stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'וזה אלדו
קריירת MMA

אלדו השתתף בקרב ה-MMA הראשון שלו בגיל 17, באוגוסט 2004. בשנת 2005 נחל תבוסה ראשונה ויחידה עד שנלחם בשנת 2015 בקונור מקגרגור. ביוני 2008 נלחם לראשונה במסגרת ה-WEC, ובנובמבר 2009 זכה בתואר אליפות העולם במשקל נוצה. באותה השנה נבחר ללוחם השנה על ידי Sherdog (אנ'). באוקטובר 2010, ארגון ה-WEC התמזג עם ארגון ה-UFC ואלדו קיבל את תואר האליפות הראשון למשקל נוצה בארגון. במסגרת ה-UFC, אלדו הגן על תואר האליפות שלו 7 פעמים ברציפות מנובמבר 2009 עד לדצמבר 2015. בדצמבר 2015, איבד את תואר האליפות כאשר נלחם בקונור מקגרגור והפסיד בנוקאאוט תוך 13 שניות בלבד מתחילת הקרב (שהוכתר לקרב האליפות הקצר ביותר בהיסטוריית ה-UFC). ב-9 ביולי 2016, השיג את תואר האליפות הזמני (אנ') כאשר נלחם בפרנקי אדגר (אנ') וניצח. בנובמבר 2016, הופשט מקגרגור מתואר האליפות משום שהחליט לקחת פסק זמן מהשתתפות בקרבות, ותואר האלוף הבלתי מעורער הועבר לאלדו מבלי שהשתתף בקרב. ב-3 ביוני 2017, במסגרת אירוע UFC 212 (אנ'), הפסיד את תואר האליפות למקס הולוואי (Max Holloway). ב-2 בדצמבר 2017, במסגרת אירוע UFC 218 (אנ'), התמודד שוב מול מקס הולוואי בקרב על תואר האליפות, והפסיד בסיבוב השלישי בנוקאאוט טכני. ב-28 ביולי 2018, נלחם נגד ג'רמי סטפנס (אנ') וניצח בנוקאאוט טכני בסיבוב הראשון.
חיים אישיים

אלדו נשוי לויויאנה פריירה, לוחמת ג'ו ג'יטסו ברזילאי ואגרוף תאילנדי. בשנת 2012 נולדה בתם ג'ואנה.
ראו גם

קונור מקגרגור
אליפות הלחימה האולטימטיבית
הערות שוליים

↑  Stronger Than The World: The Story Of José Aldo Teaser Trailer (HD)
↑  זאת משום שקונור מקגרגור, האלוף במשקל זה, עבר באופן זמני להילחם בקטגוריית משקל מעורב
↑  ערן פלגי, ‏מקגרגור הופשט מהתואר, אלדו האלוף החדש, באתר ערוץ הספורט, 27 בנובמבר 2016
ברט יאנג

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1940 קווינס, ארצות הברית 
 פטירה:  8 באוקטובר 2023 (בגיל 83) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Gerald Tommaso DeLouise 
 סוגה מועדפת:  דרמה, סרט קומדיה, סרט מאפיה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1970–2023 (כ־53 שנים) 
 מקום לימודים:  אולפן השחקנים 
 פרופיל ב-IMDb
 
ברט יאנג (באנגלית: Burt Young;‏ 30 באפריל 1940 – 8 באוקטובר 2023) היה שחקן קולנוע, צייר ומחבר אמריקאי, התפרסם בזכות הופעתו כפולי בדרמת האגרוף "רוקי", תפקיד שהקנה לו מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1976.
ביוגרפיה

נולד בשם ג'רי דה-לואיז ברובע קווינס, ניו יורק, בנם של ג'וזפין ומייקל. הוא ממוצא איטלקי.
למד משחק בבית ספר למשחק "אולפן השחקנים" שבמנהטן תחת הדרכתו של לי סטרסברג.
הופיע לראשונה ב-1973 בדרמה האירוטית של מרק ריידל "סינדרלה ליברטי", בנוסף הופיע בחלק קטן בסרטו של רומן פולנסקי "צ'יינהטאון".
יאנג שיחק בתפקיד המשני בדרמת האגרוף של ג'ון ג. אבילדסן "רוקי", בסרט מגלם את פולי, אדם מבוגר אשר עובד באיטליז וחברו של גיבור העלילה רוקי "הסייח האיטלקי" בלבואה. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ליאנג. סרט ההמשך יצא שלוש שנים לאחר מכן, בסרט פולי מתקשה עם העובדה, אך לבסוף משלים עם כך שאחותו הקטנה אדריאן היא ארוסתו של חברו הטוב ביותר, רוקי.
בסרט השלישי מוצא עצמו פולי אדם מבוסס בביתם של רוקי ושל אדריאן, בסרט הרביעי הוא מתלווה לרוקי ואשתו לקרב אגרוף על אדמת רוסיה, בחמישי חוזר לאזור מגוריו בפלורידה לאחר שמשפחתו של רוקי יורדת מנכסיה.
בסרט ההמשך השישי שיצא ב-2006 בו נפטרה אחותו אדריאן מצטייר פולי כאדם זקן בודד ומיוסר.
סרט נוסף בו השתתף יאנג היה סרט הפשע של סרג'ו לאונה "היו זמנים באמריקה", שם גילם את ג'ו מינלדי גנגסטר מדטרויט.
ב-1989 הופיע בקומדיה "ללכת מעבר לסיפון".
ב-1999 הופיע בתפקיד משני בקומדיית הפשע "מיקי עיניים כחולות".
שיחק ב-2002 בדרמה הקומית העצמאית המצליחה "טראנסאמריקה".
ביוגרפיה > חיים אישיים

