stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Call of Duty: Black Ops 2
עלילה

רוב המשחק מתרחש בשנת 2025, ומציג אירועים, כלי נשק וסביבה עתידנית. העלילה מתרחשת במלחמה עתידית הפורצת בעקבות פריצה למערכות של ארצות הברית אשר מפנה את כלי הנשק שלה כלפיה.
הסיפור מתחיל בשנת 2025 כאשר בנו של אלכס מייסון (גיבור Call of Duty: Black Ops), דייוויד מייסון, משרת ביחידת 'אריות-הים' של המרינס ומגויס ללחימה כנגד ראול מננדז, טרוריסט בינלאומי ומנהיג ארגון הטרור "קורדס דיא"(Cordis Die). הסיפור כולל גם מספר פלשבקים לאירועים שונים בהשתתפות אביו של דייוויד, מייסון, כאשר בהם מתגלה העובדה שפרנק-וודס [שותפו של אלכס מייסון בחוליית 'בלק-אופס' מהכומתות-הירוקות שנלחמה בוויטקונג] שרד את הפיצוץ, ודייוויד מייסון מתחקר אותו בשביל לברר על מות אביו, וודס נאלץ לספר לו שמייסון, הדסון והוא נשלחו ביחד עם הריינג'רז שפעל בלחימת ארצות הברית בפנמה - לתפוס טרוריסט בשם ראול מננדז.
מננדז ידע זאת וטמן להם מלכודת, בגלל תרמית וודס ירה במייסון שהיה רעול פנים בחשבו שהוא מננדז, מננדז ירה ברגליו של וודס [ומאז וודס נכה] והרג את הדסון.
לאחר מכן הצי של ארצות הברית באוקיינוס-ההודי מבצע פלישה לתימן כדי לתפוס את מננדז שמאז נהפך לשליט על צבא-טרור והוא מנסה לגרום למלחמת עולם בין ארצות הברית לרוסיה, הוא נתפס אך נמלט שוב ובינתיים רוסיה נכנסת למלחמה עם ארצות הברית ופולשת למערב ארצות הברית.
במשחק הזה ישנם מספר קטעים שבהם השחקן יכול לבצע בחירה חופשית, למשל האם הרפר ימות או פריד, האם מננדז ייתפס לבסוף או ימות, שזהו חידוש לגבי המשחקים בסגנון זה (אפשרות זו מופיעה במשחקים אחרים שיצאו לאחר מכן).
עלילה > משימות Strike Force

לאורך סיפור המשחק נפתחות משימות צד הנקראות משימות Strike Force הדומות למשימות special ops מהמשחק call of duty; modern warfare-3. משימות אלו מהוות הרחבה לסיפור המשחק, וניתן לבצע אותן בכל זמן-בין אם במהלך סיפור המשחק ובין אם בסופו.
במשימות ה Strike Force קיימת האפשרות לבחור אם להיות חייל רגלי או רובוט עתידי. בשונה מהמשימות הרגילות אם החייל/רובוט נהרג במשימה כזאת הוא חוזר להתחלה, כך שזה מאמן את השחקן להילחם במקצועיות.
עלילה > זומבים

במשחק זה יש שלושה מצבי זומבים:
"הישרדות" (Survival) - המצב המוכר מהמשחקים: Call of Duty: Black Ops ו-Call of Duty: World at War.שהשחקנים מתבצרים במבנים ושורדים גלים אחרי גלים של זומבים
"המעבר" (ברומנית, Tranzit) - השחקנים יכולו לשוטט חופשי בסביבה פתוחה ברגל או באוטובוס. לאורך הדרך תוכלו לאסוף פריטים מהסביבה ולהשתמש בהם כדי "לבנות" דברים כמו נשק, כלים וחפצים אחרים שיסייעו לפתוח אזורים נוספים פוסט-אפוקליפטיים של העולם. כמו במשחקים הקודמים, מצב זה יאפשר 1–4 שחקנים אבל האופי הפתוח של המפה במצב זה כעת מוסיף שכבה חדשה של אסטרטגיה למשחק.
"צער" (Grief) - מצב זה משתמש באותם האזורים הנמצאים במצב הישרדות. מצב זה תומך בעד 8 שחקנים, שתי קבוצות בעלות ארבעה שחקנים בכל קבוצה אשר מתחרות אחד נגד השני. המטרה של כל קבוצה היא פשוט לשרוד זמן רב יותר מהקבוצה השנייה. אף על פי שאתה לא תוכל להרוג את חברי הקבוצה היריבה, אתה יכול לעכב אותם אסטרטגית. על ידי עשיית דברים אשר יקשו על הקבוצה היריבה, אתה יכול להגדיל את הסיכויים שלך לניצחון.
הערות שוליים

