stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסטרופשיזם
אלמנטים אוסטרופשיסטיים > חזית המולדת

חזית המולדת (בגרמנית: Vaterländische Front, VF) היה הארגון הפוליטי הדומיננטי בתקופת האוסטרופשיזם. הארגון טען כי הוא אינו ארגון מפלגתי, ומטרתו היא לאחד את כל אנשי אוסטריה תחת מדינה אחת וכך להתגבר על חלוקות פוליטיות וחברתיות. הארגון נוסד ב-20 במאי 1933 על ידי הקנצלר מהמפלגה הנוצרית-סוציאלית אנגלברט דולפוס כמפלגה ריכוזית, ששאבה השראה מהדגם הפשיסטי באיטליה, והיא דגלה בלאומיות אוסטרית ובעצמאות מגרמניה הנאצית על בסיס הגנה על הזהות הדתית והקתולית של אוסטריה, מפני מה שנתפס בעיניהם כפרוטסטנטיות הדומיננטית מצד אומה הגרמנית, המאיימת עליהם.
אלמנטים אוסטרופשיסטיים > אידאולוגיה ועקרונות

רעיון "קהילת העם" (בגרמנית: Volksgemeinschaft) האוסטרופשיסטי שונה מזה של הנאציונל-סוציאליסטים בגרמניה. נקודת הדמיון הייתה בכך ששניהם נועדו לתקוף את הרעיון של מאבק מעמדי על ידי האשמת השמאלנות בהשמדת האינדיבידואליות, ובכך לסייע בהכנת מדינה טוטליטרית. בנוסף, דולפוס טען שהוא מעוניין "להתעלות" מעל לסוציאליזם הלאומי של היטלר ("überhitlern").
נקודת המחלוקת, לעומת זאת, היא שהאוסטרופשיזם התמקד בהיסטוריה של אוסטריה. הכנסייה הקתולית מילאה תפקיד גדול בהגדרת האוסטרו-פשיסטים את ההיסטוריה והזהות האוסטרית, אשר יועדה לגרום לניכור מהתרבות הגרמנית.
לפי האידאולוגיה הזאת, האוסטרים היו "גרמנים טובים יותר" (עד אז רוב האוכלוסייה הגרמנית הייתה פרוטסטנטית) ולכן אוסטריה נחשבה למדינה "גרמנית" שנייה, אך להשקפתם היא עדיין צריכה להישאר עצמאית מגרמניה "המקורית". המונרכיה הפכה לאידיאל של מדינה חזקה ומבוססת, מעמד שאוסטריה איבדה לאחר אמנת סן ז'רמן.
אלמנטים אוסטרופשיסטיים > משפט וחוקה

לאחר שהפרלמנט פורק, הממשלה פיזרה גם את בית המשפט החוקתי (Verfassungsgerichtshof). ארבעת חברי הקהילה הנוצרית של בית המשפט החוקתי התפטרו, והממשלה אסרה על מינויים של שופטים חדשים, מה שהוביל לסגירת בית המשפט דה-פקטו.
בספטמבר 1933 הקימה הממשלה מחנות מעצר לאנשי האופוזיציה הפוליטית. הסוציאל-דמוקרטים, הסוציאליסטים, הקומוניסטים ואנרכיסטים נחשבו כולם לדיסידנטים הנידונים למאסר. לאחר הפוטש של 1934, גם נאציונל-סוציאליסטים נידונו למאסר.
ב-11 בנובמבר 1933 החזירה הממשלה את עונש המוות על פשעים כגון רצח, הצתה ו"אלימות ציבורית על ידי נזק זדוני לרכושם של אחרים".
ג'ון גונתר, עיתונאי אמריקאי, כתב ב-1940 כי המדינה "החרימה את זכויות האזרח בצורה פנטסטית", וציין כי בשנת 1934 פשטה המשטרה על 106,000 בתים בווינה וביצעה 38,141 מעצרים של נאצים, סוציאל-דמוקרטים וקומוניסטים. הוא הוסיף, עם זאת:
"אבל - וזה היה אבל חשוב - הטרור מעולם לא הגיע לרמת הכוח המדכא של הטרור הנאצי. רוב הנעצרים יצאו במהרה מהכלא. אפילו בשלבה הקיצוני ביותר, קשה היה להתייחס ברצינות לדיקטטורה של קורט שושניג... זה היה בגלל תכונות אוסטריות ייחודיות כמו עדינות, פשרנות ועצלנות".
אלמנטים אוסטרופשיסטיים > מדיניות כלכלית

בשנת 1930, בעקבות המשבר הכלכלי של שנת 1929, המשק והמסחר האוסטריים עברו ממצב של שוק חופשי למצב של אוטרקיה.
בין השנים 1932 ו-1933 האבטלה גדלה באופן דרסטי, ביותר מ-25%. בתגובה, הממשלה יצרה את מה שמכונה "קואופרציות" (שיתופי-פעולה) בין העובדים והמפעלים.
שקיעה

