stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתלין מוראווץ

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1923 טורונטו, קנדה 
 פטירה:  8 באוגוסט 2017 (בגיל 94) גריניץ' וילג', ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Cathleen Synge 
 ענף מדעי:  אנליזה מתמטית, מתמטיקה שימושית, מתמטיקה 
 מקום מגורים:  גריניץ' וילג' 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורונטו (1945)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1946)  אוניברסיטת ניו יורק (1951) 
 מוסדות:  מכון קורנט למדעים מתמטיים (1952–2017) 
 תלמידי דוקטורט:  לזלי סיבנר, Wei Tseng, Charles Weber, Lynne Ipina, Barry Marder, Michael Pilant, Christian Klingenberg, Chin-Hung Ching 
 פרסים והוקרה:  חבר כבוד  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)  עמית החברה למתמטיקה תעשייתית ושימושית (2009)  פרס ג'ורג' דייוויד בירקהוף (2006)  פרס סטיל למפעל חיים (2004)  המדליה הלאומית למדעים (1998)  פרס קריגר נלסון (1997)  פרס ג'פרי-ויליאמס (1984)  פרס ג'וסיה וילארד גיבס (1981)  פרסי פאול ר. האלמוס - לסטר ר. פורד (1980)  מלגת גוגנהיים (1966) 
 בן או בת זוג:  Herbert Morawetz (28 באוקטובר 1945–?) 
 צאצאים:  Pegeen Morawetz, Lida Joan Morawetz, John Synge Morawetz, Nancy Babette Morawetz 
 מספר צאצאים:  3 
 
קתלין סינג מוֹרָאוֶוץ (באנגלית: Cathleen Synge Morawetz; ‏5 במאי 1923 - 8 באוגוסט 2017) הייתה מתמטיקאית קנדית-אמריקאית. מחקרה של מוראווץ עוסק בעיקר בלמידת משוואות דיפרנציאליות חלקיות שחלות על זרימה של נוזלים, ובעיקר על זרימה עבר-קולית בבחישת נוזלים. מוראווץ הייתה פרופסור אמריטה במכון קוראנט למדעי המתמטיקה (Courant Institute of Mathematical Sciences) באוניברסיטת ניו יורק, שבו כיהנה כרקטורית בשנים 1984–1988, והייתה האישה הראשונה אי פעם שניהלה מכון למתמטיקה בארצות הברית. היא זכתה במדליה הלאומית למדעים בשנת 1998.
ילדות

מוראווץ נולדה בטורונטו, קנדה, שם גדלה עד גיל שנתיים, אז משפחתה עברה לאירלנד לחמש שנים. בגיל שבע שבה לטורונטו.
הוריה של מוראווץ עסקו בנושאים קרובים לאלה שבהם התמחתה בתם בהמשך: ג'ון לייטון סינג (John Lighton Synge), מתמטיקאי אירי שהתמחה בגאומטריה של תורת היחסות הכללית, ואלינור מייבל אלן סינג, שאף היא למדה מתמטיקה במשך זמן. הוריה תמכו בעניין שלה במתמטיקה וחברה של המשפחה בשם ססילייה קרייגר (Cecilia Krieger) עודדה אותה לעשות תואר שלישי במתמטיקה.
השכלה

מוראווץ סיימה את לימודיה באוניברסיטת טורונטו בשנת 1945 וקיבל את התואר השני שלה ב-1946 במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
היא התחילה לעבוד באוניברסיטת ניו יורק, שם ערכה את הספר Supersonic flow and shock waves שנכתב על ידי ריצ'רד קוראנט וקורט פריידריצ'ס.
מוראווץ קיבלה את הדוקטורט שלה בשנת 1951 באוניברסיטת ניו-יורק, לאחר שהגישה תזה בהנחיית קורט אוטו פרידריקס, שעסקה ביציבות של קריסה כדורית. התזה נשאה את הכותרת "Contracting Spherical Shocks Treated by a Perturbation Method".
קריירה ומחקר

