stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יציאת האדמו"ר מבעלז מהונגריה
פולמוס הדרשה > ביקורת על הדרשה

מנדל פייקאז' ביקר בכמה פרסומים את האדמו"ר. הוא הסתמך על עדותו של איש זונדרקומנדו באושוויץ, שנכתבה במחברת שהוטמנה באדמה בנובמבר 1944, כנראה, ונמצאה ב-1952. בעדות מזכיר איש הזונדרקומנדו דברים ששמע מאחת המומתות, שאמרה לפני מותה בתאי הגזים, כנראה בסביבות מאי 1944; בדבריה היא מאשימה את הרבנים בחילול השם, ובמיוחד את האדמו"ר מבעלז, שבדבריהם הרדימו את היהודים ולא אפשרו להם להימלט, בעוד הם הצילו את עצמם.
פייקאז' מסתמך גם על דבריו של הרב יששכר טייכטל בספרו "אם הבנים שמחה", שהיה מלכתחילה ממקורבי האדמו"ר מבעלז ומן המתנגדים לציונות. בעקבות השואה שינה הרב טייכטל את דעתו, וביכה על כך שלא תמך בעלייה לארץ. הוא האשים את הרבנים שברחו בעצמם ולא דאגו לצאן מרעיתם. בספרו אם הבנים שמחה כתב: "מרחפת עלינו אימה ופחד כאשר אנו רואים בשעה שאני כותב את הטורים הללו, שכל האדמו"רים של מדינתנו עושים השתדלות לברוח מכאן לארץ ישראל מפחד הסכנה מחמת המציק ואינם מביטים בזה על מה שמפילין לבם של ישראל, כאשר שומעים מההמון שמרננים ואומרים: 'הרבי'ס בורחין, ומה יהי עמנו?'".
פייקאז' מאשים גם את חסידיו של הרבי, שהשמיטו במהדורות מאוחרות יותר את דברי ההרגעה שלו.
הסופר והפובליציסט מאיר שלו מאשים, כי האדמו"ר ואחיו עלו לארץ בעזרת סרטיפיקט ציוני, לאחר שבאגודת ישראל לא היו יכולים לסייע להם. העובדה שהעזרה באה מידי הציונים, שלהם התנגדו האדמו"ר ואחיו, מחריפה לדבריו את השאלה שהעלו כלפיהם החסידים, מה גם שבדרשה ממשיך הרב מבילגוריא בדברי ההתנגדות כלפי הציונות. שלו מבקר גם את ההשמטה הנזכרת של קטע הדרשה שבו מדובר על השלום והשלווה שיהיו נחלת יהודי הונגריה, כשבמקומם נכתב: "כאן הסביר הגאון הצדיק מבילגוריא זצ"ל את תשוקת אחיו הגאון זצ"ל לעלות לארץ ישראל על יסוד הפסוק בפרשת ויחי: 'וירא מנוחה כי טוב ואת הארץ כי נעמה'".
פולמוס הדרשה > עמדות נוספות

אליעזר שביד דן בדרשה מנקודת מבט תאולוגית. בעיניו, הדרשה היא חלק מהדיון על הבנת השואה מנקודת מבטו של אדם מאמין.
שביד מסכים שישנו קושי מסוים בהשמטת הקטע שבו מבטיח הרבי טוב ליהודי הונגריה, אך קשה להסיק ממנה מסקנה ברורה, משום שהבטחת הטוב נמצאת גם בקטעים אחרים בדרשה.
יצחק הרשקוביץ הראה כי הפולמוס סביב שאלת בריחת האדמו"רים בכלל והאדמו"ר מבעלז בפרט התחולל בתוך העולם הרבני ההונגרי גופו. מספר מאמרים תורניים שנכתבו בהונגריה ערב פלישת הנאצים, ביקרו את התופעה של בריחת הרבנים, והעלו שתי נקודות מרכזיות:
העובדה שהבריחה משקפת נורמה מוסרית מנהיגותית ירודה, שעומדת בסתירה לאתוס החסידי שהונהג מדורי דורות, לפיו הצדיק ניזון מהעם (כלכלית ורוחנית), אבל מנגד עומד להמון בעת צרה.
הפער החריף בין ההתנגדות הגורפת לעלייה לארץ ערב המלחמה, ממניעים פסאבדו-הלכתיים, מול מתן המעמד של עיר מקלט לארץ ישראל, כאשר האפשרות להימלט אליה הופכת ריאלית למתי מעט.
גם הרב  נתן צבי פרידמן, לימים רב שיכון ה' בבני ברק העלה שאלות בדבר אחריותו של מנהיג רוחני ביחס לעדתו.
בחסידות בעלז נתפסת הצלת הרבי ואחיו כהמחשה להימצאותו של האל בתקופת השואה. זוהי התמודדות עקיפה עם "הסתר הפנים", עם ההשגחה האלוהית המסתתרת, אך המתגלה למי שיודע לראותה. לכן חוגגים החסידים את יום הגעתו של הרבי לארץ, ט' בשבט. הצלתו המופלאה של הרבי מוצגת כהצלתה של החסידות כולה, ניצחונה על השואה ומעשה הנותן תוקף לאמונה באלוהים, בצדיק, בחסידות ובעם ישראל.
לקריאה נוספת

