stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריט-פתח
חייה

המקור לסיפורים הוא ספר שחיברה ההיסטוריונית הרפואית קייט קמפבל הרד־מיד (Kate Campbell Hurd-Mead), שסקר את ההיסטוריה של נשים ברפואה. הרד־מיד ציינה חפירה של קבר בעמק המלכים (שם נקברו בימי הממלכה החדשה) במצרים, שבו נמצאה "תמונה של אשה רופאה בשם מריט־פתח, אמו של כוהן גדול, שכינה אותה 'הרופאה הראשית'". היא הזכירה גם ללא שם רופאה מתקופת השושלת החמישית (של תקופת הממלכה הקדומה). מאוחר יותר נוצר בלבול ביניהם.
על פי תאורים בספרות המודרנית מריט-פתח פעלה בתקופת השושלת השנייה או השלישית במצרים. משמעות שמה, "מריט-פתח", הוא "האהובה על האל פתח". השם מורכב מתחילית "מר" שפירושה "אהובה", ומסיומת "פתח", המתייחסת לאל פתח, אל הבריאה המצרי. בניגוד לאימפריות אחרות בעת העתיקה, במצרים הותר לנשים לרכוש השכלה ולעסוק במדע באופן חופשי. השכלתה של מריט-פתח ומעמדה היו זהים לרופאים אחרים במצרים והיא פעלה לצידם. בעבודתה הרפואית נהגה לעסוק במיילדות. כנהוג בתקופת מצרים העתיקה, שילבה מריט-פתח בעבודתה פעילות רוחנית ודתית לצד ריפוי וטיפול רפואי.
אזכורה

תמונתה של מריט-פתח נמצאת על קבר בבית הקברות שליד הפרמידה של סקארה, עיר הקברים של ממפיס. לצד התמונה מופיע כיתוב בכתב חרטומים, המתאר אותה כרופאה. בנה של מריט-פתח, שהיה איש דת, תיאר את אמו כ"רופאה ראשית".
האיגוד האסטרונומי הבינלאומי העניק למכתש פגיעה על פני כוכב הלכת נוגה את השם "מריט-פתח" על שמה.
ראו גם

נשים במדע
הערות שוליים

1 2  Caroline Rance, The History of Medicine in 100 Facts, Amberley Publishing Limited, 2015-12-15
↑  Merit Ptah, “The First Woman Physician”: Crafting of a Feminist History with an Ancient Egyptian Setting  Jakub M Kwiecinski
↑   אסף רונאל, מחקר: הדמות המצרית שנחשבה הרופאה הראשונה בהיסטוריה כלל אינה מציאותית, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2019
↑  A history of women in medicine : from the earliest times to the beginning of the nineteenth century
↑  Vivian B. Pender, The Status of Women: Violence, Identity, and Activism, Karnac Books, 2016-09-30
1 2  Karin Klenke, Women in Leadership: Contextual Dynamics and Boundaries, Emerald Group Publishing, 2011-04-27
↑  Michael E. Moran, Urolithiasis: A Comprehensive History, Springer Science & Business Media, 2013-10-30
↑  Peter Cattermole, Patrick Moore, Atlas of Venus, Cambridge University Press, 1997-05-28
מכתש הפגיעה "מריט-פתח" על פני כוכב הלכת נוגה.
מלחמת שני הפדרואים

מלחמת שני הפדרואים (בספרדית: La Guerra de los Dos Pedros; בקטלאנית: Guerra dels dos Peres) התרחשה בין 1356 ל-1375 בין ממלכות קסטיליה ואראגון. שם המלחמה מתייחס לשליטי המדינות, פדרו הראשון, מלך קסטיליה ופדרו הרביעי, מלך אראגון. היסטוריון אחד כתב כי "כל הלקחים בני מאות השנים של לחימת גבולות נעשה שימוש בהם כאשר שני יריבים שווי ערך נלחמו זה עם זה על גבולות שיכולים להשתנות במהירות הבזק".
רקע

