stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת צרפת–פרוסיה
תבוסת צרפת

לאחר תבוסת הצבא הצרפתי בסדאן, הקיסר נפוליאון השלישי וצבאו בן 125,000 חיילים נפלו בשבי. היה זה סופה של הקיסרות השנייה. בפריז הוכרזה "ממשלת הגנה לאומית" אשר המשיכה בניהול המאבק. היו אלו השלבים העובריים של המשטר שייקרא לימים הרפובליקה הצרפתית השלישית.
הצלחתו של הצבא הפרוסי מוסברת בשל נחיתותו הצבאית של הצבא הצרפתי לעומת הצבא הפרוסי המאומן היטב, והמצויד בנשק מודרני, וגם על ידי מקצועיותו של ראש המטה של הצבא הפרוסי-גרמני, מולטקה ה"זקן". שנים לפני המלחמה עסק מולטקה בהקמת רשת גיוס, אימון והצטיידות שהתבססה במידה רבה על תשתית הרכבות, ואיפשרה ריכוז ושינוע מהיר ויעיל של צבא המילואים הפרוסי, על ציודו אל החזית בזמן קצר. כך, בשנת 1870, על אף שנפוליאון השלישי הוא שהכריז מלחמה, הצליח הצבא הפרוסי להגיע לעדיפות מספרית בגבול כאשר הצרפתים עוד היו עסוקים בגיוס. יתרה מזו, קווי הלוגיסטיקה שתכנן מולטקה איפשרו אספקה טובה יותר לצבא הפרוסי בשטחי האויב מאשר תפקודם של קווי אספקה הצרפתיים בארצם-שלהם. מולטקה היה כה בטוח בתכנונו ובתרגול הצבא, שלפי האגדה, בעת הגיוס של 1870, ישב וקרא ספר.
המדינאי לאון גמבטה, אשר התנגד בתחילה למלחמה, הכריז עתה כי מלחמה זו נכפתה על צרפת, וקרא לנקיטת התנגדות תקיפה לאויב. משהגיעו לאספה הלאומית הידיעות על תבוסת סדאן ונפילת הקיסר בשבי היה זה גמבטה שהכריז על כך באופן רשמי. הוא מונה לחבר בממשלת ההגנה הלאומית החדשה, וקיבל על עצמו את תפקיד שר הפנים. עם התקדמות הגרמנים לעבר פריז, יעץ גמבטה (כמוהו כשר הפנים הצרפתי עם תבוסת צרפת במלחמת העולם השנייה, ז'ורז' מנדל) כי על הממשלה לעבור מפריז, ולהמשיך את הלחימה גם לאחר נפילתה שנראתה כבלתי נמנעת. הצעתו של גמבטה נדחתה, שכן הממשלה חששה ממהפכה בפריז, ואכן, ניצניה של הקומונה הפריזאית החלו נראים בפריז. עם זאת נשלחה משלחת לעיר טור על מנת לארגן את ההתנגדות הצבאית משם. צעד זה נראה לגמבטה כבלתי מספק, וב-7 באוקטובר נמלט גמבטה מפריז בכדור פורח ובהגיעו לעיר טור הכריז על עצמו כשר הפנים ושר ההגנה. גמבטה ארגן הגנה תקיפה, והמלחמה נמשכה הרבה מעבר לציפיותיו של ביסמרק.
הצבא שארגן גמבטה יכול היה לסייע, שכן ההתנגדות לגרמנים בערי השדה הייתה רבה, ורבים נקראו אל הדגל, כן פעלו כוחות הקלעים החופשיים מאחורי קווי הגרמנים. אך אסון צבאי נוסף, כניעתו בעיר מץ של שארית צבאו של נפוליאון השלישי בראשות המרשל בזן, ועמו 180,000 חיילים, הביאה לכך שמאמציו של גמבטה לא נשאו פרי.
לאחר תבוסה נוספת ליד העיר אורליאן בדצמבר, נאלצה הממשלה לעבור לעיר בורדו, ובינואר 1871 נכנעה פריז. ב-18 בינואר 1871, הכריז על עצמו וילהלם הראשון כקיסר גרמניה המאוחדת (הרייך השני) באולם המראות בארמון ורסאי. כניעתה של צרפת הוכרזה אף היא במעמד זה. גמבטה נאלץ לקבל את הכניעה, ולאחר זמן מה התפטר במחאה על תנאי ההסדר שנכפו על צרפת.
הקומונה הפריזאית

המשמר הלאומי בפריז, והפועלים המתמרדים סירבו לקבל את תנאי הכניעה, והאשימו את הממשלה במחדל לארגן את ההתנגדות לגרמנים. ב-18 במרץ כבשו הפועלים את פריז, תוך שהם מכריזים על הקמת הקומונה הפריזאית. בעזרת הצבא הפרוסי הצליחה ממשלת צרפת, אשר העבירה את מושבה לוורסאי, לדכא את המרידה, במחיר דמים של כשלושים אלף הרוגים מקרב אנשי הקומונה (לעומת כתשע מאות ל"צבא ורסאי" כפי שכונה הצבא שדיכא את המרידה), בחלקם הגדול היו ההרוגים אזרחים, נשים וילדים. במיוחד ידוע לשמצה הטבח המכונה "שבוע הדמים" בין 21 במאי ו-28 במאי 1871.
תוצאות המלחמה

