stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וני מאטיס
חייו האישיים

במאמר שהתפרסם בארצות הברית בשנת 1982 לכאורה צוטט מאטיס כאומר: "הומוסקסואליות היא דרך חיים שהתרגלתי אליה.". מאוחר יותר חזר בו העיתון מן הדברים. בראיון שהעניק בשנת 2006, לאחר שנים ארוכות של שתיקה בנושא, גילה מאטיס ששתיקתו באה לאחר שקיבל איומים על חייו כתוצאה מן הידיעה שהתפרסמה על נטיותיו המיניות בשנת 1982.
אף לאחר שבחר בקריירה מוזיקלית מאטיס לא נטש את אהבתו לספורט והוא חובב גולף נלהב ואף קיים טורנירי גולף בחסותו בארצות הברית ובריטניה. מאז 1982 מתקיים באוניברסיטת סן פרנסיקו סטייט טורניר אתלטיקה על שמו. בשנת 1982 אף פרסם ספר בישול. במהלך חייו סבל מאטיס מהתמכרות לאלכוהול ולתרופות מרשם ועבר גמילה.
ג'וני לי מילר

| --- | --- |

מילר בכנס קומיק-קון 2012
 לידה:  15 בנובמבר 1972 (בן 51) לונדון, אנגליה אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Jonathan Lee Miller 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1983 
 מקום לימודים:  Tiffin School 
 בן או בת זוג:  מישל היקס (2008–2018) 
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  IQ Award (2014)  פרס אוליבייה 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ונתן "ג'וני" לי מילר (באנגלית: Jonathan "Jonny" Lee Miller; נולד ב-15 בנובמבר 1972) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי. הוא זכה להצלחה מקומית עבור גילום דמותו של סיימון "סיק בוי" ויליאמסון בסרט הקומי האפל "טריינספוטינג" (1996) ובתור דייד מרפי בסרט "מרדף ממוחשב" (1995), לפני שזכה להכרה נוספת על הופעותיו בסרטים "האהבה שאחרי" (1997), "מנספילד פארק" (1999), "דרקולה 2000" (2000) "הסקוטי המעופף" (2006) ו"טריינספוטינג 2" (2017). הוא גם היה חלק מהקאסט הראשי בסרטים "מלינדה ומלינדה" (2004) שביים וודי אלן, "צללים אפלים" (2012) שביים טים ברטון ו"ביזנטיום" (2012). הוא הופיע במספר הפקות תיאטרון, בין היתר "After Miss Julie" ו"פרנקשטיין", שהאחרונה זיכתה אותו בפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר.
מילר כיכב בתור הדמות הראשית בדרמה הקומית של ABC "איליי סטון" (2008--2009) עליה קיבל מועמדות לפרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר. לאחר מכן הופיע בדרמה ההיסטורית "אמה" (2009) של ה-BBC. מ-2012 עד 2019 הוא כיכב בתור גרסה מודרנית של שרלוק הולמס בדרמת הפשע "אלמנטרי" של רשת CBS, מה שזיכה אותו במועמדות השנייה לפרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר.
ביוגרפיה

מילר נולד ב-15 בנובמבר 1972 בעיר קינגסטון שעל התמזה והוא גדל בדרום מערב לונדון. בנם של אנה (לי) ואלן מילר, הוא קיבל השראה מהוריו ללכת למשחק. שניהם היו שחקני תיאטרון. סבו היה השחקן ברנרד לי, שגילם את דמותו של אם (M) באחד עשר הסרטים הראשונים בסדרת "ג'יימס בונד".
מילר התנסה לראשונה במשחק כאשר למד בבית הספר הפרטי לבנים "טיפין", שם לקח חלק במספר הפקות מקומיות והיה חבר בלהקת סווינג. בהמשך הוא הצטרף ללהקת תיאטרון המוזיקה הלאומי לנוער (אנ'), שם פגש לראשונה את השחקן ג'וד לאו. מילר נשר מלימודיו בגיל 16 והחל לפתח לעצמו קריירת משחק.
קריירה

