stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הספרייה האוניברסיטאית המרכזית בבוקרשט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ספרייה אקדמית, בניין 
 כתובת:  Str. Dobrescu I. Dem 1 sector 1, municipiul București, Str. Dobrescu I. Dem 3 sector 1, municipiul București 
 מיקום:  בוקרשט 
 מדינה:  רומניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 14 במרץ 1895
 תאריך פתיחה רשמי:  14 במרץ 1895 
 אדריכל:  Paul Gottereau 
 סגנון אדריכלי:  ארכיטקטורת בו-אר 
 קואורדינטות:  44°26′23″N 26°05′51″E﻿ / ﻿44.43981°N 26.0976°E﻿ / 44.43981; 26.0976
 www.bcub.ro
 he
 
הספרייה האוניברסיטאית המרכזית בבוקרשט (ברומנית: Biblioteca Centrală Universitară din București) היא ספרייה אקדמית
שנוסדה ב-1891 ונכנסה לשימוש בסיום בנייתה ב-1895, ושוכנת בארמון המוסד האוניברסיטאי קרול הראשון, ברחוב בוטאנו 1, בבוקרשט ופונה לכיכר המהפכה.
המבנה הוקם על קרקע שנרכשה על ידי קרול הראשון, מלך רומניה ותוכנן על ידי האדריכל הצרפתי פול גוטרו (רו'). ב-1893 הסתיימה הבנייה ובשנתיים הבאות הוכשרה הספרייה. חנוכת הבית נעשתה ב-14 במרץ 1895, בנוכחות המלך. בניהולו של אותו אדריכל הורחב המבנה ב-1911 ונפתח מחדש ב-9 במאי 1914.
במהלך המהפכה הרומנית הוצת מבנה הספרייה ותוכנה נשרף תוך השמדת כחצי מיליון ספרים, מפות נדירות וכ-3,700 כתבי יד ביניהם כתבי יד של גדול הספרות והשירה הרומנית. החל מ-1990 התחילו בבנייה מחדש ובמודרניזציה של הספרייה. בעקבות פרסום קריאות נתרמו יותר ממאה אלף ספרים ברומניה ו-800,000 ספרים מחוץ לרומניה. הפתיחה המחודשת נערכה ב-25 ביוני 2007.
הערות שוליים

↑  Povestea Bibliotecii Centrale Universitare „Carol I”, a cărei inaugurare a fost făcută chiar de rege, la 14 martie 1895 (DOCUMENTAR) (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007516975005171  ISNI: 0000 0001 2286 4684  LCCN: n86103413  NKC: ko2004238704  SUDOC: 139508147  VIAF: 133112977   WorldCat (עם VIAF): 133112977
המרגל האבוד והשמלה הירוקה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אלכס פז-גולדמן 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ספרות נוער, ספרות בלשית 
 מקום התרחשות:  רמת גן 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-40 של המאה ה-20 
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן דביר 
 תאריך הוצאה:  2011 
 
המרגל האבוד והשמלה הירוקה הוא ספר בלשים מסוג סיפורת, שנכתב על ידי אלכס פז-גולדמן, סופר לילדים ונוער. הוא יצא לאור על ידי הוצאת כנרת זמורה-ביתן בשנת 2011. הכריכה אוירה ועוצבה על ידי מישל קישקה ואמרי זרטל. הספר הוא ספר נוער על חברות בין בלשים בני 12 המנסים לפענח תעלומה הקשורה במרגל מסתורי.
הספר זכה לביקורות חיובית בזכות היכולת שלו להעביר את סיפורי השואה באופן המתאים לילדים. מעבר לכך כישרון הכתיבה של אלכס פז-גולדמן ותשומת ליבו לפרטים זכו גם הן לתשבחות.
תקציר העלילה

העלילה מתרחשת בשכונת רמת עמידר ברמת-גן לאחר מלחמת העולם השנייה. מרדכי בן ה-12 וחברו הטוב ביותר ראובן מדברים, והוא מסביר לו על הסבירות הגבוהה של הימצאות מרגלים בשכונתם. ראובן ומרדכי עוקבים אחר איש חשוד במחשבה שהוא מרגל נאצי וככל שהסיפור מתקדם כך גם חשדותיהם לגבי האיש המסתורי עולים. מרדכי וראובן פורצים לדירה של האדם שהם בטוחים שהוא מרגל, אך לא מוצאים דבר. גם אחותו של ראובן מצטרפת לחבורתם, ומטרתם היא לחשוף את זהותו.
מרדכי חושב שאמו עובדת עם המרגל ומרגלת בשביל הנאצים. חשדותיו מתגברים כאשר המרגל הנאצי מגיע לפתח דלת ביתו של מרדכי כשהוא מחופש לאישה זקנה. ראובן תוקף את הזקנה ומגלה גבר קשיש בתוך התחפושת. לבסוף התברר שה"מרגל" הוא בסך הכול ניצול שואה קשיש ועני, אשר התחפש לזקנה כדי לבקש אוכל וכסף ולזכות באמפתיה. בעקבות הגילוי, משפחתו של מרדכי מאמצת אותו לחיקם.
הדמויות

