stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שוויה אנפשיה חתיכה דאיסורא

שַוְויֵהּ אַנַפְשֵיהּ חֲתִּיכָה דְאִיסוּרָא (ארמית: עשאו על עצמו חתיכה של איסור) הוא מונח למדני המבטא סיטואציה בה אדם מחיל איסור אובייקטיבי - לכאורה - אך שבפועל חל רק כלפי עצמו, בעקבות טענה חסרת ראיות אותה טען לזכותו בבית-דין.
דוגמה לכך היא מקרה בו אדם טוען כי אשתו בגדה בו (ועל פי ההלכה, במקרה ויש לכך ראיות חל עליהם בעקבות כך איסור להמשיך ולחיות יחד, חל איסור עתידי על האישה להנשא עם מי שבגדה בו, והיא מתגרשת מבעלה ללא קבלת כתובה). בעקבות טענה זו של הבעל, אף שהיא מחוסרת ראיות, הבעל אסר את אשתו על עצמו ועליו לגרשה. עם זאת, הכוח שניתן לו לאסור הוא רק לגבי עצמו, וכמשמעות הביטוי "שוויא אנפשיה" - החיל על עצמו.
עובדה זו שתחולת האיסור היא רק כלפי עצמו באה לידי ביטוי בתשלומי הכתובה, אותם הוא עדיין חייב לשלם לאשתו המגורשת; תשלומים מהם אמור היה להיפטר, לו רק היה ביסוס לכך שהיא בגדה, וכן בכך שלאשה מותר להנשא בעתיד למי שנחשד בבגידה איתה, דבר שהיה נאסר לו הובאו ראיות לטענת הבעל.
רקע ומקורות

האחרונים חלוקים האם מקור "שוויה", מבוסס על הלכות עדות, או על הלכות נדר:
שיטתו של רבי יחזקאל לנדא בספרו "נודע ביהודה" היא שהאיסור נובע מדין עדות. כלומר "שוויה" הוא סוג מסוים של עדות האדם על עצמו. כשמדובר בדינים הנוגעים לאדם עצמו, אנו מאמינים לעדותו. אך האמון שניתן הוא מוגבל לאדם עצמו, ולמה שנוגע אליו, ועל כן אם הוא מעיד שהיה נשוי לאישה כלשהי, והיא מכחישה את הדבר, הוא אסור לשאת את קרובותיה, אך היא יכולה להינשא לכל מי שתחפוץ, מבלי שתהיה זקוקה ממנו לגט. 
אמנם על פי עקרונות המשפט העברי כדי שבית דין יאמין לקיומו של אירוע מסוים, צריך ששני עדים יעידו על כך, אך למרות זאת קיימים מקרים מיוחדים בהם מתקבלת עדותו של עד אחד בלבד: בדיני ממונות, ובאיסורים - עד אחד נאמן באיסורין. מקור הלכה זו הוא מנידה, שסופרת לעצמה את ימי טהרתה.
לעומתו שיטת רבי יוסף בן לב היא שאין אדם זה יכול לשמש כעד משתי סיבות: ראשית משום שהוא עד אחד בלבד, ושנית משום שהוא בעל דבר ואינו יכול להעיד על עצמו. על כן דין "שוויה" לשיטה זאת הוא הכוח שניתן לאדם להכריז באופן חד צדדי על מצבו ההלכתי (נשוי, רווק, נידה וכו'). אמנם אין להכרזתו זאת תוקף של עדות, וגם אין בכוחה להשפיע על אחרים, אך בית הדין כופה עליו להתנהג בהתאם להכרזתו, ולהחיל על עצמו את כל האיסורים הנובעים ממנה - בדיוק כשם שהוא יכול לאסור על עצמו איסורים באמצעות נדר.
נפקות הלכתית למעשה בין שתי השיטות הללו היא במקרה בו תהיינה לבית הדין, ראיות הסותרות את טענתו של הטוען: לשיטתו של ה"נודע ביהודה" שאמירת הבעל היא מעין עדות - אמירתו תתבטל, אך לשיטת המהר"י בן לב, שאמירת הבעל היא מעין נדר שהוא מחיל על עצמו, נדרו יישאר בתוקף.
הערות שוליים

↑  "מְשַוֶוה" כמו "שַוֶוה בנפשך".
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ב', ב'.
↑  ספר דברים, פרק י"ז, פסוק ו'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות דף פ"ז, ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ע"ב, א'.
↑  תתכן גם אפשרות, שנאמנות האדם במקרה כזה גבוהה יותר מנאמנות העדים, ועל כן, אף אם "שוייה" הוא כעדות, הוא יועיל אף נגד עדים.
פוסי ריוט

| --- | --- |

חברי פוסי ריוט בינואר 2012
 מקום הקמה:  מוסקבה 
 מוקד פעילות:  מוסקבה, רוסיה רוסיה
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 סוגה:  פאנק רוק, הארדקור פאנק, ריוט גירל, מיצג, אוי!
 שפה מועדפת:  רוסית 
 pussyriot.love
 פרופיל ב-IMDb
 
