stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איזומורפיזם
הגדרה באלגברה > איזומורפיזם בין מודולים

באופן דומה, אם  A ו- B הם שני מודולים שמאליים מעל חוג  R, וקיימת פונקציה חד-חד ערכית ועל  f\colon A\to B כך שעבור כל צמד איברים  \alpha ,\beta \in A מתקיים  f(\alpha +\beta )=f(\alpha )+f(\beta ), וגם עבור כל  r\in R מתקיים  f(r\alpha )=rf(\alpha ), אז  A ו- B איזומורפיים זה לזה.
בנוסף, אם  A ו- B הם שני מודולים שמאליים מעל שני חוגים  R_{A},R_{B} איזומורפיים, כשהאיזומורפיזם בין שני החוגים הוא  g\colon R_{A}\to R_{B} וקיימת פונקציה חד-חד ערכית ועל  f\colon A\to B כך שעבור כל צמד איברים  \alpha ,\beta \in A מתקיים  f(\alpha +\beta )=f(\alpha )+f(\beta ), וגם עבור כל  r\in R_{A} מתקיים  f(r\alpha )=g(r)f(\alpha ) אז  A ו- B איזומורפיים זה לזה.
הגדרה באלגברה > איזומורפיזם בין אלגברות

באופן דומה, אם  A ו- B הן שתי אלגברות שמקיימות את תנאי האיזומורפיות כמודול עבור הפונקציה  f\colon A\to B ובנוסף עבור כל צמד איברים  \alpha ,\beta \in A מתקיים  f(\alpha \star \beta )=f(\alpha )\star f(\beta ), אז A ו- B איזומורפיות זו לזו.
איזומורפיזם בין גרפים

אם  (V_{1},E_{1}) ו- (V_{2},E_{2}) הם שני גרפים, וקיימת פונקציה חד-חד ערכית ועל  f\colon V_{1}\to V_{2} כך שקיימת קשת ב- E_{1} בין  v\in V_{1} לבין  u\in V_{1} אם ורק אם קיימת קשת ב E_{2} בין  f(v)\in V_{2} לבין  f(u)\in V_{2} אז הגרפים איזומורפיים זה לזה.
איזומורפיזם של קבוצות סדורות

קבוצות סדורות הן איזומורפיות אם יש ביניהן פונקציה חד-חד-ערכית ועל, השומרת על יחס הסדר.
ראו גם

הומומורפיזם
משפטי האיזומורפיזם
אלף העלה

| אלף העלה |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: צמחים
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: בקעצוראים
משפחה:: אלף העלה
שם מדעי
 Haloragaceae ‏בראון, 1814
אֶלֶף העלה (שם מדעי: Haloragaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים מסדרת הבקעצוראים. המשפחה מונה כעשרה סוגים שונים, בהם אלף עלה משובל הצומח בארץ בגולן, בגליל, בעמק החולה, בבקעת כנרות, בחוף הכרמל, ברמות מנשה ובמקורות הירקון. מרבית סוגי המשפחה מצויים באוסטרליה, שם הם גדלים בר. בעבר מוינה לתת-המחלקה Haloragales (ב-1981, תחת מיון קרונקוויסט) אך הועברה לבקעצוראים תחת APG II.
מאפיינים

מרבית סוגי המשפחה הם צמחי מים, רב-שנתיים (עם מספר מינים חד-שנתיים), עשבוניים (עם מיעוט של עצים ושיחים). הפירות כמעט תמיד קטנים ועגולים. יש רק ביצית אחת בכל שחלה.
מקור השם

משפחת אלף העלה נקראה בעברית על שם הסוג אלף עלה, אך באנגלית שמה (Haloragaceae) נלקח מהסוג Haloragis, הוא ה-Raspwort בעגת האוסטרלים. הבחירה בשם העברי של הסוג אלף עלה הוא תרגום ישיר של Milfoil, השם המקובל לסוג באנגלית.
בישראל

בישראל צומח מין אחד מהמשפחה, השייך לסוג אלף עלה, והוא אלף עלה משובל.
אלף ליצנים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של הרב גרדנר
 בימוי:  פרד קו
 הופק בידי:  פרד קו
 תסריט:  הרב גארדנר
 עריכה:  ראלף רוזנבלום
 שחקנים ראשיים:  ג'ייסון רוברדס מרטין בלסם ברברה האריס 
 מוזיקה:  ג'רי מאליגן
 צילום:  ארתור אורניץ
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בדצמבר 1965
 משך הקרנה:  116 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט קומדיה, סרט דרמה 
 תקציב:  1,000,000 דולר
 הכנסות:  2,400,000 דולר
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (מרטין בלסם)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אלף ליצנים (באנגלית: A Thousand Clowns) הוא סרט קולנוע אמריקאי בשחור-לבן מסוגת דרמה קומית משנת 1965, בבימויו והפקתו של פרד קו, עם ג'ייסון רוברדס, מרטין בלסם, ברברה האריס ובארי גורדון (אנ') בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי הרב גרדנר והוא מבוסס על המחזה שלו באותו שם שהועלה בברודוויי ב-1962. ג'ייסון רוברדס, ג'ין סאקס, ויליאם דניאלס ובארי גורדון שיחקו על הבמה באותם התפקידים. בארי גורדון היה מועמד לפרס טוני וכן המחזה. את התפקיד הנשי שיחקה בתיאטרון סנדי דניס וזכתה על כך בפרס טוני.
תקציר העלילה

