stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איגנטיוס מלויולה
הפיכתו לקדוש

לאחר מותו החלה הכנסייה הקתולית להפוך את איגנטיוס מלויולה לקדוש. הוא הפך תהליך של ביאטיפיקציה על ידי האפיפיור פאולוס החמישי ביולי 1609 וב-13 במרץ 1622 הכריז עליו האפיפיור גרגוריוס החמישה עשר כעל קדוש. יום מותו נקבע ליום בו נערכות חגיגות לזכרו, הוא נחשב לפטרון של חיילים קתוליים ובאופן מיוחד המסדר הצבאי של הפיליפינים (לטינית: Ordinariatus Militaris Philippinensis) וכן כפטרון של חבל הבסקים ושל ערים בחבל.
מורשתו

על שמו של איגנטיוס מלויולה הוקמה בזיליקה בסמוך למקום שבו נולד, בחבל הבסקים. בית הולדתו הפך למוזיאון המשולב בקומפלקס של הבזיליקה. אולם מורשתו העיקרית היא מפעל חייו - המסדר הישועי שהוא המסדר הדתי הגדול ביותר של כמרים ונזירים בכנסייה הקתולית ובו כ-20,000 משרתים בכהונה, ב-112 מדינות בעולם. חברי המסדר הרבים ביותר נמצאים בהודו ואחריה - בארצות הברית. עבודת המסדר מתמקדת בשליחויות בתחומי המיסיון, זכויות אדם, צדק חברתי ובמיוחד השכלה גבוהה. המסדר מפעיל מכללות ואוניברסיטאות במדינות שונות בעולם ופעיל במיוחד בפיליפינים ובהודו. בארצות הברית לבדה מפעיל המסדר 50 מכללות, אוניברסיטאות ובתי ספר תיכוניים. הצהרת כוונות אופיינית למוסד חינוכי ישועי תדגיש את רעיון היותו של ישו דוגמה לחיי האדם, שאיפה למצוינות בהוראה והוראת התפתחות עצמית רוחנית ואינטלקטואלית המלווה את התלמידים לאורך חייהם.
ראו גם

פרנסיסקו חאווייר
אלסנדרו ואליניאנו
מטאו ריצ'י
לקריאה נוספת

אליעזר ויצטום, מסעו של איגנטיוס מלאיולה לירושלים, ארץ וטבע, 79, תשס"ב, עמ' 67–73
הערות שוליים

↑  Rev. Alban Butler (1711–73). Volume VII: July. The Lives of the Saints. 1866.  חיי הקדושים מאת בטלר, איגנסיוס מלויולה פסקה 14
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262819605171  PLWABN: 9810598530005606  BIBSYS: 90172058  BNC: 000061152  BNE: XX961141  BnF: cb11908177n (data)  CANTIC: a10483846  CiNii: DA02012882  GND: 118555359  ICCU: CFIV002890  ISNI: 0000 0001 2142 8944  LCCN: n79049329  LNB: 000006934  MusicBrainz: 4f81b230-fc43-4284-af20-17e7f5c8d045  NDL: 00448126  NKC: jn20000700771  NLA: 36362084  NLG: 240090  NLK: KAC201105548  NSK: 000102069  NTA: 068571488  RERO: 02-A005490502  SELIBR: 257371  SNAC: w60z789g  SUDOC: 027325067  Trove: 1251074  ULAN: 500353757  VcBA: 495/24837  VIAF: 88881025   WorldCat (עם VIAF): 88881025 
הכנסייה (מפלט) של לויולה, נבנתה על מקום הולדתו של הקדוש.
חזיונותיו של איגנטיוס מלויולה, ציור של אנונימי מהמאה ה-17
טקס השבועה במונמרטר
האפיפיור פאולוס השלישי מקבל את תקנון מסדר הישועים מאיגנטיוס מלויולה
1912 במוזיקה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1912  במוזיקה |  |
< · 1910 · 1911 — 1912 — 1913 · 1914 · >
כל ערכי השנים במוזיקה במאה ה-20 · כל ערכי השנים במוזיקה במאה ה-21 · פורטל המוזיקה
אירועים

28 בפברואר – בקונצרט בקופנהגן מנצח קרל נילסן על בכורה של סימפוניה מס' 3 (אספנסיבה) והקונצ'רטו לכינור
26 ביוני – בכורה לסימפוניה מס' 9 מאת גוסטב מאהלר בווינה בנגינתה של הפילהרמונית של וינה בניצוחו של ברונו ולטר
ספטמבר – ויליאם כריסטופר הנדי מפרסם את השיר " The Memphis Blues", אחד משירי הבלוז הראשונים שהפך ללהיט
16 באוקטובר – בכורה ל"פיירו הסהרורי" מאת ארנולד שנברג ב-Choralion-Saal שב
מוזיקה פופולרית

