stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציפורני חתול
מנהגים

בחג המקסיקני "יום המתים" נוהגת המשפחה לעלות לקברי אבותיה, לנקותם ולשים עליהם פרחים ונרות. הפרחים הם בעיקר פרחי ציפורני חתול (המכונים בספרדית: Flor de Muerto - פרחי המוות), אשר על פי האמונה קוראים אליהם את רוחות המתים.
גלריית תמונות

ציפורני-חתול מצויות (פרח ופרי)
ציפורני-חתול מצויות
פרח סגור
הפרח
ציפורני חתול בטבע
בנס ציונה
הערות שוליים

↑  .Calendula L, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏12-2022
↑  .Calendula L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏2023
↑  ציפורני-החתול, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 452
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556544005171  LCCN: sh98000287  NKC: ph1210698 
איור של ציפורני חתול מצויות
ציפורני חתול מצויות Calendula arvensis, ישראל.
קיסוס

ערך זה עוסק בסוג של צמח. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| קיסוס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סוככאים
משפחה:: קיסוסיים
סוג:: קיסוס
שם מדעי
 Hedera ‏לינאוס, 1753
קיסוס (שם מדעי: Hedera) הוא סוג צמח רב שנתי במשפחת הקיסוסיים, הכולל 15 מינים מטפסים בעזרת שורשי היאחזות הצומחים על גבעוליו או משתרעים על הקרקע כשטיח.
מאפיינים

לקיסוס שני שלבי צימוח. השלב הראשון הנמשך עד כעשר שנים, מתאפיין בכך שהצמח מצמיח שורשי היאחזות, העלים גזורים לאונות רחבות והוא אינו פורח. בשלב השני, עלי הקיסוס תמימים, בעלי צורת ביצה, חסר שורשי היאחזות והוא פורח ומניב פירות. לעיתים קרובות ניתן לראות את שני שלבי הצימוח על צמח אחד. הפריחה היא בדרך כלל בין ספטמבר לנובמבר, הפרחים הקטנים ערוכים בסוכך, צבעם ירוק בהיר, והם בעלי חמישה עלי כותרת, חמישה אבקנים ושחלה בת חמש מגורות. הפרחים מניבים צוף רב ומואבקים בדרך כלל על ידי זבובים. הפרי המבשיל באביב הוא ענבה שחורה שקוטרה כ-7 מ"מ ובה 3-5 זרעים. הצמח מאריך חיים עשרות שנים, וידוע על קיסוס בצרפת שגילו כבר למעלה מ-450 שנה.
כאשר הקיסוס מטפס בצמוד למצע, הוא פורס את עליו לסירוגין כדי שלא יכסו אחד על השני, והצמח יקבל יותר אור. כאשר מגיע הקיסוס לגובהו המרבי של המצע, הוא מתחיל לצמוח בצורת שיח רגיל.
המנגנון הגורם לקיסוס להיצמד למצעים מאונכים, פועל בעזרת האור והמגע. לקיסוס תכונה לצמוח בניגוד לכיוון ממנו בא האור, וכן שורשי ההיצמדות צומחים על הגבעול בצדו המוצל בלבד. גם המגע של הגבעול הצעיר במצע מזרז את הופעתם של שורשי ההיצמדות בצדו של המצע. לאחר זמן, עשויים שורשי ההיצמדות לחדור לתוך המצע ולהפוך לשורשים מזינים. תופעת הפוטוטרופיזם השלילי - צימוח הקיסוס הרחק מן האור, תוארה כבר על ידי צ'ארלס דרווין, ואילו מנגנון ההיאחזות בכללותו תואר על ידי מספר בוטנאים ישראלים.
תפוצתם של חמישה עשר מיני הסוג היא באזורים ממוזגים בעולם הישן, בחצי הכדור הצפוני כולל דרום,מרכז ומערב אירופה,צפון אפריקה,מרכז אסיה ודרומה. בישראל מצוי מין אחד - קיסוס החורש (Hedera helix). בתרבות מקובל לגדל זנים רבים של קיסוס לנוי; בעיקר מרבים להשתמש בזנים שעליהם מגוונים.
משמעות שמו המדעי של הצמח היא "מטפס". שמו העברי, המוזכר כבר במשנה (לעיתים קיסום), הוא תיעתוק שמו היווני.
ביוון היה הקיסוס מוקדש לאל דיוניסוס, יוחסו לו תכונות רפואיות, וגבעוליו נקלעו כזרים לראשי משוררים. עלי הקיסוס נחשבו כסמל לנאמנות והם ניתנו לזוגות בטקסי חתונתם. בעבר היו נוצרים מקשטים כנסיות בעלי קיסוס לכבוד חג המולד, אך מנהג זה נפסל על ידי הכנסייה. עלי קיסוס היו חלק מסמלן של משפחות אצולה באירופה והיום הם משמשים כקישוט בסמלה של ליגת הקיסוס.
קוהוש שחור

