stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'מילה ח'יר
קורות חיים

סבתא ג'מילה, המתגוררת בפקיעין, היא נצר למשפחה דרוזית שהשתקעה בישראל לפני 300 שנה. היא מייצרת סבונים טבעיים משמן זית ומעשבי מרפא. לסבונים שלה יצא מוניטין כבעלי סגולות ריפוי, והיא נודעה כאישה הדרוזית הראשונה שהקימה מפעל במו ידיה.
סבתא ג'מילה נולדה למשפחה ענייה מרודה. היא התחתנה בגיל 16, ובגיל 21 כבר היו לה שלושה ילדים.  מצב זה חייב אותה לצאת לעבודה, וכך הייתה לאחת מהנשים הדרוזיות הראשונות שיצאו לעבוד בניגוד למקובל בעדה הדרוזית. בזמנה הפנוי, רקחה תרכובות כדי ליצור סבון רפואי ורק אחרי כמה שנים הצליחה ליצור סבון איכותי שלא התפרק. הצלחה זו הביאה אותה להקים בעשור השישי לחייה מפעל סבון בקנה מידה בינלאומי ואף זיכתה אותה בהדלקת משואה ביום העצמאות.
חיים אישיים

כיום ג'מילה אם לארבעה וסבתא ל־15 נכדים.
בית הפרלמנט (קנברה)

| --- | --- |

חזית המשכן, כאשר בראשו מתנופף דגל אוסטרליה
 מידע כללי
 סוג:  משכן פרלמנט
 כתובת:  גבעת הקפיטל (Capital Hill)
 מיקום:  קנברה, טריטוריית הבירה האוסטרלית
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1981–1988 (כ־7 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1988 
 אדריכל:  רומלדו גיורגולה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודרנית 
 מידות
 גובה:  (351 רגל) 107 מטר
 שטח:  250,000 מטר רבוע
 קומות:  3
 קואורדינטות:  35°18′29″S 149°07′28″E﻿ / ﻿35.308055555556°S 149.12444444444°E﻿ / -35.308055555556; 149.12444444444
 http://www.aph.gov.au/
  (למפת טריטוריית הבירה האוסטרלית מוגדלת) בית הפרלמנט(למפת טריטוריית הבירה האוסטרלית רגילה) בית הפרלמנט
 
טקס חניכת הפרלמנט במעמד אליזבת השנייה, מלכת אוסטרליה, 1988
בית הפרלמנט (באנגלית: Parliament House) הוא משכנו של הפרלמנט האוסטרלי. בית הפרלמנט שוכן בעיר קנברה, בירת אוסטרליה. הבניין עוצב על ידי מיטשל וג'יורגולה תורפ, קבוצת אדריכלים מניו יורק סיטי, ונחנך לראשונה ב-9 במאי 1988 על ידי אליזבת השנייה, מלכת אוסטרליה. עלותה של בניית בית הפרלמנט נאמדת ביותר מ-1.1 מיליארד דולר אוסטרלי.
לפני שבית הפרלמנט נבנה, הפרלמנט היה מתכנס במלבורן עד 1927. בין השנים 1927–1988, הפרלמנט של אוסטרליה התכנס בבניין הפרלמנט הישן (שגם כן שוכן בקנברה). הבנייה של בית הפרלמנט הנוכחי החלה ב-1981 על ידי קבוצת אדריכלים מניו יורק. קבוצת האדריכלים בנתה במשך עשור משכן מרשים, שידוע בזכות משולש המתכת הגבוה שבראשו, אשר הפך לסמלה של קנברה.
בית הפרלמנט מכיל 4,700 חדרים ותחומים רבים ממנו פתוחים לציבור. המבואה הראשית כוללת גרם מדרגות משיש המוביל אל ההיכל המרכזי במשכן, שבו יש שטיח גדול. מליאת בית הנבחרים מועצבת בשטיחים ירוקים, בעוד מליאת הסנאט מועצבת בשטיחים אדומים. בחלק מסביבת בית הפרלמנט ניתן לראות משטחי דשא ירוקים, המסמלים את החיבור לאדמה של האבוריג'ינים, ילידי המקום. בין שתי המליאות ישנו אולם לחברי הפרלמנט (אשר תפקידו דומה למזנון הכנסת) והוא אינו פתוח לציבור. בפרלמנט יש את אגף משרדי הממשלה; באגף זה נמצאים משרדו של ראש ממשלת אוסטרליה ומשרדם של שרים אחרים בממשלת אוסטרליה. בית הפרלמנט שוכן בקרבת אגם בארלי גריפין.
לפני הקמתה של קנברה