↑  עודד ירון, Call of Duty: Black Ops 2: בחזרה לעתיד, באתר הארץ, 2 במאי 2012
↑  רשמי: Call of Duty: Black Ops 2, עובר לעתיד באתר GadgetSpot,‏ 02.05.12
↑  קול אוף דיוטי: בלאק אופס 2 (2012) באתר Games.co.il
| סדרת משחקי Call of Duty |
| --- | --- | --- |
| משחקים | משחקים |  |
| מלחמת העולם השנייה | Call of Duty • ‏Call of Duty 2 • ‏Call of Duty 3 • ‏Call of Duty: Vanguard |  |
| Modern Warfare | Call of Duty 4: Modern Warfare • ‏Call of Duty: Modern Warfare 3 • Call of Duty: Modern Warfare 2‏ • Call of Duty: Modern Warfare (2019)‎ |  |
| Black Ops | Call of Duty: World at War • ‏Call of Duty: Black Ops • ‏Call of Duty: Black Ops 2 • ‏Call of Duty: Black Ops 3 • ‏ Call of Duty: Black Ops Cold War |  |
| משחקים אחרים | Call of Duty: Ghosts • ‏Call of Duty: Advanced Warfare • Call of Duty: United Offensive ‏ • Call of Duty: Finest Hour ‏ • Call of Duty 2: Big Red One ‏ • Call of Duty: Roads to Victory ‏ • Call of Duty 4: Modern Warfare - Nintendo DS ‏ • Call of Duty: Modern Warfare – Mobilized ‏ • Call of Duty: Modern Warfare 3 downloadable content ‏ • Call of Duty: Modern Warfare 3 – Defiance ‏ • Call of Duty: World at War – Final Fronts ‏ • Call of Duty: World at War - Nintendo DS ‏ • Call of Duty: World at War – Zombies ‏ • Call of Duty: Black Ops – Zombies ‏ • Call of Duty: Black Ops – Declassified |  |
| שונות | שונות |  |
| דמויות | Captain Price |  |
| מדיה | Modern Warfare 2: Ghost ‏ • Find Makarov: Operation Kingfish ‏ • Not Ready to Die ‏ • Carry On |  |
| אחרים | Controversies surrounding Call of Duty: Modern Warfare 2 ‏ • Call of Duty: Elite ‏ • Call of Duty: Experience 2011 • Press F to pay respects |  |
| אולפני פיתוח | Activision ‏ • Amaze Entertainment ‏ • Aspyr ‏ • Exakt Entertainment ‏ • Gray Matter Interactive ‏ • Ideaworks Game Studio ‏ • Infinity Ward ‏ • n-Space ‏ • נוקיה ‏ • nStigate Games ‏ • Raven Software ‏ • Rebellion Developments ‏ • Sledgehammer Games ‏ • Spark Unlimited ‏ • Treyarch |  |
קטגוריה:Call of Duty
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16693925f (data)  MusicBrainz work: 31be9fbc-d6b0-4436-9b5e-55e8399e4155
אבי ויגדרזון

| --- | --- |
ויגדרזון, 2012
ויגדרזון, 2012
 לידה:  9 בספטמבר 1956 (בן 68) ישראל 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום מגורים:  ישראל ישראל ארצות הברית ארצות הברית
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת פרינסטון  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 מנחה לדוקטורט:  ריצ'רד ליפטון 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון 
 תלמידי דוקטורט:  דורית אהרונוב, יוסי גיל, אביעד כהן, מאוריסיו קרצ'מר, יורי רבינוביץ', אילן נוימן, רונן שאלתיאל, אלי בן ששון, מוטי רייף, רן רז, רועי ארמוני, רפי היימן, Prabhakar Lakshman Ragde, אמיר שפילקה 
 פרסים והוקרה:  פרס גדל (2009)  פרס קנות' (2019)  פרס אבל (2021)  פרס דייקסטרה (2023)  עמית ACM (2018)  מדליית אבקוס של האיחוד המתמטי הבין-לאומי (1994)  פרס ג'וסיה וילארד גיבס (2008)  פרס טיורינג (2023) 
 www.math.ias.edu/avi/
 תרומות עיקריות
 מחקרים בסיבוכיות חישובית
 
אָבִי (אביחי) וִיגְדֶרְזוֹן (נולד ב-9 בספטמבר 1956) הוא מתמטיקאי ומדען מחשב ישראלי, העוסק בסיבוכיות חישובית. פרופסור במכון למחקר מתקדם שבפרינסטון, ניו ג'רזי. זוכה פרס אבל לשנת 2021 (עם לסלו לובאס ההונגרי) ופרס טיורינג לשנת 2023.
ביוגרפיה

