stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
באן צ'יאנג

באן צ'יאנג (תאית: แหล่งโบราณคดีบ้านเชียง) הוא אתר ארכאולוגי השוכן במישור קהוראט שבתאילנד. האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1992.
עד לשנות ה-60 דרום-מזרח אסיה נחשב לאזור שפיגר מאחור בכל הקשור להתפתחות התרבותית בפרהיסטוריה, וכי ההתפתחות נגרמה בעיקר כתוצאה מהשפעות חיצוניות. החפירות שנערכו בבאן צ'יאנג ובנוק נוק טהא הפריכו את הגישה הזאת והוכיחו כי אזור זה של תאילנד היה המרכז של פריחה תרבותית עצמאית ששגשגה כבר לפני אלפי שנים.
האתר התגלה בשנת 1957 וזכה לתשומת לב ציבורית בגלל כלי הקדרות האדומים שנמצאו בו. במהלך החפירות המדעיות הרשמיות הראשונות שנערכו ב-1967 נחשפו מספר שלדים ומתנות ברונזה המיועדות לקברים. באותן חפירות התגלו גם שברי אורז, ועל סמך זאת נטען כי המתיישבים באזור בתקופת הברונזה היו ככל הנראה חקלאים. בקברים העתיקים ביותר אין חפצי ברונזה ולפיכך הם מתוארכים לתקופת האבן החדשה; הקברים החדשים ביותר מתוארכים לתקופת הברזל.
באן צ'יאנג נחשב ליישוב המרכזי במישור קהוראט, ועל שמו נקראת התרבות שנחשפה בחפירות הארכאולוגיות. באזור זה התגלו מספר אתרים ארכאולוגיים מאותה תקופה, ובחלקם נערכו גם כן חפירות. היישוב הפרהיסטורי שוכן מתחת לכפר המודרני באן צ'יאנג שהוקם על ידי פליטים לאוטים בשלהי המאה ה-18. האתר הוא תל אליפטי נמוך שמידותיו הן 500 מטרים על 1.3 קילומטר. במהלך החפירות השונות שנערכו התברר כי התל מורכב מכמה רבדים המייצגים רצף תרבותי. עיקר החפירות נערכו בשולי הכפר המודרני, היכן שהתגלו ותועדו אתרי קבורה מתקופות שונות. חלק מחפצי העתיקות שהתגלו מוצגים דרך קבע במוזיאון השוכן בכפר.
לפי בדיקות התיארוך הראשונות שנערכו בשיטת ההארה החומנית התקבלו תוצאות שבין 4420 למאה ה-34 לפנה"ס, כך שהאתר הוא למעשה הקדום ביותר בכדור הארץ שהיה פעיל בתקופת הברונזה. אולם, בחפירות שנערכו בין 1974 ל-1975 נחשף מספיק חומר שמתאים לתיארוך פחמן-14, והתקבלו תוצאות מדויקות יותר שלפיהן הקבר הקדום ביותר הוא מהמאה ה-21 לפנה"ס, והמאוחר ביותר משנת 200 לפנה"ס. הכנת הברונזה החלה בשנת 2000 לפנה"ס בקירוב, לפי כורי מצרף ושברי ברונזה שהתגלו. חפצי הברונזה כללו צמידי יד, טבעות, צמידי רגל, חוטים ומטות, ראשי חניתות, גרזנים וקרדומים, ווים, להבים, ופעמונים קטנים.
האתר זכה לתשומת לב מחודשת בינואר 2008 כאשר התברר כי אלפי חפצי אמנות מהאתר עצמו ומאתרים אחרים בתאילנד נמצאים באופן בלתי חוקי במספר מוזיאונים בקליפורניה ובמקומות נוספים. התוכנית כללה את הברחת החפצים לתוך ארצות הברית, ולאחר מכן הענקתם כתרומה למוזיאונים כדי להימנע מתשלומי מס. התוכנית נחשפה לאחר שסוכן מטעם שירות הפארקים הלאומיים התחזה לאספן פרטי, שהובילה בסופו של דבר לפשיטות מתוקשרות של המשטרה.
בנימין ורביץ'

בנימין ורביץ' (בסלובנית: Benjamin Verbič; נולד ב-27 בנובמבר 1993 בצליה) הוא כדורגלן סלובני המשחק בעמדות הקשר בקבוצת פנאתינאיקוס ובנבחרת סלובניה.
קריירה

ורביץ' החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל צליה. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2011 קודם לקבוצה הבוגרת. ורביץ' שיחק בשורות צליה במשך 4 שנים (למעט תקופה קצרה בשנת 2012, במהלכה הושאלה לקבוצת שמפיון מליגת המשנה).
באפריל 2015 חתם ורביץ' על חוזה למשך 4 שנים עם הקבוצה הדנית פ.צ. קופנהגן. אך למרות החוזה, שיחק במדי קופנהגן רק שנתיים. במהלך התקופה הזו זכה עם הקבוצה פעמיים ב"דאבל" (באליפות הליגה הדנית ובגביע דנמרק).
בדצמבר 2017 עבר ורביץ' לקבוצת הצמרת האוקראינית דינמו קייב.
במרץ 2022 עזב ורביץ' את דינמו קייב עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה. חוזהו עם דינמו הושעה על פי חוקי פיפ"א חדשים, שאפשרו לשחקנים לחתום במועדונים מחוץ לאוקראינה עד ל-30 ביוני 2022, וורביץ' הצטרף ללגיה ורשה עד לתום העונה.
נבחרת

