stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המנון פלאו
מילים

| מקור בפלאואנית | תרגום לאנגלית | תרגום לעברית |
| --- | --- | --- |
| I  Belau loba klisiich er a kelulul,  El di mla ngar ngii ra rechuodel mei  Meng mengeluolu era chimol beluu,  El ngar eungel a rirch el lomekesang.    II  Bodo leketek a keruul era beluad,  Lolab a blak el reng ma duch el reng.  Belau a chotil a klengar re kid,  Me bodo rurt a bedul msa klisichel.    III  Bo dekaiuereked chim lokiu a reng,  E do ngedmokl era di mla koted.  Lomecheliu a rengedel ma klebkellel,  Lokiu a budech ma beltik el reng.    IV  Dios mo mekngeltengat ra belumam,  El di mla dikesam ra rechuodel mei,  Beskemam a klisicham ma llemeltam,  Lorrurt a klungiolam el mo cherechar. | I  Palau is coming forth with strength and power,  By the old ways abides still every hour.  One country, safe, secure, one government  Under the glowing, floating soft light stands.    II  Let's build our economy's protecting fence  With courage, faithfulness and diligence  Our life is anchored in Palau, our land  We with our might through life and death defend    III  In spirit let's join hands, united, one  Care for our homeland...from forefathers on  Look after its concord, its glory keep  Through peace and love and heart's devotion deep    IV  God bless our country, our island home always  Our sweet inheritances from the ancient days  Give us strength and power and all of the rights  To govern with all eternity with might | I פלאו יוצאת עם כוח ועוצמה, לפי הדרכים הישנות עדיין פועלת בכל שעה. מדינה אחת, מוגנת, בטוחה, ממשלה אחת עומדת מתחת לאור הרך הזוהר והמרחף. II הבה נבנה את גדר ההגנה של כלכלתנו באומץ, בנאמנות ובחריצות חיינו מעוגנים בפלאו, ארצנו אנו בכוחנו דרך חיים ומוות מגנים III ברוח הבה נשלב ידיים, מאוחדים, כאחד דאגה למולדתנו מאבות אבותינו והלאה תשמור על הקונקורד שלה, תפארתה דרך שלום ואהבה ומסירות לב עמוקה IV אלוהים, ברך את ארצנו, בית האי שלנו לתמיד הירושה המתוקה שלנו מימי קדם תן לנו כוח ועוצמה ואת כל הזכויות למשול בכל הנצח בעוצמה |
הערות שוליים

↑  "Title 1 – General Provisions". Palau Legal (באנגלית). 2014-10-08. נבדק ב-2022-02-15.
↑  "YMESEI EZEKIEL -- First inductee into Palau's Hall of Fame – January 9,1921 to May 20, 1984 – Brief Bio". Ministry of Community and Cultural Affairs. 2019-10-03. נבדק ב-2022-02-15.
↑  "Senate directory: sixth Olbiil era Kelulau". Pacific Digital Library. נבדק ב-2022-02-15.
1 2  "National Anthem – PalauGov.pw" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-02-15.
↑  Minahan, James B. (2009-12-23). The Complete Guide to National Symbols and Emblems [2 volumes] (באנגלית). ABC-CLIO. p. 145. ISBN 978-0-313-34497-8.
המשטרה הפדרלית של גרמניה

| --- | --- |
סמל המשטרה הפדרלית הגרמנית

 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה 
 תחום שיפוט:  גרמניה גרמניה
 משרד אחראי:  ממשלת גרמניה
 סוכנות אם:  משרד הפנים
 סוכנות בת:  משמר הגבול הגרמני
 תאריך הקמה:  16 במרץ 1951
 סוכנות קודמת:  כוח הגנת הגבול הפדרלי
 ראש:  דיטר רומן
 מטה מרכזי:  פוסטדאם
 עובדים:  40,000
 תקציב:  3.288 מיליארד אירו
 שמות קודמים:  כוח הגנת הגבול הפדרלי
 BundesPolizei.DE
 
המשטרה הפדרלית של גרמניה (בגרמנית: Bundespolizei; בקיצור: BPOL) היא ארגון אכיפת חוק פדרלי ממשלתי הכפוף למשרד הפנים הפדרלי של גרמניה שהוקם ב-1951 ככוח הגנת הגבול הפדרלי (BGS, Bundesgrenzschutz), ב-1 ביולי 2005 משמר הגבול הפדרלי הגרמני הפך למשטרה הפדרלית. מטה הארגון ממוקם בפוטסדאם.
משימות הארגון

המשטרה הפדרלית בגרמניה אחראית על:
ביטחון הגבולות באמצעות Grepo - משטרת הגבולות (Grenzpolizei) שכוללת את משמר החופים הפדרלי הגרמני (Küstenwache des Bundes) שהוא ארגון פדרלי לאבטחת גבולותיה הימיים של גרמניה.
אבטחת מתקנים פדרליים ושגרירויות זרות בערים הפדרליות.
ראו גם