ויגדרזון נולד וגדל בחיפה. סיים את בית הספר הריאלי בחיפה ב-1974. ב-1980 השלים תואר ראשון במדעי המחשב בפקולטה למדעי המחשב של הטכניון בהצטיינות יתרה. ב-1983 סיים דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון שבניו ג'רזי. עבודת המחקר שלו עסקה בסיבוכיות קומבינטורית בהדרכת ריצ'רד ג'. ליפטון. את הפוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובמרכז המחקר של IBM בסן חוזה שבקליפורניה, בהדרכת ריצ'רד קארפ.
ב-1986 התקבל כחבר בסגל האוניברסיטה העברית בירושלים, ובגיל 30 קיבל דרגת פרופסור. בין 1993–1995 כיהן כראש המכון למדעי המחשב באוניברסיטה, וב-1994 זכה במדליית אבקוס של האיחוד המתמטי הבין-לאומי על תרומת מחקריו בסיבוכיות חישובית לתחום תורת האינפורמציה. בשנות ה-90 של המאה ה-20 כיהן גם כמרצה אורח באוניברסיטת פרינסטון ובמכון למחקר מתקדם שם. הוא התקבל למשרה קבועה במכון למחקר מתקדם ב-1999 וב-2003 הפסיק עבודתו באוניברסיטה העברית.
ב-2009 זכה ביחד עם עומר ריינגולד וסליל ודהן בפרס גדל על פיתוח "מכפלת הזיג-זג" של גרפים.
במרץ 2021 הוכרז ויגדרזון כחתן פרס אבל (הוא חולק את הפרס עם לסלו לובאס מהונגריה).
באפריל 2024 זכה בפרס טיורינג על תרומתו להבנת האקראיות בחישוביות ובמתמטיקה.
תחומי מחקר עיקריים

תורת הסיבוכיות
חישוב מקבילי
קומבינטוריקה ותורת הגרפים
אלגוריתמים קומבינטוריים לאופטימיזציה
אקראיות והצפנה
רשתות נוירונים ורשתות מבוזרות
הישגים אקדמיים

במהלך הקריירה האקדמית שלו פרסם אבי ויגדרזון כ-250 מאמרים, בנוסף ל-204 מאמרים שכתבו סטודנטים שלו או דוקטורנטים במעבדתו.
רוב מחקריו פורצי הדרך היו בתחום סיבוכיות חישובית. נושא זה עוסק בכמות המשאבים (דוגמת זמן, מספר ליבות) שנדרשים לפתרון בעיה מסוימת ובייעול האלגוריתמים. נושא זה נבדל מתחום החישוביות שעוסק בשאלה האם בעיה נתונה אפשרית לפתרון.
ויגדרזון הוא עורך או עוזר עריכה של חמישה כתבי עת מדעיים.
פרסים והוקרה

ויגדרזון קיבל פרסים רבים:
1986–1989 – מלגת אלון.
1989 – מענק מחקר על שם נומי מ. ברגמן.
1994 – מדליית אבקוס של האיחוד המתמטי הבין-לאומי.
1994 – פרס נשיא האוניברסיטה העברית ע"ש פרופ' יורם בן-פורת לחוקר צעיר מצטיין.
2008 – פרס קוננט למאמרים יוצאי דופן על שם לוי ל. קוננט.
2008 - פרס ג'וסיה וילארד גיבס
2009 – פרס גדל למאמרים יוצאי דופן בתחום מדעי המחשב התאורטיים על שם קורט גדל.
2019 – פרס קנות'.
2021 – פרס אבֶּל על תרומתו לתורת הסיבוכיות. הוא חולק פרס זה עם עמיתו ההונגרי לסלו לובאס.
2023 - פרס דוקטור לשם כבוד על תרומתו בתחומי התאוריה של מדעי המחשב ובמתמטיקה נדירה
2023 - פרס דייקסטרה על מאמר שכתב יחד עם מיכאל בן-אור ושפי גולדווסר, שבו פיתחו חישוב רב-משתתפים בטוח עם בטיחות מבוססת תורת האינפורמציה
2023 - פרס טיורינג למדעי המחשב על תרומתו לתאוריית המחשוב, ולהבנת תפקיד האקראיות בחישוב
חיים אישיים

ויגדרזון נשוי לעדנה, אותה הכיר בעת לימודיהם בטכניון בחיפה, ולהם שלושה ילדים.
סוזן שטרומן

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1954 (בת 70) וילמינגטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת דלאוור 
 בן או בת זוג:  מייק אוקרנט (1996–1999) 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר למחזמר (2001)  פרס לוסיל לורטל לבמאי הטוב ביותר (2000)  פרס ליגת הדרמה (2011)  Lucille Lortel Award for Outstanding Choreographer (2010)  פרס ליגת הדרמה (2001)  פרסי הכוריאוגרפיה האמריקנים 
 
