stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הפרובינציאלי הר אסיניבוין
תיאור הפארק

גובהו של ההר 3,168 מטרים והוא מתנשא לגובה של 1,525 מטרים מעל אגם מגוג.
היסטוריה

ב-1885 העניק ג'ורג' מ. דאוסון להר את שמו. דאוסון ראה את ההר מהר קופר (הנחושת) בפארק הלאומי באנף, ותוך כדי הבחין בקבוצת עננים מסביב לפסגה. צורת העננים הזכירה לו את העשן שבקע מאוהלי הטיפי של אינדיאנים משבט אסיניבוין. הראשונים לטפס על ההר היו ג'יימס אאוטראם, כריסטיאן בוהרן וכריסטיאן האסלר, שעשו זאת ב-1901. הפארק הפרובינציאלי הוקם ב-1922, לאחר שקולומביה הבריטית הכריזה על שטח בגודל 5,120 הקטאר כאזור מוגן בעקבות מסע שכנועים של המועדון האלפיני הקנדי. ב-1925 היה לורנס גראסי לראשון שמטפס על ההר לבדו. ב-1984 הוכרז הפארק על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ביחד עם פארקים נוספים ותחת השם הקיבוצי "הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים".
החלקים הנמוכים של ההר הם בית גידול עבור יערות אשוחית, בהם גדלות קבוצות קטנות של אשוח אלפיני ואורן מפותל. האזורים הבלתי מיוערים בגבהים אלה הם בית גידול עבור צמחים ממשפחת האברשיים, יערתיים וכדומה. החל מגובה של 2,100 מטרים ועד גובה של 2,400 מטרים גדלים זה לצד זה אשוח אלפיני, אשוחית אנגלמן ולגש אלפיני. לאורך הנחלים של ההר ובאזורים הבוציים ניתן למצוא צמחייה אופיינית כגון מרבדי ערבות נמוכות. המדרונות הסלעיים של ההר מכוסים בצמחים כגון Sedum (משפחת הטבוריתיים), ערבה ארקטית, ומינים אחדים של בקעצור. הערבות האלפיניות הן בית גידול עבור מאות מינים של פרחי בר שפורחים בקיץ במגוון רב של צבעים.
בפארק נצפו 93 מינים של עופות, ובהם מינים אחדים של עורביים ופרושיים. הפארק הוא גם בית גידול עבור בעלי חיים נוספים כגון אייל פרדי שחור-זנב, אייל קורא, אייל קנדי, דוב שחור, דוב גריזלי, כבש גדול-קרניים ועז הרים. לעיתים נדירות ניתן לצפות גם בגירית, גרגרן, דלק, זאב מצוי וזאב ערבות.
אין כבישים המובילים אל הפארק, והדרכים היחידות להגיע אליו הן בטיסת מסוק או דרך שביל טיולים באורך 27 קילומטרים.
אגם מגוג ומאחוריו הר אסיניבוין
סוליימאן קרימוב

| --- | --- |

 לידה:  12 במרץ 1966 (בן 58) דרבנט, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום מגורים:  מוסקבה 
 השכלה:  אוניברסיטת דאגסטן 
 תפקיד:  חבר הדומה הממלכתית (19 בדצמבר 1999–24 בדצמבר 2007)  חבר מועצת הפדרציה הרוסית (20 בפברואר 2008) 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  מדליה על הישגים למען המולדת דרגה שנייה  chest badge «For Merits to the Moscow Region»  מסדר ההצטיינות של רפובליקת דאגסטן  עיטור הידידות (רוסיה) 
 www.kerimovfoundation.org
 
סוליימאן בן אבו סעיד קרימוב (ברוסית: Сулейман Абусаидович Керимов; נולד ב-12 במרץ 1966, דרבנט, דאגסטן) הוא מדינאי ואיש עסקים רוסי-דגסטני ממוצא לזגיני. הוא חבר מועצת הפדרציה של רוסיה מטעם דאגסטן ושולט בחברת ההשקעות נפטא מוסקבה. הוא גם ידוע כמי שהיה הבעלים של קבוצת הכדורגל אנז'י מחצ'קלה בין 2011 ל-2016.
ביוגרפיה > ילדות וקריירה

