stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאקי צוקדה
ביוגרפיה

צוקדה התחרתה פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 2004 ו-2008. באתונה 2004 היא זכתה במדליית הזהב. היא התחילה בשלב שמינית הגמר וניצחה באיפון את ג'סיקה מלון האוסטרלית, ברבע הגמר היא ניצחה שוב באיפון את מרינה פרוקופייבה האוקראינית ובחצי הגמר ניצחה בניקוד ווזארי את תאה דונגזאשווילי הרוסייה. בגמר היא התמודדה מול דיימה בלטראן הקובנית וכדקה מפתיחת הקרב קיבלה הקובנית ניקוד ווזארי לאחר שהצליחה בעזרת תרגיל אוסוטו-גרי להטיל את צוקדה. לאחר שהטילה אותה ניסתה הקובנית להמשיך לריתוק אך צוקדה ניצלה זאת להתחמק ולבצע ריתוק מצדה שהצליח והעניק לה איפון וניצחון. בבייג'ינג 2008 צוקדה זכתה במדליית הכסף כאשר הגיעה לגמר לאחר שניצחה באיפון את שלושת קרבותיה הראשונים. בגמר היא התמודדה מול טונג וון הסינית ולאחר שהובילה בווזארי לאורך רוב הקרב, הפסידה צוקדה באיפון 17 שניות לסיום לאחר תרגיל מוצלח של הסינית.
צוקדה מחזיקה בשש מדליות מאליפויות העולם, מדליית זהב (2007), שתי מדליות כסף (2003 ו-2007) ושלוש מדליות ארד (2005, 2009 ו-2010). במשחקי אסיה היא זכתה במדליית כסף (2002) ובאוניברסיאדה היא זכתה במדליית כסף (2001).
במהלך הקריירה צוקדה זכתה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות זהב מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים.
הישגים בטורנירים בסבב העולמי

| שנה | טורניר | מקום | קטגוריית משקל |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | Grand Prix Austria 2001 Leonding | 1 | מעל 78 ק"ג |
| 2002 | A-Tournament Budapest | 3 | מעל 78 ק"ג |
| 2003 | Super A-Tournament Tournoi de Paris | 3 | מעל 78 ק"ג |
| 2003 | German World Open Hamburg | 1 | מעל 78 ק"ג |
| 2004 | Super A-Tournament Tournoi de Paris | 3 | מעל 78 ק"ג |
| 2005 | Super World Cup Tournoi de Paris | 1 | מעל 78 ק"ג |
| 2006 | Super World Cup Hamburg | 3 | מעל 78 ק"ג |
| 2007 | Super World Cup Tournoi de Paris | 1 | מעל 78 ק"ג |
| 2007 | Jigoro Kano Cup Tokyo | 3 | מעל 78 ק"ג |
| 2009 | IJF Grand Slam Moscow | 1 | מעל 78 ק"ג |
| 2009 | Grand Slam Tokyo | 1 | מעל 78 ק"ג |
| 2010 | IJF World Masters Suwon | 5 | מעל 78 ק"ג |
| 2010 | IJF Grand Slam Moscow | 1 | מעל 78 ק"ג |
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
|  אלופות אולימפיות בג'ודו – משקל כבד (נשים) |
| --- | --- | --- |
| מעל 72 ק"ג | 1992: הרפובליקה העממית של סין ג'ואנג שיאויאן   •   1996: הרפובליקה העממית של סין סון פומינג |  |
| מעל 78 ק"ג | 2000: הרפובליקה העממית של סין יואן הואה   •   2004: יפן מאקי צוקדה   •   2008: הרפובליקה העממית של סין טונג וון   •   2012: קובה אידאליס אורטיס   •   2016: צרפת אמילי אנדאול   •   2020: יפן אקירה סונה   •   2024: ברזיל ביאטריס סוזה |  |
מבטא

בבלשנות, מבטא הוא סגנון הגייה ייחודי, המאפיין קבוצה מסוימת. אין לבלבל בין מבטא ובין ניב, הכולל גם אוצר מילים וחוקי דקדוק שונים.
מידע כללי

