stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לחופש נולד
הערות שוליים

↑  יהושע בריינר‏, "לחופש נולד" נגד ברק: "מחריב כל דבר טוב", באתר וואלה, 28 בפברואר 2011
↑  אביאל מגנזי, עמותת "לחופש נולד" משהה את פעילותה עקב קשיים כלכליים, באתר כלכליסט, 2 בינואר 2012
↑  יובל אזולאי, קמפיין חדש לעמותת "לחופש נולד": מציעה פרס בסך 10 מיליון דולר למוסרי מידע מהימן בנוגע לנעדרי סולטן יעקב והנעדר גיא חבר, באתר הארץ, 8 בפברואר 2006
↑  יואב איתיאל‏, למרות החלטת העליון: תשלום הפרס למוצאי שרידי מג'די חלבי יעוכב, באתר וואלה, 4 ביולי 2019
מהומות סוחומי (1989)

מהומות סוחומי היו מהומות שהתרחשו ביולי 1989, בסוחומי שבאבחזיה אסס"ר גאורגיה סס"ר ברית המועצות, שהיו מונעים ממתיחות אתנית בין האבחזים והגאורגים בעיר. קרבות הרחוב נמשכו מספר ימים והביאו לתסיסה בכל רחבי אבחזיה.
המהומות החלו ב-16 ביולי 1989, בהפגנות של אבחזים כנגד פתיחת סניף של האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי בסוחומי, והסתיימו בביזת בית ספר גאורגי, שהיה המקום המשוער שבו היה אמור לקום הסניף. האלימות שהתפרצה בעקבות הביזה התדרדרה במהירות לעימות אתני רחב היקף. עד שהצבא הסובייטי הצליח להשליט סדר, גבו המהומות את מותם של לפחות 18 איש ו-448 פצועים, רובם גאורגים. אירועים אלה סימנו את תחילת הסכסוך הגאורגי-אבחזי.
רקע

ב-18 במרץ 1989, החמירה המתיחות האתנית המתמשכת באבחזיה, כאשר האליטה האבחזית, ראתה בפעילות ההולכת וגוברת של התנועה לעצמאות גאורגיה, איום על הפריבילגיות הפוליטיות שלהם כאומה בתואר (титульная нация) ומעמדם כרפובליקה אוטונומית. באספה שנערכה, ב-18 במרץ 1989, בליחני, חתמו 12,000 אבחזים על עצומה המופנית לשלטון המרכזי במוסקבה תביעה להתנתק מגאורגיה ולהשיב להם מעמד של רפובליקה אוטונומית (כאבחזיה סס"ר). הפעולה גררה הפגנות גדולות של הקהילה הגאורגית באבחזיה, שהייתה הקבוצה האתנית הגדולה באבחזיה (45.7%), והתנגדה בתוקף לכל צמצום בקשר בין אבחזיה לגאורגיה. הגאורגים ערכו הפגנות באבחזיה ובגאורגיה גופא. המחאה הגיעה לשיאה בהפגנה שנערכה ב-9 באפריל של אותה שנה, בטביליסי שהביאה לטרגדיה של 9 באפריל, בה הרגו, כוחות ביטחון הפנים של ברית המועצות, 20 איש (בעיקר נשים), ופצעו מאות. כתוצאה מאירועים אלה, התפטר, ביום למחרת, המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית בגאורגיה, ג'ומבר פטיאשווילי (ჯუმბერ პატიაშვილი) והוחלף בראש הק.ג.ב. לשעבר גיווי גומבארידזה. הטרגדיה של ה-9 באפריל הסירה את השריד האחרון של האמון במשטר הסובייטי בגאורגיה, ודחפה גאורגים רבים לידי האופוזיציה הרדיקלית למשטר הסובייטי. בינתיים נותרו האבחזים נאמנים לשלטון הסובייטי וזאת במטרה, קודם כל להשניא את התנועה הגאורגית, ושנית להבטיח את אהדת מוסקבה לעניינם.
המחלוקת על האוניברסיטה

