stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בזמן שישנת
צוות שחקנים

סנדרה בולוק – לוסי מודרץ
ביל פולמן – ג'ק קאלאהן
פיטר גלאגר – פיטר קאלאהן
פיטר בויל – אוקס קאלאהן
גליניס ג'ונס – אליס
מיקול מיקריו – מידג' קאלאהן
ג'ק וורדן – סול
ביקורות והכנסות

הסרט קיבל ביקורות חיוביות. לפי האתר "Rotten Tomatoes", כ־85% ממבקרי הקולנוע בארצות הברית נתנו לסרט ציון חיובי. סנדרה בולוק הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בקומדיה או במיוזיקל. בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא גרף כ-9.2 מיליון דולר בארצות הברית בלבד. הסרט הכניס כ-81 מיליון דולר בארצות הברית וכ-101 מיליון דולר בשאר העולם, מה שמסכם את הכנסותיו ב-182 מיליון דולר.
גן אבו נבוט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גן פסלים
 כתובת:  דרך בן-צבי 49, תל אביב-יפו
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1994
 תאריך פתיחה רשמי:  אוגוסט 2000
 
 קואורדינטות:  32°02′49″N 34°45′59″E﻿ / ﻿32.046944444444°N 34.766388888889°E﻿ / 32.046944444444; 34.766388888889
 he
 
"גן אבו נבוט" הוא גן פסלים בתל אביב-יפו, המציג מעבודותיו של האמן הישראלי יגאל תומרקין. הגן נמצא בדרום תל אביב, בשכונת אבו כביר, בין הרחובות בן צבי המוביל לכביש 44 ורחוב צבי הרמן סגל. הגן נמצא מזרחית לסביל אבו נבוט ולמגרש חניה ודרומית למתחם של בזק.
תיאור

הגן ממוקם בדרך בן צבי בתל אביב-יפו, בחורשת עצי פיקוס השדרות, בסמוך למבנה סביל אבו נבוט. הוא הוקם באוגוסט 2000 ובו 18 פסלים שתרם האמן. בשנת 2013 נערך שיפוץ בגן, במסגרתו נצבעו ושופצו כל פסלי הגן.
וזה מה שכתב יגאל תומרקין על הגן:
זהו רזומה של פסליי מ-16 השנים האחרונות המוצבים בנוף אורבני וחורבות שרידי אסלאם, ואופייני לישראל המתחדשת בחוסר טעם: מזרח-מערב בין עצי פיקוס ושקמים, כאן מסת גרניט מול פלדה דינמית, עיר נעולה וברזל בתנועה, טוטם וטבו מול אזכורי רנסנס, מערכת אנכית צבועה בחלקה, כתמרורים רבי עצמה המאותתים למרחוק. והטוטמים הלא צבועים משומנים ומבריקים כמכוניות של עידן המכונה הראשון, ומשקיף עליהן ביוהרה ת"ש צהוב כמחווה לגניה - הת"ש המאצו הנצחי, ולידו קוראולנוס הקורא באדום. עוד גרסה של Macht Arbeit Frei, פרפרזה על הססמה העילגת של Arbeit Macht Frei (גרמנית - עבודה משחררת, האמנם?) האמן בין פירמידה כסמל נצחי של אבן הפינה של החברה האנושית בלוגיסטיקה, הנדסה ואמנות, עוד לפני היות הפילוסופיה, בין גל סיגים אפר, לאזכור לדראון של התרבות הנאצית, שהשכילה ליצור בית חרושת ענק - למוות, כשפועליו היו גם חומר הגלם למפעל המוות. בניגוד לתרבויות אחרות שגם דרשו קורבנות ומוות וקברו עם רב מתחת למבצעי התרבות וההיסטוריה, מן פירדמידה, החומה הסינית, הקטדרלות ועד לאטום ומבצעי החלל וכל הנקרא קידמה. והנה שוכב לו האמן על קרונית. האם תביאו הקרונית אל המשרפה והרשעות או אל הנצח? לסכום, אין הפסלים מוצבים באופן דדקטי או כרונולוגי, אלא בהצבה צורנית על-פי עין האמן. ותודה רבה לכל אלה שתרמו להקמת גן זה.
תיאור > הפסלים

בגן ישנם 18 פסלים שונים ומגוונים. בין הפסלים הנמצאים בגן ניתן לראות פסל של פירמידה, אנשים שיושבים סביב שולחן ואוכלים וכדומה. הפסלים נצבעו בצבעים שונים, אך רובם חומים. הפסלים עשויים מגרניט, פלדה, ברזל, טוטם וסלע.
"ליצחק רבין" - ברזל וגרניט (1996)
"כחול" - ברזל צבוע (1990–2000)
"פיליפו ברונלסקי" - ברזל (1996)
"קוראולנוס" - ברזל צבוע (1969–1997)
"מכונת קפקא" - ברזל (1994–1997)
"שבת של מכשפות" - ברזל (1988)
"נעול" - ברזל וגרניט (1994)
"דיאלוג הסמוראים" (לאקירה קורוסאווה) - ברזל צבוע (1992–1993)
"סעודה אחרונה ואובליסק שבור" - ברזל (1990–1992)
"ירושלים" - ברזל (1990–1992)
"סטביל מוביל - מזבח המילניום" - ברזל וגרניט (2000)
"PAX" - ברזיל גורניט (1991–1992)
"זיכרון העתיד" (לוולטר בנימין) - ברזל (1984–1989)
האם העבודה משחררת?" - ברזל ובטון צבוע (1989–1999)
"לגויה" - ברזל (1989–2000)
"דינג" - ברזל (1996–2000)
"הימג'י" - ברזל צבוע (1990–2000)
"טוטם וטאבו" - ברזל צבוע (1992)
מפת הפסלים בגן
מבט על הגן מכיוון מערב
פסל בגן
יש גבול

