stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציור
זרמים באמנות הציור

יווני - הציורים צוירו בעיקר על כלי חרס והציגו מאורעות מיתולוגיים.
רומי - לא נותרו שרידים רבים לציור הרומי; ידוע, אפוא, שאמנות רומא הושפעה מאוד הזו היוונית והאטרוסקית.
ביזנטי - הציור הביזנטי התבטא בפסיפס, וכן ביצירת דמויות בעלות נפח וקוי מתאר מודגשים.
גותי - האמנות הגותית פותחה על ידי הכנסייה. מטרתה הייתה לפאר ולשבח את הנצרות. לא היה דגש על יצירת דמויות ריאליסטיות - הציור היה סימבולי בעיקרו.
רנסאנס - בזרם זה חשיבות רבה לסימטריה, פרספקטיבה וקומפוזיציה. הציירים שאפו לצייר ציורים ריאליסטיים ככל האפשר, בניגוד מוחלט לאמנות הסימבולית של ימי הביניים.
מנייריזם - הגישה של אמנות הרנסאנס, המקפידה על פרספקטיבה, קומפוזיציה, ריאליזם ושלמות.
בארוק - הזרם העיקרי של המאה ה-17. ציורים דרמטיים המתארים בדרך כלל התרחשויות תנ"כיות.
רוקוקו - הזרם ששלט בחלקה העיקרי של המאה ה-18, והציג את חיי המותרות של האצולה.
נאו קלאסיציזם - זרם מסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, שהושפע מאוד מהמהפכה הצרפתית. נאו קלאסיציזם היה דידקטי ומחנך, ועסק רבות בנושאים היסטוריים בעלי מסר לקהל הצופים. ציירים מפורסמים מזרם זה: ז'אק-לואי דויד, ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר (שהיה בחלקו רומנטיקן) ועוד.
רומנטיזם - זרם שהתפתח בעקבות הנאו קלאסיציזם במחצית הראשונה של המאה ה-19, ושאף לבטאה את הרגש או תופעה שאין ביכולתו של האדם לשלוט בהם, כגון אסונות טבע או גורל. הציירים המפורסמים ביותר ששייכים לזרם הם: ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר שהיה גם תלמידו של ז'אק-לואי דויד, לכן בחלקו היה נאו-קלאסיקן. צייר נוסף הוא אז'ן דלקרואה, ואחד הציירים המפורסמים ביותר פרנסיסקו דה גויה.
פרה-רפאליטים - אחווה של ציירים ומשוררים ששאפו לבטל את הגישה ה"מייפה" והאלגנטית של ציירים מנייריסטים כמו רפאל.
אר-נובו - למעשה זהו זרם בעיצוב. זרם זה הראה את גוף האישה בשילוב עם מוטיבים מעולם החי והצומח, כמו נוצות טווס, עלי קיסוס וכו'.
ריאליזם - זרם מהמאה ה-19, הדוגל בהצגת האדם במצבים יום יומיים, כגון עבודה בשדה וכו'; או ציורי נוף. מטרת הזרם להציג את העולם כפי שהוא בלי לייפות את המציאות.
אימפרסיוניזם - האימפרסיוניזם עזב את הניסיון להציג את המציאות כפי שהיא נראית ממש ועבר להתמקד בהעברת התחושה העולה ממנה.
פוסט אימפרסיוניזם - זרם שנוצר לאחר האימפרסיוניזם והווה את תחילת הזרם האקספרסיוניסטי, האמנים בזרם זה הרחיקו יותר מקודמיהם בניתוק מן הריאליזם.
פוינטיליזם - סגנון שבו כל גוון מפורק לנקודות של הצבעים הטהורים המרכיבים אותו. האמנים הבולטים בזרם זה היו פול סיניאק וז'ורז' סרה.
זרמים בציור במאה העשרים

אמנות מופשטת - זרם באמנות שאינו מנסה לחקות את המציאות או כל רעיון מוחשי, אלא מציג כתמים וקווים על מנת להעביר רעיונות, רגשות ומושגים שאינם מוחשיים.
קוביזם - סגנון אוונגרדי באמנות אשר אינו צופה באובייקט מנקודת מבט אחת, אלא מפרק את האובייקט לגורמיו ומציג גורמים אלה מנקודות מבט שונות באופן סימולטני. האמנים שהקימו את הזרם היו פבלו פיקאסו ובראק.
אקספרסיוניזם - זרם באמנות המעמיד במרכז היצירה את היוצר ואת ראייתו הפנימית.
פוטוריזם - תנועה אמנותית שנוסדה באיטליה ואינה נוגעת רק לאמנות, ומאמינה בהפסקת הנאמנות העיוורת לעבר, אשר מנע מיוצרים ליצור אמנות מקורית וחדשה.
קונסטרוקטיביזם - תנועה אמנותית שנוצרה ברוסיה לפני המהפכה הבולשביקית. מטרתה הייתה להזניח את האמנות ה"טהורה" לטובת אמנות המביאה תועלת לאדם ולחברה.
סוריאליזם - ציור המציג מצבים בלתי הגיוניים, אובייקטים דמיוניים או דמויות חלום וכיוצא בזה. אמנים בולטים הם סלבדור דאלי ורנה מגריט.
אקספרסיוניזם מופשט - תנועה אמנותית שהתפתחה בשנות ה-40 של המאה ה-20 בניו יורק. אין זה סגנון אחיד ומוגדר, מטרתו היא לשחרר את האמן מהערכים האסתטיים המסורתיים.
פוביזם - סגנון לא ריאליסטי, המורכב משימוש בצבעים עזים וטהורים ללא ערבוב ומשיחות מכחול נמרצות. בסגנון זה ניכרת בפשטות בצורות, בדמויות ובנופים. אמן מייצג לזרם זה הוא מאטיס.
פופ ארט - סגנון שהתפתח באנגליה וארצות הברית בשנות השישים ובמסגרתו ציירו האמנים דימויים ויזואליים מן התקשורת, המדיה ומעולם הפרסום, וכן השתמשו בטכניקות של אותה מדיה.
אופ ארט - סגנון המשתמש בצורות גאומטריות ואבסטרקטיות על מנת ליצור אשליות אופטיות. היה פופולרי יחד עם סגנון הפופ ארט.
נאו-גאו - סגנון שהתפתח בארצות הברית בשנות השמונים ובמסגרתו הושם דגש על ציור מופשט גאומטרי אשר ניתנו לו משמעויות נוספות כאובייקטים מזוהים. בין האמנים בזרם זה ניתן לציין את הצייר פיטר האלי.
איסוף ציורים

