stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אז למה לי פוליטיקה עכשיו
רקע

השיר יצא לאור בשנת 1990 ונכלל באלבום "העמותה לחקר התמותה". באלבום נכללו שתי גרסאות של השיר: הגרסה המוכרת וגרסת וידאו מיקס.
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת התש"ן (1990) של רשת ג' הגיע השיר למקום השביעי.
אלבום אוסף של משינה שנקרא "עסקי הרוקנ'רול" קיבל את שמו משורה בשיר זה.
תוכן השיר

השיר מבטא רצון להתרחק מן האקטואליה ומהפוליטיקה. בשיר יש רמזים לאירועים ונושאים אקטואליים משנת 1989. השורה "שמיר ופטרוזיליה מתכנסים באפלה" מרמזת על ראש הממשלה, יצחק שמיר. בשיר מוזכרים עוד רעידת אדמה בקליפורניה שפגעה בגשרים בסן פרנסיסקו, אסון רכבות גדול ברוסיה, ונפילת חומת ברלין. השורה "למה אבן ברמאללה סוטה ממסלולה", מרמזת על האינתיפאדה הראשונה, שהייתה מרובה בידויי אבנים לעבר כוחות צבא ואזרחים ישראלים, ואילו השורה "בניו-יורק המציאו זן חדש של מחלה" מתייחסת לעליית המודעות למחלת האיידס בניו יורק ולהפגנות הגדולות שהתרחשו שם באותה תקופה.[דרוש מקור]
אימטרה

| --- | --- |
סמל אימטרהסמל אימטרה
סכר תחנת הכוח באימטרה
סכר תחנת הכוח באימטרה
 מדינה:  פינלנד פינלנד
 אזור:  דרום קרליה
 ראש העיר:  פרטי לינטונן
 רשות מחוקקת:  מועצת העיר אימטרה 
 שפה רשמית:  פינית 
 תאריך ייסוד:  1948
 שטח:  191.28 קמ"ר קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  24,919 (31 בדצמבר 2023)
  ‑ צפיפות:  178.86 נפש לקמ"ר (2016)
 קואורדינטות:  61°11′35″N 28°46′35″E﻿ / ﻿61.193055555556°N 28.776388888889°E﻿ / 61.193055555556; 28.776388888889 
 אזור זמן:  UTC +2
 www.imatra.fi
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פינלנד מוגדלת) הלסינקי רובניימי אואולו קאיאני יואנסו קואופיו מיקלי סייניוקי קוקולה ואסה טמפרה ייבסקילה פורי טורקו לאפנראנטה לאהטי המנלינה קוטקה מרייהאמן רוסיה שוודיה נורווגיה המפרץ הבוטני  המפרץ הפיני  הים הבלטי אימטרה(למפת פינלנד רגילה) הלסינקי רובניימי אואולו קאיאני יואנסו קואופיו מיקלי סייניוקי קוקולה ואסה טמפרה ייבסקילה פורי טורקו לאפנראנטה לאהטי המנלינה קוטקה מרייהאמן רוסיה שוודיה נורווגיה המפרץ הבוטני  המפרץ הפיני  הים הבלטי אימטרה(למפת דרום קרליה רגילה) לאפנראנטהאימטרה(למפת דרום קרליה מוגדלת) לאפנראנטהאימטרה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אימטרה (בפינית: Imatra) היא עיירה ורשות מקומית במזרח פינלנד. אימטרה נוסדה בשנת 1948 בשטחן של שלוש רשויות מקומיות יאסקי, רוקולאהטי ויוטסנו. פינלנד ויתרה על 11% משטחה לברית המועצות עם תום מלחמת החורף. יאסקי איבדה 85% משטחה והוחלט כי רשות מקומית חדשה, אימטרה, צריכה לקום על 15% משטחה הנותר של יאסקי ושטחים מן הרשויות רוקולאהטי ויוטסנו. מסיבה זו על סמלה של אימטרה שלושה ברקים המסמלים את שלוש הרשויות הקודמות אשר שלטו על השטח שניתן לה. אגם סימאה, נהר ווקסי וקו הגבול עם רוסיה הם שלושת המאפיינים הגאוגרפיים הבולטים באימטרה. בשנת 1971 ניתנה לאימטרה הרשאתה כרשות מקומית.
מצידו השני של הגבול, כ-7 ק"מ ממרכז העיירה, נמצאת העיירה הרוסית סבטוגורסק. סנקט פטרבורג נמצאת כ-210 ק"מ מדרום-מזרח לעיירה ואילו הלסינקי, בירת פינלנד, נמצאת במרחק 230 ק"מ. העיירה הפינית הקרובה ביותר, לאפנראנטה, נמצאת במרחק 37 ק"מ מאימטרה. מבחינה מינהלית אימטרה שייכת לפרובינציה של דרום פינלנד ולאזור דרום קרליה.
ערים תאומות

