stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ועידת האג (1969)
תוצאות והשלכות ארוכות טווח

כפי שנאמר קודם לכן, אחת ההחלטות שהתקבלו בוועידת האג הייתה קידום איחוד מוניטארי של המדינות החברות בוועידה. מטרה זו הושמה בידיי ראש ממשלת לוקסמבורג ושר הכלכלה, פייר וורנר. המצב המוניטארי העולמי היה נתון למשברים רבים ותנודות וחוסר יציבות בערך המטבעות השונים, עד שבשנת 1972, נוצרה שיטת "הנחש במערה" (European Currency Snake) שקשרה את שערי המטבעות השונים של המדינות החברות אחד בשני, כדי למנוע תנודות חדות בשערי החליפין. בנוסף הוחלט להקים את ארגון שיתוף הפעולה המוניטארי האירופי,ה-EMCF.
שיטה זו לא צלחה, ולאחר שפל כלכלי רציני כל מדינה חברה בחרה להגן על הכלכלה האינדיבידואלית שלה, והמדיניות המוניטארית האחידה עברה ליחידת מטבע אחידה בשם אקו (ECU - European Economic Unit), שלבסוף נהפכה בשנת 1992 למטבע היורו. היורו החליף באופן רשמי את המטבעות הלאומיים של המדינות החברות באיחוד האירופי העתידי ב-1 בינואר 2002 (למעט בריטניה, שוודיה ודנמרק).
בנוסף, במרץ 1971, התחילה פעילות לחיזוק הפרלמנט האירופי מבחינה מוסדית וכלכלית, באמצעות קבוצה פוליטית שהוקמה על ידי הוועדה האירופית. במרץ 1972 פורסם דו"ח מפורט של מומחים עצמאיים בקבוצה זו, ובדו"ח הומלץ על הגדלה הדרגתית של סמכויות החקיקה של הפרלמנט האירופי, והקמה של מערכת ייעוץ וגישור בין הפרלמנט האירופי לבין הפרלמנטים האינדיבידואליים של המדינות החברות בקהילה.
כתוצאה מציר ההתרחבות, שש המדינות נהיו לתשע בשנת 1973 עם הצטרפותם של בריטניה, אירלנד ודנמרק, ולאחר מכן המשיכה הקהילה להרחיב את גבולותיה. בשנת 1981 נוספה יוון ולאחריה ספרד ופורטוגל ב-1986. אף על פי שלא הייתה זו התרחבות רשמית, סיפוחה של מזרח גרמניה לגרמניה היווה שלב חשוב בתהליך ההתרחבות הגאוגרפית, משום שכך התרחבה הקהילה לגוש הקומוניסטי לשעבר. (אירוע זה גם שינה את יחסי הכוחות בקהילה, גרמניה החלה להיות הגורם הדומיננטי במקום צרפת). בשנת 1995 הצטרפו אוסטריה, פינלנד ושוודיה לקהילה (שנהפכה להיות האיחוד האירופי לאחר אמנת מאסטריכט ב-1992). לאחר מכן בשנת 2004,לאחר השקת מטבע האירו ב-2002, בוצעה ההתרחבות הגדולה ביותר בהיסטוריית האיחוד, התרחבות גדולה מזרחה של עשר מדינות: אסטוניה, לטביה, ליטא, פולין, צ'כיה, סלובקיה, סלובניה, הונגריה, מלטה וקפריסין. שלוש שנים לאחר מכן בשנת 2007, מצטרפות מדינות הבלקן רומניה ובולגריה, וב-2013 הצטרפה קרואטיה ונהפכה למדינה ה-28 באיחוד. לאחר מספר שנים, בשנת 2016, נערך משאל עם בבריטניה שבו הצביע הרוב על פרישה מהאיחוד האירופי, מה שמכונה "הברקסיט", ולבסוף ב-31 בינואר 2020, פרשה בריטניה מהאיחוד. בריטניה היא המדינה היחידה שפרשה מהאיחוד בהיסטוריה שלו, ועזיבתה השאירה את האיחוד עם 27 מדינות חברות.
לקריאה נוספת

על ההתנתקות של בריטניה מהאיחוד האירופי, ?La Moncloa. What is Brexit,
הערות שוליים

