stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חטיפות בסיפאדן (2000)
הערות שוליים

1 2 3  Thomas Fuller, 20 Kidnapped From Malaysian Resort Island, nytimes.com, ‏25 אפריל 2000
1 2  G. M. A. News, Abu Sayyaf kidnappings, bombings and other attacks, GMA News Online, ‏2007-08-23 (באנגלית)
↑  The Hindu : Malaysia seeks direct role in hostage crisis, archive.md, ‏2013-06-15
1 2  An Invasion of Paradise - TIME, web.archive.org, ‏2010-06-16
↑  "Philippines separatists' kidnap claim". BBC. 25 אפריל 2000. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
↑  "Jungle nightmare for Philippines hostages". BBC. 7 מאי 2000. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
↑  "Bomb blasts rock Jolo". BBC News. 18 מאי 2000. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
↑  Johnny Loye King, [https://etheses.bham.ac.uk/id/eprint/7206/1/King17PhD.pdf#page=210 SPIRIT AND SCHISM:
A HISTORY OF ONENESS PENTECOSTALISM IN THE PHILIPPINES], Birmingham, UK: The University of Birmingham, April 2016, עמ' 210-209
↑  "Timeline: Hostage crisis in the Philippines". CNN. 25 אוגוסט 2002. אורכב מ-המקור ב-29 יולי 2013. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
↑  Paterson, Tony (3 יולי 2000). "Rebels kidnap German journalist in Philippines". The Guardian. London. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
1 2 3  BBC News | ASIA-PACIFIC | Philippine hostages head for Libya, news.bbc.co.uk
↑  Baruah, Amit (19 אוגוסט 2000). "Rebels decline to free hostages". The Hindu. Chennai, India. אורכב מ-המקור ב-15 יוני 2013. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
1 2  Bungles in the Jungle - TIME, web.archive.org, ‏2011-01-23
↑  "Malaysian hostages return home after 4 months". Independent Online. Reuters. 20 אוגוסט 2000. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
↑  "Philippines hostages 'raped'". BBC News. 11 ספטמבר 2000. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
↑  "Search for hostages widens". New Straits Times. 6 אוקטובר 2000. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
↑  Bong Garcia (14 ינואר 2016). "Authorities arrest Sipadan, Malaysia raider". Sun.Star. אורכב מ-המקור ב-5 פברואר 2016. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
↑  Jaime Sinapit (7 פברואר 2016). "Suspect in Sipadan, Davao Pearl Farm incidents killed in Sulu clash". Interaksyon. אורכב מ-המקור ב-2 פברואר 2016. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
↑  "Abu Sayyaf man behind Sipadan kidnapping arrested". Daily Express. 9 אוקטובר 2016. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
↑  Al Jacinto (18 אוקטובר 2016). "Sayyaf militant in Sabah kidnappings killed". The Manila Times. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
↑  Julie Alipala (9 מרץ 2017). "Abu Sayyaf man in Sipadan hostage crisis killed in Basilan". Philippine Daily Inquirer. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
↑  Bong Garcia (21 מרץ 2018). "Abu Sayyaf bandit in Malaysian resort kidnapping falls". Sun.Star. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
↑  Joel R. San Juan (12 מרץ 2019). "Abu Sayyaf man tied to Dos Palmas, Sipadan abductions arrested". BusinessMirror. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
↑  Nikko Fabian (21 אוגוסט 2019). "Sipadan kidnapping suspect held in Zamboanga". Daily Express. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
↑  Ayalin, Adrian (21 אוקטובר 2024). "17 Abu Sayyaf men found guilty over 2000 Sipadan kidnapping". ABS-CBN. נבדק ב-27 אוקטובר 2024.
טושיו סא'אקי

| --- | --- |
 שם סרט:  ג'ו-און (סדרת סרטים) הטינה (סדרת סרטים)
 הופעה ראשונה:  4444444444
 הופעה אחרונה:  סאדאקו נגד קיאקו
 מספר הופעות:  14
 יוצרים:  טאקאשי שימיזו
 מידע
 סטטוס:  ילד קטן (בעבר) רוח נקמנית (בהווה)
 בסיס:  בית משפחת סא'אקי בניין הדירות בשיקגו (הטינה 2, הטינה 3) בית משפחת איסובה (ג'ו-און: רוח לבנה, ג'ו-און: רוח שחורה)
 גיל:  6 (ג'ו-און (סדרת סרטים)) 7/8 (הטינה (סדרת סרטים)) 9 (ג'ו-און: תחילתו של הסוף, ג'ו-אן: הקללה האחרונה)
 תאריך לידה:  27 ביולי 1987 (ג'ו-און (סדרת סרטים))
 מקום לידה:  טוקיו, יפן
 כוחות:  יכול לצוץ משום מקום הסתתרות בחללים קטנים הוצאת ייללות של חתול מפיו מסוגל לשתק קורבנות
 אזרחות:  יפנית
 מקום פטירה:  טוקיו, יפן
 סיבת המוות:  נלקח על ידי הקללה (ג'ו-און: סדרת סרטים) נרצח על ידי אביו (הטינה (סדרת סרטים)
 דמויות קשורות
 משפחה:  קיאקו סא'אקי (אמא) טאקאו סא'אקי (אבא) נאוקו קוואמטה (דודה, בסדרה האמריקאית) נאקאגאווה קוואמטה (סבתא, בגרסה האמריקאית)
 