מילר החל לשחק בגיל תשע ואת תפקידו הראשון קיבל בתור ילד בסדרת המדע-בדיוני המפורסמת "דוקטור הו" (1982). שנה לאחר מכן, ב-1983 שיחק בסדרת הדרמה "מנספילד פארק" בתור צ'ארלס פרייס. הסדרה שודרה ברשת BBC Two והיא מהווה עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן שיצא לאור לראשונה ב-1814.
לאחר שנים של תפקידים טלוויזיוניים, מילר התפרסם לראשונה בשנת 1995 בסרט הפעולה הווירטואלי "מרדף ממוחשב" בו שיחק את ההאקר הצעיר דייד מרפי לצידה של אנג'לינה ג'ולי. בשנת 1996 התפרסם ברמה בינלאומית בזכות תפקידו כ"סיק בוי" המשתמש הכבד בהרואין וחברו של "רנטון" (יואן מקגרגור) בדרמת הקאלט "טריינספוטינג" . המשיך את התנופה שלו באמצע שנות ובסוף ה-90 כשגילם את איש העסקים היאפי ג'פרי באיירון בדרמה "אהבה שאחרי", את הפושע קפטן ג'יימס פלנקט בסרט הפעולה התקופתי "פלנקט ומקלין", את אדמונד ברטרם בעיבוד הקולנועי לרומן "מנספילד פארק" ואת חייל פגוע ההלם בילי פריור בדרמת המלחמה "התחדשות".
בשנת 2000 שיחק מילר במותחן הערפדים "דרקולה 2000" את סיימון שפרד, בן טיפוחיו של צייד הערפדים אברהם וא הלסינג (כריסטופר פלאמר).
ב-2004 הופיע במותחן האימה הפסיכולוגי "ציידי המחשבות" בתור מתלמד האף.בי. איי לוקאס הרפר ובדרמה הקומית של וודי אלן "מלינדה ומלינדה" בתור האומן הניו יורקי לי. ב-2005 שיחק מילר בסרט הפעולה הבדיוני "איאון פלקס" בתפקיד אורן אחיו של טרבור גודצ'יילד (מרטון קסוקס) מושל העיר העתידנית ברגנה.
בשנת 2006 גילם מילר את רוכב האופניים גרים אוברי בדרמת הספורט הביוגרפית "הסקוטי המעופף". באותה שנה שיחק בסדרת הפעולה "סמית'", בתור חברו הקרוב של הפושע בובי סטיבנס (ריי ליוטה). הסדרה לא זכתה להצלחה ובוטלה לאחר ארבעה פרקים.
בשנים 2008–2009 התפרסם מילר בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה הקומית "איליי סטון" של רשת ABC האמריקאית, בתור עורך הדין המצליח איליי סטון.
בשנת 2009 שיחק בדרמה הפוליטית הבריטית "סוף המשחק". שיחק גם במיני-סדרה "אמה" המבוססת על הרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן, את דמותו של ג׳ורג׳ נייטלי (אנ').
בשנת 2010 הצטרף לבעונה החמישית של סדרת הדרמה הפופולרית "דקסטר", שם גילם את דמותו של הנואם הכריזמטי ג'ורדן צ'ייס.
בשנים 2012–2019 גילם במשך שבע עונות את דמותו המודרנית של שרלוק הולמס בסדרה "אלמנטרי" של רשת CBS, מה שזיכה אותו במועמדות השנייה לפרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר.
בשנת 2017 שב לגלם את "סיק בוי" בדרמה של דני בויל "טריינספוטינג 2", המשך לסרט משנת 1996.
בשנת 2022 הצטרף מילר לקאסט העונה החמישית של סדרת הדרמה זוכת הפרסים של נטפליקס "הכתר" בתור הפוליטיקאי ג'ון מייג'ור, מי שהיה כראש ממשלת בריטניה בין השנים 1990–1997.
חיים אישיים

