stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרדריק גרגורי

| --- | --- |

פרדריק גרגורי
 לידה:  7 בינואר 1941 (בן 83) וושינגטון די.סי
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון  Anacostia High School  אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית  בית הספר לטייסי ניסוי של הצי האמריקאי 
 עיסוק בעבר:  טייס
 עיסוקים נוספים:  טייס ניסוי
 תקופת השירות:  1978–2005 (כ־27 שנים)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  18 ימים, 23 שעות ו-4 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  פרדריק גרגורי
 משימות
 STS-51-B,‏ STS-33,‏ STS-44
   
 עיטורים
  לגיון ההצטיינות  צלב התעופה המצוינת (3 פעמים)   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  מדליית האוויר (16 פעמים)   מדליית המנהיגות הבולטת של נאס"א  מדליית הטיסה בחלל של נאס"א  מדליית השירות המצטיין של נאס"א
 
פרדריק גרגורי (באנגלית: Frederick Drew Gregory;‏ נולד ב-7 בינואר 1941, וושינגטון די.סי) הוא טייס קרב ואסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל לשעבר של נאס"א.
בשנת 2021 על שמו נקרא אסטרואיד 95449.
קורות חיים

פרדריק גרגורי נולד בוושינגטון למשפחת מחנכים. לפי השערת המשפחה אבותיה הגיעו ממדגסקר.
לאחר סיום בית הספר הוא למד באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית וסיים קורס טיס במסוק. לאחר סיום הלימודים הוא הוצב בווייטנאם שירת בה עד לשנת 1967. גרגורי עבר הסבה לטייס קרב במטוס ובהמשך קיבל הסמכה כטייס ניסוי. במהלך שירותו הוא ביצע 550 פעילויות מבצעיות.
בשנת 1977 גרגורי סיים לימודי תואר שני בתחום מערכות מידע באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
שרות בתחום החלל

בשנת 1978 גרגורי נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1985 הוא השתתף במשימת STS-51-B של מעבורת החלל צ'לנג'ר כטייס. במשימת STS-33 בשנת 1989 הוא היה מפקד צוות של מעבורת החלל דיסקברי. 1991 הוא היה מפקד צוות STS-44 שהמריא על סיפון מעבורת החלל אטלנטיס.
בשנת 1992 גרגורי עבר לתפקידי מינהל בנאס"א. בשנת 2002 הוא קיבל מינוי של סגן מנהל הארגון. בשנת 2005 גרגורי היה מספר חודשים מנהל נאס"א בפועל עד שמייקל גריפין קיבל מינוי קבוע. בשנת 2005 הוא עזב את נאס"א.
ספירו אגניו

ספירו אגניו מברך לאחר השיגור של אפולו 17 ב-1972
ספירו תאודור אגניו (באנגלית: Spiro Theodore Agnew‏; 9 בנובמבר 1918 – 17 בספטמבר 1996) היה סגן נשיא ארצות הברית בתקופת כהונתו של הנשיא ריצ'רד ניקסון בשנים 1969–1973. לאחר הצלחה מטאורית וקריירה מרשימה, הוא נאלץ להתפטר מתפקידו ולפרוש מהחיים הפוליטיים ב-1973 עקב אישומים בהעלמת מס ובלקיחת שוחד בעת שכיהן כראש הממשל של מחוז בולטימור, מושל מרילנד וסגן נשיא.
ביוגרפיה

ספירו אגניו נולד בבולטימור שבמדינת מרילנד למהגר יווני, תאודור ספירוז אגניו, ששינה את שם משפחתו לאגניו מאנגנוסטופולוס (Αναγνωστόπουλος) והיה פעיל בקהילה היוונית המקומית ובמפלגה הדמוקרטית. אמו הייתה ילידת וירג'יניה. אגניו הצטרף לכנסייה האפיסקופלית ולא היוונית אורתודוקסית כאביו. הוא למד כימיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ואחר כך לחם כקצין במלחמת העולם השנייה, שבה אף זכה לעיטור כוכב הארד. באותה תקופה, לפני שנשלח להילחם באירופה, הכיר את אשתו אלינור "ג'ודי" ג'ודפינד. במלחמה הוא היה בדיוויזיה המשוריינת העשירית. בשובו לארצות הברית אחרי סוף המלחמה, למד לימודי משפטים באוניברסיטת בולטימור, שאותם סיים ב-1947.
הוא החל את דרכו בפוליטיקה כאשר הצטרף למפלגה הרפובליקנית (בניגוד למסורת המשפחתית) באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, שבהן סייע לג'יימס דוורו (Deveraux), חבר קונגרס ממרילנד. בשנת 1960 התמודד אגניו על תפקיד של שופט בבית המשפט הגלילי (circuit court), אך נכשל כישלון חרוץ, וקיבל את מספר הקולות הקטן ביותר מבין החמישה שהתמודדו על התפקיד. ברם, שנתיים בלבד לאחר מכן, ב-1962, הוא נבחר לתפקיד ראש הממשל (County Executive) של מחוז בולטימור, כשהוא מנצל פיצול קולות בין שני מתמודדים דמוקרטיים. בתפקידו זה, היה בין הראשונים שתיקנו תקנות נגד אפליה גזענית.
מושל וסגן הנשיא