מרדכי – תלמיד, בן להורים ניצולי שואה. צנום במראהו. מרדכי מתואר כאמיץ, חבר טוב ובלש מצוין. בעזרתו ובעזרת חברו ראובן הם הצליחו לפצח את התעלומה של האיש המסתורי.
ראובן – תלמיד, בעל שיער מקורזל שחור ועיניים שחורות, הוריו עלו מעיראק. חכם, טוב במתמטיקה, חבר טוב, בעל עמוד שדרה, לקח לו זמן לסלוח למרדכי כשסיפר על רגשותיו של ראובן לילדה מכיתתו.
אביבה – אחותו הגדולה של ראובן, מתוארת כיפה מאוד, חכמה וחדת חושים. במהלך העלילה מצטרפת ל"חבורה" של מרדכי וראובן ועוזרת להם לפתור את התעלומה על המרגל.
אמו של מוטי – ניצולת שואה, הייתה שנתיים באושוויץ, חוץ ממנה כל משפחתה נספתה בשואה, סגורה מאוד, מדברת יידיש. לא נפתחת לבנה על זמנה בשואה, באופן כללי מדברת רק כשצריך.
אביו של מוטי – ניצול שואה, הוא ואחיו התאום היחידים ששרדו. צנום, חלוש וכפוף לרצון אמו של מוטי. היה בבית חולים פסיכיאטרי כשישה חודשים.
הערות שוליים

↑  ביקורת על הספר מאתר "דףדף"
↑  רונית רוקאס, עכבר העיר אונליין, ספרי ילדים: איך מסבירים שואה לילדים?, באתר הארץ, 1 במאי 2011
היכל התהילה של ה-WWE לשנת 2014

| היכל התהילה של ה-WWE‏ (2014)> מידע |
| --- | --- | --- |
ארגון: WWE
תאריך: 5 באפריל 2014
עיר: ניו אורלינס, לואיזיאנה
אולם: סמות'י קינג סנטר
סדרת טקסי היכל התהילה של ה-WWE
| 2013 | 2014 | 2015 |
היכל התהילה של ה-WWE‏ (2014) היה טקס הוקרה למחזור ה-15 במסגרת טקסי היכל התהילה של ה-WWE המסורתיים. האירוע הופק על ידי ארגון ההיאבקות האמריקאי, World Wrestling Entertainment‏ (WWE) ב-5 באפריל 2014 באולם סמות'י קינג סנטר שבניו אורלינס, לואיזיאנה. האירוע היה חלק מסוף השבוע של רסלמניה 30. האירוע הונחה על ידי ג'רי לולר. גרסה של שעה אחת מהטקס שודרה בערוץ הטלוויזיה USA, אחרי התוכנית Raw.
טקס

בעקבות השקת רשת ה-WWE Network זמן קצר לפני רסלמניה 30, אירוע זה הציג את אירוע "השטיח האדום" הראשון אי פעם כמופע מקדים של שעה לפני תחילת האירוע. המופע המקדים הונחה על ידי מייקל קול, מריה מנונוס ורנה יאנג.
לאחר שליטה הוכנסה להיכל התהילה על ידי טריש סטרטוס, היא שיתפה מספר סיפורים על איך התחילה בהיאבקות מקצועית ממקסיקו, עד שבסופו של דבר הגיעה ל-WWE ועל תהליך התפתחותה בארגון. סיפור אחד מני רבים שליטה סיפרה היה כיצד פגשה לראשונה את ארן אנדרסון ואת הרצון שלה לפגוש את ריי מיסטריו. ליטה אמרה שאנדרסון עזר לה לפגוש את מיסטריו בתמורה לבירה מסוג מילר לייט. ליטה הצהירה שהיא מעולם לא קיימה את ההבטחה ורצתה לעשות זאת, כשבשלב זה סטרטוס הלכה אל מאחורי הקלעים וחזרה עם שלושה בקבוקי בירה, אותם חלקו ליטה, אנדרסון ומיסטריו.
ג'ייק "הנחש" רוברטס הוכנס על ידי דיאמונד דאלאס פייג'. במהלך שני נאומיהם דיברו השניים על סוגיותיו של רוברטס באלכוהוליזם ועל האופן בו הוא חווה חודשים רבים עם פייג' בניסיון להיגמל. רוברטס הודה לשיטת היוגה של פייג' ואף הגדיר אותה כשיטה שהצילה את חייו. רוברטס סיכם את נאומו, בכך שהודה לילדיו על שהעניקו לו הזדמנות שנייה אחרי כל מה שהוא העביר את משפחתם לאורך השנים.
מיסטר טי הוכנס על ידי ג'ין אוקרלנד.
פול ברר, שנפטר שנה לפני כן, הוכנס על ידי קיין. במהלך נאומו של קיין, הוא שיתף כמה סיפורים מהימים יחדיו ופירט על מערכת היחסים ביניהם. עקב פטירתו של ברר במרץ 2013, התואר התקבל לכבודו על ידי בניו, דניאל ומייקל מודי. בנוסף לכך, אנדרטייקר הופיע במהלך ההכנסה, כשהעניק כבוד למנג'ר שלו.
רייזר ראמון (סקוט הול) הוכנס להיכל התהילה על ידי חברו לצמד האאוטסיידרס, קווין נאש. הול, בדומה לרוברטס, דיבר על בעיותיו בחייו האישיים עם אלכוהול, כשהוא הודה לדיאמונד דאלאס פייג' על שהציל את חייו. לאחר נאומו, הצטרפו שלושת החברים הנותרים של קבוצת הקליק, טריפל H, שון מייקלס ושון וולטמן.
קרלוס קולון הוכנס על ידי שני בניו קרליטו, אדי, והאחיין, אורלנדו קולון. קרליטו לפני שנשא את נאומו אמר כי ה-WWE קיצר את משך הזמן שהיה עליו לדבר, וזה גרם לו להרגיש שהוא מעולם לא עזב את ה-WWE.
האחרון שהוכנס היה האולטימייט ווריור, על ידי לינדה מקמהן. בתום נאומו, ווריור הודיע כי חתם על חוזה ארוך טווח אשר יאפשר לו לשמש כשגריר של ה-WWE.
תוצאה לאורך זמן

