stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נשים מורטות אווזים

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  מקס ליברמן 
 תאריך יצירה:  שנות ה־70 של המאה ה־19 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  172 ס״מ 
 גובה:  118 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  נטורליזם 
 מספר יצירה:  A I 524 (הגלריה הלאומית הישנה) 
 מיקום:  Q114729953
 
נשים מורטות אווזים הוא ציור שמן על בד שהושלם בשנת 1872 על ידי הצייר הגרמני ממוצא יהודי, מקס ליברמן. זהו ציורו הראשון בממדים גדולים, וגודלו 119.5 על 170.5 ס"מ. היצירה מוצגת בגלריה הלאומית הישנה בברלין.
היסטוריה ותיאור

סגנונו המוקדם של ליברמן היה ריאליסטי והושפע במיוחד מהציור ההולנדי מן המאה ה-17. החל משנת 1874 שהה ליברמן לעיתים קרובות בהולנד. בין האמנים שיצירותיהם חקר שם נמנו פרנס הלס ורמברנדט. השפעת טכניקת הקיארוסקורו שלהם ניכרת בציור זה. גם השפעתו של הצייר מיהאי מונקאצ'י ניכרת בתיאור המוטיבים הכפריים, ולמעשה, הציור הנוכחי נוצר בהשראת עבודה שראה בסטודיו של מונקאצ'י. ליברמן צייר את היצירה בוויימאר, בתקופה שבה למד באקדמיה הגדולה לאמנות של דוכסות סקסוניה, מאז 1868.
הציור מתאר קבוצת נשים מבוגרות היושבות בחדר חשוך ומורטות אווזים. גבר נכנס לחדר ומביא להן עוד עופות. זהו האינטראקציה האנושית היחידה בציור; פרט לכך, מבטם של הדמויות נראה רציני ועסוק בעבודתן. חלון קטן ופתוח מספק מקור אור בתוך הסצנה, ואור נוסף מגיע מכיוון הצופה. מנורה תלויה מהתקרה, אך אינה דולקת.
ביקורת ותגובות

הציור, כמו גם יצירותיו המוקדמות האחרות של ליברמן שתיארו מוטיבים כפריים, לא התקבלו בתחילה בהתלהבות על ידי המבקרים. רק עם פיתוח סגנונו האימפרסיוניסטי החל ליברמן לזכות להערכה רבה יותר. אף על פי כן, מיליונר למרות זאת, איל הרכבות הגרמני בתל הנרי סטרוסברג רכש את הציור לאוסף האמנות שלו. כיום, היצירה נמצאת באוסף הגלריה הלאומית הישנה בברלין.
הערות שוליים

1 2  Max Liebermann, Liebermann Villa
↑  Max Liebermann, Noordwijk (German)
1 2 3  Max Liebermann – Women plucking geese, Artatberlin
ז'אן-בטיסט אניבאל אובר דה בייה

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1757 באטון רוז', ארצות הברית 
 פטירה:  17 בדצמבר 1797 (בגיל 40) קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית 
 מדינה:  צרפת 
 דרגה:  גנרל דיוויזיה 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות של ארצות הברית 
 
ז'אן-בטיסט אניבאל אובר דה בייה (צרפתית: Jean-Baptiste Annibal Aubert du Bayet;‏ 19 באוגוסט 1759 – 17 בדצמבר 1797) היה גנרל צרפתי ופוליטיקאי, שפעל בתקופת המהפכה הצרפתית.
חייו

אובר דה בייה נולד בבאטון רוז' – במושבה האמריקנית הצרפתית של לואיזיאנה בשנת 1759. השתתף במספר קרבות במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית.
עם תחילתה של המהפכה הצרפתית אובר דה בייה הגיע לצרפת, אבל בתחילה היה עוין את הרעיונות המהפכניים. אבל כדי לקדם את עצמו כבר ב-1791 הוא הפך לחבר בבית המחוקקים, ולאחר מכן מ-8 ביולי 1792 עד 22 ביולי 1792 היה נשיא האספה הלאומית הצרפתית ("האספה המחוקקת").
מ-3 בנובמבר 1795 עד 8 בפברואר 1796, שימש כשר המלחמה של צרפת.
ב 1796 התמנה כשגריר לאימפריה העותמאנית כאשר המשימה שלו היא להחזיר את היחסים הדיפלומטיים בין צרפת והאימפריה העותמאנית לברית נגד רוסיה. במסגרת זו נשלח עם ציוד ארטילריה, תותחנים ומהנדסים צרפתים כדי לעזור בפיתוח מאגרי הנשק העות'מאניים. כמו כן קציני חי"ר ופרשים אמנו את היניצ'רים, באופן אירוני, חלק מהחיילים האלה, שהוכשר לשיטות מערביות, הועסקו בהצלחה נגד החיילים צרפתים של נפוליאון כמה שנים מאוחר יותר תחת סר סידני סמית במצור על עכו בשנת 1799.
אובר דה בייה נפטר ב-1797 בקונסטנטינופול. אלמנתו חזרה לצרפת ונישאה לעוזרו הוותיק ז'אן-פרנסואה דה קאר.
ויליאם מייסון

