stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיאצה דלה רוטונדה
היסטוריה

הפנתאון נבנה בעת העתיקה. באזור שלפני הכניסה אליו הוקם במשך מאות שנים מבוך של סככות, דוכנים, וחנויות קטנות. מבני ימי ביניימיים אלו סולקו בהוראת האפיפיור יוגניוס הרביעי (1431–1439), והכיכר רוצפה. שם הכיכר נגזר מהרוטונדה של הפנתאון, שהוסב במאה ה-7 לספירה לכנסייה נוצרית המוקדשת ל"מרים הקדושה והקדושים" אך ידוע גם בשם "סנטה מריה רוטונדה". צורת הפיאצה מלבנית, אך המלבן אינו מדויק. גודלה בערך כ-60 מטר מצפון לדרום, וכ-40 מטר ממזרח למערב, מזרקה ואובליסק מוצבים במרכזה, והפנתאון בנוי בצידה הדרומי.
במהלך המאה ה-19, נודעה הפיאצה במיוחד בזכות שוק של מוכרי ציפורים, שהביאו אל הפיאצה כלובים עם תוכים חיים, זמירים, ינשופים וציפורים אחרות.  נוסע בשנת 1819 ציין כי במהלך חגיגות הלילה השנים עשר (אנ') ברומא, פיאצה דלה רוטונדה "התאפיינה במראה עליז במיוחד של דוכני פירות ועוגות, מקושטים בפרחים ומוארים בעששיות נייר".
שרלוט אן איטון, נוסעת אנגלית שביקרה ברומא ב-1820, התרשמה הרבה פחות מהפיאצה והתלוננה, שהמבקרים מוצאים את עצמם "מוקפים בכל מה שהכי מזעזע את החושים, דעתם מוסחת על ידי מהומה תמידית והמון מציק של קבצנים וזוהמה שקשה לתאר, המצטברת ומכסה את הריצוף החלקלק... שום דבר הדומה לחור כזה לא יכול להתקיים באנגליה, וגם לא ייתכן שדמיון אנגלי יכול להעלות על הדעת שילוב כזה של לכלוך מגעיל, שלוליות וריחות רעים, כמו אלו שבשוק הירקות בפיאצה דלה רוטונדה ברומא." ספר הדרכה של בדקר משנת 1879 ציין, כי "הסצנה העמוסה" של הפיאצה "מעניקה למבקר הזר הזדמנויות להתבונן במאפיינים של איכרים ואיכרות".
הממשל הצרפתי בשנים 1809–1814, התכוון לשנות את מראה הכיכר, ונפוליאון חתם על צווים להריסת המבנים סביב הפנתאון. קוצר ימיו של השלטון הצרפתי ברומא הביא לכך, שהתוכנית לא הספיקה לצאת אל לפועל, אך היא חודשה באופן שונה בתוכנית העירונית של 1873. תוכנית חדשה זו הציעה להגדיל את הפיאצה ולהפוך אותה למרכזן של שדרות חדשות, המתכנסות אליה מכיוון פיאצה בורגזה ולרגו מגנאנפולי. גם במקרה במקרה זה התוכנית לא התממשה, אם כי כמה מבנים הסמוכים לקצה הצפוני של הכיכר ולפנתאון נהרסו, בימיי כהונת האפיפיורים פיוס השביעי ופיוס התשיעי .
המזרקה והאובליסק