טושיו סא'אקי (באנגלית: Toshio Saeki, ביפנית: 佐伯 俊雄) הוא דמות בדיונית מסדרת סרטי "ג'ו-און" היפנית וסדרת סרטי "הטינה" האמריקאית ונוצר על ידי טאקאשי שימיזו. בשתי סדרות הסרטים, דמותו של טושיו גולמה על ידי ילדים שחקנים שונים: דאיקי סאוואדה בסרט "4444444444", ריוטה קויאמה בסרטים "ג'ו-און: הקללה" ו-"ג'ו-און: הקללה 2", יויה אוזקי בסרטים "ג'ו-און: הטינה" ו-"הטינה", אוהגה טאנאקה בסרט "הטינה 2", שימבה טסוצ'יה בסרט "הטינה 3", שוסיי אוטו בסרטים "ג'ו-און: רוח שחורה" ו-"ג'ו-און: רוח לבנה", קאי קוביאשי בסרטים "ג'ו-און: תחילתו של הסוף" ו-"ג'ו-און: הקללה האחרונה", רינטארו שיבאמוטו בסרט "סדאדאקו נגד קיאקו" וגארט מסודה בתור פרודיה על דמותו של טושיו בסרט "מת לצעוק 4". דמותו של טושיו מוצגת כילד קטן (לרוב מתחת לגיל 10), בעל עור לבן כסיד, עיניים שחורות וייללות חתול הבוקעות מפיו.
הופעות

טושיו נחשב לדמות בולטת בסדרה ביחד עם אמו, קיאקו. הופעתו הראשונה של טושיו הייתה בסרט הקצר "4444444444" ולאחר מכן המשיכה להופיע בשתי סדרות הסרטים כרוח רפאים הרודפת את בית משפחתו במחוז נרימה (אנ'), טוקיו, יפן. רוחו של טושיו נחשבת לאחד הכלים בהם הקללה בבית עושה שימוש. אותה קללה נוצרה כאשר אדם מת תחת זעם רב, רגשותיו נשארים במקום המוות והופכת את אותו אדם לרוח נקמנית שהורגת את כל מי שביקר במקום המוות או שהה בסמוך לאדם שביקר.
הופעתו הבאה של טושיו הייתה בסרט "הטינה 3", שם הוא גולם על ידי השחקו שימבה טסוצ'יה, בתור דמות אורחת בשני הסרטים "ג'ו-און: רוח לבנה" ו-"ג'ו-און: רוח שחורה". בשני סרטים אלו, דמותו גולמה על ידי השחקן שוסיי אוטו.
טושיו זכה לתפקיד האנטגוניסט הראשי בשני הסרטים "ג'ו-און: תחילתו של הסוף" ו-"ג'ו-און: הקללה האחרונה", בהם מוסבר שמותו הוא המקור לקללת בית משפחת סא'אקי ולא אמו.
ביוגרפיה בדיונית > ציר הזמן היפני

טושיו נולד לטאקאו וקיאקו סא'אקי, זוג ממוצא יפני המתגורר במחוז נרימה שבטוקיו, יפן ב-27 ביולי 1987. הוא נקרא כך על שם מושא אהבתה של אמו, מורה בשם שינזוקה קוביאשי (俊介), אך אמו הוסיפה אות נוספת לשמו על מנת לא לעורר את חשד בעלה (剛雄).
על מנת לתמוך בבנה ביומו הראשון בבית הספר, קיאקו אימצה עובר טושיו חתול מחמד שחור לו הם קראו "מר". למרות שאביו לא היה מרוצה מאימוץ החתול, הוא לא התנגד לכך והרשה לטושיו לשמור את החתול.
מורו של טושיו מתברר להיות שינזוקה קוביאשי, מושא אהבתה הישן של אמו. לאחר פגישה בין השניים, רגשותיה של קיאקו מוצפים מחדש והיא מעלה אותם על כתב ביומנה. טאקאו מגלה את היומן והאמין שקיאקו בגדה בו ושטושיו הוא לא בנו שלו.
כשקיאקו חזרה לביתה באותו היום, טאקאו דקר אותה למוות. בהמשך, טאקאו לקח את חתול המחמד של טושיו, דקר אותו עם סכין יפנית ולאחר מכן כלא אותו בתוך מיקרוגל דולק. לאחר שטושיו חזה במעשיו של אביו, הוא ברח לעליית הגג וטאקאו החליט להשאירו שם לבד לגורלו. בעליית הגג, טושיו מצא את גופתה של אמו ולאחר מכן, אמו התגשמה חזרה כרוח נקמנית וטושיו היה קורבנה הראשון.
מותה של קיאקו יצר קללה בשם "ג'ו-און" על הבית ובעקבותיה, רוחותיהם של קיאקו, טושיו וטאקאו (אותו קיאקו הרגה זמן קצר לאחר מותה) רודפות את בית המשפחה והורגות את כל מי שנכנס אליו או שוהה במחיצת אדם שביקר בו.
"צורת הרוח" האייקונית של טושיו היא של ילד בעל עור לבן כסיד, עיניים כהות והליכתו ללא חולצה. למרות מצבו, טושיו לא מרבה להרוג את הקורבנות, אלא רק לרדוף אותם.
ביוגרפיה בדיונית > ציר הזמן היפני > עיבוד מחדש לסדרה משנת 2014

