stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שון אוונס
הערות שוליים

1 2  Luaine Lee (25 ביוני 2012). "Shaun Evans puts his own ideas in 'Endeavour'". The Deseret News. McClatchy-Tribune News Service. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Acting success for former pupils". St. Edwards College Alumni News. 6 בספטמבר 2011. אורכב מ-המקור ב-3 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Davis, Laura (21 ביולי 2007). "A truly sparkling career". Liverpool Daily Post. אורכב מ-המקור ב-7 בינואר 2009. נבדק ב-14 במאי 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Benedict, David (15 במאי 2007). "Shaun Evans is 'Gone'". Variety. אורכב מ-המקור ב-28 ביוני 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Shaun Evans joins the cast of Silk". Cultbox.co.uk. 18 באפריל 2012. נבדק ב-7 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Seale, Jack (19 במרץ 2012). "Rupert Penry-Jones and Shaun Evans for ITV1's The Last Weekend". Radio Times. נבדק ב-7 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Iain Hollingshead, ‏Inspector Morse is an enigma - let's keep him that way, The Telegraph, 5 August 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4617738  BnF: cb155834664 (data)  GND: 139448799  ISNI: 0000 0001 2096 5473  LCCN: n2008036464  MusicBrainz: ffcfcfca-a92d-468e-8486-00ee129fb95f  NKC: xx0059598  NTA: 303423285  SUDOC: 145551342  VIAF: 86515673   WorldCat (עם VIAF): 86515673
שמואל קרויס

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  18 בפברואר 1866 אוק, הונגריה 
 פטירה:  4 ביוני 1948 (בגיל 82) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  תלמוד
 מקום מגורים:  אוסטרו-הונגריה, גרמניה
 צאצאים:  Steffie Lerch, Stephen Krauss 
 הערות:  חבר ועד הלשון העברית
 תרומות עיקריות
 חקר ההיסטוריה והריאליה התלמודית
 
הרב שמואל קרויס (קראוס; Samuel Krauss;‏ 18 בפברואר 1866, אוק, הונגריה – 4 ביוני 1948, קיימברידג', אנגליה) היה היסטוריון וחוקר תלמוד, איש חכמת ישראל, פרופסור בבית המדרש לרבנים בבודפשט בשנים 1894–1906 ובבית המדרש לרבנים בווינה בשנים 1906–1938.
קורות חיים

