stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלימור זילברמן
הערות שוליים

↑  מנדי קוגוסובסקי, עכבר העיר, נופלות על המסלול: למה תוכניות האופנה נכשלות בישראל?, באתר הארץ, 8 ביוני 2011
↑  עמית שהם, הפער ביני לבין הממשות הדהים אותי, חדשות, 12 ביוני 1991
↑  גבי אלדור, מחול /   מסתורין אך גם שעמום, חדשות, 2 בספטמבר 1991
↑  אביבה קרול, ‏תוכניות הבוקר עולות בערוץ 2, באתר גלובס, 3 בפברואר 1997
↑  ניר קיפניס, ‏ישנן בנות, באתר גלובס, 10 בנובמבר 1999
↑  אביבה קרול, ‏עונה חדשה ל"עבודת בית" של קשת, באתר גלובס, 30 בנובמבר 2003
↑  רועי הולר, עבודה בעיניים, באתר ynet, 3 במרץ 2005
↑  רותה קופפר, "הדוגמניות" חוזרת, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2005
↑  רותה קופפר, גלריה, הארץ, הדוגמניות 3 נותנות לכם בראש, באתר הארץ, 30 בינואר 2008
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, הצד האפל של הסלבריטאים, באתר הארץ, 25 ביוני 2007
אלכסנדר יאצנקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 במאי 1977 (בן 47) וולגוגרד, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 מקום לימודים:  האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון 
 פרסים והוקרה:  פרס ניקה  פרס נשר הזהב 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר יאצנקו (ברוסית: Алекса́ндр Ви́кторович Яце́нко;‏ נולד ב-22 במאי 1977, וולגוגרד) הוא שחקן רוסי, פעמיים זכה בפרס ניקה עבור תפקידיו בקולנוע.
ביוגרפיה

יאצנקו נולד בוולגוגרד ולאחר סיום בית הספר החל ללמוד הנדסה. תוך זמן קצר הוא החליט לעבור ללימודי משחק ועבר לטמבור ואחר כך לאקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון בה למד אצל מארק זכרוב. עוד במהלך הלימודים, בשנת 2003 הוא התחיל לשחק בסרטים. הוא לא הצליח לסיים את הלימודים כי במהלך שנת לימודים אחרונה השתתף בקטטה ולימודיו הופסקו.
בשנת 2007 בפסטיבל הסרטים "קינוטאבר" יאצנקו קיבל פרס על תפקיד גברי ראשי בסרט. בשנת 2011 הוא הצטלם לצד דאשה אסטפייבה בסרט "מאוהבים בקייב". בשנת 2016 הוא קיבל פרס ניקה. על המשחק של יאצנקו בסרט "הפרעה בקצב הלב" הוא זכה בפרסים ב"קינוטאבר", פסטיבל קרלובי וארי, פסטיבל בשיקגו, פרס נשר הזהב ופרס ניקה בשנת 2018.
בשנת 2020 הוא שיחק תפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה "היום". בשנת 2021 הוא הצטלם בסדרת טלוויזיה "הנהר הקודר" ובסרט "לקרוע ולזרוק".
ב-2023  גילם את ניקולאי קיסליוב בסרט השואה הרוסי צדיק, ואת ולרי קוזריוב בסדרת דרמה "פישר" (רו').
אלה (נשק)

אלות מימי הביניים.
ראש אלה טקסית ממטמון נחל משמר במוזיאון הכט בחיפה
אלה או נַבּוּט היא כלי נשק המורכב ממקל קצר אך עבה שמשמש לחבטה. האלה משמשת לגרימת הלם ושבירת עצמות.
האלה היא מכלי הנשק העתיקים ביותר הודות לקלות ייצורה - מספיק לכרות ענף כבד של עץ בשביל לקבל אלה סבירה (אלה פשוטה כזאת מכונה בסלנג "נָבּוּט"). הנזק שגורמת האלה מבוסס על משקלה ועובדת היותה עשויה מחומר שהוא לרוב קשיח יותר מעצמות גוף האדם.
אלה בעת העתיקה ובימי הביניים

ראשי אלה ידועים החל מהתקופה הנאוליתית הקדם קרמית, בעיקר באזור דרום מזרח טורקיה. באזור ארץ ישראל התגלו ראשי אלות עשויים אבן המתוארכים החל מהתקופה הנאוליתית. אחד הממצאים המפורסמים הם ראשי אלות במטמון נחל משמר המשויכים לתקופה הכלקוליתית. בשנת 2010 נמצא ראש אלה בחפירות בבקעת פצאל באתר כלקוליתי בשם פצאל 7 ליד היישוב פצאל בבקעת הירדן.
בתקופות מאוחרות יותר, נוספו לאלות ראשים כבדים יותר העשויים מאבן, עץ או מתכת שנועדו להגביר את עוצמת המכה. בימי הביניים נוצרו שני שכלולים של האלה, שניהם נקראים כוכב השחר: הראשון הוא אלה שצוידה בראש כדורי ממתכת המלא בחודים קצרים, דבר שייצר לו מראה דמוי כוכב או קיפוד; השני הוא אלה בה הראש הקרבי היה מחובר לידית באמצעות שרשראות ברזל, דבר שאפשר להוסיף תנופה לראש ובכך להגדיל את עוצמת המכה. אלות היו בשימוש רב על ידי פרשים, מאחר שאלה יכלו בקלות לחבוט איתן על ראשיהם של החיילים הרגליים.
אלה מודרנית

