stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרטת מרטין לותר קינג
מבנה האנדרטה

האנדרטה שוכנת במתחם דמוי משולש בשטח של כ-16 דונם על גדתו הצפון-מערבית של אגן הגאות בפארק הפוטומק המערבי, בקרבת אנדרטת רוזוולט. האתר למיקומה נבחר במטרה ליצור שורה של אנדרטאות למנהיגים, החל מאנדרטת לינקולן (שעל מדרגותיה נשא קינג את נאומו הנודע ביותר, יש לי חלום), עבור באנדרטה לקינג ולרוזוולט ועד לאנדרטת ג'פרסון שמדרום-מזרח לה. כתובתה של האנדרטה - שדרת העצמאות 1964 - נבחרה כתזכורת לחוק זכויות האזרח שנחקק באותה שנה והיווה ציון דרך חשוב במאבק לשיויון זכויות בארצות הברית, שקינג היה ממנהיגיו הבולטים.
התפיסה העיצובית של האנדרטה נובעת ממשפט מתוך הנאום "יש לי חלום": "בזכות אמונה זו נוכל לחצוב מתוך הר הייאוש אבן של תקווה.". פתח הכניסה למתחם האנדרטה הוא מעבר בין שני סלעי גרניט גדולים, המסמלים את "הר היאוש". מעבר להם משתרעת רחבת האנדרטה, שבמרכזה ניצב גוש גרניט לבן בגובה של 9.1 מטרים, הוא מסמל את "אבן התקווה". בפאתה של אבן זו הפונה אל אגן הגאות פוסלה דמותו של קינג, המשקיף כביכול לעבר האופק. אבן זו פוסלה על ידי הפסל הסיני ליי ייקסין (Lei Yixin).
משני עבריו של פתח הכניסה לרחבה מתמשכים שני כותלי גרניט המתקשתים כסהר, באורך כולל של 137 מטרים. נחקקו בהם ארבע עשרה אימרות מתוך נאומים ודרשות שנשא קינג ודברים שכתב. המוקדמת מביניהן נאמרה בשנת 1955, במהלך חרם האוטובוסים של מונטגומרי. המאוחרת ביותר לקוחה מתוך דרשה שנשא קינג בקתדרלה הלאומית של וושינגטון ארבעה ימים לפני שנרצח ב-1968. האימרות נבחרו על ידי קבוצה של היסטוריונים שכונסה לשם כך. משני צידי אבן התקווה נחרתו שתי אימרות נוספות של קינג.
בצד האנדרטה הוקם גם מרכז מבקרים המשויך אליה.
האנדרטה מנוהלת ומתוחזקת על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  קדמו לה האנדרטאות לג'ורג' מייסון, לג'ון אריקסון ולג'ון פול ג'ונס.
↑  איסוף הכספים להקמת האנדרטה התעכב לאחר שב-2001 דרש הארגון המנהל את הקניין הרוחני של קינג, המופעל על ידי בני משפחתו, כי הקרן לאיסוף התרומות תשלם לו תמלוגים בקשר לשימוש בשמו במסע גיוס הכספים שלה. דרישה זו עוררה בציבור תגובות מתנגדות.
↑  הטקס ואירועים נוספים שנערכו באותו יום לרגל חנוכת האנדרטה היו צנועים מאלו שתוכננו ליום חנוכת האנדרטה במועדו המקורי.
↑  "With this faith we will be able to hew out of the mountain of despair a stone of hope."
↑  הבחירה בייקסין לפסל עוררה מחאה בשל מוצאו הלא-אמריקני וכן מצד ארגוני זכויות אדם, שכן הוא פיסל גם פסל של מאו דזה-דונג.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534855905171  LCCN: sh98004336
בזיליקת קונסטנטינוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בזיליקה אזרחית, אתר ארכאולוגי 
 מיקום:  רומא 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–312
 תאריך פתיחה רשמי:  312 
 יוצר:  מקסנטיוס 
 מידות
 גובה:  65 מ' 
 שטח:  6,500 מ"ר 
 
 קואורדינטות:  41°53′31″N 12°29′18″E﻿ / ﻿41.891944444444°N 12.488333333333°E﻿ / 41.891944444444; 12.488333333333
  (למפת רומא מוגדלת) בזיליקת קונסטנטינוס(למפת רומא רגילה) בזיליקת קונסטנטינוס
 
בזיליקת קונסטנטינוס או בזיליקת מקסנטיוס וקונסטנטינוס היא המבנה הגדול ביותר שנבנה בפורום שברומא העתיקה. המבנה ניצב בצידו הצפון מזרחי של הפורום.
היסטוריה

הקמת המבנה החלה בשנת 308 בתקופת שלטונו של הקיסר מקסנטיוס, ונועדה לבטא את חידוש תפארתה של העיר רומא ואת חידוש מעמדה המרכזי באימפריה תחת שלטונו של מקסנטיוס. אלא שמקסנטיוס, שנהרג בקרב על גשר מילביוס בשנת 312 בידי קונסטנטינוס, לא זכה לסיים את בנייתה, והיה זה קונסטנטינוס שסיים את הקמת המבנה בשנת 312, תוך הכנסת שינויים משמעותיים בתפקודו, בעיטוריו ובכניסות המובילות אליו.
היסטוריה > ארכיטקטורה ומבנה

