stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל-מנאר (כתב עת)

שער הגיליון השני של אל-מנאר, מרץ 1899
אל-מנאר (בערבית: المنار, "המגדלור") היה כתב עת אסלאמי, שיצא לאור בקהיר על ידי רשיד רידא ברציפות מ-1898 ועד מותו של רידא ב-1935.
בהתחלה הופק כתב העת כשבועון ולאחר מכן הפך לירחון שכלל פרשנות על פי הקוראן, דברי תמיכה במוחמד אבן עבד אל-והאב ותמיכה בהעמקת הידע במדע ובטכנולוגיה. במאמריו קרא רידא לרפורמות באסלאם תוך חזרה לרעיונותיהם של הח'ליפים הראשונים וכן העלה את רעיון המדינה המוסלמית.
כתב העת פרסם ספרים בהמשכים או חלקים מספרים טרם הוצאתם לאור כספרים, כך למשל פורסם בו חלק ניכר מהספר "על טבעי העריצות" של עבד א-רחמן אל-כוואכבי, וזאת בנוסף למאמרים רבים של כוואכבי, בהם פיתח את משנתו בדבר אימוץ מוסדות מדיניים מערביים שמתאימים לאסלאם וכן פיתח את הרעיון של סוציאליזם אסלאמי מתוך האמונה שהקוראן מתיר חלוקה מחדש של העושר.
רשיד רידא העלה באל-מנאר את רעיונותיו של אבן תיימיה בן המאה ה-13, כפי שרידא פירש אותם, כלומר דגש על חזרה לאמונתם של הסלף (בני שלוש הדורות הראשונים לאסלאם), מכאן התנגדות עזה לחידושים של הצופים.
תפוצתו של כתב העת הייתה ברוב השנים 1000–1500 גיליונות אולם השפעתו על הוגי הדעות של המודרניזם באסלאם ועל אנשי הוהאביה ואנשי הסלפיה הייתה גבוהה יותר מאשר מספר הגיליונות שנמכרו.
אל-ואסט (עיר)

ערך זה עוסק בעיר היסטורית בעיראק. אם התכוונתם למחוז הפדרטיבי המודרני בעיראק החדשה, ראו .
| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  עיראק 
 קואורדינטות:  32°11′21″N 46°16′54″E﻿ / ﻿32.189111111111°N 46.281722222222°E﻿ / 32.189111111111; 46.281722222222
  (למפת עיראק מוגדלת) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. אל-ואסט(למפת עיראק רגילה) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. אל-ואסט
 
אַלְ-וַאסֶט (בערבית: الواسط – נקודת האמצע) היא עיר היסטורית בעיראק.
העיר נוסדה באמצע הדרך בין ערי האמצאר בצרה וכופה בידי אל-חג'אג' בן יוסף, שהיה מושל עיראק מטעם הח'ליפות האומיית (690 לספירה לערך). היא שימשה כמרכז האדמיניסטרטיבי של מרכז עיראק, ושכנה בה אחת המיטבעות הגדולות באימפריה. בשיאה, התרחבה העיר על פני שטח שהיקפו כ-16 ק"מ. העיר הייתה מרכז של למדנות ומסחר במשך המאות הראשונות של בית עבאס. היא ישבה על נהר החידקל, ועם השתנות התוואי שלו היא ננטשה לבסוף במאה ה-16.
שרידיה נחפרו בשנות ה-30 וה-40 ובשנית בשנות ה-80. בחפירות נחשפו שרידיו של המסגד הגדול של העיר ושל בית המושל (בית אל-עִמארה בערבית). כמו כן נחשפו רובעי מגורים ומסחר. בשנת 2000 הוצעה לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
ועדה למתקנים ביטחוניים

במסגרת הסדרתם של תכנון ובנייה בישראל, הוועדה למתקנים ביטחוניים (בראשי תיבות: ולמ"ב) היא זו שבסמכותה לתת היתר בנייה לבניין, מחנה או דרך שמוחזקים על ידי צה"ל או שלוחה של מערכת הביטחון ששר הביטחון אחראי עליה. ועדה זאת היא ועדת משנה של ועדה מחוזית לתכנון ובנייה. את יושב ראש הוועדה ממנה שר הפנים בהתייעצות עם שר הביטחון. היתר בנייה למתקנים מסוג זה יכללו רק פרטים על מקומו של המתקן הביטחוני ופרוט המגבלות שעומדים להטילן עקב הקמת המתקן.
התנגדויות לתוכנית למתקן ביטחוני תוגש לוועדה למתקנים ביטחוניים והתנגדות זאת לא תהיה נתונה לעיון. הכרעת הוועדה בלבד (ללא שיקוליה) תועבר לוועדה המקומית לתכנון ובנייה ולוועדה המחוזית לתכנון ובנייה. על החלטת הוועדה למתקנים ביטחוניים יכול משרד הביטחון בלבד להגיש ערר לוועדת ערר של מתקנים ביטחוניים, ועדת הערר היא ועדת משנה של המועצה הארצית לתכנון ובנייה.
הוועדה למתקנים ביטחוניים רשאית על פי דרישת שר הביטחון או סגנו להורות לוועדה המקומית לתכנון ובנייה או לוועדה לשמירת הסביבה החופית להורות על שינויים אם הם הכרחיים לפעולתו של המתקן הביטחוני.
ביקורת על הולמ"ב

