stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת החופשי ע"ש סטיבן וייז
רבני בית הכנסת

הרב וייז שימש כרב הקהילה עד מותו ב-19 באפריל 1949.
החליף אותו הרב אדווארד קליין ששימש בתפקיד עד 1980.
הרב בלפור בריקנר היה רב בית הכנסת בשנים 1980 עד 1992.
הרב אירה יודובין בשנים 1992 עד 1994.
הרב גרי ברטון-גרנטור בשנים 1995 עד 2004.
עמיאל הירש, הרב הנוכחי (ינואר 2012) משמש מאז שנת 2004.
הערות שוליים

↑  קורות חיי הרב אדווארד קליין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268690505171  LCCN: n00065613  SNAC: w6qw0dqp  VIAF: 132487570   WorldCat (עם VIAF): 132487570
בוריס סבידנסקי

בוריס סבידנסקי בגיל 15
בוריס סְבידֶנסקי (18 בפברואר 1941, סימפרופול, ברית המועצות (קרים) – 1 בנובמבר 2017, תל אביב) היה פנטומימאי ומורה לפנטומימה רוסי-ישראלי.
לעיון נוסף

"הפנטומימאי הישראלי בוריס סבידנסקי": סרט תיעודי בבימויו של מיכאל קאליק, 1976.
הערות שוליים

↑  בוריס סבידנסקי: מודעת אבל באתר "אבלים".
↑  יעל (פרוינד) אברהם, צוות אוויר: הישראלי שחולל מהפכה פמיניסטית במונגוליה, באתר nrg.
1 2 3 4  שרית פוקס, קברט בלי סקס ועם ציונות, מעריב, 27 בדצמבר 1977.
1 2 3 4 5  יאיר אשכנזי, השחקן והפנטומימאי בוריס סבידנסקי מת בגיל 76, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2017.
↑  גלינה סבידנסקי, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב; גלינה סבידנסקי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית.
↑  אסתי ניסים באתר תיאטרון תמונע.
↑  האתר של אשר סבידנסקי.
↑  בוריס סבידנסקי, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
בית הכנסת החסידי בסנטה

| --- | --- |

מבנה בית הכנסת החסידי כפי שצולם ב-2019
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 כתובת:  רחוב בושקה יוגאביצה 22 סנטה בסרבית: Ulica Boška Jugovića 22, Senta
 מיקום:  סנטה
 מדינה:  סרביה סרביה
 רב בית הכנסת:  האחרון לפני השואה: רבי משה טייטלבוים
 נוסח תפילה:  נוסח ספרד
 מנהל:  משה קרייניק
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 4 בספטמבר 1928
 תאריך פתיחה רשמי:  4 בספטמבר 1928 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-בארוק
 מידות
 קומות:  2
 קואורדינטות:  45°55′38″N 20°05′07″E﻿ / ﻿45.92722°N 20.08528°E﻿ / 45.92722; 20.08528
  (למפת סרביה מוגדלת) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי בית הכנסת החסידי בסנטה(למפת סרביה רגילה) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי בית הכנסת החסידי בסנטה
 
בית הכנסת החסידי בסנטה (מכונה גם בית הכנסת "הקטן") היה בית כנסת חסידי, שפעל בעיר סנטה בצפון סרביה בין השנים 1928–1944. רבה האחרון של הקהילה החסידית בעיר לפני השואה היה רבי משה טייטלבוים, לימים האדמו"ר מסאטמר. נכון ל-2019 עמד מבנה בית הכנסת על תילו ושימש כאולם ספורט.
היסטוריה

קהילה יהודית נוסדה בסנטה במהלך המאה ה-18. בית קברות יהודי נחנך ב-1775, וב-1817 הוקם במקום מקווה. במהלך מהפכת 1848 בהונגריה נרצח רב הקהילה איסר אולמן על ידי אנשי מיליציה סרביים. ב-1873 הוקם בית הכנסת הגדול בסנטה. לאחר הקרע ביהדות הונגריה היו בקהילה שני זרמים: קהל חסידי קטן וקהל אורתודוקסי אשכנזי גדול. בראשית המאה ה-20 חל פילוג בקהילה האשכנזית, ככל הנראה משום שרוב הקהל הפך בהדרגה לנאולוגי. הקהילה האשכנזית בעיר התפצלה לנאולוגית ולסטטוס קוו אנטה, קהילה חסידית שסרבה להצטרף לאחת מהסיעות. רב הקהילה האשכנזית שלמה קליין נותר עם פלג הסטוס קוו אנטה החסידי, ולרב הקהילה הנאולוגית מונה צבי הרמן שווייגר. בני הקהילה האשכנזית דיברו על פי רוב הונגרית וכך גם נוהלו התפילות, גם בעידן היוגוסלבי. עד 1915 התפללו החסידים והאשכנזים באותו בית כנסת, אך כאשר גדל מספר הנאולוגים בקהילה האשכנזית, עברו החסידים להתפלל בנפרד. בתחילה במבנה ארעי ובהמשך, ב-1928 במבנה הקבע. רב הקהילה החסידית היה משה לייבוביץ' וראשי הקהל היו ישראל פולק ובהמשך נתן קרייניק. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 גברה השפעתה של חסידות סאטמר בקהילה החסידית.
ב-1927 הקימה הקהילה החסידית חברה קדישא נפרדת לקהילה. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר הפלישה ליוגוסלביה וחלוקתה נמסר האזור לחזקת הונגריה. באפריל 1941 הגיע הרב משה טייטלבוים לסנטה וכיהן כרב הקהילה החסידית ("ספרדים", מתפללי נוסח ספרד) במקום. הקהילה החסידית והקהלים האשכנזיים לא יצרו קשרים חברתיים או קשרי נישואין ביניהם. מבחינה כלכלית היו בני הקהילה החסידית סוחרים זעירים או רוכלים ובעלי מקצועות לתועלת תוך-קהילתית כגון אופים, שענים וחרשי אבן. כן התבלטו בני הקהילה החסידית באיסוף ובסחר בנוצות.
המבנה