בלב הפיאצה בנויה מזרקת הפנתאון, "פונטנה דל פנתאון", שעליה ניצב אובליסק מצרי. המזרקה נבנתה על ידי ג'אקומו דלה פורטה בימיי האפיפיור גרגוריוס ה-13 בשנת 1575. האובליסק נוסף מעל למזרקה בשנת 1711, בימיי האפיפיור קלמנס ה-11.
אקווה וירגו, אחת מתוך אחת עשרה אמות מים שסיפקו לרומא העתיקה מי שתייה, שירתה את אזור קמפו מרציו, אך סבלה מהיעדר תחזוקה, ולא הייתה בשימוש עד סוף ימי הביניים. אמת המים שוחזרה בעת כהונת האפיפיור ניקולאוס החמישי ונחנכה ב-1453 כ"אקווה וירג'ין". בשנת 1570, ג'אקומו דלה פורטה מונה על ידי האפיפיור גרגוריוס ה-13, לפקח על פרויקט גדול להרחבת חלוקת המים מאמת המים אקווה וירג'ין, לשמונה עשרה מזרקות ציבוריות חדשות.
בניית המזרקה בפיאצה דלה רוטונדה אושרה ב-25 בספטמבר 1570, יחד עם מזרקה לפיאצה קולונה, ושתיים נוספות לפיאצה נבונה. מזרקת הרוטונדה, הושלמה ב-1575, ועוצבה בסגנון גביע, בגובה של כ-3.5 עד 4 מטרים, והוזנה ממי אקווה וירג'ין, דרך צינור טרקוטה. דלה פורטה עיצב את המזרקה, ולאונרדו סורמני ביצע אותה. בשל שיפוע הכיכר, עולות אל המזרקה חמש מדרגות בצד הדרומי, ורק שתיים בצפון.
ביוזמת האפיפיור אלכסנדר השביעי לבית צ'יגי, הוצגו פרויקטים להסדרת הפיאצה, הגדלתה והרחבת רחובות הסמוכים. במיזמים אלו השתתף גם האמן ג'אן לורנצו ברניני. תחריט של ג'ובאני בטיסטה פלדה  מתעד את השלמת העבודות ב-1667.
בשנת 1711 שודרגה המזרקה למראה הנוכחי שלה, כאשר האפיפיור קלמנס ה-11 הנחה את פסל הבארוק המאוחר פיליפו באריגיוני להציב בראש המזרקה אובליסק מצרי משיש אדום, שגובהו כ־6 מטרים, למעשה מדובר בשבר של אובליסק, שהיה במקור גבוה יותר. האובליסק נבנה במקור על ידי פרעה רעמסס השני, עבור מקדש רא בהליופוליס, הובא לרומא בימי האימפריה העתיקה, ונעשה בו שימוש חוזר ב־Iseum Campense, מקדש לאל המצרי איזיס שניצב בעת העתיקה מדרום מזרח לפנתאון. האובליסק התגלה מחדש בשנת 1374, מתחת לאפסיס של בזיליקת סנטה מריה סופרה מינרווה הסמוכה. באמצע המאה ה-15 האובליסק הוקם בכיכר הקטנה פיאצה די סן מאקוטו (באיטלקית piazza di San Macuto), הנמצאת פחות מ-200 מטרים מזרחית לפנתאון, שם הוא נשאר במשך כמאתיים שנה, עד להעברתו ב-1711 לפיאצה דלה רוטונדה. עד היום הוא נקרא האובליסק מ-מאקוטאו (באיטלקית l'obelisco Macuteo), על שם מיקומו הקודם.
ראו גם

פיאצה נבונה
מזרקת טרווי
קאמפו די פיורי
הערות שוליים

↑  Santuario Basilica di Santa Maria ad Martyres o Pantheon - Vaticano.com, www.vaticano.com
1 2  Leslie Livingston, Guide To The Pantheon In Rome + Tips, The Geographical Cure, ‏2024-01-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  Giorgio Vasari, Vasari on Technique: Being the Introduction to the Three Arts of Design ..., J.M. Dent, 1907. (באנגלית)
↑  Rodolfo Amedeo Lanciani, The Destruction of Ancient Rome A Sketch of the History of the Monuments, Macmillan, 1899. (באנגלית)
↑  Story, William Wetmore (1887). Roba di Roma. Vol. II. Cambridge: Houghton, Mifflin. p. 392. נבדק ב-7 במאי 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Graham, Maria (1820). Three Months Passed in the Mountains East of Rome. London: Longman, Hurst, Rees, Orme, & Brown. p. 276 n. נבדק ב-7 במאי 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Charlotte Anne Eaton, Rome, in the Nineteenth Century: Containing a Complete Account of the Ruins of the Ancient City, the Remains of the Middle Ages, and the Monuments of Modern Times, J. & J. Harper, 1827. (באנגלית)
↑  Baedeker, Karl (1879). Italy: Handbook for Travelers: Second part, Central Italy and Rome. Leipzig. p. 185. נבדק ב-7 במאי 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2 3  Lansford, Tyler (2009). The Latin Inscriptions of Rome: A Walking Guide. JHU Press. pp. 363–364. ISBN 978-0-8018-9150-2.
↑  Roman Aqueducts, education.nationalgeographic.org (באנגלית)
1 2  Katherine Wentworth Rinne, Fluid Precision: Giacomo della Porta and the Acqua Vergine Fountains of Rome, pp. 185-88, in Jan Birksted, ed. (2000). Landscapes of Memory and Experience. London: Spon Press. ISBN 9780419250708. נבדק ב-6 במאי 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Fontana del Pantheon, Piazza della Rotonda Piazza della Rotonda 41° 53' 56 3856" N, 12° 28' 37 1748" E, The fountain of the Pantheon, Turismo Roma, ‏2019-01-12 (באנגלית)
↑  Marvin Pulvers, Roman fountains: 2000 fountains in Rome ; a complete collection, Roma: L'Erma di Bretschneider, 2002, ISBN 978-88-8265-176-3
↑  Richard Krautheimer, The Rome of Alexander VII 1655-1667, Princeton 1985:104-09; 184-87; A. Marder, "Alexander VII, Bernini, and the Urban Setting of the Pantheon in the Seventeenth Century" Journal of the Society of Architectural Historians, 1991
↑  "G.B. Falda engraving". אורכב מ-המקור ב-2012-03-24. נבדק ב-2011-05-15.
↑  Lanciani, Rodolfo (1897). The Ruins and Excavations of Ancient Rome. Boston & New York: Houghton, Mifflin. p. 500. piazza della rotonda.; Eaton, Charlotte A. (1860). Rome in the Nineteenth Century. Vol. 1. London: Henry G. Bohn. p. 354. נבדק ב-6 במאי 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Palladio, Andrea (2006). Palladio's Rome. Trans. Vaughan Hart and Peter Hicks. Yale University Press. p. 216 n.219. ISBN 0300109091. נבדק ב-6 במאי 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Hoffmann, Piazza di S.Macuto, RomaSegreta, ‏2013-04-25 (באיטלקית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4846556-2  VIAF: 236589299   WorldCat (עם VIAF): 236589299 
פיאצה רוטונדה עם האובליסק והפנתאון בצבעי מים, משנת 1835. מאת רודולף פון אלט. מצוירים מגדלי פעמונים, שהוסרו מאוחר יותר.
הפיאצה בציור מהמאה ה-15. המזרקה והאובליסק לא היו בנמצא, ובתים נבנו בצמוד לפנתאון.
הפיאצה ומזרקת פונטנה דל פנתאון
נמל התעופה הבין-לאומי פוסאן גימהה