נתן יהודה אורטנר, דבר חן, ספר זיכרון לרב דוב בריש אורטנר...ולזוגתו מרת חנה אורטנר. תל אביב, 1963. הוצאה נוספת מורחבת תשס"ו.
נתן יהודה אורטנר, "על דרשה חסידית בעלזאית (תשובה למאמרו של מנדל פייקאז')". כיוונים, כתב עת ליהדות ולציונות. חוברת 14, חורף תשמ"ב, פברואר 1982, עמ' 145 – 149.
יצחק הרשקוביץ, עלבון התורה הגדול הלזה: גילויים חדשים על פולמוס בריחת הרבנים מבודפשט תש"ד, יד ושם לז, 1, תשס"ט, עמ' 89 - 110.
ישכר שלמה טייכטל, אם הבנים שמחה. מכון "פרי הארץ", ירושלים תשמ"ג, 1983.
משה יחזקאלי (שם עט; המחבר הוא משה פראגר), הצלת הרבי מבלז מגיא ההריגה בפולין. ישורון, ירושלים תש"ס, 2000.
מנדל פייקאז', "גזירות פולין ומנוחה ושלווה ליהודי הונגריה בדרשה חסידית בעלזאית בינואר 1944 בבודפשט". כיוונים, כתב עת ליהדות ולציונות, חוברת 11, אביב תשמ"א, מאי 1981, ירושלים, עמ' 115 – 119.
מנדל פייקאז', חסידות פולין: מגמות רעיוניות בין שתי המלחמות ובגזרות ת"ש – תש"ה ("השואה"). מוסד ביאליק, ירושלים תש"ן.
אסתר פרבשטין, בסתר רעם: הלכה, הגות ומנהיגות בימי השואה. מוסד הרב קוק, ירושלים תשס"ב, 2002.
אליעזר שביד: בין חורבן לישועה: תגובות של הגות חרדית לשואה. ספרית "הילל בן חיים", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1994.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אסתר פרבשטין: "בסתר רעם: הלכה, הגות ומנהיגות בימי השואה". מוסד הרב קוק, ירושלים תשס"ב, 2002. חלק ראשון, עמ' 17 - 132
1 2  אליעזר שבייד: "בין חורבן לישועה: תגובות של הגות חרדית לשואה". הפרק "נס ההצלה של הרבי מבלז", עמ' 65 – 88. ספרית "הילל בן חיים", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1994, עמ' 67.
↑  פרבשטין, עמ' 72.
↑  יחזקאלי, משה (שם בדוי; המחבר הוא משה פראגר): "הצלת הרבי מבלז מגי ההריגה בפולין". ישורון, ירושלים תש"ס, 2000, עמ' 26 - 27.
↑  יחזקאלי, עמ' 46.
↑  יחזקאלי, עמ' 79.
↑  נתן יהודה אורטנר: "דבר חן", ספר זיכרון להרה"ח ר' דוב בריש אורטנר...ולזוגתו מרת חנה אורטנר. תל אביב, 1963. בספר זה נמצא תיעוד נרחב של ההתכתבויות שניהל אורטנר עם הגופים השונים בארץ ובעולם למען עלייתו של הרבי מבלז ואחיו.
↑  חסידות בעלז באתר "חדרי חדרים".
↑  שואת יהודי הונגריה באתר "דעת".
↑  "הדרך", בודפשט, אדר תש"ד (כלומר: פברואר או מרץ 1944) בעריכת מנחם אהרן לעבאוויטש. כותרת המשנה: "...והיא דרשת פרידה של כ"ק הגה"צ (=כבוד קדושת הגאון הצדיק) המפורסם מוהר"ר מרדכי רוקח שליט"א הרב דקהל קדושי"ם".
↑  שבייד, עמ' 75 - 76.
↑  מנדל פייקאז', "גזירות פולין ומנוחה ושלווה ליהודי הונגריה בדרשה חסידית בעלזאית בינואר 1944 בבודפשט", כיוונים, כתב עת ליהדות ולציונות, 11, אביב תשמ"א, מאי 1981, ירושלים, עמ' 115 – 119; מנדל פייקאז', "חסידות פולין: מגמות רעיוניות בין שתי המלחמות ובגזרות ת"ש – תש"ה ("השואה")", מוסד ביאליק, ירושלים תש"ן, 1990, פרק שלושה עשר.
↑  ישכר שלמה טייכטל, "אם הבנים שמחה", מכון פרי הארץ, ירושלים תשמ"ג, 1983.
↑  עמ' שי"ב.
↑  "מיץ פטל", באתר חופש.
↑  נתן אורטנר, "על דרשה חסידית בעלזאית (תשובה למאמרו של מנדל פייקאז')", כיוונים 14, חורף תשמ"ב, פברואר 1982, עמ' 145 – 149.
↑  מרכז העניינים י"ב בשבט תשע"ד, רשימות חיים שלמה פרידמן. ראו גם העתק כתבה מעיתון "ארבע כנפות".
↑  מרכז העניינים, שם.
↑  יצחק הרשקוביץ, '"עלבון התורה הגדול הלזה" : גילויים חדשים על פולמוס בריחת הרבנים מבודפשט תש"ד', יד ושם לז, 1 (תשס"ט), עמ' 110-89.
צילום עמוד השער של תדפיס הדרשה; הדרשה הודפסה זמן קצר לאחר אמירתה. התמונה באדיבות אתר דעת
ארז מרקוביץ'