הבזיליקה בתכנונה המקורי אינה נושאת קווי דמיון רבים לבזיליקות שנבנו לפניה בעיר רומא, ואינה עומדת בסטנדרטים הקלסיים לעיצוב בזיליקה כפי שנוסחו על ידי האדריכל הרומי בן המאה הראשונה לפנה"ס ויטרוביוס. נראה כי המבנה האדריכלי של הבזיליקה שואב השראה רבה דווקא מבתי מרחצאות שונים בעיר רומא, כשהבולטים שבהם הם מרחצאות קרקלה ומרחצאות דיוקלטיאנוס וחוקרים שונים טוענים כי ניתן לראות באולם המרכזי של הבזיליקה סוג של פריג'ידריום (חדר מים קרים בבתי מרחץ).
המבנה היה מורכב מספינה מרכזית שתקרתה הייתה עשויה קמרונות צולבים שהתנשאה לגובה 39 מטרים ונתמכה על ארבעה עמודים. הספינה הסתיימה באפסיס. בצידי הספינה היו שני מעברים שכוסו בשלושה קמרונות חבית. מהכנסייה נותר כיום רק המעבר הצפוני. בקירות המבנה היו מספר מדפים שעליהם הוצבו פסלי האלים.
לא ידוע מה היה שימושו המקורי של המבנה בעת הקמתו, אך מקובל לשער כי המבנה שימש כבית משפט וכאולם מפגש - השערה הנתמכת על ידי נסיבות עלייתו לשלטון של מתכנן המבנה מקסנטיוס, שכללו את תמיכתם של בעלי השררה ברומא.
לקריאה נוספת

Sahotsky, Brian: The Propaganda of The Emperor Maxentius: An Expansion of Roman Architectural Topography, Thesis, University of Wisconsin at Milwaukee, 2004
אפקה (יהודה)

ערך זה עוסק בעיר מקראית בהר יהודה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .

אֲפֵקָה היא עיר מקראית בהרי יהודה. העיר נזכרת בספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק נ"ג, ונמנית בקבוצה 6 של רשימת ערי יהודה: ""אֲרַב וְרוּמָה וְאֶשְׁעָן. וינים [וְיָנוּם] וּבֵית תַּפּוּחַ וַאֲפֵקָה. וְחֻמְטָה וְקִרְיַת אַרְבַּע הִיא חֶבְרוֹן וְצִיעֹר עָרִים תֵּשַׁע וְחַצְרֵיהֶן".
אפקה במקרא

אֲפֵקָה שביהודה נזכרת במקרא פעם אחת ויחידה, ברשימת ערי יהודה. רשימה זו מתוארכת במחקר לחצייה השני של תקופת המלוכה. היא ערוכה בסדר גאוגרפי לא חמור, ונחלקו הדעות אם שיקפה חלוקה מנהלית של הממלכה, ובאיזה שלב: בימי חזקיהו טרם מסע סנחריב, או סביב ימי יאשיהו בשלהי התקופה. מכלל המחקר ומסקר הר יהודה כולו עולה כי תארוך לימי חזקיהו אפשרי, אך יש עדיפות לתארוך לימי יאשיהו. העיר התקיימה, איפוא, בתקופה זו לפחות.
קבוצה 6 ברשימת ערי יהודה היא קבוצת לב הר חברון, שבראשה חברון עצמה. מכאן שלתושבי הקבוצה והעיר יש קשר למשפחת הכלֵבים, אחת הגדולות במשפחות יהודה, אשר חברון וסביבתה השתייכו להם כעולה ממסורות כָּלֵב במקרא.
הזיהוי

מקובל כי מקומות הנושאים שמות כמו אפקה או אפק שכנו ליד אפיק מים או מעיין. בקבוצה 6 מזוהות היטב ארב, רומה, בית-תפוח וחברון, ובמרחב זה ריכוז המעיינות הגדול ביותר הוא בעמק סיל א-דילבה. אלברכט אלט הציע ב-1932 זיהוי לאפקה בח' א-ד'רמה היא אל-חדב (מספר האתר בסקר ישראל: 1/58/320), תל בראש גבעה הנישאת מעל לעין פואר, וכוכבי קיבל תחילה זיהוי זה, במסגרת סקר החירום ביהודה ב-1968. אָבֵּל הציע את ח' כנען (אתר 1/72/309) מתוך שאיפה לזיהוי הקרוב יותר לבית-תפוח המזוהה, כשאפיק המים לדעתו הוא עין אל-עונקור. אולם סביבת ח' כנען מתאימה פחות למשתמע מהשם 'אפקה', והפרשי המרחק בין בית-תפוח לח' כנען (4 ק"מ) או לסיל א-דילבה (6 ק"מ) אינם משמעותיים, וכל שיקול הקרבה לבית-תפוח הוא משני. כוכבי שינה בהמשך את הזיהוי לח' מרג'ם, בלב אזור המעיינות שבסיל א-דילבה. כוכבי שינה את הזיהוי מתוך ניסיון התאמה לסכימה של גבולות קבוצות הערים, שהופרכה בינתיים. אולם הזיהוי עצמו הוא בכל זאת ההולם ביותר את השם אֲפֵקָה: אתר הסמוך מאוד לקבוצת המעיינות המרשימה ביותר בהר-יהודה כולו, שולט עליה וחב לה את קיומו.
האתר והממצא הארכאולוגי

