stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חטיפת חיילי צה"ל בהר דב
האו"ם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מהו בדיוק תוכן הקלטת? האם תבעו לבסוף?.
ביוני 2001 נחשף כי בידי מטה האו"ם בניו יורק צילומים של אירוע החטיפה, עד אותה עת הכחישו בכירים באו"ם כי קיים סרט וידאו של האירוע. הסרט צולם על ידי חיילי יוניפי"ל (הגדוד ההודי) אשר שהו במוצב שצפה על אזור החטיפה, והוא כולל גם סריקה שערכו בנקודת החטיפה בצד הלבנוני. אנשי האו"ם גם צילמו את אנשי החזבאללה מעבירים את החיילים החטופים כ-18 שעות לאחר האירוע, במרחק של כ-20 ק"מ בלבד מהמקום בו נחטפו. ועדה של האו"ם שבדקה את הכשלים בהעברת החומר לישראל קבעה כי הדבר לא נעשה בזדון, אלא היה תוצאה של כשלים בתקשורת ושיקול דעת שגוי.
האו"ם סירב לבקשת משפחות החטופים ומדינת ישראל להעביר את החומרים שבידיו לידי ישראל, ולבסוף הסכים להציג חלקים מצונזרים מן הסרט. בנוסף, הציגו אנשי האו"ם 53 פריטים שנאספו באתר החטיפה, בהם 13 פריטים השייכים לחיילים החטופים.
משעה שהובא דבר הימצאותה של הקלטת בידי האו"ם, צוות מומחים ישראלי בדק את העניין בשיתוף עם האו"ם, שהעביר לצוות גם את רכבי המילוט של החזבאללה, ומספר פריטים שנמצאו במקום האירוע.
משפחות החטופים הודיעו בספטמבר 2004 כי יתבעו את האו"ם על חלקו בסיוע לחזבאללה.
ההודעה כי החיילים אינם בין החיים

ב-29 באוקטובר 2001 הודיע ראש אכ"א האלוף גיל רגב כי על סמך המידע שברשות צה"ל החיילים אינם בין החיים. ב-3 בנובמבר 2001 החלו משפחות החיילים לשבת שבעה בעקבות החלטת הרבנים הראשיים והרב הראשי לצה"ל ישראל וייס, שהחיילים אינם בין החיים ועל כן הגדרתם היא חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע.
בעקבות הפרסומים שלל נסראללה את המידע וטען כי "הכרזת ישראל על החיילים כמתים היא משחק שלא נשתתף בו. שיגידו מה שהם רוצים. הודעתם כי הם ימשיכו עמנו במשא ומתן על בסיס ההנחה שבידינו גופות ולא אנשים חיים היא עניין שלהם".
עסקת חילופי השבויים

ב-29 בינואר 2004, לאחר משא ומתן ארוך, בוצעה עסקת חילופי שבויים. בתיווכו של ראש המודיעין הגרמני הוטסו לגרמניה גופות שלושת החיילים ואלחנן טננבוים - ישראלי שנחטף והיה בשבי החזבאללה מ־16 באוקטובר 2000. במקביל שחררה ישראל 400 מחבלים פלסטיניים והטיסה לגרמניה 36 בני לאומים אחרים, רובם לבנונים; ביניהם מוסטפא דיראני והשיח' עבד אל-כרים עובייד, אשר הוחזקו עד אותה עת כקלפי מיקוח להחזרתו של רון ארד, והטרוריסט הגרמני סטיבן סמירק.
בז' בשבט תשס"ד הם הובאו לקבורה, כל חייל בעירו.
בספטמבר 2009 חשף אתר החדשות ynet סרטון המתעד את העסקה, בישראל ובקלן שבגרמניה - מהזיהוי הוודאי של החיילים, דרך האור הירוק לשחרור במתקני השב"ס ועד למסירתו של טננבוים לידיים ישראליות.
הסרט "העסקה הגדולה"

בספטמבר 2006 שידרה רשת LBC הלבנונית את הסרט "העסקה הגדולה" המתעד את מהלך חטיפת החיילים ואת ההכנות לפעולה. בסרט נראה רגע פיצוץ המטען על הסיור וכן פריצת חזבאללה את הגבול והעברת החיילים לצד הלבנוני. בסרט גם נראה ראיון ישן שנערך עם הנווט השבוי רון ארד.
חקירת אירוע החטיפה

