stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלעד ברנע
התדיינויות בבית המשפט העליון ובתיקים מנהליים שתרמו להתפתחות המשפט הציבורי בישראל

עע"מ 343/09 הבית הפתוח לגאווה ולסובלנות בירושלים נ' עיריית ירושלים (ביחד עם עו"ד עינת הורביץ ועו"ד אורלי ארז לחובסקי מהמרכז לפלורליזם יהודי)– פסק דין שקיבל את ערעור הבית הפתוח בנושא תמיכות מעיריית ירושלים וחייב את העירייה לתת תמיכה לבית הפתוח כמרכז הקהילתי של הקהילה הגאה. פסק הדין מכיר בקהילה כקהילת מיעוט מוחלשת ומופלה. בפסק הדין ניתן סעד בעל אופי חוקתי של reading-in.
בג"ץ 4124/00 ארנן יקותיאלי ז"ל ואח' נ' השר לענייני דתות ואח' – עתירה חוקתית כנגד הוראה מפלה בחוק התקציב שהקנתה הבטחת הכנסת מינימום לאברכי כוללים. זאת לעומת שלילת הבטחת הכנסה מאימהות חד-הוריות שיוצאות ללימודים. העתירה עוררה שאלות יסוד בסוגיות של שוויון והפליה, העתירה התקבלה. בעקבותיה עלו לדיון ציבורי הסוגיות סיוע וקידום לימודים של אנשים מוחלשים במוסדות להשכלה גבוהה (בג"ץ 616/11 בו ייצג ברנע את התאחדות הסטודנטים נגד ממשלת ישראל אשר גם היא התקבלה) והצדקת מתן תמיכות כספיות לתלמידי הישיבות ועידוד השתלבותם בשוק העבודה.
בג"ץ 2605/05 המרכז האקדמי למשפט ולעסקים ואח' נ' שר האוצר – העתירה החוקתית נגד הפרטת בתי הסוהר שנתקבלה בהרכב מורחב. בתיק זה הצטרף ברנע יחד עם עו"ד יעל ברדה לצוות הייצוג בעתירה - עו"ד אביב וסרמן ועו"ד אפי מיכאלי - והוביל יחד עם חבריו להצלחה בעתירה – בית המשפט קיבל את העתירה וביטל במלואו את החוק שהוסיף את התיקון לפקודת בתי הסוהר. בפסק הדין נקבעו קביעות עקרוניות לגבי היקף ההגנה החוקתית על כבוד האדם והחירות האישית. כן כולל פסק הדין התייחסות חשובה לאמנה החברתית ולמשמעותה. בית הסוהר הפרטי בוטל ובמקומו הועבר המבנה שהוקם למדינה והוא משמש כבית סוהר ציבורי המופעל ומנוהל על ידי שירות בתי הסוהר;
בג"ץ 6741/99 ארנן יקותיאלי ואח' נ' שר הפנים ואח' – בית המשפט קיבל העתירה וביטל הנחות מפלות בארנונה. פסק הדין כולל קביעות חשובות לגבי השוויון ויישומו ולגבי השוני בין המדינה לבין רשות מקומית בכל הקשור למתן הנחות (או פטורים) ממסים;
בג"ץ 2031/00, 2030 סינגור קהילתי וח"כ תמר גוז'נסקי נ' שר הבינוי והשיכון ואח' – עתירה אשר בעקבותיה הותקנו תקנות זכויות הדייר בדיור הציבורי, התשס"א-2000 ונקבעו הסדרים נוספים לשמירת זכויות דיירי הדיור הציבורי ולמניעת כרסום בזכויות אלו. התקנות הותקנו ולאחר מכן נמחקה העתירה שהתייתרה;
בג"ץ 8988/06 משי זהב נ' מפקד מחוז ירושלים (2006) נדחו העתירות נגד קיומו של מצעד הגאווה בירושלים (ביחד עם עו"ד דן יקיר).
בג"ץ 5277/07 מרזל נ' מפקד משטרת מחוז ירושלים (2007) נדחו העתירות נגד קיומו של מצעד הגאווה בירושלים (ביחד עם עו"ד דן יקיר).
עת"מ 526/05 הבית הפתוח לגאווה וסובלנות בירושלים (ע"ר) נ' עיריית ירושלים ואח' (במשותף עם ד"ר יעקב בן שמש). העתירה התקבלה. ראש העיר והעירייה חויבו בהוצאות ניכרות;
הגנה על בעלי חיים בשביה בגן החיות התנ״כי.
בג"ץ 5969/20 - שימוש ופיתוח הדוקטרינה ״שימוש לרעה בכותרת חוק יסוד".
בג"ץ 5469/20 - ביטול המגבלות שהוטלו על קיום הפגנות בזמן הקורונה.
בג"ץ 2199/21 - פרס ישראל לפרופ׳ עודד גולדרייך.
בג"ץ 8076/21 - פרס ישראל לפרופ׳ עודד גולדרייך - חיוב השרה להעניק הפרס.
בג"ץ 262/16 - אחת מהעתירות בנושא מתווה הגז.
בג"ץ 4500/07 - עתירה בנושא שינוי הרכב דירקטוריון חברת החדשות של ערוץ 2, ומניעת מינוי רפי גינת למנכ"ל החברה.
בבג"ץ עילת הסבירות נמנה ברנע עם עורכי הדין המייצגים את אחת העותרות, התנועה הדמוקרטית האזרחית.
המאבק בהפרטה

