stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון קריטנדן
פעילותו במפלגה הוויגית > ממשלי הריסון וטיילר

בבחירות לנשיאות של 1840 עודד קריטנדן שוב את הוויגים בקנטקי לתמוך במועמדותו של הנרי קליי. במהלך ההצבעה בוועידה הארצית של המפלגה ב-1839, קיימו המועמדים קליי והגנרל וינפילד סקוט עם קריטנדן ועם איש המפלגה ג'ורג' אוונס משחק קלפים בבית אסטור בניו יורק. כאשר הם קיבלו את ההודעה על ניצחונו של ויליאם הנרי הריסון, האשים קליי בהפסדו את סקוט והכה אותו בכתף שבה הוא נפצע במהלך השתתפותו בקרב לנדיס ליין במלחמת 1812. לאחר מכן היה צורך להוציא את קליי בכוח מהמלון. סקוט שלח אז את קריטנדן לקליי עם קריאה לדו-קרב, אך קריטנדן גרם לפיוס בין השניים ושיכנע את קליי להתנצל.
לאחר שקליי הפסיד את המועמדות, תמך קריטנדן בהריסון. באותה מערכת בחירות הוא נבחר מחדש לסנאט, אף על פי שהוא ציפה לקבל משרה בקבינט של הריסון. בסופו של דבר הוא מונה לתובע הכללי של ארצות הברית. לצורך כך הוא התפטר מהסנאט.
כתובע הכללי, הוציא קריטנדן רק חוות דעת משמעותית אחת. העותר בתיק זה היה אדם שרכושו ניזוק במהלך פלישתו של אנדרו ג'קסון לשטח שהפך ב-1818 לטריטוריית פלורידה. ב-1841 התיק היה עדיין בדיונים. בית משפט בפלורידה פסק לטובת התובע והורה לממשלה הפדרלית לפצותו על הנזקים ולשלם ריבית על סכום התביעה בחישוב החל מהמועד בו נגרם הנזק. מזכיר האוצר תומאס יואינג שאל את קריטנדן אם לבית המשפט הייתה הסמכות להורות על תשלום ריבית. קריטנדן סבר שלבית המשפט לא הייתה הסמכות לכך, ויואינג לא שילם את הריבית. חוות דעתו של קריטנדן שמשה תקדים במקרים דומים בהמשך על ידי התובעים הכלליים שכיהנו אחריו.
שבוע בלבד לאחר שמונה לתובע הכללי, נשלח קריטנדן לניו יורק כדי לגשר במתיחות עם בריטניה על הטבעת הספינה קרוליין על ידי כוח מיליציה קנדי, שניסה לדכא מרד בקנדה. במשימה דיפלומטית זו פעל קריטנדן בנפרד ממשימותיו כתובע הכללי. הוא דיבר עם מושל ניו יורק ויליאם סיוארד, וקיבל ממנו הבטחה שהוא יעניק חנינה לאלכסנדר מקלאוד שלכד את הקרוליין והעלה אותה באש, אם הוא יורשע במשפט בניו יורק. בסופו של דבר זוכה מקלאוד.
זמן קצר לאחר פרשת הקרוליין, נפטר הנשיא הריסון, וסגן הנשיא ג'ון טיילר הושבע במקומו. טיילר התנגד לניסיונו של קליי לקבוע את סדר היום של המפלגה הוויגית, והטיל וטו על שתי הצעות חוק בתחום הבנקאות בניגוד לעצתו של קריטנדן. קריטנדן ושאר הוויגים בקבינט, למעט דניאל ובסטר, התפטרו במחאה על חריגתו של טיילר מהקו המפלגתי. התפטרותו של קריטנדן נכנסה לתוקף ב-11 בספטמבר 1841. הוא שב לקנטקי ללא משרה פוליטית ועם מעט כסף ברשותו. קבוצה של ידידים שלו במחוז וודפורד רכשה את הבית בו הוא גדל כילד והגישה לו אותו כמתנה בשובו לקנטקי.
ב-1842 מונה קריטנדן שוב כסנאטור כדי לאייש את המושב שהתפנה עם התפטרותו של הנרי קליי. בינואר 1843 הוא נבחר מחדש לתקופת כהונה מלאה לאחר שהתמודד מול ריצ'רד ג'ונסון. הסכסוך של הוויגים עם הנשיא טיילר המשיך ללא הפוגה, וכמה מהם דיברו בפתיחת הליך הדחה נגדו, אך קריטנדן התנגד לצעד זה. בשנים 1841–1845 הוא היה יושב ראש הוועדה לענייני הצבא של הסנאט. הוא תמך בהטלת מכסי מגן באופן מתון ובביצוע עבודות ציבוריות על ידי הממשלה הפדרלית. הוא התנגד למתן זכות למדינות לקבוע את חלוקתן למחוזות בחירה, כך שיתאפשר להן לבחור את נציגיהם לקונגרס בבחירות בהן השטח של כל אחת מהמדינות היווה מחוז בחירה אחד.
פעילותו במפלגה הוויגית > מערכת הבחירות של 1848

