stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל מוניוס
קריירת מועדונים

החל לשחק באופן מקצועי בקבוצת אגילס דוראדס במשך שלוש עונות והפך לאחד המגינים הבולטים בליגה. שיחק 81 משחקים במדי הקבוצה עד שעבר לשחק באתלטיקו נסיונל לבקשתו של המאמן, חואן קרלוס אוסוריו. ב-14 ביולי 2019 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה מול אונסה קלדס ושלושה מחזורים מאוחר יותר כבש את שער הבכורה מול אתלטיקו וילה. ב-14 בספטמבר, במשחק מול קוקוטה דפורטיבו, כבש מוניוס את השער ה-5000 בתולדות המועדון, שגם היה הגול המהיר ביותר שנכבש בהיסטוריה של המועדון, כאשר נגח פנימה 22 שניות משריקת הפתיחה.
ב-2020 כבר הפך לשחקן מוביל ולאחר עזיבתם של אלכסיס הנריקס ודניאל בוקאנגרה, קיבל את סרט הקפטן.
ב-28 במאי 2020 נמכר לראסינג גנק הבלגית תמורת 5 מיליון יורו, ערך את הבכורה שלו ב-9 באוגוסט מול זולטה ורכם. הפך מהר מאוד לשחקן הרכב קבוע בהגנה לצידם של בני ארצו, הבלמים קרלוס קואסטה וג'ון לוקומי.
בינואר 2024 נמכר לקריסטל פאלאס.
נבחרת לאומית

ב-27 באוגוסט קיבל זימון מהמאמן קרלוס קיירוש למשחקי הידידות מול ונצואלה וברזיל, אך נפצע מספר ימים קודם לכן ונופה מהסגל. את הבכורה ערך ב-3 ביוני 2021 בלימה מול פרו במוקדמות מונדיאל 2022 כאשר נכנס במחצית השנייה והורחק כעבור שתי דקות.
ב-22 במרץ 2024 כבש את שערו הבכורה במדי נבחרת קולומביה במשחק ידידות בו השלים 90 דקות מול ספרד בתוצאה שהסתיימה בניצחון 1-0.
נכלל בסגל הנבחרת לקראת משחקי קופה אמריקה 2024.
תארים והישגים

הגביע הבלגי (2021)
הערות שוליים

↑  28.5.20, goal.com Daniel Muñoz rumbo a Europa: Genk de Bélgica su nuevo club
↑  "Crystal Palace sign Colombia defender Daniel Munoz from Genk". BBC Sport. 30 בינואר 2024. נבדק ב-30 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  4.6.21, ESPN.com Un minuto y expulsión: la mancha del debut de Daniel Muñoz en Selección Colombia
↑  Lista de Colombia para la Copa América 2024: Jugadores y plantilla de la selección cafetera para el torneo באתר The Sporting News, ‏ 20 ביוני 2024, (בספרדית)
| נבחרת קולומביה – קופה אמריקה 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 אוספינה •  2 מדינה •  3 מוריו •  4 קואסטה •  5 בריוס •  6 טסיו •  7 ספאטה •  8 קואיאר •  9 מוריאל •  10 קרדונה •   11 קוואדראדו •  12 ורגאס • 13 מינה •  14 דיאס • 15 אוריבה • 16 מוניוס • 17 מורנו • 18 בורה • 19 בורחה • 20 מורלוס • 21 פרס • 22 קינטנה • 23 סאנצ'ס • 24 לוקומי • 25 פרלאסה • 26 פברה • 27 קמפאס • 28 צ'ארה • מאמן: רואדה |  1 אוספינה •  2 מדינה •  3 מוריו •  4 קואסטה •  5 בריוס •  6 טסיו •  7 ספאטה •  8 קואיאר •  9 מוריאל •  10 קרדונה •   11 קוואדראדו •  12 ורגאס • 13 מינה •  14 דיאס • 15 אוריבה • 16 מוניוס • 17 מורנו • 18 בורה • 19 בורחה • 20 מורלוס • 21 פרס • 22 קינטנה • 23 סאנצ'ס • 24 לוקומי • 25 פרלאסה • 26 פברה • 27 קמפאס • 28 צ'ארה • מאמן: רואדה | קולומביה |
| נבחרת קולומביה – קופה אמריקה 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 אוספינה •  2 קואסטה •  3 לוקומי •  4 ס. אריאס •  5 קסטניו •  6 ריוס •  7 דיאס •  8 קרסקל •  9 בורחה •  10 רודריגס •   11 ג'. אריאס •  12 ורגאס • 13 מינה •  14 דוראן • 15 אוריבה • 16 לרמה • 17 מוחיקה • 18 סיניסטרה • 19 בורה • 20 קינטרו • 21 מוניוס • 22 אספרייה • 23 סאנצ'ס • 24 קורדובה • 25 מונטרו • 26 מצ'אדו • מאמן: לורנסו |  1 אוספינה •  2 קואסטה •  3 לוקומי •  4 ס. אריאס •  5 קסטניו •  6 ריוס •  7 דיאס •  8 קרסקל •  9 בורחה •  10 רודריגס •   11 ג'. אריאס •  12 ורגאס • 13 מינה •  14 דוראן • 15 אוריבה • 16 לרמה • 17 מוחיקה • 18 סיניסטרה • 19 בורה • 20 קינטרו • 21 מוניוס • 22 אספרייה • 23 סאנצ'ס • 24 קורדובה • 25 מונטרו • 26 מצ'אדו • מאמן: לורנסו | קולומביה |
שמפאן (חבל יין)