סולימאן קרימוב נולד ב-12 במרץ 1966 בדרבנט, דאגסטן למשפחה מוסלמית ממוצא לזגיני. אביו אבו סעיד קרימוב היה משפטן שעבד במדור הפלילי של המשטרה המקומית. אמו עבדה כרואת חשבון בסברבנק, בעת שהיה בנק ממלכתי בשליטת המדינה.
סולימאן היה צעיר הבנים במשפחה ובילדותו אהב לעסוק בהיאבקות ובג'ודו והיה לא פעם אלוף בתחרויות אזוריות. עם סיום חטיבת הביניים בדרבנט ב-1983, עבר ללמוד מדעים מדויקים מאחר שמתמטיקה הייתה המקצוע החביב עליו. הוא למד בפקולטה לבניין של טכניון דאגסטן במחצ'קלה. לאחר הקורס הראשון גויס לצבא ובשנים 1984–1986 שירת בחיל הטילים האסטרטגיים.
בשובו מהצבא, המשיך את לימודיו, ולמד בפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת דאגסטן והשלים את לימודיו ב-1989. הוא נישא לבת כתתו, פירוּזה. פעיל מפלגה בכיר בשם טסט, סייע לו להתקבל לעבודה ככלכלן במפעל "אלטאב", בו עבד מ-1989 ועד 1995 ועשה מקפצה אדירה מתפקיד כלכלן זוטר לתפקיד עוזר המנכ"ל לעניינים כלכליים. ב-1993 מפעל אלטאב רשם במוסקבה את בנק התעשייה הפדרלי וקרימוב נסע למוסקבה כדי לייצג את המפעל בבנק החדש. לאחר שהרחיב את חוג מקורביו במוסקבה הצליח להתקבל לעבודה בחברת סויוז-פיננס במוסקבה ב-1995.
ביוגרפיה > פעילותו הפוליטית

באפריל 1997 עבר למכון התאגידים הבינלאומי במוסקבה (ארגון אוטונומי לא-מסחרי) ובפברואר 1999 התמנה לסגן נשיא ארגון לא-מסחרי זה. בדצמבר אותה שנה פוטר בשל היבחרו כחבר פרלמנט בדומה השלישית, בה כיהן (בשנים 2000-2003).
אט-אט החל לייצג את דאגסטן והאינטרסים שלה בפני הממשל הפדרלי. קרימוב נבחר ב-7 בדצמבר 2003 לפרלמנט האזורי של בוינאקסק בדאגסטן. בעת הבחירות לנשיאות דאגסטן, רבים ראו בו כמועמד מוביל לנצח בבחירות, אך לבסוף לא הגיש מועמדות רשמית.
בדצמבר 2007, בישיבת נשיאות אספת העם הדאגסטנית (הפרלמנט המקומי), הוצע סולימאן קרימוב כמועמד מטעם הרפובליקה למועצת הפדרציה של רוסיה ומאז הוא חבר במועצת הפדרציה הרוסית. הוא היה חבר בדומה הרביעית והיה סגן יו"ר הוועדה לספורט, ונוער והיה חבר ועדת הביטחון של הדומה הממלכתית.
ביוגרפיה > פעילותו העסקית

ב-2005 פורסם בכלי התקשורת הרוסיים על הקמת עיר למיליארדרים בפרברי מוסקבה, עיר שנועדה לאכלס עד 300,000 תושבים מעשירי רוסיה. פרויקט שמבין יוזמיו נמנה גם סולימאן קרימוב, אף שמאור יוצר העביר את האחריות לנשיא "בין-בנק", מיכאיל שישכאנוב.
בשנת 2011 רכושו נאמד ב-7.8 מיליארד דולר והיה במקום ה-19 ברשימת 200 האנשים העשירים ביותר של רוסיה, על פי המגזין פורבס.
בשנים 2006–2008 החזיק ב-4,5% ממניות גזפרום, 6% ממניות סברבנק, 37% ממניות חברת פוליוס-זולוטו - מענקיות הזהב הרוסיות, 2% מחברת רשת הטלפון העירונית של מוסקבה וכמעט 75% ממניות "פולי-מטאל" - חברת כריית מתכות, המפיקה השלישית בגודלה בעולם של כסף. נוסף לכך, קרימוב רכש 25% ממניות חברת אוראלקאליי - מפיקת האשלגן הגדולה ברוסיה ובכוונתו לרכוש את סילביניט - חברת האשלגן השנייה בגודלה ברוסיה.
בעקבות הנחיה נשיאותית של דמיטרי מדבדב משנת 2009, חויבו כל הפוליטיקאים ברוסיה להכריז על הכנסותיהם ורכושם ובינואר 2011 הכריז סולימאן קרימוב כי ברשותו 50% ממניות חברת "נפטא מוסקבה", 5% מחברת אלטיטיוד, ו-20% ממניות חברת "אניקטה השקעות בע"מ".
ביוגרפיה > בני משפחתו

הוא נשוי לפירוזה, ממנה יש לו שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  אולגה ויניאר, אוליגרך מקים את חברת האשלגן הגדולה בעולם, באתר כלכליסט, 29 ביולי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4949 8365  LCCN: nr2006027255  VIAF: 54113065   WorldCat (עם VIAF): 54113065
צוריאל אדמנית

אין תמונה חופשית
צוריאל אדמנית (9 ביוני 1915, כ"ז בסיוון תרע"ה – 14 באוקטובר 1973, י"ח בתשרי תשל"ד) היה מחנך והוגה דעות בולט בתנועת הקיבוץ הדתי.
תולדות חייו

