stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסטון מרטין DB5
גרסאות אסטון מרטין DB5

Aston Martin DB5 Vantage  (2 מקומות + 2 מקומות צרים מאחור).
DB5 Vantage convertible (קבריולה).
DB5 shooting-brake (גרסת חלונות צד אחוריים מוארכים - 2 דלתות).
אסטון מרטין DB5 בסרט גולדפינגר מסדרת סרטי ג'יימס בונד

אסטון מרטין DB5 כיכבה בסרט גולדפינגר מסדרת סרטי ג'יימס בונד, אשר  הוקרן בעולם החל משנת 1964, נהוגה על ידי השחקן שון קונרי. צבעה היה אפור בהיר.
בעקבות הסרט, הפכה ה"אסטון מרטין DB5" לאחד מסימני ההיכר הבולטים של סרטי ג'יימס בונד. בשנת 2019 נמכרה האסטון מרטין שהופיעה בסרט "כדור הרעם" במכירה פומבית תמורת 6.4 מיליון דולר.
תמונות

אסטון מרטין DB5 מסוג  Volante (גרסת קבריולה), שנת 1965 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
אסטון מרטין DB5 גרסת "Shooting Brake" (חלונות צד אחוריים מוארכים)
אסטון מרטין DB5
אסטון מרטין DB5
אסטון מרטין DB5
אסטון מרטין DB5, שנת 1964
אסטון מרטין DB5, קבריולט
אסטון מרטין DB5, שנת 1966
מנוע אסטון מרטין DB5
אסטון מרטין DB5
ראו גם

אסטון מרטין
גולדפינגר
ג'יימס בונד
אסטון מרטין DBS
אסטון מרטין DB6
אסטון מרטין DB4
אסטון מרטין DB2
אסטון מרטין DB Mark III
אסטון מרטין 2 ליטר ספורט
אסטון מרטין V8
הערות שוליים

↑  מכונית האסטון מרטין של ג’יימס בונד נמכרה ב-6.4 מיליון דולר, באתר גלובס, 17 באוגוסט 2019
אסטון מרטין DBS סופרלג'רה

| --- | --- |

גרסת הגג הנפתח (וולנטה)
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אסטון מרטין
 שנות ייצור:  2018-הווה
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  אסטון מרטין ואנקוויש
 סיווג:  מכונית ספורט
 מרכב:  קופה בעלת שתי דלתות
 אורך:  4,715 מ"מ
 רוחב:  2,145 מ"מ
 גובה:  1,280 מ"מ
 משקל:  1,693 ק"ג (קופה) 1,863 ק"ג (וולנטה)
 בסיס גלגלים:  2,805 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין V12 בנפח 5.2 ליטר טווין טורבו המספק כ-725 כ"ס
 הילוכים:  תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים
 מהירות מרבית:  340 קמ"ש
 צריכת דלק:  8.1 ק"מ לליטר
 קשר:  אסטון מרטין ונטאג', אסטון מרטין DB11
אסטון מרטין DBS סופרלג'רה (באנגלית: Aston Martin DBS Superleggera) היא מכונית ספורט במרכב קופה, בעלת שני מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי אסטון מרטין משנת 2018. המכונית הוצגה לראשונה ביוני 2018והיא מכונית הכביש המהירה ביותר של היצרן.
עיצוב

העיצוב החיצוני של ה-DBS סופרלג'רה מעוצב בדומה לרוב הדגמים של אסטון מרטין אך בפנים המכונית העיצוב יותר "אגרסיבי" וספורטיבי. הפנים כולל מושבי עור בצבע שחור-אדום, מסך מגע המציג את המולטימדיה ולוח מחוונים דיגיטלי.
מפרט טכני

היא כוללת מנוע בנזין V12 צילינדרים בנפח 5.2 ליטר טווין-טורבו המספק כ-725 כ"ס ב-6,500 סל"ד ומומנט מרבי של 91.7 קג"מ בין 1,800 ל-5,000 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית היא בעלת שמונה הילוכים. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.4 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 340 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 8.1 ק"מ לליטר.
גרסאות

מלבד הגרסה הבסיסית הציגה אסטון מרטין שלוש גרסאות נוספות. הראשונה, אסטון מרטין DBS סופרלג'רה וולנטה, היא גרסת הגג הנפתח לגרסה הבסיסית, הוצגה באפריל 2019. היא כוללת את אותו מנוע אך התאוצה אורכת 3.6 שניות במקום 3.4 שניות. הגג עשוי מבד ובעל שמונה שכבות, פתיחת או סגירת הגג אורכת 14 שניות. השנייה, DBS סופרלג'רה OHMSS, היא מהדורה מוגבלת לכבוד הסרט של ג'יימס בונד, בשרות הוד מלכותה. הדגם כולל את מערכת ההנעה המופיעה בסרט עצמו, הוצגה במאי 2019. השלישית, DBS סופרלג'רה מהדורת 007, היא מהדורה מיוחדת שהוצגה באוגוסט 2020. היא כוללת עיצוב יפה יותר, גלגלים בצבע שחור מבריק בקוטר 21 אינץ'. הייצור הוגבל ל-25 יחידות.
גלריה