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 תקופת הפעילות:  1982–הווה (כ־43 שנים) 
 www.yesh-gvul.org.il
 
יש גבול היא תנועת שמאל, והוותיקה בתנועות הסרבנות בישראל. התנועה הוקמה במהלך מלחמת לבנון הראשונה, ומלווה סרבני גיוס עד היום.
שנים ראשונות

תנועת "יש גבול" קמה בשנת 1982, עם פרוץ מבצע שלום הגליל, כתנועת סרבנות של חיילי מילואים. בעצומה הראשונה, אשר קבעה את המסלול שבו תפעל התנועה, נכתב: "[...] באמצעות המלחמה הזאת אתם מנסים לפתור באופן צבאי את הבעיה הפלסטינית.... אתם מנסים לכפות 'סדר חדש' על חורבותיה של לבנון, לשפוך דמנו ודמם של אחרים למען אנשי הפלנגות. לא לשם כך התגייסנו לצבא הגנה לישראל..."
על עצומה זו חתמו כ-3,000 חיילי מילואים, מתוכם כ-160 נכלאו בגין סירובם לשרת על אדמת לבנון. "יש גבול" תמכה בסרבני מלחמת לבנון הראשונה, שרובם היו סרבנים סלקטיביים, ופעלה כדי ליצור דעת קהל נגד מלחמות בלבנון. מאז, ובמשך כל שנות פעילותה, תמכה התנועה בחיילים המסרבים בפועל או שוקלים את האפשרות לסרב ובמשפחותיהם.
מאז שנת 1982 מארגנת התנועה הפגנות הזדהות מול בתי הכלא הצבאיים בזמן מאסרם של סרבנים וסרבניות. "יש גבול" גם מפרסמת את דבר הסירוב, כדי להביא את הנושא למודעות ציבורית, ומפעילה קו חם - קו ייעוץ טלפוני לחיילים שסירבו בעבר או ששוקלים לסרב בעתיד. בקו החם אפשר להתייעץ בנוגע לסירוב, לקבל עצות מעשיות על יחס הצבא לסרבנים וללמוד איך להצטייד לקראת שהייה בבתי הכלא הצבאי. מאות חיילים ומועמדים לשירות ביטחון פנו במהלך השנים לקו.
בשנת 1983 פנתה התנועה לראשונה לבית המשפט העליון בגין התעמרות בסרבני מצפון, מאבק משפטי ראשון בסדרה של מאבקים משפטיים, שתנהל התנועה בשנים לאחר מכן. באותה שנה ערכה התנועה באכזיב פסטיבל מוזיקלי נגד מלחמת לבנון בהנחיית יהונתן גפן, אליו הגיעו כ-20 אלף איש. בין משתתפי הפסטיבל היו חוה אלברשטיין, שלום חנוך, דויד ברוזה, להקת בנזין, מיקי גבריאלוב, מני בגר ודני רובס. בעקבות הצלחת הפסטיבל הקימה התנועה באותה שנה גם את "קרן יש גבול", המסייעת לסרבנים שנכלאו ונקלעו למצוקה כלכלית. מאז התנועה רואה לעצמה חובה לתמוך חברתית במשפחות הסרבנים, ולסייע כלכלית לסרבנים וסרבניות, שמשפחותיהן נתונות במצוקה כלכלית.
בשנת 1985 הוציאה התנועה לאור, בשיתוף ספרי סימן קריאה, את גבול הציות – אסופת מאמרים ראשונה בעברית בנושאי ציות בדמוקרטיה ומלחמת לבנון, פרסום ראשון בשורה ארוכה של ספרים ופרסומים שתיזום התנועה בהמשך.
"יש גבול" הכירה תמיד בכך שגבולה של מדינת ישראל הוא הקו הירוק. בהתאם לכך, החלה התנועה, כבר כשנה לפני פרוץ האינתיפאדה הראשונה, לארגן ימי עצמאות אלטרנטיביים ופעולות לסימון הקו הירוק. במקביל יזמה התנועה ב-1987 הצהרת סירוב נגד השירות בשטחים, כדלקמן:
"ההתקוממות בשטחים ודיכויה הברוטלי בידי הצבא מוכיחים בעליל את המחיר הנורא של המשך מצב הכיבוש והעדרו של פתרון מדיני. אנו, חיילי מילואים בצה"ל, מודיעים כי לא נוכל לשאת יותר בנטל השותפות והאחריות להידרדרות מוסרית ופוליטית זו. אנו מכריזים בזאת כי נסרב לקחת חלק בדיכוי ההתקוממות והמרי בשטחים הכבושים".
המשך פעילות