"Alexander's Ragtime Band" – מילים ולחן אירווינג ברלין, אי ריי גץ, א. בולדווין סלואן
"Dreams Of Long Ago" – מילים ארל קרול, לחן אנריקו קארוזו
מוזיקה קלאסית

אלבן ברג – "חמישה שירים תזמורתיים לטקסטים של גלויות מאת פטר אלטנברג"
פרנק ברידג' – חמישייה לפסנתר
מקס ברוך – קונצ'רטו לשני פסנתרים ותזמורת
פרוצ'ו בוזוני – סונטינה מס' 2
קרלוס צ'אבס
מיניאטורה לפסנתר
ואלסים מס' 1 ו-2 לפסנתר
קלוד דביסי – ג'יגים
פרדריק דיליוס
The Song of the High Hills
On Hearing the First Cuckoo in Spring
פול דיקא – La Peri (בלט)
אדוארד אלגר – The Music Makers
ג'ורג'ה אנסקו – Sonatensatz in F♯ minor
אלכסנדר גלאזונוב – Finnish Sketches
פרסי גריינג'ר – Handel in the Strand
ארתור הונגר – סונאטה ברה מינור לכינור ופסנתר
צ'ארלס אייבס – Robert Browning Overture
לאוש יאנאצ'ק
The Fiddler's Child
V mlhách (In the Mists)
אנטולי ליאדוב – Iz Apokalipsisa אופוס 66
ג'אן פרנצ'סקו מאליפיירו –
אריאונה - פואמה סימפונית לצ'לו ותזמורת
Danze e canzoni לתזמורת
קרל נילסן
Paraphrase over ‘Naermere Gud til dig’
סונאטה מס' 2, אופוס 35, לכינור ופסנתר
ארנולד שנברג – פיירו הסהרורי
מוריס ראוול – דפניס וכלואה
סרגיי רחמנינוב – שירים (14) אופוס 34
אופרה

אז'ן ד'אלבר
Die verschenkte Frau (וינה, 6 בפברואר)
Liebesketten (וינה, 12 בנובמבר)
וולטר דאמרוש – "יונת השלום"
ריכרד שטראוס – Ariadne auf Naxos
פרנץ שרקר – Der ferne Klang
פרוצ'ו בוזוני – Die Brautwahl
נולדו

15 במרץ – לייטנינג הופקינס, מוזיקאי בלוז (נפטר ב-1982)
2 באפריל – הרברט מילס מרביעיית האחים מילס (נפטר ב-1989)
22 באפריל – קתלין פרייר, זמרת קונטראלטו (נפטרה ב-1953)
24 באפריל – רנאטו צ'ליני, מנצח (נפטר ב-1967)
13 במאי – גיל אוונס, פסנתרן ומוביל הרכב ג'אז (נפטר ב-1988)
18 במאי – פרי קומו, זמר (נפטר ב-2001)
23 במאי – ז'אן פראנסה, מלחין (נפטר ב-1997)
31 במאי – אלפרד דלר, זמר (נפטר ב-1979)
28 ביוני – אלעזר דה קארווליו, מנצח ומלחין (נפטר ב-1996)
27 ביולי – איגור מרקביץ', מלחין (נפטר ב-1983)
23 באוגוסט – ג'ין קלי, רקדן, שחקן וזמר (נפטר ב-1996)
5 בספטמבר – ג'ון קייג', מלחין (נפטר ב-1992)
19 בספטמבר – קורט זנדרלינג, מנצח (נפטר ב-2011)
21 באוקטובר – סר גאורג שולטי, מנצח (נפטר ב-1997)
נפטרו

6 ביוני – ג'וליו ריקורדי, מו"ל ומוזיקאי
13 באוגוסט – ז'יל מאסנה, מלחין
10 בנובמבר – ריקארדו אנטוניאצי
1913 במוזיקה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1913  במוזיקה |  |
< · 1911 · 1912 — 1913 — 1914 · 1915 · >
כל ערכי השנים במוזיקה במאה ה-20 · כל ערכי השנים במוזיקה במאה ה-21 · פורטל המוזיקה
אירועים