הגרסה הרגילה
גרסת הגג הנפתח
גרסת הסופרלג'רה OHMSS
הערות שוליים

↑  עם 725 כ"ס: אסטון מרטין DBS סופרלג'רה, באתר קארטיוב, ‏27 ביוני 2018
↑  2019 אסטון מרטין DBS סופרלג׳רה וולנטה נחשפת, באתר קארטיוב, ‏24 באפריל 2019
↑  אסטון בנתה DBS סופרלג'רה בנושא בונד, באתר טופ גיר, ‏22 במאי 2019
↑  The 007 Edition Aston DBS Superleggera and Vantage are here, באתר טופ גיר, ‏17 באוגוסט 2020
האלכימאי (פאולו קואלו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פאולו קואלו
 שפת המקור:  פורטוגזית
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  אנדלוסיה, אל-פיום, הפירמידות בגיזה, סהרה, טנג'יר, טריפה 
 הוצאה
 הוצאה:  Companhia das Letras 
 תאריך הוצאה:  1988
 מספר עמודים:  146
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מהדורה ראשונה - הוצאת כתר מהדורה שנייה - הוצאת משכל
 תאריך:  מהדורה ראשונה - 1988 מהדורה שנייה - 2003
 תרגום:  רינה וגדעון ברוך ואנטוניו קוסטה.
 סדרה
 ספר קודם:  יומנו של מכשף 
 הספר הבא:  ברידה, ההר החמישי 
 
האלכימאי הוא ספר רב־מכר מאת הסופר הברזילאי פאולו קואלו, שיצא בשנת 1988.
עלילה

הספר מגולל את סיפורו של הנער סנטיאגו, רועה צאן שחולם על אוצר הטמון על יד הפירמידות במצרים. הוא מחליט לעזוב את העדר, שדות המרעה והעולם שהכיר עד כה וללכת בעקבות חלומו. בדרכו הוא פוגש באנשים מגוונים ונקלע למצבים שונים ומשונים שעוזרים לו לבסוף להגיע אל ייעודו. מכל אדם ומכל מצב שהוא נקלע לתוכו, הוא לומד סודות נסתרים לגבי העולם הסובב אותו ודרך התנהלותו, ובסוף המסע מגלה שהאוצר היה כל אותו הזמן בנקודת המוצא שממנה התחיל מסעו.
הסיפור הוא משל המבקש לטעון כי כל הכלים לחיפוש ייעודו של האדם בעולם נמצאים בתוכו, ועליו רק להסתכל פנימה ולגלות אותם.
יש הטוענים שהסיפור מנסה לומר שאע"פ שאדם חווה בחייו "שגרה" הוא צריך לא לשקוע בה אלא להמשיך בחייו.
רבים משווים את האלכימאי לספר הנסיך הקטן, בעיקר מאחר ששניהם מאופיינים בסגנון כתיבה פשוט, קוצר יריעה, דמויות צד שטוחות למדי וניסיון להעביר מסרים על החיים והעולם.
המקורות היהודיים

דמותו של מלכיצדק המקבל מעשר חקלאי מן הגיבור, מהווה אזכור למלכיצדק מלך שלם, דמות תנ"כית, אשר על פי הסיפור קיבל מעשר מאברם (כך במקור, כפי שאברהם נקרא אז בטרם נשתנה שמו).
ייתכן שמבנה הסיפור נלקח מסיפור מפורסם - סיפור של רבי שמחה בונים מפשיסחא, בשם "האוצר מתחת לגשר". בשניהם מסופר על איש שחולם חלום על אוצר הטמון במקום מסוים, ויוצא למסע על מנת למצוא את אוצרו. בשניהם האוצר לא נמצא, ומתברר לבסוף על ידי אדם אחר שהאוצר היה כל הזמן בנקודת המוצא, בביתו של האיש. שני הסיפורים מעבירים מסר דומה - ייעודו של אדם בעולם לא נמצא במקום רחוק וחיצוני לו, אלא בתוכו פנימה.
אזכור נוסף למקרא ניתן להבחין כאשר באחד מטיוליו במדבר המקיף את נווה המדבר בו שהה סנטיאגו, הוא מבחין בשני עיטים תוקפים זה את זה בזמן מעופם בשמיים, הוא חווה חיזיון ובו הוא רואה את נווה המדבר מותקף על ידי אחד השבטים המשתתפים במלחמה. הוא מספר זאת למוביל הגמלים, שמייעץ לו לעדכן בחזון את מועצת השבט של נווה המדבר. הוא עושה זאת, וכשאלו מסיימים להתדיין בדבר, מספר לו זקן המועצה שישב במרכזם של זקני השבט, סיפור עתיק שקרה גם הוא במצרים, על עבד שנמצא בתוך בור ונמכר בתור עבד למצרים, וגם הוא היה רואה חזיונות וחלומות ומפרש אותם, ולימים נהיה יועץ למלך בזכות יכולותיו. סיפור זה הוא אזכור לסיפורו של יוסף.
בנוסף מתואר בספר כי "אורים ותומים" הן שתי אבנים, שחורה ולבנה, המסמלות 'כן' ו'לא' בהתאמה, ומשמשות לקבלת החלטות וקריאת סימנים (Omens).
תפוצת הספר

