stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מולית אדומה
הערות שוליים

↑  מולית אדומה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  ננסות (Nanism) בדגי מולית אדומה בדרום- מזרח הים התיכון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550843105171
לפתית

ערך זה עוסק ב, גידול חקלאי ממנו מפיקים את שמן הקנולה. אם התכוונתם לצמח הבר הנפוץ בישראל, ראו .
| לפתית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צלפאים
משפחה:: מצליבים
סוג:: כרוב
מין:: כרוב הלפת
שם מדעי
 Brassica napus ‏לינאוס, 1753
שדה לפתית בגרמניה
תרמיל לפתית פתוח
לְפָתִית או כרוב הנפוס (שם מדעי: Brassica napus) הם כינויים נפוצים של כרוב הלפת, צמח עשבוני ממשפחת המצליבים.
מקור הכינוי "לפתית" למין זה מקורו בטעות תרגום שהופיעה לראשונה במילון אבן-שושן שתרגם את המושג rape seed oil ל"שמן לפתית". המין משתייך לסוג כרוב ואין קשר בינו לבין המין לפתית מצויה.
שימושים עיקריים בלפתית

מזרעי הלפתית מפיקים מספר מוצרים:
כוספת לפתית, המשמשת להאכלת בעלי חיים.
שמן קנולה
שמן קולזה
לציטין
בהלכה, נהגו האשכנזים להימנע מאכילת קטניות בפסח. הגדרת הקטניות האסורות לעניין זה (השונה מההגדרה הבוטנית) אינה ברורה, ומעמדה של הלפתית שנוי במחלוקת.
באי מאן משתמשים בשורש הלפתית מזן רוטבגה להכנת עששיות ג'ק-או-לנטרן.
הערות שוליים

↑  מה היא לפתית (מומלץ לקרוא את הכתבה עד סופה) לציטין ולפתית בפסח, באתר www.wildflowers.co.il
↑  משה ביגל, לציטין ולפתית בפסח.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563122105171  GND: 4129767-2  LCCN: sh85111405  NKC: ph230279 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסעוד ריוח

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1908 ה'תרס"ח הכפר סכורא, מרוקו 
 פטירה:  9 במרץ 1979 (בגיל 71 בערך) י' באדר ה'תשל"ט 
 מקום קבורה:  בני ברק
 מקום פעילות:  רבאט שבמרוקו, שלומי בישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 9 במרץ 1979 
 תחומי עיסוק:  רב ופעיל ציבור, וראש השוחטים ברבאט, והרב הראשי וראש הישיבה של שלומי
 רבותיו:  הרב מנחם הכהן
 תלמידיו:  הרב שלמה משה עמאר
 בני דורו:  הרב יצחק אבוחצירא
 חיבוריו:  זיכרון אשר
 
הרב מסעוד ריוח (ה'תרס"ח, 1908 - י' באדר ה'תשל"ט, 9 במרץ 1979), היה הרב הראשי וראש הישיבה של שלומי בישראל. ובמרוקו היה רב ופעיל ציבור, וראש השוחטים בעיר הבירה רבאט.
ביוגרפיה

