stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק שלזינגר
קורות חייו

יצחק מ' שלזינגר נולד בשנת 1926 בקלן שבגרמניה. זמן קצר אחרי עליית היטלר לשלטון עזבה משפחתו את גרמניה ועברה לגור בעיר מֶמֶל שבליטא.
בארץ ישראל למד שלזינגר בבית הספר תיכון "מעלה" ולאחר מכן בבית המדרש למורים מזרחי. במשך ארבע שנים שימש מורה בבתי ספר יסודיים קטנים במקומות שונים בארץ, ולאחר מכן התגייס לצה"ל ושימש מורה לעברית לחיילים עולים בבסיס טירונים ובנח"ל. אחרי שחרורו מצה"ל לימד שנתיים בבתי ספר תיכוניים בירושלים. בשנת 1959 נישא לאביגיל גליקמן, מורה לחירשים ומחלוצות השילוב של ילדים חירשים וכבדי שמיעה בכיתות רגילות במערכת החינוך. לשניים נולדו שלושה ילדים.
נפטר ב-17 בדצמבר 2018.
פעילותו האקדמית > פסיכולינגויסטיקה

את התואר הראשון שלו למד באוניברסיטה העברית בחוגים לפסיכולוגיה ותלמוד. אז החל להתעניין – בהשפעת הלוגיקן הנודע פרופ' יהושע בר הלל, שהיה אחר כך אחד המנחים שלו בכתיבת הדוקטורט – בפסיכולוגיה של הלשון (פסיכולינגויסטיקה). תחום זה היה באותן שנים עדיין בחיתוליו, וכמעט שלא לימדו אותו באוניברסיטאות.
את לימודי התואר השני עשה באוניברסיטת ניו יורק בחוג לפסיכולוגיה חברתית. במקביל למד לתואר שני בתלמוד בבית המדרש לרבנים באמריקה, בין היתר מפי הרב פרופ' שאול ליברמן.
הדוקטורט של שלזינגר, שאותו כתב באוניברסיטה העברית ושפורסם אחר כך כספר, עסק בתהליך הקריאה. גם עבודתו המחקרית במחלקה לפסיכולוגיה של האוניברסיטה העברית התרכזה, רובה ככולה, בבעיות הקשורות בלשון. בין הנושאים שבהם עסק נמנים תהליכי העיבוד הלשוני, וכן התאוריה של התפתחות הלשון אצל הילד (תאוריה שהייתה לה השפעה גדולה בשעתה וכונתה בפי החוקרים הבולטים בתחום: המהפכה הסמנטית, ראו להלן). בשנת 1971 הועלה לדרגת פרופסור חבר.
המודל שהציע שלזינגר השפיע על התחום כולו שכן הוא התמודד עם הקושי שהיה לפסיכולוגיה ההתפתחותית לאמץ הנחות יסוד מבית מדרשה של הגישה הגנרטיבית-חומסקינית הנוגעות לכישורים מולדים של ילדים כאשר אלה לא התיישבו עם הידוע על תהליכים התפתחותיים. שלזינגר שילב בתפיסתו את התובנות החומסקיניות החדשות בדבר המבנה הבוגר של הדקדוק עם תהליכים התפתחותיים שהיו בעלי ריאליות אמפירית והתיישבו עם הידוע על התפתחות ילדים. בתחילת שנות ה-80, כאשר התפרסם ספרו של שלזינגר, Steps to Language: Toward a Theory of Language Acquisition, ובמקביל לו מאמרים רבים מפרי עטו, הגדירו חוקרים בינלאומיים את הגישה המוצגת בספר הזה "המהפכה הסמנטית" בתחום התפתחות השפה. אמנם התחום הנחקר היה תחום התפתחות השפה, אולם ההשלכות של הראייה שהציע שלזינגר היו נרחבות פי כמה שכן הן נגעו לתאוריות של למידה בפסיכולוגיה ולמצב ההתחלתי –Bootstrapping Procedures – הרלוונטי להתפתחות באופן כללי.
ברבות השנים כתב שלזינגר פרסומים רבים בעיתונות המקצועית לסוגיה המפרטים ומפתחים את התאוריה הייחודית שלו, שהיוותה קול צלול ועקבי המציב אלטרנטיבה לגישת נועם חומסקי.
פעילותו האקדמית > חקר שפת הסימנים

