stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כאוס (סדרת טלוויזיה)
הפקה > פיתוח

ב-10 ביוני 2018, נמסר כי נטפליקס הזמינה מהיוצרת צ'ארלי קובל סדרת דרמה על בסיס המיתולוגיה היוונית. עוד נמסר כי קובל תהיה אמונה על כתיבת התסריט וכי על הפקתה בפועל יופקדו נינה לדרמן, טניה סגאצ'יאן וג'ון וודוורד.
באוקטובר 2024, נטפליקס ביטלה את הסדרה לאחר עונה אחת בלבד.
הפקה > ליהוק

ב-29 ביוני 2022, נמסר על ליהוקו של צוות השחקנים המלא של הסדרה, בראשם יו גרנט, ג'נט מק'תיר, דייוויד ת'יוליס וקליף קרטיס כארבעת אלי האולימפוס הראשיים. ב-13 ביולי 2022, נמסר כי את גרנט יחליף ג'ף גולדבלום, לאחר שזה האחרון נאלץ לפרוש מהפקת הסדרה בעקבות אילוצי לוחות זמנים. ב-22 באוגוסט 2022, נמסר על ליהוקה של דבי מזר לדמותה של מדוזה.
הפקה > צילומים

צילומי הסדרה החלו באוגוסט 2022, בספרד.
ביקורות

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
Tvbee: 80/100
בביקורת שנכתב באתר "Tvbee" על ידי מיכל ישראלי, הסדרה תוארה כפרויקט של צ'ארלי קובל, המשלב את סיפורי המיתולוגיה היוונית עם פרשנות מודרנית ופרטים חדשים. ישראלי ציינה כי אף על פי שהסדרה דורשת סבלנות והתמדה כדי לפתח חיבור רגשי לדמויות, היא מציעה אסתטיקה מרשימה בזכות תקציב גבוה ושחקנים כמו ג'ף גולדבלום. הסדרה מתובלת בהומור יבש, ומצליחה להפתיע עם התפתחות מעניינת של דמויות מפתח מהמיתולוגיה.
הערות שוליים

1 2  Jake Kanter, ‘Kaos’: Netflix Cancels Jeff Goldblum’s Greek Mythology Comedy After One Season, Deadline Hollywood, ‏October 8, 2024
1 2  Erik Pedersen, ‘Kaos’: Netflix Orders Series Reimagining Greek Mythology From Charlie Covell, Deadline, ‏2018-06-11
↑  Josef Adalian, The End of the F***ing World Writer Bringing Kaos to Netflix, Vulture, ‏2018-06-10
↑  Matt Grobar, Hugh Grant To Play Zeus In Netflix’s Greek Mythology Reimagining ‘Kaos’ From Creator Charlie Covell; Janet McTeer, Cliff Curtis & David Thewlis Among Additional Series Regulars, Deadline, ‏2022-06-29
↑  Nellie Andreeva, Justin Kroll, Jeff Goldblum Joins Netflix Series ‘Kaos’, Replacing Hugh Grant, Deadline, ‏2022-07-13
1 2  Max Goldbart, Netflix Greek Mythology Reimagining ‘Kaos’ Finds Its Medusa In ‘Entourage’ Star Debi Mazar, Deadline, ‏2022-08-22
↑  מיכל ישראלי, ‏לוקח זמן לפתח רגש ל"כאוס", אבל זה משתלם, באתר ‏מאקו‏, 29 באוגוסט 2024
וולטורנו

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית אוקיינוס קווית 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת פיירפילד 
 מיקום:  49°07′N 34°31′W﻿ / ﻿49.12°N 34.51°W﻿ / 49.12; -34.51 
 מידות
 אורך:  103.36 מ' 
 רוחב:  13.11 מ' 
 
וולטורנו  (אנגלית: SS Volturno) הייתה אוניית נוסעים ומשא בבעלות חברת הספנות "אורניום" (Uranium), שנשרפה וטבעה באוקיינוס האטלנטי באוקטובר 1913. באסון נספו 136 איש, רובם נשים וילדים.
האונייה

הוולטורנו נבנתה בשנת 1906 בגלאזגו על ידי חברת פיירפילד (Fairfield Shipbuilding & Engineering Co) והונעה בכח קיטור. אורכה עמד על כ-114 מטרים ותפוסתה 3,581 טונות. לספינה היו שני תרנים בגובה 12 מטר. על סיפונה היו 19 סירות הצלה ושש רפסודות.
אסון הוולטורנו