מאז ההישג התקדימי בבג"ץ הפרטת בתי הסוהר, עסק ברנע ביתר שאת במאבקים משפטיים וציבוריים כנגד הפרטה פוגענית של שירותים ונכסים ציבוריים, ובין השאר הוביל בשנת 2010 עתירה שהוגשה לבג"ץ נגד הפרטת הקרקעות והרפורמה במינהל מקרקעי ישראל, בה ייצג את תנועת דרור ישראל, הנוער העובד והלומד, השומר הצעיר, המחנות העולים, פרופסורים לחוסן מדיני, וחברי הכנסת שלי יחימוביץ', אריה אלדד ונחמן שי. העתירה נדחתה.
הערות שוליים

1 2 3  שחר אילן, "צריך להלאים את רשתות החינוך החרדיות - הן פצצת זמן מטורפת", באתר כלכליסט, 13 ביוני 2024
↑  מירב ארד, תחום המשפט החברתי בישראל עובר מהפכה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 26 ביוני 2011
↑  עע"ם 343/09 הבית הפתוח בירושלים לגאווה וסובלנות נ' עיריית ירושלים ואחרים, ניתן ב־14 בספטמבר 2010
↑  יובל אלבשן, ‏אישה אחת, עשר שנים: ג’ני ברוכי חוזרת למאבק המשפטי ששינה חיים של אלפים, באתר גלובס, 7 באוגוסט 2021.
↑  בג"ץ 616/11 התאחדות הסטודנטים בישראל ואחרים נ' ממשלת ישראל ואחרים, ניתן ב־25 במאי 2014)
↑  בג"ץ 4124/00 ארנן יקותיאלי ז"ל ואח' נ' השר לענייני דתות ואח', ניתן ב־14 ביוני 2010
↑  בג"ץ 2605/05 חטיבת זכויות האדם, המכללה האקדמית למשפטים ואח' נ' שר האוצר, ניתן ב־19 בנובמבר 2009
↑  בג"ץ 6741/99 ארנן יקותיאלי ואחרים נ' שר הפנים ואחרים, ניתן ב־4 באפריל 2001
↑  בג"ץ 2030/00 סינגור קהילתי נ' שר הבינוי והשיכון ואחרים, ניתן ב־7 בפברואר 2002
↑  בג"ץ 8988/06 משי זהב נ' מפקד מחוז ירושלים, ניתן ב־27 בדצמבר 2006
↑  בג"ץ 5277/07 מרזל נ' מפקד משטרת מחוז ירושלים, ניתן ב־20 ביוני 2007
↑  עת"מ (ירושלים) 526-05 הבית הפתוח בירושלים לגאווה ולסובלנות נ' עיריית ירושלים, ניתן ב-26 ביוני 2005
↑   ניר חסון, בשל פגיעה ברווחת בעלי החיים: בית המשפט דחה הקמת שכונה ליד גן החיות התנכ"י, באתר TheMarker‏, 20 באפריל 2017.
↑  בג"ץ 5969/20 סתיו שפיר ואחרים נ' הכנסת ואחרים, ניתן ב־23 במאי 2021
↑  בג"ץ 5469/20 אחריות לאומית – ישראל הבית שלי נ' ממשלת ישראל ואחרים, ניתן ב־4 באפריל 2021
↑  בג"ץ 2199/21 ועדת השופטים להענקת פרס ישראל לשנת תשפ"א בתחום חקר המתמטיקה, חקר מדעי המחשב נ' שר החינוך ואחרים, ניתן ב־12 באוגוסט 2021
↑  בג"ץ 8076/21 ועדת השופטים להענקת פרס ישראל לשנת תשפ"א בתחום חקר מדעי המחשב נ' שרת החינוך ואחרים, ניתן ב־29 במרץ 2022
↑  בג"ץ 4500/07 ח"כ שלי יחימוביץ' ואחרים נ' מועצת הרשות השניה לרדיו ולטלוויזיה ואחרים, ניתן ב־21 בנובמבר 2007
↑  עינת פז-פרנקל, ‏בג"ץ: הרפורמה להפרטת הקרקעות של מינהל מקרקעי ישראל תצא לדרך, באתר גלובס, 17 במרץ 2010
וכתתו חרבותם לאתים

