stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1 באוגוסט

1 באוגוסט הוא היום ה-213 בשנה (214 בשנה מעוברת). עד סיום השנה נשארו עוד 152 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1291 – שלושת הקנטונים הראשונים של שווייץ חותמים על ברית
1498 – כריסטופר קולומבוס מגלה את ונצואלה
1619 – עבדים שחורים ראשונים מובאים לווירג'יניה
1774 – גילוי היסוד חמצן
1786 – קרוליין הרשל מגלה את כוכב השביט הראשון מבין השמונה שגילתה
1798 – המלחמות הנפוליאוניות: פורץ קרב הנילוס
1831 – גשר לונדון נפתח
1876 – קולורדו מקבלת מעמד של מדינה
1894 – מלחמת סין–יפן הראשונה מוכרזת באופן רשמי
1907 – נוסדה תנועת הצופים העולמית
1911 – הרייט קווימבי עוברת את מבחן הטייס, ונהיית לאישה הראשונה בארצות הברית לקבל רישיון טייס
1914 – מלחמת העולם הראשונה: גרמניה מכריזה מלחמה על האימפריה הרוסית
1936 – נפתחה אולימפיאדת ברלין
1944 – פורץ מרד ורשה
1944 – אנה פרנק רושמת את הדף האחרון ביומנה
1954 – יצחק אולשן ממונה לנשיא בית המשפט העליון
1980 – ויגדיס פינבוגדוטיר נכנסת לתפקידה כנשיאת איסלנד, האישה הראשונה בתפקיד זה
1981 – ערוץ המוזיקה MTV מתחיל את שידוריו
2000 – משה קצב מצהיר אמונים בכנסת, ומתחיל לכהן כנשיא מדינת ישראל השמיני
2001 – נחתם הסכם אוחריד, המקנה אוטונומיה תרבותית חלקית למיעוט דוברי האלבנית במקדוניה הצפונית
2004 – משה קראדי מתחיל לכהן כמפכ"ל המשטרה
2009 – שני הרוגים וכ-10 פצועים באירוע ירי בבית אגודת הלהט"ב ברחוב נחמני בתל אביב
2014 –  "יום שישי השחור" ברפיח – תקרית היתקלות של חיילי פלס"ר גבעתי עם מחבלי חמאס במהלך מבצע צוק איתן. שלושה חיילי צה"ל נהרגו ונחטפה גופתו של אחד החיילים, סגן הדר גולדין
2016 – מדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית מעבירה חוק ראשון מסוגו – חוק ההגינות בשכר – אשר אוסר על מעבידים לשאול מועמדים לתפקידים על היסטוריית השכר שלהם, ודורש תשלום שכר שווה לגברים ונשים בתפקידים דומים
2021 – המתעמל ארטיום דולגופיאט זוכה במדליית זהב בתרגיל קרקע באולימפיאדת טוקיו
נולדו

