stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלינדרס פיטרי
עבודתו כארכאולוג > המשך החפירות בארץ ישראל – שנים 1926–1938 > תל ג'מה

בשנים 1926–1927 חפר פיטרי בתל ג'מה (תל גמה). החפירה החלה בחורף 1926. 36 שנים הפרידו בין חפירתו הראשונה של פיטרי בארץ ישראל לחפירתו השנייה. סביר להניח שפיטרי בחר בתל זה בגלל דמיונו לתל חסי. דוח החפירה של התל היה הדוח המשוכלל ביותר שיצא לאור בחפירות פיטרי בארץ ישראל. מהדוח ניתן ללמוד על שיטות החפירה שלו, העדפותיו המקצועיות וגישתו המדעית המתודית. פיטרי חפר במשך שישה חודשים בצדו המערבי של התל. הנחתו הייתה שזהו הצד הפונה לרוח הים הקרירה ולכן שם יימצאו המבנים החשובים. הנחה זו נתאמתה. פיטרי הבחין בשש שכבות, השכבה העליונה שכבת אסמים. שיטת החפירה של פיטרי והדרך בה ייחס את החומר לשכבות היו לקויים. בעקבות כך נדרשה חפירה חדשה מאוחר יותר. תל ג'מה זוהה עם גרר המקראית, ופיטרי קיבל זיהוי זה. מאוחר יותר הציע בנימין מזר לזהות את האתר עם "יֻרזָה" המופיעה במכתבי אל-עמארנה. זיהוי זה מקובל היום על רוב החוקרים.
עבודתו כארכאולוג > המשך החפירות בארץ ישראל – שנים 1926–1938 > תל אל-פארעה (תל שרוחן)

בין השנים 1928–1930 חפר פיטרי בתל אל-פארעה. פיטרי זיהה את האתר כ"בית-פלט" (יהושע, טו, כז), לפי אטימולוגיה משובשת של שמו הערבי של התל. אולברייט הציע את זיהוי התל עם העיר "שרוחן" (יהושע, יט, ו), שהייתה חלק מנחלתו של שבט שמעון. זיהוי זה מקובל כיום על רוב החוקרים. בקצה הצפוני של התל, על גבי הסוללה החיקסוסית, חשף פיטרי בניין מפואר שכינויו "בית המושל", בניין עם חצר מרוצפת מוקף חדרים, כולל כיריים. הבניין, שחרב בשרפה, מתוארך לתקופת הברונזה המאוחרת II. סביב התל חשף פיטרי שמונה שדות קבורה הכוללים מאות קברים. חלק מהקברים כללו שחזור מלא בתוך הקבר של בית הנפטר על כל ציודו. הקברים נמצאו במישורי החול מסביב לתל. פיטרי הבחין בדמיון של מישור חולי זה למישורים של שדות הקבורה במצרים. הוא הביא את מנהלי העבודה שלו ממצרים. הם חבטו בחול במוטות ברזל כבדים, ועל פי צליל המהלומה זיהו את מקום הקברים.
עבודתו כארכאולוג > המשך החפירות בארץ ישראל – שנים 1926–1938 > תל אל-עג'ול

בין השנים 1930–1934 ו-1937–1938 חפר פיטרי בתל אל-עג'ול הנמצא ליד עזה. החפירה נערכה במסגרת בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים. פיטרי הגיע לתל לעונת חפירות נוספת, לאחר הירצחו (במאורעות תרצ"ו–תרצ"ט) של תלמידו וחברו ג'יימס לסלי סטרקי, שהיה עוזרו הראשי בחפירות בתל. ממזרח וממערב לתל נתגלו בתי קברות גדולים שפיטרי וסטרקי היו הראשונים שזיהו שם תרבות חדשה ובלתי ידועה. פיטרי קרא לה "תקופת הנחושת" בגלל ריבוי כלי הנשק העשויים נחושת שנמצאו באתר (היום התקופה קרויה תקופת הברונזה הביניימית). אחת התופעות המעניינות שפיטרי גילה היא קבורת חמורים יחד עם בעליהם בקברים שנמצאו. פיטרי זיהה את האתר כעזה מתקופת הברונזה התיכונה ותקופת הברונזה המאוחרת, זיהוי זה אינו מקובל היום על הארכאולוגים.
משנתו הארכאולוגית של פיטרי