מסעוד ריוח נולד ליעיש ואיזה בשנת ה'תרס"ח (1908), בכפר סכורא, הסמוך לעיר מרקש שבמרוקו. בגיל חמש שכר אביו עבורו מורה שלימדו חומש עם רש"י, ובהמשך החל ללמוד גמרא. בשנת ה'תרע"ח (1918) עם היווסדה של ישיבת "אור התורה" במרוקו, החל ללמוד בה, יחד עם עשרים וארבעה תלמידים נוספים. בגיל מצוות עבר ללמוד בישיבת "עץ חיים" שבעיר המחוז סקורה, בראשות הרב מנחם כהן. בישיבה הוכשרו התלמידים לתפקידים של שוחטים ובודקים, וכן עסקו בתורת הקבלה. בשנת ה'תרפ"ה (1925), בגיל שבע עשרה, הוסמך לרבנות על ידי רבו הרב כהן, וכשוחט ובודק על ידי רבני המקום. לאחר מכן חזר לאסכורא, ושם נשא לאישה את עליזה, בתו של רב המקום הרב יוסף דהאן.
לימים עבר להתגורר בעיר הבירה רבאט. ברבאט למד גם בחבורה בבית הרב משה מלכה, ובהמשך בבית הרב הראשי רפאל עטייא, וכן בבית הרב יהושע ברדוגו בכל שבת אחרי מנחה. הוא הקים בעיר גני ילדים, תלמוד תורה וישיבה קטנה, וייסד שיעורי תורה גם לילדי הקהילה שלמדו בבתי הספר הלא יהודים. את פעילותו עשה כמשקל נגד פעילות החילונים, וכנגד כל ישראל חברים, שהוא היה מראשי הלוחמים נגדם במרוקו, ובמכתב שפרסם כתב שמי שמחנך שם את ילדיו - כאילו הקריבם למולך. ועד הקהילה תמך בפעילותו, וסייע לו בבניית בניין מפואר ורחב ידיים, ובמוסדותיו למדו כ-750 ילדים. בנוסף לפעילותו החינוכית, נבחר על ידי הרב רפאל אנקווה והרב יהושע ברדוגו לשמש כראש השוחטים (תחום בו נחשב לבקיא ביותר), וכרב האחראי בבית הדין שבעיר על ענייני הקידושין והגיטין.
הרב ריוח ביקר בארץ ישראל מספר פעמים. באחד מביקוריו בשנת ה'תשי"ז (1956), יצר קשר עם חברת "רסקו" לשם רכישת קרקע והקמת מושב בסמוך לעיר רמלה. באותה שנה מרוקו קיבלה את עצמאותה, והוא נחשד בקשרים עם מדינת ישראל. אחד מתלמידיו ששירת במשטרה המקומית, הודיע לו מראש על חיפושים שעתידים להיערך בביתו, ובכך סייע לו להינצל מהחשדות שהופנו כלפיו.
בשנת ה'תשכ"ב (1962) עלה לארץ ישראל, והתיישב בעיר לוד, בה כיהן חברו הרב יצחק אבוחצירא כרב ראשי, הוא למד עם הרב יצחק מדי יום, ולעיתים עם אחיו הבאבא סאלי, ושימש כשוחט ובודק בעיר. בשנת ה'תשכ"ה (1965) הוזמן לשמש כרב היישוב שלומי, תפקיד בו שימש עד לפטירתו. קודמו בתפקיד היה הרב מסעוד חזן.
בשלומי הוא ייסד יחד עם דוד דנינו ישיבה וכולל, ועמד בראשם ולימד תלמידים. בישיבתו למד הרב שלמה משה עמאר, שגם מילא את מקומו משנת ה'תשכ"ט (1969) למשך תקופה ממושכת, כשהוא נאלץ להיעדר מהמקום.
הרב ריוח נפטר בשבת זכור, י' באדר ה'תשל"ט (1979), ונקבר בבני ברק, בסמוך למחותנו הרב משה שוואב.
בנו הרב שלום שימש כרב בטורונטו. חתנו (בעל בתו מרגלית) הרב ישראל רווח היה ראש כולל אברכים ביפו, ועוד, ובניו הם - הרב שניאור זלמן רווח, רב אזורי במועצה אזורית גזר, ויו"ר המכון למצוות התלויות בארץ, ויגאל יאיר רווח, מנכ"ל משרד הפרסום 'אפיקים'.
ספרו

זיכרון אשר - מאמריו ודרשותיו, ומאמרים מתלמידיו ובני משפחתו, שהוציא נכדו הרב שניאור זלמן רווח לאחר פטירתו, בני ברק ה'תשנ"ב
הערות שוליים

↑  בני המשפחה כיום כותבים את שמם "רווח"
↑  ראו פה מעדות הרב ריוח על הרב כהן ומעדות תלמיד הישיבה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012450061005171  VIAF: 1114169639231396580003   WorldCat (עם VIAF): 1114169639231396580003
למור הנמייה

| למור הנמייה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף לח
משפחה:: למוריים
סוג:: למור
מין:: למור הנמייה
שם מדעי
 Eulemur mongoz ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


למור הנמייה (שם מדעי: Eulemur mongoz) הוא מין של פרימט מהסוג למור החי באי מדגסקר ואיי קומורו.
מאפיינים

אורכו של למור הנמייה 32 עד 38 סנטימטרים בתוספת זנב שאורכו 16 עד 25 סנטימטרים. ללמור הזכר פרווה וזנב בצבע שחור וראש בצבע חום-אדמדם ואילו לנקבה יש ראש בצבע שחור, צוואר, בטן ולחיים בצבע לבן ופרווה בצבע חום. גופו של הלמור דומה לגוף של נמייה ומכאן שמו.
תפוצה ואקולוגיה