ח' מרג'ם היא אתר סקר ישראל 1/29/15-09{320}: נ"צ 1523.0996, גובה מוחלט 874 מ', גובה יחסי 20 מ'; האתר שוכן בשולי העמק, ושטח והמרבי מוערך בכ-25 דונם. שיא היישוב בתקופת הברזל 2ג-ד ונראה שאז גם בוצר האתר. ראשית היישוב אולי כבר בתקופת הברזל 1 (חרסים בודדים, הערכת השטח כ-9 ד' ושמא פחות). המשך היישוב בתקופות הברזל 2א (כ-12 ד'), 2ב (כ-13 ד'), 2ג (כ-25 ד', אז הוא האתר ה-11/8 בגדלו בהר), 2ד (כ-23 ד', האתר ה-5 בגדלו בהר), פרסית (כ15- ד'), הלניסטית (כ11- ד'). מהתקופות הרומית 1, הביזנטית והעות'מאנית זוהה רק חרס אחד מסופק מכל תקופה (השטח מוערך בכ-8 ד' ומטה, אם בכלל); מהתקופה הרומית 2 ומימי הביניים לא זוהו חרסים.
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוקים נ"ב–נ"ד
1 2  אלברכט אלט, Judas Gaue unter Josia PJb 21, 1925}, עמ' 100-117. נמצא גם בכרך II של מאמריו, 1953: 267-288.
↑  נדב נאמן, רשימות הערים של יהודה ובנימין וממלכת יהודה בימי יאשיהו. ציון נד, תשמ"ט, עמ' 17-71.
↑  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 1: 74-92, 4: 21-25.
↑  אנציקלופדיה מקראית א: 503-502
↑  משה כוכבי, הסקר בארץ יהודה. יהודה, שומרון וגולן - סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח (עורך: משה כוכבי), תשל"ב, עמ' 29, אתר 176
↑  משה כוכבי, חרבת רבוד היא דביר. חפירות ומחקרים - מוגש לשמואל ייבין. (עורך: יוחנן אהרוני), 1973, עמ' 51, הערה 6; 16, מפה בציור 5
↑  משה כוכבי, חרבת רבוד היא דביר. חפירות ומחקרים - מוגש לשמואל ייבין. (עורך: יוחנן אהרוני), 1973, עמ' 61-60, הערה 33
1 2  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 3:18
כיל רותם

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה מסחרית
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־34 שנים)
 חברת אם:  כימיקלים לישראל
 ענפי תעשייה:  כרייה, ייצור דשנים
 מוצרים עיקריים:  דשן
  
 האתר של ICL רותם
 
סמליל רותם עד לשנת 2015
כיל רותם (לשעבר רותם אמפרט נגב בע"מ) היא חברה העוסקת בכרייה ובהשבחת פוספטים, בייצור דשנים, חומצות זרחתיות ברמות ניקיון שונות וחומרים תעשייתיים אחרים, וכן בשיווקם ובמכירתם בישראל ובשאר העולם. החברה מחזיקה בשטחי זיכיון בנגב. החברה נמנית בין יצרניות הדשנים הגדולות בעולם בתחום הדשנים והכימיקלים הזרחניים.
כיל רותם היא חברה בת של קבוצת כיל, השייכת לחברה לישראל, והיא אחות למפעלי ים המלח (הנמצאים מזרחית למפעלים של כיל רותם)  באזור רותם, ליד מפעלי כיל רותם. החברה נוצרה בשנת 1991 ממיזוג של פוספטים בנגב, רותם דשנים וקבוצת אמפרט האירופאית. החל משנת 2003 היא גם כוללת את פעילות מפעל "פריקלאס ים המלח".
מפעליה של הקבוצה בנגב, במישור רותם, באורון, בעבר גםהר צין והם תלויים לחלוטין באספקה סדירה של חומרי הגלם הבסיסי לתעשיית הזרחן, קרי פוספטים, אשר נמצאים ברחבי הנגב. לחברה גם מפעלים באירופה וארצות הברית.
פעילות

