stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוזיאון חברון
מבנה המוזיאון > מרכז המבקרים

במוזיאון יש חמישה אולמות תצוגה, אשר מעוטרים בציורי קיר של שמואל מושניק. הציורים יוצרים אווירה היסטורית תואמת לכל אחד מהאולמות. המבקר עובר מתקופה לתקופה על פי סדר כרונולוגי באמצעים טכנולוגיים.
החדר הראשון - מוקדש לתקופה התנ"כית, לתקופת בית שני ועד לסוף ימי הביניים.
החדר השני - מוקדש לתקופה שבין שנת 1540 (הקמת הרובע היהודי בחברון בידי רבי מלכיאל אשכנזי) ועד למאורעות תרפ"ט. מוצגים בו הקהילות המקומיות - הספרדית, החסידית והליטאית, הקהילה היהודית בכללותה ומערת המכפלה, ספרות רבני חברון ועוד.
החדר השלישי - מוקדש לטבח ביהודי חברון שאירע בי"ח אב תרפ"ט, 24 באוגוסט 1929. מוצגות בו תמונות של הפצועים וההרס, מצבת זיכרון להרוגים וסרטים דוקומנטריים של ניצולי הפרעות.
החדר הרביעי - סוקר את ההיסטוריה שבין פרעות תרפ"ט למלחמת ששת הימים והוא כולל מתאר את הניסיון לחידוש היישוב היהודי בשנות ה-30, את ההרס שנעשה בבתי היהודים בימי הכיבוש הירדני, את מלחמת ששת הימים ופעילות צה"ל אחריה וכן את שיבת היהודים אל מערת המכפלה.
החדר החמישי – עוסק בחידוש היישוב היהודי בחברון: החל מליל הסדר בפסח ה'תשכ"ח ב"מלון פארק", דרך ההתיישבות בממשל הצבאי ועד למאבק לשיקום בית הכנסת אברהם אבינו וחידוש היישוב בבית הדסה וחיי התושבים כיום.
גלריה

הכניסה למוזיאון.
אולם ההרצאות
גלעד לנרצחים בפרעות תרפ"ט
תלמידי ישיבת חברון על קבר חבריהם, נטבחי תרפ"ט, ביום ה-30 לטבח
תמונות של ההרס ביישוב היהודי חברון, כפי שנגלה בתשכ"ז.
נפגעי הפרעות.
בית הדסה, המוזיאון ממוקם בקומה הראשונה של הבניין
משרד הניהול והתקציב

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 סוכנות אם:  משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית
 סוכנות בת:  United States Chief Information Officers Council 
 תאריך הקמה:  1970
 מנהל:  ראסל ווט
 מטה מרכזי:  בניין משרד ההנהלה ע"ש אייזנהאואר, וושינגטון די. סי.
 עובדים:  529 
 תקציב:  92.8 מיליון $ (2011)
 www.whitehouse.gov
 
משרד הניהול והתקציב (באנגלית: Office of Management and Budget, בקיצור OMB) הוא המשרד הגדול ביותר בתוך משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית, המשמש כזרוע הביצועית של נשיא ארצות הברית בכל הקשור לניהול התקציב הפדרלי.
משרד הניהול והתקציב משפיע באופן משמעותי על המדיניות הציבורית בארצות הברית. הוא אחראי על ניהול משאבי הממשלה העצומים, ועל קביעת סדרי העדיפויות של הממשל. החלטותיו בנוגע להקצאת תקציבים משפיעות על המגוון והיקף השירותים שניתנים לציבור, ועל רמת המיסים. בנוסף, המשרד משפיע על היעילות והשפעות של תוכניות ממשלתיות שונות.
מנהל המשרד חבר במשרד האקזקוטיבי של הנשיא. הפעילות העיקרית של משרד זה היא לעזור לנשיא בהכנת התקציב. ה-OMB גם מודד איכויות שונות של תוכניות וכן מדיניות של הסוכנויות הפדרליות, תוך שהמשרד בודק את מידת היענות סוכנויות אלה להוראות הנשיא.
המשרד החל לפעול עוד בשנת 1921, אז במתכונתו הקודמת, שנקראה "לשכת התקציב" (Bureau of the Budget), כחלק ממחלקת האוצר של ארצות הברית. הלשכה עברה אל תוך המשרד האקזקוטיבי של הנשיא ב-1939, והוכרה בשמה החדש, הנוכחי, ב-1970.
פעילות המשרד מסייעת לנשיא לתכנן את מדיניותו, העדפותיו ופעולותיו, החל ממחלקת ההגנה וכלה ב-NASA.
תפקידים