10 לפנה"ס – קלאודיוס, קיסר רומא (נפטר ב-54)
126 – פרטינקס, קיסר רומא (נפטר ב-193)
1068 – ג'ין טאי-דזו, מצביא ממוצא ג'ורצ'ן והקיסר הראשון של שושלת ג'ין (נפטר ב-1123)
1520 – זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין והדוכס הגדול של ליטא (נפטר ב-1572)
1555 – אדוארד קלי, מיסטיקן אנגלי (נפטר ב-1597)
1579 – ולס דה גוורה, סופר ומחזאי ספרדי (נפטר ב-1644)
1626 – שבתי צבי, משיח שקר (נפטר ב-1676)
1770 – ויליאם קלארק, מגלה ארצות אמריקני (נפטר ב-1838)
1818 – מריה מיטשל, אסטרונומית אמריקאית ופעילה למען שוויון זכויות לנשים (נפטרה ב-1889)
1819 – הרמן מלוויל, סופר ומשורר אמריקאי ידוע בעיקר בשל ספרו "מובי דיק" (נפטר ב-1891)
1843 – רוברט טוד לינקולן, מדינאי אמריקאי (נפטר ב-1926)
1847 – פרנסיס וייט, פוליטיקאי אמריקאי (נפטר ב-1922)
1865 – פליקס דה מנשה, איש עסקים ומנהיג בקהילה היהודית במצרים (נפטר ב-1943)
1925 – מריו ג'אקומלי, צלם איטלקי (נפטר ב-2000)
1926 – אברהם גינזבורג, פרופסור למדעי המחשב, משנה לנשיא הטכניון ונשיא האוניברסיטה הפתוחה (נפטר ב-2020)
1930 – פייר בורדייה, סוציולוג צרפתי (נפטר ב-2002)
1930 – לורנס איגלברגר, דיפלומט אמריקני ומזכיר המדינה של ארצות הברית (נפטר ב-2011)
1931 – אליהו רוזנהיים, פסיכולוג קליני ישראלי ופרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בר-אילן (נפטר ב-2011)
1931 – רמבלינג ג'ק אליוט, זמר פולק אמריקאי
1932 – מאיר כהנא, מייסד הליגה להגנה יהודית ותנועת כ"ך (נרצח ב-1990)
1932 – משה יהודה שלזינגר, ראש ישיבת קול תורה
1933 – דום דה-לואיז, שחקן, קומיקאי, במאי קולנוע, מפיק טלוויזיה, שף וסופר אמריקאי (נפטר ב-2009)
1933 – שמעון זנדבנק, מתרגם מאנגלית ומגרמנית וחוקר ספרות ישראלי, חתן פרס ישראל לתרגום שירה
1936 – איב סן לורן, מעצב אופנה צרפתי, מקים מותג האופנה הקרוי על שמו (נפטר ב-2008)
1936 – קרל, דוכס וירטמברג (נפטר ב-2022)
1937 – צבי שפירר, רופא ילדים ומומחה ישראלי לאימונולוגיה קלינית (נפטר ב-2022)
1940 – רם לוי, במאי ויוצר טלוויזיה ישראלי
1942 – ג'רי גרסיה, מוזיקאי וסולן הגרייטפול דד (נפטר ב-1995)
1945 – דאגלס אושרוף, פיזיקאי יהודי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה
1950 – ישראל בר-כוכב, משורר ישראלי ומרצה (נפטר ב-2021)
1950 – לולס לאון, שחקנית ספרדייה
1951 – משה אדרי, מבכירי תעשיית הקולנוע הישראלית
1952 – זוראן ג'ינג'יץ', ראש ממשלת סרביה (נרצח ב-2003)
1952 – אשר גל, משורר ומתרגם
1960 – אמילי לנדאו, מומחית ליחסים בינלאומיים וחוקרת מדע המדינה ישראלית (נפטרה ב-2020)
1963 – קוליו, ראפר ושחקן אמריקאי (נפטר ב-2022)
1963 – אילן סביר, בובנאי ישראלי
1970 – אילון לינדנשטראוס, מתמטיקאי ישראלי זוכה מדליית פילדס
1973 – אופיר ליבשטיין, ראש המועצה האזורית שער הנגב (נפטר ב-2023)
1976 – נעמי רביע, שדרנית רדיו ישראלית
1977 – מתי טוכפלד, עיתונאי ישראלי
1979 – ג'וניור אגוגו, כדורגלן גנאי ששיחק כחלוץ (נפטר ב-2019)
1979 – ג'ייסון מומואה, שחקן אמריקאי
1983 – ניר אבראשי, שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלי
1983 – יונתן ברק, אמן סטנד-אפ, תסריטאי, עורך וידאו, במאי קליפים ושחקן
1984 – בסטיאן שווינשטייגר, כדורגלן גרמני
1984 – ספי עובדיה, עיתונאי ישראלי
1993 – עומר דרור, שחקן ודוגמן ישראלי
1997 – סרחיו היגיטה, רוכב אופני כביש קולומביאני
נפטרו

30 לפנה"ס – מרקוס אנטוניוס, מצביא ומדינאי רומאי (נולד ב-83 לפנה"ס)
527 – יוסטיניוס הראשון, קיסר ביזנטי (נולד ב-450)
1098 – אדמר דה לה פואי, הבישוף של לה פווי-אן-ולה ואחד הדמויות העיקריות של מסע הצלב הראשון (נולד ב-1055)
1137 – לואי השישי, מלך צרפת (נולד ב-1081)
1252 – ג'ובאני דה פיאן דל קרפינה, נזיר פרנציסקני (נולד ב-1185)
1298 – רבי מרדכי בן הלל, נרצח יחד עם משפחתו ועם קהילת נירנברג בפרעות רינדפלייש (נולד ב-1250)
1402 – אדמונד מלאנגלי, דוכס יורק ובנו של אדוארד השלישי (נולד ב-1341)
1457 – לורנצו ואלה, הומניסט, רטוריקן ומחנך איטלקי. (נולד ב--1406)
1464 – קוזימו דה מדיצ'י, שליט פירנצה (נולד ב-1389)
1546 – פייר פאבר, תאולוג ישועי צרפתי (נולד ב-1506)
1557 – אולאוס מגנוס, אקלזיולוג, כותב, היסטוריון וקרטוגרף שוודי (נולד ב-1490)
1714 – אן, מלכת בריטניה (נולדה ב-1665)
1943 – לידיה ליטבק, טייסת סובייטית במלחמת העולם השנייה, אחת משתי נשים שזכו בתואר "אלופת הפלות" (ACE) (נולדה ב-1921)
1973 – ולטר אולבריכט, מדינאי מזרח גרמני (נולד ב-1893)
1981 – יעקב מטריקין, אדריכל ישראלי (נולד ב-1902)
1987 – פולה נגרי, שחקנית פולנייה הידועה בשל תפקידי פאם פאטאל שגילמה בסרטים אילמים בראשית המאה העשרים (נולדה ב-1897)
1996 – פרידה בוקארה, זמרת צרפתייה יהודייה, זוכת אירוויזיון 1969 (אירוויזיון בו זכו 4 מדינות) כנציגת צרפת (נולדה ב-1940)
2002 – אוריאל גורני, מראשוני עורכי הדין בישראל (נולד ב-1921)
2005 – פהד, מלך ערב הסעודית (נולד ב-1923)
2008 – יהודה ואלך, מפקד בצה"ל והיסטוריון צבאי (נולד ב-1921)
2008 – יעקב שטרן, קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שירת כראש מחלקת המבצעים במלחמת יום הכיפורים וכקצין אג"ם פיקוד הצפון במלחמת ששת הימים (נולד ב-1932)
2016 – אנדרה היידו, מוזיקאי, מלחין, אתנומוזיקולוג ומורה, חתן פרס ישראל למוזיקה (נולד ב-1932)
2016 – הנסיכה אנה מרומניה (נולדה ב-1923)
2019 – סאדו אייאטו, פוליטיקאי קמרוני (נולד ב-1942)
2020 – משה טבק, קצין בכיר בחיל הים (נולד ב-1932)
2023 – פרידה ורקשטל, לוחמת ארגון לח"י (נולדה ב-1921)
2023 – ז'נבייב דה פונטניי, נשיאת תחרות מיס צרפת (נולדה ב-1932)
2024 – קרייג שייקספיר, כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי (נולד ב-1963)
חגים ואירועים החלים ביום זה

