מבצע קינוח
כיבוש מוצב החרמון הישראלי > השעות האחרונות של הלחימה בגבעה 16

בשעה 5:00 בבוקר הודיע יודק'ה פלד (מג"ד 51) לאמיר דרורי (מח"ט גולני) בקשר החטיבתי כי הוא נמצא לבד בגבעה 16 ואין לו שום מסגרת: "הצרה שפה אין לי אף אחד... אני כאן לבד פה כנראה...אין לי כאן שום מסגרת". למרות זאת, בשלב זה נשארה בראש גבעה 16 באזור מתחם השוחות קבוצה קטנה של לוחמי גולני שלחמו כל הלילה והמשיכו לנהל קרב עיקש והרואי ממרחק של מטרים ספורים כנגד כוחות מצומצמים של צלפים סורים.
גדוד 17 שפתח את ציר הכביש, נקלע לאש מסיבית מרכבל עליון כשפינה שרשראות מוקשים באזור שבין רכבל תחתון ועיקול הטנק האש פגעה במפקדי הטנקים שבכוח. בשלב זה קיבל מגד 17 פקודה מהמח"ט שהמצב בגבעה 16 קשה ושייקח פלוגה ויגיע רגלית לגבעה 16. המג"ד העביר את הפיקוד על הכוח המשוריין לסמג"ד איתן ירון וחבר למח"ט.
אחרי רבע שעה (5:15) אמיר דרורי נפצע בעת שהציב רתק מכוח העתודה והעביר את הפיקוד ליודק'ה שנפצע דקות ספורות לאחר מכן גם הוא. בשעה 05:36 יגאל פסו מ"פ ג' בגדוד 51, שנפצע במהלך הקרב מספר פעמים ביקש בקשר החטיבתי תגבורת: " יש פה כל כך הרבה פצועים שצריך הרבה אנשים פה...".
עם אור ראשון רבו הנפגעים בקרב הלוחמים שעל גבעה 16.
במקביל ללחימה העיקשת, ארטילריה החלה לנחות בעיקר על גבעה 16, על האזור בין גבעות 16 ו-17 ומקצתה על גבעה 17. בשלבים אלו של הקרב הסורים האחרונים שנותרו בשוחות החלו להיהרג, להיפצע ולהימלט בזה אחר זה. הסורים ירו כל הזמן מעמדות חפורות ומוסוות היטב. לעומתם, לוחמי גולני היו ניידים ותפסו מחסות מאחורי סלעים.
לאחר ההפגזה החלו לעלות לעבר גבעה 16 חיילים ישראליים שהיו במורדות הגבעה. לדברי דוד צרפתי, לוחם מפלוגה ג' בגדוד 51, שלחם בגבעה 16 לאורך הלילה כולו זכור כי חייל שעלה לגבעה מקרב הכוחות החדשים ונשא מכשיר קשר על גבו הגיע מטרים ספורים על יד קבוצה של 5 לוחמים מפלוגה ג' ששכבו בשקט בין גוויות שהיו במקום. הקבוצה כללה גם את: המ"פ סרן יגאל פסו, אוהלי עודד, המ"כ סמל אברהם פרץ ואלישע פרזמה. מול קבוצת הלוחמים הללו נותרו צלפים סורים בודדים. החייל היה בדרכו לכיוון המוצב כאשר נורה מאש צלף סורי. אוהלי עודד זחל לעבר החייל שנפצע במטרה לסייע לו אך נורה מאש הצלפים. חובש שהוזעק למקום ממורדות הגבעה על ידי אלישע פרזמה כדי לטפל בהם, נהרג גם הוא.
בשלב זה, הונחתה בפעם השנייה ארטילריה. אך הפעם היה מדובר בארטילריה כבדה מאוד, הפעם הארטילריה כוונה לעבר מתחם השוחות בגבעה 16, לרבות על הלוחמים הישראליים שהיו שם. המח"ט אמיר דרורי מצביע על כך כי: "אני נפצעתי בשעה 05:00 ופוניתי לאחור, לאחר מכן החלה ההפגזה...היו שעתיים וחצי של הפגזות שבהן לפי דעתי היו רוב הנפגעים.". לאחר שהארטילריה פסקה, סיפר דוד צרפתי בעדותו במחלקה להיסטוריה כי המ"פ יגאל פסו דיבר בקשר בכעס רב על כך שלא הגיעה תגבורת ועל כך שהפגיזו את כוחותינו. לאחר מכן שוחח עם דוד צרפתי וביצע הסתערות לעבר הצלף הסורי.
בנקודה זו החלו להגיע ראשוני הלוחמים מגדוד 17 בפיקוד דוד כץ למתחם השוחות בגבעה 16. כץ קיבל הוראה מהמח"ט לחלץ את גדוד 51 וארגן את חייליו לחפות ולחלץ את פצועי גדוד 51 אחורה. תוך כדי החילוץ נפגע מכשיר הקשר שלו. הוא זחל לעבר חפ"ק המח"ט ומקצין האג"מ נודע לו שמגד 51 נפצע ושהפיקוד הורה להישאר במקום ושכוחות צנחנים מהחרמון הסורי הכבוש, וממגדל שמס עולים לכבוש את החרמון, הוא הודיע שהוא לא מחכה לצנחנים ויוצא להסתערות. כץ הורה לקצין האג"ם להפסיק את הארטילריה שפגעה בעיקר בכוחות צה"ל ופתח בהסתערות להשלמת כיבוש גבעה 16 וגבעה 17. השבירה של הסורים הייתה מיידית. חלק קטן מהם שהמשיך בלחימה חוסל על ידי לוחמי גדוד 17 שתוגבר בלוחמים נוספים מגדוד 51.
לאחר שיגאל פסו נהרג, דקות ספורות לפני הגעת הכוחות מגדוד 17 שהוזכרו לעיל, דוד צרפתי חיסל את הצלף הסורי שפגע ביגאל פסו ובזמן זה נותרו חיים בשיא גבעה 16 אלישע פרזמה ואברהם פרץ. סמל אברהם פרץ נמצא על ידי הסמג"ד ציון זיו בשעה 09:00 כשהוא פגוע קשה ומכשיר קשר על גבו, בדרכו למוצב החרמון הישראלי.