בעיבוד מחודש שנעשה לסדרת הסרטים היפנית בשנת 2014, דמותו של טושיו קיבלה פוקוס גדול יותר והפכה לדמות האנטגוניסט הראשית בסרטים. בעלילת הסרטים הללו, שנים לפני שמשפחת סא'אקי רכשה את הבית, טושיו, שנקרא אז בשם "טושיו יאמאגה", נמצא מת בארון בקומה העליונה בבית על ידי הרשויות. לאחר מותו, קללה נולדה בבית וטושיו התגשם בחזרה כרוח נקמנית. תקופה קצרה לאחר מותו, ארבע נערות מבקרות בבית ולאחר מכן נהרגות על ידי רוחו של טושיו. טושיו הוא גם הסיבה להירצחה של קיאקו בסרטים אלו: טאקאו סא'אקי נהג לעזוב את הבית רבות לעסקיו וקיאקו התפללה לילד משלה. באישון לילה, רוחו של טושיו הופיעה בפניה ונכנס לרחמה כדרך להפוך חזרה לילד בשר ודם. שנים לאחר מכן, טאקאו גילה את האמת ורצח את אשתו (מה שגרם גם לה להפוך לרוח נקמנית בעקבות הקללה שכבר הייתה קיימת בבית). בסרט השני בצמד, מתברר שטושיו יכול לשלוט באנשים שמתו על ידי קללה. יכולת זו מוצגת כאשר טושיו פוקד על יאיואי להרוג את אחותה ואת ראו ואמה. טושיו גם בעל היכולת להשתלט על גופם של אנשים אחרים; בכך הוא מסוגל להמשיך להיראות כאנושי ובהמשך הוא מאומץ על ידי משפחתה של ראו, אותה לבסוף הוא הורג.
ביוגרפיה בדיונית > ציר הזמן האמריקאי

בדומה לציר הזמן המקורי, מותה של קיאקו נבע מהיותה מאוהבת במורה, אך הפעם מדובר בפרופסור אמריקאי בשם פיטר קירק. בנוסף, סיבת מותו שונה: בעוד בסדרה המקורית הוא התחבא בעליית הגג ונהרג על ידי רוחה של אמו, בסדרה זו טאקאו מטביע את טושיו באמבטיה ביחד עם מר החתול.
בסדרה זו, טושיו הוא נכדה של נאקאגאווה קאוואמטה ודודתו היא אחותה של קיאקו, נאוקו ודודו החורג הוא דאיסוק, בעלה של נאוקו.
הבדלים בין הגרסאות

בגרסה היפנית, טאקאו רוצח רק את קיאקו ומר החתול. טושיו ברח מאביו אל עבר עליית הגג, שם הוא מוצא את גופת אמו ולאחר מכן מת על ידי הרוח שלה. בגרסה האמריקאית, טאקאו מטביע אותו ביחד עם מר החתול באמבטיה, לאחר מכן מחביא את גופתו בארון בחדרו ואוטם אותו עם נייר דבק.
בנובלה עליה בוססה סדרת הסרטים היפנית, טושיו בורח מאביו אל עבר ארון בעליית הגג. שם, טאקאו נועל אותו כדי שיגווע מרעב וימות. בארון, טושיו מוצא את גופתה ואת רוחה של אמו. לא ידוע האם הוא באמת מת מרעב והפך לרוח נקמנית או שמא אמו הרגה אותו. בנוסף, בנובלה מצוין שטושיו הוא זה שקבר את מר בחצר הבית לאחר מותם של שניהם.
בסדרה היפנית, טושיו היה בן 6 כאשר הוא מת. בסדרה האמריקאית, הוא היה בן 7 או 8 (ניתן לראות זאת בכתבת עיתון אותה קרן דייוויס קוראת שם מצוין גילו).
בסדרה המקורית, טאקאו משאיר את טושיו לבד לגורלו לאחר שהוא מאמין שהוא לא בנו הביולוגי, אלא בנו של שינזוקה קוביאשי. הנובלה עליה סדרת הסרטים מבוססת מרחיבה זאת ובה מצוין שטרם לידתו, טאקאו וקיאקו הלכו לרופא פוריות שבישר לשניים שספירת הזרע של טאקאו נמוכה, מה שהעלה את חשדו לאחר לידתו של טושיו. בסדרה האמריקאית, טאקאו רצח את טושיו מכיוון שהוא היה עד לרצח אמו
בעיבוד שנעשה בשנת 2014 מוצגים שני טושיו: הראשון הוא טושיו יאמאגה, ילד שהתגורר עם משפחתו ולאחר מכן נכלא בארון בחדרו ומת. הטושיו השני הוא טושיו סא'אקי, שהוא ההתגשמות הגשמית של טושיו יאמאגה.
הערות שוליים