אזורי גידול גפנים באזור שמפאן
אזור היין שמפאן (בצרפתית: Vignoble de Champagne) במחוז ההיסטורי של שמפאן בצפון מזרח צרפת ידוע בעיקר בייצור של שמפניה, היין הלבן המבעבע הנושא את שמו של האזור. חוקי האיחוד האירופי וחוקי רוב המדינות שומרים את המונח "שמפניה" אך ורק ליינות המגיעים מאזור זה הממוקם כ-160 קילומטרים מזרחית לפריז. גבולות כינוי המקור המבוקר של שמפניה מוגדרים באופן חוקי ומפוצלים לחמישה מחוזות מייצרי יין בתוך המחוז ההיסטורי:
אוב
Côte des Blancs
Côte de Sézanne
Montagne de Reims
Vallée de l Marne
העיר ריימס והעיירה אפרניי הן המרכזים המסחריים של האזור. ריימס מפורסמת בזכות הקתדרלה שלה, מקום ההכתרה של מלכי צרפת ואתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
ממוקם בקצוות הצפוניים של צרפת, להיסטוריה של אזור היין שמפניה היה תפקיד משמעותי בפיתוח של טרואר ייחודי זה. קרבתו של האזור לפריז קידמה את הצלחתו הכלכלית של האזור בסחר היין שלו אך גם העמידה את הכפרים והכרמים בנתיב של צבאות צועדים בדרכם לבירת צרפת. על אף תדירות הסכסוכים הצבאיים הללו, האזור פיתח מוניטין של ייצור יין איכותי בימי הביניים המוקדמים והצליח להמשיך את המוניטין הזה כאשר יצרני האזור החלו לייצר יין מבעבע עם כניסתם של בתי השמפניה הגדולים במאה-17 והמאה ה-18 במשך מאות שנים. הענבים העיקריים הגדלים באזור כוללים שרדונה, פינו נואר ופינו מונייה (Pinot Meunier). הפינו נואר הוא הענב הנטוע ביותר באזור אוב וגדל היטב במונטן דה ריימס. Pinot Meunier הוא הענב הדומיננטי באזור Vallée de la Marne. הקוט דה בלאנק מוקדש כמעט אך ורק לגידול שרדונה.
גאוגרפיה ואקלים

מחוז שמפניה ממוקם ליד הגבולות הצפוניים של עולם היין לאורך קו הרוחב ה-49 . קו הרוחב הגבוה והטמפרטורה השנתית הממוצעת של 10 °C יוצרת סביבה קשה להבשלה מלאה של ענבי יין. ההבשלה נעזרת בנוכחות יערות המסייעים לייצוב הטמפרטורות ולשמירה על הלחות בקרקע. הטמפרטורות הקרירות משמשות לייצור רמות גבוהות של חומציות בענב המתקבל ואידיאלי עבור יין נתזים.
במהלך עונת הגידול, הטמפרטורה הממוצעת ביולי היא 18 °C. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 630 מ"מ, עם 45 מ"מ שיורדים במהלך חודש הבציר של ספטמבר. לאורך כל השנה, המגדלים חייבים להיות מודעים לסכנות של מחלות פטרייתיות וכפור מוקדם באביב.
היסטוריה

תקופת השלטון הקרולינגי ראתה תקופות של שגשוג לאזור שמפניה שהחלו בעידודו של קרל הגדול לאזור להתחיל בנטיעת גפנים והמשיכו בהכתרת בנו לואי החסיד בריימס. מסורת הכתרת המלכים בריימס תרמה למוניטין של היינות שהגיעו מאזור זה. רוזנות שמפאן (Count of Champagne) שלטה באזור כמחוז עצמאי בין השנים 950–1316. בשנת 1314, הרוזן האחרון משמפאן תפס את כס המלוכה כלואי העשירי, מלך צרפת והאזור הפך לחלק משטחי הכתר.
היסטוריה > היסטוריה של ייצור יין

