stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האח הגדול עונה 6
מספר העמדות להדחה לדייר

|  | שבוע 1 | שבוע 2 | שבוע 3 | שבוע 4 | שבוע 5 | שבוע 6 | שבוע 7 | שבוע 8 | שבוע 9 | שבוע 10 | שבוע 11 | שבוע 12 | שבוע 13 | שבוע 14 | שבוע 15 הגמר | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| טל | — | 3 | 4 | — | 4 | 4 | — | 2 | — | 0 | — | — | 0 | 1 | הזוכה | 18 |
| אלדד | — | 6 | 4 | — | 4 | 4 | — | 4 | — | 3 | — | — | 2 | 0 | מקום שני | 27 |
| לינור | — | 2 | 1 | — | 3 | 4 | — | 6 | — | 6 | — | — | 3 | 4 | מקום שלישי | 29 |
| דנית | — | 1 | 1 | — | 2 | — | — | 1 | — | 2 | — | — | 5 | 3 | מקום רביעי | 15 |
| נופר | טרם נכנסה לבית | טרם נכנסה לבית | טרם נכנסה לבית | טרם נכנסה לבית | טרם נכנסה לבית | טרם נכנסה לבית | — | — | — | 4 | — | — | 1 | 5 | מקום חמישי | 10 |
| מרטין | — | 3 | 6 | — | 3 | — | — | 1 | — | 0 | — | — | 3 | 1 | הודחה | 17 |
| אחי | — | 1 | 1 | — | 0 | 3 | — | 3 | — | 1 | — | — | 1 | 0 | הודח | 10 |
| אליאב | — | 0 | 0 | — | 0 | 0 | — | — | — | 2 | — | — | 1 | הודח | הודח | 3 |
| עינב | טרם נכנסה לבית | טרם נכנסה לבית | טרם נכנסה לבית | טרם נכנסה לבית | טרם נכנסה לבית | טרם נכנסה לבית | — | — | — | 2 | — | — | 2 | הודחה | הודחה | 4 |
| מיקי | — | 1 | 1 | — | — | 1 | — | 1 | — | 1 | — | — | הודח | הודח | הודח | 5 |
| אורטל ג. | — | עזבה | עזבה | עזבה | עזבה | עזבה | — | 2 | — | 0 | — | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | 2 |
| צחי | — | 0 | 0 | — | 0 | 0 | — | — | — | 3 | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | 3 |
| מנחם | טרם נכנס לבית | טרם נכנס לבית | טרם נכנס לבית | טרם נכנס לבית | טרם נכנס לבית | טרם נכנס לבית | — | 6 | — | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | 6 |
| בני | טרם נכנס לבית | טרם נכנס לבית | טרם נכנס לבית | טרם נכנס לבית | טרם נכנס לבית | טרם נכנס לבית | — | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | 0 |
| אנה | — | 0 | 2 | — | 3 | 2 | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | 7 |
| דורון | — | 3 | 2 | — | 3 | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | 8 |
| קארין | — | 3 | 1 | — | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | 4 |
| אורטל ב. | — | 4 | 3 | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | הודחה | 7 |
| אלעד | — | 1 | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | הודח | 1 |
מדרוג

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  היא מלכה: אורטל גושן נפרדת מבית האח הגדול, באתר ‏מאקו‏, 21 במאי 2014
↑  מערכת וואלה!‏, "האח הגדול": דורון מירן חשף איבר מינו בשידור חי, באתר וואלה, 2 ביוני 2014
↑  מערכת וואלה!‏, תלונות נגד "האח הגדול": "להדיח את אורטל בן דיין", באתר וואלה, 2 ביוני 2014
↑  מערכת ערוץ התרבות, ‏ליל הטבעונים: 38.7% רייטינג לגמר האח הגדול, באתר ‏מאקו‏, 31 באוגוסט 2014
טל גלבוע, זוכת העונה השישית
תחנת הכוח לה ראנס

תחנת הכוח לה ראנס
תחנת הכוח לה ראנס היא תחנת כוח הנמצאת בשפך נהר הראנס (La Rance) בחבל ברטאן שבצפון החוף האטלנטי של צרפת. התחנה מפיקה חשמל מניצול האנרגיה הטמונה בתופעת הגאות ושפל.
היסטוריה

בניית התחנה החלה ב-20 ביולי 1963 והסתיימה כשלוש שנים לאחר מכן. התחנה נחנכה ב-26 בנובמבר 1966. עלות הקמת התחנה הייתה כ-620 מיליון פרנקים (מעל 500 מיליון אירו במונחים של 2005).
עקרון הפעולה

