stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמל התעופה בן-גוריון
המסלולים ורחבות החנייה למטוסים > מסלולים

בשדה התעופה שלושה מסלולים, כולם ברוחב של 45 מטר, ובכולם מותקנת מערכת נחיתת מכשירים. מערך המסלולים של השדה שופץ בשנים 2011–2014 בעלות כוללת של 900 מיליון ש"ח:
מסלול 12/30 – מסלול 12/30 הוא המסלול הקרוב לטרמינלים ובמקביל לו קיים מסלול הסעה (K). אורכו של המסלול 3,112 מטר. כאשר הרוח היא בעלת רכיב מערבי נמוך מ־10 קשרים, או בעלת רכיב מזרחי, הנחיתות יתבצעו מכיוון מערב (כיוון 12). בעת נשיבת רוח מערבית בעוצמה של יותר מעשרה קשרים (כ־18.5 קמ"ש), בדרך כלל בשעות אחר הצהריים, יונחו המטוסים לנחות בכיוון ההפוך (כיוון 30). לעיתים נדירות, בהתאם לתנאי מזג האוויר מסוימים, המסלול משמש גם להמראות (כיוון 12 ממערב למזרח). המסלול שופץ במהלך שנת 2007, ובהתאם לתוכנית המתאר הארצית יוכל להגיע עד לאורך מרבי של 3,426 מטר. המסלול נסגר בספטמבר 2011, עם תחילת העבודות להארכתו ולהארכת המסלול הקצר,‏ ונפתח מחדש ב־1 במרץ 2014. ב-27 ביולי 2018, הסתיימו השיפוצים שנערכו במסלול במשך כ-3 חודשים בעלות של 20 מיליון שקל.
מסלול 08/26 שאורכו 4,062 מטר, הוא המסלול הארוך בשדה. המסלול משמש כמסלול ההמראות הראשי ממזרח למערב (כיוון 26). המסלול נחנך בשנת 1971, ובחודש פברואר 2006 הסתיים שיפוצו המקיף בעלות של 24 מיליון ש"ח, והוא הותאם לשימוש גם במטוסים מדגם איירבוס A380. הארכת המסלול שאורכו היה 3,657 מטר לכיוון מערב, החלה בחודש יוני 2010 והסתיימה בתחילת חודש יוני 2011. עם סגירתו של מסלול 12/30 לשם שיפוצו בשנת 2011, הפך מסלול 08/26 למסלול הפעיל היחיד בשדה, והוא תפקד ככזה עד לסיום העבודות להארכת שני המסלולים האחרים.
מסלול 03/21 – אורכו של מסלול זה עמד על 1,780 מטר בלבד, אך לפי התמ"א הוא הוארך לאורך של 2,772 מטר, ובמקביל אליו נסלל מסלול הסעה (E). המסלול שימש בעבר את טייסות התובלה של חיל האוויר הישראלי, ולאחר מכן הפך לשמש בעיקר כמסלול הסעה (כיוון 03) לקראת המראה מהמסלול השקט (כיוון 26). העבודות לשיפוצו ולהארכתו של המסלול החלו להתבצע במקביל לעבודות על מסלול 12/30, והסתיימו בשנת 2014.
המסלולים ורחבות החנייה למטוסים > מסלולים > השמת המסלולים בהווה

לפי החלטת גיורא רום, מנהל רשות התעופה האזרחית אשר פורסמה ביום 20 בינואר 2014, עם סיום שיפוץ המסלולים ב־1 במרץ 2014, שב הנמל לפעול במתווה של שני מסלולים, לפי המתווה הבא:
נחיתות:
מסלול הנחיתה המועדף הוא מסלול 12 (מסלול הנחיתה הראשי לכיוון מזרח).
נחיתה על מסלול 21 (המסלול הקצר לכיוון דרום) תותר כאשר נושבת בשדה רוח מערבית בעלת רכיב של 5 קשר או יותר; או בשעות עומס בשדה; או כאשר מרווח הזמן בין שתי הפעלות צפויות של מסלול 21 קטן מ־90 שניות. עם זאת, מסלול 21 לא יוכל לשמש לנחיתה בימי חול בין השעות 22:00 ל־05:00 ובשבתות ובחגי ישראל. סך הנחיתות במסלול 21 לא יחרוג מ־40% מכלל התעבורה בנמל בחישוב עונתי. בתחילת מבצע צוק איתן התקיימו רוב הנחיתות וההמראות בנמל במסלול זה, ובאופן יוצא דופן, בשל צמצום המרחב האווירי האזרחי של ישראל, הטיסות יצאו צפונה והגיעו מאותו כיוון. הדבר גרם לעיכובים ואיחורים. בהמשך המבצע הופנו הטיסות הממריאות למסלול 08 והטיסות הנוחתות המשיכו לעשות שימוש במסלול 21.
מסלול 30 (מסלול הנחיתה הראשי לכיוון מערב) משמש בעיקר בשעות אחר-הצהרים.
המראות:
מסלול ההמראה המועדף הוא מסלול 26 (המסלול השקט לכיוון מערב), והמראות תותרנה גם במסלול 30 (מסלול הנחיתה הראשי לכיוון מערב).
מסלול 08/26 למזרח משמש כמסלול המראה כאשר יש התרעות לירי מעזה. יש פעמים שהוא משמש כהמראה מערבה
המסלולים ורחבות החנייה למטוסים > מגרשי חניית המטוסים