נמל התעופה הבין-לאומי פוסאן גימהה (באנגלית: Gimhae International Airport; בקוריאנית: 김해국제공항;‏ IATA:‏ PUS,‏ ICAO:‏ RKPK) ממוקם בקצה המערבי של פוסאן, קוריאה הדרומית. נמל התעופה, שנפתח בשנת 1976, נקרא על שם העיר הסמוכה גימהה. טרמינל בין-לאומי חדש נפתח ב-31 באוקטובר 2007. נמל התעופה הבין-לאומי פוסאן גימהה הוא בסיס הפעולה המרכזי הראשי של אייר פוסאן, ומרכז משני של אסיאנה איירליינס וקוריאן אייר. מסלול הנחיתה 18L/36R משמש למטרות צבאיות רק עבור בסיס האוויר גימהה, אך עקב הגברת התנועה, יש תוכניות לפתוח את המסלול עבור מטוסי נוסעים. בשנת 2018, 17,064,613 נוסעים השתמשו בנמל התעופה.
מכיוון שנמל התעופה נמצא כעת מעבר לקיבולת התכנון שלו ומוקף בהרים, בניינים וכו', מוצע לבנות נמל תעופה חדש על גדאוקדו כדי לענות על הביקוש הגובר. מכיוון שנמל התעופה משותף לצבא, חל איסור מוחלט על צילום וידאו של חניות המטוסים, המסלול והמתקנים הצבאיים.
בתוך נמל התעופה הבין-לאומי גימהה (הטרמינל הבין-לאומי)
היסטוריה

במרץ 2007 חנכה לופטהנזה שירות ישיר למינכן דרך סיאול באמצעות מטוסי איירבוס A340. חברת התעופה הפסיקה את הטיסה במרץ 2014.
תנועה וסטטיסטיקה > נוסעים

| סטטיסטיקות תחבורה אווירית>  | סטטיסטיקות תחבורה אווירית> פעולות מטוסים | סטטיסטיקות תחבורה אווירית> נפח נוסעים | סטטיסטיקות תחבורה אווירית> מטען (בטונות) |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | 61,242 | 9,168,089 | 203,335 |
| 2002 | 60,090 | 9,173,288 | 204,464 |
| 2003 | 58,600 | 8,782,835 | 185,372 |
| 2004 | 52,212 | 7,674,153 | 175,850 |
| 2005 | 50,735 | 7,045,806 | 152,407 |
| 2006 | 52,935 | 7,071,037 | 135,607 |
| 2007 | 58,119 | 7,403,262 | 126,947 |
| 2008 | 59,575 | 7,202,117 | 113,710 |
| 2009 | 61,171 | 6,870,157 | 105,320 |
| 2010 | 62,225 | 8,160,546 | 119,390 |
| 2011 | 66,525 | 8,749,153 | 126,710 |
| 2012 | 71,713 | 9,196,090 | 121,256 |
| 2013 | 77,665 | 9,671,381 | 116,185 |
| 2014 | 78,646 | 10,378,867 | 123,242 |
| 2015 | 87,709 | 12,382,150 | 146,694 |
| 2016 | 99,358 | 14,900,815 | 185,472 |
| 2017 | 107,363 | 16,403,541 | 186,471 |
| 2018 | 110,924 | 17,064,613 | 183,507 |
| 2019 | 111,276 | 16,931,023 | 171,953 |
| 2020 | 53,150 | 7,235,652 | 48,250 |
| 2021 | 57,694 | 8,859,304 | 36,010 |
| 2022 | 61,733 | 10,027,097 | 55,555 |
מקור: סטטיסטיקת התנועה של תאגיד נמלי התעופה של קוריאה
תנועה וסטטיסטיקה > חברות תעופה מובילות

