stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוקה-וולף Fw 190
דגמים עיקריים > סדרה A

הסדרה העיקרית והנפוצה של ה-Fw 190 עם סך הכל יצור של 13,291 מטוסים מהדגמים השונים בסדרה זו.
Fw 190A-1: דגם שיוצר ביוני 1941. הונע על ידי מנוע "BMW 801 C-1" בעל 1,539 כ"ס. הוא חומש בשני מקלעי 7.92 מ"מ מסוג "MG17" בחרטום המטוס ושניים שהורכבו בתוך הכנפיים. זוג תותחים נוסף, של תותחי 20 מ"מ מסוג "MG FF/Ms", הותקן אף הוא בתוך הכנפיים. ה-A-1 סבל מבעיה של חימום יתר של המנוע ולרוב לאחר 30-40 שעות טיסה היה צורך להחליף למטוסים אלו את המנוע. בארבעה חודשי יצור יוצרו 102 מטוסי A-1 עד לפיתוח הדגם הבא.
Fw 190A-2: דגם שכלל מנוע משודרג "BMW 801 C-2" בעל שיפורים בתחום קירור המנוע. חלקו הקדמי של גוף המטוס הכיל פתחי אוורור לקירור המנוע. כמו כן, תוגברו זוג מקלעי הכנף בזוג נוסף של תותחי 20 מ"מ, ולצורך כך שודרגה גם כוונת הטייס.
Fw 190A-3: דגם בעל מנוע "BMW 801 D-2" עם 1,677 כ"ס, חימוש ה-A-3 נותר דומה לזה של ה-A-2. דגם זה היווה בסיס למספר גרסאות ייחודיות כגון מטוסים ששיגרו רקטות, מטוסי צילום מיוחדים ומטוסים שנועדו ליצוא (בעיקר לטורקיה).
Fw 190A-4: דגם דומה מאוד ל-A-3 עם מספר שיפורים קלים, כגון שדרוג מערכת הקשר מ-"FuG VIIa" ל-"FuG 16Z".
Fw 190A-5: דגם שפותח כדי להרחיב את יכולת נשיאת החימוש של המטוס. מנוע ה-D-2 הוזז 15 ס"מ לכיוון החרטום, כדי להעביר את מרכז הכובד של המטוס קדימה. הדבר איפשר נשיאה של פצצות תחת הכנף (או לחלופין מכלי דלק חיצוניים להגברת הטווח המבצעי של המטוס). מספר גרסאות נוצרו לדגם זה, בהן גרסת תקיפה קרקעית (A-5 U12) עם זוג תותחי 20 מ"מ כפולים מתחת לכנפיים - ובסך הכל שישה תותחים ושני מקלעים. בין נובמבר 1942 ואוקטובר 1943 יוצרו 1,752 מטוסים מדגם ה-A-5.
Fw 190A-6: דגם שפותח כדי להגביר את יעילות המטוס בתקיפת מפציצי בעלות הברית. גוף המטוס והכנפיים תוכננו מחדש במשקל נמוך יותר, ארבעה התותחים בכנפיים שודרגו לכדי תותחי 20 מ"מ "MG 151/20E" עם ארגזי תחמושת גדולים יותר, ונוספה מערכת ניווט רדיו מסוג "FuG 16 ZE" לצד מערכת הקשר "FuG 10 ZY" (לצורך כך עודכן מערך האנטנות לאורך המטוס).
Fw 190A-7: דגם שהתבסס על ה-A-5, בעל מנוע "BMW 801 D-2" עם 1,250 כ"ס, מקלעי גוף המטוס הוחלפו בזוג מקלעי 13 מ"מ "MG 131" וחלקו העליון של קדמת המטוס עוצב מחדש כדי להתאים למקלעים החדשים. המשקל הנוסף של מערכת הנשק החדשה דרש גם לבצע שינויים לגלגלי המטוס.
Fw 190A-8: דגם שנכנס ליצור בפברואר 1944 וכלל או מנוע "BMW 801 D-2" או גרסתו המשודרגת "Q‏ 801", המיגון בקדמת המטוס שודרג מ-6 מ"מ לכדי 10 מ"מ ובנוסף הורכבה על המטוס מערכת שהגבירה את כוח המנוע (לכדי 1,953 כ"ס) לזמן מוגבל ומערכת קירור שתשמור על חום המנוע תוך כדי. מלבד זאת נערכו שינויים למבנה החופה כולל הוספת מיגון נוסף לטייס ונוסף מכל דלק 115 ליטרים מאחורי הטייס.
Fw 190A-9: הדגם האחרון של הסדרה, הוא נכנס ליצור בספטמבר 1944 וכלל את המנוע "BMW 801 S" עם 1,973 כ"ס. מלבד אלו ה-A-9 כלל את השינויים למיגון ולחופה שנכללו ב-A-8, אך חלקו הקדמי של גוף המטוס הוארך מעט כדי לכלול מערכת קירור משודרגת. סך הכל בין אפריל 1944 למאי 1945 יוצרו 910 מטוסי A-9.
דגמים עיקריים > דגמי סייג רום גבוה