במהלך האינתיפאדה הראשונה חתמו יותר מ-2,500 חיילי מילואים על הכרזת הסירוב של התנועה לקחת חלק בדיכוי ההתקוממות בשטחים הכבושים; כ-180 מהם נשפטו לתקופות מאסר שונות. פעילותה של התנועה זכתה לגינויים קשים, בעיקר מהימין, אך גם מגופים בשמאל. בעוד בימין האשימו את התנועה בהמרדה ובגידה, ובשמאל טענו[דרוש מקור] שמעשיה של "יש גבול" פוגעים בדמוקרטיה ובסופו של דבר יחזרו נגדם כבומרנג, כאשר הימין ישתמש באותם כלים כנשק לסכל החלטות מדיניות של השמאל.
הקו הרשמי של התנועה הוא שגבול מדינת ישראל הוא הקו הירוק. עם חתימת הסכמי אוסלו הפסיקה התנועה את פעילותה הפוליטית הפומבית למשך שנה וחצי, כל עוד המשא ומתן הפוליטי עם הנהגת העם הפלסטיני נמשך, אך המשיכה לתמוך בנערים ונערות המסרבים להתגייס לשירות חלקי או מלא בצה"ל.
עם תחילת האינתיפאדה השנייה החלה "יש גבול" להחתים על עצומה חדשה שהתפרסמה בשנת 2000 ועודכנה שוב ב-2004:
"למרות מראית עין של אוטונומיה פלסטינית – על כחמישית מהשטחים הכבושים – הכיבוש נמשך ונמשך...המלחמה שמנהלת ממשלת ישראל על אדמות אריאל ובית-אל, ההגנה על פורעי איתמר ובית הדסה, המשך כיבוש נצרים וקריית-ארבע, המשך השליטה על קבר-רחל ועל נבי סמואל – היא לא המלחמה שלנו! אנו, חיילות וחיילים בצה"ל, מכריזים כי לא ניקח חלק בהמשך דיכוי העם הפלסטיני בשטחים הכבושים ולא נשתתף בפעולות שיטור ובשמירה על ההתנחלויות המשמשות לכך."
בשנת 2006 החליטה התנועה שהגיע הזמן לדון במדיניות הישראלית של אי-חקירה של פשעי מלחמה ובאפשרות של שיפוט אוניברסלי והודיעה:
"אנו פונים למוסדות האכיפה והחוק - האזרחיים והצבאיים - בדרישה לחקירה יסודית, ואם זו תאשר את חששותינו, נדרוש שהאחראים יועמדו לדין. עם זאת נדגיש: אם יתברר לנו שוב שמוסדות המשפט – הצבאיים והאזרחיים כאחת – מתחמקים מאחריותם לבירור חשדות אלה, לא נהסס לפעול יחד עם גורמים בחו"ל, למען טיפול נאות בעניין על ידי בתי משפט בינלאומיים וזרים".
בספטמבר 2005 תמכה התנועה בהגשת תלונות פליליות בבריטניה כנגד הרמטכ"ל דני חלוץ וקודמו בתפקיד משה יעלון, בטענה שהיו מעורבים בפשעי מלחמה. המעשה גרר תגובות קשות בציבור הישראלי ובכנסת, ויו"ר ועדת החוץ והביטחון דאז, חבר הכנסת יובל שטייניץ, הוקיע את התנועה כ"בוגדים" וקרא ליועץ המשפטי להוציאה אל מחוץ לחוק. הפרשה עוררה מבוכה בבריטניה, ובעקבותיה החל ראש ממשלת בריטניה דאז, טוני בלייר, בתהליך להביא לשינוי חוקתי שיגביל מאוד את סמכות בית המשפט הבריטי לשפוט אזרחים זרים שלא ביצעו פשע על אדמת בריטניה או כנגד אזרחים בריטים. ב-2011 הושלמה חקיקה בבריטניה המונעת הוצאת צווי מעצר לבכירים זרים, בכך שהיא דורשת אישור של התובע הכללי לצו שכזה.
בשנת 2014 השתתפה התנועה בהקמת מסרבות – רשת סרבנות פוליטית. חברי התנועה וחברותיה לוקחים חלק בפעילות הרשת ובתמיכה במועמדות ומועמדים לשירות הביטחון, המסרבים להתחייל ולקחת חלק בפעולות צה"ל כ"צבא כיבוש".
פעילות משפטית