המוניטין של האזור לייצור יין החל מימי הביניים כאשר האפיפיור אורבנוס השני (שלט בשנים 1088–1099 לספירה), יליד שמפאן, הכריז כי היין של Aÿ במחוז מארן הוא היין הטוב ביותר המיוצר בעולם. במשך זמן מה שימש Aÿ כינוי בקיצור ליינות מכל אזור השמפאן, בדומה לשימוש ב-Beaune עבור יינות בורגון. עבודתו של המשורר אנרי ד'אנדלי, La Bataille des Vins, דירגה את היינות מהערים אפרניי, אוטווילר וריימס כאחדים מהטובים באירופה. ככל שהמוניטין של האזור גדל, האפיפיורים ובני המלוכה ביקשו להחזיק בחלקים מהאדמה כאשר האפיפיור ליאו העשירי, פרנסואה הראשון, מלך צרפתי, קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והנרי השמיני, מלך אנגליה היו בעלי אדמות של כרמים באזור. מנה של יין מ-Aÿ שהתקבלה בשנת 1518 על ידי הלורד צ'נסלור של הנרי השמיני, הקרדינל תומאס וולזי, היא הייצוא המתועד הראשון של יין מאזור שמפאן לאנגליה.
היסטוריה > היסטוריה של ייצור יין > יריבות עם בורגונדי

השפעה חזקה על ייצור יין שמפניה הייתה היריבות בת מאות שנים בין האזור בורגון. מהשוק המרכזי של פריז ועד לארמון לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בוורסאיארמון ורסאי, תומכי השמפניה והבורגונדי התחרו על הדומיננטיות. במשך רוב חייו, לואי ה-14 היה שותה רק יין שמפניה בתמיכת הרופא שלו אנטואן ד'אקין שדגל בכך שהמלך ישתה שמפניה בכל ארוחה לטובת בריאותו. ככל שהמלך הזדקן ומחלותיו התגברו, רופאים מתחרים היו מציעים טיפולים חלופיים עם יינות חלופיים, כדי להרגיע את תחלואי המלך. אחד מהרופאים הללו, גאי-סהר פאגון קשר קשר עם פילגשו של המלך להדיח את ד'אקין ולהתמנות לרופא המלכותי. פאגון ייחס במהירות את מחלותיו המתמשכות של המלך לשמפניה והורה להגיש רק בורגונדי לשולחן המלכותי.
סיווגים ותקנות כרמים

בשנת 1927, הוגדרו באופן חוקי גבולות גידול הגפנים של שמפנאן ופוצלו לחמישה מחוזות לייצור יין: ה-Aube, Côte des Blancs, Côte de Sézanne, Montagne de Reims, ו-Vallée de la Marne. שטח זה כיסה בשנת 2008 76,000,000 דונם של כרמים סביב 319 כפרים שהיו ביתם של 5,000 מגדלים שיצרו יין בעצמם ו-14,000 מגדלים שמכרו רק ענבים.
סיווגים ותקנות כרמים > עדכון של אזור שמפניה

הביקוש העולמי לשמפניה גדל ברציפות במהלך שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000. שיא במשלוח עולמי של שמפניה (כולל צריכה צרפתית מקומית) של 327 מיליון בקבוקים נקבע ב-1999 לקראת חגיגות סוף המילניום, ושיא חדש נקבע ב-2007 עם 338.7 מיליון בקבוקים. מאחר שכל שטח הכרם המאושר על פי תקנות AOC משנת 1927 נמצא כעת בעיבוד, נבחנו דרכים שונות להרחבת הייצור. התנובה המותרת הוגדלה (למקסימום של 15,500 ק"ג לדונם במהלך תקופת ניסוי מ-2007 עד 2011) ונבדקה אפשרות לתיקון אזור הייצור.
40 כפרי השמפניה החדשים המוצעים ממוקמים בארבעה מחוזות צרפת:
22 במארן: Baslieux-les-Fismes, Blacy, Boissy-le-Repos, Bouvancourt, Breuil-sur-Vesle, Bussy-le-Repos, Champfleury, Courlandon, Courcy, Courdemanges, Fismes, Huiron, La Orbais-, Le Thoult-Trosnay, Loivre, Montmirail, Mont-sur-Courville, Peas, Romain, Saint-Loup, Soulanges ו-Ventelay .
15 ב-אוב: Arrelles, Balnot-la-Grange, Bossancourt, Bouilly, Étourvy, Fontvannes, Javernant, Laines-aux-Bois, Macey, Messon, Prugny, Saint-Germain-l'Épine, Souligny, Torvilliers and Villery .
שניים באוט-מארן : שמנקור והאריקור.
האחד, Marchais-en-Brie, באן.
לקריאה נוספת