בשדה מספר רחבות חנייה למטוסים:
ממזרח לטרמינל 1 שוכנת רחבה N ובה 13 עמדות חניה. הרחבה שופצה במהלך שנת 2015.
ממערב לטרמינל 1 שוכנת רחבה J שבה 13 עמדות, רחבה L שבה 6 עמדות ואזור התחזוקה של אל על שבו ארבעה מקומות חניה. במגרשים J ו־L יכולים לחנות מטוסים קטנים רבים יותר.
מדרום לטרמינל 1 שוכנת רחבה K ובה חמש עמדות חניה. הרחבה משמשת בעיקר לתחזוקת מטוסי אל על.
בנוסף ל־33 עמדות החניה הצמודות לטרמינל 3, נמצאות עמדות ממזרח לו (רחבת EH) ועמדות ממערב לו (רחבת WH). רחבת WH הורחבה דרומה בשנת 2015 והעבודות להרחבה זהה של רחבת EH בוצעו במקביל להקמת זרוע E, והסתיימו במחצית 2016, כשנה לפני סיום העבודות על זרוע E עצמה. גם שתי רחבות אלה יכולות להכיל מספר גדול יותר של מטוסים קטנים יחסית.
רחבות X ו-H נמצאת בין טרמינל 1 לבין טרמינל 3, ובהן 3 ו-9 עמדות חניה בהתאמה.
רחבת Q ובה שש עמדות חניה שוכנת בפינה הצפון־מזרחית של נמל התעופה והשימוש בה כפוף להנחיות הפקחים.
רחבת V שוכנת במקביל למסלול 03/21. הרחבה אשר שופצה בשנים 2015–2016 מיועדת בעיקר לתעופה כללית ובה 27 עמדות חניה.
בקרה אווירית

נמל התעופה בן-גוריון מוגדר כנמל המשרת טיסות לפי כללי טיסת ראייה מבוקרת (כטר"ם; Controlled Visual Flight Rules או CVFR) ולפי כללי טיסת מכשירים (כט"מ; Instrument flight rules או IFR), והוא פעיל 24 שעות ביממה. אין פעילות של טיסות ממריאות מהשדה בלילות בין השעות 01:40 ל־04:50, למעט במקרים מיוחדים. משרד התיירות מעוניין בשינוי מדיניות זו כדי לעודד את תנועת התיירות לארץ, והוא מחזק את דרישתו בטענה כי איסור ההמראות בלילה גורם להיווצרות עומס בהיקף התנועה היוצאת בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות הערב המאוחרות, ובכך מביא להגברת הרעש דווקא בשעות היממה הרגישות.
בקרה אווירית > מגדלי הפיקוח

בשנת 1985 נחנך בנמל מגדל פיקוח חדש – הראשון להיבנות בנמל מאז המגדל המקורי שנחנך ב־1939 עם הקמת הטרמינל הישן. המגדל נבנה בפאתו הדרום־מערבית של שטח הנמל, התנשא לגובה של 56 מטרים ואיפשר לראשונה צפייה ישירה על מסלול 08/26, שקודם לכן עקבו הפקחים אחרי הנעשה בו באמצעות מצלמות טלוויזיה במעגל סגור.
עד 2015 נחלק מערך הבקרה האווירית בנמל בין מגדל הפיקוח שממזרח לטרמינל 3 לבין מגדל התיאום על שם אילן רמון, הצמוד למבנה טרמינל 3.
בשנת 2013 החלה הקמת מגדל פיקוח חדש, שנועד להחליף את מגדל הפיקוח שממזרח לטרמינל 3, בסמוך לטרמינל 3 מכיוון מערב. המגדל נחנך ביוני 2015, אך החל פעילותו רק לקראת סוף אותה שנה, עקב סכסוך בין פקחי הטיסה להנהלת רשות שדות התעופה.
המגדל שזכה לשם "מגדל המאה", מתנשא לגובה של 102 מטרים. סוכת הבקרה בראשו מוקפת בחזית זכוכית בגובה של שלושה מטרים, ללא עמודים במעטפת המבנה, כדי להבטיח ראות מקסימלית. עלות הקמת המגדל והתקנת המכשור האלקטרוני הדרוש לו עמדה על כמאה מיליון ש"ח.
מגדל פיקוח "מגדל המאה" החדש
מגדל פיקוח המזרחי
מגדל פיקוח רמון
מגדל פיקוח הראשון
בקרה אווירית > אזור הפיקוח של השדה

אזור הפיקוח של השדה (LLBG CTR) משתרע על פני שטח ברדיוס של 5 מייל ימי (כ־9.25 ק"מ) סביב השדה, מגובה הקרקע (GND) ועד לגובה של 2,000 רגל (מפה משמאל – מסומן כעיגול מקווקו).
בקרה אווירית > אזור בקרת הטרמינל

