stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל קרולריוס
הערות שוליים

1 2 3 4  Kenneth Meyer Setton, A History of the Crusades vol 1, Univ of Wisconsin Press, 1969, ISBN 9780299048341, Pages 209-212
↑  הערך קֶרוּלַרְיוֹס, מִיכָאֵל באנציקלופדיה העברית, כרך ל' עמוד 102
↑  Michael Cærularius – Catholic Encyclopedia article
↑  Cairns, Earle E. (13 בספטמבר 2009) [1954]. Christianity Through the Centuries: A History of the Christian Church (3 ed.). Grand Rapids, Michigan: Zondervan Academic (פורסם ב-2009). p. 499. ISBN 9780310829300. Pope Paul VI met with the Eastern patriarch Athenagoras in Jerusalem in 1964. On December 7, 1965, Paul in Rome and Athenagoras in Constantinople revoked the mutual excommunication of each church by the other in 1054. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007383047105171  BNE: XX1325770  GND: 100953840  ISNI: 0000 0000 4804 9875  LCCN: nr92038634  NLG: 45484  NTA: 070995117  RERO: 02-A010062144  SUDOC: 08593335X  VcBA: 495/59673  VIAF: 12174202   WorldCat (עם VIAF): 12174202 
חותם עופרת של מיכאל קרולריוס בתור הפטריארך של קונסטנטינופול
מיי דזה

שם זה נכתב במקור בהתאם לסדר המזרחי; שם המשפחה הוא .
מֵיי דְזֶה (בסינית מסורתית: 梅賾, בסינית מפושטת: 梅赜, בפין-יין: méi zé, המאה ה4 לספירה), ידוע גם כמֵיי יִי (梅頤), היה מלומד קונפוציאני ופקיד ממשל בשושלת ג'ין המזרחית בסין העתיקה. הוא נולד בז'וּנְאָן (汝南, אזור ווּצָ'אנְג במחוז חוביי של היום) ושימש מושל בפיקוד יוּ'גָ'אנְג (豫章, כיום נָאנְצָ'אנְג במחוז גְ'יָאנְגְשִׂי). לאחר הקמת ג'ין המזרחית הוא הגיש עותק-לכאורה של אוסף הקלאסיקה של המסמכים של קוֹנְג אָנְגְווֹ, אשר קיבל הכרה רשמית בתור קלאסיקה קונפוציאנית למשך יותר מאלף שנים. אולם בהמשך הוכח כי גרסתו של מֵיי דְזֶה הייתה זיוף.
חייו

אביו שימש מושל מחוז צֶ'נְגְיָאנְג, ובעקבותיו קיבל גם מיי דזה תפקיד שלבסוף הביא לכך שקיבל את העותק של הקלאסיקה של המסמכים שפרסם את שמו. בהמשך שימש כמפקד צבאי, כפקיד מנהל אזרחי וכמושל. בתפקידו זה עסק גם בבלימת הצבאות המורדים שהביאו לבסוף לאסון יונגג'יה ולנפילת שושלת ג'ין המאוחדת, ובשל כך נעצר על ידי המדינאי וָאנְג דָאו, אם כי בדרך שוחרר על ידי אנשיו של המושל טָאו קָאן. אחיו הצעיר של מיי דזה, מֵיי טָאו, שירת בצבאו של וָאנְג דָאו.
רקע על הקלאסיקה של המסמכים

הקלאסיקה של המסמכים, אוסף של מסמכים שנכתבו בתקופת שושלת ג'ואו, היא אחת מחמש הקלאסיקות של הקונפוציאניזם. רוב העותקים של הספר נהרסו ב213 לפנה"ס, כאשר הקיסר הראשון הורה על שריפת ספרים בקנה מידה נרחב. המלומד פֿוּ שֶׁנְג החביא עותק בתוך קיר ומאוחר יותר שיחזר 29 פרקים מתוכו, אשר חולקו מחדש במאה הראשונה לכדי 33 פרקים. פרקים אלו נודעו בתור "הטקסט החדש" של הקלאסיקה של המסמכים. בתחילת שושלת האן המערבית התגלה עותק נוסף מוחבא בקירות האחוזה של קונפוציוס, ובו שישה עשר פרקים נוספים שלא הופיעו בגרסה של פֿוּ שֶׁנְג. המלומד קוֹנְג אָנְגְווֹ ערך את הטקסט שנמצא והוסיף פרשנות. גרסה זו נקראה "גרסת הטקסט הישן" של הקלאסיקה של המסמכים, אולם גרסה זו אבדה במהלך שושלת האן המזרחית (25-220 לספירה).
ה"גילוי מחדש" של הטקסט הישן של הקלאסיקה של המסמכים

