stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב וסטרפלאטה
הקרב

ב-1 בספטמבר 1939 בשעה 04.45 שעון מקומי פתחה שלזוויג הולשטיין במטח עז של תותחים על וסטרפלאטה. אלה היו היריות הראשונות במלחמת העולם השנייה. בחסות ההפגזה תקפו מאות חיילי סער את המוצב אולם הפולנים היו מוכנים. הגרמנים נלכדו במכשולים וגדרות תיל ואש מכוונת של הפולנים גרמה להם לעשרות אבדות, ההתקפה נכשלה.
גם התקפות נוספות נהדפו. ב-2 בספטמבר 1939 הטילו הגרמנים למערכה 60 מטוסי יונקרס Ju 87 שהטילו פצצות במשקל כולל של 26.5 טון וכן הוכנסו למערכה ספינות טורפדו שתקפו את המוצב מכיוון הים. סה"כ מנה הכוח הגרמני כ-3,200 לוחמים נגד כ-200 פולנים.
ב-4 בספטמבר 1939 ביקש סוחארסקי להיכנע אבל סגנו, קפטן פרנצ'ישק דוברסקי סירב. הפולנים החזיקו מעמד עד 7 בספטמבר 1939 בשעה 09.45 עת הניפו דגל לבן. הגרמנים הוציאו להורג את הקשר לאחר שסירב למסור להם את הקוד אבל לשאר הלוחמים הם התייחסו כשבויי מלחמה. לפולנים היו 16 הרוגים ו-53 פצועים ולגרמנים היו 200–300 הרוגים ופצועים.
הגרמנים הופתעו מעמידת הפולנים בווסטרפלאטה ואדולף היטלר ביקר במקום מיד לאחר כיבוש פולין כדי לקבל הסבר על הקרב.
אתר הזיכרון

הפולנים הפכו את וסטרפלאטה לאתר זיכרון לגבורה הפולנית. בקצה חצי האי, על גבעה מלאכותית הוקמה ב-1966 אנדרטה ענקית בגובה של 25 מטר. באנדרטה חקוקים שמות אתרי קרבות במלחמת העולם השנייה בה השתתפו חיילים פולנים כמו מונטה קאסינו, נורמנדיה, דנקרק, מורמנסק ועוד.
בכניסה לאתר יש מוזיאון קטן עם פרטים על הקרב ובית קברות קטן בו קבורים הנופלים בקרב. המפקד הנריק סוחראסקי נפטר ממחלה ב-1946 ונקבר באיטליה. ב-1 בספטמבר 1971 הוחזר אפרו לפולין ונטמן בבית הקברות בווסטרפלאטה ועליו הצלב הצבאי הפולני שהוענק לו. בדרך לאנדרטה יש 7 תרנים ואתר ל-7 לפידים לזכר שבעת הימים בהם החזיקו הפולנים מעמד. במקום יש כתובת פולנית גדולה: לעולם לא עוד מלחמה.
במקום מתקיימת מדי שנה ב-1 בספטמבר, עצרת זיכרון ממלכתית.
רויאל אורפאום

הרויאל אורפאום, כלומר האורפאום המלכותי (בהונגרית: Royal Orfeum) היה בין השנים 1908 לבין 1933, מקום הבידור והבילוי תיאטרון/מועדון לילה היוקרתי ביותר של בודפשט.
היסטוריה

התיאטרון נפתח ב-3 באוקטובר 1908 בבודפשט, בשדרה הגדולה בקטע של Erzsébet körút מספר 31. המועדון פתח את שעריו במימון של קארוי קלטי ואוסקר פודור. תחילה נוהל על ידי שאנדור בראון, לאחר מכן משנת 1910 דז'ה באלינט, וילמוש טריאן, בלה זרקוביץ, מנהל הקרקס מיהאי שמידט, ולבסוף קלמן שומוג'י (במקור זינגר). המנהל הראשי שלו היה ינה הרצג, המנצח הקבוע היה אלפרד מארקוש, ומעצב התפאורה היה אריק פוגל במשך כשני עשורים.
שינוי האופי