הכנת התקציב: משרד הניהול והתקציב מוביל את תהליך הכנת התקציב השנתי של הממשל הפדרלי. הוא אוסף בקשות תקציב מסוכנויות ממשלתיות שונות, מעריך אותן, ומציע לנשיא הצעת תקציב מאוזנת.
ניתוח תוכניות ופרויקטים: משרד הניהול והתקציב אחראי על ניתוח יעילותן של תוכניות ופרויקטים ממשלתיים. הוא בוחן את ההשפעה של תוכניות אלה על הכלכלה, על החברה ועל המגזר הציבורי.
קביעת מדיניות ניהולית: משרד הניהול והתקציב מפתח ומיישם מדיניות ניהולית לממשלה הפדרלית. מדיניות זו נועדה לשפר את יעילותה של הממשלה, להפחית בזבוז, ולשפר את השירותים שניתנים לציבור.
תיאום בין-סוכנויות: משרד הניהול והתקציב אחראי על תיאום בין הסוכנויות הממשלתיות השונות. הוא מבטיח כי סוכנויות אלה פועלות בהתאם למטרות הממשל, ובתיאום הדדי.
ייעוץ לנשיא: משרד הניהול והתקציב מספק לנשיא ייעוץ בכל הקשור לענייני תקציב וניהול. הוא מסייע לנשיא בקבלת החלטות בנוגע להקצאת משאבים, לקביעת סדרי עדיפויות, ולניהול הממשלה הפדרלית.
מבנה

משרד הניהול והתקציב מורכב מכמה משרדים, כגון:
משרד התקציב: אחראי על הכנת התקציב השנתי.
משרד הניהול: אחראי על קביעת מדיניות ניהולית.
משרד הניתוח והתכנון: אחראי על ניתוח תוכניות ופרויקטים.
ראו גם

אגף התקציבים (ישראל)
חוה ניסימוב

| --- | --- |

חוה ניסימוב
 לידה:  9 ביוני 1939 (בת 85) ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  ספרות ילדים ונוער, שירה
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס ראש הממשלה ע"ש לוי אשכול לשורדי שואה, פרס דבורה עומר לספרות ילדים, פרס דף דף לספרות ילדים, פרס לארגון זכויות הילד בפולין
 
חוה ניסימוב (נולדה ב-9 ביוני 1939) היא סופרת ומשוררת ישראלית. ניסימוב היא ניצולת שואה ופעילה מאוד בנושא זיכרון השואה: כותבת ספרי שירה ופרוזה בנושא השואה למבוגרים, נוער וילדים. מרצה בבתי ספר ובמחנות צה"ל כאשת עדות, ומלווה 
משלחות של בני נוער וחיילים לפולין, וכן זכתה בפרס לארגון זכויות הילד בפולין. יוזמת ומשתתפת בפרויקטים הקשורים בנושא הנצחת השואה. זוכת פרס ראש הממשלה על שם לוי אשכול לשורדי שואה, ופרס שרת התרבות על שם דבורה עומר לספרות ילדים.
ביוגרפיה

חוה ניסימוב נולדה בוורשה שבפולין. כשהייתה בת שלושה חודשים פרצה מלחמת העולם השנייה. זמן קצר לאחר מכן נפטר אביה ממחלת הטיפוס בגטו והיא ברחה עם אמה, חנה אלטשילר, מהגטו. כשהייתה בת שלוש הסתירה אותה אמה אצל איכרה פולנייה שהכירה אחותה של האם, כדי להציל אותה מציפורני הנאצים. ניסימוב קיבלה את השם אווה אולנסקה ובשלוש השנים הבאות חיה יחד עם יהודייה נוספת אצל המשפחה הפולנית. בכל פעם שהגיעו זרים לבקר, הסתתרו השתיים מאחורי הארון.
בגיל 6, עם סיום המלחמה, אספוהּ דודתהּ, דוד שלה ובן דודהּ מהפולנים והם התגוררו בעיר לודז'. כששבה האם ממקום בו הסתתרה בזהות בדויה בגרמניה, ניסימוב כבר כמעט לא הכירה אותה. בשנת 1992 ניסימוב שבה לראשונה לפולין למסע שורשים, אך הוריה המאמצים כבר לא היו בין החיים.
שנים ספורות לאחר תום מלחמת העולם השנייה עלתה ניסימוב לבדה לישראל, ונקלטה במוסדות של עליית הנוער ובקיבוצים. אמה של ניסימוב הגיעה בסופו של דבר לישראל, אולם השתיים לא היו בקשר אחרי המלחמה.
שירתה בצה"ל בחיל האוויר.
לימים היא נישאה והפכה לאם לשני בנים ובת ובהמשך לסבתא לשתי נכדות ושני נכדים. בשנות ה-40 לחייה, היא החלה ללמוד באוניברסיטה ולעסוק בניהול מגוון פרויקטים קהילתיים ביניהם הרשות למלחמה בסמים בבת-ים. לאחר שיצאה לפנסיה עבדה בוועידת התביעות, בארגון וליווי הרצאות והשתלמויות בנושא מצוי זכויות של ניצולי השואה בישראל.
ספרה הראשון, המדריך לכתיבת זכרונות לניצולי שואה בנושא כתיבת זכרונות, לא פורסם. ב-2007 הוציאה את ספרה הראשון, "ילדה משם", שבו שחזרה את חייה בליווי איורים של עפרה עמית, הספר תורגם לאנגלית ופורסם בארצות הברית בהוצאת "כתב".
אלית וובר כתבה את המחזה "אלמלא" על פי הספר "ילדה משם", וביימה את ההצגה בשם זה; ההצגה הועלתה בישראל ומחוצה לה החל מאפריל 2014, עם קטעי קישור מפי ניסימוב.
בשנת 2017 פגשה את נכדם של בני הזוג שהצילו אותה.
ב-2020 נבחרה לפרויקט בוסתן של הספרייה הלאומית.
ב-2023 זכתה בפרס שורדי השואה על שם לוי אשכול מטעם משרד התרבות.
ספריה