המבנה נבנה בסגנון אדריכלי נאו בארוקי (אנ'), צורתו מלבנית והוא שוכן במנח אורך ממערב למזרח. הכניסה הראשית לגברים היא מצידו המערבי לתוך מבואה, ומצידו הצפוני קיימת כניסה לנשים וממנה גרם מדרגות אל עזרת הנשים אשר שכנה במרפסת בקומתו השנייה של המבנה. בהמשך המבואה שכן אולם התפילה. בקצה המזרחי של אולם התפילה שכן ארון הקודש. ב-4 בספטמבר 1928 נחנך בית הכנסת החסידי ולצידו תלמוד תורה ובו שלוש כיתות לימוד. בטקס החנוכה נכח גם רב הקהילה החסידית בסובוטיצה משה דויטש. עם הגעתו של הרב משה טייטלבוים לסנטה, חלה התעוררות בקהילה החסידית וחסידים נהרו מיישובי הסביבה וגם מיישובים בהונגריה כדי להשתתף בתפילות וטישים שערך.
קהילת סנטה חרבה בשואה כחלק משואת יהודי הונגריה. הרב טייטלבוים עצמו ניצל, אך כל משפחתו נספתה. לאחר מלחמת העולם השנייה הופקע המבנה על ידי השלטונות, נמסר לרשות המקומית ושימש כאולם ספורט.
הערות שוליים

↑  Neológ (kongresszusi) és status quo ante rabbik Magyarországon 1869-tö̋l napjainkig: archontológia (az anyahitközségek rendjében), באתר academia.edu, עמוד 133 (בהונגרית).
↑  Pejin Attila, ‏A zentai zsidóság története, באתר adattar.vmmi.org, עמודים  125–133. ראו צילום בית הכנסת הארעי בעמוד 131 (בהונגרית).
1 2  הקהילה היהודית בסנטה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 246-242.
↑  הקהילה היהודית בסנטה, באתר הספרייה היהודית המקוונת (באנגלית).
↑  Pejin Attila, ‏A zentai zsidóság története, באתר adattar.vmmi.org, עמוד 215, 230-222: ראו תרשים מבנה בית הכנסת בעמוד 225 (בהונגרית).
בית הכנסת הגדול של פלזן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  Sady Pětatřicátníků 13 
 מיקום:  פלזן 
 מדינה:  צ'כיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1890
 תאריך פתיחה רשמי:  1890 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-מורית 
 קואורדינטות:  49°44′48″N 13°22′22″E﻿ / ﻿49.746667°N 13.372778°E﻿ / 49.746667; 13.372778
 www.zoplzen.cz
 he
 
בית הכנסת הגדול בפלזן, צ'כיה (ידוע בשם Velká Synagoga בצ'כית) הוא בית הכנסת השלישי בגודלו בעולם. בית הכנסת נבנה בשנת 1892 כאשר הקהילה בפלזן מנתה כ-2000 יהודים. כיום הקהילה מונה עשרות בודדות של יהודים.
התוכניות המקוריות של בית הכנסת נעשו על ידי אדריכל ונציאני בשם פלטשר שתכנן בית כנסת בסגנון גותי עם צריחים בגובה של 65 מ'. אבן פינה הונחה ב-2 בדצמבר 1888, אבל דבר לא נעשה מעבר לכך עקב התנגדות מועצת העיר שחששה שבית הכנסת יעיב על הכנסייה הסמוכה וכן שיגרם בלבול עקב העיצוב הדומה. בשנת 1890 הונחה הצעה חדשה על ידי עמנואל קלוץ ששמרה על התכנון המקורי אך הנמיכה את הצריחים ב-20 מ' ושינתה את הסגנון לרומנסקי שכללה מגן דוד גדול. ההצעה התקבלה ובית הכנסת נבנה על ידי הקבלן רודולף סטץ במחיר של 162,138 גילדן. התוצאה היא שילוב סגנונות, מהכיפות בצורת בצל בסגנון הרוסי, התקרה בסגנון המוסלמי וארון הקודש בסגנון הודי.
בית הכנסת היה פעיל עד שנת 1973, אז נסגר והוזנח. בין השנים 1995–1998 שופץ בית הכנסת ונפתח מחדש. כיום משמש בית הכנסת כאתר קונצרטים, מוזיאון לתערוכות תצלומים. בשנת 2002 התקיימ התערוכת צילומי פאבל דיאס על יהדות צ'כיה.
תפילות מתקיימות רק בחדר אחד. מספר יהודים בעיר הוא כ-70.
בית מלאכה