ארגונים סביבתיים בישראל טוענים כי הליך התכנון המקוצר והרחוק מעין הציבור הנעשה בולמ"ב הוא בעייתי מבחינה דמוקרטית ומאפשר לא אחת פגיעה באינטרסים ציבוריים ובסביבה הטבעית. התנגדות זו שגברה באחרונה במאבק הציבורי כנגד תוכנית "הפולינום" של חיל הים בחיפה, תוכניות למשדרים בערבה ותוכניות נוספות, אף הביאה לזכייתה של הוועדה בגלובוס השחור לשנת 2008 ולמגוון הצעות חוק הבאות לצמצם את חופש הפעולה שלה. בשנת 2023, בעקבות מספר תוכניות שקודמו תוך פגיעה חמורה באתרי טבע, יצאה החברה להגנת הטבע בקמפיין בנושא.
הערות שוליים

↑  הוועדה החשאית שמתעלמת מהטבע, באתר החברה להגנת הטבע, ‏2023-07-24
אל-אעראף

אל-אעראף (בערבית: الأعراف) הוא מושג בתאולוגיה האסלאמית שמתאר מעין מקום אשר נמצא לכאורה בין גן העדן והגיהנום, ועל פי המסורת האסלאמית המקום ההוא מאוכלס על ידי אלו אשר מאזן החטאים והמעשים הטובים שלהם היה שווה.
המשמעות המילולית של המושג היא "גבעות". המקום מתואר כגבעה הנמצאת כחוצץ בין גן העדן והגיהנום, בעוד אחרים מתארים זאת כחומה גבוה.
אנשי אל-אעראף

לפי חלק מפרשני הקוראן, האנשים העומדים על הגבעה הזאת עדים לזוועות המתרחשות בגיהנום, ובו זמנית הם חוזים ביופיו של גן העדן. חכמי האסלאם גורסים כי האנשים העומדים על גבעת אל-אעראף כמהים להיכנס לגן העדן, אך מנועים מכך למשך זמן מה, עד שהם יהיו טהורים לחלוטין, ואז יוכנסו לגן העדן.
בקוראן

בקוראן ישנה סורה הנושאת את השם אל-אעראף, והיא הסורה השביעית. כך מתארת סורת אל-אעראף את הגבעות הללו: "בין שניהם קיימת גבעה אדירה, ועל הגבעה ניצבים אנשים המכירים את כולם לפי סימניהם. והם יקראו אל המיועדים לגן העדן, 'שלום עליכם' והם עדיין לא נכנסו אליו, אומנם הם מקווים".
הערות שוליים

↑  Mohsen Gallery | Al A’raaf, mohsen.gallery
↑  araf
↑  הקוראן סורה 7 (תרגום רקנדורף) – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  Surah Al-A'raf [7], Surah Al-A'raf [7] (באנגלית)
↑  Hebrew quran, https://www.cpsglobal.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: araf 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפסיכולוגיה של השלומיאליות בצבא

הפסיכולוגיה של השלומיאליות בצבא (אנגלית: On The Psychology of Military Incompetence) הוא ספר מאת הפסיכולוג הבריטי נורמן פ. דיקסון (אנ'), שיצא לאור ב-1976, ומיישם תובנות מתחום הפסיכולוגיה על היסטוריה צבאית. הנחת היסוד של דיקסון היא שהצלחה או כישלון בפעולות צבאיות עשויות במידה רבה לנבוע מאישיותו של המפקד, ולכן הוא מנתח את אישיותם של מפקדים צבאיים שגרמו לאסונות צבאיים ולמספר גדול של הרוגים, ומציע בסגנון קריא ולא טכני, ניתוח אישיותי של כל אחד מהם. לאחר מכן הוא מזהה תווי אופי המשותפים לכולם.
דיקסון טוען כי באמצעות האפיון האישיותי שהוא מציע, נתין לגלות מבעוד מועד קצינים חסרי כשירות צבאית המועדים לכישלון בתפקידם, ומנגד, לאתר קצינים בעלי התכונות הדרושות לתפקוד במלחמה.
תקציר

