stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חאניה
הקהילה היהודית > תולדות קהילת חאניה

ראשית התיישבותם של יהודים בעיר מתוארכת לשלהי המאה ה-3 לפנה"ס, תקופת ממלכות הדיאדוכים אשר קמו לאחר מותו של אלכסנדר הגדול. נוכחות יהודים באזור חאניה מאוזכרת בספר מקבים ב', ומניחים ששפתם הייתה היווניטיקה וכי הם הגיעו לאי ממצרים או מרודוס. כתבים עתיקים שנמצאו באי דלוס מלמדים על נוכחות שומרונית בכרתים במהלך המאה ה-1 לפנה"ס ועל סמך זאת ניתן להניח כי גם יהודים התגוררו במקום. בשנת 67 לפנה"ס נכבשה העיר בידי הרומאים, סופחה לפרובינציית קירנאיקה וגם מהעת הזו קיימות עדויות שניוניות לקהילה יהודית מאורגנת שהתגוררה בעיר. לדוגמה, יוסף בן מתתיהו נישא ברומא בפעם הרביעית ליהודיה ממשפחה מיוחסת באי כרתים, עניין המלמד על המצאות קהילה יהודית מאורגנת באי ועל חשיבותה.
עדויות שניוניות לקהילה היהודית מצויות גם בתעודות ביזנטיות מתקופת תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית בהן מוזכרות רדיפות היהודים ובכלל זה איסור בניית בתי כנסת באי כרתים.
כאמור, ב-825 נכבש האי על ידי המורים מאנדלוסיה, והיהודים התרכזו אחרי שנה זו בחאניה ובהרקליון וכפי הנראה זכו לחופש פולחן מסוים. מצד שני עולה מעדויות אחרות, כי המורים (המוסלמים) המירו בכפייה את דתם של בני האוכלוסייה הנוצרית וב-961, משכבשו הביזנטים מחדש את האי הם פעלו באגרסיביות להחלת הנצרות האורתודוקסית מחדש על תושביו, הגבילו את חופש הפולחן של בני הקהילה היהודית ולא אפשרו בניית בתי כנסת חדשים.
בראשית המאה ה-13, משעברה העיר לשליטת הרפובליקה של ונציה הפכו רבים מבני הקהילה סוחרים, תוך ניצול שיעור האוריינות הגבוה בקרבם ושליטתם במספר שפות והקהילה שגשגה כלכלית. החופש היחסי ממנו נהנו היהודים הביא לסכסוכים עם בני הקהילה הנוצרית בחאניה ובמהלך ההתקוממויות הרבות שפרצו באי, היוו היהודים מטרה להתקפות מצד המקומיים. הרובע היהודי העתיק בעיר, מצוי בעיר העתיקה ליד הנמל, עד למאה ה-16 היה מחוץ לחומות ועדיין מכונה בימינו "רובע העברים". לאחר הכיבוש העות'מאני הורשו היהודים להתיישב בכל רחבי האי כרתים ואף להגר ממנו וכך הלכה אוכלוסיית היהודים והתמעטה בהדרגה. העות'מאנים התייחסו ליהודים בכל רחבי האימפריה כמיעוט הנאמן לסולטאן ומועיל לאימפריה ותחתם נהנו יהודי חאניה מחופש פולחן ועיסוקים שלא ידעו בעבר. כשהחלה ההתעוררות הלאומית באי במהלך המאה ה-19 האשימה האוכלוסייה המקומית את היהודים בשיתוף פעולה עם הכובש העות'מאני ותועדו התקפות ועלילות דם כנגד הקהילה. במקביל, תהליך נסיגתה של האימפריה העות'מאנית לווה במשבר כלכלי חריף אשר הביא להגירת המונית של יהודי כרתים בכלל וחאניה בפרט. ב-1881 נותרו באי 647 יהודים, מרביתם בחאניה.
ב-1867 מינה הסולטאן אבדילאזיז את הרב אברהם איבלאגון לרב הראשי, (חכם באשי), של קהילת כרתים. איבלאגון שהתגורר בחאניה היה הרב הראשי האחרון של הקהילה וכיהן במשרתו עד לפטירתו ב-1933. בפרוץ מלחמת העולם השנייה, מנתה קהילת יהודי העיר 364 יהודים ולמעשה הייתה הקהילה היחידה באי.
בראשית שנת 1944 מנתה קהילת יהודי העיר 276 נפשות. בסוף חודש מאי נעצרו היהודים והועלו על הספינה טאנאיס מתוך כוונה להביאם למחנה הריכוז חיידרי ומשם לגרשם לאושוויץ. בנוסף הועלו לספינה כ-600 שבויי מלחמה יוונים ואסירים איטלקים. משחתת בריטית אשר מפקדיה סברו בטעות שמדובר בספינת קרב גרמנית, טיבעה את הספינה בירי טילי טורפדו וכל נוסעיה טבעו עימה. בראשית המאה ה-21 התגוררו בעיר חאניה כעשרה יהודים.
הקהילה היהודית > בית הכנסת "עץ החיים"

