stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנחם מנדל מקאמיניץ
מלון קאמיניץ, הוטל ג'רוזלם

מנחם מנדל ואשתו ציפה הקימו בשנת 1842 בירושלים את 'בית הכנסת אורחים' ליד מגדל דוד. בבית המלון היו בית כנסת ומאפיה, ובו התארחו המבקרים בירושלים במחיר השווה לכל נפש. עניים, תלמידי חכמים, זקנים ובודדים אכלו שם בחינם. לאחר שהמקום התבסס והיה צריך להרחיבו עברו בני הזוג ופתחו אכסניה גדולה ברחוב חברון ליד ישיבת תורת חיים. גם בבית מלון זה הייתה מאפיה. אליזבת פין, אשת הקונסול הבריטי ג'יימס פין, כתבה בספר זיכרונותיה, שלחם אירופאי אפשר היה להשיג בירושלים רק אצל קאמיניץ. לאחר מות מנחם מנדל המשיכה אשתו ציפה לנהל את בית המלון בעזרת ילדיה כעשר שנים. המלון התפתח לכדי רשת מלונות שהוחזקה על ידי בני-משפחתו משך מספר דורות. בנו, אליעזר, הגדיל את המלון בירושלים הידוע כמלון קאמיניץ והקים גם מלונות בחברון- "בית אשל אברהם", ביפו- בית מלון פלשתינה וביריחו. בכך תרמו רבות לפיתוח התיירות הארץ-ישראלית. במלון הירושלמי התארחו אח"מים כגון הברון רוטשילד והשר משה מונטיפיורי. ונערכו חתונות מפוארות לנכבדים.
לקריאה נוספת

קורות העתים, ירושלים תר"צ 1930, באתר היברובוקס
מנחם מנדל בן אהרן מקאמיניץ, קורות העתים (יצא גם תחת השמות "עלית הארץ" ו"קורות העתים לישורון בארץ-ישראל"):
בצירוף מבוא הערות ונספחות על ידי ג' קרסל, הוצאת מוסד הרב קוק בהשתתפות המחלקה לענייני הנוער של ההסתדרות הציונית, ירושלים תש"ו
הנוסח בעברית וביידיש, מבוא מאת י' ברטל, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשל"ה.
מנחם מנדל מקאמיניץ, התנפלות הפלחים המורדים על יהודי צפת והרעש בצפת - 1834 - 1837. מתוך זכרונות ארץ ישראל (העורך: אברהם יערי, הוצאת מסדה - רמת גן, הוצאה מקורית: 1947. נוכחית: 1974, הדפסה: 1983.
פנחס גרייבסקי, בנות ציון וירושלים, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תש"ס-2000
'בוים, מנחם־מנדל בן אהרן („ר' מנחם־מנדל מקמניץ”)', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 118 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1316).
עין הסערה

במרכז התמונה עין הסערה של הוריקן איזבל כפי שצולם מתחנת החלל הבינלאומית.
עֵין הַסְּעָרָה הוא אזור שקט יחסית במרכז סופות טרופיות חזקות. הוא בקירוב עגול, וקוטרו 65-30 ק"מ. הוא מוקף בחומת העין (eyewall), טבעת גבוהה של סופות רעמים בה עוצמת הסופה היא החזקה ביותר. הלחץ הברומטרי הנמוך ביותר נמצא בעין, ויכול להיות כ-15% נמוך יותר מאשר הלחץ מחוץ לסערה.
חתך תרשים של ציקלון טרופי מפותח. החצים מעידים על זרימת אוויר סביב העין
בדרך כלל, העיניים קלים לאיתור באמצעות מכ"ם מזג אוויר. תמונת המכ"ם למעלה, של הוריקן אנדרו מראה בבירור את העין מעל דרום פלורידה.
טעות נפוצה, במיוחד באזורים שבהם הוריקנים הם נדירים, היא של תושבים היוצאים מבתיהם כדי לבדוק את הנזק בזמן שהעין חולפת על פניהם, כי נדמה שחלפה הסערה פתאום, אולם, בכך הם מסתכנים את הסיכון הרב ביותר מפני שהם עלולים תוך זמן קצרצר להיתפס במזג האוויר האלים ביותר בחומת העין הנגדית.
הערות שוליים

↑  Landsea, Chris; Goldenberg, Stan (2012-06-01). "A: Basic definitions".  In Dorst, Neal (ed.). Frequently Asked Questions (FAQ). 4.5. Atlantic Oceanographic and Meteorological Laboratory. pp. A11: What is the 'eye'?.
↑  Webmaster (2010-01-05). "Tropical Cyclone Safety". JetStream – Online School for Weather. National Weather Service. נבדק ב-2006-08-06.
ראיין זינקי