המפלגה הוויגית הייתה מפולגת גם בקנטקי, לא רק בין קליי ובין טיילור, אלא גם בין המועמדים למשרת מושל המדינה. ויליאם גרייבס, שהיה מחוץ לפוליטיקה מאז הירי הטראגי שלו בחבר בית הנבחרים סילי, קיבל את תמיכתו של המושל הוויגי המכהן, ויליאם אוסלי, בעוד שארצ'יבלד דיקסון הבטיח לעצמו את תמיכתו של המושל הוויגי לשעבר רוברט לטצ'ר. לטצ'ר כתב לקריטנדן שפילוג בקרב הוויגים וניצחון של הדמוקרטים בבחירות למשרת המושל עלולים להשפיע קשות על התקוות הוויגיות לניצחון בבחירות לנשיאות ב-1848. לדעה זו הסכים גם המושל לשעבר מטעם הוויגים תומאס מטקלף. בוועידה של הוויגים לבחירת המפלגה, הן גרייבס והן דיקסון משכו את מועמדותם והנציגים ממחוז לוגן הציגו את שמו של קריטנדן ללא הסכמתו. מועמדותו של קריטנדן אושרה בקלות לפני שעלה בידי ידידיו לבלום אותה. משרת המושל נחשבה לפחות יוקרתית והשכר ששולם למחזיק בה היה נמוך ממשכורתו של קריטנדן כסנאטור. הוא גם היה אמור עקב כך לפרוש מעיסוקו שהלך וגבר בייצוג משפטי בפני בית המשפט העליון ולאבד את הקשר עם הסוגיות הטריטוריאליות החשובות בעיניו שהלכו ונעשו יותר מורכבות בעקבות המלחמה עם מקסיקו. על כל פנים, הוא האמין שמועמדותו תאחד את שורות הוויגים ותסייע לטיילור לזכות בקולות קהל המצביעים בקנטקי בבחירות הכלליות. שבוע לאחר שהוצג שמו כמועמד, הוא קיבל אותו על עצמו.
אלייג'ה הייס, נשיא בית המשפט לערעורים של קנטקי, היה המועמד המוביל לקבל את מועמדות המפלגה הדמוקרטית לתפקיד המושל, אך לאחר בחירתו של קריטנדן הוא משך את מועמדותו. הוועידה המדינתית של הדמוקרטים בחרה אז בלין בויד, אך גם הוא דחה את המועמדות. לבסוף בחרו הדמוקרטים בעורך הדין מהנדרסון, לזרוס פאוול. בעוד שקרטינדן עבר ברחבי קנטקי כדי לקושש קולות, האשימו אותו מתנגדיו בחוסר נאמנות לקליי בשל אי תמיכתו בו בבחירות הכלליות. קריטנדן טען שהוא תמך במועמדותו של קליי לנשיאות על פני כל מועמד אחר, אך הוא האמין שקליי לא התכוון לקבל את המועמדות ב-1848. לאחר שהכריז קליי על מועמדותו, אמר קריטנדן, הוא נותר הבחירה הטבעית של הוויגים. בבחירות למשרת המושל הביס קריטנדן את פאוול כאשר גרף 65,860 קולות מול 57,397 הקולות שגרף פאוול. עם בחירתו כמושל הוא התפטר ממשרתו כסנאטור.
עם סיום מסע הבחירות שלו, שב קריטנדן לסייע בניהול מסע הבחירות של טיילור לנשיאות, והוא שיגר נואמים מוכשרים מקרב חברי המפלגה הוויגית לנאום בכל רחבי ארצות הברית. לאחר ניצחונו של טיילור הוצעה לו משרת מזכיר המדינה של ארצות הברית. בקשות מאישים הן מהמפלגה הוויגית והן מהמפלגה הדמוקרטית הגיעו אליו לקבל על עצמו תפקיד בקבינט. טיילור היה חסר ניסיון, ורבים חשו שללא קריטנדן שיסייע בהדרכתו, ינחל ממשלו כישלון. ב-15 בפברואר 1849 ביקר טיילור ביקור אישי אצל קרטינדן בפרנקפורט, בתקווה לשכנעו לקבל את המינוי. קריטנדן דחה את הצעותיו של טיילור ומנגד דחה טיילור את בקשתו של קריטנדן למנות את ידידו רוברט לטצ'ר כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית. השתדלותו של קריטנדן הובילה ככל הנראה למינוים של ג'ון קלייטון כמזכיר המדינה ושל אורלנדו בראון כנציב לענייני אינדיאנים. הסיבות לסירובו של קריטנדן להצעתו של טיילור היו רבות. בין השאר הוא דחה את ההצעה מתוך כבוד לתחושותיו של קליי וכן בשל תחושתו שהסכמתו הייתה עלולה להתפרש כחזרה על "העסקה המושחתת" של קליי ואדמס משנת 1825. התפטרותו מתפקיד המושל הייתה עלולה גם להתפרש כהודאה בהאשמות הדמוקרטים שהוא התמודד על תפקיד המושל רק כדי לסייע לטיילור לנצח בבחירות לנשיאות. מעל לכל, הוא לא השלים את תהליך איחוי הקרעים בשורות הוויגים והוא ביקש להשלים את מלאכתו.
פעילותו במפלגה הוויגית > מושל קנטקי

