נשים באפריקה
זכויות ומעמדן של נשים באפריקה

ברמה האזורית והארצית נעשים מאמצים רבים כדי לקדם את זכויות הנשים ולהבטיח שוויון בין המינים ביבשת. עם זאת, ישנם אתגרים רבים, הפערים שנותרו מאיימים על מימוש זכויותיהן של הנשים באפריקה. אמנם ישנם הבדלים בין המדינות השונות, אך מרבית הנשים האפריקאיות לא זכאיות לזכויות אדם בסיסיות ושיווין מלא לצד המין השני.
דוגמאות לזכויות נשים במדינות אפריקאיות שונות:
אלג'יריה נחשבת לאומה ליברלית יחסית ומעמדה של האישה משקף זאת. בניגוד למדינות אחרות באזור, השוויון לנשים מעוגן בחוקים האלג'ירים ובחוקה. הן יכולות להצביע ולהתמודד לתפקידים פוליטיים.
ברפובליקת בנין השתפר מצב זכויות הנשים במידה ניכרת מאז החזרת הדמוקרטיה ואישור החוקה, ועם המעבר לתקנון האישי והמשפחתי בשנת 2004, שבאמצעותו שינו מנהגים מסורתיים שונים שהתייחסו באופן שיטתי ולא שוויוני לנשים. עם זאת, אי השוויון והאפליה נמשכים. פוליגמיה ונישואין כפויים הם בלתי חוקיים, אך עדיין מתרחשים במדינה.
ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו לא השיגו מעמד של שוויון מלא כמו לגברים, המאבק שלהן נמשך עד עצם היום הזה. ממשלתו של מובוטו ססה סקו (Mobutu Sese Seko) נשיא המדינה בין 1965 עד 1997, העניקה לנשים זכויות משפטיות מסוימות (למשל, הזכות לקניין והזכות להשתתף במגזר הכלכלי והפוליטי),אך עדיין ישנן מגבלות אישיות ומשפטיות שמצמצמות את ההזדמנויות שניתנות להן.
לוב, מאז הכרזתה על עצמאות, מנהיגיה מחויבים לשיפור מצבן של הנשים במדינה, אך זאת במסגרת הערכים הערביים והאסלאמיים. נושא מרכזי במהפכה של 1969 היה העצמת כוחן של הנשים במדינה ומחאה נגד מעמדן הנחות. אך בכל זאת נשים עדיין נותרו מודרות מהתחומים הפוליטיים והכלכליים במדינה. בשנת 2011, למרות השתתפותן הפעילה של הנשים בלוב בהפיכה נגד מועמר קדאפי, המצב התדרדר והנשים נותרו חסרות זכויות בסיסיות ולא ניתנה להן גישה להשתתפות פוליטית ולעבוד במוסדות רשמיים של המדינה.
ברפובליקה של ניז'ר 98% מהאוכלוסייה היא מוסלמית. רבים מהחוקים שאומצו על ידי ממשלת הרפובליקה של ניז'ר נועדו להגן על זכויותיהן של נשים ניז'ריות במסגרת האמונות אשר לקוחות מהאסלאם. אך לצד החוקים שאומצו ישנם חוקים שנדחו מתוך דבקות בדין האסלאמי.
רואנדה, החוקרים קלייר ואלאס (Claire Wallace), כריסטיאן הארפר (Christian Harper) ופמלה אבוט (Pamela Abbott) כותבים שלמרות העובדה של יש את הייצוג הגבוה ביותר של נשים בפרלמנט מבין כל המדינות באפריקה, ישנן שלוש בעיות מגדריות עיקריות בחברה הרואנדית: עומס העבודה של נשים, נגישות לחינוך ואלימות מגדרית. הם מסיקים כי היחס לנשים במוסדות הפוליטיים של רואנדה לא חילחל לשאר החברה הרואנדית.
בסיישל נשים נהנות מאותן זכויות משפטיות, פוליטיות, כלכליות וחברתיות כמו גברים. החברה בסיישל היא חברה מטריארכלית. אימהות נוטות להיות דומיננטיות במשק הבית, שולטות ברוב ההוצאות השוטפות ובדאגה לרווחתם של הילדים. אימהות לא נשואות הן תופעה מקובלת בחברה והחוק מחייב את האבות לתמוך בילדיהם. נשים מבוגרות יכולות בדרך כלל לסמוך על תמיכה כספית של בני משפחה המתגוררים בבית או מההכנסות של הילדים הבוגרים.
ברפובליקה של דרום סודאן נשים לקחו חלק במאבק לשחרור המדינה, על ידי אספקת מזון ומקלטים לחיילים, על ידי טיפול בילדים ועל ידי טיפול בפצועות ופצועים. בנוסף הקימו את "גדוד הנשים" - "קטיבא בנאת" (Katiba Banat).
סודאן היא מדינה מתפתחת העומדת בפני אתגרים רבים בנושא אי-השוויון בין המינים. הארגון Freedom House דירג את סודאן בדירוג הנמוך ביותר בין המשטרים המדכאים בשנת 2012. דרום סודאן דורגה מעט גבוה יותר, אך היא גם הוגדרה כ-"לא חופשית". סודאן היא אחת המדינות המעטות שאינן חתומות על האמנה בדבר ביעור כל צורות האפליה נגד נשים (CEDAW). יחד עם זאת, יש לציין שחלו שינויים חיוביים ביחס לשוויון בין המינים בסודאן. נכון לשנת 2013, נשים מהוות 24.1% מכלל חברי האספה הלאומית של סודאן.
באוגנדה למרות האחריות הכלכלית והחברתית הניכרת של נשים באגודות מסורתיות רבות ב התפקידים שמילאו היו נחותים בבירור לעומת תפקידיהם של הגברים. נשים חונכו להיענות לרצונם של אבותיהן, אחיהן, בעליהן ולפעמים גם לגברים אחרים. דוגמה לכך, בשנות השמונים, הייתה ציפייה מנשים באזורים הכפריים של אוגנדה לכרוע ברך כאשר דיברו עם גבר. יחד עם זאת, נשים נטלו על עצמן את האחריות העיקרית לטיפול בילדים ובמאה העשרים תרמו נשים תרומה כלכלית משמעותית לחקלאות במדינה.