אדמנית נולד כפרנץ וילהלם דיאמנט לדוד וסופי בפוזן, אז בגרמניה. התייתם בגיל צעיר מאביו. למד בגימנסיה הומניסטית בברלין וסיים בה את לימודיו לקראת בחינות הבגרות. היה עדיין תלמיד בעת עלות הנאצים לשלטון בגרמניה. נמנה עם חברי תנועת הנוער הדתי-חרדי 'עזרא' והשתייך לחוג הארצישראלי שלה. למד שנה אחת בישיבת מונטרה בשווייץ ולאחר מכן שהה במשך שלוש שנים בחווֹת ההכשרה של הבח"ד באיטליה ובגרמניה (בבלנקניזה ובגרינגסהוף), בהן התכונן לעלייתו ארצה.
עלה לארץ ישראל בתשרי תרצ"ח (19 ספטמבר 1937), והצטרף לקבוצת רודגס ליד פתח תקווה. בתרצ"ט (1939) נשא את הילדה לבית הורביץ לאשה, ומנישואים אלה נולדו להם שתי בנות ושני בנים.
היה מדריך ומרכז חברות-נוער במסגרת עליית הנוער, מורה ומחנך בבית הספר; הדריך את המחזור הראשון של הכשרת בני עקיבא מצפון אמריקה, תפקיד בו קבע את דפוסי ההכשרות למחזורים הבאים. מאז שנת תש"ט שימש נציג הקיבוץ הדתי בהנהלה הארצית של 'בני עקיבא', והיה מדריך חברתי של גרעין ז' שהצטרף לימים לקיבוץ סעד, הקבוצה הראשונה של 'בני עקיבא'.
מילא שורה של תפקידים פנימיים הן בקבוצת רודגס והן בקבוצת יבנה מאוחר יותר, ובהם מזכיר פנים, פעיל בוועדות חברה, חינוך, דת ותרבות, בוועדה להכוונת החיים הדתיים ובמערכת 'עמודים'. יזם גם חוגים תורניים והיה פעיל בהם. כמו כן היה רפתן ועובד במדגריה.
שימש כמפקד אזור (מא"ז) בתקופה שקדמה למלחמת העצמאות ובמהלכה. בזמנים שונים היה פעיל במזכירות המורחבת של הקיבוץ הדתי, ומילא גם תפקיד מרכז ועדת הביטחון, בו פיתח וטיפח את הקשרים ההדוקים עם בני הקיבוץ הדתי במהלך שירותם בצה"ל.
היה מרצה מבוקש בחוגים רבים, כולל בתנועה הקיבוצית במסגרת 'קירוב לבבות' ועוד, והיה מקובל כמדריך רוחני בקבוצתו, קבוצת יבנה, ובכל הקיבוץ הדתי. מאמריו הרבים התפרסמו בעיתונים ובכתבי עת שונים, כמו 'הצופה', 'מבית' (עלון קבוצת יבנה), 'עמודים', 'זרעים', ו'דעות', אחרי שנפטר קיבץ יצחק אשר את רוב מאמריו, והפך אותם לספר "בתוך הזרם ונגדו".
בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים נפטר מדום לב והובא למנוחות בבית העלמין של קבוצת יבנה.
על שמו של צוריאל אדמנית נקרא שבט בבני עקיבא.
כתבים

בתוך הזרם ונגדו, אסופת מאמרים בעריכת יצחק אשר, הוצאת מזכירות הקיבוץ הדתי, תל אביב, מהדורה שנייה, תשמ"א.
הערות שוליים

↑  ברית חלוצים דתיים, שהיה ארגון חלוצי ציוני-דתי שהשתייך לתנועת תורה ועבודה באירופה והיווה מרכיב חשוב בהתפתחות הקיבוץ הדתי (שנקרא תחילה 'חבר הקבוצות של הפועל המזרחי' (1935), ומאוחר יותר (1938) קיבל את השם המוכר 'הקיבוץ הדתי').
↑  חוות הכשרה התקיימו בכמה מקומות בגרמניה (לדוגמה, בלנקניזה, גרינגסהוף, בצנרוד ורודגס) ובאיטליה, והן נועדו להכשרתם של צעירים וצעירות של הציונות הדתית לעבודת אדמה וחקלאות לקראת עלייתם לארץ ישראל.
↑  שהיוותה את הגרעין המייסד של קבוצת יבנה שהוקמה מאוחר יותר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305652605171  ISNI: 0000 0000 6692 8558  LCCN: n80131103  VIAF: 45608413   WorldCat (עם VIAF): 45608413
ציונות בלוב