| קוהוש שחור |
| --- | --- |
 תפרחת הקוהוש השחור
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: נוריתאים
משפחה:: נוריתיים
סוג:: Actaea
מין:: racemosa
שם מדעי
 Actaea racemosa ‏קארולוס ליניאוס
שמות נוספים
 Cimicifuga repens  Cimicifuga americana  Actaea gyrostachya  Actaea monogyna  Actaea orthostachya  Botrophis actaeoides  Botrophis pumila  Botrophis serpentaria
קוהוש שחור (Actaea racemosa, או בשם הנרדף המיושן Cimicifuga racemosa), הוא זן של צמח פורח ממשפחת הנוריתיים (Ranunculaceae). זהו מין ילידי במזרח אמריקה הצפונית, מדרום אונטריו בקנדה בצפון ועד ג'ורג'יה בארצות הברית בדרום, ומערבה עד מיזורי וארקנסו. הקוהוש השחור גדל במגוון בתי גידול של חורש. השורשים וקני השורש שלו שימשו ברפואה המסורתית של העמים הילידים של היבשת. התמציות שלו משמשות ליצור של תרופות צמחיות ותוספי תזונה: תוספי התזונה לא בהכרח נחקרו היטב, ולא בהכרח קיבלו התוויה לשימוש בטוח בטיפול בתסמיני גיל המעבר אצל נשים או בכל מחלה. לעומת זאת, יש תרופות צמחיות המכילות קוהוש שחור, שלהן אישור שיווק במספר מדינות באיחוד האירופי והתוויה לשימוש בטוח להקלה בתסמיני גיל המעבר, כגון גלי חום והתקפי הזעה. נראה כי הבחנה כזו בין סוגי המוצרים היא חשובה.
למין הצמח יש היסטוריה של אי ודאות טקסונומית החל בבוטנאי קארולוס ליניאוס, אשר - על בסיס מאפיינים מורפולוגיים של התפרחת והזרעים - הכניס את המין לסוג Actaea. כינוי זה תוקן מאוחר יותר על ידי תומאס נוטאל, שסיווג אותו מחדש לסוג Cimicifuga. הסיווג של נוטאל התבסס אך ורק על הזקיקים היבשים המיוצרים על ידי קוהוש שחור, האופייניים למיני Cimicifuga. עם זאת, נתונים עדכניים מניתוחים מורפולוגיים ופילוגנטיים מראים כי קוהוש שחור קשור יותר למינים מהסוג Actaea מאשר למיני Cimicifuga אחרים. זה הביא לתיקון השם כ-Actaea racemosa, כפי שהוצע במקור על ידי ליניאוס.
ראו גם

טריטרפנואידים
הערות שוליים

↑  "International Plant Names Index". www.ipni.org.
↑  "Black cohosh: Fact sheet for health professionals". Office of Dietary Supplements, US National Institutes of Health. 30 באוגוסט 2018. נבדק ב-14 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Herbal Medicinal Product Committee (HMPC) at the European Medicines Agency (EMA) (2018-03-27). "Assessment report on Cimicifuga racemosa (L.) Nutt., rhizoma" (PDF) (באנגלית).
↑  Beer, A.-M.; Neff, A. (2013). "Differentiated Evaluation of Extract-Specific Evidence on Cimicifuga racemosa 's Efficacy and Safety for Climacteric Complaints". Evidence-Based Complementary and Alternative Medicine (באנגלית). 2013: 1–21. doi:10.1155/2013/860602. ISSN 1741-427X. PMC 3767045. PMID 24062793.
↑  Castelo-Branco, C.; Gambacciani, M.; Cano, A.; Minkin, M. J.; Rachoń, D.; Ruan, X.; Beer, A.-M.; Schnitker, J.; Henneicke-von Zepelin, H.-H.; Pickartz, S. (2021-03-04). "Review & meta-analysis: isopropanolic black cohosh extract iCR for menopausal symptoms – an update on the evidence". Climacteric (באנגלית). 24 (2): 109–119. doi:10.1080/13697137.2020.1820477. ISSN 1369-7137.
↑  Henneicke-von Zepelin, Hans-Heinrich (2017). "60 years of Cimicifuga racemosa medicinal products: Clinical research milestones, current study findings and current development". Wiener Medizinische Wochenschrift (באנגלית). 167 (7–8): 147–159. doi:10.1007/s10354-016-0537-z. ISSN 0043-5341. PMC 5409920. PMID 28155126.
1 2  Compton JA, Culham A, Jury SL (1998). "Reclassification of Actaea to include Cimicifuga and Souliea (Ranunculaceae): Phylogeny inferred from morphology, nrDNA ITS, and epDNA trnL-F sequence variation". Taxon. 47 (3): 593–634. doi:10.2307/1223580. JSTOR 1223580.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קאק