בשנת 1966 נבחר אגניו למושל מרילנד, מדינה שנוטה לדמוקרטים, משום שמצביעים דמוקרטיים רבים לא אהבו את המצע של מועמד המפלגה שלהם שהתנגד לאינטגרציה (שילוב האפרו-אמריקאים בחברה). בתפקידו זה אגניו פעל לביצוע רפורמה במס ובשפיטה, תיקן תקנות כנגד זיהום הסביבה וגרם לביטולו של חוק שאסר נישואי תערובת. מאידך גיסא, הוא התנגד ל"גזענות השחורה" ודרש מהאוכלוסייה האפרו-אמריקאית "להוקיע את כל הגזענים השחורים, מעשה שאתם עד עתה סירבתם בתוקף לעשות".
תדמיתו המתונה של אגניו והצלחתו כרפובליקני במדינה דמוקרטית עשו אותו למועמד המושלם לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית עבור ריצ'רד ניקסון. בשנת 1968 ניקסון זכה בבחירות לנשיאות ארצות הברית, ואגניו נבחר לסגנו. בתפקידו כסגן של ניקסון אגניו הרבה להתווכח ולנגח את מתנגדי ההתערבות הצבאית של ארצות הברית בווייטנאם.
זמן קצר לאחר שנבחר לכהונה שנייה כסגן הנשיא ברוב גדול וכשהיה נראה כיורשו המיועד של ניקסון שהסתבך בפרשת ווטרגייט, החל התובע הפדרלי ג'ורג' ביל, שבאחריותו הייתה מרילנד, לחקור את אגניו בחשד של סחיטה, הונאת מס, שוחד וקשירה לביצוע פשע. הוא הואשם באשמת קבלת שוחד הכולל תשלומים של יותר מ-100,000 דולר בעת שכיהן כראש הממשל של מחוז בולטימור, כמושל מרילנד וכסגן נשיא ארצות הברית. לבסוף אגניו נאלץ להתפטר מתפקידו ב-10 באוקטובר 1973, לאחר שהסכים לעסקת טיעון שמסגרתה הודה בהעלמת מס, הלבנת הון וקבלת שוחד ונדרש לשלם קנס של 10,000 דולרים. מאוחר יותר, בשנת 1983, עקב דרישתה העיקשת של קבוצת תושבי מדינת מרילנד במסגרת תביעה אזרחית, אגניו שילם למדינת מרילנד 268 אלף דולרים - סכום כל השוחד שקיבל.
אגניו טען בשיחות פרטיות כי ניקסון לא תמך בו ואף תמך בהדלפת האישומים כנגדו על-מנת להסיט את תשומת לב הציבור מפרשת ווטרגייט אשר איימה על שלטונו שלו ואשר הובילה בסופו של דבר גם להתפטרותו של ניקסון בעצמו. אגניו לא דיבר עם ניקסון עד למותו של האחרון בשנת 1994, אך הגיע ללוויה.
אמרה המיוחסת לאגניו לעיתים קרובות היא כי "הממזרים שינו את הכללים ולא סיפרו". מקורה ככל הנראה בראיון שהעניק בעיצומה של פרשת ווטרגייט (ולא לגבי חקירתו האישית) בה אמר "לפתע הכללים משתנים באמצע המשחק".
אחרית חייו

עם פרישתו מהחיים הפוליטיים, אגניו עבר למגזר העסקי. הוא נפטר ב-17 בספטמבר 1996 מלוקמיה, שעות ספורות בלבד לאחר שהמחלה התגלתה אצלו בשלב מתקדם.
הערות שוליים

↑  רועי שושן‏, לידיעת בוכריס, ציפר ו"אמן התחת": תבינו, הממזרים שינו את החוקים, באתר וואלה, 12 במרץ 2016
↑  ריאיון לסטויארט אלסופ בוושינגטון פוסט מה 29 ביולי 1973
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594513305171  BIBSYS: 7054855  BnF: cb161557548 (data)  CiNii: DA12416593  GND: 123440971  ISNI: 0000 0001 2280 4964  LCCN: n79081960  MusicBrainz: cefadc7c-8229-4ef9-9dd4-e6e063454f62  NARA: 10582108  NLA: 35001758  NTA: 068964374  SNAC: w6jv0dt4  SUDOC: 080242618  Trove: 785112  US Congress: A000059  VIAF: 57891995   WorldCat (עם VIAF): 57891995
מייקל בלומפילד

| --- | --- |

מייקל בלומפילד, 2004
 לידה:  16 במרץ 1959 (בן 65) פלינט, מישיגן
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקני  אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית  Old Dominion University 
 עיסוקים נוספים:  מהנדס
 תקופת השירות:  1994–2006 (כ־12 שנים)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  32 ימים 11 שעות ו-2 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  מייקל בלומפילד
 משימות
 STS-86,‏ STS-97 ‏ STS-110
   