חוזה השלום הצרפתי גרמני נחתם בוורסאי ב-26 בפברואר 1871, ואושר בפרנקפורט ב"אמנת פרנקפורט", ב-10 במאי 1871. צרפת נאלצה למסור לגרמניה את מחוז אלזס לוריין, לשלם פיצויים בסכום של 5 מיליארד פרנק, ולאפשר שהיית כוחות גרמניים בתחומה עד שישולם הכופר (אשר בוצע, לפני המועד שנקבע לו, בשנת 1873).
המלחמה הביאה לעולם את גרמניה המאוחדת, המחושלת על ידי ניצחון צבאי, שהיה למאורע המכונן בתולדותיו של הרייך השני, ובעלת אתוס מיליטריסטי גאה ומנצח. צרפת, לעומתה, הייתה מרוסקת מבחינה צבאית, מפולגת על ידי אירועי הקומונה הפריזאית, ובמשך זמן רב ניסתה להתאושש מן המשבר. (עדות לניסיון להביא שוב לגאווה לאומית לאחר נפילת סדאן, הייתה בנייתה של כנסיית סקרה-קר ברובע מונמארטר בפריז, סמל לגדולה הלאומית המחודשת).
תוצאה בלתי ישירה של המלחמה הייתה כי מדינת האפיפיור, שנתמכה עד אז בידי צרפת, נכבשה על ידי איטליה ב-20 בספטמבר 1870, בצעד שהשלים את איחודה של איטליה.
המלחמה גרמה למרירות ולאיבה בין גרמניה לצרפת בעשורים הבאים. הייתה זו יריבות שלא יכלה לבוא לסיום כל עוד הוחזקה אלזס לוריין בידיים זרות, ותמונת הרי הווז' המוחזקים בידיים גרמניות היוותה צל תמידי על חייה של הרפובליקה הצרפתית השלישית. המילה "revanche" – נקמה (ובהתאמה מדיניות של רבנשיזם) הייתה למילת המפתח ביחסים הבינלאומיים בשנים הבאות, עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, האסון העולמי הגדול, שאחת מסיבותיו הייתה מלחמת פרוסיה צרפת.
היהודים והמלחמה

יהודי גרמניה ראו במלחמה הזדמנות להוכיח את נאמנותם למולדתם, והתגייסו בהמוניהם לצבא הפרוסי. כ-14,000 יהודים שרתו בצבא הפרוסי בזמן המלחמה. גם בצבא הצרפתי שרתו יהודים. היהודים בצבא הפרוסי השתדלו לא לפגוע ביהודים מצדו השני של המתרס, ואף הוקמו ארגונים יהודיים-גרמניים שדאגו לתת יחס מיוחד לשבויים יהודים-צרפתים.
לודוויג פיליפסון, מהעיתון היהודי אלגמיינה צייטונג דס יודנטומס, פרסם רשימה של שמות כל החיילים היהודים בחזית, "כדי להפריך האשמות שווא". הרשימה כללה כ-4,700 חיילים קרביים בצבא הפרוסי, מצוינים בשמותיהם וערי הולדתם, ובתוכם 140 קצינים, 483 חללים ו-373 מעוטרי צלב הברזל. היהודים נאלצו להתמודד מול טענות אנטישמיות כנגדם בטענה שהם בוגדים במולדת בשני הצדדים. היהודים תרמו גם תרומה כספית וגם תרומה בגיוסם לצבא, בעניין הכספי תרמו יהודים עשירים משני הצדדים לדוגמה משפחת רוטשילד תרם 115 אלף פרנק לצבא הצרפתי ואילו אברהם אופנהיים תרם 4000000 פרנק לצבא הגרמני אך למרות תרומת היהודים במלחמה האנטישמיות לא נמנעה.
הערות שוליים

↑  P. Bross, The death of Napoleon III , Medical Errors at the Sickbed of an Emperor, Acta Chirurgica Belgica 107(5), 2007
↑  מיכאל הרסגור, אהוד פוקס, רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים: החלטות בתנאי משבר, דביר, 2010, עמודים 72 - 95
↑  מאמר מאת פרנק בקר
↑  ראו גם C. Krüger: "Sind wir denn nicht Brüder?". Deutsche Juden im nationalen Krieg 1870/71, Verlag Schöningh, 2006
↑  עמוס אילון, רקוויאם גרמני - יהודים בגרמניה לפני היטלר - 1743 - 1933, הוצאת דביר, 2004, עמ' 202.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550763205171  BNE: XX534994  BnF: cb11954150p (data)  GND: 4122110-2  LCCN: sh85051543  LNB: 000219869  NARA: 10664509  NDL: 00563600  NKC: ph138520
בריאן ק. ווהן

| --- | --- |

ווהן באירוע החתמה ב"מידטאון קומיקס" במנהטן
 לידה:  17 ביולי 1976 (בן 48) קליבלנד, אוהיו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  Saint Ignatius High School, Lake Ridge Academy 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  נובלה גרפית, מדע בדיוני, פנטזיה
 יצירות בולטות:  Y: האיש האחרון, Saga, Ex Machina, אבודים, Runaways, בתוך הבועה, Paper Girls
 הושפע מ:  אלן מור ג'וס וידון ג'ורג' לוקאס ג'ורג' אורוול דיימון לינדלוף פיטר דייוויד
 פרסים והוקרה:  פרס הוגו, פרס אייזנר, פרס הארווי, פרס שוסטר
 