היהודים בלוב התעניינו בציונות כבר מראשיתה. הקהילה היהודית השקיעה רבות בחינוך דור העתיד להגשמת האידיאל הציוני ובלימוד השפה העברית. בתקופה האיטלקית, הארגונים הציוניים, שהבולטים שבהם היו חברת ציון, מכבי ובן יהודה, עסקו בעריכת כנסים ואסיפות להפצת הרעיון הציוני. כמו כן ערכו הארגונים פעילויות תרבותיות-ציוניות ועסקו בלימוד העברית ואף עליה לארץ.
שחרור לוב על ידי הבריטים עצר את החלתו של הפתרון הסופי ונתן תנופה לארגונים הציוניים בלוב, גם בגלל בשורת החופש שהביאו עמם, אך בעיקר בזכותם של החיילים הארצישראלים, שהרימו את הגאווה הלאומית ותרמו רבות במישור החינוכי, במישור ההומניטרי ובהקמת ארגוני ההגנה. בתקופת שלטון הבריטים המשיכו הארגונים הציונים לפעול ולהתפתח, אם בגלוי ואם במחתרת. פרעות נובמבר 1945 גרמו לתוצאות הרות אסון בקרב הקהילה, דבר שעורר את הקמת ארגוני ההגנה, בעזרתם של החיילים הארצישראליים ובעזרתם של השליחים מארץ ישראל. פרעות אלה הגבירו את רצונם לעלות ארצה.
תנועת החלוץ עסקה רבות בהכשרה חלוצית של המתכוננים לעלות ארצה. נתיבי ההעפלה העיקריים היו הפלגה אל חופי איטליה והפלגה או מסע רגלי לתוניסיה ומשם לצרפת. המעפילים מלוב היוו תרומה חשובה לעם בארץ ישראל, בשל העברית הרהוטה שבפיהם, אמונתם החדורה בציונות והידע הצבאי שרכשו חלקם במסגרת ארגוני ההגנה. עם הקמת המדינה והפרעות ביוני 1948 החלה לוב מתרוקנת אט אט מיהודיה.
ראשית הציונות בלוב: גורמים

הקשר של יהודי לוב עם התנועה הציונית וראשיה החל כבר בשנת 1896, כשנה לפני קיום הקונגרס הציוני הראשון, בראשות בנימין זאב הרצל, בווינה שבאוסטריה. באותה השנה שלח הרצל ליהודי לוב מכתב המעודד אותם לפעילות ציונית בארצם שעוד קודם לכן הייתה פעילה עקב הקשרים ההדוקים עם יהודי ארץ ישראל. דבר זה תרם להתעניינות יהודי לוב בציונות ובמפעליה, התעניינות זו באה בעיקר מצד המשכילים, בעלי המקצועות החופשיים ופרנסי הקהילה. עקב כך הפעילות הציונות באותה התקופה מתוארת כבעלת אופי מצומצם ולעיתים אף כיוזמות פרטיות. ביקורם של אישי ציונות מארץ ישראל ומהתנועה הציונית העולמית והגירת יהודים אירופיים רבים ללוב אשר הביאו באמתחתם את בשורת הציונות, גרמו להתעוררותה של הציונות בקרב יהודי לוב.
הציונות בלוב בתקופה האיטלקית > רקע

בשנת 1911 כבשו האיטלקים את לוב וגרמו לחיבורה של לוב לעולם המודרני. היהודים בלוב נפתחו לתרבות המערב וחידשו את קשריהם עם אחיהם שבאירופה. בתקופה זו הפעילות הציונית הייתה בעלת אופי מאורגן יותר. ב-1913 גיבש אליהו נחאייסי תוכנית להוצאתם של יהודי לוב ממצוקתם הכלכלית והחברתית, באמצעות החדרת רעיונות הציונות וערכיה, תוכנית שיצאה לפועל רק מאוחר יותר בשל חילוקי דעות עם הנהגת הקהילה.
הציונות בלוב בתקופה האיטלקית > הפעילות הציונית עד מלחמת העולם השנייה

הארגון הציוני הבלתי רשמי "אורה ושמחה" הוקם בשנת 1914. הארגון הוקם במסווה של תלמוד תורה לילי, וזאת מחשש לתגובת האיטלקים והערבים המקומיים. גם ארגון זה לא האריך ימים, בעיקר בשל בעיות תקציביות. בנוסף לכך, העובדה כי תודעת הציונות עדיין לא חדרה בבני הקהילה וקיומם של חילוקי הדעות עם ההנהגה, שחששה מהלהטת הרוחות בקרב הערבים והאיטלקים, גרמו אף הם לסגירת הארגון.
הציונות בלוב בתקופה האיטלקית > הפעילות הציונית במלחמת העולם השנייה

אף על פי שאיטליה עוד לא הצטרפה למלחמת העולם השנייה שפרצה ב-1939, השלטון האיטלקי אסר על קיום פעילות ציונית מכל וכל. על אף זאת, התנועות הציוניות ובהם תנועת "בן יהודה" המשיכו את הפעילות הציונית באופן מוסווה בבתי הספר ובמוסדות ציבור. ב-10 ביוני 1940 הצטרפה איטליה למלחמה. מכאן ואילך מצבם של היהודים היה קשה לאין ערוך. החזית התקרבה אליהם והם נפגעו קשה מהפגזות והפצצות ואם לא די בכך, חוקי הגזע נאכפו ביתר שאת. יהודים גורשו, הועברו למחנות ריכוז ועבדו בעבודות כפייה. בתקופה זו נלחמו היהודים על עצם קיומם ומעורבותם בפעילות הציונית כמעט ופסקה. חלק מהארגונים הציונים הקיימים פעלו רבות להגשת סיוע לנפגעי המלחמה, לפגועים בגופם ולפגועים ברכושם.
הציונות בלוב בתקופה האיטלקית > המפגש הראשון עם החיילים הארצישראלים