שמואל (שמשון ליב) קרויס נולד בכפר אוק (Ukk) שבמחוז זאלה (Zala) בהונגריה, בג' באדר ה'תרכ"ו (18 בפברואר 1866). אביו מאיר (מאקס) היה תחילה סוחר בעיירות שונות, ואחר כך נעשה שוחט, מלמד ושליח ציבור בעיירה באנק (Bánk) שבמחוז וספרם (Veszprém), ולבסוף נעשה מורה בבית הספר של הכפר אוק, שבו נולד שמואל. אמו, פרומט (פאני) בת מרדכי כהן, התייחסה למשפחת יואכים פופר, שבימי הקיסרית מריה תרזה היה ראש יהודי ביהם וזכה לתואר "אציל".
בשנת 1877, בגיל 11, לאחר שכבר התייתם מאביו, נשלח שמואל על ידי אמו ללמוד בישיבה של אגודת "לא אלמן ישראל" בעיר יאנושהזה (Jánosháza). שנתיים אחר כך עבר לישיבתו של הרב ד"ר שלמה ברויאר בעיר פאפא (Pápa).
בשנת 1882 עבר קרויס לבודפשט. תחילה למד שם שנתיים בגימנסיה, ואחר כך למד בבית המדרש לרבנים בעיר, ובמקביל באוניברסיטת בודפשט. בשנת 1889 עבר להשתלם בבית המדרש הגבוה לחכמת ישראל ובאוניברסיטת ברלין. אחר כך למד גם במחלקה התאולוגית באוניברסיטה של העיר גיסן, בה קבל בשנת 1893 את תואר דוקטור לפילוסופיה על עבודתו: "Zur griechischen und lateinischen Lexicographie aus jüdischen Quellen" ("למילונאות היוונית והלטינית מתוך מקורות יהודיים"). עבודתו זו פורסמה בכתב העת Byzantinische Zeitschrift בשנת 1893. באותה שנה הוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים בבודפשט.
מורי בית מדרש זה, שקרויס הושפע מהם רבות, היו:
בנימין זאב (וילהלם) בכר – מחבר ה"אגדה של התנאים" וה"אגדה של האמוראים".
דוד קויפמן.
משה אריה בלוך – מחבר "שערי תורת התקנות".
פרופ' יצחק (איגנץ) גולדציהר.
בשנת 1894 נתמנה למורה לתנ"ך ולדקדוק הלשון העברית בבית המדרש לרבנים בבודפשט.
בשנת 1895 נישא בבודפשט לאירנה טדסקו.
בשנת 1906 נקרא לווינה לשמש פרופסור בבית המדרש לרבנים בווינה, ובעקבות פטירת ראש בית המדרש, פרופ' אדולף שוורץ, נתמנה לתפקיד זה במקומו. בראשית שנת ה'תרצ"ז (1936) נתמנה לרקטור המוסד.
ארבע פעמים הוזמן קרויס לשמש בתפקידים שונים, אך הדבר לא יצא לפועל:
בתחילת שנת ה'תרפ"ג – הוזמן על ידי אליעזר בן-יהודה לשמש כראש קתדרה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1917 – למלא את מקומו של שניאור זלמן שכטר, לאחר פטירתו, ב"בית המדרש לרבנים באמריקה" בניו יורק.
למלא את מקומו של בראן, לאחר פטירתו, בברסלאו.
למלא את מקומו של בלוי, לאחר התפטרותו, בבודפשט.
בשנת 1920 יסד קרויס את "האגודה להיסטוריה ולספרות העברית", ונתמנה לנשיאהּ.
כאות הוקרה על חקירותיו בתולדות ביזנטיון קיבל מממשלת יוון תואר מפקד של אות הכבוד פינכס.
קרויס הִרבה לנסוע. בנסיעותיו עבר ברוב ארצות אירופה וארצות הים התיכון, שבהן למד הרבה מן העתיקות, מן הנופים ומן המנהגים המקומיים. ברבים מביקוריו נתן הרצאות. בארץ ישראל ביקר פעמיים: בפעם הראשונה בשנת 1905, לפני שהתחיל לכתוב את "קדמוניות התלמוד", כדי לעמוד בעצמו על התרבות החומרית של ארץ ישראל. ובפעם השנייה בשנת 1933, כשבא כמרצה אורח לאוניברסיטה העברית בירושלים.
מחקריו של קרויס הקיפו את כל תחומי יהדות העת העתיקה. בשנת 1910 הפך לחלוץ חקר הריאליה התלמודית, עם פרסום ספרו "Talmudische Archäologie", אשר מאוחר יותר עובד על ידו מחדש לספר עברי בשם "קדמוניות התלמוד". בשנת 1922 פרסם מחקר על בתי הכנסת העתיקים בשם "Synogogale Altertümer", שגם כיום נחשב לחומר קריאה חיוני על הנושא.
בשנת 1935 פרסם מחקר מפורט של שמות עמי התנ"ך שהפכו אחר כך למדינות מודרניות.
קרויס הגיע לאנגליה כפליט, ואת שנותיו האחרונות בילה בקיימברידג'.
על שמו רחוב בשכונת רמת אביב בתל אביב.
מחיבוריו