בשנת 1901, כאשר שש מושבות בריטיות באוסטרליה היו לדומיניון והוקם חבר העמים של אוסטרליה, מלבורן וסידני האמינו כי עירם היא זו שראויה להיות עיר הבירה של המדינה. המאבק בין שתי הערים נמשך זמן מה. כדי לבדוק איפה יוקם בית הפרלמנט, סעיף 125 של חוקת אוסטרליה קובע כי:
”מקומו של מושב הממשלה של חבר העמים ייקבע על-ידי הפרלמנט, והוא יהיה בתוך שטח אשר הוענק או שנרכש על ידי חבר העמים, וזה יהיה במדינת ניו סאות' ויילס, והמשכן לא יהיה מרוחק ממאה קילומטרים מסידני.”
בשנת 1909, לאחר ויכוח ארוך ומייגע, הוחלט כי הפרלמנט ייבנה בעיר הבירה החדשה של אוסטרליה, בקנברה. אוסטרליה רכשה את השליטה באדמה שעליה נבנה הפרלמנט בשנת 1911, אך מלחמת העולם הראשונה פרצה ועיכבה את תוכניות הבנייה ותוכניות אלו הוקפאו זמן מה עד לייסוד העיר ב-1913. בניין הפרלמנט הפדרלי של אוסטרליה נשאר במלבורן עד 1927.
משנת 1901 עד 1927 שימש בית הפרלמנט של ויקטוריה כמקום משכנו של הפרלמנט הפדרלי של אוסטרליה. הוא השתכן שם מאחר שהבירה הפדרלית שנועדה לקום על פי חזונה של חוקת המדינה טרם נבנתה. במהלך שנים אלו התרחשו בו רבים מהמאורעות הפוליטיים המעצבים של ראשית תקופת העצמאות של אוסטרליה. בשנים בו אירח המבנה את הפרלמנט הפדרלי התכנס הפרלמנט של מדינת ויקטוריה בבניין התערוכה המלכותי בעיר.
בית הפרלמנט הישן

לאחר מלחמת העולם הראשונה הקומה "ועדת ההון המייעצת" כדי לתכנן את בניית בית הפרלמנט בקנברה. הוועדה החליטה כי צריך להקים משכן "זמני" לפרלמנט, אך משכן "זמני" זה שימש כבית הפרלמנט במשך 61 שנה עד בניית בית הפרלמנט הנוכחי. בעשור האחרון השימוש של בית הפרלמנט היה קטן מידות והוא היה בעיקר שטח פנוי.
ב-1978, בימי ממשלתו של מלקולם פרייזר, הממשלה החליטה להקים בניין חדש לפרלמנט על גבעת הקפיטול, ודבר זה עורר ויכוח במוסדות השלטון האוסטרליים. הממשלה לא התייעצה עם הארכיטקטים של המלוכה האוסטרלית ועם ועדת ההון הלאומי.
בית הפרלמנט החדש

