stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיולה פאפ
עבודותיו > ציוריו, גרפיקה

| שנה | שם היצירה | מאפיינים |
| --- | --- | --- |
| 1930-1920 | Figyelő önarckép | olaj, farost, 50x40 cm, jelzés nélkül |
| 1922 בסביבות | Hosszú nyakú kanna |  |
| 1922 | Gyertyatartó | rézötvözet |
| 1922 | Napkorong kitűző Weimar, Bauhaus | többféle fém |
| 1928 | Ezüsttel befuttatott tál | ezüsttel bevont fém |
| 1928 בסביבות | Női akt | szénrajz, balra lent jelezve, 46,5x44,3 cm |
| 1933 | Akt felemelt karral | szén, ceruza, 53,5x38,5 cm |
| 1930 בסביבותl | Barnaingesek |  |
| 1935 | Arató este |  |
| 1939 | Halászok |  |
| 1940 | Dinnyés csendélet |  |
| 1945 | Kovácsok |  |
| 1948 (1950) | Nagykalapács |  |
| 1947 | Dunakanyar Visegrádnál | fa, olaj, 50×108 cm |
| 1948 | Dunakanyar | olaj, farost, 60x84 cm, jelezve balra lent: Pap Hátoldalán autográf felirat: „Pap Gyula (Dunakanyar) Kilátás a Visegrádi Vár oldaláról” |
| 1950 | Öntöde | pasztell, papír, 48x48 cm, jelzés nélkül (a művész hagyatékából) |
| 1950- | Gyárudvar | pasztell, papír, 50x35 cm, jelzés nélkül (a művész hagyatékából) |
| 1950-1954 | Hegesztők a nagyolvasztó szerelése közben | olaj, vászon, 80x60 cm. A Magyar Nemzeti Galéria állandó kiállításán. |
| 1954 | Tájkép | akvarell, 29,5x42 cm |
| 1956 | Balatoni táj viharban | 50x71 cm, jelzés nélkül |
| 1959 | Ölelkező fák | szén, papír, 29x20 cm, jelezve jobbra lent: „Pap Zsennye 59” |
| 1960 | Strandon | tempera, papír, 86x61 cm, jelzés nélkül (a művész hagyatékából) |
| 1968 | Tél |  |
| 1970 | Spirál köd | vegyes technika, farost, 58x65 cm, jelezve jobbra lent: „Pap Gyula, 1970” |
| 1971 | Galambok |  |
| 1960-1983 | Virág, fa, víz sorozat |  |
| 1960-1983 | Tenger, tó, folyó sorozat |  |
|  | Liget | olaj, farost, 60x43 cm jelezve jobbra lent: „ Pap” |
|  | Sétálók | olaj, karton, 50x45 cm, jelezve balra lent: „P” |
|  | Tengeröböl | pasztell, papír, 50x65 cm, jelezve balra lent: „P” |
|  | Akt |  |
|  | Virágok | olajfestmény, 70x50 cm, jelezve jobbra lent |
|  | Csendélet mediterrán tájjal | olaj, vászon 61x80 cm, jelezve jobbra lent: „Pap” (kiállítva: Ráday Galéria - 100 éves Pap Gyula emlékkiállítás, 1999) |
|  | Női akt | szén, papír, 61x43 cm, jelzés nélkül (a művész hagyatékából) |
|  | Strandon | vegyes technika, papír, 50x70 cm, jelezve hátul: „s.k. Pap Gyula” (a művész hagyatékából) |
|  | Vasöntőben | pasztell, 35x50 cm, jelzés nélkül (a művész hagyatékából) |
|  | Dombos táj | pasztell, papír 30x43 cm, jelzés nélkül (a művész hagyatékából) |
|  | Nagymaros | pasztell, papír 50x65 cm, jelzés balra lent: „Pap” (a művész hagyatékából) |
|  | Nagymaros III. | olaj, fa, 40x60 cm, jelzés a hátoldalon: „Pap” |
|  | Hegesztő | olaj, karton, 100x120 cm, jelzés balra lent: „Pap” |
|  | Erdélyi táj | vegyes technika, papír, 46x82 cm, jelezve balra lent: „Pap” |
|  | Ősz | olaj, farost, 50x70 cm, jelezve balra lent: „Pap” |
|  | Táj templomtoronnyal | pasztell, papír, 50x65 cm, jelezve balra lent: „Pap” |
|  | Éjszakai táj | pasztell, papír 44x30 cm, jelezve balra lent: „Pap” |
תערוכות יחיד