החברה מחזיקה ברישיונות לכריית פוספטים באתרים שונים בנגב למעלה מ-60 שנה. לחברה שלושה מפעלים - רותם, צין ואורון, בהם מועסקים כ־1,100 עובדים, רובם תושבי הנגב.
במפעל "אורון", דרומית־מזרחית למכתש הגדול וצפונית־מערבית לשמורת מכתשים עין יהב, קיים מכרה פוספט ומתקני ייצור ושינוע.
במפעל "צין", דרומית־מזרחית למפעל אורון ולשמורת מכתשים עין יהב, נמצאים מכרות פוספט, בריכות, ומתקני ייצור ושינוע. שטחי הכרייה של המפעל משתרעים על פני 11 קמ"ר.
במפעל "מישור רותם", 15 ק"מ מזרחית לדימונה וכ-20 ק"מ דרומית לערד, ישנם מכרות פוספט ומתקני ייצור, שינוע ובריכות אחסון. המפעל מפיק גם חומצה גופרתית, חומצה זרחתית חקלאית, חומצה זרחתית לבנה באיכות מזון, דשני פוספט, דשנים מורכבים ודשנים מיוחדים.
החברה מייצרת למעלה מ-80% מתצרוכת החשמל שלה בעצמה, על ידי ניצול חום ממתקני הייצור ללא שריפת דלקים.
רוב התוצרת של רותם מיוצאת. מוצרים אלו משמשים לדישון, לתעשיית התרופות, המזון, הקוסמטיקה ועוד.
המחפר באתר מכרה הפוספטים במישור רותם
קטר דיזל מספר 007 של החברה, באשדוד
הקטרים 703 ו-715 באתר רותם בנגב
שלט הסבר בכניסה למפעל צין
קטר עיתוק מדגם EMD SW1000\1500 השייך לכיל רותם (רותם אמפרט לשעבר), מס' 007, כחלק מרכבת של קרונות משפכיים, הקטר נמצא בשימוש בנמל חיפה
היסטוריה

ב-22 באפריל 1952 נרשמה "פוספטים בנגב בע"מ" כחברה ממשלתית לניצול עתודות הפוספטים בנגב. באותה השנה החלה כרייה בפועל בשדה אורון. במרוצת השנים, התבצעו מיזוגים ורכישות לרוב, בישראל ומחוצה לה. בנובמבר 1952 התמזגה פוספטים בנגב עם חברת "דשנים וחומרים כימיים" לחברה בשם "כימיקלים ופוספטים".
בשנת 1972 החליט שר הפיתוח, חיים גבתי, להקים מחדש את "פוספטים בנגב" כגוף נפרד ולהפכה לאחת מחברות הבת של כימיקלים לישראל. באותן שנים, הרחיבה החברה את פעילותה למישור רותם, המכתש הקטן ונחל צין. בשנת 1977 הקימה כימיקלים לישראל חברה נוספת במסגרת הקונצרן: חברת "רותם דשנים", שנועדה להיות הבעלים של מתקני הייצור החדשים במישור רותם.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 איחדה כימיקלים לישראל את רותם דשנים ואת חברת אמפרט (Amsterdam Fertilizers או בשם מקוצר Amfert) - יצרנית הדשנים ההולנדית, לקבוצת דשנים בינלאומית בשם "רותם אמפרט". ב-1991 מוזגה "פוספטים בנגב" אל תוך המערך החדש, שנקרא מאז כיל רותם (לשעבר: "רותם אמפרט נגב בע"מ").
ב-1995 נמכרה החברה על ידי ממשלת ישראל לקבוצת אייזנברג. ב-2001 נמכרה החברה לישראל, החברה האם של כימיקלים לישראל, לקבוצת עופר.
כיו מהווה כיל רותם חברה מרכזית בתוך קונצרן כיל.
פגיעה בסביבה > זיהום אקוויפר מי התהום

לאחר שהוענק למפעל פרס "מגן איכות הסביבה בתעשייה" לשנת 2001 מהמשרד להגנת הסביבה טענו עמותות אדם טבע ודין וחיים וסביבה שהמפעל הוא אחד האחראים העיקריים לזיהום מי התהום באקוויפר "חבורות יהודה" בנגב. לטענתם, במשך שנים רבות אגר המפעל את שפכיו בבריכות אידוי לא מדופנות, דבר שגרם לדליפת שפכי תעשייה בעלי חומציות ומליחות גבוהות ביותר, וזיהום של האקוויפר. כתוצאה מכך אבדו מיליוני מטרים מעוקבים של מי שתייה. בתגובה טענה "כימיקלים לישראל", כי בבדיקות שנעשו באזור לא הוכח קשר בין המלחת קידוחי מים במישור רותם לבין מפעלי התעשייה של כיל רותם, וכי קיימים מקורות אפשריים נוספים רבים להמלחה זו. כן הודיעה החברה כי היא משתפת פעולה עם המשרד להגנת הסביבה, ופועלת להפחתת הזיהום.
פגיעה בסביבה > זיהום אוויר