לאחר חטיפת החיילים בהר דב באוקטובר 2000, מינה ראש הממשלה ושר הביטחון אהוד ברק את האלוף במילואים יוסי פלד לעמוד בראש ועדה שתחקור את תפקוד כוחות צה"ל לפני, במהלך ואחרי החטיפה. הוועדה מצאה ליקויים חמורים בתפקוד הכוחות. בתחקיר הראשוני שנערך בפיקוד צפון נטען כי החיילים טעו בדרכם והגיעו לנקודה מסוכנת בגבול אליה אסור להתקרב. בנוסף, נפוצו שמועות שקריות לפיהן היו החיילים מעורבים בעסקת סמים עם סוחרים לבנוניים ועל כן התקרבו לגבול. כל אלו נפסלו בתחקיר המעמיק במהלכו התברר כי לחטיפה קדמה שרשרת של כשלים מבצעיים, בכל רמות הפיקוד וכי החיילים נהגו כשורה כאשר הגיעו למקום. בעקבות התחקיר הוחלט על הדחת מפקד חטיבת החרמון אל"ם יואל אור ומפקד גדוד ההנדסה סא"ל יוסי רפאלוב. כמו כן, הודח מפקד פלוגה בשריון שהיה אחראי על הגזרה.
על פרסום הטענה בדבר עסקת הסמים הגישו הורי החייל בני אברהם תביעת דיבה נגד העיתונאי רמי יצהר, בעל אתר האינטרנט "עניין מרכזי", ונפסק שעליו לפצותם בסכום של 250,000 ש"ח בתוספת 35,000 ש"ח שכר טרחת עורך דין.
ב-24 בספטמבר 2024 נהרג בסיכול ממוקד המחבל אבראהים קובייסי. על פי פרסום של דובר צה"ל לאחר הריגתו, קובייסי תכנן את חטיפת החיילים.
לקריאה נוספת

רונן ברגמן, "מדינת ישראל תעשה הכל - הקרב החשאי על השבויים והנעדרים", הוצאת כנרת זמורה-ביתן, 2009
דן מרגלית ורונן ברגמן, הבור - הסודות האפלים מאחורי משבר המנהיגות החמור בתולדות צה"ל, כנרת, זמורה-ביתן, 2011, הפרק "סינדרום הר דב".
הערות שוליים

↑  על בני אברהם באתר "יזכור"
↑  על עדי אביטן באתר "יזכור"
↑  על עומאר סואעד באתר "יזכור"
↑  פליקס פריש, "יש צוערים שחושבים שגשר בנות-יעקב זו להקה", מוסף לשבת של מעריב, 12.10.2007, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  נחטפו לפי הנהלים, באתר ynet, 4 בדצמבר 2002
↑  עדותו של אפרים סנה בפני ועדת וינוגרד - עמוד 44 בדו"ח הביניים
↑  פליקס פריש ולינוי בר-גפן, צוות ישראלי ייצא לצפות בקלטת האו"ם, באתר ynet, 4 באוגוסט 2001
↑  מערכת וואלה!,משפ' החטופים תובעות את החזבאללה והאו"ם באתר וואלה, 9 בספטמבר 2004
↑  דרור מרום, ‏צה"ל: חיילי צה"ל שנחטפו על ידי החיזבאללה נהרגו, באתר גלובס, 29 באוקטובר 2001
↑  טננבוים וגופות החיילים נחתו בגרמניה, באתר וואלה, 29 בינואר 2004
↑  עמיר רפפורט, גולנצ'יק, באתר nrg‏, 28 בינואר 2004
↑  אביחי בקר, "שילם את המחיר", הארץ, ‏ 16.02.2001.
↑  איתמר לוין, ביהמ"ש: דיבה של רמי יצהר על בני אברהם, באתר "מחלקה ראשונה", 23 בדצמבר 2012
א (ת"א) 2338/04, חיים אברהם ואחרים נגד רמי יצהר ואחרים, ניתן ב-19 בדצמבר 2012
↑  אלישע בן קימון, צה"ל: ראש מערך הטילים שחוסל תכנן את פיגוע החטיפה בשנת 2000 בהר דב, באתר ynet, 24 בספטמבר 2024
טקס החזרת החללים
תדרוך לסיכום תחקור אירועי חטיפת שלושת חיילי צה"ל בהר דב בהשתתפות הרמטכ"ל מופז ואלוף פיקוד הצפון, גבי אשכנזי. בתמונה: רא"ל מופז (משמאל) והאלוף גבי אשכנזי (מימין), 10 בינואר 2001
האנדרטה בכפר הבדואי סלאמה
טדורנת ראג'ה

| טדורנת ראג'ה |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: טדורנה
מין:: טדורנת ראג'ה
שם מדעי
 Radjah radjah ‏לסון, 1828

טדורנת ראג'ה (שם מדעי: Tadorna radjah) הוא מין של ברווז מתת-משפחת ברווזי צדפות המצוי בצפון אוסטרליה, באיי מאלוקו ובגינאה החדשה. טדורנה זו בעלת הבדלי דנא, השונים משאר הטדורנות, מה שגרם לכמה חוקרים להפריד אותה לסוג עצמאי (Radjah).
מאפיינים