פסלו של יבגני ווצ'טיץ' המציג אדם ההופך חרב למחרשה, המוצג במטה האומות המאוחדות בניו יורק.
הפסוק "וכתתו חרבותם לאתים" כמוטו בטקס העלייה על הקרקע של קיבוץ יראון, 1949. מקימי הקיבוץ היו יוצאי פלמ"ח שחזרו מקרבות מלחמת השחרור להקמת קיבוצם.
וְכִתְּתוּ חַרְבוֹתָם לְאִתִּים הוא המוטיב המרכזי בחזון אחרית הימים של ישעיהו העוסק בשלום עולמי והימנעות ממלחמה: ”וְכִתְּתוּ חַרְבוֹתָם לְאִתִּים וַחֲנִיתוֹתֵיהֶם לְמַזְמֵרוֹת, לֹא יִשָּׂא גוֹי אֶל גּוֹי חֶרֶב וְלֹא יִלְמְדוּ עוֹד מִלְחָמָה.” חזון זה של שלום עולמי מופיע גם בנבואה מקבילה בספר מיכה.
מאידך, בנבואת יואל, מופיע דימוי מקביל אך הפוך: בתיאור המלחמה לעתיד לבוא בעמק יהושפט נאמר ”כֹּתּוּ אִתֵּיכֶם לַחֲרָבוֹת וּמַזְמְרֹתֵיכֶם לִרְמָחִים.” כלומר, את הכלים החקלאיים, האתים והמזמרות, יהפכו לכלי נשק לצורך המלחמה.
הביטוי מתאר המרה של כלי מלחמה לכלים לעבודת אדמה. בהשאלה, משתמשים כיום בביטוי זה לתיאור תהליכי הסבה של כלי נשק או טכנולוגיות צבאיות ליישומים אזרחיים, וכן לתיאור תהליכי שלום (אנ') מדיניים.
שימוש בביטוי בתרבות הפוליטית והפופולרית

הביטוי "וכתתו חרבותם לאתים" צוטט רבות על ידי פוליטיקאים, בהם הסופר וחבר בית הנבחרים האמריקאי רון פול, נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר (בנאומו אודות הקומפלקס הצבאי-תעשייתי), ריצ'רד ניקסון (בנאום ההשבעה שלו) ורונלד רייגן (בנאומו באו"ם).
הוא משמש תדיר לתיאור תהליכי שלום מדיניים. לדוגמה, בטקס חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים בשנת 1979, הוא  הוזכר בנאומיהם של מנחם בגין, אנואר סאדאת וג'ימי קרטר.
על דגל התנועה הסוציאליסטית באירלנד (אנ') מתחילת המאה ה-20 מתנוסס איור הממחיש את הפסוק "וכתתו חרבותם לאתים". כמו כן הוא מופיע על סמל תנועת השלום שפעלה בגרמניה המזרחית.
המשורר יהודה עמיחי הביע אכזבה מריבוי המלחמות בעולם בשירו "מעין אחרית הימים", בו כתב:
וְכִתְּתוּ חֶרֶב לְמַזְמֵרָה וּמַזְמֵרָה לְחֶרֶב

וְחוֹזֵר חֲלִילָה וְשׁוּב בְּלִי הֶרֶף.
בתקופה מאוחרת יותר שב עמיחי לחזון אחרית הימים בנימה אופטימית יותר, בשירו "תוספת לחזון השלום":
לֹא לְהַפְסִיק אַחַר כִּתּוּת הַחֲרָבוֹת

לְאִתִּים, לֹא לְהַפְסִיק! לְהַמְשִׁיךְ לְכַתֵּת

וְלַעֲשׂוֹת מֵהֶם כְּלֵי נְגִינָה.



מִי שֶׁיִרְצֶה לַעֲשׂוֹת שׁוּב מִלְחָמָה

יִצְטָרֵךְ לַחֲזֹר דֶּרֶךְ כְּלֵי הָעֲבוֹדָה.
גם משוררים נוספים עשו שימוש בביטוי זה ביצירותיהם. כמו כן הוא מופיע בספר סונאטת קרויצר של לב טולסטוי, כחלק מהדיונים אודות טוב ליבו של האדם והשאיפה לשלום.
הוא הולחן ביצירות מוזיקליות רבות. הציטוט המולחן המוקדם ביותר שידוע כיום הוא בשיר העם האפרו-אמריקאי "Down by the Riverside (אנ')" משנת 1898. שירים נוספים בהם צוטט הביטוי הם שיר המחאה "עץ הגפן והתאנה" (The Vine and Fig Tree), השיר "קץ התמימות" של דון הנלי, חבר להקת האיגלס, השיר Heal the World של מייקל ג'קסון, ושיר הסיום של המחזמר עלובי החיים.
בין הגרסאות העבריות נמנה הלחן של עזרא גבאי, שבוצע על ידי יפה ירקוני בשנת 1960 ועל ידי מקהלת "זמר רן" בשנת 1965, לחן נוסף של דוד זהבי (משנת 1974) ולחן של יוסף הדר. בשיר "לפתח הר הגעש" מאת דן אלמגור, מופיעות שתי השורות שצוטטו לעיל מאת יהודה עמיחי, לאחר שהמלחין והמבצע, דני ליטני, הוסיף אותן לשיר.
הביטוי מוזכר, במהופך, גם בשירו של יובל בן עמי "הארץ החולה": "רוקדים בפסטיגל, לנים ברחובות, ושוב מכתתים אתים לחרבות... הארץ החולה שהיא שלי."
הביטוי מופיע ביצירות אמנות רבות. פסל ברונזה של אדם ההופך חרב למחרשה מוצב בגן במטה האומות המאוחדות. פסל זה, יצירתו של יבגני ווצ'טיץ', הוענק כמתנה לארגון על ידי ברית המועצות בשנת 1959. עותק של הפסל מוצג בגלריית טרטיאקוב.
הביטוי חקוק ב"אנדרטת השלום" של יגאל תומרקין, הניצבת על בסיס המורכב מכלי נשק מחד ומחרשות מאידך. כמו כן הוא עומד במרכז היצירה "חלונות ארדון" של מרדכי ארדון.
שימושים נוספים