בריאן ק. ווהן (באנגלית: Brian K. Vaughan; נולד ב-17 ביולי 1976) הוא יוצר קומיקס וטלוויזיה אמריקאי, המוכר בעיקר בזכות סדרות הקומיקס Y: האיש האחרון, "סאגה", "Ex Machina" ,"Runaways" ו-"Paper Girls"
ווהן היה תסריטאי, עורך סיפור, ומפיק בסדרת הטלוויזיה המצליחה "אבודים" מעונה שלוש עד חמש. הוא היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה לסדרה הדרמטית הטובה ביותר בטקס בפברואר 2009 בעבור עבודתו בעונה הרביעית. צוות הכותבים היה מועמד לפרס שוב בטקס בפברואר 2010 על עבודתם בעונה החמישית. הוא שימש Showrunner והמפיק הראשי של סדרת הטלוויזיה בתוך הבועה.
המגזין Wired מתאר את עבודות הקומיקס של ווהן כ"סיפורים משונים ומוערכים שלא מתחנפים ועדיין דופקים מקצבים". עבודות הקומיקס המקוריות שבבעלותו מאופיינות אף הן ב"קשתות סיפורים מוקפדות, ארוכות שנים, וסופיות", על הערות אלו הגיב ווהן,"זה לספר סיפורים, עם התחלה, אמצע וסוף. משהו כמו ספיידרמן, ספר שלעולם אין לו מערכה שלישית, זה מרגיש מטורף." בשנת 2007, אריק מלינובסקי, גם הוא מ- Wired, כינה את ווהן "איש חזון בעולם הקומיקס הגדול ביותר בחמש השנים האחרונות", והשווה אותו לפרנק מילר, אלן מור, פול פופ וסטיב ניילס, ושיבח את הצטרפותו לסדרת הטלוויזיה "אבודים" כמה שגאל את העונה השלישית של אותה סדרה.
בעבור כתיבתו זכה ווהן ב-14 פרסי אייזנר, 14 פרסי הארווי וכן בפרס הוגו.
קורות חיים

בריאן ק. ווהן נולד ב-17 ביולי 1976 בקליבלנד, אוהיו, לג'פרי ולקתרין ווהן. הוא גדל ברוקי ריבר ובווסטלייק. ווהן ואחיו הבכור הם מעריצים של הסופר והקומיקסאי פיטר דייוויד, ולדברי ווהן, קריאת הקומיקס שלהם בגיל ההתבגרות הוגדרה במידה רבה על ידי אהבה משותפת לריצה של דייוויד במשך 12 שנים על הענק הירוק. ווהן גם מציין את ג'וס וידון כסיבה לכך שרצה להיות סופר, החלטה שקיבל בזמן שלמד בבית הספר התיכון סנט איגנטיוס, ממנו סיים את לימודיו בשנת 1994.
ווהן למד בבית הספר לאמנויות טיש באוניברסיטת ניו יורק במגמת קולנוע. בעודו סטודנט שם, ווהן השתתף בפרויקט "סטאן-האטן" של מארוול קומיקס, שיעור לסופרי קומיקס חדשים.
ווהן ואשתו גרים בלוס אנג'לס ויש להם שני ילדים. יש להם גם כלב תחש בשם "המבורגר" המוזכר תדירות כעוזרו של ווהן בבחירת מכתבים עבור טור המכתבים ב-"Saga", ואף מופיע באיור של ווהן וסטייפלס שנכלל בכתבה של מגזין טיים מ-2013 על "Saga".
ז'רום ת'ארו

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1874 Saint-Junien, צרפת 
 פטירה:  28 בינואר 1953 (בגיל 78) Varengeville-sur-Mer, צרפת 
 שם לידה:  Pierre Marie Émile Ernest Tharaud 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מקום לימודים:  אקול נורמל סופרייר, קולז' סנט-בארב 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 יצירות בולטות:  The Golden Bird, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 פרסים והוקרה:  פרס גונקור (1906)  לואי בארטו (1955)  פרס הספרות הגדול של האקדמיה הצרפתית (1919)  לגיון הכבוד  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
ז'רום ת'ארו (בצרפתית: Jérôme Tharaud;‏ 18 במאי 1874 – 28 בינואר 1953) היה סופר צרפתי שנודע בשל הספרים שכתב יחד עם אחיו, ז'אן, ובשל דעותיו הלאומניות והאנטישמיות.
ביוגרפיה

