stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבשלת אוסטוולד

תיאור בסיס של הבשלת אוסטוולד
הבשלת אוֹסְטְוַולְד הוא תהליך מתחום הכימיה הקולואידית בו צורונים גדולים ״אוכלים״ צורונים קטנים יותר. במהלך ההבשלה החלקיקים הקטנים מתפרקים ועוברים ריבוץ אל צורון גדול יותר. התהליך תואר לראשונה על ידי וילהלם אוסטוולד בשנת 1896 וקרוי על שמו. הכח המניע את התהליך הוא מתח הפנים שבין החלקיק והממס. חלקיקים קטנים הם בעלי יחס שטח פנים לנפח גדול בעוד חלקיקים גדולים הם בעלי יחס קטן. הדבר נובע מכך ששטח פנים גדל לפי   R^{2} בעוד הנפח גדל לפי  R^{3}, כאשר  R הוא רדיוס חלקיק כדורי. גדילת חלקיקים גדולים על חשבון קטנים מקטינה את שטח הפנים של חלקיקים הבאים במגע עם הממס ומורידה את האנרגיה הכוללת של המערכת.
התהליך נפוץ בתחום הננו-חלקיקים, שם יש אתגר ביצירת חלקיקים קטנים ויציבים. כמו כן, התהליך תורם לחוסר יציבות של תחליבים דוגמת חלב.
פוטנציאל חשמלי

באלקטרוסטטיקה, הפוטנציאל החשמלי (מסומן לרוב ב- \ \phi  או ב- \varphi ) הוא האנרגיה הפוטנציאלית החשמלית ליחידת מטען. בעבור מטען בוחן, אותו נהוג לסמן באות q, פוטנציאל חשמלי בכל נקודה הוא היחס בין האנרגיה הפוטנציאלית החשמלית של מטען הבוחן q, לבין גודל המטען.
בדומה לאנרגיה פוטנציאלית, הפוטנציאל החשמלי נקבע רק על ידי קבוע, התלוי בנקודת יחוס שניתנת לבחירה. לכן, הגודל בעל המשמעות הפיזיקלית אינו הפוטנציאל עצמו (שכאמור, לערכו האבסולוטי אין חשיבות), אלא: ההפרש בין ערכי הפוטנציאל בנקודות שונות, הפרש המכונה מתח חשמלי. גודל זה הוא העבודה ליחידת מטען שיש לבצע כנגד הכוח החשמלי, כדי להעביר מטען בוחן בין הנקודות. בעבור גופים סופיים, מקובל לקבוע את הפוטנציאל כך שהוא מקבל ערך אפס ב"אינסוף" (באופן מעשי: במרחק גדול מן המערכת הפיזיקלית); ובמקרה זה הפוטנציאל החשמלי בנקודה כלשהי שווה לעבודה (ליחידת מטען) שיש לבצע כנגד הכוח החשמלי, כדי להביא לנקודה זו מטען בוחן מהאינסוף.
הפוטנציאל החשמלי הוא פונקציה סקלרית של המרחב (כלומר:  \varphi =\varphi ({\vec {r}})). הפוטנציאל נמדד ביחידות של וולט במערכת היחידות SI, ובסטטוולט במערכת היחידות CGS.
הגדרה מתמטית

השדה החשמלי האלקטרוסטטי  {\vec {E}} הוא שדה משמר (מקיים  {\vec {\nabla }}\times {\vec {E}}=0). מכאן נובע קיומה של פונקציה סקלרית  \ \phi  מתוכה ניתן לגזור את השדה החשמלי על ידי  {\vec {E}}=-{\vec {\nabla }}\phi . פונקציה זו היא הפוטנציאל החשמלי.
את הפוטנציאל החשמלי ניתן לחשב על ידי קביעת ערכו באופן שרירותי בנקודה מסוימת  \phi ({\vec {r}}_{0})=0, ולאחר מכן ערכו בכל נקודה אחרת יחושב על ידי אינטגרציה של השדה החשמלי:
 \phi \left({\vec {r}}\right)=-\int _{{\vec {r}}_{0}}^{\vec {r}}{\vec {E}}\cdot d{\vec {r}}
כאשר האינטגרציה מתבצעת על גבי מסילה כלשהי המחברת בין הנקודות  {\vec {r}}_{0},{\vec {r}}.
דוגמאות

הפוטנציאל החשמלי סביב מטען נקודתי  \ q הוא  {\frac {kq}{r}}, כאשר  \ r הוא המרחק מן המטען, ו-  \ k קבוע קולון.
הפוטנציאל החשמלי שיוצר תיל "אינסופי" טעון בצפיפות מטען  \ \lambda  הוא  \ -2k\lambda \ln \left({\frac {r}{r_{0}}}\right), כאשר  \ r הוא המרחק מהתיל ו- \ r_{0} נקודת יחוס שרירותית בה הפוטנציאל מתאפס (בדוגמה זו הגוף הטעון איננו סופי ולכן ההגדרה  \varphi (\infty )=0 אינה נוחה). ביטוי שקול הוא  -2k\lambda ln(r)+C כאשר  C הוא קבוע אינטגרציה.
משמעות פיזיקלית