מארי ברנס (ג'ייסון רוברדס), גר בדירת חדר לא מסודרת בניו יורק ביחד עם אחיינו ניק (בארי גורדון) בן ה-12. אחותו איילין הביאה לו יום אחד את ניק בן החמש מאב לא ידוע והשאירה אותו שם. מארי עבד עד לפני חמישה חודשים בתור כתב לתוכנית טלוויזיה לילדים בשם "הצחק את הסנאי" (Chuckles the Chipmunk) עד שנמאס לו והוא התפטר ומקבל דמי אבטלה. הוא משוטט בעיר ביחד עם ניק שמח בחלקו וקורא תיגר בשם התועלת באבטלה לעבר האנשים הממהרים לעבודה. אחיו ארנולד (מרטין בלסם) הוא סוכן שחקנים מבוסס ומביא להם מדי פעם ארגז ירקות.
ניק מודיע לו כי כתב חיבור על התועלת בקבלת דמי אבטלה ובעקבות זאת יבואו אליהם לחקירה, צוות ממחלקת הרווחה של העירייה.
הצוות כולל את העובד הסוציאלי אלברט אמונדסון (ויליאם דניאלס) והפסיכולוגית הכפופה לו, ד"ר סנדרה מרקוביץ (ברברה האריס). ניק ומארי מוצאים חן בעיני סנדרה והיא משוחחת אתם "בגובה העיניים" דבר שלא מוצא חן בעיני אלברט ה"מרובע" המתרה במארי כי ימליץ על הרחקת ניק ממנו. מארי מגלה שלניק אין שם קבוע וכל פעם הוא משנה אותו היות שאין לו תעודת לידה. חילוקי הדעות בין הבודקים מתחזקים ואלברט מתריע בפני סנדרה כי אין לה מספיק ניסיון. הוא נפרד ממנה בכעס וכאשר סנדרה מודיעה כי היא נשארת שם, הוא מבהיר לה שהיא מפוטרת. כל זה קורה אף על פי שלפני כן הם היו ידידים ותכננו להתחתן.
סנדרה מדוכאת ומארי מעודד אותה ומשבח אותה כי עמדה על דעתה והכל כעת מתפרץ ממנה כמו שמראים בקרקס מכונית קטנה וממנה מתפרצים אלף ליצנים.
מארי מטייל אתה ברחבי העיר והיא מסדרת את הדירה ביחד עם ניק. ארנולד מסדר לו פגישות עם מפיקים שונים אך מורי דוחה את כולם כי לא רוצה לעבוד. לבסוף מתעמתים שני האחים על שתי השקפות חיים שונות: ארנולד בעד חיים מסודרים ו"הליכה בתלם" ומארי בעד חיים חפשיים ללא אחריות.
סנדרה מתרה בו כי אם לא ימצא עבודה ייאלץ להיפרד מניק וממנה. מעסיקו של מארי בטלוויזיה, לאו הרמן (ג'ין סאקס), מגיע לדירה ומדגים את בדיחותיו של מארי אך ניק לא מתרשם מהם ובכל זאת מארי מחליט מחוסר ברירה לחזור לעבוד באותה תוכנית ילדים וסנדרה מצטרפת אליהם.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ייסון רוברדס | מארי ברנס | מובטל |
| מרטין בלסם | ארנולד ברנס | אחיו של מארי |
| ברברה האריס | ד"ר סנדרה מרקוביץ | פסיכולוגית |
| ויליאם דניאלס | אלברט אמודסון | עובד סומיאלי |
| בארי גורדון | ניק ברנס | אחיינו של מארי |
| ג'ין סאקס | לאו הרמן | שחקן טלוויזיה |
פרסים

פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר - מרטין בלסם
מועמדות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר - פרד קו
מועמדות לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר - הרב גרדנר
מועמדות לפרס אוסקר לפסקול המעובד הטוב ביותר
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי - ג'ייסון רוברדס
מועמדות לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי - ברברה האריס
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי - פרד קו
פרס גילדת הכותבים של אמריקה - הרב גרדנר
אליסון ויר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 ביוני 1951 (בת 73) למבת', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת צפון לונדון, בית הספר לבנות של הסיטי של לונדון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  ספרות מדע פופולרי, רומן היסטורי 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 alisonweir.org.uk
 