ראיין קית' זינקי (באנגלית: Ryan Keith Zinke; נולד ב-1 בנובמבר 1961) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית המכהן כנציג מונטנה בבית הנבחרים של ארצות הברית מאז 2023, זאת לאחר שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא דונלד טראמפ וקודם לכן כיהן כנציג מונטנה בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 2015 ועד 2017.
ביוגרפיה

זינקי נולד בבוזמן שבמונטנה, דור חמישי למתיישבים במדינה. הוא היה ספורטאי מצטיין בתיכון וזכה עם קבוצת בית הספר באליפות המדינה. זכה למלגת הצטיינות ללימודים באוניברסיטת אורגון ושיחק בנבחרת הפוטבול של המוסד. ב-1984 סיים תואר ראשון בגאולוגיה. ב-1991 סיים תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה הלאומית בסן דייגו שבקליפורניה וב-2003 תואר שני מאוניברסיטת סן דייגו.
לאחר לימודי התואר הראשון התגייס ב-1985 לצי ארצות הברית. הוא השלים קורס קצינים והתנדב ליחידת אריות הים, יחידת הקומנדו המובחרת של הצי. תחילה שירת בצוות 1 וב-1990 נבחר לצוות 6, צוות העילית של היחידה המתמחה בלוחמה בטרור. הוא שירת כמפקד צוות, מפקד כוח מיוחד וקצין מבצעים. במלחמת עיראק שימש מפקד בפועל של כוח משימה משולב והוביל אלפי מבצעים מיוחדים. ב-2006 עוטר בשתי מדליות כוכב הארד על פועלו בלחימה. הוא שירת כקצין מבצעים מיוחדים באירופה והוביל כוח משימה משותף במבצעים מיוחדים בבוסניה והרצגובינה, קרואטיה וקוסובו. תפקידו האחרון בשירות היה הקמת מרכז אימונים והדרכה ללוחמה מיוחדת של הצי. הוא השתחרר בדרגת קומנדר ב-2008.
לאחר שחרורו נבחר לסנאט מדינת מונטנה, בו כיהן מ-2009 עד 2012. ב-2012 התמודד ללא הצלחה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למשרת סגן מושל מונטנה. ב-2014 התמודד על המושב המתפנה של מונטנה בבית הנבחרים של ארצות הברית, בעקבות התמודדותו של חבר הקונגרס המכהן סטיב דיינס לסנאט של ארצות הברית. זינקי נבחר ברוב של מעל 55% והושבע לתפקיד בינואר 2015. בבחירות בנובמבר 2016 נבחר לתקופת כהונה נוספת. כיהן כחבר ועדת שירותי הביטחון ובוועדה למשאבים טבעיים.
לאחר ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 הוא בחר בזינקי לכהן כמזכיר הפנים בממשלו. ב-2 במרץ 2017 אישר הסנאט את מינויו ברוב של 68 תומכים מול 31 מתנגדים.
ב-15 בדצמבר הודיע טראמפ כי זינקי יעזוב את תפקידו כמזכיר הפנים. התפטרותו נכנסה לתוקף ב-15 בינואר 2019. פרישה זו באה על רקע חקירות רבות על הפעילות הפוליטית והנסיעות של זינקי, וחשד לניגוד עניינים בעסקי נדל"ן. בבחירות המקדימות לבית הנבחרים האמריקאי ב-2022 התמודד זינקי בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למושב המחוז הראשון של מונטנה בבית הנבחרים, ונבחר למועמד הרפובליקני לאחר בחירות צמודות. הוא נבחר בבחירות הכלליות וחזר לבית הנבחרים כנציג המחוז ב-3 בינואר 2023.
זינקי נשוי, אב לשני בנים ובת.
הערות שוליים

