stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית העירייה (וינה)
היסטוריה

באמצע המאה ה-19, שטח המשרדים של עיריית וינה הישנה, שנבנו בהוראת פרידריך "ההוגן", דוכס אוסטריה, בשנת 1316, נהיו קטנים מדי לצורכי העירייה. עם התחלת עבודות הבניה של שדרת הרינגשטראסה, החלה תחרות על בניית בניין עירייה חדש, תחרות בה ניצח הארכיטקט הגרמני פרידריך פון שמידט.
ראש העיר דאז, קאייטאן פלדר דרש שבניין העירייה החדש יוקם על השדרה בה הוקמו סימולטנית מבנים מרכזיים אחרים באותה תקופה (ביניהם בניין האופרה של וינה, בניין הפרלמנט האוסטרי, הבורגתיאטר ובניין אוניברסיטת וינה). עלות הבניה הייתה כ-14 מיליון גולדן אוסטרו-הונגרים (המטבע שהיה בשימוש בשטחי האימפריה של בית הבסבורג בין השנים 1754-1892). עלויות הבניה כוסו על ידי עיריית וינה והאימפריה האוסטרו-הונגרית לאחר דיונים ארוכים בנושא.
בניין העירייה הישן משמש למרכז התיעוד של ההתנגדות האוסטרית.
בניה

הבניין נבנה על בסיס מודל גותי בדומה לבית עיריית בריסל. חמישה מגדלים נבנו, ביניהם המגדל המרכזי בגובה של 98 מטרים. ב-21 באוקטובר 1882, פסל "איש העירייה" (Rathausmann) הונח על כנו בראש המגדל המרכזי והפך להיות אחד מסמלי העיר. המבנה עצמו מתפרש על שטח של 19,592 מטרים רבועים ומסודר סביב שבע חצרות פנימיות. סך כל שטח הקומפלקס הוא 113,000 מטר רבוע המשתרעים על שש קומות, שני מרתפים וסך של 1575 חדרים. הבניין ברובו נבנה תוך שימוש באבן-גיר שהובאה מהרי הליית'ה, רכס הרים לא גדול הממוקם בין מדינת אוסטריה תחתית לבורגנלנד.
מול הבניין שוכנת כיכר הרטהאוס, המשמשת אטרקציה תיירותית ועירונית לאורך כל השנה - בחודשי החורף המוקדמים (עד סוף חודש דצמבר) מוקם בכיכר אחד משוקי חג-המולד הגדולים והידועים באירופה ובעולם בו מבקרים מאות אלפים. בחודשים שלאחר מכן נבנה בכיכר משטח החלקה על קרח הנקרא Wiener Eistraum (בתרגום מילולי לעברית: חלום הקרח הווינאי) בשטח של יותר מ-7000 מטרים רבועים. בשנת 2016 ביקרו ב-Eistraum כ-650,000 מבקרים ב-45 ימים. בחודשי הקיץ מתקיימים במקום פסטיבלים והקרנות סרטים המוניות.
פרויקט השיפוץ

ב-27 בספטמבר 2012, החלו עבודות שיפוץ תחת פרויקט המוערך בשווי של 35 מיליון יורו. הפרויקט אמור להסתיים עד שנת 2023 ויבוצע ב-11 שלבים ויתפרש על שטח של 40,000 מטרים רבועים.
גלריה

הראטהאוס
הראטהאוס
הבניין המרכזי
Eistraum
הערות שוליים

↑  http://www.austriantimes.at/news/General_News/2012-09-26/44401/Rathaus_to_get_a_new_look
↑  http://rainermarialatzke.com/vienna-town-hall/?lang=en
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1087284635  MusicBrainz: 0acab3b7-0210-4cfe-aa3a-a57ed086349c  SUDOC: 200683012  VIAF: 172117569   WorldCat (עם VIAF): 172117569
אקלים ניו זילנד

סוגי האקלים לפי שיטת קופן בניו זילנד
האקלים של ניו זילנד מגוון נוכח הגאוגרפיה של המדינה. מרבית אזורי ניו זילנד שייכים לאזור הממוזג עם האקלים הימי (על פי סיווג האקלים של קופן: (CFB) המאופיין בארבע עונות שונות. הגורמים העיקריים המשפיעים על האקלים הם האוקיינוס השקט וקו הרוחב, אם כי רכסי ההרים יכולים לגרום לשינויי אקלים משמעותיים במיקומים קרובים לכדי עשרות קילומטרים זה מזה. התנאים משתנים מאוד, החל מאזורים גשומים ביותר בחוף המערבי של האי הדרומי לכמעט צחיחים במרכז אוטאגו (Central Otago, אנ') וסובטרופיים בחצי האי נורת'לנד (Northland Peninsula, אנ').
מזג אוויר

