stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מושא

בתחביר מושא (אובייקט) הוא השלמה מוצרכת לנשוא פועלי והוא מתקשר לפועל כהשלמה מוצרכת, כלומר, הפועל "זקוק" לה. המושא יכול להתקשר לפועל ישירות, בלי מילת יחס (מושא ישיר) או על ידי מילת יחס (מושא עקיף) שהיא חלק מהערך המילוני של הפועל. לפיכך, החלפת מילת היחס המוצרכת תשנה (בדרך כלל) את משמעות המושא או הפעולה (לדוגמה: "הודה ל" [מישהו] לעומת "הודה על" [משהו] לעומת "הודה ב" [אשמה, עבירה וכיוצא בזה]).
מבחינה סמנטית, המושאים הם האובייקטים המשתתפים בפעולה נוסף על הנושא (הפעיל, המבצע). ישנן פעולות שבהן אין אובייקטים ולכן הפועל אינו יוצא למושא (פועל עומד), וישנן פעולות המצריכות מושא אחד או שניים:
יוסי שתק.
יוסי הודה במעשה.
יוסי הודה לחברו על המעשה.
פועל יכול להיות עומד או יוצא בהתאם למשמעות ולהקשר. דוגמאות:
התפוח השחיר.
הצנזור השחיר את השמות.
סוגי מושאים

בעברית קיימת הבחנה בין שני סוגי מושאים: מושא ישיר ומושא עקיף.
סוגי מושאים > מושא ישיר

מושא ישיר הוא מושא המצטרף ישירות לפועל, בלי מילת יחס:
יוסי אכל תפוח.
אפרת צילמה אנשים.
מוצרט הלחין אופרה.
בעברית קיימת המילית "את" המקדימה מושא ישיר מיודע:
יוסי אכל את התפוח.
אפרת צילמה את הוריה.
מוצרט הלחין את "נישואי פיגרו".
המושא הישיר מושפע ישירות מהפעולה ועל פי רוב יוכל להיות הנושא במשפט סביל:
התפוח נאכל.
ההורים צולמו.
האופרה הולחנה.
סוגי מושאים > מושא עקיף

מושא עקיף הוא מושא המצטרף לנשוא באמצעות מילת יחס המוצרכת לפועל: להקשיב ל, להיפגש עם, לפנות אל, לטפל ב, להתנפל על.
מילת היחס עשויה להיות שרירותית ושונה בין שפות (אחד הקשיים בלימוד שפה זרה) ואף בתוך אותה שפה:
התלמידים ראו את הים. (מושא ישיר)
התלמידים הביטו אל האופק.
התלמידים צפו בשקיעה.
התלמידים השקיפו על השחפים.
התלמידים התבוננו בסרטנים.
מילת היחס ה יכולה לבוא עם פועל בהקשר מסוים, ישיר או עקיף:
המדען צפה בסרט./ המדענית צפתה את רעידת האדמה.
השלמתי את המלאכה. / השלמתי עם חברי הטוב.
סוגי מושאים > מושא פנימי

מושא פנימי הוא מושא הכולל חזרה על הפועל בשם פעולה, לשם הדגשתו או לשם המרת תואר הפועל בשם תואר, המצריך לפניו שם עצם. גם פועל עומד יכול לקבל מושא פנימי, ולמעשה הוא מאפיין בעיקר פעלים עומדים. דוגמות: "יוסי שמח שמחה רבה", "דנה ישנה שנת ישרים".
ראו גם

תיאור (לשון)
הערות שוליים

↑  פרשת נשוא – 'הניף תנופה': על המושא הפנימי במקרא ובימינו, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏9 ביוני 2016
אינגמר ברגמן

