stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבי לנגרמן
מחקריו > אודות ספריו > אסטרולוגיה רפואית עברית

את ספר זה (Hebrew Medical Astrology: David ben Yom Tov, Kelal Qatan) כתב לנגרמן במשותף ביחד עם הפרופסורים חט בוס וצ'ארלס בורנט והוא ראה אור בהוצאת החברה הפילוסופית האמריקאית. "כלל קטן" הוא הספר והמקיף ביותר והנפוץ ביותר באסטרולוגיה רפואית. לפי שיטה זו, למחזורי הכוכבים, והחשוב מכולם הירח, השפעה מכריעה על מהלך המחלה, ולכן על הרופא לקחת בחשבון את מצבה של הלבנה, ומידה מסוימת גם יתר הכוכבים, בקביעת הטיפול, במיוחד כשמדובר בקדחות. לנגרמן כתב את המבוא לספר, שם סקר את כל החיבורים בעברית ובערבית יהודית בעניין זה, והשתתף בעריכת הטקסט העברי ותרגומו לאנגלית.
מחקריו > אודות ספריו > תעלומות חוכמה

לאחרונה כתב לנגרמן שני מאמרים בכתב-העת "אלף" על הספר "תעלומות חוכמה" (האחד פורסם בגיליון 2007, והשני ב-2009) אותו חיבר משה בן יהודה גליאנו בסביבות 1500 לספירה. גליאנו היה קרוב לחצר באיסטנבול, ביקר בוונציה ושהה גם באי כרתים (שהיה אז מרכז יהודי תוסס). הספר גדוש בידיעות שכמעט אין להן אח ורע באותה עת בטכנולוגיה, רפואה אסטרונומיה, פיזיקה ואלכימיה והן שופכות אור על התסיסה המדעית של התקופה. כך למשל, מופיעים בספר תיאורים של מכונות (פרט לספר זה לא ידועה לנו שום ספרות בעברית, לפני העת החדשה, העוסקת במכניקה), כולל רובוט, שגליאנו בנה והפעיל לעיני נכבדי השלטון.
הספר גם יכול לעזור לחשוף את הקשרים הענפים בין איסטנבול לאיטליה, למרות המתיחות והאיבה ששררה ביניהן בעת ההיא. ידע זה לתרום לשאלה שמעסיקה את המחקר היום, כאשר נראה ברור שקופרניקוס קלט מודלים שפותחו במזרח במאה ה-14 והלאה: איך הגיע ידע זה לאיטליה? גליאנו הכיר היטב את ספרו של אבן אלשאטר, אחד האסטרונומיה החשובים של ימי הבינים המאוחרים; וכאמור ביקר גליאנו באיטליה. ואשר על כן, לפנינו עדות ברורה על נתיב אפשרי להעברת מידע אסטרונומי מסוים זה לאיטליה.
מחקריו > מחקריו העכשוויים: המדעים בימי הביניים בקהילות אשכנז

בשנות האלפיים החל לנגרמן לחקור את מצב המדעים בקהילות אשכנז בימי הביניים. הוא מצא שהקהילות האלה ניזונו מספרות עברית קדומה, שעוד קדמה למפעל הגדול של תרגומים העבריים מהערבית הקשור בעיקר עם משפחת אבן תיבון. ספרות זו עברה במסלול שהתחיל במזרח התיכון, ועבר לאיטליה ומשם צפונה לאשכנז. למעשה, קיומו של ציר זה וחשיבותו להעברת ידע בתחומים אחרים (כגון הלכה ומדרש) היה ידוע מזמן; לנגרמן מראה שדרכו עבר גם ידע רב במדעים ובפילוסופיה. ידע זה נכלל היה בספרות עברית שמנתה מספר חיבורים בעלי אפיונים משותפים, כגון היותם אנונימיים וערוכים לפי המודל של המשנה. קבוצה זו כוללת לדעתו "ספר היצירה", "משנת המידות", ועוד כמה ספרים שאחר כך נפוצו והיוו את הבסיס של התרבות המיוחדת שהתפתחה באשכנז.
ספרים שכתב

המדעים המדויקים בקרב יהודי תימן. משגב ירושלים. ירושלים תשמ"ז, 187 עמ'.
Ibn al-Haytham’s On the Configuration of the World, Garland Publishing, New York and London, 1990, 280+97 pp.
Yemenite Midrash. Philosophical Commentaries on the Torah. An Anthology of Writings from the Golden Age of Judaism in the Yemen. Harpercollins Publishers, 1996, 351 pp.
The Jews and the Sciences in the Middle Ages. Variorum Collected Studies Series. Ashgate Publishing Ltd., Aldershot, 1999, 346 pp.
Hebrew Medical Astrology: David ben Yom Tov, Kelal Qatan, by Gerrit Bos, Charles Burnett, and Tzvi Langermann (Philadelphia: American Philosophical Society, 2006).
ספרים שערך