למור הנמייה חי ביערות נשירים יבשים באי מדגסקר ויערות גשם באיי קומורו וניזון בעיקר מפירות, עלים, פרחים וצוף. הלמורים משמשים כמאביקי פרחים אנדמיים למדגסקר וגם כמפיצי זרעים. לצד המין למור חום (Eulemur fulvus) הוא אחד משני הלמורים החיים גם באיי קומורו. הלמור מנקה את הפרווה שלו מפרעושים וקרציות. הניקיון לא נועד רק לטיפוח אלא גם לחיזוק התקשורת בין הלמורים. הלמורים חיים בקבוצות קטנות המורכבות בעיקר מזכרים, נקבות והצאצאים שלהם. הלמורים פעילים ביום בעונה הרטובה ופעילים בלילה בעונה היבשה. תקופת ההיריון היא עד ארבעה חודשים והגורים נולדים לפני העונה הרטובה. הלמורים חיים בטבע שש עשרה עד שמונה עשרה שנים ואילו בשבי הם חיים עד עשרים ושש שנים. הטורפים של למור הנמייה הם בעיקר עופות דורסים, חנק קרקע מלגשי וטורפי מדגסקר כמו הפוסה.
מצב שימור

למור הנמייה מסווג על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה חמורה עקב ירידה של 80 אחוז באוכלוסייה ב-25 השנים האחרונות כתוצאה מבירוא יערות נרחב באי מדגסקר וציד.
הערות שוליים

↑  למור הנמייה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| למוריים |
| --- | --- | --- |
| למור זנב-טבעת (סוג ומין יחיד) | למור זנב-טבעת |  |
| למור אמיתי | למור חום • למור סנפורד • למור לבן-ראש • למור אדום • למור אדום-חזית • למור חום-צוואר • למור אפור-ראש • למור שחור • למור שחור כחול-עין • למור מוכתר • למור אדום-בטן • למור הנמייה |  |
| למור צווארון | למור צווארון שחור לבן • למור צווארון אדום |  |
| למור עדין | למור במבוק אפור • למור במבוק מוזהב • למור במבוק מערבי |  |
| למור במבוק ענק (סוג ומין יחיד) | למור במבוק ענק |  |
מורי אלילי

| מורי אלילי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-בתרן
משפחה:: מורים אלילים
סוג:: מורי אלילי
מין:: מורי אלילי
שם מדעי
 Zanclus cornutus ‏לינאוס, 1758

מורי אלילי (שם מדעי: Zanclus cornutus) הוא דג שונית בינוני המזכיר בצורתו את דגי הפרפרוניים (Chaetodontidae), אך שייך למשפחה אחרת - מורים אליליים (Zanclidae). זהו המין היחיד במשפחה כיום. מקור שמו הוא עקב המורים המוסלמים מאפריקה שהאמינו שדג זה יכול להביא לאושר.
דג זה מצוי בימים הטרופיים של האזור האינדו-פסיפי (אנ') בימי שוניות אלמוגים. קשה מאוד להחזיק אותו בשבי עקב תזונתו הבררנית ומקומות הקיום היקרים בהם הוא חי.
אורכו יכול להגיע ל-23 ס"מ והוא בעל גוף לבן בעל סנפיר גב גבוה דמוי מגל. הגוף מפוספס בשני פסים שחורים גדולים וזנב שחור והוא בעל כתם צהוב בולט על אפו. העיניים קטנות וקשה לראותם. הוא נראה מאוד דומה לסוג הפרפרון Heniochus ובייחוד הפרפרון Heniochus diphreutes.
בדרך כלל המורים משייטים לבדם או בזוג שכמו אצל הפרפרונים נשאר רק לסוף עונת הרבייה. הצעירים שוחים בלהקות.
תזונתם העיקרית היא מספוגיים, פולי אלמוגים, מיתרני זנב וחסרי חוליות איטיים דומים. בפיו שיניים רבות והוא מרסק מזון קשה לחתיכות.
הערות שוליים

↑  מורי אלילי באתר הרשימה האדומה של IUCN
מורינדה סיטריפוליקה

| מורינדה סיטריפוליקה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: גנציינאים
משפחה:: פואתיים
סוג:: Morinda
מין:: מורינדה סיטריפוליקה
שם מדעי
 Morinda citrifolia ‏לינאוס, 1753
פרי הנוני
מורינדה סיטריפוליקה (שם מדעי: Morinda citrifolia) הידוע בשמו בהוואית נוני, הוא עץ פרי ממשפחת הפואתיים. נוני אנדמי לדרום-מזרח אסיה, אך התפשט משם לתת-היבשת ההודית איים באוקיינוס השקט, פולינזיה הצרפתית, קוסטה ריקה, ברבדוס, פוארטו ריקו ולאחרונה גם לרפובליקה הדומיניקנית. טהיטי היא אזור הגידול המשמעותי ביותר.
שימושים