היווצרות מבטאים שונים נובעת מפיצול אוכלוסייה, הדוברת שפה אחידה, לקבוצות שונות. הפיצול אינו בהכרח גאוגרפי – במקרים רבים מתפתחים מבטאים שונים אצל מעמדות שונים או קבוצות אתניות שונות.
המבטא הוא מושג יחסי, אם כי ניתן לאפיין את המבטא המצוי או התקני של שפה מסוימת. כך למשל המבטא המדובר בטוסקנה נחשב למבטא התקני של השפה האיטלקית. בישראל, הרוב המוחלט של המבטאים נובע משפת אם שאינה עברית, ואין מבטאים המשויכים לאזורים בארץ. זאת בניגוד לשפות אחרות, בהן קיימים מבטאים שונים באזורים גאוגרפיים שונים.
ילדים מסוגלים לרכוש מבטא זר בקצב מהיר, ובכך יכולת זו דומה ליכולת למידת השפה אצל ילדים – ילדים למשפחות הנודדות במקומות שונים רוכשים מבטאים חדשים בתוך זמן קצר.
בחייו הבוגרים, מבטאו של אדם נשאר קבוע, ואף על פי שייתכן שתהיינה עליו השפעות שונות, המבטא, בבסיסו, נותר קבוע. המבטא נוטה להשתנות עד שנות העשרים המוקדמות בחייו של אדם.
בחלק מהחברות מוגדר המבטא ה"סטנדרטי", אך אין הכרח שהוא יהיה גם המבטא הנפוץ באוכלוסייה. בבריטניה, למשל, מוגדרת הגיית ה-Received Pronunciation (המבטא הרשמי של ה-BBC בעבר, בין השאר) כמבטא התקני ביותר, אף על פי שזהו מבטאם של כ-3% מהאוכלוסייה בלבד.
מבטא זר

מבטא זר הוא המבטא של אדם שמדבר בשפה שאינה שפת האם שלו. מבטא זה נוצר כאשר הפונולוגיה של שפת אמו של האדם משפיעה על דרך הגייתו את השפה השנייה אותה הוא דובר.
לעיתים, נתפש בחברה מבטא זר כנושא קונוטציה שלילית. במקרים כאלה, חלק מבעלי המבטא יעדיפו לנסות לדכא את מבטאם. עם זאת, קשה להיפטר ממבטא זר בלא להשקיע מאמצים רבים, וההצלחה בכך אינה אחידה. כאשר המבטא הזר לא יוצר בעיות רבות מדי, חלק מהאנשים מעדיפים לחיות עם מבטאם.
בדרנים וחקיינים רבים נוטים לדמות מבטא זר כחלק מהופעותיהם. חלקם לועגים לאוכלוסייה הדוברת שפה זרה וחלקם מנסים לחקות דמויות באופן מקרוב ככל האפשר למקור.
מבטאים בעברית > מבטאים בעברית המקראית

בפרק י"ב בספר שופטים מסופר שבני אפרים ביטאו שי"ן כסמ"ך, והשופט יפתח הגלעדי נעזר בכך כדי לזהות ולהרוג את בני השבט (ראו הרחבה בערך שיבולת (אמצעי זיהוי)).
מבטאים בעברית > מבטאים בעברית המשנאית

מצורות ניקוד שונות של כתבי היד של המשנה ומקורות תנאיים ואמוראיים אחרים, ניתן ללמוד על מבטאים שונים של השפה העברית:
הניקוד הטברני, הוא הניקוד הסטנדרטי של ימינו.
הניקוד הבבלי.
הניקוד הארץ־ישראלי, שמשקף מבטא הדומה למבטא הסטנדרטי של העברית בימינו.
כיוון שמערכת הניקוד משקפת מבטא שאינו בשימוש, קיימים בה סימנים כפולים לתנועות, שנהגות באופן זהה היום, כגון הצירי והסגול או הקמץ והפתח. הסימון הכפול משקף שוני באופי הגיית התנועות במבטא הקדום; שוני שהשתמר בעדות מסוימות.
מבטאים בעברית > מבטאים בעברית הגלותית

עד לתחיית השפה העברית בארץ ישראל, חיו קהילות היהודים בגולה כשהן רחוקות אלו מאלו, ולא קיימו קשר רציף ביניהן. תנאים אלו הביאו להתפתחות מבטאים שונים לשפה העברית:
ההגייה האשכנזית, שהושפעה רבות מגרמנית.
ההגייה התימנית, שבמידה רבה שימרה את ההגייה העברית הקדומה.
ההגייה הספרדית.
אלו חלוקות מכלילות, והמבטאים לא היו אחידים – המבטא העיראקי שונה מהטורקי, הפולני שונה מהליטאי, והמבטא במחוז צנעא היה שונה מהמבטא בשאר תימן.
מבטאים בעברית > מבטאים בעברית כיום

