stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ואף על פי כן נוע תנוע

גלילאו גליליי
"ואף על פי כן, נוע תנוע!" (באיטלקית: !E pur si muove) היא אמרה המיוחסת למתמטיקאי, הפילוסוף והפיזיקאי האיטלקי גלילאו גליליי (1564–1642). על פי המסופר, אמר גלילאו את האמרה ב־1633 לאחר שנאלץ לחזור בו מתפיסותיו המדעיות כי כדור הארץ סובב את השמש (המודל ההליוצנטרי), במקום להפך כפי שהיה נהוג לחשוב קודם. בהקשר זה, המשמעות של הביטוי היא שלמרות חזרתו בו, הטענות של הכנסייה וכל אמונה או דוקטרינה אחרת של בני האדם, כדור הארץ אכן סובב סביב השמש ולא להפך.
באופן אינטואיטיבי ניתן לפרש את האמרה באופן הבא - "תגידו מה שתגידו, אלו הן העובדות".
תרגום האמרה לעברית נשען על הפסוק בישעיהו, כ"ד, כ': ”נוֹעַ תָּנוּעַ אֶרֶץ כַּשִּׁכּוֹר וְהִתְנוֹדְדָה כַּמְּלוּנָה, וְכָבַד עָלֶיהָ פִּשְׁעָהּ וְנָפְלָה וְלֹא תֹסִיף קוּם.” תרגומו המדויק של הביטוי האיטלקי הוא "ואף על פי כן היא נעה".
על פי סטיבן הוקינג, יש היסטוריונים שמאמינים שאירוע זה ייתכן והתרחש בזמן העברתו של גליליי ממעצר בית תחת השגחתו של הארכיבישוף אסקניו פיקולומיני ל"בית אחר, בגבעות שמעל פירנצה". הבית אליו עבר היה ביתו, וילה יל ג'ואיאלו ("התכשיט"), בארצ'טרי. הביוגרפיה המוקדמת ביותר של גלילאו, שנכתבה על ידי תלמידו וינצ'נצו ויויאני ב־1655, לא מציינת את הביטוי הזה, וכך גם אין לו זכר ברישומים ממשפטו. יש הטוענים כי לומר דבר מסוג זה בפני אנשי האינקוויזיציה היה בגדר חוסר אחריות מצד גלילאו.
אף על פי שאין, כאמור, עדות כי אמר זאת במהלך משפטו, (כצפוי שאילו היה אומר זאת במהלך משפטו היה עונשו כבד הרבה יותר) יש עדות שאמר זאת מאוחר יותר לחבריו. במשך זמן רב חשבו שהמשפט הוא המצאה שמקורה במאה ה־18. אולם ב־1911 המלים "Eppur si muove" התגלו על גבי ציור ספרדי שנרכש על ידי ג'ולס ואן בל, אספן אמנות בלגי. ציור זה תוארך לשנת 1643 או 1645 (הספרה האחרונה מוסתרת חלקית), כלומר כשנתיים אחרי מותו של גלילאו. ציור זה אינו מדויק מבחינה היסטורית כיוון שהוא מראה את גלילאו בצינוק, אולם למרות זאת מוכיח כי וריאציה כלשהי של האמרה "Eppur si muove" כבר הייתה ידועה מיד לאחר מותו, כשעוד רבים מהאנשים שהכירו אותו היו בחיים ויכלו להעיד כי הוא מקור האמרה.
הסיפור הופיע לראשונה בדפוס בשפה האנגלית ב־1757 בספר The Italian Library של ג'וזפה בארטי:
ברגע שהוא היה חופשי, הוא הסתכל למעלה על השמים ולמטה על הקרקע, ותוך כדי רקיעה ברגלו, במצב רוח מהורהר, אמר Eppur si muove, כלומר אף על פי כן נוע תנוע כשכוונתו לכדור הארץ.
ראו גם