הארגון Plowshares movement (אנ') הוא תנועה נגד נשק גרעיני (אנ') בעלת רקע נוצרי-פציפיסטי (אנ') הפעילה בארצות הברית, בריטניה ואירלנד.
שמו של המושב חרב לאת שבעמק חפר מבוסס על הביטוי מחזון אחרית הימים של ישעיהו.
מיזמים להסבת כלי נשק ליישומים אזרחיים

הביטוי "וכתתו חרבותם לאתים" משמש לעיתים קרובות לתיאור תהליכי הסבה של כלי נשק או טכנולוגיות צבאיות ליישומים אזרחיים. להלן מספר דוגמאות לכך.
לאחר מלחמת העולם השנייה מדינות רבות המירו עודפי כלי רכב קרבי משוריין לשימושים חקלאיים, בהם דחפורים וטרקטורים. שני דחפורים מסוג זה מוצגים כיום ב"מוזיאון חרבות לאתים (אנ')" בקנדה: טנק צרפתי רנו FT-17 שהוסב על ידי איכרים צרפתים לשימוש חקלאי, וטנק מדגם T-34 תוצרת ברית המועצות שהוסב לדחפור. דחפורים דומים נמצאים בשימוש ברוסיה גם כיום. טנקים רוסיים אחרים הוסבו לאמצעים לכיבוי שריפות. כמו כן, מהנדס בריטי המיר טנקים מדגם M4 שרמן לדחפורים.
החומר Chlormethine (אנ'), המשמש לטיפולי כימותרפיה, מבוסס על החומר הפעיל בגז חרדל.
ארגון שוודי פיתח מתכת בשם Humanium Metal (אנ') המופקת מהתכת כלי נשק בלתי חוקיים שנתפסו באזורי סכסוך. מתכת זו משמשת לייצור שעוני יד, כפתורים, סביבונים ואוזניות.
מערכת ה-GPS פותחה בארצות הברית כדי לאפשר פגיעות מדויקות של טילים ארוכי טווח, אבל מאוחר יותר הורחבה גם ליישומים אזרחיים, בהם מערכות ניווט אישיות.
ביקוע גרעיני, שפותח כטכנולוגיה צבאית, משמש למטרות אזרחיות רבות, בהן ייצור חשמל ושימושים רפואיים.
האמנה לצמצום הנשק האסטרטגי, משנת 1991, נחשבה בעיני רבים כחלק ממימושו של חזון אחרית הימים. בשנת 2012 הודיעו רוסיה וארצות הברית שמאז חתימת ההסכם הושמדו כ-75 אחוז מסך כלי הנשק הכימי והגרעיני שהיו בידיהם.
קיימות יוזמות רבות לפירוק כורים גרעיניים צבאיים ושימוש בדלק מהכורים בתחנות כוח אזרחיות. אחת מהן היא הסכם "מגהטון למגוואט (אנ')", שנחתם בשנת 1993 בין ארצות הברית לרוסיה, ובו הוסכם להמיר 500 טון מעוקב של דלק גרעיני צבאי לדלק עבור תחנות כוח גרעיניות. התוכנית הושלמה בהצלחה בשנת 2013.
הערות שוליים

↑  ספר ישעיהו, פרק ב', פסוק ד'.
↑  ספר מיכה, פרק ד', פסוק ג'.
↑  ספר יואל, פרק ד', פסוק י'.
↑  יהודה עמיחי, מילים לשיר "מעין אחרית הימים", באתר בית לזמר העברי.
↑  עזרא גבאי, באתר זמרשת.
↑   וכתתו חרבותם לאתים, בביצוע יפה ירקוני, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב.
↑   וכתתו חרבותם לאתים, בביצוע חבורת "זמר רן", וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב.
↑  וכיתתו חרבותם לאתים (לחן: דוד זהבי), באתר זמרשת.
↑  וכיתתו חרבותם לאתים (לחן: יוסף הדר), באתר זמרשת.
↑   הארץ החולה, בביצוע יובל בן עמי, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב.
↑  Let Us Beat Our Swords into Ploughshares, באתר האומות המאוחדות (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: kn20090204030  VIAF: 150580116   WorldCat (עם VIAF): 150580116 
"וכתתו חרבותם לאתים" על בול דואר של האו"ם משנת 1967.
ביל פריסט