בתרבות המערב כיום, ציורים לרוב מוצגים במוזיאונים המיועדים לצפיית קהל רחב, בין יצירות אמנות פלסטית אחרות. ציורים נאספים לעיתים על ידי אנשים פרטיים, ונסחרים בבתי מסחר ובמכירות פומביות המיועדות להם.
ציור של אמן ידוע עשוי להיסחר במיליוני דולרים, כאשר השיא במחיר הציור היקר ביותר נשבר מדי כמה שנים. דוגמאות לציירים שליצירותיהם מחיר גבוה הם פיקאסו (שזכה לכך עוד בימי חייו) ווינסנט ואן גוך (שזכה לכך רק לאחר מותו).
ראו גם

רישום
ציירים
ציירים ישראלים
התפתחות ציורי ילדים
טיפול באמנות
לקריאה נוספת

הרברט ריד, תולדות הציור המודרני (עברית: יוסף לוי), הוצאת מסדה, 1967
גילה בלס, הצבע בציור המודרני - תאוריה ופרקטיקה, הוצאת רשפים, 1997; מודן הוצאה לאור, 2009
ונדי בקט, סיפורו של הציור (עברית: תמי סתיו), ספרית מעריב, 1999
שלוה הדר-הוכשטט, מבוא לאמנות מודרנית, מהנאו-קלאסיציזם ועד לאימפרסיוניזם, דוד רכגולד - הוצאה לאור, 2005
הערות שוליים

↑  ברש, משה, פרקים בתאוריה של אמנות הרנסאנס והבארוק, ירושלים: הוצאת מגנס, 1989, עמ' 93.
↑  ולפלין, היינריך, מושגי יסוד בתולדות האמנות, ירושלים: מוסד ביאליק, 2003, עמ' 66
↑  [https://www.meta.com/quest/?
↑  HTC VIVE - VR, AR, and MR Headsets, Glasses, Experiences, www.vive.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Radiance is an online archive and research platform for Virtual Reality in Visual Art, Radiance
| זרמים באמנות |
| --- | --- | --- |
| אמנות העת העתיקה | יוון העתיקה • רומא העתיקה • מצרים העתיקה • הסהר הפורה |  |
| אמנות ימי הביניים | אמנות מרובינגית • אמנות קרולינגית • אמנות רומנסקית • אמנות גותית • ביזנטיון |  |
| הרנסאנס | מנייריזם |  |
| אמנות מזרחית | אמנות סינית • אמנות יפנית |  |
| אמנות העת החדשה | בארוק • רוקוקו |  |
| אמנות מודרנית | נאו-קלאסיציזם • רומנטיציזם • פרה-רפאליטים • אר נובו • אר דקו • ריאליזם (אמנות) • פוינטיליזם • אימפרסיוניזם • פוסט-אימפרסיוניזם • נאו-אימפרסיוניזם |  |
| אמנות המאה ה-20 וה-21 | אמנות מופשטת • קוביזם • אקספרסיוניזם • פוטוריזם • קונסטרוקטיביזם • סוריאליזם • אקספרסיוניזם מופשט • פוביזם • פופ ארט • אופ ארט • נאו-גאו • דאדא • אסתטיקת יחסים |  |
פורטל האמנות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX525398  GND: 4037213-3  HDS: 011008  LNB: 000058686  NDL: 00564487  NKC: ph122599 
צייר בעבודתו עם צבעי מים
"ברכת הנימפיאות" (1907) מאת הצייר האימפרסיוניסטי קלוד מונה
"פרימוורה" (1482), ציור טמפרה על לוח עץ מאת סנדרו בוטיצ'לי.
פרסקו מ"וילת המיסטריות" בפומפיי, המאה ה-1 לספירה.
חנות לממכר צבעים לציור, צ'סקי קרומוב. 2016
"הסערה" (1508), ציור שמן מאת ג'ורג'ונה.
ציור בפסטל רך, סטניסלב ויספנסקי, שנת 1905
ארנבון צעיר, ציור בצבעי מים מאת אלברכט דירר
"מסדרון בבית חולים לחולי נפש", ציור בגיר שחור וגואש, מאת וינסנט ואן גוך, משנת 1889
רישום דיוקן של איש זקן, לאונרדו דה וינצ'י, תקופת הרנסאנס.
ורד, ציור בצבעי אקריליק על בד.
ציור של אורה ראובן בתלת מימד במציאות מדומה
נייר לאמנים, בצבעים שונים
ציור דיוקן על נייר
ציור על קנבס
"הנער מפיום", ציור על לוח, המאה ה-2 לספירה
כלי הציור כוללים פלטה ומכחולים
סוגי מכחולים לאמנים
מברשת אוויר
עפרונות צבעוניים לציור
מדונה וישו התינוק, ציור של יאן ואן אייק, מחלוצי השימוש בצבעי שמן בתקופת הרנסאנס
ציור של אוגוסט מקי מראשית המאה ה-20, חלק מעבודות האקספרסיוניזם הגרמני המוקדם. הוצג במסגרת הפרש הכחול
מיכאל ביטון