משטרת הפלילים הפדרלית (גרמניה)
הרצגובינה (אזור)

| --- | --- |
 מדינה:  בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
 על שם:  סטייפן ווקצ'יץ', הרצוג 
 שטח:  11,000 קמ"ר
 קואורדינטות:  43°28′37″N 17°48′54″E﻿ / ﻿43.476944444444°N 17.815°E﻿ / 43.476944444444; 17.815 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אזור הרצגובינה (בשפות המקומיות: Hercegovina או Херцеговина) הוא חבל ארץ היסטורי וגאוגרפי בדרום רכס הרי האלפים הדינריים. שטחו של האזור כ-10,000 קמ"ר, כ-20% משטחה של בוסניה והרצגובינה, ואין חיץ גאוגרפי ברור בינו לבין בוסניה שמצפון לו. ממערב גובל האזור בקרואטיה וממזרח במונטנגרו. הרצגובינה היא בעיקרה חבל ארץ גבעי בעל אופי קרסטי המופר רק במרכזו על ידי עמק הנהר נרטבה.
מקור שמה של הרצגובינה בדוכס סטייפן ווקצ'יץ' אשר כינה עצמו "הרצוג" (Herzog), היינו "דוכס" בגרמנית. מאוחר יותר נודע האזור כ"ארצו של הרצוג" או "הרצגובינה". יחד עם בוסניה העניקה הרצגובינה את שמה הן למדינה, הן לפדרציה של בוסניה והרצגובינה והן לחלק מהקנטונים המרכיבים את האחרונה. כיום שוב אין לאזור הרצגובינה משמעות מדינית, וחלקה המזרחי משתרע ברפובליקה סרפסקה בעוד שהמערבי שייך לפדרציה של בוסניה והרצגובינה.
החזית הירדנית במלחמת יום הכיפורים

החזית הירדנית במלחמת יום הכיפורים הייתה חזית שקטה, שבה לא התנהלה כל לחימה, בעקבות החלטת ירדן שלא לפתוח חזית שלישית מול ישראל בצד החזית המצרית והחזית הסורית. עם זאת לא היו כוונות ירדן ברורות ופיקוד המרכז נערך במשך כל המלחמה כמעט בהיערכות מלחמתית כדי לקדם את פני האפשרות של פתיחת מעשי איבה מצד ירדן.
בשל השקט היחסי בחזית זו הוחזקו במרחב כוחות נחותים יחסית, בעוד גבולות הגזרה של פיקוד מרכז הורחבו לשטחים סמוכים של פיקוד הצפון ופיקוד מרכז שלא היו מעורבים בלחימה. בפועל לא הייתה לחימה בגזרה הפיקוד במהלך המלחמה, למעט חדירות בודדות של מחבלים.
סיכום פגישת צבי זמיר עם אשרף מרואן על פיה הירדנים לא ישתתפו במלחמה
המישור המדיני

חוסיין, מלך ירדן, דחה קודם למלחמה את הצעת מצרים וסוריה שירדן תצטרף אליה והחליט שלא לפתוח חזית לחימה שלישית מול ישראל. עם זאת הבטיח לסוריה כי ימנע כל ניסיון של ישראל לתקוף את סוריה התקפה קרקעית מתוך שטח ירדן.
חוסיין הזהיר את מנהיגי ישראל בפגישות שקיים עמם בחדשים שלפני המלחמה כי במצב הדברים באזור מלחמה ערבית-ישראלית נוספת היא בלתי נמנעת וכי סוריה ומצרים צועדות בנתיב זה. קיימת טענה כי בשלוש הזדמנויות העביר חוסיין לישראל אזהרה כי מצרים וסוריה עומדות לתקוף אותה, כאשר אזהרה אחרונה ומפורטת הועברה על ידו לראש הממשלה גולדה מאיר בפגישה עמה שנערכה ביזמתו ב-25 בספטמבר 1973.
לאחר שצה"ל הדף את הכוחות הסורים שפלשו לרמת הגולן ופתח בהתקפה משלו לתוך סוריה החליט חוסיין לשגר חיל משלוח ירדני לסיוע לצבא הסורי. מהלך זה נועד ככל הנראה להדוף ניסיון חדש של מדינות ערב להביא את ירדן לפתיחת חזית נוספת מול ישראל, כדי להקל בכך את הלחץ על סוריה. לפיכך יצאו שתי חטיבות שריון ירדניות לסוריה ב-12 באוקטובר והשתתפו בקרבות מול כוחות צה"ל, החל מה-16 באוקטובר. חוסיין הודיע מראש לארצות הברית על משלוח כוחות אלו, באמצעות נציג ה-CIA בירדן.
המישור הצבאי > גזרות האחריות של פיקוד המרכז