ורביץ' שיחק בנבחרת הנערים ובנבחרת הצעירה של סלובניה. בנבחרת הלאומית של סלובניה משחק ורביץ' מאז מרץ 2015. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול קטר. את שערו הראשון בנבחרת הבקיע לרשת של מלטה במשחק שנערך ב-11 בנובמבר 2016 במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. נכלל בסגל נבחרת סלובניה ליורו 2024.
תארים > פ.צ. קופנהגן

אליפות ליגת העל הדנית: 2015/2016, 2016/2017
גביע דנמרק : 2015/2016, 2016/2017
תארים > דינמו קייב

אליפות אוקראינה: 2020/2021
הגביע האוקראיני: 2019/2020, 2020/2021
הערות שוליים

↑  Ryan Dabbs last updated, Slovenia Euro 2024 squad: Matjaz Kek's full team, fourfourtwo.com, ‏2023-10-03 (באנגלית)
| נבחרת סלובניה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 אובלאק •  2 קרניצ'ניק •  3 בלקוביץ' •  4 בלאז'יץ' •  5 סטנקוביץ' •  6 ביול •  7 ורביץ' •  8 לובריץ' •  9 שפוראר •  10 אלשניק •   11 ששקו •  12 בלק • 13 יאנז'ה •  14 קורטיץ' • 15 הורבאט • 16 וקיץ' • 17 מלאקאר • 18 ויפוטניק • 19 צ'לאר • 20 סטויאנוביץ' • 21 דרקושיץ' • 22 צ'רין • 23 ברקאלו • 24 ז'וגלי • 25 זליקוביץ' • 26 איליצ'יץ' • מאמן: קק |  1 אובלאק •  2 קרניצ'ניק •  3 בלקוביץ' •  4 בלאז'יץ' •  5 סטנקוביץ' •  6 ביול •  7 ורביץ' •  8 לובריץ' •  9 שפוראר •  10 אלשניק •   11 ששקו •  12 בלק • 13 יאנז'ה •  14 קורטיץ' • 15 הורבאט • 16 וקיץ' • 17 מלאקאר • 18 ויפוטניק • 19 צ'לאר • 20 סטויאנוביץ' • 21 דרקושיץ' • 22 צ'רין • 23 ברקאלו • 24 ז'וגלי • 25 זליקוביץ' • 26 איליצ'יץ' • מאמן: קק | סלובניה |
בנטלי EXP 12 ספיד 6e

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  בנטלי
 שנות ייצור:  הוצג ב- 2017 (דגם קונספט)
 סיווג:  מכונית קונספט, בתצורה מכונית ספורט קבריולה בסגנון גראן טוריסמו עם מנוע היברידי
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין W12 צילינדרים  6.0 ליטר (סוג מנוע: "WR12 48v" ("W12 engine" (אנ')), מגדש טורבו כפול) + מנוע חשמלי מסוג "Permanent-magnet motors"
 
בנטלי EXP 12 ספיד 6e (באנגלית: Bentley EXP 12 Speed 6e) היא מכונית קונספט, בתצורה מכונית ספורט קבריולה בסגנון גראן טוריסמו עם מנוע היברידי מתוצרת יצרנית כלי הרכב בנטלי אשר הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה, שווייץ, בשנת 2017
מפרט טכני

2 נוסעים
מנוע קדמי : מנוע בנזין זהה למנוע דגם "Bentley Bentayga" (אנ') + מנוע חשמלי מסוג "Permanent-magnet motors"
סוג הנעה : הנעה כפולה 4x4
סוג דלתות : "Swan doors" (אנ')
החלק הפנימי בדרך כלל משופע, עם קונסולת מרכזית מזכוכית מוצקה שמתעגלת למסך תצוגה ברזולוציה גבוהה בלוח המחוונים. להגה אין קטע עליון, ומעניק תצוגה טובה יותר של אשכול המכשירים הדיגיטליים. הורכבו שני כפתורים בראש ההגה - האחד נותן דחיפה לביצועים (כפתור "טיל" (rocket button) בראש ההגה החתוך משפר את הביצועים באופן מיידי), ואילו השני מגביל את הכוח לשימוש ברחבי העיר
טווח נסיעה : כ־498.8 ק"מ (310 מייל)
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 3.5 שניות
תמונות

"בנטלי EXP 12 ספיד 6e"
"בנטלי EXP 12 ספיד 6e"
"בנטלי EXP 12 ספיד 6e"
"בנטלי EXP 12 ספיד 6e"
"בנטלי EXP 12 ספיד 6e"
"בנטלי EXP 12 ספיד 6e"
ראו גם

