stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הליגה הפורטוגלית השנייה בכדורגל
הקבוצות לעונת 2024/25

| קבוצה | עיר | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- |
| אוליביירנסה | אוליביירה דה אזימאיס | אצטדיון קרלוס אוסוריו | 1,750 |
| אוניאו דשפורטיבה דה לייריה | לייריה | אצטדיון ד"ר מגליאש פסואה | 24,000 |
| אלברקה | וילה פרנקה דה שירה | קומפלקסו דשפורטיבו דו אלברקה | 7,705 |
| אקדמיקו דה ויסאו | ויסאו | אצטדיון פונטלו | 7,744 |
| בנפיקה ב' | ליסבון | בנפיקה קמפוס | 2,720 |
| ויזלה | ויזלה | אצטדיון ויזלה | 6,100 |
| טונדלה | טונדלה | אצטדיון ז'ואאו קרדוסו | 5,000 |
| טורנסה | טורס ודראס | אצטדיון מנואל מארקס | 12,000 |
| ליישויס | מטוסיניוס | אצטדיון דו מאר | 9,766 |
| מאריטימו | פונשל | אצטדיון ברריוס | 10,932 |
| מפרה | מפרה | האצטדיון העירוני מפרה | 1,257 |
| פורטימוננסה | פורטימאו | האצטדיון העירוני פורטימאו | 6,204 |
| פלגואייראס 1932 | פלגואייראס | אצטדיון מצ'אדו דה מאטוש | 7,540 |
| פאסוש די פריירה | פאסוש די פריירה | אצטדיון מטה ריאל | 9,077 |
| פורטו ב' | פורטו | האצטדיון העירוני ז'ורז'ה סמפאיו | 8,272 |
| פיירנסה | סנטה מריה דה פיירה | אצטדיון מרקולינו דה קסטרו | 5,401 |
| פנאפייל | פנאפייל | האצטדיון העירוני 25 באפריל | 5,230 |
| שאביש | שאביש | האצטדיון העירוני אנג' מנואל ברנקו טשיירה | 8,400 |
הליגה הקזחית הראשונה

| --- | --- |

 שם מלא:  הליגה הקזחית הראשונה בכדורגל
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  פדרציית הכדורגל של קזחסטן
 מדינות:  קזחסטן קזחסטן
 קבוצות:  9
 תקופת הפעילות:  1994–הווה (כ־31 שנים)
 אלופה נוכחית:  קייסר
 מירב הזכיות:  קייסר (4)
 מפעל גבוה:  ליגת העל הקזחית
 מפעל מקביל:  הגביע הקזחי
 מפעל נמוך:  הליגה השנייה
 kpfl.kz/eng/championships/5
הליגה הקזחית הראשונה היא ליגת הכדורגל השנייה בקזחסטן, את הליגה מנהלת פדרציית הכדורגל של קזחסטן. הליגה הוקמה ב-1994 ועד שנת 2002 הייתה לליגת כדורגל חובבנית, שהמנצחת בה לא הייתה זוכה להעפיל לליגת העל. בעונת 2002 הפורמט שונה וכל אלופת העונה הייתה מעפילה לליגת העל בעונה שאחריה.
אלופות הליגה לפי עונות

1994 - קאספי
1995 - קייסר
1996 - הליגה לא התקיימה
1997 - פרו אקטובה
1998 - אורדבסי שימקנט
1999 - דינמו שימקנט
2000 - אקטובה
2001 - אורדבסי שימקנט
2002 - אקיבסטוזטק
2003 - אוקז'טפס (צפון מזרח) & יאסי (דרום מערב)
2004 - בולאט (צפון מזרח) & ז'אמבייל (דרום מערב)
2005 - אנרגטיק פבלודר (צפון מזרח) & קייסר (דרום מערב)
2006 - אבאנגארד (צפון מזרח) & ז'טיסו (דרום מערב)
2007 - קאזאחמייס
2008 - קאזאחמייס
2009 - קאיראט אלמטי
2010 - ווסטוק
2011 - סונקאר
2012 - אילה-סאולט
2013 - קייסר
2014 - אוקז'טפס
2015 - אקז'איק
2016 - קייסר
2017 - ז'טיסו
הערות:
רק שמות הקבוצות הנוכחיים מוצגים ברשימה. שמות היסטוריים יכולים להיות שונים.
ספרנבולו

ספרנבולו (בטורקית: Safranbolu; ביוונית: Σαφράμπολη - ספרמפולי) היא עיירה בנפת קרביק במחוז הים השחור שבצפון-מערב טורקיה. לפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסייתה מנתה 70,043 איש. שמה של העיירה בא מהמילה ספרן (Safran) שפירושה זעפרן בטורקית, עדות להיותה מרכז לגידול ולמסחר בתבלין בעבר. בשנת 1998 הוכרה ספרנבולו כאתר מורשת עולמית, הודות לריכוז מרשים של 1,008 מבנים היסטוריים הבנויים בסגנון עות'מאני מסורתי, והעשויים עץ ואבן.
בתים עות'מאניים בספרנבולו
היסטוריה