מיכאל מרדכי ביטון (נולד בכ"ז בשבט ה'תש"ל, 3 בפברואר 1970) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת המחנה הממלכתי, ויו"ר הוועדה המיוחדת לפיקוח על תהליכי הסרת חסמים. בעבר כיהן כיו"ר הוועדה המיוחדת לחיזוק ופיתוח הנגב והגליל וכיו"ר ועדת המשנה של ועדת החוץ והביטחון לתפיסת הביטחון ובניין הכח. בעבר היה השר לשוויון חברתי, השר לנושאים אסטרטגיים ושר במשרד הביטחון. כיהן כראש המועצה המקומית ירוחם.
ביוגרפיה

מיכאל ביטון נולד בירוחם למסעודה ואליהו ביטון שעלו מוורזאזאת, מרוקו, הצעיר מבין תשעה אחים. למד בממ"ד 'קול יעקב', בישיבה תיכונית אוהל שלמה בבאר שבע, בסוף כיתה י"א סיים בית ספר תיכון, ושימש עד לגיוסו כמדריך מתנדב בתנועת בני עקיבא. ביטון התגייס לצה"ל, שירת בגדוד 13 של חטיבת גולני, ובהמשך שירותו היה אחד הצוערים בקורס קצינים אחריהם עקב הסרט "להיות קצין". לאחר קורס קצינים הדריך מחזור אחד בבית הספר לקצינים וחזר לחטיבת גולני. בשירות מילואים שימש כקצין בדרגת רב-סרן בצה"ל.
ביטון בוגר תואר ראשון במדעי ההתנהגות מאוניברסיטת בן-גוריון. בנוסף בעל תעודת הוראה מטעם מכון מנדל למנהיגות, ותואר שני בניהול מלכ"רים באוניברסיטה העברית. הוא מגשר ובוגר קורסי מנהלים של החברה למתנ"סים ושל הסוכנות היהודית, עמית ב"מכון גשר למנהיגות" ובוגר תוכנית "גוונים" למנהיגות יהודית פלורליסטית בישראל.
את דרכו החינוכית החל עם שחרורו מצה"ל, כשהקים קבוצות הכנה לצה"ל בירוחם. הוא הדריך חוגי סיירות במסגרת מל"ש (מרכז לימודי שדה) ירוחם, עסק בפיתוח תוכניות לקידום נוער, ושימש כחבר הוועד המנהל של המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי. כיהן כיו"ר הוועד המנהל של עמותת "עתיד במדבר". ייסד את עמותת "קלי"ר – קהילה למען ילדי ירוחם" שפעלה בשנים 1998–2002.
בין השנים 2000–2003 שימש מנהל מתנ"ס ירוחם ומנהל מרכז לימודי שדה נתיבות. כן שימש בשנים 2003–2005, כמנהל אזור באר שבע – בני שמעון של הסוכנות היהודית. בשנים 2005–2006 שימש מנהל תכנון ופיתוח של מגבית קנדה בישראל. במקביל, בשנת 2005, ייסד את עמותת "צעירים בירוחם" (צב"י) לעידוד התיישבות, מנהיגות ומעורבות של צעירים בירוחם ובנגב.
ביוגרפיה > כפוליטיקאי ברשות המקומית

בשנת 2010, התמודד לראשונה לראשות מועצת ירוחם ובבחירות שנערכו בירוחם ב-23 בנובמבר זכה ברוב של 44.5% מקולות המצביעים ונבחר לראש מועצת ירוחם מטעם הרשימה העצמאית "ירוחם אחת" כמחליפו של יו"ר הוועדה הקרואה עמרם מצנע. עם שיעור הצבעה של 69%, הפך לסמל של "מהפך דורי" – בן ירוחם, שגדל והתחנך במקום, הפך לראש הרשות אחרי 5 שנים של ועדה קרואה. ב-11 בנובמבר 2014 נבחר לכהונה שנייה כראש מועצת ירוחם. ביטון רץ מטעם מפלגת העבודה וזכה בבחירות עם רוב של כ-70% מקולות הבוחרים.
ביוגרפיה > בפוליטיקה הארצית