| --- | --- |
ארז מרקוביץ', 2009
ארז מרקוביץ', 2009
 לידה:  10 ביולי 1978 (בן 46) ישראל
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.08 מטר
 מספר:  5
 קבוצות כשחקן
 1996–1997   1997–1998   1998–2000   2000–2001   2001–2002   2002–2005   2005   2006–2009   2009–2010   2010   2010–2011   2011–2012   2012–2013   2014–2016   2016–2017   2017–2018   2018–2019   2019–2020   2021–2022:  מכבי ראשון לציון   מכבי רחובות   מכבי רמת גן   אליצור אשקלון  עירוני רמת גן   עירוני נהריה   ראסינג פריז   הפועל ירושלים   מכבי ראשון לציון   הפועל חולון   עירוני אשקלון   מכבי קריית גת   א.ס. רמת השרון   מכבי רחובות   אליצור יבנה   הפועל לוד   הפועל חבל מודיעין  הפועל לוד   מכבי רחובות
ארז מרקוביץ' (נולד ב-10 ביולי 1978) הוא כדורסלן עבר ישראלי. גובהו 2.08 מטר והוא שיחק בעמדת הסנטר.
ביוגרפיה

מרקוביץ' גדל בקבוצת הנוער מכבי ראשון לציון, ושיחק במקביל גם בנבחרת של תיכון קריית שרת בחולון, עמה זכה באליפות ליגת העל בשנת 1996, וגם באליפות הנוער על עם מכבי ראשון לציון.
בעונת 1996/1997 הצטרף לסגל הקבוצה הבוגרת של מכבי ראשון לציון, אם כי כמעט ולא שותף במשחקיה. בעונה שלאחר מכן שיחק במכבי רחובות בליגה הלאומית, ואז חזר לליגת העל, לעירוני רמת גן. הוא בילה בקבוצה זו שלוש מתוך ארבע העונות הבאות (ב-2001 שיחק באליצור אשקלון), באחרונה שבהן, 2002, הגיע עימה עד לגמר הפלייאוף.
מאוחר יותר עבר מרקוביץ' לעירוני נהריה, והפך לראשונה לשחקן חמישייה. למרקוביץ' היה חלק חשוב בהעפלתה של נהריה לגמר הפליי אוף ב-2003 ולהישגיה של הקבוצה ביורוקאפ. הוא שיחק בקבוצה במשך שלוש עונות, ובסיום עונת 2004/2005 שיחק גם לתקופה קצרה בראסינג פריז הצרפתית. בסיום העונה חתם בהפועל ירושלים, עמה זכה בגביע המדינה בכדורסל בעונות 2006/2007 ו-2007/2008 (באחרונה אף שימש כקפטן הקבוצה וזכה להניף את גביע המדינה ). ב-2009 חזר מרקוביץ' לקבוצת נעוריו, מכבי ראשון לציון. בתחילת 2010 שוחרר ממכבי ראשון לציון וחתם בהפועל חולון. לאחר עונה אחת באליצור אשקלון, חתם מרקוביץ' בחודש אוגוסט 2011 בקבוצת מכבי קריית גת מליגה ארצית. לאחר שעלה ליגה עם קריית גת חתם מרקוביץ' בקיץ 2012 בקבוצת א.ס. רמת השרון, גם היא מליגה ארצית. בשנת 2014 חתם במכבי רחובות.
בליגה הארצית זכה לעלות 6 קבוצות לליגה הלאומית.
ביוגרפיה > נבחרות ישראל

מרקוביץ' שיחק עם נבחרת הנוער של ישראל במוקדמות אליפות אירופה ב-1996 (הנבחרת לא העפילה לאליפות עצמה) ועם נבחרת העתודה באותה שנה. הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת ב-2002, למשחק ידידות מול כוכבי המכללות של ארצות הברית, אך רק במשחקי מוקדמות אליפות אירופה ב-2005 הפך לחבר קבוע בסגל הנבחרת.
מרקוביץ' נחשב לשחקן בעל יכולת הגנתית טובה, בעל תנועות מגוונות עם הגב לסל טכני מאוד, וכשחקן המרבה לקלוט כדורים חוזרים( הוא מחזיק בשיא של כל הזמנים בליגת העל של 13 ריבאונד התקפה במשחק המפורסם מול מכבי תל אביב),עם זאת, יכולת הקליעה שלו מטווחים רחוקים יותר ומקו העונשין חלשה, והוא נוטה לעיתים לבצע עבירות רבות מדי.
הערות שוליים

