stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גדודי עז א-דין אל-קסאם
מבנה > המודיעין הצבאי

הארגון מחזיק ביחידת מודיעין מטה אשר אחראית על איסוף מודיעין על הצבא הישראלי ועל ישראל במספר שיטות. היחידה מונה כ-2,100 פעילים והיא מחולקת למספר מחלקות, לדוגמה:
יחידת תצפיות, האחראית על הפעלת מערכי מצלמות בקרבת גבול ישראל וניתוח הצילומים כדי לגלות מוצבים צבאיים, סד"כ כוחות, מצלמות רואה-יורה, שגרת פעילות, מכשולים וכו'. כמו כן היחידה אחראית על התראה וניטור של תנועות כוחות צה"ל בתוך הרצועה באמצעות רשת מצלמות וכן פעילים מתצפתים. במהלך מלחמת חרבות ברזל עמד בראש היחידה אסאמה טבש. עד למלחמת חרבות ברזל עמד בראשה עבד אל־עזיז רנתיסי (נהרג בדצמבר 2023).
יחידת סייבר ויחידה וטכנית, האחראיות על איסוף מידע על צה"ל באמצעות האינטרנט. פעולות היחידה כוללת פריצה לטלפונים של חיילים באמצעות פיתוי ברשתות החברתיות, פריצה לאתרי אינטרנט ישראליים בעלי משמעות צבאית (למשל, פריצה למערכות החשמל של קיבוץ מפלסים ושל בסיסים צבאיים, פריצה למצלמות באינטרנט באזור העוטף, ופריצה למערכת מסר לאומי), ועוד. עד למבצע שומר החומות ב-2021 עמד בראש המחלקה הטכנית סאמי רצ'ואן, ובראש מחלקת הסייבר עמד ג'ומעה טחלה.
יחידת סיגינט (מודיעין אותות), האחראית להפעלה של מערכות האזנה לרשתות קשר צה"ליות גלויות (לדוגמה באזורי האימונים בנגב, שמרוחקים מספר קילומטרים מהרצועה). במבצע עופרת יצוקה נמצאו סורקי תדרים של היחידה, מכוונות לתדרי הקשר של צה"ל בתוך הרצועה.
יחידת ידיעות ומודיעין גלוי (אוסינט), האחראית על איסוף וליקוט מידע שמתפרסם בתקשורת הישראלית וברשתות החברתיות, למשל מידע על בסיסי צה"ל או מיקומים של מערכות כיפת ברזל.
יחידת הפעלת סוכנים (יומינט), האחראית על הפעלת פעילים בתוך ישראל כדי לאסוף מידע על בסיסים צבאיים, ועל ניסיונות גיוס של מקורות בישראל. ב-2020 פורסם כי היחידה גייסה שני סוכנים מתל אביב ומלוד.
יחידת ריגול נגדי וביטחון מידע, האחראית על מניעת זליגת מידע לישראל. עד למבצע שומר החומות פיקדו עליה חסן קאוג'י וסגנו ואא'ל עיסא (אחיו של מרואן עיסא).
אחד ממייסדי מחלקת המודיעין, ומי שעמד בראשה לפחות החל מ־2010, הוא מוחמד חמיס דבאבש, שעמד בראשה עד 2022, ונהרג על ידי ישראל במלחמת חרבות ברזל. בזמן מבצע שומר החומות פיקד על המחלקה מוחמד יאזורי. בעבר עמד בראש המחלקה גם איימן נופל, שנהרג במלחמה. כמו כן, סגן מחלקת המודיעין, שאדי בארוד, נהרג במלחמה.
חלק מפעולות איסוף המודיעין של היחידה מחולקות לאזורים ברצועה. למשל, מ-2019 ועד למלחמת חרבות ברזל אחראי המודיעין הצבאי מטעם חטיבת העיר עזה היה עאדל חמדיה, שנהרג בתקיפה במרחב זייתון.
נכון ל-2024 מפקד על המחלקה מחמד עודה.
מבנה > מערך ההסברה

יחידת ההסברה של הארגון אחראית ליצור, לעבד ולהפיץ את תוכני התעמולה ואת הלוחמה הפסיכולוגית של הארגון.
במסגרת היחידה מועסקים צלמים צבאיים המתעדים קרבות בין פעילים לבין לוחמי צה"ל, מסיבות עיתונאים, כנסים ומצעדים צבאיים. כמו כן היחידה מעסיקה עורכי וידאו וכותבי מסמכים האחראים ליצור, לעבד, ולפרסם חומרי תעמולה. היחידה אחראית על ניהול טכני והפעלה של אמצעי המדיה של הארגון, בהם אתר האינטרנט הרשמי וערוץ הטלגרם. פעמים רבות אפשר לראות את סמל היחידה (עם הכיתוב: "Information Office" או "Military Information Department") מוטבע על החומרים שהיא יוצרת.
במהלך מלחמת חרבות ברזל היחידה יצרה ועיבדה סרטוני לוחמה פסיכולוגית רבים הקשורים לחטופים. בנוסף, היחידה יצרה חומרי אינפוגרפיקה רבים.
הפעילות של היחידה מחלוקת בין אזורים שונים ברצועה. לדוגמה, עד למלחמת חרבות ברזל אחראי מערך ההסברה מטעם חטיבת רפיח היה מניר חרב, ואחראי מערך ההסברה מטעם חטיבת העיר עזה היה פאדי סלים.
בראש מערך ההסברה של הזרוע הצבאית עומד דובר הארגון, אבו עוביידה.
מערך ההסברה של הזרוע הצבאית הוא חלק ממערך הסברה רחב יותר של תנועת חמאס, שכולל גם ערוצי טלוויזיה כגון ערוץ אל-אקצא, עיתונים כגון עיתון פלסטין, ואתרי אינטרנט כגון מרכז המידע הפלסטיני. בראש מערך ההסברה של התנועה עמד פאזי ברהום.
מבנה > מטה הגדה המערבית

