stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גשאו איילה
שיאים אישיים

ריצת 1500 מטר: 3:48.81 דקות (2019)
ריצת 3000 מטר: 8:05.64 דקות (2020)
ריצת 5000 מטר: 13:47.78 דקות (2023)
ריצת 10,000 מטר: 27:49.88 דקות (2022), שיא ישראל בעבר
ריצת 10 קילומטר: 29:02 דקות (2025)
ריצת 15 קילומטר: 44:36 דקות (2020)
ריצת 20 קילומטר: 56:58 דקות (2025)
ריצת חצי מרתון: 59:59 דקות (2025) שיא ישראל
ריצת מרתון: 2:04.53 שעות (2024), שיא ישראל בעבר
הערות שוליים

↑  אבינעם פורת, ריאיון מיוחד | מסעו המדהים של גשאו איילה: "לא ראיתי כסף ועתיד, איך אני בונה הלאה את החיים שלי", באתר ynet, 16 במרץ 2024
↑  אורן אהרוני, "מישהו לרוץ איתו: גשאו איילה חולם על הפודיום האולימפי", 19 בפברואר 2024, ישראל היום
1 2  אבינעם פורת, התחיל לרוץ רק בגיל 18: הישראלי שזכה במדליה במרתון השני בחייו, באתר ynet, 17 באוגוסט 2022
↑  ארן הרשלג, "מרתון בכורה מצוין לגשאו אילה בוולנסיה", 5 בדצמבר 2021, שוונג
↑  אסי ממן, שיא ישראלי חדש ב-10,000 לאיילה גשאו בלונדון, באתר ynet, 14 במאי 2022
↑  הדרוג בתחרות הקבוצתית נקבע לפי הזמן המשוקלל של שלושה רצים.
↑   עידו רקובסקי, זהב קבוצתי לישראל באליפות אירופה במרתון, כסף לטפרי וארד לאיילה, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2022
↑  עם תוצאה אדירה: שיא ישראלי חדש לגשאו איילה במרתון, באתר ynet, 18 בפברואר 2024
↑  מדליית כסף קבוצתית לישראל בחצי המרתון באליפות אירופה באתלטיקה, באתר ynet, 9 ביוני 2024
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופניים | איתמר איינהורן • רותם גפינוביץ • תומר זלצמן • מיכאל יעקובלב |  |
|  אתלטיקה | גשאו איילה • גירמה אמרה • בלסינג אפריפה • מאור טיורי • מארו טפרי • לונה צ'מטאי-סלפטר |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | טוהר בוטבול • מאיה גושן •  רז הרשקו • ים וולצ'ק •   ענבר לניר • שגיא מוקי •  תמנע נלסון-לוי •  פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר   נבחרת ישראל בג'ודו (טוהר בוטבול • מאיה גושן • רז הרשקו • ים וולצ'ק • ענבר לניר • שגיא מוקי • תמנע נלסון-לוי • פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר) |  |
|  גלישת גלים | ענת ליליאור |  |
|  התעמלות אמנותית | דריה אטמנוב    נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (שני בקנוב, דיאנה סברצוב, הדר פרידמן, רומי פריצקי, אופיר שחם) |  |
|  התעמלות מכשירים |  ארטיום דולגופיאט • ליהיא רז |  |
|  טאקוונדו | אבישג סמברג |  |
|  טריאתלון | שחר שגיב |  |
|  ירי תחרותי | סרגיי ריכטר |  |
|  כדורגל | נבחרת ישראל בכדורגל (מוחמד אבו ניל, איתן אזולאי, ניב אליאסי, נועם בן הרוש, עמרי גאנדלמן, שון גולדברג, אוסקר גלוך, אושר דוידה, עדי יונה, אור ישראלוב, סתיו למקין, אלעד מדמון, עומר ניראון, ליאל עבדה, עילי פיינגולד, איינאו פרדה, רוי רביבו, עידו שחר, דור תורג'מן) |  |
|  סיף | יובל פרייליך |  |
|  שחייה | אביב ברזלי • איתן בן שטרית • דריה גולובטי • אנסטסיה גורבנקו • אלכסיי גליבינסקי • דוד גרצ'יק • מירון חרותי • גל כהן גרומי • דניס לוקטב • אנדראה מורז • אדם מראענה • בר סולובייצ'יק • איילה ספיץ • לאה פולונסקי • רון פולונסקי • תומר פרנקל • מרטין קרטאבי |  |
|  שחייה אומנותית | שלי בובריצקי • אריאל נשיא |  |
|  שחייה במים פתוחים | מתן רודיטי |  |
|  קשתות | רועי דרור • מיכאלה משה |  |
|  רכיבה | אשלי בונד • דניאל בלומן • רובין מוהר • איזבלה רוסקוף |  |
|  שיט | עומר ורד וילנצ'יק • דור זרקה • ניתאי חסון • נועה לסרי • גל צוקרמן •  שרון קנטור •  תום ראובני • שי קקון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14714462
סטאבט מאטר (דבוז'אק)