1 2 3 4 5  שרה קהאן-ניסר, האיחוד האירופי: היסטוריה, מוסדות ומדיניות, האוניברסיטה הפתוחה, 2016
1 2 3 4 5 6 7 8  The Hague Summit – Historical events in the European integration process (1945–2009) – CVCE Website, www.cvce.eu
↑  The Hague Summit (1–2 December 1969): completion, enlargement, deepening – Pierre Werner and the European integration process: from the Schuman Plan to the Fontainebleau Summit – CVCE Website, www.cvce.eu
↑  [http://aei.pitt.edu/1451/1/hague_1969.pdf MEETING OF THE HEADS OF STATE OR GOVERNMENT
THE HAGUE
2 DECEMBER 1969]
↑  N. Piers Ludlow, An opportunity or a threat? : the European
Commission and the Hague Council of December
1969, עמ' 6-7
↑  European Currency Unit (ECU) Definition, Investopedia (באנגלית)
↑  What Is the European Monetary System (EMS)? Definition, History, Investopedia (באנגלית)
↑  EUROPA – The EU at a glance – The History of the European Union – 2000-today, web.archive.org, ‏2007-07-03
תותח מסילה

Naval Surface Warfare Center מבצע ירי מבחן. ינואר 2008
תותח מסילה הוא תותח אלקטרומגנטי לשיגור קליעים המבוסס על עקרונות דומים לאלו של מנוע הומופולרי. התותח משתמש בזוג מוליכים מקבילים הנמצאים על מסילות, אשר לאורכם מואצת יחידת הזזה על ידי השפעות אלקטרומגנטיות של זרם הזורם במורד מסילה אחת, לתוך היחידה, וחוזר חזרה לאורך המסילה השנייה. הפטנט על ההמצאה נרשם לפני כ-100 שנים. חיל האוויר הגרמני ניסה לפתח נשק הפועל באופן דומה במהלך מלחמת העולם השנייה, אך ללא הצלחה.
אופן הפעולה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פעולת התותח היא להאיץ את הפגזים בתוך הקנה באמצעות שדה אלקטרומגנטי רב עוצמה – במקום תגובה כימית הקיימת בתותח רגיל.
כאשר משתמשים בתחמושת העשויה מחומר מוליך (כגון ברזל), התחמושת מושפעת בקלות משדות מגנטיים. את הכוח שמנצל התותח אפשר לחשב בעזרת משוואת כוח לורנץ, הקובעת כמה כוח מופעל על מטען חשמלי בנוכחות שדה מגנטי. התותח מייצר שדה מגנטי משתנה, המפעיל כוח על הפגז בכיוון הירי. כדי ליצור שדה מגנטי רב עוצמה, מעבירים זרם חשמלי דרך שתי מסילות שביניהן נמצא הפגז. חוק ביו־סבר קובע כי זרם חשמלי יוצר סביבו שדה מגנטי. תכנון נכון של המסילות יכול ליצור שדה מגנטי מכוון, שיפעל על הפגז רק בכיוון הירי. הכוחות אלקטרומגנטיים המקנים לקליע אנרגיה קינטית גבוהה מאוד. בתותח מסילה אין הגבלה על מהירות הלוע של הפגז, בעוד שבנשק המופעל על ידי חומר נפץ לא ניתן להשיג בקלות מהירות לוע של יותר מ־2 ק"מ בשנייה.
החסרון העיקרי של כלי נשק כאלו הוא צריכת החשמל הגבוהה. התותח צורך 25 מגה ואט והפעלתו דרושת תחנת כוח צמודה. לשם השוואה, תחנת הכוח הפנימית של בתי הזיקוק בחיפה מגיעה לתפוקה של כ־50 מגה וואט. לעומת זאת, יש לו גם יתרונות רבים – הטווח של תותחים אלו גדול מאוד, כ־200 ק"מ, פי ארבעה בערך מטווח התותחים הקיימים. בשל הטווח זה, התותח מיועד בעיקר להתקנה על אניות. יתרון נוסף של התותח הוא מחיר הפגזים הנמוך, זאת בהשוואה לטילים שהוא אמור להחליף.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מבדקים

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: תרגמת.
דגמים בקנה מידה מלא נבנו ונורו, כולל אקדח אנרגיה קינטית של 90 מ"מ של 9 מגה־ג'אול שפותח על ידי DARPA האמריקאית. בעיות בלאי מסילה ומבודדים עדיין צריכות להיפתר לפני שתותחי מסילה יוכלו להחליף את הנשק הקונבנציונלי. ככל הנראה, המערכת הישנה ביותר שפעלה בעקביות עם מעט בלאי נבנתה על ידי סוכנות המחקר הביטחוני של בריטניה. מערכת זו הוקמה בשנת 1993 ופעלה למעלה מ־10 שנים.
מבדקים > יוגוסלביה

המכון הטכנולוגי הצבאי של יוגוסלביה פיתח בשנת 1985, במסגרת פרויקט בשם EDO-0, תותח מסילה עם אנרגיה קינטית של 7 קילו־ג'אול. בשנת 1987 הוקם פרויקט המשך,EDO-1, שבו קליע במסה של 0.7 ק"ג הגיע למהירות של 3,000 מטר לשנייה וקליע במסה של 1.1 ק"ג הגיע למהירות של 2,400 מטר לשנייה. לטענת העובדים בפרויקט, נעשה בו שימוש במסילה באורך 0.7 מ'.
מבדקים > הרפובליקה העממית של סין

