stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנסואה-נואל באבף
כתביו

Cadastre perpétuel, ou Démonstration des procédés convenables à la formation de cet important ouvrage, pour assurer les principes de l'Assiette & de la Répartition justes & permanentes, & de la perception facile d'une contribution unique, tant sur les possessions territoriales, que sur les revenus personnels ; Avec l'exposé de la Méthode d'arpentage de M. Audiffred, par son nouvel instrument, dit graphomètre-trigonométrique ; Dédié à l'Assemblée nationale
Paris, Garnery et Volland, tous les marchands de nouveautés ; Versailles, Blaizot, 1789, XLVI-192 p
De la nouvelle distinction des ordres par M. de Mirabeau, Paris, Volland, 1789, שמונה עמודים.
Lettre à l'Observateur: (supplément au n ° 4 de l'Observateur), Paris, 1789, שני עמודים.
À Messieurs du Comité des recherches de l'Assemblée nationale, 1790, ארבעה עמודים.
Nouveau calendrier de la République française, conforme au décret de la Convention nationale, Paris, 1793, עשרים עמודים.
Les Battus payent l'amende, ou les Jacobins jeannots, Paris, Imprimerie de Franklin, 1794, עשרים וארבעה עמודים.
Voyage des Jacobins dans les quatre parties du monde: avec la constitution mise à l'ordre du jour par Audouin et Barrère, Paris, Imprimerie de Franklin, 1794, שישה עשר עמודים.
Du Système de dépopulation, ou la Vie et les crimes de Carrier, son procès et celui du Comité révolutionnaire de Nantes Imprimerie de Franklin, Paris, an III (1794)
On veut sauver Carrier. On veut faire le procès au Tribunal révolutionnaire. Peuple, prends garde à toi
an III (1794) חמישה עשר עמודים
Journal de la liberté de la presse, n ° 1 à 22 du 17 fructidor au 10 vendémiaire an II 3 septembre- 1er octobre 1794
Tribun du peuple ou Le défenseur des droits de l'homme, en continuation du Journal de la liberté de la presse, n ° 23 à 32 du 14 vendémiaire an II au 13 pluviôse an III 5 octobre 1794 - 1er février 1795 ), n ° 34 à 43 du 15 brumaire an II au 5 floréal an IV - 5 novembre 1795 - 24 avril 1796
Lettre à l'ami du peuple (de Lebois), an IV
G. Babeuf, tribun du peuple, à ses concitoyens, Paris, Imprimerie de Franklin, 1796,.שמונה עמודים
Adresse du tribun du peuple à l'armée de l'intérieur, Paris, Imprimerie du tribun du peuple, 1796, שנים עשר עמודים.
Péroraison de la défense de Gracchus Babeuf, tribun du peuple, prononcée devant la Haute-Cour de justice, Paris, Imprimerie de R.-F. Lebois, שבעה עמודים.
Dernière Lettre de Gracchus Babeuf, assassiné par la prétendue Haute-cour de justice, à sa femme et à ses enfans, à l'approche de la mort
1797 Imprimerie de R.-F. Lebois שבעה עמודים
לקריאה נוספת

Martin Benoist, Babeuf ou l'infortune de l'Égalité, Nouvelle Revue d'Histoire, n°84 de mai-juin 2016, pp. 16-18
Ronan Y. Chalmin, La République populicide : relire Du Système de dépopulation de G. Babeuf Dix-huitième siècle, Paris, La Découverte, no 43, 2011, p. 447-468 (ISBN 978-2-70716-942-6, DOI 10.3917/dhs.043.0447,
Jean-Marc Schiappa, Gracchus Babeuf pour le bonheur commun, Paris, Spartacus, coll. « Spartacus. Série B » (no 190), 2015, (ISBN 979-10-94106-13-6,
הערות שוליים

