stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלגיון השחור
רצח טקסי

במסגרת מאמר שפורסם מטעם העיתון "The Sydney Morning Herald" בתאריך 25 במאי 1936, נטען כי הארגון מהווה אגודת סתרים, אשר מקיימת פולחן רצח טקסי:
"A secret society that practices ritual murder, and is known as the Black Legion, has been discovered in Detroit. A number of its members are to be charged with murder. It ls believed by the police to be an offshoot of the Ku Klux Klan, and to have more than 10,000 members. Its aim is to oppose negroes, Roman Catholics, and Jews."
"אגודת סתרים אשר מקיימת פולחן רצח טקסי, ואשר ידועה כלגיון השחור, התגלתה בדטרויט. מספר מחבריה מואשמים ברצח. המשטרה סבורה כי מדובר בשלוחה של הקו קלוקס קלאן, הכוללת למעלה מ-10,000 חברים. מטרתה היא להתנגד לכושים, לקתולים וליהודים."
ראו גם

קו קלוקס קלאן
כוח לבן
הערות שוליים

↑  Black Legion: American Terrorists, מחקר על הארגון מטעם ה-FBI
↑  The Sydney Morning Herald, NSW : 1842 - 1954
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n91081707  VIAF: 156075864   WorldCat (עם VIAF): 156075864
הארמייה המוטסת הראשונה

| --- | --- |

תג הארמייה המוטסת הראשונה
 פרטים
 מדינה:  בעלות הברית
 שיוך:  חיל אוויר 
 סוג:  ארמייה מוטסת
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 באוגוסט 1944 – 20 במאי 1945 (292 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה מבצע מרקט גארדן הקרב על הבליטה מבצע נבחרת
 פיקוד
 דרגת המפקד:  לוטננט גנרל
 מפקדים:  לואיס בררטון
 
הארמייה המוטסת הראשונה הייתה ארמיית חיל רגלים מוטסת ומוצנחת של בעלות הברית שפעלה במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הארמייה הוקמה ב-2 באוגוסט 1944 בהוראתו של גנרל דוויט אייזנהאואר, ראש המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית, וכללה את כל הכוחות המוטסים במערב אירופה, ולמפקדה מונה לוטננט גנרל לואיס בררטון.
הארמייה המוטסת הראשונה השתתפה במבצע מרקט גארדן בספטמבר 1944, מתקפה משולבת של בעלות הברית בהולנד שכללה הצנחתן של הדיוויזיות המוטסות לתפיסת גשרים חיוניים; בקרב על הבליטה בדצמבר 1944, המתקפה גרמנית על הארדנים; ובמבצע נבחרת במרץ 1945, אחד מהמבצעים המוטסים הגדולים בהיסטוריה - שהיה חלק ממבצע ביזה לצליחת הריין.
הארמייה פורקה זמן קצר לאחר סיומה של המלחמה באירופה, ב-20 במאי 1945.
יחידות

הארמייה המוטסת הראשונה כללה את היחידות הבאות:
הקורפוס המוטס ה-18 האמריקאי
הדיוויזיה המוטסת ה-13
הדיוויזיה המוטסת ה-17
הדיוויזיה המוטסת ה-82
הדיוויזיה המוטסת ה-101
הקורפוס המוטס הראשון הבריטי
הדיוויזיה המוטסת הראשונה
הדיוויזיה המוטסת השישית
הדיוויזיה ה-52
חטיבת השירות האווירי המיוחד
החטיבה הפולנית המוצנחת הראשונה
פיקוד הובלת הגייסות התשיעי
להק מטוסי יירוט מספר 38
להק מטוסי יירוט מספר 46
הלגה יונג

| --- | --- |

הלגה יונג
 לידה:  23 במרץ 1886 שוודיה מאלמה, שוודיה
 פטירה:  3 בינואר 1978 (בגיל 91) שוודיה סטוקהולם, שוודיה
 מדינה:  שוודיה 
 השכלה:  אוניברסיטת לונד  Royal Swedish Army Staff College  האקדמיה הצבאית קרלברג 
 צאצאים:  Stig Jung 
 השתייכות:   צבא שוודיה
 תקופת הפעילות:  1906–1951 (כ־45 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש מטה ההגנה מפקד הדיוויזיה ה-2 מפקד המחוז הצבאי ה-2 מפקד המחוז הצבאי ה-4 המפקד הכללי של סטוקהולם המפקד העליון
 עיטורים
 המסדר המלכותי של השרפים (31 במרץ 1951)  אביר דרגה 1 במסדר ואסה (1932)  King Gustav V's 70 year anniversary award (1948)  מסדר החרב - מפקד הצלב הגדול (6 ביוני 1944)  מפקד בלגיון הכבוד  עיטור שלושת הכוכבים, דרגה שלישית  מפקד במסדר אורנז'-נסאו  מסדר צלב העיט דרגה 3  מסדר העיט הגרמני  הצלב הגדול של מפקדים במסדר הדוכס גדימינאס הגדול הליטאי  אביר הצלב הגדול של מסדר אולב הקדוש  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה  הצלב הגדול של מסדר דנבורג  מפקד דרגה ראשונה במסדר הוורד הלבן של פינלנד  מסדר הכתר 
 
