stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיכון רוטברג רמת השרון
בית הספר במאה העשרים ואחת

נכון לשנת 2022 לומדים בבית הספר כ-900 תלמידים ותלמידות בכיתות י'–י"ב. על פי נתוני משרד החינוך, שיעור תלמידי התיכון הזכאים לתעודת בגרות בשנים האחרונות עמוד על כ-95%, כאשר40% מהם נבחנו בבחינת הבגרות במתמטיקה ברמה של חמש יחידות.
בית הספר מציע לתלמידיו מספר מגמות ייחודיות: מנהיגות רב תחומית, ביוטכנולוגיה, מדעי הרפואה, הנדסת תוכנה וסייבר, ותקשורת (במסגרתה פועלת גם תחנת הרדיו המקומית 'רדיו קול השרון'). בנוסף, פועלת בבית הספר מאז שנת 2007 תוכנית המא"ה שהיא תוכנית ייחודית ראשונה מסוגה בארץ הפועלת בתיכוני רמת-השרון. בבסיס התוכנית מחויבות בתי-הספר לסייע בגילוי ופיתוח אזורי מצוינות של כל תלמיד ותמיכה במיצוי הפוטנציאל האישי שלו. מלבד מצוינות אישית ניתן בבית הספר דגש על חינוך חברתי ערכי הכולל עורבות בקהילה, פיתוח אישי, חדשנות ויזמות, וערכים אלו מוטמעים בתחומי הדעת השונים ומשולבים בפעילויות המגמות הייחודיות.
נבחרות ספורט

כחלק מהמעורבות בקהילה מקיים בית הספר שיתוף פעולה מתמשך עם אגודת הספורט המקומית במסגרתו פועלות בהצלחה נבחרות כדורסל בנים, כדורסל בנות, כדורעף בנים, כדורעף בנות, כדוריד בנים ונבחרת אתלטיקה. נבחרות אלה זוכות להצלחה רבה הן במישור הארצי והן במישור העולמי. בשנת 1985 זכתה נבחרת הכדורסל של בית הספר באליפות העולם לבתי ספר תיכוניים ושנה לאחר מכן  זכתה נבחרת הכדוריד של בית הספר במקום השלישי באליפות העולם לתיכונים. בשנת 2006 קיבל בית הספר את פרס החינוך הגופני לשנת הלימודים תשס"ו.
הצוות החינוכי של תיכון רוטברג מונה כ-100 מורים, מורות ואנשי צוות אחרים.
מנהלי בית הספר

| --- | --- |
שם: תקופת כהונה
מיכאל פרצוב: 1959–1975
פייבוש יעקובי: 1975–1979
מנחם שריד: 1979–1992
אדי שוורץ: 1992–2003
גילי מליק: 2003–2014
תמי קידרון: 2014–2018
הדי גור: 2018–
ראו גם

רשימת בוגרי התיכון
מנזר השתקנים

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מנזר 
 כתובת:  לטרון 
 מיקום:  מועצה אזורית מטה בנימין 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°49′53″N 34°58′59″E﻿ / ﻿31.8315°N 34.9831°E﻿ / 31.8315; 34.9831
  (למפת השפלה מוגדלת) מנזר השתקנים(למפת השפלה רגילה) מנזר השתקנים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מנזר השתקנים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מנזר השתקנים
 
מנזר השתקנים במבט אווירי
מפת אזור לטרון
מנזר גְבירתנו של שבעת המכאובים, הידוע יותר בשם מנזר לַטרוּן או מנזר השתקנים, הוא מנזר גברים בנדיקטיני-ציסטרציאני-טרפיסטי, השוכן בלטרון, בקצהו הדרום-מזרחי של עמק איילון.
היסטוריה