בתקופת כהונתו כמושל קנטקי העניק קריטנדן תמיכה מלאה למפקח על החינוך הציבורי בקנטקי, רוברט ג'פרסון ברקינרידג' (אנ'), שנודע לימים כ"אבי מערכת החינוך הציבורית בקנטקי". בתגובה לקריאתו של קריטנדן לתמיכה פיננסית לקידום החינוך הציבורי, העבירה האספה הכללית של המדינה ב-26 בפברואר 1849 את חוק בתי הספר. חוק זה התווה את קווי היסוד לכמה פקידי ממשל בנוגע לניהול בתי הספר. האספה הקדישה את כספי ההטלים שנגבו מהספינות ששייטו במימי נהר קנטקי, נהר גרין ונהר בארן לטובת מערכת החינוך והטילה מס רכוש בשיעור של שני אחוזים למימון בתי הספר של המדינה.
קריטנדן הורה לערוך שיפוצים בבית הסוהר של קנטקי, שניזוק בשל שרפה, וקרא לעריכת סקר גאולוגי נרחב של שטחי המדינה. בתקופתו של קריטנדן כמושל, אימצה קנטקי חוקה חדשה, אף על פי שקריטנדן עצמו לא היה נציג לוועידה החוקתית והייתה לו השפעה מועטה על ניסוח החוקה. רוב חברי המפלגה הוויגית התנגדו לכינוס הוועידה, שכן היא בהכרח הייתה כרוכה בחלוקה מחדש של מחוזות הבחירה של המדינה ואיימה על יציבות הרוב של הוויגים באספה המדינתית. על כל פנים, קריטנדן תמך בסופו של דבר בכינוס הוועידה במהלך מסע הבחירות שלו למשרת המושל ב-1848.
כאשר שאלת העבדות הפכה ליותר מכרעת בעקבות סיפוחי השטחים עם תום מלחמת ארצות הברית-מקסיקו, נשא ג'ון קלהון נאום נלהב בדצמבר 1848 ובו הוא האיץ במנהיגי מדינות הדרום להתנגד ל"תוקפנות הצפונית", גם במחיר של פרישה מן האיחוד. קריטנדן גינה בתוקף את רעיון הפרישה בנאומיו השנתיים בפני בית המחוקקים של קנטקי ב-1848 וב-1849. בתגובה, העביר הסנאט של קנטקי החלטה הקוראת לאזרחי המדינה לשמור על שלמות האיחוד ולהתנגד לכל ניסיון לפרוש ממנו.
מלחמת האזרחים

בשנים 1858–1860 תר קריטנדן אחר מתונים מכל רחבי ארצות הברית כדי להשיג פשרה בשאלת הטריטוריות ובסוגיית העבדות כדי למנוע את מלחמת האזרחים. ב-1860 נבחר כיושב ראש ועדת האיחוד הלאומי (National Union Executive Committee), קבוצה של חברי קונגרס ועיתונאים שחששו מחילוקי הדעות המפלגים. מאמציו הובילו להקמתה של מפלגת האיחוד החוקתי (אנ') מאוחר יותר באותה שנה. הוא נבחר להיות הנואם המרכזי בוועידה הארצית של המפלגה שהתכנסה בבולטימור ב-9 במאי 1860, ורבים האיצו בו להיות מועמד המפלגה לנשיאות. בכל אופן, כשהוא בן 73, קריטנדן החל לחשוב אז על פרישה ותחת זאת הוא קידם את בחירתו של ג'ון בל כמועמד לנשיאות בבחירות של 1860.
מלחמת האזרחים > פשרת קריטנדן