טדורנה זו מגיעה לאורך 44–48 ס"מ ולמשקל 886 גרם. אין הבדלים בין הזכרים לנקבות. צבע הטדורנה לבן לאורך הראש והצוואר וכן החזה והבטן עם כנפיים שחורות-חומות בעלות נוצות אדמדמות בקצוות, כשהחלק העליון ירוק-כהה. הרגליים ורדרדות, המקור ורוד-חיוור וסביב העיניים "טבעות" צהובות. זהו ברווז שקט למעט בעונת הרבייה, אז הזכרים שורקים בקול.
הטדורנה מצויה סביב אגמים, קצות יערות גשם וביצות לרבות ביצות מנגרובים סמוך לחוף. תפוצתה באוסטרליה מקווינסלנד, דרך הטריטוריות הצפון מערביות ועד אוסטרליה המערבית והיא נפוצה בעיקר בפארק הלאומי קקדו. כמו כן היא מצויה בגינאה החדשה ובאיי מולוקו שבאינדונזיה. האוכלוסיות שלה קבועות ואינם נודדות דרך קבע.
הטדורנה משכשכת במים ומחפשת במים או על הגדה צמחי מים, דגניים, רכיכות וחרקים. עונת הרבייה חלה באזור ינואר-פברואר ואז מתאספות הטדורנות לקבוצות קטנות. כמה מהזכרים אגרסיביים ויתקפו כל מסיג גבול ולעיתים גם את בני זוגם.
מאפיינים > תת-מינים

Tadorna radjah radjah
Tadorna radjah rufitergum
הערות שוליים

↑  טדורנת ראג'ה באתר הרשימה האדומה של IUCN
יאן אקרמן

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1946 (בן 77) אמסטרדם, הולנד 
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  מ-1968 
 סוגה:  רוק מתקדם, ג'אז פיוזן, בלוז רוק, ג'אז 
 כלי נגינה:  גיטרה, גיטרה בס, לאוטה, פסנתר, אקורדיון פסנתר 
 חברת תקליטים:  הרווסט רקורדס, אטלנטיק רקורדס 
 פרסים והוקרה:  נבל הזהב  אביר במסדר אורנז'-נסאו 
 www.janakkerman.nl
 פרופיל ב-IMDb
 
יאן אקרמן (בהולנדית: Jan Akkerman; נולד ב-24 בדצמבר 1946) הוא גיטריסט הולנדי, המוכר בעיקר כחבר בהקת הרוק המתקדם פוקוס. לאחר עזיבת הלהקה הוא המשיך בקריירה עצמאית.
ביוגרפיה

יאן אקרמן נולד באמסטרדם. תחילה הוא ניגן באקורדיון אך בגיל 10 עבר לנגן בגיטרה ובשנת 1960 יצאה הקלטה הראשונה שלו. בגיל 14 הוא הצטרף ללהקה של חברו פייר ון לינדן שאיתו הוא שיתף פעולה גם בהמשך הקריירה.
בשנת 1969 הוא הצטרף לתייס ון ליר, הבסיסט מרטין דרזדן ולמתופף האנס קלאובר בהקמת להקת פוקוס. אלבומי הלהקה Focus II (הגיע למקום 9 בבילבורד 200) ו-Focus 3 הגיעו למעמד של תקליט זהב.
לאחר הצלחה זו, בשנת 1973 יאן אקרמן הוציא אלבום סולו Tabernakel. האלבום Eli שיצא לאור בשנת 1976 זכה ב"פרס אדיסון". הוא המשיך בקריירת סולו עד שבשנת 1986 חזר ל"פוקוס" שהוציא אלבום חדש.
בשנת 1992 יאן אקרמן עבר תאונת דרכים, אך חזר להופיע בשנת 1993.
יאן אקרמן המשיך בקריית סולו וקיבל מספר פרסים על יצירותיו לרבות "פרס נבל הזהב" בשנת 2005.
דיסקוגרפיה

Talent for Sale (Imperial, 1968)
Profile (Sire, 1972)
Tabernakel (Atlantic, 1973)
Eli (Atlantic, 1976)
Jan Akkerman (Atlantic, 1977)
Live (Atlantic, 1978)
Aranjuez (CBS, 1978)
Jan Akkerman 3 (Atlantic, 1979)
Transparental (Ariola, 1980)
Oil in the Family (CNR, 1981)
Pleasure Point (WEA, 1982)
It Could Happen to You (Polydor, 1982)
Can't Stand Noise (CBS, 1983)
From the Basement (CBS, 1984)
Focus (Vertigo, 1985)
The Complete Guitarist (Charly, 1986)
Heartware (Skydancer, 1987)
The Noise of Art (I.R.S. Records, 1990)
Puccini's Café (EMI, 1993)
Blues Hearts (EMI, 1994)
Focus in Time (Patio Music, 1996)
Blues Root (Universe, 1998)
Passion (Roadrunner Records, 1999)
Live at Alexanders (Akkernet, 1999)
C. U. (Coast to Coast, 2003)
Close Beauty (Music Theories, 2019)
טוני גרין

נתנאל "טוני" גרין (Netnel "Tony" Gryn;‏ 1921 בלובלין, שבפולין - אפריל 1989, חולון) עסק בזיוף מסמכים, הברחת ילדים לשווייץ והקמת קבוצת קרב עירונית בפריז במלחמת העולם השנייה. גרין השתתף גם בקרב לשחרור פריז ואף הוכר כחבר למחתרת הצרפתית עקב פעילותו בקבוצת הקרב בפריז.
ראשית חייו