↑  ערן סלע ושי לוי, ‏ארז מרקוביץ' סיכם את תנאיו במכבי ראשל"צ, באתר ONE‏, 9 באוגוסט 2009
↑  אור שקדי‏, ארז מרקוביץ' חתם בהפועל חולון, באתר וואלה, 16 בפברואר 2010
↑  איתן נוח‏, ארז מרקוביץ' סיכם באשקלון, באתר וואלה, 5 ביולי 2010
↑  אריה ליבנת, ארז מרקוביץ': "עד שלוש השנים האחרונות הייתי בר מזל בבחירות שעשיתי", באתר הארץ, 23 באוגוסט 2011
↑  עם מוסינזון, ווטסון ויואב ספר: הארצית נפתחת, באתר ONE‏, 23 באוקטובר 2014
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2005 (מקום 9-12) |
| --- | --- | --- |
|  1 חג'ג' •  2 ניסים •  3 ששון •  4 ווטסון •  5 מרקוביץ' •  6 שלף •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏טפירו‏‏  •‏ 9 מזרחי • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 הלפרין • מאמן: שרף  |  1 חג'ג' •  2 ניסים •  3 ששון •  4 ווטסון •  5 מרקוביץ' •  6 שלף •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏טפירו‏‏  •‏ 9 מזרחי • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 הלפרין • מאמן: שרף  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2007 (מקום 11-12) |
| --- | --- | --- |
|  1 חג'ג' •  2 רוט •  3 הלפרין •  4 אליהו •  5 מרקוביץ' •  6 רוברטס •  7 פניני •  ‏8‏ ‏טפירו‏‏  •‏ 9 נאור • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 תמיר • מאמן: שרף  |  1 חג'ג' •  2 רוט •  3 הלפרין •  4 אליהו •  5 מרקוביץ' •  6 רוברטס •  7 פניני •  ‏8‏ ‏טפירו‏‏  •‏ 9 נאור • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 תמיר • מאמן: שרף  | ישראל |
אפי בירנבוים

| --- | --- |

 לידה:  11 ביוני 1954 (בן 70) רמת גן שבישראל
 קבוצות כמאמן
 1981–1982   1986–1990   1990–1992   1992–1993   1993–1995   1994–1997   1995–1996   1996–1998   1998–2000   2000–2002   2002–2003   2003–2004   2004–2006   2006–2008   2008   2009–2012   2013–2014   2016–2017:  מכבי פתח תקווה   מכבי רמת גן   הפועל חולון   מכבי רמת גן   בני הרצליה   נבחרת ישראל (עוזר)   הפועל אילת   מכבי רמת גן   הפועל ירושלים   מכבי חיפה   בני השרון   מכבי גבעת שמואל   הפועל תל אביב   בני השרון מכבי תל אביב   מכבי ראשון לציון   בני הרצליה   הפועל תל אביב (מנהל מקצועי)
אפי (אפרים) בירנבוים (נולד ב-11 ביוני 1954) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי בהווה.
הערות שוליים

↑  מרדכי רוזנבלום, לקרל איימוס אין כסף לאוכל, מעריב, 18 במרץ 1984
↑   אריה ליבנת, באחת מעונות השיא שלה, מכבי רמת גן זכתה בתוארה היחיד. עד השנה, היא שכחה ממנו, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2023
↑  רענן וייס, אלופת ה-WNBA מעוניינת באפי בירנבוים, באתר ynet, 29 באוקטובר 2007
↑  רועי אלחנני, בירנבוים פוטר מראשל"צ, בוסאני צפוי להחליפו, באתר ynet, 31 בדצמבר 2012
↑  יעל שחרור, בירנבוים התפטר מהרצליה, קצורין יחליפו, באתר ynet, 5 במרץ 2014
↑  אור שקדי‏, אפי בירנבוים מונה למנהל המקצועי של הפועל תל אביב: "אתרום מהידע שלי", באתר וואלה, 14 ביוני 2016
סר לנפל

א.ה. גארט (1853-1929), סר לנפל בז לקבצן, מתוך "החזון של סר לנפל", הוצאת יוטון ומפלין, בוסטון 1891.
סֵר לַנְפָל (Sir Launfal) היא עלילה ברטונית או רומנסה בת 1045 שורות באנגלית תיכונה שכתב תומאס צ'סטר בשלהי המאה ה-14. היא מתבססת בעיקר על הפואמה סר לנדבל בת 538 השורות, שנכתבה באנגלית תיכונה על-פי העלילה הברטונית לנבל מאת מארי דה פרנס.
סיפור על גבירת-פיות רבת-עוצמה הלוקחת לה אדם למאהב בתנאי שלא יעבור על איסור כלשהו, הוא סיפור נפוץ בשירת ימי-הביניים: העלילות הצרפתיות Desiré, Graelant ו-Guingamor, והרומנסה "איבן, אביר האריה" של כרטיאן מטרואה, כולן חולקות פרטי-עלילה זו עם זו ועם לנבל. צ'סטר שאל כמה אפיזודות ופרטים מ-Graelant.
האיור המעטר ערך זה נוצר בהשראת פואמה אחרת, "החזון של סר לנפל", מאת המשורר האמריקאי בן המאה ה-19, ג'יימס ראסל לואל (James Russell Lowell). אין זיקה בין הפואמות של לואל וצ'סטר; הפואמה של לואל עוסקת במשמעות החיפוש אחר הגביע הקדוש.
תקציר העלילה