מהומות שמפניה
Oeil de Perdrix (אנ')
הערות שוליים

↑  "Champagne Paris wine tours". Paris Digest. 2019. נבדק ב-2019-03-08.
↑  K. Gargett, P. Forrestal, & C. Fallis (2004). The Encyclopedic Atlas of Wine. Global Book Publishing. p. 164. מסת"ב 1-74048-050-3.
↑  K. Gargett, P. Forrestal, & C. Fallis The Encyclopedic Atlas of Wine pg 163 Global Book Publishing 2004 מסת"ב 1-74048-050-3
↑  H. Johnson & J. Robinson The World Atlas of Wine pg 79 Octopus Publishing Group 2005 מסת"ב 1-84000-332-4
↑  R. Phillips A Short History of Wine pg 75 HarperCollins 2000 מסת"ב 0-06-621282-0
↑  H. Johnson Vintage: The Story of Wine pg 211 Simon & Schuster 1989 מסת"ב 0-671-68702-6
↑  K. Gargett, P. Forrestal, & C. Fallis The Encyclopedic Atlas of Wine pg 162 Global Book Publishing 2004 מסת"ב 1-74048-050-3
↑  D. & P. Kladstrup Champagne pg 32 HarperCollins Publishers מסת"ב 0-06-073792-1
↑  Kevany, Sophie (14 במרץ 2008). "New Champagne areas defined". Decanter.com. נבדק ב-2008-03-15. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bremner, Charles (2008-03-14). "Champagne region expanded to meet world demand". The Times. London. נבדק ב-2008-03-15.
↑  Fallowfield, Giles (4 במרץ 2008). "Champagne shipments and exports hit new high". Decanter.com. נבדק ב-2008-03-15. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fallowfield, Giles (22 באוקטובר 2007). "Record harvest in Champagne". Decanter.com. אורכב מ-המקור ב-23 באוקטובר 2007. נבדק ב-2008-03-15. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fallowfield, Giles (10 בנובמבר 2007). "France aims to extend Champagne region". Decanter.com. אורכב מ-המקור ב-16 בדצמבר 2007. נבדק ב-2008-03-15. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kevany, Sophie (17 במרץ 2008). "Champagne: the 40 new communes". Decanter.com. אורכב מ-המקור ב-12 באפריל 2008. נבדק ב-2008-03-17. {{cite web}}:  (עזרה)
כרמי שמפניה ב-Verzenay בתת-אזור מונטאן דה ריימס
פסל האפיפיור אורבנוס השני בשמפאן
יין שמפניה
גראן קרו שמפניה מהכפר אמבונה
כרם בשמפניה
גראן קרו שמפניה מהכפר בוזי
גילברט אליוט-מארי-קינינמונד, רוזן מינטו הרביעי

גילברט ג'ון אליוט-מארי-קינינמונד, רוזן מינטו הרביעי (באנגלית: Gilbert John Elliot-Murray-Kynynmound, 4th Earl of Minto‏; 9 ביולי 1845 – 1 במרץ 1914) היה איש אצולה ופוליטיקאי בריטי שכיהן בתפקיד המושל הכללי של קנדה ובתפקיד מושל הודו.
ביוגרפיה

מינטו נולד בלונדון כבנם של ויליאם אליוט-מארי-קינינמונד ושל אמה, בתו של גנרל סר תומאס היסלופ. לאחר שהשלים את לימודיו באיטון קולג' ובטריניטי קולג', קיימברידג', הוא מונה ב-1867 לקצין בדרגת לוטננט במשמר הסקוטי, אך עזב אותו ב-1870. ב-1872 הוא הצטרף לגיס הרובאים הרכובים המתנדבים הראשון של רוקסבורגשייר כקצין בדרגת קפטן. ב-1874, ככתב חדשות, הוא היה עד לפעולותיהם של הקרליסטים בספרד. ב-1877 הוא לקח חלק במלחמה העות'מאנית-רוסית במסגרת צבא האימפריה העות'מאנית ובשנים 1878–1879 הוא שירת תחת פיקודו של הלורד רוברטס במלחמה האנגלו-אפגנית השנייה, ובקושי ניצל כאשר ליווה את סר לואיס קווגנרי במסעו הרה האסון לקאבול.
במהלך מסעו של הלורד רוברטס למושבת הכף ב-1881 היה מינטו מזכירו האישי והוא השתתף בכיבוש מצרים על ידי בריטניה ב-1882, וכך החלה להתקדם הקריירה הצבאית שלו והוא רכש ניסיון במינהל קולוניאלי. ב-1882 הוא קודם לדרגת מייג'ור. בין השנים 1883–1885 הוא שימש כמזכירו הצבאי של הלורד לנסדאון במהלך כהונתו של זה האחרון בתפקיד המושל הכללי של קנדה וחי בקנדה יחד עם אשתו, מרי קרוליין גריי, אחותו של הלורד גריי, שכיהן כמושל הכללי של קנדה בין השנים 1904–1911, שאותה הוא נשא לאישה ב-28 ביולי 1883. בשהותו הראשונה הזאת בקנדה, הוא היה פעיל מאוד בטיפוח כוח מתנדבים קנדי ששירת עם הצבא הבריטי במערכה בסודאן ב-1884. הוא שימש כראש המטה של הגנרל מידלטון במהלך המרד הצפון-מערבי ב-1885. כאשר הוצע לו הפיקוד על המשטרה הרכובה הצפון-מערבית, הוא החליט תחת זאת לפנות לקריירה פוליטית בבריטניה. לפני עזיבתו לבריטניה, אמר לו ראש ממשלת קנדה, ג'ון אלכסנדר מקדונלד: "אולי לא אאריך ימים כדי לראות זאת, אך יבוא היום וקנדה תקדם אותך בברכה כמושל הכללי שלה".
שאיפותיו הפוליטיות נבלמו בשל תבוסתו בבחירות הכלליות של 1886, כאשר הוא הציג עצמו כמועמד השמרנים במחוז הבחירה של הקסהאם. לאחר מכן הוא הקדיש את זמנו בהתלהבות לקידומו של כוח מתנדבים צבאי בבריטניה. ב-1888 הוא קודם לדרגת קולונל והוא קיבל את הפיקוד על הבריגדה הדרומית של סקוטלנד. ב-1889 הוא פרש מן השירות הצבאי.
המושל הכללי של קנדה