לאחר 1933, הבניין שלו פעל כתיאטרון אופרטה ולאחר מכן כקברט.
משנת 1935 הוא נוהל במשך שנתיים על ידי אאורל פלד תחת השם "תיאטרון רויאל".
בשנת 1940, הפך שמו "תיאטרון רויאל וראיטה" ונוהל על ידי אישטוואן פאלושי
משנת 1941, "תיאטרון הרווי המלכותי" בראשות שאנדור היינמן.
שנות ה-20 ושנות ה-30 בתוכנית הופיעו האופרטות של בלה זרקוביץ, לאו פאל ואלפרד מרקוש. כמו כן הופיעו כוכבים בעלי שם עולמי, כמו ג'וזפין בייקר ב-1929, גרוק, אנסמבל הציפור הכחולה של יושני, הלהקה של צ'ארלי ריבלס (אנ'), הרווי העולמי של בוב גריי (Bob Gray).
לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-7 במאי 1945 הוא נפתח תחת השם Royal Revü Varieté בין התיאטראות הראשונים אחרי המלחמה. מנהליה היו קלמן סנטאיוואני וג'רג' גונדה, ולאחר מכן טדי ארנטל (מומחה אמנים ידוע). בתוכנית הופיעו בעיקר הפקות אמנים, אך ברוויו שלו הופיעו גם מלחיני קברט ידועים ושחקנים.
מ-14 באוקטובר 1949 היא פעלה תחת המנהלת של מוסדות בידור קפיטל תחת השם קפיטל וראייטי.
משנת 1951, שמה הפך ל-Fővárosi Víg Színház, שם הועלו אופרטות בעלות שלוש מערכות בניצוחו של אישטוואן פייר.
בקומה הראשונה פעלו שלושה קברטים: בין השנים 1913 ל-1920, ה"קברט הבירה" (Sörkabaré), בראשות ס.ז. סאקאל, הבונבונירה של ג'ולה קבארי מ-1920, וקברט פאפאגאי (Papagáj Kabaré) של אדן פריץ ב-1924, שהציג שלושה מופעים בלבד.
בלה שאלאמון התחיל את הקריירה שלו ב"קברט הבירה". בין המשתתפים בקברטים הוצגו שם אנדרה נאג', ג'ולה קבארי, רוברט ראטוני וקלמן סנטאיוואני.
הבניין נהרס בשנת 1955.
רוי ריצ'רדס

רוי ריצ'רדס (באנגלית: Roy Rohan Richards;‏ 24 בנובמבר 1983 – 8 ביולי 2017) היה כדורגלן מסנט וינסנט והגרנדינים ששיחק בעמדת המגן.
קריירה

בשנת 2009 הצטרף לטובגו יונייטד מטרינידד וטובגו במדיה שיחק שנה וחצי. בהמשך הקריירה שיחק בפאסטורס יונייטד ורנדזווס.
ריצ'רדס שיחק בנבחרת סנט וינסנט והגרנדינים החל משנת 2008 ועד למותו. ב-21 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק נגד נבחרת איי הבתולה הבריטיים.
ב-8 ביולי 2017 נורה ופונה לבית החולים בקינגסטאון וכעבור זמן קצר מת מפצעיו.
הערות שוליים

↑  National footballer among 3 shot and killed in St. Vincent
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רוי ריצ'רדס".
רב הכותל

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  הרב שמואל רבינוביץ
 תאריך כניסה לתפקיד:  תש"ס, 2000
 תחום שיפוט:  ישראל 
 ייסוד המשרה:  1930
 איוש ראשון:  הרב אביגדור אורנשטיין
 
משרת הממונה על הכותל המערבי (מכונה פעמים רבות רב הכותל) נוצרה בתקופת המנדט הבריטי לשם ניהול ענייני היהודים באזור הכותל המערבי. המשרה חודשה לאחר שחרור ירושלים במלחמת ששת הימים, ועוגנה בחוק השמירה על המקומות הקדושים, תשכ"ז-1967. בשנת 1992 הורחבה סמכותו לכל המקומות הקדושים ליהודים בישראל, והמשרה נקראה הממונה על הכותל המערבי והמקומות הקדושים. נושא המשרה ממונה על ידי שר הדתות והוא פועל במסגרת הרבנות הראשית לישראל, כאחראי למתן שירותי דת ליהודים בכותל המערבי ובמקומות קדושים נוספים בישראל, המפורטים בתקנות שמירה על מקומות קדושים ליהודים, תשמ"א-1981.
רב הכותל שמואל רבינוביץ', בין גבי אשכנזי לבני גנץ, בביקור בכותל.
במסגרת תפקידו ממונה רב הכותל על אכיפת חוק השמירה על המקומות הקדושים, תשכ"ז-1967 במקומות הנתונים לפיקוחו, ובכלל זה מניעת חילול שבת, מניעת תלבושת שאינה הולמת, מניעת קיבוץ נדבות והפרעה לתפילה ברחבת הכותל המערבי, הגבלות על העיסוק בצילום ברחבת הכותל המערבי ועוד. רב הכותל משתתף בטקסים המתקיימים ברחבת הכותל, ולעיתים רבות מלווה אנשי ציבור מאומות העולם הפוקדים לראשונה את הכותל המערבי.
משנת 1967 כיהנו בתפקיד ארבעה רבנים, כאשר המינוי תקף לאורך כל חייהם. משנת 2000 מכהן בתפקיד הרב שמואל רבינוביץ.
התפתחות התפקיד > ראשית המאה ה-20

