stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היכל התהילה הלאומי של הצעצועים

היכל התהילה הלאומי של הצעצועים הוא היכל תהילה אמריקאי המכיר בתרומתם של צעצועים ומשחקים אשר נותרו פופולריים לאורך שנים רבות. ההיכל, אשר הוקם בשנת 1998, ישב בתחילה ב-A.C. Gilbert's Discovery Village שבסיילם, אורגון, אך הועבר למוזיאון סטרונג שברוצ'סטר, ניו יורק, בשנת 2002, לאחר שביתו הקודם הפך צר מהכילו.
ל-46 צעצועים הוקם מקדש בהיכל התהילה הלאומי של הצעצועים:
דמקה
סלינקי
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  קוביות  ברבי  אופניים  קנדי לנד  קופסת קרטון  דמקה  עפרונות צבעוניים של קריולה  יו-יו של דנקן  Erector Set  אץ'-א-סקץ'  פריזבי  ג'י. איי.ג'ו  הולה הופ  רוני קפצוני (Jack-in-the-box)  חמש אבנים ("ג'קס")  פאזל  דלגית |  לגו  גולות  מונופול  מר ראש תפוד  פלסטלינת פליי-דו  עגלת Radio Flyer  ראגדי אן  סוס נדנדה  גלגיליות  שבץ נא  סילי פטי  סלינקי  דוב צעצוע  טינקרטוי  משאיות טונקה  ויו-מאסטר |  תנור-צעצוע Easy-Bake  רכבת צעצוע ליונל  קונסולת משחקי וידאו Atari 2600  עפיפון  מקל או ענף עץ  בובת תינוק  סקייטבורד  כדור משחק  גיימבוי  אופני שלושה גלגלים Big Wheel  משחק לוח The Game of Life  קלפי משחק  מכונית-צעצוע Hot Wheels  בית בובות  שמיכה  בולי העץ של לינקולן |  |
הייפונג

| --- | --- |

 מדינה:  וייטנאם וייטנאם
 שטח:  1,527.4 קמ"ר
 גובה:  12 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  2,088,020 (2022)
  ‑ צפיפות:  1,332 נפש לקמ"ר (2019)
 קואורדינטות:  20°48′00″N 106°40′00″E﻿ / ﻿20.8°N 106.66666666667°E﻿ / 20.8; 106.66666666667 
 אזור זמן:  זמן הודו־סין
 http://haiphong.gov.vn/, https://en.haiphong.gov.vn/, https://jp.haiphong.gov.vn/, https://kr.haiphong.gov.vn/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת וייטנאם מוגדלת) האנוי הו צ'י מין סיטי קאנטחו דה נאנג ביין הואה נאצ'אנג בואון מה טואוט הואה טהאי נווין הרפובליקה העממית של סין לאוס תאילנד קמבודיה ים סין הדרומי  מפרץ טונקין  מפרץ תאילנד הייפונג(למפת וייטנאם רגילה) האנוי הו צ'י מין סיטי קאנטחו דה נאנג ביין הואה נאצ'אנג בואון מה טואוט הואה טהאי נווין הרפובליקה העממית של סין לאוס תאילנד קמבודיה ים סין הדרומי  מפרץ טונקין  מפרץ תאילנד הייפונג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
תצלום לוויין של הייפונג
הייפונג (בווייטנאמית: ‏Hải Phòngקובץ:Hai Phong.ogg‏Ⓘ‏) היא העיר השלישית בגודלה בווייטנאם (אחרי הו צ'י מין סיטי והאנוי), אחת מערי הנמל החשובות שלה ומהווה מרכז הטכנולוגיה, הכלכלה, התרבות, הרפואה, החינוך, המדע והמסחר בחוף הצפוני של וייטנאם.
היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1887 כנמל של האימפריה הקולוניאלית הצרפתית. העיר התפתחה מאוד למרות טייפון שהכה באזור בשנת 1881 וגרם למותם של מאות אלפי אנשים. בשנים 1954–1975, הייתה הייפונג העיר הימית החשובה ביותר בצפון וייטנאם. בסוף מלחמת וייטנאם הופצצה העיר פעמים רבות על ידי חיל האוויר והצי האמריקאים. הנמל העירוני נפגע קשות בהפצצות אלו.
כלכלה

מבחינה כלכלית, הייפונג נודעת בשל התעשיות הרבות שלה אשר כוללות: טקסטיל וייצר סיגריות, אלכוהול, מלט, ברזל, תרופות, אופנועים וכו'. שליש משטח העיר הוא למעשה שטח חקלאי, כאשר הגידול המרכזי הוא אורז. ענף חקלאי מרכזי נוסף הוא הדיג.
דמוגרפיה