סין היא כעת אחת השחקניות הגדולות במשגרים אלקטרומגנטיים; בשנת 2012 היא אירחה את הסימפוזיון הבינלאומי ה־16 על טכנולוגיית השקה אלקטרומגנטית (EML 2012) בבייג'ינג. צילומי לוויין בסוף 2010 העלו כי נערכו ניסויים במטווח שריון וארטילריה ליד באוטו, באזור האוטונומי הפנימי של מונגוליה.
מבדקים > ארצות הברית > הממשל

צבא ארצות הברית הביע עניין במחקר בטכנולוגיית רובים חשמליים בסוף המאה ה־20. במהלך שנות ה־90 המוקדמות, כחלק מפרויקט מלחמת הכוכבים, הוא הקדיש יותר מ־150 מיליון דולר בחקר תותחים חשמליים. במרכז לאלקטרומכניקה באוניברסיטת טקסס באוסטין פותחו תותחי מסילה צבאיים המסוגלים לירות כדורים חודרי שריון טונגסטן עם אנרגיה קינטית של תשעה מגה ג'אול.
בשונה ממערכות תותחים קונבנציונליות, תותחים אלקטרומגנטיים לא דורשים חומרי הנעה כדי לירות, מה שמקטין את הסכנה הצוות המפעיל ומפחית את העלויות הלוגיסטיות. בנוסף, מערכות תותחי מסילה עשויות לספק מהירות גבוהה יותר של קליעים וטווח ירי גדול יותר. כך ניתן להגדיל את הדיוק של הגנה מפני טנקים, ארטילריה ואוויר על ידי הקטנת הזמן שלוקח לקליע להגיע ליעדו.
מבדקים > ארצות הברית > חברות פרטיות

בנאום שנשא בכנס השנתי של בלוג הטכנולוגיה הנחשב AllThingdD שנערך בשנת 2013 תיאר אילון מאסק את הייפרלופ בתור "שילוב של מטוס קונקורד, תותח מסילה ושולחן משחק הוקי אוויר".
מבדקים > הודו

בנובמבר 2017, ארגון המחקר והפיתוח הביטחוני של הודו ביצע ניסוי מוצלח בתותח אלקטרומגנטי עם קדח מרובע של 12 מ"מ. מתוכננות בדיקות של גרסת 30 מ"מ. הודו שואפת לירות קליע של קילוגרם אחד במהירות של יותר מ-2,000 מטר לשנייה באמצעות בנק קבלים של 10 מגה-ג'אול. רובים אלקטרומגנטיים ונשק אנרגיה מכוון הם בין המערכות שהצי ההודי שואף לרכוש בתוכנית המודרניזציה שלו עד 2030.
מבדקים > יפן

משרד ההגנה של יפן משקיע משאבים רבים במחקר ופיתוח תותחי מסילה. כ-6.5 מיליארד ין (כ-56 מיליון דולר) הוקצו לפרויקט תותח מסילה בהצעת התקציב הראשונית של הממשלה לשנת 2022. מטרת הממשלה היא להפוך את הנשק לחלק מההגנה האווירית של המדינה לאור העובדה שסין וצפון קוריאה מפתחות נשק היפר-סוני.
ראו גם

פרויקט בבל
רובה סלילי
V-3
הערות שוליים

↑  Navy Tests 32-Megajoule Railgun, Popular Science, ‏6 בינואר 2008.
↑  R.A. Marshall & C. S. Rashleigh, Electromagnetic Acceleration of Macroparticles to High Velocities, Journal of Applied Physics, 4 49, 1978, עמ' 2540 doi: 10.1063/1.325107
↑  כרמל שור, תותח חשמלי במקום טילים, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 12 ביוני 2016.
1 2  המהירות הורגת: זהו נשק העתיד של ארה"ב, באתר ynet, 6 בפברואר 2015.
↑  תותח מסילה אלקטרומגנטי נשק העתיד של חיל הים האמריקאי עם ווידאו חדש - חדשות רוטר, באתר Rotter.net
↑  Japan developing railguns as neighbors test hypersonic missiles, Mainichi Daily News, ‏5 בינואר, 2022 (באנגלית)
תותח ניסוי אמריקאי
ראש ה-CIA

ראש סוכנות הביון המרכזית (באנגלית: Director of the Central Intelligence Agency או בקיצור D/CIA) הוא העומד בראשה של סוכנות הביון המרכזית, שהיא חוד החנית של קהילת המודיעין האמריקאית. החל מפברואר 2017 ראש ה-CIA מחזיק במושב חבר בקבינט של ארצות הברית. מינוי של ראש ה-CIA דורש אישור ברוב קולות בסנאט האמריקאי, בנוסף לכך גם מנהל הארגון וגם סגנו ממונים ישירות על ידי הנשיא.
היסטוריה