טוני גרין נולד ב-1921 בעיר לובלין שבפולין. בשנת 1933 היגר גרין עם משפחתו לפריז. בפריז למד בבי"ס התיכון על שם הרמב"ם ולאחר מכן למד רפואה באוניברסיטת פריז, הידועה גם בשם סורבון.
פעולותיו במלחמת העולם השנייה

ביוני 1941 נתפס גרין בידי הגרמנים ונכלא לשנה עקב פעילותו האנטי-גרמנית. לאחר שחרורו באוגוסט 1941 יצא לגבול צרפת הדרומי כדי להצטרף ל"ציונים הצעירים". באותה תקופה עזר גם בהעברת ילדים לשווייץ. טוני גרין, יחד עם ג'ורג' לואנג'ה, ומרשת אוזה-גארל, עסקו בהברחת ילדים בגבול בין צרפת לשווייץ. בעדותו סיפר גרין על איך צירף את מילה רסין (גיבורת מחתרת היהודים בצרפת) לעסק ההברחות של הילדים.
בחודש דצמבר שנת 1942 הוחלט להקים קבוצות קרב במרכזים עירוניים בכל רחבי צרפת. קבוצות הקרב נועדו להילחם בנאצים בצורה יותר מאורגנת. המרכזים הוקמו בפריז, ליון, גרנובל, מרסיי, לימוז', לה שמבון-סור-ליניון, ניס, רו וטולוז. הקבוצה האחרונה שהוקמה הייתה בפריז ואותה הקים טוני גרין בהנחיית שמעון לויט. העבודה בפריז התנהלה בשלושה מישורים מקבילים:
הקמת קבוצה ציונית לפעילות תרבותית ואינטלקטואלית חשאית. היא כללה הפצת חומר עיתונאי מחתרתי וחומר של המרכז לתיעוד מגרנובל.
שירות מסמכים מזויפים. בפריז חיו כ-30,000 יהודים נושאי טלאי צהוב ואחת ממטרותיו של הארגון הייתה לאפשר לכמה שיותר מהם לרדת למחתרת. גרין דיווח כי כ-10,000 מסמכים על פי רוב מסוג Doublage (מדובבים) יצאו מן השירות.
הקמת יחידה צבאית-מחתרתית. היחידה הייתה אמורה להצטרף למאבק הכללי של ההתנגדות תוך התמקדות בבעיות המיוחדות של היהודים כמו הוצאה להורג של מלשינים והעברת צעירים למאקי (תנועה מחתרתית צרפתית).
לקבוצה בפריז היו קשרים הדוקים עם המחתרת הכללית והמחתרת הצרפתית אף ראתה את הקבוצה כחלק מכוחותיה. במסמך המיוחד ששלחה המחתרת להנהלת הארגון, ציינו את הקשר עם הקבוצה בפריז והוזכרו שמות חברי הקבוצה, ובניהם טוני גרין.
גרין חזר לפריז ב-1943 ועסק בהכנת מסמכים מזויפים ובסיוע סוציאלי עם המחתרת הכללית, "הצופים היהודים" וה-OCJ. הדירה של גרין שימשה מקום מפגש דיסקרטי לחברי שלל המחתרות. ביולי 1943 בפקודתו של סימון לוויט הקים רשת להצלת ילדים והברחתם דרך הגבול לשווייץ. מאות ילדים שהתאספו בעיר מג'ב (Megève) בסוף קיץ 1943 הועברו ממג'ב לאנסי -שנבחרה כמרכז איסוף, ומשם לאנמאס בגבול עם ז'נבה.
ביוני 1944 לאחר הפלישה לנורמנדי הקים גרין יחידה לוחמת “Corps Franc” (פרייקור) ולראשה מינה את סגנו לוסיין רובל והוא התמנה לסגנו. היחידה הצטרפה למחתרת צרפתית תחת פיקודם הישיר של קפטן פייר גאלה. היחידה השתתפה בהתקוממות ובשחרור פריז. טוני גרין, ביחד עם לוסיין רובל, הוזהר מפני המלכודת בפריז ביולי 1944 שבה ארבו אנשי גסטפו לרבים מאנשי המחתרות בדירת מסתור. במהלך הפגישה הייתה אמורה להתרחש חשיפה של קציני "הצבא היהודי" בפני נציגי המודיעין הבריטי ועקב לכידת שניים מסוכני הצבא היהודי הוטעו שאר המשתתפים בפגישה ונלכדו בידי הגסטפו.
קיימת עדות של טוני גרין שבה הוא מספר כיצד נכשלו בשחרור אנשי ה"קרון האחרון", קרון המשלוחים האחרון שיצא מדרנסי ב-17 באוגוסט 1944. גרין העיד כי נכשלו בשחרורם אף שראו אותם יוצאים לגירוש.
חייו לאחר מלחמת העולם השנייה