סוזן שטרומן (באנגלית: Susan Stroman; ‏17 באוקטובר 1954) היא כוריאוגרפית ובמאית של מחזות זמר בברודוויי וברחבי אמריקה, זוכת פרס טוני ופרס אוליבייה. מעבודותיה הידועות: ”Crazy for You”, “Contact”,” The Scottsboro Boys”. סוזן זכתה ב-5 פרסי טוני על הכוריאוגרפיה הטובה ביותר ועל הבימוי הטוב ביותר (1992, 1995, 2000, 2001), בפרס אמי על מופע ריקוד קלאסי יוצא מן הכלל (2001) ובאשת שנה של מגזין “glamour” בשנת 2001.
קורות חיים

שטרומן נולדה ב-17 באוקטובר 1954 בווילמינגטון, דלאוור להוריה צ'ארלס ופרנסיס שטרומן. בילדותה נהגה שטרומן לרקוד לצלילי הנגינה של אחיה קרוקי שטרומן. בגיל 5 התחילה סוזן לרקוד ב – “Anna Marie’s Dance Studio”. כשהגיעה לגיל 9 נולדה אחותה הקטנה דבי שטרומן, וכשהייתה בת 11 סוזן רקדה ב – “Steel Pier” שבאנטלנטיק סיטי במשך 3 שנים. כשהגיעה לגיל 14 התחילה ללמוד ריקוד ב-"אקדמיית הריקוד של ווילמינגטון". בגיל 18 היא התחילה לעבוד ככוראוגראפית במספר הפקות של מחזות זמר קהילתיים. ב-1973 שטרומן התחילה ללמד במרכז הריקוד של דלאוור למשך שנתיים. לאחר מכן, היא וחברתה הטובה – דבי באומה – הפכו לצמד ריקוד בשם "לינדזי וסאני" והופיעו ב – “Fisherman's Wharf” בסן פרנסיסקו, מה שהוביל את שטרומן להופיע ב – "tonight show” .שנה אחרי, שטרומן סיימה את לימודיה באוניברסיטה של דלאוור עם תואר ראשון באומנויות. שטרומן ביצעה את ההופעה המקצועית הראשונה שלה על במה בשנת 1977 במחזמר “hit the deck” בבית האופרה – “goodspeed” . משנת 1978 עד היום, שטרומן ממשיכה להופיע, לביים וליצור כוריאוגרפיה במחזות זמר מצליחים.
פעילות מקצועית

הפריצה הגדולה הראשונה של שטרומן בתחום הכריאוגרפיה הייתה בשנת 1987 כאשר היא הייתה אחראית כוריאוגרפיה במחזמר “Flora the Red Menace” ומאז הקריירה שלה רק התקדמה והצליחה יותר ויותר עם תפקידים בכוריאוגרפיה של מחזות זמר כמו “Don Giovanni” "A Little Night Music” ו And the World” Goes ‘Round”. ב-1991 שטרומן שכרה את הסוכנת הראשונה שלה – פלורה רוברטס – אשר קידמה את הקריירה שלה השיגה לה תפקידים במחזות זמר אשר שודרו בטלוויזיה בערוצים כמו HBO (liza stepping out) וPBS (An Evening with the Boston Pops: A Tribute to Leonard Bernstein).
פרסים והישגים מרכזיים

עד שבשנת 1992 שטרומן עבדה ככוריאוגרפית למחזמר ברודוויי הראשון שלה “Crazy for You” שעליו היא גם זכתה בפרס הטוני הראשון שלה על הכוריאוגרפיה הטובה ביותר. לאחר מכן שטרומן הייתה מועמדת לפרסים רבים על מחזות זמר שבהם עבדה ככוריאוגרפית, ביניהם פרסי אמי ופרסי טוני. בנוסף, הופיעה שטרומן בשערים של הרבה מגזינים פופולריים כמו “the new York magazine” “theater week” “Glamour” “Dance Magazine”. בשנת 1995 קיבלה שטרומן את פרס הטוני השני שלה על המחזמר “show boat” ו-3 שנים לאחר מכן, שטרומן קיבלה תפקיד ככוריאוגרפית במחזמר המוצלח של וורנר ברוס – “you’ve got mail”. בשנת 2000, יצא המחזמר “contact” אשר שטרומן ביימה ויצרה, המחזמר זכה להערכה רבה מהקהל ושטרומן זכתה בפרס הטוני השלישי שלה על "המחזמר הטוב ביותר". שנה לאחר מכן זכתה שטרומן בפרס הטוני הרביעי והחמישי שלה על בימוי והכנת הכוריאוגרפיה של המחזמר “The Producers”, מה שסימן את הפעם הראשונה שאישה קיבלה פרסי טוני על בימוי והכנת הכוריאוגרפיה של אותו מחזמר. בשנת 2002 זכתה שטרומן בפרס הספרייה הקהילתית של ניו יורק על הישגים יוצאים מן הכלל בתחומי האומנות והתרבות. שנתיים לאחר מכן שטרומן הופיעה בתוכנית הפופולרית "curb your enthusiasm" בנוסף לכך שעשתה חלק מהכוריאוגרפיה לסדרה. באותה שנה, שטרומן עשתה את הכוריאוגרפיה למופע בלט שלם ב – “New York Ballet” עם “Double Feature: The Blue Necklace and Makin' Whoopee” והייתה האשה הראשונה שעשתה זאת. בשנת 2005, עיריית מנהטן הכריזה על ה-10 באוקטובר כ"יום סוזן שטרומן". 5 שנים לאחר מכן, בשנת 2010, עשתה שטרומן את הכוריאוגרפיה למחזמר “The Scottsboro Boys” אשר היה מועמד ל-12 פרסי טוני, שטרומן זכתה בפרס “Astaire” "לכוריאוגרפיה יוצאת מן הכלל" על עבודתה במחזמר זה. בשל הישגיה, תיאטרון "ויינייארד" ייסד את פרס "סוזן שטרומן" לבימוי בשנת 2013. בשנת 2022 ביימה שטרומן את המחזמר של סלינה פילינגר – “POTUS: Or, Behind Every Great Dumbass Are Seven Women Trying to Keep Him Alive”, שזהו המחזמר האחרון שהיא ביימה עד היום.
סגנון כוראוגרפי

