stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבלת שבת
מנהגים > מנהגים שונים > קבלת שבת בקיבוצים ובקהילות

יחס החברה בקיבוץ אל הדת היהודית התפתח משנות העשרים ועד ימינו. במרכזו, היהדות נתפסת ומתפתחת כיהדות כתרבות, היא שואבת השראה מהמסורת, ומחדשת מנהגים וטקסים. השבת הייתה אחד המועדים הראשונים שאותם ניסו הקיבוצים והקבוצות הראשונות לעצב, בהמשך למה שהיה נהוג בתנועת הפועלים בגולה, שם הודגשו בשבת היסוד הסוציאלי ותחושת הסולידאריות המעמדית. בשנות העשרים שאלת השבת הפכה למרכזית בקרב כלל היישוב בארץ וספציפית בקיבוצים, חברי הקיבוץ שאלו עצמם כיצד לייחד את השבת ולמלא אותה בתוכן.
כותב חבר עין חרוד בדיון ועדת החינוך:
"איך חיי ילדנו בשבתות וחגים?, לנו, אין נחת עם הילדים, רצוי היה שאצלנו תקבל השבת צורה מיוחדת[...] אין שום דבר קדוש לנשמת הילד[...] צריך לתת לילד איזה קדושה לעת עתה[...] אני מציע מפה לבנה, נרות, מנה נוספת, לאסוף את כל הילדים יחד, לשיר יחד, להקריא פרשת השבוע, סיפור על איזה צדיק"
בשנות החמישים קבלת השבת הפכה לטקס קבוע, המתרחש ברוב הקיבוצים. שנות ה-60–80 הן שנים עשירות בטקסי קבלת שבת. ניתן לזהות דפוס אופייני שחוזר על עצמו במרבית הקיבוצים: קבלת השבת נערכת בחדר האוכל לפני הסעודה החגיגית. ישנן מפות לבנות על השולחנות, נרות שבת וחלות. מתחילים בשיר פותח, קטעי קריאה מהמקורות הכוללים את פרשת השבוע, קטעי קריאה אקטואליים והתייחסות
לאירועי השבוע, לסיום שיר נוסף. שירים שחוזרים על עצמם הם "ניגונים", "החמה מראש האילנות" ו"לכה דודי".
בשנות התשעים התגבשו גרעינים של הנוער העובד והלומד ותנועת קבוצות הבחירה.
רעיון קבלת השבת הקבוצתית התחדש מתוך תהליכי חינוך שעסקו בזהות יהודית תרבותית הומניסטית במסגרת המדרשה באורנים.
קבלות השבת היו ייחודיות לכל קבוצה ונוצרו במפגשים קבוצתיים על-ידי נוער בתהליכי התגבשות לקבוצה ולגרעין נח"ל בשנות התיכון שלהם.
מפגשים ארציים/אזוריים היו נערכים מדי חודש בסופי שבוע, קבלות השבת נחשבו לאחד משיאי המפגש, בדרך כלל היו סמוכות לארוחת הערב.
בקבלות השבת הקבוצתיות ישנו יסוד קבוע של שירה בציבור, ברכות המשלבות כתיבה חדשה לצד מסורת, ושיתוף ותודה אישית של חברי הקבוצה במסגרת סבב חלה.
קבלות השבת הן נדבך חשוב בקבוצות ובקיבוצי הקבוצות של תנועות הבוגרים.
קבלת שבת בחול המועד וביום טוב

כאשר חלה שבת בחול המועד או ביום טוב, או אם חל יום טוב בערב שבת, נהוג לקצר את נוסח קבלת שבת. לפי נוסח ספרד ורוב קהילות הספרדים, פותחים את קבלת שבת בפרק "מזמור לדוד" (מזמור כ"ט). בקהילות הספרדיות נאמר הפיוט לכה דודי כרגיל, אך לפי נוסח ספרד אומרים רק את שני הבתים הראשונים ושני האחרונים ומשמיטים את השאר. לפי נוסח אשכנז אומרים רק את המזמורים צ"ב וצ"ג ומשמיטים את שאר הפרקים ואת הפיוט לכה דודי. בנוסף מדלגים גם על אמירת פרק "במה מדליקין" או "כגונא", לפי הנוסחים השונים.
הסיבה לקיצור היא מפני כבודו של יום טוב, כאשר קבלת שבת מכוונת רק כלפי השבת ולא כלפי יום טוב. אולם, ישנן קהילות שנוהגות לומר קבלת שבת כרגיל גם במועדים אלה. כך מנהג התימנים, גאורגיה, חלק מקהילות צפון אפריקה וחלק מהאשכנזים במרכז אירופה (אוברלנד וגרמניה).
בשבת חנוכה נהוג ברוב קהילות הספרדים (למעט קהילות גאורגיה ועוד כמה קהילות) לדלג על אמירת פרק "במה מדליקין". סיבת השמטה זו היא כיוון שבפרק מתוארים השמנים בהם אסור להדליק את נר שבת, וההלכה קובעת שגם בשמנים בהם אסור להדליק את נר שבת מותר להדליק את נר חנוכה, ומשום כבודו של נר חנוכה שמותר להדליקו בשמן נחות יותר, לא אומרים את הפרק בשבת זו.
ראו גם

