stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד קמרון
פעילות פוליטית > דרום אפריקה

באפריל 2009, האינדפנדנט דיווח שב־1989, בזמן שנלסון מנדלה נותר בכלא תחת משטר האפרטהייד, דייוויד קמרון הסכים לקבל טיול בדרום אפריקה במימון לובי שהתנגד לסנקציות כנגד משטר האפרטהייד באותה תקופה. דובר בשם קמרון הגיב באומרו שמפלגת השמרנים באותה תקופה התנגדה לסנקציות כנגד דרום אפריקה ושהטיול שלו היה מסע לחקר העובדות. לעומת זאת, העיתון דיווח שהאחראי על קמרון במחלקת המחקר של המפלגה השמרנית באותה תקופה כינה את הטיול "עליז", באומרו ש"הוא כולו היה באווירה רגועה, פינוק קטן, בונוס של העבודה. משטרו של בותה ניסה לעשות לעצמו שם פחות נוראי, אבל אני לא מייחס לכך כל השפעה פוליטית". קמרון הרחיק את עצמו מההיסטוריה של המפלגה שלו של התנגדות לסנקציות כנגד המשטר. הוא ספג ביקורת מצד פיטר היין, חבר פרלמנט מטעם מפלגת הלייבור, פעיל אנטי-אפרטהייד בעצמו.
פעילות פוליטית > המלחמה בעיראק

בריאיון טלוויזיוני ב־23 ביוני 2006, קמרון אמר שהוא תומך בהחלטה של הממשל דאז של מפלגת הלייבור לצאת למלחמה בעיראק ואמר שהוא חשב שתומכים היו צריכים "לתמוך בזה לאורך כל הדרך". הוא גם תמך בקריאה של המפלגה הלאומית הסקוטית ושל המפלגה הלאומית הוולשית ב־31 באוקטובר 2006 לפתיחת חקירה של המעורבות של הממשל הבריטי במלחמת עיראק. ב־2011 קמרון השגיח על הנסיגה של חיילים בריטים מעיראק. ב־2013, דווח כי קמרון חסם את הפרסום של דו"ח על עיראק. לעומת זאת, בתחילת מאי 2014 דווח שקמרון דרש שהדו"ח יפורסם לפני סוף השנה. בנוסף דווח שהוא אמר לשר בממשל שלו כי "הסבלנות שלו מתחילה לאבד". בנוסף עלתה הטענה כי ראש הממשלה לשעבר, טוני בלייר, ומפלגת הלייבור בכלל "רוצים לעכב את פרסום הדו"ח לאחר סיום שנת הבחירות כדי להימנע מביקורת אשר תשפיע על הקמפיין שלהם".
מאוחר יותר באותו החודש, דווח כי העיכובים בפרסום הדו"ח הן בגלל משא ומתן על הפרסום של תשדורות פרטיות בין טוני בלייר ונשיא ארצות הברית דאז ג'ורג' בוש. דווח כי דייוויד קמרון אמר לסקיי ניוז כי "למיטב הבנתי הם יוכלו לפרסם את הדו"ח ואני כולי תקווה שהם יוכלו לספק את הסחורה בלוח הזמנים הזה. הציבור רוצה לשמוע את תשובות הדו"ח ואני חושב שאין לנו לחכות עוד זמן רב".
פעילות פוליטית > סרי לנקה

קמרון חזר על קריאות קודמות לחקירה עצמאית של האשמות על פשעי מלחמה במלחמת האזרחים במדינה. הוא קבע כי "יש צורך בחקירה ראויה של מה שקרה בסוף המלחמה, צריכים להתקיים זכויות אדם ודמוקרטיה עבור המיעוט הטמילי בסרי לנקה". הוא קבע בנוסף שאם החקירה הזאת לא תתקיים עד מרץ 2014 הוא ידחוף לחקירה בין-לאומית עצמאית. לאחר מכן בא ביקור לג'פנה, העיר קרועת המלחמות בצפון סרי לנקה. קמרון היה המנהיג הזר הראשון לבקר בג'פנה מאז שהאי זכה לעצמאות ב־1948 מהיותו קולוניה של בריטניה. קמרון הוקף במפגינים, בעיקרן נשים, אשר חיפשו סיוע באיתור קרובי משפחה נעדרים.
פעילות פוליטית > טורקיה וישראל

