stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחום קידר
ביוגרפיה

קידר נולד בשם נוֹרְבֶרְט קָמֶרְמָן (בגרמנית: Kammermann) בשנת 1920 בווינה בירת אוסטריה. למד בגימנסיה בעירו. בצעירותו היה חבר בתנועת "מכבי הצעיר", ומטעמה נשלח ב-1938 (שנת האנשלוס) ללימודי חקלאות בדנמרק. תוכניותיו לעלות לארץ ישראל נדחו עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939. עם כיבוש דנמרק על ידי גרמניה הנאצית בשנת 1943 הפליג קידר עם מספר חברים באופן בלתי חוקי לחופי שוודיה. הוא המשיך בלימודי החקלאות באוניברסיטת לונד ואוניברסיטת אופסלה. בשנת 1947 סיים את לימודיו, אך שהותו בשוודיה נמשכה בתמיכת "החלוץ" לשם העשרת ידיעותיו במחלות צמחים ובגידול ירקות.
בשנת 1950 עלה לישראל והצטרף למחלקת הגנטיקה של מכון ויצמן למדע, בה עסק בטיפוח זני ירקות. במקביל המשיך בלימודי חקלאות במסגרת האוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1958 סיים את לימודי הדוקטורט, עם דיסרטציה שכותרתה "חסינות זני תפוחי-האדמה בפני כמשון". בתום לימודיו הצטרף כחבר סגל לפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית (1959–1988), כמדריך, מרצה, מרצה בכיר (1963), פרופסור חבר (1969) ופרופסור מן המניין (1976). בשנים 1983–1986 עמד בראש המחלקה לגידולי שדה וירקות. לאורך השנים שימש כחוקר אורח גם באוניברסיטת אילינוי (1958-59), אוניברסיטת ואחנינחן (Wageningen)‏ (1965, 1974-75), אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס (1977-78) ואוניברסיטת פלורידה (1984-85). בשנת 1988 פרש כפרופסור אמריטוס.
לאורך השנים נשלח קידר על ידי משרד החוץ לסיוע בגידול ירקות במדינות מתפתחות, ובעקבות התנסויות אלו החל בחקר חיי המדף של ירקות. עבודתו זו הביאה לפיתוח זני בצל חדשים ופיתוח זן עגבניות שניתנות לקטיפה ואחסון טרם הבשלתן. עבודתו בגנטיקה של ירקות הובילה להמשך העיסוק בשיפור איכותן של עגבניות ולפיתוח עגבניות השרי; עבודה זו נעשתה על ידי צוות פיתוח שהקים בפקולטה והיוותה הצלחה מחקרית ומסחרית, לאורה המשיך הצוות בבחינת טיפוח זנים בעלי עמידות למחלות ועגבניות בעלות טעם משופר. זרעי העגבניות שפיתח מיוצרים בישראל בלבד ומהווים ענף ייצוא חשוב. בשנת 2005 ייסד צוות מחקר עגבניות בפקולטה בשם BON-TOM. חלק מפיתוחיו הם פטנטים הרשומים על שמו.
לצד עבודתו המחקרית החזיק קידר בתפקידים שונים נוספים: חבר ועדת ההיגוי לגידול ירקות במשרד החקלאות (1966–1988), יועץ למחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי של משרד החוץ (1970–1980), סגן נשיא הקונגרס העולמי להורטיקולטורה (1970), יועץ לממשלת ונצואלה בנושא גידול ירקות (1974), וכן יו"ר של תוכניות מחקר בינלאומיות לפיתוח זני ירקות.
קידר נפטר ב-2015, בגיל 94. הניח את אשתו, קטי קידר, שני ילדים, אורנית ואלון, ונכדים. נקבר בבית העלמין קריית טבעון.
פרסים

1983 – פרס האגודה לעיבוד מזון בארצות הברית (NFPA) על מאמר מחקר מצטיין (עם אהוד קופליוביץ')
1986 – פרס קפלן על פיתוח עגבניות בעלות חיי מדף ארוכים לייצוא (עם צוות הטיפוח)
1994 – פרס קיי לפיתוחים חדשניים מהאוניברסיטה העברית, ירושלים (עם פרופ' חיים רבינוביץ)
2002 – פרס רוטשילד בחקלאות (עם פרופ' חיים רבינוביץ)
2006 – פרס ישראל בחקר החקלאות
הערות שוליים