↑  דגלס הארפר - הערך "קומוניזם" במילון האימולוגי ברשת
↑  Robert Barrie Rose, Gracchus Babeuf: The First Revolutionary Communist (1978)
↑  The defense of Gracchus Babeuf before the High Court of Vendôme, University of Massachusetts Press, 1967, p. 57.
↑  https://www.marxists.org/history/france/revolution/conspiracy-equals/1796/manifesto.htm מנשר השווים בתרגום לאנגלית מאת מיטשל אבידור לפי ספר של פיליפ בואונרוטי Philippe Buonarotti La conspiration pour l'égalité, Editions Sociales, Paris.1957
↑  Schiappa 2015 עמ' 44
↑  Schiappa 2015 עמ' 48-49
↑  Schiappa 2015 עמ' 54
↑  Schiappa 2015 עמ' 56-57
↑  Chalmin 2011  עמ' 450, 463
↑  M. Benoist 2016
↑  J.M.Schiappa  2015 עמ' 112-109
↑  J.M.Schiappa  2015 עמ' 120
1 2 3  M.Benois
↑  François Furet, Mona Ozouf Dictionnaire critique de la révolution française. Acteurs, Flammarion, 2007 pp 30-31
1 2  François Wartelle Article Babeuf dans Dictionnaire historique de la Révolution française, (red.Albert Soboul), PUF, 1989
↑  J.M.Schiappa  2015 עמ' 149
↑  שלוש
↑  Tombes et sépultures dans les cimetières et autres lieux באתר קברות ומצבות בבתי קברות ובמקומות אחרים
↑  1796 http://1libertaire.free.fr/ManifestedesEgaux.html Sylvain Marechal, G.Babeuf Le manifeste des Egaux
↑  [https://archive.today/20200216212744/http://1libertaire.free.fr/ManifestedesEgaux.html
↑  1850Philippe Buonarotti  - Histoire de la conspiration pour l'égalité dite de Babeuf : suivie du procès auquel elle donna lieu, G. Charavay, 1850
↑  lire en ligne
↑  [https://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k847909
↑  Gracchus (1760-1797) Auteur du texte Babeuf, On veut sauver Carrier, on veut faire le procès au Tribunal révolutionnaire : peuple, prend [sic garde à toi ̣' ([Reprod.]) / [Gracchus Babeuf]], 1794. (בצרפתית)
↑  Dernière Lettre de Gracchus Babeuf, assassiné par la prétendue Haute-cour de justice, à sa femme et à ses enfans, à l'approche de la mort
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258050305171  PLWABN: 9810540936705606  BIBSYS: 96001221  BNE: XX956509  BnF: cb11889769d (data)  CiNii: DA02999688  GND: 118505467  ISNI: 0000 0001 2134 7618  LCCN: n79084453  NDL: 00620309  NKC: jn20000400046  NLA: 35011498  NLG: 117273  NSK: 000099504  NTA: 069390177  RERO: 02-A012348645  SELIBR: 176961  SNAC: w64r153f  SUDOC: 027311031  Trove: 789023  VcBA: 495/29711  VIAF: 59078391   WorldCat (עם VIAF): 59078391
צלעות קירור

צלעות קירור בצורות, צבעים וגדלים שונים, על גבי שבבים שונים בלוח אם של מחשב. בחלק השמאלי-עליון של התמונה, צלעות קירור בצבע נחושת, של מעבד המחשב, ומעליהן מאוורר. הצלעות הכחולות מוצמדות לשבב הגשר הצפוני, הירוקות מוצמדות לשבב הגשר הדרומי והשחורות מוצמדות לשבב עיבוד תמונת המסך.
צלעות קירור של מנוע של אופנוע
צלעות קירור (באנגלית: Heat Sink) הן מערך של משטחים מחומר בעל מוליכות חום גבוהה, החשופות לאוויר ומפזרות בו חום, שנקלט בהן מן הגוף שתפקידן לקרר. צלעות קירור הן חלק מגוף קירור, המשמש חלק במערכת קירור. מערכת קירור יכולה לכלול גם מאווררים, צינורות להולכת גזים או נוזלים, משאבות עבור צינורות אלו, מדחסים, חומרים משפרי מגע תרמי, חומרים מבודדים וחורי אוורור. צלעות קירור יש, לדוגמה, בגופי קירור של מעבדי מחשב ומנועי אופנועים.
צלעות הקירור עשויות בדרך כלל ממתכת בעלת מקדם מוליכות חום גבוה, כגון: נחושת, פליז, אלומיניום (במחשבים וברכיבים תעופתיים), ברזל (בדרך כלל במכשור תעשייתי כבד ומנועים בהספק גבוה) ועוד.
עקרון הפעולה

צלעות הקירור קולטות אנרגיה בהולכה ישירה מהחלק במכשיר שבו נוצר החום (למשל מנוע, מעבד, מדחס, שנאי וכיוצא באלה), אנרגיית החום מתפזרת באופן יעיל בצלעות. הדבר מתאפשר בזכות מקדם המוליכות הגבוה של צלעות הקירור, ועובי שהותאם לפיזור יעיל, והסעה של החום לסביבה (אוויר, מים או נוזל אחר) בזכות שטח הפנים הגדול של הצלעות.
גאומטרית, הצלעות מותאמות למעבר אוויר או נוזל והן מוצבות במקביל לזרם האוויר או הנוזל שבסביבת המכשיר. לדוגמה צלעות הקירור במנוע האופנוע ניצבות במקביל לזרם האוויר הנוצר בזמן נסיעת האופנוע. במכשירים מסוימים שבהם זרם האוויר או המים אינו מספיק לצינון המכשיר, מוצב בסמוך לצלעות הקירור מאוורר שתפקידו ליצור תנועת אוויר או מים בסביבת צלעות הקירור.
ראו גם