הספר נכתב בשנת 1988. מהמהדורה הראשונה נמכרו רק 900 עותקים והמוציא לאור החליט אז שלא להדפיס אותו יותר. קואלו מצא אז מוציא לאור גדול יותר שהתעניין ביצירה, ורק אז התפרסם הספר.
הספר זכה לעיבודים תיאטרליים מגוונים: מחזות זמר, אופרות, תיאטרוני בובות ואף הצגת תיאטרון בברודוויי.
האלכימאי שבר את כל שיאי המכירות של סופרים ברזילאים ושל ספרות שמקורה בשפה הפורטוגזית, ונכנס לספר השיאים של גינס. ב־1993 פרסמה ההוצאה האמריקאית HarperCollins מהדורה ראשונה של הספר באנגלית שכללה 50,000 עותקים, כמות שכבר שברה שיא של מכירת ספר ברזילאי בארצות הברית. עד היום (ינואר 2012) נמכרו ברחבי העולם 65 מיליון עותקים מהספר. אולפנים רבים בהוליווד חפצו בזכויות על הסרט, שעדיין לא ראה אור, וב־1993 רכשה חברת האחים וורנר את הזכויות עליו.
ארבע-עשרה אוקטבות (הרכב מוזיקלי)

| --- | --- |
 סוגה:  רוק מתקדם, ג'אז, ג'אז רוק 
 חברת תקליטים:  הליקון 
 חברים
 יוני רכטר אבנר קנר זהר לוי 
 
ארבע-עשרה אוקטבות הוא שמו של הרכב מוזיקה ניסיונית שכלל את יוני רכטר, אבנר קנר והמתופף זוהר לוי ושילב רוק מתקדם, ג'אז ופיוז'ן. רכטר וקנר כתבו, שרו וניגנו בפסנתרים, ומכאן שם ההרכב – בכל פסנתר 7 אוקטבות ובשני פסנתרים 14 אוקטבות. ההרכב פעל בשנת 1974 וב-1975 יצא אלבומו היחיד הנושא את שמו: "ארבע-עשרה אוקטבות".
תולדות ההרכב

יוני רכטר ואבנר קנר נפגשו לראשונה עוד כשהיו תלמידי תיכון, כששיחקו בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב בכדורסל. ב-1974 נפגשו שוב, הפעם באקדמיה למוסיקה בתל אביב, גילו שהם בעלי טעם מוזיקלי דומה ואהבה לרוק מתקדם והחלו ליצור יחד. המפיק אשר ביטנסקי תמך בצמד והצליח לארגן להם מעט זמן אולפן (50 שעות) כדי לעודד יצירה מקורית שאינה במיינסטרים, אף שהיה ברור מלכתחילה שהאלבום לא יזכה להצלחה מסחרית (ואכן כך היה). עם זאת, האלבום "ארבע-עשרה אוקטבות" נחשב לאחד מחלוצי הרוק המתקדם בישראל והוא מוערך מאוד בקרב הקהילה הפרוגרסיבית בארץ.
ההרכב הופיע מעט על הבמה בהופעות עצמאיות וכן במסגרת סיבוב הופעות משותף עם הרכב רוק מתקדם אחר שפעל באותה תקופה "קצת אחרת" (שלמה גרוניך, שלמה יידוב ושם טוב לוי). במקביל לפעילות בהרכב השתתפו רכטר וקנר בערב דו-פעמי בשם "הכל זורם" שיזם דניאל שליט והועבר בגל"צ בשידור חי ממוזיאון תל אביב. המופע, בניצוחו של שליט, שילב יצירות קונצרטנטיות של מלחינים ישראליים לצד מוזיקה אוונגרדית ואינסטרומנטלית בסגנון רוק-ג'אז-קלאסי-מודרני ושירים מורכבים של קנר ורכטר בעיבודיהם. השניים עיבדו קטעים לרביעיית מיתרים, תופים, גיטרה חשמלית, זמרים ומוזיקאים נוספים (ביניהם עדי עציון, גידי גוב, יצחק קלפטר, שם טוב לוי ואפרים שמיר) ו"התפרעו" בקטעים "מוטרפים" לדבריו של קנר.
בפסטיבל הפסנתר 2008 אירח יוני רכטר את אבנר קנר בהופעתו והשניים ביצעו יחד כמה משירי ההרכב.
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, ‏יוני רכטר ואבנר קנר: "הקהל לא ידע לעכל אותנו, היו נוטשים באמצע", באתר מעריב אונליין, 23 בפברואר 2018
↑  פסטיבל הפסנתר מארח 2008 - יוני רכטר וחברים, עכבר העיר
| יוני רכטר |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | התכוונות (1979) • בגובה העיניים (1985) • מחשבות ואפשרויות (1995) • עוד סיפור (2003) • סביבנו (2017) • יוני ג'ירף (2020) |  |
| אלבומים בהשתתפותו | האהבה פנים רבות לה (1976) • באופן קבוע וחד פעמי (1979) • קווים (1981) • משירי אברהם חלפי (1988) • האריה, היונה ותרנגולת כחולה (1992) |  |
| הופעות, אוספים ומארזים | העיקר זה הרומנטיקה (1991) • ממש עכשיו - מנגנים יוני רכטר (1991) • משירי יוני רכטר (2004) • בכל פעם שאני מנגן (2005) • העיקר זה המוזיקה (2012) • האלבומים המקוריים (2013) |  |
| הרכבים | ארבע-עשרה אוקטבות • כוורת • הכבש השישה עשר |  |
| שירים | דמעות של מלאכים (1975) • עטור מצחך (1977) • הילדה הכי יפה בגן (1978) • ערב עירוני (1987) • קילפתי תפוז (1989) • ואלה שמות (1990) |  |
| הצגות ומופעים | אגדה בחולות (1979) • איתמר פוגש ארנב (2012) |  |
| שיתופי פעולה | שיתופי פעולה |  |
| מוזיקה | דני סנדרסון • גידי גוב • אריק איינשטיין • אבנר קנר • עלי מוהר • יוסי בנאי • נורית גלרון • יהודית רביץ • רונה קינן • אסתר עופרים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302706005171  VIAF: 129554704   WorldCat (עם VIAF): 129554704
אסכולת סלרנו