 עיטורים
  מדליית הטיסה בחלל של נאס"א (3 פעמים)
 
מייקל בלומפילד (באנגלית: Michael J. Bloomfield; נולד ב-16 במרץ 1959 בפלינט, מישיגן) הוא מהנדס ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
ביוגרפיה

מייקל בלומפילד נולד וגדל במישיגן. הוא סיים לימודי בית הספר ולמד הנדסת מכונות באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית ממנה קיבל תואר ראשון בשנת 1981.
לאחר סיום הלימודים בלומפילד התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית, סיים קורס טיס והוצב בבסיס החיל כטייס "מקדונל דאגלס F-15 איגל". בשנים 1987–1988 הוא שירת בבסיס שהיה בשטח גרמניה המערבית. בלומפילד קיבל הסמכה כטייס ניסוי ושירת בבסיס חיל האוויר אדוארדס. בשנת 1993 הוא סיים לימודי תואר שני.
שירות בתחום החלל

בשנת 1994 בלומפילד נקלט בנאס"א. הוא ביצע מספר תפקידים הצוות הטכני של מרכז החלל ג'ונסון.
בשנת 1997 הוא השתתף במשימת STS-86 של מעבורת החלל אטלנטיס כטייס (ג'ים ות'רבי היה מפקד הצוות). המעברות הייתה צריכה להתחבר לתחנת החלל מיר, להביא אספקה ולבצע החלפת צוות. בשנת 2000 הוא טס בפעם השנייה על סיפון מעבורת החלל אנדוור STS-97 כטייס (ברנט ג'ט היה מפקד צוות). מטרתה העיקרית של משימה זו הייתה להמשיך הרכבת תחנת החלל הבין-לאומית ולהביא אספקה למשלחת קבועה מס' 1 בפיקוד STS-97. בשנת 2002 בלומפילד היה מפקד צוות של STS-110 של מעבורת החלל אטלנטיס. מטרתה העיקרית של משימה זו הייתה המשך הרכבת תחנת החלל הבין-לאומית ולהביא אספקה למשלחת קבועה מס' 4 בפיקוד יורי אונופריינקו.
לאחר השלמת הטיסה השלישית בלומפילד כיהן בתפקיד ניהולי במרכז החלל ג'ונסון עד לשנת 2006. הוא עזב את נאס"א בשנת 2007 והשתלב בתעשיית החלל הפרטית.
נכון לשנת 2023 הוא מתגורר ביוסטון ומכהן כדירקטור של מרכז החלל ג'ונסון.
א מחייה

א מחייה הוא אלבום סולו מספר 21 של הזמר יוצר החסידי אברהם פריד. האלבום יצא בספטמבר 2013 בחברת גל פז והוא מורכב מלחנים של יוצרים חרדיים מוכרים. שירי האלבום מושרים ביידיש.
בשנת 2023 יצא קאבר לשיר "מיינע תפילין" על ידי בנצי קלצקין ומקהלת מלכות.
רשימת הקטעים בדיסק

| מס' | שם | מילים | לחן | עיבוד | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ארויס!  |   | אליעזר קאליש | מנדי הרשקוביץ | 4:52 |
| 2. | א פרילעייכן תשעה באב  |   |   |   | 4:25 |
| 3. | איך בין איך  |   |   |   | 4:15 |
| 4. | מיין טעטנס קינד  |   |   |   | 6:52 |
| 5. | לאמיר אלע  |   |   |   | 4:36 |
| 6. | א מחייה  |   |   |   | 3:44 |
| 7. | בענטש בענטש  |   |   |   | 4:39 |
| 8. | מיינע תפילין  | ליפא שמלצר | ליפא שמלצר |   | 7:47 |
| 9. | לבעדיק!לבעדיק!  |   |   |   | 5:07 |
| 10. | א גוטע וואך  |   |   |   | 4:00 |
| 11. | זיי א גוטר איד  |   |   |   | 5:26 |
| 12. | תורה דה בעסטע סחורה  |   |   |   | 5:13 |
| 13. | אויב נישט קיין אמונה  |   |   |   | 6:12 |
השתתפו בהקלטות

אברהם פריד - שירה
על האלבום

האלבום יצא בספטמבר 2013 ובו 13 רצועות עם לחנים חסידיים, מהאלבום יצאו שירים מוכרים כמו "בענטש בענטש" ו"ארויס!"
הערות שוליים