בתחילת המאה ה-14 סבלה קסטיליה מתסיסה שנגרמה על ידי מלחמת האזרחים, שבה לחמו הכוחות המקומיים ובעלות בריתה של המלך השולט, פדרו הראשון, מלך קסטיליה, ואחיו למחצה אנריקה מטראסטמארה על הזכות לכתר.
פדרו הרביעי, מלך אראגון תמך באנריקה מטראסטמארה. אנריקה נתמך גם על ידי המפקד הצרפתי ברטראן דו גסלין ו"פלוגות החיילים החופשיות" שלו. פדרו מקסטיליה נתמך על ידי האנגלים. מלחמת שני הפדרואים יכולה להיחשב אפוא הרחבה של מלחמת מאה השנים הרחבה יותר כמו גם מלחמת האזרחים הקסטיליאנית.
פדרו מקסטיליה ביקש לתבוע את ממלכת ולנסיה, שכללה חלקים ממורסיה, אלש, אליקנטה ואוריהולה. פדרו מאראגון רצה לשלוט בים התיכון בניגוד לקסטיליה ובת בריתה של קסטיליה, ג'נובה.
תקרית ימית בין שתי המעצמות כבר גרמה למתיחות: גליאות קטלאניות, חמושות על ידי מוסן פרנצ'סק דה פרלוס, שברשותו היו מכתבים מהמלך האראגוני, סייעו לצרפת נגד אנגליה, והצליחו גם ללכוד שתי ספינות גנואיות ב-Sanlúcar de Barrameda. ג'נובה הייתה בעלת ברית של קסטיליה. פדרו מקסטיליה, שהוביל את הצי הקסטיליאני, השיג את פרלוס בטבירה אך לא הצליח ללכוד אותו.
המלחמה > 1356–1363

המלחמה נמשכה מ-1356 עד 1375, והתארכה מכיוון שפדרו מקסטיליה איבד את כסאו לאנריקה מטראסטמארה. המלחמה התרחשה בעיקר על הגבול בין קסטיליה ואראגון, כלומר עיירות גבול אראגוניות כמו טרואל, שנפלו בידי הקסטיליאנים.
ב-1357 חדרה קסטיליה לאראגון וכבשה את טראזונה ב-9 במרץ; ב-8 במאי הם ארגנו הפסקת אש זמנית.
בתחילת 1361, כבשו הקסטיליאנים את מבצרי ורדחו, טוריחוס, אלהמה ומקומות נוספים. עם זאת, במהלך השלום של טרר (המכונה לפעמים שלום דזה) נוהל משא ומתן ב-18 במאי 1361, שבו כל המקומות והטירות שנכבשו הוחזרו לאדוניהם המקוריים. ברנרדו דה קבררה, שגריר המלך האראגוני, ניהל משא ומתן על השלום. פדרו הרביעי חיתן את בתו קונסטנס לפדריקו השלישי, מלך סיציליה.
ביוני 1362 נפגש פדרו מקסטיליה עם שארל השני, מלך נווארה בסוריה, והובטחה עזרה הדדית. פדרו גם כרת ברית עם אדוארד השלישי, מלך אנגליה ובנו של אדוארד, אדוארד, הנסיך השחור.
עם סיום המשא ומתן הזה, פלש המלך הקסטיליאני לשטח אראגוני מבלי להכריז מלחמה רשמית, והסכסוך החל שוב. המלך האראגוני היה בפרפיניאן ללא חיילים, ובכך נתפס לא מוגן. הקסטיליאנים כבשו את הטירות של אריסה, אטצ'ה, טרר, מורוס, צ'טינה ואלחמה. פדרו מקסטיליה לא היה מסוגל לכבוש את קלטיוד, למרות שהוא תקף אותה בכל סוגי מכונות המצור. בלי להמשיך את כיבושיו, הוא חזר לסביליה.
ב-1363 המשיכה קסטיליה במלחמה נגד אראגון, ושוב כבשה את טרזונה. פדרו מקסטיליה קיבל תגבורת מפורטוגל ונווארה. בינתיים, המלך האראגוני ניהל משא ומתן על הסכם עם צרפת ועל הסכם סודי עם אנריקה מטראסטמארה. פדרו מקסטיליה כבש לאחר מכן את קרינה, טרואל, סגורבה, מורברה, אלמנרה, שיווה ובוניול.
הנונציו האפיפיורי ז'אן דה לה גראנז' תיווך את שלום מורברה (2 ביולי 1363) בין שני המלכים. עם זאת, השלום לא אושרר, ופעולות האיבה נמשכו. הקסטיליאנים חדרו לממלכת ולנסיה בשנת 1363, וכבשו את אליקנטה, קאודה, אלדה, גנדיה ומקומות נוספים.
המלחמה > 1363–1369

מ-1365 עד 1369 היה פדרו מקסטיליה עסוק בשמירה על מעמדו על כס המלכות הקסטיליאני נגד אנריקה מטראסטמארה.
מלחמת האזרחים בקסטיליה החלה בשנת 1366 ופדרו מקסטיליה הודח במהלכה. הוא הותקף על ידי אחיו הלא חוקי אנריקה מטראסטמארה בראש שורה של חיילים שכירים, כולל ברטראן דו גסלין ואיג קלבלי. פדרו נטש את הממלכה מבלי להעז להיכנס לקרב, לאחר שנסוג מספר פעמים (תחילה מבורגוס, אחר כך מטולדו, ולבסוף מסביליה) מול הצבאות המתקרבים. פדרו ברח עם אוצרו לפורטוגל, שם התקבל במורת רוח על ידי דודו, פדרו הראשון, מלך פורטוגל, ומשם לגליסיה, בצפון ספרד, שם הורה לרצוח את סוארו, הארכיבישוף של סנטיאגו, והדיקאן, פראלווארס. גם הארכיבישוף וגם הדיקן היו תומכיו של אנריקה.
פדרו מקסטיליה הודח בשנת 1369, ונהרג על ידי אנריקה.
המלחמה > הפלישה לוולנסיה