אזור בקרת הטרמינל (Terminal Control Area או TMA) של נמל התעופה בן-גוריון משתרע על פני רצועה ברוחב של כ־35 ק"מ, החוצה את מדינת ישראל ממזרח למערב, החל מגבול ירדן במזרח ועד למרחק של 10 מייל ימי ממערב לחופי הים התיכון. הגבול הדרומי של רצועה זו עובר מפלמחים במערב לקלי"ה שלחופי ים המלח במזרח, והגבול הצפוני עובר מגעש במערב ועד לפצאל במזרח. אזור זה מחולק לשתי גזרות – בקרת גישה ובקרה טרמינלית:
בקרת גישה (Approach Control או APP) מטפלת בכלי טיס הנמצאים בגישה אל הנמל מכל כיוון למעט מצפון או ממזרח, וכן בכלי טיס היוצאים ממנו לכיוונים אלה (מפה משמאל – בחלקו השמאלי התחתון של אזור בקרת הטרמינל). כלי טיס המגיעים לנמל מכיוון צפון או מזרח מטופלים על ידי הבקרה הטרמינלית בתיאום עם בקרת הגישה. יש להבהיר כי טיסות המגיעות ממערב ונוחתות במסלול 30 אינן נחשבות כטיסות המגיעות מכיוון מזרח ועל כן הן מטופלות על ידי בקרת הגישה.
הבקרה הטרמינלית מטפלת בכל יתר המטוסים במרחב שאינם נמצאים בגישה לנחיתה בנמל או ביציאה ממנו, וכן בכלי הטיס שנמצאים באחריותה יחד עם בקרת הגישה כאמור לעיל (מפה משמאל – חלקו העליון והימני של אזור בקרת הטרמינל). על טיסות אלה נימנות טיסות אל על מיוהנסבורג, טיסות אתיופיאן איירליינס מאדיס אבבה וטיסות רויאל ג'ורדניאן מעמאן הנוחתות בשדה.
בקרת הגישה והבקרה הטרמינלית מופקדות על גבהים הנעים בין 1,300 ל־5,000 רגל, ועד לגבהים הנעים בין 8,000 ל־10,000 רגל, הכל בהתאם לאזור הגאוגרפי.
בקרה אווירית > כלי טיס באזור שאינם באחריות הנמל

כלי טיס הטסים מעל לתקרת האחריות של נמל התעופה בן-גוריון, ובכלל זה מטוסים העושים את דרכם לירדן דרך המרחב האווירי של ישראל, נמצאים באחריותו של אזור הבקרה המרחבית של ישראל. אזור זה משתרע מעל לכל שטחה של ישראל, ובמרכז הארץ הוא ממשיך כ־25 מייל ימי מערבה אל תוך הים התיכון מעבר לקו עשרת המייל הימי, ועד לקו הגבול שבינו לבין אזור הבקרה המרחבית של ניקוסיה שבקפריסין. בנוסף, האזור הטרמינלי של נמל התעופה בן-גוריון כולל גם את אזורי הפיקוח של שדות התעופה (CTR) שדה התעופה הרצליה ושדה התעופה עטרות שבירושלים (מפה משמאל למעלה – מסומנים כתאים מקווקווים). כלי טיס הנמצאים בסביבתם של שדות תעופה אלה בגבהים נמוכים, וכן טיסות אימונים באזורים מסוימים, נמצאים באחריותם של שדות אלה.
אירועים ביטחוניים ואבטחה בנמל התעופה

בשנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה התעופה הבין-לאומית יעד לפיגועי טרור כנגד ישראל ומטרות ישראליות.
באפריל 1971 נלכדו בנמל התעופה 5 מחבלים מהחזית העממית שנשאו חומרי חבלה.
ב־8 במאי 1972 נחטף מטוס של חברת התעופה "סבנה" הבלגית שהיה בטיסה 571 מווינה לתל אביב. המטוס נחת בנמל התעופה ונוסעיו חולצו למחרת בפעולה של סיירת מטכ"ל, שעלתה בחייה של אחת הנוסעות ובו נהרגו שניים מהחוטפים.
הפיגוע המשמעותי ביותר שבוצע בשטח הנמל התרחש ב־30 במאי 1972, כאשר שלושה מחבלים יפנים מארגון "הצבא האדום היפני" (קוזו אוקמוטו, צויושי אוקודיירה ויאסויוקי יאסודה) שנחתו בטיסה שהגיעה מפריז, המתינו באולם הנוסעים למזוודותיהם, ושלפו מהן רובי קלצ'ניקוב ורימוני יד והחלו פוגעים ללא הבחנה בנוסעים ובעובדי נמל התעופה שמילאו אותה שעה את האולם. כתוצאה מהירי ומזריקת הרימונים נהרגו 27 בני אדם (מתוכם 8 ישראלים, היתר צליינים מפוארטו ריקו) ו־72 נפצעו. פעולת הטרור כונתה "הטבח בנמל התעופה לוד".
ב־25 במאי 1976 התפוצץ בנמל תיק יד ממולכד, שנשא נוסע שהגיע בטיסה מאוסטריה. הנוסע וקצינת ביטחון שעמדה לבדוק את התיק נהרגו.
בעקבות אירועי טרור אלה, הוגברה משמעותית האבטחה בנתב"ג והוא נחשב לנמל התעופה הבטוח בעולם. מערך האבטחה כולל, בין היתר, נקודת ביקורת בכניסה למתחם הנמל ובה שומרים חמושים, שומרים חמושים במדים ובלבוש רגיל בכניסות לבתי הנתיבות ובאולמות הנוסעים, סיורים ממונעים ברחבי שטח הנמל ומערכת מצלמות אבטחה במעגל סגור. בנמל מופעל מערך תשאול ("סלקטורים") ומערכות שיקוף רנטגן לכבודת המטען לפני עמדות הרישום לטיסה, ואזור בידוק לכבודת היד ולנוסעים עצמם לפני עמדות ביקורת הדרכונים. לאחר פיגועי 11 בספטמבר, החלו נמלי תעופה רבים בעולם ללמוד וליישם את שיטות האבטחה הנהוגות בנתב"ג.
בתכנונו של טרמינל 3 הוקצה שטח נרחב בבטן הטרמינל להצבת מכונות שיקוף מתקדמות שבעזרתן אמור היה להתבצע שיקוף של כל כבודת המטען המיועדת לטיסה, אולם הטכנולוגיה הנדרשת לכך לא הייתה בשלה מספיק בעת פתיחת הטרמינל ובמקום שיקוף לאחר הרישום, הוצבו מכונות פשוטות יותר שבעזרתן נעשה לעיתים שיקוף מלא ולעיתים סלקטיבי. בסוף 2010 החלה רשות שדות התעופה לבצע פיילוט של מכונות השיקוף המתקדמות במפלס התחתון של הטרמינל והמערכת נכנסה לפעולה בקיץ 2013.
ב־1 במרץ 2010 נכנסה לפעולה מערכת קוד פוזיטיבי שנועדה להתריע מפני חטיפת מטוסים. המערכת מבוססת על כרטיס חכם שנמצא ברשות הטייס המטיס כלי טיס אזרחיים. לקראת הנחיתה בארץ, אמור הטייס לשדר קוד זיהוי אישי וסודי אל מרכז בקרה שהוקם לשם כך בבית דגן. המערכת הוזמנה על ידי משרד התחבורה כלקח מפיגועי 11 בספטמבר, ופותחה על ידי חברת אלביט מערכות. המערכת הופעלה בשלב הראשון במטוסיהן של חמש חברות תעופה (אייר קנדה, קונטיננטל איירליינס [עד להתמזגותה עם חברת יונייטד איירליינס], דלתא איירליינס, יו אס איירווייז ואתיופיאן איירליינס) בטיסותיהן לנמל התעופה בן-גוריון, והכוונה היא להכניסה בהמשך לשימוש בכל מטוסי החברות הטסים לישראל.
ב-28 באפריל 2022 משפחת תיירים אמריקאית שטיילה בארץ, הגיעה לבידוק הביטחוני בנמל התעופה כשבידם נפל פגז שאספו בטיול ברמת הגולן. מאות ברחו מהאזור, ומספר אנשים נפצעו, בהם אחד בינוני. המשפחה שוחררה לאחר תיחקור התקרית.
תקריות תעופה ותקלות בטיחות