עמים ילידיים השתמשו בפרי הנוני כמזון חירום בעת רעב, ולכן הוא מכונה גם "פרי רעב". למרות ריחו החזק וטעמו המר, הפרי ניתן לאכילה ובכמה מאיי האוקיינוס השקט משמש כמזון בסיסי, במצבו הגולמי או לאחר בישול. תושבי דרום מזרח אסיה ואבוריג'ינים צורכים את פירות הנוני טריים עם מלח או מבשלים אותם עם קארי. הזרעים אכילים לאחר קלייה. במטבח התאילנדי, העלים ידועים בשם באי-יו ומשמשים כירק ירוק והם המרכיב העיקרי של קאנג באי-יו, המבושל עם חלב קוקוס. הפרי עצמו משמש כמרכיב בכמה גרסאות של סום טאם.
מוריגן הכתם

מוריגן הכתם או ג'ון דורי (באנגלית: John Dory; שם מדעי: Zeus faber) הוא דג ממחלקת מקריני סנפיר, בעל גוף צר, גבוה ופחוס מצדדיו. למוריגן הכתם תכונה ייחודית: פיו משתרבב קדימה. מצב זה מסייע למוריגן הכתם ללכוד את טרפו. גם גופו הדק, אשר קשה להבחין בו, מאפשר לו להתקרב אל הטרף מבלי להתגלות. מוריגן הכתם נפוץ מאוד באוקיינוס השקט (וההודי) ואפשר למצוא אותו גם בחופיו המזרחיים של האוקיינוס האטלנטי, בחופי הים התיכון ובישראל. סימן ההיכר שלו הוא הכתם השחור, המוקף בטבעת צהובה, הנמצא בכל צד של גופו (במרכז).
הערות שוליים

↑  מוריגן הכתם באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph202571 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לימוני אירופי

| לימוני אירופי |
| --- | --- |
 זכר מתעופף
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: לבניניים
סוג:: Gonepteryx
מין:: לימוני אירופי
שם מדעי
 Gonepteryx rhamni ‏לינאוס, 1758

לִימוֹנִי אֵּירוֹפִי (שם מדעי: Gonepteryx rhamni; נקרא בעבר: לימונית אירופית) הוא פרפר ממשפחת הלבניניים. הוא נפוץ באירופה, צפון אפריקה, ואסיה. בישראל הוא נפוץ בחרמון ובגליל העליון בחודשים אפריל עד אוגוסט. זה הוא מין יחיד בסוגו. קיימת סברה שמקור השם האנגלי "butterfly" (מעופף חמאה) הגיע ממין זה, שכונה על ידי חוקרי טבע בריטים "מעופף בצבע חמאתי".
תיאור

בצדו העליון הזכר הוא בצבע צהוב גופרתי והנקבה בצבע לבן עם גוון ירקרק, אבל לשניהם נקודה כתומה במרכז כל כנף. הם אף פעם לא נחים בעוד כנפיהם נשארות פתוחות וקשה להבדיל בין נקבות לזכרים לפי חלקם התחתון, למרות שנקבות בהירות יותר. צורת כנפיהן ייחודית בקרב פרפרים הנפוצים בבריטניה (למרות שישנם מינים דומים וקרובים מאוד בדרום ומזרח אירופה) ונועדו לשמש כהסוואה בזמן שהם נחים ובתקופת תרדמת החורף.
אזור מחיה

הלימוני האירופי חי באירופה, צפון אפריקה, אמריקה הדרומית, ואסיה (כאשר גבול תפוצתה המזרחי הוא מונגוליה). הוא נפוץ מאוד באורך כל חלקה הדרומי של הממלכה המאוחדת ומעלה בקצב הדרגתי את הטווח שלה בצפון אנגליה, אך מוגבל עקב הצורך שלו בצמח ממנו ניזונים הזחלים, וסביר להניח שכבר קרוב להגיע לאזור תפוצתה המקסימלי, אלא אם כן גם הצמחים הללו ירחיבו את אזור תפוצתם. באירלנד, יש לו אזור תפוצה מקומי יותר.
בישראל נפוץ הפרפר בצפון הארץ, בעיקר בחרמון ובגליל העליון.
מחזור חייו