מטה הגדה המערבית היא יחידת לחימה שהוקמה על ידי משוחררי עסקת שליט שמקורם בגדה המערבית אך שוחררו לרצועת עזה עקב התנגדות של ישראל. מטרתה הבלעדית של היחידה היא ליזום פיגועי טרור בתוך שטחי יהודה ושומרון באמצעות הקשר שאנשיה מנהלים עם אנשי קשר בגדה.
בראש היחידה עמד מאזן פוקהא עד לחיסולו ב-24 במרץ 2017. חברים אחרים ביחידה הם סאלח אל-עארורי אשר שלט ביחידה מחו"ל ועבד אל-רחמן רנימאת. היחידה שילחה מספר פיגועי התאבדות ביהודה ושומרון ומזרח ירושלים במסגרת "אינתיפאדת הסכינים". פיגועים רבים נוספים נמנעו וסוכלו על ידי פעילות שירות הביטחון הכללי והרשות הפלסטינית. עד למלחמת חרבות ברזל בראש היחידה עמד יאסין רביע.
אמצעי לחימה

ברשות הארגון כמה עשרות אלפי רובי סער AK-47, מאות אלפי רימוני יד, כמה עשרות משגרים ניידים ונייחים וכמה מאות רקטות המאוחסנות בדירים תת-קרקעיים ברצועת עזה, לרוב מתחת לגני ילדים ובתי עלמין.
בנוסף לכך הארגון מחזיק גם בכמות קטנה של נשק ישראלי, אשר נגנב מבסיסים צבאיים ומחיילים בתקריות כגון טבח שבעה באוקטובר.
נשק קל:
רובי סער מדגמי AK-47 ונגזרותיו, רובי M16 ונגזרותיו ורובה הבולפאפ הסיני QBZ.
מקלעים, בהם מקלע RPD ומקלע PK, מקלע MG-3 ומקלע כבד Dshk.
רובה צלפים דרגונוב בקליבר 54×7.62 מ"מ.
רובה צלפים "ע'ול" בקליברים 12.7 מ"מ ו-14.5 מ"מ. רובה זה הוא הסבה של רובי שטייר HS.50 שנמכרו לאיראן ומשם עברו לחמאס.
מקלע הרימונים הסיני 35 מ"מ QLZ - 87.
מטעני חבלה:
מטען צד ומטען קלע – נועדו לפגיעה בכלי רכב ונגמ"שים.
מטען גחון – מטען כבד המוטמן בתוך האדמה ומטרתו להשבית טנקים ושאר סוגי רכב קרבי משוריין. בשל הכמות הרבה של חומר נפץ שהוא מכיל, הוא מסוכן מאוד וקטלני.
נשק נגד טנקים:
אל-בתאר, אל-באנא ואל-יאסין - שלושה דורות של רקטות נ"ט מפיתוח ותוצרת פלסטינית, שהתגלו כלא אפקטיביות בחלקן.
רקטות נגד טנקים מדגם M-72 לאו.
מטול הנושא רימון/רקטה נגד טנקים מדגם RPG-7 – הנשק המועדף על ידי מיליציות המשתמשות בצלפים נגד חילות שריון; חמאס מצויד גם ברקטות עם רש"ק תרמובארי.
רקטות נגד טנקים מדגם RPG-26 – הגיעו לחמאס מאיראן, שרכשה אותן מרוסיה.
רקטות נגד טנקים מדגם RPG-29 – הגיעו לחמאס מאיראן, שרכשה אותן מרוסיה.
טילים נגד טנקים מדגם 9M133 קורנט – משמש את הארגון לירי על טנקים, נגמ"שי צה"ל, על ג'יפים ואף על לוחמי חי"ר, וכן משמש אותם לירי על כלי רכב אזרחיים, בתים ואזרחים.
טילים נגד טנקים מדגם 9M111 פאגוט.
טילים נגד טנקים מדגם רעד: טיל איראני המבוסס על הסאגר הסובייטי.
נשק נ"מ:
9K32 סטרלה-2: משמש ליירוט מטוסים ומסוקים.
Misagh-1: גרסה איראנית של טיל הנ"מ QW-1 הסיני, שהוא חיקוי לטיל 9K38 איגלה הרוסי.
אמצעי לחימה > המערך הרקטי