ב-1946 מונה גרין לייצג את פלשטינה באספה העולמית של הנוער הסוציאליסטי בקופנהגן וכך גם בשנת 1947 בסטוקהולם. במאי 1948 הגיע לישראל ככתב צבאי על מנת לסקר את מלחמת השחרור. הוא עלה לארץ ב-1957 הקים עיתון יומי בצרפתית "L’information d'Israel" וב-1969 גויס למשרד החוץ, החליף את שמו לשם עברי - נתנאל גרעין, שימש שגריר ישראל בניז'ר (1972), ברואנדה (1973-1974), שליח הסברה בפריז, דובר מרכז השלטון המקומי בישראל, דובר ומנהל יחסי ציבור והסברה מפלגת העבודה.
ב-1987 הוענק לו עיטור לגיון הכבוד על ידי נשיא צרפת פרנסואה מיטראן על הצלת יהודים, פעילות שהוכרה לראשונה כלחימה בגרמנים. טוני גרין נפטר בעיר חולון באפריל 1989 לאחר שחלה במחלה קשה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  צילה הרשקו, ההולכים בחושך יראו אור, הוצאת צ'ריקובר, 2003
1 2 3 4 5  ענת גואטה, הצבא היהודי בצרפת: קורותיה של מחתרת יהודית לוחמת, הוצאת משרד הביטחון
1 2 3  טוני גרין, לוחם המחתרת היהודית בצרפת, באתר מוזיאון הלוחם היהודי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12214131h (data)  VIAF: 245064449   WorldCat (עם VIAF): 245064449
יאן אנדרסון

יאן אולוף אנדרסון (בשוודית: Jan Olof Andersson, ידוע כיָּאֱנֵּה אנדרסון; נולד ב-29 בספטמבר 1962 בהאלמסטד, הלנד, שוודיה) הוא מאמן כדורגל שוודי וכדורגלן עבר.
ביוגרפיה

מלבד קריירה קצרה במועדון איי.אס הלמיה מעיר מולדתו האלמסטד (עונת 1987), שיחק אנדרסון את רוב תקופת הקריירה שלו במדי קבוצת אטלטס איי. קיי, שם הוא הפך להיות מלך השערים של המועדון בכל הזמנים. במועדון זה החל גם את קריירת האימון שלו בשנת 1988 כמאמן-שחקן. לאחר שנתיים מונה אנדרסון לעוזרו של המאמן האנגלי סטוהרט באקסטר בקבוצת האלמסטד BK ‏(HBK), הקבוצה הבכירה ביותר מהעיר האלמסטד שבמחוז הלנד שבשוודיה, שזכתה בחמישה תוארי אלופת-שוודיה (Sveriges Mästare) לאורך ההיסטוריה. בשנת 1993 הוא מונה לקבוצת להומס אף. קיי שם הוא אימן לאורך שש שנים רצופות כמאמן ראשי, לפני חזרתו ל-HBK שם היה עוזרם של תום פראל השוודי ויונס ת'ן השוודי גם כן.
אחרי עזיבתו של ת'ן לאחר עונת 2003, מונה אנדרסון למאמנה הראשי של הקבוצה, איתה סיים את עונת 2004 במקום השני בליגת העל השוודית, ונבחר למאמן המצטיין של העונה. אנדרסון נשאר מאמנה של HBK עד עונת 2009, שבסיומה התפטר לאחר שקבוצתו סיימה במקום ה-13 בליגה. בדצמבר 2009 מונה למאמנה של ארגריטה מהעיר גטבורג שבמערב שוודיה, אשר ירדה בעונה הקודמת לליגת המשנה. ב-1 בדצמבר 2010 חתם יאנה על חוזה לשלוש שנים בקבוצת ליגת העל השוודית נורשפין כמאמן. בעונת 2012 הוביל אנדרסון את הקבוצה לעונתה הטובה ביותר מאז עונת 1995 כשנורשפין מסיימת במקום החמישי בליגה. לאחר מכן הוארך חוזהו של יאנה עד עונת 2016.
בעונת 2015 הוביל יאנה אנדרסון את קבוצתו נורשפין לזכייה באליפות שוודיה, שהיה תואר האליפות הראשון שלו בקריירה כמאמן ראשי.
ב-7 באפריל 2016 הודיעה התאחדות הכדורגל השוודית כי יאנה אנדרסון יחליף את אריק הרמן בתור מאמן ראשי של הנבחרת הלאומית של שוודיה, לאחר שהרמן יעזוב את תפקידו בתום יורו 2016. אנדרסון המשיך לאמן את נורשפין עד יולי. משחקו האחרון כמאמן הראשי של נורשפין היה במגרשה הביתי של הקבוצה בניה פארק נגד אלפסבורג ב-29 במאי 2016, במשחק האחרון לפני פגרת היורו. המשחק הסתיים בשוויון 0-0, ומיד לאחר שריקת הסיום הניפו אוהדי הקבוצה הביתית כרזת ענק, שכיסתה את כל היציע המרכזי, בה נכתב: "תודה יאנה! מזל טוב שוודיה" (Tack Janne! Grattis Sverige). כשהוא מזיל דמעה, הודה יאנה לקהל ונשא מילות פרידה. בין היתר אמר המאמן הוותיק כי "היה נהדר להיות כאן, ואזכור אתכם לעד". לאחר מכן קיבל זרי פרחים, סבב את היציעים, לחץ ידיים והחליף חיבוקים עם אוהדי הקבוצה שנותרו כולם במקומותיהם, שרים ומוחאים כפיים במשך דקות.
הערות שוליים

