נחש הנחושת (פיודור ברוני)
העלילה ותיאור הציור

עלילת הציור מבוססת על הסיפור המופיע בספר במדבר, הפרק העוסק בהכשת בני ישראל במדבר על ידי נחשים ארסיים ובעונשם. לאחר שהתלוננו על הנהגת משה, שלח ה' נחשים שפגעו בהם. כאשר צעקו לעזרה, ציווה ה' על משה להציב נחש נחושת על נס, וכל מי שהביט בו נרפא:
"וַיֹּאמֶר יְהוָה אֶל מֹשֶׁה עֲשֵׂה לְךָ שָׂרָף וְשִׂים אֹתוֹ עַל נֵס וְהָיָה כָּל הַנָּשׁוּךְ וְרָאָה אֹתוֹ וָחָי." (במדבר כ"א, ח–ט).
ברוני תיאר את הרעיון מאחורי הציור כך: "ניסיתי לגרום לכך שכבר במבט ראשון תעורר התמונה רגש עז של הסצנה הנוראה הזו ותישא את חותמו של עונש ה'." הציור מורכב מהרבה דמויות, ואין בו דמות מרכזית ברורה. בני ישראל מגיבים בדרכים שונות – חלקם נבהלים, חלקם מחפשים ישועה בנחש הנחושת, אחרים מתאבלים על מתיהם, מתפללים, או מחרפים את משה וה'.
ברקע הציור, במרכזו, מופיע משה רבנו, מצביע במטהו לעבר נחש הנחושת, ובידו השנייה מסמן להתקרב אליו. מבטו נוקשה ומלא סמכות, והוא עומד לצד אלעזר הכהן ובני שבט לוי. אולם במוקד תשומת הלב נמצאים דווקא הדמויות שבקדמת הציור, הנמצאות במצוקה – גבר צעיר מתפתל בכאב בעקבות הכשת נחש. לעיתים משווים את דמותו ללאוקון, שעל פי המיתולוגיה היוונית נחנק על ידי נחשים עם בניו.
הנוף בציור מציג מדבר סלעי עם שמים קודרים, מהם נופלים נחשים ארסיים, דבר שמדגיש את עוצמת העונש האלוהי. התאורה בציור אינה ברורה, ונראה כי דמויות מסוימות מפיצות אור פנימי, כגון האישה הלבושה בלבן המסמלת אמונה וגאולה.
בחזית הימנית של הציור, אישה ממהרת לעבר בעלה בפחד ובייאוש. פניה של האישה דומות לאלו של אנג'ליקה, אשתו של ברוני. ניתן לראות בהחדרה כזו של דמותו המקורית של האמן לציור ביטוי של רומנטיקה בציור ההיסטוריה. האישה הזו היא המרכז המקומי של הצד הימני של הציור: גם כל מי שסביבה לופת אימה. העובדה שאנשים רבים מחפשים הגנה מקרוביהם וחבריהם לא ממש משתלבת עם התיאור המקראי, לפיו די היה להסתכל על נחש ברונזה כדי לרפא אנשים.
החזית של הצד השמאלי של הבד עבר שינויים משמעותיים במהלך הציור. בסקיצות מוקדמות ובגרסה הראשונה של הציור, ברוני תיאר קבוצה של ארבעה אנשים המושיטים יד אל נחש הנחושת - אדם הנושא אב זקן, אשתו ובנו. בגרסה הסופית של הציור, הקבוצה שונה מאוד - הבן, רגלו חבושה מהנשיכה הקטלנית, גוסס בזרועותיהם של אביו ואמו. למרות עומק אבלם, הם אינם מנסים להגיע לנחש הברונזה: ככל הנראה לאחר שאיבדו כל תקווה להציל את בנם.
מימין, ילדה רוכנת מעל האבן. ברוני עצמו תיאר אותה כך: "היא יתומה, שנגזל ממנה כל דבר. היא מחבקת את האבן, חצי כורעת. האבן הזו היא המפלט היחיד מהנחשים. היא מחבקת אותה, בוכה ומשקה אותה בדמעותיה". והאמן המשיך: "אחד מאחיה, עדיין תינוק, שוכב ליד האבן הזו - צער. ציירתי אותו מת מרעב".
מימין לילדה, ברקע, האמן תיאר גבר רוכן על צעירה גוססת (כלה, לדברי ברוני). הוא מנסה לשווא לפקוח את עיניה בתקווה שהיא תראה את נחש הברונזה. בסמוך, רוכנת מעליה ומניחה את ידה אל לבה של הגוססת, נמצאת אישה מבוגרת, כנראה אמה.
במקביל, חלק מהאנשים ברקע הציור מתקרבים אל הנחש, מחפשים ישועה. ביניהם אם עם תינוק, העומדת למרגלות הנס, מרימה אליו את ידיו של התינוק. בצד ימין של הציור, גבר נושא את אשתו המותשת בזרועותיו, מביט בתקווה לעבר "הנחש הנחושת" - לבושה לבן, היא מסמלת בצורה הברורה ביותר התובנה הדתית והאמונה בריפוי, כאשר ברוני עצמו מאפיין את מצבה כאקסטזה ".
נראה שאמא לשני ילדים משמאלה מביטה באישה הזו. אבל היא לא: למעשה היא מביטה למעלה אל השמים שמהם נופלים נחשים ולדברי ברוני 'מפחדת לילדיה, היא רוצה לכסות אותם בבגדיה'. עדיין משמאל אישה כורעת עם ילד מת לפניה. למרות שהיא עומדת מול נחש הברונזה, אין במבטה אמונה בגאולה, רק צער אימהי והשלמה עם הגורל.
כנוף, ברוני תיאר, במילותיו שלו, מקום 'באמצע המדבר הערבי הסלעי ליד הים האדום, שבו מתנשאים צוקים גבוהים ותלולים, למרגלות הר הור[ן]'. מכיוון שהאמן מעולם לא היה שם בעצמו, כל הנוף נצבע בדמיונו: הסלעים וההרים, האדמה והשמים. הנוף האפל, עם ענני סערה שמהם נופלים נחשים רעילים, מדגיש את חוסר הרחמים של העונש ואת הזוועה שפקדה את האנשים. במובן זה, הנוף משחק תפקיד של שחקן בציור. יחד עם השפעות האור והצבע, ניתן לראות בכך ביטוי לרומנטיקה בציור הקלאסיציסטי של ברוני.
לגבי תאורת הציור היא מותנית, שכן אי אפשר לזהות מקור אור ספציפי. רוב השמיים מכוסים בעננים, כשרק פער קטן נראה למרחוק, אך ברור שאינו מספיק כדי להאיר את כל חלל הציור. קבוצות האנשים בחזית וברקע מוארות באופן שווה יחסית. אף על פי כן, נראה שחלק מהדמויות פולטות אור משלהן, כמו האישה לבושה בלבן ונושאת על ידי בעלה.