גם לאחר בחירתו של אברהם לינקולן לנשיאות ב-1860, דחה קריטנדן את הרעיון שהפרישה בלתי נמנעת והמשיך לפעול למען שלמותו של האיחוד. הוא האמין שמשבר הפרישה שהתחולל אז, כמו כל מחלוקות העבר בהיסטוריה של ארצות הברית, ייפתר באמצעות פשרה. בכל אופן, הוא האמין שפשרה זו לא תוכל להיות פעולת חקיקה פשוטה, שהקונגרס הבא יוכל לשנותה או לבטלה, אלא תיקונים לחוקת ארצות הברית, שאותם קשה יותר לשנות. לצורך כך הוא הציע בדצמבר 1860 את פשרת קריטנדן, שהייתה חבילה של שישה תיקונים לחוקה וארבע החלטות קונגרס. בין ההחלטות נמנו הדרישה לביטול חוקי המדינות שפגעו בישום חוק העבד הנמלט שכונו "חוקי החירות האישית" (Personal liberty laws) וקביעה שחוק העבד הנמלט תואם לחוקה. התיקונים לחוקה היו אמורים להשיב על כנו את הקו שנקבע בפשרת מיזורי ולהרחיבו עד לקליפורניה כקו תיחום בין אזורים בהם תותר העבדות לבין אזורים בהם היא תאסר. שאר התיקונים לחוקה שהציע קריטנדן היו אמורים להבטיח שהעבדות תישאר חוקית ללא הגבלת זמן בוושינגטון הבירה, כל עוד היא תהיה חוקית במרילנד או בווירג'יניה ושבעלי העבדים יקבלו בחזרה את עבדיהם הנמלטים. כמו כן, התיקונים לחוקה דחו כל סמכות של הקונגרס להתערב בסחר העבדים הבין-מדינתי או במשטר העבדות שהיה קיים במדינות הדרום ושלא יהיה ניתן לבטל את חוק העבד הנמלט ואת פשרת שלוש החמישיות.
הצעת הפשרה הועברה לוועדה מיוחדת שעמיתו של קריטנדן, הסנאטור מקנטקי לזרוס פאוול הציע להקימה. אף על פי שהסברה הייתה שהרפובליקנים באופן כללי, כולל נציגיהם בוועדה, נטו לקבל את פשרת קריטנדן או פשרה דומה לה, הורה הנשיא הנבחר אברהם לינקולן לנאמניו בקונגרס להתנגד לכל תוכנית להרחבת העבדות אל הטריטוריות. כתוצאה מכך, כאשר קיימה הוועדה את ישיבתה הראשונה, חסמו החברים הרפובליקנים את תוכניתו של קריטנדן. על אף התנגדותם, לא הציגו הרפובליקנים תוכנית חלופית. לאחר דחיית פשרת קריטנדן, הלכו פלורידה, מיסיסיפי, אלבמה וג'ורג'יה בעקבות קרוליינה הדרומית והעבירו החלטות לפרישתן מהאיחוד.
ב-3 בינואר 1861 ניסה קריטנדן להציל את הפשרה על ידי המלצה לסנאט להעביר החלטה להגישה למשאל עם. התחושה הייתה שהפשרה תאושר במשאל העם והרפובליקנים בקונגרס עשו שימוש במגוון של מהלכים כדי למנוע הצבעה על קיום המשאל. ב-16 בינואר, לאחר שמוצו כל מהלכי ההשהיה הפרוצדורליים, הגיש הסנאטור מניו המפשייר דניאל קלארק הצעה חלופית לפשרת קריטנדן בה נאמר שאין צורך בתיקונים לחוקה כדי לשמור על שלמותו של האיחוד ושאכיפת החוקה והחוקים הנוכחיים ייתרו את הצורך לערובות מיוחדות למניעת הפרישה. כשהסנאטורים ממדינות הדרום (אלו שפרשו ואלה שעדיין לא) סירבו להצביע, נותרו הרפובליקנים עם רוב בסנאט והצעת ההחלטה החלופית של קלארק אושרה. כתוצאה מכך ירדה פשרת קריטנדן סופית מעל סדר היום.
קריטנדן נשאר בוושינגטון במשך כמה שבועות לאחר שהקונגרס התפזר. לאחר שנודע שג'ון קמפבל, שופט בבית המשפט העליון מאלבמה, החליט להתפטר לאור פרישת מדינתו מן האיחוד, הציע הנשיא לינקולן לקריטנדן למנותו במקומו. הקבינט הנשיאותי אישר את המינוי, ומסמכי המינוי הוכנו, אך בסופו של דבר שקל קמפבל מחדש את התפטרותו וכאשר גמלה בו ההחלטה הסופית להתפטר, שינה לינקולן את דעתו בנוגע למינויו של קריטנדן.
מלחמת האזרחים > שובו לקנטקי