31 במרץ – Skandalkonzert, קונצרט באולם מוזיקפראיין בווינה בניצוחו של ארנולד שנברג על יצירות פרי עטו ומאת תלמידיו אלבן ברג ואנטון וברן, מעורר התכתשויות והופסק.
1 באפריל – בכורה עולמית בעיר ניס לאופרה "החיים הקצרים" מאת מנואל דה פאיה.
29 במאי – הבלט פולחן האביב מאת איגור סטרווינסקי, בניצוחו של פייר מונטה ועם כוריאוגרפיה של ואצלב ניז'ינסקי, הוצג לראשונה על ידי סרגיי דיאגילב עם להקת המחול בלט רוס בתיאטרון שאנז אליזה בפריז. המודרניזם שלו מעורר מהומות שהפכו את ההופעה לידועה לשמצה בהיסטוריה של המוזיקה. בקהל נכחו גבריאלה ד'אנונציו, קוקו שאנל, מרסל דושאן, הארי קסלר ומוריס ראוול.
5 בספטמבר – הופעתו של סרגיי פרוקופייב בביצוע הגרסה הראשונה של הקונצ'רטו מס' 2 לפסנתר ולתזמורת בפבלובסק שבסנקט פטרבורג, נתקלת בשריקות ויללות בוז.
10 בספטמבר – הופעת בכורה לפואמה הסימפונית "Luonnotar" מאת ז'אן סיבליוס בפסטיבל Three Choirs Festival בקתדרלת גלוסטר שבאנגליה.
המונח "ג'אז" מופיע לראשונה בדפוס בבולטין של סן פרנסיסקו.
לואי ארמסטרונג מתחיל לנגן בקורנית (כלי נגינה)
לילי בולאנז'ה הייתה האשה הראשונה שזכתה בפרס רומא על הלחנת הקנטטה "פאוסט והלנה".
מוזיקה פופולרית

"Abie Sings An Irish Song" מילים ולחן מאת אירווינג ברלין
"Danny Boy" מילים פרדריק ות'רלי, לחן עממי
"El Cóndor Pasa" מאת דניאל אלומיה רובלס
"The Sunshine of Your Smile" מילים לאונרד קוק, לחן ליליאן ריי
מוזיקה קלאסית

קלוד דביסי – "La boîte à joujoux" (בלט) "Trois poèmes de Stéphane Mallarmé"
גוסטב הולסט – "סוויטת סנט פול"
סרגיי רחמנינוב – "הפעמונים"
מוריס ראוול – "Trois Poèmes de Stéphane Mallarmé"
ארנולד שנברג – "שירי גורה"
איגור סטרווינסקי – "פולחן האביב"
רייף וון ויליאמס – "סימפוניית לונדון" (סימפוניה מס' 2)
לואי ויירן – מיסה בס, אופוס 30
אנטון וברן
* 6 באגאטלה לרביעיית מיתרים, אופוס 9
* 5 קטעים לתזמורת
* 3 פרקים לרביעיית מיתרים ומצו-סופרן
אופרה

מנואל דה פאיה – "החיים הקצרים"
גבריאל פורה – "פנלופה"
ז'יל מאסנה – "Panurge"
איטלו מונטמצי – "אהבת שלושת המלכים"
מודסט מוסורגסקי – "יריד סורוצ'ינצי" (לא הושלם)
נולדו

25 בינואר – ויטולד לוטוסלבסקי, מלחין (נפטר ב-1994)
2 במרץ – סלדוניו רומרו, גיטריסט, מלחין ומשורר (נפטר ב-1996)
13 במרץ – סרגיי מיכאלקוב, משורר רוסי (נפטר ב-2009)
30 במרץ – פרנקי ליין, זמר (נפטר ב-2007)
1 במאי – וולטר זוסקינד, מנצח צ'כי (נפטר ב-1980)
16 במאי – וודי הרמן, מוזיקאי ג'אז ומוביל הרכב אמריקאי (נפטר ב-1987)
21 במאי – ג'ינה בכאואר, פסנתרנית (נפטרה ב-1976)
18 במאי – שארל טרנה, זמר, שחקן ופזמונאי צרפתי (נפטר ב-2001)
10 ביוני – טיחון חרניקוב, מלחין רוסי (נפטר ב-2007)
19 באוקטובר – ויניסיוס דה מוראיס, משורר ברזילאי (נפטר ב-1980)
24 באוקטובר – טיטו גובי, זמר בריטון איטלקי (נפטר ב-1984)
22 בנובמבר – בנג'מין בריטן, מלחין (נפטר ב-1976)
נפטרו

26 בפברואר – פליקס דרסק, מלחין (נולד ב-1835)
7 באוגוסט – דויד פופר, צ'לן ומלחין (נולד ב-1843)
22 בספטמבר – אליקום צונזר, משורר וכותב שירים (נולד ב-1835)
הערות שוליים