שוודיה לודוויקה, שוודיה
גרמניה זלצגיטר, גרמניה
סלובקיה זבולן, סלובקיה
רוסיה טיחווין, רוסיה
הונגריה סיגטוואר, הונגריה
אסטוניה נרבה-יואסו, אסטוניה
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין הפיני 31 במרץ 2016 (בפינית) (הקישור אינו פעיל, 13 ביולי 2019)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550574505171  GND: 4333154-3  ISNI: 0000 0004 9294 9095  LCCN: n81090730  MusicBrainz: 9ca1531e-2ffc-4846-8ac2-c791e04b51ac  NKC: ge545919  SELIBR: 148669  VIAF: 159457932   WorldCat (עם VIAF): 159457932 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פינלנד ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוויתלמסוס

| אוויתלמסוס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
על־מחלקה:: Multicrustacea
מחלקה:: סרטנים עילאיים
סדרה:: מעשירי רגל
תת־סדרה:: Reptantia
משפחה:: Dakoticancridae
סוג:: אוויתלמסוס
מין:: Avittelessus grapsoideus
שם מדעי
 Avitelmessus

אוויתלמסוס (שם מדעי: Avittelessus) הוא סוג של סרטן נכחד שהתקיים במזרח ארצות הברית של הקרטיקון העליון. הוא תואר ב-1923 בידי החוקרת מרי ג'י. רטבון (אנ') ובו נכלל מין אחד - Avittelessus grapsoideus. כיום משייכים את הסוג למשפחה הנכחדת Dakoticancridae, אף שכמה חוקרים מציעים לשייך אותו למשפחה Atelecyclidae, בה קיים היום הסוג Atelecyclus מהאוקיינוס האטלנטי.
מאפיינים

הסרטן התגלה בתצורות פידי (אנ') שליד נהר פידי בקרוליינה הצפונית וקרוליינה הדרומית. מאובנים נוספים התגלו בשכבות שונות של הקרטיקון באלבמה ובמישור החוף המזרחי ועמק המיסיסיפי.
סרטן זה היה בעל קליפה קשיחה ורחבה של שלד חיצוני באורך 5.7 ס"מ והיה דומה במראהו מעט לסרטני עכביש מודרניים, אף קטן יותר ובעל קונכייה מעוגלת. לפי מספר הצעות הוא התקיים בדומה לכמה חילוניים (Ocypodidae), כמו סרטן כנר והיה בעל מבנה ייחודי של צבתות בשני גדלים. על הגוף כוסו גבשושיות עם קווי מתאר עדינים וגם הרגליים כוסו בציפוי מגונן.
ככל הנראה הסרטן היה שוכן חופים שניזון מנבלות או שהיה אוכל-כל כמו מרבית הסרטנים המודרניים שאולי נאכל בידי מספר זוחלים ימיים, דינוזאורים ופטרוזאורים שוכני חופים.
אימילקה

אימילקה
אימילקה הייתה אשתו של חניבעל ברקה.
ביוגרפיה

מעט מאוד ידוע אודותיה. היסטוריונים עתיקים רבים כותבים שחניבעל נישא לנסיכה איברית, וחלקם אף מזכירים את שמה. אולם היחיד שמספק פרטים רבים יותר אודותיה הוא סיליוס איטליקוס, מחבר הפואמה "פוניקה", העוסקת בחייו של חניבעל.
לאחר מלחמת שכירי החרב, מצאה עצמה קרתגו מרוששת והיה הכרח למצוא מקור עושר חדש, כתחליף לתבואה מסיציליה, ולנחושת מקורסיקה. מכרות הכסף בספרד (היספניה בפי הקרתגים) גירו את הקרתגים להרחיב את תחומי ההשפעה בספרד. חמלקרת ברקה נשלח בראש גיס לכבוש את ספרד מידי המקומיים, שהתחלקו לשלוש קבוצות עיקריות. איברים, קלטים, ובני תערובת שנקראו קלטיברים. חמלקרת מת בקרב מאוחר יותר, ואת מקומו תפס חתנו עזרובעל (חתן חמלקרת ברקה). הוא המשיך את משימתו של חמלקרת אם כי בדרכים פוליטיות.
עזרובעל עודד קצינים מצבאו להינשא לנשים מקומיות. וזאת כדי לחזק את מעמדו בספרד. כך שכנע בין היתר את גיסו חניבעל להינשא לאימילקה, שהייתה בתו של ראש שבט חזק מאזור קאסטולו. למרות שהיו אלו נישואים פוליטיים, לרוב נראה שהייתה בהם גם אהבה. על פי איטליקוס, חניבעל ראה את אימילקה לראשונה כאשר התפלל במקדשה של תנית, באזור חאאן של ימינו, והתאהב בה. על פי המסופר נראה שגם היא אוהבת אותו, היא מפצירה בו לא לצאת למסע אל איטליה. וכאשר הוא מסרב היא מבקשת ממנו לפחות לקחת אותה עמו. אולם הוא מותיר אותה בספרד, לשמור על בנם הקטן שנולד במהלך המצור על סגונטום.
אימילקה ובנה נהרגו ככל הנראה ממגפה במהלך המלחמה הפונית השנייה.
ראו גם