תוספות הערוך ל"ערוך השלם" של חנוך קאהוט.
ספר-ישעיה, מפורש על ידי שמואל קרויס (תורה, נביאים וכתובים עם פירוש מדעי, הוצאת א. כהנא, ז'יטומיר תרס"ה).
מלות שאולות מיוונית ורומית בתלמוד, במדרש ובתרגום, ב' כרכים, ברלין 1898–1999.
חיי ישו על פי מקורות ישראלים, ברלין 1902.
אנטונינוס ורבי, וינה 1910.
יוונים ורומאים על פי המקורות התלמודיים, וינה-לייפציג 1914.
מחקרים לתולדות היהודים תחת השלטון הביזנטי, וינה 1914.
ארבעת אלפי שנה של ארץ ישראל היהודית, פרנקפורט דמיין, 1922.
גזירת וינה משנת 1412, וינה, 1922.
תולדות חברת הצדקה לעניים הישראלית בווינה, כנ"ל.
תולדות הרופאים היהודיים מימי הבינים הקדומים ועד ימי הזיכיון, וינה 1930.
יואכים האציל לבית פופר.
הארכאולוגיה התלמודית בשלשה כרכים, לייפציג 1910–1912.
במקור התכוון הסופר להוציאו לאור בחמישה כרכים. עיבוד של ספר זה יצא על ידו בעברית בשם קדמוניות התלמוד בארבעה חלקים: כרך ראשון, חלק ראשון, אודסה תרע"ד (הוצאת מוריה). הדפסה שנייה: ברלין-וינה תרפ"ד (הוצאת בנימין הרץ); כרך ראשון, חלק שני, ברלין-וינה תרפ"ד (הוצאת בנימין הרץ); כרך שני, חלק ראשון, תל אביב תרפ"ט (הוצאת דביר); וכרך שני, חלק שני, תל אביב תש"ה (הוצאת דביר).
קדמוניות של בתי הכנסת, ברלין–וינה 1922. (קדמה לו חוברת "החורבות של בתי הכנסיות בגליל" – הרצאה ב"חברה לחקירת ארץ ישראל שבגליל" בברלין מיום 16 בדצמבר 1911).
"משנה, מסכת סנהדרין ומכות מתורגמות לגרמנית עם פירוש", גיסן 1933, (בתוך: המשנה בתרגום גרמני מיסודם של בר והולצמן).
פרס ורומי בתלמוד ובמדרשים, ירושלים: מוסד הרב קוק, תש"ח.
קורות בתי התפילה בישראל, עם תולדותיו (של קרויס) ורשימת מאמריו מאת א. ר. מלאכי, ניו יורק: הוצאת עוגן על יד ההסתדרות העברית באמריקה, דפוס האחים שולזינגר, תשט"ו.
בשלוש האנציקלופדיות היהודיות – באנגלית, ברוסית ובגרמנית – כתב קרויס כמה עשרות מאמרים היסטוריים הנוגעים לתקופת בית שני ולתקופת התלמוד.
הוא השתתף בעריכת האנציקלופדיה היהודית (Jewish Encyclopedia), כשהוא חותם את שמו .S. Kr.
פרסם מאמרי מדע וביקורת ב-Literarisches Zentralblatt für Deutschland, ב-Orientalistische Literaturzeitung, ב"השילוח", ב"הצופה לחכמת ישראל", ב"העולם", ב"תרביץ", ב"לשוננו" ועוד.
קרויס גם כתב מאמרים היסטוריים רבים, בהם:
הנציבים הרומאים בארץ ישראל משנת 135 עד 640. (בצרפתית)
חבר עיר פרק מסדריה של הקהילה הישראלית העתיקה. (בגרמנית)
הקיסר אדריאנוס - הראשון לחוקרי ארץ ישראל, השילוח, כרך ל"ט, עמ' 421–432, 526–540.
עשרה הרוגי מלכות, השילוח, כרך מ״ד, עמ' 10–22, 106–117, 211–233.
ישוב ארץ ישראל על ידי החסידים הפולניים והחוגים הוינאים משנת 1700. (בגרמנית)
קטעים ארמיים של תולדות ישו, REJ LXII,‏ 28–31. צרפתית
ישו ושמו בספרות היהודית המאוחרת, השילוח, כרך מ"ה, עמ' 119–130.
ספר היובל לכבודו

ספר היובל לפרופסור שמואל קרויס, למלאות לו שבעים שנה, ירושלים, תרצ"ז, באתר היברובוקס
Eli Strauss: Bibliographie der Schriften Prof. Dr. Samuel Krauss'. 1887–1937. Herausgegeben vom Festkomitee zur Feier seines siebzigsten Geburtstages. Festkomitee, Wien 1937 (56 Seiten)
שמואל ראדו

| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1857 באצ'קי פטרובאץ, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  18 ביולי 1919 (בגיל 62) בודפשט, הרפובליקה הסובייטית ההונגרית 
 שם לידה:  Róthfeld Salamon 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מעסיק:  ניוגט 
 בן או בת זוג:  קורנליה הירש (1890–1915) 
 
שמואל ראדו, (במקור שלמה רוטפלד בהונגרית: Radó Sámuel; באצ'קי פטרובאץ, 7 בפברואר 1857 – בודפשט, 18 ביולי 1919) היה סופר, עיתונאי יהודי-הונגרי. אשתו הייתה קורנליה הירש, בתו של ליפוט הירש, מנכ"ל חברת דפוס ומו"ל.
ביוגרפיה

שלמה רוטפלד (לימים כאמור שמואל ראדו) נולד במשפחה יהודית כבנם של דוד רוטפלד ושל מימי שטרן. הוא למד משפטים באוניברסיטת וינה ומאחר שבחר קריירה של שופט עבד זמן מה כרשם בבית המשפט הלאומי בווינה. מאוחר יותר הפך לעיתונאי, בילה כמה שנים בפריז ובברלין. הוא חזר הביתה לממלכת הונגריה כחלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית ככתב עבור עיתונים בחו"ל. משנת 1891 היה הכתב של העיתונים הווינאים, במיוחד של ה-Neues Wiener Tagblatt, ואחד הבעלים והעורך הראשי של Neues Politisches Volksblatt, שהופיע בבודפשט עד 5 ביוני 1894. באותה תקופה הפך לעורך הראשי של הפסטר לויד ולנציג בהונגריה של ה-Politische Correspondenz הווינאי. הוא גם דיווח לסוכניות הידיעות הבאס (Havas) הצרפתית ולסוכנות הידיעות הבריטית רויטרס. ב-11 במאי 1890 נשא לאישה את קורנליה (נלי) הירש בבודפשט.
בשנת 1898 הופקד ראדו על ניהול משרד סוכנות הידיעות ההונגרית (MTI). למעשה, סוכנות הידיעות ניתנה לו בזיכיון כדי להימנע מפשיטת רגל קרובה שלה.  שמואל ראדו ניהל את הסוכנות במשך עשרים שנה וזכה להישגים גדולים בתחום הארגון מחדש של שירות החדשות כעורך ראשי.
הוא כתב כמה וכמה מאמרים שעסקו בפוליטיקה היומיומית. מחזהו "Affaire Thorn-Tilot" הועלה בווינה (1882). הרבה יותר מאוחר הוא כתב דרמה בשם עיתונאים (בודפשט, 1914). "שמואל ראדו מבין את כל האמיתות המנוגדות לכל האמיתות, אבל הוא אינו הדון קיחוטה של אף אחת מהן." - כתב עליו ועל יצירתו בן דורו, מיקשה פנייה. מותו נגרם כתוצאה ממחלת לב וטרשת עורקים. שמואל ראדו הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
כתביו

