stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאג' חמאדי (להקה)
הערות שוליים

↑  רותי זוארץ, ‏טירוף מערכות: "תפסיקו להתייחס אלינו בתור 'העיתונאים שעולים על הבמה'", באתר מעריב אונליין, 24 בפברואר 2016
↑  יוני פרת, ‏רוקנ'הלר: הקריירה השנייה של אור הלר, באתר ‏מאקו‏, 27 בינואר 2009
↑  גל אוחובסקי, ‏נאג' חמאדי: "שבעים אחוז מהזמן אנחנו רבים", באתר ‏מאקו‏, 7 במרץ 2012
↑  ראיון בתוכנית לונדון וקירשנבאום, ערוץ 10, 19 בספטמבר 2007
↑  יובל בן-עמי, עכבר העיר, נאג’ חמאדי: "אין עתיד בעיתונות אז פנינו לרוקנרול", באתר הארץ, 11 במרץ 2012
↑  גדעון אוקו, ‏"כאן כדי להישאר": להקת העיתונאים, באתר ‏מאקו‏, 6 בדצמבר 2014
↑  הדו"ח של אראל סגל, באתר עכשיו 14
↑  https://twitter.com/OrHeller/status/1630475099412340736, Twitter
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413124305171  VIAF: 240788706   WorldCat (עם VIAF): 240788706 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סטיבן דלדרי

| --- | --- |

סטיבן דלדרי, 2009
 לידה:  2 במאי 1961 (בן 63) דורסט, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שפילד  אוניברסיטת אסקס  Richard Huish College, Taunton 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר למחזמר (2009)  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר למחזה (1994)  פרס אמי לבימוי הטוב ביותר בסדרת דרמה (2018)  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר  פרס אוליבייה  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  פרס ליגת הדרמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיבן דייוויד דלדרי (באנגלית: Stephen David Daldry; נולד ב-2 במאי 1961) הוא במאי תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אנגלי, זוכה פרס טוני ופרס לורנס אוליבייה, הידוע בעיקר כבמאי הסרטים: "בילי אליוט", "השעות" ו"נער קריאה".
ביוגרפיה > שנות צעירותו

סטיבן דלדרי נולד במאי 1961 בדורסט שבאנגליה, כבן לזמרת ומנהל בנק. בילדותו, עברה המשפחה לעיר טונטון שבמחוז סאמרסט, וכשהיה בן 14, נפטר אביו ממחלת הסרטן. מיד אחר כך, הצטרף דלדרי לקבוצת התיאטרון הצעירה של טונטון, ובגיל 18 זכה במלגת לימודים מטעם חיל האוויר המלכותי ללימודי אנגלית באוניברסיטת שפילד. בזמן לימודיו, הפך דלדרי ליושב ראש קבוצת התיאטרון של האוניברסיטה.
כשסיים את לימודיו, בילה דלדרי שנה שלמה באיטליה, שם הפך לשוליית ליצן. כשחזר לשפילד, הפך לחניך בתיאטרון קרוסיבל שבעיר, ועבד שם בין השנים 1985 ל-1988. לאחר מכן, החל ללמוד משחק בבית הספר "East 15 Acting" שבלונדון.
קריירה

את קריירת הבימוי שלו בתיאטרון קרוסיבל החל דלדרי ביחד עם הבמאי האמנותי קלייר ונבאלס, איתו ביים מספר הפקות. עם הזמן, הוא החל לביים הפקות בערים נוספות כמו אדינבורו, אוקספורד, ליברפול ומנצ'סטר. בין השנים 1992 ל-1998, הוא ביים בתיאטרון של הרובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי, שם עמד בראש הפקה בשווי 26 מיליון ליש"ט.
בשנת 2000, הוציא דלדרי את סרט הבכורה שלו - "בילי אליוט". הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, ודלדרי זכה במועמדות לפרס הבמאי הטוב ביותר. הסרט גם קטף שלושה פרסי באפט"א, כולל הסרט הבריטי הטוב של השנה. בשנת 2004, דורג הסרט במקום ה-39 ברשימת מאה הסרטים הבריטים הגדולים בכל הזמנים. שנתיים לאחר מכן, ביים את הסרט "השעות", המבוסס על ספרו של מייקל קנינגהם. הסרט היה מועמד לתשעה פרסי אוסקר, וזכה באחד - ניקול קידמן בפרס השחקנית הטובה ביותר. דלדרי היה מועמד לפרס הבמאי המצטיין גם באוסקר, גם בבאפט"א וגם בגלובוס הזהב, אך לא הצליח לזכות באף אחד מהטקסים.
במקביל ליציאת "השעות", החל דלדרי לביים את המחזמר "בילי אליוט" המבוסס על הסרט. בשנת 2009, קטף דלדרי את פרס הטוני לבמאי המצטיין על עבודתו במחזמר זה. שנה לפני כן, ב-2008, ביים את הסרט "נער קריאה", המבוסס על רומן בשם זהה מאת הסופר הגרמני ברנהרד שלינק משנת 1995. הסרט בכיכובם של רייף פיינס וקייט וינסלט, היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר, כשווינסלט זוכה בפרס השחקנית הטובה ביותר. דלדרי שהיה מועמד לפרס הבמאי בפעם השלישית, לא הצליח לזכות גם הפעם בפרס.
סרטו הבא של דלדרי, "קרוב להפליא ורועש להחריד", המבוסס על רומן בשם זהה מאת הסופר ג'ונתן ספרן פויר, יצא בדצמבר 2011. הסרט, כמו שני סרטיו הקודמים של דלדרי, מבוסס על ספר, וקטף שתי מועמדויות לאוסקר (הסרט הטוב ביותר ושחקן המשנה הטוב ביותר). זה סרטו הראשון של דלדרי בו הוא לא היה מועמד לפרס הבמאי הטוב ביותר בטקס האוסקר. ב-2014 יצא לאקרנים סרטו "טראש". בשנת 2016 ביים את פרק הפיילוט של סדרת הדרמה "הכתר", שעלתה ב-4 בנובמבר 2016, וב-2017 ביים פרק (ה-8 במספר) מתוך העונה השנייה של הסדרה.
בשנת 2021 ביים את הדרמה הקומית הטלוויזיונית "Together" לרשת BBC Two בכיכובם של ג'יימס מק'אבוי ושרון הורגן.
חיים פרטיים