עם כיבושה של לוב בידי הבריטים, נוצר מפגש מרגש בין יהודי קירנייקה המדוכאים והמושפלים לבין החיילים הארצישראלים. יהודי לוב ראו בחיילים סמל לגאווה ולגאולה בעוד החיילים ראו במפגש הזה הגשמה של עיקר מטרת גיוסם - לעזור לקהילות היהודיות שסבלו בשלטון הגרמנים ושותפיהם.
הפעילות הציונית החלה להתעורר ומעתה גם החיילים הארצישראלים לקחו בה חלק. מעבר לעזרה החומרית לנזקקים, העבירו החיילים שיעורים בהיסטוריה של עם ישראל, לימדו את הילדים שירי מולדת וסיפרו על המתרחש בארץ ישראל ועל הגשמת ההתיישבות בה. באפריל 1941 נסוגו הכוחות הבריטים מקירנייקה בעקבות ההתקדמות של הגרמנים בפקודו של רומל. עם הנסיגה הצליחו החיילים הארצישראלים להעביר לארץ ישראל כ־250 מיהודי קירנייקה. בתחילת 1942 נכבשה קירנייקה בשנית בידי הצבא הבריטי. גם הפעם קיבלו אותם היהודים בהתרגשות ובשמחה, אולם באופן מאופק יותר, מחשש שתהיה נסיגה נוספת והאיטלקים יגיבו על "בגידה" מעין זו. הפעם לא עלה בידיהם של החיילים הארצישראלים לעזור בתחום החינוכי, אולם הם עזרו באספקת מזון וסיוע. הבריטים נסוגו שנית בסוף ינואר 1942, אולם הפעם, בשל בעיות לוגיסטיות, הצליחו החיילים הארצישראלים להעביר מזרחה מעט מאוד יהודים, כאשר חלקם נאלצו לנוס ברגל.
הציונות בלוב בתקופת השלטון הבריטי

עם פריצת המערכה המפורסמת באל-עלמיין, כבשו הבריטים את לוב מידי האיטלקים. את קירנייקה, המזרחית, כבשו כבר בנובמבר 1942 וכיבוש לוב כולה הושלם בינואר 1943. השלטון הבריטי בלוב פתח בפני היהודים עידן חדש. לא עוד גזרות גזעניות, השפלה ורדיפה. הקהילה היהודית החלה משתקמת, הפליטים והניצולים חוזרים לבתיהם ומנסים להיכנס לשגרת חיים. עם השתקמות זו השתקמו מוסדות הציבור והתנועה הציונית. בתקופה זו תרמו החיילים הארץ ישראלים את עיקר תרומתם לקהילה היהודית בלוב, הן מהבחינה החינוכית-ציונית והן מבחינת הסיוע והשיקום של הקהילות החרבות.
הציונות בלוב בתקופת השלטון הבריטי > פעילות מערכת החינוך העברית-ציונית בתקופת הבריטים

במרץ 1943 נפתח בית הספר העברי בבנגזי בו למדו 70 תלמידים. מרבית המורים היו חיילים ארצישראלים שהתנדבו לדבר. התנדבות של חיילים לשמש כמורים נעשתה יעילה יותר בבואו של הגדוד השני, שם שרתו מורים מקצועיים מארץ ישראל, ויכלו ללמד על פי תוכנית הלימודים המסודרת שבארץ. הבריטים לא ראו בעין יפה את החינוך הציוני והחל להקשות על המפעל. הם ציוו לסגור את בתי הספר העבריים ולשלוח את הילדים היהודים לבתי הספר הערביים. כמו כן אסרו הבריטים על המורים מארץ ישראל ללמד בקהילה והצמידו אותם ליחידותיהם. החיילים חיזקו את הקהילה לא להיכנע לדרישות הבריטים ולא לרשום את ילדיהם לבתי ספר ערביים - דבר שהיה מביא את הסוף לחינוך הציוני. במהלך חופשת הקיץ העבירו המורים מארץ ישראל סמינר להכשרת מורים מהקהילה המקומית. את הסמינר העבירו במועדון החייל העברי. גם לאחר ההכשרה המשיכו החיילים הארצישראלים לעזור בחינוך, הודות למפקדיהם העבריים שחיפו על העדרם. בית הספר בבנגזי הוכר כבית ספר פרטי וככזה לא קיבל סיוע ממשלתי ומומן מכספי הקהילה. מעבר לסיוע בחינוך בבנגזי, עזרו החיילים הארצישראלים בעוד מגוון של תחומים כגון גיוס כספים מארגונים מחוץ ללוב כדוגמת הג'וינט, הברחת ספרי לימוד ומתן שיעורים והרצאות בעברית. החיילים הקימו גרעין של ארגון "החלוץ" בו הכשירו כ-50 צעירים לקראת העלייה לארץ, רובם באופן לא חוקי. עד 1944 עזבו רוב היחידות הבריטיות ובעזרת ההכשרה שקיבלו המורים המקומיים מהחיילים, החלו המורים המקומיים לנהל את מערכת החינוך לבד, עם מעט מאוד עזרה מהחיילים העבריים שנשארו. עם עזיבתם של החיילים, הקלו מעט הבריטים את עמדתם כלפי החינוך היהודי. הם התירו ליהודים לקיים מערכת חינוכית והכירו בה. אמנם צוות המורים היה חייב לכלול גם מורים ערבים - אלו היו אמורים, על פי רצונם של הבריטים, לרסן את הרוח הציונית בבית הספר. מערכת החינוך הזו התקיימה עד לעלייה הגדולה בשנת 1949, אז נסגרו כל בתי הספר בלוב, למעט בית הספר בבנגזי שהועבר לבית הכנסת ושימש את המעט הנותרים.
הציונות בלוב בתקופת השלטון הבריטי > הארגונים הציוניים תחת השלטון הבריטי