לכו נרננה
קבלת שבת מוקדמת
שבת המלכה
מכון שיטים
לקריאה נוספת

יצחק יעקב כהן, סדר קבלת שבת ופזמון לכה דודי, ירושלים ה'תשכ"ט
קימלמן, ראובן. 'לכה דודי' וקבלת שבת: המשמעות המיסטית, ירושלים: מאגנס, תשס"ג 2003.
יחיאל גולדהבר, לקראת שבת לכו ונלכה, קובץ בית אהרן וישראל; גיליון סד' ה'תשנ"ו עמודים קיט - קלח. גיליון סו' עמודים צא - קיב. גיליון ע' ה'תשנ"ז עמודים קכה - קמו.
דייב מאסטיין

| --- | --- |

מאסטיין בהופעה עם מגהדת', 18 ביוני 2022
 לידה:  13 בספטמבר 1961 (בן 63) ארצות הברית לה מסה, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  דייוויד סקוט מאסטיין
 מוקד פעילות:  לוס אנג'לס 
 תקופת הפעילות:  1978–2002, 2004
 מקום לימודים:  תיכון מרינה 
 עיסוק:  מוזיקאי, זמר, משורר, מפיק, מלחין
 סוגה:  ת'ראש מטאל
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה חשמלית: גיטרות דין, ג'קסון קינג V, אי.אס.פי
 חברת תקליטים:  לאוד, קומבט, קפיטול רקורדס, סנקטוארי, Roadrunner Records, טריידקראפט
 שיתופי פעולה בולטים:  מגאדת', מטאליקה, MD.45, Red Lamb
 צאצאים:  אלקטרה מאסטיין 
 מספר צאצאים:  2 
 www.megadeth.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד סקוט "דייב" מאסטיין (באנגלית: David Scott "Dave" Mustaine; נולד ב-13 בספטמבר 1961) הוא מוזיקאי אמריקאי ממוצא יהודי אשר נחשב לאחד מכוכבי המטאל המצליחים והפופולריים בעולם. הוא סולן, גיטריסט וליריקן בז'אנר הת'ראש מטאל.
דייב מאסטיין הוא אחד המייסדים, הסולן והגיטריסט של להקת הת'ראש מטאל מגאדת'. נחשב לאחד החלוצים של ז'אנר הת'ראש מטאל. ב-1981 היה מחבריה הראשונים של להקת מטאליקה אך פוטר מן הלהקה עוד בתחילת דרכה על רקע התנהגותו הבעייתית.
מאסטיין הוא יהודי על פי ההלכה - הוא נולד לאם (אמילי דייוויד) יהודייה אשכנזית, ולאב (ג'ון ג'פרסון מאסטיין) נוצרי ממוצא צרפתי ופיני. חונך על פי המסורת של עדי ה', אך כיום חי את חייו כנוצרי שנולד מחדש.
קורות חיים > תקופת מטאליקה