הפוטנציאל החשמלי הוא לא האנרגיה הפוטנציאלית אלא האנרגיה הפוטנציאלית מחולקת במטען. לכן למכפלה  q\varphi ({\vec {r}}) יש משמעות של האנרגיה הפוטנציאלית החשמלית שיש למטען  q כשהוא נמצא בנקודה  {\vec {r}} (הקשר בין פוטנציאל ואנרגיה, דומה, אם כן, לקשר בין השדה החשמלי לכוח החשמלי). כיוון שיש חופש בבחירת נקודת יחוס בה הפוטנציאל מתאפס, רק להפרשי פוטנציאל בין נקודות שונות יש משמעות פיזיקלית. הפרש זה, הקרוי מתח, הוא העבודה ליחידת מטען שיש להשקיע כנגד השדה החשמלי על מנת להעביר מטען בוחן בין שתי הנקודות. מקובל לקבוע את הפוטנציאל כך שהוא מתאפס ב"אינסוף" (במרחק גדול מן המערכת הפיזיקלית) ובמקרה זה הפוטנציאל החשמלי בנקודה כלשהי הוא העבודה ליחידת מטען שיש לבצע על מנת להביא לנקודה זו מטען בוחן מהאינסוף.
צורת הפוטנציאל קובעת את האופן בו ינועו מטענים. סימן המינוס בהגדרת הפוטנציאל גורם לכך שמטענים חיובים ינועו מפוטנציאל גבוה לפוטנציאל נמוך ואילו מטענים שליליים ינועו מפוטנציאל נמוך לפוטנציאל גבוה. באופן מדויק יותר, הכוח שיפעל על המטענים הוא בכיוון גרדיאנט הפוטנציאל עבור מטען שלילי ובכיוון הפוך לכיוון הגרדיאנט עבור מטען חיובי  ({\vec {F}}=q{\vec {E}}=-q{\vec {\nabla }}\phi ).
הפוטנציאל החשמלי ומשוואת פואסון

מחוק גאוס נובע כי הפוטנציאל החשמלי מקיים את משוואת פואסון:
\nabla ^{2}\phi =-4\pi k\rho .
כאשר  \ \rho  צפיפות המטען במרחב ו-  \ k קבוע קולון.
בהינתן התפלגות מטען כלשהי  \ \rho , פתרון המשוואה עבור הפוטנציאל הוא:
 \phi ({\vec {r}})=k\int {\frac {\rho ({\vec {r}}^{'})}{|{\vec {r}}-{\vec {r}}^{'}|}}d{\vec {r}}^{'}
הפוטנציאל החשמלי באלקטרומגנטיות

בנוכחות שדה מגנטי משתנה בזמן, השדה החשמלי אינו שדה משמר ומתקיים:
 {\vec {\nabla }}\times {\vec {E}}=-{\frac {\partial {\vec {B}}}{\partial t}}. לכן לא ניתן להגדיר פוטנציאל חשמלי באופן דומה למקרה האלקטרוסטטי ממנו ניתן לגזור את השדה החשמלי על ידי  {\vec {E}}=-{\vec {\nabla }}\phi . למרות זאת, ניתן במקרה זה לגזור את השדה החשמלי מתוך הפוטנציאל הווקטורי  {\vec {A}} והכללה כלשהי של הפוטנציאל החשמלי (פוטנציאל סקלרי  \ \phi ).
אף על פי שהשדה החשמלי אינו משמר, השדה  {\vec {E}}+{\frac {\partial {\vec {A}}}{\partial t}} כן משמר וניתן לגזור אותו מתוך פוטנציאל סקלרי:
 {\vec {E}}+{\frac {\partial {\vec {A}}}{\partial t}}=-{\vec {\nabla }}\phi .
כלומר במקרה זה, אין לפוטנציאל החשמלי משמעות של אנרגיה, אך ניתן להיעזר בו ובפוטנציאל הווקטורי על מנת לקבל את השדה החשמלי:
 {\vec {E}}=-{\frac {\partial {\vec {A}}}{\partial t}}-{\vec {\nabla }}\phi
הפוטנציאל החשמלי באלקטרומגנטיות > חופש כיול

כיוון שהשדה החשמלי נגזר מתוך שילוב של הפוטנציאל הווקטורי והסקלרי, חופש הכיול של הפוטנציאל הווקטורי גורר גם חופש כיול לפוטנציאל הסקלרי. כלומר הפוטנציאלים  {\vec {A}}+{\vec {\nabla }}\Lambda ,\phi -{\frac {\partial \Lambda }{\partial t}}
(עבור  \ \Lambda  כלשהי) מתארים אותם שדות חשמליים ומגנטיים כמו  {\vec {A}},\phi .
הפוטנציאל החשמלי באלקטרומגנטיות > 4-וקטור הפוטנציאל

