סאו פאולו
תרבות > מוזיקה

אדונירן ברבוזה, זמר ומלחין שירי סמבה, אשר התפרסם במהלך עידן הרדיו של סאו פאולו, נודע כמלחינם של בני מעמד הפועלים של סאו פאולו, במיוחד המהגרים האיטלקיים העניים של שנת 1912 ושוכני רובעי העוני הרבים בעיר. נושאי שיריו שאובים מחיי העובדים המתפרנסים בדוחק בעיר, המובטלים והקבצנים. להיטו הגדול הראשון היה "Saudosa Maloca" ("חורבת געגועים", 1951), ובו מעלים שלושה חברים חסרי בית זכרונות נוסטלגיים אודות מעונם המאולתר, שנהרס בידי איל נדל"ן כדי לפנות מקום לבניין. שיר אחר של ברבוזה, "Trem das Onze" ("הרכבת של 23:00", שנת 1964), אשר זכה בשנות ה-70 גם לביצוע של גל קוסטה, דורג כאחד מחמשת שירי הסמבה הגדולים של כל הזמנים. בשיר מסביר הדובר לאהובתו שהוא לא יכול להישאר עוד ועליו לעלות על רכבת הפרברים האחרונה לפרבר ז'סנאה (Jaçanã), אל אמו. מוזיקת הסמבה ממשיכה להוות מרכיב חשוב בפסיפס המוזיקלי בסאו פאולו, כך למשל הרכב סמבה מהאסכולה הישנה בשם "Demônios da Garoa" ("שדי הגשם הקל") מנגן גם כיום במתחם הבר "בראמה" (Brahma) במרכז העיר.
בשנות השישים המאוחרות, בלט בסצנת המוזיקה הלאומית האוונגרדית הרכב רוק פסיכדלי וטרופיקליה בשם "אוס מוטנטס" ("המוטנטים"). הצלחתם בברזיל נקשרת לעיתים בזו של מוזיקאים אחרים של טרופיקליה, אם כי הם הציגו רעיונות וסגנון מוזיקלי משלהם. הם נחשבו "פָאוּלִיסטָנוֹס" מובהקים בהתנהגותם ובלבושם ("paulistanos", כינוי לתושבי העיר סאו פאולו). חברי המוטנטים המקוריים הוציאו חמישה אלבומים, בטרם פנתה הסולנית ריטה לי (Rita Lee) לקריירת סולו ולעבודה בפרויקטים אחרים, דוגמת הרכב הגלאם רוק הנשי טוטי-פרוטי. כעשרים שנה מאוחר יותר, בשנות התשעים, זכה ההרכב להצלחה ופרסום גם מחוץ לברזיל (נפוצה אגדה לפיה שכחה נערה ברזילאית, אשר השתתפה בתוכנית חילופי סטודנטים בקליפורניה, תקליט ויניל בבית משפחתה המארחת, מה שהוביל לפופולריות רבה של המוטנטים במדינה זו בארצות הברית). בשנת 2000 יצא לאור באיחור של 30 שנה אחד האלבומים המאוחרים של ההרכב, "טכניקולור", כולו בשפה האנגלית, לאחר שהוקלט בפריז ב-1970, מבלי להיות מופץ. האלבום עוטר בעיצוב גרפי מאת שון לנון, מעריץ ידוע של המוטנטים.
לאחר משבר מחירי הנפט בשנות השבעים, בתקופת המשטר הצבאי, סבלה ברזיל בשנות ה-80 מנסיגה כלכלית, תופעה שכונתה לימים בברזיל "העשור האבוד". ניצנים מאוחרים של סצנת פאנק וגראז' התחזקו מאוד בתחילת שנות השמונים, ייתכן בגלל נוף סגרירי של אבטלה בקרב הצעירים. אמנים ומוזיקאים, אשר קיוו להזדמנויות, גדשו את המועדונים והברים בסצנת האנדרגראונד-רוק. דוגמאות להרכבים שמקורם בתנועה זו בסאו פאולו כוללות את "!Ira" ו-"Titãs". בשנות התשעים, סגנון הדראם נ' בייס היה לתנועה מוזיקלית פופולרית נוספת בסאו פאולו, עם אמנים כמו DJ Marky, XRS Drumagick, DJ Patife ופרננדה פורטו. הרכבי הבי מטאל רבים מקורם בסאו פאולו, כמו Angra, Torture Squad, Dr Sin, Korzus. בסאו פאולו גם מקורו של ההרכב האלטרנטיבי הידוע "Cansei de Ser Sexy" (מפורטוגזית: "עייפתי מלהיות סקסית" ובראשי תיבות - "CSS"). אמנים מסגנונות מוזיקה אלטרנטיביים רבים בסאו פאולו נפגשים במרכז קניות המכונה "Galeria do Rock" ("גלריית הרוק"), שכולל חנויות ודוכנים העונים למגוון רחב של טעמים בנישות אלטרנטיביות. כן הרכב הטראש מטאל המחאתי חברתי - ספולטורה Sepultura .
גם המוזיקה הקלאסית נפוצה בסאו פאולו. רבים מהמלחינים הקלאסיים הברזילאים שעודם בחיים, כמו אמרל ויירה, אוסוולדו לסרדה ואדסון זמפרוניה, נולדו בסאו פאולו וחיים בה. בסאו פאולו שני בתי אופרה חשובים: התיאטרון המוניציפלי של סאו פאולו ותיאטרון סאו פדרו, וכן אולם קונצרטים מרכזי - סאלה סאו פאולו. בנוסף נערכים מופעי אופרה גם במקומות נוספים, דוגמת קרדיקארד הול. הבריטון המקומי פאולו סזות (Paulo Szot) זכה לתהילה בינלאומית ולהגשתו למועמדות לפרס טוני עבור ביצועו במחזמר המחודש "סאות' פסיפיק" בשנת 2008. התזמורת הסימפונית של סאו פאולו היא אחת מהתזמורות הטובות באמריקה הלטינית ובעולם.