לאחר שכשל בקידום הצעת הפשרה ברמה הלאומית, שב קריטנדן בראשית 1861 לקנטקי, שם הוא ניסה לשכנע את מדינתו להימנע מהצעדים שנקטו שאר מדינות הדרום ולא לפרוש מן האיחוד. ב-10 במאי התקיימה ועידה להחלטה על דרכה של קנטקי במלחמה. קריטנדן הצטרף לארצ'יבלד דיקסון ולסמואל סמית' ניקולאס כנציגים תומכי האיחוד בוועידה. זכויות מדינות הדרום יוצגו על ידי ג'ון ברקינרידג', המושל בריה מגופין וריצ'רד הוז. הוועידה כשלה בהתוויית דרך פעולה לטובת האיחוד, אך אימצה מדיניות של נייטרליות צבאית. תומכי האיחוד בבית המחוקקים המדינתי חששו שהמיליציה של המדינה ומפקדה סיימון בוליבר באקנר, יתמכו בקונפדרציה.
כדי למנוע כל אפשרות שהמיליציה תערוק לצבא הקונפדרציה, הקימה האספה המדינתית את "משמר הבית" (Home Guard), מיליציה נפרדת בשליטת ועדה של חמישה אנשים תומכי האיחוד. קריטנדן התגייס למשמר הבית כטוראי והיה חלק מקבוצה שנקראה "ועדת הגנת האיחוד" שדאגה לקבלת כלי נשק עבור המשמר מהממשלה הפדרלית.
באפריל קראה האספה המדינתית לכינוסה של ועידת מדינות הגבול שהתקיימה בפרנקפורט במאי. קבוצות של נציגים מונו לוועידה, הן מטעם תומכי האיחוד והן מטעם תומכי זכויות מדינות הדרום, כולל קריטנדן. ב-27 במאי נבחר קריטנדן כיושב ראש הוועידה ופתח את דיוניה. רק תשעה מתוך 12 הנציגים של קנטקי נכחו בדיונים, יחד עם ארבעה נציגים מתוך שבעה של מיזורי ואחד מטנסי שבחירתו הייתה מוטלת בספק. וירג'יניה, מרילנד ודלאוור לא שלחו נציגים. בסופו של דבר השיגה הוועידה לא יותר מקבלת החלטה הקוראת למדינות הדרום לשקול מחדש את פרישתן ולמדינות הצפון למתן את דרישותיהן.
בניגוד לרצונו של אביו, התפטר בנו של קריטנדן, ג'ורג', מתפקידו כלוטננט קולונל בצבא ארצות הברית, והצטרף לצבא הקונפדרציה, בו הוא קודם לדרגת בריגדיר גנרל ולאחר מכן למייג'ור גנרל. הקריירה הצבאית שלו הסתיימה למעשה עם אחת התבוסות הראשונות של הקונפדרציה בקרב מיל ספרינגס (אנ'). אחיו של ג'ורג', תומאס לאונידס קריטנדן, שירת במיליציה של באקנר, אך התגייס לצבא האיחוד בספטמבר 1861, הגיע לדרגת בריגדיר גנרל ושירת תחת פיקודו של דון קרלוס ביואל. בן נוסף של קריטנדן, יוג'ין, שירת גם הוא בצבא האיחוד והגיע לדרגת קולונל. אחד מנכדיו של קריטנדן, ג'ון קריטנדן קולמן, התגייס לצבא הקונפדרציה, בעוד שנכד אחר שלו, ג'ון קריטנדן ווטסון, סיים את הכשרתו באקדמיה הימית של ארצות הברית והשתתף במבצע הכיבוש של ניו אורלינס בפיקודו של דייוויד פרגאט.
מלחמת האזרחים > חבר בית הנבחרים

ב-4 ביולי 1861 זימן הנשיא לינקולן מושב מיוחד של הקונגרס וקנטקי קיימה ביוני בחירות מיוחדות כדי לבחור את חברי הקונגרס למושב המיוחד. קריטנדן הביע את רצונו לפרוש מהחיים הפוליטיים ובתחילה סירב לפניות להפוך למועמד, אך בסופו של דבר, בסוף מאי, הוא נעתר. הוא נבחר על פני המועמד תומך הפרישה ויליאם סימס. בסך הכל בחרו תשעה מתוך עשרת מחוזות הבחירה לקונגרס של קנטקי את המועמדים תומכי האיחוד למושב המיוחד של הקונגרס. כאשר תפס קריטנדן את מושבו, הוא מונה לחבר ועדת החוץ של בית הנבחרים. ב-10 ביולי הוא התלווה לסיימון באקנר לביקור אצל הנשיא לינקולן כדי להבטיח מחדש את מחויבותו של הנשיא לנייטרליות של קנטקי. לינקולן הסכים רק לפרסם הצהרה שכעת אין לו תוכניות בנוגע לקנטקי, אך הוא לא יכול היה להתחייב בנוגע לתוכניותיו העתידיות. כדי להרגיע את החששות של אזרחי מדינת הגבול בנוגע למטרות המלחמה של האיחוד, הוא פרסם את החלטת קריטנדן-ג'ונסון, שבה הואשמו המדינות הפורשות בפרוץ המלחמה ובה צוין שמטרת המלחמה לא הייתה לשעבד את המדינות הללו, אלא להגן על החוקה ולשמור על שלמות האיחוד. משעה שיושגו מטרות אלו, נאמר בהצהרה, תיפסק המלחמה. חבר בית הנבחרים מטעם קנטקי, הנרי ק. ברנט, ביקש שההצהרה תפוצל לשניים. ברנט היה אחד משני חברי הבית היחידים שהצביעו נגד החלק של ההצהרה בה הואשמו מדינות הדרום בפרוץ המלחמה. היחידים שחלקו על החלק השני של ההצהרה היו ג'ון פוטר מוויסקונסין ואלברט רידל מאוהיו. בסנאט עברה ההחלטה ברוב של 30 מול 5, כשהסנאטורים מקנטקי, ברקינרידג' ופאוול הצביעו עם המיעוט. בדצמבר 1861 דחה בית הנבחרים ברוב של 76 מול 65 את ההצהרה.
לאחר פיזור מושב הקונגרס בסוף יולי, שב קריטנדן לביתו שבפרנקפורט, אך כאשר פלשו לקנטקי כוחות הקונפדרציה בפיקודם של הגנרלים ברקסטון בראג ואדמונד קירבי סמית', הוא נמלט מהעיר והתגורר באופן זמני במלון גאלט האוס שבלואיוויל. הוא המשיך להתגורר שם כאשר נהרג שם גנרל צבא האיחוד ויליאם נלסון על ידי בריגדיר גנרל ג'פרסון ק. דייוויס ב-1862. בשובו למושב הסדיר של הקונגרס הגיעו אליו דיווחים רבים על מעצרים צבאיים בלתי חוקתיים בקנטקי. הוא התנגד לקבלתה של וירג'יניה המערבית לאיחוד על רקע העובדה שווירג'יניה לא נתנה את הסכמתה ליצירת המדינה החדשה על חשבון שטחה. הוא גם התנגד להצהרת האמנציפציה ולגיוס העבדים לשירות צבאי.
מותו