בישראל ניתן לשמוע מגוון רב של מבטאים, וזאת בשל היותה "קיבוץ גלויות" – מדינה קולטת עלייה. המבטא הזר מושפע מגיל החשיפה לעברית. לילידי ישראל ולמי שעלה לישראל לפני תום גיל ההתבגרות ורכש את העברית ברמת שפת אם אין, לרוב, מבטא זר. עם זאת, ישנם ילדים רבים שנולדו בארץ, אך גדלו בסביבה שבה רוב האוכלוסייה איננה ילידת הארץ, ולכן, אפילו אם העברית היא כמעט שפת האם שלהם, יהיה להם מבטא זר. לרוב, מי שעלו לישראל כבוגרים נושאים מבטא זר.
מבטאים בעברית > מבטאים בתפילה

לאחר עליית יהודים מארצות שונות בעלי מבטאים שונים למדינת ישראל נשאלה שאלה הלכתית על המבטא הנכון להתפלל בו. מאחר שישראלים מכל הגלויות מדברים כיום במבטא "ספרדי", יש שסוברים שעל כל עדה צריכה לשמור בתפילה על מבטאה, וכך עושים בפועל בקהילות חרדיות. בציבור הדתי לאומי, מאחר שהעברית המדוברת והנלמדת בבתי הספר היא בהגייה ספרדית, נשתרשה ההגייה הספרדית גם בתפילה. ולמרות זאת, יש רבנים שיצאו בתוקף נגד אשכנזים ששינו את המבטא המקורי שלהם ואף הורו שגם מי שקשה לו להתפלל במבטא אשכנזי, לכל הפחות יבטא את שם השם בהגייה אשכנזית.
ראו גם

אתנולקט
הערות שוליים

↑  We stigmatize accents, but language belongs to everyone, PBS NewsHour, ‏2018-07-03 (באנגלית אמריקאית)
↑   היהודים באים | עונה 3 - גולדה מאיר, הפנתרים השחורים והתנועה המזרחית, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:23)
↑   המבטא הכי גרוע בעולם, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:35)
↑  הר צבי אורח חיים א, ד; אז נדברו חלק ג, מח, א, על פי החזון איש
↑  הרב אליעזר מלמד, אשכנזים שמתפללים במבטא ספרדי, באתר פניני הלכה
לילן מצרי

| לילן מצרי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
משפחה:: לילניים
סוג:: לילן
מין:: לילן מצרי
שם מדעי
 Nycteris thebaica ‏סנט-אילר, 1813

לילן מצרי
לֵילָן מצרי (שם מדעי: Nycteris thebaica) הוא מין של עטלף. הלילן הוא עטלף חרקים הנפוץ באפריקה ובמזרח התיכון, לרבות ארץ ישראל.
תיאור

הלילן שוקל בין 6.5 ל-16 גרם, אורכו נע בין 8.3 ל-16.8 ס"מ ומוטת כנפיו בין 27 ל-30.7 ס"מ.
פרוותו ארוכה ודמוית משי, וצבעיה נעים מאפור, עבור באדמדם וכלה בחום, פרוות הבטן היא בצבע אפור בהיר. ללילן אוזניים גדולות, ארוכות יותר מראשו. יש לו זנב ארוך יחסית מחובר לקרום הנקרא uropatagium, היוצרים ביחד צורת "T" אופיינית למשפחת הלילניים (Nycteridae). הלילן הוא דיפיודונט (Diphyodont), הגורים נולדים ללא שיניים ובהיותם קטנים מאוד הם מגדלים שיני חלב שבהמשך מתחלפות בשיניים קבועות.
מזון

הלילן הוא עטלף חרקים הצד פרוקי-רגליים כמזון. הוא משתמש באיכון הד (Echolocation) לשם סריקת השטח ואיתור טרף, אך עוצמת הקול שהוא מפיק חלשה יחסית (ולכן מכונה לעיתים "עטלף לוחש"). מכיוון שהאקולוקציה אצלם חלשה, מסתמך הלילן גם על עיניו לניווט ואיתור מזון. ראייתו טובה יותר מזו של עטלפי חרקים אחרים. התפריט של הלילן מגוון ותלוי במיקום ובעונה. הוא טורף בעיקר פרפרים ועשים, וגם עקרבים, עכבישים וסוגי חרקים נוספים. שיטות הטרף של הלילן מגוונות: חלק מהחרקים הוא טורף במעופו, חלק אחר הוא מאתר כאשר הוא תלוי על עץ ואז עט עליהם. כמו כן הוא טורף פרוקי רגליים שאינם זזים אלא נחים על קירות, סלעים וכו'. לעיתים הלילן אינו אוכל את הטרף בעת תפיסתו אלא לוקח אותו לאתר לינתו לאכול אותו אחר כך בנחת.
תפוצה