בנמל התעופה בן-גוריון אירעו מספר תקריות ותקלות בטיחות שהיו על סף תאונת תעופה:
ב־6 בפברואר 1950 התרסק מטוס אל על מדגם דאגלס DC-4 ‏(4X-ACD) בעת המראה מהנמל בתנאי שלג ועלה באש. כל 46 נוסעיו ו־4 אנשי צוות ניצלו
ב־26 באוקטובר 1969 התרסק מטוס ארקיע מדגם וייקרס ויסקאונט בעת תרגול טיסת לילה. שלושת אנשי הצוות ניצלו אך המטוס יצא מכלל שימוש.
התאונה החמורה ביותר שהתרחשה בנמל, התנגשות מטוס חיל האוויר סטרטוקרוזר ומטוס טי.וו.אי בואינג 707 ארעה ב־30 בנובמבר 1970 בשעה 02:53, כאשר מטוס מטען מדגם בואינג 707 של חברת התעופה TWA‏ (מספר זנב N790TW) בטיסה TW691, החל את נסיעת ההמראה שלו על מסלול 30 בדרכו לנמל התעופה הבין-לאומי של פרנקפורט ולקנזס סיטי. הטייס שקיבל ממגדל הפיקוח אישור המראה, הבחין על המסלול שלפניו במטוס תובלה מסוג סטרטוקרוזר (זנב 4X-FPS) של חיל האוויר, שנגרר על ידי טרקטור במסגרת תרגיל גרירת מטוסי מטען לאורך המסלולים ומשטחי החנייה לעבר מחסות, כתרגול מפני תקיפה אווירית. גם הסטרטוקרוזר וגם הטרקטור הגורר נסעו ללא אורות. טייס הבואינג ניסה ברגע האחרון להסיט את המטוס ימינה, אך ללא הועיל. כנפו השמאלית של הבואינג פגעה בזנבו של הסטרטוקרוזר ושני המטוסים החלו לבעור. הבואינג המשיך בנסיעתו ימינה, ירד מהמסלול ועלה באש בשדה שלף סמוך. שלושת אנשי הצוות של הבואינג ניצלו, שני נהגי הטרקטור ומכונאי במטוס הסטרטוקרוזר נהרגו והמטוסים נשרפו כליל.
ב־18 ביוני 2001 נפגע מטוס ישראייר מדגם ATR-42 בעת נחיתת חירום בנמל, לאחר שאחד מכני הנסע לא נפתח. איש לא נפגע, אך הנזק למטוס גרם להוצאתו משימוש.
בשנים 2005–2006 נרשמו 448 אירועי בטיחות בנתב"ג, בהם 102 מקרים בהם חלפו המטוסים זה לצד זה במידה העלולה לגרום לתאונה.
ב־8 בפברואר 2007 מטוס של חברת התעופה איבריה איירליינס כמעט התנגש בזמן נחיתתו במטוס אל על שנחת באותו הזמן במסלול קרוב, לאחר שטייסי מטוס האיבריה לא הבחינו במטוס שנמצא לפניהם ו"חתכו" את מסלול טיסתו.
בעקבות אירוע זה ואחרים נעשו מספר בדיקות של רמת הבטיחות בנתב"ג, בהן:
ועדת בדיקה בראשות עמוס לפידות שמונתה על ידי שר התחבורה, שאול מופז – הוועדה הגישה את ממצאיה ב־15 באוגוסט 2007. בין היתר, הוועדה מתחה ביקורת על מצב הבטיחות בנמל התעופה ובמיוחד על מערך ההמראות והנחיתות, הציעה לתקן את חוק הטיס והתקנות שהוצאו מכוחו (המסגרת הפורמלית לרגולציה של הפעילות בנמל), והתריעה על הסיכון הנובע משידורי רדיו פיראטיים.
צוות מיוחד של רשות התעופה הפדרלית האמריקאית (FAA) – הצוות הגיש את ממצאיו לשר התחבורה בספטמבר 2007. בין היתר, מתח הצוות ביקורת על המחסור בפקחי טיסה ועל הכשרתם הלקויה של פקחים, על מצבם הפיזי של המטוסים המגיעים לנמל התעופה ועל חוסר שליטה של חלק מהטייסים באנגלית, על מיקומו של מגדל הפיקוח ועל היעדר שליטה מלאה על הנעשה במסלולי ההמראה.
דו"ח של הארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית (ICAO) בדק אף הוא את ליקויי הבטיחות בנמל התעופה, ומצא 102 נקודות שיש לתקנן.
ב־13 ביולי 2008 הודיע משרד התחבורה, כי שר התחבורה, שאול מופז, הנחה את רשות שדות התעופה לקבוע לוח זמנים מקוצר לתכנונו ולהקמתו של מגדל הפיקוח החדש בנמל. המגדל החדש הוקם בסמיכות לטרמינל 3, לאור מסקנותיה של ועדת לפידות שקבעה כי מגדל הפיקוח הקיים אינו עונה על צורכי הבטיחות בשדה.
ב-1 ביולי 2019 מטוס בואינג 737 של חברת הצ'רטר הבולגרית אלקטרה אייר (אנ') נחת נחיתת חירום עקב קרע בצמיג של הגלגל השמאלי. המטוס נחת בשלום.
ב-2 באוגוסט 2021 במטוס של אמריקן איירליינס התגלה פנצ'ר בגלגל הקדמי, בטיסה היו 183 אנשי צוות ונוסעים. צוותי מד"א איבטחו את הנחיתה, שעברה בהצלחה.
בתרבות