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1918 Uppsala Cathedral Assembly, שוודיה 
 פטירה:  30 ביולי 2007 (בגיל 89) Fårö parish, שוודיה 
 מקום קבורה:  Fårö begravningsplats 
 שם לידה:  Ernst Ingmar Bergman 
 מדינה:  שוודיה
 תקופת הפעילות:  מ-1944 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטוקהולם  Palmgrenska samskolan 
 בן או בת זוג:  Käbi Laretei (1959–1969)  Gun Bergman (1951–1959)  Ellen Bergman (22 ביולי 1945–1950)  Ingrid von Rosen (11 בנובמבר 1971–20 במאי 1995)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה  ליב אולמן  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  לנה ברגמן, מאטס ברגמן, Maria von Rosen, דניאל ברגמן, אנה ברגמן, אווה ברגמן, Jan Bergman, לין אולמן 
 פרסים והוקרה:  פרס דב הזהב (1958)  פרס פסטיבל הקולנוע בקאן לבמאי הטוב ביותר (1958)  פרימיום אימפריאל (1991)  פרס גולדבאג לבמאי הטוב ביותר (1983)  פרס גולדבאג לבמאי הטוב ביותר (1964)  פרס מפעל חיים של האקדמיה האירופית לקולנוע (1988)  פרס סזאר (1984)  פרס ארסמוס (1965)  פרס באפט"א למפעל חיים (1988)  פרס הזיכרון על שם אירווינג ת'אלברג (1970)  פרס גתה (1976)  פרס גולדבאג לתסריט הטוב ביותר (1992)  פרס סונינג  David di Donatello for best foreign screenplay  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  הפדרציה הבינלאומית של מבקרי הסרטים  פרס דוד דה דונטלו לבמאי הזר  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 https://ingmarbergman.se
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
אינגמר ברגמן במהלך הפקת הסרט "תותי בר"
ארנסט אינגמר ברגמן (בשוודית: Ernst Ingmar Bergman, ‏האזנהקובץ:Sv-Ingmar Bergman.ogg‏Ⓘ‏‏; 14 ביולי 1918 – 30 ביולי 2007) היה במאי קולנוע, במאי תיאטרון ותסריטאי שוודי.
קורות חייו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ברגמן נולד באופסלה שבשוודיה ב-14 ביולי 1918. אביו היה כומר לותרני ואינגמר גדל כשהוא מוקף בדימויי דת נוצריים. הוא החל בלימודי תולדות הספרות באוניברסיטת סטוקהולם, אולם לא סיים את לימודיו. הוא התעניין בתיאטרון ומאוחר יותר גם בקולנוע.
בסוף שנות השלושים החל לביים הצגות חובבים. במהלך שנות הארבעים החל לעבוד כתסריטאי בחברת הסרטים השוודית ובשנת 1946 קיבל הזדמנות לביים את סרטו הראשון, "משבר" (Crisis) החל מנקודה זו, עבד בקצב מהיר על מספר סרטים והצגות בשנה. אולם בשנים הראשונות כמעט כל סרטיו נכשלו כלכלית, גם אם הביקורת השוודית העריכה חלק מהם. רוב סרטיו בשנות הארבעים ושנות החמישים המוקדמות הוקרנו מחוץ לשוודיה בפסטיבלי קולנוע, אבל לא זכו לתשומת לב מיוחדת או להפצה מסחרית. ברגמן חשש כי לא ימצא בעתיד מימון לעשיית יצירות נוספות בקולנוע או בתיאטרון,
הפריצה הבינלאומית שלו התרחשה בשנת 1955, עם הקרנת סרטו "חיוכי ליל קיץ" (Sommarnattens leende) בפסטיבל קאן. הסרט, קומדיה רומנטית על חילופי זוגות עם רמזים לשיקספיר ולתיאטרון הצרפתי של המאה-17, הפך לאחד מן הסרטים המדוברים של הפסטיבל, זכה בו בפרס מיוחד והפך ללהיט בינלאומי. הצלחת הסרט איפשרה לברגמן לקבל מימון לסרטים תוך קבלת חופש אמנותי. הסרטים שלו הפכו לאישיים יותר וקודרים יותר, כאשר מנקודה זו מעמדו בשוודיה ובעיקר בעולם הוא של אמן גדול וחשוב.
במהלך שנות הששים מונה ברגמן למנהל אמנותי של התיאטרון השוודי, העמדה הבכירה ביותר בעולם התיאטרון במדינה. באותה תקופה עבד בחורף על הצגות תיאטרון ובקיץ צילם סרטים, כאשר אתר הצילומים הקבוע שלו הפך להיות האי פורה, בו גם קבע את ביתו.
ב־1970 קיבל את הפרס לזכר אירווינג תלברג למפעל חיים בטקס האוסקר. בנוסף, זכה ברגמן בשלושה פרסי אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, כמו גם לכמה מועמדויות לאוסקר על תסריט ובימוי, אולם הוא מעולם לא הגיע לטקס על מנת לקבל את הפרס.
בשנת 1976 נעצר ברגמן בחשד להעלמות מס. הוא לקה בהתמוטטות עצבים ובעקבות זאת עזב את שוודיה ועבר לחיות במינכן בגרמניה, בה המשיך לעבוד בתיאטרון ובקולנוע.
ב־1982 חזר ברגמן לעבוד במולדתו וביים את הסרט "פאני ואלכסנדר", סרט אותו החשיב כאישי ביותר וכמפואר ביותר בקריירה שלו. הוא ביקש לראות בסרט סיכום של יצירתו הקולנועית והכריז שזה יהיה סרטו האחרון, ולאחריו יתרכז יותר בעבודתו בתיאטרון. מאז ביים כמה סרטי טלוויזיה, וכתב מספר תסריטים, והמשיך לעבוד בתיאטרון עד ימיו האחרונים.
ברגמן נפטר ב-30 ביולי 2007 בביתו באי פוֹרֶה (Fårö), בדרום מזרח שוודיה, בגיל 89.
ברגמן נישא חמש פעמים, ובנוסף קיים קשרים רומנטיים עם השחקניות הרייט אנדרסון, ביבי אנדרסון וליב אולמן. הוא היה אב לתשעה ילדים.
יצירתו