הלגה ויקטור יונג (בשוודית: Helge Victor Jung;‏ 23 במרץ 1886 - 3 בינואר 1978) היה גנרל שוודי אשר היה המפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) השני של צבא שוודיה.
ביוגרפיה

יונג נולד ב-23 במרץ 1886 במאלמה, בנם של ויקטור יונג ואשתו מריה לבית לבאן. בין 1903–1904 למד היסטוריה באוניברסיטת לונד. ב-1904 הוא התגייס לצבא שוודיה ולמד באקדמיה הצבאית קרלברי. ב-1906 סיים את לימודיו והועלה לדרגת לויטננט משנה. ב-1909 הועלה לדרגת לויטננט. בין 1916–1917 למד במכללת הסגל המלכותית של הצבא השוודי. בין 1919–1922 שימש כמורה באקדמיה הצבאית קרלברי. ב-1921 הועלה לדרגת האופטמן.
בין 1922–1926 שירת יונג במחלקת ההיסטוריה של המטה הכללי, ולאחר מכן היה מורה לתולדות המלחמה ואסטרטגיה במכללת הסגל המלכותית של הצבא השוודי בין השנים 1926–1928. הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט ב-1928, ולאחר מכן היה ממלא מקום ראש מחלקת ההיסטוריה במטכ"ל מ-1928 עד 1929 וראש המחלקה מ-1929 עד 1933. בשנת 1933 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט ולאחר מכן היה ראש מחלקת החוץ במטכ"ל עד 1936.
ב-12 ביוני 1936 הועלה יונג לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט הרגלים הצפוני של סקניה ב-1 באוקטובר של אותה שנה. אולם עוד לפני שהספיק להיכנס לתפקיד, הוא מונה ב-30 ביוני להיות ממלא מקום ראש המשרד הצבאי להגנת היבשה ב-1 באוגוסט, תפקיד שמילא עד 30 ביוני 1937, אז מונה לראש מטה ההגנה. תפקיד בכיר, אך טכני בעיקרו. ב-1938 הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור, וב-1 באוקטובר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-2. ב-1 באוקטובר 1942 מונה למפקד המחוז הצבאי ה-2. וב-1 באוקטובר 1943 הועבר לשמש כמפקד המחוז הצבאי ה-4 והמפקד הכללי של סטוקהולם.
ב-31 בדצמבר 1943, יונג הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-31 במרץ 1944 החליף את אולוף תורנל בתפקיד המפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) של הצבא השוודי. ב-10 במרץ 1944 הועלה לדרגת גנרל. בתקופת כהונתו כמפקד העליון הוא פעל בהתאם למדיניות הממשלה להרחיק את שוודיה מהמלחמה ככל האפשר. לאחר המלחמה הוא התנגד להסגרתם של אנשי ואפן אס אס מהארצות הבלטיות שנמלטו לשוודיה, לידי ברית המועצות. הבלטים הוסגרו לבסוף, וחלקם נידונו למוות בידי הסובייטים.
ב-31 במרץ 1951 פרש יונג מהצבא. הוא חי בסטוקהולם עד מותו ב-3 בינואר 1978.
דם טבורי

| --- | --- |
 שיוך:  דם, fetal blood 
 מיקום אנטומי:  עורק הטבור 
 
דם טבורי הוא דם המופק מחבל הטבור של היילוד ומן השליה. דם זה מהווה מקור לתאי גזע, אשר יכולים לשמש לטיפול במגוון מחלות שטופלו בעבר בתאי גזע ממח עצם. כיום ניתן להשתמש בתאים אלה לטיפול במחלות המטולוגיות כדוגמת אנמיה פנקונית ולוקמיה[דרוש מקור]. מחקרים מתבצעים על שחזור תאים ורקמות מסוגים נוספים.
מאז ההשתלה הראשונה והמוצלחת של תאי גזע שמקורם בדם חבל הטבור בילד חולה אנמיה פנקונית בשנת 1988, ועד שנת 2020, נעשו למעלה מ-40,000 השתלות. דם טבורי מכיל תאי גזע המטופוייטיים – לתאים אלה היכולת לייצר את הכדוריות האדומות, הלבנות והפלזמה, ולכן הם משמשים לריפוי מחלות רבות של הדם והמערכת החיסונית.
בנקי דם טבורי החלו לפעול ממחצית שנות התשעים בעקבות ההתקדמות בתחום השתלת איברים והצלחת השתלת תאי גזע. בנקים ציבוריים, המוקמים על ידי מרכזים רפואיים, מקבלים תרומות לטובת הכלל, בדרך כלל בעולם כולו. מרגע קליטת התרומה בבנק, אין למנה זיהוי או שייכות לתורם. קיימים גם בנקים פרטיים המאפשרים למשפחות לשמר את הדם לשימוש המשפחה והתינוק בלבד, תמורת תשלום.
סוגי תאי גזע