קבוצת הארכיטקטים שזכתה בתחרות על בניית בית הפרלמנט הייתה המשרד האדריכלי מיטשל וג'יורגולה, שנוסד על ידי האדריכל האיטלקי, רוטלו גיורגולה. גיורגולה עיצב את המשכן כך שהוא ייבנה על גבעת הקפיטל, ולכסות את המבנה עם צריח מחודד ענקי שמעליו יתנופף דגל אוסטרליה מוגדל. החזיתות, עם זאת, כללו חיקוי מכוון של כמה מהדפוסים של בית הפרלמנט הישן, כך שיש דמיון קל למרות ההבדל הממדים העצום.
גיורגולה שם דגש על האנתטיקה החזותית של המשכן באמצעות אדריכל הנוף פיטר רולנד. רולנד מילא תפקיד מרכזי בעיצוב המשכן, פיתוח ותיאום של כל מרכיבי פני השטח, כולל עיצוב בריכה, סלילה, תאורה קונספטואלית. האדריכלים עיצבו בקפידה את החלק הפנימי של המשכן, כך שבתוך המשכן מוצגות כ-3,000 יצירות אמנות שונות. מומחי הגננות של הגנים בוטניים הלאומיים האוסטרליים עיצבו את חצר המשכן בפרחים ובצמחים.
הבנייה החלה בשנת 1981, ובנייתו הייתה צפויה להסתיים ב-26 בינואר 1988 ביום אוסטרליה שיציין 200 שנה להתיישבות אירופית באוסטרליה.
הבניין נחנך סוף סוף על ידי המלכה אליזבת' השנייה, מלכת אוסטרליה ב-9 במאי 1988, יום השנה לפתיחת הפרלמנט הפדרלי הראשון במלבורן שנחנך ב-9 במאי 1901 על ידי ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת ובית הפרלמנט הזמני בקנברה שנחנך ב-9 במאי 1927 על ידי ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת.
התורן מעל בניין הפרלמנט האוסטרלי 81 מטר גובה ומידות דגל אוסטרליה הנמצא בקצהו הן 12.8/6.4 מטרים (בערך בגודל חצי מגרש טניס). התורן שוקל 250 טון והוא עשוי פלדת אל-חלד מלוטשת מהעיר וולונגונג. התורן נועד להיות הפסגה של בית הפרלמנט והוא סמל מוכר של הממשלה הלאומית. הדגל עצמו שוקל כ-15 ק"ג (33 ליברה).
השטח הכולל של בית הפרלמנט מכסה כ-80 דונם (32 הקטאר). הבניין נועד "לשבת מעל" בית הפרלמנט הישן, כאשר זה נראה מרחוק. גובה המבנה הוא 4 מטרים מעל הגובה המקורי של גבעת הקפיטול. כמאה מטר מעוקב (35,000,000 רגל מעוקב) נחפרו באתר. עומק זה שימש למילוי שטחים נמוכים בעיר. רוב הגרניט, שהיה יסוד מרכזי בבניית בית הפרלמנט, היה במקור מאוסטרליה.
הוצע במקור להרוס את בית הפרלמנט הישן, כך שיהיה ללא הפרעה נוף מבית הפרלמנט החדש לאגם בארלי גריפין ולאנדרטת המלחמה של אוסטרליה, אך בעקבות סיבות ייצוגיות שהובילו לשימורו של הבניין ההיסטורי, בית הפרלמנט הישן משמש כיום כמוזיאון פרלמנטרי.
הרעיון המקורי היה שבית הפרלמנט יהיה פתוח לציבור, והמדשאות המפותלות והגדלות המובילות לכניסות בית הפרלמנט נועדו לסמל זאת. הבניין הוא אטרקציה תיירותית גדולה בקנברה עם כמיליון מבקרים בשנה. למרות זאת, עלה החשש המוגבר מפיגוע טרור בבית הפרלמנט בשנים האחרונות, והאבטחה של בית הפרלמנט הוגדלה מאוד. כתוצאה מהגברת האבטחה, נבנו מחסומי הפרדה שמונעים כניסת אמצעי תחבורה למדשאות.
בית הפרלמנט החדש > מליאת בית הנבחרים

לאות הזדהות עם עיצוב בית הנבחרים הבריטי, בית הנבחרים מעוטר בצבע ירוק. עם זאת, הצבע הירוק מייצג את הצבע של עלי עץ האקליפטוס (אחד מהעצים הנפוצים ביותר באוסטרליה) או את הצבע של עץ הבוש האוסטרלי.
מליאת בית הנבחרים האוסטרלי
מושב ראש הממשלה (מימין), ראש האופוזיציה (משמאל)
אולם ועדה של בית הנבחרים
נשיא ארצות הברית ברק אובמה נואם בפני בית הנבחרים בעת ביקורו באוסטרליה
בית הפרלמנט החדש > מליאת הסנאט

הצבעים הניכרים במליאת הסנאט זהים לצבעו של בית הלורדים. מליאת הסנאט מעוטרת בצבע האדום, אך מזכירה לעיתים את הצבע אוכרה, דבר המרמז על כדור הארץ ועל הצבעים של האאוטבק האוסטרלי.
ראו גם

בית הפרלמנט (מלבורן)
הערות שוליים

↑  Australia Spirit of a Nation, p. 101
↑  The Australian Political System, p. 737
↑  Australia Spirit of a Nation, p. 100
↑  Australia Spirit of a Nation, p. 146
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 251144782725782880842   WorldCat (עם VIAF): 251144782725782880842 
חזית בית הפרלמנט קנברה אוסטרליה
משרד ראש הממשלה באגף הממשלה
מבט על על מתחם הפרלמנט
מליאת הסנאט האוסטרלי
צילום פנורמי של בית הפרלמנט, 28 בספטמבר 2008
ג'ון סטוט

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1921 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  27 ביולי 2011 (בגיל 90) Lingfield, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  טריניטי קולג'  בית הספר רוגבי 
 תקופת הפעילות:  מ-1945 
 השקפה דתית:  אנגליקניזם 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 
ג'ון סטוט (אנגלית: John Robert Walmsley Stott; ‏ 27 באפריל 1921 - 27 ביולי 2011)  היה כומר אנגלי אנגליקני, מחשובי התאולוגים אוונגליסטים במאה ה-20. בשנת 2005 נבחר ברשימת 100 האנשים הכי משפיעים של טיים מגזין.
אודות

