stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דאף 44

| --- | --- |

DAF 44
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  דאף
 שנות ייצור:  1966–1974
 הרכבה:  הולנד הולנד
 מודל קודם:  DAF Daffodil 32
 מודל אחריו:  דאף 46
 אורך:  3,850 מ"מ
 רוחב:  1,540 מ"מ
 גובה:  1,391 מ"מ
 משקל:  725 ק"ג (ריק), משקל מקסימלי - 1,070 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,250 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  2 צילינדרים, 844 סמ"ק, המפיק 40 כ"ס, ב-4,500 סל"ד (יחס דחיסה 7.60:1)
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית מסוג "Variomatic" (תיבת הילוכים רציפה)
 מהירות מרבית:  123 קמ"ש
 צריכת דלק:  (קיבולת מכל דלק - 38 ליטר)
 מעצב:  Giovanni Michelotti
דאף 44 (בהולנדית: DAF 44), היא מכונית משפחתית קטנה שיוצרה בהולנד על ידי יצרנית הרכב דאף, (ראשי התיבות שלה : "מפעל המכוניות של דורן" – Doorne’s Automobiel Fabrieken), בין השנים 1966–1974יוצרו 167,902 יחידות.
תאוצת דגם ה- "דאף 44" מ-0-80 קמ"ש היא 15 שניות.
על דגם המשאית הקלה דאף פוני שיוצרה בין השנים 1968-1969, הורכב מנוע ה- "דאף 44".
דגם ה-דאף קאלמר התבסס על דגם ה-"דאף 44".
היסטוריה

דאף ידועה כמפעל המייצר משאיות, אבל  משנת 1958 עד שנת 1975 ייצרה כלי רכב משפחתיים קטנים. בין הרכבים שייצרה : דאף 600, דאף 750, דאף 30, דאף 33, דאף 44, דאף 45, דאף 46 ודאף 68. בשנת 1967 פיתחה את  ה"דאף 55", עם מנוע  מקורר מים, 4 צילינדרים 1,108 סמ"ק. מעצב המכוניות של דאף היה ג'ובאני מיקולטי, שעיצב מספר עצום של אבות־טיפוס.
בדצמבר 1972 יצרנית הרכב וולוו צברה נתח של 33 אחוזים מ- DAF, ובמאי 1975 עם השתלטות השוודים על דאף, נעלם השם דאף והפך לוולוו.
דאף ייצרה 816,000 מכוניות נוסעים.
דגמים

2 דלתות - סדאן
2 דלתות - סטיישן
2 דלתות - טנדר
תמונות

דאף 44, סדאן
דאף 44, סדאן
דאף 44 סטיישן
דאף 44 סטיישן, שנת 1974
דאף 44 סטיישן (2 דלתות), שנת 1974
דאף 44 - טנדר
דאף 44 - טנדר
דאף 44, סדאן, שנת 1969
מנוע "דאף 44" 844 סמ"ק
ראו גם

דאף (יצרן רכב)
דאף 2600
דאף 30
דאף 46
דאף 66
דאף 600
דאף פוני
דאף A10
דאף קאלמר
דאף YA-66
דאף 2600
לקריאה נוספת

דאף 44 - נתונים טכניים ( EN) DAF 44, classic-daf.nl. URL consultato il 16 dicembre 2016 (archiviato dall'url originale il 27 settembre 2007).)
הערות שוליים

↑  דאף 33A DUTCH TREAT...a tale of DAF cars & trucks
↑  דאף 44 1966 Daf 44 Sedan full range specs - Automobile-Catalog
↑  מודל דאף 44 Ritzinger, André. "The 44 Model". DAF Cars. RitzSite. Retrieved 2010-10-27.
↑  דאף 44 Classic DAF, classic-daf.nl
גישת ההכנסות הגרמנית

גישת ההכנסות הגרמנית (בגרמנית: Ertragswertverfahren; בראשי תיבות: EWV) היא הגישה הסטנדרטית המשמשת בגרמניה לעריכת שומות מקרקעין לנכסים המניבים תזרים הכנסות עתידי.
עקרונות בסיסיים ותקנות