↑  מינויים באוניברסיטה, הארץ, 18 במרץ 1960
↑  יהודה הגדרתי, "רחובות 13" - זן עגבניות חרש עמיד בפני מחלות ומניב פרי יפה וטעים, הַבֹּקֶר, 24 ביולי 1964;
פותח זן חורפי חדש של עגבניות, מעריב, 27 בפברואר 1972;
אהרן פריאל, עגבניית "קידר" תישלח לאירופה בדרך הים, מעריב, 11 ביוני 1980
↑  עמית דובקין, אלוף - בעצור, מעריב, 6 בינואר 1989
↑  פרופ' נחום קידר: מודעת אבל, באתר "אבלים".
↑  פרופ' נחום קידר וצוות המחקר שבראשותו בפקולטה לחקלאות ברחובות, של האוניברסיטה העברית בירושלים, מעריב, 30 בספטמבר 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263654705171  VIAF: 297688794   WorldCat (עם VIAF): 297688794
לילך מרקמן

| --- | --- |

לילך מרקמן, 2018, צילום עצמי
 לידה:  1 בינואר 1971 (בת 53) ישראל
 מקום לימודים:  אקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל, אוניברסיטת תל אביב, המכללה האקדמית בית ברל
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 תחום יצירה:  פיסול, ציור, צילום, וידאו ארט, קולנוע דוקומנטרי
כרזת הסרט "אבן נייר ומספריים", 2019
לילך מרקמן (נולדה ב-1 בינואר 1971) היא צלמת, ציירת, אמנית וידאו ארט ומיצב, ובמאית קולנוע דוקומנטרי וניסיוני ישראלית.
ביוגרפיה

מרקמן גדלה בנהריה. בשנת 1995 השלימה לימודי תקשורת חזותית באקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל, בירושלים. ב-2005 השלימה לימודי פסיכולוגיה ותקשורת ל-B.A באוניברסיטה הפתוחה. משנת 2016 בעלת MFA בבימוי והפקת קולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת תל אביב. משנת 2018 בוגרת התוכנית ללימודים מתקדמים באמנות ממכללת בית ברל.
במהלך השנים חילקה את זמנה בין עבודה כמעצבת לבין מסעות צילום בעולם. ב-1996 שהתה שלושה חודשים בפרו במסגרת תוכנית אמן מטעם עמותת "מתת של ידע מישראל".
משנת 2009 חיה ויוצרת בקיבוץ מגל. מתגוררת בקיבוץ עם בן זוגה, רז מרקמן, ושני ילדיהם.
תערוכות ועבודות

יצירתה ביוגרפית, אישית, רפלקסיבית, נוגעת בשאלות של זיכרון, זהות ויחסים, ועוסקת בגבולות של גוף, מגדר ומקום. "יצירותיה של לילך מרקמן מורכבות מפרגמנטים של חייה האישיים כאמנית, כאישה, כבת זוג וכאם. מבטה הרפלקסיבי, המשתקף דרך המצלמה ודרך העשייה היצירתית, נוכח ומשתהה בתחנות חייה השונות. מרקמן נעה תדיר בין המבט החיצוני על הדברים, לבין נוכחות פעילה בנסיבות עצמן. היצירה היא בבחינת כלי לתיעול תהליכים נפשיים – נקודת אחיזה המארגנת את הכאוטיות השרירותית של החיים לכדי גוון רגשי במרחב הפנימי שמתרגם לדימוי או לצליל, בתחביר שמפגיש ומטשטש את ההבדלים בין מציאות לבדיה. עולם הדימויים של מרקמן שואב מסביבתה היומיומית הקרובה, אך בסיס זה הופך חומר לפנטזיה מערערת, לעולם מסויט, לחוויה חוץ גופית ואוניברסלית, לעיתים חשופה ומוכרת עד כאב ולעיתים אניגמטית וזרה.

מוטיבים חוזרים בעבודותיה הם דימויי צלליות, השתקפויות, חלונות ופתחים. אלמנטים סימבוליים לעצם הפעולה האמנותית-קולנועית וכאלו המדמים מצב סופי. פעולת המבט מן הפנים אל החוץ או מן החוץ אל הפנים, תוך התמקדות סבלנית באלמנט זניח לכאורה, היא גם ביטוי להשלכה המובנית בפעולה האמנותית, במובן זה שהמבט מוסט לרגע מן המציאות ואז שב להתבונן בה: הוא מפרש, מעורב, פעיל, וכמו הפעולה האמנותית הוא שכלתני ורגשי גם יחד. 

השימוש התדיר בהצבה רב-ערוצית, בפורמטים שונים של מדיות ותצוגה, הוא הדהוד חומרי למצב תודעה מורכב וחמקמק: ייצוג לאופן המופשט והאסוציאטיבי בו פועל המוח האנושי. סצנות קטועות, קולות, רגעי חלום בהם ההיגיון מפסיק לעבוד ואנו מוצפים במידע מהקשרים שונים; כל אלו מתורגמים לאוסף חלקיקים המצטבר לסך שלם המשקף הוויה מקומית וחולפת של האמנית. כמו אוסף מילים המצטברות לכדי משפט זה, התקף רק עבור קורא שורות אלו, בעת שהוא מטעין בו את מאגר חוויותיו שלו". (מתוך התערוכה "תרגילי גמישות", 2018)
תערוכות ועבודות > תערוכות יחיד נבחרות