ליאנג בת אחת מאשתו גלוריה שנפטרה ב-1974, התגורר בשנותיו האחרונות ברובע הברונקס שבניו יורק.
נפטר ב-8 באוקטובר 2023 בגיל 83.
פילמוגרפיה חלקית > קולנוע

החבורה שלא יכלה לירות ישר (1971)
סינדרלה ליברטי (1973)
המהמר (1974)
צ'יינהטאון (1974)
רוצחי עילית (1975)
רוקי (1976)
נוכלים בחוג הנוצץ (1976)
נערי המקהלה (1977)
שיירה (1978)
רוקי 2 (1979)
רוקי 3 (1982)
לצאת מצרות (1982)
לילה ה-19: חלק 2 (1982)
מלך השכונה (1984)
היו זמנים באמריקה (1984)
רוקי 4 (1985)
ברוקלין - תחנה אחרונה (1989)
החתונה של בטסי (1990)
backstreet dreams‏ (1990)
רוקי 5 (1990)
מלאך בהיר (1991)
דרכו של קרליטו (1993)
היא כל כך יפה (1997)
חתונת הקברנים (1997)
המעדנייה (1997)
לפני שנשים למדו לעוף (1997) – סרט טלוויזיה של ABC
מיקי עיניים כחולות (1999)
שולחן מספר אחד (2000)
גבר מרושע מאוד (2000)
פלוטו נאש (2002)
ארץ האפשרויות (2004)
טראנסאמריקה (2005)
רוקי בלבואה (2006)
אוהב אותך, ניו יורק (2009)
דרך המלך (2010)
ווין ווין (2011)
המשימה (2019)
Bottom of the 9th‏ (2019)
פילמוגרפיה חלקית > טלוויזיה

בובה רוסית (2019)
סוניק הקיפוד – דמויות

סוניק הקיפוד (באנגלית: Sonic the Hedgehog) הוא זיכיון משחקי מחשב שנוצר על ידי החברה היפנית סגה. המשחק הראשון של הסדרה יצא בשנת 1991. לאור הצלחת הסדרה הופקו סדרות טלוויזיה, חוברות קומיקס, ואף שלושה סרטי קולנוע; סוניק – הסרט, סוניק – הסרט 2, וסוניק – הסרט 3.
דמויות ראשיות > סוניק הקיפוד

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  סוניק הקיפוד (1991)
 דיבוב:  רוג'ר קרייג סמית' (אנגלית) בן שוורץ (סוניק – הסרט) ג'וניצ'י קנמארו (יפנית)
 מידע
 גיל:  15
 תאריך לידה:  23 ביוני
 גזע:  קיפוד
 מין:  זכר
 נטייה:  טוב
סוניק הקיפוד (באנגלית: Sonic the Hedgehog, נולד ב-23 ביוני) הוא הפרוטגוניסט בזיכיון המשחקים. דמותו מעוצבת כקיפוד כחול דמוי אדם שמסוגל לרוץ במהירות הקול. לובש נעלי ספורט אדומות וכפפות לבנות.
דמויות ראשיות > דוקטור אגמן/דוקטור רובוטניק

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  סוניק הקיפוד (1991)
 גילום הדמות:  ג'ים קארי (סוניק – הסרט)
 דיבוב:  מייק פולוק (אנגלית) קוטארו נקמורה (יפנית)
 מידע
 שם אמיתי:  איבו רובוטניק
 גזע:  אדם
 מין:  זכר
 נטייה:  רע
דוקטור אייבו "אגמן" רובוטניק (באנגלית: Doctor Ivo "Eggman" Robotnik) הוא האנטגוניסט הראשי בזיכיון המשחקים. בונה רובוטים במטרה להשתלט על העולם ולבנות אימפריה משלו. לובש מעיל אדום, מכנסיים שחורים וכפפות לבנות.
דמויות ראשיות > מיילס "טיילס" פראוור