פוסי ריוט (באנגלית: Pussy Riot) היא להקת פאנק רוק פמיניסטית רוסית. הלהקה נוסדה באוגוסט 2011, ומנתה כ-11 נשים בגיל בין 20 ל-33 (נכון לשנת 2012). חברות הלהקה נוהגות לערוך מיצגים מאולתרים ופרובוקטיביים מבחינה פוליטית במוסקבה, בנושאים כמו ליברליזם, מעמד האישה, חברה פטריארכלית ומחאות נגד הנשיא ולדימיר פוטין, בין היתר על רקע מערכת הבחירות שלו לנשיאות, ובזמן שכיהן כראש ממשלת רוסיה. הנושאים אותם מקדמת הלהקה כוללים פמיניזם, זכויות להט"ב, התנגדות לשחיתות ולנשיא פוטין ומדיניותו בהם תעמולות וקשריו להנהגת הכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
הלהקה זכתה להכרה עולמית כאשר חמש מחברותיה העלו הופעה פוליטית בתוך כנסיית קתדרלת ישו המושיע במוסקבה ב-21 בפברואר 2012. ההופעה הופסקה על ידי גורמי הביטחון. הנשים טענו כי מחאתן מכוונת נגד תעמולת התמיכה של מנהיגי הכנסייה האורתודוקסית בפוטין במהלך מערכת הבחירות שלו. ב-3 במרץ 2012 נעצרו שתיים מחברות הקבוצה, נאדז'דה טולוקוניקובה ומריה אליוקינה, והואשמו בחוליגניזם. חברה שלישית, יקטרינה סמוצביץ', נעצרה ב-16 במרץ. שלוש הנשים הוחזקו במעצר עד תום ההליכים עד סוף חודש יולי. ב-17 באוגוסט 2012 הורשעו ב-"חוליגניזם המונע משנאה דתית", וכל אחת מהן נידונה לשנתיים מאסר. ב-10 באוקטובר, לאחר ערעור, שוחררה סמצביץ' על תנאי ועונשה קוצר. עם זאת, גזר דינן של טולוקוניקובה ואליוקינה התקבל.
המשפט וגזר הדין של חברות הלהקה עוררו תשומת לב בינלאומית וביקורת ממדינות המערב. הנשים תוארו כ-"שבויות מצפון" על ידי ארגוני זכויות אדם בהם אמנסטי אינטרנשיונל, וכן זמרים, שחקנים ובדרנים בולטים בעולם. לאחר שריצו כ-21 חודשים ממאסרן, שוחררו טולוקוניקובה ואליוקינה ב-23 בדצמבר 2013, לאחר שהדומא אישרה עבורן חנינה. אליוקינה וטולוקוניקובה היו בין חברות הלהקה שהופיעה כפוסי ריוט במהלך אולימפיאדת החורף בסוצ'י, שם הותקפו בשוטים ותרסיסי פלפל על ידי קוזאקים שהועסקו כמאבטחים. ב-6 במרץ 2014 הותקפו ורוססו בצבע ירוק על ידי בני נוער מקומיים בניז'ני נובגורוד.
אמנותיות > סגנון מוזיקלי, הופעות חיות ולבוש

בריאיון ל-"Gazeta.ru" תיארה חברת הלהקה את הופעותיהן כאמנות פרפורמנס, שיצרו מיצגים של "מחאה טהורה" בהם "גיבורי על בבלקלאוות וגרביונים בהירים משתלטים על המרחב הציבורי במוסקבה". חברה נוספת, שזכתה לשם הבדוי גאראדז'ה, סיפרה לעיתון "מוסקובסקי נובוסטי" כי הלהקה פתוחה לנשים בעלות כישרונות מוזיקליים מוגבלים. לדבריה, "את לא צריכה לשיר טוב. זה פאנק. את פשוט צורחת הרבה". תלבושות הלהקה כללו בדרך כלל שמלות וגרביונים בצבעים בהירים ופנים מכוסות בכובעי בלקלאווה.
חברי הלהקה ציינו את להקות הפאנק רוק "Angelic Upstarts", "Cockney Rejects", "Sham 69" ו-"The 4-Skins" כהשפעות המוזיקליות העיקריות שלהן. חברות הלהקה טענו שגם להקת הפאנק רוק האמריקאית ביקיני קיל, אמנית הביצועים קארן פינלי והתנועה הפמיניסטית ריוט גירל של שנות התשעים היוו עבורן השראה. לטענתן:
"המשותף לנו הוא חוצפה, מילים טעונות פוליטית, חשיבות השיח הפמיניסטי ותדמית נשית לא סטנדרטית. ההבדל הוא שביקיני קל הופיעו במקומות יעודיים למופעי מוזיקה, בזמן שאנו עורכות קונצרטים ללא אישור. ככלל, תנועת ריוט גירל הייתה קשורה באופן הדוק למוסדות תרבות מערביים שאינם קיימים ברוסיה".
נאדז'דה טולוקוניקובה הסבירה את סגנון הלהקה ופעולותיה באומרה, "אפשר להתייחס להופעות של פוסי ריוט כאומנות ממחאה או צורה של פעולה פוליטית שעוסקת בצורות של אומנות. כך או כך, ההופעות שלנו הן סוג של פעילות אזרחית בתוך מערכת פוליטית תאגידית דכאנית המכוונת את כוחה כנגד זכויות אדם בסיסיות וחירויות אזרחיות ופוליטיות".
חברות הלהקה