| --- | --- |

מיניאטורה בעותק של ה"קאנון" של אבן סינא מוצג בה פרק ממסורת אסכולת סלרנו, איור לאגדה שלפיה רוברט, דוכס נורמנדיה,  פצוע מחץ מורעל, ניצל על ידי אשתו הגיבורה ,שלפי העצות של רפואת סלרנו, מצצה את הארס מפצעו
 מוסד חינוכי
 תקופת הפעילות:  המאה ה־9 – הווה (כ־1,124 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  איטליה איטליה
 
אסכולת הרפואה בסלרנו (בלטינית: Schola Medica Salernitana, באיטלקית: Scuola Medica Salernitana) היה בית ספר לרפואה בימי הביניים, הראשון והחשוב מסוגו בתקופתו באירופה.
הוא פעל בעיר האיטלקית הדרומית סלרנו שעל חוף הים הטירני בחבל קמפניה. הוא נוסד במאה התשיעית ופרח במיוחד במאה העשירית ועד המאה השלוש עשרה, אז הפך למקור החשוב ביותר למידע רפואי במערב אירופה. לפי האגדה מייסדי בית הספר היו ארבעה רופאים ממוצאים שונים: אלינוס (אלישע) היהודי, אדלה המוסלמי, פונטוס היווני וסלרנוס הלטיני (איטלקי). אגדה זו משקפת את רוח השפעת הגומלין בין הרפואה היוונית-רומית העתיקה לרפואה המוסלמית והיהודית.
תחילה הייתה אסכולת סלרנו ממשיכת דרכה של הרפואה העתיקה הקלאסית מיסודו של גלנוס. ספרי הרפואה הערביים, תרגומים מטקסטים יווניים או שנכתבו במקור בערבית, נאספו בספריית מונטקאסינו, שבה תורגמו ללטינית. פרט לתורת גלנוס, הם העבירו לאיטליה גם את תורתם של היפוקרטס ודיוסקורידס ותרומות ממורשת ניסיון הרופאים הערבים. הודות לכך לרופאי סלרנו, גברים ונשים, לא היו מתחרים באגן הים התיכון המערבי בשלב מסוים של ימי הביניים. במאה האחת עשרה הצטיינו בבית הספר רופאים כמו פטרוצ'לוס (Petrocellus) שכתב את ספר "הפרקטיקה" (Practica) וגריופונטוס (Gariopontus) שכתב את הספר "פסיונריוס" (Passionarius). אלו הספרים הוותיקים מיסודה של אסכולת סלרנו שנשמרו והמשקפים את מורשתו של גלנוס.
היסטוריה > הקשר חברתי ופוליטי