למרות שהאולטימייט ווריור הודיע שהוא חתם על חוזה ארוך טווח עם WWE, הופעתו בתוכנית Raw ביום שני שלאחר מכן הייתה הופעתו האחרונה ב-WWE. הוא נפטר ב-8 באפריל 2014 בסקוטסדייל, אריזונה. על פי הדיווחים, ווריור אחז בחזהו והתמוטט בשעה 05:50 אחר הצהריים תוך כדי הליכה לרכבו עם אשתו מחוץ למלון שלהם באריזונה. הוא הובהל לבית החולים ושם נקבע מותו בגיל 54. חבריו של ווריור אמרו כי הוא היה נראה שביר במהלך אותו סוף השבוע של רסלמניה, ואף אמרו שהוא הזיע והתנשם בכבדות מאחורי הקלעים.
לאחר מותו, ארגון ה-WWE יצר את פרס הלוחם, כשהפרס הראשון ניתן בטקס היכל התהילה לשנת 2015. פרס הלוחם ניתן למי ש"הפגין כוח והתמדה בלתי פוסקים, וחי את החיים באומץ לב ובחמלה, המגלמים את רוחו הבלתי מובסת של הלוחם האולטימטיבי."
מחזור > יחידני

הכוכבים הראשיים של המחזור מופיעים בכתב מודגש
| תמונה | שם במה (שם לידה) | הוכנס/ה על ידי | הישגים בולטים במהלך הקריירה המוכרים על ידי ה-WWE |
| --- | --- | --- | --- |
|  | האולטימייט ווריור (ג'יימס הלוויג) | לינדה מקמהן |  פעם אחת אלוף העולם במשקל כבד של ה-WWF  פעמיים האלוף הבין יבשתי במשקל כבד של ה-WWF |
|  | ג'ייק "הנחש" רוברטס (אורליאן סמית' ג'וניור) | דיאמונד דאלאס פייג' |  מוכר כממציא מהלך ה-DDT  החזיק במספר אליפויות אזוריות |
|  | ליטה (איימי דומאס) | טריש סטרטוס | 4 פעמים אלופת הנשים של ה-WWF/E |
|  | פול ברר (ויליאם מודי) | קיין |  כניסה לאחר המוות: יוצג על ידי בניו, דניאל ומייקל  מנג'ר ותיק בארגון WCCW (כפרסי פרינגל III) וב-WWE (כפול ברר), כשבין המתאבקים המוכרים שאותם ייצג היו אנדרטייקר, מיק פולי וקיין |
|  | קרלוס קולון (קרלוס קולון גונזלס) | קרליטו, אדי ואורלנדו קולון |  מקדם של הארגון World Wrestling Council‏ (WWC) בפוארטו ריקו  פעם אחת אלוף העולם במשקל כבד של NWA  26 פעמים האלוף האוניברסלי במשקל כבד של WWC |
|  | רייזר ראמון (סקוט הול) | קווין נאש |  4 פעמים האלוף הבין יבשתי של ה-WWF  פעמיים אלוף ארצות הברית במשקל כבד של WCW  7 פעמים אלוף הזוגות העולמי של WCW  מנצח קרב הבאטל רויאל World War 3‏ (1997) |
מחזור > סלבריטי

| תמונה | שם | מקצוע | הוכנס על ידי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | מיסטר טי (לורנס טוּרוֹ) | שחקן | ג'ין אוקרלנד |  כיכב בקרב המרכזי של רסלמניה 1  התחרה בקרב ברסלמניה 2  הופיע והתאבק בארגון WCW (כולל קרב בסטארקייד 1994) |
הערות שוליים

