מבצר נמהאנסאנסאונג
היסטוריה

המאפיין הברור ביותר של נמהאנסאנסאונג טמון ביתרון הטופוגרפי שלו; הוא מנצל פסגה שטוחה רחבת ידיים בשם גורובונג, עם מרכז נמוך וצדדים גבוהים, בגובה מעל 480 מטרים מעל פני הים. מההר הגבוה מעל המישורים קל לתצפת על הסביבה. בשל תכונות אלו שימש נמהאנסאנסאונג כמוצב פיקוד מאז עידן ממלכת שילה המאוחדת (אנ') במאה ה-7. ממלכת שילה המאוחדת בנתה את מבצר ג'וג'אנגסאונג שבו יושב כיום מבצר נמהאנסאנסאונג כדי לשכן לוחמים ולצבור אספקה כאשר היא נלחמה בשושלת טאנג במאה ה-7. במאה ה-13, בתקופת שושלת קוריאו (אנ') (שעל שמה קרוי חצי האי הקוריאני), היה נמהאנסאנסאונג מעוז נגד הפלישה המונגולית (אנ'). מאז המאה ה-17, נמהאנסאנסאונג ששכן ליד עיר הבירה סיאול, גדל מאוד בגודלו כמבצר הררי, המשמש כבירת חירום למלך ג'וסון.
נמהאנסאנסאונג נוהל באופן שיטתי והופעל במשך יותר מ-300 שנה מאז בנייתו בשנת 1624. באופן ספציפי, זה היה שדה קרב במהלך פלישת צ'ינג (אנ') ב-1636 שנועדה לרכוש הגמוניה במזרח אסיה במהלך מלחמת מינג-צ'ינג בסין. המלך איינג'ו ברח אל המבצר עם חצרו ו-13,800 חייליו. כאן הם זכו להגנה טובה והמלך נהנה מהגנתם של שומרי ראש של 3,000 נזירים. צבא צ'ינג לא הצליח להסתער על המבצר, אך לאחר מצור של 45 ימים אזל מלאי המזון והמלך נכנע בכך שמסר את בניו כבני ערובה וויתר על נאמנותו לשושלת מינג. אנדרטה הוקמה על הכביש הדרומי מסיאול לנמהאנסאנסאונג כדי להנציח אירוע זה.
מבצר ההר נמהאנסאנסאונג מהמאה ה-17 נבנה כעיר מתוכננת, הן כדי לשמש כעיר בירה לשעת חירום בזמן מלחמה, והן כמרכז מנהלי בשלום. כפרים מסורתיים היו ממוקמים בדרך כלל על מישורים בצמוד למבצרי הרים שנבנו כמקלט במצבי חירום. נמהאנסאנסאונג היה מבצר הגנה עצמאי שבו העיר המנהלית המקומית הוקמה בתוך המבצר יחד עם ארמון החירום. לפיכך, היא ביצעה פונקציות שונות כמו הגנה, מנהל, עסקים וטקסי פולחן אבות מלכותיים. בניגוד לאלה שנראו באירופה וביפן שנועדו להגן רק על המעמד השליט, היה נמהאנסאנסאונג מבנה הגנתי שבתוכו היו יכולים לחסות גם המעמד השליט וגם פשוטי העם.
מהמאה ה-17, התגוררו בנמהאנסאנסאונג למעלה מ-4,000 אנשים והוא נוהל ונשמר על ידי התושבים במשך דורות. רוב עיירות המבצר בקוריאה עברו עיוותים ושינויים משמעותיים במהלך תקופת הממשלה הקולוניאלית היפנית ותקופת התיעוש והעיור, וכתוצאה מכך איבדו את הפריסה והצורות המקוריות שלהן. עם זאת, נמהאנסאנסאונג שמר על המתווה המקורי שלו מכיוון שהממשלה הקולוניאלית היפנית העבירה ממנו את הפונקציות המנהליות והרסה את המתקנים הצבאיים בשלב מוקדם יותר של הקולוניזציה, והותירה אותו ככפר הררי מבודד לאחר מכן.
המאפיינים של נמהאנסאנסאונג השתנו מאוד במהלך ההיסטוריה שלו. הוא שימש כמרכז צבאי ומנהלי עם ארמון החירום ומשרדי המנהלה משנת 1627 עד 1917. זה היה המרכז של תנועת ההתנגדות האזרחית (אויבייאונג (אנ')) כנגד הפולשים השונים לקוריאה, שבמרכזה מקדשי חיילי נזירים בודהיסטים (סאונגיאונג, Seungyeong) כאשר שושלת ג'וסון נפלה והתקרבה התקופה הקולוניאליסטית היפנית בתחילת המאה ה-20. עם זאת, המבצר נהרס, והיפנים סגרו את המקדשים בשנת 1907. המבצר איבד את תפקידו כמרכז העיר עקב העברת משרד מחוז גוואנגג'ו בשנת 1917, וכתוצאה מכך הורד מעמדו לכפר הררי נידח. לאחר מכן, המבצר סבל מאובדן אוכלוסין ואובדן חומרי במהלך מלחמת קוריאה.
כיום, נמהאנסאנסאונג הוא אטרקציה תיירותית, לאחר שעבר שיקום חומות בקנה מידה גדול והוגדר כפארק מחוזי מאז שנות ה-70. מאז שנות ה-80 הייתה עלייה דרמטית במספר המסעדות ומתקני המבקרים השונים. ארמון החירום ומקדש האבות המלכותי בתוך המצודה שוחזרו באופן פעיל בהתבסס על מחקרים שונים על נמהאנסאנסאונג מאז שנות ה-90, והוא היה רשום ברשימת המועמדים לתואר מורשת עולמית בשנת 2010. הוא נוסף לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשנת 2014. הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים המסייעת לקביעת מורשת עולמית של אונסק"ו כתבה, "עיר שהייתה מיושבת מאז ומתמיד, ושהייתה בירת המחוז לאורך תקופה ארוכה, היא מכילה בביצוריה עדויות למגוון מבנים צבאיים, אזרחיים ודתיים. זה הפך לסמל של ריבונות קוריאנית.".