לאחר הצהרת בלפור וכיבוש ירושלים בידי הבריטים בשנת 1917, ועם סיום מלחמת העולם הראשונה והתקופה העות'מאנית בארץ ישראל בשנת 1918, הלכה והתגברה נוכחותם של יהודים תושבי הארץ ומבקרים מהתפוצות בכותל המערבי מתוך תחושת ביטחון.
ב-1920, זמן קצר לאחר מאורעות תר"פ בירושלים, נתן המושל הצבאי הבריטי את הסכמתו לבקשת המופתי לבצע בכותל עבודות ללא צורך בקבלת אישור מהעם והיישוב היהודי. כבר אז, חודשים ספורים לאחר הקמתה של הרבנות הראשית, פנה רבה הראשי של ארץ ישראל הרב אברהם יצחק הכהן קוק אל המושל הצבאי במחאה חריפה והזהיר "כי חלילה לשום יד לנגוע בכותל הקדוש מבלי הרשאתינו". מתקופה זו החלו חילופי מכתבים בין גורמים שונים אודות מעמדו של הכותל. אף על פי כן, זרם הפוקדים את הכותל המשיך לעלות בהתמדה, במיוחד בימי חג ומועד.
בשל העומס הרב במקום בימים נוראים הציבו היהודים ליום הכיפורים מספר ספסלים עבור הזקנים ומחיצה להפרדה. בעיצומו של יום הכיפורים ה'תרפ"ט (24 בספטמבר 1928) התפרצו שוטרים בריטים והסירו באלימות את המחיצה והספסלים. בעקבות מחאות היישוב היהודי בארץ ישראל ובעולם על תקרית בין שוטרים למתפללים שאירעה בסמוך לכותל ושבה נפגעו מתפללים יהודים, מינתה ממשלת בריטניה בהסכמת חבר הלאומים ועדה ל"קביעת הזכויות והתביעות השנויות במחלוקת של היהודים והמוסלמים בכותל המערבי". ועדה זו כונתה בשם "ועדת הכותל הבינלאומית". במקביל, באותה שנה חלה הסלמה והידרדרות ביטחונית קשה שהחלה בט' באב במאורעות תרפ"ט והתפשטה לכל רחבי הארץ.
מטעם היישוב היהודי הוקמו שתי ועדות לצורך הטיפול בענייני הכותל. הוועדות היו מורכבות מנציגים של המוסדות הלאומיים, הרבנות הראשית, ואגודת ישראל. ועדה אחת טיפלה בשאלות הכרוכות בהופעת היישוב היהודי בפני הוועדה הבינלאומית. הוועדה כללה את האישים: פרופ' דוד ילין, פרופ' שמואל קליין, יצחק בן-צבי, פרופ' בן-ציון דינור, עו"ד מרדכי אליעש והרב שמואל שזורי. הוועדה השנייה טיפלה בעניין ההשגחה והפיקוח על הסדרים של הכותל המערבי. הוועדה כללה את האישים: יוסף מיוחס, הרב משה בלוי, הרב משה המאירי, הרב משה פרוש הרב רפאל קצנלנבוגן ועוד.
למעשה עוד קודם לכן היה מינוי של שמשים מטעם העדה הספרדית והאשכנזית לטובת שמירת הסדרים וצורכי המתפללים בכותל. ידוע על הנושאים בתפקידים אלו כבר בשלהי המאה ה-19. ובעת דיוני ועדת הכותל נתבקשו הללו להעיד על פועלם בשנים שקדמו.
התפתחות התפקיד > מינוי הרב יצחק אביגדור אורנשטיין

