stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המהפכה האיראנית
התנגדות למהפכה > התנגדות במשטרים שכנים

| --- | --- |
 :  ראו גם – מלחמת איראן–עיראק
מנהיגי עיראק, כווית, ערב הסעודית ומדינות המפרץ גם הם לא אהדו את המהפכה האיראנית, מכיוון שבמדינותיהם היו השיעים מיעוט בעל זכויות פחותות (לבד מעיראק ובחריין, שם היו השיעים רוב), והמהפכה הייתה עלולה לגרור מהפכה אף בארצם הם. מנהיגי אותן מדינות ראו את האייתוללה ח'ומייני כקיצוני, בכך שתמך בשינוי המשטר לא רק באיראן אלא גם בארצות השכנות. ב-1980 תקפה עיראק את איראן בניסיון להפסיק את המהפכה בראשיתה. התקפה זו התחילה את מלחמת איראן–עיראק, שתעלה בחייהם של מאות אלפי אנשים. במהלך המלחמה זכתה עיראק לסיוע צרפתי, סובייטי, בריטי אמריקאי ושל מדינות המפרץ העשירות כמו סעודיה וכווית.
התקפת עיראק עזרה לגבש את האומה האיראנית מאחורי המשטר החדש, והמחלוקות הישנות נעזבו לנוכח האיום החיצוני. עבור אלה שהתנגדו למשטר, בעיקר קבוצות שמאלניות וכורדיות, המלחמה נעשתה לתירוץ ליחס קשה, כשהמשטר החדש משתמש בעינויים ובמעצרים בלתי חוקיים, בדיוק כמו השאה.
עיראק לבסוף לא הצליחה לנצח במלחמה או להביא לנפילת משטר האייתולות באיראן, אולם המהפכה האסלאמית לא התפשטה מעבר לגבולותיה של איראן.
התנגדות למהפכה > גירוש המשטר הקודם

| --- | --- |
 :  ראו גם – רזא כורש עלי פהלווי, הממשלה האיראנית הגולה
עם עלייתו של המשטר השיעי החדש, עשרות מהמשטרה החשאית ותומכים אחרים של השאה שלא הצליחו להימלט מאיראן הוצאו להורג (ובמיוחד על ידי סדגה חלח'אלי, מנהיג השריעה). בנוסף הוצאו להורג מתנגדי משטר חדשים או אנטי-דתיים, וכן נשים ולא-מוסלמים עשירים, פוליטיקאים, משפטנים, בהתאם לצו האסלאם שאוסר זאת. נשים שביקשו לשמר את החירויות להן זכו בתקופת השאה, כמו לצאת בשיער פזור ולהתאפר לרוב היו מדוכאות ולאחר מספר מוגבל של התראות, מושלכות לכלא ומוצאות להורג.
השאה עצמו קיבל מקלט מדיני במצרים תחת אנואר סאדאת. השאה, שכבר היה חולה סרטן, מת בקהיר ב-27 ביוני 1980. בנו רזא כורש עלי פהלווי הומלך תחתיו יומיים לאחר מות אביו על ידי קבוצת תומכיו הגולים.
הכורדים במהפכה

| --- | --- |
 :  ראו גם – כורדים, בדלנות כורדית באיראן
עד לשנות התשעים לערך התנועות הכורדית באיראן ברובן היו קומוניסטיות או לכל הפחות סוציאליסטיות. בתקופת שושלת פהלווי, נעשו מספר ניסיונות להחלת ריבונות ומדינה כורדית עצמאית במספר מחוזות כורדים שונים באיראן, כולן ללא יוצא מהכלל דוכאו באמצעים אלימים. אזרחים איראנים כורדים שנמצאו משתייכים לאחת מהמפלגות הקומוניסטיות הכורדיות היו נעצרים, ובכלא היו עוברים עינויים קשים על ידי הסאוואכ. לכן כשהחלו המרידות נגד משטר השאה רבים מהכורדים הצטרפו להפגנות, מתוך אמונה כי לאחריה תינתן להם עצמאות מדינית, לאור תמיכתם בהפיכה. עם הצלחת המהפכה ובתומה ניסו מנהיגים כורדים ושנים להשתלב בעמדות מפתח בממשלה ובמוסדות המדינה החדשה, אולם סורבו ומודרו. ניסיונות לבקשת והחלת מדינה ריבונית כורדית בתחומי איראן גם נכשלו ורבים ממנהיגי ופעילי התנועות הכורדיות דוכאו, נרדפו, נכלאו, עונו והוצאו להורג, לאחר המהפכה.
נשים במהפכה