ויליאם ארנסט מייסון (באנגלית: William Ernest Mason‏; 7 ביולי 1850 – 16 ביוני 1921) היה חבר בית הנבחרים וסנאטור רפובליקני מאילינוי. הוא היה אביה של ויניפרד ספראג מייסון האק.
ביוגרפיה

מייסון נולד ב-7 ביולי 1850 בפרנקלינוויל, ניו יורק. משפחתו עברה לבנטונספורט, איווה כשהיה בן 8. הוא למד בקולג' ברמינגהם. לאחר שסיים את לימודיו, הוא לימד באקדמיית בנטונספורט, בה למד בעבר. לאחר שלמד משפטים, הוא עבר לשיקגו ב-1872 והתקבל ללשכת עורכי הדין.
מייסון נבחר לקונגרס ב-1886 ושוב שנתיים לאחר מכן. לאחר תבוסתו ב-1890, הוא חזר לעסוק בעריכת דין בשיקגו ב-1891 אך נבחר לסנאט האמריקאי ב-1896. לאחר קדנציה אחת, הוא חזר לשיקגו. הוא כיהן שלוש קדנציות נוספות בבית הנבחרים מ-1917 ועד מותו. מייסון לעיתים קרובות התנגד להתערבות ארצות הברית בענייני חוץ. הוא נשא נאום לוהט שדגל בממשל עצמי של הפיליפינים במהלך מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים בתחילת המאה ה-20: "אי אפשר לשלוט באיי הפיליפינים בלי להטיל עליהם מס. עדיין אין לך הסכמתם למס עליהם. אתה מציע שוב להטיל עליהם מס ללא ייצוג. שימו לב למסיבות תה" ב-5 באפריל 1917, הוא היה אחד מ-50 נציגים שהצביעו נגד הכרזת מלחמה על גרמניה.
הוא מת ב-16 ביוני 1921 בוושינגטון די. סי. ונקבר בבית הקברות אוקווד בווקיגן, אילינוי.
הערות שוליים

↑  "Mason, William Ernest". History, Art & Archives. U.S. House of Representatives. נבדק ב-12 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Speech of Hon. Wm E. Mason, of Illinois, in the Senate of the United States, Tuesday, January 10, 1899. Govt. Print. Off. 1899. נבדק ב-12 בספטמבר 2020 – via Hathi Trust Digital Library. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "U.S. House of Representatives tally sheet for the Declaration of War on Germany, April 6, 1917". U.S. Capitol Visitor Center. נבדק ב-12 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb169513897 (data)  ISNI: 0000 0000 5314 0833  LCCN: nr98032814  SNAC: w69s5403  TePapa: 58203  US Congress: M000228  VIAF: 41756783   WorldCat (עם VIAF): 41756783
כיתה (בית ספר)

כיתה מודרנית בקפריסין
כיתה בתוך מחנה פליטים ברפובליקה המרכז-אפריקאית
כיתה היא מונח מתחום החינוך המתייחס למסגרת או למבנה שבו לומדים תלמידים.
על פי רוב הלמידה בכיתה נערכת במסגרת השיעורים, שביניהם יש הפסקות קבועות מראש.
הכיתה כמבנה

הקשר זה מתייחס למקום בו מתבצע לימוד של קבוצת התלמידים. זאת להבדיל מחדרים אחרים במוסד החינוכי, אשר אינם משמשים להתכנסות תלמידים בהם לצורכי לימוד.
חדר הכיתה לרוב מצויד בשולחנות וכיסאות עבור התלמידים.
בכיתה יהיה גם ציוד כתיבה והצגה עבור המורה כמו לוח וגיר.
הכיתה כמסגרת חינוכית