הוועדה השנייה של היישוב היהודי קבעה למנות את הרב יצחק אביגדור אורנשטיין והגדירה את תפקידיו הבאים:
להימצא בכל זמני התפילות והכנוסים ולהשגיח על הסדרים במקום.
לפקח על עבודת השמשים וסדור ענייני התרומות שהגיעו מהדלקת נרות ליד הכותל ושימשו לאחזקת המקום.
לנהל רישום ותיעוד על המקרים בעלי ערך המתרחשים במקום.
לעמוד בקשר עם המשטרה הנמצאת במקום, ולשמור על קשר עם שכני המקום במידת האפשר.
במקרים בעייתיים לדווח לוועד הפועל של הוועדה.
לאסוף כל החומר שנכתב או נאמר בעל פה ביחס לכותל במשך הדורות.
להיות מזכיר ועדת הכותל.
כעוזרו וכשמש הכותל מונו הנכבדים רפאל מיוחס ולאחריו בנו יעקב מיוחס. תפקידו של הרב אורנשטיין כאחראי על הכותל מטעם הרבנות הראשית והוועד הלאומי החל בשנת 1930, לאחר פרסום כל מסקנותיה של ועדת החקירה המנדטורית לחקירת מאורעות תרפ"ט הידועה גם בשם משפט הכותל.
הרב אורנשטיין ניהל בין השנים תר"צ (1930) לתש"ח (1948) תיעוד ורישום של כל מה שקרה בכותל מדי יום בפרוטרוט והעביר דיווחים אלה לגורמים השונים שהיה מופקד מטעמם כרב הכותל. תיעודים אלה כוללים בין היתר תיאור בעיות שאיתן היה עליו להתמודד, בעיקר מול גורמים ערבים שניסו לפגוע בתפילת היהודים במקום. עם זאת, בתפקידו הקפיד לשמור על יחסים טובים ומכובדים כלפי כל הגורמים ובכללם הנכבדים של הערבים. כמו כן, כבא כוחם של המוסדות הלאומיים הקפיד שלא להיות מעורב בפעולות נגד חוקי המנדט ולכן לא יכול היה להשתתף בתקיעת השופר החתרנית שהייתה נערכת במוצאי יום כיפור. הרב אורנשטיין היה מגיע מדי יום אל הכותל ברגל ושוהה במחיצת המתפללים רוב שעות היום. מפני שנאסר לשים בכותל כיסאות, היה עומד כל היום ולעיתים יושב על הרצפה ובידו כרך של גמרא. מפני שלא הייתה מחיצה בכותל, היה מקפיד על מקום קבוע בו עמד ושימש בעצמו כסמן של קו ההפרדה בין עזרת גברים לעזרת נשים.
גם הרבנות הראשית עצמה המשיכה להשגיח על המקום ולפנות אל הציבור בדבר ההתנהגות בו, כגון בב' בחשוון, תש"א, (1940), פרסמו הרבנים הראשיים יצחק אייזיק הלוי הרצוג ו בן-ציון מאיר חי עוזיאל, כרוז לכלל הציבור בדבר שמירת קדושתו של המקום:
"מַה נּורָֹא הַמָּקוםֹ הַזֶּה" (בראשית, כ"ח, י"ז)
מאז השקט הארץ (לאחר פרעות תרצ"ו-תרצ"ח), תודה לאל, הולך וגובר ושב לקדמותו זרם הנוהרים
אל כותל המערבי, לחבק את אבני הקודש ולשפוך את לבם לה' מול שריד חמדתנו, "זֶה שַׁעַר הַשָּׁמָיִם"
... עם ריבוי המבקרים ועם גוונם מכל השדרות ומכל הסוגים, מוצאים אנו להזכיר ולהזהיר על מורא המקדש, שמחייבת הגישה למקום הקדוש הזה, שמעולם לא זזה שכינה הימנו, ועל חרדת הכבוד שמצבת תפארתנו מימי קדם מטילה על כולנו בעיני אלוקים ואדם... והקהל לכל סוגיו ידע נא את כל מידת האחריות שבשמירת כבוד המקום והדרת קדושתו... וה' יאזין ויקשיב לתפילת עמו, כי יבוא ינון ובית ה' נכון יהיה בהר מרום הרים במהרה בימינו, אמן.".
בין היתר מתאר הרב אורנשטיין ביומנו כיצד בחודש אלול, תש"ב, (1942), עשתה הממשלה הבריטית תיקונים בקיר הכותל רק ”לאחר התייעצות עם הרבנים הראשיים לא"י ובתיאום עמם ועל מנת שלא יפגעו בצורה החיצונה של הכותל”. הרב אורנשטיין כיהן בתפקיד זה ותיעד את עבודתו ביומן עד נפילתו של הרובע היהודי במלחמת העצמאות אשר בו גם מצא את מותו כחלל בקרבות. מאז לאורך שנות שלטון ירדן בירושלים המזרחית ועד לשחרור העיר העתיקה לא אפשרו ליהודים לבקר בכותל המערבי.
התפתחות התפקיד > לאחר מלחמת ששת הימים

בשבועות תשכ"ז, בעקבות מלחמת ששת הימים, שערי העיר העתיקה נפתחו לתנועה חופשית של אזרחי ישראל. יותר ממאתיים אלף איש הגיעו בהתרגשות רבה אל הכותל. עקב כך נדרשו כללים וסדרים להתנהלות המקום כראוי לו מצד קדושתו וחשיבותו התרבותית. בח' בתמוז תשכ"ז, (16 ביולי 1967), חוקקה הכנסת את חוק השמירה על המקומות הקדושים, תשכ"ז-1967. האחריות לכותל המערבי, סדריו, תחזוקתו וניהולו עברו מהרבנות הצבאית אל משרד הדתות בראשותו של ד"ר זרח ורהפטיג. תקנות שהותקנו מכוח חוק זה קובעות את המותר והאסור בכותל המערבי ובאזור הסמוך אליו.
רבני הכותל