דלדרי הוא הומוסקסואל מוצהר, אך משנת 2001 הוא נשוי ללוסי סקסטון, ממנה יש לו ילדה אחת - אנאבל קלייר. לפני נישואיו, היה דלדרי במערכת יחסים בת 13 שנים עם מעצב הבמה, איאן מק'ניל.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | פרס טוני | הבימוי הטוב ביותר של מחזה | An Inspector Calls | זכייה |  |
| 1999 | פרס באפט"א לקולנוע | הסרט הקצר הטוב ביותר | Eight | מועמדות |  |
| 2001 | פרס באפט"א לקולנוע | הבימוי הטוב ביותר | בילי אליוט | מועמדות |  |
| 2001 | פרס באפט"א לקולנוע | הסרט הבריטי הטוב ביותר | בילי אליוט | זכייה |  |
| 2001 | פרס באפט"א לקולנוע | סרט הביכורים הטוב ביותר של תסריטאי, במאי או מפיק בריטי | בילי אליוט | מועמדות |  |
| 2001 | פרס אוסקר | הבמאי הטוב ביותר | בילי אליוט | מועמדות |  |
| 2003 | פרס גלובוס הזהב | הבמאי הטוב ביותר | השעות | מועמדות |  |
| 2003 | פרס באפט"א לקולנוע | הבימוי הטוב ביותר | השעות | מועמדות |  |
| 2003 | פרס באפט"א לקולנוע | הסרט הבריטי הטוב ביותר | השעות | מועמדות |  |
| 2003 | פרס אוסקר | הבמאי הטוב ביותר | השעות | מועמדות |  |
| 2006 | פרס אוליבייה | הבמאי הטוב ביותר | בילי אליוט - המחזמר | מועמדות |  |
| 2009 | פרס גלובוס הזהב | הבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע | נער קריאה | מועמדות |  |
| 2009 | פרס באפט"א לקולנוע | הבימוי הטוב ביותר | נער קריאה | מועמדות |  |
| 2009 | פרס אוסקר | הבמאי הטוב ביותר | נער קריאה | מועמדות |  |
| 2009 | פרס טוני | הבימוי הטוב ביותר של מחזמר | בילי אליוט - המחזמר | זכייה |  |
| 2013 | פרס אוליבייה | הבמאי הטוב ביותר | The Audience | מועמדות |  |
| 2015 | פרס באפט"א לקולנוע | הסרט הטוב ביותר לא בשפה האנגלית | טראש | מועמדות |  |
| 2015 | פרס טוני | הבימוי הטוב ביותר של מחזה | Skylight | מועמדות |  |
| 2017 | פרסי הטלוויזיה האמנותיים של האקדמיה הבריטית | הבמאי הטוב ביותר - בדיוני | הכתר | מועמדות |  |
| 2017 | פרס אמי לבידור בפריים טיים | הבימוי הטוב ביותר לסדרת דרמה | הכתר | מועמדות |  |
| 2018 | פרס אמי לבידור בפריים טיים | הבימוי הטוב ביותר לסדרת דרמה | הכתר | זכייה |  |
| 2019 | פרס אוליבייה | הבמאי הטוב ביותר | הירושה | זכייה |  |
| 2021 | פרס טוני | הבימוי הטוב ביותר של מחזה | הירושה | זכייה |  |
| 2024 | פרס אוליבייה | הבמאי הטוב ביותר | דברים מוזרים: הצל הראשון | מועמדות |  |
סלמן עמר

סלמן עמר (בערבית: سلمان عمر; נולד ב-10 ביוני 1976) הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני. כיום מאמן את הילאל אל-קודס מליגת העל הפלסטינית.
קריירה