Tisza, Seine Party, Seine Gegner (מינכן, 1888)
ניגוד האינטרסים . כתב פבריציוס (בודפשט, 1898)
Die ungarische Verfassung geschichtlich dargestellt. Mit einem Anhang: Die wichtigsten Verfassungs-Gesetze (Berlin, 1898; Budapest)
Das Deutschtum in Ungarn (Berlin, 1903;
ספר קריאה פוליטי (בודפשט, 1907)
בית הספר לעיתונאים (בודפשט, 1909)
פוליטיקה עממית (בודפשט, 1910)
סיסמאות וביטויים פוליטיים (בודפשט, 1912)
ג'ון בול וושותפיו (בודפשט, 1916)
לקריאה נוספת

Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái XI. (Popeszku–Rybay). Budapest: Hornyánszky. 1906. (יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי, שמואל ראדו
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1969)
הערות שוליים

↑  Halálesete bejegyezve a Bp. IV. ker. (belváros) állami halotti akv. 67/1919. folyószáma alatt.
↑  "Névpont.hu".
↑  Budapesti neológ. izr. hitközség házassági anyakönyve, 193/1890. folyószám.
↑  130 éves az MTI - de milyen a székháza? (Fővárosi blog, 2011-03-05).
↑  Andreides Gábor: Az államosítás és a Magyar Távirati Iroda működése a Tanácsköztársaság alatt (Médiakutató, 2009 tél).
↑  Fenyő Miksa (1914). "Újságírók. Radó Sámuel drámája". Nyugat (4. szám).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007375700805171  PLWABN: 9810591447905606  GND: 1025069730  ISNI: 0000 0001 1055 4750  NSK: 000640769  NTA: 15204485X  RERO: 02-A024570855  SUDOC: 104446145  VcBA: 495/121321  VIAF: 37290833   WorldCat (עם VIAF): 37290833
ריבוי משימות

ערך זה עוסק בריבוי משימות במחשב. אם התכוונתם לריבוי משימות אנושי, ראו .
ריבוי משימות (באנגלית: Multitasking) הוא היכולת של מחשב לבצע מספר משימות במקביל. כאשר למחשב יש מעבד יחיד, רק משימה אחת יכולה לרוץ עליו בכל פרק זמן נתון, אולם אפשר לקבל הדמיה של הרצת מספר משימות במקביל על ידי מעבר מהיר בין משימות שונות. המעבר הזה נקרא גם שיתוף זמן (time sharing).
המעבר בין הרצת משימות שונות נקרא החלפת הקשר, מכיוון שבו עוברים מהסביבה (ההקשר) של משימה אחת לזו של משימה אחרת. למשימות קוראים (במערכות שונות) תהליכים, תהליכונים, או משימות.
מוסדר

ריבוי משימות מוסדר (Preemptive Multitasking) הוא המימוש המקובל לריבוי משימות במערכות הפעלה. סדרן מרכזי (בדרך כלל חלק ממערכת ההפעלה) אחראי להקצות את המעבדים לתהליכים. הסדרן יכול להפריע (preempt) לתהליך אם עבר זמנו.
שיתופי

ריבוי משימות שיתופי (Cooperative Multitasking) הוא ריבוי משימות שממומש על ידי התהליכים עצמם ללא כפייה של מערכת ההפעלה או סדרן מרכזי אחר. כאשר תהליך סיים לעבוד עם המעבד הוא קורא לפעולת yield (מאנגלית: ויתור) שמעבירה את הביצוע לתהליך הבא.
המימוש הזה פשוט יותר אולם תהליך סורר אחד יכול לתקוע את כל המערכת. מימוש זה של ריבוי משימות היה בשימוש ב-Microsoft Windows 3.x וב-MacOS, לדוגמה.
חלוקת המשאבים