בנאום שנשא באנקרה ביולי 2010, קמרון הצהיר ללא השגות את תמיכתו בהצטרפותה של טורקיה לאיחוד האירופי. הוא גייס לאמירתו טיעונים כלכליים, ביטחוניים ופוליטיים וטען שאלה שמתנגדים להצטרפותה של טורקיה מובלים על ידי "מגננה, לאומנות צרה ודעות קדומות". בנאום הזה, שהיה גם ביקורתי כלפי הפעילות של ישראל בנוגע למשט לעזה במאי 2010 וכלפי המדיניות של ישראל בעזה בכלליות. קמרון טען כי ישראל הפכה את עזה ל"בית כלא", כאשר בעבר כבר התייחס לעזה בתור "בית כלא ענק הפתוח לשמיים". עמדות אלה של קמרון התקבלו באופן מעורב.
בסוף מאי 2011, קמרון הפסיק את מעמדו בתור פטרון של קרן קיימת לישראל, ובזאת הפך לראש הממשלה הבריטי הראשון שאינו פטרון של הקרן ב־110 שנים של קיומה.
בנאום ב־2011 קמרון אמר כי "יש ראש ממשלה שהמחויבות והנחישות שלו לעבוד עבור שלום בישראל הן חזקות ועמוקות. בריטניה תמשיך לדחוף לשלום אבל תמיד תעמוד לצד ישראל כנגד אלה החפצים לפגוע בה". הוא אמר כי הוא רוצה לחזק את אמונו "הבלתי ניתן לערעור" בישראל באותו מסר. הוא גם התנגד לדו"ח של ועדת גולדסטון בעקבות מבצע עופרת יצוקה. קמרון אמר שהוועדה הייתה מוטה כנגד ישראל ולא מספיק אשמה הונחה כנגד החמאס.
במרץ 2014 נאם קמרון בפני הכנסת, בעת ביקורו הראשון בישראל כראש ממשלה. בנאום זה הציע את תמיכתו המלאה במאמצים לשלום בין ישראלים ופלסטינים. בנוסף קמרון הביע תקווה שניתן להגיע לפתרון שתי המדינות. לצד זאת קמרון תיאר בבירור את התנגדותו לחרמות אקדמיים או צרכניים, בהכרתו בזכות של ישראל להגן על אזרחיה כ"זכות אשר מעוגנת בחוק הבין-לאומי". בנאום זה קמרון ביצע אזכור להצהרת בלפור משנת 1917 בתור "הרגע שבו מדינת ישראל עברה מסטטוס של חלום לסטטוס של תוכנית, בריטניה היוותה תפקיד גאה ומרכזי בסיוע להבטיח את ישראל בתור בית לאומי לעם היהודי". במהלך ביקורו בן היומיים הוא נפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ועם ראש הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס.
פעילות פוליטית > זכויות להט"ב

קמרון קיבל ציון של 36% של תמיכה בשוויון של להט"בים על ידי Stonewall, ארגון השוויון לקהילה הגאה הגדול באירופה ב־2010. קמרון הצביע לשמור על סעיף 28 השנוי במחלוקת שאסר על רשויות מקומיות לעסוק בחינוך לסובלנות כלפי הקהילה הגאה. בנוסף קמרון הצביע נגד הזכות לאימוץ של זוגות חד-מיניים אבל הוא תמך בזוגיות חד-מינית בנאום שלו ב־2005. באוקטובר 2011 קמרון דחק בחברי פרלמנט שמרנים לתמוך בנישואים חד-מיניים. בנאום מרכזי של קמרון במנצ'סטר קמרון אמר שהוא תמך בנישואים חד-מיניים לא על חרף היותו פוליטיקאי שמרן, אלא מכיוון שהוא שמרן ומדובר בתחום של שוויון. לעומת זאת קמרון התנגד לשוויון של הטרוסקסואלים להיכנס לנישואים אזרחיים.
בדצמבר 2012 קמרון התבטא כי הוא רצה לתת לקבוצות דתיות את היכולת לערוך טקסי נישואין חד-מיניים וכי הוא לא רצה למנוע מהקהילה הגאה גישה ל"מוסד נהדר". בנובמבר 2012 קמרון וניק קלג הסכימו על חקיקה במסלול מהיר עבור נישואים חד-מיניים. ב־2013 החוק הוצג לבית הנבחרים ופחות מ־50% מחברי הפרלמנט השמרנים תמכו בהצעה של קמרון לנישואים חד-מיניים, ביניהם גם שרים בקבינט שלו עצמו.
באוגוסט 2013 קמרון דחה קריאות של סטיבן פריי, אקטיביסט של הקהילה הגאה בבריטניה, לשלול מרוסיה את הזכות לארח את אולימפיאדת החורף של 2014 לאור החוקים האנטי-הומוסקסואלים. קמרון לא נכח במשחקים האולימפיים אבל הכחיש שזה קרה בגלל החרם לאור החקיקה הרוסית, זה מכיוון שהוא העלה את עניין של הזכויות של הקהילה הגאה ברוסיה עם ולדימיר פוטין.
פעילות פוליטית > הגירה

