stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית
תוצאות

למרות שלא היו שינויים טריטוריאליים בעקבות הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית, לפלישה זו היו שתי השפעות עיקריות:
ניצחונו של פאול פון הינדנבורג בטננברג ובאגמים המיזוריים ביססו את אישיותו כ-"מציל פרוסיה המזרחית" וכ-"גיבור המלחמה במזרח". מאוחר יותר בהמשך המלחמה הוא הפך למפקד העליון של הצבא הגרמני (מתחת לקייזר) בזכות ניצחונותיו אלו.
לאחר שפריטוויץ הורה על נסיגה והינדנבורג ולודנדורף החליפו אותו, נשלחו מספר אוגדות מהחזית המערבית לעזרתה של הארמייה הגרמנית השמינית. לאחר סיום הפלישה חזרו האוגדות לחזית המערבית אך לא הגיעו בזמן אל הקרב הראשון על המארן שם כל כוח גרמני נוסף היה נחוץ.
למרות מספר האבדות בצד הרוסי, כוח האדם הזמין לצבא הרוסי היה גבוה ביותר ולכן לאבדות המהלך הפלישה לא הייתה השפעה כבדת משקל. משהובטחה ביטחונה של פרוסיה המזרחית, יכל צבא גרמניה לשלוח עזרה צבאית לאוסטרו-הונגרים בקרבות שלהם מול הרוסים (שם התרכז עיקר הכוח הרוסי) במערכה על גליציה.
הערות שוליים

1 2  הפלישה החלה כבר ב-13 באוגוסט, אך ההתנגשות הצבאית הראשונה חלה ב-17 באוגוסט ולכן נהוג לציין את תחילת המערכה ב-17 באוגוסט.
↑  המערכה של רוסיה מול אוסטרו-הונגריה נקראת המערכה על גליציה.
↑  כיום נקראת העיר קלינינגרד
↑  קרב זה הביא לעצירת ההתקדמות הגרמנית וכישלון תוכנית שליפן.
| החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית | קרב שטלופנן • קרב גומבינן • קרב טננברג • הקרב הראשון על האגמים המזוריים • הקרב השני על האגמים המזוריים |  |
| קרב גליציה | קרב קרשניק • קרב קומרוב • קרב גנילה ליפה • קרב רווה • המצור על פשמישל |  |
| המערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה | קרב סריקמיש • מתקפת ארזורום • קרב ארזינג'אן • קרב באש-אפאראן |  |
| קרבות נוספים | הקרב על הוויסלה • קרב לודז' • מתקפת גורליצה-טרנוב • הנסיגה הגדולה • מתקפת ברוסילוב • קרב קובל • מתקפת קרנסקי |  |
מפת קרב גומבינן
חיילים רוסיים שנשבו במהלך קרב טננברג, 1914
סטנוב

סטנוב (באוקראינית: Сатанів, סטניב; ברוסית: Сатанов; בפולנית: Satanów; ביידיש: סטאנאוו) היא עיירה במחוז משנה חמלניצקי (אנ') באובלסט חמלניצקי שבאוקראינה. בעבר התקיימה בעיירה אחת הקהילות החשובות ביהדות פודוליה.
העיירה השתייכה עד יולי 2020 למחוז המשנה הורודוק (אנ') שבאובלסט חמלניצקי, אולם מחוז-משנה זה בוטל ואוחד לתוך מחוז-המשנה חמלניצקי.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
יהודי סטנוב

בסטנוב התקיימה מראשית המאה ה-16 קהילה יהודית גדולה וחשובה. הקהילה הותקפה במתקפות חוזרות של הטטרים ומאוחר יותר של קוזאקים ובית הכנסת הגדול (אנ') שלה נבנה כמבצר כדי לאפשר הגנה מהירה על יהודי העיירה במקרה של מתקפה. בית כנסת זה ששוקם בעשור השני של המאה ה-21 הוקם כבר ב-1514 והוא נחשב לעתיק שבבתי הכנסת באוקראינה.
במאה ה-18 הייתה סטנוב הקהילה החשובה ביותר בפודוליה, ככזו התנהל בה ב-1756 משפט נגד הפרנקיסטים.
עד 1862 הוגבל היישוב היהודי במקום בשל קרבתו לגבול האוסטרי.
ב-1919 היו יהודי העיירה נתונים שוב לפוגרומים שביצעו לאומנים אוקראינים.
ב-1942 חוסל היישוב היהודי בסטנוב בעת שואת יהודי אוקראינה. ב-2020 אותרו שני מרתפים שבהם הושארו מאות מיהודי העיירה למוות בחנק, הגופות הועברו לקבורה ובמקום מתוכנן פארק לזכר הקרבנות
יהודי סטנוב > רבני העיר

