stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרדוקס גיבס
תיאור הפרדוקס במכניקה סטטיסטית > חישוב שגוי עבור גז אידיאלי

על מנת לחשב פונקציית החלוקה עבור אטום יחיד של גז אידיאלי מונואטומי בקופסה בנפח  V, יש לפתור את בעיית החלקיק בקופסה. לאחר החישוב, פונקציית החלוקה נתונה בקירוב על ידי:
כאשר  n_{q}=\left({\frac {m\tau }{2\pi \hbar ^{2}}}\right)^{\frac {3}{2}} היא "הצפיפות הקוונטית של המערכת". על כן, בעזרת הביטוי הנ"ל של האנרגיה החופשית של המלהולץ, נקבל
כעת, אם ניקח זוג מערכות זהות בנפח  V המכילות גז אידיאלי מונואטומי בלחץ וטמפרטורה שווים, האנטרופיה של זוג המערכות המופרדות ביחד תהיה לכאורה
אם נפתח בחזרה את המחסום בין שתי המערכות, נקבל מערכת אחת עם  2N חלקיקים ונפח של  2V כך שהאנטרופיה תהיה כעת
קיבלנו שעם פתיחת המחסום, האנטרופיה גדלה ב  2N\cdot ln(2) אף על פי שאיחוד זוג המערכות הזהות היה בשיווי משקל (מצב בו האנטרופיה מקסימלית), זאת בסתירה להיותה של האנטרופיה פונקציית מצב. בנוסף, ישנה סתירה לחוק השני של התרמודינמיקה - אם כעת נחזיר את המחסום, האנטרופיה לכאורה תקטן בחזרה בערך זה.
דרך נוספת לראות את הבעיה בצורה מעט יותר מתמטית היא להתבונן בביטוי שקיבלנו לאנטרופיה של המערכת. הציפייה היא שכל פונקציית מצב תרמודינמית תהיה גודל אקסטנסיבי - כלומר, שניתן יהיה לכתוב:  \sigma (\lambda U,\lambda V,\lambda N)=\lambda \cdot \sigma (U,V,N). ניתן באופן מיידי לראות כי הדבר לא מתקיים עבור הביטוי שקיבלנו לאנטרופיה - הכפלה פי 2 של מספר החלקיקים תוביל להכפלה פי 2 של האנטרופיה, אך אם מכפילים גם את הנפח פי 2 מקבלים תוצאה שגדולה יותר מהכפלה של האנטרופיה המקורית פי 2.
פתרון הפרדוקס

הבעיה בחישוב שבוצע לעיל, היא השימוש בכך ש- Z_{tot}=(Z_{1})^{N}. ההוכחה שבוצעה לכך אכן נכונה במקרה שבו החלקיקים שונים זה מזה, וניתן להבדיל ביניהם בצורה כלשהי. עם זאת, במקרה שמתואר בפרדוקס החלקיקים זהים לחלוטין. משמעות הדבר היא שהמצב המיקרוסקופי  i עבורו  E_{i}=E_{j}+E_{k}, בו לחלקיק 1 יש אנרגיה  E_{j} ולחלקיק 2 יש אנרגיה  E_{k}, זהה למצב  E_{i}=E_{k}+E_{j}, בו לחלקיק 1 יש אנרגיה  E_{k} ולחלקיק 2 יש אנרגיה  E_{j}.
קיים אם כך צורך להתחשב בחילופיות החלקיקים - כל התמורות האפשריות של אנרגיות החלקיקים צריכות להיספר פעם אחת בלבד בחישוב פונקציית החלוקה.
משיקולים קומבינטוריים, עבור  N חלקיקים זהים לכל מצב אפשרי יש  N! תמורות, ולכן פונקציית החלוקה תהיה (בקירוב)
ביטוי זה מקורב שכן מלכתחילה ישנם מצבים שנספרו פעם אחת בלבד - לצורך העניין, במקרה של שני חלקיקים, המצב  E_{i}={\frac {E_{i}}{2}}+{\frac {E_{i}}{2}} בכל מקרה נספר רק פעם אחת. למרות זאת, אפשר לדרוש ממערכת מסוימת שהסיכוי שלשני חלקיקים שונים תהיה אנרגיה זהה (כלומר החלקיקים יהיו באותו מצב קוונטי) יהיה אפסי, ובמקרה זה החלוקה ב -  N! היא אכן קירוב טוב. על התנאי המדויק שהסיכוי יהיה אפסי יורחב בהמשך.
פתרון הפרדוקס > חישוב נכון עבור גז אידיאלי

ניעזר שוב בקשר  F_{tot}=-\tau \cdot ln(Z_{tot}), ומתוכו נקבל:
במעבר האחרון נעשה שימוש בקירוב סטרלינג ( \ln N!\approx N\ln N-N), וכן בהגדרת צפיפות מספרית  n={\frac {N}{V}}. מכאן שהאנטרופיה היא:
ואם נחזור לדוגמה של זוג המערכות הזהות, סכום האנטרופיה שלהן בין אם הן מחוברות ובין אם לא (כלומר בין אם יש ביניהן מחיצה ובין אם לא), היא:
ובכך נפתרת הסתירה לחוק השני של התרמודינמיקה ולכך שהאנטרופיה היא פונקציית מצב.
פתרון הפרדוקס > חוסר היכולת לפתרון הפרדוקס בתרמודינמיקה