היום הלאומי של שווייץ
חג הלחם (חג נוצרי)
לונאסה – חג גאלי קדום, מצוין כיום על ידי קבוצות נאו-פגניות כמו הוויקה
31 ביולי – 2 באוגוסט
אוגוסט
לוח אירועים שנתי
קלאודיוס
שבתי צבי
הרמן מלוויל
מרקוס אנטוניוס
קוזימו דה מדיצ'י
לאה שבת

| --- | --- |

לאה שבת ביולי 2016
 לידה:  24 ביולי 1957 (בת 67) יהוד, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 עיסוק:  זמרת-יוצרת, פזמונאית, מלחינה
 סוגה:  מוזיקת נשמה, פופ, רוק
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  הד ארצי, NMC, עצמאית
 פרופיל ב-IMDb
 
לאה שבת בהופעה
לאה שבת (נולדה ב-24 ביולי 1957 ביהוד) היא זמרת, פזמונאית ומלחינה ישראלית.
חיים אישיים

בתחילת הקריירה שלה שבת ניהלה זוגיות עם ארקדי דוכין.
היא יחידנית  לבת שאימצה. מתגוררת בהוד השרון.
דיסקוגרפיה

חום שאתה מחפש - 1990
גל געגוע - 1992
צל הלב תקין - 1997
חמניות מול השמש - 2002
עכשיו ביחד - 2004 (גרסאות מחודשות לשירים שכתבה לאחרים)
פניי - 2008
כל השירים - 2010 (אוסף, כולל שיר אחד חדש)
לגדול לצידך - 2015
הערות שוליים

1 2 3  רונן טל, כל הנסיעות לברחו נכשלו -  די.ג׳יי ראשון ללאה שבת. ארקדי דוכין המעבד, חדשות, 27 באפריל 1989
↑  בפעם הבאה שציפורה תופסת  את לאה שבת במרכזיה של "חדשות", היא לוקחת סטוק, חדשות, 17 באוגוסט 1990
↑  החברים של לאה שבת, מעריב, 17 בינואר 1990
↑  גל אוחובסקי, על לאה שבת כבר כתבו, אלא שלא הוסיפו מספיק סופרלטיבים. והנה הם: לאה שבת היא התגלית הכי חשובה שהיתה השנה ברוק הישראלי, חדשות, 27 בספטמבר 1989
1 2  ענת מידן, נגד כל הסיכויים - ריאיון עם צאת אלבומה הראשון, חדשות, 2 בנובמבר 1990
↑  יואב בירנברג, לאה חוזרת הביתה, חדשות, 21 ביוני 1992
↑  דורית חכים, חגיגת הזמר בערד, ב־l3 ביולי, בסימן הופעות משפחתיות: לאה שבת תשיר עם שלומי; בני אמדורסקי יופיע עם אסף, חדשות, 3 ביוני 1993
↑  גידי אביבי, המחיר שלאה שבת משלמת, באתר הארץ, 4 במרץ 2002
↑  אורי קליין, לא רואים, באתר הארץ, 6 במאי 2003
↑  סיבוב הופעות ללאה שבת, באתר הארץ, 13 במרץ 2002
↑  שירי לב-ארי, קשה, אז שרים, באתר הארץ, 12 באפריל 2002
↑  רותה קופפר, החסרים משוגעים אנחנו?, באתר הארץ, 10 ביוני 2004
↑  רן בוקר, חופשייה: האזנה ראשונה לפרויקט של איה כורם, באתר ynet, 28 באוגוסט 2016
↑  רן בוקר, הלחינה ברבע שעה, הקליטה בשלוש שעות: השיר החדש של לאה שבת, באתר ynet, 6 באפריל 2020
↑   תמיד יחכו לך 2023, בביצוע לאה שבת, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, ‏17 בדצמבר 2023
↑  רוני גרין שאולוב, האחים של חורף 73' - מיזם הנצחה מוזיקלי כעבור 50 שנה, באתר ynet, 21 בספטמבר 2023
↑  יובל אראל‏, לאה שבת – לא מוותרת על חלומות ורודים, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 19 בפברואר 2024
↑  הכל נשאר במשפחה - לאה שבת מארחת את ארקדי דוכין, חדשות, 3 באוגוסט 1990
↑  שי פוגלמן וינאי יחיאל, ענייני פנים - לאה שבת - זמרת יוצרת, בת 57, גרה בהוד השרון עם בתה דנה בת ה–13, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303675405171  ISNI: 0000 0000 4444 945X  LCCN: no2005048066  MusicBrainz: 2d330e56-ed6c-4d75-b115-3cadba398a09  VIAF: 61277359   WorldCat (עם VIAF): 61277359 
לאה שבת בהופעה ב"זאפה תל אביב"
ראולוגיה