בבסיס התחנה עומד סכר באורך של 750 מטר על שפך הנהר, היוצר מאגר המסוגל לקלוט בתוכו בעת הגאות 180 מיליון מטר מעוקבים של מי ים. בעת השפל, המים האגורים זורמים חזרה אל הים בכח הכבידה, ובדרכם מסובבים את הטורבינות המפיקות את החשמל.
על מנת להגדיל את ניצולת התחנה גם לשעת הגאות (בה מתמלא המאגר), הטורבינות הן דו כיווניות, כך שגם זרם המים הממלא את המאגר משמש להפקת חשמל.
בתחנה מותקנות 24 טורבינות בהספק של 10.3 מגה-ואט כל אחת. התחנה מספקת 3% מתצרוכת החשמל של מחוז ברטאן.
ראו גם

גאות ושפל
אנרגיית גאות ושפל
הך פטיש

אין תמונה חופשית
הך פטיש (באנגלית: pound a peg) הוא צעצוע ילדים אשר הפעולה הנדרשת בו היא הכאה באמצעות פטיש, אשר מניבה תוצאה. ייתכן כי מקור שמו של הצעצוע ב"שיר הכביש" מאת נתן אלתרמן, הפותח במילים "הך פטיש".
הצעצוע הקלאסי מבוסס על משטח מוגבה ובו חורים, בהם נעוצים גלילים. אופן המשחק בצעצוע הוא הכאה בפטיש ייעודי על הגלילים, עד שהם עוברים לצידו השני של המשטח. אז ניתן להפוך את המתקן, כך שהגלילים בולטים שוב, וניתן להכות בהם שנית.
הצעצוע מומלץ לגילאי שנה עד שלוש. הוא מעודד את השליטה המוטורית בפטיש, המהווה הארכה של היד, ולכן קשה יותר לשלוט בו מאשר ביד עצמה. כמו כן, הצעצוע מהווה אמצעי להוצאת אנרגיה ושחרור תוקפנות (בבחינת שק אגרוף). הפעולה מצריכה גם תיאום בין ידיים ותיאום עין-יד. התנגדות הגלילים להדיפתם לתוך המשטח מעודדת פיתוח של וויסות כח.
כמו כן, מהווה הצעצוע חיקוי של פעולה מעולם המבוגרים - תקיעת מסמר בקיר.
הפרלמנט של רומניה

הפרלמנט של רומניה (ברומנית: Parlamentul României) הוא הרשות המחוקקת ברומניה. הוא מורכב משני בתים:
הבית העליון - סנאט ובו 168 חברים.
הבית התחתון - בית הנבחרים ובו 398 חברים.
בשנת 2009 התקיים משאל עם ובו נבדק האם להפוך את הפרלמנט לבית מחוקקים חד-ביתי ובו 300 חברים. למרות המשאל עבר, הוא לא היה מחייב, ולכן המצב נשאר על כנו עד היום.
היסטוריה

ההיסטוריה הפרלמנטרית ברומניה מתחילה בפרלמנט הראשון שנוסד במאי 1831 בוולאכיה בדרום רומניה. באמצע המאה חלו תהליכי מודרניזציה והוקם פרלמנט רשמי בעל שני בתים. הפרלמנט הוא זה שהחליט על עצמאות רומניה בשנת 1878. בפברואר 1938 קרול השני, מלך רומניה חיזק מאוד את מעמדו האישי כמונרך הלאומי, ובכך החליש מאוד את כוחו של הפרלמנט. פעילותו של הפרלמנט הושעתה בשנת 1940 ופעילותו חודשה באוגוסט 1944 כגוף חד ביתי. לאחר קבלת החוקה בשנת 1948 הפרלמנט היה למעשה כפוף לכוחה של המפלגה הקומוניסטית הרומנית  ונשא את השם "האספה הלאומית הגדולה של רומניה" שהתקיימה עד דצמבר 1989.
לאחר סתיו העמים בשנת 1989 והמהפכה הלאומית שהתרחשה באותה השנה, הפך הפרלמנט שוב לגוף דמוקרטי שחיזק את עיקרון זכויות האדם והפרדת הרשויות וחזר להיות בעל שני בתים. במהלך השנים שלאחר מכן, הפרלמנט הוביל מדיניות חברתית של הפרטה ודמוקרטיזציה.
היפרמיה

| --- | --- |

אריתמה יכולה להיות סימפטום של היפרמיה
 שיוך:  hemic system symptom 
 תיאור ב:  המילון האנציקלופדי ברוקהאוס ואפרון 
 מזהים
 קוד MeSH:  C14.907.474 
 מזהה MeSH:  D006940 
 