ת'ארו נולד לפייר מארי אמיל ארנסט ת'ארו במחוז אוט-ויין שבצרפת, שלוש שנים לפני אחיו ז'אן. השניים גדלו באַנגוּלֵם, ולקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-19 עברו לפריז, שם למד באקול נורמל סופרייר. לאחר שנחשפו על ידי שארל פגי במקביל למשפט דרייפוס, הפכו השניים למזכיריו ולבני חסותו של הסופר מוריס בארס.
בשנת 1906 זכו בפרס גונקור על ספרם "דינגלי, הסופר המהולל" (Dingley, l'illustre écrivain), וזכו לפרסום רב. ההצלחות המסחריות הגדולות שהושגו בצרפת, הובילו לתרגום ספריהם לשפות זרות ברחבי אירופה ובארצות הברית. בשנת 1919 זכו השניים בפרס הספרות הגדול של האקדמיה הצרפתית. השניים עבדו יחד כמעט 50 שנים, וכתבו בצוותא עשרות ספרים.
האחים טיילו במדינות רבות, בהן ארץ ישראל, סוריה העות'מאנית, איראן, מרוקו, רומניה, גרמניה, איטליה, אתיופיה והודו-סין.
ת'ארו נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית ב-1938, בעוד שאחיו, ז'אן, נבחר לכך מספר שנים מאוחר יותר, ב-1946.
ז'רום מת ב-1953, בגיל 78. אשתו, רנה, הייתה אמנית, שהופיעה גם לצד שרה ברנאר.
ביוגרפיה > אנטישמיות

בהתאם לערכי התקופה בצרפת, ספריהם של האחים מלאים בלאומיות, גזענות ואנטישמיות. הם היו תלמידיו של מוריס בארס, שהדהד אנטישמיות נלהבת והיה מראשי התומכים במשפט דרייפוס. בספריהם הם כותבים מתארים את היהודים כ"בעלי ידיים עצבניות ארוכות... כל אחת מהאצבעות הארוכות והרזות האלה, המסתיימות בציפורניים שחורות... צללו בקדחתנות לזקנים, כדי לחפש כינה או רעיון". העיתונאי רנה יוהנה כתב על ספרם ש"זה הרומן האנטישמי הנורא ביותר שאני מכיר". באחד מספריהם הם תיארו את המלאח במרקש כ"אחד המקומות הנוראים ביותר בעולם".
ניק פרוסט

| --- | --- |

ניק פרוסט, 2013
 לידה:  28 במרץ 1972 (בן 52) דגנהאם, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  אנגליה אנגליה
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 מקום לימודים:  תיכון ביל 
 פרופיל ב-IMDb
 
ניקולס ג'ון "ניק" פרוסט (באנגלית: Nicholas John "Nick" Frost; ‏נולד ב-28 במרץ 1972) הוא שחקן, קומיקאי ותסריטאי אנגלי.
התפרסם בצוותא עם חברו השחקן סיימון פג בסרטים "מת על המתים", "שוטרים לוהטים", סוף העולם (הידועים יחד בשם "טרילוגיית הקורנטו") ו"פול" ובסדרה הקומית "מחוקים".
ביוגרפיה

פרוסט נולד בפרבר דגנהאם שבמחוז אסקס, מזרח אנגליה.
בצעירותו, התנדב כשנתיים בקיבוץ בישראל.
פרוסט עבד בתחילה בתור שחקן במשרה חלקית והשלים הכנסה בעבודה כמלצר.
קריירה

פרוסט התפרסם לראשונה בסדרת קומדיית המצבים הבריטית "מחוקים", בסדרה עבד לצידו של חברו הטוב ביותר הקומיקאי סיימון פג וגילם את מייק וואט חברו של גיבור הסדרה פיט ביסלי (פג).
פרוסט ניסה ליצור בעצמו כשכתב והנחה את תוכנית ההישרדות הקומית "זהירות! 50,000 וולטים".
ב-2004 חזר לעבוד ביחד עם סיימון פג ועם אדגר רייט הבמאי של הסדרה בה התפרסמו השניים. בפרויקט הזומבים המוצלח "מת על המתים" בו פרצו פרוסט ופג, שיחק פרוסט את אד חברו הטוב והטיפש של שון גיבור הסרט.
בשנה שלאחר הפריצה שלו שיחק בקומדיות הבריטיות "קינקי בוטס" ו"פנלופה".
ב-2007 רשם הופעה מוצלחת נוספת לצידו של פג בפרודיה המשטרתית "שוטרים לוהטים" בתור השוטר הנלהב והנאיבי דני באטרמן.
בשנת 2008 שיחק בדרמת הנעורים "ילדת פרא" בכיכובה של אמה רוברטס. ב-2009 שיחק פרוסט את די ג'יי "דוקטור" דייב בקומדיה "רדיו רוק".
ב-2011 כתב עם סיימון פג את הקומדיה הבדיונית "פול", פרוסט גם כיכב לצד פג בסרט בתור החנון הבריטי חובב הקומיקס קלייב גולינס.
בשנת 2014 שיחק את סנטה קלאוס בפרק ספיישל חג המולד "חג המולד האחרון" בסדרה "דוקטור הו".
פילמוגרפיה > קולנוע