הייפונג היא העיר השלישית בגודלה בווייטנאם, עם כ-2 מיליון תושבים. מבחינה מגדרית, 50.4% מהתושבים הם נשים, לעומת 49.6% גברים. תוחלת החיים נאמדת בכ-77.1 שנים בקרב נשים, 72 שנים לגברים, ו-74.5 שנים בשקלול שני המינים. שיעור תמותת התינוקות נמדד בכ-11.8 מקרי תמותת תינוקות ל -1,000 לידות, מעל הממוצע הארצי לערים. שיעור הגידול השנתי עומד על כ-4%.
ערים תאומות

קוריאה הדרומית אינצ'ון, קוריאה הדרומית
הרפובליקה העממית של סין טיינג'ין, הרפובליקה העממית של סין
רוסיה ולדיווסטוק, רוסיה
רוסיה סנקט פטרבורג, רוסיה
ארצות הברית סיאטל, וושינגטון, ארצות הברית
וייטנאם דה נאנג, וייטנאם
הטירון (ציור)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  נורמן רוקוול
 תאריך יצירה:  1957 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  אוסף פרטי
 
הטירון (או חדר ההלבשה של הרד סוקס) הוא ציור משנת 1957 מעשה ידי האמן האמריקאי נורמן רוקוול, שצויר עבור שערו של מגזין סאטררדיי איבנינג פוסט ב-2 במרץ 1957.
הציור מתאר כמה שחקני קבוצת הבייסבול בוסטון רד סוקס בחדר הלבשה, אליו מצטרף שחקן חדש לכאורה לבוש בבגדי רחוב ונושא מזוודה, יחד עם כפפת הבייסבול שלו ומחבט הבייסבול. הציור נמכר במכירה פומבית של 2014 תמורת למעלה מעשרים מיליון דולר.
יצירה

רוקוול רצה לצייר תמונת שער בנושא אימוני האביב לעיתון "סאטרדיי איבנינג פוסט". באוגוסט 1956 שלושה שחקני רד סוקס (פרנק סאליבן, ג'קי ג'נסן וסמי ווייט) נסעו לסטודיו שלו בסטוקברידג', מסצ'וסטס, כדי להצטלם לצילומי עזר. טד ויליאמס ובילי גודמן המופיעים בתמונה, אך לא הגיעו לאולפן, ולכן רוקוול השתמש בתמונות אחרות שלהם. רוקוול בחר בתלמיד תיכון, שרמן ספורד מהעיירה פיטספילד הסמוכה למקום מגוריו, כדי להצטלם לתמונות הפניה של שחקן הבייסבול הטירון. ההשראה לשחקן הטירון הייתה אולי שחקן הבייסבול מיקי מקדרמוט, שהצטרף לרד סוקס בשנת 1948 ותמונתו הופיעה במגזין "לייף". רוקוול ביקר בסרסוטה פלורידה, וצילם את חדר ההלבשה האמיתי של הרד סוקס בפיין פארק.
המשתתפים בציור

בציור משתתפים חמישה חברים מ"בוסטון רד סוקס" מ־1956, ששיחקו בקבוצה גם בשנת 1957 כשהציור הופיע על שער העיתון "סאטרדיי איבנינג פוסט":
טד ויליאמס, עומד במרכז התמונה
ג'קי ג'נסן, קושר את נעלו והתיישב מול ויליאמס
פרנק סאליבן, יושב משמאל לג'נסן ("8" חלק מהמספר 18 של סאליבן נראה בבירור)
סמי ווייט, יושב בקצה השמאלי, עם כפפה של תופס.
בילי גודמן, עומד בקצה הימני ביותר, כשידו מכסה את פיו
בנוסף מוצג בציור הטירון המנוגד, שעומד בין ויליאמס לגודמן, ושחקן פיקטיבי שניצב בקצה השמאלי, אותו כינה רוקוול "ג'ון ג'יי אנונימי", והתבסס על תמונות הפניה של עוזר הסטודיו של רוקוול לואי למון. אף אחד משחקני רד סוקס המופיעים בתמונה לא בחיים.
מכירה פומבית בשנת 2014

הציור נמכר במכירה פומבית במאי 2014 על ידי כריסטי'ס תמורת 22,565,000 דולר. כמה שבועות לפני המכירה הפומבית שלו, הוא הוצג בפומבי במוזיאון לאמנויות יפות, בבוסטון. הציור נמכר בעבר בשנת 1986 תמורת 600,000 דולר.
הערות שוליים