בעיצומה של סערה, בסביבות השעה שש בבוקר ביום חמישי, ה-9 באוקטובר 1913, פרצה דליקה בחלקה הקדמי של הוולטורנו. האונייה הייתה אז בדרכה מרוטרדם לניו יורק ועל סיפונה כשש מאות וחמישים בני אדם, מהם 93 אנשי צוות. בהתפרצות נהרגו כשמונים נוסעים ואנשי צוות, עליהם נמנה גם הנווט של האונייה.
הניסיונות לכבות את האש העלו חרס, וכל נוסעי האונייה פונו מחדריהם ורוכזו בסיפון העליון. בחוץ השתוללה סערה קשה והקהל נתקף בפאניקה. נשים רבות לקו בהתקפי חרדה והתעלפו. חלק מהגברים עזבו את מקומם כדי להילחם בשריפה, שהתפשטותה נמנעה בינתיים הודות למאמצם של אנשי הצוות.
לעת ערב החלו להגיע הספינות הראשונות שנענו לקריאות המצוקה של הוולטורנו, אולם מפאת הים הסוער לא יכלו להתקרב אל האונייה הבוערת. בפקודת הקברניט הורדו הימה מספר סירות הצלה עמוסות לעייפה בנשים וילדים, אך הסירות התהפכו והתנפצו כנגד גוף האונייה הכבד וכל נוסעיהן נהרגו.
אחת עשרה הספינות שהגיעו למקום האסון חגו סביב האונייה בלי יכולת לעזור, ושתיים מהן כמעט התנגשו בשל מזג האוויר הקשה. הנוסעים על סיפון הוולטורנו סירבו לקפוץ אל הים כדי להגיע לסירות ההצלה שנשלחו לעזרתם.
בבוקר ה-11 באוקטובר זועזעה האונייה על ידי פיצוץ עצום בגופה ונוצר חשש מידי לחיי הנוסעים. מכלית שנחלצה לעזרת הוולטורנו רוקנה אל הים את מלאי השמן שנשאה וכך אפשרה הפלגה בטוחה יותר לסירות ההצלה. 521 נוסעים ואנשי צוות חולצו במהירות מהאונייה הבוערת והועלו על הספינות השונות, שלאחר מעשה חזרו לנתיבן המקורי. הוולטורנו ניטשה בלב הים בביטחון שתטבע.
כשבוע לאחר הפקרת האונייה, ב-17 באוקטובר, נקרתה הוולטורנו בדרכה של מכלית הולנדית. רב החובל של המכלית החליט לטבע אותה לאחר שסקר את מצבה המסוכן וציווה לפתוח את שסתומי ההצפה שלה. למחרת ירדה הוולטורנו למצולות.
נוסעים יהודים באונייה "וולטורנו"

על סיפון ה"וולטורנו" הפליגו כתשעים נשים, גברים וילדים יהודים, רובם מהגרים מרוסיה. היות שיום הכיפורים חל במהלך ההפלגה שכרה חברת "אורניום" שופר וספר תורה מבית הכנסת ברוטרדם לטובתם. כשנפוצו השמועות אודות הדליקה התעטפו הזקנים בטליתות והתפללו, בראותם באסון עונש משמים על שבחרו להפליג בחג. בלילה קרא הקהל היהודי מזמורים מתהילים להושעתם.
האסון לא נודע לקהילה היהודית בניו יורק עד למוצאי יום הכיפורים, אז נהרו המונים אל משרדי חברת "אורניום" כדי לדלות פרטים אודות יקיריהם שעל סיפון האונייה. המוסד "הכנסת אורחים" לקח על עצמו לדאוג לניצולים ונערך לקבלתם על ידי איסוף מזון ובגדים. הנדבן יעקב שיף תרם חמשת אלפים דולר לצורך זה, והתקבלו גם תרומות מארגונים נוצרים. האונייה הראשונה, על גביה 105 ניצולים מהוולטורנו, הגיעה בערב סוכות לניו יורק. יתר הניצולים הגיעו בהמשך החג.
לקריאה נוספת

רב חובל אריך הירשפלד, בסערת ימים – ארבעים שנות נדודים והרפתקאות על פני ימים ואוקיינוסים. תל אביב, הוצאת יבנה, 1944. עמ' 28–34. העתק דיגיטלי בפרויקט בן יהודה. הוצאה מחודשת בעריכת רב-חובל הלל ירקוני - חולון, אוריון הוצאת ספרים, 2017.
ג'ורג' רוברט סטואו מיד

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1863 פקהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  28 בספטמבר 1933 (בגיל 70) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  George Robert Stow Mead 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  קולג' סנט ג'ון, King's School, Rochester 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  Laura Cooper (1899–ערך בלתי־ידוע) 
 פרסים והוקרה:  Subba Row Medal (1898) 
 