לאורך השנים הארגון ייצר ופיתח מגוון רחב של רקטות ונשק ארטילרי, אותן ירה לשטח מדינת ישראל. בהם:
פצצות מרגמה – כלי ירייה ארטילרי פשוט, המורכב מקנה מתכתי המחובר למשטח, אשר יורה פצצות במסלול תלול בלבד.
מרגמה 82: כלי תקני מעודפי חזבאללה וצבא לוב המשמש לירי על יישובי עוטף עזה.
מרגמה 120: מרגמה כבדה לטווח מספר קילומטרים. משמשת בעיקר לירי מחורבות שדה התעופה דהנייה ליישובים על גבול ישראל-מצרים ויישובי עוטף עזה.
קסאם – רקטה פרימיטיבית קצרת-טווח (עד 10 ק"מ) בייצור מקומי. הרקטה מורכבת מצינור מתכת פשוט הממולא בחומר נפץ. הדגמים הראשונים היו עשויים מעמודי תמרורים. בעלת דיוק נמוך.
קסאם 1: בעלת טווח מרבי של 3 ק"מ וראש נפץ במשקל חצי קילו.
קסאם 2: בעלת טווח של עד 8 ק"מ וראש נפץ במשקל 5–7 ק"ג.
קסאם 3: בעלת טווח של 10 ק"מ וראש נפץ במשקל 10–20 ק"ג.
גראד - רקטה רוסית לטווח קצר-בינוני (עד 40 ק"מ) ובעלת ראש נפץ במשקל 20 ק"ג.
WS-1E – שדרוג סיני של הגראד שהגיע לטווח של 45 ק"מ עם ראשי נפץ במשקל 18–22 ק"ג.
S-40 – רקטה בעלת טווח קצר-בינוני (40 ק"מ) וראש נפץ של 20 ק"ג.
S-55 – רקטה בעלת טווח בינוני (55 ק"מ) וראש נפץ של 40 ק"ג.
פג'ר – רקטה איראנית מתקדמת לטווח בינוני-ארוך, תלוי בדגם.
פג'ר 3 – רקטה לטווח קצר-בינוני (עד 45 ק"מ) הנושאת ראש נפץ של 45 ק"ג.
פג'ר 5 – רקטה ארוכת-טווח (עד 75 ק"מ) הנושאת ראש נפץ של 90 ק"ג.
M-75 – רקטה ארוכת-טווח (עד 75 ק"מ) הנושאת ראש נפץ במשקל 10 ק"ג ומהווה גרסה מקומית של פאג'ר 5 האיראני. הרקטה אינה מצוידת במערכת הנחיה כך שדיוקה מוגבל. נקראת על שם ד"ר איבראהים מקאדמה.
M-90 - רקטה ארוכת-טווח (עד 90 ק"מ), גרסה משופרת של רקטת ה-M-75, שהוצגה לראשונה במלחמת חרבות ברזל, אז גם שוגרה לראשונה לעבר מרכז ישראל.
SH-85 – רקטה ארוכת-טווח (עד 85 ק"מ) המיוצרת על ידי חמאס. נקראת על שם מוחמד אבו שמאללה, שנהרג ב-2014.
J-80 – רקטה ארוכת-טווח (עד 80 ק"מ) המיוצרת על ידי חמאס, עם ראש נפץ במשקל 20 ק"ג. כינויה ניתן לה על שם בכיר חמאס לשעבר אחמד ג'עברי, שנהרג ב-2012.
J-90 – רקטה ארוכת-טווח (עד 90 ק"מ) המיוצרת על ידי חמאס.
A-120 – רקטה ארוכת-טווח (עד 120 ק"מ) בעלת ראש קרב של כ-100 ק"ג. נעשה בה שימוש ראשון במסגרת מבצע שומר החומות כששוגרה לעבר אזור ירושלים. קרויה על שמו של ראאד אל-עטאר.
R-160 – רקטה ארוכת-טווח (עד 160 ק"מ) בעלת ראש קרבי קטן. במבצע 'צוק איתן' רקטה מדגם זה הגיעה עד חיפה (120 ק"מ). נקראת על שם עבד אל-עזיז א-רנתיסי.
M-302 – רקטה ארוכת-טווח (עד 90–200 ק"מ, תלוי בדגם) המהווה שכפול סורי של רקטה סינית דומה.
M-302 A: בעלת טווח מרבי של 90 ק"מ וראש נפץ במשקל 170 ק"ג.
M-302 B: בעלת טווח של עד 100 ק"ג וראש נפץ במשקל 175 ק"ג.
M-302 C: בעלת טווח של 140 ק"מ וראש נפץ במשקל 140 ק"ג.
M-302 D: בעלת טווח של 160 ק"מ וראש נפץ במשקל 144 ק"ג.
M-302 E: בעלת טווח של 200 ק"מ וראש נפץ במשקל 125 ק"ג.
עיאש 250 – רקטה ארוכת-טווח (עד 250 ק"מ) הקרויה על שמו של יחיא עיאש. שוגרה לראשונה במהלך מבצע שומר החומות לעבר נמל התעופה רמון.
אמצעי לחימה > המערך הרקטי > היסטוריה