מנועי ה-"BMW 801" שהותקנו על דגמי ה-A הגבילו מאוד את ביצועי המטוס בגבהים רמים, זאת בהשוואה למנועי ה-"DB 601" שהותקנו על מטוסי Bf 109. תוך כדי יצור מטוסי סדרת ה-A היה ברור שבגבהים מעל ל-6,100 מטרים ביצועי ה-Bf 109 התעלו בהרבה על ה-Fw 190 והחלו להיבחן חלופות שיביאו את הפוקה-וולף לסטנדרט של המסרשמיט. התוצאה הייתה הצעה של שלושה דגמים חלופיים; ה-Fw 190B (עם מנוע "BMW 801"), ה-Fw 190C (עם מנוע "DB 603" הדומה לזה של ה-Bf 109) וה-Fw 190D (עם מנוע "יונקרס-יומו 213" הדומה לזה של ה-יונקרס Ju 188). לצורך לחימה בגבהים רמים יותר נעשו עוד מספר שינויים למטוס, בהם שדרוג החופה כדי להתמודד על לחץ אוויר רב יותר. מספר אבות טיפוס יוצרו של שלושת הדגמים ולבסוף נבחר דגם ה-D ליצור המוני.
Fw 190D
Fw 190D-9: דגם שנכנס ליצור באוגוסט 1944 וזכה לכינוי "דורה" (או "דורה-אף ארוך"; Langnasen-Dora). ה-D-9 כלל מנוע "יונקרס-יומו 213A" בעל 1,726 כ"ס, עם אפשרות להגביר את כוח המנוע לכדי 2,071 כ"ס לזמן מוגבל. כדי להתקין את המנוע, קדמת גוף המטוס התארכה כמו גם זנב המטוס, מה שהוסיף כ-1.52 מטרים לאורך המטוס. המנוע קורר על ידי רדיאטור מעגלי שהוצב בקדמת המנוע. המטוסים הראשונים מדגם זה כללו את החופה השטוחה שהונהגה בדגמי ה-A ובהמשך החופה עוצבה מחדש לחופה מעוגלת. הואיל וה-D-9 נועד להיות מטוס לקרבות אוויר, הורכב עליו פחות חימוש תקיפה והוא כלל זוג מקלעי 13 מ"מ בקדמת המטוס וזוג תותחי 20 מ"מ בכנפיים. סך הכל יוצרו 1,850 מטוסים מדגם ה-D-9.
Fw 190D-11: דגם דומה ל-D-9 שפריטים בודדים ממנו יוצרו. הוא כלל מנוע "יונקרס-יומו 213F" ומספר שינויים בקדמת המטוס. זוג מקלעי ה-13 מ"מ בגוף המטוס הוסרו ובמקומם הותקנו זוג תותחי 30 מ"מ "MK 108" בתוך הכנפיים לצד זוג תותחי ה-20 מ"מ.
Fw 190D-13: לצד פיתוח ה-D-11, פותחו גם ה-D-12 וה-D-13, שניהם בעלי תותח בחרטום המטוס. לבסוף הוחלט לאמץ את ה-D-13 בעל תותח 20 מ"מ מסוג "MG 115/20" בחרטום, שנמצא מתאים יותר (בהשוואה לתותח ה-30 מ"מ שהוצע ב-D-12). בנוסף, כלל ה-D-13 מערכת קשר FuG 125 ומערכת היגוי למזג אוויר קשה.
דגמים עיקריים > דגמי תקיפה קרקעית

