stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב אגר פלרנוס
הקרב

חניבעל ניסה להתגרות בפאביוס על ידי כך שפשט על המושבה הרומית בנוונטום (כיום בנוונטו). על פי פוליביוס חניבעל לכד עיר בשם "ונוסיה" (Venosia), מיקומה של עיר זו אינו ידוע. ליוויוס מזכיר שחניבעל כבש עיר אחרת בשם "טלסיה" (Telesia), שנמצאה כ-36 ק"מ מבנבנטום. פאביוס כדרכו לא הגיב. חניבעל שראה זאת החליט לפשוט על אזור "אגר פלרנוס", שהיה מקום פורה ועשיר. חניבעל הסיק שגם אם פאביוס לא יתקוף, לפחות בעלות הברית של רומא יבינו שרומא אינה יכולה לספק להם הגנה ויערקו לצד שלו. הוא אסף כמות גדולה מאוד של שלל, ורצה להביא אותו אל מקום שבו יוכל לאחסן אותו לקראת החורף המתקרב.
חניבעל צעד באזור שאותו איש מאנשיו לא הכיר, ותושבי המקום דיברו בעגה שחייליו התקשו להבין. על פי המסופר הוא ביקש ממורי הדרך שלו להוביל אותו אל קאסינום (קאסינו של ימינו), אולם מורי הדרך לא הבינו את כוונתו והובילו אותו אל קאסילינום. מורי הדרך הובילו אותו דרך עמק המוקף הרים מכל עבר, שרק שתי כניסות היו אליו. פאביוס שניחש שחניבעל יעבור במקום זה החליט לסיים את המלחמה אחת ולתמיד, הוא הציב 4,000 חיילים בשני המעברים, שמיקומם המדויק שנוי במחלוקת. לא ברור מה אירע לאחר מכן, לטענת פוליביוס חניבעל ניחש את המלכודת והתכונן לה מראש. אולם פלוטרכוס טוען שפאביוס פתח בהתקפה והרג כ-800 מאנשיו של חניבעל לפני שהלה הבין מה קורה.
מכל מקום כאשר חניבעל הבין את שאירע הוא הורה לצלוב את מורי הדרך, ואז ציווה על אנשיו לנוח ולאכול היטב, ולאחר מכן הורה לאחד מקציניו עזרובעל שמו להכין 2,000 שוורים מהאספקה, וכן לפידים רבים ככל האפשר. כשהגיע הלילה הורה חניבעל לקשור את הלפידים לקרני השוורים, ולשלוח אותם אל הרומאים. כמו כן אפיאנוס טוען שחניבעל רצח 5,000 שבויים, כדי שהללו לא יזהירו את הרומאים מפני התרמית. כשהרומאים ראו את השוורים, התבלבלו וסברו שאלו הקרתגים. הם הטילו בהם את חניתותיהם, ולאחר מכן ניסו להיאבק בהם. בינתיים האש החלה לאכל את קרני השוורים, שהחלו להשתולל ולרמוס את החיילים הרומאים המבולבלים. חניבעל ניצל את ההסחה ויצא מהמעבר מתחת לאפם של הרומאים.
אולם מספר שוורים נפלו בידי הרומאים שהבינו את התרמית. פאביוס החליט להמתין עד עלות השחר, ולאחר מכן הורה לחייליו לרדוף אחרי חניבעל. הוא הצליח להדביק את המאסף שלו והתפתח קרב. אולם חניבעל שלח לאחור את חיילי העילית שלו שהכריחו את הרומאים לסגת.
השפעות

המאורע הכפיש לחלוטין את שמו של פאביוס ברומא. חניבעל ניצל זאת, וכדי להגביר את הזעם על פאביוס הורה לחייליו לשרוף את כל האדמות הרומאיות שייתקלו בהן, פרט לאדמותיו של פאביוס, ואף הורה להעמיד עליהן שומרים כדי שלא יגנבו מהן דבר. פאביוס הסכים לעשות הסכם החלפת שבויים עם חניבעל. על פי ההסכם כנגד כל שבוי רומאי יקבל חניבעל שבוי קרתגי, ואם יהיו לצד מסוים יותר שבויים מלצד השני אז כנגד כל שבוי ישלם הצד השני 250 דינרים. לחניבעל היו 240 שבויים יותר מלפאביוס, אולם הסנאט שכעס על ההסכם סירב לשלוח את הסכום לפדיונם. בלית ברירה שלח פאביוס את בנו לרומא כדי שימכור את קרקעותיו ובכסף הזה פדה את השבויים.
לאחר ניצחון קטן של מינוקיוס בקרב גרוניום, הוחלט למנותו כ-"דיקטטור עמית" שווה זכויות לפאביוס, דבר שלא נעשה מעולם ברומא.
לקריאה נוספת

