stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיטר דוקה
קריירת מועדונים

פיטר דוקה נולד בבנשוב על הפלואוצ'ניצה כאשר היא סופחה לגרמניה הנאצית. לאחר מלחמת העולם השנייה המשפחה עזבה את האזור והתיישבה בשונבק ליד מגדבורג. הוא שיחק במועדון נוער המקומי. בשנת 1955 כאשר אחיו הבכור רולנד עבר לקארל צייס יינה הוא ניסה להתקבל למועדון אך לאחר מחנה אימונים הוחזר לביתו. בשנת 1959 הוא השתתף במספר משחקים בינלאומיים במסגרת קבוצת נוער ובעקבות כך התקבל לקארל צייס יינה. בשנת 1960 פיטר דוקה הבקיע שני שערים במשחק הגמר על גביע גרמניה המזרחית והבטיח ניצחון לקבוצתו. עם המועדון הוא זכה שלוש פעמים באליפות גרמניה המזרחית וזכה במספר גביעים. בשנת 1963 הוא היה אלוף השערים של הליגה ובסך הכל הוא נמצא במקום השלישי בין מבקיעי הליגה המזרח גרמנית.
בשנת 1965 הוא זכה בתואר ספורטאי השנה ובשנת 1971 כדורגלן השנה.
פיטר דוקה סיים את הקריירה לאחר עונת 1976/77.
קריירה בינלאומית

פיטר דוקה שיחק בנבחרת גרמניה המזרחית 63 פעמים. בין היתר הוא השתתף במונדיאל 1974.
פוילס

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  ויליאם פויל, גילברט פויל 
 תקופת הפעילות:  1903–הווה (כ־121 שנים) 
 מיקום המטה:  הסיטי של וסטמינסטר 
 ענפי תעשייה:  חנות ספרים 
  
 www.foyles.co.uk
 
חנות פוילס שהייתה בדרך צ'רינג קרוס 113–119
וו. וג'י. פויל בע"מ (באנגלית: .W & G Foyle Ltd), הידועה יותר בקיצור פוילס ( Foyles), היא חנות ספרים בלונדון בירת בריטניה. בעבר קבע ספר השיאים של גינס כי פוילס היא חנות הספרים הגדולה בעולם מבחינת שטחי המדף שלה ומספר הספרים המוצגים למכירה. כיום יש לה מתחרות לתואר זה, אך בשל גודלה והיקף הספרים בה נותרה החנות אתר תיירות מרכזי בלונדון. החנות ידועה במסעדה שבה, הפועלת מאז 1930.
הקמה

החנות נוסדה בשנת 1903 על ידי האחים ויליאם וגילברט פויל, ועברה למשכנה הנוכחי בשנת 1906. לאחר שהאחים נכשלו בבחינות הכניסה לשירות הציבורי הממשלתי הבריטי, הציעו האחים את ספריהם המשומשים למכירה. דבר זה הוביל אותם לפתיחת חנות ספרי יד שנייה. בשנת 1910 פתחה החנות ארבעה סניפים בשכונות בריקסטון, הארינגיי, קילברן ושפרד'ס בוש. באותם ימים נהגו חנויות ספרים לשים על מוצריהן חותם מטעמן לכל ספר אותו מכרו. לפי אחד מהחותמים הללו, היה לפוילס באותם ימים סניף בקייפטאון שבדרום אפריקה.
ימי כריסיטנה פויל

בשנת 1930 החלה כריסטינה פויל, בתו של ויליאם פויל, לקיים ארוחות צהריים פורמליות בהן התקיימו אירועי ספרות שונים. עד 2010 התקיימו 700 אירועים כאלה, בהם השתתפו כ-1000 סופרים וחצי מיליון אורחים, ביניהם אנשי ספרות, פוליטיקה, תיאטרון, ומדיה. בין האורחים נמנים כמעט כל ראשי ממשלת הממלכה המאוחדת אחרי מלחמת העולם השנייה, וכן הנסיך פיליפ, שארל דה גול, הקיסר האתיופי היילה סלאסי, ג'ון לנון והגנרל ולדיסלב שיקורסקי. בשנות השלושים נידונו באירועים אלה הצעות לחלוקת ארץ ישראל, אשר הובילו לבסוף לתוכנית החלוקה.
ניהול החנות עבר באופן מלא לכריסטינה בשנת 1945. כריסטינה סירבה להכניס לחנות מכשור מודרני כגון מחשבונים וקופות אלקטרונית. אף על פי כן נחלה החנות הצלחה בשדות אחרים, כאשר ספרים שהוזמנו ממרחק רב נשלחו ללא מקדמה. כריסטינה פויל ובעלה רונאלד באטי שילמו לעובדים שכר נמוך, נהגו לפטר עובדים כרצונם והתנגדו לכל צורה של התאגדות עובדים. בתגובה לכך יזם איגוד העובדים Usdaw שביתה של פועלי החנות, שנמשכה כחודש.
מודרניזציה