ילדה משם, הוצאת מקטרת, 2007. ספר אוטוביוגרפי המכיל שברי זיכרונות וסיפורים מתקופת השואה. הספר תורגם לאנגלית וראה אור בשנה 2015 בשם: A Girl From There. איורים: עפרה עמית. (הספר בקטלוג ULI)
רעבת רחם, הוצאת עקד, 2009. ספר שירים אישי, העוסק בשואה. (הספר בקטלוג ULI)
אין בית לבית, הוצאת עיתון 77, 2013. שירה. (הספר בקטלוג ULI)
גם השמחה שלי רוקדת בעדינות, הוצאת עיתון 77, 2014, קטעי פרוזה. (הספר בקטלוג ULI)
קלידוסקופ, הוצאות טל־מאי וידיעות אחרונות, איורים: כנרת גילדר, 2015, ספר ילדים, זוכה פרס דף דף לספרות ילדים. הספר נכנס למצעד הספרים לילדים ונוער (יוזמה ממשלתית של משרד החינוך הישראלי לעידוד קריאה בקרב תלמידי בית-הספר) ומלמדים אותו בסמינר למורים ובבתי הספר. (הספר בקטלוג ULI)
הסוד של פלוריאן, ידיעות ספרים, 2017. הספר זכה בפרס דבורה עומר לספר נוער מצטיין בדצמבר 2017. איירה: מריאנה רסקין. הספר מסופר מנקודת מבטו של הילד הפולני מהמשפחה שהצילה את חייה של ניסימוב. (הספר בקטלוג ULI)
פלמינגו - ימי אהבה, פרדס הוצאה לאור, 2019.
אני כאן!, הוצאות טל־מאי, איורים: מריאנה רסקין, 2021. אלה מתגוררת עם דודה ודודתה בחיפה לאחר קום מדינת ישראל. היא חדורת געגועים לאביה שנהרג במלחמה ולאמה שעדיין לא שבה ממנה. היא אינה משתלבת בחברת הילדים בבית הספר ומוצאת את מפלטה בספרים, במחוזות דמיונה ובשיטוט ברחובות העיר על גבי סקטים. חייה משתנים כשהיא מתיידדת עם אילנה החושפת בפניה את הר הכרמל.
דבש מחושך, הוצאת עיתון 77, עריכה: טל ניצן, איור עפרה עמית. 2022.
לקריאה נוספת

גיא פרל, '"שבה למקום הפצע": קריאה בספר 'אין בית לבית' מאת חוה ניסימוב', בתוך: לשאת את הנפש במהופך: רשימות על שירה, 2016, עמ' 102–107.
לקריאה נוספת > אנתולוגיות בהן פורסמו שיריה

נסים קלדרון (עורך), כתוב, הוצאת מפעל הפיס. ספור שזכה בפרס ראשון בבת ים במסגרת תחרות הסיפור הקצר, מטעם מפעל הפיס לרשויות מקומיות.
מרדכי דוד (מודי) כהן (עורך), הלילה הזה כולו שירה: שירה ישראלית המתכתבת עם ההגדה ועם יציאת מצרים, הוצאת חבר לעט, מו"ל יואב איתמר, 2016.
הערות שוליים

1 2    תלם יהב, מזכרת נצח מאמא, באתר "ידיעות אחרונות", 23 באפריל 2017
↑  חוה ניסימוב, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
↑  המפגש המרגש בין ניצולת השואה לנכד "האח" שמשפחתו הצילה אותה ממוות, באתר החדשות 13
↑  שירה בבוסתן, ערוץ הספרייה הלאומית ביו טיוב, 30 ביולי 2020 (מדקה 8:09)
↑   גילי איזיקוביץ, זוכי פרס היצירה לסופרים עבריים הוכרזו אחרי חודשים של עיכובים, באתר הארץ, 7 במאי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302498905171  PLWABN: 9810577414805606  BnF: cb16946436x (data)  GND: 1046637444  ISNI: 0000 0000 6695 9645  LCCN: no2007077813  VIAF: 21924067   WorldCat (עם VIAF): 21924067
קרב מריופול (2022)