↑  "Normal Rockwell Museum Baseball Event/TheRookie". Norman Rockwell Museum. נבדק ב-22 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Rookie (Red Sox Locker Room)". Christie's. נבדק ב-22 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sullivan, Brian (21 במאי 2014). "Model for Norman Rockwell's 'The Rookie' has Southern California roots". The Berkshire Eagle. נבדק ב-22 בדצמבר 2016 – via Los Angeles Daily News. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Chappell, Bill (22 במאי 2014). "Norman Rockwell Painting 'The Rookie' Sells For $22.5 Million". NPR. נבדק ב-22 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Anderson, Chris (21 במאי 2014). "Who was the rookie in Norman Rockwell's painting?". Sarasota Herald-Tribune. נבדק ב-22 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Anderson, Chris (14 בפברואר 2009). "A bit more time for The Rookie". Sarasota Herald-Tribune. נבדק ב-22 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Iconic Red Sox Painting by Norman Rockwell Comes to Museum of Fine Arts, Boston, for Six Days Only—April 29 Through May 4". Museum of Fine Arts, Boston. 24 באפריל 2014. נבדק ב-22 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Reference photo for Red Sox Locker Room (The Rookie)". Norman Rockwell Museum. אורכב מ-המקור ב-2016-12-23. נבדק ב-22 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
המוזיאון במבשלת התרבות

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 כתובת:  ברלין 
 מיקום:  ברלין 
 מדינה:  גרמניה 
 מפעיל:  Stiftung Haus der Geschichte der Bundesrepublik Deutschland 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2013
 תאריך פתיחה רשמי:  2013 
 קואורדינטות:  52°32′25″N 13°24′50″E﻿ / ﻿52.540368°N 13.413992°E﻿ / 52.540368; 13.413992
 אתר רשמי
  (למפת ברלין מוגדלת) המוזיאון במבשלת התרבות(למפת ברלין רגילה) המוזיאון במבשלת התרבות
 
המוזיאון במבשלת התרבות (בגרמנית: Museum in der Kulturbrauerei) הוא מוזיאון להיסטוריה גרמנית עכשווית. התערוכה הקבועה מתמקדת בחיי היומיום בגרמניה המזרחית. המוזיאון שוכן במתחם בניינים שנקרא "מבשלת התרבות" (Kulturbrauerei) ברובע פרנצלאואר ברג וברובע פנקו בברלין ומכאן שמו.
נושא התערוכה הקבועה שמציג המוזיאון הוא "חיי היומיום בגרמניה המזרחית". הוא מראה את המתח בין הציפיות של המערכת הפוליטית לבין תנאי החיים האמיתיים של תושבי גרמניה המזרחית. אוסף העיצוב התעשייתי מאגד מוצרים, פוסטרים, חומרי ארכיון ותצלומים המתעדים את ההיסטוריה של העיצוב והתרבות בחיי היומיום באזור הכבוש הסובייטי ולימים במזרח גרמניה. התערוכה מורכבת מכ-800 חפצים מקוריים וכן למעלה מ-200 מסמכים, הקלטות סרטים וקול ודוחות ביוגרפיים.
המוזיאון פתח את שעריו ב-2013. הוא ממוקם במבשלת שולטהייס לשעבר, שהיא כיום אתר מוגן. קרן בית ההיסטוריה (Haus der Geschichte der Bundesrepublik Deutschland) פיתחה את הבניין ההיסטורי הזה עבור מוזיאון מודרני. הכניסה חינם.
המוזיאון מציע מדריך שמע בחינם לתערוכה הקבועה באנגלית, גרמנית, ספרדית, צרפתית ואיטלקית.
הערות שוליים

↑  "Museum in the Kulturbrauerei". Museumsportal Berlin. נבדק ב-19 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Museum in the Kulturbrauerei Organisation". Haus der Geschichte Foundation. נבדק ב-19 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Museum in the Kulturbrauerei". Euromuse.net - The exhibition portal for Europe. נבדק ב-19 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alltag in der DDR". Haus der Geschichte Foundation. נבדק ב-19 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1114678074  LCCN: n2018037373  VIAF: 1892147553258353800008   WorldCat (עם VIAF): 1892147553258353800008
האוניברסיטה הסינית בהונג קונג

| --- | --- |


 אוניברסיטת מחקר ציבורית
 מוטו:  博文約禮 
 תקופת הפעילות:  1963–הווה (כ־61 שנים)
 בעלי תפקידים
 סגל:  1,697
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  20,608
 סטודנטים לתואר ראשון:  17,038
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  3,570
 מיקום
 מיקום:  הונג קונג
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 קואורדינטות:  22°25′11″N 114°12′24″E﻿ / ﻿22.419722222222°N 114.20679166667°E﻿ / 22.419722222222; 114.20679166667
 cuhk.edu.hk
 he
 