היפרמיה (באנגלית: Hyperaemia) היא הגברת זרימת הדם לרקמות התאים השונות בגוף. יכולות להיות לכך השלכות רפואיות, אך היא גם תגובה רגולטורית, המאפשרת שינוי באספקת הדם לרקמות שונות באמצעות הרחבת כלי הדם. במילים אחרות היפרמיה היא יותר דם מהרגיל שעובר לרקמות או איברי הגוף. יכולות להיות לכך סיבות נורמליות או סיבות שמשמעותן שמשהו לא תקין. לא דרוש טיפול עבור סוגים מסוימים של היפרמיה. אם כן דרוש אז הטיפולים מורכבים בדרך כלל מתרופות ללא מרשם או תרופות מרשם. מבחינה קלינית, היפרמיה ברקמות מתבטאת באדמנת (אדמומיות של העור) בגלל ספיגה של כלי הדם בדם מחומצן. היפרמיה יכולה להתרחש גם עקב ירידה בלחץ האטמוספירי מחוץ לגוף. המונח מגיע מהיוונית.
ויסות זרימת הדם

היפרמיה תפקודית היא עלייה בזרימת הדם לרקמה עקב נוכחותם של מטבוליטים ושינוי במצבים כלליים. כאשר רקמה מגבירה פעילות ישנה ירידה מאופיינת היטב בלחץ החלקי של החמצן וה-PH, עליה בלחץ החלקי של הפחמן הדו-חמצני, עלייה בטמפרטורה ובריכוז יוני האשלגן. מנגנוני הרחבת כלי הדם הם בעיקר מטבוליטים מקומיים והשפעות מיוגניות. פעילות מטבולית מוגברת של הרקמה מובילה לעלייה מקומית בריכוז החוץ-תאי של כימיקלים כגון אדנוזין, פחמן דו-חמצני וחומצה לקטית, ולירידה בחמצן וב-PH. שינויים אלו גורמים להרחבת כלי דם משמעותית. ההפך מתרחש כאשר הפעילות המטבולית מואטת וחומרים אלו נשטפים מהרקמות. ההשפעה המיוגנית מתייחסת לניסיון המובנה של שריר חלק בכלי הדם המקיף את העורקים כדי לשמור על המתח בדופן של כלי הדם הללו על ידי התרחבות כאשר הלחץ הפנימי מופחת ולהתכווץ כאשר מתח הדופן עולה.
היפרמיה תפקודית

היפרמיה תפקודית, היפרמיה מטבולית, היפרמיה עורקית או היפרמיה פעילה, היא זרימת הדם המוגברת המתרחשת כאשר הרקמה פעילה.
היפרמיה מתווכת ככל הנראה על ידי סינתזה מוגברת ו/או שחרור של חומרים מרחיבי כלי דם במהלך תקופות של חילוף חומרים תאי מוגבר. העלייה בחילוף החומרים גורמת לעלייה בתוצרי לוואי מטבוליים בכלי דם. חלק מהגורמים המשוערים להרחבת כלי הדם (הקשורים לחילוף חומרים) כוללים בין היתר: פחמן דו-חמצני (CO2), יון מימן (H +), אשלגן (K +), אדנוזין (ADO), חנקן חמצני (NO)). מרחיבי כלי דם אלו המשתחררים מהרקמה פועלים על עורקיקים מקומיים וגורמים להרחבת כלי הדם, הדבר גורם לירידה בהתנגדות כלי הדם ומאפשר עלייה בזרימת הדם. עלייה זו מאפשרת לדם לשרת את הדרישה המטבולית המוגברת של הרקמה ומונעת חוסר התאמה בין O2 - ביקוש לבין O2 - היצע. מחקרים עדכניים העלו כי מרחיבים כלי דם המיוצרים מקומית עשויים לפעול באופן מיותר, שבו האנטגוניזם של מרחיב אחד, בין אם זה תרופתי או פתולוגי, עשוי להיות פיצוי על ידי אחר על מנת לשמר את זרימת הדם לרקמה. בעוד שהמקום של בקרת זרימת הדם (לפחות ברקמת שרירי השלד) נחשב לרוב ברמת העורק, מחקר החל להציע שתאי אנדותל נימיים עשויים להיות מתאמים של זרימת דם בשרירי השלד במהלך היפרמיה תפקודית. דעה מקובלת שמרחיבי כלי דם (המשוחררים מסיבי שריר פעילים) יכולים לעורר תאי אנדותל נימי מקומיים אשר בתורם, גורמים להולכה של אות מרחיב כלי דם לעורקים במעלה הזרם וכך הדבר מעורר הרחבת כלי דם עורקיים וכתוצאה מכך, יוצר מסלול של התנגדות נמוכה יותר לדם. הזרימה יכולה להיות ישירה בדיוק לנימים המספקים את הרקמה הפעילה מבחינה מטבולית.
לעומת זאת, כאשר רקמה פחות פעילה מבחינה מטבולית, היא מייצרת פחות מטבוליטים אשר פשוט נשטפים בזרימת הדם.
מכיוון שרוב רכיבי התזונה הנפוצים בגוף הופכים לפחמן דו-חמצני כאשר הם עוברים חילוף חומרים, השרירים החלקים סביב כלי הדם נרגעים בתגובה לריכוז מוגבר של פחמן דו-חמצני בדם ובנוזל החוץ-תאי שמסביב. הרפיית השריר החלק הזה גורמת להרחבת כלי הדם ולהגברת זרימת הדם.
חלק מהרקמות דורשות חמצן ו"דלק" מהר יותר או בכמויות גדולות יותר. דוגמאות לרקמות ואיברים שידועים כבעלי מנגנונים מיוחדים להיפרמיה תפקודית כוללות:
המוח דרך התגובה ההמודינמית התלויה בתא עצב.
רקמת זקפה של הפין על ידי שחרור חנקן חמצני.
היפרמיה ריאקטיבית