פיטרי היה הראשון שניסח את העקרונות של הארכאולוגיה המדעית המודרנית. הוא ניסח שני עקרונות:
עקרון ההשתכבות והכרונולוגיה היחסית – סטרטיגרפיה.
עקרון הכרונולוגיה הקרמית – טיפולוגיה.
ב-1894 חפר פיטרי בית קברות ליד נקאדה במרכז מצרים. באזור מדברי זה נמצאו כ-3,000 קברים מהתקופה הקדם-שושלתית במצרים (התקופה השושלתית התחילה ב-3000 לפנה"ס). פועליו עבדו במהירות רבה, ופיטרי תיעד את הקברים. הוא צילם את צורת שכיבת הגופה בקבר ואת הכלים שנקברו עם הגופה (צורת השכיבה וסוג הכלים מצביעים על מעמד הנקבר). הוא צילם וסימן כל קבר, הכניס קנה מידה וסימן את הצפון, רשם בצורה מדויקת את הכלים שהיו בכל קבר וקבר. בעת החפירות הבחין פיטרי בקברים מורכבים שכללו קבר מעל קבר כאשר הכלים של הקבר העליון היו שונים מהכלים שנמצאו בקבר שמתחתיו. קברים אלה נקראים "קבר קדם שושלתי מורכב". פיטרי שם לב שבדרך זו נוצרות שכבות של קבורה שניתן להבדיל ביניהן, הוא נתן מספר לכל שכבה. להשתכבות נתן שם "סטרטיגרפיה", שם שמקורו בלטינית: סְטרַטוּם – שכבה, גרַפוֹס – לרשום.
פיטרי הבחין בשינויים הדרגתיים שחלו בכלים במיוחד בידיות הכדים, כאשר בתחילה הידיות היו גליות ופונקציונליות ובהמשך התפתחו לרכסים (בליטות) מסוגננים שנעלמו עם הזמן והחליפו אותם פסים מצוירים. הוא הבין שכלי החרס הוא אמצעי התיארוך הטוב ביותר. הוא מיין את הכלים לחמישים שלבים וזאת בהתבסס על שינויי עיטור וצורה, צייר וצילם כל כלי חרס, וציין באיזו שכבה בקברים היה כל כלי. הוא חילק את הכלים לתקופות ויצר לוח כלי חרס, כאשר קבע שלכל שכבה ותקופה יש כלים משלה. פיטרי ידע שהקבר של המלך המצרי הראשון נערמר נבנה ב-3100 לפנה"ס לערך. הוא עיגן את לוח הכלים שיצר בתאריך זה, ויצר שרשרת רציפה שראשיתה בכדים הקדומים ביותר וסופה בתקופה ההיסטורית במצרים שהחלה עם המצאת הכתב, ב-3000 לפנה"ס לערך. פיטרי בחר בכלי החרס ליצירת כרונולוגיה, כי כלי החרס הם כלים שבירים שהיו בשימוש רב ויומיומי ויש מהם כמות גדולה, וכאשר כלים אלה נשברים נוצר הצורך ליצור חדשים, ובתהליך של יצירת כלים חדשים האומן משנה את צורתם. שברי הכלים נשמרים לנצח, ולכן ניתן להשתמש בהם לתיארוך. פיטרי הבין ששבר של כלי יכול לשמש לתיארוך בדיוק כמו כלי שלם, כי ניתן מתוך שבר אופייני להבין את הצורה והעיצוב של כלי שלם. ומכאן נוצר הכלל בטיפולוגיה של כלי חרס: "השבר מייצג את השלם".
משנתו הארכאולוגית של פיטרי > ניסוח העקרונות

עקרון ההשתכבות והכרונולוגיה היחסית – סטרטיגרפיה
עקרון הכרונולוגיה הקרמית
משנתו הארכאולוגית של פיטרי > תרומות נוספות למדע הארכאולוגיה

תיעוד מפורט ומדויק של כל שלב בחפירה, אדריכלות וממצא קטן תוך תיעוד מיקום הממצא הקטן בשכבה.
חפירה בשיטת החתך – שהוא תיאור גרפי של שכבות העפר השונות וכיצד הן מתייחסות אל אלמנטים של אדריכלות בסמוך לשכבות אלה.
פיתוח הקשר בין הממצאים לשכבות.
שימוש באסטרונומיה לתיארוך מוחלט ושילובו בתיארוך היחסי במצרים.
שימוש במכלולים קרמיים מארץ אחת לתיארוך מכלולים זהים בארץ אחרת, קביעת סינכרוניזציה בין מצרים לעולם המיקני.
השלב שאנו יכולים להגדיר כשלב המדעי הראשון בהתפתחות הארכאולוגיה בארץ ישראל הוא חפירתו של פיטרי בתל חסי (שנת 1890). כבר בחפירה זו נקט פיטרי ופיתח שיטות אשר נכנסות להגדרה של מדע והביאו להתפתחות הארכאולוגיה בארץ ישראל. שיטותיו נהוגות עד היום. פיטרי חפר בתל בשיטת החתך, הקפיד לתעד ולשרטט כל שלב בחפירתו, לא רק אלמנטים ארכיטקטוניים אלא גם שכבות אפר ועפר, והנהיג את רישומם השיטתי של כל הממצאים כולל ציון מדויק של המפלס בו נמצא כל כלי חרס.
משנתו הארכאולוגית של פיטרי > הישגיו של פיטרי – רשימה חלקית