אליסון וִיר (באנגלית: Alison Weir; נולדה ב-8 ביוני 1951) היא סופרת והיסטוריונית ציבורית בריטית. היא כותבת בעיקר על ההיסטוריה של נשות ומשפחות המלוכה האנגלית, דרך ביוגרפיות שעוסקות בסביבה ההיסטורית שלהן. כמו כן חיברה רומנים היסטוריים.
חיבורה הראשון, "משפחות המלוכה של בריטניה" (1989), היה סקירה גנאלוגית של משפחת המלוכה הבריטית. לאחר מכן חיברה ויר ביוגרפיות של אלינור מאקוויטניה, איזבלה מצרפת, קתרין סווינפורד, אליזבת מיורק, והנסיכים שבמצודה. כמו כן עסקה בהנרי השמיני ומשפחתו ובמלכוֹת אנגליה בימי הביניים. ויר פרסמה ספרי היסטוריה פופולרית על מלחמות השושנים וחתונות מלכותיות, כמו גם רומנים היסטוריים, בדיוניים, על מלכוֹת אנגליות, כולל כל נשותיו של הנרי השמיני.
ראשית דרכה

ויר נולדה ב־1951 וגדלה בווסטמינסטר, לונדון. היא נשואה לרנקין ויר מאז 1972, וכעת מתגוררת בסארי. היא תיארה את אמה כ"אדם טוב באמת עם המון יושרה, אופי חזק, הומור וחוכמה", ואמרה שאמה "התגברה על תלאות החיים באורך רוח יוצא דופן".
וויר זוכרת איך, בגיל ארבע עשרה, קראה את הרומן ההיסטורי "מלכת הזהב של הנרי" מאת לוזאניה פרול, רומן "ממש גרוע", לדבריה, על חייה של קתרין מאראגון. בעקבות הקריאה החלה להתעניין בתחום ההיסטוריה.
היא התחנכה בבית הספר לבנות של לונדון וב־North Western Polytechnic, והפכה למורה להיסטוריה. היא בחרה לנטוש את ההוראה כקריירה, לאחר שמאסה ב"שיטות הוראה אופנתיות", לדבריה, והחלה לעבוד בשירות הציבורי, ואחר כך הייתה עקרת בית. בין השנים 1991–1997 ניהלה בית ספר לילדים עם קשיי למידה.
קריירה > ספרי עיון

[קריירת הכתיבה] הפכה אותי בעלת בטחון עצמי בכמה אופנים. היא העניקה לי רווחה כלכלית, כמובן, ואפשרה לי להעשיר חיי אחרים, אבל יותר מכל, היא אפשרה לי לחוש הגשמה מבחינה יצירתית.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 בילתה ויר ארבע שנים במחקר ובכתיבה של ביוגרפיה של שש נשותיו של הנרי השמיני. מו"לים שונים דחו אותו בטענה שהחיבור ארוך מדי. גרסה מתוקנת התפרסמה ב־1991 בתור ספרה השני, "שש נשות הנרי השמיני". ב־1981 חיברה ספר על ג'יין סימור, ששוב נדחה על ידי המו"לים, הפעם בטענה שהיה קצר מדי. בסופו של דבר הצליחה ויר להוציא לאור ב־1989 את הספר "משפחות המלוכה של בריטניה", אוסף של מידע גנאלוגי על משפחת המלוכה הבריטית. היא ערכה ותיקנה את החיבור שמונה פעמים על פני תקופה של עשרים ושתיים שנה, עד שהחליטה שהוא עשוי לעניין אחרים. לאחר שארגנה אותו לפי סדר כרונולוגי, הסכימה הוצאת The Bodley Head להוציא אותו לאור.
רק לקראת סוף שנות ה-90 החלה ויר לכתוב במשרה מלאה. בזמן שניהלה את בית הספר לילדים עם קשיי למידה, פרסמה את החיבורים העיוניים: "הנסיכים במצודה" (1992), "לנקסטר ויורק: מלחמות השושנים" (1995), ואת "ילדי אנגליה: יורשי המלך הנרי השמיני" (1996).
משעברה לכתוב במשרה מלאה, חיברה והוציאה לאור את "אליזבת המלכה" (1998); "אלינור מאקוויטניה: בזעם האל, מלכת אנגליה" (1999); "הנרי השמיני: המלך וחצרו" (2001); "מרי, מלכת הסקוטים ורצח הלורד דארנלי" (2003); "איזבלה: זאבה צרפתית, מלכת אנגליה" (2005); "קתרין סווינפורד: הסיפור של ג'ון מגונט ודוכסיתו השערורייתית" (2007); "הגבירה במצודה: מפלת אן בולין" (2009); "בוגדים במצודה" (2010); "הטבעת והכתר: היסטוריה של חתונות מלכותיות" (2011); "מרי בולין: פילגש מלכים" (2011), שהוא הביוגרפיה המלאה הראשונה של מרי בולין, אחותה של אן בולין; "אליזבת מיורק: מלכת טיודור ועולמה" (2013), ביוגרפיה על אמו של הנרי השמיני; "מלכוֹת כיבוש" (2017), ו"מלכות מסעי הצלב" (2020), שניהם על מלכוֹת אנגליה בימי הביניים.
רבים מספריה של ויר עוסקים בתקופת טיודור, שלדעתה היא "התקופה הדרמטית ביותר בהיסטוריה שלנו, שופעת דמויות בעלות אישיות חיה וחזקה [...] תקופת טיודור היא הראשונה שלגביה יש לנו תיעוד ויזואלי עשיר, עם צמיחת הדיוקנאוּת, ומקורות מפורטים על חייהם הפרטיים של מלכים ומלכות. זה היה עידן שבו אירעה צמיחה בדיפלומטיה והתפשטות המילה המודפסת."
קריירה > סיפורת

