stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגן האמונה
הערות שוליים

↑  תוארי שליטי האיטי
לוקאס מצ'ה

לוקאס מצ'ה (באנגלית: Lukas Nmecha; נולד ב-14 בדצמבר 1998) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת החלוץ בוולפסבורג ובנבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים > מנצ'סטר סיטי

במהלך טורניר כדורגל בקבוצת בית הספר היסודי שלו בוית'נשו, נבחן מצ'ה על ידי מנצ'סטר סיטי, שם שיחק במחלקות הנוער של המועדון במשך למעלה מעשור, בטרם ערך את הופעת הבכורה שלו ב-19 בדצמבר 2017 בגביע הפוטבול ליג בקבוצת הבוגרים. בהופעת הבכורה שלו הוא כבש את הפנדל השלישי עבור מנצ'סטר סיטי בניצחון שלה בדו-קרב הפנדלים על לסטר סיטי.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ב-29 באפריל 2018 נגד וסטהאם יונייטד, משחק אותו ניצחה קבוצתו 1–4.
קריירת מועדונים > יציאה להשאלות

בתחילת עונת 2018/2019 הושאל לפרסטון נורת' אנד לעונה אחת. ב-11 באוגוסט 2021 ערך הופעת בכורה בהפסד 0–1 לסוונסי סיטי. ב-29 בדצמבר הוא כבש שער בכורה בתיקו 1-1 נגד אסטון וילה.
ב-3 באוגוסט 2019 הושאל מצ'ה לוולפסבורג לחצי עונה. ב-17 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה בניצחון 1–2 על פ.צ. קלן.
ב-3 בינואר 2020 הושאל לחצי עונה למידלסברו. ב-11 בינואר ערך הופעת בכורה בתיקו 2-2 נגד דרבי קאונטי.
ב-21 באוגוסט 2020 הושאל לאנדרלכט. ב-28 באוגוסט ערך הופעת בכורה בתיקו 2-2 נגד אוסטנדה. הוא כבש את שערו הראשון בניצחון 0–2 על סרקל ברוז' ב-19 בספטמבר.
הוא סיים את עונת ההשאלה עם 18 שערי ליגה ב-37 הופעות.
קריירת מועדונים > וולפסבורג

ב-16 ביולי 2021 חתם בוולפסבורג. הוא כבש את שער הניצחון בהופעת הבכורה שלו בבונדסליגה בניצחון 1–2 על הרטה ברלין ב-21 באוגוסט.
קריירת נבחרות

מצ'ה, שנולד בהמבורג לאם גרמנייה ואב ניגרי, גדל באנגליה, וזכאי היה לשחק בנבחרות ניגריה, גרמניה ואנגליה.
קריירת נבחרות > אנגליה

באוקטובר 2014 כבש מצ'ה עבור נבחרת אנגליה עד גיל 17 נגד מקדוניה הצפונית. הוא גם נכלל בסגל נבחרת אנגליה עד גיל 19 לאליפות אירופה עד גיל 19 לשנת 2017. הוא כבש את השער היחיד במשחק בחצי הגמר מול צ'כיה וגם הבקיע שער במשחק הגמר מול פורטוגל.
ב-9 ביוני 2018 ערך מצ'ה את הופעת הבכורה בנבחרת אנגליה עד גיל 21 נגד מקסיקו.
קריירת נבחרות > גרמניה

במרץ 2019 הודיע מצ'ה על כוונתו לייצג את גרמניה בנבחרות הלאומיות, ומיד זומן לנבחרת עד גיל 21. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1–2 על אנגליה ב-26 במרץ 2019. ב-6 ביוני 2021 הוא כבש את השער היחיד בניצחון 0–1 על פורטוגל בגמר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2021, וסיים את התחרות כמלך השערים עם ארבעה שערים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה הבוגרת ב-11 בנובמבר 2021 במשחק מוקדמות מונדיאל 2022 נגד ליכטנשטיין.
חיים אישיים

מצ'ה, יליד גרמניה שגדל באנגליה, הוא אחיו הגדול של הכדורגלן פליקס מצ'ה, המשחק גם הוא במדי וולפסבורג.
תארים

נבחרת אנגליה עד גיל 19
אליפות אירופה עד גיל 19: 2017
נבחרת גרמניה עד גיל 21
אליפות אירופה עד גיל 21: 2021
הערות שוליים

↑  Julian Wacker, Lukas Nmecha: eine Neun mit gehörig Pep(p), Talentkritiker, ‏5 באפריל 2017 (ב־)
↑  MCFCEditorial, Lukas Nmecha joins Preston on loan, www.mancity.com (באנגלית)
↑  Boro Complete Loan Deal For Lukas Nmecha | Middlesbrough FC, www.mfc.co.uk (באנגלית)
↑  tosin abayomi, Manchester City confirm striker is eligible to represent Nigeria, Pulse Nigeria, ‏9 במאי 2018 (באנגלית)
↑  Lukas Nmecha Called Up To Germany U21 Squad, www.pnefc.net (באנגלית בריטית)
↑  Germany beat Portugal to win European U21 Championship, bundesliga.com - the official Bundesliga website (באנגלית)
↑  Simon Bajkowski, Dan O'Toole, Who is Felix Nmecha? Man City youngster in profile, Manchester Evening News, ‏12 בדצמבר 2018 (באנגלית)
מגן ישראל