לאחר מותה של כריסטינה פויל בשנת 1999, עברה הבעלות בחנות לאחיינה, כריסטופר, אשר שדרג את נוהלי החנות והפך אותה מודרנית ויעילה יותר. בשנת 2001 שילבה החנות בתוכה את חנות הספרים הפמיניסטית "סילוור מון", אשר עמדה בפני איום סגירה.בשנת 2005 נפתח סניף חדש של החנות באולם הפסטיבלים המלכותי שבסאות' בנק בדרום לונדון. שנה לאחר מכן החלה החנות לתפעל את מחלקת הספרים שבחנויות הכלבו של Selfridges ברחוב אוקספורד ומנצ'סטר; ברם, מחלקות אלה נסגרו בפברואר 2009. בשנת 2008 נפתח סניף של החנות במרכז הקניות ווסטפילד אשר במערב לונדון. כמו כן נפתח ב־2010 סניף 'בוטיק' במרכז "One New Change", ונסגר ב 2011. באותה שנה רכשה פוילס את רשת Grant & Cutler, ושילבה אותה במבנה המרכזי שלה. כמו כן פתחה החנות ב 2011 סניף בבריסטול, וכן סניף נוסף במרכז ווסטפילד. בשנת 2014 עברה החליפה החנות את מבנה סניף הדגל שלה שלה, אשר עבר מדרך צ'רינג קרוס 113-119 למשכנו הנוכחי בצ'רינג קרוס 107. בשנת 2018 נרכשה פוילס בידי רשת חנויות הספרים ווטרסטונס(אנ'), אשר הבטיחה לשמר את דמותה הייחודית ואת המותג 'פוילס'. למרות ההבטחות הרכישה לוותה בשינויים בניהול מערכת ההזמנות של החנות, על מנת להתאימה להתנהלות שאר הרשת.
מנהגים ייחודיים

במהלך השנים הייתה החנות מפורסמת (ואף ידועה לשמצה) בשל מנהגיה הייחודיים:
סידור הספרים על המדפים לפי הוצאה לאור ולא לפי סופר.
שיטת תשלום בה נאלץ הקונה להמתין בתור פעמיים - פעם אחת לקבל חשבונית עבור הספר, ופעם שנייה לשלם.
פרסום מספר הטלפון של החנות בספרי הטלפונים, אך המתקשרים למספר זה שמעו הודעה מוקלטת האומרת שהחנות אינה עונה לטלפונים.
השארת ספרים שלא נמכרו על המדפים שנים רבות - גם לאחר שהפסיקה הדפסתם וברור היה שאין להם ביקוש.
השפעה תרבותית

סדרת הטלוויזיה הבריטית "המלחמה של פויל" קרויה על שם הגיבור הראשי של הסדרה - רב פקד כריסטופר פויל (המגולם על ידי מייקל קיטצ'ן) - דמות זו מכונה על שם החנות.
הערות שוליים

↑  Gallery of Book Trade Labels: F, Seven Roads (באנגלית)
1 2  פיליפ ג'ונס, Foyles to celebrate 80 years of lunches, The Bookseller, ‏15.09.2010 (באנגלית)
↑  ג'ון וולש, Still driving customers up the wall after 100 years: Foyles, the bookshop that time forgot, Independent, ‏23.01.2003 (באנגלית)
↑  סביב הצעת החלוקה, דבר, 17 בנובמבר 1937
↑  טרבור פרטמן, עובד החנות באותן שנים, The Foyle's Bookshop Strike 1965, Essays not Tweets, ‏23.05.2012 (באנגלית)
↑  חנות הספרים הפמיניסטית "סילוור מון" תיפתח מחדש בתוך חנות הענק "פוילס" בלונדון, באתר הארץ, 12 במרץ 2002
↑  Foyles Enters a New Chapter as We Move Next Door, Foyles
↑  Zoe Wood, Waterstones buys Foyles 'in face of Amazon's siren call', הגרדיאן, ‏07.09.2018 (באנגלית)
↑  Katie Mansfield, Changes to Foyles' buying, as it moves to Waterstones practices, The Bookseller, ‏01.09.2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 9902 5937  VIAF: 146900479   WorldCat (עם VIAF): 146900479
פבל שטיינר

ד"ר פבל שטיינר (בסלובקית: Pavol Steiner; ‏29 במרץ 1908 - 4 ביוני 1969) היה שחיין ושחקן כדורמים צ'כוסלובקי-יהודי. בעל מדליית ארד מאליפות אירופה בשחייה (פריז 1931). הוא ייצג את ארצו בכדורמים באולימפיאדת אמסטרדם (1928).
קורות חיים

