stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרול קינג
נעוריה ותחילת דרכה

קינג נולדה בשם קרול קליין (Carol Klein) בשנת 1942 למשפחה יהודית בברוקלין, ניו יורק. את דרכה המוזיקלית החלה בנגינת פסנתר ומאוחר יותר החלה לשיר. כבר בבית הספר התיכון הקימה רביעייה קולית. היא למדה בבית הספר התיכון על שם ג'יימס מדיסון בברוקלין, אותו בית ספר תיכון בו למדו וסיימו גם שלושה סנאטורים יהודים, צ'אק שומר, נורם קולמן וברני סנדרס. גם שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית, רות ביידר גינסבורג, אף היא יהודייה, היא בוגרת אותו בית ספר תיכון.
כשסיימה את בית הספר התיכון, למדה קינג בקווינס קולג' (Queens College), שם הייתה בת כיתתו של ניל סדקה, ושימשה השראה ללהיטו Oh! Carol משנת 1959. במעין תשובה הומוריסטית, היא הוציאה את השיר Oh! Neil בשנת 1963. בעודה במכללה קשרה קשרי ידידות עם פול סיימון וג'רי גופין. קינג וגופין חברו יחד לכתיבת שירים. הם עבדו עבור חברת Aldon Music בבניין בריל בניו יורק, אשר הוציאה לאור להיטים רבים בשנות השישים. להיטם המשותף הראשון היה Will You Love Me Tomorrow, אשר הוקלט על ידי השירלס (The Shirelles) והגיע למקום הראשון במצעד בשנת 1961. שיר זה הוקלט מאוחר יותר אף על ידי קרול קינג, בן אי. קינג (Ben E. King), דאסטי ספרינגפילד, רוברטה פלאק, וזמרים בולטים נוספים. לאחר להיט זה חיברו בני הזוג את הלהיט Take Good Care of My Baby, אותו הקליט לראשונה בובי וי, שאף הוא הגיע למקום הראשון במצעד. גם להיט זה הוקלט על ידי זמרים בולטים נוספים.
קינג וגופין התחתנו בספטמבר 1960 ולהם שתי בנות אשר גם הן פתחו קריירה מוזיקלית.
בין להיטיהם הבולטים בשנת 1962 היו, The Loco-Motion, שהוקלט לראשונה על ידי ליטל אווה (Little Eva), וכן Go Away Little Girl שהוקלט על ידי סטיב לורנס. שני להיטים אלה הגיעו למקום הראשון במצעד. השיר Crying in the Rain, אותו הקליטו האחים אברלי (The Everly Brothers), הגיע למקום השישי במצעד האמריקאי.
בשנת 1967 כתבו את הלהיט Pleasant Valley Sunday עבור להקת המאנקיס (The Monkees), והגיע למקום השלישי במצעד. השיר נכתב בהשראת מעברם של בני הזוג לבית בשכונת פרברים בניו ג'רזי. בשנת 1968 התגרשו קינג וגופין. אולם, אף אחרי גירושיהם הם המשיכו לשתף פעולה לזמן מה, עד אשר ניתק ביניהם הקשר על רקע התדרדרות במצבו הנפשי של גופין.
במקביל לכתיבת שירים, קינג פתחה קריירה כזמרת. בשנת 1962 הקליטה את השיר It Might As Well Rain Until September, אשר הגיע למקום ה-22 במצעד האמריקאי והצליח יותר בבריטניה. בשנת 1963 הקליטה את השיר He's a Bad Boy שהגיע למקום ה-94 במצעד. בשנת 1967 קינג הקליטה את שירה Windy Day עם להקת האקזקיוטיבס. בסוף שנות השישים עקרה קינג לחוף המערבי והקימה להקה בשם The City, אשר הוציאה אלבום בודד.
Tapestry

לאחר שאלבומה הראשון כזמרת, "Writer", משנת 1970, זכה לביקורות אוהדות אך כשל במצעדים, הקליטה קינג את "Tapestry" בשנת 1971. האלבום מכיל שירים חדשים ואף ביצועים של קינג לשניים מלהיטיה: "Will You Love Me Tomorrow", ו-"A Natural Woman". האלבום זכה להצלחה מיידית ובנוסף לשירים שבוצעו מחדש, בלטו בו גם הלהיטים החדשים: "I Feel the Earth Move",‏ "It's Too Late",‏ "So Far Away" Where You Lead ו-"You've Got a Friend" שזכה באותה שנה גם לביצוע של ג'יימס טיילור שזכה להצלחה רבה גם הוא. האלבום נחשב כאבן דרך בהקלטות של זמרים-כותבים בכלל ושל נשים במוזיקת הפופ בפרט. האלבום נותר במצעד האלבומים במשך למעלה משש שנים ומכירותיו עלו על 10 מיליון עותקים בארצות הברית ולמעלה מ-25 מיליון עותקים בעולם כולו. בזכות אלבום זה זכתה קינג בארבעה פרסי גראמי, כולל פרס אלבום השנה. האלבום היה מבשרו של עידן אלבומי פלטינה, אף שהוצאתו קדמה למועד שבו מושג זה היה מוכר.
Tapestry היה לאלבום המוזיקה הנמכר ביותר בהיסטוריה, תואר שבו החזיק עד להוצאת אלבומו של מייקל ג'קסון Thriller בשנת 1982. בשנת 2003 דרגו מגזין המוזיקה רולינג סטון במקום ה-36 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים
בשנת 2021 הוציאה עדי-קשת כהן גרסת כיסוי לשירה של קרול קינג "It's Too Late" עם עוזי רמירז לציון חמישים שנה לאלבום Tapestry.
משנות ה-70 ועד ימינו