סטאבט מאטר מאת אנטונין דבוז'אק, אופוס 58, היא גרסה נרחבת של המלחין לסולנים, מקהלה ותזמורת, הכוללת את 20 הפסוקים של המזמור הדתי הנוצרי מהמאה ה-13 סטאבט מאטר. דבוז'אק כתב טיוטה ראשונית של היצירה בשנת 1876 והשלים אותה בשנת 1877. היצירה אופיינה כקנטטה קדושה וכאורטוריה, והיא מורכבת מעשרה פרקים, שמתוכם רק לראשון ולאחרון נושא מוזיקלי משותף.
זמן הביצוע של היצירה הוא כ-85 דקות.
היצירה בוצעה לראשונה בפראג בשנת 1880, ובשנת 1881 פרסמה הוצאת נ. זימרוק את התווים כאופוס 58 של דבוז'אק. בשנת 1882, ניצח לאוש ינאצ'ק על ביצוע היצירה בבְּרְנוֹ, צ'כיה. היצירה בוצעה בלונדון לראשונה בשנת 1883, ושוב ברויאל אלברט הול, בשנת 1884, וכך הפכה לגורם מכריע בפריצת הדרך הבינלאומית של דבוז'אק כמלחין. במאה ה-21 נחשבת עדיין הסטאבט מאטר ליצירתו הדתית המפורסמת ביותר והמבוצעת ביותר של דבוז'אק.
היסטוריה

רבות סופר על האופן שבו החל דבוז'אק לחבר את גרסתו לסטאבט מאטר בחודש פברואר 1876, בתגובה למות בתו בת היומיים יוֹזֶפָה, באוגוסט 1875. עם זאת, מחקרים מן המאה ה-21 מעלים ספקות בנוגע לגרסה זו.[ הטיוטה נכתבה בין 19 בפברואר ו-7 במאי 1876, והוקדשה לפְרַנטישֶק הוּשְפַּאוּאֶר (‏František Hušpauer) כ"מזכרת לחבר נעורים".[9][ ב-30 ביולי באותה שנה שלח דבוז'אק את כתב היד שלו לווינה, בצירוף בקשה למלגה מאת המשרד לתרבות וחינוך.[10] הוא חזר לסגנן את היצירה סופית בשנת 1877, כאשר שני ילדיו הנותרים מתו אף הם בתוך הפרש זמנים קצר זה מזה. הגרסה הקבועה והמוכרת של התווים נכתבה בין חודש אוקטובר 1877 ל-13 בנובמבר 1877 בפראג.
מבנה

תפקידי הסולו הקוליים בסטאבט מאטר של דבוז'אק נכתבו לסופרן, אלט, טנור ובס. יחד, יוצרים קולות אלו רביעייה (קוַורטֶט). המקהלה מורכבת אף היא מזמרי סופרן, אלט, טנור ובס. התזמורת המלווה כוללת שני חלילים, שני אבובים, קרן אנגלית (Cor anglais), שני קלרינטים בּלְָה, שני בסונים, ארבע קרנות (שתיים בפָה ושתיים ברֶה), שתי חצוצרות, שלושה טרומבונים, טוּבָּה, טימפני, עוגב וכלי קשת.
משך היצירה כ-85 דקות.
פרקים