פיקוד המרכז היה נתון לפיקודו של האלוף יונה אפרת, שנכנס לתפקידו ימים אחדים לפני פרוץ המלחמה. ראש מטה הפיקוד היה תת-אלוף משה לוי (לימים הרמטכ"ל ה-12).
השטח שהיה נתון לאחריות הפיקוד השתרע לאורך גבול ישראל-ירדן במזרח, מטירת צבי שבצפון ועד לדרום ים המלח. כמו כן היה הפיקוד אחראי לביטחון בשטחים המוחזקים.
לאחר פרוץ המלחמה, ועל מנת לאפשר לפיקודים האחרים להתמקד בחזיתות הלחימה העיקריות שלהם – פיקוד הצפון ברמת הגולן ופיקוד הדרום בסיני – הועברו גזרות נוספות תחת אחריות פיקוד המרכז: בצפון הוכפפו לו גזרת עמק הירדן. בדרום הוכפפו לו מרחבי הערבה ואילת על הכוחות שהיו מוצבים בהם.
לאחר פרוץ המלחמה קיבל הממשל הצבאי בשטחים את האחריות לקיום הביטחון בהם, למעט באשר לשטחים שהוחזקו על ידי יחידות פיקוד המרכז במסגרת היערכותן ההגנתית.
המישור הצבאי > הכוחות שעמדו לרשות פיקוד המרכז

הכוח הלוחם המרכזי שעמד לרשות פיקוד המרכז היה אוגדת המילואים 146, בפיקודו של תת-אלוף משה פלד. האוגדה כללה שתי חטיבות שריון (חטיבה 205 וחטיבה 217) ובהן שלושה גדודי טנקים כל אחת, חטיבה ממוכנת (חטיבה 670) ובה גדוד טנקים ושני גדודי חרמ"ש, וכן גדוד סיור משוריין (גדס"ר 288) ואגד ארטילרי. אוגדה זו הועברה מידי פיקוד המרכז עם תחילת המלחמה: בבוקר ה-7 באוקטובר, לאור המצב הצבאי החמור שהתפתח בחזית רמת הגולן, הורה הרמטכ"ל דוד אלעזר לשגר את האוגדה לצפון. חטיבה 217 נשלחה לסיני. גדוד הטנקים של חטיבה 670 נלקח מן האוגדה ונשאר בפיקוד המרכז.
לאחר העברת אוגדה 146 צפונה עמדו לרשות הפיקוד היחידות העיקריות הבאות:
חטיבת ירושלים (חטיבה 16) (מפקד: אלוף-משנה זאב עופר) – שלושה גדודי רגלים, ארבעה גדודי חיל משמר, גדוד מרגמות כבדות, גדוד נ"ט. גדוד רגלים רביעי של החטיבה (גדוד 68) היה מוצב בפרוץ המלחמה במעוזי קו בר-לב שבסיני.
חטיבת הבקעה (חטיבה מרחבית 63) (מפקד: אלוף-משנה עמוס מדרוני) – גדוד הסיור הסדיר "חרוב", גדודי צנחנים במילואים.
חטיבה 5 (מפקד: אלוף-משנה יהודה גולן) – חטיבת רגלים במילואים בשלבי הסבה ראשונים לחטיבה ממוכנת.
חטיבה 9100 (מפקד: אלוף-משנה שמואל פרסבורגר) – חטיבה חדשה, שהוקמה במהירות מיד לאחר פרוץ המלחמה על בסיס מאגר כוח האדם הלא משובץ בקצח"ר (בעיקר קצינים) והוכפפה לפיקוד המרכז. היו בה שלושה גדודי רגלים מצוידים רק בנשק נ"ט קל.
שני גדודי טנקי "סופר שרמן" – גדוד הטנקים 268 מחטיבה 670 (שאורגן במסגרת כוח עתודה פיקודי בפיקוד אל"ם משה יוסף) וגדוד השריון הפיקודי 182.
בעקבות הארכת גבולות הגזרה של הפיקוד לצפון ולדרום באו תחת פיקודו גם היחידות הללו:
חטיבה מרחבית 612 - החטיבה המרחבית של עמק הירדן (מפקד: אלוף-משנה יחזקאל רביד).
חטיבה מרחבית 406 האחראית על הערבה.
כוח חטיבתי (מילואים) 99, אשר הגן על מרחב אילת (מפקד: אלוף-משנה אורי ביידץ).
לרשות הפיקוד הועמדו כוחות נוספים שונים, ובהם יחידות רגלים ונ"ט וגדודי ארטילריה ומרגמות.
המישור הצבאי > היערכות פיקוד המרכז