↑  Toshio Saeki, Ju-On Wiki (באנגלית)
השושלת האפריגית

| --- | --- |

מפה המציגה את תחומי השלטון של השושלת האפריגית (צבוע בירוק), סמוך למה שהייתה ימת אראל
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 ראש המדינה:  ח'ווארזמשאה
 שפה נפוצה:  ח'ווארזמית עתיקה
 עיר בירה:  כאת', בתקופה המודרנית מכונה ברוניי 41°41′N 60°45′E﻿ / ﻿41.683°N 60.750°E﻿ / 41.683; 60.750
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  305 
 תאריכי פירוק:  995 
 ישות יורשת:  המאמונידים
 שליטים בולטים:  אפריג 305 - ???   אבו עבדאללה מוחמד 967--995
 דמוגרפיה
 דת:  עד תחילת המאה ה-9 - זורואסטרית   לאחר המאה ה-9 - אסלאם סוני
 
השושלת האפריגית (ח'ווארזית: ʾfryḡ) הייתה שושלת איראנית ילידת ח'ווארזם ששלטה על הממלכה העתיקה של ח'ווארזם. הם שלטו לאורך השנים תחת האימפריה הסאסאנית, האימפריה ההפתליטית (אנ'), הגקטורקים, הח'ליפות האומיית, הח'ליפות העבאסית והאימפריה הסאמאנית. לבסוף הם הודחו על ידי משפחה יריבה, השושלת המאמונית  מגורגאנג', שהפכו לשליטים החדשים של ח'ווארזם.
אטימולוגיה

חוקרים משערים ש"אפריג" היא ההגייה הערבית של "אבריז" הפרסית (آبریز, היכן שהמים זורמים - מתייחס לגאוגרפיה של ח'ווארזם השופעת מיים).
עם זאת, ד"ר פרוויז אזקאי, בהערותיו על כרונולוגיה של עמים עתיקים של אל-בירוני, מסביר שזו אטימולוגיה עממית. אזקאי מסביר ש "אפריג" היה במקור "טפ-איר-איג שפרושו "מהמוצא הנאיירני" ועבר שינוי עם הזמן.
גאוגרפיה

ח'ווארזם היה אזור חקלאי מושקה היטב ועשיר הנמצא באוקסוס התחתון, על גבול הערבות, מוקף מכל עבר במדבר. ח'ווארזם היה מבודד גאוגרפית מאזורים אחרים של הציוויליזציה, מה שאפשר לה לשמר שפה ותרבות איראנית ייחודית נפרדת. ייתכן שהיא המולדת המוקדמת של האיראנים. בעידן האסלאם היו באזור שלוש ערים עיקריות: קנאורגנץ',היא גורגנז' העתיקה, כאת', והזוראספ (אנ').
דָת

האוכלוסייה הח'ווארזמית אחזה בגרסה של הזורואסטריזם מעורב בפגניות מקומית. בניגוד לאיראן, הזורואסטריות לא הייתה דת רשמית של ח'ווארזם, ולכן לא נהגה לפי כתבים נוקשים. הגרסאות האיראניות והח'ווארזמיניות לזורואסטריזם היו שונות זו מזו באופן משמעותי. בעוד שבאיראן שרידי הנפטר נקברו בגומחות שנחצבו בסלע או בחדרי קבורה מקושתים, הח'ווארזמים השתמשו בגלוסקמאות, מנהג ששרד מדוקטרינות קודמות. הח'ווארזמים המשיכו לקבור את מתיהם בגלוסקמאות עד המאה ה-3, אז הוחלפו בקופסאות אבן, סימן להשפעה המתרחבת של הזורואסטריזם האורתודוקסי מאיראן. בניגוד לזורואסטריזם האורתודוקסים, הח'ווארזמים, כמו גם הסוגדאנים, התאבלו על המתים, כפי שהדגימו הציורים על גלוסקמאות בטופרק-קאלה (אנ'). פולחן המתים זכה להערכה רבה בח'ווארזם: מזון הונח בחדרי הקבורה בחמשת הימים האחרונים של החודש האחרון (השנים עשר) וחמישה ימים נוספים במהלך השנה החדשה. הפולחן המקומי של וכש, הרוח המגן של יסוד המים, היה סימן לאנימיזם מוקדם בקרב הח'ווארזמים. הם ציינו את חג וכש ביום העשירי של החודש האחרון של השנה.
שפה