ג'ורג' רוברט סטואו מיד (באנגלית: George Robert Stowe Mead, אשר נכתב גם באופן מקוצר G. R. S. Mead; נולד בתאריך 22 במרץ 1863, פקהאם, מחוז סארי (או כנראה בנונאיטון, ווריקשייר) - נפטר בתאריך 28 בספטמבר 1933, לונדון), היה היסטוריון, סופר, עורך ומתרגם אנגלי, אשר נמנה בין חבריה המשפיעים של האגודה התאוסופית, כמו גם מייסדה של אגודה נוספת, אגודת קווסט (Quest). עבודות המחקר שלו עסקו בעיקר באמונות הגנוסטיקה וההרמטיציזם מתקופת שלהי העת העתיקה ומבחינת היקף החומר בו התעניין מיד ואשר אותו הוא פרסם, הן היו רחבות יריעה, נכון לאותו הזמן.
לידה, חינוך וקריירה אקדמית

מיד נולד בפקהאם, סארי, אנגליה, לרוברט מיד, קולונל בצבא הבריטי ולאשתו מרי (שם משפחה לפני הנישואין: סטואו), כאשר הוא מקבל חינוך מסורתי דתי בקינגס סקול (King's School), בית ספר המסונף לקתדרלת רוצ'סטר, רוצ'סטר, קנט. כשהוא מראה את הפוטנציאל האקדמי שלו, מיד החל ללמוד מתמטיקה בסנט ג'ון קולג', אוניברסיטת קיימברידג'.כשבסופו של דבר, מיד פנה ללימודי אמנויות הקלאסיקה, הוא רכש ידע רב ביוונית ובלטינית. ב-1884, הוא השלים לימודי תואר ראשון כללי; באותה שנה הוא מונה למנהל של בית ספר ציבורי.
מיד, אשר ניחן כמלומד, באינטואיציה ובתובנה גבוהים מאוד ואשר פעילויותיו הספרותיות נופלות על חלקה המאוחר של המאה התשע עשרה ועל חלקה המוקדם של המאה העשרים, צריך להיחשב כחלוץ בשדה המחקר של לימודי הגנוסטיקה וההרמטיציזם. כפי שהמשורר והמלומד האזוטרי קנת' רקסרות' העיר בצורה שנונה בהקדמתו למהדורת יוניברסיטי בוקס (1950), לספרו של מיד, Fragments of a Faith Forgotten, הסיבה היחידה לכך שמיד הזניח את לימודיו האקדמיים, דבר שמהווה את מנת חלקם של אקדמאים רבים באותה תקופה, הוא העובדה שהוא היה תאוסוף. כאשר ב-1887, השתקעה בלונדון מאדאם הלנה פטרובנה בלבצקי, אשר הייתה ידועה בתור אדם שנוי במחלוקת ובשל פעילותה התאוסופית, רבים פקפקו והחשיבו אותה כשרלטנית, מיד הצעיר הצטרף לחבורת מקורביה. במעגל חברים זה, הוא למד את הסודות המיסטיים העמוקים של הגנוסטיקאים ואת סודותיהם של חסידי הרמס טריסמגיסטוס, ועד מהרה הוא הפך לחוקר העובד באופן בלתי נלאה במסגרת תפקידו כמתרגם של כתבים גנוסטיים והרמטיים. ראוי להודות, שתרגומיו היו משפות מודרניות רבות אחרות, מפני שהוא לא היה מוכשר בידיעת השפה הקופטית.
פעילותו במסגרת התנועה התאוסופית