בנטלי הונאודירס (אנ')
בנטלי EXP 9 F
הערות שוליים

↑  "בנטלי EXP 12 ספיד 6e" wired.co.uk/article/the-bentley-exp-12-speed-6e-concept
↑  "בנטלי EXP 12 ספיד 6e" autoexpress.co.uk/bentley
↑  "בנטלי EXP 12 ספיד 6e" hrowen.co.uk/bentley/exp-12-speed-6e
↑  "בנטלי EXP 12 ספיד 6e" bentleymedia.com/en/newsitem/754-bentley-exp-12-speed-6e-concept-the-luxury-electric-vehicle
↑  מנוע סינכרוני בעל מגנט קבוע (PMSM) משתמש במגנטים קבועים המוטמעים ברוטור הפלדה ליצירת שדה מגנטי קבוע. הרוטורור נושא סיבובים המחוברים לאספקת זרם חילופית לייצור שדה מגנטי מסתובב (כמו במנוע אסינכרוני). במהירות סינכרונית מוטות הרוטור ננעלים לשדה המגנטי המסתובב
↑  "Swan doors" (בעברית : "דלתות ברבורים") הן סוג של דלתות הנראות לעיתים על מכוניות בעלות ביצועים גבוהים או מכוניות קונספט. דלתות ברבורים פועלות באופן דומה לדלתות מכוניות רגילות אך בשונה מדלתות רגילות, הן נפתחות בזווית כלפי מעלה. השם נובע מהדמיון לברבור עם כנפיים פתוחות בזמן שדלתותיה של המכונית פתוחות
בית בונפרטה

| --- | --- |

סמל בית בונפרטה
 מדינה:  איטליה   צרפת
 תארים:  קיסר צרפת  מלך איטליה  מלך ספרד  מלך הולנד  מלך נאפולי  מלך וסטפאליה
 מייסד:  קרלו בואונפרטה
 השליט האחרון:  נפוליאון השלישי
 ראש הבית הנוכחי:  שארל, נסיך נפוליאון   ז'אן-כריסטוף, נסיך נפוליאון
 תקופת השושלת:  1804 – מלחמת צרפת–פרוסיה
 אתניות:  צרפתים
 ענפים:  Prince of Canino and Musignano, ממלכת הולנד, Re di Roma, קיסר הצרפתים, נפוליאון השני 
 
בית בונפרטה (בצרפתית: Bonaparte) הייתה משפחת אצולה זוטרה מקורסיקה שהתפרסמה בזכות עלייתו של אחד מבניה, נפוליאון בונפרטה, לשלטון בצרפת. נפוליאון נעשה קונסול ראשון ובהמשך קיסר, ובתקופת שלטונו, 1800 עד 1815, הכתיר את אחיו וגיסיו למלכים בספרד, הולנד, נאפולי ווסטפאליה. אחיינו לואי נפוליאון נעשה אף הוא קיסר צרפת, בשנים 1852 עד 1870.
היסטוריה > מקור המשפחה

שם המשפחה אוית במקורו האיטלקי Buonaparte, בוּאוֹנפרטה, ובאיות זה השתמש גם נפוליאון עד 1796. שורשי המשפחה בפירנצה, והם מגיעים עד ימי הביניים המוקדמים. אחד מבניה, פרנצ'סקו בואונפרטה, שבא מענף של המשפחה שהתגורר בעיירה סן מיניאטו שבטוסקנה, היגר לקורסיקה במאה ה-16, כאשר האי היה בשליטה ג'נובה, והשתקע שם. צאצאיו עסקו במשך השנים בענייני חוק ומִנהל באי. אביו של נפוליאון, קרלו בואונפרטה, היה עורך-דין, ולאחר סיפוח קורסיקה לצרפת ב-1768 שימש זמן מה שליח מטעם העיר אז'קסיו וסביבותיה בחצר המלוכה בפריז. ב-1771 קיבל הכרה רשמית במעמדו כאציל מהכתר הצרפתי. כמו כן ניסה לקדם יוזמות עסקיות שונות בצרפת, ורוקן בכך את המשפחה מנכסיה. הוא נפטר ב-1784 מסרטן הקיבה, מחלה שממנה נפטרו גם שתיים מאחיותיו של נפוליאון והוא עצמו, לפי הדוח הרשמי. ב-1764 נשא קרלו לאישה את לטיציה רמולינו, בת למשפחה קורסיקנית מכובדת. לזוג נולדו שני ילדים שמתו בינקותם, ושמונה שהגיעו לבגרות. נפוליאון היה הבן השני. לטיציה, שכונתה מאדאם מֶר, גברת אמא, האריכה ימים במשך 15 שנה אחרי בנה המפורסם.
היסטוריה > נפוליאון, אחיו ואחיותיו