קרב מריופול, או המצור על מריופול, היה עימות צבאי בין כוחות צבא של רוסיה ואוקראינה, שנערך בין 25 בפברואר ל-20 במאי 2022, כחלק מהמתקפה על מזרח אוקראינה במסגרת הפלישה הרוסית לאוקראינה. הקרב סביב העיר ובתוכה היה אחד הקרבות המרכזיים והקשים ביותר במסגרת המלחמה בין רוסיה ואוקראינה, והוא הסתיים בכיבוש מריופול על ידי הצבא הרוסי וכוחות הבדלנים הפרו-רוסיים של מחוז דונצק. נמל מריופול נמצא במחוז דונצק באוקראינה, והרפובליקה העממית של דונצק טענה לבעלות עליו.
כיבוש מריופול היה יעד חשוב של רוסיה מתחילת הפלישה לאוקראינה, בשל מיקומה האסטרטגי על חוף ים אזוב, סמוך לגבול רוסיה-אוקראינה, והוא קיבל משנה חשיבות לאחר שהצבא הרוסי השתלט על ערי הנמל האוקראיניות האחרות לחופי ים אזוב (ברדיאנסק ומליטופול). כיבוש העיר איפשר לרוסיה להשלים את שליטתה על חופי ים אזוב, ועל מסדרון קרקעי מגבול רוסיה לחצי האי קרים, שסופח על ידי רוסיה ב-2014.
מריופול כותרה על ידי כוחות רוסיים וכוחות הרפובליקה העממית של דונצק ב-2 במרץ, ועמדה במצור רוסי ממושך. במהלך הלחימה הקשה סביב העיר, ולאחר מכן בתוכה, נהרגו אלפים מתושבי העיר, חלק גדול מהמבנים והתשתיות האזרחיות של העיר נחרבו, ומאות אלפי אזרחים נאלצו לנטוש את מריופול. הלחימה בתוך העיר נשאה אופי של לחימה בשטח בנוי, והתנהלה בטווחים קרובים. קצב ההתקדמות של הכוחות הרוסיים, שלחמו בתוך העיר, היה איטי מאוד ולא עלה על כמה מאות מטרים ביום. הלחימה התאפיינה בהפעלה מסיבית של עוצמת האש הרוסית, שגרמה להרס עצום בתוך מריופול ולמספר גדול של נפגעים אזרחיים. עד אמצע אפריל 2022 השתלטו הרוסים על רוב שטח העיר, ופיצלו את השטח שנותר בשליטת האוקראינים, למספר כיסי התנגדות קטנים. ב-20 באפריל נדחקו שרידי הכוחות האוקראיניים לשטח מצומצם בחלק הדרום-מזרחי של מריופול, סביב המפעל הגדול לעיבוד מתכות אזובסטאל, אך המשיכו להחזיק בו, על אף הפצצות והפגזות רוסיות כבדות.
ב-16 במאי, לאחר כמעט חודש נוסף של לחימה, החלו שרידי המגינים האוקראינים, שהתבצרו באזובסטאל, לצאת מהמפעל ולהיכנע. תהליך הכניעה נמשך מספר ימים, והושלם רק ב-20 במאי. באותו יום הודיעו הרוסים, שהשלימו את השתלטותם על שטח המפעל, ובכך השלימו את כיבוש העיר מריופול כולה.
הכוחות היריבים

הכוחות האוקראיניים, שהגנו על אזור מריופול בשלב הפתיחה של הפלישה הרוסית לאוקראינה, היו בסדר כוחות של דיוויזיה מוגברת, וכוחם הכולל הוערך בכ-15 אלף לוחמים. הם כללו שלוש בריגדות של צבא סדיר - הבריגדה הממונעת ה-56, בריגדת הסער ההררית ה-10 ובריגדת הנחתים ה-36 - וכן את הבריגדה ה-12 של המשמר הלאומי (כולל רגימנט אזוב), חלק מהבריגדה ה-109 של כוחות ההגנה הטריטוריאלית, ויחידות משטרה ומשמר הגבול.
הכוחות הרוסיים שתקפו את העיר מנו, לפי הערכות שונות, 25-15 אלף חיילים, וכללו יחידות של הצבא והצי הרוסי, יחידות צבא/מיליציה של הרפובליקה העממית של דונצק ויחידת לוחמים צ'צ'נים. הכוחות הרוסיים כללו את הדיוויזיה הממונעת ה-150 של הארמייה ה-8, בריגדת הנחתים ה-810 של צי הים השחור ואלמנטים מבריגדת השירותים המיוחדים ה-3. כוחות הבדלנים הפרו-רוסיים של מחוז דונצק כללו את הגדוד הממונע "סומליה", צוות קרב "נובואזובסק" (יחידה בסד"כ בריגדה מוקטנת), הבריגדה הממונעת ה-3 ובריגדת המשמר ה-11 "ווסטוק". בנוסף, רגימנט משטרה למשימות מיוחדות מכוחות ביטחון הפנים של צ'צ'ניה, נשלח על ידי נשיא צ'צ'ניה, רמזן קדירוב, לסייע לכוחות הרוסיים שלחמו במריופול.
הנצחה