עמר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים. בגיל 19 הצטרף לקבוצה הבוגרת וכבר בעונתו הראשונה היה שותף לעלייה של המועדון לליגה הראשונה אחרי 4 שנות היעדרות. ב-22 במרץ 1997 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה הראשונה בתיקו 1-1 נגד מכבי פתח תקווה. עמר שיחק בכל הקריירה שלו בקבוצה למעט עונת 2004/2005 בה שיחק במ.ס. אשדוד.
עם פרישתו מכדורגל מונה למאמן קבוצת הנוער של הפועל ירושלים. בהמשך מונה לעוזר מאמן בקבוצה הבוגרת ובהמשך למאמן ראשי. במהלך עונת 2015/2016 מונה למאמנה של הילאל אל-קודס אותה אימן עד לסיום העונה. בינואר 2017 מונה למאמנה של אהלי אל-ח'ליל ובסיום העונה עזב את המועדון. ב-24 בדצמבר 2017 חזר לקדנציה שנייה באהלי. בקיץ 2019 מונה למאמן קבוצת הנוער של הפועל קטמון ירושלים. בספטמבר 2020 מונה למאמנה של הפועל בני לוד אותה אימן 3 חודשים. בקיץ 2021 מונה למאמנה של שבאב א-דאהרייה וכעבור כמה חודשים חזר לקדנציה שנייה בהילאל אל-קודס.
הערות שוליים

↑  אוהד רון, סלמן עמר מונה למאמן בני לוד, באתר גולר, 23 באוגוסט 2020
| מאמני הפועל ירושלים |
| --- | --- | --- |
| הפועל ירושלים (1926—2019) | פוליאקוב (1957-58) • קיש (1958-60) • גיבונס (1960-63) • חרניצ'ק (1963) • שפר (1963) • פוקס (1963-65) • וולב (1965-67) • שמילוביץ' (1967-69) • ליטבק (1969-70) • מנצ'ל (1970-72) • לבקוביץ' (1972-74) • שמילוביץ' (1974-75) • רזניק (1975) • חליבנר (1975-76) • לבקוביץ' (1976-77) • סטלמך (1977-78) • סינגל (1978-79) • שפיגל (1979-81) • לבקוביץ' (1981-82) • רדלר (1982) • סינגל (1982-83) • ברגיג (1983-84) • עופר (1984-85) • ברגיג (1985-86) • רוזן (1986) • יוסי כהן (1986-87) • פייגנבוים (1987-88) • שווייצר (1988-89) • בן דוד (1989-1990) • פייגנבוים (1990-91) • מזרחי (1991-92) • בן דוד (1992) • נמני (1992-93) • עופר (1993-94) • אבוטבול (1994-95) • מלמיליאן (1995-96) • מזרחי (1996-99) • עופר (1999) • דיין (1999-2000) • א. לוי (2000-01) • דיין (2001-03) • אסייג (2003-04) • דיין (2004-05) • פייגנבוים (2005) • אסייג (2005-06) • דיין (2006-07) • קדוש (2007-09) • עמר (2009-10) • זגורי (2010) • קדוש (2010-12) • עמר (2012-13) • טל (2013) • עמר (2013-14) • בן דוד (2014-15) • שי כהן(ז) (2015-16) • מחפוד (2016) • מזרחי (2016) • בוזגלו (2016-17) • מרטן (2017) • עזו (2017-19) |  |
| הפועל קטמון ירושלים (2007—2020) | בן שמעון (2007-08) • מ. כהן (2008-09) • זדה (2009-12) • טסלפפה (2012-14) • נימני (2014-15) • דוד (2015-16) • בן זקן (2016-17) • זדה (2017-19) • מזרחי (2019) • אריה (2019-20) |  |
| הפועל ירושלים (2020—) | זיו אריה (2020—) |  |
אליפטיות

ערך זה עוסק בתרכובות אורגניות. אם התכוונתם לצורה הגאומטרית, ראו .
אוקטן, תרכובת אורגנית אליפטית
הסם אפדרין מכיל חלק ארומטי (משמאל) וחלק אליפטי
תרכובת אָלִיפַטית (באנגלית: Aliphatic) היא תרכובת אורגנית שאינה ארומטית.
בתרכובת אליפטית קיימים קשרים קוולנטים רגילים (פשוטים, כפולים או משולשים); בתרכובת ארומטית, לעומת זאת, קיימים קשרים קוולנטיים מיוחדים, המהווים מצב ביניים בין קשר פשוט וקשר כפול. קשרים אלו מעניקים לתרכובת תכונות מיוחדות (ראו: רזוננס כימי).
תרכובות רבות מכילות חלק ארומטי וחלק אליפטי (למשל שרשרת פחמימנית ארוכה (אליפטית) הקשורה לטבעת בנזן ארומטית). תרכובות אלו מוגדרות כארומטיות. למרות שקיימות אלפי תרכובות ארומטיות, הרי שרוב התרכובות האורגניות הן אליפטיות.
הרשימה הממלכתית