כאשר שב קריטנדן לקנטקי במרץ 1863, החלה בריאותו להתדרדר, והוא התלונן לעיתים קרובות על קוצר נשימה ועל כאבים בחזה. הוא היה נחוש בדעתו לפרוש מהקונגרס, אך שוב שיכנעו אותו ידידיו להתמודד על בחירתו מחדש. זמן קצר לאחר הצגת מועמדותו התכוננו קריטנדן ורעייתו לנסוע למעיינות מרפא באינדיאנה כדי לטפל בתסמינים של בריאותו המתדרדרת של קרטינדן. בטרם צאתם לדרך התמוטט קריטנדן בלואיוויל. לאחר שטופל בבית הרופא המקומי הוא שב לביתו בפרנקפורט.
ג'ון קריטנדן נפטר בביתו שבפרנקפורט ב-26 ביולי 1863. הוא נטמן בבית הקברות המדינתי שבעיר.
על שמו נקראו מחוז ועיר בקנטקי. במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי.
לקריאה נוספת

Chapman Coleman, The Life of John J. Crittenden: With Selections from His Correspondence and Speeches, J.B. Lippincott & Company, 1873. (באנגלית)
Eubank, Damon R., In the Shadow of the Patriarch: The John J. Crittenden Family in War and Peace, Macon, Georgia: Mercer University Press, 2009. (באנגלית)
מד (נהר, קליפורניה)

| --- | --- |
הנהר מד, כ-24 קילומטרים מהשפך
הנהר מד, כ-24 קילומטרים מהשפך
 מידע כללי
 אורך:  182 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  44.5 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  1,290 קמ"ר
 מוצא:  רכסי החוף של קליפורניה
 גובה מוצא הנהר:  1,477 מטרים
 קואורדינטות מוצא:  40°12′20″N 123°09′23″W﻿ / ﻿40.205556°N 123.156389°W﻿ / 40.205556; -123.156389
 שפך:  האוקיינוס השקט בקליפורניה
 קואורדינטות שפך:  40°58′36″N 124°07′14″W﻿ / ﻿40.9765745098°N 124.120441205°W﻿ / 40.9765745098; -124.120441205
 מדינות באגן הניקוז:  קליפורניה בארצות הברית
 
 מפה המציגה את מהלך הנהר מד ויובליו
הנהר מד (באנגלית: Mad River, מילולית "הנהר המטורף") הוא נהר בחלק העליון של צפון קליפורניה (אנ'). הוא זורם לאורך 182 קילומטרים בערך בכיוון צפון-מערב דרך מחוזות קליפורניה טריניטי והמבולדט, מנקז אגן בשטח של 1,290 קילומטרים רבועים ונשפך לתוך האוקיינוס השקט מצפון לעיירה ארקטה (אנ') ליד נמל התעופה ארקטה-יוריקה (אנ') במקינליוויל (אנ'). מקורות הנהר נמצאים ברכסי החוף של קליפורניה ליד סאות' קלסי רידג' (South Kelsey Ridge).
היסטוריה