ויליאם הריסון פריסט (באנגלית: William Harrison Frist; נולד ב-22 בפברואר 1952) הוא רופא, איש עסקים, שמרן וקובע מדיניות אמריקאי שכיהן כסנאטור ארצות הברית מטנסי בין השנים 1995 ל-2007. כחבר במפלגה הרפובליקנית, כיהן גם כמנהיג הרוב בסנאט בין השנים 2003 ל-2007. פריסט נולד בנאשוויל, טנסי, למד מדיניות ממשלתית ושירותי בריאות באוניברסיטת פרינסטון וקיבל תואר דוקטור לרפואה מבית הספר לרפואה של הרווארד. הוא הוכשר כמנתח השתלות לב וחזה בבית החולים הכללי של מסצ'וסטס ובבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סטנפורד, ולאחר מכן ייסד את מרכז ההשתלות של ואנדרבילט. ב-1994 הוא ניצח את הסנאטור הדמוקרטי המכהן ג'ים סאסר.
לאחר שכיהן כיו"ר ועדת הסנאטור הרפובליקנית הלאומית, פריסט החליף את טום דאשל כמנהיג הרוב בסנאט. פריסט עזר להעביר כמה חלקים מסדר היום הפנימי של הנשיא ג'ורג' וו. בוש, כולל חוק התפייסות מס מקומות עבודה וצמיחה משנת 2003 וחוק המודרניזציה של Medicare. פריסט עזב את הסנאט ב-2007, מכבד את התחייבותו לכהן לא יותר משתי קדנציות.
בקריירה שלו לאחר הסנאט, הוא משמש כיו"ר הדירקטוריון העולמי של The Nature Conservancy‏. הוא גם שותף מייסד של Frist Cressey Ventures, שותף מיוחד ויו"ר מועצת המנהלים של חברת ההשקעות בשירותי הבריאות Cressey & Company, ויו"ר משותף של פרויקט הבריאות במרכז המדיניות הדו-מפלגתית. כיום הוא מנחה את הפודקאסט A Second Opinion‏ על המפגש בין מדיניות, רפואה וחדשנות.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

פריסט נולד ב-22 בפברואר 1952 בנאשוויל, טנסי, והוא בנם של דורותי (לבית קייט) פריסט ותומאס פירן פריסט האב. הוא דור רביעי בטנסי. אביו היה רופא והקים שותף לארגון עסקי הבריאות שהפך לתאגיד בית החולים של אמריקה (HCA). אחיו של פריסט, מייסד-שותף של HCA, תומאס פ. פריסט הבן, הפך ליו"ר ומנכ"ל HCA ב-1997. אחיו האחרים כוללים את רוברט א. פריסט; דורותי פ. בונש; ומרי פ. ברפילד.
פריסט סיים את לימודיו ב-1970 באקדמיית מונטגומרי בל בנאשוויל, ולאחר מכן סיים את לימודיו בבית הספר וודרו וילסון לעניינים ציבוריים ובינלאומיים באוניברסיטת פרינסטון ב-1974. פריסט היה חבר במועדון הקוטג' של האוניברסיטה בזמן שהיה סטודנט בפרינסטון. בשנת 1972, הוא ערך התמחות קיץ אצל חבר הקונגרס של טנסי, ג'ו ל. אוינס, שיעץ לפריסט שאם הוא רוצה להמשיך בקריירה פוליטית, תחילה עליו לטפח קריירה מחוץ לפוליטיקה. פריסט המשיך לבית הספר לרפואה בהרווארד, שם קיבל את התואר דוקטור לרפואה בהצטיינות ב-1978.
בזמן שהיה תלמיד בית ספר לרפואה בשנות ה-70, הודה פריסט בספרו Transplant כי ביצע ניסויים רפואיים ו-Vivisection על חתולי רחוב תוך כדי מחקר בבית הספר לרפואה של הרווארד. הוא כותב על כך שנכנע ללחץ להצליח בבית ספר תחרותי מאוד לרפואה, ומודה שזה היה "דבר מתועב ולא ישר לעשות". סוגיה זו הפכה לשנויה במחלוקת בקמפיין הראשון שלו בסנאט ב-1994, וזכתה לתשומת לב לאומית לאחר בחירתו למנהיג הרוב בסנאט.
ביוגרפיה > קריירה רפואית