ב-1981 פרסם לארס אולריך, מתופף להקת מטאליקה, מודעה בעיתון מקומי בחיפוש אחר גיטריסט מוביל. באותה התקופה עזב מאסטיין את להקתו הראשונה שנקראה Panic. מאסטיין נתקל במודעה והלך לחזרה של מטאליקה. מיד בסיום החזרה מאסטיין צורף כחבר להקה. לפי דבריו: "הייתי משוכנע שאני צריך להיות בלהקה והלכתי לחזרה, כיוונתי את הגיטרה שלי בזמן ששאר חברי הלהקה הלכו לחדר אחר. הם לא דיברו אלי אז נכנסתי לחדר ואמרתי: 'אז? אני בלהקה?' והם השיבו: 'ועוד איך'. "לא האמנתי כמה קל זה היה והצעתי להם לקחת כמה בירות ולחגוג".
אך חברותו של מאסטיין במטאליקה לא ארכה יותר משנתיים. לילה אחד, בהיותו שיכור, רוקן מאסטיין פחית בירה מלאה אל תוך גיטרת הבס של הבאסיסט של מטאליקה דאז רון מק'גובני. כאשר מק'גובני ניסה לנגן ביום שלמחרת על הגיטרה בס הוא חטף הלם חשמלי. בעקבות זאת, חברי הלהקה הזהירו את מאסטיין בפעם האחרונה שלא להמשיך במעשי הקונדס המוגזמים שלו.אך למרות זאת הוא המשיך. באחד הימים הוא הגיע עם אחד הכלבים שלו לחזרות. הכלב קפץ על הרכב של מק'גובני ושרט את הצבע. בתגובה, צעק ג'יימס הטפילד (סולן מטאליקה) על דייב ואף בעט בכלבו. מאסטיין, מצידו, לא נשאר חייב, תקף את הטפילד ואת מק'גובני וקילל את אולריך.
באפריל 1983, מאסטיין פוטר רשמית מהלהקה, בגין בעיות שתייה וסמים ובשל התנגחויות אגו בלתי פוסקות בינו לבין הטפילד. מתוך ריאיון עם בריאן סלגל, המנהל הראשון של מטאליקה: "דייב היה בחור מוכשר אם לא תאומן, אך הייתה לו בעיה גדולה עם אלכוהול וסמים. עם הזמן הוא נהרס והשתגע, מטורף זועם, ושאר הבחורים כבר לא יכלו להתמודד איתו יותר. אני מתכוון, כולם שתו, אבל דייב שתה יותר... הרבה יותר. יכולתי לראות שלכולם כבר נמאס לראות אותו שותה עד שיוצאת נפשו ממנו". במשך השנים נעשה פיוס חשאי בן הטפילד ומאסטיין ב-2007 חשף הטפילד את הקשר שנערך בן הלהקות ובמהלך הופעה במקסיקו סיטי מטאליקה ומגאדת' ביצעו ביחד את השיר "am i evil?", לפני שמסאטיין עלה לבמה אמר הטפילד: "היסטוריה קורית כאן, יש פה שתי להקות שמייצרות מטאל כבר מעל ל-30 שנה, ועדיין בחיים ועדיין על הדרך, וכחלק ממשפחת המטאל אני גאה לארח אותך, דייב." וכאשר עלה מאסטיין לבמה התחבק עם חברי מטאליקה וביניהם גם לארס אולריך וג'יימס הטפילד.
בתקופת חברותו במטאליקה, מאסטיין השתתף בכתיבת מספר שירים כולל הלחנתם לכל הגיטרות. שירים אלו נהפכו בהמשך ללהיטים באלבומים Kill 'Em All ו-Ride The Lightning. על פי מאסטיין, הוא היה גם שותף בכתיבת Leper Messiah מאלבום Master of Puppets ושירים נוספים כגון קלטת הדמו של Hit the Lights. מעט מאוד מן השירים שמאסטיין כתב עם הטפילד ואולריך, הוקלטו מחדש לאחר מכן על ידי מגאדת'. השיר המפורסם בהם הוא The Four Horsemen מהאלבום Kill 'Em All של מטאליקה אשר נכתב על ידי מאסטיין מהתקופה שבה היה בלהקה הקודמת שלו, פאניק, ופורסם בהמשך עם הליריקה המקורית באלבום הבכורה של מגאדת' תחת השם Mechanix.
קורות חיים > שנות השמונים עם מגאדת'

ב-1983, עקב זעמו של מאסטיין לאחר שסולק ממטאליקה, הוא החליט שאחת ממטרותיו בחיים היא להקים להקה שתצליח יותר ממטאליקה. באפריל של אותה השנה הקים מאסטיין להקה בשם Fallen Angels, שלא החזיקה מעמד. בקיץ 1983 הוא פגש את הבאסיסט דייב אלפסון ויחד איתו גייסו את הגיטריסט גרג הנדווידט ואת המתופף דיז'ון קרות'רס כדי להקים את מגאדת'. לאחר שלא נמצא סולן למגאדת', לקח על עצמו מאסטיין את תפקיד הסולן הראשי וגיטריסט הליווי של הלהקה (בעוד שבמטאליקה שימש כגיטריסט ראשי). לימים אמר על כך: "התחלתי לקחת שיעורי פיתוח קול, וגיליתי ש: יש לי קול! אני לא אומר שיש לי קול יפה, אבל בהחלט יש לי אחד כזה".
ב-1984 הקליטו מגאדת' 3 שירי דמו יחד עם המתופף לי רוש. קרי קינג, שלימים הפך לגיטריסט של סלייר, הצטרף ללהקה למספר הופעות אבל פרש אחרי פחות משנה. המתופף גר סמואלסון החליף את לי רוש. בנובמבר חתמה הלהקה על חוזה עם חברת ההקלטות Combat Records, חודש לפני הצטרפות הגיטריסט כריס פולנד ללהקה והופעתה הראשונה של מגאדת' בניו יורק.
בחודש מאי 1985, הוציאה מגאדת' לאור את אלבומה הראשון Killing Is My Business... And Business Is Good!. באותו הקיץ הלהקה הייתה בסיבובי הופעות בארצות הברית ובקנדה עם הגיטריסט מייק אלברט שהחליף את כריס פולנד ויחד עם להקת Exciter. באוקטובר חזר פולנד למגאדת' עם חזרתם לאולפנים, כשהם מקליטים את אלבומם השני ב-Combat Records. בחגיגות השנה החדשה הופיעה מגאדת' בסן פרנסיסקו עם הלהקות אקסודוס, Metal Church ומטאליקה.
ב-1985, לאחר הקלטת Killing is my business... and business is good!, פנה דייב מאסטיין לחברת הגיטרות Jackson כדי שיתאימו את הגיטרה שלו מדגם Flying V בשבילו. החברה יצרה באופן תעשייתי את הגיטרה שעכשיו נקראה Jackson King V. היצור נמשך עד שנות ה-2000 המוקדמות.
קורות חיים > שנות התשעים עם מגאדת'