נושא האוניברסיטאות היה תמיד נושא רגיש באבחזיה. האוניברסיטה הממלכתית של אבחזיה נוסדה בסוחומי שנת 1978, כוויתור לתביעת הבדלנים האבחזים, שהתעוררה בעקבות ההתגייסות הלאומית הגאורגית לטובת ההגנה על שפתם ותרבותם. לאוניברסיטה היו שלוש מחלקות - אבחזי, גאורגי ורוסי. אף על פי כן, התלוננו סטודנטים גאורגים על אפליה מצד מרצים ואנשי מנהלה אבחזים ורוסים. זמן קצר לאחר אירועי ה-9 באפריל, פתחו הסטודנטים הגאורגים באוניברסיטה בשביתת רעב, בתביעה כי המחלקה הגאורגית באוניברסיטה תהפוך לסניף של האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי. תביעת הסטודנטים הייתה חלק ממהלך גאורגי גדול יותר שמטרתו הייתה חידוש או ייסוד מוסדות תרבות גאורגיים נפרדים באבחזיה שיהיו חופשיים מכל השפעה סובייטית. מוקדם יותר הוביל מהלך זה לחלוקתה של קבוצת הכדורגל של סוחומי והתיאטרון על פי שיוך אתני. תנועת הסטודנטים קיבלה תמיכה נרחבת מצד הגאורגים שחיו באבחזיה, והמרצים הגאורגים, המורים הגאורגים והמכון הסובטרופי למחקר של סוחומי, הצטרפו לשביתה. סוגיית האוניברסיטה הצריכה התערבות של טביליסי, אולם השלטונות הגאורגיים היססו להגיב. ב-14 במאי 1989 הפעילה ממשלת גמסחורדיה לחץ ציבורי והורתה על הקמת סניף סוחומי של האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי. הם השאירו את המחלקה האבחזית והרוסית תחת המנהלה של האוניברסיטה הממלכתית של אבחזיה. האבחזים הגיבו בכעס והחלו בסדרת הפגנות גדולות, מיד לאחר ההחלטה. הם ארגנו במהירות שביתת שבת במטרה לעצור את ההכנות הגאורגיות להקמת הסניף. פקידי הממשל המקומיים, שצפו את האפשרות כי האירועים יתפתחו לאלימות, החלו במבצע לאיסוף כלי נשק מהאוכלוסייה. במקביל הגישו, פעילים אבחזים מארגון אידגילארה ("החזית הפופולרי") שהוקם זה לא מכבר, קובלנה לשלטונות במוסקבה, ודיווחו כי משבר האוניברסיטה מתודלק בידי אופוזיציונרים גאורגיים אנטי סובייטיים "בלתי רשמיים". בתחילת יולי שלח הסובייט העליון משלחת מיוחדת שתחקור את הוויכוח סביב האוניברסיטה. מסקנות המשלחת היו כי לממשל הגאורגי לא הייתה זכות חוקית להכריז על הקמתה של אוניברסיטה חדשה, והמליצה על תגובה חריפה כלפי הממשל בטביליסי. למרות ההמלצות והאיום מצד האבחזים המשיכו הגאורגים במעשיהם ופרסמו תאריך לבחינות קבלה לסניף החדש של האוניברסיטה, שתוכננו ל-15 ביולי.
הערות שוליים

↑  אומה בתואר (титульная нация) - מונח בברית המועצות המציין את האומות שעלו למעמד של ישות אוטונומית, שנקראת עם שמם. מדיניות הקורניזציה (коренизация) הסובייטית, שפירושה "שימת שורשים", נתנה העדפה לנציגי עמם של ילידי המקום בשלטון המקומי
↑  קורנל סוונטה (2001), אומות קטנות כוחות גדולים: מחקר על הסכסוך האתנו-פוליטי בקווקז, עמ' 165, ISBN 0700711627, (באנגלית)
↑  רוברט בריסקי (1998), חייל בפוליטיקה הרוסית: מחויבות, רודנות ודמוקרטיה תחת גורבצ'וב וילצין, עמ' 65, ISBN 1560003359, (באנגלית)
↑  סטיפן וויט (1993), אחרי גרובצ'וב, מסת"ב 052145896X, (באנגלית)
↑  מרק בייסינגר (2002), מוביליות לאומית והתפוררות ברית המועצות: גישת גאות ושפל במחקרים על הלאומיות, עמ' 300–303, ISBN 052100148X, (באנגלית)
↑  אלכסיי גאורגייביץ' ארבטוב (1997), ניהול סכסוך בברית המועצות לשעבר: נקודות מבט רוסיות ואמריקניות, עמ' 373–374, ISBN 0262510936, (באנגלית)
↑  ברונו קופיאטרס (1996), סכסוכים אתניים בקווקז 1988-1994, (באנגלית)
| גאורגיה הסכסוך הגאורגי-אבחזי אבחזיה |
| --- | --- | --- |
| מאורעות עיקריים | הטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה • מלחמת אבחזיה • פלישת רוסיה לגאורגיה • מלחמת אבחזיה השנייה • הסכם מוסקבה (1994) • מהומות סוחומי (1989) |  |
| מוקדי סכסוך | אבחזיה עילית • מחוז גאלי • טקווארצ'לי |  |
| מעורבים בסכסוך | אבחזיה • גאורגיה • רוסיה • UNOMIG • יחסי רוסיה-גאורגיה • הממשל דה יורה של אבחזיה • כוח שמירת השלום באבחזיה |  |
| רקע | אבחזיה ססר • אבחזים • גאורגים • מגרלים • סוואנים • ממלכת אבחזיה • נסיכות אבחזיה • אבחזיה אסס"ר • מלחמת האזרחים הגאורגית |  |
| גאורגים בסכסוך | ז'יולי שרטאווה • סומבט סאקיאן • גורם גביסקיריה • ראול אשבה |  |
| אבחזים בסכסוך | סרגיי בגאפש • ולדיסלב ארדזינבה |  |
ראו גם היסטוריה של אבחזיה • היסטוריה של גאורגיה
ליאת סגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בינואר 1979 (בת 45) חולון, ישראל 
 מקום לימודים:  תיכון קוגל  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת מינרווה 
 www.liatsegal.com
 