בשנת 2022, עשר חברות התעופה עם האחוז הגדול ביותר של נוסעים שטסים אל נמל התעופה הבין-לאומי פוסאן גימהה או ממנו הן כדלקמן:
| דרגה | חברת התעופה | נוסעים פנים-ארציים | נוסעים בין-לאומיים | סה"כ |  % |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אייר פוסאן | 3,148,943 | 309,570 | 3,458,513 | 34.49% |
| 2 | צ'ג'ו אייר | 1,617,917 | 288,853 | 1,906,770 | 19.02% |
| 3 | קוריאן אייר | 1,594,074 | 24,011 | 1,618,085 | 16.14% |
| 4 | ג'ין אייר | 1,117,601 | 175,329 | 1,292,930 | 12.89% |
| 5 | טוויי אייר | 878,704 | 17,173 | 895,877 | 8.93% |
| 6 | אייר סיאול | 507,986 |  | 507,986 | 5.07% |
| 7 | ויאטג'ט אייר |  | 193,979 | 193,979 | 1.93% |
| 8 | וייטנאם איירליינס |  | 106,231 | 106,231 | 1.06% |
| 9 | פיליפין איירליינס |  | 30,206 | 30,206 | 0.03% |
| 10 | MIAT מונגוליאן איירליינס |  | 8,172 | 8,172 | 0.01% |
תנועה וסטטיסטיקה > יעדים מובילים

| דרגה | נמל תעופה | נוסעים (2022) |
| --- | --- | --- |
| 1 | סיאול-גימפו | 5,109,417 |
| 2 | צ'ג'ו | 3,714,710 |
| 3 | סיאול-אינצ'ון | 40,883 |
| 4 | יאנגיאנג | 215 |
| דַרגָה | נמל תעופה | נוסעים (2022) |
| --- | --- | --- |
| 1 | יפן פוקואוקה | 167,574 |
| 2 | יפן אוסקה-קנסאי | 145,374 |
| 3 | וייטנאם דה נאנג | 110,659 |
| 4 | תאילנד בנגקוק-סוברנבהומי | 104,836 |
| 5 | וייטנאם האנוי | 101,531 |
| 6 | וייטנאם הו צ'י מין סיטי | 98,310 |
| 7 | יפן טוקיו-נריטה | 85,371 |
| 8 | ארצות הבריתגואם גואם | 66,921 |
| 9 | וייטנאם נה טראנג | 56,708 |
| 10 | הפיליפינים סבו | 51,621 |
עוצר

העוצר מונע ממטוסים להמריא או לנחות בין השעות 23:00 ו-6:00.
תקריות ותאונות

ב-31 בינואר 2001, מטוס מקדונל דאגלס DC-10-40, שפעל כטיסה 958 של ג'פאן איירליינס, הייתה בדרך מגימהה לנמל התעופה הבין-לאומי נריטה, נמנע בקושי מהתנגשות באוויר עם מטוס אחר של ג'פאן איירליינס מעל יאיזו במפרץ סורוגה. כל 250 האנשים ב-DC-10 לא נפצעו.
ב-15 באפריל 2002, מטוס בואינג 767-200ER, שפעל כטיסת אייר צ'יינה 129 מנמל התעופה הבין-לאומי בייג'ינג קפיטל לפוסאן, התרסק בגבעה בזמן שניסה לנחות בגימהה במהלך מזג אוויר סוער, והרג 129 מתוך 166 האנשים שהיו על הסיפון.
הערות שוליים