בשנות ה-60 החל להתעניין בשפת הסימנים הישראלית, שפה השונה מהותית משפות מדוברות. שלזינגר סבר כי חקר שפה זו והכרתה עשויים לשפוך אור חדש על מהותה של השפה האנושית בכלל. אולם באותה עת כמעט ולא היו חוקרים בישראל ומחוצה לה שהתעניינו בשפה זו, והספרות הנוגעת לה הייתה דלה ביותר. הגירוי הראשוני להתעניינותו בתופעה זו נבע מעיסוקה של אשתו, שהייתה מורה ומנהלת בבית הספר לחירשים בירושלים. שלזינגר הגיש תוכנית מחקר למשרד הבריאות, החינוך והרווחה של ממשלת ארצות הברית ואושר לו על ידיהם תקציב נרחב עבור מחקר שהעסיק אותו, בצירוף צוות של סטודנטים, במשך שנים. תוצאות המחקרים בכל אחד מהנושאים שחקרו פורסמו כספרים וכמאמרים ועוררו התעניינות גדולה בתחום, אשר נמשכת עד היום הזה. בשנת 1978 עמד בראש צוות שפרסם מילון עברי ראשון לשפת הסימנים.
פעילותו האקדמית > חקר הארגומנטציה התלמודית והוראת התלמוד

יצחק שלזינגר הקדיש שנים רבות מחייו המחקריים גם לחקר התלמוד, בייחוד דרכי האינטרפרטציה התלמודית. שני תחומי מחקר אלה, פסיכולינגויסטיקה ותלמוד, מתחברים זה לזה בעבודתו; הם ניזונים זה מזה ומפרים זה את זה. גם מחקריו בתחום הפרגמטיקה של הלשון (שפורסם בספר The structure of arguments משנת 2001 בנושא הארגומנטציה) קיבלו השראה מהתעניינותו בארגומנטציה התלמודית. מאידך, המחקר שלו על המסרים הסמויים שבהבעה הלשונית, שהוא עוסק בו בשנים האחרונות, השפיע על המחקר התלמודי שלו.
בסדרת חוברות לימוד לתלמידים – "פרקי גמרא" בהוצאת משרד החינוך – ביסס שלזינגר דרך הוראה מקורית וחדשה שתרומתה הייתה רבה לשינוי מעמדו של מקצוע זה במערכת החינוך. "פרקי גמרא" מציבים בפני הלומד משימות אתגריות ומנחים אותו ב"כיבוש" הסוגיה צעד אחר צעד. התובנות שהנחו את שלזינגר בבנית התוכנית קשורות ישירות לעבודתו בתחום הפסיכולינגויסטיקה ותאוריות למידה. בכך יישם חשיבה תאורטית-אקדמית במעשה החינוכי.
ספרים ומחקרים

לשלזינגר למעלה ממאה פרסומים במגוון תחומי התעניינותו (ספרים, פרקים בספרים ומאמרים), החל מתחום חקר ההתפתחות הלשונית ועד לתחום התלמוד והוראתו. אלה מקצת הפרסומים:
Schlesinger, I. M. (1968) Sentence structure and the reading process. The Hague: Mouton
Schlesinger, I. M. (1977) Production and comprehension of utterances. Hillsdale, N.J.: Lawrence Erlbaum
Cohen, E., Namir, L., & Schlesinger, I. M. (1977) A new dictionary of Sign language. The Hague: Mouton
ל. נמיר, י. סלע, מ. רימור, וי. מ. שלזינגר (1977) מילון לשפת הסימנים של החרשים בישראל
Schlesinger, I. M. (1982) Steps to language: Toward a theory of language acquisition. New York: Lawrence Erlbaum
Schlesinger, I. M.(1995) Cognitive space and linguistic case: Semantic and syntactic categories in English. Cambridge: Cambridge University Press
Schlesinger, I. M., Keren-Portnoy, T. & Parush, T. (2001) The structure of arguments. Amsterdam: John Benjamins
מבחר פרסומים בהוראת התלמוד ובמחקרו
"התוכנית ללימודי קודש", החינוך, חוברת ג', 1949
ממדים של סיבוך הדיון. ירושלים: המכון למחקר חברתי שימושי, 1972
אלו מציאות – הוראת המבנה הפורמלי של הסוגיא, מדריך למורה. ירושלים: אגף החינוך הדתי, משרד החינוך והתרבות 1977
קוים מנחים לעריכת תוכנית לימודים בגמרא. ירושלים: המכון למחקר חברתי שימושי 1981
דרכים בהוראת גמרא. מכון מופ"ת 2011 (עם י' מלמד ושלמה ריבלין)
"לא זו אף זו" – "זו ואצ"ל זו" (אורכב 13.02.2018 בארכיון Wayback Machine), נטועים י"ד, עמודים 71–115
לקריאה נוספת