↑  אברהם פריד: מקפיד להתפלל על הבמה, באתר ynet, 1 בספטמבר 2013
↑   מיינע תפילין, בביצוע בנצי קלצקין, מקהלת מלכות, מקהלת הילדים חסידמלך, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 9:05)
| אברהם פריד |
| --- | --- | --- |
| אלבומים | אף יהודי לא ישאר מאחור • זה הזמן • תנו שבח • קץ לגלות • מלווה מלכה • מעגל השנה 2 • אנחנו מוכנים • מעגל השנה 3 •   אדרבה • אוצרות יהודיים (שני חלקים, כל אחד ביידיש ובעברית) • שטר התנאים • ברכה והצלחה • האפ קאזאק • חזק! • ניגון הבעש"ט • יחיד ורבים • אבינו מלכנו • בין כך ובין כך • הלהיטים הגדולים • יענקל יענקל • אוסף להיטי העשור • רצוננו לראות את מלכנו • א מחייה •  אוצר של יראת שמיים • כמה טוב שנפגשנו • פרויקט רילקס עם אברהם פריד (שני חלקים) • Good Old Days • אברהם פריד בהופעה חיה בישראל (אלבום כפול) |  |
| סינגלים | עלה קטן שלי • כי הרבית • כמה טוב שנפגשנו • ירושלים שבלב • הנני בידך • אחים בנפש • עובר מה שעובר • אבא • אוטוטו • בצורת • רצוננו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 53ac5796-43de-4aa3-8e97-66523add5742
סוריה העות'מאנית

| --- | --- |


 
 סוריה העות'מאנית עד מלחמת העולם הראשונה. באפור מסומנים הגבולות בהווה.
 ממשל
 שפה נפוצה:  טורקית עות'מאנית 
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה 
 היסטוריה
 הקמה:   
 הקמה:  1516
 פירוק:   
 פירוק:  1918
 ישות קודמת:   סוריה הממלוכית  השושלת האילח'אנית  אורדת הזהב
 ישות יורשת:  המנדט הצרפתי בסוריה המנדט הצרפתי בסוריה
 
מפת הלבנט העות'מאני, סוריה וארץ ישראל כמקשה אחת, ד'אנוויל, 1794
סוריה העות'מאנית (בערבית: سوريا العثمانية) מתייחסת לשליטת האימפריה העות'מאנית באזור סוריה, המוגדר בדרך כלל כמזרח לים התיכון, ממערב לנהר הפרת, מצפון למדבר הערבי ומדרום להרי הטאורוס.
סוריה העות'מאנית אורגנה על ידי העות'מאנים עם כיבושה מהסולטנות הממלוכית בראשית המאה ה-16 כאיילט (מחוז) יחיד – איילט דמשק. בשנת 1534 פוצל איילט חלב לממשל נפרד. איילט טריפולי הוקם ממחוז דמשק בשנת 1579 ומאוחר יותר פוצל איילט אדנה מאיילט חלב. בשנת 1660 הוקם איילט צפת וזמן קצר לאחר מכן שונה לשם איילט צידון; בשנת 1667 קיבלה אמירות הר הלבנון מעמד אוטונומי מיוחד בתוך מחוז צידון, אך הוא בוטל בשנת 1841 והוגדר מחדש בשנת 1861 כמוטצאריף הר הלבנון. האיילטים בסוריה הפכו מאוחר יותר לווילאייט סוריה, וילאייט חלב ווילאייט ביירות, לאחר רפורמות הטנזימאט בשנת 1864. לבסוף, בשנת 1872, מוטצאריף של ירושלים פוצל מווילאייט סוריה למינהל אוטונומי בעל מעמד מיוחד.
היסטוריה

לפני 1516 הייתה סוריה (אזור) חלק מהסולטנות הממלוכית שמרכזה במצרים התחתונה. הסולטאן העות'מאני סלים הראשון כבש את סוריה בשנת 1516 לאחר שהביס את הממלוכים בקרב מרג' דאבק ליד חלב בצפון סוריה. סלים המשיך את מסעו המנצח נגד הממלוכים וכבש את מצרים בשנת 1517 בעקבות קרב רידניה, והביא לסיום הסולטנות הממלוכית.
חטיבות מנהליות

כאשר תפס לראשונה את סוריה בשנת 1516, סלים הראשון שמר על החלוקה המינהלית של התקופה הממלוכית. לאחר שחזר ממצרים ביולי 1517, הוא ארגן מחדש את סוריה למחוז גדול או איילט בשם "שאם" (בערבית / טורקית הכינוי של "סוריה"). האיילט חולקה למספר מחוזות או סנג'קים.
חטיבות מנהליות > 1549–1663