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  דוד בן-גוריון, יגאל הורביץ
 תקופת הפעילות:  1969–1974 (כ־5 שנים) 
 אפיון:  מפלגת מרכז
 אידאולוגיות:  ליברליזם, ציונות 
 כנסות:  7, 8, 9, 10, 11
 אותיות:  עמ
 שיא כוחה:  5 מנדטים (הכנסת השמינית)*  *נוסף מנדט בעת כהונת הכנסת
 שפל כוחה:  מנדט אחד (הכנסת העשירית)
 רשימה פוליטית:  הליכוד (1973-1976)
 נוצרה מתוך:  רפ"י
 התמזגה לתוך:  מפלגת לע"ם ואז התפרקה ממנה ולבסוף הליכוד
 אתר רשמי
 
בן-גוריון נואם בכנס היסוד של הרשימה, 21 באוגוסט 1969
הרשימה הממלכתית היא מפלגה שהקימו פורשים מרפ"י לקראת הבחירות לכנסת השביעית ב-1969 ובראשה עמד דוד בן-גוריון. בשנת 1970 התפטר בן-גוריון מהכנסת וב-1971 הודיע על התנתקותו ממנה. בעקבות זאת פרשו ממנה חלק מהפעילים והשאר חברו לגח"ל (לימים מפלגת הליכוד). בשנת 1976 התאחדה הרשימה הממלכתית עם המרכז העצמאי להקמת מפלגת לע"ם. בשנת 1981 פרשו יוצאי הרשימה הממלכתית מהליכוד והקימו את "רפ"י - הרשימה הממלכתית". לאחר הפרישה מהליכוד התמודדו בבחירות 1981 מטעם תל"ם ולאחר שזו התפרקה התמודדו מטעם מפלגת אומץ בבחירות 1984. בבחירות 1988 חזרה הרשימה הממלכתית לליכוד והתמזגה לתוכו.
תולדות המפלגה

הרשימה הממלכתית הוקמה לאחר שבן-גוריון וכמה מתומכיו לא הצטרפו עם רפ"י למפא"י ולאחדות העבודה - פועלי ציון בהקמת מפלגת העבודה. הרשימה הוקמה עוד לפני הבחירות להסתדרות בספטמבר 1969, השתתפה בהן וזכתה ב-3.85% מהקולות. התוצאה הוצגה על ידי ראשיה כסימן מעודד לקראת הבחירות לכנסת.
בבחירות לכנסת בסוף 1969 זכתה הרשימה לארבעה מנדטים, וחברי הכנסת שנבחרו מטעמה (מלבד בן-גוריון) היו, לפי סדר הרשימה, מאיר אביזוהר, יגאל הורביץ ואיסר הראל. בן-גוריון התפטר מן הכנסת כבר ב-1970 ובמקומו נכנס זלמן שובל. כעבור חודשים ספורים הודיע בן-גוריון במכתב ליואב לביא, מצעירי הרשימה, שאיננו קשור יותר לרשימה הממלכתית, וכי לו היה בוחר בפעילות פוליטית, היה מצטרף למפלגת העבודה. מכתב בן-גוריון האיץ פילוג ברשימה, ומאיר אביזוהר פרש מן הסיעה בראש קבוצת פעילים מרכזיים שטענו, שללא בן-גוריון אין טעם והצדקה לרשימה הממלכתית. אביזוהר פעל כחבר כנסת יחיד אך למעשה תמך בממשלת המערך (בראשות מפלגת העבודה). לקראת סוף הקדנציה הצטרפה קבוצת המיעוט למפלגת העבודה.
בשנת 1973 הצטרפה הרשימה הממלכתית לגח"ל (גוש חירות-ליברלים), המרכז החופשי והתנועה למען ארץ ישראל השלמה והופיעה אתן ברשימה משותפת (הליכוד) בבחירות לכנסת השמינית. ב-1976 לקראת הבחירות לכנסת התשיעית, הוביל מנהיג הרשימה הממלכתית הורביץ את המאמצים לאיחוד עם המרכז העצמאי והתנועה למען ארץ ישראל השלמה (שהיו גם הן חברות בליכוד), מאמצים שהובילו להקמת מפלגת לע"ם בהנהגתו, כמפלגה בתוך סיעת הליכוד.
לאחר המהפך נבחר ראש לע"ם יגאל הורביץ לשר המסחר והתעשייה מטעם הליכוד. הוא התנגד להסכמי קמפ דייוויד שנחתמו בשנת 1978, הצביע נגדם בכנסת והתפטר מהממשלה. לאחר התפטרותו של שמחה ארליך ב-1979, חזר הורביץ לממשלה כשר אוצר. הוא נקט מדיניות כלכלית עצמאית מרסנת בניסיונותיו להילחם באינפלציה אך לא זכה לגיבוי. לכן התפטר מן הממשלה בראשית 1981 ובמקומו נכנס יורם ארידור.
בשנת 1981, במהלך כהונת הכנסת התשיעית, פרשו חברי הכנסת, יוצאי הרשימה הממלכתית, יגאל הורביץ, זלמן שובל ויצחק פרץ מן הליכוד וקראו לסיעתם החדשה בשם "רפ"י - הרשימה הממלכתית". סיעה זו החזיקה מעמד כארבעה חודשים, שלאחריהם הצטרפו חברי הכנסת הורביץ ושובל למשה דיין והקימו את "התנועה להתחדשות ממלכתית" (תל"ם), ואילו חבר הכנסת פרץ הקים סיעת יחיד בשם "הרשימה הממלכתית", ושב לליכוד. במהלך כהונת הכנסת העשירית פרש, יחד עם חבר הכנסת אמנון לין, מהליכוד והצטרף למערך.
תל"ם זכתה בשני מושבים בבחירות לכנסת העשירית, ואחרי פטירת משה דיין באוקטובר 1981, נכנס לכנסת במקומו יגאל הורביץ. ב-1983, עם פיצול תל"ם, הקים הורביץ סיעת יחיד בשם "רפ"י - הרשימה הממלכתית" וב-1984 החליף את שמה ל"אומץ", והרשימה הממלכתית נעלמה, להלכה ולמעשה, מהמפה הפוליטית.
מפלגת אומץ (שנקראה גם רפ"י-אומץ) השיגה נציג אחד (יגאל הורביץ) בבחירות לכנסת האחת עשרה, והצטרפה לממשלת האחדות הלאומית.
לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה הצטרפה רפ"י-אומץ לליכוד.
נציגי המפלגה בכנסת