ב-10 באוקטובר 2012 הכריז על הצטרפותו למפלגת העבודה הישראלית בראשות שלי יחימוביץ' לקראת הבחירות לכנסת ה-19, והוצב במקום ה-104 ברשימתה לכנסת. בבחירות לכנסת העשרים תמך ביטון במפלגה, הפעם בהנהגת יצחק הרצוג, והוצב במקום ה-105. מתוקף תפקידו כראש המועצה המקומית, שימש כיו"ר דירקטוריון החברה הכלכלית לפיתוח ירוחם, ומשנת 2012 כחבר הדירקטוריון של החברה למתנ"סים. ביוני 2015 מונה ליושב ראש מועצת הנגב. באוקטובר 2015 הגיש את מועמדותו לראשות קק"ל והצהיר כי אם ייבחר, יכהן כיו"ר בהתנדבות במקביל לתפקידו כראש מועצה, אך הוא הפסיד במערכת בחירות זו.
ב-2018 הקים את מפלגת אחי ישראלי, יחד עם עדינה בר שלום, ובשל כך לא התמודד בבחירות המקומיות בירוחם שהתקיימו באוקטובר של אותה שנה, בהן ניצחה סגניתו טל אוחנה. בדצמבר של אותה שנה, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת פרש ביטון ממפלגת אחי ישראלי והצטרף למפלגת "חוסן לישראל". ביטון שובץ במקום ה-11 ברשימת כחול לבן, ונבחר לראשונה לכנסת. ביטון נבחר גם לכנסות העשרים ושתיים והעשרים ושלוש.
לאחר כינון ממשלת האחדות בכנסת העשרים ושלוש ב-17 במאי 2020 מונה במסגרת ממשלת ישראל השלושים וחמש לשר לנושאים אזרחיים וחברתיים במשרד הביטחון, לצידו של שר הביטחון וראש הממשלה החלופי בני גנץ. ביטון היה ממונה על הסוגיות האזרחיות, התיישבותיות והחינוכיות ובהן: הכנה לקראת שירות צבאי לרבות מסגרות קדם צבאיות, טיפול באוכלוסיות מיוחדות וכלל הנושאים באחריות האגף הביטחוני-חברתי במשרד הביטחון; זכויות והטבות חיילים משוחררים, וכלל פעילות האגף והקרן לקליטת חיילים משוחררים; זכויות והטבות משרתי המילואים; זכויות והטבות נכי צה"ל, וכלל הנושאים באחריות אגף שיקום נכים במשרד הביטחון; נושאים מוניציפליים בתחומי אחריות משרד הביטחון והקשר עם הרשויות המקומיות, לרבות קידום שותפויות עם רשויות מקומיות וקידום פיתוח וייצור תעשייתי התומך בפעילות משרד הביטחון וצה"ל בשיתוף רשויות מקומיות; וסוגיות הקשורות למוכנות העורף האזרחי בחירום (למעט הפעלת הכוח); המעטפת האזרחית הנדרשת לטובת פרויקט "מעבר צה"ל דרומה".
ב-30 בנובמבר 2020 מונה גם לשר לנושאים אסטרטגיים.
חודש לאחר מכן יזם את הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים, הקובעת כי חייל משוחרר שסיים את שירותו הסדיר בשנת 2020 יהיה זכאי למענק חד פעמי. מטרת המענקים היא לתת לחיילים תמיכה כלכלית בזמן המשבר הכלכלי העולמי.
עם אישור "החוק הנורווגי" התפטר מהכנסת, וכהונתו בה נפסקה ב-19 ביוני 2020. לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הוצב במקום הרביעי ברשימה.
במאי 2021 מונה לשר לשוויון חברתי, מספר חודשים לאחר שמירב כהן עזבה את התפקיד. ביטון כיהן בתפקיד זה עד הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש ושובה של כהן למשרד.
בכנסת ה-24 כיהן ביטון כיושב ראש ועדת הכלכלה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הוצב במקום ה-8 ברשימת המחנה הממלכתי מטעם חוסן לישראל.
בכנסת העשרים וחמש נבחר לכהן כיו"ר הוועדה המיוחדת לחיזוק ופיתוח הנגב והגליל. סמכויות הוועדה הן פיקוח על משרדי הממשלה ותוכניותיהם בכל הנוגע ליישובים בנגב ובגליל, עידוד צמיחתם ושגשוגם של תושבי הנגב והגליל וצמצום הפערים הכלכליים והחברתיים של תושבי הנגב והגליל מול תושבי המרכז .בתפקיד כיהן עד ל-11 בפברואר 2025 שאז החליף אותו עודד פורר בעקבות הסכם רוטציה שהיה באופוזיציה.
ב-4 במרץ 2025 נבחר לכהן כיו"ר הוועדה החדשה שהוקמה בשם הוועדה המיוחדת לפיקוח על תהליכי הסרת חסמים.
.פעילויות