בשנת 1879, ולפי מקור אחר ב-1875, רכשו נזירות כרמליטיות שטחים חקלאיים מהכפר הערבי עמואס השוכן מצפון ללטרון. באותה עת לערך, בשנים 1876–1877, הקימו שני יזמים – אלכסנדר האוורד (במקור היה שמו איסכנדר עוואד) שהיה נוצרי בן העדה המרונית שמשפחתו הגיעה ממלטה והמקומי אמיל בטאט – בית מלון למרגלות גבעת לטרון שעליה שוכנים שרידיו של מבצר לטרון הצלבני. המלון נשא את השם "מלון המכבים", ושירת את תנועת הנוסעים מיפו לירושלים, מסע שנמשך באותן שנים כיומיים. בשנת 1892 נחנך קו הרכבת בין יפו לירושלים, התמעטו נוסעי הכרכרות והמלון נמכר.
שמו של מבצר לטרון – "לֶה טוֹרוֹן דֶה שֶבַליֶיה" (Le toron des chevaliers; 'מגדל האבירים') – שובש עם השנים ל"לטרון"; והדבר הביא להתפתחות מסורת נוצרית, לפיה דיסמס, "הגנב הטוב" שנצלב לצד ישו (בלטינית "boni latronis"), נולד במקום.
בשנת 1887 הגיע לארץ ישראל נזיר טראפיסטי, במטרה להקים בלטרון מנזר. הנזיר, לואי וילה, רכש את בית המלון והתגורר במקום בגפו. ההחלטה להקים את המנזר דווקא באזור זה, התקבלה בשל קרבתו לאמאוס ניקופוליס, עיר רומית-ביזנטית עתיקה ששכנה ברכס לטרון, אותה מזהה המסורת הנוצרית כאחד המקומות בהם התגלה ישו לשניים מתלמידיו לאחר שקם לתחייה.
המנזר נוסד לאחר שלוש שנים, ב-31 באוקטובר 1890, על ידי 17 נזירים צרפתיים. הנזירים קיבלו מהנזירות הכרמליטיות אשר אינן עוסקות בחקלאות חלק מהקרקע החקלאית שבבעלותן, והחלו להכשירה. הם נטעו בה עצי זית, כרמים, שדות דגנים וגינת ירקות, ובשטחים שלא כשרו לחקלאות ניטעו עצי אורן וברוש. הנזירים נתקלו בבעיה קשה של מחסור במים ונאלצו להתמודד עם יחס עוין מצד ערביי הכפרים הסמוכים, יחס שהשתפר עם הזמן, בין היתר, בזכות מרפאה שהקימו במנזר. הפטריארך הלטיני של ירושלים העניק למנזר את אוסף ספריו, ששימש בסיס לספריית המנזר.
במלחמת העולם הראשונה גרשו הטורקים את הנזירים שהיו נתיני צרפת, וחלקם גויסו לצבא ואף נהרגו בקרבות. המנזר הפך למחנה צבאי של הצבא העות'מאני ונגרם לו נזק כבד, הוא נבזז והספרייה הושמדה. הנזירים שבו אל המנזר החל בשנת 1919. בשנת 1926 החלה הרחבת מבנה המנזר בסגנון המוגדר על ידי הנזירים כ"סגנון רומנסקי-ביזנטי", ואט אט הוא לבש את דמותו המוכרת כיום. מלאכת הבנייה הסתיימה בשנת 1960, אך הכנסייה קודשה רק בשנת 1999. בין 1948 ל-1967 נשלט המנזר בידי ירדן, והוא שכן על גבולו של שטח ההפקר שבין ירדן וישראל.
ב-4 בספטמבר 2012 הוצתה דלת הכניסה של כנסיית המנזר, ועל קירותיו רוססו שמות מאחזים ביהודה והשומרון, לצד הכיתוב "ערבות הדדית" (כינוי לפעולת תג מחיר) וכתובות בגנות ישו. האירוע גרר תגובות חריפות מצד ראשי הכנסיות הנוצריות בארץ, בהם פיירבטיסטה פיצבאלה, הקוסטוס של משמורת ארץ הקודש, הפטריארך הלטיני של ירושלים פואד טוואל והארכיבישוף המרוני. בנוסף פרסם חבר הבישופים הקתולים בארץ הקודש גילוי דעת חריף אשר גינה את האירוע.
אורח החיים במנזר

למנזר רשאים להתקבל רק גברים שמלאו להם 21 שנים והם חייבים לעמוד בתקופת מבחן בת שש שנים. במנזר מתגוררים כיום כשבעה עשר נזירים בני לאומים שונים, ומספרם של הנזירים מעולם לא עלה על 35. הנזירים מתאפיינים במיעוט בדיבור, ומכאן בא השם "שתקנים". בעבר נהגו לקיים שיחה רק בעת התפילה עצמה, אך כיום שוב אין הגבלה על הדיאלוג בין הנזירים. עם זאת, הם ממשיכים להמעיט בדיבור, בעיקר עם זרים שמגיעים למקום.
סדר היום במנזר נפתח בשעה 03:00 והשעות הראשונות עד הזריחה מוקדשות לתפילה פרטנית ובציבור וללימוד. בסך הכול, מתפללים הנזירים שבע תפילות ביום. בשעות הבוקר מתפנים הנזירים לעבודה, ושעות אחר-הצהרים מוקדשות שוב לתפילה, לימוד ולעבודה, וכן למדיטציה.
במנזר פועל מטבח צמחוני, שכן אכילת בשר, דגים וביצים אסורה. הצעירים עובדים בחקלאות בשטחי המנזר המשתרעים על-פני 400 דונם. בכניסה למנזר יש חנות המוכרת את תוצרת המנזר – יינות, דבש, שמן זית וזיתים, וכן מזכרות וספרים. במנזר פועלת אכסניה המשמשת מתנדבים צעירים מצרפת ומגרמניה, אך פתוחה לכל אדם.
היקב