חלק מרבניה של סטנוב ידועים בשמם:
רבי ליבא אב"ד סטנוב - מחותנו של מהר"ם מלובלין
רבי אברהם חיים שור (נפטר ה'שצ"ב) - מחבר צאן קדשים ותורת חיים, בהמשך כיהן כאב"ד בלז
רבי יצחק כהנא - בנו של רבי משה מרדכי הכהן מברזאן ולבוב
רבי שלמה שפירא (נפטר ה'ת"ח) - בנו של רבי נתן שפירא מחבר "מגלה עמוקות"
רבי משה (אוירבך) אב"ד סטנוב (אחרי ה'תל"ז) - בנו של רבי יוסף משה אב"ד קרקוב ואביו של ר' נתן גאלגטר-אוירבך שהיה ראש הקהל בסטנוב
רבי משה אב"ד סטנוב (סביבות ה'תק"ן) - בנו של רבי נפתלי הירץ אב"ד דובנה
רבי אלכסנדר סנדר מרגליות (נפטר ה'תקס"ב)
רבי מרדכי מרגליות (חי בסביבות ה'תקפ"א)
יהודי סטנוב > אישים בני העיר

מן הקהילה היהודית בסטנוב יצאו אישים רבים, שניים מהם מוכרים על שמה:
מנדל לפין - המכונה גם ר' מנדל סטנוב
יצחק סטנוב - סופר עברי, מן הפעילים בדור המאספים של תנועת ההשכלה בברלין
הערות שוליים

↑  Remains of 286 Jewish Holocaust victims uncovered in 2 basements in Ukraine‏, 27 ביולי 2020, באתר סוכנות הידיעות JTA. (באנגלית)
↑  אזכורים: שו"ת מהר"ם סימן כד; שו"ת משאת בנימין סימן ז.
↑  עליו ראו: מאיר וונדר, אלף מרגליות, ירושלים תשנ"ג, פריט 682.
מראה כללי של העיירה ב-1890, מבנה בית הכנסת בולט על קו הרקיע
מבנה בית הכנסת המבוצר בסטנוב לפני השיקום, 2011
קורבן אדם

מומיה של קורבן אדם שהוקרבה על ידי האינקה והתגלתה בסלטה, ארגנטינה
קורבן אדם או הריגה טקסית היא פעולת המתה של בן אדם אחד או יותר, כחלק מפולחן דתי, שמהווה מקבילה לפרקטיקות השונות של הקרבת בעלי חיים ושל קורבן דתי באופן כללי.
קורבנות אדם היו נפוצים בתרבויות שונות לאורך ההיסטוריה. קורבנות בדרך כלל נהרגו בטקסיות ובאופן שהיה אמור לרצות את האלים, רוחות או מתים, למשל כמנחת פיוס, או כקורבן הודיה על ניצחון צבאי (שבדרך כלל בא משבויי המלחמה), לדוגמה בטריומף.
בתקופת הברזל, בד בבד עם התפתחויות הקשורות לדת (עידן הציר), קורבן אדם נעשה פחות ופחות נפוץ בכל רחבי העולם העתיק, עד שקיבל מעמד של פעולה ברברית בזמנים טרום מודרניים. עם זאת, בעולם החדש קורבן האדם המשיך להיות נפוץ בדרגות שונות, עד פלישתם של מדינות אירופה ליבשת אמריקה.
בעידן המודרני, אפילו הקרבת בעלי חיים נעלמה כמעט מכל הדתות הגדולות, וקורבן האדם הפך נדיר ביותר. רוב הדתות מגנות את הדבר, המהווה על פי החוקים המודרניים רצח. בחברה שמגנה את קורבן האדם, נעשה שימוש במונח "רצח פולחני".
בדתות ובתרבויות השונות > מצרים העתיקה

ייתכן שישנן ראיות להקרבת קורבן אדם במצרים העתיקה, בתקופת השושלת הקדומה באבידוס, כאשר במותו של מלך הוא ילווה במשרתים, לפעמים גם בכירים, שימשיכו לשרת אותו בחיי נצח. בשלדים שנמצאו לא היו סימנים מובהקים לזאת, מה שמוביל גם להשערות שונות, ביניהן שוויתור על החיים לשרת את המלך היה אולי מעשה מרצון, ואולי בוצעו בהשפעת סמים שהיו נהוגים במדינה.
בסביבות 2800 לפנה"ס נעלמו כל ראיות אפשריות לקורבן אדם במצרים העתיקה, אם כי נתגלה שהיו נוהגים לקבור את פסלי המשרתים בקברי הממלכה העתיקה, דבר אשר מעיד אולי על כך שלפני כן היה נהוג קורבן אדם.
בדתות ובתרבויות השונות > מסופוטמיה