הלילן מצוי ברחבי אפריקה, ישראל וחצי האי ערב. לילנים נצפו באי קורפו הנמצא מחוץ לאזור גידולם הרגיל.
הלילן נפוץ במגוון בתי גידול, החל מבתי גידול יבשים כמדבריות וסוואנות ועד ליערות. לילנים משתמשים במגוון רב של מחסות כאתרי לינה: החל ממבנים טבעיים כגון מערות ועצים ועבור במבנים מלאכותיים כגון מכרות, בונקרים ובארות נטושות. השיקול העיקרי בבחירת אתר לינה הוא טמפרטורה נמוכה.
בארץ ישראל נצפה הלילן בבית שאן, יריחו, מרחביה, עין גדי, נאות הכיכר ועין יהב.
התנהגות

לילנים חולקים לעיתים קרובות את אתר הלינה עם מיני עטלפים אחרים. בעוד רוב מיני הלילניים חיים בזוגות או בקבוצות קטנות, הלילן נצפה במושבות שמנו מאות פרטים במערה בודדת. למנוחה הלילנים נתלים ברגליהם על עץ או על קיר המערה, ראשם כלפי מטה כאשר הגב לכיוון פתח המערה והראש מתעקל לכיוון הגב כדי להביט החוצה. הלילן הוא עטלף נודד והנדידות מתרחשות כנראה עקב שינוי במקורות המזון.
רבייה

לא הרבה ידוע על הרבייה של הלילן. נקבות הלילנים בדרך כלל ממליטות פעם אחת בשנה גור אחד. ההריון נמשך בין חודשיים לשישה חודשים, תלוי באקלים. ההמלטה מתרחשת בתחילת הקיץ, כך שגורים קטנים נצפו בחצי הכדור הצפוני ביוני-יולי, ובדרום אפריקה בנובמבר. תקופת הינקות נמשכת כחודשיים במין Nycteris macrotis וכך כנראה גם במין זה.
הערות שוליים

↑  לילן מצרי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Richard Hoath, "A Field Guide to the Mammals of Egypt", American Univ in Cairo Press, 2009, pages 45-46
1 2  Mazin B. Qumsiyeh, "Mammals of the Holy Land", Texas Tech University Press, 1996, page 92
↑  Tilde Stuart, Chris Stuart, "Field Guide to Mammals of Southern Africa", page 54
| יונקים בארץ ישראל  |
| --- | --- | --- |
| טורפים בישראל | גירית הדבש • גירית קוואקזית • דלק הסלעים • חמוס השלגים • סמור משויש • לוטרה אירופית • זאב מצוי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב • שועל החולות • שועל מצוי • שועל צוקים • כלב ים נזירי מצוי • נמייה מצויה • צבוע מפוספס • חתול חולות • חתול ביצות • חתול בר • קרקל • נמר |  |
| אוכלי חרקים בישראל | חדף הרמון • חדף זעיר • חדף לבן-שיניים • חדף קטן • קיפוד מצוי • קיפוד המדבר • קיפוד חולות מצוי |  |
| לווייתנאים בישראל | גרמפוס אפור • דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • עבשן קטלני • סטנלה מפוספסת • סטנו תלום שן • זיפיוס חלול-חרטום • ראשתן גדול-ראש • לווייתן מצוי • לווייתן גוץ |  |
| פרסתנים בישראל | ערוד • פרא • חזיר בר • אייל הכרמל • יחמור פרסי • יעל נובי • צבי הנגב • צבי מצוי • ראם לבן |  |
| מכרסמים בישראל | סנאי זהוב • יערון גדול • יערון חרמוני • יערון קטן • יערון צהוב-צוואר • חולדה מצויה • חולדת חוף • עכבר מצוי • עכבר מקדוני • קוצן מצוי • קוצן זהוב • נסוקיה • גרביל החולות • גרביל החוף • גרביל דרומי • גרביל זעיר • גרביל הערבה • גרביל סלעים • יפה זנב • מריון מצוי • מריון חולות • מריון המדבר • מריון לובי • פסמון • חולד ארץ ישראלי • בר אוגר מצוי • נברן השדה • נברן השלג • ירבוע מצוי • ירבוע גדול • נמנמן סלעים • נמנמן העצים • דורבן מצוי • נוטריה |  |
| עטלפים בישראל | עטלף פירות מצוי • יזנוב גדול • יזנוב קטן • אשמן מצוי • אשמן מצרי • לילן מצרי • פרסף גדול • פרסף הנגב • פרסף מצוי • פרסף בהיר • פרסף חיוור • פרסף גמדי • פרספון מצוי • נשפון גדול • נשפון מצוי • נשפון דק-אוזן • נשפון הגדות • נשפון פגום-אוז • כנפן מצוי • אוזנן הנגב • אוזנן החרמון • אודנן • עטלפון לבן-שוליים • עטלפון בודנהיימר • עטלפון ריפל • עטלפון אריאל • עטלפון אירופי • עטלפון סאבי • אפלול מצוי • אפלול הנגב • בלומף שחור • רמשן לילי • אשף מצוי |  |
| יונקים נוספים | שפן סלעים • ארנבת מצויה • תחש המשכן |  |
לילנד הובס