שטיינר נולד וגדל בברטיסלאבה הוא התאמן בשחייה בקבוצת "בר כוכבא" ברין בשנת 1931 הצטרף למועדון השחייה בר כוכבא ברטיסלאבה.
שטיינר השתתף באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבולוניה, איטליה בשנת 1927. בשל הצלחתו בשחייה, הוא הצליח לקבל תמיכה מהמדינה לבניית בריכת שחייה מודרנית ברחוב קלימנצקה. הבריכה נפתחה ונחנכה בתחרות בינלאומית גדולה.
קורות חיים > שחקן כדורמים אולימפי

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים שטיינר עם נבחרת צ'כוסלובקיה בכדורמים במקום תשיעי. הוא שיחק משחק אחד שבו הנבחרת שלו הפסידה לנבחרת בריטניה 2–4. לצידו בנבחרת שיחקו 6 שחקנים, שלושה מהם יהודים: קורט אפשטיין, פרנטישק גטרויר ופרנטישק שולץ.
קורות חיים > מדליית ארד מאליפות אירופה

באליפות אירופה השלישית בשחייה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1931 זכה שטיינר במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.0 דקות, אחרי אישטוואן ברני (59.8 שניות) ואנדרה סקלי (1:00.8 דקות), שניהם מהונגריה.
בשנת 1932 השתתף שטיינר במכביה הראשונה שנערכה בישראל וזכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:00.8 דקות, לפני איליה שרייבמן מפולין (1:04.6 דקות), במשחה שליחים 3x100 מטר מעורב ביחד עם וילהיים והאי בתוצאה של 3:47.6 דקות, לפני ארצות הברית (3:52.6 דקות) ופולין (4:11.7 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר מעורב בתוצאה של 11:22.0 דקות, לפני אוסטריה (11:50.0 דקות) ופולין (12:23.0 דקות).
בשנת 1935 השתתף שטיינר במכביה השנייה וזכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.6 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 10:22.0 דקות. נוסף לכך, הוא זכה במדליית זהב בכדורמים, לפני אוסטריה וארץ ישראל.
הערות שוליים

↑  בגולה, דואר היום, 5 בינואר 1936
↑  התחרויות השחיה של המכביה בחיפה, דואר היום, 4 באפריל 1932
↑  המנצחים במכביה הראשונה והישגיהם, דואר היום, 2 באפריל 1935
↑  טבלאות ושיאים של השגי 6 המכביות ושל ישראל, מעריב, 22 באוגוסט 1965
↑  הישגי המכביה השנייה (סכום שלישי), דואר היום, 17 במאי 1935
↑  חלוקת פרסים של המכביה, דבר, 12 באפריל 1935
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: nlk20000089081  VIAF: 84807053   WorldCat (עם VIAF): 84807053
פסיקתא

ערך זה עוסק בסוג של מדרש אגדה. אם התכוונתם למושג משפטי, ראו .
פסיקתא היא סוג מסוים של מדרשי אגדה, המורכבים מקבוצות דרשות המסודרות בפיסקאות על סדר קריאת התורה וההפטרה למועדים ושבתות מצוינות.
הפסיקתות נקראות גם "מדרשי הפטרות" והן כתובות בעברית.
סוגי ה'פסיקתא'

הפסיקתא הקדומה ביותר שבידינו היא "פסיקתא דרב כהנא" אשר סבורים שהיא מהמאה ה-5. חלק מן החומר המצוי בה נמצא גם ב"פסיקתא רבתי" (=הגדולה) שהיא מאוחרת יותר. הדרשה הראשונה ב"פסיקתא רבתי" מתייחסת לשנת 846, וכן כלולות בה גם דרשות מסוג חדש המובאות כתשובה לשאלה בענייני הלכה או אגדה ופותחות במילים "ילמדנו רבינו" (בדומה למדרש תנחומא). התשובות בענייני הלכה כוללות בה תמיד חומר רב מן האגדה.
"פסיקתא זוטרתא" (=הקטנה) הוא כינוי למדרש לקח טוב על התורה ועל חמש מגילות, שלפי אופיו אינו פסיקתא.
הערות שוליים