אלה בצורת מקל עגול ועבה המשמש את כוחות הביטחון, (המשטרה, הצבא וסוהרים) כנשק אל הרג, בפיזור הפגנות ובטיפול בעבריינים אלימים בכוח על ידי הכאת המפגינים או המתפרעים.
אלות משמשת גם עברייני רחוב בביצוע פשעים אלימים כגון תקיפה והשחתת רכוש.
שימוש נוסף של האלה הוא כמחבט במשחק הבייסבול - בעזרת האלה חובטים בכדור.
אלה מודרנית > סוגי האלות

אלה משטרתית ישנם שני סוגים של אלות משטרתיות:
אלה אישית: אלה שנושא איתו שוטר רחוב. ממדיה קטנים יחסית, כדי לא להפריע לו בתפקודיו האחרים. במדי משטרת ישראל היה במכנסי השוטרים כיס מיוחד לאלה האישית.
אלה לפיזור הפגנות: אלה המשמשת את כוחות הביטחון ועשויה חומרים קשים כדי להכאיב למתפרעים ולרסן אותם, לעיתים קיימת באלה מסוג זה ידית שניצבת לאלה ומקלה על אחיזת האלה.
אלת עץ דקה: זוהי אלה המשמשת את כוחות הביטחון במדינות מתפתחות ובמדינות עניות כיוון שאלה זאת זולה מאשר אלה מסוג אחר.
אלת עץ עבה: זוהי אלה עשויה עץ מתרחבת מלמטה, (המקום בו אוחזים את האלה) כלפי מעלה. אלה זוהי משמשת בעיקר את עבריניי הרחוב. נקראת גם בשם העממי "נבוט".
אלת בייסבול: אלה זאת נראית כמו אלת העץ העבה ומשתמש בה החובט במשחק הבייסבול כדי לחבוט בכדור שהשחקן השני זורק לכיוון החובט. לאלות אלה גימור מיוחד.
הערות שוליים

↑  סבן מ., האלה בארץ ישראל ובמזרח הקדמון מן האלף התשיעי עד הראשון: טיפולוגיה וכרונולוגיה,טכנולוגיה, שימוש קרבי וטיקסי, קשרים בין-אזוריים, אוניברסיטת תל אביב, 2009.
אליעזר גולדמן (רב)

| --- | --- |

 לידה:  1966 (בן 58 בערך) ישראל 
 
הרב אליעזר גולדמן (נולד ב-1966, כ"ד בתשרי ה'תשכ"ז) הוא אדמו"ר חסידות זוועהיל בארצות הברית. בית מדרשו וחצרו במונסי.
ביוגרפיה

נולד לרבי יעקב לייב גולדמן, רב חסידי זוועהיל בבני ברק, ובנו של רבי מרדכי גולדמן מזוועהיל. אמו צביה היא בת הרב משה ברגמן ראש ישיבת רשב"י.
כשהיה עדיין ילד קטן התייתם מאמו מרת צביה זלאטה, וכשהיה בן שתים עשרה חלה גם אביו. בתקופה זו גדל אצל דודו, רבי ישראל צבי יאיר דנציגר לימים הרבי מאלכסנדר, ולאחר מכן אצל דודו רבי שלמה גולדמן ביוניון סיטי.
בשנת תשמ"ד נישא לציפורה בת רבי דוד טברסקי האדמו"ר מסקווירא, והתגורר בניו סקוור. חודשים לאחר נישואיו, נפטר אביו לאחר מחלה.
במהלך השנים נחשב למקורב לחותנו, ואף שימש כבעל תוקע בימי ראש השנה בחסידות סקווירא.
בשנת תשע"ז, לאחר פטירת דודו רבי שלמה גולדמן ללא צאצאים, פנו אליו חלק מהחסידים והוא החל לכהן כאדמו"ר חסידות זוועהיל בארצות הברית. הוא עבר להתגורר במונסי ושם פתח את בית מדרשו. מגיעים אליו גם חסידי זוועהיל וגם חסידי סקווירא.
אשתו ציפורה נפטרה בח' באלול ה'תשפ"ב. באלול תשפ"ד נישא לבת רבי לייבוש רבינוביץ, רב קהילה במנצ'סטר ובן רבי בן-ציון רבינוביץ מביאלא.
משפחתו