חניבעל
חמלקרת ברקה
עזרובעל (חתן חמלקרת ברקה)
משפחת ברקה
הערות שוליים

↑  סיליוס איטליקוס, "פוניקה", ספר שלישי.
אווירונאוטיקה

אווירונאוטיקה הוא המדע העוסק בהיבטים המתמטיים והמכניים של טיסה, ובפרט בכלי טיס כגון מטוסים, מסוקים ומערכות מוטסות כגון רקטות, טילים ולוויינים.
תחום משמעותי באווירונאוטיקה הוא תחום האווירודינמיקה ופעמים רבות מתבלבלים ביניהם. בעוד שאווירונאוטיקה עוסקת בכלל התחומים הקשורים לטיסה ומערכות מוטסות תחום האווירודינמיקה נוגע באינטראקציה שבין האוויר לגופים הנעים בתוכו.
הנדסת אווירונאוטיקה עוסקת בפיתוח, תכנון ובקרה של כלי טיס ומערכות מוטסות וכיום נהוג לצמד אותה לתחום החלל. בישראל הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון היא המקום היחיד שבו ניתן ללמוד תחום הנדסה זה, אך ניתן ללמוד תתי נושאים שונים של הנדסת אווירונאוטיקה וחלל תחת הנדסת מכונות גם במוסדות אקדמיים אחרים.
ענפים

נהוג לחלק את תחום האווירונאוטיקה לשני ענפים עיקריים:
תעופה – ענף העוסק בכלי טיס מסוג מטוסים, כדורים פורחים וספינות אוויר.
טילאות – ענף העוסק בכלי הטיס המונעים באמצעות מנוע רקטי.
ראו גם

הנדסת אווירונאוטיקה
אווירודינמיקה
שכבת גבול
תרמודינמיקה
הזדקרות
ארגונים:
הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה
הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון
נאס"א
אימיפנם

|  נתונים כימיים |
| --- | --- |
 מסה מולרית:  299.093977 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון B3 (אוסטרליה), קטגוריית סיכון C 
 מזהים
 מספר CAS:  64221-86-9
 PubChem:  104838
 ChemSpider:  94631
 
אימיפנם
אימיפנם (באנגלית: Imipenem) היא אנטיביוטיקה בטא-לקטמית במתן תוך ורידי, מהתת-קבוצה Carbapenems, בעלת פעילות רחבת טווח (משמשת לטיפול נגד בקטריות גרם שלילי, גרם חיובי, אירוביים אנאירוביים). למרות זאת, היא לא בשימוש נפוץ כיוון שיש חשש לעמידות. ניתנת בעיקר לחיידקים עמידים, למשל בדלקת ריאות נוזוקומית (hospital acquired pneumonia) מפתוגן Klebsiella Pneumoniae.
מנגנון פעולה

עיכוב ייצור דופן התא של מגוון חיידקים. המבנה שלהם מקנה להם עמידות גבוהה במיוחד כנגד רוב הבטא-לקטמאזות.
עמידות

בחידקים גרם שליליים, לרוב מתפתחת עמידות דרך גישה מופחתת של התרופה לתא, החידק מייצר פחות OprD (החלבון בממברנה החיצונית שנקשר אליה).
תופעות לוואי

פריחה, במינונים גבוהים התקף פרכוסים (נדיר), פגיעה בתפקוד הכליות.
איזבל, נסיכת אורליאן (1878–1961)

איזבל, נסיכת אורליאן (בצרפתית: Isabelle d'Orléans;‏ 7 במאי 1878 - 21 באפריל 1961), הייתה בתו של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ואשתו של הנסיך ז'אן, דוכס גיז.
ביוגרפיה