מת על המתים (2004)
קינקי בוטס (2005)
שוטרים לוהטים (2007)
ילדת פרא (2008)
פנלופה (2008)
רדיו רוק (2009)
פול (2011)
השכונה VS חייזרים (2011)
הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן (2011)
סוף העולם (2013)
קובה אהובתי (2014)
הצייד: מלחמת החורף (2016)
משפחה בהחלפה (2017) - דיבוב
טומב ריידר (2018)
תיכון סלוטרהאוס שולט (2018)
נלחם עם המשפחה שלי (2019)
Horrible Histories: The Movie – Rotten Romans‏ (2019)
פלאמלים (2021) - דיבוב
משפחה בהחלפה 2 (2021) דיבוב
Get Away ‏(2024)
הדרקון הראשון שלי (2025)
Krazy House‏ (TBA)
Seize Them! ‏ (TBA)
How to Date Billy Walsh (TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

אדמת הפקר (2019-2017)
אישור מחלה (2018-2017)
מחפשי האמת (2020) - גם יוצר ותסריטאי
נשות הלעולם לא (2021-הווה)
למה נשים רוצחות (2021)
סקוט פילגרים הולך על זה (2023) - דיבוב
מלחמת הכוכבים: צוות שלד (2024) - דיבוב
הערות שוליים

↑  Day, Elizabeth (4 במאי 2014). "Nick Frost: the film funnyman on fame, fatherhood and a painful past". The Guardian. Guardian Media Group. נבדק ב-31 ביולי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009046155805171  PLWABN: 9810662356605606  BNE: XX4991664  BnF: cb15076151x (data)  GND: 1020529946  ISNI: 0000 0001 1681 615X  LCCN: no2005050230  MusicBrainz: a016103a-6849-41e6-8935-fec483befb5c  NKC: xx0081420  NTA: 371305292  SUDOC: 130982954  Trove: 1456865  VIAF: 85837260   WorldCat (עם VIAF): 85837260
אברהם חיים אדאדי

| --- | --- |

שער הספר "השומר אמת" יצא לאור בליוורנו בשנת תר"ט, 1849
 לידה:  1800 תק"ס טריפולי, לוב 
 פטירה:  1874 (בגיל 74 בערך) כ"ח בסיוון תרל"ד צפת, האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי העתיק בצפת 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 מקום פעילות:  טריפולי, צפת
 תקופת הפעילות:  ?–1874 
 חיבוריו:  השומר אמת, הקונטרס האחרון, שו"ת ויקרא אברהם, שדה מגרש, יוסף לאמר, ספר דרושים פירש לחיים
 
רבי אברהם חיים אדאדי (ה'תק"ס, 1800 – ה'תרל"ד, 13 ביולי 1874) היה מגדולי רבני לוב במאה ה-19.
תולדות חייו

נולד בטריפולי שבלוב למשפחת רבנים. אביו היה רבי מסעוד חי אדאדי, סבו היה רבי נתן אדאדי מחבר ספר "מאורות נתן" ואבי סבו היה רבי מסעוד חי רקח מחבר הספר "מעשה רקח".
בהיותו נער צעיר נפטרו הוריו, והוא גדל בבית סבו רבי נתן אדאדי ולמד בישיבתו. תלמיד נוסף שלמד בישיבה היה רבי יהודה לביא (מצאצאי ר' שמעון לביא), שהיה אחד מרבותיו של רבי אברהם.
בשנת תקע"ח (1818) עלה רבי אברהם עם סבו ר' נתן וכל משפחתו לארץ ישראל. בדרכם הטילו עוגן בנמלים שונים כדי להצטייד במזון ומים. תחנתם הראשונה הייתה בטריאסטה שבאיטליה. משם נסעו לחיפה, ומשם המשיכו לעכו, אליה הגיעו בבוקר חג השבועות. לאחר החג שמו פעמיהם לצפת והתיישבו בה. בצפת למד רבי אברהם בישיבתו של חכם יוסף קארו, לימד ושימש בדיינות.
בעקבות המצב הכלכלי הקשה בארץ נאלץ ר' אברהם לצאת לארצות הגולה על מנת להתרים את הנדיבים למען יושבי הארץ. במסעות נדודיו הגיע לבבל, פרס, דמשק, איטליה וארצות צפון אפריקה.
בשנת תקצ"ז (1837) התחוללה רעידת אדמה בצפת שהחריבה את העיר, באותה העת שהה ר' אברהם בליוורנו שבאיטליה, לאחר מכן שב לטריפולי מכיוון שלא יכול לשוב לעירו צפת שנהרסה.
בטריפולי שימש כרב, כראש ישיבה וכאב בית דין שבין דייניו היו רבי חיים הכהן, רבי פרג'אללה דאבוש, רבי שלום עגיב ורבי יעקב מימון.
בשנת תרכ"ה (1865) חזר רבי אברהם, שוב, לצפת וישב בה עד פטירתו. בשנות ישיבתו בארץ ישראל יצא רבי אברהם כשד"ר בשליחות היישוב בצפת לקהילות יהודיות רבות בעולם ובהן מצרים, עיראק, פרס, מרוקו ותוניסיה.
תולדות חייו > משפחתו