בעודו לומד בבית הספר לרפואה, הצטרף פריסט למעבדתו של וו. ג'ון פאוול הבן בבית החולים הכללי של מסצ'וסטס בשנת 1977, שם המשיך את הכשרתו בפיזיולוגיה קרדיווסקולרית. בשנת 1978, הוא קיבל משרה קבועה בכירורגיה בבית החולים הכללי של מסצ'וסטס. בשנת 1983, הוא בילה בבית החולים הכללי סאות'המפטון, סאות'המפטון, אנגליה כרשם בכיר בניתוחי לב וחזה. הוא חזר לבית החולים הכללי של מסצ'וסטס ב-1984 כרופא בכיר וכעמית בניתוחי לב וחזה. מ-1985 עד 1986, פריסט היה רופא בכיר בשירותי השתלות לב וניתוחי לב וחזה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סטנפורד. שם, הוא הוכשר תחת ד"ר נורמן שומווי, מנתח חלוץ הידוע כאבי השתלות הלב.
לאחר שהשלים את המלגה שלו, הפך פריסט לחבר סגל במרכז הרפואי של אוניברסיטת ואנדרבילט, שם החל בתוכנית להשתלות לב וריאות. שם הוא ביצע את השתלת לב-ריאה הראשונה בדרום מזרח. ובשנת 1990, הוא ביצע את השתלת הריאה היחידה הראשונה של טנסי, הליך קשה הידוע לשמצה. הוא שימש גם כמנתח צוות בבית החולים הוותיקים של נאשוויל. ב-1989 הוא הקים את מרכז ההשתלות של ואנדרבילט, שמבצע היום יותר השתלות לב מכל מרכז אחר בעולם.
בשנת 1991 ניתח פריסט את לוטננט קולונל דייוויד פטראוס לאחר שנורה בתאונת אימונים בפורט קמפבל. דרכיהם הצטלבו שוב כאשר פריסט נבחר לסנאט ופטראוס הועלה בדרגות הצבאיות לגנרל. מאוחר יותר הם ניהלו יחד את מרוץ Army 10-miler ב-2002 בוושינגטון הבירה.
בשנת 1992 ארגן פריסט קמפיין עממי בכל המדינה להחזרת כרטיס תרומת איברים לרישיון הנהיגה של טנסי וקיבל את עיטור השירות המצטיין מההסתדרות הרפואית של טנסי על מאמציו.
בשנת 1995 פריסט, שהיה אז סנאטור מכהן, ערך החייאה מוצלחת לאדם שסבל מהתקף לב בבניין משרד הסנאט של דירקסן.
בשנת 1998, העניק פריסט סיוע חירום לקורבנות וליורה באירוע הירי בבירה ב-1998.
פריסט השתתף בקביעות בשליחות רפואית עולמית ובמסעות סיוע בינלאומיים, לעיתים קרובות עם הארגון ללא מטרות רווח Samaritan's Purse, סיפק סיוע רפואי באפריקה שמדרום לסהרה ונטל חלק בסיוע חירום להוריקנים (קתרינה), רעידות אדמה (האיטי), צונאמי (סרי לנקה) ורעב (סודאן ואתיופיה).
במהלך 20 שנותיו ברפואה, ערך פריסט למעלה מ-150 השתלות לב וריאות וחיבר למעלה מ-100 מאמרים רפואיים שנסקרו על ידי עמיתים. הוא מוסמך בכירורגיה כללית ובכירורגיית לב כאחד.
ביוגרפיה > סנאטור ארצות הברית (1995–2007)