המהפכה הקופרניקאית
הערות שוליים

↑  רבקה פלדחי, פרשת גלילאו בראי הזהות
↑  Stephen Hawking, On the Shoulders of Giants: The Great Works of Physics and Astronomy, Running Press, 2003, עמ' 396-7, ISBN 9780762416981
↑  Graziano Magrini, Villa Il Gioiello, Institute and Museum of the History of Science, Florence, 2010
↑  Jay Simons, "Did Galileo Really Say: “And Yet It Moves”?", 2014
↑  Darin Hayton, "Toward a history of “eppur si muove”"
↑  Jennifer Ouellette, "We now have more evidence that Galileo likely never said "And yet it moves"", Ars Technica, 2020
↑  J.J Fahie, Memorials of Galileo (1564–1642), Leamington and London: The Courier Press, 1929, עמ' 72-4
1 2  Drake Stillman, Galileo at Work: His Scientific Biography, Dover Publications, ISBN 0486495426
↑  Giuseppe Baretti, The Italian Library. Containing An Account of the Lives and Works of the Most Valuable Authors of Italy. With a Preface, Exhibiting The Changes of the Tuscan Language, from the barbarous Ages to the present Time, לונדון, 1757, עמ' 52
הר נורמנדי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  2,849 מ' 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  קולומביה הבריטית, קנדהקנדה
 קואורדינטות:  58°20′20″N 125°17′31″W﻿ / ﻿58.339°N 125.292°W﻿ / 58.339; -125.292
  (למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר נורמנדי(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר נורמנדי(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר נורמנדי(למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר נורמנדי
 
הר נורמנדי (באנגלית: Normandy Mountain) הוא הר בתת-רכס הקרב על בריטניה ברכס מוסקווא שבהרי הרוקי הצפוניים (תת רכס של הרי הרוקי הקנדיים ), בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 2,849 מטרים מעל פני הים; הר נורמנדי הוא ההא ה-9 בגובהו ברכס מוסקווא, ה-1,106 בגובהו בהרי הרוקי הקנדיים.
ההר מתנשא לגובה של 924 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם 19 קילומטרים מהר דייפ (אף הוא ברכס הקרב על בריטניה).
היסטוריה > מקור השם

בדומה לאתרים רבים ברכס הקרב על בריטניה, גם הר זה מנציח קרב ממלחמת העולם השנייה, בו השתתפו כוחות קנדיים - הפלישה לנורמנדי.
הרים אחרים ברכס מנציחים את שמותיהן של מנהיגי בעלות הברית - כגון הר צ'רצ'יל (המנציח את ראש ממשלת הממלכה המאוחדת וינסטון צ'רצ'יל) והר רוזוולט (המנציח את נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט), ושל אירועים הקשורים בניצחון על גרמניה הנאצית - כגון הר יאלטה (המנציח את ועידת יאלטה) והר טהראן (המנציח את ועידת טהראן).
לקריאה נוספת

• C. SIMON L. OMMANNEY, , U.S. GEOLOGICAL SURVEY PROFESSIONAL PAPER 1386–J–1
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי
1 2  מידע על גובהו של ההר
1 2  ראו בספר "British Columbia place names" המפורט בפסקת "לקריאה נוספת", בעמוד 15
הרמן רקנדורף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1825 טשביץ', האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  1875 (בגיל 50 בערך) 
 שפות היצירה:  עברית, גרמנית, ערבית 
 יצירות בולטות:  זכרונות לבית דוד, הקוראן בתרגום רקנדורף 
 צאצאים:  הרמן סולומון רקנדורף 
 
הרמן (צבי חיים) רֶקֶנדורף (בן שלמה) (בגרמנית: Hermann Reckendorf;‏ 1825 – 1875) היה סופר והבראיסט יהודי-גרמני, מומחה להיסטוריה של עם ישראל ולשפות שמיות. מחבר הספר "מסתרי היהודים" (Geheimnisse der Juden) שתורגם כ"זכרונות לבית דוד", ומתרגמו הראשון של הקוראן לעברית.
קורות חיים

רקנדורף נולד בעיר טרביץ' שבמוראביה (כיום בצ'כיה), האימפריה האוסטרו-הונגרית, בן לר' שלמה מטרביץ' (י' באב ה'תקל"ז - י"ג בתשרי ה'תר"ז). הוא למד היסטוריה ושפות שמיות והיה לפרופסור באוניברסיטת היידלברג. ב-1856 עבר ללייפציג, שם שאב השראה מספרו של אז'ן סי "מסתרי פריז" וכתב סדרת סיפורים שלהם קרא "מסתרי היהודים" (Geheimnisse der Juden) ששילבו הרצאה היסטורית מבוססת עִם סיפור בדיוני סוחף. הספר יצא לאור בסדרת כרכים בין השנים 1856 ל-1857. הספר תורגם לעברית וידוע, כאמור, בשם "זכרונות לבית דוד".
ב-1857 פרסם גם את עבודת התרגום שלו לקוראן, המהווה את התרגום העברי הראשון בדפוס לספר הקדוש המוסלמי. בהקדמה שכתב פרס את ההיסטוריה הקדם-איסלמית של חצי האי ערב, ביוגרפיה של מוחמד, היסטוריה של האסלאם לאחר מות מוחמד, סקירה על הקוראן ושפתו ועוד. שפת התרגום הייתה עברית מקראית, אך בהקדמה לתרגום הקוראן של אורי רובין כתב רובין שסגנונו של רקנדורף קולח ובהיר.
ב-1868 פרסם את הספר "חיי משה" (Das Leben Mosis) – ביוגרפיה של משה רבנו על סמך המקרא ומקורות חיצוניים.
בנו, הרמן סולומון רקנדורף (1863–1923), היה אף הוא מזרחן.
ארכיונו האישי של הרמן רקנדורף שמור במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
כתביו

