stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עפרה שונית
הערות שוליים

↑  השפה העברית באוניברסיטאות אנגליה במאה השמונה עשרה : ה"אדרסות" העבריות לבית המלוכה / עפרה פרלמוטר .. | עבודת מחקר NNL_ALEPH001356903 | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨Page 1 Advertisements Column 2⁩ | ⁨למרחב⁩ | 15 ינואר 1960 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ענבל פרלמוטר, באתר פוליטיקלי קוראת, ‏2017-10-01
↑  ⁨ש>רה פאראדוכסלית ⁩ | ⁨הצפה⁩ | 24 ינואר 1964 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309371005171  ISNI: 0000 0004 0364 7635  LCCN: nr88008275  VIAF: 298611006   WorldCat (עם VIAF): 298611006
שמחה אבן-זהר

אדיס דה-פיליפ ושמחה אבן-זהר ביום חתונתם, אוגוסט 1950
אבן-זהר (משמאל) בעת ועידת חמישים שנה להסתדרות, אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית
שמחה אבן-זהר (5 באפריל 1905 - 17 בפברואר 1992)  היה מנכ"ל האופרה הישראלית, מזכיר הוועד הפועל והוועדה המרכזת של ההסתדרות, הקים את שירות הקשר של ההגנה -- הגדעונים ועמד בראשו. היה מפעילי תנועת החלוץ.
תחילת דרכו

נולד ליצחק פינקלשטיין, סוחר עצים, ומרים לבית מלך, למשפחה בת ארבעה ילדים בברז'ניצה שבקרבת סארני, פלך ווהלין, אז חלק מן האימפריה הרוסית (כיום במערב אוקראינה).
למד ב"חדר", בישיבה ובבית ספר רוסי ממלכתי. בעקבות מות אביו ב-1917, עבר להתגורר אצל אחותו בסארני. שם למד בגימנסיה עברית והחל בפעילות חברתית-ציונית - היה ממייסדי אגודת "קדימה" ו"השומר הצעיר" המקומיות. בשנת 1921 הקים וניהל סניף מקומי של תנועת "החלוץ" ובמסגרת תפקידו ארגן הכשרה מקצועית לנוער אצל בעלי מלאכה מקומיים, כהכנה לעלייה לארץ ישראל.
בתחילת שנת 1924 קיבל מאחיו, שהיגר לארצות הברית, אשרה לשם, אולם הוא יצא עם כמה עשרות חלוצים והקים את חוות ההכשרה הראשונה, "קבוץ חוצבי אבנים בקלוסובה" בפלך ווהלין, בסמוך לגבול הסובייטי-פולני. הוא המשיך בפעילות פוליטית, היה חבר המפלגה הציונית-סוציאליסטית ופעיל עבור "קרן היסוד". אבן-זהר המשיך בניהול חוות ההכשרה עד עלייתו ארצה במרץ 1925. בחווה זו הוכשרו כמה אלפי חלוצים.
פעילותו בהסתדרות ובהפועל

עם הגעתו ארצה רצה להמשיך בעבודתו במחצבה, אולם הדבר לא הסתדר, לכן הצטרף לגרעין קיבוץ גבת ששהה אז בהכשרה בתלפיות סמוך לירושלים. שם עבד בבניין עד ששבר את רגליו במהלך העבודה ועקב כך עזב את הגרעין ועבר לתל אביב, שבה מצא במהרה עבודה בבניין. 
לאחר שחלה ואושפז נאסרה עליו עבודה גופנית. בספטמבר 1925 החל לעבוד בוועד הפועל של ההסתדרות, שעבר זמן קצר לפני כן מירושלים לתל אביב.
בעקבות התרחבותה של ההסתדרות התמנה לתפקיד מנכ"ל המשרדים ומאוחר יותר שימש כמזכיר הוועד הפועל והוועדה המרכזת.
בתפקידים אלה שימש עד צאתו לגמלאות, במשך 45 שנים. כמו כן, הצטרף למפלגת אחדות העבודה ובשנת 1930 למפא"י. 
בסוף שנות ה-30 יצא לסיור בכמה ממדינות אירופה ובמצרים כדי ללמוד את שיטות העבודה של האיגודים המקצועיים שם. בנוסף השתתף באינטרנציונל המקצועי שנערך בפריז בנושא זה. בעקבות אישור מיוחד שקיבל, נסע לביקור בברית המועצות, במהלכו ביקר במפעלים במספר ערים גדולות ובקולחוזים. כמו כן נפגש עם פקידים ממשלתיים, שעסקו בתחום הארגון המקצועי. לאחר חזרתו פרסם תחת שם העט שא"ז בכתב העת "מעלות" רשימות ביקורת חריפות על ברית המועצות כמדינת דיכוי.
אבן-זהר הצטרף לאגודת הספורט "הפועל" ובמסגרת פעילותו שם נמנה עם מארגני המשלחת הארצישראלית, בת 250 משתתפים, שבראשה יצא לאולימפיאדה הבינלאומית של הפועלים  באנטוורפן שנערכה ב-1937.
פעילותו בהגנה ולמען החיילים והאסירים היהודים