לרבי אליעזר ואשתו ציפורה תשעה ילדים - שבעה בנים ושתי בנות:
גדליה יעקב לייב, נשוי לחנה, בת רבי יעקב ישעיה זאב גרוס, רב קהילת האלמין בביתר עילית.
פנחס אהרן, נשוי לעכסא בלומא, בת רבי משה זאב וואלף מייזליש, רב קהילת אוהעל במונסי.
מרדכי, נשוי לברכה פערל, בת הרב אברהם יעקב פלינטנשטיין, חתנו של דודו האדמו"ר מאלכסנדר ובנו של הרב יצחק מאיר פלינטנשטיין האדמו"ר מקופיטשניץ.
שלום, נשוי לבת שבע שרה, בת רבי פנחס משה טאוב, האדמו"ר מקוזמיר.
שלמה, נשוי לשבע רבקה, בת הרב יוסף פאנעט, בנו של הרב יצחק יחיאל פנט, האדמו"ר מדעעש.
יחזקאל שרגא, נשוי ללאה אסתר, בת דודו הרב יצחק טווערסקי, בן האדמו"ר מסקווירא וחתן רבי ישראל הגר האדמו"ר מוויז'ניץ.
צביה זלאטא ברכה, נשואה להרב אליעזר זאב ירחמיאל רבינוביץ, בנו של רבי יעקב מנחם, האדמו"ר מביאלא-בני ברק.
יצחק יוסף, נשוי לשפרה מלכה, בת רבי אלטר ישראל אברהם קרויז, האדמו"ר מקרעסטיר.
לאה אסתר, נשואה ליוסף מאיר, בן הרב יקותיאל יהודה רוזנבוים רב חסידי קרעטשניף בברכפלד, מודיעין עילית.
הערות שוליים

↑  אבל בעולם החסידות: נפטרה הרבנית מזוועהיל ע"ה, באתר JDN‏
שימי שפר, ‏אשת האדמו"ר מזוועיהל ובת האדמו"ר מסקווירא נפטרה מדום לב, באתר כיכר השבת, 4 בספטמבר 2022
אינדיאנפוליס ג'טס

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1931
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 אולם ביתי:  הינקי פילדהאוס (15,000 מושבים)
 מיקום:  אינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית
 תאריך פירוק:  1949
 ליגה:  ליגת ה-NPBL‏ (1931–1933) ליגת ה-MBC‏ (1935–1937)  ליגת ה-NBL ‏(1937–1948) ליגת ה-BAA‏ (1948–1949)
 אזור:  האזור המערבי
 היסטוריה:  אינדיאנפוליס קאוצקיס (1931–1948)  אינדיאנפוליס ג'טס (1948–1949)
 צבעי תלבושת:  אדום, כחול, לבן
 
אינדיאנפוליס ג'טס (באנגלית: Indianapolis Jets) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר אינדיאנפוליס, אינדיאנה, אשר הוקמה בשנת 1931 ושיחקה בליגת ה-NBL וליגת ה-BAA בין השנים 1937–1949.
היסטוריה

בשנת 1931 הקים את המועדון בעל מכולת מקומי בשם פרנק קאוצקי, וקרא לקבוצה על שמו – אינדיאנפוליס קאוצקיס. בשש עונותיה הראשונות שיחקה הקבוצה בשתי ליגות זניחות יחסית – "ליגת הכדורסל המקצועית הלאומית" (NPBL) ו"ועידת הכדורסל המערב-תיכונית" (MBC). בשנת 1937 שינתה ליגת ה-MBC את שמה ל"ליגת הכדורסל הלאומית" ("National Basketball League",‏ NBL), והחלה לפעול באופן מקצועי עם 13 קבוצות, ביניהן הקאוצקיס. בעונת 1938/1939 שיחק בקבוצה הרכז ג'ון וודן, שבהמשך הקריירה הוביל את קבוצת UCLA לזכייה ב-10 אליפויות ליגת המכללות כמאמן, והוכר כחבר היכל התהילה כשחקן וכמאמן.
במהלך שבע עונותיה בליגת ה-NBL העפילה אינדיאנפוליס לשלב הפלייאוף שלוש פעמים, ולא ניצחה אף סדרת פלייאוף. בעונת 1948/1949 עברה הקבוצה לליגת ה-BAA המקבילה, יחד עם מיניאפוליס לייקרס, רוצ'סטר רויאלס ופורט ויין פיסטונס, ושינתה את שמה ל"אינדיאנפוליס ג'טס". באותה עונה, שבדיעבד הייתה האחרונה שלה, ניצחה הקבוצה 18 משחקים בלבד (מתוך 60) ולא העפילה לפלייאוף.
בשנת 1949 הוקמה באינדיאנפוליס קבוצת כדורסל נוספת – אינדיאנפוליס אולימפיאנס – אשר הודיעה על הצטרפותה המתוכננת לליגת ה-NBL, במקביל לג'טס ששיחקו ב-BAA. מאוחר יותר באותה שנה, לאחר שהוכרז על איחוד ליגות ה-BAA וה-NBL לליגת ה-NBA, הוחלט על סגירת מועדון הג'טס לטובת האולימפיאנס, שלמעשה החליפו אותם כקבוצת הכדורסל של אינדיאנפוליס.
השחקן הבולט בקבוצה היה הסנטר ארני רייסן, שקלע 12.6 נקודות למשחק בשלוש עונותיו באינדיאנפוליס. כמו כן שיחקו בקאוצקיס שחקני היכל התהילה לעתיד בראנץ' מקראקן וסטרץ' מרפי.
מאזנים לפני עונה

