stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד קרוסבי
קריירה

בתחילת שנות ה-60 נדד קרוסבי ברחבי ארצות הברית והגיע לשיקגו. הצטרף ללהקת הבירדס בשנת 1964 והופיע בחמשת האלבומים הראשונים של הלהקה. בשנת 1967 החל לעבוד עם להקת באפלו ספרינגפילד. בתקופה זו עזב את הבירדס לאחר חילוקי דעות רבים.
בשנת 1968 הקים את להקת "קרוסבי, סטילס ונאש" עם המוזיקאים גרהאם נאש וסטיבן סטילס.
במהלך שנות ה-70 הלהקה הוציאה כ-3 אלבומי זהב.
במהלך שנות ה-80 וה-90 עבד בשיתוף פעולה עם המוזיקאי פיל קולינס.
פרסים והוקרה

1969 פרס גראמי עם להקת CSN
חבר פעמיים בהיכל התהילה של הרוק אנד רול, בזכות עבודתו בלהקות הבירדס ו-CSN.
חיים אישיים

בשנת 1982 ישב כמספר חודשים בכלא במדינת טקסס בגין עבירות סמים ונשק. בשנת 1985 נעצר בגין נהיגה ושיכרות והחזקת נשק באופן לא חוקי. בשנת 2004 נעצר בגין עבירות דומות.
קרוסבי נודע בעמדותיו הפוליטיות, התנגד למלחמת וייטנאם, לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, והחזיק בעמדות פציפיסטיות, אף על פי שהגן על הזכות לשאת נשק.
במותו הותיר את אשתו ג'ן ובנו ג'אנגו. בנוסף קרוסבי תרם פעמיים זרע לזמרת מליסה אתרידג' ולזוגתה והיה אביהם הביולוגי של ביילי, והבן בקט, שנפטר בגיל 21 בשנת 2020, בגלל התמכרות לסמים.
הערות שוליים

1 2  "אנחנו חייבים לו הכל": מוזיקאים מספידים את דייויד קרוסבי, באתר ynet, 20 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449639805171  PLWABN: 9810675928505606  BIBSYS: 1076973  BNE: XX898178  BnF: cb13946317z (data)  CiNii: DA17111130  GND: 118874950  ICCU: UBOV513631  ISNI: 0000 0001 1476 1378  LCCN: n83177197  MusicBrainz: e90f9815-221d-4e10-8675-e75c07988113  NKC: jo2005267899  NLK: KAC2020M0883  NSK: 000066575  NTA: 074268805  RERO: 02-A014087641  SELIBR: 226942  SUDOC: 147651433  VIAF: 84171482   WorldCat (עם VIAF): 84171482
דיר אל-קרנטל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מנזר 
 מיקום:  יריחו (נפה) 
 מדינה:  הרשות הפלסטינית 
 בעלים:  הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים 
 קואורדינטות:  31°52′29″N 35°25′56″E﻿ / ﻿31.874641666667°N 35.43215°E﻿ / 31.874641666667; 35.43215
  (למפת דרום השומרון מוגדלת) דיר אל-קרנטל(למפת דרום השומרון רגילה) דיר אל-קרנטל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דיר אל-קרנטל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דיר אל-קרנטל he
 
מנזר קרנטל הר הפיתוי
הר הפיתוי, מנזר הקרנטל במרכז התמונה ומבצר דוק בפסגה
הרכבל העולה אל ההר
ציור של ישו בפנים כיפת המנזר
צילום של פנים המנזר
דיר אל-קרנטל (מנזר קרנטל) הוא מנזר יווני-אורתודוקסי במצוק הר הקרנטל כ-4 ק"מ מערבית ליריחו. במאה ה-4 הקים הנזיר חריטון לאורה בפסגת ההר, מעל מיקומו הנוכחי של המנזר. את המנזר הנוכחי התחילה הפטריארכיה היוונית אורתודוקסית לבנות ב-1875, בסיוע הכנסייה הרוסית.
היסטוריה