התרחיש העיקרי שלקראתו נערך פיקוד המרכז במהלך המלחמה היה ניסיונות פריצה מערבה אל מעבר לגבול של כוחות שריון ירדניים, עיראקיים ואחרים, וזאת כאשר לרשות הפיקוד עמדו כוחות שריון ותותחנים מועטים ביותר. הטקטיקה שננקטה הייתה שימוש בכוחות חי"ר רבים ככח נ"ט, להדיפת התקפת שריון אפשרית ממזרח.
לצורך התמודדות עם פלישה אפשרית ממזרח ערך פיקוד המרכז שלוש חטיבות מצפון לדרום:
חטיבת ירושלים נערכה מאזור מעלה אפרים ועד ים המלח, הן על גדות נהר הירדן והן בציר יריחו–ירושלים ויריחו-רמאללה.
חטיבת הבקעה נערכה במרכז אזור הג'יפתליק, ליד גשר אדם שבבקעת הירדן.
חטיבה 5 נערכה בצפון בקעת הירדן עד לטירת צבי.
"כוח משה" כוח עתודה פיקודי עם גדוד השריון של חטיבה 670 נערך בבקעת נערן.
גדוד השריון הפיקודי 182 הוצב בעורף הג'יפתליק. חטיבה 9100 החדשה, שהתארגנה במישור אדומים, נפרסה כדי לתגבר את מערכי ההגנה לאורך הציר מיריחו לירושלים והציר מיריחו לרמאללה, שגם דרכו ניתן היה לתקוף את ירושלים.
ארבעה גדודי חיל משמר של חטיבת ירושלים הועברו תחת פיקוד הממשל הצבאי בשטחים לצורך פעילותו שם.
חיילי החטיבות בפיקוד המרכז נערכו במתכונת של "יחידות מתאבדים" החמושים בנשק נ"ט לבלימת פריצה של כוחות אויב ממזרח. נתפסו משלטים בפתחי הצירים העולים מבקעת הירדן לגב ההר. נבנו ביצורים, מכשולים ועמדות לטנקים, נחפרו תעלות נ"ט והונחו שדות מוקשים נ"ט נרחבים. כמו כן תירגלו הכוחות עריכה של התקפות נגד מקומיות.
המישור הצבאי > סיום הכוננות בחזית ירדן

במהלך המלחמה אירעו חדירות מעטות של מחבלים לגזרת פיקוד המרכז. ערי יהודה ושומרון נותרו שקטות. בשלהי המלחמה, כאשר התברר סופית שירדן לא תפתח חזית שלישית מול ישראל, החל המטה הכללי להעביר יחידות של פיקוד המרכז לחזיתות הלחימה, בעיקר לסיני. חטיבה 9100 הוצאה כולה מפיקוד המרכז: שני גדודים שלה ירדו לחזית הדרום, והגדוד השלישי עם מפקדת החטיבה נשלח לחזית הצפון. שני גדודים של חטיבת הבקעה הועברו לחזית הדרום: גדוד צנחנים במילואים הצטרף לחטיבת צנחני המילואים (חטיבה 247), וגדוד הסיור חרוב הצטרף לכוחות אוגדה 162. גם כוח חטיבתי 99 הועבר ממרחב אילת לחזית הדרום.
לקריאה נוספת

דני אשר (עורך ראשי), הסורים על הגדרות: פיקוד הצפון במלחמת יום הכיפורים, מערכות, 2008.
איתן הבר, זאב שיף, (עורך משנה ד"ר דני אשר) לקסיקון מלחמת יום הכיפורים, כנרת זמורה ביתן דביר, 2003.
הערות שוליים

↑  הבר ושיף, עמ' 161-163.
↑  אשר, עמ' 223-224.
↑  הבר ושיף, עמ' 161.
↑  פיקוד הצפון נותר מופקד במשך כל המלחמה על הגזרה המשנית של גבול ישראל-לבנון, שבה ניסו ארגוני המחבלים לבצע פעולות איבה רבות.
↑  עד ראשית המלחמה הייתה החטיבה נתונה לפיקודו של אלוף-משנה אריה וינברג (אילון), שנשלח אז לפקד על כוח חטיבתי במרחב שלמה שבסיני.
↑  הבר ושיף, עמ' 284.
המכון לקרקע עירונית

סמל המכון לקרקע עירונית
המכון לקרקע עירונית (באנגלית: Urban Land Institute בקיצור: ULI) הוא מוסד בינלאומי ללא כוונת רווח הממוקם בוושינגטון הבירה, ארצות הברית וכולל סניפים נוספים בלונדון והונג קונג. המכון עוסק בתכנון עירוני, התפתחות אורבנית, ושימושי קרקע בערים גלובליות ובשיתוף פעולה עם ממשלות של מדינות שיש להם ערי עולם. המכון הוקם בשיקגו בשנת 1936 ונקרא בשם: קרן הנדל"ן הלאומית למחקר מעשי ולחינוך. כיום עוסקים בו 30,000 חברים שמהם 20% חברי ממשלה, חברי אקדמיה, וחברי ארגונים העוסקים בתכנון אורבני. בנוסף, המכון עוסק גם בייעוץ לארגונים אקולוגיים. למכון כמה מרכזי מחקר והוצאת ספרים. המכון דואג גם לחלק פרסים במגוון נושאים הקשורים לתכנון אורבני.
מכונים נוספים בארץ ובעולם