מגן ישראל הייתה תוכנית לאומית למאבק במגפת הקורונה בישראל. על התוכנית אחראי משרד הבריאות, ומנהל התוכנית הוא פרויקטור הקורונה סלמאן זרקא. מטרת התוכנית, הייתה להוריד את מקדם ההדבקה (אשר נקרא R), ולשמר אותו בסכום הקטן מ-1 לאורך זמן. חלק ניכר מעשרות העובדים במסגרת התוכנית, הם עובדים חיצוניים המועסקים במיקור חוץ לתקופת משבר הקורונה, כשלצידם עובדים אנשי משרד הבריאות.
חברי הצוות

עם הקמת תוכנית מגן ישראל ביולי 2020, נכנסו ארבעה אנשים לתפקידי מפתח, מנהל מגן ישראל (פרויקטור הקורונה), ראש דסק בחברה החרדית, ראש דסק בחברה הערבית וראש מטה מגן ישראל, וכולם הם דוקטורים או פרופסורים, שלפני כן לקחו חלק במערכת הבריאות בישראל.
פרופסור גבי ברבש החליט לפרוש מתפקידו כמנהל מגן ישראל עוד לפני שנכנס רשמית לתפקיד, הסיבה לכך הייתה סכסוך פנימי בינו לבין שרי הממשלה. במקומו, מנהל איכילוב רוני גמזו מונה כפרויקטור הקורונה וכמנהל מגן ישראל.
בנובמבר 2020 מונה נחמן אש לתפקיד, וביוני 2021, מינה שרה הבריאות ניצן הורוביץ לתפקיד את סלמאן זרקא, מנכ"ל המרכז הרפואי זיו, שמכהן עד היום.
מנהלי התוכנית לא לוקחים חלק בקבינט הקורונה, כמו שאר חברי הכנסת, אלא רק מייעצים ומדווחים.
מבנה

למגן ישראל יש 5 מטות: מגן אכיפה שנועד לאכוף את הסעיפים שנקבע על ידי חברי המטה, מגן הסברה שנועד לתכלל מהלכי הסברה עם הציבור, מטה "מגן אבות ואימהות" שנועד לתת מענה להגנה על דיירי מוסדות הגיל השלישי, "מטה רשויות מקומיות" שנועד להדק את הקשר עם הרשויות המקומיות בישראל ולפתח מענים וכלים ב-"רמה המונציפיאלית" ו-"מטה בריאותי כללי" שנועד לתאם שיתופי פעולה ולגבש המלצות למתווה מגבלות עבור הממשלה.
ראו גם