נזירים ביזנטיים חיו במקום כבר במאה ה-4. לפי המסורת הנוצרית, ישו שהה במקום 40 יום ו-40 לילה במהלכם ניסה השטן להעביר אותו על אמונתו (לוקאס ד 1–13). השם הערבי "קרנטל" הוא שיבוש מהמילה הלטינית "קרנט" שפירושה ארבעים[דרוש מקור]. בשנת 1914 נבנתה בראש ההר חומת אבנים רבועה (ראו בתמונה) ובתוכה שרידי כנסייה. ב-1998 בנתה חברה אוסטרית רכבל שעולה ממרכז יריחו מערבה במעלה ההר, לאורך 1,300 מטר, עד למסעדה ולמרכז מבקרים. ממנו ממשיכים ברגל למנזר הקרנטל. לרכבל שני זוגות של שלוש קרוניות אדומות.
מהמנזר עלייה למקום המכונה "טחנת אל-הווא" (טחנת הרוח), שבו מצויים שרידי מבצר חשמונאי, הרודיאני וצלבני קדום בשם דוק (דגון). במקום נמצאו יסודות של מבנים, חומות, קירות תמך וחפיר הגנה.
המבצר שלט על יריחו וכן על הדרך העתיקה היורדת מההר, צפונית ליריחו, המכונה "טריק אבו ג'ורג'".
מערכת אספקת המים למבצר, השוכן למעלה מ-360 מטר מעל פני הסביבה, התגלתה במסגרת סקר כולל של מבצרי יריחו שערכו זאב משל מאוניברסיטת תל אביב, בשיתוף דוד עמית. בסקר שנערך בשנת תשל"ב (1972), נמצאו שרידים של אמת מים. אמה זו הובילה אל תשעה בורות חצובים במדרון המצוקי לעבר בקעת יריחו. הנזירים הביזנטיים שיקמו חלק מהאמה לשימושם. כתובת יוונית משנת 1898 נמצאה על-יד אחד הבורות.
לפי עדותו של הנזיר מיכאל ממנזר הקרנטל, לאחר מלחמת השחרור השתלטו על המנזר פליטים ערבים שברחו משטח מדינת ישראל, ועקב כך נאלצו הנזירים להתגורר במערות כתף יריחו הסמוכות למנזר.
לקריאה נוספת

דוד עמית, "מפעל המים במבצר דוֹק (דגון)", בתוך: צבי אילן (עורך), מדבר יהודה וים המלח: קובץ מאמרים לכנס הי"ט של החברה להגנת הטבע, תל אביב תשל"ג, עמ' 359–362.
הערות שוליים

↑   משה גלעד, עשרה אתרי תיירות חמים שלא תוכלו לבקר בהם ברשות הפלסטינית, באתר הארץ, 26 בינואר 2017
↑  חנן אשל ובועז זיסו, "ממצאים מתקופת מרד בר־כוכבא ממערות כתף יריחו", בתוך: חנן אשל ודוד עמית (עורכים), מערות המפלט מתקופת מרד בר-כוכבא, תל אביב תשנ"ט, עמ' 117, הערה 3.
דאמאליסק הצבי

| דאמאליסק הצבי |
| --- | --- |
 דאמאליסק הצבי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: בובאלים
סוג:: דאמאליסק
מין:: דאמאליסק הצבי
שם מדעי
 Damaliscus pygargus ‏פאלאס, 1767
תחום תפוצה


דאמאליסק הצבי (שם מדעי: Damaliscus pygargus; לעיתים גם דאמאליסק מצוי) הוא מין של אנטילופה בינונית מסוג דאמאליסק האנדמי הנמצא באפריקה הדרומית, ותואר לראשונה בשנת 1767 על ידי הזואולוג הגרמני פיטר סימון פאלאס. יש לו שני תת-מינים התופסים אזורים גאוגרפים נפרדים, והוא דומה במקצת לקרובו דאמאליסק הסהר בצורת הקרניים והססגוניות של הפרווה. למרות זאת, במידות גוף הוא מזכיר יותר את הצבי, ומשום כך שמו המדעי בעבר היה "Dorcas" (δορκάς, "דורקס", צבי ביוונית). זהו המין הקטן ביותר מתת-משפחת הבובאלים, הכוללת גם את הבובאל, הגנו וההירולה. דאמאליסק הצבי הוא המין הססגוני ביותר בקרב האנטילופות, ובין המינים החינניים שבהן.
השם המדעי נגזר מיוונית ומלטינית. δάμαλις (דאמַליס) הוא עֶגלָה ביוונית, וכונה כך משום שהזכיר במקצת לחוקרים האירופאים עגלים של בקר. πυγή ("פּיגי") הוא עכוז, "argus" הוא זוהר[דרושה הבהרה], ומתייחס לצבע הלבן והבולט שלו באזור האחורי. בדומה ליונקים הראשונים שהתגלו באפריקה בעת הגעת האירופאים לכף התקווה הטובה, האוכלוסיות של הדאמאליסק ירדו בקיצוניות בשל ציד פרוע ואובדן בית גידול על ידי המתיישבים החדשים, והוא כמעט נכחד לחלוטין כמו אריה הכף, הקואגה ואנטילופת סוס כחולה. בזכות השמירה ההדוקה על הפרטים האחרונים בחוות הפרטיות, החקלאים וארגוני השימור הצליחו להגדיל מחדש את האוכלוסייה; עם זאת, אף על פי שמצבו מוגדר על ידי IUCN כללא חשש (LC), בפועל אין כמעט פרטים פראיים לגמרי, ורובם מוגבלים לחוות ולפארקים מוגנים, בדומה לגנו שחור.
תת-מינים