בעיר חאניה פעלו שני בתי כנסת, האחד ספרדי והשני רומניוטי. העתיק משניהם, "עץ החיים" הרומניוטי, שרד. המבנה בו שוכן בית הכנסת "עץ החיים" נבנה בשנת 1487 וכנראה במקורו שימש ככנסייה. בסוף המאה ה-17 בעת הכיבוש העות'מאני המבנה נמסר לחזקת הקהילה היהודית ושוקם. במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע בית הכנסת מהפצצות הגרמנים וננטש. בשנת 1995 פקדה רעידת אדמה את העיר, מבנה בית הכנסת ניזוק קשות ועמד בפני הריסה. לאחר רעידת האדמה החלו פעולות לשיקום המבנה מתוך ראיית חשיבותו ההיסטורית ובסוף שנות ה-90 הוא נפתח מחדש לקהל. ב-1996 נבחר בית הכנסת כאחד ממאה אתרים בעולם הראויים לשימור על ידי ה-WWF, הקרן העולמית לשימור אתרים. בבית הכנסת קיים מקווה וכן ספריה ובה 1,700 ספרים בתחומי ההיסטוריה, הפילוסופיה והתאולוגיה.
בינואר 2010 הוצת בית הכנסת בעיר וכ-2,500 ספרים, מרביתם עתיקים ונדירים, נשרפו.
בית הכנסת ממשיך להתקיים, הוא פתוח לקהל תמורת תשלום סמלי, והציבור מוזמן בין השאר לעשות שימוש בספרייה הכוללת כ-4500 ספרים.
ערים תאומות

ניו זילנד ולינגטון, ניו זילנד
קפריסין פאפוס, קפריסין
קפריסין פמגוסטה, קפריסין
קפריסין אנגומי, קפריסין
לקריאה נוספת

Bowman, Steven, The Agony of Greek Jews 1940-1945. Stanford University Press, 2009. ISBN 0804772495
הערות שוליים

↑  The Historical Journal, Vol. 3, No. 1 (1960), pp. 38–55
↑  האימפריה הבריטית, צרפת, איטליה והאימפריה הרוסית
↑  מיוונית: עברים
1 2 3 4  קהילת יהודי כרתים, "סקירה היסטורית", באתר "עץ החיים-יהדות כרתים" (באנגלית).
↑  ליזה אולמן, הקדמה, בתוך:יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, הוצאת כרמל, ירושלים, 2009, עמוד 4
↑  בהרקליון חיו 7 יהודים וברת'ימנו יהודי אחד.
↑  אריה דרזי, "יהדות יוון", באתר מסעות יוון-בעקבות הקהילות היהודיות
↑  יהדות יוון, "סקירה היסטורית", באתר "הספרייה היהודית המקוונת" (באנגלית)
↑  ירון זילברשטיין‏, "יוון: בית הכנסת הוצת, היהודים חוששים לחייהם", באתר וואלה, 18 בינואר 2010
↑  Visitor Information, אתר בית הכנסת עץ חיים, חאניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567077805171  GND: 4090320-5  LCCN: n82155125  MusicBrainz: be8f8605-628d-43d8-a62f-b71afb528e64  NARA: 10045630  NKC: xx0084784  SUDOC: 034113568  VIAF: 125517146   WorldCat (עם VIAF): 125517146
חמישיית העונה ביורוליג

ואסיליס ספאנוליס נבחר 3 פעמים לחמישייה הראשונה ו-5 פעמים לחמישייה השנייה
חואן קרלוס נבארו נבחר 5 פעמים לחמישייה הראשונה ופעמיים לחמישייה השנייה
מילוש תאודוסיץ' נבחר 3 פעמים לחמישייה הראשונה ו-3 פעמים לחמישייה השנייה
ננדו דה קולו נבחר 3 פעמים לחמישייה הראשונה ו-3 פעמים לחמישייה השנייה
ניקולה וויצ'יץ' נבחר 3 פעמים לחמישייה הראשונה ופעמיים לחמישייה השנייה
דימיטריס דיאמנטידיס, נבחר 4 פעמים לחמישייה הראשונה
תיאו פאפאלוקאס, נבחר פעמיים לחמישייה הראשונה ופעמיים לחמישייה השנייה
חמישיית העונה ביורוליג (באנגלית: All-Euroleague Team) הוא פרס עונתי המוענק לעשרת השחקנים המובילים בליגת היורוליג, החל מעונת 2000/2001. בחירת השחקנים לחמישיות העונה נעשית על ידי הצבעה של חברי תקשורת, המהווה 75% משקלול הקולות, והצבעה מקוונת של האוהדים המהווה את ה-25% הנותרים. חמשת השחקנים בעלי הדירוג הגבוה ביותר נכללים בחמישיית העונה הראשונה, וחמשת הבאים בדירוג נכללים בחמישיית העונה השנייה. עד עונת 2010/2011 נעשו הבחירות לפי עמדות; לכל אחת מהחמישיות נבחר שחקן אחד מעמדת הרכז, שני שחקנים מעמדות הכנף (קלע וסמול פורוורד) ושני שחקנים מעמדות הפנים (פאוור פורוורד וסנטר). החל מעונת 2011/2012 נבחרים השחקנים ללא תלות לעמדתם במגרש.
ואסיליס ספאנוליס (פנאתינייקוס ואולימפיאקוס) מחזיק בשיא הבחירות לאחת מחמישיות העונה, עם 8 בחירות, ואחריו מדורגים חואן קרלוס נבארו (ברצלונה) ומילוש תאודוסיץ' (אולימפיאקוס וצסק"א מוסקבה) עם 7 ו-6 בחירות בהתאמה. נבארו, שנבחר 5 פעמים לחמישייה הראשונה, הוא השחקן בעל מספר הבחירות הרב ביותר לחמישייה זו, ואחריו מדורג דימיטריס דיאמנטידיס (פנאתינייקוס) עם 4 בחירות.
הערות שוליים

↑  ההכרזה על חמישיות עונת 2001/02, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיות עונת 2002/03, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיות עונת 2003/04, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיות עונת 2004/05, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיות עונת 2006/07, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיות עונת 2007/08, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיות עונת 2008/09, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיות עונת 2009/10, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיות עונת 2010/11, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיות עונת 2011/12, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיות עונת 2012/13, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיות עונת 2013/14, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיות עונת 2014/15, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיות עונת 2015/16, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיות עונת 2016/17, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיית העונה הראשונה 2017/18, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיית העונה השנייה 2017/18, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיית העונה הראשונה 2018/19, באתר היורוליג
↑  ההכרזה על חמישיית העונה השנייה 2018/19, באתר היורוליג
| פרסי היורוליג |
| --- | --- | --- |
| פרסים אישיים | MVP של העונה הסדירה • MVP של הפיינל פור • חמישיית העונה • שחקן ההגנה • הכוכב העולה • מלך הסלים • מאמן השנה • מנהל השנה |  |
| פרסי הוקרה | פרס אגדת יורוליג • 50 התורמים הגדולים • קבוצת העשור 2010-2000 • קבוצת העשור 2020-2010 |  |
טקס פרסי לורנס אוליבייה 2006

| --- | --- |
 תאריך:  2006 
 →2005 2007←
 
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 2006 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות

ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
9: "בילי אליוט - המחזמר"
8: "ברנשים וחתיכות"
6: "דון קרלוס", "הדה גאבלר" ו"מרי סטיוארט"
4: "קוראם בוי"
3: Acorn Antiques, "מותו של סוכן" ו"חסדו של טיטוס"
2: "בילי באד", Heroes,‏ H.M.S. Pinafore, "מאדאם באטרפליי", PUSH ו-The Big Life
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
4: "בילי אליוט - המחזמר" ו"הדה גאבלר"
2: "ברנשים וחתיכות"
טקס פרסי לורנס אוליבייה 2010

| --- | --- |
 תאריך:  2010 
 מיקום:  מלון בית גרוונר 
 →2009 2011←
 
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 2010 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון, כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות

ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
7: "אביב מתעורר"
6: "אנרון", Jerusalem
5: "מוזיקת לילה זעירה"
4: "מראה מעל הגשר", "הלו, דולי!", "הנזירות בלוז"
3: "חשמלית ושמה תשוקה", "שמש בוגדנית", "אוליבר!", "פריסילה, מלכת המדבר", Red, "שונא הבריות", "שלושה ימים של גשם", "טריסטן ואיזולדה"
2: Afterlight, "חתולה על גג פח לוהט", "ההולנדי המעופף", England People Very Nice, "המלט", "לולו", Morecambe,‏ Peter Grimes,‏ The Mountaintop,‏ The Priory
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
4: "אביב מתעורר"
3: "הלו, דולי!"
2: "חשמלית ושמה תשוקה", Jerusalem, "טריסטן ואיזולדה"
זבאלד דה ורט

זבאלד דה ורט מגיע למאטקולה/בטיקאלואה
זבאלד דה ורט (בהולנדית: Sebalt de Weert ‏ 2 במאי 1567 - 30 במאי או 30 ביוני 1603) היה רב חובל וסגן אדמירל הולנדי בחברת הודו המזרחית ההולנדית (הידועה בהולנדית כ"Vereenigde Oost-Indische Compagnie", VOC). הוא זכור בעיקר כמי שמיפה בדייקנות את איי פוקלנד בשנת 1600.
ילדות ונעורים

זבאלד דה ורט נולד באנטוורפן, השישי ב-17 ילדיהם של יוהנס (יאן או האנס) זוורטס דה ורט (יליד 1538) וקלרה (קלארטיה) וונדרר (1595-1541). זמן קצר לאחר הולדתו עזבה המשפחה את אנטוורפן והתיישבה בקלן, כדי להימלט, כדברי האנס, "מן העריצות והרדיפה". בשנת 1575/6 עברה המשפחה לאמסטרדם, בין 1579 ל-1584 תגוררו שוב באנטוורפן, וב-1586 חיו במידלבורג. זבאלד החל לעבוד כנווט באונייה של החברה ההולנדית לאיי הודו המזרחית ובמשך השנים טיפס במעלה הדרגות עד לסגן אדמירל בחברה. הוא חתם בשם "זבאלט", אבל שמו הרשמי בצורתו הלטינית היה "זבאלדוס", ובמקרים רבים מופיע שמו באנגלית ובצרפתית כ"Sebalde" דה ורט, ובספרדית ופורטוגזית "Sebaldo" דה ורט.
משלחת לאיי הודו המזרחית דרך מצר מגלן > חציית האוקיינוס האטלנטי

בסביבות 1598, יצאו כמה משלחות מחקר וגילוי מרוטרדם בדרכן מזרחה, בנתיבים רבים ושונים. ב-27 ביוני 1598 יצאה משלחת של חמש ספינות ועליהן 494 אנשים, בפיקודו של יאק מאהו ובמימון פיטר ואן דן האגן ויוהאן ואן דר פקן, שני סוחרים הולנדים עשירים. את הציוד למשלחת סיפקה חברת מגלהאנזה. המשלחת יצאה מגרי שבהולנד, בכיוון איי מולוקה באיי הודו המזרחית ההולנדית. הספינות הפליגו לדרום-מערב בכיוון מצרי מגלן בדרום אמריקה, במטרה לשוט דרך המצר ואז לפנות לצפון-מערב לעבר אסיה.
האוניות עם רבי החובלים (הראשוניים) שלהן היו: "הופ" ("תקווה") קפטן יאק מאהו, ראש המשלחת, "ליפְדֶה" ("אהבה"), קפטן סימון דה קורדה, משנה למפקד, "גֶלוֹף" ("האמן"), קפטיין גֶריט ואן בּוֹינינְגֶן, "טְרוֹבֶה" ("אמונה"), קפטן יוּריאַן ואן בּקהוט, ואחרונה "בְּלידֶה בּודְסכָאפּ" ("בשורה טובה"), קפטן זבאלד דה ורט. "הבשורה הטובה" הייתה מוכרת יותר בשם "פְליגֶנְד הארט" ("לב מעופף") עד למסע מסוים זה.
אחרי שיצאו ממימי אירופה שהו הספינות מ-2 באפריל עד 29 בספטמבר באיי כף ורדה, מול חופי אפריקה. רבים מאנשי צוותה של ה"תקווה" חלו שם בקדחת, ואחדים מהם מתו, בהם האדמירל יאק מאהו. הוא מת ב-23 בספטמבר 1598 והותיר את המשלחת ללא מפקד. סימון דה קורדה תפס את מקום מאהו כמפקד, עם גריט ואן בוינינגן כסגן-אדמירל. בתפקידו זה הועבר ואן בוינינגן לאוניית הדגל, ועקב כך עבר זבאלד דה ורט לתפוס את מקומו של ואן בוינינגן כמפקד ה"גלוף", מחלת הצפדינה שפרצה בין האנשים, עשו הספינות מעקף קצר מ-16 בדצמבר 1598 עד 2 בינואר 1599 כדי להצטייד במצרכי מזון באנוביון, אי סחר אפריקאי דרומית לאי סאו טומה. השייטת חצתה לבסוף את האוקיינוס האטלנטי בינואר 1599 והגיעה אל מצרי מגלן ב-7 באפריל 1599. למגינת לבם גילו, שרוחות עזות מונעות מהם את המעבר במצרים, מצב שנמשך עוד ארבעה חודשים. השייטת חרפה במפרץ פורטסן עד 23 באוגוסט ועד 28 בו במפרץ רידרז. במהלך הזמן הזה מתו עוד כ-120 מאנשי הצוות בגלל תנאי מזג האוויר הקשים והעוינות מצד ילידי פטגוניה, אם כי בשלב זה עוד הייתה לספינות צידה מספקת.
משלחת לאיי הודו המזרחית דרך מצר מגלן > זמנים קשים במצרים מפילי אימה

ב-3 בספטמברא 1599, הגיעה המשלחת לבסוף לאוקיינוס השקט. עוד צרות פקדו את הספינות כאשר סופות גשם עזות נסחפו שלוש מן הספינות ואבדו, בעוד ה"גלוף" וה"טרובה" שמרו על קשר עין ביניהן במהלך הסופה וסופן שנהדפו חזרה אל תוך מצרי מגלן. כאשר איבדה ה"גלוף" בסופו של דבר את הקשר גם עם ה"טרובה", מצא עצמו רב החובל דה ורט אל מול צוות ממרה, שאיים לאלצו לשוב להולנד. ה"טרובה" מצאה לבסוף מחסה מן הסופה באי הצ'יליאני צ'ונוס, שם נקטלו אחדים מאנשי הצוות, לרבות מפקדם החדש, סימון דה קורדה, בידי ילידים. אלה ששרדו לא שבו מעולם לאירופה.
גם "הופ" ו"ליפדה" פגשו ילידים עוינים, שככל הנראה טעו לראות בהם ספרדים. הילידים הרגו את רבי החובלים של שתי האוניות ומספר גדול מאנשי הצוות. אחרי שהספינות חזרו ונפגשו, החליטו הימאים לפנות בכיוון יפן במקום אל איי מולוקה. ה"הופ" אבדה אחר כך בסערה עזה, אך ה"ליפדה", בפיקודו של רב חובל חדש, יאקוב קווקרנק, עם צוות מצומצם, הצליחה להגיע בסופו של דבר אל אוסוקי במחוז בונגו על האי קיושו ב-19 באפריל 1600. האנשים היו מותשים כל כך מתלאות המסע, שרק שישה מן ה-24 ששרדו היו מסוגלים להלך על רגליהם.
משלחת לאיי הודו המזרחית דרך מצר מגלן > ה"גלוף" חוזרת להולנד

שלא כעמיתיו על ה"ליפדה", אונייתו של זבאלד דה ורט לא הגיע כלל לאסיה. הוא פגש את יורד הים ההולנדי אוליבייה ואן נורט, שיתפרסם לאחר זמן על אונייתו "מאוריציוס" כהולנדי הראשון, ורב החובל הרביעי בעולם כולו, שהקיף את העולם. עוד תרמה לפרסומו של ואן נורט באותו מסע העובדה, שהטביע את ספינת המלחמה התלת-סיפונית הספרדית "סן דייגו" במפרץ מנילה.
ואן נורט היה בקטע הראשון של מסעו ההיסטורי וגם היה אמור להפליג בנתיב צפון-מערבי, ועל כן ניסה זבאלד דה ורט לאחד כוחות עם שתי האוניות של ואן נורט. אבל ספינתו של דה ורט לא יכלה לעמוד בקצב אוניותיו של ואן נורט, הן משום שאנשי צוותה היו חלשים מדי והן משום שאוניותיו של ואן נורט היו מהירות ממנה. אף על פי כן, הן ואן נורט והן דה ורט נהדפו בסופו של דבר אחורה, בכיוון מזרח, שוב אל תוך המצרים, ושם נפגשו שני רבי החובלים בפעם השנייה. ואן נורט, שיצא מרוטרדם עם ארבע ספינות, איבד זה עתה שתיים מהן בסופות האימתניות של מצרי מגלן, אך היה נחוש בדעתו לפלס את דרכו אל מעבר לאוקיינוס השקט. דה ורט, לעומת זאת, קיווה לחזק מצבם הגופני של אנשי צוותו לפני שינסה שוב לחצות את האוקיינוס השקט. לשם כך התכוון דה ורט להפליג אל חלקם המזרחי של המצרים ושם לצוד פינגווינים ב"איי הפינגווינים". תוכניותיו לא יצאו לפועל, כיוון שרוחות עזות הדפו שוב את ספינתו מזרחה. אז החליט דה ורט להחזיר את אנשיו הביתה, להולנד.
בדרכו חזרה, צפה את איי פוקלנד וניסה לעגון בהם בינואר 1600. הספינה עברה את קו המשווה במרץ 1600 וביקרה באיים האזוריים ב-6 ביוני. כשהגיעו לבסוף להולנד ב-13 ביולי 1600, היו רק 36 מבין 105 אנשי צוותה המקוריים של ה"גלוף" בחיים.
אונייתו המקורית של דה ורט, ה"בלידה בודסכאפ", הגיעה למצב חמור כל כך של העדר צידה, שבנובמבר 1599 לא הייתה להם ברירה אלא להפליג אל תוך הנמל הספרדי ולפראיסו בצ'ילה. עקב מלחמת שמונים השנה שבה היו הספרדים וההולנדים נתונים אותו זמן, הוחרמה הספינה מיד והצוות נכלא לזמן ממושך. למעשה, רב החובל, דירק גריץ פומפ, שעבד לפנים אצל הפורטוגזים במסעות ליפן ולסין, הוחזק במאסר עד 1604, אז שוחרר לבסוף והורשה לחזור הביתה הודות לחילופי שבויים בין הולנד לספרד.
טקס פרסי לורנס אוליבייה 2007

| --- | --- |
 תאריך:  2007 
 →2006 2008←
 
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 2007 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות

ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
7: "ספאמלוט"
6: "יום ראשון בפארק עם ג'ורג'"
4: "אוויטה", "ציד המכשפות" ו"מרשעת"
3: "ליל ירח לממזר", "קברט", "קרוליין, או שינוי", Chroma,‏ Donkeys' Years, "פרוסט/ניקסון" ו"פורגי ובס"
2: Carlos Acosta,‏ DGV: Danse à Grande Vitesse,‏ Jenůfa, "אורפיאו", "39 המדרגות", The Boy Friend,‏ The Seafarer, "היפהפייה הנרדמת", "תרז ראקן" ו"מי מפחד מווירג'יניה וולף?"
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
5: "יום ראשון בפארק עם ג'ורג'"
2: "קברט", Jenůfa ו"ציד המכשפות"
זכויות להט"ב בקירגיזסטן

| --- | --- |

קירגיזסטן
 מעמד בחוק:  חוקי מאז 1998
 טרנסג'נדריות:  ישנה הכרה בשינוי מגדר, נדרש ניתוח להתאמה מגדרית
 שירות צבאי:  להט"בים אינם מורשים לשרת
 הגנה מפני אפליה:  אין איסור בחוק על אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  אין הכרה בזוגיות חד־מינית; ישנה הגבלה בחוקת המדינה המכירה בנישואים הטרוסקסואליים בלבד מאז 2016
 אימוץ:  אין הכרה באימוץ על ידי זוגות חד־מיניים
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  נגד, תמכה בהצעה הנגדית מטעם סוריה
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בקירגיזסטן מתמודדים עם אתגרים משפטיים שאינם חווים תושבים הטרוסקסואלים. פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים חוקית בקירגיזסטן, אך זוגות חד-מיניים ומשקי בית בראשות זוגות חד-מיניים אינם זכאים לאותה הגנה משפטית העומדת לרשות זוגות הטרוסקסואליים.
אנשי להט"ב נוטים להתמודד עם אפליה והטרדות תכופות במדינה. הומופוביה נפוצה בקירגיזסטן, ולעיתים קרובות היא מלווה באלימות פיזית. קירגיזסטן תוארה כסביבה עוינת יותר ויותר בכל הנוגע לזכויות להט"ב במשך השנים.
מעמד בחוק

| --- | --- |
 :  ראו גם – זכויות להט"ב במדינות ברית המועצות לשעבר
מעשים הומוסקסואליים בהסכמה בין בני אותו המין חוקיים בקירגיזסטן מאז 1998. גיל ההסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואליים והומוסקסואליים, ועומד על 16 שנים.
הכרה בזוגיות חד מינית

קירגיזסטן אינה מכירה באיחוד אזרחי, במעמד ידועים בציבור או בנישואים חד־מיניים.
מאז שנת 2016, חוקת קירגיזסטן מכירה בנישואים בין גבר לאישה בלבד.
זהות מגדרית

טרנסג'נדרים רשאים לשנות את מגדרם החוקי בקירגיזסטן, אך נדרש מהם ניתוח להתאמה מגדרית. תיעוד הניתוח הראשון אשר בוצע בשטחי המדינה היה בבירה בישקק בינואר 2014.
תנאי מחיה

החברה הקירגיזית היא שמרנית מבחינה חברתית. הומוסקסואליות נוטה להיראות כלא מוסרית או כהפרעה נפשית. כתוצאה מכך, אנשי להט"ב נאלצים להסתיר את נטייתם המינית או זהותם המגדרית במדינה בסוד. סקר שנערך על ידי "Kyrgyz Indigo" (אינדיגו הקירגיזית), קבוצת זכויות להט"ב מקומית, מצא כי 84% מהאזרחים הקירגיזים בקרב קהילת הלהט"ב חוו אלימות פיזית ו-35% אלימות מינית.
לפני שנות ה-2010, הבערות בנוגע לזכויות להט"ב הביאה לסצנה מעט ליברלית ולמקום מקלט בטוח לאנשי להט"ב קירגיזים, במיוחד בבירה בישקק. אולם, בשנת 2014 השיקה הממשלה שורה של רפורמות משפטיות הכוללות "חוק תעמולה נגד הומואים" הדומה לחוק נגד תעמולה גאה אשר הועבר ברוסיה בשנת 2013, אשר הוביל לכך שקהילת הלהט"ב בשטחי המדינה נדחקה לנושא שלילי מרכזי, ונרשמה עלייה של כמעט 300% בהתקפות נגד אנשי להט"ב.
בר ההומואים היחיד של בישקק, לונדון, נאלץ להיסגר בשנת 2017.
על פי דיווחי 2018, גורמי המשטרה סחטו אנשי להט"ב ברשתות החברתיות ובאתרי היכרויות, ודרשו בין 5,000 ל־30,000 סומים קירגיזיים (70 עד 500 דולר אמריקאי).
תנאי מחיה > אקטיביזם

ישנן קבוצות להט"ב רבות בקירגיזסטן, כולל "Kyrgyz Indigo" (קירגיזית: Кыргыз Индиго) ו"Labrys", שהוקמה בשנת 2004. צוות "Labrys" ידוע כמעביר הדרכות לרופאים ולפסיכיאטרים בנושאי נטייה מינית וזהות מגדרית.
ב-8 במרץ 2019 התרחשה צעדה שלווה של כ-400 איש בעיר הבירה של קירגיזסטן, בישקק. אף על פי שהצעדה נועדה להנציח את יום האישה הבינלאומי, היא ראתה נטייה חזקה כלפי נושאי זכויות להט"ב שכללו משתתפים בעלי מסכות בצבעי דגל הגאווה אשר כונתה על ידי התקשורת בקירגיזסטן "מצעד הגאווה הראשון במדינה". אולם, האירוע עורר מחלוקת בולטת במיוחד מצד חברי פרלמנט שהביעו איומים רצחניים על המשתתפים. חברת הפרלמנט ג'ילדיז מוסאבקובה כתבה בחשבונו בפייסבוק בתגובה לצעדה כי "הגברים שאינם רוצים להביא ילדים והבנות שאינן רוצות לשפוך תה... אסור לקלל רק, יש להכות אותם". תגובתה נידונה במהירות על ידי חברי פרלמנט אחרים.
ארגוני זכויות אדם והמארגנים הגנו על המצעד ועל נוכחותם של דגלי גאווה. בקטור איסקנדר, מייסד אתר החדשות הפופולרי "Kloop" אשר השתתף בצעדה, הגיב באומרו כי "אני חושב שמגניב מאוד שקהילת הלהט"ב הגיעה לצעדה, כי זה קשור גם לזכויות נשים אם אנחנו מדברים על לסביות. ונערות טרנסג'נדריות שמתמודדות עם אלימות אדירה בקירגיזסטן". פעילי להט"ב קירגיזים תיארו את האירוע כ"נקודת מפנה".
תנאי מחיה > חופש ביטוי

בשנת 2014 הוצגה לפני הפרלמנט הצעת חוק להפללה של חופש ביטוי היוצר "גישה חיובית ליחסי מין לא מסורתיים, תוך שימוש בתקשורת או ברשתות מידע ומדיה". היא זכתה להתנגדות בין־לאומית רחבה מצד קבוצות זכויות מרובות, ממשלות, מועצת זכויות האדם של האו"ם והפרלמנט האירופי, והתעכבה כמה פעמים. הצעת החוק עברה את שתי הקריאות הראשונות שלה בהפרשים רחבים (79–7 ולאחר מכן 90–2), אך התערערה לאחר ששניים מחברי הפרלמנט המובילים בחקיקה לא הצליחו להיבחר מחדש. בשנת 2016 הועלתה החקיקה שוב בפרלמנט, אך הוקפאה בוועדת משנה.
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (מאז 1998)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואליים:  (מאז 1998)
חוקים נגד אפליה בתעסוקה: 
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים: 
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שנאה): 
נישואים חד מיניים:  (איסור חוקתי מאז 2016)
הכרה בזוגות חד מיניים (איחוד אזרחי, שותפות לחיים): 
אימוץ משותף של זוגות חד מיניים: 
אימוץ ילד חורג על ידי זוגות חד מיניים: 
להט"בים מוצהרים רשאיים לשרת בצבא: 
זכות לשינוי מגדר בחוק:  (ניתוח נדרש)
גישה להפריה חוץ-גופית לזוגות לסביות: 
טיפולי המרה אסורים בחוק: 
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: 
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאיים לתרום דם:
הערות שוליים

1 2  Exclusive: Police are ‘blackmailing gay and bisexual men’ in Kyrgyzstan, PinkNews - Gay news, reviews and comment from the world's most read lesbian, gay, bisexual, and trans news service, ‏31 באוגוסט 2018 (באנגלית)
1 2  Curtain Falls On Bishkek's Lone LGBT Club Amid Worsening Atmosphere, RadioFreeEurope/RadioLiberty (באנגלית)
↑  First Kyrgyz Sex-Change Op A 'Success', RadioFreeEurope/RadioLiberty (באנגלית)
↑  Katie Arnold in Bishkek, 'All of us will be victims at some point': why Bishkek's only gay club closed, the Guardian, ‏19 באוקטובר 2017 (באנגלית)
↑  Rainbow Rage: Kyrgyz Rail Against LGBT Community After Central Asia's 'First' Gay-Pride March, RadioFreeEurope/RadioLiberty (באנגלית)
↑  Редакция, «Лабристин» укук коргоочулары аялдардын укугу үчүн жөө жүрүштө эмне үчүн ЛГБТ да болгонун түшүндүрүп беришти, Клооп кыргызча | Кыргызстан жаңылыктары, ‏11 במרץ 2019 (ברוסית)
↑  'If Not Now, When?' LGBT Movement Gains Momentum In Kyrgyzstan (באנגלית), נבדק ב-2021-10-16
↑  Kyrgyzstan Considers 'Gay Propaganda' Ban, www.advocate.com, ‏28 במרץ 2014 (באנגלית)
↑  Catherine Putz, Kyrgyz Anti-Gay Propaganda Law Moves Forward, thediplomat.com (באנגלית)
↑  Kyrgyzstan: Anti-LGBT Bill Hits the Buffers | Eurasianet, eurasianet.org (באנגלית)
חינוך על-יסודי

תצלום מ-2008 של תלמידי בית ספר תיכון בארצות הברית
חינוך על-יסודי או השכלה תיכונית (באנגלית: Secondary education) היא מסגרת חינוכית לבני נוער שמתחילה לרוב מגיל 12 עד 14 (משתנה ממדינה למדינה) לאחר שהאדם מסיים את מסגרת החינוך היסודי. מוסדות המציעים חינוך על-יסודי הם בתי ספר תיכוניים. לרוב, לאחר מסגרת החינוך העל-יסודית עובר האדם למוסד להשכלה גבוהה, מתחיל השכלה מקצועית או מתחיל תעסוקה כולשהי.
לרוב מסגרת החינוך העל-יסודית מהווה את השלב האחרון במסגרות חינוך החובה. עם זאת, במדינות רבות, החינוך העל-יסודי אינה מסגרת חובה.
בישראל

בישראל תקופת החינוך העל-יסודי נמשכת מכיתה י' עד כיתה י"ב, תקופה זו ידועה גם בשם חטיבה עליונה. שכבת גיל נוספת קרויה "חטיבת ביניים" והיא מתייחסת לכיתות ז'-ט'.
בסיום התיכון, התלמידים שעמדו בדרישות הלימודיות להצלחה בבחינות השונות, מקבלים דיפלומה המעידה על סיום בהצלחה של הלימודים בבית ספר תיכון. דיפלומה זו מכונה בישראל תעודת בגרות והיא מונפקת מטעם משרד החינוך של ישראל למי שעמד בהצלחה בבחינות הבגרות.
בשנת הלימודים תשע"ט היו בישראל 1,674 מוסדות חינוך על יסודיים במערכת החינוך העברית, מהם 1,564 חטיבות עליונות. סך התלמידים בחינוך העל יסודי העברי באותה שנה היה 550,536, מהם 337,217 בחטיבה העליונה.
הגורם האחראי על החינוך העל יסודי בישראל הוא אגף חינוך על יסודי של משרד החינוך, הפועל בתוך המנהל הפדגוגי. אגף זה פועל בשיתוף עם אגפים אחרים במשרד החינוך. בין היתר האגף פועל להטמעת רפורמת ישראל עולה כיתה בבתי הספר, להגדלת אחוזי הזכאות לתעודת הבגרות ולמתן מענה למגוון צורכים כגון מחוננים, תלמידים עם מוגבלות ועוד.
למערכת החינוך העל יסודית הישראלית מספר יעדים מרכזיים, בהם קידום הישגי התלמידים במקצועות כגון עברית, מתמטיקה ואנגלית, עידוד רכישה של מיומנויות טכנולוגיות ויכולות חדשנות, טיפוח מעורבות תלמידים בתחום החברתי, חיזוק ערכים ציוניים ודמוקרטיים ועוד.
הערות שוליים

↑  International Standard Classification of EducationI S C E D 1997, www.unesco.org
↑  מידע על מערכת החינוך בישראל שהוגש לוועדת החינוך של הכנסת, 2015
↑  חינוך על יסודי - הגדרות והסברים, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה
↑  בתי ספר ותלמידים בחינוך העל יסודי, מידע שפורסם על ידי הלמ"ס
↑  מידע על אגף חינוך על יסודי, באתר משרד החינוך
↑  מארזי תכנון, ניהול והיערכות לשנת תשע"ז, המינהל הפדגוגי במשרד החינוך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531376705171  BnF: cb119761063 (data)  GND: 4077347-4  LCCN: sh85041082  LNB: 000055198  NDL: 00573956  NKC: ph126242 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.