ברגמן ביים יותר מ־40 סרטי טלוויזיה וקולנוע, ומספר רב מאוד של מחזות בשוודיה ומחוצה לה. סרטיו עוסקים לרוב בשאלות קיומיות על מוסר, בדידות ואמונה. הם לרוב מאוד ישירים ולא מסוגננים יתר על המידה. ברגמן הצליח להשתמש במדיום הקולנועי, התעשייתי, ככלי הבעה מאוד אישי, שיכול לעסוק גם בבעיות קיומיות ופסיכולוגיות וגם באירועים מוחשיים של חיי היומיום. רבים מסרטיו התבססו על מעט מאוד דמויות או אירועים, כאשר רבים מסרטיו הציגו התרחשות במהלך יממה אחת בלבד.
כבמאי העדיף ברגמן גישה אינטואיטיבית על פני גישה אינטלקטואלית, ונקט בגישה לא אגרסיבית כלפי שחקניו. הוא חש כי יש לו אחריות גדולה כלפי שחקניו, אותם ראה כשותפים לעשייה הנתונים במצב פסיכולוגי עדין. הוא טען כי במאי צריך להיות כן ותומך בשחקנים, כדי שיוכלו להפיק את עבודתם הטובה ביותר. במהלך השנים נתן ברגמן לשחקניו יותר חופש באלתור הטקסטים. בסרטיו האחרונים כתב את הרעיונות העומדים מאחורי הדיאלוגים, ונתן לשחקנים לאלתר אותם בעצמם, תוך שהוא מקפיד לשמור שהשיחה תתפתח בכיוון אליו התכוון.
בסרטיו של ברגמן השתתפו כמה שחקנים "קבועים" בהם מקס פון סידוב, ביבי אנדרסון, הארייט אנדרסון, גונר ביורנסטראד, ארלנד יוספסון, אינגריד טולין וליב אולמן הנורווגית. ברגמן כתב בדרך כלל את התסריטים לסרטיו בעצמו, אחרי שחשב עליהם במשך חודשים ואפילו שנים. רק אז ניגש למלאכת הכתיבה עצמה (שנחשבת בעיניו כמלאכה מייגעת). כמה מסרטיו המוקדמים יותר מבוססים על מחזות או כתובים בשיתוף עם תסריטאים אחרים. ברגמן אף כתב כמה נובלות ואוטוביוגרפיות.
ברגמן טען כי הושפע בין היתר ממחזותיו של יוהאן אוגוסט סטרינדברג ומהגותו הפילוסופית-פסיכולוגית של איינו קאילה (אנ').
מסרטיו הידועים

גשם על אהבתנו (1946) Det regnar pa var Kärlek
סודותיה של אשה (1952) Kvinnors väntan
קיץ עם מוניקה (1953) Sommaren med Monika
שיעור באהבה (1954) En lektioon I kärlek
חיוכי ליל קיץ (1955) Sommarnattens leende
תותי בר (1957) Smultronstället
החותם השביעי (1957) Det Sjunde inseglet
פני מכשף (1958) Ansiktet
מעיין הבתולים (1960) Jungfrukällan
עין השטן (1960) Djävulens öga
מבעד הזכוכית האפלה (1961) Såsom i en spegel
השתיקה (1963) Tystnaden
אור החורף (1963) Nattvardsgästerna
פרסונה (Persona (1966
בושה (1968) Skammen
תשוקתה של אנה (Passion, En (1969
זעקות ולחישות (1972) Viskningar och rop
תמונות מחיי נישואין (1973) Scener ur ett äktenskap
חליל הקסם (1975) Trollflöjten
פנים מול פנים (1976) Ansikte mot ansikte
סונטת סתיו (1978) Höstsonaten
מחיי המריונטות (1980) Aus dem Leben der Marionetten
אחרי החזרה (1984) Efter repetitionen
פאני ואלכסנדר (1982) Fanny och Alexander
ילדי יום ראשון (1992) Söndagsbarn – בבימוי בנו דניאל ברגמן
ספריו בעברית

ילד יום א', משוודית - חנה קרוגיוס-קלמר, ספרית פועלים, 1997.
כוונות טובות , משוודית חנה קרוגיוס-קלמר, עם עובד, 1993.
לטרנה מאגיקה, משוודית רות שפירא, עם עובד, 1991.
פאני ואלכסנדר, משוודית - מרים שוסטרמן, זמורה ביתן, 1987.
תמונות מחיי נישואין, תרגם משוודית איתמר אבן-זהר, זמורה ביתן, 1976.
לקריאה נוספת