לדאמאליסק הצבי שני תת-מינים:
בונטבאוק (D.p. pygargus), הראשון שהתגלה; תפוצתו ומספריו קטנים יותר אך הוא נחשב מוגן יותר מעמיתו מפני שהוא מצוי בחוות ופארקים בלבד. הפירוש של שמו באפריקאנס הוא "צבעוני", ומתייחס לגוונים הרבים של פרוותו.
בלסבאוק (D.p. phillipsi), תפוצתו רחבה יותר אך הוא מתקרב לדרגת סיכון. גם שמו מגיע מאפריקאנס ופירושו הוא "כתם" או "סימן", המתייחס לכתם הלבן בפנים. בממוצע הוא שוקל כ-8 ק"ג יותר מהבונטבאוק.
אנטומיה > קרניים

דאמאליסק הצבי מתאפיין בזוג קרניים בינוניות בצורת נבל ולהם שני מבנים עיקריים:
הקרן צומחת ישר לכיוון מעלה עם זווית קטנה, מתעקמת לאחורה, ומתעגלת שוב למעלה כקרני ה-"S" של צבי תומסון.
הקרן צומחת לכיוון מעלה, מתעגלת לצדדים, ומתעקמת מעט כלפי פנים, כקרני הצבת של הדלגן.
עם זאת, הקרניים בדרך כלל עבות יותר משל הצבאים, והן מסתיימות בשפיץ דק וחד. הקרניים צומחות סמך מאוד למרכז המצח ובמרחק ניכר מהעיניים והאוזניים. בבסיס הן די צמודות אחת לשנייה ובדרך כלל אין הפרש ניכר ביניהן לאורך הקרן. הקרניים מחורצות בכבדות בסביבות 9–15 טבעות גדולות ובולטות, והן מכסות למעלה משני שלישים מהקרן (90-85%), לבד מהשפיץ וסמוך לו שנשאר חלק. כאשר הקרן מתחילה לצמוח לעגלים, היא בצורה זהה לאלה של עופרי הצבאיים – שפיץ חד עם זווית מעוגלת כלפי פנים. צבע הקרניים הוא אפור כסוף, אפור כהה או אפור בהיר, חום חלודה או שחור; לשפיצים צבע כהה יותר משאר הקרן, ואילו הטבעות עלולות להיות בצבע צהבהב או חום בהיר. למוטציות שפותחו על ידי החקלאים הדרום אפריקנים יש קרניים בצבע אפרפר לבנבן או חום אדמדם. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, ואף על פי שבאופן כללי אין ביניהם הבדל ניכר, לזכרים הן נוטות להיות עבות יותר בבסיס (במקרים קיצונים הרווח ביניהם 2–3 ס"מ בלבד) ובצבע בהיר יחסית.
תת-המינים של דאמאליסק הצבי:
למעלה: בונטבאוק. למטה: בלסבאוק
אנטומיה > כסות ומראה חיצוני