1934 • סלון פראנקל, בודפשט
1940 • גלריה טמאש, בודפשט
1947 • האקדמיה ההונגרית לאמנויות יפות (עם אוסף)
1956 • מוזיאון ארנסט, בודפשט עם Mihály Dabóczi (עם קטלוג)
1956 • פלאייס, האג
1962 • גלריה אישטוואן צ'וק, בודפשט
1968 • דירר הול, בודפשט
1971 • Collegium Hungaricum, וינה
1972 • גהיכל האמנות, בודפשט
1975 • מוזיאון יאנוש טורניאי, הודמזוושרהיי
1979 • הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט (תערוכה לכל החיים עם קטלוג)
1979 • מוזיאון Mihály Munkácsy, Békéscsaba
1981 • מרכז התרבות של המשמר הצעיר, אולם התערוכות יאנוש נאג' באלוג
1981 • המכון להכשרה מקצועית של תעשיית העץ, בודפשט
1982 • גלריה בודפשט
1983 • Haus der Ungarischen Kultur, ברלין (עם קטלוג)
1983 • הגלריה העירונית, אורושהאזה
1985 • הגלריה העירונית, אורושזה
1986 • מרכז התרבות Petőfi Sandor, Orosháza (תערוכת זיכרון)
1999 • גיולה פאפ והאוונגרד ההונגרי, גלריה עירונית, אורושהאזה
1999 • גלריה ראדיי, בודפשט
2000 • דיולה פאפ, גלריה סומבאהיי, סומבטהיי
2000 • מרכז התרבות פטפי שנדור, אורושהאזה
2000 • דיולה פאפ, תלמיד הבאוהאוס, אמנית ומורה, Art Mill, סנטאנדרה
תערוכות קבוצתיות נבחרות

משנות ה-30 הוא הוצג בכמה תערוכות של אגודת האמנים החדשה.
1947 • The Alkotás Művészház XXXV. תערוכה
1948 • תערוכה של 90 אמנים, הסלון הלאומי, בודפשט
1950 • 1. תערוכת אומנויות יפות הונגרית, Műcsarnok, בודפשט
1953 • כרזת שלום ותערוכה גרפית של תוכנית חומש, מוזיאון ארנסט, בודפשט
1953 • ב. הביאנלה הגרפית של מיסקולץ', מוזיאון הרמן אוטו, מיסקולץ'
1954 • תערוכת קיץ, מוזיאון ארנסט, בודפשט
1952 • 3 . תערוכת אומנויות יפות הונגרית, Műcsarnok, בודפשט
1955 • 6 . תערוכת אומנויות יפות הונגרית, Műcsarnok, בודפשט
1960 • VI. התערוכה הלאומית לאמנויות יפות, מוזיאון הרמן אוטו, מיסקולץ
1960 • בקרב אנשים עובדים, מוזיאון ארנסט, בודפשט
1970 • תערוכת קיץ V. Balaton, Keszthely
1977 • סדנאות מהבאוהאוס של ויימאר 1919–1933, Műcsarnok, בודפשט (קט.)
1978 • גרפיקת באוהאוס, דסאו
1978 • יצירות של חברי הבאוהאוס ההונגרים, מרכז התרבות והמידע של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, בודפשט
1979 • מהפכה וריאליזם, Nationalgalerie, ברלין (קט.)
1982 • קולאז' באמנות הונגרית, מוזיאון Lajos Kassák, בודפשט
עבודותיו באוספים ציבוריים