קינג המשיכה להיות זמרת ויוצרת פורה לאורך כל שנות ה-70. בכל אחת מן השנים 1971–1973 הוציאה אלבום שהפך לאלבום זהב או פלטינה. בשנת 1973 הופיעה קינג בקונצרט פתוח בסנטרל פארק בניו יורק ושברה שיא, נכון לאותה עת, במספר הצופים. למעלה ממאה אלף איש צפו בהופעתה.
אף בשנת 1974 הוציאה קינג אלבום מצליח (Wrap Around Joy) ופתחה בסיבוב הופעות בארצות הברית. אלבום זה הגיע למקום הראשון במצעדים, בפעם השנייה בחייה של קינג. עד לשנת 1980 המשיכה קינג להקליט אלבומי מוזיקה מדי שנה, אף שזכו להצלחה צנועה יותר.
בשנת 1982 החלה קינג לעבוד עם אטלנטיק רקורדס והוציאה שני אלבומים בשנים 1982–1983.
ב-1985 חיברה את פסקול המוזיקה לסרט הרומן של מרפי ואף שרה את שיר הנושא והופיעה בתפקיד קטן.
בשנת 1989 הוציאה את האלבום City Streets, אשר בשני שירים בו שיתפה פעולה עם אריק קלפטון. בשנת 1993 הוציאה אלבום בשם Color of Your Dreams עם הופעת אורח של סלאש.
בשנת 1994 הופיעה במחזמר Blood Brothers בברודוויי. בשנות ה-90 כתבה קינג שירים עבור זמרים שונים, בהם מריה קארי, סלין דיון, ועוד. קינג ממשיכה להופיע אף בעשור הראשון של המאה ה-21.
ב-2010 חזרה להופיע עם ג'יימס טיילור במועדון "הטרובדור" בלוס אנג'לס, בסדרת מופעים נוסטלגיים שקצרו הצלחה רבה ויצאו על גבי תקליטור. בהמשך להצלחה המשיכו טיילור וקינג להופיע בהופעות חיות בארצות הברית.
בדצמבר 2012 זכתה בפרס גרשווין של ספריית הקונגרס למוזיקה פופולרית.
מחזמר המציג את סיפור חייה ושיריה, "ביוטיפול: המחזמר על קרול קינג" (Beautiful: The Carole King Musical), הועלה בתיאטראות ברודוויי בשנת 2014 ובעקבות ההצלחה המסחררת של המחזמר הוא הועלה בשנת 2015 גם בלונדון. המחזמר עלה שוב ב-2018 בכיכובה של מליסה בניוסט.
קרל השמיני, מלך שוודיה

קרל קנוטסון (בשוודית: Karl Knutsson  ‏, 5 באוקטובר 1409 – 14 במאי 1470) היה מלך שוודיה, תחת השם קרל השמיני (למעשה קרל השני), בין השנים 1457-1448, 1465-1454 ולבסוף מ-1467 ועד מותו, ומלך נורווגיה, תחת השם קרל הראשון, בין השנים 1450-1449.
ראשית חייו

קרל קנוטסון נולד בטירת אקהולמן שבמחוז אופסלה לקנוט טורדסון, אביר וחבר במועצה המלכותית, ולמרגרטה קרלסדוטר, בתו היחידה והיורשת של קרל אולפסון, לורד טופטה. אביו של קרל, קנוט, היה בן דודו של אביו של אריק יוהנסון ואסה ועל פי מקורות בני התקופה, הוא היה צאצא של אחיו הצעיר של אריק התשיעי ("אריק הקדוש"). אמו של קרל, הייתה צאצאית של הרוזן (יארל) "קרל החרש", ולפיכך בת לשושלת ביילבו. כמו כן היא הייתה צאצאית של אינגאגרד קנוטסדוטר, בתם של קנוט הרביעי, מלך דנמרק ושל אדלה מפלנדריה.
עליית כוחו