העיר קיבלה תואר של עיר גיבורה של אוקראינה. בעיר איוונו-פרנקיבסק הוחלט לקרוא לאחד הרחובות "רחוב גיבורי מריופול". בעיר רובנו, נקבע שרחוב קוסטרומסקה יוחלף לרחוב מגיני מריופול. בקייב, הוענק לאחת הכיכרות השם "כיכר גיבורי מריופול".
לחזור

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  פדרו אלמודובר 
 הופק בידי:  אסתר גרסיה 
 תסריט:  פדרו אלמודובר 
 עריכה:  חוזה סלסדו 
 שחקנים ראשיים:  פנלופה קרוז, לולה דואניאס, כרמן מאורה, בלנקה פורטיו
 מוזיקה:  אלברטו איגלסיאס 
 צילום:  חוסה לואיס אלקאין 
 מדינה:  ספרד 
 חברת הפקה:  אל דסאו 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, Sony Pictures Classics 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 במרץ 2006
 משך הקרנה:  121 דק' 
 שפת הסרט:  ספרדית 
 סוגה:  סרט קומדיה, דרמה קומית, סרט דרמה, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  מדריד, לה מאנצ'ה 
 תקציב:  9.4 מיליון דולר
 הכנסות:  85,585,177‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   volver
 פרסים:  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר (פנלופה קרוז)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לבמאי הטוב ביותר (פדרו אלמודובר)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע למלחין הטוב ביותר (אלברטו איגלסיאס)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לצילום (חוסה לואיס אלקאין)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע בחירת הקהל לסרט האירופי הטוב ביותר (פדרו אלמודובר) 
 תרגום לעברית:  נורית יהודאי
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
לחזור (בספרדית: Volver) הוא סרט קולנוע משנת 2006, שכתב וביים פדרו אלמודובר.
הסרט מגולל את סיפורן של שתי אחיות, ריימוּנדה (פנלופה קרוז) וסוֹלֶה (לולה דואניאס), אִמן (כרמן מאורה), ובתה של ריימונדה, הנערה פאולה (יוהנה קובו) – שלושה דורות של נשים שסבלו משוביניזם גברי והתמודדו אתו, כל אחת בדרכה. כמעט כל הדמויות בסרט הן נשיות, וגברים מופיעים בו רק דקות מעטות.
שורשי עלילת הסרט נמצאים בסרט קודם של אלמודובר, "פרח הסוד שלי", שבו מסופר על רומן שאינו מתקבל לפרסום, אך נגנב ומשמש בסיס לתסריט לסרט בשם "המקפיא".
הסרט זכה לתגובות חיוביות מצד המבקרים ובפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2006 זכה אלמודובר בפרס לתסריט הטוב ביותר וכן זכה אנסמבל השחקניות של הסרט בפרס משותף עבור השחקנית הטובה ביותר.
דמויות ראשיות

מלמעלה למטה: פנלופה קרוז, בלנקה פורטיו ולולה דואניאס המככבות בסרט.
פנלופה קרוז: מגלמת את ריימוּנדה, הדמות הראשית בסרט. היא נשואה לפאקו, ומעלימה את גופתו כדי להגן על בתם, פאולה, שהרגה אותו בצעד של הגנה עצמית לאחר שניסה לאנוס אותה. קרוז הופיעה בשני סרטים קודמים של אלמודובר, "אהבת בשר ודם" ו"הכל אודות אמא", וגם בסרטו הבא, "חיבוקים שבורים". קרוז היא כלת פרס באפט"א ופרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור השתתפותה בסרטו של וודי אלן "ויקי כריסטינה ברצלונה".
לולה דואניאס: מגלמת את סוֹלֶה, אחותה של ריימונדה. הופיעה גם בסרט קודם של אלמודובר, "דבר אליה".
כרמן מאורה: מגלמת את אירנה, אמן של ריימונדה וסולה, שלכאורה נספתה בשרפה לפני שנים אחדות. היא מופיעה כרוח רפאים, ולאחר מכן מתברר שלא נספתה. על דמותה בהופעתה הראשונה בסרט זה אמרה: "כשראיתי את עצמי בפעם הראשונה על המסך ב'לחזור', בלי איפור ועם השיער האפור הדליל, הייתי בהלם. שאלתי את עצמי, 'מי זאת האשה הזאת?' פחדתי שאנשים יחשבו שכך אני באמת נראית. לכן היה לי חשוב, בכל אירועי יחסי הציבור שליוו את יציאת הסרט בספרד, שבה הוא היה להיט גדול, ועכשיו כאן, בפסטיבל, להיראות מטופחת ככל האפשר". מאורה הופיעה בסרטים קודמים של אלמודובר, "פפי, לוסי, בום", "הרגלים מגונים", "מה עשיתי שזה מגיע לי?", "חוק התשוקה" ו"נשים על סף התמוטטות עצבים", שהופעתה בו בתפקיד הראשי זיכתה אותה בפרס "פליקס" (פרס הקולנוע האירופי) כשחקנית הטובה ביותר. היא מזוהה עם סרטיו של אלמודובר ונחשבת "נערת אלמודובר". בסרט היא חוזרת לשתף עמו פעולה, לאחר 17 שנות נתק ביניהם.
צ'וס למפראבה: דודה פאולה, דודתן הזקנה של ריימוּנדה וסוֹלֶה. למפראבה הופיעה בסרטים נוספים של אלמודובר: "הרגלים מגונים" (1983), "מה עשיתי שזה מגיע לי?" (1984), "נשים על סף התמוטטות עצבים" (1988), "פרח הסוד שלי" (1995), ו"דבר אליה" (2002).
בלנקה פורטיו: מגלמת את אגוסטינה, שכנתה של דודה פאולה, החפצה מאוד לדעת את נסיבות היעלמה של אמה, לפני שנים אחדות. הופיעה גם בסרטו הבא של אלמודובר, "חיבוקים שבורים".
יוהנה קובו: מגלמת את הנערה פאולה, בתה של ריימונדה.
פרשנות > שם הסרט