מאז סגירת מנהרות ההברחה ממצרים בשנת 2013 על ידי עבד אל-פתאח א-סיסי מיוצרות הרקטות במפעלים תת-קרקעיים ברצועת עזה.
ערב מבצע צוק איתן היו בידי חמאס כ־11 אלף רקטות, רובן לטווחים קצרים ומקצתן לטווחים ארוכים (עד כ־160 קילומטרים). בתום הלחימה, כתוצאה מירי מסיבי לעבר ישראל (כ-4,000 רקטות) ותקיפות מצד ישראל, נותר בידי חמאס כשליש ממספר הרקטות המקורי. לפיכך הציב חמאס בעדיפות גבוהה את הגדלת מלאי הרקטות ופצצות המרגמה ושיפור יכולותיהן הטכניות. לאור לקחי הלחימה במבצע צוק איתן וכן עקב קשיים להבריח לשטח הרצועה מחצי־האי סיני רקטות תקניות ארוכות טווח, חמאס הדגיש את ההצטיידות בנשק תלול מסלול לטווחים קצרים.
כשנה וחצי אחרי מבצע צוק איתן, הוערך בישראל כי חמאס הספיק לחדש את מלאי הרקטות שהיה בידיו ערב העימות, אם כי רובן קצרות טווח. מכיוון שרובן מייצור מקומי, דיוקן נופל מזה של רקטות תקניות. ב-2018 כבר היה ברשותו מאגר גדול יותר. פעילות צה"ל ברצועה לאורך 2018 הפחיתה את מספר הרקטות לכ-6,000. עשרות רקטות לטווח של 100 ק"מ, מאות לטווח של 80 ק"מ, 1,500 לטווח של עד 45 ק"מ ואלפים בודדים לטווח של 20 ק"מ.
ערב מלחמת חרבות ברזל היו לחמאס על פי הערכות כ-18,000-20,000 רקטות לטווחים שונים, כגון רקטות מדגם באדר לטווח קצר, פג'ר 5 לטווח של 75–80 ק"מ הכולל את אזור גוש דן עם 90 ק"ג חומר נפץ, רקטה מדגם R-160 או בדר 3 לטווח 160 ק"מ וכושר נשיאה של 250 ק"ג חומר נפץ ודגם עיאש שמגיע למרחק 250 ק"מ.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, חמאס ירה לשטח מדינת ישראל מעל 9,000 רקטות ופצצות מרגמה. במהלך התמרון צה"ל השמיד אלפי רקטות מדגמים וסוגים שונים, ולפי הערכות מחודש ינואר 2024 לחמאס נשארו כמה מאות בודדות.
אמצעי לחימה > אמצעי לחימה נוספים

עפיפוני תבערה – עפיפון אליו קשור בחוט מכל דלק קטן ובו רצועת בד בוערת. העפיפון משוגר ונישא על גבי רוחות מערביות מעבר לגדר. כשנוחת בצד הישראלי הוא מצית שדות חקלאיים או יערות בישובי הנגב המערבי.
בלוני תבערה (או פצצת בלון) – מספר בלונים המנופחים בעזרת גז קל וקשורים אחד לשני. הם נושאים חומרי דליקה ובעירה ונעים עם הרוח. מטרתם להצית שריפות בשדות חקלאיים צמודי גבול.
בלוני נפץ – מספר בלונים הקשורים לחומר נפץ ונעים עם הרוח מרצועת עזה לכיוון ישראל. מטרתם להפריע לתושבי עוטף עזה בעזרת פיצוצים רועשים. בחודש יוני 2019, הופרח לראשונה רימון מאולתר שאף נועד לפגוע פיזית בתושבים אך לא עשה כן.
היתרון העיקרי של השלושה האחרונים הוא שהם חמורים מספיק כדי להפריע לחייהם של תושבי עוטף עזה וחקלאיהם אך לא חמורים מספיק כדי לגרור תגובה נרחבת מצד ישראל (למעט הרחבת וצימצום מרחב הדיג העזתי).
אמצעי לחימה > פרויקט המנהור

הנשק האסטרטגי החשוב ביותר של הגדודים הוא מנהרות הלחימה וההברחה משלושה סוגים שונים:
מנהרות פיקוד ושליטה: משמשות את הארגון במעבר מבונקר תת-קרקעי אחד למשנהו, למארבים ומסירת הודעות.
מנהרות ההברחה: מנהרות שהיו מתחת לציר פילדלפי וכעת אטומות. שימשו להעברת ציוד לחימה וציוד כללי ממצרים.
מנהרות התקיפה: מנהרות שנבנו מאז תוכנית ההתנתקות והושמדו במבצע צוק איתן.
בסה"כ קיימות ברצועת עזה כ-5,000 מנהרות המשמשות לפיקוד, בקרה, תנועה ואספקה. בעבר החזיק הארגון במספר מנהרות על ציר פילדלפי, אשר נהרסו ברובן על ידי צבא מצרים.
שיתופי פעולה

הארגון נוהג לשתף פעולה עם עוד שמונה ארגונים ברצועת עזה. לעיתים מתאם איתם את הירי לעבר ישראל ולעיתים מקבל או כופה עליהם להשתתף בהפסקות אש:
הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
גדודי חללי אל-אקצא
חטיבות צלאח א-דין
ועדות ההתנגדות העממית
אנצאר בית אל-מקדס
גדודי א-נאסר סלאח א-דין
צבא האסלאם (עזה): ארגון שאחראי על חטיפת גלעד שליט והעברתו לחמאס.
החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין: הארגון הוותיק ביותר ברצועה. השתתף ביחד עם חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בשיחות קהיר על הפסקת אש בזמן מבצע צוק איתן.
כמו כן משתף הארגון פעולה עם ארגונים אחים בטריטוריות אחרות: חזבאללה בלבנון, גדודי חללי אל-אקצא ברשות הפלסטינית, וארגון מג'לס שורא אל-מוג'אהדין פי אכנאף בית אל-מקדס בסיני.
פעילים בולטים