מערכת קירור של מחשב
משטח קירור
קארי גרנט (זמרת)

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1965 (בת 59) אנפילד, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  David Grant 
 צאצאים:  Olive Gray, Tylan Grant 
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר האימפריה הבריטית 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
קארי גרנט (באנגלית: Carrie Grant; נולדה ב-17 באוגוסט 1965) היא זמרת בריטית. הייתה חברה בלהקת Sweet Dreams, במסגרתה ייצגה את בריטניה באירוויזיון 1983.
ביוגרפיה

גרנט נולדה באנפילד.
היא התפרסמה כזמרת מהיותה חברה בלהקת "Sweet Dreams" איתם היא ייצגה את בריטניה באירוויזיון 1983.
היא שימשה כשופטת בתוכניות המציאות "Fame Academy" ו-"Comic Relief Does Fame Academy", היא גם עבדה כמדריכת פיתוח קול עם המתמודדים של " Pop Idol", אמריקן איידול הבריטית.
ב-2008 הגישה את תוכנית הילדים "Carrie and David's Popshop".
באירוויזיון 2008 הגישה את הניקוד של בריטניה.
ב-2009 התחרתה בפרק של הגרסה הבריטית של וייפאאוט.
ב-2010 החלה לשמש ככתבת במגזין "The One Show" המשודר בBBC One.
קאסטלז'ינסט

| --- | --- |
סמל קאסטלז'ינסטסמל קאסטלז'ינסט
בניין העירייה
בניין העירייה
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  אוקסיטניה (חבל מנהלי) אוקסיטניה
 מחוז:  גארון עילית
 שטח:  8.11 קמ"ר
 גובה:  122 עד 193 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  10,876 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  1,155 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  43°41′40.92″N 1°26′0.96″W﻿ / ﻿43.6947000°N 1.4336000°W﻿ / 43.6947000; -1.4336000
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.mairie-castelginest.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי קאסטלז'ינסט(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי קאסטלז'ינסט(למפת אוקסיטניה (חבל מנהלי) רגילה) מונפלייה נים קרקסון פרפיניאן מנד בזייה טולוז אלבי טארב קאור אוש רודז פואה אוברן-רון-אלפ פ.א. קד.  אקיטן החדשה הים התיכון א. ספרדקאסטלז'ינסט(למפת אוקסיטניה (חבל מנהלי) מוגדלת) מונפלייה נים קרקסון פרפיניאן מנד בזייה טולוז אלבי טארב קאור אוש רודז פואה אוברן-רון-אלפ פרובאנס-אלפ קוט ד'אזור  אקיטן החדשה הים התיכון א. ספרדקאסטלז'ינסט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קאסטלז'ינסט (בצרפתית: Castelginest) היא עיירה במחוז גארון עילית שבחבל אוקסיטניה בדרום-מערב צרפת. נכון לשנת 2012 מתגוררים בקומונה 9,369 תושבים. העיר נמצאת כ-10 קילומטרים מצפון לעיר טולוז, בירת המחוז.
אוכלוסייה

שינויים דמוגרפיים בקומונה לאורך השנים:
| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1800: 377
1821: 415
1841: 459
1851: 464
1872: 454
1901: 412
1921: 493
1931: 520
1946: 593
1962: 782
1975: 3,846
1982: 5,349
1990: 6,757
1999: 7,735
2006: 8,399
2012: 9,369
ערים תאומות

לקומונה ההסכם ערים תאומות עם:
איטליה פונדה די פיאבה, איטליה
אתרים בקומונה

בניין העירייה
מרכז תרבות עירוני
חנות מצרכים
כנסיית סנט אטיין
פנים הכנסייה
צלף: מורשת

| --- | --- |

 בימוי:  דון מייקל פול 
 תסריט:  ג'ון פסאנו 
 שחקנים ראשיים:  טום ברנג'ר מארק לואיס ג'ונס נסטור סרנו מרסדס מייסון Doug Allen דניס הייסברט 
 מוזיקה:  פרדריק וידמן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Destination Films  UFO International Productions
 חברה מפיצה:  Destination Films, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  30 בספטמבר 2014 
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט פעולה 
 סרט קודם:  Sniper: Reloaded 
 סרט הבא:  Sniper: Ghost Shooter 
 דף הסרט ב־IMDb
 