הבריטים ראו בעין רעה את כל הקשור בפעילות הציונית ואסרו את הקמתה מחדש של "ההסתדרות הציונית הטריפוליטנית" אולם לאחר המלחמה והרדיפות והמפגש עם החיילים הארצישראלים, תחושות הלאומיות והכיסופים לארץ ישראל רק גברו והיהודים המשיכו את הפעילות הציונית והעצימו אותה, תחת מסווה של פעילות חינוכית.
במרץ 1943 חידש ארגון "מכבי" את פעילותו הספורטיבית והתרבותית. הארגון חנך אצטדיון ספורט חדיש והקים את תנועת הנוער "מכבי הצעיר". לאחר בקשות חוזרות ונשנות, התירו הבריטים לארגון "בן יהודה" לחדש את פעילותו. בנוסף לארגונים הוותיקים, קמו מספר אגודות ציוניות חדשות, רובן מיועדות לנוער, בהם "הצופים העבריים" שחינכו להצטרפות להגנה ולהעפלה בלתי לגאלית, תנועת "האיחוד", "בני עקיבא" ו"גדוד מגיני השפה". החברה בלוב הייתה דתית-מסורתית, ורוב האידיאלים, הציוניים והדתיים, היו משותפים לכל חברי הקהילה, מכאן התבקש לקיים איחוד של תנועות הנוער הציוניות, איחוד שאכן התבצע סביב תנועת בני עקיבא בשנת 1949. התנועה נקראה "איחוד תנועות הנוער החלוציות - בני עקיבא".
תנועת "החלוץ" שהתארגנה ב"בן יהודה" הבריחה לטריפולי שליחים מארץ ישראל. אותם שליחים דאגו להפיץ את הרעיון הציוני ולארגן הכשרה מעשית-חלוצית לצעירים המתכוונים לעלות ארצה. הצעירים שמתחת לגיל 18 היו חברים בתנועת "הנוער", בה שמו השליחים דגש על החינוך, האידאולוגיה ופעילות תרבותית-ציונית, כדי שבבוא היום יקבלו את ההכשרה המעשית ויעלו ארצה. השליחים הסתירו את זהותם ורק מעטים ידעו את מטרת בואם. תחת אותו מעטה של חשאיות החלו השליחים בהקמת ארגון "הגנה", בו אימנו את הצעירים בקרב פנים אל פנים. בפעילות זו נעזרו השליחים בחיילים הארצישראלים. עם התפתחות תנועת "החלוץ" ועם עלייה במספרם של הצעירים המבקשים לקבל הכשרה חקלאית, הוציא ארגון "בן יהודה" ירחון בשם "חיינו". הירחון דן בהכשרה החקלאית בלוב ובחיים החלוציים שבארץ ישראל.
תנועת "החלוץ" ידעה גם קשיים. החלו להתפתח סכסוכים קשים בינם לבין החיילים הארצישראלים. עיקר הוויכוח היה על סמכויות בנושאי העפלה ועל התמיכה בחינוך. השליחים ראו עצמם כשליחי ההנהלה הציונית בלוב וממילא הסמכות העליונה בכל האמור ואילו החיילים, מצדם, טענו שהם ותיקים יותר בקהילה ומודעים יותר לבעיותיה ולכן טובת הקהילה שהם יהוו הסמכות העליונה. ויכוח גדול שהתעורר ביניהם היה על אופן חלוקת עשרים הסרטיפיקטים - אשרות העלייה לארץ מהמנדט - בקהילה. לתנועת "החלוץ" היה אינטרס לחלק את האשרות לחבריה הרוצים לעלות ארצה כחלוצים ואילו החיילים היו מעוניינים לחלקת את האשרות באופן אחר. הוויכוח הסתיים בפשרה שהוצעה על ידי ההסתדרות הציונית. עוד קושי שנוצר לתנועת "החלוץ" היה הריסת חוות ההכשרות של התנועה ובזיזתה בידי פורעים ערבים ב-1945.
לאור הקשיים חלה נסיגה בפעילות "החלוץ" וכדי למנוע את סגירתה, הוקמה בנובמבר 1946 הכשרה עירונית, בה למדו החברים לחיות זה עם זה בצוותא, בדומה לחיים בקיבוצים. חברי ההכשרה לקחו חלק בפעילות ההגנה ובארגון ההעפלה הלא חוקית. ההכשרה התקיימה עד הפוגרום ביוני 1948 ורוב חבריה עלו ארצה, בהעפלה לא חוקית, ונקלטו בקיבוצי הארץ.
הציונות בלוב בתקופת השלטון הבריטי > הפעילות הציונית ותגובתה נוכח הפרעות שבין 1945-1949