↑  Barker, Andrew (1997). "Battles of the Mind: Berg and the Cultural Politics of 'Vienna 1900'".  In Pople, Anthony (ed.). The Cambridge Companion to Berg. p. 24. ISBN 0-521-56489-1.
↑  Radio Lab, Show 202: "Musical Language" (אורכב 01.09.2010 בארכיון Wayback Machine), New York: WNYC (21 April 2006). Host/Producer: Jad Abumrad, Co-Host: Robert Krulwich, Producer: Ellen Horne, Production Executives: Dean Capello and Mikel Ellcessor.
↑  Steinberg, Michael. "Prokofiev: Piano Concerto No. 2". San Francisco Symphony. אורכב מ-המקור ב-5 ביוני 2016. נבדק ב-2016-11-07. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Luonnotar (Daughter of Nature)". Jean Sibelius – The Music. נבדק ב-2016-11-12.
| מוזיקה לפי שנים |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-20 | 1901 • 1902 • 1903 • 1904 • 1905 • 1906 • 1907 • 1908 • 1909 • 1910 • 1911 • 1912 • 1913 • 1914 • 1915 • 1916 • 1917 • 1918 • 1919 • 1920 • 1921 • 1922 • 1923 • 1924 • 1925 • 1926 • 1927 • 1928 • 1929 • 1930 • 1931 • 1932 • 1933 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 |  |
מיכאל הרצוג

מיכאל (מייק) הרצוג (נולד ב-15 ביולי 1952) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף ושימש כחוקר בתחום יחסי ישראל והמזרח התיכון. היה שגריר ישראל ה-19 בארצות הברית.
ביוגרפיה

הרצוג למד בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק. עם גיוסו לצה"ל עבר הכשרה כלוחם חי"ר ולחם במלחמת יום הכיפורים בחזית הדרום. ב-1974 הצטרף לחיל המודיעין בו שירת עד שנת 1994, אז סיים את תפקידו כראש זירה בחטיבת המחקר. בתוך כך, השתתף הרצוג בשיחות השלום של ישראל עם הפלסטינים, הסורים והירדנים מאז 1993.
בתפקידיו האחרונים בצה"ל היה ראש החטיבה האסטרטגית באגף התכנון, המזכיר הצבאי לשר הביטחון שאול מופז, ראש המטה של שר הביטחון עמיר פרץ וראש מטה שר הביטחון אהוד ברק. בתקופה שבין מאי 2009 למרץ 2010 שימש כשליח מיוחד של ראש הממשלה ושר הביטחון במאמצים להניע את התהליך המדיני. לאחר שלא קודם לדרגת אלוף, פרש מצה"ל בשנת 2010.
הרצוג היה חבר בצוות שניהל את המשא ומתן עם סוריה בין דצמבר 2010 למרץ 2011. המגעים היו עקיפים ונוהלו על ידי השליחים האמריקאים דניס רוס ופרדריק הוף שהעבירו מסרים בין הצדדים, עד שהמגעים פסקו עם פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה. בנוסף היה חלק מערוץ חשאי בשנתיים שקדמו לשיחות השלום בין ישראל לפלסטינים בתיווך ג'ון קרי.
החל משלהי העשור השני של המאה ה-21, הרצוג היה עמית בכיר במכון למדיניות העם היהודי (The Jewish People Policy Institute - JPPI) ומשמש גם כעמית מחקר במכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון. באוגוסט 2021 הודיע ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט על מינויו של הרצוג לשגריר ישראל בארצות הברית. הרצוג נכנס לתפקידו בנובמבר 2021 והחליף את גלעד ארדן. בנובמבר 2024 החליט ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, שהרצוג יסיים את תפקידו כשגריר ישראל בארצות הברית לאור חילופי הממשל בארצות הברית והוא סיים את תפקידו ב-24 בינואר 2025. הוא השגריר הרביעי במשפחתו, לאחר אביו ושני דודיו.
הרצוג הוא בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני מאוניברסיטת חיפה ובוגר המכללה לביטחון לאומי.
הערות שוליים

↑  הנשיא הרצוג חשף פרט נשכח על אחיו השגריר מייק הרצוג: "למד כאן במרכז הרב", באתר ערוץ 7, 29 במאי 2022
↑  חיים הרצוג, "מלחמת יום הדין", ידיעות ספרים, 2013, עמוד 9.
↑  ברק רביד, נתניהו הבהיר לאסד: אשקול נסיגה מכל הגולן, אם תתנתק מאיראן וחיזבאללה, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2012
↑  המו"מ עם סוריה: "ניסיון לנתק קשריה עם איראן", באתר ynet, 13 באוקטובר 2012
↑  יוסי ביילין, לקחי הערוץ הבלתי נודע, באתר ישראל היום, 9 במרץ 2017
↑  מיכאל (מייק) הרצוג, Today marks the end of my tenure as Israel's Ambassador to the United States, פוסט ברשת X, ‏24/01/2025
↑  שירין הרצוג משרד עו"ד רון גזית, רוטנברג ושות'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524106105171  GND: 1137496045  VIAF: 310739001   WorldCat (עם VIAF): 310739001 
ראובן ריבלין נשיא מדינת ישראל במפגש עם זוכה "פרס חיים הרצוג", המשנה לנשיאת בית המשפט העליון לשעבר אליקים רובינשטיין בתמונה: מימין לשמאל – מיכאל (מייק) הרצוג, ראובן ריבלין, אליקים רובינשטיין, יו"ר הסוכנות היהודית יצחק (בוז'י) הרצוג ורעייתו של אליקים רובינשטיין, מרים, 2018
מיכאל הרצוג מדבר בפני חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית
ארין ברוקוביץ'