הפרק הראשון כתוב בצורת סונטה מורחבת בסגנון סימפוני. הוא מתחיל בהקדמה תזמורתית ארוכה שעליה חוזרת המקהלה. נושא שני, מנוגד, מוצג על ידי הסולנים. חלק הפיתוח מוביל חזרה לנושא הפתיחה.
לעוגב תפקיד עצמאי בליווי מקהלת הנשים בפרק הרביעי, ואין הוא משתתף בכל חלק מלבדו.
באופן דומה יש לקרן האנגלית קו סולו בפתח הפרק השני, ומלבד זאת אין לה כל תפקיד ביצירה. על אף שהדבר לא צוין בתווים, ניתן לבצע ללא קושי את תפקיד הקרן האנגלית באמצעות שני אבובים, שכן הם אינם משתתפים בחלק זה.
הפרק האחרון משחזר את נושא הפתיחה של היצירה, אך עובר לסולם מז'ור לקראת פוגת ניצחון מורכבת למדי לשירת האָמֵן.
פרקים > פסוקי הסטאבט מאטר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פסוק | שמות הפסוקים | פרק | קולות | מִפְעָם (Tempo) |
| 1 | Stabat Mater Dolorosa |  1 |  רביעיית סולנים, מקהלה   |  אנְדנְטֶה קון מוטו   |
| 2 | Cuius animam gementem |  1 |  רביעיית סולנים, מקהלה   |  אנְדנְטֶה קון מוטו   |
| 3 | O quam tristis et afflicta |  1 |  רביעיית סולנים, מקהלה   |  אנְדנְטֶה קון מוטו   |
| 4 | Quae moerebat et dolebat |  1 |  רביעיית סולנים, מקהלה   |  אנְדנְטֶה קון מוטו   |
| 5 | Quis est homo qui non fleret |  2 |  רביעייה |  אנדנטה סוֹסְטֶנוּטו |
| 6 | Quis non posset contristari |  2 |  רביעייה |  אנדנטה סוֹסְטֶנוּטו |
| 7 | Pro peccatis suae gentis |  2 |  רביעייה |  אנדנטה סוֹסְטֶנוּטו |
| 8 | Vidit suum dulcem natum |  2 |  רביעייה |  אנדנטה סוֹסְטֶנוּטו |
| 9 | Eia Mater, fons amoris | 3 | מקהלה | אנדנטה קון מוטו |
| 10 | Fac, ut ardeat cor meum |  4 |  בס סולו |  לארגו |
| 11 | Sancta Mater, istud agas |  4 |  בס סולו |  לארגו |
| 12 |  Tui nati vulnerati | 5 | מקהלה | אנדנטה קון מוטו, קְוואזי אלגרטו |
| 13 | Fac me vere tecum flere | 6 |  טנור סולו, מקהלה |  אנדנטה קון מוטו |
| 14 | Iuxta crucem tecum stare |  |  טנור סולו, מקהלה |  אנדנטה קון מוטו |
| 15 | Virgo virginum praeclara | 7 | מקהלה | לארגו |
| 16 | Fac, ut portem Christi mortem |  8 |  דוּאית (דוּאֶט) |  לארגטו |
| 17 | Fac me plagis vulnerari |  8 |  דוּאית (דוּאֶט) |  לארגטו |
| 18 | Inflammatus et accensus |  9 |  אלט סולו |  אנדַנְטֶה מָאֶסְטוֹזוֹ |
| 19 | Fac me cruce custodiri |  9 |  אלט סולו |  אנדַנְטֶה מָאֶסְטוֹזוֹ |
| 20 | Quando corpus morietur |  10 |  רביעייה |  אנדנטה קון מוטו |
|  | Amen |  10 |  רביעייה |  אנדנטה קון מוטו |
ביצועים

הביצוע הראשון של הסטאבט מאטר של דבוז'אק התקיים ב-23 בדצמבר 1880 בקונצרט של איגוד אומני המוזיקה בפראג. בין המבצעים נכללו הרכב האופרה של התיאטרון הארעי הצ'כי, בניצוחו של אדולף צֶ'ךְ ועם הסולנים אלאונורה אֶרְנבֶּרגוּ, בטי פיבּיש, אנטונין וַאוְורָה וקרל צ'ך. לֶאוֹש ינאצֶ'ק ניצח על היצירה שנה מאוחר יותר, ב־2 באפריל 1882 בברנו, וסמוך לאחר מכן בוצעה היצירה בבודפשט. היצירה בוצעה לראשונה בלונדון בשנת 1883, ושוב ברויאל אלברט הול בשנת 1884, וכך הייתה לגורם מכריע בפריצת הדרך הבינלאומית של דבוז'אק כמלחין.
בישראל בוצעה היצירה, בין היתר, על ידי המקהלה הקאמרית הישראלית טבעון, יחד עם מקהלת הקנטטות מפרייבורג, גרמניה, מקהלת היינריך שיץ, בזאנסון, צרפת, ותזמורת קאמרטה אקדמיקה מפרייבורג, בחודש מאי 2015 בחיפה, בתל אביב ובמעלות, בניצוחה של יעל וגנר-אביטל, ועם הסולנים יסמין לוי-אלנטק, מריון אקשטיין, פיליפ ניקלאוס ופטר שילר.
במאה ה-21 ממשיכה הסטאבט מאטר להיות יצירתו הדתית המפורסמת ביותר של דבוז'אק, והמבוצעת לעיתים הקרובות ביותר.
הוצאות לאור של התווים