הרב יצחק אביגדור אורנשטיין (בין השנים 1930–1948).
שמשי הכותל: רפאל מיוחס ואחריו בנו יעקב ממשפחת מיוחס מטעם העדה הספרדית. נח גלזשטיין מטעם העדה האשכנזית. הנ"ל שימשו בתפקיד זה כבר משלהי המאה ה-19.
הרב יוסף משה שכטר היה ראשון שכיהן בתפקיד רב הכותל לאחר שחרור העיר העתיקה. מוּנה לתפקיד באוגוסט 1967.‏
הרב מאיר יהודה גץ מוּנה בשנת 1968 למתאם ברחבת הכותל. בשנת 1981 מונה על ידי שר הדתות, אהרן אבוחצירא, לממונה על הכותל המערבי ורחבתו, ובשנת 1992 הורחב התפקיד לממונה על הכותל המערבי וכל המקומות הקדושים בישראל. כיהן בתפקיד זה עד לפטירתו בשנת 1995.
הרב שמואל רבינוביץ מונה בשנת 1996 על ידי שר הדתות שמעון שיטרית לממונה על המקומות הקדושים (לא כולל הכותל המערבי). בשנת תש"ס (2000) מונה על ידי ממלא מקום שר הדתות, יוסי ביילין, לממונה על הכותל המערבי ורחבתו, בנוסף למינויו כממונה על המקומות הקדושים.
לקריאה נוספת

שמואל אבן-אור (אורנשטיין), עורך, יומן הכותל המערבי, באתר אוצר החכמה
הילה וולברשטין (כתיבה ותחקיר), שמחה רז (עורך), רב הכותל : מסכת חייו של הרב מאיר יהודה גץ, קול מבשר, תשס"ג.
הערות שוליים

↑   תקנות השמירה על מקומות קדושים ליהודים, התשמ״א–1981, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  בג"ץ 7326/09 יגאל הלפרסון נ' שר הדתות, הרב יעקב מרגי, ניתן ב-11.10.2009
↑  לדוגמה ביקוריהם של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, סגן ראש ממשלת סין, נשיא אנגולה, נשיא פולין, מבקר המדינה של אוסטריה וכיוצא בזה.
↑  יצחק אביגדור אורנשטיין, יומן הכותל המערבי, עמ' 296.
↑  ב-1921 שכר גלזשטיין שני חדרים ליד המבוא לרחבת הכותל והשמיש אותם לטובת בית כנסת, שבו התפללו יהודי ירושלים באופן תדיר בכל ימות השבוע, שבתות, מועדים וחגים.
↑  לוח זמנים לחשיפה, באתר הקרן למורשת הכותל המערבי
↑  הודעה כדבר מינוי ממונה לפי תקנות השמירה על מקומות קדושים ליהודים, ילקוט הפרסומים 2737, 13 באוגוסט 1981, עמ' 2561
↑  מינוי לפי תקנות השמירה על מקומות קדושים ליהודים, ילקוט הפרסומים 4386, 28 בפברואר 1996, עמ' 2006
↑  מינוי לפי תקנות השמירה על מקומות קדושים ליהודים, ילקוט הפרסומים 4906, 3 באוגוסט 2000, עמ' 4360
שוטר אנגלי בכותל בערך בשנת 1934
הרב יצחק אביגדור אורנשטיין, רב הכותל הראשון
קלמנס ונצל פון מטרניך

הנסיך קלמנס ונצל לותאר פון מטרניך (בגרמנית: Klemens Wenzel Lothar von Metternich 15 במאי 1773 – 11 ביוני 1859)‏, מוכר גם בשם הנסיך (פירסט) קלמנס מטרניך, היה פוליטיקאי אוסטרי ודיפלומט. הוא נחשב לדיפלומט החשוב בתקופתו, כיהן כשר החוץ של האימפריה האוסטרית מ-1809 והיה קנצלר החל מ-1821. מטרניך היה המדינאי המוביל בתקופה הראשונה של "הקונצרט האירופי הראשון" - שיתוף פעולה החל מ-1815, בין מעצמות אירופה כדי למנוע מלחמות בין המעצמות, וכדי לשמור על סדר יום שמרני ומלוכני, תוך דיכוי כוחות דמוקרטיים, ליברלים או רדיקלים. בין היתר הוביל להתקנת תקנות קרלסבאד, להטלת צנזורה על סטודנטים ומרצים ליברליים באוניברסיטאות ועל עיתונים. ב-1848 נאלץ מטרניך להתפטר עקב אביב העמים.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הנסיך נולד ב-15 במאי בשנת 1773 בקובלנץ לבית מטרניך, הוריו היו הרוזן פרנץ גאורג קארל פון מטרניך והרוזנת מריה ביאטריקס גרפין פון קגנק. היו לו שלושה אחים.
בתקופה זו אביו של מטרניך היה שגריר אוסטריה בבתי המשפט של שלושת האלקטורים הריניים. חינוכו של מטרניך נוהל על ידי אמו, שהושפעה מאוד מקרבתם לצרפת, ולכן מטרניך דיבר צרפתית טוב יותר מאשר גרמנית. בילדותו הוא נסע לביקורים רשמיים עם אביו, ובהשגחתו של המורה הפרוטסטנטי ג'ון פרדריק סיימון, הוא חונך במקצועות אקדמיים, בשחייה וברכיבה על סוסים.
בקיץ 1788 החל מטרניך בלימודי משפטים באוניברסיטת שטרסבורג. בהיותו סטודנט התאכסן במשך זמן מה אצל הנסיך מקסימיליאן מצוויבריקן, מלך בוואריה לעתיד.
ביוגרפיה > פעילותו