בעודו שוהה באוניברסיטת קיימברידג', מיד החל לקרוא את הספר "הבודהיזם האזוטרי", מאת אלפרד פרסי סינט (אנ'). סיכום תאוסופי מקיף זה, של דת מזרחית זו, הביאו את מיד ליצור קשר בלונדון עם שני תאוסופיסטים, ברטרם קיטלי (אנ') ומוהיני צ'אטרג'י, שמם, אשר הובילו אותו בסופו של דבר, ב-1884, להצטרף לאגודה התאוסופית מיסודה של הלנה פטרובנה בלבצקי.
ב-1889, הוא זנח את מקצוע ההוראה שלו כדי להפוך למזכירה האישי של בלבצקי וכן להפוך למזכיר חבר בסקציה האזוטרית של האגודה התאוסופית, אשר הייתה שמורה לאלה שנחשבו למתקדמים ביותר בין חבריה של האגודה. מיד היה זה שקיבל על עצמו לארגן את שש ההדרכות האזוטריות, אשר אותן העבירה בלבצקי בעצמה וכן עשרים ושניים שיעורים נוספים. בשיעורים נכחו, אך ורק חברי המעגל הפנימי של האגודה התאוסופית. בהקשר זה, בשל האינטימיות שהתלוותה למפגשים הללו, התחתן מיד עם לאורה קופר, בשנת 1899.
כשהוא תורם מבחינה אינטלקטואלית לאגודה התאוסופית, כשבראשונה הוא התעניין בדתות המזרח, עד מהרה הוא נמשך יותר ויותר למסורת האזוטרית המערבית, כחלק מכלל התעניינותו בפילוסופיה ובדת. ספציפית, יש להתייחס להתעניינותו בנאופלטוניזם, בגנוסטיציזם ובהרמטיציזם, על אף שבמסגרת שדה המחקר שלו ופרסומיו, הוא המשיך להיות מעורב בחקר דתות המזרח. כשהוא תורם הרבה מידענותו, באמצעות כתיבת מאמרים לביטאון האגודה התאוסופית לוציפר, כעורך שותף, הוא נהיה בסופו של עניין, החל מ-1907, עורכו היחיד של התאוסופיקל ריביו (Theosophical Review), כאשר שמו של הביטאון משונה מלוציפר לשם האחרון עוד ב-1897.
בחודש פברואר 1909, מיד ועוד כ-700 חברים של הסניף הבריטי של האגודה התאוסופית, הודיעו על פרישתם מן האגודה, זאת בשל חילוקי הדעות שהתעוררו בינם לבין מנהיגת התנועה, אנני בזנט, בשל השבת חברותו באגודה, של צ'ארלס ובסטר לידביטר (אנ'). לידביטר היה חבר בולט ומשפיע באגודה התאוסופית, עד שב-1906 הואשם, כשכאשר לימד כביכול כמה מילדיהם של מספר חברים בסניף האמריקאי של האגודה, סודות מעולם הנסתר, היה זה מסווה לניצול מיני. בעוד שרקע זה זירז את פרישתו של מיד מן האגודה, יש לראות ולציין גם את תסכולו מן הדוגמטיות של האגודה התאוסופית, אשר פשתה בה ואשר הביאה לפרישתו כעבור 25 שנים.
אגודת קווסט (Quest)

במרץ 1909, ייסד מיד, בשיתוף עם עוד 150 חברים לשעבר, של האגודה התאוסופית ועוד 100 אנשים נוספים, את אגודת קווסט (Quest). כאשר המטרה המוצהרת של ייסוד אגודה חדשה זו, הייתה לנקוט בגישה אחרת, לא דוגמטית, ביחס ללימוד ולמחקר ההשוואתיים של מדע, פילוסופיה ודתות. אגודת קווסט קיימה הרצאות בקנזינגטון טאון הול, מרכז לונדון. אך מירב מאמציהם של חברי האגודה התמקדו בפרסום מאמרים במסגרת הביטאון The Quest: A Quarterly Review, אשר יצא לאור בין השנים 1909 ל-1931, כשרבים מן החברים כותבים עבור הביטאון.
השפעתו

בין האישים הידועים שהושפעו ממיד, ניתן להזכיר את עזרא פאונד, ויליאם בטלר ייטס, הרמן הסה, קנת' רקסרות' ורוברט דאנקן. את ההשפעה הניכרת של מיד על הפסיכואנליטיקאי קרל גוסטב יונג, אשר זכתה לאישור על ידי חוקר הגנוסטיקה ג'יל קיספל, שהיה מבין חבריו האישיים של יונג, ניתן אף למצוא במסמכים מתועדים היטב, אשר סופקו על ידי כמה חוקרים. הפופולריות שלה זכו התאוסופיה והגנוסטיקה והפרשנות האזוטרית הנלווית אליהן, הובילו לכך שתתקבע התפיסה הרווחת בקרב חוקרים אקדמיים, שישנה דוקטרינה ופולחן אחידים בקרב הגנוסטיקאים. אולם, בעשורים האחרונים, גישה זו ספגה ביקורת, במיוחד מצידם של החוקרים קרן ל. קינג ומייקל אלן ויליאמס, כאשר ויליאמס מצביע על כך בספרו Rethinking Gnosticism.
כתביו

Address read at H.P. Blavatsky's cremation (1891)
Simon Magus (1892)
Orpheus (1895/6)
Pistis Sophia (1896; 2nd ed. 1921)
Fragments of a Faith Forgotten (1900)
Apollonius of Tyana (1901)
Did Jesus Live 100 BC? (1903)
Concerning H.P.B. (1904)
Thrice Greatest Hermes, vol. 1 (London: Theosophical Publishing Society, 1906)
Thrice Greatest Hermes, vol. 2 (London: Theosophical Publishing Society, 1906)
Thrice Greatest Hermes, vol. 3 (London: Theosophical Publishing Society, 1906)
Echoes from The Gnosis (1906-1907). A collection of 11 volumes, which includes:
The Hymns of Hermes
The Gnosis of the Mind (1906)
The Gnostic Crucifixion (1907)
Some Mystical Adventures (1910)
Quests Old and New (1913)
The Vision Of Aridæus
The Hymn Of Jesus
The Mysteries Of Mithra
A Mithraic Ritual
The Chaldæan Oracles Vol. 1
The Chaldæan Oracles Vol. 2
The Hymn of the Robe Of Glory
The Wedding Song Of Wisdom
Gnostic John the Baptizer: Selections from the Mandæan John-Book (1924)
Commentary on "Pœmandres"
Introduction to Pistis Sophia
Introduction to Marcion
Doctrine of the Subtle Body in Western Tradition
ראו גם