פוסי ריוט הוקמה על ידי 15 נשים, שחלקן היו מעורבות בעבר בקבוצת אמנות הרחוב הרוסית "וויינה" (Война). ללהקה אין מערך רשמי וההיא מצהירה כי כל אחת רשאית להצטרף, והיא מונה בדרך כלל בין 10 ל-20 חברות. רוב חברותיה מעדיפות לשמור על אנונימיות, ולצורך כך הן לובשות בעת ביצוע הופעות כובעי בלקלאווה המסתירים את פניהן ומשתמשות בכינויים בעת מתן ראיונות. בתחילת דרכה, מרבית הציבור לא הכיר את הלהקה, אך מצב זה השתנה בעקבות הופעת הלהקה בפברואר 2012 בקתדרלת ישו המושיע במוסקבה. בעקבות המקרה, שלוש מתוך חמש המשתתפות בהופעה זוהו בפומבי כנאדז'דה טולוקוניקובה, מריה אליוקינה וויקטרינה סמוצביץ', והן הורשעו באשמת "חוליגניזם המונע על ידי שנאה דתית". לאחר מכן דווח כי שתי המשתתפות הנוספות באירוע עזבו את המדינה ומעולם לא נודעו שמותיהן.
טולוקוניקובה נתפסת כפנים של הלהקה. היא נולדה בנורילסק ולמדה באוניברסיטת מוסקבה. משנת 2007 טולוקוניקובה ובעלה פיוטר ורזילוב היו חברים בקבוצת האומנות "וויינה", ובמהלך שנה זו הם היו מעורבים במופעי אמנות פרובוקטיביים. אליוקינה היא אם חד הורית ומשוררת, שהייתה מעורבת באקטיביזם סביבתי. היא הייתה סטודנטית במכון לעיתונות וכתיבה יוצרת במוסקבה. סמוצביץ' הצטרפה לקבוצת "וויינה" בשנת 2008. היא מתכנתת והייתה חברה בבית הספר "ברודצ'נקו" לצילום ומולטימדיה במוסקבה. גזר דינה של סמוצביץ' הושתק, ולאחר שחרורה היא נעלמה מעיני הציבור.
בשנת 2015 דרכיהן של טולוקוניקובה ואליוקינה נפרדו, ועל אף שהן עדיין פעילות בתחומים דומים ושומרות על קשר, פוסי ריוט מזוהה בעיקר עם טולוקוניקובה. אליוקינה יצרה תוכנית משלה בשם "Pussy Riot: Riot Days", שעוסקת בחייה כפעילה רוסית ומופיעה בפסטיבלים שונים של אומנות שוליים. במהלך גמר מונדיאל 2018 ברוסיה, שלושה אנשים המזוהים עם הלהקה פלשו למגרש בעודם לבושים במדי משטרה, במחאה נגד מעצרים לא חוקיים. הפולשים היו פיוטר ורזילוב (בן הזוג של טולקוניקובה), ורוניקה ניקולשינה, שהייתה סטודנטית לכלכלה, העיתונאית אולגה קורצ'יובה ואולגה פאכטוסובה.
אידאולוגיה > זכויות להט"ב

חברי פוסי ריוט התבטאו בתמיכתם בזכויות להט"ב, ובראיון שנערך בשנת 2012 אישרו כי הלהקה כללה לפחות אחד מחברי הקהילה הגאה. טולוקוניקובה וסמוצביץ' השתתפו במצעד הגאווה במוסקבה בשנת 2011, שהתקיים על אף שהרשויות אסרו לקיימו, והן נעצרו לזמן קצר לאחר שהמצעד הופסק על ידי המשטרה.
בראיון בשנת 2018 דיברה טולוקוניקובה על החשיבות של זכויות טרנסג'נדרים ללהקה, והסבירה כי היא דוחה את הגישה המהותנית כלפי מגדר. היא אמרה, "אנחנו מאמינות שאת לא באמת צריכה נרתיק או דגדגן כדי להיות אישה, וקיומו לא בהכרח הופך אותך לכזאת... אנחנו תמיד אומרות שכל אחד יכול להיות חבר בפוסי ריוט, ואנחנו באמת מתכוונות לזה".
אידאולוגיה > פמיניזם

הלהקה נוסדה בחלקה בגלל כעס על מה שחברותיה ראו כמדיניות ממשלתית מפלה כלפי נשים. חברות הלהקה ציינו במיוחד חקיקה ש"מציבה הגבלות על הפלות חוקיות". בראיון שנערך בפברואר 2012 למגזין Vice, כינתה חברת פוסי ריוט "סרפימה" את השפעותיה הפמיניסטיות העיקריות, בהן סימון דה בובואר, אנדריאה דבורקין, אמלין פנקהרסט, שולמית פיירסטון, קייט מילט, רוזי בריידוטי וג'ודית באטלר.
חברות פוסי ריוט ראו את עצמן כאמניות פמיניסטיות, שהושפעו מתנועת ריוט גירל מקבוצות מוזיקליות כגון ביקיני קיל ו-"Cockney Rejects" ומז'אנר המוזיקה אוי!. התקשורת הרוסית נטתה להתעלם מהמשמעויות הפמיניסטיות של ההופעות של פוסי ריוט. לדברי אליאנה קאן לעיתון American Reader, הפמיניזם של פוסי ריוט התמקד בדיכוי שיוצרים משטרים סמכותניים, שמלווה באידיאליזציה של סקסיזם, מין וחיי משפחה פטריאכלים. חברי פוסי ריוט השתדלו להבהיר כי ערכי הפמיניזם המודרני עדיין לא מומשו ברוסיה והדגישו את ההקשר הספציפי של המאבק הפמיניסטי במדינה.
אידאולוגיה > חברה אזרחית