מילר התחתן ב-28 במרץ 1996 עם השחקנית האמריקאית אנג'לינה ג'ולי, שנה לאחר שהשניים כיכבו ביחד בסרט "מרדף ממוחשב"; הם נפרדו 18 חודשים מאוחר יותר והתגרשו בשנת 2000; עם זאת, הם נשארו חברים קרובים.
הוא החל לצאת עם השחקנית והדוגמנית האמריקאית מישל היקס (אנ') בשנת 2006. הם התחתנו ביולי 2008 במאליבו, קליפורניה. לבני הזוג יש בן אחד, באסטר טימות'י מילר, שנולד בדצמבר 2008. הם התגרשו בשנת 2018, לאחר עשר שנות נישואים. בשנת 2014 קיבל מילר אזרחות אמריקאית בנוסף לאזרחות הבריטית שלו מלידה.
מילר רץ מרתונים לעיתים קרובות; והוא תומך בארגון הצדקה Mencap שעובד עם אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית. מילר נרשם למרתון החולות 2006, אך נאלץ לנשור עקב צילום סרט. הוא השתתף וסיים בהצלחה את מרתון לונדון 2008 ב-3:01:40.
מילר דיבר רבות על טיפול לתסמונת סנפיליפו, בעקבות היכרות עם ג'ונה וישהאר בת החמש. בשנת 2014, הוא נאם בוועדת הקונגרס בוושינגטון הבירה בשם ארגוני מחלות נדירות, בתקווה להשיג מימון למחקר טיפולי.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | Dead Romantic | פול |  |
| 1993 | Bad Company | מייקל היקי |  |
| 1993 | Olly's Prison | סמיילר |  |
| 1994 | Meat | צ'רלי דייס |  |
| 1995 | מרדף ממוחשב | דייד מרפי |  |
| 1996 | טריינספוטינג | סיימון "סיק בוי" ויליאמסון |  |
| 1997 | האהבה שאחרי | ג'פרי ביירון |  |
| 1997 | התחדשות | בילי פריור |  |
| 1999 | פלנקט ומקלין | מקלין |  |
| 1999 | מנספילד פארק | אדמונד ברטרם |  |
| 2000 | לעצור את ג'וני | ג'וני |  |
| 2000 | שותף לפשע | קמרון קולי |  |
| 2000 | דרקולה 2000 | סימון שפרד |  |
| 2002 | The Escapist | דניס הופקינס |  |
| 2004 | ציידי המחשבות | לוקאס הארפר |  |
| 2004 | מלינדה ומלינדה | לי |  |
| 2005 | איאון פלקס | אורן גודצ'יילד |  |
| 2006 | הסקוטי המעופף | גרים אוברי |  |
| 2009 | סוף המשחק | מייקל יאנג |  |
| 2012 | צללים אפלים | רוג'ר קולינס |  |
| 2012 | ביזנטיום | הקפטן |  |
| 2017 | טריינספוטינג 2 | סיימון "סיק בוי" ויליאמסון |  |
| 2020 | Funny Face | מהנדס |  |
| 2021 | Settlers | ריזה |  |
| 2022 | אליס | פול בנט |  |
| 2023 | החוזה | קולונל ווקס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1982 | דוקטור הו | סוג של ילד | פרק: "Kinda: Part One" |
| 1983 | Jemima Shore Investigates | ילד עם כלב | פרק: "A Little Bit of Wildlife" |
| 1983 | מנספילד פארק | צ'ארלס פרייס | 2 פרקים |
| 1990 | מה יגידו השכנים? | בחור צעיר | פרק: "Daisy's Toyboy" |
| 1991 | 4 Play | דניס טרנבול | פרק: "Itch" |
| 1991 | המפקח מורס | סטודנט | פרק: "Greeks Bearing Gifts" |
| 1991 | Minder | מנהל מכירה פומבית | פרק: "Three Cons Make a Mountain" |
| 1991, 1993 | The Bill | סימון קופר / לי גיבסון | 2 פרקים |
| 1992 | איסטאנדרס | ג'ונתן יואיט | 6 פרקים |
| 1992 | בין השורות | דייוויד רינגווד | פרק: "The Only Good Copper" |
| 1992 | חדר מיון | מאט | פרק: "Tender Loving Care" |
| 1992 | Second Thoughts | צ'אס | פרק: "Short Change" |
| 1992 | Goodbye Cruel World | מארק | מיני-סדרה |
| 1993 | החשוד העיקרי | אנתוני פילד | פרק: "Part II" |
| 1994 | קדפאל | אדווין גורני | פרק: "Monk's Hood" |
| 1996 | גבר מת מהלך | וודרו פ. קול | מיני-סדרה |
| 2003 | סיפורי קנטרברי | ארטי | פרק: "The Pardoner's Tale" |
| 2003 | ביירון | לורד ביירון | סרט טלוויזיה של BBC Two |
| 2006 | Smith | טום | תפקיד ראשי; 7 פרקים |
| 2008 - 2009 | איליי סטון | איליי סטון | תפקיד ראשי (2 עונות); 26 פרקים |
| 2009 | אמה | ג׳ורג׳ נייטלי (אנ') | מיני-סדרה |
| 2010 | דקסטר | ג'ורדן צ'ייס | 8 פרקים |
| 2012 - 2019 | אלמנטרי | שרלוק הולמס | תפקיד ראשי (7 עונות); 154 פרקים |
| 2022 | הכתר | ג'ון מייג'ור | תפקיד ראשי (עונה 5); 10 פרקים |
בוריס אפרוסי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במאי 1901 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 במאי 1979 (בגיל 77) פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  גנטיקה 
 מקום לימודים:  סורבון 
 מוסדות:  סורבון 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של המרכז הלאומי הצרפתי למחקר מדעי (1968)  פרס פאול ארליך ולודוויג דרמשטדטר (1976)  פרס רוזנסטיל (1972)  פרס לואיזה גרוס הורביץ (1974)  גראן פרי שארל-לאופולד מאייר (1971) 
 בן או בת זוג:  Harriett Elizabeth Ephrussi-Taylor 
 צאצאים:  Anne Ephrussi 
 
בוריס אפרוסי (ברוסית: Борис Самойлович Эфрусси; ‏ 9 במאי 1901 – 2 במאי 1979) היה גנטיקאי יהודי צרפתי ממוצא רוסי, פרופסור לגנטיקה באוניברסיטת פריז. בנובמבר 1966 פרסם שני מאמרים שסייעו בשינוי מהיסוד של הבנת הגנטיקה של היונקים, ובפרט של בני האדם.
ראו גם