נולד בלונדון לסיר ארנולד ולאמילי סטוט. אביו היה רופא ברחוב הארלי, ואגנוסטי מבחינה דתית. אמו הייתה לותרנית ונהגה להתפלל בכנסיית כל הנשמות במבוי לנגהם בלונדון. הוא למד שפות מודרניות באוניברסיטת קיימברידג', שם סיים תואר ראשון בצרפתית ותאולוגיה. כשסיים את התואר הוסמך לכמורה במכללה התאולוגית רידלי הול.
בשנת 1945 החל לשמש ככומר בכנסיית כל הנשמות, ובין השנים 1950 ל-1975 שימש כרקטור של הכנסייה.
בשנת 1974 הקים את הארגון Langham Partnership International העוסק בפרסום ספרות נוצרית והעברת סמינרים.
הוא היה רווק ובמשך כל חיו לא נשא אישה מסיבות דתיות. הוא היה צפר חובב.
עבודתו

בניגוד לרוב הנצרות האוונגליסטית הנחשבת לנוקשה ואף קיצונית מבחינה דתית ופוליטית, נחשב סטוט למנהיג מתון בזרם זה. הוא היה אנטי-ציוני והתנגד לציונות נוצרית בפרט, בה ראה כפירה בכך שהכנסייה היא ישראל האמיתי.
סטוט כתב יותר מ-50 ספרים אשר תורגמו לשפות רבות, וכן מאמרים וכתבות.
ג'ון גיל שורטר

ג'ון גיל שורטר (באנגלית: John Gill Shorter;‏ 23 באפריל 1818 –  29 במאי 1872) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-17 בשנים 1861–1863 במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. טרם כהונתו כמושל הוא שימש כנציג מטעם אלבמה לקונגרס הזמני של קונפדרציית המדינות של אמריקה מפברואר ועד דצמבר 1861.
ראשית חייו

ג'ון גיל שורטר נולד במונטיצ'לו, ג'ורג'יה. ב-1833 עבר אביו של שורטר למזרח אלבמה, שם הוא החל לרכוש אדמות באירווינטאון (מאוחר יותר יופאולה) ובסביבתה, שבמחוז ברבור. שורטר הצטרף למשפחתו ב-1837, לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת ג'ורג'יה. באמצע שנות ה-40 כבר רכשה משפחת שורטר מספיק קרקעות כדי שהיא תדורג בין המשפחות האמידות ביותר במחוז ברבור. שורטר ואחיו אלי, הקימו יחד את אחד ממשרדי עורכי הדין המוצלחים ביותר בחלק זה של המדינה. ב-1843 נשא שורטר לאישה את מרי ג'יין בטל, גם היא מיופאולה, ונולדה להם בת אחת.
ראשית הקריירה הפוליטית