"עיסת חלום" – מיצב וספר אמן, גלריית החווה, חולון, 2004. אוצר אריה ברקוביץ'
"רוח אחרת" – ציור. גלריית תנועת המושבים, תל אביב, 2005.
"גופי לילה" – וידאו ארט, פיסול ופרפורמנס, המדרשה לאמנות בית ברל, 2006
"צילום" – תערוכת יחיד בבית האמנים בוואנקיו פרו, 1996
תערוכות ועבודות > תערוכות קבוצתיות נבחרות

"היעלמות" – מוזיאון פתח תקווה, 2006
"remote viewing" – מוזיאון קרקוב, פולין, 2017. אוצרות: Agnieszka Sachar ומעיין שלף (אנ')
"תרגילי גמישות" – גלריית הירקון תל אביב, 2018. אוצרת: נוגה דוידסון
"מה רוצה החומר?" – גלריה גבעון, תל אביב, 2019. אוצר: ניקולא טרצי
תערוכות ועבודות > תצוגות קבע ופסלי חוץ

"היה הייתם שני קופים" – מיצב פסלים, רחוב נעמי שמר, חולון 2014. ארבעה פסלי חוצות, בהשראת ספרו של דויד גרוסמן, שהוקמו במסגרת פרויקט גני סיפור, ומזמינים השתתפות פעילה סביבם ובתוכם.
"אינסוף" – פסל בטון, הצבה זמנית בכיכר הכניסה לבית ברל (2010)
פילמוגרפיה

"אמא אדמה" (פרפורמנס, 8 דקות) מוזיאון פתח תקווה לאמנות, 2006
"שקיפות" (אנימציה ניסיונית, 20 דקות) אוניברסיטת תל אביב, 2008
"גוף" (פרויקט גמר MFA בקולנוע, 28 דקות) אוניברסיטת תל אביב, 2016
"הפרעת שואה" (וידאו-ארט משותף עם רוני אורן, 5 דקות) MOCAK מוזיאון קרקוב לאמנות עכשווית, פולין, 2017
"אבן נייר ומספריים" – Rock Paper Scissors – (סרט ביכורים תיעודי אישי, 54 דקות), 2018. תסריט, בימוי, הפקה, וצילום (עם רז מרקמן). בתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, קרן רבינוביץ', מפעל הפיס ויס דוקו
"דום (עומד מלכת)" (וידאו-ארט משותף עם בצלאל בן-חיים, 2 דקות), 2020. זוכה במקום שלישי בפרס הסרט הניסיוני בפסטיבל קולנוע דרום
"מה אם" (וידאו ארט משותף עם דפנה טלמון, 11 דקות) 2020, גלריה ZUZU
פרסים > פרסים עבור הסרט "אבן נייר ומספריים"

Exceptional Merit in Blow-Up Arthouse International Film Festival, Chicago U.S.A. 2018
Docs Without Borders Film Festival (DWBFF), Nassau U.S.A. 2018
Haifa International Film Festival – Israel 2018 הקרנת בכורה – במסגרת קולנוע תיעודי ישראלי
First prize: Independent category: On Art Film Festival – Poland 2019
Best Documentary Film Award: Family Life in the 21st Century: Pärnu International Documentary Film Festival – Estonia 2019
Bronze Remi Award: Film &Video Art: WorldFest Houston International Film Festival, Texas U.S.A. 2019
Best Short Documentary Film Award: NIFF Noida International Film Festival – India 2019
פרסים > פרסים נוספים

פרס ראשון לעיצוב אקסליבריס, בצלאל, 1992
פרס ראשון לצילום, תחרות צילום יום האשה, אונ' ת"א, 2008
פרס קרן גשר לקולנוע רב תרבותי בשיתוף פסטיבל אפוס 7 – הפסטיבל הבינלאומי לסרטי תרבות ואמנות, מוזיאון תל אביב, לסרט "גוף", 2016
פרס שלישי ל"דום (עומד מלכת)" ב"סינימה אפטר" לסרטים קצרים בפסטיבל קולנוע דרום, 2020
גלריה

רישום, 2008
דיוקן עצמי מתוך עבודת הווידאו in gross steps, 2017
מתוך עבודת הווידאו "דום", 2020
מיצב "אמא אדמה", פסל בטון, 2 מטרים, המדרשה לאמנות בית ברל, 2006
דיוקן משפחתי, 2011. צילום רז מרקמן. מתוך "אבן נייר ומספריים"
הצבה בגלריה הירקון, 2018
פסל ברונזה, 2007
מדיה מעורבת, מתוך "עיסת חלום", 2005
ציור אקריליק על דיקט, 1995
"גופי לילה", בית ברל, 2006
הערות שוליים