ויר חיברה רומנים היסטוריים עוד כנערה, ובשנת 2006 ראה אור הרומן "בוגדת תמימה", המבוסס על חייה של ליידי ג'יין גריי. כאשר חקרה ויר את אלינור מאקוויטניה, הרהרה כי "יהיה מאוד משחרר לכתוב רומן, שבו אוכל לכתוב מה שאני רוצה בלי לסתור את העובדות". היא החליטה לעסוק בג'יין גריי כי "לא היו לה חיים ארוכים במיוחד ולא היה הרבה חומר". לדבריה, המעבר לסיפורת היה קל, והעירה, "כל ספר הוא עקומת למידה, וצריך לשמור על ראש פתוח. לפעמים מבקשים ממני לצמצם את העובדות ההיסטוריות ברומנים שלי, והיו חילוקי דעות בשאלה האם הן מכבידות על הסיפור, אבל אני כן מתעקשת על ההיסטוריה בכל הזדמנות שאני יכולה."
הרומן השני שלה הוא "ליידי אליזבת'", העוסק בחייה של המלכה אליזבת הראשונה לפני עלייתה לכס המלכות. הוא פורסם ב־2008 בבריטניה ובארצות הברית, ו (נכון לשנת 2022) הוא ספרה היחיד שתורגם לעברית, בשנת 2015, בידי בתיה זיסו פרלשטיין, בהוצאת אופוס. הרומן הבא שלה, "המלכה השבויה", ראה אור בשנת 2010, ועסק באלינור מאקוויטניה, שעליה חיברה ויר ביוגרפיה עיונית ב־1999.
"הבוגדים במצודה" היא נובלה שחיברה ויר בשנת 2010, כחלק מקפיין לעידוד קריאה. בשנת 2014 ראה אור הרומן "משחק הנישואין", על יחסי אליזבת הראשונה ורוברט דאדלי, רוזן לסטר.
ב־2016 ראה אור הרומן "קתרין מאראגון, המלכה האמיתית", הראשון מתוך סדרה בת שישה ספרים בנושא שש מלכות טיודור, כשכל ספר יעסוק באחת משש נשות הנרי השמיני. הרומן האחרון בסדרה, "קתרין פאר, הרעייה השישית", ראה אור בשנת 2021.
ספרי העיון של ויר שייכים לסוגת ההיסטוריה הפופולרית, תחום שסופג לעיתים ביקורת מהאקדמיה; למשל, ישנה טענה לפיה היסטוריה פופולרית "מבקשת ליידע ולשעשע את הקהל הרחב [...] ולעיתים קרובות גוברים סיפורים דרמטיים על ניתוח, סגנון על חומר, פשטות על מורכבות, והכללה גדולה על סיוּג קפדני." ויר גורסת ש"ההיסטוריה אינה נחלתם הבלעדית של אקדמאים, אף שיש לי כבוד רב לאותם היסטוריונים שמבצעים מחקר מקורי ותורמים משהו חדש לידע שלנו. ההיסטוריה שייכת לכולנו, וכולנו רשאים לגשת אליה. ואם כתיבה בצורה נגישה ומשעשעת, ועדיין מבוססת היטב על מחקר עיוני, היא כתיבה פופולרית, אז כן, אני היסטוריונית פופולרית, וגאה ושמחה להיות כזו". קתרין יוז כתבה בגרדיאן על תיוגה של ויר כהיסטוריונית פופולרית, "לתאר אותה כהיסטוריונית פופולרית זו אמת לאמיתה: מחקריה עבי־הכרס על העבר המודרני המוקדם של בריטניה נמכרים בכמויות שעליהן אחרים יכולים רק לחלום."
חיים אישיים

ויר מתגוררת בסארי עם בעלה ושני בניהם. בראיון אמרה כי "גברת אלן", דמות בדיונית מהרומן שלה על ג'יין גריי, הכי דומה לאישיותה שלה, והעירה ש"בזמן שכתבתי את הספר, יצקתי את הצד האימהי שלי בדמות הזו".
איליוניס גיום