ליאת סגל (נולדה ב-9 בינואר 1979) היא אמנית ניו מדיה ישראלית, המשלבת אמנות וטכנולוגיה. לשעבר עובדת היי-טק.
ביוגרפיה

סגל נולדה לחיים, מהנדס תעשייה וניהול, יליד ישראל; וליפה סגל, רוקחת, ילידת רומניה. השניים יזמים בתחום התרופות. סגל היא השנייה מבין שלושה האחים. הבכור, ד"ר דדי סגל, הוא יזם בתחום התרופות והצעיר, אור סגל, עוסק במחקר ביואינפורמטיקה .
סגל נולדה וגדלה בחולון, והיא בוגרת תיכון קוגל בעיר. שירתה בצה"ל ביחידה 8200.
היא בוגרת תוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן (סיימה ב-2005) ובעלת תואר שני בביואינפורמטיקה מאוניברסיטת תל אביב (2007) התזה שלה, בהנחיית פרופסור דוד הורן ופרופסור איתן רופין, עסקה בשימוש בכלים של למידה חישובית, להסקת הבנות ביולוגיות מרצפי DNA. 
 בעלת תואר שני נוסף בניתוח החלטות מאוניברסיטת מינרווה ('אנ) בסן פרנסיסקו, בהם התמחתה בבשיטות לניתוח מידע, בינה מלאכותית ומערכות מורכבות (2017).
עבדה במספר חברות הזנק והתמחתה בביואינפורמטיקה ובלמידת מכונה. בשנים 2008–2010 עבדה במעבדות החדשנות של מיקרוסופט כחוקרת.
נכון ל-2020, מתגוררת בתל אביב-יפו.
קריירה בתחום האמנות

ב-2009 החליטה סגל לעשות הסבה לתחום האמנות תוך שילוב אלקטרוניקה, מכניקה ותוכנה ביצירתה.
הציגה, בין היתר, במוזיאון ישראל, מוזיאון הרצליה, מוזיאון פתח תקווה, Bonn ,Bundeskunsthalle, Museum für Angewandte Kunst, Frankfurt, ועוד.
סגל רותמת בעבודותיה טכנולוגיות ומידע כחומרי גלם ומשתמשת בהם לבניית מכונות ומייצבים הקושרים בין העולם הפיזי ועולמות וירטואליים. היא יוצרת ומתבוננת בסיטואציות של חוסר הלימה העולות מחיי היום-יום האישיים בתוך סביבות טכנולוגיות ושואלת שאלות העוסקות באינטימיות מול ניכור, פרטיות מול חשיפת יתר, זהות, זיכרון ומקוריות.
לימדה בבצלאל (בשנים 2008–2010 ו-2020–2018) ובסמינר הקיבוצים (2015-2016) וייעצה לסטודנטים במכון הטכנולוגי חולון (2010–2014).
אוספים נבחרים