ישראל שצמן. תולדות הרפובליקה הרומית. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן.
תאודור מומזן, דברי ימי רומא. תרגמו צ’ ויסלבסקי, דוד קלעי, צ’ רודי. עורכים: פ. לחובר, צ’ וויסלבסקי. תל אביב, הוצאת מסדה.
פוליביוס. היסטוריה. כרך ראשון, ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות: בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991,
טיטוס ליוויוס. תולדות רומא. ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב.
טיטוס ליוויוס. מלחמות חניבעל - תולדות רומא מאז ייסוד העיר, ספרים 30-21. תרגם מלטינית: משה ליפשיץ. ירושלים, הוצאת כרמל, 2015.
פלוטארכוס. חיי אישים. כרך שלישי - אנשי יוון ורומי. תרגם מן המקור היווני והוסיף הערות א' א' הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ג-1973.
הרולד למב, חניבעל - האחד נגד רומי, מערכות, 1964.
יחיאל זלטנר, המודיעין של חניבעל, זמנים, 29, סתיו 1988, עמ' 14-26.
Livius. Translated by F.G. Moore. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1919-1959 .
Polybius. Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1922-1925 .
Appianus. Translated by H. White. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1912.
Mommsen, Theodore. History of Rome. Online version in Classic Literature Library.
Delbruck, Hans (1990). Warfare in Antiquity, Volume 1. University of Nebraska Press
Serge Lansel, Hannibal. Blackwell,  במקור יצא בצרפת ב-1995, תרגום לאנגלית 1998
J. F. Lazenby, Hannibals' war. Aris & Phillips, 1978
F. W. Walbank, A historical commentry on Polybius. Oxford university press, 1957
Warry, John (1993). Warfare in the Classical World. Salamander Books Ltd.
Dodge, Theodore A. (1891). Hannibal. Da Capo Press.
Baker, G. P. (1999). Hannibal. Cooper Square Press.
Cottrell, Leonard (1992). Hannibal: Enemy of Rome. Da Capo Press.
Goldsworthy, Adrian (2003). The Fall of Carthage. Cassel Military Paperbacks.
Peddie, John (2005). Hannibal's War. Sutton Publishing Limited.
הערות שוליים

↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושניים, 7. פלוטרכוס, חיי פאביוס, 3. פוליביוס, ספר שלישי, 84.
↑  מקום ההתנגשות אינו נזכר במקורות העתיקים, אולם לייזנבי (עמ' 65) סבור שנערכה באזור העיר אסיזי (Assisi).
↑  למב, עמ' 128.
↑  פלוטרכוס, חיי פאביוס, 4. טיטוס ליוויוס, ספר 22, 9 - 10.
↑  שצמן עמ' 141.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושניים, 9.
↑  Lazenby, John Francis, Hannibal's War, p 66
↑  Lazenby, John Francis, Hannibal's War, p 68
↑  פלוטרכוס, חיי פאביוס, 5.
↑  פוליביוס, ספר שלישי, 90.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושניים, 13.
↑  בנימין שימרון, תרגום מיוונית לפוליביוס, עמ' 238, הערה 3.
↑  Goldsworthy, Adrian, The Fall of Carthage, p 192-94
↑  למב, עמ' 135.
1 2  פלוטרכוס, "חיי פאביוס", 6.
↑  בנימין שימרון, תרגום מיוונית לפוליביוס, עמ' 240, הערה 2.
↑  פוליביוס, ספר שלישי, 93.
↑  אפיאנוס, "רומאיקה", 7.3.14.
↑  פלוטרכוס, חיי פאביוס, 7.
↑  Cottrell, Leonard, Hannibal: Enemy of Rome, p 127
קווין אנדרסון

| --- | --- |

אנדרסון בווימבלדון 2017
 לידה:  18 במאי 1986 (בן 38) יוהנסבורג, דרום אפריקה
 מדינה:  דרום אפריקה דרום אפריקה
 מקום מגורים:  פלורידה, ארצות הברית
 גובה:  2.03 מטר
 יד חובטת:  ימין (חבטת גב יד בשתי ידיים)
 פעילות כמקצוען:  2007–הווה (כ־17 שנים)
 סה"כ פרסים שצבר:  17,791,917 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  317-218 (59.25%)
 דירוג שיא:  5 (16 ביולי 2018)
 זכיות בטורנירים:  5
 זוגות
 מאזן קריירה:  58-70 (45.31%)
 דירוג שיא:  58 (17 בנובמבר 2014)
 זכיות בטורנירים:  1
 שיאי גראנד סלאם
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  סיבוב רביעי (2015,2014, 2013)
 אליפות צרפת הפתוחה:  סיבוב רביעי (2013, 2014, 2017, 2018)
 וימבלדון:  גמר (2018)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  גמר (2017)
 תאריך עדכון 13 בנובמבר 2018
 
קווין אנדרסון (באנגלית: kevin anderson; נולד ב-18 במאי 1986) הוא טניסאי דרום אפריקאי מקצועי. בשיאו דורג במקום ה-5 בעולם (16 ביולי 2018). כיום (נכון ל-מאי 2022) מדורג במקום ה-107 בעולם (בדירוג סבב ה-ATP).
הישג השיא של אנדרסון הוא פעמיים הגעה למשחק הגמר בטורניר גראנד סלאם, אליפות ארצות הברית (2017), שבו הפסיד לרפאל נדאל מספרד (1 בעולם) ב-3 מערכות (3–6, 3–6, 4–6) וגמר אליפות וימבלדון (2018), שבו נוצח על ידי נובאק ג'וקוביץ' בשלוש מערכות (6-2, 6-2, 7-6).
ביוגרפיה וחייו הפרטיים