ניתן למצוא את יצירותיו בגלריה הלאומית של הונגריה, בגלריה המטרופוליטן, במוזיאון קישצל, במוזיאון יאנוש פאנוניוס בפץ', בגלריה העירונית באורושהאזה, במוזיאון הלאומי של אוסטריה, באוהאוזארכיב בברלין, ב-Bauhaus-zentrum בדסאו, במוזיאון סטאדלשס בדרמשטאדט, הרייקסמוזיאום באמסטרדם ובמוזיאון שלוס של ויימאר.
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I–IV. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967–1994. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי עורכת ראשית אגנש קניירש)
Gyulai Gergely: Pap Gyula. In: Kortárs magyar művészeti lexikon III. (P–Z). Főszerk. Fitz Péter. Budapest: Enciklopédia. 2001. ISBN 963-8477-46-6 (לקסיקון אמנים בני זמננו)
המוזיאון העירוני, Orosháza honlapja
Pap Gyula fotókiállítása a Mai Manó Házban, 2008 áprilisában. (תערוכות צילומים של דיולה פאפ)
Herbert Bayer - Walter Gropius - Ise Gropius: Bauhaus 1919-1928. London, 1929
Kállai Ernő: Az új clair-obscur. Pap Gyula képeihez (kat., bev. tan., Budapest, 1934)
Kállai Ernő: Das neue Helldunkel. Zu den Bildern von Jules Pap. Bratislava, 1934
Kállai Ernő: Les tableaux de Jules Pap. In: Nouvelle Revue de Hongrie, 1939. május
Elek A.: Pap Gyula festményei. In: Ujság, 1940. december 1.
Pogány Ö. Gábor: Pap Gyula művészete (kat., bev. tan., 1956)
Marosi Ernő: Pap Gyula. In: Művészet, 1961. 8. szám
Rozgonyi Iván: Beszélgetés Pap Gyulával. In: Művészettörténeti Dokumentációs Központ Közleményei III., 1963
Ecsery Elemér: Pap Gyula hetvenéves. In: Művészet, 1969. 11. szám
Eckhard Neumann: Bauhaus and Bauhaus people. New York – Toronto - Melbourne, 1970
Kerekes L.: Pap Gyula kiállítása a bécsi Collegium Hungaricumban. In: Művészet, 1971/2.
Haulisch Lenke: Pap Gyula. Budapest, 1974. Művészet kiskönyvtára 97.
Clarisse, P.: Gipszfej nélkül - a szabadban. A Nagy Balogh János Népi Kollégium és Festőiskola Nagymaroson. In: Művészet, 1977. 7. szám
Kiállítási katalógus-előszó. Budapest, 1981
Vadas József: Egy fotós feltámadása. Pap Gyuláról. In: Fotóművészet, 1983. 1. szám
Haulisch Lenke: Pap Gyula virágai. In: Új Írás, 1984. 10. szám
Bajkay Éva: Pap Gyula the Last Hungarian Bauhaus Artist. In: New Hungarian Quarterly, 1984. vol. 25. No. 94.
Ecsery Elemér: Pap Gyula. In: Könyvtáros, 1984. 7. szám
Dokumentumok Pap Gyula és Johannes Itten levelezéséből (válogatta és bev. Haulisch Lenke.) In: Ars Hungarica, 1988. 2. szám
Haulisch Lenke: Pap Gyula hozzájárulása a Bauhaus-eszme plasztikai megjelenítéséhez. In: Új Művészet, 1992. 11. szám
Das Frühe Bauhaus, Katalogbuch anläslich des 75. Gründungsjubiläums des Staatliches Bauhauses in Weimar, Berlin, 1994
Koós J.: Pap Gyula (1899-1983) festőművészről. In: Művészet és Barátai, 1995. 1-2. szám
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése az orosházi polgári születési akv. 753/1899. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb149207567 (data)  GND: 116030054  ISNI: 0000 0000 7857 4312  KulturNav: fc90384f-b54e-4232-9a3b-6f0b4d314185  LCCN: nr2004021626  NTA: 181133601  PIC: 60640  RKD: 249483  SUDOC: 086172131  ULAN: 500032387  VIAF: 15509559   WorldCat (עם VIAF): 15509559 
המנורה במוזיאון היהודי בניו יורק
לוח זיכרון לזכרם של דזיה בוקרוש בירמן, דיולה הינץ, דיולה פאפ ומרק ודרש
אתלטיקה

תחרות ריצה (800 מטר), אחת מענפי האתלטיקה
אתלטיקה הוא ענף ספורט הכולל תחרויות ריצה, הליכה, קפיצה וזריקה, ושילוב ביניהם בצורת קרב רב. האתלטיקה מכונה "מלכת הספורט". יש הנוהגים לכנותה אתלטיקה קלה להבדיל מאתלטיקה כבדה הכוללת את ענפי ההיאבקות, אגרוף והרמת משקולות.
היסטוריה

תחרויות אתלטיקה היו פופולריות מאוד כבר בעבר הקדום. היוונים הקדמונים הצטיינו באתלטיקה. ניצחון במשחקים האולימפיים העתיקים נחשב באתונה וספרטה הישג עצום המלווה ביוקרה רבה מאוד. החל מהמאה ה-20 נערכות תחרויות האתלטיקה באולמות סגורים (בחורף) ובאצטדיונים פתוחים (בשאר השנה). התחרויות החשובות ביותר נערכות באצטדיונים.
מקצועות

בתחרויות אתלטיקה אשר נערכות באצטדיון, ישנם שני סוגי מקצועות:
מקצועות המסלול – הכוללים את מקצועות הריצה, ובתוכם את מרוצי השליחים
מקצועות שדה – הכוללים את מקצועות הקפיצה והזריקה
בנוסף לכך, קיים מקצוע המשלב את מקצועות השדה והמסלול – מקצוע הקרב רב. בתחרויות אתלטיקה מחוץ לאצטדיון קיימות גם ריצות הכביש, היוקרתית שבהן היא ריצת המרתון, ומרוצי ההליכה.
מקצועות > ריצות > ריצות קצרות

מכונות גם ספרינטים (בעברית מאוץ), והמתחרים בהן נקראים אצנים. במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה הייתה נהוגה ריצת ספרינט אחת, הסטאדיון. שלוש הריצות הקצרות שבהן מתחרים במשחקים האולימפיים ובאליפויות העולם באתלטיקה הן: ריצת 100 מטר, שאורכה הוא אורך הישורת באצטדיון האתלטיקה, ריצת 200 מטר וריצת 400 מטר, שהיא הקפה אחת של המסלול. בתחרויות שנערכות באולם, כגון אליפות העולם באתלטיקה באולם, ריצת 100 המטרים מוחלפת בריצת 60 מטר.
מקצועות > ריצות > ריצות בינוניות