מגפת הקורונה בישראל
משרד הבריאות
תו ירוק
הערות שוליים

↑  עידו אפרתי, מנכ"ל בית החולים זיו, פרופ' סלמאן זרקא, ימונה לפרויקטור הקורונה, באתר הארץ, 14 ביולי 2021
1 2  מגן ישראל – התוכנית הלאומית למאבק בנגיף הקורונה, באתר משרד הבריאות
↑  אדיר ינקו, נתוני השכר במטה הקורונה נחשפים: "סכומים מופרכים", באתר ynet, 18 בדצמבר 2020
↑   פארסת פרויקטור הקורונה: רוני גמזו מונה לתפקיד לאחר שברבש החליט לפרוש, באתר כלכליסט, 23 ביולי 2020
↑  אדיר ינקו, אחרי נחמן אש: מנכ"ל המרכז הרפואי זיו מונה לתפקיד פרויקטור הקורונה, באתר ynet, 14 ביולי 2021
↑  ועדת שרים לעניין התמודדות עם משבר הקורונה והשלכותיו (קור), באתר Gov.il
↑  תוכנית מגן ישראל, עמ' 5
| מגפת הקורונה בישראל ישראל |
| --- | --- | --- |
| חלק ממגפת הקורונה העולמית | חלק ממגפת הקורונה העולמית |  |
| גופים ממשלתיים וארגונים | משרד הבריאות • משרד האוצר • משרד הביטחון • קבינט הקורונה • מערכת הבריאות בישראל • מגן דוד אדום • מפקדת "אלון" • ועדת הקורונה • מרכז המידע והידע הלאומי למערכה בקורונה • מכון גרטנר • המכון למחקר ביולוגי בישראל • המטה לביטחון לאומי • מגן ישראל |  |
| חיסונים | לתת כתף • חיסון פייזר • חיסון מודרנה • פיתוח חיסון במכון הביולוגי |  |
| תקנים | התו הסגול • מתווה הרמזור • התו הירוק |  |
| טכנולוגיות למניעת הדבקה | המגן (אפליקציה) • הכלי |  |
| חקיקה | תקנות שעת חירום למאבק בנגיף הקורונה • צו בריאות העם (בידוד בית) • חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש |  |
| בעלי תפקידים עד 17 במאי 2020 | ראש הממשלה, בנימין נתניהו • שר הבריאות, יעקב ליצמן • שר האוצר, משה כחלון • שר הביטחון, נפתלי בנט • מנכ"ל משרד הבריאות, משה בר סימן טוב • המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, איתמר גרוטו • ראש שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות, סיגל סדצקי |  |
| בעלי תפקידים החל מ-17 במאי 2020 | ראש הממשלה, בנימין נתניהו • ראש הממשלה החלופי ושר הביטחון, בני גנץ • שר הבריאות, יולי אדלשטיין • שר האוצר, ישראל כ"ץ • מנכ"ל משרד הבריאות, חזי לוי (משה בר סימן טוב עד 18 ביוני 2020) • הממונה הלאומי לנגיף הקורונה, נחמן אש (רוני גמזו עד נובמבר 2020) • המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, איתמר גרוטו (עד  פברואר 2021) • ראש שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות, שרון אלרעי פרייס (סיגל סדצקי עד יולי 2020) |  |
| בעלי תפקידים החל מ-13 ביוני 2021 | ראש הממשלה, נפתלי בנט • ראש הממשלה החלופי ושר החוץ, יאיר לפיד • שר הבריאות, ניצן הורוביץ • שר האוצר, אביגדור ליברמן • שר הביטחון, בני גנץ • מנכ"ל משרד הבריאות, נחמן אש (חזי לוי עד 11 ביולי 2021) • הממונה הלאומי לנגיף הקורונה, סלמאן זרקא (נחמן אש עד 14 ביולי 2021) • המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, ספי מנדלוביץ' (מ-5 בספטמבר 2021) • ראש שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות, שרון אלרעי פרייס |  |
| שונות | השפעת מגפת הקורונה על ישראל |  |
מדליית מקס פלאנק

| --- | --- |
 תיאור:  פרס עבור הישגים יוצאי דופן בפיזיקה תאורטית
 מדינה:  גרמניה 
 הגוף המעניק:  החברה הפיזיקלית הגרמנית 
 תקופת הפרס:  1929–הווה (כ־95 שנים) 
 נקרא על שם:  מקס פלאנק 
 אתר רשמי
 
מדליית מקס פלאנק (בגרמנית: Max-Planck-Medaille) היא מדליה המוענקת בעבור הישגים יוצאי דופן בפיזיקה תאורטית. היא מוענקת מדי שנה, החל משנת 1929, על ידי ארגון הפיזיקאים הגדול בעולם, האגודה הפיזיקלית הגרמנית (DPG), והיא קרויה על שם הפיזיקאי הגרמני מקס פלאנק. לזוכה מוענקת מדליית זהב ותעודת קלף בכתב יד.
זוכים

1929: מקס פלאנק ואלברט איינשטיין
1930: נילס בוהר
1931: ארנולד זומרפלד
1932: מקס פון לאואה
1933: ורנר הייזנברג
1934–1936: לא הוענקה
1937: ארווין שרדינגר
1938: לואי דה ברויי
1939–1941: לא הוענקה
1942: פסקואל יורדן
1943: פרידריך הונד
1944: ולתר קוסל
1945–1947: לא הוענקה
1948: מקס בורן
1949: אוטו האן וליזה מייטנר
1950: פטר דביי
1951: ג'יימס פרנק וגוסטב הרץ
1952: פול דיראק
1953: ולתר בותה
1954: אנריקו פרמי
1955: הנס בתה
1956: ויקטור וייסקופף
1957: קארל פון ווייצקר
1958: וולפגנג פאולי
1959: אוסקר קליין
1960: לב לנדאו
1961: יוג'ין ויגנר
1962: קרוניג ראלף
1963: רודולף פיירלס
1964: סמואל חאודסמיט
1965: לא הוענקה
1966: גרהרד לודרס
1967: הארי להמן
1968: ולטר הייטלר
1969: פרימן דייסון
1970: רודולף האג
1971: לא הוענקה
1972: הרברט פרוייליך
1973: ניקולאי בוגוליובוב
1974: לאון ואן הוב
1975: גרגור ונצל
1976: ארנסט סטקלברג
1977: וולתר תירינג
1978: פאול פטר אוואלד
1979: מרקוס פיירץ
1980: לא הוענקה
1981: קורט סימנזיק
1982: האנס-ארווד ווידנמולר
1983: ניקולאס קרמר
1984: רס יוסט
1985: יוצ'ירו נמבו
1986: פרנץ ווגנר
1987: יולגיוס ווס
1988: ולנטיין ברגמן
1989: ברונו זומינו
1990: הרמן האקן
1991: וולפהארט צימרמן
1992: אליוט לייב
1993: קורט בינדר
1994: האנס יורגן בורכס
1995: זיגפריד גרוסמן
1996: לודוויג פאדיב
1997: ג'רלד בראון
1998: ריימונד סטורה
1999: פייר הוהנברג
2000: מרטין לושצ'ר
2001: יורג פריוליך
2002: יורגן אהלרס
2003: מרטין גוצווילר
2004: קלאוס הפ
2005: פטר צולר
2006: וולפגאנג גצה
2007: יואל ליבוביץ
2008: דטלב בוכהולץ
2009: רוברט גראהם
2010: דיטר וולהרדט
2011: ג'ורג'ו פאריזי
2012: מרטין זירנבאואר
2013: ורנר נהם
2014: דייוויד רואל
2015: ויאצ'סלוב מוכאנוב
2016: הרברט וגנר
2017: הרברט ספון
2018: חואן איגנסיו סיראק סאסטורין
2019: דטלף לוהזה
2020 אנדז'יי בוראס
2021 אלכסנדר מרקוביץ' פוליאקוב
2022 אנט ציפליוס
2023 ראשיד סוניאייב
2024 ארווין פריי
מגדל הרקולס