אנדרסון נולד וגדל ביוהנסבורג, דרום אפריקה. אביו מייקל ואמו ברברה עסקו בעבר בתחום ההנדסה וכיום אביו מתעסק במלונאות, אחיו הצעיר גרגורי אף הוא שחקן טניס מצטיין. הוא החל לשחק טניס בגיל 6  בשנת 2007 סיים קווין את לימודיו באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, ארצות הברית. ב-2006 זכה באליפות הלאומית בזוגות יחד עם ריאן רואו.
בנובמבר 2011 התחתן עם קלסי אוניל, והשניים מתגוררים בדיירלי ביץ, פלורידה.
קריירה > 2003-2007

אנדרסון התחיל את הקריירה המקצוענית בגיל 17, עם ארבעה ניצחונות בטורניר המקצועי הראשון והיחיד בו השתתף באותה השנה, ניצחונות אלו בלבד הביאו אותו לכניסה לדירוג הATP לראשונה למקום 1178 בעולם. ב-2004 השתתף ב-3 טורנירים בדרום אפריקה ובזכות הניצחונות שהשיג הצליח לטפס בדירוג העולמי ולסיים את אותה שנה במקום 665 בעולם. ב-2005 ירד בדירוג העולמי. בשנה זו שיחק בעיקר בתחרויות אזוריות בארצות הברית ובסופה דורג במקום 766 בעולם.
את 2006 התחיל אנדרסון רק בחודש יוני, גם בשנה זו הוא השתתף בטורנירים אזוריים בארצות הברית ואף העפיל לגמר של שניים מהם USA F13 ו USA F1. בנובמבר השיג את הניצחון הגדול ביותר שלו בסבב הגברים עד אותה נקודה כשניצח את הטניסאי קווין קים שדורג באותה תקופה במקום 107 בעולם והצליח להעפיל לראשונה לרבע גמר של טורניר מסוג זה ("Challenger"), בעקבות ההישגים סיים את השנה בדירוג הגבוהה ביותר עד כה 517 בעולם.
ב-2007 רשם אנדרסון את הניצחון הראשון שלו על יריב המדורג ב-100 הראשונים בעולם במוקדמות טורניר ATP בניו הייבן, כשהוא מנצח את הטניסאי כריס גוצ'יונה (88 בעולם). זו הייתה שנה מוצלחת עבור קווין והוא סיים אותה במקום 221 בעולם לאחר שהפגין יכולות מצוינות במוקדמות טורניר ניו אורלינס, בהן ניצח ארבעה שחקנים בטופ-200 העולמי. בשנה זו הוא הצליח במיוחד גם בסבב הזוגות וסיים אותה במקום ה398 בעולם.
קריירה > 2008

ב-2008 הצליח אנדרסון להיכנס לראשונה בקריירה שלו לטורניר גראנד סלאם באליפות אוסטרליה הפתוחה לאחר ניצחונות בשלב המוקדמות הטורניר, אך הוא הפסיד בסיבוב הראשון לאלחנדרו פלה (84 בעולם), ב-5 מערכות והתקדם בדירוג למקום 190 בעולם. בהמשך השנה הגיע לגמר אליפות לאס וגאס הפתוחה, כשבדרך הוא מנצח שחקנים בכירים בניהם מיקאל לודרה וג'ון איזנר. במשחק הגמר הפסיד לסם קוורי מארצות הברית ב-3 מערכות.
הישג נוסף שלו בשנה זו הוא ניצחון ראשון על מדורג בעשרת הראשונים, נובאק ג'וקוביץ' בסיבוב השני של טורניר סוני אריקסון שהתקיים בקי ביסקיין, פלורידה.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הוא ניצח את קומלוי לוגלו מטוגו בשתי מערכות (3-6, 2-6) והפסיד בסיבוב השני לניקולס קיפר מגרמניה (15 בעולם) ב-3 מערכות (4–6, 6-7(4-7), 4-6). בטורניר הזוגות ביחד עם ג'ף קוצי, הם הפסידו בסיבוב הראשון לניקולס אלמגרו ולדויד פרר מספרד ב-3 מערכות (6–3, 6-3, 6-4).
קריירה > 2011

ב-2011 הגיעה הפריצה הגדולה של אנדרסון כשהוא זכה בתואר ה-ATP הראשון בקריירה, במגרש הביתי שלו בטורניר דרום אפריקה הפתוחה, לאחר שניצח בגמר את סומדב דברמן. בהמשך השנה העפיל לרבע הגמר טורניר סוני אריקסון לאחר ניצחון על הטניסאי ג'ון איזנר, אלו הביאו אותו לדירוג שיא בקריירה עד כה, מקום 32 בעולם.
קריירה > 2012