אבן-זהר הצטרף להגנה עם עלייתו לארץ. במהלך המרד הערבי הגדול התבקש על ידי מפקדת ההגנה להקים את ארגון וניהול שירותי הקשר (הגדעונים) בכל הארץ. שירותי הקשר כללו שידורי רדיו ואלחוט, איתות לספינות מעפילים, משלוח הודעות באמצעות יוני דואר ועוד. בשנת 1938 פנה אליו ראש המפקדה הארצית, יוחנן רטנר, ומינה אותו למזכיר כללי לארגון המנהלה. במסגרת תפקידו הניח את היסודות לעבודה משרדית מאורגנת ודאג לתיוק ותיעוד החומר הארכיוני.
אבן-זהר ארגן את  תחנות השידור הראשונות של תחנת הרדיו המחתרתית "קול ישראל", שהחלו לשדר במרץ 1940.
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה רצה אבן-זהר להתגייס לצבא הבריטי, אולם ההסתדרות סירבה לשחררו מתפקידיו. בעקבות בקשתו של ראש עיריית תל אביב דאז, ישראל רוקח, הצטרף ל"ועד למען קרן אמבולנסים" שגייס כספים לרכישת אמבולנסים לצבא הבריטי. שלושה אמבולנסים נרכשו ונמסרו בטקס חגיגי לבריטים.
אבן-זהר נבחר לשמש כסגנו של יהודה מצב טוקטלי, יושב ראש הקרן הבריטית לעזרת נפגעי המלחמה בתל אביב.
בתפקידו זה דאג להעביר מימון ל"ועד למען החייל היהודי", בין השאר לצורך הקמת מועדון לחיילים.
כמו כן, היה פעיל בוועד שהוקם לסיוע לשוטרים העבריים.
בעקבות המעצרים רחבי ההיקף והעוצר שהוטל על תל אביב בשבת השחורה, ביוני 1946, פעל בקרב שלטונות הצבא להשגת אישורי תנועה לאנשי היישוב. כמו כן יצא אבן-זהר לביקורים יומיומיים אצל העצורים וסייע להם לשמור על קשר עם משפחותיהם ועם הנהגת היישוב. ראשי היישוב שוחררו בנובמבר אותה שנה.
בתחילת 1947 הקים הוועד הלאומי את "לאסירינו", האגודה לעזרת האסיר והעציר היהודי, ופנה לאבן-זהר לעמוד בראשה. בנשיאות האגודה ישבו נציגים של כל הזרמים ביישוב. במסגרת תפקידו פקד חברים רבים ורתם אותם לסיוע לעצורים, ביקר את האסירים בכל בתי הסוהר ומחנות העצורים בארץ וגייס את דעת קהל בארץ למאבק בבריטים למען העברת עצורים ממחנות מעצר ביישובים ערביים (עכו, לטרון, בית לחם) למתקנים אחרים.
הוא פעל למען שחרורם של גולי קניה ותבע מן הממשלה הצעירה את החזרתם ארצה. לאחר שובם לארץ ביולי 1948 סיים את תפקידו והאגודה פוזרה.
פעילותו באופרה

אבן-זהר הצטרף ב-1942 ל"חוג ידידי האופרה הארצישראלית העממית". לאחר מכן שימש כגזבר החוג.
בנובמבר 1945 הגיעה לארץ זמרת הסופרן היהודיה-אמריקאית אדיס דה-פיליפ במטרה לאסוף תרומות להקמת בית אופרה בארץ ישראל. אבן-זהר התבקש על ידי החוג ללוות את דה-פיליפ בביקורה בארץ.
השניים התאהבו וסיפור אהבתם הכה גלים בתל אביב עקב היותו של אבן-זהר נשוי ובעל משפחה.
ההחלטה על הקמת האופרה הייתה משותפת לדה-פיליפ ולבן-זוגה אבן-זהר. הם חילקו ביניהם את התפקידים כך שהיא טיפלה בתחום האמנותי והוא בתחום המנהלי. אבן-זהר שימש כמנכ"ל האופרה במשך כל פעילותה, 35 שנים, עד לסגירתה ב-1982.
משפחתו

אבן-זהר היה נשוי פעמיים. לו ולרעייתו הראשונה, רבקה בת פנחס חלפין, נולדו שלושה ילדים: גינה, יצחק ואיתמר.
באוגוסט 1950, לאחר גירושיו מאשתו הראשונה, נשא לאישה את אדיס דה-פיליפ. לשניים לא נולדו ילדים. לאחר נישואיהם, הקימו השניים את ביתם ברמת חן שברמת גן, בבית אותו תכננה דה-פיליפ במשך זמן רב.
שמחה אבן-זהר נפטר בשנת 1992 ונטמן בבית העלמין קריית שאול, לצד אדיס דה-פיליפ.
עיריית תל אביב קראה רחוב ביפו על שמם של שמחה אבן-זהר ואדיס דה-פיליפ.
לקריאה נוספת