כלונסאות בטון לבסיס גשר בקליפורניה, דוגמה עקיפה לתוצאות חישובים ראומטריים.
תיאור של מבנה של צלולוז - המולקולה הנפוצה ביותר בקרב הצומח בכדור הארץ. * ניתן להבחין בנוכחות גדולה של קשרי מימן המגבירה את צמיגות החומר.
תהליך פולימריזציה של (TEOS) ומים ליצירת חלקיקי סיליקטים יכול להיעשות באופן ריאולוגי במספר דרכים
ראולוגיה הוא חקר הזרימה הפלסטית והאלסטית, והעיוותים הנוצרים במבנה המרחבי של חומר במצב שבו מופעלים עליו כוחות ולחצים. ענף זה מתמקד בעיקר בנוזלים אך גם ב"מוצקים רכים" וחומרים בעלי מבנה מולקולרי סבוך כגון בוץ, צואה, תרחיפים, פולימרים, מעצבי זכוכית (כגון סיליקטים), נוזלי גוף (כגון דם) ושאר חומרים ביולוגיים. קיים קושי להגדיר זרימת חומרים מעין אלו באמצעות מאפיין יחיד, כמו צמיגות או אלסטיות (בטמפרטורה קבועה), ולכן תחום זה מנסה לתת מענה המבוסס על השפעות וגורמים נוספים.
רקע > השם

המונח נטבע בשנת 1920 על ידי פרופסור לכימיה בשם יוג'ין בינגהאם, ועל ידי עמיתו (הציוני, ולימים ישראלי) פרופסור מרכוס ריינר. נטען כי למינוח היו שתי השפעות. אחת היא מהפתגם של הפילוסוף היווני סימפליקיוס, אחד מאחרוני הנאופלאטונים, שטען כי "הכל זורם". על כן הדמיון למילה היוונית לזרימה (ῥοή – נקראת כ-Rei) בחלקה הראשון של המילה. השערה נוספת היא בהשוואת השם לאלה היוונית ריאה.
רקע > הגדרה

הראולוגיה מטפלת בהרחבת תחומים (דיסציפלינות) קלאסיים כגון אלסטיות ומכניקת נוזלים (ניוטונים ולא ניוטונים) ובנושאים בהם "התנהגות מכנית", לא ניתנת להסבר באמצעות תאוריות קלאסיות. על כן, ענף זה נוגע גם בניסיון ליצור תחזיות להתנהגויות מכניות מסוימות (כחלק מהסקאלה של מכניקת הרצף) המבוססות על ננו-מבנים של חומרים. למשל המבנה המולקולרי של פולימרים בתמיסה, או תפוצת חלקיקים בתוך תרחיף מוצק. כאשר חומר נתון ללחץ או למאמץ (הנדסה) פועל עליו כוח ביחס לשטח נתון. ישנם סוגים שונים של מאמצים (גזירה, פיתול, כפיפה וכיוצא באלו) היכולים לפעול על חומר, והוא עשוי להגיב בהתאם במספר דרכים. חלק נרחב מהתאוריה הריאולוגית עוסקת בחקר כוחות הפועלים בתוך החומר, ובכוחות ובלחצים חיצוניים המופעלים עליו וגורמים לשינויים ועיוותים. היבטים נוספים בוחנים את הקשר בין זרימה או עיוות של חומר ומבנהו המרחבי (שינויים מרחביים של מולקולות פולימריות). אפיון חומרים בצורה ניסויית, כדי לקבוע את תכונותיהן הריאולוגיות נקרא ראומטריה.
יישומים