סר לנפל נוטל חלק במסורת האבירית של הענקת תשורות במידה כזו שהוא הופך לאמרכל של המלך ארתור, האחראי על המשתאות. לבסוף, הוא עוזב את חצר המלך ארתור כשגווינביר, אשתו החדשה של ארתור, לא מסבירה לו פנים ולא מעניקה לו תשורה בחתונתה. הוא מחליט לעזוב את חצר המלך ארתור, אף שבכך יאבד את מעמדו, הכנסתו ואנשיו. ביום ראשון של השילוש הקדוש הוא שואל סוס ויוצא בדהרה מהטירה לבלי שוב. לאחר רכיבה ממושכת, הוא עוצר למנוחה תחת עץ רענן. או אז צצות לפתע שתי גברות, המובילות אותו לגבירה אותה הן מכנות טריימור, בתם של פיה ומלך אולירון. היא מציעה לו את עצמה, כמו גם מספר מתנות חומריות, ובהן שק הנותר מלא מטבעות זהב לעד, כולן בתנאי שהוא יסכים שלא לספר על מערכת-היחסים שלהם לנפש חיה. היא אומרת לו שהיא תבוא אליו כל אימת שיבקש זאת, ובלבד שיהיה לבדו.
עתה אביר בעל-אמצעים, סר לנפל מבצע מעשי צדקה רבים. הוא גם זוכה בטורניר מקומי, הודות לסוסו ולנס שהוא נושא אותם העניקה לו הגבירה. סר ולנטיין, אביר מלומברדיה, קורא עליו תיגר, בנוגע לכבוד גבירתו האהובה. לנפל מביס אותו בתום מסעו ללומברדיה, הודות למשרת בלתי-נראה המרים את קסדתו ומגינו כל אימת שוולנטיין מפילם. לאחר שהרג את ולנטיין, נאלץ סר לנפל להרוג עוד כמה מחבריו, אבירים לומברדיים, בפלסו את דרכו חזרה הביתה.
כעת, שבע שנים לאחר שעזב את חצרו, זוכה לנפל בשנית לתשומת לבו של המלך ארתור, המבקש ממנו לשרת כאמרכל בפסטיבל ארוך המתחיל במשתה יוחנן הקדוש. במהלך ההילולה, גווינביר מציעה עצמה לסר לנפל. סר לנפל מסרב, גווינביר מטיחה בו כמה מילים קשות, ולנפל בתגובה מתרברב ואומר שיש לו גבירה, שאפילו אמתה המכוערת ביותר תתאים למלוכה יותר מגווינביר. גווינביר נזעמת. היא הולכת לארתור ומאשימה את לנפל בניסיון לפתותה ובפגיעה בכבודה, בדברי-הרהב שאכן אמר. אבירים נשלחים לעצרו בשל עלבון זה שהסב לארתור.
סר לנפל מבין שעקב התרברבותו, טריימור לא תופיע עוד בפניו כל אימת שיבקשה, ותשורותיה נעלמות או מאבדות את קסמן. כעת הוא מובא למשפט. משום שהאבירים-המושבעים תמימי-דעים בכך שסביר יותר שהמלכה היא זו שפנתה ללנפל ולא להפך, הם בוחרים לאמץ את גרסת לנפל לאירוע. אולם, ניתנים לו שנה וארבעה-עשר לילות להציג את הגבירה היפהפייה כהוכחה לדברי-הרהב שלו; גווינביר מבטיחה בלעג שאם אכן לנפל יצליח להציג אישה כזו, היא תאבד את מאור עיניה. ככל שיום הדין הולך וקרב, המלכה מגבירה את לחציה להוציאו להורג בעוד שאחרים נותרים ספקנים, במיוחד כששתי קבוצות של נשים מדהימות רוכבות בסמוך. לבסוף, טריימור מגיעה ומזכה את לנפל משני האישומים; בנוסף, היא נושמת על גווינביר ומעוורתה. משרתו הבלתי-נראה חוזר, ויחד עמו הוא מביא לו את סוסו המיוחד, ולנפל, טריימור ואמותיה רוכבים לאי אולירון. אחת לשנה סוסו של לנפל מרעים שם את קולו, או אז יכול אביר להאבק עמו, אך ורק באותו היום.
הערות על גאוגרפיה, האגדה על ארתור וקרבה למקור