קברים חצובים בסלע שנמצאו באזור ספרנבולו מעידים על התיישבות אנושית במקום בו שוכנת העיר כבר בתקופה הפרהיסטורית. מאוחר יותר שכן באזור מקדש רומאי. היישוב הנוכחי התפתח כצומת מסחרי לאחר הכיבוש הטורקי במאה ה-11, ובמאה ה-13 הוא היה לנקודה חשובה בדרך השיירות שחצתה את אסיה הקטנה ממזרח למערב. מתקופה זו שרדו המסגד הישן, המרחצאות העתיקים ומדרסת גאזי סוליימאן פאשה (Gazi Süleyman Paşa Medresesi) שהוקמו כולם ב-1322.
במאה ה-17 עלתה חשיבותה של העיר והשוק המרכזי הורחב על מנת לענות על צורכיהם של הסוחרים שחלפו דרכה. מתקופה זו ניצבים בעיר חאן ג'ינג'י האנה (Cinci Hanı) שבו 60 חדרי אירוח (1648-1640), מסגד מהמט פאשא קפרולו (Köprülü Mehmet Paşa Camii) שנבנה ב-1661 ומספר מבנים נוספים שבהם חנויות, אורוות ומרחצאות.
במאות ה-18 וה-19, התבססה בעיירה אוכלוסייה אמידה שבנתה בה אחוזות ומספר תושביה עלה בצורה חדה. באותה תקופה כרבע מהתושבים היו יוונים, אך רובם עזבו במסגרת הסכם לוזאן שקבע את חילופי האוכלוסין בין טורקיה ליוון לאחר מלחמת העולם הראשונה. שינויים בדרכי המסחר והופעת הרכבת הביאו את שגשוגה המסחרי של העיר לסופו בתחילת המאה ה-20. העיר שקעה לשפל כלכלי עד שהוקמה בקרביק השכנה תשלובת מפעלי פלדה, שסיפקה מקומות עבודה לתושבי העיר.
אתר מורשת עולמית

העיר מחולקת לארבעה רבעים - אזור השוק במרכז העיר המכונה צ'וקור (Çukur - "החור", בשל מיקומו בחלקה התחתון של העיר), רובע קרנקיי (Kıranköy), רובע באלאר (Bağlar) והאזור המודרני שאינו חלק מהכרזת ארגון אונסק"ו.
היישוב הטורקי המקורי השתרע מדרום למצודה, אך הוא שקע במאה ה-15 ובמאה ה-16, ואת מקומו תפס רובע צ'וקור שבמרכזו השוק וסביבו בתי מלאכה. צורתו של צ'וקור כשל משולש הנתחם על ידי שני נחלים. במהלך המאה ה-18 התפתחה ספרנבולו מערבה לעבר קרנקיי וצפון-מערבה אל באלאר. קרנקיי הייתה בעבר אזור מגוריהם של היוונים, ושכנו בה בתים שכללו בתי מלאכה בקומתם הראשונה ומעליהם התגוררו בעליהם. במרתפים נעשה שימוש לייצור יין ולאחסון. בבאלאר שהיה לאזור האמיד של העיר, הוקמו בתים בני קומה אחת אשר הוקפו בגנים רחבי ידיים.
רחובות צ'וקור וקרנקיי צרים ומפותלים. הם מרוצפים באבן ובמרכזם תעלת ניקוז למי הגשמים. קירות הבתים העות'מאנים המסורתיים שלאורכם, עשויים ממסגרות עץ והחלל שבין קורות העץ מולא בלבנים או בחומר.  בקירות הבתים הפונים אל הרחובות לא נקבעו חלונות, ומצידם זה הם נדמים לחומות המקיפים גנים.
הערות שוליים

↑  Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535659405171  BnF: cb137455753 (data)  GND: 4210703-9  LCCN: n96007159  NKC: ge128437  SUDOC: 06683872X  VIAF: 123318570   WorldCat (עם VIAF): 123318570 
רחוב מרוצף אבן בעיר
שואת יהודי בלארוס