מוחמד סינוואר, אחיו של מנהיג חמאס לשעבר יחיא סינוואר, ראש אגף המבצעים, חבר המועצה הצבאית ומפקד חטיבת ח'אן יונס לשעבר
עז א-דין אל-חדאד, מפקד חטיבת עזה בזרוע הצבאית
מוחמד שבאנה, מפקד חטיבת רפיח בזרוע הצבאית
עימאד עקל, ראש מערך העורף, פעיל בזרוע הצבאית של חמאס, איש חבלה בכיר.
ראא'ד סעד, ראש מערך ייצור האמל"ח, לשעבר ראש אגף המבצעים בזרוע הצבאית..
מוחמד עודה, ראש מטה המודיעין הצבאי.
תאופיק אבו נעים, ראש מנגנוני הביטחון של חמאס ברצועת עזה.
אבו עוביידה, דובר הזרוע הצבאית.
פאאז בארוד, בכיר בזרוע הצבאית.
אחמד שמאלי, סגן מפקד חטיבת עזה.
עבד אל-האדי סיאם, מפקד בגדודי עז א-דין אל-קסאם, ייתכן שנהרג.
מוחמד אבו ורדה, פעיל חמאס שהורשע לאחר שהוביל את שני הפיגועים בקו 18 בירושלים ב-1996, שבהם נרצחו 45 בני אדם, ואת הפיגוע בצומת אשקלון שבו נרצחה חיילת, ושוחרר בעסקת החטופים ב-2025.
נסים זעתרי, פעיל בזרוע הצבאית של חמאס שהורשע בהוצאה לפועל של הפיגוע בקו 2 בירושלים ב-2003 ושוחרר בעסקת החטופים ב-2025.
איאד אבו שחידם, שימש כסגן ראש הזרוע הצבאית של חמאס בחברון עימאד קוואסמה. הורשע כי עמד מאחורי הכנת המטענים ותכנון פיגוע ההתאבדות הכפול בבאר שבע ב-2004 שבו נרצחו 16 בני אדם ונפצעו כ-100, ושוחרר בעסקת החטופים ב-2025.
אשרף זגייר, ממנהיגי חמאס ביהודה ושומרון, הורשע בשילוח המחבל המתאבד לפיגוע ברחוב אלנבי בתל אביב בספטמבר 2002 ושוחרר בעסקת החטופים ב-2025.
מוחמד חריוש, שימש כראש הזרוע הצבאית של חמאס בטולכרם. היה עצור בידי כוחות הביטחון החל מ-2009 לאחר שהיה מעורב בתכנון הפיגוע במלון פארק בשנת 2002, צפוי להשתחרר בעסקת החטופים ב-2025.
הכרה כארגון טרור

בישראל וארצות הברית הן הלשכה המדינית והן הזרוע הצבאית של חמאס מוגדרים כארגון טרור. בדצמבר 2014 הוצא מרשימת ארגוני הטרור של האיחוד האירופי. ימים ספורים לאחר מכן הוכרז הארגון כארגון טרור על ידי בית המשפט המצרי.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310350505171  LCCN: n2001053549  VIAF: 123699604   WorldCat (עם VIAF): 123699604 
עז א-דין אל-קסאם
חלוקה גאוגרפית של גדודי הזרוע הצבאית של חמאס בצפון הרצועה, על פי צה"ל
פעילי נוח'בה במהלך מצעד צבאי ב-2014
פעילי הקומנדו הימי של הזרוע הצבאית של חמאס
כטב"ם של הזרוע הצבאית של חמאס מסוג אבאביל מוצג לראווה במהלך מצעד צבאי בעזה ב-2014
RPG-7, תוצרת יחידת הייצור של הזרוע הצבאית של חמאס. ניתן לראות את סמל יחידת הייצור מוטבע מצד שמאל על האריזה.
מתחם לייצור רקטות באזור אל-בורייג'
סמליל מחלקת המודיעין של הזרוע הצבאית של חמאס (2022)
פעילי יחידת התצפיות של המודיעין הצבאי בתוך חדר תצפית
פעילי מערך ההסברה של הארגון, בשנת 2005. ניתן לראות את סמל המערך במרכז
דגם של רקטת ה-M-75, מייצור עצמי של הזרוע הצבאית, מוצג לראווה בעזה (2014)
קרטוגרפיה