השירות המטאורולוגי של ניו זילנד (Met Service), (אנ'), שהוקם כחברה ממשלתית בשנת 1992, מוציא תחזיות מזג אוויר ואזהרות מזג אוויר רשמיות.
מזג אוויר > גשם

במרבית הערים יורדים משקעים הנעים בין 620 מילימטרים של גשם (דוגמת כרייסטצ'רץ') ל־1,317 מ"מ (בוואנגאריי Whangarei, (אנ')) מדי שנה. גשמים נפוצים לרוב בצורה שווה לאורך השנה ברוב אזורי הארץ, במיוחד באי הדרומי. באזורים הצפוניים והמזרחיים של המדינה, כולל אוקלנד, כרייסטצ'רץ' ו-ולינגטון, חווים לרוב חורפים קלים, המתאים לאקלים ים-תיכוני. ניתן למצוא תנאים מקסימליים של קיץ וסתיו במקומות הקרובים יותר לדרום-מערב, כמו אינברקרגיל ומילפורד סאונד.
כמות הגשם שיורד במקום מסוים תלויה מאוד בטופוגרפיה. באלפים הדרומיים, הרמה הוולקנית של האי הצפוני (North Island Volcanic Plateau, (אנ') וברכסים שמסביב, יכולים להיווצר הבדלים גדולים בכמות הגשמים במקומות המרוחקים כמעט עשרות קילומטרים זה מזה. במילפורד סאונד יורדים מעל 6,700 מילימטר גשם בשנה בממוצע, בעוד שבאלכסנדרה (אנ'), המצויה במרחק של בערך 100 ק"מ משם במרכז אוטגו, יורדים רק מעט יותר מ־300 מ"מ גשם מדי שנה, מה שמקנה לו אקלים אוקיאני/צחיח למחצה. אוויר עמוס באדי מים מהאוקייאנוס נדחק ממערב כתגובה לסיבוב כדור הארץ. מזג אוויר זה מופץ מהים הדרומי, במידה רבה ללא מגע עם היבשה, עד שהוא מגיע לאלפים הדרומיים. הרוח המערבית הלחה נאלצת לעבור מעל ההרים, בגובה רב יותר, נוכח הקרירות, המים מתעבים ונופלים כשלג או גשם. גשם אורוגרפי זה מסביר את ההבדל העצום בתנאים בין המערב הגשום למזרח האי של האי הדרומי.
מזג אוויר > שלג

שלג יורד הן באי הדרומי, והן באזורים גבוהים יותר באי הצפוני. שלג בגובה פני הים באי הצפוני הוא נדיר. שלג שכיח יותר בפנים הארץ בשני האיים הראשיים, אם כי שלג בגובה פני הים מופיע בממוצע פעם או פעמיים בשנה באי הדרומי המרכזי והדרומי.
מזג אוויר > טמפרטורה

כמו באיים רבים בעולם, השפעת האוקיינוס מצמצמת מצבי קיצון בטמפרטורות של אזורי החוף. טווחי הטמפרטורה הגדולים יותר נמצאים בחלק הפנימי של אזורי קנטרברי ואוטגו, ובמיוחד מרכז אוטגו. במרכז אוטגו ובאגן מקנזי, (אנ') של קנטרברי היבשתית, האקלים הם הקרובים ביותר לאקלים יבשתי במדינה, והאזור בדרך כלל יבש יותר (בין השאר בגלל רוחות הפן), ופחות שונה מהאוקיינוס. אזורים אלה יכולים לחוות בקיץ טמפרטורות הנמוכות מ־C°‏ 30, ושלג וכפור קשה בחורף, אשר מחמיר בקרה בעמקי הנהר ובאגנים.
מזג אוויר > טמפרטורה > טמפרטורה ממוצעת שנתית