בשנת 2002 התגלו בבדיקות של המשרד להגנת הסביבה במפעל בצין חריגות רבות מהתקן. בעבר היה במפעל מתקן גדול לקליית פוספטים, אך מתקן זה הושבת. גם לאחר השבתת המתקן, פלטו שתיים מארובות המפעל כמות גדולה מאוד של חלקיקים מזהמים. גם במפעלים באורון ובמישור רותם התגלו בשנת 2002 חריגות מהתקן.
בשנת 2006, פלטו מפעלי החברה 44% מכלל הזיהום החלקיקי התעשייתי בישראל. החלוקה היא כדלקמן: 35% מקורם במפעל צין, 7% נוספים מקורם במפעל אורון והיתר, 2% מקורם במפעל מישור רותם[דרוש מקור].
בשנת 2011 קבע ד"ר אביהו בורג מהמכון הגאולוגי שהזיהום בעין בוקק הוא תוצאת זיהום של מפעלי כיל רותם במישור רותם.
פגיעה בסביבה > זיהום נחל אשלים

ביוני 2017 בקע בקיר המפעל הביא לדליפה של כ-100 אלף מ"ק מי גבס חומציים, אסון סביבתי שגרם לזיהום חמור של נחל אשלים, לחסימה זמנית של התנועה בכביש 90 ולמותם של בעלי חיים מקומיים, בכללם כשליש מהיעלים בנחל אשלים. שלושה ימים אחרי הדליפה הודיע המשרד להגנת הסביבה שיפתח בחקירה פלילית של האירוע, וביולי 2017 זימן לשימוע את מנהלי המפעל. במאי 2018 הגישה רשות הטבע והגנים בקשה לתביעה על סך כ-400 מיליון שקל נגד החברה בעקבות הדליפה. ב-14 באוקטובר 2018 פורסם כי בעקבות עתירה שהגישה אדם טבע ודין, התחייב המפעל להעתיק את בריכות הגבס למיקום חדש שלא יסכן את נחל אשלים, ובנוסף לשקם נופית את בריכות הגבס הישנות, וזאת עד לשנת 2020. בדצמבר 2022 הודיעה החברה שחתמה על הסכם פשרה עם רשות הטבע והגנים ושאר התובעים. במסגרת ההסכם היא תשלם 115 מיליון שקל למימון הוצאות העבודות לניקוי הנחל מהזיהום, שארכו שלוש שנים.
ב-15 באוקטובר 2018 פרסם המשרד להגנת הסביבה את מדד ההשפעה הסביבתית ובו קבע שמפעל כיל רותם הוא המפעל המסוכן ביותר לסביבה בישראל.
ב-7 בפברואר 2019 פורסם כי מנהלי המפעל זומנו לשימוע במשרד להגנת הסביבה בעקבות גלישת כמה עשרות קוב של מי בוצה בעקבות גשמים עזים.[דרושה הבהרה]
פגיעה בסביבה > מדד ההשפעה הסביבתית

ב-9 ביולי 2020 פורסם מדד ההשפעה הסביבתית לשנת 2018 ובו נקבע כי המפעל עדיין מדורג ראשון ואף רשם עלייה של 7% בניקוד; זאת לאור חריגות בפליטה לאוויר, קריסת הקיר שהובילה לשפך החומרים המסוכנים בנחל אשלים, אי עמידה בזמני הגשת מסמכים ודיווחים וכן אירועים חומרים מסוכנים נקודתיים נוספים.
באוגוסט 2021 הוטל על החברה עיצום כספי של יותר מ-700 אלף ש"ח על ידי המשרד לאיכות הסביבה עקב הפרה של תנאי הפליטה מהמפעל.
ב-20 באוקטובר 2021 פרסם המשרד להגנת הסביבה את מדד ההשפעה הסביבתית לשנת 2019 ובו קבע כי המפעל מדורג שני ברשימת המפעלים המסוכנים ביותר לסביבה בישראל, אחרי בז"ן.
שימור הסביבה > זוכת פרס "מגן איכות הסביבה בתעשייה" 2001

בדצמבר 2001 זכתה כיל רותם בפרס "מגן איכות הסביבה בתעשייה" מטעם המשרד להגנת הסביבה. הנימוקים למתן הפרס היו צמצום שפכים במקור וחיסכון במים, הרחבת מיחזור חומרים מסוכנים ושיקום מאצרות ישנות, מיחזור חומצות וקליטת חומצות שנפלטות ממפעלים אחרים באתר רותם, צמצום פליטות של זיהום אוויר, שיקום של נופי מכרות תוך כדי הכרייה ולאחריה, והקמה ואחזקה של מסלולי מטיילים באזור. כמו כן טיפל המפעל בפסולת מוצקה ובמיחזורה, כגון: ברזל, גומי, חביות נייר, קרטון וסוללות.
כיל רותם נוקטת פעילות פרו-אקטיבית לשמירה על הסביבה, הכוללת אימוץ וולנטרי של עקרונות בינלאומיים בתחום. מיזמי חברות כיל דשנים שרותם נכללת בהן כוללים[דרוש מקור]:
מעבר לשימוש בגז טבעי כמקור אנרגיה ככל שניתן.
שימוש אחראי במשאבים טבעיים, כגון שיקום ואדיות, שיקום ושימור אזורי כרייה וחציבה.
הגברת השימוש בתוצרי לוואי של תהליכי הייצור, כדי להביא לידי השבה מרבית של המשאבים והתשומות שנצרכו בתהליך הייצור.
שינוע בטוח – בחירת מובילים אחראיים והדרכתם, שימוש במערך חירום לטיפול בתקלות בשינוע, הקפדה על אריזה בטוחה ותקנית והקפדה על אמצעי הובלה תקניים ונאותים.
צמצום במקור של כמות השפך והפליטות הנוצרות והאצת המיחזור של הניתן למיחזור.
יישום מדיניות של ניהול אחראי של מוצרים לאורך כל מחזור חייהם. פרודקט סטוירשיפ.
שימור הסביבה > שיקום מכרות