ערך זה עוסק באישיות. אם התכוונתם לסרט שנקרא על שמה, ראו .
| --- | --- |

ארין ברוקוביץ', 2016
 לידה:  22 ביוני 1960 (בת 64) קנזס, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  תיכון לורנס  אוניברסיטת המדינה של קנזאס  Wade College 
 brockovich.com
 
ארין ברוקוביץ' (באנגלית: Erin Brockovich; נולדה ב-22 ביוני 1960) היא פקידה משפטית אמריקאית ופעילה סביבתית, אשר, למרות חוסר השכלה פורמלית במשפטים, סייעה בבניית תיק נגד חברת הגז והחשמל פסיפיק ("PG&E") של קליפורניה בשנת 1993.
תביעתה הייתה נושא הסרט "ארין ברוקוביץ'" משנת 2000, שבו גילמה ג'וליה רוברטס את דמותה. מאז, ברוקוביץ' הפכה לאישיות טלוויזיונית, ואירחה את התוכנית "Challenge America with Erin Brockovich" ב-ABC ו"צדק סופי" ב-Zone Reality.
היא נשיאת ברוקוביץ' מחקר וייעוץ. היא עובדת גם כיועצת עבור ג'רארדי את קייס, ניו יורק עורכי הדין של וייטס & לוקסנברג, אשר מתעסקות בעיקר בתביעות אישיות כתוצאה מחשיפה לאזבסט, כמו גם במשרד עורכי הדין האוסטרלי "שיין".
ביוגרפיה

ארין פָּטִי נולדה בלורנס (אנ') שבקנזס, בתם של בטי ג'ו (לבית אוניל; 1923–2008) שעבדה כעיתונאית, ופרנק פטי (אנ') (1924–2011) שעבד כמהנדס ושחקן פוטבול. יש לה אח, פרנק ג'וניור תומאס (1954–1992) ואחות, ג'ודי.
היא סיימה את תיכון לורנס, ולאחר מכן למדה באוניברסיטת המדינה של קנזס וקיבלה תואר באמנות שימושית מווייד קולג' (אנ') שבדאלאס שבטקסס.
ב-1981 עבדה במשרה ניהולית ב-Kmart במשך כמה חודשים ולאחר מכן התמודדה וזכתה בתחרות יופי בתואר מיס החוף המערבי.
היא גרה בקליפורניה מאז 1982.
התביעה נגד חברת הגז והחשמל פסיפיק

ארין ברוקוביץ' התפרסמה בזכות הליך משפטי כנגד חברת פסיפיק גז אנד אלקטריק ("PG&E"), הליך שבסופו נפסקו לטובת התובעים שייצגה ארין פיצויים בסך 333 מיליון דולר, סכום הפיצויים הגדול ביותר שנפסק בהליך משפטי בודד בתולדות ארצות הברית. ההליך עסק בהאשמות על זיהום מי שתייה בכרום שש-ערכי (אנ') בעיר הינקלי בדרום קליפורניה. במרכזו של המקרה עמדה תחנת מדחס שנבנתה ב-1952 כחלק מחיבור צינור גז טבעי, באזור מפרץ סן פרנסיסקו. בין 1952 ל-1966, "PG&E" השתמשה בכרום שש-ערכי במתקן קירור שנועד להילחם בקורוזיה. השפכים מהמתקן שוחררו לבריכות באתר וחלחלו לתוך מי התהום על אזור ליד המפעל בגודל של לא פחות מ-8 מייל אורך (כ-12 ק"מ) ו-2 מייל רוחב (כ-3 ק"מ).
תחנת בקרת איכות מים אזורית של הינקלי הכניסה את "PG&E" תחת תקנותיה ב-1968. "PG&E" ניסו להשמיד את כל המסמכים שנגעו לעניין זיהום מי השתייה באזור כתוצאה מהזיהום עם הכרום בו השתמשו, אך ללא הצלחה היות שבמהלך המשפט נמצאו הוכחות לא רק לכך שהמפעל המקומי של החברה ידע על הזיהום, אלא שגם במטה החברה בסן פרנסיסקו ידעו על כך ועל הסכנות הכרוכות בכך לתושבי האזור, אך בחרו להעלים עין מהעניין. התיק כאמור הסתיים במסגרת הליך בוררות בשנת 1996 שבה הורו ל-"PG&E" לשלם 333 מיליון דולר לתושבי הינקלי שתבעו את החברה, סכום הפשרה הגבוה ביותר ששולם אי פעם עבור תביעה בארצות הברית. מסרי את ויטיטו, משרד עורכי הדין אשר בו שימשה ברוקוביץ' כפקידה משפטית קיבל 133.6 מיליון דולר שכר טרחה עבור ההסדר, וברוקוביץ' עצמה קיבלה 2.5 מיליון דולר.
הערות שוליים