איליוניס גיום (בצרפתית: Ilionis Guillaume; נולדה ב-14 בנובמבר 1998) היא אתלטית צרפתייה ילידת האיטי, זוכת מדליית ארד באליפות אירופה (רומא 2024) בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה

גיום נולדה בהאיטי, ובשנת 2015 הגיעה למונפלייה שבצרפת.
ביוגרפיה > 2017 > סגנית אלופת אירופה עד גיל 20

באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בגרוסטו שבאיטליה ביולי זכתה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.97 מטר.
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת במרץ סיימה במקום שמיני בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.01 מטר.
ביוגרפיה > 2024 > מדליית ארד באליפות אירופה

באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.43 מטר, אחרי אנה פלטיירו מספרד (14.85 מטר) וטוגבה דנישמאז מטורקיה (14.57 מטר).
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט סיימה במקום 12 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.78 מטר.
שיאים אישיים > אצטדיון

קפיצה משולשת: 14.43 מטר (2024)
שיאים אישיים > אולם

קפיצה משולשת: 14.11 מטר (2024)
הערות שוליים

↑  Childo Geffrard, Ilionis Guillaume Archives, Haiti-Tempo (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14516275
אלפין 622/623

| --- | --- |

Elfin 622
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  "Elfin Sports Cars" (אנ')
 שנות ייצור:  1972 – 1974
 הרכבה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מודל קודם:  אלפין סוג 600
 מודל אחריו:  Elfin 630
 סיווג:  מכונית מרוץ 1.3 ליטר (נבנה עבור מרוצי "פורמולה 3")  1.6 ליטר, 2 שסתומים לצילינדר (נבנה עבור מרוצי "פורמולה 2", שלדת הדגם: מונוקוק אלומיניום)
 מפרט טכני
 מעצב:  "Garrie Cooper" (אנ')
אלפין 622/623 (באנגלית: Elfin 622/623) היא סדרת מכוניות מרוץ מתוצרת "Elfin Sports Cars" (אנ') האוסטרלית.
דגם "אלפין 622" יוצר בין השנים 1972–1974, פותח להשתתף בקטגוריית מרוצי "Australian Formula 2" (אנ'), יוצרו 6 יחידות.
דגם "אלפין 623" יוצר בין השנים 1973–1974, פותח להשתתף בקטגוריית מרוצי "Australian Formula 3" (אנ'), יוצרו 8 יחידות.
תמונות

"אלפין 622"
"אלפין 623"
ראו גם

מרוץ מכוניות
אלפין MR5
אלפין סוג 100 מונו
אלפין סוג 3 קלאבמן
אלפין סוג 600
הערות שוליים

↑  דגמי אלפין Elfin Heritage Centre Retrieved on 12 July 2010
↑  אלפין מכוניות ספורט shannons.com.au/library/events/ELFIN.PDF
↑  "אלפין 622/623" the-meaning.com/elfin_622623
איסכנדר מירזא

| --- | --- |

לוטננט משנה איסכנדר מירזא במדי צבא הודו הבריטית, שנות העשרים
 לידה:  מורשידבד
 פטירה:  לונדון
 מקום קבורה:  טהראן 
 מדינה:  הראג' הבריטי, פקיסטן 
 השכלה:  Elphinstone College  אוניברסיטת מומבאי  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט 
 מספר צאצאים:  6 
 השתייכות:   צבא הודו הבריטית    צבא פקיסטן
 תקופת הפעילות:  1920–1954 (כ־34 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת וזיריסטן   מלחמת הודו-פקיסטן הראשונה
 עיטורים
 קצין במסדר האימפריה הבריטית (8 ביוני 1939)  עיטור המופת האזרחי (16 בנובמבר 1957)  מדליית הכתרת המלכה אליזבת השנייה  עמית מסדר האימפריה ההודית  מדליית הכתרת המלך ג'ורג' השישי 
 