↑  יעל וינפלד-בן-שלום, גלגל הוא והוא עובר על הכל (בפרק "פסיקתא דרב כהנא"), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיירו די ג'ובאני טדסקו

| --- | --- |

 לידה:  לפני 1386
 פטירה:  פלרמו
 תקופת הפעילות:  1386–1402 (כ־16 שנים) 
 תחום יצירה:  פיסול 
 יצירות ידועות:  המדונה של הוורד, סנטה מריה דל פיורה, Adoring Angel, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
פיירו די ג'ובאני טדסקו (באיטלקית: Piero di Giovanni Tedesco ‏; לפני 1386 – בערך 1402) היה פסל איטלקי.
תיעוד ראשוני על טדסקו בפירנצה מצוי בשנת 1386 עת עבד בקתדרלת סנטה מריה דל פיורה עד לשנת 1399, קיים תיעוד גם לגבי עבודתו בקתדרלת מילאנו וקיים תיעוד מעבודתו בקתדרלת אורבייטו.
היצירה המדונה של הוורד בכנסיית אורסנמיקלה מיוחסת לו.
ניקולו די פיירו למברטי התמחה אצלו.
ניקולו, בנו של פיירו היה מומחה לעבודה עם זכוכית ועבד על החלונות בכנסיית אורסנמיקלה.
גלריה

המדונה של הוורד במוזיאון אורסנמיקלה
העתק המדונה של הורד בגומחה המקורית באורסנמיקלה
מלאכים מוזיקאים משנת 1386, במוזיאון הדואומו
מורי הכנסייה מאת טדסקו וניקולו די פיירו למברטי במוזיאון הדואומו
פיירו סטרוצי

פיירו סטרוצי (באיטלקית: Piero Strozzi, נולד ב-1550, מת אחרי 1 בספטמבר 1609) היה אציל איטלקי ומלחין חובב.
סטרוצי נולד בפירנצה ומילא תפקיד אינטלקטואלי חשוב בטיפוח "המוזיקה החדשה" בעירו בשלהי תקופת הרנסאנס. הוא היה חבר בקבוצת הקמראטה הפלורנטינית של הרוזן ג'ובאני דה בארדי ובקמראטה של יאקופו קורסי. סטרוצי תמך בג'וליו קאצ'יני והזמין אצלו יצירות אחדות. בין חיבוריו כמה מדריגלים ואופרה אחת La mascherata degli accecati
לקריאה נוספת

Edmond Strainchamps. The New Grove Dictionary of Opera, edited by Stanley Sadie (1992), ISBN 0-333-73432-7 and ISBN 1-56159-228-5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007427236405171  BNE: XX5608224  BnF: cb15545433t (data)  ISNI: 0000 0000 8368 3636  LCCN: no2006121643  VIAF: 29844038   WorldCat (עם VIAF): 29844038
פביאן אוניל

פביאן אלברטו אוניל דומינגס (בספרדית: Fabián Alberto O'Neill Domínguez; ‏14 באוקטובר 1973 – 25 בדצמבר 2022) היה כדורגלן אורוגוואי ששיחק בעמדת הקשר.
הוא התחיל וסיים את הקריירה שלו בנסיונל, שם זכה באליפות אורוגוואי בעונת הבכורה שלו ב-1992. הוא בילה את רוב הקריירה שלו באיטליה, בעיקר עם קליארי וגם עם יובנטוס ופרוג'ה. הוא הופיע ב-19 משחקים עבור נבחרת אורוגוואי, מקופה אמריקה 1993 עד מונדיאל 2002.
אוניל, שכונה "אל מאגו" (הקוסם), זכה לשבחים מכדורגלנים ועיתונאים רבים על יכולתו על המגרש, כולל מזינדין זידאן, שתיאר אותו כחבר הקבוצה המוכשר ביותר בקריירה שלו. הוא איבד את הונו להימורים, סבל מאלכוהוליזם במהלך הקריירה ולאחריה, פרש בגיל 29 ומת כעבור 20 שנה.
ראשית חייו

אוניל היה הבכור מבין חמישה ילדים שנולדו ללואיס אלברטו אוניל ולמרסדס דומינגז. סבו של אביו היה אירי ממחוז קורק שהגיע לאורוגוואי ב-1837.
אוניל, שננטש על ידי הוריו, אוניל גודל על ידי סבתו, איתה נאלץ לחלוק מיטה עד גיל 14. הוא החל לעבוד בגיל תשע, כמוכר נקניקיות מחוץ לבית בושת, והחל לשתות אלכוהול בגיל הזה.
קריירת מועדונים

