שושלת רשטראקוטה
כלכלה

כלכלת רשטראקוטה התבססה על התוצרת הטבעית והחקלאית שלה, הכנסותיה מהייצור והכספים שהושגו מכיבושיה. כותנה הייתה הגידול העיקרי של אזורי דרום גוג'ראט, קאנדש (אנ') ובראר. מינאגר, גוג'ראט, אוג'יין, פאיתאן (אנ') וטגארה היו מרכזים חשובים של תעשיית הטקסטיל. בדי מלמלה יוצרו בפאיתן ובווראנגאל (אנ'). חוטי הכותנה והבדים יוצאו מבהארוץ' (אנ'). בדי קליקו (אנ') לבנים יוצרו בבורהאנפור (אנ') ובבראר ויוצאו לפרס, ביזנטיון, ממלכת הכוזרים, חצי האי ערב ומצרים. אזור קונקן, שנשלט על ידי שושלת סילהארה הוואסלית, ייצר כמויות גדולות של עלי בטל (אנ'), קוקוס ואורז ואילו היערות השופעים של מייסור, שנשלטו על ידי שושלת גנגה הוואסלית, היו מקור לעצים כמו אלגום, עץ, טיק והובנה. קטורת ובשמים יוצאו מנמלי תאנה (אנ') וסאימור.
הדקאן היה עשיר במינרלים, אם כי אדמתו לא הייתה פורייה כמו זו של מישורי הגנגס. מכרות הנחושת של מחוז קדאפה (אנ'), מחוז בלארי (אנ'), צ'נדה, בולדהאנה, נרסינגפור, אחמדנאגר (אנ'), ביג'אפור ודהארוואד (אנ') היו מקור הכנסה חשוב ומילאו תפקיד חשוב בכלכלה. יהלומים נכרו בקדאפה, בלארי, קורנול (אנ') וגולקונדה (אנ'). הבירה מניקהטה ודוואגירי היו מרכזי סחר חשובים ליהלומים ותכשיטים. תעשיית העור והבורסקאות פרחו בגוג'ראט ובכמה אזורים בצפון מהאראשטרה. מייסור עם עדרי הפילים העצומים שלה הייתה חשובה לתעשיית השנהב.
אימפריית רשטראקוטה שלטה ברוב חוף הים המערבי של תת-היבשת, מה שאפשר את הסחר הימי שלה. אזור גוג'ראט של האימפריה הרוויח הכנסה משמעותית מנמל בהארוץ', אחד הנמלים הבולטים בעולם באותה תקופה. הייצוא העיקרי של האימפריה היה חוטי כותנה, בד כותנה, מלמלות, עורות, מחצלות, אינדיגו, קטורת, בשמים, אגוזי אריקה, אגוזי קוקוס, עצי אלגום, עצי טיק, ועצים אחרים, שמן שומשום ושנהב. היבוא העיקרי שלה היה פנינים, זהב, תמרים מחצי האי ערב, עבדים, יינות איטלקיים, בדיל, עופרת, טופז, ליבנה, דבשה, זכוכית צור, אנטימון, מטבעות זהב וכסף, ונערים ונערות זמרים (לבילוי בני המלוכה) מארצות אחרות. מסחר בסוסים היה עסק חשוב ורווחי, שהונהג על ידי הערבים וכמה סוחרים מקומיים. ממשלת רשטראקוטה גבתה מס משלוח של גאדיאנאקה זהב אחד על כל כלי השיט הזרים השטים לנמלים אחרים ואגרה של כתרנה מכסף אחד (מטבע) על כלי שיט ששטו בין נמלים מקומיים.
אמנים ובעלי מלאכה פעלו כתאגידים (גילדות) ולא כעסקים בודדים. הכתובות מזכירות גילדות של אורגים, יצרני שמן, אומנים, יצרני סלים ומחצלות ומוכרי פירות. כתובת סאונדאטי (אנ') מתייחסת למכלול של כל אנשי מחוז בראשות הגילדות של האזור. גילדות מסוימות נחשבו עדיפות על אחרות, בדיוק כפי שחלק מהתאגידים היו, והוענקו להן אמנות מלכותיות הקובעות את הסמכויות והזכויות שלהן. כתובות מצביעות על כך שלגילדות הללו הייתה מיליציה משלהן כדי להגן על סחורות במעבר, וכמו אסיפות הכפר, הן הפעילו בנקים שהלוו כסף לסוחרים ולעסקים.
הכנסות הממשלה הגיעו מחמישה מקורות עיקריים: מיסים רגילים, מיסים מזדמנים, קנסות, מיסים על הכנסה, מיסים מגוונים ומיסים מהוואסלים. מס חירום הוטל מדי פעם כאשר הממלכה הייתה תחת לחץ, כגון כאשר היא עמדה בפני אסונות טבע, או התכוננה למלחמה או התגברה על פגעי המלחמה. מס הכנסה כלל מיסים על אדמת כתר, שממה, סוגים ספציפיים של עצים הנחשבים בעלי ערך לכלכלה, מכרות, מלח, אוצרות שנחשפו על ידי מחפשים. בנוסף, מתנות מקובלות ניתנו למלך או לקצינים המלכותיים בהזדמנויות חגיגיות כמו נישואים או לידת בן.
המלך קבע את מדרגות המס בהתבסס לצורך ולנסיבות בממלכה תוך הקפדה על כך שלא יוטל נטל מופרז על האיכרים. בעל הקרקע או השוכר שילמו מגוון מיסים, לרבות מיסי קרקע, מיסי תוצרת ותשלום התקורה של תפקיד הגאבונדה (ראש הכפר). מיסי הקרקע היו מגוונים, בהתאם לסוג הקרקע, תוצרתה ומצבה ונעו בין 8% ל-16%. כתובת בנאווסי משנת 941 מזכירה הערכה מחדש של מס קרקע עקב ייבוש תעלת השקיה ישנה באזור. ייתכן שמס הקרקע היה גבוה עד 20% כדי לשלם עבור הוצאות של צבא במלחמה לעיתים קרובות. ברוב הממלכה שולמו מיסי קרקע בסחורות ובשירותים ורק לעיתים רחוקות התקבלו מזומנים. חלק מכל המיסים שהרוויחה הממשלה (בדרך כלל 15%) הוחזר לכפרים לצורך תחזוקה.
מיסים הוטלו על בעלי מלאכה כמו קדרים, רועי צאן, אורגים, יצרני שמנים, חנוונים, בעלי דוכנים, מבשלי שכר וגננים. המיסים על פריטים מתכלים כגון דגים, בשר, דבש, תרופות, פירות ומוצרים חיוניים כמו דלק היו גבוהים עד 16%. מיסים על מלח ומינרלים היו חובה אף על פי שהאימפריה לא טענה לבעלות בלעדית על מכרות, מה שמרמז שייתכן שחיפוש מינרלים ועסקי החציבה פרטיים היו נפוצים. המדינה תבעה את כל הנכסים הללו כאשר לבעליהם החוקי שנפטר לא הייתה משפחה קרובה להגיש תביעת ירושה. מיסים שונים אחרים כללו מיסי מעבורות ומיסי בתים. רק ברהמינים ומוסדות המקדש שלהם חויבו בשיעור נמוך יותר.