ערך זה עוסק בציפור שיר. אם התכוונתם למדד מניות צרפתי, ראו .
| קאק |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: עורביים
סוג:: קאק
מין:: קאק מצוי
שם מדעי
 Coloeus monedula ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 ירוק - כל השנה, ירוק בהיר - קינון בלבד, כחול - חריפה

ראש של קאק
קָאָק מצוי (שם מדעי: Coloeus monedula), ידוע גם בשמות האנגליים Eurasian jackdaw, European jackdaw, western jackdaw, הוא מין ציפור שיר ממשפחת העורביים הדומה לסוג עורב ובעבר היה שייך אליו. מצוי באירופה, אסיה וצפון אפריקה.
מאפיינים

הקאק הוא עורב קטן: אורכו-כ-39 -35 ס"מ ומשקלו כ-250 גרם. רוב גופו שחור, עורפו אפור-כסוף, וגחונו שחרחר-אפרפר. בבגרותו ראשו, כנפיו וזנבו מקבלים ברק מתכתי. צבע קשתית העין: לבנבן-תכול. מקורו קצר ומגושם. אורך הזנב בינוני.
אין כמעט הבדלים בין זכר ונקבה. אך בדרך כלל לזכרים הגוון הכסוף שבערפם בהיר יותר משל הנקבות.
הקאק הוא עוף אינטליגנטי, חברותי הנוהג להתלהק. נצפה שהוא מסוגל להשתמש בכלים. 
זכרים ונקבות יוצרים זוגות כבר בשנת חייהם הראשונה, אך מזדווגים רק שנה מאוחר יותר. הזוגיות נשמרת לאורך כל חיי הפרט ומהווה יחידת חיים יציבה בתוך המושבות והלהקות, באוכלוסיות יציבות ונודדות. בני הזוג נראים תכופות צמודים זה לזה כ"זוג מאוהב". שיחור המזון נעשה בלהקות גדולות (בעיקר בסתיו ובחורף) המונות מאות ואף אלפי פריטים ובערבים מתקבצים ללינה על העצים. בלהקות יש מבנה היררכי ברור הכולל מנהיג להקה. לעיתים, מותקפת ציפור פצועה או חולה על ידי חבריה בלהקה עד אשר מתה.
הקאק הוא אוכל-כול המשחר אחר מזונו בקרקע. הוא ניזון מזרעים ובלוטים, פירות, חרקים ולרוות (זחלים ורימות), בעלי חיים קטנים ועוד.
זהו עורב זריז, פעלתן ומעופף מוכשר, להקות נצפו מבצעות מפגני ראווה אווירובטיים הכוללים התהפכויות וצלילות.
הקאק נחשב ציפור אינטליגנטית. חוקר הטבע  קונראד לורנץ תיאר בספרו טבעת המלך שלמה כיצד יצר קשר עם להקת קאקים על גג ביתו בגרמניה בעת מלחמת העולם השנייה. מהתבוננות ארוכה בהתנהגותם הגיע למצב,  שהחל להבין חלקים מהתקשורת שלהם, כולל שמות שהם ייחדו לכל פרט. הוא אף תיאר מפגש עם הלהקה לאחר שנים, בהיותו בעיר, כשקאק אחד ניתק מהלהקה בה עף, ירד אליו, אמר את שמו וכן קרא לו 'קונראד'. הקשר נוצר בעקבות טיפול בגוזל קאק, וכך גילה החוקר את תופעת ההחתמה בעופות ובעלי חיים צעירים.
בישראל