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  סוניק הקיפוד 2
 דיבוב:  קולין אושונסי (אנגלית) ריו הירוהאשי (יפנית)
 מידע
 שם אמיתי:  מיילס פראוור
 גיל:  8
 גזע:  שועל
 מין:  זכר
 נטייה:  טוב
מיילס "טיילס" פראוור (באנגלית: Miles "Tails" Prower) הוא אחת מהדמויות הראשיות בזיכיון המשחקים. דמותו מעוצבת כשועל כתום או צהוב בעל שני זנבות (מכאן מגיע שמו), וביכולתו להשתמש בהם    כמדחף ובכך לרחף באוויר לזמן מוגבל. טיילס הוא הסיידקיק של סוניק. טיילס לובש כפפות לבנות ונעליים אדומות – לבנות.
דמויות ראשיות > נאקלס הקיפודן

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  סוניק הקיפוד 3 סוניק ונאקלס
 דיבוב:  דייב ב. מיטשל (אנגלית) אידריס אלבה (סוניק – הסרט 2) נובוטושי קאנה (יפנית)
 מידע
 גיל:  16
 גזע:  קיפודן
 מין:  זכר
 נטייה:  טוב
נאקלס הקיפודן (באנגלית: Knuckles the Echidna) הוא אחת מהדמויות הראשיות בזיכיון המשחקים. דמותו מעוצבת כקיפודן אדום שיכול לדאות ולטפס על קירות. אחד מחבריו של סוניק. נאקלס לובש כפפות לבנות עם קוצים ונעליים אדומות – צהובות.
דמויות ראשיות > איימי רוז

איימי רוז (באנגלית: Amy Rose) היא אחת מהדמויות הראשיות בסדרת המשחקים. איימי היא קיפודה ורודה אשר מאוהבת בסוניק. לובשת שמלה אדומה, ובעלת פטיש איתו יכולה לרסק אויבים.
דמויות משניות > שאדו הקיפוד

| --- | --- |
 הופעה ראשונה:  Sonic Adventure 2
 מידע
 גזע:  קיפוד
 מין:  זכר
 נטייה:  נייטרלי
 
שאדו הקיפוד (באנגלית: Shadow the Hedgehog) הוא אחת מהדמויות המשניות בסדרת המשחקים ובסדרות הטלוויזיה. שאדו הוא קיפוד שחור עם פסים אדומים והוא לובש כפפות לבנות ונעליים אדומות.
דמויות משניות > רוז' בת העטלף

רוז' בת העטלף (באנגלית: Rouge the Bat; ידועה גם בתור רוז' העטלפה) היא אחת מהדמויות המשניות בסדרת המשחקים ובסדרות הטלוויזיה. רוז' היא עטלפה בצבע לבן עם כנפיים סגולות כהות והיא אויבת של נאקלס. רוז' לובשת בגד שחור צמוד עם חזייה ורודה בצורת לב, כפפות לבנות ונעליים לבנות.  ורוצה לשדודד אוצרות
דמויות משניות > קרים הארנבת

קרים הארנבת (באנגלית: Cream the Rabbit) היא אחת מהדמויות המשניות בסדרת המשחקים ובסדרות הטלוויזיה. קרים היא ארנבת בצבע קרם עם שמלה כתומה, ובעלת צ'או מחמד בשם צ'יז.
דמויות משניות > סטיקס הגירית

סטיקס הגירית (באנגלית: Sticks the Badger) היא אחת מהדמויות המשניות בסדרת המשחקים ואחת הדמויות הראשיות בסדרה סוניק בום, יחד עם 5 הדמויות הראשיות של הזיכיון. סטיקס היא גירית כתומה עם שתי קוקיות שמחציתן חומות, לבושה עשוי מעלים ומעור ויש לה בומרנג איתו היא נלחמת. סטיקס היא פראית כמעט לגמרי וחיה במאורה ליד הג'ונגל.
דמויות משניות > סילבר הקיפוד

סילבר הקיפוד (באנגלית: Silver the Hedgehog) הוא אחת מהדמויות המשניות בסדרת המשחקים ובסדרות הטלוויזיה. סילבר הוא קיפוד לבן עם 2 צמידים זהובים ומגפיים כחולים. סילבר בא מהעתיד.
דמויות משניות > בלייז החתולה

בלייז החתולה (באנגלית: Blaze the Cat) היא אחת מהדמויות המשניות בסדרת המשחקים ובסדרות הטלוויזיה. בלייז היא חתולה סגולה ששיערה אסוף בזנב סוס והיא לובשת גלימה סגולה ומכנסיים לבנים. לבלייז יש את האבנים של סול כמעט כמו אבני הכאוס רק מתלקחים.
דמויות משניות > אספיו הזיקית

אספיו הזיקית (באנגלית: Espio the Cameleon) הוא אחת מהדמויות המשניות בסדרת המשחקים ובסדרות הטלוויזיה. אספיו הוא זיקית בצבע סגול עם קרן צהובה, יש לו מגפיים וצמידים שחורים עם עיטורים סגולים ואפורים. הוא חלק מ"סוכנות כאוטיכס".
הערות שוליים