Recorder Plate, אוסף מרכז רוטקו, דאוגוופילס, לטביה
Recorder Plate, אוסף מוזיאון ,JAHM מלבורן, אוסטרליה
paintings Typewriter, A Not Is This, אוסף אקסל שפרינגר, ברלין
מכונת הווידויים, אוסף רן רהב
תערוכות יחיד

2014 - "People You May Know", בית הנסן, ירושלים, אוצרת קרני ברזילי
2015 - "Light Scattered", מוזיאון ההיסטוריה היהודית האמריקאית בפילדלפיה, אוצר ד"ר ג'ושוע פרלמן
2016 - This is not a Typewriter, Kanya Project, Berlin, אוצר אנדרה קנייה
2018 - Vessel Streaming - Center Intermondes, La Rochelle, France, אוצר ד"ר דיאגו ג'רק
2019 - "הילוך מקרי", משכן האמנים הרצליה, אוצר רן קסמי אילן
2019 - "פלט", גלריה שארלוט, יפו העתיקה, אוצרת וואלרי חסון אלאלוש
2019 - Art ex Machina - מכון ויצמן למדע, אוצר יבשם עזגד
כיתות אמן ושהות אמן

Asylum International Artist Retreat, ROI, New York - 2013
ROI Summit by Schusterman Foundation, Jerusalem - 2015
Asylum Alumni International Artist Retreat, ROI, New York - 2016
2016 - שהות אמן - Plug & Play [Axel Springer] in cooperation with EIGEN + ART Lab, Berlin
2017 - שהות אמן – בית קנדינוף, תל אביב.
פרסים ומלגות

2004 - 2001 - מלגת לימודים מלאה על בסיס הצטיינות למשך ארבע שנים, התוכנית הבין תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן, אוניברסיטת תל אביב
2007 - 2005 - מלגת לימודים מלאה על בסיס הצטיינות, בית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב
2016 - פרס בלום, יריד האמנות קלן, תערוכת עשרת האמנים הנבחרים
2018 - קרן רבינוביץ
2019 - פרס שרת התרבות לאמנות פלסטית.
הערות שוליים

↑  איתן בוגנים, הקשר שבין האנושי לטכנולוגי, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2014
↑  פריוויו #3 מאת: יונתן ה. משעל על יונתן הירשפלד, ליאת סגל ותערוכת המכירה השנתית למען ספריית לוינסקי, באתר של אנה ברשטנסקי
↑  הילוך מקרי / ליאת סגל, באתר משכן האמנים הרצליה
↑  מיטל רז, ‏תצוגת תכלית: האמנית שמחזירה את האמנות לנקודת האפס, באתר "Time Out ישראל", 28 בינואר 2019
↑  גלריה שארלוט מציגה: ליאת סגל / פֶּלֶט, באתר יפו העתיקה
↑  מחשבה על יחסי אדם וטכנולוגיה, בבלוג של מירב רהט, 6 ביוני 2019
↑  output, באתר aluring, ‏7 בספטמבר 2019 (בצרפתית)
לין תורנדייק

| --- | --- |

 לידה:  24 ביולי 1882 לין, ארצות הברית 
 פטירה:  28 בדצמבר 1965 (בגיל 83) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  חקר ימי הביניים, ימי הביניים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וסליין  אוניברסיטת קולומביה 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב  אוניברסיטת נורת'ווסטרן 
 תלמידי דוקטורט:  Marshall Clagett 
 פרסים והוקרה:  מדליית ג'ורג' סארטון (1957)  עמית אקדמיית ימי הביניים של אמריקה (1926) 
 
לין תורנדייק (באנגלית: Lynn Thorndike; ‏24 ביולי 1882 - 28 בדצמבר 1965) היה היסטוריון של המדע של ימי הביניים ומומחה להיסטוריה של האלכימיה והמאגיה. יצירתו הגדולה היא החיבור בן שמונת הכרכים "היסטוריה של המאגיה והמדע הניסויי" (History of Magic and Experimental Science) שראה אור בין 1923 ל-1958. היה אחיו הצעיר של הפסיכולוג אדוארד תורנדייק.
תולדות חייו