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא הפסקה הועתקה מאתר הארגון ונערכה ללא נקודת מבט נייטרלית.
במהלך השנים הגישה "יש גבול" עתירות שונות לבתי המשפט, בניסיון ליצור דיון ציבורי סביב סוגיות שנוגעות להתנהלות בעייתית של מדינת ישראל, לטענת התנועה, בשטחי יהודה ושומרון.
בשנת 1983 הגישה עתירה נגד שימוש בצווי גיוס נגד סרבני מצפון. בג"ץ התיר את השימוש של צה"ל בגיוס חוזר לסרבני מלחמת לבנון ודחה את העתירה.
בשנת 1989, הגישה עתירה נגד שר הביטחון והרמטכ"ל בדרישה שינוסחו מחדש הוראות הפתיחה באש. הבג"ץ הוגש עקב מאורעות האינתיפאדה הראשונה שבה, לטענת "יש גבול", ירו חיילי צה"ל בחשודים ללא הבחנה. העתירה נדחתה.
בשנת 1992, הגישה עתירה נגד שופטי בג"ץ, לראשונה בישראל,[דרוש מקור] בטענה שהשופטים לא הגישו את הנימוקים שלהם לעתירה משנת 1989. לאחר שהעתירה התקבלה וניתנו הנימוקים הוגשה בקשה לדיון נוסף בעתירה המקורית.
בשנת 2002 הגישה עתירה נגד הריסת חלק מהקסבה בחברון במטרה להרחיב ולמגן את ציר הגישה ליהודים למערת המכפלה. העתירה נדחתה.
בשנת 2003, הגישה עתירה נגד החלטות הפרקליט הצבאי הראשי והיועץ המשפטי לממשלה שלא לפתוח בחקירה פלילית שתבחן האם נעברו עבירות פליליות במהלך התכנון והביצוע של החיסול של ראש הזרוע הצבאית של החמאס בעזה, סלאח שחאדה, פעולה שבמסגרתה נהרגו 14 בני אדם ועשרות רבות נפצעו. העתירה הוגשה יחד עם מספר אנשי רוח (נתן זך, סמי מיכאל, רונית מטלון, עמוס קינן ויצחק לאור). בעקבות העתירה, בספטמבר 2007 הוקמה ועדה לבדיקת תפקוד צה"ל בחיסול שחאדה, ובשל כך העתירה נדחתה. ב-27 בפברואר 2011 קבעה הוועדה כי אין חשד לביצוע עבירה פלילית על ידי צה"ל והגורמים שאישרו וביצעו את החיסול.
בשנת 2004, הגישה עתירה נגד מינוי האלוף דן חלוץ לסגן הרמטכ"ל, ודרישה לפתוח בחקירה פלילית נגדו. העתירה נדחתה.
בשנת 2006, הגישה עתירה נגד בית המשפט העליון בגין הימנעותו מלדון בעתירה שהגישה התנועה בעניין שחאדה בשנת 2003, למרות שנקבע תאריך לדיון. העתירה נדחתה.
כמו כן, הגישה עתירה באשר לשימוש של צה"ל בפצצות זרחן בפעילות מלחמתית ברצועת עזה.[דרוש מקור]
בשנת 2007, הגישה עתירה נגד בג"ץ בדרישה לדון בעתירה שהוגשה 5 שנים קודם בעניין השימוש בפצצה של טון. העתירה התקבלה.[דרוש מקור]
בשנת 2008, הגישה עתירה נגד הרכב ועדת החקירה בעניין חיסול שחאדה. העתירה נדחתה.[דרוש מקור]
בשנת 2010, הגישה עתירה נגד מינוי זמני של יאיר נוה לממלא מקום הרמטכ"ל. העתירה נדחתה.
עוד באותה שנה, הגישה עתירה נגד ההמלצה למנות את יואב גלנט לרמטכ"ל. העתירה נדחתה על הסף.
בשנת 2011, הגישה עתירה נגד שימוש בפצצות זרחן לבן במבצע עופרת יצוקה, בדרישה שתשולב בפקודות הצבא הוראה מחייבת האוסרת על שימוש בחימוש המכיל זרחן לבן במקומות מיושבים. לאחר שהמדינה הצהירה כי אין בכוונתה להורות על שימוש בפצצות זרחן לבן בשטחים בנויים אלא במקרים חריגים, העתירה נדחתה.
בשנת 2012, הגישה עתירה נגד מינויו של נעם סולברג לשופט בית המשפט העליון בטענה שבהיותו תושב התנחלות הוא מפר את החוק הבינלאומי ולכן לא ניחן בטוהר המידות הדרוש לתפקיד. העתירה נדחתה על הסף.
בשנת 2017, הגישה עתירה נגד הפרוצדורות השונות של מתן פטור מגיוס לצבא לבנות דתיות. העתירה נדחתה.
פעילות הסברתית ומו"לית

התנועה פרסמה דפי וחוברות הסברה בהם פורטו עקרונות התנועה, תגובותיה למדיניות ישראל, והזהרות לחיילים ביחס לחוקי מלחמה בינלאומיים. בנוסף, התנועה ערכה חוגי בית ואספות, והופיעה באמצעי תקשורת. כחלק מפעילותה, התנועה גם פרסמה ספרים על תופעת הסרבנות בחברה דמוקרטית.
פעילות הסברתית ומו"לית > רשימת ספרים