ג'ורג' בידל
הערות שוליים

1 2  Burian R. 1990. Boris Ephrussi and the Foundations of Developmental Genetics. In Gilbert S. (ed) Developmental Biology, New York, Plenum.
↑  Sapp J. 1987. Beyond the gene: cytoplasmic inheritance and the struggle for authority in genetics. New York, Oxford University Press.
↑  Ephrussi B. 1939. Génétique physiologique. Paris, Hermann.
↑  Ephrussi B. 1953. Nucleo-cytoplasmic relations in micro-organisms: their bearing on cell heredity and differentiation. Oxford.
↑  ז'קוב, פ. (2006). הפסל הפנימי. (תרגם מצרפתית: אבנר בהט). משכל: תל אביב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599139205171  PLWABN: 9810565191205606  BnF: cb13164757v (data)  ISNI: 0000 0001 0912 6089  LCCN: no2009107512  NKC: xx0189364  NTA: 108308448  SNAC: w6j128dk  SUDOC: 035013338  VIAF: 69067880   WorldCat (עם VIAF): 69067880
בוריס אניספלד

| --- | --- |

 לידה:  2 באוקטובר 1878 (יוליאני) בלץ, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  4 בדצמבר 1973 (בגיל 95) ווטרפורד, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות באודסה על שם גרקוב 
 הושפע על ידי:  קיריאק קוסטנדי 
 צאצאים:  Marochka Chatfield-Taylor 
 
בוריס אניספלד באנגלית:  Boris Anisfeld ‏(1878–1973) היה צייר ומעצב תיאטרון יהודי אמריקאי ממוצא רוסי.
קורות חיים

בוריס אניספלד נולד בבילצי, במחוז בסרביה של האימפריה הרוסית (מולדובה), למשפחה יהודית של שרול אניספלד, מנהל אחוזה, וגיתליה אניספלד. עד גיל שבע עשרה, האמן לעתיד מתגורר בבית הוריו. הוא למד גרמנית וצרפתית. בשנת 1895 - אניספלד נכנס לבית הספר לציור של אודסה, שם הוא למד אצל קיריאק קוסטנדי, באותה תקופה המורה המוביל לציור דיוקנאות וציור באודסה.  בסוף לימודיו אניספלד נכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנט פטרבורג. המורה הראשון שלו הוא פ.ו. קובלבסקי, צייר תמונות קרב.  והמשיך בלימודים אצל גנאדי לדיז'נסקי ואיליה רפין.
בשנת 1904 - מועצת בית הספר החליטה לתת לאניספלד מענק חד פעמי, מתוך הבנה שהוא יקדיש את עצמו ללימודי האמנות. אניספלד בילה את הקיץ בנסיעות ברחבי רוסיה - נסיעות שנמשכו בחמשת הקייצים הבאים.
את החורף בשנת 1906 - אניספלד העביר בפריז. באותה שנה בפעם הראשונה, הוא השתתף בתערוכות של איגוד האמנים הרוסים, במוסקבה, ושל עולם האמנות בסנט פטרבורג. אחד מצבעי המים שלו, "פרחים" נרכש על ידי גלריית טרטיאקוב. סרגיי דיאגילב מארגן תערוכה של אמנות רוסית בסלון הסתיו בפריז. אניספלד השתתף בו, והוא אחד משישה אמנים רוסים שנבחרו לתערוכה, שהמשיכה לברלין. שנה מאוחר יותר, התערוכה הרוסית מפריז מוצגת בצורה מקוצרת בוונציה.
אניספלד מתחיל לעבוד על תפאורות תיאטרון, בין השאר על האופרה בוריס גודונוב שהפיק סרגי דיאגילב. באותה העת, 1908, הוא עובד בכתב העת הסאטירי Satyricon, ומשתתף במספר תערוכות: תערוכת הסתיו של בית הספר הגבוה לאמנות של האקדמיה האימפריאלית, ותערוכה בווינה.
בשנת 1911 - המטרופוליטן אופרה של ניו יורק קונה את התפאורות של אניספלד עבור בוריס גודונוב מהאופרה הגדולה של פריז. ב-29 בנובמבר, אניספלד חותם על חוזה עם הנהלת התיאטראות האימפריאליים ברוסיה לביצוע תפאורות ותלבושות להפקות שונות. אבל שנתיים מאוחר יותר
הוא נמצא בלונדון ומעצב במות ותלבושות, ובהמשך מבצע תפאורה לאופרה של פרנץ ליסט המבוצעת על ידי להקתה של אנה פבלובה על במת האופרה במנהטן. זו הפעם הראשונה שקהל אמריקאי רואה את עבודת התיאטרון של אניספלד. האמן מבלה את הקיץ בוונציה, לוקח חלק בתערוכה הבלטית במאלמו, שוודיה, וחוזר לפטרבורג דרך פינלנד עם פרוץ המלחמה.
בשנת 1915 - אניספלד הופך לחבר בחברה היהודית לעידוד האמנויות, ומשתתף במספר מכירות פומביות של צדקה לתמיכת אמנים נזקקים וקבוצות חברתיות אחרות. בפרוץ המלחמה הוא מקבל פטור משירות צבאי, ומשלים לפחות שמונה ציורים מרכזיים לתערוכה במוזיאון ברוקלין, מקבל אישור ייצוא לציוריו, ועוזב את פטרוגרד עם אשתו ובתו בספטמבר. דרכו לוקחת אותו לוולדיווסטוק, ליוקוהאמה, משם לוונקובר ולרוחב קנדה. לניו יורק. האמן כבר מכיר את האימפרסרי הניו יורקי מקס רבינוף.
קריירה בארצות הברית

