ספר זכריה
תוכן > משאות'(ט' - י"ד)

חלק זה של הספר מכיל שני קובצי נבואות אשר נפתחים שניהם במילים "מַשָּׂא דְבַר-ה'". קבצים אלו עוסקים במגוון נושאים ובעיקר באחרית הימים (על ההבדל ביניהם לחלקו הראשון של הספר ראו לעיל). לשונם של המשאות עמומה ורבו בהם הפירושים.
משא ראשון:
נבואות על ארם, צור, צידון ופלשת (ט', א' - ח'): בעתיד יעברו העמים הללו ויושבי הערים הנ"ל תמורות: חלק מהם ישמדו ("וַתִּבֶן צֹר מָצוֹר לָהּ... הִנֵּה ה' יוֹרִשֶׁנָּה, וְהִכָּה בַיָּם חֵילָהּ, וְהִיא בָּאֵשׁ תֵּאָכֵל" ג' - ד') והאחרים יראו, ייראו ויתקרבו אל ה'. כתוצאה מכך, יחיה עם ישראל בשלום.
המלך שיבוא לציון (ט', ט' - י'): "גִּילִי מְאֹד בַּת-צִיּוֹן, הָרִיעִי בַּת יְרוּשָׁלִַם! הִנֵּה מַלְכֵּךְ יָבוֹא לָךְ, צַדִּיק וְנוֹשָׁע הוּא, עָנִי וְרֹכֵב עַל-חֲמוֹר, וְעַל-עַיִר בֶּן-אֲתֹנוֹת". בעקבות בואו של המלך (שנוטים לפרשו כמלך המשיח) יהיו שלום ושלווה בארץ.
המלחמה בגויים (ט', י"א - י"ז; י', א' - ז'): לפני הגאולה תהיה מלחמה בגויים שבה ינצחו אנשי יהודה ואפרים.
שיבת העם לארצו (י', ח' - י"ב): "וַהֲשִׁבוֹתִים מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם וּמֵאַשּׁוּר אֲקַבְּצֵם, וְאֶל-אֶרֶץ גִּלְעָד וּלְבָנוֹן אֲבִיאֵם וְלֹא יִמָּצֵא לָהֶם" (י').
קינה על העצים החזקים (י"א, א' - ג'): העצים החזקים יושמדו ויישרפו. אולי הכוונה למנהיגי העם, שאליהם מכוון גם המשל הבא, ואולי לעמים חזקים.
משל הרועים (י"א, ד' - י"ז): משל לא ברור. ככל הנראה עיקרו ביקורת על ההנהגה הכושלת של העם. הנביא מצֻווה תחילה לרעות את "צאן ההריגה", שרועיהן ובעליהן פשעו במשימתם עד כה ולא הגנו או שמרו עליהן. הנביא מספר שלקח שני מקלות, "לְאַחַד קָרָאתִי נֹעַם וּלְאַחַד קָרָאתִי חֹבְלִים, וָאֶרְעֶה אֶת-הַצֹּאן" (ז'). לאחר מכן מסופר על שלושת הרועים שהכחיד ה' בחודש אחד, כשהכוונה, כך נראה, לשלושה מנהיגים שמתו בתקופה קצרה (נעשו ניסיונות לזהות מנהיגים אלו עם מנהיגים מתקופות שונות). אחר כך נשבר הנביא ואומר: "לֹא אֶרְעֶה אֶתְכֶם; הַמֵּתָה תָמוּת, וְהַנִּכְחֶדֶת תִּכָּחֵד, וְהַנִּשְׁאָרוֹת תֹּאכַלְנָה אִשָּׁה אֶת-בְּשַׂר רְעוּתָהּ. וָאֶקַּח אֶת-מַקְלִי, אֶת-נֹעַם, וָאֶגְדַּע אֹתוֹ: לְהָפֵיר אֶת-בְּרִיתִי אֲשֶׁר כָּרַתִּי אֶת-כָּל-הָעַמִּים" (ט' - י'). לבסוף מבטיח ה', "הִנֵּה-אָנֹכִי מֵקִים רֹעֶה בָּאָרֶץ: הַנִּכְחָדוֹת לֹא-יִפְקֹד, הַנַּעַר לֹא-יְבַקֵּשׁ, וְהַנִּשְׁבֶּרֶת לֹא יְרַפֵּא. הַנִּצָּבָה לֹא יְכַלְכֵּל, וּבְשַׂר הַבְּרִיאָה יֹאכַל, וּפַרְסֵיהֶן יְפָרֵק" (ט"ז).