יוסף אוליצקי, אדיס: פרקים בתולדות חייה של אדיס דה-פיליפ, תל אביב: הוצאת המחבר, תשמ"ג 1983
אהרון גורביץ'

| --- | --- |

 לידה:  1973 (בן 51 בערך) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה 
 מקום פעילות:  רוסיה
 השתייכות:  חסידות חב"ד 
 רבותיו:  הרבי מליובאוויטש
 
 תפקידים נוספים:  הרב הראשי של כוחות הביטחון הרוסיים
 
 פרסים והוקרה:  עיטור הידידות (רוסיה) 
 
הרב אהרון גורביץ' (נולד בשנת 1973). הוא הרב הראשי של צבא רוסיה מפברואר 2006, חבר במועצה החברתית של שירות בתי הסוהר הפדרלי הרוסי, המשרד לענייני פנים ובשירות הפדרלי למלחמה בסמים עד לפירוק הארגון.
תפקיד הרב הצבאי הוקם על ידי מוסד הרבנות הראשית, שהוכר על ידי משרד ההגנה הרוסי והוענקה לו דרגת אלוף-משנה (פולקובניק). עם מינויו של הרב גורביץ', הוא היה לרב הראשי הצבאי הראשון ברוסיה מאז מהפכת אוקטובר 1917. תוארו הרשמי הוא הרב הראשי של הכוחות המזוינים.
ביוגרפיה

גורביץ' נולד במוסקבה. ב-1991 סיים את בית הספר תיכון מס' 552 במוסקבה ולמד באוניברסיטה הממלכתית הפדגוגית המוסקבאית ע"ש לנין בפקולטה להיסטוריה. במקביל ללימודיו באוניברסיטה הוא למד במשך שנתיים בישיבת תומכי תמימים ומשהשלים לימודיו נסע לישראל ולמד בישיבת "ייטב לב" בירושלים.
ב-1995 עסק פעילות יהודית במסגרת ארגון הצדקה המרכזי של יהודי גרמניה ומאוחר יותר התמנה לרב העיר פרנקפורט על מיין ובשנת 1999 היה לרב בית הכנסת Baumweg בעיר.
ב-2000 חזר לרוסיה והיה לרב העיר ולדימיר וניהל במקביל את ארגון הנוער "אש התורה" במוסקבה. בשנים 2001–2002 היה לרב הראשי של מערב סיביר והעיר טיומן.
ב-2006 הרב בערל לזר מינה אותו לראש המחלקה ליחסים עם הכוחות המזוינים, המשרד למצבי חירום, גופי אכיפת החוק וארגוני ותיקי המלחמה ברוסיה של פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה. במקביל מונה לחבר במועצה הציבורית של משרד ההגנה הרוסי והיה לרב הראשי הצבאי הראשון ברוסיה מאז 1917.
בשנים 2008 וב-2010 היה חבר במועצה הציבורית של משטרת רוסיה וב-2011 היה חבר במועצת המייעצת לענייני לאומים של ממשלת מחוז מוסקבה. ב-2024 ערך ביקור בזירת הפיגוע נגד בית הכנסת והכנסייה בדגסטן.
במסגרת תפקידו כרב הכוחות המזוינים הוא אחראי גם על האסירים היהודיים שבבתי הסוהר הרוסיים ועל היהודים המשרתים בזרועות הביטחון השונים.
חיים אישיים

הרב גורביץ' נשוי ואב ל-4 ילדים.
הערות שוליים

↑  איתמר אייכנר, ביקור סולידריות: הרב הצבאי הראשי של רוסיה סייר בזירת הפיגועים בדגסטן, באתר ynet, 5 ביולי 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ימי לויד

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  29 בנובמבר 1925 טרינידד, טרינידד וטובגו 
 פטירה:  18 במאי 2024 (בגיל 98) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 סוגה:  ג'אז 
 סוג קול:  טנור
 שפה מועדפת:  עברית 
 
ג'ימי לויד (באנגלית: Jimmy Lloyd;‏ 29 בנובמבר 1925 – 18 במאי 2024) היה זמר ג'אז יליד טרינידד וטובגו שחי והופיע בישראל מאז שנת 1963.
ביוגרפיה