ממוצע הטמפרטורות השנתיות נע בין C°‏ 10 בדרום, ועד C°‏ 16 בצפון. החודש הקר ביותר הוא בדרך כלל יולי, והחודש החם ביותר הוא בדרך כלל ינואר או פברואר. לרוב השינויים בטמפרטורות בין הקיץ לחורף אינם גדולים. דוגמה לכך היא אוקלנד, לה יש מנעד טמפרטורות של C°‏ 9 בלבד בין הטמפרטורה הממוצעת באמצע החורף (C°‏ 14.7), והטמפרטורה ממוצעת באמצע הקיץ (C°‏ 23.7). הפרשי הטמפרטורה לאורך היממה גם הן קטנות יחסית. היוצא מן הכלל לכך הוא אזורים יבשתיים וממזרח לרכסים, עם שינויים יומיים שיכולים להיות מעל C°‏ 25, והפרשים של עד C°‏ 14 בין הטמפרטורות הממוצעות בקיץ, לזו של החורף. הטמפרטורות יורדות גם בכ־C°‏ 0.7 עם עלייה של כ־100 מטרים בגובה.
ערי הצפון כמו אוקלנד, וונגארי (Whangarei) וטאורנגה חוות טמפרטורה מקסימלית שנתית בין C°‏ 19 – C°‏ 20, ואילו הממוצע המינימלי השנתי הוא בסביבות C°‏ 11 – C°‏ 12. לערים המזרחיות באי הצפוני, דוגמת גיזברן, נאפייר (Napier, אנ') והייסטינגס (Hastings, אנ'), יש טמפ' מקסימום שנתית ממוצעת הנעה בטווח של C°‏ 19 – C°‏ 20, ומנגד המינימום הממוצע השנתי נמוך מעט יותר, ומתמקם בסביבות ה־C°‏ 9 – C°‏ 10. בשתי הערים הגדולות ביותר באי הדרומי, כרייסטצ'רץ' ודנידין, הממוצע המקסימלי השנתי הוא C°‏ 17.3 ו־C°‏ 14.6 ומינימום שנתי ממוצע של C°‏ 7.3 ו־C°‏ 7.6 בהתאמה.
מזג אוויר > טמפרטורה > קיץ

הטמפרטורות המרביות היומיות הן בדרך כלל בטווחים של C°‏ 20 – C°‏ 30 ואף למטה מכך ברוב הארץ. הן גבוהות יותר באזור הצפוני, המזרחי והפנימי של המדינה; הייסטינגס היא העיר החמה ביותר, עם ממוצע של C°‏ 25.5, ואחריה גיזברן עם C°‏ 24.9, ונאפייר עם C°‏ 24.5. חלקים מזרחיים של האי הדרומי רגישים מאוד לנורווסטר (Nor'west arch),(אנ'), רוח פן שעלולה לגרום לטמפרטורות של 30 ואפילו לטמפ' נמוכות מעט מ־C°‏ 40. Rangiora (אנ') בקנטרברי מחזיקה בשיא הטמפ' המרבי, העומד על C°‏ 42.4, אשר נמדד בשנת 1973, כאשר בכרייסטצ'רץ' נמדדו C°‏ 41.6 באותה שנה. לאחרונה נמדדה בטימארו (Timaru, אנ') C°‏ 41.3 ב־Waitangi Day (היום הלאומי של ניו זילנד, אנ') בשנת 2011. עקב רוחות אלה, בערי האי הדרומיות הקרירות יותר כמו דנידין וכרייסטצ'רץ' יש טמפרטורות שיא גבוהות יותר בכל הזמנים מאשר במקומות צפוניים יותר כמו וולינגטון, אוקלנד וונגריי.
מזג אוויר > טמפרטורה > חורף

בהשוואה לאזורים אחרים בקו רוחב דומה, טמפרטורות החורף בניו זילנד מתונות הרבה יותר, זולת אזורי מרכז אוטגו ואגן מקנזי שהוזכרו לעיל. המקסימום עומד בדרך כלל על C°‏ 10 – C°‏ 15 באי הצפוני, ויורד ככל שמתקדמים דרומה או פנימה. האי הדרומי הוא מעט יותר קר, עם טמפרטורות מקסימליות הנעות סביב C°‏ 7 – C°‏ 12, אם כי לפעמים הן עשויות להיות נמוכות יותר. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה אי פעם עמדה על C°‏ 25.6−, ב־Ranfurly (אנ') אשר באוטגו בשנת 1903, וכן טמפרטורה מעודכנת יותר של C°‏ 21.6−, אשר נמדדה בשנת 1995 ב־Ophir (אנ') הסמוכה.
סטטיסטיקה