אניספלד הגיע לניו יורק עם מכתב המלצה מאת ולדימיר דימיטרייביץ' נבוקוב, עורך העיתון "פטרוגרד רייך", ואספן עבודות התיאטרון של אניספלד, הממוען להרמן ברנשטיין, הפובליציסט והמתרגם הניו יורקי של מקסים גורקי והסופר ליאוניד אנדרייב. תערוכה של יצירותיו של אניספלד הוצגה במוזיאון ברוקלין. התערוכה, במהלך שנתיים נדדה לכמה ערים גדולות באמריקה, ופתחה דיון על האמנות שלו.
בניו יורק המשיך לעסוק בעיצוב תפאורות לתיאטרון ולאופרה, בנוסף להצגת עבודותיו בגלריות השונות. ב-27 בדצמבר 1919, נחגגת הבכורה של המטרופוליטן אופרה של "הציפור הכחולה", עם תפאורות ותלבושות של אניספלד, בנשף בוולדורף אסטוריה בראשות גברת ו. קיי. ונדרבילט, שיזמה מה שנקרא "קמפיין לאושר".
שנתיים לאחר מכן, עיצב את התפאורה לאופרה "נערת השלג" (Snegourochka) של רימסקי-קורסקוב, באופרה המטרופוליטן וזכתה להצלחה גדולה.
בשנת 1926 אניספלד קיבל אזרחות אמריקאית. הוא זכה במדליית זהב בתערוכה בפילדלפיה על ציורו Hispania, ועיצב תלבושות לשתי הפקות של הבלט הרוסי של מיכאיל מורדקין. במהלך שנות השלושים עד החמישים הוא לימד במכון לאמנות בשיקגו, ולעיתים קרובות את הקיץ עשה במערב ארצות הברית. (קולרדו וניו מקסיקו)
בשנים 1934–1965 - האמן למד ציור לקבוצה קטנה של תלמידים ברוב הקיצים. במה שנקרא "בית הספר לציור של בוריס אניספלד". הוא התגורר כל העת, בעיר העתיקה של שיקגו, באותו מקום מאמצע שנות השלושים כמעט עד מותו.
1958 - המכון לאמנות מארגן תערוכה רטרוספקטיבית של עבודותיו של אניספלד, תערוכה שהעלתה מחדש את שמו של אניספלד כיוצר.
1973 - אניספלד מת בניו לונדון, קונטיקט.
הערות שוליים

↑  Anisfeld, Boris Israilovich, Oxford University Press, 2011-10-31, Benezit Dictionary of Artists
↑  National Archive of Republic of Moldova, Chișinău, dep. 152, index 1, file 269 (47)
↑  State Archive of the Region of Odessa, dep. 368, index 1, file 58
↑  Russian State Historical Archive, St. Petersburg (РГИА), dep. 472, index 43 (501/2733), file 116; dep. 497, index 8, file 195; dep. 789, index 12, file И-22 (personal file); dep. 789, index 13, file 22
↑  he Boris Anisfeld Exhibition. 1918–1919–1920.With Introduction and Catalogue of the Paintings by Christian Brinton, 1918
↑  Boris Anisfeld. The Kingore Galleries, New York 1919
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457913505171  BnF: cb14849240w (data)  GND: 143981269  ISNI: 0000 0001 1871 6865  LCCN: n86825377  RKD: 1922  SUDOC: 16351173X  ULAN: 500010845  VcBA: 495/171600  VIAF: 76583764   WorldCat (עם VIAF): 76583764 
בוריס אנספלד, עיצוב לבוש "לדג הכסף", 1911
ברן (מקלע)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מקלע
 תכנון:  Václav Holek 
 מדינה מייצרת:  בריטניה בריטניה
 יצרן:  מפעל הנשק הקל המלכותי, John Inglis and Company 
 מעצב:  Václav Holek 
 תקופת השימוש:  1938–2006 (כ־68 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה 
 מידע טכני
 קליבר:  0.303 אינץ', לאחר מכן 7.62 מ"מ.
 הזנה:  מחסנית 30 כדור
 אורך כולל:  115.6 סנטימטר
 אורך קנה:  63.5 סנטימטר
 משקל ריק:  8.68 ק"ג עם דורגל
 קצב אש:  500 כדורים לדקה
 