בראיון לעיתון The St. Petersburg Times, הסבירו חברות הלהקה את עמדותיהן הפוליטיות והצהירו כי נקודת מבטן מאוחדת על ידי ערכים הקשורים בפמיניזם, אנטי-סמכותניות והתנגדות למדיניותו של הנשיא ולדימיר פוטין, שחברות הלהקה רואות את שלטונו כהמשך של הפוליטיקה האגרסיבית והאימפריאליסטית של המשטר הסובייטי. הלהקה מתייחסת להופעות שאינן מאושרות על ידי השלטון כמימוש של עקרון פוליטי. לדברי חברות הלהקה, הרשויות מתעלמות מעצרות מאושרות ואינן רואות בהן איום. מסיבה זו, כל ההופעות של פוסי ריוט אינן חוקיות ומשתמשות במרחב ציבורי ככלי פוליטי. בראיון ל-BBC, במהלך החזרות יום לפני ההופעת בקתדרלת ישו המושיע, טענו חברות הלהקה שרק הופעות חיות לא חוקיות זכו לתשומת לב תקשורתית במדינה.
קריירה מוזיקלית

במשך שנות פעולתה הוציאה הלהקה שירים שונים, כאשר כל אחד מהם כלל ביקורת בנושא אחר. העיתון האינטרנטי The A.V. Club הגדיר את הלהקה כ"מצוינת". במאמר דעה לעיתון הניו יורק טיימס, כתב מייקל ידוב, מבקר המוזיקה של פיצ'פורק, כי לשפוט את הלהקה על בסיס כשרון אומנותי זה כמו לבקר את ההיפים בשנות ה-60 על כך שמועמדם לנשיאות, החזיר "פיגאסוס בן האלמוות|פיגאסוס בן האלמוות" (חזיר שהוצג כמועמד לנשיאות מטעם מפלגת הנוער הבינלאומית בשנת 1968 כחלק ממפגן מחאה תיאטרלי) לא היה מועמד בר קיימא.
פוסי ריוט לא הוציאו אלבומי אולפן שלמים. שיריהם זמינים להורדה בחינם במספר אתרי אינטרנט, תחת רשימת ההשמעה "Ubey seksista" (הרוג את הסקסיסט). הלהקה הייתה צפויה להופיע בישראל ב-16 במאי 2018. כחודש לפני המופע, ביטלה את המופע ללא הסבר בנוגע לסיבת הביטול. מקורב להפקה טוען שמדובר בהתנהלות חובבנית של מפיק רוסי, שלא עמד בהסכמים שחתם. ב-31 בינואר 2018 הכריזו פוסי ריוט על סיבוב ההופעות הראשון שלהם באמריקה הצפונית. שנה לאחר מכן, הקליפ My Sex של הלהקה היה מועמד בקטגוריית האנימציה הטובה ביותר בטקס פרסי הווידאו של ברלין. בשנת 2021, הקליפ של Panic Attack היה מועמד בקטגוריית הניסוי הטוב ביותר במהלך הטקס.
קריירה מוזיקלית > "להרוג את הסקסיסט"

ב-1 באוקטובר 2011 העבירו טולוקוניקובה וסמוצביץ' הרצאה בנושא "פמיניזם פאנק" כחברות בקבוצת אומנות הרחוב "וויינה". הן השמיעו הקלטה של השיר "Ubey seksista" והגדירו את מבצעי השיר כ"להקת פאנק רוסית חדשה בשם פוסי ריוט". השיר כלל דגימה מקיפה של הקלטת "I'm Not Fool" של להקת "Cockney Rejects" משנת 1979.
קריירה מוזיקלית > "שחררו את המרצפות"