בירוחם:
הקמת המרכז להתנדבות וחברה אזרחית.
פסטיבל פעמי מדבר לפיוט - חגיגה של פיוט וניגון.
פסטיבל דוק – אביב נגב – תוכנית של סרטים, מופעים ומפגשים שרובם ככולם עוסקים בשאלות של זהות בחברה הישראלית.
טרמינל העיצוב – "Made in Yeruham" - לקידום תחום העיצוב.
תוכנית קיימות יישובית – תוכנית סביבתית–קהילתית המעודדת יזמות קהילתית.
מחוץ לירוחם:
צעדת מחאה למען צדק חלוקתי – בקיץ 2011, על רקע המחאה החברתית ובעיות התקציב נוכח המצב הגירעוני של המועצה עם כניסתו לתפקיד, יזם צעדה של 120 ק"מ מהנגב לכוון בית ראש הממשלה בירושלים. בצעדה צעד עמו עמרם מצנע, לשעבר יו"ר הוועדה הקרואה יחד עם צעירי ירוחם, ועם אנשי מאהלי המחאה משדרות, אשקלון ובאר שבע תחת הקריאה לדאוג לצדק חלוקתי לתושבי הנגב נוכח פערים בתחומי החינוך, הרווחה והבריאות ובמטרה "לאחד בין הפריפריה למרכז"
הסכם גבולות - עיר הבה"דים – בשנת 2014 הוביל לחתימה על הסכם להעברת קריית ההדרכה שב"עיר הבה"דים" מתחום השיפוט של רמת הנגב לזה של ירוחם. ההסכם שנחתם בין יו"ר המועצה האזורית רמת נגב שמואל ריפמן לבין ביטון מכניס לעיר 3.9 מיליון שקלים בשנה מתקבולי ארנונה. בנוסף לחלוקת הקרקעות, הוסכם במעמד החתימה על שיתוף פעולה נוסף בין המועצות בתחומי חינוך, תיירות, קהילה, חקלאות ואיכות סביבה.
הסכם להקמת היישוב הבדואי רחמה – ביטון היה ממוביליו של הסכם להקמת יישוב בדואי לשבט רחמה אשר שכן בתחומי השיפוט של המועצה המקומית. במסגרת ההסכם הוחלט כי ירוחם תעביר שטח של 500 דונם ומועצה אזורית רמת נגב תעביר 1,500 דונם משטחי השיפוט שלהן לטובת הקמת יישוב הקבע לשבט, בעוד הנהגת הכפר תתחייב על פינוי 20 אלף דונם ומעברם ליישוב עצמאי תחת מועצה אזורית בדואית. ההסכם נחתם בין המועצות ירוחם, רמת נגב, אל קסום ונווה מדבר והרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב.
פורום לצדק חברתי – בשנת 2012 הוקם בירוחם "הפורום למען צדק חלוקתי ותכנון אזורי" המהווה התארגנות אזרחית שפועלת לקידום נושא הצדק החלוקתי למען תושבי הנגב. הפורום ארגון לראשונה בשנת 2014 את כנס ירוחם לצדק חברתי. בשנת 2015 נערך הכנס בשנית והושקה השדולה לצדק חלוקתי.
ספריו

אפשר לנצח את הסוציו אקונומי, בהוצאת משכל (ידיעות ספרים). - על ילדותו של מיכאל ביטון בירוחם ותובנות חיים מילדותו, שירותו הצבאי ותפקידיו הציבוריים עד לראשות עיריית ירוחם.
חיים אישיים

מיכאל ביטון נשוי לאילנה ואב לחמישה ילדים, מתגורר בירוחם.
אחיו, אברהם-שלום נפל בשנת 1985 במסגרת שירותו הצבאי.
הערות שוליים

↑  ח"כ מיכאל ביטון, באתר כחול לבן
↑  קצת על צב"י, באתר צב"י
↑  אילנה קוריאל, מועמד קדימה מיכאל ביטון ניצח בבחירות בירוחם, באתר ynet, 24 בנובמבר 2010
שמעון כהן, ראש מועצה חדש לירוחם: מיכאל ביטון, באתר ערוץ 7, 24 בנובמבר 2010
↑  רשימת המועמדים
↑  רוני זינגר, ראש מועצת ירוחם מיכאל ביטון יתמודד על ראשות קק"ל, באתר כלכליסט, 13 באוקטובר 2015
↑  טל שלו‏, ראש עיריית ירוחם לשעבר עוזב את המפלגה שעמד בראשה; הערכה: יחבור לגנץ, באתר וואלה, 22 בדצמבר 2018
↑  גד ליאור, אושר: מענק חד פעמי לחיילים שהשתחררו ב-2020, באתר ynet, 21 בדצמבר 2020
↑  אתר ועדת הבחירת
↑  דפנה ליאל, ‏הממשלה אישרה שורת מינויים: איתן גינזבורג שר התקשורת, שטייניץ שר המים, באתר ‏מאקו‏, 3 במאי 2021
↑  שירית אביטן כהן, ‏ח"כ מיכאל ביטון הודיע כי לא יצביע יותר עם הקואליציה, באתר גלובס, 25 במאי 2022
↑  הוועדה המיוחדת לחיזוק ופיתוח הנגב והגליל, באתר הכנסת
1 2 3  דוח לציבור – 2015 מועצת ירוחם, באתר www.tiktakti.co.il(הקישור אינו פעיל)
↑  ארכיון אירועים - קרן מיראז', באתר קרן מיראז' (ארכיון)(הקישור אינו פעיל, 22.6.2021)
↑  מעבדת פיס לתרבות – זה אנחנו, באתר מעבדת פיס לתרבות
↑  רמי שני‏, תושבי הדרום הצועדים לירושלים: "בנגב מתים מהר יותר", באתר וואלה, 28 באוגוסט 2011
↑  אורי בינדר, מוחה, ועוזב ירוחם: צעדת המחאה של ראש מועצת ירוחם, באתר nrg
↑  דותן לוי, הסכם גבולות היסטורי: רמת הנגב תעביר את שטחי עיר הבה"דים לירוחם, באתר כלכליסט, 19 במאי 2014
↑  סטלה קורין ליבר, ‏"אתם שם בת"א חיים טוב עם האי-שוויון המשווע הזה?", באתר גלובס, 5 באפריל 2015
↑  הנגב דורש צדק חלוקתי, באתר הנגב דורש צדק חלוקתי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011045737105171  VIAF: 531164913180618980005   WorldCat (עם VIAF): 531164913180618980005
שופר קודו