המחקרים של פרופ' יצחק שלזינגר מציגים אלטרנטיבה לתפיסה של פרופ' נועם חומסקי, מקור ראשון, 10 בינואר 2023
הערות שוליים

↑  פרופ' יצחק שלזינגר – חתן פרס ישראל בתחום חקר הפסיכולוגיה, באתר ערוץ 7, פברואר 2018.
↑  מינויים חדשים באוניברסיטה העברית, דבר, 29 באוגוסט 1971
↑  אביבה פלאוט, מה נשתנה? ההיסטוריה של מסגרות החינוך לתלמידים עם ליקוי בשמיעה בישראל 1932–2005, מכון מופ"ת, 2007, עמ' 258–265, מסת"ב 965-7182-90-5
↑  מה אפשר לומר בתנועות?, דבר, 9 באפריל 1967
↑  מילון עברי ראשון לשפת הסימנים של חרשים, דבר, 1 במרץ 1978
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463542005171  PLWABN: 9810564324705606  BIBSYS: 90521435  BnF: cb12395771g (data)  CiNii: DA02503068  GND: 1055778012  ISNI: 0000 0001 1668 7706  LCCN: n50004673  NLA: 58771964  NTA: 074061313  RERO: 02-A003798146  SUDOC: 033052158  VIAF: 71475556   WorldCat (עם VIAF): 71475556 
יצחק שלזינגר בטקס פרס ישראל תשע"ח
מברשת איפור

סדרה של מברשות איפור שונות
מברשת איפור היא כלי קוסמטי המשמש למריחת איפור. המברשת עשויה מסיבים טבעיים או סינתטיים. כאשר משתמשים במוצרי קוסמטיקה באמצעות המברשת המתאימה, הם משתלבים בצורה טובה יותר על העור.
מברשות איפור נמכרות בעיקר בחנויות פארם אך זמינים גם במכוני יופי ומספרות.
קיים מגוון רחב של צורות וגדלים של מברשות איפור, והדבר תלוי באזור הפנים בו מורחים את האיפור. המברשות הנפוצות ביותר הן:
מברשה בסיסית – מברשה בעלת סיבים ארוכים אך שטוחים ועם קצה מחודד.
מברשת פודרה – מברשת עם סיבים רכים ומעוגלים.
מברשת סומק – מברשת עם סיבים עדינים וראש מעוגל.
מברשת גבות – מברשת ארוכה, אך דקה עם סיבים קשים יותר.
מברשת שפתיים – מברשת זו היא מעט גדולה יותר ממברשת האיפור הרגילה והעדינה והיא משמשת בעיקר על מנת ליצור מראה אחד בשפתיים.
הערות שוליים

↑  "A Girl's Style Guide to Makeup Brushes and Their Uses". BeautiSecrets (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-08-01.
אייזק טוסי

אייזק טוסי (באנגלית: Isaac Toucey;‏ 15 בנובמבר 1792 – 30 ביולי 1869) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כסנאטור, מזכיר הצי, התובע הכללי ומושל קונטיקט.
ראשית חייו

אייזק טוסי נולד ב-15 בנובמבר 1792 בניוטאון קונטיקט. הוא למד לימודים קלאסיים ולאחר מכן משפטים וב-1818 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בהרטפורד. בין השנים 1825–1835 הוא עסק בעריכת דין בהרטפורד. ב-28 באוקטובר 1827 הוא נשא לאישה את קתרין ניקולס. הזוג לא הביא ילדים לעולם.
קריירה