↑   צוות 6 של אריות הים: מכונת ציד האדם הגלובלית של ארה"ב, באתר הארץ, 8 ביוני 2015
↑  ראיין זינקי הושבע לתפקיד שר הפנים האמריקני, באתר ynet, 2 במרץ 2017.
↑  איתמר לוין, שר הפנים האמריקני מתפטר בשל חקירות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 בדצמבר 2018
↑  רויטרס, ‏שר הפנים של ארה"ב עוזב את תפקידו, באתר ‏מאקו‏, 15 בדצמבר 2018
↑  פול לה בלאנק, Ryan Zinke, Trump's former Interior secretary, will win GOP primary in Montana's 1st District, CNN projects, באתר CNN‏, 10 ביוני 2022 (באנגלית)
| הקבינט של ארצות הברית בממשל הראשון של דונלד טראמפ ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| בעלי תפקידים על פי חוק | בעלי תפקידים על פי חוק |  |
| סגן הנשיא | מייק פנס (2017–2021) |  |
| מזכיר המדינה | רקס טילרסון (2017–2018) • מייק פומפאו (2018–2021) |  |
| מזכיר האוצר | סטיבן מנושין (2017–2021) |  |
| מזכיר ההגנה | ג'יימס מאטיס (2017–2019) • מארק אספר (2019–2020) |  |
| התובע הכללי | ג'ף סשנס (2017–2018) • ויליאם בר (2019–2020) |  |
| מזכיר הפנים | ראיין זינקי (2017–2019) • דייוויד ברנהרדט (2019–2021) |  |
| מזכיר החקאות | סאני פרדו (2017–2021) |  |
| מזכיר המסחר | וילבור רוס (2017–2021) |  |
| מזכיר העבודה | אלכסנדר אקוסטה (2017–2019) • יוג'ין סקאליה (2019–2021) |  |
| מזכיר הבריאות ושירותי האנוש | טום פרייס (2017) • אלכס אזר (2018–2021) |  |
| מזכיר השיכון והפיתוח העירוני | בן קרסון (2017–2021) |  |
| מזכירת התחבורה | איליין צ'או (2017–2021) |  |
| מזכיר האנרגיה | ריק פרי (2017–2019) • דן ברוייט (2019–2021) |  |
| מזכירת החינוך | בטסי דבוס (2017–2021) |  |
| המזכיר לענייני חיילים משוחררים | דייוויד שולקין (2017–2018) • רוברט וילקי (2018–2021) |  |
| מזכיר ביטחון המולדת | ג'ון קלי (2017) • קירסטן נילסן (2017–2019) |  |
| הערה |  ↑  רשימה זו אינה כוללת מזכירים שכיהנו בפועל  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2016152390  US Congress: Z000018  VIAF: 542148207649600340602   WorldCat (עם VIAF): 542148207649600340602
בועז יהונתן יעקב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בפברואר 1969 (בן 55) דרום אפריקה דרום אפריקה
 מדינה:  ישראל 
 בן או בת זוג:  ציביה ברקאי יעקב 
 
בועז יהונתן יעקב (נולד ב-14 בפברואר 1969) הוא צלם ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי חוזר בתשובה, זוכה פרס אופיר לצילום הטוב ביותר.
ביוגרפיה

יעקב נולד ב-14 בפברואר 1969 בדרום אפריקה, בנו של מפיק הקולנוע המנוח רוני יעקב (מחץ הדלתא, דיזנגוף 99, תעלת בלאומילך ועוד). בגיל צעיר עבר לרמת השרון.
בוגר המחזור הראשון של תיכון אלון במגמת קולנוע.
עבודתו בקולנוע

עבודת הצילום שלו מאופיינת בשימוש ניכר במצלמת כתף, תוך שליטה על יציבות המצלמה, שימוש כמעט בלעדי באור חוזר וביצירת טקסטורות עדינות של אור וצל.
בריאיון שנערך עמו בעיתון עכבר העיר העיד כיצד הוא מתייחס לעבודת הצילום: ”בעבודה עם במאים אתה מתאמן על זוגיות ואיך להיות בזוגיות שהיא שלם אחד ולא שני חלקים. כך לגבי כל הקשרים שיש על הסט. וזו המטרה הראשונה, השלמות של הקשר. אסור להסתכל על העבודה שלי כעל 'באתי לצלם סרט'. זה פקשוש המטרה.”
פילמוגרפיה נבחרת

מסרטי הקולנוע שצילם
להיות כוכב (2003), בבימוי ארנון צדוק
העיתון (2006), סדרת סרטים בבימוי יהודה גרובייס.
חופשת קיץ, 2007, בבימוי דוד וולך שזכה בפסטיבל הסרטים טרייבקה ולהצלחה ניכרת בבתי הקולנוע.
עג'מי, 2009, בבימוי סכנדר קובטי וירון שני זוכה פרס מצלמת הזהב בפסטיבל קאן, פרס הסרט הטוב בפסטיבל הקולנוע ירושלים, פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע, הגעה לחמשת המועמדים הסופיים בפרס האוסקר לסרט הזר וכן זכה להצלחה גדולה בבתי הקולנוע בישראל ומחוצה לה.
בוקר טוב אדון פידלמן, 2011, בבימוי יוסי מדמוני זוכה פרס הסרט הטוב בפסטיבל קרלובי וארי, פסטיבל ירושלים ובפרס התסריט בפסטיבל סאנדנס, וכן בהצלחה בבתי הקולנוע.
ד"ר פומרנץ, 2012, בבימוי אסי דיין.
שרקייה, 2012, בבימוי עמי לבנה שזיכה אותו בפרס הצילום בפסטיבל ירושלים. הסרט עצמו זכה גם בפרס הסרט הטוב בפסטיבל זה.
מקום בגן עדן, 2013
ההפך, סרט טלוויזיה, 2015
בתולים, 2022, בבימוי מאור זגורי. יהונתן יעקב זכה בפרס אופיר לצילום הטוב ביותר על סרט זה.
רשב"י (2023), בבימוי יהודה גרובייס.
אמצע החיים" (2023).
סודה (2024)
סרטי הקולנוע שביים
גאולה, 2018, ביים במשותף עם יוסי מדמוני. הסרט זכה בשני פרסים בפסטיבל קרלובי וארי.
מסדרות הטלוויזיה שצילם
רמזור
פרשת השבוע
זנזורי
החבר'ה הטובים
תיבת נח
שביתה
מעורב ירושלמי
שעת אפס
ילדים ביער
הערות שוליים