| מקום | ממוצע ינואר (C°) | ממוצע יולי (C°) | גשמים שנתיים (מ"מ) |
| --- | --- | --- | --- |
| קייטאה | 19.5 | 12.1 | 1351 |
| וונגארי | 19.9 | 11.6 | 1304 |
| אוקלנד | 19.1 | 10.9 | 1212 |
| טאורנגה | 19.4 | 10.2 | 1181 |
| המילטון | 18.4 | 8.9 | 1108 |
| רוטורואה | 17.7 | 7.8 | 1342 |
| גיסבורן | 19.2 | 9.7 | 996 |
| טאופו | 17.0 | 6.5 | 960 |
| פלימות 'החדשה | 17.8 | 9.5 | 1386 |
| נאפייר | 19.5 | 9.4 | 785 |
| וואנאגנוי | 18.3 | 9.5 | 918 |
| פלמרסטון צפון | 17.8 | 8.6 | 917 |
| מאסטרטון | 18.1 | 7.6 | 928 |
| וולינגטון | 16.9 | 8.9 | 1207 |
| נלסון | 17.8 | 7.2 | 960 |
| בלנהיים | 18.0 | 7.0 | 711 |
| ווסטפורט | 16.3 | 8.7 | 2121 |
| קאיקורה | 16.4 | 8.1 | 710 |
| הוקיטיקה | 15.6 | 7.4 | 2901 |
| כרייסטצ'רץ ' | 17.5 | 6.6 | 618 |
| הר קוק | 14.7 | 2.2 | 4485 |
| אגם Tekapo | 15.2 | 1.4 | 592 |
| טימארו | 15.9 | 5.0 | 548 |
| מילפורד סאונד | 14.7 | 5.3 | 6715 |
| קווינסטאון | 15.8 | 3.0 | 749 |
| אלכסנדרה | 18.0 | 2.9 | 359 |
| מנפור | 14.7 | 3.8 | 1129 |
| דנידין | 15.3 | 6.6 | 738 |
| אינברקרגיל | 14.2 | 5.3 | 1149 |
| איי צ'את'ם | 14.9 | 8.2 | 911 |
סטטיסטיקה > שיאים

| תקליט | מדידה | מקום | תַאֲרִיך |
| --- | --- | --- | --- |
| הטמפרטורה הגבוהה ביותר | C°‏ 42.4 | רנגיורה, קנטרברי | 7 בפברואר 1973 |
| הטמפרטורה הנמוכה ביותר | C°‏ 25.6− | רנפורלי, אוטגו | 17 ביולי 1903 |
| הכי הרבה גשם בשעה | 134 מ"מ | נהר קרופ (Cropp River, אנ'), החוף המערבי | 8 בינואר 2004 |
| היממה הגשומה ביותר | 758 מ"מ | נהר קרופ, החוף המערבי | 27–28 בדצמבר 1989 |
| השנה הגשומה ביותר | 16,617 מ"מ | נהר קרופ, החוף המערבי | 1998 |
| השנה היבשה ביותר | 212 מ"מ | אלכסנדרה, אוטגו | 1964 |
| פרץ הרוח המהיר ביותר | 250 קמ"ש | הר ג'ון, קנטרברי (Mount John, אנ') | 18 באפריל 1970 |
| החודש שטוף השמש ביותר | 356 שעות | ניו פלימות' (New Plymouth, אנ'), טרנאקי | ינואר 2015 |
| השנה בעלת מספר שעות השמש הגבוה ביותר | 2840 שעות | ריצ'מונד (Richmond, אנ'), טסמן | 2016 |
| החודש מועט אור השמש ביותר | 27 שעות | טאומארונוי (Taumarunui, אנ') | יוני 2002 |
| שנה בעלת מספק שעות השמש הנמוך ביותר | 1333 שעות | אינברקרגיל | 1983 |
היסטוריית חקר האקלים

איסוף נתונים לקביעת האקלים הניו זילנדי החל בסוף המאה ה-19, אם כי חוקרים אירופיים ערכו תצפיות תקפות על מדדי אקלים כמו קרחונים ומורנות בתחילת המאה ההיא. המחקר המדעי של האקלים המוקדם בניו זילנד הוא די חדש ומתמשך ויישב חלק מהוויכוחים בנוגע לקשרים בין עידן הקרח הקטן (LIA) בחצי הכדור הצפוני לאקלים בניו זילנד באותה עת. העובדות העיקריות שהתגלו הן כי ניו זילנד אמנם חוותה אקלים קריר יותר, אך במועד מאוחר מעט יותר מאשר בחצי הכדור הצפוני. תחילת האקלים הקריר הייתה בערך בשנת 1450 ונמשכה עד 1850. האינדיקציות הן כי הטמפרטורות היו בטווח של C°‏ 1.5 – C°‏ 2.0 נמוך מהנוכחות במהלך תקופת ה־LIA בניו זילנד. מאז שנת 2000 מחקרים מדעיים שונים בחנו את התנהגות הקרחונים ביחס לאקלים ומצאו כי הם מהווים מדדים מצוינים לטמפרטורות, במיוחד בקיץ. עדויות קרחוניות לאקלים מתאימות לראיות לשינויים בגידול טבעת העץ ובמחקרים על דגימות משקעי ליבת קרח ואוקיינוס המצביעים על סוגי המיקרואורגניזמים (חלקם פורחים בטמפרטורות חמות, אחרים בטמפרטורות קרירות יותר) ויחסי פחמן דו-חמצני היסטוריים.
עדויות מצאו כי האקלים הושפע בצורה חזקה יותר מההשפעה של מסות אוויר טרופיות בתקופות חמות ומאסות אוויר קוטביות בתקופות קרירות. מחקרים אחרונים (2010) של אוניברסיטת ויקטוריה הראו כי האקלים האזורי שנפגע ביותר היה באוטגו ובסאות'לנד. השפעת הטמפרטורה הדומיננטית כאן הייתה החום היחסי של הים מדרום לניו זילנד בתקופת החמה מימי הביניים (MWP). משנת 1350 בערך אזור זה היה חם יותר, אך אז התקרר במהירות יחסית משנת 1450. לקירור זה אולי הייתה השפעה משמעותית על האוכלוסייה באזורים אלה. מהתיעוד ההיסטורי המצומצם עולה כי משנת 1450 עברה אוכלוסיית ניו זילנד שינוי תרבותי משמעותי שעשוי להיות קשור להתקררות האקלים ושינויים דרמטיים באספקת המזון.
שינויי אקלים