ב-1434 היה קרל לחבר במועצה המלכותית של שוודיה ובאוקטובר אותה שנה הוא התמנה לאחד מהתפקידים הבכירים אותם מילא, הלורד הנציב העליון של שוודיה (Riksmarsk). בשל חוסר שביעות הרצון ההולך וגובר בקרב האצולה השוודית מהמלך אריק מפומרניה, מונה קרל ב-1436 להיות המושל הצבאי של הממלכה (Rikshövitsman) ובסופו של דבר מילא את מקומו של המלך כעוצר נבחר בין השנים 1438 – 1440, כתוצאה מהמרד בהנהגתו של אנגלברקט אנגלברקטסון. במהלך תקופת העוצרות הקצרה של קרל, התחוללה גם מרידה בפינלנד. אריק מפומרניה אולץ לוותר על כס המלכות וב-1440, נבחר כריסטופר מבוואריה להיות מלך שוודיה, נורווגיה ודנמרק. בטקס ההכתרה של כריסטופר, שהתקיים בספטמבר 1441, הוענק לקרל תואר אבירות הוא מונה להיות הלורד זקן השופטים של שוודיה (Riksdrots). באוקטובר הוא התפטר מתפקיד זה וחזר לתפקידו כלורד הנציב העליון. החל מ-1442 הוא היה המושל הצבאי (hövitsman) בויבורג שבפינלנד (כיום ברוסיה).
קרל קיבל נחלות נרחבות, בין השאר במערב פינלנד. מקום מושבו הראשון היה בטורקו. עד מהרה החלה ממשלתו של כריסטופר להחזיר לעצמה את הנחלות של האצילים וקרל אולץ להשיב את טירת טורקו. מקום מושבו הבא היה טירת ויבורג, שם הוא החזיק חצר עצמאית, לא נאלץ לציית לכריסטופר וקיים מדיניות חוץ משל עצמו כלפי מעצמות אזוריות כמו ברית ערי הנזה, העיר הרוסית נובגורוד והמסדר הטבטוני בשטחים שמהווים היום את אסטוניה ולטביה.
מלך שוודיה

עם מותו של כריסטופר ב-1448 ללא יורש, נבחר קרל להיות מלך שוודיה ב-20 ביוני ושמונה ימים לאחר מכן הוא הוכרז כמלך החדש ב"אבנים של מורה" (Mora stenar), לא רחוק מאופסלה, בעיקר בשל העובדה שכוחותיו הצבאיים חנו במקום, וזאת בניגוד לרצונם של העוצרים, בנגט ונילס יונסון. בספטמבר 1448 בחרו הדנים את כריסטיאן הראשון כמלכם החדש. בין קרל לבין כריסטיאן התגלע סכסוך בנוגע לכס המלכות הנורווגי, שגם אותו החזיק כריסטופר. לשני המלכים הייתה תמיכה בקרב חברי המועצה המלכותית של נורווגיה. ב-1449 בחרו חלק מחברי המועצה את קרל כמלך נורווגיה וב-20 בנובמבר אותה שנה הוא הוכתר בקתדרלת נידארוס שבטרונדהיים. עם זאת, כריסטיאן המשיך לטעון לכתר הנורווגי. האצולה השוודית היססה אם להעניק גיבוי לקרל במלחמתו נגד דנמרק על השליטה בנורווגיה וכבר ב-1450 נאלץ קרל לוותר על הכתר הנורווגי לטובתו של כריסטיאן.
החל מ-1451 היו שוודיה ודנמרק במצב מלחמה זו כנגד זו. בשל הלחימה ההרסנית, התגברה ההתנגדות לקרל בקרב האצולה השוודית. המתנגדת העיקרית הייתה הכנסייה השוודית שלא ראתה בעין יפה את מאמציו של קרל לרכז בידיו את הסמכות המלכותית והדתית. מתנגדים נוספים היו קבוצת המשפחות של אוקסנסטירנה וואסה.
תקופות מלוכה מאוחרות

בעשרים השנים הבאות, הודח קרל פעמיים ועלה שוב לכס המלוכה שלוש פעמים (1457-1448, 1465-1464, 1470-1467). ב-1457 התרחש מרד בהנהגתו של הארכיבישוף יונס בנגטסון למשפחת אוקסנסטירנה והאציל אריק אקסלסון. קרל יצא לגלות בדנציג. שני המנהיגים של המרד לקחו על עצמם את העוצרות ובבחירות שהם קיימו, נבחר כריסטיאן הראשון כמלך שוודיה, בתחילה בטורקו ולאחר מכן בסטוקהולם.
ב-1463 הסתכסך כריסטיאן עם הארכיבישוף על רקע מדיניות המיסוי שלו. הארכיבישוף נכלא וכתוצאה מכך התחולל מרד של המקורבים לו וכריסטיאן גורש משוודיה. קרל נקרא בחזרה על ידי המורדים והוא שב בראש כוח של שכירי חרב גרמנים ופולנים. עם הגעתו לשוודיה הוא מצא עצמו במצב מלחמה כנגד הארכיבישוף ולאחר שני קרבות עקובים מדם בחורף 1465-1464, הוגלה קרל שוב. ב-1467 חזר בו העוצר אריק אקסלסון ותמך בקרל, שהוכתר מחדש כמלך. קרל מלך שלוש שנים נוספות וחלק את סמכויותיו עם הפרלמנט, עד למותו בסטוקהולם במאי 1470.
נישואין ומשפחה