↑  יאן אנדרסון יאמן את נבחרת שוודיה הבוגרת מיד לאחר סיום קמפיין יורו 2016, מתוך אתר התאחדות הכדורגל השוודית, 6 באפריל 2016. (בשוודית)
↑   טקס הפרידה ומילות הסיום של יאנה אנדרסון לקהל בניה פארקן, 29 במאי 2016, בביצוע Radovac, סרטון  באתר יוטיוב. (בשוודית)
| נבחרת שוודיה – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 אולסן •  2 לוסטיג •  3 לינדלף •  4 גרנקוויסט •  5 אולסון •  6 אוגוסטינסון •  7 לארסון •  8 אקדל •  9 ברג •  10 פושברי •   11 גידטי •  12 יוהנסון • 13 סוונסון •  14 הלנדר • 15 הילמרק • 16 קראפט • 17 קלאסון • 18 יאנסון • 19 רוהדן • 20 טויבונן • 21 דורמאז • 22 קיסה טלין • 23 נורדפלט • מאמן: אנדרסון |  1 אולסן •  2 לוסטיג •  3 לינדלף •  4 גרנקוויסט •  5 אולסון •  6 אוגוסטינסון •  7 לארסון •  8 אקדל •  9 ברג •  10 פושברי •   11 גידטי •  12 יוהנסון • 13 סוונסון •  14 הלנדר • 15 הילמרק • 16 קראפט • 17 קלאסון • 18 יאנסון • 19 רוהדן • 20 טויבונן • 21 דורמאז • 22 קיסה טלין • 23 נורדפלט • מאמן: אנדרסון | שוודיה |
| נבחרת שוודיה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 אולסן •  2 לוסטיג •  3 לינדלף •  4 גרנקוויסט •  5 בנגטסון •  6 אוגוסטינסון •  7 ס. לארסון •  8 אקדל •  9 ברג •  10 פורסברג •   11 איסק •  12 יוהנסון • 13 סוונסון •  14 הלנדר • 15 סמה • 16 קראפט • 17 קלאסון • 18 יאנסון • 19 סוונברג • 20 כ. אולסון • 21 קולוסבסקי • 22 קוואיסון • 23 נורדפלט • 24 דניאלסון • 25 ג'. לארסון • 26 קאז'יסט • מאמן: אנדרסון |  1 אולסן •  2 לוסטיג •  3 לינדלף •  4 גרנקוויסט •  5 בנגטסון •  6 אוגוסטינסון •  7 ס. לארסון •  8 אקדל •  9 ברג •  10 פורסברג •   11 איסק •  12 יוהנסון • 13 סוונסון •  14 הלנדר • 15 סמה • 16 קראפט • 17 קלאסון • 18 יאנסון • 19 סוונברג • 20 כ. אולסון • 21 קולוסבסקי • 22 קוואיסון • 23 נורדפלט • 24 דניאלסון • 25 ג'. לארסון • 26 קאז'יסט • מאמן: אנדרסון | שוודיה |
ט' בתמוז

ט' בתמוז הוא היום התשיעי בחודש העשירי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום התשיעי בחודש הרביעי 
למניין החודשים מניסן. ט' בתמוז לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי וחמישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגה".
חגים ומועדים

יש שאמרו שראוי להתענות ביום זה תענית צדיקים, בשל הבקעת חומות ירושלים ערב חורבן בית ראשון (ראו להלן).
אירועים היסטוריים

ג'של"ט (לפי הכרונולוגיה המקראית והמסורתית) – נפרצו חומות ירושלים על ידי הבבלים, בתום המצור על ירושלים, ערב חורבן בית המקדש הראשון
ד'תרפ"ה – נהרגו עשרה רבנים ונלקח בשבי שבתי דונולו הילד בכיבוש העיר אוריה על ידי הפאטמים
ה'ד' (לפי גרסה אחת) – שריפת התלמוד: בפריז נשרפו מאות ספרי תלמוד בתום משפט פריז.
ה'תשט"ו – משה שרת מציג את ממשלתו השנייה (השישית במנין הממשלות) בפני הכנסת
תשל"ב – מבצע ארגז לחטיפת הגנרלים הסוריים משטח לבנון בידי סיירת מטכ"ל.
ה'תשנ"ז – אסון המכביה – התמוטטות גשר מעל נחל הירקון; נהרגו ארבעה ונפצעו 69 ספורטאים
נולדו

