stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגרדיאן
היסטוריה > עבדות ומלחמת האזרחים של ארצות הברית

העיתון התנגד לעבדות ותמך בסחר חופשי. מאמר המערכת משנת 1823 בנושא המשך האכזריות והעוול לעבדים בהודו המערבית, זמן רב לאחר איסור הסחר בעבדים בחוק סחר העבדים 1807, צידד בהוגנות כלפי האינטרסים והתביעות הן של בעלי המטעים והן של עבדיהם המדוכאים. העיתון קיבל בברכה את חוק ביטול העבדות משנת 1833, ומענק "הפיצוי המוגדל" לבעלי המטעים, שכן "אשמת העבדות מייחסת לאומה הרבה יותר מאשר ליחידים". העיתון טען כי הצלחת החוק תעודד אמנציפציה במדינות אחרות, בהם מותרת בעלות על עבדים, כך שימנע הסיכון לסיום אלים ועקוב מדם של העבדות במדינות אלו. עם זאת, העיתון טען נגד הגבלת הסחר עם מדינות שטרם ביטלו את העבדות.
עם התגברות המתחים בארצות הברית על רקע הניסיונות לביטול העבדות, כתב העיתון כי "העבדות היא רוע מפלצתי, אך מלחמת אזרחים גם היא; ולא היינו מבקשים לבטל אפילו את העבדות באמצעות הסכנה הקרובה של מלחמה". העיתון הציע שארצות הברית תפצה את בעלי העבדים על שחרור עבדים, וקראה לנשיא פרנקלין פירס לפתור את המשבר בדרכי שלום.
ב-13 במאי 1861, זמן קצר לאחר תחילת מלחמת האזרחים האמריקנית, הציג "הגרדיאן של מנצ'סטר" את מדינות הצפון כאלו המטילות מונופול מסחרי מכביד על מדינות הקונפדרציה, והעלה את הטענה שאם למדינות הדרום יתאפשר סחר ישיר עם אירופה, לא ירחק היום שהעבדות עצמה תפסיק. בדעה דומה החזיק גם המנהיג הליברלי ויליאם גלאדסטון.
באותן השנים הייתה מחלוקת בבריטניה על מלחמת האזרחים, אפילו בתוך מפלגות פוליטיות. גם בתוך "הגרדיאן של מנצ'סטר" היה עימות. העיתון תמך בתנועות העצמאות של עמים ברחבי העולם, וסבר שהוא צריך לתמוך גם בזכויות של הקונפדרציה להגדרה עצמית. הוא מתח ביקורת על הצהרת האמנציפציה של הנשיא אברהם לינקולן, על כך שהיא לא שחררה בפועל את כל העבדים בארצות הברית. באותה עת, המצור שהטילו מדינות הצפון על מדינות הדרום, הביא לרעב וסבל בערי התעשייה הבריטיות, שהסתמכו על הכותנה ממדינות הדרום כחומר גלם עיקרי לתעשיית הטקסטיל. בחלקם כולל בעיר ליברפול, רבים תמכו בקונפדרציה של מדינות הדרום. ב-31 בדצמבר 1862 קיימו עובדי תעשיית הכותנה פגישה באולם הסחר החופשי במנצ'סטר, אשר בו גינו את העבדות באמריקה, ואת הניסיון של בעלי העבדים הדרומיים המרדנים לארגן ביבשת האמריקאית הגדולה מדינה עם עבדות. "הגרדיאן של מנצ'סטר" ביקש להרתיע את העובדים מההתאספות למטרה גינוי זה והתמיכה בלינקולן. כשנרצח ב-1865, כתב העיתון ששלטונו של לינקולן היה "סדרה של מעשים שסולדים מכל תפיסה אמיתית של זכות חוקתית וחירות אנושית", אך גם "אין ספק שיש להצטער על כך, שלא הייתה לו הזדמנות להצדיק את כוונותיו הטובות".
היסטוריה > תקופת סקוט