נורמן פ' דיקסון (1922–2013) היה דוקטור לפסיכולוגיה ביוניברסיטי קולג' לונדון, עמית של האגודה הבריטית לפסיכולוגיה, ובעל תואר MBE (מסדר האימפריה הבריטית). הוא שירת בצבא הבריטי בחיל ההנדסה במשך עשר שנים, חלקן בעת מלחמת העולם השנייה.
בספרו, דיקסון בוחן תחילה אסונות היסטוריים שונים (רובם בצבא הבריטי) ואת תפקידו של המפקד בהם. בין תיאורי המקרה הבריטיים, הוא מצטט את הטעויות במלחמת קרים של רגלן (אנ') בעת הסתערות הבריגדה הקלה שבסופה רק 200 מתוך 700 איש נותרו על סוסיהם, ואת הטעויות של בולר במלחמת הבורים השנייה, שתחת הנהגתו מרבית החללים מתו כתוצאה מתנאים סניטריים גרועים ולא במלחמה. במלחמת העולם הראשונה, הוא מסתכל על שני מפקדים: דאגלס הייג שהקריב מאות אלפי חיילים כשהורה להם ללכת בבוץ לתוך אש מקלעים גרמנית בחזית המערבית, וצ'ארלס טאונסנד במערכה במסופוטמיה.
בין המלחמות הוא מטיל דופי בבריטניה על כישלונה במודרניזציה של הצבא, מה שהוביל לשנים של אסונות צבאיים. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא מכסה את כישלונו של ארתור פרסיבל (אנ') להגן על סינגפור ואת הניסיון האמיץ מדי של ברנרד לו מונטגומרי להשתלט על ארנהם במבצע מבצע מרקט גרדן (אם כי הוא רואה בכך כתם טרגי בקריירה שראויה לכל שבח).
לאחר רשימת המפקדים חסרי היכולת, הוא מתייחס לאופן שבו מפעל כה גדול ויקר כמו הצבא, יכול להיות מופקד בידיהם של אנשים בלתי מוכשרים כל כך. כאן הוא מבחין במעגל קסמים: קצינים מסוג מסוים מגויסים ומקודמים, בעוד שקצינים מוכשרים מהם לא מקודמים, או שאף לא מגישים מועמדות לתפקיד ונשארים בתפקידים זוטרים.
בין המאפיינים של הקצינים הבריטיים בתקופה הנבחנת הם: חתך חברתי צר שהתקבל לפיקוד וקצונה (, בוז למאמץ אינטלקטואלי ואמנותי (או "פולחן נצרות השרירים"), התבטלות בפני מסורת, ודגש על גבריות. מאפיינים אלה מובלים לדעת דיקסון לכך שבסגל הפיקוד הצבאי ישנה שכיחות גבוהה של קצינים מטיפוס סמכותי, הממהרים לשאת חן בעיני הממונים עליהם, ומנגד קשוחים או חסרי אכפתיות כלפי הכפופים להם. המפקד חסר-היכולת הצבאית מפחד מכישלון, ולכן הוא מתעלם מאנשים ועובדות שאינן תואמות את השקפת עולמו. הוא לא לומד כמעט מהניסיון, נאחז בחוקים חיצוניים, ומיישם אותם גם כשהמצב דורש גישות אחרות. הוא לא טיפש, וסביר להניח שאף ניחן באומץ לב בשדה הקרב, אבל הוא חסר אומץ מוסרי. מפקדים כמו טאונסנד ופרסיבל, שנלחמו באויב יוזם יותר מהם, ישבו בחוסר מעש עד שהאסון הכריע אותם.
כדוגמאות למפקדים שונים מטיפוס המפקד חסר-היכולת, מונה דיקסון את נפוליאון, וולינגטון ונלסון שהיו רחוקים מסוג אישיות זה.
קבלה

למרות שדיקסון התבסס על תאוריות פסיכולוגיות שחלקן נחשבות היום מיושנות, העבודה זוכה לביקורות חיוביות כבר למעלה מ-40 שנה ועדיין נחשבת לטקסט בעל ערך במחקרי מנהיגות. בינואר 2015, רשימה שנתית שפורסמה על ידי BookFinder הראתה כי זה היה הספר המבוקש ביותר שיצא מהדפוס בארצות הברית במהלך השנה הקודמת.
בישראל

הספר תורגם לעברית בהוצאת מערכות, בשנת תשל"ט 1979, בשם "הפסיכולוגיה של השלומיאליות בצבא", בתרגום עמנואל לוטם. בשנת 2002 יצאה לאור מהדורה נוספת.
הערות שוליים