המנון הפנינה
מנדעים
מרקיוניזם
הערות שוליים

↑  GRO index of births 1863 Q2 vol 1d page 525 Camberwell
↑  G.R.S. Mead and the Gnostic Quest by Nicholas Goodrick-Clarke and Clare Goodrick-Clarke
↑  Nicholas Goodrick-Clarke, Clare Goodrick-Clarke (eds), G. R. S. Mead and the Gnostic Quest, North Atlantic Books, 2005, p. 32
↑  "Mead, George Robert Stow (MT881GR)". A Cambridge Alumni Database. University of Cambridge.
↑  See the Bibliographical Note in the Dover edition of his Pistis Sophia, which states "Mead's English Translation does not derive from the original Coptic, but from the 1851 Latin translation by M. G. Scwartze, the 1895 French translation by E. Amelineau, and the 1905 German translation by Carl Schmidt."
↑  Tilton, Hereward (2017). "Gnosis of the Eternal Æon: Jung, G. R. S. Mead and the Serpentine Path of the Soul" (PDF). Quaderni di Studi Indo-Mediterranei. 10: 243–261.
↑  Goodrick-Clarke, Clare and Nicholas (2005). G.R.S. Mead and the Gnostic Quest. Berkeley, CA: North Atlantic books. pp. 27–31, 176.ISBN 1-55643-572-X.
↑  King, Karen L. (2003). What is Gnosticism?. Cambridge, MA: Harvard University Press.
↑  Williams, Michael Allen (1996). Rethinking "Gnosticism:" An Argument for Dismantling a Dubious Category. Princeton, NJ: Princeton University Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265103305171  PLWABN: 9810646307105606  BNE: XX1320235  BnF: cb13498651m (data)  CANTIC: a10465959  CiNii: DA10751440  GND: 117722871  ISNI: 0000 0001 1019 7976  LCCN: n50042172  LNB: 000083781  NKC: zmp20231174474  NLA: 35197240  NLG: 192903  NTA: 073899038  SNAC: w6hg1z7d  SUDOC: 067024246  Trove: 860951  VcBA: 495/313641  VIAF: 166616   WorldCat (עם VIAF): 166616
אינוקטיטוט

| --- | --- |
 מדינות:  קנדה, גרינלנד 
 אזורים:  נונאווט, נונאוויק 
 דוברים:  36,000 (יחד עם דוברי אינוביאלוכטון)
 שפת אם:  14,000
 כתב:  עיצורי אינוקטיטוט; לטינית
 משפחה:  אסקימו-אלאוט אינואיט אינוקטיטוט
 לאום:  נונאווט (המחוז הצפוני ביותר בקנדה), נונאוויק (אזור בצפון קוויבק), הטריטוריות הצפון-מערביות, ונונאטסיאווט (אזור במחוז לברדור)
 מוסד:  אינואיט טאפיריאיט קאנאטאמי 
 קוד שפה:  iu 
 קוד ISO 639-1:  iu 
 קוד ISO 639-2:  iku 
 קוד ISO 639-3:  iku 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
אינוקטיטוט (ᐃᓄᒃᑎᑐᑦ) או בשמה המלא האינוקטיטוט של קנדה המזרחית, ושפת האינואיטים המזרח-קנדיים, הוא שמן של מספר שפות אינואיטיות המדוברות בצפון-מזרח קנדה. על פי מפקד האוכלוסין הקנדי ב-2016, ישנם בקנדה כ-75,000 אנשים המזדהים כאינואיטים, מתוכם כ-37,000 דיווחו על האינוקטיטוט כשפת האם שלהם. לשם השוואה, שפת הקרי, הנחשבת לשפה הילידית המדוברת ביותר בקנדה (על כלל ניביה), מדוברת בפי כ-115,000 איש.
תפוצה ומעמד רשמי