קמרון אמר כי צריך להגביל הגירה מחוץ לאיחוד האירופי במכסה שנתית. הוא אמר כי "...בעשור האחרון הייתה לבריטניה מדיניות הגירה רגועה לחלוטין. הלחץ שהיא שמה על השירותים הציבוריים והקהילות שלנו גדול מדי". בידיעה חדשותית מ־2013, האינדיפנדנט דיווח כי "הגדילה נרשמה כאשר ראש הממשלה דייוויד קמרון ושרת הפנים תרזה מיי אמרו שהם רוצים להמעיט את ההגירה הכוללת ממדינות שאינן חברות באיחוד האירופי לפחות מ־100,000 לפני הבחירות הבאות ב־2015. הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה דיווחה שבערך 176,000 מהגרים נכנסו לבריטניה בשנה עד דצמבר 2012, גדילה של 153,000 שנתית נכון לספטמבר 2012".
פעילות פוליטית > קמרון ואנדי קולסון

ב־2007 קמרון מינה את אנדי קולסון להיות יועץ התקשורת הבכיר שלו. קולסון היה העורך הראשי של News of the World, צהובון דובר האנגלית בעל התפוצה הרחבה ביותר בעולם. קולסון התפטר מתפקידו כעורך העיתון לאחר הרשעתו של עיתונאי ביחס לפריצה בלתי חוקית לטלפונים, על אף שקולסון התבטא כי לא ידע על כך דבר. ביוני 2010 רחוב דאונינג אישר כי המשכורת השנתית של קולסון של 140 אלף פאונד היא המשכורת הגבוהה ביותר של יועץ לממשל הבריטי.
בינואר 2011 קולסון עזב את תפקידו כשהוא אמר שהסיקור של סקנדל הפריצה לטלפונים הקשה עליו לעשות את הטוב ביותר בתפקידו. ביולי 2011 הוא נעצר ותוחקר על ידי המשטרה בהקשר להאשמות נוספות בנוגע לפעילויות בלתי חוקיות נוספות של News of the World ושוחרר בערבות. על אף קריאות שנשלחו לקמרון להתנצל על שכירתו את קולסון מצד מנהיג האופוזיציה אד מיליבנד, קמרון הגן על המינוי באומרו שהוא קיבל החלטה מודעת לתת הזדמנות שנייה למישהו שפישל. ב־20 ביולי בסשן פרלמנטרי מיוחד בבית הנבחרים, אשר אורגן כדי לדון בסקנדל הפריצה לטלפונים של News of the World, קמרון אמר שהוא "מתחרט על ההמולה" שאירעה בעקבות מינויו של קולסון, ועם "ראייה לאחור" הוא לא היה שוכר אותו. קולסון נעצר והואשם בעדות שקר ב־30 במאי 2012. קולסון הורשע בקשר לפריצה לטלפונים ביוני 2014. עוד קודם להצגת העונש של חבר המושבעים, קמרון פרסם התנצלות "מלאה וכנה" על כך ששכר אותו, באומרו "אני לחלוטין מצטער ששכרתי אותו, זאת הייתה ההחלטה הלא נכונה". השופט אשר היה אמון על התיק של קולסון היה ביקורתי כלפי ראש הממשלה, כשהוא תהה האם ההתערבות של ראש הממשלה נעשתה מתוך בורות או בכוונה תחילה ודרש הסבר.
מזכיר המדינה לענייני חוץ בממשלת סונאק

ב־13 בנובמבר 2023, במסגרת סבב תפקידים שביצע ראש הממשלה רישי סונאק לאחר שהדיח את מזכירת הפנים סואלה ברוורמן, הוא מינה במקומה את ג'יימס קלברלי, ששימש עד אותה עת כמזכיר המדינה לענייני חוץ, ומינה את דייוויד קמרון למזכיר המדינה לענייני חוץ במקום קלברלי. המינוי נחשב מפתיע הן מכיוון שמדובר בראש ממשלה לשעבר, והן מכיוון שקמרון איננו חבר בית הנבחרים מאז שהתפטר מראשות הממשלה ביולי 2016. לקמרון הוענק תואר לורד לימי חייו, כך שיהיה חבר בבית הלורדים (חלק אחר מן הרשות המחוקקת). ראש הממשלה האחרונה שזכתה לתואר כזה הייתה מרגרט תאצ'ר, וזאת בשנת 1992, כשנתיים לאחר פרישתה מראשות הממשלה וזמן קצר לאחר סיום תפקידה כחברת בית הנבחרים. כמו כן, הפעם האחרונה שבה ראש ממשלה לשעבר מונה לתפקיד שר הייתה 53 שנה קודם, בשנת 1970, כשאלק דאגלס-יום מונה לתפקיד מזכיר המדינה לענייני חוץ על ידי ראש הממשלה דאז אדוארד הית'.
ב־23 בנובמבר 2023 ביקר בקיבוץ בארי שנפגע ממתקפת הפתע על ישראל.
ב-5 ביולי 2024, לאחר ניצחון מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת, סיים את תפקידו והוחלף על ידי דייוויד לאמי.
חייו האישיים > משפחה מדרגה ראשונה