↑  김해국제공항 '하늘길 두 배로'. אורכב מ-המקור ב-2012-06-30. נבדק ב-2007-11-06.
↑  "(LEAD) Gov't committee virtually scraps new Gimhae airport project". Yonhap News Agency (באנגלית). 17 בנובמבר 2020. נבדק ב-22 בנובמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kim, Seon-ho (8 בנובמבר 2013). "루프트한자, 부산 유일 유럽노선 내년 4월 단항". Yonhap News (בקוריאנית). נבדק ב-24 ביולי 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lee, Hyo-sik (21 ביולי 2013). "Lufthansa seeks to be 'Korean-European' airline". The Korea Times. נבדק ב-24 ביולי 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Seo, Ji-yeon (25 בספטמבר 2015). "Busan-Amsterdam air route to be launched in late October". The Korea Herald. נבדק ב-24 ביולי 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Air Traffic Statistics". Incheon International Airport. ארכיון מ-2020-01-14. נבדק ב-23 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
בית הכנסת קוצ'נגאטי

| --- | --- |
לוחות האבן ששרדו מבית הכנסת קוצ'נגאטי שהוטמעו בקיר המזרחי של בית הכנסת פארדסי שבקוצ'י
לוחות האבן ששרדו מבית הכנסת קוצ'נגאטי שהוטמעו בקיר המזרחי של בית הכנסת פארדסי שבקוצ'י
 מידע כללי
 סוג:  מבנה אדריכלי 
 מיקום:  קוצ'נגאטי
 מדינה:  קרלה, הודו הודו
 הקמה ובנייה
 תאריך פתיחה רשמי:  יום שלישי, ה' בכסלו ה'ק"ו 1 בנובמבר 1345
 תאריך פירוק:  1789
 
בית הכנסת קוֹצַּ'נְּגָּאטִי (באנגלית: Kochangadi Synagogue או Misro Synagogue; בשפת מלאיאלאם: കൊച്ചങ്ങാടി ജൂതപള്ളി) התקיים בין השנים 1345 לספירה - 1789 לספירה. הוא היה בית כנסת בעיר קוצ'נגאטי (אנ'), דרומית לרובע היהודי בעיר קוצ'י, במדינת קרלה. הוא נבנה בשנת 1345 לספירה על ידי יהודי קוצ'ין לאחר שברחו מהעיר קודנגאלור (אנ'), דבר שהפך אותו לבית הכנסת העתיק ביותר בהודו בהיסטוריה המתועדת. הוא נהרס ולא נבנה מחדש. בית הכנסת שנבנה לאחר מכן Kadavumbhagam (1544 לספירה) ובית הכנסת Thekkumbhagam (1647 לספירה) נבנו לאחר שהוקמה קהילת יהודי קוצ'ין. השם "קוצ'נגאטי" הוא קיצור של "קוצ'ה אנגאטי " או "שוק יהודי" בשפת מלאיאלאם המקומית.
במשך השנים בית הכנסת נהרס ושוקם מספר פעמים. על פי ההערכה, תהליכי ההרס והשיקום נמשכו עד סוף המאה ה-20. במתחם נשאר לפחות קיר אחד שלם והוא נקרא בלשון המקומיים " מיסרו פאלי". האטימולוגיה של השם אבדה עם הזמן. אחת מאבני היסוד של בית הכנסת עדיין שמורה בקיר החצר המקיפה את בית הכנסת פארדסי שברובע היהודי בעיר קוצ'י המתוחזק על ידי יהודי קוצ'ין.
היסטוריה