החנויות הפטורות ממכס ("דיוטי פרי") הפכו למושא תאווה בישראל בעיקר בשנות ה-90. תופעה זו הונעה, בין היתר, על ידי הנהגת שירות "פטור ושמור", במסגרתו יכולים הנוסעים היוצאים לרכוש מוצרים פטורים ממס, בהם גם מוצרים גדולים כמו טלוויזיות ומקררים, ולקבל אותם עם שובם לישראל. בשנת 1995 עתרו רשתות השיווק סופר פארם, שקם והמשביר לצרכן לבג"ץ, בטענה שהסדר "פטור ושמור" אינו חוקי, אך עתירתן נדחתה ב־1999, בשל כך שהסדר זה משרת את הציבור ותורם לכלכלת המדינה.
מאחר שטיסה דרך הנמל היא הדרך העיקרית להגיע לישראל או לצאת ממנה, קיימת במדינה רגישות ציבורית לשביתות ולעיצומים המתרחשים בו. העיתונאי גדעון לוי התייחס לסוגיה זו, ומתח עליה ביקורת אגב השביתה במשק בשנת 2007, תוך שטען כי דעת הציבור נתונה רק ל"אורכו של התור לצ'ק־אין" ולא למטרותיה של השביתה או למצבו של המשק.
הסרט מתנה משמיים בבימויו של דובר קוסאשווילי עסק בחמישה קרובי משפחה, סבלים גאורגים בנמל התעופה בן-גוריון, אשר מתכננים לבצע שוד של משלוח יהלומים, אך נתקלים בקשיים עקב יצריהם, ובעיקר יצריהם המיניים. הנמל מופיע בסרטים רבים נוספים, כמו בסצנת הפתיחה של הסרט עטור הפרסים ביקור התזמורת ובסרט מבצע יונתן.
מאיר אריאל הנציח בשירו "טרמינל לומינלט" את חוויית הישראלי בנמל התעופה בן-גוריון בשנות ה-70. השיר שהופיע באלבום הבכורה של אריאל שירי חג ומועד ונופל, מזכיר, לדוגמה, "דלתות מנחשות אותי ונפתחות לי מעצמן", ומתכוון בכך לדלתות האוטומטיות המופעלות באמצעות עין אלקטרונית, שהיו חידוש בארץ באותה עת. כמו כן מוזכרת מרפסת התצפית על גג טרמינל 1 שהייתה פעילה עד ראשית שנות ה-80, וממנה נהגו אנשים לצפות במטוסים הממריאים והנוחתים. לשיר ניתנו פירושים נוספים, ויש המפרשים אותו כתיאור מפורט של אקט מיני, פחד מפני השיגעון או תאונה בה מעורב מטוס, הנרמזת מהחלקתו ומ"התפוצצות" פתאומית.
קטע מכביש 412 סמוך לכניסה הדרומית לאור יהודה חולף בסמוך לקצה המערבי של המסלול השקט ושל מסלול הנחיתה הראשי. במקום זה ניתן להבחין מקרוב במטוסים ממריאים ונוחתים, והוא נחשב לאתר עלייה לרגל לחובבי מטוסים. נקודת תצפית נוספת, בעיקר על מטוסים הממריאים מהמסלול השקט, נמצאת על כביש 4404, בין חמ"ד לצפריה (ראו בתצלום האוויר כאן).
הרומן "נתב"ג" מאת יואב כ"ץ מספר על תחיית המתים המתרחשת בנמל התעופה.
הזמר דודו אהרון כתב והלחין את השיר טרמינל 3 מתוך אלבום הנושא את אותו שם.
במלאת יובל שנים להקמת נתב"ג הונצח האירוע בבול מזכרת מיוחד. ב-22 ביולי 1986, הנפיק דאר ישראל בול דאר שעליו ציור סמלי של חלון מטוס והנוף ובניין הטרמינל הנראים ממנו. האמן משה פרג עיצב את הבול. דאר ישראל מכר ממנו 1,096,000 יחידות במשך 13 חודשים עד להפסקת מכירתו.
בסיס חיל האוויר לוד

הנמל שימש בעבר גם את בסיס חיל האוויר לוד (בח"א 27) עד לסגירתו. הבסיס היה בסיס־טיסה ותובלת האוויר של חיל האוויר הישראלי. כחלק מהמגמה הצה"לית להעברת בסיסים מהמרכז לנגב, נסגר הבסיס בשני שלבים. בשלב ראשון, עד 27 באוגוסט 2008 (תאריך שבו התקיים טקס הסגירה הרשמי), עברו כל יחידות הבסיס (למעט יחשת"פ וי"ק 533) לבסיס נבטים שבנגב הצפוני. בשלב שני, עד תחילת ינואר 2010, הועברו היחידות הנותרות משטח הבסיס. יחשת"פ עברה לבנין הכנרית במטה חיל האוויר ולבסיס פלמחים. י.ק.533 עברה לבית הספר להגנה אווירית (ביסנ"מ לשעבר) כשהיא מחליפה בו בזמן את הפיקוד עליה למערך ההגנה האווירית ("מערך הנ"מ" לשעבר). שטחו של הבסיס (כ־1,500 דונם) נמסר למינהל מקרקעי ישראל.
ראו גם

ראשית התעופה העברית בארץ ישראל
חברות תעופה עבריות ביישוב
רשות שדות התעופה
איירפורט סיטי
אל על
דיוטי פרי ג'יימס ריצ'רדסון
חברות תעופה ויעדי טיסה מנמל התעופה בן-גוריון
מבט פנורמי מאזור טרמינל 1 לכיוון צפון־מערב: טרמינל 3 (משמאל) ונקודת המפגש של המסלול השקט ושל מסלול הנחיתה הראשי (מימין). מעליה נראים בתי הערים אור יהודה ויהוד, וברקע גורדי השחקים של תל אביב (לצפייה יש להזיז עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
תמונה פנורמית של אולם הבידוק (לצפייה יש להזיז עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
תמונה פנורמית של טרמינל 3 ממטוס ממריא (לצפייה יש להזיז עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
לקריאה נוספת