Shlomo Pines, Studies in Islamic Atomism, translated from the German by Michael Schwarz, edited by Tzvi Langermann. Magnes Press, Jerusalem, 1997, 212 pp.
Science in Context, vol. 10, no. 3, Judaism and the Sciences, edited by Y. Tzvi Langermann (guest editor) and Snait Gissis.
Astronomy and Astrology from the Babylonians to Kepler: Essays Presented to Bernard R. Goldstein on the Occasion of his 65th Birthday, edited by Peter Barker, Alan C. Bowen, José Chabás, Gad Freudenthal and Y. Tzvi Langermann, Centaurus 45: 1-4 (2003) and 46:1 (2004).
Adaptations and Innovations: Studies on the Interaction between Jewish and Islamic Thought and Literature from the Early Middle Ages to the Late Twentieth Century, Dedicated to Professor Joel L. Kraemer, edited by Y. Tzvi Langermann and Josef Stern, Collection de la Revue des Études Juives, Peeters, Paris-Louvain-Dudley, MA, 2007.
הערות שוליים

↑  מאמר שנמסר לפרסום בתוך קובץ מאמרים על אשכנז, בעריכת גד פרוידנטל וישראל ברטל, “Was There No Science in Ashkenaz?”
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275818805171  PLWABN: 9810672306405606  BIBSYS: 98065895  BnF: cb12569163w (data)  CiNii: DA05470511  GND: 1047949202  ISNI: 0000 0001 1591 4196  LCCN: n88022414  LNB: 000102186  NKC: jx20110121020  NTA: 090855396  RERO: 02-A005801667  SUDOC: 060727497  VcBA: 495/309113  VIAF: 7506608   WorldCat (עם VIAF): 7506608
קאוואנישי H8K

קאוואנישי H8K (ביפנית: 二式飛行艇, "סירה מעופפת מטיפוס 2"; כינוי בעלות הברית למטוס היה אמילי (Emily)) היה מטוס ימי ארבע-מנועי אשר שירת בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה, בעיקר בתפקידי סיור, אך גם להפצצה ולתובלה אווירית.
תכנון ופיתוח

ב-1938 הזמין הצי הקיסרי היפני מטוס סיור ימי בעל טווח טיסה ארוך. לאחר מספר דגמים ניסיוניים, רכש הצי לבסוף את ה-H8K1, שזכה לשם ספינה מעופפת של הצי מטיפוס 2, מודל 11, והזמין 14 פרטים שלו.
דגם ה-H8K2 הופיע זמן קצר לאחר מכן, והתאפיין בחימוש כבד שהסב נזק לכלי שיט של בעלות הברית, היה בעל מנוע חזק יותר, מיגון טוב יותר, ותכולת דלק גדולה יותר. למעשה התעלה הדגם החדש על קודמו בכל פן, וממנו יוצרו 112 יחידות.
היסטוריה מבצעית

ה"קאוואנישי H8K" נכנס לשירות בראשית 1942, וב-4 במרץ נעשה בהם שימוש בפעם הראשונה. הצי היפני המשולב החליט לשלוח שתי ספינות מעופפות "קאוואנישי H8K" למשימת סיור מעל הוואי, במטרה לאסוף מודיעין ולשבש את פעילות התיקונים לאחר ההתקפה על פרל הארבור. למרות טווח הטיסה הארוך של ה-H8K, על מנת שישובו לבסיסם באיי מרשל בשלום היה על המטוסים לתדלק פעם אחת במהלך המסע. התוכנית היפנית קראה למפגש תדלוק בין הספינות המעופפות לצוללות בפרנץ' פריגייט, אטול מבודד כ-500 מילים ימיים צפונית-מערבית להוואי. מפגש התדלוק התנהל כשורה, אך בשל תנאי מזג אוויר קשים וראות מוגבלת, לא גרמו הספינות המעופפות לנזק משמעותי.
בהמשך המלחמה עשו היפנים שימוש נרחב ב-H8K למטרות סיור, הפצצה, ותובלה אווירית.
ארבעה מטוסי H8K שרדו עד סוף המלחמה, ואחד מהם נלקח שלל בידי ארצות הברית אך הוחזר לטוקיו ב-1979. שרידיהם של שני מטוסים נוספים נחים בעומק רדוד יחסית מול חופי סאיפאן ובלגונת טרוק, ומשמשים אתרי צלילה.
פרשת האריה ססיל

| --- | --- |

ססיל האריה בפארק הלאומי הואנגה, 2010
 לידה:  2002 זימבבואההפארק הלאומי הואנגה
 מוות:  29 ביולי 2015  (בגיל 13 בערך) זימבבואההפארק הלאומי הואנגה
 מין:  אריה
 זוויג:  זכר
 ידוע בשל:  רעמתו השחורה, מזגו הנוח ופרשיית מותו
 תקופת הפעילות:  ? – 1 ביולי 2015 
ססיל בהואנגה
פרשת האריה סֵסִיל היא פרשת הריגתו של ססיל (2002 – 1 ביולי 2015), אריה שחי בפארק הלאומי הואנגה בזימבבואה ונורה למוות ביולי 2015 על ידי צייד אמריקאי בשם וולטר פאלמר. סיפור הריגתו עורר הדים בקרב פעילים סביבתיים ברחבי העולם.
לפי שירות Google Trends, בשנת 2015 בוצעו יותר מ–32 מיליון חיפושים במנוע החיפוש של גוגל אודות האריה ססיל ופרשיית הציד.
האריה ססיל