איזבל נולדה ב-7 במאי 1878 באה, סן-מריטים, צרפת, לפיליפ, רוזן פריז ולמארי איזבל, נסיכת אורליאן, בתם של אנטואן, דוכס מונפנסייה והאינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה. בשנת 1883 מת אנרי, רוזן שאמבור, ובעקבות כך ירש אביה את הטענה לכתר צרפת בעיני רוב המלוכנים. בשנת 1886 נערכה חגיגת הנישואים של אחותה אמלי, נסיכת אורליאן עם קרלוש, מלך פורטוגל בפאר רב, ובעקבות כך גורשה המשפחה מצרפת. בני המשפחה עברו להתגורר בבריטניה, ולאחר מכן בספרד, אולם לאיזבל היה מותר לבקר בצרפת, משום שלא יכלה לירש את הכתר הצרפתי עקב החוק הסאלי.
איזבל הייתה בחורה יפה והיו לה כמה מחזרים, אולם למרות שהועלתה הצעה לחתנה עם אלברט, נסיך בלגיה, ההצעה לא יצאה אל הפועל, משום שלאופולד השני, מלך הבלגים חשש מתגובות ממשלת צרפת. ב-30 באוקטובר 1899 התחתנה איזבל עם בן דודה הנסיך ז'אן, דוכס גיז, ממנו נולדו לה 4 ילדים. בשנת 1909 עברו בני המשפחה ללראצ'ה, מרוקו, אולם לאחר שמרוקו הפכה לפרוטקטורט צרפתי בשנת 1912, נותר ביתם חלק ממרוקו הספרדית, ואילו שדותיהם נהיו חלק ממרוקו הצרפתית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 ביקש בעלה ז'אן להילחם לצד הצרפתים, אולם נדחה על ידי צרפת, בלגיה ובריטניה, ומשום כך הצטרף לצלב האדום, ואף קיבל על שירותו את עיטור צלב המלחמה. לאחר המלחמה חזר ז'אן למרוקו, ובשנת 1924 קיבל את התואר דופן צרפת בעקבות מותו של בן דודו - אחיה פרדינן, דוכס מונפנסייה. בשנת 1926 מת גם בן דודו - אחיה פיליפ, דוכס אורליאן ללא ילדים, ובעקבות כך הפך בעלה ז'אן לראש בית אורליאן ולתובע לכתר הצרפתי מטעם האורליאניסטים. בעקבות כך נאסר על בני המשפחה להתגורר בצרפת, ובשל כך הם חיו במרוקו. בשנת 1940 מת בעלה הנסיך ז'אן, דוכס גיז, ובנה אנרי, רוזן פריז ירש את תאריו. איזבל שמרה על יחסים טובים עם בני משפחת המלוכה המרוקנית, ומשום כך גם לאחר שהותר לבני המשפחה לחזור לצרפת בשנת 1950, ואף לאחר שמרוקו קיבלה את עצמאותה, המשיכה איזבל לחיות שם עד למותה ב-21 באפריל 1961.
משפחתה

ב-30 באוקטובר 1899 התחתנה איזבל עם הנסיך ז'אן, דוכס גיז, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
איזבל, נסיכת אורליאן (1900–1983), התחתנה עם ברונו, רוזן ארקור, ולאחריו התחתנה עם פייר מירא
פרנסואז, נסיכת אורליאן (1888–1964), התחתנה עם כריסטופר, נסיך יוון ודנמרק
אן, נסיכת אורליאן (1906–1986), התחתנה עם הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה
אנרי, רוזן פריז (1908–1999), התחתן עם איזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה
אודוריקו מפורדנונה

| --- | --- |

 לידה:  1286? פורדנונה, איטליה 
 פטירה:  14 בינואר 1331 (בגיל 45 בערך) אודינה, איטליה 
 תקופת הפעילות:  ? – 14 בינואר 1331 
 
היציאה לדרך של אודוריקו מפורדנונה, איור בספר על מסעות. כתב יד מהמאה ה-14
אודוריקו מפורדנונה (בלטינית: Odorico Mattiussi/Mattiuzzi; בערך 1286 – 1331) היה נזיר פרנציסקני, מיסיונר וחוקר ארצות. הוא היה אחד מהאירופאים המעטים שהגיעו לסין בימי הביניים. הדיווח על ביקורו בסין היה מקור חשוב לספר מסעותיו של סר ג'ון מנדוויל. רבים מהדיווחים של מנדוויל הם, ככל הנראה, גרסאות מוגזמות של תיאורי עד הראייה אודוריק.
מהות משימתו

את המסע של אודוריקו ניתן אולי לתאר כמשימה דיפלומטית, בנוסף ליעדיו הדתיים. כמעט מאה קודם לכן, המונגולים פלשו לאירופה בין 1237 ל-1238 הם כבשו את מרבית רוסיה, ועד 1241 הם פלשו לפולין והונגריה גרמו בהן הרס רב. ואז נסוגו לפתע. האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי שארגן את המשלחות הראשונות אל שליט הטטרים, החאן הגדול בשנת 1254, הטיל אותן על הפרנציסקנים. כך גם משלחות נוספות שיצאו לאחר מכן במאה הבאה. ניקולו, מתאו ומרקו פולו יצאו לשני מסעות בשנת 1260 ו-1271, ובשנת 1294 המיסיונר
ג'ובאני ממונטקורבינו יצא למסע דומה עבור האפיפיור ניקולאוס הרביעי.
מורשת והנצחה