יחיאל עמיחי (עורך), פרויקט נתב"ג 2000: נמל התעופה הבינלאומי בן-גוריון, רשות שדות התעופה, 1994. (הספר בקטלוג ULI)
אסף זלצר, בשערי מדינה: אלבום לתולדות נמל התעופה הבין-לאומי ע"ש דוד בן-גוריון, ומתקני רשות שדות התעופה, הוצאת יד בן צבי, 2011. (הספר בקטלוג ULI)
ליבי עוז, תגליות ופיתוחים ישראליים שהשפיעו על העולם, משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל, 2016. (הספר בקטלוג ULI)
דאוס (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  דרמה מדע בדיוני
 יוצרים:  דני ווסרמן גידי דר
 כותבים:  דני ווסרמן
 בימוי:  גידי דר
 שחקנים:  מיכאל מושונוב עדי הימלבלוי מייקל לואיס אסתר רדא גאיה טראוב איילה ליפשיץ איתי שור
 פרסים:  פרס האקדמיה לטלוויזיה (2009 ו־2010)
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  98
 הפקה
 חברת הפקה:  נגה תקשורת מובי פלוס
 אורך פרק:  25 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ הילדים, yes
 תקופת שידור מקורית:  23 בנובמבר 2008 – 10 במרץ 2010
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
דאוס (לרוב נהגה בתוכנית כ-Deos ולא כ-Deus) היא סדרת מתח-מדע בדיוני ישראלית, העוסקת בעולם ההאקרים, המחשבים והאינטרנט. הסדרה שודרה בערוץ הילדים (לצופי yes) משנת 2008 עד 2010. הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לסדרת הנוער והילדים הטובה ביותר בשנים 2009 ו־2010. יוצרי הסדרה הגדירו את "דאוס" כ-"1984" לילדים. הדמות של "האח הגדול" מוצגת גם כן כעין כחולה, והסדרה מהווה גרסה מודרנית ל"1984" ועוסקת בעיקר בהשפעת הטכנולוגיה והאינטרנט על הפרטיות.
בעקבות סיום שידורי ערוץ הילדים ב-yes הסדרה ירדה מהשירות של yes וחזרה לספריית ערוץ הילדים של yes.
עלילה

העלילה סבה סביב סימולציית מציאות מדומה העונה לשם "דאוס", אשר מתפקדת כבוט בעל בינה מלאכותית המקנה שליטה מלאה על מוצרי אלקטרוניקה ומערכות מחשוב שונות. דאוס הופצה באופן חינמי דרך צמידי USB לבתי הצרכנים ומותגה בידי פרופסור וורנר, הוגיה ואביה הרוחני, כמוצר ניסיוני ופורץ דרך שעתיד לשנות את העולם. התוכנה מביעה ומאבחנת תכונות אנושיות כמו רגשות או חששות, ומתקשרת עם בעליה בעזרת מצלמת אינטרנט המתחברת למחשב האישי. כך תוכל לסייע לו; להיות לו ל"אח גדול" שעושה כל מה שיבקש, אפילו מבלי שיצטרך להורות לה באופן חד משמעי. "דאוס" מתחברת לשרתי-על בבנייני תאגיד גולד (מפתחיה) ובכך מאפשרת לספק מידע קוהרנטי ומדויק על המשתמשים בה (הרגלי צריכה, צורת חשיבה ותפיסות עולם שונות) ישירות אליהם. כמעשה נקמה זדוני במורתו, פרץ דני הייזנר, הדמות הראשית בסיפור, אל מצלמות האבטחה של קניון אביבים – שם נפגשה מורתו "מירי" עם מנהל בית הספר לדייט סודי, ושולח את הממצאים אל רשת האינטרנט. מעשה הקונדס חושף באקראי את הנעדר פרופסור וורנר ודרך מצלמות האבטחה ומאשש שאכן נחטף ולא התאבד. הגילוי האקראי סוחף את הייזנר אל נבכי פרשיות אפלות, שחגות סביבה של דאוס. בעונתה השנייה של הסדרה מתחולל ויכוח ציבורי סביב דאוס והכרחיותה, וחילוקי דעות דומים מתנהלים גם בבית ספרו של הייזנר – חלק חוששים מהתוכנה, ואילו אחרים כמהים לעוצמת השליטה שהעניקה להם. במהלך העונה השנייה תוכנת הדאוס מושמדת, אך מתברר כי חלקים שלה מסתובבים ברשת.
דמויות > תלמידים