אחיו של נפוליאון, וכן גיסו ז'ואקים מירא, היו שותפים למהלכים שונים שנקט בדרכו להשתלטות על צרפת, והוא מצדו גמל להם בתוארי מלוכה בהולנד, ממלכת נאפולי, ספרד ווסטפאליה, שכולם בוטלו כאשר החלה האימפריה הנפוליאונית לשקוע. בהיותו חשדן ומלא חשש ממרגלים ובוגדים, שיתף נפוליאון לעיתים את אחיו בתוכניותיו החשאיות. הוא גם נטה להתערב בחייהם האישיים.
ילדיהם של קרלו ולטיציה שהגיעו לבגרות, על-פי סדר לידתם, היו:
ג'וזפה (ז'וזף) (1768 - 1844), הוכתר על ידי נפוליאון למלך נאפולי (1806 - 1808) ואחר-כך למלך ספרד (1808 - 1813).
נפוליאון (1769 - 1821) - הוכתר לקיסר צרפת ב-1804, ונשא גם בתואר מלך איטליה שיצר. הודח ב-1814 ושוב תפס את השלטון לתקופה קצרה עד הדחתו הסופית ב-1815
לוסיאן (1775 - 1840) היה שותף להפיכת ה-18 בברימר שהעלתה את נפוליאון לשלטון כקונסול ראשון בצרפת, וכיהן כשר פנים לזמן מה אחריה, אך מאוחר יותר חל קרע בינו לבין אחיו.
מריה-אנה אליזה (1777 - 1820) - הוכתרה לדוכסית גדולה של טוסקנה (1809-1814)
לואי (1778 - 1846) - הוכתר כמלך הולנד ב-1806 והתפטר ב-1810. לואי היה נשוי להורטנס דה בוארנה, בתו המאומצת של נפוליאון, והוא אביו של נפוליאון השלישי.
פולין (מריה פאולה או מארי פולין), (1780 - 1825), שזכתה בתואר דוכסית גואסטלה, הייתה האחות האהובה על נפוליאון
מריה אנונסיאטה קרולינה, או קרולין (1782 - 1839) נישאה לז'ואקים מירא, מרשל בצבא נפוליאון שנעשה למלך נאפולי (1808 עד 1814).
ז'רום (1784 - 1860) צעיר האחים, הוכתר כמלך וסטפאליה, ממלכה שיצר נפוליאון במערב גרמניה. ראשי בית בונפרטה אחרי 1879 באים מן הענף המשפחתי שיצא מז'רום.
היסטוריה > לאחר נפילת נפוליאון הראשון

לאחר תבוסתו בקרב ווטרלו ב-1815 הודח נפוליאון באופן סופי מכסאו ויצא לגלות, שבה מת ב-1821. יורשו המיועד, נפוליאון השני, שנולד לו מאשתו השנייה מאריה לואיזה, מת בצעירותו ללא יורשים. קיימים צאצאים רבים לבנו הבלתי-חוקי של נפוליאון הראשון, אלכסנדר ולבסקי, ולבנו המאומץ, אז'ן דה בוארנה (בנה של אשתו הראשונה ז'וזפין, מנישואיה הקודמים).
עוד לפני נפילתו הסופית של נפוליאון איבדו אחיו ואחיותיו את השליטה בארצות שעליהן הוכתרו. חלקם, וצאצאיהם אחריהם, המשיכו לשאת תוארי אצולה שונים שהעניק להם נפוליאון. רובם סיימו את חייהם באיטליה, ערש המשפחה. בין אחיו של נפוליאון היה ז'רום היחיד שמילא תפקידים ציבוריים משמעותיים לאחר נפוליאון, בתקופת הרפובליקה השנייה והקיסרות השנייה.
גם לאחר תבוסת נפוליאון נותרו בצרפת חוגים מסוימים, המכונים בונפרטיסטים (Bonapartiste), שלא קיבלו את הדחתו. עם מותם של הקיסר המודח ובנו ניתנה נאמנותם של חוגים אלה לבני בונאפרטה שנותרו בחיים. במאה ה-19 עדיין נותר לעמדה זו משקל ציבורי לא מבוטל.
לואי נפוליאון (1808 - 1873), בנו של לואי, נבחר לנשיא הרפובליקה הצרפתית השנייה ב-1848, תוך שהוא נסמך בין היתר על תמיכתם של הבונפרטיסטים. ב-1852 הכריז על הקמת קיסרות חדשה שהוא עמד בראשה, בתואר הרשמי של קיסר צרפת נפוליאון השלישי. הוא התפטר מהתפקיד ב-1870, בעקבות תבוסת צרפת במלחמתה נגד פרוסיה ונפילת הקיסרות. בתקופת שלטונו, ב-1857, הקים נפוליאון השלישי אחוזת קבר קיסרית למשפחה באז'קסיו שבקורסיקה. בנו של נפוליאון השלישי, נפוליאון אז'ן לואי, הוכתר על ידי המלוכנים הבונפרטיסטים בגלותו בבריטניה בימי הרפובליקה הצרפתית השלישית כ"נפוליאון הרביעי". הוא נהרג בשירותו כקצין תותחנים בצבא הבריטי בעת מלחמת אנגליה-זולו בגיל 23 ולא הותיר אחריו צאצאים.
היסטוריה > מנפוליאון השלישי ועד ימינו