ב-1990 נפגש פריסט עם מנהיג הרוב בסנאט לשעבר, הווארד בייקר, בנוגע לאפשרויות של תפקיד ציבורי. בייקר יעץ לו לרוץ למושב בסנאט והציע ב-1992 לפריסט להתחיל בהכנות לרוץ ב-1994. פריסט החל לבנות תמיכה. הוא שירת בכוח המשימה Medicaid של מושל טנסי בין השנים 1992 ל-1993, הצטרף לוועדת ההיגוי הלאומית של קואליציית הבריאות של הוועדה הרפובליקנית הלאומית והיה סגן מנהל הקמפיין של בוש - קוויל בטנסי בבחירות 1992.
במהלך הבחירות ב-1994 הבטיח פריסט שלא יכהן יותר משתי קדנציות, הבטחה שהוא כיבד בסופו של דבר.
פריסט האשים את יריבו משנת 1994, הסנאטור המכהן ג'ים סאסר, ב"שליחת כסף מטנסי לוושינגטון הבירה", ואמר: "בזמן שהשתלתי ריאות ולבבות כדי לרפא את טנסי, ג'ים סאסר השתיל את ארנקיהם של בני טנסי לוושינגטון, ביתה של מריון בארי." במהלך הקמפיין הוא גם מתח ביקורת על סאסר על כך שניסה לקבל את תפקיד מנהיג הרוב בסנאט, וטען שיריבו יקדיש יותר זמן לטיפול בענייני הסנאט מאשר בענייני טנסי. פריסט ניצח בבחירות, והביס את סאסר ב-13 נקודות במהפכה הרפובליקנית של שני בתי הקונגרס ב-1994, ובכך הפך לרופא הראשון בסנאט מאז ה-17 ביוני 1938, כאשר רויאל ס. קופלנד מת.
במסע הבחירות שלו לשנת 2000, פריסט ניצח בקלות עם 66 אחוז מהקולות. הוא קיבל את סך ההצבעות הגדול ביותר אי פעם על ידי מועמד במדינה. ארגון הקמפיין של פריסט לשנת 2000 נקנס מאוחר יותר על ידי ועדת הבחירות הפדרלית בשל אי חשיפת הלוואה של 1.44 מיליון דולר שנלקחה במשותף עם ארגון הקמפיין של 1994. פריסט שילם קנס אזרחי בסך 11,000 דולר בהסדר עם ה-FEC.
פריסט תמך במלחמת עיראק בשבתו בסנאט; הוא תמך בפלישה הראשונית כמו גם בהמשך המלחמה במהלך המרד העיראקי.
פריסט נכנס לראשונה לאור הזרקורים הלאומי כששני שוטרי קפיטול נורו בתוך הקפיטול של ארצות הברית על ידי ראסל יוג'ין וסטון ג'וניור ב-1998. פריסט, שהיה הרופא הקרוב ביותר, העניק טיפול רפואי מיידי (הוא לא הצליח להציל את שני השוטרים, אבל הצליח להציל את וסטון). פריסט אמר על החוויה הזו, "אתה מאומן להגיב... ברגעים כאלה אתה לא שופט, לא חבר מושבעים, אתה רופא. זו הייתה תקרית טראגית. אני מכיר כמעט את כל שומרי הקפיטול. "
כרופא היחיד בסנאט, שימש פריסט כדובר הקונגרס במהלך התקפות האנתרקס ב-2001. ספרו, When Every Moment Counts: What You Need to Know About Bioterrorism from the Only's Senate Doctor, פורסם בעקבות הפיגועים ומספק פורמט של שאלות ותשובות עם מידע בזמן על תגובה לגורמים ביולוגיים כמו אנתרקס.
במהלך 12 שנותיו בסנאט, תפקידיו בוועדות כללו: ועדת כספים, ועדה לבריאות, חינוך ופנסיה, ועדה לכללים ומינהל, ועדה לענייני בנקאות, שיכון ועירוניות, ועדת עבודה ומשאבי אנוש, ועדת מסחר, מדע ותחבורה, ועדה ליחסי חוץ, ועדה לעסקים קטנים וועדת תקציב.
הוא כיהן כיו"ר ועדת המשנה למדיניות נכים, חבר מדורג בוועדת המשנה לענייני אפריקה, חבר מדורג בוועדת המשנה לבריאות ובטיחות הציבור, יו"ר ועדת המשנה למדע, טכנולוגיה וחלל, ויו"ר צוות המשימה של ועדת התקציב על חינוך.
כיו"ר ועדת הסנאטור הרפובליקנית הלאומית, הוא עזר לרפובליקנים לזכות בחזרה בסנאט בבחירות אמצע הקדנציה ב-2002. הוועדה שלו גבתה 66.4 מיליון דולר לשנים 2001–2002, 50% יותר מהשנה הקודמת.
ביוגרפיה > סנאטור ארצות הברית (1995–2007) > מנהיג הרוב בסנאט (2003–2007)

ב-23 בדצמבר 2002 נבחר פריסט למנהיג הרוב בסנאט. הוא הפך למנהיג הרוב השלישי בגודלו בסנאט בתולדות ארצות הברית, וכיהן בקונגרס פחות שנים מאשר כל אדם שנבחר בעבר לתפקיד החשוב הזה. בספרו משנת 2005, Herding Cats, A Lifetime in Politics, קודמו של פריסט, טרנט לוט, האשים את פריסט בקשירת קשר להדיח את לוט מתפקיד מנהיג הרוב בסנאט, האשמה שפריסט הכחיש.
במושב החקיקה של שנת 2003 זכה פריסט להצלחות רבות. הוא הצליח לדחוף יוזמות רבות לידי מימוש, כולל הפחתת המס הגדולה השלישית של ממשל בוש וחוק המודרניזציה של Medicare שהקים את Medicare Part D (הטבת תרופות המרשם לקשישים) ואת תוכנית Medicare Advantage המודרנית. הוא גם סייע בפיתוח ולאחר מכן בהעברת תוכנית החירום של הנשיא לסיוע באיידס (PEPFAR), מחויבות המימון ההיסטורית וחסרת התקדים להילחם באיידס שהצילה את חייהם של 25 מיליון אנשים ברחבי העולם. בהיותו בעל מוטיבציה לטפל במגפת האיידס בעקבות מסעותיו הרפואיים לאפריקה שמדרום לסהרה, פריסט הניח את הבסיס הראשוני ל-PEPFAR עם חקיקה שניסח יחד עם הסנאטור ג'ון קרי (D-MA). כשהנשיא בוש הפך את תוכנית PEPFAR למועדפת בסדר היום שלו ב-2003, פריסט בנה קואליציה דו-מפלגתית כדי להבטיח את המעבר המהיר של החקיקה.
פריסט המשיך לתמוך בהשקעות בריאות גלובליות בתקופתו כמנהיג הרוב, ועזר לקדם את חקיקתו של הסנאטור פול סיימון ווטר למען העניים משנת 2005, שהפך את אספקת מים בטוחים, תברואה והיגיינה (WASH) למטרה של סיוע חוץ אמריקאי, הכרה במחסור במים נקיים ובתברואה כגורם המוביל למוות שניתן למנוע בעולם המתפתח.
בעקבות התקפות האנתרקס ב-2001 והתקפות הריצין ב-2004, הוביל פריסט את הסנאט להעביר את חוק הפרויקט BioShield, מאמץ מחקר של 5.6 מיליארד דולר לפיתוח ורכישת חיסונים וטיפולים רפואיים להגנה מפני התקפות כימיות, ביולוגיות, רדיולוגיות וגרעיניות (CBRN). בדצמבר 2006, במהלך החודש האחרון של פריסט כמנהיג הרוב בסנאט, הקונגרס העביר את הרשות למחקר ופיתוח ביו-רפואי מתקדם (BARDA), כחלק מחוק ההיערכות למגפה וכל-סכנות, כדי לחזק את BioShield על ידי הקמת סוכנות ייעודית. במסגרת מחלקת הבריאות ושירותי האנוש האמריקאי התמקדה ברכש ופיתוח של אמצעי נגד רפואיים CBRN. המנגנונים והסוכנויות שהוקמו בחקיקה זו הפכו לחיוניים 14 שנים מאוחר יותר במהלך מגפת COVID-19.
ביוגרפיה > סנאטור ארצות הברית (1995–2007) > מנהיג הרוב בסנאט (2003–2007) > תאי גזע