הריצות הבינוניות הנפוצות ביותר הן ריצת 800 מטר, ריצת 1500 מטר האולימפיות, וריצת מייל שאינה אולימפית. נהוג להחשיב גם את ריצת 3000 המטרים כריצה בינונית, אך ריצה זו היא פחות נפוצה.
מקצועות > ריצות > ריצות ארוכות

הריצות הארוכות האולימפיות באצטדיון הן ריצת 5000 מטר וריצת 10000 מטר.
מקצועות > ריצות > ריצות משוכות ומכשולים

ריצות המשוכות האולימפיות הן ריצת 100 מטר משוכות (לנשים), ריצת 110 מטר משוכות (לגברים) וריצת 400 מטר משוכות. גובה המשוכות משתנה בהתאם למין האתלט ולמרחק הריצה. ריצת המכשולים האולימפית היא ריצת 3000 מטר מכשולים.
מקצועות > ריצות > ריצות שליחים

בריצות שליחים משתתפים ארבעה רצים. הרץ מחזיק מקל, אותו עליו להעביר לרץ הבא בסיום הקטע אותו הוא צריך לעבור. ריצות השליחים האולימפיות הן ריצת 4X100 מטר וריצת 4X400 מטר, כאשר כל אחד מהרצים המשתתפים רץ את אותו המרחק שרצים חבריו לקבוצה. עד 2019 ריצות השליחים התקיימו בנפרד לגברים ולנשים, מאותה שנה, יש גם ריצות מעורבות שבהן משתתפים 2 נשים ו-2 גברים.
מקצועות > ריצות > ריצות כביש

ריצת הכביש הן ריצות ארוכות שלא רצים באצטדיון, אלא בכביש. מרחקי הריצות נעים בין 5 ק"מ עד למרתון, ריצת הכביש האולימפית היחידה, ולאחר מכן ריצות אולטרה מרתון. ריצות נפוצות נוספות הן ריצת 10 ק"מ (ההבדל במינוח ריצות המסלול וריצות הכביש למרחקים זהים, הוא שריצות המסלול נמדדות במטרים, לעומת ריצות הכביש שנמדדות בקילומטרים. לדוגמה: ריצת 10000 מטר לעומת ריצת 10 ק"מ.) וריצת חצי מרתון.
מקצועות > קפיצות

מקצועות הקפיצה מתחלקים לשני סוגים של קפיצות: קפיצות אופקיות (קפיצה לרוחק וקפיצה משולשת) וקפיצות אנכיות (קפיצה לגובה וקפיצה במוט). כל מקצועות הקפיצה הם מקצועות אולימפיים. בעבר נערכו במשחקים האולימפיים שלוש קפיצות מהמקום (רוחק, משולשת וגובה).
מקצועות > קפיצות > קפיצה לרוחק

בקפיצה לרוחק, על הקופץ לעבור את המרחק הרב ביותר, בקפיצה אחת. האתלט מתחיל בהרצה לעבר קרש הקפיצה, הממוקם לפני בור הקפיצה, ומהקרש (אסור לאתלט לקפוץ אחרי הקרש) הוא קופץ לבור הקפיצה, במטרה לעבור את המרחק הרב ביותר. בקפיצה לרוחק קיימות מספר טכניקות, וגם לאורך ההרצה ומרכיבים נוספים בקפיצה יש חשיבות.
מקצועות > קפיצות > קפיצה משולשת

בקפיצה משולשת, בדומה לקפיצה לרוחק, על הקופץ לנתר מהקרש אל בור הקפיצה במטרה לעבור את המרחק הרב ביותר שניתן. בשונה מקפיצה לרוחק, הקופץ צריך לבצע זאת בשלוש קפיצות; הקפיצה ראשונה מהקרש, ושמה ניתור, הקפיצה השנייה, שנקראת דילוג מבוצעת ברגל קופצת זהה לזו משלב הניתור, והקפיצה השלישית ברגל השנייה, לעבר בור הקפיצה.
מקצועות > קפיצות > קפיצה לגובה

בקפיצה לגובה, על הקופץ לעבור בקפיצה אופקית מעל רף, שגובהו עולה ככל שהתחרות מתמשכת. בעבר היו מקובלים מספר סגנונות קפיצה, אך משנות השבעים כל הקופצים הבכירים משתמשים בסגנון הפוסברי, הקרוי על שם ממציאו, דיק פוסברי.
מקצועות > קפיצות > קפיצה במוט

בקפיצה במוט, על הקופץ לעבור בקפיצה אופקית רף, באמצעות מוט העשוי מחומרים גמישים.
מקצועות > זריקות