קמרון נשוי לסמנתה גוונדולין שפילד, בת למשפחת אצולה בריטית. סמנתה היא חברה מתקופת התיכון של קלייר קמרון, אחותו של דייוויד. דייוויד וסמנתה נפגשו כאשר סמנתה נאותה להזמנתה של קלייר להצטרף אליה ולמשפחתה בחופשה בטוסקנה איטליה. בני הזוג התחתנו ב־1 ביוני 1996, כחמש שנים לפני שנבחר להיות חבר פרלמנט.
לזוג נולדו שני בנים ושתי בנות. בנם הבכור איוון נולד ב־2002 כשהוא סובל ממום נדיר, שילוב של אפילפסיה ושיתוק מוחין הנקרא תסמונת אותהרה, אשר דרש טיפול מסביב לשעון. בעת מאוחרת יותר נשאל קמרון על תגובתו כאשר שמע שבנו סובל ממום זה הוא נזכר ואמר כי "הידיעה פוגעת בך כמו קטר של רכבת משא... אתה מדוכא לעת קצרה בזמן שאתה מתאבל על הפער בין התקוות שלך והמציאות. אבל אז אתה מתגבר על כך כיוון שהוא נהדר". איוון נפטר בשנת 2009 בגיל שש.
לבני הזוג קמרון שתי בנות, ננסי גוון (נולדה ב־2004) ופלורנס רוז אנדליון (נולדה ב־24 באוגוסט 2010) וכן בן, ארתור אלווין (נולד ב־2006). קמרון לקח חופשת לידה כאשר בנו השני נולד. החלטה זאת שלו זכתה לסיקור נרחב. היו דיווחים על כך שייקח חופשת לידה לאחר הולדת בתו השנייה. בתו השנייה נולדה ב־24 באוגוסט 2010, כאשר היא מקדימה את התאריך הצפוי בשלושה שבועות, בזמן שהמשפחה הייתה בחופשה. שמה השלישי, אנדליון, לקוח מהכפר סיינט אנדליון אשר שוכן קרוב למקום שבו המשפחה הייתה בחופשה.
חייו האישיים > השפעת אירועים משפחתיים על פעילותו הפוליטית

בתחילת מאי 2008 קמרון החליט לרשום את בתו לבית ספר ציבורי. בני הזוג קמרון נוהגים ללכת לכנסייה המחוברת לבית ספר זה אשר קרוב לבית מגוריהם במערב לונדון.
ב־8 בספטמבר 2010 יצאה הודעה כי קמרון יפספס סבב של שאלות לראש הממשלה כדי לטוס לדרום צרפת כדי לראות את אביו, איאן קמרון, שקיבל שבץ מוחי. מאוחר יותר באותו יום, נפטר איאן קמרון, כשדייוויד ובני משפחה אחרים נמצאים לצידו. ב־17 בספטמבר 2010 הוא נכח באירוע פרטי שבו אביו נקבר. מאחר שנכח באירוע זה הוא נעדר מנאום האפיפיור שנערך בארמון וסטמינסטר, אירוע שאילולא הקבורה הוא היה נוכח בו.
חייו האישיים > ספורט

קמרון הוא אוהד של קבוצת הכדורגל אסטון וילה. נוסף על כך הוא חובב קריקט מושבע ואף הופיע בתוכנית רדיו בריטית פופולרית המכסה את אירועי הקריקט. לצד זאת הוא רץ באופן תכוף וב־2009 גייס כסף לצדקה על ידי כך שרץ במרוצי צדקה ברחבי בריטניה.
בטרם התמנה קמרון לראש הממשלה הוא נהג לרכב על אופניו לעבודה. בתחילת 2006 צולם רוכב על אופניו בדרך לעבודה, עם נהגו הפרטי עוקב אחריו במכונית נושא את דבריו. דוברו מטעם מפלגת השמרנים הגיב על כך שזה היה סידור רגיל עבורו באותו הזמן.
חייו האישיים > דת

בריאיון באוגוסט 2013, קמרון הצהיר שהוא אנגליקני מאמין ופעיל. הוא הוסיף "אני סבור שדת מאורגנת אכן יכולה לטעות, אבל הכנסייה האנגליקנית וכנסיות אחרות משחקות תפקיד משמעותי מאוד בחברה". הוא אמר שהוא מחשיב את הביבליה כמדריך שימושי בשאלות מוסר, רואה את בריטניה כ"אומה נוצרית", ומקווה להשיב את הדת לתוך הפוליטיקה.
הערות שוליים