אין נתונים על עונות 1931–1933 מליגת ה-NPBL. בעונות 1933 עד 1935 ובעונת 1940/1941 הקבוצה לא הייתה פעילה, ובעונות 1942 עד 1945 לקחו הג'טס הפסקה זמנית בעקבות מלחמת העולם השנייה.
| עונה | ליגה | מאמן | ניצחונות | הפסדים | אחוז ניצחונות | פלייאוף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1935/1936 | MBC | אין נתונים | 9 | 3 | 75.0% | לא העפילה |
| 1936/1937 | MBC | אין נתונים | 2 | 5 | 28.6% | לא העפילה |
| 1937/1938 | NBL | אין נתונים | 4 | 9 | 30.8% | לא העפילה |
| 1938/1939 | NBL | ג'ואל יאנג | 13 | 13 | 50.0% | לא העפילה |
| 1939/1940 | NBL | ג'ואל יאנג | 9 | 19 | 32.1% | לא העפילה |
| 1941/1942 | NBL | ג'ואל יאנג | 12 | 11 | 52.2% | הפסד בסיבוב הראשון (חצי גמר) |
| 1945/1946 | NBL | ג'רי סטיינר | 10 | 22 | 31.2% | לא העפילה |
| 1946/1947 | NBL | ארנסט אנדרס | 27 | 17 | 61.4% | הפסד בסיבוב הראשון (רבע גמר) |
| 1947/1948 | NBL | גלן קרטיס, ליאו קלייר, ברוס הייל | 24 | 35 | 40.7% | הפסד בסיבוב הראשון (רבע גמר) |
| 1948/1949 | BAA | ברוס הייל, בורל פרידל | 18 | 42 | 30.0% | לא העפילה |
הערות שוליים

1 2 3  היסטוריית המועדון, באתר sportsecyclopedia.com
↑  עונות הקבוצה בליגת ה-NBL, באתר basketball-reference.com
↑  סיכום עונת 1948/1949 של הג'טס, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות השחקן בליגת ה-NBL, באתר basketball-reference.com
ג'ון וודן, שחקן הקבוצה בעונת 
1938/1939
אט'לדרדה נקימלי-מפונגו

| --- | --- |

 לידה:  1974 (בת 50 בערך) אוגנדה
 ענף מדעי:  רפואה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מקררה (1998)  אוניברסיטת מקררה (2006)  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס (11 בדצמבר 2011) 
 מוסדות:  אוניברסיטת מקרה תואר ראשון ושני  אוניברסיטת ג'ון הופקינס דוקטורט
 פרסים והוקרה:  OWSD-Elsevier Foundation Award (2016)  100 נשים (BBC) (2020) 
 מספר צאצאים:  4
 
אַטְ'לְדַּרְדָּה נְקִימוֹלִי-מִפּוֹנְגּוֹ (באנגלית: Etheldreda Nakimuli-Mpungu; נולדה בשנת 1974) היא פסיכיאטרית, מרצה, חוקרת ואפידמיולוגית באוניברסיטת מקרה שבאוגנדה. תחום התמחותה הוא הוא טיפול ושיקום של אנשים בעלי מחלות נפשיות בדגש על אנשים החולים באיידס. מחקרה התמקד בטיפול באנשים החולים באיידס אשר סובלים מדיכאון באפריקה, ובמציאת שיטת שיקום מוצלחת עבורם. שיטת השיקום של אט'לדרדה הראתה מגמת שיפור מרשימה ביותר בנוגע לבריאות נפשם של החולים, על פיה 99 אחוזים מהמשתתפים התגברו על הדיכאון. אט'לדרדה היא אחת מהזוכות בפרס 100 הנשים של ה-BBC והיא זכתה במגוון פרסים נוספים על תרומתה הרבה.
ראשית חייה

אט'לדרדה נולדה בשנת 1974 וגדלה באוגנדה למשפחה בעלת שתי בנות וארבעה אחים. אחד מאחיה חלה בדיכאון כאשר היה בן 16 ואושפז כמה פעמים. בשל חוסר אמצעים ומודעות הוא טופל בצורה לקויה, ולאחר 10 שנים נטל את חייו.
הזיכרון המוקדם ביותר שיש לאט'לדרדה בנוגע לקריירה ברפואה הוא עוד מימי ילדותה, כאשר אמה אמרה לה שהיא רוצה שבנותיה יעסקו ברפואה. כאשר אט'לדרדה הודיעה לאמה שהיא הולכת ללמוד רפואה, אמה אמרה לה שלהיות רק רופאה זה לא מספיק וביקשה שהיא תהיה מאותם רופאים שעוזרים לחולים, משום שיש רופאים שלא תורמים בדבר. אט'לדרדה למדה רפואה וכירורגיה באוניברסיטת מקרה, שם היא סיימה את לימודיה בשנת 1999, ובשנת 2001 התחילה לעבוד בבית החולים בוטביקה לבריאות הנפש. שם היא עבדה עד שנת 2012. אט'לדרדה החליטה לחקור על מחלות נפשיות בקרב חולי איידס, ולצורך כך חזרה ללימודים משלימים. בשנת 2006 סיימה אט'לדרדה תואר שני בפסיכיאטריה מאוניברסיטת מקרה. בזכות מחקרה בתואר השני, שהתפרסם בכתב העת האמריקאי לפסיכיאטריה, קיבלה אט'לדרדה מלגה לדוקטורט באוניברסיטת ג'ון הופקינס. אט'לדרדה סיימה את הדוקטורט בשנת 2012.
אט'לדרדה היא אם לארבעה ונשואה.
פעילות מחקרית

