stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האנס באוור
במלחמת העולם השנייה

באוור, שהיה חבר באס אה ובאס אס, מעולם לא הוצב בלופטוואפה, ולכן לא דיווח למפקדו, הרמן גרינג. במקום זאת, בשנת 1936, הוא הוצב בצוות האישי של הרייכספיהרר היינריך הימלר. ב-23 בפברואר 1945 הועלה לדרגת לוטננט גנרל באס אס, ששימשה נגדו גם מבחינה פוליטית על ידי שוביו, הסובייטים.
בימים האחרונים של המלחמה שהה באוור עם היטלר בפיהררבונקר. בואור הגה תוכנית שתאפשר להיטלר להימלט מהקרב על ברלין: מטוס F1 156 סטורך של פליסלר הוחזק בכוננות ויכול היה להמריא מסלול המראה מאולתר בטירגארטן, ליד שער ברנדנבורג. עם זאת, היטלר סירב לעזוב את ברלין.
גובשה תוכנית לברוח מברלין לבעלות הברית בצד המערבי של האלבה או לצבא הגרמני מצפון. אחד הגנרלים האחרונים שנותרו בידי אדולף היטלר, בריגדפיהרר, וילהלם מונקה, חילק את חיילי ואנשי הפיהררבונקר לעשר קבוצות עיקריות.
כמשימה אחרונה על באוור, הטיל היטלר עליו לראות שמרטין בורמן יצא מברלין בשלום, עם כמה מסמכים שהיטלר הפקיד תחת חסותו. כמתנת פרידה, הפיהרר העניק לבאוור דיוקן סגלגל מפורסם של המלך הפרוסי פרידריך הגדול. את קנצלרית הרייך הם עזבו כחלק מאחת הקבוצות. במהלך בריחתו, לאחר שאיבד קשר עם בורמן, נורה באוור ברגליו, והפציעה הייתה כה חמורה עד שרגלו הימנית נקטעה מאוחר יותר, באמצעות אולר. הוא נלכד על ידי הצבא האדום בברלין, כשתוחקר, נתן להם באוור את שמו הנכון, דרגתו ואת העובדה שהוא היה טייסו האישי של היטלר, מתוך מחשבה שהדבר עשוי לזכות אותו בטיפול רפואי מיידי. הוא נכלא בברית המועצות עשר שנים, לפני ששוחרר ב־10 באוקטובר 1955 לידי צרפת, שם הוחזק בשבי עד 1957.
באוור חזר לגרמניה המערבית וב-1957 כתב את האוטוביוגרפיה שלו "Ich flog mit Mächtigen", שתרגומה הוא "טסתי עם אדירים".
מותו וקבורתו של באוור

באוור מת בהרשינג שבבוואריה מזקנה בגיל 95. במשך זמן מה שימש ביתו בהרשינג מקום עלייה לרגל לוותיקי מלחמה. בהרשינג חי ומת האדריכל של היטלר, רודריק פיק. באוור קבור בחלקת המשפחה בווסטפרידהוף במינכן, לא הרחק מקבריהם של מנהיגי האס אה ארנסט רהם ואדמונד היינץ.
נורם בעיר הגדולה 3

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  טים מלטבי, ריצ'רד פין
 תסריט:  דרק צ'אן
 מדבבים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 מוזיקה:  לואיג'י מרוני
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית הודו הודו
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 11 ביוני 2019 ישראל 10 באוקטובר 2019
 משך הקרנה:  כ-91 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  סרט הנפשה ממוחשבת, סרט הרפתקאות, סרט קומדיה
 סרט קודם:  נורם בעיר הגדולה 2
 סרט הבא:  נורם יוצא לחופשה
 דף הסרט ב־IMDb
נורם בעיר הגדולה 3 (באנגלית: Norm of the North: King Sized Adventure) הוא סרט הנפשה ממוחשבת אמריקאי-הודי מסוגת הרפתקאות וקומדיה משנת 2019. הסרט בוים על ידי טים מלטבי וריצ'רד פין, ונכתב על ידי דרק צ'אן. הסרט משמש כסרט המשך שני לסרט "נורם בעיר הגדולה", והוא מספר על נורם שיוצא להרפתקה בסין לאחר שקיבל מארכאולוג מפורסם פסל מיוחד.
ב-11 ביוני 2019 הסרט הופץ להקרנה ביתית בארצות הברית. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב לעברית ב-10 באוקטובר 2019. אורך הסרט הוא כ-91 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
בשנת 2020, הופץ לסרט סרט המשך בשם "נורם יוצא לחופשה".
תקציר העלילה