חדר המכיל כלים וציוד שנמצאים בשימוש כבר עשרות שנים.
בית מלאכה לרכבות
בית מלאכה הוא מקום המשמש לביצוע עבודות תיקון ויצור שונות. החל מתקופת המהפכה התעשייתית, "בית מלאכה" עשוי להיות חדר, חדרים או בניין המספקים את השטח ואת הכלים (או המכונות) העשויים להידרש לייצור או לתיקון של מוצרים מיוצרים.
בתי מלאכה היו המקומות היחידים לייצור עד הופעת התיעוש ופיתוח מפעלים גדולים יותר. במאות ה-20 וה-21 בתים רבים בעולם המערבי מכילים בתי מלאכה במוסך, במרתף או בסככה חיצונית. בתי מלאכה ביתיים מכילים בדרך כלל שולחן עבודה, כלי עבודה ידניים וחשמליים. יחד עם הכלים הפרקטיים שלהם לתיקון מוצרים או ביצוע עבודות ייצור קטנות, בתי מלאכה משמשים לביצוע עבודות מתכת ופחחות.
בתי המלאכה עשויים להשתנות במיקוד התעשייתי. לדוגמה, חלק מהן עשויים להתמקד בתיקון כלי רכב. עיבוד עץ הוא אחד המוקדים הנפוצים ביותר, אך ניתן לבצע עבודות מתכת, וסוגים שונים של עבודות אלקטרוניקה.
בחלק מתעשיות התיקון, כגון קטרים וכלי טיס, בתי המלאכה לביצוע עבודות התיקון נקראות חנויות גב או סדנאות רכבת. מרבית התיקונים מתבצעים בבתי מלאכה קטנים, למעט מקום בו יש צורך בשירות תעשייתי.
ישנם אמנים שקוראים למקום היצירה שלהם בית מלאכה, סטודיו או אטלייה. האקדמיה לאמנות בצלאל החזיקה מהיווסדה בתי מלאכה לשימוש התלמידים לאמנויות השונות.
בית מלאכה כנושא תרבותי

בתי המלאכה מופיעים גם כנושא בספרות, באמנות ובסרטים.
המשוררת אפרת מור מילמן כתבה שיר 'בית מלאכה לגעגוע' .
האמנית אליסיה שחף, הציגה בשנת 2020 בתערוכה 'בית מלאכתה' צילומים של אמניות בבתי המלאכה -הסדנאות הפרטיות שלהן. בגלריה ויטרינה שבמכון הטכנולוגי בחולון.
ראו גם

מעבדה
סטודיו
אטלייה
הערות שוליים

↑  Flaherty, Joe (14 במאי 2012). "Ford + TechShop: Getting Employees to Tinker". Wired. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Burress, Charles (22 בדצמבר 1997). "A Tinkerer's Paradise in Berkeley / Young, old inventors are offered tools, techniques and inspiration". SF Chronicle. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Carlson, Adam (5 בספטמבר 2013). "Top 8 Tools for Building a Personal Prototyping Laboratory". EE Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  מתיה קם, נעמה מרקוביץ, בצלאל – ראשית וחזון, באתר תרבותIL
↑  שרית פליין, ״בית מלאכה לגעגוע״- אפרת מור מילמן הופכת לי את הלב, באתר אוצר מילים, ‏10.1.2018
↑  אליסיה שחף/ בית מלאכתה, באתר מכון טכנולוגי חולון, אוצרת התערוכה טל דקל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566064005171  GND: 4140619-9  LCCN: sh85148187  NARA: 10675662  NDL: 001144972  NKC: ph987131
בית הכנסת החייל (סבסטופול)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  סבסטופול
 מדינה:  רוסיה / אוקראינה
 מייסדים:  קהילת יהודי סבסטופול
 הקמה ובנייה
 תאריך פתיחה רשמי:  1884
 תאריך פירוק:  1933
 מידע טכני
 קיבולת:  600 מתפללים
 קואורדינטות:  44°36′35″N 33°31′19″E﻿ / ﻿44.609813°N 33.521951°E﻿ / 44.609813; 33.521951
  (למפת סבסטופול מוגדלת) בית הכנסת החייל(למפת סבסטופול רגילה) בית הכנסת החייל
 