ססיל, שנקרא על שם ססיל רודס, כונה "מלך הג'ונגלים של זימבבואה", והיה אחד מהאריות המפורסמים באפריקה ומוקד משיכה תיירותי.
ססיל, ועוד זכר אחר בשם לינדר, אשר היה ככל הנראה אחיו, נראו בשנת 2008 בפארק הלאומי הואנגה. במהלך שנת 2009 הם נתקלו בלהקת אריות, אשר הובילה לקטטה עם מנהיג הלהקה, מפופו. במהלך הקטטה, לינדר נהרג וססיל ומפופו נפצעו קשות. בעקבות הפציעות הקשות שקיבל מפופו במאבק, הוא נורה על ידי שומרי הפארק ובכך הפך ססיל לזכר הדומיננטי בפארק. ססיל נסוג לחלק אחר של הפארק, שם הקים להקה משלו ובה 22 חברים. במהלך 2013, שני זכרים צעירים אילצו את ססיל לצאת מהאזור אל עבר הגבול המזרחי של הפארק. שם, הוא יצר קואליציה עם זכר אחר בשם יריחו ושניהם הקימו שתי להקות, שכללו מלבדם גם שש נקבות ותריסר גורים של ססיל או של יריחו.
ססיל היה החיה הידועה ביותר בפארק וזוהה על ידי הרעמה השחורה שלו וצווארון המעקב שהוצמד לו. האריות בפארק, כולל ססיל, נחקרו על ידי המדענים מיחידת מחקר לשימור חיות הבר באוניברסיטת אוקספורד במסגרת פרויקט מדעי שהחל בשנת 1999. היחידה עקבה אחר תנועותיו של ססיל החל משנת 2008. מתוך 62 האריות שנחקרו, 34 מתו, מהם 24 מתו כתוצאה מציד לשם הספורט. מתוך כלל האריות הזכרים הבוגרים שסומנו בפארק, 72% נהרגו כתוצאה מציד לשם הספורט באזורים שליד הפארק. אחד החוקרים בפרויקט הציע כי ססיל נעשה פופולרי מאוד משום שהוא היה רגיל לאנשים ואפשר לרכבים להתקרב כ–10 מטרים ממנו, מה שהקל על תיירים וחוקרים לצלם ולבחון אותו.
במהלך 2013, 49 גוויות של אריות יוצאו מזימבבואה כשלל ציד. בין השנים 2005–2008 ניצודו באופן חוקי 42 אריות בשנה בממוצע.
האריה ססיל > מותו

מכיוון שבתחומי האתר של שמורת הטבע הלאומית באפריקה הציד אסור על פי החוק המקומי, צייד אמריקאי בשם וולטר פאלמר פיתה את ססיל לצאת מהשמורה. הוא רתם נבלת חיה מאחורי ג'יפ, וכשססיל יצא מהאתר, ירה בו באמצעות חץ וקשת, אך רק פצע אותו. צייד מקומי שהתלווה אל פאלמר עקב אחר האריה הפגוע במשך 40 שעות נוספות ולבסוף חיסל אותו ביריית רובה. השניים ערפו את ראשו והותירו את גופתו במקום. עוד פורסם כי פאלמר מבוקש בגין ציד לא חוקי של חיה מוגנת בזימבבואה. שני בני אדם נוספים שהיו עמו נעצרו בגין ציד ללא רישיון. פאלמר, כך פורסם, נוהג לצוד חיות גדולות בחץ וקשת ואוהב להתרברב שהוא לא צריך נשק חם כדי להרוג אותן.
תגובות בעולם > מעבר לים