בסיפור זה, ארתור הוא מלך אנגליה (המכונה גם ברטיין) ובעל חצרות בקרליל וגלסטנברי, במיוחד במהלך משתאות קיץ דוגמת פנטקוסט, יום ראשון של השילוש הקדוש ויום יוחנן הקדוש. גווינביר (גוונר, גוונור) - מוצאה מאירלנד, אפשר שבתו של המלך ריון (אויבו של ארתור ברוב הסיפורים אודותיו מימי-הביניים). בסיס המוצא של לנפל הוא ככל הנראה קרליאון. ממלכת הפיות ממוקמת על האי אולירון (קרוב לוודאי אולרון (אנ'), ליד ברטאן). בנוסף, נזכרים האבירים של בריטניה הקטנה (בריטני), והצורך לחצות את הים המלוח כדי להגיע ללומברדיה.
העלילה של מארי דה פרנס חוברה בתקופה בה סיפורו של ארתור עוד לא סיים להתפתח, ובוודאי לפני שסיפור האהבה של לנסלוט דו-לאק והמלכה גווינביר התוסף אליו (בידי כרטיאן מטרואה ופטרוניתו מארי מקמפניה). תומאס צ'סטר, 200 שנה מאוחר יותר, כפי הנראה רצה 'לרומם' את סיפורה של מארי על ידי הכנסתו להיסטוריה של קרבות ארתור, ימי מלכותו, ונישואיו. מארי מתחילה את סיפורה בעת שארתור סיים לטהר את גבולותיו הצפוניים ומשם מגוללת את הסיפור במהרה; הסיפור נמשך כשנה לכל היותר ומתרחש כולו בקרליל בלבד. צ'סטר התעלם מהרעיון שהייתה מלחמה בגבול הסקוטי; במקום זאת, לאחר תקופה של 10 שנים במהלכן לנפל חי בנוחיות בחצר ארתור הרווק, נערכת המשלחת אל או נגד המלך ריון באירלנד, ורק אז נערכת חתונתו של ארתור עם גווינביר.
ברומנסות הצרפתיות על ארתור מהמאה ה-13, מרלין מתריע כנגד נישואין אלה; בפואמה של צ'סטר, הוא מארגן אותם, על אף שלנפל ואחרים רואים שחורות בשל עינה-המשוטטת של גווינביר. שבע שנים נוספות חולפות לפני שגווינביר מנסה לפתות את לנפל, ועוד שנה נוספת קודם שגבירתו מצילה את המצב. נראה שהתעוורות גווינביר מוציאה מכלל אפשרות את סיפור האהבה שלה עם לנסלוט (או מורדרד - שני הסיפורים רווחו באנגליה של המאה ה-14) שאמור להוביל ל"מות ארתור."
פסקאות רבות בפואמה של צ'סטר עוקבות אחר לנבל של מארי דה פרנס שורה אחר שורה (מארי מצדה, עוקבת בתורה אחר עלילה אנגלית קדומה, יש להניח). אולם, הוא מוסיף או משמיט דמויות וסצנות, לפרקים שואל חומרים ממקורות אחרים, וכמובן, כותב על-פי השקפת-עולמו. צ'סטר שם את הדגש על מניעים רבים והיבטים אחרים של הסיפור שמארי דילגה עליהם; למשל, ארנק-הפיות ותשורות אחרות (סוס, משרת בלתי-נראה, שריון), הנעלמים או מאבדים את סגולותיהם כשהוא מפר את הבטחתו שלא להתרברב, אינם בנמצא אצל מארי. צ'סטר מוסיף שתי סצנות טורנירים, המאפשרות לו להתפאר ביכולתו לחבר סצנות 'פעולה' כאלה, וכמו כן מסיטות את הדגשים המושמים על דמותו של הגיבור. ארתור מוצג כדמות טובה יותר בסר לנפל מאשר בלנבל, וגווינביר כרעה הרבה יותר; היא מקודמת למדרגת דמות מרכזית, עם יותר נאומים ומעשים, וביאתה אל עונשה היא ההזדככות של הפואמה. כמו כן, צ'סטר מוסיף דמות חדשה, ראש עיריית קרליאון, שיחסו אל לנפל האביון מלמד זכות על 'מוסריות' הנחמדות לאלו שהגורל הסתיר להם פנים; יחס זה מהווה רקע לנדיבות שלנפל מפגין כשהוא משיג את ארנק-הפיות. באופן כללי, בעוד שלנבל הוא סיפור אהבה, הרי שסר לנפל הוא סיפור הרפתקאות הטומן בחובו מרכיב עלילתי של סיפור-אהבה.
לקריאה נוספת

אריה סתיו, עלילות אבירי השולחן העגול - מבחר פרקי שירה מן הסאגה הארתוריאנית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007.
סטיבן ה.א. שפרד (עורך), רומנסות באנגלית ביניימית, הוצאת ו.ו. נורטון, 1995, ISBN 0-393-96607-0.
גבול (טופולוגיה)