במסופוטמיה, הקרבת קורבן אדם התגלתה בקברים המלכותיים של מסופוטמיה העתיקה. ההנחה היא ששופטים, שומרים, מוזיקאים, ידידות וחתנים היו מבצעים התאבדות פולחנית על ידי לקיחת רעל.
בדיקה חדשה של גולגולות מבית הקברות המלכותי באור שהתגלתה בעיראק לפני כמעט מאה שנה, תומכת בפרשנות של הקרבת קורבנות אדם הקשורים לקבורות האליטה במסופוטמיה העתיקה. לטענת הארכאולוגים, עובדי הארמון, כחלק מטקס הקבורה המלכותי, הומתו על ידי מכשיר חד כגון חנית, שפגע בראשם.
בדתות ובתרבויות השונות > ארץ ישראל

מקורות בתנ"ך מצביעים על כך שהייתה מודעות לקורבן אדם בארץ ישראל וסביבתה. ההיסטוריה הדויטרונומיסטית אמנם מתייחסת בביקורת למנהג זה, אך גם מתעדת את קיומו בפולחן הישראלי המקובל (למשל יפתח שהקריב את בתו).
במהלך מלחמת ישראל ויהודה במואב, כשצרו חילות ישראל, יהודה ואדום, על קיר בירת מואב, מישע מלך מואב הקריב את בנו (או את בנו של מלך אדום, על פי חלק מהפרשנים), שהיה גם יורשו, על החומה כקורבן אדם לעולה. כתוצאה מכך היה "קצף גדול על ישראל", שגרם לישראל להפסיק את המצור מעל הבירה המואבית, ולשוב לארצם. סיפור זה מכיר באפקטיביות של קרבן אדם.
ספר שמות, כ"ב, כ"ח מזכיר את החובה "לתת" את הבכור לאלוהים, פסוק שניתן לפרש כחובה להקריב את הבכור כקרבן אדם, מכיוון שספר שמות לא מזכיר את האפשרות החלופית של פדיון הבן (כמו שמוצע בטקסטים כהניים מאוחרים יותר). גם ספר יחזקאל (כ', כ"ה–כ"ו) מספר שאלוהים ציווה בעבר להקריב לו כל "פטר רחם" (בכור), אך יחזקאל מכנה חוק זה "חוקים לא טובים". וכך לאור הגינוי של ירמיהו הפולחן בעבר, מסיק שמידט שהיו אנשים שחשבו שאלוהים רואה בחיוב את קרבן הבנים, ומדובר בצורת פולחן שהייתה מקובלת בתקופה הקדומה.
סיפור עקידת יצחק מתאר את נכונותו של אברהם להקריב קורבן אדם. יש הרואים בסיפור עקידת יצחק, פולמוס כנגד המנהג של קרבן אדם כביטוי לאמונה מוחלטת באל.[דרושה הבהרה] המשך דברי המלאך והצו להעלות את האיל לקרבן הם רגע המרת קרבן האדם בקרבן בהמה.
בדתות ובתרבויות השונות > פיניקיה

על-פי מקורות יווניים ורומיים, הפיניקים הקריבו תינוקות לאלים שלהם. עצמות של ילדים רבים נמצאו בתקופה המודרנית באתרים ארכאולוגיים בקרתגו, אך השאלה האם ילדים אלו הוקרבו כקורבן אדם - שנויה במחלוקת, ואין עדויות חותכות לכך שמדובר בקרבנות ולא בילדים שמתו מוות טבעי, למשל.
בדתות ובתרבויות השונות > סין

הסינים הקדומים ידועים בכך שהיו מקריבים קורבנות אדם, של צעירים ונשים לאלוהי הנהר - היבו, ועוד שכאשר אדון היה מת, היו קוברים כחלק מטקס ההלוויה את עבדיו ביחד איתו - בעודם בחיים.
קורבן של עבדים בכירים, פילגשים או משרתים יחד עם מותו של האדון, הייתה הצורה הנפוצה יותר. המטרה המוצהרת הייתה לספק קשרי ידידות למת, בחיים שלאחר המוות, על ידי המתת אותם עבדים בכירים, פילגשים או משרתים - שימשיכו לשרת אותו שם. בזמנים המוקדמים נרצחו או נקברו קורבנות האדם בעודם בחיים, ומאוחר יותר הם נאלצו לבצע התאבדות.
פעולות אלו היו נפוצות במיוחד במהלך תקופת שושלת שאנג ותקופת שושלת ג'ואו. בתקופת המדינות הלוחמות, שימן באו (אנ') הדגים לתושבי הכפרים, שהקרבת קרבן אדם לאלוהי הנהר הוא למעשה תכסיס של כמרים, במטרה לקחת כסף. בספרות הסינית, שימן באו נחשב לגיבור עממי, שהצביע על האבסורד שבהקרבת קורבן אדם.
בדתות ובתרבויות השונות > התרבות האצטקית