בניסוח יחסותי של האלקטרומגנטיות, מאוגדים הפוטנציאל הסקלרי והווקטורי ל-4-וקטור  A^{\mu }=(\phi ,{\vec {A}}). 4-וקטור הפוטנציאל משמש להגדרת טנזור השדה האלקטרומגנטי.
ראו גם

מתח חשמלי
פוטנציאל וקטורי (פיזיקה)
שדה חשמלי
הארקה
הערות שוליים

↑  מטען שאינו חלק מהמערכת ולכן אינו משפיע עליה, אלא שהוא מוצב בנקודה המדוברת רק לצורך חישוב או המחשה של גודל הפוטנציאל החשמלי באותה נקודה.
↑  כל הנוסחאות בערך זה הן במערכת היחידות SI
| חשמל |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | מטען • שדה חשמלי • אנרגיה פוטנציאלית חשמלית • פוטנציאל • מתח • כא"מ • זרם • התנגדות ומוליכות • עכבה • הספק •  השראות • זרם ישר • זרם חילופין • מעגל חשמלי • תהודה • עכבה אופיינית |  |
| רכיבים בסיסים | מקור מתח • מקור זרם • נגד • קבל • משרן • ממריסטור • שנאי • מפסק • מבדד |  |
| מכשירי מדידה | מד מתח • מד זרם • מד התנגדות • אלקטרוסקופ • גלוונומטר • מד קיבול • מד השראות • רב מודד • אוסצילוסקופ • מחולל אותות |  |
| אלקטרוניקה | מוליך למחצה • דיודה • טרנזיסטור • מיתוג • שפופרת ריק • טריודה • דיודה פולטת אור (לד) • מגבר שרת • מסנן תדרים • מעגל משולב • מעגל מודפס • VLSI  • מיקרואלקטרוניקה |  |
| זרם חזק | גנרטור חשמלי • מנוע חשמלי • תחנת כוח • מתקן חשמל דירתי • מערכת חלוקה • רשת חשמל • מערכת תלת-פאזית |  |
| בטיחות בחשמל | התחשמלות • לוח חשמל • קצר חשמלי • נתיך • הארקה • ממסר פחת • מפסק אוטומטי • צבע חוטי החשמל |  |
| חוקים פיזיקליים | חוק קולון • חוק גאוס • חוק אוהם • חוקי קירכהוף • חוק שימור המטען החשמלי • חוק פאראדיי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540857605171  GND: 4128753-8  LCCN: sh85042463 
שדה ופוטנציאל של דיפול חשמלי. החצים מתארים את השדה החשמלי והקווים הרציפים הם קווים שווי פוטנציאל (מחברים נקודות בעלות אותו פוטנציאל)
אאוג'ן לובינסקו

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1881 פלטיצ'ן, רומניה 
 פטירה:  16 ביולי 1943 (בגיל 61) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת יאשי 
 שפות היצירה:  רומנית 
 בן או בת זוג:  Ecaterina Bălăcioiu-Lovinescu 
 צאצאים:  מוניקה לובינסקו 
 
אֵאוּגֵ'ן לוֹבִינֶסְקוּ (ברומנית: Eugen Lovinescu;‏ 31 באוקטובר 1881 - 16 ביולי 1943) היה מבקר ספרות והיסטוריון של הספרות הרומנית, פובליציסט וסופר, מייסדו בשנת 1919 של המגזין והחוג הספרותי "זבורטורול", אשר קידם מגמות מודרניות ומודרניסטיות בספרות הרומנית.
ביוגרפיה

אאוג'ן לובינסקו, נולד ב-1881 בפלטיצ'ן שבצפון חבל מולדובה, כבנו של המורה להיסטוריה וסילה לובינסקו שלימד בעיירת הולדתו וביאש, ושל אשתו, פרופירה. הוא לא אהב את שמו הפרטי אאוג'ן והעדיף לרוב לחתום א. לובינסקו (E. Lovinescu). למד בבית הספר היסודי (1892-1888) ובגימנסיה על שם אלכסנדרו דוניץ' בפלטיצ'ן (1896-1892), שבה היה למשך שלוש שנים חבר לימודים עם הסופר לעתיד מיכאיל סדוביאנו). אחר כך למד בתיכון-הפנימייה (אינטרנאט) ביאש (1899-1896). הוא סיים אחר כך את הפקולטה לשפות קלאסיות באוניברסיטת בוקרשט (1902-1900). עם מוריו נמנו דימיטריה אבולצ'אנו, ההיסטוריון ניקולאיה יורגה ומבקר הספרות טיטו מאיורסקו. סיים את התואר הראשון עם עבודה על התחביר של השפה הלטינית (1903). עבד אחר כך בשנים 1904–1906 כמורה ללטינית בבית ספר תיכון בעיר פלוישט ואחר כך לימד בבוקרשט.
ביוגרפיה > התחלת פעילותו הפובליציסטית