היפרמיה ריאקטיבית, תת-קטגוריה של היפרמיה עורקית, היא העלייה החולפת בזרימת הדם באיברים, המתרחשת לאחר תקופה קצרה של איסכמיה. בעקבות איסכמיה תתרחש היפוקסיה (מחסור בחמצן) והצטברות פסולת מטבולית.
הדבר נבדק בדרך כלל ברגליים באמצעות מבחן בירגר.
היפרמיה תגובתית מתרחשת לעיתים קרובות כתוצאה מחלת רנו כאשר כלי הדם מובילים לאיסכמיה ונקרוזה של רקמות ובכך לעלייה בזרימת הדם, כדי להסיר את חומרי הפסולת ולפנות את פסולת התא.
הערות שוליים

↑  Jon Aster; Vinay Kumar; Abul K. Abbas; Nelson Fausto (2009). Robbins & Cotran Pathologic Basis of Disease (8th ed.). Philadelphia: Saunders. p. 113. ISBN 978-1-4160-3121-5.
↑  Davis, Michael J.; Hill, Michael A. (1999-04-01). "Signaling Mechanisms Underlying the Vascular Myogenic Response". Physiological Reviews. American Physiological Society. 79 (2): 387–423. doi:10.1152/physrev.1999.79.2.387. ISSN 0031-9333.
↑  Clifford, Philip S. (2011). "Local control of blood flow". Advances in Physiology Education. American Physiological Society. 35 (1): 5–15. doi:10.1152/advan.00074.2010. ISSN 1043-4046.
↑  Lamb, Iain; Murrant, Coral (15 בנובמבר 2015). "Potassium inhibits nitric oxide and adenosine arteriolar vasodilatation via KIR and Na+/K+ATPase: implications for redundancy in active hyperaemia". Journal of Physiology. 593 (23): 5111–5126. doi:10.1113/JP270613. PMC 4666990. PMID 26426256. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Murrant, Coral L.; Lamb, Iain R.; Novielli, Nicole M. (2016-12-30). "Capillary endothelial cells as coordinators of skeletal muscle blood flow during active hyperaemia". Microcirculation. 24 (3): e12348. doi:10.1111/micc.12348. ISSN 1549-8719. PMID 28036147.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
המשטרה החשאית הפרוסית

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  פרוסיה 
 תאריך הקמה:  1851
 תאריך פירוק:  1933
 סוכנות מחליפה:  גסטפו
 
המשטרה החשאית הפרוסית (בגרמנית: Preußische Geheimpolizei) הייתה סוכנות המשטרה הפוליטית של פרוסיה במאות ה-19 ותחילת המאה ה-20.
היסטוריה

בשנת 1851 הוקם האיחוד המשטרתי של מדינות גרמניה על ידי כוחות המשטרה של אוסטריה, פרוסיה, בוואריה, סקסוניה, הנובר, באדן ו-וירטמברג. הגוף אורגן ספציפית לדיכוי התנגדות פוליטית בעקבות מהפכות 1848 שהתפשטו ברחבי גרמניה. במשך חמש עשרה השנים הבאות קיים האיחוד ישיבות שנתיות כדי להחליף מידע מודיעיני.
קרל לודוויג פרידריך פון הינקלדיי, מפכ"ל המשטרה של ברלין, מונה על ידי הקייזר פרידריך וילהלם הרביעי ב-16 בנובמבר 1848. הוא היה לדמות מפתח בהתפתחות המשטרה החשאית בפרוסיה כמו גם באיחוד כולו.
בשנת 1854, בזכות קשריו ההדוקים עם המלך, מונה למנהל הכללי של המשטרה (Generalpolizeidirektor). למעשה הוא היה שר משטרה שאינו תלוי בשר הפנים. פון הינקלדי הקים את המשטרה הפוליטית בברלין ופיתח קטלוג מידע פרוסי על מתנגדים פוליטיים, תוך התמקדות במהפכנים שהיו מעורבים בהתקוממות 1848. אך כשראה את פריז ולונדון כמרכזי התככים הפוליטיים, הוא היה מוכן לארגן את השיטור של מתנגדים פוליטיים גם מחוץ לגבולות השיפוט הלאומיים.
שמה של המשטרה החשאית הפרוסית הוכתם כיון שהיא הייתה הבסיס עליו הוקם מאוחר יותר הגסטאפו. עם זאת, המשטרה החשאית הפרוסית לא עסקה באופן שגרתי ברדיפות או בהתעללות או בשימוש לרעה בסמכויות המשטרה ולא התנהגה בדרך בה עלולים כוחות משטרה חשאיים אחרים לפעול. המשטרה החשאית הפרוסית אורגנה בשנת 1933 לגסטפו. פרוסיה עצמה פורקה כישות מנהלית בעקבות מלחמת העולם השנייה.
לקריאה נוספת