רכיב התוכנה שאחראי על חלוקת הזמן נקרא סדרן תוכניות. חלוקת הזמן לא בהכרח שווה ויכולה להתבסס על היוריסטיקות שונות. היוריסטיקה אפשרית היא לתת העדפה (יותר זמן עיבוד) לתהליכים גדולים יותר, לדוגמה.
בעת חלוקת המשאבים יש סכנת הרעבה של תהליכים, כלומר מצב שבו תהליך בעל עדיפות נמוכה לא יקבל את זמן העיבוד או הגישה למשאב הנצרך לו גם לאחר זמן. לשם כך ניתן להשתמש במנגנון "הזדקנות" שבו אם עבר זמן רב מאז שתהליך קיבל זמן עיבוד או גישה למשאב, הוא יקבל עדיפות גבוהה יותר.
ראו גם

פסיקה (מחשב)
הערות שוליים

↑  רִבּוּי מְשִׂימוֹת מֻסְדָּר במילון טכנולוגיית המידע: טכניקות (תשס"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  רִבּוּי מְשִׂימוֹת שִׁתּוּפִי במילון טכנולוגיית המידע: טכניקות (תשס"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
| תחומים במדעי המחשב |
| --- | --- | --- |
| יסודות מתמטים | לוגיקה מתמטית • תורת הקבוצות • תורת המספרים • תורת הגרפים  • תורת הטיפוסים •  תורת הקטגוריות  • אנליזה נומרית • תורת האינפורמציה |  |
| תורת החישוביות | תורת האוטומטים • תורת הרקורסיה • תורת הסיבוכיות • מחשוב קוונטי |  |
| אלגוריתמים ומבנה נתונים | אנליזה של אלגוריתמים • גאומטריה חישובית |  |
| שפות תכנות ומהדרים | מפרש • פרדיגמת תכנות (תכנות פרוצדורלי • תכנות מונחה עצמים • תכנות פונקציונלי • תכנות לוגי) |  |
| חישוב מבוזר ועיבוד מקבילי | עיבוד מקבילי • מחשוב סריגי • בקרת מקביליות |  |
| הנדסת תוכנה | ניתוח מערכות מידע • עיצוב תוכנה • תכנות מחשבים • שיטות פורמליות • בדיקות תוכנה • מתודולוגיית פיתוח תוכנה |  |
| תקשורת | ניתוב • טופולוגיית רשת • קריפטוגרפיה |  |
| מסד נתונים | מסד נתונים יחסי • SQL • תנועה • אינדקסים • כריית מידע • CAP theorem |  |
| בינה מלאכותית | חשיבה אוטומטית • בלשנות חישובית • ראייה ממוחשבת • עיבוד שפה טבעית • בינה חישובית • מערכת מומחה • למידה חישובית • רובוטיקה |  |
| גרפיקה | הדמיה ממוחשבת • הנפשה ממוחשבת • עיבוד תמונה |  |
| שפות פורמליות | שפה רגולרית • שפה חסרת הקשר • שפה תלוית הקשר • ההיררכיה של חומסקי |  |
| שימושים במדע | ביואינפורמטיקה • מדעים קוגניטיביים • כימיה חישובית • פיזיקה חישובית • אנליזה נומרית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548971705171  GND: 4133249-0  NKC: ph903881
שורינג'י קמפו

שורינג'י קמפו (ביפנית: 少林寺拳法, ברומאג'י: Shōrin-ji Kenpō – שיטת הלחימה של שאולין) היא אמנות לחימה יפנית מודרנית (גנדאי בודו) שנוסדה ב־1947 על ידי דושין סו (ביפנית: 宗 道臣) ‏(1911‏-1980). שורינגי קמפו אינה מוכרת כמעט בישראל ומונה מספר מוגבל של סניפים באירופה ובצפון אמריקה. על פי האתר הרשמי של ההתאחדות העולמית, מעל 1.5 מיליון חברים רשומים ב־32 ארצות.
אמנות לחימה יפנית זו מקורית מבחינת שיטות הלחימה שלה, אך שואבת את בסיסה הרעיוני מעקרונות הבודהיזם שפותחו על ידי הנזירים במנזר שאולין בסין ומכאן שמה של השיטה. דושין סו, מייסדה היפני, התרשם עמוקות משיטות האימון הלא תחרותיות של הנזירים, וכאשר חזר ליפן, יצר את אמנות הלחימה הייחודית שלו סביב עקרונות של אחווה, עבודת צוות ועזרה לזולת. עם זאת, אין לשורינג'י קמפו כל קשר ישיר עם הוו-שו שפותח על ידי נזירי שאולין.
שורינג'י קמפו הוא ארגון עולמי. כל החברים בו שייכים לארגון העולמי WSKO שמרכזו ביפן. עקרונות הלימוד זהים בכל המרכזים בעולם, וכולם משתמשים באותן טכניקות לחימה.
שורינג'י קמפו אינה שיטה שנועדה לקבלת רווח. לכן, הארגון אוסר על מאמניו להשתכר מהוראת השיטה. בנוסף, בשל שורשיו הבודהיסטיים של הארגון, שורינג'י קמפו נרתע מתחרות. לפיכך, הארגון אינו עוסק ואינו מארגן תחרויות ספורטיביות. מטרת האימונים היא חברית לשם רכישת מיומנות ולא לשם האדרה עצמית.
אימונים