לראולוגיה יישומים רבים בהנדסת חומרים, פיזיולוגיה, ביולוגיה של גוף האדם וברוקחות. בהנדסת חומרים נעשה שימוש ניכר בעקרונות ראולוגיים לצורכי ייצור של חומרים כגון; בטון, צבע ושוקולד, להם מאפייני זרימה מורכבים. למשל, קטשופ עשוי להיעשות פחות צמיגי לאחר שיעבור ניעור (או כל זעזוע מכני אחר), בעוד שמים לא יושפעו. לאחר שניוטון טבע את המונח צמיגות, חקר של נוזלים בעלי צמיגות משתנה ייקרא לעיתים קרובות נוזל לא-ניוטוני.
ראולוגיה משמשת בתחומים רבים של גאולוגיה: בגאופיזיקה ובגאולוגיה הנדסית – לקביעת תכונותיהם של סלעים ושכבות בהם חל מעוות, ובגאולוגיה מבנית – להבנת התהליכים בעקבותיהם נוצרו מבנים גאולוגיים דוגמת קמטים, העתקים וסדקים.
יישומים > שימושים בתעשייה

תאוריית הפלסטיות חשובה באותה מידה בתהליכי עיצוב וייצור מתכות. מדע הראולוגיה ואפיון תכונות הצמיגות והגמישות (Viscoelasticity) של החומר מופיעים תכופות הן בתהליכי ייצור של פולימרים שונים בשימוש התעשייה והן בסקטורים צבאיים רבים. אפיון תכונות הזרימה של נוזל חשוב למשל עבור רוקחים וכימאים בקביעתם את מינוני התרופות והרכבם הכימי. לדוגמה: משחות, קרמים, סירופים וכדומה, יידרשו להיבחן בקפידה לקביעת מידות הצמיגות. מאפייני זרימה משמשים כלי חשוב בבקרת איכות על מנת להבטיח איכות מוצר גבוהה ולהפחית פגמים סדרתיים.
ראו גם

מספר ריינולדס
מספר דבורה
נוזל
מוצק
ננופלואידיקה
לזלי סיבנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוגוסט 1934 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  11 בספטמבר 2013 (בגיל 79) 
 ענף מדעי:  משוואה דיפרנציאלית חלקית, תורת כיול 
 מקום לימודים:  מכון קורנט למדעים מתמטיים  אוניברסיטת ניו יורק 
 מנחה לדוקטורט:  Lipman Bers, קתלין מוראווץ 
 מוסדות:  בית ספר טנדון להנדסה באוניברסיטת ניו יורק 
 תלמידי דוקטורט:  עלי ארוזי, פני דורות'י סמית, תומאס ה. אוטוויי, Yoshiyuki Yamamoto, ג'ון ט. מסטרסון 
 פרסים והוקרה:  תוכנית פולברייט  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013) 
 
לזלי מילמן סיבנר (באנגלית: Lesley Millman Sibner; ‏13 באוגוסט 1934- 11 בספטמבר 2013) הייתה מתמטיקאית אמריקאית. תחומי המחקר העיקריים שלה היו משוואות דיפרנציאליות חלקיות לא ליניאריות ותורת הכיול. סיבנר לימדה באוניברסיטת ניו יורק בבית הספר להנדסה.
קורות חיים

סיבנר הייתה בת יחידה לאיזדור ושרלוט מילמן. שני הורי עסקו בהוראה - אביה כמורה להיסטוריה בתיכון ואמה כמורה בבית ספר יסודי.
בתום לימודיה בבית הספר התיכון החליטה סיבנר ללמוד באוניברסיטת קרנגי מלון לימודי תיאטרון. בהמשך ללימודי התיאטרון, קיבלה סיבנר תואר ראשון באומנות מהסיטי קולג' של ניו יורק בשנת 1959. סיבנר גילתה את אהבתה למתמטיקה כשלקחה קורס במתמטיקה כקורס בחירה במסגרת לימודי התואר הראשון. כשהייתה בסיטי קולג', הכירה את מי שהיה לבעלה.
קריירה כחוקרת