משנת 1872, במשך 57 שנים, ערך את העיתון צ'ארלס פרסטוויץ' סקוט, אחיין של המייסד ג'ון טיילור, שהפך את העיתון מעיתון מקומי לעיתון כלל-ארצי, ובשנת 1907 רכש אותו מידי ג'ון אדוארד טיילור הבן. סקוט העניק לעיתון מגמה יותר רדיקלית, למשל כשהצטרף למחנה של גלאדסטון מנהיג המפלגה הליברלית, הביע התנגדות למלחמה השנייה עם הבורים בדרום אפריקה וכשתמך ב-1895 במאבק לזכות בחירה לנשים והזכות של נשים להיבחר לתפקידים ציבוריים. אך היה ביקורתי כלפי טקטיקת הפעולה הישירה של הסופרג'יסטיות. נטען כי הביקורת של סקוט שיקפה זלזול נרחב, באותה עת, כלפי אותן נשים ש"עברו על הציפיות המגדריות של החברה האדוארדית".
ידידותו של סקוט עם חיים ויצמן מילאה תפקיד בהצהרת בלפור משנת 1917, במאמרי תמיכה שפרסם.
בשנת 1919 נסע כתב העיתון ווט גוד למוסקבה, וערך ראיונות עם ולדימיר לנין ומנהיגים סובייטים אחרים.
בנו של סקוט, אדוארד, הפך בשנת 1929 לעורך העיתון במקום אביו. בהמשך העיתון עבר זעזועים כשצ'ארלס סקוט נפטר בשנת 1932 ואדוארד מת כמה חדשים לאחר מכן בתאונת שיט. בשנת 1936 עבר ה"גרדיאן" לבעלות של נאמנות, מתוך רצון לשמור על עצמאותו ועל המשך קיומו. באותן שנים אימץ הגרדיאן קו אוהד לממשלה הרפובליקנית במלחמת האזרחים בספרד.
בשנת 1938, לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, החלו יהודי וינה להיעזר בעיתון כדי לפרסם פניות למשפחות בבריטניה, על מנת שאלה יאמצו את ילדיהם. כ-60 ילדים יהודים מווינה אומצו בדרך הזו על ידי משפחות בריטיות.
הסיבה לכך שיהודי וינה פנו לגרדיאן ופרסמו את המודעות, נובעת מכך שכמה שנים לפני כן, במהלך מלחמת האזרחים בספרד, אומצו ילדים בסקיים באותה שיטה של פרסום מודעות בעיתון.
היסטוריה > במחצית השנייה של המאה ה-20

בשנת 1948, נאמן לרעיונותיו של צ'ארלס סקוט, תמך הגרדיאן בהקמת מדינת ישראל.
עורך העיתון בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, אלפרד פאוול וודסוורת', תיעב את האגף השמאלי של הלייבור, עד שהוא עודד את הקוראים להצביע למפלגה השמרנית בבחירות הכלליות ב-1951. העיתון התנגד להקמת שירות הבריאות הלאומי, לפי הקו הליברלי שלו שאין מקום למדינה להתערב בחיי האזרחים.
הגרדיאן התנגד נחרצות להתערבות הצבאית במהלך משבר סואץ ב-1956, במאמר ציין כי "האולטימטום האנגלו-צרפתי למצרים הוא מעשה איוולת, ללא הצדקה בשום תנאי. הדבר שופך דלק על אש גוברת. אין לדעת איזה סוג פיצוץ יבוא בעקבותיו".
בשנת 1959 שונה שם העיתון מ"הגרדיאן של מנצ'סטר" לשמו הנוכחי, שבא להדגיש את אופיו הכלל-ארצי, וכעבור חמש שנים, ב-1964, עברה מערכת העיתון ללונדון.
בדצמבר 1962, בעקבות חשיפת תוכנית הגרעין של ישראל, כתב העיתון כי החשיפה עזרה להרתעה של מדינת ישראל, אך בפועל ישראל לא תפתח נשק גרעיני. העיתונאי שפרסם את הידיעה בעיתון דיילי אקספרס, צ'פמן פינצ'ר (אנ'), היה מקורב למודיעין הבריטי והיה בעל קשרים בסוכנות הביון הבריטית. בשנת 2005 טען "הגרדיאן" כי הידיעה נשתלה על ידי פינצ'ר בכוונה (כחלק מחשיפה שעודפי מים כבדים שרכשה בריטניה מנורווגיה נמכרו לישראל ונשלחו לקריה למחקר גרעיני בדימונה באותן השנים).
בשנת 1983 העיתון עמד במרכז מחלוקת, סביב מסמכים בנוגע להצבת טיל שיוט של ארצות הברית בבריטניה, שהודלפו לגרדיאן על ידי עובדת המדינה שרה טיסדל. בסופו של דבר העיתון נענה להוראת בית המשפט למסור לרשויות את המסמכים, מה שהביא לעונש מאסר על טיסדל לשישה חודשים, מהם ריצתה ארבעה. "אני עדיין מאשים את עצמי", אמר פיטר פרסטון, שהיה אז עורך ה"גרדיאן", אך הוא המשיך וטען כי לעיתון לא הייתה ברירה כיוון שהוא "האמין בשלטון החוק". במאמר שדן בג'וליאן אסאנג' והגנה על מקורות על ידי עיתונאים, ג'ון פילגר מתח ביקורת על עורך ה"גרדיאן" על שבגד בטיסדל, בכך שבחר לא להיכנס לכלא בעצמו, על פי העיקרון הבסיסי של הגנה על מקור.
בדצמבר 1992, לשכת העיתונות הממשלתית שללה את תעודות העיתונאי של כתב ה״גרדיאן" איאן בלק, בעקבות הפרה כביכול של הוראות הצנזורה הצבאית בנושא אסון צאלים ב'. החשיפה כי באסון מעורבת סיירת מטכ"ל שהרמטכ"ל דאז, אהוד ברק, היה במקום וכי התרגיל בו התרחש האסון היה לקראת ביצוע התנקשות בחיי נשיא עיראק, סדאם חוסין. מידע שאחר כך הותר לפרסום.
בשנת 1993 קנה "הגרדיאן" את השבועון "אובזרבר", המופיע בימי ראשון.
בשנת 1995 נתבע העיתון על הוצאת דיבה על ידי השר ג'ונתן אייטן, בשל כתבה בה נטען כי המיליונר המצרי מוחמד אל-פאייד, שילם עבורו ועבור אשתו את השהות במלון ריץ בפריז. שלכאורה היה קבלת שוחד מצד אייטן. אייטן הצהיר בפומבי כי הוא "יילחם על האמת הפשוטה". תיק בית המשפט נמשך מספר שנים, וב-1997 הציג הגרדיאן ראיות לכך שטענת אייטן שאשתו שילמה עבור השהות במלון אינה נכונה. בשנת 1999, אייטן נכלא בגין עדות שקר ועיוות הצדק.
בינואר 1995, מונה אלן רסברידג'ר לעורך העיתון. רסברידג'ר הוביל את העיתון להשקעה של מאות מיליוני ליש"ט באתר אינטרנט ותוכן דיגיטלי, כדי להיהפך לכלי תקשורת בעל השפעה בינלאומית. הוא הקים צוותים בארצות הברית ובאוסטרליה, שכר מאות עיתונאים ואנשי טכנולוגיה. האתר הושק ב-1999, זכה להצלחה רבה אך גרר את העיתון לשנים של הפסדים כספיים.
המהדורה הדיגיטלית