תואר שני הגיע ב-2012 לאחר ניצחון בגמר טורניר דיירלי ביץ על הטניסאי מרינקו מטוסביץ', באותה שנה הוא גם הגיע פעמיים לסיבוב השלישי בטורנירי גראנד סלאם, באליפות צרפת ובאליפות אוסטרליה.
קריירה > 2014

ב-2014 התקדם אנדרסון למקום 16 בעולם, באליפות אוסטרליה ובאליפות וימבלדון הגיע לסיבוב הרביעי, בטורניר דיירלי ביץ הגיע שוב עד לגמר, באינדיאן וולס מאסטרס ובקנדה מאסטרס בטורונטו הצליח להגיע עד לשלב רבע הגמר.
קריירה > 2015

הרגע הגדול של אנדרסון הגיע באליפות ארצות הברית הפתוחה בשנת 2015, שם ניצח את אנדי מארי, כשהוא מתקדם לרבע הגמר הראשון שלו בגראנד סלאם. באליפות יפן הפתוחה הפסיד למדורג 32 ז'יל מולר. למרות הפסד זה, בתאריך 10 באוקטובר הוא הגיע לדירוג השיא שלו, מקום עשירי בעולם, הישג שיא עבור שחקן דרום-אפריקאי ב-18 השנים האחרונות. לאחר מכן הוא נסע לשאנגחאי והשתתף במאסטר שאנגחאי, שם הפסיד בשלב רבע הגמר לז'ו-וילפריד צונגה מצרפת.
קריירה > 2016

2016 הייתה שנה פחות מוצלחת עבור אנדרסון, הוא לא הצליח להעפיל לסיבובים מתקדמים בתחרויות הגראנד סלאם ובטורנירים נוספים ובעקבות כך התדרדר בדירוג וסיים את השנה במקום 67 בעולם.
קריירה > 2017

2017 הייתה שנה טובה יותר עבור אנדרסון. הוא החל את השנה בפברואר בממפיס, שם הפסיד בסיבוב הראשון, ולאחר מכן הודח בסיבוב הראשון בטורניר דיירלי ביץ לאחר הפסד לחואן מרטין דל פוטרו מארגנטינה. במרץ הגיע לסיבוב השני באינדיאן וולס מאסטרס, שם הפסיד לסטיב ג'ונסון. באליפות וימבלדון הגיע לסיבוב הרביעי שבו הפסיד לסם קוורי מארצות הברית (28 בעולם) ב-5 מערכות (5-7, 7-6(7-5), 6-3, 6-7(11-13), 3-6). במונטריאול העפיל עד לשלב רבע הגמר ובאליפות וושינגטון הפתוחה שהתקיימה בוושינגטון די. סי. הגיע עד לשלב הגמר.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הגיע אנדרסון לשלב הגמר, הישג השיא שלו, שבו הפסיד לרפאל נדאל מספרד (1 בעולם) ב-3 מערכות (3–6, 3–6, 4–6).
קריירה > 2018

באליפות וימבלדון שנערכה ביולי 2018 הגיע אנדרסון למשחק הגמר, שבו הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' בשלוש מערכות (6-2, 6-2, 7-6). בדרך לגמר הוא ניצח ברבע הגמר את האלוף היוצא רוג'ר פדרר משווייץ (2 בעולם) ב-5 מערכות, לאחר שפיגר בשתי מערכות (6-2, 7-6(7-5), 5-7, 4-6, 11-13) ובשלב חצי הגמר ניצח את ג'ון איזנר מארצות הברית (10 בעולם) ב-5 מערכות (6-7(6-8), 7-6(7-5), 7-6(11-9), 4-6, 24-26) במשחק שארך 6 שעות ו-36 דקות (המערכה החמישית שוברת השוויון נמשכה שעתיים ו-55 דקות), המשחק השני הארוך בהיסטוריה של טורנירי הגראנד סלאם.
סגנון משחק

אנדרסון מתנשא לגובה 2.03 מטר ונחשב לאחד השחקנים הגבוהים בסבב הטניס העולמי, מה שנותן לו יתרון בחבטות מסוימות מול השחקן היריב בזכות הזווית הטובה לרשת. המשחק שלו מתבסס על חבטת הגשה מדויקת ובעוצמה רבה, שמהווה יתרון משמעותי עבורו ובזכות מהירותה מקנה לו הרבה נקודות קלות במשחקים רבים. משטחי הטניס האהובים עליו, בהם גם ניצחונותיו הגדולים בקריירה, הם המשטחים הקשים והטורניר המועדף עליו הוא אינדיאן וולס מאסטרס.
הערות שוליים

↑  Rankings, ATP Tour
קרחון מינסוטה

| --- | --- |

מפה של רכס הריטג' וקרחון מינסוטה
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  79°S 83°W﻿ / ﻿79°S 83°W﻿ / -79; -83
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון מינסוטה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון מינסוטה
 