בסרט זה, נורם, דוב קוטב אשר הפך למלך החדש, פוגש ארכאולוג בשם ג'ין, ומגלה שדקסטר, שותפו המרושע לשעבר, גנב חפץ סיני יחיד במינו. בעזרת חבריו הלמינגים, נורם יוצא למסע ברחבי העולם על מנת להשיב את החפץ למקומו הנכון. באותו הזמן נורם וחבריו מתכוננים לחתונתו של סבו. במהלך הסרט הוא מתמודד מול סכנות ומוצא את נכדו של ג'ן, פרופסור צ'ן, מרצה באוניברסיטת סין, ויחד הם מחזירים את החפץ למקום הטבעי ונורם מצליח לחזור לקוטב לקראת החתונה.
הדמויות והמדבבים

במאית הדיבוב של הסרט בעברית הייתה ראיה מנור.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| נורם | אנדרו טות' | אורי זלצמן |
| צ'ן | וינסנט טונג | גילן שחף |
| סטן | אלן מאריוט | גילן שחף |
| דקסטר | מייקל דובסון | דן שצברג |
| ג'ין | סיימון האיאמה | גדי לוי |
| סבא | בריאן דובסון | גדי לוי |
| פונג | לי טוקר | גדי לוי |
| קווין | קול הווארד | גיא זיידמן |
| אולימפיה | מאיה קיי | מאיה לבני |
| ורה | ג'ניפר קמרון | שירלי לילו |
| מריה | ליסה דורופט | לין כהן |
| צ'ייס | ג'ניפר קמרון | דן קיזלר |
| סוקרטס | ג'ונתן הולמס | יהויכין פרידלנדר |
קשר הפסחא

| --- | --- |
 מבוסס על:  The Passover Plot 
 בימוי:  מייקל קמפוס 
 הופק בידי:  מנחם גולן 
 תסריט:  פטרישיה לואיסיאנה נופ 
 עריכה:  דב הניג 
 שחקנים ראשיים:  זלמן קינג דונלד פלזנס סקוט וילסון קווין ג'יי. או'קונר דן הדייה הארי אנדרוז יו גריפית' Robert Walker Jr. 
 מוזיקה:  אלכס נורת' 
 צילום:  אדם גרינברג 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 חברת הפקה:  קנון גרופ 
 הקרנת בכורה:  29 באוקטובר 1976 
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
קשר חג הפסח (באנגלית: The Passover Plot) הוא סרט דרמה היסטורי משנת 1976 המעובד מהספר העיוני רב המכר מ-1965 באותו שם (אנ') מאת יו ג'יי שונפילד (אנ'). המפיק שלו היה הישראלי מנחם גולן, הוא בוים על ידי מייקל קמפוס ומככבים בו זלמן קינג בתפקיד ישוע (ישו), הארי אנדרוז, יו גריפית', דן הדאיה, דונלד פלזנס בתפקיד פונטיוס פילאטוס וסקוט ווילסון.
זהו אולי הסרט היחיד שנעשה על חיי ישוע הנוצרי מבין המאות שנוצרו בעולם שבו ישוע מוצג כנוכל שפיברק את הניסים שלו מסיבות פוליטיות על מנת לשכנע את הציבור היהודי למרוד ברומאים.
הסרט ידוע גם בכך שלמרות תקציבו הנמוך ניסה לתאר את התקופה בריאליזם היסטורי. הדמויות בניגוד למקובל בסרטים מסוג זה נקראו בשמותיהם העבריים ולא בשמותיהם הלועזיים הידועים.
הקרנת הסרט

הסרט נאסר להקרנה בישראל בטענה שהקרנתו תפגע ברגשות מאמינים נוצריים. אך הוקרן ללא בעיות מיוחדות בארצות הברית ובמקומות אחרים כמו גרמניה. סביב האיסור בישראל נוצר ויכוח סוער בעיתונות הישראלית ועד היום הפרשה נחשבת לאבן דרך בתולדות הצנזורה הישראלית.
פרסים

קשר חג הפסח היה מועמד לאוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (מרי ווילס).
בג"ץ ש.י.ן נגד המועצה לשידורי כבלים ושידורי לווין