מגדל הרקולס מדרום-מזרח ופסל המלך בראוגן בתחילת השביל המרוצף המוביל אליו
מגדל הרקולס (גליסית וספרדית Torre de Hércules) הוא מגדלור ומונומנט רומי, הניצב בקצהו של חצי אי קטן, כ-2.5 ק"מ מצפון למרכזה של העיר א קורוניה שבגליסיה, ספרד. המגדל הוקם על ידי הרומאים במאה ה-1 או במאה ה-2, ושימש כמגדלור בכניסה לנמלה של העיר. גובהו של המגדלור הוא 55 מטר, והוא ניצב על צוק המתנשא בתורו לגובה של 57 מטר. המגדל מופיע בסמלה של העיר ועל דגלה, ובשנת 2009 הוא הוכר כאתר מורשת עולמית, בשל היותו המגדלור היווני-רומי היחיד מהעת העתיקה, אשר שמר על תפקודו ועל מאפייניו האדריכלים.
המגדל באגדה

מספר אגדות נקשרו במגדל. לפי אגדה קלטית, שהועלתה על הכתב במאה ה-11, הקים המלך בראוגן הקלטי את המגדל, והוא זכה לשם "מגדל בראוגן". הוא היה כה גבוה, עד שחוף ירוק ומרוחק נצפה מראשו. בנו של המלך הפליג לעבר החוף המרוחק והגיע לאירלנד. פסלו של המלך בראוגן ניצב ליד המגדלור, ונראה שהמלך העניק את שמו ליישוב הרומי פלאוויום בריגנציום.
לפי אגדה אחרת, התרחשה המטלה העשירית מבין 12 מעללי הגבורה של הרקולס, בקרבת מקום. על הרקולס הוטל ליטול מהענק גריאון את עדר הבקר שלו, ולהביאו למיקנה. הרקולס הרג את הענק וקבר את ראשו ואת נשקו באדמה. הוא הורה כי במקום תוקם עיר, והמגדל מסמן את הקבר. מסיבה זו, בסמלה של א קורוניה נראה המגדל כשהוא ניצב על סלע אשר בו קבורים גולגולת ושתי עצמות.
נראה שבשלב כלשהו התמזגו שתי האגדות אודות המלך הקלטי והגיבור המיתולוגי הרומי, דבר המסביר את שמו של המגדל.
היסטוריה