העיר סלרנו הוקמה כמושבה רומית במאה השנייה לפני הספירה. כעדות המשורר הרומי הורטיוס באיגרת ה-15, היא נודעה עוד בימי קדם באקלים הנוח להתאוששות ממחלות, אולם נותרה לא חשובה במיוחד מבחינה פוליטית או כלכלית עד לתקופה העתיקה המאוחרת.
הלומברדים היו אלו שהעניקו מעמד אמיתי של עיר, מן הנמל ועד לגבעה השולטת מעליה. הם הפכו אותה לבירת נסיכות סלרנו. בשלהי המאה השמינית הייתה סלרנו עיר משגשגת שהטביעה על המטבעות שלה את הכתובת "opulentia salerno" (השפע של סלרנו). היא הייתה למרכז לייצור חקלאי ולמסחר בים התיכון שדרכו יוצאו דגן, עץ ופשתה אל העולם המוסלמי תמורת תבלינים, בשמים ומשי, במיוחד מאמירות סיציליה.
במאה האחת עשרה היו בעיר כשני-תריסר כנסיות ותשעה מנזרים, מתוכם שלושה של נשים, פרט לקתדרלה המפורסמת. העיר קיבלה מים דרך שלוש אמות מים והיו בה מזרקות, מרחצאות ציבוריות ופרטיות. היא הפיקה יחסית הרבה דגנים, פירות ואגוזים ונחשבה לאחת הערים הבריאות ביותר באיטליה.
ב-1076 נכבשה סלרנו על ידי הנורמנים שכבשו אחר כך גם את סיציליה מידי המוסלמים והקימו בה את ממלכת סיציליה. בשנת 1130 איבדה סלרנו את מעמד הבירה שלה לטובת פלרמו שבסיציליה. עם זאת היא נשארה עיר חשובה, עם ארכיבישופות משלה ובית הספר המפורסם לרפואה שלה.
דרום איטליה התאפיינה באותה תקופה בבליל אתני שבו הרוב היו לומברדים שחיו לפי המסורות גרמאניות שלהם וקבוצות אתניות נוספות:הכובשים הנורמנים, היוונים שהושפעו על ידי התרבות הביזנטית ויהודים. בעיר חיו גם עבדים מוסלמים ועברו בה נוסעים וסוחרים מוסלמים. לא היה זה דו-קיום אידילי: היהודים והמוסלמים היו כפופים לנוצרים, הלומברדים והיוונים היו כפופים לנורמנדים. עם זאת האנטגוניזמים השונים לא מנעו חילופי מסחר ותרבות, שהעניקו לרפואה בסלרנו את האופי הייחודי באירופה של אותם הימים.
היסטוריה > ההתחלות

לפי האגדה הוקם בית הספר לרפואה על ידי ארבעה מלומדים: היהודי הלינוס או אלינוס, היווני פונטוס, הערבי אדלה והרומי סלרנוס, שכל אחד מהם לימד בשפתו שלו. אגדה זו משקפת אמת סמלית:החל מן המאה העשירית בלטה סלרנו כצומת פוליטית, מסחרית ותרבותית, שנהנתה מהשפעות מאזורי אגם הים התיכון (העולם הביזנטי, הקהילות היהודיות, העולם הערבי-מוסלמי) ומצפון-אירופה (באמצעות הלומברדים, ואחר כך הנורמנים).
קיימים מעט מאוד עדויות על נסיבות כינונו של בית הספר. לפי פ. טייל נשארה סלרנו שריד של רפואה עתיקה דתית וחילונית ששמה הלך לפניה עד לגאליה הפרנקית.
הכרוניקה של רישה מריימס מספרת על נוכחות של רופא מסלרנו בחצר מלך הפרנקים,  לואי הרביעי. לפי מכתבי סילבסטר השני (גרברט), נסע הארכיבישוף אדלברון מריימס, בשנת 969 לסלרנו כדי לקבל טיפול.
סלרנו ניצלה את קרבתה למנזר מונטה קסינו (הנמצא כמאה קילומטר ממנה), שבה הקים בנדיקטוס הקדוש מנורסיה, מנזר מצויד בבית מחסה ובספרייה עשירה בטקסטים רפואיים עתיקים. נמצאו בספרייה זו טקסטים או קטעים המיוחסים להיפוקרטס, לגלנוס, לקאיליוס אורליאנוס.
היסטוריה > התקופה הקלאסית

השפעת אסכולת סלרנו הגיעה לשיאה במאות ה-11 עד ה-13. תקופה זו כללה את העשורים האחרונים של השליטה הלונגוברדית ועד לנפילת בית הוהנשטאופן. קונסטנטינוס אפריקנוס הביא מהמזרח ספרים שאותם תאגם ללטינית בעזרת בקיאותו בערבית, ערבית, סורית ופרסית.
מיוזמת אלפאנוס, ארכיבישוף סלרנו, שקיבל את פניו של קונסטנטינוס אפריקנוס, קיבלה סלרנו את התואר "עירו של היפוקרטס" ('Hippocratica Civitas או Hippocratica Urbs). מבקרים מכם העולם המוכר נהרו אל אסכולת סלרנו, מחולים שקיוו לריפוי ועד תלמידים שביקשו ללמוד את סודות הרפואה.
פרסומה של אסכולת סלרנו חצה גבולות, כפי שמעידה נוכחותם של כתבי יד מסלרנו בספריות של ארצות אירופיות רבות, וכך עדויות היסטוריות: הפואמה Regimen sanitatis salernitanum שיוחסה לג'ובאני ממילנו זכתה להיות מוכרת כקשורה לאסכולת סלרנו כערבות ליוקרתה ולערכה השימושי.
היסטוריה > הדעיכה