להקות גדולות של קאקים חיים בארץ בחבל עדולם ובאזור שפלת יהודה. בחורף אלו עוברים לאזור מדבר יהודה. להקות נוספות נצפו בגליל. הקאקים מתכנסים בשעות הערב וחונים במקום קבוע בדרך כלל מספר עצים וגגות, וחוזרים אל מקום החניה שנה אחרי שנה. במתחם החניה אין עופות מסוג אחר, אך בדרך כלל בסמיכות קיים "מחנה" של ציפורים אחרות - בעיקר זרזירים ואנפות, אשר גם לכל אחד מהם מתחם מוגדר. עם התפתחות הערים לתוך שטחי החקלאות מאז 1989 נצפות להקות בתוך הערים רחובות, רמלה, לוד, בית שמש, קריית גת, ירושלים, מעלה אדומים ועוד.
בספרות היהודית

חוקר יהודי קדום כתב על הקאק בשמו הערבי, אלקאק:
בעקבות זאת חוקר הטבע ישראל אהרוני נתן לקאק את שמו העברי.
ראו גם

בור הקאקים
הערות שוליים

↑  רבי יהוסף שווארץ בספרו תבואות הארץ.
↑  להקת קאקים חונה ליד ביתו עד היום, ברחוב אהרוני, שברחובות
קוצן (כריש)

| קוצן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
על־סדרה:: דמויי כריש
סדרה:: קוצנאים
משפחה:: קוצניים
סוג:: קוצן
שם מדעי
 Squalus ‏לינאוס, 1758
קוצנים מהמין Squalus mitsukurii בים בהוואי
קוצן פסיפי.
קוצן (שם מדעי: Squalus) הוא סוג טקסונומי של דגים המשתייכים לעל-הסדרה דמויי כריש. הקוצנים הם מהנפוצים שבכרישי חופי הים התיכון, מאזור החוף ועד לעומק של כ-100 מטר. שמם ניתן להם בשל קוץ גדול המזדקר לפני שני סנפירי הגב.
צבעו של הקוצן חום בהיר, וגחונו בהיר. גודלו מגיע עד 1.2 מטרים.
הקוצן הוא דג קרקע, הניזון מבעלי חיים אחרים.
רבייה

לזכר הקוצן איבר חיצוני מיוחד, המשמש להעברת הזרע אל תוך פתח המין של הנקבות.
הפריית הביצים הבשלות היא אפוא פנימית, והריון הנקבה נמשך 22 חודשים.
מספר הולדות המתפתח ברחמה של נקבה אחת הוא 6-11, וגודלם בעת ההשרצה 25-35 ס"מ.
רביית הקוצנים מתרחשת כל חודשי השנה, ואינה מוגבלת לעונה מסוימת.
לקראת ההשרצה מתקרבת הנקבה למים הרדודים שליד החוף.
כמזון

בארצות רבות השוכנות לחופי הים התיכון נאכל בשר הקוצנים, ומכבדיהם מכינים שמן דגים.
מינים

קוצן נקוד (Squalus acanthias)
Squalus acutipinnis
Squalus albicaudus
Squalus albifrons
Squalus altipinnis
Squalus bahiensis
קוֹצָן חַדְגּוֹנִי (Squalus blainville)
Squalus brevirostris
Squalus bucephalus
Squalus chloroculus
Squalus crassispinus
Squalus cubensis
Squalus edmundsi
Squalus formosus
Squalus grahami
Squalus griffini
Squalus hemipinnis
Squalus japonicus
Squalus lalannei
Squalus lobularis
Squalus megalops
Squalus melanurus
Squalus mitsukurii
Squalus montalbani
Squalus nasutus
Squalus notocaudatus
Squalus quasimodo
Squalus rancureli
Squalus raoulensis
קוצן פסיפי (Squalus suckleyi)
קטה חדת-זנב

| קטה חדת־זנב |
| --- | --- |
 קטה חדת־זנב
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קטאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קטיים
סוג:: קטה
מין:: קטה חדת־זנב
שם מדעי
 Pterocles alchata ‏לינאוס, 1766