צלף: מורשת (באנגלית: Sniper: Legacy) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2014, בבימויו של דון מייקל פול.
עלילה

לאחר חיסול מנהיגים צבאיים, ברנדון בקט (צ'אד מייקל קולינס) מקבל הודעה כי אביו, תומאס בקט, היה בין הנפגעים. ברנדון מנסה להתחקות אחר דייוויד סימפסון, המתנקש, אשר שירת כצלף יחידת הריינג'רס ה-75, אך הוא מגלה שהוא עצמו משמש כפיתיון.
שחקנים ודמויות

טום ברנג'ר – סרג'נט טום בקט
צ'אד מייקל קולינס – סרג'נט ברנדון בקט
דאג אלן – דייוויד סימפסון
מרסדס מייסון – קורפורל סנעא מאליכ
מארק לואיס ג'ונס – שופ
נסטור סרנו – סטפן
דניס הייסברט – קולונל
דומיניק מפהם – מייג'ור גאי בידוול
אלכס רו – ריז
יאנה מרינובה – קריין
פורט מורגן

| --- | --- |

צילום אוויר של פורט מורגן (2002)
 מידע כללי
 סוג:  מבצר
 שימוש:  מבצר חוף אתר תיירות
 על שם:  דניאל מורגן
 מיקום:  דרומית למוביל
 מדינה:  אלבמה, ארצות הברית ארצות הברית
 בעלים:  צבא ארצות הברית הממשלה הפדרלית של ארצות הברית
 מייסדים:  צבא ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1819–1834 (כ־15 שנים)
 חומרי בנייה:  לבנים
 יוצר:  בנג'מין הופקינס סמיואל הוקינס רנה דה רוסי (אנ') קורנליוס אוגדן
 אדריכל:  סימון ברנרד (אנ')
 מידות
 אורך:  540 מטר
 רוחב:  540 מטר
 גובה:  10 מטר
 שטח:  כ-250 דונם
 גובה מעל פני הים:  0 מטר
 קומות:  3
 קואורדינטות:  30°13′41″N 88°01′23″W﻿ / ﻿30.228056°N 88.023056°W﻿ / 30.228056; -88.023056
 https://ahc.alabama.gov/properties/ftmorgan/ftmorgan.aspx
  (למפת אלבמה מוגדלת) מונטגומרי ברמינגהאם האנטסוויל מוביל טסקלוסה דיקייטר דותן מ י ס י ס י פ י  טנסי ג'ורג'יה פלורידה מפרץ מקסיקופורט מורגן(למפת אלבמה רגילה) מונטגומרי ברמינגהאם האנטסוויל מוביל טסקלוסה דיקייטר דותן מ י ס י ס י פ י  טנסי ג'ורג'יה פלורידה מפרץ מקסיקופורט מורגן he
 
המבנה המרכזי בפורט מורגן לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית. ניכר ההרס הרב שנגרם למבנה לאחר שבועיים מצור
פורט מורגן הוא מבצר שנבנה בארצות הברית בתחילת המאה ה-19 בכניסה למפרץ מוביל (אנ') (מפרץ מקסיקו) כדי לשמור על עיר הנמל מוביל שבדרום אלבמה. נקרא על שם דניאל מורגן שהיה מפקד בצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית. המבצר היה מעורב בקרבות במלחמת האזרחים האמריקנית ועמד במצור ממושך שהטיל צבא הצפון על כוחות צבא הקונפדרציה שהתבצרו במקום. מוגדר כאתר היסטורי ואתר לאומי של ארצות הברית.
ההיסטוריה של המבצר > פורט בוייר

במקום בו הוקם המבצר היה קיים לפני כן מבצר בשם פורט בוייר (אנ') שהוקם ב-1813 מאדמה ועץ ומגיניו האמריקאים נלחמו בצבא בריטניה במהלך מלחמת 1812. המבצר הותקף פעמיים במהלך אותה מלחמה:
בספטמבר 1814 התחולל קרב פורט בוייר הראשון שהיה במהותו קרב תותחים בין הצי הבריטי למגיני המבצר והסתיים ללא הכרעה.
בפברואר 1815 התחולל קרב פורט בוייר השני שכלל הנחתת כוחות יבשתיים שצרו על המבצר ואילצו את מגיניו להיכנע. כיבוש המבצר וכניעת הכוחות שהגנו על מפרץ מוביל איפשר לצי הבריטי להיערך לכיבוש העיר מוביל אך בדרכם לשם נחתם הסכם גנט שסיים את מלחמת 1812. במסגרת ההסכם נחזירה בריטניה לארצות הברית את המבצר.
ההיסטוריה של המבצר > הקמת המבצר