התמיכה הציבורית בזכותם של בני בונפרטה לשלטון בצרפת נדחקה לשוליים עם התבוסה שנחלה צרפת בהנהגתו נפוליאון השלישי. במותו של בנו היחיד של נפוליאון השלישי, נפוליאון אז'ן (נפוליאון הרביעי), ב-1879, התפלג המחנה המצומצם שעוד נותר מהבונפרטיסטים בין שתי קבוצות, שנחלקו בשאלת זהותו של היורש החוקי לראשות הבית, ובמידת-מה גם בשאלות אידאולוגיות. נפוליאון אז'ן מינה בצוואתו את ויקטור, נסיך נפוליאון ליורשו כראש הבית, אך לפי סדר הירושה היורש היה צריך להיות אביו של ויקטור, הנסיך נפוליאון בונפרטה, בנו בכורו של ז'רום בונפרטה (ובן דודו של נפוליאון השלישי). תומכיו של האב טענו שההוראה בצוואה אינה בעלת תוקף חוקי. לקרע היה גם בסיס אידאולוגי מסוים: הנסיך נפוליאון היה ליברל ומתנגד חריף לקלריקליזם, וכך גם רבים מתומכיו, ואילו השמרנים הקתולים שבין הבונפרטיסטים נמשכו למחנה הבן ויקטור. המחלוקת הפרסונלית בין המחנות הסתיימה בעיקרה עם מותו של האב, שלאחריה נעשה ויקטור היורש החוקי גם בעיני שוללי תוקפה של הצוואה. (היו גם בונפרטיסטים שתמכו דווקא בלואי, אחיו הצעיר של ויקטור, שהיה קצין בצבא הרוסי הקיסרי).
ויקטור, נסיך נפוליאון, נפוליאון החמישי בפי תומכיו, היה כנראה בן בונפרטה האחרון שהאפשרות שיכונן מחדש את הקיסרות הצרפתית עלתה ברצינות. במהלך המשבר שפקד את הרפובליקה הצרפתית השלישית בפרשת דרייפוס הציע את עצמו כמנהיג, בתמיכתם של חוגים פוליטיים מסוימים. מאז סופה של המאה ה-19 התמיכה בבונפרטיזם אינה יותר מקוריוז.
את ויקטור ירש כראש הבית בנו, לואי, נסיך נפוליאון (נפוליאון השישי), שמת ב-1997. לאחר מותו קמו שני טוענים לראשות הבית, בנו ונכדו: בצוואתו הוריש את ראשות הבית לנכדו ז'אן-כריסטוף, תוך נישול בנו שארל נפוליאון, היורש החוקי לפי סדרי הירושה (ייתכן שהסיבה לכך הייתה דעות רפובליקניות שהביע שארל נפוליאון). בכך התעוררה מחלוקת דומה לזו שפילגה את המשפחה ותומכיה עם מות אז'ן נפוליאון ב-1879.
היסטוריה > צאצאים בולטים נוספים

צאצאים אחדים למשפחה התבלטו בפעילותם בתחום המדע ובתחומים אחרים. אחדים מהם היו מעורבים בפוליטיקה במדינות שונות, ובפרט בקורסיקה, ערש המשפחה.
אחד מנכדיו של ז'רום (אחיו של נפוליאון הראשון), צ'ארלס ג'וזף בונפרט (1851 - 1921), מן הענף האמריקני של המשפחה, היה מזכיר הצי והתובע הכללי של ארצות הברית, וייסד את ה-FBI בגלגולו הראשון.
לואי לוסיאן בונפרט (אנ'), בנו של לוסיאן, היה פוליטיקאי ובלשן שנודע במחקריו על השפה הבסקית. בן אחר של לוסיאן, שארל לוסיאן בונפרט (אנ'), היה זואולוג שהתמחה באורניתולוגיה. רולאן בונפרט (אנ'), נכדו של לוסיאן, היה נשיא החברה הגאוגרפית הצרפתית מ-1910 ועד מותו ב-1924. בתו של רולאן, מארי, נסיכת בונפרטה, הייתה סופרת ופסיכואנליטיקאית, מחוג תלמידיו של זיגמונד פרויד.
הערות שוליים