ב-1985 הוציאה התנועה לאור, בשיתוף ספרי סימן קריאה, את "גבול הציות" – אסופת מאמרים ראשונה בעברית בנושאי ציות בדמוקרטיה ומלחמת לבנון. תרמו לאסופה מפרי עטם מייקל וולצר, חנן חבר, נועם חומסקי, אסא כשר, ישעיהו ליבוביץ, אביגדור פלדמן, מאיר פעיל, עדי צמח, יוסף רז ואחרים.
ב-1990 הוציאה התנועה לאור, בשיתוף ספרי סימן קריאה, את "על דמוקרטיה וציות" – אסופת מאמרים בנושאי דמוקרטיה, חוק וגבולות הציות בדמוקרטיה. לאסופה זו תרמו מפרי עטם דוד הד, יצחק זמיר, חיים כהן, ישעיהו ליבוביץ, ישי מנוחין, משה נגבי, עמוס עוז, יוסף רז ואחרים.
באותה שנה הוציאה התנועה לאור, בשיתוף חרגול הוצאה לאור וספרי עליית הגג, את "עד כאן! עדויות של סרבנים", בעריכתו של חבר התנועה פרץ קדרון - אסופת עדויות סרבנים, עצומות סירוב ומכתבי שמיניסטים מאז שנות השבעים של המאה הקודמת (אסופה זו תורגמה ויצאה לאור בכמה שפות: אנגלית, טורקית, יוונית, יפנית, ספרדית, פורטוגזית וצרפתית).
ב-2006 הוציאה לאור התנועה, בשיתוף עם ספרי נובמבר את "כיבוש וסירוב"– אסופת מאמרים בנושאי כיבוש, דמוקרטיה וסירוב. לאסופה תרמו מפרי עטם ג'ונתן בנט, משה גרינברג, סלבוי ז'יז'ק, חנן חבר, ישעיהו ליבוביץ, ישי מנוחין, סוזן זונטאג, ס' יזהר, יהודה שנהב ואחרים.
טקס הדלקת משואות אלטרנטיבי

מאז 1998, כחיזוק לפעילותה הציבורית, מקיימת התנועה מדי ערב יום העצמאות טקס הדלקת משואות אלטרנטיבי מול משרד ראש הממשלה בירושלים.
פרס ע"ש ישעיהו ליבוביץ

פרס מיסודה של תנועת "יש גבול" ע"ש ישעיהו ליבוביץ ניתן מאז 2009 מדי שנה "על עשייה ציבורית משמעותית בתחומים אשר עניינו את ישעיהו ליבוביץ, כמו המאבק בכיבוש, הפרדת דת ומדינה ועוד". הפרס מחולק בשתי קטגוריות: מפעל חיים ופעילות ציבורית–פוליטית אקטואלית.
פרס ע"ש ישעיהו ליבוביץ > רשימת זוכים

2009: אריק אשרמן, נשיא "שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם" דאז; אליס שלוי, פעילה חברתית ומחלוצות הפמיניזם בישראל.
2011: שולמית אלוני; שרה בנינגה, פעילה בסולידריות שייח' ג'ראח.
2012: אורי אבנרי על שנים רבות של פעילות רדיקאלית למען השלום; חגית עופרן, נכדתו של לייבוביץ', ורכזת "פרויקט ההתנחלויות" של "שלום עכשיו".
2013: חנה פרידמן, מייסדת "הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל"; רפי ולדן, יו"ר שותף בארגון "רופאים ללא גבולות".
2014: שולה קשת, מנכ"לית "אחותי - למען נשים בישראל"; רון פונדק, על חתירתו המתמדת לשלום.
2015: אילנה המרמן עורכת ספרותית, מתרגמת ומחברת ספרי עיון ופעילת שמאל ישראלית. מקימת ארגון הנשים "לא מצייתות"; עמירה הס, עיתונאית ופובליציסטית ישראלית אשר במשך עשרות שנים כותבת, מסקרת ומנתחת את הכיבוש מעל דפי "הארץ".
2016: יעקב מנור, על מאבקו הבלתי נלאה בכיבוש; באסם עראמין ורמי אלחנן, פעילי פורום המשפחות השכולות.
2017: חנה בר"ג, פעילת "מחסום ווטש"; חסן ג'בארין, מייסד ומנכ"ל ארגון "עדאלה".
2018: סיגל קוק אביבי על פועלה למען הפליטים; עו"ד דן יקיר על פועלו בהגנה על זכויות האזרח.
2019: ד"ר רוחמה מרטון, מייסדת רופאים לזכויות אדם; דוד ריב, אמן פוליטי.
2020-21: ד"ר ישי מנוחין, פעיל שינוי חברתי ואיש תנועת יש גבול; יונתן פולק, פעיל פוליטי רדיקלי.
2022: יובל רוט, על פועלו בפורום הישראלי-פלסטיני למשפחות שכולות; עו"ד איתי מק, על פועלו בתחום זכויות האדם.
פעילים ופעילות בולטים

אודליה בנאי
לב גרינברג
אנדרה דרזנין
יואב הס
דורון וילנר
טלי זילברשטיין
מרדכי זלדון
חנן חבר
יהודה מלצר
ישי מנוחין
סיני פתר
דבי רבינא
מיכה רחמן
דן תמיר
ראו גם