בג"ץ 5432/03 ש.י.ן – לשוויון ייצוג נשים נ' המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין, הידוע באופן בלתי רשמי כבג"ץ "פלייבוי", הוא פסק דין שניתן בשנת 2003, ועוסק בעתירה שהוגשה על ידי ש.י.ן –שוויון ייצוג נשים וארגונים פמיניסטיים ובעזרת 53 מחברי הכנסת, שניסו לבטל החלטה מנהלית שמשמעותה התרתם של שידורי כבלים פורנוגרפיים בישראל. בית המשפט העליון קבע כי ההגנה על חופש הביטוי מחייבת ומצדיקה את התרת השידורים הפורנוגרפיים ודחה את בקשתם.
בית המשפט פסק שיש להשאיר החלטה זו של המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין. בנימוקו להחלטה עסק בית המשפט באיזון הראוי בין חופש הביטוי ושלום הציבור ורגשותיו כאשר מתקיימת התנגשות בין ערכים אלו. פסק הדין מדגיש עד כמה חשוב חופש הביטוי במשטר דמוקרטי.
בית המשפט דן בשאלה, האם יש להשאיר את החלטת המועצה לשדר תכנים הפוגעים בכבוד האישה, או לבטל את החלטת המועצה וללכת כנגד המציאות החברתית הקיימת שלמעשה ממחישה את השקפות החברה בדבר שידורים פורנוגרפיים פוגעניים. עוד נקבע, שהקטעים הפורנוגרפיים אכן פוגעים בכבוד האישה, אך עם זאת זהו מכלול שלם של יצירה וזהו האיזון החוקתי בין זכות האישה לכבוד לבין הזכויות לחופש הביטוי ולחופש העיסוק.
רקע

המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין היא מועצה ציבורית, הפועלת מכוח חוק התקשורת (בזק ושידורים) ואחראית על שידורי החברות הוט ו-yes, ומקבילה לרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, האחראית לשידורי ערוץ 2 וערוץ 10. בנוסף, אחראית המועצה על בחירתו במכרז של הגורם המשדר בערוץ הכנסת, על קביעתם של תנאי הרישיונות ועל הכללים בדבר תוכן השידורים ובדבר הפיקוח השוטף על הערוץ. בשנת 2000 קיבלה המועצה החלטה לאשר את ערוץ BLUE, מאוחר יותר גם את פלייבוי, ערוצי ארוטיקה ופורנוגרפיה.
פלייבוי הוא ירחון הידוע בצילומיו המציגים עירום נשי. בין היתר הוא גם מחזיק בהפקות לטלוויזיה ואף בערוץ פלייבוי ובערוץ ארוטי, המשודר בכ-175 מדינות בעולם וזוכה להצלחה גדולה.
עובדות פסק הדין

עד שנת 2000 לא שודרו בישראל שידורי פורנוגרפיה במסגרת ציבורית מוכרת. המועצה נתנה היתר לשידור ערוצי ארוטיקה ופורנוגרפיה. המועצה אישרה גם את שילובו של ערוץ פלייבוי תחת yes, תוך גיבוש מדיניות כוללת לעניין תוכנו המיני של השידור ואופן שידורו.
בשנת 2001 תוקן חוק התקשורת (בזק ושידורים) והוכנס בו איסור על שידורי ערוץ שעיקריו הם משדרי מין.
בתוך כך, פרסמה המועצה מתווה האומר שהחוק חל על ערוצים של משדרי מין אך לא על ערוצי ה"תשלום לפי צפייה" (pay per view).
בתגובה על האישורים שנתנה המועצה לשידורי הפורנוגרפיה, הציעו חברי־הכנסת לשנות את תיקון 25 לחוק התקשורת (בזק ושידורים) ולקבוע איסור גורף של שידורים אלו. הסעיף המתוקן התקבל ברוב קולות. להלן נוסח סעיף 6כה המתוקן:
״בעל רישיון לשידורי כבלים לא ישדר שידורים של ערוץ שעיקר שידורו הם משדרי מין; לעניין פיסקה זו, ׳משדרי מין׳ - משדרים שחלק מהותי מתוכם כולל תכנים העוסקים במין בדרך של הצגת יחסים מיניים או בדרך של הצגת מעשים המיועדים לעורר גירוי מיני או שיש בהם ביזוי או השפלה מיניים או שהם מציגים אדם כחפץ זמין לשימוש מיני או כנתון להתעללות גופנית או מינית."
בעקבות שינוי החוק לא אסרה המועצה שידורי פורנוגרפיה, אלא רק הגבילה אותם להזמנת שירות צפייה בתשלום. החלטה זו נכנסה לתוקף בחודש ספטמבר 2001 ובסוף אותו חודש הופסקו שידורי הפורנוגרפיה במתכונת של ערוצים ועברו למתכונת של תשלום לפי צפייה. בעקבות התפתחות זו, עתרה חברת פלייבוי לבג״ץ בדרישה לבטל את סעיף 6כה המתוקן.
ב-28 בנובמבר 2002, לאחר שימוע ציבורי ממושך וקבלת חוות־דעת משפטיות הן מטעם חברת פלייבוי והן מטעם הארגונים החברתיים, החליטה המועצה, בהחלטה מנומקת ומפורטת, לא להתיר את שידורי ערוץ פלייבוי.
נימוקי המועצה התייחסו לכך ששידורי הערוץ מציגים נשים בעירום מלא וללא תקריבים של איברי מין גבריים וכל מטרתם היא לפגוע בכבוד הנשים ועל כן זה ישפיע על תפיסת הנשים ומעמדן בחברה והן יוצגו כאובייקט מיני ותו לא.
ב-12 ביוני 2003 קיימה המועצה ישיבה ובה הפכה את החלטתה הקודמת ואישרה את שידורו של ערוץ פלייבוי, נימוקיה להחלטה התבססו על התיקון לחוק ובו האיסור חל על משדרים בהם האיסור חל על הצגת "אדם או איבר מאיבריו כחפץ זמין לשימוש מיני". המועצה, לאחר שבחנה את מתחם הפירושים האפשריים למונח זה הייתה סבורה כי יש לפרשו כחל על מצבים בהם נוהגים בבן אנוש כבחפץ או ככלי נטול אישיות ורצון משל עצמו ולא בכל מקרה בו הצגת אדם נועדה לעורר גירוי מיני או שאדם מוצג בהקשר מיני.
המועצה שוכנעה כי תכלית חקיקת התיקון לחוק איננה רצון המחוקק לאסור כל הצגת עירום או ארוטיקה בשידורי הטלוויזיה, אלא למנוע מצב של "החפצת" המשתתפים בשידורים אלה ובכלל זה הצגה של פעולות בלתי רצוניות או השפלה פיזית של המשתתפים.
טענות הצדדים > דיון > טענות ש.י.ן ואח'