בשנת 1806 מונה מטרניך לשגריר אוסטריה בצרפת. הוא פיתח קשרים עם דה טלראן (שר החוץ הצרפתי), ועם השליח הרוסי.
משימתו החשובה ביותר של מטרניך הייתה לדאוג להרגעת היחסים עם צרפת. במסגרתה, הוא שידך את מארי לואיז, בתו של פרנץ השני, קיסר אוסטריה, לנפוליאון בונפרטה כדי שתהיה לו לאישה. לאחר מכן, אוסטריה נכנסה לקואליציה האנטי-צרפתית השישית ומטרניך היה ממנסחי חוזה פריז והסכם הכניעה שהגלה את נפוליאון. לאחר מכן הוא הנהיג את המשלחת האוסטרית אל קונגרס וינה שחילק את אירופה בין המעצמות לאחר מלחמות נפולאון.
באוקטובר 1813 מונה מטרניך לנסיך. הוא יצר מאזן כוחות שנאכף בקונגרסים בינלאומיים במשך עשור, וחתם על ברית עם רוסיה ופרוסיה. תקופתו נחשבה לשיא הדיפלומטיה האוסטרית. מ-1821 עד 1848 כיהן כקאנצלר, תחת פרנץ השני ובנו, פרדיננד הראשון. לאחר גלות קצרה עד 1851, הוא חזר אל וינה כדי לייעץ לאחיינו של פרדיננד, פרנץ יוזף.
מטרניך מונה לקנצלר בשנת 1821, אך נאלץ להתפטר ב-1848 עקב אביב העמים.
ביוגרפיה > פעילותו > התנגדותו לליברליזם

כמנהיג מחנה השמרנים, מטרניך היה נחוש לשמור על מאזן הכוחות באירופה, בעיקר באמצעות בלימת האימפריאליזם הרוסי והשאיפה הרוסית להתפשט אל מרכז אירופה ואל האימפריה העות'מאנית. הוא התנגד נחרצות לליברליזם וחיסל מרידות לאומיות בצפון איטליה האוסטרית ובמדינות הגרמניות, שאיימו על שלמות האימפריה בתוך האימפריה. הוא השתמש במדיניות שכללה צנזורה חזקה על העיתונות וברשת מרגלים. במסגרת המלחמה בליברליזם, הוביל להתקנת תקנות קרלסבאד, נגד סטודנטים ומרצים ליברליים באוניברסיטאות. מתנגדיו טענו שהוא כפה ערכים שמרניים בשם האצולה.
ביוגרפיה > סוף חייו

אחרי התפטרותו, יצא למסע עם אשתו מלאני וחלק מילדיהם, וב-1851 חזר לאוסטריה. נפטר ב-11 ביוני 1859.
שיטת מטרניך

מדיניותו של מטרניך, הידועה בכינויה "שיטת מטרניך", זכתה לשבחים ולביקורות. שיטה זו שימרה את ההגמוניה של אצולה מול הבורגנות ופרולטריון; את ההגמוניה של השלטון המונרכי מול ליברלים, דמוקרטים, סוציאליסטים ולאומנים; ואת ההגמוניה של בעלי אדמות מול סוחרים ובעלי מקצועות חופשיים. שיטת מטרניך הייתה מבוססת על קיום מרכז כוח באוסטריה – בית הבסבורג, והכפפת כל הגרורות באמצעות שלטון רופף של נסיכים ואצילים שונים בעלי קשר לשושלת ההבסבורגית.
רטריבר חלק-שיער

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  אנגליה, דנמרק
 שימושים:  כלב ציד
 קבוצה:  כלבי ציד
 תכונות
 משקל:  27 ק"ג 
 גובה:  59 ס״מ 
 
רטריבר חלק-השיער (אנגלית: Flat-Coated Retriever) הוא זן של כלב המאופיין בפרווה שחורה, חלקה ומבריקה.
רטריבר חלק-השיער הוא כלב ציד פופולרי ומצטיין בתערוכות. משלהי המאה ה-20 עלתה קרנו ככלב שעשועים. מוצא הגזע במערב אירופה, במיוחד מאזורי אנגליה ודנמרק. כלבים מגזע זה מתאפיינים בתכונות כמו אנרגטיות, עצמאות, אומץ, חוסר אגרסיביות, חביבות, חברותיות, אדיבות ועוד. בשל תכונותיהם אלו, כלבים מגזע זה מתאימים לתפקידי חילוץ, הצלה, הנחיית עיוורים, וכן משמשים ככלבי ציד וככלבי משפחה. גובהו הממוצע של גזע זה נע בין 56–61 ס"מ, ומשקלו עשוי לנדוד בין 25–40 ק"ג.
רוז ביי