ה- EWV היא אחת משלוש גישות שומה המוזכרות בחקיקה הגרמנית: גישת ההשוואה (Vergleichswertverfahren) משמשת בעיקר בשומות לנכסים בשימוש בעלים (בתים חד-משפחתיים, דירות) וקרקע. גישת העלות (Sachwertverfahren) משמשת אך ורק עבור נכסים מיוחדים אשר לא מייצרים תזרים הכנסות עתידי. מכאן כי ה- EWV משמשת ברוב רובן של השומות.
למרות שה-EWV עקבית ברובה עם הפרקטיקה הבינלאומית, קיימים לגביה מספר הבדלים חשובים:
הקרקע והמחוברים מטופלים בנפרד. כללי השמאות הגרמניים מניחים כי משך חיים כלכליים של הקרקע אינסופי (משמע תניב הכנסה לצמיתות), אך למחוברים משך חיים כלכליים מוגבל. את ערך הקרקע מעריכים באמצעות השוואה גם בשומות הנערכות בגישת העלות ובגישת ההכנסות, וזאת באמצעות בסיס נתוני העסקות של ה-Gutachterrausschuss - ועדות השמאות המקומיות הקיימות בכל יישוב (מעין ישות מקבילה לוועדות התכנון, אליהן יש לדווח על כל עסקה במקרקעין המתבצעת ביישוב, ותפקידן לאסוף את המידע ולנתחו לטובת הציבור הרחב. בצורה זו חסיון המידע נשמר אך יחד עם זאת מסקנות כלליות - כגון שוויים ותשואות - מפורסמות ברבים).
כדי להעריך את המחוברים בנפרד מהקרקע, יש להחסיר מההכנסה התפעולית הנקייה (ה-NOI) דמי חכירה תאורטיים עבור הקרקע (מכונים Liegenschaftszins). אלה מתקבלים על ידי הכפלת ערך הקרקע בשיעור תשואה המתאים לה המכונה Liegenschaftszinssatz, אשר נקבעת לכל יישוב ויישוב בנפרד על ידי ועדות השמאות המקומיות.
בניגוד ל- (All Risks Yield (ARY המשמשת בפרקטיקה הבריטית, ה-Liegenschaftszinsatz אינה כוללת רכיב סיכון עבור אי-תשלום, ולכן יש צורך להפחית סכום זה מההכנסה התפעולית הנקייה. כתוצאה מכך, ה- Liegenschaftszinsatz בדרך-כלל נמוכה מה- All Risks Yield.
תחת ההנחה כי משך החיים הכלכלי של המבנה מוגבל, שוויו יקבע על ידי התשואה, יתרת החיים הכלכליים וההכנסה התפעולית הנקייה.
חוזי שכירות בגרמניה בדרך-כלל משיתים חלק גדול יותר מעלויות התחזוקה על המשכיר, וזאת ביחס לחוזים המקבילים בארצות הברית ובאנגליה.
שמאות מקרקעין בגרמניה מוסדרת ב-Baugesetzbuch הפדרלי (ר"ת BauGB, חוק התכנון והבנייה הגרמני). מכוח חוק זה הותקנו ה- Wertermittlungsverordnung (ר"ת WertV, תקנות השמאות). ה- WertV מסדירות את גישות השומה ואת המתודות השמאיות. בנוסף לתקנות ה- WertV קיימות ה- Wertermittlungsrichtlinie (ר"ת WertR, תקנות לקביעת השווי). ה- WertR מספקות תבניות עבור תחשיבים, טבלאות (כגון עבור פחת), וקווים מנחים לצורך בחינתם של גורמים שונים על השווי. WertV ו-WertR אינן מחויבות בשומות שלא לצרכים סטטוטוריים (כגון מיסים והיטלים); יחד-עם זאת הן נחשבות לכללי שמאות גרמניים מקובלים.
קביעת גורמי השווי > מצבו התחזוקתי של הבניין ואורך חייו השימושי

למצבו התחזוקתי של הבניין השפעה ישירה על השווי. ראשית, יש לברר אם קיימים פיגורים בתוכנית התחזוקה והטיפולים במבנה. אם קיימים, אז יש לחשב את עלות השיפוי בגין הפיגורים ולהחסיר עלות זו מהשווי. שנית, יש להביא בחשבון השקעות משמעותיות בשיפוצים ושדרוגים, שכן אלו עלולים להאריך את אורך חייו השימושי.
הספרות הגרמנית והפרסום הרשמי למחצה, ה- Normalherstellungskosten 2000 (ר"ת NHK 2000, "עלויות ייצור נורמליות")
, מספקים מידע מפורט לגבי אורך החיים השימושי, אשר בדרך-כלל מוערך בכ- 60-80 שנה עבור בתים משותפים ו- 50-80 שנה עבור בנייני משרדים. יש להדגיש כי יש ליישם הערכות אלה בהתאמה מלאה לכוחות הכלכליים הפועלים בסביבת הנכס (למשל, אזור מסוים הצפוי לעבור תהליך של שינוי ייעוד בשנים הקרובות); לעומת זאת, אורך החיים הפיזי עלול להיות בלתי-מוגבל. לקראת סוף חייו השימושיים, מניחים כי שוויו של הבניין נופל באופן חד, שכן יהיה צורך בהקמת בניין חדש או בשיפוץ משמעותי כדי לשמר לטווח-ארוך את ההכנסות משכירות. לכן, שיפוץ משמעותי חדש (מעטפת חיצונית, שטחים מושכרים וכדומה) יכול להאריך באופן משמעותי את יתרת אורך-חייו השימושיים של המבנה, בהנחה כי שיקולים כגון מערך הבניין ו/או צריכת האנרגיה שלו אינם מונעים את השיפוץ.
זיהום הבניין באזבסט או במפגעים אחרים עלול גם הוא להשפיע על שוויו; בדרך-כלל יובא גורם זה בחשבון על ידי החסרתן מהשווי של עלויות הטיהור.
קביעת גורמי השווי > שווי הקרקע