במחזות זמר בהם שטורמן הייתה אחראית הכוריאוגרפיה, היא אהבה לתת סגנון אחיד של כוריאוגרפיה לכל המחזמר. לדוגמה, במחזמר שלה "Big Fish" שטורמן השתמשה בסגנון בשם "ריקוד קצבי" בו הריקוד תואם לקצב השיר וצלילי הריקוד בעצמם הם חלק מהמוזיקה (לדוגמה, ריקוד סטפס). כל ריקוד במחזמר השתמש בסוג שונה של ריקוד (ריקוד אחד השתמש בתיפוף על הגוף, ריקוד אחר השתמש בסטפס, ריקוד אחר השתמש בטכניקה ששמה "Flatfooting" וכו') אך לכל קטעי הריקוד היה את המכנה המשותף של ריקוד קצבי.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | פרס טוני | הכוריאוגרפיה הטובה ביותר | Crazy for You | זכייה |  |
| 1993 | פרס אוליבייה | כוריאוגרף התיאטרון הטוב ביותר | Crazy for You | זכייה |  |
| 1995 | פרס טוני | הכוריאוגרפיה הטובה ביותר | ספינת השעשועים | זכייה |  |
| 1996 | פרס טוני | הכוריאוגרפיה הטובה ביותר | Big | מועמדות |  |
| 1997 | פרס טוני | הכוריאוגרפיה הטובה ביותר | Steel Pier | מועמדות |  |
| 1999 | פרס אוליבייה | כוריאוגרף התיאטרון הטוב ביותר | אוקלהומה! | זכייה |  |
| 2000 | פרס טוני | הבימוי הטוב ביותר של מחזמר | The Music Man | מועמדות |  |
| 2000 | פרס טוני | הבימוי הטוב ביותר של מחזמר | Contact | מועמדות |  |
| 2000 | פרס טוני | הכוריאוגרפיה הטובה ביותר | Contact | זכייה |  |
| 2000 | פרס טוני | הכוריאוגרפיה הטובה ביותר | The Music Man | מועמדות |  |
| 2001 | פרס טוני | הבימוי הטוב ביותר של מחזמר | המפיקים | זכייה |  |
| 2001 | פרס טוני | הכוריאוגרפיה הטובה ביותר | המפיקים | זכייה |  |
| 2003 | פרס אוליבייה | כוריאוגרף התיאטרון הטוב ביותר | Contact | מועמדות |  |
| 2005 | פרס אוליבייה | הבמאי הטוב ביותר | המפיקים | מועמדות |  |
| 2005 | פרס אוליבייה | כוריאוגרף התיאטרון הטוב ביותר | המפיקים | מועמדות |  |
| 2011 | פרס טוני | הבימוי הטוב ביותר של מחזמר | The Scottsboro Boys | מועמדות |  |
| 2011 | פרס טוני | הכוריאוגרפיה הטובה ביותר | The Scottsboro Boys | מועמדות |  |
| 2014 | פרס אוליבייה | הבמאי הטוב ביותר | The Scottsboro Boys | מועמדות |  |
| 2014 | פרס אוליבייה | כוריאוגרף התיאטרון הטוב ביותר | The Scottsboro Boys | מועמדות |  |
| 2014 | פרס טוני | הכוריאוגרפיה הטובה ביותר | Bullets Over Broadway | מועמדות |  |
| 2023 | פרס טוני | הכוריאוגרפיה הטובה ביותר | ניו יורק, ניו יורק | מועמדות |  |
| 2024 | פרס אוליבייה | כוריאוגרף התיאטרון הטוב ביותר | Crazy for You | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Susan Stroman, IMDb
1 2  Timeline — Susan Stroman, www.susanstroman.com
↑  Susan Stroman – Broadway Cast & Staff | IBDB, www.ibdb.com
↑  About — Susan Stroman, www.susanstroman.com
↑  Big Fish Choreographic Styles: Susan Stroman, נבדק ב-2022-10-13
↑  Olivia Rook, 2024 Olivier Awards: Full list of winners, London Theatre, ‏2024-04-14 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423861305171  PLWABN: 9810653176505606  BIBSYS: 6080123  BnF: cb141393951 (data)  CANTIC: a11914907  GND: 142496022  ISNI: 0000 0001 1489 0401  LCCN: n97848466  SNAC: w6kh0qdb  VIAF: 24809628   WorldCat (עם VIAF): 24809628 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סוזן שטרומן".
ויכוח מיורקה