| --- | --- |

 לידה:  4 בפברואר 1892 גלוסטר, מסצ'וסטס, ארצות הברית  
 פטירה:  6 במרץ 1966 (בגיל 74) וושינגטון די. סי., ארצות הברית ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1915–1953 (כ־38 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-30   מפקד הקורפוס ה-3   מפקד דיוויזיית השריון ה-2   מפקד הקורפוס ה-9
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין (2)     כוכב הכסף (3)     כוכב הארד (3)    לגיון ההצטיינות (2)
 
מייג'ור גנרל לילנד סטנפורד הובס (באנגלית: Leland Stanford Hobbs;‏ 4 בפברואר 1892 – 6 במרץ 1966) היה קצין בכיר מעוטר בצבא ארצות הברית שפיקד על דיוויזיית הרגלים ה-30 במערב אירופה במהלך מלחמת העולם השנייה.
ראשית חיים וקריירה צבאית

הובס נולד ב-4 בפברואר 1892 בגלוסטר, מסצ'וסטס וגדל בניו ג'רזי. בשנת 1911 הוא למד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (USMA) בווסט פוינט, ניו יורק. הוא סיים ארבע שנים מאוחר יותר ביוני 1915, כחלק ממחזור ווסט פוינט של 1915, הידוע גם בשם "הכיתה שעליה נפלו הכוכבים", וסיים את לימודיו לצד דווייט ד. אייזנהאואר, עומר נ. בראדלי, ג'יימס א. ואן פליט, הנרי אורנד, רוסקו ב. וודראף, סטפורד לירוי אירווין, ג'ון לאונרד, צ'ארלס וו. ריידר, ורנון פריצ'רד ופול ג'יי. מולר. כמו הובס, כל האנשים האלה יהפכו מאוחר יותר לגנרלים.
לאחר מכן הוסמך כלוטננט משנה בחיל הרגלים של צבא ארצות הברית והוצב ברגימנט הרגלים ה-12, אז הוצב בנוגלס, אריזונה. הוא השתתף שם בפעולה הראשונה שלו בהתכתשויות עם השודדים המקסיקנים במהלך משלחת פנצ'ו וייה.
לאחר מכן שירת בקליפורניה ובמרילנד, עד שאחרי הכניסה האמריקנית למלחמת העולם הראשונה, הוא נשלח לחזית המערבית עם דיוויזיית הרגלים ה-11. עם זאת, שביתת הנשק עם גרמניה ב-11 בנובמבר 1918 נחתמה לפני שהדיוויזיה השתתפה בפעולה כלשהי. הדיוויזיה חזרה לארצות הברית ולאחר מכן הושבתה במחנה מיד, מרילנד. הובס פיקד לזמן קצר על הגדוד ה-3 של רגימנט הרגלים ה-63. לאחר מכן הוצב ב-USMA, שם שימש כעוזר מדריך לטקטיקה עד 1924.
בין המלחמות

בעידן שבין המלחמות, להובס היו משימות שונות וגם למד במכללת הפיקוד והמטכ"ל של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת', קנזס או מכללת המלחמה של הצבא בקרלייל, פנסילבניה.
בשנת 1935, הובס מונה למפקד הצבא באזור הקורפוס הרביעי ובשנת 1937 הוא מונה לראש מטה הארמייה השלישית בפיקודו של לוטננט גנרל סטנלי ד' אמביק.
בתחילת 1940, הובס הועבר לוושינגטון הבירה, שם מונה לקצין המבצעים של רגימנט הרגלים ה-3. הוא שירת בתפקיד זה תקופה קצרה ולאחר קידומו לדרגת קולונל זמנית, מונה למפקד הרגימנט.
מלחמת העולם השנייה