ב-1822 מונה טוסי כתובע של מחוז הרטפורד שבקונטיקט. בתפקיד זה הוא שימש עד 1835, כאשר הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם הוא כיהן עד 1839. בבחירות של 1838 הוא כשל בניסיונו להיבחר מחדש וב-1842 שב לתפקידו כתובע המחוזי.
ב-1845 התמודד טוסי בבחירות למשרת מושל קונטיקט והפסיד, אך שנה לאחר מכן בחרה בו המועצה המחוקקת של המדינה לתפקיד זה. במהלך תקופת כהונתו כמושל נשקלה חקיקתה של הצעת חוק למניעת שוחד בחירות במדינה. בבחירות למשרת המושל ב-1847 הוא נוצח וסיים את תפקידו.
ב-1848 מינה נשיא ארצות הברית ג'יימס פולק את טוסי לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית ובמשרה זו הוא החזיק עד 1849. לאחר מכן הוא שב לקונטיקט וב-1850 הוא נבחר למושב בסנאט של המדינה וב-1852 כחבר בבית הנבחרים של המדינה.
טוסי נבחר לסנאט של ארצות הברית וכיהן כסנאטור מ-12 במאי 1852 עד 3 במרץ 1857 לאחר שלא עלה בידו להיבחר מחדש. באותה תקופה הוא היה אחד מראשי תומכיו של הנשיא פרנקלין פירס בקונגרס.
ב-1857, כשנבחר לנשיאות ג'יימס ביוקנן, שעמו שירת טוסי בקבינט של הנשיא ג'יימס פולק, הוא מינה את טוסי לתפקיד מזכיר הצי, כאמצעי להיטיב עם אנשי סיעתו של פירס במפלגה הדמוקרטית ואמצעי למתן ייצוג לאנשי ניו אינגלנד בקבינט. כאיש צפון מתון שיישר קו עם דעותיו של ביוקנן, החזיק טוסי בתפקיד זה עד לכניסתו לנשיאות של אברהם לינקולן ב-1861. לאחר מכן הוחלף טוסי באחד מגדולי יריביו בקונטיקט, גדעון ולס. הוא שב לעיסוקו בעריכת דין בקונטיקט.
מותו והנצחתו

אייזק טוסי נפטר בהרטפורד ב-30 ביולי 1869 ונטמן בבית הקברות סדר היל שבעיר. צי ארצות הברית הנציח אותו בקריאת משחתת על שמו שהייתה בשירות במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20.
הערות שוליים

↑  USS TOUCEY (DD-282) - NavSource Naval History
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 142411728  ISNI: 0000 0000 8252 5177  LCCN: n85185585  NARA: 10569028  US Congress: T000319  VIAF: 65447107   WorldCat (עם VIAF): 65447107
ירון הראל

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1959 (בן 65) י"ט בניסן תשי"ט ישראל ישראל 
 ענף מדעי:  מדעי היהדות
 מקום מגורים:  ישראל גבעת זאב, ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מנחה לדוקטורט:  שמעון שוורצפוקס
 פרסים והוקרה:  פרס עמינח  פרס בן-צבי  פרס שזר פרס נשיא המדינה פרס ראשו הממשלה
 מספר צאצאים:  4
 
ירון הראל (נולד ב-27 באפריל 1959) הוא היסטוריון, פרופסור מן המניין במחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטת בר-אילן. דקאן הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטה 2018-2021. ראש המחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו בין השנים 2012–2015, והחל משנת 2014 מופקד הקתדרה לחקר תולדות הרבנות בדורות האחרונים. תחומי התמחותו העיקריים הם היסטוריה פוליטית, חברתית ותרבותית של היהודים בארצות האסלאם בעת החדשה, בדגש על יהדות סוריה.
פועלו האקדמי