Fw 190F
Fw 190F-1: פיתוח דגם ה-F החל במאי 1942 על בסיס אחד מאבי-הטיפוס של דגם ה-A (ה-A-0/U4) עם כנות לפצצות מתחת לכנפי המטוס. הצלחת הפיתוח הולידה את ה-F-1 שכלל מיגון משודרג לאורך תחתית גוף המטוס שהגנה על הטייס ומכלי הדלק מפני אש אויב מהקרקע בנוסף לכנות הפצצות מתחת לכל כנף. ה-F-1 (ממנו יוצרו 18 מטוסים) התבסס על המרת דגמי A-4, בעוד שה-Fw 190F-2 (ממנו יוצרו 270 מטוסים) היה דומה אך התבסס על המרה של דגמי A-5.
Fw 190F-3: דגם שהתבסס על ה-A-5 ‏(A-5/U17) וכלל כנת פצצות מתחת לגוף המטוס, או בדגם ה-F-3/R1 זוג כנות מתחת לכנפיים. ה-F-3 יכל גם לשאת מכל דלק ניתק של 300 ליטרים. סך הכל 432 מטוסים מדגם זה יוצרו.
Fw 190F-8: דגם שהתבסס על A-8. המטוס כלל מערכת קשר משודרגת "FuG 16 ZS", שני תותחי 20 מ"מ (MG 151/20) בכנפיים וזוג מקלעי 13 מ"מ (MG 131) מעל למנוע, בנוסף לשתי כנות "ETC 50" מתחת לכנפיים המסוגלות לשאת פצצות במשקל 50 ק"ג, בחודשי המלחמה האחרונים אלו הוחלפו בכנות "ETC 70" לנשיאת פצצות במשקל 70 ק"ג. בנוסף פותחו גרסאות שונות לדגם זה כגון ה-F-8/U2 שהיה מפציץ ימי ונשא זוג משגרי טורפדו תחת כנפיו וה-F-8/U4 שפותח כמטוס תקיפה לילית. סך הכל מעל ל-3,400 מטוסים מדגם זה יוצרו.
Fw 190F-9: דגם דומה ל-F-8 אך מבוסס על ה-A-9. הדגם כלל את אותו החימוש כמו קודמו רק עם זנב משודרג וחופה מעוגלת יותר (בדומה לזו שהורכבה על דגמי ה-A-9 המאוחרים). 147 מטוסים מדגם זה יוצרו במהלך ינואר 1945.
Fw 190G - סדרת תקיפה קרקעית לטווח ארוך (Jagdbomber mit vergrösserter Reichweite או בקיצור "JaBo Rei") כ-1,300 מטוסים מסדרה זו יוצרו בסך הכל.
Fw 190G-1: דגם שהתבסס על A-4‏ (A-4/U8 JaBo Rei), אך כלל רק זוג תותחי 20 מ"מ בכנפיים (עם כמות תחמושת מצומצמת), ללא מקלעים בגוף המטוס וללא מקלעים או תותחים נוספים בכנפיים. באופן זה התפנה מקום ומשקל כדי להרכיב על המטוס מכלי דלק נוספים וכנות לפצצות 250 ק"ג/500 ק"ג מתחת לגוף המטוס או לחלופין זוג פצצות 250 ק"ג מתחת לכנפיים. במטוס הורכבו מערכות קשר וניווט משודרגות, ועל פי רוב הותקנו גם מכלי דלק נתיקים מתחת לכנפיים.
Fw 190G-2: דגם דומה ל-G-2 אך מבוסס על ה-A-5‏ (A-5/U8). ההבדל המהותי היחיד היה שימוש בכנה פשוטה יותר להרכבת מכלי הדלק הנתיקים מתחת לכנפיים. מספר מטוסי G-2 הותאמו לתקיפה לילית עם הוספת פנסים על הכנף השמאלית ומחרישי מפלט.
Fw 190G-3: דגם שהתבסס על ה-A-6 ועליו הורכבו כנות משודרגות, שאיפשרו לו לשאת פצצות לצד מכלי דלק מתחת לכנפיים. דגם זה כלל שתי גרסאות נוספות, בהן הוסרו מכלי הדלק הנוספים והותקנו תותחי 20 מ"מ חיצוניים מתחת לכנף (G-3/R1), או לחלופין הותקנו זוג כנות "ETC 50" מתחת לכל כנף (G-3/R5).
Fw 190G-8: דגם שהתבסס על A-8 אך לא יוצר בכמויות גדולות עקב הדמיון ל-F-8. הוא כלל כנות "ETC 503" מתחת לכל כנף לנשיאת פצצות או מכלי דלק חיצוניים. גרסת G-8/R5 של דגם זה איפשרה החלפה של הכנות בזוג כנות "ETC 50" (בדומה ל-G-3/R5) או "ETC 71" מתחת לכל כנף. כמה מטוסי G-8 עברו שדרוגי שדה שאיפשרו להם לשאת פצצות במשקל 1,000 ק"ג, 1,600 ק"ג או 1,800 ק"ג. במטוסים אלו שודרגה מערכת הנחיתה כדי להתמודד עם המשקל הרב.
דגמים עיקריים > דגמי אימון

עם כניסת Fw 190 לשירות טייסים רבים נדרשו לעבור ממטוסים ישנים יותר למטוס זה. לצורך כך הורכבו מטוסי אימון מיוחדים שכונו "מטוסי בית ספר" (Schulflugzeug) ונבנו על בסיס דגמי Fw 190A-5 ו-A-8. דגמים אלו כללו מקום ישיבה נוסף למדריך הטיסה מאחורי הטייס וחופה רחבה כדי לכלול את המושב האחורי. בסך הכול הורכבו 87 מטוסים מדגמי האימון S-5 ו-S-8.
מפעילים

גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
הונגריה
טורקיה טורקיה - 72 מטוסים שירתו בחיל האוויר הטורקי בין השנים 1942 ו-1949.
יפן יפן - מטוס בודד מסוג Fw 190A-5 נשלח ליפן בשנת 1943. הביון האמריקאי אשר ציפה להתמודד מול מטוס זה גם בזירת האוקיינוס השקט, נתן למטוס את שם הקוד FRED.
ספרד - הופעלו על ידי Escuadrilla Azul, טייסת המתנדבים הספרדים ששירתו בשורות הלופטוואפה במסגרת הדיוויזיה הכחולה.
צרפת צרפת - לאחר סוף מלחמת העולם השנייה בנתה חברת SNCAC ‏65 מטוסים עבור חיל האוויר הצרפתי. אלו היו בשימוש עד 1949.
רומניה רומניה
הערות שוליים