רשימת הישגיו כוללת את:
גילוי מקומה של נאוקרטיס.
מציאת אסטלת ישראל.
הראשון שהוכיח את קיומן של מנחות היסוד במבנים במצרים, והנחה היכן לחפשן.
גילה לעולם את קיומם של הדיוקנאות מחווארה (דיוקנאות המומיות מפיום) על קורות העץ בארונות הקבורה.
מצא את התרבות הפרהיסטורית של מצרים העליונה בנקאדה ובבלאס, ושיער את קשריה עם ארצות המזרח התיכון.
מצא את התרבות הבדרית במצרים העליונה, תרבות פרהיסטורית שקדמה לתרבות נקאדה. הוא שיער את קיומה של התרבות שלושים שנה לפני שמצא אותה.
מצא לראשונה את שרידי הקרמיקה המינואית במרכז מצרים. הוא שיער שקרמיקה זו מקורה בתרבות בים האגאי. הוא השתמש במונח תרבות אגאית. השערתו אושרה שבע עשרה שנה לאחר מכן, כאשר סר ארתור אוונס החל לחפור בכרתים.
מצא מספר גדול מאוד של תעודות העוסקות בנושאים כלכליים וספרותיים.
גילה חלק מקברי המלכים של השושלת הראשונה והשנייה במצרים על תל באזור אבידוס (אף על פי שהתל נחרב ונשדד בחפירתו של אמיל אמלינו, אגיפטולוג צרפתי, מספר שנים לפני כן).
מצא שרידי פפירוסים עבריים, כנראה מהמאה ה-1 או המאה ה-2 באל בחנסה.
מצא כתב יד עתיק מאוד של הבשורה על-פי יוחנן, חלק מהברית החדשה.
מצא את דרך הביצור המיוחדת של החיקסוס.
גילה ב-1904 את הכתובות הפרוטו-סינאיות בסרביט אל-ח'אדם שבדרום סיני (הכתב פוענח 11 שנים לאחר מכן על ידי האגיפטולוג האנגלי סר אלן גרדינר)
פיטרי העמיד אחריו תלמידים רבים שהמשיכו בעבודתו המדעית. אבל לא בכל השערותיו ותורותיו הצליח. תחילה הוא פעל בשיטת הכרונולוגיה הארוכה במצרים. על פי שיטה זו ראשית המלוכה החלה באלף השישי לפנה"ס. בסוף ימיו התנער משיטה זו. השערה אחרת שלו לגבי מקורם של המהגרים הראשונים שהגיעו למצרים התחתונה, נדחתה אף היא. בכל האתרים שחפר בארץ ישראל לא התקבלה השערתו לגבי זיהוי התל.
פיטרי ושאלת ההתיישבות היהודית וההתיישבות הערבית בארץ ישראל

פיטרי התרשם מאוד מהמפעל החלוצי היהודי בארץ ישראל. בימי מאורעות תרצ"ו–תרצ"ט עמד לצד היישוב העברי. הוא גם כתב מספר מאמרים בשבחה של ההתיישבות. התעמקותו בשאלות העבר, פקחה את עיניו לבעיות ההווה. הוא גילה הבנה ואהדה כלפי מפעל ההתיישבות הציוני מתוך חקירת הארץ שהייתה פעם כה פורייה והפכה עם השנים לשוממה. במכתב למערכת שהתפרסם בחודש יולי שנת 1936 ב"פלסטיין פוסט" כתב פיטרי על ההרס האיום של הקרקע על ידי החקלאי הערבי שאינו יודע לשמר אותה, ונותן למים לזרום בתעלות במקום לדאוג שהמים ייספגו בקרקע. פיטרי התלונן על חיבתו של הערבי למדבר המביאה אותו לידי עקירת עצים, וטען שטענות הערבים ל-1,300 שנות ישיבה בארץ ישראל אינן רלוונטיות כאשר הישיבה הביאה להרס החקלאות והאדמות. לדבריו חייב הערבי העשיר להלוות כסף לערבי העני על ידי יצירת קרן ערבית לפיתוח, כמו שהיהודי העשיר בחוץ לארץ עזר ליהודי העני שהגיע להתיישב בארץ ישראל. פיטרי פרסם מאמר דומה גם בעיתון הטיימס הלונדוני באוגוסט 1936, שבו סיפר בהערצה על מפעל היהודים בארץ, שהוא גם בעל חשיבות בשביל הערבים.
פרסומיו

פיטרי פרסם בימי חייו 104 ספרים, ובעת מותו היו מוכנים לדפוס חמישה ספרים נוספים. בנוסף השאיר אחריו פרקי השלמה לספרו האוטוביוגרפי, העוסקים בתקופה שלאחר צאתו לאור של הספר, מ-1933 ואילך. בנוסף לספרים כתב פיטרי מאות מאמרים ורשימות שהתפרסמו בכתבי עת מדעיים ובכתבי עת פופולריים. חלק גדול מהמאמרים שכתב התפרסמו ברבעון שייסד וערך Ancient Egypt. בנוסף כתב שירים קצרים.
פיטרי הצטיין בפרסום זריז של דוחות החפירה והמחקר שכתב. הוא הקפיד שהם יתפרסמו לא יותר משנתיים ממועד החפירה.
גלריית תמונות