זכרונות לבית דוד שתורגם לעברית על ידי אברהם שלום פרידברג. 1893–1895
Die Geheimnisse der Juden. Band 1. Leipzig 1856.
Die Geheimnisse der Juden. Band 2. Leipzig 1857.
Die Geheimnisse der Juden. Band 3. Leipzig 1857.
Die Geheimnisse der Juden. Band 4. Leipzig 1857.
Die Geheimnisse der Juden. Band 5. Leipzig 1857.
Der Koran. Leipzig 1857.
Das Leben Mosis. Leipzig 1868.
הערות שוליים

↑  אורי רובין, הקדמה לתרגום הקוראן.
↑  הרמן סולומון רקנדורף, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית).
↑  ארכיון אוסף הרמן סולומון רקנדורף, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462981305171  GND: 136537170  ISNI: 0000 0000 5556 0620  LCCN: nb2008021452  NTA: 40845573X  SELIBR: 86386  VIAF: 21678302   WorldCat (עם VIAF): 21678302
ואסקאר

ואסאקר אינקה (בקצ'ואה: Waskar Inka, בספרדית: Huáscar Inca‏; 1491–1503) היה קיסר של אימפריית האינקה (שלט 1527–1532). הוא ירש את אביו הקיסר ואיינה קאפאק, ואת אחיו נינאן קויוצ'י (Ninan Cuyochi), שניהם מתו מאבעבועות שחורות בזמן מערכה צבאית ליד קיטו.
ביוגרפיה