↑  תערוכה: עיסת חלום, באתר Archijob, ‏26 במאי 2005
↑  "תרגילי גמישות", באתר מכללת בית ברל, ‏נלקח ב-13 בדצמבר 2020
↑  "מה רוצה החומר", באתר גלריה גבעון, ‏נלקח ב-13 בדצמבר 2020
↑  גן סיפור היה הייתם שני קופים, באתר עיריית חולון, ‏נלקח ב-13 בדצמבר 2020
↑  אבן, נייר ומספריים [תיעודי], באתר ספר הקולנוע הישראלי, ‏נלקח ב-13 בדצמבר 2020
↑   גילי איזיקוביץ, "אבן נייר ומספריים": מסמך משפחתי אינטימי על שש שנים קשות מנשוא, באתר הארץ, 15 בינואר 2019
↑  מאיה נחום שחל, האמנית לילך מרקמן: "אמנות היא הדרך שלי להתמודד", באתר כלכליסט, 15 בינואר 2019
↑  פסטיבל קולנוע דרום ה-19, באתר מכללת ספיר, ‏נלקח ב-13 בדצמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810562708205606  VIAF: 172151352021252601270   WorldCat (עם VIAF): 172151352021252601270 
לילך מרקמן עם מוטי ששון ודויד גרוסמן בפתיחת גן סיפור, פברואר 2014
ספריית חב"ד

| --- | --- |

מבנה ספריית חב"ד. משמאלו, מרכז חב"ד העולמי – 770
 מיקום:  ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 סוג:  ספריית מחקר פרטית
 תאריך ייסוד:  1827 
 גודל האוסף:  מעל 250,000 ספרים
 מנהל:  הרב שלום דובער לוין
 קואורדינטות:  40°40′8.47″N 73°56′35.09″W﻿ / ﻿40.6690194°N 73.9430806°W﻿ / 40.6690194; -73.9430806
 http://chabadlibrary.org/
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיספריית חב"ד(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיספריית חב"ד
 
סידור הבעל שם טוב (פריט ארכיון #1994) - אחד מחשובי הספרים באוסף הספרייה.
ספריית חב"ד ליובאוויטש (שמה המלא: ספריית אגודת חסידי חב"ד אוהל יוסף יצחק ליובאוויטש; באנגלית: Library of Agudas Chassidei Chabad) היא ספרייה גדולה, הכוללת ספרי יהדות עתיקים ונדירים.
הספרייה מורכבת מאוספי הספרים וכתבי היד בספריות אדמור"י חב"ד לדורותיהם, והיא שוכנת כיום בשכונת קראון הייטס שבברוקלין, במרכז חב"ד העולמי – 770 ובבית הצמוד למרכז. לפי פסק דין בית משפט פדרלי, הספרייה שייכת כיום לאגודת חסידי חב"ד העולמית.
היסטוריה

אדמור"י חב"ד חיבבו ספרים וכתבי יד תורניים. בשל שריפות שהיו פוקדות את העיירות שבהן חיו האדמו"רים הראשונים נותרו אך שרידים מעטים מספריות ארבעת האדמו"רים הראשונים.
בשנת 1915 נאלץ האדמו"ר שלום דובער שניאורסון (הרש"ב) לעזוב את לובביץ', עקב התקרבות הכוחות הגרמנים במלחמת העולם הראשונה. הוא עבר לרוסטוב על הדון, ושלח לאחסון במוסקבה את אוסף הספרים שלו, שאותו יסד רבי שניאור זלמן מלאדי, וכלל כ-15,000 ספרים. בשנת 1920 נפטר האדמו"ר. עם הרגיעה במלחמת האזרחים ברוסיה, ביקש בנו וממשיך דרכו, האדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון, לקבל את אוסף הספרים, אך השלטון הסובייטי החדש הלאים את המחסן שבו אוחסנו הספרים, והעביר את האוסף, שנודע בשם "אוסף שניאורסון", לספרייה הממלכתית של רוסיה.
רבי יוסף יצחק שניאורסון החל לרכוש ספרים בכסף רב. הוא רכש את ספרייתו של האספן והביבליוגרף ר' שמואל וינר בחודש כסלו תרפ"ה.
לאחר יציאתו מברית המועצות הוציא עמו את ספרייתו, ובפולין אף הרחיב אותה. הוא ייסד קרן במטרה להגדיל את "ספריית ליובאוויטש". במכתביו לאספני ספרים הדגיש כי הספרייה מיועדת גם עבור חוקרים העוסקים בעבודות מחקר על היהדות. לפיכך, התקבלו בברכה גם ספרים שאינם קשורים במישרין ליהדות, ואף ספרי כפירה. במשך תקופה זו נוהלה הספרייה על ידי מזכירו ואיש ימינו של הרבי הריי"צ, חיים ליברמן. לאחר שנמלט הריי"צ מאירופה הוא הצליח לאחר מאמצים רבים של שנה וחצי להביא את הספרייה לארצות הברית, במימון אגודת חסידי חב"ד בארצות הברית וקנדה.
חלק מהספרים שוכנו בבניין המשרדים שמצד שמאל של 770, עד להרחבתו בשנת תשל"ד אז כל הספרים עברו לבניין הספרייה.
היסטוריה > משפט הספרים