מפה של רכס סנטינל עם קרחון מינסוטה העליון ויובליו הצפוניים
קרחון מינסוטה (באנגלית: Minesota Glacier) הוא קרחון רחב-ידיים, באורך 72 ק"מ וברוחב 9 ק"מ, הזורם מזרחה דרך הרי אלזוורת' באנטארקטיקה, ומפריד בין רכס סנטינל לרכס הריטג'.
המקור המזין אותו הוא קרח מרמה מערבית להרים וכן קרחון נימיץ וקרחון ספלטסטוסר, והוא מתמזג עם זרם הקרח ראטפורד הגדול ממנו בשוליים המזרחיים של הרי אלזוורת'.
היסטוריה > מקור השם

הקרחון נקרא על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים על שם אוניברסיטת מינסוטה במיניאפוליס, ששלחה צוותי מחקר להרי אלזוורת' בשנים 1962-1961, 1963-1962 ו-1964-1963.
קרחוני יובלים

קרחון ספלטסטוסר
קרחון גוואן
קרחון ובסטר
קרחון נימיץ
קרחון וסבכר
קרחון האדמן
קרחון קארי
קרב אדיס

קרב אדיס (או עדיס) התרחש בסוף שנת 255 לפנה"ס במהלך המלחמה הפונית הראשונה בין צבא קרתגו בפיקוד משותף של בוסטאר, חמלקרת ועזרובעל לבין צבא רומי בראשות מרקוס אטיליוס רגולוס. קודם לקרב, הצי הרומי החדש ביסס עליונות ימית והשתמש ביתרון זה כדי לפלוש למולדת הקרתגית (בקירוב תוניסיה של ימינו בצפון אפריקה). לאחר הנחיתה על חצי האי קייפ בון, חזר הצי לסיציליה, והשאיר את רגולוס עם 15,500 איש כדי להחזיק את המוצב באפריקה במהלך החורף.
שטחי רומא וקרתגו טרם המלחמה הפונית הראשונה
במקום להחזיק במוצב, התקדם רגולוס לעבר בירת אימפריית קרתגו – קרתגו. הצבא הקרתגי התבסס על גבעה סלעית ליד אדיס ורגולוס צר עליהם. לאחר מכן הורה לכוחותיו לצעוד במסע לילי על מנת לפתוח בהתקפות שחר מתואמות על מחנה הגבעה המבוצר של הקרתגים. חלק אחד מהכוח נהדף ונרדף במורד הגבעה. לאחר מכן תקף החלק השני את הקרתגים הרודפים מאחור. עקב כך, נבהלו הקרתגים שנותרו במחנה ונמלטו.
לאחר הקרב, הרומאים התקדמו וכבשו את תוניס, 16 קילומטרים בלבד מקרתגו. בייאושם, הקרתגים קראו לשלום. התנאים שהציע רגולוס היו כה קשים עד שקרתגו החליטה להילחם. כמה חודשים לאחר מכן, בקרב על נהר בגרדאס (קרב תוניס), הובס רגולוס וצבאו כמעט ונמחק. המלחמה נמשכה עוד 14 שנים.
מקורות עיקריים

המקור העיקרי כמעט לכל היבט של המלחמה הפונית הראשונה הוא ההיסטוריון פוליביוס (200–118 לפנה"ס לערך), יווני שנשלח לרומא בשנת 167 לפנה"ס כבן ערובה. ידוע בעיקר בזכות ההיסטוריות ספרו הגדול (נכתב לאחר 146 לפנה"ס, או כמאה שנה לאחר הקרב באדיס) שלא אבד במהלך השנים. עבודתו של פוליביוס נחשבת באופן כללי לאובייקטיבית ולרוב נייטרלית בין נקודת המבט הקרתגית והרומית. הדיוק של תיאורו של פוליביוס נדון רבות במהלך 150 השנים האחרונות, אך הקונצנזוס המודרני הוא לקבל אותו במידה רבה, ופרטי המלחמה במקורות מודרניים מבוססים במידה רבה על פרשנויות לתיאור של פוליביוס. ההיסטוריון אנדרו קארי רואה את פוליביוס כ"אמין למדי". גרסאות עתיקות אחרות, מאוחרות יותר, של המלחמה קיימות אך בצורה מקוטעת או תמציתית, והן בדרך כלל מפרטות פעולות צבאיות ביבשה ביתר פירוט מאשר אלה בים. היסטוריונים מודרניים בדרך כלל לוקחים בחשבון את הגרסאות המאוחרות של דיודורוס סיקולוס ודיו קסיוס, למרות שהקלאסיקאי אדריאן גולדסוורת'י קובע כי "הגרסה של פוליביוס בדרך כלל מקבלת עדיפות כאשר היא שונה מכל אחד מהגרסאות האחרות שלנו". מקורות אחרים כוללים כתובות, עדויות ארכאולוגיות ועדויות אמפיריות משחזורים כגון הספינה התלת חתרית אולימפיאס (תלת חתרית) (אנ').
רקע