מקור שמו אינו ברור. סיפור אחד הוא שוואסקאר נקרא על שם שרשרת זהב ענקית שנעשתה לרגל הולדתו. "ואסקה" (Huasca) בקצ'ואה פירושה "שרשרת". מכיוון שאביו לא חשב ש"שרשרת" היא שם מתאים לנסיך, הוא הוסיף רי"ש לסוף השם כדי ליצור "ואסקאר". סיפור נוסף הוא ששמו הוא ממקום הולדתו, ואסקארפטה (Huascarpata).
האירועים בפועל שהביאו לעלייתו לשלטון של ואסקאר אינם ברורים. פלגים יריבים והעובדה שהדיווחים של הכרוניקנים הספרדים מבוססים על מה ששמעו מהמנצחים במלחמת האזרחים שהתחוללה הובילו לגרסאות סותרות של מה שהתרחש בפועל. לפיכך, אף על פי שוואיינה קאפאק בחר בתינוק נינאן קויוצ'י כיורש הראשון שלו, מקורות שונים חלוקים לגבי העובדות. האם הילד מת ראשון, לא היה מקובל בגלל חיזוי עתידות שלילי או אפילו אם ואיינה פשוט שכח שהוא בחר בו כשהתבקש לאשר את המינוי. בכל מקרה, התבקשה בחירה שנייה ושוב המקורות חלוקים. ייתכן שהוא בחר באטוואלפה, אחיו למחצה של ואסקאר שסירב אז או שבחר בוואסקאר בעצמו או אולי אפילו האצילים הציעו את ואסאקר. תהיה האמת אשר תהיה, התוצאה של עלייתו של ואסאקר לשלטון והמחלוקת עליה לפני ואחרי הובילו למלחמת אזרחים בין ואסקאר (שהפך לקיסר בתמיכת פלג שבסיסו בקוסקו) לבין אטוואלפה (בגיבוי מנהיגים שבסיסם בצפון יחד עם ואיינה).
הכרוניקן הספרדי חואן דה בטנסוס (אנ') שסיפק מידע הנוגע למלחמת האזרחים בין ואסקאר לאטוואלפה, מתאר את עריצותו של ואסקאר. עם זאת, מדובר בתיאור מוטה מאוד, שכן אשתו של בטנסוס, שעל עדותה מבוססת חלק ניכר מהכרוניקה שלו, הייתה נשואה בעבר לאטוואלפה. בטנסוס מתאר כיצד ואסקאר לקח את נשות האצילים שלו אם הן מצאו חן בעיניו. חשוב מכך, הוא השתלט הן על אדמות הקיסרים הקודמים והן על ארצות השמש. בחברה של האינקה, אדמותיהם של קיסרי האינקה הקודמים נותרו חלק ממשק הבית שלהם כדי לתמוך בפולחן האלוהי שלהם. באופן דומה אדמות נשמרו לפולחן השמש. לפיכך, ההשתלטות של ואסקאר על אדמות אלו ייצגה את חוסר הכבוד וחוסר הרגישות שלו לדת האינקה.
לאחר מכן הכריז ואסקאר מלחמה על אטוואלפה.  הוא הובס בקרב צ'ימבורסו (אנ') ואחר כך בקרב קיפאיפאן (אנ'). ואסקאר נשבה והמצביאים של אטוואלפה, קיסקיס (Quizquiz) וצ'אליקוצ'ימה (Chalicuchima) כבשו את קוסקו. הדיווח של בטנסוס מתאר את האופי העקוב מדם של מלחמות האינקה. אטוואלפה העניש את הלוחמים היריבים המובסים בכך שעקר את ליבם של מצביאיהם והכריח את פקודיהם לאכול אותם.
המלחמה הסתיימה בניצחון מוחץ של אטוואלפה כאשר פרנסיסקו פיסארו הגיע לאזור. עם זאת מלחמת האזרחים המתמשכת סייעה לפיסארו לנצח. ראשית, צבאות האינקה הדלדלו ממלחמת האזרחים. שנית, אימפריית האינקה הייתה מפולגת ושבייתו של אטוואלפה על ידי פיסארו התקבלה בשמחה באזור קוסקו (שתושביו היו נאמנים לוואסקאר).
יתר על כן, אטוואלפה הורה להוציא להורג את ואסקאר כדי שהוא לא היה בעמדה להציע לפיסארו כופר זהב גדול יותר ממה שאטוואלפה הציע לשחרורו שלו. אטוואלפה צוטט כאומר "איך אחי יקבל כל כך הרבה זהב וכסף לעצמו, אני אתן פי שניים ממה שהוא יכול, אם יהרגו אותו ויותירו אותי כשליט". גופתו של ואסקאר הושלכה לנהר ינאמאיו (אנ').
על שמו של ואסקאר קרויים הר וסקראן, ההר הגבוה ביותר בפרו, ופארק הלאומי שבתחומי ההר, ואוניית המערכה ואסקאר (אנ') ששירתה בצי הפרואני ונלכדה על ידי הצי הצ'יליאני במלחמת האוקיינוס השקט.
הערות שוליים

↑  Pedro Sarmiento de Gamboa, History of the Incas, Chapter LXII
↑  Edward Hyams, George Ordish, The Last of the Incas: The Rise and Fall of an American Empire, Dorset Press, 1990, ISBN 9780880295956
↑  Niles, Susan A. (1999). The Shape of Inca History: Narrative and Architecture in an Andean Empire. University of Iowa Press. pp. 105–106. ISBN 978-0877456735.
↑  McEwan, Gordon Francis (2006). The Incas: New Perspectives. ABC-CLIO. p. 179. ISBN 978-1851095742.
| קיסרי האינקה |
| --- | --- | --- |
| קיסרי האינקה לפני הכיבוש הספרדי | קיסרי האינקה לפני הכיבוש הספרדי |  |
| שושלת הורין | מאנקו קאפאק • סינצ'י רוקה • יוקי יופאנקי • מאיטה קאפאק • קאפאק יופאנקי |  |
| שושלת פנקה | אינקה רוקה • יאואר ואקאק • ויראקוצ'ה אינקה • פאצ'אקוטי • טופאק אינקה יופאנקי • ואיינה קאפאק • ואסקאר • אטוואלפה |  |
| קיסרי האינקה לאחר הכיבוש הספרדי | קיסרי האינקה לאחר הכיבוש הספרדי |  |
| שושלת חנן קוסקו | טופאר ואלאפה • מאנקו אינקה יופאנקי • פאויו אינקה • סאיירי טופאק • טיטו קוסי • טופאק אמארו |  |
| אחר | אחר |  |
| ממלכות האינקה | ממלכת קוסקו • אימפריית האינקה • מדינת נאו-אינקה |  |
מאסקפאיצ'ה • דת האינקה
תחריט המתאר את מותו של ואסקאר, נזרק לנהר מצוק, בפקודת אטוואלפה.
הר אינסל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,200 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס אינסל 
 קואורדינטות:  77°23′37″S 161°30′21″E﻿ / ﻿77.393611111111°S 161.50583333333°E﻿ / -77.393611111111; 161.50583333333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר אינסל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר אינסל
 