↑  בשנה זו הוכתר נפוליאון בונפרטה לקיסר צרפת. המשפחה התקיימה כמשפחת אצולה זוטרה מאז ימי הביניים
| מלכי צרפת |
| --- | --- | --- |
| המלכים הקרולינגים  (843–987) | שארל השני • לואי השני • לואי השלישי • קרלומן השני • קרל השלישי • אודו • שארל הרביעי • רובר הראשון • ראול • לואי הרביעי • לותר • לואי החמישי |  |
| בית קאפה  (789–1328) | איג קאפה • רובר השני • אנרי הראשון • פיליפ הראשון • לואי השישי • לואי השביעי • פיליפ השני • לואי השמיני • לואי התשיעי • פיליפ השלישי • פיליפ הרביעי • לואי העשירי • ז'אן הראשון • פיליפ החמישי • שארל הרביעי |  |
| בית ולואה  (1328–1589) | פיליפ השישי • ז'אן השני • שארל החמישי • שארל השישי • שארל השביעי • לואי האחד עשר • שארל השמיני • לואי השנים עשר • פרנסואה הראשון • אנרי השני • פרנסואה השני • שארל התשיעי • אנרי השלישי |  |
| בית בורבון  (1589–1792) | אנרי הרביעי • לואי השלושה עשר • לואי הארבעה עשר • לואי החמישה עשר • לואי השישה עשר • לואי השבעה עשר |  |
| בית בונפרטה  (1804–1814; 1815) | נפוליאון הראשון • נפוליאון השני |  |
| בית בורבון  (1814–1815; 1815–1830) | לואי השמונה עשר • שארל העשירי • לואי התשעה עשר • אנרי החמישי |  |
| בית אורליאן  (1830–1848) | לואי פיליפ • פיליפ השביעי |  |
| בית בונפרטה  (1852–1870) | נפוליאון השלישי |  |
| מלכי ספרד |
| --- | --- | --- |
| המלכים הקתוליים | פרננדו השני ואיזבלה הראשונה |  |
| בית הבסבורג | פליפה הראשון • קרלוס הראשון • פליפה השני • פליפה השלישי • פליפה הרביעי • קרלוס השני |  |
| בית בורבון | פליפה החמישי • לואיס הראשון • פליפה החמישי • פרננדו השישי • קרלוס השלישי • קרלוס הרביעי • פרננדו השביעי • קרלוס הרביעי |  |
| בית בונפרטה | ז'וזף בונפרטה |  |
| בית בורבון (שיבה ראשונה) | פרננדו השביעי • איזבלה השנייה |  |
| בית סבויה | אמדאו הראשון |  |
| בית בורבון (שיבה שנייה) | אלפונסו השנים עשר • אלפונסו השלושה עשר |  |
| בית בורבון (שיבה שלישית) | חואן קרלוס הראשון • פליפה השישי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288789405171  PLWABN: 9810701561905606  GND: 11851315X  HDS: 043895  LCCN: sh85015488  NKC: jx20060403013  VcBA: 495/9059  VIAF: 26151776814918012323   WorldCat (עם VIAF): 26151776814918012323 
לטיציה בונפרטה, אם המשפחה, בציור מ-1813
"ארבעת הנפוליאונים" - פריט תעמולה מתקופת הקיסרות השנייה. ברקע - נפוליאון ובנו נפוליאון השני, בקדמת התמונה - נפוליאון השלישי ובנו נפוליאון אז'ן לואי
פרוטומות של בני בונפרטה, מוצגות במוזיאון ז'וזף פשה שבאז'אקסיו, בירת קורסיקה
ברזנצה

| --- | --- |
סמל ברזנצהסמל ברזנצה

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  דרום טרנסדנוביה
 מחוז:  שומוג' שומוג'
 נפה:  נפת צ'ורגוי
 שטח:  47.41 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,262 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  46°12′43″N 17°09′04″E﻿ / ﻿46.211930555556°N 17.151011111111°E﻿ / 46.211930555556; 17.151011111111 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.Berzence.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ברזנצה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ברזנצה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ברזנצה (בהונגרית: Berzence) הוא כפר במחוז שומוג' שבדרום מערב הונגריה. מבחינה מנהלית היא חלק של נפה עם מרכזה בעיר צ'ורגו.
היישוב הוזכר לראשונה בשנות ה-30 של המאה ה-14. בשנת 1566 חיילים עזבו את המקום ללא קרב ויחידות של אימפריה העות'מאנית לקחו את שליטה על האזור. בשנת 1664 לתקופה קרצה כוחות במפיקוד מיקלוש זריני כבשו את העיר. במהלך תחילת המאה ה-18 אוכלוסיית העיר הייתה מעורבת ללא רוב ברור להונגרים או קרואטים. באותה תקופה היא הייתה בשליטת משפחת סלאי. בהמשך השליטנ נועברה למשפחת פסטטיקס, בעלת שורשים קרואטים. בשנת 1758 היישוב קיבל לראשונה זכויות של "עיר שוק".
הקהילה היהודית

לא ידוע הרבה על יהודי הכפר מלבד תיעוד הקהילה במפקד קהילות הונגריה שם נכתב שלא היה רב למקום ובקהילה חיו 18 יהודים.
לקריאה נוספת