שופר קודו הידוע גם כשופר תימני.
שופר קודו (מכונה לעיתים בטעות שופר דישון), הוא כלי נשיפה שמקורו בקרני אנטילופת הקודו האפריקנית, אשר משמש באפריקה עד היום באופן מסורתי למטרות פולחן וכאמצעי איתות. בקרב יהדות תימן נהגו להשתמש במשך מאות שנים בשופר זה לתקיעת שופר בראש השנה ולכן הוא מוכר גם כשופר תימני, אך ישנה מחלוקת נרחבת לגבי כשרותו. זוהי קרן ארוכה ומסולסלת אשר מייצרת מספר סוגי צלילים, והקול שלה חזק ועמוק יותר משופר רגיל.
מקור

הקודו הוא סוג של אנטילופה חיננית ומרשימה בשבט סלילני קרניים שבמשפחת הפריים. בסוג זה כלולים 6 מינים, רובם בגובה מטר ומעלה, אך יש מספר מינים קטנים יחסית. רק לזכרי הקודו יש קרניים. השופרות המסולסלים נעשים בעיקר מקרני המין הגדול בסוג - קודו גמלוני - בעל הקרניים הגדולות, הארוכות והמסולסלות ביותר. הוא נפוץ למדי ומצוי במזרח מרכז ודרום אפריקה. המין השני שלו קרניים זהות יחסית מבחינה צורנית הוא המין קודו זוטר, אך לא ברור עד כמה נעשה השימוש בקרניו לשופרות; הוא מוגבל למזרח אפריקה. למינים אחרים כמו הבונגו המצוי ביערות הטרופיים או קודו ההרים האנדמי לאתיופיה אין לקרניים יותר מסלסול אחד. סוגים אחרים של פריים בעלי קרניים מסולסלות דומות הם יעל בורג ודישון מקראי, אך לא ידוע על שימוש בקרניהם לשופרות.
מראה

לקודו הגמלוני כאמור, יש את הקרניים הארוכות והמרשימות ביותר הדומות לבורג או חולץ פקקים, ולכן משתמשים בעיקר בקרניו ליצירת שופר קודו. אורכה של הקרן הוא 100 עד 140 סנטימטר, והממוצע הוא 120 סנטימטר. האורך המרבי שתועד עד היום היה 180 סנטימטר. לקודו הגמלוני יש לרוב 2.5 סלסולים ולעיתים גם 3 סלסולים. מבנה הסלסולים משתנה: לעיתים כל סלסול ממוקם מעל קודמו כך שהקרן תהיה בעלת קו ישר, ולעיתים כל סלסול מוסט מקודמו כך שהקרן אינה בעלת קו ישר כשופר יעל. הקרניים עבות יחסית בבסיס, והופכות לצרות ודקות ככל שהמרחק מהבסיס גדל; בקצה הקרן למשל, הקרן חדה מאוד. לאורך הקרן יש טבעות וחריצים קטנים ובהירים, הנעלמים לקראת סוף הקרן. הצבע הטבעי של הקרן נע בין שחור לאפור כחלחל או חום כהה, בעוד שהחוד של הקרן בהיר יותר. קרניו של הקודו בדומה לשאר הפריים עשויות מקרטין קשה המקיף בליטת עצם גדולה מהמצח.
הכנה

כדי להפוך את קרן הקודו לשופר כשר, יש לקדוח מקצה הקרן לבסיס. למעשה, נדרשת קדיחה של חור קטן ליצירת פייה לקרן בעוד שרוב הקרן חלולה כמעט לגמרי לאחר שהופרדה מהעצם. על מנת שלא לפסול את השופר מתקיעה קידוח החור צריך להיעשות בזהירות מרבית. מאחר שמרבית קרני הקודו ספירליות ומסולסלות, גם קצה הקרן הסתום מעוקם בדרך כלל, כך שהקדיחה בו עד לאזור החלול עשויה ליצור חור בצידי השופר. בשל כך, יוצרי השופרות נוהגים לחמם את הקרן במים רותחים כדי להגמיש אותה. לאחר מכן, הקרן נמתחת עד שהיא ישרה מספיק כדי לקדוח בה את הפייה בקלות יחסית. לאחר שהקידוח הושלם, מעוותים את הקרן חזרה לצורה המסולסלת והספירלית המוכרת שלה, כשלעיתים מלטשים אותה קודם ולעיתים משאירים אותה במצב הטבעי שלה. יש המוסיפים לשופר קישוטי כסף מבחוץ, ויש המצפים אותם בכסף אף מבפנים; האחרונים פסולים לתקיעה ונמכרים לנוי. בהתבססו על דברי הרס"ג "והשופר שאנו תוקעין בו...ואסור לשנות את צורתו", הרב יוסף קפאח סובר שאין לחמם כלל שופרות ולעוות את צורתם כדי לקדוח בהם.
ביהדות תימן