קָטָה חַדַּת־זָנָב (שם מדעי: Pterocles alchata) היא מין של קטה שגודלה בינוני. אורכה נע בין 31 ל־39 ס"מ. הראש, הגב והכנפיים צהובים־ירקרקים. הבטן לבנה, והחזה בצבע ערמוני. הצוואר ירקרק. הזכר והנקבה דומים במראם, אם כי הנקבה מוסווית טוב יותר, וזנבה בדרך כלל קצר יותר. ישנם שני תת־מינים: P. a. alchata, שמצוי בדרום אירופה, ו־P. a. caudacutus, שמצוי בצפון־מערב אפריקה, המזרח התיכון (גם בישראל), ודרום־מזרח אסיה. זהו מין נודד־למחצה: חלק מהאוכלוסייה האסיאתית נודדת למזרח התיכון ולצפון פקיסטן בחורף. הזכרים מתת־המין caudacutus נבדלים מתת־המין השולט (ששמו זהה לשם המין) בבטנם, שצבעה דהוי יותר, והכנפיים של נקבות מתת־מין זה לבנבנות, ולא צהובות.
מאפיינים

הקטה חדת־הזנב היא מין חברתי, וניתן לראות התקבצויות גדולות של קטות ליד בורות מים טבעיים, אליהם הן עפות זמן קצר לאחר הזריחה. הקטות ניזונות בעיקר מזרעים, אך גם מניצנים ועלים. לעיתים רחוקות, הן ניזונות גם מחרקים, בין השאר חיפושיות.
הקטות מקננות בשקעים בקרקע. הנקבה מטילה 2–3 ביצים במרווחים של כיומיים. הביצים הן בצבע קרם, ומנוקדות בחום כהה, חום־אדמדם או אפור. הזכר והנקבה דוגרים על הביצים לסירוגין במשך 19–25 ימים: הזכר מתחיל את הדגירה כשעה לפני השקיעה, והנקבה מתחלפת איתו לאחר שחזרה מבור המים. האפרוחים עצמאיים, ועוזבים את הקן ימים ספורים לאחר הבקיעה. הזכר והנקבה ממלאים חלק בטיפול בהם לאחר מכן, אם כי רק הזכר מביא להם מים מבור המים. האפרוחים יכולים לחפש את מזונם בעצמם החל מגיל שבוע, ועפים לראשונה בגיל כארבעה שבועות. הם תלויים בהוריהם כחודשיים לאחר הבקיעה, והנוצות של הפרטים הבוגרים מתחילות לצמוח בגיל 4 חודשים.
הערות שוליים

↑  קטה חדת־זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  גיא קוטב, הסלב של המדבר: צה"ל ואוהבי הטבע מצילים את ציפורי הנגב (סרטון), באתר "כאן 11", ‏06.08.2021
קוף סנאי מצוי

| קוף סנאי מצוי |
| --- | --- |
 קוף סנאי מצוי, צולם במזרח אקוודור
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: קופים רחבי אף
משפחה:: צבוסיים
סוג:: קוף סנאי
מין:: קוף סנאי מצוי
שם מדעי
 Saimiri sciureus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


קוף סנאי מצוי (שם מדעי: Saimiri sciureus) הוא מין של קוף סנאי ממשפחת הצבוסיים המצוי באמריקה הדרומית.
מאפיינים

אורכו של קוף קטן זה הוא 35–42 ס"מ ומשקלו 0.7-0.9 ק"ג. לקופים פרווה חומה-זהובה עם גוון ירוק זית על הגב, הם בעלי ראש זהוב עם כיפה שחורה ופנים לבנות, שפתיים שחורות ונחיריים קטנות, אוזניים ועיניים ורודות והזנב ארוך ומעט כהה.
קופים אלה חיים בחבורות גדולות ברחבי יערות הגשם של אגן האמזונאס באמריקה הדרומית. הם מצויים רוב זמנם על העצים ומקפצים בין הענפים.
הם ניזונים הן מהחי והן מהצומח, אך אוהבים בעיקר פירות של עץ הפיקוס. הפיקוס מושך בעונת ההבשלה שלו קבוצות רבות של קופי סנאי. כמו כן הם אוהבים תפוחים, בננות, תפוזים ופירות הדר אחרים, ענבים ופירות נוספים. הם אוכלים גם אגוזים וזרעים שונים וגם חרקים וצפרדעים שהם תופסים. לעיתים הם גם שותים צוף מפרחים.
תת-מינים

S. s. sciureus
S. s. albigena
S. s. cassiquiarensis
S. s. macrodon
גלריה

בגן החיות התנ"כי
הערות שוליים

↑  קוף סנאי מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
קומלינה

| קומלינה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: קומלינאים
משפחה:: קומליניים
סוג:: קומלינה
שם מדעי
 Commelina ‏לינאוס, 1753
קומלינה (שם מדעי: Commelina) היא סוג של צמח בעל פרחים. באנגלית היא קרויה גם פרח היום (Dayflower) ודמעות האלמנה (Widow's Tears). צוינה לראשונה בכתובים על ידי קארולוס ליניאוס, כולל מין שנקרא על שמו. שמה המדעי קרוי על שם הבוטניקאי ההולנדי יאן קומליין (Jan Commelijn), שהיה בין השאר אוצר הגן הבוטני של אמסטרדם, שם נולד ונפטר.
מאפיינים