מכוני מחקר נוספים לקרקע עירונית מצויים במדינות נוספות במוסדות אקדמאיים או כאלה הפועלים באופן עצמאי. בישראל פועל "המכון לחקר מדיניות קרקעית ושימושי קרקע" במסגרת הנהלת קרן קיימת לישראל בירושלים.
הרצה (עיירה)

| --- | --- |
סמל הרצהסמל הרצה

 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  צ'רנוביץ (מחוז)
 שטח:  3.223 קמ"ר
 גובה:  160 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,097 (2022)
 קואורדינטות:  48°09′00″N 26°15′00″E﻿ / ﻿48.15000°N 26.25000°E﻿ / 48.15000; 26.25000
 אזור זמן:  UTC+2
 he
 
הרצה (ברומנית: Herța ובאוקראינית: Герца) היא עיירה בחבל הרצה, מדרום־מזרח לצ'רנוביץ שבאוקראינה, סמוך לגבול עם רומניה.
המנון פורטוגל

| --- | --- |

תווי ההמנון
 מדינה:  פורטוגל פורטוגל
 שפה:  פורטוגזית
 מילים:  אנריקה לופש דה מנדונסה
 לחן:  אלפרדו קייל
 תאריך מעמד רשמי:  1910 בפועל, 1911 מכוח חוק
 ‏האזנהקובץ:A Portuguesa.ogg‏Ⓘ‏
ההמנון הלאומי של פורטוגל (A Portuguesa, אַ פּוּרְטוּגֶזָה) נכתב על ידי אנריקה לופש דה מנדונסה (Henrique Lopes de Mendonça) והולחן על ידי אלפרדו קייל (Alfredo Keil) בשנת 1890 בעקבות ויתורה של האימפריה הפורטוגזית לאימפריה הבריטית על מושבותיה בזמביה וברודזיה שבדרום אפריקה של היום, דבר שנתפס כעלבון בעיני גורמים לאומניים.
ב-5 באוקטובר 1910, לאחר הפיכתה של פורטוגל מממלכה לרפובליקה, החליף השיר באופן מעשי את ההמנון הקודם "המנון מגילת החוקה" (Hymno da Carta), וב-19 ביולי 1911 הוא אומץ כהמנונה של המדינה באופן רשמי. ב-16 ביולי 1957 התקבלה גרסתו הנוכחית של ההמנון ובו שלשה בתים ופזמון חוזר, אולם באופן רשמי מושמעים רק הבית הראשון והפזמון החוזר. השורה האחרונה של ההמנון החוזר הייתה בעבר "Contra os bretões marchar, marchar" ("כנגד הבריטים, צעדו, צעדו!") אך המילה "בריטים" הוחלפה ב"תותחים".
מילות ההמנון