לאחר שירש מינטו את תואר הרוזנות ב-1891, התממשה נבואתו של מקדונלד ובקיץ 1898 הוכרז על מינויו לתפקיד המושל הכללי של קנדה, השמיני מאז איחוד קנדה. ראש ממשלת קנדה, סר וילפריד לורייה, כתב שהלורד מינטו "לקח על עצמו את תפקידיו מכל הלב" ומבט על מהלך חייו חשף אדם אנרגטי שקידם בברכה אתגרים רבים ומחויבויות רבות.
תקופת כהונתו של הלורד מינטו בתפקיד עמדה בסימן של לאומנות חזקה במקביל לצמיחה כלכלית והגירה מסיבית לקנדה. היחסים עם ארצות הברית היו מתוחים והחיכוכים בנוגע לגבולות ולזכויות דיג המשיכו ליצור עימותים בין שתי המדינות.
בספטמבר 1901, לאחר מותה בינואר אותה שנה של המלכה ויקטוריה, ערכו הדוכס והדוכסית מקורנוול ומיורק (לימים המלך ג'ורג' החמישי והמלכה מרי) ביקור בקנדה ויחד עם הליידי מינטו הם סיירו במערב קנדה ובאזור קלונדייק שבטריטוריית יוקון. בעקבות הסיור המליץ הלורד מינטו בפני ממשלת בריטניה, באמצעות שר המושבות, על תומאס שואנסי, נשיא חברת קו הרכבת הקנדית הפסיפית, לקבלת תואר אצולה, כהכרה על שירותו עבור הדוכס והדוכסית מיורק. ראש הממשלה לורייה, שלא היה מיודד עם שואנסי כלל וכלל, התנגד לרעיון, אך מינטו הגיש את המלצתו בכל מקרה ועורר את זעמו של ראש הממשלה. בכך הוא הניע את זה האחרון להגיש טיוטת מדיניות שעל פיה כל ההמלצות להענקת תוארי כבוד למועמדים קנדים חייבות לעבור את אישורו של ראש הממשלה לפני שליחתן ללונדון.
ב-6 בדצמבר 1901, קיים הלורד מינטו מסיבת החלקה על הקרח על נהר אוטווה, בה טבעו בסי, בתו של חבר הפרלמנט של קנדה, אנדרו ג'ורג' בלייר ומי שניסה להצילה, העיתונאי הנרי אלברט הרפר.
הלורד מינטו, כמו קודמיו בתפקיד, סייר בכל רחבי קנדה, הוא חצה את קוויבק, אונטריו ומערב קנדה וביקר באתרי קרבות בהם הוא לחם במהלך המרד הצפון-מערבי. הוא רכב לאורכה ולרוחבה של מערב קנדה יחד עם אנשי המשטרה הרכובה הצפון-מערבית ובילה על גב סוסו באזורי הכפר של קוויבק.
צעדי השכנוע של הלורד מינטו בנוגע לחשיבות שימור המורשת הקנדית הובילו להקמתו של הארכיון הלאומי של קנדה.
הלורד והליידי מינטו היו חובבי ספורט נלהבים וממועדון ההחלקה על הקרח שנקרא על שמם ושהוקם ב-1903, יצאו מחליקים מפורסמים רבים. שניהם הצטיינו בענף ספורט זה ואירחו מסיבות החלקה רבות במהלך שהותם בקנדה. בקיץ אהבה משפחת מינטו לרכוב על אופניים ולשחק בלקרוס. ב-1901 תרם הלורד מינטו את "גביע מינטו" ומינה נאמנים שידאגו להענקתו השנתית לנבחרת הגברים האלופה של קנדה בלקרוס. הוא אהב פעילות חוץ, דגל בשימור המשאבים הטבעיים וקידם את הקמתם של הפארקים הלאומיים.
בתחומי החינוך והבריאות עודד הלורד מינטו גישה הצופה את פני העתיד. הוא האמין שהתקדמותה של קנדה תלויה בטיפוח אהבת המולדת והאחדות הלאומית וגישה זו השתקפה בשאיפתו להרחיב את לימודי ההיסטוריה בבית הספר בקנדה. כתגובה למשבר הבריאותי שיצרה מחלת השחפת, הוא סייע להקים את הארגון הראשון בקנדה למלחמה במחלה.
הלורד מינטו גילה אף עניין רב בפיתוח הצבא הקנדי והדגיש את הצורך באימונים ובפיתוח מקצועי. ב-1 בדצמבר 1898 הוא קיבל מינוי של כבוד לוטננט קולונל של רגימנט משמר הרגלים של המושל הכללי וכתוצאה מכך קיבל דרגת כבוד של קולונל, נוהג שעל פי המסורת ממשיך עד היום. ב-11 באוגוסט 1902 התקבל הלורד מינטו ללמועצה המלכותית. במסעו חזרה לבריטניה ב-1904 לאחר שסיים את כהונתו כמושל הכללי, כתב הלורד מינטו ביומנו: "...אז חיינו בקנדה הסתיימו והיה זה עצוב מאוד להיפרד מחברים כה רבים ולעזוב את הארץ שאותה אנו אוהבים ושהיוותה מקור לעניין רב עבורי".
מושל הודו