↑  פרטים על שידור טקס היכל התהילה לשנת 2014 בערוץ הטלוויזיה USA
↑  האולטימייט ווריור נפטר
↑  דיווח נסיבות מותו של האולטימייט ווריור
↑  דיווח על מצבו של ווריור לפני מותו שהיה נראה "מאוד חולה" במהלך טקס היכל התהילה
↑  פרס הלוחם הראשון יוענק לאוהד ה-WWE, קונור מייקלק במהלך טקס היכל התהילה לשנת 2015
↑  האולטימייט ווריור באתר World Wrestling Entertainment
↑  ג'ייק "הנחש" רוברטס באתר World Wrestling Entertainment
↑  ליטה באתר World Wrestling Entertainment
↑  פול ברר באתר World Wrestling Entertainment
↑  קרלוס קולון באתר World Wrestling Entertainment
↑  רייזר ראמון באתר World Wrestling Entertainment
↑  מיסטר טי באתר World Wrestling Entertainment
המרגל שזרק אותי

| --- | --- |

 בימוי:  סוזן פוגל 
 הופק בידי:  בריאן גרייזר, רון הווארד, אריקה האגינס 
 תסריט:  סוזן פוגל, דיוויד אייזרסון 
 שחקנים ראשיים:  מילה קוניס Attila Árpa ג'יימס פליט ג'יין קרטין איוואנה סחנו קרולין פיקלס חסן מינהאג' Lolly Adefope Ágnes Bánfalvy פול רייזר פרד מלמד ג'סטין ת'רו קייט מקינון קווין אדמס ג'יליאן אנדרסון אולפור דאריל אולפסון סם היואן Regina Řandová 
 מוזיקה:  טיילר בייטס 
 צילום:  ברי פטרסון 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט, סנטרל פרטנרשיפ, Imagine Entertainment 
 חברה מפיצה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט, נטפליקס, הולו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 באוגוסט 2018
 משך הקרנה:  117 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה   פעולה  
 הכנסות באתר מוג'ו:   thespywhodumpedme
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
המרגל שזרק אותי (במקור באנגלית: The Spy Who Dumped Me) הוא סרט קומדיית פעולה אמריקאי שבוים על ידי סוזאנה פוגל (אנ') ומככבות בו השחקניות מילה קוניס וקייט מקינון. הסרט פורסם לראשונה בארצות הברית ב-3 באוגוסט 2018 ובישראל ב-2 באוגוסט 2018. אורך הסרט הוא 117 דקות.
עלילה

אודרי ומורגן בנות ה-30, הן החברות הכי טובות ושותפות לדירה בלוס אנג'לס. יום אחד ללא התראה מוקדמת, מופיע בדירתן החבר לשעבר של אודרי ומספר כי רודפת אחריו חבורת מתנקשים רצחניים. השתיים מחליטות לצאת למשימה בינלאומית במהלכה הן בורחות מהמתנקשים ברחבי אירופה עם סוכן בריטי חשוד אך שובה לב, ומנסות לרקום תוכנית להצלת העולם.
דמויות ושחקנים

מילה קוניס - אודרי
קייט מקינון - מורגן
סם היוגן - סבסטיאן
ג'סטין ת'רו - דרו
ג'יליאן אנדרסון - ונדי
איוואנה סחנו - נאדג'ה
חסן מנהג' - דאפר
פרד מלמד (אנ') - רוג'ר
קב אדמס - נהג מונית
אולאפור דארי אולאפסון - תייר באכסניה
טום סטורטון - אדוארד סנודן
ג'נבייב מקרת'י - קרול
פול רייזר - ארני
מרים נובאק - ורן
דסטין דמרי-ברנס - ויקטור
השקה

הסרט הושק לראשונה בארצות הברית ב-3 באוגוסט 2018 ובישראל ב-2 באוגוסט 2018.
המהפך הכלכלי

המהפך הכלכלי הוא השם שניתן לתוכנית הליברליזציה הכלכלית שהציג שר האוצר שמחה ארליך ב-29 באוקטובר 1977, שבין מוביליה היה יחזקאל פלומין, זמן קצר לאחר המהפך הפוליטי שהעלה את הליכוד בראשות מנחם בגין לשלטון. מטרת התוכנית הייתה לשחרר את המשק מכבלי המעורבות הממשלתית היתרה שאפיינו אותו עד אז, ולהפוך את כלכלת ישראל לכלכלת שוק חופשי ליברלי. יש הרואים במהפך גורם מרכזי לאינפלציה הישראלית של שנות ה-80, ביחד  עם הגידול בחוב הלאומי כתוצאה ממלחמת יום כיפור ומשבר הנפט.
עקרונות התוכנית הוגשמו לבסוף, באיחור ובהדרגה, בתקופות מאוחרות יותר בהתפתחות המשק.
על אף האינפלציה, התוצר הלאומי הגולמי הישראלי לאחר המהפך המשיך לגדול. שווי התוצר המקומי הגולמי בשנת 1980 היה שווה 21 מיליארד דולרים אמריקאים
פחות מעשירית מערכו הנומינלי בשנת 2011, 258 מיליארד דולרים אמריקאיים
ורבע מערכו הריאלי.
רקע