בשנת 1549 אורגנה סוריה מחדש לשני איילט. הסנג'אק הצפוני של חלב הפך למרכזו של איילט חלב החדש. בשלב זה חולקו שני האיילטים הסורים באופן הבא:
איילט חלב
סנג'ק חלב (حلب)
סנג'ק אדנה (أضنة)
סנג'ק אלביסטן (מארש (معرة النعمان))
סנג'ק עינטאב (عينتاب)
סנג'ק בירג'יק (البيرة) (אורפה (أورفة))
סנג'ק קיליס (كلز)
סנג'ק מע'רא (معرة النعمان)
סנג'ק חמה (حماة)
סנג'ק סלמיה (سلمية)
סנג'ק חומס (حمص)
איילט דמשק
סנג'ק דמשק (دمشق)
סנג'ק טריפולי (طرابلس)
סנג'ק עכו (عكا)
סנג'ק צפת (صفد)
סנג'ק שכם (نابلس)
סנג'ק ירושלים (القدس)
סנג'ק לג'ון (اللجون)
סנג'ק סלט (السلط)
סנג'ק עזה (غزة)
בשנת 1579 הוקם איילט טריפולי בשם "טריפולי של סוריה". בשלב זה, האיילטים הפכו כדלקמן:
איילט חלב כלל את הסנג'קים של חלב, אדנה, Marash, Aintab, ואורפה.
איילט טריפולי כלל את הסנג'קים של טריפולי, לטקיה, חמה וחומס.
איילט דמשק כלל את הסנג'קים של דמשק, ביירות, צידון (צידון-ביירות), עכו, צפת, שכם, ירושלים, עזה, חוראן ומעאן.
בשנת 1660 הוקם איילט צפת. מאוחר יותר שונה שמו לאיילט צידון, ומאוחר יותר לאיילט ביירות.
חטיבות מנהליות > 1831–1841

בשנת 1833 הועברו הפרובינציות הסוריות למוחמד עלי ממצרים בוועידת קותאיה. המשרד הצהיר כי "ממשלות קנדיה ומצרים משתייכות למוחמד עלי, ובהתייחס לטענתו המיוחדת, הענקתי לו את המחוזות דמשק, טריפולי בסוריה, צידון, שפת, חלב, מחוזות ירושלים ונבלוס, עם התנהלות עולי רגל ומצוות טשרדה (השנה מנחה לקבר הנביא). לבנו, אבראהים פאשא, שוב יש את התואר שייח' והרמון ממכה, ומחוז ג'דה; ורחוק יותר, נעתרתי בבקשתו לשלוט במחוז אדנה על ידי האוצר של שור, בתואר מוהסיל."
בתקופה זו, פירמאנים משנת 1839 ובאופן נחרץ יותר משנת 1856 - השוו את מעמדם של נתינים מוסלמים ולא מוסלמים - יצרו
"ניכור דרמטי של מוסלמים לנוצרים. הראשונים התרעמו על אובדן העליונות המשתמע ותקפו וטבחו שוב ושוב קהילות נוצריות - בחלב בשנת 1850, בשכם בשנת 1856 ובדמשק ובלבנון בשנת 1860. בין ההשלכות ארוכות הטווח של סכסוכים פנימיים מרים אלה היו הופעתה של לבנון הנשלטת על ידי נוצרים בשנות העשרים והארבעים והשבר העמוק בין הערבים הפלסטינים הנוצרים והמוסלמים כשהם מתמודדים עם הנהירה הציונית לאחר מלחמת העולם הראשונה."
חטיבות מנהליות > 1861