הראל השלים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת בר-אילן בשנת תשמ"ה, במחלקות לתולדות ישראל וליהדות המזרח. לאחר מכן המשיך במסלול ישיר לדוקטורט והגיש את עבודת הדוקטורט בשנת תשנ"ג, בנושא "תמורות ביהדות סוריה בתקופת הרפורמות העות'מאניות 1880-1840", בהנחיית הפרופ' שמעון שוורצפוקס.
החל משנת 1988 החל לעבוד במחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו עד היום. בשנים 2012–2015 שימש כראש המחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו ובמקביל לכך היה יו"ר הוועדה האקדמית של מרכז דהאן. נוסף לעבודתו באוניברסיטת בר-אילן לימד במכללת עמק הירדן, במכללת צפת, בטורו קולג', ובמכון שכטר. פרופ' הראל הוזמן כמרצה וכחוקר אורח ל-Yeshiva University (2012), New York University (2016), Nanjing University (2018), Universidade deSão  Paulo (2023)
הראל זכה במלגות ובפרסים רבים: מלגת וולפסון לפוסט-דוקטורט במדעי הרוח, מטעם האקדמיה הישראלית למדעים, בשנת 1994; פרס עמינוח לשנת תש"ס על הספר "ספרי אר"ץ"; פרס מטעם המרכז לחקר מחשבת החינוך בהגות היהודית בשנת תשס"א; פרס בן צבי לשנת תשס"ד על הספר 'ב"ספינות של אש״ למערב - תמורות ביהדות סוריה בתקופת הרפורמות העות'מאניות 1880-1840'; פרס פרנקפורטר מטעם אוניברסיטת בר-אילן על החיבור "הרב יצחק אבולעפיה: מוביל המהפכה החינוכית בדמשק 1895-1864", בשנת תשס"ז; פרס שז"ר לשנת תשס"ט על הספר "בין תככים למהפכה - מינוי רבנים ראשיים והדחתם בקהילות בגדאד, דמשק וחלב 1744–1914, פרס נשיא המדינה לשנת 2010 ופרס ראש הממשלה לשנת 2020.
נוסף על כך הראל זכה במענקי מחקר רבים, ביניהם: הקרן הישראלית למדע (ISF), קרן המחקר של הוועדה האקדמית-המדעית של המרכז העולמי למורשת ארם צובא, יד טבנקין, הוועדה לקידום המחקר של אוניברסיטת בר-אילן, הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו, קרן איהל, מרכז ריבלין לחקר ארץ ישראל ויישובה, המרכז הבינלאומי לחקר האנטישמיות של האוניברסיטה העברית.
במקביל לעבודתו כחוקר וכמרצה באוניברסיטת בר-אילן, שימש הראל בתור חבר ועדת ההקצבות של משרד הדתות למכונים תורניים לשנת תשס"ג, יו"ר ועדת המקצוע להוראת היסטוריה ממ"ד במשרד החינוך תשע"ב-תשע"ד וכסגן יו"ר החברה ההיסטורית הישראלית.
הראל ממלא תפקידים נוספים בשדה האקדמי, חבר מערכת בכתבי עת שונים ובהוצאות ספרים אקדמיות; חבר מועצת האיגוד העולמי למדעי היהדות והחברה ההיסטורית הישראלית, ובוועדות אקדמיות שונות העוסקות במזרח התיכון וביהודי ארצות האסלאם.
הראל פרסם מספר ספרים ועשרות מאמרים בכתבי עת מובילים בישראל ובעולם. מאמריו מתמקדים בעת החדשה ונוגעים לחיי החברה, התרבות והרוח של קהילות סוריה, עיראק, כורדיסטן, תימן, בוכרה, יוון, לבנון, ארץ ישראל, מצרים, האימפריה העות'מאנית.
פרסומיו > ספרים שכתב

ספרי אר"ץ - הספרות התורנית של חכמי ארם צובה, ירושלים: מכון בן צבי, תשנ"ז.
ב"ספינות של אש" למערב: תמורות ביהדות סוריה בתקופת הרפורמות העת'מאניות 1880-1840, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשס"ג.
בין תככים למהפכה – מינוי רבנים ראשיים והדחתם בבגדאד, דמשק וחלב 1914-1750, ירושלים: מכון בן צבי, תשס"ז.
דמשק נכבשה זמנית – הציונות בדמשק 1923-1908, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשע"ה.
Syrian Jewry in Transition 1840-1880, Littman Library, London 2010
Intrigue and Revolution – Chief Rabbis in Aleppo, Baghdad and Damascus, 1774-1914, London: Littman Library, 2015
Zionism in Damascus: Ideology and Activity in the Jewish Community at the beginning of the twentieth century, London: I.B. Tauris, 2015
פרסומיו > ספרים שערך

קהילות ישראל במזרח במאות התשע עשרה והעשרים: כרך סוריה, ירושלים: מכון בן צבי, תשס"ט.
ירון הראל, יום טוב עסיס, מיכל פרנקל (עורכים), אר"ץ ומלואה: מחקרים בתולדות קהילת ארם צובה (חלב) ותרבותה, כרך 1, ירושלים: מכון בן צבי והמרכז לחקר יהדות ארם צובא וסביבתה, האוניברסיטה העברית ירושלים, תשס"ט.
י' הראל, י"ט עסיס, מ' פרנקל (עורכים), אר"ץ ומלואה: מחקרים בתולדות קהילת ארם צובה (חלב) ותרבותה, כרך 2, ירושלים: מכון בן צבי והמרכז לחקר יהדות ארם צובא וסביבתה, האוניברסיטה העברית ירושלים, תשע"ג.
י' הראל וי' הקר (עורכים), לא יסור שבט מיהודה: הנהגה, רבנות וקהילה בתולדות ישראל, מחקרים מוגשים לפרופסור שמעון שוורצפוקס, ירושלים: מוסד ביאליק, תשע"א.
י' הראל (עורך), "יהודי סוריה – היסטוריה, תרבות וזהות", רמת גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2015.
Margalit. Bejarano, Yaron Harel, Marta F. Topel, Margalit Yosifon (eds.), Jews and Jewish Identities in Latin America – Historical, Cultural, and Literary Perspectives, Boston:  Academic Studies Press, 2017
Yaron Harel and Mauro Perani (eds.), The Jews of Italy - Their Contribution to the Development and Diffusion of Jewish Heritage, Brookline: Academic Studies Press, 2019
פרסומיו > ממאמריו