פיטרי בירושלים בשנות השלושים של המאה ה-20
דיוקן מומיה מפיום, נמצא בחווארה ידי פיטרי, המוזיאון המלכותי של סקוטלנד.
תגליף מאבן גיר של רעמסס השני חובש את הכתר האדום של מצרים התחתונה מתאר יובל מלכותי. נמצא על ידי פיטרי בהרקליאופוליס מגנה.
דיוקן של איש לובי, צולם על ידי פיטרי בקבר של סתי הראשון באמצעות מצלמתו המפורסמת.
לקריאה נוספת

רוני רייך, הזמנה לארכיאולוגיה, דביר, 1995
ד"ר בריאן מ' פאגן, ארכיאולוגיה כהרפתקה, ספריית מעריב, 1990
אהרון קמפינסקי, "פלינדרס פיטרי והארכיאולוגיה הישראלית", ארכיאולוגיה, ביטאון אגודת הארכיאולוגים בישראל, 3, 1992
רוני רייך, ציוני דרך בהתפתחות המתודה הארכיאולוגית בארץ ישראל בשנים 1890–1920", ארכיאולוגיה, ביטאון אגודת הארכיאולוגים בישראל, 3, 1992
יהודה דגן, "פיטרי, תל חסי וזיהויה של לכיש: לתולדותיה של סוגיה גאוגרפית היסטורית", ארכיאולוגיה, ביטאון אגודת הארכיאולוגים בישראל, 3, 1992
דן גזית, "פיטרי בתל גמה – שיטות חפירה וגישה מדעית", ארכיאולוגיה ביטאון אגודת הארכיאולוגים בישראל, 3, 1992
שמואל ייבין, "לזכרו של סיר פלינדרס פיטרי", ידיעות החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, ט (ד), תש"ב, עמ' 108–111. סריקה במאגר DLIR
משה כוכבי, "ברונזה תיכונה I (ברונזה ביניימית) בארץ ישראל", קדמוניות, ב' [2] (תשכ"ט)
רבקה גונן, "תל ע'גול בתקופת הברונזה המאוחרת – עיר או אתר קבורה", ארץ ישראל מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה, ט"ו, תשמ"א
אליעזר אורן, "האדריכלות של 'בתי מושל' מצריים מתקופת הממלכה החדשה בארץ-ישראל", ארץ ישראל מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה, י"ח, תשמ"ה.
יעל ישראלי, "פארעה, תל (דרום)", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל, כרך ד' עמ' 1293–1296, בעריכת אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע, יוסף אבירם, כרטא, ירושלים, 1992
ג"ו ון ביק, "ג'מה, תל", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל, כרך א' עמ' 335–342, בעריכת אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע, יוסף אבירם, כרטא, ירושלים, 1992
ולרי מ' פרגו, "חסי, תל", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל, כרך ב' עמ' 519–523 בעריכת אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע, יוסף אבירם, כרטא, ירושלים, 1992
אולגה טפנל, "עג'ול, תל אל-", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל, כרך ג' עמ' 1150–1155, בעריכת אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע, יוסף אבירם, כרטא, ירושלים, 1992
פלינדרס פיטרי, "כל ימי חפרתי", הרפתקאות גדולות בארכיאולוגיה, בעריכת רוברט סילברברג, הוצאת אחיאסף, 1967
Margaret S. Drower, Flinders Petrie: a life in archaeology, Madison, Wis. University of Wisconsin Press, 1995
William Matthew Flinders Petrie, Seventy Years in Archaeology, H. Holt and Company 1932
Olga Tufnell, "Reminiscences of a 'Petrie Pup'", PEQ 114, 1982, pp. 81–86
יוסף ידיד הלוי

| --- | --- |

 לידה:  1867 ה'תרכ"ז חלב, סוריה 
 פטירה:  8 במרץ 1930 (בגיל 63 בערך) ח' באדר תר"ץ ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ? – 8 במרץ 1930 
 תחומי עיסוק:  רבנות ודיינות
 רבותיו:  הרב אברהם חיים עדס
 תלמידיו:  הרב יעקב עדס, הרב עזרא עטיה
 
הרב יוסף ידיד הלוי (ה'תרכ"ז - ח' באדר ה'תר"ץ, 1867 – 8 במרץ 1930) היה אב בית הדין של יוצאי חלב בירושלים, מגדולי רבני העיר.
ביוגרפיה