מקצועות הזריקה הם מקצועות שדורשים כוח רב, אך גם לטכניקות הזריקה המסובכות, המשתנות בהתאם למקצוע, חשיבות גבוהה מאוד. ארבעה מקצועות הזריקה הם מקצועות אולימפיים.
מקצועות > זריקות > הדיפת כדור ברזל

בהדיפת כדור ברזל על ההודף להדוף את כדור הברזל למרחק הרב ביותר שניתן, ועליו לעשות זאת מתוך מעגל ההדיפה. קיימות מספר טכניקות בהדיפת כדור ברזל. משקל הכדור שונה לנשים ולגברים.
מקצועות > זריקות > יידוי פטיש

ביידוי פטיש על המיידה ליידות את הפטיש – כדור ברזל המחובר לכבל שבסופו ידית אחיזה, למרחק הרב ביותר שניתן, מתוך מעגל הזריקה.
מקצועות > זריקות > זריקת דיסקוס

זריקת דיסקוס היא אחד מהמקצועות העתיקים ביותר, והתחרו בה גם במסגרת המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה. בזריקת דיסקוס על הזורק לזרוק את הדיסקוס למרחק הרב ביותר שניתן ממעגל הזריקה.
מקצועות > זריקות > הטלת כידון

בהטלת כידון, על המטיל להטיל את הכידון למרחק הרב ביותר שניתן, ולפני כן הוא לוקח תנופה קצרה. גם בהטלת כידון יש מספר טכניקות. הטלת כידון היא גם כן מקצוע עתיק, בו התחרו במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
האתלטיקה המקצוענית

באתלטיקה כיום קיימים מספר סבבים עולמיים בהשתתפות בכירי האתלטים בעולם שהחשוב בהם הוא סבב ליגת היהלום, בנוסף לאלפי תחרויות קטנות ברחבי העולם. בנוסף, בכל שנה אי זוגית נערכת אליפות העולם באתלטיקה, ובכל שנה זוגית נערכת אליפות העולם באתלטיקה באולם. כל שנתיים מתקיימות גם התחרויות היבשתיות, כגון אליפות אירופה באתלטיקה, ובחלק מהיבשות נערכות לסירוגין גם אליפויות יבשתיות באולם, כגון אליפות העולם באתלטיקה בעולם. האתלטיקה מהווה את הענף המרכזי במשחקים האולימפיים, כשריצת 100 מטר היא מהאירועים הנצפים ביותר באולימפיאדה.
אתלטיקה באולימפיאדה היא התחרות הנחשבת ביותר. אחריה מגיעה אליפות העולם באתלטיקה ואליפות אירופה באתלטיקה.
תחרויות האתלטיקה הקלה נערכות באצטדיונים או באולמות מקורים כאשר מסלול הריצה עשוי תרכובת גומי, ברב המקרים מסוג רקורטן, המצמצמת את החיכוך של האתלטים עם המשטח ואף מייצרת להם מומנט בריצה. לאחרונה נשמעו טענות בקהיליית האתלטיקה כי חלק מהשיפור בתוצאות האצנים מקורן בשיפור המסלול, הקטנת החיכוך והגדלת המומנט אשר הוא מעניק לרצים, טענה דומה בסוגה לזו אשר נטענה לעניין חליפות השחייה לשחיינים.
האתלטיקה המקצוענית > קבוצות גיל עיקריות

פרט לקבוצת הגיל המרכזית – הבוגרים, קיימות באתלטיקה עוד קבוצות גיל:
קדטים – אתלטים מתחת לגיל 18 (באנגלית: U18). התחרויות המרכזיות הן אליפות העולם לקדטים, המשחקים האולימפיים לנוער (מתחת לגיל 18).
נוער – אתלטים מתחת לגיל 20 (באנגלית: U20). התחרויות המרכזיות הן אליפות העולם לנוער, אליפות אירופה לנוער.
מתחת לגיל 23 – קטגוריית גיל משנית לקטגוריית הבוגרים, בה נמצאים בוגרים בגילאים 20–22 (באנגלית: U23). התחרות המרכזית היא אליפות אירופה עד גיל 23.
מאסטרס – קטגורית המאסטרס נחלקת לקטגוריות של ותיקים, בגילאים שונים: 35–39, 40–44, 45–49 וכן הלאה.
אתלטיקה בישראל