מפה מאוירת
מפה של כדור הארץ
קַרְטוֹגְרַפְיָה (בעברית: מַפָּאוּת) היא תורת היצירה, העריכה, הקריאה, העיבוד וההדפסה של מפות גאוגרפיות. המפה היא תיאור מישורי מוקטן, מכוון, בר מדידה וסכמתי של תופעות גאוגרפיות על פני כדור הארץ.
על פי רוב, מבחינים בין מפות פיזיות אשר עוסקות בפני השטח (הרים, מישורים, ימים, אגמים, נחלים וכדומה), לבין מפות מדיניות, אשר מציינות גבולות בין מדינות על פי קנה מידה מוגדר ומצוין. קיימות גם מפות נושאיות המציינות אקלים, כמות משקעים, גודל אוכלוסייה, התפלגות דתות וכו'.
אטימולוגיה

מקור המילה קרטוגרפיה, ובכתיב ארכאי כרטוגרפיה, בשפה היוונית. המילה היוונית "Χάρτης", כָרְטֶס (כ"ף רפה) מציינת גיליון כתוב או מפה, ו"גרפיה" מלשון כתיבה.
תחומי העיסוק של הקרטוגרפיה

קרטוגרפיה בעת החדשה עוסקת בהכנה של מפות אשר מיועדות לייצג מידע גאוגרפי מסוגים שונים ולמטרות שונות בצורה נוחה לשימוש. במשך מאות שנים רוב המפות השימושיות היו תרשימים דו-ממדיים שהודפסו לרוב על גבי נייר (אם כי נוצרו גם גלובוסים), ושיטה זו עדיין נמצאת בשימוש נרחב. לעיתים מרוכזות מפות של אזורים שונים או עם מאפיינים שונים בכרכים המכונים אטלס.
בניית מפה דורשת מגוון של משימות והתמחויות שנכללות בתחום הקרטוגרפיה:
החלטה על סוג המפה, העצמים המוחשיים או הרעיוניים שייוצגו בה, ורמת הפירוט. לדוגמה, מפה פיזית של מדינה יכולה לכלול מידע מפורט על הרים, עמקים, נהרות, ערים וכבישים; מפה מדינית של יבשת תתמקד בגבולות בין מדינות ובמיקום ערים מרכזיות; מפות אחרות יכולות להתמקד במשאבי טבע ספציפיים, מאפייני אוכלוסייה, ועוד.
איסוף המידע הדרוש למפה הרצויה ועדכון מידע ישן לפי הצורך. לדוגמה, קואורדינטות של נקודות ציון, גבולות עדכניים של מדינות.
ייצוג דו-ממדי של המידע המקושר לפני שטח שאינם מישוריים (מפה בודדת יכולה לייצג רק חלק מפני כדור הארץ, ואף זאת לא במדויק). מפות מסוגים שונים משתמשות בהיטלים שונים של פני כדור הארץ על פי הצורך.
הוספת תוויות וסמלים של שמות או סוגים של פרטי מידע, לדוגמה שמות ערים, סימון ערי בירה.
הסרה או עריכה של מידע כדי לשפר את קריאות המפה בהתאם למטרתה. לדוגמה, במפות של מדינות בארצות הברית, חלק משמות המדינות הקטנות עשויים להופיע בקיצור או מחוץ לשטח המדינה; איים קטנים המופיעים במפות ניווט ימיות לא בהכרח יופיעו במפות פיזיות.
עיצוב גרפי שמסייע לקורא בהבנת המידע, לדוגמה צביעת מדינות סמוכות בצבעים שונים במפה מדינית.
בעשורים האחרונים, מפות הנייר מוחלפות על ידי מערכות מידע גאוגרפי אשר מאפשרות הצגת מידע מסוגים שונים לפי בחירה באופן דינמי, ולמעשה בניה אינטראקטיבית של מפה למטרה ספציפית רצויה. בהתאם לכך, עבודת הקרטוגרפיה מתעדכנת לבניה ולעדכון של מערכת המידע הגאוגרפית.
היסטוריה