אוניל החל את הקריירה המקצועית שלו בנסיונל מליגת העל האורוגוואית, כששיחק בקבוצה הראשונה בין 1992 ל-1995. בעונת הבכורה שלו, בגיל 18, קבוצתו זכתה האליפות הליגה. בשנת 1996 הוא עבר לאיטליה כדי לשחק במועדון הסרייה א' קליארי, אחד מכמה אורוגוואיים שהצטרפו למועדון באמצעות הסוכן פאקו קאסל. המועדון ירד לסרייה ב' ב-1997, אך עלה שוב ב-1998. ב-1999, במהלך משחק נגד סלרניטנה, הוא "העביר בין הרגליים" (אנ') שלוש פעמים את זוכה העתידי בגביע העולם, ג'נארו גאטוזו.
לאחר שקליארי ירדה שוב לליגת המשנה בשנת 2000, אוניל הועבר ליובנטוס תמורת 20 מיליארד לירות (10 מיליון אירו). בינואר 2002 הוא עבר לפרוג'ה. הוא סיים את חוזהו בקיץ כדי לחזור לקליארי, ששיחקה בסרייה ב', אך לא שיחק במדי הקבוצה במהלך שהותו הקצרה. ב-2012 הודה אוניל שמכר (אנ') שני משחקי סרייה א' כדי לזכות בהימורים.
בינואר 2003 חזר אוניל לנסיונל, אך שיחק במדיה רק חמש פעמים. הוא פרש מאוחר יותר באותה שנה בגיל 29, עקב השפעות האלכוהוליזם, וחזר לחוות הבקר שלו. מאוחר יותר שיחק ואימן כדורגל חצי מקצועני בליגות הנמוכות של אורוגוואי.
קריירה בין-לאומית

אוניל שיחק 19 פעמים במדי נבחרת אורוגוואי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-16 ביוני 1993 במשחק שלב הבתים הקופה אמריקה, בניצחון 1–0 על ארצות הברית. הוא נכנס כמחליף לאדריאן פז שבע דקות לסיום המשחק, אך לא לקח חלק בהמשך הטורניר בשל פציעה. האחרון מבין 19 המשחקים שלו היה במאי 2002 מול סין בשניאנג. הוא היה חבר בנבחרת אורוגוואי במונדיאל 2002, אך לא שיחק.
הוא כבש שני שערים במדי הנבחרת, שניהם במשחקי ידידות (נגד קוסטה ריקה ב-1999 ונגד ערב הסעודית ב-2002).
חיים אישיים ומותו

לאוניל היו שתי בנות ובן, כל אחד מהם מאם אחרת. החל מדצמבר 2021 שיחק בנו פאביו כקשר הגנתי בקבוצה עד גיל 19 של פניארול, יריבתה של נסיונל. החל מיוני 2020 הייתה בתו האמצעית מרטינה שחקנית הוקי שדה.
בשנת 2013 כתב אוניל אוטוביוגרפיה בשם Hasta la última gota (עד הטיפה האחרונה). הוא עבר ניתוח בכיס המרה ביוני 2016 ונאמר לו להימנע מאלכוהול במשך שלוש שנים, אך הוא החל לשתות חודש לאחר מכן.
בפברואר 2017 אמר אוניל שהפסיד את הונו בסך 14 מיליון דולר על "סוסים איטיים, נשים מהירות והימורים", אך לא הצטער על כך שהפך לעני. באוטוביוגרפיה שלו הוא כתב שהוציא רבע מיליון דולר על 1,104 פרות, לאחר שהשתתף במכירה פומבית של בקר כשהוא שיכור.
אוניל אושפז ביוני 2020 בשל שחמת הכבד. נאמר לו שאם יתנזר מאלכוהול במשך שנה, הוא יוכל לעבור השתלת כבד ולחיות עד זקנתו.
אוניל נפטר ב-25 בדצמבר 2022, בגיל 49, בבית חולים במונטווידאו, שם היה בטיפול נמרץ עם דימום עקב מחלת כבד כרונית.
תארים

אליפות אורוגוואי: 1992
עין זיתון

| --- | --- |

שרידי מבנה בעין זיתון
 מדינה / טריטוריה:  ממלכת ירושלים, האימפריה העות'מאנית, המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז הגליל
 נפה:  נפת צפת
 שפה רשמית:  ארמית, ערבית
 תאריך ייסוד:  לפני המאה ה-11
 שטח:  1,100 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  פרעות תרפ"ט, מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  4 בספטמבר 1929, 1 במאי 1948
 דת:  יהודים, מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  820 (1945)
 קואורדינטות:  32°59′14″N 35°29′30″E﻿ / ﻿32.98722778°N 35.49155°E﻿ / 32.98722778; 35.49155 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפת מוגדלת) עין זיתון(למפת צפת רגילה) עין זיתון(למפת הגליל העליון רגילה) עין זיתון(למפת הגליל העליון מוגדלת) עין זיתון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
עין זיתון (בערבית: عين الزيتون), היה יישוב קדום בארץ ישראל, המתועד מן העת העתיקה. מיקומו בגליל העליון, כקילומטר מצפון לצפת, על מדרונות הר ביריה. נקרא על שם המעיין הנובע בו, ועל כרמי הזיתים, (בערבית זיתון) הגדלים בסביבתו.
היסטוריה