חייל בריטי עם ברן במלחמת העולם השנייה
ברן (באנגלית: Bren) הוא מקלע קל מתוצרת בריטניה שנכנס לשימוש הצבא הבריטי בשנות השלושים והמשיך לשמש בגרסאות שונות עד שנת 1991. בין היתר שימש את הצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה, מלחמת פוקלנד ובמלחמת המפרץ.
בצה"ל ברן שימש כמקלע העיקרי בזמן מלחמת העצמאות, והוצא משימוש במהלך שנות החמישים. קודם לכן הוא גם שימש את ארגוני ההגנה ואצ"ל.
שמו של המקלע נגזר משם העיר בה נמצא המפעל שבו תוכנן ויוצר לראשונה: העיר ברנו בצ'כיה שם עוצב, ורובע אנפילד בלונדון שם יוצר.
המקלע מבוסס על מקלע קל מדגם ZB vz.26 מתוצרת צ'כוסלובקיה. לברן מחסנית מעוקלת, סתרשף בצורת חרוט וקנה הניתן להחלפה מהירה. בשנות החמישים שונו מידות הקנה של הברן והוא הותאם לתחמושת התקנית של כוחות נאט"ו, בגודל 7.62X51 מ"מ. לברן יש דורגל וניתן להתקינו גם על חצובה קרקעית או על רכב. נכון לשנת 2007 מקלע הברן עדיין נמצא בייצור בהודו.
מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה הברן היווה את הנשק התקני הכיתתי והמחלקתי בצבא הבריטי. לכל כיתת רובאים היה ברן אחד ובכל מחלקת רובאים היו שלוש כיתות עם שלושה ברנים. צוות הברן כלל בדרך כלל שני אנשים: מספר אחד שנשא את הברן עצמו עם כמה מחסניות ומספר שתים שנשא כמות מחסניות נוספות.
זו הייתה מכונת הירייה הקלה הנפוצה ביותר בצבאות בנות הברית.
מלחמת העצמאות

הפעלת הברן על ידי כוחות ארגון ההגנה בארץ ישראל הייתה דומה לזו של הבריטים. 
בתקופה שקדמה למלחמת העצמאות ב- 1947, נעשה ניסיון להבריח לארץ מקנדה מכונות ומבלטים כדי להקים מפעל לייצור ברנים. אולם עקב סיבוכים שנבעו מהצורך להערים על רשויות החוק שאסרו הוצאת ציוד מלחמתי לישראל, הגיעו לבסוף המכונות והמבלטים באיחור.
הערות שוליים

↑  ליאונרד סלייטר "הנאמנים", הוצאת מערכות, 1971.
בית הקברות היהודי החדש בלודז'

| --- | --- |

שער הכניסה הפנימי בבית הקברות, אוגוסט 2019
 פרטי בית הקברות
 פעיל:  כן
 דת:  יהודי
 רשות מנהלת:  הקהילה היהודית בלודז'
 תאריך הקמה:  1892
 שטח:  כ-440 דונם
 מספר קבורים:  יותר מ-200,000
 מיקום:  פולין לודז', פולין
 קואורדינטות:  51°47′49″N 19°28′49″E﻿ / ﻿51.796806°N 19.480219°E﻿ / 51.796806; 19.480219
 he
 
בית הקברות היהודי החדש בלודז' (במקורות ישנים מכונה גם בית הקברות במרישין) הוא אחד מבתי הקברות היהודים הגדולים בעולם. הוא שוכן ברחוב ברצקה בשכונת בלוטי בעיר ומשתרע על שטח של כ-440 דונם. בית הקברות כולל בין 180,000 ל-230,000 קברים מסומנים כמו גם קברים של קורבנות גטו לודז' והשואה.
היסטוריה