במשך כשלושה עשורים, מקום המדינה ועד 1977, נוהלו המדינה וכלכלתה בידי מפא"י וממשיכתה מפלגת העבודה. המשטר הכלכלי הושתת על עקרונות סוציאל-דמוקרטיים וכלכלה קיינסיאנית, עם התערבות ממשלתית ניכרת בהכוונת הפעילות הכלכלית במשק. למשטר כלכלי כזה היו יתרונות רבים בימיה הראשונים של המדינה, עם הצלחות בהתגברות על אתגרים לא פשוטים [דרוש מקור], וגם הישגים נאים במספר תקופות שגשוג וצמיחה שהוגדרו [דרוש מקור], עולמית, כ"נס כלכלי" [דרוש מקור]. אולם בטווח הארוך הנציחה השיטה עיוותים כלכליים[דרוש מקור], הקצאה לא יעילה של מקורות[דרוש מקור], תמריץ שלילי ליזמות עסקית פרטית[דרוש מקור], ונטל כבד על תקציב המדינה בדמות תמיכות וסובסידיות[דרוש מקור]. בנוסף, הטילה השיטה על הציבור הפרטי והעסקי איסורים והגבלות, בעיקר בתחום החזקת מטבע חוץ (מט"ח) ותנועות בו, בניסיון לשלוט במאזן התשלומים ולמנוע, או לפחות לצמצם, גירעון במאזן זה שמשמעותו הידלדלות יתרות המט"ח של המדינה. כך, למשל, על הנוסעים לחו"ל הוטל מס נסיעות והם הורשו לקבל הקצבה זעומה של מט"ח.
עם הזמן נוצר מצב של "ריבוי שערים": הממשלה קבעה שערי מטבע שונים לתחומים שונים: שער ליבואנים, שער ליצואנים, שער לתנועות הון, שער לנוסעים וכדומה – לכל תחום פעילות שער שונה שגילם בתוכו סובסידיה או מס, ונקבע על-פי כוונת הממשלה לתמרץ חיובית או שלילית תנועות מט"ח בו.  שערי החליפין נשלטו ונקבעו בידי הממשלה, שלא על פי כוחות השוק (ועל פי רוב, כנגד כוחות השוק[דרוש מקור]). עד שנת 1974 שמרה הממשלה על מדיניות של שער חליפין קבוע של הלירה הישראלית (לעומת דולר אמריקני), אותו שינתה על ידי פיחותים גדולים, אחת למספר שנים, בניסיון להתאים את הלירה לערכה הריאלי ההולך וקטן, לצמצם את הביקוש למט"ח ולהגדיל את רווחיות היצוא. בין פיחות לפיחות, ניסתה הממשלה לאזן את תנועות מטבע החוץ על ידי שינויים במדיניות תמריצי היצוא ושינוי השערים המיוחדים שמחוץ לשער הרשמי. אחת התוצאות הייתה שבצד הכלכלה הרשמית פרח שוק שחור למט"ח, שנועד לתת מענה לעודף הביקוש של הציבור למט"ח, אשר הכלכלה הממוסדת הייתה מנועה מלספקו.
מלחמת יום הכיפורים ומשבר האנרגיה בעקבותיה הביאו להידרדרות חמורה במצב הכלכלי. התייקרות הנפט גררה גל התייקרויות גורף והאצה של התהליך האינפלציוני, בצד הגדלה ניכרת של הגירעון במאזן התשלומים והידלדלות מסוכנת של יתרות המט"ח. ממשלת רבין הראשונה עם שר האוצר יהושע רבינוביץ יזמו פיחות גדול (מ-4.20 ל"י לדולר ל-6 ל"י לדולר) בנובמבר 1974. לאחר מכן, החל בשנת 1975, כדי למנוע זעזועים יזמה הממשלה פיחות מבוקר ("פיחות זוחל") בשער הלירה הישראלית. צעדי הממשלה מיתנו מאוד את השפעת המיתון העולמי והגידול בהוצאות הביטחוניות על המשק הישראלי, אולם הוא לא חזר לצמיחה וליציבות שאפיינו אותו בשנים קודמות.
הליכוד, ממשיכו של גח"ל אשר איחד את חרות עם המפלגה הליברלית, הציג מן האופוזיציה משנה כלכלית קפיטליסטית-ליברלית, אשר דגלה בכלכלת שוק חופשית ותחרותית, ובשחרור המשק ממעורבות הממשלתית ("תנו לחיות בארץ הזאת" הייתה סיסמת הבחירות שלהם בשנות ה-50). באופן טבעי, נושאי הדגל הכלכלי בליכוד היו אנשי החטיבה הליברלית במפלגה, בראשות שמחה ארליך. מאידך, מעבר לרטוריקה לא היה לאנשי המפלגה  הליברלית ניסיון ביישום מדיניות כלכלית ואף לא ניסיון עסקי רב (פרט ליצחק מודעי שניהל את חברת הקוסמטיקה "רבלון").  באותה עת התפרסם בעולם הכלכלן האמריקני מילטון פרידמן, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1976, כמתנגד ראשי לכלכלה הקיינסיאנית ומי שמטיף למדיניות הלסה פר (שוק חופשי ללא התערבות ממשלתית).
המהפך