כמו צעירים רבים במקצועם, עשו האחים שורטר שימוש בהשפעתם המקומית כדי לפתח לעצמם קריירות פוליטיות. בהיותו בנו של אדם שהיה מסור לעקרונות של סיעת הג'קסונים של המפלגה הדמוקרטית, הצטרף שורטר לשורות המפלגה במחוז ברבור. ב-1845 הוא ניצח בבחירות לסנאט של אלבמה וכיהן בו תקופת כהונה אחת. ב-1851 שב שורטר לחיים הציבוריים ונבחר לבית הנבחרים של אלבמה. הוא סיים את כהונתו כאשר המושל הנרי קולייר מינה אותו כשופט נודד. ב-1852 הוא ניצח בבחירות למשרת השיפוט וכיהן בה עד לבחירתו כמושל המדינה.
אף על פי שנכנס לפוליטיקה כאיש סיעת הג'קסונים, עד מהרה הוא עזב אותם. יחד עם תומך זכויות המדינות ויליאם לונדס ינסי, ופוליטיקאים דמוקרטים צעירים אחרים, קרא שורטר תיגר על הדמוקרטים הוותיקים והיה שותף להקמת סיעה שהייתה מסורה להגנה על העבדות ולקידום הפיתוח הכלכלי של הדרום. יחד עם עמיתיו הנציגים לוועידת נאשוויל של 1850, שאף שורטר להוביל להרחבת העבדות לטריטוריות שסופחו ממקסיקו, סוגיה מרכזית בפוליטיקה של הדרום באותה תקופה. אף על פי שבראשית שנות ה-50 הוא לא תמך בפרישת מדינות הדרום, האמינו הוא ובני בריתו שהאזור צריך להכין את עצמו לאפשרות שלא יהיה מענה לדרישות הדרום באמצעים אחרים. במהלך אותו עשור, התמסר שורטר לשכנוע קהל בוחריו שההצעות להגביל את העבדות היו הצעד הראשון לקראת ביטול של מוסד העבדות במקומות בו הוא כבר היה מונהג.
מטרותיו הפוליטיות של שורטר לא הוגבלו רק להגנה על מוסד העבדות. כמי שהיה מודאג מהעתיד הכלכלי של הדרום, הוא הצטרף לדמוקרטים צעירים אחרים באלבמה בקישור בין רעיון הפרישה לבין חזון פיתוח כלכלי שונה מזה של הג'קסונים. שלא כמו הג'קסונים הוותיקים, תמך שורטר בסחר חופשי, בהשקעות ממשלתיות בחינוך, ובקיום עבודות ציבוריות. שילוב זה של חינוך ושל פיתוח כלכלי, האמין שורטר, ירחיב את ההזדמנויות הכלכליות עבור האזרחים הלבנים, ובמקביל ישים קץ לתלות הדרום בצפון. שורטר סבר שדרום עצמאי יותר מבחינה כלכלית יהיה מסוגל לצבור מספיק השפעה כדי להיאבק באיומים על קיומו של מוסד העבדות. במידה שפרישה תהיה בלתי נמנעת, אזי הפיתוח הכלכלי יכין את הדרום להפרדה מהאיחוד ולהקמת אומה עצמאית.
מבחינתו של שורטר, משמעות בחירתו של אברהם לינקולן לנשיאות ארצות הברית הייתה קץ פשרת הדרום מול מתנגדי העבדות. הוא הצטרף לתומכי הפרישה במהלך הקמתה של קונפדרציית המדינות של אמריקה. המושל אנדרו מור מינה אותו כשליח לג'ורג'יה כדי לשכנע את אנשי מדינה זו לשתף פעולה בהחלטה על הפרישה. לאחר מכן הוא התמודד וניצח בבחירות כנציג בקונגרס הזמני של הקונפדרציה, בו הוא פעל לכינון חוקת הקונפדרציה. שורטר היה זה שעמד מאחרי הפשרה על סוגיית צירוף מדינות חדשות לקונפדרציה, ששמה קץ למחלוקת מרירה על מעמד העבדות בטריטוריות שהיו אמורות להצטרף בהמשך לקונפדרציה.
מושל אלבמה