גוש שלום
אי-גיוס בישראל
סרבנות
אי-אלימות
הערות שוליים

↑   בן שלו, גם 40 שנה אחרי שפרצה, הפסקול של מלחמת לבנון עדיין מהדהד בישראל, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2022.
↑   מסרבות, ברשת החברתית פייסבוק
↑  בג"ץ 734/83 שיין נ' שר הביטחון, פ"ד לח(3) 393, ניתן ב-26 באוגוסט 1984.
↑  בג"ץ 873/89 הס נ' שר הביטחון, ניתן ב-6 בנובמבר 1994
↑  דנג"ץ 4110/92 הס נ' שר הביטחון, פ"ד מח(2) 811, ניתן ב-11 באפריל 1994
↑  בג"ץ 10497/02 עירית חברון ואחרים נ' האלוף משה קפלנסקי, מפקד כוחות צה"ל באיו"ש ואחרים, ניתן ב־4 במרץ 2004
↑  בג"ץ 8794/03 יואב הס ואחרים נ' הפרקליט הצבאי הראשי ואחרים, נפתח ב-30 בספטמבר 2003
↑  בג"ץ 8794/03 יואב הס ואחרים נ' הפרקליט הצבאי הראשי ואחרים, ניתן ב־23 בדצמבר 2008
↑  תקציר דו"ח הוועדה המיוחדת לבחינת פעולת סיכול ממוקד – צלאח שחאדה, אתר משרד ראש הממשלה
↑  בג"ץ 5757/04 יואב הס ואחרים נ' סגן הרמטכ"ל, האלוף דן חלוץ ואחרים, ניתן ב־26 בינואר 2005
↑  בג"ץ 9427/06 יואב הס ואחרים נ' שופט בג"צ אהרון ברק בשבתו במותב בג"צ 769/02 ו-8794/03 ואחרים, נפתח ב-14 בנובמבר 2006
↑  בג"ץ 8707/10 יואב הס ואחרים נ' שר הביטחון ואחרים, ניתן ב־3 בפברואר 2011
↑  בג"ץ 7823/10 תנועת יש גבול נ' הוועדה המייעצת למינויים לתפקידים בכירים ואחרים, ניתן ב־18 בינואר 2011
↑  בג"ץ 4146/11 יואב הס ואחרים נ' ראש המטה הכללי, ניתן ב־9 ביולי 2013
↑  בג"ץ 226/12 יש גבול ואחר נ' הוועדה לבחירת שופטים ואחר, ניתן ב־8 בינואר 2012
↑  יובל יועז, ‏נדחתה עתירת "יש גבול" לבג"ץ נגד מינוי סולברג לעליון, באתר גלובס, 8 בינואר 2012
↑  בג"ץ 2619/17 יואב הס ואחרים נ' שר הביטחון מר אביגדור ליברמן ואחר, ניתן ב־28 ביוני 2018
↑  הספר באתר ההוצאה
↑  הגר לחינוך יהודי-ערבי לשוויון
↑  הדלקת משואות אלטרנטיבית 2023 - YouTube, באתר www.youtube.com
↑  לשון המודעה להצעת מועמדים (אתר שתיל).
↑  אתר מק"י; אתר "שומרי משפט".
↑  טקס הענקת פרס על שם ישעיהו ליבוביץ לשנת 2011 (הטלוויזיה החברתית).
↑  אורי אבנרי וחגית עופרן, זוכי פרס ליבוביץ (מגפון).
↑  פרס ישעיהו ליבוביץ 2013 (הטלוויזיה החברתית).
↑  פרס ישעיהו ליבוביץ 2014 (הטלוויזיה החברתית).
↑  פרס ישעיהו ליבוביץ לשנת 2015 (הטלוויזיה החברתית).
↑  הוכרזו זוכי פרס ליבוביץ לשנת 2016 (הטלוויזיה החברתית).
↑  טקס הענקת פרס ליבוביץ' לשנת 2017 (הטלוויזיה החברתית).
↑  טקס הענקת פרס ליבוביץ' לשנת 2018 (הטלוויזיה החברתית).
↑  טקס הענקת פרס ליבוביץ' לשנת 2019 (הטלוויזיה החברתית).
↑  טקס הענקת פרס ליבוביץ' לשנת 2020 (צוותא).
↑  טקס הענקת פרס ליבוביץ' לשנת 2022.
קבוצות הסנאט של ארצות הברית