האוניברסיטה הסינית בהונג קונג (במנדרינית: 香港中文大學) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בהונג קונג אשר הוקמה בשנת 1963.
רוב הלימודים באוניברסיטה מתקיימים באנגלית וחלקם במנדרינית. האוניברסיטה הסינית היא המוסד האקדמי היחידי בהונג קונג שאנשיו זכו בכל הפרסים הנחשבים בעולם האקדמי: פרס נובל, מדליית פילדס ופרס טיורינג. ארבעה זוכי פרס נובל היו קשורים בצורה כזו או אחרת למוסד ובהם צ'ארלס קואן קאו וצ'ן-נינג יאנג. האוניברסיטה חברה בארגונים אקדמאיים רבים ובהם איגוד אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי (ACU), ארגון האוניברסיטאות העולמי (IAU) ורשת אוניברסיטאות עולמית (WUN).
היסטוריה

האוניברסיטה הסינית בהונג קונג הוקמה באוקטובר 1963 באמצעות חוק שהועבר במועצה המחוקקת של הונג קונג כאיחוד של שלוש מכללות קיימות, כשהוותיקה ביניהן הוקמה בשנת 1949. חלק ממבני המכללות הוקמו בתמיכתה של קרן פורד. בתחילה, האוניברסיטה כללה את הפקולטה לאמנויות, הפקולטה למדעים והפקולטה למדעי החברה. בשנת 1965 הוקם בית הספר לחינוך, אשר בשנים שלאחר מכן הפך לפקולטה עצמאית. בשנת 1966 החלו לימודים לתארים מתקדמים. בשנת 1971 נוסדה התאחדות הסטודנטים.
האוניברסיטה הפכה למוקד מהומות בין הסטודנטים למשטר הסיני בזמן מחאות 2019–2020.
דירוגים > דירוגים בין-לאומיים

דירוג שאנגחאי - מיקום 101–150 (2023)
דירוג Times Higher Education - מיקום 10 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות - מיקום 47= (2024)
דירוגים > דירוג אזורי - אסיה

דירוג Times Higher Education - מיקום 2–3 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות - מיקום 10 (2024)
היידן ומוזיקת עם

הערך עוסק בהשפעת מוזיקת-עם על יצירתו של המלחין יוזף היידן (1732-1809)
רקע

היידן בא ממשפחה צנועה, מצב החורג אולי מן המקובל כשמדובר במלחין מפורסם. הוריו היו ממעמד הפועלים; אמו הייתה טבחית לשעבר, ואביו היה יצרן גלגלים מומחה. הם התגוררו בכפר מרוחק, ולא הייתה להם כל הכשרה מוזיקלית. אין זה בא לומר, שהיו בלתי-מוזיקליים; מתיאס (האב) היה כמסתבר מוזיקאי-עממי. לפי הזכרונות שהיידן העלה בזקנתו, אביו "ניגן בנבל ללא קריאת תווים", אמנות שלמד בכוחות עצמו תוך כדי מסעותיו כבעל מלאכה נודד. לפי הביוגרפיות הוותיקות ביותר של היידן (שנכתבו על סמך ראיונות עם המלחין עצמו), משפחת היידן, עם שכניה, נהגה להתכנס לשירה בצוותא. הביוגרף של שנותיו הראשונות של היידן, גיאורג אוגוסט גריזינגר, כתב, בהתבססו על ראיונות עם המלחין: "הטבע... חנן [את מתיאס] בקול טנור טוב, ואשתו, אנה-מריה, נהגה לשיר בלוויית הנבל. המנגינות הללו נחקקו עמוק בזיכרונו של היידן, כך שגם בגיל מתקדם עוד יכול היה להעלותן בזכרונו".
עוד לפני שהגיע לגיל שש, נשלח יוזף היידן ממשפחתו על מנת לקבל חינוך מוזיקלי מסודר. כבר מאז היותו ילד רך, בלט היידן בכישרונו המוזיקלי (כפי שסיפר מזכרונותיו, "כבר בגיל חמש שרתי נכונה את כל המנגינות [של אבי] הקלות והפשוטות""), ולכן הוגן לומר שהיידן החל את דרכו כמוזיקאי-עממי.
מלומדים רבים טענו, שהקשר המוקדם למוזיקת עם נותר עמו לשארית חייו; לאורך הקריירה שלו היידן השתמש במלודיות עממיות ושילב אותן בצורה אסטרטגית ביצירותיו. הביוגרף המוקדם של היידן, ג'וזפה קרפני (Carpani), טען אף שהיידן עשה "עבודת שטח" ואסף שירי עם מהאנשים כדרך שעשו בארטוק ו-ווהן ויליאמס כעבור יותר ממאה שנים.
נטען שהיידן שאל מנגינות עממיות ממספר קבוצות אתניות, ביניהן אוסטרים, צוענים וקרואטים. בנוסף קיימות השפעות טורקיות, שהיו אופייניות מאוד לווינה של התקופה- האופרה L'incontro Improvviso, בדומה לאופרה 'החטיפה מההרמון' של מוצרט, מתרחשת במזרח ושואלת אלמנטים מהמוזיקה הטורקית הכפרית. באופרה 'הרוקח'(Lo Speziale) ניתן למצוא השפעות ממוזיקה מזרחית יותר. האריה סלאמליכה- בלינק הבא: this link
רקע > מוזיקת עם אוסטרית