אתרי הכרייה והייצור בארץ נמצאים במישור רותם, במפעל צין ובמפעל אורון. כרית הפוספטים בנגב פגעה קשה בנוף המדברי ובערכי טבע. לחברת כיל רותם זיכיון לכרייה על פני 200 קמ"ר (200,000 דונם), מתוכם כ-35 קמ"ר של מכרות לא משוקמים. בשנת 2003 העניקה רשות מקרקעי ישראל לחברת כיל רותם פטור מדמי חכירה עבור שטחים בהם לא נעשית כרייה פעילה, בתמורה להקמת קרן לשיקום מכרות אליה יופרשו כספים לשיקום מכרות העבר במטרה למזער את הנזק ולהחזיר את המצב לקדמותו. אולם, על פי בדיקת מבקר המדינה מ-2012 הקרן לשיקום מחצבות לא הוקמה ולא הופרשו לזכותה כספים כנדרש. עם זאת, תוכניות כרייה חדשות כוללות בתוכן תוכניות שיקום, אשר מתבצע תוך כדי כרייה.
הערות שוליים

↑  יורם גביזון, כי"ל צפויה לחסוך 3 מיליון דולר בזכות ארגון מחדש של פריקלאס, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2003
↑  דוח אחריות תאגידית לשנת 2010
1 2  דוד הכהן, אט"ד: שני מפעלים "מצטיינים" דווקא מזהמים הסביבה, באתר ynet, 27 בדצמבר 2001
↑  עין בוקק - הרכב כימי לאחר 15 שנות זיהום
↑  אילנה קוריאל, אסון אקולוגי במדבר יהודה: חומצה זרמה לנחל אשלים, באתר ynet, 30 ביוני 2017
↑  אילנה קוריאל, קורבנות הזיהום: מתו שליש מהיעלים בנחל אשלים, באתר ynet, 15 ביולי 2017
↑  רותם אמפרט נגב בע"מ - זימון להשמיע טענותיכם, באתר www.sviva.gov.il
↑   גור מגידו, בעקבות האסון בנחל אשלים: רשות הטבע והגנים תובעת 397 מיליון שקל מרותם אמפרט, באתר TheMarker‏, 1 במאי 2018
↑  יובל אזולאי, ‏אט"ד ורותם אמפרט סיכמו: בריכות גבס יורחקו מנחל אשלים, באתר גלובס, 14 באוקטובר 2018
↑  יפעת גליק, הזיהום בנחל אשלים: רותם אמפרט תשלם פיצוי בסך 115 מיליון שקל, באתר כאן חדשות, ‏15.12.22
↑  "מפעל רותם אמפרט בנגב - בראש מדד המפעלים המסוכנים לסביבה". כאן-תאגיד השידור הישראלי. נבדק ב-2018-10-16.
↑  יובל אזולאי, ‏מנהלים ברותם אמפרט יזומנו לשימוע בעקבות גלישת מי בוצה, באתר גלובס, 7 בפברואר 2019
↑  מדד ההשפעה הסביבתית: כלי פיננסי למשקיע או כלי תקשורתי?, באתר infospot.co.il
↑  אלו המפעלים המזהמים בישראל, באתר ynet, 9 ביולי 2020
↑  מזהמים - ומשלמים: המשרד להגנת הסביבה הטיל על חברת רותם אמפרט עיצום כספי בסך 730 אלף שקל בגין הפרת היתר הפליטה, באתר GOV.IL
↑  בז"ן בראש: רשימת המפעלים המזהמים ביותר בישראל, באתר כאן
↑  פירוש המילה מאצרה באתר האקדמיה ללשון העברית
הכניסה למפעל צין
מתקן אגירה אשלים ובו מילוי מים הזיהום מאסון זיהום הנחל, יוני 2017
אצטדיון גראן קנריה

| --- | --- |

תמונה פנורמית של האצטדיון
 מיקום:  ספרד לאס פאלמאס, גראן קנריה, האיים הקנריים, ספרד
 קואורדינטות:  28°06′00″N 15°27′24″W﻿ / ﻿28.1°N 15.456667°W﻿ / 28.1; -15.456667
 תקופת הפעילות:  8 במאי 2003 – הווה (21 שנים)
 בעלים:  מועצת גראן קנריה
 מפעיל:  מועצת גראן קנריה
 משטח:  דשא
 אדריכל:  פדרו מדינה   גיירמו אורטגו קרטרו
 קבוצות:  לאס פאלמאס
 מושבים:  32,392
 ממדי משטח:  אורך: 105 מ'   רוחב: 68 מ'
 he
 