שם הסרט, "Volver", הוא כשמו של טנגו שזכה לפופולריות רבה בשנות ה-30 של המאה ה-20, במילותיו של אלפרדו לה פרה ולחן של קרלוס גרדל. את השיר "Volver" מבצעת בסרט ריימונדה בליפ-סינק, במסיבה הנערכת במסעדה.
בארצות הברית ובממלכה המאוחדת הופץ הסרט בשמו הספרדי המקורי (בניגוד לסרטים אחרים של אלמודובר, ששמם תורגם לאנגלית). בישראל תורגם שמו לעברית, "לחזור".
ענבל יונה לוי מציעה שלל משמעויות לשמו של הסרט:
אורי קליין מציע שלל פרשנויות אחרות:
גם לשמוליק דובדבני שלל פרשנויות לשם הסרט:
פרשנות > לה מנצ'ה

חלק מרכזי מעלילת הסרט מתרחש בכפר במחוז לה מנצ'ה, שבו נולדו וגדלו ריימונדה וסולה, ובו מתגוררות דודה פאולה ואגוסטינה. זהו גם אזור הולדתו של אלמודובר. את פרסומו קנה המחוז בזכות "דון קיחוטה איש לה מנצ'ה". את טחנות הרוח שבהן נלחם דון קיחוטה מחליפות בסרט טורבינות רוח, הנראות בו פעמים אחדות, בעת נסיעתן של גיבורות הסרט ממדריד ללה מנצ'ה ובחזרה. לעומת התחדשות זו, אמונתם של בני הכפר ברוחות רפאים ממשיכה להיות נטועה בעבר.
הכפר שבסרט קרוי אלקנפור דה לאס אינפאנטאס, והסצנות המתרחשות בו צולמו בעיירה אלמגרו שבקסטיליה-לה מנצ'ה. עיירה זו שימשה את אלמודובר גם לצילומי סצנות הכפר בסרטו "פרח הסוד שלי".
פרשנות > נשים וגברים

ברבים מסרטיו של אלמודובר, כגון "נשים על סף התמוטטות עצבים" ו"הכל אודות אמא", לנשים מקום בולט ביותר. "לחזור" הגיע לשיא מבחינה זו. לגברים מקום זניח למדי בסרט, והמעטים שמופיעים בו נעלמים תוך דקות מעטות מרגע שהופיעו. עם זאת, הגברים מהווים רקע לעלילה, העוסקת בשלושה דורות של נשים שסבלו משוביניזם גברי והתמודדו אתו, כל אחת בדרכה. כן עוסק הסרט ביחסי אם-בת: יחסיה של אירנה עם בנותיה ריימונדה וסולה, ויחסיה של ריימונדה עם בתה פאולה.
פרשנות > העיסוק במוות

בסרט ישנו עיסוק תדיר במוות, שמהווה מרכיב בסיסי ביצירתו של אלמודובר. נושא מרכזי בסרט הוא חזרתה של האם, שנחשבה מתה, לחיק משפחתה ובנותיה, וכן מתוארות דרכי ההתמודדות של בני לה מנצ'ה עם המוות.
יאיר הוכנר, בביקורת באתר "סרט", כתב כי:
כשנשאל אלמודובר בראיון האם החיפוש בסרט אחר מישהו שיהיה אתנו ברגע מותנו, משקף את הפחד שאנו חשים מהמוות, ענה:
כן, אני חושב שכן, ודאי נורא למות לבד, אבל [...] בלה מנצ'ה נראה שאנשים לא מתים אף פעם, כי המתים תמיד נוכחים במשפחה. הקרובים מטפלים בקברים, כמו שרואים בתחילת הסרט. הם הולכים שלוש פעמים בשבוע לנקות אותם, כי תמיד יש רוח. חיים שם בטבעיות עם המוות, לא מפחדים מהמוות, ומצד שני, גם כן נכון שהבדידות פחותה יותר בסביבה כפרית מאשר בעיר הגדולה. יש הרבה יותר רצון לעזור בין השכנים והשכנות בכפר קטן מאשר בעיר הגדולה. זה נושא הסרט. במקרה שלי, אני מפחד מאוד מהמוות, לא הפנמתי זאת כמו בני כפרי. יש לי מערכת יחסים הרבה יותר דרמטית אתו. אני מניח שהעובדה שאני אגנוסטיקן ולא מאמין בתחיית המתים, גורמת לי לא להבין את ההיעלמות של כל מה שחי. עבורי, זאת בעיה שעדיין לא פתרתי. אבל הדמות בסרט מצאה לה פתרון
.
קבלת הקהל והמבקרים