שפתם של השושלת האפריגית הייתה ח'ווארזמית עתיקה אשר יובאה לאזור על ידי האימפריה הפרסית האחמנית (550–330 לפנה"ס) במהלך שלטונם על ח'ווארזם. מקור הכתב שלה היה ארמית. שפה זו הייתה בשימוש באזור עד המאה ה-13 שאז הוחלפה על ידי פרסית. לפי הנוסע הערבי בן המאה ה-10, אחמד בן פדלן, השפה נשמעה "כמו פטפוטים של זרזירים".
שמות השליטים

קיים קושי בשחזור השמות הח'ווארזמיים העתיקים, בגלל שינויים בביטוי אותיות מסוימות בערבית, כך שלא ניתן היה להעתיק את השמות בצורה מדויקת. כמו כן, היו שמות שהושחתו בכתבי יד בגלל טעויות רישום. החל מהתקופה המוסלמית, לאחר המאה ה-8, יש יותר ידע לגבי שמות בני השושלת.
שמות השליטים כפי שניתנו על ידי אל-בירוני, וחוקרים מודרניים אחרים.
אפריג (מת במאה הרביעית)
באגרה
ביווארסר הראשון (ר' הרבע השלישי של המאה ה-4)
קאווי
ביווארסר השני
סחאסק
אסקז'אמוק I
אזקאג'וואר I
סהר I
שאוש
המגרי
בוזגר
ארסמוח (מלך בתקופת הנביא מוחמד, בסביבות שנת 600)
סהר II
צברי
אזקאג'וואר השני (אנ') (מסוף המאה ה-7 עד 712)
חוסראו מח'וארזם (אנ') (מלך ב־712)
אסקז'אמוק II (מלך מ-712–?)
סוואשפן (המאה ה-8)
טורקסבתה
אזקאג'וואר-עבדאללה (אנ') (מלך אחרי 762, לפני 787 - עד 820)
מנסור בן עבדאללה
עיראק בן מנצור
מוחמד בן עיראק (מת במאה ה-10)
אבו סעיד אחמד
אבו עבדאללה מוחמד (אנ') (מלך בין 967–995, השנה בה נהרג) האחרון לשושלת
לקריאה נוספת

Gibb, H. A. R. (1923). The Arab Conquests in Central Asia. London: The Royal Asiatic Society. OCLC 499987512.
פרנסישקו רודריגש לובו

| --- | --- |

פרנסישקו רודריגש לובו, 1619
 לידה:  1581 לייריה, פורטוגל 
 פטירה:  4 בנובמבר 1622 (בגיל 41 בערך) ליסבון, פורטוגל 
 מדינה:  ממלכת פורטוגל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קוימברה 
 שפות היצירה:  פורטוגזית 
 חתימה:   
 
פְרַנְסִישְׁקוּ רוֹדְרִיגֶשׁ לוֹבּוֹ (בפורטוגזית: Francisco Rodrigues Lobo; 1581 –  4 בנובמבר 1622), המכונה לפעמים תאוקריטוס הפורטוגלי, היה משורר וסופר פורטוגלי.
הוא נולד להורים נוצרים חדשים עשירים ואצילים בלייריה, קרא פילוסופיה, שירה וסיפורים על רועים ורועות צאן ליד הנהרות ליז ולנה. הוא למד באוניברסיטת קוימברה וקיבל תואר שני בערך בשנת 1600. הוא עבד אצל הדוכס מווילה ריאל, נראה שהיה המורה של בניו. הוא ביקר בליסבון מדי פעם.
אף על פי שספרו הראשון, "רומנסות" (Romanceiro), כרך קטן של חרוזים שפורסם ב-1596, והספר האחרון שלו, קבלת פנים מחורזת לפליפה הרביעי, מלך ספרד, שיצא לאור ב-1623, כתובים בספרדית, הוא חיבר את האקלוגים (אנ') (שירי רועים) והפרוזה הפסטורלית שלו בפורטוגזית. בכך הוא עשה שירות נדיר לארצו בתקופה שבה, בשל שושלת הפיליפינים (אנ'), הייתה ספרדית קסטיליאנית השפה המועדפת על "החברה בעלת הנימוסים" ועל ידי הסופרים. החלק הראשון של הטרילוגיה שלו, "אביב" (A Primavera) התפרסם ב-1601, החלק השני, "הרועה הנודד" (O Pastor Peregrino), ב-1608, והחלק השלישי שלו, "בעל האשליות שאבדו" (O Desenganado), ב-1614.
המאפיינים של סגנון הפרוזה שלו הם הרמוניה, טוהר ואלגנטיות, והוא היה אחד הסופרים המובילים של פורטוגל. תלמידו של האסכולה האיטלקית, חרוזיו היו נקיים מחיקויים של מודלים קלאסיים. ניתן לראות את הפופולריות שלהם בעובדה שהטרילוגיה "אביב" פורסמה בשבע מהדורות במאה ה-17 ותשע בסך הכל, מספר גדול לשוק מוגבל כל כך כמו זה של פורטוגל. מהדורה של יצירותיו שנאספו התפרסמה בכרך אחד בליסבון ב-1723, ואחרת בארבעה כרכים, אך פחות מלאה, הופיעה שם ב-1774.
רודריגש לובו כתב גם שני ספרים. הספר "המצביא של פורטוגל" (O condestabre de Portugal) על חייו של נונו אלווארש פריירה (אנ'), הגיבור הלאומי של פורטוגל, ספר שלא הצליח, ו"החצר הכפרית" (A Corte na Aldeia) 16 שיחות על נושאים שונים שזכה להצלחה.
הוא טבע ליד סנטרם (אנ') בזמן הפלגה לליסבון בנהר הטחו כשהסירה שבה היה שקעה בזרם.
ביאורים