נולד בעיר לין שבמסצ'וסטס, אביו היה כומר מתודיסטי. ב-1905 השלים תואר דוקטור בהיסטוריה של ימי הביניים באוניברסיטת קולומביה. תזת הדוקטורט שלו עסקה במיקומו של הקסם בהיסטוריה האיטלקטואלית של אירופה וראתה אור כספר (The Place of Magic in the Intellectual History of Europe). ביצירתו זו החל תורנדייק לבסס את צמיחת המדע הניסויי המעשי מתוך העיסוק במאגיה ובקסם, תזה שתפותח ותודגם בהמשך יצירתו, ממשיכת דרכו בתחום זה היא ההיסטוריונית פרנסיס ייטס. בין השנים 1907–1909 לימד באוניברסיטת נורת'ווסטרן, בשנים 1909 עד 1924 לימד באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב (Case Western Reserve University) ומאז ועד פרישתו ב-1950 כיהן כפרופסור באוניברסיטת קולומביה. גם לאחר פרישתו המשיך בפעילות מחקרית.
ב-1955 כיהן כנשיא האגודה ההיסטורית האמריקאית. בשנת 1957 זכה במדליית סרטון, הפרס הגבוה ביותר של החברה ההיסטורית האמריקאית.
ספריו

The Place of Magic in the Intellectual History of Europe, The Columbia University Press, 1905.
The True Roger Bacon, 1916.
The History of Medieval Europe, Houghton Mifflin Company, 1917.
Medieval Europe, its Development & Civilization, George G. Harrap & Company Ltd., 1920.
Galen: the man and his times, 1922.
Peter of Abano: A Medieval Scientist, 1923.
History of Magic and Experimental Science, 1923–1958, in 8 volumes (e.g. Volume I & Volume II).
A Short History of Civilization, 1926.
Outline of Medieval and Modern History, 1929.
Check-list of Rotographs in the History of Natural and Occult Science, 1934.
University Records and Life in the Middle Ages, New York: Columbia University Press, 1944.
Dates in Intellectual History: the Fourteenth Century, 1945.
Traditional Medieval Tracts Concerning Engraved Astrological Images, 1947.
The Sphere of Sacrobosco and its Commentators, Universitay of Chicago Press, 1949.
Latin Treatises on Comets Between 1238 and 1368 A. D., University of Chicago Press, 1950.
The Sixteenth Century, Columbia University Press, 1959.
Science and Thought in the Fifteenth Century; Studies in the History of Medicine and Surgery, Natural and Mathematical Science, Philosophy, and Politics, 1963
Michael Scot, Nelson, 1965.
לקריאה נוספת

Boyer, Carl B. & Boyer, Marjorie N. "Lynn Thorndike (1882–1965)," Technology and Culture, Vol. 7, No. 3, Summer, 1966.
הערות שוליים

↑  Frances Yates and the Hermetic Tradition By Marjorie G. Jone עמ' 59
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463502205171  PLWABN: 9810617669005606  BIBSYS: 90399076  BNE: XX1388504  BnF: cb12277185d (data)  CiNii: DA02371116  GND: 117626236  ICCU: RAVV080224  ISNI: 0000 0001 1885 1354  LCCN: n50012691  MGP: 66361  NDL: 00526753  NKC: mzk2013760675  NLG: 156038  NTA: 068578245  SELIBR: 351184  SNAC: w6qr4w40  SUDOC: 03158599X  Trove: 992174  VcBA: 495/15694  VIAF: 27853305   WorldCat (עם VIAF): 27853305
מגיארדומבג'האז

| --- | --- |
סמל מגיארדומבג'האזסמל מגיארדומבג'האז
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הדרומי
 מחוז:  בקש בקש
 נפה:  נפת מזקובאצ'האזה
 שטח:  7.64 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  168 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  46°23′00″N 21°04′00″E﻿ / ﻿46.383333333333°N 21.066666666667°E﻿ / 46.383333333333; 21.066666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://magyardombegyhaz.asp.lgov.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.מגיארדומבג'האז(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.מגיארדומבג'האז  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מגיארדומבג'האז (בהונגרית: Magyardombegyház) הוא כפר קטן בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית קטנה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים במגיארדומבג'האז נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 313 תושבים, ובשנת 2021 רק 168 תושבים.
על פי ממצאים ארכאולוגיים האזור היה מיושב כבר בתקופת הברונזה.
יהודי מגיארדומבג'האז