נולד בחלב (ארם צובא) שבסוריה, אז חלק מהאימפריה העות'מאנית, לרב מרדכי שהיה מלמד ילדים. כנער סייע לאביו בהוראה לילדים, וגם היה לומד עמו. משפחתו הייתה דלת אמצעים, והוא נתמך כלכלית על ידי הרב שאול קצין ונדיבי העיר. נישא ללאה זיאת-שרבתי, ולמד אצל הרב אברהם חיים עדס.
בשנת ה'תר"ן (1889) עלה עם הוריו ובני משפחתו לישראל, והתיישב בצפת, שם למד בבית הכנסת של הרב יוסף קארו. בתקופה זו היה מקורב לרידב"ז, ועסק איתו בלימוד תורה.
בצפת חיבר חלק מספריו, ושימש כדיין לצד הרב ישמעאל בן פנחס הכהן והרב שלמה רפאל חכים.
בשנת ה'תר"ע (1910) לערך עלה להדפיס את ספרו "תורת חכם" בירושלים.
בעצת דודו, הרב יום טוב ידיד הלוי, עבר כשנה לאחר מכן להתגורר בירושלים עם משפחתו. בתקופה זו נענה לבקשת העדה הבוכרית, והחל לשמש כדיין ומורה הוראה בבית הדין של העדה, לצד הרב אברהם אמינוף והרב יוחנן שמחיוף. לרשותו הועמדה דירה בשכונת הבוכרים, וספריה גדולה שקנה הגביר פנחס אברהמוף.
בהמשך מונה לשמש כאב בית הדין של קהילת יוצאי חלב (יחד עם רבו, הרב אברהם חיים עדס, ועם תלמידו, הרב רפאל שלמה לניאדו).
בסוף ימיו עסק מעט בתורת הקבלה, ועם זאת התנגד ללומדי הקבלה שלא למדו לפני כן ש״ס ופוסקים. שיכל את ארבעת ילדיו שמתו בילדותם בתקופת מגוריו בצפת, ובשנת ה'תרס"ב נולד לו בן נוסף, שלמה, שהאריך ימים.
היה מקורב לרב שלמה אליעזר אלפנדרי.
חתם עם רבנים נוספים בעד היציאה מהוועד הלאומי, והתנגד להוראה בשפה העברית בתלמודי תורה, בטענה כי "הכשרת" השפה בקרב תלמודי התורה תביא להפצת חומרי קריאה בשפה זו כנגד הדת. כמו כן, פרסם בספרו דברי ביקורת חריפים על הראי"ה קוק, ודעותיו בספר"אורות";
הלך לעולמו ב-8 במרץ 1930 (ח' באדר ה'תר"ץ) לאחר מחלה, ונטמן בהר הזיתים בירושלים. אשתו, לאה, נפטרה בי"ח באלול ה'תרצ"ז.
בנו הרב שלמה ידיד, הדפיס חלק מספרי אביו לאחר מותו. בתו שרה נישאה לרב נעים פינטו והתגוררו בארגנטינה.
תלמידיו

הרב עזרא עטייה (ראש ישיבת פורת יוסף)
הרב יעקב עדס
הרב יעקב קצין
הרב רפאל שלמה לניאדו
הרב דוד הררי רפול
הרב ארי חיימוף
הרב שמחה חיימוף
הרב דוד סתהון דבאח (הרב הראשי של החלבים בבואנוס איירס)
ספריו

ברכת יוסף - דיני ברכות ועוד, חלק א', ירושלים ה'תרפ"ה
ברכת יוסף - דיני ברכות ועוד, חלק ב', ירושלים ה'תרפ"ז
ברכת יוסף - הלכות חנוכה ותוכן עניינים לכל החלקים, חלק ג', ראשון לציון ה'תשל"א
ויחי יוסף - הלכות גיטין ועוד, ירושלים ה'תרפ"ט
ימי יוסף - שו"ת על ארבעת חלקי השולחן ערוך, ירושלים ה'תרע"ג (באתר היברובוקס)
ברכת חכם
תורת חכם
ימי יוסף בתרא - שו"ת ד' חלקי שו"ע
ספר פסק מהגר"י ידיד הלוי בעניין הסרת רב ראשי ממשרתו, ירושלים ה'תשנ"ג
ימי יוסף בתרא - ידיד, יוסף מרדכי, 1866-1930 (page 1 of 481), באתר hebrewbooks.org
לקריאה נוספת

ח. מקובר, חכמי ארם צובא - מסכת חייהם המופלאים של מאורי האומה שחיו בארם צובה, ירושלים ה'תשס"ג (עמ' 194 - 200)
גדעון גילקרוב, האיר המזרח - לדמותם של רבותינו הספרדים בדורות האחרונים, חלק א', ירושלים ה'תשס״ב (עמ' 106 - 131)
הערות שוליים

↑  היה חותם יוסף מרדכי ידיד הלוי (בצירוף שם אביו, כמנהג בארצות ערב אז)
↑  וזה לשונו בספר 'שארית יוסף' ח"ג חיו"ד סימן ב (עמ' קז): "וגם הלימוד העברי שנתחדש היום שמלמדים החופשים שפה עברית, ובכתבי עברים הוא רע מאוד".
↑  שארית יוסף - חלק ד - ידיד, יוסף מרדכי, 1866-1930 (page 449 of 461), באתר hebrewbooks.org
↑  ראו גם, מנחם מנדל גרליץ, "מרא דארעא ישראל" ירושלים תשס"ג, עמ' שה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309255705171  VIAF: 88359186   WorldCat (עם VIAF): 88359186
אלמאנים