הערך מתייחס להיסטוריה של שינויי אקלים בניו זילנד, והתרומות והתגובות של ניו זילנד להתחממות כדור הארץ. בשנת 2014 תרומתה של ניו זילנד לפליטת גזי החממה בעולם הסתכמה ב־0.17%. בהתייחס לאוכלוסיית המדינה (פליטה פר נפש), ניו זילנד תורמת משמעותית לפליטת גזי חממה, ונמצאת במקום ה-21 בעולם, והחמישי בקרב מדינות הOECD.
פליטת גזי החממה של ניו זילנד נמצאת בעלייה. בין השנים 1990 ל־2017, הפליטה הגולמית של ניו זילנד (לא כולל סילוק מהשימוש בקרקעות וייעור) עלתה ב־23.1%. כאשר לוקחים בחשבון את צריכת הפחמן הדו־חמצני ביערות (קיבול), פליטת הרשת (כולל סילוק מהשימוש בקרקע וייעור) עלתה גם כן, ב־64.9% מאז 1990.
החברה האזרחית וממשלת ניו זילנד מגיבות לשינויי האקלים במגוון דרכים, בכללם השתתפות באמנות בינלאומיות ובדיונים חברתיים ופוליטיים הקשורים לשינויי אקלים. בניו זילנד קיימת תוכנית מסחר להתוויית פליטות והחל מ־1 ביולי 2010, על מוצרי האנרגיה, ומוצרי הדלק המאובנים והנוזלים, וכן על כמה מגזרי תעשייה יש חובות לדווח על פליטות ולקבל יחידות פליטה (אשראי פחמן). במאי 2019, בתגובה להתחייבויות שנתנו בהסכם פריז משנת 2016, הציגה הממשלה את הצעת החוק לתיקון תגובת שינויי האקלים (אפס פחמן).
לקריאה נוספת

State of the Climate 2010: A snapshot of recent climate in New Zealand (PDF), NIWA Science & Technology Series No. 56, NIWA, 2010, ISSN 1173-0382, אורכב מ-המקור (PDF) ב-5 ביוני 2011, נבדק ב-6 באוגוסט 2010 {{citation}}:  (עזרה)
מועצת הביטוח של ניו זילנד: עלות אירועי אסון בניו זילנד
הערות שוליים