השואה בבלארוס הייתה שורת מעשי פשע שבוצעו על ידי שלטונות גרמניה הנאצית בהנהגתו של אדולף היטלר, עוזריהם, משתפי פעולה ושלטונות בעלי בריתה, במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה על אדמת בלארוס נגד יהודים. גבולותיה של בלארוס השתנו באופן דרמטי בעקבות הפלישה הסובייטית לפולין ב-1939, והדבר היה מקור לאי ודאות בעידן הסובייטי בנושא היקף השואה בבלארוס.
בלארוס לא הייתה מדינה ריבונית עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1 בספטמבר 1939. הברית הנאצית-סובייטית הובילה לפלישה הסובייטית המקבילה ממזרח ב-17 בספטמבר 1939. המחצית המזרחית של פולין שלפני המלחמה סופחה על ידי ברית המועצות לבלארוס הסובייטית ולאוקראינה הסובייטית.
כל שטחה של בלארוס המודרנית נכבש על ידי גרמניה הנאצית עד סוף אוגוסט 1941. ההיסטוריונית האמריקאית לוסי דווידוביץ', מחברת הספר "המלחמה נגד היהודים", העריכה כי 66% מהיהודים המתגוררים ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית נספו בשואה, מתוך 375,000 היהודים שחיו בבלארוס המודרנית לפני מלחמת העולם, לפי הנתונים הסובייטיים. לשם השוואה, באזורי המדינות הבלטיות, שגובלות בה מצפון, כ-90% מהיהודים נהרגו באותה תקופה.
מאשה ברוסקינה ושני חברי התנגדות נוספים לפני תלייתם, מינסק, 26 באוקטובר 1941
אסירים יהודים בגטו מינסק מפנים שלג בתחנה, פברואר 1942
רקע

כתוצאה מהפלישה הסובייטית לפולין ב-1939, שטח הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית כמעט הוכפל עם סיפוח קרסי. שטחים שהשתייכו לפני כן לרפובליקה הפולנית השנייה הועברו לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית בעקבות בחירות מזויפות שנערכו באווירת טרור. שמותיהן של ערים פולניות שונו לשמות ברוסית, ונוצר אובלסט חדש. מיליוני אזרחים פולנים אולצו לקבל על עצמם אזרחות סובייטית. בתוך שנתיים גדלה האוכלוסייה היהודית של מינסק, בירת הרפובליקה הסובייטית הסובייטית של ביילורוסיה, ל-90,000 נפש עקב זרם יהודים פולנים שנמלטו מהכיבוש הגרמני.
לאחר מבצע ברברוסה, החלק הדרומי של בלארוס של היום סופח לנציבות הרייך אוקראינה שהוקמה ב-17 ביולי 1941, ובו אזור הומל של רוסיה וז'יטומיר. הגרמנים קבעו את זהותם של היהודים על ידי רישום או על ידי הוצאת צווים. היהודים הופרדו מן האוכלוסייה הכללית ונכלאו בגטאות מאולתרים. המנהיגות הסובייטית נמלטה ממינסק בלי להורות על פינוי ועל כן נתפסו רוב התושבים היהודים. בגטו מינסק נשבו 100,000 יהודים, בבוברויסק - 25,000, בוויטבסק - 20,000, במוגילב - 12,000, בהומל - מעל 10,000, בסלוצק - 10,000, בבוריסוב - 8,000 ובפולוטסק - 8,000. באזור הומל הוקמו 20 גטאות, בהם נכלאו כ-21,000 איש.
הנאצים הפכו את מינסק למרכז המנהלי של הרייכסקומיסריאט אוסטלנד. ב-15 ביולי 1941 נצטוו כל היהודים לענוד טלאי צהוב על בגדיהם באיומי עונש מוות, וב-20 ביולי 1941 הוכרז על הקמת גטו מינסק. בתוך שנתיים הפך זה לגטו הגדול ביותר בברית-המועצות הכבושה בידי גרמניה, ובו למעלה מ-100,000 יהודים.
תחילת הרציחות

השואה בבלארוס הסובייטית החלה בקיץ 1941, במהלך התקפה גרמנית על עמדות סובייטיות במבצע ברברוסה. מינסק הופצצה והוורמאכט כבש אותה ב-28 ביוני 1941. ב-3 ביולי 1941, במהלך האקציה הראשונה במינסק, הוצעדו 2,000 יהודים בני האינטליגנציה ליער ונרצחו. האיינזצגרופן ביצע מעשי טבח מעבר לגבול הגרמני-סובייטי ותיעד בכתב מעשים אלה.
רצח בירי

כתוצאה מסיפוח שטחים פולנים לברית המועצות ב-1939 ובהם שטחים שסופחו למערב בלארוס, כמעט שולשה האוכלוסייה היהודית של הרפובליקה הסובייטית הבלארוסית. ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, היו 670,000 יהודים בצד הפולני ו-405,000 יהודים בצד הסובייטי של בלארוס של ימינו. ב-8 ביולי 1941 פקד ריינהרד היידריך לירות בכל היהודים הזכרים בשטח הכבוש בין הגילים 15 ל-45, כבפרטיזנים סובייטים. באוגוסט צורפו לנורים נשים, ילדים וקשישים. גדודי משטרה גרמניים וכן האיינזצגרופן ביצעו את גל ההרג הראשון.
בנובמבר 1941 אספו הנאצים 12,000 יהודים בגטו מינסק כדי לפנות מקום ל-25,000 יהודים זרים שיועדו לגירוש מגרמניה, מאוסטריה ומהפרוטקטורט של בוהמיה ומורביה. כ-6,600 יהודים נלקחו במשאיות אל הכפר הסמוך טוצ'ינקה (טוצ'ינקי) ונורו בידי חברי האיינזצגרופה א'. הקבוצה הבאה של יותר מ-5,000 יהודים נשלחה אחריהם לטוצ'ינקה ב-20 בנובמבר 1941 והיהודים שבה נרצחו. ההיסטוריון מרטין גילברט כתב כי הקומיסר הכללי של נציבות הרייך אוסטלנד, וילהלם קובה, השתתף אישית בהרג במרס 1942 בגטו מינסק.
רצח בירי > מעשי טבח