א. שיקולי המועצה והתנהלותה במהלך קבלת ההחלטה להתיר את שידורי הערוצים של חברת yes וחברת פלייבוי היו פסולים ונגועים בשיקולים זרים ובחוסר תום לב.
ב. החלטתה הראשונה של המועצה היא זו שהולכת בד בבד עם המטרה הציבורית והיא זו שמבטאת צדק חברתי.
ג. תעשיות הפורנוגרפיה "מחפיצות" את האישה וכבודה ומעמיקות את ההפליה המינית בחברה, דבר המעודד אלימות נגדן, נפשית ופיזית ותוך כדי כך מסכנות את הסדר הציבורי. האיסור בסעיף 6כה(2) לחוק התקשורת (בזק ושידורים) מתייחס למצבים בהם נוהגים בבן אנוש כבחפץ או ככלי נטול אישיות ורצון משלו ומטרתו אינה לאסור הצגת עירום או אירוטיקה בשידורי הטלוויזיה וזה בדיוק מה ש"פלייבוי" עושים.
טענות הצדדים > דיון > טענות המועצה ואחרים

א. אין בערוץ השפלת נשים, אלימות או יחסי מין עם קטינים.
ב. האישה איננה מוצגת ככלי ריק נטול רצון.
ג. פסילת הערוץ תפגע בחופש הביטוי, בחופש העיסוק, בזכות לפרטיות ובאוטונומיה האישית ותגרום להפליה ביחס לערוצים אחרים שאושרו וביחס לכלי
תקשורת אחרים כגון: וידאו ואינטרנט המשדרים תכנים הרבה יותר קשים.
ד. המהלך של סגירת הערוץ יוביל להפסדים קשים ולפיטורי עובדים.
הכרעת בית המשפט העליון

ב-3 במרץ 2004 נתן בג"ץ את פסק דינו בהרכב מורחב של 11 שופטים. בג"ץ דחה את העתירה וקבע ששידורים פורנוגרפיים נופלים לפחות לגדר שתי זכויות-יסוד: חופש הביטוי וחופש העיסוק. בבחינת הזכות לחופש הביטוי, נקודת המוצא במשפט היא שכל ביטוי, יהיה תוכנו אשר יהיה, "מכוסה" על ידי ההגנה החוקתית. הביטוי הארוטי והפורנוגרפי אינו שונה בהקשר זה. הדבר מהווה חלק מן היצירה האנושית בתקופה המודרנית, מקדם את השיח הציבורי, ומשפיע על העמדות המשתתפות בו. בית המשפט התיר שידורים פורנוגרפיים בערוצים על-פי תשלום.
הכרעת בית המשפט העליון > הנמקת בית המשפט להכרעה