בשנת 1879 הציע דבוז'אק את הסטאבט מאטר שלו למוציא לאור פריץ זימרוק, אבל רק לאחר הצלחת ביצוע הבכורה בפראג בשנת 1880, הצליח לעניין את האחרון בפרסום. זימרוק הציע לשנות את מספר האופוס (אופוס 28) למספר גבוה יותר והיצירה פורסמה לבסוף בשנת 1881 כאופוס 58 של דבוז'אק, על ידי הפירמה של נ. זימרוק. הפרסום כלל את התווים הקוליים בעיבוד לפסנתר של יוסף זובאטי. בשנת 1897 פורסמו התווים מחדש על ידי ג. שירמר ועיבוד זה הוא הבסיס לתווים המוכרים כיום. גרסה מלאה של תווי התזמורת והתוויים הקוליים פורסמה על ידי נוֹבֶלוֹ ושות', במהדורת Original Octavo בשנת 1883.
במחצית השנייה של שנות החמישים של המאה העשרים, פורסמה הסטאבט מאטר ככרך ll/1 של SAD ‏(Souborné vydání děl Antonína Dvořáka, מהדורה שלמה של יצירות אנטונין דבוז'אק).
בשנת 1956 פורסמו התוויים הקוליים בעיבוד לפסנתר של קרל שוֹלץ [תווים]
התווים המלאים, בעריכת אנטונין שובר, הופיעו בשנת 1958, את ההקדמה למהדורה זו כתב אוֹטַקָר שוּרֶק .
בקטלוג התמטי של יצירות דבוז'אק, מאת גָ'רמיל בורגהאוזר, קיבלה הסטאבט מאטר את המספר B.71.
בשנת 2004 פורסמו שתי מהדורות חדשות של הסטאבט מאטר של דבוז'אק:
בית ההוצאה "בֶּרְנְרַייטֶר" פרסם תווים קוליים המבוססים על טיוטה של דבוז'אק מן השנים 1876–1877, שנערכה על ידי יאן קַצְ'ליק ומירוסלב סְרְנקה.
קלאוס דגה ביצע עריכה מעודכנת של עיבודו של יוזף זובטי לפסנתר, והשמיט אי התאמות בינו לבין תווי התזמורת.
בשנת 2016 פרסם בית ההוצאה "קארוס" עיבוד של יואכים לינקלמן לסטאבט מאטר של דבוז'אק להרכב קאמרי. התווים הקוליים שפורסמו יחד עם מהדורה זו, היו נוסח מעודכן של העיבוד לפסנתר של יוזף זובטי.
הקלטות