לימוני אירופי הוא אחד מהפרפרים בעלי תוחלת החיים הארוכה ביותר, המגיעה עד כשלושה עשר חודשים, למרות שרוב זמנו הוא מבלה בתרדמת החורף. לרוב פרפר זה נראה לראשונה בתחילת האביב, לפעמים הוא מתעורר אף בתחילת ינואר בימים שמשיים במיוחד.
הביצים מוטלות ביחידה אחת כל פעם על עלי צמח האשחר הקתרטי (Rhamnus cathartica) או על האשחר המצוי (Rhamnus frangula), שני הצמחים היחידים מהם ניזונים הזחלים, הנקבות ינדדו מרחקים רבים במטרה למצוא שיחים אלו. הזחלים בוקעים לאחר כעשרה ימים וכחודש לאחר מכן תהליך יצירת הגולם מתחיל. הזחלים והגלמים שניהם בצבע ירוק ומוסווים היטב כך שיהיה קשה לאתר אותם בטבע. עם יציאתה מהגולם, מבלה הלימוני האירופי את הקיץ ביניקת צוף כדי להכין את עצמו לתרדמת החורף הארוכה שמתחילה לרוב בתחילת אוגוסט. הם מחפשים צמחייה נמוכה ירוקת עד, עקב היותה דחוסה, צמיחת קיסוס ישנה. הלימוני האירופי מתחבא בדרך כלל עד תחילת האביב, למרות שגם יום חמים בינואר יכול להעיר זכר להוט. הפרפר מקים רק דור אחד בשנה.
זוג מזדווג (שמאל: זכר; ימין: נקבה)
ביצה על אשחר מצוי
זחל על אשחר מצוי
גולם
זכר
נקבה
הערות שוליים

↑  "לימונית אירופית". מן השדה. 2014-06-07. נבדק ב-2017-09-15.
↑  Carter, David (2000). Butterflies and Moths.
↑  Brimstone - Gonepteryx rhamni - Details - Encyclopedia of Life, Encyclopedia of Life (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4841335-5
מורמיר זאבי

| מורמיר זאבי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: גרום-לשונאים
משפחה:: מורמיריים
סוג:: Mormyrops
מין:: מורמיר זאבי
שם מדעי
 Mormyrops anguilloides ‏לינאוס, 1758

מורמיר זאבי (שם מדעי: Mormyrops anguilloides) הוא מין דג חשמל מסדרת הגרום לשונאים וממשפחת המורמיריים המצוי באגמים ונהרות באפריקה שמדרום לסהרה.
אורכו של המורמיר יכול להגיע ל-1.5 מ' ומשקלו ל-15 ק"ג והוא הגדול בבני משפחתו. הוא מצוי באגמים ונהרות טרופיים ברחבי אפריקה מהנילוס הלבן ויובליו, לאזור נהר הקונגו, ימת מלאווי, ואגם טנגניקה ועד לזמבזי בדרום. המורמיר הוא בעל חדק קטן ובעל סנפירים קצרים. הוא כמעט עיוור אבל מוצא את דרכו באמצעות שדה חשמלי שהוא יוצר סביבו.
המורמירים צדים במשך שעות החשיכה בלהקות גדולות ומחפשים בין הסדקים דגים שונים, בעיקר מיני אמנוניים וגם מיני סרטנים וחסילונים. הצעירים ניזונים גם מזחלי חרקים. הם הורגים את הטרף באמצעות גלים חשמליים שהם פולטים ללא הרף ובולעים אותו בשלמותו.
הערות שוליים

↑  מורמיר זאבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
למינג נורווגי

| למינג נורווגי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי עכבר
משפחה:: אוגריים
סוג:: למינג
מין:: למינג נורווגי
שם מדעי
 Lemmus lemmus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


למינג נורווגי (שם מדעי: Lemmus lemmus) הוא מין של למינג הנפוץ בסקנדינביה. שוכן טונדרה, מעדיף לחיות ליד מים. ניזון בעיקר מעלים, שורשים, עשבים, טחב ופירות יער.
תיאור

משקלו של הלמינג עד 130 גרם. אורכו מגיע עד 15 ס"מ ואורך זנבו 2 ס"מ. כפותיו קצרות ואוזניו מוסתרות בתוך הפרווה. על כפותיו הקדמיות טפרים שטוחים המשמשים לחפירה בשלג. פרוותו רכה וארוכה ומפוספסת בצבעי צהוב וחום. אלו היונקים הקטנים ביותר בחוג הקוטב הצפוני.
התנהגות

הלמינג חופר מחילות ומסתתר בהן כאשר אינו פעיל. פעיל יום ולילה. חי בחבורות הכוללות מספר מצומצם של פרטים, אך אחת לכמה שנים חל פיצוץ אוכלוסין בקרב הלמינגים. במצב זה, המזון אינו מספק את צורכיהם של כל הפרטים, והם פותחים בנדידה גדולה כדי למצוא מזון רב יותר. בדרכם עומדים נחלים ופיורדים. חוש הראייה של הלמינגים חלש, ולכן הם מתקשים להבחין בין הנחלים שאותם הם יכולים לחצות לבין הפיורדים שאותם עליהם להקיף. בעקבות זאת, פעמים רבות הם נכנסים לתוך הפיורדים וטובעים. מקרים אלו יצרו מיתוס על כך שהם מתאבדים בכוונה כדי לאפשר לאחרים להנות ממזון ללא תחרות, אך מיתוס זה אינו ייתכן.
רבייה