האימונים כוללים:
'צ'ינקון': תרגילי מדיטציה ונשימה
'טאיסו': חימום ומתיחות
'קיהון': לימוד טכניקות בסיסיות של אגרוף, בעיטות, חסימות וכיוצא באלה.
'הוואה': דיון קצר על אספקטים פילוסופיים וטכניים של שורינג'י קמפו
'הוקיי': עבודה בזוגות על פי תוכנית האימונים העולמית
'ראנדורי': יישום הטכניקות הנלמדות במהלך קרבות לא תחרותיים
הפילוסופיה

מטרתה של אמנות לחימה זו ליצור אנשים בריאים יותר נפשית ופיזית, בעלי יכולות הגנתיות התורמים לחברה בה הם חיים. הפילוסופיה של שורינג'י קמפו מדגישה את ההשפעה של כל אחד ואחת מאיתנו על החברה בה אנחנו חיים. ניתן לסכם את עקרונות השיטה תוך ציטוט מדבריו של מייסדה:
האדם  -  הכול תלוי באיכויותיו של האדם! משום שהעולם מתנהל בידי אנשים, אין שום דרך להגיע לשלום אמיתי מלבד לטפח באנשים רבים ככל האפשר אומץ לב, נדיבות וחוש צדק מפותח.
על מנת לפתח באנשים את כל אותן איכויות שורינג'י קמפו מדגישה שישה עקרונות פילוסופיים:
זן קן איצ'י ניו – הגוף והנפש הם אחד
ריקי איי פוני – אחדות האהבה והעוצמה
שושו קוג'ו – ההגנה קודמת להתקפה
פוסטצו קצו ג'ין – עירור למחשבה ולא גרימת נזק
גו ג'ו איתיי – רך וקשה פועלים בצוותא
קומיטה שוטיי – חשיבותו של עקרון העבודה בזוג
השיטה

שורינג'י קמפו משלבת טכניקות (קשות - Goho) של עבודת רגליים וידיים עם טכניקות (רכות - Juho) של הפלות, ריתוקים ובריחים. במקביל עוסקים החברים במדיטציה, וברמות הגבוהות בשיטה גם בשיטות ריפוי ייחודיות. כל הטכניקות חוברות יחדיו לאמנות לחימה אחת, וככל שמתקדמים בטכניקה, כך מוצאים יותר ויותר שילוב של הטכניקות הקשות עם הטכניקות הרכות. האמנות מחולקת לשלוש שיטות עבודה:
רק לעיתים רחוקות, נעשה בשורינג'י קמפו אימון של טכניקות בודדות (בעיקר במסגרת לימוד יסודות 'קיהון'). לרוב, נעשה האימון  בזוגות תוך התמקדות על ההקשר הנכון של ביצוע הטכניקות. הטכניקות מבוצעות במסגרת תבניות המהוות את הבסיס לשיטה (הוקיי – hokei) והמורכבות ב־90% מהמקרים מהתקפה הגוררת הגנה או הגנה והתקפה נגדית. לעיתים, לשם ההמחשה והבנת ההקשר, נלמדות הטכניקות כחלק מהקרבות החופשיים (ראנדורי – בתרגום חופשי 'השלטת סדר בתוהו ובוהו'). כאמור, קרבות אלו נעשים באווירה בלתי תחרותית, לשם לימוד ותוך שימת דגש על שמירת האחווה בין המשתתפים.
שניאור זלמן גוראריה

אין תמונה חופשית
הרב שניאור זלמן גוראריה (כ"ה בכסלו תרע"ב, 16 בדצמבר 1911 - א' בתשרי תשס"ד, 2004) היה חבר בהנהלות הוצאת ספרים קה"ת, ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית ואגודת חסידי חב"ד העולמית, מייסד וחבר בוועד רבני ליובאוויטש הכללי וסמנכ"ל אגודת הרבנים בארצות הברית וקנדה.
היה חסיד בולט של האדמו"ר הריי"צ מחסידות חב"ד ושל ממשיכו, רבי מנחם מנדל שניאורסון.
קורות חייו