מושג הגבול בטופולוגיה מרחיב את מושג הגבול בחשבון אינפיניטיסמלי בפרט ובמרחבים מטריים בכלל.
נקודת גבול של קבוצה במרחב טופולוגי היא אבר (נקודה) במרחב הטופולוגי שבכל סביבה פתוחה שלה נמצאת נקודה אחרת השייכת לקבוצה. נקודת גבול של קבוצה נקראת גם נקודת הצטברות של הקבוצה.
מושג חשוב נוסף הוא גבול של סדרה, שהוא נקודה במרחב שהסדרה מתכנסת אליה (הגדרה מדויקת מופיעה בהמשך). מושג זה מכליל את מושג הגבול של סדרה מן החשבון האינפיניטסימלי.
במרחבים טופולוגיים המקיימים את תכונת המניה הראשונה, כגון מרחבים מטריים, קיים קשר חזק בין גבול של סדרה לגבול של קבוצה: נקודה היא נקודת גבול של קבוצה אם ורק אם קיימת סדרה של איברים מהקבוצה השונים מנקודה זו, המתכנסת אליה. קשר כזה אינו קיים במקרה הכללי: במרחבים שאינם מקיימים את תכונת המניה הראשונה, ייתכן שיש לקבוצה נקודת גבול, אך אין סדרה של אברי הקבוצה השונים מנקודה זו המתכנסת אליה.
כמו כן, במרחבים טופולוגיים שאינם מקיימים את תכונת המניה הראשונה, יש פונקציות השומרות על גבולות של סדרות מתכנסות ואינן רציפות; יש מרחבים שבהם לכל סדרה יש תת-סדרה מתכנסת והם אינם קומפקטיים; ועוד. משום כך במרחבים טופולוגיים כלליים יש צורך להכליל את המושג של גבולות של סדרות למושג כללי יותר - גבולות של רשתות או מסננים, כפי שמפורט בהמשך
גבול של סדרה

יהא  X מרחב טופולוגי ותהא  (x_{n}) סדרה של נקודות ב- X. נקודה  x\in X היא גבול של הסדרה  {x_{n}} אם בכל סביבה של x נמצאים כל אברי הסדרה למעט מספר סופי. במרחב מטרי אפשר לנסח את ההתכנסות במונחי המטריקה: הסדרה  {x_{n}} מתכנסת ל- x אם
לכל  \ \varepsilon >0 מתקיים ממקום מסוים ואילך  d({x_{k}},x)<\varepsilon .
גבול של רשת

קבוצה מכוונת היא קבוצה סדורה חלקית שבה לכל שני איברים  \ \delta ,\delta ' קיים איבר  \delta '' שגדול משניהם. רשת במרחב X היא מערכת של נקודות  \ x_{\delta } במרחב, כאשר קבוצת האינדקסים היא קבוצה מכוונת. נקודה y היא גבול של הרשת אם לכל סביבה  \ y\in U, אברי הרשת שייכים אליה לבסוף (כלומר קיים  \ \delta _{0} כך שאם  \ \delta >\delta _{0} אז  \ x_{\delta }\in U). בניגוד לגבולות של סדרות, הכרת כל הגבולות של רשתות מאפשרת לשחזר את הטופולוגיה במלואה (כלומר, שתי טופולוגיות על X שעבורן לכל רשת יש אותן נקודות גבול, מוכרחות להיות שוות זו לזו).
דוגמאות

במרחב טריוויאלי  \{X,\phi \}, כל סדרה שהיא מתכנסת לכל נקודה שהיא. אכן, לכל סדרה, עבור נקודה מסוימת הסביבה היחידה שלה היא X עצמה, ו־X אכן מכילה (כמעט) את כל איברי הסדרה. זו דוגמה לכך שלא כל מרחב טופולוגי הוא מרחב האוסדורף, שכן סדרות לא מתכנסות לגבול יחיד.
בכל מרחב טופולוגי, סדרה קבועה מתכנסת לערך הקבוע.
במרחב דיסקרטי, כלומר ב- (X,p(X)), סדרה תתכנס ל-x אם ורק אם היא קבועה החל ממקום מסוים, שכן כמעט כל איבריה צריכים להיות מוכלים בקבוצה הפתוחה  \{x\}.
במרחב מטריזבילי, סדרה מתכנסת אם ורק אם היא מתכנסת לפי המטריקה במרחב המטרי המתאים.
במרחב סירפינסקי, שנתון מעל הקבוצה  X=\{a,b\}, עם הטופולוגיה  \{\{a,b\},\phi ,\{a\}\}, כל סדרה תתכנס ל-b (שכן סביבתו היחידה היא X כולה), וסדרה תתכנס ל-a אם ורק אם כל איבריה הם a החל ממקום מסוים (שכן כמעט כל איבריה צריכים להיות מוכלים בסביבה  \{a\} של a).
אם מרחב אחד מוכל במרחב אחר, אזי התכנסות סדרה במרחב הגדול, תגרור התכנסותה במרחב הקטן ולאותו הגבול. ההפך לא בהכרח נכון (למשל - בישר של סורגנפריי, הסדרה  {\{-{\frac {1}{n}}\}}_{n\in N} לא מתכנסת, אך היא מתכנסת בממשיים).
רשתות ומסננים