| --- | --- |
 :  ראו גם – מעמד האישה באסלאם
תנועת זכויות האישה באיראן שהחלו בתקופתו של השאה האיראני דוכאו ונפגעו קשות לאחר המהפכה האסלאמית, עת בה הוקמו משמרת הצניעות במשמרות המהפכה האסלאמית. כך תיארו בספריהן האוטוביוגרפיים אזאר נפיסי ומרינה נעמת. נשים ששירתו בממשל או באקדמיה פוטרו במקרה הטוב או הוצאו להורג על התנהלות וניהול אורח חיים חסר צניעות. כמו פרסום דברי חרפה נגד מה שראו אנשי הממשל והמדינה החדשים לאחר המהפכה כאנטי-אסלאם והשיעה בתקשורת, בין אם במאמרים או ספרים. מרינה נעמת סיפרה בספרה על כך שסולקה מבית הספר בו למדה לאחר שכתבה מאמר שנתפס כאנטי-דתי נגד רעלות, טרם המהפכה, וכי נצפתה ללא רעלה. לאחר מכן נכלאה בכלא אווין שם עברה אונס לפני תכנון הוצאה להורג על ידי סוהר; שטען כי התאהב בה לאחר המעשה (שביצע את אותו המעשה פעמים רבות לפני בנשים אחרות שהוצאו להורג) שנעשה באופן שיטתי על ידי הסוהרים בכלא האיראני למטרת מניעת הגעת אסירות לאחר מותן לגן העדן; שניסה להציל את חייה בנישואים במקום מוות. כתנועות פוסט-מהפכניות התחזקו במאה ה-21 מחאת החיג'אב באיראן ותנועות האישה, חיים, חירות.
השפעה פוסט-מהפכנית

| --- | --- |
 :  ראו גם – תוכנית הגרעין האיראנית, משמרות המהפכה האסלאמית, הפגנות 2011
למרות דמוקרטיה מסוימת במבנה הפוליטי שלאחר המהפכה, הפגיעה בזכויות אדם תחת המשטר התיאוקרטי הגיעו לרמת ברוטליות גבוהה מזו של המשטר הקודם. עינויים, מעצר מתנגדים ורצח של מבקרים חשובים הוא דבר שבשיגרה (מספר האסירים הפוליטיים שנרצחו בשנות ה-80 מוערך ב-15,000 עד 20,000). האפליה של נשים נעשתה שכיחה מאז המהפכה, וכך גם האפליה של מיעוטים דתיים, במיוחד בני הדת הבהאית, שהוכרזו ככופרים. יותר מ-200 בהאים הוצאו להורג או נרצחו, מאות אחרים נעצרו, ורבבות איבדו את עבודתם, עסקיהם או את האפשרות לחינוך גבוה. כל המבנים האדמיניסטרטיביים הבהאיים נאסרו בידי הממשלה, ומקומות קדושים ובתי קברות נהרסו או הושחתו.
כתוצאה מהמהפכה התחזקה גם הצנזורה, שהייתה נוקשה עוד קודם לכן, והדבר הביא לצמצום משמעותי של היצירתיות האמנותית המקומית.
המהפכה והקמת משמרות המהפכה האסלאמית במטרה להחליש את כוחו של צבא איראן שסווג כנאמן לשושלת פהלווי, הותירה את איראן מבודדת בזירה הבינלאומית, מנודה מהעולם הקפיטליסטי והקומוניסטי, עם סנקציות מסחר משמעותיות שקיימות עד היום (בידי ארצות הברית). מצד שני, המהפכה גם איפשרה מהפכה פנימית במערכת הפוליטית, במקום מהפכה בידי כוחות חיצוניים. לדוגמה, ב-1997 נבחר הנשיא הרפורמיסטי מוחמד חתאמי. אמנם, בבחירות 2009 שבהן נבחר בשנית אחמדינז'אד לנשיא רבים טענו שהבחירות זויפו- מה שמרוקן אותן מתוכן.
הרמה הגבוהה יחסית (עבור האזור) של חדירת האינטרנט (נכון ל-2004, היו באיראן קרוב ל-5 מיליון משתמשים באינטרנט) מאפשרת חדירה של רעיונות וארגונים פוליטיים לאיראן.
בעקבות המהפכה התהפכו על פיהם יחסי איראן–ישראל - בעוד בתקופת שושלת פהלווי שלפני המהפכה היו יחסי שתי המדינות חמים, הרי שלאחריה הם נהפכו לעוינות מוחלטת.
ב-9 ביולי 1980 נעשה ניסיון הפיכת נגד כנגד הרפובליקה האיסלאמית של איראן על ידי מספר אנשי צבא בכירים ומתנגדי משטר אחרים. ניסיון זה נכשל ובעקבותיו בוצעה שורה נרחבת של מעצרים ואף הוצאות להורג בקרב מתנגדי המשטר שסייעה לממשלה האיראנית לבסס את כוחה ושליטתה המוחלטת במדינה.
השפעה על יחסי החוץ של איראן

בעקבות המהפכה הורעו היחסים של איראן עם העולם המערבי. את הדומיננטית שבהן, ארצות הברית, משטר האייתוללות מכנה "השטן הגדול".
כפועל יוצא של המהפכה השתנו לגמרי יחסי איראן–ישראל. בתקופת השאה היו אלה יחסים חמים וידידותיים תוך שיתוף פעולה מסחרי וצבאי, ואילו לאחר המהפכה הם הפכו ליחסי עוינות. עם זאת, בשנותיה הראשונות של המהפכה עדיין נמשכו קשרים בלתי רשמיים מאחורי הקלעים, בעיקר במישור הצבאי, בין היתר במכירת אמצעי לחימה ישראליים לאיראן במהלך מלחמת איראן–עיראק, ובפרשת איראן-קונטראס. בעקבות המהפכה התערער גם מצבה של הקהילה היהודית באיראן.
ראו גם