בשנת 1999, השיק העיתון אתר אינטרנט בכתובת Guardian.co.uk, שהפך במהרה לאתר העיתונות הפופולרי ביותר בבריטניה. באוקטובר 2008 הוא הפך לעיתון הראשון בבריטניה שמשך יותר מ-25 מיליון משתמשים ייחודיים בחודש. באוגוסט 2010 עקף אותו אתר הצהובון השמרני דיילי מייל כאתר העיתון הפופולרי ביותר בבריטניה. ביוני 2011, הודיע העיתון כי האסטרטגיה החדשה תינתן עדיפות לגרסה המקוונת על פני המודפסת, בנוסף הוקם צוות של העיתון בארצות הברית, שיעסוק בפיתוח גרסה אמריקאית של האתר.
בשנת 2006, האתר דיווח על השנה הרווחית הראשונה שלו, כשההכנסה מגיעה בעיקר ממודעות דרושים ופרסום באנרים. אולם בעשור השני של המאה ה-21, סבל האתר מירידה משמעותית בהכנסות מפרסום, עם עלייתם של הרשתות החברתיות ומעבר תקציבי הפרסום אליהם.
ב-30 ביולי 2013, האתר הועבר מ-guardian.co.uk ל-theguardian.com כחלק מהגדלת ההשקעות באתר והפיכתו לאתר גלובלי.
בשנת 2014, השיק תוכנית מינויים דיגיטלית. התוכנית שואפת לצמצם את ההפסדים הכספיים שנגרמו ל"גרדיאן" מבלי להפעיל חומת תשלום, ולשמור על גישה פתוחה לאתר לכל אחד. קוראי האתר יכולים לשלם מנוי חודשי, בשלוש רמות, או לשלם עבור 'תמיכה' חד פעמית או קבועה בכל סכום. באופן מפתיע גישה זו זכתה להצלחה, לאחר שהביאה יותר ממיליון מנויים או תרומות, תוך זמן קצר, אף על פי שהאתר נשאר פתוח גם לקוראים לא משלמים.
ג'ורדן קרוקס

ג'ורדן קרוקס (באנגלית: Jordan Crooks; נולד ב-2 במאי 2002) הוא שחיין מאיי קיימן, אלוף העולם בבריכת 25 מטר (מלבורן 2022) ושיאן העולם בבריכת 25 מטר (19.90 שניות) במשחה ל-50 מטר חופשי ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה שניפץ את גבול 20 השניות במשחה זה.
ביוגרפיה

