צ'אק ייגר
קריירה > טייס ניסוי > טיסות ניסוי ושבירת מחסום הקול

ייגר חזר לארצות הברית בתחילת פברואר 1945. בגלל שהופל במהלך המלחמה ניתנה לו האפשרות לבחור היכן יוצב. הואיל ואשתו הטרייה הייתה בהיריון הוא בחר להתייצב בבסיס חיל האוויר רייט פטרסון בדייטון, אוהיו, שהיה הבסיס הקרוב להמלין. ייגר התייצב שם ביולי כעוזר קצין תחזוקה באגף הניסוי, משום הרקע התחזוקתי ומספר שעות הטיסה הגבוה יחסית שצבר (כ-1,000 במספר). בסתיו, בין תיקון מטוסים להטסתם, החל ייגר להשתתף במפגנים אוויריים שהיו פופולריים באותה תקופה. כוכב המפגנים היה השוטינג סטאר, מטוס-הקרב הסילוני הראשון של ארצות הברית. המטוס היה בעל מנוע חלש שהיה נשרף לאחר 3–4 שעות טיסה והיה צורך להחליפו בתכיפות. אז היה נשלח ייגר לתקן את המטוס ולהטיסו חזרה לבסיס. סדר יום זה הביא את ייגר לתשומת לבו של ראש אגף הניסוי, אלברט בויד, והיה אחד הגורמים העיקריים לבחירה בו להטיס את מטוס הניסוי בל X-1. בינואר 1946 לפני כן, הוא נאלץ ללמוד במכללת פיקוד ומטה של חיל האוויר (אנ'), שכן השכלתו האקדמית לא איפשרה לו להתקדם הלאה בתחום טיסות הניסוי.
בשנת 1944 התעניין חיל האוויר במטוס שיהיה מסוגל לעבור את מחסום הקול. ב-16 בדצמבר 1945, חתמו חיל האוויר והוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (NACA) על חוזה עם חברת בל איירקראפט לבניית 3 מטוסי XS-1 (בהמשך שונה השם ל-X-1). ה-X-1 הונע על ידי מנוע רקטי בעל ארבעה תאים רקטיים, שפעלו על בסיס דלק נוזלי וניתן היה להדליק כל אחד מהם בנפרד. המטוס לא המריא מהקרקע, אלא נישא על ידי מפציץ B-29 סופרפורטרס והוטל כמו פצצה בגובה 7.5 ק"מ. טייס הניסוי הראשון שהטיס את המטוס היה ג'אק וולמאנס ב-19 בינואר 1946. אולם לאחר מותו של וולמאנס בהתרסקות מטוס הוחלף על ידי טייס הניסוי האזרחי צ'אלמרס גודלין. ב-11 באוקטובר הטיס גודלין לראשונה את המטוס. אבל עם גודלין התקדם הפרויקט באיטיות, כי הוא דרש תוספת תשלום גבוהה עבור הסיכון. הזדחלות הפרויקט הייתה הסיבה שחיל האוויר לקח לידיו את הפרויקט ומינה את ייגר לטייס הניסוי המיועד ב-24 ביוני 1947.
בראשית יולי 1947 סופח באופן זמני לבסיס חיל האוויר מיורוק בקליפורניה (כיום בסיס חיל האוויר אדוארדס) וטס 3 טיסות דאייה ב-X-1. הטיסה הממונעת הראשונה נקבעה ל-29 באוגוסט; מאחר שהמהירות הגבוהה ביותר אליה הגיע גודלין הייתה 0.80 מאך הוחלט שייגר ינסה להגיע ל-0.85 מאך. עד 12 בספטמבר הוא טס 5 טיסות. ב-5 באוקטובר, בטיסה הממונעת השישית, חווה ייגר חִיתְחוּת כתוצאה מגלי הלם, דבר שהוביל לשינוי הפרוטוקולים של תוכניות הטיסה.