מוראווץ פרסמה עבודות במגוון רחב של נושאים במתמטיקה שימושית, כולל צמיגות, נוזלים שניתנים לדחיסה וזרמים עבר-קוליים.
כאשר התחילה לעסוק במתמטיקה של הזרימה העבר-קולית, היא הראתה כי פרופילים אווירודינמיים שמעוצבים במיוחד כעמידים לזעזועים, מפתחים בכל זאת זעזועים כאשר הם יוצאים מאיזון, אפילו במעט. תגלית זו פתחה את הבעיה של פיתוח תאוריה עבור זרימה עם זעזועים. בהמשך, הזעזועים שחזתה מתמטית נצפו באופן ניסיוני כאוויר שזורם סביב כנף מטוס.
לאחר שקיבלה דוקטורט, מורביץ בילתה שנה כעמיתת מחקר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. לאחר מכן, בשנת 1957, הפכה מוראווץ לעוזרת פרופסור במכון קוראנט. בשלב זה החלה לעבוד באופן הדוק יותר עם עמיתיה, ופרסמה עבודות חשובות בשיתוף עם פיטר לקס וראלף פיליפס על הדעיכה של פתרונות למשוואת הגלים סביב גוף בצורת כוכב. היא המשיכה לעבוד לבדה על משוואת הגלים וזרימה עבר-קולית סביב פרופילים אווירודינמיים, עד שקודמה לפרופסור מן המניין בשנת 1965. בנקודה זו המחקר שלה התרחב למגוון בעיות, כולל משוואת טריקומי, ומשוואות גל בלתי יחסיות הנוגעות לדעיכה ופיזור.
בשנות השבעים של המאה ה-20 היא עבדה על שאלות של גלי זעזוע ומשוואות גל בלתי ליניאריות.
בשנים 1984– ל-1988 כיהנה מוראווץ כרקטור במכון קורנט, ובכך הפכה לאישה הראשונה שהייתה רקטור של מכון מתמטי בארצות הברית.
תלמידת הדוקטורנט הראשונה שלה, לזלי סיבנר, סיימה את לימודיה ב-1964 ועבדה על שאלות בתורת הפיזור ועל משוואות גלים עם יחס נפיצה לא ליניארי. בין החוקרים הנוספים שעבדו תחת הנחייתה כתלמידי דוקטורט מצויים בארי מארדר, צ'ין-הנג צ'ינג, צ'ארלס וובר, וויי טסנג, מיכאל פחלאנט, כריסטיאן קלינג'נברג לין איפינה ופאולו זינאגנו.
פרסים והוקרה

1980 - זכתה בפרס על שם לסטר ר. פורד
1980 - קיבלה תוארי כבוד מאוניברסיטת מזרח מישיגן ומאוניברסיטת בראון, ב-1982 מ- סמית' קולג', וב-1990 מ-אוניברסיטת פרינסטון
1983, 1998 - זכתה להעביר 2 הרצאות נתר, פרס למתמטיקאיות על שם אמי נתר
1997 - זכתה בפרס קריגר-נלסון
1998 - זכתה במדליה הלאומית למדעים, והייתה המתמטיקאית הראשונה שזכתה בה
2004 - זכתה בפרס לירוי.פ סטיל על מפעל חייה
2006 - זכתה בפרס ג'ורג' דייוויד בירקוף במתמטיקה שימושית
חברויות ציבוריות

1995 -נבחרה לאגודה האמריקאית למתמטיקה
2012 - הפכה לעמיתה באגודה האמריקאית למתמטיקה
חברה באקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים
פריצת דרך

הייתה לאישה הראשונה שהעבירה את הרצאת גיבס של אגודת המתמטיקה האמריקאית (1981)
האישה הראשונה במחלקת המתמטיקה השימושית באקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים
האישה השנייה שנבחרה לאגודה האמריקאית למתמטיקה
חיים אישיים