היישוב בא קורוניה נזכר לראשונה במאה ה-1 בשם "פלאוויום בריגנטיום" (Flavium Brigantium), ואורוסיוס כתב בתחילת המאה ה-5 כי:
"Secundus angulus circium intendit, ubi Brigantia Gallaeciae civitas sita altissimum farum et inter pauca memorandi operis ad speculam Britanniae erigit."
"הקודקוד השני פונה לעבר צפון מערב. שם, בגלאקיה, שוכנת העיר בריגנציה, אשר המגדלור הגבוה שלה - שהוא אחד מקומץ מבנים מפורסמים בעולם - משקיף אל עבר מגדל הצופים של בריטניה."
כעשרה מטרים מדרום למגדל, בתוך מבנה קטן, נמצא סלע שעליו נרשמה כתובת המתוארכת לתקופת טראיאנוס:
"MARTI / AVG. SACR / G. SEVIVS / LVPVS / ARCHITECTVS / AEMINIENSIS / LVSITANVS EX VO"
"מוקדש למרס אוגוסטוס. גאיוס סרוויוס לופוס, אדריכל מאמיניום, לוסיטניה, כמימוש הבטחה."
רוב ההיסטוריונים סבורים כי "מרס" הוא אל המלחמה הרומי מרס. אמיניום שבלוסיטניה שמזוהה עם קואימברה שבפורטוגל, וייתכן כי גאיוס סרוויוס לופוס היה האיש שהקים את המגדל, אך הדבר אינו ודאי.
המגדל לא נזכר בכתובים מפלישת סואבים אל צפון-מערבו של חצי האי האיברי בתחילת המאה ה-5, ועד להגעת הנורמאנים במאה ה-9. הנורמאנים החריבו את העיר, ותושביה נלקחו ליישוב הסמוך "בורגו דה פארו" (Burgo de Faro), היינו, "מצודת המגדלור". בשנת 915 נמסר שטחה של העיר ההרוסה לשליטתו של הבישוף של סנטיאגו דה קומפוסטלה, אך המגדל לא נכלל בה. לאורך השנים עברה השליטה במבנה מספר פעמים בין הבישוף לבין רוזנים מקומיים, והוא הופיע באחת ממפות העולם בשנת 1086.
בשנת 1682 שופץ המגדלור ובראשו הוצבו שתי מנורות, אך מספר שנים לאחר מכן מצבן התדרדר. בין 1785 ל-1791 שוב שופץ המגדל בסגנון נאו-קלאסי, ושלוש הקומות הרומיות המקוריות, שגובהן 34 מטרים, שומרו. מעליהן הונחה שכבת גרניט בעובי של 60 ס"מ והבניין הוגבה באופן משמעותי ב-21 מטרים נוספים. מאז המבנה כמעט ולא שונה, ובשנים 1991–1992 הוא שופץ בפעם האחרונה. במהלך העבודות נערך גם מחקר ארכאולוגי של הרחבה שמסביב למבנה. מלאכת השיפוץ הסתיימה ב-30 בדצמבר 1992, אך ימים ספורים לאחר מכן, ב-3 בינואר, עלתה מכלית הנפט "אגיאן סי" (Aegean Sea) על שרטון למרגלות המגדל, ועלתה באש. קירותיו של המגדל התכסו בפיח, והרשויות נאלצו להקים סביבו פיגומים ולנקותו. המגדלור הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2009.
המבנה והאתר

חלקו העיקרי של המגדל רבוע ואורך כל אחת מצלעותיו הוא עשרה מטרים. בכל אחת מחזיתותיו קבועים עשרה חלונות, שניים בכל שורה, אך אלה אינן נמצאים בגובה אחיד בכל החזיתות, וחלקם חסומים ומשמשים כאלמנט קישוטי גרידא. חלק זה של המגדל שבו שלוש קומות, מיוחס למבנה המקורי, והוא מגיע לגובה של 34.60 מטרים. בקצהו העליון הוא מוקף באפריז שאורך כל אחד מצלעותיו הוא 11.60 מטר. מעל מבנה זה ניצב מבנה מתומן קטן יותר שנוסף למגדלור במאה ה-18. עליו ניצבים מגדל קטן שמגיע לשיא גובהו של הבניין, ומבנה מתומן קטן נוסף. על מתומן זה ניצבת חופת הזכוכית של מנורת המגדלור. 242 מדרגות מוליכות מקומת הכניסה אל המבנה ועד סמוך למנורה.
המגדל ניצב במרכזה של רחבה עגולה בקוטר של כ-40 מטרים, ובחלקה הדרומי, בתוך מבנה קטן, נמצא הסלע עם כתובת ההקדשה הלטינית. אל הרחבה מוליך שביל מרוצף באורך של כ-300 מטרים, הממשיך ומקיף את המגדל. בתחילתו של השביל ניצב פסלו של המלך בראוגן, ובקצהו, ליד המגדל, נמצא מרכז המבקרים התת-קרקעי. צפונית-מערבית למגדל, קבועה בקרקע שושנת רוחות בקוטר של כ-20 מטרים.
גלריה

סמל העיר א קורוניה
מראה המגדל
פרט
שושנת הרוחות ליד המגדל
תקריב של המבנה
חלקו העליון של המבנה באור השקיעה. בתמונה נראים שני המבנים המתומנים, המנורה והמגדלון
הערות שוליים

↑  Orosius, Historiarum Adversum Paganos, 1.2.63.
↑  של ספרד, אותה הוא מדמה למשולש.
↑  History
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544031105171  LCCN: sh88003788
מדליית ליאו בק

| --- | --- |
 תיאור:  עבור מאמצים לפיוס בין גרמניה ויהדות גרמניה
 הגוף המעניק:  מכון ליאו בק 
 תקופת הפרס:  1978–הווה (כ־46 שנים) 
 נקרא על שם:  ליאו בק 
 אתר רשמי
 
מדליית ליאו בק (באנגלית: Leo-Baeck-Medal, בגרמנית: Leo-Baeck-Medaille) היא מדליה המוענקת החל משנת 1978 על ידי מכון ליאו בק בניו יורק, עבור מאמצים לפיוס במערכת היחסים בין גרמניה ליהדות גרמניה. יש להבחין בין מדליה זו לבין "פרס ליאו בק" הניתן על ידי המועצה המרכזית של יהודי גרמניה.
המדליה על שמו של ליאו בק, רב ומלומד יהודי גרמני, שהנהיג את הקהילה היהודית הליברלית (רפורמית) בגרמניה לפני השואה ובמהלכה.
עטורי המדליה