ההישגים של האתלטיקה הישראלית דלים יחסית למרבית העולם המערבי. בין האתלטים הישראלים שהגיעו להישגים בינלאומיים משמעותיים ניתן למנות את אסתר רוט-שחמורוב (ריצת 100 מטר משוכות), דני קרסנוב ואלכס אברבוך (קפיצה במוט), רוגל נחום וחנה קנייזבה-מיננקו (קפיצה משולשת), קונסטנטין מטוסביץ', דניאל פרנקל (קפיצה לגובה), דונלד סנפורד (ריצת 400 מטר) ולונה צ'מטאי-סלפטר (ריצת 10,000 מטר, ומרתון). בשנים האחרונות (החל מ-2020 לערך) יש לישראל מספר אתלטים ברמה עולמית בריצות המרתון.
כשלושה סבבים מקצועיים נערכים מדי חודש מאי בישראל. וכוללים תחרויות ברוב מקצועות האתלטיקה הקלה למעט הליכה, במסגרת הליגה הבין אגודתית. אחת לשנה מתקיימת אליפות ישראל באתלטיקה קלה באצטדיון הדר יוסף. האחראי על חלוקת המשאבים בישראל הוא הוועד האולימפי הישראלי, והמוסד האחראי על האתלטיקה בישראל הוא איגוד האתלטיקה בישראל.
אתלטיקה בישראל > מתקני האתלטיקה בישראל

תשתית מתקני האתלטיקה לאימונים ותחרויות בישראל מצומצמת יחסית. בישראל אין אולמות מקורים בעלי מסלולי אתלטיקה לאימונים או תחרויות אתלטיקה באולמות (רק ב-2020 נפתח אולם הוולודרום במרכז הספורט הדר יוסף בת"א שישמש גם לאימוני אתלטיקה באולם). לעומת זאת קיימים בישראל לא מעט מסלולי אתלטיקה במגרשים פתוחים המשמשים לרוב לאימון לחובבנים וכן מספר אצטדיונים המותאמים לאירוח תחרויות צנועות שכוללים יציעים לקהל ו-8 מסלולי ריצה תקניים (מגרשי האימונים בארץ מכילים לרוב 2–4 או 6 מסלולים בלבד וחלקם לא באורך מסלול אולימפי תקני אלא קצרים יותר).
אצטדיון האתלטיקה הראשון שנפתח בישראל הוא אצטדיון המכביה בתל אביב שנפתח ב-1932 לקראת המכביה הראשונה. גם אצטדיון ימק"א בירושלים שנחנך ב-1933 כאצטדיון רב תכליתי וכלל יציע אבן מצידו המערבי לכמה מאות צופים אירח למשל את אליפות ארץ ישראל הראשונה באתלטיקה לגברים בנובמבר 1935 (האליפות המקבילה לנשים התקיימה אותה שנה בתל אביב) וכן את אליפות ארץ ישראל השנייה אף שלא כלל די מסלולים לפי התקנים הבינלאומיים אך בהמשך השימוש בו כאצטדיון אתלטיקה בוטל לאחר שנחנך האצטדיון בגבעת רם ואילו בו הותקנו יציעים נוספים לאוהדי הכדורגל מאחורי השערים שהפכו ליציעים המרכזיים. אצטדיון אתלטיקה נוסף היה אצטדיון רמת גן ברמת גן שנפתח ב-1950 לקראת המכביה השלישית ולקראת המכביה השביעית ב-1965 שודרג והוכשרו בו מסלולי אתלטיקה (תחילה מסלולי עפר כבוש ומ-1968 מסלולי אספלט). באצטדיון המכביה ואצטדיון רמת גן בוטלו מסלולי האתלטיקה לפני זמן רב במהלך סבבי שיפוצים שעברו האצטדיונים לשיפור תפקודם כאצטדיוני כדורגל. גם באצטדיון קריית אליעזר בחיפה ואצטדיון וסרמיל בבאר שבע כללו מסלולי אתלטיקה מהסוג הישן, אך לאחר שנפתח בעיר חיפה אצטדיון אתלטיקה עם מסלולי רקורטן בנווה שאנן, השימוש במסלולים בקריית אליעזר בוטל, מה גם שכלל פחות מסלולים מהתקן.
כיום אלו אצטדיוני האתלטיקה בישראל המיועדים לאימונים ותחרויות. אצטדיונים נוספים נמצאים בהליכי תכנון ברחבי הארץ ומלבד זאת קיימים תוכניות שדרוג לאצטדיונים הללו ולאצטדיוני אתלטיקה ותיקים נוספים.
| שם | גודל | עיר | שכונה | פתיחה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אצטדיון גבעת רם | 3,615 | ירושלים | גבעת רם | 1958 | שופץ למכביה ה-20 ונפתח מחדש ביולי 2017 עם טריבונה זמנית במשחקים, ב-2022 הושלמה בו טריבונה מקורה חלקית ל-3,615 צופים |
| מרכז הספורט הלאומי תל אביב | 6,000 | תל אביב | הדר יוסף | 1982 | משמש לרוב האימונים המקצועיים והתחרויות, לצידו מסלולי אימונים נוספים בוולודרום ובמגרש משני |
| אצטדיון האתלטיקה ע"ש קרלי קריגר | 2,700 | חיפה | נווה שאנן | 1996 | היציע ישודרג בעתיד בעלות 30 מיליון ש"ח, בינתיים מכיל רק 900 מושבים והשאר שלד בטון |
| אצטדיון האתלטיקה העירוני ראשון לציון | 1,200 | ראשון לציון | נאות שקמה | 2013 | בתחרויות גדולות ניתן להוסיף בו עוד 1,800 מקומות עמידה ויותר |
| אצטדיון וינגייט | 1,000 | נתניה | כביש החוף | לא ידוע | ישופץ ב-2022 ויהפוך למתקן אימונים לאומי באתלטיקה |