המלחמה הפונית הראשונה בין מדינות קרתגו ורומא החלה בשנת 264 לפנה"ס. קרתגו הייתה המעצמה הימית המובילה במערב הים התיכון, והצי שלה שלט הן מבחינה צבאית והן מבחינה מסחרית. רומא איחדה את איטליה היבשתית מדרום לארנו. הסיבה לפרוץ למלחמה הייתה רצון מצד שני הצדדים לשלוט בעיירה מסנה (מסינה המודרנית) בסיציליה. באופן רחב יותר שני הצדדים רצו לשלוט בסירקוזה, מדינת העיר החזקה ביותר בסיציליה. עד שנת 260 לפנה"ס המלחמה הפכה למאבק שבו הרומאים רצו לשלוט על כל סיציליה.
הקרתגים נקטו בשיטה המלחמה המסורתית שלהם וחיכו שיריביהם יישחקו, מתוך ציפייה להחזיר לאחר מכן חלק או את כל רכושם ולנהל משא ומתן על הסכם שלום משביע רצון הדדי. רומא הייתה מעצמה בעיקר ביבשה והשיגו שליטה על רוב סיציליה באמצעות הצבא שלהם. המלחמה הגיעה למבוי סתום, שכן הקרתגים התמקדו בהגנה על הערים המבוצרות היטב; ואלה היו ברובן על החוף ולכן ניתן היה לספק ולחזק אותם דרך הים מבלי שהרומאים יוכלו להשתמש בעליונות הצבאית שלהם כדי להפריע. מוקד המלחמה עבר לים, שם היה לרומאים ניסיון מועט; בהזדמנויות הבודדות שהרגישו קודם לכן צורך בנוכחות ימית הם הסתמכו על ציים קטנים שסיפקו בעלות בריתם. בשנת 260 לפנה"ס החלו הרומאים לבנות צי באמצעות ספינת מלחמה קרתגית טרופה כמתווה לספינות שלהם.
הניצחונות הימיים בקרב מילאי ובקרב סולסי, והתסכול שלהם מהקיפאון המתמשך בסיציליה, הובילו את הרומאים להתמקד באסטרטגיה מבוססת ים ולפתח תוכנית לפלוש ללב הקרתגי בצפון אפריקה ולאיים על בירתם, קרתגו. שני הצדדים היו נחושים לבסס עליונות ימית והשקיעו כמויות גדולות של כסף וכוח אדם בהגדלת ושימור גודל הציים שלהם.
הצי הרומי של 330 ספינות מלחמה בתוספת מספר לא ידוע של ספינות תובלה הפליג מאוסטיה, נמל רומא, בתחילת שנת 256 לפנה"ס, בפיקודם של מרקוס אטיליוס רגולוס ולוציוס מנליוס וולסו לונגוס. הם העלו על סיציליה כ־26,000 לגיונרים נבחרים מהכוחות הרומיים. הקרתגים היו מודעים לכוונות הרומאים וגייסו את כל 350 ספינות המלחמה הזמינות תחת אנו וחמלקרת, מול החוף הדרומי של סיציליה כדי ליירט אותם. סה"כ כ־680 ספינות מלחמה הנושאות עד 290,000 אנשי צוות ונחתים שנפגשו בקרב על כף אקנומוס. הקרתגים תקפו ראשונים וציפו שמיומנויות הספנות שלהם יכריעו. לאחר יום לחימה ממושך ומבולבל הובסו הקרתגים, איבדו 30 ספינות שטבעו ו־64 שנתפסו. הרומים איבדו 24 ספינות שטבעו.
הקדמה

כתוצאה מהקרב הימי, נחת הצבא הרומי, בפיקודו של רגולוס, באפריקה ליד אספיס (קליביה של ימינו) בחצי האי כף בון בקיץ 256 לפנה"ס והחל להרוס את האזור הכפרי של קרתגו. הם תפסו 20,000 עבדים ו"עדרי בקר עצומים", ולאחר מצור קצר, כבשו את העיר אספיס. הם גם עוררו מרידות ברבות מהטריטוריות הנתונות של קרתגו. הסנאט הרומי שלח פקודות לרוב הספינות הרומיות ולחלק גדול מהצבא לחזור לסיציליה, כנראה בשל הקשיים הלוגיסטיים להאכיל את 100,000 הגברים במהלך החורף. רגולוס נותר עם 40 ספינות, 15,000 חיילי רגלים ו־500 פרשים כדי לנצח באפריקה. פקודותיו היו להחליש את הצבא הקרתגי עד לתגבור באביב. ברומא ציפו שהוא ישיג זאת על ידי פשיטות ועידוד השטחים הנתינים המורדים של קרתגו, אך למפקדים היה שיקול דעת רחב.
רגולוס בחר לקחת את כוחו הקטן יחסית ולהכות בפנים הארץ. הוא התקדם לעיר אדיס (אוטהינה של ימינו), רק 60 קילומטרים דרומית־מזרחית לקרתגו, וצר עליה. הקרתגים, בינתיים, הזעיקו את חמלקרת מסיציליה עם 5,000 חיילי רגלים ו־500 פרשים. חמלקרת ושני גנרלים בשם עזרובעל ובוסטאר הוצבו בפיקוד משותף על צבא שהיה מתוגבר בפרשים ובפילים ושווה בערך בגודלו לכוח הרומי.
צבאות