ואצלב טאליש מנצח על התזמורת הפילהרמונית הצ'כית, עם הסולנים דְרָהומירה טיקָלובה, מרתה קְרסוֹבה, בֶּנו בְָּלכוּט וקרל קאלָס.
ואצלב סמֶטָצֶ'ק מנצח על התזמורת הפילהרמונית הצ'כית, עם הסולנים סטפניה ווֹיְטוביץ', ורה סוּקוּפּובה, איבו צידֶק וקים בוֹרג.
רוברט שוֹ מנצח על המקהלה והתזמורת הסימפונית של אטלנטה, עם הסולנים קריסטין גְרְקֶה, מריאטה סימפסון, סטנפורד אוֹלסן ונייתן ברג.
וולפגנג זָוָואליש מנצח על התזמורת הפילהרמונית הצ'כית, עם הסולנים גבריאלה בֶּניֶצ'קובה-צָ'אפּובה, אוֹרטוּן וֶנקל, פטר דבורסקי ויאן-הנדריק רוּטֶרינג.
יִיז'י בְּיֶלוֹהְלָבֶק מנצח על התזמורת הפילהרמונית הצ'כית, עם הסולנים ליביה אגהובה, מרגה שימל, אלדו בלדין וליודק וֶלֶה (1997).
זְדֶנֶק מָקָל מנצח על התזמורת הסימפונית של ניו-גרזי, עם הסולנים קארן אריקסון, קלודין קרלסון, ג'ון אַלר וג'ון צ'יק.
הלמוט רילינג מנצח על תזמורת פסטיבל בך באורגון, עם הסולנים מרינה שָגוּץ', אינגבּוֹרג דָנץ, ג'יימס טיילור ותומס קוָוסטהוף.
רַפאל קובֶּליק מנצח על תזמורת רדיו בוואריה, עם הסולנים אדית מתיס, אנה רֶנולדס, וְיֶיסלב אוֹכמן וג'ון שְרְלי-קוְורְק.
ג'וזפה סינופולי מנצח על תזמורת השְטַאטְסְקָפֶּלֶה מדרזדן, עם הסולנים מריאנה צְבֶטקובה, רוּקסנדרה דונוזֶה, יוהאן בוֹטה ורוברטו סקנדיוּצי.
מריס יָנסוֹנְס מנצח על תזמורת רדיו בוואריה, עם הסולנים אֶרין ווֹל, מיהוֹֹקוֹ פוג'ימוּרה, קריסטיאן אֶלסנר וליאנג לי.
גרסה משנת 1876 הכוללת שבעה פרקים לרביעייה קולית, מקהלה ופסנתר, הוקלטה בשנת 2009 על ידי סולנים ואנסמבל אָצֶ'נטוּס בניצוחו של לורנס אֶקוילבי, עם הפסנתרנית בריגיטה אֶנגרר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  John Tyrrell, Šourek, Otakar, Oxford Music Online, Oxford University Press, 2019-03-28
1 2 3  Judith Mabary, Antonín Dvořák - Antonín Dvořák. Stabat Mater. Ilse Eerens sop, Michaela Selinger mezzo-sop,. Maximilian Schmitt ten, Florian Boesch bass. Collegium Vocale Gent and the Royal Flemish Philharmonic, Philippe Herreweghe cond. LPH 009, 2013 (1 CD: 74 minutes). Notes included., Nineteenth-Century Music Review 12, 2015-02-24, עמ' 181–183 doi: 10.1017/s1479409814000585
1 2 3 4 5 6  Klaus Döge, Komponisten, Stuttgart: J.B. Metzler, 2004, עמ' 87–90, ISBN 978-3-476-02024-6
1 2 3 4  Alfred Bochalli, Karl Linckelmann, Wasser- und Bodenverbandrecht, De Gruyter, 1949-01-01, ISBN 978-3-11-167012-6
↑  Antonin Dvorak | Biography, Music, & Facts, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  Aaron Myers, Vaughan, Sarah, African American Studies Center, Oxford University Press, 2005-04-07
1 2 3  Michael Dotsey, Robert King, Pricing, Production and Persistence, 2001-08
1 2 3 4  Oldřich Pukl, Srnka, Jiří, Oxford University Press, 2001, Oxford Music Online
1 2  Biography | antonin-dvorak.cz, www.antonin-dvorak.cz
↑  Emma Jones, OCLC Users’ Council meeting minutes, February 5‐7, 1996, OCLC Systems & Services: International digital library perspectives 12, 1996-03, עמ' 35–38 doi: 10.1108/10650759610118640
↑  סטאבט מאטר, באתר OCLC (באנגלית)
1 2  Anton Dvorák, Anton Dvorak, Stabat Mater. For Soli, Chorus and Orchestra, The Musical Times and Singing Class Circular 24, 1883-03-01, עמ' 153 doi: 10.2307/3356180
↑  Josef Zubatý, Berneker, E.: Die Wortfolge in den slavischen Sprachen Josef Zubaty, Indogermanische Forschungen 14, 1903-01-01, עמ' 42–45 doi: 10.1515/if-1903-0122
↑  Alena Němcová, Talich, Václav (opera), Oxford University Press, 2002, Oxford Music Online
↑  Alena Němcová, Smetáček, Václav, Oxford University Press, 2001, Oxford Music Online
1 2 3  J. Ashot Kozak, Grigori Rychkov, Calcium Entry Channels in Non-Excitable Cells, Boca Raton : Taylor & Francis, 2017. | Series: Methods in signal transduction series: CRC Press, 2017-07-14, עמ' 1–24, ISBN 978-1-315-15259-2
1 2 3  Paul Kirwan, Gramophone Classical Good CD Guide 199898155Gramophone Classical Good CD Guide 1998 . Harrow: Gramophone Publications 1997. x + 1332 pp, ISBN 0 902470 92 2, ISBN 0 902470 94 9 £15.99 $25.95 Distributed in USA by Music Sales Corporation, New York, Reference Reviews 12, 1998-03, עמ' 42–42 doi: 10.1108/rr.1998.12.3.42.155
↑  Peter W. Cookson, International Encyclopedia of the Social & Behavioral Sciences, Elsevier, 2015, עמ' 55–58, ISBN 978-0-08-097087-5
↑  Charles Macal, Charles M. Macal, Authors group, ‏2019-07-16
↑  C.J. Clements, G. Lawrence, Encyclopedia of Virology, Elsevier, 2008, עמ' 226–235, ISBN 978-0-12-374410-4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810566986905606  BNE: XX1956228  BnF: cb157697232 (data)  GND: 300048319  LCCN: no97083050  MusicBrainz work: 517734a4-e630-4e65-8075-920b8c96f7e3  NLA: 35269527  SUDOC: 059242256  VIAF: 182807787   WorldCat (עם VIAF): 182807787
פער הידיעה-עשייה (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ג'פרי פפר, ורוברט סאטון
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ניהול ידע
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2000
 הוצאה בעברית
 תרגום:  לא תורגם לעברית
 