תפקיד ראש ה-CIA נוצר בסוף 1946 על ידי הנשיא הדמוקרטי, הארי טרומן והוא נוצר זמן קצר לפני הקמת ה-CIA עצמו, שהוקם מתוקף החוק לביטחון לאומי שנחקק שנה לאחר מכן, התפקיד והסוכנות נוצרו מאחר שעם סיומה של מלחמת העולם השנייה הוחלט לפרק את המשרד לשירותים אסטרטגיים ולחלק את סמכויותיו בין מחלקת המדינה ומחלקת המלחמה (שכיום הוחלפה גם היא במחלקה אחרת, מחלקת ההגנה). הנשיא טרומן הביא את חוסר היעילות של הסדר זה והחליט ליצור סוכנות מודיעין מרכזית. עם השנים הפך ראש ה-CIA מבעל סמכויות לא ברורות ולעיתים אף מתחלפות לבעל סמכויות קבועות, שנקבעו על ידי מספר גורמים שהעיקרי בהם היה הקונגרס.
עד אפריל 2005, כשהוקם תפקיד ראש המודיעין הלאומי, כיהן ראש הסוכנות גם כראש המודיעין המרכזי (DCI) וכיועץ המודיעין הראשי של הנשיא.
ראשי הסוכנות

| מספר | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אדמירל סידני סורס | 23 בינואר 1946 | 10 ביוני 1946 | האדם הראשון בתפקיד זה |
| 2 | גנרל הויט ונדנברג | 10 ביוני 1946 | 1 במאי 1947 |  |
| 3 | אדמירל רוסקו הילנקוטר | 1 במאי 1947 | 7 באוקטובר 1950 |  |
| 4 | גנרל וולטר בדל סמית' | 7 באוקטובר 1950 | 9 בפברואר 1953 |  |
| 5 | אלן דאלס | 26 בפברואר 1953 | 29 בנובמבר 1961 |  |
| 6 | ג'ון מקון | 29 בנובמבר 1961 | 28 באפריל 1965 |  |
| 7 | ויליאם רייבורן | 28 באפריל 1965 | 30 ביוני 1966 |  |
| 8 | ריצ'רד הלמס | 30 ביוני 1966 | 2 בפברואר 1973 |  |
| 9 | ג'יימס סלזינג'ר | 2 בפברואר 1973 | 2 ביולי 1973 | לימים מזכיר ההגנה ה-12 |
| 10 | ויליאם קולבי | 4 בספטמבר 1973 | 30 בינואר 1976 |  |
| 11 | ג'ורג' הרברט ווקר בוש | 30 בינואר 1976 | 20 בינואר 1977 | לימים נשיא ארצות הברית ה-41 |
| 12 | סטנספילד טרנר | 9 במרץ 1977 | 20 בינואר 1981 |  |
| 13 | ויליאם קייסי | 28 בינואר 1981 | 29 בינואר 1987 | נפטר במהלך כהונתו |
| 14 | ויליאם ובסטר | 26 במאי 1987 | 31 באוגוסט 1991 |  |
| 15 | רוברט גייטס | 6 בנובמבר 1991 | 20 בינואר 1993 | לימים מזכיר ההגנה ה-22 |
| 16 | ג'יימס וולסי | 5 בפברואר 1993 | 10 בינואר 1995 |  |
| 17 | ג'ון דויטש | 10 במאי 1995 | 15 בדצמבר 1996 |  |
| 18 | ג'ורג' טנט | 11 ביולי 1997 | 11 ביולי 2004 |  |
| 19 | ג'ון מקלולין | 11 ביולי 2004 | 24 בספטמבר 2004 |  |
| 20 | פורטר גוס | 24 בספטמבר 2004 | 5 במאי 2006 |  |
| 21 | גנרל מייקל היידן | 30 במאי 2006 | 12 בפברואר 2009 |  |
| 22 | ליאון פאנטה | 12 בפברואר 2009 | 1 ביולי 2011 | לימים מזכיר ההגנה ה-23 |
| 23 | דייוויד פטראוס | 1 ביולי 2011 | 9 בנובמבר 2012 |  |
| 24 | ג'ון ברנן | 8 במרץ 2013 | 20 בינואר 2017 |  |
| 25 | מייק פומפאו | 23 בינואר 2017 | 26 באפריל 2018 | לימים מזכיר המדינה ה-70 |
| 26 | ג'ינה הספל | 21 במאי 2018 (בפועל מ-26 באפריל) | 20 בינואר 2021 | האישה הראשונה בתפקיד זה |
| – | דייוויד ס. כהן (בפועל) | 20 בינואר 2021 | 19 במרץ 2021 |  |
| 27 | ויליאם ברנס | 19 במרץ 2021 | 20 בינואר 2025 |  |
| – | תומאס סילבסטר (בפועל) | 20 בינואר 2025 | 23 בינואר 2025 |  |
| 28 | ג'ון רטקליף | 23 בינואר 2025 | מכהן | ראש המודיעין הלאומי לשעבר |
הערות שוליים