↑  UK Parliament, כתבה באתר הפרלמנט הבריטי על השגת היעד של הוצאה של 0.7% מהתמ"ג על סיוע חוץ למדינות מתפתחות (באנגלית)
↑  ראש ממשלת בריטניה לשעבר, דיוויד קמרון, מונה לשר החוץ בממשלתו של רישי סונאק, באתר מעריב אונליין, 13 בנובמבר 2023
↑  David Cameron ‘could be a direct descendant of Moses’ Times Online, 10 July 2009
↑  David Cameron's Conservative party conference speech in full, The Guardian (באנגלית)
↑  בועז ביסמוט, רב־תרבותיות, באתר ישראל היום, ‏20 בינואר 2012
↑  דבר, ‏שר החוץ הבריטי ביקר בבארי: "שמעתי וראיתי דברים שלעולם לא אשכח", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 23 בנובמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423647605171  PLWABN: 9810585658105606  BIBSYS: 90402302  BNE: XX4956829  BnF: cb162255141 (data)  GND: 13289016X  ISNI: 0000 0000 7246 2811  LCCN: nr2007001108  LNB: 000322029  MusicBrainz: aa5c60e6-dd61-4519-b3d4-ee327a84e9b7  NKC: xx0037792  NLK: KAC202118127  NTA: 421598573  SNAC: w6pv6qvt  SUDOC: 119857332  UKPARL: 6YHCzz8V  VIAF: 100245301   WorldCat (עם VIAF): 100245301 
המלך ויליאם הרביעי, סב־סבו של קמרון
הכנסייה בבית הספר הפרטי איטון שבו למד קמרון
קולג' ברזנוס באוניברסיטת אוקספורד שבו למד קמרון
המשרדים ברחוב דאונינג שבהם קמרון עבד עם סיום לימודיו
מייקל הווארד, ראש מפלגת השמרנים לשעבר אשר אצלו קמרון עבד בתחילת הקריירה שלו
מרכז העיר סטפורד, מחוז הבחירה שבו קמרון התמודד לראשונה
מחוז אוקספורדשייר אשר בו קמרון נבחר לבית הנבחרים על מפת אנגליה
גורדון בראון, ראש הממשלה הבריטי האחרון לפני קמרון
טוני בלייר, יריבו הפוליטי של קמרון
הלוגו של מפלגת העם האירופאית
דייוויד קמרון בשנתו הראשונה כראש ממשלת הממלכה המאוחדת (3 באוגוסט 2010)
קמרון יחד עם נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, בעת ועידת G-20 בטורונטו, 2010
מרגרט תאצ'ר, עליה אמר קמרון כי הוא מעריץ גדול שלה
סעידה ורסי, האישה המוסלמית הראשונה בקבינט הבריטי. מינוי היסטורי של קמרון
קמרון יחד עם נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, מאי 2013
קמרון ואובמה במהלך ביקור בבית ספר בצפון אירלנד, יוני 2013
ג'ורג' אוסבורן, אחד ממינויו של קמרון של בוגרי איטון
נלסון מנדלה, מנהיג תנועת השחרור מהאפרטהייד בדרום אפריקה
קמרון באולימפיאדת לונדון, 2012
דייוויד קמרון כמזכיר לענייני חוץ בממשלת סונאק, 2023
ראש הממשלה קמרון עוזב את המועדון של סנט סטיבן
הפורום החיפאי לקהילת הלהט"ב

| --- | --- |
לוגו
 פעילות:  בית לבני/בנות הקהילה ההומו, לסבית, ביסקסואלית וטרנסג'נדרית
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1999–2012 (כ־13 שנים)
 forumhaifa.org.il
 
הפורום החיפאי לקהילת הלהט"ב (לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים) היה עמותה שנתנה מענה לצרכים חברתיים, תרבותיים, משפטיים ופוליטיים של הקהילה הגאה בחיפה ובצפון במשך למעלה מעשור, בין השנים 1999–2012.
הארגון הוקם בשנת 1999 במקביל לסגירת סניף אגודת הלהט"ב בחיפה ונרשם כעמותה רשומה ב-17 בנובמבר 2002. ב-13 ביוני שנה זו נחנך משכן הפורום החיפאי בשכונת הדר הכרמל במעמד ראש העירייה עמרם מצנע, חברי כנסת וחברי מועצת העירייה. בית הפורום הוענק לקהילה על ידי מרכז חינוך ליאו באק, המזוהה עם התנועה הרפורמית. בתחילת שנת 2012 הופסקה תמיכתו של מרכז חינוך ליאו באק בבית הפורום. בשל כך החל הארגון לחפש אחר מקום פעילות חדש ומקורות סיוע ותמיכה, אך משלא הצליח בכך החליט על פעילות בהיקף מצומצם. עם זאת, בשל הקשיים שהלכו והצטברו בנוגע להמשך פעילותו, בחודש אוקטובר אותה שנה נערכה אספת חירום. באספה שנערכה החליטו חברי הפורום החיפאי על פירוקו.
הפורום החיפאי לקהילת הלהט"ב פעל במשך השנים לקידום שוויון זכויות לחברי הקהילה ברמות המקומית והארצית, ומתן מענה לצרכים השונים של הקהילה. הארגון דגל בשוויון זכויות חברתי, חוקתי ותרבותי מלא בסוגיות של מין, מגדר ונטייה מינית.
בשנים 2012–2015 שלאחר פירוקו הוסיפו לפעול ארגונים גאים אחרים בעיר. תחת מסגרת שכונתה "קואליציית ארגוני הגאווה של חיפה" הם נקטו שיתופי פעולה, שעיקרם היה המשך תכנון וארגון מצעדי הגאווה בעיר וכן גיבוש מודל עבודה ייצוגי רשמי שיבוא בקשר מתמשך עם העירייה.
במהלך השנים 2015–2016, הפעילות והפעילים שהרכיבו את "קואליציית ארגוני הגאווה של חיפה" החליטו למסד את פעילותם המשותפת במבנה ארגוני של עמותה, ולצורך כך במהלך מוסכם לקחו לידיהן את עמותת שישה צבעים, ושם העמותה עודכן לעמותת הקשת החיפאית. בשנת 2015 החלו מגעים מחודשים עם עיריית חיפה. בהבנות שהושגו מול העירייה על ידי נציגי אגודת הלהט"ב ועמותת הקשת החיפאית, הוחלט על הקמת מרכז לקהילה הגאה בחיפה. ב-1 ביוני 2017 נחנך בית הקהילות לגאווה וסובלנות בחיפה.
פעילויות הפורום > פעילות חברתית