↑  "Girardi & Keese Law Firm" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-07-15.
↑  Maddaus, Gene (22 בספטמבר 2009). "Erin Brockovich goes after Shell Oil in Carson". Daily Breeze. אורכב מ-המקור ב-2009-10-07. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  McDonough, Molly (26 בספטמבר 2008). "Erin Brockovich Signs On With NYC Law Firm". ABA Journal. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Erin Brockovich Shines". Shine Lawyers. אורכב מ-המקור ב-2018-04-03.
↑  PG&E Hinkley Chromium Cleanup California Environmental Protection Agency, 9/10/08
↑  Campbell, Duncan (2001-12-10). "What Erin Brockovich did next". The Guardian (באנגלית בריטית). נבדק ב-2020-03-01.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007322430505171  PLWABN: 9810532253905606  GND: 12378591X  ISNI: 0000 0000 5608 8778  LCCN: n2001093249  NLK: KAC2018O5456  SUDOC: 188420320  VIAF: 3388972   WorldCat (עם VIAF): 3388972
צבי בר-ניב

צבי בר ניב (29 במאי 1916 – 18 במאי 1986) היה משפטן ישראלי, שכיהן בין היתר כפרקליט המדינה וכנשיא הראשון של בית הדין הארצי לעבודה.
ביוגרפיה

צבי בר-ניב נולד בווילנה למרדכי וסוניה ניבולסקי ועלה לארץ ישראל בשנת 1936. בין השנים 1937 ל-1942 למד באוניברסיטה העברית בירושלים ובבית הספר המנדטורי למשפטים, ובשנת 1943 קיבל רישיון כעורך דין. החל לעבוד במשרד עורכי הדין זמורה והורוביץ והיה יועץ משפטי עצמאי של קרן היסוד והוועד הלאומי. שימש גם יועץ משפטי להסתדרות וייצג נאשמים בפעילות בההגנה.
עם קום המדינה התמנה ליועץ המשפטי של משרד העבודה ושימש לזמן מה מפקח כללי על כוח האדם. בשנים הראשונות עסק (יחד עם ד"ר שאול קובובי ואחרים) בניסוח חוק הביטוח הלאומי, ועם השלמת החוק הוציא עליו ספר. בשנת 1960, בעקבות המלצות ועדת ברנזון, עסק בניסוח טיוטה ראשונה לחוק בתי הדין לעבודה.
בשנות ה-50 היה פעיל בארגון העבודה הבינלאומי. הוא השתתף מדי שנה בוועידה השנתית של הארגון, והחל משנת 1955 עמד בראש המשלחת. בשנת 1956 נבחר פה אחד ליו"ר הוועדה המפקחת על קיום האמנות וההמלצות של ארגון העבודה הבינלאומי. כן השתתף בוועידות אזוריות של הארגון ובשנים 1958–1959 כיהן בז'נבה כיועץ של הארגון.
בפברואר 1962 מונה לפרקליט המדינה. בתפקידו זה היה התובע במשפטיהם של יעקב בר-אור ושל יצחק רפאל, וייצג את המדינה בפרשת האח דניאל.
בשנת 1969 מונה לנשיאו הראשון של בית הדין הארצי לעבודה, תפקיד בו כיהן עד 1986.
חיבר מספר ספרים בדיני עבודה: "העבודה במשפט העמים"; "העבודה במשפט העמים ובישראל"; "חוק הביטוח הלאומי"; ערך את כתב העת המשפטי International Labour Law Reports. מומחיותו בחוקי העבודה השפיעה גם על מעמדו המיוחד של בית הדין לעבודה, ועל נטייתו הפוליטית בשנים הראשונות לקיומו.
מותו והנצחתו

בר-ניב הלך לעולמו ב-18 במאי 1986 שבוע לפני יום הולדתו ה-70. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים. לזכרו נקראת ספריית בית הדין הארצי לעבודה, ובשנת 1987, שנה לאחר מותו, יצא לאור ספר מאמרים לזכרו.עיריית ירושלים קראה כיכר על שמו בשכונת קטמון בצומת רחוב הפלמ"ח ורחוב הטייסים.
לקריאה נוספת