בישראל אין גם מרכזי ספורט רבים המאמנים באופן מקצועי ספורטאים אתלטיים. מבין המרכזים שכן קיימים ניתן למנות את מרכז הספורט הדר יוסף בתל אביב בו מתאמנים מרבית הספורטאים באולמות הספורט ומגרשי האימונים וכן בו נערכים מרבית תחרויות האתלטיקה הישראליות באצטדיון שבקומפלקס ותחרויות בענפי התעמלות מסוימים מתקיימות בהיכל הספורט שבמרכז. כמו כן משמש אצטדיון האתלטיקה בראשון לציון כמרכז אימונים חשוב וכן אצטדיון האתלטיקה בגבעת רם בירושלים שמשודרג לסטנדרטים אירופאיים.
ראו גם

שיאי עולם באתלטיקה
שיאי ישראל באתלטיקה
קפיצה במוט
הדיפת כדור ברזל
התפתחות שיאי עולם בריצת 100 מטר, גברים
פרננדו בלאונדה טרי

פרננדו בלאונדה
פרננדו בלאונדה טרי (בספרדית: Fernando Belaúnde Terry;‏ 7 באוקטובר 1912 - 4 ביוני 2002) היה נשיא פרו במשך שתי קדנציות לא רצופות (1963–1968 ו-1980–1985). הודח בהפיכה צבאית בשנת 1968 הוא נבחר מחדש בשנת 1980 לאחר 11 שנות שלטון צבאי. הוא היה מוכר ביושר האישי שלו ומחויבותו לתהליך הדמוקרטי.
תחילת חייו

השני מארבעה ילדים, בלאונדה נולד בלימה ב-1912 למשפחה מהמעמד העליון של בעלת שורשים ספרדיים. אביו, רפאל באלונדה דיאז קנסקו, מורה, כיהן כראש ממשלה; סבו היה שר אוצר, ואחד מסביו היה נשיא הרפובליקה.
במהלך הדיקטטורה של אוגוסטו בי. לאגווייה, הרדיפה בעקבות פעילותו הפוליטית של אביו, רפאל, ודודו ויקטור אנדרס בלאונדה אילצה את המשפחה להגר לצרפת בשנת 1924, בה פרננדו למד בתיכון ואחר כך קיבל את ההכשרה אוניברסיטאית הראשונית שלו בהנדסה.
מ-1930 עד 1935 למד בלאונדה טרי אדריכלות בארצות הברית, שם הוא למד בתחילה באוניברסיטת מיאמי (שבה לימד גם אביו), ובשנת 1935 עבר לאוניברסיטת טקסס באוסטין, בה קיבל את התואר אדריכל. לאחר מכן הוא עבר למקסיקו ועבד במקצוע זה לזמן קצר. חזר לפרו בשנת 1936 ועבד בה כאדריכל לתכנון בתים פרטיים. בשנת 1937, הוא פתח מגזין בשם El Arquitecto Peruano ("האדריכל הפרואני"), שעסק בעיצוב פנים, תכנון ערים כללי ובסוגיות בינוי שהיו בוערות במדינה. בלאונדה טרי פעל לדיקום אגודת האדריכלים של פרו והמכון לתכנון ערים במדינה זו.
בלאונדה הפך ליועץ ממשלתי לדיור ציבורי בפרו ובחוץ לארץ. בשנת 1943, החל ללמד אדריכלות ובינוי ערים בבית הספר למהנדסים-Escuela Nacional de Ingenieros של לימה, ומאוחר יותר הפך לדיקן הפקולטה להנדסה אזרחית ולאדריכלות. בלאונדה גם תכנן את הבנייה, יחד עם מרצים וסטודנטים אחרים, מהפקולטה לארכיטקטורה של האוניברסיטה הלאומית להנדסה בשנת 1955.
קריירה פוליטית

הקריירה הפוליטית של בלאונדה החלה בשנת 1944 כאחד ממקימי מפלגת החזית הדמוקרטית הלאומית, שבחרה בחוסה בוסטמנטה כנשיא בשנת 1945, הוא כיהן בקונגרס הפרואני עד ההפיכה הצבאית של הגנרל מנואל אודריה בשנת 1948.
בלאונדה חזר לזירה הפוליטית בשנת 1956, כאשר אודריה קרא לבחירות, הוא תמך ב"חזית הלאומית של נוער דמוקרטי", ארגון שהוקם על ידי סטודנטים בעלי חשיבה רפורמטיבית, שחלקם למד אצלו; תמיכתו העקרונית בעיתון "לה פרנסה", שנסגר על ידי הדיקטטורה בתחילת 1956, הניעה את הנהגת החזית הלאומית לבקש ממנו להוביל את המפלגה.
קריירה פוליטית > "El Manguerazo"