כלקח ממלחמת 1812 החליט הפיקוד של צבא ארצות הברית לחזק את המבצרים הימיים לאורך חופי ארצות הברית כשביניהם היה גם פורט בוייר החרב כשבין השאר הוחלף שמו לפורט מורגן. חיזוק המבצר החל ב-1819 על בסיס תוכניות שהכין המהנדס הצרפתי סימון ברנרד (אנ'). תהליך ההקמה התעכב לאחר שורה של בעיות הנוגעות למנהלי הפרויקט. ראשון המנהלים היה בנג'מין הופקינס שנפטר לאחר זמן קצר מקדחת צהובה. מחליפו, סמואל הוקינס, נפטר גם הוא לאחר תקופה קצרה (1821). הפרויקט נמסר אז לניהולו של קפטן רנה דה רוסי (אנ') מחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית אך ב-1925 חלה דרוסי והעביר את ניהול העבודה לסגנו קורנליוס אוגדן שהצליח לסיים את הבנייה ב-1934. לקח נוסף ממלחמת 1812 היה הצורך לבצר לא רק את החזית לים אלא גם את הגישה היבשתית למבצר.
עם סיום הבניה הוצבה במקום יחידת תותחנים של צבא ארצות הברית.
ההיסטוריה של המבצר > מלחמת האזרחים

מלחמת האזרחים האמריקנית נפתחה רשמית ב-12 באפריל 1861 אך כבר ב-3 בינואר אותה שנה כבש כוח של צבא הקונפדרציה, בפיקודו של קולונל ג'ון טוד, את פורט מורגן כחלק מחיזוק ההגנות על מוביל. הצבא הדרומי תיגבר את המבצר ב-600 חיילים וב-18 תותחים כבדים שטווח הירי שלהם כיסה את מעבר המים העמוקים מול המבצר (סך התותחים במבצר הסתכם ב-46). כמו כן חיזק את הגישה היבשתית ממזרח בעמדות ותעלות וגייס מספר ספינות מלחמה, בפיקודו של אדמירל פרנקלין ביוקנן (אנ'), כדי להגן על המבצר.
בנוסף חיזק צבא הדרום את פורט גיינס (כ-10 ק"מ מערבית לפורט מורגן ומעבר למעבר המים) והציב שם 26 תותחים. עם פרוץ המלחמה הועבר הפיקוד על המבצר על ריצ'רד לוסיאן פייג' (אנ').
ההיערכות של צבא הדרום באזור איפשרה, במהלך המלחמה, למעבר של ספינות אספקה ושירות של הקונפדרציה אל העיר מוביל וממנה עם מספר נפגעים נמוך.
ב-5 באוגוסט 1864 תקף צי של ספינות מלחמה של צבא הצפון, בפיקודו של אדמירל דייוויד פראגות', את מפרץ מוביל (אנ'). תחילה הכניע הכוח את צי הדרום שהגן על המפרץ ולאחר מכן כבש את פורט גיינס. לאחר מכן התפנה חלק מהצי, בפיקודו של מייג'ור גנרל גורדון גריינג'ר, להטיל מצור על פורט מורגן (אנ'). המצור נמשך כשבועיים במהלכם הפציץ צי הצפון את המבצר ללא הפסקה עד כניעתו של מפקד המבצר, פייג', ב-23 באוגוסט 1864.
לאחר כיבוש המבצר שימש הנמל שלידו כנקודת יציאה לפשיטות של צי צבא הצפון ליעדים צבאיים של צבא הדרום באזור מוביל כשבין השאר תקף צי הצפון את הפורט הספרדי (אנ') ואת פורט בלייקלי (אנ'). פעילות זו נמשכה עד 9 במאי 1965 כשהדרום חתם על הסכם כניעה. בסיום המלחמה היו חלקים גדולים מהמבצר הרוסים מההפצצות של המצור.
ההיסטוריה של המבצר > לאחר מלחמת האזרחים