ספר בר-ניב - לקט מאמרים בדיני עבודה, הוצאת רמות, 1987.
הערות שוליים

↑  נשואים, הצופה, 16 באוגוסט 1946

סוניה ניבולסקי, דבר, 3 ביוני 1976
1 2  נח סביר, לעברו השני של המיתרס, מעריב, 12 בפברואר 1962
↑  צבי בר ניב - מפקח על כוח האדם, חרות, 4 במרץ 1949
↑  ג. לוטן, ספר ראשון על חוק הביטוח הלאומי, דבר, 11 בנובמבר 1954
↑  רפאל אלדור, מעמד של שופטים מחוזיים יוענק, מעריב, 2 בנובמבר 1967
↑  משלחות ישראל לועידות בינלאומיות, הצופה, 8 ביוני 1949
משלחת מישראל לועידת ארגון העבודה, מעריב, 23 במאי 1951
משלחת ישראל בוועידת ארגון העבודה, הצופה, 3 ביוני 1952
משלחת ישראל היתה גורם יוזם, דבר, 25 ביולי 1954
↑  חזרו נציגי ישראל בארגון העבודה, חרות, 19 באוגוסט 1955
משלחת ישראל תתמוך באיסור עבודת כפייה, חרות, 23 במאי 1956
תככים בוועידת העבודה הבינלאומית, חרות, 21 ביוני 1957
↑  נציג ישראל - ראש ועדה של ארגון העבודה, חרות, 12 ביוני 1956
↑  נפתחה בלאגוס, דבר, 6 בדצמבר 1960
↑  צ. בר-ניב יתמנה פרקליט המדינה, דבר, 14 בפברואר 1962
↑  שלושה שופטי בימ"ש השלום, מעריב, 1 באוגוסט 1965
↑  בקשתו של האח דניאל להעניק לו תעודת עולה, דבר, 20 בנובמבר 1962
↑  המצבה ומקום הקבר של צבי בר ניב, באתר "פרויקט גלעד"
| שופטי בית הדין הארצי לעבודה |
| --- | --- | --- |
| שופטים קבועים מכהנים | נשיאה: ורדה וירט לבנה • סגן הנשיאה: אילן איטח חנה אופק-גנדלר • לאה גליקסמן • סיגל דוידוב-מוטולה • אילן סופר • רועי פוליאק |  |
| נשיאים בדימוס | יגאל פליטמן • נילי ארד • סטיב אדלר • מנחם גולדברג • צבי בר-ניב |  |
| סגני נשיאים בדימוס | אלישבע ברק-אוסוסקין • יצחק אליאסוף • שאול קובובי • ישראל לוין |  |
| שופטים קבועים בדימוס | צבי טרלו • זאב נגבי • עדינה פורת • שמואל צור • עמירם רבינוביץ' • רונית רוזנפלד • מרטין אלטס • יוסף רייך |  |
ראו גם נציגי ציבור בבית הדין הארצי לעבודה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280108205171  ISNI: 0000 0000 8341 1817  LCCN: n89116129  NTA: 072238356  VIAF: 21267770   WorldCat (עם VIAF): 21267770 
כיכר צבי בר-ניב (שכונת קטמון)
אלימלך נייפלד

אלימלך נייפלד (1897–1956) ממייסדי צעירי המזרחי והפועל המזרחי, חבר הנשיאות של הוועד הפועל הציוני.
נייפלד נולד בנובידבור מזובייצקי לרב העיר ראובן יהודה נייפלד, שהיה ממיסדי אגודת הרבנים בפולין. הוא למד תורה אצל אביו ואחר כך בישיבה של האדמו"ר מראדזימין. הוא השלים לימודים כלליים ולמד באלטונה ובברלין. הוא הקים תנועה להפצת חינוך דתי ציוני בשם תבונה. בסוף 1919 הצטרף לתנועת צעירי מזרחי שהפכה אז לתנועה ארצית בפולין. הוא נבחר להנהלת התנועה ונשלח מטעמה להנהלת הקרן הקיימת ולקונגרס הציוני ה-13. בתחילת 1924 החליף את קלמן אליעזר פרנקל, שעלה לארץ ישראל, כמנהל המשרד של צעירי מזרחי. במקביל הוא היה יד ימינו של הרב יצחק ניסנבוים ושימש לצדו כדרשן במרכז סיני בוורשה. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל ומונה למנהלת מחלקת הדת של המרכז העולמי של המזרחי. בתוך תנועת הפועל המזרחי הוא היה מראשי הסיעה המרכזית, "תורה ועבודה", בראשות משה שפירא.
הוא נפטר אחרי מחלה קשה בשנת 1956 ונקבר בבית הקברות סנהדריה.
על שמו ניטעה חורשה בפרוזדור ירושלים.
הערות שוליים