ה"קפריצ'ו בסול מז'ור על שיר העם (Acht Sauschneider müssen sein" Hob. XVII:1 1765") הוא דוגמה למנגינה אוסטרית עממית במוזיקה של היידן. היצירה הזו היא נושא ווריאציות על שיר ילדים. המילים לשיר בלינק הבא: this link.
רקע > מוזיקת עם צוענית

השפעה חשובה יותר על היידן הייתה נגינתם של מוזיקאים צוענים. הם לא היו מוזיקאים עממיים במובן הצר של המילה, מכיוון שהיו מוזיקאים מקצועיים בעלי רקע "עממי" ברור. מדי פעם הם כתבו את יצירותיהם בתוים, או בקשו מאחרים שיעשו זאת בשבילם. המוזיקאים הצוענים הועסקו על ידי הפטרונים של היידן, משפחת אסטרהאזי, לשתי מטרות: הנגנים עברו בפונדקים וליוו במוזיקה את המגויסים לצבא, כשהם מנגנים שירי צבא, וכן הועסקו בקביעות לנגן מוזיקה קלה בחצר הארמון. במקרים כאלה, אין ספק שלהיידן הזדמן לשמוע את המוזיקה של הצוענים. מספר מלומדים גורסים, שהיידן שילב אותם מדי פעם באנסמבל שלו.
היידן חלק כבוד למוזיקאים הצוענים בשלוש יצירות לפחות:
טריו הפסנתר המפורסם בסול מז'ור Hob XV:25 הידוע בשמו "הצועני". הוא מסיים בפרק שהיידן קרא לו (בהוצאה האנגלית) "רונדו בסגנון הצוענים".
למינואט מרביעיית כלי הקשת אופוס 20 מס' 4 ניתנה הכותרת "Alla zingarese", שמשמעותו באיטלקית "בסגנון הצוענים". המינואט מיוחד בכך שהוא כתוב במשקל של שלושה רבעים, אך נשמע שהוא כתוב כביכול במשקל שני רבעים.
לפינאלה של הקונצ'רטו למקלדת ברה מז'ור ניתנה הכותרת Rondo all'ungherese. מתייחסים את הכותרת הזו כמתייחסת למוזיקה צוענית, ולא למוזיקה הונגרית עממית. למעשה, מוזיקה עממית-הונגרית אותנטית לא הייתה ידועה ברבים אז ורק זמן רב לאחר מכן התפרסמה הודות לעבודת השטח שעשו ברטוק, קודאי ואחרים.
רקע > מוזיקת עם קרואטית