הקשר זה מתייחס למסגרת חינוכית שבה לומדים תלמידים. הלמידה בכיתה נעשית בקבוצה ומנוהלת על ידי מורה או מדריך שהוכשר לעסוק בתחום. ניתן לנהל את המסגרת הכיתתית לצורך יצירה של למידה שיתופית..
הכיתה בדרך כלל מהווה חלק ממסגרת גדולה יותר ויכולה להופיע במספר מוסדות לימודיים כגון גן ילדים, בית ספר, מכללה ואוניברסיטה.
בישראל, הכיתה הצעירה ביותר נקראת כיתה א'. כיתות בוגרות יותר נקראות על שם שאר האותיות בסדר עולה, עד כיתה י"ב, ולעיתים עד כיתה י"ד.
מספר התלמידים בכיתת בית ספר אינו קבוע ובדרך כלל נע בין 15 ל-50 תלמידים.
תוכנית הלימודים של התלמידים בכיתה מורכבת מנושאים מגוונים ושונים - מכישורים שיעזרו לתלמידים בחייהם הפרטיים (בדרך כלל בבית ספר יסודי ובחטיבת הביניים) ועד לתחומים מדעיים כגון מתמטיקה, כימיה וביולוגיה או שפות.
אווירה כיתתית

האווירה הכיתתית מושפעת מהאקלים החינוכי השורר בה. חקר המוח ואקלים כיתה בודק את השפעת אקלים הכיתה על מיומנויות למידה קוגניטיביות של התלמידים, באמצעות חקר המוח.
המשמעת במסגרת החינוכית נועדה למנוע מבעיות התנהגות שונות להפריע למהלך השיעור ולפגוע באיכות ההוראה. לצורך כך על המורה להקפיד על הצבת גבולות ברורים בפני תלמידיו. לעיתים קרובות נעשה שימוש בענישה ככלי לשמירה על המשמעת בכיתה.
ראו גם

חדר
הוראה מתקנת
קבוצה (הדרכה)
כיתה (צבא)
וו ונג'ון

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  12 במאי 1919 שאנגחאי, הרפובליקה הסינית 
 פטירה:  7 במאי 2017 (בגיל 97) בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין 
 שם לידה:  吴文俊 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי (1940)  האוניברסיטה של שטרסבורג (1949) 
 מוסדות:  אוניברסיטת פקין (1951–1966)  אוניברסיטת ג'ג'יאנג (1945–1945)  האקדמיה הסינית למדעים (1976) 
 תלמידי דוקטורט:  Wang Dongming, Lihong Zhi, Kun Jiang, Xiao-Shan Gao, Jinzhao Wu, Sen Lin Xu 
 פרסים והוקרה:  People's Scientist (2019)  פרס שאו במדעי המתמטיקה (2006)  State Preeminent Science and Technology Award (2001)  פרס הרברנד (1997)  TWAS Prize for Mathematics (1990)  אקדמאית של האקדמיה הסינית למדעים (1957) 
 תרומות עיקריות
 טופולוגיה אלגברית
 
וו ונג'ון (בסינית: 吴文俊, לעיתים נכתב וו ון-צון; 12 במאי 1919 - 7 במאי 2017) היה מתמטיקאי סיני וחבר באקדמיה הסינית למדעים (CAS).
ביוגרפיה

מוצאה של משפחתו של וו הוא מג'יאשאן במחוז ג'ג'יאנג. הוא עצמו נולד בשאנגחאי, וסיים את לימודיו באוניברסיטה הלאומית ג'יאו טונג בשנת 1940. ב-1945, וו לימד מספר חודשים באוניברסיטת האנגג'ואו (מאוחר יותר התמזגה לתוך אוניברסיטת ג'ג'יאנג) בהאנגג'ואו.
ב-1947, הוא נסע לצרפת לצורך השתלמות באוניברסיטת שטרסבורג. ב-1949 הוא קיבל את הדוקטורט על עבודתו Sur les classes caractéristiques des structures fibrées sphériques, שנכתבה בהנחיית שארל אהרסמן. לאחר מכן, הוא עבד בפריז עם רנה תום וגילה את מחלקת וו ונוסחת וו בטופולוגיה אלגברית. בשנת 1951 הוא פנה ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פקינג. עם זאת, ייתכן שוו היה בין גל החזרה של אקדמאים סינים שעבדו במערב שבא שבעקבות הדחתו של צ'יאנג קאי שק מהיבשת ב-1949, על-פי עדות ראייה של המתמטיקאי הצרפתי מרסל ברז'ה, היות שהוא נעלם מצרפת יום אחד, בלי לומר מילה לאיש.
בשנת 1957 נבחר להיות חבר של האקדמיה הסינית למדעים. ב-1990, הוא נבחר כחבר באקדמיה למדעים של העולם השלישי.
יחד עם יואן לונגפינג, הוענק לו הפרס הלאומי העליון למדע וטכנולוגיה על ידי הנשיא ג'יאנג דזה-מין בשנת 2000, כשהחלו להעניק את הפרס, הנחשב כפרס המדעי והטכנולוגי הגבוה ביותר בסין. הוענק לו גם פרס TWAS ב-1990 ופרס שאו ב-2006. הוא היה הנשיא של האגודה הסינית למתמטיקה. הוא נפטר ב-7 במאי 2017, 5 ימים לפני יום הולדתו ה-98.
ביוגרפיה > מחקרו