הופעתן הפומבית הראשונה כחברות פוסי ריוט הייתה בנובמבר 2011, במהלכה בוצע השיר "Osvobodi Bruschatku" ("שחררו את המרצפות") בשטחי ההרכבת התחתית של מוסקבה. הן הופיעו על גבי במה מוגבהת וקרונות, וקרעו כריות מלאות נוצות, שהתפזרו על גבי רציף הרכבת. השיר המליץ לאזרחים הרוסים למחות על הבחירות הקרובות לפרלמנט על ידי יידוי אבני ריצוף במהלך עימותי הרחוב במחאות ברוסיה. ההקשר של האירוע היה הפגנות ופעולות מחאה שהתקיימו ברחבי המדינה בעקבות הבחירות הפרלמנטריות בשנת 2011, בהן ניצחה מפלגת השלטון רוסיה המאוחדת בהנהגתו של ולדימיר פוטין בהפרש ניכר. לטענת כלי תקשורת, פעילים פוליטיים ואנשי ציבור שונים, התוצאות שיקפו זיוף קולות מאסיבי. בבלוג הלהקה נכתב "ההצבעות שלך ישמשו כנייר טואלט על ידי הממשל הנשיאותי".
הסרטון הראשון מטעם הלהקה עלה ליוטיוב ב-6 בנובמבר. השיר השתמש שוב בדגימה מוזיקלית נרחבת, הפעם מתוך הקלטת "Police Oppression" (דיכוי משטרתי) של להקת "Angelic Upstarts" משנת 1978. סרטון ההופעה הפך במהירות לוויראלי ועורר עניין בעיתונות הרוסית.
מאוחר יותר באותו החודש הופיעה הלהקה שוב, עם מספר חברים שביצעו את "Kropotkin Vodka" ("וודקה קרופוטקין") על גג אולם תצוגה לרכבים באזור חנויות יוקרה ובחלונות של חנויות אופנה, בעוד חברת להקה נוספת הפעילה מטפה לכיבוי אש. שם השיר מתייחס לפילוסוף הרוסי פיוטר קרופוטקין, והשיר עסק באופן מטפורי ברצח "ממזרי קרמלין" על ידי הרעלה קטלנית.
קריירה מוזיקלית > "מוות לכלא, חופש להפגנות"

ב-14 בדצמבר 2011 הופיעו חברי הלהקה על גבי מוסך, ליד מרכז המעצר מספר אחד במוסקבה, שבו הוחזקו בין השאר פעילי אופוזיציה. הפעילים הפוליטיים אלכסיי נבלני ואיליה יאשין נעצרו שבוע קודם לכן במחאה המונית נגד תוצאות הבחירות לדומה. הלהקה הופיעה עם שירה "Smert tyurme, svobodu protestu" (מוות לכלא, חופש להפגנות") - משחק מילים על הסיסמה של צבא השחרור העממי של יוגוסלביה במהלך מלחמת העולם השנייה, "מוות לפשיזם, חופש לעם". הן זכו לתשואות מהאסירים שצפו מתוך הסורגים של חלונות תאיהם בכלא.
קריירה מוזיקלית > "פוטין השתפן"

ב-20 בינואר 2012, שמונה מחברי הלהקה הופיעו עם השיר "Putin Zassal" מעל בימת לובנויה מייסטו בכיכר האדומה. כותרת השיר תורגמה על ידי כלי התקשורת בשפה האנגלית כ"פוטין הרטיב במכנסיו", "פוטין התעלף" ו"פוטין מפחד". סוכנות הידיעות AP הגדירה את ההופעה כ"פורצת דרך". השיר קרא למרד עממי נגד ממשלת רוסיה ולכיבוש הכיכר האדומה. על פי חברת פוסי ריוט המזוהה בשם "שיבה", השיר נכתב בהשראת אירועי ה-24 בדצמבר 2011, במהלכם השתתפו כ-100,000 איש בעצרות נגד פוטין במרכז מוסקבה. היא אמרה לפייננשל טיימס, "ראינו איך חיילים מסתובבים במוסקבה, היו מסוקים בשמיים, הצבא הועמד בכוננות. המשטר פשוט הרטיב במכנסיים באותו יום. והסמל של המשטר הוא פוטין". במהלך ההופעה הציתה חברת הלהקה רימון עשן, מה שהוביל לכך שהמופיעים נעצרו לזמן קצר באשמה של עבירות מנהליות. השופט אשר דן באירוע מצא את שתי חברות הלהקה, גלקינה ושבלבה, "אשמות על פי סעיף 20.2 לחוק המנהלי" (הפרה של כללי עריכת עצרות) והטיל קנס של 500 רובל על כל אחת מהן.
קריירה מוזיקלית > "אם האלוהים, גרשי מכאן את פוטין"