יהודים ישבו במגיארדומבג'האז במאה ה-19 וב-1944 נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 4 | 372 |
| 1910 | 7 |  |
| 1920 | 6 |  |
| 1930 | 5 |  |
| 1941 | 7 | 657 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי מגיארדומבג'האז שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז בקש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | בקשצ'בה  |  |
| ערים |  בטוניה •  בקש •  • צ'ורוואש •  דוואוואניה •  אלק •  פיזשדיארמט •  גיומנדרד •  גיולה •  קונדורוש •  קרשלדאן •  מדגיישג'האזה •  מזברן •  מזהגייש •  מזקובאצ'האזה •  אורושהאזה •  שרקד •  סרווש •  סגהאלום •  טוטקומלוש •  אויקיגיוש •  וסטה |  |
| כפרים | בקשסנטאנדראש • צ'בסבדי • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה • צ'אדסאלאש • אצ'גפלבה • הוניה • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • טרהוש • מורון • קרשויפלו • קרטססיגט • בוצ'ה • קטגיהאזה • לוקשהאזה • אורמניקוט • קרדוש • צ'בצ'וד • בקשאמשון • צ'נאדאפאצה • גאדורוש • קרדושקוט • נג'סנאש • פוסטפלדוואר • ביהראוגרה • גסט • קרשנג'הרשאן • קטגיאן • מהקרק • מזגיאן • שרקדקרסטור • אויסלונטה • ז'דאן |  |
| יישובים בנפת מזקובאצ'האזה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | מזקובאצ'האזה • בטוניה • מדגיישג'האזה • מזהגייש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה |  |
לחוף ירדן

| --- | --- |
 סינגל בביצוע דודו זכאי
 מתוך האלבום רוצה עוד משהו לאמר
 יצא לאור:  1978
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  שייקה פייקוב
 לחן:  שייקה פייקוב
 עיבוד:  שייקה פייקוב
 
"לחוף ירדן" הוא שיר עברי שנכתב והולחן על ידי שייקה פייקוב ובוצע על ידי הזמר דודו זכאי בעיבודו של פייקוב בשנת 1978.
רקע

שייקה פייקוב גדל בקיבוץ אשדות יעקב איחוד.
השיר מתאר את תבנית נוף מולדתו
עם המקומות והנופים של ילדותו ונערותו.
נזכרים בו נהר הירדן הסמוך ליישוב.
הרי הגולן הנשקפים ממרחק
ונהר הירמוך המתפתל שאשדותיו
נתנו ל"אשדות יעקב" את שמו.
שיתוף הפעולה בין פייקוב ככותב ומלחין
לבין דודו זכאי החל בשיר נפגשנו שוב,
אחד האישיים ביותר של פייקוב
המתאר את חוויותיו כחייל קרבי.
לאחר מכן ביצע זכאי שיר אישי נוסף של פייקוב, חייכי לי בשירים
והיה זה המשך טבעי שזכאי יבצע גם את השיר האישי שנכתב על תבנית נוף מולדתו של הכותב וההמלחין.
על השיר

השיר נכלל באלבומו של זכאי משנת 1978
"רוצה עוד משהו לאמר"
שנה לאחר מכן ביצע אותו פייקוב בעצמו
והוא נכלל באלבומו משנת 1979
"שירי ארץ ישראל יפה".
במהלך השנים נוספו לו עוד ביצועים
והוא גם הפך לדיקוד עם.
כשנשאל פייקוב איזה שיר הוא רוצה שיזכרו ממנו מכל מאות שיריו
הוא ענה מייד, "לחוף ירדן".
הערות שוליים

↑   שלא יגמר לעולם עם המלחין שייקה פייקוב, סרטון  באתר יוטיוב
↑  בקצרה: [⁨כתבה⁩], מעריב, 14 ביוני 1979
↑   "לחוף ירדן" - ריקוד, סרטון  באתר יוטיוב
↑   אלי לפיד בתכניתו "כל ההתחלות" מראיין את המלחין והפזמונאי שייקה פייקוב, דקה  1.43, סרטון  באתר יוטיוב
מהומות מילאנו

חיילים מדכאים את המהומות
מתרסים במילאנו
מהומות מילאנו (באיטלקית: moti di Milano) הידועות גם בכינוי מאורעות מאי (Fatti di Maggio) או טבח באבא בקאריס (massacro di Bava-Beccaris) היו מהומות בקנה מידה גדול שפרצו בעיר מילאנו, ממלכת איטליה, בין 6 ל-10 במאי 1898. המהומות דוכאו ביד קשה בידי כוחות הצבא המלכותי האיטלקי בפיקודו של פיורנצו באבא בקאריס, ובמהלכן נהרגו לפחות 80 מפגינים ו-2 חיילים, ולפחות 450 מפגינים נפצעו.
התגובה המוגזמת של הצבא, הובילה לנפילת ממשלתו של אנטוניו די רודיני ויצרה משבר חוקתי.
רקע