הבחירות לכנסת התשיעית העלו את הליכוד בראשות מנחם בגין לשלטון במאי 1977, במה שכונה "המהפך". שמחה ארליך מונה לסגן ראש הממשלה ושר האוצר בממשלתו של בגין. ב-29 באוקטובר הציג שמחה ארליך את תוכניתו הכלכלית החדשה, תוכנית הליברליזציה, שזכתה לכינוי "המהפך הכלכלי".
התוכנית נועדה לצמצם את הפיקוח הממשלתי ההדוק על המשק ולהביא לפתיחת דף חדש בכלכלה הישראלית, אשר תהיה מבוססת על יוזמה חופשית שתוביל לשגשוג של המשק, ברוח משנתו של מילטון פרידמן. על פי ארליך, עתידה הייתה מדיניותו הכלכלית הליברלית להפוך את ישראל ל"שווייץ של המזרח התיכון".
התוכנית ביטלה את מרבית הסובסידיות, בעיקר למצרכי יסוד, שהשתרשו על פני שנות ממשלות השמאל והיו חלק בלתי נפרד מן הכלכלה הישראלית. התוכנית גרסה שיש להניח לכוחות השוק לקבוע את המחירים, ולמעוטי היכולת הזקוקים לכך ניתן לסייע באמצעות תמיכות מוגבלות – במקום סובסידיה גורפת, ממנה נהנים גם בעלי היכולת.
עיקר הליברליזציה הייתה בתחום מטבע החוץ. בוטלו מרבית המגבלות על החזקת מט"ח, הותר לישראלים לפתוח חשבונות בנק במט"ח, והורחבה משמעותית הקצאת המט"ח לנוסעים לחו"ל. מס הנסיעות בוטל, ונסיעה לחו"ל הפכה פעולה "לגיטימית", שאינה מצטיירת כמנוגדת לאינטרס הכלכלי של המשק. במקביל, בוצעה האחדה של שערי החליפין, כלומר בוטל מצב ריבוי השערים ("מאה שערים", כפי שנקרא לעיתים), וכמו כן הוכרז על ניוד שער החליפין: שער החליפין יהיה נייד וייקבע מדי יום בידי כוחות השוק, על פי ההיצע והביקוש. התוכנית גרסה שכוחות השוק יפעלו להביא לשער של שיווי משקל, בו ישתוו הביקוש וההיצע למט"ח, ומאיליו יימנע גירעון במאזן התשלומים.
צעד נוסף שכללה התוכנית היה העלאה משמעותית של מס ערך מוסף – מ-8% ל-12%, וזאת במטרה לספוג עודפי כספים מן הציבור, לרסן השתוללות צרכנית בעקבות הליברליזציה, ולצמצם את הגירעון הממשלתי.
תוצאות המהפך

במציאות, לא הביאה התוכנית את התוצאות המיוחלות, ולא הצדיקה את הציפיות שתלו בה שמחה ארליך ומנחם בגין  [דרוש מקור] . ישראל התרחקה מאוד מן החלום של הפיכתה ל"שווייץ של המזרח התיכון"  [דרוש מקור].
ביטול הסובסידיות העלה את מחירי מוצרי היסוד [דרוש מקור] ונשמעה התמרמרות בציבור על כי דווקא ממשלת הליכוד, שנבחרה בקולותיהם של אנשי "השכונות ועיירות הפיתוח"[דרוש מקור], פוגעת בציבורים אלה.
לחלק גדול מהסקטור העסקי דווקא סייעה הליברליזציה, ובבורסה נרשמו עליות שערים נאות [דרוש מקור]. עם זאת, השילוב של העלאת המע"מ וביטול הסובסידיות, שלא לוו במדיניות של ריסון תקציבי ומוניטרי, שהייתה יכולה לרסן גם את הזינוק כלפי מעלה של שער הדולר, הביא לגל חסר תקדים של עליות מחירים והצית תהליך של סחרור אינפלציוני, אשר יצא מכלל שליטה ובמשך כמעט עשור נראה כבלתי ניתן לבלימה. מנגנון ההצמדות שהיה נהוג במשק הישראלי ופיצה מקבלי משכורות על ההתייקרויות, עיקר מתוכן את המנגנון המובנה של האינפלציה על פיו עליית מחירים אמורה לרסן ביקושים ולהפחית את הלחץ האינפלציוני. מנגנוני ההצמדה לא בוטלו עם ההכרזה על המהפך הכלכלי.
בנוסף, נכשל שמחה ארליך במאמציו לרסן את ההוצאה הממשלתית, לכך לא קיבל גיבוי מראש הממשלה ועמיתיו השרים שככל הנראה לא הפנימו את מלוא המשמעות של התוכנית הכלכלית. ב-1979 התפטר ארליך מתפקידו כשר אוצר. רצף שרי אוצר אחריו (יגאל הורביץ, יורם ארידור ויגאל כהן-אורגד), שהתחלפו בזה אחר זה ואף ביטלו חלק מהרפורמות שהנהיג ארליך, לא הצליחו לבלום את ההידרדרות והסחרור האינפלציוני שהובילו את המשק הישראלי לעברי פי פחת, עד לתוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 בהנהגת שמעון פרס (כראש ממשלת האחדות) ויצחק מודעי כשר אוצר.
רק בשנות ה-90, לאחר התייצבות המשק מן הסחרור האינפלציוני של שנות ה-80, ואחרי תיקונים רבים, התגשמו חלק מתוכניות המהפך הכלכלי.
בינואר 2003 הפך סופית השקל החדש למטבע בר המרה חופשית. היכולת לנהל פיקדונות מטבע חוץ בישראל או מחוץ לה, רכישת מטבע חוץ לנסיעה לחו"ל ועוד - הן רק חלק מן ההגבלות שהוטלו על ישראלים בעבר. ההגבלה האחרונה היא זו שהוסרה ב-2003, ועם הסרתה נקבע כי גם משקיעים מוסדיים יוכלו להשקיע בחו"ל למעלה מ-80% מנכסיהם, ובזאת תמה ההגבלה על השקל החדש בהיבט המט"ח.
הערות שוליים