"קידמה גדולה": ועד הצירים וקהילת דמשק, פעמים 67 (תשנ"ו), עמ' 57–95.
היצירה התורנית בסוריה ולבנון בשנים 1750-1950,פעמים 86–87 (תשסא), עמ' 67–123.
הנהגה ומשטר בעדה הבוכארית בארץ ישראל בשנות 1914-1944, באתר יד בן צבי.
'תעלומת רצח פולחני כחומר היסטורי', פעמים, 76 (תשנ"ח), עמ' 139 – 145
'הדחתו של החכם באשי החלבי האחרון', פעמים, 44 (תש"ן), עמ' 110 - 131.
'תסיסה רוחנית במזרח - יסודה של קהילה רפורמית בחלב בשנת 1862',(HUCA, 63 (1992, עמ' י"ט-ל"ה.
'העלאת אם למקרא על המוקד', HUCA, 64 (1993), עמ' כז-לו.
'לטקיה - מושבה נשכחת מתקופת העלייה הראשונה', קתדרה, 74 (תשנ"ה),עמ' 62 – 85.
'מחורבן יפו נבנתה דמשק - המפגש בין גולי א"י לקהילת דמשק ותוצאותיו', ציון, ס"א (ב') (תשנ"ו), עמ' 183 – 207.
'מעמדם ותדמיתם של בני פיג'וטו בעיני המושבה הצרפתית בחלב 1784 – 1850', מיכאל, יד (תשנ"ז), עמ' קע"א-קפ"ו.
'השפעתם של הספרים "פני יצחק", "ישמח לב", ו"לב נשבר" על המאבק סביב משרת הרבנות בדמשק – תרל"ג-תרמ"ג', אסופות, י"א (תשנ"ח), עמ' רי"א-רמ"ג.
'מחלוקת והסכמה - ספרדים ומוסתערבים בחלב', לאדינאר, 1 (תשנ"ח), עמ' 119 – 138.
'קהילת דמשק ומנהגיה ברשימות של אליעזר ריבלין', פעמים, 74 (תשנ"ח), עמ' 131 – 155.
'שורשי המחלוקת בחלב על ירושת הרב אפרים לניאדו את הרבנות בחיי אביו', Jewish Political Studies (JPS), Review, 12 (2000 עמ' 13–30
'על "המשוררות" "המנגנות" ו"המרננות" היהודיות בדמשק', בתוך ט' כהן וש' רגב (עורכים), "אשה במזרח - אשה ממזרח", ירושלים 2005, עמ' 109–127.
לקריאה נוספת

נורית גוברין, טרגדיה של אי-הבנות מתמשכות - ירון הראל, בתוך: 'קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה', כרך ז', הוצאת כרמל ואוניברסיטת תל אביב, תשע"ט / 2019.
הערות שוליים

↑  קורות חיים, באתר אוניברסיטת בר-אילן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308559705171  BnF: cb14542314d (data)  GND: 1089696914  ISNI: 0000 0000 7250 4495  LCCN: nr98017088  NKC: zmp2014820077  NTA: 315680067  SUDOC: 147013100  VIAF: 36831059   WorldCat (עם VIAF): 36831059
ליאת איילון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1973 (בת 52 בערך) 
 ענף מדעי:  עבודה סוציאלית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  המכון לטכנולוגיה של אילינוי 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן (1 באוקטובר 2005)  אוניברסיטת בר-אילן 
 liatayalon.com
 
ליאת איילון (נולדה בשנת 1973) היא סגנית ראש בית הספר לעבודה סוציאלית וראש התוכניות להשלמה לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן. פרופ' איילון היא חברה באקדמיה הצעירה הישראלית וחוקרת בולטת בתחום הגרונטולוגיה. תחומי מחקריה הם גילנות, מטפלים זרים, דיכאון בקרב קשישים, דמנציה ודיור מוגן.
ביוגרפיה

איילון למדה לתואר ראשון במדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. למדה לתואר שני בפסיכולוגיה ולתואר שלישי בפסיכולוגיה קלינית במכון הטכנולוגי של אילינוי. נושא עבודת התזה שלה היה: A comparison of depressive symptoms in African Americans and Caucasian Americans, ונכתבה בהנחיית ד"ר מיכאל יאנג. את עבודת הדוקטורט שלה, שנכתבה גם היא בהנחייתו של יאנג, כתבה בנושא: "An explanatory model of racial variations in illness behaviors". לאחר סיום הדוקטורט המשיכה להתמחות ולפוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסן-פרנסיסקו בתחום רפואה גריאטרית.
ביוגרפיה > פועלה האקדמי