במנזר פועל "יקב לטרון'" בו מיוצרים "יינות לטרון" ומשקאות חריפים (ברנדי, ערק וליקרים שונים). היקב הוקם על ידי 17 נזירים צרפתיים, לאחר שנטעו כרמים בשנת 1890. מבנה היקב חצוב בסלע ומחובר למנזר במנהרה תת-קרקעית. היקב מייצר כ-300,000 בקבוקים בשנה, המיועדים ברובם לייצוא. היינן האחראי הוא אב המנזר רנה (Rene).
האתר

כנסיית המנזר בנויה מספינה בודדת, והיא צרה ומוארכת. תקרתה הגבוהה נישאת על גבי קשתות שביניהן קמרונות צולבים, ומצבה מדורדר. חלל הכנסייה חף מעיטורים כמעט לחלוטין, בהתאם לתקנון הנזירים הטראפיסטים המחייב צניעות והסתפקות במועט. עובדה זו ממקדת את תשומת הלב אל פסל מרים האוחזת בידיה את ישו התינוק, ומעניקה לו צלב. הפסל הניצב בגומחה באפסיס שבצידה המזרחי של הכנסייה, הוזמן בשנת 1954 מפסל באיטליה ומשקלו שלוש טונות. עוד נראים באולם הכנסייה עוגב הניצב מימין לכניסה, וציון תחנות דרך הייסורים של ישו. מחוץ לכנסייה, מעל דלת הכניסה אליה, קבועה לונטה שבה נראה ישו סועד עם שני תלמידיו באמאוס הסמוכה, לאחר קומו מן המתים.
בחצר המנזר מוצג אוסף ארכאולוגי ובו פריטים מאזור לטרון. בין הפריטים באוסף גלוסקמאות, שברי עמודים מעוטרים וכתובת קבר של חייל מהלגיון החמישי מקדוניקה.
ליד הכניסה למנזר, בגן הנקרא "גן האחווה", נמצאת אנדרטה גבוהה מגולפת בעץ בצורת טוטם, והמכונה בשם "איש באמונתו יחיה". האנדרטה מציגה שלוש דמויות מהמאה ה-12, בני שלוש הדתות המייצגות לדעת אב המנזר, את הסובלנות. הפסל הוצב במקום בדצמבר 2006. הדמויות הן:
רש"י – גדול מפרשי התנ"ך והתלמוד שדרש "ליבי נוטה אחרי המתירים לסלוח".
ברנאר מקלרבו – אבי מסדר הטרפיסטים אשר למרות היותו בין התומכים במסעות הצלב, התנגד לפגיעה ביהודים ואמר כי "לפגוע ביהודים זה כמו לפגוע בבבת עיניו של ישו".
צלאח א דין – לאחר קרב קרני חיטין גילה נדיבות רבה ואיפשר לתושבי כל מבצר ועיר צלבנית שנכנעו, לעוזבם בשלום.
לקריאה נוספת

נירית שלו-כליפא, אל גן נעול: ביקורים במנזרי הארץ, כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2005, עמ' 127.
הערות שוליים

↑  The Monuments
↑  דומיניק לאפייר, לארי קולינס, ירושלים, ירושלים, עמ' 357
↑  ניר חסון, הכנסייה מזועזעת מהפגיעה במנזר: "הגיע הזמן שהרשויות ישקיעו בלימוד ערכים", באתר הארץ, 4 בספטמבר 2012
↑  גילוי דעת של חבר הבישופים הקתוליים בארץ הקודש
↑  ענבל אלמליח, העולם הסודי של הנזירים בישראל, באתר ישראל היום, ‏24 באוקטובר 2019
↑  Latroun Monastery Winery, באתר "איש הענבים", 29 ביוני 2017
↑  עוגב מנזר השתקנים בלטרון, באתר עמותת חובבי העוגב בישראל
↑  יקב לטרון, באתר "פודשופ" – www.foodshop.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1145297994  VIAF: 6149415070689551887   WorldCat (עם VIAF): 6149415070689551887
משה מנדלסון (סופר)

ערך זה עוסק בסופר ומתרגם איש המבורג. אם התכוונתם לפילוסוף היהודי המפורסם ומייסד תנועת ההשכלה היהודית, ראו .
| --- | --- |