↑  משה פוקסמן, שלושים שנה למהפך הכלכלי, באתר TheMarker‏, 29 באוקטובר 2007
↑  http://data.worldbank.org/indicator/NY.GDP.MKTP.CD?order=wbapi_data_value_1980+wbapi_data_value+wbapi_data_value-first&sort=asc&page=6
↑  http://data.worldbank.org/indicator/NY.GDP.MKTP.CD?order=wbapi_data_value_1980%20wbapi_data_value%20wbapi_data_value-first&sort=asc
↑  http://databank.worldbank.org/data/reports.aspx?source=2&country=ISR&series=&period= https://research.stlouisfed.org/fred2/series/RGDPNAILA666NRUG
המרד (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  דרמה, סרט היסטורי, סרט מלחמה 
 שחקנים:  ליובוב אקסיונובה  יורי צ'ורסין  אלכסיי ברדוקוב 
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 מפיק:  ז'אניק פאיזייב, אלכסנדר בונדארב, Irakli Karbaya 
 שידור
 רשת שידור:  Dom Kino
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
"המרד" (ברוסית: Мятеж) הוא סדרת טלוויזיה רוסית, בבימויו של סרגיי פיקלוב עבור ערוץ הטלוויזיה Dom Kino מרשת 1tv.ru. פרק הבכורה שודר ב-18 במאי 2020, כשהעונה הראשונה הורכבה משמונה פרקים. הסדרה מתרחשת בשנים 1914 עד 1921. העלילה מבוססת על גורלה של ליזה ז'וראבליובה (בגילומה של ליובוב אקסיונובה), אותה מאשים השירות החשאי הסובייטי בארגון מרד יארוסלב בשנת 1918.
עלילה

בשנת 1921 נעצרת ליזה ז'וראבליובה, על ידי אנשי השירות החשאי הסובייטי, הצ'קה, שהואשמה בארגון התקוממות ביארוסלבל. החוקר וורונוב (בגילומו של איוואן דוברונראבוב) משתמש באהבת האם לאיוואן הקטן (ארטמי פדאלקה) כדי להשיג ווידוי מליזה. היא מספרת את סיפור אהבתה במהלך אירועי התקופות הסוערות ברוסיה של ימי מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים.
הפקה

הצילומים התקיימו בשנת 2016 בערים מוסקבה, קוסטרומה, יארוסלבל, כשחלק מהפרקים צולמו בתוך מוזיאונים.
שחקנים ודמויות

ליובוב אקיוסנובה - ליזה ז'וראבליובה, קרושבסקאיה
יורי צ'ורסין - ניקולאי קרושבסקי
אלכסיי ברדוקוב - ולדימיר סיצ'יוב
סרגיי שאקורוב - הנסיך פיודור קרושבסקי
סרגיי ניקוננקו - פאבל ז'וראבליוב
נטליה קארפונינה - מריה ז'וראבליובה
אלכסנדר ודובין - פיוטר
פאבל טבאקוב - מישה ז'וראבליוב
ואסילי סימונוב - ארסנייב
יבגני חאריטונוב - אלכסנדר פרחורוב
אנאטולי זוויאלוב - רודין
אלכסנדר דווידוב - סמיון נחימסון
איוואן דוברונראבוב - חוקר השירות החשאי, וורונוב
אלכסנדר צרניה - פיוטר דונאייב
מריה מאשקובה - יקטרינה מילבה
ניקולאי קוזאק - אנטולי גקל
הערות שוליים