↑  (טורקיה)
↑  Flying the FW 190: Kurt Tank's Butcher Bird
1 2 3 4  1991, Butcher Bird, 21st Profile Vol. 1 No. 4, pp. 107 - 117
1 2 3  Bookie's Focke Wulf 190 Page
↑  רישומי משרד התעופה של גרמניה הנאצית מראים כי 3,400 מטוסי F-8 התקבלו לשירות. עם זאת, בחודשים דצמבר 1944 ופברואר עד מאי 1945 ישנם רישומים חסרים וככל הנראה יוצרו עוד מספר מאות מטוסים מדגם זה בתקופות אלו.
↑  כאמור, בחודשים פברואר עד מאי 1945 ישנם רישומים חסרים וככל הנראה יוצרו עוד מטוסים מדגם זה בחודשים אלו.
↑  Mikesh, R.C. 1993.Japanese Aircraft Code Names & Designations, p. 55. Schiffer Military/Aviation History. Atglen, PA.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538566405171  GND: 4113659-7  LCCN: sh85049614  NARA: 10663424  NKC: ph249491 
מטוס Fw 190A-5 עובר תחזוקה בשדה, ברית המועצות, 1942.
Fw 190A-3 לאחר שנחת בטעות בבריטניה
Fw 190A-5 של הטיס מיור הרמן גרף, 1943.
Fw 190A-8 של הטייס מיור ולטר דאל מכנף 300.
תרשים של Fw 190D-9
תרשים של Fw 190F-8
Fw 190F-9 ועליו פצצות 50/70 ק"ג מתחת לכנפיים ומכל דלק מתחת לגוף המטוס
Fw 190G-1 ועליו פצצת 250 ק"ג מתחת לגוף המטוס ומכלי דלק נתיקים מתחת לכנפיים.
תרשים של Fw 190S-5 (מטוס אימון)
Fw 190D-9 שטייסו נכנע לכוחות ארצות הברית בסוף המלחמה, מאי 1945.
מנחם דוידוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  25 בפברואר 1928 א' באדר ה'תרפ"ח 
 פטירה:  17 ביוני 2017 (בגיל 89) כ"ג בסיוון ה'תשע"ז 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 17 ביוני 2017 
 
הרב מנחם דוידוביץ' (א' באדר ה'תרפ"ח, 25 בפברואר 1928 - כ"ג בסיוון ה'תשע"ז, 17 ביוני 2017) היה סופר סת"ם ידוע. נחשב בעדה החרדית לסמכות הלכתית ומקצועית בתחום. ספר "תיקון קוראים" שהוציא לאור הפך לאב-טיפוס של מרבית ספרי התורה בימינו.
ביוגרפיה

נולד במינכן שבגרמניה לדוד ולהנדל. בהיותו בן עשר עלה עם הוריו לארץ ישראל ומשפחתו התגוררה בפרדס חנה. לאחר מכן עברה לירושלים, שם למד אצל הרב יוסף צבי דושינסקיא. התקרב גם לאדמו"ר הרב אהרון ראטה בעל ה'שומרי אמונים', שהיה לרבו המובהק. לאחר פטירתו הפך לחסיד של חתנו הרב אברהם יצחק קאהן, בעל 'דברי אמונה', שייסד את חסידות תולדות אהרן. ולאחר פטירתו עבר לחסידות תולדות אברהם יצחק.
לאחר נישואיו החל לעסוק במלאכת הסת"ם. במשך כחמישים שנה שימש כסופר של 'בד"ץ העדה החרדית'. הרב יצחק יעקב וייס - גאב"ד העדה החרדית מזכיר את דעתו בענייני סתם בספריו 'מנחת יצחק'. הוא כתב כ-26 ספרי תורה, ובכללם ספר התורה של האדמו"ר מתולדות אהרן. שימש גם כבעל קורא של האדמו"ר.
מסר שיעורים בהלכות סת"ם, ופרסם מאמרים בנושא. הוציא קונטרס על ספר "משנת סופרים" של הרב ישראל מאיר הכהן. בשנת ה'תשע"ה הוציא את הספר "מנחת הסופר" - חידושי דינים ופלפולים בדיני סת"ם.
היה קנאי בהשקפתו. השתתף במשמרת הצניעות בשכונת מאה שערים ובמאבקי דת שונים, ואף נעצר עקב כך.
נפטר בן 89, בשבת שלח לך, כ"ג בסיוון ה'תשע"ז. הלווייתו נערכה במוצאי שבת, והוא נקבר בהר הזיתים.
הערות שוליים

↑  ראו לדוגמה בכתבה זו
↑  ראו: תלמידי ישיבות פליטים, באתר ארכיון המדינה, עמ' 106
↑  כרזת רחוב הקוראת לשחרורו ממעצר
↑  משה ויסברג, רבם של הסופרים: רבי מנחם דוידוביץ זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, ‏כ"ג סיון תשע"ז 22:17 17/06/2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277397705171  ISNI: 0000 0000 6698 0233  LCCN: n2016046061  VIAF: 82529965   WorldCat (עם VIAF): 82529965 
ספרו מנחת הסופר
מקדש מוצא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הברזל, תקופת בית ראשון 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°47′40″N 35°09′50″E﻿ / ﻿31.794452°N 35.163778°E﻿ / 31.794452; 35.163778
  (למפת ירושלים מוגדלת) מקדש מוצא(למפת ירושלים רגילה) מקדש מוצא(למפת הרי ירושלים רגילה) מקדש מוצא(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מקדש מוצא
 
מקדש מוצא (או מקדש תל מוצא) הוא מקדש שנמצא בחפירות ארכאולוגיות בתל מוצא.
היסטוריה