האצטקים נהגו להקריב קורבנות אדם. ציורים אינדיאניים ודיווחים של הספרדים הכובשים מאותה תקופה מתארים צורות שונות של הקרבת קורבנות אדם בצורות אכזריות רבות. לעיתים קרובות הוקרבו ילדים בגלל שנחשבו טהורים. חלק מהחוקרים הביעו ספקנות כלפי עדויות הספרדים, ונראה שאלו הכן הגזימו בכמות הקורבנות כדי להצדיק את המלחמה והכיבוש של בדרום ומרכז אמריקה. עם זאת מחקרים מודרניים מצאו ממצאים ארכאולוגיים שהובילו להסכמה רחבה בדבר קיום טקסי הוצאה להורג אכזריים למטרות פולחן.
הארכאולוגית נדיה ואלז סלדאנה ערכה חפירות בשנת 2004 באתר אקטפק שמצפון למקסיקו סיטי. היא תיארה ממצאים שמעידים על הקרבת קורבנות אדם לאל המוות. “ההקרבה כללה שריפה או שריפה חלקית של הקורבנות. מצאנו קבר עם שרידים של ארבעה ילדים שנשרפו חלקית וארבעה ילדים נוספים שנשרפו לגמרי”. באתר נמצאו גם עדויות להעלאת הקורבנות בציורים שנעשו בין 1600 ל-1650. הציורים מתארים חלקי אדם מבושלים בסיר, כשקבוצת אנשים יושבת סביב ואוכלת, בשעה שאל המוות צופה בהם מלמעלה. הארכאולוג לואיס מנואל גמבואה, העיד כי החוקרים מצאו סירי בישול כאלה ולידם שלדי אדם שלמים ולצידם שלדים מפורקים, אם כי אין ודאות כי מדובר באנשים שנאכלו. בשנת 2021 נתגלו שרידים של לפחות 49 אנשים, רובם ילדים, בעיירה טולה (אנ') במדינת אידלגו במקסיקו. הניתוח הביו-ארכאולוגי מצביע על כך שהם הוקרבו כקורבנות. סימני התעללות אופיינים מצביעים על הקרבה לאל טלאלוק או לאל Xipe Totec. ממצאים מאתר הטמפלו מאיור, איששו את התיאוריה על העלאת קורבנות אדם באמצעות בדיקות כימיות מתקדמות של רצפות המקדשים האצטקים. בבדיקות אלו נתגלה כי הרצפה ספוגת ברזל, חלבון וחומר גנטי שמעידים על הימצאות דם אנושי.
בשנת 1427 נוצרה "הברית המשולשת" בין שליטים של 3 ערים (טנוצ'טיטלאן, טקסקוקו וטלאקופאן) במשך 100 השנים הבאות השתלטה הברית המשולשת בהדרגה על כל עמק מקסיקו, והרחיבה את כוחה ואת שטח האימפריה האצטקית. זמן קצר לאחר הקמת הברית המשולשת יזמו איצקואטל וטלאקאלל רפורמות מקיפות במדיניות והדת האצטקית. בתקופה זו התבסס מנהג של הקרבת קורבנות המונים של שבויים. מנהג זה התבסס על רעיון דתי חדש ולפיו השמש מאבדת דם בכל זריחה במאבקיה להיחלץ מדרקון התהומות (זהו פשר הצבע האדמדם בשמים). כדי שלא תיעלם, יש צורך להחזיר לה דם זה, שיבוא מעורקיהם של הנזבחים. הקרבת אדם הייתה מסורת עתיקה וכבר בעבר הרחוק התקיימו משחקי כדור שהמנוצחים בהם הוקרבו, אך הממדים שאליהם הביא טלאקאלל את קורבן האדם היו חסרי תקדים. בפולחן החדש נזבחו לעיתים 10,000 שבויים ביום אחד. מקדש מפואר מיוחד הוקם לצורכו, והמורא נפל על כל עמי מקסיקו. מלחמות מיוחדות, "מלחמות הפרחים", נוהלו אך ורק במטרה להשיג שבויים לצורכי הקרבה. ההקרבה הייתה כרוכה בקניבליזם, שכן הלב הוצא מהקורבנות ונאכל על ידי הכהן. לפי אחד ההסברים, שכנראה אינו נתמך בראיות חזקות, פיצה בשר האדם על המחסור בחלבונים בדיאטה האצטקית. במלחמות הפרחים הושם דגש על לקיחת שבויים חיים, והחיילים קיבלו הוראה למעט בהרג ככל האפשר. מלחמות אלו גם אפשרו למשיקה להחזיק צבא חזק ומיומן בכל עת. הטלאקסקאלה, היו העם העיקרי שסבל ממלחמות אלו, ונקמתם עתידה הייתה להתבטא בשיתוף פעולה הדוק עם הספרדים הכובשים.
בדתות ובתרבויות השונות > בני המאיה