↑  Norman F Dixon, web.archive.org, ‏2014-04-24
↑  British Journal of Social and Clinical Psychology, Book reviews 16, 1977-09, עמ' 289–293 doi: 10.1111/j.2044-8260.1977.tb00233.x
↑  Pierre, Andrew J. (1977-01-01). "On the Psychology of Military Incompetence". Foreign Affairs (באנגלית אמריקאית). Vol. 55, no. 2. ISSN 0015-7120. נבדק ב-2024-08-08.
↑  Donald D. Penner, Review of On the Psychology of Military Incompetence., Administrative Science Quarterly 26, 1981, עמ' 307–310 doi: 10.2307/2392483
↑  Charles, Ron (2021-12-03). "'Military Incompetence' trumps Madonna's 'Sex'". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2024-08-08.
↑  נורמן דיקסון - הפסיכולוגיה של השלומיאליות בצבא, באתר The Last Word Books
↑  הספרייה הלאומית, הפסיכולוגיה של השלומיאליות בצבא, באתר www.nli.org.il/he
פלסטיה אל-עקאד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בדצמבר 2001 (בת 23) עזה 
 מדינה:  עזה
 השכלה:  אוניברסיטת מזרח הים התיכון, צפון קפריסין
 תקופת הפעילות:  מ-2023
 עיסוק:  עיתונאית
 מעסיק:  חמאס
 סוג כתב:  עיתונאית שטח
 תחום סיקור:  מלחמת חרבות ברזל
 פרסים והוקרה:  100 נשים (BBC) (2024) 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  plestia.alaqad
 טוויטר:  byplestia
 
פלסטיה חוסאם כאמל אל-עקאד (בערבית: بلستيا حسام كامل العقاد, בתעתיק מדויק: בלסתיא חסאם כאמל אלעקאד; נולדה ב-10 בדצמבר 2001) היא עיתונאית עזתית אזרחית, העוסקת בתעמולה אנטי-ישראלית למען חמאס.
ביוגרפיה

אל-עקאד למדה בבית הספר הבינלאומי האמריקאי בעזה. לאחר מכן סיימה תואר ראשון בעיתונאות ובניו מדיה באוניברסיטת מזרח הים התיכון (אנ') שבפמגוסטה, צפון קפריסין. לפני מלחמת חרבות ברזל כלל התוכן המקוון של אל-עקאד בעיקר דיווחים על נסיעות לקפריסין ולדובאי.
אל-עקאד התפרסמה באינטרנט אחרי שהחלה לפרסם בחשבונה באינסטגרם תיעודי וידאו על החיים בעזה במלחמת חרבות ברזל. עד 8 בנובמבר 2022 צברה אל-עקאד 2.8 מיליון עוקבים באינסטגרם. ב-3 בנובמבר היו לה 2.1 מיליון עוקבים.
סרטוני אל-עקאד פורסמו ב-BBC, בתאגיד השידור האוסטרלי, ב"ביזנס היום" בהודו, ב"אינדפנדנט", ב"ניו יורק טיימס", וב"וושינגטון פוסט".
ב-2 בנובמבר 2023 חשף "ג'רוזלם פוסט" כי אל-עקאד חברה בצוות התעמולה של חמאס, כשהוא מצביע על העובדה שאל-עקאד לא הכירה במתקפת הפתע על ישראל, וכן טענה שכוחות ישראליים הפציצו את בית החולים הערבי אל-אהלי וגרמו למותם של יותר מאלף אנשים, אף על פי שדובר צה"ל ומדינות אחרות הכריזו שהפיצוץ בבית החולים היה תוצאה של שיגור כושל של רקטה על ידי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, ונהרגו בו פחות מחמישים איש לפי חקירות בינלאומיות בלתי תלויות. לפי אתרי חדשות מרכזיים, עד 6 בנובמבר 2023 לא ניתנה תגובה לחשיפת הג'רוזלם פוסט על כך שאל-עקאד מזוהה עם חמאס. גם תוכנית "הצינור" הישראלית חשפה את אל-עקאד כחלק מצוות ההסברה של חמאס, לצד מועתז עזאיזה, אחמד חיג'אזי, ביסאן עודה (שפרסמה גם כן את הפיצוץ באל-אהלי, וטענה שנהרגו בו 800 אנשים), דואה ג'מאל רוקה וויסאם נאסר.
ב-21 בנובמבר 2023 נמלטה אל-עקאד מעזה.
ראו גם