ממלכת גרנדה תמכה בפדרו מקסטיליה במלחמת שני הפדרואים. כוחות קסטיליה ובני בריתם המורים פלשו לדרום ולנסיה, שסבלה מהרס ברמה נמוכה וחוסר יציבות פוליטית. הקסטיליאנים הטילו מצור על אוריהואלה ללא הצלחה בשנת 1364.
סיום המלחמה

המלחמה הסתיימה לבסוף בשלום אלמסאן, ב-1375, ולא הותירה מנצח ברור. קסטיליה קיבלה בחזרה קומרקות שעברו תחת השלטון האראגוני, כמו הלורדות של מולינה. נישואים נכרתו בין לאונור מאראגון, בתו של פדרו הרביעי, מלך אראגון, וחואן הראשון, מלך קסטיליה, יורשו של אנריקה השני, מלך קסטיליה.
על סבלות המלחמה נוספו המוות השחור ואסונות טבע אחרים, כמו בצורת ומגפת ארבה. אירועים אלו הרסו את כלכלת אראגון, והובילו לצניחה באוכלוסיית המדינה. הקתדרלה של טראזונה נהרסה במהלך המלחמה ונבנתה מחדש רק הרבה מאוחר יותר.
עם זאת, מאמינים שהמלחמה הובילה להקמת כוחות אדמיניסטרטיביים וצבאיים שיביאו בסופו של דבר לאיחוד קסטיליה ואראגון במאה הבאה.
פדרו הרביעי, מלך אראגון מאת Gonçal Peris Sarrià & Jaume Mateu (1427)
פסל אלבסטר של פדרו האכזר, משנת 1504
האזור בשנת 1360
משה נג'ארה (לקח טוב)

| --- | --- |
 לידה:  1508 
 פטירה:  1581 (בגיל 73 בערך) ה'שמ"א 
 תקופת הפעילות:  ?–1581 
 צאצאים:  ישראל נג'ארה 
 
רבי משה נג'ארה (? - ה'שמ"א) היה מחכמי צפת בתקופתו של האר"י והיה מתלמידיו. עבר לדמשק לכהן בה כראש הרבנים.
חייו וספרו

היה בנו של רבי לוי ממגורשי ספרד, ומוצאו מהעיר נג'ארה בספרד ועל שמה נקרא שם משפחתו.
אביו, לוי נג'ארה, עזב את ספרד, התגורר זמן קצר בקושטא, ולאחר מכן עלה לצפת, בה נולד משה. משה ניכר כבר בצעירותו, ובהיותו עול ימים הוסמך לרבנות והיה דרשן בחסד עליון.
בשנת ה'של"ט בעקבות פרעות הערבים בצפת, נמלט עם בנו ישראל, עם עוד יהודים רבים לדמשק, זמן קצר לאחר מכן, נתמנה לראש הרבנים שם.
חיבר ספר בשם "לקח טוב" ובו סידר כל דרשות חז"ל בש"ס, ספרי ומכילתא, כדי שיופיע פירוש הפסוק והמצווה יחד עם חלקי הדינים ודרשות חז"ל. ספרו נדפס בקושטא בשנת ה'של"א. רבי חיים יוסף דוד אזולאי כתב עליו בספרו "שם הגדולים" דברי שבח והלל.
נישא לבת הגאון רבי ישראל די קוריאל שהיה אחד מארבעת התלמידים שהוסמכו על ידי הרב יעקב בירב.
בנו היה החכם והפייטן רבי ישראל נג'ארה מחבר הפיוט לשבת "יָה רִבּוֹן עָלַם וְעַלְמַיָּא". בנו ר' ישראל, נכדו ר' משה ונינו ר' יעקב נג'ארה שימשו בתפקיד הרב הראשי של קהילת יהודי עזה.
רבי משה נפטר בשנת ה'שמ"א ונקבר בדמשק.
הערות שוליים