בתרמודינמיקה, אנטרופיה מוגדרת בצורה שונה בבסיסה מההגדרה שלה במכניקה סטטיסטית (על אף שלבסוף מתקבלות תוצאות מקרוסקופיות זהות, כשאיפתה של המכניקה הסטטיסטית), ומבוססת בעיקרה על ההבחנה של פיזקאים שעבודה המושקעת ליצירת חום אינה זהה לעבודה המושקעת ליצירת עבודה מכנית, וכן על ההבחנה שתהליכים מסוימים בטבע אינם הפיכים.
על כן, המושג של ספירת מצבים מיקרוסקופיים לא היה קיים בתוך הגדרת האנטרופיה, ומכאן שאין סיבה ברורה למהות הבעיה כאשר מסתכלים על הבעיה במונחי התרמודינמיקה. במהלך פיתוחה של התרמודינמיקה לא מתבצעת הפרדה בין חלקיקים מובחנים לבין חלקיקים שאינם מובחנים, כך שאין דרך לטפל בפרדוקס.
הבחנה בין חלקיקים במכניקה קלאסית ובמכניקה קוונטית > הבחנה בין חלקיקים במכניקה קלאסית

במכניקה קלאסית, ניתן להבחין בין כל שני חלקיקים - מכיוון שהמיקום של כל חלקיק ניתן למדידה ודאית בכל זמן נתון, אפשר לסמן בצורה כלשהי כל חלקיק במערכת ובכך להבדיל ביניהם. על כן, לכאורה אין הצדקה ממשית לחלוקה בפקטור  N! במהלך פתרון הפרדוקס של גיבס.
אם כך, באופן אינטואיטיבי, ניתן לומר כי ההבדל בין הבחנה בין חלקיקים במכניקה קלאסית למכניקה קוונטית היא היעדרותו של עקרון אי-הודאות במכניקה הקלאסית. הדבר אינו מהווה את ההסבר במלואו שכן ההבדלים בין המכניקה הקלאסית למכניקה הקוונטית אינם מסתכמים בעקרון אי-הודאות, אך זו כן דרך אינטואיטיבית לחשוב על כך.
הבחנה בין חלקיקים במכניקה קלאסית ובמכניקה קוונטית > הבחנה בין חלקיקים במכניקה קוונטית

במכניקת הקוונטים, בניגוד למכניקה הקלאסית, אכן יש משמעות לזהות בין חלקיקים: מערכת קוונטית מרובת חלקיקים מאופיינת על ידי פונקציית גל, המתארת את ההסתברות לקבלת מצב כלשהו במערכת (לצורך העניין, המיקום של חלקיק מסוים במרחב). בכתיב דיראק, פונקציית הגל מסומנת על ידי  |\psi \rangle =|{\vec {r_{1}}}\ {\vec {r_{2}}}\ \cdot \cdot \cdot \ {\vec {r_{n}}}\rangle . על פי משפט ספין-סטטיסטיקה, כל החלקיקים בטבע מחולקים לשתי קטגוריות:
פרמיונים - חלקיקים בעלי פונקציית גל אנטי-סימטרית להחלפה בין שני חלקיקים במערכת, כלומר:  |{\vec {r_{1}}}\ {\vec {r_{2}}}\ \cdot \cdot \cdot \ {\vec {r_{n}}}\rangle =-|{\vec {r_{2}}}\ {\vec {r_{1}}}\ \cdot \cdot \cdot \ {\vec {r_{n}}}\rangle . חלקיקים אלה מאופיינים בכך שהספין שלהם חצי שלם.
בוזונים - חלקיקים בעלי פונקציית גל סימטרית להחלפה בין שני חלקיקים במערכת, כלומר:  |{\vec {r_{1}}}\ {\vec {r_{2}}}\ \cdot \cdot \cdot \ {\vec {r_{n}}}\rangle =|{\vec {r_{2}}}\ {\vec {r_{1}}}\ \cdot \cdot \cdot \ {\vec {r_{n}}}\rangle . חלקיקים אלה מאופיינים בכך שהספין שלהם שלם.
סיבה מרכזית לכך שההבחנה בין בוזונים לפרמיונים חשובה היא הקיום של עקרון האיסור של פאולי - משפט הקובע כי שני פרמיונים לא יכולים להיות במצב קוונטי זהה, בעוד שעבור בוזונים אין הגבלה מסוג זה.
חשוב כעת לציין כי הגודל המגדיר את ההסתברויות לקבלת מצבים כלשהם הוא הגודל של פונקציית הגל, מועלה בריבוע. כלומר פונקציית הגל מוגדרת עד כדי פאזה מרוכבת קבועה  e^{i\phi }, ובפרט אינה מושפעת משינוי בסימן. אם כך, מערכת של פרמיונים או בוזונים מאותו הסוג יכולה לתאר חלקיקים בלתי מובחנים, ועל כן בפועל ישנה הצדקה ממשית להתחשבות בחילופיות החלקיקים.
על מנת להראות כי למערכת מרובת חלקיקים חייבת להיות פונקציית גל סימטרית או אנטי-סימטרית להחלפה בין שני חלקיקים, ניתן להשתמש בפיזיקה קוונטית לא יחסותית ולהראות זאת תוך שימוש באופרטור ההחלפה (אנ'), שפעולתו על פונקציית גל של שני חלקיקים  |\psi \rangle =|{\vec {r_{1}}}\ {\vec {r_{2}}}\rangle  היא:
מדרישה שהחלקיקים זהים, כך שההמילטוניאן, המאפיין באופן מלא את התפתחות המצבים במערכת כפונקציה של הזמן, סימטרי להחלפה בין שני החלקיקים - ניתן להראות כי פונקציית הגל חייבת להיות זהה עד כדי סימן.
עם זאת, כדי להראות שהתכונה של סימטריות ואנטי-סימטריות קשורה לספין, יש צורך במעבר לפיזיקה קוונטית יחסותית ולמשוואת דיראק, החוזה את קיומו של הספין (בניגוד למשוואת שרדינגר שאינה יחסותית, ולא חוזה את קיום הספין).
העובדה שהיה צורך לדרוש שחלקיקים חילופיים זה עם זה, דבר שאינו מתיישב עם המכניקה הקלאסית, היה במובן מסוים רמז מטרים לעובדה שמכניקת הקוונטים נחוצה. רמזים מסוג זה הופיעו מספר פעמים במהלך פיתוחה של המכניקה הסטטיסטית.
הבחנה בין חלקיקים במכניקה קלאסית ובמכניקה קוונטית > התייחסות מתמטית להבחנה בין חלקיקים