איראן המודרנית
המהפכה הלבנה
משבר בני הערובה באיראן
חילוץ הישראלים מאיראן (1979)
עליית יהודי איראן בעקבות המהפכה האיראנית
מדיניות ייצוא המהפכה האסלאמית
פרשת איראן-קונטראס
זכויות להט"ב באיראן
צנזורה באיראן
חביב אלקאניאן
לקריאה נוספת

דוד מנשרי, ליאורה הנדלמן-בעבור (עורכים), איראן - אנטומיה של מהפכה, בני-ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009.(הספר בקטלוג ULI)
אליעזר גייזי צפריר, שטן גדול שטן קטן - מהפיכה ומילוט באיראן, ספרית מעריב, 2002. (הספר בקטלוג ULI)
א' קרש, ‏איראן - אנטומיה של מהפכה, מערכות 268, אפריל 1979
יוסי אלפר, מדינה בודדה: החיפוש החשאי של ישראל אחרי בעלות ברית באזור, הוצאת מטר (הספר בקטלוג ULI)
זמנים: רבעון להיסטוריה, גיליון 143 - איראן: 40 שנה למהפכה, ינואר 2021
הערות שוליים

↑  גיא אלסטר‏, סוכנים בשירותי הביטחון ומאגרי נשק: כך ביצעה ארצות הברית הפיכה באיראן, באתר וואלה, 1 ביולי 2017
1 2  גיא בכור, כה אמר זרטוסטרה: סודותיו של חומייני, gplanet, 28 באוקטובר 2010.
↑  אורלי נוי, "לא לזה אמרנו כן": הצהרת איש אופוזיציה איראני במלאת 35 למהפכה, באתר "שיחה מקומית", 4 במאי 2014
↑  פיטר פופאם, סרברניצה של איראן, אינדפנדנט, 7 בפברואר 2013 (באנגלית)
↑  אמנות אסלאמית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  יהודי מוצא להורג באיראן של חומייני, באתר הארץ, 9 במאי 1979
| היסטוריה מודרנית של איראן |
| --- | --- | --- |
| השושלת הקאג'ארית | מלחמות האימפריה הרוסית–פרס • המלחמה האנגלו-פרסית • מרד הטבק באיראן • מודרניזם אסלאמי • המהפכה החוקתית בפרס • המערכה בפרס במלחמת העולם הראשונה • ההסכם האנגלו-איראני • ההפיכה באיראן (1921) • מרד סימקו שיקאק | איראן |
| שושלת פהלווי | רזא שאה פהלווי • העימות במקדש האימאם א-רידא • הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן • משבר אבאדאן • ההפיכה באיראן (1953) • המהפכה הלבנה • חגיגות 2500 שנים לאימפריה הפרסית • תאוריית הקשר על הדחת השאה מאיראן • המהפכה האסלאמית • הממשלה האיראנית הגולה | איראן |
| הרפובליקה האסלאמית | הפיכת נוז'ה • משבר בני הערובה באיראן • מלחמת איראן–עיראק • הסכסוך האיראני-ישראלי • הסכסוך האיראני–סעודי • תוכנית הגרעין האיראנית • טרור אסלאמי • בדלנות כורדית באיראן • ההפגנות באיראן (2018–2019) • ההפגנות באיראן (2022–2023) | איראן |
פורטל איראן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548732905171  BnF: cb119392006 (data)  GND: 4128331-4  LCCN: sh86002666  NKC: ph579891 
ח'ומייני נוחת באיראן לאחר 14 שנות גלות
אונס לוקרטיה

ערך זה עוסק באירוע היסטורי. אם התכוונתם לפואמה של שייקספיר, ראו .
אונס לוקרטיה, מאת טיציאן
לוקיוס טארקוויניוס קולאטינוס, לוקיוס יוניוס ברוטוס ואביה של לוקרטיה מתאבלים על מותה ונשבעים לנקום, פרט מתוך ציור של בוטיצ'לי
לוקיוס יוניוס ברוטוס מחזיק בידו האחת את גופת לוקרטיה ובידו השנייה מחזיק בסכין שהוציא מליבה בפסל של איגנץ פרנטישק פלאצר בגן הפסלים של ארמון שנברון
לוּקְרֶטְיָה (בלטינית: Lucretia; לעיתים מתועתק גם לוּקְרֶצְיָה) הייתה אישה רומאית אגדית למחצה במאה הששית לפני הספירה, אשתו של אציל בשם לוקיוס טארקוויניוס קולאטינוס (Lucius Tarquinius Collatinus). לאחר שנאנסה על ידי סקסטוס, בנו של המלך הרומי האחרון, לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס, התאבדה. נקמתם של אזרחי רומא במשפחת המלוכה הובילה למהפכה שלטונית שהפסיקה את המלוכה ברומא כליל והפכה אותה לרפובליקה. סיפורה של לוקרטיה מופיע במספר גרסאות, הנפוצה שבהן היא זו של טיטוס ליוויוס, גרסה מקובלת אחרת נמצאת בכתבי דיוניסיוס מהליקרנסוס. אונס לוקרטיה נתן השראה ליצירות אמנות רבות לאורך השנים.
נוסח ליוויוס של הסיפור