כדי להעריך בנפרד את הקרקע, שמאים בגרמניה בדרך-כלל נזקקים למידע הנאסף על ידי ועדות השמאות (ה-Gutachterrausschuss). רוב ועדות השמאות מפרסמות דוחות שוק כל שנתיים, בכלל זה מפות ערכי שוק (Bodenrichtwertkarten). ניתן גם ליצור קשר ישירות עם ועדת השמאות המקומית ולבקש מידע על ערכי קרקע עבור חלקה מסוימת.
הנקודות הבאות צריכות להילקח בחשבון כאשר נעזרים בנתון השוואה כלשהו:
על נכס ההשוואה להיות קרוב לנושא השומה, או כאשר מתייחסים לאזור שווי מסוים, על נושא השומה להיות בתחום או בקרבת אותו אזור שווי;
על ייעוד הקרקע (מגורים, משרדים, מסחר, תעשייה וכדומה) להיות זהה בנתון ההשוואה ובנושא השומה;
יש להתאים את מידת הניצול (הנמדדת לפי שטח רצפה ברוטו או נפח ברוטו ; מקביל ל"אחוזי בנייה" בארץ) בנתון ההשוואה למידת הניצול  בנושא השומה, באמצעות שימוש במקדמי התאמה מתאימים;
יש להתחשב בגודל המגרש.
בהמשך על השמאי לבחון אם ישנם גורמים נוספים אשר בכוחם להשפיע על שווי הקרקע. אלה יכול שיהיו עלויות פיתוח המגרש, זיהום בחומרים מסוכנים, זכויות דרך וכדומה; באלה יש להתחשב בדרך מתאימה.
קביעת גורמי השווי > התשואה

התשואה, המכונה בפרקטיקה השמאית הגרמנית בשם Liegenschaftszinssatz, היא גורם שווי עיקרי, שכן היא אשר קובעת את ה- Liegenschaftszins - דמי החכירה הרעיוניים אשר יש להפחית מההכנסה התפעולית הנקייה לצורך הוצאת הקרקע מההיוון. יתרה מזאת, התשואה - יחד עם יתרת החיים השימושיים של המבנה - קובעת מתמטית את המכפיל המשמש לחישוב שווי המחוברים.
המידע על התשואה מסופק על ידי ועדות השמאות; אלה קובעות את התשואות המקומיות לכל ייעוד וייעוד על-פי ניתוח אמפירי של בסיס נתוני מחירי הרכישה. עם זאת, בעיה רחבת היקף הקיימת ביישובים קטנים היא שכמה מהוועדות לא מבצעות ניתוחים אלה ולא מפרסמות נתוני תשואות. במקרה זה על השמאי להישען על שילוב של נתוני תשואה ארציים, מחקרי שוק וניסיונו המקצועי.
בשנים האחרונות נמצאו התשואות לנכסי מגורים בטווח של בין ארבעה לחמישה אחוזים, תלוי בתנאי השוק המקומי; תשואות עבור בנייני משרדים נמצאו לרוב בטווח של בין חמישה לשישה אחוזים, ותשואות עבור מסחר ומחסנים היו גבוהות יותר בהתאם.
יש לבחון תמיד את נתוני התשואה הבסיסיים עבור גורמים נוספים. למשל, יש להתחשב ברמת נזילות גבוהה או נמוכה מהרגיל, מערך הקרקע או תוכנית הבניין, על ידי הוספה או גריעה של בין 25 לבין 50 נקודות בסיס עבור כל גורם.
קביעת גורמי השווי > הכנסה גולמית