בשנים 1993–2003 נערכו שלוש עונות חפירה שבהן נחפר בתל מוצא שרידי יישוב מתקופת הברזל 2א', בערך מהמאה התשיעית לפנה"ס. בשנת 2012, במהלך חפירה ארכאולוגית שנערכה לרגל שדרוג כביש 1, נחשף מקדש וכלי פולחן מתקופה זו, כלומר זהו אתר פולחן שהתקיים לצד המקדש המרכזי בירושלים בתקופת בית ראשון.
המקדש שהתגלה במוצא היה גדול לפחות כמו מקדש שלמה ושרד גם לאחר חורבן הבית. חוקרים ישראלים סבורים כי במקדש הונהג פולחן מעורב, יהודאי ואלילי, ומצביעים על דמיון אדריכלי למקדש בירושלים. עם זאת, לא ברור כיצד השתלב המקדש עם הממלכה הירושלמית.
הממצאים עוררו שאלות רבות בקרב החוקרים, מדוע ישנו מקדש כה גדול בעיר שולית ביהודה, שלא נמצאת על הדרך הראשית - דרך גב ההר, ובמיקום קרוב אך לא קרוב מדי לירושלים. קיימת טענה כי המקדש נבנה כבית הבעל המוזכר בספר מלכים, על ידי מלך יהודה יהורם, בנו אחזיה בנו או עתליה אשתו, ונבנה מצד אחד מספיק קרוב לירושלים כדי להכניס את פולחן הבעל למרכז יהודה בצורה המאפשרת גישה נוחה וקרובה למלך ולעובדי הבעל בירושלים, אך מספיק רחוק מירושלים כדי לא לעורר את זעמם של יהוידע הכהן, הכהנים והעם ביהודה, אשר התנגדו לפולחן הבעל, ובכך לא להסתכן במרד. לאחר השחתת בית הבעל, כמתואר במלכים, ייתכן שהוסב הבית למטרה אחרת אך חזר בהמשך לאתר פולחני כחלק מפולחן הבמות.
לאחר חשיפה חוזרת של המקדש בשנת 2019, הציע החוקר עודד ליפשיץ כי קריית יערים המקראית היא בעצם במוצא, והזיהוי הביזנטי הנוכחי שלה שגוי.
יורם גל

| --- | --- |

יורם גל, 2015
 לידה:  7 בינואר 1952 (בן 73) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  צייר ישראלי בינלאומי, מחזאי, שחקן, במאי, ומפיק תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 בת זוג:  קריסטין אדל מור
 https://yoramgal.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
יורם גל (נולד ב-7 בינואר 1952) הוא צייר ישראלי בינלאומי, מחזאי, שחקן, במאי, ומפיק תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה. כמחזאי הוא שנוי במחלוקת מיום הצגת מחזהו הראשון "כלאדם" ב-1978. כשחקן ובמאי זכה להערכה, וכצייר מצליח בארצות הברית, באיטליה ובסין.
תערוכות, מוזיאונים ופרסים

משנת 2003 השתתף גל בעשרות תערוכות אמנות ברחבי ארצות הברית, במה שקרויים שם ״פסטיבלי אמנות״.
בין הנודעים שבהם: סוסאליטו ארט פסטיבל - קליפורניה - 2003-2011
ארט און דה סקוור - בלוויל אילינוי 2005-2013
קוטונווד ארט פסטיבל - דאלאס טקסס 2005-2012
ברוס מיוזיאום - גרינוויץ קונטיקט - 2011-2013
ביו סיטי - יוסטון טקסס - 2005–2008
וודלנדז ארט פסטיבל, יוסטון טקסס - 2009–2013
פורט לודרדייל מיוזיאום - פלורידה 2007-2009
בורדווק - וירג'יניה ביץ', וירג'יניה 2005-2013
ארמונק - ניו יורק, 2008-2012
פורט קלינטון - שיקגו 2007
ברוק סייד - קנזס סיטי מיזורי 2005-2006
קרסטד ביוט ארט פסטיבל, קולורדו - 2008-2013
פארק סיטי - יוטה - 2008
בתזדה רואו - בתזדה מרילנד 2006-2012
לה הויה פסטיבל אוף דה אריס - קליפורניה - 2011
ועוד רבים.
מחוץ לארצות הברית הוזמן להשתתף בביאנלה של פירנצה 2005, בייג'ינג ארט אקספו 2011, ועוד.
במשך עשר השנים הראשונות בהן הציג ציוריו בארצות הברית זכה בכ-30 פרסים כגון ״מקום ראשון בתערוכה״, "מקום ראשון בציור", כנהוג בתערוכות אמריקאיות רבות. מוזיאון פו דזה נאן, מיסודו ובניהולו של הצייר הסיני הנודע פו דזה נאן, רכש 12 ציורים גדולים מגל ב-2011. מוזיאון אוניברסיטת דרום קרוליינה הציג חמישה מציוריו של גל בביאנלה שהייתה ב-2012 ומציגה את ציורו ״ישו היהודי המלא מיץ בירושלים״ (Jesus The Juicy Jew in Jerusalem) באופן קבוע.
גל הציג תערוכות יחיד של ציוריו מגיל 21 - ירושלים 1973, בית מורי, בית שרף ראשון לציון 1980, תיאטרון הסימטה יפו 1984, תיאטרון החאן הירושלמי 1986, בית יד לבנים ראשון לציון 1994 ובגלריות רבות ברחבי ארצות הברית 2005–2012.
מחזותיו