Deflem, Mathieu (1996). "שיטור בינלאומי באירופה מהמאה התשע-עשרה: איחוד המשטרה של מדינות גרמניה, 1851-1866" . סקירה בינלאומית של צדק פלילי 6: 36–57.
Deflem, Mathieu (2002). Policing World Society: Historical Foundations of International Police Cooperation. Oxford, UK: Oxford University Press.
המשטרה החשאית ההונגרית

| --- | --- |
סמל הארגון

מטה הארגון בבודפשט, כיום מוזיאון בית הטרור
 מידע כללי
 מדינה:  הרפובליקה העממית ההונגרית 
 תחום שיפוט:  הונגריה הונגריה
 משרד אחראי:  משרד הפנים של הרפובליקה העממית ההונגרית
 סוכנות אם:  המפלגה הסוציאליסטית ההונגרית (הו')
 תאריך הקמה:  2 בפברואר 1945
 סוכנות קודמת:  המחלקה הפוליטית של הפיקוד הראשי והמחלקה להגנת המדינה (ÁVO)
 תאריך פירוק:  7 בנובמבר 1956
 סוכנות מחליפה:  המשרד להגנת החוקה
 מנהל:  פטר גבור, פירוש לאסלו
 מטה מרכזי:  שדרת אנדראשי מספר 60, בודפשט, הונגריה
 
הרשות להגנת המדינה (בהונגרית: Államvédelmi Hatóság; בראשי תיבות ÁVH) הייתה המשטרה החשאית של הונגריה הקומוניסטית בין השנים 1946 ל-1956. המשטרה החשאית פעלה בצמוד לשירותי הביטחון הסובייטיים. לאחר מותו של סטלין ב-1953 ומינויו של אימרה נוג' לראש הממשלה, נחלשה השפעת הארגון והוא פורק ב-1956.
היסטוריה

הארגון החל בתור ה"ארגון המרכזי של המשטרה הרשמית הפוליטית של בודפשט" (Budapesti Főkapitányság Politikai Rendészeti Osztálya או בקיצור PRO) בראשותו של גאבור פטר (הו'), ובשנת 1946 הפך הארגון ל"המשטרה הלאומית ההונגרית לנושאי פנים" (Magyar Államrendőrség Államvédelmi Osztálya או בקיצור ÁVO) והארגון התיישב בשדרת אנדראשי מספר 60, אשר כיום משמש כמוזיאון בשם בית הטרור. במהלך הכיבוש הנאצי של הונגריה במלחמת העולם השנייה שימש הבניין המטה של צלב החץ. בין השנים 1948–1949 הארגון ביצע סדרה של טיהורים פוליטיים בשנת 1950 נהפך הארגון לרשות להגנת המדינה (ÁVH), ובשנת 1952 פוטר Gábor Péter (אנ') בעקבות היותו יהודי ונאסר בביתו של מתיאש ראקושי, ותפקיד ראש הארגון הועבר ללאסלו פירוש (הו').
בשנת 1956 פורק הארגון תחת ממשלתו של אימרה נוג', ובמהלך ממשלתו של יאנוש קאדאר הארגון לא הוקם מחדש (ככל הנראה כי הוא עבר עינויים תחת הארגון בשנות ה-50) אך הארגון פעל כחלק ממשרד לענייני פנים, יאנוש קאדאר השתמש בארגון בצורה בלתי פורמלית במהלך מלחמות פנימיות בתוך המפלגה בין 1956 ל-1963.
במלחמה הקרה