לפי חוקרים גם אנשי המאיה, הקריבו קורבנות אדם. האנתרופולוג דייוויד סטוארט מאוניברסיטת הרווארד טוען כי “החוקרים הראשונים עשו הבחנה בין אנשי המאיה ‘השקטים’ לתרבויות מרכז מקסיקו ‘האכזריות’. הם אפילו טענו שאנשי המאיה לא הקריבו קורבנות אדם”. אולם, לדבריו בפסלים ובציורי קיר של בני המאיה “מצאנו עכשיו דמיון רב בין תרבות המאיה לאצטקים”. בין השאר נתגלו עדויות לטקס דתי של המאיה, שבו איש הדת ככל הנראה מוציא את הקרביים מהקורבן הכבול לפניו בעודו בחיים.
ראו גם

קורבן
עקדת יצחק
בת יפתח
פדיון הבן
מסדר תשע הזוויות
הערות שוליים

↑  Jacques Kinnaer. ""Human Sacrifice", מאי 2007
↑  "Abydos – Life and Death at the Dawning of Egyptian Civilization". National Geographic, אפריל 2005
↑  Mike Parker-Pearson (2002-08-19). "The Practice of Human Sacrifice"
↑  Bowe, Bruce . "Acrobats Last Tumble". Science News, Vol 174 #1, יולי 2008
↑  John Noble Wilford. "Ritual Deaths at Ur Were Anything but Serene", אוקטובר 2009
1 2 3 4  Brian Schmidt, "Molech", in: David Noel Freedman, Allen C. Myers, Astrid B. Beck, Eerdmans Dictionary of the Bible, Wm. B. Eerdmans, 2000, 912–914
↑  "וַיִּקַּח אֶת-בְּנוֹ הַבְּכוֹר אֲשֶׁר-יִמְלֹךְ תַּחְתָּיו, וַיַּעֲלֵהוּ עֹלָה עַל-הַחֹמָה" מלכים ב, פרק ג, כז.
↑  מלכים ב, ג, כז.
↑  "וַיְהִי קֶצֶף-גָּדוֹל עַל-יִשְׂרָאֵל, וַיִּסְעוּ מֵעָלָיו, וַיָּשֻׁבוּ לָאָרֶץ" מלכים ב, פרק ג, כז.
↑  שולמית הראבן, תסמונת דולסיניאה: מבחר מסות, ירושלים: כתר, 1981
↑  אַל תִּשְׁלַח יָדְךָ אֶל הַנַּעַר וְאַל תַּעַשׂ לוֹ מְאוּמָּה בראשית כב יב, באתר he.wikisource.org
↑  ספר בראשית, פרק כ"ב, פסוק י"ג
↑  Higgins, Andrew (2005-05-26). "Carthage tries to live down image as site of infanticide"
↑  "Ximen Bao". Chinaculture.org
1 2 3 4  כבר אין מחלוקת: האצטקים והמאיה הקריבו קורבנות אדם – ובאכזריות, הידען, 29 ינואר 2005
↑  Enríquez, Angélica María Medrano (2021). "Child Sacrifice in Tula: A Bioarcheological Study". Ancient Mesoamerica. 31 (1).
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551065205171  BnF: cb11963583q (data)  LCCN: sh85116392  NKC: ph738551
ספר חסידים

| --- | --- |

ספר חסידים, מהדורת 1724
 מידע כללי
 מאת:  יהודה החסיד 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  עיון 
 
ספר חסידים היא יצירה יהודית דתית המכילה הלכות, מנהגים וסיפורים קצרים בעלי מוסר השכל, שנכתב על ידי רבי יהודה החסיד. את זמן כתיבת הספר ניתן לתארך לתחילת תקופת הראשונים (המאה ה-12 וראשית המאה ה-13).
חיבור הספר

