תסמונת המעי הרגיז
פתופיזיולוגיה

הפתוגנזה של תסמונת המעי הרגיז איננה ברורה, אם כי קיימים מספר הסברים לתסמונת זו.
מחקרים שנעשו על פעילות מוטורית של המעי הגס תחת סטימולנטים שונים הראו תוצאות חריגות אצל חולים עם התסמונת הזו - כגון פעילות מוטורית מוגברת של אזור המעבר בין הסיגמא לרקטום במעי הגס, התכווצויות גבוהות יותר וכן זמן מעבר מעיים מהיר יותר מהרגיל המלווה בכאב בטן. הסבר נוסף מקושר לרגישות יתר סנסורית במעיים (אשר יכולה להיות מתווכת על ידי גורמים שונים). רגישות יתר זו באה לידי ביטוי, למשל, בקיום כאב לאחר ניפוח הרקטום על ידי rectal balloon inflation או מדידת סף כאב לאחר אכילה. גורמים המביאים לרגישות יתר זו מוסברים על ידי רגישות יתר של מערכת העיכול עצמה, רגישות יתר המתווכת על ידי מערכת העצבים וכן גיוס של רצפטורים המתווכים בתחושות כאב והמביאים ליתר רגישות זו.
מלבד תאוריות אלו (פעילות מוטורית חריגה ויתר רגישות סנסורית) קיימות תאוריות נוספות להסבר תסמונת זו. אחת מהן מציעה קיום של דיסרגולציה של מערכת העצבים המרכזית. הדמיות כגון MRI שנעשו על חולים הראו אזורים מסוימים במוח שהם אקטיביים יותר בתגובה לגירוי מערכת העיכול לעומת אנשים בריאים ללא התסמונת. הסבר אחר כולל בתוכו מאפיינים פסיכיאטריים אבנורמליים, כאשר חלק מן החולים דיווחו על התעללות מינית או פיזית קודם להתפרצות התסמונת. ממצא נוסף המחזק תאוריה זו כולל את העובדה שסטרס או לחצים שונים מביאים להחרפת התסמונת. בכל הקשור למערכת העצבים נמצא גם, כי רמות סרוטונין שהופרשו לאחר הארוחה אצל חולים אלו היו גבוהות לעומת רמתן אצל אנשים בריאים. מאחר לסרוטונין תפקיד ברגולציה של תנועתיות המעי, הפרשה מוגברת שלו יכולה להביא לתופעות המדווחות אצל חולים לאחר ארוחה, כגון נפיחות וכאבי בטן.
בנוסף לתיאוריות אלו, יש מחקרים נוספים המצדדים בקשר רחב יותר בין תסמונת מעי רגיז לכאב נוציפלסטי. כאב נוציפלסטי מוגדר ככאב הנובע משינויים בתהליכי העברת הכאב ללא עדות ישירה לפגיעה ברקמות או במערכת העצבים ההיקפית. מספר מחקרים מציעים מנגנונים להתפתחות תסמונת מעי רגיז בהקשר של כאב נוציפלסטי, למשל:
סנסיטיזציה מרכזית הקשורה להתפתחות של תגובתיות יתר במערכת העצבים המרכזית שיכולה להוביל לפירוש מוגזם של טריגר כאב.
דיסרגלוציה של עיבוד כאב ממקור מרכזי הקשורה לעיבוד לא הולם של המידע הסנסורי במוח במיוחד באזורים כמו האינסולה והאמיגדלה שנרשמה בהן פעילות מוגברת אצל חולים עם תסמונת המעי הרגיז, הקורטקס הפרה פרונטלי והקורטקס הסומטוסנסורי שייתכן ואזורים מסוימים בהם אינם עובדים בצורה הולמת לטריגר בחולי תסמונת המעי הרגיז ועוד.
הפרעה בתקשורת ציר המעי-מוח שדרכו המוח מתקשר עם מערכת העיכול. תקשורת לא תקינה יכולה לגרום לתסמינים גסטרואינטיסנליים אופייניים לתסמונת המעי הרגיז.
ייתכן שפעילות מופחתת או לקויה של עצב הוואגוס יכולה להוביל לירידה ביכולת לווסת תחושות כאב, ירידה בתנועתיות במעי, לתרום להחמרה בסנסיטצזיה המרכזית ולהעצים תחושת כאב בחולי תסמונת המעי הרגיז.
תסמונת המעי הרגיז קשורה לעיתים קרובות למצבים כמו פיברומיאלגיה, כאב כרוני באגן ומיגרנה, המאופיינים כולם בכאב נוציפלסטי - דבר שעשוי להעיד על התרומה של כאב נוציפלסטי להתפתחות תסמונת המעי הרגיז.
תסמונת המעי הרגיז יכולה להתרחש לאחר אירוע זיהומי של מערכת העיכול, (נקרא גם Post-infectious IBS). תופעה זו מתרחשת יותר אצל נשים צעירות, כאשר גורמי הסיכון לפתח IBS לאחר אירוע זיהומי קשורים במשך האירוע עצמו, מידת הטקסיות של הפתוגן שגרם למחלה, עישון וגורמים נוספים. החיידקים המעורבים הם בעיקר שיגלה, סלמונלה וקמפילובקטר.
לחלק מן החולים בתסמונת המעי הרגיז יש פעילות יתר במערכת העיכול של המערכת החיסונית הבאה לידי ביטוי בריבוי תאים לימפוציטריים מאוקטביים, תאי מאסט וביטוי ציטוקינים רבים המתווכים בדלקת. סטרס כלשהו מביא בתורו לשחרור של ציטוקינים ואלו מביאים לעליה בחדירות המעי למתווכים נוספים ולתסמינים עצמם.