החל מהמאה ה-13 לא קמו מאסכולה זו מורים בעלי שם. בוגרי סלרנו הפיחו בתורם רוח מחדשת באסכולות לרפואה ברחבי אירופה, שהפכו לאוניברסיטאות ראשונות לרפואה: בולוניה (1180), פריז (1200), מונפלייה (1220), פדובה (1222).
באיטליה האפילו אוניברסיטאות פדובה ובולוניה לאט-לאט על אסכולת סלרנו, אבל עדיין יוקרתה ההיסטורית נשמרה עד למאה ה-18, אף על פי שההיסטוריונים סברו כי קיומה הפך לבעייתי כבר במאה ה-16. סגירתה על ידי ז'ואקים מירא אותתה הכרה במציאות כבר קיימת.
בשנת 1968 הוקמה אוניברסיטת סלרנו מחדש בגרסה מודרנית.
מורי סלרנו וספריהם

הידועים במורי סלרנו היו:
גאריופונטוס (Gariopontus - השם מופיע בגרסאות כתיב רבות)
פטרוצ'לוס (Petrocellus) או פטרוצ'לו או מגיסטר פטרוניוס- שחיבר בתחית המאה ה-11 ספר "פרקטיקה" (Practica), ספר לימוד לאבחון ולמתכונים, מן הראש עד לרגליים.
אלפאנוס איש סלרנו(Alphanus ) (1085-1010)
יוהאנס אפלאצ'יוס או אפלאקיוס (Johannes Aphlacius) - חיבר בסביבות 1090 ספר על חום גבוה ועל שתנים
קופון הזקן וקופון הצעיר (אב ובן, חיו בין השנים 1060–1120), לפעמים נחשבו ל"יהודים בני סלרנו". כתבו ספר לימוד על אנטומיית החזיר שהפך למקור מידע מדרגה ראשונה לכל אורך ימי הביניים, כשהתיאורים בו מבוססים על נתיחות, וכן ספר רפואה "על אמנות הריפוי" De arte medendi שהושפע על ידי הגלניזם הערבי
(חקר התרופות לפי פעולתם)
טרוטולה אשת סלרנו (Trotula) (ילידת 1097) הייתה הראשונה והידועה ביותר מנשות אסכולת סלרנו
אחרות היו:אבלה, רבקה דה גוארנה,, קלנדה. הן היו מייסדות או בנות של שושלות רופאים מקומיות גמו פלטיאריוס, קופון, פראריוס, גוארנה.
מגיסטר ברתולומאוס - כתב גם בסביבות שנת 1100 ספר "פרקטיקה" הקובע את עקרונות מתן התרופות, כולל הדרישה לניסויים על בעלי החיים לפני השימוש בבני אדם.
פראריוס כתב בסביבות 1118 את הספר Cura על המחלות עם חום גבוה
ארכימתאוס (Archimatheus) כתב בסביבות 1120 את הספר De adventu medici ad ægrotum, ספר מוסר רפואי שעובד לפי טקסטים של היפוקרטס, ספר "פרקטיקה" ותצפיות, De instructione medici
מתאוס פלטאריוס (סביבות 1150) Matthaeus Platearius (vers 1150).
פטרוס מוסנדינוס Petrus Musandinus (לערך 1150), כתב על מזון ומשקאות בטיפול בחולים, היה מורו של ז'יל דה קורביי שהיה בסביבות 1150 רופאו האישי של המלך פיליפ השני אוגוסט
ניקולאוס פרפוזיטוס או ניקולאוס איש סלרנו (1150-1100)
מגיסטר סלרנוס (במאה ה-12), חיבר את "לוחות הסלרניטניות" (Tabulæ Salernitanæ) - רשימה מנומקת של כל הצמחים והתרופות, וסינופסיס של עקרונות הטיפול
ברנרדוס איש פרובינציה (בסביבות 1150), חיבר "פירוש ללוחות של מגיסטר סלרנוס" שבו בחר בתרופות הפחות יקרות, "על מנת להימנע מרמאות הרוקחים ומחוצפתם הערמומית"
מאורוס איש סלרנו", כתב את Regulae urinarum (חוקי השתנים) על שינויי השתן והחום הגבוה, ו"Glosules sex" קובץ ביאורים.
רומואלד גוארנה או רומואלד איש סלרנו (1181-?)
מגיסטר אורסוס או אורסו (פעל בשנים 1150–1200), מחבר הספר De urinis, סינופסיס על השתן
רוג'ריוס איש פרמה (במאה ה-12)
רולנד איש פרמה (תחילת המאה ה-13)
מורי סלרנו וספריהם > קונסטנטינוס אפריקנוס