על פי מחקר שהתפרסם ב-NCBA, 39 אחוזים מהאנשים חולי האיידס סובלים מדיכאון. כשהחלה אט'לדרדה במחקרה לתואר השני, היא שמה לב לעובדה זו והחליטה להתמקד בחקר אנשים חולי איידס בעלי מחלות נפשיות מתוך חמלה שהרגישה כלפי אנשים אלו ורצון לעזור. היא הגיעה למסקנה שמחלת הנפש הנפוצה ביותר בקרב חולי איידס באוגנדה היא דיכאון, וכי אדם חולה איידס עם דיכאון לא מסוגל לקחת את תרופותיו בקביעות. באוגנדה לא קיימים האמצעים לטיפולים סטנדרטיים בדיכאון כגון טיפול פסיכולוגי, ולכן רצתה אט'לדרדה למצוא טיפול יעיל ופרקטי שיוכל לעזור לאותם אנשים.
היא הגיעה למסקנה שטיפולים קבוצתיים יעילים יותר מכל טיפול אחר. לכן החליטה לנסות להקים טיפולים קבוצתיים עבור אנשים חולי איידס ודיכאון. הניסיון הראשון לטפל באנשים אלו הצליח מאוד, וגם לאחר שנתיים של מעקב אותם המטופלים הראו יציבות נפשית חזקה.
הטיפול של אט'לדרדה כולל 8 מפגשים (מפגש כל שבוע למשך 8 שבועות) בקבוצות, לרב של עשרה אנשים מאותו מגדר. המטרה היא שהשוני בין המצבים יהיה מועט ככל האפשר. כל מפגש אורך כשעתיים ועוסק בנושאים שונים, כגון פסיכותרפיה ופתירת בעיות. בנוסף, ב-2 המפגשים האחרונים מלמדים את המטופלים כישורים פיננסיים בסיסיים כדי לשפר את רמת המחיה והפרנסה של אותם מטופלים.
המטרה של אט'לדרדה היא לטפל בסובלים וסובלות מדיכאון מייד עם אבחונם, כדי שהדיכאון לא יחמיר ויוביל בסופו שלדבר למקרים חמורים יותר כגון התאבדות. כיום, יותר מ-5000 אנשים טופלו בטיפול זה, והוא הוכח כיעיל ביותר.
עוד יתרון בולט שיש לתוכנית הטיפולים של אט'לדרדה הוא שהיא לא דורשת התערבות של פסיכולוג מוסמך. במקום, מתבצעת הכשרה של אנשים לצורך הטיפול הספציפי הזה.
על פעילותה המקרית פורצת הדרך היא זכתה בפרסים רבים, ביניהם פרס מאה הנשים של ה־BBC ופרס ה-Fulbright Global Scholar.
פרסים

2007: פרס פולברייט הבינלאומי למדע וטכנולוגיה
2016: מדליית הכבוד לעצמאות לאומית הנשיאותית, אוגנדה
2016: פרס Elsevier Foundation למדעניות מתחילת דרכן בתחומי הביולוגיה
2020: רשימת מאה הנשים המשפיעות של ה-BBC
הערות שוליים

↑  "BBC 100 Women 2020: Who is on the list this year?". BBC News (באנגלית בריטית). 2020-11-23. נבדק ב-2022-11-10.
↑  Why Africa needs culturally sensitive talk therapy? | Etheldreda Nakimuli-Mpungu | TEDxEuston, נבדק ב-2022-11-10
↑  Culturally Sensitive Group Talk Therapy in Africa | Etheldreda Nakimuli-Mpungu | TEDxEustonSalon, נבדק ב-2022-11-10
↑  Mom Inspires Daughter To Be A Doctor Who Really Makes People Better, text.npr.org
↑  Dr Nakimuli has dedicated her life to treating mental health patients, Monitor, ‏2021-05-21 (באנגלית)
↑  Uganda’s community initiative helping HIV patients overcome depression, WHO | Regional Office for Africa (באנגלית)
↑  Etheldreda Nakimuli-Mpungu, Mental Health Innovation Network (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ORCID: 0000-0001-6857-8931 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אט'לדרדה נקימלי-מפונגו".
אלה אזכרה