כאמור, החלוקה בפקטור של  N! אינה מדויקת, מכיוון שקיימת האופציה ששני חלקיקים יאכלסו רמת אנרגיה זהה.
על מנת לכמת את מספר החלקיקים שמאכלסים רמות אנרגיה זהות, נתבונן בסיכוי שחלקיק כלשהו יאכלס רמת אנרגיה מסוימת, הנקבע בעזרת פקטור בולצמן:
כאשר אי השוויון נובע מכך שהאנרגיה גדולה מ-0 שכן מדובר במצבי האנרגיה של בור פוטנציאל אינסופי.
אם כך, תוחלת מספר החלקיקים ברמת אנרגיה מסוימת היא:
אם כך, הדרישה שמספר החלקיקים שמאכלסים רמות אנרגיה זהות תהיה אפסית היא:
ומכאן שמה של הצפיפות הקוונטית - הצפיפות הקוונטית מאפיינת את צפיפות מצבי האנרגיה הקוונטיים במערכת.
יתרה מכך, בעזרת ניתוח של התפלגות פרמי-דיראק וכן של התפלגות בוז-איינשטיין המתארות את אכלוסי המצבים האנרגטיים של פרמיונים ושל בוזונים, ניתן לראות כי בגבול של  n\ll n_{q}, פרמיונים ובוזונים מתנהגים בצורה זהה - והפיזיקה של שניהם "קורסת" לפיזיקה של גז אידיאלי. הדבר כמובן הגיוני שכן כאמור, הדבר המבדיל בין פרמיונים לבוזונים הוא עקרון האיסור של פאולי, שמונע מפרמיונים לאכלס רמות אנרגיה זהות. עם זאת, כאשר מספר המצבים הקוונטיים במערכת גדול מספיק, בכל מקרה ניתן לומר כי כל רמת אנרגיה מאוכלסת על ידי לכל היותר חלקיק אחד, כך שהמערכות זהות.
בהתאם לכך, גז אידיאלי מוגדר על ידי הצפיפות הקוונטית - נוכל לאפיין גז כגז אידיאלי אם הצפיפות הקוונטית גדולה בהרבה מהצפיפות המספרית במערכת, ואחרת יש לבצע ניתוח מעמיק יותר של גזים קוונטיים.
הערות שוליים

↑  Thermodynamics of Mixing, Chemistry LibreTexts, ‏2013-10-02 (באנגלית)
↑  Manish Kausik H, A Brief History of Entropy: Chapter 1, Medium, ‏2020-09-27 (באנגלית)
המערכת  A, למטה - לפני הוספת המחיצה, למעלה - אחרי הוספת המחיצה. הוספת המחיצה לא שינתה את המערכת, ולכן נצפה שיתקיים S_{1}+S_{2}=S_{1,2}
קודקס ותיקנוס