אחרי מלחמת העולם השנייה, הקומוניזם נכפה על הונגריה, על ידי ברית המועצות. הסובייטים ערכו את הבחירות החופשיות היחידות של מזרח אירופה בהונגריה בנובמבר 1945. המפלגה הקומוניסטית ההונגרית זכתה רק ב-17 אחוזים מהקולות. מפלגת הSmallholders (אנ') זכתה ב-57% מהקולות. עם זאת, מפלגת ה־Smallholders הוכרחה להקים קואליציה שבה החזיקו הקומוניסטים בכמה עמדות חשובות. לדוגמה, מנהיג המפלגה הקומוניסטית, מתיאש ראקושי, קיבל תפקיד של סגן ראש הממשלה. הקומוניסט לאסלו רייק מונה לתפקיד שר הפנים. בתפקיד זה, הוא הצליח להקים את המשטרה החשאית ההונגרית. בהדרגה, מפלגת Smallholders נאלצה לצאת מהפוליטיקה. כמה מנהיגים של המפלגה נעצרו ב-1947. עד 1950 שלטו הקומוניסטים בהונגריה.
תפקיד המשטרה החשאית היה לחסל מתנגדי משטר. ראש המשטרה הראשון היה גאבור פיטר, הייתה לו גישה אגרסיבית כלפי חשודים בבגידה, והוא היה מוכן לענות במטרה להשיג הוכחות לפשעים.
הקומוניסטים ההונגרים זכו רק ל-22% מהקולות בבחירות של 1947, למרות הונאת בחירות נרחבת: כ-50,000 קולות שיקריים נספרו לקומוניסטים. הכישלון הזה כנראה דרבן את פיטר לדכא עוד יותר את ההתנגדות למשטר כדי לוודא שהקומוניסטים ישמרו על עליונותו במדינה.
לאסלו רייק הואשם במזימה עם יוסיפ ברוז טיטו להפיל את הממשלה הקומוניסטית ההונגרית, אשר נכפתה על הונגריה בינואר 1948. אבל המשטרה החשאית עצרה את ריי'ק ב-30 במאי 1948 ועינתה אותו באכזריות כדי לנסות ולחלץ ממנו הודאה. פיטר איים לערב את משפחתו של רייק אם לא יודה.
רייק החזיק מעמד עד 11 ביוני - שנים עשר ימים לאחר מעצרו - כאשר הודה בניסיון להציל את משפחתו. רייק נשפט במשפט ראווה בין ה-16 ל-24 בספטמבר 1949, שם קיבל גזר דין מוות. הוא הוצא להורג ב-15 באוקטובר 1949. ההמשרד לביטחון המדינה הסובייטי ככל הנראה היה מעורב במותו.
בשנת 1951, כאשר גילה שר הפנים החדש, סנדור זולד (אנ'), שהוא עומד לטיהור על ידי המפלגה הקומוניסטית ההונגרית, הוא הרג את עצמו ואת משפחתו הקרובה. אפילו פיטר התמודד עם חשדנות והאשמות, כולל ההאשמות בתכנון רצח סטלין ומנהיגים אחרים במפלגה הקומוניסטית ההונגרית. לאחר שפיטר נעצר ואוים בעינויים, הוא הודה כי הוא "סוכן של סוכנויות הביון הבריטיות והציוניות". פיטר נמנע מהוצאה להורג ונשלח לכלא. הוא שוחרר ב-1959 וקיבל תפקיד בדרגים הנמוכים של הממשלה.
לאחר מותו של סטלין ב-1953, הייתה תקווה מסוימת שהמצב בהונגריה ישתנה. אולם, המשטרה החשאית עדיין הייתה שנואה. במהלך המרד ההונגרי באוקטובר-נובמבר 1956. חברי המשטרה נעצרו והוצאו להורג, כאשר נתלו בפומבי מעמודי תאורה כשכסף תחוב בפיהם. ב-29 באוקטובר הודיע אימרה נאג' כי המשטרה הידועה לשמצה פורקה. עד 10 בנובמבר 1956, המרד ההונגרי נמחץ על ידי הסובייטים. כעת הבינו במוסקבה כי המשטרה החשאית נתעבת באופן בין-לאומי ואינו יכול להמשיך להתקיים באותו לבוש. הכוח נותר מפורק לאחר המרד.
הכביש האירופי E30

| --- | --- |
סימול הכביש
מראה בכביש E30 בבלארוס
מראה בכביש E30 בבלארוס
 מידע כללי
 אורך:  6,530 ק"מ
 מיקום
 נקודת התחלה:  אירלנד קורק
 נקודת סיום:  רוסיה אומסק
 מסלול הכביש
הכביש האירופי E30 (באנגלית: European route E30) הוא כביש מהיר בכיוון מערב-מזרח המשתרע לרוחב אירופה, מקורק שבאירלנד ועד אומסק שברוסיה. הנתיב מתבסס על כבישים מדינתיים בארצות שבהן הוא חולף, אשר סומנו בשלטים במספרו של הכביש. אורכו הכולל הוא 6,530 קילומטר.
הכביש מהווה חלק מרשת כבישי ה-E הבינלאומית (אנ'), אשר פותחה על ידי הנציבות הכלכלית של האו"ם לאירופה (UNECE) (אנ').
תוואי הכביש