החוקר הראשון שגרס, שהמוזיקה של היידן משופעת במנגינות-עם קרואטיות היה האתנולוג הקרואטי פראניו קוכאץ' (Franjo Kuhač), שאסף מספר רב של מנגינות כאלה בעבודת שטח שעשה בעצמו. נקודת מבטו של קוכאץ' התחדדה יותר בארצות דוברות האנגלית הודות לעבודתו של המוזיקולוג הנרי האדאו Henry) Hadow), בספרו "מלחין קרואטי" (1897) ובכמה הוצאות של מילון גרוב. קוכאץ' והאדאו פרסמו מספר קבצים של מנגינות עם קרואטיות שנאספו בעבודת שטח וטענו, כי כמה מנגינות שולבו ביצירותיו של היידן.
העובדה שהיידן מעולם לא ביקר בקרואטיה אינה סותרת גישה זו. אזור הגבול האוסטרו-הונגרי, שבו בילה המלחין את שנותיו הראשונות, כולל אוכלוסייה גדולה של תושבים, החיים במובלעת אתנית-קרואטית.
להלן כמה נושאים מיצירותיו של היידן, שיש החושבים אותן למנגינות-עם קרואטיות:
על הנושא הפותח של הפינאלה של הסימפוניה מס' 104 (סימפוניית "לונדון") נאמר, שהוא מבוסס על שיר קרואטי מסורתי "Oj, Jelena, Jelena, jabuka zelena" ("ילנה, ילנה, תפוח ירוק שלי").
הפינאלה של הסימפוניה מס' 103 מתחיל בנושא, שיש גורסים כי הוא מבוסס על שיר עם קרואטי "Divojčica potok gazi" ("ילדה קטנה צועדת על הגשר").
יש הסבורים, כי מקורו של המנון הקיסר שכתב היידן "Gott erhalte" הוא בשיר עם מאזור מדימוריה Medjimurje שהוא מחוז בצפון קרואטיה. שם השיר הוא Stal se jesem.
שיר הידוע בכל קרואטיה "Nikaj na svetu lepšega ni, nego gorica kad nam rodi" ("אין בעולם דבר יפה יותר מגבעה עמוסת פרי") מופיע בקסציונה בסול מז'ור של היידן משנת 1765.
הבדלים בין שירי העם לגרסה של היידן

במקרים מסוימים המנגינה העממית והגרסה המקבילה לה ביצירתו של היידן זהות. אך לעיתים קרובות יש אי זהות בין הגרסאות, כשהגרסה של היידן פחות סימטרית ויותר אקספרסיבית ועשירה מבחינה מוזיקלית. כפי שהצביע האדאו, הגרסאות השונות מתחילות לרוב באופן זהה ומתפצלות בסופן. אפשר להגיד, שהשונות הזאת משקפת את היצירתיות של היידן כמלחין. הוא משתמש בגרעין הראשוני הנתון ומפתח אותו בהתאם לדרכים הקבועות בסגנונו ובשפתו המוזיקלית-הקלאסית.
תאוריית התמסורת הנגדית

יש לנקוט משנה זהירות בכל מקרה בו נטען שהיידן עשה שימוש במנגינה עממית ביצירה, משום שלא ניתן להיות בטוחים שכיוון התמסורת היה מן המוזיקה העממית אל היצירה של היידן, ולא להפך. ההנחה האלטרנטיבית היא שמנגינות עממיות שנאספו על ידי חוקרי שטח מקורן בהיידן, והן פזורות בגרסאות שעברו שינויים בשימוש עממי. המוזיקולוג מישל ברנה (ציטוט בספרו של המוזיקולוג מ. סקוט 1950) הצהיר על הנחה זו כדלהלן:
"למה שהנחות היסוד לא תתהפכנה? בזמן שהותו של היידן באייזנשטאדט או באסתרהאזי, כשהמוזיקה שלו הושמעה השכם וערב בארמון הנסיך ובגניו, הרי ייתכן ששירים משלו, או לפחות קטעי מלודיות שלו, התגנבו מבעד לחלון פתוח ונחקקו בזיכרונות העובדים במקום, ומהם נפוצו הלאה, אל האוכלוסייה בסביבות הארמון."
תיאורית התמסורת הנגדית מעלה הסבר שונה לשאלה, מדוע הדמיון בין המלודיות של היידן לגרסאות הנפוצות בקרב העם ניכר יותר בראשיתן מאשר בסופן – צפוי, שזמרים כפריים יקלטו ביתר קלות את חלקה הראשון של המלודיה מאשר את ההמשך, שמתפצל מהסגנון העממי ונעשה שונה וקשה יותר לזכירה.
באשר להיתכנותה של תאוריית התמסורת הנגדית, ייתכן שיש בידנו עדות לכך מהיידן בעצמו. באורטוריה שלו, "העונות", המלחין מתאר איכר כפרי, השורק מנגינה מסימפוניה שלו עצמו, הלוא היא סימפוניה מס' 94, "ההפתעה". אין לדעת, אם הכוונה הייתה בעצם לבדיחה, או שהיידן אכן שם לב לכך, שמנגינות קליטות מחלחלות בדרך כזו או אחרת מארמונות האצולה אל בתי הכפר.
שאילה מכוונת ממוזיקה של עמים שונים