↑  Sonic the Hedgehog, Sonic News Network (באנגלית)
| סוניק הקיפוד |
| --- | --- | --- |
| דמויות | סוניק הקיפוד • דוקטור אגמן • טיילס • נאקלס הקיפודן • איימי רוז • שאדו הקיפוד • דמויות נוספות |  |
| משחקי וידאו | סוניק הקיפוד (משחק וידאו, 1991) • סוניק הקיפוד 2‏ • Sonic 3D Blast‏ • Sonic R‏ • Sonic Adventure‏ • Sonic Adventure 2‏ • Sonic Heroes‏ • Sonic X-treme • שאדו הקיפוד • סוניק הקיפוד (משחק וידאו, 2006)‏  • Sonic Unleashed‏ • Sonic & Sega All-Stars Racing‏ • Sonic Generations‏ • Sonic Lost World‏ • Sonic Mania‏ • Sonic Forces‏ • Sonic Frontiers‏ • Sonic Superstars |  |
| סדרות טלוויזיה | הרפתקאותיו של סוניק הקיפוד • סוניק (ABC) • Sonic Underground (אנ') • סוניק X • סוניק בום • סוניק פריים • נאקלס |  |
| סרטים | סוניק הקיפוד (1996) (אנ') • סוניק – הסרט • סוניק – הסרט 2 • סוניק – הסרט 3 |  |
| קומיקס | סוניק הקיפוד (IDW Publishing) • סוניק הקיפוד (ארצ'י קומיקס) • Sonic the Comic |  |
| אחר | Super Smash Bros. (סדרת משחקים) • Lego Dimensions |  |
יהדות ארצות הברית

| --- | --- |
       
שורה עליונה: אלברט איינשטיין · רוברט אופנהיימר · רות ביידר גינסבורג  שורה שנייה: ליאונרד ברנשטיין · יונה סאלק · סטיבן ספילברג   שורה שלישית: בוב דילן · ג'ורג' גרשווין · סטן לי  שורה תחתונה: מארק צוקרברג · ברברה סטרייסנד · לארי פייג'
 אוכלוסייה
 כ-6 מיליון (יהודים לפי ההלכה) כ-7.5 מיליון (אנשים אשר מזדהים כיהודים) כ-8 מיליון (אנשים שאחד מהוריהם יהודי)
 שפות
 אנגלית, עברית, יידיש
 דת
 יהדות, אתאיזם
 קבוצות אתניות קשורות
 יהדות אשכנז, יהדות ספרד, אמריקאים ישראלים
 נוסח תפילה
 נוסח אשכנז, נוסח הספרדים, נוסח לא-אורתודוקסי
פסוקים בעברית כתובים על הפסים הלבנים בדגל ארצות הברית. 1861
מאפייה כשרה בסיאטל. 1901
מהגרים יהודים באי הקליטה אליס איילנד בבדיקה רפואית שגרתית שמטרתה למנוע הגירת חולים במחלות מידבקות. 1907
תערוכת חקלאים יהודים בארצות הברית, שנת 1909 לערך
שחקני תיאטרון יידיש בברוקלין בתחפושות פורים בעשור השלישי של המאה ה-20
יהודים מתנדבים למען חיילים בקונטיקט. 1943
חתונה יהודית במינאפוליס. 1954
יהדות ארצות הברית היא הקהילה היהודית הגדולה ביותר בתפוצות המונה בין 6 מיליון יהודים ל-8 מיליון יהודים. הקהילה היהודית בארצות הברית מגוונת ומחולקת בין זרמי היהדות השונים. מרבית יהודי ארצות הברית הם צאצאי מהגרים אשכנזים מאירופה שהגיעו אל "העולם החדש" בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. ארצות הברית הייתה המדינה הראשונה בעולם שהעניקה, כבר בסוף המאה ה-18, שוויון זכויות מלא ליהודים.
ראשיתה של הקהילה היהודית באמריקה הצפונית מתחילה ב-1654 עת התיישבה קהילה יהודית ממוסדת ראשונה של 23 מצאצאי מגורשי ספרד שהקימו את קהילת שארית ישראל בניו אמסטרדם. עד המחצית השנייה של המאה ה-19 הקהילה היהודית בארצות הברית הייתה קטנה יחסית ומנתה אלפים בודדים של יהודים. המצב השתנה עם הגירת מאות אלפי יהודים מגרמניה במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19, אך השינוי המשמעותי בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 עת היגרו לארצות הברית כ-2.5 מיליון יהודים ממזרח אירופה שהפכו את הקהילה היהודית האמריקאית לגדולה בעולם החל משנות העשרים של המאה ה-20. לאור שיעורי התבוללות גבוהים מספר היהודים נשאר יציב משנות השישים של המאה ה-20 ועומד על בין 5.5 ל-6 מיליון יהודים.
היהודים השתלבו היטב בחברה האמריקנית מכמה סיבות:
הפרדה בין דת ומדינה – בארצות-הברית נהוגה הפרדה חוקית בין דת ומדינה וקיימת סובלנות בסיסית כלפי בני דתות שונות. מאותה סיבה רבים מהיהודים התבוללו.
לאומיות אזרחית – הלאומיות האמריקנית מבוססת על שותפות אזרחית וקבלת החוקה ולא על מוצא אתני משותף. כל אדם מכל קבוצה אתנית או דת כלשהי יכול להיהפך לאמריקני בזהותו.
מדינת הגירה – ארצות הברית היא מדינת מהגרים המורכבת מקבוצות אתניות שונות. היהודים אינם נתפסים כחריגים אלא מהווים קבוצה אחת מני רבות.
תרומה חברתית – התרומה של יהודים רבים לחיי הכלכלה, המדע והתרבות באמריקה זכתה להערכה רבה.
היסטוריה מוקדמת > הגירת יהודי גרמניה