המשטר באוסטריה שרד כל עוד איטליה הפאשיסטית פרסה את מטריית ההגנה שלה מפני האימפריאליזם של גרמניה הנאצית. אולם, כאשר ניסה מוסוליני לשים קץ לבידוד הבינלאומי הגובר של איטליה (בעקבות הפלישה לאתיופיה) על ידי יצירת הברית עם היטלר ב-1938, נותרה אוסטריה לבדה מול לחץ גרמני הולך וגובר.
כדי להגן על עצמאותה של אוסטריה, הגיע שושניג להסכם עם היטלר, לפיו יקבלו חנינה 17,000 נאצים אוסטריים וישולבו בחזית המולדת. לאחר מכן, ארתור זייס-אינקווארט, מנהיג הנאצים האוסטריים, מונה לשר הפנים והביטחון. ככל שהלחץ הנאצי גבר, ניסה שושניג לגייס תמיכה עממית לעצמאותה של אוסטריה באמצעות משאל עם. היטלר טען בתגובה לניסיון הונאה והצבעה מזויפת מצד שושינג, ודרש ממנו להעביר את הממשלה לנאצים האוסטריים, אחרת יהיה עליו להתכונן לפלישה. שושניג, שלא היה מסוגל להשיג תמיכה בצרפת או בבריטניה, התפטר כדי למנוע שפיכות דמים. לאחר שהשתלטו הנאצים על וינה, מונה הנשיא מיקלס, שסירב תחילה להיות הקנצלר, וביקש שהצבא הגרמני יכבוש בחזרה את אוסטריה.
למחרת פלש היטלר לאוסטריה והכריז עליה כחלק מהרייך הגרמני, והיא סופחה רשמית לאחר מכן ב-15 במרץ 1938 (אנשלוס).
ראו גם

פשיזם
פשיזם קלריקלי
היסטוריה של אוסטריה
הערות שוליים

↑  Peter lang ,Constructing and Deconstructing National Identity: Dramatic Discourse in Tom Murphy's The Patriot Game and Felix  Mitterer's In Der Löwengrube, Birgit Ryschka, 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4126965-2  NKC: ph1093070
היינריך השישים ושלושה, נסיך רויס-קסטריץ

היינריך השישים ושלושה, נסיך רויס-קסטריץ (בגרמנית: Heinrich LXIII. Prinz Reuß zu Köstritz; ‏18 ביוני 1786 - 27 בספטמבר 1841) היה נסיך גרמני מבית רויס.
ביוגרפיה

היינריך נולד ב-18 ביוני 1786 בברלין, להיינריך הארבעים וארבעה, נסיך רויס-קסטריץ ולברונית וילהלמינה פון גודר-רבנשטיינר, בתם של הברון פרידריך כריסטיאן פון גודר-רבנשטיינר	ויוהנה פון ברדוב.
בשנת 1833 מת אחיו הבכור היינריך השישים, נסיך רויס-קסטריץ, והיינריך הפך לראש בית רויס-קסטריץ. אחותו אוגוסטה פרדריקה אספרנצה, נסיכת רויס-קסטריץ הייתה אשתו של היינריך, דוכס אנהלט-קתן.
ב-21 בפברואר 1819 התחתן היינריך בטירת ורניגרודה עם אלאונורה, רוזנת שטולברג-ורניגרודה, בתו של היינריך, רוזן שטולברג-ורניגרודה, ממנה נולדו לו 6 ילדים. לאחר מותה, ב-11 במאי 1828 התחתן היינריך בשנית עם אחותה קרולינה, רוזנת שטולברג-ורניגרודה, ממנה נולדו לו עוד 6 ילדים.
משנת 1833 עד למותו, הוא היה חבר הלשכה הראשונה של הפרלמנט הסקסוני. בתור המחזיק של נחלות בסקסוניה, הוא מונה לכך על ידי המלך. בין היתר, הוא החזיק בבעלות על הנחלות בקליפהאוזן, שפרווייסה וקליקס.
משפחתו

ב-21 בפברואר 1819 התחתן היינריך עם אלאונורה, רוזנת שטולברג-ורניגרודה, בתו של היינריך, רוזן שטולברג-ורניגרודה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
יוהנה, נסיכת רויס-קסטריץ (נקראה בדרך כלל בשם ג'ני) (1820–1878), התחתנה עם פרדיננד, נסיך שנאייך-קארולט
היינריך הרביעי, נסיך רויס-קסטריץ (1821–1894), ירש בשנת 1878 את התואר מבן דודו, היינריך השישים ותשעה, נסיך רויס-קסטריץ
אוגוסטה, נסיכת רויס-קסטריץ (1822–1862), התחתנה עם פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין
היינריך השישי, נסיך רויס (1823)
היינריך השביעי, נסיך רויס (1825–1906), היה השליש הכללי של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה, והשגריר הגרמני הראשון בקונסטנטינופול
היינריך העשירי, נסיך רויס (1827–1847)
ב-11 במאי 1828 התחתן היינריך בשנית עם קרולינה, רוזנת שטולברג-ורניגרודה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
היינריך השנים עשר, נסיך רויס (1829–1866), התחתן עם אנה, רוזנת הוכברג, ברונית פירסטנשטיין
היינריך השלושה עשר, נסיך רויס (1830–1897), התחתן עם אנה, רוזנת הוכברג, ברונית פירסטנשטיין
לואיזה, נסיכת רויס-קסטריץ (1832–1862)
היינריך החמישה עשר, נסיך רויס (1834–1869), התחתן עם לואיטגארדה, רוזנת שטולברג-ורניגרודה
אנה, נסיכת רויס-קסטריץ (1837–1907), התחתנה עם אוטו, נסיך שטולברג-ורניגרודה
היינריך השבעה עשר, נסיך רויס (1839–1870), נהרג בקרב מארס-לה-טור
הערות שוליים