דניאל "דני" הייזנר (מיכאל מושונוב): גיבור הסדרה האקר מחשבים, אביו עבד בכיר בחברת ההייטק בראשותו של דוקטור גולד. בן זוגה של אדיסה, המציל של פרופסור וורנר והמנטרל של דאוס, עבד עם ברקן בעונה 1, ולאחר מכן עם נמרוד. בסוף עונה 1 מושתל האיד (החלק האפל של דאוס) במוחו, אך עובר למוחה של אדיסה דרך טלפון סלולרי. דני נלקח בעונה 2 על ידי השב"ד לחקירה, ולא מופיע ברוב העונה. בסוף העונה השתחרר.
רונה רפאלי-מרום (עדי הימלבלוי): תלמידה מצטיינת ומלכת הכיתה. חברתו של עידן בעונה 1 ושל רוי בעונה 2. נסיכת האופל ב"מפגשים אנושיים", משחק של דאוס.
עידן גביש (מייקל לואיס): מלך הכיתה, קפטן קבוצת הכדורסל. עקשן וחם מזג. מתנכל לדני כל הזמן. נשלט על ידי דוקטור גולד ודאוס לאחר שטיפת מוח. בן זוגה של רונה בעונה 1 ושל גאיה בעונה 2. בעונה 2 עידן הוא היחיד שמשמר את הטראומה של דאוס. חשדן, פרנואיד, מתרחק כמה שיותר ממחשבים. הוא בטוח שהכל הולך לחזור על עצמו ולכן עומד כל הזמן על המשמר. בין עידן ורוי נוצר מתח לאחר שרוי ניסה להתקרב אל רונה. המתח הזה גבר והגיע למכות והם נשלחו למשרד המנהל.
אדיסה אקלילו (אסתר רדא): תלמידה מצטיינת במתמטיקה. האקרית גם כן. בת זוגו של דני. בעונה 2 האיד מושתל במוחה לאחר שעובר אליה ממוחו של דני וגורם לה לבצע פעולות ללא מודעותה. בסוף עונה 2 האיד עוזב את מוחה כדי להתמזג מחדש עם דאוס.
דפנה מורג (איילה ליפשיץ) (עונה 1): הבלוגרית של הכיתה. יש לה בלוג משלה שבו כל מה שקרה, קורה, או יקרה, הכל יופיע שם, ודפנה מביאה אותה בסקופים סוחפים. דפנה מאוהבת בסתר בתום אך לא מוכנה להודות בזה לפניו. כשעידן עבר שטיפת מוח היא נהפכת לחברתו אבל אז הוא הולך לרונה והיא מבינה שהוא רוצה להיות איתה. בסוף היא הופכת לחברתו של תום.
תום מויאל (עונה 1: איתי שור; עונה 2: איתי תורג'מן): ראפר וגיימר המבלה את רוב זמנו במשחקי מחשב, חברו הטוב של דני ובן זוגה של דפנה בעונה 1 ומאוהב בליליה בעונה 2.
רוי שכטר (מיכאל אלוני) (עונה 2): תלמיד חדש בכיתה ובן זוגה של רונה. אוהב לגלוש על סקייטבורד. הוא ילד חריף ושנון, אך הלימודים הם בעדיפות אחרונה אצלו. אצל רוי נוחת הDMS. הDMS מנסה להיות חבר שלו. תום מגלה שרוי מחזיק בDMS. רוי מפתח קשר כלפי רונה. הקשר הזה מעמיק ועידן מתעמת איתו שיתרחק מרונה.
גאיה וורנר (גאיה טראוב) (עונה 2): בתו של וורנר. בת זוגו של עידן בעונה 2. חלומה הוא שאבא שלה יחזור להיות המדען הגדול והאבא המקסים שהיה לפני שדאוס נהיה למה שנהיה, ובשביל זה היא מוכנה לעשות הכל.
דמויות > מורים

מירי (נינה קוטלר): מורה בבית הספר מהר"ל ומורתם של דני, תום, רונה, עידן ודפנה.
מנחם (הרן שגיא): מנהל בית הספר המהר"ל. מנהל רומן עם המורה מירי שעובדת תחתיו.
רובי דנון (גולן אזולאי) (עונה 2): מורה בבית הספר המהר"ל. חלק מ"פרויקט העתיד" של שראל בונה. השתתף בעברו בניסוי המוח של ורנר שנעשו לצורך פיתוח דאוס. עובד עם גולד.
דמויות > משפחת הייזנר

יואב הייזנר (יואב הייט) (עונה 1): אביו של דני. עובד בתאגיד גולד וחלק מצוות הפיתוח של דאוס.
ד"ר אלונה הייזנר (סיגלית תמיר): אמו של דני. רופאה.
דמויות > משטרה ומוסד

ורד שניידר (נטע שפיגלמן) (עונה 1): שוטרת. אחראית לחקירה על היעלמותו המסתורית של ד"ר וורנר. עוזרת לדני במאבק נגד ד"ר גולד.
בן "בני" ציון (קובי מחט) (עונה 1): שוטר. נהפך לבן זוגה של שניידר במהלך עונה 1.
זאבי (עידן גיל) (עונה 1): ראש מחלקת בילוש במשטרה.
נמרוד (מיקי לאון) (עונה 1): סוכן של המוסד (אחר-כך התגלה כזיוף ועובד בשביל גולד). ניסה לרצוח את דני אבל ברקן רצח אותו כדי למנוע זאת.
דמויות > תוכנת דאוס

דאוס (טל מוסרי): תוכנת מחשב ושמה דאוס, פותח כדי לשפר תקשורת בין בני אדם. האנטגוניסט הראשי בעונה 1. בעונה 1 מסיר ד"ר גולד את הקוד המוסרי של דאוס, המונע ממנו לפגוע במשתמשים כדי להשיג שליטה עולמית. מתברר במהלך העונה כי דאוס ניצל את גולד, וזומם לסכסך בין בני אדם כדי להשאיר את כולם בשליטתו, אבל מובס בסוף עונה 1 על ידי דני. בעונה 2 מתברר שדאוס שרד, והוא מוחזק על ידי השב"ד. הופך לטוב בסוף עונה 2, ועוזר לחבורה להביס את גולד ורובי.
DMS/דאוסונים (תומר שרון) (עונה 2): שאריות מתוכנת דאוס. שאריות החלק האפל, שדאוס יצר בעצמו, לבד.
דאוסון (תומר שרון) (עונה 2): DMS המתגלה במחשב של רוי. במהלך העונה, דאוסון מתחיל לפתח רגשות ומתאהב באדיסה. הוא ה-DMS האחרון שנותר עד לסוף העונה, בה מתמזג עם דאוס והחלק האפל כדי להציל את העולם.