היפנים תקפו את פרל הארבור בדצמבר 1941 והכניסו את ארצות הברית באופן רשמי למלחמת העולם השנייה. באותה תקופה, הובס כיהן כראש המטה של פיקוד טרינידד בפורט ריד, תפקיד בו כיהן עד מאי 1942. בחודש שלאחר מכן הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל והפך לעוזר מפקד הדיוויזיה (ADC) של דיוויזיית הרגלים ה-80 שזה עתה הוקמה, בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'וזף ד. פאץ', אחיו הבכור של אלכסנדר פאץ'.
עם זאת, הוא היה שם רק לזמן קצר, שכן בספטמבר מונה הובס למפקד (CG) של דיוויזיית הרגלים ה-30, יחידה של המשמר הלאומי, שהוצב אז במחנה בלנדינג, פלורידה. הובס פיקד על הדיוויזיה לשארית המלחמה. קודמו היה מייג'ור גנרל ויליאם הוד סימפסון, שמונה למפקד הקורפוס ה-12. בספטמבר הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. בינואר 1943 בריגדיר גנרל ויליאם קלי הריסון ג'וניור הפך ל-ADC החדש שלו והוא שמר על תפקיד זה עד סוף המלחמה.
בנובמבר 1943, הובס הועבר, יחד עם הדיוויזיה שלו, למחנה אטרברי, אינדיאנה, שם המשיכה באימונים לקראת פריסתה בזירה האירופית (ETO). דיוויזיית הרגלים ה-30 הגיעה לאנגליה ב-22 בפברואר 1944, והתאמנה שם עד יוני אותה שנה. מייג'ור גנרל הובס נחת בנורמנדי, צרפת בחוף אומהה עם הדיוויזיה שלו ב-11 ביוני, חמישה ימים לאחר הפלישה לנורמנדי. הדיוויזיה ה-30 נלחמה בקרב על נורמנדי ואבטחה את תעלת Vire-et-Taute, חצתה את נהר Vire, ב-7 ביולי, והחל ב-25 ביולי עמדה בראש הפריצה של סן-לו, מבצע קוברה.
הובס הוביל את דיוויזיית הרגלים ה-30 בקרב על נורמנדי, מתקפת הנגד במורטן, קרב הבליטה, קרב אאכן ובהמשך המלחמה עד סוף מלחמת העולם השנייה באירופה במאי 1945. בספטמבר 1945 ירש אותו מייג'ור גנרל אלברט סי סמית' כמפקד הדיוויזיה ה-30, שעליה פיקד עד כה במשך שלוש שנים. מייג'ור גנרל הובס עוטר רבות על מנהיגותו של הדיוויזיה ה-30 במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הובס הועבר בחזרה לארצות הברית, שם מונה למפקד פורט דיקס, ניו ג'רזי ולממלא מקום מפקד פיקוד השירות השני בפברואר 1946. הוא שירת בתפקיד זה עד אוקטובר 1946, אז שמונה כמפקד דיוויזיית השריון ה-2, וירש את חברו לכיתה בווסט פוינט, מייג'ור גנרל ג'ון וו. לאונרד.
באוגוסט 1947, הוא הועבר לפורט מקפירסון, ג'ורג'יה, שם מונה לסגן המפקד של הארמייה השלישית, בפיקודו של לוטננט גנרל אלבן סי גילם.
בתחילת 1949 הוא הועבר ליפן, שם קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-9 במחנה סנדאי, עליו פיקד עד אוגוסט 1950, אז הוחלף על ידי הגנרל פרנק וו. מילבורן.
משימתו הצבאית האחרונה הייתה כסגן המפקד של הארמייה הראשונה, שהוצבה בפורט ג'יי, גברנרז איילנד, ניו יורק, בפיקודו של לוטננט גנרל וויליס ד' קריטנברגר. הוא פרש מהצבא ב-1953 והפך לסגן נשיא ה-Colonial Trust Bank בעיר ניו יורק.
הובס מת ב-6 במרץ 1966, בגיל 74, בבית החולים וולטר ריד בוושינגטון הבירה. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, וירג'יניה. גם אשתו לוסי דייוויס הובס (1892–1980) נקברה שם.
גלריה

לילנד ס. הובס כצוער של ווסט פוינט.
מייג'ור גנרל לילנד ס. הובס מגיש את לגיון ההצטיינות לבריגדיר גנרל ג'יימס מ. לואיס, מפקד חטיבת התותחנים ה-30, על שירותו הראוי מ-28 ביולי עד 13 באוקטובר 1944.
גנרל קורט דיטמאר, עוזר התעמולה הגרמני של יוזף גבלס, (שני מימין), בנו ברנד (שלישי מימין) ולמייג'ור גנרל לילנד ס. הובס (מימין קיצוני) ב-25 באפריל 1945 במגדבורג.
ארל ג'והסון, ששירת בדיוויזיית הרגלים ה-30, מקבל את העיטור הבלגי, על שירותו באירופה במהלך מלחמת העולם השנייה, על ידי מייג'ור גנרל לילנד הובס.
הערות שוליים