נישא לשרה. בנם היה רבי שאול אדאדי. בעת שהותו בצפת היה עמו בקשרי מכתבים, העוסקים בדברי תורה שהתחדשו לרבי אברהם בארץ ישראל, ותשובות בהלכה לשאלות ששאל בנו.
ביום י"ט בחשוון תרכ"ט (1869) בנו הצעיר בן 15 נפטר. עליו התאבל רבות וכתב קינה.
תולדות חייו > פטירתו

בשנת תרל"א שלוש שנים לפני פטירתו כתב ר' אברהם צואה בה הוא מצווה שלא יכנוהו בתוארי כבוד אלא ידברו בשבחה של ארץ ישראל. וכן כתב רבי מרדכי הכהן בספרו הגיד מרדכי: "החכם רבי אברהם אדאדי צווה לפני מותו לבלתי יזכירו אותו בתור דיין, רק החכם הישיש"
ביום שבת בכ"ח בסיוון תרל"ד (1874) נפטר רבי אברהם ונקבר בבית העלמין של צפת ובהלווייתו השתתפו אלפים. וכן הקדיש את ביתו לקהילה, חדר אחד להיות בית הכנסת וחדר נוסף מלא ספרי קודש להיות בית ועד לחכמים ללמוד שם.
בהיוודע מותו בעיר איזמיר שבטורקיה הספידו רבי אברהם פלאג'י בנו של רבי חיים פלאג'י ובספרו "אברהם את ידו" כתב: "וגם מעיר הקדש צפת ת"ו, אל הלקח ארון האלוקים סבא דמשפטים הרב אברהם אדאדי זצ"ל...שהיה פסקן גדול מפורסם בעולם ושם מצינו ענוונותו שהיה שולח לאבונא מרנן ז"ל. דרך כתיבתו כתלמיד לפני רבו, עם היותו רב זקן מופלג בתורה...".
הוא נטמן בבית העלמין בצפת בחלקת הרבנים. ארבע שנים אחר כך נפטרה אשתו שרה, ונקברה סמוך לקברו.
ספריו

רבי אברהם כתב מספר ספרים אשר יצאו לאור בליבורנו שבאיטליה. בספריו באה לידי ביטוי גדולתו בתורה, בקיאותו הרבה בכתבי הראשונים והאחרונים, וכן מאמציו לחקור את מנהגי הקהילות בהן פעל. בכתביו יש תיעוד נדיר של מנהגי קהילת טריפולי בלוב, וכן הווי חייהם ומנהגיהם של יהודי צפת לפני ואחרי רעידת האדמה הגדולה בשנת 1837. רבי אברהם חקר גם את מנהגי הקהילות בהן שהה, אף אם לזמן קצר, כפי שכתב בספרו "השומר אמת":
"יודע אני שיש נוסח לליל פסח, עדת קדושים...ובלכתי למתא בבל, מצאתי ביד אחד פרסי, נוסח זה ממש, וכתוב עליו שהוא מתיקון הגאונים, וכתוב שם שמם, אלא דלעת כזאת באורך ימים שכחתי...".
על ספרו "ויקרא אברהם" קיבל רבי אברהם הסכמה מרבי חיים פלאג'י אשר אף הביא את פסקיו בספריו. ספר זה עודנו משמש רבנים שונים, בהם רבי ישועה שמעון חיים עובדיה, הרב כלפון משה הכהן, רבי רחמים חי חויתה הכהן, הרב עובדיה יוסף ועוד.
השומר אמת - על הלכות ספר תורה, ליבורנו ה'תר"ט.
הקונטרס האחרון - חמש תשובות הלכתיות, נספח לספר "השומר אמת".
ויקרא אברהם - על ארבעת חלקי השולחן ערוך. ליבורנו ה'תרכ"ה, בת ים: מרכז אור שלום, ה'תש"ף.
שדה מגרש - עיון בענייני גיטין, נספח לספר "ויקרא אברהם".
מקום שנהגו - חקר מנהגי יהדות לוב הכולל סימוכין מדברי הראשונים והאחרונים, נספח לספר "ויקרא אברהם".
תוספת שתיקן לפיוט "מי כמוך" של אברהם כלפון הנאמר שבת קודם פורים בורגול (פורים שני) של יהודי טריפולי.
ביאורים

↑  הנוסע רבי ישראל יוסף בנימין ( "בנימין השני") המבקר בטריפולי בשנת 1853 כותב בספר מסעותיו ספר מסעי ישראל: "עיר טריפולי עומדת על שפת ים התיכון... בעדת היהודים נמצאו אלף משפחות ולהם ארבעה חכמים הנקראים דיינים. הראש וראשון מהם ר' אברהם חיים אדאדי, השני ר' שלום אגב (עגיב) איש עיוור, השלישי ר' ראובן (ר' יוסף רובין) והרביעי ר' פרעאדיעה (ר' פרג'אללה דאבוש, אביו של הרב רפאל דאבוש), לכולם יד ושם בידיעת התלמוד והפוסקים"
הערות שוליים