↑  Josef Matzerath: Aspects of Saxon Landtag history - Presidents and members of parliament from 1833 to 1952, Dresden 2001, p. 48
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1024106101  VIAF: 253103871   WorldCat (עם VIAF): 253103871
אגרגציה

אגרגציה היא מצב של מערכת קולואידית בלתי יציבה. יציבות המערכת תלויה בכך שלא יתרחש שינוי בגודל החלקיקים במשך הזמן. לפיכך, כאשר מתרחש שינוי בגודל החלקיקים, ניתן לומר שהמערכת אינה יציבה.
במערכת קולואידית שאינה יציבה, נוטים החלקיקים להימשך האחד אל השני – דבר המוביל ליצירת אגרגט (חלקיק גדול המורכב ממספר חלקיקים קטנים). האגרגציה נחלקת לשניים:
פלוקולקציה: מצב הפיך בו ניתן לחזור למערכת יציבה (בה החלקיקים מופרדים) על ידי השקעת כוחות גזירה מעטים, כגון טלטול המערכת.
קואגולקציה: מצב בו האגרגציה אינה הפיכה, ולרוב לא ניתן להפריד את החלקיקים ולחזור למערכת יציבה.
סכום כוחות המשיכה והדחייה בין החלקיקים יכתיבו את הימצאות המערכת במצב של פלוקולקציה או אגרגציה. כאשר מתקבל אגרגט שהמרחק בין חלקיקיו גדול – ולפיכך קל להפריד אותם בחזרה – המערכת תימצא במצב של פלוקולקציה. מאידך, ככל שהחלקיקים מתקרבים זה לזה, הם "מרגישים" יותר ויותר כוחות משיכה, ועשויים להגיע לבור אנרגטי עמוק שבו ההיקשרות היא בלתי הפיכה (קואגולקציה).
יש חלבונים שהמבנה והרצף שלהם תקינים. למשל, שהם צריכים להיות עגולים. אולם כאשר הצורה התלת־ממדית הנוצרת שונה מהמקור, היא אינה מזוהה ולכן לא מתפרקת. חלבונים אחרים מאותו סוג יושפעו ומכך תתקבל צורה לא תקינה. כך שכל החלבונים יוצרים אגרגטים (שהם משקעים של חלבון). אגרגציה היא הבסיס למחלות האלציימר. היום קיימים מחקרים המנסים לגלות כיצד נוצרת האגרגציה וכיצד ניתן למנוע אותה.
אגרגציה בהקשר של עיבוד נתונים:
אגרגציה מתארת פונקציות מובנות במסדי נתונים, כדוגמת SQL ודומיו, שיוצרות עיבוד נתונים בסיסי לצורך מידע כוללני או פרטני.
לדוגמה פונקציית SUM כוללת את סך הנתונים בעמודות שהוגדרו, כמו כן פונקציית MAX שמחזירה את האיבר המקסימלי מהעמודה שהוגדה.
ראו גם

מיצלה
רצועת הניוד

רצועת הניוד (באנגלית: exchange rate band / currency band) היא תחום שקבע בנק ישראל, שבגבולותיו יכול להשתנות שער החליפין של השקל מול הדולר כלפי מעלה או מטה, בלי התערבות הבנק.
קיבוע שער החליפין