פרסם לראשונה בשנת 1903 מאמר (על המחזה "הפרסים" מאת איסכילוס) בדפי מוסף הספרות של העיתון "אדוורול", שנערך על ידי ראדו רוסטי. אחר כך שנים 1904–1905 כתב בקביעות בכתב העת השמרני "אפוקה" (העידן), של החוג "ז'ונימיה", בו פרסם, בין השאר ביקורת ספרות על סופרים שהשתייכו לחוג המגזין "סמנטורול", כמו מיכאיל סדוביאנו, שטפאן או. יוסיף, אלכסנדרו ברטסקו-ווינשט, יון אגרביצ'אנו, אמיל גרליאנו ואחרים. את המאמרים האלה אסף בשני כרכים שפורסמו בשנת 1906 תחת הכותרת "Pași pe nisip...,) (צעדים על החול). עוד בשנים ההן עמד לובינסקו בתקיפות על עמדותיו בפולמוסים שהחל עם ההוגים ניקולאיה יורגה וגאראבט איבראיליאנו.
ביוגרפיה > לימודי הדוקטורט ופעילותו בתחום הספרות והסוציולוגיה של התרבות

בשנת 1904 נסע לגרמניה בכוונה ללמוד ארכאולוגיה, אך בשנת 1906 חזר בו ונסע לפריז לצורך השלמת לימודי ספרות בסורבון. בעת לימודיו בצרפת כתב בעיתונים שונים מאמרי בוקרת ספרות שקיבץ אותם מאוחר יותר בקובץ "Critice". בשנת 1909 סיים את לימודי הדוקטורט שלו בסורבון עם תזה על אודות ז'אן-ז'אק וייס ועל רשמי מסע של נוסעים צרפתיים ביוון. שתי התזות זכו להערכתו של אמיל פאגה. בשובו לרומניה, הגיש ביוני 1912 מועמדות למשרת פרופסור לספרות רומנית מודרנית באוניברסיטת יאשי אך נדחה לטובת גאראבט איבראיליאנו. בשנת 1913 מילא את מקומו של פומפיליו אליאדה בהרצאות על הרומנטיזם אך לא הושאר בסגל של האוניברסיטה. גם אחר כך כל נסיונותיו במהלך השנים לקבל משרה אוניברסיטאית עלו בתוהו והוא נותר מורה בתיכון עד שנת 1938 כשפרש לגמלאות. לימד לטינית התיכון על שם מאטיי בסאראב ובתיכון על שם מיכאי ויטיאזול (מיכאי האמיץ) בבוקרשט.
בשנים 1907–1909 כתב במגזין "Convorbiri literare" ("קונבורביר ליטרארה" -שיחות ספרות) ופרסם את שני הכרכים הראשונים של מאמרי הביקורת "Critice".
באותה תקופה כתב מונוגרפיות על הסופרים גריגורה אלכסנדרסקו (1910) וקוסטקה נגרוצי (1913) ומאוחר יותר על המלומד והמורה גאורגה אסאקי (1921).
בימי מלחמת העולם הראשונה שהה לובינסקו בבוקרשט, אולם כשבירת רומניה נכבשה על ידי הצבא הגרמני, נמלט ליאש.
בשנת 1936 נדחתה מועמדותו לאקדמיה הרומנית. התנגד לה, בין השאר, ניקולאיה יורגה, שהאשים אותו ב"הכפשת מורשתו" של המשורר הלאומי, מיכאי אמינסקו.
אאוג'ן לובינסקו היה אביה של מבקרת הספרות מוניקה לובינסקו, ודודם של המחזאי הוריה לובינסקו, מבקר הספרות וההוגה וסילה לובינסקו ושל הסופר אנטון הולבן.
השקפותיו