אינוקטיטוט מדוברת בכל האזורים שמצפון לקו העצים, (הקו המהווה את גבולו הדרומי של האזור הארקטי) כולל חלקים של הפרובינציות של ניופאונדלנד ולברדור, נונאוויק בקוויבק, ובמידה מסוימת אף בצפון מזרח מניטובה, ובמקומות נוספים. כמו כן, בצפון-מערב גרינלנד מדובר דיאלקט נוסף של השפה בשם אינוכטון. היא מוכרת כשפה רשמית בנונאווט ובטריטוריות הצפון-מערביות, וכן כאחת משמונה שפות ילידים רשמיות בטריטוריות הצפון-מערביות.
המונח אינוקטיטוט מתייחס גם לשפת מאקרו (אנ'), הכוללת כמעט את כל הדיאלקטים האינואיטיים בקנדה.
אינוקטיטוט במערכת החינוך הקנדית

לפני המגע עם האירופאים, האינוקטיטוט הייתה אך ורק שפה מדוברת, ולא הייתה בה מערכת כתב. האינואיטים למדו מיומנויות על ידי צפייה במבוגרים והשתתפות על פי גילם, ולא בבתי ספר. הקולוניאליזם הוא שהביא את מערכת החינוך האירופאית לקנדה, ומיסיונרים נוצרים היו הראשונים שהעבירו חינוך פורמלי לאינואיטים בבתי ספר. המורים השתמשו בשפות המקומיות להוראה ופיתחו מערכות כתב כבר במאה ה-18.
בשנת 1928 נפתח בית הספר הראשון לאינואיטים, ואנגלית הייתה שפת ההוראה בהם. כשהאינטרסים של הממשלה בצפון גברו, היא החלה להשתלט על החינוך של האינואיטים. בתום מלחמת העולם השנייה, גורמים רשמיים הביעו דאגה לגבי הקושי של האינואיטים למצוא עבודה אם הם לא היו מסוגלים לתקשר באנגלית. לשיטתם, האינואיטים היו אמורים להשתמש באנגלית בבית הספר, בעבודה ואפילו בין הורים לילדיהם.
בשנות ה-60, הגישה האירופית לשפת האינוקטיט החלה להשתנות. החלו לחלחל ההבנות שידע, במיוחד בשנים הראשונות לבית הספר, מועבר בצורה הטובה ביותר בשפת האם, וכמו כן, שבשפה ישנן מילים ייחודיות לתיאור תופעות טבע שונות, ובכך היא אוצרת ידע סביבתי רחב, שאובד במעבר לאנגלית. האינואיטים עברו לשיטה של בתי ספר דו-לשוניים, עד שבשנת 1969, הצביעו בעד חיסול בתי ספר פדרליים והחלפתם בלימודים בשילוב של אינוקטיטוט, אנגלית וצרפתית.
שפות ודיאלקטים > נונאווט

בנונאווט מוכרות ארבע שפות רשמיות: אנגלית, צרפתית, אינוקטיטוט ואינונאקטון. המילים אינוקטיטוט, או יותר נכון אינוקטוט ('שפת אינואיט') משמשות יותר ויותר להתייחסות הן לאינואינקטון והן לאינוקטיטות יחד, או "שפות אינואיט" באנגלית.
נונאווט הוא ביתם של כ-24,000 אינואיטים, למעלה מ-80% מהם דוברי אינוקטיט. נתון זה כולל כ-3,500 אנשים שדווחו על עצמם כחד לשוניים. נתוני מפקד האוכלוסין של 2001 מראים כי השימוש באינוקטיטוט, למרות שהוא נמוך יותר בקרב צעירים מאשר קשישים, הפסיק לרדת בקנדה כולה ואולי אף גדל בנונאווט.
הניב הדרום באפיני (Qikiqtaaluk nigiani, ᕿᑭᖅᑖᓗᒃ ᓂᒋᐊᓂ) מדובר בחלקו הדרומי של האי באפין, כולל עיר הבירה איקאלוויט. עובדה זו תרמה לכך שבשנים האחרונות השימוש בו גבר, מכיוון שחלק גדול מהתקשורת אינוקטיטוט מקורו באיקאלוויט.
שפות ודיאלקטים > נונאוויק

קוויבק היא ביתם של כ-15,800 אינואיטים, שכמעט כולם חיים בנונאוויק. על פי מפקד האוכלוסין של 2021, 80.9% מהאינואיטים בקוויבק מדברים אינוקטיטוט.
הניב הנונאוויק (Nunavimmiutitut, ᓄᓇᕕᒻᒥᐅᑎᑐᑦ) קרוב יחסית לדיאלקט הדרום באפיני, אך אינו זהה. בגלל הגבול הפוליטי והפיזי בין נונאוויק לנונאווט, לנונאוויק יש מוסדות ממשל וחינוך נפרדים מאלה שבשאר העולם דובר האינוקטיטוט, וכתוצאה מכך סטנדרטיזציה גוברת של הניב המקומי כמשהו נפרד מצורות אחרות של אינוקטיטוט. בניב הנונאוויק, אינוקטיטוט נקרא ` (ᐃᓄᑦᑎᑐᑦ). ניב זה נקרא לפעמים גם Tarramiutut או Taqramiutut (ᑕᕐᕋᒥᐅᑐᑦ או ᑕᖅᕐᕋᒥᐅᑐᑦ).
שפות ודיאלקטים > לברדור