מידע כוזב במלחמת חרבות ברזל
תעמולה פלסטינית
הערות שוליים

1 2 3  מעיין יפה-הופמן (2 בנובמבר 2023). "Exposed: Hamas's propaganda team". ג'רוזלם פוסט (באנגלית). נבדק ב-2023-12-18. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  الصحفية بلستيا العقاد تعلن مغادرتها قطاع غزة, Arabianews24.net, [העיתונאית פלסטיה אל-עקאד מודיעה על עזיבתה את רצועת עזה], ‏22 בנובמבר 2023 (בערבית)
1 2  Maya Gebeily and Anna Magdalena Lubowicka, Palestinians in Gaza say Israeli bombardment feels like new 'Nakba', רויטרס, 11 באוקטובר 2023
Plestia Alaqad, 22 years old, אינסטגרם, 10 בדצמבר 2023
1 2  בר שם-אור, הכירו את המשפיענים של חמאס שמפיצים תעמולה שקרית עבור ארגון הטרור, דקה 3:05 בסרטון, הצינור, פייסבוק, 26 באוקטובר 2023
↑  "5 Doctors and Journalists Playing Vital Roles in Gaza's Humanitarian Crisis". En.vogue.me (באנגלית). 30 באוקטובר 2023. נבדק ב-2023-11-08. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  ‏Jason Abbruzzese, David Ingram and Yasmine Salam, On Instagram, Palestinian journalists and digital creators documenting Gaza strikes see surge in followers, NBC, ‏3 בנובמבר 2023
↑  Mikayla Price (4 בנובמבר 2023). "Pressure for cease-fire mounts; expert describes scale of suffering, death in Gaza". CBS (באנגלית). נבדק ב-2023-12-18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hiding at home, blinded and choked by dust – life in Gaza". BBC (באנגלית). 11 באוקטובר 2023. נבדק ב-2023-11-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'We can't breathe', Gaza resident shows life under bombardment". תאגיד השידור האוסטרלי (באנגלית). 10 באוקטובר 2023. נבדק ב-2023-11-07. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Anwesha Madhukalya (12 באוקטובר 2023). "Israel-Hamas war: Inside war-torn Gaza with a brave Instagram journalist". Businesstoday.in (באנגלית). נבדק ב-2023-11-07. {{cite web}}:  (עזרה), על צוואר אל-עקאד תליון של ארץ ישראל כולה כמדינה פלסטינית
↑  Oliver Browning (10 באוקטובר 2023). "Young woman in Gaza films herself sheltering as bombs drop outside window". אינדפנדנט (באנגלית). נבדק ב-2023-11-08. {{cite web}}:  (עזרה) גם בזמן ההפצצות ממשיכה אל-עקאד להצטלם עם תליון ישראל כמדינה פלסטינית על חולצתה השחורה
↑  Mona El-Naggar, Chevaz Clarke and Mark Boyer, ‏Two Young Women Capture Life Under Siege Inside Gaza, New York Times, 13 באוקטובר 2023
↑  Laura Wagner (16 באוקטובר 2023). "It's becoming impossible to report from Gaza". וושינגטון פוסט (באנגלית). נבדק ב-2023-11-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alex Woodward, Palestinian journalist Plestia Alaqad flees Gaza: 'I hope this nightmare ends', אינדפנדנט, ‏22 בנובמבר 2023 (באנגלית)
ג'סי ויליאמס

| --- | --- |

ויליאמס בניו יורק, 2008
 לידה:  5 באוגוסט 1981 (בן 43) שיקגו, אילינוי, ארצות הברית ארצות הברית
 שם לידה:  Jesse Wesley Williams 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טמפל  בית הספר מוזס בראון 
 בת זוג:  ארני דרייק-לי (2020-2012, גירושין)   מינקה קלי (2018-2017)   טיילור פייג' (2019-הווה)
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'סי וסלי ויליאמס (באנגלית: Jesse Wesley Williams; נולד ב-5 באוגוסט 1981) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי. ידוע בעיקר בשל תפקידו בתור ד"ר ג'קסון אייברי בסדרת הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי" (2021–2009).
ראשית חייו

ויליאמס נולד בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית, לג'ואנה צ'ייס, קדרית במקצועה, ולרג'ינלד ויליאמס. אימו היא שוודית ואילו אביו הוא אפרו-אמריקאי מג'ורג'יה. שני אחיו הצעירים עוסקים באמנות חזותית.
ויליאמס בוגר אוניברסיטת טמפל עם תואר כפול בלימודים אפרו-אמריקאים ובאמנויות המדיה והקולנוע. בעקבות הוריו, הוא לימד במשך שש שנים לימודי אמריקה, אפריקה ואנגלית בבית ספר הציבורי הגבוה בפילדלפיה.
ויליאמס הביע תמיכה ב־BDS ובזמן מלחמת חרבות ברזל כתב כי "ברגע שבית החולים בעזה הופצץ, ישראל לקחה על כך קרדיט בפומבי ואמרה שהם עשו זאת כדי להרוג ׳מחבלים׳ בתוך בית החולים, ואמרה שזה היה מוצלח", למרות שבית החולים הופצץ על ידי הג'יהאד האיסלאמי.
קריירה