| --- | --- |
 :  ראו גם – הגירה לארצות הברית
באמצע המאה ה-19 הגיע לארצות הברית גל הגירה חדש מגרמניה, פולין ומדינות מרכז אירופה, בדומיננטיות של יהודי גרמניה. הגל נמשך עד 1880 בקירוב.
ב-1840 היו בארצות הברית כ-15,000 יהודים מגרמניה, ב-1859 כ-50,000 וב-1869 כ-150,000. עד 1877 עלה מספר היהודים ל-229,087.
ב-1881 חיו כבר 300,000 יהודים בארצות הברית. בין השנים 1830–1889, 200,000 יהודים היגרו מגרמניה לארצות הברית.
כבר באמצע המאה הפכו המהגרים הללו לרוב על פני היהודים הוותיקים, יוצאי ספרד. המהגרים הגיעו מכיוון שהתייאשו מ"אביב העמים" שלא הצליח (מבחינת היהודים לפחות) ומהמגבלות החדשות בארצות מוצאם. מהגרים אלו עסקו בעיקר ברוכלות אך גם במלאכה בעיקר בענף ההלבשה. חלקם נדדו מערבה לצד החקלאים האמריקאים, וכך היישוב היהודי התפשט עד לסן פרנסיסקו - הוקמו קהילות בערים הגדולות שבארצות הברית, ובעיירות רבות התיישבה משפחה יהודית. עד מהרה הצטרפו למשפחה משפחות נוספות ונוצרו קהילות בכל רחבי ארצות הברית.
המהגרים החדשים השתלבו היטב הן בכלכלה – רבים היו סוחרים גדולים, בנקאים ותעשיינים – והן במדינה – במלחמת האזרחים, למשל, לחמו אלפי יהודים, רובם לצד הצפון. מבחינה דתית-פנימית המהגרים החדשים היו פחות אדוקים בדתם מהוותיקים וזאת בנוסף לפער החברתי-כלכלי ביניהם שהביא לקרע עמוק בין יהודי ארצות הברית. המהגרים החדשים הנהיגו רפורמות בדת, חלקן כאלה שהונהגו בארץ מוצאם עוד טרם צאתם, הקימו מוסדות שונים – בתי חולים, מוסדות צדקה, "היכלות" לתפילה (כתחליף דמוי-נוצרי לבתי כנסת) ודאגו לחינוך יהודי ולשימור התרבות. הוקמו תנועות, ארגונים וכתבי-עת שמטרותיהם לאחד את היישוב ולקרבו לתרבות האמריקאית תוך שמירה על המסורת, או להדגיש את המוסר וההומניזם שביהדות.
בסוף אוגוסט ותחילת ספטמבר 1840, התחילה הקהילה היהודית בארצות הברית להגיב באופן פומבי לעלילת דמשק, עם כינוס פגישת מחאה בשש ערים באמריקה. הייתה זו ההשתתפות הראשונה של יהודי אמריקה במאבק יהודי בינלאומי למען יהודים בחוץ לארץ.
היסטוריה מוקדמת > ההגירה ההמונית ממזרח אירופה