רוב הגברים האזרחים הרומאים היו כשירים לשירות צבאי ושירתו כחיל רגלים, כאשר מיעוט עשיר יותר סיפק את רכיב פרשים. בכל שנה הרומאים היו מגייסים שני לגיונות, כל אחד של 4,200 חיילי רגלים ו־300 פרשים. חלק קטן מחיל הרגלים שימש כלוחמים חמושים בכידון. החיילים צוידו כחי"ר כבד, בשריון גוף, מגן גדול וחרבות דחיפה קצרות. הם חולקו לשלוש דרגות: הדרגה הקדמית נשאה גם כידון, בעוד שבדרגה השנייה והשלישית היו חניתות האסטה. גם תת־יחידות לגיונריות וגם לגיונרים בודדים נלחמו בסדר פתוח יחסית, או מרווחים יחסית זה מזה בהשוואה לתצורות הקרב הקרוב הדחוסות יותר שנפוצו באותה תקופה. צבא הוקם בדרך כלל על ידי שילוב של לגיון רומי עם לגיון בגודל דומה ומצויד שסופק על ידי בעלי בריתם הלטיניים. לא ברור כיצד הוקמו 15,000 חיל הרגלים באדיס, אך ההיסטוריון המודרני ג'ון לזנבי מציע שהם ייצגו ארבע לגיונות: שניים רומאים ושניים בעלי ברית. רגולוס לא משך אליו חיילים מהעיירות והערים המורדות בקרתגו. בכך הוא היה שונה מגנרלים אחרים, כולל רומיים, שהובילו צבאות נגד קרתגו באפריקה. הסיבות לכך אינן ידועות, ולזנבי קובע כי כישלונו להשלים את מחסורו בפרשים הוא תמוה במיוחד.
אזרחים גברים קרתגים, שהיו ברובם תושבי העיר קרתגו, שירתו בצבאם רק אם היה איום ישיר על העיר. כאשר הם עשו זאת, הם נלחמו כחי"ר כבד משוריין היטב חמושים בחניתות ארוכות, למרות שהם היו ידועים לשמצה כלא מאומנים ולא ממושמעים. ברוב הנסיבות גייסה קרתגו זרים שירכיבו את צבאה. רבים מהם היו מצפון אפריקה שסיפקה מספר סוגים של לוחמים כולל: חיל רגלים מצויד במגנים גדולים, קסדות, חרבות קצרות וחניתות דחיפות ארוכות; לוחמי חי"ר קלים חמושים בכידון; פרשים נושאים חניתות; ולוחמי פרשים קלים שהשליכו כידון מרחוק ונמנעו מקרב צמוד. איבריה וגאליה סיפקו מספר קטן של חיילי רגלים מנוסים – חיילים לא משוריינים שיסתערו באכזריות. רוב חיל הרגלים הקרתגי נלחם במערך צפוף המכונה פלנקס. קלעים גויסו לעיתים קרובות מהאיים הבלאריים, אם כי לא ברור אם היו כאלה באדיס. הקרתגים העסיקו גם פילי מלחמה; בצפון אפריקה היו אז פילי יער אפריקאים ילידיים. ההרכב המדויק של הצבא באדיס אינו ידוע, אבל כמה חודשים לאחר מכן, בקרב על תוניס, לקרתגים היו 100 פילים, 4,000 פרשים ו־12,000 רגלים.
הקרב