ההכנסה הגולמית (Rohertrag) היא גורם השווי החשוב ביותר עבור נכס דלא ניידי עם תזרים הכנסות עתידיים. ה-EWV (גישת ההכנסות הגרמנית) היא בעיקרו של דבר מודל סטטי, כלומר מתייחסת להכנסה בר-קיימא יציבה לאורך זמן. השמאי מעריך את ההכנסה היציבה על בסיס חוזי השכירות הקיימים, ובהתחשב גם בדמי-השכירות הראויים (דמי השכירות לפיו ניתן היה להשכיר את הנכס אילו חוזי השכירות היו נערכים כיום).
בנכסים מניבים כגון משרדים ומסחר, בדרך-כלל יהיו אלה החוזים הקיימים אשר יקבעו את ההכנסה היציבה, זאת בהנחה כי חוזי השכירות הם לטווח-ארוך ולמשכיר דרוג אשראי טוב. אם זה אינו המקרה, יהיה על השמאי להישען על הבנתו את השוק וניסיונו באשר לחוזי שכירות עתידיים. תמריצים עתידיים צריכים להילקח גם הם בחשבון.
בניגוד לנדל"ן עסקי, חוזי שכירות למגורים מוכתבים ברובם על ידי הקודקס האזרחי הגרמני (Bürgerliches Gesetzbuch, ר"ת BGB). אחד הרעיונות המרכזיים שם הקשורים לנדל"ן, הוא מושג "דמי השכירות המקובלים" (Ortsübliche Vergleichsmiete): שכירויות חדשות לא יכולות לחרוג ביותר מ-20 אחוזים (לא מוגדר במפורש ב- BGB, תלוי באזור השיפוט) מעבר לדמי השכירות המקובלים בנכסים דומים בסביבה, אחרת ניתן יהיה לבטל את החוזה. בנוסף, במסגרתם של חוזי שכירות קיימים אסור שדמי השכירות יועלו (א) מעבר לדמי השכירות המקובלים, (ב) ההעלאה מותרת אך ורק אם דמי השכירות לא הועלו במשך 15 החודשים הקודמים ו- (ג) העלייה המצטברת בדמי השכירות לא חורגת מ-20 אחוזים במשך 3 שנים. לסיכום, קביעת דמי השכירות היציבים עבור נכסי מגורים צריכה להיעשות תחת הנחות שמרניות ובמתאם קרוב לדמי השכירות הקיימים. הניסיון מלמד כי משקיעים זרים המעיטו בעבר בחשיבות חקיקה זו.
ההכנסה בר-קיימא המתוארת לעיל תיחשב ליציבה ותהווה את הבסיס להיוון. עם זאת, קיימת אפשרות להתייחסות בטווח הקצר ליתרון או חיסרון כלכלי למשכיר (דמי שכירות הגבוהים מדמי השכירות הראויים או הנמוכים מהם בהתאמה). במקרה זה יש להוון את הפער מההכנסה היציבה ולהוסיף או להחסיר את הערך המהוון לשווי הנכס (גישה זו דומה לשיטת השכבות הנהוגה בפרקטיקה הבריטית).
מקרה מיוחד הוא קיומה של "אי-תפוסה מובנית" (struktureller Leerstand), אם בשל העדר שיווי-משקל בשוק או בשל חסרונות בנכס נושא השומה. במצב זה, קביעת ההכנסה היציבה לא תניח תפוסה מלאה בנכס נושא השומה, אלא תאפשר מידה קבועה של אי-תפוסה.
כל הכנסה נוספת - כגון מאנטנות סלולריות - תיכלל גם היא בהכנסה הגולמית.
קביעת גורמי השווי > עלויות

לפי כללי השמאות המקובלים בגרמניה נהוג לחלק את העלויות לארבעה חלקים:
עלויות הסקה ותפעול (Heiz-, Betriebs- und Nebenkosten) - תלוי בחוזה, לרוב ניתן ואף מקובל בנכסים עסקיים להשית את כל עלויות ההסקה והתפעול על השוכר. הדבר שונה בנכסי מגורים, שכן במקרה זה תקנות עלויות התפעול (Betriebskostenverordnung, ר"ת BetrKV) הן אשר קובעות איזה מהעלויות ניתן להשית על השוכר ואיזה נותרות באחריות המשכיר. בעוד שניתן לחייב את השוכר ישירות בעבור תשלומי המים, חימום, שרת וכדומה (חברות החשמל בדרך-כלל שולחות חשבונית ישירות לשוכר), עלויות תפעול אחרות, כגון מס רכוש וביטוח, לא ניתן לגבות מהשוכר. לכן, בשמאויות לנכסי מגורים יש להפריש סך מסוים (בין 20 לבין 50 אירוצנט למ"ר לחודש) עבור עלויות אלה.
עלויות ניהול (Verwaltugskosten) - את אלה ניתן להעביר לשוכר בנכסים עסקיים, אך לא בנכסי מגורים. בדרך-כלל עלויות הניהול נעות בטווח של בין שניים לחמישה אחוזים מההכנסה הגולמית בנכסים עסקיים ובנכסי מגורים בין 15 ל-20 אירו לחודש ליחידת-מגורים. אם הבניין בבעלות קואופרטיב, עלויות הניהול גבוהות יותר באופן משמעותי.
עלויות אחזקה (Instandhaltungskosten) - בנכסים עסקיים ניתן לגבות את אלה מהשוכר, כל עוד החוזה נערך בהתאם. אך רוב החוזים מותירים את האחריות עבור אחזקת המעטפת החיצונית בידי המשכיר. בנכסי מגורים אחזקת המבנה כולו היא באחריות המשכיר. כדי להעריך את העלות המדויקת, על השמאי להתחשב בשונות ולברר אם הוסכם גם על תיקונים קוסמטיים. הערכות סטנדרטיות עבור עלויות אחזקה נעות בטווח רחב של בין 4 ל-20 אירו למ"ר לשנה.
הפרשה לחובות מסופקים (Mietausfallwagnis) - כפי שצוין בתחילת ערך זה, כללי השמאות המקובלים בגרמניה מחייבים הפרשה עבור הפסדי גבייה (הכנסה מחוזי שכירות קיימים אשר אינה מתממשת בשל מצב פיננסי רעוע של השוכר). ייתכן ונוהג זה נראה מוזר בהשוואה למקובל בפרקטיקה הבריטית והאמריקאית, אך טמון בכך יתרון שכן הדבר מאפשר להתחשב בהפסד באופן מדויק למדיי. ההפרשה בדרך-כלל מחושבת על בסיס נתונים קיימים; בנכסי מגורים המנוהלים היטב עלות זו לא תהא גבוהה משני אחוזים מההכנסה הגולמית, ובנכסים עסקיים - בין שלושה לארבעה אחוזים (תלוי במבנה השכירויות).
התחשיב