ב-21 בפברואר 2012, כחלק מתנועת מחאה נגד בחירתו מחדש של ולדימיר פוטין, נכנסו 5 חברות הלהקה לקתדרלת ישו המושיע של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית במוסקבה. בעת כניסתן לא התקיים שירות מצד הכנסייה, ורק אנשים מעטים נכחו בקתדרלה. בעודן מסירות את בגדי החורף, הן לבשו בלקלאוות צבעוניות, עלו במדרגות המובילות אל המזבח, והחלו לקפוץ מסביבו ולהכות באוויר. לאחר פחות מדקה, הן לוו על ידי שומרים אל מחוץ לבניין. מאוחר יותר שולב סרטון ההופעה בצילומים שצולמו בכנסייה אחרת, שזוהה על ידי דובר הכנסייה הרוסית האורתודוקסית וסבולוד צ'פלין כקתדרלת האפיפניה ביאלוכובו, כדי ליצור וידאו קליפ לשיר, שכותרתו "תפילת הפאנק: אם האלוהים, גרשי מכאן את פוטין".
השיר, שתואר אותו כפאנק מוֹלֵבֵּן (תפילת תחינה), השאיל את מנגינת הפתיחה מ-"Bogoroditse Devo, Raduisya" (אווה מריה) של סרגיי רחמנינוב, מתוך יצירתו למקהלה "ליל שימורים". במילותיו קראו חברות הלהקה למרים, אם ישו להיפטר מראש ממשלת רוסיה ולדימיר פוטין, "להיות פמיניסטית", ולתמוך בהפגנותיהן. הן רמזו על קשרים הדוקים בין הכנסייה לבין ארגון הק.ג.ב ("חלוקים שחורים, אפטות זהב"), ביקרו את התרפסותם של רוסים רבים בפני הכנסייה ("בני הקהילה זוחלים משתחווים") ותקפו את האמונות המסורתיות של הכנסייה ביחס לנשים ("כדי שלא לפגוע בהוד קדושתו, על נשים ללדת ולאהוב"). הן השתמשו בכינוי הגס "Срань Господняa" ששימש לתרגום הביטוי האנגלי "holy shit" בסרטים הוליוודיים, ואשר ניתן לפרשו באופן מילולי כ"חרא של אלוהים". מאוחר יותר הן הסבירו את הביטוי באומרן, "זהו ביטוי אידיומטי, הקשור לטור הקודם בשיר, על המיזוג בין הפטריארכיה של מוסקבה והממשלה. 'חרא קדוש' הוא הערכתנו למצב במדינה". הן התייחסו לפטריארך הרוסי האורתודוקסי קיריל הראשון כ"סוקה" (כלבה) והאשימו אותו כי האמין בפוטין יותר מאשר באלוהים.
הגברת הקשרים בין הכנסייה והמדינה ברוסיה היוותה יעד לביקורת ומחאה. הפטריארך קיריל תמך בגלוי בבחירות המחודשות של פוטין בשנת 2012, וכינה את פוטין "נס מאלוהים", אשר "תיקן את דרכה העקומה של ההיסטוריה". לאחר הופעתן בקתדרלה הצהירו חברי פוסי ריוט שהכנסייה היא "נשק במערכת בחירות מלוכלכת" וכינו את פוטין "אדם רחוק ככל האפשר מהאמת של אלוהים". הופעתן הובילה להתייחסות בתקשורת העולמית ולמעצרן של שלוש חברות הלהקה נאדז'דה טולוקוניקובה, מריה אליוקינה ויקטרינה סמוצביץ'.
עם סיום התיק נגד שלוש החברות, באוגוסט 2012, הוציאה הלהקה שיר חדש בשם "Putin zazhigayet kostry" ("פוטין מדליק את המדורות"). השיר התייחס לנושאים הקשורים לתיק המשפטי, וכלל את השורה "7 שנות מאסר לא מספיקות, תן לנו 18!".
קריירה מוזיקלית > "אני לא יכול לנשום"

הלהקה הוציאה את השיר והווידאו קליפ הראשון שלה בשפה האנגלית בפברואר 2015. שם השיר, "I Can't Breathe" מתייחס למילים האחרונות שאמר אריק גארנר, כאשר שוטר ממשטרת ניו יורק החזיק אותו מוצמד על הקרקע בעודו נחנק. בסרטון, חברות הלהקה לובשות מדים של יחידת משטרה רוסית לפיזור הפגנות, והן נקברות לאיטן בעודן בחיים. לדברי חברות הלהקה אליוחינה וטולוקוניקובה, "שוטרים, חיילים, סוכנים, הופכים להיות בני ערובה ונקברים עם אלה שהם הורגים, באופן פיזי ומילולי". במהלך הסרטון, מוצגות סיגריות כתומות עם שם המותג "האביב הרוסי", שמתייחס לתומכי הפלישה הרוסית לאוקראינה וסיפוח חצי האי קרים. פוסי ריוט הייתה אחראית לקונספט והפקת הסרטון, בעוד שהלחנת השיר ומילותיו בוצעו על ידי שתי להקות רוסיות נוספות, ג'ק ווד וסקופרליין. השיר יוצר הקבלה בין האכזריות של המשטרה והדכאנות של המדינה ברוסיה ובארצות הברית.
קריירה מוזיקלית > "שחף"

ב-3 בפברואר 2016 הוציאה פוסי ריוט את הקליפ עבור השיר "Chaika", הרומז לממצאי הקרן למניעת שחיתות של הפעיל הפוליטי אלכסיי נבלני.
קריירה מוזיקלית > "להחזיר את אמריקה לגדולתה"

בתגובה למועמדותו לבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 של המועמד מהמפלגה הרפובליקנית דונלד טראמפ, הוציאה פוסי ריוט את השיר והסרטון "Make America Great Again", שמתייחס לסיסמת הבחירות של טראמפ באותו השם, ואשר בוים על ידי ג'ונאס אקרלונד באוקטובר 2016. הסרטון מתאר עולם דיסטופי בו טראמפ, בגילומה של טולוקוניקובה, הוא הנשיא. במהלכו, טראמפ אוכף ערכים שמרנים (התנגדות להפלות וזכויות להט"ב, מדיניות הגירה, החפצת נשים) באמצעות מכות, שיימינג וסימון קורבנות על ידי צריבת סימנים על גופם, בעוד אנשיו מענים את הקורבנות. טולוקוניקובה שרה את המילים "תן לאנשים אחרים להיכנס, תקשיב לנשים שלך, תפסיק להרוג ילדים שחורים, הפוך את אמריקה לנהדרת שוב".
קריירה מוזיקלית > "תפוחים רקובים"