פרופ' איילון פרסמה מאמרים רבים שהופיעו בכתבי עת מובילים בתחום הזקנה וזכו להכרה בינלאומית. מחקריה עוסקים בגילנות, שילוב שירותי בריאות הנפש במרפאות קופות החולים ושילוב בין הטיפול הפורמלי בזקנים עם הטיפול הבלתי פורמלי בהם.
בין השנים 2014–2018 הייתה יושבת ראש בקבוצת מחקר בינלאומית שעסקה בגילנות; בין השנים 2015–2019 הייתה חברה באקדמיה הבינלאומית למדעים. בנוסף, היא משמשת באופן קבוע כשופטת של כתבי עת בינלאומיים ושל קרנות מחקר. היא שימשה כיושב ראש המדעי של הכנס של האגודה הישראלית לגרונטולוגיה שהתקיים ב-2013 ושימשה בתור חברת הוועדה המדעית של כינוס האגודה האירופית לטיפול התנהגותי קוגניטיבי ב-2015. היא גם שימשה בתור יועצת לתוכנית הלאומית למניעת אובדנות. כמו כן, היא מרצה בהתנדבות בתחום מחקרה במסגרות בלתי פורמליות שונות.
איילון שימשה כחברה בקבוצת המחקר SAPEA, שהוזמנה על ידי הנציבות האירופית להכין דו"ח בנושא "שינוי עתיד ההזדקנות". היא משמשת גם כחברה בארגון הבריאות העולמי בקבוצה לפיתוח קמפיין עולמי למאבק בגילנות. בנוסף, היא מייעצת בביטוח הלאומי בפרויקטים חדשניים שונים בתחום הגילנות. פרופ' איילון מרכזת את תוכנית הדוקטורנטים הבינלאומית בנושא גילנות במימון האיחוד האירופי. היא גם נציגת ישראל של תוכנית MascAge במימון האיחוד האירופי לחקר גברויות מזדקנות בספרות ובקולנוע. מחקריה נתמכים על ידי הקרן הישראלית למדע, קרן גרמניה-ישראל, משרד הבריאות, המוסד לביטוח לאומי, והמכון הישראלי למחקר מדיניות בריאות.
בשנת 2009 קיבלה פרס חוקרת צעירה מצטיינת מאיגוד הגריאטרים של ארצות הברית ובשנת 2010 קיבלה פרס מהקולג' הבינלאומי לפסיכו-נוירופרמקולוגיה. איילון קיבלה מענק מאוניברסיטת מישיגן ושימשה כפרופ' אורחת באוניברסיטה בשנת 2013.
מפרסומיה

סקס, תרופות ורוקנ'רול: מי אמר שהעולם שייך רק לצעירים, תל אביב: מטר, 2018.
זקנים במרחב הציבורי הפתוח: בידול של גיל ומגדר (עם רינת בן-נון), גרונטולוגיה וגריאטריה: כתב-עת בנושאי הזיקנה, מ"ה 2 2018, 114-97.
תחושת נטל ומציאת משמעות בטיפול בקרב מטפלים עיקריים בבן משפחה זקן שנעזרים במטפלת פורמלית זרה או ישראלית (עם עוזיאל נבו), גרונטולוגיה: כתב-עת בנושאי הזיקנה מג (2) 2016
מנבאים של ירידה קוגניטיבית בקרב ילידי הארץ, עולים מברית המועצות לשעבר וערבים ישראלים בני 50 ומעלה (עם עדי מאיר), בתוך: תמורות במחצית השנייה של החיים, 2013, 238-219.
שנת החיים האחרונה: ממצאים ראשוניים, בתוך: תמורות במחצית השנייה של החיים, 2013, 316-303.
פחדים והתממשותם: חוויותיהם של קשישים ובני משפחותיהם מהחיים עם עובדים זרים המטפלים בקשישים, גרונטולוגיה: כתב-עת בנושאי הזיקנה לו(4), 2009, 110-99.
תפקוד קוגניטיבי של ישראלים בני 50 ומעלה, ביטחון סוציאלי: כתב עת לדיון בנושאי רווחה וביטחון סוציאלי, 76, 2008, 246-225.
הערות שוליים