משך ההריון 20 יום. 2–4 המלטות בשנה, כ-5 ולדות בכל המלטה. בגרות מינית לאחר כ-40 יום. חיים עד גיל שנתיים.
הערות שוליים

↑  למינג נורווגי באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  למינג נורבגיה, באתר האנציקלופדיה של החיים
1 2  יהודה בלו, האם באמת מתאבדים הלמינגים?, באתר ynet, 1 בינואר 2006
1 2 3  למינג - תיאור, בית גידול, אורח חיים, באתר howtogetrid
↑  למינג, באתר public welfare
↑  Macdonald, David W. (David Whyte), Mammals of Britain & Europe, London: HarperCollins, 1993, ISBN 0-00-219779-0
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536122105171
מגלן מצויץ צפוני

| מגלן מצויץ צפוני |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כפניים
סוג:: מגלן מצויץ
מין:: מגלן מצויץ צפוני
שם מדעי
 Geronticus eremita ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ביצי מגלן מצוייץ צפוני, אוסף מוזיאון טולוז
המגלן המצויץ הצפוני (שם מדעי: Geronticus eremita) הוא מין עוף הנמנה עם משפחת הכפניים ותפוצתו היא אגן הים התיכון.
מאפיינים

המגלן המצויץ הצפוני שוכן בטורקיה, במדבר הסורי ובמרוקו. עד להקמת מדינת ישראל הזדמן גם לארץ ישראל, אך מאז נחשב כנכחד בה. עם זאת, מדי פעם מזדמנים לארץ פרטים אחדים, בעיקר בדרום.
מגלנים מצוייצים החלו להתרבות בהצלחה במרכז לחקר חיות הבר של אוניברסיטת תל אביב. באביב 1984 שוחררו פרטים אחדים ברמת אביב כדי שיתאקלמו בטבע, אך הם לא ידעו לאתר את מזונם בעצמם וניסיון השבתם לטבע נכשל.
המגלן ניזון בעיקר מחרקים וזחלי חרקים, תולעים, חלזונות, עכבישים, דו-חיים ולעיתים גם יונקים קטנים.
הערות שוליים

↑  מגלן מצויץ צפוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535163805171  GND: 4400208-7 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מלחית אשונה

| מלחית אשונה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צמחים
מערכה:: מכוסי זרע
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ציפורנאים
משפחה:: סלקיים
סוג:: מלחית
מין:: מלחית אשונה
שם מדעי
 Salsola vermiculata ‏לינאוס, 1753
מלחית אשונה (שם מדעי: Salsola vermiculata) היא מין בסוג מלחית (אנ'), בן שיח מדברי רב שנתי. גבעוליו ישרים, ומהם מתפצלים גבעולים קצרים לצדדים. העלים מסורגים, קשקשניים, בשרניים וצמודים לגבעול. הפרחים קטנים, צהבהבים, מואבקי רוח, בעלי חמישה אבקנים. הפריחה בסתיו, ההבשלה בחורף. הפירות מופצים על ידי הרוח.
כשאר מיני המלחית, עמיד הצמח למליחות הקרקע, אך עמידותו נמוכה יחסית למינים אחרים בסוגו.
משרעת התפוצה של המלחית האשונה אירנו-טורנית וסהרו-ערבית. בישראל הוא מצוי בנגב ובמדבר יהודה.
מושית נקודתיים

| מושית נקודתיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: חיפושיות
תת־סדרה:: Polyphaga
משפחה:: מושיתיים
סוג:: Chilocorus
מין:: מושית נקודתיים
שם מדעי
 Chilocorus bipustulatus ‏לינאוס, 1758

מוֹשִית נֶקֻדָתַיִם (שם מדעי: Chilocorus bipustulatus) היא חיפושית קטנה ממשפחת המושיתיים, בעלת גלגול מלא.
מאפיינים