הפורום הפעיל ערב פתוח לנוער להט"ב, וקבוצות חברתיות לגברים, לנשים, לדובים גאים ולדוברי רוסית, וכן קבוצת קריאה קווירית. נוסף לכך התקיימו מסיבות בבית הפורום. מעת לעת נערכו במקום הרצאות וסדנאות בנושאים שונים לבני ובנות הקהילה.
הפורום יזם ואירח פעילויות של ארגוני הקהילה הארציים בחיפה כגון: איגי - ארגון נוער גאה, חוש"ן - חינוך ושינוי ותהל"ה (תמיכה להורים של לסביות, הומואים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים).
מיקומו של הבית הקהילתי ברחוב הילל שבשכונת הדר שולב במרקם עירוני של מספר בתי קפה גיי-פרנדלי וברחובות הסמוכים גרו ופעלו רבים מחברי הקהילה.
פעילויות הפורום > מצעד הגאווה

בשנת 2003 ארגן הפורום החיפאי את מצעד הגאווה הממונע הראשון בחיפה. מספר ימים קודם לכן נאם השר יוסף פריצקי בפתיחת אירועי הגאווה בעיר. החל משנת 2007, ומדי שנה מאז, ערך הפורום מצעד גאווה רגלי שהיה עובר לאורך רחובות מרכז הכרמל ומסתיים בעצרת בגן האם. מאז שנת 2008 אורגן המצעד בשיתוף עם עיריית חיפה. המצעדים זכו לאבטחה משטרתית כבדה, ונענו במחאה פושרת יחסית מקרב הקהילה הדתית של העיר. בשנת 2010 צעדו במצעד כאלף אנשים, וראש העירייה יונה יהב נשא נאום מעל בימת עצרת הסיום, שנענה בקריאת בוז ומחאה מצד מספר פעילים רדיקלים בקהל. זהו ראש העיר השני בישראל שנאם במצעד גאווה.
בשנת 2011 עבר המצעד, לראשונה, בשדרות הנשיא - לאורך כ-800 מטרים עד גן האם, מסלול מרכזי ובולט בהשוואה לטיילת יפה נוף שבה עברו מצעדי השנים הקודמות. בשנים שלאחר-מכן נערכו מצעדי גאווה נוספים בעיר, אותם ארגנו תומכים ופעילים שונים. המצעדים הסתיימו ברחבת עיריית חיפה.
פעילויות הפורום > משמרות הגאווה

הפורום קיים משמרות גאווה ומחאה לקידום הסברה בנושאי אפליה שממנה סבלה, לדבריה, קהילת הלהט"ב. בתחילה התקיימו המשמרות במרכז הכרמל אחת לשבוע, אולם בהמשך הן נערכו רק לציון אירועים מיוחדים, כמו היום הבינלאומי נגד הומופוביה (הבנ"ה), ולאחר הרצח בברנוער.
פעילויות הפורום > תמיכה משפטית וסיוע נפשי

הפורום החיפאי סיפק שירות של ייעוץ פסיכולוגי לנוער להט"ב ושירות תמיכה טלפוני. בנוסף, הוא העניק סיוע משפטי. ב-21 בפברואר 2003 קיבל משרד הפנים את ערעורו של הפורום החיפאי על החלטת המשרד שלא להעניק אשרת שהיה ועבודה לבן זוגו הזר של גבר ישראלי.
פעילויות הפורום > ערב התרמה