תחילת הדרך הייתה בתוכנית הייצוב שהופעלה ביולי 1985 – קיבוע שער החליפין לעומת דולר ארצות הברית.
ערב התוכנית עמד שיעור האינפלציה על כ-420 אחוזים, וכדי להגן על ערך כספם ניסו אזרחים רבים להחזיק יתרות מינימליות של מזומן ושל פיקדונות לא-צמודים בשקלים. בין החלופות שמצאו היו הצמדה למדד המחירים ולשער הדולר והחזקת דולרים שהייתה פופולרית ביותר, משום שהשינוי היומי בשער הדולר נתפס כקירוב לשיעור האינפלציה היומי. כדי למנוע בריחת הון מהארץ, הידקה הממשלה את הפיקוח על מטבע חוץ. כך, למשל, הסכום שישראלי היוצא לטיול בחו"ל היה רשאי לקחת איתו הופחת מ-3,000 דולרים ל-2,000 דולרים בתחילת 1984 ול-1,000 דולרים בתחילת 1985. צעדים כאלה, אף אם היו הכרחיים באותה שעה, הקטינו עוד יותר את האמון במטבע הישראלי.
מספר חודשים אחרי הנהגתה, הורידה מדיניות הייצוב את האינפלציה לרמה של כ-20 אחוזים לשנה.
מאחר שישראל סוחרת עם מדינות נוספות, מלבד ארצות הברית, קיבוע השער לעומת הדולר חשף את המשק לאפשרות ששינוי שער הדולר לעומת מטבעות אחרים יגרום לפיחות או לייסוף של השקל לעומת מטבעות אלה, כפי שאכן קרה בשנת 1985. כדי לנטרל סיכון זה, באוגוסט 1986 הוחלף השער הקבוע לעומת הדולר בשער קבוע לעומת סל מטבעות, שהרכבו שיקף את הרכב הסחר של ישראל עם המדינות השונות.
קיבוע שער החליפין אמנם היה רכיב חשוב ביותר בתוכנית הייצוב, אך הוא הותנה בתוכנית בהקפאת שכר. במהלך התקופה שלאחר הנהגת התוכנית עלה מאוד השכר במשק, עלייה ששחקה את רווחיות היצוא. על רקע זה התפתחו ציפיות לפיחות, שהתבטאו בקניות ספקולטיביות של מטבע חוץ ובלחץ על שער החליפין. הדרכים להתמודדות עם ביקוש ספקולטיבי למטבע חוץ היו לספק אותו מתוך יתרות מטבע החוץ של המדינה, או להעלות את הריבית כדי לייקר את עלות העסקה של הלוואת שקלים לשם קניית מטבע חוץ - שתי פעולות שלא ניתן להתמיד בהן בממדים גדולים לאורך זמן. לפיכך, נאלצו הרשויות לפחת את השקל מספר פעמים, מיולי 1985 עד ינואר 1989, בשיעור מצטבר של 30 אחוזים.
מעגל הפיחותים איים לערער את אמינותם של משטר שער החליפין הקבוע ושל מדיניות הייצוב כולה.
משטר רצועת הניוד האופקית

כדי להתמודד עם התופעה של תנועות הון שמקורן בציפיות לפיחות, בינואר 1989 הונהג משטר רצועת הניוד האופקית, לפיו שערו של השקל לעומת הסל היה יכול לנוע בתחום של 3 אחוזים מעל ומתחת לשער אמצע, תחום שהורחב ל-5 ± אחוזים ב-1990. לפיכך, ספקולנט שניסה להרוויח בטווח הקצר משינוי שער החליפין כלפי מעלה היה צריך להביא בחשבון את האפשרות שהשער יירד והוא יספוג הפסדים.
רצועת האלכסון

הגמישות הנוספת שרצועת הניוד האופקית הקנתה למסחר במטבע חוץ לא הספיקה כדי להרתיע את הספקולנטים. במהלך שלוש השנים 1989 עד 1991 נאלצו הרשויות לפחת את שער האמצע ארבע פעמים, בשיעור מצטבר של כ–31 אחוזים ולכן, בדצמבר 1991 הנהיג נגיד בנק ישראל, יעקב פרנקל, את רצועת האלכסון אותה פיתח הכלכלן הישראלי פתחיה בר שביט. במקום שער אמצע "קבוע" כביכול, הזז כלפי מעלה אחת לכמה חודשים, נקבע ששער האמצע וגבולות הרצועה עולים בכל יום בשיעור קבוע וקטן.
מלבד פתרון הבעיה של התקפות הספקולנטים על שער החליפין הקבוע והרצועה האופקית, היה לרצועת האלכסון יתרון נוסף: השיפוע שלה שיקף את הפער הצפוי בין שיעור האינפלציה בישראל לבין שיעורה בחו"ל. כיוון שהאינפלציה בחו"ל הייתה ידועה בקירוב, קביעת שיפוע הרצועה הציבה, בעקיפין, יעד אינפלציה למדינת ישראל. כך הרצועה האלכסונית סללה את הדרך למעבר משימוש בשער החליפין כעוגן לרמת המחירים אל מדיניות של יעד אינפלציה מוצהר, הנהוגה כיום.
מסוף 1991 עד אמצע 1997 הורד שיפוע האלכסון מ-9 אחוזים בשנה ל-6 אחוזים. במהלך תקופה זו גם הורחבה הרצועה ל-7 ± אחוזים. זאת כדי לתת משקל גדול יותר לביקוש ולהיצע של מטבע חוץ בקביעת השער ולאלץ את הקונים והמוכרים להפנים את הסיכון הכרוך בשינויים בשער החליפין.
שינוי משמעותי התרחש ב-1994, כאשר בנק ישראל העביר לשוק את קביעת שער החליפין. עד אז, למרות קיומה של רצועת האלכסון, המשיך בנק ישראל לקבוע את שער החליפין מדי יום ביומו. רק החל מיולי 1994, עבר שער החליפין במלואו לשוק החופשי, תחת מגבלות רצועת האלכסון.
עם המעבר למדיניות יעד אינפלציה, שבה הכלי העיקרי הוא הריבית ולא שער החליפין, פחתה חשיבותה של רצועת הניוד. יתר על כן, התהליך ההדרגתי של הסרת הפיקוח על מטבע חוץ ופתיחת המשק לתנועות הון חופשיות, שהיה חלק בלתי נפרד של הרפורמות בשוק ההון, חייב משטר שער חליפין גמיש הרבה יותר. לכן, ביוני 1997, הוחלט על הרחבה משמעותית של הרצועה, ובד בבד, על הנהגת שיפועים שונים לגבולותיה - העליון והתחתון. בתוך זמן קצר החל שער החליפין להתנהל באופן כמעט חופשי.
ביטול רצועת הניוד