בית הקברות הוקם ברחובות ברקה וזמיינה בצפון מזרח העיר ובעקבות הקמתו בשנת 1892 היה זה בית הקברות היהודי הגדול ביותר באירופה. ההחלטה על הצורך בבית קברות חדש עבור העיר התקבלה כאשר תושבי השכונות הסמוכות סירבו לאפשר הרחבת בית הקברות הישן ברחוב ווסולה, שהכיל למעלה מ -3,000 קברים. תעשיין ואיש עסקים בעל השפעה, ישראל פוזננסקי, תרם את 10.5 דונם הראשונים לקראת הקמת בית הקברות. התפרצות מגפת כולרה בשנת 1892 אילצה את שלטונות הצאריים של פולין הקונגרסאית לאשר את הבנייה. לפיכך, האנשים הראשונים שנקברו במקום בחורף 1892 היו כ-700 נפגעי כולרה. בשנת 1893 נקברו בבית העלמין החדש 1,139 גברים ונשים.
בית הטהרה מומן על ידי מינה דוברז'ינסקה קונסצטאט בשנת 1896 והושלם בשנת 1898. בשנת 1900 רכש אלברט קוקייה דונמים נוספים של שטח והרחיב מאוד את בית הקברות. במהלך תקופה זו נבנו כמה בתים לעובדי בית קברות ובית כנסת מעץ. מלחמת העולם הראשונה הביאה הרס קשה, ומצבות רבות נפגעו קשה. השיפוץ של בית הקברות נתמך כלכלית על ידי התעשיינים היהודיים בעיר. עד שנת 1925 הוחלפה גדר העץ המקורית סביב גבולות בית הקברות על ידי קיר לבנים אדום שעדיין עומד עד היום. כל המצבות בבית הקברות פונות מזרחה ובמאה ה -19 רובן נצבעו בצבעים שונים.
בתקופת השואה וקיומו של גטו לודז', שבית הקברות נכלל בתחומו, נקברו בחלקו הדרומי באזור שמכונה "שדה הגטו" 43,527 מתושבי הגטו שמתו ונרצחו בשנים 1940–1944, קבר אחים של חברי ארגון "פרומניצ'י" וחיילי משמר העם שנורו בשנים 1939–1945. לפעמים נקברו 170 איש ביום, בנוסף ל"שדה גטו" נקברו גם ברבעים אחרים או בין סמטאות. במקום נקברו גם 613 גופות של צוענים ממחנה הצוענים שפעלו בגטו. זכר נוסף לשנים הטרגיות של השואה הם הבורות ליד החומה: הם נחפרו בינואר 1945 לקברים של כמה מאות העובדים היהודים האחרונים שנותרו בעיר לאחר חיסול הגטו. עם זאת, ההוצאה להורג סוכלה על ידי השחרור המהיר של העיר על ידי הכוחות המזוינים של ברית המועצות.
מבנה

הגישה המעגלית ניתנת על ידי השער מהצד הדרומי בציר של רחוב אברם קוקייר, המהווה הרחבה של רחוב Chryzantem. גישה להולכי רגל אפשרית ממזרח דרך שער בחומה המשתרעת לאורך רחוב זמייננה. מבנה היסוד מבוסס על סידור שני צירים במאונך. הראשון מוביל מהשער הראשי לכיכר מול בית הלוויות. לצדו היו בעבר מבנים הקשורים לתפקוד בית הקברות. מתחם זה כלל בית כנסת, בית מגורים לשירות בית הקברות, מגדל מים, ומקווה.
בית הקברות היהודי ברחוב צ'רס

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 סוג:  בית קברות אזרחי
 פעיל:  לא פעיל
 דת:  יהדות
 רשות מנהלת:  הקהילה היהודית האוטונומית האורתודוקסית
 תאריך הקמה:  1883
 מיקום:  הונגריה בודפשט, הונגריה
 קואורדינטות:  47°29′28″N 19°01′03″E﻿ / ﻿47.491111111111°N 19.0175°E﻿ / 47.491111111111; 19.0175
  (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בית הקברות היהודי(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בית הקברות היהודי(למפת בודפשט רגילה) בית הקברות היהודי(למפת בודפשט מוגדלת) בית הקברות היהודי
 
מבט על בית הקברות
בית הקברות היהודי ברחוב צֶ'רְס (בהונגרית: Csörsz utcai izraelita temető) הוא בית קברות אורתודוקסי בבודפשט, שנסגר בשנת 1961 ומאז ניתן לבקר בו רק באישור הקהילה. זהו בית הקברות היהודי העתיק ביותר הקיים בצד בודה, מכיל רק מצבות בכיתוב בעברית ורק תושבי בודפשט הובאו בו למנוחת עולמים.
מיקום

בית הקברות ממוקם בשטח של כשנים וחצי בנייני מגורים, מוקף כולו, ברובע 12בבודפשט בסוף רחוב צ'רס בקצה הקרוב יותר לכיכר וילמוש אַפּוֹר. בצד השני של הרחוב ממש מול נמצא מרכז קהילתי גדול.
היסטוריה