לאחר קביעת גורמי השווי, תהליך התחשיב עצמו פשוט יחסית.
התחשיב > תחשיב שווי הקרקע

שווי הקרקע יחושב על ידי הכפלת השווי למ"ר (לאחר התאמות) בגודל השטח. קרקע עודפת תילקח בחשבון בדרך נפרדת, שכן זהו מקרה מיוחד. עלויות טיהור פוטנציאליות או גורמים אחרים המשפיעים על השווי יילקחו בחשבון באמצעות תוספות או הפחתות מתאימות.
התחשיב > תחשיב שווי המבנה

"ההכנסה התפעולית (השנתית) הנקייה" (ה- NOI, בגרמנית - Jahresreinertag) תיקבע על ידי החסרת ההוצאות השנתיות מההכנסה הגולמית. בשלב הבא יחושבו דמי החכירה הרעיוניים (ה- Liegenschaftszins) על ידי הכפלת שווי הקרקע בתשואה (המתואמת); סך זה יוחסר מתוצאת השלב הקודם.
כדי להמיר את ההכנסה התפעולית הנקייה לתוצאת שווי עבור המבנה, המכפיל יחושב (או יילקח מטבלאות המופיעות ב- WertR) לפי יתרת אורך-החיים השימושי של המבנה ולפי התשואה המתואמת. שווי המבנה יחושב על ידי הכפלת ההכנסה התפעולית הנקייה במכפיל.
ניתן לערוך התאמות נוספות לשווי המבנה על ידי תוספת או החסרה בגין פיגורים בתוכנית התחזוקה של הבניין, חומרים מזיקים, יתרון או חיסרון כלכלי למשכיר וכדומה. התוצאה שתתקבל היא שווי המבנה (המתואם).
התחשיב > סיכום

תוצאת חיבור שווי הקרקע ושווי המבנה (המחוברים) מהווה את שווי הנכס. סעיף 19 ב- WertV מאפשר לבצע התאמות אחרונות עבור גורמים שלא נלקחו בחשבון בשלבים הקודמים - אך על כל התאמה כזו להירשם מפורשות.
היבטים פורמליים

על שומה טובה להיות שקופה ומובנת. בייחוד חשוב כי אופן קביעת גורמי השווי יהיה מתועד היטב באופן שכל קורא מומחה יוכל להעריך במהירות את איכותו של הדוח.
רובן של דוחות השמאות בנויים באופן הבא:
מבוא, המועד הקובע, מזמין השומה ומטרת השומה;
פרטים מפנקס השטרות ומצב משפטי;
תיאור הקרקע והמחוברים;
ניתוח מצב השוק וחוזי שכירות;
תיעוד וקביעתם של גורמי השווי;
תחשיב והצהרת שווי;
נספח הכולל תמונות הנכס.
הערות שוליים