הפרווה של דאמאליסק הצבי חלקה ומבריקה מאוד, ומורכבת משערות דקות ודלילות. צבע הפרווה בולט ביותר בשל הססגוניות הייחודית שלו, שמצויה אצל מספר מועט של אנטילופות גדולות כדוגמת בובאל סוואיני וצבי יחמורי. הצבע משתנה בין חום שוקולד כהה עם ברק סגלגל בפלג הגוף האחורי, החלק העליון של הרגליים, החלק התחתון של המותניים והצוואר, לערמוני בחלק העליון של הרגליים, הגב, בין המותניים לגחון, ולעיתים גם החזה והעורף. אזור הכתפיים בצבע חום אדמדם כהה, בהיר או אפילו חולי. הרכב הצבע עלול להשתנות בין הפרטים ולהיות אחיד לגמרי. הפרווה של הדאמאליסק נראית בוהקת מאוד בשמש (בייחוד בשעות הזריחה והשקיעה), ועלולה לקבל גוונים נוספים של כתמתם, זהבהב, בורדו או שחרחר. לדאמאליסק יש "גרביים" לבנים בולטות בחלק התחתון של הרגליים, ולעיתים יש עליהם כתמים סגלגלים או שחרחרים. מלבדם גם הגחון, העכוז לבנים, בעוד שהחלק העליון של הזנב לבן, חלקו התחתון מסתיים בציצת שיער מברשתנית או עגלגלה כשל הבקר בצבע שחור. באופן כללי ההבדל בין תת-המינים בצבעי הפרווה הוא כך: הבונטבאוק נוטה לגוונים שונים של סגלגל, הוא כהה ורבגוני יותר והאזורים הבהירים בגופו בצבע לבן בוהק, בעוד שהבלסבאוק נוטה לגווני חום אדמדם, יש לו כתמים כהים גדולים יותר על הרגליים, ואזורים הבהירים בגופו בצבע לבן קרמי או צהבהב. בחוות בדרום אפריקה פיתחו מוטציות של דאמאליסק זהוב, המתאפיין בפרווה זהבהבה אדמדמה בהירה ואחידה ברוב הגוף, כאשר הרגליים, הזנב והגחון בצבע לבן. כמו כן ישנה גם מוטציה של דאמאליסק לבן לחלוטין.
צבע פניו של דאמאליסק הצבי הוא סגלגל, אדמדם כהה או בורדו, בהתאם לצבע שבצוואר; אזור האוזניים בהיר מעט בסביבות חום אדמדם בהיר. במרכז הפנים יש לו כתם בהיר גדול דמוי מסכה. הכתם מתחיל בין העיניים, הופך לצר מעט סמוך לבלוטות הריח, וחוזר ומתרחב עד סוף החוטם. צבע המסכה לבן בוהק, בהתאם לצבע הרגליים והגחון, בניגוד מוחלט לכתם השחור שנמצא אצל קרובו דאמאליסק הסהר. מבין הקרניים ועד מרכז המצח יש לו גם כתם לבן קטן יותר בצורת אליפסה, והוא מאפשר זיהוי קל יחסית בין תת-המינים: לבונטבאוק הכתם הקטן מתחבר עם פס לבן דק למסכה הגדולה, בעוד שאצל הבלסבאוק הוא נפרד ממנה על פי רוב. השפתיים זהות בדרך כלל לצבע הפנים, ולעיתים בהירות מעט. ישנם פרטים שלהם לחיים אדמדמות בהירות, וסביב העיניים חום-שוקולד כהה. צבע האוזניים הוא אדמדם בחלק החיצוני התחתון, ואפרפר או לבנבן בקצוות ובחלק הפנימי. למוטציה של דאמאליסק זהוב צבע הפנים בדיוק הפוך: לבן-אפרפר בלחיים ובמצח, ודווקא המסכה בצבע חום אדמדם.
אנטומיה > מבנה ומידות גוף

גופו של דאמאליסק הצבי ארוך ורחב, אך הוא קומפקטי יחסית לדאמאליסק הסהר. גם לו גבנון קטן בכתפיים הגורם לפלג גופו הקדמי להיות גבוה במעט מפלג הגוף האחורי. צווארו קצר ובינוני ברוחבו, וראשו גדול ומוארך. זנבו וחרטומו ארוכים וצרים, ויש לו לוע עגול עם זיפים חומים. הרגליים ארוכות ודקות, ומסתיימות בפרסות גדולות, חדות ואפרפרות. האוזניים דקות וארוכות כפי שאופייני לבובאלים, והן רחבות מעט בקצה. העיניים בינוניות בצבע כתמתם או זהבהב, ומתחתם סמוך ל"מסכה" ישנם בלוטות ריח גדולות ובולטות בצבע שחור, אם כי הן מחופות ברובם בשיער לבן המתמזג עם ה"מסכה". האף של הדאמאליסק מחורץ ומעוגל באמצעו, וצבעו שחור. כפי שאופייני לסוג, אצל דאמאליסק הצבי אין כמעט הבדל ניכר בין הזכרים לנקבות, והראשונים שוקלים מעט יותר.
גובה הכתפיים: 105-85 ס"מ
אורך ראש וגוף: 160-140 ס"מ
אורך הקרניים: 52-35 ס"מ
אורך הזנב: 45-30 ס"מ
משקל הזכר: 80-65 ק"ג
משקל הנקבה: 70-55 ק"ג
תפוצה ובית גידול