המסגרת שקבע פסק הדין (מפי השופטת דליה דורנר):
א. החפצה "אדם כחפץ זמין לשימוש" וכבוד האישה (נוסח תיקון 25)
ישנם תכנים שהם הצגת יחסים מיניים או מעשים המיועדים לגירוי מיני שאינם נופלים לגדר איסור ההחפצה וניתן להציגם.
"הנוסח הנוכחי, שתיקן את נוסח תיקון 25, השמיט את חלופות של "בדרך של הצגת יחסים מיניים או בדרך של הצגת מעשים המיועדים לעורר גירוי מיני", שקודם לכן הצטרפו לחלופה של "הצגת אדם כחפץ זמין לשימוש מיני". מכאן עולה, כי לדעת הכנסת ישנם תכנים שהם הצגת יחסים מיניים או מעשים המיועדים לגירוי מיני שאינם נופלים לגדר איסור "ההחפצה".
השידורים אכן פוגעים בכבודה של האישה אך הזכות לכבוד כמו חופש הביטוי וחופש העיסוק אינה זכות מוחלטת.
"אך למרות מחלוקת זאת הנוגעת לתעשיית הפורנוגרפיה, מוכנה אני אף להניח כי שידורים פורנוגרפיים, לרבות שידורי ערוץ פלייבוי, אכן פוגעים בכבוד האישה. עם זאת, כמו שתי הזכויות האחרונות גם הזכות לכבוד אינה זכות מוחלטת, וממילא, הנחה זו מובילה לבחינת האיזון החוקתי בין זכות האישה לכבוד לבין הזכויות לחופש הביטוי ולחופש העיסוק."
ב. חופש הביטוי
כל ביטוי יהיה תוכנו אשר יהיה מוגן על ידי ההגנה החוקתית, הביטויים הארוטיים והפורנוגרפים ובכללו אף כל תיאור של אקט מיני קל כקשה אינו שונה בהקשר זה, הם חלק מן היצירה האנושית בתקופה המודרנית ומקדם את השיח הציבורי ומשפיע על העמדות המשותפות בו (חברת סטיישן פילם בע"מ נגד המועצה לביקורת סרטים ומחזות).
יש לנקוט בגישה מרחיבה בפרשנות היקף ההשתרעות של הזכות החוקתית לחופש הביטוי, שלא תחייב בחינה תוכנית ושיפוט ערכי של הביטוי הספציפי. "הטוטליות של חופש הביטוי מתחייבת מאופיו וממהותו"
ג. הגנה על רגשות
ישנו אינטרס ציבורי להגנה מפני פגיעה ברגשות. מבחינת עוצמת הפגיעה יש להתחשב בטיבה של הפגיעה ובמקורה, הבדיקה אינה מתמקדת בעוצמת סבלם האישי של הנפגעים אלא נגזרת מההשקפות הנורמטיביות של החברה. מדובר בקהל שאיננו קהל "שבוי", אף אחד לא מחייב את הצופה לצפות בשידורים, אלא ישנה פעולה שהוא עצמו מבצע והיא מושכלת ומודעת כדי לעשות כן.
פגיעה כשלעצמה ברגשות הציבור הקשורה לקיומם של שידורי ערוץ פלייבוי, אין בה כדי להצדיק פגיעה כלשהי בחופש הביטוי.
ד. האיזון החוקתי
ישנה מציאות חברתית קיימת שהיא משקפת את דעת החברה באשר למה מותר ומה אסור. הפורנוגרפיה והארוטיקה פושות בכל מדיה אפשרית ותחת כל עץ רענן ועל כן הפגיעה בכבודן של נשים מערוץ פורנוגרפי זה או אחר בטלוויזיה זו פגיעה ותוספת מינורית. על האיזון החוקתי להשתלב בתוך מציאות זו.
במסגרות דמוקרטיות המקבילות למדינת ישראל, שמהן בית המשפט שואב חלק מהשראתו, ניתן לראות ששידורים פורנוגרפיים וארוטיים כן מוכָרים ומשודרים, ישנה הכרה בכך שיש ליצור סולם ביטויים פורנוגרפיים שונים ולהגדיר "תועבה אסורה" רק בחלק מצומצם מביטויים אלו.
ה. התכלית הראויה להתרת הזכות
בית המשפט קבע כי יש לאמץ את החלטות המועצה וכן יש לסווג שידור תוכניות המציגות נשים בעירום שלא במסגרת עלילתית או סדרה.
בעקבות פסק הדין

החלטת המועצה נשארה על כנה. העובדה שהמועצה פירשה את החוק כאוסר שידור תכנים קשים ומפני שהפעילה את סמכותה והטילה מגבלות על שעות שידורי הערוץ ועל אופן שיווקו ומכירתו תוך איסור פרסומת, קיימה החלטת המועצה גם את האיזון האופקי, לפיו הזכויות משני צידי המתרס נסוגות.
חברת פלייבוי, כמו-גם חברות הכבלים והלוויין, לא יהיו יכולות להגשים את זכותן לחופש ביטוי ועיסוק במלואה. מהצד השני, נסוגה גם הזכות לכבוד, בכך שאין הערוץ נאסר, ומותרים לשידור, בכפיפות למגבלות שהוזכרו, תכנים "קלים" יחסית.
במאמרה "על פורנוגרפיה (״הזניה מתועדת״) וכבוד האדם: פסק־הדין שלא נכתב (בעניין הארגונים החברתיים וחברי־הכנסת נגד שידורי ערוץ פלייבוי ואח׳)", הדן בבג"ץ פלייבוי ובביקורת על החלטת בית המשפט, מציינת אורית קמיר כי השאלה העיקרית שבליבת הנושא אינה חופש הביטוי, "אלא כבוד האדם וכבוד האישה מול שיקולים מסחריים נטולי גבולות ערכיים.
בעקבות פסק הדין > השימוש בבג"ץ ש.י.ן בפסיקה מאוחרת