"פער הידיעה-עשייה" (באנגלית: The Knowing-Doing Gap) הוא ספר באנגלית מאת ג'פרי פפר (Pfeffer) ורוברט סאטון (Sutton), שראה אור בינואר 2000 והיה מהספרים הראשונים בניהול ידע. במקרים רבים, כך מתברר, קיים ידע חשוב בארגון שמסיבות שונות לא נעשה בו שימוש. הספר מותח ביקורת על התרומה המועטה של לימודי מינהל עסקים  תאורטיים.
ידע חיוני בארגון עובר לעיתים קרובות מפה לאוזן, ובאמצעות סיפורים ורכילות, התבוננות בעבודה של עמיתים או עובדים אחרים. לפגישות חברתיות לעיתים חשיבות מכרעת בצורה זו של העברת ידע. במקומות עבודה רבים, העברת ידע ולימוד אינם מתוקצבים באופן מלא הוא אינם מתוכננים ואינם מתועדים כך שלא נשמרים בארגון. בכשבעים אחוז ממקומות העבודה הלימוד נעשה באופן לא פורמלי: בפעילויות יום יומיות רבות  כגון השתתפות בדיונים ובפגישות, קשר עם לקוחות, ביצוע פעולות פיקוח ועמידה תחת פיקוח, תקשורת לא פורמלית עם עמיתים, אימון והדרכה של עובדים חדשים בארגון וכדומה. אם המידע עובר תוך כדי הפעילות, לא קיים פער בין מה שיודעים לבין מה שעושים. מנהלי ידע ויועצי ידע ואלה שמתכננים ומקימים מערכות לאיסוף ולשמירת ידע, כולל ידע טכני, רואים לרוב את פעילות הארגון ואת העבודה המעשית בו בצורה מוגבלת ולרוב לא מדויקת. מאמצים רבים מוקדשים באופן מוטעה ליישום טכנולוגיות שמירה והעברה של ידע מעובד.
הספר מציג קווים מנחים בנושא פער הידיעה-עשייה:
ה"למה" חשוב מ-"איך". הפילוסופיה חשובה.
הידע מגיע מעשיה או מכך שמלמדים אחרים איך עושים.
עשייה צריכה להיות נחשבת יותר מאשר הכנת תוכנית אלגנטית.
אין עשייה ללא שגיאות. מה התגובה של החברה?
פחד מעודד את פער הידיעה-עשייה. צריך להימנע מתרבות של פחד.
צריך להימנע מאנלוגיות כוזבות.
יש להילחם במתחרים, לא זה בזה בתוך הארגון.
צריך למדוד את העיקר ומה שעוזר להפוך ידע לפעולה.
ישנה חשיבות מה המנהלים עושים, איך הם מעבירים את זמנם, איך הם מקצים את המשאבים ומחלקים הנושאים.
לא די בהכרת פער הידיעה-עשייה.
דיבורים במקום מעשים

קיימת תופעה מוכרת של דיבורים יפים, חכמים ומורכבים שעושים רושם על השומעים ומשמשים באופן מעשי כתחליף למעשים. לדוגמה, כאשר מכינים מצגות מרשימות וסרטים מרהיבים ושוכחים שהמטרה הייתה לאסוף ידע תכליתי וללמוד זה מזה ולא להרשים באיכות המצגות וההרצאות. הצהרות כלליות והצגת הפילוסופיה והעקרונות בלבד טובים לפעמים כדי להרשים את הלקוחות וכדי להעביר מסר כללי של מדיניות הארגון אבל אין בהם בלבד כדי לשפר. הדיבורים החכמים מרשימים את המאזינים עכשיו ונותנים קרדיט לדובר ואילו המעשים המוצלחים ירשימו רק בעתיד. ביקורת שלילית נשמעת ונתפסת לרוב כאינטליגנטית ומרשימה יותר מדברים חיוביים. גם מי שמסגל לעצמו דברי ביקורת נתפש כאינטליגנטי. דברים ותוכניות מורכבות, שימוש במליצות במשפטים מורכבים, הצגת אנליזות מורכבות הם דרך טובה להרשים את השומעים אבל לרוב דרך לא מעשית ולא יעילה לביצוע. ישנה איזו מיסטיקה (כוזבת) במורכבות. העדפת הדיבורים היפים והמרשימים והיכולת להרבות בדיבורים, מתחילה בבית הספר בכלל ובבתי הספר למנהל בפרט. הערכת התלמידים נקבעת במידה רבה לפי ההשתתפות המילולית והיכולת שלהם להרבות בדיבורים חכמים על נושאי הלימוד. יכולת כזאת נתפשת גם בעסקים רבים והתוצאה היא שמחשיבים אנשים המדברים הרבה וזה עוזר להתקדמות שלהם ובמעמדם בחברה אבל זה לא עוזר לעסק בו דרושה עשייה ממש.
הספר מציג את נושא הדיבורים במקום מעשים ודרכים להתגבר על הבעיה:
דרוש מעקב שיבטיח שמבצעים באופן מעשי את מה שאומרים לעשות.
אנשים נוטים לשכוח שרק לקבל החלטה חכמה אין בה די והיא אינה משנה דבר.
אנשים מאמינים שאם ישנה הצהרת כוונות או הצהרה של שליחות, זה חייב להיות נכון ולהתבצע.
הערכת העובדים בארגון נקבעת לעיתים קרובות לפי איך הם נשמעים ולא לפי מה שעשו.
אנשים נוטים לדבר הרבה ולא לעשות הרבה.
שפה מורכבת, רעיונות מורכבים ולפעמים מסובכים מוערכים במקרים רבים יותר מאשר פשוטים.
ישנה אמונה שהתפקיד של המנהלים הוא לדבר והאחרים תפקידם לבצע.
מעמד פנימי בארגון מושג במקרים רבים על ידי דיבורים רבים ועל ידי גישה ביקורתית לרעיונות של אחרים במקום העלאת פתרונות שניתן לבצע.
קידום בתפקידי מנהיגות צריכה להיות לאלה המכירים מעשית את הידע ותהליכי העבודה בארגון כי הם יצרו אותו בעצמם, גדלו איתו ופרסמו אותו בארגון.
רצוי שהתרבות הארגונית תעריך פשטות על פני מורכבות אם היא לא נחוצה.
ארגונים הלכודים בהיסטוריה של הארגון