לאחר שאסון דונְגְגְ'יָה הביא לסופה של שושלת ג'ין המערבית ב-311 לספירה, החצר הקיסרית של ג'ין ברחה לכיוון דרום-מזרח, אל גְ'ייֵנְקָאנְג. הקיסר יְוֵּ'אן, ראשון קיסרי ג'ין המזרחית, ביקש מהציבור להגיש לחצר הקיסר ספרים על מנת לחדש את הספרייה הקיסרית שנהרסה במהלך המלחמה. מֵיי דְזֶה הגיש לקיסר עותק של הטקסט הישן של הקלאסיקה של המסמכים אשר "נתגלה מחדש", ביחד עם הקדמה שלכאורה נכתבה בידי קוֹנְג. מֵיי דְזֶה הסביר כי רכש את הטקסט מאדם בשם דְזָאנְג צָאו (臧曹), אשר בעצמו השיג אותם מלְיָאנְג לְיוֹ (), בן-דוד של הרופא המלומד הידוע חְוָאנְגְפֿוּ מִי, וכי הוא הציל אותם מהשמדה במלחמה שחיסלה את ג'ין המערבית. גם דְזָאנְג צָאו וגם לְיָאנְג לְיוֹ כבר לא היו בין החיים כאשר הגיש את הספר, וכך קיבלה החצר הקיסרית של ג'ין את הגרסה כאותנטית, והיא נפוצה ברחבי האימפריה.
גרסת קלאסיקת המסמכים של מֵיי דְזֶה כוללת את הטקסט החדש של פֿוּ שֶׁנְג על 33 פרקיו, בתוספת 25 פרקים נוספים שהיו קיימים לכאורה בטקסט הישן האבוד של קוֹנְג אָנְגְווֹ, ובסך הכל 58 פרקים.
מורשת

הטקסט הישן של הקלאסיקה של המסמכים שהגיש מֵיי דְזֶה הפך לרב השפעה. במאה השביעית, בתחילת שושלת טאנג, המלומד קוֹנְג יִינְגְדָה פיקד על פרויקט "משמעות נכונה לחמש הקלאסיקות" (五經正義), דרכה הפך הטקסט הישן של מֵיי דְזֶה לגרסה הרשמית של הקלאסיקה הקונפוציאנית, והפרשנות "משמעות נכונה לקלאסיקה של המסמכים", כנראה פרי עטו של קונג, נעשתה לפרשנות הרשמית של הקלאסיקה. למרות שבמהלך השנים מלומדים רבים העלו ספקות לגבי האותנטיות של גרסתו של מֵיי, היא המשיכה להחזיק במעמדה הרשמי והייתה הגרסה המשפיעה ביותר של הקלאסיקה של המסמכים במשך יותר מאלף שנים, עד לזמנה של שושלת צ'ינג, אז הקדיש המלומד יֵן זְ'ווֹצ'וּ' את רוב חייו ללמידת הקלאסיקה, והוכיח בצורה חד משמעית כי גרסתו של מֵיי דְזֶה היא זיוף. ניתוח של פיסות הבמבוק של צִ'ינְגְחְווָה שנתגלו במאה ה21 מחזק את מסקנותיו של יֵן שכבר הפכו לדעה הרווחת.
לקריאה נוספת

Declercq, Dominik (1998). Writing Against the State: Political Rhetorics in Third and Fourth Century China. Brill. ISBN 9789004103764.
Underhill, Anne P. (2013). A Companion to Chinese Archaeology. Wiley. ISBN 9781118325728.
הערות שוליים

1 2  "Mei Ze". Chinaknowledge.de. נבדק ב-2013-05-21.
1 2 3 4 5 6  Underhill 2013, p. 454.
↑  城阳
↑  余嘉锡《世说新语笺疏》
↑  元大德本《隋书·经籍志一》
↑  《世说新语·方正》
↑  王导
↑  陶侃
↑  梅陶
1 2  Declercq 1998, p. 169.
1 2  Declercq 1998, p. 170.
1 2 3  伏胜 [Fu Sheng] (בסינית). Guoxue.com. 2012-06-25. נבדק ב-2013-05-21.
↑  Ed Zhang (2012-08-15). "Oldest Confucian classic is fake in parts". South China Morning Post. נבדק ב-2013-05-19.
מכל העמים

ערך זה עוסק בשיר מאת אלתרמן. אם התכוונתם לפסוק מהתפילה, ראו .
מִכָּל הָעַמִּים הוא שיר מאת נתן אלתרמן שפורסם במסגרת מדורו "רגעים" בעיתון "הארץ" ב-27 בנובמבר 1942. השיר הוא אחת התגובות הראשונות של היישוב היהודי בארץ ישראל לשואה. ב-1948 כונס השיר לכרך הראשון של שירי "הטור השביעי" והועמד בראש חלקו הראשון של הספר, חלק שירי השואה, שנקרא אף הוא "מכל העמים".
רקע