ב-1428 נשא קרל לאישה את בריגיטה טורסדוטר (מתה ב-1436). מנישואין אלו נולדו:
תור (מת בצעירותו ב-1447)
כריסטינה (1500-1432)
ב-1438 הוא נשא לאישה את קתרינה קרלדוטר (מתה ב-1450). מנישואין אלו נולדו:
מרגרטה (1462-1442)
מגדלנה (1495-1445)
ריצ'זה (נולדה 1445 לערך)
בריגיטה (1469-1446)
4 בנים מתו בינקותם.
אשתו השלישית הייתה כריסטינה אברהמסדוטר, לשעבר פילגשו, שאותה הוא נשא בהיותו על ערש דווי. עוד קודם לכן נולדו להם שני ילדים:
אנה
קרל (1488-1465)
מורשתו

קרל ייצג נטייה לאומית הולכת וגוברת בקרב האצולה השוודית שניסתה בתחילה לשעבד את שאר ארצות סקנדינביה תחת השלטון השוודי, אך עד מהרה התמקדה ברעיון פירוקו של איחוד קאלמאר. מאה שנים לאחר מכן, כאשר האיחוד פורק בסופו של דבר, זכה קרל לרחשי כבוד כמבשרה המוקדם של העצמאות השוודית.
מאבקו של קרל לצבירת כוח ולעלייה לכס המלכות היה מוצלח. הוא הכיר לכאורה בכך בעצמו ותיאר את חייו בשיר קצר:
"כאשר הייתי לורד פולגביק 
 היה לי אז עושר ואולי ייחוד 
 אך מרגע שהייתי מלך שוודיה 
 הפכתי להיות אדם עני ובלתי מאושר
נינתו של קרל, כריסטינה, נישאה לסטן סטורה הצעיר, שתקופת כהונתו כעוצר ייצגה ערכים דומים לאלה של קרל: לאומיות ועצמאות שוודית.
צאצאיו של קרל לא ירשו את כס המלכות עד אשר כריסטיאן, דוכס שלזוויג-הולשטיין, עלה למלוכה ככריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ב-1863. ממנו נולדו צאצאים של קרל בבתי המלוכה של נורווגיה, יוון והממלכה המאוחדת. צאצאית רחוקה שלו, הנסיכה סיביליה מסקסה-קובורג-גותה, הייתה אמו של מלך שוודיה הנוכחי קרל השישה עשר גוסטב, ובכך דמו של קרל שב לכס המלוכה השוודי.
הערות שוליים

↑  נשוא ערך זה היה למעשה המלך השני בתולדותיה של שוודיה ששמו היה קרל, המספור של קרל השמיני ולפניו של קרל השביעי הוא למעשה מספור אנכרוניסטי. קרל התשיעי (מלך בשנים 1611-1599), אימץ על פי היסטוריה בדיונית של מלכי שוודיה, שנכתבה על ידי ההיסטוריון בן המאה ה-16, יוהאן מגנוס, את מספורו ולפיכך גם ניתן מספור לאחור לשני המלכים שקדמו לו וששמם היה קרל, מספור זה ממשיך עד ימינו בשמו של מלך שוודיה הנוכחי, קרל השישה עשר גוסטב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811710660605606  GND: 128616016  ISNI: 0000 0000 5483 9726  KulturNav: ce5eb800-3304-4cc9-931e-76a2bfa3dcd7  LCCN: nr2003000459  NTA: 070562806  SELIBR: 172590  SUDOC: 073011428  VIAF: 37976215   WorldCat (עם VIAF): 37976215
קרול צ'אנינג

| --- | --- |

קרול צ'אנינג בשנת 2009
 לידה:  31 בינואר 1921 סיאטל, וושינגטון, ארצות הברית
 פטירה:  15 בינואר 2019 (בגיל 97) פאלם ספרינגס, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  Carol Elaine Channing 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1941–2019 (כ־78 שנים)
 מקום לימודים:  בנינגטון קולג'  תיכון לוואל  בית הספר לתאטרון נייברהוד פלייהאוס 
 בן או בת זוג:  אלכס קרסון (?–1956) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב, פרס טוני
 http://carolchanning.org/
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
עם פיטר פאלמר במחזמר לורליי, 1973
קרול איליין צ'אנינג (באנגלית: Carol Elaine Channing;‏ 31 בינואר 1921 – 15 בינואר 2019) הייתה שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה, זמרת וקומיקאית אמריקאית, זוכת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר וזוכת שלושה פרסי טוני.
ביוגרפיה