| עברית | תעתיק עברי | פורטוגזית |
| --- | --- | --- |
| גיבורי הים, אנשים אצילים,  עם אמיץ ונצחי,  קוממו שוב היום   את זוהרה של פורטוגל!  בינות לערפילי הזיכרון,  הו מולדת, שמעי את קול  אבותיך האצילים,  הם יובילוך לניצחון!    פזמון:  אל הנשק, אל הנשק!  על הים ועל היבשה,  אל הנשק, אל הנשק!  ללחום למען המולדת!  לנגד התותחים, צעדו, צעדו!    הניפו את הדגל הבלתי מנוצח,  באור שמייך החי!  קוראת אירופה לעולם כולו:  לא אבדה פורטוגל  נשקי את אדמתך הקדושה  האוקיינוס הגועש מאהבה,  וידך הכובשת  העניקה עולמות חדשים לעולם!    (פזמון)    הצדיעו לשמש העולה  מעל עתיד מחייך;  יהא הד ההתקפה עליך  לסימן לגאולתך  קרני שחר חזק זה  הן כנשיקות אם,  השומרות עלינו, ומקיימות אותנו,  מפני פגעי הגורל.    (פזמון) | אֶרוֹישׁ דוּ מָאר, נוֹבְּרֶה פּוֹבוּ  נָסָאוּ וָלֵנְטֶה, אִימוּרְטָאל,  לֶוָאנְטַאי אוֹזֶ'ה דֶה נוֹבוּ  אוּ אֶשְׁפְּלֶנְדוֹר דֶה פּוּרְטוּגָל!  אֶנְטְרֶה אָשׁ בְּרוּמָשׁ דָה מֶמוֹרְיָה,  אוֹ פָּטְרִיָה, סֶנְטֶה-סֶה אָ ווֹשׁ,  דוּשׁ טֶאוּז אֶגְרֵזִ'יוּז אָבוֹשׁ,  קֶה אָ-דֶה גִיאָר-טֶה אָ וִיטוֹרְיָה!    רֶפְרָאוּ:  אָז אָרְמָשׁ, אָז אָרְמָשׁ!  סוֹבְּרֶה אָ טֶרָה, סוֹבְּרֶה אוּ מָאר,   אָז אָרְמָשׁ, אָז אָרְמָשׁ!  פֶּלָה פָּטְרִיָה לוּטָר!  קוֹנְטְרָה אוּשׁ קָנְיוֹאִינְשׁ, מָרְשָׁאר, מָרְשָׁאר!    דֶשְׁפְרָאלְדָה אָ אִינְוִיקְטָה בָּנְדֵירָה,  אָ לוּשׁ וִיוָה דוּ טֶאוּ סֵאוּ!  בְּרָאדֶה אָ אֶאוּרוֹפָּה אָ טֶרָה אִינְטֵירָה:  פּוּרְטוּגָל נָאוּ פֶּרֶסֶאוּ  בֵּיזָ'ה אוֹ סוֹלוּ טֶאוּ ז'וּקוּנְדוּ  אוּ אוֹסִיאָנוּ אָ רוּזִ'יר דָ'אמוֹר,  אִי טֶאוּ בְּרָאסוּ וֶנְסֶדוֹר  דֶאוּ מוּנְדוּשׁ נוֹבוּז אָאוּ מוּנְדוּ!    (רֶפְרָאוּ)    סָאוּדַאי אוּ סוֹל קֶה דֶשְׁפּוֹנְטָה  סוֹבְּרֶה אוּם רִידֶנְטֶה פּוּרְוִיר;  סֶזָ'ה אוּ אֶקוּ דֶה אוּמָה אָפְרוֹנְטָה  אוּ סִינָאל דוּ רֶסוּרְזִ'יר.  רָאיוּשׁ דֶסָה אַוּרוֹרָה פוֹרְטֶה  סָאוּ קוֹמוּ בֵּיז'וּשׁ דֶה מָאי,  קֶה נוּשׁ גוּאָרְדָאם, נוּשׁ סוּשׁטֵים,  קוֹנְטְרָה אָז אִינְז'וּרְיָאשׁ דָה סוֹרְטֶה.    (רֶפְרָאוּ) | Heróis do mar, nobre povo,  Nação valente, imortal,  Levantai hoje de novo  O esplendor de Portugal!  Entre as brumas da memória,  Ó Pátria, sente-se a voz  Dos teus egrégios avós,  Que há-de guiar-te à vitória!    Refrão:  Às armas, às armas!  Sobre a terra, sobre o mar,  Às armas, às armas!  Pela Pátria lutar!  Contra os canhões, marchar, marchar!    Desfralda a invicta Bandeira,  À luz viva do teu céu!  Brade a Europa à terra inteira:  Portugal não pereceu  Beija o solo teu jucundo  O Oceano, a rugir d'amor,  E teu braço vencedor  Deu mundos novos ao Mundo!    (Refrão)    Saudai o Sol que desponta  Sobre um ridente porvir;  Seja o eco de uma afronta  O sinal do ressurgir.  Raios dessa aurora forte  São como beijos de mãe,  Que nos guardam, nos sustêm,  Contra as injúrias da sorte.    (Refrão) |
מדיה

| --- | --- |
: מנגינת המנון פורטוגל 
: לעזרה בהפעלת הקובץ
ראו גם

דגל פורטוגל
סמל פורטוגל
המחט של בופון

המחט המסומנת באות a חוצה את הפס, בעוד מחט b מצויה בין שני פסים
במתמטיקה, בעיית המחט של בופון היא שאלה שהוצגה לראשונה על ידי ז'ורז'-לואי לקלר דה בופון ב-1733:
נניח שיש לנו רצפה עשויה רצועות מקבילות של עץ, כל אחת ברוחב זהה, ונפיל מחט על הרצפה. מה ההסתברות כי המחט תנוח על הקטע שבין שתי רצועות?
בעיה זו הייתה הדוגמה הראשונה בגאומטריה הסתברותית. באמצעות הפתרון לבעיה ניתן לחשב את פאי בשיטת מונטה קרלו, אם כי ברור למדי שבופון עצמו לא ערך ניסויים מעין זה.
פתרון > ניסוח הבעיה

נתונה מחט באורך  l, אשר נופלת על משטח בעל קווים מקבילים במרחק  l\leq d, מהי ההסתברות כי המחט תחצה את הקו?
פתרון > פתרון

יהי  x המרחק בין מרכז המחט לקו הקרוב ביותר, תהי  \theta  הזווית החדה שבין המחט לקו.
המחט תעבור את הקו אם יתקיים:  x\leq {\frac {l}{2}}sin\theta
למחט קטנה, כאשר  d>l יתקיים:
 P=\int _{0}^{2\pi }{\frac {l\left|cos\theta \right|}{d}}{\frac {d\theta }{2\pi }}
ובחישוב האינטגרל נקבל:
 P={\frac {2l}{\pi d}}
במקרה ש  d=l:
 P={\frac {2}{\pi }}=0.636619...
פתרון > פתרון נוסף