↑  Walrond, Carl (במרץ 2009). "Natural environment – Climate". Te Ara – the Encyclopedia of New Zealand. נבדק ב-13 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NIWA Climate Data". NIWA. נבדק ב-24 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  nzcpe (2019-04-04). "Robbing the bank: land use change". Planetary Ecology (באנגלית בריטית). נבדק ב-2020-01-15.
↑  Mullan, Brett; Tait, Andrew; Thompson, Craig (במרץ 2009). "Climate – New Zealand's climate". Te Ara – the Encyclopedia of New Zealand. נבדק ב-14 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NZ's temperature record hits new low - minus 25.6degC". The New Zealand Herald. 12 ביולי 2011. נבדק ב-12 ביולי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  McLintock, A. H., ed. (22 באפריל 2009) [originally published 1966]. "Blizzard and flood of 1863". An Encyclopaedia of New Zealand. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Winds and storms: Looking back at the Wahine Storm". NIWA. נבדק ב-23 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7  Chug, Kiran (15 בפברואר 2011). "Seven biggest storms to hit Wellington". The Dominion Post. נבדק ב-23 ביוני 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Felim McMahon (15 באוגוסט 2011). "Kiwis marvel at Auckland and Wellington snow". Storyful. אורכב מ-המקור ב-1 בפברואר 2014. נבדק ב-1 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Mean monthly temperatures (°C) - NIWA". נבדק ב-26 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mean monthly rainfall (mm) - NIWA". נבדק ב-26 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  David Wratt; Jim Salinger; Rob Bell; Drew Lorrey; Brett Mullan. "Past climate variations over New Zealand". NIWA. נבדק ב-5 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Our atmosphere and climate 2017 | Ministry for the Environment, www.mfe.govt.nz
↑  Our expert advice, Royal Society Te Apārangi
↑  New Zealand's out-sized climate change contribution, Stuff, ‏2018-12-08 (באנגלית)
↑  Toby Manhire, Zero Carbon Bill revealed: everything you need to know, The Spinoff, ‏2019-05-08
↑  New Zealand's Greenhouse Gas Inventory 1990–2017 | Ministry for the Environment, www.mfe.govt.nz
↑  Climate Change Response (Zero Carbon) Amendment Act | Ministry for the Environment, www.mfe.govt.nz
↑  Landmark climate change bill goes to Parliament, The Beehive (באנגלית)
קו מידלנד (אנ') מכוסה בשלג
שלג באוגוסט 2011 בדנידין, אוטגו
מפת מסלול של ציקלון ג'יזל
מקום מבטחים (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  הספר Safe Haven (אנ') משנת 2010 מאת ניקולס ספארקס
 בימוי:  לאסה הלסטרם
 הופק בידי:  מרטי בוון צ'אד פריט וויק גודפרי (אנ') ריאן קוונו (אנ')
 תסריט:  גייג' לנסקי דיינה סטיבנס (אנ')
 עריכה:  אנדרו מונדשיין (אנ')
 שחקנים ראשיים:  ג'וש דוהאמל ג'וליאן האף קובי סמולדרס דייוויד ליונס (אנ')
 מוזיקה:  דבורה לורי (אנ')
 צילום:  טרי סטייסי
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Relativity Media Temple Hill Entertainment
 חברה מפיצה:  Relativity Media (אנ')
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 בפברואר 2013
 משך הקרנה:  115 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה פנטזיה
 מקום התרחשות:  בוסטון 
 תקציב:  28 מיליון דולר
 הכנסות:  97.6 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   safehaven
 דף הסרט ב־IMDb
 
מקום מבטחים (באנגלית: Safe Haven) הוא סרט דרמת פנטזיה אמריקאי משנת 2013 בכיכובם של ג'וליאן האף, ג'וש דוהאמל וקובי סמולדרס. הסרט היה הפרויקט האחרון בו השתתף השחקן רד ווסט (אנ') טרם מותו. הסרט עלה בבתי הקולנוע בצפון אמריקה ב-14 בפברואר 2013. הסרט בוים על ידי לאסה הלסטרם והוא מבוסס על הספר "Safe Haven (אנ')" מאת ניקולס ספארקס. תאריך ההפצה המקורי של הסרט היה אמור להיות ה-8 בפברואר.
עלילה