בית הכנסת החייל בסבסטופול הוא בית כנסת שנבנה על ידי חיילי ניקולאי, ותיקי מלחמת קרים. זהו בית הכנסת הראשון שנבנה בסבסטופול לאחר מלחמת קרים.
היסטוריה

קהילת יהודי סבסטופול חדלה להתקיים עם גירושם הסופי של היהודים מהעיר בשנת 1834 מתוקף הצו שהוציא הצאר ניקולאי הראשון. היא הוקמה מחדש בסיום מלחמת קרים עם הגעתם לעיר של "חיילי ניקולאי".
מלחמת קרים התנהלה בין השנים 1853–1856 בין האימפריה הרוסית מצד אחד, לבין האימפריה העות'מאנית, האימפריה הבריטית, האימפריה הצרפתית וממלכת סרדיניה מצד שני. המערכה העיקרים במלחמה זאת התרכזה במצור על סבסטופול, בסיס הבית של הצי הרוסי בים השחור, ובדרכים שהובילו לעיר. המצור על העיר ערך 11 חודשים והסתיים בנפילת העיר. בין הכוחות הרוסיים שהשתתפו בהגנת העיר היו גדודים של חיילים יהודים שכונו "חיילי ניקולאי" או "קנטוניסטים". בתום המלחמה, החיילים המשוחררים הורשו להתיישב בעיר וכך נוצרה בה שוב קהילה יהודית.
בסבסטופול הוקם בית קברות צבאי עבור 500 החיילים היהודים מצבא הצאר שנהרגו במצור על סבסטופול. תחילה היה זה בית קברות עצמאי, אך מאוחר יותר אוחד עם בית הקברות היהודי הגדול.
בשנת 1864, הקהילה היהודית הקימה אנדרטה לזכרם של הנופלים בקרב ועליה הכיתוב "לזכרם של החיילים היהודים שמתו למען ארצם בהגנה על העיר סבסטופול במהלך מלחמת 1854 – 1855".
התאריך המדויק בו הוקם בית הכנסת החייל אינו ידוע, אך משערים שהוא נבנה בין השנים 1865 – 1873.
בשנות השמונים של המאה ה-19 מנתה הקהילה היהודית בסבסטופול 2,000 איש, לכן בשנת 1884 נבנה בעיר בית כנסת נוסף, גדול יותר, שכונה בית הכנסת הכוראלי (בית כנסת שבו יש מקהלה), שיכול היה להכיל 600 מתפללים. זה היה בניין אבן דו קומתי, עם שני מרתפים, ובו מים זורמים ותאורה חשמלית.
ב-3 בינואר 1910 נחנך במקום בו עמד בית הכנסת הישן של חיילי ניקולאי, בית כנסת חדש שיכול היה להכיל 200 מתפללים. גודלו החיצוני של הבניין היה 309.58 מ"ר. בשנת 1933, לאחר שהקהילה לא יכלה לעמוד בעלויות האחזקה של שני בתי הכנסת, הוחלט להעביר את בית הכנסת הכוראלי לרשות המדינה.
ידוע שבשנת 1938 בית הכנסת החייל היה עדיין פעיל ורשום כרכוש הקהילה. הוא נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה בתחילת שנות הארבעים של המאה ה-20.
ראו גם

סבסטופול יהודי העיר
הערות שוליים

↑  היסטוריה של מקומות פולחן במרכז סבסטופול – בתי כנסת (ברוסית)
↑  הפדרציה של הקהילות היהודיות באוקראינה: סבסטופול (באנגלית)
↑  Rabbi Pamela Barmash, Military Cemeteries and Military Funerals
↑  יד ושם:סבסטופול (באנגלית)
עיטור כבוד למגני סבסטופול. מופיע גם על האנדרטה שהוקמה על ידי הקהילה היהודית
מצבה בבית הקברות הישן של הקנטוניסטים בפטרוזבודסק
בוקרא תקשורת

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־18 שנים)
 משרד ראשי:  נצרת
 מוצרים עיקריים:  פורטל, חדשות, תוכני אינטרנט
  
 www.bokra.net
 
העמוד הראשי של בוקרא
בוקרא תקשורת בע"מ (בערבית: بكرا תעתיק: בכרא) היא חברה ישראלית, המפעילה פורטל אינטרנט ישראלי ערבי באותו שם.
החברה, בבעלות משפחת זועבי ובניהול ג'אדה זועבי, נוסדה בנצרת בשנת 2006. האתר בניגוד למתחריו א-סינארה, פאנט, אל-ערב, הוא פורטל עצמאי שאינו קשור לעיתון מודפס. האתר עוצב מחדש בשנת 2009.
הפורטל נוסד בעקבות מלחמת לבנון השנייה כאשר מייסדיו, ובראשם המנכ"לית ג'אדה זועבי, הגיעו למסקנה כי חסר מידע זמין בערבית לדוברי ערבית ישראלים שאינם צרכני תקשורת או פורטלים ופורומים בעברית.
בוריס ניקונורוב