לפי נוסח מקובל, היו בן המלך סקסטוס ולוקיוס טרקיניוס מפקדים על כוחות צבא רומא שצרו על העיר ארדאי (Ardea). במהלך שיחה ביניהם הילל לוקיוס טרקיניוס את סגולותיה של אשתו, לוקרטיה, ועם התלהטות השיחה הזמין את סקסטוס לסור אל ביתו ולראות את אשתו. סקסטוס הגיע לבית לוקיוס טרקיניוס ונפעם מיופייה של לוקרטיה. לאחר זמן מה חזרו השניים למחנה הצבא.
יצרו של סקסטוס לא נתן לו מנוח. כעבור מספר ימים שיגר את לוקיוס טרקיניוס לשלל תפקידים שהעסיקו אותו, וכך, בטוח מפני הופעתו הפתאומית של הבעל, הגיע אל ביתה של לוקרטיה ולאחר שהיא סירבה להיענות לו, אנס אותה.
כאשר הגיע בעלה אל הבית קיבלה אותו לוקרטיה כשהיא אוחזת בפגיון, השביעה את בעלה, אביה ורעהו לוקיוס יוניוס ברוטוס לנקום את כבודה והתאבדה.
נוסח דיוניסיוס של הסיפור

לפי הנוסח השני ביקר סקסטוס בביתו של לוקיוס טרקיניוס כשליח של אביו המלך. הוא זכה בבית לוקיוס טרקיניוס לאירוח משובח, במסגרתו הכיר את לוקרטיה האצילה וכלילת-השלמות. בלילה, בעוד הוא אורח בביתו של לוקיוס טרקיניוס, התגנב לחדרה של לוקרטיה, אנס אותה ונמלט.
לוקרטיה יצאה לבית אביה ברומא לבושת שחורים, ושם השביעה אותו ואת לוקיוס יוניוס ברוטוס לנקום את כבודה והתאבדה.
ההשלכות

ברוטוס וקרוביה של לוקרטיה נשאו את גופתה לפורום רומאנום, שם הצליח ברוטוס להמריד את העם הרומי נגד עריצות המלך, כשהוא מנצל את רגשי הזעם והתמרמרות ואת הפגיעה במסורת האבות של טארקוויניוס ובניו. הוא גייס צבא מקרב העם וצעד לעבר מחנה הצבא שצר על העיר ארדאי.
המלך טארקוויניוס סופרבוס, שהדיווחים על המרי בעיר הגיעו לאוזניו, החל לצעוד לעבר רומא בראש כוחותיו. כאשר הגיע לעיר מצא את שעריה סגורים לפניו. המלך ובניו נאלצו לגלות לקרה, רכושם הוחרם ואדמותיהם הולאמו. לוקיוס יוניוס ברוטוס חזר לרומא מאראדה והקים את שלטון הקונסולאט. הוא ולוקיוס טארקוויניוס קולאטינוס, אלמנהּ של לוקרטיה, נבחרו לקונסולים הראשונים של הרפובליקה החדשה. פעולתם הראשונה בשלטון הייתה להשביע בנדר את העם הרומי לעולם לא להסכים שימלוך עליו מלך.
באמנות ובתרבות

הסיפור מוזכר (בשם ספר יוסיפון) בתוספות על מסכת עבודה זרה, דף י' עמוד ב'.
ג'פרי צ'וסר מספר את הסיפור כסיפור מוסר (בעקבות הופעתו של הסיפור ב"עיר האלוהים" של אוגוסטינוס) במסגרת "אגדת הנשים הטובות".
בקומדיה האלוהית מציב דנטה אליגיירי את לוקרטיה, יחד עם לוקיוס יוניוס ברוטוס במעגל הלימבו, המיועד לנשמות של פגאנים אשר לא חטאו, אך אינם יכולים לזכות במחילה כיוון שאינם נוצרים, בקנטו 4 של "התופת".
ויליאם שייקספיר כתב פואמה נרטיבית בשם "אונס לוקרטיה" (The Rape of Lucrece ;1594), המגולל את סיפור המעשה. גאורג פרידריך הנדל חיבר קנטטה לפי שיר זה. שייקספיר מזכיר את הסיפור במספר מחזות, פעמים רבות כאירוע מרמז, כמו ב"סימבלין", ב"טיטוס אנדרוניקוס" וב"אילוף הסוררת", כן הוא מוזכר במחזות "כטוב בעיניכם", "הלילה השנים עשר" ו"מקבת'".
המחזה "לה מנדראגולה" מאת ניקולו מקיאוולי שואב את השראתו מסיפור אונס לוקרטיה.
ב-1946 חיבר בנג'מין בריטן אופרה בשם "אונס לוקרטיה".
ציירים רבים ציירו את האונס ואת הסיפור הדרמטי בעקבותיו. בהם סנדרו בוטיצ'לי, טיציאן, רמברנדט, דירר, רפאל, ארטמיזיה ג'נטילסקי, פאולו ורונזה ואחרים.
סיפור הטרגדיה של לוקרטיה בציור בעל שלוש סצנות מאת בוטיצ'לי – משמאל האונס, מימין התאבדותה ובאמצע הכרזת הרפובליקה כשגופתה במרכז
אי גה פארבן