בית המשפט מדגיש כי הפגיעה ברגשות האישה שאיננה זכות יסוד וכי משקלה אינו כמשקל זכות יסוד, מתרחשת במידתיות. המועצה קבעה כי לא יחול איסור על השידורים אלא שהם ישודרו עם הגבלות על תוכן ושעות שידור. פסקי דין שניתנו לאחר מכן ונתמכו בין היתר על ידי "עמנואל פלד נ' שרות בתי הסוהר", דרישה של אסיר להכנסת תכנים פורנוגרפיים לבין כותלי בית הסוהר, השופט אליקים רובינשטיין מזכיר בפס"ד את דברי השופט יעקב טירקל שם שלפיהם הביטוי הפורנוגרפי הוא "אי" שאינו מכוסה על ידי הזכות הנעלה לחופש הביטוי, ומכל מקום ניתן הוא להגבלה, אך גם הוא לא ראה לקבל אותה עתירה.
ראו גם

חופש הביטוי בישראל
חופש העיסוק
לקריאה נוספת

סמדר בן נתן, "חופש הביטוי, גזענות ופורנוגרפיה: הערה לפסק הדין בעניין ערוץ פלייבוי" בתוך בשר ודמים: זנות, סחר בנשים ופורנוגרפיה בישראל (אסתר הרצוג ואראלה שדמי, עורכות, פרדס 2013)
אורית קמיר, "על פורנוגרפיה ("הזניה מתועדת") וכבוד האדם: פסק הדין שלא נכתב (בעניין הארגונים החברתיים וחברי הכנסת נגד ערוץ פלייבוי ואח')" בתוך שקט, מדברים! התרבות המשפטית של חופש הביטוי בישראל (הוצאת רמות 2006) 247-291
עו"ד גזית רון, "פורנוגרפיה רכה ומותרת או הצגת האשה כחפץ זמין לשימוש מיני (תקשורת)" עורך הדין 40, 32-33 (2003)
דפנה ברק-ארז, תקדימיוֹת - נשים קובעות תקדים במשפט הישראלי, כנרת, זמורה, דביר, 2024, הפרק "חופש הביטוי או חופש הביזוי", עמ' 194–196.
הערות שוליים

↑  בג"ץ 5432/03 ש.י.ן – לשויון ייצוג נשים ועוד 11 אח' נ' המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין ואחרים, ניתן ב־3 במרץ 2004
↑  בג"ץ 606/93 קידום יזמות ומו"לות (1982) בע"מ נ' רשות השידור פ"ד מח (2) 25  מתוך פסק הדין
↑  אורית קמיר, "על פורנוגרפיה ("הזניה מתועדת") וכבוד האדם: פסק הדין שלא נכתב (בעניין הארגונים החברתיים וחברי הכנסת נגד ערוץ פלייבוי ואח')", בתוך שקט, מדברים! התרבות המשפטית של חופש הביטוי בישראל (הוצאת רמות 2006) 247-291, 248
↑  רעב 5493/06 - עמנואל פלד נ' שרות בתי הסוהר, תק-על 2010(4),331
גנבה (משפט עברי)

| --- | --- |
 מקרא:  שמות, כ"ב, ג'; ויקרא, י"ט, י"א
 משנה תורה:  ספר נזקים, הלכות גניבה, פרק א'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה רל"ט, לאו רמ"ד ספר החינוך, מצווה נ"ד, מצווה רכ"ד
 
איסור גנבה הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות לפיו אסור לקחת חפץ מבעליו בחשאי. בשונה מאיסור גזל שנעשה בגלוי בכוח הזרוע, גנבה נעשית בהיחבא ללא ידיעת דעת הבעלים.
דיני הגנבה והגזל שונים בפרטי דיניהם, כגון בתשלומי כפל ותשלומי ארבעה וחמישה שאינם נוהגים בגזל.
איסור הגנבה הוא אחת משבע מצוות בני נח.
מקור האיסור

המקור לאיסור גנבה הוא מהנאמר בתורה: ”לֹא תִּגְנֹבוּ וְלֹא תְכַחֲשׁוּ וְלֹא תְשַׁקְּרוּ אִישׁ בַּעֲמִיתוֹ”. למרות שגנב עבר איסור מהתורה אינו נענש במלקות, היות שבאפשרותו וחובתו להשיב לבעלים את אשר גנב – הרי הוא לאו הניתק לעשה.
תשלומי כפל