אֵלֶּה אֶזְכְּרָה הוא פיוט שנכתב על עשרת הרוגי מלכות, חכמים שעמדו בראש הנהגת האומה ונהרגו במסגרת גזירות שמד שונות בתקופת המרידות ברומאים.
הפיוט מבוסס על סיפור הוצאתם להורג של החכמים כפי שמופיע במדרש בשם זה – מדרש אלה אזכרה (אנ'), המתאר בפירוט את הוצאתם להורג של החכמים.
מחבר הפיוט אינו ידוע, אך באקרוסטיכון חתום השם "יהודה". בנוסח הספרדים הפיוט משמש בתפקיד קינה בקינות לתשעה באב, ובמנהגי האשכנזים הוא פיוט מסוג "חטאנו" הכלול בסדר הסליחות.
תוכן הקינה וזמן אמירתה

הקינה פותחת בפרפרזה על ספר תהילים, פרק מ"ב, פסוק ה'. בתי הקינה מתחילים באותיות על פי סדר האלף-בית, ובבתים שאחר כך חתום באקרוסטיכון שם המחבר - יהודה חזק. הקינה מבוססת על מדרש אלה אזכרה, אשר מרחיב ומפרט בהוצאתם להורג של עשרת הרוגי מלכות. המדרש ציין בשפתו את הסיבה הנסתרת לגזירה זו משמים.
הקינה משולבת במחזורי תפילה של מספר קהילות במקומות שונים:
בקהילות הספרדים היא נאמרת כחלק מסדר הקינות לתשעה באב.
בנוסח אשכנז המזרחי היא נאמרת לאחר סדר העבודה שבתפילת מוסף של יום הכיפורים, שלפי המנהג המקורי היא הסליחה האחרונה לאחר סדר שלם של סליחות הנאמר לאחר סדר העבודה, אך ברוב קהילות אשכנז המזרחי בטלו את אמירת שאר הסליחות, ונשארה רק קינת "אלה אזכרה" לבדה.
בנוסח אשכנז המערבי, היא נאמרת בסליחות ערב ראש השנה, ובערב יום כיפור אומרים פיוט אחר על עשרה הרוגי מלכות. בהרבה קהילות אשכנז המערבי, הפיוט או חלק ממנו נאמר גם במנחה של יום כיפור.
בחלק מהקהילות שאינן אומרות קינה זו כחלק מהקינות בתשעה באב, ישנה קינה אחרת העוסקת בהריגתם של עשרת הרוגי מלכות:
בקהילות אשכנז המזרחי וחלק מקהילות אשכנז המערבי, אומרים בתשעה באב את הקינה הפותחת במילים: ארזי הלבנון אדירי התורה.
בתכלאל מוזכרת קינה שחיברוה חכמי תימן הקדמונים "אז בבית שבינו" המתארת את הריגת עשרת הרוגי מלכות. קינה זו נהוג לאומרה בתפילת ערבית בתשעה באב.
טיהר רבי ישמעאל

בחזנות האשכנזית-אירופית מפורסם הקטע (באות ט' ואות י') "טיהר רבי ישמעאל", שהולחן ובוצע לראשונה על ידי החזן זבולון קוורטין
. עד היום מבוצעות לקטע גרסאות כיסוי רבות.
ראו גם

עשרת הרוגי מלכות
ארזי הלבנון
אגדות החורבן
זבולון קוורטין
הערות שוליים

↑  נוסח אחר: וְאִם הֵם חַיִּים הֵבֵאתִי דִּינָם לִפְנֵיכֶם.
↑  מדרש אלה אזכרה, בויקיטקסט
↑  המדרש נודע בגרסאות שונות, שנדפסו בספר "רב פעלים", ב"בית המדרש" וגם ב"אוצר מדרשים" מאת י"ד אייזנשטיין.
↑  בנוסח אשכנז המערבי אומרים תמורתה פיוט של רבנו גרשום מאור הגולה, וראו לקמן לגבי אמירתו במנחה בחלק מקהילות אלו.
↑  סדר סליחות מכל השנה כמנהג אשכנז, רעדלהיים תרט"ו, דף מב ע"א.
↑  סדר סליחות מכל השנה כמנהג אשכנז, רעדלהיים תרט"ו, דף יג ע"א (במספורי עמודים המתחיל מסליחות ערב יום כיפור).
↑  ראו דניאל גולדשמידט, מחזור לימים נוראים, ירושלים תש"ל, חלק ב (יום כיפור), עמ' 694.
↑  החזן זבולון קוורטין - טיהר רבי ישמעאל - קטעי חזנות אלה אזכרה, סרטון  באתר יוטיוב
אלכסנדר יהלומי

| --- | --- |
יהלומי משמאל עם יפה ירקוני ועמוס אטינגר בתוכנית הרדיו "אלה הם חייך", 1969
יהלומי משמאל עם יפה ירקוני ועמוס אטינגר בתוכנית הרדיו "אלה הם חייך", 1969
 לידה:  22 בינואר 1912 דינבורג, לטביה
 פטירה:  15 באוגוסט 2003 (בגיל 91) תל אביב, ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 שם לידה:  אברשה ריבק
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר יהלומי בסרט "יהודית", 1964
אלכסנדר יהלומי (22 בינואר 1912 - 15 באוגוסט 2003) היה שחקן ובדרן.
חייו