אודוריקו זכה לתהילה בעיקר במחוז הולדתו ופחות בקרב אחיו הפרנציסקנים. האחרונים עמדו לקבור אותו - ללא דיחוי ובלי טקס, אך אנשי עיר מולדתו פעלו להלוויה ציבורית. לאחר מותו, פשטו שמועות על מסעותיו המופלאים ועל נסים שעשה וההתלהבות מסיפורים אלה פשטה כמו אש בשדה קוצים בערים פריולי וקרניולה. מסיבה זו היה צורך לדחות את הטקס לא אחת ולבסוף הוא התקיים בנוכחות הפטריארך של אקוויליה וכל נכבדי המקום. תוך זמן הפכה ההתלהבות הרחבה את קברו למקום פולחן והעירייה הקימה קבר מפואר לתהילתו כקדוש ונוסע. תהילתו התפשטה אבל רק אחרי ארבע מאות שנה (1755) הכס הקדוש הכתיר אותו כקדוש רשמי. בשנת 1881 הוקם פסל של אודוריקו בפרדונה.
עותקים רבים של הסיפור של אודוריקו (הן מהטקסט המקורי והן מהגרסאות בצרפתית, איטלקית וכדומה) שהגיעו לתקופתנו, בעיקר מהמאה ה-14, מראים עד כמה זכה לפופולריות במהירות ובתפוצה רחבה.
ישנם מספר קטעים בספר המתארים את אודוריקו כחוקר ארצות אמיתי ומקורי. הוא האירופי הראשון, אחרי מרקו פולו, שמזכיר במפורש את שמה של סומטרה. תאורי הקניבליזם וקהילת הנשים שמייחסים לאנשים אחרים בסומטרה או באיים הסמוכים, בהחלט שייכים לו. תיאורים שונים בארכיפלג אינם נקיים מטעויות, אך הן טעויות אפשריות של עד ראייה. כך גם תיאוריו על סין: התיאורים שלו על מנהג הדייג עם קורמורניים מאולפים, המנהג לתת לציפורניים לגדול בצורה מוגזמת, והדחיסה של כפות הרגליים של נשים. נוסעים אחרים אינם מזכירים פרטים אלה, אפילו מרקו פולו משמיט את כולם. אודוריקו לא ביקר רק במדינות רבות, אלא גם כתב עליהן כדי שיוכל לחלוק את ידיעותיו עם אחרים.
הערות שוליים

1 2  Hartig, Otto. "Odoric of Pordenone." The Catholic EncyclopediaVol. 12. New York: Robert Appleton Company, 1911. 5 April 2019 This article incorporates text from this source, which is in the public domain.
↑  Tilatti, Andrea. "ODORICO da Pordenone." Dizionario Biografico degli Italiani. Vol. 79
1 2  Habig ofm ed., Marion, "Blessed Odoric Matiussi of Pordenone", The Franciscan Book of Saints, Franciscan Herald Press, 1959
↑  Cunha, J. Gerson da (1876), Notes on the History and Antiquities of Chaul and Bassein, Bombay, pp. 173 ff.
↑  Mitter, P. (1977). Much maligned monsters: History of European reactions to Indian art. Oxford: Clarendon Press.p. 10
↑  indiainisrael, Lord Jagannath Ratha Yatra, India in Israel, ‏2020-06-24
↑  Scott, William Henry (1984). Prehispanic source materials for the study of Philippine history. New Day Publishers. pp. 81–82
↑  Sir Henry Yule (ed.). Cathay and the Way Thither: Being a Collection of Medieval Notices of China, Issue 36. pp. 84–86.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300227405171  PLWABN: 9810537309305606  BIBSYS: 90359686  BNE: XX900415  BnF: cb12007942j (data)  CiNii: DA02446689  GND: 118786709  ICCU: CFIV020257  ISNI: 0000 0001 1827 6070  LCCN: n83215475  NKC: jn19992000806  NLA: 35266565  NLK: KAC201222704  NTA: 070182388  RERO: 02-A000124015  SELIBR: 81220  SUDOC: 085792535  Trove: 889442  VcBA: 495/94524  VIAF: 106967420   WorldCat (עם VIAF): 106967420 
אודוריקו מברך מאמינים סיניים. ציור לרגל 600 שנה להולדתו, 1930
קברו של אורדוריק
איזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה

איזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה (בצרפתית: Isabelle d'Orléans et Bragance;‏ 13 באוגוסט 1911 - 5 ביולי 2003), הייתה אשתו של אנרי, רוזן פריז, ראש בית אורליאן בין השנים 1940–1999.
ביוגרפיה