הסרט התקבל באופן חיובי בידי קהל המבקרים, ובאתר Rotten Tomatoes, שמאגד ביקורות קולנוע, מסווג הסרט נכון ל-2020 כסרט "טרי" עם 91% ביקורות חיוביות מבין 170 הביקורות שנמנו. כמו כן, 89% מגולשי האתר ציינו את הסרט לחיוב. לפי נתוני האתר Box Office Mojo, בקופות הקולנוע צבר הסרט הכנסות בסך $85,585,177.
מבקר הקולנוע אורי קליין כתב על הסרט:
יאיר הוכנר, בביקורת באתר "סרט", שיבח את "לחזור" ודירג אותו בציון 5 כוכבים מתוך 5. הוא כתב "בדיוק כמו בסרטיו הגדולים ביותר גם הפעם מצליח אלמודובר לנוע בקצב מסחרר מסצנות מצחיקות, מרגשות ומותחות בלי שהדבר יראה לא טבעי". כן שיבח את הופעתה של פנלופה קרוז וכתב כי הסרט "הוא קודם כול הזדמנות לצפות בכוכבת הקולנוע הספרדייה פנלופה קרוז בהופעה קולנועית אינטנסיבית ובוגרת".
בביקורת באתר Pixelsurgoen, נכתב כי הסרט מדגים שוב את בגרותו של אלמודובר ביצירתו, לעומת סרטיו בשנות ה-80 המאוחרות ובתחילת שנות ה-90, אז היו ידועים סרטי הקומדיה שיצר בהתמקדותם באלמנטים המתקבלים בזעזוע, בבלתי רלוונטי ובקיטש (כדוגמת הסרט "קיקה"). בסרט מצליח אלמודובר לחשוף כל סיפור לאיטו, ולחבר את כל הסיפורים לידי רקמה אחת של מערכות יחסים בין הדמויות. כן צוין, כי ניכרות בסרט השפעותיהן של יצירות מלודרמה קלאסיות, החל מיצירותיו של דאגלס סירק וג'ורג' קיוקור, וכלה בסגנון הנאו-ריאליזם האיטלקי של שנות ה-50.
פרסים

פסטיבל הקולנוע בקאן 2006:
פרס התסריט הטוב ביותר לפדרו אלמודובר.
פרס השחקנית הטובה ביותר לשחקניות הסרט: פנלופה קרוז, כרמן מאורה, צ'וס למפראבה, לולה דואניאס, בלנקה פורטיו ויוהנה קובו.
פרס גויה:
הסרט הטוב ביותר,
הבמאי הטוב ביותר (פדרו אלמודובר)
השחקנית הטובה ביותר (פנלופה קרוז)
פרס הקולנוע האירופי:
השחקנית הטובה ביותר (פנלופה קרוז)
הצלם הטוב ביותר (חוסה לואיס אלקאין)
הפסקול הטוב ביותר (אלברטו איגלסיאס)
הבמאי הטוב ביותר (פדרו אלמודובר)
לקריאה נוספת

Ernesto Acevedo-Muñoz, Pedro Almodóvar, British Film Institute, 2007, pp 183-203
הערות שוליים

↑  רעיון דומה מופיע בסרט קודם של אלמודובר, "עקבים גבוהים", שגם בו האם נוטלת על עצמה אחריות לרצח שביצעה בתהּ, לשם הגנה על הבת.
↑  שומעים עולם בספרדית – מיטב המוזיקה העולמית, באתר מגזין את
↑  אורי קליין, לחזור לפדרו, באתר הארץ, 30 ביוני 2006
↑  Marvin D'Lugo, Kathleen M. Vernon (eds.), A Companion to Pedro Almodóvar, Wiley, 2013
↑  ענבל יונה לוי, לחזור – חדש של אלמודובר, באתר "טי וי איי אל"
1 2  אורי קליין, עכבר העיר אונליין, פדרו אלמודובר חוזר, באתר הארץ, 21 במאי 2006
↑  שמוליק דובדבני, פסטיבל אישה, באתר ynet, 29 ביוני 2006
↑  Pedro Almodóvar, ALMAGRO
1 2  יאיר הוכנר, ‏לחזור | ביקורת סרט, באתר "סרט"
↑  מארז ה-DVD של "לחזור", בהפצת הד ארצי, ריאיון עם פדרו אלמודובר, דיסק 2 – תוספות
↑  "לחזור", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
↑  לחזור, באתר Box Office Mojo
↑  Volver - Return, באתר Pixelsurgoen
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289136105171  GND: 7549174-6  VIAF: 299969316   WorldCat (עם VIAF): 299969316
מערכת מוניטין