בקיץ תשמ"ה (1985) נטל מהספרייה נכדו של הרבי הריי"צ, בארי גוראריה, כ-450 ספרים לכל הפחות, ומכר את חלקם במחירי עתק, בטענה כי הם שייכים לו, בתור יורש של סבו (הן הרב מנחם מנדל שניאורסון והן הרב שמריהו גור-ארי, אביו של בארי, היו חתניו של הריי"צ). לאחר שסירב גוראריה להתדיין בבית דין רבני, הגישה נגדו חסידות חב"ד תביעה בבית משפט פדרלי בניו יורק. במשפט, שכונה "משפט הספרים", פסק השופט צ'ארלס סיפטון כי הספרים הם רכוש הקהילה ולא רכוש פרטי, ולפיכך היורשים הם אגודת חסידי חב"ד.
בין הטענות המכריעות הייתה טענתה של הרבנית חיה מושקא שניאורסון, בתו של רבי יוסף יצחק ואשתו של הרבי מנחם מנדל שניאורסון, שאמרה בעדותה (במענה על השאלה למי שייכת הספרייה): "לחסידים, שכן גם אבי היה שייך לחסידים". יום הניצחון במשפט נקרא בפי החסידים "דידן נצח" (מארמית: "הניצחון שלנו"), ובהוראת הרבי נוהגים חסידי חב"ד לקיים פעולות לחיבוב ספרים ובעיקר קניית ספרים ביום הזה קרא הרבי להוצאת ספרים קה"ת לקיים הנחות על כל ספרי חב"ד.
הספרייה כיום

מנהל הספרייה והספרן הראשי הוא הרב שלום דובער לוין (משנת תשל"ז (1977)). תחתיו הספרן הרב יצחק וילהלם.
שיטת המיון של הספרייה נבנתה באופן עצמאי על ידי הספרנים שלה. בשנים האחרונות נבנה אתר אינטרנט, המעניק גישה לקטלוג המקוון, המחולק לשפות (אנגלית, עברית, צרפתית, גרמנית, איטלקית ורוסית). הספרייה משתפת פעולה עם אתר HebrewBooks, המציע מעל 50,000 ספרים תורניים סרוקים, רבים מהם מאוסף הספרייה.
הספרייה שוכנת בבניין בן שלוש קומות, שתי הקומות הראשונות בבניין משמשות לאחסון הספרים והקומה השלישית משמשת כמשרד, חדר קריאה (בו ניתן להזמין ספרים שונים ולערוך צילומים), ואולם תצוגה בו מתקיימת תערוכה מתחלפת של פריטים מאוצרות הספרייה. בחדר נוסף עובדים צוות המהדירים העורכים את כתבי אדמו"רי חב"ד ומכינים אותם לדפוס. במאי 2014 נרכש הבניין הסמוך לספרייה כדי להרחיב את מבנה הספרייה אליו.
בספרייה ישנם ספרים מודפסים וספרים דיגיטליים, מוזיקה, קלטות, כתבי עת, מפות, ארכיונים גנאלוגים, מדריכי עסקים, והיסטוריה מקומית שיש להם שייכות לעם היהודי וההיסטוריה שלו.
בשנת תשע"ה (2015) נרכש בית מגורים סמוך לספרייה על מנת להרחיבה. משרדו של הרב יואל כהן, בו הוא ערך את ספר הערכים, שכן בקומה הראשונה של בית זה. בשלהי 2018 התחילו לשפץ על מנת להרחיב לבית הנוסף. בה' בטבת ה'תשפ"ב נחנך האגף החדש.
הספרייה כיום > מדורים בספריה

בספרייה יש מעל 250,000 כותרים, חלק גדול מהם עתיקים ונדירים ביותר, דפוסי-ערש והוצאות ראשונות, ששוויים נאמד בעשרות אלפי דולרים. מתוכם, כמאתיים אלף ספרים בעברית וביידיש, וכחמישים אלף בשפות אחרות. בולט ביניהם הוא אוסף ההגדות של פסח שיש בו כאלפיים הגדות מכתבי יד ודפוסים נדירים חלקם עותק יחיד בעולם.
בין הספרים הנדירים ביותר, נמצא "סידור הבעל שם טוב" המוחזק במקום שמור, ואין לאיש גישה אליו, מלבד לספרן הראשי. באדר א' תשפ"ב העלתה הספרייה סריקה של הסידור לאתר הספרייה.
בספרייה נמצאים כיום יותר משלשת אלפים כרכים כתבי-יד. עיקרו של האוסף הוא כתבי-יד של תורת חסידות חב"ד. יותר ממאה מהם כתובים בכתב יד אדמו"רי חב"ד ליובאוויטש. באדר א' תשפ"ב העלתה הספרייה לאתר הספרייה סריקה של 3,000 כרכים מאוסף כתבי היד של הספרייה
בנוסף יש בספרייה ארכיון שבו כמאה אלף מכתבים ומסמכים משבעת אדמו"רי חב"ד, חלקם מגניזת חרסון.
בגנזך הספרייה שמורים פריטי יודאיקה, כתובות, תמונות, ציורים, ועוד. כמו כן חפצים ותשמישי קדושה כמו תפילין, מגילות-אסתר וכדומה של צדיקים שונים ובעיקר של אדמו"רי חב"ד ואוסף של אלפי חפצי ערך, ציורים, פיסולים ועבודות מיוחדות ששלחו לרבי מליובאוויטש חסידיו ומעריציו, מפתחות מדליות ומגילות כבוד שנשלחו אליו על ידי אישי ציבור, באב תשע"ח זה עלה לאתר הספרייה
באב תש"ף עלה לאתר הספרייה מדור "ספר החסידים" ובו כרטסת עם פרטים אישיים שמילאו חסידי חב"ד ותלמידי ישיבות חב"ד, וכמה מידידי חב"ד בסביבות שנת תשכ"ג ולאחריהם.
הוצאה לאור ופרסומים