לפני שמתיישבים אירופאים-אמריקאים הגיעו באמצע המאה ה-19, העמים הילידים שחיו בחלק התחתון של אגן הניקוז של נהר מד היו הוויוט (מבלו לייק (אנ') עד שפך הנהר, בתוספת אזור מפרץ המבולדט הנרחב) שדיברו בניב המזוהה עם משפחת השפות האלגונקווית, כשהאזורים במעלה הנהר בשליטת שלוש קבוצות שונות ששפותיהן קשורות למשפחת השפות האתבסקיות: הווילקוט (אנ'), והעמים האתבסקים של הנהר איל (אנ'), כולל הלאסיק והנונגטל. כיום, בין הקבוצות הנבדלות הללו, רק שמורת בלו לייק (אנ') של הוויוט ושבט ויוט של שמורת טייבל בלאף (Wiyot Tribe of the Table Bluff) הם שבטים מוכרים פדרלית וארצות הברית מחזיקה באדמות עבור אזרחיהם. הווילקוט, הנונגטל והלאסיק הושמדו למעשה במהלך מלחמת הבולד הילס (אנ') בשנות ה-60 של המאה ה-19. מקור שם הנהר באנגלית (מילולית "הנהר המטורף") בתקרית מדצמבר 1849 שבה איבד ד"ר ג'וזיה גרג (אנ') את עשתונותיו כאשר משלחת המחקר שלו לא חיכתה לו בשפך הנהר.
אגן הניקוז ושינויים במסלול הנהר

הנהר מד מנקז כ-1,290 קילומטרים רבועים מהפרובינציה הגאומורפית של רכסי החוף (Coast Range Geomorphic Province) ונשפך לאוקיינוס השקט מצפון למפרץ המבולדט במחוז המבולדט, קליפורניה. אורכו של האגן כ-160 קילומטרים ורוחבו בממוצע 10 קילומטרים. הגבהים נעים מגובה פני הים בשפך ל-900 מטרים לאורך הרכס המערבי ועד 1,800 מטרים במקורות היובלים. יובלים עיקריים לנהר מד כוללים את סאות פורק מד ריבר (South Fork Mad River), נורת פורק מד ריבר (North Fork Mad River), בארי קריק (Barry Creek), פיילוט קריק (Pilot Creek), דיר קריק (Deer Creek), באג קריק (Bug Creek), גראהם קריק (Graham Creek), בלו סלייד קריק (Blue Slide Creek), בולדר קריק (Boulder Creek), מייפל קריק (Maple Creek), קניון קריק (Canõn Creek), לינדסי קריק (Lindsey Creek), ומיל (הול) קריק (Mill (Hall) Creek).
הנהר מזרים מים למאגרים של מי התהום לאספקת מים לחקלאות והוא זורם חופשי ב-85% מאורכו. סכר מתיוס (Matthews Dam), כשליש מהדרך במורד הנהר ממקורו, יוצר את מאגר רות (Ruth Reservoir). הסכר נמצא בבעלות מחוז המים העירוני של מפרץ המבולדט, ומספק מים מבארות מהסוג הקרוי "Ranney collector" (באר האוספת מים משכבת הסחף הצמודה לנהר) ליד אסקס לשימוש עירוני ותעשייתי ביוריקה (אנ'), ארקטה (אנ'), בלו לייק (אנ') ובמספר רב של קהילות לא מאוגדות באזור מפרץ המבולדט (אנ'). המאגר יכול להכיל 59 מיליון מטרים מעוקבים של מים; מי המאגר משמשים להפעלת תחנת כוח הידרואלקטרית בהספק של 2 מגה ואט המייצרת 5 מיליון קילוואט-שעה במהלך שנה של ספיקת מים ממוצעת.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הציע חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית לבנות סכר על הנהר מד במחוז המבולדט. הסכר המוצע היה עתיד להציף את אזור מייפל קריק / עמק בטלר ולהשפיע לרעה על בריאותו של אגן הניקוז של נהר מד. בהדרגה גרמה ההתנגדות של הקהילה, לרבות האזורים העירוניים של המחוז להשעיית לוח הזמנים של המיזם ולבסוף את ביטולו. הסכר מעולם לא נבנה.
הבעיה הגדולה ביותר של אגן הניקוז של הנהר מד, כמו של נהרות רבים באזור זה של המדינה, היא סחיפה הגורמת להצטברות יתר של משקעים בנהר וביובליו. הגורמים העיקריים לסחיפה הם בנייה מוגזמת של כבישים וכריתת עצים, במיוחד שיטות כריתת עצים היסטוריות כמו בירוא יערות. בנוסף, חישוף צמחיית הגדות (בעיקר עקב הסבת אדמות טבעיות למטרות חקלאיות) מגבירה את הסחיפה והעיור גורם לירידה באיכות המים. בשנת 1992 רשמה הסוכנות להגנת הסביבה את הנהר מד כפגום בשל משקעים, לפי סעיף (d)‏303 של חוק המים הנקיים של קליפורניה, עקב סחיפה והצטברות סחופת מוגברת. בשנת 2006 הרישום הורחב והנהר נרשם כפגוע בשל טמפרטורה ועכירות.
שימוש בקרקע

המחצית העליונה של הנהר שוכנת בתוך היער הלאומי שישה נהרות, אך רובו המכריע של הנהר זורם דרך אדמה פרטית, אפילו ביער הלאומי. כ-64 אחוז מהקרקע משמשים לכריתת עצים. גרין דיאמונד (Green Diamond) הוא בעל הקרקע הגדול ביותר באגן הניקוז, עם כ-42 אחוזים מכלל הקרקעות. בעלי הקרקעות הבאים בגודלם הם R. Emmerson ו-Humboldt Redwood Company (לשעבר חברת Pacific Lumber Company), עם 3 ו-2 אחוזים בהתאמה. יש לא מעט חוואים וחברות עצים שבבעלותם חלקות קרקע קטנות יותר, אך עדיין הן גדולות יחסית. מגורים פרטיים, שטחים פתוחים ופארקים מהווים את רוב השאר.
אקולוגיה