ב-1905, בעקבות התפטרותו של הלורק קרזון, מונה הלורד מינטו כמשנה למלך והמושל הכללי של הודו, תפקיד בו הוא כיהן עד 1910. בכך הוא הלך בעקבות אבי-סבו, הלורד מינוט הראשון. כאשר כתב השר לענייני הודו, ג'ון מורלי, למינטו ש"רפורמות לא יצילו את הראג' אך אם הם לא יצילו אותו, שום דבר לא יציל אותו", השיב מינטו:
...כאשר אתה אומר ש"אם רפורמות לא יצילו את הראג' שום דבר לא יציל אותו" אני חושש שעלי לא להסכים אתך לחלוטין. הראג' לא יפסיק להתקיים בהודו כל עוד הגזע הבריטי יישאר כמות שהוא, שכן עלינו להיאבק עבור הראג' כמו שמעולם לא נאבקנו, אם הדבר יגיע לידי מאבק, ועלינו לנצח כפי שניצחנו תמיד.
הרפורמות שעליהן דובר כונו "רפורמות מורלי-מינטו", שכן הן ג'ון מורלי והן הלורד מינטו פעלו יחדיו להתוות את הרפורמות הללו. הן התקבלו על ידי הפרלמנט הבריטי ב-1909 בתור חוק המועצות ההודיות. שנה לאחר מכן הוחלף הלורד מינטו בלורד הרדינג מפנסהרסט. עבור שירותו במשך כל חייו הוענק למינטו התואר אביר מסדר הבירית.
משפחתו

ב-28 ביולי 1883 נשא הלורד מינטו לאישה את ליידי מרי קרוליין גריי, בתם של צ'ארלס גריי ושל קרוליין אלייזה פרקוהר. לזוג נולדו חמישה ילדים:
ליידי אילין נינה אבלין סיביל אליוט-מארי-קינינמונד (13 בדצמבר 1884 – 29 במאי 1938) נישאה ללורד פרנסיס מוטגיו דגלס סקוט.
ליידי רובי פלורנס מרי אליוט-מארי-קינינמונד (26 בספטמבר 1886 – 5 בנובמבר 1961) נישאה לרולנד ברינג, רוזן קרומר השני.
ליידי ויולט מרי אליוט-מארי-קינינמונד (28 במאי 1889 – 3 בינואר 1965) נישאה ללורד צ'ארלס פטי-פיצמוריס, בנו של הנרי פטי-פיצמוריס (שגם הוא היה המושל הכללי של קנדה) ונישואיה השניים היו לג'ון אסטור, ברון אסטור הראשון מהבר (ממשפחת אסטור).
ויקטור אליוט-מארי-קינינמונד, רוזן מינטו החמישי (12 בפברואר 1891 – 11 בינואר 1975).
גאווין ויליאם אסמונד אליוט-מארי-קינינמונד (25 באפריל 1895 – 6 באוגוסט 1917) נהרג במלחמת העולם הראשונה.
מורשתו

האהדה הציבורית בקנדה כלפי הלורד מינטו נמשכה גם לאחר מותו. על שמו נקראו יישובים, רחובות, הר וספינה. גם בהודו, פקיסטן ובנגלדש הונצח הלורד מינטו במוסדות ומקומות שונים שנקראו על שמו.
הערות שוליים