כבר בסוף 1944 החלה הידרדרות הדרגתית ביחסים שבין היהודים לערבים בלוב. המשבר הכלכלי שהצית בקלות את הערבים לתלות ביהודים אשם, גל הלאומנות הערבית שתקף את העולם באותה תקופה, התרחבות הפעילות הציונית ועידוד שבשתיקה מצד השלטון הבריטי לפגיעה ביהודים, כל אלו היוו גורמים לאותה הידרדרות. ב-4 בנובמבר 1945 הגיעה המתיחות לשיא והמוני ערבים יצאו לטבוח ביהודי טריפולי. תוצאות הטבח היו קשות: 133 הרוגים וכ-400 פצועים בקרב יהודי הקהילה שהותקפו באכזריות איומה, נזק ברכוש ואלפי פליטים שנטשו את בתיהם. תוצאותיו המזעזעות של הפוגרום יצרו נקודת מפנה חדה בהלך הרוח בחברה היהודית. ראשית, ברור היה לכל שהיחסים עם הערבים אינם ניתנים לגישור. השנאה והניכור רק גברו עם הזמן. נוסף לכך, אבדו היהודים את אמונם בשלטון הבריטי כמשליט הסדר ומגן החלש. כולם הבינו שאם יישארו היהודים נתינים בארץ זרה ותחת שלטון זר - פוגרומים והתקפות יהיו מנת חלקם לעד. בעקבות כך התעצמו הפעילויות הציוניות וההכנה לעלייה לארץ.
הציונות בלוב בתקופת השלטון הבריטי > הקמת ארגוני ההגנה

יהודי לוב הבינו כי עליהם לדאוג לעצמם ובעקבות כך החלה מתארגנת תנועת ה"הגנה" על ידי בוגרי תנועות הנוער. על אף שהיו אלה חדורי נחישות והתלהבות - ידע ואמצעי לחימה לא היו ברשותם והארגון לא היה מחזיק מעמד אלמלא פעילות השליחים מארץ ישראל. היה זה ישראל גוריליק, שכינויו המחתרתי היה "הדוד", שנשלח על ידי ה"הגנה", במאי 1946, לעזור בהקמת הארגון המחתרתי של יהודי לוב. ואכן זמן קצר לאחר בואו כבר הגיע הארגון להשגים מרשימים מבחינת רמת האימונים והנשק, הישגים אליהם הגיע הארגון בעזרת החיילים הארצישראלים, שהבריחו נשק ואימנו לוחמים.
הבריטים ידעו על קיומו של הארגון אבל בזכות החשאיות והמידור שנקט הארגון, לא הצליחו לעלות על עקבות חבריו. בתחילת 1947 עלו הבריטים על עקבותיו של גוריליק ואלצו את הנהגת הקהילה לסלקו. אף על פי שעזיבתו של גוריליק פגעה, מוראלית וטכנית, בתפקוד הארגון, המשיך הארגון לפעול ולהתאמן. לצד ארגון ה"הגנה" קמו עוד שני ארגונים נוספים, עם מספר חברים קטן. ארגון אחד בראשותו של ניסים נחום ששימש ככוח כוננות וארגון שכונה "חוליית החיסול והנקם" שנקט פעילות התקפית סלקטיבית, כנגד מי שהיה חשוד בהשתתפות בפרעות.
ראו גם