בשנת 1919 הקים לובינסקו את המגזין לספרות "זבורטורול" ואת החוג הספרותי שהתארגן סביבו. בדפי העיתון ובחוג אירח סופרים בעלי מגמה מודרניסטית, סימבוליסטית, אוונגרדיסטית או שתוכן ספריהם נסב על חיי העיר. לובינסקו ועיתונו טיפחו את הקריירה של כמה מחשובי הסופרים והמשוררים של רומניה במאה ה-20: יון בארבו, קמיל פטרסקו, אילריה וורונקה ואחרים.
אף על פי שהמגזין "זבורטורול" יצא לאור, בניהולו, רק תקופה קצרה בשנים 1919–1921 ו-1926–1927, החוג שלו המשיך להתקיים עד שנת 1945.
לובינסקו נשען תחילה על מורשתו של טיטו מאיורסקו בתפיסה כי הסופר ומחבר ומבקר הספרות אינם לעולם מנותקים מן הסביבה החברתית והתברתית שבהן חיים. הוא התנגד ל"תאורית הבריריה" של גאראבט איבראיליאנו (שדיבר על פשרה בין הגאונות האינדיבידואלית לבין הדרישות החברתיות) והציע במקומה הרעיון לפיו היצירה והדרישה תופסות אותו הרגע ברצף הזמן. ניתוחיו נשענו, בין השאר, על השקפותיו של אמיל פאגה, של ז'ול למטר ועל המונח מיסודו של גבריאל טארד, "נפש קיבוצית". הוא אימץ גם את עקרונות האסתטיים של האימפרסיוניזם.
לובינסקו, תומך ראשי של המודרניזם בארצו, דחה את עיסוקם האובססיבי של החוגים הפופורניסטים והסמנטוריסטים בנושאים כפריים, וטען לטובת הכתיבה בנושאים הקשורים לחיי העיר. כתב העת "זבורטורול" שהקים בשנת 1919 פרסם יצירות של בני דור חדש של סופרים, מריאליסטים ועד סימבוליסטים ואוונגרדיסטים: קמיל פטרסקו, טודור ויאנו, יון בארבו, ליביו רבריאנו, בנימין פונדויאנו, אילריה וורונקה, הורטנסיה פאפאדט בנג'סקו ורבים אחרים.
הפולמוס שלו עם "סמנטורול" וראש אותו חוג, ניקולאיה יורגה, נחקק בזיכרון בגלל דחייתו את התפיסות האתנוצנטריסטיות של יורגה בנוגע לחברה הרומנית בימי הביניים, כמו למשל הדעה בנוגע למקור מוסד הוויבוד או ה"הוספודר" בנסיכויות הרומניות. יורגה טען שהוויבודים היו תוצר של החלטת הקהילות הכפריות שבחרו להאציל כוח למיומנים שבחבריהם בתחום אזורי המנותק משאר אירופה. לעומת זאת, לובינסקו ראה במוסד הוויבוד תופעה אנלוגית לזו שהייתה קיימת בשאר אירופה, ותאמה את היחסים הפאודליים ואת ההשפעה התרבותית מבחוץ. עדות לכך היא למשל תמונת הוויבוד שנמצאה במנזר קורטיה דה ארג'ש מזכירה מאוד באופן הלבוש את אופנת האצילים בשאר אירופה.
בשנים שבין מלחמות העולם השפעת המגזין והחוג סמנטורול הייתה מוגבלת לחוג משתתפיהם וקוראיהם. אחרי נפילת המשטר הצבאי-פאשיסטי באוגוסט 1944 הוכרו ספריו ודעותיו כחלק אינטגרלי בעל חשיבות בתולדות הספרות הרומנית. בשנות 1960–1970 הייתה השקפתו למקור אחיזה משמעותי בפולמוסים סביב האוטונומיה של התחום האסתטי. בשנים האחרונות של משטר ניקולאה צ'אושסקו, בשנות ה-80, האשימו מחברים אתנוצנטריים המקרובים לשלטון אותו כי טירפד את המקוריות היצירתית הרומנית בשם האדרת העליונות התרבותית של המערב.
פרסים ואותות הוקרה

ספטמבר 1991 - 48 שנה אחרי מותו - הוכרז לחבר באקדמיה הרומנית
ספרים > בקורת ספרות

Istoria civilizației românești moderne כרכים 1-3 (תולדות הציוויליזציה הרומנית המודרנית)
1924 Forțele revoluționare (הכוחות המהפכניים)
1924 Forțele reacționare (הכוחות הריאקציוניים)
1925 Legile formației civilizației române (חוקי התהוותה של הציוויליזציה הרומנית)
Istoria literaturii române contemporane 1929-1926 (תולדות הספרות הרומנית בת זמננו) כרכים 1–4
Eseuri critice) Critice 1929 - 1925 ) (מסות בקורתיות) 10 כרכים
Memorii (זכרונות, כרכים 1–3)
1940 Titu Maiorescu כרכים 1–2
1944-1943 - Titu Maiorescu și contimporanii lui (טיטו מאיורסקו ובני זמנו)
1943 Titu Maiorescu și posteritatea lui critică (טיטו מאיורסקו ומורשתו בבקורת הספרותית)
2003 - מאמרי בקורת נוספים על אודות סופרים אחדים פורסמו בקובץ "Revizuiri" בהוצאת Paralela 45 בעריכתו של יון סימוץ
ספרים > זיכרונות

Memorii,1932 ‏ 3 כרכים
Agende literare (אג'נדות סיפרותיות) (פורסמו אחרי מותו)
ספרים > ספרות יפה > רומנים ונובלות

1906 - Nuvele florentine (נובלות פלורנטיניות), פורסמו שוב תחת הכותרת Crinul (השושנה) (1912)
1913 -Aripa morții, רומן (כנף המוות)
1932 - Viața dublă רומן (החיים הכפולים)
לובינסקו כתב שני רומנים על אהבותיו של מיכאי אמינסקו:
Mite 1934  (מיטה) על מיטה קרמניץ
1935 Bălăuca ("בלאוקה") על ורוניקה מיקלה
המחזור Bizu הכולל את הרומנים:
Bizu -1932
1932- Patru (ארבעה)
Diana -1956 (דיאנה) (פורסם אחרי מות המחבר)
Acord final
ספרים > ספרות יפה > מחזות

De peste prag, 1906 (מעבר לסף)
Lulu, 1924, (לולו) יחד עם הורטנסיה פאפאדט בנג'סקו
ספרים > תרגומים וספרי לימוד

לובינסקו היה מתרגם מוערך של טקסטים מלטינית ומיוונית
אנאידה - מאת ורגיליוס
ספרים > ספרי לימוד