קרוקס נולד וגדל בג'ורג' טאון שבאיי קיימן. אחותו הצעירה, ג'יליאן קרוקס (אנ'), אף היא שחיינית מצטיינת שהשתתפה באולימפיאדת טוקיו (2020) וזכתה בכבוד לשאת את דגל מדינתה בטקס הפתיחה במשחקים אולימפיים אלה. הוא לומד באוניברסיטת טנסי.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 הוא סיים במקום 24 במשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:44.54 דקות, במקום 59 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.33 דקות ובמקום 78 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.36 שניות.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני 2022 סיים במקום 19 במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 22.20 שניות ובמקום 21 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא לאומי חדש נוסף של 48.79 שניות.
ביוגרפיה > 2022 > אלוף עולם בבריכת 25 מטר

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במלבורן ב-17 בדצמבר זכה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 20.46 שניות, לפני בן פראוד מהממלכה המאוחדת (20.49 שניות) ודילן קרטר מטרינידד וטובגו (20.72 שניות). בשלב המוקדמות קבע תוצאה  של 20.36 שניות ועלה ראשון לשלב חצי הגמר שבו קבע שיא אישי חדש של 20.31 שניות ועלה ראשון למשחה הגמר בתוצאה הרביעית בטיבה בכל הזמנים. נוסף לכך סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 45.77 שניות. בשלב המוקדמות קבע תוצאה של 45.61 שניות ועלה ראשון לשלב חצי הגמר שבו קבע תוצאה של 45.55 שניות שבו עלה ראשון לשלב הגמר בתוצאה השלישית בטיבה באליפות כולה והתוצאה ה-11 בטיבה בכל הזמנים.
ביוגרפיה > 2023

בתחרות שנערכה בטקסס, ב-15 בפברואר 2023 היה לשחיין השני בהיסטוריה ששחה 50 יארד חופשי מתחת ל-18 שניות כשקבע תוצאה של 17.93 שניות.
ביוגרפיה > 2023 > מקום שישי באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 סיים במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.73 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא לאומי חדש של 21.73 שניות ועלה מהמקום החמישי למשחה הגמר. הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.94 שניות. בשבל המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 47.77 שניות ועלה מהמקום הרביעי. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא לאומי חדש של 47.71 שניות ועלה למשחה הגמר מהמקום השישי.
ביוגרפיה > 2024

באולימפיאדת פריז הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.64 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 21.51 שניות ועלה מהמקום השני. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 21.54 שניות ועלה רביעי למשחה הגמר. במשחה ל-100 מטר חופשי הוא סיים במקום 13 בתוצאה של 48.10 שניות בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 48.01 ועלה מהמקום החמישי.
ביוגרפיה > 2024 > שיאן עולם, הראשון בהיסטוריה שניפץ את גבול 20 השניות במשחה ל-50 מטר חופשי

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בבודפשט בדצמבר הוא קבע בשלב חצי הגמר במשחה ל-50 מטר חופשי שיא עולם חדש של 19.90 שניות ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה שניפץ את גבול 20 השניות במשחה זה. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 20.08 שניות, שיפור לשיא בן 4 השנים של קיילב דרסל מארצות הברית (20.16 שניות). הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 45.48 שניות, אחרי ג'ק אלכסי מארצות הברית (45.38 שניות) וגילרמה סנטוס מברזיל (45.47 שניות).
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 21.51 שניות (2024)
100 מטר חופשי: 47.71 שניות (2023)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חופשי: 19.90 שניות (2024), שיא עולם
100 מטר חופשי: 44.95 שניות (2024)
שיאים אישיים > בריכת 25 יארד

50 יארד חופשי: 17.93 שניות (2023)
100 יארד חופשי: 41.16 שניות
100 יארד פרפר: 44.79 שניות
100 יארד גב: 45.55 שניות
ליפיצה גורנה

| --- | --- |
 מדינה / טריטוריה:  אוקראינה פולין 1939-1918 האימפריה האוסטרו-הונגרית 1918-1772
 אובלסט:  מחוז איוואנו-פרנקיבסק איוואנו-פרנקיבסק
 עיר אם:  רוהאטין
 שפה רשמית:  אוקראינית
 תאריך ייסוד:  1447
 שטח:  15.238 קמ"ר
 קואורדינטות:  49°21′23″N 24°46′41″E﻿ / ﻿49.356388888889°N 24.778055555556°E﻿ / 49.356388888889; 24.778055555556 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםליפיצה גורנה(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםליפיצה גורנה(למפת מחוז איוואנו-פרנקיבסק רגילה) איוואנו-פרנקיבסק קאלוש קולומיאה נדבורנה דולינה בורשטין בולחוב סניאטין קוסוב לבוב טרנופול צ'רנוביץ רומניה זקרפטיהליפיצה גורנה(למפת מחוז איוואנו-פרנקיבסק מוגדלת) איוואנו-פרנקיבסק קאלוש קולומיאה נדבורנה דולינה בורשטין בולחוב סניאטין קוסוב לבוב טרנופול צ'רנוביץ רומניה זקרפטיהליפיצה גורנה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ליפיצה גורנה (בפולנית: Lipica Górna, באנגלית: Verkhnia Lypytsia ובאוקראינית: Верхня Липиця) הוא ישוב השוכן במחוז איוואנו-פרנקיבסק במערב אוקראינה. צמוד אליו נמצא הכפר ליפיצה דולנה (בפולנית: Lipica Dolna ובאוקראינית: Нижня Липиця). הכפרים שייכים מנהלתית לאזור העיירה הקרובה רוהאטין (Rohatyn). שם היישוב מורכב מהמילה ליפיצה, שמקורה בפולנית, ומשמעותה הוא עץ תרזה והמילה גורנה שמשמעותה עליונה. כאשר משמעות המילה דולנה, המופיעה בשם הכפר הצמוד, היא תחתונה.
לפני מלחמת העולם השנייה חיו ביישובים הללו שלוש קהילות אתניות: יהודים, אוקראינים ופולנים. הקהילה היהודית התקיימה עד מלחמת העולם השנייה שבמהלכה הושמדה רובה והניצולים עזבו את האזור. לאחר המלחמה הועבר חלק מהאוכלוסייה הפולנית במסגרת חילופי אוכלוסייה עם פולין.
אזור גאוגרפי ומנהלתי