מצבה לזכרו של משה מנדלסון בבית הקברות היהודי אולסדורף (אנ') בהמבורג
 לידה:  19 במרץ 1782 ד' בניסן תקמ"ב המבורג, האימפריה הרומית הקדושה האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  5 ביוני 1861 (בגיל 79) המבורג, הקונפדרציה הגרמנית הקונפדרציה הגרמנית 
 מדינה:  גרמניה 
 שפות היצירה:  גרמנית, עברית 
 
משה מנדלסון (בגרמנית: Moses Mendelsohn;‏ ד' בניסן תקמ"ב – כ"ז בסיון ה'תרכ"א, 19 במרץ 1782 – 5 ביוני 1861) היה משורר, סופר, צייר ומתרגם יהודי-גרמני.
תולדות חייו

נולד בהמבורג בשם משה פרנקפורטר, בן הרב מנחם מנדל פרנקפורטר וצפורה (לבית לוין); מאוחר יותר שינה את שמו על שם הפילוסוף משה מנדלסון. אחיו היה רפאל אריה הירש, אביו של רש"ר הירש. נישא לפוגלכן פיליפ נוישטטל. פרטים אוטוביוגרפיים רבים אודותיו מפוזרים בספרו "פני תבל".
למד אצל אביו, וגם אצל דודו (אחי אביו) הרב יהודה ליב פרנקפורטר לבית שפירא (רל"ש; אלטונא 1743–1836), מחבר הפירוש לתורה "הרכסים לבקעה" ורבי יצחק ברנייס. בהשפעתו של נפתלי הרץ וייזל נמשך לתנועת ההשכלה.
פרסם ספרים אחדים, וכן פרסם בכתבי עת של אנשי תנועת ההשכלה היהודית, בהם "ספר ידידיה" בעריכת ירמיהו היינמן, "המאסף" בעריכת שלום הכהן, "Allgemeine Zeitung des Judentums" בעריכת לודוויג פיליפסון ו"אוריינט" בעריכת יוליוס פירסט.
פני תבל

עיקר יצירתו של מנדלסון חובר בבגרותו בשנת תקס"ז ובזקנותו, ונאסף לספר מוסר ההשכל "פני תבל", אוסף שיריו ומליצותיו ומוסריו, הערוך במתכונת מחברות עמנואל אך תוך שמירה על צחות הלשון ותוכן ראוי. הספר כולל חמישים וחמש מחברות העוסקות במוסר, פירושים למקרא, דברי הערכה על רבנים ומשוררים, התייחסות למאורעות התקופה, ביקורת וסאטירה, ושירים רבים בהם שלושה אפוסים: תרגום בעיבוד חופשי של "מות הבל" מאת גסנר, "תולדות אברהם", ו"תולדות יוסף".
השירה של מנדלסון דידקטית ומפוארת, מיוסדת על בקיאות במקרא ובלשון הקודש, ממשיכה את דרכם של נפתלי הרץ וייזל ושלום הכהן, אך בהיקף שירי רחב יותר ובסגנון פשוט יותר. כשספרו יצא לאור לאחר מיתתו, נותרו אך מעט קהל קוראים עברי בגרמניה. בשל כך זכה למעט תהודה ונשכח, על אף היקף יצירתו.
יצירותיו

תרגם לעברית את ספרו של יואכים היינריך קאמפה, Die Entdeckung von Amerika, שנקרא בעברית "מציאת הארץ החדשה" ויצא לאור באלטונה ב-1807 בהסכמת הרב צבי הירש בושקא.
כתב שיר לכבוד מינוי של חכם יצחק בֶּרְנַיְיס לרב בהמבורג.
ספרו "בקשת הלמדין" יצא לאור בעילום שם בשנת 1829.
פרסם שתי מסות: "עוון הדורש הישן" ו"עוון הדורש החדש", שבהן מתח ביקורת על הדרשנים.
חיבורו "Die Synagoge zu Hamburg, Wie Sie War und Wie Sie Sein Soll" ("בית הכנסת של המבורג, כפי שהיה ואיך שהוא צריך להיות") יצא לאור בקופנהגן ב-1842.
הספר "פני תבל", אמסטרדם, תרל"ב
לקריאה נוספת

נח ה. רוזנבלום, "משה מנדלסון-פרנקפורטר מאחרוני המשכילים בגרמניה", בצרון, ספטמבר-אוקטובר 1980, עמ' 68–82
הערות שוליים

↑  יחזקאל דוקס, חכמי אה"ו, באתר היברובוקס. וכן כתב בעצמו בסוף הקדמתו לספרו "פני תבל" "יום ד׳ בחודש הגאולה, תר"ך, הוא יום הולדתי  וזכיתי לבן שבעים ושמונה".
↑  לכבוד אדונינו מורינו הגאון הגדול ... : מהור"ר יצחק בערנייס ... אב"ד וחכם קהל אשכנזים דק"ק המבורג, ביום בֹאו פה העירה
↑  מציאת הארץ החדשה א, באתר Library of the
HASKALA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265365205171  GND: 138406855  ISNI: 0000 0000 6688 9421  LCCN: nb2008003743  NTA: 305255738  VIAF: 73384363   WorldCat (עם VIAF): 73384363
בגדי מעטפת