↑  "A Look Back … The National Security Act of 1947 — Central Intelligence Agency". www.cia.gov (באנגלית). נבדק ב-6 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Office of Strategic Services facts, information, pictures | Encyclopedia.com articles about Office of Strategic Services". www.encyclopedia.com (באנגלית). נבדק ב-6 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Organizational Arrangements for the Intelligence Community". www.gpo.gov. נבדק ב-6 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  יצחק בן חורין, וושינגטון, ראש ה-CIA החדש: פורטר גוס, באתר ynet, 10 באוגוסט 2004
↑  רונן ברגמן, "ואז דגן אמר לי: ישראל לא יכולה לסבול מדינת אויב חמושה בנשק גרעיני", באתר ynet, 30 בדצמבר 2016.
↑  יצחק בן-חורין, וושינגטון, ארה"ב: ראש ה-CIA החדש נכנס לתפקידו, באתר ynet, 20 בפברואר 2009
↑  ראש ה-CIA החדש: מומחה לטרור ותומך בעינויים, באתר וואלה, 8 בינואר 2013
↑  היום שהיה עם גיא זהר, האישה ששברה את תקרת הזכוכית: הכירו את ראש ה-CIA החדשה, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 14 במרץ 2018
במבוני אין כמוני

| --- | --- |
 הופק בידי:  אודליה מילשטיין תיקי מילשטיין
 תסריט:  מיכל חזון
 עריכה:  רונן ישראלסקי
 שחקנים ראשיים:  שייקה לוי, אבי יפה, רועי רביב, ליאנה עיון, מור דרעי, חן ליאוני, שרון מלכי-שמש, ארז שפריר, יוסי טולדו
 מוזיקה:  מיכל חזון, נורית הירש, חגי אלקיים, אבי סינגולדה, מתן קאופמן, מאי יעקובסון, נוי שיוו, איתי ג'רופי, עדי בר לב, נועה כץ, מיה גולדשמיט, דניאל רובין
 צילום:  עופר ינוב
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  MCI
 הקרנת בכורה:  2005
 משך הקרנה:  46 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט ילדים 
 
במבוני אין כמוני היא קלטת ילדים שהופקה על ידי "MCI" ויצאה בשנת 2005 על גבי קלטות וידאו. מאוחר יותר הופקה כתקליטור DVD. בהמשך עובדה להצגת ילדים.
בשנת 2009 הקלטת הופצה מחדש על ידי "פליי רקורדס".
תקציר העלילה

במבוני ובמבינה יוצאים לחפש את אגוז הזהב שנגנב כדי להחזיר את השמחה לארץ בם הקסומה.
הדמויות והשחקנים

שייקה לוי - המלך במבלון
רועי רביב - במבוני
ליאנה עיון - במבינה
אבי יפה - במבלץ
מור דרעי - במבלש
שרון מלכי-שמש - במבננת
חן ליאוני - במבננה
ארז שפריר - תרח
יוסי טולדו - זרח
השירים בסרט

ברוכים הבאים
המלך במבלון
שיר בשפת הבם
שיר פתיחה
אגוז המשאלה
אנחנו שניים
קוקוריקו
האגוז גז
בננה מדליקה
אל תתייאש
הר של שוקולד
ביחד
משתה שטויות
ההצגה

הקלטת עובדה ב-2007 להצגה בהפקת מילשטיין הפקות. כתבה את המחזה והשירים מיכל חזון, הלחינה נורית הירש, וביים ישראל גוריון ושיחקו בה:
מיכאל כורש - המלך במבלון
איתי שור - במבוני
דנה אברהם-סמו/אורן זגמן/רוני שובל - במבינה
אסף בן שמעון - במבלץ
ירון אסרף - גנב
דודו באוכנר - גנב
ההצגה > ההפקה

עיצוב תלבושות: אלה קולסניק
עיצוב תפאורה ואביזרים: בתיה סגל ומיכאל פיק
עיצוב תאורה: אורי מורג
ביצוע תפאורה: תיאטרונית
חמש המ"מים

ערך זה עוסק במושג בסיסי בתחומי איסוף מידע. אם התכוונתם לעיקרון שטבע זאב ז'בוטינסקי, ראו .