↑  מהר"ר משה נאג'ארה מגורי האר"י ז"ל, אבי המשורר ישראל נאג'ארה, חיבר ספר נחמד שסידר כל דרשות רז"ל בש"ס וספרא וספרי ומכילתא, לעניין דינא, בסדר הכתובים בכל מצווה, כדי שיהא פירוש פסוקי המצווה מסודרים בכל חלקי הדינים ודרשות רז"ל ושגורים בפי חכם. אשרי אדם שוקד על דלתותיו. וזו תורה לשמה ותורת חסד על לשונו. לגרמיה הוא דעביד, שלו יאמרו, אשרי שבא לכאן ותלמודו בידו. ושמו נאה לו "לקח טוב". והרב נתבקש לישיבה של מעלה, ודמשק מנוחתו, שנת אש"ם. כן מצאתי בקובץ ישן כ"י. (חיים יוסף דוד אזולאי, שם הגדולים, מהדורת ליוורנו, תקל"ד, אות מ' סעיף נ"ז, באתר היברובוקס)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523169605171  ISNI: 0000 0000 3743 2190  LCCN: no00025858  NTA: 25213530X  VIAF: 11847009   WorldCat (עם VIAF): 11847009 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מריה פון טראפ

| --- | --- |

מריה פון טראפ ב-21 בינואר 1944
 לידה:  26 בינואר 1905 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  28 במרץ 1987 (בגיל 82) Morrisville, ארצות הברית 
 שם לידה:  Maria Augusta Kutschera 
 מדינה:  ארצות הברית, אוסטריה 
 מקום קבורה:  מוריסוויל, ורמונט, ארצות הברית
 מקום מגורים:  מוריסוויל, ורמונט, ארצות הברית
 ידועה בשל:  הקמת המקהלה המצליחה זמרי משפחת פון טראפ
 בן זוג:  קפטן גיאורג פון טראפ
 פרסים והוקרה:  מדליית סיינה (1962)  Benemerenti medal  אות כבוד מוזהב על שירות הרפובליקה האוסטרית 
 
מריה אוגוסטה פון טראפ (בגרמנית: Maria von Trapp; 26 בינואר 1905 –  28 במרץ 1987), הידועה גם כברונית פון טראפ, הייתה האם החורגת למשפחת פון טראפ, שסיפור חייה שימש השראה למחזמר המצליח "צלילי המוסיקה".
נעוריה

פון טראפ נולדה ב-26 בינואר 1905 ברכבת שיצאה מכפר בטירול שבו התגוררו הוריה אל בית החולים הקרוב בווינה, אוסטריה. בגיל 7 התייתמה מהוריה. ב-1923 סיימה את לימודיה בסמינר למורים. לימים הצטרפה כמתלמדת למנזר הבנדיקטיני נונברג, ששכן בעיר זלצבורג, במטרה להפוך לנזירה. בעת שהותה במנזר התבקשה להיות מורתה הפרטית של מריה, אחת מילדי משפחת פון טראפ. בראש המשפחה עמדו קפטן גיאורג פון טראפ ואשתו, אגתה וייטהד פון טראפ. מריה נענתה לבקשה בחיוב, ובעת שלימדה ושהתה בבית המשפחה, מתה וייטהד משנית, ואז החלה מריה ללמד את כל שבעת הילדים. כשקפטן פון טראפ ראה את יחסה החם לילדים, הוא ביקש ממנה להינשא לו. מריה, שהייתה צעירה ממנו ב-25 שנה ובתחילת חייה, פחדה מההצעה וחזרה למנזר, שם בקשה את עצתה של אם המנזר, שאמרה לה שרצון האל הוא לא שתהיה נזירה אלא אשתו של פון טראפ ואם לילדיו. בביוגרפיה שלה כתבה מריה מאוחר יותר "באמת ובתמים לא הייתי מאוהבת בו. חשתי כלפיו חיבה, אך לא אהבה. את ילדיו אהבתי, כך שבמובן מסוים נישאתי להם. ואולם למדתי לאהוב אותו יותר משאי פעם אהבתי ויותר משאי פעם אוהב".
פון טראפ ומריה נישאו ב-26 בנובמבר 1927 ונולדו להם שלושה ילדים: רוזמרי (נולדה ב-1928 או 1929) אלאונורה (נולדה ב-1931) ויוהנס (נולד ב-1939).
בעיות פיננסיות

ב-1935 איבדה משפחת פון טראפ את כל כספה, עקב השקעה כושלת בתקופת השפל הגדול באוסטריה. כדי לשרוד פיטרה המשפחה את רוב משרתיה, עברה לגור בקומה העליונה בביתם, ואת כל שאר השטח בבית השכירו לסטודנטים מהאוניברסיטה הקתולית שבזלצבורג. הארכיבישוף שלח את האב פרנז וסנר לשהות עם המשפחה בעת קשייה הרבים. האב הבחין בכישרון הגדול של המשפחה לשירה, ופרנס אותה ואותו כסוכן להקת פון טראפ, אותה הקים כשהבחין בכישרון.
קריירת המוזיקה המוקדמת