ג'ימי לויד נולד באי טרינידד שבאיים הקריביים. הוא הגיע לישראל באפריל 1963 לסדרת הופעות במועדון הלילה "צברה" ברחוב הירקון בתל אביב-יפו, שהיה פופולרי באותה עת. לויד הגיע לישראל מלונדון, שם היה כבר אמן בידור ידוע, לצד הארי בלפונטה, אחד מאלו שפרסמו את שירי הקליפסו במערב. שירו הידוע ביותר היה "הציפור הצהובה".
בואו של ג'ימי לויד לישראל היה על פי הזמנת בעל המועדון, קובה זילברינג, להופעה של ששה שבועות, אך לויד נשאר בישראל כדי להופיע לצדו של אמן החצוצרה אדי קלברט (אנ') שהגיע לסיבוב הופעות בארץ ומאז נשאר בארץ לתקופה ארוכה, למעט ביקורים מפעם לפעם בחו"ל להופעות, להקלטות, להופעות מטעם המגבית ולביקורי קרובים. בשנות ה-60 הפך לאמן ידוע ומקובל בישראל והופיע במועדוני לילה, במחנות צה"ל ובאירועים שונים. דמותו הססגונית ושער ראשו האדום היו גורם משיכה לקהל. עם בואו לארץ שכר חדר בבית משפחה ישראלית וממנה למד יידיש ובמשך הזמן הוסיף לרפרטואר שלו, שכלל שירי ג'אז, קליפסו ושירי עם באנגלית, גם שירים בעברית וביידיש. את הופעותיו הוא ליווה בהומור ובחידודי לשון בעגה הישראלית, המעידים על יחסו הרגשי לישראל ולעמה. בהופעותיו הוא חזר על ההכרזה הבאה: "בטרינידד יש נפט, יש בננות ויש גם... ציוני אחד - אני!" בשנות ה-60 ובראשית שנות ה-70, כאשר המילה "כושי" טרם חרגה מכללי התקינות הפוליטית, הכריז ג'ימי לויד, בריאיון לעיתון "מעריב" מ-8 בדצמבר 1970, שנשא את הכותרת "לא נולדתי בכוש ואינני כושי":
ב-1977 ביצע את השיר "כי בשמחה תצאון" במסגרת פסטיבל הזמר החסידי.
במרוצת השנים עזב ג'ימי לויד את ישראל והופיע במועדונים בארצות הברית. בשנת 1986, כאשר הופיע במועדון בברוקלין, שמע אותן הרב יוסף בא-גד ראש ישיבת נחלים, כשלויד שר ביידיש את השיר "א יידישע מאמע" והתרשם מאוד, וכעבור שנתיים הזמין את לויד להופיע בערב מיוחד לכבוד 35 שנה לישיבת נחלים. לויד אמור היה לחזור לניו יורק כעבור יומיים, אלא שאחרי ההופעה קיבל הצעה להופיע במלון הילטון בירושלים. מאז נשאר רוב הזמן בארץ והחל להופיע בפסטיבל הכליזמרים בצפת. בריאיון לאתר Nrg מעריב מ-19 באוגוסט 2008 אמר: "אין לי משפחה בארץ, אבל ישראל היא המשפחה שלי, וזה גם מה שמביא אותי לפסטיבל הכליזמרים בצפת. אני מאמין שהיהודים הם העם היחיד ביקום שיש לו קשר עם אלוהים". כאשר שאלו אותו לתאריך הולדתו הוא נהג להשיב כי הוא רואה את מועד הגיעו לראשונה לישראל כמועד הולדתו.
החל משנת 2008 הופיע ג'ימי לויד בהופעות משותפות עם נגן הקלרינט חנן בר סלע, מנהל פסטיבל הכליזמרים. חנן בר סלע ביצע שירים יהודיים ממזרח אירופה וגימי לויד שר שירי נשמה באנגלית ושירי עם בעברית ויידיש.
בשנים האחרונות לחייו מצבו הבריאותי של לויד הידרדר. בשנת 2021 הוא עבר אירוע לב ונזקק להשתלת קוצב. לאחר שיקום ארוך הוא נזקק לטיפול רפואי תרופתי וסיעודי. מכיוון שעל פי רשות האוכלוסין וההגירה לויד אינו "אזרח ישראלי", הוא נעזר בתרומות ובעזרה מקרובים וחברים שהשיגו לו את התרופות הקריטיות עבור הטיפול. לצד המאבק הבריאותי לויד נאבק גם לקבל אזרחות ישראלית, אך הוא לא זכה לקבל זאת. ב-18 במאי 2024 נפטר לויד, כשהוא בן 98.
הערות שוליים

↑  nrg מעריב, ג'ימי לויד וחנן בר סלע במוזיאון ארצות המקרא, באתר nrg‏, 27 באוגוסט 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009537780505171  VIAF: 37161451316364100111   WorldCat (עם VIAF): 37161451316364100111
ישראל פרידמן (הוסיאטין)

רבי ישראל פרידמן מהוסיאטין (ט"ז בכסלו ה'תרי"ח - כ"ט בכסלו ה'תש"ט; דצמבר 1857 - 31 בדצמבר 1948) היה האדמו"ר השני לחסידות הוסיאטין, מענפי חסידות רוז'ין, ותומך פעיל ביישוב ארץ ישראל.
קורות חייו