בשנת 1964 קיבלה סיבנר את הדוקטורט שלה, שעסק במשוואות מסוגים מעורבים, במכון קוראנט למדעי המתמטיקה של אוניברסיטת ניו יורק, בהנחייתם של ליפמן ברס וקתלין מוראווץ.
סיבנר הרצתה באוניברסיטת סטנפורד בשנים 1965–1966, וכשזכתה במלגת פולברייט מלאה נסעה לחקור במכון הנרי פוינקר בפריז בשנים 1966–1967. לאורך כל הקריירה שלה התעמקה סיבנר באנליזה, ובעיקר של משוואות דיפרנציאליות חלקיות. מעבר לעבודת הסולו, סיבנר ובעלה חקרו את התאוריה הלא ליניארית של הודג' (nonlinear Hodge theory).
סיבנר התעניינה בבעיות גאומטריות שיכולות להיפתר על ידי אנליזה, ויצרה משוואות אינטגראליות שמוכיחות את משפט רימן- רוך. כשהייתה במכון למחקר מתקדם בשנים 1971–1972, חקרה לצידם של מייקל עטיה וראול בוט, מהם הושפעה. באותה התקופה היא החלה גם לחקור בעיות וריאציה לא ליניאריות (nonlinear variational problems) בעקבות הכרותה עם קארן אולנבק שהציעה לה לחקור שאלות אנליטיות שקשורות למשוואות יאנג-מילס.
במהלך שבתון במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנים 1979–1980, סיבנר למדה את תורת הכיול. כתוצאה מכך סיבנר עסקה בהוכחת תוצאות הסרת נקודה סינגולרית במשוואות יאנג- מילס ויאנג- מילס- היגס. העניין שלה בנקודות סינגולאריות גרם לה להתעמק בגאומטריה, והוביל לסיווג חיבורים סינגולאריים ולמצב של הסרת נקודות סינגולאריות דו- ממדיות.
ההבנה שחלקיקים מדומים יכולים בתנאים מסוימים להיות מונופולים, אפשרה לסיבנר ואולנבק לבנות נקודות קריטיות לא יציבות ולא מינימליות בפונקציית יאנג- מילס בספירה ה-4.
לזלי מילמן סיבנר היא זוכת פרס פרופסור אורח לנשים של הקרן הלאומית למדע בשנים 1986–1987, וכן זכתה במלגת בנטינג למדע במכללת רדקליף בשנים 1990–1991. האוניברסיטה הפוליטכנית בברוקלין הייתה האוניברסיטה העיקרית בה עבדה החל משנת 1967.
ראו גם

תורת הכיול
הערות שוליים

↑  מידע על לזלי סיבנר, באתר Biographies of Women Mathematicians
1 2  Charlene Morrow and Teri Perl, Notable Women in Mathematics: A Biographical Dictionary, Greenwood, 1998, עמ' 229
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע על לזלי סיבנר
↑  מידע על לזלי סיבנר, באתר American Mathematical Society
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 9023755  ISNI: 0000 0000 6565 8648  MGP: 33503  RERO: 02-A003829232  SUDOC: 110958497  VIAF: 93340310   WorldCat (עם VIAF): 93340310
דב בר בורוכוב

| --- | --- |

בר בורוכוב, וינה 1910
 לידה:  21 ביוני 1881 (יוליאני) זולוטונושה, אוקראינה 
 פטירה:  4 בדצמבר 1917 (יוליאני) (בגיל 36) קייב, פלך קייב, הרפובליקה העממית של אוקראינה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הרוסית, הרפובליקה העממית של אוקראינה 
 מקום קבורה:  בית הקברות כנרת 
 השכלה:  גימנסיה (1900) 
 מפלגה:  פועלי ציון
 דת:  יהודי
 בת זוג:  ליובה בורוכוב
 
תמונת בורוכוב בגיל 19 עם כתבי קאנט, פולטבה 1900. תמונה זו הייתה השראה לפסל מרדכי כפרי
פסל בורוכוב מאת מרדכי כפרי בחזית בית התרבות של קיבוץ משמר הנגב, הנקרא בית בורוכוב
גרפיטי של דב בר בורוכוב ברחוב בורוכוב בשכונת בורוכוב, בגבעתיים
דב בר בורוכוב (3 ביולי 1881 – 17 בדצמבר 1917) היה מאבות הציונות הסוציאליסטית, ממייסדי מפלגת פועלי ציון שהייתה הציר המרכזי של תנועה זו וההוגה הבולט שלה. את תורתו ניסח במאמר "הפלטפורמה שלנו", שברבות הזמן היה מקווי היסוד של מפלגת מפא"י שצמחה מפועלי ציון, ושל מפלגות אחרות. היה מהוגי הקמת הגדודים העבריים.
ביוגרפיה > ראשית חייו

בורוכוב נולד ב-3 ביולי 1881 בעיירה היהודית זולוטונושה שבפלך פולטבה של האימפריה הרוסית, בתחום המושב היהודי (כיום באוקראינה). הוא קיבל חינוך חילוני. אביו, משה אהרון, היה מורה שנמנה עם המשכילים של חיבת ציון, וביתו היה בית ועד לראשוני הבילויים ולחלוצי העלייה השנייה. בפי משפחתו וידידיו בורוכוב כונה "בוריה".
אביו דאג שילמד יידיש שהייתה שפת הדיבור, עברית בחדר שבו למד חומש, ורוסית כדי להכשירו ללימודים בגימנסיה. בגיל שמונה החל ללמוד תלמוד, ובהשפעת לימודי היהדות שם פעמיו אל ארץ ישראל, עד שידידי המשפחה מצאו אותו והחזירו אותו לביתו. הקשר לארץ ישראל ליווה אותו אחר כך כל חייו.
הוא למד באוניברסיטה הרוסית בפולטבה, וכאוטודידקט רכש ידע במספר שפות וכן בפילוסופיה, בכלכלה, ובסוציולוגיה. אף ששפת אמו הייתה רוסית, הוא הפך בבגרותו לאחד החוקרים הנודעים של יידיש.
ביוגרפיה > 1900–1905