בשנת 1990, הגיש הגיטריסט מרטי פרידמן בקשה להפוך לגיטריסט המוביל של הלהקה, לאחר ששנה קודם לכן להקתו הקודמת קקופוני (Cacophony) התפרקה. באותה שנה יצאה מגאדת' למספר אירועים ופסטיבלים כדי לתמוך במספר להקות ידועות כגון טסטמנט וסואיסיידל טנדנסיס. חודש לאחר מכן החלו חברי הלהקה להקליט את האלבום Rust in Peace ("מחליד בשלום על משכבו", משחק מילים על הביטוי "נח בשלום על משכבו"), שנחשב בעיני מעריצים רבים כאחד המוצלחים של הלהקה עד היום. בחודש אפריל של אותה שנה נישא דייב. שנתיים מאוחר יותר נולד בנו ג'סטיס.
בשנת 1992 יצא האלבום המצליח ביותר (מבחינה מסחרית) של הלהקה, Countdown to Extinction ("ספירה לאחור להכחדה"). האלבום הרקיע עד למקום השני במצעד הבילבורד האמריקאי. אלבום זה היווה תפנית משמעותית ללהקה בכך שדייב עצמו נתן חופש אומנותי גדול יותר לשאר הנגנים של הלהקה ואף נתן להם לכתוב חלק מהשירים. זאת, בהשוואה לאלבומים קודמים בהם מרבית השירים נכתבו על ידי מאסטיין.
בשנת 1994, כשהוא נהנה מהצלחת הלהקה, החליט מאסטיין להמשיך בכיוון המוזיקלי והרווחי של Countdown to Extinction והלהקה הקליטה את אלבומה השישי Youthanasia (מעין משחק מילים, המהווה שילוב בין המילה "נוער" לבין הביטוי "המתת חסד").
בשנת 1997 יצא האלבום Cryptic Writings ("כתיבה נסתרת"). האלבום הכיל אלמנטים שונים של הלהקה וניגודיות מוזיקלית של שירים ת'ראשיים וכבדים לעומת שירים יותר מלודיים. במקביל, עלה לאוויר אתר האינטרנט הרשמי של הלהקה. באותה שנה נולדה לדייב בת בשם אלקטרה.
שנתיים מאוחר יותר יצא האלבום Risk ("סיכון"). מקור שם האלבום בתגובה לריאיון עם מתופף מטאליקה, לארס אולריך, בו טען האחרון כי "דייב חייב לקחת יותר סיכונים". בתקופה זו חזר מאסטיין לבצע מוזיקה כבדה יותר ויותר נאמנה לקלאסיקות של הלהקה מתחילת העשור. באותה שנה, עקב מחלוקות אומנותיות, עזב מרטי פרידמן את הלהקה ומאסטיין גייס את אל פיטרלי שימלא את מקומו.
פציעה וחזרה לפעילות

בעת ביקור בבית החולים לצורך בדיקת בעיית אבנים בכליות, נרדם מאסטיין על ספסל ההמתנה בצורה שגרמה לפגיעה בעצב ראשי בזרועו השמאלית, וכתוצאה מכך איבד את יכולתו לנגן. חוסר היכולת של מאסטיין לנגן גרר את פירוק ההרכב דאז של מגאדת'. בניגוד להערכות רופאיו, בעזרת טיפולי פיזיותרפיה שב מאסטיין לנגן במהירות, אך עקב הפציעה גם אבד כל זיכרון השרירים בזרועו ולכן נאלץ ללמוד לנגן מחדש. בשנת 2004 הוציא את האלבום העשירי במספר של מגאדת', The System Has Failed. האלבום נחשב להצלחה גדולה וסימן את חזרת הלהקה לסצנת המטאל.
בהמשך, הוציא מאסטיין את האלבום האחד העשר של מגאדת', United Abominations, ב-2007, והאלבום השנים עשר שלה, Endgame, ב-2009, לאחר שהחליף מספר הרכבים. בפברואר 2010 חזר ללהקה הבסיסט דייוויד אלפסון, שניגן בה בעבר מ-1985 עד 2002,בשנת 2011 יצא האלבום ה-13 של הלהקה TH1RT3EN.
בשנת 2016 שוחרר האלבום ה-13 של הלהקה Dystopia האלבום זיכה את הלהקה בפרס גראמי לביצוע השיר הטוב ביותר, Dystopia.
ביוני 2019 הודיע מאסטיין כי החל טיפול לאחר שאובחן עם סרטן בגרון וכי הלהקה מבטלת את סיבוב ההופעות הנוכחי שלה. בינואר 2020 במהלך הופעה של הלהקה, הוא הודיע שהחלים לחלוטין.
גיטרות