בעקבות הריגת האריה ססיל, כ–400 אלף איש חתמו על עצומה שקוראת להפסיק הטסה של תוצרי ציד, מה שהוביל את חברות התעופה האמריקאיות דלתא איירליינס, אמריקן איירליינס ויונייטד איירליינס להצהיר כי לא יטיסו תוצרי ציד. נכון לדצמבר 2015, 45 חברות תעופה יצאו בהצהרה דומה. אלפי אנשים חתמו על עצומה הקוראת לנשיא זימבבואה להתערב בפרשה ודרשו צדק בשביל האריה, ופעילים סביבתיים רבים פרסמו הודעות זועמות ברשתות החברתיות. מנגד, פאלמר הגן על מעשיו וטען כי היה משוכנע שהציד חוקי. הריגת ססיל יצרה זעם רב בקרב פעילים לשימור הטבע ובעלי החיים, מה שהביא לתגובות מפוליטיקאים ואנשים רבים אחרים. גם מספר ידוענים גינו בפומבי את ההריגה. פאלמר קבל שפע של הודעות שנאה ופעילים פרסמו פרטים אישיים שלו באינטרנט. המילים "רוצח האריות" רוססו באנגלית על דלת המוסך בבית הנופש שלו בפלורידה. אמנים מרחבי העולם הקדישו יצירות אומנות לססיל, כולל האנימטור של דיסני, אהרון בלייז, ומוזיקאים הלחינו יצירות לזכרו. בתגובה, ובעקבות ההנחה שהרווחים ממסעות הציד יעזרו למאמצי השימור, פוהאמבה שיפטה, שר התיירות והסביבה של נמיביה, אמר כי "זה יהיה סוף השימור בנמיביה". הפעילים גם ביקשו ממדינות אפריקה לאסור ציד בחץ וקשת, קרבות אריות וציד מתוך הסוואה. תגובת התקשורת העולמית והמדיה החברתית הביאה 1.2 מיליון אנשים לחתום על העצומה "צדק לססיל", אשר דרשה מממשלת זימבבואה להפסיק להנפיק אישורי ציד לחיות בסכנת הכחדה.
הריגתו של ססיל הציתה מחאה עולמית כנגד ציד אריות ויצרה גל תמיכה בשימורם בזימבבואה. חוקרים מהשלוחה באוקספורד של WildCRU, יחידת שימור חיות הבר, אשר עקבו אחר ססיל מאז 2008, טענו כי קיבלו מעל ל-470 אלף דולר מאז מותו. במטרה להעלות את הסכום, המיליארדר הפילנתרופ טום קפלן ואשתו דפנה, בתו של איש העסקים הישראלי ליאון רקנאטי, הכריזו כי הם מתחייבים לתרום למאמץ מעל ל-100 אלף דולר. אליהם הצטרף המנחה ג'ימי קימל, אשר עזר לגייס בתוכנית האירוח שלו תרומות על סך 150 אלף דולר בתוך פחות מ-24 שעות.
חמישה חודשים לאחר שהאריה ססיל נורה למוות, החליט הממשל האמריקאי לכלול את אריות אפריקה ברשימת בעלי החיים המוגנים בהתאם לחוק "המינים הנמצאים בסכנת כליה". כתוצאה מכך, יתקשו ציידים הרוצים להכניס לארצות הברית מזכרות מציד אריות והפיקוח על העניין יוטל על הרשות לדגה וחיות בר. על פי ההנחיות החדשות, האריות במרכז ובמערב אפריקה ייחשבו למינים בסכנת כליה, ואלה שחיים בדרום ובמזרח אפריקה יסווגו כמאוימים. במקביל, ייחקק חוק מיוחד שידרבן מדינות להסדיר את ספורט ציד האריות בצורה שתקדם שימור.
מועדון הספארי הבינלאומי השעה בתגובה את החברות של פאלמר ושל שותפו לציד במועדון. המועדון פרסם הצהרה כי "אלו אשר במזיד לוקחים חיים של חיות בר באופן לא חוקי צריכים לעמוד לדין ולהיענש במלא חומרת הדין המותרת בחוק".
תגובות בעולם > בזימבבואה

ההרג של ססיל לא התפרסם באופן נרחב בקרב אזרחי זימבבואה. בעיתון הכרוניקל במדינה נכתב: "זאת לא הגזמה לומר שכמעט 99.99 אחוזים מהתושבים בזימבבואה לא ידעו על החיה הזאת עד יום שני. עכשיו רק למדנו, הודות לתקשורת הבריטית, כי היה לנו את האריה המפורסם ביותר באפריקה לאורך כל הזמן הזה, סמל!". ב-BBC נכתב כי "מות האריה לא נודע לרבים מהמקומיים". באותו הזמן, גורמים רשמיים בזימבבואה הצהירו כי מותו של ססיל גרם לירידה בהכנסות מתיירות, במיוחד בהואנגה, שם הוא חי. תיירים רבים אשר תכננו לראות את האריה, ביטלו את הטיולים שלהם. "ההרג הוא הפסד ענק לענף התיירות שלנו, אשר תרם מאוד לעושר הלאומי", אמר עמנואל פונדירה, נשיא התאחדות מפעילי הספארי בזימבבואה. "היו לנו אנשים רבים, במונחים של מבקרים, אשר נכנסו למדינה כדי ליהנות ולצפות בססיל, אז באמת זו הייתה אבדה גדולה", אמר פונדירה, והשווה את מותו ל"מותו של אייקון". מנהל רשות התיירות בזימבבואה, קריקוגה קייסקי, אמר שהתיירות שגשגה, אבל זימבבואה נתפסת כעת כמדינה אשר לא מעוניינת להגן ולקדם את זכויות בעלי החיים, ולכך יש גם השפעה שלילית בתחום התיירות.
כשנשאל שר ההסברה של זימבבואה, פריסקה מופאמירה, על ההרג של ססיל, הוא השיב: "איזה אריה?".
במסיבת עיתונאים ב-31 ביולי 2015, השרה לאיכות הסביבה של זימבבואה, אופה מוצ'ינגורי, אמרה כי הצייד הפר את החוק בזימבבואה ודרשה את הסגרתו. מוצ'ינגורי אמרה לעיתונות כי מעשיו של פאלמר הכתימו את תדמיתה של זימבבואה והניחו עומס נוסף על מערכת היחסים בין זימבבואה לבין ארצות הברית.
בריאן אורפורד, מדריך חיות בר אשר עבד בהואנגה, הסביר כי ההכנסה שהתקבלה מצילום ססיל במשך חמישה ימים הייתה גבוהה יותר מתשלום חד פעמי של 45,000 דולר כדי לצוד אותו.
תגובות בעולם > ממשלות בעולם