הספר מיוחס במסורת לרבי יהודה החסיד.
ישנם חוקרים הסוברים כי הספר מהווה יצירה קולקטיבית שנתהוותה לאורך דורות בידי חכמי אשכנז, כאשר הכותב העיקרי היה רבי יהודה החסיד בהשתתפות אביו רבי שמואל החסיד, ותלמידו רבי אלעזר מוורמס. החוקר המרכזי שהציג גישה זו היה משה גידמן בסוף המאה ה-19, ובעקבותיו צעדו נוספים ובכללם אף ישעיה תשבי בהרצאותיו שנמסרו בשנות החמישים. עמדה זו נבעה מהיותו של הספר אנונימי, ומאופיו - לדעתם, קיבוץ של סימנים שאין ביניהם קשר מובהק.
אולם, במחצית השנייה של המאה העשרים נערכו מחקרים רבים, בין השאר של חיים סולובייצ'יק, ישראל תא שמע ויוסף דן, שהראו כי עולמו של רבי יהודה החסיד היה עולם אישי מיוחד ולא ביטוי של המוסכמות בקרב חכמי אשכנז. לפיכך גם העולם המוצג בספר הוא עולמו שלו, והוא מחברו היחיד. ככל הנראה, הוא שמר על אנונימיות בצורה מכוונת מסיבות אידאולוגיות - מטעמים של צניעות וחשש מחטא היוהרה.
מבנה ותוכן הספר

ספר חסידים מורכב מסימנים שונים, הערוכים בקבצים. הקשר הנושאי בתוך הקבצים וביניהם לא תמיד ברור, והרבה פעמים נראה אסוציאטיבי. הספר עוסק בקשת רחבה של נושאים. כספר מוסר, הוא כולל גם לימודי הנהגה רבים ביחס לנושאים יומיומיים (מסחר וכספים, נישואין ויחסי אישות, חיי אדם, מנהגי הקהילה היהודית ועוד) ומכאן חשיבותו גם כתעודה היסטורית להכרת חיי היהודים והאידאולוגיה היהודית באירופה של סוף המאה ה-12 וראשית המאה ה-13.
אף כי הספר דורש מן החסיד להתרחק מכל נגיעה בנצרות ובפולחנה, הוא אינו דורש ממנו להתנתק כלכלית מן התושבים הנוצרים ומן הקשר היום יומי איתם.
יצחק בער השווה את הכותבים לנזירים והראה כי לא התנזרו ממין, וראו במשפחה מוסד חשוב העוזר לאדם שלא לחטוא ולתעל את חשקיו המיניים בצורה ממוסדת. זאת בניגוד לנזירים הגורסים כי התנזרות מוחלטת ממין תגרום לוויתור על התאווה המינית.
אפרים אלימלך אורבך בהתחלת ההקדמה, הערה 1, דברים חריפים של המהדיר נגד פרופ’ יצחק בער, שלדברי אורבך "מגדיש את הסאה ומפריז על המדה בדברו על השפעות הסביבה הנוצרית על ספר חסידים". ומהדורת מאוחרות השמיטו את ההערה.[דרושה הבהרה]
בחלק מן ההוצאות מובאת יחד עם הספר גם "צוואת רבי יהודה החסיד" - רשימה קצרה של 78 סעיפים (״אזהרות״), הנהגות ודברי מוסר.
נוסחאות הספר

הספר נדפס לראשונה, על פי כתב יד ירושלמי, בבולוניה בשנת יפר"ח (1538). מהדורה זו נדפסה שוב בבזיליא ובקרקוב בשנת ה'שמ"א, ועוד. במהדורות אלו נדפסו 1,172–1,178 סימנים.
בשנים תרנ"א–תרנ"ג הדפיס יהודה הכהן ויסטינצקי את "דפוס ברלין" – נוסח חדש של הספר על פי כתב-יד פארמה שבו 1,983 סימנים, 850 יותר מהספר הנפוץ עד אז, בתוספת ציון המקורות מהם שאב המחבר. יעקב פריימאנן בספרו "מבוא לספר חסידים" כתב שכתב-יד פארמה הוא הנוסח הקדום מבין שתי הנוסחאות.
פירושים לספר

החל משנת תפ״ד נלווה לספר בהרבה דפוסים ״פירוש קדמון״. במשך הדורות נכתבו כשלושים חיבורים של פירושים, הערות, הגהות וציון מקורות הספר. ביניהם בולט פירושו של החיד"א "ברית עולם" שנדפס יחד עם ספרו "לב דוד".  הרב אליעזר פאפו כתב קיצור לספר חסידים בשם ״יעלזו חסידים״ בתוספת ביאור משל החיד״א ושלו. במהדורת ״ספר חסידים המפואר״ בעריכת הרב שמעון גוטמן נדפס ״ילקוט מפרשים״.
הרב ראובן מרגליות חיבר את הפירוש "מקור חסד", המציין למקורותיו של ספר חסידים כמו גם למקורות שונים שדנו בדבריו. פירושו יצא לאור יחד עם פירוש החיד"א בהוצאת מוסד הרב קוק.
לקריאה נוספת