הפרק השני מתוך הסימפוניה מס' 85 (La Reine) מתואר על ידי המוזיקולוג ה. צ'. רובינס לנדון כ"סט של וריאציות על שיר-עם צרפתי עתיק 'La gentille et jeune Lisette '". זוהי בחירה הולמת, מאחר שסימפוניה מס' 85 היא אחת משש סימפוניות "פריז", אשר נכתבה בהזמנה עבור הקהל הפריזאי ואף נוגנה בפני החצר המלכותית של צרפת.
כמו לאופולד קוזלוך, ובר, הומל ובטהובן שאחריו, היידן כתב מספר רב מאוד של עיבודים לשירי עם סקוטיים וולשיים למו"לים בריטים (ויליאם נפיר, ג'ורג' תומסון וויליאם וואיט). כתיבת העיבודים החלה בשנת 1791 ונמשכה עד שלהי קריירת ההלחנה של היידן, בערך בשנת 1804. העיבודים נכתבו לקול אחד או שניים, ולטריו פסנתר.
הערות שוליים

↑  Webster 2001, section 1
↑  Grisinger 1810 הציטוט מתוך תרגום גוטואל, כנזכר מטה
↑  Webster 2001, section 1
↑  Hughes 1950, 115
↑  Robbins Landon 1963, xvii
בית הולדתו של היידן
הכיכר המרכזית של קרקוב

| --- | --- |
אולם הבדים בכיכר המרכזית של קרקוב כפי שהוא נשקף מהמגדל של בזיליקת מריה הקדושה
אולם הבדים בכיכר המרכזית של קרקוב כפי שהוא נשקף מהמגדל של בזיליקת מריה הקדושה
 מידע כללי
 שטח:  38 דונם 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1257
 מיקום
 מדינה:  פולין פולין
 עיר:  קרקוב
 רובע:  העיר העתיקה של קרקוב
 אתרים:  אולם הבדים, בזיליקת מריה הקדושה, מגדל העירייה, אנדרטת אדם מיצקביץ'
 קואורדינטות:  50°3′42″N 19°56′14″E﻿ / ﻿50.06167°N 19.93722°E﻿ / 50.06167; 19.93722
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קרקוב מוגדלת) הכיכר המרכזית של קרקוב(למפת קרקוב רגילה) הכיכר המרכזית של קרקוב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הכיכר המרכזית (בפולנית: Rynek Główny, רֵנָק גְּלֻוּבְנֵי) של העיר העתיקה של קרקוב בפולין, היא המרחב העירוני העיקרי השוכן בלב העיר. הכיכר נבנתה במאה ה-13, ובשטח של כמעט 38 דונם היא אחת הכיכרות הגדולות ביותר מתקופת ימי הביניים באירופה. ב-2013 דרגו המדריכים של לונלי פלאנט את הכיכר המרכזית של קרקוב כאחת היפות בעולם. פרויקט המקומות הציבוריים הגדיר את הכיכר כמרחב הציבורי הטוב ביותר בעולם בשל חיי הרחוב התוססים שבו, והיא גורם מרכזי בהכללת קרקוב ב-2016 כאחד מיעדי התיירות הטובים ביותר שאינם ברשימת אתרי התיירות המקובלים.
הכיכר המרכזית היא כיכר ריבועית המוקפת בבתי מידות היסטוריים (בפולנית Kamienica) וכנסיות. במרכז הכיכר בולט המבנה של אולם הבדים (Sukiennice – "סוקניצה") שנבנה מחדש ב-1555 בסגנון הרנסאנס, שבחלקו העליון עליית גג יפהפייה או "מעקה פולני" המעוטרת במסכות מגולפות. לצד אולם הבדים מתנשא מגדל העירייה (Wieża ratuszowa) לצידו השני כנסיית אלברט הקדוש מהמאה ה-10 ומולו אנדרטת אדם מיצקביץ' מ-1898. מעל לכיכר מתנשאים צמד המגדלים הגותיים של בזיליקת מריה הקדושה (Kościół Mariacki). בניגוד למקובל בכיכרות אחרות בפולין אין בכיכר המרכזית של קרקוב בית עירייה, משום שהוא לא שרד עד ימינו.
היסטוריה