כלאדם, תיאטרון אוניברסיטת תל אביב, בבימוי עדנה שביט, 1978.
חנוך וסופוקלס, תיאטרון צוותא 2, בבימוי יורם גל, 1980.
בילי-בול הגדול, פסטיבל עכו, בימוי עדנה שביט, 1983.
יציאות, תיאטרון הסימטה, בימוי יורם גל, 1984.
יצחק הבכיין ונקמתו במולדת, פסטיבל עכו, בימוי אבי הדרי, 1985.
הקרייריסט, תיאטרון צוותא, בימוי דורית ירושלמי, 1987.
ברגמן, תאטרונו של מיכאל אלמז בלונדון, בימוי יגאל עזרתי, 1988, באנגלית.
התרנגול פסטיבל עכו, בימוי עדנה שביט, 1989.
ג'קובו גבור גולדוניה פסטיבל עכו, בימוי עדנה שביט, 1989.
גל כתב מחזות רבים שעדיין לא הוצגו, ביניהם: פסיכה (1983), ספיריטוליני (1989), פרופסור ברגמן (1982), גבריאלה (1993), חניתה יוצאת לחיים (1994), אל ראיס איז קאמינג (1994), האגואיסט (1994), האינדיבידואליסט והשטן (1993), הביואיק והקראוון (1992), שירה מיד אליהו (1995) ועוד.
על מחזהו הזקן ואני" (שנכתב בשיתוף נילי דותן על פי מחזהו המקורי "הזקן הולך" (2001)) זכה גל יחד עם דותן בפרס ראש הממשלה לזכר בן-גוריון.
מחזותיו > מחזות לילדים ולנוער

יקי ענקי, תיאטרון הסימטה, בימוי אגנס פולדש, 1980.
הזקן הולך, בימוי עדנה שביט, חניתה אירועים, 1986 .
מלך היהודים, בימוי עדנה שביט, חניתה אירועים 1988.
לאן נעלם הצחוק נכתב עם אריה סובר, בימוי משותף גל/סובר, תיאטרון הנודד, 1988.
התקווה של אנטולי, עם אריה סובר, בימוי משותף גל/סובר, תיאטרון הנודד, 1990.
סמים משקרים, עם אריה סובר, בימוי אריה סובר, 1990.
כינור דוד, עם אריה סובר, בימוי משותף גל/סובר, תיאטרון הנודד, 1992.
מאראנוס - שמע ישראל, בימוי יקי מחרז, תיאטרון השעה, 1992.
רותי גבורת ירושלים, בימוי יורם גל, תיאטרון הנודד, 1993.
דדי וליסה סלמאת, בימוי יורם גל, תיאטרון הנודד, 1994.
ויהי אור, בימוי יורם גל, תיאטרון הנודד, 1995.
על בטוח, התיאטרון הנודד, בימוי עצמי, 1995.
דון קישוט, בימוי עדנן טרבשה (תרגום לערבית, פסטיבל להצגות ילדים חיפה), 1994.
הזקן ואני, על פי "הזקן הולך" פרי עטו, בשיתוף נילי דותן, תיאטרון השעה, 2001.
יותם פרא אדם, בימוי יורם גל, פסטיבל להצגות ילדים חיפה, 2003 .
משחק בתיאטרון

המשפחה מאת לודוויג דה-בר, 1976 בבימוי אוריאל זוהר.
כלאדם, תפקיד ראשי, 1978.
״בילי בול הגדול״, מגוון תפקידים, 1983.
״יציאות״, מגוון תפקידים, 1984.
עלילות יחזקאל פיירמן, תפקיד ראשי (הסופר י.ח. ברנר) בהצגה מאת דניאל הורוביץ, בימוי יעקב רז החאן הירושלמי 1986
"אליעזר בן יהודה", תפקיד ראשי בהצגה ״אליעזר בעל החלומות״ מאת חגית רכבי ניקוליבסקי ובבימויה, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער מיסודה של אורנה פורת, 1982
"הרצל - מלך היהודים", בתפקיד הרצל, בימוי עדנה שביט, התיאטרון הנודד, 1987
הקמצן מאת מולייר, תפקיד ראשי הרפגון, בימוי עדנה שביט 2003, 1994
״התרנגול״, תפקיד ראשי בהצגה מאת יורם גל, בימוי עדנה שביט, 1990
״רוח נמוכה״ הצגת יחיד, מאת דוסטויבסקי, עיבוד ותרגום יורם גל, בימוי עדנה שביט 1993, פסטיבל תיאטרונטו.
וכן עשרות תפקידים במגוון הצגות לילדים ולנוער פרי עטו.
בימוי

חנוך וסופוקלס, פרי עטו, תיאטרון הסמטה, 1980
יציאות, פרי עטו, תיאטרון הסמטה 1984
הבית הולך להיות עוד פעם ריק, תאטרונטו, עם בהט קלצ'י 1996
הזקן ואני, מאת גל ודותן, תיאטרון השעה, 2001
המשחק, הפקה דב קרן, 2001
ועוד בימוי מחזות לילדים ולנוער פרי עטו: רותי גבורת ירושלים, דדי וליסה, ויהי אור, ורבים נוספים 1987–2003.
קולנוע וטלוויזיה