הר אינסל (באנגלית: Mount Insel) הוא הר בצפון-מזרח רכס אינסל, באזור העמקים היבשים מקמרדו, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הר אינסל הוא ההר הגבוה ביותר ברכס.
היסטוריה > מקור השם

הר אינסל נקרא על שם הרכס בו הוא ממוקם.
שמו של רכס אינסל (וכן של ההר) ניתן להם על ידי משלחות חקר מטעם המרכז לחקר אנטארקטיקה ( Victoria University's Antarctic Expeditions; בראשי תיבות: VUWAE), של אוניברסיטת ויקטוריה מהעיר ולינגטון, שבניו זילנד.
משלחת זו (VUWAE) חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1958–1959.
שם של הרכס תאורי.
הרי הרכס נראים כאיים המתנשאים מעל המישור סביבם; באנגלית המילה "אינסל" משמעה "אי".
| אתרים ברכס אינסל |
| --- | --- | --- |
| הרים | אינסל • גרין • האלזן • קנפילד |  |
| עמקים | בולהאם • מקלווי |  |
| אגמים | בולזאיי |  |
הר סולימאן

ערך זה עוסק בהר בקירגיזסטן. אם התכוונתם לאתר ארכאולוגי באיראן, ראו .
המראה מההר לעבר אוש. מבט לכיוון דרום-מערב מהמוזיאון להיסטוריה ולתרבות
הר סולימאן (בקירגיזית: Сулаймантоо; באוזבקית: Sulaymon tog) הוא הר המתנשא בליבה של העיר אוש שבעמק פרגנה במערב קירגיזסטן. ההר ידוע גם בכינויים "כס סולימאן", "סלע סולימאן" או "כתר סולימאן", על שמו של הנביא סולימאן, הוא המלך שלמה, שלפי המסורת קבור בו. לפי מסורת נוספת הנביא מוחמד התפלל במקום. בשנת 2009 הוכרז הר סולימאן כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה

סולימאן הוא הר סלעי וצחיח שצורתו בבסיסו היא כשל מעוין. אורכו של ההר ממזרח למערב הוא קילומטר וחצי, ורוחבו מצפון לדרום הוא 800 מטרים. ההר בן חמש הפסגות מתנשא לגובה של 1,175 מטר מעל פני הים, והוא צופה על העיר שמסביבו מגובה של כ-250 מטר. כביש סלול מטפס אל חלקו המרכזי של ההר.
היסטוריה

על ההר, ובמיוחד בצידו המזרחי, התגלו 101 ריכוזים של פטרוגליפים, המתארים בעלי חיים, בני אדם, דרקונים, צורות גאומטריות וגרמי שמים כמו השמש והירח. יצירות אלה של אמנות סלע מתוארכות לתחילת היישוב במקום בתקופת הברונזה האמצעית. בהיותו הר בודד, סימן הר סולימאן את מיקומה של העיר אוש בליבו של עמק פרגנה, והיה מעין מגדלור יבשתי לבאים אליה בדרך המשי.
ההר היה למקום עלייה לרגל כבר לפני 1500 שנים, דהיינו זמן רב לפני הגעת האסלאם לאזור, והפולחן הנוהג במקום מערב יסודות מוסלמים עם יסודות קדם-מוסלמים. על ההר קמו שבעה-עשר מקומות פולחן הנמצאים עדיין בשימוש והמחוברים זה לזה בשבילים, ומקומות נוספים רבים שננטשו. מכיוונים מסוימים מזכיר ההר אשה הרה כורעת, וייתכן שדימוי זה הוליד את המסורת כי נשים שלא הצליחו ללדת, יזכו בילד אם יפקדו את המקום. עוד גורסת המסורת כי נשים הרות ילדו ילד בריא אם יבקרו בו. נוסף על סגולות אלה, יוחסה להר הקדוש היכולת לרפא כאבי ראש וכאבי גב ולהעניק אריכות ימים.
האתר הידוע ביותר על ההר הוא "מסגד תח'ת-א סולימאן" ("כס שלמה") או "בית באבור", שראשיתו בשנת 1497, כאשר באבור, מלך פרגנה ולימים מייסד האימפריה המוגולית, הקים לעצמו בקתה ומסגד פרטי על פסגתו המזרחית של ההר (מסומן על ידי הדגל על הפסגה הימנית שבתמונה בתבנית). עם השנים השתלבו המסורות אודות סולימאן ובאבור. המבנה חרב ברעידת אדמה בשנת 1853 אך נבנה מחדש. בשנות ה-60 של המאה העשרים נהרס המבנה בהתפוצצות מסתורית, שיש המייחסים אותה למשטר הסובייטי שביקש להילחם במעמדו הקדוש של ההר, והוקם שוב לאחר עצמאות קירגיזסטן ב-1991. בנוסף שוכן על ההר מוזיאון להיסטוריה ולתרבות שנחצב בדופן ההר (הפסגה השנייה משמאל בתמונה בתבנית) בתקופה הסובייטית (הכביש העולה להר מוביל אליו ושם הוא מסתיים).
למרגלותיו המזרחיות של ההר שוכנים בית קברות מוסלמי, מוזיאון לתולדות דרך המשי, המאוזוליאום של אסף בן ברכיה (יועץ למלך שלמה, לפי המסורת המוסלמית) ומסגד רבאט עבדוללה ח'אן.
הערות שוליים