↑  יעל צימרמן, סיבוב פרסה: הבמאי שחזר בתשובה, באתר ערוץ 20, 8 בינואר 2019
| פרס אופיר לצילום הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–2000 | אילן רוזנברג (1990) • אורן שמוקלר (1991) • יואב קוש (1992) • יואב קוש (1993) • דוד גורפינקל (1994) • דוד גורפינקל (1995) • אבי קרפיק (1996) • מנו קדוש (1997) • דוד גורפינקל (1998) • ולנטין בלונוגוב (1999 |  |
| 2000–2010 | עפר ינוב (2000) • איציק פורטל (2001) • ולנטין בלונוגוב (2002) • דוד גורפינקל (2003) • אסף סודרי (2004) • גיורא ביח (2005) • שי גולדמן (2006) • עופר ינוב (2007) • ירון שרף (2008) • גיורא ביח (2009) |  |
| 2010–2020 | אמנון סלומון (2010) • ירון שרף (2011) • אסף סודרי (2012) • גיורא ביח (2013) • טובי הוכשטיין (2014) עפר ינוב (2015) • שי גולדמן (2016) • גיורא ביח (2017) • דניאל מילר (2018) • שי גולדמן ( 2019) |  |
| 2020 ואילך | דניאלה נוביץ  (2020) • עמית יסעור (2021) • בועז יהונתן יעקב (2022) • דוד סטרז'מייסטר (2023) • סער מזרחי (2024) |  |
סביח

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון 
 מוצא:  עיראק 
 מרכיבים עיקריים:  חציל, פטרוזיליה, עמבה, פיתה, סלט ירקות ישראלי, ביצה קשה, טחינה 
 
סביח (בערבית: صبيحة) הוא מאכל עממי יהודי-עיראקי שהפך לפופולרי בישראל. מרכיבי הסביח מהווים את ארוחת הבוקר המסורתית של יהודי עיראק בשבת. הסביח בישראל נבדל מארוחה זו בכך שכל המרכיבים מוכנסים לפיתה בניגוד לארוחה המסורתית, שבה היו המרכיבים מוגשים על מגש גדול. הסביח נמכר בבתי עסק רבים ברחבי ישראל.
שם המאכל

מקור השם בשמו של הראשון שמכרו בארץ, סביח (צבי) חלבי אשר הביא את הסביח לארץ.
גרסה נוספת שהוצעה לשם המאכל, היא שמקורו במילה סבאח (صباح), שפירושה בוקר בערבית, מפני שיהודי עיראק נהגו לאכול את המנה בבוקר.[דרוש מקור]
לפי גרסה נוספת מקור השם הוא בראשי התיבות "סלט, ביצה, חציל", "סלט, ביצה, יותר חציל" או "סלט, ביצה, ירק, חציל". זהו ככל הנראה פירוש הומוריסטי שהמציאו הישראלים, בבחינת ראשי תיבות בדיעבד.
מכירת סביח בישראל

המאכל נמכר לראשונה בישראל בשנת 1961 בדוכן קטן ברחוב עוזיאל ברמת גן, פינת שדרות ירושלים. בעלי העסק, סביח צבי חלבי ושותפו יעקב ששון, זכו להצלחה והעתיקו את הדוכן למבנה קבוע כ־500 מטר מהמקום המקורי, ברחוב דרך נגבה. שם ממוקם דוכן הסביח הראשון בישראל עד היום.
הדוכן היה למעשה מבנה קטן בגן בר־אילן, מול תחנת הקצה של קו 63.
ב־2020 הונצח המקום בכיכר ששמה "כיכר הסביח".
מרכיבי הסביח