באפריל 2005 נערך תחת שרביטו של הפורום ערב גאלה בהשתתפות שורה של אמנים ואישי ציבור - בהם גל אוחובסקי, ראש העיר יהב, אביעד קיסוס, נדב אבקסיס, רפי פרץ ומוזיקאיות מקומיות. אל האירוע התרבותי, שנערך באודיטוריום של מרכז ליאו בק בכרמל, הגיעו 300 איש, בהם מספר חברי כנסת ומנהיגים מהקהילה הירושלמית והארצית, ונתרם סכום שנועד לאפשר את המשך פעילות הפורום בעיר.
גלריה

העצרת שאחרי מצעד הגאווה בחיפה, גן האם שבמרכז הכרמל, יוני 2008
התכנסות למצעד הגאווה, מרכז הכרמל, יוני 2007
מצעד הגאווה בחיפה בשנת 2007
מצעד הגאווה עובר על רקע מפרץ חיפה, יוני 2008
הערות שוליים

↑  נתוני הפורום החיפאי באתר החברה האזרחית בחיפה
↑  הפורום החיפאי - לקהילה ההומו-לסבית בי וטרנס (ע"ר), באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  היומן הקהילתי תשס"ט (2008-2009), באתר שישה צבעים, עמ' 36, עמ' 146
↑  דוד מרחב, מצנע: "אנו לצד הקהילה ההומו-לסבית בחיפה!", באתר GoGay,‏ 14 ביוני 2002
↑  אורנה נירנפלד, חיפה: הקהילה הגאה נותרה ללא בית, בעירייה לא מתרגשים, באתר nrg,‏ 19 בינואר 2012
↑  דוד מרחב, לראשונה נערך מצעד גאווה ממונע בחיפה, באתר GoGay,‏ 20 ביוני 2003
↑  דוד מרחב, פריצקי תוקף: המפד"ל הומופובית וגזענית, באתר GoGay,‏ 18 ביוני 2003
↑  יניב הלפרין, כמה מאות משתתפים במצעד הגאווה בחיפה, באתר GoGay,‏ 14 ביוני 2007
↑  המשטרה אישרה את מצעד הגאווה בחיפה, באתר GoGay,‏ 8 ביוני 2008
↑  יניב הלפרין, חיפה: ראש העיר הורד מהבמה במצעד הגאווה, באתר GoGay,‏ 25 ביוני 2010
↑  הפורום החיפאי יקיים "משמרות גאווה" בכרמל, באתר GoGay,‏ 18 בספטמבר 2007
↑  הפורום החיפאי ציין את הבנ"ה בדוכן ובמשמרת מחאה בכרמל, באתר הבנ"ה, 20 במאי 2011
↑  יניב הלפרין, בן זוג זר יזכה באשרות שהייה ועבודה, באתר GoGay,‏ 22 בפברואר 2003
↑  יניב הלפרין, ערב ההתרמה: הפורום החיפאי גייס 17,000 ש', באתר GoGay,‏ 8 באפריל 2005
| להט"ב בישראל |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה | בג"ץ אל-על נגד דנילוביץ (1994) • בג"ץ ירוס-חקק נגד מנכ"ל משרד הבריאות (1997) • בג"ץ קלפים פתוחים (1997) • פסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה (2005) • בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים (2006) • הרצח בברנוער (2009) • הרצח במצעד הגאווה בירושלים (2015) • בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים (2017) • מחאת הלהט"ב (2018) • בג"ץ שי גורטלר נגד שר הרווחה (2023) • מצעד הבהמות |  |
| מעמד אישי וחברתי | זכויות להט"ב בישראל • שירות במערכת הביטחון • נישואים של זוגות מאותו המין • פונדקאות •  הומופוביה |  |
| תרבות | מצעדי גאווה (אילת, חיפה, ירושלים, תל אביב) • TLVFest • טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" • לסבית קטלנית |  |
| ארגונים ומוסדות | אגודת הלהט"ב • האחווה הסטודנטיאלית הגאה • איגי • אל"ף • אסוואת • בית גאה בבאר שבע • בית דרור • הבית הפתוח • בת קול • הו"ד • חברותא • חוש"ן • טרנסיות ישראל • יש עם מי לדבר • כביסה שחורה • כמוך • מעברים • סגול • העשירון האחר • הפורום החיפאי • פרויקט גילה • הצבעים שלנו • הקבוצה הירושלמית • קל"ף • שב"ל • שישה צבעים • תהל"ה • רבני קשת • בלה דואגת • פיות רדיקליות • אלקאוס • A Wider Bridge |  |
| מקומות | המרכז הגאה • יער הגאווה • תיאטרון הקהילה הגאה • גן העצמאות (ירושלים) • גן העצמאות (תל אביב) • האנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה • הברנוער |  |
| תקשורת | מגעים • GoGay • WDG • נתיב נוסף • קל"ף חזק • העיר בוורוד • הזמן הוורוד • פנדורה |  |
| ראו גם | פעילים למען זכויות להט"ב • להט"ב ויהדות |  |
לקטגוריה • לפורטל
מצעד הגאווה בחיפה ברחוב יפה נוף, יוני 2008
חזית "הפורום החיפאי", הדר הכרמל
צדוק סביר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 (בן 90 בערך) עיראק
 שם לידה:  סאלח סווירי
 תאריך עלייה:  1 במאי 1944
 מוקד פעילות:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
צדוק סביר (נולד ב-1935) הוא זמר שנחשב לחקיין בדרן הראשון בישראל, בעיקר נהג לחקות זמרים אחרים.
ביוגרפיה