בשנת 1897, היה יבול החיטה בממלכת איטליה קטן בהרבה מבשנים קודמות. הוא נפל מ-3.5 מיליון טון בממוצע של השנים הקודמות, ל-2.4 מיליון טון. יתר על כן, ייבוא החיטה מאמריקה התייקר מאוד בשל מלחמת ארצות הברית–ספרד. בשנת 1898 זינקו מחירי החיטה מ-225 לירטות לטון ל-330 לירטות. במטרה להילחם בעוני הפושה, בינואר של אותה שנה הפחיתה ממשלת איטליה בראשותו של אנטוניו די רודיני את המס על החיטה המיובאת מ-75 לירטות לטון ל-50 לירטות. אולם היה זה מעט מדי ומאוחר מדי. בדרום איטליה פרצו מהומות, כשהמפגינים דורשים "לחם עבודה". בבארי ונאפולי דוכאו המהומות בידי המשטרה, בעוד פירנצה נשלטה בידי המפגינים יום שלם. המצב החריף כאשר שוטרים עצבניים ירו לעבר המפגינים.
המהומות

ב-5 במאי 1898 התארגנה שביתה כללית בפאביה. בניסיון לשלוט בהמון, הרגה משטרת פאביה בשוגג ילד. למחרת פתחו עובדי חברת פירלי במילאנו בשביתה, וחולקו עלונים שגינו את אירועי היום הקודם. פרצו מהומות, אשר במהלכן נהרגו שני מפגינים. המהומות התפשטו גם אל פירנצה וליבורנו. המצב יצא משליטתה של המשטרה, וממשלת איטליה הכריזה שמילאנו נתונה במצור. בשל כך, נקרא הצבא המלכותי האיטלקי להתערב. כוח שכלל 45,000 חיילים בפיקודו של פיורנצו באבא בקאריס שוגר לעיר. מרבית חייליו של באבא בקאריס היו כפריים מצפון איטליה, אשר נחשבו לאמינים ופטריוטים יותר מהעירוניים של דרום איטליה.
כוחו של באבא בקאריס כלל רגליים, פרשים, ארטילריה ואף רכבות צבאיות כיוון שעובדי הרכבות האזרחיות היו בשביתה. ב-7 במאי התרחבה השביתה במילאנו, והצטרפו אליה 60,000 איש. המונים משכונות מעמד הפועלים בפאתי העיר החלו בצעדה אל מרכז העיר. באבא בקאריס הכניס את כוחותיו אל העיר, ופרש אותם בפיאצה דל דומו. הוא היה נחוש לאלץ את הצועדים לחזור אל בתיהם בפאתי העיר ולהחזיר לתפקודה התקין את תחנת הרכבת המרכזית בעיר. חייליו החלו לפרק את המתרסים המאולתרים שהקימו המפגינים ברחובות, ונתקלו בהתנגדות עזה. הם הופצצו באבנים ואריחים ממפגינים שהתפרשו על הגגות, וחלק מהמפגינים אף השיגו רובים.
באבא בקאריס הורה לאנשיו לפתוח באש על המפגינים, ואף השתמש בארטילריה. עד מהרה פונו הרחובות ופורקו המתרסים. ב-9 במאי הפציצו החיילים את חומות המנזר פורטה מונפורטה מתוך מחשבה שהתבצרו שם מפגינים, אך הם מצאו רק קבוצה של קבצנים שהיו שם כדי לקבל סיוע מן הנזירים. על פי ההודעה הרשמית של ממשלת איטליה, במהלך דיכוי המהומות נהרגו כ-80 מפגינים ואזרחים אחרים וכן שני חיילים. בסה"כ נפצעו 450. לעומת זאת האופוזיציה טענה שהיו 400 הרוגים ולמעלה מ-2,000 פצועים. לפי הניו יורק טיימס נהרגו 300 איש ונפצעו 1,000.
גם לאחר דיכוי המהומות, לבאבא בקאריס ניתנה יד חופשית בטיפול במפגינים. הוא הקים בתי דין צבאיים, ודן 1,500 איש למאסר. התנהלות השלטונות נחשבה בעיני האופוזיציה כ"עיוות של צדק ולעג של הליך משפטי". עיתונים במילאנו שנחשבו כמתנגדים לממשלה נסגרו, וכמה ארגונים קתוליים וסוציאליסטיים פורקו. פיליפו טוראטי, ממייסדי המפלגה הסוציאליסטית באיטליה נאשם בעידוד המפגינים וקיבל עונש מאסר של 12 שנים. למעשה, הוא ניסה להרגיע את המצב בחוברת הקוראת למפגינים להיות "שלווים וסבלניים" וטוענת כי "ימי קרבות הרחוב עברו". הוא שוחרר כעבור שנה ב-1899, לאחר גל של אי שביעות רצון במדינה.
הממשלה טענה שהמהומות לא היו רק דרישה של רעבים ללחם אלא היו מאורגנות בכוונה למרוד במלך. לטענתם, הקריאות "תחי המרידה הסוציאלית" היו רבות מהקריאות "הבו לחם". ההתמרמרות של אזרחי איטליה שהביאו אותם למרוד במלך משלהם, כמו שמרדו חמישים שנה קודם לכן באימפריה האוסטרית, הוסברה בגיוס החובה ובנטל המיסים הכבד שנבע מהבירוקרטיה הגדולה והכפולה באיטליה ומהוצאות הצבא הכבדות שנבעו מרצון לרכוש מושבות מעבר לים.
אחרית דבר

אומברטו הראשון, מלך איטליה החמיא לבאבא בקאריס על "ההגנה האמיצה של בית המלוכה", והעניק לו את הצלב הגדול של מסדר סבויה כאות תודה. ב-29 ביולי 1900 נרצח המלך בידי האנרכיסט האיטלקי-אמריקאי גאטנו ברשי אשר הזדעזע מהענקת העיטור לבאבא בקאריס. ממשלתו של די רודיני קרסה, ובמקומו הוקמה ממשלה חדשה בראשותו של לואיג'י פלו. כדי למנוע הישנות של הפרשה, כמו גם כדי להתמודד עם השביתות שעדיין התקיימו בערים כמו בארי, הציע פלו שינויים בחוקה. השינויים הפכו שביתות של עובדי המדינה לחוקיות, והעניקו למנהלי מפעלים סמכויות רחבות יותר לאסור מפגשים ציבוריים ולפזר ארגונים חתרניים; הוא חידש את עונש הגירוש והגביל את המעצרים הפוליטיים, והידק השליטה בעיתונות על ידי הפיכת המחברים לאחראים למאמריהם והכרזה על הסתה לאלימות כפשע. שינויים אלו עברו בעקבות צו מלכותי, אולם בעקבותיהם ספג פלו ביקורת עזה מימין ומשמאל, ונאלץ להתפטר עד לבחירות הכלליות ביוני 1900, אשר בהם נבחר ג'וזפה סאראקו ממפלגת "השמאל ההיסטורי".
לקריאה נוספת

Clark, Martin (1984/2014). Modern Italy, 1871 to the Present, New York: Routledge, ISBN 978-1-4058-2352-4
Sarti, Roland (2004). Italy: A reference Guide from the Renaissance to the Present, New York: Facts on File Inc., ISBN 0-81607-474-7
Seton-Watson, Christopher (1967). Italy from Liberalism to Fascism, 1870–1925, New York: Taylor & Francis, ISBN 0-416-18940-7
Stephenson, Charles (2014). A Box of Sand: The Italo-Ottoman War 1911–1912, Tycehurst: Tattered Flag, ISBN 978-0-9576892-2-0
הערות שוליים

↑  דברי הימים, הצפירה, 18 במאי 1898
חיילים מתפרשים נגד המפגינים בפיאצה דל דומו
חיילים כובשים את נמל פורטה ונציה במילאנו
מפגינים מובלים למעצר
מגיארבאנהגייש

| --- | --- |
סמל מגיארבאנהגיישסמל מגיארבאנהגייש
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הדרומי
 מחוז:  בקש בקש
 נפה:  נפת מזקובאצ'האזה
 שטח:  36.56 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,784 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  46°27′00″N 20°58′00″E﻿ / ﻿46.45°N 20.966666666667°E﻿ / 46.45; 20.966666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://www.magyarbanhegyes.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.מגיארבאנהגייש(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.מגיארבאנהגייש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מגיארבאנהגייש (בהונגרית: Magyarbánhegyes) הוא כפר בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית קטנה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים במגיארבאנהגייש נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 2,635 תושבים, ובשנת 2023 רק 1,816 תושבים.
הכפר מיושב מהמאה ה-15 והוא מוזכר בכתבים משנת 1504.