באוגוסט 1861 הביס שורטר את תומאס ה. ווטס בבחירות, והיה למושל אלבמה הראשון שנבחר תחת דגל הקונפדרציה. בנאום ההשבעה שלו הוא קרא לאחד את תושבי המדינה כעם נבדל מזה של "הגזע היאנקי" ודיבר על הצורך לשים קץ לתלות המסחרית, החברתית והפוליטית במדינות הצפון. שורטר הביע את התקווה שהעם יקדיש את עצמו להקרבה שתידרש במהלך העימות הקרב ובא.
עד מהרה אילצה המציאות של המלחמה את שורטר להתפשר על העקרונות שבהם הוא תמך באופן ציבורי בעשור הקודם. אף על פי שהוא היה אדם שהגן על זכויות המדינות ותמך בממשלה פדרלית מוגבלת, הוא לקח אז חלק במהלך ההרחבה הגדולה ביותר של סמכות הממשלה המרכזית הקיצוני ביותר בהיסטוריה האמריקאית. זמן קצר לאחר השבעתו, באפריל 1862 קיבלה הקונפדרציה חוק שחייב את הגברים לשרת בצבא הקונפדרציה, ושורטר, לאחר כמה מחאות, סייע לאכיפתו. מבחינתם של תושבי אלבמה, ושל רוב תושבי ארצות הברית האחרים, לא הייתה הפרה גדולה יותר של חירויות הפרט מאשר לאלץ אדם לשרת בצבא.
באי רצון הרחיב שורטר את סמכויות ממשלת המדינה. תוך שהוא התמודד עם מחסור בכוח אדם לבניית מערכי ההגנה של מוביל, הוא שאף לקבלת חוק שיאפשר לו לדרוש מבעלי העבדים לספק עבדים לטובת המאמץ המלחמתי. עד שחוק זה התקבל באוקטובר 1862, הוא גייס עבדים לשירות על פי סמכויות החירום שלו. עד לתום תקופת כהונתו כמושל, ספג שורטר ביקורת מצד בעלי העבדים על מדיניותו זו. גם כאן נטש שורטר את עקרונותיו כאשר התמודד עם מציאות קשה, ובשל כך שילם מחיר פוליטי.
באופן עקבי עם התנגדותו עוד לפני פרוץ המלחמה לדאגת המדינה לעניים, התנגד שורטר להרחבת תוכנית הסיוע של המדינה למשפחות החיילים. כאשר החל בית המחוקקים המדינתי לשקול את העברת החוקים לשליטה בעליית המחירים כדי שאנשים יוכלו להרשות לעצמם רכישת מזון, טען שורטר שחקיקה שכזאת תחמיר את המצב עוד יותר. הוא לא הטיל וטו על החוק, אך נוסח החוק עליו הוא חתם היה מתון יותר בשל התנגדותו. בכל אופן, ב-1863, לא יכול היה כבר שורטר להתעלם מהדרישה ציבורית לפעולה ציבורית לסיוע למעוטי היכולת. בשל כך הוא תמך בחקיקת חוק להקצאת כספים שיחולקו למחוזות לסיוע לחלשים. הוא גם העסיק עובדי מדינה לרכישת מזון לנזקקים בכל רחבי המדינה.
התדרדרות המצב הצבאי בצפון אלבמה והאיום המתמשך על מוביל, הפכו לאתגר עבור שורטר וממשלתו. כוחות צבא האיחוד התקדמו לתוך צפון אלבמה, ועד לתום כהונתו של שורטר כמושל נכבש רוב שטחה של המדינה. שורטר מינה את קודמו בתפקיד, אנדרו מור, כעוזרו הצבאי, והנחה אותו להקים כוחות להתנגדות מול כוחות צבא האיחוד, אך מחסור בכוח אדם ובכלי נשק סיכלו את מאמציו של מור. על רקע אי יכולתו להרחיק את כוחות הצפון מצפון אלבמה, קיווה שורטר למנוע את כיבוש מוביל. במשך כל תקופת כהונתו, החזיק צי ארצות הברית כוחות במפרץ מוביל, ואילץ את ממשלת המדינה לעשות שימוש מוגבל במשאבים להגנה כנגד פלישה אפשרית מכיוון דרום.
עם התקרב מערכת הבחירות למשרת המושל של 1863, שורטר, שתמיד התנגד להרחבת סמכות הממשלה, התמודד אז עם התנגדות פוליטית הגדולה ביותר בהיסטוריה של אלבמה. רבים במדינה שרדו את המלחמה בזכות התמיכה המוגבלת שהממשלה סיפקה. אך שיקול זה לא הניע את הבוחרים להצביע עבור שורטר בבחירות לכהונה שנייה. אנשים שסברו שהממשלה עשתה יותר מדי, חברו לאנשים שסברו שהממשלה עשתה מעט מדי, ובחרו במועמד הוויגים תומאס ה. ווטס. שורטר אפילו לא ניצח במחוז הבית שלו, מחוז ברבור. עד לסיום המלחמה, הוא סייע למושל ווטס כאשר התבקש לעשות כן. לאחר המלחמה שב שורטר ליופאולה, שם הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין.
ג'ון גיל שורטר נפטר ביופאולה ב-29 במאי 1872.
בני הרצליה (כדוריד)

סמל הקבוצה בעבר
מועדון הכדוריד בני הרצליה היא קבוצת כדוריד המהווה חלק מעמותת "בני הרצליה". הקבוצה משחקת בליגת העל ומארחת באולם תיכון הראשונים בעיר.
העמותה מפעילה בית ספר לכדוריד לגילאים צעירים.
בעונת 1970/71 הקבוצה זכתה באליפות המדינה. בין כוכבי הקבוצה באותה תקופה היה יצחק צ'סלר.
סגל הקבוצה לעונת 2019/2020

מעודכן ל- 28 בספטמבר 2019:
סגל הקבוצה לעונת 2019/2020 > צוות מקצועי

מאמן ראשי: בני אינגל
מנהל: יוסי חכם
קבוצת הנשים

קבוצת כדוריד הנשים של המועדון היא "בנות הרצליה" והיא משחקת בליגת אתנה ומארחת באותו אולם.
הקבוצה זכתה בתואר האליפות 10 פעמים, מתוכם 8 ברציפות (2016/17, 2015/16, 2013/14, 2012/13, 2011/12, 2010/11, 2009/10, 2008/09 ,2007/08, 2006/07) ובגביע המדינה 10 פעמים נוספות (2016/17, 2015/16, 2014/15, 2013/14, 2011/12, 2010/11, 2009/10, 2008/09, 2006/07, 2005/06).
כיום עודד נאמן מאמן את הקבוצה. מאמני הקבוצה הבולטים בעבר הם: נורית כהן, בני אינגל ודויינה קופטש.
בית מגידוביץ