↑  "Мятеж (2020)". // קומסומולסקאיה פראבדה. נבדק ב-2020-05-20.
↑  "«Мятеж»". נבדק ב-2020-05-20.
1 2  "Мятеж (2020)". // Kinofilmpro.ru. 2019-12-27. נבדק ב-2020-05-20.
הסופר קאפ האיטלקי 2006

הסופר קאפ האיטלקי 2006 היה המהדורה ה-19 של הסופר קאפ האיטלקי. הוא נערך ב-26 באוגוסט 2006, בסן סירו, שבמילאנו, איטליה. המשחק שוחק בין אלופת הסרייה א' לעונת 2005/06, אינטר מילאנו, לבין מחזיקת הגביע האיטלקי של אותה העונה, רומא. הבחירה לאפשר לסגנית מחזיקת הגביע להשתתף בסופר קאפ האיטלקי של אותה השנה במקום אלופת הליגה המקורית נבעה בשל פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006. כתוצאה מכך, יובנטוס, שהייתה אלופת הליגה במקור, ירדה לסרייה ב', ואינטר אשר סיימה במקום השני הוכרה כאלופה באותה העונה. מכיוון שעתה נוצר מצב שבו אינטר היא גם אלופת הליגה וגם מחזיקת הגביע באותה העונה, הוחלט לתת לסגנית מחזיקת הגביע, רומא, את ההזדמנות להתחרות מול אינטר במסגרת הסופר קאפ האיטלקי. אינטר ניצחה במשחק בתוצאה 3–4 לאחר הארכה.
סיכום המשחק

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 26 באוגוסט 2006 | אינטר מילאנו | 3-4‏ה | רומא | סן סירו, מילאנו צופים: 45,528 שיפוט: מסימיליאנו סאקאני |
| 26 באוגוסט 2006 | ויירה  44',  74'   קרספו  65'   פיגו  95' | (סיקור) | מאנסיני  18'   אקווילני  25',  34' | סן סירו, מילאנו צופים: 45,528 שיפוט: מסימיליאנו סאקאני |
סיכום המשחק > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              אינטר :               רומא
ראו גם

עונת 2006/2007 בסרייה א'
המרד באסטוריאס

עצורים על ידי המשמר האזרחי
המרד באסטוריאס בשנת 1934 (בספרדית: Revolución de Asturias de 1934) היה מרד שאורגן על ידי סוציאליסטים ואנרכיסטים במחוז אסטוריאס שבספרד באוקטובר 1934. הוא פרץ בתגובה למינויים של שלושה שרים מהימין לממשלת ספרד. המרד דוכא על ידי חיילים בפיקודו של הגנרל פרנסיסקו פרנקו. כתוצאה מהמרד נהרגו כ-3,000 מורדים, ולאחר דיכוי המרד נעצרו כ-30,000 - 35,000 איש. המרד היה אחד השלבים בסכסוך הפוליטי הספרדי שהוביל למלחמת האזרחים בספרד.
רקע

בבחירות בשנת 1933, בעקבות החרמת הבחירות על ידי האנרכיסטים, זכתה הקונפדרציה הספרדית של הימין האוטונומי (Confederación Española de Derechas Autónomas) שנקראה CEDA, בהנהגתו של חיל רובלס, במספר הקולות הגדול ביותר ושנייה לה הייתה המפלגה הרדיקלית הרפובליקנית, בהנהגתו של אלחנדרו לרו. על מנת שלא לערער את המצב הפוליטי העדין בספרד במינוי ממשלה קיצונית ימנית, תפקיד הרכבת הממשלה הוטל על נציג המפלגה הרדיקלית (אשר לא כשמה הייתה מתונה יותר מה CEDA). ממשלת קואליציה בתמיכת ה-CEDA הוקמה בתחילה על ידי לרו ולאחר שממשלתו נפלה הוקמה ממשלה אחרת על ידי ריקרדו סמפר. לאחר שממשלה זו נפלה בעקבות איבוד התמיכה של ה-CEDA, נקרא לרו לשוב ולהקים ממשלה, והפעם צירף לממשלתו שלושה נציגים של ה-CEDA.
תנועות השמאל הסוציאליסטי ראו במינוי שרים מהימין לממשלה צעד בדרך אל הפשיזם וארגנו בתגובה שביתה כללית ומרד ברחבי ספרד. אולם הימנעות של האנרכיסטים להצטרף לשביתה ופעולה מהירה של השלטונות הספרדיים שכללה מעצר של אלפי פעילים סוציאליסטים ואנרכיסטים טרפדה את השביתה ברוב ספרד. אולם הפעילים באסטוריאס, אזור בו לתנועת הפועלים UGT הייתה תמיכה חזקה מאוד, היו נחושים להמשיך במאבק ופתחו במרד תחת הססמה "אחים פרולטריים מאוחדים" (United Proletarian Brothers) ושם הם זכו לשיתוף פעולה של האנרכיסטים. רוב המורדים במקום היו כורים במכרות באזור אסטוריאס.