↑  הטקסט של ה- WertV (בגרמנית)
↑  ה- WertR (בגרמנית)
↑  NHK 2000 (גרמנית)
↑  BGB, סעיף 557 בנוגע להעלאות בדמי השכירות
דאף 55

| --- | --- |

DAF 55, קופה
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  DAF 55 Marathon (דגם הספורט – קופה)
 יצרן:  דאף
 שנות ייצור:  1967–1972
 הרכבה:  הולנד הולנד
 מודל אחריו:  דאף 66
 אורך:  3,880 מ"מ
 רוחב:  1,540 מ"מ
 גובה:  1,445 מ"מ
 משקל:  765–820 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  2,250 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, מנוע מקורר מים, 1,108 סמ"ק, המפיק 50 כ"ס ב-5,000 סל"ד, יחס דחיסה: 8.5:1 (מנוע רנו R8)  4 צילינדרים, בטור, מנוע מקורר מים, 1,108 סמ"ק, המפיק 63 כ"ס ב-5,600 סל"ד, יחס דחיסה: 10:1 (לדגם הספורט-קופה "DAF 55 Marathon" בין השנים 1971–1972)
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית מסוג "Variomatic" (תיבת הילוכים רציפה)
 מהירות מרבית:  136 קמ"ש (לדגם סדאן), 140 קמ"ש (לדגם קופה)
 צריכת דלק:  7.5–9 ליטר ל-100 ק"מ (קיבולת מכל דלק – 38 ליטר)
 מעצב:  Giovanni Michelotti
דאף 55 (בהולנדית: DAF 55), היא מכונית משפחתית קטנה, 2 דלתות, 5 מקומות ישיבה, שיוצרה בהולנד על ידי יצרנית הרכב דאף, (ראשי התיבות שלה: "מפעל המכוניות של דורן" – Doorne’s Automobiel Fabrieken), בין השנים 1967–1972.
מאפיינים

דגם ה-"דאף 55" יוצר בגרסת הילוכים אוטומטים בלבד מסוג "Variomatic".
מנועי "דאף 55" נלקחו ברישיון, מחברת רנו הצרפתית, מדגמי רנו R8 (מנוע 1,108 סמ"ק).
דגם הספורט – קופה היה קרוי "DAF 55 Marathon". יוצרו 10,967 יחידות מהדגם, בין השנים 1971–1971.
מדגם הסדאן יוצרו 153,263 יחידות.
תאוצת דגם הסדאן – 0–100 קמ"ש היא 23 שניות.
מחירי דגמי "דאף 55" בשנת 1969 בגרמניה עמדו על  סך 5,994–6,600 מרקים גרמנים.
תצורות

2 דלתות – סדאן
2 דלתות – קופה (4 מושבים)
2 דלתות – קבריולה
3 דלתות – סטיישן
היסטוריה

דאף ידועה כמפעל המייצר משאיות, אבל  משנת 1958 עד שנת 1975 ייצרה כלי רכב משפחתיים קטנים. בין הרכבים שייצרה: דאף 600, דאף 750, דאף 30, דאף 33, דאף 44, דאף 45, דאף 46 ודאף 68. בשנת 1967 פיתחה את  ה"דאף 55" עם מנוע  מקורר מים, 4 צילינדרים 1,108 סמ"ק. מעצב המכוניות של דאף היה ג'ובאני מיקולטי, שעיצב מספר עצום של אבות־טיפוס.
בדצמבר 1972 יצרנית הרכב וולוו צברה נתח של 33 אחוזים מ-DAF, ובמאי 1975 עם השתלטות השוודים על דאף, נעלם השם דאף והפך לוולוו.
דאף ייצרה 816,000 מכוניות נוסעים.
תמונות

דאף 55 סטיישן
דאף 55 קבריולט
דאף 55 קבריולט
דאף 55 סדאן
דאף 55 סדאן
דאף 55 סדאן
דאף 55 – מבט לתא הנהג
דאף 55 קופה
דאף 55 קופה
דאף 55 קופה, שנת 1974
ראו גם

דאף (יצרן רכב)
דאף YA-66
דאף 30
דאף 44
דאף 46
דאף 66
דאף 600
דאף פוני
דאף A10
דאף קאלמר
דאף 2600
דאף 2800/3300/3600
הערות שוליים

↑  דאף 55, דאף 66 dafownersclub
↑  דאף 55 DAF 55 - Unique Cars and Parts USA
גומיגם

ערך זה עוסק במותג שלגון שרבט. אם התכוונתם לשיר, ראו .
שלגון גומיגם ספארי פרווה
שלגון גומיגם ספארי חלבי
שלגון גומיגם המקורי מבית סנוקרסט
גומיגם הוא שלגון שרבט בטעמי לימון ופטל מתוצרת גלידות נסטלה. המאפיין הבולט בשלגון, שהעניק לו גם את שמו, הוא סוכריות הגומי המצויות בתוך השלגון, שמספרן לרוב הוא בין שתיים לשלוש. המוצר יצא לראשונה בשנות ה-90 מתוצרת סנוקרסט.
אריזת השלגון ייחודית בצורתה לעומת מוצרי גלידה אחרים - זוהי אריזה מקרטון, שעל מנת לאכול את הגלידה מתוכה, יש להפעיל עליה לחץ.
בעבר כלל השלגון סוכריות גומי בצורת דובונים, וכיום המוצר ממותג תחת השם "גומיגם ספארי", והוא כולל סוכריות גומי בצורה של מגוון בעלי חיים. ב-2008 החל השיווק של גומיגם בגרסה חלבית, בטעם מסטיק וניל, עם סוכריות גומי, באריזה לחיצה.
בשנת 2018 הוציאו הצמד סטטיק ובן אל את השיר "גומיגם". שבועות לאחר צאת הקליפ, ברבות מחנויות הגלידה בישראל טענו שהמלאי של שלגוני "גומיגם" אזל תוך ימים ספורים מפרסום הקליפ.
הערות שוליים