בוריס ויקטורוביץ' ניקונורוב (ברוסית: Борис Викторович Никоноров; נולד ב-3 באפריל 1989) הוא כדורגלן חופים רוסי המשחק בעמדת החלוץ בנבחרת רוסיה בכדורגל חופים.
קריירה

ניקונורוב החל את קריירת כדורגל החופים שלו בקבוצת פודווודניק הרוסית, שבמדיה שיחק במשך שנתיים. מאז, הוא שיחק בקבוצות רוסיות אחרות כמו ג'וקר, זולוטוי, נבסקי ברגה, פטרוגרדטס ואליאנס. את מרבית חותמו בענף, ניקונורוב משאיר בקבוצת לוקומוטיב מוסקבה, שבמדיה הוא משחק מאז שנת 2017, הן במסגרת הליגה והן במסגרת תחרויות בינלאומיות כמו גביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים. מאזנו בקבוצה ממוסקבה הוא למעלה ממאה הופעות ולמעלה מ-170 שערים.
תארים > קבוצתיים

אליפות רוסיה (1): 2017
הגביע הרוסי:
סגנות (1): 2018
מקום שלישי (1): 2017
מונדיאליטו למועדונים (1): 2017
תארים > לאומיים

אליפות אירופה בכדורגל חופים:
אליפות (1): 2017
סגנות (1): 2019
מקום שלישי (1): 2016
הגביע הביניבשתי:
מקום שלישי (1): 2016
תארים > אישיים

הכוכב העולה של BSWW:‏ 2017
הערות שוליים

↑  ניקונורוב הרוסי הוכתר לכוכב העולה של ענף כדורגל החופים מטעם ארגון כדורגל החופים העולמי (BSWW) (ברוסית)
בית מטבחיים חמש

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קורט וונגוט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן סאטירי פוסטמודרני
 נושא:  מלחמת העולם השנייה 
 מקום התרחשות:  דרזדן 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאה לאור דל 
 תאריך הוצאה:  מרץ 1969 
 מספר עמודים:  152
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת זמורה ביתן
 תאריך:  1977
 תרגום:  יורם קניוק
 פרסים
 100 ספרי המדע הבדיוני והפנטזיה הטובים ביותר של NPR  20th Century's Greatest Hits: 100 English-Language Books of Fiction 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001895205, 002563374
 
בית מטבחיים חמש או "מסע הצלב של הילדים, מחול חובה עם המוות" (באנגלית: Slaughterhouse-Five, or, The Children's Crusade: A Duty-Dance with Death) הוא רומן סאטירי פוסטמודרני מאת הסופר האמריקני קורט וונגוט. הרומן מספר על הפצצת דרזדן במלחמת העולם השנייה, על חייו של שבוי שניצל מהטבח, ועוסק גם בבחירה חופשית וגורל. הספר מבוסס על חוויותיו האישיות של וונגוט, שהיה בעצמו שבוי אמריקני בדרזדן בזמן הפצצתה. הספר תורגם לעברית על ידי יורם קניוק, נכלל ברשימת "100 הספרים הטובים ביותר" של "טיים מגזין", ועובד לסרט קולנוע. ב-2016 העלה תיאטרון האינקובטור מחזמר פסיכדלי באותו שם המבוסס על הספר.
תקציר העלילה

בילי פילגרים (נשמע כמו המילה האנגלית שמשמעותה "צליין" או "עולה רגל") הוא עוזר כומר צבאי שנשלח להשתתף בקרב על הבליטה במלחמת העולם השנייה. הוא נשבה בידי הגרמנים, מועבר לעיר דרזדן שבגרמניה ומועסק שם בעבודות שבי. בזמן ההפצצה על דרזדן הוא נמצא בבית מטבחיים מתחת לאדמה, וכך ניצל. לאחר המלחמה הוא חוזר לאמריקה, מתחתן וחי את חייו. במהלך חייו חווה בילי שיוטים בזמן, אל העבר, העתיד ובחזרה. כך בילי מגלה ויודע את כל עתידו, ולכן הוא חסר מוטיבציה ליזום כל פעולה.
בילי נחטף בידי חייזרים מכוכב הלכת טרלפאמדור, אשר כמוהו מכירים גם הם את העבר והעתיד על כל צורותיהם. כך, למשל, הם יודעים כיצד העולם בא אל סופו: הוא יתפוצץ במהלך ניסוי ראשון בדלק חדש להנעה בין-כוכבית. בילי לומד שאין רע או טוב, אין בחירה חופשית, והעתיד ידוע מראש. הוא יודע כיצד ימות, וכיצד יראה המוות: אור סגול, וזמזום.
ניתוח ספרותי