| --- | --- |

מעון רוז ביי, מהבתים הוותיקים בפרוור
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מדינה:  ניו סאות' ויילס ניו סאות' ויילס
 פרוור:  הפרוורים המזרחיים
 עיר אם:  סידני
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בפרוור:  9,911 (10 באוגוסט 2021)
 קואורדינטות:  33°52′24″S 151°16′04″E﻿ / ﻿33.873333333333°S 151.2677778°E﻿ / -33.873333333333; 151.2677778 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןרוז ביי(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןרוז ביי(למפת ניו סאות' ויילס רגילה) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן רוז ביי(למפת ניו סאות' ויילס מוגדלת) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן רוז ביי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
רוז ביי (באנגלית: Rose Bay) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי מועצת וייברלי (Waverley Council).
גאוגרפיה

רוז ביי ממוקם כ-7 ק"מ מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני. הוא גובל בצפונו במפרצון רוז ביי, שלוחה של מפרץ ג'קסון, מצפון מזרח בווקלוז, ממזרח בדובר הייטס, מדרום בנורת' בונדיי, וממערב בדאבל ביי ופוינט פייפר.
היסטוריה

רוז ביי נקרא על שם ג'ורג' רוז, שהיה שר האוצר של בריטניה ב-1782. קיימת עדות לכינוי המפרצון רוז ביי החל משנת 1788, על ידי הקפטן ג'ון הנטר. בשנת 1834 נבנה במקום אחד מהבתים הבודדים דאז, מעון רוז ביי, על ידי האדריכל ג'ון ורג'. בית המגורים שימש את ג'יימס הולט, אז העוצר של אחוזת קופר, שהשתרעה בכל שטח הפרוור וחלק מהפרוורים הסמוכים לו, כגון פוינט פייפר.
בשנת 1852 נבנה מעון קלרמונט על צוק גבוה לצד מפרצון רוז ביי. בשנת 1888 נקנה הבית והורחב, ובמקום הוקם מנזר הלב הקדוש (Sacred Heart Convent). המנזר קיים עד היום (2010) וניתן לראותו על הצוק למרחקים. המנזר תוכנן על ידי האדריכל ג'ון הורבורי האנט ונחשב לטוב מבין יצירותיו, עם צריח בסגנון התחייה הגותית.
בתחילת המאה ה-20, החל משנת 1912 ועד 1927, עגנה במפרצון הספינה HMAS טינג'ירה, ששימשה לאימון מעל 3,000 מלחים אוסטרלים, רובם נשלחו למשימות צבאיות במסגרת מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1938 מטוסי ים נחתו במפרצון רוז ביי, הופכים את הפרוור לשדה התעופה הבינלאומי הראשון של סידני.
במהלך מלחמת העולם השנייה שבויי מלחמה יפניים הובאו בספינות לרוז ביי, שם נאסרו.
תרבות

מרבית שטח הפרוור מנוצל על ידי מסלול הגולף רויאל סידני, מסלול גולף פרטי ותחרותי בן 27 גומות, ומסלול הגולף הוותיק ביותר בסידני. סמוך אליו מצוי מסלול הגולף וולהרה, מסלול ציבורי בן 9 גומות.
בפרבר שני בתי ספר עצמאיים: בית הספר לבנות "קמבלה", ובית הספר "קינקופל-רוז ביי". קמבלה הוא בית ספר אנגליקני שנוסד לראשונה ב-1887 וכולל חינוך לבנות מגיל הגן ועד גיל 12. קינקופל-רוז ביי הוא בית ספר קתולי, הכולל בית ספר יסודי מעורב (בנים ובנות) ובית ספר תיכון לבנות בלבד. עד שנות השבעים היה בית הספר קינקופל מנזר וסיפק חינוך לבנות בלבד; אז הוא אוחד עם בית הספר היסודי רוז ביי ושינה את שמו ואת תוכנית הלימודים. פרט לכך, קיימים מספר מוסדות חינוך ציבוריים: מכללת רוז ביי (נוסדה ב-2004), ובית הספר היסודי רוז ביי (נוסד ב-1891).
רוז ביי נגיש באמצעות אוטובוסים המגיעים ממרכז העסקים הראשי של סידני דרך קינגז קרוס (כמו מרבית הפרוורים המזרחיים), אך בנוסף קיים בפרוור מעגן מעבורות, בו עוגן קו המעבורת של סירקולר קווי.
רוז ביי הוא פרוור מהגרים: במפקד האוכלוסין של שנת 2001, רק 59% מהדרים בו היו ילידי אוסטרליה (לעומת 61% בכלל אוכלוסיית ניו סאות' ויילס). המהגרים הגיעו ממגוון מדינות, עם ריכוזים גדולים לדרום אפריקה ובריטניה (7% כל אחת), ניו זילנד (3%), פולין (2%) וגרמניה (1%).
בין המהגרים קיים ריכוז גבוה יחסית של יהודים (26% מדרי הפרוור הצהירו על זיקה ליהדות, לעומת 40% נוצרים ו-0.5 אחוז מוסלמים), בין השאר מדרום אפריקה, רוסיה וישראל. בפרוור בית כנסת אורתודוקסי (בית הכנסת סאות' הד) המשרת את הקהילה המקומית.
הערות שוליים