↑  גלידות, באתר של רות סירקיס, 17 ביולי 2008
↑  "חדש על המדף" - גלידות נסטלה לילדים: חמשושים חלבי וגומיגם ספארי חלבי, באתר אכול ושאטו, 27 ביוני 2008
↑  אפרת נומברג יונגר, ‏אפקט סטטיק ובן אל: זינוק בביקוש לגומיגם, באתר ‏מאקו‏, 8 באוגוסט 2018
דובוני אכפת לי: המשאלה הגדולה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  דובוני אכפת לי
 בימוי:  מייק פלוס 
 תסריט:  ג'פרי אלן סשכטר 
 עריכה:  ג'ייסון כהן 
 שחקנים ראשיים:  שוגר לין ברד סטיבי ולאנס אליזבת האנה סוזן רומן קתרין דישר אתנה קרקניס רון רובין סטיבן אוימט רוברט טינקלר טרייסי הויט ג'ולי למיוס לינדה באלנטין אנדרו סביסטון 
 מדבבים:  שוגר לין ברד, טרייסי הויט, סקוט מקורד, קתרין דישר, ג'ולי למיוס, רוברט טינקלר, סטיבי ולאנס, אנדרו סביסטון, אליזבת האנה, אנג'לה מאיורנו, רון רובין, לינדה באלנטין, סוזן רומן, סאנדיי מיוס, סטיבן אוימט
 מדבבים בעברית:  לירון כרקוקלי, לירז גורדון, נועה פלדמן, אליענה מגון, עמרי עזרא, עידו דנקנר, תימור שפיר, שירה נאור, בר פאר, מאי יעקובסון, לירון לב, מיכל רשף, דורון בן-עמי, אפי בן ישראל
 מוזיקה:  איאן תומאס 
 מדינה:  קנדה, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Nelvana 
 חברה מפיצה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט
 שיטת הפצה:  direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית ארצות הברית 18 באוקטובר 2005   ישראל ישראל 2009
 משך הקרנה:  75 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן: עברית)
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט פנטזיה, סרט ילדים
 תקציב:  3-5 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
דובוני אכפת לי: המשאלה הגדולה (באנגלית: The Care Bears' Big Wish Movie) הוא סרט אמריקאי-קנדי באנימציה ממוחשבת שמבוסס על הזיכיון "דובוני אכפת לי" שבבעלות חברת "Those Characters from Cleveland". הסרט בוים על ידי רון פיטס ולארי ג'קובס ונכתב על ידי ג'פרי אלן סשכטר.
הסרט שודר לראשונה בערוצי הטלוויזיה האמריקאים והקנדים, ויצא ב-DVD ב-18 באוקטובר 2005. בישראל הסרט שודר לראשונה בשנת 2009 בדיבוב לעברית בערוץ הופ!. אורך הסרט הוא כ-75 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן: עברית).
תקציר העלילה

הסרט מספר על דובונית הלוואי, דובונית שיכולה לעשות ולהעניק משאלות. מפני שהיא הרגישה שלחברים שלה לא אכפת ממה שהיא עושה, היא מבקשת מהכוכב שלה חברים נוספים שאוהבים משאלות כמוה. דבר זה גורם להופעה של שלושה דובונים חדשים, ולהשלכות ובעיות רבות.
הדמויות והמדבבים