פעולות חיסול בשטחים שנכבשו על ידי הגרמנים מאז יוני 1941 נערכו במספר מקומות בולטים בבלארוס של ימינו. הקורבנות, כולל יהודים פולנים מהשטחים שסופחו לרוסיה הבלארוסית מקרסי הפולנית, הועברו ברכבת גם לאתר ההשמדה ברונה גורה. העיירות (בסדר אלפביתי) כללו את אנטופול, ברזינו, נבהרדק, בוברויסק, צ'אבוסי, דויד-הרדוק, דזיטלבה, גרודנו (ראו גטו גרודנו), איוויה, קאטין (ראו טבח יער קאטין), לחווא (ראו גטו לחווא), לידא, לוניניץ, מאלי טרוסטינץ, מינסק (ראו גטו מינסק), מוטלה, פינסק, פולאצק, פונאר, שקלוב, סלונים, סלוצק, ויטבסק וז'טל. בעיירות קטנות, למשל ירמיץ' יהודים נהרגו ביער סמוך ללא הקמת גטו.
המשטר הנאצי גירש כ-380,000 בלארוסים לגרמניה לעבודת כפייה והרג מאות אלפי אזרחים. לפחות 5,295 יישובים בלארוסיים נהרסו ותושביהם נרצחו (מתוך 9,200 יישובים שנשרפו או נהרסו בבלארוס במהלך מלחמת העולם השנייה). יותר מ-600 כפרים כמו קאטין הושמדו על כל יושביהם.
רצח בירי > מעשי טבח > רציחות המוניות בנבהרדק

ב -22 ביוני 1941 פתחה גרמניה הנאצית במבצע ברברוסה נגד ברית המועצות. העיר נבהרדק, בירת מחוז נובוגרודק שבפולין בין שתי מלחמות העולם), נכבשה ב-4 ביולי במהלך הקרב על ביאליסטוק-מינסק, כאשר שתי ארמיות של הצבא האדום היו מוקפים בכיס נבהרדק. העיר הפכה לחלק מהרייכסקומיסריאט אוסטלאנד ומיד לאחר מכן ביצעו הכובשים הנאצים את מדיניות הרדיפות וההפרדה הגזעית, ובמיוחד נגד יהודים, שנאלצו להיכנס לגטו שהוקם בעיר.
על פי מפקד פולני מ-1931 היו בנפת נבהרדק כ-616,000 בלארוסים, כ-550,000 פולנים אתניים, ובעיר נבהרדק עצמה היו כ-20,000 תושבים, כמחציתם יהודים פולנים .
בחורף 42–1941 רצחו הכובשים הגרמנים את כל היהודים בסדרת פעולות ירי. כ-550 לא נרצחו והועברו לעבודת כפייה עד מוות. התנגדות פרטיזנית החלה. מתנדבים יהודים מקומיים, שנודעו מאוחר יותר כ'יחידת הפרטיזנים של בלסקי', נמלטו ליערות הסמוכים, עסקו בפעילות קרבית ובו בזמן העניקו מקלט למשפחות יהודיות, שרבות מהן הצליחו לשרוד את המלחמה.
גם הפולנים האתניים והבלארוסים הוכו על ידי הטרור הנאצי, בייחוד ב-1943, כאשר אזרחים נכלאו והיו נתונים לפעולות תגמול קשות ולעבודת כפייה.
הצבא האדום שחרר את העיר ב-8 ביולי 1944, כמעט שלוש שנים לאחר כיבושה. במהלך המלחמה נהרגו יותר מ-45,000 בני אדם בנבהרדק ובסביבותיה. למעלה מ-60% מהמבנים נהרסו.
סיוע בלארוסי לרצח היהודים