ב-12 באוקטובר, יומיים לפני הטיסה הממונעת התשיעית, שבר ייגר את צלעותיו כשנפל מסוס. תפקודו לא נפגע, ויומיים לאחר מכן, ב-14 באוקטובר, שבר ייגר את מחסום הקול. מדידות מכשירים גילו כי לא רק ששבר את מחסום הקול, אלא אף עבר אותו בשבע מאיות המאך (1.07). כך נהיה ייגר באופן רשמי לאדם המהיר ביותר בהיסטוריה. לאחר שאזל הדלק נחת על קרקעית האגם היבש רוג'רס.
בסיום הטיסה הוטלה צנזורה על הטיסה וכל האירוע נחשב למסווג ביותר כדי לתת למטוסים העל קוליים שהיו בפיתוח יתרון על פני מקביליהם הרוסיים. האיסור עמד בתוקפו למשך שמונה חודשים עד 10 ביוני 1948, אז נחשף לציבור. לאחר שהותר פרסום הטיסה, קיבל ייגר את הגביעים מקאי וקולייר מידי הנשיא הארי טרומן על טיסתו ההיסטורית. בסך הכל טס ייגר 33 פעמים במטוס, בו הגיע למהירות שיא של 1.45 מאך עד קיץ 1950. לאחר מכן הועבר ה-X-1 לתצוגה במוזיאון האוויר והחלל הלאומי של הסמית'סוניאן.
בשנת 1952 נאלץ לחזור למכללת פיקוד ומטה של חיל האוויר ממנה פרש ב-1946.
ב-1953 הביעה עניין טייסת הפעלולים ג'קלין קוקרן בשבירת מחסום הקול. לשם כך פנתה לייגר, חבר קרוב והאדם הראשון לעשות זאת. ב-18 במאי שברה קוקרן את מחסום הקול מעל האגם היבש רוג'רס והייתה לאישה הראשונה לשבור את מחסום הקול בעזרתו והדרכתו של ייגר וכשהוא טס לצידה בטיסת מרדף. קוקרן הגיעה למהירות ממוצעת של כמעט 1,050 קמ"ש עם הסייבר שלה. השניים זכו בגביע הרמון הנשיאותי בעקבות הביצוע המשותף ב-17 בנובמבר 1954 (אם כי ייגר עוד נבחר על טיסתו הקשה ב-X-1A, ראו לעיל).
ב-20 בנובמבר 1953 שבר טייס הניסוי של צי ארצות הברית, סקוט קרוספילד את מחסום המאך 2 עם המטוס הרקטי שלו, ה-D-558-II סקיירוקט (טיל שמיים) ובכך הפך לאדם המהיר ביותר. בשל היריבות הפנימית בין חיל האוויר לצי היה שותף ייגר לצוות שבחן והטיס את ה-X-1A כשחזר לאדוארדס בדצמבר. ה-X-1A היה דגם משופר של X-1 הישן והיה מסוגל לעבור את מאך 2 בטיסה אופקית. ב-12 בדצמבר, ביום השנה ה-50 לטיסת האחים רייט וביום בו היה אמור לקבל קרוספילד את התואר "האדם החי המהיר ביותר" קבע ייגר מחדש שיא טיסה במהירות 2.44 מאך. אבל הטיסה לא הלכה כמתוכנן: מעט לאחר שהגיע ל-2.44 איבד ייגר שליטה על המטוס בגלל צימוד אינרציאלי. התופעה לא הייתה מוכרת דיה וייגר התקשה לשלוט בה כשהמטוס החל להסתחרר ולהסתעף בשלושה צירים. בסוף הצליח ייגר להשתחרר מהסחרור ונחת ללא תקלות נוספות. עקב הטיסה הקשה והשיא החדש שקבע עוטר ייגר במדליית השירות המצוין וגביע הרמון.
ב-21 בספטמבר ערק הטייס הצפון קוריאני נו קום-סוק עם המטוס החדיש, מיג-15, לדרום קוריאה במסגרת מלחמת קוריאה. בפברואר 1954 טסו ייגר ובויד לבסיס חיל האוויר קדינה באוקינאווה כדי לבחון את המיג-15. בטיסות הניסוי של המיג הסיק ייגר מסקנות קריטיות לגבי יכולותיו ותרם רבות להתמודדותם של טייסי ה-F86 סייבר מול המיגים בשמי קוריאה.