חסידות אשכנז בתולדות המחשבה היהודית - מאת יוסף דן. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה (בפרט הכרך השני)
גרשם שלום, זרמים ראשיים במיסטיקה היהודית, הרצאה שלישית
אברהם יצחק איגוס, "מורי התלמוד ותלמידיהם בחברה היהודית בגרמניה בימי הבינים, כפי שמתואר בספר חסידים", ספר היובל לשמואל בלקין (תשמ"א) 135-141
הערות שוליים

↑  י' בער, המגמה הדתית חברתית של ספר חסידים, ציון ג' (תרצ"ח), עמ' 1-50
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528668105171  BnF: cb12650817f (data)  LCCN: nr93001212  VIAF: 51157523404127032440   WorldCat (עם VIAF): 51157523404127032440
קונסטנטין, נסיך הוהנצולרן-הכינגן

קונסטנטין, נסיך הוהנצולרן-הכינגן (בגרמנית: Konstantin von Hohenzollern-Hechingen;‏ 16 בפברואר 1801 - 3 בספטמבר 1869), היה הנסיך האחרון של הוהנצולרן-הכינגן.
ביוגרפיה

קונסטנטין נולד ב-16 בפברואר 1801 בזאגאן, והיה הילד היחיד של פרידריך, נסיך הוהנצולרן-הכינגן והנסיכה פאולינה מקורלנד, דוכסית זאגאן, בתו של הדוכס האחרון של קורלנד, פטר פון בירון. ב-22 במאי 1826 התחתן קונסטנטין באייכשטט עם אז'ני דה בוארנה ולאחר מותה בספטמבר 1847 ללא ילדים, התחתן בשנית בנישואים מורגנטיים עם הברונית אמליה שנק פון גיירן, ולכבוד נישואיהם העניק לה פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה את התואר רוזנת רוטנבורג.
קונסטנטין שימש כעוצר של אביו החולה החל משנת 1834, ולאחר מותו של אביו בשנת 1838, ירש את נחלותיו. לאחר מותה של אמו בשנת 1845, הוא ירש גם את דוכסות זאגאן. בעקבות המהפכות של 1848, קונסטנטין וקרל אנטון, נסיך הוהנצולרן הסכימו לוותר על הנסיכויות שלהם לטובת ממלכת פרוסיה, וב-7 בדצמבר 1849 ויתרו על זכויותיהם כנסיכים ריבונים וראשי הממשלה.
קונסטנטין מת ב-3 בספטמבר 1869 באחוזתו בשלזיה, ומכיוון שלא היו לו ילדים, ירש קרל אנטון, נסיך הוהנצולרן גם את ראשות בית הוהנצולרן-הכינגן.
קוונטיזציה שנייה

בתורת הקוונטים, קוונטיזציה שנייה היא פורמליזם לניתוח מערכות קוונטיות מרובות גופים. הרעיונות המרכזיים בה הוצגו בשנת 1927 על ידי פול דיראק, ופותחו, בעיקר על ידי ולדימיר פוק ופסקואל יורדן מאוחר יותר.
לפי גישה זו, מערכות קוונטיות מרובות גופים ניתנות לתיאור על ידי בסיס של מצבי פוק, הנבנים על ידי הכנסת מספר החלקיקים הזהים בעלי מצב קוונטי מסוים למצב הפוק הרלוונטי. פורמליזם הקוונטיזציה השנייה משתמש באופרטורי היצירה וההשמדה כדי לבנות ולנהל את מצבי פוק, ומספק כלי יעיל ושימושי על מנת לפתור בעיות של מערכות קוונטיות מרובות גופים.
מערכות קוונטיות מרובות גופים