1978 - אקסל שפרינגר, מוציא לאור, ברלין
1980 - פרד ו' לסינג (Fred W. Lessing), חבר מועצת המנהלים מכון ליאו בק בניו יורק
1995 - פרד גרובל (Fred Grubel), סגן נשיא מכון ליאו בק בניו יורק
1996 - ארנסט קרמר, ראש הוועדה המייעצת אקסל שפרינגר-שטיפטנג בברלין
1997 - הלמוט זוננפלד, יועץ מדיני, חבר לשעבר של המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית
1998 - ג'ורג' מוסה, פרופסור באוניברסיטת ויסקונסין, בארצות הברית ובאוניברסיטה העברית בירושלים
1999 - ורנר מייקל בלומנטל, מנהל המוזיאון היהודי בברלין
2000 - אדגר ברונפמן האב, נשיא הקונגרס היהודי העולמי, ניו יורק, ארצות הברית
2001 - יוהאנס ראו, פוליטיקאי גרמני מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית
2002 - רות וסטהיימר, מחברת, ניו יורק, ארצות הברית
2003 - דניאל ליבסקינד, אדריכל
2004 - פריץ שטרן, מחבר, ניו יורק, ארצות הברית
2005 - אוטו שילי (Otto Schily), שר הפנים של גרמניה
2006 - ג'יימס וולפנזון, הנשיא התשיעי של הבנק העולמי
2007 - מתיאס דופפנר (Mathias Döpfner), עיתונאי ומנכ"ל חברת התקשורת אקסל שפרינגר AG
2008 - וולפגנג אישינגר (Wolfgang Ischinger), לשעבר שגריר גרמניה בבריטניה וארצות הברית
2009 - יושקה פישר, לשעבר שר החוץ של גרמניה
2010 - ד"ר אנגלה מרקל, קנצלרית גרמניה וקורט מאזור, מנצח
2011 - אנסלם קיפר, צייר ופסל גרמני, צרפת
2014 - יואכים גאוק, נשיא גרמניה, יוזף יופה, מוציא לאור וסטיוארט אליוט אייזנשטאט (אנ'), שגריר ארצות הברית לשעבר באיחוד האירופי
2015 - יצחק שורש, נשיא אמריטוס ממכון ליאו באק ואריק קנדל, פיזיולוג
2016 - רוברט מורגנטאו (Robert Morgenthau), עורך דין
2017 - מקס ורבורג, בנקאי ופוליטיקאי
2018 - פיטר וויטיג (Peter Wittig), דיפלומט ושגריר גרמניה לשעבר בארצות הברית והוברטה פון ווס-וויטיג (Huberta von Voss-Wittig), עיתונאית
2019 - מרתה מינאו (Martha Minow), דיקנית לשעבר של בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
הערות שוליים

↑  German President in NY presents Leo Baeck Medal to Wolfensohn (באנגלית)
↑  German chancellor Angela Merkel honored with the Leo Baeck medal (באנגלית)
↑  2012 Leo Baeck Medal Awarded to Artist Anselm Kiefer (באנגלית)
מדגסקר במלחמת העולם השנייה

| --- | --- |

מטוסי חיל האוויר המלכותי מעל שמי מדגסקר, 1942
 תאריך כניסה לעימות:  3 בספטמבר 1939
 תאריך סיום העימות:  8 במאי 1945
מדגסקר, הייתה ערב מלחמת העולם השנייה מושבה צרפתית. בזכות הנמלים החשובים בה היא שימשה בתפקיד חשוב בזירת אפריקה במלחמה, והתרחשו בה קרבות בין בעלות הברית לצרפת של וישי ב-1942 על השליטה במושבה. מדגסקר שימשה בתפקיד חשוב גם במערכה באוקיינוס השקט, שכן כוחות יפניים פעלו בה ללא הפרעה במשך תקופת מה. ב-1942, פתחה בריטניה וכוחות נוספים בפלישה למדגסקר כדי למנוע את המשך השימוש בה על ידי מדינות הציר. ב-1943 הועברה השליטה באי לצרפת החופשית.
לפני המלחמה שימשה מדגסקר כנושא לדיון בעיני ממשלת גרמניה, ששקלה לגרש את יהודי אירופה לאי. תוכנית מדגסקר מעולם לא יצאה לפועל.
רקע

בריטניה ויתרה על השאיפה לשלוט באי ב-1885 אחרי ועידת ברלין בה הוסכם שהשליטה באי תהיה של צרפת. צרפת פלשה לאי ב-1883 במה שהפך לראשונה במלחמות צרפת–הובה אשר הסתיימו ב-1897 עם הגליית המלכה רנוואלונה השלישית והקמת הפרוטקטורט המלגשי, שהפך זמן קצר אחר כך למושבה.
תחת השלטון הצרפתי, מדגסקר החלה לייצא יבולים חקלאיים, בעיקר סוכר, ועיר הבירה אנטננריבו התפתחה רבות. תחנת תדלוק ראשונה הוקמה בצפון האי, והפכה לנקודת העצירה המרכזית של כלי שיט צרפתיים שהפליגו מזרחה. במלחמת העולם הראשונה, עשרות אלפי מלגשים גויסו לצבא צרפת, ושירתו בהגנה על צרפת היבשתית.
רקע > תוכנית מדגסקר