ארין המפוחדת יוצאת מביתה כשהיא יחפה ומכוסה בדם ועושה דרכה לבית השכנים כדי להסתתר. לאחר שהסתפרה וצבעה את שיערה, ארין מגיעה לתחנת האוטובוס. שוטרים מופיעים במקום ומתחילים לחפש אחריה, אך ארין עולה על אוטובוס ובורחת.
ארין מגיעה לסאות'פורט (אנ'), קרוליינה הצפונית ומציגה עצמה בשם קייטי. קייטי מתחילה למלצר ושוכרת דירה קטנה בקצה העיר. בביתה החדש, קייטי מתיידדת עם שכנתה, אישה בשם ג'ו ועם אלכס וויטלי, שמנהל את המרכול המקומי. אלכס הוא אלמן ואב יחידני לשני ילדים: ג'וש, לו ולאלכס מערכת יחסים רעועה ולקסי.
קייטי פותחת במערכת יחסים עם אלכס והופכת לדמות אם עבור ג'וש ולקסי. במקביל, בלש במשטרת בוסטון בשם קווין טירני מכין כרזות "מבוקש" עם פניה של ארין, אישה שמואשמת ברצח. אלכס מבחין בכרזות בתחנת המשטרה המקומית ומבחין שתמונתה של ארין דומה לקייטי. בעקבות זאת, אלכס מתעמת עם קייטי והאחרונה נפרדת ממנו ומתכננת לברוח למקום אחר.
ברגע שקייטי מתכננת לעזוב את העיר, אלכס ניגש אליה, מתחנן בפניה שתישאר ומצהיר שהוא אוהב אותה. קייטי מסכימה להישאר איתו (למרות החשש לביטחון משפחתו) ומספרת לו שהיא במנוסה מפני בעלה, שהוא בלש משטרה אלים ואלכוהוליסט.
בינתיים, קווין מושעה מעבודתו לאחר שהתברר שהוא יצר כרזות מבוקש לפשעים שלא התרחשו בזמן שהיה שיכור בעבודה. מתברר שקווין הוא בעלה של קייטי (ארין) והוא בחיים. בפלשבק מתברר שבלילה בו קייטי ברחה, היא דקרה את קווין לאחר שתקף אותה. קווין הזועם פורץ לבית השכנים ומצליח להשיג את מספר הטלפון של המסעדה בה קייטי עובדת.
קווין מגיע לסאות'פורט במהלך תהלוכה עבור יום העצמאות ומתעצבן כשהוא רואה את אלכס מנשק את קייטי. באותו הלילה, קייטי חולמת שהיא עומדת במזח וצופה בזיקוקי דינור. ג'ו ניגשת אליה ולוחשת לה "הוא כאן". קייטי מתעוררת בתוך חנות נוחות ביחד עם לקסי וקווין מופיע ודורש בזעם שהיא תחזור איתו הביתה. קייטי מסרבת ומפצירה בקווין לעזוב, אך האחרון שולף אקדח ושופך בנזין בחנות במטרה לשרוף אותה.
קייטי מנסה להרוויח זמן ומשקרת לקווין שהיא מסכימה לחזור איתו. כשקווין מתרכך, קייטי דוחפת אותו למים. גפרור דולק נופל על הבנזין והחנות עולה בלהבות. אלכס מבחין בחנות הבוערת, חוצה את המזח בסירה ומציל את לקסי. במקביל, קייטי נלחמת בקווין ולבסוף יורה בו למוות.
לאחר שהאש נכבית, אלכס מצליח להחזיר לחזקתו מכתבים שאשתו המנוחה, קארלי כתבה טרם מותה. המכתבים נכתבו מראש ונועדו להיקרא בזמנים מסוימים כגון יום הולדתו ה-18 של ג'וש ויום חתונתה של לקסי. לאחר החוויה, אלכס וג'וש משלימים.
ג'ו מספרת לקייטי שהיא עוזבת את סאות'פורט בקרוב. קייטי מודה לג'ו שהייתה חברה טובה עבורה וג'ו עונה לה "מגיע לך קייטי, את שייכת לפה".
אלכס נותן לקייטי מכתב ועל המעטפה רשום "עבורה". אלכס מספר לקייטי שהוא נותן לה את המכתב מכיוון שהתאהב בה ושהוא מקווה שהיא מרגישה כמותו. במהלך האיחוד בין השניים, אלכס מייחל שאשתו רואה אותם ושהיא מאושרת בשבילו. בסוף המכתב מופיעה תמונתה של אשתו המנוחה של אלכס וקייטי מגלה שהשכנה החברותית שלה, ג'ו הייתה בעצם רוחה של קרלי שצפתה בהם.
שחקנים

ג'וליאן האף – ארין טירני / קייטי פלדמן
ג'וש דוהאמל – אלכס וויטלי
קובי סמולדרס – ג'ו / קרלי וויטלי
דיוויד ליינוס (אנ') – קווין טירני
נואה לומאקס – ג'וש וויטלי
מימי קירקלנד – לקסי וויטלי
איריין זיגלר – גברת פלדמן
רובין מולינס – מאדי
רד ווסט (אנ') – רוג'ר
חואן קרלוס פידרהיטה – הבלש רמירז
קולן מוס (אנ') – המפקח באס
מייק פניבסקי (אנ') – הניצב רובינזון
הפקה

על פי כתבה באתר "Twitch Film (אנ')" משנת 2012, השחקנית קירה נייטלי הייתה במשא ומתן לגילום דמותה של קייטי, אך נאלצה לפרוש מהפרויקט בעקבות התחייבותה להפקת הסרט "Begin Again".
שלב הצילומים החל ב-18 ביוני 2012 בוילמינגטון ובסאות'פורט, קרוליינה הצפונית. חלק מהסצנות צולמו בלואיזיאנה והסצנה בה ארין / קייטי עולה על האוטובוס מצולמת בלינוויל (אנ').
ביקורות

האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 13% טריות על סמך 146 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 34/100 על סמך 33 ביקורות.
מדיה ביתית