↑  אסיפת היסוד של אגודת הרבנים, הצפירה, 4 ביולי 1913
↑  אגודת הרבנים בפולין, המצפה, 11 ביולי 1913
↑  חיים משה שפירא, הולך תמים ופועל צדק, הצופה, 12 בנובמבר 1956
↑  מפעולות צעירי המזרחי בוורשה, המזרחי, 22 באפריל 1920
↑  צעירי מזרחי בפולין - המרכז העולמי, המזרחי, 24 בנובמבר 1921
↑  קלמן אליעזר פרנקל, עליית צעירי מזרחי, הצופה, 24 באפריל 1962; המשך
↑  הרב אלימלך נייפלד ז"ל, הצופה, 15 באוקטובר 1956
↑  רשימות המועמדים לוועידה השמינית של הפועל המזרחי בארץ ישראל, הצופה, 14 בספטמבר 1941
↑  חורשה ע"ש הרב אלימלך נייפלד ז"ל, הצופה, 5 ביוני 1961
דביר דיאמונד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 ביוני 1986 (בן 38) ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  סגן מפקד יחידת מגלן   ראש ענף חי"ר במא"ש במל"י   מפקד גדוד 101   מפקד יחידת דובדבן   מפקד חטיבת כרמלי
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
דביר דיאמונד (נולד ב-16 ביוני 1986) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת כרמלי. קודם לכן שימש מפקד יחידת דובדבן ומפקד גדוד 101.
ביוגרפיה

גדל ביישוב שדמות מחולה. למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, בישיבת חומש ובמוסדות בני דוד בעלי. התגייס לצה"ל בשנת 2006, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 101. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. שירת כמ"פ מסייעת של גדוד 101. במהלך מבצע צוק איתן נפצע ואיבד את עינו.
בשנת 2020 מונה למפקד גדוד 101, בתקופות זכה הגדוד באות הצטיינות ממפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון. בשנת 2022 מונה למפקד יחידת דובדבן ושימש כמפקדה במהלך מתקפת הפתע ב-7 באוקטובר ובמהלך מלחמת חרבות ברזל. ביום העצמאות 2023 השיא משואה בטקס הדלקת המשואות.
ב-2024 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת כרמלי. דביר הוביל את צק"ח כרמלי בתמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל.
נשוי ואב לשישה מתגורר ביישוב עלי.
הערות שוליים

↑  טל אריאל אמיר, ‏"מבחינתי, היה שווה לאבד עין": המפקד שהסתיר את הפציעה והמשיך להלחם, באתר מעריב אונליין, 5 ביולי 2015.
↑   לוחמי גדוד 101 קיבלו אות הצטיינות ממפקד אוגדת איו"ש, באתר צה"ל, 25 באפריל 2021
↑  משה כהן, ‏"דואג לחייליו כאילו הם ילדיו שלו": הכירו את מפקד יחידת דובדבן שישיא משואה, באתר מעריב אונליין, 23 באפריל 2023
↑  אחרי שאיבד את עינו: אל"ם דביר דיאמונד נכנס לתפקיד מח"ט כרמלי, באתר ערוץ 7, 19 בספטמבר 2024
↑    ישי אלמקייס, ‏סא"ל ד': האירוע המכונן ששינה את חייו של מדליק המשואה, בעיתון מקור ראשון, 21 באפריל 2023
↑  בנו של הרבצ"ר לשעבר מונה לפקד על גדוד מעורב,  באתר כיפה, 4 בנובמבר 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
1911 במוזיקה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1911  במוזיקה |  |
< · 1909 · 1910 — 1911 — 1912 · 1913 · >
כל ערכי השנים במוזיקה במאה ה-20 · כל ערכי השנים במוזיקה במאה ה-21 · פורטל המוזיקה
אירועים

26 בינואר – בכורה לאופרה "אביר הוורד" מאת ריכרד שטראוס בדרזדן; כותב הליברית הוא הוגו פון הופמנסתאל והבמאי הוא מקס ריינהרדט.
21 בפברואר – גוסטב מאהלר, שחלה באנדוקרדיטיס זיהומית וסבל מחום גבוה, ניצח על הקונצרט האחרון שלו עם הפילהרמונית של ניו יורק.
19 במאי – בכורה לאופרה "L'heure espagnole" מאת מוריס ראוול באופרה-קומיק, בהופעה כפולה עם האופרה "תרז" מאת ז'יל מאסנה משנת 1907.
24 במאי – בכורה בלונדון לסימפוניה מס' 2 מאת אדוארד אלגר ובניצוחו.
15 ביוני – בכורה לבלט "פטרושקה" מאת איגור סטרווינסקי בפריז; הרקדן הראשי הוא ואצלב ניז'ינסקי.
יולי – פרנק ברידג' משלים את הסוויטה התזמורתית "הים" בשהותו באיסטבורן.
20 בנובמבר – בכורה ליצירה "השיר על הארץ" מאת גוסטב מאהלר במינכן, בניצוחו של ברונו ולטר לבקשתה של אלמה מאהלר.