ה'תק"ז – מרכוס הרץ, רופא ופילוסוף יהודי-גרמני. (נפטר ה'תרס"ג)
ה'תרנ"ט – הרב יעקב ישראל קניבסקי (או הסטייפלר) מבני ברק, ממנהיגי הציבור החרדי-ליטאי בישראל (נפטר בה'תשמ"ה)
ה'תרפ"ג – רבי חיים פרידלנדר, איש חינוך ומחשבה, מנהל רוחני בישיבות פוניבז' והנגב (נפטר בה'תשמ"ו).
ה'תרצ"ה – הרב משה יהודא ליב לנדא, אב"ד בבני ברק
ה'תש"א – פרופ' אוריאל רייכמן, משפטן ישראלי, מייסד המרכז הבינתחומי הרצליה
ה'תש"י – משה יעלון, רמטכ"ל צה"ל ושר הביטחון
ה'תשכ"ב – ירון מזוז, חבר הכנסת מהליכוד וסגן שר הפנים
ה'תשכ"ט – מיכל רוזין, חברת כנסת מטעם מרצ
נפטרו

ה'תש"א – רבי משה רוקח, בנו של רבי אהרן רוקח, האדמו"ר מבעלז, נרצח בשואה. (נולד בה'תרס"ג)
ה'תשי"א – ארנולד שנברג, מלחין. (נולד בה'תרל"ה)
ה'תשי"ט – ארנסט בלוך (מלחין), מלחין יהודי-שווייצרי. (נולד בה'תר"ם)
ה'תשכ"ב – הרב יהודה לייב פישמן מימון, ממקימי תנועת המזרחי, מחותמי מגילת העצמאות ושר הדתות הראשון של ישראל. (נולד בה'תרל"ו)
ה'תשכ"ו – הרב זלמן סורוצקין (הרב מלוצק), אב"ד לוצק שבאוקראינה ויושב ראש מועצת גדולי התורה בארץ ישראל. (נולד בה'תר"ם)
ה'תשמ"ה – הרב יוסף שלמה דיין, מקובל ומאתר קברי צדיקים. (נולד בה'תרפ"ד)
ה'תשנ"ד – רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם (השפע חיים), האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג. (נולד בה'תרס"ה)
ח' בתמוז – י' בתמוז
תמוז
הערות שוליים

↑  רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר, מגן אברהם, אורח חיים, סימן תקמ"ט, סעיף ב'.
↑  ספר ירמיהו, פרק ל"ט, פסוק ב'; ספר ירמיהו, פרק נ"ב, פסוקים ו'–ז'; וכן בתלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף י"ח, עמוד ב' ובתלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ח, עמוד ב'. אולם, בתלמוד ירושלמי, מסכת תענית,  פרק ד', הלכה ה' נאמר שהדבר אירע באמת בי"ז בתמוז, ומשום קשיי המצור נתבלבלו חשבונות התאריכים.
יאן באנינג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במאי 1954 (בן 70) אלמלו, הולנד 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ראדבאוד ניימחן 
 פרסים והוקרה:  Bob den Uyl Prize (2008)  ICODO prize (2003) 
 www.janbanning.com
 
יאן באנינג (באנגלית: Jan Banning;‏ נולד ב-4 במאי 1954, אלמלו) הוא צלם ואמן הולנדי.
ביוגרפיה

באנינג נולד בהולנד להורים מהאזור ההולנדי לשעבר בדרום-מזרח אסיה. הוא למד היסטוריה חברתית וכלכלית באוניברסיטת רדבויי ניימכן, ועובד כצלם מאז 1981. נושא מרכזי בגוף העבודות של באנינג הוא כוח המדינה, והוא יוצר סדרות על ההשלכות ארוכות הטווח של המלחמה ועולם הבירוקרטיה הממשלתית.
שורשיו האסיאתיים באים לידי ביטוי בבחירת הנושאים שלו. למשל, נשים אינדונזיות שאולצו לשרת את הצבא היפני במהלך מלחמת העולם השנייה כזונות וכונו נשות הניחומים, או עובדי כפייה לשעבר בדרום מזרח אסיה באותה תקופה תוארו בסדרה "עקבות מלחמה: ניצולי רכבת בורמה וסומטרה". חזרתם של קשישים מהולנד בחזרה למולדתם באיי מאלוקו תוארו בסדרה "פולאנג: בחזרה למאלוקו" . השכלתו האקדמית באה לידי ביטוי במחקרים היסטוריים קפדניים שמקדימים כל אחד מהפרויקטים שלו.
ספרים נבחרים