רבים מתושבי בלארוס תמכו בגרמניה הנאצית, במיוחד בשנים הראשונות לכיבוש. לאומנים קיוו להקמת מדינה לאומית בלארוסית תחת חסותו של הרייך. בסוף 1942, קבוצת "ירמאצ'נקה" הלאומנית, הידועה כ"בי.אס.אס ", מנתה 30 אלף חברים בתריסר ערים סובייטיות שונות. משטרת העזר הבלארוסית הוקמה על ידי השלטונות הנאציים בקיץ 1941. בתחילת הכיבוש התקיימה משטרה מקומית שכונתה "שוצמאנשאפט" ובה מתנדבים שמילאו תפקיד בהרג היהודים. עד תום המלחמה הגיע מספר השוטרים שסייעו לנאצים בברית-המועצות תחת כיבוש גרמניה לכ-300,000 איש.
תפקידה של משטרת העזר הבלארוסית שהוקמה ב-7 ביולי 1941 היה מכריע בזיהוי היהודים. כוחות מקומיים סייעו ברצח יהודי הומל, מאזיר ויהודיהם של יישובים נוספים. המקומית קיבלה על עצמה תפקיד משני. היהודים הוכנסו לגטאות ונשלטו בברוטאליות לפני הוצאות להורג המוניות כמו אלה שבוצעו בצ'צ'רסק. לאחר זמן החלה משטרת העזר המאומנת לא רק להוביל יהודים מהגטאות למקומות הטבח אלא גם לקחת חלק פעיל בירי. טקטיקה זו הצליחה במקומות שבהם בוצעו הריגות יהודים בתחילת ספטמבר ובמהלך אוקטובר ונובמבר 1941. בחורף 1942 נערכו פשיטות דומות בצ'צ'רסק, פטריקוב, זלובין ועוד. תפקידה של המשטרה הבלארוסית ברצח בלט בגל השני של חיסולי הגטו, החל מפברואר-מרס 1942.
כ-800,000 יהודים נורו בשטח בלארוס בת ימינו. רובם נורו על ידי האיינזצגרופן, אס דה וגדודי אורפו שנעזרו ביחידות מקומיות (Schutzmannschaften). חלק הארי של הקהילות היהודיות הושמדו במסע ההרג הראשון, כשמספר משתפי הפעולה הבלארוסים היה קטן יחסית, וכשגדודי הרצח במזרח אירופה הורכבו ברובם ממתנדבים ליטאים, אוקראינים ולטבים.
סיוע בלארוסי לרצח היהודים > הצלת יהודים

עד ינואר 2017 הכיר יד ושם ב-641 בלארוסים כחסידי אומות העולם. כל האותות הוענקו לאחר פירוק ברית המועצות. רבים מהמעוטרים באות הגיעו ממינסק, ועד כה כבר נפטרו.
מחקר אחרי המלחמה

מקורות קומוניסטים סובייטיים העריכו כי בלארוס הפסידה כרבע מאוכלוסייתה לפני המלחמה במלחמת העולם השנייה, כולל רוב האליטה האינטלקטואלית שלה.
בשנות השבעים והשמונים ראיין מסורב העלייה הסובייטי דניאל רומנובסקי, שעלה לישראל מאוחר יותר, למעלה מ-100 עדים, בהם יהודים, רוסים ובלארוסים, ורשם את סיפוריהם על הרצח בירי בתקופת השואה. המחקר בנושא בברית המועצות היה מוגבל עקב מדיניות המשטר. עם זאת, בראיונותיו מצא רומנובסקי כי הגטאות הפתוחים בעיירות בלארוסיות נוצרו בריכוז מוקדם של כל הקהילות היהודיות באזורים שנקבעו, ללא חומות. שיתוף הפעולה עם הגרמנים על ידי רוב הלא יהודים היה בחלקו תוצאה של עמדות קונפורמיות שעוצבו תחת השלטון הטוטליטרי הסובייטי.
ראו גם

התנגדות (סרט)
שואת יהודי ברית המועצות
לקריאה נוספת

יצחק ארד, תולדות השואה - ברית-המועצות והשטחים המסופחים, 2 כרכים. ירושלים: יד ושם, 2004.
רויטל עמית

| --- | --- |

 לידה:  31 בינואר 1952 (בת 72) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1970
 עיסוק:  קריינית, שדרנית רדיו
 מעסיק:  רדיוס 100FM, רדיו לב המדינה, קול ישראל (בעבר)
 צאצאים:  יובל בינדר, נמרוד בינדר 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  revital.amit
 
רויטל עמית (נולדה ב-31 בינואר 1952) היא קריינית ושדרנית רדיו ישראלית. עבדה ב"קול ישראל" של "רשות השידור" במשך כארבעים שנה.
ביוגרפיה