אורך גופה הוא 3–4 מילימטרים, והוא קמור מאוד. צבע הגוף הוא אדום-חום עד שחור. על כנפי החפייה יש שלושה כתמים על כל כנף, המסודרים בשורה רוחבית. יש והכתמים מתלכדים למעין כתם אחד, וכך היא נראית בעלת שתי נקודות בלבד, ומכאן שמה.
כנימות מגן מהוות את עיקר מזונם של הבוגרים והזחלים.
הנקבה מטילה את ביציה בודדות או בקבוצות קטנות (בין שתיים לשש ביצים בקבוצה), לרוב על יד כנימות מגן. מושית הנקודתיים תוקפת במיוחד את המגיניתיים (משפחה של כנימות מגן), ולעיתים אף מטילה מתחת לשריונן של אלו. הזחל צהוב-אפור, ראשו בצבע שחור מבריק, ולו רגליים שחורות. צדו הגבי של גוף הזחל מעוטר בזיפים מסועפים, שרובם שחורים. הזחל מתגלם בתוך עורו, בשונה מחרקים אחרים המשילים את עורם לפני ההתגלמות.
מין זה מעמיד בישראל ארבעה דורות בשנה. באביב אוכלוסייתו בישראל בולטת במיוחד, ובקיץ היא מצטמצמת לפרטים מעטים בלבד.
לשישית הצבעים

| לשישית הצבעים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
על־מערכה:: צמחים וסקולריים
מערכה:: בעלי פרחים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: חלבלוביים
סוג:: "לשישית הצבעים"
מין:: לשישית הצבעים
שם מדעי
 Chrozophora tinctoria ‏ז'יסייה, 1824

לשישית הצבעים (שם מדעי: Chrozophora tinctoria) הוא סוג צמח חד-שנתי המצוי באזור המזרח התיכון, הודו, פקיסטן ומרכז אסיה. הוא קיים גם כעשב שוטה בצפון אמריקה ובאוסטרליה. בסוג 12 מינים, מתוכם מצויים ארבעה בישראל.
תיאור

לשישית הצבעים היא צמח חד שנתי, הנמצא בדרך כלל בקרקע דלה בחומרים מזינים. על מנת לשרוד בקרקע מסוג זה הוא מפתח שורש גדול. הצמח זקוף ומכוסה בשערות דמויות צמר.
העלים הירוקים-אפורים הם חלופיים ארוכים, בצורת מעוין צר, נישא על פטוטרת ארוכה.
הפרחים הזעירים מקובצים בגזע, לפרחים הנקביים התחתונים חסרים עלי כותרת ולפרחי הזכר חמישה עלי כותרת צהובים קטנים. האבקה של הלשישית נעשית על ידי נמלים או דבורים קטנות. בישראל הלשישית פורחת בקיץ, מחודש מאי עד אוקטובר.
פירות הלשישית בולטים ומורכבים משלושה כדורים מחוברים בצבע ירוק כהה. פני השטח שלהם מעוטרים בקשקשים לבנים. כל כדור מכיל שלושה זרעים, הנדחפים מהצמח במעין "פיצוץ" על ידי הכוח המכני של הפרי הבוגר עם הבשלתו.
שימוש בצמח לצביעה

מהלשישית ייצרו בעבר את הצבע הכחול-סגול ששימש כצבע לבדים בימי הביניים, כצבע מאכל בגבינה הולנדית ובמשקאות חריפים מסוימים. את הצבעים הפיקו ממיץ הצמח וממיץ הגבעולים והפירות. את הצבע הירוק, השחור וגווני הכחול הפיקו מהצמח על ידי חשיפתו לאדי אמוניה.
זרעי הצמח שימשו כחומר מעורר הקאה.
הערות שוליים

↑  לשישית הצבעים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  לשישית הצבעים באתר צמח השדה
מגלן לבן

| מגלן לבן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כפניים
תת־משפחה:: מגלנים
סוג:: מגלן
מין:: מגלן לבן
שם מדעי
 Eudocimus albus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 בכחול - תחום תפוצתו של המגלן הלבן

מגלן לבן (שם מדעי: Eudocimus albus) הוא מין של עוף מהסוג מגלן שבמשפחת הכפניים. בתי הגידול המועדפים על המגלן הם ביצות ואזורי מנגרובים.
גופו של המגלן לבן כולו, מלבד מקורו ורגליו הכתומים-אדמדמים וקצוות כנפיו השחורות, שניתן לראותן רק כשהמגלן עף. מקורו מתעקל כלפי מטה, בדומה למקורם של מיני המשפחה האחרים, והוא העניק לעוף את שמו. המגלן ניזון מבעלי חיים ימיים, כגון סרטנים, חרקים ודגים קטנים. המגלן מחפש אוכל לאורך אזורי גאות ושפל ומנגרובים.
רבייה