.
אזורים שיושבו על ידי האלמאנים ואזורי הקרבות שנערכו בין האלמאנים והרומים, המאה ה-3 עד ה-6.
אלמאנים (בלטינית: Alemanni או Alamanni, מילולית: "כל האנשים") היו קונפדרציה של שבטים גרמאניים סואבים אשר חיו באזור נהר הריין העליון באירופה. הוזכרו לראשונה על ידי הרומאים ב-213 לספירה. האלמאנים השתלטו על אזור האגרי דקומטס ב-260 לספירה, ולאחר מכן התרחבו לאזור אלזס וצפון שווייץ. ב-496 לספירה האלמאנים נכבשו על ידי המנהיג הפרנקי כלוביס הראשון ושולבו תחת שליטתו, כשהם מוזכרים כשומרים על המסורות הפגניות עד המאה ה-7, בה התחילו להתנצר.
במספר שפות (ערבית, טורקית, צרפתית, ספרדית, פורטוגזית, וולשית ופרסית), השם „אלמאנים״ הפך להיות שמם של הגרמנים כולם, ובהתאמה, השם "אלמאניה" הפך להיות שמה של גרמניה כולה. כמו כן, שמם השתמר בשם של השפה האלמאנית: קבוצת ניבים של השפה הגרמנית.
הערות שוליים

↑  ישראל שצמן, האימפריה הרומית ומורשתה, האוניברסיטה הפתוחה, פרק ד, עמ' 78.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4001111-2  HDS: 008027  NKC: ph116922 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מעייני ישראל

מעייני ישראל היא רשת בתי מדרש וכוללים לאברכים, המהווה קהילה פנים חב"דית, המורכבת מחסידי ואוהדי חב"ד שמוצאם בחצרות חסידיות אחרות ועם הזמן הגיע לחסידות חב"ד. הקהילה מתאפיינת בניסיון לשמירת מאפייני החצרות מהן הגיעו, לצד היותם חסידי או אוהדי חב"ד.
היסטוריה

כבר במהלך שנות נשיאותו של הרב מנחם מנדל שניאורסון כאדמו"ר מחב"ד התקרבו כמה אברכים מחסידויות שונות במידה כזו או אחרת לחב"ד, אלו היו מקרים נדירים יחסית. בהיעדר קהילה התערו חלקם לחלוטין בחב"ד וחלקם נותרו בקהילת האם כשביניהם גם כמה שנמצאים על קו התפר שבין חב"ד לקהילת האם שלהם.
במשך העשור לאחר פטירתו של הרבי מחב"ד התארגנו במקביל מספר התארגנויות של חסידים מחסידויות שונות שהתקרבו לחב"ד.
בשנת תשס"ב הקים מרדכי לוסטיג את כולל "צדקת ישראל" ששילב בסדרי הלימוד את תורת חסידות חב"ד. הכולל נוהל בידי הרב מרדכי יואל שוורץ שיחי' ורבו הרוחני היה הרב פישל וינגרטן, חסיד ביאלא ומקורב לחב"ד. בהמשך נכנס לכולל הרב מענדל פויגל שהחל לערוך התוועדויות עם האברכים מחוץ לשעות הכולל בבתי האברכים. במקביל היו קבוצת אברכים באשדוד ובבית שמש ועוד, שהיו לומדים חסידות בעיקר במתכונת 'כוללי ערב', עם השנים התעורר צורך לאגד בין קבוצות האברכים הלומדות חסידות עד שבאלול תשס"ט נערך לראשונה שבת אחדות במימון הנגיד חיים יעקב לייבוביץ בהשתתפות כ-200 אברכים, בסוף שנת תש"ע עבר הכולל הירושלמי לבית כנסת בשכונת גוש 80, בשנת תשע"ב עברו לבית מדרש בשכונת מחניים ברחוב אוהלי יוסף 14 שבו שכן הכולל וארגנו שם את ההתוועדויות והכולל והבית מדרש החלו להיקרא "מעייני ישראל" והתאחדו לפעילות גם הסניפים מאשדוד ובית שמש. לארגון מונו כמשפיעים הרב זלמן גופין והרב חיים שלום דייטש,  והרב יקותיאל פרקש. הנגידים החב"דיים חיים יעקב לייבוביץ, ודוד פישר הם המממנים הראשיים שלה, בתשע"ה הקדיש הנגיד אליהו שלוסברג לע"נ אביו שיפוץ והחזקת בית המדרש ומאז נוסף השם "היכל אברהם יצחק" וגם פתח כולל לאברכים בשם "חיבת אליהו".
בסוף שנת תשפ"ב עבר בית הכנסת והיכל הלימוד שבירושלים למשכנו החדש ברחוב אלעזר המכבי 3 בירושלים. הרב דייטש הוא המשפיע של בית הכנסת והרב יקותיאל פרקש משמש כרב בית הכנסת.
בין רבני הכולל בירושלים מלבד האמורים: הרב מנדל פויגל (מחסידות ויז'ניץ מונסי), הרב יעקב הלפרין (נכדו של הרב אלחנן), הרב חיים ליברמן (מקהל חסידי ירושלים), הרב דוד שלאמע (מחסידות גור), הרב יהושע רוזנבוים (מחסידות גור) הרב ישעי יוסף הלוי בעק (מחסידות ויז'ניץ מונסי). הרב מרדכי אורגל (מחסידות בעלזא - מכנובקא).
בבני ברק מכהנים כראשי הכולל הרב יואל פרידמן (מחסידות אמשינוב) והרב יוסף יצחק רבינוביץ.
ומנהלי הקהילה הם הרב מרדכי כהן והרב פנחס טננהויז.
באלעד מכהן הרב שלום רוזנברג והרב יוסף חיים ברבר.
באשדוד מכהן הרב בנימין כהן כמנהל הבית כנסת של מעיני ישראל ובתשפ"ב חנכו בית כנסת חדש ברחוב האדמו"ר מויזניץ 3
בבית שמש יש שלושה קהילות 1, בקריה ברחוב אור שמח 13 בניהולו של הרב יודא מרקוביץ והרב שייע צינווירט 2, ברמה ד' בניהולו של הרב אהרן וועבער 3, ברמת אברהם ברחוב שדרות האמוריים
פעילות כיום