הייעוד העיקרי של כיכר השוק היה מסחר. לאחר הרס העיר בתקופת הפלישה המונגולית לאירופה בשנת 1241, נבנתה הכיכר המרכזית מחדש בשנת 1257, ותפקידה המסחרי הורחב כאשר נסיך קרקוב, בולסלאב החמישי, הצנוע, העניק לעיר זכויות מגדבורג. הכיכר המרכזית תוכננה במצבה הנוכחי, כאשר כל אחד מארבעת הצדדים של הכיכר חוזר על תבנית של שלושה רחובות במרווחים שווים היוצאים בזווית ישרה מהכיכר. יוצא דופן הוא רחוב גרודזקה (ulica Grodzką) שקדם לכיכר ומחבר אותה עם גבעת ואוול. במקור הייתה הכיכר מלאה בדוכני שוק נמוכים ובבניינים מנהליים, וסביבה היה כביש טבעת. היה זה מלך פולין קז'ימייז' השלישי שבנה את אולם הבדים הגותי המקורי ואת בית העיירה שמילא כמעט רבע מהכיכר. קרקוב הייתה עיר הבירה של ממלכת פולין וחברה בברית ערי הנזה והעיר שגשגה כאחד מהמטרופולינים החשובים באירופה.
בנוסף לייעוד המקורי שלה כשוק הייתה הכיכר המרכזית עדה לאירועים היסטוריים רבים, והיא שימשה להוצאות להורג פומביות של אסירים שנכלאו בבית העירייה. בכיכר נערכו טקסים מלכותיים כחלק מהדרך המלכותית (Droga Królewska), שבה עברו נכבדים ודיפלומטים אל ארמון מלכי פולין. ב-1364 ערך כאן המלך קז'מייז' את קונגרס קרקוב הפאן-אירופי. ב-1514 ערך דוכס ליטא קונסטנטי אוסטרוגסקי (Konstanty Ostrogski) מצעד ניצחון בכיכר לכבוד ניצחונו על דוכסות מוסקבה בקרב אורשה. וב-1531 חגג האציל יאן טרנובסקי (Jan Tarnowski) ניצחון נוסף במסגרת מלחמות ליטא-מוסקבה. ב-10 באפריל 1525 אלברכט, דוכס פרוסיה, נשבע בכיכר אמונים לזיגמונט הראשון מלך פולין והדוכס הגדול של ליטא וחתם איתו על אמנת קרקוב שלפיה נקבע שהנחלות שבחזקת אלברכט ייהפכו לדוכסות פרוסיה, שתהיה פייף פולני. ב-1683 חגג בכיכר יאן סובייסקי, מלך פולין והדוכס הגדול של ליטא, את ניצחונו על האימפריה העות'מאנית בקרב וינה.
ב-1596 העביר זיגמונט השלישי, מלך פולין ושוודיה מבית ואזה השוודי את הבירה של האיחוד הפולני-ליטאי מקרקוב לוורשה. עם זאת, הכתרות המלכים וקבורתם המשיכו להיערך בקרקוב. ב-24 במרץ 1794 הכריז תדיאוש קושצ'ושקו בכיכר על מרד כללי כנגד האימפריה הרוסית וקיבל על עצמו את תפקיד מפקד צבא המרד. ב-1848 במסגרת אביב העמים, התעמתו אזרחים עם הצבא האוסטרי ששלט בגליציה, ובמקום זה נערמו נשרים אוסטרים כסמל לעצמאות המחודשת ב-1918.
יהודים סחרו בכיכר כבר מהמאה ה-15. במהלך הכיבוש של פולין על ידי גרמניה הנאצית שונה שם הכיכר ל"אדולף היטלר פלאץ". הנאצים הרסו את אנדרטת אדם מיצקביץ', והסירו את לוחות הזיכרון ההיסטוריים שנתלו על הבניינים בכיכר. האנדרטה שוחזרה אחרי המלחמה.
ב-1978 הכריז ארגון אונסק"ו על הכיכר כחלק מאתר המורשת העולמית העיר העתיקה של קרקוב. ב-21 במרץ 1980, תקופה של מתחים שקדמה להכרזת הממשל הצבאי בפולין, כבל ולנטי בדילק (Walenty Badylak), אופה בגמלאות וחבר לשעבר במחתרת ארמייה קריובה ממלחמת העולם השנייה, את עצמו בשרשרת לבאר בכיכר והצית את עצמו. בדילק מחה כנגד סירובו של השלטון הקומוניסטי להכיר בפשע המלחמה של טבח יער קאטין. הכיכר גם הייתה אתר מרכזי בהפגנות הענק של תנועת סולידריות.