אצטדיון גראן קנריה (בספרדית: Estadio Gran Canaria) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר לאס פלמאס, באי גראן קנריה, שבאיים הקנריים, בספרד. וזהו אצטדיונה הביתי של לאס פלמאס המשחקת בלה ליגה. כמו כן אירח האצטדיון מספר משחקים של נבחרת ספרד.
האצטדיון נפתח בשנת 2003 כאצטדיון רב-תכליתי עם 32,000 מקומות. הוא שופץ ב-2014 והוסב לאצטדיון כדורגל וכיום האצטדיון מכיל 32,392 מקומות.
אצטדיון גראן קנריה הוא אחד מהאצטדיונים הפוטנציאלים לאירוח משחקים במסגרת מונדיאל 2030.
היסטוריה

האצטדיון נחנך ב-8 במאי 2003 עם משחק ידידות בין לאס פלמאס המקומית לאנדרלכט הבלגית, שנערך מול אצטדיון מלא. המשחק הסתיים בתוצאה 2–1 לטובת לאס פאלמאס.
החל מ-11 בנובמבר 2014 עבר האצטדיון שיפוץ שנמשך 16 חודשים. במהלך השיפוץ הוסר מסלול הריצה כדי להפוך את המקום לאצטדיון כדורגל, כשהמושבים קרובים יותר למגרש ובכך הוגדלה תכולתו ל-32,392 מקומות.
ב-18 באוגוסט 2004 אירח האצטדיון לראשונה משחק של נבחרת ספרד, כשזו אירחה את נבחרתה של ונצואלה למשחק ידידות שהסתיים בתוצאה 3–2 לטובת הנבחרת המקומית. כמו כן ב-21 בנובמבר 2007 האצטדיון אירח משחק של הנבחרת נגד נבחרתה של צפון אירלנד במסגרת מוקדמות יורו 2008 בו ניצחה ספרד בתוצאה 1–0.
משחקים בינלאומיים

אצטדיון גראן קנאריה אירח מספר משחקים של נבחרת ספרד בכדורגל
| תאריך | יריבה | תוצאה | מסגרת |
| --- | --- | --- | --- |
| 18 באוגוסט 2004 | ונצואלה ונצואלה | 3–2 | משחק ידידות |
| 21 בנובמבר 2007 | צפון אירלנד צפון אירלנד | 1–0 | מוקדמות יורו 2008 |
| 18 בנובמבר 2018 | בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה | 1–0 | משחק ידידות |
הערות שוליים

↑  "El nuevo templo de la UD Las Palmas cumplió este martes cuatro años". eldiario.es. נבדק ב-2015-12-07.
↑  Las obras de las gradas comienzan el 11 de noviembre, www.tintaamarilla.es (בספרדית)
↑  32.392 espectadores, el aforo definitivo del Gran Canaria, www.tintaamarilla.es (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: a6a81560-2f3f-43bd-8d02-a6c6f5cc9118 
מראה האצטדיון בשנת 2008
אפלטון פינאר

אפלטון פינאר
אפלטון פינאר ב-1887, צילום של ג'ון הנרי היינס (אנ')
מבט על הקיר מהצד
צילום מ-1887 של ג'ון הנרי היינס
אֶפְֿלַטוּן פִּינאר (בטורקית: Eflatunpınar שמשמעותו "המעיין של אפלטון") הוא שמו של אתר בטורקיה הכולל מבנה עתיק מונומנטלי ובריכה מלבנית שמימיה מקורם במי מעיין הנובע בסמוך לבריכה. בצד הבריכה נבנה בתקופת האימפריה החתית מקדש קטן ממנו שרד קיר מונומנטלי המגולף בדמויות שונות. האתר שוכן בתחומו של הפארק הלאומי אגם ביישהיר (אנ') בנפת קוניה, 22 ק"מ צפונית לעיר ביישהיר (Beyşehir)‏ ו-85 ק"מ מערבית לעיר קוניה. המבנה באתר פורש על ידי הסלג'וקים כמקדש לפילוסוף אפלטון, ומכאן שמו.
סקירה כללית