בשנים מאז ראשית 1998 לא התערב בנק ישראל בשוק מטבע החוץ, ובמשך הזמן התרחבה הרצועה עד 60 אחוזים ויותר. בד בבד, נמשכו רפורמות כלכליות בתחומים אחרים: יציבות מחירים נקבעה כיעד האינפלציה, הושלם הביטול ההדרגתי של הפיקוח על מטבע חוץ, התקדם פיתוח שוק ההון, מעורבות הממשלה במגזר הפרטי צומצמה, וישראל השתלבה במשק העולמי. לנוכח כל אלה איבדה הרצועה את משמעותה ואת תרומתה למדיניות כלכלית נבונה.
ב-9 ביוני 2005, ראש הממשלה אריאל שרון, שר האוצר בנימין נתניהו ונגיד בנק ישראל פרופ' סטנלי פישר הודיעו על ביטול רצועת הניוד של השקל. בהודעה הודגש שמדובר בצעד טכני בלבד, ואכן, שוק מטבע החוץ כמעט לא הגיב אליו. עם זאת, התאריך יירשם בהיסטוריה הכלכלית של ישראל כסופה של דרך ארוכה מאוד שהמשק עבר – מאנדרלמוסיה ליציבות ומשליטה ממשלתית הדוקה לשוק חופשי.
הערות שוליים

↑  בנק ישראל - שוק מט"ח - שקל: דע מאין באת ולאן אתה הולך, באתר www.boi.org.il
איתי בוגנים

איתי בוגנים (נולד ב-29 במאי 2001 בחיפה שבישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת הפועל חיפה מליגת העל הישראלית.
קריירת מועדונים

בוגנים החל את דרכו במכבי חיפה אשר הייתה הקבוצה של עיר מגוריו. הוא שיחק שם בכל קבוצות הילדים ואף שנה בנוער בה כבש 4 שערים ב-20 משחקים בכל המסגרות, כשהרבה בעיקר לעלות מהספסל. בעונת 2016/2017, עבר בוגנים לנוער של הפועל חיפה. באותה עונה שותף בוגנים ב-27 משחקים בכל המסגרות וכבש 6 שערים. בעונת 2017/2018, שותף בוגנים ב-33 משחקים וכבש 3 שערים. בעונת 2018/2019, הוא שותף ב-24 משחקים וכבש 7 שערים, כולל שלושער ב-6 באוקטובר 2018 בניצחון 4–5 על הפועל נוף הגליל. עונה לאחר מכן, בעונת 2019/2020, שותף בוגנים ב-21 משחקים וכבש 5 שערים לפני שמגפת הקורונה עצרה את העונה.
ב-26 ביולי 2020, חתם בוגנים בקבוצה הבוגרת של הפועל חיפה. הוא שיחק לסירוגין בקבוצת הנוער של המועדון כחריג גיל ומונה לקפטן. ב-2 בינואר 2021, ערך בוגנים את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ובליגת העל, כשעלה כמחליף בדקה ה-88 מול בית"ר ירושלים והמשחק נגמר בתיקו 3–3. ב-20 בפברואר, כבש בוגנים את שער הבכורה שלו בבוגרים כשעלה כמחליף בסיבוב ח' בגביע המדינה מול בני יהודה תל אביב בדקה ה-106 והשווה בדקה 115 את התוצאה ל-3–3 כשבסיום גברה הפועל חיפה על בני יהודה בפנדלים ועלתה לשלב הבא. ב-13 במרץ אותה שנה, כבש בוגנים שער דרמטי נוסף כשעלה כמחליף בדקה ה-77 מול מועדון ספורט אשדוד וכבש בדקה ה-90 שער שוויון שהשווה את התוצאה ל-2–2. חמישה ימים לאחר מכן, ב-18 במרץ, האריך בוגנים את חוזהו בהפועל חיפה ל-5 שנים נוספות.
קריירה בינלאומית