כמה ממשלות גינו באופן רשמי את ההריגה של ססיל. דייוויד קמרון, ראש ממשלת בריטניה, נשאל על ידי כתבים לגבי מותו של ססיל ואמר שהממלכה המאוחדת משחקת "תפקיד מוביל במניעת סחר לא חוקי בחיות בר". כמו כן, השר הבריטי במחלקה לפיתוח בינלאומי, גרנט שאפס, תיאר את האירוע "כציד ברברי".
חברת הקונגרס האמריקאי בטי מקולום, יו"ר-עמית של השדולה לשימור של בית הנבחרים של ארצות הברית, הציעה לחקור את פאלמר בעניין ההרג.
הסנטור האמריקאי רוברט מננדז הציג את חוק "מערכות השימור האקולוגיות" על שם ססיל, אשר יוביל להפסקת היבוא של חיות גדולות כשלל ממסעות ציד, מרחיב את ההגנות על הייבוא והייצוא של מינים הרשומים בחוק המינים בסכנת הכחדה לאלו שהוצע שיכנסו לרשימה, ובכך אוסר על יבוא שלל מההרג של ססיל ללא קבלת היתר מפורש ממזכיר הפנים של ארצות הברית. הצעת החוק הייתה בשיתוף הסנטורים קורי בוקר, ריצ'רד בלומנטל, ובן קרדין.
ב-30 ביולי 2015, קיבלה עצרת האומות המאוחדות החלטה בלתי מחייבת ביוזמת גרמניה וגבון, לחזק את המאמצים בטיפול בסחר ובציד הלא חוקי של חיות בר. האראלד בראון, שגריר גרמניה באו"ם, קשר את ההחלטה עם ההרג ואמר: "כמו רוב האנשים בעולם אנחנו זועמים על מה שקרה עם האריה המסכן". שר החוץ של גבון, עמנואל איסוז-נגונדט, אמר כי ההרג של ססיל "גורם לדאגה עמוקה לכל המדינות באפריקה".
נשיא דרום אפריקה, ג'ייקוב זומה, הכריז ב-11 באוגוסט 2015: "מה שנשמע כאילו ממרחק [הוא] כי הצייד לא ידע שססיל היה כל כך פופולרי, פשוט ראה אריה, והרג אריה, וזה ססיל, וססיל מאוד אהוב וזה גרם לבעיה, כי כולם רוצים ללכת ולראות את ססיל. אני חושב שזו רק תקרית".
ז'אן קאפטה, שרת התיירות של זמביה, אמרה ש"המערב נראה מודאג יותר מהרווחה של אריה בזימבבואה מאשר מהאפריקאים עצמם", והוסיפה כי "באפריקה, אדם חשוב יותר מאשר בעל חיים. אני לא יודעת לגבי העולם המערבי".
שימור