בעקבות הטבח באלפי אזרחים נוצרים במהלך הסכסוך בלבנון בשנת 1860, ובלחץ אירופאי הולך וגובר, בעיקר מצרפת, הופק בשנת 1861 צו עות'מאני שבו נקבע הסדר שלטוני חדש בהר הלבנון. היה זה הסדר שנכפה על טורקיה העות'מאנית על ידי המעצמות (תקופה קצרה מאוד היה עדיין בתוקף מבנה השלטון על פי ההסכם הישן. בראש כל אחת מהקאימקאמיות עמד שליט חדש. כאמור, השליט של הקאימקמאיה הנוצרית, יוסף כרם, סילק את טאניוס שאהין מהר-הלבנון, לאחר שניסיונות להשגת הסדר עמו כשלו)
ההסדר החדש הוציא את הדרוזים - אף על פי שיצאו כמנצחים מבחינה צבאית - כמפסידים מבחינה פוליטית.
ההסדר החדש קבע מפתח עדתי חדש המתבסס על הדמוגרפיה האמיתית באותה תקופה בהר הלבנון. אך למרות זאת, ההסדר היה כולו "הסדר של פשרות" – פשרה בין האימפריה העות'מאנית לבין חמש מעצמות אירופה ובני חסותן. ההסדר החדש ביטל את הפיאודליות ואת סמכויות המוקאטעג'י (אדון המוקטעת) לחלוטין.
ההסדר החדש, שנקרא גם "החוק האורגני" (Réglement Organique), התבסס על מפתח עדתי מעודכן, על פיו נקבע כי:
בראש האוטונומיה (סנג'אק) "לבנון הקטן", הר הלבנון, יעמוד מושל עות'מאני (מֻתַצַרִף) אשר יהיה נוצרי-קתולי לא לבנוני. מושל אשר ימונה על ידי הטורקים באישור חמש מעצמות אירופה.
המעורבות הטורקית והאירופאית והיותו של המושל לא מקומי נקבעו כדי להמתיק קמעה את תבוסתם הפוליטית של הדרוזים.
לצד המושל תמונה מג'לס (מועצה אדמיניסטרטיבית), בה יהיו חברים 12 חברים שייצגו את העדות על פי משקלן בחברה (הייצוג במועצה נקבע כך: 4 מרונים, 3 דרוזים, 2 יוונים אורתודוקסים, מוסלמי-סוני אחד, מוסלמי-שיעי (מתואלי) אחד, יווני-קתולי אחד. על פי מפקד האוכלוסין של 1913 ניתן לראות כי המרונים קופחו במקצת על חשבון המיעוטים הקטנים כדוגמת המוסלמים והכתות הנוצריות הקטנות. המפתח הזה נשמר גם בשאר הדרגים בסנג'ק לבנון).
המושל ימנה את הפקידים הבכירים ואת השופטים על פי אותו מפתח עדתי של המועצה האדמיניסטרטיבית (המג'לס).
לסנג'ק לבנון הוענק מעמד של אוטונומיה – ולכן כל אחד מאזרחיו יהיה "פטור" מגיוס חובה ו"פטור" מתשלום מיסים ל"שער העליון".
סנג'ק לבנון יחולק ל-6 (מאוחר יותר ל-7) קאימקאמיות, שבראש כל אחת מהן יעמוד איש מתוך העדה הגדולה בקאימקאמיה.
המשפחות החזקות אשר מעמדן הכללי, מסיבות שונות, נשאר יציב - יישארו בעלות הזכויות והמחזיקות בפועל באדמות, אך יאבדו סמכותן הפיאודלית כלפי האיכרים.
צמצום שטחו של סנג'ק הר-הלבנון
בפועל, ההכרה העות'מאנית ב"חוק האורגני" עלתה לאימפריה העות'מאנית בהפסדים קשים. השער העליון הפסיד למעשה את השליטה המוחלטת בשטח שהייתה קיימת למן המאה ה-15 ואף נאלץ לתת הטבות כלכליות שונות לתושבי האוטונומיה. על מנת לצמצם את ההפסדים דרשו העות'מאנים לצמצם את שטחו של האזור ולהגבילו לאזור בהם היה רוב נוצרי מוחלט. פעולה זו של צמצום השטח טמנה בחובה את זרעי הוויכוח העתיד להתפרץ אחרי מלחמת העולם הראשונה אודות שטחה של האוטונומיה.
בהתאם להסכם, מונה דאוד (אוגלו) פאשא, אדם בגיל העמידה, אשר שירת שנים רבות כנספח בחצר המלוכה של ברלין ובחצר המלוכה הבריטית, לתפקיד מושל הלבנון.
חטיבות מנהליות > 1864

במסגרת רפורמות הטנזימאט בשנת 1864, האימפריה חולקה מחדש ל-27 וילאייטים ובראש כל אחד מהם הועמד ואלי - הקמת הווילאייטים הושלמה ב-1876. כל וילאייט חולק לסנג'קים ובהם משל מוטצאריף. הסנג'קים נחלקו לקאזות אשר נמשלו על ידי קאימקם והיו נתונים לתחום שיפוטו של קאדי. הקאזה נחלקה לנאחיות ובראש כל נאחייה עמד מודיר. הנאחיות חולקו לקריות (כפרים ושכונות) ובראש כל קריה עמד מוח'תאר. מינוי הוואלים, המוטצאריפים, הקאימקמים וכן בעלי מקצוע כגון רואי חשבון ועמילי מכס היו באחריות השער הנשגב וכך גם ההיתר לשימוש בכספי המסים.
מינויים של בעלי תפקידים באדמיניסטרצית הווילאייט היה בידי השלטון המרכזי ולא בידי הוואלי, אף כי הוא היה האחראי עליהם מבחינה מקצועית, בכך שמר השלטון המרכזי על השפעתו במחוזות.
חטיבות מנהליות > 1872–1918