תאי גזע נבדלים ביכולתם להתמיין לסוגים שונים של תאים ורקמות.
בגוף האדם ארבעה סוגי תאים ורקמות:
אקטודרם (שכבה חיצונית) - תאי העור, נוירוני המוח, פיגמנטים.
מזודרם (שכבת הביניים) - תאי האיברים השונים - לב, כבד, כליה, תאי מערכת הדם, העצמות...
אנדודרם (שכבה פנימית) - הבלוטות (תריס, לבלב)
תאי נבט (Germ cells) - תאי הביצה ותאי זרע.
מבחינת יכולת ההתמיינות שלהם, קיימים שלושה סוגי תאי גזע:
טוטיפוטנטיים - בעלי יכולת התמיינות לכל סוגי התאים בגוף, כלומר לייצר חי שלם.
פלוריפוטנטיים - בעלי יכולת התמיינות מגוונת (לשלושת סוגי התאים מעלה למעט תאי ביצה ותאי זרע) ומכאן שאינם יכולים לייצר חי שלם.
מולטיפוטנטיים - בעלי יכולת התמיינות לסוג אחד או מספר מצומצם של תאים בלבד, כמו למשל תא גזע המטופוייטי ממנו מתפתחים סוגי תאי דם.
מקורות של תאי גזע

בנוסף לדם הטבורי ישנם גם מקורות אחרים לתאי גזע עובריים:
המקור הראשון הידוע (מ-1968) של תאי גזע הוא תרומות מח עצם של תורם בוגר. במח העצם נוצר הדם ולכן, תאי הגזע שבו הם בוגרים ובעלי יכולת מוגבלת להתמיינות לתאי מערכת הדם בלבד.
ב-1988 הצליחו להפיק תאי גזע גם מדם טבורי. תאי הגזע מהדם הטבורי נאיביים (פרימיטיביים) יותר ולכן איכותיים יותר ובנוסף, מקורם אינו ביצירת הדם כתאי מח העצם, אלא ביצירת התינוק כולו ולכן הם בעלי יכולת להתמיין לסוגים אחרים של תאים.
המקור השלישי הוא עוברים – תאי הגזע עובריים מופקים מהביצית ביום ה-4–5 לאחר ההפריה ולכן איכותם הטובה ביותר מבין מקורות התאים. בשלב זה של ההתפתחות נשאב אחד מבין כשמונה תאים. אלא שלאחר הפקת תאי הגזע מחויבת המתת תא הביצה (העובר) ומכאן ההתנגדות הרבה למקור שנוי במחלוקת זה של תאי גזע במרבית העולם המערבי. מחקרים בתאי גזע כאלה מבוצעים למשל כאשר שני בני הזוג נשאים של מחלה גנטית מסוימת. בהפריה מלאכותית מופרים מספר עוברים, ומתוך הבריאים שבהם מוחזרים עוברים לרחם. יש בני זוג אשר מאשרים שימוש בעוברים הפגומים לצורך חקר המחלה שהם נושאים.
מקור נוסף לתאי גזע איכותיים הוא ברקמת חבל הטבור - וורטון'ס ג'לי - Wharton's Jelly, אך המדע טרם פיתח אפשרות זולה ומהירה להפקתם.
תהליך האיסוף

בין אם בוחרת המשפחה לתרום את הדם או לשמרו עבור המשפחה, תהליך האיסוף זהה ואינו כרוך בסיכון כלשהו לאם או לתינוק. התהליך מתחיל רק לאחר לידת התינוק וניתוקו מחבל הטבור, בדרך כלל עוד לפני לידת השליה. לצורך איסוף הדם מנותק התינוק מחבל הטבור כ-15 שניות מן הלידה. הדם נאסף על ידי הצוות הרפואי העוסק בלידה, ומועבר לאחר מכן לנציגי בנק הדם הטבורי. מדיניות הצוות הרפואי היא כי איסוף הדם הטבורי נמצא בעדיפות נמוכה, כלומר אם קיים סיכון ליולדת או לתינוק, לא יבוצע איסוף הדם הטבורי.
הדם נאסף כיום בשיטה אחת בכל העולם – גרביטציה, בה נאספים בממוצע 85 מ"ל דם (כ־120 מ"ל יחד עם החומר המונע קרישת דם המצוי בשקית האיסוף). כמות קטנה זו מאפשרת בדרך כלל השתלה למושתל שמשקלו הממוצע 34 ק"ג (המשקל אינו פרמטר משמעותי, המדד הנכון הוא מספר התאים המגורענים הנאסף, כיום: 8.3X10^8, עת להשתלה המטולוגית נדרשים 2–3 מיליון תאים לכל ק"ג משקל גוף).
לידת השליה במהלך האיסוף אינה משפיעה על האיסוף. הדם שנאסף מועבר למעבדת הבנק לשם טיפול בו. על פי התקנים המקובלים, על הדם להגיע למעבדה, מבלי לקררו בדרך, תוך 32 שעות לכל היותר. עיכוב בהגעה משמעותו מות שיעור רב של תאי הגזע בדם ומיעוטם, עד כדי אי יכולת לשמש להשתלות.
בדיקת הדם

במעבדה עובר הדם בדיקות לשלילת הימצאות זיהומים, לרבות: איידס – HIV, הפטיטיס – Hepatitis, עגבת – Syphilis ובדיקת זיהומים בקטריאליים ופונגליים. במעבדת הבנק הציבורי תעבור המנה גם בדיקת סיווג רקמות – HLA על מנת שניתן יהיה לבדוק את התאמתה בעתיד למושתלים פוטנציאליים.
הקפאת הדם

לאחר שלילת זיהום הדם, הוא עובר תהליכי הכנה להקפאה, במהלכם מפרידים ממנו את תאי הגזע וכדוריות הדם הלבנות באמצעות צנטריפוגה, באופן ידני או אוטומטית - באמצעות מכשירים ייעודיים. שתי שקיות נוספות של רכיבי דם נשמרות לצורך בקרה ואיכות.
ההקפאה נעשית כך שתימנע היווצרות גבישי מים במדיה המוקפאת. תחילה מביאים באיטיות ובהדרגה, תחת פרוטוקול קפדני, במקפיא מיוחד, מבוקר וממוחשב, את המנה לטמפרטורה של 80- מעלות צלזיוס. רק אז מועברת המנה להקפאה בטמפרטורה של 196- מעלות צלזיוס באמצעות חנקן נוזלי. קיימים שני סוגים של מקפיאי חנקן נוזלי:
הדור הישן, בו המנות נשמרות ב"פאזה נוזלית" בתוך החנקן המצוי בטמפרטורה זאת במצב צבירה נוזלי.
הדור החדש של המקפיאים הוא בו נשמרות המנות ב"פאזה גזית" והחנקן הנוזלי מצוי רק בדפנות. במקפיאים אלה, להבדיל מהמקפיאים המיושנים, אין סיכוי להעברת זיהומים דרך נוזל הגז ממנה למנה וכן, הטמפרטורה של תא האחסון קבועה בכל נקודה שהיא בו, עובדה החשובה לשמירה תקינה של המנה.
שמירת תאי הגזע בהקפאה בחנקן נוזלי

טמפרטורת ההקפאה 196- מעלות צלזיוס היא הקפאה קריוגנית, היא טמפרטורה בה אין חיים ולפיכך, לאחר הפשרת המנה, חוזרים מרבית התאים (למעלה מ-95%) לחיות מלאה. מניסיון, ניתן להקפיא תאי גזע ממח עצם ותאי זרע למשך 20 שנה לפחות, ולהשתמש בהם בהצלחה לאחר מכן.
חברות הדם הטבורי מתחייבות לשימור של עשרים שנה.
חברות בנקי הדם הטבורי טוענות כי לאחר כל תקופת הקפאה, ארוכה ככל שתהיה, לא יחול שינוי במצב התאים. עם זאת, מכיוון שההקפאה אינה מתרחשת באפס המוחלט, עדיין פעילים תהליכים כימיים אשר עלולים להביא להרס תאים, גם אם בקצב איטי.
לדעתם של רופאים, כמו למשל פרופ' עמי באלין, ראש המחלה ההמטולוגית לילדים בבית החולים וולפסון, שטחי לנבא שרידות בהקפאה של תאים מסוג אחד על סמך תאים מסוג אחר.
סיכויי השימוש במנה

בשנת 2000 טופלו בתאי גזע מדם טבורי מספר מחלות, כולן מחלות סרטניות/גנטיות/חיסוניות הקשורות למערכת הדם או לפגיעה במערכת החיסונית. מאז, התברר כי תאי הגזע הטבוריים הם בעלי יכולת להתמיין גם לסוגים אחרים של תאים ורקמות ולא רק כאלה הקשורים למערכת הדם. מספר המחלות המטופלות נמצא בעלייה מתמדת במקביל להתקדמות המחקר הרפואי. המחקרים מתמקדים בעיקר במחלות של מערכת העצבים כגון פרקינסון, שבץ מוחי ועוד, במחלות כלי דם ולב ובכן בסוכרת.
על פי מחקר שפורסם בירחון "Pediatric Hematology/Oncology", נכון לשנת 1997, הסיכוי שילד יזדקק לדם הטבורי שלו לטיפול במחלה המטולוגית (מחלה של מערכת הדם), למחלות שהיו ידועות אז הוא 1:2,700 ולבן משפחתו הסיכוי הוא 1:1,400. המחקר עודכן בשנת 2008 והתברר כי הסבירות לשימוש עצמי במנה אשר נשמרת בבנק פרטי היא 1:450 ולהשתלת תאי גזע בכלל - 1:220 (קישורים למחקר ב"קישורים חיצוניים").
האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים הוציאה בתחילת שנת 2007 הנחיות לפיהן אין לעודד הורים לשמור דם טבורי בבנקים פרטיים, אלא בבנקים ציבוריים בלבד. זאת על סמך טענה שלא קיימת עדות מדעית לכך ששימוש עצמי בדם כזה הוא בעל יתרון במצב של מחלה. על פי האקדמיה, הסיכוי לכך שילד יזדקק למנה שלו עצמו נעה בין 1:1,000 ל-200,000. במקור אחר נזכר שהסיכוי שאדם ישתמש במנת דם טבורי מבנק פרטי במהלך 20 שנותיו הראשונות (תחום הזמן של שימור מנות דם אלו) עומד על פחות מ-0.04% (1:2,500).
השימוש בהשתלות עצמיות של תאי גזע נפוץ בעיקר בסוגי סרטן ומחלות אחרות המופיעות יותר אצל מבוגרים מאשר אצל ילדים. במצבים כאלה, פעמים רבות ניתן להשתמש בהצלחה במקורות אחרים של תאי גזע, כגון מח עצם עצמי.
בנקאות דם טבורי

ליולדת ישנן שתי אפשרויות לשימור הדם הטבורי:
האפשרות הראשונה היא תרומה לבנק הציבורי. מנה זו תשמש את החולה המתאים שיגיש בעתיד בקשה לשימוש בדם טבורי. הבנק הציבורי מסונף למאגר עולמי ומנות דם טבורי עוברות בין מדינות שונות, ומשמשות להצלת חיים אוניברסלית.
האפשרות השנייה היא שימור מנת הדם הטבורי בבנק פרטי. במקרה זה, שימוש במנה יתבצע אך ורק בהתאם לדרישת המשפחה, במקרים בהם אחד מבני המשפחה יחלה במחלה המטופלת בדם טבורי ולאחר בדיקת תאימות המנה לטיפול בבן המשפחה.
בנקאות דם טבורי > בנקים ציבוריים

בבנקים הציבוריים בעולם כולו מוקפאות למעלה מ-400,000 מנות, ומספר החולים העוברים השתלה ממקור דם טבורי נמצא בעלייה מתמדת, הן בילדים והן במבוגרים. עד היום בוצעו ברחבי העולם למעלה מ-30,000 השתלות ממקור דם טבורי, גם במדינת ישראל בוצעו השתלות רבות בהצלחה.
על אף שהדם הטבורי עובר פאנל רחב של בדיקות לזיהומים והימצאות ליקויים גנטיים, כדי להבטיח שמירת מנות תקינות ואיכותיות בלבד, יש ליקויים (כדוגמת: Congenital anemias או Immunodeficiencies) אשר יתגלו רק לאחר זמן או אף מספר שנים אחר הלידה. גם לו היה זיהוי שמי למנה הנתרמת, עלול היה להיות מצב בו עד התגלות המחלה הושתלה כבר המנה אצל חולה כלשהו, ומאז חשוף גם הוא לאותן מחלות. צרה זו תקפה אף בשימור דם טבורי בכל בנק פרטי. בשימור פרטי השתלה עצמית עלולה לגרום להופעת המחלה מחדש ובצורה אגרסיבית יותר.
הקושי העיקרי העומד בפני הבנקים הציבוריים הוא העלות העצומה הכרוכה בהקמתם והגדלתם – מחד, ונשיאה בהוצאות של כל העלויות הקשורות לאיסוף עיבוד ושימור המנות, ללא גביית שום תשלום מצד היולדת ומשפחתה – מאידך. בבנקים הציבוריים בישראל (בדמייך חיי, מגן דוד אדום ותל השומר)עומד אחוז המנות התקינות והאיכותיות המועברות להקפאה עומד על כ-20 עד 25 אחוז מהסך הכללי של המנות הנתרמות למאגרים הציבוריים. כל שאר 75 אחוז המנות האחרות נפסלות עקב סיבות שונות כגון זיהומים, מחלות תורשתיות משפחתיות, שהות במדינות מסוימות בהן היו התפרצויות של מחלות מסוימות דוגמת מלריה והפרה המשוגעת.
מספר מדינות אירופאיות כולל צרפת ואיטליה אוסרות קיום בנקים פרטיים בתחומן, וזו גם הסיבה שגופים מקצועיים שונים כגון איגוד רופאי הילדים האמריקאי ובמקביל האיגוד האירופאי ואיגודי רופאי הנשים ומיילדות במדינות אלו, לא ממליצים לשמור את הדם הטבורי במסגרת הבנקים הפרטיים.
בנקאות דם טבורי > בנקים פרטיים

ילדים אשר יפתחו מחלה חיסונית, לעיתים לא יוכלו להשתמש בדמם הם, היות שהמנה עלולה לכלול כבר את הליקוי אשר גרם למחלה. עלות השירות הפרטי אינה מתאימה לכלל האוכלוסייה שחלקים ממנה אינם יכולים להשתמש בשירות. קיימת ביקורת על הבנקים הפרטיים שהם מנצלים את חוסר הביטחון של ההורים החדשים, כאשר סיכויי השימוש במנה נמוכים[דרושה הבהרה][דרוש מקור].
עיתוי ניתוק חבל הטבור

המגמה המקובלת בלידות כיום היא השהיה של ניתוק חבל הטבור עד שהוא חדל לפעום מעצמו. יש הטוענים כי הקשר של התינוק עם השליה עשוי לספק דם לתינוק המתקשה לנשום ולהציל את חייו.
מנגד, יש הטוענים כי אין להשהיית הניתוק (ומתוך כך, גם אין להשהיית תחילת איסוף הדם הטבורי המתבצע תמיד לאחר ניתוק התינוק), השפעה כל שהיא על כמות הדם הנותרת בחבל הטבור-שליה.[דרוש מקור] מערכת הדם הטבורי היא מערכת סגורה ולא ניתן "לדחוס" יותר דם בגוף התינוק על חשבון כמות הדם בטבור-שליה על ידי עיכוב הניתוק. עם זאת, כמות הדם שתיאסף בניתוק מושהה קטנה יותר בגלל תחילת קרישת הדם בטבור-שליה מיד עם לידת התינוק.[דרוש מקור]
תאי גזע מדם טבורי לעומת תאים ממח עצם

מכיוון שתאי גזע מדם טבורי הם ראשוניים יותר מתאים המגיעים ממח עצם, רמת ההתאמה הדרושה בין התורם למקבל נמוכה יותר. עם זאת, לוקח לתאי הגזע מדם טבורי זמן רב יותר להיקלט, והמושתל נותר חשוף למחלות לפרק זמן ממושך יותר.
לקריאה נוספת

Cairo, Mitchell S. and John E. Wagner, "Placental and/or Umbilical Cord Blood: An Alternative Source of Hematopoietic Stem Cells for Transplantation," The Journal of The American Society of Hematology 90:4665-4678 (1997)
Kline, Ronald M., "Whose Blood is it, Anyway?", Scientific American 284: 42-49 (April 2001)
Kline, Ronald M., and Salvatore Bertolone, "Umbilical Cord Blood Transplantation: Providing a Donor for Everyone Needing a Bone Marrow Transplant?", Southern Medical Journal 91: 821-827 (1999)
הערות שוליים

↑  E. Gluckman, V. Rocha, History of the clinical use of umbilical cord blood hematopoietic cells, Cytotherapy 7, 2005-01-01, עמ' 219–227 doi: 10.1080/14653240510027136
↑  Ashish O. Gupta, John E. Wagner, Umbilical Cord Blood Transplants: Current Status and Evolving Therapies, Frontiers in Pediatrics 8, 2020-10-02, עמ' 570282 doi: 10.3389/fped.2020.570282
↑  Gratwohl A, Baldomero H.  European survey on clinical use of cord blood for hematopoietic and non-jematopoeitic indications.  Transfusion and Apheresis Science, 2010, 42; 265-275
↑  Kudo, Y, Minegishi M, Seki O, Takahashi H et al.  Quality assessment of umbilical cord units at the time of transplantation.  International Journal of Hematology, 2011, Epub.
↑  Lewis, ID.  Clinical and experimental uses of umbilical cord blood.  International medicine Journal, 2002, 32: 601-609.
↑  Pediatric Hematology/Oncology (1997, 19:3, 183-187)
↑  שרית רוזנבלום, רופאים בארה"ב: ספק ביעילות הדם הטבורי, באתר ynet, 25 בפברואר 2007
↑  Samuel GN, Kerridge IH, Obrien TA.  Umbilical cord blood banking: public good or private benfit? Medical Journal of Australia 2008, 188; 533-535
↑  Nathan F, Chervenak F, McClough LB. Ethical consideration in umbilical cord blood banking. Obstetrics and Gynecology 2008, 111; 178-182.
↑  נתוני NMDP לשנת 2010
↑  Rebulla P, Lecchi L. Towards responsible cord blood banking models. Cell Proliferation, 2011, 44: 30-34.
↑  American Academy of Pediatrics (AAP):  Cord Blood Banking for Potential Future Transplantation.
↑  American Society For Blood and Marrow Transplantation (ASBMT): ASBMT COMMITTEE REPORT: Collection and Preservation of Cord Blood for Personal Use, Biology of Blood and Marrow Transplantation 14:356-363 (2008), ASBMT POSITION STATEMENT: Collection and Preservation of Cord Blood for Personal Use, Biology of Blood and Marrow Transplantation 14:364 (2008).
↑  The American College of Obstetricians and Gynecologists (ACOG): committee opinion #399 "Umbilical Cord Blood Banking" published in the February 2008 issue of Obstetrics & Gynecology.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528996405171  BNE: XX550156  BnF: cb16598303h (data)  LCCN: sh85047943  SUDOC: 160583640 
תאי גזע עובריים של עכבר מצוי, צבועים בסמן פלואורסצנטי.
החזית הצפונית במלחמת האזרחים ברוסיה

החזית הצפונית במלחמת האזרחים ברוסיה - קרבות בצפון רוסיה שהחלו במהלך 1918 והסתיימו בשנת 1920. לחזית הייתה חשיבות משנית במלחמת האזרחים ברוסיה והיקף הכוחות הלוחמים לא עבר כמה עשרות אלפי חיילים לעומת מאות אלפי חיילים בחזית המזרחית ובחזית הדרומית.
רקע

החל ממרץ 1917 מדינות ההסכמה החלו בהעברת תחמושת וציוד צבאי אחר לנמלי הצפון ארכנגלסק ומורמנסק. בעקבות כישלון מתקפת יוני והתפוררות הצבא הרוסי הסחורות החלו להיערם במחסני הנמלים. באפריל 1918 האימפריה הגרמנית הנחיתה את כוחותיה בפינלנד והיה חשש שגרמנים יכבשו מסילת הברזל סנקט פטרסבורג-מורמנסק ואף נמלים עצמם. בעקבות כך מדינות ההסכמה החליטו להנחית את הכוחות בנמלי מורמנסק וארכנגלסק. מטרת הנחיתה הייתה לשמור על הציוד הצבאי שכבר סופק ולאפשר לכוחות הלגיון הצ'כוסלובקי לפנות את תחומי רוסיה דרך נמלי הצפון.
לאור תנאי השטח לא היה באזור חזית לחימה של ממש. הקרבות התרחשו לאורך צירים מרכזיים וסביב הערים.
תיאור האירועים

ב-1 במרץ 1918 השלטון הסובייטי בעיר הודיעה ללאון טרוצקי על הצעה בריטית להגן על המסילה שמקשרת את העיר עם רוסיה כנגד כוחות גרמנים. לאון טרוצקי שהיה בתקופה זו שר החוץ נתן אישור לקבלת עזרה. במהלך מרץ-יוני 1918 בעיר נחתו כוחות צבאיות של בריטניה, צרפת וארצות הברית.
-2 באוגוסט 1918 17 אוניות של מדינות ההסכמה עם כ-9 אלף חיילים הגיעו לארכנגלסק. כוחות של מדינות ההסכמה כבשו את העיר מן הכוחות הבולשביקים שהחזיקו בה, במה שהיה המבצע המשולב ים-אוויר-יבשה הראשון בהיסטוריה. השלטון הבולשביקי בעיר הופסק אך מחסני הנמל היו ריקים כי הצבא האדום פינה אותם לפני הנסיגה. כוחות של הבריטים ואמריקאים החלו בהתקדמות איטית דרומה. ההתקדמות הייתה איטית כי הדרך היחידה הייתה משובשת והתקדמות לאורך נהר הדווינה הצפונית הייתה קשה. עד לסתיו 1918 הושגה התקדמות עד לעיירת שנקורסק בדרום מחוז ארכנגלסק. במהלך חורף 1918 הצבא האדום החל במתקפה מפתיע והצליח להביא לנסיגה של בריטית מהאזור.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה המטרות הרשמיות של הפלישה למעשה לא היו אקטואליות. כתוצאה מכך המוטיבציה של הצבא ירד. למרות הניסיונות להתקדם לכיוון מזרח במטרה להתחבר לכוחות הצבא הלבן שלחם בחזית המזרחית לא הייתה התקדמות של ממש.
בספטמבר 1919 התקבלה החלטה על פינוי הכוחות מהאזור. בהיוודע לשינוי המצב האסטרטגי הצבא האדום החל במתקפה רחבה. בהיעדר תמיכה מבחוץ באזור בו לא הייתה תעשייה של ממש לייצור תחמושת להתנגדות של הצבא הלבן לא היה סיכוי להמשך לאורך זמן. בפברואר 1920 החלה התקוממות בעיר ארכנגלסק וב-20 בפברואר 1920 הצבא האדום השתלט על העיר. הכוחות האחרונות של הצבא הלבן באזור בפיקוד של גנרל אלכסיי מילר פונו באוניות לנורווגיה.
ב-13 במרץ 1920 הצבא האדום נכנס למורמנסק ובכך הסתיימו הקרבות בחזית הצפונית.
צדדים לוחמים > מדינות ההסכמה והצבא הלבן