בוגנים הוא חלק מסגל נבחרת ישראל עד גיל 21.
הערות שוליים

↑  אלעד שפירא, האדומים מחיפה מכינים את העתיד • החתמות חדשות, באתר חיפה תאגיד החדשות, ‏26 ביולי 2020
↑  גיא בן זיו, ‏לא חנן אותה: 3:3 משוגע בין בית"ר והפועל חיפה, באתר ONE‏, 2 בינואר 2021
↑  מאור רחמני, ‏אחרי פנדלים: הפועל חיפה הדיחה את בני יהודה, באתר ONE‏, 20 בפברואר 2021
↑  ליגת העל: הפועל חיפה ומ.ס. אשדוד נפרדו ב-2:2 מרתק, באתר וואלה, 13 במרץ 2021
↑  ליאב נחמני, הפועל חיפה: איתי בוגנים חתם ל-5 עונות, באתר ישראל היום, ‏18 במרץ 2021
אולג מנובגורוד, נסיך קייב

אולג מנובגורוד (ברוסית: Олег, בנורווגית: Helgi; אמצע המאה ה-9 – 912) היה נסיך רוסי, מייסד רוס של קייב. זכה לכינוי "הנביא" לאור יכולתו כביכול לניבוי העתיד.
המקור העיקרי לתולדות חייו ומעשיו כשליט נמצא בכרוניקה הרוסית הראשונה, אך מידע שונה מעט מצוי בכרוניקת נובגורוד הראשונה. שתיהן נכתבו יותר מ-200 שנה אחרי ימיו. תיעוד שונה לחלוטין של חייו נמצא במכתב שכטר שנכתב באמצע המאה ה-10, כנראה על ידי יהודי כוזרי.
חייו על פי הכרוניקות

לפי הכרוניקה הרוסית הראשונה אולג היה קרוב משפחתו של רוריק, השליט הורנגי הראשון של ארצות הסלאבים המזרחיים, ככל הנראה בן דודו. לאחר מותו של רוריק בשנת 879 הוכרז אולג כנסיך נובגורוד, מכיוון שבנו של רוריק איגור היה ילד קטן. לעומת זאת, לפי כרוניקת נובגורוד הראשונה הוא לא היה קשור אל רוריק משפחתית אלא אחד האצילים ששימש כמפקד צבאי.
בשנת 882 הוביל מסעות מלחמה מוצלחים נגד סמולנסק ולובץ (עיר על נהר הדנייפר). לאחר מכך, הוא ירד לאורך הדנייפר לכיוון קייב וכבש אותה תוך הריגת הנסיכים הסקנדינבים ששלטו בה, אסקולד ודיר. לאחר ניצחונו הוא העביר את בירתו לקייב והכריז שקייב תהיה "אם הערים הרוסיות", מה שלרוב נחשב כהקמת ממלכת רוס של קייב.
בשנים הבאות עסק בהרחבת השליטה שלו לשטחים גובלים, ערך מספר מסעות צבא נגד הכוזרים ובשנת 907 פתח במלחמה נגד האימפריה הביזנטית. לפי הכרוניקה הרוסית הראשונה הוא הוביל צי גדול, נחת בתראקיה ובזז אותה, ולבסוף צר על קונסטנטינופול. המלחמה הסתיימה בשנת 911 כאשר נחתם חוזה שלום עם האימפריה הביזנטית שנתן לקייב זכויות מסחר.
למלחמה זו אין שום אזכור במקורות ביזנטיים, למרות שהתקפות אחרות מצד רוס, מתועדות במאות 9-10. מסיבה זו יש המפקפקים בקיומה או לפחות במצור על קונסטנטינופול. הטקסט של חוזה  השלום נשמר בכרוניקה הראשונה, ונחשב לאמין יחסית, אם כי אין לדעת באיזו שנה בדיוק נחתם.
חייו על פי הכרוניקות > אגדת מותו

לפי המסופר בכרוניקה הראשונה, אולג קיבל נבואה לפיה הוא ימות בידי סוסו האהוב, ולכן שלח אותו למרחקים. כאשר הסוס מת, הוא בא לראות את גופתו ודרך על הגולגולת שלו כדי להתרברב כיצד ניצח את הגורל. מהגולגולת יצא נחש שהכיש את רגלו של אולג, והוא מת בשנת 912 (בכרוניקת נובגורוד - בשנת 922). גם מקום קבורתו בשתי הכרוניקות שונה - באזור קייב לפי הכרוניקה הרוסית ומקורות נוספים ובאזור לדוגה לפי הכרוניקה מנובגורוד.
העדות מהגניזה