זאב רב נוף, מסך גדול. הוצאת כתר 1982.
הערות שוליים

↑  טד פרויס,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'בחירות ומיסים, דבר, 14 ביולי 1976
↑  Why I Make Movies - Ingmar Bergman, www.dga.org'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000005-QINU`"'
↑  ר. גבריאלית,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'המירוץ עם המוות, דבר, 5 בינואר 1962
↑  צבי ינאי,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'‏על מה הבושה ב”בושה”?, מחשבות 29, פברואר 1970, עמ' 4–8
↑  מאיר שניצר,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'המלט, נסיך שוודי, כותרת ראשית, 20 בינואר 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279158105171  PLWABN: 9810610276405606  BIBSYS: 90059956  BNE: XX4579283  BnF: cb118914257 (data)  CANTIC: a10049332  CiNii: DA02961029  GND: 118509519  ICCU: CFIV072947  ISNI: 0000 0001 2147 545X  LCCN: n79054388  LNB: 000020315  MusicBrainz: fba3b9a9-a6bd-43f6-87ac-703ca5ea6de1  NDL: 00433021  NKC: jn19990000712  NLA: 35017717  NLG: 61920  NLK: KAC199602296  NSK: 000053940  NTA: 068677626  RERO: 02-A002994302  RKD: 408066  SELIBR: 177819  SNAC: w6v125fk  SUDOC: 026720884  Trove: 792248  ULAN: 500069382  VcBA: 495/176255  VIAF: 110097018   WorldCat (עם VIAF): 110097018
לימפוציט B

| --- | --- |

 שיוך:  לימפוציט 
 מזהים
 FMA:  62869 
 קוד MeSH:  A11.063.438 
 מזהה MeSH:  D001402 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0004561 
 
תאי מערכת החיסון. התאים הכחולים מהווים את מערכת החיסון המולדת, והאדומים - את מערכת החיסון הלומדת. התאים המוקפים במסגרת צהובה הם פגוציטים. חץ סגול מציין שתא המוצא הופך, או מתמיין, לתא היעד
לימפוציט מסוג B הוא סוג של תא דם לבן. לימפוציטים B, המכונים גם בפשטות תאי-B, אחראים ליצירת נוגדנים (התגובה ההומוראלית). הם נוצרים במח העצם ועם הבשלתם מגיחים למערכת הלימפה, דרכה הם מגיעים לחלקי הגוף השונים.
סיווג

תאי קדם B: בתאי העצב מבשילים תאי B על ידי תהליך של סידור מחדש של הגנום שלהם, היוצר בכל תא B אזור שונה המקודד לנוגדן עם ספציפיות לאנטיגן שונה. התא עובר ביקורת, על מנת לוודא כי הנוגדנים שלו אינם נמשכים לחומרים עצמיים לגוף, ורק אז מקבל "אישור" להמשיך בהתמיינותו.
במקרה בו התא אכן מכיל נוגדנים הקושרים אנטיגנים עצמיים, התא עשוי לקבל "הזדמנות נוספת" לסידור אחר באמצעות כרומוזומים הומולוגיים או מקטעים שונים המקודדים לנוגדן שעדיין נותרו בו (כגון שרשרת "למדא" בתת-היחידה הקלה).
תאי B בוגרים: תאי B אלו, הנמצאים בעיקר במערכת ההובלה, מבטאים על-גבי ממברנת התא שלהם קולטנים הקרויים BCR (ראשי תיבות באנגלית: B Cell Receptor). בתגובה למפגש עם אנטיגן מתמיינים תאים אלו לתאי B מופעלים.
תא B מופעל: תא B שבא במגע עם אנטיגן חופשי או שהוצג לו אנטיגן על ידי קומפלקס MHC מסוג II ושגורה על ידי ציטוקין מתאים. בעקבות המגע עם האנטיגן תא ה-B הופך למופעל ומנסה ליצור נוגדנים חדשים. אם תא ה-B המופעל יצליח ליצור נוגדנים יעילים שאינם מכוונים כנגד אפיטופ עצמי, הוא יתחלק ויתמיין לתאי פלזמה ולתאי זיכרון. אם תא ה-B המופעל ייכשל בייצור נוגדן יעיל, התא ימות בתהליך של מוות תאי מבוקר - אפופטוזה.
תא שהצליח ביצירת נוגדנים מתחלק ומקים "שבט" - clone של תאי B בעלי גנום זהה, המייצרים אותם נוגדנים (פרט לשינויים של התבגרות האפיניות). לעיתים מתבצעת החלפת סוג הנוגדן - class switching (רק ב Fc של הנוגדן, ללא שינוי האנטיגן) ותא הבת מפריש נוגדנים ממחלקה שונה, אך שנצמדים לאותו האנטיגן.
תא פלזמה: תא המפריש כמות גדולה של נוגדנים שאינו מתחלק.
תאי זיכרון: תאים בעלי ספציפיות גבוהה לאנטיגן מסוים. נוצרים בתגובה כנגד אנטיגן. מסוגלים לחיות זמן רב בגוף, עם חשיפה לאנטיגן יכולים תאים אלו להתחלק ולהתמיין לתאי פלזמה מפרישי נוגדנים.
תאי B מבטאים סמנים שונים במהלך התפתחותם, וכך, מסייעים באיבחון הסוגים שונים של לימפומות ולוקמיות. הסמנים אותם מבטאים תאי B הם CD10, CD19, CD20, CD21, CD22, CD5, CD38 וכן HLA-DR.
מקור השם לימפוציט "B"  הוא בלוטת הבורסה הקיימת בעופות, שם התגלו התאים.
חסכים חיסוניים מולדים