הגיטרות הראשונות הידועות של מאסטיין היו מסדרת ה-Bich של B.C. Rich.
בהמשך, מאסטיין עבר ליצרנית הגיטרות ג'קסון והוא עזר לעצב את ה-Jackson King V. אותם הוא עזב לחברת אי.אס.פי, אשר הוציאו ב-2005 עבור חגיגות ה-20 של מגאדת' את דגמי הגיטרות Axxion ו-DV8 שזכו להצלחה רבה.
ב-6 בדצמבר 2006 מאסטיין הודיע כי הוא עוזב את אי.אס.פי לטובת Dean Guitars. ב-19 בינואר 2007, Dean Guitars הוציאו את דגם ה-VMNT, אשר דמה בצורת ה-V לגרסאות ה-Jackson וה-אי.אס.פי הקודמים. בשנת 2010 Dean Guitars הוציאו את דגם ה-Zero, אשר גם נחתם על ידי מאסטיין ודומה בצורתו לגיטרת הגיבסון אקספלורר. עם זאת, צורתו נלקחה בהשראה מדגם ה-VMNT.
יצחק מאיר (מחנך ודיפלומט)

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  4 באוקטובר 1934 אנטוורפן, בלגיה 
 פטירה:  9 ביוני 2020 (בגיל 85)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
יצחק (ארווין) מאיר (4 באוקטובר 1934 – 9 ביוני 2020) היה מחנך, סופר ישראלי, חבר הנהלת הסוכנות היהודית, דיפלומט ואיש הציונות הדתית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

יצחק מאיר נולד באנטוורפן למשה לייב מאייר ורבקה (רוזליה) לבית וינקלר. אביו, משה לייב מאייר, נחשב לעילוי תלמודי אך עזב את עולם הישיבות ולמד ארכיטקטורה בווינה, עד למשבר הכלכלי שלא איפשר לו להתקיים עוד כסטודנט. אמו, רוזליה וינקלר, הייתה בת למשפחת כפריים יהודים אמידים אורתודוקסיים שירדה מנכסיה בעקבות המשבר הכלכלי. משפחתה שכרה לה ולאחיה מורים שלימדו אותם הונגרית, גרמנית, לימודי חומש ופירוש רש"י. בגיל 16 ברחה לבדה לבלגיה שם קיימה עצמה בתפירה. משה לייב ורוזליה וינקלר נישאו בשנת 1932. לזוג נולדו שלושה בנים. יצחק מאיר הבכור, יעקב צבי שנפל בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים ודוד מאיר. מאיר למד בבית ספר יסודי באנטוורפן.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-10 במאי 1940 המשפחה ברחה לצרפת מאנטוורפן יומיים לפני כניסת הורמאכט לעיר, הם הצליחו לעלות על הרכבת האחרונה שיצאה מהעיר. הרכבת בה ברחה המשפחה הותקפה אך לבסוף הגיעה לגבול צרפת ספרד ונעצרו על ידי משטרת וישי והועברו למחנה הריכוז ברנס. אביו של מאיר הצליח להימלט ולהצטרף למחתרת. כשהמשפחה הצליחה להשתחרר הם נפגשו במרסיי וחיו שם תחת זהות צרפתית. אביו של מאיר נעצר ביוני 1943 ונשלח לאושוויץ. לאחר שאב המשפחה, הוסגר, על ידי הקונסיירז', שנדרשה למסור ידיעות על כל דיירי הבית לשלטונות הגרמנו-וישיסטים. היא חשדה בפעילות הסמויה של אב המשפחה בעליית הגג ששימשה כמעבדה זיוף מסמכים. משה לייב מאיר נאסר כפעיל מחתרת הצרפתית בנוכחות בני משפחתו. המסמכים של האם והבנים הגם שהיו מזויפים לא עוררו חשד והם לא נעצרו.
האם, בהריון מתקדם החליטה לעזוב את צרפת. כיוון שלא שלטה בצרפתית, היא ויצחק מאיר החליטו כי היא תהיה כאילמת בכל מפגש עם שלטונות ובנה ששלט בצרפתית ישמש המתורגמן. אולם, המשפחה עוררה את חשד השלטונות והאם נאסרה ומאיר ואחיו נשלחו למנזר. איש המחתרת הצרפתית שהכיר את אב המשפחה, סייע לאם ולילדים להגיע סנט קלוד בהרי היורה הצרפתיים. שם הם חיו בהחבא עד שנמצא להם מבריח שלקח אותם בשלושה ימי הליכה בשלג עד לגבול שווייץ אבל סמוך לגבול נעלם עם דמי ההברחה ששולמו לו. משפחת מאיר חפשה את הגבול השווייצרי בשלג, שם נתפסו ונדרשו לשוב אבל מאיר תבע שיביאו רופא לאמו. הרופא הצבאי נכנע, האם נשלחה למאסר בלוזן שם ילדה אחרי שבועיים את דוד מאיר. מאיר ואחיו ונשלחו לכפר אגליסאו (Eglisau), קנטון ציריך בצפון שווייץ על גבול גרמניה. איש לא קרא להם בשמם והם כונו dass Fluchtling Kind (תרגום לעברית). הם היו באמנה אצל פרידה גנטרט, פרוטסטנטית אדוקה ששמרה שהילדים יישארו יהודים. לאחר כשנה הועברו למוסדות שונים לילדי פליטים והאם נשאר במאסר עד שהשלטונות הסכימו כי תעבור לציריך כדי שתשתתף בקורס תפירה. את סיפור הבריחה של המשפחה עיבד מאיר לספר אישה אחת.
עם סיום המלחמה המשפחה גורשה משווייץ יצחק ויעקב קיבלו אשרות עלייה האם ודוד לא קבלו. המשפחה גנבה את הגבול משווייץ חזרה לצרפת, והצטרפו למחנה עקורי אירופה שהמתינו במרסיי לעלות ארצה. ב־1946 מאיר ומשפחתו הגיעו לישראל על השמפוליון. האוניה הייתה עמוסה בפליטים (כ־4,500) וההגנה השתלטה עליה והשמידה את כל אשרות הכניסה של הנוסעים כך שהבריטים לא יוכלו לדעת למי הייתה אשרה ומי מהגר לא חוקי. באפריל 1946 האוניה הגיעה לחופי חיפה וכל הפליטים נשלחו למחנה המעצר בעתלית. לאחר כחודש בארץ, המשפחה עברה לגור עם אחות האם. אמו של מאיר התקבלה לעבודה כתופרת במוסד ילדים אורה בבני ברק. המוסד הסכים לקבל את מאיר בתנאי שישלם אחזקתו. מאיר החל לעבוד כשולייה, לאחר מכן כמורה לשיעורים פרטיים ולאחר מכן כעוזר מדריך. כך סיים תוך כדי עבודתו את לימודיו התיכוניים בגימנסיה צייטלין אליה נסע מדי יום מבני ברק.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