דאמאליסק הצבי אנדמי לאפריקה הדרומית. הוא מצוי באופן טבעי בדרום אפריקה ולסוטו (הוכחד והוחזר), ולא ברור האם גם בסווזילנד היה מצוי באופן טבעי או שהובאה לשם. בין המדינות שאליהם הוא הובאה הם נמיביה, בוצוואנה וזימבבואה.
התפוצה של תת-המינים אינה חופפת באופן טבעי כדלהלן:
בונטבאוק מאכלס את דרום מערב פרובינציית הכף המערבי בלבד, והוא מצוי במרבית הטווח ההיסטורי של אנטילופת סוס כחולה שנכחדה.
בלסבאוק מאכלס מלבד מערב לסוטו וסווזילנד, את הפרובינציות הדרום אפריקניות: דרום מרכז הכף המזרחי, מרבית המדינה החופשית וחאוטנג, דרום הפרובינציה הצפון-מערבית, מערב מפומלנגה ובמקצת מצפון קוואזולו-נטאל.
שני תת-המינים הובאו לכל חלקי הפרובינציות בדרום אפריקה, וזהו גם איום על קיומם של דאמאליסקים טהורי גזע.
בית הגידול של דאמאליסק הצבי משתנה בין תת-המינים: הבונטבאוק מוגבל לאזור האקלים ים-תיכוני של אפריקה הכולל פסיפס של מישורי-עשב פתוחים, מרעה עם ביצות, כרי דשא, שיחים ואזורי חוף סלעיים. הוא גם מצוי בשולי חורש ים-תיכוני דליל. הבלסבאוק מצוי באקלים סובטרופי הכולל סוואנות עשב קצר, גבעות קטנות, מישורי "היגוואלד", ושולי "הקארו הגדול". שניהם נמנעים ממדרונות תלולים, אזורים סבוכים מדי ויערות, והגורמים העיקריים לבחירת בית הגידול הם מקורות מים זמינים וצל. כיום הפרטים הובאו לבתי גידול שלא היו מצויים בהם מעולם כדוגמת שולי מדבר קלהארי בנמיביה. הטמפרטורות בתחומי מחייתם הם 10–30 מעלות לאורך השנה; כמות המשקעים הממוצעת היא 3,000-200 מילימטר לשנה.
אקולוגיה > התנהגות ופעילות

דאמאליסק הצבי הוא בעל חיים הפעיל בכל שעות היום, אף על פי שישנה הפוגה בפעילות במהלך השעות החמות ביותר של היום, ואת זמן זה הוא מבלה במנוחה באזורים מוצלים; יש להם התנהגות מוזרה לעמוד בקבוצות בשמש ולנענע את ראשיהם. בחודשי החורף הקרים והצחיחים הם פחות פעילים, ומבלים שעות רבות יותר במנוחה והעלאת גרה בשמש או בצל עצים. בניגוד לאנטילופות רבות כדוגמת האימפלה, הדלגן והקודו, מין זה אינו קפצן טוב, כשגדר בגובה של 1.35 מטר נחשבת לגבוהה מספיק כדי לגרום לעדר להקיף אותה בהליכה. עם זאת, הם די מיומנים בריצת-זחילה מתחת לאובייקטים בדומה לאייל חזירוני. בשעת סכנה הם משמיעים נעירות ונהמות המשמשות כקריאת אזהרה לשאר. אף על פי שהם יכולים לשרוד ללא מים במשך מספר ימים, הם מעדיפים אזורים עם מקורות מים זמינים, ומגיעים לשתות לפחות פעם ביום.
אקולוגיה > תזונה וטורפים

תזונתם מורכבת מ-95% של עשבים קצרים וארוכים, ו-5% נוספים משיחים ועלים. הצמחייה שבאה בעקבות השריפות העונתיות בקיץ או שצומחת באדמות מעובדות, מועדפת מאוד על אנטילופות אלה, והם הולכים למרחקים ארוכים כדי להגיע אליהם. הם נמנעים מלאכול עשבים יבשים או ישנים משנה קודמת. ההרכב של התזונה גם משתנה במידה ניכרת בין העונות. בחורף במהלך הנדידה הם אוכלים סוגים רבים של צמחייה, ובאביב ובקיץ שאז יש שפע רב הם אוכלים רק צמחייה טרייה.
בעבר הטורפים העיקריים של דאמאליסק הצבי היו אריות, נמרים, ברדלסים, צבועים וזאבים טלואים, אך כיום כיוון שרוב אוכלוסייתו מוגבלת למשקים וחוות פרטיות המפגש בינו לבין טורפיו נדיר יותר.
אקולוגיה > מערכת חברתית