מחלת ה-SCID היא היעדר מולד מוחלט של תאי-B ותאי T. ילדים הנולדים עם ליקוי זה מכונים "ילדי בועה", כיוון שהם נאלצים לבלות את כל חייהם (הקצרים) בתוך בועת פלסטיק סטרילית, המונעת חדירת זיהומים לגופם. מספר טיפולים מוצלחים בריפוי גנטי השיבו לילדים אלו את היכולת לייצר לימפוציטים והעניקו להם סיכוי לשרוד.
מחלת ה-XLA היא היעדר מולד מוחלט של תאי B, וכתוצאה מכך מחסור בכל סוגי הנוגדנים.
גבולות הנורמה בבדיקת דם

בבדיקות שתן הנורמה הם 43%-22% (מספר לימפוציטים מתוך 100 לויקוציטים).
ראו גם

לימפומה פוליקולרית
טקהאשי קורקיו

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
טקהאשי קורקיו (ביפנית: 高橋 是清;‏ 27 בינואר 1854 - 26 בפברואר 1936) היה חבר בית האצילים של יפן, נגיד בנק יפן, שר האוצר של יפן וראש ממשלת יפן.
ראשית חייו

טקהאשי נולד באדו (כיום טוקיו), ממזרו של צייר בחצר השוגון, והסמוראי טקהאשי קאקוג'י אימץ אותו. הוא למד אנגלית ותרבות ארצות הברית בבית ספר פרטי, ומאוחר יותר נסע ללמוד בלונדון. עם הגיעו לאנגליה ב-1866 מצא טקהאשי עבודה כמשרת, ושנה לאחר מכן עבר להתגורר באוקלנד, ארצות הברית, שם עבד במספר עבודות כפיים.
קריירה

עם שובו ליפן ב-1868 החל טקהאשי ללמד אנגלית בבתי ספר, ובמקביל היה פקיד זוטר במשרד החינוך, ואחר כך במשרד החקלאות והמסחר. הוא התמנה למנהל משרד הפטנטים, וסייע בהקמת מערכת רישום הפטנטים ביפן.
טקהאשי החל לעבוד בבנק יפן ב-1892, שם טיפס במהירות בסולם הדרגות עד שהגיע לתפקיד סגן הנגיד ב-1898. הצלחתו בגיוס כספים עבור יפן במהלך מלחמת רוסיה–יפן הביאה למינויו לבית האצילים של הדיאט של יפן ב-1905. הוא אף קיבל את תואר הקזוקו דאנשאקו (ברון) ב-1907, ושימש נגיד בנק יפן מ-1 ביוני 1911 עד 20 בפברואר 1913.
לאחר שסיים את תפקידו כנשיא בנק יפן, התמנה טקהאשי לתפקיד שר האוצר על ידי ראש הממשלה ימאמוטו גונבאה, והצטרף למפלגת ריקן סייוקאי. הוא התמנה לאותו התפקיד על ידי ראש הממשלה הארה טקאשי ב-1918, וב-1920 קיבל טקהאשי את תואר הקזוקו שישאקו (ויקונט). לאחר ההתנקשות בחייו של הארה, החליף אותו טקהאשי בראשות הממשלה ובנשיאות ריקן סייוקאי. עם זאת, ממשלתו של טקהאשי החזיקה מעמד שבעה חודשים בלבד, בשל העובדה שלא הצליח לשלוט בסיעות השונות בתוך מפלגתו, ובשל המחסור בבסיס כוח בתוך המפלגה.
טקהאשי התפטר מתפקידו כראש ממשלה אך נותר נשיא המפלגה. הוא ויתר על המושב שלו בבית האצילים, ותחת זאת קיבל מושב בבית התחתון של הדיאט ב-1924. באותה שנה קיבל טקהאשי את הצעתו של ראש הממשלה קאטו טקאקי והתמנה שלר החקלאות והמסחר. טקהאשי התפטר מנשיאות מפלגת ריקן סייוקאי ב-1925.
טקהאשי כיהן בתפקיד שר האוצר בממשלותיהם של טנאקה גיאיצ'י, של אינוקאי צויושי, של סאיטו מקוטו ושל אוקדה קייסוקה. על אף הצלחתו במאבק בהשפעות השפל הגדול על יפן, המדיניות הכלכלית שלו, שכללה קיצוץ בתקציבים הביטחוניים, יצרה לו אויבים רבים בקרב צבא יפן, והוא היה קורבן להתנקשות במרד הנפל של 26 בפברואר 1936.
מורשת