תוכנית מדגסקר עלתה לראשונה ב-1885, וקודמה במשך השנים על ידי מדינות שונות, וב-1937 התנהל משא ומתן בין פולין וצרפת על גירוש היהודים למדגסקר. ב-1938 עלה הנושא לראשונה על שולחן מנהיגי גרמניה הנאצית, ואחרי כיבוש צרפת עלה מחדש.
בסוף שנת 1940 הגלו הנאצים חלק מיהודי מערב גרמניה לצרפת, כהכנה לשילוחם למדגסקר; אך בראשית שנת 1941, עם ההכנות למבצע ברברוסה, נזנחה התוכנית ובמקומה באה תוכנית ההשמדה הכוללת, בראשיתה באמצעות האיינזצגרופן - 6 עוצבות מבצע שנלוו לצבא הכובש והשמידו בירי מאות אלפי יהודים בברית המועצות, ולאחר מכן בדרך של המתה בגז במחנות ההשמדה.
במהלך המלחמה

במלחמת העולם השנייה גויסו שוב עשרות אלפי מלגשים לצבא צרפת. 34 אלף היו בצרפת בעת שזו נכנעה לגרמניה, ו-72 אלף אחרים חיכו במדגסקר לשילוחם לאירופה. המלגשים שנתפסו על ידי גרמניה סבלו מיחס קשה, ורבים מהם נהרגו בידי הגרמנים, גם אחרי הגעתם למחנות שבויים. זאת בשל התעמולה הגרמנית שתיארה את החיילים האפריקאים כמי שלא לוקחים שבויים ונלחמים עד מוות.
למרות הקריאות מצד שארל דה גול להצטרף לצרפת החופשית, האי נותר תחת שלטון צרפת של וישי, מה שהדאיג את בריטניה שחששה מהקמת בסיסים באי. ספינות יפניות, גרמניות ואיטלקיות פעלו כרצונן באי, והטביעו ספינות של בעלות הברית. אובדן מדגסקר אפשר לגרמניה לסכן את התנועה באוקיינוס ההודי. לשם כך גיבשו הבריטים תוכנית לכיבוש מדגסקר, ולמורת רוחו של שארל דה גול, כוחות צרפת החופשית לא נכללו בתכנון.
במהלך המלחמה > הקרב על מדגסקר

במאי 1942 הגיעו למדגסקר 50 ספינות בפיקודו של האדמירל אדוארל נוויל סיפרט, בתוכן שתי נושאות מטוסים וספינת קרב. אחרי טיסות סיור ותקיפות אוויריות של חיל האוויר הדרום אפריקאי, החלו הנחיתות האמפיביות הראשונות, כשבריגדת החי"ר ה-29 ובריגדת הקומנדו ה-5 עלו לחוף בצפון מדגסקר, מערבית לדייגו סוארס. זמן קצר אחר כך נחתה גם בריגדת החי"ר ה-17.
הכוחות הבריטיים השתלטו על עמדות מסביב לדייגו סוארס תוך היתקלות בהתנגדות דלה. למחרת, ב-6 במאי פרצו קרבות קשים ביניהם לחיילי וישי שהגנו על אנצירננה. הבריטים הצליחו להתגבר על ההתנגדות וכבשו את העיר בהמשך הלילה.
לרשות המושל הצרפתי, עמדו 8,000 חיילים, כש-6,000 מהם היו מלגשים. הם הוצבו באתרים אסטרטגיים כמו נמלים ואתרי נחיתה אפשריים. עם זאת, הם היו בנחיתות מספרית. למרות זאת, הם הונחו על ידי פייר לאוואל להגן על האי "כמה שיותר זמן, בכל האמצעים, ללא שיקולים אחרים".
בקרב השתתפו גם שלוש צוללות יפניות שתקפו ספינות בריטיות. הצוללות שיגרו שתי צוללות ננס שאחת מהן הצליחה להיכנס לנמל דייגו סוארס ולשגר שני טילי טורפדו: האחד פגע קשות באוניית הקרב הבריטית, והשני הטביע מכלית נפט. בסופו של דבר אחת אבדה בים והשנייה נקלעה למארב על החוף וצוותה נהרג על ידי חיילים בריטים.
אחרי כיבוש אנצירננה, הלחימה נמשכה בעצימות נמוכה. הבריטים נחתו על החוף המערבי, ובספטמבר נכבשה אנטננריבו. למרות זאת, המושל חמק מהכיבוש, והמלחמה נמשכה. בנובמבר נכנע המושל וחתם על הסכם שביתת נשק.
אחרי המלחמה