בשנת 2001, הנשיא ג'ורג' וו. בוש אסר על מימון פדרלי של רוב מחקר תאים עובריים אנושיים, והגביל את המימון הפדרלי רק לשורות תאים מעוברים לפני תאריך הכרזתו. באותה תקופה האמינו שהיו 78 קווים ברי קיימא. פריסט תמך בנשיא בשנת 2001, אך ככל שהזמן התקדם, שורות תאי הגזע הפכו פחות יציבות ועד שנת 2005 נותרו רק 22 שורות יציבות. בשנת 2001, פריסט הציג 10 עקרונות שהנחו את דעותיו על תאי גזע, שאותם פרסם בלשכת הסנאט ב-2006. לדבריו, "הנשיא בוש ואני לא חלוקים לגבי הצורך בקווים מנחים חזקים המתייחסים לחקר תאי גזע. המדיניות שלו הייתה עקבית בדרך כלל עם העקרונות שקבעתי חודש לפני הכרזתו בשנת 2001. עם זאת, ככל שהמדע התקדם לאורך ב-5 השנים האחרונות, למדנו שפחות מהמספר הצפוי של שורות תאים הוכחו כמתאימים למחקר, ואני חושב שהמגבלה על קווי תאים זמינים למחקר במימון פדרלי מגבילה מדי." פריסט הוביל את הסנאט להעביר ב-18 ביולי 2006 את חוק שיפור תאי הגזע (HR 810) שהיה מרחיב את המימון הפדרלי למחקר תאי גזע כך שיכלול תאי גזע שמקורם בעוברים שנוצרו עבורם אך לא נעשה בהם שימוש בהפריה. החקיקה גררה ביקורת מצד ג'יימס דובסון ונוצרים אחרים, אך זכתה לשבחים מהגברת הראשונה לשעבר ננסי רייגן. הנשיא בוש הטיל וטו על HR 810 והקונגרס לא הצליח לעקוף את הווטו.
בשנת 2001, הנשיא ג'ורג' וו. בוש אסר על מימון פדרלי של רוב מחקר תאים עובריים אנושיים, והגביל את המימון הפדרלי רק לשורות תאים מעוברים לפני תאריך הכרזתו. באותה תקופה האמינו שהיו 78 קווים ברי קיימא. פריסט תמך בנשיא בשנת 2001, אך ככל שהזמן התקדם, שורות תאי הגזע הפכו פחות יציבות ועד שנת 2005 נותרו רק 22 שורות יציבות. בשנת 2001, פריסט הציג 10 עקרונות שהנחו את דעותיו על תאי גזע, שאותם פרסם בלשכת הסנאט ב-2006. לדבריו, "הנשיא בוש ואני לא חלוקים לגבי הצורך בקווים מנחים חזקים המתייחסים לחקר תאי גזע. המדיניות שלו הייתה עקבית בדרך כלל עם העקרונות שקבעתי חודש לפני הכרזתו בשנת 2001. עם זאת, ככל שהמדע התקדם לאורך חמש השנים האחרונות, למדנו שפחות מהמספר הצפוי של שורות תאים הוכחו כמתאימים למחקר, ואני חושב שהמגבלה על קווי תאים זמינים למחקר במימון פדרלי מגבילה מדי." פריסט הוביל את הסנאט להעביר ב-18 ביולי 2006 את חוק שיפור תאי הגזע (HR 810) שהיה מרחיב את המימון הפדרלי למחקר תאי גזע כך שיכלול תאי גזע שמקורם בעוברים שנוצרו עבורם אך לא נעשה בהם שימוש בהפריה. החקיקה גררה ביקורת מצד ג'יימס דובסון ונוצרים אחרים, אך זכתה לשבחים מהגברת הראשונה לשעבר ננסי רייגן. הנשיא בוש הטיל וטו על HR 810 והקונגרס לא הצליח לעקוף את הווטו.