↑  United States Military Academy. The Register of Graduates and Former Cadets of the United States Military Academy at West Point: 2004. Connecticut. Elm Press. 2004. pg. 2:60
↑  "United States Military Academy, Class of 1915" (PDF). digital-library.usma.edu. 2010-07-04. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-03-17. נבדק ב-2013-09-15.
1 2 3 4  "General Hobbs is dead". 30th Division News, reprinted from New York Times. 1966-03-07. נבדק ב-2013-09-15.
↑  Bellafaire, Judith (1998). The U.S. Army and World War II: Selected Papers from the Army's Commemorative Conferences. ISBN 9780160495892.
1 2 3 4 5 6  "Biography of Major-General Leland Stanford Hobbs (1892 - 1966), USA". generals.dk. 2010-07-04. נבדק ב-2013-09-15.
↑  "Valor awards for Leland S. Hobbs". militarytimes.com. 2010-07-04. אורכב מ-המקור ב-2013-09-15. נבדק ב-2013-09-15.
↑  "Hobbs, Leland S". ANC Explorer. נבדק ב-2022-02-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2004020468  NARA: 10610151  SNAC: w61x1h1g  VIAF: 24306252   WorldCat (עם VIAF): 24306252
ליאופולד דה רוטשילד

| --- | --- |

לאופולד דה רוטשילד באיור מאת לסלי וורד; פורסם ב'ואניטי פייר', 13 בדצמבר 1884
 לידה:  22 בנובמבר 1845 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  29 במאי 1917 (בגיל 71) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי וילסדן 
 מקום מגורים:  Ascott House 
 השכלה:  טריניטי קולג'  בית ספר קינגס קולג' 
 מעסיק:  רוטשילד ובניו 
 בן או בת זוג:  Marie Perugia (19 בינואר 1881–ערך בלתי־ידוע) 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר הוויקטוריאני המלכותי 
 
ליאופולד דה רוטשילד (Leopold de Rothschild) (22 בנובמבר 1845 – 29 במאי 1917) היה בנקאי יהודי-בריטי בן משפחת רוטשילד, עסק בגידול סוסי מרוץ והיה אספן אמנות.
קורות חיים

ליאופולד דה רוטשילד היה הבן השלישי מבין חמשת ילדיו של ליונל דה רוטשילד (1808–1879) ושרלוט פון רוטשילד (1819–1884). התחנך בבית הספר של קינג'ס קולג' (אנ') בלונדון ולאחר מכן בטריניטי קולג בקיימברידג'.
נכנס לעסקי הבנקאות המשפחתית 'נ"מ רוטשילד ובניו' בלונדון. עם פטירתו של דודו הברון מאיר דה רוטשילד, בשנת 1874, הוא הפך לראש העסק הבנקאי של המשפחה בלונדון וקיבל לרשותו את רוב משרדיו הציבוריים של דודו. הוא גם ירש את בית אסקוט באסקוט, בקינגהאמשייר.
רוטשילד היה פעיל בקהילה היהודית בבריטניה, שימש כסגן נשיא האגודה האנגלו-יהודית, יו"ר אגודת העלייה היהודית וגזבר מועצת הנציגים היהודית בלונדון. היה נשיא מסדר הרחמים הבריטי (British Order of Mercy).
היה ספורטאי נלהב. גידל סוסים גזעיים מהטובים ביותר באירופה, אשר זכו בתחרויות רכיבה יוקרתיות, כולל דרבי וסנט ליגר סטייקס (St. Leger Stakes). רוטשילד גם היה אספן אמנות, באוספו היו כמה ציורים של אמנים ידועים, ובהם הצייר ההולנדי בן המאה ה-17 יאן דוידזון דה האם.
בשנת 1912 ניצל מהתנקשות בחייו.
לאחר מותו נקבר באחוזת הקבר המשפחתית בבית הקברות היהודי וילסדן (Willesden Jewish Cemetery) שבפרבר וילסדן בצפון לונדון.
חיים אישיים

בשנת 1881 נשא את מארי פרוג'יה (1862–1937) (Marie Perugia), בתו של סוחר יהודי מטרייסטה. אחותה לואיז נישאה לבנקאי היהודי הבריטי ארתור ששון.
שלושת ילדיו היו: ליונל נתן (1882–1942), אוולין אקיל (1886–1917) ואנתוני גוסטב (1887–1961). בנו של ליונל נתן ונכדו של ליאופולד, הוא אדמונד ליאופולד דה רוטשילד, שניהל את בנק רוטשילד ובניו בשנות ה-60 וה-70.
המשפחה התגוררה באחוזת "גנרסברי פארק" (Gunnersbury Park), שהייתה פעם ביתה של הנסיכה אמיליה, בתו של ג'ורג' השני. כיום משמשת האחוזה כמוזיאון.
מוצאי חג