Banning, Jan. Viet Nam: Doi Mo’i. Amsterdam: FOCUS, 1993. ISBN 90-72216-38-5.
Banning, Jan, Burma behind the Mask, photo/text book with authors Jan Donkers and Minka Nijhuis, preface by Aung San Suu Kyi, Amsterdam: BCN. ISBN 90-802-999-2-8ISBN 90-802-999-2-8
Banning, Jan, Pulang. Terug naar Maluku, Amsterdam: Focus, ISBN 90-72216-76-8. A photo book about a Moluccan couple returning to Indonesia after 45 years in the Netherlands, with an introduction by Matt Dings.
Banning, Jan, Sporen van oorlog. Overlevenden van de Birma- en de Pakanbaroe-spoorweg, with a personal impression by Wim Willems, Utrecht: Ipso Facto. ISBN 90-77386-01-7ISBN 90-77386-01-7. A publication of photographs and interviews between Banning and 24 Dutch and Indonesian men including the photographer's father who were forced to build railroads for the Japanese during World War II.
Banning, Jan. Traces of War: Survivors of the Burma and Sumatra Railways. London: Trolley, 2005. ISBN 1-904563-46-5ISBN 1-904563-46-5. English version of "Sporen van oorlog. Overlevenden van de Birma- en de Pakanbaroe-spoorweg."
Banning, Jan and Dick Wittenberg, Binnen is het donker, buiten is het licht, Amsterdam: Atlas. ISBN 978-90-450-1466-1ISBN 978-90-450-1466-1. Photo/text book about a hamlet in Malawi.
Banning, Jan, and Will Tinnemans. Bureaucratics. Portland, OR: Nazraeli Press, 2008. ISBN 978-1-59005-232-7ISBN 978-1-59005-232-7.
Banning, Jan. Bouwwerk: Mensen maken het museum (Construction Work: People Make the Museum). Amsterdam: Rijksmuseum, 2009. ISBN 978-90-71450-29-7ISBN 978-90-71450-29-7.
Banning, Jan, and Hilde Janssen, Comfort Women/Troostmeisjes, Utrecht (Netherlands): Ipso Facto/Lüdenscheid, Germany: Seltmann+Söhne, 2010. ISBN 978-90-77386-07-1ISBN 978-90-77386-07-1.
Banning, Jan, Down and Out in the South, Utrecht (Netherlands): Ipso Facto, 2013, ISBN 978-90-77386-09-5. A book with 42 studio portraits of homeless people in the US South (Georgia, Mississippi and South Carolina) with an introduction by the Atlanta-based writer James Swift.
Banning, Jan, "Law&Order", Utrecht (Netherlands): Ipso Facto, 2015 ISBN 978-90-77386-15-6. A photo and text book comparing criminal justice in four countries (Colombia, France, Uganda and the USA).
הערות שוליים

↑  Banning, Jan at the RKD
↑  "LA BUREAUCRATIE VUE PAR JAN BANNING: L'Etat, c'est moi". Courrier International (בצרפתית). 9 בנובמבר 2006. נבדק ב-8 בדצמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810696401205606  BIBSYS: 10077358  GND: 12233390X  ISNI: 0000 0001 0900 0670  LCCN: n98034973  NTA: 071097627  PIC: 387985  RKD: 4220  SNAC: w6259263  SUDOC: 158960157  ULAN: 500347717  VIAF: 51000472   WorldCat (עם VIAF): 51000472
טוני קאקו

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1975 (בן 49) קמי, פינלנד 
 מוקד פעילות:  פינלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 סוגה:  פאוור מטאל 
 סוג קול:  טנור 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר האריה של פינלנד 
 פרופיל ב-IMDb
 
טוני קריסטיאן קאקו (בפינית: Tony Kristian Kakko; נולד ב-16 במאי 1975) הוא זמר ומלחין פיני, אשר ידוע בעיקר כסולן להקת הפאואר מטאל סונטה ארקטיקה.
ביוגרפיה

קאקו נולד בעיר קמי שבפינלנד. הקים את להקת סונטה ארקטיקה בשנת 1996 בשם Tricky Means, לאחר שלמד לנגן על קלידים במשך כשנתיים בפסטיבלים מקומיים.
קאקו כתב והלחין את כל שירי הלהקה עד כה, מלבד את השיר My Selene שנכתב והולחן על ידי גיטריסט הלהקה לשעבר, יאני לימטאיינן. הלהקות קווין, סטראטובריוס, צ'ילדרן אוף בודום ונייטוויש לטענתו הן המשפיעות הרבות ביותר על יצירותיו המוזיקליות.
קאקו חבר גם בלהקת northern kings, בה חברים זמרים שכבר התפרסמו בלהקתם קודם לכן.
בדצמבר 2018, קאקו קיבל את פרס אביר במסדר האריה של פינלנד.
דיסקוגרפיה > סונטה ארקטיקה

| --- | --- |
 :  ראו גם – דיסקוגרפיה של סונטה ארקטיקה
Ecliptica‏ (1999)
Silence‏ (2001)
Winterheart's Guild‏ (2003)
Reckoning Night‏ (2004)
Unia‏ (2007)
The Days of Grays‏ (2009)
Stones Grow Her Name‏ (2012)
Pariah's Child‏ (2014)
The Ninth Hour‏ (2016)
Talviyö‏ (2019)