נולד בדינבורג שבלטביה בשם אברשה ריבק. בהשכלתו בוגר גימנסיה עברית בווילנה, בוגר לימודי משפטים באוניברסיטת ורשה (1937), וכן בוגר סטודיו עברי למשחק בווילנה, במסגרתו הופיע בשם הבמה "אלכסנדר ניי" כחלק מלהקה בת שלושה סטודנטים בשם "פיקולו".
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח לביאליסטוק, שהייתה אז חלק מברית המועצות. הופיע כקונפרנסייה ברוסית ברחבי ברית המועצות.
בשנת 1942 התגייס יהלומי לצבא אנדרס הפולני. הופעותיה של הלהקה הצבאית עמה נמנה הביאו אותו לטהראן, קהיר ובגדאד. כשהגיעו לתל אביב ב-1942, ערק מיחידתו ופשט את המדים.
התחיל להופיע אצל השחקן-אמרגן מאיר תאומי. לאחר מכן הצטרף ללהקה בשם "צימוקים ושקדים" (ראזשינקעס מיט מאנדלען), בה כיכבו ג'ני לוביץ', מרדכי הילסברג, מינה ברן, פרידה שפר ונחום גרוספלד. ההרכב הופיע בקפה סמדר שברחוב הירקון במסגרת "פינתנו" וב"קפה הוברמן" בטיילת תל אביב הישנה.
ההרכב, שזכה להצלחה רבה, צורף על ידי משה ואלין לתיאטרון לי לה לו. יהלומי החל לעסוק בהנחיה ובמשחק, וכן בביצועי פרודיות מזומרות. בשנים 1947–1949 שירת בלהקה הצבאית הראשונה של צה"ל, "ציל צליל" של פיקוד הצפון.
ביום העצמאות הראשון למדינת ישראל ב-1948 הופיע בכיכר מלכי ישראל.
יהלומי יצא בינואר 1950 לסבוב הופעות בארצות הברית במסגרת שלישיית "צימוקים ושקדים" עם מינה ברן ומתתיהו רוזין. הייתה זו יוזמה של אמרגן יהודי מניו יורק, שהגיע להופעה של לי לה לו והבטיח לשלושה סכומי כסף גדולים. במקור תכננו השלושה לצאת לשלושה חודשים. בתחילת מאי 1950 נפטר מתתיהו רוזין מהתקף לב. מינה ברן הכירה גבר בניו יורק, התאהבה בו ונשארה שם. יהלומי גויס, מטעם המגבית המאוחדת, לסדרת הופעות ושב לבדו לישראל לאחר כשנה וחצי. כשחזר, הופיע שוב ב"לי לה לו", "דו רה מי", "סמבטיון" ועוד.
ב-1957 הנחה את תחרות מלכת היופי.
יהלומי נודע בעיקר כמנחה עם חוש הומור וחן רב (מה שנקרא אז "קונפרנסייה"), ששילב בהנחייתו בדיחות ופרודיות. הקטע המפורסם ביותר שלו היה קטע שתורגם מפולנית בידי רפאל קלצ'קין. כשהוא מלווה את עצמו בפסנתר, היה יהלומי מפרט בזריזות לשון את שפע האנשים אשר נושאים את השם גולדנברג.
בשנותיו האחרונות הוזמן להופיע במיוחד בתוכניות עם טעם של נוסטלגיה, והקהל קיבלו תמיד באהדה גם אם סיפר בדיחות שהעלו כבר עובש, בזכות חנו הרב והייחודיות של הגשתו.
ב-1973 הופיע כמנחה בסרטו של נסים דיין, "אור מן ההפקר".
זכה בפרס אמ"י ב-1980 ובתואר יקיר תל אביב ב-1988.
אלכסנדר יהלומי הלך לעולמו ב-15 באוגוסט 2003, בהיותו בטיול בגרמניה, בגיל 91. נקבר בבית העלמין ירקון.
הוא הותיר אחריו את רעייתו אדית, בן, בת, נכדים ונינים.
ייחודיות ההומור של יהלומי (או: "מפניניו")

אשה מבוגרת ניגשת אל יהלומי לאחר הופעה ופונה אליו בזו הלשון: "מר יהלומי, הבדיחה שספרת בתוכנית, שמעתי אותה כבר לפני ארבעים שנה!". משיב לה יהלומי מניה וביה: "מה אני אשם שאת חיה כל כך הרבה...?".
יהלומי מספר שכאשר ליווה את עצמו בפסנתר (הוא לא הצטיין במיוחד בנגינה), בשיר רוסי באחת ההופעות שלו, הבחין בדמעות של אחד האנשים מהקהל. "בוודאי אתה מזיל דמעות בגלל הזכרונות שעולים אצלך מרוסיה", אמר יהלומי. "לא, אני פסנתרן!" השיב האיש, כך יהלומי...
"רבותי מגיע מזל-טוב למלווה שלי", הכריז יהלומי באמצע ההופעה, "נולד לו בן במזל טוב", ולאחר שהקהל מחא כף, הוא הוסיף: "אבל אשתו עדיין אינה יודעת מזה...".
באמצע ההופעה כשנכנסת לאולם קבוצת מאחרים, מפסיק את הקטע ופונה אליהם בנימה מתנצלת: "סליחה שהקדמנו...".
בדיחה אופיינית של יהלומי: ילד אחד אומר לילד של השכנים: "אמא שלי יותר טובה מאמא שלך." עונה הילד השני: " כן! זה גם מה שאבא שלי אומר."
אלימות באנימציה