המחקר של וו כלל את התחומים הבאים: טופולוגיה אלגברית, גאומטריה אלגברית, תורת המשחקים, היסטוריה של המתמטיקה, מערכת הוכחה אוטומטית. תרומותיו החשובות ביותר היו בתחום הטופולוגיה האלגברית. מחלקת וו ונוסחת וו קרויות על שמו. בתחום ההוכחה האוטומטית, הוא ידוע על שיטת וו.
הוא היה גם פעיל בתחום ההיסטוריה של המתמטיקה הסינית. הוא היה העורך הראשי של עשרת הכרכים של הסדרה הגדולה של המתמטיקה הסינית, המקיפים את הזמן למן העת העתיקה ועד תום תקופת שושלת צ'ין.
ממאמריו

Wen-Tsun, Wu:Rational Homotopy Type: A Constructive Study Via the Theory of the I*-Measure ISBN 0-387-13611-8
Wen-tsun, Wu & Min-de, Cheng, CHINESE MATHEMATICS INTO THE 21ST CENTURY
Wen-tsun, Wu, A THEORY OF IMBEDDING IMMERSION AND ISOTOPY OF POLYTOPES IN A EUCLIDEAN SPACE
Wen-tsun, Wu,Mechanical Theorem Proving in Geometries. ISBN 3211825061
Wen-Tsun, Wu; Georges Reeb:Sur Les Espaces Fibres Et Les Varietes Feuilletees
SELECT WORKS OF WEN-TSUN WU ISBN 9789812791078
Wen-tsun, Wu: Mathematics Mechanization: Mechanical Geometry Theorem-Proving, Mechanical Geometry Problem-Solving and Polynomial Equations-Solving ISBN 0-7923-5835-X
Wen-Tsun, Wu, and Hu Guo-Ding, eds, Computer Mathematics ISBN 9810215282 .
הערות שוליים

↑  Katz, Mikhail G. (2007). Systolic geometry and topology. Mathematical Surveys and Monographs. Vol. 137. Providence, R.I.: American Mathematical Society. p. 19. ISBN 978-0-8218-4177-8.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: postscript (link).
↑  "Prizes and Awards". The World Academy of Sciences. 2016.
↑  זוכי הפרס ב-2006 באתר הפרס.
↑  http://m.thepaper.cn/newsDetail_forward_1679596
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437767705171  BIBSYS: 90094936  BnF: cb123736374 (data)  CiNii: DA01383528  dblp: 06/241-3  GND: 111549116  ISNI: 0000 0001 1761 3100  LCCN: n83196545  MGP: 96086  NKC: jo2015858528  NLA: 36622969  NLK: KAC201901964  NTA: 072988851  RERO: 02-A006420067  SELIBR: 101347  SUDOC: 032771886  Trove: 1338446  VIAF: 46730008   WorldCat (עם VIAF): 46730008
המשטרה הכחולה של פולין

המשטרה הכחולה (בפולנית: Policja Polska Generalnego Gubernatorstwa; בגרמנית: Polnische Polizei im Generalgouvernement) הוא כינויה של משטרה שהורכבה משוטרים פולנים ואשר הייתה כפופה לשלטונות הגרמניים בשטח הגנרלגוברנמן בתקופת מלחמת העולם השנייה. האוכלוסייה הפולנית כינתה אותה בשם זה בשל צבע מדיהם של השוטרים.
רקע

לאחר כניעתה וכיבושה של פולין על ידי הצבא הגרמני עלה הצורך בהקמת כוח משטרה מקומי אשר יסייע לכוחות הגרמניים בשמירה על הסדר באזורים הכבושים. כוח זה נועד להוות כוח עזר בלבד אשר יפעל בצמוד לכוחות המשטרה הגרמניים ואף יהיה כפוף לו (כוחות דומים הוקמו בכל המדינות אותן כבשה גרמניה במהלך המלחמה).
בספטמבר 1939, הורה מושל הגנרלגוברנמן האנס פרנק על גיוס כפוי של כוח משטרה פולני חדש אשר יעמוד לרשות הכוחות הגרמניים, ויתבסס ברובו על כוחות המשטרה הפולנית מלפני המלחמה (Policja Panstwowa).
"המשטרה הכחולה" הוקמה באופן רשמי ב-30 באוקטובר 1939.
מאפייני הארגון