בית הכנסת קוצ'נגאטי נבנה ככל הנראה במאה ה-14 לספירה, לאחר שיהודי מלאבר (קוצ'ין) נאלצו לנטוש את מוזיריס (אנ') או קודונגאלור. יוסף עזר, היורש ה-72 של יוסף רבן (אנ') והנסיך היהודי האחרון של קודונגאלור, ברח לקוצ'נגאטי עם חסידיו והקים את קהילת קוצ'נגאטי. הסיבה לנטישה וההגירה אינה ברורה, מאידך קיימות תיאוריות ואגדות רבות על כך. החל מהתקפה של הפורטוגזים, השיטפון בשנת 1341 לספירה, ועד לרצח של אהרון אזר. משה פריירה דה פאיבה מתאר בחיבורו Noticias dos Judeos de Cochim, שראה את קברו של יוסף אזר בקוצ'ין. בתקופה המודרנית לא נמצאו שרידים המאששים זאת. מסורת האחרת קובעת שיהודי הפאלאיור היגרו לקוצ'נגאטי והקימו את הקהילה במקום. מסורת זו נסמכת על שיר קוצ'יני שעבר מדור לדור בעל פה. מסורות אחרות מציינות שהמסגד Chebittapally הסמוך, נבנה מקורות עץ שנתרמו על ידי יהודי קוצ'נגאטי.
לאחר הקמתו בשנת 1345 לספירה, שוחזר בית הכנסת בשנת 1539 לספירה על ידי ברוך יוסף לוי, המודליאר/ראש קהילת יהודי קוצ'ין. על פי המסורת בית הכנסת נהרס על ידי צבאו של טיפו סולטאן במהלך פשיטתו על קרלה בשנת 1789 במהלך מלחמת אנגלו-מייסור השנייה. נוסף על כך, ייתכן שהדומיננטיות המוסלמית באזור אילצה את יהודי קוצ'נגאטי לעבור צפונה יותר לרובע היהודי במטנצ'רי.
לאחר שבית הכנסת נהרס, הקהילה היהודית לא בנתה אותו מחדש. כי הקהילה עברה לקוצ'י הסמוכה. במעבר הם נשאו עמם את לוח האבן עם הכתובת המזכירה את שנת בניית בית הכנסת והטמיעו אותה בקיר בית הכנסת קדאבאמבאגם מתאנצ'רי. האבן התגלתה פעם נוספת בשנת 1818 לספירה כאשר טיח הוסר מהקיר, וחשף את הלוח והכתובות שעליו. מאוחר יותר, לוח הוטמע בקיר המזרחי של בית הכנסת "פארדסי" הסמוך, שם הוא נמצא עד היום. הכתובת העברית מציינת כי המבנה נבנה ביום שלישי ה' בכסלו שנת 105 (באלף השישי) ליצירה (לפי המניין לאדם הראשון, כלומר ה'ק"ו), כ"משכן לרוח האל". הלוח הוא השריד היהודי העתיק ביותר הידוע מכל בתי הכנסת בהודו.
ראו גם

היסטוריה של היהודים בהודו
בית הכנסת פארדסי
בית הכנסת מאלה
יהודי קוצ'ין
קוצ'י, הודו
הערות שוליים

↑  Jay Waronker, The synagogues of Kerala, India: their architecture, history, context, and meaning, 2010
↑  P.M. Jussay, The Origins of the Kerala Jews - An Evaluation of their Traditional Sources, Proceedings of the Indian History Congress 51, 1990, עמ' 66–74
↑  Daniel, Ruby (2002). Ruby of Cochin : an Indian Jewish woman remembers. Varda Books. ISBN 1-59045-649-1. OCLC 1243580690.
1 2 3 4  Ruby Daniel, Barbara C Johnson, Ruby of Cochin: an Indian Jewish woman remembers, Skokie, Ill.: Varda Books, 2002, ISBN 978-1-59045-649-1. (באנגלית)
1 2  Nathan Katz, Ellen S Goldberg, The last Jews of Cochin: Jewish identity in Hindu India, Columbia, SC: Univ. of South Carolina Press, 1993, ISBN 978-0-87249-847-1. (באנגלית)
↑  "Indian Jews: This little known minority community has a rich heritage-Living News, Firstpost". Firstpost. 2016-06-26. נבדק ב-2021-09-28.
↑  S. S Koder, Cochin Synagogue, History of the Jews of Kerala, Cochin: publisher not identified, 1974. (באנגלית)
↑  Lost Kerala Synagogues, Jay A. Waronker, Friends of Kerala Synagogues, 2011
↑  Katz, Nathan (2013). Indian Jews : an annotated bibliography, 1665-2005. ISBN 978-81-7304-980-4. OCLC 828245962.
↑  S., Koder, S. (1974). History of the Jews of Kerala. [publisher not identified]. OCLC 3415398.
↑  Jay., Waronker (2010). The synagogues of Kerala, India : their architecture, history, context, and meaning. OCLC 671537518.
1 2  Nathan., Katz (1993). The last Jews of Cochin : Jewish identity in Hindu India. Univ. of South Carolina Press. ISBN 0-87249-847-6. OCLC 246707556.
↑  Jussay, P.M. (1990). "The Origins of the Kerala Jews - An Evaluation of their Traditional Sources". Proceedings of the Indian History Congress. 51: 66–74. ISSN 2249-1937. JSTOR 44148189.
↑  Waronker, Jay (2010-10-20). "The Synagogues Of Kerala, India: Their Architecture, History, Context, And Meaning" (באנגלית אמריקאית). {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
ג'ורג' בנסון