מנעוריו תפיסת עולמו הייתה סוציאליסטית, ב-1900 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרוסית - מפלגתו של לנין - והרצה מטעמה ביקטרינוסלב (כיום דניפרו) בחוגי פועלים ותלמידים. אך לא השלים עם התעלמות המפלגה מהבעיה היהודית, ובסופו של דבר הוצא משורותיה בשל דעותיו הציוניות.
ב-19 באפריל 1903 פרץ הפוגרום בקישינב שהתחיל את פרעות קישינב. בעקבותיו היגרו הוריו ואחיו של בורוכוב לניו יורק, אך הוא עצמו נשאר ברוסיה כדי להמשיך את פעילותו הפוליטית.
באוגוסט 1903 התקיים הקונגרס הציוני העולמי השישי שבו העלה הרצל לראשונה את תוכנית אוגנדה, בגלל הצורך הדחוף במקלט טריטוריאלי ליהודים. באותה תקופה היו אגודות ציוניות שונות שכונו יחד חיבת ציון. אחת מאגודות אלה הייתה ציוני ציון בהנהגת מנחם אוסישקין. על אף חילוקי דעות אידאולוגיים ביניהם, הושפע בורוכוב מתמיכתו של אוסישקין בציונות המעשית והתנגד לתוכנית אוגנדה. הוא חבר לאוסישקין ונסע בתחום המושב ובפולין כדי להתמודד עם הטריטוריאליסטים שצידדו ביישוב יהודי מחוץ לארץ ישראל.
בעקבות זאת הוא חיבר סדרת מאמרים בכותרת "לשאלת ציון וטריטוריה". במאמרים הציג את מימוש הציונות בישראל כאידיאל המושלם, היחיד והנכסף לאומה היהודית, ואת ציון כמגלמת תחייה של תרבות ישראל, שיבה למולדת הקדומה, וגם יהודי שבע וחופשי שבטוח בחוסנו.
פעילותו הסוציאליסטית לא נעלמה מעיני האוכרנה - הבולשת הצארית, וב-18 ביולי 1904 הוא נעצר לראשונה.
ב-1905 התקיים בבזל הקונגרס הציוני העולמי השביעי, הראשון אחרי מותו של הרצל. תוכנית אוגנדה הייתה עדיין באוויר, ומטרת התנועות הציוניות הייתה להביא לביטולה. בקרב פועלי ציון היו פלגים שראו בתוכנית פתרון, קבוצה רעיונית שכונתה ה"ווזרוז'דנצים" (возрождение, "התחייה"), צידדה בפתרון הטריטוריאליסטי למען אוטונומיה ליהודים. על בורוכוב הוטלה המשימה להבטיח את דבקותה של פועלי ציון בקו המדיני של אוסישקין ושל ציוני ציון, כנגד תוכנית אוגנדה. בורוכוב השתתף בקונגרס כצירם של ציוני פולטבה. תוכנית אוגנדה בוטלה סופית בקונגרס זה, גם לאור המסקנות של משלחת שיצאה לאזור ומצאה אותו בלתי מתאים להתיישבות.
בתום הקונגרס לא חזר בורוכוב לרוסיה אלא נסע ללימודים אקדמיים בברלין, יחד עם ליובה שאותה נשא לאישה לפני הקונגרס. בברלין כתב את מסתו על "המומנטים המעמדיים של השאלה הלאומית", שבה טען שהבדלי האינטרסים המעמדיים בין פועלים לבורגנים, שהם בליבה של התנועה הסוציאליסטית, הם משניים בחשיבותם לעומת האינטרס הלאומי שבליבה של התנועה הציונית. מסה זו התקבעה כאחד מנכסי צאן הברזל של הגותו.
ביוגרפיה > מהפכת 1905 ברוסיה