בארזאנצא, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 71. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
באמצע הלילה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  פיטר לרנג'יס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  הרפתקאות
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Scholastic Inc.
 תאריך הופעה ראשונה:  6 במרץ 2012
 מספר עמודים:  192
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת צלטנר-מודן
 תאריך:  2013
 תרגום:  רוני בק
 מספר עמודים:  195
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה ראשונה:  6 במרץ 2012
 סדרה
 סדרת ספרים:  קהילים נגד ווספרים
 ספר קודם:  אוצר המלך
 הספר הבא:  היהלום שבכתר
 
באמצע הלילה (באנגלית: The Dead of Night) הוא הספר השלישי בסדרת הספרים קהילים נגד וספרים, סדרת ההמשך ל-"39 רמזים". הספר נכתב על ידי פיטר לרנג'יס. הספר יצא לאור ב-6 במרץ 2012 בארצות הברית ותורגם לעברית בשנת 2013 על ידי הוצאת צלנטר מודן.
עלילה

הספר מתחיל עם אטיקוס רוזנבלום, שנחטף על ידי האחים ויומינג בסוף הספר הקודם. אטיקוס קשור במשאית לחם, והם נוסעים לשדה התעופה בפראג כדי לטוס למפקדה ווספרית. בשרותי שדה התעופה הוא מפעיל מכשיר המשדר לדן ואיימי איפה הוא נמצא. הם נוחתים בטורקיה, ונוסעים לגרמה. הם נכנסים למערה, אשר בתוכה יש מפקדה ווספרית, ומנסים להוציא מאטיקוס מידע על הגוננים. אטיקוס משקר לאחים ויומינג שהוא יודע צופן למידע על הגוננים, ומפעיל בטעות מנגנון השמדה עצמית.
אטיקוס בורח למנהרה וקספר ושאיין רודפים אחריו. הוא מטפס, יוצא מהמנהרה ופוגש את דן, איימי, וג'ייק, אבל המקום מתפוצץ והם בורחים. הם מגלים ששאיין וקספר לא מתו, והם מתקשרים עם ווספר אחת דרך הטלפון של שאיין. הם מגלים לו שהיעד הבא הוא סמרקנד שבאוזבקיסטן, והוא שולח להם "הביא לי א' לב צורט". הוא שואל אותם מאיזה קהיל הם רוצים להיפרד אם הם לא ישלימו את המשימה. בשנייה האחרונה דן בוחר באליסטר הו.
הם פוגשים את ארסמוס יילמז, שמספר להם שויליאם מקינטייר מת. איימי שולחת את ארסמוס, המילטון הולט וג'ונה וויזרד לפומפיי, כדי לחקור רשימה שמקינטייר עבר עליה לפני שמת. במלון דן ואטיקוס מעלים השערה ש"לב צורט" זו אנגרמה, ומנסים למצוא את המילה הנכונה. במעלית המלון איימי רואה אדם עם משקפי שמש וחליפה שחורה. היא חושדת שהוא ווספרי אבל מתברר שזה היה חשש שווא. מנהל המלון, בארטו, מסגיר אותם לאינטרפול.
במקביל, החטופים מנסים להימלט דרך מעלית המזון, אבל נכשלים, ואיאן קברה מגלה שאימו קשורה לווספרים.
באינטרפול, לונה אמאטו (השותפה של מילוש וואנק), משחררת את דן ואיימי ונותנת להם לאכול ארוחת צהריים. דן ואיימי מגלים שלונה היא ווספר-5, ובורחים מביתה. הם נוסעים לשדה התעופה ועולים על הטיסה לסמרקנד, מחופשים, ומגלים שווספר אחת יודע על התחפושות שלהם. דן ואיימי נוסעים למצפה עם אטיקוס וג'ייק וחוקרים על אולוג בג. הם רואים את סקסטנט פחרי, ומגלים שישנה מגדת עתידות בשם לבצ'ה רט. איימי וג'ייק הולכים אליה, ודן ואטיקוס הולכים בינתיים לאכול פלוב. דן רוצה לקנות מזכרת, ואטיקוס חושד בגיטריסט מדוכן המזון שהוא ווספרי. דן קונה את ההפרשה של תולעי המשי, שהיא הרמז הכי קשה להשגה, ובינתיים הגיטריסט אומר לאטיקוס שאביו מתגעגע אליו וקורא לו לחזור הביתה. ווספר אחת שולח לדן ואיימי תמונה של החטופים, עם הכיתוב "נשאר עוד יום וחצי". בתמונה נלי מחזיקה לטאה ודן ואיימי מבינים שאם יצליחו לפענח מאיפה בעולם הלטאה הזו הם יגלו את המיקום של החטופים.
בינתיים, בפומפיי, המילטון הולט וג'ונה וויזרד חושפים בטעות את הזהות של ג'ונה, וכל המעריצים רודפים אחריהם. בבניין האו"ם איאן קברה שואל את אימו על קשריה עם הווספרים, ומגלה שהעמותה שלה "עזרה עושה פלאים" היא כיסוי לפעילות אחרת. הוא נוסע לתחנה של "עזרה עושה פלאים" באמצע יער ואומר לעובדים שכל העמותה היא שקר. ובמפקדה באטלבורו שינייד חושבת שאיאן הוא חפרפרת ווספרית, ומנסה לזהות את הלטאה שנלי החזיקה בתמונה. היא מגלה שאוון פרסם את תמונת הלטאה בלוח המודעות הקהילי, ומנסה להכריח אותו ללבוש מכשיר מעקב. אוון מתנגד ובורח.
דן ואיימי מגלים שהחפץ שעליהם להשיג הוא אצטרולב, ונוסעים למצפה הכוכבים כדי להשיג אותו. הם משיגים את האצטרולב אבל משטרה מגיעה למצפה, ובשנייה האחרונה הם שולחים לווספר אחת שהאצטרולב בידיהם. המשטרה תופסת את ג'ייק, אבל הוא מצליח לברוח והם מוצאים אותו חסר הכרה בנקודת המשלוח, בית קברות ליד השוק. נשר מגיע, לוקח מאיימי את האצטרולב, ומביא אותו לווספרי שיושב במכונית.
דן ואיימי מגלים שהמשימה הבאה שלהם היא לגנוב תכשיט יקר ערך מברלין, גרמניה. בסוף הספר דן שואל את אביו שאלה שרק אביו יכול לענות עליה, ואביו עונה נכונה.
בית הכנסת שושנת הזהב (לבוב)