לראשונה הוזכר המקום בשנת 1883 כשטח שנתרם לקהילה האורתודוקסית, אך רק משנת 1890 נקברו כאן באופן קבוע. בהיותו בית קברות אורתודוקסי הוא שמר בקפדנות על אמות המידה הדתיות המחמירות. כל הקברים פונים מזרחה, והגברים והנשים מופרדים, אם כי כאשר השטח כבר היה כמעט מלא, חלק מקברי הגברים נכללו בחלקת הנשים. אחד הדברים החשובים בית הקברות הוא שביל חלקת הכוהנים לצד הגדר, לפי ההלכה המחמירה הם לא יבואו במגע עם נקברים אחרים, פרט לבני משפחותיהם. בעבר היה לחלקת הכוהנים כניסה נפרדת, כדי להרחיקם ככל האפשר מהקברים האחרים.
בתחילה הועברו כאן הקברים והמצבות מבתי הקברות בבודה שפורקו. אלה הונחו אז רחוק יותר מהכניסה. רק תושבי בודפשט נקברו ברחוב צ'רס ובכך נשמר חתך מיוחד של היהודים האורתודוקסים הוותיקים של בודפשט. הרב יעקב קופל רייך שהנהיג את הקהילה האורתודוקסית ההונגרית משנת 1890 ועד מותו בשנת 1929 נטמן כאן למנוחת עולמים. הלווייתו הייתה מרהיבה וקהל רב ליווה אותו בדרכו האחרונה. הממשלה ההונגרית שלחה ללוויה יחידת פרשים ופלוגה של המשטרה.
הרב יעקב קופל רייך (במרכז עם זקן ארוך) מול בית הלוויות ששימש גם ככניסה לבית הקברות. כנראה בשנות ה-20 של המאה ה-20
בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 דת:  יהדות
 קואורדינטות:  47°28′22″N 19°10′46″E﻿ / ﻿47.47284722°N 19.17945556°E﻿ / 47.47284722; 19.17945556
  (למפת בודפשט מוגדלת) בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה(למפת בודפשט רגילה) בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה
 
אחד השבילים בבית הקברות
מצבות של קברי אחים
בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (בהונגרית: Kozma utcai izraelita temető) נפתח בשנת 1893, ליד בית העלמין הציבורי החדש ברובע העשֹירי של בודפשט. הוא קיבל את שמו על פי הכניסה אליו מרחוב קוזמה. בתי העלמין הישנים היו מלאים, ונדרשה הקמת בית קברות יהודי מרכזי. כך נוצר בית הקברות היהודי הגדול ביותר בהונגריה. עד כה מהווה בית הקברות ברחוב קוזמה את מקום מנוחתם האחרון של כ-300,000 נפטרים.
תולדות בית הקברות

בית ההלוויות הלבן נבנה בשנת 1891 על בסיס התוכניות של וילמוש פרוינד. כניסתו המעוטרת באריות היא פרי יצירתו של הפסל המפורסם אלאיוש שטרובל. חדרי ההלוויות של הגברים והנשים נפרדים. ההלוויות הראשונות החלו עם העברת מספר גדול של שרידים שנשלחו מבית הקברות בדרך ואצי. אז הוקמה גם החלקה הראשונה של הרבנים בה הוטמנו רבנים בולטים שהפכו לסמלי יהדות הונגריה, כגון אופנהיימר- שמעון בן דו-ראש מועצת הרבנים, מורה הדת ישראל וַארמַן-הרב הראשי הראשון של פֶּשט, משה קוניץ-הרב הראשי של אובודה בתחילת המאה ה-19. כיום מתופעל בית הקברות על ידי הקהילה היהודית של בודפשט שהיא חברה באיגוד הקהילות היהודיות של הונגריה. בשנת 1927 הופרדה חלקה מיוחדת עבור החרדים בבית הקברות הכללי החדש ברחוב גראנאטוש.
האנדרטה לזכר מות קדושי השואה בבית הקברות עוצבה לאחר מלחמת העולם השנייה על ידי אלפרד האיוש, האלוף האולימפי היהודי הראשון של הונגריה (שחיה-1896). עד שנות ה-70 של המאה ה-20 הותרה בבית הקברות רק קבורה מסורתית בארונות קבורה, אבל אז הורה "המשרד הממלכתי לדתות" להנהלת בית הקברות לאפשר קבורה גם של יהודים שלא חפצו בקבורה דתית, אך ביקשו להביאם למנוחת עולם בבית הקברות היהודי.
בעקבות תלונה, נפתחה בנובמבר 2011 חקירה סמויה בנוגע לניהול הכספים של בית הקברות ולגבי מעשי שחיתות סביב טקסי הקבורה (כגון קבורות ששולמו כולן או חלקן בצורה לא רשומה ולא מדווחת). ב-1 בדצמבר אותה שנה, נערך חיפוש במשרדי הקהילה היהודית בבודפשט ובבית העלמין. בחיפוש נמצאו ונתפסו ספרי ניהול חשבונות כפולים (אחד מקורי ואחד עבור דיווח לשלטונות) ונמצאו גם מסמכים שהעידו על מעילה בכספים.