אין הסכמה לגבי השאלה מה היא המפה העתיקה בעולם, בשל העובדה שהגדרת המושג "מפה" איננה חד משמעית וגם משום שכמה מהחפצים שנראים כמפות אולי בכלל אינם מפות. ציור קיר שנראה כמו שרטוט של העיר האנאטולית צ'אטאלהויוק (Çatalhöyük), מתוארך למאה ה-7 לפני הספירה.
ב-Mount Bego שבאלפים נמצאו חריטות בצורות גרפיות של נקודות וקווים, אשר הארכאולוגים מפרשים אותם כשרטוטי חלקות אדמה מעובדות שנעשו באלף הרביעי לפני הספירה. מפה מתקופת התרבות המינואית היא ציור הקיר "בית האדמירל" מ-1600 לפני הספירה, ובו קהילה השוכנת לחופו של ים ומפה חרוטה של העיר השומרית ניפור מתקופת הכשים.
מפות העולם הבבליות מהמאה ה-6 לפני הספירה הן מפות העולם העתיקות ביותר ששרדו.
בתולדות סין העתיקה מוכרת ספרות גאוגרפית מהמאה החמישית לפני הספירה. המפות העתיקות ביותר הן ממדינת צ'ין בתקופת המדינות הלוחמות. המדען הסיני סו סונג פרסם בשנת 1092 את מפת הכוכבים המודפסת העתיקה ביותר הידועה בימינו.
בהודו כללו מפות השמיים העתיקות את כוכב הצפון וקבוצות כוכבים נוספות שהיו כנראה בשימוש לצורכי ניווט.
מפה מונדי הן מפות עולם אירופאית מימי הביניים. כ-1,100 מפות כאלה שרדו בימינו, ומתוכן כ-900 שימשו לאיור כתבי יד.
הגאוגרף הערבי מוחמד אל-אדריסי הוציא לאור בשנת 1154 אטלס בשם טבולה רוג'ריאנה (אנ'), "ספר המסעות הנעימים לארצות רחוקות" نزهة المشتاق في اختراق الآفاق, בו נכלל מידע אודות אפריקה, האוקיינוס ההודי והמזרח הרחוק, כפי שנמסר על ידי סוחרים ערביים ומגלי עולם ומידע נוסף שהיה נחלת גאוגרפים בתקופתו. אטלס זה היה מקור המידע הגאוגרפי העולמי המהימן ביותר בתקופתו והחזיק במעמד זה במשך 300 שנה.
בעידן התגליות, בין המאות 15 וה-17 קרטוגרפים אירופאים נהגו להעתיק מפות קודמות, כמה מהן בנות מאות שנים. בנוסף לכך הם שירטטו מפות לפי תיאורים ששמעו מפי נוסעים בני זמנם, בהשתמשם בטכניקות הסריקה שהיו נהוגות בתקופה. המצאת המצפן, הטלסקופ והסקסטנט הבטיחו מידה רבה יותר של דיוק. בשנת 1492 יצר הקרטוגרף הגרמני Martin Behaim את הגלובוס הראשון הקיים עד ימינו.
ב-1507 ייצר Martin Waldseemüller מפה מעוגלת של העולם ומפת קיר של העולם (Universalis Cosmographia), בנויה מ-12 לוחות ובה מצוינת לראשונה המילה אמריקה.
בשל הקשיים הרבים הכרוכים בייצור מפות, לעיתים העתיקו הקרטוגרפים מפות ישנות, מבלי לתת קרדיט לצייר המקורי. למשל, אחת המפות העתיקות ביותר של אמריקה הצפונית ידועה בשם "מפת הבונה" ("Beaver Map"), אשר פורסמה ב-1715 בידי הקרטוגרף והמוציא לאור Herman Moll. אבל למעשה זה שעתוק מדויק של מפה משנת 1698 מאת Nicolas de Fer, שהעתיק חלקים שהופיעו לראשונה בספריו של Louis Hennepin משנת 1697 ושל François Du Creux מ-1664. מהמאה ה-18 החלו קרטוגרפים לתת קרדיט למקורותיהם בזו הלשון: "לאחר [שמו של הקרטוגרף המקורי]" ("[After [the original cartographer").
רשת קואורדינטות ארצית

רשת קואורדינטות ארצית היא רשת דמיונית ושרירותית של קווים אנכיים ואופקיים, שבעזרתה ניתן לקבוע מיקומו של עצם בשטח המדינה. רשת זו דומה לרשת קווי האורך וקווי הרוחב הגאוגרפיים של כדור הארץ. אף שהרשת העולמית של קווי האורך וקווי הרוחב היא רשת קואורדינטות גאוגרפיות קבועות הנמדדות בדיוק של מעלות, דקות ושניות, בעוד שרשת הקואורדינטות הארצית היא רשת שרירותית ויחסית, אשר אינה מגיעה לדיוק כה גדול, בכל זאת, החיסרון הבולט הבא ברשת קווי האורך וקווי הרוחב העולמית גורם דווקא לרשת הקואורדינטות הארצית להיות מועדפת במצבים מסוימים: רשת קווי האורך וקווי הרוחב העולמית ממפה כדור (וליתר דיוק, אליפסה) לפי חישוב של היקף שאינו מדויק. גם לאחר שמוסיפים חישובים גאומטריים המתחשבים בהיותו של כדור הארץ אליפטי, עדיין פני הים של כדור הארץ הגיאואידי, חורגים מן הנוסחאות, בשל העובדה שפני כדור הארץ אינם משטח אליפטי אחיד, אלא חורגים ממנו, הן כלפי מעלה והן כלפי מטה במספר אזורים.
לכן, נוצר צורך מיוחד ליצור מערכות ייחוס שונות לאזורים גאוגרפיים שונים על פני כדור הארץ, באופן שמתחשב בחריגות של פני כדור הארץ מנוסחת האליפסה. רשתות יחסיות אלו שאותן קובעות רשויות המדידה שבכל מדינה, הן מערכות ייחוס של קואורדינטות קרטזיות "שטוחות", הנמדדות בקילומטרים ומטרים, ומתאימות בדיוק לאזור שנועדו לו. כך למשל, בניווט באמצעות GPS נעשה שימוש במערכת ייחוס הקרויה WGS-84, אשר קרובה בחישוביה למשטח הגיאואידי של פני כדור הארץ.
בעיה נוספת בהצגת פני כדור הארץ על פני מפה שטוחה, בעיה המשותפת לשתי מערכות הקואורדינטות, הן הארצית והן העולמית, היא המרת פני השטח הכדוריים של כדור הארץ לפני שטח של מפה שטוחה. כדי לעשות זאת יש צורך להשתמש בהיטל. ישנם היטלים מסוגים שונים כמו היטל קסיני סולדנר, היטל רובינסון והיטל מרקטור רוחבי. רשת UTM למשל, משתמשת בהיטל גלילי, שהוא היטל מרקטור רוחבי, שבו כדור הארץ מוטל על פנים גליל, המושטח לאחר מכן. לפי Theorema Egregium לא קיים היטל מושלם השומר על כל הגדלים במדויק.
ראו גם