בקרבת הכפר מצויים קברים שמסורות עתיקות מייחסות לתנאים מהמאה השנייה לספירה בשם ר' יהודה בר אילעי ור' כרוספדאי.
האזכור הקדום ביותר בכתב לקהילה יהודית הוא במסמך שנמצא בגניזת קהיר ומכיל רשימה של קהילות יהודיות באזור צפת - "בעיר עקאל זיתון הסמוכה למדינת צפת".
ספרות המסעות והעליות לרגל למטרת השתטחות על קברי צדיקים מתעדת כי בכפר הייתה גם קהילה יהודית מהמאה ה-11 ועד למאה ה-18.
הכפר שכן בעמק בשם "אל-דִלבּ", שייתכן כי הוא זהה לעמק ובו מעיין שופע מים שתיעד הגאוגרף הערבי א-דִמשקי ב-1327.
בשנת ר"א (1441) ביקר בצפת רבי יצחק בן אלפרא וסיפר "וקרוב בתוך תחום שבת כפר עין אלזיתון, ששם קבור רבי יהודה ב"ר אלעי בבית החיים של ישראל". בשנת רפ"ב (1522) ביקר הנוסע מאיטליה משה באסולה במקום וסיפר על 40 בעלי בתים יהודים שחיו במקום. הוא קרא להם "מוריסקים" שמשמעותו הייתה יהודים ששפתם הייתה ערבית והם אימצו את אורח החיים של שכניהם (מוסתערבים). במקום היה בית כנסת שהכיל 26 ספרי תורה. במאה ה-16 פעלה במקום ישיבה שאחד מיושביה היה רבי משה בן מכיר. הוא חיבר בה בשנת 1575 את ספרו "סדר היום". במפקד האוכלוסין העות'מאני של שנת 1596 נמנו בכפר 622 תושבים.
מסמך משנת 1768 מציין שבית הכנסת בעין זיתון המכיל ספר תורה סגור. אזכור נוסף של המקום נמצא בספר המסעות של רבי דוד דבית הלל מהמאה ה-19 המציין רק שהמקום שימש כמקור מים לתושבי צפת.
בשנת 1822, כשתקפו ערביי צפת את יהודיה, ברחו חלק מהתושבים לעין זיתון, כך אירע גם בביזה הגדולה בצפת שהתרחשה במהלך מרד הפלאחים בשנת 1834, גם אז מצאו חלק ניכר מיהודי צפת מקלט בעין זיתון.
נוסעים שביקרו בכפר בסוף המאה ה-19 דיווחו שהתגוררו בו אז 200–350 תושבים בבתי-אבן. בשל קרבתו לבירת הנפה, נחשב עין אל-זיתון כפרבר של צפת.
בשנת 1891 ייסדו חלוצים בני העלייה הראשונה כקילומטר צפונית לכפר את היישוב עין זיתים.
ב-1921 הכריז הנציב העליון הרברט סמואל, לאחר שטעם את מי המעיין במקום: "מים אלה טעימים מן היין העתיק ביותר שהכרתי!".
ביום 4 בספטמבר 1929 תקפו התושבים הערבים את עין זיתים היהודית, שרפו את בתי הכפר ושני יהודים שנשארו במקום, שני האחרים נמלטו אחד נהרג ביריה, השני הגיע פצוע קשה לצפת. בעקבות כך נכחדה ההתיישבות היהודית שהייתה במקום
במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט החלו תושבי הכפר לעבד שטחים של עין זיתים.
על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945 גרו בכפר 820 תושבים ושטח הכפר היה 1,100 דונם טורקי.
בתחילת מלחמת העצמאות שימש הכפר בסיס ללוחמים לא-סדירים, שתקפו פעמים רבות את התחבורה היהודית לצפת, ואת עין זיתים הסמוכה. ב-1 במאי, כהכנה לכיבוש צפת הערבית, פתח הפלמ"ח בהתקפה על עין אל זיתון וביריה. ההתקפה נפתחה בהפגזה של הדוידקה, שלאחריה תקפו שתי מחלקות. 700-800 לוחמים ערבים לא-סדירים ששהו באותה עת בצפת לא סייעו לכפריים, ורוב הגברים הצעירים נמלטו. את מעט הנשים, הילדים והזקנים שנותרו בכפר גירשו חיילי הפלמ"ח באמצעות יריות באוויר. כ-37 צעירים נלכדו בכפר ונעצרו, וככל הנראה נרצחו ימים ספורים לאחר מכן, כשידיהם קשורות, על ידי שניים מהגדוד השלישי של הפלמ"ח לפי הוראות המג"ד - משה קלמן. הטבח התרחש ב-3 או ב-4 במאי, בקרבת מקום, ובו נרצחו כ-70 שבויים ערבים. בעקבות אירועים אלה, ככל הנראה, האשים הוועד הערבי העליון את ההגנה בפני האומות המאוחדות, כאילו פוצצה את מסגד הכפר ותושביו בתוכו.
הכפר הערבי חרב במלחמת העצמאות. תושביו חלקם גורשו על ידי צה"ל וחלקם נמלטו. במשך שנים עמד הכפר בשממונו. באפריל 1953 הוא תואר: "בתי עין זיתים רובם עתיקים ורבים מהם נוטים לנפול." במשך זמן מה שימש חלק מהכפר כמעברה.
מוצא התושבים המוסלמים