באופן רשמי, "המשטרה הכחולה" הוכפפה לפיקודה של המשטרה הגרמנית (Ordnungspolizei), אך המבנה הארגוני שלה, כוח האדם שלה (שהתבסס ברובו על שוטרים פולנים), ואף המדים שלבשו (חוץ מהעובדה שהוסרו ממנה דגל הלאום הפולני), היו דומים מאוד למאפייני המשטרה הפולנית הישנה.
מטרת הארגון הייתה להוות כוח עזר לכוחות השיטור הגרמניים (Auxiliary organization) תוך שמירה על הסדר וטיפול במגוון בעיות כגון עבירות רכוש, שוד והברחות שהפכו להיות נפוצים יותר בעקבות הפלישה הגרמנית והתוהו ובוהו ששרר בפולין בעקבותיה.
"המשטרה הכחולה" הורכבה בעיקר מפולנים דוברים אוקראינית מחלקיה המזרחיים של הגנרלגוברנמן.
תקופת ההכשרה של השוטרים החדשים שהתווספו למשטרה הכחולה (בנוסף לאלו שהועברו מהמשטרה הפולנית הישנה), התבצעה בבסיס אימונים בעיירה נובי סונץ' שבפולין (אשר הוקם באוקטובר 1941). בסך הכול הוכשרו בבסיס 3,000 שוטרים.
מצבת כוח האדם של "המשטרה הכחולה" גדלה בהתמדה ככל שהתמשכה המלחמה. מכוח של 8,700 איש בפברואר 1940 צמחה המשטרה עד לשיא של 16,000 שוטרים בשנת 1943.
קיימות מספר השערות בנוגע לגידול המהיר בכוח האדם במשטרה. בין היתר, משכורות מכובדות שקיבלו השוטרים והעובדה כי הורשו על ידי הכוחות הגרמניים לשמור לעצמם 10% מכל סחורה או רכוש שהוחרמו על ידם.
מאפייני הארגון > פעילות המשטרה בוורשה

חשיבות מיוחדת הייתה לשירותה של "המשטרה הכחולה" בוורשה, אשר היוותה את מרכז תנועות ההתנגדות בפולין הכבושה. במשטרה הפולנית בוורשה שירתו ביוני 1942 3,150 איש, ובכללם 60 קצינים. מפקדי "המשטרה הכחולה" בוורשה היו: מריאן קוזיילבסקי (מאוקטובר 1939 עד מאי 1941); אלכסנדר רשצ'ינסקי (ממאי 1941 עד מרץ 1943); ופרנצישק פשימוסיסקי (ממרץ 1943 עד מרד ורשה הפולני באוגוסט 1944), כולם בדרגת סגן ניצב.
מאפייני הארגון > פעילות המשטרה נגד הפרטיזנים

ביוני 1942 הוקם גדוד מיוחד של "המשטרה הכחולה" (גדוד 202) אשר יועד ללחימה בפרטיזנים. תחילה הופעל הגדוד כנגד יחידות פרטיזנים של יהודים ושל שבויי מלחמה סובייטים ביערות באזור קולבושובה (Kolbuszowa).
בסוף 1943 הועבר הגדוד ללחימה בפרטיזנים באזור אוקראינה ושם התפורר והושמד בקרבות. המחתרת הפולנית מכל הזרמים ביקרה בחריפות רבה את התנהגותה של המה"פ, בגלל היקף שיתוף-הפעולה שלה עם הכובש הגרמני, הסחיטות וההידרדרות המוסרית. צוין גם ההיקף הרב בהשתתפותה ברדיפות ובפעולות רצח היהודים.
השפעת הארגון וההתנגדות לגרמנים