לדיאלקט של צפון לברדור. יש מערכת כתיבה מובהקת, שפותחה בגרינלנד בשנות ה-60 על ידי מיסיונרים גרמנים. מסורת כתיבה נפרדת זו, והריחוק של קהילה זו מקהילות אינואיטיות אחרות, הפכה אותה לניב מובהק עם מסורת ספרותית נפרדת. עם זאת, רק 550 דיווחו כי אינוקטיטוט היא שפת האם שלהם במפקד של 2001. אינוקטיטוט נמצא בסכנת הכחדה חמורה בלברדור. ניב נפרד, שלכאורה היה קרוב הרבה יותר לניבים האינוקטיטוטיים המערביים, המדוברים באזור סביב ריגולט, כמעט ונכחד בסביבות שנת 2000. לפי דיווחים בחדשות, ב-1999 היו לו רק שלושה דוברים מבוגרים מאוד.
פונולוגיה

|  | סדקי | סדקי | ענבלי | ענבלי | וילוני | וילוני | חכי | חכי | כפוף | כפוף | מכתשי | מכתשי | שפתי (־שִנִּי) | שפתי (־שִנִּי) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אפי |  |  |  |  | ŋː |  |  |  |  |  | n |  | m |  |
| סותם |  |  |  | q | *ɡ | k | (ɟ) |  |  |  |  | t |  | p |
| חוכך צדי |  | (h) | *ʁ |  | *ɡ |  |  |  | (ʐ | ʂ) |  | s | v |  |
| חוכך צדי |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ɬ |  |  |
| מקורב (צדי) |  |  |  |  |  |  | j |  |  |  |  |  |  |  |
| מקורב (צדי) |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | l |  |  |  |
 * תוספת פונמה בהתאמה  * רק בניב נַאצִילִינְגְמִיאוּטוּט; בשאר הניבים התמזג עם /j/  * בניב סִיגְלִיטוּן מוחלף ב-[ɣ], ועשוי להישמע כך בין תנועות וביניהן למקורבים בניבים אחרים  * תחת /s/ בניבים כִּיבַלִּירְמִִיאוּטוּט ונַאצִילִינְגְמִיאוּטוּט, ותחת /s ɬ/ בניב אִינוּאִינַּאקְטוּן  * רק בניב אִינוּפִּיַאטוּן  * הופך [ɴ] לפני אפײם
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | אחורית | אחורית | קדמית | קדמית |
| סגורה | uː |  |  | iː |
פתוחה: aː
* תוספת פונמה בהתאמה /u/ קצרה מזוהה לעיתים כ-[o~ɔ]  /i/ קצרה מזוהה לעיתים כ-[e~ɛ]
כתב שפת האינוקטיטוט

האינוקטיטוט נכתבת במספר דרכים. ההבדלים נובעים בעיקרם מניב ואזור, אך לעיתים גם מסיבות פוליטיות והיסטוריות.
במהלך שנות השישים של המאה ה-18, מיסיונרים תרמו ליצירת אלפבית לשפת האינוקטיטוט בגרינלנד המבוסס על האלפבית הלטיני על מנת להפיץ את הדת הנוצרית, ובפרט את התנ"ך, בשפת המקום, כפי שהיה נהוג על ידי המסיונרים בכל העולם. למעשה, ההבדל היחיד בין כתב זה לכתב הלטיני הקלאסי הוא הוספת האות קרא המיוצגת על ידי הסימן ĸ שבהמשך הוחלפה באות Q.
הקַנִיאוּיָאקְפַּאיט (ᖃᓂᐅᔮᖅᐸᐃᑦ), הוא כתב אבוגידה המשמש את האינואיטים דוברי האינוקטיטוט בטריטוריית נונאווט ובחבל נונאוויק.
בשנת 1976 הפכה להיות הכתב הרשמי של השפות האינואיטיות, לצד האלפבית הלטיני. הוא מבוסס על כתב הילידים הקנדי. בכתב זה כל אות מיצגת עיצור, וכל תנועה מיוצגת על ידי הרוטציה של אותה האות.
הערות שוליים

1 2  The Aboriginal languages of First Nations people, Métis and Inuit, Statistics Canada
↑  Inuktut writing systems, Canadian Geographic
↑  Nunatsiaq News, web.archive.org, ‏2007-10-29
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012430928505171  GND: 4416120-7  LCCN: sh90002806  NKC: ph391062 
תפוצת ניבים אינואיטיים
שפת האינוקטיטוט
Der Himmel lacht! Die Erde jubilieret, רי"ב 31