בשנת 2006 שיחק ויליאמס בתור שחקן אורח בפרק של הסדרה "חוק וסדר", וכן התחיל לשחק גם במחזות בברודוויי. בשנת 2008, עשה ויליאמס את הופעת הבכורה הקולנועית שלו בתפקיד בסרט "אחוות הג'ינס 2".
בשנת 2009 הצטרף לצוות השחקנים בסדרת הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי" של רשת ABC בעונתה השישית.
בשנת 2012 כיכב לצד כריס המסוורת' בתפקיד ראשי בסרט האימה "בקתת הפחד".
בשנת 2009 הופיע ויליאמס בווידאו קליפ של השיר "Russian Roulette" של הזמרת ריהאנה מתוך אלבומה Rated R. בנוסף, בשנת 2017 השתתף בווידאו קליפ לשירה של דמי לובאטו "Tell me you love me", וגם בקליפ לשירו של ג'יי זי "Legacy".
בשנת 2018 כיכב במשחק הקונסולה "Detroit", בתור מרקוס.
באפריל 2020 היה צפוי ויליאמס לעלות עם המחזה "Take Me Out" בברודוויי בו מככבים גם ג'סי טיילר פרגוסון ופטריק ג'יי אדמס, אך בשל התפרצות מגפת הקורונה ההפקה נדחתה והיא יצאה לאוויר במהלך דצמבר 2021; תפקיד אשר הקנה לו מועמדות לפרס טוני לשחקן הטוב ביותר לשנת 2022.
חיים אישיים

ב-1 בספטמבר 2012 נישא ויליאמס לבת זוגו ארני דרייק-לי, ובדצמבר 2013 נולדה לזוג בת בשם סדי. באוקטובר 2015 נולד לזוג ילד נוסף בשם מייסאו. באפריל 2017 ויליאמס ולי נפרדו, ובשנת 2020 הם התגרשו.
ויליאמס היה בזוגיות במשך שנה עם השחקנית מינקה קלי. החל מ-2019 ויליאמס נמצא בזוגיות עם השחקנית טיילור פייג'.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | אחוות הג'ינס 2 | לאו |  |
| 2009 | רחובות ברוקלין | אדי קווינליין |  |
| 2012 | בקתת הפחד | הולדן מקראה |  |
| 2012 | Question Bridge: Black Males |   | מפיק |
| 2013 | המשרת | ג'יימס לוסון |  |
| 2013 | Snake and Mongoose | דון "הנחש" פרודום |  |
| 2016 | Money | שון |  |
| 2017 | פלסטר | סקיילר |  |
| 2019 | Selah and the Spades | בנטון |  |
| 2019 | חיים בצל הסיוט | אייזק סינגר |  |
| 2019 | פעולות אלימות אקראיות | טוד וולקלי |  |
| 2022 | מטה סודי | שון איירונס |  |
| 2023 | אצלך או אצלי | תאו מרטין |  |
| TBA | Team Joy | טד |  |
| TBA | Spider & Jessie |  |  |
| TBA | Marked Man |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | חוק וסדר | קוואמה | פרק: "America, Inc." |
| 2006 | Beyond the Break | אריק מדינה | 8 פרקים |
| 2008 | גריק | דרו קולינס | 2 פרקים |
| 2009–2021 | האנטומיה של גריי | ד"ר ג'קסון אייברי | תפקיד חוזר (עונה 6) תפקיד ראשי (עונה 7–17) תפקיד אורח (עונה 18); 274 פרקים |
| 2015 | אוצרות שלפני המוות (אנ') | פרקר | פרק: "The Trip Trap" |
| 2019 | כוח | קאדים | פרק: "Scorched Earth" |
| 2020 | תחנה 19 | ד"ר ג'קסון אייברי | 7 פרקים |
| 2020 | שריפות קטנות בכל מקום | ג'ו ריאן | 3 פרקים |
| 2021 | Rebel |   | במאי הפרק: "Race" |
| 2021 | מצחיקה בשחור | אייזק | פרק: "Sister, May I Call You Oshun?" |
הערות שוליים

↑  מצעד המאכזבים: הסלבס האהובים בישראל שהפנו לנו גב, באתר www.makorrishon.co.il
מוחמד עלי אל-האשם

| --- | --- |

 לידה:  1962 תבריז, איראן 
 נהרג:  19 במאי 2024 (בגיל 62 בערך) מזרח אזרבייג'ן, איראן 
 מדינה:  המדינה האימפריאלית של איראן, איראן 
 השכלה:  חווזה עלמיה בקום 
 תפקיד:  Representative of the Supreme Leader in East Azerbaijan (31 במאי 2017–19 במאי 2024) 
 מפלגה:  אגודת אנשי הדת הלוחמים 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
סייד מוחמד עלי אל-האשם (1962 – 19 במאי 2024) היה פוליטיקאי איראני.
ביוגרפיה