מערכת "אוצר החסידים" של הוצאת "קה"ת", ערכה והוציאה לאור למעלה ממאתים כרכים מספרי חסידות חב"ד על פי כתבי היד, חלקם מעותק יחיד, שבספרייה, או מהערות בכתב יד שנרשמו על ספרים שבאוסף. המכתבים והמסמכים השמורים בארכיון הספרייה היו הבסיס לסדרת הספרים "אגרות קודש" - מכתבי אדמו"רי חב"ד, וסדרת הספרים "תולדות חב"ד" - פרקים בהיסטוריה של התנועה.
במשך כעשור (תשל"ז-תשמ"ו) יצא לאור כתב העת קובץ "יגדיל תורה" בימה לפרסום אוצרות הספרייה ודיון בהם. בשנת תשס"ט התפרסם חומר נוסף בספר "מבית הגנזים".
תערוכות מתחלפות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת תשנ"ד (1994) פתחה הספרייה אולם תצוגה לציבור הרחב. בתערוכה המתחלפת מדי 18 חודש מוצגים פריטים מאוצרות הספרייה בנושא מסוים. לדוגמה, ב־2013 הנושא היה 'מפתחות ערים ותעודות כבוד' שנמסרו לרבי מליובאוויטש, ביניהם "מדליית הזהב של הקונגרס" ועוד.
מקיץ תשע"ד (2014) עד אלול תשע"ה (ספטמבר 2015) נושא התערוכה היה 'גנזי ספרים' - ספרים מערש הדפוס העברי, כתבי יד עתיקים בני מעל 1,000 שנה דפוסים ראשונים מהתנ"ך, תלמוד, זוהר, רמב"ם ועוד. התערוכה בנויה מ-14 נושאים. הוצג בה דף מאחד הספרים הראשונים בעולם שנדפסו, והספר העברי הראשון המתוארך שנדפס - רש"י על התורה. בשנת תשע"ו פרסם מנהל הספרייה הרב שלום בער לוין ספר בשם "תערוכות הספרייה" - סקירה של 15 תערוכות ספריית חב"ד
לקריאה נוספת

הרב שלום דובער לוין, ספריית ליובאוויטש - סקירת תולדותיה על פי מכתבים תעודות וזכרונות, קה"ת, תשנ"ג
הרב שלום דובער לוין, מבית הגנזים, הוצאת ספרים קה"ת והנהלת הספרייה, 12/2009, פורמט אלבומי, ניו יורק
הרב שלום דובער לוין, יומן השליחות המיוחדת, אודות המאמצים להשבת "אוסף שניאורסון". הוצאת ספריית אגודת חסידי חב"ד, תשס"א, ניו יורק
הרב מרדכי מנשה לאופר, התקשרות גיליון 1427 מדור ניצוצי רבי (עמ' 9 ואילך).
נתנאל קוק

סט של כלי שחמט שעיצב נתנאל קוק
נתנאל קוק (באנגלית: Nathaniel Cook) היה מעצב סט של כלי שחמט, שהפך לסט התקני בתחרויות שחמט.
קוק רשם את העיצוב כפטנט ב-1 במרץ 1849 על פי צו משנת 1842. קוק היה העורך של העיתון "Illustrated London Times", עיתון בו הווארד סטאונטון כתב טור שחמט קבוע. קוק פנה לסטאונטון בבקשה לפרסם את סט כלי השחמט שעיצב. סטאונטון עשה זאת בטורו מיום 8 בספטמבר 1849 והסט התפרסם מאז בשם סטאונטון.
לכל סט כלים שנמכר צורפה חוברת שנכתבה על ידי סטאונטון, והוא קיבל אחוזים מרווחי המכירות. העיצוב היה מצודד עין והפך לפופולרי מאוד. כלי "סטאונטון" הפכו לכלים התקניים שבהם משחקים עד היום בכל התחרויות הרשמיות.
הלל ויס

| --- | --- |

הלל ויס, 2016
 לידה:  22 במרץ 1945 (בן 79) בני ברק, פלשתינה (א"י) 
 מנחה לדוקטורט:  יוסף דן, הלל ברזל 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן  מכללת אורות ישראל  מכללת אורות ישראל 
 