↑  כינוי חברתי-דתי והבחנה משפטית באימפריה הספרדית ובאימפריה הפורטוגזית. המונח שימש מהמאה ה-15 בעיקר כדי לתאר את צאצאיהם של היהודים והמורים הספרדים שהוטבלו לכנסייה הקתולית.
↑  כך מכונה בית הבסבורג בפורטוגל ששלושה מלכים משושלת זו המכונים פיליפה שלטו על הממלכה המאוחדת
הערות שוליים

↑  "Francisco Rodrigues Lobo". Britannica.com.
1 2 3 4  Lobo, Francisco Rodrigues, 1911 Encyclopædia Britannica
↑  O condestabre de Portugal, : D. Nunoalvres Pereira
↑  הערך רוֹדְרִיגֶשׁ לוֹבּוֹ, פְרַנְסִישְׁקוּ באנציקלופדיה העברית, כרך ל', עמוד 619
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518718805171  BNE: XX1178884  BnF: cb121095632 (data)  GND: 118790889  ISNI: 0000 0001 1677 9950  LCCN: n88651039  NKC: xx0234305  NTA: 068948247  SUDOC: 029476488  VcBA: 495/248674  VIAF: 79061642   WorldCat (עם VIAF): 79061642 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרנסישקו רודריגש לובו".
טוקסין (קומיקס)

| --- | --- |
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  כפטריק מוליגן: Venom/Carnage #1 (ספטמבר 2004) כטוקסין: Venom/Carnage #2 (אוקטובר 2004 כאדי ברוק: Venom #17 (מאי 2012) כברן ווטרס: King in Black: Planet of the Symbiotes #3 (אפריל 2021)
 יוצרים:  פיטר מיליגן (כותב) קלייטון קריין (אנ') (מאייר)
 מידע
 שם אמיתי:  מארחים שונים
 סטטוס:  פעיל
 גזע:  סימביוט
 נטייה:  משתנה
 כוחות:  כוח על אנושי מהירות על ויכולות אקרובטיות "קורי עכביש" אורגניים יכולת החלמה מהירה מפציעות יכולת לטפס על מגוון משטחים שינוי צורה מוגבל שינוי ידיו לנשקים קרים חסינות לחוש העכביש של ספיידרמן, ונום וקרנג' טופרים בידיו ורגליו
 דמויות קשורות
 משפחה:  ונום וקרנג' ("הורים") פטריק מוליגן (מארח לשעבר) אדי ברוק (מארח לשעבר) ברן ווטרס (מארח נוכחי)
 אויבים:  ונום 
 
טוקסין (באנגלית: Toxin - "רעלן" בעברית) הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות קומיקס בהוצאת "מארוול קומיקס". דמותו של טוקסין מוצגת לעיתים כגיבור על ולעיתים כנבל על. טוקסין הוא הצאצא של קרנג' ומשמש כסימביוט מרכזי שלישי ביקום מארוול ביחד עם אביו ועם ונום. טוקסין נחשב לאחד הסימביוטים הבודדים שהופיעו בכדור הארץ וכן הסימביוט היחיד שהוא בן בריתו של גיבור העל ספיידרמן, למרות ששיתף פעולה עם ונום מספר פעמים בעבר. מארחיו של הסימביוט כוללים את פטריק מוליגן, שוטר במשטרת ניו יורק, העיתונאי אדי ברוק והנער ברן ווטרס.
השחקן סטיבן גראהם גילם את דמותו של מוליגן בסרט "ונום 2" ועתיד לשלוב לגלם אותה בסרט ההמשך: "ונום: הריקוד האחרון".
ביוגרפיה בדיונית

טוקסין נולד לאחר שהסימביוט קרנג' "הוליד" צאצא ותיעב אותו, מאחר שהוא חשש שהוא עלול להיות חזק יותר ממנו. ונום, שחש שקרנג' "בהיריון", נפגש איתו בכדי לשוחח אודות הצאצא. למרות שקרנג' רצה להרוג את הצאצא מיד בלידתו, ונום נשבע להגן עליו במטרה לגדלו ולהפוך אותו לשותף שלו. מאחר שטוקסין שייך לגזע הסימביוט האלים, ונום חשש שטוקסין יירש את הגנים האלימים של אביו.
ביוגרפיה בדיונית > פטריק מוליגן