צ'אנינג נולדה בעיר סיאטל, וושינגטון לאדליין ולג'ורג' צ'אנינג וגדלה בסן פרנסיסקו.
למדה בתיכון לוואל ולאחר מכן בנינגטון קולג' שבמדינת ורמונט.
בשנת 1960 קיבלה צ'אנינג כוכב טלוויזיה על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2002 קיבלה צ'אנינג פרס הוקרה בטקס פרסי גראמי על שיריה במחזמר "הלו, דולי!".
קריירה > בקולנוע

צ'אנינג הופיעה לראשונה בקולנוע לצדה של הכוכבת ג'ינג'ר רוג'רס במערבון הקומי "אשת המכירות והנסיעות הראשונה".
צ'אנינג זכתה להתפרסם בשנת 1967 בסרטו המוזיקלי המצליח של הבמאי ג'ורג' רוי היל "מילי המודרנית והמתוקה" בתפקיד האלמנה מאזי ואן הוסמר, שזיכה אותה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
על אף שהגיעה כמועמדת מובילה לטקס האוסקר, הפסידה צ'אנינג את פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לאסטל פרסונס, שזכתה בפרס על תפקידה בסרט "בוני וקלייד". מאז לא התבלטה צ'אנינג בהוליווד, מלבד בהופעות בסרטו של אוטו פרמינגר "סקידו" ובחלק השני בעיבוד הטלוויזיוני המפורסם בהפקתו של אירווין אלן לספר הילדים "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" בתפקיד המלכה הלבנה.
בשנות ה-80 שיחקה צ'אנינג בשבע הופעות אורח בסדרה המצליחה "ספינת האהבה". בנוסף, דיבבה בסרטי האנימציה "אצבעונית" ו"באושר ועושר".
קריירה > בתיאטרון

צ'אנינג החלה את דרכה המקצועית על הבמה ופרצה בשנת 1948 הזכות הופעה במחזה "Lend an Ear" שזיכה אותה בפרס התיאטרון העולמי. בשנת 1955 הועמדה לראשונה בקריירה שלה לפרס הטוני על הופעתה במחזמר "הטלאי". בשנת 1961 הועמדה בפעם השנייה לפרס טוני על הופעתה במחזמר "אשת השלג". בשנת 1964 הצליחה צ'אנינג לזכות לבסוף בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר בזכות הופעתה במחזמר "הלו, דולי!" בתפקיד האלמנה דולי גלאגר לוי. הועמדה בפעם הרביעית שלה לפרס טוני בשנת 1974 על הופעתה במחזמר "לורליי".
קרול קיבלה בשנת 1968 פרס מיוחד מטעם פרס הטוני ובשנת 1995 את פרס מפעל החיים של הטקס.
קריירה > חיים אישיים

צ'אנינג נישאה ארבע פעמים במהלך חייה. בעלה הראשון, תיאודור ניידיש, היה תסריטאי.
מנישואיה השניים לשחקן הפוטבול הקנדי, אלכסנדר קארסון, נולד בנה היחיד.
בשנת 1953 התחתנה עם המנהל שלה, צ'ארלס לאו, שהיה מועמד לפרס פוליצר על עבודותיו כמוציא לאור. בשנת 1998 הגישה צ'אנינג בקשה לגירושים מלאו, אולם בעלה נפטר כשנה לאחר מכן לפני שהגירושים נכנסו לתוקף. צ'אנינג נישאה בפעם הרביעית בחייה בשנת 2003 לחברה מימי לימודיה הארי קוליג'יאן. בשנת 2011 נפטר בעלה הרביעי ממחלה בגיל 92. צ'אנינג עצמה הייתה ניצולת מחלת סרטן השחלה.
נפטרה בפאלם ספרינגס שבקליפורניה ב-15 בינואר 2019.
פילמוגרפיה נבחרת

אשת המכירות והנסיעות הראשונה (1956)
מילי המודרנית והמתוקה (1967)
סקידו (1968)
הרפתקאות אליס בארץ הפלאות (1985)
איפה אפי? (1991)
באושר ועושר (1993)
אצבעונית (1994)
קורליין ודלת הקסמים

| --- | --- |

 מבוסס על:  קורליין 
 בימוי:  הנרי סליק 
 הופק בידי:  קלייר ג'נינגס
 תסריט:  תסריט: הנרי סליק ספר: ניל גיימן
 עריכה:  כריסטופר מורי
 מדבבים:  קית' דיווד Dominika Kluzniak (Coraline Jones) איזבלה דוברובסקה (מל ג'ונס) Jacek Bończyk (צ'רלי ג'ונס) ג'ון הודגמן (צ'רלי ג'ונס, Other Father) איאן מקשיין דקוטה פנינג (Coraline Jones) דון פרנץ' (Miriam Forcible) ג'ניפר סונדרס (April Spink) טרי האטצ'ר (מל ג'ונס, Other Mother) Robert Bailey, Jr. Caroline Crawford 
 מוזיקה:  ברונו קולה 
 צילום:  פיט קוזצ'יק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  לייקה
 חברה מפיצה:  Focus Features סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, הפצה דיגיטלית, הוצאה ביתית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 בפברואר 2009 ישראל25 ביוני 2009
 משך הקרנה:  101 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית ועברית
 סוגה:  סרט אימה, stitchpunk, מותחן, סרט רוחות רפאים, סרט לכל המשפחה, סרט אגדות, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט פנטזיה, פנטזיה אפלה 
 תקציב:  $60,000,000
 הכנסות:  $124,596,398
 הכנסות באתר מוג'ו:   coraline
 פרסים:  Annecy Cristal for a Feature Film 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
קורליין ודלת הקסמים (באנגלית: Coraline) הוא סרט פנטזיה אפלה לילדים שהופק באמצעות אנימציית סטופ מושן, אשר מבוסס על הספר "קורליין" מאת ניל גיימן. הסרט בוים על ידי הנרי סליק ויצא לאקרנים בפברואר 2009, ובישראל הוקרן ב-25 ביוני 2009.
עלילה

קורליין ג'ונס (דקוטה פנינג) היא ילדה בת 11 שעוברת עם הוריה מביתם הישן במישיגן לבית חדש ומבודד באזור כפרי באורגון, המכונה "הארמון הוורוד". קורליין חשה שעמום ובדידות, במיוחד כיוון שהוריה עסוקים מדי בעבודתם ולא מעניקים לה תשומת לב. היא פוגשת את שכנותיה הקשישות, העלמות ספינק ופורסיבל (ג'ניפר סונדרס ודון פרנץ'), שהיו בעברן שחקניות, ואת מר בובינסקי, דמות תמהונית שטוענת שהוא מנהל קרקס עכברים. חברתה היחידה היא הבובה המוזרה שקיבלה מהשכן, וויבי לובאט, אשר דומה לה עד מאוד אך בעלת עיני כפתורים.
במהלך שיטוטיה בבית, קורליין מגלה דלת קטנה ונעולה. לאחר שהיא משיגה את המפתח, היא מגלה מאחוריה קיר אבנים. בלילה, היא מתעוררת לקולות מוזרים ומגלה שהדלת נפתחת למנהרה שמובילה לעולם מקביל. בעולם זה היא פוגשת את ה"אמא האחרת" וה"אבא האחר", גרסאות אידיאליות של הוריה, המרעיפים עליה אהבה ותשומת לב. בניגוד לעולם האמיתי, כל הדמויות בעולם האחר נראות מושלמות, אך עיניהן עשויות כפתורים. למרות החשדות הראשונים, קורליין נשבית בקסמי המקום.
לאחר כמה ביקורים בעולם האחר, הוריה האחרים מציעים לה להישאר איתם לנצח, בתנאי שתתפור כפתורים לעיניה. קורליין מסרבת ומנסה לשוב לעולמה האמיתי, אך מגלה שהוריה האמיתיים נעלמו. היא מבינה כי האמא האחרת לכדה אותם ומחליטה להצילם. בעזרת רוחות של שלושה ילדים שנלכדו בעבר על ידי האמא האחרת, קורליין מגלה שעליה למצוא את עיניהם האבודות כדי לשחרר את נשמותיהם.
קורליין נלחמת באמא האחרת, שמתגלה כמפלצת עכבישית, ונעזרת בחתול שחור שמתגלה כבן ברית. היא מצליחה לשחרר את נשמות הילדים ואת הוריה הכלואים, ונמלטת חזרה לעולם האמיתי. שם, היא מחליטה להיפטר מהמפתח לדלת הקסמים כדי למנוע מהאמא האחרת לשוב. בסיועו של וויבי, היא משמידה את שארית כוחותיה של האמא האחרת ומשליכה את המפתח לבאר עמוקה.
בסיום הסרט, קורליין מקיימת מסיבה בגינה עם שכנותיה ושכניה, ומבינה כי מצאה את מקומה בעולם האמיתי, תוך שהיא לומדת להעריך את חייה ואת משפחתה.
צוות המדבבים

| מדבב | מדבב בעברית | דמות |
| --- | --- | --- |
| דקוטה פנינג | לורן סביר | קורליין ג'ונס |
| טרי האטצ'ר | אורנה כץ | מל ג'ונס / האם ה"אחרת" |
| ג'ון הודגמן | גלעד קלטר | צ'ארלי ג'ונס |
| קית' דייוויד | יורם יוספסברג | החתול |
| רוברט ביילי ג'וניור | דן קיזלר | ויבורן "וויבי" לובט |
| ג'ניפר סונדרס | הדר שחף-מעיין | גברת אפריל ספינק |
| דון פרנץ' | סיון שביט | גברת מרים פורסיבל |
| איאן מקשיין | אמנון וולף | מר בובינסקי |
| קרולין קרופורד | נורית כהן | גברת לובט |
הפקה

בשיא, כלל צוות הפקת הסרט כ-450 איש, מתוכם כ-35 אנימטורים, וכ-250 טכנאים ומעצבים.
ביקורת

הסרט זכה לביקורות חיובית לרוב. באתר Rotten Tomatoes, כ-88% מהמבקרים נתנו לו ביקורת חיובית.
עם זאת נשמעו טענות כי הסרט מפחיד מדי בשביל ילדים קטנים.
הערות שוליים

↑  אורון שמיר, עכבר העיר אונליין, קורליין: לילדים עם נפש של מבוגרים - ולהפך, באתר הארץ, 25 ביוני 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7672933-3  VIAF: 212922684   WorldCat (עם VIAF): 212922684
קרלו השני, מלך נאפולי

קרלו השני, מלך נאפולי (איטלקית: Carlo Secondo di Napoli או Carlo Secondo d'Angio ; צרפתית: Charles Deux d'Anjou כונה גם Carlo lo Zoppo (קרלו "הפיסח") ;‏ סביב 1254 - 5 במאי 1309) היה מלך נאפולי, מלך אלבניה, נסיך סלרנו, נסיך אכאיה, רוזן פרובאנס ורוזן אנז'ו.
ביוגרפיה

שארל, שנודע בשם נסיך סלרנו היה בנם של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה ושל ביאטריס מפרובאנס. הוא נפל בשבי לאחר שהפסיד בקרב הימי של נאפולי ביוני 1284 נגד רוג'רו די לאוריה שפיקד על צי ממלכת אראגון. עם מות אביו בינואר 1285 הוא היה עדיין אסיר של פדרו השלישי, מלך אראגון. ב-1288, בתיווכו של אדוארד הראשון, מלך אנגליה הוא שוחרר לאחר שהכיר בשלטון הספרדים בסיציליה אך נשאר מלך נאפולי.
הוא הבטיח לשכנע את בן דודו, שארל, רוזן ולואה לוותר תמורת עשרים אלף מטבעות כסף על התואר מלך אראגון שקיבל מן האפיפיור מרינוס הרביעי שהכריז על מסע צלב נגד אראגון ב-1284. הוא השאיר את שלושת בניו ושישים אצילים מפרובאנס כבני ערובה למילוי תנאי ההסכם, אך ב-1289, אחרי ששוחרר משביו, האפיפיור ניקולאוס הרביעי שחרר אותו מכל התחייבויותיו, הכריז עליו כמלך סיציליה ונידה את אלפונסו השלישי, מלך אראגון.
שארל, רוזן ולואה כרת ברית עם ממלכת קסטיליה והתכונן לעלות על אראגון, מה שגרם לאלפונסו השלישי לחתום על הסכם טאראסקון שלפיו יסיג את כוחותיו מסיציליה וישלם מס עובד לכס הקדוש. אלפונסו מת ב-1291 לפני שהיה סיפק בידו לבצע את תנאי ההסכם, ואחיו חיימה השני שהפך למלך אראגון, השאיר את השלטון בסיציליה לאחיו פרדריק. בוניפקיוס השמיני שנבחר לאפיפיור ב-1294 בנאפולי בחסותו של שארל השני, פתח במשא ומתן עם חיימה השני, מלך אראגון, מה שהביא להסכם אניאני שלפיו שארל השני, מלך נאפולי יוכר כמלך סיציליה, ובתו ביאנקה שתינשא לחיימה השני, תזכה בסרדיניה ובקורסיקה.
נעשה מאמץ לשחד את פדריקו כדי שיסכים לתנאים אלה, אך הוא סירב והוכתר למלך סיציליה על ידי האוכלוסייה המקומית. פרצה מלחמה בים וביבשה, ושארל השני, אף על פי שנתמך על ידי האפיפיור בוניפקיוס השמיני, על ידי שארל, רוזן ולואה וחיימה השני, מלך אראגון, לא הצליח לכבוש את סיציליה, ובנו, נסיך טאראנטו נלקח בשבי בקרב פאלקונארה ב-1299. ב-1302 נחתם הסכם קאלטאבלוטה שלפיו שארל השני ויתר על זכויותיו בסיציליה והסכים להשיא את בתו לאונורה לפדריקו השלישי, מלך סיציליה. הסכם זה אושר על ידי האפיפיור ב-1303. שארל השני בילה את שנותיו האחרונות בנאפולי ומת שם במאי 1309. בנו, רובר, מלך נאפולי ירש את כתרו כמלך נאפולי.
קורליס ויליאמסון

| --- | --- |

ויליאמסון בשנת 2021
 לידה:  4 בדצמבר 1973 (בן 50) ראסלוויל שבארקנסו, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד, פאוור פורוורד
 גובה:  2.01 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת ארקנסו
 דראפט:  בחירה מספר 13, 1995 סקרמנטו קינגס
 קבוצות כשחקן
 1995–2000   2000–2001   2001–2004   2004–2005   2005–2007:  סקרמנטו קינגס   טורונטו ראפטורס   דטרויט פיסטונס   פילדלפיה 76'   סקרמנטו קינגס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (2004)   פרס השחקן השישי של העונה ב-NBA‏ (2002)   זכייה באליפות ליגת המכללות (1994)
 קבוצות כמאמן
 2013–2016   2016–2018   2018–2019:  סקרמנטו קינגס (עוזר)   אורלנדו מג'יק (עוזר)   פיניקס סאנס (עוזר)
קורליס מונדארי ויליאמסון (באנגלית: Corliss Mondari Williamson; נולד ב-4 בדצמבר 1973) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1995–2007. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 11.1 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-1.2 אסיסטים למשחק.
בשנת 1992 זכה באליפות התיכונים של ארצות הברית, בשנת 1994 זכה באליפות ליגת המכללות האמריקאית, ובשנת 2004 זכה באליפות ה-NBA.
קריירת תיכונים

ויליאמסון נולד בעיר ראסלוויל שבארקנסו. בשנתו האחרונה כתלמיד ב"תיכון ראסלוויל", 1992, הוביל את קבוצת הכדורסל שלו לזכייה באליפות התיכונים של ארקנסו, ולאחר מכן לזכייה באליפות התיכונים של ארצות הברית. במשחק הגמר גברה ראסלוויל על "תיכון סנט ג'וזף" בה שיחק ג'ייסון קיד, הודות לחסימת "זריקת ניצחון" של קיד על ידי ויליאמסון בשניות הסיום. לאורך העונה קלע ויליאמסון כ-28 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין בארצות הברית. כמו כן נבחר ויליאמסון להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, המציג את שחקני התיכונים הבולטים במדינה.
קריירת מכללות

בין השנים 1992–1995 למד ויליאמסון באוניברסיטת ארקנסו, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן חבר היכל התהילה נולאן ריצ'רדסון. בעונת 1993/1994 הוביל ויליאמסון את ארקנסו לזכייתה הראשונה אי פעם באליפות ליגת המכללות, עם ממוצעים של 20.4 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק. ברבע הגמר גברה ארקנסו על אוניברסיטת מישיגן בה שיחקו ג'יילן רוז וג'וואן הווארד (76–68), בחצי הגמר גברה על אוניברסיטת אריזונה אותה הוביל דיימון סטודמאייר (91–82), ובמשחק הגמר ניצחה את אוניברסיטת דיוק של המאמן מייק ששבסקי וכוכב המכללות גרנט היל (76–72). לאחר הזכייה נבחר ויליאמסון לשחקן המצטיין של הטורניר, במהלכו קלע 21.7 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 1994/1995 העפילה ארקנסו בשנית למשחק גמר אליפות המכללות, אך הפסידה מול אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ("UCLA") בתוצאה 78–89. ויליאמסון עצמו נבחר בפעם השנייה ברציפות לשחקן העונה של המחוז הדרום-מזרחי ("SEC") ולחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
קריירת משחק ב-NBA

בדראפט ה-NBA‏ 1995 נלקח ויליאמסון בבחירה ה-13, על ידי סקרמנטו קינגס. בעונתו השלישית בסקרמנטו, 1997/1998, תפס מקום קבוע בחמישיית הקבוצה, ורשם שיאי קריירה של 17.7 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-2.9 אסיסטים למשחק. בהצבעה לפרס השחקן המשתפר של העונה סיים ויליאמסון במקום השני, אחרי הזוכה אלן הנדרסון.
בקיץ 2000, לאחר 5 עונות בסקרמנטו, הועבר בטרייד לטורונטו ראפטורס בתמורה לדאג כריסטי.
לאחר 42 משחקים משחקים בטורונטו הועבר בטרייד נוסף לדטרויט פיסטונס, במדיה שיחק ב-3 וחצי העונות הבאות. בעונת 2001/2002 זכה בתואר השחקן השישי של העונה, לאחר שקלע 13.6 נקודות בממוצע למשחק כמחליפם מהספסל של ג'רי סטקהאוס וקליפורד רובינסון. בעונת 2003/2004 זכה עם הפיסטונס באליפות ה-NBA, כאחד המחליפים הבכירים של הקבוצה.
באוגוסט 2004 נשלח ויליאמסון בטרייד לפילדלפיה 76' בתמורה לדריק קולמן, וכחצי שנה לאחר מכן הועבר בחזרה לסקרמנטו קינגס, כחלק מטרייד אשר שלח את כריס ובר לפילדלפיה. בסיום עונת 2006/2007 פרש ויליאמסון ממשחק, בגיל 33.