עמוד מתוך כתב יד ותיקנוס - אחת הגרסאות העתיקות ביותר של תרגום השבעים, מן המאה ה-4 לספירה
קודקס ותיקנוס (Codex Vaticanus, בעברית - מצחף הוותיקן) הוא כתב-יד של הביבליה הנוצרית, הכולל את הברית הישנה בנוסח תרגום השבעים והברית החדשה בנוסח אלכסנדרוני.
גודל הדף הוא קוואטרו.
הקודקס נכתב במאה ה-4 בארץ ישראל או מצרים, ונשמר בספריית הוותיקן לפחות מאז 1475, שאז נזכר פעם ראשונה בתכתובת בין ארסמוס מרוטרדם לבין ספריית הוותיקן. רק בסוף המאה ה-19 הודפס עותק פקסימיליה של הקודקס. ב-1881 עשו וסקוט והורט שימוש בטקסט כאשר הוציאו את הברית החדשה ביוונית מקורית שלהם (The New Testament in the Original Greek).
אחת המסורות הקשורות בקודקס זה היא שאחרי התנצרותו של הקיסר קונסטנטינוס הוא הזמין את הספר מאוסביוס מקיסריה, העניק את הספר במתנה לכנסייה האורתודוקסית שבקונסטנטינופול שהפקידה אותו בידי הפטריארך האורתודוקסי של קונסטנטינופול (אנ'), שם היה הספר עד מסע הצלב הרביעי, נבזז על ידי הצלבנים והועבר לידי הפטריארך הלטיני של קונסטנטינופול (אנ') ובמאה ה-14 לספריית הוותיקן.
ראו גם

קודקס סינאיטיקוס
קודקס ותיקנוס גרקוס 1941
קודקס פלדנסיס
קונסטנטין רייקין

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1950 (בן 74) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 מקום לימודים:  D. K. Fadeev Academic Gymnasium (1967)  המכון לתיאטרון על שם בוריס שצ'וקין (1971) 
 בן או בת זוג:  ילנה בוטנקו  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  פולינה ראיקינה 
 פרסים והוקרה:  אמן העם של הפדרציה הרוסית  פרס הפדרציה הרוסית  הקריסטל של טורנדוט  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  מסכת הזהב 
 http://www.satirikon.ru/theatre/konstantin_raikin/
 פרופיל ב-IMDb
 
קונסטנטין רייקין (ברוסית: Константин Аркадьевич Райкин; ‏ נולד ב-8 ביולי 1950) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. רייקין לא מזכיר את מוצאו היהודי באף פורום ומתרחק ממוסדות יהודים ברוסיה. במהלך שנות ה-90, רייקין אף המיר את דתו לנצרות-אורתודוקסית. הוא בעל תואר אמן העם וזכה פעמיים בפרס הפדרציה הרוסית. לקונסטנטין רייקין הוענקו מספר עיטורים רוסים ופרסים רבים בתחום התיאטרון
קורות חיים

קונסטנטין רייקין נולד בלנינגרד. אביו היה שחקן התיאטרון ואומן הסטנד-אפ ארקדי רייקין. בשנת 1967 לאחר סיום בית הספר הוא המשיך ללמוד משחק. בשנת 1971 קונסטנטין רייקין סיים את בית הספר למשחק ליד תיאטרון וכטנגוב והוזמן על ידי גלינה וולצ'ק להרכב תיאטרון סוברמניק. על במת תיאטרון זה רייקין שיחק בתפקידים שונים כ-10 שנים.
בשנת 1981 קונסטנטין רייקין חזר ללנינגרד והחל לעבוד בתיאטרון של אביו. בשנת 1982 התיאטרון עבר למוסקבה. במשך שנים השחקן הופיע בהצגות התיאטרון לצד אביו. בשנת 1988 הוא התמנה למנהל אמנותי של התיאטרון. בתקופה זו התיאטרון שינה את האופי שלו - מתיאטרון סאטירי בו מועלות הצגות בהם משתתפים 2-3 שחקנים הוא הפך לתיאטרון בו מועלות הצגות שונות בעיקר של מחזאים קלאסיים.
החל משנת 2001 מלמד רייקין בבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה.
במקביל לעבודה בתיאטרון הצטלם רייקין לסרטי קולנוע. ההופעה הראשונה הייתה בסרט של שנת 1969 בתפקיד קטן. בשנים 1972 ו-1974 הוא צולם בתפקידים מרכזיים במספר סרטים מוזיקליים וזכה לפופולריות ברחבי ברית המועצות. הפופולריות שלו גדלה עוד יותר לאחר שהצטלם בתפקיד ראשי בסרט לפי מחזה משרתם של שני אדונים. בהמשך הוא השתתף בסרטים נוספים ובסך הכול הצטלם בכ-25 סרטים.
קיטי קיארנאן

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1892 גראנרד, אירלנד
 פטירה:  24 ביולי 1945 (בגיל 53) גלאסנווין, דבלין
 שם לידה:  Catherine Brigid Kiernan 
 מדינה:  אירלנד
 מקום קבורה:  בית הקברות גלאסנווין
 בן זוג:  מייקל קולינס ופליקס קרונין
 