נולד לנתן ואסתר גוראריה בעיר קרמנצ'וג,
בשנת 1919 הגיעה משפחתו לחצר האדמו"ר הרש"ב מחב"ד. עקב המהפכה הבולשביקית נאלץ אביו להמיר את כל רכושו לכסף מזומן אך הכסף נשדד, לאחר תקופה נפטר אביו. האדמו"ר אימצו והחל לחנכו כבנו. כשעבר הרבי ללנינגרד מינה את החסיד מאיר שמחה חן לדאוג לחינוכו לאחר שלא נמצא לו מורה מתאים החליט חן להכניסו לישיבת תומכי תמימים בנעוול אך נתקל בהתנגדות מהנהלת הישיבה שסרבה לקבלו מפני גילו הצעיר, הרבי שלח את מזכירו יחזקאל פייגין לישיבה וזה דאג להכניסו לישיבה.
ב-1931 נשלח לישיבות ליטאיות על מנת לגרום לבחורים ללמוד חסידות ולהכניסם לחסידות חב"ד, בין השאר ביקר בישיבות מיר, פונוביץ' וקמניץ. בשנים שלאחר מכן כיהן כר"מ בישיבת תומכי תמימים בורשא, כן עסק בהוצאת קובץ "התמים".
ב-1939 היה יחד עם האדמו"ר הריי"צ בורשא, משם נמלט לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה לניו יורק יחד עם כלתו חוה, בתו של האדמו"ר מקופישניץ רבי אברהם יהושע השיל, שם נישאו. לאחר בואו של הרבי לניו יורק, החל לפקוד מדי יום את בית מדרשו ואת הישיבה והחל לשמש בה כר"מ ולאחר תקופה מונה למנהל הישיבה.
עקב קשיים כלכליים החל לעסוק בליטוש יהלומים, לאחר מכן החל לעסוק בתחומי מסחר שונים ועד מהרה התעשר.
גם לאחר פטירת רבי יוסף יצחק, ומינויו של רבי מנחם מנדל שניאורסון, נשאר הרב גוראריה בן בית אצל הרבי, בין השאר הטיל עליו הרבי להיות אחראי על בריאותה של אשתו, הרבנית חיה מושקא שניאורסון. כן, התעסק הרב גוראריה באכלוס שכונת קראון הייטס בחסידי חב"ד.
בשנת תשמ"ה (1985) מונה על ידי הרבי לחבר בהנהלת אגודת חסידי חב"ד העולמית. בצוואה שכתב הרבי בשנת תשמ"ח בה הורה על מנהלי המוסדות במצב של אחר פטירתו, הוא מופיע כחבר ההנהלה הראשית של אגודת חסידי חב"ד העולמית יחד עם הרב חיים מרדכי אייזיק חודקוב והרב דוד רסקין. על עותק הצוואה הקיים לא הופיעה חתימה, מה שעורר דיון לאחר פטירת הרבי האם הרבי אכן רצה בצורה סופית שהתפקידים יהיו בצוואה זו או שהיא הייתה טיוטה בלבד שבסופו של דבר לא אושרה.
כל ימיו סבל מכליותיו וכן ממחלות לב, בערב ראש השנה תשס"ד, עלה לאוהל חב"ד לובביץ', וקיבל שם התקף לב, נפטר למחרת בבית החולים, הוא נקבר בניו יורק  בבית הקברות מונטיפיורי בחלקת אגודת חסידי חב"ד על יד אוהל חב"ד לובביץ'.
בן דודו הוא הרב שמריהו גוראריה, חתנו של האדמו"ר הריי"צ.
לקריאה נוספת

בכל ביתי נאמן הוא מאת יוסי אליטוב ובנימין ליפקין, 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412765005171  VIAF: 207964363   WorldCat (עם VIAF): 207964363
שוברי האבנים

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  גוסטב קורבה
 תאריך יצירה:  1849 - 1850
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  257 ס״מ 
 גובה:  165 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  ריאליזם, נטורליזם 
 מיקום:  Galerie Neue Meister
 