בשנת 1872 הפכה ירושלים והעיירות הסובבות למוטצאריף של ירושלים וזכתה למעמד מינהלי מיוחד.
מאז 1872 ועד מלחמת העולם הראשונה נפות סוריה העות'מאנית היו:
וילאייט חלב
סנג'ק זור
וילאייט ביירות
וילאייט סוריה
מוטצאריף של הר הלבנון
מוטצאריף של ירושלים
מוטצאריף של כרכ (מ-1895)
סנג'אק זור והחלק העיקרי של וילאייט חלב לעיתים נכללים בסוריה העות'מאנית ולעיתים לא. "המילון הגאוגרפי של העולם", שיצא לאור בשנת 1906, מתאר את סוריה כ:
"מדינה בחלק [דרום-מערב] אסיה, המהווה חלק מהאימפריה הטורקית. היא משתרעת מזרחה מהים התיכון אל נהר הפרת והמדבר הסורי (השוכן צפוני למדבר הערבי), ודרומה מעלמה-דאג (אמנוס העתיקה), אחד מהרי הטאורוס, עד לגבולות מצרים. היא שוכנת בין קוי הרוחב 31° ו-37° [קו רוחב צפוני]. היא כוללת את וילאייט סוריה, או של דמשק, את וילאייט ביירות, את החלק [דרום-מערב] של וילאייט חלב, ואת המוטצאריף של ירושלים והלבנון.
פלסטין נכללת בסוריה, הכוללת את המוטצאריף של ירושלים וחלק מהווילאייטים של ביירות וסוריה.
הכינוי סוריה משמש לעיתים במובן הרחב יותר כדי לכלול את כל וילאייט חלב ואת סנג'ק צור, ובכך נוסף חלק גדול ממסופוטמיה.
על סוריה בשנת 1915, דוח בריטי אומר:
"המונח סוריה באותם ימים שימש בדרך כלל לציון כל סוריה הגאוגרפית וההיסטורית, כלומר כל הארץ השוכנת בין הרי הטאורוס וחצי האי סיני, שהורכבה מחלק מווילאייט חלב, וילאייט ביירות, וילאייט סוריה, הסנג'ק של לבנון והסנג'ק של ירושלים. היא כללה את החלק הזה במדינה שניתק ממנו לאחר מכן כדי ליצור את שטח המנדט של פלסטין."
הערות שוליים

↑  The Middle East and North Africa: 2004, Routledge, page 1015: "Syria"
↑  The Syrian Question, 1841
↑  Benny Morris, Excerpt from Righteous Victims: A History of the Zionist-Arab Conflict, 1881–1999, accessed 27 September 2015
↑  חגי ארליך, מבוא להיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה, חטיבה ג', הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1988 עמוד 52, באתר גוגל ספרים.
↑  Geographical Dictionary of the World in the early 20th Century. Logos Press, New Delhi, 1906. ISBN 8172680120
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556051905171  BnF: cb119948911 (data)  LCCN: sh85131703  SUDOC: 028031687 
נוף לטקיה
נוף לבית לחם
טרטוס בסוריה העות'מאנית, צויר על ידי לואיג'י מאייר
מפת סוריה העות'מאנית מ־1851, המציגה את האיילטים של חלב, דמשק, טריפולי, עכו ועזה.
מפת 1851 המציגה את האיילטים הדרומיים של סוריה העות'מאנית - דמשק, טריפולי, עכו ועזה.
מפה המציגה את החלוקות המינהליות של האימפריה העות'מאנית בשנת 1899, כולל סוריה העות'מאנית.
סנג'ק "עצמאי" של ירושלים הוצג בתוך חלוקה מנהלית עות'מאנית בחוף הים התיכון המזרחי לאחר הארגון מחדש בשנים 1887–1888.
סמואל גריבס

| --- | --- |

 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1982
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כנף מערכות תקשורת לוויינים צבאיים  מפקד המרכז למערכות חלל וטילים של חיל האוויר  ראש הסוכנות להגנה מפני טילים
 עיטורים
  מדליית השירות המצוין של חיל האוויר   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה   לגיון ההצטיינות (2)
סמואל א. גריבס (באנגלית: Samuel A. Greaves) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית. בתפקידו האחרון כיהן כראש הסוכנות להגנה מפני טילים. לאחר שחרורו מונה לסגן נשיא בחברת בואינג.
ביוגרפיה

גריבס סיים ב-1982 תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה מאוניברסיטת קורנל והתגייס לחיל האוויר. התחיל את דרכו כמהנדס אוויוניקה בתוכנית מעבורות החלל. בשנים 1986–1990 שירת בלהק ניסויי החלל 6595 והיה אחראי על מערכות שיגור טילי הטיטן. לאחר מכן שירת במשרדי מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית כאחראי מבצעי ניסוי ושיגור של מעבורות חלל ולוויינים וכעוזרו של ראש מחלקת פרויקטים מיוחדים. בשנים 1995–1996 שירת כמנהל יישומי מערכות חלל לאומיות במפקדת פיקוד הקרב של חיל האוויר. לאחר לימודים במכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר מונה לראש ענף ריגול וסיור במחלקת החלל והסיור של חיל האוויר.
ביוני 2001 מונה למפקד מתקן התמיכה בתקשורת של חיל האוויר, באתר שיגור הטילים וייט סאנדס בניו מקסיקו. באוגוסט 2002 עבר לשרת במרכז מערכות החלל והטילים. ביוני 2004 מונה למפקד להק השיגור ה-45 בנמל החלל קייפ קנוורל. באוגוסט 2006 מונה למפקד כנף מערכות השיגור בבסיס חיל האוויר לוס אנג'לס.
ביוני 2008 מונה למפקד כנף מערכות תקשורת לוויינים צבאיים. במהלך תפקיד זה קודם לדרגת בריגדיר גנרל. באוגוסט 2009 מונה לסגן מפקד מרכז מערכות החלל והטילים של חיל האוויר. בפברואר 2011 מונה לראש תחום תכנון בפיקוד החלל. באוגוסט 2012 מונה לסגן ראש סוכנות ההגנה מפני טילים של ארצות הברית בדרגת מייג'ור גנרל. ביוני 2014 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד המרכז למערכות חלל וטילים של חיל האוויר.
ביוני 2017 מונה לראש הסוכנות להגנה מפני טילים במחלקת ההגנה של ארצות הברית. הוא כיהן בתפקיד עד יוני 2019.
במהלך הקריירה הצבאית שלו היה גריבס שותף לשיגורם של 11 משימות מעבורות החלל ולמעלה מ-30 שיגורי טילים למשימות לא מאוישות.
לאחר שחרורו מונה לסגן נשיא בחברת בואינג, בה משמש כמתכנן הראשי של תחום החלל והשיגורים.
גריבס בעל תואר שני במדעי המחשב מאוניברסיטת החוף המערבי בלוס אנג'לס ובעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של חיל האוויר.
סמיכות