↑  תיאור קצר של המאוזוליאום.
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא קירגיזסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
"בית באבור" על פסגת ההר (מימין)
הר סולסברי (אלסקה)

ערך זה עוסק בהר ברכס פיירווד'ר במדינת אלסקה שבארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

הר סולסברי במרכז התמונה, מתנשא מעל קרחון מרג'ורי; בימין התמונה הר טלינגיט.
 מידע כללי
 גובה:  3,709 מ' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  אלסקה, ארצות הבריתארצות הברית
 רכס הרים:  רכס פיירווד'ר 
 קואורדינטות:  58°51′03″N 137°22′19″W﻿ / ﻿58.8508°N 137.372°W﻿ / 58.8508; -137.372
  (למפת אלסקה מוגדלת) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורהר סולסברי(למפת אלסקה רגילה) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורהר סולסברי(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר סולסברי(למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר סולסברי
 
הר סליסברי מימין
הר סולסברי (באנגלית: Mount Salisbury) הוא הר ברכס פיירווד'ר, בשטח הפארק הלאומי גליישר ביי במדינת אלסקה שבארצות הברית.
גאוגרפיה

ההר ממוקם 11 קילומטרים דרומית-מזרחית מהר פיירווד'ר.
מורדותיו המזרחיים של הר סולסבורי מזינים את אחד הענפים הצפוניים של קרחון ג'ונס הופקינס, הזורם ונשפך אל מפרץ גליישר בסמוך לכף פיירווד'ר.
מורדותיו המערביים של ההר הם חלק מקרקס קרחוני, יחד עם מורדות הר קווינסי אדמס והר ליטויה, הנשפך אל קרחון פיירווד'ר.
גובהו של הר סולסברי 3,709 מטרים מעל פני הים; הר סולסברי הוא ההר ה-76 בגובהו באלסקה.
הר סולסברי מתנשא לגובה של 1,210 מטרים מעל סביבתו.
היסטוריה > הטיפוס לפסגת ההר

הטיפוס הראשון המתועד לפסגת ההר בוצע על ידי ג'יי. נלסון (J Nelson), ס. סוונסון (S Swenson), ג'יי. אברהאטר (J Eberharter), וג'י. תומפסון (G Thompson), בשנת 1977.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  הרי אלסקה לפי גובהם באתר "אנציקלופדיית ההרים הקנדית"
| אתרים בפארק הלאומי גליישר ביי |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | אלסק • פיירווד'ר |  |
| הרים | אבי • ברתה • ליטויה • סולסברי • סנטינל • פיירווד'ר • קרילון |  |
| לשונות יבשה | פיירווד'ר |  |
| מפרצים | גליישר |  |
| קרחונים | ג'ונס הופקינס • ליטויה • קלארק • קרול |  |
וולפגנג שניידרהאן (גנרל)