אליאס ח'ורי בספרו 'באב אלשמס', מציין, שהתושבים כולם ממשפחת אלאסדי, פלאחים עניים שהגיעו במאה ה-17, איש אינו יודע איך באו ולמה, מביצות החידקל בדרום עיראק. גרסה אחרת טוענת ש"הכינוי אלאסדי דבק בהם עקב היותם אריסים של פיאודל ממשפחת אלאסדי, שאומרים שמוצאו מעיראק. ייתכן והפיאודל היה חייל בצבא אחמד פאשה אל-ג'זאר וזה העניק לו אדמות, בין השאר את עין זיתון, אליהן נמלט מעכו לאחר מות ג'זאר, ומי שנמלטו עימו לימים נודעו כמשפחת אלאסדי. מספרים שנכדי הפיאודל מכרו את האדמה למשפחת סורסוק הלבנונית".
הערות שוליים

↑  זאב וילנאי, "אנציקלופדיה לידיעת הארץ", הוצאת ידיעות אחרונות, על ידי קרית ספר בע"מ, תשט"ז, 1956, כרך ג', עמוד 993
↑  יצחק בן צבי, שאר ישוב, יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשכ"ו, עמ' 73
1 2  זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, עמוד 5732-5734
↑  י. עברון, עשרת אלפים יהודים וערבי אחד, חרות, 13 באפריל 1951
↑  י-ב, עין זיתים, דבר, 11 בספטמבר 1929
↑  תזכיר אכרי עין זיתים לנציב, דבר, 12 בנובמבר 1929
↑  עין זיתים בחורבנה, דבר, 5 בינואר 1937
↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
1 2  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים, עמ' 144, מוריס מביא את עדותה של נתיבה בן-יהודה, שהתירה את ידיהם של ההרוגים על מנת להסתיר את הטבח ממשלחת של הצלב האדום שעמדה לבקר באזור (היא עצמה לא הייתה נוכחת בשעת הטבח).
↑  י. עברון, עשרת אלפים יהודים וערבי אחד, חרות, 13 באפריל 1951
↑  טובה שניאורסון, טיול לעין זיתים, הַבֹּקֶר, 14 באפריל 1953
↑  יהודה אריאל, על הנעשה במעברות בצפון הארץ, הארץ, 18 ביולי 1951
↑  אליאס חורי, באב אלשמס, הוצאת אנדלוס, 2002, עמ' 86
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524670705171  VIAF: 316603213   WorldCat (עם VIAF): 316603213
פיטר דוסברג

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1936 (בן 87) מינסטר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  ביולוגיה
 מקום מגורים:  אוקלנד
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בזל  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת וירצבורג 
 מוסדות:  אוניברסיטת היידלברג  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 תרומות עיקריות
 חקר הסרטן, ואיידס. דמות מרכזית בקהילת מכחישי איידס. חקר אונקוגנים רבים.
 
פיטר ה. דוסברג (נולד ב-2 בדצמבר 1936 במינסטר, גרמניה) הוא דמות מרכזית בקהילת מכחישי האיידס, הטוענים כי ה-HIV אינו קשור למחלת האיידס. הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית ופרופסור מן המניין באוניברסיטת קליפורניה בברקלי לביולוגיה מולקולרית ולביולוגיה של התא.
דוסברג קיבל תשואות בתחילת הקריירה שלו בגלל מחקרו בנושא האונקוגן ובמחקר הסרטן, בכך שהיה הראשון שבודד גן סרטן. בעזרת פיטר וגט, הוא דיווח בשנת 1970 על ממצאים חשובים בקשר לסרטן ציפורים. בגיל 36, דוסברג קיבל את פרס "Tebure" מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובגיל 49 נבחר להיות חבר באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית. בנוסף קיבל בשנת 1986 את מענק החוקר המצטיין (OIG) מהמכונים הלאומיים לבריאות (NIH).
בשנת 1987 החל לקבל בציבור שמות גנאי רבים בגלל מאמריו הרבים שהכחישו את גורמי האיידס הרגילים והעלו גורמי איידס אחרים ולא מוכרים למוקד כמו צריכת סמים, צריכה ארוכה של תרופות, וכי ה-HIV הוא וירוס מזיק בלבד, בניגוד לקונצנזוס המדעי שאומר ש-HIV הוא פתוגן מוביל איידס. ההשערה נדחתה על ידי רוב הקהילה המדעית. דוסברג פרסם מגוון דעות לגבי הפרשה בכתבי עת מדעיים, כגון Science וNature.
ביוגרפיה