| --- | --- |

פנים בית הכנסת
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת שנחרב 
 מיקום:  לבוב
 מדינה:  אוקראינה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1582
 תאריך פתיחה רשמי:  1582 
 תאריך פירוק:  יולי 1941 
 אדריכל:  פאולו רומנו
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הרנסאנס 
 קואורדינטות:  49°50′46″N 24°01′47″E﻿ / ﻿49.84611111°N 24.02972222°E﻿ / 49.84611111; 24.02972222
  (למפת לבוב מוגדלת) בית הכנסת שושנת הזהב(למפת לבוב רגילה) בית הכנסת שושנת הזהב
 
בית הכנסת שושנת הזהב
בית הכנסת טורי זהב או שושנת הזהב בעיר לבוב נחשב אחד מבתי הכנסת היפים באוקראינה, והוא גם בין העתיקים שבהם.
שם בית הכנסת

הוא נקרא "שושנת הזהב" לזכר רוזה, כלתו של יצחק בן נחמן שרנצליס, מפרנסי העיר, שהיה ממקיימי בית הכנסת. בשמה של רוזה נקשרה אגדת עם, לפיה היא מסרה את נפשה על קידוש השם ובכך הצילה את בית הכנסת, אולם כפי הנראה המדובר באגדה בלבד. מקורו של השם "טורי זהב" בספרו של הרב דוד הלוי סגל בעל הטורי זהב (הט"ז). בית הכנסת נשרף על ידי הנאצים ב-1941 ועמד בחורבנו עשרות שנים לאחר מכן.
היסטוריה

בשנת 1580 רכש יצחק בן נחמן (שרנצליס), מיהודי לבוב העשירים ומבאי שולחנו של מלך פולין סטפן בטורי, חלקת אדמה במרכז לבוב, ברחוב בליאכר. כעבור שנתיים הזמין בן נחמן את האדריכל האיטלקי פאולו רומנו לתכנן את בית הכנסת. בשנת 1595 נבנה בבית הכנסת אולם כניסה מפואר, וכן גלריה ששימשה כעזרת נשים.
בשנת 1604 הוחרם בית הכנסת על ידי הישועים. ארבע שנים וחצי אחר כך (בחודש אדר ה'שס"ט), לאחר ששילמו כופר בסך 20,600 זהובים, קיבלו יהודי העיר בחזרה לידיהם את בית הכנסת. ככל הנראה יש לכך קשר למאבקים בין האצולה המקומית לבין המלך זיגמונט השלישי (שהישועים היו בני בריתו) כחלק ממלחמת רוסיה–פולין (1605–1618). רבי יצחק הלוי סגל חיבר לזכר המאורע "שיר גאולה", ועל פי הוראת רבני העיר מהר"ם לובלין ורבי יהושע פלק כץ, נהגו מאז לשיר אותו בבית הכנסת בכל שנה, בשבת לאחר פורים.
בין השנים 1654–1667 היה זה בית הכנסת של הרב דוד הלוי סגל, בעל הטורי זהב (הט"ז), בלבוב. המבנה השתמר עד תקופת השואה, ונחרב בידי הנאצים ב-1941. בתחילה נבזז בית הכנסת, לאחר שנאסרה התפילה בו, ובהמשך פורק, ואבניו שימשו לבניין. בשנת 1943 לאחר השמדת יהודי העיר, נשרף בית הכנסת, אך המבנה לא התמוטט ונותר על עמדו. לאחר המלחמה לא נבנה שוב בית הכנסת מחדש.
בספטמבר 2011, החלו להרוס את שרידי בית הכנסת מתוך כוונה להקים במקומו בית מלון, אך בעקבות פניות לממשלת אוקראינה הופסקו העבודות.