הסרט הופץ בתקליטורי DVD ובלו-ריי ב-7 במאי 2013.
הערות שוליים

↑  Relativity Dates 'Turkeys', Shifts 'Safe Haven' – Deadline.com, web.archive.org, ‏2012-11-17
↑  Glamour, The roles these actors & actresses nearly played, Glamour UK, ‏2017-05-23
↑  Ashley Jacobs, Nicholas Sparks movie 'Safe Haven' starts shooting in Wilmington, WWAYTV3, ‏2012-06-18
↑  Safe Haven | Rotten Tomatoes, www.rottentomatoes.com
↑  Safe Haven, www.metacritic.com
↑  DVD Talk, www.dvdtalk.com
יער בוסאקו

| --- | --- |

היער והרי בוסאקו
 מיקום
 מדינה:  פורטוגל פורטוגל
 מיקום:  Luso 
 קואורדינטות:  40°22′37″N 8°21′55″W﻿ / ﻿40.377077°N 8.36533°W﻿ / 40.377077; -8.36533
  (למפת פורטוגל מוגדלת) ליסבון פורטו בראגה סטובל קוימברה לייריה פארו אבורה ספרד האוקיינוס האטלנטי יער בוסאקו(למפת פורטוגל רגילה) ליסבון פורטו בראגה סטובל קוימברה לייריה פארו אבורה ספרד האוקיינוס האטלנטי יער בוסאקו
 
יער בוסאקו (בפורטוגזית: Mata Nacional do Buçaco - היער הלאומי בוסאקו, בכתיב עתיק Bussaco) הוא שמורת עצים באזור המרכז ("סנטרו") של  פורטוגל, המאכסנת אחד מאוספי העצים היפים ביותר באירופה. היער מונה 1,450 מטר אורך ו-950 מטר רוחב ומשתרע על שטח של 1,050 דונם.
אורך החומה המקיפה אותו הוא כ-5 קילומטר ונפתחים בה שערים רבים. אחד מהם - "שער קואימברה" - נושא טקסט מן המאה ה-17 עם אחת מן הבולות של האפיפיור האוסרת כניסת הנשים ומאיימת בנידוי את מי שיזיק ליער. ביער המגודר בנו הנזירים שבילים להתבודדות וקאפלות ושתלו עצים.
ביער גדלים מעל 250 מיני עצים ושיחים, לרבות עצים בני מאות שנים ועצים ושיחים אקזוטיים שהובאו לכאן על ידי מלחים פורטוגזים בעידן התגליות.
בשנת 2004 ביקשה פורטוגל את הכרת היער כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
רבים מעצי בוסאקו היוו מטרות מחקר ואזכורים בספרות האקדמית והפופולרית.
ב-1768 עורר בוטנאי אנגלי פולמוס בן 200 שנה לגבי מקורם של הברושים ביער בגואה.
בסוף שנות ה-90 ביקר הסופר המומחה ביינות יו ג'ונסון בבוסאקו ותיאר עוזרד טסמני שראה בו כ"לבטח העוזרד המפואר שבאירופה כולה". מאוחר יותר ההיסטוריון והמומחה לעצים תומאס פקנהם הכניס אחד מאורני בוניה שביער בספרו - "העצים המפורסמים בעולם".
היער היה בעבר בית לנזירים הכרמליטים היחפים. הם בנו בו מנזר, קפלות קטנות ואת החומות מסביב וטיפלו בעצים עד לפירוק המנזרים בשנת 1834.
בשלהי המאה ה-19 חלק גדול מן המנזר לשעבר נהרס כדי לפנות את השטח לבניית ארמון אקסטרווגנטי נאו-מנואלי.
הארמון נועד להיות מקום נופש למשפחת המלוכה הפורטוגזית, אבל אחרי רצח המלך קרלוש בשנת 1908 וההפיכה שהתחוללה לאחר מכן, הוא נהפך לבית מלון מפואר, ארמון בוסאקו.
הסופר ז'וזה סאראמאגו אמר ש"אין לתאר את היער בוסאקו. עדיף ללכת בו לאיבוד".
עמדה גאוגרפית

יער בוסאקו נמצא בקצה הצפון-מערבי של הרי בוסאקו במחוז המרכז של פורטוגל ומכסה שטח של 1050 דונם כשהוא מוקף בחומה שהיקפה הוא מעל 5 ק"מ.
ממדי הפארק הוא 1450 מטר x ‏ 950 מטר, והוא נמצא בגובה של 190 עד 547 מטר. נמצא במרחק של 32 ק"מ מן העיר קוימברה, עיר אוניברסיטאית עתיקה ובירת פורטוגל לשעבר. היישוב הקרוב ביותר הוא לוזו, עיירת נופש ידועה במעינותיה המינרליים.
האקלים

המיקרואקלים מתאפיין בטמפרטורות נוחות, ערפילי בוקר תדירים ומשקעים כמעט כפולים לעומת הממוצע האזורי.