דאמאליסק הצבי הוא בעל חיים חברתי הם חיות חברתיות והם מתחלקים למספר קבוצות: קבוצה משפחתית של 20–120 פרטים הכוללת נקבות בכל הגילאים, וזכרים צעירים עד גיל שנתיים. קבוצת הרמון של 4–25 נקבות בוגרות בגיל 2.5 שנים ומעלה עם צאצאים עד גיל 10 חודשים. קבוצת זכרים נחותים בגיל 2–4 שנים ולעיתים אף למעלה מזה. קבוצת זכרים בוגרים לא טריטוריאליים של 20 פרטים ומעלה בגיל 4–8 שנים; הבלסבאוק נוטה לחיות בעדרים גדולים יותר מהבונטבאוק. כמו כן ישנו זכר טריטוריאלי מבוגר ובודד בגיל 8 ומעלה, שקשור על פי רוב לקבוצת הרמון של נקבות. שטחו של הזכר משתנה בין 25–100 דונם אצל הבונטבאוק, ל-6.3-2.5 דונם בלבד אצל הבלסבאוק.
הזכר הטריטוריאלי מסמן את שטחו בערימות זבל בולטות, שעליהם הוא נח לעיתים קרובות. התנהגות טריטוריאלית אחרת היא שריטת הקרקע עם הקרניים, רקיעת רגל, טלטול הראש, וכן הפרשות מבלוטות הריח שנצפות גם אצל נקבות. הזכר נשאר בדרך כלל כל ימות השנה בטריטוריה שלו, כשנקבות חוצות מדי פעם שטח של כמה זכרים במהלך עונת הרבייה. קונפליקטים בין זכרים שכנים על הגבולות הם די נדירים, והם מסתפקים בעיקר בתצוגות טקסיות של איום. אם בכל אופן מתרחשת לחימה היא עלולה להיות די קטלנית, וכוללת נגיחות רגילות, דחיפות, וכריעה על הברכיים תוך כדי נגיחה. בעבר הדאמאליסקים היו נודדים מדי שנה בסתיו ובחורף בין שדות המרעה העונתיים, ובמהלכה היו נוצרים עדרים גדולים. גם כאשר הם הגיעו לאזור עשיר בצמחייה הם המשיכו להיות נוודים למחצה בקבוצות קטנות ורופפות.
אקולוגיה > רבייה ומחזור חיים

ההריון נמשך 8.5-7.5 חודשים, לאחריהם נולד עגל הדומה מאוד במראהו לעגלי דאמאליסק הסהר בדרך כלל מאוגוסט עד אמצע דצמבר. צבע פרוותו של העגל חום צהבהב בהיר, ויש לו גחון ומשקפיים לבנים. לאחר מכן הצבע הלבן מתפשט ללחיים ובאותו זמן מתחיל להיות לו "מסכה" בצבע כהה – ההפך מפרטים בוגרים. הנקבה ממליטה בתוך העדר באזור עם עשב גבוה, ותוך שעתיים מהלידה הוא נייד לחלוטין; יש לעגלים אינסטינקט חזק לעקוב אחרי אימהותיהם. העגלים נגמלים לאחר כ-4 חודשים, ומגיעים לבגרות בסביבות 2.5 שנים.
תוחלת החיים של דאמאליסק הצבי היא 17-9 שנים בטבע, ובשבי עד 23 שנים.
איומים ושימור

דאמאליסק הצבי מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), כיוון שמרבית האוכלוסייה מוגבלת לחוות ומשקים פרטיים, ופארקים לאומים. תת-המין בונטבאוק מסווג כ"ללא חשש", בעוד שבלסבאוק מסווג כ"קרוב לסיכון" (NT). בעבר הדאמאליסקים היו ניצודים בכמויות לבשרם, עורם וקרניהם. המספרים של הבונטבאוק הופחתו באופן חמור עד 1830 לשפל של 17 פרטים בלבד, אבל החקלאים שבאזור שראו את המצב גידרו את אזור המחיה האחרון שלהם ובכך הצילו את תת-מין זה מהכחדה. הבלסבאוק ניצוד באלפים וירד לכ-2,000 פרטים, כשגם הפרטים האחרונים שלו נשמרו בשמורות ציד ומשקים. מאז שני תת-המינים התרבו בהצלחה, ואף על פי שעדיין יש ציד וסחר בבשרם זה אינו מהווה איום כיוון שיש על זה ביקורת קפדנית. כיום, האיום העיקרי הוא הכלאה בין תת-המינים שאמנם אינו מאיים על קיומו של המין, אך יכול לגרום לאובדן של הגזעים הטהורים שלהם. באופן כללי שני תת-המינים אינם נמצאים בצורה מוחלטת בבר, אך הישרדותם הרבה יותר בטוחה מבעבר. שניהם מצוים במספר אזורים מוגנים: הבלסבאוק בשמורת הטבע מאלולוטג'ה (malolotja nature reserve), שמורת הטבע סויקארבוסראנד (Suikerbosrand Nature Reserve), שמורת סכר סטקארפונטיין (Sterkfontein Dam Nature Reserve), שמורת הציד ויליאם פראטוריוס (Willem Pretorius Game Reserve) ועוד. גם הבונטבאוק מצוי במספר שמורות, והעיקריות מביניהן הן שמורת הטבע דה-הופ (De Hoop Nature Reserve), והפארק הלאומי בונטבאוק (Bontebok National Park) שהוקם במיוחד עבור העדר האחרון שמנה 30 פרטים.
אומדן האוכלוסייה הכולל לדאמאליסק הצבי הוא 240,000 פרטים לתת-המין בלסבאוק (97% בחוות ציד ומשקים פרטיים, השאר בפארקים לאומיים), וכ-3,500 פרטים לתת-המין בונטבאוק.
הערות שוליים