הכנסת השביעית (1969) 

4 מנדטים: דוד בן-גוריון, מאיר אביזוהר, יגאל הורביץ, איסר הראל, זלמן שובל
הכנסת השמינית (1973) במסגרת הליכוד

4 מנדטים (מתוך 39 לרשימה כולה): יגאל הורביץ, יגאל כהן, אמנון לין, יצחק פרץ, זלמן שובל
הכנסת התשיעית (1977)

3 מנדטים: יגאל הורביץ, יצחק פרץ, זלמן שובל
הכנסת העשירית (1981)

מנדט אחד: יגאל הורביץ
הכנסת האחת עשרה (1984) במסגרת אומץ
מנדט אחד: יגאל הורביץ
הכנסת השתים עשרה (1988) במסגרת הליכוד
מנדט אחד: יגאל הורוביץ
לקריאה נוספת

מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, עם עובד 1977.
הערות שוליים

↑  11 רשימות מועמדים לוועידת ההסתדרות, 7 לוועידת הפועלות, על המשמר, 14 באוגוסט 1969; המשך
↑  תוצאות הבהירות בהסתדרות ולקחן החברתי, על המשמר, 2 באוקטובר 1969
↑  ממשיכי רפ"י: צפוי פילוג בעבודה, מעריב, 8 באוקטובר 1969
↑  יואב לביא לדוד בן-גוריון, 9.7.1971, אב"ג, התכתבויות; דוד בן-גוריון ליואב לביא, 10.7. 1971, שם
1 2  ב-20 במאי 1970 פרש מהכנסת דוד בן-גוריון. ב-27 במאי החליף אותו זלמן שובל.
↑  פרש מהסיעה ב-25 באפריל 1972 והקים סיעת יחיד.
↑  ב-1976 הצטרפה המפלגה למרכז העצמאי והתנועה למען ארץ ישראל השלמה, שהיו חברות אף הן בליכוד, בהקמת מפלגת לע"ם, שנשארה חברה בסיעת הליכוד.
↑  ב-23 בדצמבר 1974 פרש מהכנסת אריאל שרון חבר המפלגה הליברלית, שהייתה חברה אף היא בליכוד. החליף אותו יגאל כהן.
↑  הסיעה הוקמה ב-26 בינואר 1981 עם פרישת חבריה מהליכוד והקמת סיעת "רפ"י - הרשימה הממלכתית". ב-19 במאי 1981 פרשו יגאל הורביץ וזלמן שובל והצטרפו למשה דיין בהקמת תל"ם. יצחק פרץ שנותר לבדו בסיעה שינה תחילה את שמה ל"הרשימה הממלכתית", אך כעבור זמן קצר ב-27 במאי חזר לליכוד.
↑  הסיעה הוקמה כסיעת יחיד תחת השם "רפ"י - הרשימה הממלכתית" ב-6 ביוני 1983 בעקבות פרישת יגאל הורביץ מתל"ם.
גורלם של הבלתי מלומדים

גורלם של הבלתי-מלומדים, הידוע גם כגורל חסרי הבשורה, הוא שאלה אסכטולוגית על גורלם הסופי של אנשים שלא נחשפו לתאולוגיה או לדוקטרינה מסוימת ולכן אין להם הזדמנות לאמץ אותה. השאלה היא האם מי שמעולם לא שמע על דרישות שהוצבו בידי התגלויות אלוהיות ייענש על אי עמידה בדרישות אלו.
לעיתים עולה סוגיה זו יחד עם סוגיית גורלם של הכופרים. מסורות אמוניות שונות מספקות תשובות מגוונות לשאלה: בנצרות המערבית גורלם של הבלתי-מלומדים קשור בשאלת החטא הקדמון. מכיוון שיש הטוענים כי קריאה נוקשה של כתבי הקודש דורשת ענישה חמורה למי שמעולם לא שמעו על דת זו, טענה זו מועלית לפעמים כטיעון נגד קיומו של אלוהים לפי אותן שיטות, ומקובל לסווגה כהרחבה או כחלק מבעיית הרוע.
ביהדות