עמית נולדה בחיפה בשם רויטל סלוצקי וגדלה בנתניה. אביה של רויטל, אבינעם סלוצקי (בנו של נח סלוצקי) היה מאנשי פלגות הלילה המיוחדות.
את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל. בשנות ה-70 הגישה בגלי צה"ל את התוכניות "חמים וטעים", "כאלה היו השירים שהיו", "מצעד המרגנית" ועוד. באוגוסט 1973 השתתפה בהצגה "כה לחי" במלאת כ"ה שנות עצמאות למדינה. באותה שנה השתתפה בהצגה "תפוס את הגנב" שהופסקה לאחר מספר הצגות בגלל מלחמת יום הכיפורים. ב-1976 החלה לעבוד ב"קול ישראל". באותה שנה גם קריינה דברי קישור בהופעתה של רקדנית הפלמנקו סילביה דוראן. ברשת ב' הגישה את התוכנית "בוקר טוב - שירים ופרפראות", והשתתפה בתוכניות ההומור "לצון נופל על לצון" (שהסתיימה במאי 1979) ו"צחוק באמצע". הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה כשהנחתה ביחד עם מלאכי חזקיה את פסטיבל למנצח שיר מזמור התשיעי שהתקיים בחנוכה תשל"ט - דצמבר 1978 ושודר בשידור חי בערוץ הראשון. ב-17 בדצמבר 1979 הנחתה ביחד עם אלי ישראלי את התוכנית הראשונה של "אות ועוד" - סדרת שעשועונים ששודרה בטלוויזיה החינוכית, והמשיכה להנחות את השעשועון הזה גם בהמשך. הופיעה בהצגת ההומור "זה רדיו זה" ביחד עם יואל ריפל ומשה טימור.
בשנות ה-80 הנחתה ביחד עם אברהם מור את המופע "כשהיסמין פורח" ששודר בשידור חי בערוץ הראשון והתקיים בבנייני האומה בחנוכה תשמ"ג - דצמבר 1982, לציון 25 שנה לתוכנית "כשהיסמין פורח", ולציון 100 שנה לעלייה הראשונה מתימן. השתתפה במשדרי הומור שונים ב"קול ישראל" כמו פינת שיחות הטלפון הפיקטיביות מסבתא אטה אישטנם ונכדתה צחית, בתוכנית "שלושה בגיגית" של שוש עטרי ודודו דותן. הגישה ברשת ג' במשך יותר מעשור את תוכנית הד"שים הפופולרית "לי ולך שיר וברכה". התוכנית חזרה לשידור בהגשתה של עמית בשנת 2009, לאחר הפסקה של 22 שנה. בנוסף, הגישה בג' את התוכניות "באוויר" (בעריכת טוני פיין) ו"עוד להיט". בתחנת הרדיו 88FM הגישה מידי שבת תוכנית שירי "אולדיז" (Oldies) בעריכת  קריסטינה גוליאט.
בסוף ספטמבר 2015 הייתה רויטל עמית אמורה לפרוש מ"קול ישראל" במסגרת הרפורמה ברשות השידור. קובי מנורה, חברה לעבודה, צילם את פרידתה העצובה והנרגשת מהמאזינים ופרסם את הסרטון בדף הפייסבוק שלו. הסרטון התפשט במהירות באינטרנט, הופץ בטוויטר, זכה לעשרות אלפי צפיות ושודר בתוכניות טלוויזיה. אז, הוסכם שרויטל תמשיך לשדר ארבעה חודשים נוספים, עד יום הולדתה ה-64, בסוף ינואר 2016. שידור הפרידה הנרגש והסופי שלה מהמאזינים ומקול ישראל היה ב-30 בינואר 2016 בתחנת 88FM. היא סיימה את השידור בקריאה לשמור על קול ישראל ועל רשות השידור, המצויה בימים לא פשוטים ובעיצומן של טלטלות, ובשידור השיר My Way בביצועו של אלביס פרסלי.
מס' חודשים לאחר פרישתה מקול ישראל, החלה רויטל לשדר בתחנת הרדיו האזורית רדיוס 100FM את התוכנית "אלה היו הימים" שמתרכזת במוזיקה לועזית משנות ה-50 וה-60.
רויטל עמית היא אם לשניים, ביניהם השחקן יובל בינדר. מתגוררת בתל אביב. אחותה הצעירה היא השחקנית יעל עמית. אחייניתה היא השחקנית ואשת גלי צה"ל בעבר תמר עמית יוסף.
דודה, אחי אביה  היה רס"ן זאב "זאבל'ה" עמית (סלוצקי) אשר עליו ועל יוסף "יוסל'ה" רגב (גרבר) כתבה נעמי שמר את השיר אנחנו שנינו מאותו הכפר.
הערות שוליים

↑  עופר אדרת מה עושה האקדח של וינגייט בדירה בצפון תל אביב?, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2013
↑  משתתפי "מצעד המרגנית" תשל"ב (תמונה סרוקה, להיטון)
↑   נתי טוקר, "הציבור בגד בנו. עובדים קשה אבל רק משמיצים אותנו ומספרים אגדות על משכורות גבוהות", באתר TheMarker‏, 2 באוקטובר 2015
↑  ירון פריד, רויטל עמית, השדרנית המיתולוגית של רשת ג' , חוזרת לשלוח ד"ש עם שיר מהעבר, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2009
↑   נתי טוקר, הקריינית שנפרדה בדמעות מ"קול ישראל" ומהמאזינים - אחרי 40 שנה, באתר TheMarker‏, 3 באוקטובר 2015
↑   רויטל עמית נפרדת מקול ישראל, קטע וידאו (30.01.16), וידאו  באתר יוטיוב
↑  דף הפייסבוק של התוכנית אלה היו הימים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295929205171  ISNI: 0000 0003 6959 5906  VIAF: 239257407   WorldCat (עם VIAF): 239257407
מוש