נחושים בדעתם למנוע מהרומאים להשמיד את האזור הכפרי, התקדמו הקרתגים לאדיס, שם הקימו מחנה מבוצר על גבעה סלעית ליד העיירה. הם לא רצו להמצא בקרב על הקרקע הפתוחה סביב אדיס בשלב מוקדם מידי. פוליביוס מתח ביקורת על החלטה זו של הקרתגים, שכן יתרונותיהם העיקריים על פני הרומאים היו הפרשים והפילים שלהם, שאף אחד מהם לא יכול היה להיפרס לטובתם מאחורי הביצורים, על קרקע תלולה או בשטח קשה. היסטוריונים מודרניים מציינים שהגנרלים הקרתגיים היו מודעים היטב לכוחם של הלגיונות שלהם וכי החלטתם לחנות בעמדה חזקה תוך כדי חיפוש אחר האויב ותוך גיבוש תוכנית לא הייתה טעות. כמו כן, היה זה מקרה מיוחד כיוון שצבא הקרתגים הוקם באחרונה ועדיין לא אומן לחלוטין או היה רגיל לפעול יחד; לעומת זאת, שההיסטוריון המודרני ג'ורג' טיפס מתאר פריסה זו כ"שימוש לרעה מוחלט" בחיל הפרשים והפילים שלהם.
כשהצבא הקרתגי משקיף עליו מגבעה מבוצרת, קיבל רגולוס החלטה נועזת לפצל את צבאו לשניים ולצאת בצעדת לילה כדי לפתוח בהתקפה פתע עם שחר. הרומאים יתקפו במעלה הגבעה נגד עמדתם המוכנה של הקרתגים, אך תקיפה משני כיוונים תהיה קשה לתגובה. היסטוריונים מביאים את התוכנית כדוגמה ל"פזיזות" של רגולוס. שני הכוחות הרומאים היו בעמדות בזמן ופתחו בהצלחה בהתקפותיהם, אם כי ככל הנראה לא בו־זמנית כפי שתוכנן. לא ניתן היה להשיג הפתעה מוחלטת, שכן חלק גדול מהקרתגים הצליחו להתגבש ולהתעמת עם חצי מהכוח המסתער הרומי שנסוג מהגבעה בחוסר סדר. המצב היה מבולבל, כאשר שאר הקרתגים לא נקטו פעולה יעילה ולא הצליחו לתאם עם עמיתיהם המנצחים. על פי ההיסטוריון הצבאי נייג'ל בגנאל, הפרשים והפילים פונו מיד, שכן הוכר שהם לא יוכלו למלא שום תפקיד שימושי, לא בהגנה על הביצורים ולא בשטח הגבעה באופן כללי.
הקרתגים שרדפו אחר הכוח הרומי הראשון רדפו אחריהם מהגבעה, וכל הטור הרומי השני או חלקו, במקום לתקוף את המחנה הקרתגי, הסתערו במורד אל חלקם האחורי של הקרתגים הרודפים. ייתכן שקבוצה זו של קרתגים התמודדה גם עם התקפת נגד חזיתית של מחנות רומיים קטנים לאחר שעזבה את הגבעה. בכל מקרה, לאחר קרבות נוספים הם נמלטו מהשדה. הרומאים רדפו אחריהם למרחק מסוים. למרות שפוליביוס לא מספק נתונים לגבי הפסדים קרתגיים, היסטוריונים מודרניים טוענים שהקרתגים סבלו מעט או ללא אבדות לפרשים ולפילים שלהם. כשפסק המרדף, הרומאים המנצחים שדדו את מחנה ראש הגבעה.
לאחר הקרב

הרומאים המשיכו במסע ניצחון וכבשו ערים רבות, כולל תוניס, במרחק של 16 ק"מ בלבד מקרתגו. מתוניס פשטו הרומאים והרסו את האזור הקרוב סביב קרתגו. רבים מהעמים האפריקנים הכבושים על ידי קרתגו ניצלו את ההזדמנות כדי להתקומם במרד. העיר קרתגו הייתה עמוסה בפליטים שנמלטו מרגולוס או מהמורדים. בייאושם, הקרתגים ביקשו שלום. רגולוס, שכבר ראה את קרתגו ככמעט מובסת לחלוטין, דרש תנאים קשים ביותר. התנאים שהציב רגולוס להסכם שלום כללו את מסירתן של האיים סיציליה, סרדיניה וקורסיקה; תשלום כל הוצאות המלחמה של רומא; קביעת יום בו יחלקו כבוד לרומא מדי שנה; איסור על קרתגו להכריז מלחמה או לעשות שלום ללא רשות רומא; הגבלת הצי הקרתגי לספינת מלחמה אחת; ואספקת 50 ספינות מלחמה גדולות לרומאים לפי בקשתם.
לאחר שמצאו את התנאים הללו בלתי מקובלים לחלוטין, החליטו הקרתגים להמשיך להילחם. הם הטילו את האחריות על אימון הצבא שלהם למפקד השכיר הספרטני קסאנתיפוס. בשנת 255 לפנה"ס הוביל קסאנתיפוס צבא של 12,000 חיילי רגלים, 4,000 פרשים ו־100 פילים נגד הרומאים והביס אותם באופן נחרץ בקרב על תוניס. כ־2,000 רומאים נסוגו לאספיס; 500, כולל רגולוס, נתפסו; השאר נהרגו. קסאנתיפוס, שחשש מקנאתם של הגנרלים הקרתגים בכך שהתעלה עליהם, לקח את שכרו וחזר ליוון.
הרומאים שלחו צי כדי לפנות את הניצולים שלהם והקרתגים ניסו להתנגד לכך. בקרב שהתקבל בכף הרמאום מול אפריקה הובסו הקרתגים, ואיבדו 114 ספינות שנתפסו. הצי הרומי, בתורו, נהרס על ידי סערה בעת שחזר לאיטליה, עם 384 ספינות שטבעו מתוך סך 464 ו־100,000 איש אבדו, רובן לא רומאים אלא בני ברית לטינים. המלחמה נמשכה 14 שנים נוספות, בעיקר על סיציליה או על המים הסמוכים, לפני שהסתיימה בניצחון רומי; התנאים שהוצעו לקרתגו בסופה היו נדיבים יותר מאלה שהציע רגולוס. השאלה איזו מדינה אמורה לשלוט במערב הים התיכון נותרה פתוחה, וכאשר קרתגו כיתרה את העיר סאגונטום במזרח איבריה שהייתה מוגנת על ידי הרומאים, בשנת 218 לפנה"ס, היא הציתה את המלחמה הפונית השנייה עם רומא.