↑  דאמאליסק הצבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| פריים |
| --- | --- | --- |
| ראמים | ראמים |  |
| דישון | דישון מקראי |        |
| ראם | ראם לבן • ראם הצבי • ראם ביסה • ראם סהרה • ראם שולי-אוזניים |        |
| אנטילופת סוס | אנטילופת סוס שחורה • אנטילופה סוסית קצרת-קרן |        |
| בובאלים | בובאלים |        |
| בובאל | בובאל איילי • בובאל הכף • בובאל ליכטנשטיין |        |
| גנו | גנו כחול • גנו שחור |        |
| דאמאליסק | דאמאליסק הסהר • דאמאליסק הצבי |        |
| הירולה | הירולה |        |
| אימפלים | אימפלים |        |
| אימפלה | אימפלה |        |
| צביונים | צביונים |        |
| צביון | צביון חום • צביון צהוב-גב • צביון זברה • צביון אדרס • צביון פיטרס • צביון הארווי • צביון ז'נטינק • צביון לבן-גחון  • צביון נטאל  • צביון שחור  • צביון שחור-חזית  • צביון אוגילבי  • צביון אדום  • צביון אבוט   • צביון וינס •  צביון לבן-רגליים |        |
| צביון גמדי | צביון כחול • צביון מקסוול • צביון וולטר |        |
| צביון סבכים | צביון סבכים |        |
| צבאי סוף | צבאי סוף |  |
| קובוס | קובוס המים • קובוס שחור-רגל • קובוס המשקפיים • קובוס הנילוס • קובוס וארדון |  |
| צבי סוף | צבי סוף מצוי • צבי סוף ההרים • צבי סוף הסוואנה |  |
| פלינים | פלינים |  |
| אנטילופה איילית | אנטילופה איילית |  |
| פאנטולופים | פאנטולופים |  |
| אנטילופה טיבטית | אנטילופה טיבטית |  |
| פרים • יעלים • צבאיים | פרים • יעלים • צבאיים |  |
בונטבאוק בשמורה בקרוגרסדורף.
בלסבאוקים בשמורת מורולטה-קלוף.
עגלים מתבגרים של בלסבאוק. ניתן להבחין בדמיון שלהם לגנו.
בונטבאוקים על סלעים באזור החוף.
עגל צעיר של דאמאליסק הצבי.
דאמאליסק הצבי לצד הקואגה על סמל הכף המערבי.
טיגריס דרום-סין במרדף אחרי דאמאליסקי הצבי בשמורה בדרום אפריקה.
דנט (אי)

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  ים בלינגסהאוזן 
 קואורדינטות:  69°17′00″S 71°49′00″W﻿ / ﻿69.2833°S 71.8167°W﻿ / -69.2833; -71.8167
 אורך:  2.5 קילומטר
 נתונים מדיניים
 אוכלוסייה:  0
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהדנט(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהדנט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומידנט(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומידנט
 
האי דנט או האי דינט (באנגלית: Dint Island; מילולית: האי עם השקע) הוא אי סלעי, בסמוך לאי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
אורכו של האי 3 קילומטרים.
האי ממוקם בשטח מפרץ לאזארב, 4 קילומטים ממערב לחופי האי אלכסנדר.
האי ממוקם 10 קילומטרים דרומית - מזרחית לאי אמבר.
היסטוריה > גילוי האי

האי התגלה לראשונה מן האוויר בטיסות שבוצעו על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941.
האי מופה בשנת 1960 על ידי ד. סירל (D. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, על בסיס תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948.
היסטוריה > מקור השם

שמו של האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
האי נקרא בשם זה בשל צורתו - בקצה הדרומי של האי מצוי קרקס קרחוני, היוצר שקע המעקם את פני האי.
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency 1992, , P 379
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר המיפוי בוצע בשנת 1959
↑  לפי מקור אחר צילומי האוויר צולמו בשנת 1947
דיר אנטאר

| --- | --- |

שוק יום שלישי בדיר אנטאר
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  א-נבטיה
 נפה:  בינת ג'בייל
 גובה:  450 מטרים
 קואורדינטות:  33°13′07″N 35°22′33″E﻿ / ﻿33.21861111°N 35.37583333°E﻿ / 33.21861111; 35.37583333 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןדיר אנטאר(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןדיר אנטאר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דֶיְר אִנְטָ֫אר (בערבית: دير انطار) הוא כפר בדרום לבנון בנפת בינת ג'בייל, מחוז א-נבטיה.
מיקום