ב-1870 החל תהליך שיפוץ המבצר והוכנסו לתוכו 12 תותחים כבדים אולם בסיום השיפוץ נזנח המבצר.
ב-1895 אישר הנשיא גרובר קליבלנד את חיזוק הביצורים של פורט מורגן. במהלך הפרויקט, שנמשך עד 1900, נבנו בסביבות המבצר חמש עמדות בטון עבור סוללות התותחים. כל אחת מעמדות אלו קיבלה שם משלה:
עמדה 1 נקראה על שם המבצר ההיסטורי פורט בוייר
עמדה 2 נקראה על שם הנרי דירבורן.
עמדה 3 נקראה על שם הקצין הצרפתי מייג'ור גנרל Louis Lebègue Duportail שלחם לצד האמריקאים במלחמת העצמאות של ארצות הברית
עמדה 4 נקראה על שם קפטן Evan Thomas שנהרג ב-1873
עמדה 5 נקראה על שם לוטננט William T. Schenck שנהרג ב-1900 במהלך מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים
ההיסטוריה של המבצר > מלחמת ארצות הברית-ספרד

ב-1898, במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד, השתתפה אחת הסוללות, שהוצבו על האי, במלחמה זו.
ההיסטוריה של המבצר > מלחמת העולם הראשונה

במהלך מלחמת העולם הראשונה הועברו חלק מהתותחים למפעלי נשק כדי להסב אותם לתותחים מתניידים על רכבות. תותחים אלו הועברו לפעילות בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. תקופה מסוימת שימש המבצר כמטרה לניסויים בדגמי תותחים, ימיים ויבשתיים, חדשים. ב-1917 עם הצטרפות ארצות הברית למלחמה הפך המקום למחנה אימון לחיילי יחידות תותחי שדה ותותחי נ"מ. כמו כן פעלה במבצר יחידת אלחוט.
ההיסטוריה של המבצר > לאחר מלחמת העולם הראשונה

ב-1920 הוצבה במבצר סוללת תותחי הוביצר אך ב-1924 זנח צבא ארצות הברית את המבצר והתותחים נשלחו למחזור.
ההיסטוריה של המבצר > מלחמת העולם השנייה

ב--1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, חזר צבא ארצות הברית למבצר והציב בו חמישה תותחי 155 מ"מ. ב-1946, לאחר המלחמה, נטש הצבא את המבצר ומחלקת המלחמה של ארצות הברית העבירה את האחריות עליו לשלטונות אלבמה.
ההיסטוריה של המבצר > המבצר בעת החדשה

ב-1960 הוגדר המקום כאתר היסטורי לאומי על ידי הממשלה הפדרלית של ארצות הברית. ב-1966 הוגדר האתר כאתר מורשת במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. ב-2007 הוגדר המבצר כאחד מעשרה אתרים בארצות הברית בסיכון הגבוה ביותר להתמוטטות. ב-2008 החל תהליך חיזוק קירות המבנה כשבמהלך העבודות נתגלה במקום פגז שנורה מאונייה במהלך המצור ולא התפוצץ.
כיום המבצר פתוח לביקורי תיירים.
ב-1946 שימש השדה בקרבת המבצר כשדה תעופה למטוסים קלים מתוך כוונה לקדם כך תיירות
תיאור המבצר

המבצר הוקם בקצה של לשון ים ארוכה שבולטת לתוך מימי מפרץ מקסיקו ומוקף משלושת עבריו בים. המבצר הוא מדגם מצד כוכב ונבנה מלבנים שרופות. המבנה המרכזי בן 3 קומות בצורת כוכב והוא מוקף בחפיר ומעברה חומה נוספת נמוכה יותר. בשלהי המאה ה-19 נבנו מסביב למבצר חמישה מבני בטון שיועדו לסוללות תותחים.
ב-1906 וב-1916 נפגע המבצר מהוריקנים שהרסו חלקים גדולים ממבני העץ ששימשו למגורי החיילים והקצינים.
גלריה

שרטוט של פורט מורגן מתקופת בנייתו
שער הכניסה הראשי לפורט מורגן ומעליו שלט "פורט מורגן 1833"
החפיר המקיף את המבנה המרכזי
תותח היסטורי המוצב במבצר
מסדרון בתוך המבנה
לקריאה נוספת

Lewis, Emanuel Raymond (1979). Seacoast Fortifications of the United States. Annapolis: Leeward Publications. ISBN 978-0-929521-11-4.
Weaver II, John R. (2018). A Legacy in Brick and Stone: American Coastal Defense Forts of the Third System, 1816-1867, 2nd Ed. McLean, VA: Redoubt Press. ISBN 978-1-7323916-1-1.
הערות שוליים