1 2  פרופ' ליאת איילון, באתר אוניברסיטת בר אילן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258048405171  GND: 1236439244  ISNI: 0000 0000 7048 4339  ORCID: 0000-0003-3339-7879  VIAF: 97639285   WorldCat (עם VIAF): 97639285
ויליאם המילטון (ביולוג)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באוגוסט 1936 קהיר, ממלכת מצרים 
 פטירה:  7 במרץ 2000 (בגיל 63) בית החולים מידלסקס, הסיטי של וסטמינסטר, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  ביולוגיה, סוציוביולוגיה 
 מקום מגורים:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  וויתאם 
 מקום לימודים:  בית הספר לכלכלה של לונדון  קולג' סנט ג'ון  יוניברסיטי קולג' לונדון  בית הספר טונברידג' 
 מנחה לדוקטורט:  ג'ון האג'נאל, סדריק סמית 
 מוסדות:  אוניברסיטת מישיגן  אוניברסיטת סאו פאולו 
 תלמידי דוקטורט:  לורנס ד. הרסט, אוליביה ג'אדסון 
 פרסים והוקרה:  פרס סיואל רייט (1998)  הפרס הבינלאומי של קרן פייסן (1995)  פרס קיוטו למדעים בסיסיים (1993)  פרס קראפורד למדעי החיים (1993)  מדליית פרינק (1990)  מדליית ליניאוס (1989)  מדליית דרווין (1988)  פרס ניוקומב קליבלנד (1981)  הרצאת טינברגן (1980)  הצלב הגדול של המסדר הלאומי להצטיינות במדעים (ברזיל) 
 
ויליאם דונלד המילטון (באנגלית: William Donald Hamilton‏; 1 באוגוסט 1936 - 7 במרץ 2000) היה ביולוג אבולוציוני בריטי, אחד התאורטיקנים האבולוציוניים המשמעותיים ביותר במאה ה-20.
המילטון התפרסם בעבודתו התאורטית המספקת בסיס גנטי לקיומו של אלטרואיזם, תובנה שהייתה חלק מרכזי בפיתוח ההשקפה לפיה אבולוציה ממוקדת בגנים. הוא נחשב לאחד מבשרי הסוציוביולוגיה. המילטון פרסם עבודה חשובה על הבדלים בין שיעורי הזכרים והנקבות באותו המין והאבולוציה של הרבייה המינית. משנת 1984 ועד מותו בשנת 2000 היה פרופסור בחברה המלכותית באוניברסיטת אוקספורד.
ראשית חייו

המילטון נולד בקהיר, השני מבין שבעה ילדים. הוריו היו מניו זילנד. אביו א' מ' המילטון, היה מהנדס, ואמו ב' מ' המילטון הייתה רופאה. משפחת המילטון התיישבה במחוז קנט. במהלך מלחמת העולם השנייה, המילטון הצעיר פונה לאדינבורו. הוא התעניין בהיסטוריה של הטבע מגיל צעיר ובילה את זמנו הפנוי באיסוף פרפרים וחרקים אחרים. ב-1946 הוא גילה את ספרו של א' ב' פורד (Ford), "פרפרים", שהציג את עקרונות האבולוציה על ידי ברירה טבעית, גנטיקה וגנטיקה של אוכלוסיות.
הוא התחנך בבית הספר טונברידג' (Tonbridge), שם למד בבית סמית' (Smythe). בגיל 12 נפצע קשה במשחק בחומרי נפץ שנשארו לאביו מהכנת רימוני יד עבור משמר המולדת במהלך מלחמת העולם השנייה. המילטון נאלץ לעבור כריתת חזה (thoracotomy) וקטיעת חלקי אצבעות בידו הימנית בבית החולים קינגס קולג' כדי להציל את חייו. הוא נותר עם צלקות ונזקק לשישה חודשי החלמה.
הוא טייל בצרפת והשלים שנתיים של שירות לאומי. הוא היה בוגר תואר ראשון בסנט ג'ון קולג'. הוא הסתקרן מספרו של רונלד פישר "התיאוריה הגנטית של הברירה הטבעית", אך לפישר לא היה מעמד איתן בקיימברידג', והוא נתפס כסטטיסטיקאי בלבד.[דרוש מקור] המילטון שאב השראה מהפרקים של פישר על איגניקה. בפרקים מוקדמים יותר, סיפק פישר בסיס מתמטי לגנטיקה של האבולוציה, והמילטון האשים מאוחר יותר את ספרו של פישר בכך שקיבל רק תואר פחות ערך (Upper division).