מוטיב מרכזי החוזר לאורך כל הסיפור, הוא ההתייחסות האדישה למוות. בכל פעם שמוזכר מותו של יצור חי כלשהו, מובאות המילים "ככה זה" (so it goes). האדישות כלפי המוות נובעת מההכרה כי מדובר אחרי הכול ברגע מסוים שבו היצור אינו במצב טוב כל כך, בעוד שברגעים אחרים אותו יצור מרגיש מצוין. הביטוי, כמו ביטויים רבים בספריו של וונגוט, הפך למטבע לשון בקרב מעריציו.
בספר מעורבבים הערות וסיפורים אישיים של וונגוט, וגם גיבורו הקבוע, הסופר קילגור טראוט. הספר אף מוקדש לידידו של וונגוט מתקופת המלחמה, ברנרד ב. אוהייר, ששמו מופיע בכמה מיצירותיו האחרות של וונגוט. כותרת המשנה של הספר היא "מסע הצלב של הילדים". וונגוט מסביר את הבחירה הזאת בפרק הראשון של הספר, כהבטחה לאשתו של אוהייר שהספר לא יאדיר את המלחמה ויזכיר שהחיילים, ברובם הגדול, הם רק ילדים.
ראו גם

קורט וונגוט
עריסת חתול
באד האוזר

למואל קלארנס "באד" האוזר (באנגלית: Lemuel Clarence "Bud" Houser;‏ 25 בספטמבר 1901 – 1 באוקטובר 1994) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי בהדיפת כדור ברזל (פריז 1924) ובזריקת דיסקוס (פריז 1924 ואמסטרדם 1928) ושיאן עולם בזריקת דיסקוס (1926–1929).
ביוגרפיה

באד האוזר נולד ב-1901 בעיירה ויניגן (אנ') שבמיסורי, ארצות הברית. ב-1912 נפטרו שני הוריו והאוזר עבר לקליפורניה תחת חסותם של אחותו מרתה ובעלה וולטר קונקלין. בנעוריו למד בתיכון אוקסנרד (אנ') ובתקופה זו החל להתחרות במקצועות של הדיפת כדור ברזל וזריקת דיסקוס. בתקופת התיכון פיתח האוזר טכניקת זריקה שהועתקה על ידי אתלטים רבים.
עם סיום התיכון החל האוזר ללמוד רפואת שיניים באוניברסיטת דרום קליפורניה. לאחר סיום לימודיו עבר להוליווד שם פתח מרפאת שיניים שהייתה פופולרית בין ידועני לוס אנג'לס. בהמשך עבר לגור בעיר פאלם דזרט (אנ') שבקליפורניה.
האוזר נישא לדאוון אוולין סמית' (Dawn Evelyn Smith) שלמדה אף היא באוניברסיטת דרום קליפורניה והייתה בתו של רופא שיניים. לזוג נולדו שני ילדים. האוזר נפטר ב-1994.
קריירה ספורטיבית > 1921

באליפות ארצות הברית שנערכה בפסדינה, קליפורניה, זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.32 מטר.
קריירה ספורטיבית > 1924 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת פריז זכה האוזר ב-2 מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה 14.995 מטר, לפני גלן הארטרנפט (אנ') (14.895 מטר) וראלף הילז (אנ') (14.640 מטר), שניהם גם מארצות הברית ובזריקת דיסקוס בשיא אולימפי של 46.155 מטר, לפני וילהו ניטיאמה (אנ') מפינלנד (44.95 מטר) ותומאס לייב (אנ') מארצות הברית (44.83 מטר), הייתה זו הפעם האחרונה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שאתלט זכה באותה אולימפיאדה במדליות זהב בהדיפת כדור ברזל וזריקת דיסקוס.
קריירה ספורטיבית > 1925

באליפות ארצות הברית שנערכה בסן פרנסיסקו, קליפורניה, זכה ב-2 מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.26 מטר ובזריקת דיסקוס בשיא תחרות של 47.70 מטר.
קריירה ספורטיבית > 1926

באליפות ארצות הברית שנערכה בפילדלפיה, פנסילבניה, זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 46.80 מטר.
קריירה ספורטיבית > 1926 > שיאן עולם

בתחרות שנערכה בין אוניברסיטת דרום קליפורניה ואוניברסיטת סטנפורד, בפאלו אלטו שבקליפורניה, קבע בזריקת דיסקוס שיא עולם חדש של 48.20 מטר, שיפור לשיא בן השנה של גלן הארטרנפט (47.89 מטר). שיא עולם זה נשבר לאחר 3 שנים על ידי אריק קרנץ (אנ') מארצות הברית (49.90 מטר).
קריירה ספורטיבית > 1928