רוב מיני הקומלינה הם עשבוניים חד שנתיים או רב שנתיים. קיים בהם מנגנון נדיר יחסית, בו הפרחים מוחזקים בנרתיק דמוי תרמיל במהלך היום. נרתיק זה נפתח ומתכווץ בתלות עם מידת האור והלחות באוויר, ומשחרר את החפים - סוג של עלי כותרת, המקיפים את האבקנים ולשונות השחלה. הפרחים נראים לעין רק בשעות היום בהם האור מועט, לרוב בשחר, ולאחר מכן קשה למוצאם. העלים מסורגים, מוארכים ובעלי שפה תמימה.
תפוצה

הקומלינה נפוצה ביבשות אמריקה, אפריקה, אסיה ואירופה, ובחלק מהמקומות נחשבים מיניה כעשבים שוטים. הצמח משתרש היטב באדמות סלעיות ויכול להתפרש באזורים אורבניים בקלות. ללא עישוב, הקומלינה יכול להתפשט לרוחב גנים שלמים. באירופה הוא נחשב לסימן של עזובה, היות שפרחיו בולטים בגנים נטושים והריסות עירוניות. מספר מינים אף השתרשו כפולשים בארץ, הבולט מביניהם הוא הקומלינה הזקופה.
שימושים

מספר מינים, כגון הקומלינה הבנגהלית, נאכלים כירקות עליים במדינות באפריקה ודרום מזרח אסיה.
מינים ידועים

קומלינה זקופה
קומלינה מצויה
קומלינה קארולינית
קומלינה בנגהלית
קיימן ממושקף

| קיימן ממושקף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: תנינאים
משפחה:: אליגטוריים
תת־משפחה:: קיימנים
סוג:: קיימן
מין:: קיימן ממושקף
שם מדעי
 Caiman crocodilus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


קיימן ממושקף הקרוי גם קיימן תניני (שם מדעי: Caiman crocodilus) הוא מין קיימן ממשפחת האליגטוריים, הנפוץ באזורים נרחבים במרכז אמריקה ובדרום אמריקה.
מאפיינים

בתי הגידול הטיפוסיים בהם הוא חי הם אחו לח ונמוך וסביבות של נהרות. הוא יכול לחיות במים מתוקים, כמו גם במים מלוחים. יכולת הסתגלות זו הפכה אותו לתנינאי הנפוץ ביותר. אורכו של זכר טיפוסי נע בין שניים לשניים וחצי מטרים. הנקבות קצרות יותר, ואורכן הממוצע הוא 1.4 מטר. שמו של המין נובע מקיומה של בליטה בין עיניו, המשווה לעיניו מראה כאילו מונחים על עיניו זוג משקפיים. חוטמו של הקיימן הממושקף רחב יחסית. צבעו נע בין אפור לחום-זית.
הקיימן הממושקף נפוץ באזורים נרחבים בדרום אמריקה. הוא גמיש בנוגע לבבתי הגידול בהם הוא חי, וכך הוא יכול לחיות באגמים, נהרות, ביצות ואפילו במקורות מים מלאכותיים שיצר האדם, כמו מקווי מים מלאכותיים ותעלות בצדי דרכים.
הקיימן הממושקף בונה את הקן מאדמה ומצמחייה, ובה הוא מטיל עד 40 ביצים. הקנים ממוקמים לרוב בין צמחים הקרובים לחוף, אולם לפעמים הם נמצאים בסבכי עשב או באזורים פתוחים. לנקבה חוש אימהי מגונן במיוחד. הן מגדלות את התנינים הצעירים ביחד, כאשר נקבה אחת מטפלת בצאצאיה ובצאצאי תנינים אחרים.
הקיימנים הממושקפים הצעירים ניזונים בעצמם מחסרי חוליות כמו חרקים ושבלולים, שמהווים חלק גדול גם בהמשך התפתחותם.
תנינים גדולים יותר ניזונים מדגים, דו-חיים, זוחלים ועופות מים. התנינים הבוגרים מסוגלים לטרוף יונקים כמו חזירי בר וכדומה. הקיימן הממושקף הוא טורף סתגלני, דבר שתרם לשגשוגו באזורים נרחבים. הוא אינו מזיק לבני-אדם אך עלול לנשוך אם מטרידים אותו.
קיימן עלה מעל פני המים
קיימן ממושקף שוחה
קיימן ממושקף טורף דג פיראנה
הערות שוליים