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2 בדצמבר 1916 – 31 באוקטובר 2012 (95 שנים) 
 חברות בנות:  Hoechst  Guano Works  DK Recycling und Roheisen GmbH  Deutsche Grube  בונה-ורקה  Gasolin  WASAG  American IG  Braunkohlenwerke Bruckdorf  Soja AG  Wagenmann & Seybel  ACNA  WCM AG  Deutsche Länderbank  Interhandel  Degesch  אגפא  BASF  I.G. Bergwerke  Donau Chemie  Behringwerke  Leuna works  Pulverfabrik Rottweil  באייר 
 מיקום המטה:  בניין אי גה פארבן 
 ענפי תעשייה:  תעשייה כימית 
 
הריסות אחד ממפעלי התאגיד בפולין
אִי גֶה פַארבֶּן (בגרמנית: IG Farben, קיצור של Interessen-Gemeinschaft Farbenindustrie AG) היה קונצרן גרמני שנוסד ב-1925 על ידי פאול ורבורג.
אי גה פארבן החזיקה במונופול מוחלט כמעט על ייצור כימיקלים בגרמניה הנאצית. "פארבן" פירושו בגרמנית "צבעים", והחברה בראשיתה ייצרה בעיקר צבעים, אך עד מהרה התפתחה לייצור מוצרים כימיים מתקדמים יותר. התאגיד נוצר בתגובה לאירועי מלחמת העולם הראשונה שבעקבותיה איבדו חברות רבות נתח שוק משמעותי.
בימי הזוהר שלה, החברה הייתה הרביעית בגודלה בעולם, אחרי ג'נרל מוטורס, יו אס סטיל וסטנדרט אויל.
אי גה פארבן הורכבה מחברות עיקריות אלו:
אגפא (Agfa)
קאסלה (Casella)
BASF (Badische Anilin und Soda Fabrik)
באייר (Bayer)
הכסט (Hoechst)
Huels
Kalle
ומספר חברות קטנות יותר.
במהלך תכנון הפלישה הנאצית לפולין וצ'כוסלובקיה במלחמת העולם השנייה, בכירי אי גה פארבן, שהיו כולם חברי המפלגה הנאצית, שיתפו פעולה באופן הדוק עם פקידים נאצים והנחו אותם אילו מפעלים כימיים יש לאבטח ולהעביר לידיהם.
אי גה פארבן בנתה את מפעל "בונה-ורקה" לגומי סינתטי והפקת דלק נוזלי מפחם באושוויץ, מפעל זה התניע את פעילות האס אס ובניית מחנות הריכוז וההשמדה באושוויץ ועבדו בו בעיקר עובדי כפייה ממחנה אושוויץ III מונוביץ.
הגז הרעיל "ציקלון בה", אשר אי גה פארבן החזיקה בפטנט לייצורו, שימש בתאי הגזים ויוצר על ידי חברת Degesch (Deutsche Gesellschaft für Schädlingsbekämpfung), בבעלותה של אי גה פארבן.
בעקבות פשעי המלחמה שביצעה הנהלת החברה, שקלו בעלות הברית להחרים את מפעליה ולפרקה עם תום המלחמה. במקום זאת פוצלה החברה ב-1951 לחברות שהרכיבוה. ארבע הגדולות רכשו עד מהרה את הקטנות מהן וכיום פעילות רק אגפא, BASF ובאייר. שתי האחרונות הן חברות ענק בתחומן. הכסט התמזגה ב-1999 עם החברה הצרפתית Rhône-Poulenc ליצירת חברת Aventis, שהתמזגה מאוחר יותר עם חברה אחרת וכיום היא חלק מסאנופי-אוונטיס, אחת מחברות התרופות הגדולות בעולם.
חברת האם אי גה פארבן נותרה כנאמנות, שהחזיקה במספר נכסי מקרקעין עד לפירוקה ב-10 בנובמבר 2003.
מספר בכירים בחברה נידונו לתקופות מאסר במשפטי נירנברג על פשעיהם בתקופת מלחמת העולם השנייה.
ראו גם