ביהדות ישנו דין של תינוק שנשבה, אשר פוטר במצבים מסוימים מעונש לאדם שלא נחשף לתכנים חינוכיים מסוימים. הנביאים מתנבאים בנבואות פורענות על חטאי אומות העולם, אך מעולם לא דיברו על פורענות לאומות העולם עקב עבודתם את האלילים. נבואות פורענות על עבודת אלילים נאמרו רק על עם ישראל.
נצרות

באיגרת אל הרומאים (פרק 2, פס' 12–16), אומר פאולוס כי למרות שהפגאנים אינם מכירים את חוקות האל באופן רשמי הם בכל זאת מבינים את החוק בליבם ומצייתים לו:
12 כִּי כָל־אֲשֶׁר חָטְאוּ וְאֵין לָהֶם תּוֹרָה גַּם בִּבְלִי־תוֹרָה יֹאבֵדוּ וַאֲשֶׁר חָטְאוּ וְלָהֶם תּוֹרָה עַל־פִּי הַתּוֹרָה יִשָּׁפֵטוּ׃
13 כִּי לֹא שֹׁמְעֵי הַתּוֹרָה צַדִּיקִים לִפְנֵי הָאֱלֹהִים כִּי אִם־עֹשֵׂי הַתּוֹרָה הֵם יִצְדָּקוּ׃
14 כִּי הַגּוֹיִם אֲשֶׁר אֵין־לָהֶם תּוֹרָה בַּעֲשׂוֹתָם כְּדִבְרֵי הַתּוֹרָה מֵאֲלֵיהֶם גַּם־בְּאֵין תּוֹרָה הֵם תּוֹרָה לְנַפְשָׁם׃
15 בְּהַרְאוֹתָם מַעֲשֵׂה הַתּוֹרָה כָּתוּב עַל־לִבָּם וְדַעְתָּם מְעִידָה בָהֶם וּמַחְשְׁבוֹתָם בְּקִרְבָּם מְחַיְּבוֹת זֹאת אֶת־זֹאת אוֹ מְזַכּוֹת׃
16 בְּיוֹם אֲשֶׁר יִשְׁפֹּט הָאֱלֹהִים אֶת־כָּל־תַּעֲלֻמוֹת בְּנֵי הָאָדָם בְּיַד יֵשׁוּעַ הַמָּשִׁיחַ כְּפִי בְשׂוֹרָתִי׃
בכנסייה המוקדמת, יוסטינוס מרטיר, אחד מאבות הכנסייה, לימד שמי שחיו על פי הלוגוס הם נוצרים, אם כי אולי לא ידעו על ישו המשיח.
טרטוליאנוס קבע כי ישו ירד לשאול כדי למסור את הבשורה הטובה, וקלמנס מאלכסנדריה, אוריגנס ואתנסיוס הכריזו כי "ישו הציל מהגיהנום גם יהודים וגם גויים שקיבלו את הבשורה ושהישועה שלאחר המוות נמשכת גם היום".
אוגוסטינוס, לעומת זאת, האמין שחסרי הבשורה נידונים לגיהנום, ותומאס אקווינס קבע שאלו "שגדלו ביער או בין זאבים" יקבלו את "הבשורה באמצעים מופלאים".
נצרות > הכנסייה הרומית-קתולית

הכנסייה הקתולית מאמינה שישו השיג ישועה "עבור כל האנשים, באמצעות מותו על הצלב, אך חלקם עשויים לבחור לדחות אותה".
לדעת הכנסייה, הישועה מגיעה מ"אלוהים בלבד", אבל הכנסייה היא "האם" וה"מורה" של המאמינים.
פיכך, "כל הישועה מגיעה דרך הכנסייה", והכנסייה הקתולית מתווכת את ישועתו של ישו באמצעות הסקרמנטים. באופן ספציפי, הטבילה לנצרות הכרחית לישועה,
וכי הכנסייה הקתולית הכרחית גם כ"סקרמנט האוניברסלי של הישועה", אך ייתכן שחלקם יצטרפו לכנסייה על ידי "טבילת תשוקה" או "טבילה של דם" (מות קדושים) בהיעדר טבילה פולחנית, ובכך להשיג ישועה גם באמצעות הכנסייה. "אמונה שמיימית וקתולית", שאינה נגועה בכפירה מכוונת, ואהבה נחוצות גם הן לישועה, כמו גם למות במצב של חסד. ההוראה הקתולית מאפשרת להציל אדם שהוא בור מוחלט לגבי הכנסייה הקתולית, אשר "מחפש את האמת ועושה את רצון האל בהתאם להבנתו אותו".
ביחס לבלתי-מלומדים, תאולוגים קתולים לימדו באופן מסורתי שיש ארבע נקודות הנדרשות לישועה, שהן בבחינת המינימום ההכרחי:
יש רק אלוהים אחד.
אלוהים גומל לטובים ומעניש את הרשעים.
אלוהים הוא שילוש קדוש: אלוהים האב, אלוהים הבן ואלוהים רוח הקודש.
אלוהים הבן, ישו המשיח, הפך לאדם עבורנו, נצלב, מת וקם.
נצרות > הכנסייה האנגליקנית