נקודת הפתיחה של פורמליזם הקוונטיזציה השנייה היא הרעיון של חלקיקים בלתי ניתנים להבחנה במכניקת הקוונטים. בשונה ממכניקה קלאסית, בה לכל חלקיק יש תכונה ייחודית של וקטור המקום  \mathbf {r} _{i} וקונפיגורציה שונה של וקטורי הבסיס  \mathbf {r} _{i} שמתאימה למערכת מרובת גופים, במכניקת הקוונטים החלקיקים זהים, כך שההחלפה  \mathbf {r} _{i}\leftrightarrow \mathbf {r} _{j} אינה משפיעה על המצב הקוונטי של המערכת. על כן פונקציית המצב הקוונטי של מערכת מרובת גופים צריכה להיות אינווריאנטית (עד כדי פקטור פאזורי) להחלפה בין שני חלקיקים. לפי סטטיסטיקה של חלקיקים, מערכת מרובת גופים יכולה להיות סימטרית או אנטיסימטרית תחת החלפת חלקיקים:
\Psi _{B}(\cdots ,\mathbf {r} _{i},\cdots ,\mathbf {r} _{j},\cdots )=+\Psi _{B}(\cdots ,\mathbf {r} _{j},\cdots ,\mathbf {r} _{i},\cdots ) אם החלקיקים הם בוזונים ,
 \Psi _{F}(\cdots ,\mathbf {r} _{i},\cdots ,\mathbf {r} _{j},\cdots )=-\Psi _{F}(\cdots ,\mathbf {r} _{j},\cdots ,\mathbf {r} _{i},\cdots ) אם החלקיקים הם פרמיונים.
סימטרית החילוף הזו מטילה מגבלה על פונקציית הגל של מערכות מרובות גופים. בכל פעם שחלקיק נוסף או מוסר מהמערכת, על פונקציית הגל לספק את מגבלת הסימטריה הזו. בפורמליזם הקוונטיזציה הראשונה, מגבלה זו מובטחת על ידי הצגת פונקציית הגל כצירוף ליניארי של פרמננטות (עבור בוזונים) או דטרמיננטות (עבור פרמיונים) של מצבים של חלקיק בודד. בפורמליזם הקוונטיזציה השנייה, נושא הסימטריה מטופל באופן מיידי על ידי אופרטורי היצירה וההשמדה, דבר שהופך את הסימון לפשוט יותר.
מערכות קוונטיות מרובות גופים > קוונטיזציה ראשונה של מערכות רב גופיות

נסתכל על בסיס שלם של פונקציות גל של חלקיק בודד,  \psi _{\alpha }(\mathbf {r} ) (כאשר  \alpha  יכולה להיות שילוב של כמה מספרים קוונטיים). פונקציית הגל המייצגת מצב N-חלקיקי היא:
\Psi [\mathbf {r} _{i}]=\prod _{i=1}^{N}\psi _{\alpha _{i}}(\mathbf {r} _{i})\equiv \psi _{\alpha _{1}}\otimes \psi _{\alpha _{2}}\otimes \cdots \otimes \psi _{\alpha _{N}}
כאשר החלקיק ה-i מיוצג על ידי המצב  \alpha _{i}. פונקציית הגל  \Psi  לא סימטרית או אנטי-סימטרית, ולכן באופן כללי לא מתאימה לתיאור של מערכת רב גופית עבור חלקיקים זהים. למרות זאת, ניתן להעביר אותה להצגה הסימטרית שלה על ידי אופרטורי הסימטריזציה שלה, המסומנים  {\mathcal {S}}({\mathcal {A}}).
עבור בוזונים, פונקציית הגל תהפוך לסימטרית:
\Psi _{B}[\mathbf {r} _{i}]={\mathcal {N}}{\mathcal {S}}\Psi [\mathbf {r} _{i}]={\mathcal {N}}\sum _{\pi \in S_{N}}\prod _{i=1}^{N}\psi _{\alpha _{\pi (i)}}(\mathbf {r} _{i})={\mathcal {N}}\sum _{\pi \in S_{N}}\psi _{\alpha _{\pi (1)}}\otimes \psi _{\alpha _{\pi (2)}}\otimes \cdots \otimes \psi _{\alpha _{\pi (N)}}
בעוד שעבור פרמיונים, פונקציית הגל תהפוך לאנטי-סימטרית:
\Psi _{F}[\mathbf {r} _{i}]={\mathcal {N}}{\mathcal {A}}\Psi [\mathbf {r} _{i}]={\mathcal {N}}\sum _{\pi \in S_{N}}(-1)^{\pi }\prod _{i=1}^{N}\psi _{\alpha _{\pi (i)}}(\mathbf {r} _{i})={\mathcal {N}}\sum _{\pi \in S_{N}}(-1)^{\pi }\psi _{\alpha _{\pi (1)}}\otimes \psi _{\alpha _{\pi (2)}}\otimes \cdots \otimes \psi _{\alpha _{\pi (N)}}
כאשר  \pi  הוא איבר בחבורת הפרמטוציות על N-גופים (או  חבורת הסימטריות),  S_{N}, המבצע פרמוטציה בין המצבים  \alpha _{i}, וכן  (-1)^{\pi } מצביעה על סימן הפרמוטציה.  {\mathcal {N}} מסמן את אופרטור הנורמליזציה, המנרמל את פונקציית הגל.