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 1946 (בן 78) רידלינגן, גרמניה בשלטון בעלות הברית 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  המכללה לקציני מטה של הבונדסוור 
 השתייכות:  גרמניה הבונדסוור
 תקופת הפעילות:  1966–2009 (כ־43 שנים)
 דרגה:   גנרל (בונדסוור)
 תפקידים בשירות
 מפקד הבונדסוור
 עיטורים
 צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2009)  מסדר ההצטיינות של באדן-וירטמברג (2009)  מדליית הכסף הגדולה עם כוכב להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית  לגיון הכבוד  צלב הכבוד של הבונדסוור בזהב  קצין גבוה במסדר הכתר הבלגי  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר 
 
וולפגנג שניידרהאן (בגרמנית: Wolfgang Schneiderhan; נולד ב-26 ביולי 1946) הוא איש צבא גרמני בדימוס אשר שימש מ-2002 עד 2010 כרמטכ"ל הבונדסוור. התפטר בעקבות התקיפה האווירית בקונדוז. עד אז היה אחד הגנרלים המוערכים ביותר בצבא גרמניה.
ביוגרפיה

שניידרהאן נולד ברידלינגן, ושירת בחיל השריון וסיים קורס קצינים.
בשנת 2000 מונה לסגנו של הרמטכ"ל הראלד קויט, ולאחר שפרש קויט מונה שניידרהאן לתפקיד, בו כיהן בו שבע שנים, יותר מכל קודמיו.
שניידרהאן תמך בסיוע הגרמני לפלישה לאפגניסטן ומכיוון שרק שנה לאחר פרוץ המלחמה עברה מאז שמונה לתפקיד הייתה לתמיכתו חשיבות רבה. מינה למפקח של הכוחות הגרמניים באפגניסטן את גיאורג קליין.
בתחילת ספטמבר 2009 הזמין קליין הפצצה על שתי מכליות דלק שנחטפו בידי הטאליבאן. היה זה מבצע ההפצצה הגדול ביותר בהיסטוריה הצבאית של גרמניה מאז מלחמת העולם השנייה. בהפצצה נהרגו לא רק אנשי טאליבאן אלא גם עשרות אפגאנים חפים מפשע. שניידרהאן ושר ההגנה פרנץ יוזף יונג שניהם תמכו בהשארת הכוחות הגרמניים באפגניסטן וידעו שטבח כזה עלול לגרום לנאט"ו לדרוש מגרמניה לסלק את כוחותיה מאפגניסטן ולעורר דעות קדומות נגד הגרמנים ולכן טייחו את הפרשה. בנאום בבונדסטאג טען יונג שבהפצצה נהרגו אנשי טאליבאן בלבד.
לאחר שנחשפה הפרשה ביומון בילד דחק שר ההגנה החדש קרל תיאודור צו גוטנברג בשניידרהאן להתפטר, וכך היה. פולקר ויקר מונה במקומו.
משפחתו

שניידרהאן נשוי אלקה (לבית ספקהרדט), ואב לשלושה בנים ושתי בנות.
הכנר האוסטרי וולפגנג שניידרהאן היה בן דוד של אביו.
ויליה