בניין אי גה פארבן
משפט אי גה פארבן
טופף ובניו
לקריאה נוספת

דוד זילברקלנג, רשלנות רצחנית? חלקו של קונצרן אי גה פרבן באושוויץ בהקמת מחנה ההשמדה בירקנאו, יד ושם ירושלים, 60, חורף תשע"א, 2011, עמ' 14.
יעל אלנתן, ‏פעם החרמנו מוצרים גרמניים, היום מעריצים אותם - ואולי יש דרך אחרת, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 12 באפריל 2018.
חרגוליים

.
| חרגול |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: חגבאים
תת־סדרה:: Ensifera
משפחה:: חרגוליים
שם מדעי
 Tettigoniidae ‏Krauss, 1902

חרגוליים (שם מדעי: Tettigoniidae) היא משפחה של חרקים בעלי גלגול חסר השייכת לסדרת החגבאים ומונה יותר מ-6,000 מינים. הגדול שבהם נקרא סגה.
חרגול צעיר בכרמל
מראה

החרגולים ניכרים ברגליהם האחוריות הארוכות והדקות המשמשות לניתור ובמחושיהם הדקים, הארוכים יותר ממחצית אורך גופם. מחושים אלו הם הסימן החיצוני הבולט ביותר המבדיל בין החרגולים לחגבים. לבני משפחת החרגולים מגוון צורות וצבעים המותאם לסביבתם ומאפשר להם להתחפש ולהסוות עצמם כך שיתמזגו בסביבתם.
תעופה

לחרגולים שני זוגות כנפיים. כנפיהם העליונות הנוקשות והישרות נקראות כנפי חפייה משום שהן חופות על שתי הכנפיים התחתונות הקרומיות הגמישות שהן כנפי תעופה. הכנפיים מנוונות אצל רוב החרגולים שוכני הקרקע.
תזונה

מרבית החרגולים ניזונים מתזונה מעורבת אך יש ביניהם צמחוניים גמורים ויש הטורפים חרקים קטנים.
השמעת קולות

זכרי החרגולים משמיעים קולות למשיכת הנקבות אליהם. בדומה לצרצר הם עושים זאת על ידי חיכוך כנפי החפייה זו בזו. היכולת להפיק קולות נשמרת גם אצל רוב המינים בעלי כנפיים מנוונות. איברי השמע של החרגולים, כמו של הצרצרים, נמצאים בשוקי רגליהם הקדמיות.
רבייה

החרגוליים, כשאר החגבאים, מתפתחים בדרך של גלגול חסר - שלב הגולם אינו קיים אצלם ומן הביצים שמטילה הנקבה בקרקע בוקעים חרקים הדומים בצורתם לבוגרים פרט להיותם חסרי כנפיים. דרגות צעירות אלה קרויות נימפות. לנקבה צינור הטלה ארוך ופחוס בצורת חרב כפופה. בעזרת צינור ההטלה היא מחדירה את הביצים לרקמות צמחים או לאדמה.
אליהו בן חיים

| --- | --- |

הרב בן חיים, 2013
 לידה:  4 באוגוסט 1940 (בן 84) כ"ט בתמוז ת"ש פלשתינה (א"י)
 השכלה:  ישיבת פורת יוסף 
 מקום פעילות:  טהראן, ניו יורק
 השתייכות:  חרדי
 מעסיק:  ישיבה יוניברסיטי 
 רבותיו:  הרב עזרא עטיה, הרב עובדיה יוסף, הרב בן ציון אבא שאול
 
הרב אליהו בן חיים (נולד ב-1940) הוא ראש ישיבה ודיין אורתודוקסי ספרדי, אב בית הדין "מקור חיים", ומנהיג בולט בקהילה הספרדית בניו יורק. ראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן.
תולדותיו

נולד בארץ ישראל. אביו סאלח בצלאל עלה מאיראן ואמו שמחה נולדה בגאורגיה. למד בישיבת פורת יוסף מפי ראש הישיבה הרב עזרא עטיה, הרב בן ציון אבא שאול והרב עובדיה יוסף. הוכר כעילוי ובגיל 17 נסמך להוראה ולדיינות בידי ראש הישיבה.
כבחור בן עשרים, התמנה בשנת 1962 כר"מ בישיבת בית הרש"ל בירושלים, וכעבור חמש שנים הפך לראש הישיבה. בשנת 1973 החל ללמד בסמינר למורים על שם הרא"מ ליפשיץ.
בשנת 1975 נשלח לשמש כרב בקהילה היהודית בטהראן שבאיראן מטעם הסוכנות היהודית. בעת המהפכה האיראנית בשנת 1979 היגר לארצות הברית עם משפחתו והתמנה כרב קהילת המשהדים הגדולה בקווינס שלימים העתיקה את מקומה לגרייט-נק, לונג איילנד.
בשנת 1993 החל ללמד כר"מ בישיבת רבנו יצחק אלחנן (ישיבה יוניברסיטי) וחמש שנים מאוחר יותר התמנה כראש ישיבה.
הרב בן חיים עוסק בצרכיה הרוחניים של הקהילה היהודית, נישואין, גיטין, גיורים, בית דין לדיני ממונות, וכן במתן הכשר "מהדרין" לבתי עסק בניו-יורק וסביבתה.
הרב בן חיים עם האדמו"ר מחב"ד בחלוקת הדולרים
עם ראש ממשלת ישראל יצחק שמיר
עם ראש ממשלת ישראל אריאל שרון
מקבל את פניו של הרב שלמה משה עמאר
הרב בן חיים עם בן-גוריון ושמעון פרס
קונטיננטל AG