ציד אריות הוא נושא שנוי במחלוקת בעידן המודרני. האריה מופיע כמין פגיע על ידי ה-IUCN, וכמה מתת-המינים נמצאים בסכנת הכחדה.
מספר הפרטים החיים בטבע בעשור השני של המאה ה-21, מוערך בפחות מ-20,000 - ירידה של 60% בשני עשורים. בשנת 1800 לעומת זאת, נאמדה אוכלוסיית האריות בטבע בכ-1.2 מיליון פרטים. ירידה זו נובעת בעיקר מציד אריות וטרפם, צייד ספורטיבי מוגזם וכן פלישה לבתי הגידול והריסתם. בנוסף לאובדן האוכלוסייה הישיר כתוצאה מצייד ספורטיבי, בצייד מסוג זה נהרגים בעיקר אריות זכרים וגדולים, מה שמוביל להקטנת אוכלוסיית האריות וערעור מצבם הבריאותי והגנטי כתוצאה מהתערבות כפויה בברירה הטבעית. כמו כן, הרג זכר דומיננטי, מוביל לעיתים קרובות למקרי מוות אחרים. כך כאשר זכרים אחרים נלחמים ביניהם על הלהקה של האריה ההרוג. לא כל שכן, האריה שזכה בלהקה לרוב יהרוג את הגורים של האריה הקודם, כדי למנוע תחרות. בנוסף לכך, ההתנהגות החברתית של האריה משתנה לפי השטח הטריטוריאלי שלו וצפיפות האוכלוסין - שבמרכז ומערב אפריקה ירדה לכ-5 אריות לכל 100 קילומטר רבוע.
התומכים בציד ספורטיבי טוענים שזהו כלי שיכול לשמש לגיוס כספים עבור הקהילות המקומיות וארגוני השימור, וכי כמות מוגבלת של צייד מסוג זה לא פוגעת באוכלוסיית בעלי החיים. ההערכה היא כי תעשיית הציד ספורטיבי מגלגלת לפחות כ-201 מיליון דולר בשנה, ב-23 מדינות אפריקה שמדרום לסהרה המאפשרות אותו. התשלום הממוצע לציד אריה אחד בנמיביה הוא כ-22,000 דולר, אליהם מתווספים הוצאות על שירותים כמו חבילות ספארי, לינה ומדריכי תיירות. מאידך, המתנגדים לצייד הספורטיבי, מציינים כי תיירות המתמקדת בצפייה בבעלי החיים תורמת הרבה יותר לכלכלה המקומית מאשר צייד אריות. ההערכה היא כי רק 3% מההכנסות שהופקו מצייד אריות באמת מושקעות בקהילות שנפגעו ממנו.
לפי כתב הטבע ריצ'רד קוניף, האריות, אשר היו על סף ההכחדה "מסנגל ועד לקנייה", מתרבים בנמיביה הודות למאמצי השימור.
קו G של הרכבת התחתית של ניו יורק

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 עיר:  ניו יורק ניו יורק
 שם המערכת:  הרכבת התחתית של ניו יורק
 מפעיל:  רשות התחבורה העירונית בניו יורק 
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  1933
 מידע על הקו
 רוחב המסילה:  1,435 מ"מ
 צבע על המפה:  ירוק בהיר
 מספר התחנות:  21
 תרשים הקו
 
 
קו G או בשמו המלא קו מאסף חוצה-עיר (באנגלית: Brooklyn-Queens Crosstown) הוא קו רכבת תחתית באגף B של הרכבת התחתית של ניו יורק. סמל המסלול של הקו הוא בצבע ירוק בהיר ופועלות בו 21 תחנות. הקו הוא הקו היחיד במערכת שאינו עובר במנהטן ובמקום זאת חוצה את ברוקלין מצפון לדרום (מלבד 2 קווי קישור קצרים הפועלים בדרום ברוקלין). הקו נקרא קו מאסף שכן הוא עוצר בכל התחנות שבדרך ומשלים את השירות של שאר הקווים.
מסלול הקו

הקו מתחיל את מסלולו בצפון ברוקלין מתחנת קורט סקוור אשר היא תחנה גדולה שעוברים בה קווים רבים. מהתחנה פונה הקו במסלול מיוחד משלו לכיוון דרום ברוקלין שם הוא נפגש במספר תחנות מצטלבות עם קווים אחרים. באזור בורהם היל נפגש מסלול הקו עם קו F ויורד דרומה. תחנתו הסופית של הקו היא בשכונת קנזינגטון שבדרום ברוקלין.
קו D של הרכבת התחתית של ניו יורק

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 עיר:  ניו יורק ניו יורק
 שם המערכת:  הרכבת התחתית של ניו יורק
 מפעיל:  רשות התחבורה העירונית בניו יורק 
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  15 בדצמבר 1940 
 מידע על הקו
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ 
 צבע על המפה:  כתום
 מספר התחנות:  41
 תרשים הקו
 
 
קו D או בשמו המלא קו מהיר השדרה השישית (באנגלית: B Sixth Avenue Express) הוא קו רכבת תחתית באגף B של הרכבת התחתית של ניו יורק. סמל המסלול של הקו הוא בצבע כתום ופועלות בו 41 תחנות. הקו נקרא קו מהיר שכן הוא מדלג על תחנות רבות בשדרה השישית במנהטן ובה בעת משלים את השירות של קווים אחרים בהברונקס ובברוקלין.
מסלול הקו

הקו אשר הוא אחד הקווים הארוכים ביותר במערכת נוסע במסלול כמעט ישר מצפון הברונקס עד לדרום ברוקלין. הקו מתחיל את מסלולו בסמוך לפארק ואן קורטלנד שבצפון הברונקס במסלול משותף עם קו B. במנהטן הקו עובר במסלול משותף עם עוד קווים רבים נוספים אך בעוד הם עוצרים ברוב התחנות הוא מדלג על רוב התחנות ועוצר רק בעשר מתוך עשרים תחנות שעל פניהם הוא חולף. את מנהטן תחתית חוצה הקו באלכסון ונכנס לברוקלין דרך גשר מנהטן. גם במנהטן הקו הוא מהיר ונוסע במסלול משותף עם קווים נוספים. התחנה הסופית של הקו היא בקוני איילנד שבדרום מערב ברוקלין.
קו F של הרכבת התחתית של ניו יורק

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 עיר:  ניו יורק ניו יורק
 שם המערכת:  הרכבת התחתית של ניו יורק
 מפעיל:  רשות התחבורה העירונית בניו יורק 
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  15 בדצמבר 1940 
 מידע על הקו
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ 
 מספר התחנות:  45
 תרשים הקו
 
 
קו F או בשמו המלא קו מאסף השדרה השישית (באנגלית: F Queens Boulevard Express/Sixth Avenue Local) הוא קו רכבת תחתית באגף B של הרכבת התחתית של ניו יורק. סמל המסלול של הקו הוא בצבע כתום ופועלות בו 45 תחנות. הקו נקרא קו מאסף שכן הוא עוצר בכל התחנות שבמסלולו ומשלים את השירות של קווים אחרים במנהטן, ברוקלין ובקווינס אותם הוא חוצה במסלולו.
מסלול הקו

הקו אשר הוא אחד הקווים הארוכים ביותר במערכת נוסע במסלול כמעט מעגלי סביב ניו יורק. הקו מתחיל את מסלולו במרכז מזרח קווינס. הוא חוצה את קווינס במסלול אלכסוני לכיוון צפון מערב. אל מנהטן הוא נכנס באזור כיכר טיימס, פונה דרומה ונוסע במסלול משותף עם קווים רבים נוספים אל מנהטן תחתית. קצת לפני מנהטן תחתית יוצא הקו ממנהטן ונכנס אל ברוקלין מכיוון צפון. הקו, במסלול משותף עם מספר קווים מהירים חוצה את ברוקלין מצפון לדרום ומגיע עד לקוני איילנד שבדרום מערב ברוקלין שם תחנתו הסופית.
קו C של הרכבת התחתית של ניו יורק

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 עיר:  ניו יורק ניו יורק
 שם המערכת:  הרכבת התחתית של ניו יורק
 מפעיל:  רשות התחבורה העירונית בניו יורק 
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  10 בספטמבר 1932 
 מידע על הקו
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ 
 צבע על המפה:  כחול
 מספר התחנות:  40
 תרשים הקו
 
 
קו C או בשמו המלא קו מאסף השדרה השמינית (באנגלית: C Eighth Avenue Local) הוא קו רכבת תחתית באגף B של הרכבת התחתית של ניו יורק. סמל המסלול של הקו הוא בצבע כחול ופועלות בו 40 תחנות. הקו נקרא קו מאסף שכן הוא עוצר בכל התחנות שבמסלולו ומשלים את השירות של קווים אחרים במנהטן ובברוקלין אותם הוא חוצה במסלולו.
מסלול הקו

הקו מתחיל את מסלולו בצפון הארלם שבמנהטן. הוא חוצה את מנהטן מצפון לדרום במסלול משותף עם קו A אך בעוד קו A הוא קו מהיר שמדלג על תחנות רבות במנהטן קו C הוא קו מאסף ועוצר בכל תחנות מנהטן. באזור מנהטן תחתית פונה הקו לכיוון מזרחה ונכנס לברוקלין במסלול משותף עם קווים רבים נוספים. את ברוקלין חוצה הקו לכיוון מזרח וממשיך להיות קו מאסף. תחנתו הסופית של הקו היא בתחנת אווקליד אווניו שבמזרח ברוקלין.
צבא האימפריה הרוסית

| --- | --- |


 מדינה:  האימפריה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1721 – 14 בספטמבר 1917 (כ־196 שנים) 
 כוח אדם
 כוחות פעילים:  5,200,000 (1914)
 מלחמות שהשתתף בהן
 המלחמה הצפונית הגדולה  מלחמת העולם הראשונה  מלחמת רוסיה-צרפת  המלחמות העות'מאניות-רוסיות 
 
צבא האימפריה הרוסית או הצבא הרוסי הקיסרי (ברוסית: Русская императорская армия) היה צבא היבשה של האימפריה הרוסית שהוקם ב-1721 על ידי פיוטר הגדול על בסיס כוחות היבשה של רוסיה הצארית והתקיים עד המהפכה הרוסית של 1917. במסגרת הרפורמות הצבאיות של אלכסנדר השני הוקם משרד המלחמה של האימפריה הרוסית, כדי לנהל את הכוחות המזוינים של האימפריה הרוסית.
בתחילת המאה ה-20 הגיע הצבא הרוסי הקיסרי לשיאו והיה לגדול ביותר באירופה.
היסטוריה