לכנסייה האנגליקנית יש תפילה למען הנפטרים הבלתי-מלומדים: "אל הרחמים והצדק האינסופיים, אשר ברא את האדם בצלמו, ולא שונא דבר שעשית, אנו מאושרים באהבתך לבריאה. כל הבריאה לך היא, עשה בה כרצונך."
לכנסייה הרפורמית הנוצרית (CRC), בטקסי הלוויה שלה, יש "תפילות לאלה שחיו חיי חטא בגלוי", כלומר "אנו שמים בידיכם הרחמניות את [פלוני.ת] חייו/ה היו מלאים בחטא ומאבק, אבל רק אתה... יודע האם איזשהו זרע זעיר של אמונה... היה חבוי בלבו". הכנסייה האנגליקנית גם מתפללת עבור אלה "שלא נודע כי הם נוצרים", כלומר "אנו ממליצים על [פלוני.ת] לטיפולך רב הרחמים, ביודענו שאתה... תפעל בצדק".
נצרות > הכנסייה המורמונית

כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרון הימים, (כנסיית ה-LDS) או הכנסייה המורמונית גורסת כי מי שמת ללא ידע בתאולוגיה המורמונית יקבל הזדמנות ללמוד על הבשורה של ישו בעולם הרוח.
קדושי אחרית הימים מאמינים שאלוהים סיפק דרך כך שלכל האנושות תהיה הזדמנות לשמוע את המסר של הבשורה, ובכך יוכלו לבחור אם לקבלה או לא.
המורמונים טוענים שההתגלות של ימינו הבהירה ואיששה את סיפורי הברית החדשה לפיהם במהלך שלושת הימים שבין מותו לתחייתו, ישו "הלך והטיף לרוחות בכלא" (1 פטרוס ג':19, ראהו גם 1 פטרוס 4 :6), אז הוא גם הורה לרוחות אחרות "לצאת ולשאת את אור הבשורה לאלו שהיו בחושך, לכל רוחות בני האדם" (דוקטרינה והבריתות 138:30).
מאחר שהמורמונים מאמינים שכל האנשים חייבים לקבל את התקנות הראויות כדי להיכנס לממלכת השמים, כיום חברי הכנסייה שותפים במיזם גנאלוגי עצום במטרה לאסוף שמות של בני משפחתם המתים, ולאחר מכן לפעול עבורם כשליחים.
מי שבוצעה עבורו פעולה כזו רשאי אז לקבל או לדחות את התקנות שבוצעו בשמו.
המורמונים אינם מאמינים שילדים באים לעולם נושאים אשמה כלשהי,
משום שישו כיפר על "האשמה המקורית";
לכן אף אחד לא מורשע בחטא הקדמון
ואנשים אחראים רק לחטאים שלהם לאחר שהגיעו לגיל הבגרות.
אלה שאינם מסוגלים להבחין בין טוב ורע, כמו הלוקים במוגבלות שכלית התפתחותית, נושעים בזכות כפרת ישו גם ללא טבילה.
באמונה המורמונית, רק "בני האבדון" (sons of perdition), שבוחרים לדחות את ישו לאחר שרכשו ידע על אודותיו, מיועדים לגיהנום הנקראת "החושך החיצון" (outer darkness).
אסלאם

סוגיה דומה לגבי גורלם של אלה שאינם יודעים על מוחמד או אללה קיימת גם באסלאם. האסלאם בדרך כלל דוחה את האפשרות שאלו שמעולם לא שמעו על הגילויים האלוהיים בקוראן ייענשו באופן גורף.
לפי הקוראן, הקריטריונים הבסיסיים לגאולה בחיים שלאחר המוות הם האמונה באל אחד, הדין האחרון, קבלת הכתוב בקוראן ונקבע על ידי הנביא וציות להם, ומעשים טובים. כפי שהקוראן קובע:
Indeed, the believers, Jews, Sabians and Christians—whoever ˹truly˺ believes in Allah and the Last Day and does good, there will be no fear for them, nor will they grieve.
הקוראן גם טוען שמי שדוחים את שליחי אלוהים נידונים לעונש בחיים שלאחר המוות ואם הם דוחים את שליח האלוהים בפניו, אזי הם גם עומדים בפני גורל נורא בעולם הזה ובעולם הבא. החיים שלאחר המוות. לעומת זאת, אדם שמגלה את המונותאיזם מבלי שהגיע אליו שליח נקרא חניף. גישה זו מגבילה את האפשרות שאנשים לא ישמעו את המסר האלוהי. סיפורו של איברהים בקוראן [הקוראן 6:74 ] רומז שכל אדם מסוגל למצוא את האל האמיתי האחד בעזרת השכל הישר שלו.
תפיסות נוספות