הספר מציג מאפיינים של ארגונים הלכודים בהיסטוריה שלהם:
לארגון ישנה זהות חזקה וכל דבר חדש נחשב כלא מתאים למה ש"אנחנו".
ישנו לחץ להיות עקביים עם החלטות העבר כדי שאלו לא יראו מוטעות, ולהראות התמדה.
לאנשים יש צורך בהכרה והכרעה ברורים ללא ערפול ואי בהירות.
קבלת החלטות מבוססת על מודלים לא ברורים, לא מדויקים ולא בדוקים.
לאנשים יש ציפיות מהעבר ביחס למה שאפשר או שאי אפשר לעשות בעתיד.
פחד המונע שימוש בידע

עובדים רבים רואים עצמם, בימינו, בני מזל שיש להם מקום עבודה. רק כארבעים אחוז בטוחים שיוכלו למצוא בקלות מעסיק חדש. ישנו פער בין הנאמנות שמרגיש העובד כלפי המעסיק והרגשת העובד שהוא יכול לסמוך על כך שהמעסיק יממש את ההבטחות שנתן. רק כארבעים אחוז מרגישים שהם יכולים לסמוך על קיום ההבטחות של המעסיק. כשישית מן העובדים נמנעו מהגשת הצעות ייעול מתוך חשש שיעול העבודה עלול להביא לכך שמישהו בארגון יפסיד את מקום עבודתו. עובדים יודעים לעיתים מעט על חוקי העבודה וזכויות העובדים בנושא מקום העבודה, בתקופת צמצומים, עובדים תובעים הגנה מפיטורים או מסגירת מקום העבודה.
הספר מעלה רעיונות איך מונעים את הפחד והשיתוק:
מפרסמים ומתגמלים אנשים המדווחים על חדשות רעות לממונים להם.
מענישים על חוסר פעולה, לא על פעולה שלא הצליחה.
מעודדים לדבר על הכשלונות ובמיוחד אלה שניתן ללמד מהם.
מעודדים תקשורת פתוחה.
נותנים לאנשים הזדמנות שנייה (ושלישית).
נפטרים מאנשים ובעיקר ממנהלים המעליבים ומשפילים אחרים.
לומדים משגיאות ומעודדים ניסיונות לחידוש.
לא מענישים אנשים על כך שהם מנסים דברים חדשים.
תחרות פנימית בארגון

הספר מציג דרכים להתגבר על ההרסנות של התחרות הפנימית בארגון:
להעדיף העסקה של אנשים היכולים ורוצים לעבוד בשיתוף עם האחרים למען שגשוג הארגון.
להעניש אנשים הפועלים רק למען האינטרסים הצרים, קצרי הטווח שלהם.
לרכז תשומת הלב והאנרגיה של האנשים בהתגוננות בפני תחרות חיצונית ולא על מלחמה זה בזה בארגון.
להימנע ממערכת מדידת ביצועים ומפיצוי המביאים לתחרות פנימית.
למדוד פעולות המביאות לשיתוף.
לפתח תרבות ארגונית המגדירה הצלחה אישית המבוססת בחלקה גם על הצלחת הקבוצה.
התנהגות המנהלים צריכה לשמש דוגמה לשיתוף, חלוקת אינפורמציה ועזרה לאחרים.
המיועדים לתפקידי ניהול בכירים צריכים להיות עם היסטוריה של הקמת קבוצות עבודה שהחברים בהם משתפים וחולקים אינפורמציה תוך עזרה הדדית.
משתמשים בכח ובסמכות כדי שאנשים ויחידות יחלקו ידע ותוכן, ילמדו זה מזה ויעבדו בשיתוף למען הביצוע הכולל של הארגון.
הספר

The Knowing - Doing Gap How Smart Companies Turn Knowledge into Action Jeffrey Pfeffer and Robert I. Sutton Harward Business School Pres Copyright 2000, ISBN 1-57851-124-0
| ניהול ידע |
| --- | --- | --- |
| כללי | ניהול ידע • ניהול תוכן • מבחן אמילי • למידה ארגונית • פער הידיעה-עשייה • עובד ידע • תרבות ארגונית |  |
| נושאים משלימים | נתונים • מידע • ידע • מדעי המידע • מערכת מידע • מידענות • מידען • מערכת תומכת החלטה • עיבוד נתונים |  |
| אישים | לארי פרוסאק |  |
יער השרון