חמש המ"מים (או שאלות המ"ם) הן מושג בסיסי בתחומי איסוף המידע, בפרט בעיתונאות, במחקר ובחקירות משטרתיות. זוהי דרך מקובלת לסדר את השאלות החשובות להצגת הסיפור המלא על אודות נושא מסוים. בעיתונאות מקובל כי כדי שדיווח על אודות מקרה כלשהו ייחשב כשלם, על הדיווח לכלול תשובה מספקת לכל אחת מחמש השאלות הבאות, שכל אחת מהן מתחילה במילת שאלה מסוימת:
מי מעורב במקרה?
מה קרה?
מתי זה קרה?
מקום – היכן זה קרה?
מדוע זה קרה?
ניתן להוסיף גם שאלה שישית:
כיצד זה קרה?
ההנחה היא כי לכל שאלה ישנה תשובה עובדתית, וכל התשובות יחדיו מספקות את העובדות הנחוצות. ניתן להבחין כי על אף אחת מבין השאלות הנ"ל לא ניתן להשיב תשובה קצרה של כן/לא, ויחד הן יוצרות מסגרת לכתבה עיתונאית או לדיווח משטרתי.
לרודיארד קיפלינג מיוחסת אמרה המקבילה למושג: "שישה עוזרים נאמנים לי, והם לימודוני כל אשר אדע, ואלו הם: מי ומה, מדוע ואיך, מתי והיכן".
חמש המ"מים בצה"ל

גם בצה"ל מתבצעים חקירות ותחקירים, בטיחותיים ומבצעיים המתבססים על חמש שאלות המ"ם, על מנת ליצור סדר בהצגת התרחיש או האירוע הבטיחותי.
ביחידות מסוימות בצה"ל חמש המ"מים משמשות לקיצורים, המסייעים ללוחם בשדה הקרב. לדוגמה בחיל התותחנים חמש המ"מים יסייעו לקצין הפעלת האש בהכנות טרם יציאה לקרב ומסמנות את האמצעים הדרושים לטיווח הארטילריה (מצפן, משקפת, מפה, מכשיר קשר מד קואורדינטות). בסיטואציות מסוימות חמש המ"מים יורחבו לשש המ"מים, כאשר נוסיף אמצעי נוסף לטיווח הארטילריה, הוא המט"ל (מד טווח לייזר). שימוש נוסף בחיל התותחנים הוא בבניית התכנית ההתקפית או ההגנתית שבה מתוכנן ביצוע ירי ארטילרי. מפקד הסוללה ישאל את עצמו למי אני יורה, מה אני יורה (לא רק סוג התחמושת אלא גם אפקט הנזק לאויב), מאיפה (מיקום הסוללה הארטלריה) אני יורה, מתי (שעת ההפעלה) אני יורה, משך (לכמה זמן). חמש המ"מים עשויים לבוא לידי ביטוי ביחידות השונות בצה"ל ובווריאציות שונות, המשמשות את היחידה לפי נוחיותה.
הערות שוליים

↑  "Knowing What's What and What's Not: The Five Ws (and 1 "H") of Cyberspace". Media Awareness Network. נבדק ב-12 בספטמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Journalism website. Press release: getting the facts straight. Work by Owen Spencer-Thomas, D.Litt. URL retrieved 24 February 2012.
↑  "The Five Ws of Online Help". by Geoff Hart, TECHWR-L. נבדק ב-12 בספטמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Five More Ws for Good Journalism". Copy Editing, InlandPress. נבדק ב-12 בספטמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4113604-4
בית הכנסת בקריז'בצי

| --- | --- |

צילום מבנה בית הכנסת בעת ששימש מרכז לתיירים (2017)
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 כתובת:  כיכר סטרוסמאייר 5
 מיקום:  קריז'בצי
 מדינה:  קרואטיה קרואטיה
 רב בית הכנסת:  ליאופולד לאלוסלאב לייב (1866–1895)  ד"ר מאיר מקס אנגל (1895–1930)  בראנקו גרוסמן (1930–1940)  ד"ר דוד גינסברג (1940–1941)  שליח הציבור ליאופולד בוקסבאום (1891–1941).
 נוסח תפילה:  נוסח אשכנז
 מנהל:  ראשי הקהל: מרקו בראייר (1875–1913)  איגנאץ בראייר (1913–1919)  אנטון כ"ץ (1920)  אלכסנדר גולדשמידט (1921–1940)  ליודוויט שטראוס (1940–1941)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1 באפריל 1895 – 15 בספטמבר 1895 (168 ימים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1895 
 אדריכל:  הניגסברג ודויטש
 סגנון אדריכלי:  נאו-רנסאנס, נאו-קלאסי
 מידות
 קומות:  2
 