חצאית מעטפת
בגדי מעטפת הם בגדים הנכרכים סביב הגוף. החלק העוטף עשוי להיסגר באמצעות קשירה, כפתורים או סקווש. בשמלת מעטפת שתי שכבות נעטפות זו מעל זו בחלק הקדמי העליון. חצאית מעטפת היא חצאית שבה הבד נכרך סביב האגן. חולצת מעטפת היא חולצה שבה הבד נכרך סביב המותניים.
סוגים

לונגי (Longyi) – בגד הנלבש בבורמה.
מונדי (Mondey) – בגד הנלבש ב-Tulunadu ובאיים המלדיביים.
פאייה (PALLA) – בגד רומי עתיק לאישה.
פאייום (paillum) – בגד רומי לגבר.
פאראו (pāreu/pareo) – פיסת בד סביב הגוף, הנלבשת עטופה על הגוף על ידי גברים ונשים במיוחד באיי קוק וטהיטי.
בלטד פלאיד (Belted plaid) – שמיכה הנלבשת מסביב לחלציים ומוחזקת בחגורה הנלבשת בסקוטלנד.
סארונג (Sarong) ובאג'ו קבאיה (אנ') – בד העוטף את המותניים ונלבש על ידי גברים ונשים ב-דרום אסיה, בבמזרח אסיה, חצי האי ערב, ובאיים באוקיינוס השקט.
סארי – בגד מעטפת הנלבש בהודו.
טאבולה (Ta'ovala) – בגד מעטפת הנלבש בטונגה על ידי גברים ונשים לרוב באירועים רשמיים.
שמלת מעטפת – שמלה שנלבשת במערב על ידי נשים ושחלקה העליון מורכב מבד העוטף בד שני.
לבוש מעטפת לחוף – במערב נשים לובשות מגבת הנכרכת סביב המותניים, או סארונג.
חצאית מעטפת – נלבשת במערב. חצאית המורכבת מבד הכרוך סביב המותניים.
מכנסי דוטי (Dhoti pants) –מלבן ארוך מבד עם רצועות ארוכות בפינות, מניחים קצה קצר על המותניים וקושרים מאחור, מניחים את הקצה השני על המותניים מאחור וקושרים מקדימה.
גלריה

שמלת מעטפת
חולצת מעטפת
בחורה עם פראו
הערות שוליים

↑  African wrap skirt description
↑  DHOTI, Utsavpedia (באנגלית)
בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד

| --- | --- |


 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים ציבורי
 אוניברסיטה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
 בעלים:  מכבי שירותי בריאות
 מנכ"ל:  ד"ר ארז ברנבוים
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  4 ביוני 2017 
 שירותים
 מספר מחלקות:  20
 מיטות:  300
 www.assutaashdod.co.il
 גאוגרפיה
 כתובת:  רחוב הרפואה 7
 מיקום:  הרובע המיוחד (קריית פרס),  אשדוד, ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′49″N 34°39′26″E﻿ / ﻿31.780206°N 34.657105°E﻿ / 31.780206; 34.657105
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אשדוד מוגדלת) בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד (למפת אשדוד רגילה) בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד (למפת השפלה רגילה) בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד (למפת השפלה מוגדלת) בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד   he בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדודhe בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדודמפת  __ אשדוד  __ גן יבנה [‌למפה דינמית של השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית חבל יבנה ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה ממערב: הים התיכון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית החולים הציבורי אסותא אשדוד על שם סמסון הוא בית חולים ציבורי שבבעלות מכבי שירותי בריאות, הממוקם בעיר אשדוד. הוא מתפרש על שטח של כ-70 דונם ברובע המיוחד (קריית פרס) במזרח העיר.
בית החולים החל לפעול ביוני 2017 ובהדרגה הגיע לפעולה בהיקף מלא בנובמבר 2017. בבית החולים 300 מיטות, מועסקים בו כ-1,200 עובדים והוא משרת כחצי מיליון תושבים מאשדוד והסביבה.
65 אחוזים מחדרי בית החולים הם ממוגנים. חדרי הניתוח, היחידה לטיפול נמרץ ויחידות נוספות פועלות בקומת המרתף, כך שיוכלו להמשיך לפעול גם בעת חירום. המרכז הרפואי פועל במסגרת הרפואה הציבורית, ומסונף לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב כבית חולים אוניברסיטאי. בית החולים נקרא על שם שילה ואריק סמסון, נדבנים יהודים מדרום אפריקה שתרמו מיליוני דולרים לתקציב בית החולים.
היסטוריה > ניסיונות להקמת בית חולים באשדוד