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 על שם:  יהודה מגידוביץ' 
 כתובת:  התבור 26 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1935
 תאריך פתיחה רשמי:  1935 
 אדריכל:  יהודה מגידוביץ' 
 סגנון אדריכלי:  הסגנון הבין-לאומי 
 קואורדינטות:  32°03′59″N 34°46′05″E﻿ / ﻿32.066263959974°N 34.768051842832°E﻿ / 32.066263959974; 34.768051842832
  (למפת תל אביב מוגדלת) בית מגידוביץ(למפת תל אביב רגילה) בית מגידוביץ(למפת גוש דן רגילה) בית מגידוביץ(למפת גוש דן מוגדלת) בית מגידוביץ
 
בית מגידוביץ הוא בניין מגורים בסגנון הבינלאומי הנמצא ברחוב התבור 26 שבשכונת כרם ישראל בתל אביב (בין השכונות נווה צדק, כרם התימנים ונחלת בנימין).
היסטוריה

נבנה ב-1935 בתכנון מהנדס העיר הראשון של תל אביב - האדריכל יהודה מגידוביץ (שתכנן מבנים אייקונים רבים באזור, כגון בית העמודים, מלון נורדאו ועוד). הבניין היה בבעלותו של מגידוביץ, שהתגורר עם משפחתו בחלקה צמודה (ברחוב מוהליבר 23).
בשנים 2006–2008 עבר הבניין שיפוץ מקיף ונוספו לו 2.5 קומות בתכנון האדריכלית פרופ' ניצה סמוק - מקימת צוות השימור בעיריית תל אביב-יפו. הבניין כולל 2 כניסות ו-24 דירות סך הכל.
ביתו של יהודה מגידוביץ ברחוב מוהליבר נהרס בשנת 2017, במקומו הוקם בניין מגורים בתכנון בר אוריין אדריכלים.
קידום הפרויקט

ב-2002 נרכש הבניין על ידי חברת "באוהאוס" מיורשיו של מגידוביץ. זכויות הבנייה לתוספת הקומות הוענקו מתוקף תוכנית מפורטת תא/מק/3478 - "לילנבלום 12 - התבור 26", שאושרה ב-2004. תוכנית זו איפשרה ניוד זכויות בנייה מבית אברהם סוסקין ברחוב לילנבלום 12 (מבנה לשימור מחמיר בתכנון האדריכל זאב רכטר), לבית מגידוביץ. על פי התכנית - אכלוס בית מגידוביץ הותנה בשימור הבניין ברחוב לילנבלום.
אדריכלות

על אף שבית מגידוביץ אינו מוגדר כמבנה לשימור - התכנון והעיצוב האדריכלי של תוספות הבנייה נעשה ברוח הסגנון הבינלאומי, המאפיין את סגנון הבנייה המקורי של הבניין.
ראו גם

יהודה מגידוביץ'
כרם ישראל
לקריאה נוספת

גלעד דובשני, אדריכל יהודה מגידוביץ (תצלומים: אברהם חי), תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993.
ג'ורג'יה דום

| --- | --- |

 מיקום:  ארצות הברית אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית
 קואורדינטות:  33°45′27″N 84°24′03″W﻿ / ﻿33.7575°N 84.400833333333°W﻿ / 33.7575; -84.400833333333
 אבן יסוד:  22 בנובמבר 1988
 תקופת הפעילות:  6 בספטמבר 1992 – הווה (32 שנים)
 נהרס:  20 בנובמבר 2017
 בעלים:  Barton-Malow
 משטח:  דשא
 אדריכל:  הירי אינטרנשיונל 
 קבוצות:  אטלנטה פלקונס
 מושבים:  74,000 פוטבול   71,000 כדורסל   34,000 אולימפיאדת אטלנטה (1996)
 www.gadome.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אטלנטה מוגדלת) ג'ורג'יה דום(למפת אטלנטה רגילה) ג'ורג'יה דום  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ג'ורג'יה דום (באנגלית: Georgeia Dome) היה אצטדיון פוטבול הממוקם באטלנטה, בג'ורג'יה שבארצות הברית. האצטדיון הכיל 74,000 מקומות ישיבה.
היסטוריה