איזבל נולדה באה (אנ'), סן-מריטים בצרפת ב-13 באוגוסט 1911 לפדרו דה אלקנטארה, נסיך גראו-פארה ולאלז'בייטה, רוזנת דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ, בתם של יאן, רוזן דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ והרוזנת אליזבת קוטולינסקי פון קוטולין. בשנת 1891 קיבל אביה את התואר "הנסיך הקיסרי של ברזיל", אולם הוא ויתר עליו בשנת 1908 עם נישואיו לאמה, אם כי נשאר עם התואר "נסיך אורליאן-ברגנסה". לאחר מותם של הורי אמה עברו הוריה להתגורר בבתיהם באיל סן לואי ובבולון-ביאנקור (אנ'). בצעירותה ביקרה איזבל את קרוביה באוסטריה, צ'כוסלובקיה ובפולין, ואף טיילה עם אביה בנאפולי, בקונסטנטינופול, ברודוס, בסמירנה, בלבנון, בסוריה, בקהיר, בארץ ישראל ובירושלים.
בשנת 1920 בוטל חוק הגירוש על בני המשפחה הקיסרית בברזיל, ובעקבות כך עברו בני המשפחה להתגורר בפטרופוליס, ברזיל, אולם במהלך המסע לברזיל מת סבה גאסטון, רוזן אה.
ב-8 באפריל 1931 התחתנה איזבל עם אנרי, רוזן פריז בקתדרלת פלרמו, סיציליה, שבה נישאו אבותיהם המשותפים, לואי פיליפ, מלך הצרפתים ומריה אמליה מנאפולי וסיציליה בשנת 1809. במהלך החתונה הפגינו רבים בעד המלוכה, ואף קראו לעברם "יחי המלך" ו"תחי צרפת". במהלך נישואיהם נולדו להם 11 ילדים, ובשנת 1986 התגרשו השניים.
בשנת 1940 מת חמיה הנסיך ז'אן, דוכס גיז, ובעלה אנרי הפך לראש בית אורליאן. בשנת 1999 מת אנרי, רוזן פריז, וב-5 ביולי 2003 מתה איזבל בביתה בפריז.
משפחתה

ב-8 באפריל 1931 התחתנה איזבל עם אנרי, רוזן פריז, ממנו נולדו לה 11 ילדים:
איזבל, נסיכת אורליאן (נולדה ב-1932), התחתנה עם פרידריך קרל, רוזן שנבורן-בוקהיים
אנרי, רוזן פריז (1933–2019), התחתן עם מריה תרזה, דוכסית וירטמברג, ולאחריה התחתן עם מיכאלה קוסיניו
הלן, נסיכת אורליאן (נולדה ב-1934), התחתנה עם אברהרד, רוזן לימבורג-שטירום
פרנסואה, נסיך אורליאן (1935–1960)
אן, נסיכת אורליאן (נולדה ב-1938), התחתנה עם קרלוס, דוכס קלבריה
דיאן, נסיכת אורליאן (נולדה ב-1940), התחתנה עם קרל, דוכס וירטמברג
הנסיך מישל, רוזן אברו (נולד ב-1941), התחתן עם באטריס פסקיר דה פרנקליו
הנסיך ז'אק, דוכס אורליאן (נולד ב-1942), התחתן עם גרסנד דה סבראן-פונטב
קלוד, נסיכת אורליאן (נולדה ב-1943), התחתנה עם הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה
ז'אן, נסיכת אורליאן (נולדה ב-1946), התחתנה עם פרנסואה-חאווייר דה סאמבוסי דה סורג
הנסיך תיבו, רוזן לה מרשה (1948–1983), התחתן עם מריון גורדון-אור
אייזק וייט

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1901 פיטרבורו, ניו המפשייר, ארצות הברית 
 פטירה:  11 ביוני 1990 (בגיל 89) הנובר, ניו המפשייר 
 מקום קבורה:  Pine Hill Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת נורוויץ' 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1923–1961 (כ־38 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-2 מפקד חיל המשטרה האמריקאי מפקד הקורפוס ה-10 מפקד הארמייה הרביעית מפקד פיקוד האו"ם בקוריאה מפקד כוחות צבא ארצות הברית באוקיינוס השקט
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה מלחמת קוריאה
 עיטורים
 מדליית השירות המצוין  כוכב הכסף  אות לגיון ההצטיינות  כוכב הארד צלב המלחמה
 
אייזק דייוויס וייט (באנגלית: Isaac Davis White;‏ 6 במרץ 1901 – 11 ביוני 1990) היה איש צבא אמריקאי, שנודע בעיקר בפעולתו כמפקד שריון במהלך מלחמת העולם השנייה ומלחמת קוריאה.
ביוגרפיה

אייזק וייט נולד בעיירה פיטרבורו שבניו המפשייר, בנו של קצין צבא שהגיע לדרגת מייג'ור גנרל. הוא השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת נוריץ' (Norwich) שבוורמונט ב-1922. שלושים שנה אחר כך, ב-1951, סיים באותה אוניברסיטה לימודי תואר שני במדע הצבא (Military Science).
בשנת 1928 נישא לג'וליה קוטון, אשתו למשך 61 שנים. במותם לא היו להם ילדים.
ביוגרפיה > שירות צבאי