פיתה (או חלה) ובתוכה:
חציל מטוגן (מקולף בדרך כלל)
ביצה קשה (לפעמים חומה בדומה לחמין)
חומוס (בחלק מהגרסאות)
ערוק (בחלק מהגרסאות)
טחינה
סלט ירקות
עמבה
סחוג
מלפפון חמוץ (בחלק מהגרסאות)
פטרוזיליה טרייה וקצוצה
בצל טרי קצוץ בתוספת סומאק ומיץ לימון
תפוח אדמה מבושל (בחלק מהגרסאות)
לימון כבוש (בחלק מהגרסאות)
הערות שוליים

↑  ליה אור, ‏השם הוא טאטן. סטפני טאטן, באתר ‏מאקו‏, 16 באוקטובר 2011
↑  איתי להט‏, עודאי וקוסאי, באתר וואלה, 3 בינואר 2007
↑  רעות סהר‏, רמת גן עושה כבוד לסביח, באתר וואלה, 25 ביולי 2020
דוכן סביח בתל אביב
פסל אוכל הסביח בכיכר הסביח ברמת גן
שדה הקרח ואפוטיק

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  אלברטה 
 שטח:  כ־60 קמ"ר
 קואורדינטות:  51°34′00″N 116°27′00″W﻿ / ﻿51.5667°N 116.45°W﻿ / 51.5667; -116.45
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי שדה הקרח ואפוטיק(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי שדה הקרח ואפוטיק(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט שדה הקרח ואפוטיק(למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט שדה הקרח ואפוטיק
 
שדה הקרח ואפוטיק (באנגלית: Waputik Icefield) הוא שדה קרח הממוקם על קו פרשת המים של אמריקה בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציות קולומביה הבריטית ואלברטה שבקנדה. שדה הקרח ממוקם בראש רכס ואפוטיק. שטחו של שדה הקרח - כ-60 קמ"ר, ויחד עם שדה הקרח ואפוטה (ששטחו כ-80 קמ"ר) - שטחם המשותף הוא כ-130 קמ"ר.
גאוגרפיה

שדה הקרח נמצא בשטח הפארק הלאומיים באנף ויוהו. מספר רב של קרחונים קטנים מצויים בסמוך לשדה הקרח.
מימי שדה הקרח זורמים לאגמים, נחלים ונהרות רבים, ובהם אגם הקטור, נהר בואו, נהר קיקינג הורס ונהר יוהו. מימי קרחון דיילי מזינים את מפלי טאקאקו.
שטחו של שדה הקרח 40 קמ"ר, והוא ממוקם כ-20 קילומטרים צפונית מערבית לאגם לואיז, ממערב לדרך המהירה אייספילדס (שדות הקרח).
מטפסי הרים מטפסים על שדה הקרח הן בחודשי הקיץ והן בחודשי החורף בשל הגישה הנוחה אליו.
תצלום פנורמי של שדה הקרח ואפוטיק; צולם מבקתת סקוט דאנקן בשנת 2005.
קרחונים

הקרחונים המהווים חלק משדה הקרח:
קרחון ואפוטיק (Waputik Glacier)
קרחון דיאבלרט (Diableret Glacier)
הקרחון השעיר (Glacier des Poilus)
קרחון אמרלד (Emerald Glacier)
קרחון באת' (Bath Glacier)
קרחון ניילס (Niles Glacier)
קרחון בלפור (Balfour Glacier)
קרחון דיילי (Daly Glacier)
בקתות

בשטח שדה הקרח שתי בקתות המופעלות על ידי מועדון הקרח האלפיני של קנדה:
בקתת סקוט דאנקן
בקתת רוב ריצ'י (בלפור)
לקריאה נוספת

פלטו, מאורי, השפעת שינויי האקלים על קרחונים - ההשפעה על שדה הקרח ואפוטיק, בעמ' 133-134.
הערות שוליים

↑  פרויקט הקרחונים של אוניברסיטת מקמאסטר
↑  מידע על שטחו של שדה הקרח ואפוטיק
↑  שדה הקרח ואפטה, באתר הקרחונים של אוניברסיטת מקמסטר
↑  מידע על שדה הקרח
↑  אתר בקתת סקוט דאנקן
↑  אתר בקתת רוב ריצ'י
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566340805171  LCCN: sh2002010583
מארק אספר

מארק תומאס אספר (באנגלית: Mark Thomas Esper; נולד ב-26 באפריל 1964) הוא פוליטיקאי אמריקאי. כיהן כמזכיר ההגנה של ארצות הברית, כמזכיר הצבא של ארצות הברית ה-23, וכסגן נשיא ליחסי ממשל בריית'יאון.
ביוגרפיה

אספר סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בשנת 1982. הוא קיבל תואר ראשון בהנדסה באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בשנת 1986. בנוסף היה מצטיין דקאן באקדמיה וקיבל את פרס דאגלס מקארתור למנהיגות. הוא קיבל תואר שני במינהל ציבורי מבית הספר לממשל על שם ג'ון קנדי בשנת 1995 ותואר דוקטור מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בשנת 2008. הוא נשוי ואב לשלושה.
קריירה