| --- | --- |
 :  ראו גם – תיקון ג'קסון-ואניק
בסוף המאה ה-19 החלה הגירה המונית של יהודים ממזרח אירופה לאמריקה שנמשכה גם בראשיתה של המאה ה-20. היהודים ביקשו אחר חירות ושוויון זכויות שאותם לא קיבלו במקומות מושבותיהם הקודמים. ברוסיה הצארית, ממנה הגיעו רוב המהגרים, סבלו היהודים מאפליה ורדיפות, ובפרט מפוגרומים. בארצות-הברית יכלו להתקבל לחברה כשווים.
גל ההגירה השלישי היה רחב ההיקף ביותר מבין שלושת גלי ההגירה. בין השנים 1881 ל-1914, בעקבות חוקי מאי, היגרו לארצות הברית כ-2 מיליון יהודים (עשירית מכלל המהגרים לארצות הברית, שני שלישים מהמהגרים היהודים בעולם). המרכיב הדומיננטי ביניהם היו יהודים מרוסיה (שכללה חלק ניכר מפולין), אך רבים מוצאם היה גם מרומניה וממזרח אוסטריה-הונגריה (גליציה).
בין השנים 1903–1908 הגיעו לארצות הברית קרוב לחצי מיליון יהודים מרוסיה. ב-1908 שיעור המהגרים בקרב האוכלוסייה היהודית הגיע לשלושה רבעים והמשיך לעלות. מספר היהודים הגיע ל-3,388,951 ב-1917. בין השנים 1900–1920, הגרו לארצות הברית יותר ממיליון וחצי יהודים ממזרח אירופה. גל זה המשיך, לאחר הפסקה בתקופת המלחמה, עד אמצע שנות העשרים, אז נחקקו חוקים המצמצמים מאוד את ההגירה. בסך הכל עד שהחלו ההגבלות על הגירה לארצות הברית בשנת 1924, היגרו לארצות הברית ממזרח אירופה למעלה מ-2.5 מיליון יהודים. בשנים שלאחר מכן נרשמו כ-73,000 מהגרים יהודים ב-1924–1931 לעומת כ-656,000 בין 1907 ל-1914. מספר היהודים החל להתייצב, כאשר 4,228,029 יהודים חיו בארצות הברית ב-1927 וב-1937 – 4,770,647. לאחר מכן הגיעו גלי הגירה קטנים יותר, למשל, פליטי הנאצים, בעיקר מאירופה המרכזית והמזרחית, לפני מלחמת העולם (כ-110,000 ב-1933–1941), וניצולי השואה לאחריה. המהגרים החדשים פנו לעבוד בחרושת ומלאכה וברוכלות ומסחר. רק מיעוט קטן פנה ל"מקצועות החופשיים" משום שדרישת השוק האמריקאי הייתה לעבודה פיזית בתעשייה. מעטים אף פנו לחקלאות ברוח הסוציאליסטית מרוסיה, דוגמת חברי תנועת עם עולם, אך רק חקלאות מעורבת במלאכה הצליחה לקיים מושבות.
מהגרים אלה הקימו ארגונים רבים: בתחום הסוציאלי הוקמו איגודים מקצועיים ותנועות פועלים ובתחום הכלכלי והתרבותי הוקמו איגודי מהגרים לפי מקום המוצא – הלנדסמנשאפטים – שתמכו במהגרים כלכלית וחברתית (על ידי טיפוח הרגשת כלל–ישראל, מיזוג יהדות ואמריקניות, צדקה וכו') ובהם נשמרו מנהגים והליכות מארצות המוצא.
היסטוריה מוקדמת > ההגירה ההמונית ממזרח אירופה > קשיים

הקושי העיקרי אצל המהגרים החדשים היה כלכלי. מכיוון שרוב המהגרים היו במקור זעיר-בורגנים ואילו המשק בארצות הברית היה זקוק, כאמור, לפועלים ובעלי-מלאכה, המהגרים היו צריכים להסתגל לעבודה פיזית קשה (אם צלחו את הקושי במציאת עבודה). שיטת העבודה המקובלת בתעשייה האמריקאית אז (ה-sweating system, הידועה לשמצה) הייתה כרוכה בעמל רב, בתנאים גרועים ותמורת שכר נמוך (כתוצאה מריבוי המהגרים שגרם לירידת ערך העבודה). נוסף על כך מהגרים רבים בגל זה התרכזו בניו יורק, בעיקר בלואר איסט סייד מרובת האוכלוסין והצפופה ובהארלם, ובעקבות זאת נוצר שם לחץ כלכלי גדול, אליו התווספה בעיית הצפיפות ותנאי המחיה הנמוכים ברבעים בהם התרכזו היהודים.
מבחינה חברתית היהודים נקלטו בצורה די טובה, ולמרות זאת התרחשו מספר גילויי אנטישמיות כגון איסור על כניסת יהודים למועדונים ובתי מלון מסוימים, פעילות "ארגון העבודה האמריקאי" שפחד מ"השתלטות" היהודים חסרי הניסיון והארגון על מקורות הפרנסה ומהורדת השכר, וגורמים מצד "ותיקי" ארצות הברית שלא שמחו על "קיבוץ הגלויות" בארצות הברית.
בין מלחמות העולם > הזרמים הדתיים

בשלושת הזרמים חלו שינויים רבים. הפילוג לזרמים גרם להחלשת כוחה של הדת בחיי יהודי ארצות הברית ולכן ייסדו 3 הזרמים את "מועצת בתי הכנסת של אמריקה" לשם קידום היהדות וחיזוק השפעת בית הכנסת. ארגון זה משמש לעיתים כדובר יהדות ארצות הברית.
בין מלחמות העולם > הזרמים הדתיים > קונסרבטיבים