איסכנדר עלי מירזא (באורדו: اسکندر مرزا, בבנגלית: ইস্কান্দার মির্জা;‏ 13 בנובמבר 1899 – 13 בנובמבר 1969) היה נשיא פקיסטן הראשון, שנבחר לתפקידו ב-1956 וכיהן עד 1958 עת הודח על ידי מפקד צבא פקיסטן, הגנרל איוב ח'אן, שמונה על ידו.
מירזא למד באוניברסיטת מומבאי ולאחר מכן קיבל הכשרה צבאית באקדמיה הצבאית המלכותית סנדהרסט שבבריטניה. לאחר שירות צבאי קצר בצבא הודו הבריטית הוא הצטרף למחלקה הפוליטית של ממשלת הודו (Indian Political Department) ובילה את רוב הקריירה שלו כסוכן פוליטי (Political Agent) באזור המערבי של הראג' הבריטי עד שקודם להיות מזכיר במשרד ההגנה ב-1946. לאחר שפקיסטן קיבלה את עצמאותה כתוצאה מחלוקת הודו, מונה מירזא לתפקיד שר ההגנה הראשון על ידי ראש ממשלת פקיסטן הראשון, ליקאת עלי ח'אן. בתקופת כהונתו בתפקיד זה התנהלה מלחמת הודו-פקיסטן הראשונה ב-1947, שבעקבותיה התחוללה ההתקוממות הכושלת בבלוצ'יסטן ב-1948. ב-1954 מונה מירזא לתפקיד מושל מחוז הבית שלו, מזרח בנגל, על ידי ראש הממשלה, מוחמד עלי בוגרה, כדי לשמור על החוק והסדר בעקבות פעילותה של התנועה להכרה בלשון הבנגלית ב-1952, אך מאוחר יותר, ב-1955, הוא קודם לתפקיד שר הפנים בממשלתו של בוגרה.
מירזא לקח חלק מרכזי בהדחתו של המושל הכללי של פקיסטן, סר מאליק ע'ולאם מוחמד וב-1955 החליפו וכיהן בתפקיד עד לכינון החוקה של 1956, אז נבחר להיות נשיא פקיסטן הראשון. תקופת נשיאותו של מירזא עמדה בסימן של אי-יציבות שהתאפיינה במחלוקות חוקתיות במנהל האזרחי שהובילו לפיטוריהם של ארבעה ראשי ממשלה בתוך פחות משנתיים. תוך שהוא מתמודד עם אתגרים של הכרה בסמכותו ובחירה מחדש, השעה מירזא באופן מפתיע את החוקה כאשר הוא הכריז ב-8 באוקטובר 1958 על משטר צבאי כנגד הממשלה של מפלגתו שלו בראשותו של ראש הממשלה פירוז ח'אן נון, שאותו הוא כפה בעזרת מפקד הצבא, הגנרל איוב ח'אן, שהדיח את מירזא עצמו מתפקיד הנשיא כאשר היחסים הגרועים בין שניהם הגיעו להסלמה בהמשך אותה שנה. את שארית חייו בילה מירזא בבריטניה וב-1969 הוא נפטר ונקבר באיראן.
היחס למורשתו ולדמותו בעיני כמה מההיסטוריונים הפקיסטניים היא שלילית והם מאמינים שמירזא היה אחראי לחוסר היציבות הפוליטית בארצו.
ראשית חייו > רקע משפחתי

איסכנדר עלי מירזא נולד בעיר מורשידבאד (כיום במדינת מערב בנגל שבהודו) למשפחה עשירה מהאליטה האריסטוקרטית שתוארה היה "הנוואב של בנגל" (תואר שלטוני מקומי). הוא היה הילד הבכור של פתה עלי מירזא ושל אשתו הראשונה, דילשד בגום לבית טיבג'י. אבי המשפחה מצד אביו של מירזא היה מיר ג'פאר, שהיה הנוואב הראשון של בנגל במחצית השנייה של המאה ה-18.
שם המשפחה מירזא (מילולית: אדון) היה שם של כבוד שניתן לו כדי לייצג את שיוכו למלוכה הבנגלית. מוצא המשפחה היה ערבי. משפחת מירזא הייתה משפחה פאודלית עשירה בעלת השפעה בבנגל, עם קשרים הדוקים עם המלוכה הבריטית.
ראשית חייו > לימודים ושירות צבאי בהודו

מירזא גדל בבומביי והשלים שם את חוק לימודיו. הוא למד בקולג' אלפינסטון של אוניברסיטת בומביי, אך עזב את לימודיו כדי להתקבל לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט כאשר הוא נבחר על ידי מושל הודו להיות קצין. מירזא היה ההודי הראשון שסיים את ההכשרה בסנדהרסט וב-16 ביולי 1920 הוענקה לו דרגת לוטננט משנה בצבא הודו הבריטית. כפי שהיה מקובל אז לגבי קצינים חדשים בצבא הודו הבריטית, הוא סופח בשנה הראשונה לגדוד השני של רגימנט הרובאים הסקוטי. ב-16 ביולי 1921 הוא קודם לדרגת לוטננט והוצב לפקד על מחלקה ב-30 בדצמבר אותה שנה.
את הקריירה הצבאית שלו בילה מירזא במשטרה הצבאית, רוב הזמן באזור המערבי של הודו שהיה ידוע במעשי האלימות הקשים שהתחוללו בו והוא השתתף במערכה בוזיריסטן ב-1920. לאחר תום המערכה הוא הועבר לרגימנט הפרשים של פונה, אך פרש מהצבא כדי להצטרף באוגוסט 1926 למחלקה הפוליטית של ממשלת הודו (Indian Political Department). בתפקידו הראשון במחלקה הוא הוצב באליגר שבאוטר פרדש כעוזר מפקח ולאחר מכן כסוכן פוליטי בהזרה שבמחוז הגבול הצפון-מערבי (כיום בפקיסטן). ב-17 באוקטובר 1927 הוא קודם לדרגת קפטן.
בין השנים 1928–1932 שימש מירזא כסוכן פוליטי באזור הקשה של רצועת השבטים שבצפון-מערב הודו (כיום בפקיסטן) ושירת כקצין בדרגת מפקח משנה במחוזות שונים באזור. ב-1931 הוא מונה כקצין מחוז ומאוחר יותר הוצב במחוז הזרה במאי 1933, שם הוא שימש בתפקידו במשך שלוש שנים עד אשר באוקטובר 1936 הוא הוצב במרדאן. ב-16 ביולי 1938 הוא קודם לדרגת מייג'ור. באפריל 1938 הוא היה לסוכן הפוליטי של אזור רצועת השבטים והוצב בח'ייבר, שם הוא נשאר עד 1945.
בין השנים 1945–1946 שימש מירזא כסוכן פוליטי באודישה ובמחוז הגבול הצפון-מערבי. ב-16 ביולי 1946 הוא קודם לדרגת לוטננט קולונל. כישוריו בניהול יחידות מנהל קולוניאליות משכו את תשומת לבה של ממשלת הודו הבריטית ובאותה שנה הוא מונה כמזכיר ההגנה של הודו. בתפקידו זה הוא היה אחראי על חלוקתו של צבא הודו הבריטית לכוחות המזוינים של הודו והכוחות המזוינים של פקיסטן. באותה תקופה הוא נעשה מקורב לליאקת עלי ח'אן ויצר קשרים פוליטיים עם אנשי הליגה המוסלמית.
קריירה פוליטית בפקיסטן > שר ההגנה