אספר שירת כקצין בדיוויזיה המוטסת ה-101 במהלך מלחמת המפרץ, לאחר מכן שימש מפקד פלוגה רובאית ולאחר שחרורו המשיך לשרת במשמר הלאומי עד שנת 2007. הוא עוטר בלגיון ההצטיינות ובכוכב הארד.
בין השנים 1998–2002 שימש כאיש צוות מקצועי בכיר בוועדת החוץ של הסנאט ובוועדת הסנאט לעניינים ממשלתיים. הוא היה גם יועץ מדיניות לסנאטור צ'אק הייגל. בין השנים 2001–2002 היה מנהל ועדת השירותים המזוינים של הבית הלבן. בין השנים 2002–2004 שירת בממשל ג'ורג' בוש כסגן עוזר שר הביטחון למדיניות המשא ומתן, שם היה אחראי להחלטות כגון אי-הפצת נשק גרעיני, בקרת נשק, ובעיות ביטחון בינלאומיות אחרות.
אספר היה סגן נשיא באיגוד תעשיות החלל בין השנים 2006–2007. מספטמבר 2007 עד פברואר 2008 שימש כמנהל מדיניות לסנאטור פרד תומפסון במסע הבחירות שלו לנשיאות ב-2008. ביולי 2010 מונה לסגן נשיא ליחסי ממשל בריית'יאון.
ב-19 ביולי 2017 הודיע הנשיא דונלד טראמפ כי בכוונתו למנות את אספר למזכיר הצבא של ארצות הברית. ב-15 בנובמבר אושר אספר לתפקיד ברוב קולות בהצבעה בסנאט ביחס של 89–6. וב-20 בנובמבר הושבע לתפקיד.
ב-18 ביוני 2019 החליט הנשיא טראמפ למנותו למזכיר ההגנה של ארצות הברית. ב-23 ביולי נכנס לתפקידו לאחר שמינויו אושר בסנאט ברוב של 90 תומכים מול 8 מתנגדים בלבד.
ב-9 בנובמבר 2020 הודיע הנשיא טראמפ על סיום תפקידו. דומה היה כי פיטוריו היו בלתי נמנעים מאז שהתגלעו חילוקי דעות בינו לנשיא טראמפ כאשר האחרון קרא לפרוס כוחות צבאיים ברחובות וושינגטון הבירה לאור מחאות ג'ורג' פלויד. אספר התנגד בפומבי לאיומיו של טראמפ להפעיל את חוק ההתקוממות של 1807, שיאפשר לנשיא להשתמש בכוחות צבא פעילים לשם אכיפת חוק. טראמפ זעם כאשר אספר אמר לעיתונאים כי יש להפעיל את חוק ההתקוממות "רק במצבים הדחופים והנוראיים ביותר" וכשגרס כי אין ארצות הברית נמצאת במצב כזה לאחר רצח ג'ורג' פלויד.
לפי סיפרו של אספר, טראמפ הציע לחסל קצין איראני בכיר ביותר הפועל מחוץ לאיראן. רעיונות נוספים שהועלו על ידי טראמפ או מקורביו היו שליחת טילים למקסיקו כדי להשמיד את מעבדות הסמים, שליחת 250 אלף חיילים לגבול הדרומי וטבילת ראש ערוף של מנהיג טרור בדם חזיר - כאזהרה לחמושים איסלאמיסטים אחרים.
הערות שוליים