הוא התפרסם, כאשר ב-1 ביוני של אותה שנה - 1956 - ועדת הבחירות הלאומית סירבה לקבל את מועמדותו. הוא הוביל מחאה שכונתה לאחר מכן "El Manguerazo" (בספרדית: צינורות למטה), על שם צינורות המים שבהם השתמשה המשטרה כדי לפזר את המפגינים. בלואנדה הרגיע את המפגינים ואת כוחות המשטרה, ובצעד סמלי, כשהוא מחזיק בדגל פרו הוא חצה את המרווח שבין כוחות המשטרה לבין המפגינים בשביל להעביר את האולטימטום למפקד המשטרה שמועמדותו תאושר.
לבסוף מועמדותו של בלאונדה ב-1956 נכשלה, כהמצביעים הדיפו על פניו  את הפוליטיקאי הימני מנואל פראדו. בלאונדה התלונן על אי סדירויות והתכונן לעמוד בראש האופוזיציה. ביולי 1956 בצ'ינצ'רוס, קוסקו,   הקים את המפלגה של מרכז-ימין 
Acción Popular (הפעולה העממית).
הוא מיקם את עצמו בין הימין התומך באוליגרכיה לבין הרדיקליזם של APRA השמאלית ושל המפלגות הקומוניסטיות. 
הוא נסע בכל רחבי הארץ במסעות תעמולה למען מפלגתו.   . During this period
אימץ גישה מסורתית שבאה לידי ביטוי גם כשקרא לדו קרב אחד מחברי הפרלמנט מהמפלגה היריבה הימניתשל פראדו שסירב לחזור בו מטענותיו המעליבות.  הדו קרב התקיים ושני היריבים נפגעו רק שריטות מינוריות  
ב-1959 ממשלת פראדו סירבה לאפשר למפלגת הפעולה העממית לכנס את ועידתה השנתית. על אף האיסור בלאונדה התגרה בצו ופתח את הועידה. הוא נעצר ונשלח למאסר באי-כלא  בסגנון אלקטרז אל פרונטון מחוץ לחופי לימה.   
נשאר בכלא 12יום שבמהלכם הוא ניסה להימלט על ידי שחייה. הממשל פראדו, שעמד בפני מחאות ציבוריות בלתי פוסקות, נאלץ לשחררו  ולוותר על התביעה נגדו.
בבחירות ביוני 1962 נבחר בלאונדה לנשיא. בתחילת אוקטובר 1968 הודח בלאונדה על ידי הצבא. בלאונדה הוגלה לארגנטינה, בה קיבל מקלט מדיני. בלאונדה ניסה לשוב מיד לפרו, אולם הורד מהמטוס על ידי שלטונות ארגנטינה. ביולי 1980 שב בלאונדה והושבע לנשיא פרו. בשנת 1984 הוא נבחר לכהונה שנייה.
הממשלה נכנעה, והתמונה המדהימה של בלאונדה צועד לבד עם הדגל הוצגה על ידי העיתון Caretas למחרת, במאמר שכותרתו "Así Nacen Los Lideres" ("כך נוצרים מנהיגים").
קריירה פוליטית > אחרי הנשיאות

בבחירות הלאומיות ב-1985 מפלגתו "הפעולה העממית" (Acción Popular) הובסה על ידי מועמד APRA אלן גרסיה. עם זרת, בהתאם לחוקת שנת 1979, שירת כ"סנטור לכל החיים"Senador Vitalicio זכות השמורה לנשיאי פרו לשעבר, ושבוטלה אחר כך ב-1993.
הערות שוליים

↑  השמרנים מתכוננים לנצחון בפרו, מעריב, 12 ביוני 1962
↑  בלאונדה טרי נבחר לנשיא פרו, הצופה, 25 ביוני 1962
↑  "ממשלת הפיכה" של גנראלים - בפרו, מעריב, 4 באוקטובר 1968
↑  בלאונדה הורד מהמטוס, מעריב, 9 באוקטובר 1968
↑  בלאונדה הושבע לנשיא פרו, מעריב, 29 ביולי 1980
↑  טבח באנדים: לקול שירת הנשים והילדים הוצאו להורג הגברים, מעריב, 29 באוגוסט 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007589953405171  BIBSYS: 90100302  BNE: XX1030911  BnF: cb123549144 (data)  CiNii: DA08979843  GND: 105725388X  ISNI: 0000 0001 1460 3425  LCCN: n80137707  NTA: 203497228  RERO: 02-A005835150  SNAC: w6tt8n2b  SUDOC: 032537921  VIAF: 25914665   WorldCat (עם VIAF): 25914665 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.