ערך זה עוסק בעיר בטורקיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מראה כללי
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מחוז:  מזרח אנטוליה
 נפה:  מוש
 ראש העיר:  פיאט אסיה (מפלגת הצדק והפיתוח)
 שטח:  2,777 קמ"ר
 גובה:  1,400 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  201,717 (2023)
  ‑ צפיפות:  72.64 נפש לקמ"ר (2023)
 קואורדינטות:  38°44′00″N 41°29′28″E﻿ / ﻿38.733333333333°N 41.491111111111°E﻿ / 38.733333333333; 41.491111111111 
 אזור זמן:  UTC +3
 http://www.mus.bel.tr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורמוש(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורמוש(למפת מזרח אנטוליה רגילה) ארזורום ואן טונג'לי קארס מלטיה בינגל ארדהאן הים השחור מרכז אנטוליה  י. ת. דרום-מזרח אנטוליה סוריה עיראק איראן ארמניה גאורגיה הים השחור י. ואןמוש(למפת מזרח אנטוליה מוגדלת) ארזורום ואן טונג'לי קארס מלטיה בינגל ארדהאן הים השחור מרכז אנטוליה  י. ת. דרום-מזרח אנטוליה סוריה עיראק איראן ארמניה גאורגיה הים השחור י. ואןמוש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מוּש (בטורקית: Muş; בארמנית: Մուշ; בכורדית: Mûş/مووش) היא עיר בכורדיסטן הטורקית ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז מזרח אנטוליה שבטורקיה.
היסטוריה

מועד יסוד העיר לא ידוע אך הוא מוערך לתקופת ממלכת אוררטו (800 לפני הספירה לערך). בשלהי העת העתיקה וראשית ימי הביניים הייתה העיר עיר חשובה בממלכת ארמניה העתיקה והיא מוזכרת בכתבים ארמניים עתיקים מן המאה התשיעית. בשנת 969 עברה העיר, יחד עם חלק זה של ארמניה, הנקרא ארמניה הבגראטידית לשליטת האימפריה הביזנטית. מאז המאה ה-11 השתייכה העיר לתחומי שליטה מוסלמית כגון הסולטנות האיובית (המאה ה-12), השושלת האילח'אנית (המאה ה-13) ושבט קארה קויונלו (המאה ה-14). במהלך תקופה זו הייתה העיר עיר גדולה ומרכזית. בשנת 1387 נכבשה העיר על ידי טימור לנג והועברה לשבט אק קויונלו ששלט בה עד השתלטות האימפריה העות'מאנית על האזור במאה ה-16.
במשך כל התקופה, עד המאה ה-20, התגוררה בעיר אוכלוסייה ארמנית גדולה לצד מיעוט כורדי והיא הייתה בירת סנג'ק-גבול מול פרס, שהיה בעל אופי ארמני. במפנה המאה העשרים עלה שיעור האוכלוסייה המוסלמית הטורקית בעיר. ב-1907 לפי דיווח האנציקלופדיה הקתולית עמדה אוכלוסיית העיר על 27,000 איש; בהם 13,700 נוצרים (10,000 ארמנים מונופיזיטים, 3,000 ארמנים קתולים ו-700 פרוטסטנטים) והשאר מוסלמים.
בשנת 1883 הוכרזה העיר כמרכז דיוקסיה (מושב בישוף) של הכנסייה הקתולית הארמנית על ידי האפיפיור לאו השלושה-עשר.
בשנת 1915, במסגרת שואת העם הארמני, הפכה העיר למחנה ריכוז אליו הובלה כל האוכלוסייה הארמנית של הסנג'ק, שמנתה 140,000 איש. חלקם נטבחו בכפריהם ואחרים גורשו מהעיר להשמדה איטית במסגרת צעדות המוות. כן נהרסו מנזרים ארמניים עתיקים. באותה שנה, באמצע יוני, התחוללו במוש קרבות בין צבא האימפריה הרוסית לבין צבא האימפריה העות'מאנית בניסיון רוסי כושל לכבוש את העיר המרכזית במסגרת המערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה. באוגוסט 1916 נכבשה העיר על ידי הצבא הרוסי, אך זה נסוג מהמקום באפריל 1917, לאחר מהפכת פברואר. במקביל לנסיגת הרוסים, ניסתה לתפוס את השלטון בעיר מיליציה שהורכבה מארמנים שנלחמו בשורות הצבא הרוסי ולא נסוגו. לאחר הפסקת האש של מודרוס ב-30 באוקטובר 1918, שסיימה את מצב הלוחמה וניתקה את הארמנים מסיוע חיצוני, נסוגו הארמנים והמשיכו להילחם ממזרח ומדרום לעיר במלחמת טורקיה–ארמניה שהסתיימה ב-1920 בחתימת הסכם אלכסנדרופול שהעביר סופית את השליטה באזור לטורקיה.
אוכלוסייה

לפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 201,717 בני אדם, רובם כורדים. לפי הערכת ממשלת טורקיה חיו בשנת 2014 במוש 3,000 ארמנים (מתוך אוכלוסייה כוללת של כ-80,000 נפש), אך לפי הערכותיהם של הארמנים מדובר במספר גדול יותר, כיוון שחלקם ארמנים סמויים.
הערות שוליים

↑  Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
1 2  הערך מוש, האנציקלופדיה הקתולית, מהדורת 1913; המקור מ-1907
↑  Massacres in the Sancak of Mush; The Armenian Genocide – 1915
↑  המערכה בקווקז
↑  2.5 Million Islamized Armenians Estimated in Turkey
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562647705171  LCCN: n88163591  VIAF: 138483645   WorldCat (עם VIAF): 138483645
גיא פירר

גיא פירר (נולד ב-3 באוגוסט 1997), הוא ספורטאי ישראלי, המתחרה בסקי מים בכבלים ובסירות (ווייקבורד). הוא פעמיים ברציפות אלוף אירופה (2015 ו-2016).
ביוגרפיה

פירר גדל ביישוב צורן. בגיל 10 החל לגלוש בסקי מים בכבלים בפארק דרום בתל אביב. מתאמן במועדון הספורט הימי Blue Wake, בהדרכתו של מוטי לוי.
ביוגרפיה > 2011

באליפות אירופה לנוער שנערכה בבלגרד, סרביה בשנת 2011 סיים פירר במקום חמישי בסקי מים בכבלים.
ביוגרפיה > 2012 > סגן אלוף אירופה לנוער

באליפות אירופה לנוער שנערכה בדרום אפריקה בפברואר 2012 זכה פירר במדליית כסף בסקי מים בסירות בווייקבורד, אחרי גולש איטלקי ולפני גולש בריטי.
ביוגרפיה > 2013

באליפות אירופה לנוער שנערכה בשוודיה בספטמבר 2013 זכה פירר במדליית ארד בסקי מים בכבלים.
ביוגרפיה > 2014 > אלוף אירופה לנוער

באליפות אירופה שנערכה בפולין ביולי 2014 זכה פירר במדליית זהב בסקי מים בסגנון ווייקבורד בתוצאה הגבוהה ביותר שאי פעם ניתנה לגולש בתחרות זו. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם בסקי מים בכבלים שנערכה בנורווגיה באוגוסט הוא סיים במקום שביעי.
ביוגרפיה > 2015 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בוורונה, איטליה בספטמבר 2015 זכה פירר במדליית זהב בסקי מים בסגנון ווייקבורד בתוצאה של 92 נקודות, הניקוד הגבוה שיותר שהושג אי פעם, לאחר שביצע תרגילים חדשים שעדיין לא נראו עוד באליפות.
ביוגרפיה > 2016 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בישראל באגם המלאכותי שבפארק בגין זכה במדליות זהב בטורניר הבוגרים ובטורניר הנוער.
באליפות העולם בסקי מים שנערכה במקסיקו בנובמבר אותה שנה הוא זכה במדליית ארד. במדליית זהב זכה ליאור סופר מישראל.
ביוגרפיה > 2017

ביולי 2017, זכה במדליית ארד במשחקי העולם בסקי מים סירות.
הערות שוליים

↑  תוצאות הספורטאים הישראלים באליפות אירופה בסקי מים, עצמה - המרכז לאגודות ספורט עצמאיות
↑  סקי מים: מדליית כסף לגיא פירר, באתר nrg‏, 18 בפברואר 2012
↑  אליפות אירופה בסקי מים: 3 מדליות לישראל, באתר ערוץ הספורט, 31 באוגוסט 2013
↑  הר-נוי, ארבע מדליות לישראל באליפות אירופה בסקי מים, באתר רוטר.נט 19 ביולי 2014
↑  הגולש ליאור סופר זכה באליפות העולם בווייקבורד, באתר ONE‏, 17 באוגוסט 2014
↑  דניאל סיילן, ‏גיא פירר זכה במדליית הזהב באליפות אירופה, באתר ONE‏, 20 בספטמבר 2015
↑  דבר ראשון, ‏זהב כפול לישראל באליפות אירופה בסקי מים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 25 בספטמבר 2016
↑  סקי מים: ליאור סופר שוב אלוף העולם, באתר ynet, 13 בנובמבר 2016
↑  משחקי העולם בפולין: מדליית ארד לנילי בלאק, באתר ONE‏, 30 ביולי 2017
ליאור סופר

ליאור סופר (נולד ב-9 בדצמבר 1985), הוא ספורטאי ישראלי, המתחרה בסקי מים בכבלים. הוא שלוש פעמים אלוף העולם (2014, 2016 ו-2018) ואלוף אירופה (2011) בווייקבורד.
ביוגרפיה

סופר גדל בראשון לציון. הוא מתאמן בקבוצת עצמה סקי מים בכבלים תל אביב, בהדרכת עידן טל.