בשל העובדה כי הייעוד הרשמי של "המשטרה הכחולה" היה להוות כוח עזר בלבד תחת פיקוד המשטרה הגרמנית באזור הכיבוש (רוב קציניה הבכירים הגיעו משורות המשטרה הגרמנית), יש הטוענים כי השפעתה של המשטרה הייתה שולית, וכך גם ההתנגדות לכוחות הגרמניים.
המחתרת הפולנית מכול הזרמים ביקרה בחריפות רבה את התנהגותה של "המשטרה הכחולה", בגלל היקף שיתוף-הפעולה שלה עם הכובש הגרמני, הסחיטות וההידרדרות המוסרית. צוין גם ההיקף הרב בהשתתפותה ברדיפות ובפעולות רצח היהודים.
עם זאת, קיימות עדויות לפיהם חלק נכבד משוטרי "המשטרה הכחולה" לקח חלק בפעילות ארגון ההתנגדות המחתרתי הפולני (Armia Krajowa). לטענת ההיסטוריון הפולני אנדריי כריסטוף, 20% - 30% משוטרי "המשטרה הכחולה" נרצחו על ידי הכוחות הגרמניים, וזאת בשל מעורבותם בפעילויות המחתרת הפולנית, בהם מפקד "המשטרה הכחולה" בוורשה סגן ניצב אלכסנדר רשצ'ינסקי וקצין המשטרה רומאן שווינציצקי.
היחס ליהודים

השלטונות הגרמניים הטילו על המשטרה הפולנית לטפל בעיקר בפשעים פליליים, אך היא הופעלה בקנה-מידה נרחב גם בנוגע לטיפול האוכלוסייה היהודית. המשטרה הייתה פעילה בשיטור בגטאות הגנרלגוברנמן ובחיפוש אחר היהודים שנמלטו מגטאות וממחנות ושחיפשו מקלט בקרב האוכלוסייה הפולנית או ביערות.
המשטרה הפולנית הופעלה בשיטור בשערי הגטו בוורשה, וכוח של 400 שוטרים היה מיועד לפעילות סיור בתוך הגטו. בדיכוי מרד גטו ורשה פעל כוח של 367 שוטרים, במסגרת הכוח הגרמני שבפיקודו של הגנרל יירגן שטרופ. תפקיד נוסף שהוטל על "המשטרה הכחולה" היה גילוי היהודים שנמלטו מן הגטו ל'צד הארי' של העיר.
החוקרים חלוקים בנוגע ליחס המשטרה ליהודים. מחד, ועל אף העובדה כי האחריות על גטו ורשה הייתה נתונה למשטרת הגטו היהודית, קיימות עדויות למעורבות המשטרה הפולנית בהכאת יהודים ובסחיטתם. המשטרה גם לקחה חלק בריכוז היהודים בנקודות האיסוף לשם גירושם..
על-פי חוקר השואה יאן גרבובסקי, יהודי שנפל לידי המשטרה הכחולה עמד בפני מוות כמעט וודאי, על-פי גרבובסקי עמנואל רינגלבלום אמר במהלך המלחמה ששוטרי המשטרה הכחולה אחראים למותם של מאות אלפי יהודים, ועל-פי גרבובסקי העדויות ההיסטוריות מהארכיבים הפולנים, גרמנים, וישראליים "מצביעים על תבנית של מעורבות רצחנית בכל רחבי פולין הכבושה".
מנגד, קיימים היסטוריונים הטוענים כי מעורבותם של השוטרים בפעילות כנגד היהודים הייתה פחותה. לפי השקפתו של ראול הילברג:
"מכל כוחות המשטרה המקומיים במדינות מזרח אירופה הכבושה, המשטרה הפולנית הייתה הכי פחות מעורבות בפעילות נגד יהודים. הם לא יכלו לקחת חלק בפעילויות מרכזיות כנגד יהודים או אנשי מחתרת פולנים, וזאת מן החשש שייראו כבוגדים על ידי בני עמם".
היסטוריון השואה סטיב פולסון מסכים אף הוא עם הקביעה כי המעורבות של המשטרה הפולנית, בכל הנוגע לטיפול ביהודים היה שולי:
"יש להתחשב בעובדה כי היהודים בפולין היו סגורים בגטאות, מוקפים בכוחות משטרה גרמנים, בשיתוף עם משטרת הגטו היהודית. למשטרה הפולנית הייתה מעט מאוד השפעה ואחיזה בגטאות עצמן".
חלק משוטרי "המשטרה הכחולה" הוכרו לאחר המלחמה כחסידי אומות עולם.
פירוק הארגון

"המשטרה הכחולה" פורקה ב-27 באוגוסט 1945 על ידי הוועד הפולני לשחרור לאומי, כאשר חלק מן השוטרים עברו לשרת תחת המשטרה הפולנית החדשה שהוקמה (Milicja Obywatelska). בשנת 1990 זו הוחלפה בכח לאומי חדש (Policja).
הערות שוליים