תוואי הכביש חולף בתחומיהן של שבע מדינות אירופיות. להלן היישובים העיקריים שלאורך נתיבו:
אירלנד אירלנד - קורק - ווטרפורד - רוסלאר
הממלכה המאוחדת בריטניה - פישגארד - סוונסי - בריגנד - קארדיף - ניופורט - בריסטול - לונדון - קולצ'סטר - איפסוויץ' - פליקסטו
הולנד הולנד - הוק אוף הולנד - האג - גאודה - אוטרכט - אמרספורט - אולדנזאל
גרמניה גרמניה - אוסנבריק - באד אוינהאוזן - הנובר - בראונשווייג - מגדבורג - ברלין
פולין פולין - שווייבודז'ין - פוזנן - ורשה
בלארוס בלארוס - ברסט - מינסק
רוסיה רוסיה - סמולנסק - מוסקבה - ריאזאן - פנזה - סמרה - אופה - צ'ליאבינסק - קורגן - אישים - אומסק
למעלה ממחצית אורכו של הכביש מצויה בתחומי רוסיה: אורכו מקורק ועד מוסקבה 3,300 קילומטר, וממוסקבה ועד אומסק 3,230 קילומטר. ממוסקבה מזרחה ועד אומסק חופף תוואי הכביש לתוואי הכביש האסייתי 6 (אנ'), המסתיים בבוסאן שבקוריאה הדרומית.
במהלך נתיבו פוגש תוואי הכביש בתוואי עשרות כבישים אחרים ברשת כבישי ה-E הבינלאומית.
קטעי הכביש בתחומי בריטניה אינם מסומנים בסמלו של הכביש.
תמר אבידר

| --- | --- |

תמר אבידר, 2009
 לידה:  20 ביוני 1930 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  9 בפברואר 2016 (בגיל 85) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  תמר רובינוביץ
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מקום לימודים:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 תקופת הפעילות:  1954–2016 (כ־62 שנים)
 בן או בת זוג:  עמוס אטינגר 
 צאצאים:  אבי אטינגר 
 
תמר אֲבידר (20 ביוני 1930 – 9 בפברואר 2016) הייתה עיתונאית וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בשם תמר רובינוביץ בחיפה, ארץ ישראל לפני קום המדינה, הוריה עברתו את שם המשפחה אחר כך לרביב. אביה היה פועל בבתי המלאכה של הרכבת המנדטורית, וכל המשפחה, הורים ושלושה ילדים גרו בדירת חדר. הוריה הקפידו על חינוכה והיא נשלחה ללמוד בבית הספר הריאלי העברי, והייתה חברה ומדריכה בתנועת הצופים. פיקדה על תלמידים בבית ספרה במסגרת הפעילות נוער בהגנה. בשנת הלימודים האחרונה בתיכון, בשנת 1947, הצטרפה לפלמ"ח ושירתה בחטיבת יפתח, השתתפה בכיבוש צפת ובמבצע דני. לאחר המלחמה ייסדה עם חברי הגרעין שלה בצופים את קיבוץ פלמחים, אך עזבה לאחר זמן קצר.
בגיל 21 נישאה למשה אבידר, ועברה לגור בתל אביב. בשנת 1954 כתבה מאמר קצר ששלחה לשבועון "לאשה", ובעקבותיו הזמין אותה עורך השבועון דוד קרסיק לשמש ככתבת. העיתונאית שושנה שגב שימשה לה כחונכת בתחילת דרכה. לאחר 5 שנים ב"לאשה" עברה לתפקיד עורכת מדור האשה ב"דבר". אחרי זמן קצר עברה  ל"מעריב", לעבוד יחד עם טומי לפיד במדור שערך, שנקרא "שיחות מעריב", מדור חברה ורכילות. בשנת 1967 עברה עם לפיד לייסד את הירחון "אַת" של קבוצת מעריב, ושימשה כסגנית עורכת. אחר כך הקימה וערכה את מוסף "סגנון" של מעריב.
אבידר פרסמה קרוב לשלושים ספרים, בעיקר בנושאי נשים וזוגיות. ספריה מכילים לרוב סיפורי חיים בעלי אופי משועשע-מריר. פרסמה גם ספרים המכילים ראיונות שערכה במהלך הקריירה העיתונאית שלה.
ב-1977 נשלחה מטעם משרד החוץ לשמש כנספחת לענייני נשים בארצות הברית ושירתה בתפקיד במשך שלוש שנים. חוויה זו תיעדה בספרה "אמריקה שלי".
ב-2011 הוענק לה התואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
חיים אישיים

בשנת 1951 התחתנה עם משה אבידר. בשנת 1963 פגשה במסגרת עבודתה את עמוס אטינגר, שהיה אז כתב קול ישראל. לאחר מכן הייתה נשואה לאטינגר במשך 30 שנה, עד גירושיהם. היא אם לשלושה בנים, שניים מנישואיה הראשונים ואחד מנישואיה השניים – אבי אטינגר, שחקן וקומיקאי.
אבידר התגוררה בתל אביב.
אבידר נפטרה ב-2016, בגיל 85. נטמנה בבית העלמין ירקון.
ספריה