במאית הדיבוב בעברית הייתה אפי בן ישראל, ומפיקת הדיבוב הייתה ענבר שטגר עזרא.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| דובונית הלוואי | שוגר לין ברד | לירון כרקוקלי |
| דוב שמחה | ג'ולי למיוס | לירז גורדון |
| חייכנית | סאנדיי מיוס | נועה פלדמן |
| שיתופית | סטיבי ולאנס | אליענה מגון |
| דוב קוטר | רוברט טינקלר | עמרי עזרא |
| דוב אלוף | לינדה באלנטין | עידו דנקנר |
| לב-דוב | אנדרו סביסטון | תימור שפיר |
| דוב מזליקו | סוזן רומן | שירה נאור |
| דוב לילה טוב | סקוט מקורד | שירה נאור |
| דובה אהובה | אנג'לה מאיורנו | בר פאר |
| דובונית חברותית | קתרין דישר | מאי יעקובסון |
| דוב מרעיש מדי | סטיבן אוימט | לירון לב |
| דובה שלי | טרייסי הויט | מיכל רשף |
| דובון בלאגני | רון רובין | דורון בן-עמי |
| משאלה גדולה | אליזבת האנה | אפי בן ישראל |
דובוני אכפת לי: מבצע ההצלה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  דובוני אכפת לי
 בימוי:  דייוויס דוי, לארי יוסטון
 תסריט:  שרלוט פולרטון
 מדבבים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 מוזיקה:  קארל ג'ונסון
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  American Greetings SD Entertainment
 חברה מפיצה:  Kidtoon Films
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 3 באפריל 2010 ישראל 2011
 משך הקרנה:  כ-65 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  סרט הנפשה ממוחשבת, סרט ילדים, סרט קומדיה, סרט הרפתקאות, סרט מוזיקלי
 דף הסרט ב־IMDb
דובוני אכפת לי: מבצע ההצלה (באנגלית: Care Bears: To the Rescue) הוא סרט הנפשה ממוחשבת אמריקאי לילדים, מסוגת קומדיה, הרפתקאות ומוזיקה, שמשמש כאחד הסרטים של הסדרה "דובוני אכפת לי" שמבוססת על זיכיון בעל אותו שם. הסרט בוים על ידי דייוויס דוי ולארי יוסטון, נכתב על ידי שרלוט פולרטון, והופק על ידי ג׳פרי קונרד. הפקת הסרט נעשתה על ידי American Greetings, כאשר הנפשתו נעשתה על ידי SD Entertainment.
הסרט הופץ לראשונה בארצות הברית בהפצה ביתית על ידי Kidtoon Films ב-3 באפריל 2010. בישראל הסרט שודר לראשונה בשנת 2011 בדיבוב לעברית בערוץ הופ!. אורך הסרט הוא כ-65 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית).
תקציר העלילה

הסרט מתרחש במהלך טקס חלוקת פרסי ההצלה, לכבוד הדובונים שהצילו במהלך השנה דובונים אחרים בארץ אכפתיה. במהלך הסרט, הצופים צופים בסיפורי ההצלה הטובים והמוצלחים ביותר של דובוני אכפת לי.
דמויות ומדבבים

הדיבוב העברי בוים על ידי אפי בן ישראל, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| חייכנית | טבית'ה אס טי' סרמאן | אליענה מגון |
| שיתופית | טרייסי מור | נועה פלדמן |
| דוב לילה טוב | ריצ'רד יאן קוקס | שירה נאור |
| דב שמחה | איאן ג'יימס קורלט | תימור שפיר |
| דובי גליץ' | אשלי באל | שי אוטולנגי |
| דוב קוטר | סקוט מקניל | רותם שוקר |
| חבטני | גארי צ'אלק | לירון לב |
| נפלני |  | מאי יעקובסון |
ראו גם

דובוני אכפת לי
דובוני אכפת לי (2007)
גומייה

ערך זה עוסק בלולאה אלסטית. אם התכוונתם לכינוי ליחידה צבאית, ראו .
גומיות
גומיות
גומייה היא לולאה אלסטית העשויה מגומי ולטקס. שימושה העיקרי של הגומייה היא הצמדתם של חפצים זה לזה, כך שיהפכו לצרור אחד.
הפטנט על הגומייה נרשם ב-17 במרץ 1845 בידי סטיבן פרי, ממציא ואיש עסקים מלונדון שעסק במוצרי גומי מגופר.
שימושים לגומיות

גומיות לעיתים קרובות משמשות ככלי לעיצוב תסרוקת, בעיקר לבעלי שיער ארוך, על ידי יצירת "זנב סוס" או "קוקו".
לעיתים נעשה שימוש בגומיות בטיסנים ובצעצועים מכניים נוספים, בזכות האלסטיות שלהן. כמו כן, ניתן "לשגר" אותן למרחקים ארוכים באמצעות מתיחתן ושחרורן. דרך אחת לעשות זאת היא לשים צד אחד של הגומייה על קצה האצבע המורה, להחזיק בצד השני באצבעות היד השנייה, למתוח ולשחרר. קיימים גם אקדחי גומיות, שבאמצעותם ניתן לירות גומיות ברמת דיוק גבוהה יותר. אם גומייה נורית מטווח קצר מאוד על עור חשוף, פגיעתה עלולה לכאוב, אך בדרך כלל היא אינה מותירה נזק. עם זאת, רצוי להימנע מלירות גומיות על פני אדם, עיניו או עורו החשוף.
ניתן גם לשלב ולקשור גומיות על מנת ליצור דלגית או כדור גומיות - כדור אלסטי העשוי כולו מגומיות. שימוש נוסף בגומיות הוא לביצוע תרגילי כושר על ידי מתיחתן וכיווצן.
גבעולי בצל גינה צעיר כרוכים בגומייה