נולד בעיירה הוסיאטין שבגליציה לדינה ורבי מרדכי שרגא-פייבוש בט"ז בכסלו התרי"ח (3 בדצמבר 1857). שמו ניתן לו על שם סבו הרב ישראל פרידמן מרוז'ין שנפטר שבע שנים קודם לכן. בט"ו בסיוון תרל"ב נישא לנחמה ניטל בתו של רבי אבי עזרא זליג שפירא ממוגלינצא (חתן דודו רבי אברהם יעקב מסדיגורה) להם נולדו שתי בנות: חיה שרה רחל וחוה. אשתו נפטרה בט"ז בסיוון תרנ"ב. לאחר פטירת אשתו נישא בשנית לבתו של רבי חיים הגר מאנטניא. ביום כ"ב באייר ה'תרנ"ד (1894) מת אביו ולכן מונה לאדמו"ר השני של חסידות הוסיאטין. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה בין אדמו"רים מחסידויות מבית רוז'ין וחסידיהם שנסעו לווינה, וקבע את העיר כמקום מגוריו גם לאחר מלחמת העולם הראשונה. הרב נהג לנסוע לבקר את חסידיו בגליציה. גדולי הרבנים העריכו אותו ואף האדמו"ר מבעלז כינה אותו: "צדיק יסוד עולם". תחילה היה חבר באגודת ישראל, אך בעקבות החלטות אנטי-ציוניות שנתקבלו באספתה ב־1921, הצטרף למזרחי.
במהלך שהות האדמו"רים מרוז'ין באוסטריה הועלתה ההצעה לפתוח חלקה בבית הקברות היהודי בווינה בשבילם, כתגובה להצעה זאת אמר הרב פרידמן כי בשבילו אין צורך, הוא מתכוון לעלות לארץ ישראל. האדמו"ר השני מהוסיאטין השתתף בכינוסים של אגודת ישראל בווינה, דאג להעלות את נושא ארץ ישראל ויישובה על סדר היום, וכאשר החלו לדבר בגנות יישובה קם ונטש את הכינוסים, אך לא עזב את האגודה ופעל מתוכה על מנת לחזק את הלובי למען יישוב הארץ באגודה.
פעילותו בארץ

ב-1937 עלתה רמת האנטישמיות באוסטריה ובאירופה כולה בעקבות עליית היטלר לשלטון ארבע שנים לפני כן. העלייה ברמת האנטישמיות גרמה לרב פרידמן להפציר בחסידיו להימלט מאירופה ולעלות לארץ ישראל. הוא אמר כי "מי שיש לו שכל שיברח כעת אפילו בנעלי בית". בשנת תרצ"ז (1937), בגיל 80, עלה הרב לארץ ישראל. למי שבאו להיפרד ממנו בתחנת הרכבת אמר: "מי שיכול למכור שימכור, ומי שלא יכול למכור, שישאיר הכול ויברח מכאן, כשרק תרמיל על שכמו". הרב פרידמן בחר להתיישב בעיר תל אביב בטענה כי "בעיר יהודית זו אין צריחי כנסיות ולא נשמעים בה פעמוניהן", הרב פרידמן שכר בניין ברחוב ביאליק שהוסב לאולם תפילה, לדירתו הפרטית וחדרים הצמודים לבית הכנסת, ובכך יסד את חצר חסידות הוסיאטין בתל אביב. אך הרב לא שכן רק בתל אביב ונהג לבקר בירושלים בקיץ ולשהות בה עד ג' במרחשוון, יום השנה של סבו רבי ישראל מרוז'ין, בו עלה לכותל.
בשנת ה'תש"ב (1942) החלו הגרמנים להתקרב לארץ ישראל ופחד גדול נפל ביישוב העברי, לכן פנה הרב יעקב לנדא, רבה של בני ברק, לרב פרידמן וביקש ממנו להצטרף לתפילה כנגד הצורר, הרב נאות לבקשה והגיע לתפילה בירושלים על קברו של הרב חיים אבן עטר (האור חיים), ולאחר אמירת תהילים אמר לציבור כי "לצורר לא תהיה שליטה בארצנו" ובכך הרגיע את החסידים. והעיז אחד מהנוכחים לשאול אותו איך הוא יודע, אז ענה "ראיתי שם הוי"ה כסדרם מאירים על ציון הק'"
בכ"ט בכסלו תש"ט (31 בדצמבר 1948) נפטר רבי ישראל מהוסיאטין בגיל 91. ביום השנה למותו נערכות הילולות לשמו ועליות לקברו.
משנתו הציבורית