האצטדיון נבנה ב-1988 ונחנך ב-1992 לכבוד המשחקיים האולימפיים. ב-1996 אירח את תחרויות ההתעמלות מכשירים, שלבי הגמר של הכדורסל ושל הכדוריד (גברים), תפוסתו עד אז הייתה 34,000. לאחר המשחקיים האולימפיים שבה אטלנטה פלקונס לשחק באצטדיון זה. האצטדיון אירח שני משחקי סופרבול, סופרבול XXVIII  ב-1994 וסופרבול XXXIV ב-2000. בשנת 2013 עיריית אטלנטה החליטה לבנות צמוד לאצטדיון זה אצטדיון חדש בשם אצטדיון מרצדס-בנץ. העבודות החלו ב-2014 והסתיימו ב-2017. בנובמבר 2017 נהרס האצטדיון בפיצוץ מבוקר.
ג'ון גורלי

| --- | --- |
גורלי, מאי 2013
גורלי, מאי 2013
 לידה:  12 ביוני 1981 (בן 43) ארצות הברית וילו (אנ'), אלסקה, ארצות הברית
 שם לידה:  ג'ון בולדווין גורלי   John Baldwin Gourley
 שם במה:  The Fantastic The (כאמן חזותי)
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 מקום לימודים:  תיכון ואסילה 
 עיסוק:  מוזיקאי, זמר-יוצר
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, רוק פסיכדלי, פופ פסיכדלי, רוק אקספרימנטלי, אינדי רוק, פוסט-הארדקור
 כלי נגינה:  קול • גיטרה
 שיתופי פעולה בולטים:  פורטוגל. דה מאן
 בת זוג:  זואי מנוויל
 מספר צאצאים:  1
 
ג'ון בולדווין גורלי (באנגלית: John Baldwin Gourley; נולד ב-12 ביוני 1981) הוא מוזיקאי וזמר-יוצר אמריקאי, סולן וגיטריסט להקת הרוק פורטוגל. דה מאן, הידועה בזכות שירה "Feel It Still". בעברו גורלי היה סולן להקת האימו Anatomy of a Ghost (אנ'). בנוסף, גורלי הוא אמן חזותי, ופועל במסגרת זו תחת השם הבדוי The Fantastic The.
ביוגרפיה

גורלי נולד בשנת 1981 בקהילה וילו (אנ') שבאלסקה, לג'ון ט. גורלי וג'ניפר ואן ינגן. הוא ושני אחיו גדלו באלסקה ועברו עם המשפחה בין ערים מדי פעם, כאשר אביהם נדד עם עסק הקבלנות שלו ממקום למקום. הוריו של גורלי התחרו במרוץ כלבי המזחלות "אידיטרוד" (אנ'), ובמשך זמן מה המשפחה התגוררה בבקתה מרוחקת "מחוץ למפה", שהכניסה אליה הייתה נגישה רק באמצעות מזחלות כלבים. בבגרותו עזר לטפל בכלבים רבים המתחרים במרוצי מזחלות.
הוא למד בבית הספר התיכון ואסילה (אנ'), אך נשר בגיל 15 כדי ללמוד בבית ולעבוד בבניין עם אביו. גורלי הצטרף לארבעה מוזיקאים עמיתים מוואסילה: חברו הטוב זאק קארות'רס ושלושת חברי הלהקה Nice Guy Eddie (דיואי הלפאוס, ג'ו סיימון וניק סיימון), כדי להקים את להקת הפאנק Anatomy of a Ghost בשנת 2002. הם הופיעו ברחבי ארצות הברית, ובאוקטובר 2003 הוציאו את אלבום האולפן הראשון שלהם, Evanesce, דרך חברת התקליטים פירלס רקורדס. באביב 2003 השתתף גורלי בהקלטת השיר "Motelroom.Grandpiano" עם להקת Fear Before (אנ'), באלבומם הראשון Odd How People Shake (אנ'). עם זאת, באותה תקופה חבריו ללהקה Anatomy of a Ghost רצו לעסוק ברעיונות של עצמם, והלהקה התפצלה במאי 2004. בעקבות כך, גורלי ובסיסט הלהקה קארות'רס הקימו את הלהקה פורטוגל. דה מאן.
גורלי נמצא בזוגיות עם זואי מנוויל, שהיא גם שותפתו ללהקת פורטוגל. דה מאן. לשניים בת שנולדה ב-2011.
לקריאה נוספת

אליוט, ויל (27 ביולי 2007). "Valley rockers look forward to homecoming gigs". Mat-Su Valley Frontiersman. {{cite news}}:  (עזרה)
וודברן, פיטר (30 באוקטובר 2009). "Portugal. The Man Band Interview". Redefine. אורכב מ-המקור ב-26 במרץ 2012. נבדק ב-7 ביולי 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
טלבוט, כריס (5 באוגוסט 2011). "Portugal. The Man: From Alaska to rock stardom". Daily Herald‏. Arlington Heights, IL‏. Associated Press. {{cite news}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link)
"Portugal. The Man Unwind Back in Hometown". Rolling Stone. 22 באוגוסט 2013. {{cite journal}}:  (עזרה)