↑  Encyclopedia of the Holocaust on the Blue Police, Macmillan Publishing Company, New York NY, 1990. ISBN 0-02-864527-8.
↑  Tamar Levin, Rachel Neiman Walls Around: The Plunder of Warsaw Jewry During World War II and Its Aftermath. Greenwood Publishing Group, 2003.
↑  Ringelblum, Emanuel (1992). Joseph Kermish, ed. Polish-Jewish Relations During the Second World War. Evanston, IL: Northwestern University Press. p. 133. ISBN 0-8101-0963-8.
↑  THE POLISH POLICE: Collaboration in the Holocaust, Jan Grabowski, United States Holocaust Memorial Museum, 2016, "For a Jew, falling into the hands of the Polish police meant, in practically all known cases, certain death. And death followed the Blue Policemen everywhere; Wodzisław, Opoczno, Warsaw, Biłgoraj, Węgrów, and Łochów were by no means unique. Neither were the methods used by the Polish police. The historical evidence—hard, irrefutable evidence coming from the Polish, German, and Israeli archives—points to a pattern of murderous involvement throughout occupied Poland. Emanuel Ringelblum, himself a victim of Polish detectives, suggested that the Polish policemen were responsible for the deaths of “hundreds of thousands of Polish Jews.”
↑  Polish-Jewish Relations During the Second World War, Emanuel Ringelblum, edited by Joseph Kermish, Shmuel Krakowski, translated by Dafna Allon, Danuta Dabrowska & Dana Keren, 1974 translation of 1944 original, Northwestern University Press, page 135: : The uniformed police has had a deplorable role in the “resettlement actions”. The blood of hundreds of thousands of Polish Jews, caught and driven to the “death vans” will be on their heads. ... In the subsequent “actions,” when the Jewish Order Service was liquidated as well, the Polish Police force was utilized. It was like that in Biala Podlaska, for example, where the Polish Police conducted the extermination “action” against the Jews in October 1942. I heard from an eyewitness of this “action” that the local fire-brigade, jointly with the uniformed police, discovered sixty Jews in the house where my woman informant was staying, herself among them. The uniformed police [usually] maltreated captured Jews terribly. They would hand over captured Jews to the Germans, who would shoot them on the spot. his time, thanks to the large amount of the bribe offered, the captured Jews were not shot but were sent to Miedzyrzec Podlaski, where the remnant of the Jews from Biala Podlaska were being concentrated. This remnant was shortly afterwards sent to Treblinka.
↑  Hilberg, Raul (1992). Perpetrators Victims Bystanders. HarperCollins. pp. 92–93. ISBN 0-06-019035-3.
↑  Paulsson, Gunnar S., Polish Complicity in the Shoah is a Myth, Totally Jewish.com/ News, retrievedJune 28, 2014
↑  Abraham J. Edelheit; Hershel Edelheit (1991). A World in Turmoil: An Integrated Chronology of the Holocaust and World War II. Greenwood Press. p. 311. ISBN 0-313-28218-8.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011217009405171  LCCN: no2014001283  NKC: ko20201086508  VIAF: 305948787   WorldCat (עם VIAF): 305948787
כתובת דיוטימוס

כתובת דיוטימוס, כפי שפורסמה ב־Mission de Phénicie
כתובת דיוֹטִימוֹס היא כתובת יוונית על בסיס שיש שנמצאה בצידון, ומקדישה פסל לדיוטימוס, שופט צידוני שניצח במרוץ מרכבות במשחקים הנמאיים. הכתובת מתוארכת לסוף המאה ה־3 לפנה"ס. לכתובת נודעת חשיבות בחקר תהליך ההלניזציה בפיניקיה.
הכתובת נמצאה בשנת 1862 בגן בקרבת צידון במסגרת ה־Mission de Phénicie בהובלת ארנסט רנן, ומחקר משמעותי ראשון שלה נעשה בידי אליהו ביקרמן. היא מורכבת משלושה חלקים: הקדשה רשמית קצרה, חתימת הפַּסָּל (המאפשרת, בזכות חתימות נוספות של אותו פַּסָּל, לתארך את הכתובת), והחלק הארוך ביותר – אפיגרמה המהללת את דיוטימוס. האפיגרמה כוללת תיאור של ניצחונו במרוץ, מציינת שדיוטימוס הוא הראשון להביא לצידון מיוון את הניצחון במשחקים, ומזכירה מספר דמויות מהמיתולוגיה היוונית הקשורות בפיניקים. מאפיינים אחדים של הכתובת – ההשתתפות במשחקים יווניים, השמות ביוונית, הכתיבה בשפה ובסגנון יווניים, ואזכור הדמויות המיתולוגיות לצורך הדגשת השייכות לעולם ההלני – מצביעים על השפעה חזקה של התרבות ההלניסטית על צידון; בעוד אחרים – התואר השלטוני הכנעני "שופט", ואזכור דמויות מיתולוגיות המדגישות את הקדמוּת והעליונות של פיניקיה על יוון – מציגים תמונה מורכבת יותר של שמירה על מוסדות וזהות פיניקים מקומיים לצד הפתיחוּת לתרבות היוונית.
תוכן הכתובת