ניסיונות לבניית בית חולים באשדוד החלו כבר בשנות ה-60 כאשר קופת חולים כללית החלה לבנות בית חולים בעיר, אך הבנייה הופסקה בשלביה הראשונים ולא הושלמה. מה שנותר מבנייה זו הוא מבנה נטוש ומוזנח שנמצא בשטח הדיונה שמדרום לרובע ט', ונהרס ב-2017.
בשנת 1998, לאחר כעשר שנים של דיונים, פורסם מכרז להקמת בית החולים. אך הוא בוטל בתחילת 1999, בעקבות דרישת משרד האוצר. באוקטובר 1999, הודיעה ועדת הכספים של הכנסת שתפעל לקדם מכרז בינלאומי להקמת בית חולים משולב פרטי-ציבורי. המכרז פורסם כשנה אחר כך, אך שוב בוטל.
בשנת 2002 חוקקה הכנסת, ביוזמתה של חברת הכנסת סופה לנדבר, חוק המחייב בניית בית חולים באשדוד. מטרת החוק הייתה להבטיח שמשרד האוצר יקציב את התקציב הדרוש להקמת בית החולים. אך למרות החוק ולאורך שנים, טורפדה הקמתו של בית החולים, גם בתמיכת "חוק ההסדרים" אשר מנע את יישומו. עד 2008 פקידים באוצר הצליחו לסכל החוק להקמת בית חולים באשדוד, בעיקר מסיבות הנובעות משיקולי יעילות כלכלית. באותה שנה, התגלתה אופוזיציה מפתיעה לבניית בית החולים באשדוד. כמה ממנהלי בתי החולים המובילים במדינה החליטו לכתוב מכתב לשר הבריאות, בו טענו כי הקמת בית חולים באשדוד תהווה בכייה לדורות. במכתב הסבירו מנהלי בתי החולים כי לבית חולים באשדוד אין מקום והצדקה קיומית בזמן שקיים ויכוח תקציבי מתמיד בנוגע למיטות אשפוז והקמת יחידות חדשות. המנהלים טענו בנוסף כי בית חולים נוסף יחריף את המחסור החמור ברופאים ואחיות ויגרום לתחרות לא הוגנת על כוח אדם, בכך שימשוך כוחות רפואה אשר מפעילים את בתי החולים סביב אשדוד באמצעות הסכמים מנוגדים ולא תואמים להסכמי שכר המקובלים במערכת הציבורית.
היסטוריה > מרכז רפואי אשדוד

פרויקט בשם "מרכז רפואי אשדוד", החל בשנת 2006, ביוזמת עמותת רפואה וישועה של חסידי גור, שרבים מחסידיה גרים בעיר, במטרה להקים חדר מיון קדמי שיחל לשרת את כלל תושבי אשדוד רבתי. יוזמה זו תאמה את כוונת קברניטי העיר אשדוד להקים בית חולים בעיר במקום להשתמש בשירותי הרפואה של מרכז רפואי ברזילי באשקלון המשרת את תושבי העיר היום. עיריית אשדוד קיבלה ממינהל מקרקעי ישראל קרקע בדרום מזרח העיר בגודל 3 דונם, בחכירה ארוכת טווח. הקרקע נמסרה לעירייה ללא תמורה, והותר לבנות עליה בניין בן 5 קומות, חלקן תת-קרקעיות, ובסה"כ 6,000 מ"ר.
העירייה העבירה את זכויות החכירה לעמותה "רפואה וישועה" של חסידות גור, שהתחייבה להפעילו עד שנת 2009. בניגוד להסכם עם מינהל מקרקעי ישראל, העמותה הקימה בניין בן 9 קומות, 4 מהן תת-קרקעיות, בהיקף 17 אלף מ"ר, פי שלושה מהמותר, בלי אישור מינהל ובלי לשלם בגין הבנייה העודפת. הבנייה הופסקה בסוף שלב השלד. בבניין הושקעו כ-100 מיליון שקל, הרוב מתרומות, וכ-10 מיליון שקל שהועברו כתמיכות ממשרד הבריאות. בינואר 2014 פרסם מינהל מקרקעי ישראל מכרז לרכישת המגרש והמבנה הבנוי עליו שהוקם למטרת הקמת חדר המיון הקדמי. עמותת רפואה וישועה זכתה במכרז, אך בסוף שנת 2014 מכרה את המבנה, תמורת 57 מיליון שקל, לאיש העסקים פרץ הירשנבוים.
בספטמבר 2021, בית המשפט המחוזי בבאר שבע נתן תוקף של פסק דין, להסכם הפשרה במסגרתו התחייבה עמותת "רפואה וישועה" להשיב למדינה תוך 60 יום את מלוא סכום כספי התמיכה שהוענקו לה, לשם הקמת מרכז רפואי באשדוד אשר לא הוקם מעולם.
במרץ 2024 פורסם כי המבנה, שהפך בינתיים ל"פיל לבן", ישמש כמרכז רפואי פרטי בשם "נועה מדיקל סנטר".
היסטוריה > הקמת בית החולים > מכרז

משרד האוצר קיים מכרז להקמת בית חולים מלא בעיר בשטח צמוד למרכז הרפואי אשדוד. במקביל לביצוע עבודות פיתוח שטח כולל דרכי גישה למרכז הרפואי. ב-9 באוגוסט 2009 פרסם משרד האוצר מכרז להקמת בית חולים באשדוד. את ההליך המקדמי עברו שלוש קבוצות, שתוכלנה להתמודד במכרז.
המכרז התקדם באיטיות רבה, עד ששלוש החברות המתמודדות עברו את שלב המיון המוקדם – אסותא, "מור" המכון למידע רפואי, וקריה רפואית אשדוד. ביולי 2010, פרשו המתמודדים מהמכרז, למעט קבוצת מכבי המיוצגת על ידי רשת אסותא. משרד האוצר פרסם כי יקרא לגופים שהתמודדו להתמודד שוב עם שיפור תנאים, כדי להגדיל את הכדאיות הכלכלית. במכרז החדש נוספו שני מרכיבים: אפשרות להפעלת שירותי רפואה פרטית בהיקף של עד 25% מההכנסה השנתית של בית החולים, ומענק הקמה לזכיין בסך 487 מיליון ש"ח. נספח ההפעלה של המכרז מפרט את מסלול הרפואה הפרטית, המכונה מסלול בחירת רופא, שהיזם רשאי להפעיל בבית החולים באשדוד. ברשימת ההגבלות של פעילות מסלול בחירת רופא קובע הנספח, בין השאר, כי היקף הפעילות לא יעלה על 25% מכלל הכנסות בית החולים ממכירת שירותים רפואיים; היקף הפעילות של כל רופא וכל מחלקה לא יעלה על 25%; הרופאים שייתנו שירות במסגרת מסלול בחירת רופא יהיו מרמת מומחה ומעלה העובדים בבית החולים במשרה חלקית לפחות; לא תינתן קדימות בקביעת תורים, ומוקד קביעת התורים יהיה מוקד מרכזי ללא הפרדה; והטיפול שיינתן לכל החולים יהיה זהה.
באפריל 2011 זכתה חברת "אסותא" אשר בבעלותה של מכבי שירותי בריאות, במכרז להקמת בית החולים הציבורי באשדוד. בסוף מאי אותה שנה נחתם עם משרד האוצר ההסכם לבנייתו וב-12 בנובמבר 2012 הונחה אבן הפינה.
באפריל 2016 נחתם הסכם שבו המדינה תעביר לאסותא כ–364 מיליון שקל בפריסה לחמש שנים, ובתמורה אסותא תוותר על ההיתר שניתן לה להפעיל רפואה פרטית בתשלום בבית החולים בשיעור של 25% מפעילותו. בנוסף לתשלום החד־פעמי, משרד הבריאות יעניק לאסותא אשדוד רישיונות לשירותים רפואיים שלא כלולים בהסכם המקורי להקמת בית החולים, להפעלת מרכז סרטן שכולל שני מאיצים קוויים (מכונות הקרנה), מכשיר MRI, יחידת צנתורים ויחידת הפריה חוץ-גופית.
היסטוריה > הקמת בית החולים > תפעול

בית החולים החל את פעילותו ב-4 ביוני 2017 עם פתיחתן של מרפאות החוץ. ב-16 באוקטובר נפתחה מחלקת היולדות בבית החולים. ב-7 בנובמבר נפתח חדר המיון ובית החולים החל לפעול בצורה מלאה. שעה בלבד לאחר הפתיחה פונו לחדר המיון שני פצועים בניסיון חיסול.
בשנת 2019 זכה בית החולים אסותא במקום הראשון, מכלל בתי החולים בארץ, בסקר שביעות רצון שערך משרד הבריאות, אודות שביעות רצון המטופלים שטופלו במלר"ד (חדרי המיון) או שביקרו, השתחררו או התאשפזו בחודשים מאי - אוגוסט 2019.
היסטוריה > הקמת בית החולים > תפעול > מלחמת חרבות ברזל