↑  איגוד עמלי התורה, מדור 'מאורי האומה', הקהילות - גיליון ט"ו, ירושלים: הוצאת טקסט רץ, תשפ"א
↑  בספר "חיים ביד" סימן ע"ז, דיבור המתחיל "ואשר אני..."
↑  בספר "ישמח לבב" (חלק יוד, סימן כ"ד, דיבור המתחיל "כל זה...").
↑  בספר "שואל ונשאל" (חלק ב', או"ח, סימן כ"ט, דיבור המתחיל "אך כפי...", ועוד).
↑  בספר "שמחת כהן" (חלק או"ח, סימן קס"ו, דיבור המתחיל "תשובה כתב..." וגו').
↑  בספר "יביע אומר" (חלק ד', או"ח, סימן נ"א, דיבור המתחיל "ותבט...").
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305673005171  NTA: 408398353  VIAF: 102982602   WorldCat (עם VIAF): 102982602 
שער הספר "ויקרא אברהם" יצא לאור בליוורנו בשנת תרכ"ה, 1865
פרים (אי)

| --- | --- |
מיקום האי
מיקום האי
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מצר באב אל-מנדב
 קואורדינטות:  12°39′35″N 43°25′15″E﻿ / ﻿12.659722222222°N 43.420833333333°E﻿ / 12.659722222222; 43.420833333333
 סוג:  אי גבוה
 שטח:  13 קילומטר רבוע
 אורך:  5.63 ק"מ
 רוחב:  2.85 ק"מ
 היקף החוף:  כ-25 ק"מ
 גובה מרבי:  65 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  תימן תימן
 אוכלוסייה:  221 (2004)
 אזור זמן:  UTC+3
  (למפת תימן מוגדלת) צנעא עדן איב סעדה סיאון אל-מוכלא תעז אל-חודיידה אל-ע'יט'ה סוקוטרה ערב הסעודית עומאן סומליה ג'יבוטי אר. א. מפרץ עדן ים סוף פרים(למפת תימן רגילה) צנעא עדן איב סעדה סיאון אל-מוכלא תעז אל-חודיידה אל-ע'יט'ה סוקוטרה ערב הסעודית עומאן סומליה ג'יבוטי אר. א. מפרץ עדן ים סוף פרים
 
האי במפה משנת 1519
פרים (בערבית: بريم;‏ [Barīm]), נקרא גם מאיון (ميون), הוא אי גבוה במצר באב אל-מנדב בים האדום. האי מחלק את באב אל-מנדב לשניים. הוא נמצא בריבונות תימן, ואינו מיושב. יש בו כפר דייגים עונתי קטן.
גאוגרפיה

האי הוא תוצר של סחיפה של הר געש מתקופת המיוקן. לאי מפרץ פנימי גדול שמעניק לו צורה המזכירה סרטן (ראו מפה). אורכו של האי עומד על 5.63 קילומטר, רוחבו 2.85 והגובה של הנקודה הגבוהה ביותר באי הוא 65 מטרים. באי כמעט ואין גשמים וכמות המשקעים הממוצעת היא כ-60 מ"מ לשנה.
היסטוריה > לפני השלטון הבריטי

עד המאה ה-19, האי לא יושב על ידי בני אדם דרך קבע בגלל המחסור החמור במים ושימש בעיקר לכפר דייגים עונתי. למשל, כשהגיע אפונסו דה אלבוקרקי לאזור בשנת 1513 מטעם פורטוגל על מנת לנסות ולכבוש את האזור ולהשתלט על נתיבי הסחר באזור הוא קבע שהאי אינו ראוי להקמת תחנת סחר ומבצר בגלל המחסור במים. ייתכן שהצי הצרפתי השתמש בנמל הטבעי של האי בשנת 1737 כחלק ממסע עונשין לעיר מוח'א הסמוכה. האי סופח על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית בשנת 1799 אך היא נאלצה לסגת בעקבות המחסור במים.
היסטוריה > שלטון בריטניה

השלטון הבריטי באי החל כתוצאה מחשש מהתגברות כוחה של צרפת באזור בעקבות הבנייה של תעלת סואץ. בשנת 1857 הסכים ראש הממשלה הבריטי הנרי טמפל לכבוש את האי בעילה של הנחיצות של הקמת מגדלור באי (המגדלור אכן הוקם בשנת 1861). ההחלטה על כיבוש האי הייתה מהירה בגלל דו"ח מפוברק הטוען שהצרפתים שלחו ספינה מראוניון לסיפוח האי. הבריטים צירפו את האי למחוז עדן. בשנת 1881 בנתה חברת PCC באי תחנת הצטיידות בפחם שהיוותה את הבסיס ליישוב הקבע במקום. בשנת 1888 אף נבנה באי מלון. במלחמת העולם הראשונה פעלו מהאי תחנות ארטילריה בריטיות. בשנת 1916, כחלק ממלחמת העולם הראשונה ניסו כוחות עות'מאניים לכבוש את האי אך נכשלו. תחנת הפחם באי גדלה מאוד וסיפקה יותר פחם מעדן השכנה ב-1927. באותה התקופה באי זכה ל"תור זהב" והאוכלוסייה בו גדלה. אולם, עד מהרה החלו הספינות לעבור להשתמש בנפט מה שייתר את התחנה. התחנה פשטה רגל בשנת 1935 ובכך שמטה את הבסיס ליישוב הקבע המתוכנן. המלון, נסגר בשנת 1936. בריטניה בנתה באי שדה תעופה קטן.
היסטוריה > סיום הנוכחות הבריטית

