בין מרירותו כלפי הגזע האנושי לבין רגש הנאמנות שלו. לאחר שנכשלים מספר ניסיונות למשוך את מולר החוצה, מבטיח לו רולינס שהתגלה מרפא למחלתו שיאפשר לו לשוב לחברת בני אדם – מרפא שלמעשה אינו קיים.
כאשר מולר מתפתה ומסכים לצאת מן המבוך, מצפונו של רולינס גובר עליו והוא מספר למולר את האמת – אלא שבורדמן, שצפה אפשרות כזו, מגיע אף הוא למרכז המבוך עם מספר חיילים ומתעמת עם מולר. לאחר דין ודברים קשה שבמהלכו מוסר רולינס למולר כלי נשק, ומפקיד את גורלו ואת גורל האנושות כולה בידיו – מחליט מולר להיענות לבורדמן ולצאת למשימה בכל זאת.
מולר מוטס לקצה הגלקסיה ונשאב אל תוך ספינה של החייזרים, הקוראים את נשמתו באמצעות מחלתו; עם שובו פוגש מולר את רולינס, והשנים מגלים שהקרנת נפשו של מולר אינה קיימת עוד, ושהוא נרפא וכשיר לחזור לחברת בני אנוש. לאכזבתו של רולינס, מולר בוחר שלא לשוב לכדור הארץ ולחברה האנושית; במקום זאת הוא בוחר לחזור לבדידותו, בעיר המבוך שעל למנוס. בעוד בורדמן בטוח שמולר יתחרט ביום מן הימים וישוב לכדור הארץ, רולינס מאמין שמולר לא ישוב עוד.
בסוף הספר לא נודע מה הייתה תגובת החייזרים לביקורו של מולר אצלם, ולקריאת נשמתו; גם גורלו של מולר לא נודע. לעומת זאת נודע כי בהשראתו של מולר, הלך רולינס בדרכו והפך לשגריר המדלג ממשימה למשימה ומהרפתקה להרפתקה בין העולמות.
הספר יצא לאור בעברית בהוצאת זמורה ביתן, עבור "מועדון קוראי מעריב", בשנת 1979, בתרגומו של שלמה גונן.