דין מיוחד שנאמר בגנבה ואינו קיים בגזילה, הוא חיוב כפל, לפיו אדם שגנב ונמצאה הגנבה בידו, חייב לשלם פי שניים משויי החפץ שגנב, דין זה נלמד מהכתוב: ”אִם הִמָּצֵא תִמָּצֵא בְיָדוֹ הַגְּנֵבָה מִשּׁוֹר עַד חֲמוֹר עַד שֶׂה חַיִּים שְׁנַיִם יְשַׁלֵּם” (ספר שמות, פרק כ"ב, פסוק ג').
תשלומי ארבעה וחמישה

דין נוסף הנאמר בגנבה, שאם החפץ הגנוב היה שור או שה, והגנב מכר או שחט אותו, צריך הגנב לשלם לבעלים "תשלומי ארבעה וחמישה". פירוש הדבר, שאם גנב שה צריך לשלם פי ארבעה משוויו, ואם גנב שור פי חמישה. דין זה נאמר דווקא בגנבה, אך בגזילה לעומת זאת אין דין תשלומי כפל או תשלומי ארבעה וחמישה.
החילוק בין גנב לגזלן

בתלמוד מבואר שגנב הוא הלוקח ממון מאחר, אך מפחד מאנשים בשעה שעושה זאת, ולכך בדרך כלל יעשה את מעשיו בלילה, גזלן לעומת זאת יעשה את מעשיו לעין כל בכוח הזרוע.
וכך כתב הרמב"ם: "איזה הוא גנב? זה הלוקח ממון אדם בסתר ואין הבעלים יודעין, כגון הפושט ידו לתוך כיס חברו ולקח מעותיו, ואין הבעלים רואין, וכן כל כיוצא בזה. אבל, אם לקח בגלוי בפרהסיא בחוזק יד, אין זה גנב, אלא גזלן. לפיכך, ליסטים מזוין שגנב, אינו גזלן, אלא גנב, אף על פי שהבעלים יודעים בשעה שגנב".
חומרת הגנבה

בתלמוד נתנו טעם מדוע החמירה התורה בעונשו של הגנב יותר מהגזלן בחיוב כפל וארבעה וחמישה:
שאלו תלמידיו את רבן יוחנן בן זכאי מפני מה החמירה תורה בגנב יותר מגזלן אמר להן זה השוה כבוד עבד לכבוד קונו וזה לא השוה כבוד עבד לכבוד קונו כביכול עשה עין של מטה כאילו אינה רואה ואוזן של מטה כאילו אינה שומעת
גנבת דעת

גנבה נוספת שאיסורה מוזכר בתלמוד, היא גנבת דעת, כגון להטעות את הזולת ולגרום לו לחשוב באופן מוטעה דבר מסוים, או לתת רושם מוטעה על הכוונות האמיתיות כלפיו.
איסור גנבת דעת הוא דווקא כאשר האדם גורם במעשיו לגנבת דעת ועושה מעשה מיוחד לשם כך, אבל אם השני טועה מדעתו וחושב שהלה עשה בשבילו מעשה מיוחד, ללא שהעושה עשה פעולה כדי שיחשוב כך, אין בכך איסור גנבת דעת.
גנבת דברים

ירמיהו הנביא הגדיר "גניבת דברים", את אלו שאומרים דברי אחרים בשם עצמם:
לָכֵ֛ן הִנְנִ֥י עַל־הַנְּבִאִ֖ים נְאֻם־יְהֹוָ֑ה מְגַנְּבֵ֣י דְבָרַ֔י אִ֖ישׁ מֵאֵ֥ת רֵעֵֽהוּ׃
התלמוד הירושלמי מביא כדוגמה ל"גניבת דברים" את חנניה בן עזור שאמר את נבואת ירמיהו בשם עצמו. במשך לכך, המשפט העברי נוטה להגדיר פגיעה בקניין רוחני "גניבת דברים".
ראו גם