מאז טבח שבעה באוקטובר, בית החולים קיבל אליו מאות פצועים בדרגות פציעה שונות, חלקם לוחמי צבא הגנה לישראל שפונו במסוקים מהקרבות ברצועת עזה. בעקבות המאמצים שבהם נקט הצוות הרפואי של בית החולים במלחמה, החליט ב-2024 נשיא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, דניאל חיימוביץ, להעניק לבית החולים, לצד הסמוכים לו בדרום – סורוקה וברזילי, את אות פרס נשיא האוניברסיטה, על ”מחויבותם הבלתי מעורערת של בתי החולים לרווחת קהילת הנגב בפרט ולמדינה בכלל”.
פיתוח עתידי

בינואר 2021, אושרה הקמת מגדל אשפוז נוסף בבית החולים ובו מחלקות לילדים, מחלקות פנימיות נוספות, אודיטוריום ומרכז סימולציה. בכך יגדיל את בית החולים בתוספת של עוד 200 מיטות, ל-500 מיטות אשפוז. עלות ההקמה בהיקף של מעל ל-600 מיליון ש"ח. במרץ 2024 החלה בנייתו.
מנהלי בית החולים

פרופ' חיים בידרמן    יוני 2017 - אוקטובר 2019
ד"ר ארז ברנבוים      נובמבר 2019 -
מבצע חורב

שיירת שריוניות לפני הכניסה לסיני במבצע חורב
מפת מבצע חורב
מבצע חורב, אשר נקרא גם מבצע עין, היה מתקפה רחבת היקף של צה"ל כנגד חיל המשלוח המצרי בנגב ובמזרח סיני, במהלך שלביה האחרונים של מלחמת העצמאות. המבצע, אשר החל ב-22 בדצמבר 1948 והסתיים ב-7 בינואר 1949, נחל הצלחה ברובו. פרט לרצועת עזה, ולכיס פאלוג'ה בה נותרה חטיבה מצרית מכותרת, בשל כישלונו של מבצע חיסול, צה"ל הצליח לעקור את הצבא המצרי מארץ ישראל. צה"ל לא עצר בקו הגבול ששרטטה החלטת החלוקה וגם לא בגבול הבינלאומי, חדר כמה עשרות ק"מ אל תוך סיני, אך נסוג משם בלחץ בינלאומי. כתוצאה מדינית של המבצע, מצרים פסקה להיות צד פעיל במלחמה והחלה במגעים להסדרת שביתת נשק. עם תום מבצע זה הסתיימו למעשה קרבות מלחמת העצמאות.
למבצע ניתן השם 'חורב', שהוא אחד משמותיו של הר סיני, משום שכלל חדירה לשולי מדבר סיני. שמו הנוסף של המבצע, מבצע עין, מקורו באות הראשונה של היעדים העיקריים: עזה, עוג'ה, עסלוג', אבו עגילה ואל עריש.
רקע

עם סיום מבצע יואב, שהביא לדחיקת חיל המשלוח המצרי מחלקים נרחבים מהנגב, עדיין נותר צבא מצרי גדול ובעל כושר לחימה ניכר בתחומי ארץ ישראל. חלקו היה נצור בכיס פאלוג'ה, אך מספר חטיבות היו פרוסות באזור עזה ובמרחב המשתרע מעוג'ה אל-חפיר ועד דרומה לבאר שבע. במצב זה, ישראל עמדה בפני האיום כי הצבא המצרי יחבור לכוח שב'כיס', ואף ימשיך הלאה ויחבור אל 'הכוחות הקלים' המצריים שבהר חברון, וינתק שוב את הנגב. ישראל, שעל אף הישגי מבצע 'יואב', לא הסתפקה במצב הקיים, פעלה בהתמדה לשיפור מצבה בנגב, גם לאחר הפסקת האש שבסיום המבצע האמור, אשר נכנסה לתוקף ב-22 באוקטובר 1948. בין היתר, כבש צה"ל בתחילת נובמבר את משטרת עיראק סואידן, וכן נערכו מבצע לוט ומבצע אסף.
בכל זאת, כדי לדחוק סופית את המצרים מן הנגב עלה הצורך במבצע בקנה מידה מלא. לפיכך, ממשלת ישראל החליטה לחדש את הלחימה בדרום ולתקוף את הצבא המצרי, ואף הדגישה כי היא חשה חופשייה לעשות כן, כיוון שממשלת מצרים סירבה לשאת ולתת על שביתת נשק. שיקול נוסף, אשר עמד בפני ממשלת ישראל, היה הרצון לסיים בהקדם את המלחמה, בשל הנטל הכבד שבהחזקת צבא גדול, וכן על מנת להתפנות למשימות אזרחיות דוחקות, ובעיקר קליטת גל עלייה גדול, שכבר עמד באותו מועד בפתח.