לשפה הרומנית
לקריאה נוספת > לקריאה נוספת

Eugen Dimitriu Lovineștii, Editura Spiru Haret, Iași, 2002
הערות שוליים

↑  לוח כרונולוגית, ראה Zigu Ornea
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264725005171  PLWABN: 9810659359805606  BnF: cb120256461 (data)  GND: 11878059X  ISNI: 0000 0000 8354 7490  LCCN: n50038890  NKC: jn20000701080  NLG: 93875  NTA: 068728794  SUDOC: 028417410  VcBA: 495/332110  VIAF: 7795821   WorldCat (עם VIAF): 7795821
שולה חן

| --- | --- |

שולה חן, 2012
 לידה:  29 ביולי 1947 (בת 77) י"ב באב ה'תש"ז נהלל, פלשתינה (א"י)
 שם לידה:  שלומית חבינסקי
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1965
 עיסוק:  זמרת, שחקנית
 שפה מועדפת:  עברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
שולה חן (נולדה ב-29 ביולי 1947) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה > שנות ה-60 וה-70

חן, נולדה וגדלה בנהלל בשם שלומית חבינסקי, בתם של ורוניקה וגדעון, בילדותה עיברתו הוריה את שם המשפחה ל"חן". בין בני כיתתה היה איש התקשורת שלום קיטל והמשורר והסופר יהונתן גפן. היא קיבלה זימון לבחינות ללהקת הנח"ל לאחר שכבר התחילה ללמוד בסמינר לגננות, בהמלצתו של גדליה גל, לימים חבר כנסת. היא התקבלה ללהקת הנח"ל בשנת 1966 שם שינתה את שמה לשולה חן ושירתה עם טוביה צפיר, חנן יובל, שלום חנוך, ששי קשת, מנחם זילברמן ואבי קורן (קליינמן), מפקד הלהקה - שאיתו התחתנה מאוחר יותר. חן הייתה סולנית הלהקה ועד מהרה התבלטה בשירים "ישנן בנות", "הוא לא כל כך חכם", "אחד חולמני", "ולס להגנת הצומח" ועוד.
מיד לאחר השחרור החלה חן בקריירת סולו, השתתפה בתקליטון הבכורה של מאיר אריאל "ירושלים של ברזל" בקטע בשם "בבל"ת" והקליטה את השיר "החייל שלי חזר". את תקליט הבכורה שלה, "שלכם, שולה חן" הוציאה ביוני 1969. התקליט, בהפקה תזמורתית של אלכס וייס, הציג את חן כזמרות בנוסח מריאן פיית'פול המוקדמת, פטולה קלארק, לולו ואחרות.
האלבום הוליד להיטים רבים, בהם שלושה מלחניו של שלום חנוך - "אוריה החיתי" (מילים: יהונתן גפן), "תחת כובד התפוח" (מילים: יורם טהרלב) ו"איזידור" (מילים: שמרית אור), ושלושה משל דני ליטני: "אל תשיר לאף אחרת" (מילים: יעקב רוטבליט), "אל תספר היום בציר" (מילים: אנדה עמיר) ו"למה דווקא אני" (מילים: דרורה חבקין). באלבום נכללו גם גרסאות כיסוי לשירים לועזיים, כמו: "פתאום היה לי טוב כל כך" (מילים עבריות אופטימיות שכתב אריק איינשטיין לשיר הנוגה "כשהדמעות זולגות" שכתבו מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס למריאן פיית'פול) ו"כמו אמש" (במקור "Il gioco del amore" של ג'וני דורלי וקטרינה קאזלי מתוך פסטיבל סן רמו 69' שהתקיים בינואר 1969). מבין שירי התקליט השיר שזכה להצלחה הגדולה ביותר היה דווקא ביצוע עברי ללהיט Sunday Morning של מרגו גוריאן (אנ'), שהפך בתרגום העברי של אבי קורן ל"בוא הביתה". שלום חנוך וחנן יובל, ששירתו עם שולה חן בלהקת הנח"ל, תרמו את קולות הרקע לשיר זה.
במוצאי יום העצמאות תשל"א (1971) השתתפה חן בפסטיבל הזמר עם השיר "כשאהיה זקן" (מילים: יורם טהרלב, לחן: אלי עדשי (אנ')), אותו ביצעה יחד עם בני אמדורסקי, לעיבוד של דוד קריבושי.
בשנת 1972 הוציאה חן תקליטון ובו שני שירים שעיבד עבורה מתי כספי. אחד מהם, "אנחנו לא מכאן", למילים של מאירה מאיר ולחן של כספי והשני, "בת אצילים" תורגם על ידי אהוד מנור ללחן של המוזיקאי היווני מאנוס חג'ידאקיס. היא שרה בערב שירי משוררים, הקליטה שירי ילדים (כמו באלבום "ח.נ. ביאליק - שירים ופזמונות", 1967) לאלבום שני בשם "כפתור ופרח" שכולו שירי ילדים וכולל ביצוע מחודש לשיר "הודי חמודי". עוד באותן שנים כיכבה חן בהצגות ובמחזות זמר, בהם "איי לייק מייק", "קרחת" עוד.
חן עזבה את ישראל ויצאה לארצות הברית עקב שליחות של בעלה אבי קורן מטעם קרן קיימת לישראל. בעקבות נסיעה זו היא נאלצה לעזוב את עסקי הבידור המקומיים.
ביוגרפיה > שנות השמונים