↑  http://about.nsw.gov.au/view/census/Rose%20Bay/B13/?suburbs=Rose%20Bay
↑  Jewish Congregrations - Sydney - NSW Jewish Board of Deputies
מנזר הלב הקדוש
קרב דיו

קרב דיו (באנגלית: Battle of Diu) היה קרב ימי שהתנהל ב־3 בפברואר 1509 בים הערבי, בנמל דיו בהודו, בין האימפריה הפורטוגזית לצי משותף של הסולטאן מגוג'ראט, סולטנת מאמיק בורג'י של מצרים, והזמורין של קליקוט בתמיכת הרפובליקה של ונציה.
הניצחון הפורטוגזי היה קריטי: הברית המוסלמית הגדולה הובסה, והקלה על האסטרטגיה הפורטוגזית של שליטה על האוקיינוס ההודי לנתיב הסחר סביב כף התקווה הטובה. נתיב שהיה אלטרנטיבה לדרך התבלינים המסורתית שהייתה בשליטת הערבים והוונציאנים דרך ים סוף והמפרץ הפרסי. לאחר הקרב, כבשה פורטוגל במהירות נמלי מפתח באוקיינוס ההודי כמו גואה, ציילון, מלאקה והורמוז, והכתה את הסולטנות הממלוכית וסולטנות הגוג'אראט, וסייעו מאוד לצמיחת האימפריה הפורטוגזית. הדומיננטיות המסחרית של הפורטוגזים נמשכה כמעט מאה שנים, עד שאבדה בקרב על סוואלי במלחמת הולנד–פורטוגל מאה שנה מאוחר יותר.
קרב דיו היה קרב השמדה כמו קרב טרפלגר, ואחד החשובים בהיסטוריה הימית העולמית, שכן הוא מסמן את תחילת הדומיננטיות האירופית על הים האסייתי שיימשך עד מלחמת העולם השנייה.
רקע

שנתיים בלבד לאחר שהגיע ואסקו דה גאמה להודו דרך הים, הפורטוגזים הבינו שהסיכוי לפתח סחר כמו זה שהם נהגו במערב אפריקה עלול להיות בלתי אפשרי, בגלל התנגדותם של אליטות הסוחרים המוסלמים בחוף המערבי של הודו, שהסיתו ודרבנו התקפות נגד הפורטוגזים – הספינות והסוכנים. הם חיבלו במאמצים הדיפלומטיים הפורטוגזים והובילו את הטבח בפורטוגזים בקליקוט בשנת 1500.
לפיכך, הפורטוגזים חתמו על ברית עם הווסל המורד של קליקוט במקום, הראג'ה של קוצ'ין, שהזמין אותם להקים נציגות. בתגובה הזמורין מקליקוט פלש לקוצ'ין, אך הפורטוגזים הצליחו להרוס את צבאו ולכבוש את הסחר של קליקוט, ששימש באותה עת כיצואן התבלינים העיקרי לאירופה, דרך הים האדום. בדצמבר 1504, הרסו הפורטוגזים את הצי של זמורין, שהוביל למצרים מטען שנתי של תבלינים.
כאשר המלך מנואל הראשון, מפורטוגל, קיבל חדשות על ההתפתחויות הללו, הוא החליט למנות את דום פרנסיסקו דה אלמיידה למשנה למלך בהודו עם הוראות מפורשות לא רק לשמירה על זכויות הפורטוגזיות, אלא גם לבלום את הספנות המוסלמית העוינת. דום פרנסיסקו עזב את ליסבון במארס 1505 עם עשרים אוניות ובנו בן ה-20, דום לורנצו, שהיה בעצמו מועמד לקפיטאו-מור דו מאר דה אינדיה או רב-חובל של ים הודו.
ההתערבות פורטוגזית יבשה קשה את הסחר המוסלמי באוקיינוס ההודי, ואיימה גם על האינטרסים הוונציאנים, כאשר הפורטוגלים הצליחו לנתק את הוונציאנים מסחר התבלינים באירופה.
לא ניתן היה להתנגד לפורטוגזים. לכן הקהילות המוסלמיות של סוחרים בהודו, גם הריבון בקליקוט, שלחו שליחים למצרים בבקשה לעזרה נגד הפורטוגזים.