קונסטנטינוס אפריקנוס תרם רבות לפרסומה של אסכולת סלרנו. במוצאו היה בקירואן והוא הגיע לסלרנו בערך בשנת 1077 יחד עם ספרייתו, וזכה לקבלת פנים מצד הארכיסישוף אלפאנוס. בסביבות 1080 הוא פרש למנזר במונטקאסינו, שם שקד על תרגומים רבים של ספרי רפואה. הוא נפטר ב-1087 או לפני 1098. עם תרגומיו החשובים ביותר נמנים:
Pantegni (כל האמנות) - תרגום ועיבוד של הספר אל-מלכי ("הספר המלכותי") מאת עלי אבן עבאס אל מג'וס (שנודע במערב הלטיני כ- Haly Abas) שכלל עשרה כרכי תאוריה רפואית ועשרה כרכי רפואה שימושית. ספר זה נשאר מקור מידע עיקרי לרופאים לפני שהוחלף בקאנון הרפואה" או "הקאנון הגדול" של אבן סינא (Avicenna) בתרגומו של ג'רארדו איש קרמונה משנת 1187
איסגוגה (Ysagoge), גרסה מקוצרת ל"שאלות הרפואה" מאת חוניין בן אשחק (בלטינית "יוהאניטיוס"), שספרו עצמו היה עיבוד לפי מקור יווני. הספר שימש לסטודנטים כספר מבוא לרפואה עד לשלהי ימי הביניים.
ויאטיקוס (Viaticus - מדריך הנוסע) מאת אבן א-ג'זאר, היה ספר יסוד לפתולוגיה
כמה מהטקסטים הנ"ל יחד עם עוד ספרים קלאסיים, קובצו לתוך "ארטיצ'לה" Articella, מעין אנתולוגיה של ספרי רפואה ששימשו כספר לימוד יסודי בהוראת הרפואה באירופה עד למאה ה-16.
מורי סלרנו וספריהם > Regimen Sanitatis Salernitanum - חוקת הבריאות של סלרנו

חוקת הבריאות של סלרנו או "רגימן סניטאטס סלרניטאנום", שנודע גם כ"Flos medicinae" (פרח הרפואה), או Schola Salernitana "אסכולת סלרנו" או Regimen virile, היה הספר המפורסם ביותר של רופאי סלרנו, במאות ה-11–12, שנוסח ואחר כך הוגדל עד למאה ה-18. הוא יוחס לג'ובאני איש מילנו, דמות בדיונית, ייתכן שם קיבוצי ונועד לחינוך הרפואי וללמידה בעל-פה.
ה"חוקה" כתובה כפואמה בהקסמטרים לטיניים, בגרסתה הידועה הראשונה ב-362 פסוקים, בגרסתה הקצרה 269 פסוקים ובגרסה הארוכה ביותר - 3520 פסוקים, שהועשרה במשך מאות השנים. הספר הוא מעין סינופסיס לרופא של ימי הביניים, ושל אחרי הרנסאנס ושימש כדגם לספרות עממית ענפה בנושאי בריאות, ששמה דגש בעיקר על החיים הבריאים ועל המלצות דיאטה לפי כל עונה.
ידועים כמאה כתבי-יד ומעל 300 מהדורות מודפסות של הספר בשפות אירופיות רבות. המהדורה המודפסת הראשונה הופיעה בעיר פיזה בשנת 1484. לצרפתית תורגם על ידי שארל מו דה סן מארק ב-1880.
להלן כמה ציטוטים:
אין לך רופאים?  הטובים שבהם, אני יכול להעיד, הם, תאמין לי: המנוחה, העליצות והארוחה הצנועה.
להפליץ  תוך כדי השתנה אין מה להסתיר/ זה מנהג ישן,  לכליות מאוד מועיל
בפני בטן רעבה כל  ההסברים מיותרים/ אין לבזבז בשיחה זמן ומלים
תפקידה והשפעתה של אסכולת סלרנו > בתחום הרפואה המשכילה

האסכולה שמרה את המסורת התרבותית של רופאי יוון העתיקה ורומא העתיקה ומיזגה אותה בצורה הרמונית עם תרבויות המזרח - הביזנטית והמוסלמית. מורי סלרנו מיקמו את הרפואה מחדש למסגרת מכלול הידע האנושי
עד למאה ה-11, הרפואה לא נחשבה חלק מ"האמנויות הליברליות" שהיו הדקדוק, הרטוריקה, האריתמטיקה, הגאומטריה
האסטרונומיה והמוזיקה. נחשבה לאמנות מכנית, ללא יומרות הגותיות. כאמנות מכנית התמקמה בשורה אחת עם החקלאות או הטבחות (כך, למשל - רפואת המנזרים, הגן הרפואיף מתכוני צמחים)
החכמים קראו פילוסופיה למכלול היעד האנושי במבוסס על השכל. מכלול זה כלל, בין היתר, את פיזיקה - "חקר הטבע", שהתחלק למדע הגופים השמימיים (אסטרונומיה), הגופים הארציים (מדעי הטבע) ושל גוף האדם (הרפואה). הרפואה הייתה תאוריה ופרקטיקה, והפכה למדע במובן הביניימי של המושג, כלומר מקצוע המבוסס על השכל.
תורת הרפואה הייתה מדע של סיבות, המבוסס על אמיתות של עקרונות. הפרקטיקה של הרפואה הייתה מדע של סימנים, מבוסס על תצפית. הפרקטיקהנחשבה לבלתי אפשרית ללא תאוריה מקדימה. הרופא היה נחשב למקצוען מיישם - practicos, ולא מבצע פשוט (operatore).