הזמרת לוטה להמן שמעה את המשפחה שרה, והמליצה שיופיעו בקונצרט. כאשר הקנצלר האוסטרי קורט שושניג שמע אותם שרים ברדיו, הוא הזמין אותם לשיר בקונצרט חגיגי שנערך ב-1936, בווינה.
אחרי הקונצרט המוצלח הפכה המשפחה ללהקה האוסטרית המצליחה ביותר. זמן קצר לפני האנשלוס המשפחה נסעה לאיטליה ומיד לאחר מכן לארצות הברית ולקנדה למסע הופעות. לאחר מספר הופעות בארצות הברית החליטו לקרוא לעצמם '"מקהלת פון טראפ". מאמר בניו יורק טיימס מספר כי:
היה משהו יוצא דופן במשפחת פון טראפ. יש בהם משהו מושך, מעניין, צנוע ואולי גם מסקרן. הצורה בה שרים, בחצי גורן, על פי גיל, מרתקת אותי. כאשר המבוגרים לובשים שחור פשוט, הנערות במשפחה לובשות שחור לבן וסרטים אדומים, מה שמשקף את עממיותה של אוסטריה. הדבר שיקף עידון ופשטות. הדבר גורם להתרכז אך ורק בשירתם, שירה למולדתם, אוסטריה.
סוכניהם התנגדו לשם "מקהלת פון טראפ" והחליטו פה אחד לשנותו ל"זמרי משפחת פון טראפ". המשפחה, שכללה אז 9 ילדים, המשיכה להופיע בכל רחבי העולם. בזמן שהופיעו מחוץ לארצם הוחרם ביתם על ידי הנאצים. עקב זאת המשפחה לא חזרה לאוסטריה.
המעבר לארצות הברית

ב-1940, כשראו כי הלוחמה באוסטריה רק הולכת ומחריפה, החליטו לעבור לוורמונט, ארצות הברית, שם ניהלו מחנה קיץ למוזיקאים. ב-1944, מריה ובנותיה החורגות יוהנה, מרטינה, מריה, הדוויג ואגתה הגישו בקשה לאזרחות אמריקאית. רופרט וורנר פון טראפ הפכו לאזרחי ארצות הברית בזכות שירותם בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. אלנורה ורוזמרי קיבלו אזרחות בזכות אמן. יוהנס פון טראפ נולד בארצות הברית כאשר המשפחה הייתה בעיצומו של מסע הופעות.
קפטן גיאורג פון טראפ מת ב-1947 בוורמונט עקב מחלת סרטן הריאה.
בשנות ה-50 הוציאה משפחת פון טראפ סדרת תקליטים במסגרת תקליטי RCA, והמשיכה בתקליטים אריכי נגן, חלקם בסטריאו. המשפחה הופיעה גם בתקליט שירי חג המולד של אלביס פרסלי.
אחרי מלחמת העולם השנייה הקימה המשפחה את העמותה "Trapp Family Austrian Relief".
סיפורה של המשפחה שימש בסיס לספר "זמרי משפחת פון טראפ" ולמחזמר המצליח "צלילי המוזיקה".
מותה של פון טראפ

מריה נפטרה מדום לב ב-28 במרץ 1987 בוורמונט, שלושה ימים לאחר ניתוח.
הערות שוליים

↑  MARIA VON TRAPP, WHOSE LIFE WAS 'SOUND OF MUSIC,' IS DEAD ניו יורק טיימס, 1987 (באנגלית).
↑  Trapp, Maria Augusta, The Story of the Trapp Family Singers, 1953
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440385305171  PLWABN: 9810533833205606  BIBSYS: 90607219  BNE: XX1455988  BnF: cb12659631m (data)  CiNii: DA05785691  GND: 11862363X  ISNI: 0000 0001 1871 7059  LCCN: n50014667  LNB: 000056878  MusicBrainz: 4b0ef3ce-6d91-4469-82d6-ca59f37d6465  NARA: 10582384  NDL: 00459031  NKC: xx0005144  NLG: 196150  NLK: KAC199627780  NTA: 072883111  SELIBR: 199819  SNAC: w6bm24cg  SUDOC: 176914102  VIAF: 79398372   WorldCat (עם VIAF): 79398372
מריט באטריק

| --- | --- |
מריט באטריק כד"ר דייוויד מרקוס, מתוך סרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן", 1982.
מריט באטריק כד"ר דייוויד מרקוס, מתוך סרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן", 1982.
 לידה:  3 בספטמבר 1959 גיינסוויל, פלורידה, ארצות הברית
 פטירה:  17 במרץ 1989 (בגיל 29) הוליווד, לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1981–1989 (כ־8 שנים)
 מקום לימודים:  תיכון טמאלפאייס  בית הספר לאמנות קליפורניה 
 פרופיל ב-IMDb
 