↑  אמיר אורן‏, ממשל ללא טייס: קלות הדעת וההדק של טראמפ, באתר וואלה, 22 ביוני 2019.
↑  לוליטה בלדור ורוברט ברנס, Trump fires Esper as Pentagon chief after election defeat, באתר AP‏, 9 בנובמבר 2020 (באנגלית)
↑  האיש הקרוב לטראמפ: "הוא רצה לחסל אישיות בכירה - היינו עלולים להיכנס למלחמה עם איראן", באתר ‏מאקו‏, 6 במאי 2022
| הקבינט של ארצות הברית בממשל הראשון של דונלד טראמפ ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| בעלי תפקידים על פי חוק | בעלי תפקידים על פי חוק |  |
| סגן הנשיא | מייק פנס (2017–2021) |  |
| מזכיר המדינה | רקס טילרסון (2017–2018) • מייק פומפאו (2018–2021) |  |
| מזכיר האוצר | סטיבן מנושין (2017–2021) |  |
| מזכיר ההגנה | ג'יימס מאטיס (2017–2019) • מארק אספר (2019–2020) |  |
| התובע הכללי | ג'ף סשנס (2017–2018) • ויליאם בר (2019–2020) |  |
| מזכיר הפנים | ראיין זינקי (2017–2019) • דייוויד ברנהרדט (2019–2021) |  |
| מזכיר החקאות | סאני פרדו (2017–2021) |  |
| מזכיר המסחר | וילבור רוס (2017–2021) |  |
| מזכיר העבודה | אלכסנדר אקוסטה (2017–2019) • יוג'ין סקאליה (2019–2021) |  |
| מזכיר הבריאות ושירותי האנוש | טום פרייס (2017) • אלכס אזר (2018–2021) |  |
| מזכיר השיכון והפיתוח העירוני | בן קרסון (2017–2021) |  |
| מזכירת התחבורה | איליין צ'או (2017–2021) |  |
| מזכיר האנרגיה | ריק פרי (2017–2019) • דן ברוייט (2019–2021) |  |
| מזכירת החינוך | בטסי דבוס (2017–2021) |  |
| המזכיר לענייני חיילים משוחררים | דייוויד שולקין (2017–2018) • רוברט וילקי (2018–2021) |  |
| מזכיר ביטחון המולדת | ג'ון קלי (2017) • קירסטן נילסן (2017–2019) |  |
| הערה |  ↑  רשימה זו אינה כוללת מזכירים שכיהנו בפועל  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1188697080  VIAF: 3156131026158312773   WorldCat (עם VIAF): 3156131026158312773
הקבינט של ארצות הברית בממשל הראשון של דונלד טראמפ

| --- | --- |
 
 הקבינט של הנשיא דונלד טראמפ, 2017
 הקבינט של ארצות הברית
 מידע כללי
 20 בינואר 2017 – 20 בינואר 2021
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 נשיא ארצות הברית:  דונלד טראמפ
 סגן הנשיא:  מייק פנס
 מפלגה שולטת:   המפלגה הרפובליקנית
 סיעות הקבינט:  מייק פנס דייויד ברנהרדט אלכסנדר אקוסטה ראיין זינקי בן קרסון קירסטג'ן נילסן יוג'ין סקאליה מייק פומפאו רקס טילרסון סטיבן מנוצ'ין איליין צ'או דייוויד שולקין ג'ון קלי טום פרייס ויליאם בר וילבור רוס ג'ף סשנס סאני פרדו אלכס אזר ג'יימס מאטיס בטסי דבוס מארק אספר דן ברוייט ריק פרי רוברט וילקי 
 מספר שרים:  15 על-פי חוק
 הקבינט הקודם:  הקבינט בממשל אובמה
 הקבינט הבא:  הקבינט בממשל ביידן
 
הקבינט בראשותו של דונלד טראמפ באוגוסט 2018
הקבינט של ארצות הברית בממשל הראשון של דונלד טראמפ כיהן במשך תקופת כהונה נשיאותית אחת, מהשבעת נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ב-20 בינואר 2017 ועד סיום כהונתו ב-20 בינואר 2021.
ניתוח

הקבינט של טראמפ אופיין על ידי התקשורת כשמרני מאוד. הוא תואר כ"צוות חלומות שמרני" על ידי פוליטיקו, וכקבינט השמרני ביותר בתולדות ארצות הברית על ידי ניוזוויק, ו"אחד מצוותי המדיניות הפנימית השמרנית ביותר בהיסטוריה המודרנית" על ידי לוס אנג'לס טיימס. "The Hill" תיאר את הקבינט של טראמפ כ"צוות לא שגרתי" הפופולרי בקרב השמרנים, וטען כי רפובליקנים ממסדיים יותר כמו ג'ון מקיין או מיט רומני לא היו בוחרים קבינט דומה. ה-CNN הסכים, וכינה את הקבינט "צוות חלומות שמרני של מינויים בקבינט המקומי." מנגד, בוול סטריט ג'ורנל נכתב כי "כמעט בלתי אפשרי לזהות נטייה אידאולוגית ברורה במועמדות הקבינט של הנשיא הנכנס". הוול סטריט ג'ורנל הצהיר גם כי המועמדות של טראמפ מסמלת מדיניות ממשל למניעת רגולציה.
אסון פסטיבל ערד

אסון פסטיבל ערד או אסון ערד הוא כינוי לאירוע שהתרחש ב-18 ביולי 1995 בו נמחצו שלושה בני נוער למוות במהלך פסטיבל ערד. האירוע סיים למעשה את תקופת הפריחה של הפסטיבל שאפיינה את שנות ה-90 של המאה ה-20 המוקדמות.
האירוע