הרפורמות הצבאיות שערך פיוטר הגדול בשנים 1698–1699 הביאו לפיזור גדודי הסטרלצי, אשר נוצרו כחיילים סדירים בחיל הרגלים. ההכנות לקראת המלחמה עם שוודיה, הביאו את פיוטר הגדול לגייס בשלב הראשון 25 רגימנטי חי"ר ושתי חטיבות פרשים. בתחילה הובאו קציני צבא זרים לשרת בצבא הרוסי, רובם היו צרפתים ואיטלקיים. לאחר התבוסה בקרב על הנארווה, הניח פיוטר הגדול דגש רב יותר על אימונים אינטנסיביים, תוך גיוס מאסיבי שהעלה את מספר החיילים ל-200 אלף איש.
חימוש הצבא נעשה בסגנון אירופאי: חיל הרגלים היה חמוש במוסקטים, כידוני רובה וחרבות. והדראגונים הצטיידו ברובי קרבין, אקדחים וחרבות.
ב-20 באוקטובר 1696 אימצה הדומה הבויארית את הצעתו של פיוטר הגדול והחליטה על הקמת חיל ים. הספינות נבנו על ידי מהנדסים אירופאים וכבר ב-1722 היה לרוסיה צי של 130 ספינות מפרש ו-396 גליאות.
במחצית השנייה של המאה ה-18 שולבו קלעים לחיל הרגלים, הפרשים ובגדודי ההוסארים. באותה עת, להכשרת החיילים תרם תרומה משמעותית הקצין אלכסנדר סובורוב. בשנת 1810, ביוזמתו של ארקצ'ייב, החלו להנהיג מסדרים צבאיים, ועד 1853 מנה הצבא 31,000 מפקדים, 911,000 חיילים סדירים, ו-250,000 חיילים במשמרות עילית.
מלחמת קרים בשנים 1853–1856 חשפה את חולשות הצבא הרוסי; לצי הרוסי היה רק 16 ספינות קיטור שאך זה פותחו. בשנים 1860–1870 בוצעה רפורמה צבאית, בניהולו של דמיטרי מיליוטין. הצעדים הראשונים לחידוש הכוחות המזוינים ננקטו במהלך מלחמת קרים, בשנת 1855, על פי צו של הקיסר הוקמה "הוועדה לקידום המוכנות הצבאית", שלפיה נקבעו תיקונים לחוקי הצבא, ארגון מחדש של כוחות הצבא ושיפור אימוני הלחימה הפיזיים.
בשנת 1864 נערכה רפורמה במחוזות הצבאיים, נוצרו 15 מחוזות צבאיים, הוחלט כי מפקד המחוז ימונה בדרך כלל על ידי המושל הכללי של המחוז וכי לכל מחוז אחריות ותחום שיפוט משלו - מה שאיפשר בקלות ובמהירות להוביל גיוס כללי בעת הצורך. עם הקמתם של המחוזות הצבאיים, ניסה משרד המלחמה להיפטר ממגוון רחב של תחומי אחריות ולהותירם בידי המחוזות הצבאיים כאשר משרד המלחמה הותיר בידיו רק את תחום ניהול הצבא לצד המטה הכללי.
מערך הגיוס הכללי הוחלף בשירות צבאי כולל; ב-1 בינואר 1874 אומצה "אמנת השירות הצבאי הכללית", שבהתאם לה נקבע כי האוכלוסייה הגברית, ללא הבחנה במעמדה ומצבה, כל הגברים חייבים לשרת בצבא החל מגיל 21. השירות בצבא נמשך 6 שנים בכוחות היבשה ו-9 שנות שירות במילואים, בחיל הים, השירות נמשך 7 שנים ו-3 שנים בשירות מילואים. באותן שנים גם בוצעה תוכנית חימוש מאסיבית.
בתחילת המאה העשרים נמשך פיתוח הטכנולוגיה הצבאית. בשנת 1902 הוקם בכוחות המזוינים חיל הרכבים (שהפך כעבור זמן לחיל התובלה) ובשנת 1911 הוקם חיל האוויר הרוסי הקיסרי. ב-1914 החל הצבא הקיסרי הרוסי בפיתוח כלי רכב משוריינים, ובשנת 1915 נקלטו דגמי טנקים ראשונים. אומצו תוכניות לבניית ספינות גדולות עבור הצי ופותחו סיירות קרב מדגם "סבסטופול", "הקיסרית מריה" וסיירות מדגם "ישמעאל".
נכון ל-1898 היה צבא האימפריה הרוסית לגדול ביותר ביבשת אירופה, עם 2,729,000 חיילים.