מי המעיין מתנקזים לאגם ביישהיר (Lake Beyşehir) במרכז אנטוליה באזור העתיק של פיסידיה (Pisidia) בצפון ליקיה. בתקופת הברונזה המאוחרת נבנתה באתר בריכה קדושה מאבני גזית מטרכיט המוקדשת לפולחן המעיין, כת שהתקיימה בתקופה החתית. גודלה של הבריכה הוא 34 על 30 מטר. קיר המקדש ששרד נמצא בצידה הצפוני של הבריכה. הקיר בנוי מאבנים גדולות, על גבי האבנים במרכז הקיר, סותתו דמויות של אל הסערה ואלת השמש, כשמעל כל אחד מהם מסותת דיסק שמש מכונף. מסביבם עשר דמויות התומכות בשתי דיסקאות השמש המכונפות. מעל כל הדמויות נמצא עוד דיסק שמש גדול מכונף. בבסיס הקיר נמצאות חמש דמויות של אלי ההר, הנראות כיוצאות ממי הבריכה. בשלוש הדמויות המרכזיות של אלי ההר מופיע חור בבטנן, חור זה הביא לפרשנות שמדובר באלי המעיין. גודלו של הקיר הוא שבעה מטר לגובה לערך, כולל אלי ההר בבסיס, ושבעה מטר לאורך.
הבריכה עצמה מוקפת בקיר נמוך ומימין ומשמאל לקיר המונומנטלי נמצא פסל של אל. מסביב לבריכה נמצאים שברים של פסלים שונים. הגדול שבהם הוא קיר עם שלושה ראשים של שור, שנמצא בצידה הדרומי של הבריכה, לא במקומו המקורי. הקיר עם הראש המשולש שימש כמלוי בקיר של סכר שנבנה בתקופה הרומית, שנבנה בצידה בדרום מערבי של הבריכה. באתר לא נמצאו כל כתובות, אבל בהתבסס על אתרים קרובים, האתר מתוארך למחצית השנייה של המאה ה-13 לפנה"ס.
במרחק 37 ק"מ מאפלטון פינאר, נמצא תבליט פסילאר. באתר זה נמצא פסל גדול הכולל את אל הסערה האנטולי עומד מעל אל ההר ומשני צידיו שני אריות. הארכאולוג ג'יימס מלארט הציע שמונומנט זה, שפיסולו לא הסתיים ונמצא לא באתרו הסופי, היה מיועד במקורו להיות חלק מהאתר של אפלטון פינאר, וכי מספר שברים שנמצאו באפלטון פינאר, יש להם דמיון לפסלי האריות בפסילאר, וכי פסל זה היה מיועד במקורו לעמוד מעל דיסק השמש הגדול המכונף.
המחקר הארכאולוגי

האתר נבדק קצרות על ידי הארכאולוגית לוסיה ניקסון (Lucia Nixon) מאוניברסיטת אוקספורד בתוך מאמרה על צ'טלהויוק. במאמר השתמשה בעבודתו מתחילת המאה ה-20 של הארכאולוג הבריטי פרדריק ויליאם הסלוק (Frederick William Hasluck). האתר ברובו לא נבדק ולא נחקר.
הערות שוליים

↑  Proposed shape of Eflatunpınar Monument באתר .hittitemonuments.com
↑  Eflatunpinar Hittite Spring Temple & Dam
ארמון אל-עאשק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין, ארמון 
 מיקום:  מחוז סלאח א-דין 
 מדינה:  עיראק 
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות עבאסית 
 
 קואורדינטות:  33°35′18″N 7°36′41″W﻿ / ﻿33.588305555556°N 7.6113888888889°W﻿ / 33.588305555556; -7.6113888888889
 he
 
ארמון אל-עאשק (בערבית: قصر العاشق) הוא מבנה היסטורי המתוארך לתקופה העבאסית, בקרבת העיר סמארה, עיראק. הוא ניצב על גדתו המערבית של החידקל.
היסטוריה

הארמון נבנה במצוות הח'ליף העבאסי ה-15 אל-מועתמיד, ובנייתו נמשכה בין השנים 877–882.
יאקות אל-חמאווי מציין כי עלי בן יחיא אל-מונאג'ם ומועז אל-דוולה יזמו את תחילת העבודות. האמיר עמאד אל-דוולה כתב שיר העוסק בארמון אל-עאשק.
בימי הביניים המבנה נקרא "אל-מעשוק", כלומר "האהוב". חפירות ארכאולוגיות התקיימו במתחם בשנות ה-60 של המאה העשרים ולאחריהן הוא שוחזר במהלך שנות ה-80.
ארכיטקטורה

ארמון אל-עאשק הוא דוגמה בולטת לארמון בסגנון אדריכלי עבאסי. המבנה המלבני מורכב משתי קומות; קומה אחת שימשה כקטקומבות ועבור חדרי אחסון. סביב הארמון חצרות גדולות המוקפות בחומות. מחוץ לחומות קיים חפיר ארוך, בו זורמים מים מערוץ תת-קרקעי המתחיל ברמות המערביות.
גלריה

תקריב
האכסדרה
הערות שוליים

↑  Tariq al‐Janabi, "Islamic archaeology in Iraq: recent excavations at Samarra." World Archaeology 14, no. 3 (1983): 305-327.
↑  Alastair Northedge, “Creswell, Herzfeld, and Samarra,” Muqarnas 8(1991): 74–93
↑  Northedge, “Creswell, Herzfeld, and Samarra,” Muqarnas 8 (1991): 89-90.
↑  Alastair Northedge, "Friedrich Sarre’s ‘Die Keramik von Samarra’in perspective", Continuity and change in northern Mesopotamia from the Hellenistic to the early Islamic period 17 (1996): 229-258.