במרץ 2018 הוציאה פוסי ריוט יחד עם "TV on the Radio" את הסינגל והסרטון "Bad Apples". השיר הוא הצהרה נגד שחיתות במערכת המשפט הפלילי.
קריירה מוזיקלית > "רעב"

בדצמבר 2019 הוציאה פוסי ריוט יחד עם ויק מנסה וג'ונגלפוסי את השיר "Hangerz". השיר נכתב בתגובה לחקיקה נגד הפלות באלבמה. כל ההכנסות מהשיר הועברו לארגון הורות מתוכננת המספק מגוון שרותי בריאות לנשים בו ניתן לקבל עזרה וליווי בתכנון משפחה, שימוש באמצעי מניעה, חינוך מיני, מחלות מין והפסקת הריון.
קריירה מוזיקלית > "האג'נדה שלי"

באוקטובר 2020, פוסי ריוט, יחד עם הרכב הדיסקו וילג' פיפל, הופיעו בהופעות אורח בסינגל הדוריאן אלקטרה "My Agenda". מילותיה של פוסי ריוט בשיר קוראות למרד כלפי החוק נגד תעמולה גאה אשר הועבר ברוסיה ביוני 2013 האוסר על הצגת תכנים הומוסקסואלים במדיה, בתקשורת וציבור ומתייחסות גם לחוקים דומים נגד הומוסקסואלים במדינה האפריקאית אוגנדה. השיר יצא באלבומה של הזמרת-יוצרת האמריקאית, דוריאן אלקטרה, תחת אותו השם, My Agenda באותה שנה.
מעצרן > מעצר על רקע חוליגניזם

ב-26 בפברואר 2012 נפתח תיק פלילי נגד חברות הלהקה שהשתתפו בהופעת קתדרלת ישו המושיע ב-21 בפברואר. ב-3 במרץ נעצרו מריה אליוחינה ונאדז'דה טולוקוניקובה על ידי השלטונות הרוסים והואשמו בחוליגניזם. הנשים הכחישו תחילה שהן חברות הלהקה ופתחו בשביתת רעב במחאה נגד שהותן בבתי הסוהר הרחק מילדיהן הקטנים. הנאשמות הוחזקו ללא ערבות. ב-16 במרץ נעצרה חברה נוספת, יקטרינה סמוצביץ', שנחקרה קודם לכן כעדה בתיק.
הסנגור ניקולאי פולוזוב הצהיר כי גם טולוקוניקובה וגם סמוצביץ' היו חברות בקבוצת אמנות הרחוב "וויינה", ושתיהן ערכו בעבר הפגנות מול בבניין בית המשפט בטגנסקי, שם יישפטו. הוא טען כי שני הניסיונות הקודמים של הנשים לשיבוש הליכים באירועים ישנו את דעתו של השופט הדן בנושא המעצר, וימנעו הכרעה הוגנת באומרו, "אני מאמין שהשופט בהחלט יזכור את הלקוחות שלי, ויוכל בקלות להתעלל בהן, ולכן לא יוכל לקבל החלטה אובייקטיבית". שלוש החברות העצורות הוכרזו כ-"אסירות פוליטיים" על ידי איגוד הסולידריות עם אסירים פוליטיים (SPP). ב-25 במרץ כינה אותם ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל שבויי מצפון בשל "חומרת תגובת השלטונות הרוסים".
בנאום שנערך בפגישת הליטורגיה הקדושה בכנסיית הנחת הגלימה במוסקבה ב-21 במרץ, גינה הפטריארך קיריל את פעולותיה של להקת פוסי ריוט כחילול הקודש ואמר כי "השטן צחק על כולנו... אין לנו עתיד אם נאפשר לעג לעיני מקדשים גדולים, ואם יש הרואים בלעג כזה מעין גבורה, ביטוי למחאה פוליטית, פעולה מקובלת או בדיחה לא מזיקה". עצומה הקוראת לחנינה עבור הנשים נחתמה על ידי כ-5,000 חברות הדיוט. הפטריארך הוסיף כי "ליבו נשבר ממרירות" כששמע שמספר נוצרים אורתודוקסים ביקשו עבור רחמים וחנינה לנשים בנושא מעצרן.
כתב אישום רשמי נגד חברות הלהקה הוצג ב-4 ביוני, אשר היה כ-2,800 עמודים. בסוף יוני 2012, אי שקט בנוגע למעצר השלישייה מבלי לקבוע מועד משפט ודאגה ממה שנחשב ליחס מוגזם ושרירותי, הוביל לכתיבת מכתב פתוח אשר נחתם על ידי אנשי אופוזיציה מובילים, כמו גם הבמאי פיודור בונדרצ'וק, תומך פוטין, והשחקנים צ'ולפן חמטובה ויבגני מירונוב, שניהם הופיעו בסרטוני קמפיין התומכים בבחירתו מחדש של פוטין. הזמרת אלה פוגצ'ובה הגישה ערעור בשם הנשים, וקבעה כי יש להורות עליהן לבצע עבודות שירות ולא להיכלא. משקיפים זרים תיארו את המשפט כ-"משפט ראווה". ב-4 ביולי הודיעו לנאשמות כי יצטרכו לסיים את הכנת הגנתן עד 9 ביולי. ב-21 ביולי האריך בית המשפט את מעצרם לפני קיום משפטן בשישה חודשים נוספים.
מעצרן > ערעור בית המשפט במוסקבה