סמוך אל היישוב זורם נהר נאראיבקה (naraivka) שהוא התפצלות של נהר גנילא ליפא (בפולנית: Gniła Lipa. באנגלית: Hnyla Lypa). בעת מלחמת העולם השנייה המחוז בו נמצאו הכפרים נקרא סטניסלב ונחשב חלק מחבל ארץ גליציה בפולין. היישובים הגדולים הקרובים לליפצה גורנה באזור הם העיירות בורשטין בדרום מערב, בז'ז'ני בצפון מזרח ורוהאטין במערב שהיא הגדולה מביניהם. המטרופולין לבוב נמצא כ-88 ק"מ צפון מערב מהישוב.
היסטוריה

הכפר מוזכר בשנת 1836 בספר המתעד את כלל יישובי האימפריה האוסטרו הונגרית. האזור היה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית משנת 1772 ועד התפרקותה בעקבות מלחמת העולם הראשונה. במלחמה נוהלה מערכה צבאית באזור היישוב במהלכה נלחמו צבאות האימפריה האוסטרו-הונגרית ורוסיה הקיסרית. הקרבות גרמו לנפגעים ונזק לרכוש בצמד הכפרים. מספר התקפות גז התרחשו באזור. לאחר התפרקות האימפריה היישוב עבר משנת 1918 להיות תחת ריבונות הרפובליקה הפולנית השנייה שהוקמה לאחר המלחמה.
היישוב נכבש בשנת 1939 על ידי ברית המועצות כחלק מהשתלטות על חלקים מפולין כתוצאה מהסכם ריבנטרופ-מולטוב שנחתם עם גרמניה הנאצית. היישוב נכבש על ידי גרמניה הנאצית במבצע ברברוסה בשנת 1941. הצבא האדום שחרר את היישוב ביולי שנת 1944. לאחר מלחמת העולם השנייה הכפרים הועברו לשליטה של אוקראינה הסובייטית במסגרת חילופי שטחים ואוכלוסייה עם פולין. לאחר התפרקות ברית המועצות האזור הפך להיות חלק מאוקראינה המודרנית.
קהילה יהודית > מהמאה ה-18 ועד מלחמת העולם השנייה

קהילה יהודית התקיימה ביישוב כנראה מהמאה ה-18. בשנת 1765 תועד קיומה של קהילה בת מספר קטן של יהודים שהתגוררה בצמד הכפרים. הקהילה היהודית בליפיצה גורנה הייתה גדולה מאשר זו שבשכנתה, ליפצה דולנה, והיא מנתה כ-200 איש בתחילת המאה ה-20. עקב הקרבות שהתנהלו באזור במלחמת העולם הראשונה חלק גדול מהקהילה היהודית עזב את הכפרים. בעת המלחמה רוב רכושה של הקהילה היהודית בליפיצה גורנה נלקח או הושמד על ידי אוקראינים מקומיים. לאחר התערבות ראש המועצה האוקראיני, השלטון הפולני ובסיוע המשטרה הפולנית הוחזרו לאחר המלחמה רוב בתיהם של היהודים לבעליהם. לאחר המלחמה חזרו כ-150 יהודים לליפיצה גורנה וקבוצה נוספת של יהודים מהכפר היגרה לארצות הברית. הקהילה היהודית הקטנה בליפיצה דולנה חזרה בחלקה לאזור לאחר המלחמה.
קהילה יהודית > מהמאה ה-18 ועד מלחמת העולם השנייה > התקופה בין מלחמות עולם