מאיר למד באוניברסיטה העברית בחוגים ספרות וחינוך (1952–1956). במקביל ללימודים היה גם מדריך נוער במשק ילדים מוצא ולאחר מכן מורה בבית ספר חורב בירושלים. כן יצא בזמן לימודיו לשליחויות מטעם החלוץ לצרפת, בלגיה שווייץ. ב־1956 הצטרף לגרעין בקבוצת שלוחות והיה לחבר הקיבוץ ולמורה בבית הספר האזורי בשדה אליהו. בשנת 1958 נשלחה המשפחה לשליחות מטעם בני עקיבא בלונדון. עם חזרתם לישראל, ב-1961 נתמנה מאיר למנהלו השני של כפר הנוער ימין אורד והיה מנהל המוסד החינוכי בין השנים 1961–1979. באותה התקופה החל להיות פעיל במפד"ל ובסוכנות היהודית. מאיר היה חבר בסיעת מפנה בראשות יוסף בורג.
ב־1979 הוא הצטרף לשירות הדיפלומטי הישראלי, כחלק מן המינויים הפוליטיים של המפד"ל בשירות החוץ. הוא שירת בציריך כקונסול ראשון בין השנים 1979–1980 וב־1980–1983 מונטריאול. ב-1991 הוא מונה לשגריר ישראל בבלגיה. ב-1997 הוא מונה לשגריר בשווייץ וכיהן בתפקיד עד שנת 2000.
מאיר היה חובב שחמט נלהב. בזמן שהותו בבלגיה גייס את הפילנתרופ היהודי מרק סול להרים תרומה גדולה להקמת בניין השחמט בתל אביב הידוע כ"אקדמיית קספרוב" (על שם גארי קספרוב) שבו שוכן גם איגוד השחמט הישראלי. מאיר עודד את הכנסת השחמט כמקצוע לימודי בבתי הספר בכמה יישובים בארץ.
ב-1957 הוא נישא לרבקה לבית גורמזנו, לזוג נולדו שלוש בנות.
במהלך השנים כתב מאיר ספרי שירה, מחזה, עיון ופרוזה. ספרו האחרון המסיבה יצא לאור ב-2024, בהוצאת כרמל. הספר עוסק בגורל היהודי, בעלייה ארצה אחרי השואה ובמשא הכבד של העולים במעבר משם לפה.
ארכיונו האישי של מאיר הועבר לאחר מותו לאוניברסיטת בר-אילן, בימים אלו נכתבת עבודת דוקטורט על ידי גיתית חוזה, בהנחייתו של פרופ' דב שוורץ, חתן פרס ישראל. העבודה
ממפה את זיכרון השואה כפי שמופיע במכלול כתביו, שיריו, ספריו, הרצאותיו ובמקורות הארכיונים השונים, לפי תימות יסודיות מתחום חקר השואה ועוסקת בהגותו הספרותית, החינוכית והתאולוגית.
יצחק מאיר נפטר ב-9 ביוני 2020. ב-14 ביוני 2021, נקראה הספרייה העירונית בקריית ים על שמו של יצחק מאיר, שהיה מחנכו בימין אורד של ראש העיר קריית ים דוד אבן צור.
ספרים

רעי נעורים: 20 שירים לסולו ולמקהלה ל-1–4 קולות עבור בתי-ספר ותנועות נוער (תשל"ד)
לאש הכבושה: חיזיון (משרד החינוך והתרבות, המחלקה לתרבות תורנית, תשל"ז 1977)
עד עלות השחר: מחזה (משרד החינוך והתרבות, המחלקה לתרבות תורנית, תשל"ח 1978)
בצומת (הרשות המשותפת לחינוך יהודי ציוני, המחלקה לחינוך ולתרבות תורניים בגולה, תשנ"ג 1993)
קרומניון: חמישה מחזות (יד לעד', בית העדות להנחלת מורשת הציונות הדתית והשואה, תשס"ב 2002)
יצחק מאיר ויוסף שרביט, לשוח בשדה: שיחות הם הוגה הדעות יצחק מאיר; בצירוף לקט נבחר מכתביו
אישה אחת (ספרית מעריב, תשע"א 2010)
La lettre muette (Alphil,2013) זכה בפרס PRIX WIZO 2014 ב־2014.
אל חוף מבטחים (ספרית מעריב, תשע"ד 2013)
בין ערביים - ערכי יסוד על פי חז“ל במבחן הזמן (2014)
יש אררט מתחת למים: שירים (הוצאת כרמל, תשע"ט 2019)
מאמרים על הגותו ראו: גיתית חוזה, תודעת הניצול: ניתוח על פי כתביו של יצחק מאיר, דעת: כתב עת לפילוסופיה יהודית וקבלה, כרך 92, 2022.
גיתית חוזה, זיכרון השואה בשיריו וכתביו של יצחק מאיר, ציונות דתית: היסטוריה, רעיון וחברה,יא, 2024.
גיתית חוזה, מיצחק לאסתר: העברה בינדורית בראי האומנות (טרם פורסם).
הערות שוליים

1 2 3  אינני עומד במרכז חיי: עם יצחק מאיר בעקבות אישה אחת, באתר tsurehrlich.blogspot.co.il
↑  דב לנדאו, מעמקים - אישה אחת - מאת יצחק מאיר, באתר www.daat.ac.il, ‏ניסן תשע"ב
↑  יצחק מאיר, באתר library.osu.edu
↑  הפואמה הפדגוגית של ימין אורד, באתר הסוכנות היהודית (ארכיון)
↑  (Author), Moshe Meisels (Author), Andreas C. Fischer (Editor), Graham Buik (Editor), The righteous of Switzerland : heroes of the Holocaust, Hoboken, NJ: KTAV Pub, 2000, עמ' 261
↑  מוסף הארץ, מדור שחמט בעריכת ישראל שרנצל, 19 ביוני 2020
↑  ברוך דיין האמת: נפטר השגריר לשעבר יצחק מאיר, באתר "סרוגים", 9 ביוני 2020
↑  "Les Prix Wizo 2014 pour Ralph Toledano et Yitzchak Mayer". Livres Hebdo (בצרפתית). נבדק ב-2018-05-26.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309102905171  BnF: cb165723358 (data)  GND: 1089636237  ISNI: 0000 0000 8007 9361  LCCN: nr93031147  RERO: 02-A023427319  SUDOC: 172740193  VIAF: 97242621   WorldCat (עם VIAF): 97242621
קרלובץ

| --- | --- |
דגל קרלובץדגל קרלובץ

בניין עיריית קרלובץ
 מדינה:  קרואטיה קרואטיה
 מחוז:  קרלובץ (מחוז) קרלובץ
 ראש העיר:  דאמיר מאניץ'
 תאריך ייסוד:  1579
 שטח:  401 קמ"ר
 גובה:  112 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  49,377 (31 באוגוסט 2021)
 קואורדינטות:  45°29′35″N 15°33′21″E﻿ / ﻿45.493055555556°N 15.555833333333°E﻿ / 45.493055555556; 15.555833333333 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://www.karlovac.hr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קרואטיה מוגדלת) זאגרב ספליט רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה סלובניה אי. איטליה הים האדריאטי קרלובץ(למפת קרואטיה רגילה) זאגרב ספליט רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה סלובניה אי. איטליה הים האדריאטי קרלובץ  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קרלובץ (בקרואטית: Karlovac; בגרמנית: Karlstadt או Carlstadt, קרלשטאט; בהונגרית: Károlyváros, קארויווארוש; באיטלקית: Carlostadio, קרלוסטדיו) היא עיר במרכז קרואטיה. העיר משמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז קרלובץ, וממוקמת על כביש זאגרב-רייקה, 56 קילומטרים דרומית-מערבית לעיר הבירה זאגרב, ו-130 קילומטרים מהעיר רייקה.
היסטוריה