ויכוח דתי בין מלומדים נוצרים ויהודים, חיתוך עץ של יוהאן פון ארמסשהיים מ-1483. ויכוח מיורקה לא היה ויכוח בין מלומדים אלא בין סוחרים
ויכוח מיורקה הוא ויכוח דתי שהתרחש בשנת 1286 באי מיורקה בין עובר אורח יהודי בשוק המקומי לבין סוחר נוצרי. הוויכוח התגלגל למספר ויכוחים שהסתיימו כולם, כפי הידוע לנו, בניצחון הנוצרים. בשונה מוויכוחים דתיים אחרים, מוגדר ויכוח מיורקה כוויכוח של הדיוטות בשוק, שהשפעתו שולית מבחינה חברתית ופליטית.
התנהלות הוויכוח

בחודש מאי בשנת 1286 ביום בו חל חגם של הקדושים פיליפוס ויעקב, הגיע יהודי אשר כונה "רבי" אל הסוחרים במרכז המסחרי, והקניטם על אשר אוכלים מכל הבא ליד ללא ציות למצוות התורה. הסוחרים השיבו לו שיחכה לאינגטו קונטרדו, וכאשר הגיע החלו להתווכח בנוגע לאיסורי מאכלות בתורה. אינגטו גבר עליו בוויכוח, והם עברו לבית הרופא משה דוד ושם התווכחו על עתידה של ירושלים. כשגבר אינגטו גם בוויכוח זה הכריזו רבני היהודים על איסור להתווכח עם אינגטו. זמן קצר לאחר מכן הגיע מקטלוניה יהודי בשם אסטרוק וכששמע על האיסור ביקש להתווכח עמו, הוויכוח התנהל בנמל לעיני העם, ובפעם השלישית גבר אינגטו, השיא היה שאסטרוק שהודה בניצחון אינגטו, ביקש להטבל לנצרות ואכן נטבל ונקרא בשם פיליפוס, בהמשך התנהלו עוד כמה ויכוחים קטנים בעזרתו.
ממה שידוע על אינגטו עולה שהיה סוחר מוכר בנמלי הים התיכון ובן למשפחת אצולה מסחרית.
תוכן הוויכוח

בוויכוח זה בשונה מקודמיו הוויכוח נגע בחיי היום יום, ועסק בשאלות כגון למה היהודים מלים את ילדיהם ולא מטבילים, למה לא אוכלים מאכלים מסוימים וכדומה. כמו כן לאורך כל הוויכוח הספר היחיד שמוזכר הוא המקרא ולא כסגנון הוויכוחים באותה תקופה שהרבו להביא ראיות מן התלמוד.
היהודים הזכירו בוויכוח את ויכוח ברצלונה, וטענו לו ששם רמב"ן ניצח את הכמרים הדומיניקנים והפרנציסקנים ומי הוא סוחר פשוט שיכול להתווכח מול היהודים. על כך ענה להם אינגטו שאכן לא שמע ולא ראה את החיבור על הוויכוח וישמח לקרואו.
לאורך הוויכוח מציג אינגטו את עצמו כסוחר ולא כאיש כמורה, בכך הוא מורה שאין צורך להיות כומר בשביל לנצח בוויכוח וכן מראה שאינו כמו הדומיניקנים אשר הטילו את חמתם על העולם.
אינגטו מציג גם דעות הנוגדות את רוח התקופה, וטוען, למשל, שהצלבים והנרות המשמשים בפולחן הנוצרי אינם אלא סמלים ולא חפצים בעלי קדושה כלשהי. הוא הצהיר שאין לו בעיה אף לשרוף סמלים מעין אלה. עם זאת, ייתכן שיש לפרש אמירות אלה כתכסיס לצורך הוכוח בלבד.
החיבור