מדגסקר נשלטה על ידי בעלות הברית עד סוף המלחמה, והפכה לחוליה המקשרת בין הודו, המזרח התיכון ואפריקה. נמל המים העמוקים של דייגו סוארס מוגן בכבדות, וב-1943 נמסרה השליטה בחזרה לצרפת החופשית. צוללות גרמניות המשיכו לפעול בקרבת האי עד 1944. ב-5 בספטמבר 1944 הטביעה הצוללת U-861 ספינת משא יוונית מול חופי האי.
בוועידת ברזוויל שנערכה ב-1944, העניק שארל דה גול למושבות הצרפתיות ייצוג באספה הלאומית, כדי להבטיח את נאמנותן.
בסיום המלחמה חזרו למדגסקר אלפי חיילים מלגשים, שתרמו לרגש הלאומי המתגבר. רבים התנגדו לגיוס הכפוי במלחמה וליחס המפלה נגדם. ב-1946 הגישו נציגי מדגסקר באספה הלאומית הצעת חוק לעצמאות, אולם זו נדחתה. ב-1947 פרצה ההתקוממות המלגשית, אולם זו נכשלה ומדגסקר קיבלה עצמאות רק ב-1960.
מגדל המים בבארי

מגדל המים ובית הביטחון של בארי
מגיני הקיבוץ במלחמת העצמאות על גג המגדל
מגדל המים של קיבוץ בארי שוכן במקום בו הוקמה לראשונה בארי (נאחביר) בעת הקמת 11 הנקודות, כ-3 קילומטרים צפון-מערבית לשטח הקיבוץ כיום.
המגדל הוקם בשנת 1947 על ידי חברת סולל בונה, גובהו של המגדל הוא 11 מטרים וקוטרו 7 מטרים, ומכיל כ-250 מ"ק מים. הוא שימש לאגירת מים לאנשי הקיבוץ לשתיה ולחקלאות וכעמדת התצפית והשמירה של הקיבוץ. במלחמת העצמאות שימש כעמדת לחימה מול הצבא המצרי שהטיל מצור על הקיבוץ. עם מעבר הקיבוץ למיקומו החדש (כשלושה קילומטרים דרום מזרחית לשטח הקיבוץ הישן) ננטש המגדל.
בשנת 2011 הוכרז כמבנה לשימור.
מוזלי

ערך זה עוסק בסוג של דגני בוקר המקובל במטבח הגרמני והשווייצרי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מנה, דגני בוקר, food preserve 
 על שם:  Maximilian Bircher-Benner 
 מוצא:  שווייץ, גרמניה 
 ממציא:  Maximilian Bircher-Benner 
 תאריך יצירה:  1900 
 מרכיבים עיקריים:  פרי מיובש, grain, פתיתי שיבולת שועל 
 
מוזלי (בגרמנית שווייצרית: Müesli, נהגה 'מיזלי' [ˈmyəz̥li], וגם 'מיוזלי') הוא סוג של דגני בוקר המקובל במטבח הגרמני והשווייצרי (משם מקורו). נטען כי המוזלי פותח על ידי תזונאית שווייצרית כדי לסייע לחולים להשתקם בצורה מהירה ויעילה יותר.
בשווייץ נהוג לאכול אותו לעיתים גם כארוחת ערב, עם פרוסת לחם וכוס קפה. המוזלי עשוי שיבולת שועל דחוסה עם תוספי פירות ולעיתים גם עם שקדים מסוכרים, בוטנים או אגוזים. קיימים שני סוגים של מוזלי: טרי ומיובש.
בישראל רווחת הנחה שגויה ש"מוזלי" הוא מאכל גרנולה עם יוגורט ופירות, וכך יוגש "מוזלי" כארוחה במסעדות ובבתי קפה שונים. למעשה, למרות הדמיון בין שני המאכלים, ההבדל המהותי הוא שבמוזלי הדגנים אינם קלויים, בעוד שבגרנולה הדגנים עוברים קלייה עם שמן או ממתיק (דבש, סילאן, סוכר חום) עד להשגת מרקם פריך. בנוסף, יוגורט אינו מרכיב הכרחי במוזלי, שכן אוכלים אותו לרוב עם חלב או שמנת.
הערות שוליים

↑  Oxford Learner's Dictionaries, https://www.oxfordlearnersdictionaries.com
↑  Cambridge Dictionary, https://dictionary.cambridge.org
↑  Joseph A. Kurmann, Jeremija L. Rašić, Manfred Kroger, Encyclopedia of fermented fresh milk products: an international inventory of fermented milk, cream, buttermilk, whey, and related products, New York, N.Y: Van Nostrand Reinhold, 1992, An AVI book, ISBN 978-0-442-00869-7
↑  Patrimoine culinaire Suisse Patrimoine culinaire, www.patrimoineculinaire.ch
↑  Condé Nast, What's the Difference Between Muesli and Granola? A Very Important Primer, Bon Appétit, ‏2015-09-17 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4114646-3 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.