קיטי קיארנן (באנגלית: Kitty Kiernan; ‏16 באוקטובר 1890 – 24 ביולי 1945) הייתה אישה אירית, הידועה כמי שהייתה ארוסתו של מייקל קולינס.
קיטי קיראן נולדה בגראנרד, מחוז לונגפורד והתחנכה בנורטו לורטו, מחוז ויקלו. נולדה למשפחת סוחרים עם חמש אחיות ואח אחד. הוריה, בריג'ט ופיטר קיראן, נהנו מנישואים מאושרים, והחיים בבית קייראן היו משמחים. משפחת קירנן הייתה הבעלים של מלון גראויל ארמס בעיר, כמו גם חנות מכולת, חנות לחומרי בניין, עץ ועסקים מתחייבים ובר.
ילדות ונעורים

קולינס הוכר על ידי בן דודו ג'רולד אוסליוואן(אנ') לאחותה של קיטי, שכבר יצא עם אחת מאחיותיה האחרות, מוד קיארנן(אנ'). קולינס תחילה נפל בקסמיה של הלן קיארנאן, אך האחרונה כבר הייתה מאורסת לאחר. אז העביר את האינטרסים שלו לקיטי, שכבר משכה את תשומת לבו של הארי בולנד(אנ'). אך למעשה היה זה קולינס שקיטי התארסה לו, עם תוכניות להינשא לו ב-22 בנובמבר בחתונה כפולה שתכליל גם את נישואיהם של מוד וג'רולד.
קיטי קיראן ומייקל קולינס התכתבו באופן תדיר וארוך, בעוד קולינס היה בלונדון במהלך המשא ומתן על האמנה, כתב לה כל יום. מכתבים אלו היו נושא לספר שכתב לאון או'בריון בשם "בחיפזון גדול". החששות הגרועים ביותר של קיטי התגשמו כאשר קולינס נהרג במהלך פעולה בגיל 31 במחוז קורק, ב-22 באוגוסט 1922. בשנת 2000, חלק מ-300 המכתבים שנשלחו על ידי קיארנן וקולינס אחד לשני הוצגו באופן קבוע במוזיאון הציבורי קורק(אנ'). מכתבים אלה מעניקים תובנה נהדרת ליחסה של קיטי לחיים ולמאורעות הפוליטיים בתקופה זו.
מותו של קולינס ארבעה חודשים קודם לתאריך שנקבע לחתונה הביא לכך שרק חתונה אחת למעשה התרחשה.
בשנת 1925 נישאה קיטי לפליקס קרונין, שהיה מפקד הגנרל בצבא האירי. היו להם שני בנים, ולשני קראו בשם מייקל קולינס קרונין. הילד הראשון נקרא פליקס קרונין; הוא ובנו רקס (פליקס) קבורים ליד קיטי ופליקס. קיטי מתה ממחלת ברייט - נפרולוגיה (כמו כל יתר אחיה), ב-24 ביולי 1945, נקברה בבית הקברות גלסנווין שבדבלין, לא רחוק מהמקום שבו שוכב קולינס. פליקס קרונין נקבר שם 19 שנים מאוחר יותר.
ראו גם

מייקל קולינס
קטשופ (מחזה)

"קטשופ" הוא רביו סאטירי מאת חנוך לוין שהוצג לראשונה במרץ 1969 במרתף "הקברט הסאטירי" (מרתף קולנוע פריז) בתל אביב. "קטשופ" הייתה עבודתו השנייה של לוין, שהועלתה שנה אחרי שהוצג הקברט הסאטירי "את ואני והמלחמה הבאה". בשתי יצירות אלה יצא לוין כנגד פאתוס המיליטריזם הישראלי, לעג לאזלת ידם ושאננותם של מדינאי ישראל ועסק באופן מקאברי בשכול. מאפיינים אלו היו סממנים מקדימים למחזה "מלכת אמבטיה", שהועלה שנה לאחר מכן בתיאטרון קאמרי והיה לאחד המחזות השנויים ביותר במחלוקת בתולדות התרבות הישראלית. שלושת המחזות הללו הציבו את לוין כמחזאי מהפכני בראשית דרכו.
המחזה פורסם בכרך "מערכונים ופזמונים 1 - מה אכפת לציפור" שהודפס לראשונה בשנת 1987 בהוצאתם המשותפת של ספרי סימן קריאה, הוצאת הקיבוץ המאוחד וספרי תל אביב.
הפקה

המחזה הועלה לראשונה בבימויו של דוד לוין, אחיו של חנוך. בהצגה השתתפו השחקנים תיקי דיין, טוביה צפיר (לסירוגין עם שמעון לב-ארי) וקובי רכט ועל הלחנת המוזיקה הופקדו אלכס כגן ובני נגרי. הניהול הארגוני הופקד בידי דני טרץ', שהפיק גם את מחזהו הראשון של לוין והיה ידידו הקרוב.
חלקי היצירה