צדוק, במקור סאלח סווירי, עלה לתל אביב מעיראק עם משפחתו בגיל 7, התגייס ללהקת פיקוד צפון והשתתף בהופעות כגון "מוישה ונטילטור" ושירים כגון "שיר הצנחנים". לאחר שהשתחרר הוזמן להופיע כבדרן בפני חיילים. באחת ההופעות בפני חיל הים בחיפה פגש את אנשי קול ישראל יצחק שמעוני ואלון שמוקלר שהתלהבו מהמופע והזמינו אותו להופיע בתוכנית שלושה בסירה אחת ועד מהרה הוא הפך לאחד מהזמרים הפופולריים של סוף שנות ה-50 וקיבל חוזה הקלטות בהד ארצי. הוא הרבה להופיע במועדונים כבדרן חקיין וזמר עד שהחליט לנסות קריירה בינלאומית ועזב את הארץ. לאחר חוזה של ארבע שנים באירופה חזר ארצה לצורך הקמת משפחה. אמו ויקטוריה הכירה לו את אשתו שעבדה באותו הזמן במספרה החביבה עליה. לאחר שנולד בנם הבכור, חתם על חוזה הופעות בן שלוש שנים בארצות הברית ונסע לשם עם משפחתו. לאחר כשלוש וחצי שנים שב ארצה והתקשה להשתלב בתרבות הבידור הארץ, בין השאר מכיוון שנתפס כמי שניסה לעזוב את הארץ, מעשה שלא היה מקובל באותו הזמן. ב-1977 נסע שוב לסיבוב הופעות בארצות הברית וחזר לארץ ב-1979. אשתו, ריימונד, פתחה מספרה בשכונת בבלי בתל אביב אך לאחר שנישואיו עלו על שרטון כתוצאה מבעיות כלכליות, התגרשה ממנו ועברה לארצות הברית עם ילדיו.
בשנת 1990 שיחק בתפקיד אורח בסרט "נשיקה במצ"ח", סרטו של סם פירסטנברג, ובכיכובו של יהודה ברקן.
לסביר כ-100 שירים, מהמפורסמים: "רומיה ויואל", "מלח בודד", "שיר היורד דרומה", "שיר התוכי", שירי יודל, צרור שירי פרנק סינטרה ואפילו מהאופרה הספר מסביליה. חיקויו המפורסם ביותר היה של לואי ארמסטרונג.
ב-2003 השתתף בסרט מוקומנטרי זהירות מצלמה, תוכנית מציאות בדיונית על תרבות המתיחות בארץ והופיע ב"רק בישראל". ב-2007 השתתף כמתחרה בתוכנית הטלוויזיה "הדבר הגדול הבא" שם ביצע את HELLO DOLLY של לואי ארמסטרונג ושר את שירו משנת 1970 "יודל כחול לבן".
בנובמבר 2012 העניק לו איגוד אמני ישראל אות הוקרה על תרומתו לתרבות הישראלית לאורך השנים.
חיים אישיים

סביר הוא אחיינו של שלמה הלל, יו”ר הכנסת לשעבר.
לסביר שני בנים ובת. כיום מתגורר ביד אליהו בדיור מוגן.
אלבומים

"לארצי" הוצאת הד ארצי 1958
"משירי החבריא" הוצאת הד ארצי 1960
"צדוק סביר עם תזמורת הד ארצי" 1960
"בשירי פרנק סינטרה בעברית" הוצאת ליטראון 1958
הערות שוליים

↑  עושים כבוד: 11 אמנים יקבלו אות הוקרה מיוחד, באתר nrg מעריב, 28 באוקטובר 2012
↑  יעקב בר-און, ‏פרויקט איפה הם היום: צדוק סביר, החקיין הראשון בארץ, באתר מעריב אונליין, 20 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498562705171  VIAF: 297819008   WorldCat (עם VIAF): 297819008
אלין טופוזאקוב

אלין קלינוב טופוזאקוב (בבולגרית: Елин Калинов Топузаков, נולד ב-5 בפברואר 1977) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן קבוצת ארדה קרדז'אלי.