ערך זה עוסק בזמן שלאחר צאת החג. אם התכוונתם לאלבום של חוה אלברשטיין, ראו .
ביהדות, מוצאי חג או מוצאי יום טוב הוא הזמן שבין צאת החג לבין עלות השחר שלאחר מכן.
בדומה ליציאת השבת, גם הדרך הבסיסית לזיהוי יציאת החג היא הסתכלות בשמים, וחיפוש אחר שלושה כוכבים (כוכבים בולטים מאוד, כגון נוגה, אינם נחשבים בקביעת יציאת השבת). כאשר אכן ישנם שלושה כוכבים, הרי שהחג יצא. בימים מעוננים, שבהם לא ניתן היה להבחין בכוכבים, חיכו עד שהחשיכה הבטיחה שבוודאות הופיעו שלושה כוכבים. בימינו מחשבים מראש את זמני יציאת החג בעזרת מומחי אסטרונומיה.
בדומה למוצאי שבת, גם במוצאי יום טוב עורכים הבדלה, אך אם החג לא חל בשבת מדלגים על ברכת "מאורי האש" (מכיוון שהיא נבראה במוצאי שבת), וכן על ברכת "בשמים" שכן ביום טוב אין נשמה יתירה כמו בשבת. יש נוהגים לדלג גם על הפסוקים שנהוג לומר לפני הבדלה.
במוצאי היום הראשון של פסח ושל סוכות מתחיל חול המועד. לעיתים משמשים מוצאי חג לחגיגות משלהם, תוך ניצול העובדה שבזמן זה לא חלים הכללים של קדושת החג:
במוצאי שמחת תורה נחגגות הקפות שניות.
במוצאי שביעי של פסח מתחילות חגיגות המימונה.
מוצאי יום הכיפורים מתאפיינים בסעודה המסיימת את הצום, ויש המתחילים בהם את בנייתה של סוכה.
לודוויג גאורג ביברבך

| --- | --- |

לודוויג גאורג אליאס מוזס ביברבך. צילום משנת 1930 בעיר ינה.
 לידה:  4 בדצמבר 1886 גודֶלאו, הדוכסות הגדולה של הסן,גרמניה
 פטירה:  1 בספטמבר 1982 (בגיל 95) אובראודורף, בוואריה עילית,  גרמניה המערבית (הרפובליקה הפדרלית של גרמניה)
 שם לידה:  Ludwig Georg Elias Moses Bieberbach 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת היידלברג (1906)  אוניברסיטת גטינגן (1910) 
 מנחה לדוקטורט:  פליקס קליין 
 מוסדות:  אוניברסיטת בזל (1913–1914)  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט (1914–1921)  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין (1921–1945)  אוניברסיטת קניגסברג (1910–1913) 
 תלמידי דוקטורט:  היינץ הופף, Rudolf Kochendörffer, Maximilian Herzberger, Helmut Grunsky, Hans Pietsch, Robert Ritter, Karl Reinhardt, Herbert von Denffer, Robert Frucht, Eberhard Melchior, Hubert Cremer, הנס פרוידנטל, Werner Fenchel, Kurt Schröder, Wilhelm Süss, Udo Wegner, Willi Rinow, Margarete Salzert, Werner Schulz, Theodor Peters, Fritz Dueball, Werner Fanta, Fritz Höhndorf, Heinrich Kleinsorge, Johann Friedrich Schultze, Robert Ritter, Elisabeth Frank, Franz Herbst, Paula Ruckes, Orhan Hamdi-Alisbah, Karl Molsen, Anneliese Hünke, Hans Friesecke, Edmund Scholz, Ewald Rengel, Max Wernick, Ernst Schwarck 
 צאצאים:  Ulrich Bieberbach 
 
לודוויג גאורג אליאס מוזס ביברבך (בגרמנית: Ludwig Georg Elias Moses Bieberbach; ‏4 בדצמבר 1886 – 1 בספטמבר 1982) היה מתמטיקאי גרמני. נודע כתומך המפלגה הנאצית, וטען לקשר בין גזע לבין דרך-חשיבה מדעית.
מבחר ספרים

Einführung in die konforme Abbildung. de Gruyter, Berlin 1915 (מבוא להעתקה קונפורמית)
Lehrbuch der Funktionentheorie Leipzig 1930 (ספר לימוד לתורת הפונקציות)