בשנת 1912 פורסם מכתב שכטר שמקורו בגניזת קהיר ושנכתב בעברית. המכתב נכתב כנראה באמצע המאה ה-10, וההעתקה שלו שנמאה בגניזה, מתוארכת לכמאה שנים אחר כך. אם מקבלים את האותנטיות של המכתב, מדובר במסמך מקורי מהתקופה שמתייחס ליחסי ממלכת הכוזרים, רוס של קייב והאימפריה הביזנטית. במסמך מוזכר "הלגו מלך רוסיא", ומסופר שמלך ביזנטיון, רומנוס, שיחד את הלגו כדי שיתקוף את ממלכת הכוזרים. הלגו הובס על ידי מפקד הצבא הכוזרי פסח, הסכים לתקוף את קונסטנטינופול, אך ההתקפה נכשלה והלגו ברח לפרס.
השם הלגו, שמופיע במכתב, קרוב לשם הסקנדינבי "הלגי" שהיא כנראה הצורה המקורית בה השתמש אולג. רומנוס לקפנוס שלט בביזנטיון בשנים 919-944, והתקפה כנגד קונסטנטינופול אכן מתועדת במקורות ביזנטיים ובכרוניקה הרוסית הראשונה בשנת 941, אך שם מי שהוביל אותה היה איגור, נסיך קייב אחרי אולג, ואשתו אולגה). אם מקבלים את העדות במכתב, אולג שלט עוד בשנת 941, עשרות שנים מאוחר יותר לעומת הכתוב בכרוניקות.
היסטוריונים הציעו דרכים שונות ליישב את הנתונים במכתב עם הכרוניקות ועדויות ההיסטוריות האחרות. היו שדחו לחלוטין את המכתב כמזויף, או טענו שהכותב התבלבל וטעה. אחרים הציעו שאיגור נקרא אולג על שם אביו, או שהכוונה למפקד צבאו של איגור. הצעה נוספת היא שהכוונה להתקפה סביב שנת 920 על שטחי האימפריה הביזנטית בחופי הים השחור, ולא קונסטנטינופול עצמה.
קונסטנטין צוקרמן הציע הצעה חדשה ליישב בין המקורות. הוא מציין כי לפי הגישה המקובלת במחקר, תולדותיהם של אולג ואיגור נמסרו בעל פה ואחר כך נכתבו כתיאור סיפורי רציף. רק בעריכה מאוחרת עובד הטקסט לצורה של כרוניקה, בה כל קטע מוכנס תחת שנה ספציפית. אותה כרוניקה עומדת בבסיס הכרוניקה הראשונה וכרוניקת נובגורוד שהוזכרו. מחבר הכרוניקה קובע את ראשית "רוס" בשנת 852, על בסיס עדות ביזנטית לנוכחות של אנשים המכונים כך, ולכן מתאמץ למלא את הזמן שבין שנה זו ועד למותו של איגור ב-945 בסיפוריהם של רוריק, אולג ואיגור.
צוקרמן ניתח את הטקסט של הכרוניקה והראה שתקופת שלטונו העצמאית של איגור הייתה 3-4 שנים בלבד, עד שנרצח ב-945. הוא מסיק מכך כי עד שנת 941 איגור היה מלך בתואר, אך אולג שלט כעוצר, גם אחרי שאיגור הגיע לבגרות. בעקבות הכישלון של המתקפה על קונסטנטינופול ב-941, החל מאבק בין השנים, כאשר אולג ותומכיו זכו לתמיכת הכוזרים, ואיגור חתם על ברית חדשה עם האימפריה הביזנטית. לפי ניתוח זה, אולג התחיל את שלטונו מעט לפני 911, בה חתם על חוזה שלום מול האימפריה הביזנטית, ושלט בקייב עד 941, בה איבד את כוחו בעיר ויצא עם אנשיו למסע ביזה וכיבוש באזור אזרבייג'ן, בו מצא את מותו. קייב הופכת למרכז שלטוני בשנים 910-930, ולא סביב 880, מה שמתאים יותר לממצאים הארכאולוגיים בעיר.
בתרבות ובאמנות

אלכסנדר פושקין כתב את הבלדה "השיר על אולג החכם" שמבוססת על אגדת מותו.
דמותו של אולג הונצחה בקולנוע ובטלוויזיה. היא גולמה על ידי ולדימיר יאגליץ' בסרט הקולנוע "אולג הנביא" שנגנז וגם על ידי דנילה קוזלובסקי בעונה הששית של סדרת הטלוויזיה "ויקינגים".
קת'ולהו

| --- | --- |

איור של קת'ולהו שצייר ה.פ לאבקרפט
 הופעה ראשונה:  קריאתו של קת'הולו 
 יוצרים:  ה.פ. לאבקרפט 
 מידע
 גזע:  העתיקים האדירים
 
קת'ולהו (Cthulhu) הוא ישות קוסמית המופיעה ביצירתו הבדיונית של סופר האימה ה. פ. לאבקראפט. הופעתה הראשונה של הדמות הייתה בסיפור הקצר "קריאתו של קת'ולהו", שפורסם במגזין "Weird Tales" בשנת 1928.
קת'ולהו הוא אחד מהמרכזיים מבין "העתיקים האדירים" במיתוס הלאבקראפטיאני. לא פעם מתייחסים הציטוטים הנוגעים אליו למראהו המבחיל, גודלו המפלצתי, או לאימה העיוורת שהוא מעורר. קת'ולהו נזכר לעיתים בחוגי המדע הבדיוני והפנטזיה כשם נרדף היתולי לזוועה קיצונית או לרשע בלתי נתפש. בהקשרים אלו הוא לרוב מתואר כמעין תמנון ענק, בדומה לקראקן.
לאחר הופעת הבכורה שלו ב"קריאתו של קת'ולהו", הוא הופיע במספר תפקידי משנה באחדים מסיפוריו האחרים של לאבקראפט.
רפרורים למיתוס בתרבות הפופולרית כוללים את הקטע האינסטרומנטלי של להקת "מטאליקה", "The Call of Ktulu", שהופיע באלבומה "Ride the Lightning" ובאלבום ההופעה "S&M"; הופעה של דמות זו בפרקים האחרונים בעונה ה-14 של הסדרה "סאות'פארק"; בפרק מחווה של הסדרה המצוירת "מכסחי השדים - האמיתיים"; בפתיח של הסדרה "ריק ומורטי", בפרק 8 בעונה השנייה של "המושכים בחוטים" ובפרק של "משפחת סימפסון"..
הערות שוליים