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט (1 ביולי 1871–CON) 
 תקופת הפעילות:  1871–הווה (כ־154 שנים)
 חברות בנות:  General Tire  Continental Automotive Corporation  Phoenix AG  Temic  ContiTech  Matador  Continental Tire Canada  Continental Automotive Holding Netherlands  קונטיננטל ברום  Continental výroba pneumatik  Continental VÚK  Continental HT Tyres  Continental Reifen Deutschland GmbH  BestDrive  Clouth Gummiwerke  Continental Automotive Czech Republic  קונטיננטל (ארצות הברית)  Continental Caoutchouc Export 
 מיקום המטה:  הנובר 
 משרד ראשי:  הנובר, גרמניה
 ענפי תעשייה:  יצור מציגי וצינורות גומי, שיקום ומכירה מחדש של צמיגי גומי, תעשיית הרכב, תעשיית האופניים, תעשיית הפלסטיק והגומי 
 מוצרים עיקריים:  צמיגים, בלמים, מוצרים לתעשיית הרכב
 הכנסות:  26.05 מיליארד אירו (2010)
 רווח תפעולי:  1,853,800,000 אירו (נכון ל־31 בדצמבר 2023) 
 רווח:  1,156,400,000 אירו (נכון ל־31 בדצמבר 2023) 
 הון עצמי:  13,675,900,000 אירו (נכון ל־31 בדצמבר 2023) 
 מנכ"ל:  Nikolai Setzer 
 עובדים:  148,230 (דצמבר 2010)
  
 www.conti-online.com
 
קונטיננטל AG היא חברה גרמנית המייצרת צמיגים, בלמים, מערכות בקרת יציבות, מערכות הזרקת דלק למנועים, מכשירי טכוגרף וחלקים נוספים לתעשיית הרכב. החברה היא יצרנית הצמיגים הרביעית בגודלה בעולם.
מטה החברה שוכן בעיר הנובר בגרמניה.
היסטוריה

קונטיננטל הוקמה בשנת 1871 כחברה לייצור גומי. בשנת 1892 החלה לייצר צמיגים לאופניים, ובשנת 1898 החלה לייצר צמיגים למכוניות. מפעל החברה ניזוק במהלך ההפצצות מן האוויר על העיר הנובר במלחמת העולם השנייה אך נבנה מחדש. מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 משמש מתקן החברה גם כמכון הטכנולוגי של הנובר, ומאכלס חברות סטארט אפ. בחלוף השנים, חל שינוי במיקוד העסקי של החברה, והיא הפכה מיצרנית צמיגים לאחת הספקיות הגדולות בעולם של מוצרים לתעשיית הרכב ולספקית השנייה בגודלה באירופה. בשנת 2010 העסיקה החברה למעלה מ-148 אלף עובדים בלמעלה מ-200 אתרים שונים, ב-46 מדינות ברחבי העולם. קונטיננטל היא החברה המובילה בגרמניה בייצור צמיגים.
בשנת 2017 רכשה החברה את הסטארטאפ הישראלי ארגוס המפתח מערכת אבטחה לכלי רכב.
הערות שוליים

↑  AG הוא ראשי תיבות בגרמנית של Aktiengesellschaft, המסמל את מבנה התאגיד בגרמניה
↑  יניב אביטל, רשמי: Argus הישראלית נרכשה על ידי קונטיננטל תמורת סכום המוערך ב-450 מיליון דולר, באתר גיקטיים, 3 בנובמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 2098909-X  ISNI: 0000 0000 9009 8793  LCCN: n95092980  NKC: osa2014848233  VIAF: 150470615   WorldCat (עם VIAF): 150470615
מדד תל אביב נדל"ן

מדד תל אביב נדל"ן הוא מדד המייצג את השינוי המצרפי של מחיריהן של מניות, הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, של חברות ציבוריות שעוסקות בנדל"ן ובינוי ועומדות בתנאי הסף של המדד.
המדד פורסם לראשונה ב-2 בינואר 2005. עם השקתו הוגבל המדד ל-15 חברות בלבד, וב-9 בפברואר 2017 הורחב לכלל מניות הנדל"ן. משקלן היחסי של המניות במדד מתעדכן מדי יום על פי שווי השוק שלהן בטרם פתיחת יום המסחר. ערך המדד מחושב ומפורסם על ידי הבורסה בזמן המסחר.
המדד כולל בתוכו את כל המניות של חברות הנדל"ן אשר נכללות במאגר המניות למדדים. הרכב המדד מתעדכן פעמיים בשנה בתום המסחר ביום חמישי הראשון בחודשים פברואר ואוגוסט.
בתי השקעות אחדים מציעים תעודות סל העוקבות אחר מדד זה.
הערות שוליים