↑  דף הרישום של פורט מורגן, באתר tps.cr.nps.gov
↑  דף הרישום של פורט מורגן, באתר npgallery.nps.gov
↑  Workers discover cannon shell, באתר blog.al.com, ‏23 ביוני 2008
↑  מטוסים בפורט מורגן, באתר members.tripod.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558524905171  LCCN: sh91003103  NARA: 10046051
קארל קארלס

| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1880 Varel, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  11 בספטמבר 1958 (בגיל 77) ברמן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 הישג בולט:  היה מס' 25 בעולם בשנת 1931
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי משנת 1951
 מד כושר מרבי:  2589 (אוגוסט 1930)
 מקצוע נוסף:  בנקאי
 מדינה:  גרמניה
 
קארל קארלס (בגרמנית: Carl Carls;‏ 16 בספטמבר 1880 - 11 בספטמבר 1958, ברמן) היה שחמטאי גרמני; במקצועו היה בנקאי.
קארלס לימד את עצמו לשחק שחמט בגיל 13, מספר שנכתב על ידי זיגברט טאראש. בתקופת שהותו בהמבורג אימנו אותו אוסיפ ברנשטיין והנס פארני. בשנת 1905 זכה משחק שלו מתחרות המבורג בפרס יופי. לאחר סיום לימודיו עבד קארלס כפקיד בנק בהנובר עד שנת 1906. לאחר מכן עבר לברמן שם סייע בהקמתו של בנק "Bremer Creditbank". משנת 1908 ואילך כיהן בתפקידים ניהוליים בבנק זה.
בשנת 1922 סיים קארלס במקום השני בתחרות "באד אוינהאוזן", אחרי ארהרדט פוסט. קארלס ניצח באליפות גרמניה השנייה שהתקיימה בבאד אאכן בשנת 1934.
באליפות העולם לחובבים שהתקיימה בהאג בשנת 1928, הגיע קארלס למקום השביעי.
קארלס ייצג את גרמניה בשלוש אולימפיאדות: באולימפיאדה הראשונה בלונדון בשנת 1927 בתוצאה +7 -3 =5 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) , באולימפיאדה השלישית בהמבורג בשנת 1930 +6 -1 =7  ובאולימפיאדה הבלתי רשמית במינכן בשנת 1936 +5 -2 =10. . בשתי האולימפיאדות האחרונות זכה במדליית ארד קבוצתית.
במהלך מלחמת העולם השנייה חלק קארלס את המקום ה-10-12 בתחרות קרקוב-ורשה בשנת 1941. קארלס ניצח בתחרות רוסטוק בשנת 1942. בתחרות פראג 1943 פרש קארלס לאחר שמונה משחקים.
פיד"ה העניקה לקארלס תואר אמן בינלאומי בשנת 1951.
צלופחאים

| צלופחאים |
| --- | --- |
 מירנון זעמני, המתחקה לקרייט ימי מפוספס
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: צלופחאים
שם מדעי
 Anguilliformes ‏ברג, 1943

Gymnothorax pictus
צלופח אירופי
קונגר אפור
מורנה ים-תיכונית
צלופחאים (שם מדעי: Anguilliformes), היא סדרה של דגים מאורכים ומעוגלים הדומים לנחש.
חלקו העליון של הצלופח מעוטר בסנפיר ארוך ורציף, החל מאחורי ראשו עד לקצה זנבו. אין לצלופח סנפירי גחון, ולכן הוא משתמש בטכניקה שונה משאר הדגים על מנת לשחות: הוא מתפתל ויוצר סביבו גל הנע לאורך גופו בכיוון זנבו, 'רוכב על הגל' ודוחף את עצמו קדימה, וכך הוא שוחה.
הפרשת ריר תמידית מעורו מסייעת אף היא לתנועתו של הצלופח, הריר מחליק את גופו ומקל את החיכוך עם המים בעת השחייה, ובעת הזחילה על קרקעית הים.
גון גבו שחום אך גחונו בהיר. בגוף הצלופח מאות חוליות. חזות הצלופח חלקה, זאת משום שהקשקשים הזעירים שלו טמונים מתחת לעורו.
מיון הצלופחאים