ב-18 ביולי 1995 הייתה אמורה להיערך הופעת הפרידה של להקת משינה שהודיעה על התפרקותה בחודש מאי של אותה שנה. ההופעה הייתה אמורה להיערך באחד ממתחמי הפסטיבל שהיה ממוקם באזור התעשייה של ערד שכונה "אתרוק" (הלחם בסיסים של "אתר" ו-"רוק").
הביקוש להופעה זו היה רב. זמן רב לפני ההופעה כבר המתינו אלפי בני נוער ליד שער הכניסה למתחם. בהוראת המארגנים לא נפתחו שערים נוספים ונוצרה תדחוקת קהל. בזמן הופעת החימום של להקת "טיפקס" חלק מהשער התמוטט מלחץ הקהל, וקרס על הצעירים שעמדו על ידו. קריסת השער הביאה למותם של שני צעירים: איטן פלד וחן יצחק. צעירה נוספת, נעמה אלקריב, נפצעה אנושות ומתה בבית החולים אחרי חמישה ימים. ההופעה של "טיפקס" נעצרה, ולהקת משינה לא הופיעה באותו ערב. מארגני הפסטיבל ניסו להמשיך כרגיל בסדרת המופעים ולהתעלם מן האסון, אך האמנים המשתתפים ובראשם שלמה ארצי ועפרה חזה הודיעו כי הם מסרבים להופיע לנוכח האסון שארע. המשך הפסטיבל בוטל.
השלכות האסון

האירוע חולל סערה בישראל בימים ובחודשים שלאחריו. נשיא המדינה, עזר ויצמן, בעקבות האסון: "האמריקניזציה שוטפת אותנו ועם ישראל צריך להיזהר ממקדונלד'ס, אנחנו צריכים להיזהר ממייקל ג'קסון. אנחנו צריכים להיזהר מהמדונות".
שבוע לאחר האסון פורסם דו"ח ראשוני לפיו למופע נמכרו 25 אלף כרטיסים (וע"פ כתב התביעה של הורי חן יצחק ונעמה אלקריב, 29,400 כרטיסים), מספר צופים גבוה בהרבה מזה שאושר על ידי המשטרה (ע"פ כתב התביעה, 18,000 ועוד עשרות "שוברי המרה" מטעם בנק הפועלים) בהתאם לגודל המתחם. יתר על כן, התברר שבמופע לא היה קצין ביטחון ורק 54 שוטרים פיקחו על רבבות בני הנוער.
בעקבות האסון נתבקש מכון התקנים הישראלי להכין תקן חדש לארגון מופעים המוניים. הכנת התקן ארכה זמן רב ובשנת 1997 התרחש אסון נוסף, "אסון המכביה". למרות זאת, התקן הוצג רק בשנת 2007, יותר מעשור לאחר האסון.
בעקבות האירוע התפטר מפקד המחוז הדרומי של המשטרה. בשנים שלאחר האסון שונתה מתכונת הפסטיבל, מספר הצופים צומצם להופעות של עד כ-1,000 איש, ולא נערכו הופעות רוק. בני הנוער החלו להדיר את רגליהם מהפסטיבל והוא הפך לאירוע קטן הפונה לאוכלוסייה מבוגרת יותר.
לאור ממצאי החקירה, נמתחה ביקורת ציבורית על מארגני הפסטיבל (ביניהם ראש העיר באותו זמן, בצלאל טביב, עיריית ערד, חברת ההפקה ועוד) שכשלו בארגון הלוגיסטי והאבטחתי, והואשמו בחמדנות וברשלנות.
השלכות האסון > המשפט הפלילי

ב-23 בדצמבר 2001, הורשעו בבית משפט השלום באשדוד חמישה מהאחראים על הפסטיבל ונשלחו לתקופות מאסר שונות של עד שנה. נאשם שישי זוכה מחמת הספק. יוסי בנדר, בעל משרד הכרטיסים "הדרן" שהפיץ כ-10,000 כרטיסים מעל התפוסה והורשע גם בשיבוש הליכי משפט נדון לשנת מאסר בפועל, שנה מאסר על תנאי למשך 3 שנים וקנס של 30 אלף שקל. רועי שוורץ, מפיק הפסטיבל נדון לתשעה חודשי מאסר בפועל, שנה מאסר על תנאי למשך שלוש שנים וקנס של 20 אלף שקל. אבינעם ורבנר, מנכ"ל עמותת הפסטיבל נדון ל-6 חודשי מאסר בפועל, שניתן להמירן בעבודות שירות ולמאסר על תנאי של שנה למשך 3 שנים. ערעורים של הנאשמים לבית המשפט המחוזי נדחו ביוני 2005. בפברואר 2006 ערעור של מפיק הפסטיבל לבית המשפט העליון נדחה והוא השאיר על כנו את העונש שהוטל עליו.