כשחלוקת הודו בוצעה על ידי בריטניה, לקח מירזא חלק חשוב בוועדה שהייתה אחראית על חלוקתם של הכוחות המזוינים של הודו הבריטית בין הודו לבין פקיסטן.
הוא מונה להיות שר ההגנה בממשלתו של ליאקת עלי ח'אן שהעדיף לנהל את הממשלה על בסיס הדגם הבריטי עם שיתוף פעולה הדוק בין הפקידות האזרחית, המשטרה והצבא. כשר ההגנה הוא כיהן בעת מלחמת הודו-פקיסטן הראשונה ב-1947 ובתקופת ההתקוממות הכושלת בבלוצ'יסטן.
ב-1950 קודם מירזא לדרגת בריגדיר בדרגת שני כוכבים ולדרגת מייג'ור גנרל בצבא פקיסטן על פי מינוי אישי של ראש הממשלה ליקאת עלי ח'אן. בעודו מכהן כשר ההגנה הוא מונה להיות הקולונל המפקד של המשטרה הצבאית. ב-1951 מינה אותו ראש הממשלה למנהל המחלקה לענייני קשמיר ואפגניסטן.
תקופת כהונתו כשר ההגנה עמדה גם בסימן פעילותה של המשטרה הצבאית במזרח פקיסטן (כיום בנגלדש) כתוצאה פעילותה של תנועת הלשון הבנגלית, שבמהלכה ירה צבא מזרח פקיסטן למוות בארבעה סטודנטים. תוך זמן קצר תפסה המשטרה הצבאית את השליטה במדינה וב-1954 הגיש הקצין המפקד עליה למירזא את הדוח על מהלך פעולותיה.
ב-1951 תמך מירזא בהחלטת הממשלה למנות קצינים פקיסטניים לראשי המטות של הצבא, הצי, חיל האוויר והנחתים ולהדיח את הקצינים שפיקדו על הזרועות הללו כחלק מהמשלחת הצבאית של בריטניה.
קריירה פוליטית בפקיסטן > מושל מזרח בנגל ושר בממשלה

בשל חוסר יציבות פוליטי במזרח בנגל סיים מירזא את כהונתו כשר ההגנה ומונה לתפקיד המושל של מזרח בנגל, המינוי אושר על ידי המושל הכללי, סר מאליק גולם ב-29 במאי 1954. ב-1 ביוני באותה שנה החליף מירזא בתפקיד זה את צאודהרי חליקוזמן. מירזא הטיל משטר צבאי, נתן גיבוי לצבא פקיסטן המזרחית ופיזר את המועצה המחוקקת של מזרח בנגל.
לאחר שנחת בנמל התעופה של דאקה הכריז מירזא בדברים שנשא בשפה הבנגלית בפני נציגי התקשורת הפקיסטנית, שהוא לא יהסס להשתמש בכוח כדי להשליט סדר במחוז ואיים באופן אישי על המנהיג המקומי, מאולנה בהשאני שהוא יירה בו למוות. מירזא משל במזרח בנגל ביד ברזל והוא עצר מאות פעילים פוליטיים בשבוע הראשון לכהונתו, כולל שייח מוג'יבור רחמאן ויוסוף עלי צאודהרי. באמצע יוני 1954 הגיע מספר העצורים ל-1,051, כולל 33 חברי המועצה המחוקקת ושני פרופסורים מאוניברסיטת דאקה. פעולותיו הסמכותיות זרעו את זרעי השנאה לממשלת פקיסטן בליבותיהם של תושבי מזרח בנגל על אף העובדה שמירזא עצמו היה בנגלי במוצאו. ביקורת ציבורית גרמה לסיום כהונתו של מירזא מתפקיד המושל ביוני 1955.
ב-24 באוקטובר 1954 מונה מירזא לתפקיד שר הפנים בממשלתו של מוחמד עלי בוגרה. במהלך תקופה זו הוא שמר על קשרים פוליטיים הדוקים עם ארצות הברית. כשר הפנים הוא העניק תמיכה פוליטית חזקה לתוכנית הגאופוליטית השנויה במחלוקת "יחידה אחת" (One Unit) שעל פיה הפכו כל שטחי מערב פקיסטן (פקיסטן של היום) ליחידה מנהלית אחת וכל שטחי מזרח פקיסטן (בנגלדש של היום) ליחידה מנהלית שנייה, תוכנית שספגה ביקורת קשה הן מצד הפוליטיקאים במערב פקיסטן והן מהציבור הפקיסטני בכללותו.
קריירה פוליטית בפקיסטן > המושל הכללי של פקיסטן