הקהילה היהודית עבדה בעיקר בחקלאות, מסחר זעיר ובעסקים דוגמת טחנות קמח. לכפר ליפיצה גורנה הגיעה לאחר מלחמת העולם הראשונה משלחת של הברון רוטשילד שסיפקה סיוע כספי ובנוסף התקבל סיוע מיהדות ארצות הברית. חלק מבני הקהילה למדו בבית ספר פולני שהוקם בכפר. אחרים, בעלי יכולת כלכלית, למדו בגימנסיה בעיר רוהאטין. בשנת 1926 תלמידי בית הספר היסודי, הכולל ילדי הקהילה מצמד הכפרים, נבחרו לתעד את שמם בהצהרת הידידות של פולין לארצות הברית במלוא 150 שנה למדינה.
בשנת 1930 התקיימה הכשרה קיבוצית שכללה צעירים מהקהילה שהיו חלק מתנועות הנוער לקראת עלייה לארץ ישראל. בשנת 1933 היגר תושב המקום הראשון, ישראל גלילי (שטיינוורצל), לארץ ישראל והיה ממקימי קיבוץ עין המפרץ. תושבים נוספים עברו לארץ ישראל לאחר הכשרה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה והצטרפו לקיבוצים שונים.
יחסיה של הקהילה עם הקבוצות האתניות האחרות באזור היו מורכבים. תושבים מהקהילה האוקראינית, שהייתה הגדולה מבין הקהילות באזור, הטרידו מעת לעת את הקהילה היהודית ואף שרפו בתים. ב-1929 במסגרת גל של לאומנות אוקראינית התמרדו האוקראינים באזור, שרפו תשתיות של הממשל הפולני ותקפו את הקהילה הפולנית והיהודית.
קהילה יהודית > מהמאה ה-18 ועד מלחמת העולם השנייה > פעילות תרבות ותנועות נוער

תנועות נוער כגון החלוץ, השומר הצעיר ובית"ר הוקמו בליפיצה גורנה בסביבות שנת 1927 ושירתו גם צעירים מליפצה דולנה וישובים קטנים נוספים מהסביבה. התנועות קיימו פעילות משותפת עם קבוצות דומות מקהילות במחוז דוגמת העיירה רואהטין. פעילות תרבות יהודית וציונית הוקמה ביישוב על ידי איש החינוך יחזקאל ברטשפיס. הוא ארגן פעילות גיוס כספים לקרן קיימת לישראל וקרן היסוד. כמו כן הקים חוג ללימוד עברית, ספרות והיסטוריה יהודית ותיאטרון שהעלה בעיקר מחזות מהתרבות היהודית. בנוסף הוקמה ספרייה ששירתה את צמד הכפרים.
השואה

הקהילה מצמד הכפרים הועברה לגטו רוהאטין על ידי הנאצים ועוזריהם המקומיים בשנת 1941. חלק קטן מהקהילה הצליח להימלט ליערות באזור בהם התחבאו יהודים נוספים מקהילות המחוז. יהודים מהקהילה נרצחו ב-20 במרץ 1942 כחלק מקבוצה של כ-2,000 יהודים בבורות ירי ליד תחנת הרכבת בעיר רוהאטין. בספטמבר ובדצמבר 1942 נשלחה חלק מהקהילה בטרנספורט מתחנת הרכבת של רוהאטין למחנה השמדה בלז'ץ. אחרים נרצחו בגטו וביערות באזור.
השמדת היהודים באזור בוצעה על ידי קצין הס"ס הנס קריגר (Kruger) ואנשיו מתחנת הס"ס בעיר סטניסלבוב. ב-6 ביוני 1943 הושמד גטו רוהאטין על ידי הנאצים ויחידות אוקראיניות ירו ביהודים שנתפסו חיים בבורות בבית העלמין ליד העיר. שורדים שהצליחו להימלט התחבאו ביערות הסביבה, בחוות של מכרים מקומיים ובבונקרים.
השואה > פרטיזנים ולוחמים בכוחות בעלות הברית

יהודים מהישוב נלחמו בנאצים ובעוזריהם המקומיים כגון הפרטיזן מרדכי האוזר מליפיצה גורנה. הוא נלחם ביערות האזור במשך תקופה ארוכה וסייע ליהודים נמלטים. לאחר שנפצע בעת קרב הוא נתפס והוצא להורג. אנשל דורפמן נלחם במסגרת הצבא האדום בנאצים, הוא נפל בשבי הגרמנים אך הצליח להימלט. מאוחר יותר נתפס ונרצח על ידי אוקראינים משתפי פעולה. ישראל חצרוני (דורפמן) שהיגר כחלוץ לארץ ישראל חזר לאירופה כלוחם בבריגדה היהודית. הוא היה מפעילי תנועת הבריחה שסייעה לניצולי שואה לאחר המלחמה.
השואה > אנשי הקהילה בבונקרים וביערות