מריט ר' באטריק (באנגלית: Merritt R. Butrick;‏ 3 בספטמבר 1959 – 17 במרץ 1989) היה שחקן קולנוע אמריקאי, הידוע בתפקידיו בגין תפקידיו בסיטקום הנוער "המרובעים" בשנת 1982, בשני סרטי קולנוע עלילתיים של "מסע בין כוכבים", ומגוון רחב של תפקידי משחק בשנות ה-80.
ביוגרפיה

באטריק נולד בגיינסוויל, פלורידה, והיה ילד יחיד. הוא סיים בשנת 1977 את לימודיו בבית ספר התיכון "טמלפייס" שבמיל-ואלי, קליפורניה. הוא החל ללמוד משחק במכון קליפורניה לאמנויות, אך הודח מבית הספר.
תפקידו הראשון על המסך היה דמות של אנס בשני פרקים של דרמת המשטרה "Hill Street Blues", בשנת 1981.
בשנת 1982 הוא לוהק לתפקיד "ג'וני סלאש" אולסביץ', דמות-משנה משמעותית, בסיטקום הנוער "המרובעים", שקיבלה שבחים רבים מצד המבקרים, אך בוטלה לאחר 20 פרקים בלבד (עונה אחת).
עוד בטרם "המרובעים" עלתה לשידור לראשונה, בוטריק לוהק לגלם את דמותו של דייוויד מרקוס, בנו הפיזיקאי של ג'יימס ט' קירק (וויליאם שטנר) עם אהובתה לשעבר קרול מרקוס (ביבי בש), ב-"מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן". הוא המשיך בתפקיד זה בסרט ההמשך "מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק", אשר במהלכו דמותו נהרגה. מאוחר יותר, הוא הופיע בדמותו של ת'ג'ון, קפטן של ספינת משא, אשר חולצה על ידי הצוות של ספינת החלל אנטרפרייז, בפרק "Symbiosis" משנת 1988 של "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
בין לבין, הוא הופיע בסרט הקומדיה משנת 1982 "!Zapped", סרט האימה משנת 1988 "ליל האימה 2", וכבנה של ברברה הרשי בדרמה משנת 1987 בשם "Shy People". היה לו מגוון של תפקידי אורח בפרקי טלוויזיה ובסרטי טלוויזיה.
הוא זכה לשבחי ביקורת מהמגזין טיים על ביצועיו במחזה "kingfish" אשר הועלה על בימת Los Angeles Theatre Center, בו הוא שיחק זונה מטורללת, רגזנית ושרירנית ממין זכר. היה זה תפקידו האחרון.
מותו ומורשתו

באטריק, שהיה חולה איידס, מת ממחלת הטוקסופלזמוזיס - מחלה קטלנית למדוכאי מערכת החיסון על רקע מחלת האיידס, ב-17 במרץ 1989 בגיל 29. הוא הונצח בלפחות שני מלבנים כחלק מפרויקט שמיכת הזיכרון, אשר מתייחסים אל תפקידו כדייוויד מרקוס.
בשנת 2008 הופצה הסדרה "Square Pegs" על גבי DVD, שכללו כתוספת מיוחדת הקדשה ומחווה מצד עמיתיו לסדרה, השחקניות ג'אמי גרץ ושרה ג'סיקה פרקר, וכן יוצרת הסדרה אן ביטס.
עמיתתו של באטריק בסרט "מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק" רובין קרטיס הקליטה מחווה דומה כתוספת ל-DVD של סרט זה. הבמאי ניקולס מאייר, שביים את בוטריק בסרט "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן", כלל סצנה בסרט "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת" (אשר צולם לאחר מותו של באטריק), שבו קפטן קירק מביט בתצלום המונח על שולחנו, בו נראה בנו דייוויד שנרצח.
פילמוגרפיה

| קולנוע> שנה | קולנוע> שם הסרט | קולנוע> תפקיד | קולנוע> הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1982 | מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן | ד"ר דייוויד מרקוס |  |
| 1982 | Zapped! | גארי קוטר |  |
| 1984 | מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק | ד"ר דייוויד מרקוס |  |
| 1985 | Head Office | ג'ון האדסון |  |
| 1986 | Wired to Kill | ריגוס | שם אלטרנטיבי: Booby Trap |
| 1987 | Shy People | מייק |  |
| 1988 | Death Spa | דייוויד אייברי | שם אלטרנטיבי: Witch Bitch |
| 1988 | ליל האימה 2 | ריצ'י |  |
| 1991 | מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת | ד"ר דייוויד מרקוס (צילום סטילס בלבד) |  |