השרון-עץ אלון בפארק השרון, עצי האלון צמחו במרחקים גדולים אחד מהשני בצורה הנקראת יער פארק
עץ אלון תבור בפרדס חנה מתוך מיפוי אלוני ישראל על שם מיכאל אבישי. צילום: עזרא ברנע
יער השרון היה יער אלוני תבור, אשר השתרע בשרון מאזור הירקון ועד למרגלות הכרמל, האלונים נכרתו בסוף התקופה העות'מאנית, אך שרידיהם עדיין קיימים באזור.
החלק הדרומי של יער השרון כפי שהועלו במחקרם של בונה והראל "יער השרון חי ובועט"
גבולות היער

היער צמח בעיקר על גבעות החול-חמרה שבשרון, מקובל לציין את גבולו הדרומי לאורך הירקון, אך חלק מהיער צמח גם דרומית לפתח תקווה עד צומת סירקין של ימינו.
במערב היה גבולו של היער חולות שפת הים, בצפון אזור קיסריה ומרגלות הכרמל ובמזרח המרזבה ומרגלות הרי השומרון (הדום השומרון).
טופוגרפיה

היער צמח בעיקר על רכסי גבעות החול-חמרה כורכר שבמישור החוף השרון.
בעמקים שבין הגבעות הידועים בשם אבוסים הצטברו בעונת החורף מים אשר יצרו ביצות שאינן מתאימות לצמיחת האלון, מסיבה דומה לא צמחו האלונים בדיונות החול הנודד שעל שפת הים.
הצומח ביער

היער היה מורכב מעצי אלון התבור שצמחו במרחקים גדולים בין עץ לעץ ויצרו צורת צומח המכונה יער פארק.
נילי ליפשיץ ואחרים משערים על סמך שרידי עצים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות כי ראשית שלט ביער האלון המצוי ורק לאחר מכן, עקב התחממות האקלים, הוחלף האלון המצוי באלון התבור.
קיימת גם מחלוקת מה היו מלווי האלון, אלכסנדר איג שיער שהיה זה חילף החולות, אולם מיכאל זהרי חשב שהחילף יחד עם דרדר הקורים השתלטו רק לאחר השמדת האלון.
על פי שרידי הצומח באזור פרדס חנה נראה שיחד עם האלון והחילף צמחו ביער גם אלה אטלנטית, אזוביון דגול, לטם שעיר, לטם מרווני, מתנן שעיר, קדה שעירה, סירה קוצנית, בן-חצב יקינתוני, בן-סירה מיובל, תגית קיצית, גרניון גזור וצברת.
החי ביער

בעבר היו ביער השרון מגוון בתי גידול, גבעות החמרה שעליהם צמח יער פארק של אלוני תבור כפי שמעט ממנו שרד בתחומי פארק השרון, חורש צפוף יותר של אלוני תבור כפי שקיים בשמורת אלוני יצחק, ביצות ובריכות חורף כפי שהיו הביצות לאורך הירקון, ביצות פולג, ביצות יער חדרה ונחל תנינים (כאברה), שדות מעובדים או מוברים וכרי מרעה בעמקים שבין גבעות החמרה ודיונות חול מיוצב כפי שיש מזרחית לאור עקיבא, במגוון בתי הגידול האלו חיו עושר של בעלי החיים מאזורים ביאוגאוגרפיים שונים, כך למשל חי הצבי שמרבית קרוביו חיים בסוונות של אפריקה בצל עצי אלון שמוצאם מחצי הכדור הצפוני.
שיחזור נוף החי ביער השרון יכול להיעשות תוך הסתמכות על סקרי הטבע שנעשו בחלקי היער ששרדו כתל אלון ואלוני יצחק, סקרי הטבע שנעשו במקומות שהיער היה בהם בעבר כפרדס חנה-כרכור ולב השרון, מחקרים כמחקרו של עוזי פז על יערות האלון ברמת מנשה ובשרון, מחקרים ארכאוזאולוגים כמחקרם של אלה צחר וחובריה, סיפורי מסעות וספרות חוקרים מהעבר כויקטור גרן וגוסטב דלמן.
החי ביער > החי בנופי יער הפארק על גבעות החמרה

יער הפארק של אלוני התבור היה משכנם של הצבי ששב עכשיו לטבע באזור, הבובאל האיילי שנכחד עוד בתקופת הברונזה, הארנבת, הקיפוד, הדרבן, השועל, הגירית החולד, התן ששרדו, הצבוע ששרד בכרמל וצב היבשה שמצוי בסכנה.
זה היה גם מקום משכנם של העורבני וייתכן השחרור, החוחית, הירקון, החוגלה הבז ועוד רשימה ארוכה של ציפורים שאת רובם עדיין ניתן לראות בתל אלון.
עפי אל קלקשנדי המובא אצל מרום האמירים הממלוכים צדו בשרון אריות ועל פי פז לפחות בשוליים ההררים היו ככל הנראה גם נמרים וזאבים עד ראשית המאה העשרים, אך אם לשפוט על פי שמות מקומות היו נמרים וזאבים גם בחלקו הדרומי של היער, החלק עליון של נחל אחיה נקרא ואדי אל נימר ובריכת החורף ליד צומת קסם נקראת עין אל ד'יב.