נולד לאייתוללה סייד מוחמד תקי אל-האשם. למד לימודי דת בחווזה בעיר קום.
משנת 2008 עד 11 ביולי 2016 היה ראש הארגון האידאולוגי הפוליטי של הצבא,  חבר המועצה המרכזית של אגודת אנשי הדת הלוחמים, וחבר במועצת המדיניות של האימאמים של יום שישי.[דרוש מקור]
היה חבר גם במועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר.[דרוש מקור]
אל-האשם היה האימאם של יום שישי של העיר תבריז ונציג המשטר הדתי של איראן במחוז מזרח אזרבייג'ן.
הוא היה מעורב בתאונת התרסקות מסוק נשיא איראן ב-19 במאי 2024. אל-האשם לא נהרג מיד בתאונה אלא ענה לטלפון וכך כיוון את הכוחות אל המקום, אך עד שאלו הגיעו הוא מת מפצעיו.
הערות שוליים

↑  حجت‌الاسلام آل‌هاشم نماینده ولی فقیه در استان آذربایجان شرقی و امام جمعه تبریز شد (בפרסית) (ארכיון)
↑  רבבות בטקסי האשכבה: איראן מתאבלת על מות הנשיא ראיסי, באתר חדשות 13, 21 במאי 2024
↑  נוסע שרד את ההתרסקות, יצר קשר ומת מפצעיו. תיעוד: מציאת המסוק של ראיסי, באתר ynet, 20 במאי 2024
↑  הערפל, ההשתקה - והטבעת שזיהתה את ראיסי | 17 שעות של דרמה באיראן, באתר ynet, 25 במאי 2024
מכבי תל אביב במפעלים הבין-לאומיים

| מכבי תל אביב במפעלים הבין-לאומיים |
| --- | --- |
 שחקני מכבי לפני מפגש מול דינמו קייב בשלב הבתים של ליגת האלופות 2015/16
מידע כללי
 מספר הופעות:  202
 מלך השערים:  ערן זהבי (29)
 שיאן ההופעות:  שרן ייני (84)
 הניצחון הגבוה:  6–0 (מול ז'לגיריס וילנה, 2001/02; מול ז'לייזניצ'אר סרייבו, 2011/12)
 ההפסד הגבוה:  1–6 (מול אולימפיאקוס, 2023/24)
 הופעה ראשונה:  1977/1978 גביע האינטרטוטו 1994/1995 גביע אירופה למחזיקות גביע 1996/1997 הליגה האירופית 2004/2005 ליגת האלופות 2021/2022 קונפרנס ליג
 דירוג אופ"א:  59 (30 בינואר 2025)
מכבי תל אביב הוא המועדון המעוטר ביותר בכדורגל הישראלי בעל דירוג אופ"א הגבוה ביותר לקבוצה ישראלית (נכון לדירוג אופ"א הרלוונטי לעונת 2023/24), מכבי תל אביב היא הקבוצה הישראלית שהשתתפה בהכי הרבה עונות במפעלים האירופיים ושיחקה את מספר המשחקים הרב ביותר מבין כל קבוצות הכדורגל מישראל.
במפעלים האירופיים רשמה מכבי תל אביב שתי הופעות בשלב הבתים של ליגת האלופות, עשר הופעות בליגה האירופית שבהן הצליחה להגיע פעמיים לשלב 32 האחרונות (שלב שיא במפעל לקבוצה) ושתי הופעות בקונפרנס ליג שבהם רשמה הגעה אחת לשלב שמינית הגמר (שלב שיא לקבוצה במפעלים האירופיים), בנוסף השתתפה הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות גביע פעם אחת ובגביע האינטרטוטו ארבע פעמים.
במפעלים האסיאתיים זכתה הקבוצה פעמיים בגביע אסיה לאלופות בעונות 1969 ו-1971.
מכבי תל אביב התמודדה בין היתר מול קבוצות פאר מרחבי יבשת אירופה, בהן חמש אלופות אירופה: צ'לסי, פורטו, יובנטוס, באיירן מינכן ואייאקס. חלק ממשחקים אלו נבחרו לרשימות המציינות את ההופעות המכובדות ביותר של קבוצות הכדורגל הישראליות במפעלים האירופיים.
אוהדי מכבי במשחק נגד פ.ס.וו. איינדהובן בקונפרנס ליג 2021/2022
טרם הצטרפות ישראל לאופ"א > גביע אסיה לאלופות (1969–1971)