המלחמה האחרונה - שיר בן שלושה בתים ופזמון חוזר הלועג לריטואל ההצהרה על "המלחמה האחרונה", כפי שמעיד הפזמון: "המלחמה האחרונה, המלחמה האחרונה, \ מפני שכבר לא יכולים; \ אז עוד מלחמה אחרונה בהחלט, \ ומי שימות בה - יידע למה מת, \ ומי שיחיה בה - יחייה כבר לעד, \ אז עוד מלחמה אחת בלבד." השיר הולחן ביד אלכס כגן.
שיחות שלום במזרח התיכון - סדרה של חמישה מערכונים סאטירים המפוזרים לאורך המחזה ומתארים חמישה סיבובי שיחות שלום בין ישראל למצרים: "גישוש", "גו הגדול וחבורתו בבית-קפה", "גו הגדול הוא שוודי", "גו הגדול מסכסך" ו"גו הגדול בריו" . הסדרה נכתבה בעקבות שיחות השלום למזרח התיכון בין מחמוד ריאד ואבא אבן, שרי החוץ של מצרים וישראל דאז בהתאמה, בתיווכו של שליח האו"ם השוודי גונאר יארינג.
ארץ נפלאה - מערכון קצר בין תייר (מר צ'לסי) המנסה להחמיא לזוג ישראלים על מזג האוויר הנפלא בישראל, אך הזוג בעל הראייה המיליטריסטית מפרש הכל כמחמאות לצה"ל וליכולות הלחימה המופלאות כביכול שלו.
טנגו דם ואש - שיר בן חמישה בתים.
השטחים - סאטירה על ציד המכשפות והחשדנות כלפי אלו התומכים בהחזרת השטחים הכבושים.
אני לא מקיים הבטחות שנתן אלוהים לאברהם - שיר בן חמישה בתים שהפך לאחד מסמלי הפציפיזם הישראלי. מסתיים בבית: "הנה הארץ השלמה, ועליה לא אמסור נפשי, \ ומה שמבטיח אלוהים, שיקיים על חשבונו הפרטי; \ כי אני אינני חול אשר על שפת הים, \ ואני לא מקיים הבטחות שנתן אלוהים לאברהם". השיר הולחן ביד אלכס כגן. בשנת 1999 הקליט דודי לוי את השיר בלחן משלו.
עונש מוות - מערכון סאטירי בין עיתונאית למחבל ערבי שנידון למוות אל עמוד התלייה. הריאיון מתחיל מיד לאחר שהתליין כורך את חבל התלייה מסביב לצווארו של המחבל ומסתיים במותו. במערכון מבקר לוין את הסברה שעונש מוות למחבלים ירתיע מחבלים אחרים באמצעות תשובותיו הציניות של המחבל.
בצער לא רב, ביגון לא קודר - שיר מקאברי על השכול המציג את הזמן בתור תרופה לצער וליגון: "בצער לא רב, ביגון לא קודר \ כי הזמן את העצב ליד המתים קובר." השיר הולחן ביד אלכס כגן וב-1988 זכה לחידוש מאת ריקי גל ללחנו של מתי כספי. הביצוע המקורי מופיע באוסף השירים של חנוך לוין שיצא ב-2008 "כשתחשכנה עיניי".
פקחים וחבלנים - סדרה של תשעה דיאלוגים קצרים וסאטירים אודות הבידוק הביטחוני.
השלום - דיאלוג קצר בין שני אנשים אודות השלום.
מרובעים בבית הקברות - שיר מקאברי אודות השכול ופגישות שקבעו טוראים בחייהם ומתממשות להן בבית הקברות. הולחן ביד אלכס כגן.
לקריאה נוספת

חנוך לוין, מערכונים ופזמונים 1 - מה אכפת לציפור, הוצאת ספרי סימן קריאה,הוצאת הקיבוץ המאוחד וספרי תל אביב, 1987, עמ' 31-59.
צבא בעלות הברית של המזרח

|  פרטים |
| --- | --- |
 שיוך:  מדינות ההסכמה
 סוג:  קבוצת ארמיות
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  אוגוסט 1916 – נובמבר 1918 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
 
צבא בעלות הברית של המזרח (AAO) (באנגלית: Allied Army of the Orient; בצרפתית: Armées alliées en Orient) היה שמו של הפיקוד המאוחד על הכוחות המזוינים הרב-לאומיים של בעלות הברית בחזית סלוניקי במהלך מלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