ממלכת הבסבורג החלה בבניית העיר ב-1579, במטרה לחזק את הגנותיה הדרומיות מפלישה של הצבא העות'מאני לעבר צפון אירופה. הקמתה של עיר חדשה הייתה חלק מעסקה בין האצולה הפרוטסטנטית של פנים אוסטריה וקרל השני, ארכידוכס אוסטריה. בתמורה לחופש הדת שקיבלה, הסכימה האצולה לממן את בנייתו של מבצר חדש כהגנה מול האימפריה העות'מאנית. העיר הוקמה כמבצר בצורת כוכב בעל שש צלעות, שנבנה על אדמת משפחת האצולה זרינסקי, ליד טירת דובובץ, במפגש הנהרות קופה וקוראנה. כאשר העיר התרחבה, הגיע השטח העירוני שלה עד לאזור הנהרות מרז'ינקה ודוברה.
העיר נקראה בגרמנית קרלשטאדט ("עירו של קרל"), על שם המשפחה השלטת שהורתה על הבנייה ב-15 ביולי 1579. אדריכל העיר היה מטיה גמבון. העבודה על המבצר החדש הייתה בפיקוחו של גאורג קוונהילר (אנ'). הכנסייה הראשונה (של השילוש הקדוש) נבנתה בכיכר המרכזית בשנת 1580, אך כל בנייני העיר נשרפו בדליקה שפרצה בה בשנת 1594. כוחות האימפריה העות'מאנית צרו על העיר שבע פעמים, אך לא הצליחו לכבוש אותה. המצור האחרון ששמו העות'מאנים היה בשנת 1672. העיר גם נפגעה ממגפות, כאשר הקשה שבהן ארעה ב-1773, וגרמה למותם של כמחצית מתושבי העיר.
קרלובץ הייתה מאחז סְפָר צבאי של ממלכת הבסבורג ומאזור העיר פשטה מיליציית היידוקים שכונתה אוֹסְקוֹצִי לעורף השטחים העות'מאניים. היידוקים אלו פשטו גם על כלי שיט של הרפובליקה של ונציה בים האדריאטי והעניין הוביל לעימות בין הוונציאנים להבסבורגים. ב-3 ביולי 1612 הוצא להורג מנהיג ההיידוקים איוואן ולאטקוביץ' כהרתעה למיליציית ההידוקים. עם זאת, הפשיטות נמשכו והתגברו והובילו לכך שב-1615 פרצה מלחמת גראדיסקה בין ממלכת הבסבורג, לבין הרפובליקה של ונציה, הרפובליקה ההולנדית וממלכת אנגליה. הסכם פריז שנחתם ב-1617 סיים את המלחמה ולפי תנאיו הוצאו ההידוקים האוסקוקים בכוח מהעיר סני (senj) והועברו לעורף השטח באזור קרלובץ.
בעת הזו, המבצר היה צפוף מדי עבור אוכלוסיית העיר המתרחבת והממשל לא יכול היה לאשר את התרחבותה. ב-6 בדצמבר 1693 העיר קיבלה שלטון עצמי מוגבל. בעקבות הסכם קרלוביץ שנחתם בין האימפריה הרומית הקדושה (אוסטריה), האיחוד הפולני-ליטאי, הרפובליקה של ונציה ורוסיה הצארית לבין אימפריה העות'מאנית, נסוגו העות'מאנים משטחים נרחבים באירופה וקרלובץ לא שכנה עוד באזור הספר, וכך פחתה חשיבותה הצבאית.
המלכה מריה תרזה, תחת לחץ של הדיאט הקרואטי החזירה את הערים קרלובץ ורייקה (Fiume) לידי הכתר הקרואטי ב-9 באוגוסט 1776. ביוזמתה נוסדה גימנסיית קרלובץ. בנה יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אשרר את מעמדה של העיר כעיר קיסרית חופשית, עם צ'רטר שהעניק ב-1781. דבר זה אפשר להרחיב את העיר ולנצל את מיקומה על פרשת דרכים, בין המישור הפאנוני לחופי הים האדריאטי.
העיר פרחה במאה ה-18 ובמאה ה-19 כתוצאה מפיתוח דרכים אל חוף הים ונתיבי מים לאורך נהר הקופה.
בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, קרלובץ הייתה עיר נפה במחוז זאגרב של ממלכת קרואטיה-סלאבוניה בתוך האימפריה האוסטרו הונגרית.
היסטוריה > במאה ה-20

לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה קרלובאץ בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים מתוקף חוזה טריאנון. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית לממלכת יוגוסלביה וכבשה אותה. אזור קרואטיה הועבר לחזרת ממשלת הבובות של האוסטאשה. לאחר המלחמה נכללה קרלובץ בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה (1991–1995) נפגעה העיר וסבלה מנזקים. חלקיה הדרומיים היו קרובים לקווי העימות בין הרפובליקה של קרואטיה לכוחות הסרבים, עם הפגזות קשות שספגה. מרכז העיר, בית העירייה ומבנים רבים אחרים סבלו אף הם פגיעות.
העיר

העיר קרלובץ ידועה בקרואטיה כעיר הפארקים ועיר ארבעת הנהרות בשל האזורים הירוקים הנרחבים שבה וארבעת הנהרות מרז'ניקה, קוראנה וקופה הזורמים באזור הבנוי של העיר, ונהר דוברה הזורם מספר קילומטרים מחוץ לעיר.
אחד העצים הנדירים שנמצאו בפארקים בעיר הוא גינקו דו-אונתי. רוב הפארקים נטועים על חפירות קדומות שנחפרו סביב המבצר הצבאי הישן, שבעבר היה מלא מים כשכבת הגנה נוספת מן הצבאות העות'מאניים.
אזור בעיר המכונה Šanac (חפיר) קיבל את שמו בשל החפירות שהגנו על אזור בעיר שנבנו בצורת משושה.