פרופסור ויס ליד מנורת המקדש של מכון המקדש, חנוכה תשע"ז
הלל ויס (נולד בח' בניסן ה'תש"ה, 22 במרץ 1945) הוא פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בר-אילן, במחלקה לספרות עם ישראל, ראש החוג להוראת הספרות במכללת אורות ישראל ופעיל פוליטי.
פעילות ספרותית ואקדמית

ויס נולד בבני ברק ב-1945 וגדל ברמת גן. למד בבית הספר התיכון צייטלין בתל אביב. למד לתואר ראשון בספרות עברית וספרות עולם באוניברסיטת בר-אילן. בנוסף למד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה והוסמך כעורך דין. בשנת 1972 קיבל תואר שני בספרות עברית מאוניברסיטת בר-אילן. כותרתה של עבודת המוסמך שלו היא "מוטיבים באמצעי עיצוב בארבעה מספורי ש"י עגנון". את תואר הדוקטור קיבל ב-1978 על התזה "הדום וכיסא וכיסוי הדם" על סיפורי חתימה של עגנון, בהנחייתם של יוסף דן והלל ברזל.
ויס הוא מרצה וחוקר במחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן. בתקופה שבה כיהן כראש המחלקה לספרות עברית (1982–1985) שילב ספרות יידיש ולאדינו בתוכנית הלימודים ושינה את שמה של המחלקה מ"ספרות עברית" ל"ספרות עם ישראל". בינואר 2014 היה לפרופסור אמריטוס. ויס הוא ראש החוג להוראת הספרות במכללת אורות ישראל באלקנה, מאז היווסדו ב-1990.
ויס חיבר ספרים אחדים על יצירות ש"י עגנון ועל הסיפורת הישראלית, ערך מספר ספרים, כתב מאמרים רבים, מסות ומחקרים. התמחה בניתוח ממוחשב של יצירות עגנון.
ויס חבר בלשכת עורכי הדין בישראל ובאגודת הסופרים העבריים בארץ ישראל. בשנים 1990–1992 היה חבר ועדת היגוי לפיתוח מסילות בארץ ישראל ובמזרח התיכון מטעם משרד התחבורה.
פעילות פוליטית