בעוד שברוב קהילות ישראל נהגו לתקוע בראש השנה בשופר מקרן האיל, ביהדות תימן נהגו לתקוע מאז ומקדם בשופר הקודו. השופרות הגיעו לתימן ככל הנראה מאתיופיה הסמוכה אשר שוכנת מעבר למיצרי באב אל-מנדב ובה מצויים מספר מיני קודואים. עולי תימן שבאו לארץ הביאו איתם גם שופרות הקודו שקיבלו את הכינוי שופר תימני, ורבים מהם נוהגים לתקוע בו עד היום. השד"רים שהגיעו לתימן היו הראשונים שתיארו את השופר התימני. בשנת 1851 ביקר בתימן השד"ר יעקב ספיר אשר סייר בקהילות שם והעלה את רשמיו על הכתב. בין השאר הוא כתב:
גם כי היה עמדי מן המוכן שופר של איל ותקעתי בו חובת היום, נסיתי לתקוע גם בשופר שלהם, וכן הוא בכל ארץ תימן, באֵין להם שופרות של איל, או כי לא ידעו לעשותו, הם תוקעים בשופר של יעל ארכו כשתי אמות ומפולתל...וקולו גדול ומרעיד יותר משל איל.
ביהדות תימן > המחלוקת לגבי כשרותו

בשנת 1887, יצא השד"ר יחזקאל שאול רופא מטבריה לצורך גיוס כספים בתימן. בחזרתו הוא הביא משם שופר קודו לחכמי טבריה אשר כתבו על כך:
גם אודות מין השופר, שהביא עמו הרב השד"ר מהר"ר יחזקאל שאול רופא הי"ו, הנה מין השופר כזה שיהיה מהכבשים לא נמצא כלל וכלל במחוזותינו, גם מימינו לא שמענו כזה. הנה כן על מעלת כבוד תורתכם לחקור דבר אודותיו, ושלום.
בתקופה זו למעשה החלה המחלוקת לגבי כשרותו של השופר התימני בין הזרמים ביהדות תימן ובקהילות ישראל האחרות. המצדדים בפסילת שופר הקודו מסתמכים בעיקר על דברי רבי סעדיה גאון:
והשופר שאנו תוקעין בו לא יהיה אלא קרן של איל ואסור לשנות את צורתו.
ועל הלכות שופר, סוכה ולולב במשנה תורה, שבהם הרמב"ם כותב:
ושופר שתוקעין בו בין בראש השנה ובין ביובל, הוא קרן הכבשים הכפוף. וכל השופרות חוץ מקרן הכבש פסולין
לעומת זאת, המצדדים בכשרותו מצטטים את השולחן ערוך של הבית יוסף בו נכתב:
שופר של ראש השנה מצוותו באיל וכפוף, ובדיעבד כל השופרות כשרים בין פשוטים בין כפופים. ומצווה בכפופים יותר מבפשוטים. ושל פרה פסול בכל גוונא. וכן קרני רוב החיות שהם עצם אחד.
הרב יחיא קאפח מנהיג תנועת הדרדעים, אשר התבססה כמעט אך ורק על פסיקותיו של הרמב"ם, פסק שיש לתקוע בשופר איל בלבד (ייתכן שהדבר נעוץ בפגישתו עם השד"ר יחזקאל רופא). תלמידו הרב יחיא אביץ' אשר שימש בצעירותו כרב בית הכנסת "בית מוסורי" שהורכב מדרדעים ומעיקשים, נהג לתקוע בשופר איל במהלך תפילת ראש השנה, ובסופה תקע גם בשופר הקודו. רבה הראשי של יהדות תימן ומנהיג "העיקשים" יחיא יצחק הלוי, נהג אף הוא לתקוע בשופר איל למרות מחלוקתו עם הרב יחיא קפאח בפולמוס הקבלה. ההשפעה של הרב יחיא קפאח הייתה בעיקר בצנעא וסביבותיה, בעוד שבשאר הקהילות בתימן המשיכו לתקוע בשופר הקודו. היו שחזרו לתקוע בשופר הקודו בעקבות החרפת המחלוקת עם הרב יחיא קפאח לגבי תורת הקבלה. במכתב ששלח הרב קפאח לידידו בשנת 1930 הוא ביקש ממנו שרבני ארץ ישראל יחתמו על מכתב הפוסל את שופר הקודו לתקיעה:
ואת אשר לא פללתי ראיתי במכתבך כי הפלאתה לחקור על קרני פרה הנהוגים פה לתקוע בהם בראש השנה כמצווה עלינו "יום תרועה יהיה לכם". ומצות חכמים לתקוע בשל איל כדי שיזכור לנו השם יתברך עקידת יצחק אבינו. והטפשים המתקדשים והמטהרים תוקעים בשל עגל לעורר השטן לקטרג על עון העגל, באמרם שאוחזים מעשה אבותיהם שעשו בשוגג ולא ידעו שהן קרני שור, והם עושים במזיד נגד קבלת חז"ל. וכדי להסיר מכשול עלה על דעתך לשלוח תמונתו. אך לפי דעתי צריך לעשות מכתב עם התמונה ויחתמו בו ראשי אלפי ישראל. גם חתימת רב הרבנים החכם השלם, כבוד מורינו הרב רבי אברהם קוק הי"ו.
הרב יוסף צוברי כתב בתגובה לכך:
ואם כי בזמננו צצו קצת עוררין שהכחישו מסורת אבותיהם בהוציאם דבה רעה כאילו שהשופר הזה קרן של שור הבר שהוא פסול, דלפי דבתם לא קיימו אבותינו חס ושלום מצות תקיעה כלל, וכך התחילו להביא ממרחקים שופרות חדשים של כבשים קטנים...
הרב עמרם קורח שהיה הרב הראשי האחרון של יהדות תימן, מנה בספרו "סערת תימן" את השופר התימני כבין המנהגים הבודדים שבהם יהודי תימן לא נהגו כפי הרמב"ם. וכך כותב הוא בספרו:
שופר של ראש השנה, שהיו נוהגים לתקוע בו - ארוך וכפוף, שתים או שלוש כפיפות, וקולו צח ומחריד. יש אומרים, שהוא של חיה הדומה למין הכבשים. על כן לא חשו לחומרתו (של הרמב"ם) שאין כשר אלא קרן הכבשים, יען ראו כי יש בשופר זה נוי מצווה בקומתו, וקולו יותר מקרן הכבשים, ועד היום תוקעין תקיעת מצווה בשופר זה,על פי הוראת הגאונים שכל השופרות הכפופים כשרים לכתחילה.
באפריקה