מכבי תל אביב החלה לייצג את ישראל במפעלים הבין-לאומיים בעונת 1969, בעת השתייכותה של ישראל לקונפדרציית הכדורגל של אסיה, כאשר זכתה בגביע אסיה לאלופות לאחר ניצחון בהארכה על ינגזיי, נציגת קוריאה הדרומית, משער של דרור בר-נור בדקה ה-112. בעונת 1971, בהשתתפותה השנייה במפעל, השלימה מכבי זכייה שנייה בתואר. בר-נור ושלמה ג'רבי הובילו את מכבי לניצחון 0–2 בחצי הגמר מול קבוצת צבא דרום קוריאה, ובמשחק הגמר זכתה מכבי בניצחון טכני 0–3 על קבוצת אל-שורטה העיראקית, ששחקניה עלו למגרש מנופפים בדגלי עיראק ופלסטין וסירבו לשחק מול אלופת ישראל מסיבות פוליטיות.
טרם הצטרפות ישראל לאופ"א > גביע האינטרטוטו (1977–1980)

החל מעונת 1976/1977, עוד בטרם הצטרפות ישראל לאופ"א, החלו הקבוצות הישראליות להשתתף בגביע האינטרטוטו. מכבי תל אביב, שזכתה באליפות המדינה באותה העונה, רשמה את הופעתה הראשונה במפעל בעונת 1977/1978, כשהוגרלה לבית ב' לצדן של דויסבורג מהבונדסליגה, סטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית וטוונטה מליגת העל ההולנדית. מכבי, תחת המאמן יעקב גרונדמן סיימה בתחתית הבית עם ניצחון בודד.
עונה לאחר מכן שוב העפילה מכבי לטורניר, והוגרלה לבית ה' מול מאלמה מליגת העל השוודית, פ.צ. ציריך מליגת העל השווייצרית ואדמירה ואקר מהבונדסליגה האוסטרית. המאמן ניסים בכר הוביל את מכבי לשני ניצחונות בששת משחקי הבית, ולמקום השלישי. השתתפותה השלישית של הקבוצה במפעל הייתה בעונת 1980/1981, תחת המאמן צביקה רוזן, בה שוב סיימה כנועלת הבית בו שיחקה מול מכבי נתניה, רויאל אנטוורפן הבלגית ו-KB הדנית.
כובשיה הבולטים של מכבי במפעל היו בני טבק, עם 12 שערים, ואחריו ויקי פרץ שכבש שמונה שערים במפעל.
לאחר הצטרפות ישראל לאופ"א > העפלה ראשונה לליגת האלופות (2004–2005)

את שלב מוקדמות ליגת האלופות פתחה מכבי בסיבוב המוקדמות השני מול ה.י.ק. הלסינקי הפינית, עם משחק חוץ שהסתיים ללא שערים. בגומלין הביתי השיגה מכבי ניצחון 0–1 משער ניצחון של לירן כהן בבעיטת יעף שתי דקות לסיום, ועלתה לסיבוב המוקדמות השלישי למפגש מול פאוק סלוניקי מיוון. במשחק הראשון בחוץ השיגה מכבי ניצחון 1–2, עם שערים של ישמעאל אדו וארז מסיקה. בעקבות שיתוף שחקן שלא כחוק בקבוצה היוונית, פסקה אופ"א על ניצחון טכני של 0–3 לזכות הצהובים, שרק הגדיל את יתרונה לקראת הגומלין בבלומפילד. במשחק הגומלין הכריע לירן כהן עם שער כבר בדקה השמינית, 1-0 למכבי שהופכת למועדון הישראלי השני אי פעם בשלב הבתים של ליגת האלופות. מכבי הוגרלה לבית קשה עם שלוש אלופות אירופה לשעבר - באיירן מינכן מגרמניה, יובנטוס האיטלקית ואייאקס ההולנדית. הסיבוב הראשון לא האיר פנים למכבי, שלא כבשה והפסידה בכל שלושת המשחקים, 1-0 לבאיירן (רוי מקאיי בפנדל), 1-0 ליובנטוס (מאורו קאמורנזי) ו-0–3 לאייאקס (וסלי סונק, נייג'ל דה יונג ורפאל ואן דר וארט). הסיבוב הבא החל בניצחון יוקרתי והיסטורי של הצהובים, 2-1 ביתי על אייאקס באצטדיון רמת גן מצמד שערים של דגו, כאשר דניאל דה רידר רק צימק לפני הסיום. לאחר תבוסת 1–5 באצטדיון האולימפי לבאיירן (שער של דגו בפנדל רק צימק), השיגה מכבי נקודה רביעית, גם היא ברמת גן, 1-1 מול יובנטוס. דגו כבש את הרביעי שלו בשלב הבתים, והיה אחראי על כל שעריה של מכבי בשלב זה, ואלסנדרו דל פיירו דאג לחלוקת נקודות. את שלב הבתים סיימה מכבי רביעית עם ארבע נקודות וארבעה שערי זכות.