כתב וביים את ״פרא״ סרט עלילתי שהופק עצמאית וזכה בסיומו לתמיכה מקרנות ישראליות, הוזמן לפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם, זכה בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל סרטי האינדי האיטלקי פיצ'יאנו 2001, נקנה לשידור על ידי sbs הטלוויזיה האוסטרלית, yes הטלוויזיה בלוויין הישראלית ועוד.
יצר והפיק (בשיתוף אופוס, גיל מטרני) את הקלטת הישראלית לפעוטות ״גלגלים״ בבימוי נילי דותן, הפצה- הד ארצי 2001.
פילמוגרפיה חלקית באתר הניו יורק טיימס
משחק בטלוויזיה ובקולנוע

״'בצל ענן שחור,'״ – ראשי, ערוץ 1, 1980
״זיכרון אהבה״,- תפקיד ישראלי ראשי, NBC, קירק דאגלס, 1982.
ארוחת ירק - ראשי - נדב - BBC, 88'.
החברים של יעל – דוד, ערוץ 1 90'.
קאמיקזה - 77'– הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
יום שחור בשדה אברהם - 84' – הטלוויזיה החינוכית.
שנת שמיטה - 86' -
לשון המראות - עמיחי - 91' –ראשיים – הטלוויזיה החינוכית.
המהפכן - חיי ישו - )I 95'- פטרוס הקדוש.
המהפכן - חיי ישו - )II 96'.
אגדת האיש ששתק - 98', לויה.
כן או לא ? - ערוץ 1, 2000.
תפקידי משנה בסרטי טלוויזיה/קולנוע זרים - 79' ועד 02'.
עיצוב חזותי

תפאורה תלבושות ותאורה - סוחרי גומי, מאת חנוך לוין, תיאטרון הקאמרי - 1978 ולהצגות רבות בתיאטרון הנודד.
הערות שוליים

↑   אתר מוזיאון ישראל, ערך על אביו, אפרים רויטנברג - פימה
↑  בידיעות אחרונות, מתאריך 17.8.73 נאמר: "....כשרון רישומי-עיטורי, הומור מתוחכם ונטיה קלה לסוריאליזם"
↑  "כמו משב גשם רענן, קצת רטוב", עירית שמגר, מעריב 12.10.99. "פרא" הוא קנדיד הישראלי", "אורי קליין - "הארץ" 19.10.99. "פרא" - משהו שיהפוך לקאלט...", גידי אורשר, גלי-צה"ל 21.10.99. "הקהל המקומי פעור פה", אור קוראל - "מעריב" 31.10.99
↑  1st prize for best film at AFF, Alternative Film Festival, Picciano, Italy Oct 2001 by Medusa films + Giuseppe Tornatore
↑  הספר באנגלית באתר אמאזון Amazon
↑  פרסים בתחרויות בהן זכה לאחרונה כולל בפירנצה
↑  האתר של יורם גל ובו מופיעות 12 התמונות שנרכשו במוזיאון בסין
↑
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440936305171  VIAF: 61148874578149622262   WorldCat (עם VIAF): 61148874578149622262
מרים (בת הכהן הגדול)