↑  קיימן ממושקף באתר הרשימה האדומה של IUCN
פשפש מיטה

| פשפש מיטה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: פשפשים
משפחה:: פשפשיים
סוג:: Cimex
מין:: פשפש מיטה
שם מדעי
 Cimex lectularius ‏לינאוס, 1758
פשפש המיטה (שם מדעי: Cimex lectularius) הוא חרק ממשפחת הפשפשיים. הפשפשים בעלי גלגול חסר הכולל שלוש דרגות: ביצה, נימפה ובוגר. פשפשי המיטה הם טפילים חיצוניים, של בעלי דם חם, כמו תרנגולות, עכברים ויונקים אחרים כולל אדם. הטורפים הטבעיים של הפשפש הם בעיקר עכבישים, פרוקי רגלים וטורפים אחרים.
מקור השם בעברית

פשפש המיטה נזכר עוד בברייתא בשם "פשפש" וזכה לתיאור המורפולוגי: ”ת"ר, פשפש זה, ארכו כרחבו, וטעמו כריחו, ברית כרותה לו שכל המוללו מריח בו” (תלמוד בבלי, מסכת  נידה, דף נ"ח, עמוד ב')
מקור ותפוצה

מדענים משערים כי הפשפש מלווה את האדם עוד מתקופת השהיה במערות. כיום ניתן למצוא במערות פשפשי עטלפים, שהם קרובי משפחה של פשפשי המיטה. התפוצה של פשפשים נבלמה במדינות שבהן השתמשו בדי-די-טי. בשנים שלאחר הפסקת השימוש בעולם בחומר זה, נרשמה עליה בתפוצת הפשפשים. מאז שנות ה-90 נרשמה עליה משמעותית בתפוצת הפשפשים בצפון אפריקה, אירופה, אוסטרליה ואף בישראל. בסקרים שנעשו בישראל על ידי המשרד להגנת הסביבה התברר כי חלה עליה דרמטית בתפוצת הפשפש בשנים 2008-2006.
פשפשי המיטה פעילים כל השנה. חלק מהמחקרים מצאו כי פשפשי המיטה רגישים לטמפרטורות נמוכות מאוד, אך הם יכולים לשרוד למשך זמן גם במזג אוויר קפוא. בנוסף, פשפשי המיטה נפוצים במיוחד בתוך בתים, שם הטמפרטורה נוחה בדרך כלל כל השנה. עם זאת, מחקרים בארצות הברית הראו שמספר התלונות על פשפשי מיטה גבוה במיוחד בחודשי הקיץ. תנודה עונתית זו בהתפרצויות של פשפשי מיטה עשויה להיות קשורה בדפוסי התנועה של אנשים, שמעבירים איתם פשפשי מיטה ממקום למקום, ולא בהכרח לדפוסי ההתנהגות של הפשפשים עצמם.
מראה פשפשי המיטה

גודל הנימפות נע ממילימטר אחד לארבעה, וצבען חום-צהבהב. בבגרותם הם מסוגלים להגיע באורכם בין חמישה לשישה מ"מ, כגודל זרעי תפוחים, ואפילו לכמעט סנטימטר אחד כאשר הם מפוטמים בדם. צורתם שטוחה ועגולה בצבעים של אדום כהה, המשחיר כאשר הם מלאים בדם. פשפשי המיטה הבוגרים הם ללא כנפיים ונראים שטוחים.
תנועה ואורח חיים

הפשפשים פעילים בעיקר בלילה. במהלך היום הם מעדיפים להסתתר בקרבה למקום בו ישנים אנשים (במרחק של שני מטרים ולעיתים יותר). צורתם השטוחה מאפשרת להם להיכנס לתוך בקיעים קטנים במזרנים, ארגזי אחסון, מיטות ולוחות. לפשפשי המיטה אין קנים כשם שיש לנמלים ולדבורים, אך נטייתם היא להתקבץ באופן טבעי במקום מסתורם. פשפשי המיטה יכולים להתגורר בקני ציפורים ולכן יש סיכוי גבוה להימצאות פשפשי מיטה בבתים בהם יש מספר קני ציפורים בגג או במחילה (שלאורך הגג).
התפתחות ומחזור חיים