ויס הוא פעיל ימין רדיקלי, חבר בתנועת מנהיגות יהודית ובחוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי, יו"ר שוחרי המקדש ודובר ארגון "הסנהדרין החדשה". ב-1972 היה ממייסדי הגרעין להתיישבות במערב השומרון, שהקים את ההתנחלות אלקנה.
ויס שולל את הדמוקרטיה, וקורא למינוי מלך הפועל על פי ההלכה.
"שום חוק כנסת, החלטת בית משפט, או מעשה חקיקה במדינת ישראל, היא מדינת היהודים, אינם יכולים לסתור את תורת משה כפי שנתפרשה בתורה שבעל-פה על ידי חכמי ישראל וכפי שהיא עתידה להתפרש."
ויס היה שותף לרעיון חידוש הסנהדרין השנוי במחלוקת, ושימש כדובר "הסנהדרין החדשה".
ב-27 בינואר 2005, אמר בראיון שנערך איתו באתר בחדרי חרדים: "אין לנו ברירה אלא לומר להם: המדינה הזאת אינה המדינה שלנו, וחוקיכם אינם חוקים... אני מסכים איתך שבנסיבות שנוצרו לפיד ואולמרט מסוכנים לקיום הרוחני של העם היהודי, יותר מאשר ברגותי, ערפאת ואבו מאזן... אני מסכים איתך שהחילוניות היא האויב".
ב-26 באוקטובר 2006, בריאיון לערוץ הראשון, נשאל ויס לדעתו על מצעד הגאווה בירושלים, ואמר, בין השאר, כי "כל אמצעי כשר לטאטוא מצעד התועבה מירושלים כולל מעשה פינחס".. ויס חזר בו מספר פעמים מהדברים.
ב-7 באוגוסט 2007 פינתה משטרת ישראל בשיתוף צה"ל שתי משפחות יהודיות מדירות בשוק הסיטונאי בחברון. אחת המשפחות הייתה משפחת בתו וששת נכדיו. לאחר הפינוי התראיין ויס וסיפר כי אמר למח"ט חברון, יהודה פוקס: "שאמו תהיה שכולה, שאשתו תהיה אלמנה, שילדיו יהיו יתומים ושהוא ימוגר במלחמה הבאה", וכן ש"השוטרים גרועים מגרמנים". דבריו אלה עוררו ביקורת חריפה בציבור ובתקשורת, וספגו בין היתר גינוי של הרמטכ"ל. שר הביטחון אהוד ברק דרש מנשיא אוניברסיטת בר-אילן להשעות את ויס עד שיתנצל. ויס אכן התנצל באופן חלקי על ש"התדרדר לסגנון של קללות" בעידנא דריתחא. בריאיון לערוץ שבע אמר ויס שעשה זאת לאחר שאיימו על נשיא אוניברסיטת בר-אילן "שלא ישלחו חיילים" למוסד (כסטודנטים) וכדי למנוע את סילוקו מן המוסד. בערב ראש השנה תשס"ח שלח ויס מכתב התנצלות לפוקס. בעקבות אמירות אלו הוגש נגד ויס כתב אישום בגין שני אישומים של הסתה לאלימות, איומים והעלבת עובד ציבור. ב-15 באוגוסט 2017 זיכה בית משפט השלום את ויס משני האישומים, אחד מהם מחמת הספק.
באפריל 2012 הורשע בדין משמעתי על ידי לשכת עורכי הדין, לאחר שכינה את בית המשפט העליון "בית של נבלים".
במאי 2012 השתתף בכנס בפרלמנט האירופי שכותרתו "תהליך השלום במזרח התיכון", שאורגן על ידי אנדראס מלצר ממפלגת החירות האוסטרית, פיורלו פרוברה מאיטליה ו-Philip Claeys מבלגיה, את דבריו בכנס חתם במילים: "יחזרו הערבים והמוסלמים הלאומנים לבית גידולם ויחזרו היהודים לבית גידולם כפי החלוקה שחילק אברהם אבינו עליו השלום את הארץ בינו ובין לוט, בינו ובין ישמעאל ובינו ובני הפילגשים. האמת והשלום אהבו למען שמו באהבה."
ב-27 בספטמבר 2014, בעקבות האשמת אבו מאזן באו"ם כי ישראל מבצעת בפלסטינים רצח עם, פרסם ויס סטטוס בפייסבוק בן הוא פונה לפלסטינים במילים: "להשמיד אתכם כאספסוף זו מצווה, והיא תקוים בסופו של דבר". ב-20 באוקטובר גינתה אוניברסיטת בר-אילן את הדברים. פרופסור נריה גוטל, נשיא מכללת אורות ישראל, הודיע כי יזמן את ויס לבירור.
במבוא לספרו "קול הדם" משנת 2022 כתב ויס: "אני מתנצל בפני האוניברסיטה שסבלה ממני רבות בגלל דעותי הפוליטיות ודרכי ביטויין הציבוריות ובעתיד, אם בכלל, נדע אם היה זה לטוב או למוטב".
חיים אישיים

ב-1968 נישא לתמר חננוביץ', בתו של ד"ר שמואל חננוביץ'. ב-1977 עברו בני הזוג ליישוב אלקנה, שסייעו בהקמתו. תמר ניהלה במשך שנים רבות את הספרייה הציבורית באלקנה. לזוג חמישה ילדים.
אחיינו הוא הרב ד"ר יוסי שטמלר, רב אוניברסיטת חיפה. נכדו, יהודה דרור יהלום, נהרג כלוחם בסיירת גולני בקרב עייתא א-שעב, בדרום לבנון במלחמת חרבות ברזל, בסוכות תשפ"ה.
מספריו

פרשנות לחמישה מסיפורי ש"י עגנון, עקד, תל אביב, 1974
דיוקן הלוחם: עיונים על גיבורים וגבורה בסיפורת העברית של העשור האחרון, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, 1975
עגנון - עגונות, עידו ועינם: מקורות-מבנים משמעויות, 3 כרכים, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 1979
קול הנשמה: חקר "הדום וכיסא" - ספר דברי הימים לש"י עגנון, אוניברסיטת בר-אילן, רמת-גן, 1985
ש"י עגנון ויצירתו, מרכז ההסברה (שירות הפרסומים), ירושלים 1989
ואני תפילתי: שירת התפילה של משוררים בני זמננו – אנתולוגיה, ספריית בית-אל, בית-אל 1991
עלילה: ספרות הכיליון הישראלית, ספריית בית-אל, בית אל, 1992
דרך המלך - מדיניות, ספרות, תיעוד, הוצאת מרכז אריאל למחקרי מדיניות, 2003
קול הדם: מבחר מאמרים ומחקרים על יצירת ש"י עגנון, בשני כרכים, הוצאת ספרא, 2022 גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
התרגולים - מלכות, מקדש וסנהדרין, באתר רשות המקדש
ספר המעשים לשוחרי המקדש : על הניסיונות לקידום המלכות – המקדש – והסנהדרין תשכ"ז 1967 – תשפ"ד 2024, טקסט רץ, 2024
לקריאה נוספת

Agnon and Germany, The Presence of German World in the Writings of S.Y.Agnon, Edited by: Hans-Jurgen Becker / Hillel Weiss Bar-Ilan University Press 2010 472 p