↑  ת"א-נדל"ן - מוצרים עוקבי מדדים, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קורנית (צמח)

.
| קורנית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: קורנית
מינים
 למעלה מ־350 מינים
שם מדעי
 Thymus ‏לינאוס, 1753
קוֹרָנִית, תימין או טימין (שם מדעי: Thymus), הוא סוג של צמחי תבלין, בני שיח רב שנתיים ממשפחת השפתניים. בסוג נכללים מעל 350 מינים שגובהם הממוצע כ-40 ס"מ ומקורם בדרום אירופה, בצפון אפריקה ובאסיה.
השם "קורנית" ניתן לצמח זה עקב תחושת הקרירות הנוצרת על הלשון בעת לעיסת עלי הצמח.
תיאור

הקורנית היא צמח כיסוי עשבוני ירוק-עד, צמיחתה מהירה וצפופה, ורוב המינים צומחים לגובה של פחות מ-10 סנטימטרים. הגבעולים משתרשים לכל אורכם. העלים קטנים, מעוגלים ולהם ארומה אופיינית. הפריחה ברוב המינים היא בגווני ורוד, והיא מופיעה בארץ בחודשים אפריל–מאי ובאירופה ביוני-יולי. הזרעים נובטים רק בסביבה מוארת.
הקורנית עמידה לקור וליובש, מעדיפה תנאי שמש מלאה ואדמה חולית מנוקזת היטב. קורנית צומחת לרוב בצידי דרכים, באחו וכן בנקבות ובסדקי סלעים.
המין הארומטי ביותר הוא בת-קורנית פשוטה (Thymus vulgaris), הנקרא גם 'בת-קורנית מצויה'.
הקורנית הייתה מוכרת ליהודים כבר בתקופת המשנה והתלמוד ושמשה למאכל ולתיבול: ”חבילי איזוב, הסיאה, הקורנית... קוטם ואוכל,” ”קורנית – קורניתא.”
שימושים במטבח

קורנית היא מקור עשיר בברזל ומשתמשים בו רבות בבישול, בבשרים, במרקים ובפרט בבישול בשר כבש, עגבניות וביצים. למרות טעמה החזק, לרוב אינה מסתירה או מטשטשת את טעמם של תבלינים ועשבי תיבול אחרים, ובזכות תכונה זו היא משמשת מרכיב בתערובת התבלינים ארב דה פרובאנס.
קורנית נמכרת מיובשת, טרייה, משומרת בשמן ומלח ועוד. כשהיא טריה היא עשירה יותר בטעמים, אבל בו-זמנית לא נוחה לעבודה, וגם לא מתאימה לשימוש לאחר יותר משבוע אחד. קורנית טרייה אפשר למצוא בכל עונות השנה, והיא לרוב נמכרת כצרור ענפים שהם גבעולים גזומים של הצמח. הגבעול מורכב מגזע עצי שעליו עלים זוגיים ופרחים.
נהוג להשתמש בגבעולי קורנית שלמים כחלק מהבוקה גרני, צרור של מגוון עשבי תיבול שנותן ניחוח לתבשילי ציר ולמרקים. אפשרות שנייה היא הורדת העלים הירוקים מהגבעול, ואז הגזע העצי הקשה נזרק. קורנית מיובשת שומרת על טעמה יותר מאשר עשבי תיבול אחרים.
רפואה עממית

הקורנית מכילה סליצילים (רכיבים צמחיים טבעיים דמויי אספירין). ברפואה העממית משמשת הקורנית בעיקר לטיפול במגוון בעיות במערכת הנשימה, ומקובל בה כי הפעילויות נוגדות חיידקים של הקורנית מסייעות גם במניעת מחלות שמקורן במזון. יש המאמינים כי לשמן הקורנית השפעות מעכבות גדילה של חמישה[דרושה הבהרה] מחוללי מחלה נפוצים שמקורם במזון.
מינים בולטים

בארץ ישראל נפוצים המינים הבאים:
קורנית הערבות (שם נרדף בת-קורנית הערבות) (Thymus bovei) – צומח נדיר בנגב ובמדבר יהודה
קורנית מקורקפת (Thymus capitatus, שם נרדף Coridothymus capitatus) – צומח בצפון הארץ ובמרכזה
מינים בולטים נוספים:
קורנית הבר (Thymus serpyllum)
קורנית לימונית (Thymus citriodorus) – הכלאה בין בת-קורנית פשוטה ל-Thymus pulegioides
קורנית ספרדית (Thymus zygis)
גלריה

קורנית הבר
בת-קורנית פשוטה (טימין)
קורנית מקורקפת
קורנית ספרדית
קורנית לימונית
קורנית לימונית
קורנית הקמפור
המין Thymus moroderi
הערות שוליים

↑  תוספתא שבת ט"ו, י"ב
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קכ"ח, עמוד א'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536579405171  BnF: cb11965067k (data)  LCCN: sh85135135  NKC: ph675043