ב-1 באוקטובר 2012 נדחה דיון בערעור גזן הדין בבית המשפט העירוני במוסקבה לאחר שסמוצביץ' הודיעה להרכב של שלושה שופטים כי ברצונה לסיים את ייצוג הסנגורים שלה בטענה כי "עמדתה בתיק הפלילי אינה עולה בקנה אחד עם עמדתם". בראיון לשידור יום הולדתו ה-60 ב-7 באוקטובר, זמן קצר לפני שמיעת הערעור, הצהיר פוטין כי חברות פוסי ריוט "ערערו את היסודות המוסריים של המדינה" וכי הן "קיבלו את מה שביקשו". בתגובה, האשימה עורכת הדין של פוסי ריוט ויולטה וולקובה את פוטין שהפעיל לחץ על בית המשפט. ב-10 באוקטובר, עורכת דינה החדשה של סמוצביץ', אירינה חרונובה, טענה כי מרשתה לא ביצעה למעשה את מעשי החוליגניזם בכנסייה מאחר שנמנע ממנה הגישה על ידי ביטחון הכנסייה. בית המשפט קיבל טענה זו, ושחרר את סמוצביץ' על תנאי של שנתיים. עם זאת, השופטים דחו את ערעוריהם של טולוקוניקובה ואליוחינה, תוך שמירה על הרשעותיהן וגזר דינן.
העיתונאית הרוסית-אמריקאית ג'וליה איופה, בכתיבתה עבור השבועון ניו ריפבליק, הגיבה כי בטענה שסמוצביץ' חף מפשע מכיוון שלא השתתפה, הגנתה של חרונובה מרמזת כי טולוקוניקובה ואליוקינה למעשה ביצעו פשע, וניתקו את "הדרך האחת לגאולה שהייתה למעשה ללהקה, התעלמות מהליכי בית המשפט ושלילת הלגיטימיות שלה". חלק מהפרשנים ראו בשחרורו הבלתי צפוי של סמוצביץ' טקטיקת הפרדה ושלטון מצד השלטונות. מאוחר יותר התגלו פרטים על "תרנגולת אם" לכאורה, אסירה שמרגלת אחר אסירים ומארגנת להם מניפולציות לשתף פעולה עם הרשויות בתמורה לזכויות ולשחרור על תנאי מוקדם. רמאית מורשעת בשם אירינה אורלובה הוצבה באותו תא עם סמוצביץ', שם ככל הנראה זכתה באמונה ושכנעה אותה להחליף עורכת דין. כל הסכם לכאורה עם הרשויות היה מחייב את סמוצביץ' לגנות בפומבי את עורכי דינה לשעבר.
מעצרן > שירות המאסר

דיווחים ראשוניים העלו כי הנשים ירצו את עונשן באחד משלושה מחוזות. ההחלטה על מושבת תיקון נשים ביטחונית כללית (סוג הכלא הנפוץ ביותר ברוסיה) ברפובליקה של מורדוביה, כ-400 קילומטרים ממוסקבה, אושרה מאוחר יותר על ידי בעלה של טולוקוניקובה. הנשים ביקשו מהרשויות לאפשר להן לרצות את עונשם במתקן מעצר לפני משפט במוסקבה. בקשתן נדחתה, וטולוקוניקובה ואליוקינה נשלחו למושבות עונשין במורדוביה ובמחוז פרם, בהתאמה.
טולוקוניקובה נכלאה במושבת העונשין, IK-14, ואילו אליוחינה נשלחה למושבת IK-32. האחרונה היא מושבה של עבריינים ראשונים, בה ישנו בית חרושת לתפירה, ותוכנית מקצועית ניסיונית להכשרת אסירות להפיכת לאנימטורים מצוירים דיגיטליים. התנאים בשטחה תוארו כנוחים יחסית, ואף אסירים או מפקחי זכויות אדם לא הגישו תלונות על תנאיו. עם זאת, למושבת IK-14 ישנה תדמית קשה יותר.
בנובמבר 2012 ביקשה אליוחינה להיכלא מרצון בבידוד, בהתייחסה ל-"יחסים מתוחים" עם חברותיה לתא. טולוקוניקובה הצהירה כי חוותה גם כן חיכוכים עם אסירות שראו אותה "במקרה הטוב בזלזול ובמקרה הגרוע ביותר בעוינות", על פי דיווח של אלכסיי ברנובסקי, רכז מרכז זכויות האדם "פסק דין רוסי". ב-23 בספטמבר 2013 הכריזה על שביתת רעב במחאה על הפרות זכויות אדם במושבתה והעבירה מכתב עדות על עבודות כפייה של אסירים בתנאי גולאג אשר פורסם בעיתון הבריטי הגרדיאן. ב-27 בספטמבר אושפזה במחלקה הרפואית לאחר שלא אכלה במשך חמישה ימים.