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1943 (בן 81) פיטסבורג, ארצות הברית 
 שם לידה:  George Washington Benson 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1954 
 מקום לימודים:  Schenley High School 
 סוגה:  ג'אז, רית'ם אנד בלוז, מוזיקת פופ, סמות' ג'אז, פאנק 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  האחים וורנר רקורדס, computer telephony integration, The Verve, האחים וורנר, קולומביה רקורדס, קונקורד רקורדס, פרסטיז' רקורדס 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  אמני הג'אז של NEA 
 georgebenson.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ורג' וושינגטון בנסון (נולד ב-22 במרץ 1943) הוא גיטריסט, זמר ומלחין אמריקאי. את דרכו המקצועית החל בגיל 19 כגיטריסט ג'אז.
בנסון נחשב לילד פלא והתפרסם לראשונה בשנות ה-60 של המאה ה-20, כשהוא מנגן ג'אז עם ג'ק מקדוף ואחרים. לאחר מכן פתח בקריירת סולו מצליחה, שהתחלפה בין ג'אז, פופ, רית'ם אנד בלוז ושירת סקאט. אלבומו "Breezin" הגיע למעמד של פלטינה מרובעת ולמקום הראשון במצעד האלבומים של בילבורד בשנת 1976.
ביוגרפיה

בנסון נולד וגדל ברובע היל בפיטסבורג, פנסילבניה. בגיל שבע הוא ניגן לראשונה ביוקולילי והופיע בחנות תמורת כמה דולרים. בגיל שמונה הוא ניגן בגיטרה במועדון לילה ללא רישיון, בערבי שישי ושבת, אך המשטרה סגרה עד מהרה את המועדון. בגיל 9 הוא התחיל להקליט. חברת RCA רקורדס הוציא לאור סינגל שלו עם שני שירים. בנעוריו למד כיצד לנגן ג'אז אינסטרומנטלי והופיעה במשך מספר שנים עם האורגניסט ג'ק מקדוף. אחד מגיבורי הגיטרה המוקדמים הרבים שלו היה גיטריסט הקאנטרי ג'אז האנק גרלנד.
בגיל 21 הקליט את אלבומו הראשון, "The New Boss Guitar", בהשתתפות מקדוף. ההקלטה הבאה של בנסון הייתה "It's Uptown" עם "רביעיית ג'ורג 'בנסון", כולל לוני סמית' על העוגב ורוני קובר על סקסופון בריטון. באמצע שנות השישים מיילס דייוויס העסיק את בנסון, והוא ניגן הגיטרה בשיר "Paraphernalia" באלבום Miles in the Sky מ-1968.
החל מאמצע עד סוף שנות ה-70 של המאה ה-20, כשהקליט עבור וורנר מיוזיק גרופ, החל קהל חדש לגמרי לגלות את בנסון. עם יציאת אלבומו "Breezin" משנת 1976, בו שר בנסון את הלהיט "This Masquerade" של ליאון ראסל, שהפך ללהיט פופ ענק וזכה בפרס גראמי כאלבום השנה. שני אלבומים נוספים שהקליט באותן השנים, "Good King Bad" ו-"Benson and Farrell" זכו להצלחה רבה.
בנסון הקליט גם את הגרסה המקורית של "האהבה הגדולה מכולם" (The Greatest Love of All) ב-1977, שלימים הוקלט גם על ידי וויטני יוסטון. בתקופה זו בנסון הקליט עם המנצח הגרמני קלאוס אוגרמן. תקליט ההופעה החיה שלו "On Broadway", זכתה גם היא בגראמי. הוא עבד עם פרדי האברד על מספר אלבומיו במהלך שנות השישים, השבעים והשמונים.
חברת התקליטים Qwest (חברת בת של האחים וורנר, המנוהלת על ידי קווינסי ג'ונס) הוציאה את אלבום הפופ פורץ הדרך של בנסון Give Me The Night, בהפקת ג'ונס. האלבום כלל סינגלים רבים שהיו ללהיטים כמו "Love All the Hurt Away", "Turn Your Love Around", "Inside Love", "Lady Love Me", "20/20", "Shiver", "Kisses in the Moonlight".
בשנת 2000 הקליט את האלבום "Absolute Benson", תקליט גיטרה ג'אז עם השפעות לטיניות.
בנסון ניגן בהקלטות של אמנים רבים ביניהם: פרנק סינטרה, קווינסי ג'ונס וסטיבי וונדר.
ב-21 ביולי 2011 הופיע בנסון באמפיתיאטרון קיסריה.
חיים אישיים

בנסון נשוי לג'וני לי מאז 1965 ויש לו שבעה ילדים. בנסון מתאר את המוזיקה שלו כמתמקדת יותר באהבה ורומנטיקה, בשל מחויבותו למשפחתו ולפרקטיקות הדתיות שלו. בנסון חבר קהילת עדי יהוה. בנסון מתגורר באנגלווד, ניו ג'רזי.
דיסקוגרפיה