בעל זה דבר מצחיק; [עיטורים: ריקי בן-ארי; מבוא: יוסף לפיד], רמת גן: מסדה, 1970.
אדם מתחתן רק פעמיים, רמת גן: מסדה, 1971.
על אהבה וצרות אחרות; ציורים: אבנר כץ, תל אביב: מסדה, 1973.
לא על המין לבדו; ציורים: אבנר כץ, תל אביב: ספרית מעריב, 1974.
יפים יפות וכל השאר; צילומים: מיכה ברעם ושלמה ארד, תל אביב: מסדה, 1976.
חרוזי אהבה של אשה נשואה, ציורים: סוזי רוסק-אושרוב, רמת גן: מסדה, 1976. (הספר בקטלוג ULI)
קשה להיות אשת חברה; רישומים: אבנר כץ, רמת גן: מסדה, 1978.
סיפורי המטבח שלי, רמת גן: מסדה, 1979.
אמריקה שלי: יומן, גבעתיים: מסדה, 1981. ("אמריקה של דיפלומטיה, מסעות, נופים, אנשים, יהודים וישראלים")
עוד יום, עוד שנה---, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ה 1985. (פרקי ביוגרפיה משפחתיים)
חיים ואוהבים, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ו 1986. ("דברים קטנים [...] המתרחשים כל יום")
כשהגרב היה כובע, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ט 1988. (על שנתה האחרונה כתלמידה בתיכון וקורותיה בפלמ"ח במלחמת העצמאות)
שמפניה לארוחת בוקר, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ט 1989.
איך עושים אהבה בג'יבוטי: שורות, תל אביב: ספרית מעריב, תשנ"ב 1992.
שוקולד מריר: סיפורים, תל אביב: כנרת, 1993.
תמיד מצליח: מתכונים שאי-אפשר להיכשל בהם, ירושלים: כתר (ספריית בישול), 1995.
החיים זה לא אוניברסיטה, תל אביב: מודן, 1995. (אוסף עצות שימושיות)
אוהבת לבשל פשוט: כשר; [איורים: דינה שר], ירושלים: כתר (ספריית בישול), תשנ"ה.
סימנים של אושר ; צילומים: ליהיא לפיד, תל אביב: אריה ניר, תשנ"ו 1996.
מכונית לא מוכרים לחברים: ועוד 233 כללי זהב; [צילום: עודד אברבוך], תל אביב: מודן, 1997.
אסתר הגדולה: סיפור מהחיים עם מתכונים, תל אביב: א. ניר, תשנ"ח 1997.
על אהבה וגברים אחרים, כפר סבא: א. ניר, תשנ"ט 1999.
סינדרלה יוצאת אל הנשף, כפר סבא: א. ניר, תש"ס 2000. (שירים)
גבר זה דבר אחר, הוד השרון: אסטרולוג, 2004.
הסיפור של יהודית: סיפורה של יהודית שטרן-ריקליס; כפי שסופר לתמר אבידר, תל אביב: [חמו"ל], 2005.
היו גם פיספוסים: ראיונות ללא הפסקה, הוד השרון: אסטרולוג, 2005. (מבחר מראיונותיה עם אישים ידועים בחברה הישראלית)
סקס בעפולה: שירים אירוטיים ועוד השגות על החיים; [עריכה: שלומי אבידר], תל אביב: חרוזים לבנים, תשס"ו 2006.
סיפור אקולוגי לילדים
תקרת הזכוכית בעיתון יומי
הערות שוליים

↑  תמר אבידר, באתר הפלמ"ח
1 2 3  שרית ישי לוי, הדברים הקטנים של החיים, חדשות, 23 בינואר 1989
↑  נווית זומר, התחלה עס אטינגר ברכבת, חדשות, 28 בספטמבר 1986
↑  אלי קינן, למה מין, דבר, 14 במרץ 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304469605171  GND: 1089821972  ISNI: 0000 0000 6692 8144  LCCN: n88194880  VIAF: 43400406   WorldCat (עם VIAF): 43400406
תמר איתן

| --- | --- |

תמר ברוט איתן, 20 בפברואר 2016
 לידה:  5 במרץ 1919 לודז', פולין
 פטירה:  5 בינואר 2020  (בגיל 100) ירושלים, ישראל
 לאום:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1937–2020 (כ־83 שנים)
 תחום יצירה:  פיסול
 אתר רשמי
הפרלמנט
תמר ברוט-איתן (5 במרץ 1919 – 5 בינואר 2020) הייתה פסלת ישראלית.