Der Himmel lacht! Die Erde jubilieret (בעברית: ישמחו השמיים! תגל הארץ) רי"ב 31, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בוויימאר, והוא ביצע אותה לראשונה ב-21 באפריל 1715, לכבוד היום הראשון של חג הפסחא.
היסטוריה ומילים

באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה הראשונה שהלחין באותה שנה, אם כי ייתכן שאת רי"ב 80א הלחין ואולי אף ביצע לפני כן באותה שנה.
הלברית אינה קשורה לסדר הקריאה של אותו יום והיא נכתבה על ידי סלומון פרנק, משורר החצר שכתב את הלברית לקנטטות נוספות של באך בתקופה זו. הטקסט עוסק במהות החג, תחיית ישו וברצון המאמין הנוצרי להתאחד עם ישו לאחר מותו. הקטע האחרון לקוח ממזמור של המשורר הגרמני בן המאה ה-16 ניקולאוס הרמן (Nikolaus Herman).
הקנטטה היא חגיגית ובהתאם לכך גם בעלת תזמורת גדולה והרכב מבצע עשיר. לפיכך משער ג'ון אליוט גרדינר שביצוע הבכורה של הקנטטה לא היה בכנסייה הפרטית הקטנה של הדוכס, אלא בכנסיית העיר - כנסיית פטר ופאולוס. כמו קנטטות אחרות שלו מתקופת ויימאר, הוא ביצע את הקנטטה פעמים נוספות בעת עבודתו בלייפציג,  באותו מועד בשנים 1724, 1731 וכנראה גם 1735.
מבנה והרכב מבצע

הקנטטה נכתבה לשלושה סולנים, סופרן, טנור ובס, למקהלה בת חמישה קולות (SSATB) ולתזמורת הכוללת שלוש חצוצרות, טימפני, שלושה אבובים, אבוב טנור, בסון, שני כינורות, שתי ויולות, שני צ'לו ובאסו קונטינואו. לקנטטה תשעה חלקים:
סינפוניה
מקהלה: Der Himmel lacht! die Erde jubilieret (ישמחו השמיים! תגל הארץ)
רצ'יטטיב לבס: !Erwünschter Tag! sei, Seele, wieder froh (או יום מיוחל! או נפש מתרוננת שוב!)
אריה לבס: Fürst des Lebens, starker Streiter (נסיך החיים, לוחם כל יכול)
רצ'יטטיב לטנור: So stehe dann, du gottergebne Seele (עלה, אם כך, נפש מסורה לאלוהים)
אריה לטנור: Adam muss in uns verwesen (אדם חייב בנו להרקיב)
רצ'יטטיב לסופרן: Weil dann das Haupt sein Glied (מאחר שלפי הטבע הראש)
אריה וכורל לסופרן: Letzte Stunde, brich herein (שעת הסוף, פקדיני נא)
כורל למקהלה: So fahr ich hin zu Jesu Christ (וכך אלכה אל ישו כריסטוס)
הקלטות

היצירה לא הוקלטה רבות, רק כ-16 פעמים, בהן על ידי מנצחים ידועים כגון ניקולאוס הרנונקור (ב-1973), טון קופמן (ב-1994), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה של באך באתר אוניברסיטת חרונינגן
↑  The Cantatas of J. S. Bach: With Their Librettos in German-English Parallel Text, Alfred Dürr, Richard D. P. Jones, עמוד 14
↑  The Cantatas of J. S. Bach: With Their Librettos in German-English Parallel Text, Alfred Dürr, Richard D. P. Jones, עמוד 255
↑  ג'ון אליוט גרדינר, עמודים 8-9
↑  באתר IMSLP
↑  רשימת הקלטות באתר קנטטות באך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520942505171  BnF: cb13909572j (data)  GND: 300007132  LCCN: n83073622  MusicBrainz work: ed684f7a-648e-4277-8b8d-f4f5778c52b0  VIAF: 184669595   WorldCat (עם VIAF): 184669595
הברייה

| --- | --- |

 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  מחוז א-נבטיה
 נפה:  נפת חאצביא
 קואורדינטות:  33°22′03″N 35°41′39″E﻿ / ﻿33.3675°N 35.694167°E﻿ / 33.3675; 35.694167 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןהברייה(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןהברייה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הִבָּארִיֶיה (בערבית: هبّارية; בתעתיק מדויק: הבּאריה; לעיתים נהגה: הבאריָה) הוא כפר סוני לבנוני בנפת חאצביא מחוז א-נבטיה.