טלוויזיה
| שנה | שם התוכנית | תפקיד | הערות |
| 1981 | Hill Street Blues | אנס | 2 פרקים |
| 1981 | פאר בעשבים | גלן | סרט טלוויזיה |
| 1981 | CHiPs | קווין ווילון | פרק אחד |
| 1982–1983 | המרובעים | ג'וני סלאש | 20 פרקים |
| 1983 | When Your Lover Leaves | ארון סקוט | סרט טלוויזיה |
| 1984 | תהילה | בילי כריסטיאנסן | פרק אחד |
| 1984 | Sweet Revenge | קפטן פול דניסון | סרט טלוויזיה |
| 1985 | Promises to Keep | רג | סרט טלוויזיה |
| 1986 | Blood & Orchids | דיואן יורק | סרט טלוויזיה |
| 1986 | [Stagecoach | לוטננט בלאנצ'ארד | סרט טלוויזיה |
| 1986 | When the Bough Breaks | טים קרוגר | סרט טלוויזיה |
| 1987 | Vietnam War Story | סיסקה | פרק אחד |
| 1987 | Beauty and the Beast | שייק | פרק אחד |
| 1987 | The Law & Harry McGraw |  | פרק אחד |
| 1988 | Why on Earth? | אוסקר | סרט טלוויזיה |
| 1988 | Jake and the Fatman | טיילור פלמינג | פרק אחד |
| 1988 | מסע בין כוכבים: הדור הבא | ת'ג'ון | פרק אחד |
| 1988 | Hooperman |  | פרק אחד |
| 1989 | From the Dead of Night | ריק | סרט טלוויזיה |
הערות שוליים

↑  Tamalpais High School Alumni Directory 2002. Purchase, New York: Bernard C. Harris Publishing Company. 2002.
↑  Donnelley, Paul (2005-11-01). Fade to Black: A Book of Movie Obituaries (3 ed.). Omnibus Press. pp. 225. ISBN 1-84449-430-6.
↑  Form View - search the quilt.fp5
↑  Form View - search the quilt.fp5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb141605800 (data)  ISNI: 0000 0000 4664 3694  LCCN: no2001061476  VIAF: 46415490   WorldCat (עם VIAF): 46415490
מסמך הנישואים ממרשה

מסמך הנישואים ממרשה היא מסמך נישואים אדומי עתיק על אוסטרקון. בו נכתב שהחתן קוסרם בן קוסיד לוקח את הכלה הבתולה ארסנה בת קוסיד עם נדונייה שהביאה בשווי 300 זוז.
המסמך כתוב בדיו על שבר חרס שגודלו 14 על 11 ס"מ. המסמך כתוב ארמית בכתב יהודי, והשמות בו אדומיים. הוא מתוארך בין סוף המאה ה-3 עד ראשית המאה ה-2 לפנה"ס. המסמך הוא חוזה הנישואין (כתובה) הקדום ביותר הידוע. ייתכן מאוד שזאת רק הטיוטה לכתובה, שכן במקום המיועד לחתימת העדים בתחתית המסמך (להלן שורה 12) אין מופיעות חתימות כלשהן. הכתובה הוצגה במוזיאון ישראל באגף הארכאולוגיה.
הכתובת

בירח סיוון שנת 136 סילב[קוס מלכא
קוסרם בר קוסיד הו בחדות לבבה [ ...אמר]
לקוסיד בר קוסיהב איתי ארסנה [שמה
בתולתא כען בעה אנה מנך זי ?[
מראת בי תנתן לי כנומוס בנת [
בנין דכרין זי יהוון לי מנה[
ומראי ביתי וירתי מן ?[
קוסיד שמע לקבל זי ק[וסרם אמר ויהב לי ית אר]סנה
ברתה אנתה כזי יהב לה[.......יה]ב קוס<י>ד לארסנה
ברתה זוד לבוש ומנאי[         ]שוין כסף זוזין 300
נשאת ועלת לבית קוסרם זנה בעלה קבל
חתם
תרגום לעברית:
בחודש סיוון שנת 136 (בימי) סילב[קוס המלך
קוסרם בן קוסיד, הוא מרצונו החופשי, [....אמר]
לקוסיד בן קוסיהב: ישנה (אישה) ארסנה {שמה
בתולה. עתה מבקש אני ממך ש?{...
אשתי, תתן לי כמנהג הבנות [
בנים זכרים אשר יהיו לי ממנה [
ובעלי ביתי ויורשי מן ?[
קוסיד שמע לאשר ק[קוסרם אמר ונתן לו את אר]סנה
בתו (ל)אישה. כאשר נתן ל[... נת]ן קוס<י>ד לארסנה
בתו רכוש: לבוש וכלי[   ] (אשר) שווים שלוש מאות זוזים כסף.
נשאה וכנסה לבית קוסרם זה, בעלה, לפני....
חתם
תארוך