שוברי האבנים (בצרפתית: Les Casseurs de pierres) היה ציור מהשנים 1849–1850, של הצייר הצרפתי גוסטב קורבה. זוהי יצירה המבטאת ריאליזם חברתי וסצנה של חיי היומיום, ומציגה שני איכרים - אחד מבוגר והשני צעיר, העוסקים בשבירת אבנים.
הציור שהוצג לראשונה ב"סלון" בפריז בשנת 1850, נהרס במלחמת העולם השנייה יחד עם עוד 154 ציורים אחרים, כאשר רכב משא שהוביל את הציורים אל מבצר קניגשטיין שבגרמניה, הופצץ על ידי בעלות הברית בפברואר 1945.
קורבה החל לעבוד על הציור בנובמבר 1849 לאחר שראה שני פועלים שוברים סלעים לאורך הכביש. סמוך לסוף נובמבר 1849 שלח קורבה מכתב לחבריו פרנסיס ומארי וויי המתאר את ההשראה שקיבל לציור זה. הוא כתב להם שלקח את הכרכרה שלו כדי לנסוע לטירת סן-דני לצייר נוף, ובדרך ראה שני גברים שוברים אבנים על הכביש. לדבריו, הוא ראה בהם ביטוי נדיר לעוני וזה מה שגרם לו להתחיל לצייר אותם כבר למחרת, בהזמינו אותם לסטודיו שלו לצורך ציור פורטרטים שלהם. הציור נועד לתאר את עבודת הפרך שחוו אזרחים עניים.
הגרסה השנייה והקטנה יותר של התמונה, ששרדה את מלחמת העולם ה-II
קורבה יצר שתי גרסאות לציור זה. הגרסה השנייה היא תמונת ראי של הציור, והיא נמצאת באוסף אוסקר ריינהארט (אנ') אשר בווינטרטור, שווייץ. תמונה זו קטנה בהרבה מהגרסה שהושמדה, ומידותיה 56 ס"מ × 85 ס"מ, והיא הרבה יותר כהה. קורבה חתם עליה בפינה הימנית התחתונה, בעוד שבגרסה שהושמדה, חתימתו היא בצד השמאלי התחתון.
בשנת 1864 קורבה יצר ציור של האדם הצעיר יותר ב"שוברי האבנים". הציור נקרא, שובר אבנים צעיר. זהו רישום עפרון שחור על נייר לבן וגודלו 29.5 ס"מ × 21.1 ס"מ. היצירה נמצאת במוזיאון אשמולאן באוניברסיטת אוקספורד, אך לא מוצגת לציבור. גם לגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון הבירה יש רישום דומה של שובר האבנים הצעיר. רישום זה מיוחס לפירמין ג'ילוט (אנ') בהשראת "שובר האבנים הצעיר" של קורבה. מידות העבודה הן 30.1 ס"מ × 23.1 ס"מ.
הרישום המאוחר של שובר האבנים הצעיר
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

1 2  Albert Boim, Art in an age of Civill Struggele, p.158, books.google.co.il
1 2  Michael Wood, Bruce Cole and Adelheid Gealt, Art of the Western World, p. 238-239, books.google.co.il
1 2  “The Stone Breakers” Gustave Courbet – A History and Analysis, Art in Context
↑  Gustave Courbet, The Stonebreakers c. 1849, .roemerholz.ch
↑  A Young Stone Breaker, Ashmolean Museum Oxford
↑  The Stone Breaker, after 1849, National Gallery of Art
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Bildindex: 00003689 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמואל קרלין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 ביוני 1924 יאנוב, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  18 בדצמבר 2007 (בגיל 83) פאלו אלטו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אנליזה פונקציונלית, תורת ההסתברות, תורת המשחקים 
 מקום לימודים:  המכון לטכנולוגיה של אילינוי (1945)  אוניברסיטת פרינסטון (1947) 
 מנחה לדוקטורט:  סלומון בוכנר 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד (1956–2007)  המכון הטכנולוגי של קליפורניה (1948–1956) 
 תלמידי דוקטורט:  ג'ון ו. פראט, Burton Singer, Macdonald Scott Morris, Chingfer Sophia Chen, Ming-Ying Leung, William J. Studden, Russell Campbell, John Walter Lee, רון קנת, Norman Lee Kaplan, Haim Avni, Augustus Jerome Fabens, John Marshall Karon, Benny Levikson, Richard Collom Singleton, Paul Robert Milch, Marjorie Ellen Foddy, Roy E. Welsch, John Kendal Raper, Masakazu Takahashi, Charles A. Micchelli, David Edward Foulser, דורית כרמלי, יוסף רינות, דונלד איגלהארט, מרכוס פלדמן, Marcel F. Neuts, Krishna B. Athreya, תומאס מ. ליגט, רופרט ג. מילר, צ'ארלס ג'. סטון, כריסטופר ברג', Allan Pinkus, ריצ'רד בארלו, צבי ציגלר, Donald Truax, Stephen Mitchell Samuels, Shoshana Farkash (Rosengarten), לארי שומייקר, מוריס קנדי, ויליאם א. פרויט, Rodrigo Alvaro Restrepo, אילן אשל, Elic Yavor 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית למדעים (1989)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1970)  פרסי פאול ר. האלמוס - לסטר ר. פורד (1973)  פרס ג'ון פון נוימן (1987)  פרס ג'וסיה וילארד גיבס (1983)  עמית המכון לסטטיסטיקה מתמטית (1956) 
 בן או בת זוג:  דורית כרמלי 
 צאצאים:  קנת ד. קרלין, אנה קרלין 
 
שמואל (סם) קרלין (באנגלית: Samuel Karlin;‏ 8 ביוני 1924 – 18 בדצמבר 2007), היה מתמטיקאי אמריקאי יהודי באוניברסיטת סטנפורד בסוף המאה ה-20.