כיום, מחזיקה קהילת מעייני ישראל בסניפים פעילים בערים ירושלים, בני ברק, אשדוד, בית שמש, ביתר עילית, אלעד, חיפה, מודיעין עילית, קריית גת, ערד, פתח תקווה, נתניה, צפת, טבריה, עמנואל ורכסים. בערים אלו מתקיימים כוללים לאברכים במשך שעות היום ופעילויות שונות להפצת ולימוד תורת החסידות וברובם יש גם בתי כנסת ובתי מדרש פעילים במשך כל שעות היממה וגם פילות בשבת.
הקהילה מארגנת פעילויות שונות: שבת התאחדות שנתית - בה משתתפים מדי שנה קרוב ל-1200 איש, התוועדויות עונתיות בימים מיוחדים (כמו י"ט בכסלו וי"ח באלול) ושיעורים במשנת חב"ד.
עם השנים, נפתחו בתי כנסת לאנשי הקהילה בערים רבות ברחבי הארץ והיום כבר ישנם 10 בתי כנסת ברחבי הארץ.
"מעיני ישראל", פעילה גם בקרב נשי הקהילה בארגון התוועדויות וכינוסים לאורך ימות השנה. כמו כן, מופעל קו טלפוני קבוע לשיעורי תורה לנשים, בשם "קול דודי".
היום מנהלים את "מרכז מעייני ישראל ארה"ק" הרב מרדכי יואל שוורץ שיחי' והרב אהרן הכהן גראס שיחי' ביד רמה ומקדים את הפעילות ומגייסים מיליוני שקלים עבור כל הפעילות
הערות שוליים

↑  התוועדות של הארגון בביתר, באתר JDN
מפעילות הארגון
מפעילות הארגון בירושלים
אלחנן אשכנזי

| --- | --- |

שער לספר 'סדרי טהרה', ברלין, תקלג
 לידה:  1713 תע"ד 
 פטירה:  27 בספטמבר 1780 (בגיל 67 בערך) כ"ב באלול ה'תק"מ דנציג 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בדנציג
 מקום פעילות:  פארדאן (עיירה סמוכה לפוזנן פולין), שוטלנד
 תקופת הפעילות:  ? – 27 בספטמבר 1780 
 רבותיו:  רבי צבי הירש חריף, רבי יעקב פופרש
 חיבוריו:  סדרי טהרה
 
רבי אלחנן אשכנזי (תע"ד, 1713 - כ"ב באלול ה'תק"מ, ספטמבר 1780) היה רבה של העיר דנציג, פולין, נודע על שם ספרו סדרי טהרה.
ביוגרפיה

נולד בשנת תע"ד והתחנך אצל אביו הרב שמואל זאנוויל, שהיה רבן של בון ונסיכות הבוחר מקלן, דוכסות וסטפאליה, בישופות מינסטר וארנסברג בגרמניה (נפטר בתמוז ה'תקכ"ו).
לאחר מכן למד בהלברשטאדט בישיבתו של רבי צבי הירש חריף מחבר "כוס ישועות" ובבפפד"מ בישיבתו של רבי יעקב פופרש (כ"ץ, מחבר ספר 'שב יעקב'). בספרו "סדרי טהרה" מרבה רבי אלחנן להביא את דברי רבו זה, ולעיתים חולק עליו.
בשנת 1731 נתמנה לכהן כרבה של פארדאן, (הסמוכה לפוזנן שבפולין). משם עבר להתיישב בעיירה שוטלנד הסמוכה לדנציג, ונתמנה לאב"ד של איגוד הקהילות 'שו"ל' (בזמן איסור ישיבת היהודים בעיר דנציג, ישבו היהודים בעיירות הסמוכות שוטלנד, וינברג ולנגפור, אשר הרכיבו יחדיו את קהילת 'שו"ל').
בשנת 1767 עם פטירת אביו, נתבקש למלא את מקומו ברבנות בגרמניה. אך אשתו השנייה לא רצתה לעזוב את מקומה בפולין, לאחר שכבר שלח את ספריו, ויצא לדרכו, באמסטרדם, שב למקומו הראשון, אולם בגלל התחייבות ראשי קהילת בון לאביו המנוח על מינויו לאב"ד, כינוהו בשם זה למרות שלא כיהן בפועל בתפקיד. אולם, בפרשת הגט מקליווא, נאלץ ליטול את מעמדו כאב"ד בון מקום מגורי הכלה, וצידד בכשרות הגט, כנגד רבני פרנקפורט.
נפטר בכ"ב באלול ה'תק"מ (1780). נקבר בבית הקברות היהודי בדנציג, לידו קבורים ממלא מקומו רבי מאיר פוזנר מחבר הספר 'בית מאיר', ורבי ישראל ליפשיץ מחבר פירוש תפארת ישראל.
בשנת 2009, נמצאו שברי המצבות של קברו וקבר רבי מאיר פוזנר וחודשו על ידי הוועד להצלת בתי עלמין באירופה וארגון אבותינו, ולצידם הונחו מצבות חדשות.
בניו היו: משה, נפטר בחייו כבן 28, את שמו כלל ברמז, בשם ספרו. יהודה לייב, מוציא לאור של כתבי אביו, יואל ושמואל זאנוויל. נכדו היה הרב אלחנן רוזנשטיין מברלין.
ספריו