מסופר על הרב פרידמן כי נהג לשמור על צניעות מרובה ולהסתיר את דרכו בקודש, אך בד בבד שמר בביתו על המלכותיות הרבה של סבו הרב ישראל פרידמן מרוז'ין, ובביתו היו אלפי תשמישי קדושה מהודרים שחלקם הועברו לו בירושה. עוד נוהגים לספר כי הרב פרידמן המעיט לדבר וכי דבריו היו שקולים ומדודים שתמיד נאמרו בנועם ובנימוס. בזמן שהותו בגולה מסופר כי היו שומעים אותו מדבר כאשר היה יוצא לטייל ומתפעם מיצירות הבורא.
התנגד ליציאה מכנסת ישראל בתקופת המנדט, שאורגנה על ידי אנשי אגודת ישראל בארץ.
חסידות רוז'ין בכלל והרב פרידמן בפרט, ראו מאז ומתמיד בעין יפה את מצוות יישוב ארץ ישראל. הרב פרידמן השתייך לציונות דתית, תמך ביישוב העברי בארץ, ואף חיזק את היישוב בארץ על ידי עליה וייסוד חצר חסידות הוסיאטין בתל אביב, אשר בית הכנסת אותו ייסד עדיין עומד וקיים. שנים לאחר מכן התייחס הרב פרידמן לעליה לארץ ואמר:
"מהגרים גם לארצות אחרות, אבל רק למטרה פרטית, במטרה כללית לאומית הולכים רק לארץ ישראל. והראיה – אוגנדה. גם החופשיים בכו אז לשמע הצעה הזאת אפילו שלא ידעו אם הארץ המוצעת טובה אם לא"
לאחר קום המדינה ראה הרב במדינה כאתחלתא דגאולה (התחלת הגאולה), ולכן תמך הרב ישראל פרידמן בהפצת לימודי התורה, חינוך יהודי ומצוות יישוב הארץ בקרב הפועלים, ואף חיזק את ידה של תנועת המזרחי. עקרון האחדות של עם ישראל היה נר לרגליו, ולכן כאשר התבקש להסכים להקמת העדה החרדית הנפרדת מהעם והרבנות הראשית השיב:
"שאנחנו נחתום שאלו יהודים ואלו אינם יהודים? מבקשים שאני אסכים לכך ואחתום על זה? ומה יגידו על זה בשמים"
רבי ישראל מהוסיאטין הביע בצוואתו את הרצון להיקבר בהר הזיתים, אך אם הדבר לא יושג שיקברוהו בצפת או בטבריה, ואכן מפאת שלטון הירדנים במזרח ירושלים לא היו יכולים לקבור אותו בהר הזיתים, בנוסף לא ניתן היה להספיק לסדר מקום עבורו בצפת על כן קברוהו בחלקת תלמידי הבעל שם טוב בבית הקברות בטבריה.
צאצאיו

חתנו רבי יעקב פרידמן ממלא מקומו באדמו"רות. בנו של רבי יצחק מבוהוש.
חתנו, אחיינו הרב מנחם נחום פרידמן (י"ח בטבת תר"מ - י' בכסלו תש"ג) מהוסיאטין-למברג, בן אחיו רבי שלום יוסף. לא היו לו ילדים.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, "אנציקלופדיה לחסידות- אישים" כרכים א-ג, הוצאת מוסד הרב קוק, 1986, 2000, 2004.
הרב מאיר גרוזמן, אמרו צדיק, רמת גן, תשס"ו (2006).
הרב יהודה ברנדס, במלכות הקדושה, הוצאת תבונות, אלון שבות, תשס"ו (2006).
הערות שוליים

↑  וורשה, הצפירה, 31 במאי 1921
↑  האדמו"ר מהוסיאיטין, דבר, 31 בדצמבר 1948
↑  משה קלינהופר, מכתבים למערכת, הצופה, 14 ביוני 1942
תל אביב, המשקיף, 30 ביוני 1943, מובא גם בכתבי חתנו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305889505171  ISNI: 0000 0000 7007 3783  VIAF: 97355291   WorldCat (עם VIAF): 97355291 
כרזה שפרסם הרב ראובן מרגליות ובה מובאת תמיכתו של הרבי מהוסיאטין בקרן קיימת לישראל
ל' בסיוון

ל' בסיוון הוא היום השלושים בחודש התשיעי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השלושים בחודש השלישי 
למניין החודשים מניסן. ל' בסיוון לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגו".
חגים ומועדים

א' דראש חודש תמוז
אירועים היסטוריים

שבעה ממנהיגי היישוב העצורים במחנה המעצר בלטרון, לאחר השבת השחורה (למידע על אדם, לחצו עליו)
ה'תש"ו – השבת השחורה, יום מאסרם של מנהיגי היישוב והתנועה הציונית
ה'תשכ"ד – הופעל לראשונה המוביל הארצי, פרויקט המים הלאומי של מדינת ישראל, אשר מזרים את מימי הכנרת עד לנגב
נולדו

ה'תרצ"ה – שמוליק קראוס, זמר ישראלי (נפטר בה'תשע"ג)
ה'תש"ח – יצחק תשובה, מיליארדר ישראלי
ה'תש"י – אלון אולארצ'יק, זמר ישראלי
ה'תשל"ט – שיפי אלוני, שחקנית ישראלית
ה'תשמ"א – סיון רהב-מאיר, עיתונאית, כתבת ומנחה ישראלית
ה'תשנ"ד – רום שמיר, מנצח תזמורת צה"ל
נפטרו