נסמן ב-X את המשתנה המקרי שסופר את מספר הקוים שמחט באורך 1 תחתוך. נשים לב ש-X תמיד (למעט מקרים בהסתברות אפס) שווה ל-1 כשהמחט חותכת קו, ו-0 אחרת. לכן אנחנו רוצים לחשב את [E[X (נסמן ב-e).
נשים לב שמלינאריות התוחלת, אם נזרוק מחט באורך l, אז מספר הקווים שהיא תחתוך בתוחלת הוא le, ואם נזרוק כמה מחטים (אפילו אם הן מחוברות, שכן התוחלת ליניארית גם כאשר המשתנים תלויים) תוחלת מספר הפעמים שהן יחתכו קווים היא סכום התוחלות שלהם. מכך נובע שלכל קו המורכב ממספר קטעים שאורכו הכולל l, תוחלת מספר הקווים שיחתכו הוא le.
כעת נקח סדרה של מצולעים משוכללים שהיקפם שווה ל-2π, ומספר צלעותיהם שואף לאינסוף. אז הם שואפים למעגל שהיקפו 2π, ומרציפות גם תוחלת מספר הקווים שהמעגל יחתוך היא 2π.
מצד שני, זה מעגל שקוטרו 1, ולכן הוא תמיד יחתוך את הקווים בדיוק פעמיים. מכאן נובע π=2e, ולכן e=2/π.
הערות שוליים

↑  Buffon's Needle Problem באתר וולפרם אלפא Math World.
על מרכז x נמצאת מחט אדומה ומחט כחולה. המחט האדומה נמצאת באזור האפור ולכן היא עוברת את הקו משמאל.
המכון לתכנון עירוני של פריז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מוסד אקדמי
 תקופת הפעילות:  1919–הווה (כ־105 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  48°47′20″N 2°27′00″E﻿ / ﻿48.78894444°N 2.45006389°E﻿ / 48.78894444; 2.45006389
 urbanisme.u-pec.fr
  (למפת איל-דה-פראנס מוגדלת) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מוהמכון לתכנון עירוני של פריז(למפת איל-דה-פראנס רגילה) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מוהמכון לתכנון עירוני של פריז
 
המכון לתכנון עירוני של פריז (צרפתית: Institut d'urbanisme de Paris) הוא מכון מחקר אקדמי ומרכז ללימוד והכשרה לתואר שני בתחום תכנון עירוני הממוקם בקמפוס אוניברסיטת פריז ה-12 ואל דה מארן. המכון הוקם בשנת 1919 בעקבות בעיות הדיור שהתעוררו בפריז בתחילת המאה ה-20 ובעקבות הרצון להרחיב את גבולות העיר בעקבות אולימפיאדת פריז (1900) ותערוכות בינלאומיות שנערכו בפריז בסוף המאה ה-19 שהפכו את העיר לבעלת עניין בינלאומי. בעקבות הקמתו של המכון החלו לימודי התכנון העירוני בצרפת. בשנת 1924 הפך להיות חלק בקמפוס אקדמי ובשנת 1972 קיבל מעמד אקדמי עצמאי. התואר השני לתכנון עירוני מאפשר לסטודנטים לאחד את הידע הבסיסי שלהם בתכנון עירוני במהלך השנה הראשונה ולהעמיק את העיסוק המקצועי שלהם בכלל או בנושא מסוים אחד במהלך השנה השנייה (קורס התמחות אחד מבין שמונה קורסים קיימים).
המכון כיום הוא חבר באיגוד AESOP (האיגוד האירופאי של בתי הספר לתכנון עירוני) וחבר במכון הצרפתי לאורבניזם שהוקם לאחר מכן. במכון ישנם 350 סטודנטים ועוד 30 מורים ואנשי מחקר העוסקים בתכנון עירוני. המכון מפעיל מעבדות מחקר (Lab'Urba) וגם חבר באוניברסיטת מזרח פריז.
הערות שוליים

↑  Le Master Urbanisme et Aménagement, ECOLE d'URBANISME DE PARIS
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2195 4303  LCCN: n83131354  VIAF: 159293160   WorldCat (עם VIAF): 159293160
המעמד המתפתח של הסכמת פריז

המעמד המתפתח של הסכמת פריז (ברומנית: Statutul Dezvoltător al Convenției de la Paris), המוכר בהיסטוריוגרפיה הרומנית גם בכינוי "המעמד של קוזה" (Statutul lui Cuza), הוא מסמך בעל אופי של חוקה, שאומץ בנסיכויות הרומניות, ב-1864, ביוזמתו של הדומניטור, אלכסנדרו יואן קוזה.
שליט הנסיכויות הרומניות, קוזה, ניסה לבצע רפורמות, בעיקר בתחום האגררי, אך האספה המחוקקת, שהייתה מורכבת בעיקר מבויארים, לא איפשרה זאת. קוזה פיזר את האספה המחוקקת בעזרת גדוד צבא ופרסם את "המעמד המתפתח של הסכמת פריז", שהיו בו שינויים רבים לעומת הסכמת פריז, בעיקר בדרך בחירת הנציגים לאספה המחוקקת. לאישור המסמך נערך משאל עם בחודש מאי 1864 ובמשאל אושר המסמך ב-682,621 קולות של תומכים מול 1,307 מתנגדים ו-70,220 נמנעים.
הכנסייה האפוסטולית הארמנית

| --- | --- |


דגל הפטריארך של הכנסייה האפוסטולית הארמנית
 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  נצרות
 מייסד:  גרגוריוס המאיר 
 מנהיג:  Karekin II 
 מספר מאמינים:  9,000,000 
 שפות:  Classical Armenian 
 ארגונים ופעילות
 מרכז:  Etchmiadzin Cathedral 
 www.armenianchurch.org
 