כאשר גרמניה, אוסטריה-הונגריה ובעלת הברית החדשה שהצטרפה, בולגריה, עמדו לגבור על סרביה בספטמבר-אוקטובר 1915, ירדו החיילים הרב-לאומיים שחזרו מהמערכה הכושלת בגליפולי בנמל סלוניקי ביוון כדי להקים את החזית המקדונית. תופעת לוואי של הנחיתה הייתה ההגברה הנוספת של הפילוג הלאומי בין קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון לבין ראש הממשלה אלפתריוס וניזלוס, שהסתיימה בהתפטרותו הכפויה של האחרון.
עד אוגוסט 1916, כ-400,000 חיילי מדינות ההסכמה מחמישה צבאות שונים כבשו את חזית סלוניקי. פיקוד מאוחד נכפה על הצבאות ולאחר דיונים ארוכים, הגנרל הצרפתי מוריס סראי הוצב לפיקוד על כל כוחות מדינות ההסכמה בסלוניקי, אף על פי שהם שמרו על זכות הערעור לממשלותיהם.
יוון עצמה נשארה בהתחלה נייטרלית. לאחר הפיכה ב-30 באוגוסט 1916, הוקמה בסלוניקי הממשלה הזמנית של ההגנה הלאומית, בראשות אלפתריוס וניזלוס. היא החלה להרכיב צבא ועד מהרה השתתפה במבצעים נגד מעצמות המרכז. ביוני 1917, לאחר הלחץ הגובר מצד מדינות ההסכמה, נאלץ קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון להתפטר מכס המלוכה. וניזלוס השתלט על כל המדינה ויוון הכריזה רשמית מלחמה נגד מעצמות המרכז ב-30 ביוני 1917. הכוחות היוונים פעלו גם תחת פיקודו של ה-AAO.
מפקדים

11 באוגוסט 1916: גנרל מוריס סראי
15 בדצמבר 1917: גנרל אדולף גיומא
17 ביוני 1918: גנרל לואי פראנשה ד'אספרה
סדר הכוחות > צרפת

ארמיית המזרח (1915–1919): 8 דיוויזיות
סדר הכוחות > בריטניה הגדולה

ארמיית סלוניקי הבריטית: 6 דיוויזיות
סדר הכוחות > סרביה

הארמיות הסרביות היו יחידות בגודל קורפוס.
הארמייה הראשונה, בפיקודו של ז'יבויין מישיץ' ואחר כך פטר בויוביץ'
הארמייה השנייה, בפיקודו של סטפה סטפנוביץ'
הארמייה השלישית, בפיקודו של פאבלה יורישיץ' שטורם ומאוחר יותר קולונל מילוש ואסיץ' (פורקה במאי 1917)
סדר הכוחות > רוסיה

2 חטיבות של חיל המשלוח הרוסי בפיקודו של מיכאיל דיטריכס
סדר הכוחות > איטליה

דיוויזיית הרגלים ה-35 (איט') תחת
קרלו פטיטי די רורטו (יולי 1916 - אפריל 1917)
ג'וזפה פנלה (26 באפריל - 24 במאי 1917)
ארנסטו מומבלי (24 במאי 1917 - סוף 1918)
הקורפוס האיטלקי ה-16: Corpo di spedizione Italiano in Oriente ‏ (CSIO), קורפוס איטלקי באלבניה, נשאר תחת פיקוד ישיר של המטה האיטלקי ולכן לא היה חלק מה-AAO
אמיליו ברטוטי (20 בנובמבר 1915 - 8 במרץ 1916)
סטימיו פיאצ'נטיני (8 במרץ - 17 ביוני 1916)
אורסטה בנדיני (18 ביוני - 11 בדצמבר 1916), נהרג בטביעת הרגינה מרגריטה
ג'יאצינטו פררו (11 בדצמבר 1916 - סוף המלחמה)
סדר הכוחות > יוון

בספטמבר 1916, 10,000 חיילים בפיקודם של הקולונלים זימברקקיס ומזארקיס
עד ינואר 1918, 10 דיוויזיות (204,000 חיילים) בפיקודו של פנאיוטיס דנגליס
הקורפוס הראשון (לוטננט גנרל ליאונידס פאראסקבופולוס)
דיוויזיית לאריסה ה-1 (לוטננט גנרל קונסטנטינוס נידר)
דיוויזיית אתונה ה-2 (קולונל יוליאנוס קונדורטוס)
דיוויזיית כלקיס ה-13 (מייג'ור גנרל יואקובוס נגרופונדיס)
חיל ההגנה הלאומי (מייג'ור גנרל אמנואיל זימברקקיס)
דיוויזיית סרס (תחת מייג'ור גנרל אפמינונדאס זימברקקיס)
דיוויזיית הארכיפלג (גנרל דימיטריוס יואנו)
דיוויזיית כרתים (מייג'ור גנרל פאנאיוטיס ספיליאדס)
הקורפוס השני (לוטננט גנרל קונסטנטינוס מיליוטיס-קומנינוס)
דיוויזיית פטרס ה-3 (קולונל ניקולאוס טריקופיס)
דיוויזיית נאפפליו ה-4 (קולונל ניקולאוס ולאקופולוס)
דיוויזיית קלמטה ה-14 (קולונל יואניס אורפנידס)
עתודות
דיוויזיית נאפפליו ה-9 (מייג'ור גנרל גאורגיוס לאונרדופולוס)
סדר הכוחות > אחרים