עוד בראשית 1942 קיבל גרהארט ריגנר, נציג הקונגרס היהודי העולמי בשווייץ, מידע מהימן על תוכנית "הפתרון הסופי" והשמדת היהודים על ידי גרמניה הנאצית, והעבירו לידיעת בעלות הברית במברק, שלימים נודע בכינוי מברק ריגנר. הממשל האמריקאי שוכנע באמיתות מברק ריגנר, וב-24 בנובמבר 1942 פרסם הרב סטיבן וייז את תוכנו בעיתונות. מידע דומה מסרה גם הממשלה הפולנית הגולה בלונדון, ומשרד החוץ הבריטי אישר אף הוא את המידע. הידיעות על רצח היהודים החלו להופיע בכותרות ראשיות של עיתונים במדינות השונות החל מ-22 בנובמבר. ב-22 בנובמבר 1942 התפרסמה גם בארץ ישראל ידיעה שהתקבלה "ממקורות מהימנים ומוסמכים" שהנאצים החלו במסע השמדה שיטתי של יהודי פולין.
כתיבת השיר ותוכנו

נתן אלתרמן שימש באותה עת כעורך לילה במערכת עיתון "הארץ", וקיבל לידיו את הידיעות שלא-יאמנו, אף שהעיבו כאפשרות מחרידה עוד לפני כן ואף קיבלו ביטוי מסוים בשיריו ("שמחת עניים", "נקמת השטריימל", "שני גנרלים בחזית חרקוב" ו"אבא כץ ובניו בחזית סטלינגרד"). תוך ימים ספורים כתב שיר המבטא הפנמה של האסון ומציג כתב-אשמה חריף נגד ראשי העולם החופשי ("בבכות ילדינו בצל גרדֻמים/ את חמת העולם לא שמענו") והאפיפיור פיוס השנים עשר ("והאב הנוצרי הקדוש בעיר רום/ לא יצא מהיכל עם צלמי הגואל/ לעמוד יום אחד בפוגרום"), שלא עשו דבר כדי למנוע את ההשמדה. בכך היה בין הראשונים שלא תלו את האשמה בגרמניה בלבד, אלא בעולם הנוצרי כולו.
נמען השיר ("אתה") הוא אלוהים, תוך רמיזה מפורשת לתפילת אתה בחרתנו מכל העמים, אולם בהיפוך: בחירת העם היהודי על ידי האל איננה לטובת בני העם אלא מהווה את גזר דינם ("שאתה בחרתנו מכל הילדים/ לֵהָרֵג מול כיסא כבודֶךָ"). רק לאחר שהאל יאסוף את דם הנרצחים ("ואתה את דמנו אוסף בכדים/ כי אין לו אוסף מלבדֶךָ./ ואתה מריחו כמו ריח פרחים/ ואתה מלקטו במטפחת") מובטח שינקום - לא רק ברוצחים אלא גם בשותקים, בעמי העולם שעמדו מנגד ("אתה תבקשנו [את הדם] מידי הרוצחים/ ומידי השותקים גם יחד"). מרדכי נאור מעלה את השאלה האם בין "השותקים" של אלתרמן מצויים לא רק אומות העולם אלא גם יהדות המדינות החופשיות והיישוב העברי בארץ ישראל, שהשיר בא לעורר.
השיר משמיע גם קול נוסף: הדוברים בקול הנוסף הם הילדים היהודים, המדומים לגדיים תמימים המובלים לטבח ("במקום שעומד בו שָנים כמו גדי/ ילד קט/ אלמוני/ יהודי"), הקוראים לאמם. המשורר מציג את מות הילדים באופן מצמרר, נוגע-ללב וריאליסטי, עוד בטרם התפרסמו תמונות ממעשי הזוועה ("עיניהם מדברות: אל תביטי, האם/ איך שורות ארֻכּות הֻנחנו./ חיָלים ותיקים וידועים לשם,/ רק קטנים-בקומה אנחנו").
לקריאה נוספת

שמואל טרטנר, מכל העמים: עיונים בשירה הלאומית של ח"נ ביאליק ונתן אלתרמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010
הלל ברזל, "עילוי הקורבן: "שירי מכות מצרים" ו"מכל העמים" לנתן אלתרמן" בתוך: גבהות הכיסופים, שירה מתקנת עולם: עיקר השקפה ואמונה מ'צדקיהו בבית הפקודות' ועד 'הכול הולך', אגודת הסופרים העברים בישראל, 1993, עמ' 130–166 (בפרט עמ' 150–154)
דן לאור, אלתרמן, עם עובד 2013 עמ' 269–271
הערות שוליים