סדרי טהרה על שולחן ערוך הלכות נדה. נדפס בפעם הראשונה בברלין, 1783 על ידי בנו, רבי יהודה לייב אשכנזי, עם הסכמות מרבני ברלין, פוזנן וברוד והסכמה מאת רבי פנחס הורוביץ רבה של פרנקפורט.
שיורי טהרה, על שולחן ערוך הלכות חציצה וטבילה, כהמשך לספר סדרי טהרה.
חידוד הלכות, חידושים במסכת נדה - חידושים על הגמרא במקביל ל'סדרי טהרה' על השו"ע.
שיורי לקט, על שולחן ערוך חלק אורח חיים.
הערות שוליים

↑  ראו אודותיו בממורבוך דק"ק דייץ, שנדפס בידי אהרן ילינק, קונטרס המקונן, וינה תרמ"א, עמ' 58, באתר היברובוקס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310326305171  PLWABN: 9810625357105606  GND: 133139093  ISNI: 0000 0000 5221 0422  LCCN: nr2002013302  NTA: 26326887X  VIAF: 6114283   WorldCat (עם VIAF): 6114283 
מצבתו המחודשת של הרב אלחנן אשכנזי בגדנסק
גבריאל תומאס

גבריאל "גבי" תומאס (באנגלית: Gabrielle "Gabby" Thomas; נולדה ב-7 בדצמבר 1996) היא אתלטית אמריקאית. אלופה אולימפית בריצת 200 מטר וב-100 שליחים ו-400 שליחים (פריז 2024) סגנית אלופה אולימפית (טוקיו 2020) בריצת שליחות 4x100 מטר. זוכת מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020), סגנית אלופת עולם (בודפשט 2023), פעמיים אלופת ארצות הברית (2021 ו-2023) ובעלת התוצאה הרביעית בטיבה בכל הזמנים (21.60 שניות) בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה

תומאס נולדה וגדלה באטלנטה, ג'ורג'יה. מצד אמה היא ממוצא אפרו-אמריקאי ומצד אביה היא ממוצא ג'מייקני. היא עברה עם משפחתה לנורת'המפטון, מסצ'וסטס. היא בוגרת תואר ראשון בנוירוביולוגיה ובריאות הציבור מאוניברסיטת הרווארד.
תומאס עברה להתאמן באוסטין, טקסס בהדרכתה של טוניה בופורד-ביילי. היא לומדת לתואר שני באפידמיולוגיה באוניברסיטת טקסס באוסטין.
ביוגרפיה > 2021

באליפות ארצות הברית שהיא גם המבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו שנערכו ביוג'ין ביוני 2021 זכתה תומאס במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של 21.61 שניות, לפני ג'נה פרנדיני (21.89 שניות) ואנבייה בטל (21.95 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.15 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 11.00 שניות ובשלב חצי הגמר תוצאה של 10.95 שניות (רוח גבית במהירות של 2.5 מטר לשנייה).
ביוגרפיה > 2021 > מדליות כסף וארד אולימפיות

באולימפיאדת טוקיו, זכתה תומאס בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם ג'ביאן אוליבר, טיהנה דניאלס וג'נה פרנדיני בתוצאה של 41.45 שניות, אחרי ג'מייקה שקבעה שיא לאומי חדש של 41.02 שניות ולפני בריטניה (41.88 שניות). מדליית ארד בריצת 200 מטר, בתוצאה של 21.87 שניות, אחרי אליין תומפסון-הרה מג'מייקה (21.53 שניות) וכריסטין מבומה מנמיביה (21.81 שניות).
ביוגרפיה > 2023

באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין ב-9 ביולי 2023 זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא אישי ותוצאת השנה בעולם של 21.60 שניות, לפני שקארי ריצ'רדסון (21.94 שניות) וקיילה ווייט (22.01 שניות).