בממשלת בוגרה היה מירזא גם השר לענייני חבר העמים הבריטי וקשמיר, שכן הוא צבר כוח והשפעה פוליטיים בממשלה ב-1955. באותה תקופה, עבר המושל הכללי של פקיסטן סר מליק גולם התקף נוסף של שיתוק שבעקבותיו הוא לא היה מסוגל ללכת ולדבר והוא נסע לבריטניה לחודשיים לצורך קבלת טיפולים רפואיים.
מירזא מונה כממלא מקום המושל הכללי החל מ-7 באוגוסט 1955 וב-6 באוקטובר הוא הדיח את גולם ואילץ את ראש הממשלה בוגרה להתפטר ומינה אותו כשגריר פקיסטן בארצות הברית. ב-12 באוגוסט הוא הזמין את שר האוצר צאודהרי מוחמד עלי להרכיב ממשלה.
נשיא פקיסטן

עם כינון חוקת פקיסטן הראשונה ב-23 במרץ 1956, בחר הגוף הבוחר במירזא כנשיא פקיסטן הראשון. הבחירה אושרה על ידי הקואליציה של ליגת אוואמי, הליגה המוסלמית והמפלגה הרפובליקנית של פקיסטן. על פי חוקת פקיסטן מוגדרת שיטת הממשל כדמוקרטיה ייצוגית, כשהסמכויות הביצועיות מוקנות לראש הממשלה הנבחר בעוד שהנשיא משמש כראש המדינה הטקסי.
ב-12 בספטמבר 1956 ייסד מירזא את המפלגה הרפובליקנית והיה לסגן הנשיא שלה. המפלגה הייתה בעימות ישיר מול הליגה המוסלמית, בעיקר על רקע חוסר ההסכמה על רעיון הרפובליקניזם והשמרנות. בסופו של דבר, על רקע סכסוך זה התפטר ב-8 בספטמבר ראש הממשלה צאודהרי מוחמד עלי.
לאור התפתחות זו, הזמין מירזא את ליגת אוואמי להרכיב ממשלה ומינה לתפקיד ראש הממשלה את חוסיין שאהיד סוהרוורדי, שכרת ברית עם המפלגה הרפובליקנית. על אף היות שני האישים בנגלים במוצאם, נתגלעו ביניהם מחלוקות בנוגע לניהול הממשל המרכזי שגרמו נזקים לאחדות האומה. ראש הממשלה סוהרוורדי התקשה מאוד למשול באופן יעיל בשל סוגיית ה"היחידה האחת", קשיים כלכליים ומעורבות של הנשיא מירזא בממשל בניגוד לחוקה.
מירזא דרש את התפטרותו של סוהרוורדי ודחה את בקשתו לקבל את אמונה של האספה הלאומית. מתוך חשש שמירזא עצמו יגיש את התפטרותו, הגיש סוהרוורדי את התפטרותו בעצמו ב-17 באוקטובר 1957 והוחלף באיברהים איסמעיל צ'ונדריגר, שגם הוא אולץ להתפטר לאחר חודשיים.
בשל כל האירועים הללו חסרה פקיסטן את הרוח הפרלמנטרית ואת אמון האזרחים ונגרמה פגיעה בריבונות העם. מעורבותו של מירזא בסדרי הממשל פגעו ביכולתם של ראשי הממשלה לתפקד כראוי, שכן הוא פיטר ארבעה ראשי ממשלה בתוך שנתיים. המינוי האחרון לתפקיד זה של מירזא היה כאשר הוא מינה את ראש ממשלת פקיסטן השביעי, פירוז ח'אן נון, שקיבל את תמיכתן של ליגת אוואמי ושל הליגה המוסלמית.