קבוצות הסנאט של ארצות הברית לפי מדינות   מדינות שהסנאטורים שלהן משתייכים לקבוצות 1 ו-2   מדינות שהסנאטורים שלהן משתייכים לקבוצות 1 ו-3   מדינות שהסנאטורים שלהן משתייכים לקבוצות 2 ו-3
מאה המושבים בסנאט של ארצות הברית מחולקים לשלוש קבוצות (באנגלית: Classes). זאת במטרה לקבוע אילו מושבים ייבחרו אחת לשנתיים, כך שרק אחת מהקבוצות עומדת לבחירות בכל מחזור. מכיוון שחברי הסנאט של ארצות הברית נבחרים לכהונה קבועה בת שש שנים, החלוקה לקבוצות מאפשרת שבכל שנת בחירות לנשיאות או בכל בחירות אמצע הכהונה יעמדו לבחירה כשליש מהמושבים, במקום שכל 100 המושבים יעמדו בו-זמנית לבחירות כל שש שנים. המושבים מחולקים כך ששני הסנאטורים של כל מדינה שייכים לקבוצות שונות, כך שכהונותיהם מסתיימות בשנים שונות.
קבוצות 1 ו-2 כוללות 33 מושבים כל אחת, בעוד שקבוצה 3 כוללת 34 מושבים. הבחירות למושבי קבוצה 1 התקיימו ב-2024, והבחירות למושבי קבוצות 2 ו-3 תתקיימנה ב-2026 וב-2028, בהתאמה.
החלוקה לשלוש מחלקות נקבעה בפרק 1 לחוקת ארצות הברית, חלק שלישי, סעיף 2. החלוקה הראשונית בוצעה על ידי הסנאט של הקונגרס הראשון במאי 1789 באמצעות סורטיציה. בכל פעם שהצטרפה מדינה לארצות הברית, נוספו הסנאטורים שלה לאחת משלוש הקבוצות, תוך שמירה על כך שהקבוצות יהיו שוות בגודלן ככל האפשר.
חלוקה זו חלה רק על בחירות קבועות למושבי הסנאט. בחירות מיוחדות למילוי מקום במושב שהתפנה – בדרך כלל בשל התפטרותו של סנאטור מכהן או בשל מותו – עשויות להתקיים בכל שנה ללא קשר לקבוצה אליה משתייך המושב.
המונחים "סנאטור בכיר" ו"סנאטור זוטר" אינם קשורים לקבוצות. במקום זאת, הסנאטור הבכיר הוא זה שמכהן במשך תקופה ארוכה יותר בסנאט מעמיתו, כאשר הוותק נקבע בעיקר על סמך משך הכהונה.
היסטוריה > שורשים חוקתיים

חוקת ארצות הברית קובעת כי תקופת הכהונה הקבועה של סנאטורים תהיה שש שנים, ומחלקת את מחזורי הבחירות שלהם לשלושה מחזורים כך שבכל שנתיים עומד שליש מהסנאט לבחירה. הדבר מאפשר קיום בחירות לסנאט במקביל לבחירות הנשיאותיות או במקביל לבחירות אמצע הכהונה, שכן נשיא ארצות הברית נבחר לתקופה קבועה בת ארבע שנים, וחברי בית הנבחרים של ארצות הברית נבחרים לתקופה קבועה בת שנתיים. מטרת רעיון זה היא לקדם יציבות בסנאט ולעודד סנאטורים לקדם חקיקה לאורך זמן, במקום להסתכן בהחלפה מהירה של כל החברים מדי שש שנים. במקביל, המבנה מאפשר בחירות תכופות יותר ולא רק אחת לשש שנים, כדי למנוע מצב בו הסנאטורים מתאגדים לצורך מטרות "זדוניות".
שלוש קבוצות הסנאט מוגדרות בחלק השלישי של פרק 1 לחוקת ארצות הברית כלדקמן:
מייד לאחר שיתאספו לאחר הבחירות הראשונות, יחולקו הסנאטורים לשלוש קבוצות שוות ככל הניתן. מושבי הסנאטורים מן הקבוצה הראשונה יתפנו מקץ השנה השנייה, של אלו מן הקבוצה השנייה מקץ ארבע שנים, ושל אלו מן הקבוצה השלישית מקץ שש שנים, כך ששליש מן הסנאט ייבחר בכל שנתיים; ואם יתפנה מקום בגלל התפטרות כל סיבה אחרת בתקופת הפגרה של בית המחוקקים של מדינה, תמנה הרשות המבצעת באותה מדינה מינוי זמני עד לישיבה הבאה של בית המחוקקים, שיבחר את הנציג הקבוע למלא את המקום הפנוי.
חוקת ארצות הברית בתרגום לעברית,  באתר ויקיטקסט
החלוקה לקבוצות נערכה במאי 1789, שבועות אחדים לאחר התכנסות הקונגרס הראשון של ארצות הברית. עשרים סנאטורים בלבד מעשר מדינות נכחו בחלוקה; קרוליינה הצפונית ורוד איילנד טרם אשררו את חוקת ארצות הברית, וניו יורק טרם בחרה את נציגיה לסנאט בשל אשרורה המאוחר את החוקה.
על מנת להחליט כיצד ליישם את החלוקה לקבוצות, ב-11 במאי 1789 מינה הסנאט ועדה שכללה את הסנאטורים אוליבר אלזוורת', ויליאם פיו וצ'ארלס קארול. בהתאם להמלצתם, ב-14 במאי חילק הסנאט את חבריו לשלוש קבוצות תוך יישום סעיף 2 של החלק השלישי בפרק 1 לחוקת ארצות הברית, בלשון הדו"ח הנ"ל:
"לפיכך, הוחלט כי הסנאטורים יחולקו לשלוש קבוצות:
הראשונה תכלול את מר לנגדון, מר ג'ונסון, מר מוריס, מר הנרי, מר איזארד, ומר גאן;
השנייה תכלול את מר וינגייט, מר סטרונג, מר פטרסון, מר באסט, מר לי, מר באטלר, ומר פיו;
והשלישית תכלול את מר דלטון, מר אלזוורת', מר אלמר, מר מקליי, מר ריד, מר קארול, ומר גרייסון.
שלושה פתקים בגודל שווה, ממוספרים בספרות 1, 2 ו-3, יגולגלו ויוכנסו לקופסה על ידי המזכיר, ויישלפו על ידי מר לנגדון, מר וינגייט ומר דלטון בשם הקבוצות שאליהן שובצו. המחלקות יתפנו לפי סדר המספרים שנבחרו להן, החל ממספר 1. כאשר ייכנסו סנאטורים ממדינות שטרם מינו נציגים, הם ישובצו בהגרלה באחת הקבוצות, תוך שמירה על חלוקה שווה ככל האפשר ביניהן".
למחרת, ב-15 במאי, נקבעה תקופת הכהונה של כל מחלקה באמצעות הגרלה: הפתק הראשון נבחר על ידי דלטון, השני על ידי וינגייט, והשלישי על ידי לנגדון. עם סיום כהונתו של כל סנאטור, בין אם הייתה קצרה או ארוכה, נבחר מחליף לתקופת כהונה חדשה של שש שנים, תחילה בידי חברי בית המחוקקים של כל מדינה, עד לקבלת התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית.
היסטוריה > הצטרפות מדינות חדשות לאיחוד