עם עזיבתה של בריטניה את אזור עדן והפיכת דרום תימן למדינה עצמאית, התכוונה בריטניה למסור גם את האי לידי דרום תימן. אולם בלחץ השמרנים בבריטניה, העלתה ממשלת בריטניה תוכנית לבינאום האי. התוכנית נתקלה בהתנגדות מצד דרום תימן ונזנחה, והאי עבר לידי מדינת דרום תימן כשזו קמה.
ב-11 ביוני 1971 הותקפה מכלית הדלק קוראל סי בדרך מאיראן לישראל בסמוך לאי פרים. במרץ 1972 ירו סוללות ארטילריה של דרום תימן באי על ספינת מלחמה צרפתית.
במלחמת יום כיפור הוטל מצור על מעבר כלי שיט ישראלים באזור. הספינה "סמסון" שהוחכרה לחברה ישראלית אף הותקפה במקום. להוציא התקופה הזו, התנועה של כלי שיט נשארה חופשית. לאחר האיחוד של דרום תימן עם צפון תימן לתימן עברה השליטה על האי לתימן (השולטת באי עד היום).
לקריאה נוספת

הערך באנציקלופדיה בריטניקה
פרים - הבריח בשערי ים סוף, מעריב, 1 בספטמבר 1967
הערות שוליים

↑  R.S.Whiteway, The Rise of Portuguese Power in India, 1497-1550, London, 1899, pp. 153-157.
↑  המלחמה בין תורקיה וממשלות ההסכמה, החרות, 1 בספטמבר 1915
↑  המדינאי הרגיש למבואות ים סוף, מעריב, 4 באוגוסט 1967
↑  בריטניה ביקשה מהאו"ם לנהל את האי פרים, מעריב, 27 באוגוסט 1967
↑  דרום ערב נגד בינאום פרים, דבר, 28 באוגוסט 1967
↑  ננקוט כל האמצעים להבטיח השיט לשטחינו, דבר, 14 ביוני 1971
↑  ספינות טילים גדולות, דבר, 2 בפברואר 1973
↑  סוללות דרום תימן באי פרים, מעריב, 15 במרץ 1972
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534674205171  BNE: XX6076179  LCCN: sh91004315  VIAF: 315131781   WorldCat (עם VIAF): 315131781 
מפת האי
מלון באי
תחנת הפחם המשגשגת באי
מוחמד אבו פאני

מוחמד אבו פאני (בערבית: محمد ابو فاني; נולד ב-27 באפריל 1998) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת הקשר בפרנצווארוש מליגת העל ההונגרית ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים

אבו פאני נולד בכפר קרע, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית. החל את צעדיו הראשונים בכדורגל במחלקת הנוער של מכבי חיפה. ב-13 במאי 2017, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסדה בליגת העל של מכבי חיפה 0–1 לבני סכנין.
בספטמבר 2017 הושאל להפועל רמת גן מהליגה הלאומית. ב-19 בינואר 2018, הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1–0 על הפועל נצרת עילית.
בקיץ 2018 הצטרף בהשאלה להפועל חדרה, העולה החדשה לליגת העל. ב-25 באוגוסט 2018, הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 2–1 על הפועל תל אביב.
ב-15 בינואר 2019, חזר למכבי חיפה. ב-17 בפברואר 2019, הבקיע את שער הבכורה שלו במכבי חיפה בניצחון 3–1 על הפועל חדרה.
ב-18 בספטמבר 2019 הושאל בשנית להפועל חדרה. בסיום עונת 2019/2020 תמה ההשאלה וחזר למכבי חיפה.
ב-24 בספטמבר 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו באירופה, בניצחון 2–1 על רוסטוב הרוסית.
בשלוש העונות 2020/2021, 2021/2022 ו-2022/2023; זכתה מכבי חיפה בשלוש אליפויות רצופות, ובעונה השלישית אף העפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות. אבו פאני היה בורג חשוב במועדון לאורך שלוש העונות, ואף שימש כקפטן מחליף לסירוגין, אחרי צ'רון שרי.
ב-17 ביוני 2023 חתם בפרנצווארוש מליגת העל ההונגרית. ב-10 באוגוסט 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בפרנצווארוש בניצחון החוץ 6–1 על חמרון ספרטנס המלטזית, במסגרת שלב המוקדמות השלישי של עונת 2023/2024 בקונפרנס ליג.