הדיסקוגרפיה של ג'ורג 'בנסון מורכבת משלושים ושישה אלבומי אולפן וחמישה אלבומי הופעה חיה ב-Prestige Records, Columbia Records, Verve Records, A&M Records, CTI Records, Warner Bros. Records, GRP Records ו-Concord Records, כמו גם משני תקליטורי DVD.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1964 : The New Boss Guitar
1965 : It's Uptown, With The George Benson Quartet
1966 : The George Benson Cookbook
1968 : Shape of Things To Come
1968 : Giblet Gravy
1968 : Goodies
1969 : I Got a Woman and Some Blues
1969 : Tell It Like It Is
1969 : The Other Side of Abbey Road
1971 : Beyond the Blue Horizon
1971 : White Rabbit
1973 : Body Talk
1973 : Witchcraft
1974 : Bad Benson
1975 : Good King Bad
1976 : Benson and Farrell With Joe Farrell
1976 : Breezin'
1977 : In Flight
1979 : Livin' Inside Your Love
1980 : Give Me the Night
1983 : In Your Eyes
1984 : 20/20
1986 : While the City Sleeps
1987 : Collaboration
1988 : Twice the Love
1989 : Tenderly
1990 : Big Boss Band
1993 : Love Remembers
1996 : That's Right
1998 : Standing Together
2000 : Absolute Benson
2003 : Irreplaceable
2006 : Givin' It Up
2009 : Songs and Stories
2011 : Guitar Man
2013 : Inspiration (A Tribute to Nat King Cole)
2019 : Walking to New Orleans
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה חיה

1975 : In Concert - Carnegie Hall
1978 : Weekend in L.A.
2000 : Round Midnight
2005 : Best of George Benson Live (2000)
2007 : Live From Montreux (1986)
2020 : Weekend in London (2019 at the Ronnie Scott's Jazz Club)
פרסים > פרסי גראמי

| רשימת פרסים ומועמדויות> שנה | רשימת פרסים ומועמדויות> פרס | רשימת פרסים ומועמדויות> קטגוריה | רשימת פרסים ומועמדויות> תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
|  1977 | פרס גראמי | ביצוע הרית'ם אנד בלוז הטוב ביותר — "Theme from Good King Bad" | זכייה    |
|  1977 | פרס גראמי | ביצוע הפופ הטוב ביותר — "Breezin'" | זכייה    |
|  1977 | פרס גראמי | תקליט השנה — "This Masquerade" | זכייה    |
|  1979 | פרס גראמי | ביצוע הרית'ם אנד בלוז הטוב יותר — "On Broadway" | זכייה    |
|  1981 | פרס גראמי | ביצוע הג'אז הטוב יותר — "Moody's Mood" | זכייה    |
|  1981 | פרס גראמי | ביצוע האינסטרומנטלי הטוב ביותר — "Off Broadway" | זכייה    |
|  1981 | פרס גראמי | ביצוע הרית'ם אנד בלוז הטוב ביותר — "Give Me the Night" | זכייה    |
|  1984 | פרס גראמי | ביצוע הפופ הטוב יותר — "Being with You" | זכייה    |
|  2007 | פרס גראמי | ביצוע הרית'ם אנד בלוז הטוב יותר — "God Bless the Child" | זכייה    |
|  2007 | פרס גראמי | ביצוע הפופ הטוב יותר — "Mornin'" | זכייה     |
הערות שוליים

↑  גיל ג'יבלי, ‏ג'אז, באתר גלובס, 27 ביוני 2001
↑  איתמר זהר, הוא כתב את השירים האלה, אבל הם התפרסמו רק אחרי שאחרים ביצעו אותם, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2016
↑  יוסי חרסונסקי, קולות קלים, מעריב, 10 ביולי 1977
↑  יוסי בבליקי, ‏חיוך של דון, באתר גלובס, 1 בנובמבר 2000
↑  גידי אביבי, הפשרה פושרת, כותרת ראשית, 14 בנובמבר 1984
↑  עכבר העיר, מוזיקאי הג'אז ג'ורג' בנסון יגיע להופעה אחת בישראל, באתר הארץ, 6 במרץ 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007330159905171  PLWABN: 9810700277005606  BNE: XX853721  BnF: cb13891366t (data)  CiNii: DA16563749  GND: 120446901  ICCU: USMV968661  ISNI: 0000 0000 7838 7381  LCCN: n82099720  LNB: 000058178  MusicBrainz: 467f69b6-8d6d-4d2c-bfad-e89adf2806ff  NARA: 10586436  NKC: xx0018905  NLK: KAC199602221  NTA: 070407037  SELIBR: 331536  SNAC: w62r4xs1  SUDOC: 150684576  Trove: 1107097  VIAF: 85419947   WorldCat (עם VIAF): 85419947 
בנסון בהופעה ב-1986