כאשר מדינה חדשה מצטרפת לאיחוד, שני הסנאטורים שלה משובצים לשתי קבוצות שונות. שתי קבוצות אלה נקבעות בהתאם לשיטה השומרת על איזון בין שלוש הקבוצות, כך שבקבוצה הגדולה ביותר יהיה לכל היותר סנאטור אחד בלבד ביחס לקבוצה הקטנה ביותר. הגרלה אקראית קובעת איזה סנאטור חדש מצטרף לאיזו קבוצה מבין השתיים שנבחרו להתרחב. כתוצאה מכך, לפחות אחד משני הסנאטורים הראשונים של כל מדינה חדשה התחיל כהונה שאורכה היה יותר משנתיים ועד שש שנים, ואילו השני התחיל כהונה הקצרה בשנתיים או בארבע שנים מזה של עמיתו.
ניו יורק, שקיימה את הבחירות הראשונות שלה לסנאט ביולי 1789, הייתה המדינה הראשונה שעברה תהליך זה לאחר ההגרלה המקורית במאי 1789 שבוצעה על ידי הסנאט של הקונגרס הראשון. מבין שני הסנאטורים, פיליפ סקיילר הוגרל לקבוצה 1 (שכהונת הסנאטורים בה הסתיימה ב-1791), ואילו רופוס קינג שובץ לקבוצה 3 (שתוקף כהונת הסנאטורים בה הסתיימה ב-1795). כתוצאה מכך, קבוצה 1 הכילה שמונה סנאטורים, בעוד שקבוצות 2 ו-3 מנו שבעה סנאטורים כל אחת. לאחר מכן, נציגי קרוליינה הצפונית שובצו לקבוצות 2 ו-3 לאחר שהמדינה החדשה קיימה את בחירת נציגיה לסנאט בנובמבר 1789, וכך כמות הסנאטורים בכל קבוצה התאזן לשמונה.
כאשר הוואי, המדינה החדשה ביותר, הצטרפה לאיחוד בשנת 1959, הבחירות הראשונות שלה לסנאט כללו מועמדים שהתמודדו על "מושב א'" או "מושב ב'". שני הסנאטורים החדשים, היירם פונג ואורן לונג, ביצעו הגרלה בפיקוח מזכיר הסנאט כדי לקבוע מי מהם יצורף לקבוצה 1 (כהונה שתסתיים בתוך חמש וחצי שנים) ומי יצורף לקבוצה 3 (כהונה שתסתיים בתוך שלוש וחצי שנים). במקרה של הצטרפות המדינה ה-51 לארצות הברית, נציגיה בסנאט ישובצו לקבוצות 1 ו-2, כך שבכל שלוש הקבצות יהיו 34 סנאטורים.
מכיוון שכל מדינה מיוצגת בידי שני סנאטורים ללא תלות בגדול אוכלוסייתה, כל קבוצה מייצגת מספר שונה של בוחרים ותושבים. מאז ראשית המאה ה-19, קבוצה 2 נוטה לייצג במצטבר כ-50%–60% מאוכלוסיית ארצות הברית, בעוד שסנאטורים מקבוצות 1 ו-3 מייצגים כל אחת כ-70%–75% מאוכלוסיית המדינה. מכיוון שלכל מדינה יש שני סנאטורים, סכום האחוזים הוא 200%, ולא 100%. מדינות מאוכלסות במיוחד, כמו קליפורניה, פלורידה, ניו יורק, פנסילבניה ואוהיו, מיוצגות בידי סנאטורים המשתייכים לקבוצות 1 ו-3, מה שיוצר חוסר איזון זה.
המקרים היחידים שבהם שני מושביה של מדינה בסנאט עומדים לבחירה באותה שנה הם כאשר מדינה חדשה מצטרפת לאיחוד (כפי שתואר לעיל) או כאשר מתקיימות בחירות מיוחדות למילוי מקום שהתפנה. בחירות מיוחדות אינן משפיעות על אורך הכהונה של המושב, והסנאטור שנבחר בבחירות מיוחדות ממלא את שארית כהונתו של קודמו בתפקיד עד לבחירות הסדירות הבאות, מבלי לשנות את שיוך המושב לקבוצה אליה הוא משתייך.