ה'תרכ"ז – רבי יחיאל יעקב הופשטיין מקוז'ניץ, האדמו"ר הרביעי בשושלת קוז'ניץ
ה'תרכ"ט – הרב שלמה קלוגר, פוסק ודרשן, מגאוני דורו בפולין (נולד ב-ה'תקמ"ו)
ה'תרס"ח – רבי מאיר רוזנבוים מקרעטשניף, האדמו"ר השלישי בשושלת נדבורנא ומייסד חסידות קרעטשניף (נולד ב-ה'תר"ח)
ה'תרצ"ח –שלמה בן-יוסף, ראשון עולי הגרדום, נתלה בכלא עכו על ידי הבריטים
ה'תש"ה – אליהו גולומב, ה"המפקד הבלתי מוכתר" של ההגנה (נולד ב-ה'תרנ"ג)
ה'תשנ"ג – הרב שמואל ברוך ורנר, ראב"ד תל אביב (נולד ב-ה'תרע"א)
ה'תשפ"ב – יהודה משי זהב ,עסקן חרדי, פעיל חברתי ישראלי, מייסד ארגון זק"א.
כ"ט בסיוון – א' בתמוז
סיוון
נס לבן

ערך זה עוסק בדגל הצי המלכותי הבריטי. אם התכוונתם לשימושים אחרים בדגל לבן, ראו .
הנס הלבן מונף על אוניית מלחמה בריטית במהלך תרגיל של נאט"ו באפריל 1975
הנס הלבן, נס הצי המלכותי
נס לבן (באנגלית: White Ensign) הוא דגל הצי המלכותי הבריטי המונף על ספינות הצי ובסיסי החוף. הדגל הוא דגל לבן, שבמרכזו צלב ג'ורג' הקדוש ובקנטון (ברביע העליון הסמוך לניצב הדגל) מצוי היוניון ג'ק.
כמו כן הוא מונף על ידי שייטת היאכטות המלכותית וכן על ידי הספינות המלוות את מלכת בריטניה.
בנוסף לממלכה המאוחדת, מניפות מספר אומות הנמנות עם ממלכות חבר העמים הבריטי נסים לבנים עם דגלם הלאומי בקנטון ולעיתים צלב ג'ורג' הקדוש מוחלף בסמל ימי. גם דגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה ונס הממונה על ועד מגדלורי הצפון הם נסים לבנים, ללא הצלב האדום.
דגל זה סימל את ספינות השייטת הלבנה אשר שייטה לאורך חופי בריטניה, צרפת והים התיכון והונף על ידי הלורד נלסון במהלך קרב טרפלגר (1805), דבר המלך במועצה (1864) הפך הדגל לדגל הרשמי של הצי המלכותי הבריטי ולדגלה הימי צבאי של הממלכה המאוחדת.
השימוש המודרני

הנס מונף על ראש התורן של ספינות וצוללות הצי המלכותי בעודן מפליגות. את הדגל ניתן להניף על גף הדגל אך ניתן להעבירו לזרוע האיסקיה הימני. כאשר הספינה מרותקת לרציף, הנס הלבן יונף על הירכתיים לאורך כל שעות היום, כאשר היוניון ג'ק יונף על החרטום.
הנס הלבן יונף בראש התורן רק כאשר ספינות הצי המלכותי מקושטות לכבוד אירועים מיוחדים כגון יום הולדתה של המלכה. דגלים דומים יונפו על ראש התורן על ידי ספינות מלחמה זרות אשר משייטות במימיה הטריטוריאליים של הממלכה המאוחדת לציון כבוד לחגים הבריטיים או בשעת ירי כבוד כהצדעה לסמכות הבריטית.
ישנו אישור להנפת הנס הלבן על סירות של אניות מינוי כמו כן הוא מונף על ידי שייטת היאכטות המלכותית וכן הספינות המלוות את מלכת בריטניה. יוצאת מן הכלל הייתה ספינתו של ברונל - "בריטניה הגדולה", אשר למרות היותה ספינת סוחר, הניפה (ועדיין מניפה ברציף היבש בו היא עוגנת כיום) את הנס הלבן. הדגל כנראה הונף, על ידי הקצין הראשון של הספינה (בעצמו יוצא הצי המלכותי).
ביבשה הנס הלבן יונף על כל הבסיסים היבשתיים של הצי המלכותי ושל חיל הנחתים המלכותי ואישור ניתן לכמה מבנים אזרחיים אשר יש להם קשר לנס הלבן. אחד הבניינים הללו היא כנסיית סנט מרטין בשדות בכיכר טרפלגר, לונדון, הכנסייה של משרד הימייה הבריטי. הנס הלבן מונף גם על הסנוטאף של לונדון לצד דגל הממלכה המאוחדת (לציון הצבא הבריטי) ודגל חיל האוויר המלכותי.
בשנת 2006 הוענק אישור לכל יחיד או גוף להניף את הנס הלבן לציון יום טרפלגר (יום השנה לניצחונו של הלורד נלסון בקרב טרפלגר).
אניית המלחמה היחידה מחוץ לצי המלכותי שרשאית להניף את הנס הלבן היא המשחתת האמריקנית  "יו. אס. אס. וינסטון צ'רצ'יל" (USS Winston S. Churchill) וזאת כהוקרה לאישיות אשר על שמו היא קרויה. ה'ווינסטון צ'רצ'יל' מניפה את הנס לצד הפסים והכוכבים.
כעיקרון, הנס מותר בשימוש רק על פי הרשאה של הצי, והנפתו בלא היתר עלולה להביא לעונשים כספיים, אולם אוהדי כדורגל בריטיים רבים מניפים את הדגל, כאשר שם הקבוצה מופיע עליו, והנוהג הוא שלא להגיש כתבי אישום בגין עבירות אלה.
הנס משמש כדגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה כאשר סמל הטריטוריה מצוי במרכז הדגל.
שימושים בחבר העמים הבריטי