שלוש קבוצות של שורדים מקהילת צמד הכפרים ניצלו ובנוסף להם מספר יהודים בודדים. קבוצה ראשונה בראשה רוזה נסהופר (באל) וברנרד קסלר הצליחה לפרוץ פתח בקרון המשא ולקפוץ מהטרנספורט שיעדו תאי הגזים במחנה השמדה בלז'ץ בדצמבר שנת 1942. קבוצה זו התחבאה ביערות עם יהודים מיישובים אחרים ולאחר מכן במסתור במרתף של בניין מפקדת הכוחות הנאצים בעיר רוהאטין. הבניין שימש אף כבית חולים צבאי לחיילי ס"ס ולפני המלחמה שימש כבניין ממשל.. מקבוצה זו, יוסף אהרון באל מליפצה יצא להשיג מזון ליושבי המסתור אך נתפס ועונה על ידי הנאצים על מנת שיסגיר את מיקום הבונקר. לאחר שלא הסכים להסגירו הוא נרצח.
קבוצה שנייה בראשות יששכר האוזר, עם שני ילדים, התחבאה ביערות האזור ובחווה בליפצה גורנה אצל תושב מקומי, כנראה מקהילת עדי יהוה, שסייע ליהודים רבים במהלך המלחמה. קבוצה שלישית שבראשה שרה האוזר, עם שלושה ילדים, התחבאה במהלך המלחמה במיקום לא ידוע באזור.
השואה > תושבים שעזרו ליהודים

מספר משפחות פולניות מהישוב עזרו ליהודים במהלך השואה למרות פרסום צו על עונש מוות למסייעים על ידי הנאצים. משפחת סובינסקי (sowinski) הסתירה יהודים בחווה שלהם וסייעה במזון ומידע לקבוצות יהודים שהסתתרו ביערות מחוץ ליישוב. תושבת היישוב, מעדת עדי יהוה שהתנגדה לאידאולוגיה הנאצית, סייעה במזון ומידע ליהודים נמלטים ומשפחת דובסקי (Dubski), שאף היא הייתה מעדת עדי יהוה, הסתירה יהודים בחווה שלהם וסיפקה מזון ליהודים נוספים וכך סייעה להם לשרוד.
השואה > לאחר השואה

אזור רוהאטין וצמד הכפרים שוחרר על ידי הצבא האדום ביולי 1944. הניצולים היהודים המעטים יצאו ממקומות המחבוא ונאספו בבניין בעיר רוהאטין. יוצא הקהילה משה שילר שחזר לכפר לבדוק את טחנת הקמח שלו נרצח על ידי אוקראינים לאומנים תומכי סטפן בנדרה. מחשש מפוגרום ורציחות מצד תומכי בנדרה שביצעו התקפות באזור התגוררו הניצולים ליד בניין כוחות הביטחון הסובייטים בעיר. לאחר מכן הניצולים עזבו את גליציה.
לפי הערכות כ-15 יהודים מצמד הכפרים הצליחו לשרוד את השואה והם עזבו לאחר המלחמה את האזור ליישובים ומחנות מעבר בפולין, אוסטריה וגרמניה ולאחר מכן למדינות שונות דוגמת ישראל וארצות הברית. חלקם פעל לאחר המלחמה במסגרת ארגון יוצאי רואהטין והסביבה בישראל.
יוצאי הקהילה בעולם