אליפות ארצות הברית, ששימשה למבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אמסטרדם (1928), שנערכה בפילדלפיה ובקיימברידג', מסצ'וסטס, זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 46.79 מטר, לפני פרד ויקר (Fred Wiecker) (45.81 מטר) וג'יימס קורסון (אנ') (45.08 מטר).
קריירה ספורטיבית > 1928 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת אמסטרדם זכה לשאת את דגל מדינתו בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 47.32 מטר, לפני אנטרו קיוי (אנ') מפינלנד (47.23 מטר) וג'יימס קורסון (47.10 מטר).
תארים והישגים

ב-1979 התקבל להיכל התהילה של ספורטאי ארצות הברית.
אשמנו מכל עם

אשמנו מכל עם הוא פיוט קדום שנאמר כחלק מסדר אמירת הוידוי, ונועד לאפשר לחזור על הווידוי מספר פעמים. הפיוט נאמר ברוב קהילות ישראל (אצל יהודי ארצות האסלאם, אשכנז ותימן) כחלק מאמירת הסליחות, בסמוך לווידוי הנאמר בהן. המנהג המקורי הוא לחצות פיוט זה לשני חלקים שיחצצו בין הווידויים, וכך לומר וידוי שלוש פעמים (החלק הראשון מסתיים במילים "כוחנו לנכרים"). כיום, עקב התנגדות האר"י והגר"א להכפלת הווידוי (שנחשבת בעיניהם "כְּכֶלֶב שָׁב עַל קֵאוֹ"), הצטמצם המנהג לומר שלושה וידויים, ובקהילות רבות הפיוט נאמר ללא הכפלת הווידוי.
הפיוט אינו מחורז (סגנון התואם את קדמות הפיוט), והוא בנוי באקרוסטיכון אלפביתי.
תוכן הפיוט הוא וידוי, אך גם, ובעיקר, אזכור הצרות הרבות שמצאו את עם ישראל בעקבות החטא, כהבנה ששורש הצרות הוא החטא, ובדומה לנאמר בתורה: ”וּמְצָאֻהוּ רָעוֹת רַבּוֹת וְצָרוֹת וְאָמַר בַּיּוֹם הַהוּא הֲלֹא עַל כִּי אֵין אֱלֹהַי בְּקִרְבִּי מְצָאוּנִי הָרָעוֹת הָאֵלֶּה.”
בעקבות פיוט זה חיבר רס"ג פיוטים נוספים שנועדו להכפיל את הווידוי, עד לאמירת שבעה וידויים. לפיוט לחנים שונים במנהגי כמה עדות.
הפיוט נאמר גם אצל יהודי תימן (ב"אשמורות") וכחלק מהתכלאל התפרש על ידי מהרי"ץ.
מילות הפיוט

הנוסח המובא כאן הוא כמנהג יהדות ארצות האסלאם. ביהדות אשכנז נאמר הפיוט בכמה שינויים.
אָשַׁמְנוּ מִכָּל עָם.

בּוֹשְׁנוּ מִכָּל גּוֹי.

גָּלָה מִמֶּנּוּ מָשׂוֹשׂ.

דָּוֶה לִבֵּנוּ בַּחֲטָאֵינוּ.

הָחְבַּל אֶוְיֵנוּ.

וְנִפְרַע פְּאֵרֵנוּ.

זְבוּל מִקְדָּשֵׁנוּ.

חָרֵב בַּעֲוֹנֵינוּ.

טִירָתֵנוּ הָיְתָה לְשַׁמָּה.

יְפִי אַדְמָתֵנוּ לְזָרִים.

כֹּחֵנוּ לְנָכְרִים:

לְעֵינֵינוּ עָשְׁקוּ עֲמָלֵנוּ.

מְמֻשָּׁךְ וּמֹרָט מִמֶּנּוּ.

נָתְנוּ עֻלָּם עָלֵינוּ.

סָבַלְנוּ עַל שִׁכְמֵנוּ.

עֲבָדִים מָשְׁלוּ בָנוּ.

פּוֹרֵק אֵין מִיָּדָם.

צָרוֹת רַבּוֹת סְבָבוּנוּ.

קְרָאנוּךָ ה' אלהינו.

רִחַקְתָּ מִמֶּנּוּ בַּעֲוֹנֵינוּ.

שַׁבְנוּ מֵאַחֲרֶיךָ.