דוסברג גדל בזמן מלחמת העולם השנייה, גדל כקתולי בגרמניה הנאצית. הוא עבר לברקלי, קליפורניה ב-1964 כדי לעבוד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
עבודה > סרטן

בשנת 1970 זכה דוסברג להערכה בינלאומיות על עבודתו פורצת הדרך בחקר הסרטן. עבודתו המוקדמת במחקר הסרטן כוללת גילוי האונקוגן v-src מהגנום של וירוס Rous sarcoma, וירוס עופות, הגורם לגידול.
הערות שוליים

↑  "הגאון המושמץ ביותר בעולם", ניוזוויק, 9 באוקטובר 2009 (באנגלית).
↑  AIDS contrarian ignored warnings of scientific misconduct (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447253105171  BnF: cb16905589q (data)  GND: 120354241  ICCU: TO0V282388  ISNI: 0000 0001 1643 0062  LCCN: n85224495  NTA: 146928946  SNAC: w6292wwq  SUDOC: 165987138  VIAF: 52518828   WorldCat (עם VIAF): 52518828
עלי אבן סאבר א-דין

עלי אבן סאבר א-דין מבני שושלת וולאשמה, היה בנו של סאבר א-דין הראשון. הקיסר האתיופי ניואיה קראסטוס מינה אותו למושל יפאט לאחר 1344.
על פי טאדסה טמרת, אל-מקריזי מתאר את עלי "כראשון להתמרד כנגד ההגמוניה המקובלת להאטי (לקיסר האתיופי)", טאדסה טמרת מסביר שהוא היה הראשון ממשפחתו להתמרד מאז מותו של הקיסר עמדה ציון הראשון.
המרד של המושל לא הצליח בגלל חוסר תמיכה מנתיניו. והוא וכל ילדיו חוץ אחמד אבן עלי נלכדו על ידי הקיסר ניואיה קראסטוס, הקיסר האתיופי מינה את בנו מוחמד אבן עלי למושל יפאט. אחרי שמונה שנים עלי שוחרר מבית סוהר וחזר לשלטון, אחמד ובניו הורדו מכס השלטון ורק בהתערבות ישירה של הקיסר מוחמד חזר לשלטון.
נכדו חאק א-דין השני הוליך מרד כנגדו, חאק נתן לסבא שלו לשמור על התואר שליט העיר יפאט. ריצ'רד פאנקהארסט מזכיר שלעלי היה בן הנקרא מולה אספאה, שנלחם כנגד בן דודו חאק אד-דין השני ונהרג במרד זה.
אין הסכמה על אורך התקופה בה עלי היה המושל של יפאט. אל-מקריזי בספרו ההיסטוריה של המדינות המוסלמיות האתיופיות מציין שעלי שוחרר אחרי שמונה שנים של מאסר, אך במקום נוסף כותב שהוא היה בבית סוהר כ-30 שנים ומת תחת שלטונו של סעאד א-דין השני, ההיסטוריה של שושלת וולאשמה נותנת לו כ-30 שנה בשלטון ובנו אחמד אבן עלי רק כשנתיים.
הערות שוליים

↑  
שושלת וולאשמה הייתה משפחת אצולה מוסלמית ששלטה במאות ה-13 עד ה-16 בחלקים של מזרח אתיופיה, ג'יבוטי ומערב סומליה, והייתה בסכסוך הן טריטוריאלי והן דתי עם שליטי חבש.
↑  Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia (Oxford: Clarendon Press, 1972), p. 145.
↑  Taddesse Tamrat, p. 148.
↑  Richard Pankhurst, The Ethiopian Borderlands (Lawrenceville: Red Sea Press, 1997), p. 50.
↑  Taddesse Tamrat, p. 146 n.2.
| שושלת וולאשמה |
| --- | --- | --- |
סולטנות יפאט • סולטנות אדאל
| סולטאנים | עלי אבן וולי אסמה • עומר אבן דונאיה • חאק א-דין הראשון • סאבר א-דין הראשון •  ג'מאל א-דין הראשון • עלי אבן סאבר א-דין • אחמד אבן עלי • חאק א-דין השני • סעאד א-דין השני • סאבר א-דין השני • מנסור א-דין • ג'מאל א-דין השני • בדלאי אבן סעאד א-דין • מוחמד אבן בדלאי • שמס א-דין אבן מוחמד • אבו בכר אבן מוחמד |  |
| ראו גם | הסכסוך האתיופי-סומלי • אחמד אבן איברהים אל-גאזי • מלחמת אתיופיה-אדאל |  |
ממלכות האימפריה האתיופית • היסטוריה של סומליה
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ג'מאל א-דין הראשון | שושלת וולאשמה | הבא: אחמד אבן עלי |