סדרה צלופחאים (Anguilliformes)
תת-סדרה Anguilloidei
צלופחיים (Anguillidae)
צ'לופסידיים (Chlopsidae)
זְנַבְנוּנִיִּים (Heterenchelyidae)
Moringuidae
מורניים (Muraenidae)
Myrocongridae
פרוטנגויליים (Protanguillidae) ובו מין יחיד: פרוטנגוילה פלאו (Protanguilla palau)
תת-סדרה Congroidei
Colocongridae
קונגריים (Congridae)
Derichthyidae
זְאֵבָנִיִּים (Muraenesocidae)
נֵטַסְטוֹמִיִּים (Nettastomatidae)
אפעוניים (Ophichthidae)
תת-סדרה Nemichthyoidei
Nemichthyidae
צלופחי שן-מסור (Serrivomeridae)
תת-סדרה Synaphobranchoidei
דיסומיים (Synaphobranchidae)
ישנם גם מינים שאינם צלופחים אך מכונים כך, עקב גוף דומה להם. כאלה הם הצלופח החשמלי, הצלופחוליים ובני הסדרות חכאי תהומות, צלופחי-קושק, נוטקנטיים וצלופחי ביצות.
חלק מהחוקרים רואים בסדרה חכאי תהומות קבוצה של צלופחים אמיתיים.
נדידת הצלופחים

נדידת הצלופחים היא תופעה יוצאת דופן, שכן לא מדובר רק במסע של אלפי קילומטרים, אלא הפיכתם מדגי ים (מים מלוחים) לדגי מים מתוקים, כשבסוף חייהם יחזרו להיות דגי ים:
הצלופחים של אירופה ואמריקה מטילים את ביציהם במפרץ מקסיקו שבאוקיינוס האטלנטי, דרומית מערבית לאיי ברמודה. בעומק הנע בין 350 ל-700 מטר מטילות הנקבות מספר רב של ביצים. בעוד הורי הצלופחים מתים בשלב זה בעומק האוקיינוס אליו הגיעו לשם הטלה, מן הביצים בוקעים חיים חדשים בדמות זחלים (פגיות) שגודלם איננו עולה על 1.5 מ"מ, גופם שקוף והם כמעט בלתי נראים במימי הים, עד כדי כך שלמראית עין אין הם נראים כלל כזחלים של צלופחים, שכן חזותם שונה לחלוטין מהוריהם. הזחל השקוף של הצלופח נקרא "לפטוצפלוס" (leptocephalus) ונשאר במצבו כשלוש שנים. באותן שנים בהן הוא חי בזרם הגולף הוא ניזון בעיקר מפלנקטון. לאחר כשלוש שנים ממועד בקיעתם הם נסחפים בזרמי האוקיינוס האטלנטי. הצלופח האמריקני לאמריקה והצלופח האירופאי מזרחה לכיוון חופי אירופה. במהלך המסע הראשון בחייהם אורכם מגיע ל-7.5 ס"מ. בינתיים גופם נעשה מוצק ועגול יותר, והם מתחילים להיראות כצלופחים קטנים, אך הם עדיין שקופים וקשה להבחין בהם.
ככל שהם מתקרבים אל שפכי הנחלים גופם מתכהה ומראם הופך "צלופחי", ולאט לאט הם משתנים מדגי ים לדגי מים מתוקים. בסופו של דבר הם זורמים מן הים במעלה נהרות, ולתוך אגמים ובריכות, שם הם שוהים במשך 7 עד 9 השנים הבאות. בשנים אלו גוון עורם הוא צהבהב חום, וזוג עיניים קטנות מנמרות את צידי ראשם. בהגיעם לגיל 7–9, מתחילים הצלופחים את מסעם חזרה אל הים ממנו הגיעו. אלה שחיים בנהר מתחילים בשחייה אל הים, ואלה שחיים באגמים ובבריכות יוצאים מהמים, מחליקים על פני העשב הלח עד שמגיעים לנהר, שם הם יורדים באפיקו אל הים. במהלך מסעם האחרון משלימים הצלופחים את שלמותם הפיזית והופכים לצלופחים בעלי עיניים גדולות, וצידי גופם מנצנצים בגוון כסוף. גודלם של הצלופחים הבוגרים למיניהם נע החל ממטר אחד, ועד לכ-1.85 מטר.
כשהם מגיעים אל הים הם עושים את המשך מסעם על פני קרקעיתו, כשגופם עובר שינוי פעם נוספת בחייהם, הפעם מדגי מים מתוקים לדגי ים השוחים במעמקי האוקיינוס. בסופה של שחיית מעמקים לאורך אלפי קילומטרים מגיעים הצלופחים למפרץ מקסיקו, שם מסתיים מסעם עם הטלת הביצים, ומסע חדש של צאצאיהם יחל.
הצלופחים כמאכל

צלופח יפני (Anguilla japonica) ומיני צלופחים ימיים נפוצים מאוד במטבח היפני.
מיני הצלופחים חסרי קשקשים ומשום כך, אינם כשרים למאכל לפי ההלכה.
לקריאה נוספת

ג'יימס פרוסק, מסע הסתרים של הצלופחים, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 148, ספטמבר 2010