הכפר ממקום בגובה ממוצע של 550 מטרים מעל פני הים, כ-16 קילומטרים צפונית מערבית לבינת ג'בייל, כ-30 קילומטרים דרומית מערבית לא-נבטיה וכ-20 קילומטרים מזרחית לצור.
אטימולוגיה

לפי אדוארד פאלמר, שאיית את שם הכפר בקו"ף (دير قنطار – דיר קנטאר), פירוש השם הוא "מנזר הקשתות".
היסטוריה

בשנת 1875 ביקר בכפר ויקטור גרן ומצא שגרו בו 160 מתואלים. הוא כתב: "רוב הבתים בנויים מתערובת של אבנים עתיקות מסותתות עם אבנים חדשות. בכפר ישנם כמה קברים עתיקים, בורות מים, בית בד... ובריכה חצובה בסלע המצביעים על תקופה עתיקה, פחות או יותר."
בשנת 1881 ביקרה ביישוב משלחת של הקרן לחקר ארץ ישראל (SWP) שתיארה את הכפר כבנוי אבן, מאוכלס על ידי כ-150 מתואלים, ממוקם על גבעה, מוקף זיתים, עצי תאנה ואדמה מעובדת ומים שסופקו מבריכה ובורות מים.
הערות שוליים

↑  C. R. Conder, H. H. Kitchener, E. H. Palmer, The survey of Western Palestine : Arabic and English name lists collected during the survey, London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 20
↑  Victor Guérin, Description géographique, historique et archéologique de la Palestine, Paris: Imprimé par autorisation de l'empereur à l'Impr. impériale, 1868, עמ' 405
↑  Conder, C.R.; Kitchener, H.H, The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. Vol. 1., London:: Committee of the Palestine Exploration Fund., 1881, עמ' 115
↑  C. R. Conder, H. H. Kitchener, E. H. Palmer, W. Besant, The survey of western Palestine : memoirs of the topography, orography, hydrography, and archaeology, London: Committee of the Palestine exploration fund, 1881-1883, עמ' 91
האבות העולים

רוברט ולטר וויר, עליית הצליינים, 1857
האבות העולים או האבות הצליינים (באנגלית: Pilgrim Fathers; לעיתים בקצרה: עולי הרגל, The Pilgrims) היו המתיישבים האירופאים הראשונים של מושבת פלימות', כיום העיר המודרנית פלימות', מסצ'וסטס, ארצות הברית.
הקבוצה כללה בדלנים (אנ') שפרשו מן הכנסייה האנגליקנית. הם ביקשו להימלט מהסביבה הפוליטית-דתית העוינת באנגליה, בה נאכף הציות לכנסייה הממוסדת והשמרנית, אך נמנעו להגר להולנד הקלוויניסטית מחשש לאבד את הזהות התרבותית שלהם כאנגלים. ההתנחלות שלהם באדמות היבשת החדשה הייתה ההתנחלות האנגלית השנייה שהצליחה בצפון אמריקה, אחרי ג'יימסטאון.
לאבות העולים הייתה השפעה על הנרטיב של "עולי רגל עבור חופש דת", שהיה לנושא מרכזי בהיסטוריה ובתרבות של ארצות הברית.


102 האבות העולים הפליגו בספינה "מייפלאואר" מפלימות' והגיעו לקייפ קוד בנובמבר 1620. ברחבי ארצות הברית מתקיימות "אגודות מייפלאואר" (אנ') שמאגדות אנשים הטוענים לייחוס משפחתי לאחד מ-102 נוסעי המייפלאואר, האבות העולים.
דנזל קארי

| --- | --- |

קארי בהופעה, 2016
 לידה:  16 בפברואר 1995 (בן 29) קארול סיטי (אנ'), פלורידה, ארצות הברית
 שם לידה:  דנזל ריי דון קארי
 שם במה:  Aquarius' Killa Raven Miyagi Denny Cascade Zeltron 6 Billion Zeltron 6 Billy 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 מקום לימודים:  Design and Architecture High School, Miami Carol City Senior High School 
 עיסוק:  ראפר, זמר, מלחין, אמן חזותי
 סוגה:  היפ הופ • טראפ • הארדקור היפ הופ • פאנק • אינדסטריאל
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ
 שיתופי פעולה בולטים:  XXXTentacion, ג'ייפג מאפיה
 http://ultimatedenzelcurry.com
 
דנזל ריי דון קארי (באנגלית: Denzel Rae Don Curry; נולד ב-16 בפברואר 1995) הוא ראפר, זמר ומלחין אמריקאי.