בנוסף לרפואה למדו התלמידים לרפואה גם קורסים לפילוסופיה ולמשפטים. לפרקטיקות הרפואיות והמשפטיות היו היבטים משותפים: יישום עקרונות כלליים בהקשרים פרטיים.
הומלצו שיטות הוראה חדשות שבישרו את אלה ששימשו את האוניברסיטאות האירופיות מימי הביניים: Lectio (שיעור, ביאור ופירוש של טקסטים), quæstio (העלאת סוגיה קשה), disputatio (פתרון הטענות הסותרות). בהפיכתה ל"אוניברסיטאית" הייתה הרפואה במאה ה-11 למקצוע דגל. כי הייתה הראשונה באירופה המגשימה סינתזה מיוחדת - גם בזמן (עד לידע מיוון העתיקה) וגם במרחב (עד לידע מאסיה המרכזית המוסלמית)
תפקידה והשפעתה של אסכולת סלרנו > בתחום הרפואה העממית

"חוקת הבריאות" של אסכולת סלרנו הייתה מוצא למספר עצום של ספרים על שמירת הבריאות, שבהם מצאים משהו מן העצות הבריאותיות והתברואתיות הנפוצות גם כיום בתקשורת הלא מקצועית.
לפי פרנסואה לברן היה קשה להבחין בידע העממי בתחום הבריאות בין מה שנבע משיוערי הרפואה המלומדת הישנה לבין הידע והפרקטיקות הרפואיים בחברות הטרום נוצריות והלא נוצריות מתחילת האלף הראשון לספירה. אחרי המצאת הדפוס נפוצו "לוחת שנה לרועי צאן" שנתנו עצות לחיים ארוכים, בריאים ומאושרים. החל מן המאה ה-17 שליחים היח מחלקים בצרפת חוברות זולות שכותרתם "הרוקח" (l'Apothicaire), "הרופא הנדיב" (le Médecin charitable) או "הרופא" (Le médecin) או "הכירורג של העניים" (Le chirurgien des pauvres) שהעניקו עצות לשמירת הבריאות, לטיפול עצמי ובבני המשפחה, ללא הוצאות רבות,
גם במה שקוראים בימינו "מתכוני סבתא" ניתן למצוא לפעמים הדים רחוקים של אסכולת סלרנו.
לקריאה נוספת

D.Jacquart - La scholastique médicale dans M.D. Grmek (dir) Histoire de la pensée médicale, Seuil, Paris 1995 (בצרפתית)
1985 Encyclopedia Universalis art. Salerne (école de medecine) (בצרפתית)
1983 François Lebrun, Médecins, saints et sorciers aux 17e et 18e siècles Messidor / Temps actuels
הערות שוליים

↑  2003 M.Haven
↑  Pierre Theil  עמ' 287
↑  D.Jacquart 1995 עמ' 185-179
↑  1985 Encyclopedia Universalis art. Salerne (école de medecine) עמ' 2644
↑  F.Lebrun 1983 עמ' 22-25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601498405171  BNE: XX138011  BnF: cb13326787s (data)  ISNI: 0000 0001 2181 6672  LCCN: n88056114  SUDOC: 035644796  VcBA: 494/12670  VIAF: 149008908   WorldCat (עם VIAF): 149008908 
מיניאטורה צבעונית שבה אנשים מציגים בפני קונסטנטינוס אפריקנוס שתן שאספו לצורך בדיקה
רופאה, ככל הנראה טרוטולה בת סלרנו, לבושה באדום ובירוק, עם כיסוי ראש לבן, המחזיקה בקבוקון עם שתן - התמונה מופיעה ב-Miscellanea medica מהמאה ה-14
קונסטנטינוס אפריקנוס מלמד באסכולת סלרנו, תמונה על עטיפת ספר שהודפסה על ידי כריסטיאן אגנולף ארבן בפרנקפורט בשנת 1573
מהדורה מודפסת ראשונה של Regimen Sanitatis Salernitanus מוונציה, 1480 עם פירוש מאת ארנאלדו מוויאנובה
תחריט המתאר רופאים ומטופלים באסכולת סלרנ, המאה 12-11
אנומה אליש

אֶנוּמָה אֶלִישׁ (מבבלית: "כאשר ממעל" או "בעת שממעל" ע"ש מילות הפתיחה, בכתב יתדות אכדית: 𒂊𒉡𒈠𒂊𒇺) הוא סיפור הבריאה הבבלי כחלק מהמיתולוגיה המסופוטמית. הסיפור נתגלה בין עתיקות העיר נינווה בשנת 1849 על גבי שבעה לוחות חרס שנשתמרו ברובם היטב. אגדת אנומה אליש חוברה בחלקה בתחילת האלף השני לפנה"ס. לאפוס קיימות גרסאות נוספות, שאחת מהן בולטת בנקודות דמיון לסיפור הבריאה המקראי.