אצל הקונסרבטיבים עצמם לא חל כמעט שינוי, אלא שהוקם תת-זרם חדש, הרקונסטרוקציה, על ידי הרב פרופ' מרדכי קפלן. הזרם תמך בציונות (כמעין המשך לציונות רוחנית של אחד העם), מתוך הרעיון שתכליתו של אדם להגיע לישועה, להיות "אנושי בתכלית" וזאת על ידי השתייכות למסגרת לאומית. הפרופ' ניסה להשתית את הדת לא על סמכות מוסדית והלכות אלא על שאיפת האדם לישועה. על אדם להשתייך למסגרת חברתית (לדוגמה, תנועה לאומית), ולהעשיר את חייו הרוחניים ולהשכיל על ידי קבלת ערכים ויסודות מן היהדות המסורתית בהתאם לרוח התקופה הנוכחית.
בין מלחמות העולם > הזרמים הדתיים > אורתודוקסים

בזרם זה נערכו בעיקר שיפורים בארגון – הוקמו (בדומה לרפורמים ולקונסרבטיבים) מספר ארגונים ארציים של בתי כנסת ובתי מדרש לחינוך רבנים. גלי ההגירה הנמשכים, הן בראשית המאה והן לאחר השואה, הביאו לגיוון אדיר בתוך מחנה זה, שהוא הקטן אך התוסס ביותר ביהדות ארצות הברית. עד לשנות ה-50 הייתה האורתודוקסיה בנסיגה מתמדת, ורבנים הסכימו לפשרות כמו ישיבה מעורבת, בעוד הקהל ברובו חילל שבת בפרהסיה ולרוב לא שמר מצוות כלל. לאחר מלחמת העולם השנייה הגיע גל מהגרים מחמירים יותר מאירופה, שייצבו את הזרם ואפשרו בין היתר פילוג מעשי ברמת הקהילה, ולא רק העיקרון, מהקונסרבטיבים. כיום קיימים במחנה האורתודוקסי פילוגים והבדלים לרוב, על מגוון אדיר המשתרע מחסידות סאטמר הקנאית, דרך חסידויות מתונות יותר והעולם החרדי ליטאי המרוכז סביב ישיבת לייקווד וספיחיה, כמו כן ישנה האורתודוקסיה המודרנית ואגפיה השונים, מהימין המתקרב לחרדים (המהווים 6% בין כ-10% האורתודוקסים) ועד ל"אורתודוקסיה הפתוחה" מבית מדרשו של הרב אבי וייס ואחרים. המרכז של המודרניים עודו מתבסס על ישיבת רבינו יצחק אלחנן, על אף שבמעמדה חל פיחות זוחל.
בין מלחמות העולם > הזרמים הדתיים > רפורמים

הזרם הרפורמי עבר שינוי אידאולוגי גדול. מהתנגדות גורפת ללאומיות וציונות, ואמונה ביהדות הנבואית לתמיכה פעילה בציונות ובניין ארץ ישראל כמקלט לנרדפים ומרכז רוחני, וחזרה אל ערכי המסורת, שמירת החגים וקיום המצוות (אף על פי כן מספר קיצוניים המשיכו בשמירה על הרפורמה המסורתית).
מלחמת העולם השנייה ואחריה

| --- | --- |
 :  ראו גם – ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, מלחמת העולם השנייה
מלחמת העולם השנייה ואחריה > פליטים מגרמניה הנאצית

| --- | --- |
 :  ראו גם – פליטים יהודים מגרמניה הנאצית, שארית הפליטה, הגירה בלתי חוקית לארצות הברית
בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה ובמהלך המלחמה, הקונגרס, ממשל רוזוולט, ודעת הקהל הביעו דאגה לגורלם של יהודים באירופה, אך סירבו בעקביות לאפשר הגירה בקנה מידה גדול של פליטים יהודים.
בדו"ח שפרסמה מחלקת המדינה, המזכיר סטיוארט אייזנשטאט ציין כי ארצות הברית קיבלה רק 21,000 פליטים מאירופה, ולא ניתן להעלות את המספר עקב המכסות המגבילות של המדינה, המקבלת הרבה פחות יהודים לנפש מאשר רבות ממדינות אירופה הנייטרליות, פחות במונחים יחסיים אפילו משווייץ.
ההתנגדות האמריקנית להגירה בסוף שנות ה-30 הייתה מונעת מלחצים כלכליים כבדים, שיעור אבטלה גבוה, תסכול והתפכחות חברתית. הסירוב האמריקאי לתמיכה בהגירה יהודית באופן ספציפי, לעומת זאת, נבעה גם מאנטישמיות, שגדלה בסוף שנות ה-30, והמשיכה לעלות בשנות ה-40. זה היה מרכיב חשוב בתגובה השלילית של אמריקה לפליטים יהודים.
דוגמה למדיניות ההגירה הייתה הספינה סנט לואיס שהפליגה מגרמניה במאי 1939 כשהיא נושאת עליה 936 פליטים יהודים מגרמניה. ב-4 ביוני 1939, כשהמתינה בים הקריבי בין פלורידה וקובה, סירב הנשיא רוזוולט להכניסה עקב חוק ההגירה של 1924, והחזיר את האונייה חזרה לאירופה. רק 365 מנוסעיה שרדו את השואה.
מלחמת העולם השנייה ואחריה > מלחמת העולם השנייה והשואה[דרוש מקור]