מברלין חזר בורוכוב אל מפלגת פועלי ציון ברוסיה, שבה התחוללה מהפכת 1905. הניסיון של הסוציאליסטים והליברלים הרוסים להפיל את השלטון הצארי הפיח תקווה ביהודים, רבים מהתנועה הציונית ומחוצה לה תמכו במהפכה, ומפלגת הבונד היהודית הובילה את המהפכה בעיירות היהודיות. מפלגת פועלי ציון תמכה במהפכה אך לא השתתפה בה בצורה פעילה. המפלגה הייתה מפוצלת בגלל חילוקי הדעות – ה"טריטוריאליסטים" פרשו והקימו מפלגה עצמאית, וברוסיה ה"סיימיסטים" ביקשו להתארגן במסגרת המדינה הרוסית. בורוכוב עסק בארגון השינוי המבני במפלגה, ובהכנות לוועידת-היסוד של פועלי ציון בפולטבה. לאחר הוועידה הוא התחיל להוציא לאור את הביטאון ברוסית של פועלי ציון, 'כרוניקת הפועלים היהודית', שבו פורסמה סדרת המאמרים שלו בכותרת "הפלטפורמה שלנו", שפרשה את המשנה האידאולוגית של המפלגה.
המהפכה הביאה איתה גל של פוגרומים משום שיהודים היו שעיר לעזאזל לשני הצדדים, והיה צורך בנשק להגנה עצמית. עוד בשנה הראשונה לקיומה של פועלי ציון היא ארגנה ביקטרינוסלב פלוגה להגנה יהודית שהתנגשה עם כנופיות פורעים. ב-1906 חשפה בולשת האוכרנה מחסן נשק של פועלי ציון בחצר ביתו של יצחק בן-צבי, שהיה תלמידו של בורוכוב. בן-צבי לא נמצא באותו זמן בעיר והמשטרה אסרה את הוריו, את אחיו הצעיר אהרון, ואת אחותו שולמית. ההורים והאח נידונו לגלות בסיביר. אחרי גילוי הנשק, ערכה האוכרנה חיפוש גם במערכת הביטאון, ועצרה את בורוכוב ואת מזכיר המערכת בוריה ("הקטן") ריאפצ'ינסקי, ביולי 1906. הם הוחזקו בכלא שישה חודשים. בכלא בורוכוב כתב טיוטה ל"האתיקה הפרולטרית" (שלא יצאה לאור בסופו של דבר). הוא הרבה עד כדי כך לכתוב שאצבעו נפגעה והוא נותח בכלא. הוא הרצה לאסירים היהודים והלא-יהודים על פילוסופיה, אמונה, משה רבנו והתלמוד, על בעיות הכלכלה המדינית, וגם על ישו הנוצרי והאבנגליון.
במפלגת פועלי ציון קינן חשש שבורוכוב הכלוא צפוי לעונש כבד בדומה לבני משפחתו של בן-צבי. בן-צבי וחברים נוספים עשו מאמץ לגייס כסף, בעיקר בארצות הברית, כדי לשחרר אותו בערבות לפני המשפט. הסכום נאסף וליובה הגיעה אל הכלא עם הכסף כדי להוציאו. מיד לאחר ששוחרר בערבות, עזבו בני הזוג בורוכוב בסתר את פולטבה, ונסעו עם תעודות מזויפות למינסק ומשם לווילנה.
ב-1907 נסע בורוכוב לוועידת קרקוב שהתקיימה בעיר, ומשם יצא לקונגרס הציוני השמיני בהאג. לאחר מכן נסע לוועידת היסוד של "הברית העולמית של מפלגות פועלי ציון", שהוקמה כדי לתאם בין מפלגות פועלי ציון בעולם, והתנהלה בין 14 ל-20 באוגוסט.
ביוגרפיה > 1907 עד מותו

מחשש למאסרו בורוכוב לא שב לרוסיה, והמפלגה הפקידה אותו על משלחתה בחו"ל וייעדה אותו לכתיבה תאורטית. ברם המפלגה לא הצליחה לעמוד בהתחייבויות הכספיות שלה אליו, והוא ואשתו נקלעו למצוקה כלכלית. הוא התפרנס בדוחק מהרצאות.
ב-1909 הוא השתקע בווינה ושימש ראש הלשכה המרכזית של פועלי ציון שם, תפקיד שבו כיהן עד פטירתו. הוצע שהוא יעבור לארץ ישראל, אך המפלגה בארץ נטתה להסתייג ממנו, ובורוכוב העדיף לעסוק במחקר ובכתיבה בווינה.
ב-1911 הוא התמסר למחקר של הלשון והספרות היידית. התלהבותו למחקר היידיש הייתה גדולה, והוא ערך מסע לחקר השפה בגרמניה ובאנגליה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר בורוכוב למילאנו ב-1914, אחרי שקצין המשטרה האוסטרית הבהיר לו שלא יהיה רשאי להמשיך בקשריו עם ארצות אחרות מווינה, ותיאסר עליו שליחת מכתבים ומאמרים.
בדצמבר 1914 אותה שנה הוא הגיע לניו יורק עם משפחתו. בארצות הברית הוא התקבל תחילה בהתלהבות ושוגר למסע הסברה במדינה, אך אחרי זמן מה התגלעו חילוקי דעות בינו לבין פועלי ציון שם. בורוכוב התייצב לצד האגודות שהיו אופוזיציה להנהגת מפלגת פועלי ציון האמריקנית, והיו קרובות יותר לגישה הסוציאליסטית של המפלגה הרוסית.
עם פרוץ מהפכת פברואר ברוסיה ב-1917 (מהפכה שקדמה למהפכת אוקטובר והסתיימה בתוך חודש כשהצאר ניקולאי השני ויתר על כס המלוכה) בורוכוב חזר לבדו לרוסיה כדי לאחד את הזרמים השונים בקרב פועלי ציון, ולעצב את דרישות היהודים לתקופה שאחרי המהפכה.
בדצמבר 1917 (חנוכה תרע"ח), במהלך מסע מטעם פועלי ציון, הוא חלה בדלקת ריאות ונפטר בן 36, הרחק ממשפחתו וממפלגתו. בורוכוב הותיר אחריו את ליובה אשתו ואת שני ילדיו שושנה ודוד, שעלו ב-1925 לארץ ישראל המנדטורית והתגוררו בתל אביב.