ויליות (בשפות הלטיניות: 'Wilis) הן רוחותיהן של נערות, שארוסיהן נטשו אותן לפני ליל הכלולות והן מתו משברון לב. היינריך היינה מתאר ב"De l'Allemagne" שלו משנת 1835 את הוויליות כרוחותיהן של נערות, שאינן יכולות לנוח בקבריהן, משום שנבצר מהן להשביע את תשוקתן לחולל עירומות, בייחוד בכיכרות ערים. הן מתאספות גם בחצות הלילה על אם הדרך ומדיחות גברים צעירים לרקוד עמן עד צאת נשמתם. בסרביה, הן היו בתולות מקוללות; בבולגריה, נודעו בשם סאמודיבה, בנות שמתו לפני הטבלתן; ובפולין, הן נערות צעירות ויפות, המרחפות באוויר לכפר על חטאיהן בחיים של קלות-דעת. בכמה מעשיות, הסיבה לנטישת אהוביהן קשה וכאובה. על הוויליות רובצת קללה, המונעת מהן למצוא אהבת אמת. אם תפגושנה את אהובן המיועד, יבוא עליו מוות נורא.
אגדה זו הייתה ההשראה לויקטור הוגו לכלול את "les wilis" בפואמה שלו "Fantômes" ב"Les Orientales" ‏ (1828). היינה, ב"De l'Allemagne" מתאר את "die Wilis" כאגדה סלבית.
ה"ויליות" מופיעות בבלט הרומנטי של אדולף אדם, ז'יזל, שעלה על הבמה לראשונה בפריז בשנת 1841, כרוחות הרפאים של נערות, שאהוביהן בגדו בהן ונטשו אותן לפני כלולותיהן, והן מתות משברון לב. הן יוצאות לחולל יחדיו ביערות, לבושות לבן, ומענישות כל גבר צעיר שהן לוכדות כשהן מאלצות אותם לרקוד עד אפיסת כוחות ומוות. הן מזמנות אליהן את ז'יזל, שמעשה הרמייה של אלברכט הביא עליה את מותה. עם עלות השחר הן נאלצות לחזור לקבריהן, אך לא לפני שהביאו את המוות על הילריון, שומר היערות שניסה לשווא לחלץ את ז'יזל ממדוחיו של אלברכט. אלברכט עצמו ניצל ממוות הודות לאהבתה של ז'יזל, המגוננת עליו עד שאור הבוקר מניס את הוויליות לקבריהן. ז'יזל עצמה, שאינה נופלת ברשת השנאה המאחדת את הוויליות, נחלצת מגורלן ויכולה לנוח בשלווה בקברה.
האופרה הראשונה שג'אקומו פוצ'יני השלים, לה וילי, עושה שימוש חופשי באותו נושא. האופרה עלתה בהצגת בכורה במאי 1884 בתאטרו דאל ורמה, מילאנו בהצלחה רבה, ולאחר עריכה, הרחבה ושינויים עלתה לעוד שלוש הצגות בתאטרו רג'ו בטורינו בדצמבר של אותה שנה.
ב"שירה של הוויליה" ("Das Vilja-Lied") מן האופרטה מ-1905 האלמנה העליזה מאת פרנץ להאר, ויקטור לאון ולאו שטיין, נלכד צייד בקסמיה של הוויליה, "מכשפת היער", פיה הגורמת לו להתאהב בה ואחר נעלמת.
בסדרת הארי פוטר של ג'יי. קיי. רולינג, הוויליות הן ישויות קסומות, הדומות לנשים מדהימות ביופיין. הן יכולות לכשף גברים בשירתן וריקודן, וכשמכעיסים אותן, הן משנות צורה ליצורים מבעיתים, דמויי-עופות, ויכולות לשגר כדורי-אש מידיהן. ויליות מופיעות בכרך הרביעי בסדרה, הארי פוטר וגביע האש, כקמיעות של נבחרת הקווידיץ' הבולגרית במשחקי גביע העולם בקווידיץ'. הדמות פלר דלאקור גם היא רבע ויליה.
התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה של רוסיה

| --- | --- |

 תחום:  טלוויזיה וקולנוע
 שפה רשמית:  רוסית
 משרד ראשי:  מוסקבה
 מקום פעילות:  רוסיה רוסיה
 חברים:  27 חברות הפקות
 יושב ראש:  סרגיי סליאנוב
 תקופת הפעילות:  2009–הווה (כ־15 שנים)
 www.rusproducers.com
 
התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה של רוסיה (ברוסית: Ассоциа́ция продю́серов кино́ и телеви́дения, בקיצור АПКиТ) הוא ארגון בתחום הקולנוע המייצג את האינטרסים של הקולנוע הרוסי בתחום המדיני, הכלכלי והציבורי.
משנת 2016 ההתאחדות התקבלה כחברה בפדרציה הבינלאומית להתאחדויות מפיקי הקולנוע (FIAPF)‏.
יו"ר דירקטוריון ההתאחדות הוא סרגיי סליאנוב, המכהן במקביל כמנהל אולפני CTB Films.
ההתאחדות הוקמה בשנת 2009 ומאגדת 27 חברות הפקה גדולות העוסקות בהפקות מקור בתחום הקולנוע והטלוויזיה, כדוגמת Cosmos studio, "ТМ Production", Gamma-Production, Videoryad, Mars Media, Weit Media, Bazelevs, Yellow, Black & White, Studio 2В, DIXI, Film Direction, נון-סטופ פרודקשן, מוסטלפילם, Prior, Art Pictures Studio Star Media, World Russian Studios, ‏ CTB Films, ‏Lean-М, סנטרל פרטנרשיפ, PROFIT, אולפני בונאנזה, Motor Film Studio, Sreda, TeleAlliance Media Group, Triiks Media, Amedia.
יעדים

ייצוג מפיקי הקולנוע והטלוויזיה של רוסיה
הגנה על זכויות יוצרים וזכויות קניין רוחני
אכיפת חקיקה נגד הפצת תוכן פיראטית
ראו גם

פרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה
הערות שוליים

↑  Ассоциация продюсеров кино и телевидения получила международный статус // АПКиТ, 14.05.2016