פטריק מוליגן נחשב לאחד השוטרים המוערכים במשטרת ניו יורק, אך סבל רבות מבעיות אישיות שנגמרו בעקבות לחץ מעבודתו ומשפחתו שמתרחבת (אשתו, ג'ינה הייתה בהיריון עם בנם, אדוארד). במהלך עבודה לילית, מוליגן הגיע למקום וחזה בסימביוט קרנג' "יולד" סימביוט חדש. קרנג', שרצה לקשר את הסימביוט החדש עם מארח במטרה להחביאו מונום, מיזג את הצאצא עם מוליגן. קרנג' רצה להרוג את השניים מכיוון שהחיבור הגופני ביניהם רק החל והסימביוט עדיין לא שלט בכוחותיו החדשים. ונום, שרצה לאמץ את הצאצא בתור שותפו, מנע מקרנג' להרוג את הסימביוט, לו הוא קרא "טוקסין" ואת מוליגן. בתחילה, מוליגן לא הבין מה השתנה בגופו, אך בהמשך, טוקסין התבגר והחל בהדרגה לשלוט בגופו של מוליגן. לאחר שקרנג' תקף את ג'ינה ואדוארד בביתם, מוליגן הסיק שטוקסין מהווה סכנה לו ולמשפחתו. ונום הסיק שמוליגן הוא אדם טוב ושבעתיד, כוחותיו של טוקסין יגדלו והוא יהווה איום ישיר עליו ועל קרנג'. בעקבות זאת, ונום וקרנג' שיתפו פעולה באופן זמני במטרה לחסל את טוקסין. בעימות בין שלושת הסימביוטים, ספיידרמן צץ וסייע לטוקסין. לאחר שהניסו את ונום וקרנג', טוקסין וספיידרמן ניהלו שיחת נפש וטוקסין סיפר לספיידרמן אודות האירועים האחרונים. בזכות מילות העידוד של ספיידרמן, טוקסין נשבע להילחם בטבעו האלים ולהשתמש בכוחותיו כדי לעשות טוב. בעקבות החיבור עם טוקסין, מוליגן עזב את אשתו, בנו ואת עבודתו כשוטר במטרה להתמודד עם "שותפו" החדש.
בשנת 2005, ספיידרמן הצטרף לנוקמים החדשים (אנ') ומארוול שחררה מיני סדרת קומיקס אודות טוקסין ובמסגרתה, טוקסין נלחם בנבלי על שברחו מכלא "הרפסודה" בעקבות אירועי "הנוקמים החדשים". המיני סדרה מציגה גם את מאמציו של מוליגן לשמור על הסימביוט טוקסין תחת שליטתו, וזאת מאחר שהשניים חולקים קשר טלפתי אחד עם השני. במהלך המיני סדרה, טוקסין נלחם בקינג קוברה, ההורס (אנ'), פילדרייבר (אנ') וראזור פיסט (אנ'). בנקודה מסוימת, החיים עם טוקסין הקשו על מוליגן והוא ניסה להתאבד בקפיצה למול רכבת נוסעת. טוקסין הציל את מוליגן ברגע האחרון וטען שמוליגן לא רצה באמת למות. במהלך שיחה בין השניים, התברר שבניגוד לונום וקראנג', טוקסין, שהיה עדיין "צעיר", לא יכל לשרוד בכוחות עצמו וללא מארח. ראזור פיסט רוצח את אביו של מוליגן וטוקסין מתחיל להציג מאפיינים של גיבור: הוא מאתר את ראזור פיסט, אך מתגבר על הדחף להורגו ומוסר אותו לידי המשטרה. מוליגן מתאחד עם ג'ינה ומציג בפניה את טוקסין, לאחר מכן מסביר לה את הסיבה לעזיבתו. מוליגן וטוקסין נהגו לעבוד יחדיו בשיתוף פעולה מלא וסגרו ביניהם הסכם לפיו מוליגן יהיה בשליטה מלאה על גופו בתנאי שהוא ייתן לטוקסין לשלוט על גופו למשך שעתיים בכל לילה עבור "זמן משחק". למרות זאת, בשעתיים הללו אסור לטוקסין לבצע פשעים כלל.
בסופו של דבר, מוליגן נהרג על ידי בלאקהארט (אנ') (אחד מאויביו של גוסט ריידר) וטוקסין עוזב את גופו ועובר להתגורר בקרקעית העיר לאס וגאס.
ביוגרפיה בדיונית > אדי ברוק