הוויכוח נכתב באיטליה בז'נבה על ידי אלמוני ושרד בשבעה עשר כתבי יד ושתי מהדורות דפוס, בכתב יד מובא גם ויכוח שהתרחש בשנת 1779 בסאוטה. המחבר העתיק מוויכוח לוויכוח מה שמורה שהוויכוחים עובדו על ידו, הוויכוח נכתב והתפרסם בלטינית למעט כתב יד אחד באיטלקית.
ראו גם

הפולמוס היהודי-נוצרי
ויכוח ברצלונה
ויכוח טורטוסה
לקריאה נוספת

אורה לימור, ‏בארמון בברצלונה ובשוק במיורקה - לקראת טיפולוגיה חדשה של ויכוחי הדת בימי הביניים, פעמים 94–95, חורף–אביב תשס"ג, עמ' 105–134
אורה לימור, ‏ויכוחי אמונה בנמלי הים התיכון, פעמים 45 (סתיו תשנ"א), עמ' 32–44.
אורה לימור, ויכוח מיורקה מהדורה בקורתית ומבוא, שני חלקים, האוניברסיטה העברית הפקולטה למדעי הרוח, ירושלים התשמ"ה.
אורה לימור, בין יהודים לנוצרים: יהודים ונוצרים במערב אירופה עד ראשית העת החדשה, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, תשנ"ג–תשנ"ח, כרך ג, עמ' 147, 161.
העבר ומעבר לו: עיונים בהיסטוריה ובפילוסופיה: שי לאלעזר וינריב, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה תשס"ו, עמ' 89–91.
הערות שוליים

↑  אורה לימור, יהדות מתבוננת בנצרות עמ' 113, באתר יד בן צבי
האי מיורקה
רנו קפצ'ור

| --- | --- |

דור שני
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  רנו
 שנות ייצור:  2013–הווה
 הרכבה:  ספרד ספרד מלזיה מלזיה הרפובליקה העממית של סין סין
 מודל קודם:  Renault Modus 
 סיווג:  מכוניות שטח/פנאי
 מרכב:  קרוסאובר בעלת חמש דלתות
 פלטפורמה:  רנו B (דור ראשון) רנו-ניסאן CMF-B (דור שני)
 אורך:  4,122 מ"מ (דור ראשון) 4,228 מ"מ (דור שני)
 רוחב:  1,778 מ"מ (דור ראשון) 1,797 מ"מ (דור שני)
 גובה:  1,567 מ"מ (דור ראשון) 1,566 מ"מ (דור שני)
 משקל:  1,248 ק"ג (דור ראשון) 1,334 ק"ג (דור שני)
 בסיס גלגלים:  2,606 מ"מ (דור ראשון) 2,639 מ"מ (דור שני)
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע טורבו בנזין I3 צילנדרים בנפח 0.9 ליטרים המספק כ-90 כוחות סוס ב-5,000 סיבובים לדקה (דור ראשון) מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 1.3 ליטרים המספק כ-131 כוחות סוס ב-5,000 סיבובים לדקה (דור שני)
 הילוכים:  תיבת הילוכים ידנית בעלת חמישה הילוכים (דור ראשון) תיבת הילוכים אוטומטית רובוטית כפולת מצמד בעלת שבעה הילוכים (דור שני)
 מהירות מרבית:  171 קילומטרים לשעה (דור ראשון) 193 קילומטרים לשעה (דור שני)
 קשר:  ניסאן ג'וק, רנו ארקנה, רנו קליאו
 
רנו קפצ'ור (באנגלית: Renault Captur) היא מכונית קרוסאובר בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי רנו משנת 2013. היא הוצגה בתערוכת הרכב של ז'נבה בשנת 2013 והגיעה לישראל בשנת 2013. בשנת 2011 הציגה רנו דגם קונספט מקדים.
דורות > דור ראשון (2013–2020)

הדור הראשון יוצר בין השנים 2013–2020. הדור הראשון כלל מנוע טורבו בנזין I3 צילנדרים בנפח 0.9 ליטרים המספק כ-90 כוחות סוס ב-5,000 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים ידנית בעלת חמישה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 13.2 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 171 קילומטרים לשעה.
דורות > דור ראשון (2013–2020) > מנועי הדור הראשון

במשך שנות הדור הראשון הציגה רנו שני סוגי מנועים חוץ מהמנוע הבסיסי, המנועים הם:
מנוע טורבו בנזין בנפח 1.2 ליטרים המספק כ-118 כוחות סוס.
מנוע טורבו דיזל בנפח 1.5 ליטרים המספק כ-90 כוחות סוס.
דורות > דור ראשון (2013–2020) > מתיחת פנים שנת 2017

בשנת 2017 עברה הקפצ'ור מתיחת פנים שכללה שדרוג האבזור ועיצוב מחודש, היצע המנועים בדגם נותר ללא שינוי.
דורות > דור שני 2020–הווה