היטל
דאטום (גאודזיה)
האגודה הישראלית לכרטוגרפיה ולמערכות מידע גאוגרפי
מיפוי דיגיטלי
המיפוי הטריגונומטרי הגדול
תצלום לוויין
גאוגרפיה
לקריאה נוספת

נפתלי קדמון ואבשלום שמואלי, מפות ומיפויון, הוצאת כתר, 1982.
הערות שוליים

↑  New Paintings Discovered at Çatalhöyük in 2011 באתר catalhoyuk, excavations of a neolithic anatholian hoyuk, נראה בתאריך 10 בינואר 2015
↑  Arcà, Andrea (2004). The topographic engravings of the Alpine rock-art: fields, settlements and agricultural landscapes. In Chippindale C., Nash G. (eds.) The figured landscapes of Rock-Art, Cambridge University Press, pp. 318–349; online academia.edu, retrieved December 2, 2014.
↑  The Nippur Expedition, The University of Chicago
↑   צביה לוטן, מיפוי – התפתחות המיפוי באירופה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  הספר של רוג'ר, אתר לימודי של אוניברסיטת חיפה
↑  ARCHIVED – Detecting the Truth. Fakes, Forgeries and Tricker
↑  קולו אור, הכדור הוא עגול, במדור "מדע במבט-על" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 29 בספטמבר 2022
↑  תצוגת המפה באתר אוניברסיטת Princeton
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284876105171  BNE: XX4583634  BnF: cb11936066v (data)  GND: 4029823-1  HDS: 008258  LCCN: sh85020515  LNB: 000069008  NARA: 10639651  NDL: 00573134  NKC: ph114874 
לוח חימר ועליו חרוטה מפת העולם. בבל, 600 לפנה"ס.
ציור סכמטי של המפה הבבלית: בבל במרכז העולם מוקפת בנהר המר וסביבה איים
מפת הכוכבים שפרסם המדען הסיני סו סונג בשנת 1092, תקופת שושלת סונג
טבולה רוג'ריאנה, 1154, מפה שצייר הקרטוגרף המוסלמי מוחמד אל-אדריסי
Universalis Cosmographia מפת קיר עולמית בנויה מ-12 לוחות
רשת ה-UTM בארצות הברית
ראובן לדיאנסקי

ראובן (רוברטו) לדיאנסקי (נולד ב-9 באוקטובר 1970 בריו דה ז'ניירו, ברזיל) הוא פוליטיקאי ועורך דין ישראלי, המשמש כמשנה לראש עיריית תל אביב-יפו וראש תנועת "חי – חילונים ירוקים". החל מאוקטובר 2024 הוא מכהן גם כיושב ראש חירייה – איגוד ערים דן לתברואה. לאורך השנים פעל לקידום ערכים ליברליים וחילוניים, מדיניות סביבתית, קיימות, התייעלות עירונית בתחומי המיחזור, ניהול הפסולת, צמצום הזיהום הסביבתי ורווחת בעלי החיים. היה מועמד לראשות עיריית תל אביב-יפו בבחירות לעיריית תל אביב-יפו.
ביוגרפיה

ראובן (רוברטו) לדיאנסקי נולד ב-9 באוקטובר 1970, בשכונת מאיאר (Méier), שבעיר ריו דה ז'ניירו, שבברזיל, הבכור מבין שני ילדים.
כשהיה בן 10 עלה עם אימו ואחותו לישראל והתגורר בתל אביב-יפו. כעבור שלוש שנים הצטרף למשפחה בישראל גם אביו משה (ליצ'ינסקי), יליד ברזיל, שהיה כדורגלן בשנות ה-60 בהפועל ירושלים ובנבחרת ישראל.
בתיכון למד בבית ספר עמל ליידי דייוויס תל אביב, ובכיתה י"א נבחר ליו"ר מועצת התלמידים של בית הספר. יסד ועמד בראש מועצת התלמידים הארצית של רשת החינוך עמל, ובמהלך התיכון הצטרף לפעילות במפלגת העבודה הישראלית ועמד בראש "נוער העבודה" בתל אביב. במקביל שיחק כדורגל בקבוצת הנוער של שמשון תל אביב.
את מרבית שירותו הצבאי עשה בחטיבת אפרים שבלב העיר טול כרם, ובשנת 1992 השתחרר בדרגת סמ"ר.
לאחר שחרורו מצה"ל עבד בהסתדרות הנוער העובד והלומד כמדריך לנערים שעובדים ולומדים, בבית הספר משלב ביפו, ונבחר כמזכיר הארגוני של צעירי מפלגת העבודה בתל אביב (המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה).
לדיאנסקי הוא עורך דין בהכשרתו. בשנת 2004 סיים תואר ראשון במשפטים בקריה האקדמית אונו והתקבל כחבר בלשכת עורכי הדין בישראל.
בשנת 2006 סיים לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן.