ולדימיר ארסנייב

| --- | --- |

צילום מ-1928
 לידה:  29 באוגוסט 1872 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  4 בספטמבר 1930 (בגיל 58) ולדיווסטוק, ברה"מ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  Naval Cemetery (Vladivostok) 
 השכלה:  Vladimir Military School (12 באוגוסט 1895) 
 תקופת הפעילות:  1900–1930 (כ־30 שנה) 
 מעסיק:  Khabarovsk museum named after Grodekov, Khabarovsk museum named after Grodekov 
 בן או בת זוג:  Margarita Arseneva 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3 (25 בפברואר 1906)  מסדר סנטה אנה, דרגה 2 (19 במאי 1916)  מסדר סנטה אנה, דרגה 4 (9 בדצמבר 1904)  מדליית המערכה בסין (ספטמבר 1901)  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3 (25 בפברואר 1906)  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2 (17 במרץ 1907)  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4 (14 באוקטובר 1907)  מדליית מלחמת רוסיה–יפן  מדליה לציון 300 שנה לשושלת רומנוב  Medal 100 year 1812  עמית החברה הגאוגרפית המלכותית 
 חתימה:   
 
ולדימיר קלאבדייביץ' ארסנייב (ברוסית:Влади́мир Кла́вдиевич Арсе́ньев ‏, 10 בספטמבר 1872 - 4 בספטמבר 1930) היה, אתנוגרף, חוקר המזרח הרחוק ומזרחן צבאי, אוטודידקט שסיפר את מסעותיו בסדרת הספרים "לאורך חבל האוסורי" (1921) ו"דרסו אוזאלה" (1923) המספרים על מסעותיו הצבאיים לאגן האוסורי עם דרסו אוזאלה, צייד ילידי משנת 1902 עד 1907. הוא היה הראשון שתיאר מינים רבים של צמחייה סיבירית ואת אורחות החיים של עמים אתניים ילידים בסיביר ובמזרח הרחוק הרוסי. שירת בצבא האימפריה הרוסית במשך 26 שנה ושימש כפקיד למשימות מיוחדות שתחת המושל הכללי של אמור והוביל משלחות חקר רבות לאזור המזרח הרחוק הרוסי.
בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה, שימש תחת הממשלה הרוסית הזמנית כנציב לענייני ילידים של מחוז אמור. היה חבר מלא בחברה לחקר אמור, החברה הגיאוגרפית הרוסית הקיסרית, החברה הלאומית הגאוגרפית של וושינגטון, החברה המלכותית הגאוגרפית וארגונים מדעיים רבים אחרים.
כסופר, ארסנייב ידוע ברבים בזכות ספרי ההרפתקאות שלו "לאורך חבל האוסורי" ו"דרסו אוזאלה", המספרים על משלחותיו דרך הטייגה האוסורית יחד עם חברו ומדריכו, דרסו אוזאלה מבני השבטים הילידיים בסיביר. ספרים אלה, אפילו במהלך חייו של המחבר, זכו לפופולריות רבה ברוסיה ומחוצה לה, ומאוחר יותר אף היוו בסיס לסרטים עלילתיים. בין שאר יצירותיו הספרותיות של ארסנייב ניתן למנות את הסיפורים "דרך הטייגה" ו"בהרי סיחוטה-אלין".
למרות העובדה שלדימיר ארסנייב מעולם לא למד באוניברסיטה וסיים רק בית ספר לצוערים, באמצעות חינוך עצמי הוא הצליח להפוך לחוקר מוכשר. תחומי העניין המדעיים שלו היו מגוונים ונרחבים: הוא עסק בגאוגרפיה ואתנוגרפיה, קרטוגרפיה, סטטיסטיקה, ארכאולוגיה, גאולוגיה, הידרולוגיה, מטאורולוגיה ובלשנות.
המוקד העיקרי של מחקרו של ארסנייב היה אתנוגרפיה וארכאולוגיה. במשך שלושים שנה חקר ארסנייב את העמים הילידים של המזרח הרחוק, בעיקר שבטי החוג'ים. עם זאת, חלק נכבד מהמורשת המדעית שלו מעולם לא פורסמה, ולכן תרומתו למדע לא זכתה להערכה מלאה. העבודה המדעית העיקרית היא מונוגרפיה בת שני כרכים על אנשי אודגה "ארץ אודגה", המסכמת כמעט שלושים שנות מחקר אתנוגרפי שלו, ברם בשל מותו בטרם עת של המחבר, היא נותרה בלתי גמורה ולא פורסמה ובסוף שנות הארבעים של המאה העשרים נעלם כתב היד שלו ולא נמצא.
בשנים האחרונות לחייו היה ארסנייב נתון שוב ושוב להכפשות ולרדיפות אידאולוגיות קשות. הוא נרדף על ידי הרשויות הסובייטיות משום שהיה קצין בצבא הצאר ופרסומים מדעיים נדחו בהיעדר גישה מדעית מרקסיסטית-לניניסטית בעבודותיו. זמן קצר לאחר מותו של ארסנייב, הרדיפה שלו קיבלה אופי תכליתי. בהאשמה מופרכת של השתתפות ב"ארגון חבלה טנטי-מהפכני", שמנהיגו היה לכאורה ארסנייב עצמו, אלמנתו, מרגריטה ניקולאייבנה, נעצרה ולאחר מכן נורתה. רק בשנות הארבעים, אישיותו ויצירתו זכו להערכה מחודשת, כל ספריו העיקריים פורסמו מחדש ואוסף של שישה כרכים של יצירותיו יצא לאור לראשונה.