 קואורדינטות:  46°01′27″N 16°32′48″E﻿ / ﻿46.02417°N 16.54667°E﻿ / 46.02417; 16.54667
  (למפת קרואטיה מוגדלת) זאגרב ספליט רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה אי. איטליה הים האדריאטי בית הכנסת בקריז'בצי(למפת קרואטיה רגילה) זאגרב ספליט רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה אי. איטליה הים האדריאטי בית הכנסת בקריז'בצי
 
בית הכנסת בקריז'בצי (בקרואטית: Križevačka sinagoga) היה בית כנסת אשר פעל בעיר קריז'בצי בקרואטיה בין השנים 1895–1941. ב-1945 הולאם המבנה על ידי שלטונות יוגוסלביה, ובראשית העשור השני של המאה ה-21 שימש כמרכז מידע לתיירים.
היסטוריה

בעקבות כתב הסובלנות שהוציא יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה החלו יהודים להתיישב בקריז'בצי ושילמו מס גולגולת בגין הזכות להתגורר שם. ב-1780 מתועד היהודי הראשון בעיר, סוחר בשם סלומון ליפמן. בראשית המאה ה-19 מתועדים בפנקס הקהילה קידושין שערך הרב וולף לוי וכן תלמוד תורה ובו ניהל את השיעורים המלמד יעקב פרידלנדר.
בית העלמין היהודי הוקם ב-1840 וב-1844 נוסדה רשמית הקהילה היהודית של קריז'בצי. במועד זה מנתה הקהילה כ-70 נפשות. בראש הקהילה עמדו בני משפחת בְּרָאיֶיר. יעקב בראייר ולאחריו בנו מרקו בראייר. מרקו בראייר כיהן כסגן ראש העיר בין 1889–1895. בתקופה האוסטרו-הונגרית נמנו מקרב בני הקהילה בעלי מקצועות חופשיים, רופאים ובנקאים. ב-1876 נפתח בית ספר יסודי יהודי אשר פעל עד 1894.
ב-1890 התגוררו בקריז'בצי 364 יהודים שהיוו כ-11 אחוזים מכלל האוכלוסייה. ב-1899 נסגר בית העלמין הישן ובמקומו הוקמה חלקה יהודית בבית העלמין הכללי של קריז'בצי. לאחר מלחמת העולם הראשונה חלה ירידה הדרגתית במספר בני הקהילה ובמקביל נרשמה פעילות ציונית ענפה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בקריז'בצי 129 יהודים. לאחר כיבוש יוגוסלביה וכינון שלטון הבובות של האוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. בתחילה נשלחו בני הקהילה לעבודות כפייה ובהמשך גורשו למחנות ההשמדה ידובנו, יאסנובאץ ומקצתם לאושוויץ. לאחר השואה שבו 9 יהודים לעיירה.
ב-1958 הופקע שטח בית העלמין הישן. נכון ל-2009 עמד בית העלמין על תילו ואותרו בו כ-70 מצבות. בחלקה היהודית בבית העלמין העירוני מצויות כ-100 מצבות. שני האתרים במצב תחזוקתי טוב. ב-2015 הוצגה במוזיאון העירוני תערוכה שעסקה בתולדות יהודי קריז'בצי ובמעמד פתיחתה נכחו ראש העיר והרב הראשי ליהודי זאגרב.
המבנה

בית הכנסת תוכנן על ידי משרד הניגסברג ודויטש בסגנון אדריכלי נאו-רנסאנסי בשילוב נאו-קלאסי, ומיקומו היה במרכזה של קריז'בצי. המימון לבנייתו הושג באמצעות תרומות מנדבני הקהילה וכן מתקציב שהועמד על ידי הרשות המקומית. הריהוט וחמרי הבנייה לעיצוב פנים המבנה נרכשו מחברות מובילות בזאגרב. במרכז קיר אולם התפילה הוצב עיטור לוחות הברית. בנייתו באמצעות לבנים החלה באפריל 1895 והסתיימה באמצע ספטמבר. הוא נחנך לקראת חגי תשרי במעמד הרב היוצא של הקהילה ליאופולד לאלוסלאב לייב, אשר ליווה הלכתית את עבודות הבנייה ונכבדי הקהילות היהודיות מביילובאר, לודברג, סלבונסקי ברוד וקופריבניצה.
מ-1895 ועד 1930 כיהן הרב ד"ר מאיר (מקס) משה אנגל כרב הראשי של הקהילה. מקס אנגל נולד בהורודנקה, בוגר בית המדרש לרבנים בברלין ובהמשך רכש תואר בפילוסופיה באוניברסיטת ברלין. ב-1930 פרש ממשרת הרבנות בקריז'בצי על רקע חילוקי דעות עם ראשי הקהילה ועבר לזאגרב. שם נעצר, נשפט והוצא להורג בתלייה בעוון שיתוף פעולה עם הקומוניסטים. בין 1930–1940 כיהן כמורה צדק מטעם הקהילה בראנקו גרוסמן וזאת תחת פיקוחו של הרב גאברו שוורץ מזאגרב. בשנים 1940–1941 ביקר בעיר אחת לשבוע הרב ד"ר דוד גינסברג מביילובאר. בין השנים 1891–1940 כיהן כשליח הציבור ליאופולד בוקבאום אשר נספה בשואה.
במהלך מלחמת העולם השנייה חולל בית הכנסת, תכולתו נשדדה והועברה לכנסייה המקומית. שני ספרי תורה חולצו מהמבנה והועברו למוזיאון להיסטוריה יהודית בבלגרד. ב-1945 הופקע בית הכנסת מרשות הקהילה ונמסר לרשות המקומית. בהמשך הוסב למועדון נוער, וספרייה. המבנה שופץ ומ-2014 משמש מרכז מידע לתיירים.
הערות שוליים