דוגמה למערכת המלצות באתר TripAdvisor באמצאותה גולשים קוראים ביקורות על אתרי נופש, מלונות ועוד
מערכות מוניטין (ניתן להתייחס גם בשם "מערכות אמון") הן תוכניות המאפשרות למשתמשים לדרג זה את זה בקהילות מקוונות על מנת לבנות אמון באמצעות מוניטין. מספר שימושים נפוצים של מערכות אלה ניתן למצוא באתרי מסחר אלקטרוני כגון eBay, Amazon.com, ו-Etsy כמו כן קהילות לייעוץ מקוון כגון Stack Exchange. מערכות מוניטין אלו מייצגות מגמה משמעותית ב "תמיכה בקבלת החלטות לגבי שירותי תיווך באינטרנט". עם הפופולריות של קהילות מקוונות עבור קניות, ייעוץ, והחלפת מידע חשוב אחר, מערכות מוניטין הופכות יותר ויותר חיוניות עבור הגולשים. הרעיון של מערכות מוניטין הוא שאפילו אם הצרכן לא יכול לנסות פיזית מוצר, שירות מסוים או לראות את האדם המספק את המידע, הצרכנים יוכלו להיות בטוחים בתוצאה של הסחורה באמצעות אמון שנבנה על ידי מערכות המוניטין / המלצות.
סינון שיתופי המשמש בדרך כלל במערכות המלצות, קשור למערכות מוניטין בכך ששניהם אוספים דירוגים מחברים בקהילה. ההבדל העיקרי בין מערכות מוניטין וסינון שיתופי הוא הדרכים שבהן הם משתמשים במשוב המשתמש. בסינון שיתופי, המטרה היא למצוא קווי דמיון בין משתמשים על מנת להמליץ על מוצרים ללקוחות. התפקיד של מערכות מוניטין, לעומת זאת, הוא לאסוף חוות דעת קולקטיבית כדי לבנות אמון בין המשתמשים בקהילה המקוונת.
הגדרה

"מוניטין" ע"פ דוד קרויזר מומחה לניהול מוניטין ושיווק "הוא סך המחשבות, התפיסות והתמונות העולות בראשו של אדם הנחשף לשמו של אדם, עסק או מותג. בניגוד לתפיסות שיווקיות עליהן ניתן להשפיע בצורה נקודתית ומיידית, מוניטין הוא נכס רחב ומקיף שנבנה לאורך שנים, בהתאם לאיכות השירות, איכות המוצרים או השירותים, איכות האינטראקציה עם קהל היעד, חוויות אישיות של הלקוח וחוות דעת ורשמים אליהם נחשף הלקוח מצדדים שלישיים כמו חברים, מכרים, עיתונות וכן הלאה".
היכולת לבנות מוניטין חיובי מחד, והיכולת של גורמים שונים להרוס את אותו מוניטין מאידך, תלויה מאוד ביכולת לייצר מידע ולחשוף אותו בפני קהל היעד. יכולת זו זוכה לזריקת מרץ משמעותית בעידן האינטרנט בו המידע עובר מאדם לאדם כמו אש בשדה קוצים, מידע שיכול לבנות או להרוס כל עסק במהירות ובקלות רבה יותר מאי פעם.
"ניהול מוניטין הוא תהליך עסקי שיווקי לכל דבר ועניין", מוסיף דוד קרויזר, "באמצעותו ניתן לשלוט בגובה הלהבות, לקדם תכנים ואלמנטים התומכים במוניטין של הלקוח ולהתמודד עם אלמנטים שליליים בעלי פוטנציאל נזק".
סוגים > מקוונת (Online)

הווארד ריינגולד (אנ') מציין כי מערכות מוניטין באינטרנט הן "טכנולוגיות מבוססות מחשב שמאפשרות לתמרן בדרכים חדשות ורבות עוצמה תכונה אנושית עתיקה וחיונית". ריינגולד אומר כי מערכות אלה התעוררו כתוצאה מהצורך של משתמשי האינטרנט לקבל אמון באנשים שהם מתקשרים או סוחרים עימם באינטרנט. התכונה שהוא מציין בקבוצות אנושיות היא שתפקודים חברתיים כגון רכילות "שומרים אותנו מעודכנים לגבי על מי ניתן לסמוך, על מי אנשים אחרים סומכים, מי חשוב, ומי מחליט מי חשוב". אתרי אינטרנט כגון eBay ו-Amazon, הוא טוען, מבקשים לעשות שימוש בתכונה החברתית הזו והם "בנויים סביב תרומתם של מיליוני לקוחות, משופרים על ידי מערכות מוניטין שאוכפות את איכות התוכן ועסקאות הסחר המתבצעות דרך האתר".