↑  מִכָּל הָעַמִּים, הארץ, 27 בנובמבר 1942
↑  הנצים התחילו בהשמדת-בזק של היהודים, דבר, 23 בנובמבר 1942.
↑  הודעת הסוכנות היהודית, דבר, 23 בנובמבר 1942.
↑  מרדכי נאור, המשורר והשואה: עיון בשירי שואה וגבורה ב"רגעים" וב"הטור השביעי" לנתן אלתרמן, מתוך ספרו של נאור הטור השמיני: מסע היסטורי בעקבות הטורים האקטואליים של נתן אלתרמן, תל אביב: הקיבוץ המאוחד; המכון לחקר העיתונות של העם היהודי על שם אנדריאה וצ'ארלס ברונפמן – אוניברסיטת תל אביב, תשס"ז 2006, עמ' 104 (בשינויים קלים), באתר של נאור.
| כתבי נתן אלתרמן |
| --- | --- | --- |
| ספרי שירה  (ושירים בולטים מתוכם) | כוכבים בחוץ (1938) (עוד חוזר הניגון • פגישה לאין קץ • האם השלישית) • שמחת עניים (1941) • שירי מכות מצרים (1944) • עיר היונה (1957) (ליל חניה) • חגיגת קיץ (1965) (שיר משמר) |  |
| משירי הטור השביעי | הלשון השוודית • מגש הכסף • מכל העמים • מכתבו של מנחם מנדל • מסביב למדורה • נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי • ניו פומבדיתא • עוד יסופר • על זאת • צריף בנגב |  |
| מחזות | פונדק הרוחות • כנרת כנרת • משפט פיתגורס • אסתר המלכה • ימי אור האחרונים |  |
| הבמה הקלה | לי-לה-לו • שוק המציאות • צץ וצצה |  |
| פזמונים ושירים נוספים | אל תיתנו להם רובים • אליפלט • זה היה בחנוכה • זמר שלוש התשובות • חנה'לה התבלבלה • כלניות • ליל חניה • ערב עירוני • קונצרטינה וגיטרה • שיר הסנדלר • שיר ערש |  |
| תרגומים | שלמה המלך ושלמי הסנדלר (תרגום ופזמונים) • בלדות ישנות ושירי עם סקוטיים • שייקספיר: יוליוס קיסר • אותלו • נשי וינדזור העליזות • מולייר: תעלולי סקפן • הקמצן • דון ז'ואן • החולה המדומה • ז'אן רסין: פדרה • ז'אן אנוי: אנטיגונה |  |
מיכאילו פומנקו

מיכאילו איוואנוביץ' פומנקו (באוקראינית: Миха́йло Іва́нович Фоме́нко;‏ 19 בספטמבר 1948 – 29 באפריל 2024) היה מאמן כדורגל אוקראיני. לפני כן היה כדורגלן ששיחק בקבוצות דינמו קייב, זוריה לוהנסק ובנבחרת ברית המועצות.
קריירת משחק

פומנקו נולד במחוז סומי שבברית המועצות, בכפר מאלה ריביצה. החל את הקריירה שלו בקבוצת "ספרטק סומי" מהליגה הסובייטית השנייה. בשנת 1970 עבר לקבוצת זוריה לוהנסק, שם שיחק עונה אחת. לאחר מכן עבר למועדון הצמרת דינמו קייב, בו שיחק עד סוף הקריירה שלו כשחקן. נאלץ לקטוע את הקריירה שלו בשנת 1978 בשל בעיות גב.
לקראת יורו 1972 קיבל זימון לנבחרת ברית המועצות. היה בסגל הנבחרת בטורניר, אך לא השתתף באף אחד מהמשחקים בתחרות. את משחקו הראשון במדי הנבחרת ערך ביולי 1972 - מול נבחרת פינלנד. פומנקו היה בסגל הנבחרת עד לקיץ 1976. נטל חלק ב־19 משחקים. ביולי של אותה שנה צורף לסגל הנבחרת האולימפית לאולימפיאדת מונטריאול. במהלך האולימפיאדה השתתף בכל משחקי הנבחרת וזכה איתה במדליית הארד.
קריירת אימון

בשנים 1978–1979 עבר קורס מאמנים. אימן תחילה את קבוצת נעוריו ספרטק סומי. לאחר מכן עבר לדינמו קייב, שם שימש עוזרו של ולרי לובנובסקי האגדי. לאחר 4 שנים בקייב עבר לאמן מספר קבוצות בליגה השנייה של ברית המועצות. בשנת 1990 מונה במפתיע למאמנה של נבחרת עיראק, אך לאחר הפלישה העיראקית לכווית, עזב את התפקיד.
שב לאמן קבוצות באוקראינה.
בעונת 1992/1993 אימן את דינמו קייב וזכה איתה בדאבל. בהמשך אימן את צסק"א קייב, מטאליסט חרקוב וטבריה סימפרופול מהליגה האוקראינית הבכירה.
בנובמבר 2012 מונה למאמן הראשי של נבחרת אוקראינה. תחת הנהגתו הצליחה נבחרת אוקראינה להעפיל ליורו 2016. אך בתחרות עצמה הפסידה הנבחרת בכל שלושת המשחקים בשלב הבתים. בתום הטורניר התפטר פומנקו מאימון הנבחרת.
תארים