↑  "Melgund, Gilbert John Murray Kynynmond Elliot (Viscount) (MLGT863GJ)". A Cambridge Alumni Database. University of Cambridge.
↑  McCreery, Christopher (2005). The Canadian Honours System. Toronto: Dundurn Press. p. 35.
↑  Nicholas Mansergh, The Commonwealth Experience (London: Weidenfeld and Nicolson, 1969), p. 15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279382205171  BnF: cb126518913 (data)  GND: 1068897562  ISNI: 0000 0000 7387 0884  LCCN: n82081635  NTA: 073361267  SUDOC: 10127193X  VIAF: 50571880   WorldCat (עם VIAF): 50571880 
הלורד והליידי מינטו
צדקיהו הרכבי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 במאי 1896 בת שלמה, ישראל 
 פטירה:  24 בספטמבר 1947 (בגיל 51) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  פלשתינה (א"י) 
 השכלה:  אוניברסיטת דמשק 
 תקופת כהונה:  ? – 24 בספטמבר 1947 
 תקופת הפעילות:  ? – 24 בספטמבר 1947 
 צאצאים:  יהושפט הרכבי 
 
השופט צדקיהו הרכבי (מימין) עם הצייר משה מטוס באביב 1947 זמן קצר לפני נסיעתו של האחרון לאמריקה
צדקיהו הרכבי (כ"ח באייר ה'תרנ"ו, 11 במאי 1896 - י' בתשרי ה'תש"ח, 24 בספטמבר 1947) היה איש ציבור ומשפטן בכיר ביישוב.
ביוגרפיה

נולד בבת שלמה לשרה בת ר' שאול יהודה שהיה דיין בסטולוביץ, ולר' מאיר הרכבי שהיה מחלוצי ההתיישבות היהודית באזור שנקרא באותה תקופה "שומרון" ובגליל התחתון. למד בירושלים וביבנאל, בחטיבת הביניים של בית הספר המוסלמי בירושלים ובתיכון בדמשק.
את לימודי המשפטים שלו עשה בדמשק ולאחר שהוסמך, שב לארץ ישראל ועסק כמורה לבנות בפתח תקווה. במקביל השתתף בעריכת כתב העת "האחדות" של י. ח. ברנר.
לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים במלחמת העולם הראשונה החל לעבוד כפקיד הממשל הצבאי וכמזכיר ראשי ונוטריון בבית המשפט המחוזי בטבריה ובצפת. בהמשך התמנה להיות התובע הכללי בחיפה, כשופט שלום בתל אביב, ולבסוף - ב-1935 - כרשם בית הדין המחוזי בתל אביב. הוא היה היהודי הראשון שהחזיק בתפקידים אלו במערכת השיפוט של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
במקביל לתפקידיו הציבוריים היה אספן אמנות וספרייתו בת עשרת אלפים הכרכים התפרסמה.
הוא נפטר בפתאומיות מהתקף לב ביום הכיפורים של שנת ה'תש"ח, 1947. השאיר אחריו את רעייתו חיה, מפעילות ויצו בתל אביב, ושלושה בנים: אלוף יהושפט הרכבי, מאיר (איריק) שנפל במלחמת העצמאות, ונועם.
הוא נקבר בהלוויה רבת משתתפים בבית הקברות הישן בתל אביב.
לקריאה נוספת

'הרכבי, צדקיהו', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 186. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  עליו ראו: אמונה וביטחון, 17 באפריל 2022, באתר המגזין "עולם קטן".
↑  אזור המושבות בדרום הכרמל נקרא בפי מתיישביו 'השומרון'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007408094005171  VIAF: 62156674894533580463   WorldCat (עם VIAF): 62156674894533580463
שפות אומוטיות

השפות האומטיות הן קבוצת שפות המדוברות בדרום-מערב אתיופיה, סביב נהר אומו, בפי כ-6.2 מיליון דוברים. חלק מהשפות האומוטיות משתמשות בכתב געז ואחרות באלפבית הלטיני המותאם לצורכיהן. השפות האומוטיות מתאפיינות ברמה גבוהה של מִדְבָּק (אגלוטינטיביוּת) ובמערכות טונאליות מורכבוֹת (למשל שפת בנץ'). הקבוצה ממוינת בדרך כלל כשייכת למשפחת השפות האפרו-אסיאתיות, אך יש החולקים על כך. מעמדה של הקבוצה כמשפחת-שפות בפני עצמה גם הוא שנוי במחלוקת.
קבוצת השפות האומוטיות חולקה לארבע קבוצות "אומוטיות" נפרדות בגלוטולוג גרסה 4.0 וכן על ידי גילדמאן (Güldemann 2018):
שפות אומוטיות צפוניות (טָה-נֶה-אומוטיות, אנ'),
שפות דיזואיד (מאג'י, אנ'),
שפות מאו (אנ'),
שפות ארואיד ("אומוטיות דרומיות", אנ').
ההצעות למיון השפות בקבוצה