דיוקנו של טקהאשי הופיע על שטר 50 ין מ-1951. הייתה זו הפעה היחידה בה הופיע נשיא הבנק על שטר.
ביתו של טקהאשי בטוקיו הפך למוזיאון ברובע מינאטו. חלקים מהבית שוכנים במוזיאון האדריכלות הפתוח בטוקיו.
לקריאה נוספת

Smethurst, Richard J. From Foot Soldier to Finance Minister: Takahashi Korekiyo, Japan's Keynes. Harvard University Press, 2009. ISBN 9780674036208.
שטר 50 ין עם דיוקנו של טקהאשי
ספינת העבדים (ספר ילדים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  תומאס מיין ריד
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1858
 מספר עמודים:  319
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ש. שרברק
 תאריך:  1957
 תרגום:  ג. בן חנה
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001312541, 001902828
ספינת העבדים (במקור באנגלית: Ran Away to Sea) הוא רומן משנת 1858 מאת תומאס מיין ריד (שבתרגום העברי שויך בטעות לז'ול ורן). הרומן מספר על אודות ילד צעיר שמתנדב, בלי ידיעתו, לעבוד על ספינת עבדים, והתלאות שהוא עובר, בעת מסע הספינה לאפריקה, משם קונים את העבדים המועברים למכירה ביבשת אמריקה.
עלילה

הנער בילי מצטרף לספינה ששמה "ראפינה", בלי ידיעתו הוא חותם על חוזה להיות נער סיפון ומשרת של הקברניט והקצינים הראשיים, שמתגלים לאחר מכן כאנשים אכזריים מאוד. לאחר שהנער מותקף באלימות על ידי מלח צרפתי אכזר (לה-גרו) יוצא להגנתו אחד ממלחי הספינה, הולנדי בשם בן בראס, ונהיה ידידו הטוב. לאחר הטענת הסחורה (העבדים השחורים) יוצאת הספינה לעבר אמריקה, ומתחילה מצוקה של מחסור במים מתוקים לשתייה (בשל רשלנות הקברניט והקצינים השיכורים, בפיקוח על מילוי החביות במים מתוקים במקום מי הים שהיו בהם).
פתאום פורצת אש בספינה, הקברניט והקצינים הראשיים נמלטים בספינה קטנה. בילי ובן בראס בונים לעצמם רפסודה קטנה, בנפרד משאר המלחים, שבנו לעצמם רפסודה גדולה. הספינה ראפינה מתפוצצת (בשל חביות אבק שרפה, שהיו בתחתית הספינה) וטובעת. כל העבדים השחורים טובעים ונטרפים על ידי כרישים.
הניצולים נקלעים למצוקת רעב באוקיינוס השומם, ורוצים לאכול את בילי. בן בראס ובילי מצליחים להימלט מהם. בהמשך מצטרפים אליהם הטבח של האוניה (סנואו – שלגון) ונערה צעירה (לילי, בת להורים לבנים שמתו ממחלות באפריקה, והייתה אמורה לעבור לאמריקה אל דודה העשיר בעזרת הספינה ראפינה), שניצלו בנפרד בעזרת רפסודה קטנה שבנה סנואו.
הרפסודה הגדולה עם המלחים האכזריים מצליחים לגלות את החבורה של בילי, בן בראס, סנואו והילדה, ומנסים לחטוף מהם את הצידה שהכינו להם בלב ים. מלח ישר בשם אנגלמן מצליח לערוק אליהם ועמו מלח איטלקי מפוקפק, יחד עם המלחים המנוסים הם מצליחים לברוח מהרפסודה הגדולה.
בסופו של דבר הם נאספים מלב ים על ידי ספינה אנגלית שנוסעת לאמריקה, המלח המפוקפק נעצר לאחר שנחשף עברו הפלילי. בילי מתחתן עם הנערה. הדוד העשיר מכניס את בילי לעסקיו, והוא נהיה לאיש עשיר, בעלים של ספינות מסחר רבות. בן בראס וסנואו משמשים כקברניטים בספינותיו של בילי.
תרגום עברי

ספינת העבדים; תרגם ועִבֵּד: ג. בן חנה [=גדליהו אמיתי], תל אביב: ש. שרברק, 1957.
מזח הדייגים ביסוד המעלה

| --- | --- |

המזח של קיבוץ חולתה ביסוד המעלה 1950
 מידע כללי
 סוג:  מזח
 שימוש:  מזח דייגים אתר תיירות
 כתובת:  רח' האגם
 מיקום:  יסוד המעלה
 מדינה:  ישראל ישראל
 מייסדים:  קיבוץ חולתה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1938–1939
 תאריך פירוק:  1958
 חומרי בנייה:  בטון אבן בזלת
 מידות
 גובה מעל פני הים:  65 מטר
 