תָּעִינוּ כַּצֹּאן וְאָבַדְנוּ.
הערות שוליים

↑  מופיע כבר בסדר רב עמרם גאון
↑  זאת, בדומה לתפקידם של פיוטי הסליחות להכפיל את אמירת שלש עשרה מידות.
1 2  שולמית אליצור, "למקורם של פיוטי הסליחות", תרביץ פד [ד] (תמוז תשע"ו), עמ' 533–541, ובפרט עמ' 536.
↑  ראו שער הכוונות דף נא עמוד ב
↑  ראו מעשה רב אות רב
↑  כך במרבית הקהילות המתפללות בנוסח הספרדים, ובחלק מקהילות נוסח אשכנז.
↑  ספר דברים, פרק ל"א, פסוק י"ז
↑  נראה שהשורה "צָרוֹת רַבּוֹת סְבָבוּנוּ" שבפיוט רומזת לפסוק זה.
↑  להורות נתן - במדבר, במדבר עמ' יב, באתר אוצר החכמה
↑  הפירוש הפשוט הוא על פי הנאמר בספר יחזקאל, פרק ה', פסוק ז': "וּכְמִשְׁפְּטֵי הַגּוֹיִם אֲשֶׁר סְבִיבוֹתֵיכֶם לֹא עֲשִׂיתֶם", וכמו שאמרו בתלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ל"ט, עמוד ב': "כמתוקנין שבהם לא עשיתם כמקולקלין שבהם עשיתם". בספר מקראי קודש (הרב משה הררי) לראש השנה (פרק א הערה כג) כתב להקשות על נוסח זה, שאין לקטרג על הדור והרי ריקנים שבישראל מלאים מצוות כרימון (על פי מסכת סנהדרין, דף ל"ז, עמוד א'). וכתב שני תירוצים לדבר: לפי הרב אביגדר נבנצל הפירוש הוא 'נעשינו שממה' וכמו בפסוק "תאשם שומרון" (ספר הושע, פרק י"ד, פסוק א'), ולפי דברי חכם אחד הפירוש הוא שמה שאשמנו הוא משום שלמדנו ממעש כל עם ונדבקנו בשלילה מאומות העולם, וכמו שמובא בספר הכוזרי (מאמר שני לה ואילך). כעין ההסבר השני כתב הרב אברהם דוד מבוטשאטש בספרו "אשל אברהם" (סימן סח): "ומה שאומרים אשמנו מכל עם יש לומר שעל ידי הערבוביא בין כל אומות העולם על ידי גודל הגלות על ידי זה נמשך אשמה רבה". והרב נתן גשטטנר כתב שאצל אומות העולם הדורות הרשעים שבדורות האחרונים אינם נופלים מאלה שבדורות הראשונים, ואילו אצל ישראל הדורות הראשונים היו טובים יותר.
↑  רומז ללשון הכתוב מגילת איכה, פרק ה', פסוק ט"ו: "שָׁבַת מְשׂוֹשׂ לִבֵּנוּ".
↑  אצל יהודי אשכנז הנוסח הוא: "אִוּוּיֵנו", ראו כאן
אניטה ולודרצ'יק

אניטה ולודרצ'יק (בפולנית: Anita Włodarczyk, נולדה ב-8 באוגוסט 1985) היא אתלטית פולנייה, 3 פעמים ברציפות האלופה האולימפית (לונדון 2012, ריו דה ז'ניירו 2016, טוקיו 2020), 4 פעמים אלופת העולם (ברלין 2009, מוסקבה 2013, בייג'ינג 2015 ולונדון 2017), 4 פעמים ברציפות אלופת אירופה (הלסינקי 2012, ציריך 2014, אמסטרדם 2016 וברלין 2018) ושיאנית העולם הנוכחית (2018) ביידוי פטיש. האתלטית הראשונה בהיסטוריה שעברה מרחק של יותר מ-80 מטר בענף זה.
ביוגרפיה

ולודרצ'יק נולדה בראביץ'.
ביוגרפיה > 2008

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה ולודרצ'יק במקום שישי ביידוי פטיש בתוצאה של 71.56 מטר.
ביוגרפיה > 2009 > אלופת עולם ושיאנית עולם

באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה ולודרצ'יק במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא עולם חדש של 77.96 מטר, לפני בטי היידלר מגרמניה (77.12 מטר) ומרטינה חרסנובה מסלובקיה (74.49 מטר). היא שיפרה  את שיא העולם בן ה-3 שנים של טטיאנה ליסנקו מרוסיה שעמד על 77.80 מטר.
ביוגרפיה > 2010

בתחרות שנערכה בבידגושץ' ב-6 ביוני 2010 שיפרה ולודרצ'יק ביידוי פטיש את שיאה העולמי והמעידה אותו על תוצאה של 78.30 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכתה ולודרצ'יק במדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 73.56 מטר, אחרי בטי היידלר (76.38 מטר) וטטיאנה ליסנקו (75.65 מטר).
ביוגרפיה > 2011

באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 סיימה ולודרצ'יק במקום חמישי ביידוי פטיש בתוצאה של 73.56 מטר, ולא הצליחה להגן על תוארה.