הענפים של השפות האומוטיות הצפוניות והדרומיות (כונו בעבר "Nomotic" ו"Somotic") קיבלו הכרה מלאה, למרות חילוקי דעות מסוימים לגבי הרכב הענף הצפוני.
הוויכוח העיקרי הוא על מיקומן של שפות מאו בתוך הקבוצה. הבלשן ליונל בנדר (2000) סיווג את השפות האומטיות כדלקמן:
האומוטיות הדרומיות / אָרוֹאִיד (הָאמֶר-בָּאנָה, אָארי, דִימֶה, קָארוֹ)
האומוטיות הצפוניות / אלה שאינן שפות ארואיד
שפות מאו
במבאסי
שפות מאו המערביות (הוֹזוֹ, סֶזֶה, גָאנְזָה)
שפות דיזואיד (דיזי, שֵקוֹ, נָאיִי)
שפות גונגה–ג'ימוג'אן
גוֹנְגָה / קֶפֿוֹאִיד (בורו, אנפילו, קַאפָה, שֶקָּאצ'וֹ)
ג'ימוג'אן
יֵמְסָה
שפות אוֹמֶטוֹ–גימירה
בנץ'
צ'ארה
שפות אוֹמֶטוֹ
המיון על פי גלוטולוג > המיון בגלוטולוג

השפות האומוטיות הצפוניות (טה-נה-אומוטיות)
שפות דיזואיד (מאג'י)
שפות מאו
שפות ארואיד (ארי-באנּה; "האומוטיות הדרומיות")
שחזור פרוטו-אומוטית

| משמעות | פרוטו-אומוטית | פרוטו-אומוטית צפונית |
| --- | --- | --- |
| אפר | *bend |  |
| ציפור | *kaf |  |
| נשיכה |  | *sats’ |
| חזה | *t’iam |  |
| טפר | *ts’ugum |  |
| die | *hayk’ |  |
| כלב/ה | *kan |  |
| בֵיצה | *ɓul |  |
| אש |  | *tam |
| עשב | *maata |  |
| hand |  | *kuc |
| ראש | *to- |  |
| לשמוע | *si- |  |
| פֶה | *non- |  |
| אף | *si(n)t’ |  |
| שורש | *ts’ab- |  |
| נחש | *šooš |  |
| לעמוד |  | *yek’ |
| זה/זאת | *kʰan- |  |
| את/ה | *ne(n) |  |
| מים | *haats’ |  |
| אנחנו | *nu(n) |  |
| אתם/ן | *int- |  |
| ירוק | *c’il- |  |
| בית |  | *kyet |
| שמאל | *hadr- |  |
| פיל | *daŋgVr |  |
| אחות, אימא | *ind |  |
| בית שחי |  | *šoɓ- |
| סירה | *gong- |  |
| קבר | *duuk |  |
| vomit |  | *c’oš- |
מקורות מצוטטים

Bender, M. Lionel. 2000. Comparative Morphology of the Omotic Languages. Munich: LINCOM.
Fleming, Harold. 1976. Omotic overview. In The Non-Semitic Languages of Ethiopia, ed. by M. Lionel Bender, pp. 299–323. East Lansing, MI: Michigan State University.
Newman, Paul. 1980. The classification of Chadic within Afroasiatic. Universitaire Pers Leiden.
ביבליוגרפיה אומוטית כללית

Bender, M. L. 1975. Omotic: a new Afroasiatic language family. (University Museum Series, 3.) Carbondale, IL: Southern Illinois University.
Blench, Roger. 2006. Archaeology, Language, and the African Past. AltaMira Press
Hayward, Richard J., ed. 1990. Omotic Language Studies. London: School of Oriental and African Studies.
Hayward, Richard J. 2003. Omotic: the "empty quarter" of Afroasiatic linguistics. In Research in Afroasiatic Grammar II: selected papers from the fifth conference on Afroasiatic languages, Paris 2000, ed. by Jacqueline Lecarme, pp. 241–261. Amsterdam: John Benjamins.
Lamberti, Marcello. 1991. Cushitic and its classification. Anthropos 86(4/6):552-561.
Zaborski, Andrzej. 1986. Can Omotic be reclassified as West Cushitic? In Gideon Goldenberg, ed., Ethiopian Studies: Proceedings of the 6th International Conference pp. 525–530. Rotterdam: Balkema.
Zuckermann, Ghil'ad (2012). Burning Issues in Afro-Asiatic Linguistics. Cambridge Scholars. ISBN 1-4438-4070-X.
ראו גם

שפות באתיופיה