 קואורדינטות:  33°03′32″N 35°36′58″E﻿ / ﻿33.0589°N 35.616234°E﻿ / 33.0589; 35.616234
 he  (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מזח יסוד המעלה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מזח יסוד המעלה
 
מזח הדייגים ביסוד המעלה היה מזח שבנו חברי קיבוץ חולתה לחופי אגם החולה כדי לפתח את ענף הדיג. המזח הוקם ממזרח ליסוד המעלה במקום בו ישב הקיבוץ בתחילת דרכו. ב-1958, עם סיום ייבוש החולה, ננטש המקום. המקום הוגדר כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל וב-2021 שופץ המזח והפך לחלק מפארק תיירותי.
ההיסטוריה של המזח

ב-1936 הוקם קיבוץ חולתה על ידי קבוצה של חברי הנוער העובד, המחנות העולים ונוער עולה מגרמניה שהוכשרו בחוות תל חי. תחילה עבדו עבור חקלאי המושבה יסוד המעלה ובמרץ 1937 קיבלו מהכשרת היישוב מגרש של 6 דונם במזרח המושבה שהיה שייך ל"זיכיון (קונצסיה) החולה" וכונה "חצר הזיכיון". החלוצים הקימו במקום שני בתי מגורים שהפכו לקיבוץ חולתה הראשון.
אחד מענפי המשק אותו החליטו חברי המשק לפתח היה הדיג ולשם כך הניחו סוללת עפר ואבני בזלת, בצורת ר', מהחוף לתוך אגם החולה שהיווה מזח ושובר גלים. בראש הסוללה נבנתה מסילת רכבת עבור קרונית טרזינה שאיפשרה לדייגים לפרוק את שלל הדייג ולהעבירו לחוף. המזח הוגן לאורכו על ידי חומת בזלת נמוכה. החומה  נועדה לעצור גלים גבוהים, שנוצרו באגם עקב הרוח המזרחית העזה, הנקראת בערבית "שרקייה" ("שרק" בערבית - מזרח).
דייגי הקיבוץ השתמשו בשיטת דיג ייחודית שהובאה מגרמניה על ידי אחד מחברי חולתה, הצלם פטר מרום,  לפיה יוצרים שדה חשמלי במים (אנ') והדגים (בעיקר שפמנונים וקרפיונים) נמשכים לאלקטרודה השלילית ונלכדים. ענף הדיג היה מוצלח ובאוקטובר 1939 סיפק הקיבוץ לשוק מעל מחצית מתוצרת הדיג העברי בארץ.
פיתוח ענף הדיג בקיבוץ נעשה למרות שכבר ב-1929 נחתם חוזה לייבוש החולה. תהליך הייבוש התעכב (בין השאר בגלל פרוץ המרד הערבי הגדול ומלחמת העצמאות) ורק ב-1951 חודש והסתיים ב-1958. עקב ירידת מפלס המים נחשף המזח ואילץ את חברי הקיבוץ לנטוש אותו. ב-1942 עברו חברי הקיבוץ לאזור דרדרה וב-1946 עבר הקיבוץ למקום הקבע מדרום ליסוד המעלה. האזור המיובש, בו היה האגם לפני כן, הפך לשדה חקלאי והמבנים של המזח הלכו והתפוררו עם השנים.
ב-2021 הוחלט לשקם את המזח ולהפוך את המקום לפארק. השיקום נעשה בסיוען של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, המועצה המקומית יסוד המעלה, רשות ניקוז כנרת, משרד ירושלים ומסורת ישראל ומשרד התרבות והספורט. במסגרת השיקום חודש קיר המגן וחלק מהמזח ועליו הותקנה מסילת הרכבת והקרונית שנסעה עליו. כמו כן הוצבו במקום שלטי הסבר והסביבה הפכה לפארק.
גלריה

חלק מהמזח ומסילת הרכבת
קטע מהקיר שהגן על המזח
המדרגות שירדו מהמזח לאגם
הערות שוליים