בהמשך, קריים מאסטר מבקש מג'ק-או-לנטרן לשחד את ונום ולהחיות מחדש את הסימביוט טוקסין. במהלך קרב עם מאבטחים, ג'ק-או-לנטרן בורח עם הסימביוט. בלאקהארט חושף שהוא ניסה להשתמש בסימביוט כדי לשכפל את לורה קיני וכן שמר חתיכה מהסימביוט במבחנה מכיוון שהוא רצה להשתמש בו כדי "לעורר את הגיהנום על פני כדור הארץ".
יחד עם ונום, אנטי - ונום (אנ'), הייבריד (אנ') ואחותו סקורן, טוקסין מוזכר כאפשרות להשתמש בו על מנת לעצור את קרנג' לאחר הבסתם של הנוקמים. למרות זאת, צבא ארצות הברית לא מצליח לאתר את טוקסין ובעקבות זאת, הייבריד וסקורן עוצרים את קרנג'.
לאחר שהרג את הייבריד ואת סקרים (אנ'), אדי ברוק עקב אחר ונום למפקדתו של קריים מאסטר כדי להשמיד את כל הסימביוטים. במהלך קרב בין ונום לקריים מאסטר, קריים מאסטר לוכד את אדי ברוק וממזג את גופו ביחד עם טוקסין, בכך ברוק הופך למארחו החדש. ברוק מצטרף לששת הקטלניים (אנ') על מנת להילחם בונום, אך נפצע במהלך הקרב.
בסופו של דבר, אדי וטוקסין מאתרים את ונום ונחשפים לקבוצת יצורים בשם "רוצחי הסימביוטים" ששמו לעצמם מטרה להשמיד את הסימביוטים. אדי וטוקסין מתאחדים במטרה להילחם בקבוצה. לאחר הקרב, טוקסין מסכים להניח לונום.
ברוק וטוקסין מופיעים בשנית באירועי המיני סדרה "מארוול החדשים והשונים (אנ')" בו ברוק לוקח חלק בצוות תקיפה בהנהגת ג'ון ג'יימסון בתקווה לחסל את קרנג', שהתחבא. טוקסין, שחברי צוות התקיפה מתייחסים אליו כ"תוכנית ב'" וברוק מצליח להשתנות לטוקסין בלחיצת כפתור. מראהו של טוקסין השתנה והוא מזכיר את דמותו של הסוכן ונום והוא מכוסה במעין שריון אדום. למרות זאת, ברוק מאבד את החליפה המשודרגת.
קרנג' שם ידיו על ספר בשם "הדארקהולד" במטרה להחיות מחדש את קטאהון. בעקבות זאת, אדי ברוק נלחם בקאטהון ונאלץ להקריב את טוקסין.
ביוגרפיה בדיונית > ברן ווטרס

טוקסין חוזר באירועי "המלך בשחור (אנ')" ומתגלה שטוקסין התחבר למארח חדש, נער בשם ברן ווטרס, בנו של "השומר (מארוול) (אנ')". מוסבר שבתחילת הדרך השניים לא הסתדרו.
כוחות ויכולות

טוקסין מחזיק בכוחותיהם של שני "הוריו" הסימביוטים: הוא מסוגל להידבק לקירות (תכונה אותה ונום קיבל לאחר החיבור עם ספיידרמן), יכול לשנות את מראהו החיצוני לגמרי וכן בעל יכולת טווית קורים בלתי מוגבלת. עם מוליגן כמארחו, טוקסין מתואר כבעל גוף עליון בצבע אדום וגוף תחתון בצבע שחור (שני הצבעים הראשיים של "הוריו"). כאשר ברוק היה מארחו, מראהו של טוקסין נראה כמעין שילוב בין ונום לקרנג', אך גופו היה כולו בצבע אדום וזרועתיו היו בצבע שחור. טוקסין יכול להתמזג עם סביבתו ולהפוך לבלתי נראה, יכולת אותה הוא קיבל בתורשה מונום. טוקסין מסוגל לשנות את ידיו לכלי נשק קרים בדומה לקרנג'. בנוסף, טוקסין מחזיק ביכולות החלמה מהירה בדומה "להוריו", יכולת שנחשפה במהלך הקרב מול ראזור פיסט. בניגוד לסימביוטים אחרים, טוקסין מסוגל לאתר כל אדם או יצור שהוא רוצה בכל רחבי העיר ניו יורק ואפילו מעבר לה, כל עוד הוא מוצא חפץ הקשור לאותו אדם בתחילה ומשם הוא מתחיל במסע האיתור.
בניגוד לסימביוטים אחרים, טוקסין לא רוצה להשתלט על מוחו של מארחו. במקום זאת, טוקסין מרבה להביע את דעתו בעיני מארחיו. טוקסין נוהג לדבר עם המארח בזמן שהמארח שרוי בצורתו האנושית ומציג מאפיינים נאיביים של ילד, וזאת מכיוון שהוא צעיר בהרבה בהשוואה לשאר הסימביוטים האחרים. טוקסין גם מסוגל להתנגד לרעשים על קוליים וחום מוגבר בניגוד לקרנג', אך הוא כן מציג טבע אלים ולעיתים נוהג "להגזים" במלחמתו נגד נבלי על שונים, אך הוא נוהג לאחר מכן להתנצל בפני מארחו על מעשיו. בזמן שהוא לא בקרב, צורתו של טוקסין משתנה והוא הופך לרזה יותר ומזכיר במראהו את קרנג' ואת ספיידרמן כשהוא לבוש בתחפושתו השחורה. כשהוא נעצב או כועס, גופו של טוקסין משתנה לשרירי יותר בדומה לונום ובידיו טופרים. טוקסין גם פיתח נשיכה רעילה לאחר החיבור עם אדי ברוק.