גזל
קנס (הלכה)
הערות שוליים

↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות מלכים ומלחמות, פרק י', הלכה ט'
↑  ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק י"א
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר נזקים, הלכות גניבה, פרק א', הלכה א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ע"ט, עמוד ב'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר נזקים, הלכות גניבה, פרק א', הלכה ג'
↑  פרופ' נחום רקובר, זכות היוצרים במקורות היהודיים "גניבת דברים", 17. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תשנ"א-1991
| ספר שמות |
| --- | --- | --- |
| פרשת שמות | גזירות פרעה • שעבוד מצרים • משה בתיבה • בתיה בת פרעה • בריחת משה למדין • הסנה הבוער • צפורה במלון • משה בארמון פרעה |  |
| פרשת וארא | עשר מכות מצרים • מכת דם • מכת צפרדע • מכת כינים • מכת ערוב • מכת דבר • מכת שחין • מכת ברד |  |
| פרשת בא | מכת ארבה • מכת חושך • פסח מצרים • מכת בכורות • יציאת מצרים • קידוש בכורות • תפילין |  |
| פרשת בשלח | עמוד הענן ועמוד האש • קריעת ים סוף • שירת הים • שירת מרים • מרה • אילם • מן • פרשת המן • תחום שבת • מסה ומריבה • רפידים • מלחמת עמלק |  |
| פרשת יתרו | יתרו וצפורה • עצת יתרו • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לא תעשון אתי |  |
| פרשת משפטים | עבד עברי • אמה עברייה • חובל • נזקי בהמה (קרן, שן ורגל) • נזקי בור • נזקי אש • גנבה והבא במחתרת • דיני שומרים • מפתה • כל אלמנה ויתום לא תענון • טרפה • אחרי רבים להטות • ברית האגנות • לוחות הברית |  |
| פרשת תרומה | בניית המשכן • ארון הברית • הכפורת • הכרובים • השולחן • המנורה • יריעות המשכן • קרשי המשכן • האדנים • הפרוכת • מזבח הנחושת • קלעי חצר המשכן. |  |
| פרשת תצוה | הדלקת הנרות במקדש • בגדי כהונה • קורבן התמיד • שבעת ימי המילואים • חנוכת המשכן • מזבח הזהב |  |
| פרשת כי תשא | מחצית השקל • כיור הנחושת • קטורת הסמים • שמן המשחה • חטא העגל • שבירת הלוחות • שלש עשרה מידות הרחמים • קרינת פני משה |  |
| פרשת ויקהל | יריעות המשכן • קרשי המשכן • הארון • השולחן • המנורה • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • כיור  • קלעי החצר |  |
| פרשת פקודי | סיכום הקמת המשכן • חנוכת המשכן |  |
| דמויות בספר | שפרה ופועה • עמרם • יוכבד • משה • אהרן • מרים הנביאה • פרעה • בתיה • יתרו • צפורה • נחשון בן עמינדב • יהושע בן נון • בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
אימה אמריקאית: המוסד הסגור

| --- | --- |

 סוגה:  אימה
 יוצרים:  ריאן מרפי בראד פלצ'ק
 שחקנים:  זאכרי קווינטו ג'וזף פיינס שרה פולסון אוון פיטרס לילי רייב ליזי ברושר ג'יימס קרומוול ג'סיקה לאנג
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מקום התרחשות:  מסצ'וסטס 
 מספר פרקים:  13
 שידור
 רשת שידור:  FX Networks
 תקופת שידור מקורית:  17 באוקטובר 2012 – 23 בינואר 2013
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
"אימה אמריקאית: המוסד הסגור" (באנגלית: American Horror Story: Asylum) היא העונה השנייה של סדרת האימה האמריקאית "אימה אמריקאית", שנוצרה והופקה על ידי ריאן מרפי ובראד פלצ'ק, ואשר עלתה לשידור לראשונה ב-17 באוקטובר 2012 ברשת FX Networks. חלק מהאירועים המתרחשים בסדרה הושראו באופן רופף מאירועים אמיתיים.
העונה השנייה של "אימה אמריקאית", ששמה "אימה אמריקאית: המוסד הסגור", עוסקת בשפיות.
רקע העלילה

, הסיפור מתרחש בשנת 1964, ומלווה את החולים, הרופאים והנזירות שנמצאים במוסד הפסיכיאטרי בראיירקליף - מוסד לחולי נפש שנוסד על-מנת לטפל בפושעים לא שפויים. הסוהרים שמנהלים את המוסד כוללים את הנזירה ג'וד מרטין (ג'סיקה לאנג), סגניתה, הנזירה מרי יוניס (לילי רייב) ומייסד המוסד, הכומר טימותי הווארד (ג'וזף פיינס). הרופאים שהואשמו בטיפול בחולים במוסד כוללים את הפסיכיאטר ד"ר אוליבר תרדסון (זאכרי קווינטו) ואת הרופא-מדען הסדיסט ד"ר ארתור ארדן (ג'יימס קרומוול). בין החולים, שרבים מהם טוענים שנכלאו שלא בצדק, עיתונאית לסבית בשם לנה וינטרס (שרה פולסון), אדם החשוד כרוצח סדרתי ושמו קיט ווקר (אוון פיטרס), ורוצחת לכאורה בשם גרייס (ליזי ברושר). בנוסף, מפעילים על דיירי המוסד מניפולציות בדמות אלמנטים רוחניים ומדעיים וחזקה על ידי חייזרים שטניים ושדים.