היחידות היו מורכבות מלוחמים ממספר מדינות:
בריטניה - 6 אלפים
אוסטרליה -4 אלפים
קנדה - 500
ארצות הברית - 5 אלפים
צרפת - 4 אלפים
איטליה - אלפים
הלגיון הקרלי (הורכב מאוכלוסייה מקומית) - 4 אלפים
הצבא הצפוני הלבן גדל מ-3 אלפים באוגוסט 1918 עד לכ-50 אלפים בפברואר 1920
צדדים לוחמים > הצבא האדום

הארמייה ה-6 לחמה בגזרת ארכנגלסק
הארמייה ה-7 לחמה בגזרת קרליה
היקף הכוח היה כ-15 אלף חיילים.
מצב החזית בשנת 1919
היגוי יתר

מרצדס CLS 55 בעת היגוי יתר על גבי משטח רטוב. ניתן לראות את הפניית הגלגלים הקדמיים לכיוון הנגדי לכיוון הפנייה
המחשה של היגוי יתר: המסלול הרצוי לרכב בעת פניה מסומן בירוק, מסלול הרכב בעקבות היגוי יתר מסומן באדום.
היגוי יתר היא תופעה המתרחשת בכלי רכב בעת ביצוע עקומה או פניה. בהיגוי יתר, הגלגלים האחוריים של כלי הרכב אינם עוקבים אחרי הגלגלים הקדמיים ומחליקים לכיוון חלקו החיצוני של הסיבוב. היגוי יתר נפוץ יותר בכלי רכב בעלי הנעה אחורית, ונחשב קשה יותר לתיקון בהשוואה לתופעת תת היגוי. לעיתים מותקנת בכלי רכב מערכת בקרת יציבות העשויה למנוע את התופעה.
תרחישים נפוצים

מצב נפוץ בו מתרחש היגוי יתר הוא בעת בלימה חריפה לפני או במהלך סיבוב, וזאת לרוב עקב כניסה מהירה לסיבוב חד או בינוני. הנהג בולם לפני הכניסה לסיבוב על מנת להימנע ממצב של תת-היגוי, ומשקל הרכב עובר לצירו הקדמי, שהוא בעל ההיגוי. צירו האחורי של הרכב מאבד את אחיזת הקרקע כתוצאה מהעברת המשקל ושואף לצאת מחוץ לסיבוב. ברכב בעל הנעה אחורית הדבר מורגש עוד יותר כיוון שגלגלי הציר האחורי מונעים ומלבד כוח הכבידה שמצמידם לקרקע, מתנגדים לאחיזה בה.
בעת כניסה לסיבוב נכון לבלום את הרכב קלות על מנת להגביר את האחיזה בגלגלים הקדמיים ולהגביר את ההיגוי ולהימנע ממצב תת-היגוי. בלימה חריפה מדי מגבירה את האחיזה בגלגלים הקדמיים אך מפחיתה משמעותית את האחיזה בגלגלים האחוריים ובשילוב עם סיבוב מתרחש היגוי יתר.
כלי רכב בעלי הנעה אחורית נכנסים למצב היגוי יתר בעקומה על ידי לחיצה חזקה על דוושת התאוצה, או האטה פתאומית. הציר האחורי המאבד אחיזה לאחר בלימה, מקבל לפתע אחיזה ומכת הגז בשילוב החיכוך עם הקרקע מוציאה את הרכב מחוץ לסיבוב. גם האטה חריפה בסיבוב גורמת לאובדן אחיזה בציר האחורי שממילא מאבד אחיזה בעת האטה וגם סובל מהאטה כתוצאה מכוחות הצד בסיבוב. באופן כללי, ברכב בעל הנעה אחורית, שילוב של כוחות הנעה וכוחות צד הפועלים על הגלגלים מחריפים את אובדן האחיזה בסיבוב.
דרכים בעלות אחיזה נמוכה כדוגמת כביש רטוב או דרכי עפר, תורמות להופעת היגוי יתר.