יהדות לוב
שואת יהודי לוב
עליות יהודים מלוב
לקריאה נוספת

פריג'א זוארץ ואחרים (עורכים), יהדות לוב, ועד קהילות לוב, 1982
ש' ברד, "שליחות ושליחים לארצות המזרח", שורשים במזרח א (עמ' 145–149), יד טבנקין, 1986
שלום סלע, החינוך בקהילות יהודי לוב, יד אליעזר, נהלל, ה'תשמ"ז
יעקב חג'ג'-לילוף, המפגש של יהודי לוב עם החיילים הארצישראלים, באר שבע: המכון ללימודים ולמחקר יהדות לוב, ה'תש"ן (1989–1990) (באתר מרכז מורשת יהדות לוב)
פרופ' חיים סעדון, "לוב", העליות הגדולות מארצות האסלאם: דפי מידע ומבחר מקורות, ירושלים: מכון בן-צבי, ה'תשנ"ח (1998)
ד"ר עירית אברמסקי-בליי, "השפעת מלחמת העולם השנייה על יחסי יהודים-ערבים בלוב ובתוניסיה", יצחק גרשון, שורשים במזרח ג (עמ' 233–272), יד טבנקין, 1991
חיים כחלון, ההעפלה מלוב : סיפור הגבורה של יהודי לוב ומאבקם לעליה ארצה, קריית אונו: הוצאה פרטית, תשנ"ט 1999
יעקב חג'ג'-לילוף, "מאה שנים לניצני הציונות ויובל לעליה הגדולה מלוב", עאדא 62, מרכז אור שלום לשימור והנחלת מורשת יהודי לוב, דצמבר 2003
ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, מאה שנה לציונות ויובל לעלייה הגדולה מלוב, פרוטוקול 71, טבת ה'תשס"ד (ינואר 2004) (באתר המאגר המשפטי "נבו")
יעקב חג'ג'-לילוף, "מכבי Libia", עאדא 95 (עמ' 8–12), מרכז אור שלום, אב-אלול ה'תשס"ה (אוגוסט-ספטמבר 2005)
יעקב חג'ג'-לילוף, יהודי לוב בתקופה העתיקה ובתקופה העות'מאנית, באר שבע: המכון ללימודים ולמחקר יהדות לוב (באתר מרכז מורשת יהדות לוב)
יעקב חג'ג'-לילוף, התנועה העברית, הציונות והתנועה הציונית בלוב, באר שבע: המכון ללימודים ולמחקר יהדות לוב (באתר מרכז מורשת יהדות לוב)
ביאורים

↑  כך על פי חלופת המכתבים בין הרצל ובין כמה מיהודי לוב, אשר נשתמרה מאותה התקופה. להרחבה: התנועה העברית, ראו פרק "לקריאה נוספת"
הרי צ'יריקאווה

| --- | --- |

הרי צ'יריקאווה, המדרון הצפון-מזרחי (מפורטל באריזונה)
 מידע כללי
 סוג הר:  רכס
 גובה:  2,975 מטר (פסגת צ'יריקאווה)
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  מחוז קוצ'יז באריזונה בארצות הברית
 רכס הרים:  פרובינציית אגן ורכס 
 אורך הרכס:  55 ק"מ 
 התפרצות אחרונה:  לפני 27 מיליון שנים
 קואורדינטות:  31°56′N 109°23′W﻿ / ﻿31.93°N 109.38°W﻿ / 31.93; -109.38
  (למפת מערב ארצות הברית מוגדלת) קולורדו יוטה נבדה ניו מקסיקו אריזונה קליפורניה ויומינג איידהו מונטנה אורגון וושינגטון קנדה מקסיקו האוקיינוס השקט הרי צ'יריקאווה(למפת מערב ארצות הברית רגילה) קולורדו יוטה נבדה ניו מקסיקו אריזונה קליפורניה ויומינג איידהו מונטנה אורגון וושינגטון קנדה מקסיקו האוקיינוס השקט הרי צ'יריקאווה(למפת אריזונה רגילה) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקוהרי צ'יריקאווה(למפת אריזונה מוגדלת) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקוהרי צ'יריקאווה
 
הרי צ'יריקאווה (באנגלית: Chiricahua Mountains) הם רכס הרים גדול בקצה הדרום-מזרחי של מדינת אריזונה בארצות הברית, חלק מפרובינציית אגן ורכס שבמערב ובדרום-מערב ארצות הברית וצפון-מערב מקסיקו. הרכס הוא חלק מהיער הלאומי קורונדו (Coronado National Forest). המקום הגבוה ביותר ברכס, פסגת צ'יריקאווה, מתנשא לגובה 2,975 מטרים מעל פני הים, בערך 1,800 מטרים מעל העמקים מסביבו. הרכס קרוי על שם שבט צ'יריקאווה של בני האפאצ'י, שהתגוררו בעבר באזור. בני השבט כינו את הרכס "ארץ הסלעים העומדים". צורות הסלעים המוזרות נוצרו כשרידים של הר געש שהתפרץ לפני 25 מיליון שנים. לאחר שהאפר הגעשי התקרר הוא יצר טוף ריוליטי שעבר סחיפה ועם הזמן נוצרו ממנו צורות יוצאות דופן של עמודים, צריחים ומגדלים. בשל יער עמודוני הסלע הוקם ב-1924 בהרי צ'יריקאווה המונומנט הלאומי צ'יריקאווה.