נקבת הפשפש מטילה במהלך חייה עד כשלוש מאות ביצים. מספר ביצים בכל פעם. הן נמצאות בחריצים של מסגרות מיטה, רצפה, קירות ובמקומות נוספים בבית. כאשר מזג האוויר קריר הביצים מתכסות בחומר דביק הגורם להן להידבק לכל עצם בו הן נוגעות. הביצים אינן מופקדות במקום בו הטמפרטורה נמוכה מעשר מעלות צלזיוס. הביצים תבקענה בדרך כלל תוך שישה עד שבעה עשר ימים, אך בטמפרטורה נמוכה אפשר ותבקענה גם תוך כעשרים ושמונה ימים.
פשפשי המיטה הצעירים (הקרויים נימפה) עוברים שינוי הדרגתי בן חמישה שלבים. הגלמים משירים את הזיפים הקטנים שעל גופם חמש פעמים עד הגיעם לבגרות, ותקופת הגולם נמשכת כשישה שבועות. כל שלב בנימפה נמשך בין 4 ל-6 ימים. כל מחזור חיים יכול לנוע בין חודש וחצי (בטמפרטורה של 25 מעלות) לארבעה חודשים (בטמפרטורה של 18 מעלות). באקלים חם הם עשויים להתרבות לשלושה דורות בשנה.
פעילות נימפות ובוגרים קיימת לרוב בטמפרטורה של 13-15 מעלות. ב-36-37 ההתפתחות נפסקת, ונקודת התמותה היא ב-44–45 מעלות.
תזונה

פשפשי המיטה ניזונים מדמם של בני האדם על ידי ניקוב העור. הדם שהם מוצצים מועבר הישר אל קיבתם. הם ניזונים בעיקר בלילה (בעיקר בשעות המאוחרות), אך עשויים להיזון גם ביום אם הם רעבים והתאורה חלשה. הגלמים ניזונים ברגע שהם מוצאים לעצמם פונדקאי.
הפשפשים ניזונים במשך שלוש עד חמש דקות ועוזבים את הפונדקאי. הם זוחלים למקום מסתור ונשארים שם במשך מספר ימים על מנת לעכל את הארוחה. כאשר הם רעבים שוב, הם יוצאים ממחבואם ומחפשים פונדקאי חדש. בלא מזון בנמצא, הנמפה מסוגל להתקיים מספר שבועות. הפשפשים הבוגרים מסוגלים להתקיים כחודשיים או יותר ללא מזון.
פגיעתו באדם

הפשפש איננו מעביר מחלות לאדם, אולם מהווה מטרד קשה.
בעת העקיצה מחדיר הפשפש את רוקו לפצע שהוא גורם. כתגובה מכך נוצר סביב העור הנעקץ כתם אדום ומגרד אשר בדרך כלל חולף כעבור שעות או ימים ספורים. הרגישות לעקיצה שונה מאדם לאדם. העקיצה יכולה להוות סיכון אם הנעקץ סובל מאלרגיה, כגון פריחה וכדומה. לכ-50% מבני האדם אין רגישות לעקיצות של פשפשים.
מניעה

סימנים הבולטים לנוכחותם של הפשפשים הם סימני כתמי דם וצואה זעירים על הסדינים. הם מופיעים כקבוצה של נקודות שחורות ויראו על מזרנים, בצדם החשוך של רהיטים או במקומות אחרים בהם מסתתרים פשפשים.
פשפשי המיטה מועברים לרוב על ידי מטענים, אביזרי שינה ושאר רהיטי חדרי שינה. ניתן למזער את הסיכויים להבאת פשפשים מן החוץ למקום הלינה על ידי נקיטת האמצעים הבאים:
בזמן מסע - עוד לפני בדיקת המלון, מומלץ לבדוק היטב את המזרנים. להסיר בזהירות את הסדינים, ולבחון את אזור ראש המיטה. לאחר מכן יש לבחון את שני צידי המיטה וכמו כן את לוחות המיטה. אם באחד ממקומות אלו ניתן להבחין בחרקים כלשהם – ככל הנראה אלו הם פשפשי המיטה.
לפני שמכניסים רהיט מהרחוב או ממקום אחר, יש לבדוק אותו היטב. כמו כן, כדאי להיפטר מקני ציפורים בקרבת מקום השינה.