כשחקן
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1975
מקום שני ביורו 1972
מדליית ארד באולימפיאדת מונטריאול
אליפות ליגת העל הסובייטית: 1974, 1975, 1977.
גביע ברית המועצות: 1974, 1978
כמאמן:
אליפות ליגת העל האוקראינית: 1992/1993
הגביע האוקראיני: 1993
מיקרורפטור

| מיקרורפטור |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון תחתון, 120 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דינוזאוריה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דרומאוזאוריים
סוג:: מיקרורפטור
מינים
 Microraptor zhaoianus Microraptor gui Microraptor hanqingi
שם מדעי
 Microraptor ‏שו, 2000

מיקרורפטור (שם מדעי: Microraptor, "מיקרו" מיוונית="זעיר", "רפטור" מלטינית="שודד") הוא סוג של דינוזאור קטן גוף ממשפחת דרומאוזאוריים, שחי בתקופת הקרטיקון התחתון, 120 מיליון שנה לפני זמננו.
מיקרורפטור היה דינוזאור מנוצה מעופף, והמאובנים שלו מראים כי היו לו אברות תעופה ארוכות גם על הרגליים הקדמיות וגם על הרגליים האחוריות, בתצורה של "ארבע כנפיים".
גילוי ותיארוך

מאובן מיקרורפטור התגלה לראשונה בשנת 2000 בתצורת ג'יופוטאנג, שהיא אחת מהתצורות הגאולוגיות של חבורת ג'הול, במחוז ליאונינג שבסין, על ידי צוות בראשות הפלאונטולוג שו שינג מן המכון הפלאונטולוגי של בייג'ינג. מאז התגלו באותו מקום מאובנים רבים נוספים שלו, מתוכם לפחות שבעה שתוארו בפירוט בפרסומים מדעיים רשמיים. הם סווגו לשניים עד שלושה מיני מיקרורפטור שונים, אף כי לא ברור עדיין אם יש הצדקה להפרדה כזו.
מאובן מיקרורפטור הראשון שהתגלה היה למעשה אחד משני מאובנים של סוגים שונים, אשר כבר בשנת 1997 צורפו יחד באופן מלאכותי על מנת ליצור את המאובן המזויף שנקרא "ארכאורפטור". לאחר חשיפת הזיוף בשנת 2000 התברר כי הזנב של ארכאורפטור נלקח ממאובן של מיקרורפטור. בגלל פרשת הזיוף, הסוג מיקרורפטור הוגדר על פי מאובן אחר, המסומן בסימון הקטלוגי IVPP V 12330 שהתגלה רק בשנת 2000.
המאובן החשוב ביותר של מיקרורפטור, אשר מראה בבירור רישומי אברות תעופה ארוכות גם על הרגליים הקדמיות וגם על האחוריות, ידוע בסימון הקטלוגי IVPP V 13352, והתגלה בשנת 2003. אך גם מספר מאובני מיקרורפטור נוספים מראים בבירור רישומי נוצות.
כל מאובני מיקרורפטור התגלו בתצורת ג'יופוטאנג, המתוארכת בשיטה הרדיומטרית ארגון-ארגון לגיל של 120.3 מיליון שנה לפני זמננו, עם סטייה אפשרית של 0.7 מיליון שנה. שכבה זו מאוחרת מעט מתצורת יישיין, המתוארכת לגיל של 125 עד 121 מיליון שנה, וכמוה משויכת לביוטה של ג'הול. בתצורת ג'יופוטאנג התגלו גם מאובני העוף הקדום ג'הולאורניס, וכן מאובנים רבים אחרים של דינוזאורים, פטרוזאורים, יונקים קדומים ועוד.
אנטומיה ומורפולוגיה

מיקרורפטור הוא בין הדינוזאורים הקטנים ביותר הידועים למדע, בערך בגודל של עורב. משקל גופם של הבוגרים מן המין M. gui מוערך בקילוגרם אחד לכל היותר, ואורכם הכולל 77–90 סנטימטרים, מתוך זה כ-50 סנטימטר אורכו של הזנב. המין M. hanqingi גדול מעט יותר, באורך כללי של 95 סנטימטרים ומשקל מוערך של כ-2 קילוגרם. המאובנים המשויכים למין M. zhaoianus, הם הקטנים ביותר, ואורכם הכולל 48 סנטימטרים בלבד. כאשר הוגדר הסוג מיקרורפטור בשנת 2000, הוא הוצג על ידי מגליו כדינוזאור הקטן ביותר שהתגלה, ומשום כך זכה בשמו ("מיקרו" פירושו ביוונית "זעיר"). ואולם מאז התגלו מספר סוגי דינוזאורים קטנים אף יותר, כמו אפידקסיפטריקס.
מיקרורפטור הוא בעל תצורת גוף מפתיעה ושונה מן הדינוזאורים המנוצים והעופות הקדומים שהתגלו לפניו - היו לו נוצות תעופה ארוכות גם על הזרועות וגם על הרגליים האחוריות, כך שהתקבלה תצורה של "ארבע כנפיים". מאז גילוי מיקרורפטור התגלו מספר סוגים נוספים של דינוזאורים שהיו להם נוצות בעלות-קולמוס על כל ארבע הרגליים, למשל אנכיאורניס וצ'אנגיורפטור, וכיום נראה שתצורה זו הייתה נפוצה למדי. ואולם נוצות התעופה של אנכיאורניס קצרות יחסית, בעוד שאצל מיקרורפטור גם נוצות הרגליים האחוריות וגם נוצות הרגליים הקדמיות ארוכות, ובנוסף הן צרות, אסימטריות ומחודדות בדומה לאברות היד של עופות מעופפים בני-ימינו. כמו כן היו לו נוצות ארוכות מסודרות כמניפה בקצה זנבו הארוך. גופו היה מכוסה במעטה נוצות קצרות יותר, ועל ראשו הייתה ציצית נוצות קצרה, שהושוותה לזו של עיט פיליפיני.
שלד זנבו של מיקרורפטור ארוך מאוד ומורכב מחוליות רבות בלתי-מאוחות, בדומה לזנבות דינוזאורים רבים אחרים, ובניגוד לשלד הזנב הקצר והמאוחה של עופות בני ימינו. למיקרורפטור היו רגליים קדמיות ואחוריות ארוכות, עם אצבעות ארוכות מצוידות בטפרים ברגליים הקדמיות. כמו אצל שאר בני משפחת הדרומאוזאוריים, האצבע הפנימית ברגל האחורית הייתה מצוידת בטופר גדול, אם כי לא אימתני כמו הטופר של דיינוניכוס או ולוצירפטור. למיקרורפטור היה מעין מקור קצר בעל שיניים, ועיניו היו גדולות.
מחקר משנת 2012 מצא מלנין בנוצות מאובן מיקרורפטור, בהרכב הדומה לזה הנמצא בעופות בני-ימינו שצבעם שחור עם ברק סגלגל-ירקרק, כמו עורב שחור. עם זאת, מתוך רישומים מטושטשים במאובנים של מיקרורפטורים צעירים ניתן לשער שנוצותיהם היו בדגם צבעים מפוספס.
תעופה

ישנן השערות שונות לגבי תצורת "ארבע הכנפיים" המיוחדת של מיקרורפטור, באיזה אופן הוא השתמש בה ומה היו יכולות התעופה שלו.
במחקר שפורסם בשנת 2010, דגם משוחזר בפירוט של מיקרורפטור נבחן במנהרת רוח, על מנת לקבוע את תכונותיו האווירודינמיות בתצורות שונות של הכנפיים ובזוויות התקפה שונות. מסקנת המחקר הייתה שכאשר מיקרורפטור גלש כלפי מטה מענף גבוה, העילוי נוצר בעיקר מזרימת האוויר על פני זוג הכנפיים הקדמי הפרוש. בשלב זה הרגליים האחוריות היו משוכות לאחור, כך שזוג הכנפיים האחורי היה מקופל, ולא שימש ליצירת עילוי אלא לכל היותר להיגוי. אך לקראת הנחיתה על ענף אחר, מצב הגוף נעשה אנכי יותר והרגליים האחוריות הושטו קדימה על מנת לבלום את התנועה. כתוצאה מכך נפרש בשלב זה גם זוג הכנפיים האחורי מתחת לזוג הכנפיים הקדמי, כך שהתצורה הכללית דמתה לזו של מטוס דו-כנפי.
לפי מחקר זה מיקרורפטור בעיקר גלש מענף לענף, בדומה לסנאים מעופפים בימינו, ולפיכך היה שוכן עצים. החוקרים סברו שמיקרורפטור כמעט שלא ירד אל הקרקע, שכן הנוצות הארוכות על הרגליים האחוריות שלו הפריעו מאוד להליכה. המחקר לא פסל את האפשרות שמיקרורפטור גם עף למרחקים קצרים בטפיחות כנף, בדומה לעופות.
אורח חיים

מוסכם על מרבית החוקרים שמיקרורפטור השתמש באצבעותיו הארוכות לטיפוס על עצים, וגלש באוויר למרחקים קצרים בין ענפים ועצים. הרגליים האחוריות המנוצות שלו נראות מסורבלות מדי להליכה על הקרקע.
מקובלת הסברה שבדומה לשאר בני משפחת הדרומוזאוריים, מיקרורפטור היה טורף, וניזון מחולייתנים קטנים וככל הנראה גם מחרקים שלכד בצמרות העצים. במספר מאובני מיקרורפטור, כולל המאובן המפורסם IVPP V 13352, ניתן לראות את תכולת הקיבה, ונמצאו בה עצמות של יונקים ועופות קטנים, ובמקרה אחד אף עצמות דג. עם זאת לא ניתן לפסול את האפשרות שמיקרורפטור היה גם אוכל נבלות, בדומה לעורבים בני-ימינו.
העיניים הגדולות של מיקרורפטור הובילו להשערה שהוא היה פעיל בעיקר בלילה. אך חוקרים אחרים הטילו בכך ספק משום שלא ידועים בימינו עופות ליליים שצבעם שחור מבריק. הגוונים המבריקים בנוצות של עופות נגרמים על ידי שבירה של קרני אור השמש, ולכן אין בהם שימוש בלילה.
אבולוציה

מיקרורפטור מסווג למשפחת הדרומאוזאוריים, שהיא מן הקרובות ביותר לעופות מבין כל משפחות הדינוזאורים התרופודים, אך נחשבת בדרך כלל כענף מעט צדדי בהתפתחות הדינוזאורים לעופות. השלד שלו דומה מאוד לזה של כמה סוגי דרומאוזאוריים אחרים, כמו סינאורניתוזאור וצ'אנגיורפטור. בעקבות זאת קובצו סוגים אלו לתת-קבוצה חדשה "מיקרופרטוריים" (Microraptoria) הקרויה על שמו של מיקרורפטור.
למרות שמיקרורפטור נראה כמאובן מעבר מובהק בין דינוזאורים ועופות, הוא ככל הנראה מאוחר מכדי להיות אב קדום של העופות בני-ימינו. הוא חי לפני 120 מיליון שנה, כלומר מאוחר ב-30 מיליון שנה לערך מארכאופטריקס, אשר לעיתים קרובות נחשב לעוף הראשון. בדומה לארכאופטריקס, מיקרורפטור היה בעל זנב "דינוזאורי" ארוך ובלתי-מאוחה, אך הוא בן-זמנם של מספר מיני עופות קדומים שהתגלו גם הם בתצורת ג'יופוטאנג, כמו קונפוציוסאורניס ולונגיפטריקס, שהם כבר בעלי זנב מאוחה (פיגוסטיל) בדומה לעופות בני ימינו. גם תצורת ארבע הכנפיים של מיקרורפטור ייחודית, ורומזת שהוא מהווה ענף צדדי מעט באבולוציה של העופות. הדיאגרמה המפושטת להלן, על פי מיון מעודכן משנת 2013, מראה את מקומו של מיקרורפטור בהתפתחות האבולוציונית יחסית לעופות ולדינוזאורים מנוצים אחרים:
דינוזאוריה
בעלי אגן דמוי לטאה (Saurischia)
תרופודה (Theropoda)
פאראבס (Paraves) - לפני כ-175 מיליון שנה
סקנסוריופטריגיים (Scansoriopterygidae)
אפידקסיפטריקס (Epidexipteryx) (יורה 151)
אאומנירפטוריים (Eumaniraptora) - לפני כ־173 מיליון שנה
דרומאוזאוריים (Dromaeosauroidea)
מיקרורפטוריים (Microraptoria)
מיקרורפטור (Microraptor) (קרטיקון 120)
צ'אנגיורפטור (Changyuraptor) (קרטיקון 125)
סינאורניתוזאור (Sinornithosaurus) (קרטיקון 124)
ולוצירפטוריים (Velociraptorinae)
דיינוניכוס (Deinonychus) (קרטיקון 110)
ולוצירפטור (Velociraptor) (קרטיקון 75)
טרודוניים (Troodontidae)
אביאלאה (Avialae) - לפני כ-170 מיליון שנה
אורורניס (Aurornis) (יורה 160)
אנכיאורניס (Anchiornis) (יורה 161)
ארכאופטריקס (Archaeopteryx) (יורה 145)
שיאוטינגיה (Xiaotingia) (יורה 160)
פיגוסטיליה (Pygostylia) (לפני כ-131 מיליון שנה)
עופות בתראים (Neornithes) - לפני כ-80 מיליון שנה, כוללים את כל העופות בני זמננו
עם זאת, מיקרורפטור מעיד על מגוון הצורות של דינוזאורים מנוצים בתור הקרטיקון, ועל האבולוציה המסועפת ("דמוית שיח" ולא "דמוית סולם") של התעופה. בנוסף, מיקרורפטור הוא דוגמה מובהקת לדינוזאור מטפס על עצים, אשר משתמש בנוצותיו לצורך דאייה מענף לענף. בכך הוא מספק אישוש להשערה המקובלת שהתעופה בעופות התפתחה מדאייה "מן הענפים למטה".
בתרבות

המיקרורפטור מופיע בסדרה הכוכב דינוזאור שם הוא צד לטאות מעופפות מהסוג שיאנגלונג אך בורח מסינאורניתוזאורוס שכמעט טורף אותו.
דינוזאור זה הופיע בסדרה פארק פרהיסטורי של נייג'ל מארוון שם נייג'ל מביא כמה פרטים לפארק.
בנוסף הוא הופיע בסדרה דינו דן.
ראו גם

ארכאופטריקס
דיינוניכוס
ולוצירפטור
הערות שוליים

↑  Gong, E. (2012) "A new species of Microraptor from the Jehol Biota of northeastern China" Palaeoworld, Vol. 2, pp 81–91, doi:10.1016/j.palwor.2012.05.003
↑  Li, Q. (2012) "Reconstruction of Microraptor and the Evolution of Iridescent Plumage" Science, Vol. 335(6073), pp 1215-1219, doi:10.1126/science.1213780
↑  Alexander, D. E. et al (2010) "Model tests of gliding with different hindwing configurations in the four-winged dromaeosaurid Microraptor gui" Proceedings of the National Academy of Sciences USA, Vol. 107(7), pp 2972-2976, doi:10.1073/pnas.0911852107
↑  O'Connor, J. et al (2012) "Additional specimen of Microraptor provides unique evidence of dinosaurs preying on birds " Proceedings of the National Academy of Sciences USA, Vol. 108(49), pp. 19662-19665, doi:10.1073/pnas.1117727108
↑  Godefroit, P. et al (2013) "A Jurassic avialan dinosaur from China resolves the early phylogenetic history of birds" Nature, doi:10.1038/nature12168
גודלו של מיקרורפטור בהשוואה לאדם
מאובן מיקרורפטור מפורסם, הידוע בסימון IVPP V 13352, מראה רישומי נוצות תעופה ארוכות על הזנב, הרגליים הקדמיות והרגליים האחוריות (חיצים לבנים)
מאובן מיקרורפטור שלם ללא רישומי נוצות
צילום תקריב של מאובן מיקרורפטור מראה רישומי נוצות מתחת לזרועות
מכל הדחה

מכל הדחה מסוף המאה ה-19 או תחילת המאה ה-20 במוזיאון בבריסל
מכל הדחה (בסלנג: "ניאגרה") הוא מתקן לשטיפת האסלה בבתי שימוש. מכל ההדחה נמצא בשימוש החל מהמאה ה-20, והחליף את השיטה הקודמת לשטיפת האסלה – צינור שהגיע היישר ממקור מים והופעל על ידי ידית או חבל ללא הקצבת הכמות להדחה.
מבנה

מכל ההדחה בנוי ממכל העשוי מחומר פלסטי או חרסי, פתח לצינור מילוי מים בחלקו העליון, פתח יציאת מים בחלקו התחתון, ומנגנון הפעלה. אל מנגנון ההפעלה מחובר אמצעי הפעלה חיצוני - בדרך כלל ידית או לחצן.
שיטות התקנה

בשיטה הנפוצה המכל מותקן על הקיר מאחורי האסלה, ומתחבר אליה באמצעות צינור. שיטה אחרת היא אסלות "מונובלוק", העשויות כיחידה אחת, בהן מכל ההדחה מחובר לאסלה. שיטה נוספת היא התקנת מכלי הדחה סמויים בתוך הקיר (והסתרתם באמצעות אריחי קרמיקה), ורק ידית או כפתור ההפעלה הם חיצוניים.
סוגים

רוב מכלי ההדחה הם דו-כמותיים וכוללים מנגנון שטיפה מפוצל המאפשר הדחת מים ושטיפה בשתי כמויות שונות וקצובות למשל של 4.5 ליטר הדרושה לשטיפת נוזלים, ושל 6 ליטר לשטיפת מוצקים. בישראל כמויות אלה הוכרו כתקניות לשטיפת האסלה. קיימים גם מכלים בעלי מנגנון הדחה חד-כמותי.
פעולת המנגנון

מנגנון הפעולה של מכל הדחה נועד לאפשר את הזרמת המים מהמכל לאסלה, לאפשר את מילוי המכל מחדש ולעצור את זרימת המים למכל בגמר המילוי.
החלקים העיקריים של המנגנון הם:
פעמון גומי המכסה את צינור יציאת המים, ומחובר למוט אנכי.
מצוף מחובר למוט על ציר.
שסתום כניסת מים הנסגר על ידי כפתור.
כאשר המכל ריק, הפעמון מכסה את פתח יציאת המים, והמצוף נמצא במצבו הנמוך ביותר כשמשקלו לוחץ על הפעמון. במצב זה, הכפתור של שסתום הזרימה אינו לחוץ והמים זורמים בחופשיות אל תוך המכל.
ככל שהמכל מתמלא במים, לוחץ משקלם את הפעמון כלפי פתח היציאה ובכך אוטם אותו, והמצוף הולך ועולה. בהדרגה, לוחץ המוט אליו מחובר המצוף על כפתור הסגירה של שסתום המים, עד לסגירתו המלאה כאשר כמות המים במכל מגיעה ליעדה. בשלב זה המכל מלא במים ומוכן להפעלה.
לחיצה על אמצעי הפעלת המנגנון מסיטה זרוע שמרימה את מוט הפעמון. עם התרוממות הפעמון נפתח פתח היציאה והמים זורמים דרכו, כשעוצמת הזרם מונעת את סגירתו מחדש. בזמן הזרימה המצוף יורד במהירות, והשילוב של משקל המצוף עם היחלשות הזרם גורם לפעמון לצנוח ולאטום את פתח היציאה. כעת המכל ריק והתהליך חוזר על עצמו.
מבנה מכל הדחה
קול טיפוסי של מכל הדחה בפעולה