↑  קישור לעמוד הפרק ב-IMDb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011052452505171  PLWABN: 9810661965405606  GND: 140298754  LCCN: no2017024148  SUDOC: 160417724  VIAF: 280755291   WorldCat (עם VIAF): 280755291 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אפקט טינקרבל

אפקט טינקרבל (באנגלית: Tinkerbell effect) הוא ביטוי באנגלית אמריקנית, המתאר דברים שמתקיימים רק משום שאנשים מאמינים בהם.
דוגמה קלאסית לאפקט זה היא כסף, אשר כיום כמעט אינו מחזיק ערך בפני עצמו (מבחינת החומרים ממנו עשוי), אלא ערכו קיים בזכות האמונה הקולטיבית של החברה בערכו.
אטימולוגיה

האפקט נקרא על שם הפיה טינקר בל מהספר פיטר פן, שבעת מותה אומר פיטר פן כי היא יכולה לחזור לחיים, באם מספיק אנשים יאמינו בפיות.
אטימולוגיה > אמונה בשלטון החוק

קמרון סטיוארט השתמש באפקט טינקרבל כדי להסביר מדוע צריך לכבד את עקרון שלטון החוק. לטענתו "שלטון החוק הוא עיקרון אידאולוגי בסיסי של הדמוקרטיות המערביות המודרניות, וככאלה, אנו מתבקשים לעיתים קרובות להאמין בו בהשלמה ללא עוררין". הוא טוען כי מושג זה דומה לדמותה של טינקרבל בכך שהיא אינה יכולה להתקיים אלא אם אנשים מאמינים בה, וכן יש צורך בחיבור בין שלטון החוק לדמוקרטיה כדי להבטיח את קיומה, ויש צורך באימון שלנו בשלטון החוק על מנת להמשיך את קיומו.
אפקט טינקרבל הפוך

בשנת 2003 טבע דייוויד פוסט (אנ') את הביטוי "אפקט טינקרבל הפוך", שבו הוא טוען שככל שאתה מאמין במשהו, סביר יותר שהוא ייעלם.
דוגמאות:
ככל שיותר אנשים מאמינים כי נהיגה היא בטוחה- יותר אנשים ינהגו ברשלנות וכתוצאה מכך נהיגה תהיה פחות בטוחה.
ככל שאנשים יאמינו בבחירות שהקול שלהם בעל ערך- כך יגברו מספר המצביעים וכוח ההשפעה של כל מצביע ייחלש באופן יחסי.
ככל שיותר אנשים יאמינו שיש אזור טיולים שקט וללא אנשים אחרים- יותר סביר שיהיו בו הרבה מבקרים.
ראו גם

משוב
אנתרופוצנטריות
כזב פתטי
פלצבו
הערות שוליים

↑  Stewart, Cameron (2004). "The Rule of Law and the Tinkerbell Effect: Theoretical Considerations, Criticisms, and Justifications for the Rule of Law". Macquarie Law Journal. נבדק ב-9 בנובמבר 2015. {{cite journal}}:  (עזרה) קיים גם  כאן.
↑  Kieran Healy (29 בינואר 2003). "Reverse Tinkerbell Example". נבדק ב-14 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
אימון רחוב

מתקני כושר המשתמשים לאימון רחוב
אימון רחוב הוא שיטת אימון המאופיינת בביצוע פעולות "טבעיות" לחיזוק הגוף ומשלבת יכולות אתלטיקה וסיבולת באמצעות משקל הגוף הבסיסי. האימון מדמה פעולות שהגוף עושה, כמו ריצה, דחיפה, משיכה, כריעה, קפיצה. שיטה זו נולדה ביוון במאה ה-21 והתפתחה בניו יורק באזורים מוכי עוני שבהם התגוררו אנשים שלא יכלו להרשות לעצמם לממן מכוני כושר. במקום זאת, הם השתמשו במגרשים ובפארקים פתוחים שהיו בסביבתם שם מבוצע עד היום האימון. האימון מתבסס על שימוש במכשירים פשוטים וזמינים כמו מוטות המצוים בפארק וספסלים, הוא ניתן לביצוע בכל מקום וללא צורך מכשירים ומסגרות מיוחדות, ומכאן נובע שמו, "אימון רחוב".[דרוש מקור] כיום, הספורט התפתח ובמהלך כל שנה מתקיימות תחרויות רשמיות עם חוקים ושופטים בכל רחבי העולם (בין אם זה אליפות ארצית או אליפות עולמית).