הקריירה הצבאית של וייט נמשכה 38 שנים.
ב-1923 הוסמך וייט לקצין בחיל הפרשים. בשנות ה-30 הצטרף לבריגדת חיל הפרשים השביעית, כמבוא לפעולתו כמפקד שריון במלחמת העולם השנייה. הוא היה רוכב סוסים מנוסה, ולימים הנהיג את נבחרת הרכיבה של צבא ארצות הברית באולימפיאדת לונדון בשנת 1948.
ב-1932 שירת בבית הספר של חיל הפרשים בפורט ריילי. למד בבית הספר למטה בפורט לוונוורת'.
ב-1940 החל לשרת בדיוויזיה המשוריינת ה-2 בדרגת מייג'ור, ושירת בה במשך חמש שנים בתפקידים שונים. בשנים אלו השתתפה הדיוויזיה במסעי המלחמה בצפון אפריקה, בסיציליה ובמערב אירופה. במהלך המערכה בנורמנדי היה וייט מפקד צוות הקרב B (תפקיד שקול למפקד חטיבה) ויחידתו מילאה תפקיד חשוב במבצע קוברה. בינואר 1945, בשלהי הקרב על הבליטה, מונה וייט לתפקיד מפקד הדיוויזיה, אותו מילא עד ספטמבר 1945. בפיקודו הדיוויזיה בכיתור הכוחות הגרמנים בכיס הרוהר, חצתה את נהר האלבה ופגשה את הצבא הסובייטי שנכנס לגרמניה ממזרח.
ב-1948 מונה וייט למפקד חיל המשטרה האמריקאי, שהיה מופקד על קיום הסדר והביטחון באזורי הכיבוש האמריקאים בגרמניה ובאוסטריה. הוא הקים את מרכז אימוני השריון האמריקאי בוילסק (Vilseck) שבגרמניה. לאחר מכן שב לארצות הברית וכיהן כמפקד בסיסי ההדרכה בפורט נוקס, בפורט ריילי ובפורט בנינג וכראש המטה של הארמייה הראשונה במדינת ניו יורק.
לאחר פרוץ מלחמת קוריאה מילא וייט תפקיד חשוב בפיתוח אמצעי לחימה משוריינים לצורכי המלחמה. ב-1952 קודם לדרגת לוטננט גנרל ופיקד על הקורפוס ה-10 בקרבות שניהל בקוריאה. בהמשך פיקח על אימוניהן של ארבע דיוויזיות דרום קוריאניות. ב-1953 מונה למפקד הארמייה הרביעית בטקסס.
ב-1955, לאחר תום מלחמת קוריאה, היה וייט לגנרל בעל ארבעה כוכבים ומונה למפקד פיקוד האו"ם בקוריאה. ב-1957 מונה למפקד כוחות צבא ארצות הברית באוקיינוס השקט, תפקיד שאותו מילא עד לפרישתו משירות צבאי ב-1961.
וייט עוטר ב-13 עיטורים אמריקאים וב-16 עיטורים זרים, לרבות מדליית השירות המצוין, כוכב הכסף, אות לגיון ההצטיינות, כוכב הארד וכן צלב המלחמה הצרפתי, צלב המלחמה הבלגי, מסדר הדגל האדום הסובייטי ומסדר ההצטיינות הצבאי של קוריאה הדרומית.
ביוגרפיה > לאחר השירות הצבאי

ב-1970 פרסם את ספרו Alternative to Armageddon: the Peace Potential of Lightening War, שבו קרא לשימוש במלחמת תנועה מהירה כאלטרנטיבה למלחמה גרעינית או למלחמת התשה דוגמת מלחמת וייטנאם.
וייט היה חבר חבר הנאמנים של אוניברסיטת נוריץ' והוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת מרילנד.
וייט מת בעיר הנובר במדינתו ניו המפשייר בגיל 89. נקבר בעיירת הולדתו פיטרבורו.
חלק מכביש 202 הפדרלי במדינת ניו המפשייר נקרא על שמו של וייט.
אורפימנט

| --- | --- |
אורפימנט, ממלחי הארסן הטבעיים, נמצא באזורי התפרצות געשית, אחד המקורות העיקריים ליסוד הארסן בטבע.
אורפימנט, ממלחי הארסן הטבעיים, נמצא באזורי התפרצות געשית, אחד המקורות העיקריים ליסוד הארסן בטבע.
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  As2S3
 מערך קריסטלוגרפי:  מונוקליני
 צורת הגביש:  דו צירי. מליחה במבנה עלעלי הנפרד ללוחות דקות או במבנה עמודי דמוי סיבי של מנסרות ארוכות, או כאבקה או גרגרים. נדיר בצורת מנסרה (פריזמה). לפעמים נמצא בצורת רניפורם (גפרית אודם רעילה) או בוטרויוידאל.
 צבע:  מצהוב לימון ועד זהוב או חום-צהוב
 שקיפות:  שקוף
 פצילות:  מושלמת על {010}, בלתי מושלמת על {100}
 שבירה:  דו צירי
 קשיות:  1.5–2 בסולם מוס
 משקל סגולי:  3.49
 מקדם שבירה:  a=2.4, b=2.81, g=3.02.
 מידע נוסף:  סטרונץ: 2.FA.30, פריזמטי (2/m) (אותו סמל H-M), סימטריה: P21/n, תא יחידה: a = 11.475(5), b = 9.577(4)  c = 4.256(2) [Å], β = 90.45(5)°; Z = 4, תיום: על {100}, תאחיזה: ניתן לפריסה, בוהק: דבשי, פנינתי על משטח התאחיז, עם שבירה כפולה של nα = 2.400 nβ = 2.810 nγ = 3.020  δ = 0.620 ריבוי גוונים (פליאוכוריזם): באור מוחזר חזק: לבן עד בהיר עם אדמימות. באור שעבר תווך: Y=צהוב, Z=ירקרק צהוב, 2V=נמדד: 30° עד 76°, מחושב: 62°, פיזור: r > v חזק.
אורפימנט הוא מלח (מינרל) ארסן-גופרתי כתום-צהוב כהה שנוסחתו הכימית: As2S3, המצוי ב]בקעים עשנים געשיים, ובסדקים געשיים של מעיינות חמים, והנוצר במעבר ממוצק ישירות לגז בתהליך המראה (סובלימציה) או כתוצר נלווה של התפרקות ריאלגר - מלח ארסן גופרתי אף הוא.
מקור שמו מלטינית אורום aurum - זהב, ופיגמנטום pigmentum צבע בגלל צבעו הזהוב הכהה.
שימושים בעבר