הכתובת על בסיס הפסל מחולקת לשלושה חלקים: האפיגרמה, ושתי כתובות פרוזאיות – ההקדשה הרשמית של הפסל לדיוטימוס, וחתימת הפַּסָּל.
תוכן הכתובת > הכתובות הפרוזאיות

ההקדשה הרשמית:
Σιδωνίων ἡ πολίς

Διότιμον Διονυσίου δικαστὴν

νικήσαντα Νέμεα ἅρματι
משמעותה: ”עיר הצידונים / (מעטרת את) דיוטימוס בן דיוניסיוס השופט / שניצח במרכבה במשחקים הנמאים”.
חתימת הפַּסָּל:
Τιμόχαρις Ἐλευθερναῖος ἐποίησεν
משמעותה: ”טימוכריס האלאותרנאי עשה (את הפסל הזה)”. הפַּסָּל טימוכריס מהעיר אלאותרנה (אנ') שבכרתים, ידוע מעשר כתובות הנושאות את חתימתו, ומהן (כמו גם מתקופת פעילותו של בנו פיתוקריטוס) ניתן ללמוד שהיה פעיל בין 240–200 לפנה"ס. תקופת פעילות זו מתארכת את כתובת דיוטימוס לסביבות השליש האחרון של המאה ה־3 לפנה"ס. מדובר בשלהי התקופה התלמיית או בשנים הראשונות של התקופה הסלאוקית בצידון, שהחלה בשנת 199 לפנה"ס.
תוכן הכתובת > האפיגרמה

תוכן האפיגרמה (השלמות בסוגריים מרובעים, ואותיות קשות לקריאה בכתב נטוי):
Ἀργολικοῖς ὅκα πάντες ἐ[ν ἄγκεσιν ὠκέας ἵππους]

 ἤλασαν ἐκ δίφρων εἰς ἔριν ἀνί[οχοι],

σοὶ καλὸν, ὦ Διότιμε, Φορωνίδος [ἵκετο νίκας]

 κῦδος, ἀειμνάστους δ' ἦλθες ὑπὸ στεφάν[ους].

ἀστῶγ γὰρ πράτιστος ἀφ' Ἑλλάδος ἱππικὸν [ε]ὖχος

 ἆγαγες εἰς ἀγαθῶν οἶκον Ἀγηνοριδᾶν·

αὐχεῖ καὶ Θήβης Καδμηίδος ἱερὸν ἄστυ

 δερκόμενον νίκαις εὐκλέα ματρόπολιν.

πατρί τε σῶι τελέθει Διονυσί[ωι εὖχος ἀ]γῶνος,

 Ἑλλὰς ἐπεὶ τρανῆ τόνδ' ἐβόασε [θρόον]·

οὐ μόνον ἐν ναυσὶν μεγαλύνε[αι, ὄλβια Σιδών],

 ἀλλ' ἔτι καὶ ζευκτοῖς ἀθλοφ[όροις ἐν ὄχοις].
תרגומה:
[בעמק] הארגולי, כאשר [את הסוסים המהירים]
הזניקו ממקומותיהם אל המרוץ כל הרו[כבים]
לך, הו דיוטימוס, [באה] התהילה היפה של [הניצחון] הפורוני,
ובאת תחת העטר[ות] הזכורות לנצח.
שהרי ראשון מבין האזרחים, מהלאס את [תה]ילת ניצחון הפרשים
הבאת לביתם של האגנורידים (אנ') האצילים.
שמחה גם תבאי בת קדמוס העיר הקדושה
בראותה את התפארת בניצחונות עיר־האם.
לאביך דיוניסי[וס] התגשמה [תפילת הת]חרות
כאשר הלאס כרזה ב[קול] בחדות:
"לא רק באניות את מעול[ה, צידון המעושרה],
אלא גם [במרכבות] הרתומות המנצח[ות]."