רשתות ומסננים הם כלים חזקים יותר מסדרות (סדרה היא רשת על המספרים הטבעיים). הם שקולים זה לזה (לכל רשת יש מסנן הנגזר ממנה, ולכל מסנן יש רשתות הנגזרות ממנו, וכולם מתכנסים יחד), ולכן נסתפק בהמשך בתיאור התוצאות בשפת הרשתות:
בכל מרחב טופולוגי, נקודה שייכת לסגור של קבוצה A אם ורק אם יש רשת ב-A המתכנסת אליה;
מרחב טופולוגי הוא האוסדורף אם ורק אם כל רשת מתכנסת לנקודה אחת לכל היותר;
פונקציה בין מרחבים טופולוגיים היא רציפה אם ורק אם היא שומרת על גבולות של רשתות מתכנסות;
מרחב הוא קומפקטי אם ורק אם לכל רשת יש תת-רשת מתכנסת;
שתי טופולוגיות על מרחב X הן שוות אם ורק אם כל רשת המתכנסת באחת מהן מתכנסת גם בשנייה.
אף אחד מהמשפטים האלה אינו נכון באופן כללי עבור סדרות.
ראו גם

גבול של סדרה
נקודת הצטברות
בניין סיגראם

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים, בניין משרדים 
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  Aby Rosen 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1958
 תאריך פתיחה רשמי:  1958 
 יוצר:  לודוויג מיס ון דר רוהה 
 אדריכל:  לודוויג מיס ון דר רוהה, פיליפ ג'ונסון 
 סגנון אדריכלי:  הסגנון הבין-לאומי 
 מידות
 גובה:  157 מ' 
 קומות:  38 
 
 קואורדינטות:  40°45′30″N 73°58′20″W﻿ / ﻿40.758444444444°N 73.972138888889°W﻿ / 40.758444444444; -73.972138888889
 www.375parkavenue.com
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיבניין סיגראם(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיבניין סיגראם(למפת מנהטן רגילה) בניין סיגראם(למפת מנהטן מוגדלת) בניין סיגראם
 
בניין סיגראם (באנגלית: Seagram Building) הוא גורד שחקים בשדרה הרביעית מס' 375 במידטאון מנהטן שבניו יורק, השוכן בשדרת פארק בין רחוב 52 לרחוב 53. הבניין עוצב על ידי לודוויג מיס ון דר רוהה, פיליפ ג'ונסון, אילי ז'אק קאן (אנ') ורוברט אלן ג'ייקובס (אנ'). גובהו של הבניין הוא 157 מטר והוא בעל 38 קומות. הבניין הושלם ב-1958 והוא בעל סגנון הבין-לאומי. הבניין שימש בתחילה כמפקדה של החברה הקנדית סיגרם, העוסקת בזיקוק.
פיליס למברט (אנ'), בתו של מנכ"ל סיגרם, סמואל ברונפמן (אנ'), השפיעה רבות על עיצוב הבניין. קיר מסך זכוכית עם עמודים אנכיים של ברונזה ורצועות אופקיות עשויות מתכת מונץ מהווים את המבנה החיצוני. רחבת הגרניט הוורודה הפונה לפארק אווניו מכילה שתי מזרקות. מאחורי הרחבה לובי מעלית גבוה בעיצוב דומה לרחבה. הקומות הנמוכות ביותר הכילו במקור את מסעדות ארבע העונות והבראסרי, שהוחלפו בהתאמה במסעדת הגריל והבריכה ובמועדון הלובסטרים. הקומות העליונות מכילות חללי משרדים בבנייה מודולרית.
חברה סיגרם חשפה את תוכניותיה לבניין ביולי 1954. אז היא הודעיה על בניית משרדי המטה שלה בתוך הבניין. עם זאת, סיגרם התחרט והחליף במקום זאת לבנות את הבניין בהתבסס על תוכנית אחרת. בניית הבניין החלה ב-1955 ונסתיימה ב-1958, אך הוא נחנך רשמית רק ב-1959. קבוצה אחרת רכשה את הבניין ב-1979. עם זאת, חברת סיגרם הותירה בבניין את משרדיה עד שנת 2001. הקבוצה שרכשה את הבניין מכרה את הבעלות עליו שוב ב-2000 לחברה אחרת, בבעלותו של איש העסקים אבי רוזן. הלה עדיין מחזיק בבניין, נכון ל-2023.
עם חנוכת הבניין, הוא זכה לשבחים רבים בזכות האדריכלות שלו. הבניין תואר בניו יורק טיימס כאחד מהבניינים המועתקים ביותר בניו יורק. הבניין היווה השראה לעיצוב מבנים אחרים ברחבי העולם. בתוך העיר ניו יורק, בניין סיגראם השפיע על ההחלטות האזוריות משנת 1961. ב-1989, הוועדה לשימור ציוני דרך של העיר ניו יורק ייעדה את החלק החיצוני של בניין סיגרם, הלובי ומסעדה בבניין כנקודות ציון רשמיות של העיר. הבניין התווסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-2006.