אורפימנט שימש בסחר חליפין בממלכה הרומית במסגרת הסחר עם סין, אף שהוא רעיל ביותר. הוא שימש כרעל להמתת זבובים ובקצה חיצים להריגת בני אדם. בגלל צבעו הזהוב, הוא משך את תשומת לב האלכימאים, הן בסין והן במערב, שחשבו להפכו לזהב. החומר נמצא כצבען בקבר תות ענח אמון ועל כתובות פפירוס ממלכת מצרים העתיקה, וכן על קירות הטאג' מהאל.
במשך אלפי שנים החומר שימש כצבען וכחומר חתימה, ובסין שימש לייצור חומר למחיקת דיו. באמנות הציור, שימש כצבען, אך היות שלא ניתן היה לערבו עם צבענים מצויים אחרים שבהם הייתה עופרת או נחושת כמו ורדיגריס ואזוריט, וכן עקב רעילותו הקטלנית, הוא הוחלף ברגע שהחלו לייצר את צבעני הצהוב באמצעות קדמיום וכרום במאה ה-19.
במאה השבע עשרה השתמשו בו ליצירת כדורי עופרת גרגריים לרובים.
שימושים עכשוויים

כיום האורפימנט משמש בייצור זגוגיות להעברת אור תת-אדום (אינפרה אדום), לייצור מפות שולחן בלתי חדירות למים, בייצור רצפות לינולאום, בתעשיית המוליכים למחצה והאלקטרוניקה, לייצור קולטי אור (בתעשייה הפוטואלקטרית), צבענים, לזיקוקי דינור, ולהסרת שיער בתעשיית העורות. כיום אורפימנט עדיין משמש בהודו בתערובת עם פי שניים סיד לייצור משחה להסרת שיער אדם לא רצוי.
תכונות פיזיות ואופטיות

אורפימנט הוא מלח ארסני גפרתי (מינרל ארסניק-סולפידי). יש לו קשיות בין 1.5 ל-2 בסולם מוס
ומשקל סגולי של 3.49.
הוא נמס בין 300-325°C מעלות צלזיוס. מבחינה אופטית הוא דו צירי (-) עם מקדם שבירה של, a = 2.4, b = 2.81, g = 3.02.
צילומי צורת הגביש

תא היחידה במבנה הגבישי של אורפימנט
מבנה גבישי של אורפימנט עשוי לוחות
ריבוד: הלוחות מונחים בשכבות
גלריית תצורות אורפימנט

אורפימנט וריאלגר (זרניך) על מטריצת קוורץ זוויתית ממכרה נישינומאקי ביפן
אורפימנט באזור לה-ליברטד, קירובילצה, פרו
מכרה אל בורוסקי ברפובליקת קברדינה בלקריאן, חבל צפון הקווקז ברוסיה.
גביש אורפימנט, מכרה החריצים התאומים, חבל פוטוסי, אזור הומבולדט, נוואדה, ארצות הברית
גלריית תצורות אורפימנט > מקורות (באנגלית)

The Merck Index: An Encyclopedia of Chemicals, Drugs, and Biologicals. 11th Edition. Ed. Susan Budavari. Merck & Co., Inc., N.J., U.S.A. 1989.
William Mesny. Mesny’s Chinese Miscellany. A Text Book of Notes on China and the Chinese. Shanghai. Vol. III, (1899), p. 251; Vol. IV, (1905), pp. 26.
Fitzhugh, E.W., Orpiment and Realgar, in Artists’ Pigments, A Handbook of Their History and Characteristics, Vol 3: E.W. Fitzhugh (Ed.) Oxford University Press 1997,* Orpiment, Colourlex
פס צהוב-זהוב בהיר של אורפימנט