הטבלת טירידאטס השלישי מלך ארמניה
הכנסייה האפוסטולית הארמנית (בארמנית: Հայ Առաքելական Եկեղեցի, בערבית: كنيسة الأرمن الأرثوذكس) היא הכנסייה הממוסדת העתיקה בעולם ואחת מן הקהילות הנוצריות הקדומות ביותר. שמה הרשמי הוא "הכנסייה האפוסטולית והאורתודוקסית הארמנית". לעיתים היא נקראת "הכנסייה האורתודוקסית הארמנית" או "הכנסייה הגרגוריאנית". ברם, השם האחרון אינו חביב עליה, מאחר שהיא רואה בשליחים ברתולומאוס ותַדֵאוּס את מייסדיה ומחשיבה את גרגוריוס הקדוש "הַמֵאִיר" רק כמנהיגה הרשמי הראשון.
מונופיסיאניות

מבחינה היסטורית, הכנסייה הארמנית נחשבת על ידי התאולוגים הקתולים והאורתודוקסים למונופיסיאנית, משום שכמו הכנסייה האורתודוקסית הקופטית דחתה את החלטות קונסיל כלקדון שגינה את המונופיסיאניות. הכנסייה הארמנית ניתקה רשמית את קשריה עם רומא וקונסטנטינופוליס ב-554, במהלך הקונציל השני בעיירה דווין שבארמניה, בו נדחתה הנוסחה הדיופיסיאנית של קונציל כלקדון.
ברם, הכנסייה האורתודוקסית הארמנית טוענת כי זהו תיאור שגוי של עמדתה התאולוגית. היא רואה במונופיסיאניות מינות, ושותפה לפרשנותו של אוטיכס ולגינוי שנתקבל בקונסיל כלקדון, אך אינה מסכימה עם הנוסחה שהתקבלה באותה ועידה. במקום זאת דבקה הכנסייה הארמנית בדוקטרינה שהגדיר קיריל מאלכסנדריה, הנחשב קדוש גם בעיני הכנסיות הכלקדוניות, בה מתואר ישו כישות המאחדת בתוכה טבע אלוהי וטבע אנושי גם יחד. ראייה זו את טבעו של ישו נקראת מיאפיסיאניות.
מבנה הכנסייה והנהגתה

בראש הכנסייה האפוסטולית הארמנית עומד "קתוליקוס" (ברבים "קתוליקוי"). ברם, אין לבלבל בין הכנסייה האפוסטולית הארמנית עם הכנסייה הקתולית הארמנית, שהיא כנסייה קתולית מזרחית הקשורה לכס הקדוש ברומא. כיום ממלא את תפקיד הקתוליקוס של כל הארמנים קארקין השני (נהגה לעיתים גארגין), היושב באצ'מיאדזין. קתוליקוס נוסף הוא הקתוליקוס של קיליקיה, היושב באנטליאס שבלבנון, ועומד בראש הכנסיות השייכות לכס הקדוש של קיליקיה. מקור החלוקה במעברים התכופים של מושב המינהל הכנסייתי בתקופת השלטון העות'מאני ואחר כך גם בתקופה בה הייתה ארמניה חלק מברית המועצות. ברם, הקתוליקוס של כל הארמנים טוען כי הקתוליקוס של קיליקיה כפוף לו מבחינה תאורטית. הכנסייה האפוסטולית הארמנית היא אחת מכמה כנסיות אפוסטוליות, בהן מחליטים אנשי העדה בעצמם אם ברצונם להמשיך ולהחזיק את הכמרים בכנסיותיהם או להחליפם באחרים. כך נהוג גם אצל הבפטיסטים ובכנסיות עדתיות (congregational churches) אחרות.
הדמיון לכנסיות אחרות

בכל הקשור לליטורגיה, רב המשותף לסממנים החיצוניים של הפולחן הלטיני, במיוחד כפי שהיה נהוג בתקופת ההיפרדות, מאשר לאלו של הכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות. לדוגמה, הבישופים חובשים מצנפות (miter) הזהות כמעט לגמרי עם אלו של הבישופים המערביים. כמו כן, הם אין משתמשים בדרך כלל באיקונוסטסיס שלם להפרדה בין המזבח לחלל המרכזי של הכנסייה (navis), אלא בווילון, כפי שהיה נהוג במערב בתקופת ההיפרדות. לחני התפילות והמזמורים הם ארמניים.
הכמרים הארמניים מתחת לדרגת בישוף רשאים להינשא קודם סמיכתם, ולשמות המשפחה של צאצאיהם נוספת התחילית "טר" (או "דר" בארמנית מערבית), שמשמעותה "אדון", המציינת את יוחסם.