1 2 3  הקהילה היהודית בקריז'בצי, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 297–300.
↑  אתרי מורשת יהודית בקרואטיה (2006), באתר heritageabroad.gov, עמודים 17–18 (באנגלית).
↑  בית העלמין היהודי בקריז'בצי, באתר Jewish Cemetery Project (באנגלית).
↑  צילום בית העלמין הישן בקריז'בצי (2000), באתר המרכז לאמנות יהודית.
↑  צילום החלקה היהודית בבית העלמין העירוני בקריז'בצי (2000), באתר המרכז לאמנות יהודית.
↑  תערוכה על תולדות הקהילה היהודית בקריז'בצי, באתר prigorski.hr (בקרואטית).
טיפריטי

| --- | --- |

 טריטוריה:  סהרה המערבית סהרה המערבית
 גובה:  490 מטרים
 קואורדינטות:  26°09′29″N 10°34′01″W﻿ / ﻿26.158°N 10.567°W﻿ / 26.158; -10.567 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סהרה המערבית מוגדלת) לעיון סמארה בוז'דור דאחלה ביר גנדוז מרוקו א. מאוריטניה האוקיינוס האטלנטי  האיים הקנרייםטיפריטי(למפת סהרה המערבית רגילה) לעיון סמארה בוז'דור דאחלה ביר גנדוז מרוקו א. מאוריטניה האוקיינוס האטלנטי  האיים הקנרייםטיפריטי  he  Location in Western Sahara tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טיפריטי (בברברית: ⵜⵉⴼⴰⵔⵉⵜⵉ באנגלית: Tifariti; בערבית: تيفاريتي) היא עיירת נווה מדבר, הממוקמת בצפון-מזרח סהרה המערבית, מזרחית לחומת סהרה המערבית המרוקאית, 138 קילומטרים מסמארה ו-15 קילומטרים מצפון לגבול עם מאוריטניה. העיירה היא חלק ממה שחזית פוליסריו מכנה "השטחים המשוחררים", ואילו מרוקו מכנה "אזור החיץ". היא הייתה עיר הבירה הזמנית של רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית מאז שהממשלה עברה לשם ב-2008 מביר להלו. כיום טיפריטי היא עיר הבירה בפועל בעוד שלעיון היא עיר הבירה הרשמית.
בשנת 2010, אוכלוסיית טיפריטי נאמדה בכ-3,000 נפש.[דרוש מקור]
טיפריטי ממוקמת בין סמארה, המרכז הרוחני המסורתי של הסהרה שנוסד על ידי מא אל איינין (177 קילומטרים משם) והעיירה האלג'יראית טינדוף (320 קילומטרים משם), בה ממוקמים מחנות הפליטים הסהראווים.
ברובע הממשלתי של טיפריטי שוכן הפרלמנט של הרפובליקה, בית חולים, בית ספר, מסגד ומוזיאון.
היסטוריה

בעבר האזור היה מאהל, הממוקם ליד נווה מדבר, שהיווה תמיד מעין עיירה עונתית עבור הסהראווים, עם בדואי דובר ערבית השולט באזור מאז ימי הביניים. בשנת 1912, משלחת של לגיון הזרים הצרפתי בפיקודו של קפטן ז'רארד, שניסה להגיע לחייליו במרוקו, הושמדה על ידי נוודים מורדים סהראווים ליד טיפריטי. לאחר מכן, יושב האזור לצמיתות, ושימש את השלטונות הספרדיים כמוצב צבאי מדברי מתקדם. ההערכה היא שב-1975 מנתה אוכלוסיית טיפריטי כ-7,000 תושבים. תושביה נטשו ברובם את העיירה ב-1976 בגלל המלחמה עם מרוקו. לטיפריטי מעולם לא היו מבנים קבועים רבים, בשל אורח החיים הנוודי של הסהריים. היא ממוקמת באזור מדברי טרשי, עם מעט צמחייה.