משא שני:
מלחמה על ירושלים (י"ב): מתוארת מלחמה על ירושלים, בהשתתפות "כל גויי הארץ", יהודה ויושבי ירושלים. מובטח ניצחונם של אנשי יהודה וירושלים, בעזרתו של ה': "בַּיּוֹם הַהוּא אָשִׂים אֶת-אַלֻּפֵי יְהוּדָה כְּכִיּוֹר אֵשׁ בְּעֵצִים, וּכְלַפִּיד אֵשׁ בְּעָמִיר, וְאָכְלוּ עַל-יָמִין וְעַל-שְׂמֹאול אֶת-כָּל-הָעַמִּים סָבִיב... וְהָיָה בַּיּוֹם הַהוּא, אֲבַקֵּשׁ לְהַשְׁמִיד אֶת-כָּל-הַגּוֹיִם הַבָּאִים עַל-יְרוּשָׁלִָם" (ו' - ט'). ה' ישפוך 'רוּחַ חֵן וְתַחֲנוּנִים' על משפחות מסוימות ביהודה - משפחות בית-דוד, בית-שמעה (כנראה אחי דוד), בית נתן (כנראה הנביא נתן) ומשפחות הכהנים - וזה יגרום למספד גדול בירושלים, מספד שיתרחש "מִשְׁפָּחוֹת מִשְׁפָּחוֹת לְבָד", דהיינו, כל משפחה (או מעמד, או בית אב) תספוד בנפרד (י-יד). לא ברור על מי המספד, ייתכן שמדובר באישיות ספציפית: "אֵת אֲשֶׁר-דָּקָרוּ וְסָפְדוּ עָלָיו כְּמִסְפֵּד עַל-הַיָּחִיד וְהָמֵר עָלָיו כְּהָמֵר עַל-הַבְּכוֹר" (י2).
טיהור הארץ מעבודה זרה ונבואת שקר (י"ג, א' - ו'): "וְהָיָה בַיּוֹם הַהוּא... אַכְרִית אֶת-שְׁמוֹת הָעֲצַבִּים מִן-הָאָרֶץ, וְלֹא יִזָּכְרוּ עוֹד. וְגַם אֶת-הַנְּבִיאִים וְאֶת-רוּחַ הַטֻּמְאָה אַעֲבִיר מִן-הָאָרֶץ" (ב'). נביאי השקר לא ינבאו עוד.
העונש לאנשים ולרועים הרעים, וגורלם הטוב של הטובים (י"ג, ז' - ט'): הרועים הרעים ייענשו בחרב, ושני שלישים מן העם "יִכָּרְתוּ יִגְוָעוּ; וְהַשְּׁלִשִׁית יִוָּתֶר בָּהּ"; יש סוברים שקטע זה הוא המשך של תיאור המלחמה על ירושלים בפרק י"ב.
הקרב האחרון על ירושלים (י"ד): באחרית הימים תהיה מלחמה גדולה על ירושלים בהשתתפות כל הגוים. לאחר שתלכד העיר, יתערב ה' במלחמה, "וְנִלְחַם בַּגּוֹיִם הָהֵם כְּיוֹם הִלָּחֲמוֹ בְּיוֹם קְרָב. וְעָמְדוּ רַגְלָיו בַּיּוֹם-הַהוּא עַל-הַר הַזֵּיתִים אֲשֶׁר עַל-פְּנֵי יְרוּשָׁלִַם, מִקֶּדֶם, וְנִבְקַע הַר הַזֵּיתִים מֵחֶצְיוֹ מִזְרָחָה וָיָמָּה, גֵּיא גְּדוֹלָה מְאֹד. וּמָשׁ חֲצִי הָהָר צָפוֹנָה וְחֶצְיוֹ-נֶגְבָּה" (ג' - ד'). כתוצאה מהמלחמה יהיה ה' למלך על כל הארץ, וְיָשְׁבָה יְרוּשָׁלִַם לָבֶטַח. הגוים הנותרים מהמלחמה יעלו מדי שנה לחוג את חג הסוכות. אז, הכול יהיה מוקדש לבית ה' ולעבודתו.