אלימות באנימציה מתייחסת לפעולות אלימות ביצירות אנימציה, הכוללת דמויות מונפשות ומצבים דמיוניים. ייחודה של אלימות זו נעוץ בכך שלעיתים קרובות היא מציגה פעולות שבהן דמויות מתמודדות עם תוצאות בלתי אמיתיות או מופרזות, כאשר לעיתים ה"נפגעים" אינם נראים כפוגעים באופן ממשי לאחר המפגש האלים. הפרדה מקובלת בתחום זה מבחינה בין אלימות אנימציה בעלת אופי קומי, המתוכננת לעורר צחוק ואירוניה, לבין יצגי אלימות שמטרתם אינה הומוריסטית, והם מתכוונים לשקף מצבים חמורים יותר או להעביר מסר. תוכניות וסרטי אנימציה הכוללים אלימות מצוירת, כמו "ריק ומורטי", "טום וג'רי", "לוני טונס", "משפחת סימפסון" ו-"איש משפחה", זוכים לפופולריות רבה, אך גם לדיון וביקורת בנוגע להשפעתם על קהל הצופים, במיוחד על ילדים.
היסטוריה

לאלימות מצוירת יש היסטוריה ארוכה של שימוש להסתה לאלימות נגד מיעוטים, החל מהקריקטורות המצוירות של עיתון וילמינגטון, צפון קרוליינה משנת 1898.
ההיסטוריה של אלימות באנימציה משקפת את התפתחות התקשורת החזותית והתרבות הפופולרית לאורך השנים. החל מהאנימציות הראשונות בתחילת המאה ה-20, אלימות מונפשת נחשבה לכלי עיצובי המשמש להבעת קונפליקטים, קומדיה ולעיתים אף ביקורת חברתית.
בשנות ה-30 וה-40, עם צמיחתה של תעשיית האנימציה האמריקאית, סדרות כמו "מרי מלודיס" ו"לוני טונס" החלו להכניס אלימות קומית כחלק בלתי נפרד מההומור שלהם. דמויות כמו טום וג'רי, שפותחו בשנות ה-40, הפכו לסמלים תרבותיים, בהם האינטראקציה האלימה בין החתול והעכבר נחשבת לקלאסיקה של הומור אנימציוני.
במהלך השנים, עם התפתחות טכנולוגיות חדשות ושינויים בטעם הקהל, סגנונות של אלימות באנימציה גם התפתחו והשתנו. בשנות ה-80 וה-90, עם הופעתם של סדרות כמו "משפחת סימפסון" ולאחר מכן "South Park" ו"איש משפחה", אלימות באנימציה החלה להשתמש באופן יותר בוטה ומפורש, לעיתים כדי להביע ביקורת חברתית או פוליטית.
השפעות

ההשפעות של אלימות מצוירות על בני נוער נותרו שנויות במחלוקת. מחקרים נחלקו בדרך כלל בנושא זה ללא הסכמה לגבי השפעות האלימות על ההתנהגות. מסקנה אחת כזו היא שלמגדר אין תפקיד מכריע במחקר. מאמר שפורסם על ידי אנדרו ג'יי וויבר וצוותו מספק נתונים המראים שבנים כן מעדיפים לצפות באלימות מצוירת יותר מאשר בנות, אבל שניהם נהנים מהם באותה מידה. מוזכר גם שלילדים עשויה להיות דמיון טבעי לצפייה באלימות.  סטייר, אפלפילד וסמית' טוענים שילדים מחקים את הפעילויות של דמויות מצוירות, גם כשהן אינן מתוארות כבני אדם.  במחקר נוסף מ־1963 מציינים שמה שעשוי להיראות בדיוני בבירור למבוגר עשוי להיראות אמיתי לילדים צעירים.  בלומברג, בירווירת' ושוורץ טוענים שההשפעה של חשיפה לאלימות עשויה להישאר ללא קשר לשאלה אם ילדים בוחרים לחקות אותה. השפעה זו עלולה להזיק לילד אם צורה זו של אלימות הייתה מוות של דמות על המסך. עם סרטים מצוירים של ימינו יש שיעור מוגבר של מוות על המסך, אם ילד לא מוכן רגשית זה יכול להוביל להשפעות מזיקות רבות. אבל אם נושא המוות מטופל בצורה נכונה, זה יכול לתת לילדים הבנה חיובית מוקדמת של המוות.