בשנת 1980 חזרה חן להתגורר בארץ, ובאותה השנה השתתפה בסרט "חמש חמש".
ב-1981 השתתפה במופע "ברנשים וחלומות", שהתבסס על שירי מחזות זמר מברודוויי. את המחזמר ביים צדי צרפתי וניהל מוזיקלית אלדד שרים. לצידה השתתפו גם אילי גורליצקי, ירדנה ארזי, ששי קשת וחנה לסלאו בתפקידים הראשיים. בהמשך אותה השנה, זכתה בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "אמא" שכתב והלחין שייקה פייקוב, שהפך ללהיט גדול, ולאחד השירים המזוהים עימה. באותן שנים השתתפה בקביעות בפינת החידה הבלשית בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!", כמזכירתו פזורת הדעת של נח רב מוח (אותו גילם ספי ריבלין).
בשנת 1982 השתתפה חן בפסטיגל עם השיר "כל יודעת" (מילים: יואל ריפל לחן: איתן מסורי עיבוד: אלדד שרים) שזכה במקום השני.
בשנת 1983 השתתפה חן בשנית בפסטיגל עם השיר "אם" (מילים: אבי קורן, לחן ועיבוד: בני נגרי) שזכה במקום הראשון.
בשנת 1984 הופיעה בפרקים הראשונים של סדרת הטלוויזיה "בלי סודות" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 1985 השתתפה בשיר "עם אחד שיר אחד" של זמרי ישראל.
בשנת 1986 השתתפה בתחרות הקדם-אירוויזיון עם השיר "גיטרה" והגיעה למקום הלפני אחרון. בסוף השנה הנחתה את הפסטיגל (יחד עם גידי גוב, שרי צוריאל ואברי גלעד) וביצעה בו את השיר "אם רוצים לרצות כשרוצים" (מילים: אבי קורן ויוסי בנאי, לחן: חנן יובל). בנוסף, באותה שנה שיחקה בסרט "הקרב על הוועד" לצד הגשש החיוור.
בשנת 1989 השתתפה בתפקיד קטן בסרט "אחד באפריל".
ביוגרפיה > משנות ה-90 והלאה

בסוף שנות התשעים גילמה את אחד התפקידים בסדרה "פלורנטין". כמו כן השתתפה בתפקיד אורח בסדרות הקומיות "שמש" ו"איצ'ה". בהמשך שיחקה את האם בסדרה "משפחת קמיצ'לי".
בשנות התשעים שיחקה במספר מחזות זמר, בהם "זורבה היווני", "סינדרלה", ו"שלגיה". בשנת 1993 הוציאה חברת התקליטים אן אם סי אוסף מקיף משיריה של חן בשם "זה טוב, זה אוסף". האוסף המכיל 24 משיריה השיב את המודעות לשירים הרבים שהקליטה חן במהלך הקריירה שלה, והשירים החלו להופיע בתוכניות רדיו בפסי קול של תוכניות טלוויזיה וסרטי קולנוע ובפרסומות, אך האוסף נחל כישלון מסחרי. חן אף קנתה בעצמה את האוסף וחילקה אותו לחבריה לאחר הכישלון. רק ב-1995 הוא נחל הצלחה, כאשר השינויים היחידים בו הם העטיפה והשם החדש "בוא הביתה". השיר "בוא הביתה" כיכב בפרסומת לקוטג' תנובה ובעקבות זאת הוזמנה להופעות סגורות רבות. ב-1995 הקליטה עם חברתה הטובה דאז ירדנה ארזי את הדואט "חברות הכי טובות".
בשנת 2004 התארחה בתפקיד עצמה בסדרת הטלוויזיה "השיר שלנו", ובשנת 2006 שיחקה את דמותה של מיקה אביב, אמו של רני אביב (רן דנקר) בעונה השלישית של הסדרה, וכן שיחקה במספר הצגות תיאטרון.
בשנת 2012 גילמה את ברטה בסרטו של אבי מלכה "לאן נעלם משה איבגי".
בדצמבר 2016 הופיעה חן בהצגת הילדים "אופס, הילדים התכווצו".
בשנת 2019 הופיעה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "דאנסטורי" ו"סברי מרנן".
בשנת 2021 גילמה את אימה של אלונה (טלי שרון) בסרטו של יוני זיכהולץ "סנולנד".
ביוגרפיה > חיים אישיים

חן נישאה לאבי קורן ב-1967, וב-1997 השניים התגרשו. לשניים בן ובת, ושבעה נכדים.
חן מתגוררת ברמת גן.
דיסקוגרפיה > במסגרת להקת הנח"ל