הנהר מספק פעילויות נופש ובית גידול חשוב לדגים וחיות בר. הצומח של האזור כולל את המין Erigeron maniopotamicus (אנ') (באנגלית Mad River fleabane), פרח בר שנקרא על שם הנהר. מיני דגי מפתח כוללים אלתית כסופה, אלתית גמלונית וסטילהד, אשר במרשם הפדרלי סווגו במצב השימור "מאוים" בנהר מד ב-1997, 1999 ו-2000, בהתאמה. שני מיני סמלטיים מאוימים – Spirinchus thaleichthy (אנ') ו-Thaleichthys pacificus (אנ') - רשומים גם הם כנוכחים בחלק השפך של הנהר מד, אך לא נצפו במאה ה-21.
לפני השפך לאוקיינוס, הנהר פונה בפתאומיות צפונה ליד הצומת המשולש של הלוחות גורדה, הצפון אמריקאי והפסיפי. עיקול זה מציין את הגבול העליון הרגיל של שפך הנהר, אם כי מים מליחים יכולים להרחיק עד לכביש 101 בזמן הגאות. אף על פי שהוא קטן, מספק שפך זה בית גידול לדגיגים מהסוג ורדון (Sebastes melanops‏, S. Rastrelliger) ולכמה מינים של דגים שטוחים, כולל Platichthys stellatus (אנ')‏, Pleuronectes vetulus (אנ')‏ ו-Citharichthys stigmaeus (אנ'). השפך משמש גם כמסדרון נדידה לאלתית ולצמד הפסיפי, וכמקום האכלה בקיץ לכמה מינים ימיים, כולל Atherinops affinis ו-Hypomesus pretiosis (אנ'). בשפך הנהר חיים כל ימות השנה Leptocottus armatus (אנ')‏, Cottus asper (באנגלית prickly sculpin)‏, C. Aleuticus (באנגלית coast range sculpin) ו-Gasterosteous aculeatus. מעל לשפך, הנהר מד הוא משכן של טרוטת קלארק (אנ'), טרוטת עין-הקשת (O. mykiss irideus) ו-Catostomas occidentalis ממשפחת הקטוסטומיים.
שפך הנהר מד מוכר להגנה על ידי מדיניות המפרצים ושפכי הנהרות של קליפורניה (California Bays and Estuaries Policy). אגן הניקוז של הנהר מד תואר בשנת 1954 כבעל יכולת נשיאה של 22 מושבות של בונה קנדי, משפך הנהר ועד למוצא הנהר במעלה הזרם. בונים אלה הוכנסו מחדש ליובל נורת פורק מד ריבר ב-1946, או שאולי היו מהגרים מהנהר ליטל (אנ'). גם לוטרות צפון-אמריקניות חיו בנהר במספר גדול.
הערות שוליים

↑  Stillwater Sciences (2010). Mad River Watershed Assessment FInal Report (PDF) (Report). Eureka,California: Redwood Community Action Agency and Natural Resources Management Corp.{{cite report}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
↑  About the Mad River
↑  Water Quality Control Plan For The North Coast Region
↑  "Hydro-Electric Plant". Humboldt Bay Municipal Water District. אורכב מ-המקור ב-2010-09-04.
↑  Butler Valley Dam Collection - Finding Aid
↑  Osborn, Katherine. "Seasonal fish and invertebrate communities in three northern California estuaries". Humboldt State University.
באר מהסוג Ranney Collector על הנהר מד
החרם נגד גרמניה הנאצית (1933)

קריאה לחרם, על עטיפת קופסת גפרורים: "אל תקנו מוצרים גרמניים. החרם הוא התחליף המוסרי למלחמה".
החרם נגד גרמניה הנאצית היה חרם צרכנים בין-לאומי על מוצרים מגרמניה, שנמשך משנת 1933 עד 1941. החרם החל כתגובה לאירועי אלימות אנטישמיים שפרצו לאחר מינויו של היטלר לקנצלר גרמניה ב-30 בינואר 1933. האירועים כללו, בין היתר, חסימת גישה לעסקים יהודיים, הטלת פצצות סירחון, הרתעת צרכנים, ותקיפה פיזית או השפלה של יהודים. החרם נגד גרמניה הנאצית הונהג על ידי מספר ארגונים יהודיים, אך היו גם ארגונים יהודיים אחרים שהתנגדו לו.
החרם פגע מעט בכלכלת גרמניה הנאצית, אך זו התאוששה בתוך שנתיים. החרם לא הצליח לצמצם את ההתנכלויות ליהודי גרמניה.