באפריקה הדרומית, נעשה שימוש רב ומגוון בשופר הקודו בעיקר אצל שבט ה"שונה" למטרות פולחן המוחזק בעיקר על ידי רופאי האליל. אצל שבטי הטסונגה, משתמשים בשופר קודו במהלך טקס של חינוך הנערות. שבטים רבים בטנזניה ובמרכז אפריקה משתמשים בשופר הקודו ככלי לאחסון תרופות ושיקויי פלא נגד מחלות, אריות או חזירי בר, כשפתח הכלי סגור בכיסוי מגולף מעץ של אלילים או רוחות קדמוניות. אצל בני המאטאבאלה מזימבבואה השופר שימש ככלי להעברת אותות ומסרים במהלך הקרב. לבני המסאי יש ריקוד מסורתי הנעשה לצלילי שופר הקודו. אנשי הנובה מדרום סודאן יוצרים משופר הקודו חצוצרה טבעית מיוחדת שמשולבים בה חלקי דונג ושעווה, ובאמצעותם ניתן להפיק מהשופר צלילים באוקטבות שונות. אצל בני ההימבה ישנה גרסה שונה לכלי זה המכונה אונדיאמבו, והיא נעשית דווקא מקרנו של ראם הצבי המצוי באזור. השבטים באפריקה אשר משתמשים בשופר הקודו אינם טורחים לקדוח חור בפייה, ותחת זאת קודחים חור במקום שבו הקרן כבר חלולה כך שהם מחזיקים את השופר כחליל צד. שופר הקודו הוצג על ידי האתנומוזיקולוג האמריקני פול ברלינר מאוניברסיטת דיוק המומחה למוזיקה אפריקאית, כחלק מכלי הנגינה של מוזיקת עולם.
בקרב אוהדי הכדורגל האפריקנים, נפוץ השימוש בוובוזלה - חצוצרת פלסטיק באורך של 65 ס"מ המשמיעה קול המזכיר נהמת פילים או זמזום דבורים. הוובוזלה שווקה לראשונה בייצור המוני על ידי חברה דרום אפריקנית בשנת 2001, ועד מהרה הפכה לפופולרית במשחקי הכדורגל בקרב האוהדים. בשנת 2009, רשות השימור של דרום אפריקה הציגה את הקודוזלה, מעשה ידיה של יצרנית דרום אפריקנית. הקודוזלה היא חיקוי של הוובוזלה, אך היא מעוצבת בדומה לקרני הקודו הגמלוני וצבועה לרוב בצבעים דרום אפריקנים (שחור, אדום, ירוק וצהוב). הקודוזלה הפכה להיות פופולרית אף יותר מהוובוזלה המקורית, והיא בעלת קול חזק יותר. השימוש בכלים אלו במשחקי הכדורגל נתון במחלוקת הן בשל הרעש הרב שהם גורמים, והן בשל החשש שהם ישמשו כנשק בידי האוהדים. מהחברה שמייצרת את הקודוזלה טוענת מנגד, שבגרסה חדשה של הכלי האוקטבה הופחתה ל-20 דציבלים ומכיוון שהכלי נשבר כשמנסים להכות בו אין חשש לשימוש בו למטרה זאת.