מרים הייתה אשתו השלישית של הורדוס מלך יהודה, ובתו של הכהן הגדול שמעון ביתוס.
יוסף בן מתתיהו מספר, שלאחר שהוציא הורדוס להורג את אשתו, מרים החשמונאית, "לקח לו אשה מתוך חמדה של אהבה שנתעוררה בו, ולא עשה שום חשבון אחר אלא רצה לחיות להנאתו". אשה זו הייתה מרים:
הורדוס רצה לשאת אותה לאשה, אולם חשב שייחוסו של שמעון נחות משלו, ולכן הדיח את הכהן הגדול ישוע בן פיאבי ומינה את שמעון במקומו, ואז התחתן עם בתו. היה זה בשנת 28 לפנה"ס, וייתכן שמרים הייתה אז רק בת 13. הורדוס היה אז בן 45, אולם פער הגילים ביניהם היה בגדר נורמה חברתית מקובלת בחברה המזרח-תיכונית בה גדלו וגם בחברה היוונית-רומית לא נחשב נדיר.
ניתן להניח, שבמינוי כהן שמוצא משפחתו מן התפוצה היהודית, התכוון הורדוס להקים שושלת כהנים גדולים חדשה, במקום השושלת החשמונאית, כפי שכבר ניסה לעשות כשמינה את חנמאל המצרי, וייתכן ששמעון זה אכן היה ראשון הכהנים הבייתוסים, שבלטו בתקופת הורדוס והנציבים. היותה של מרים בת למשפחת כהנים, יכולה הייתה לסייע לשקם את מצבו החברתי של הורדוס, שנפגע עם מותה של אשתו החשמונאית.
עם סיום חגיגות הנישואין, הניח הורדוס את אבן הפינה להרודיון.
למרים היה בן אחד מהורדוס, שגם שמו הורדוס, שנישא לאחייניתו, הרודיאס, ממנה נולדה לו בת, שלומית.
יוסף בן מתתיהו מספר שבמהלך חקירת הקשר של אנטיפטרוס בן הורדוס להרעיל את אביו, הובאו לחקירה גם "מי שהיו רחוקים ביותר מכל חשד", ובהם גם מרים, שאחיה מסרו במהלך עינוייהם בחקירה, שידעה על המזימה והסתירה זאת מבעלה. בעקבות זאת, בשנת 6 לפנה"ס, גירש אותה הורדוס, מחק את בנה מצוואתו - בה מינה אותו ליורש אחרי אנטיפטרוס, והדיח את אביה מהכהונה הגדולה. במקום אביה, מינה הורדוס למשרה את מתתיהו בן תאופילוס (הראשון), אולם מאוחר יותר הדיח גם אותו ומינה במקומו את גיסו, אחיה של מרים, יועזר.
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק ט, פסקה ג, סעיף 319.
↑  אריה כשר ואליעזר ויצטום, הורדוס: מלך רודף ורדוף, עמ' 453, הערה 48: יש הסוברים שהכוונה כאן אינה שמוצאו ממש מאלכסנדריה, אלא שהיה מהצדוקים ששירתו במקדש במקדש חוניו בלאונטופוליס.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק ט, פסקה ג, סעיפים 321-320.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק ט, פסקה ג, סעיפים 322-321.
↑  אריה כשר ואליעזר ויצטום, הורדוס: מלך רודף ורדוף, עמ' 167; עמ' 454-453, הערה 51: שנת 28 לפנה"ס לדעת קוקינוס (עמ' 221), 25 לפנה"ס לדעת שירר.
↑  אריה כשר ואליעזר ויצטום, הורדוס: מלך רודף ורדוף, עמ' 454, הערה 53: "לפי חישובי קוקינוס" (עמ' 222).
↑  אריה כשר ואליעזר ויצטום, הורדוס: מלך רודף ורדוף, עמ' 169; עמ' 415, הערה 6: בתקופת בית שני ובתקופת המשנה והתלמוד, נשים יהודיות נישאו בגיל צעיר. יכולה הייתה להינשא מי שמלאו לה 12 שנים וחצי.
↑  אריה כשר ואליעזר ויצטום, הורדוס: מלך רודף ורדוף, עמ' 168.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק ט, פסקה ד, סעיף 323; אריה כשר ואליעזר ויצטום, הורדוס: מלך רודף ורדוף, עמ' 171.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק א, פסקה ב, סעיף 14; פסקה ג, סעיף 19; ספר 18, פרק ה, פסקה א, סעיפים 110-109; פרק ה, פסקה ד, סעיף 136.
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר א, פרק כח, פסקה ב, סעיף 557; פסקה ד, סעיף 562; פרק כט, פסקה ב, סעיף 573.
↑  אריה כשר ואליעזר ויצטום, הורדוס: מלך רודף ורדוף, עמ' 321, 395.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק ד, פסקה ג, סעיף 78; מלחמת היהודים, ספר א, פרק ל, פסקה ו, סעיפים 600-599.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק ו, פסקה ד, סעיף 164.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1071064363  VIAF: 315958848   WorldCat (עם VIAF): 315958848
מנחת סולת

מנחת סולת היא מנחת נדבה, שהוקרבה על המזבח בזמן שבית המקדש היה קיים. מנחת סולת היא המנחה הבסיסית ביותר, וכאשר אדם נודר להביא מנחה סתם, בלא לפרט, הוא מתחייב בהבאת מנחת סולת.
המקור בתורה

המקור בתורה למנחה זו, הוא בפרשת ויקרא. בפרשה העוסקת בדיני קרבן מנחה:
(א) וְנֶפֶשׁ כִּי תַקְרִיב קָרְבַּן מִנְחָה לַה' סֹלֶת יִהְיֶה קָרְבָּנוֹ וְיָצַק עָלֶיהָ שֶׁמֶן וְנָתַן עָלֶיהָ לְבֹנָה: (ב) וֶהֱבִיאָהּ אֶל בְּנֵי אַהֲרֹן הַכֹּהֲנִים וְקָמַץ מִשָּׁם מְלֹא קֻמְצוֹ מִסָּלְתָּהּ וּמִשַּׁמְנָהּ עַל כָּל לְבֹנָתָהּ וְהִקְטִיר הַכֹּהֵן אֶת אַזְכָּרָתָהּ הַמִּזְבֵּחָה אִשֵּׁה רֵיחַ נִיחֹחַ לַה': (ג) וְהַנּוֹתֶרֶת מִן הַמִּנְחָה לְאַהֲרֹן וּלְבָנָיו קֹדֶשׁ קָדָשִׁים מֵאִשֵּׁי ה':
סדר ההכנה

האדם לוקח כמות של עישרון סולת ולוג שמן, שם חלק מהשמן בכלי, שם עליו את הסולת שופך עליה עוד חלק מהשמן ובוללן. לאחר מכן הוא מעביר את הסולת הבלולה בשמן לכלי שרתויוצק עליה את מה שנשאר מהשמן ונותן עליה לבונה. לאחר מכן כהן מגיש את המנחה לקרן הדרומית־מערבית של המזבח. לאחר ההגשה הכהן לוקח את המנחה, מסלק את הלבונה לצד אחד, קומץ מהסולת במקום שבו יש הכי הרבה שמן, ושם את הקומץ בכלי שרת. הכהן מלקט את כל הלבונה מעל הסולת ושם אותה על הקומץ, מעלה את הקומץ בכלי שרת על המזבח, מולחו, ומקריבו על גבי האש. שארית המנחה נאכלת לכהנים.