בנס הלבן נעשה שימוש גם על ידי הצי המלכותי האוסטרלי, הצי המלכותי הקנדי והצי המלכותי הניו זילנדי.
בשנת 1965 עם אימוץ דגל קנדה על ידי קנדה הפסיקה קנדה להשתמש בנס הלבן עבור הצי שלה.
במהלך מלחמת וייטנאם שינו הצי האוסטרלי המלכותי והצי הניו זילנדי המלכותי את דגלי הצי שלהם על מנת שלא יתבלבלו בין ספינותיהם לספינות הצי המלכותי - ונוסף הצלב הדרומי לדגלי המדינות, המחליף את צלב ג'ורג' הקדוש בנס הלבן (כוכבים כחולים עבור אוסטרליה ואדומים עבור ניו זילנד). היוניון ג'ק נותר על קנטון הדגל.
גלריית ניסים לבנים > ניסים לבנים המציגים את היוניון ג'ק בקנטון (צבאיים)

| דגל | הונף לראשונה | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1 בינואר 1801 | הנס הלבן     דגל הצי המלכותי הבריטי | דגל לבן, מושחת בצלב ג'ורג' הקדוש, דגל הממלכה המאוחדת בקנטון |
|  | 1 במרץ 1967 | נס אוסטרליה הלבן     דגל הצי המלכותי האוסטרלי | נס לבן, כוכב חבר העמים מתחת לקנטון, צלב הדרום על הארכית כולם בכחול. |
|  | 1968 | נס ניו זילנד הלבן     דגל הצי המלכותי הניו זילנדי | נס לבן, צלב הדרום באדום על הארכית |
|  |  |   דגל הצי של פיג'י | נס לבן, סמל פיג'י במרכז הארכית |
גלריית ניסים לבנים > ניסים לבנים המציגים את היוניון ג'ק בקנטון (אזרחיים)

| דגל | הונף לראשונה | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1963 |   דגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה | נס לבן, סמל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה במרכז הארכית |
|  |  ? | נס הממונה על ועד מגדלורי הצפון | נס לבן, דגל הממלכה המאוחדת טרום 1707 בקנטון, מגדלור שחור במרכז הארכית |
גלריית ניסים לבנים > ניסים לבנים זרים ללא היוניון ג'ק

| דגל | הונף לראשונה | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |   דגל חיל הים של איי בהאמה | דגל לבן, מושחת בצלב אדום, דגל איי בהאמה בקנטון |
|  |  |   דגל משמר החופים של ברבדוס | דגל לבן, מושחת בצלב אדום, דגל ברבדוס בקנטון |
|  | 1968 |   דגל הצי המלכותי הקנדי   (דגלון חרטום) | דגל לבן, דגל קנדה בקנטון, סמל הצי המלכותי הקנדי במרכז הארכית |
|  |  |   דגל הצי ההודי | דגל לבן מושחת בצלב אדום, במרכז הצלב סמל הצבא ההודי דגל הודו בקנטון |
|  |  |   דגל חיל הים של ג'מייקה | דגל לבן מושחת בצלב אדום, דגל ג'מייקה בקנטון |
|  |  |   דגל הצי הדרום אפריקאי | דגל לבן מושחת בצלב ירוק, דגל דרום אפריקה בקנטון |
|  |  |   דגל הצי המלזי | דגל לבן, סמל חיל הים המלזי בשדה, דגל מלזיה בקנטון |
|  |  |   דגל הצי של סרי לנקה | דגל לבן, דגל סרי לנקה בקנטון |
|  |  |   דגל הצי של פפואה גינאה החדשה | דגל לבן, דגל פפואה גינאה החדשה בקנטון |
|  |  |   דגל הצי של ברוניי | דגל לבן, הדגל הצבאי של ברוניי בקנטון |
גלריית ניסים לבנים > ניסים לבנים היסטוריים

| דגל | תאריכים | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1620–1707 | נס אנגליה הלבן |  |
|  | 1707–1800 | נס בריטניה הלבן |  |
|  | 1823 | הדגל הקולוניאלי הלאומי של אוסטרליה |  |
ראו גם

גלריית דגלי הממלכה המאוחדת
ניסים בריטיים
נס כחול
נס אדום
הצי הקנדי המלכותי
נס ימי