פורטוגל: חטיבה אחת
אלבניה: 1,000 חיילים לא סדירים תחת אסד פאשה טופטאני
מונטנגרו: חיילים לא סדירים
הערות שוליים

↑  Italian Army in Albania
פילדמרשל סרבי ז'יבויין מישיץ' והגנרל הבריטי ג'ורג' מילן
סראי ופטיטי די רורטו על הגעתם של החיילים האיטלקיים לסלוניקי
גנרל ג'רום ווניזלוס בודקים את החיילים היוונים במקדוניה
קיטיארה אות-מאטר

| --- | --- |

קיטיארה אות-מאטר, לצד בנה פלד בהיר-להב
 סוג:  רומח הדרקון
 הופעה ראשונה:  מגזין דרקון מס. 85: A Stone's Throw Away מאת רוג'ר א. מור (מאי 1984)
 יוצרים:  מרגרט וייס וטרייסי היקמן
 מידע
 כינויים:  הגבירה הכחולה
 גזע:  בן אנוש מתורבת
 מין:  נקבה
 מקצוע:  רוכב דרקון
 נטייה:  זדוני נייטרלי
 אזרחות:  מרגוע (?)
 מקום מגורים:  נראקה
 דמויות קשורות
 משפחה:  הורים: גרגור אות-מאטר ורוזאמון (מאז'ר)   אחים: קרמון ורייסטלין (אחים למחצה)     ילדים: פלד בהיר-להב
קיטיארה אות-מאטר היא דמות בדיונית בעולם הפנטזיה של רומח הדרקון. קיטיארה היא אחותם למחצה של קרמון ורייסטלין מאז'ר, מאהבתו לשעבר של תניס חצי-אלף ושרת דרקונים בשירותה של מלכת האופל טאקיזיס.
קיטיארה היא לוחמת ומצביאה מוכשרת, חסרת עקרונות ומעצורים. כוח המניע העיקרי של הדמות היא שאפתנות.
הדמות של קיטיארה נוצרה במקור על ידי מרגרט וייס וטרייסי היקמן בטרילוגיה המקורית של עולם רומח הדרקון, רשומות רומח הדרקון. בהתחלת הטרילוגיה הייתה קיטיארה דמות נפקדת, שאוזכרה על ידי שאר גיבורי הספרים ורק מאוחר יותר הופיעה בעלילות הספרים. דמותה הופיעה בקצרה בטרילוגיית ההמשך של וייס והיקמן, אגדות רומח הדרקון וכן במספר רב של כותרים אחרים של עולם רומח הדרקון. דמותה ועברה של קיטיארה הועמקו והורחבו באופן ניכר בסדרת שישיית המפגשים בספרים לב אפל ו"החבורה" שנכתבו על ידי טינה דניאל והספר פלדה ואבן שנכתב על ידי אלן פוראת'.
ביוגרפיה > השנים הראשונות

קיטיארה נולדה בעיר מרגוע כבתם הבכורה של גרגור אות-מאטר, אביר סולאמניה לשעבר ושכיר חרב מהולל ואשתו רוזמון. כבר בשלב מוקדם בחייה נחשפה קיטיארה לאורח חייו של אביה. כאשר הייתה קיטיארה בת 7 עזב אביה אותה ואת אמהּ ללא סיבה ברורה. אמהּ התחתנה מחדש עם חוטב עצים בשם גילון מאז'ר ולזוג נולדו זוג תאומים בשם קרמון ורייסטלין.
קיטיארה לקחה חלק עיקרי בגידול התאומים, תפקיד שהלך וגדל לאור מחלתה המתמשכת של אמהּ. כאשר הייתה קיטיארה בת 13 היא חברה להרפתקן מפוקפק בשם אורסה וכנופייתו. אורסה היה בעל קשר לאביה וקיטיארה רצתה לנצל את ההזדמנות כדי ללמוד על גורלו של אביה. במהלך מסעה עם הכנופיה היא השתתפה בשוד שהסתבך ולבסוף ננטשה. לאחר מכן עבדה קיטיארה מספר חודשים בפונדק בכפר נידח לפני שחזרה למרגוע.
מגיל 16 והלאה חיה קיטיארה כשכירת חרב והרפתקנית, כשהיא משוטטת ברחבי קרין בחיפוש אחר עושר, תהילה ומידע על אביה. מדי כמה שנים היא ביקרה את אחיה במרגוע ואז חזרה לנדודיה. באחת מהרפתקאותיה היא נפגשה עם תניס חצי-אלף והשניים נהפכו למאהבים. מאוחר יותר קיטיארה, תניס, קרמון ורייסטלין, יחד עם סער בהיר-להב, הקנדר גדילן קוץ-רגל והגמד חלמיש כור-אש יצרו חבורת הרפתקנים. כחמש שנים לפני מאורעות דרקונים של דמדומי הסתיו נפרדה החבורה, כאשר כל אחד מהם נשבע לשוב ולהתאחד חמש שנים מאוחר יותר במרגוע.