בעיית הבלתי מלומדים אינה מתעוררת במסורות דתיות או רוחניות כגון דאיזם, פנדאיזם ופנתיאיזם פנתאיזם, שאינן כוללות כל התגלות אלוהית או דורשות ציות לכללים של התגלות אלוהית. בדאיזם, יש המאמינים שאנשים ישפטו על פי צייתנותו של האדם לחוקים הטבעיים של טוב ורע שתשג על ידי הפעלת התבונה בלבד. לכן, אי השימוש בתבונה כדי להגיע לאבחנה זו הוא עצמו הסיבה לעונש.[דרוש מקור]
בבודהיזם, מאמינים שכל היצורים, בין אם קיבלו בשורה או לא, ימשיכו להיוולד מחדש עד שהם ישיגו נירוונה. עם זאת, חוקרים בודהיסטים אמרו כי "כל הצעה שהארה זמינה מיד לכל מי שבאמת רוצה בה, גם אם מעולם לא שמע על בודהיזם, צפויה להתקבל באי-אמון או אפילו בטינה".
ראו גם

אי-ידיעת החוק אינה פוטרת
הערות שוליים

↑  עמוס, ישעיהו, ירמיהו ויחזקאל
1 2 3  Sanders, John (14 במאי 1990). "The Perennial Debate". Christianity Today. Christianity Today International. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Catechism of the Catholic Church, 2nd ed., para. 1741
↑  Catechism of the Catholic Church, 2nd ed., para. 169.
↑  Catechism of the Catholic Church, 2nd ed., para. 1257 et seq.
↑  Catechism of the Catholic Church, 2nd ed., para. 1260.
↑  P.K. MEAGHER/EDS., "FAITH", New Catholic Encyclopedia, vol. 5, pp. 601-603.
↑  James B. Gould, Practicing Prayer for the Dead: Its Theological Meaning and Spiritual Value, Wipf and Stock Publishers, 2016, p. 155.
↑  Gould, Practicing Prayer for the Dead, p. 155.
↑  Elma W. Fugal, "Salvation of the Dead," Encyclopedia of Mormonism, New York: Macmillan 1992, pp. 1257-8
↑  Gerald N. Lund, "Plan of Salvation, Plan of Redemption," Encyclopedia of Mormonism, New York: Macmillan 1992, pp. 1088–1091
↑  "Doctrine and Covenants 138". www.churchofjesuschrist.org. נבדק ב-2020-08-28.
↑  Rozsa, Allen Claire (1992), "Temple Ordinances",  in Ludlow, Daniel H (ed.), Encyclopedia of Mormonism, New York: Macmillan Publishing, pp. 1444–, ISBN 0-02-879602-0, OCLC 24502140.
↑  Burton, H. David (1992), "Baptism for the dead: LDS practice",  in Ludlow, Daniel H (ed.), Encyclopedia of Mormonism, New York: Macmillan Publishing, pp. 95–97, ISBN 0-02-879602-0, OCLC 24502140.
↑  Rudd, Calvin P. (1992), "Children: Salvation of Children",  in Ludlow, Daniel H (ed.), Encyclopedia of Mormonism, New York: Macmillan Publishing, pp. 268–269, ISBN 0-02-879602-0, OCLC 24502140.
↑  Holland, Jeffrey R. (1992), "Atonement of Jesus Christ",  in Ludlow, Daniel H (ed.), Encyclopedia of Mormonism, New York: Macmillan Publishing, pp. 82–86, ISBN 0-02-879602-0, OCLC 24502140.
↑  Merrill, Byron R. (1992), "Original sin",  in Ludlow, Daniel H (ed.), Encyclopedia of Mormonism, New York: Macmillan Publishing, pp. 1052–1053, ISBN 0-02-879602-0, OCLC 24502140.
1 2  Warner, C. Terry (1992), "Accountability",  in Ludlow, Daniel H (ed.), Encyclopedia of Mormonism, New York: Macmillan Publishing, p. 13, ISBN 0-02-879602-0, OCLC 24502140.
↑  Turner, Rodney (1992), "Sons of Perdition",  in Ludlow, Daniel H (ed.), Encyclopedia of Mormonism, New York: Macmillan Publishing, pp. 1391–1392, ISBN 0-02-879602-0, OCLC 24502140.
↑  Fethullah Gülen (2006). Questions & Answers About Islam, Volume 1. (London).
1 2  Moiz Amjad. Will Christians enter Paradise or go to Hell? (אורכב 27.09.2007 בארכיון Wayback Machine). Renaissance – Monthly Islamic journal 11(6), June 2001.
↑  Buddhist Society (London, England)The Middle way, 1943, Volumes 45–47, p. 18.