יהודים יוצאי צמד הכפרים היגרו לפני מלחמת העולם השנייה למספר מקומות בעולם ובעיקר לארצות הברית. כמו כן מספר יהודים צעירים מהכפרים עלו לישראל לפני מלחמת העולם השנייה והתגוררו בקיבוצים דוגמת כפר מסריק, שריד, עין המפרץ, רמת השופט ועוד. מספר ניצולים מהמלחמה עלו לישראל והתגוררו בחיפה ובמרכז הארץ. ניצולים נוספים עברו לגור בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  הספרייה הלאומית האוסטרית. Topographisches Lexicon oder General-Verzeichnis aller in de osterreichischen 1836
↑    Habsburg Sons: Jews in the Austro-Hungarian Army, 1788–1918. chapter 4. by Peter C. Appelbaum
↑  jewish population of Rohatyn powiat Kronika Powiatu Rohatyńskiego, Vol 6 Nr 1 (The Rohatyn County Chronicle).
↑  Polish Declarations of Admiration and Friendship for the United States: Grammar and elementary schools 1926 . Library of Congress
↑  ספר יזכור לקהילת רוהאטין והסביבה. פרק בשם ליפיצה גורנה. עורך מרדכי אמיתי. שנת הוצאה 1962. עמ' 360-355.
↑  ספר יזכור לקהילת רוהאטין והסביבה. פרק בשם יהודים בליפיצה גורנה. עורך מרדכי אמיתי. שנת הוצאה 1962, ישראל. עמ' 363-360.
↑  יד ושם, המכון הבין-לאומי לחקר השואה. האינצלוקפדיה של הגיטאות. פרק על גטו רוהאטין.
↑  הנס קריגר ורצח היהודים במרחב סטניסלבוב מאת דיטר פוהל. הוצאת יד ושם, קובץ מחקרים, כ"ו, 1998. עמ' 181 - 200.
↑  גטו רוהאטין, האנציקלופדיה למחנות וגטאות, הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה. עמ' 822-821.
↑  אוסף יד ושם, דף עד. מרדכי האוזר (Mordchay Hauzer), ליפיצה, מחוז רוהאטין. פולין. תאריך רישום 25.7.1955.
↑  רוזה נסהופר (באל), עדות ניצולת שואה מליפיצה דולנה, מחוז רוהאטין, פולין. ניתנה בדצמבר שנת 1989 במסגרת פרויקט תיעוד. חיפה, ישראל. עמ' 4.
↑  From Hiding Place to Hiding Place by Regina Hader Rock. ספר יזכור לקהילת רוהאטין והסביבה, הוצאה לאור 1992. עמ' 276-250.
↑  מידע ביוגרפי על ישראל חצרוני (דורפמן). דף הנצחה באתר קיבוץ כפר מסריק. שנת 2024.
↑  פרטים ביוגרפים של רוזה נסהופר (באל) בספר Donia Gold Shwarzstein; Remembering Rohatyn and Its Environs; Meyer Shwarzstein, publisher; 2019. Pages 757-756
↑  עדות ניצול שואה משה נסהופר (Moses Nashofer) לוועדה הממלכתית המיוחדת לחקר פשעי הנאצים בברית המועצות בנוגע לרצח האוכלוסייה היהודית במחוז Stanislawow. בשנת 1945. פרק על אזור רוהאטין. עמ' 34. ארכיון יד ושם. תרגום לאנגלית: 1945 Soviet Extraordinary State
Commission Report on the Rohatyn District. Rohatyn Jewish Heritage
↑  ספר יזכור לקהילת רואהטין והסביבה. פרק בשם מעשה בבונקר אחד. הוצאה לאור 1962, ישראל. עמוד 321.
↑  Hiding Out After the Liquidation of the Rohatyn Ghetto: June 1943 . Rohatyn jewish heritage site
↑  אוסף יד ושם. עדות ניצול שואה אריה לאון בלך. נובמבר 1966. ניתנה בישראל. עמ' 15-14. מספר פריט 3560285.
↑  ספר מאת ג'ק גלוצר, עמ' 136-138. (באנגלית). Jack Glotzer’s Memoir I Survived the Holocaust Against All Odds bilingual edition; Kyiv: Ukrainian Center for Holocaust Studies, Library of Holocaust Memoirs, 2022.
↑  From Hiding Place to Hiding Place by Regina Hader Rock. עמ' 276-250.
↑  letter to Fishel Kirschen Donia Gold Shwarzstein; Remembering Rohatyn and Its Environs; Meyer Shwarzstein, .publisher; 2019. Pages 666-669
חומת תשלום

דוגמה של חומת תשלום "קשה" באתר חדשות בדיוני
חומת תשלום (באנגלית: Paywall) היא שיטה להגבלת הגישה לתוכן דיגיטלי, בתשלום חד-פעמי או על ידי מנוי קבוע, במיוחד עבור אתרי חדשות. החל מתחילת העשור השני של המאה ה-21 החלו עיתונים ברחבי העולם ליישם חומת תשלום באתרי האינטרנט שלהם, כדרך להגדיל את ההכנסות. זאת לאחר שנים של ירידה במספר הקוראים בעיתונות המודפסת, וירידה בהכנסות מפרסום. באקדמיה, גישה לכתבי עת מדעיים ועבודות מחקר כפופה לרוב לחומת תשלום, ואלה זמינים באמצעות ספריות אקדמיות המצריכות רכישת מנוי, דוגמת השירות של הוצאת אלסוויר.
חומת תשלום יכולה לשמש גם כדרך להגדיל את מספר מנויי המהדורה המודפסת. כך, לדוגמה, חלק מהעיתונים מציעים גישה לתוכן מקוון בתוספת משלוח של מהדורה מודפסת במחיר נמוך יותר מאשר גישה מקוונת בלבד. אתרי עיתונים כמו זה של ה"בוסטון גלוב" ו"הניו יורק טיימס" משתמשים בטקטיקה זו, מכיוון שהיא מגדילה הן את ההכנסה המקוונות והן את התפוצה שלהם מהדפוס (מה שמספק יותר הכנסה ממודעות).