ערך זה עוסק במושג בבלשנות. אם התכוונתם לאם התכוונתם לתכונה פיזיקלית של חומר, ראו .
.
סמיכות היא צירוף של שני שמות עצם שיש ביניהם קשר הדוק. השם הראשון בצירוף נקרא נִסְמָךְ  והשני סוֹמֵךְ. מבחינה תחבירית, הנסמך מתפקד כ"גרעין" והסומך מתפקד כלוואי. מבדילים בין סמיכות רגילה ("סמיכות דבוקה" או "חבורה"), שבה אין חציצה בין השמות או שהם מופרדים רק על ידי ה' הידיעה, לבין סמיכות מפורקת ("סמיכות פרודה"), שבה מילת היחס "של" מפרידה בין שני השמות. סמיכות היא אחת הדרכים לתאר שם עצם ולאפיינו מבחינות שונות.
מבנה הסמיכות קיים במספר שפות אפרו-אסיאתיות, ובמיוחד בקרב שפות שמיות. המבנה המקביל בערבית נקרא "אִד'אפה" (אנ')(ער'), והמבנה הכללי נקרא construct state (אנ').
יידוע סמיכות וריבויה

בעברית תקנית, יידוע סמיכות נעשה על ידי הוספת הא הידיעה לסומך בלבד: בית הספר ולא הבית ספר וגם לא הבית הספר. בעברית מדוברת נפוץ גם יידוע של הנסמך בלבד: "הבית-ספר".
עם זאת, כשמדובר בצירופי בינוני ותיאור פועל (שנתפסים כיום כסמיכות אף שאינם כאלה במקורם) כגון "יושב ראש" או "יוצא דופן", ניתן ליידע את הצירוף באמצעות יידוע הבינוני. לפיכך שתי הצורות מותרות: "היושב ראש" וגם "יושב הראש", "היוצא דופן" וגם "יוצא הדופן".
לעומת זאת, ריבוי סמיכות נעשה דווקא באמצעות ריבוי הנסמך בלבד, ללא הסומך: בית ספר (ביחיד) מרובה כבתי ספר ולא כבתי ספרים או בית ספרים. עם זאת בלשון חז"ל היה מקובל לרבות את הנסמך וגם את הסומך: בתי כנסיות, בתי מדרשות, מוצאי שבתות.
סוגי סמיכות > סמיכות רגילה (דבוקה, חבורה)

שתי מילים (שמות עצם, או שם תואר ושם עצם) היוצרות מושג אחד, ורק ה' הידיעה יכולה לחצוץ ביניהן (בסומך). דוגמאות:
יום הולדת ← יום ההולדת
בית ספר ← בית הספר
מהדורת חדשות ← מהדורת החדשות
טוב לב ← טוב הלב
סוגי סמיכות > סמיכות מפורקת (פרודה)

שם עצם + של + שם עצם:
הבית של הנשיא
התמונה של המחזור
הדפים של הספר
סוגי סמיכות > סמיכות כפולה

מבנה נוסף של סמיכות מפורקת ("של") שבו מתווסף לנסמך כינוי קניין חבור מקדים (קטאפורי) המתייחס לסומך
(הוא מקדים מכיוון שהוא קודם לשם העצם שאליו הוא מתייחס, בשעה שלרוב כינוי קניין הוא אנאפורי, כלומר מתייחס לשם עצם שכבר הופיע ומאזכר אותו). דוגמאות:
ציוניו של התלמיד
תמונותיו של הכלב
חלונותיו של המשרד
|  | סמיכות רגילה | סמיכות מפורקת | סמיכות כפולה |
| --- | --- | --- | --- |
| הדגמה על ידי משוואה |  Y + X  |  X + של + Y  | (X + כינוי חבור מקדים) + של + Y |
| המרת המשוואה לדוגמה |  בית הנשיא  |  הבית של הנשיא  |  ביתו של הנשיא  |