↑  הדייג העברי באוקטובר, דבר, 16 בנובמבר 1939
קיטסאטו שיבסבורו

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1853 Oguni, פרובינציית הִיגוֹ, האימפריה היפנית 
 פטירה:  13 ביוני 1931 (בגיל 78) טוקיו, האימפריה היפנית 
 ענף מדעי:  בקטריולוגיה
 מקום מגורים:  יפןהאימפריה היפנית
 מקום קבורה:  בית הקברות אאוימה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טוקיו 
 מנחה לדוקטורט:  רוברט קוך 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיו 
 תלמידי דוקטורט:  אמיל אדולף פון ברינג 
 פרסים והוקרה:  מכון קיטסאטו (לימים אוניברסיטת קיטסאטו) עיטור לגיון הכבוד מטעם ממשלת צרפת  תואר ברון (Danshaku)
 תרומות עיקריות
 גילוי רעלני הצפדת והקרמת, גילוי החיידק Yersinia pestis, מחלוצי הבקטריולוגיה ביפן
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
פרופ' הברון קִיטַסַאטוֹ שִׁיבַּסַבּוּרוֹ (ביפנית: 北里 柴三郎, ‏29 בינואר 1853 - 13 ביוני 1931) היה רופא ובקטריולוג יפני נודע, תלמידו של רוברט קוך ומחלוצי הבקטריולוגיה ביפן. התפרסם בעקבות הגילוי של החיידק Yersinia pestis, מחולל מחלת הדבר, גילוי המשותף לו ולבקטריולוג הצרפתי-שווייצרי אלכסנדר ירסן (Alexander Yersin). קיטסאטו היה מועמד לפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1901 על עבודתו המשותפת עם אמיל פון ברינג אודות הגילוי של רעלני הדיפתריה והטטנוס ופיתוח החיסון הראשון כנגד מחלות אלה.
תארים ומינויים נוספים

להלן המינויים והתארים בהם זכה קיטסאטו במהלך הקריירה שלו:
פרופסור מטעם ממשלת פרוסיה (1891).
עמית באקדמיה הקיסרית היפנית (1906).
עמית בחברה המלכותית של לונדון (1908).
עיטור לגיון הכבוד מטעם ממשלת צרפת (1914).
הדקאן הראשון של הפקולטה לרפואה באוניברסיטת קיאו (1917-1928).
הנשיא הראשון של התאחדות הרופאים ביפן (1923).
תואר ברון (Danshaku) במסגרת הקזוקו (פברואר 1924).
עמית באקדמיה לאופולדינה למדעים (1926).
עמית כבוד באגודה הבינלאומית למיקרוביולוגיה (1930).
הנצחתו

מכון קיטסאטו (1914) ואוניברסיטת קיטסאטו (1962) שבטוקיו.
מוזיאון קיטסאטו שיבסבורו בעיר אוגוני.
בקבוק ביכנר ואקום (Büchner flask) - בקבוק מעבדה המוכר גם בשם בקבוק קיטסאטו כהוקרה לזכרו.
Kitasatospora - סוג חיידקים במשפחת ה-Streptomycetales שקיבל את שמו כהוקרה לזכרו.
ראו גם

מסאנורי אוגאטה
מוזיאון קיטסאטו שיבסבורו
הערות שוליים

↑  ‏The History of Kitasato Gakuen.
↑  ‏SHIBASABURO KITASATO - First to isolate Clostridium tetani and Yersinia pestis and pioneer of serology.
1 2 3 4  ‏ Kitasato Shibasaburo - Encyclopædia Britannica.
1 2  ‏ Shibasaburo Kitasako - Nobel Prize nomination.
1 2 3 4 5  ‏Shibasaburo Kitasato - Encyclopadia.
↑  ‏Shibasaburo Kitasato - Science Heroes.
1 2 3 4 5  ‏SHIBASABURO KITASATO - First to isolate Clostridium tetani and Yersinia pestis and pioneer of serology.
↑  Solomon T. (1997). Hong Kong, 1894: the role of James A Lowson in the controversial discovery of the plague bacillus. The Lancet. Jul 5;350(9070):59-62. PMID 9217728.
1 2 3 4  ‏The History of Kitasato Gakuen.
↑  ‏Terumo Group Website - History.
↑  ‏Kitasato Shibasaburo Memorial Hall in Oguni.(ביפנית)'"`UNIQ--templatestyles-0000001A-QINU`"'
↑  ‏Buchner flasks
↑  ‏Kitasatospora - List of prokaryotic names with standing in nomenclature.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422557005171  CiNii: DA10331128  GND: 117520926  ISNI: 0000 0001 1626 1959  LCCN: n84804899  NDL: 00102415  NKC: nlk20010099367  NTA: 13894945X  RERO: 02-A003456912  SUDOC: 12276238X  VIAF: 40158017   WorldCat (עם VIAF): 40158017 
מאמרו של קיטסאטו אודות חיידקי הצפדת עם הערותיו של רוברט קוך
ביקורו הרשמי של רוברט קוך ואשתו ביפן (בשורה העליונה עומד רוברט קוך ולשמאלו קיטסאטו שיבסבורו. אשתו של קוך יושבת בקדמת הצילום ומחבקת שני ילדים)
מצבה מעל קברו של קיטסאטו שיבסבורו בבית הקברות אַאוֹיָאמַה (Aoyama) שבטוקיו
מתחם מוזיאון קיטסאטו שיבסבורו באוגוני