"מהנח"ל באהבה" (תוכנית מס' 19), 1966
"הנח"לאים באים - הנח"לאים באים" (תוכנית מס' 20), 1967
"כל הכבוד לנח"ל" (פרויקט לכבוד 20 שנה למדינה, כלל את מיטב להיטי הנח"ל), 1968
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

שולה חן - תקליטון ראשון (הד ארצי)
שלכם, שולה חן, 1969 (סי בי אס)
"שולה חן מספרת: "ביאליק מבקר בכיתה" ושרה משיריו: "הפרח לפרפר", "בגינת הירק", "נדנדה"
"כפתור ופרח", שירי ילדים, 1971
זה טוב-זה אוסף, 1993
דיסקוגרפיה > תקליטונים ותקליטי שדרים

אנחנו לא מכאן / בת אצילים, 1972
בא לי, 1972
הבית של סבא, 1972
דיסקוגרפיה > הקלטות נוספות בהן השתתפה

"איי לייק מייק" - מחזמר בהפקת גיורא גודיק. במסגרתו גילמה שולה חן את "ציפי", 1968.
דיסקוגרפיה > שירים מתוך פסטיבלים ותחרויות זמר

פסטיבל הזמר והפזמון תשל"א 1971: "כשאהיה זקן" עם בני אמדורסקי (אלי עדשי/דוד קריבושי)
הפסטיבל הישראלי לשירי ילדים מס' 1: "איך הרתיחה רמית חלב" (לאה לופנפלד/ נורית הירש)
הפסטיבל הישראלי לשירי ילדים מס' 2: "איזה יום שמח"
ערב שירי משוררים מס' 1, גלי צה"ל: "אל תחשוב לי זאת לעוון" (נתן זך/שוש רייזמן)
הפסטיבל הישראלי לשירי ילדים מס' 12 (1981), מקום ראשון: "אמא" (שייקה פייקוב)
פסטיגל 1983, מקום ראשון: "אם" (אבי קורן/בני נגרי)
קדם אירוויזיון 1986: "גיטרה" (אבי קורן/רוני וייס)
שירים בולטים

אחד חולמני, 1966 (להקת הנח"ל, עם טוביה צפיר)
ולס להגנת הצומח, 1967 (להקת הנח"ל, עם מנחם זילברמן, שלום חנוך וששי קשת)
הוא לא כל כך חכם, 1967 (להקת הנח"ל)
ישנן בנות, 1967 (להקת הנח"ל)
בוא הביתה, 1969
איזידור, 1969
אוריה, 1969
פתאום היה לי טוב כל כך, 1969 (עם בנות חבורת רננים)
הבית של סבא, 1972
בת אצילים, 1972
אל תחשוב לי זאת לעוון, 1972 (מתוך "ערב שירי משוררים")
כשאהיה זקן, 1973 (עם בני אמדורסקי)
אמא, 1981 (מתוך "פסטיבל שירי הילדים מס' 12")
גיטרה, 1986 (מתוך "קדם אירוויזיון" 1986)
הערות שוליים

↑  עדינה בר-אל, בואו הביתה, ראיון עם שולה חן באתר קו למושב (כנס מדיה), 26 במרץ 2024
↑  שגיא בן-נון, נח"ל אכזב: ריאיון עם שולה חן, באתר nrg‏, 7 במאי 2011
↑  הודי חמודי, באתר זמרשת, ‏2022
↑  ת אטינגר, ציפי מנהלל, מעריב, 29 במרץ 1968
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299856605171  ISNI: 0000 0000 6947 239X  MusicBrainz: 5bd0063b-4f6f-4a4e-8ce8-f8778159d478  VIAF: 97582039   WorldCat (עם VIAF): 97582039 
שולה חן בחזרות להצגת ילדים (1969)
שולה חן בת 4, עם הוריה בנהלל, 1951
אוזימנדיאס (שובר שורות)

| פרק מ"שובר שורות" |
| --- | --- |

וולטר וייט (בגילומו של בריאן קראנסטון) מתמוטט בסוף הסצנה הראשונה בפרק
 מספר פרק:  14
 מספר עונה:  5
 תאריך שידור מקורי:  15 בספטמבר 2013
 אורך:  47 דקות
 שפה:  אנגלית
 תסריט:  מוירה וולי-באקט (אנ')
 הפקה:  AMC
 בימוי:  ריאן ג'ונסון
 דף הפרק ב-IMDb
"אוזימנדיאס" (באנגלית: "Ozymandias") הוא הפרק ה-14 בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "שובר שורות", והפרק ה-60 בסדרה בסך הכל. שם הפרק לקוח משם הסונטה "אוזימנדיאס" מאת פרסי ביש שלי. הפרק זכה לשבחים ביקורתיים רבים ונחשב בעיני רבים לפרק הטוב ביותר של הסדרה; הוא זיכה בפרסי אמי את התסריטאית שלו, מוירה וולי-באקט (אנ'), את השחקן בריאן קראנסטון המגלם את דמותו של וולטר וייט, וכן את אנה גאן המגלמת את אשתו סקיילר וייט.