| --- | --- |
 :  ראו גם – השואה
הצלת אוכלוסיית יהדות אירופה לא הייתה בראש סדר העדיפויות של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, מדיניות ההגירה הנוקשה שלה לא הוסרה בתקופת השואה והוקצבו מכסות מהגרים יהודים מצומצמות ממערב אירופה דרך העפלה, לעיתים דרך שהות ביניים באמריקה הלטינית. כשהקהילה היהודית בארצות הברית לא הבינה את חומרתה של השואה עד שלב מאוחר[דרוש מקור].
במהלך מלחמת העולם השנייה, הקהילה היהודית האמריקנית הייתה מרירה ומפולגת ולא הייתה מסוגלת לגבש חזית משותפת. היו בודדים שפעלו בשדלנות להענקת מכסות הצלה של יהודי אירופה לארצות הברית, אלו נתקלו בבירוקרטיה רבה ואף אנטישמיות, מה שלרוב קשר את ידיהם. רוב יהודי מזרח אירופה העדיפו את הציונות, שראתה שיבה למולדת ההיסטורית כפתרון היחיד לבעייתם, והוסטה תשומת הלב מהזוועות בגרמניה הנאצית. יהודים גרמנים נבהלו מהנאצים אך זלזלו בציונות. חסידי הציונות בארצות הברית נסערו, אך מנהיגים רבים חששו כל כך מתגובה אנטישמית בתוך ארצות הברית, עד שדרשו מכל יהודי המדינה לשמור על פרופיל ציבורי נמוך. התפתחות חשובה אחת הייתה ההזדהות הפתאומית של רוב (אך לא כל) המנהיגים היהודים עם הציונות בשלהי המלחמה.
התקשורת האמריקאית התעלמה במידה רבה מהשואה. כך למשל ארתור זלצברג היהודי, מו"ל "הניו יורק טיימס", המוציא לאור של העיתון המשפיע ביותר של האומה, התיר רק לקומץ מאמרי מערכת להיכתב על השמדת היהודים. גם לאחר שנודע כי הנאצים בחרו להוציא יהודים להשמדה, זלצברגר קבע כי כל הפליטים סבלו, הוא לא הכיר ביהודים כעם וקבר את הסיפורים על הזוועות נגד היהודים בפרטים קצרים עמוק בתוך העיתון. ליהודים הייתה נוכחות גדולה בהוליווד ובתחנות הרדיו. חוץ מכמה מקרים יוצאי דופן, הוליווד והרדיו נמנעו מחקירת רדיפת היהודים באירופה לפני פרל הארבור. מנהלי אולפנים יהודים לא רצה שיאשימו אותם בתעמולה יהודית וכמו כן היו תחת לחצם של הליגה נגד השמצה ומנהיגים יהודים לאומיים, שרצו למנוע מלעסוק מנושאים אלה, שמא יהודי אמריקה יסבלו מהגברת האנטישמיות.
למרות כל זאת, היו מי שניסו להמריץ את הממשל האמריקאי לסייע לקורבנות רצח העם הנאצי. בשנת 1943, ממש לפני יום כיפור, 400 רבנים צעדו בוושינגטון כדי למשוך תשומת לב למצוקתם של קורבנות השואה ("היום הרבנים יצעדו"), בין היתר ביוזמתו של הלל קוק. שבוע לאחר מכן, הסנטור וורן ברבור ויליאם, שהיה מקומץ הפוליטיקאים שנפגשו עם הרבנים על מדרגות הקפיטול בארצות הברית, הגיש הצעת חוק שהייתה מאפשרת לכ-100,000 קורבנות השואה להגר באופן זמני לארצות הברית. ברבור מת שישה שבועות לאחר העלאת הצעת החוק, והוא לא עבר. הצעת חוק מקבילה הוצגה בבית הנבחרים על ידי חבר קונגרס אחר, שגם לא הצליחה לעבור.
בתקופת השואה, פחות מ-30,000 יהודים הגיעו לארצות הברית, חלקם פנו עקב מדיניות ההגירה. ארצות הברית לא שינתה את מדיניות ההגירה שלה עד שנת 1948. לשואה הייתה השפעה עמוקה על הקהילה בארצות הברית, במיוחד לאחר 1960, כשהיהודים ניסו להבין מה קרה, ובמיוחד כדי להנציח ולהתמודד איתה במבט אל העתיד[דרוש מקור].