שנת 136 היא שנה 176 לפנה"ס לפי המניין הסלאוקי (הוא מניין השטרות המתחיל בשנת 312 לפנה"ס, שנת כיבוש בבל על ידי סלאוקוס הראשון). סלאוקוס המוזכר בתעודה הוא סלאוקוס הרביעי (187-175 לפנה"ס). התעודות הנזכרות בספר מקבים א', ובראשית מקבים ב' הם לפי המניין הסלאוקי. הנחת החוקרים היא שבקצה השורה נרשם גם שם המקום מרשה.
מבנה הכתובת

שורה 1 - תאריך.
שורות 5-2 - בקשת החתן מאבי הכלה.
שורות 7-6 - הבטחת זכויות הבנים.
שורות 9-8 - הסכמת אבי הכלה.
שורות 11-9 - הנדוניה.
שורה 11 - כניסת הכלה עם הנדוניה לבית החתן.
השמות הפרטיים

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. (13.06.2022)
שמות הגברים הם בעלי המרכיב האדומי "קוס", שהוא שמו של האל האדומי הראשי. שם אבי החתן כשם אבי הכלה. חלק מן השמות ידועים בתעתיק יווני ממרשה וממקומות אחרים כמו:, Kosiabos, Kosnatanos ו-Konramos.
השם קוסרם מקביל לשם העברי יהורם/יורם המציין שהאל הוא מרומם מעל כולם. השם קוסיהב פירושו: קוסנתן, שמצידו מקביל לשם המקראי יהונתן, כלומר שהאל נתן את הילד שקיבל את השם. השם קוסיד הוא שם חדש באונומסטיקון האדומי. יד"ד מלשון אהוב, מקביל לידידיה, או לתיאופילוס ביוונית.
ארסינואה שהוא שמה של הכלה הוא שם יווני. ניתן לראות פה כבר השפעה יוונית על הדור הצעיר שקיבל כבר שמות שאינם אדומיים.
לקריאה נוספת

אסתר אשל ועמוס קלונר, אוסטרקון ארמי ובו מסמך נישואין אדומי ממרשה משנת 176 לפנה"ס וזיקתו לכתובה היהודית, תרביץ, ס"ג, חוברת ד', תשנ"ד, עמ' 485–502., ‏1994
ישראל רונן, הממצאים מחפירות מרשה וגיור האדומים, מתוך יהודים ונכרים בארץ־ישראל בימי הבית השני, המשנה והתלמוד, 2003, עמ' 123–131 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
מקאם אבו אבראהים

| --- | --- |

המבנה מעל המערה של מקאם אבו אבראהים
 מידע כללי
 סוג:  מקאם 
 מיקום:  דלית אל-כרמל 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°41′46″N 35°02′30″E﻿ / ﻿32.696111111111°N 35.041666666667°E﻿ / 32.696111111111; 35.041666666667
  (למפת הכרמל מוגדלת) מקאם אבו אבראהים(למפת הכרמל רגילה) מקאם אבו אבראהים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מקאם אבו אבראהים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מקאם אבו אבראהים he
 
מראה בתוך המבנה
מקאם א-נבי אבו אבראהים (בערבית: مقام النبي ابو ابراهيم; בתרגום: אתר הנביא אבו אבראהים), הוא אתר דתי (מקאם) השוכן בדלית אל-כרמל בשכונה המערבית לא רחוק מהמרכז הישן של היישוב. אבו איברהים הוא אחד מהנביאים מייסדי האמונה הדרוזית ומפיציה במאה ה-11. הוא היה אחד השליחים הראשונים שנשלח על ידי הח'ליף המצרי הפאטימי אל-חאכם כדי להפיץ את הדת. אבו אבראהים היה השני מבין חמשת הנביאים מייסדי האמונה. המתחם נמצא בקרבת בית אוליפנט.
המערה שימשה לו כמקום מסתור לאחר שנרדף בעקבות מעשיו. הוא הצליח לחמוק דרך סדק במערה. במתחם חמש ח'ילוות (בתי תפילה דרוזים).
המקאם הוא מערה תת-קרקעית שבו נהג הנביא אבו אבראהים להתפלל, גודלה הוא 2 על 1.5 מטר. המערה חצובה בסלע סדוק. אל המערה מובילות מדרגות היוצאות מתוך אולם מרכזי הבנוי מעל המערה. המבנה מעל המערה משמש להתכנסות מפגשים ותפילה דתית.
תאריך הקמת המקאם אינו ידוע, ויש לכך מספר מסורות. אחת המסורות המקומיות מספרת שבזמן מלחמות נהגו הנשים והילדים למצוא מקלט במקום והגברים שיצאו לקרב הצליחו לנצח בהשראת הנביא.
החל משנת 2007 מתקיימת במקום צעדה שנתית בתאריך 6 ביולי. ההחלטה על האירוע התקבלה על ידי המועצה הדתית הדרוזית העליונה ביחד עם האימאם אבו מוניר קאסם נסר א-דין. באירוע משתתפים דרוזים מכל הכפרים.