בשנת 2019 הציגה רנו את הדור השני לקפצ'ור. הדור השני כולל מנוע מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 1.3 ליטרים המספק כ-131 כוחות סוס ב-5,000 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית רובוטית כפולת מצמד בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומרטים לשעה בתוך 9.6 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 193 קילומטרים לשעה.
דורות > דור שני 2020–הווה > גרסאות הדור השני

מלבד הגרסה הבסיסית יצרה רנו שתי גרסאות נוספות. הראשונה רנו קפצ'ור היברידי בעלת הנעה היברידית הכוללת מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 1.3 ליטרים המספק כ-140 כוחות סוס ב-6,000 סיבובים לדקה, עם מנוע חשמלי המספק כ-160 כוחות סוס. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. היא הוצגה בשנת 2020. השנייה רנו קפצ'ור RS ליין גרסה בעיצוב ספורטיבי הכוללת אותו מנוע כמו בגרסה הבסיסית. היא הוצגה בשנת 2021.
גלריה

דגם הקונספט
דור ראשון
מתיחת פנים 2017
דור שני
הגרסה היברידית
הערות שוליים

↑  עמרי ספיר, רנו קפצ'ור: התשובה הצרפתית לניסאן ג'וק, באתר אוטו, ‏13 בינואר 2013
↑  רנו קפצ'ור בישראל – מחיר החל מ-109,900 שקל, באתר קארטיוב, ‏21 ביולי 2013
↑  ניסאן ג'וק של רנו – רנו קפטור קונספט, באתר קארטיוב, ‏11 בפברואר 2011
↑  גיל מלמד, מנועי ה-1.2 ליטר המתפגרים של רנו ניסאן ודאצ'יה: קואליציה בינלאומית של עורכי דין תילחם במנהלי רנו באופן אישי, באתר TheCar, ‏2023-07-05
↑  רנו חושפת את הקפצ'ור 2017 החדש – מתיחת פנים, באתר קארטיוב, ‏8 במרץ 2017
↑  דור שני: רנו קפצ'ור החדש 2020 נחשף, באתר קארטיוב, ‏3 ביולי 2019
↑  רנו קפצ'ור וקליאו E-TECH - היברידי ופלאג-אין, באתר קארטיוב, ‏9 בינואר 2020
↑  רנו מציגה: 2021 קפ'צור RS ליין ספורטיבי, באתר קארטיוב, ‏12 בפברואר 2021
ועדת איתור

ועדת איתור היא ועדה ציבורית שתפקידה לאתר מועמדים לתפקיד בכיר. בשירות הציבורי משמשת ועדת האיתור כפשרה בין שימוש במכרז לבין מינוי חופשי על ידי הממנה, תוך פיקוח של ועדת מינויים, שכל תפקידה לוודא שהמינוי היה תקין.
היסטוריה

בשירות המדינה, מרבית המינויים טעונים מכרז, אך חלק מהתפקידים פטורים ממנו, אם מכוח הוראה מפורשת בחוק שירות המדינה (מינויים), ואם באמצעות החלטת הממשלה בהתאם להוראות חוק זה. במשך השנים נשמעו תלונות רבות על מינויים בלתי ראויים ועל מינויים פוליטיים. בעקבות הביקורת על מינוי רוני בר-און למשרת היועץ המשפטי לממשלה, הוחלט על הקמת ועדת איתור לתפקידים בכירים.
בשנת 1999 חילקה ממשלת ישראל העשרים ושמונה את המשרות הבכירות הפטורות ממכרז, בהיותן משרות אמון, לכאלו הדורשות ועדת איתור וכאלו הדורשות ועדת מינויים. ברוב המקרים, ועדת האיתור נהגה לבחור את המועמד לתפקיד ולהציגו בפני השר כמועמד יחיד. בשנת 2009, בעקבות פעילות של השר יעקב נאמן, ובניגוד לעמדתו של מני מזוז, היועץ המשפטי לממשלה, נקבע שוועדת איתור תמליץ על שלושה מועמדים והשר יבחר מביניהם את המועמד שהוא מעוניין בו.
רוב ועדות האיתור אינן מוקמות על פי חוק, אלא בהחלטת הגורם שממנה את בעל התפקיד שאיתורו הוא הדרוש. חריג לעיקרון זה מצוי בחוק הכנסת, הקובע את הרכבי ועדות האיתור שמטרתן למצוא מועמדים לתפקיד היועץ המשפטי לכנסת (ובעבר גם לתפקיד נציב הדורות הבאים), ואת סמכויותיהן.
ככלל, על הוועדה לפרסם קול קורא הפונה לכל מי שרואה עצמו מתאים לתפקיד להגיש את מועמדותו, אך בניגוד לוועדת מכרזים היא רשאית גם לפנות למועמדים בעצמה. בניגוד להליך של מכרז, פעילות ועדת איתור משאירה מקום להשפעה של הדרג הפוליטי.