עונת הרבייה מתרחשת באביב, ובמהלכה המגלנים הלבנים מתאספים בלהקות גדולות ליד מקורות מים. למרות שהמגלנים הלבנים מונוגמיים, לעיתים מזדווגים הזכרים עם נקבות אחרות, כראה לצורך הגדלת הסיכויים של העברה מוצלחת של הגנים לדור הבא. הקן מוקם על ענפיו של עץ או שיח. הזכר והנקבה ממלאים יחד חלק בהגנה על הקן והגוזלים; לאורך עונת ההזדווגות והדגירה על הביצים, הזכר עומד על המשמר ותוקף כל פולש (מגלן אחר או טורף) שמנסה להתקרב אל הקן. מספר הביצים תלוי באזור שבו המגלן חי; 1-5 ביצים בצבע כחול-ירוק מוטלות בכל האזורים, אך המספר הנפוץ הוא 2 או 3.
תפוצה

תחום תפוצתו של המגלן הלבן מתפרש על פני חוף המפרץ של ארצות הברית, קובה ורפובליקה הדומיניקנית, ומשם לאורך רצועות החוף של אמריקה המרכזית וצפון-מערב אמריקה הדרומית. תחום התפוצה של המגלן הלבן בוונצואלה חופף לתחום התפוצה של מגלן השני, ופרטים משני המינים באזורים אלה לעיתים מתרבים ביניהם. אוכלוסייתו של המגלן הלבן בפלורידה היא הגדולה ביותר, ונצפתה באזור זה להקה שכללה 30,000 פרטים. אורכו של המגלן הוא כ-56 עד 68 ס"מ, ומשקלו כ-750 עד 1050 גרם, בעוד הזכרים גדולים מן הנקבות.
הערות שוליים

↑  מגלן לבן באתר הרשימה האדומה של IUCN
משה שוואב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1917 פרנקפורט, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  1979 (בגיל 62 בערך) 
 שם מלא:  משה שוואב
 מקום פעילות:  גייטסהד באנגליה
 תקופת הפעילות:  1947–1979 (כ־32 שנים) 
 תחומי עיסוק:  משגיח בישיבת גייטסהד
 
הרב משה שוואב (י' בניסן תרע"ז, 1917 – ב' באדר תשל"ט, 1979) היה המשגיח של ישיבת גייטסהד באנגליה.
קורות חייו

נולד בפרנקפורט, גרמניה, צעיר הבנים של יהודה (ליאופולד) שוואב וחנה, בת אברהם ארלנגר. שוואב האב היה אחד החלוצים ששלח את ילדיו מגרמניה לישיבות ליטא. אחיו הגדול של משה, שמעון שוואב, היה הראשון שעזב את בית המשפחה בגרמניה ונסע לישיבת קמניץ, כעבור זמן הצטרף אליו האח מרדכי, ובעקבותיהם נסע גם הבן השלישי, משה, שהגיע לקמניץ בשנת תרצ"ג (1933).
בשנת תרצ"ה (1935) נסע לתקופה קצרה לישיבת אוהל תורה בברנוביץ. כעבור מספר חודשים, בקיץ תרצ"ה, נסע לישיבת מיר. כחודשיים לאחר בואו נפטר המשגיח הרב ירוחם ליבוביץ. כעבור זמן שב לברנוביץ ושהה שם כשנתיים וחצי, ומשם שב לקמניץ.
בקיץ תרצ"ח (1938), ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, עזב את קמניץ ונסע לבית הוריו בלונדון, אליה הם היגרו בשנת תרצ"ב (1932). הוא החל ללמוד בישיבת תורת אמת בראשות הרב משה שניידר, אולם עם פרוץ המלחמה גורש יחד עם כל הנתינים הגרמנים למחנה כליאה באיים הבריטיים. ידיד משפחה סידר לו נתינות בריטית וכעבור שלושה חודשים הוא שוחרר מן המחנה ושב ללונדון.
זמן קצר לאחר מכן הצטרף לכולל הרבנים בגייטסהד שהוקם אז על ידי הרב אליהו אליעזר דסלר, והיה הבחור היחיד בין קבוצת האברכים בכולל. בשנת תש"א (1941) נישא לרחל, בתו של הרב דוד בדיאל מגייטסהד. היה מקורב לרב דסלר ולרב אליהו לופיאן.
בשנת תש"ז (1947), בהיותו בן 30, מונה למשגיח הרוחני של ישיבת גייטסהד. במקביל מסר שיעורים בישיבה. שימש בתפקידו שלושים שנה.
מחותנו הוא הרב מסעוד ריוח.
ספריו

סדרת מערכי לב – שיחות ומאמרים על התורה והמועדים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428465805171  ISNI: 0000 0000 2759 9595  LCCN: n86125029  VIAF: 70417150   WorldCat (עם VIAF): 70417150