מוראווץ קיבלה אזרחות אמריקאית בשנת 1951.
מוראווץ התגוררה בגריניץ' וילג' שבעיר ניו יורק, והייתה נשואה להרברט מוראווץ, כימאי העוסק בפולימרים. לזוג 4 ילדים, 8 נכדים ונין אחד. בתה ננסי מוראווץ היא פרופסור למשפטים, ומנהלת קליניקה לזכויות מהגרים באוניברסיטת ניו יורק.
לאחר שקיבלה תואר כבוד מהארגון הלאומי לנשים על שילוב קריירה ומשפחה, אמרה קתלין מוראווץ: "אולי הפכתי להיות מתמטיקאית כי הייתי כה גרועה בעבודת הבית". היא אמרה שעיסוקיה מחוץ למתמטיקה כיום הם "נכדים ושייט".
מוראווץ נפטרה באוגוסט 2017.
ראו גם

סוגי זרימה
הערות שוליים

1 2 3 4 5  O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F., Cathleen Synge Morawetz, MacTutor History of Mathematics archive, University of St Andrews, ‏2009
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Tyler Knowles, Cathleen Morawetz, Agnes Scott College, ‏25.02.2016
↑  פרטים על זכייתה של מוראווץ במדליית המדע הלאומית, באתר ארגון המדע הלאומי של ארצות הברית, ‏1998
1 2  Allyn Jackson, Cathleen Morawetz Receives National Medal of Science, American Mathematical Society, ‏1998
↑  Cathleen Synge Morawetz, Mathematics Genealogy Project
↑  קתלין סינג מוראווץ, Nonlinear Conservation Equations, The American Mathematical Monthly, 24.9.2008
↑  רשימת הרצאות נות'ר, באתר ארגון הנשים במתמטיקה
↑  רשימת עמיתים של אגודת המתמטיקה האמריקאית, באתר אגודת המתמטיקה האמריקאית
↑  קתלין סינג מוראווץ, The mathematical approach to the sonic barrier, Bull. Amer. Math. Soc.
↑  רשימת הרצאות גיבס מהעבר ושמות המרצים, באתר American Mathematical Society
↑  ננסי מוראווץ, באתר הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449631205171  BnF: cb12299059g (data)  CiNii: DA00609181  GND: 1067595635  ISNI: 0000 0001 1686 0644  LCCN: n85262473  MGP: 19967  NKC: xx0195114  NTA: 06910476X  SNAC: w6z34hc6  SUDOC: 076887685  Trove: 925582  VIAF: 92219495   WorldCat (עם VIAF): 92219495
תאודור פוסטר

תאודור פוסטר (באנגלית: Theodore Foster‏; 29 באפריל 1752 – 13 בינואר 1828) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מרוד איילנד. הוא היה חבר במפלגה הפדרליסטית ולאחר מכן במפלגה הרפובליקנית הלאומית. הוא כיהן כאחד משני הסנאטורים הראשונים של ארצות הברית מרוד איילנד, ובעקבות ג'ון לנגדון, כיהן כדיקן הסנאט.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פוסטר נולד בברוקפילד, פרובינציית מפרץ מסצ'וסטס ב-29 באפריל 1752. הוא עסק בלימודים קלאסיים בקולג' במושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס האנגלית (הידועה כיום כאוניברסיטת בראון), וסיים את לימודיו ב-1770. לאחר מכן למד משפטים והתגורר עם חברו ללימודים סולומון דראון. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1771 ונשאר ברוד איילנד כדי לעסוק בעריכת דין, והחל את עיסוקו בעריכת דין בפרובידנס. הוא היה פקיד עירייה בפרובידנס משנת 1775 עד 1787. הוא קיבל את התואר השני שלו מדארטמות' קולג' בשנת 1786.
פוסטר היה בן טיפוחיו של הקנצלר הראשון של אוניברסיטת בראון, השופט הראשי של רוד איילנד ומטעי פרובידנס ושל הפטריוט המהפכני סטיבן הופקינס. פוסטר התחתן עם אחותו של המושל לעתיד של רוד איילנד ומטעי פרובידנס ארתור פנר.
ביוגרפיה > המהפכה האמריקאית

פוסטר מילא תפקיד בפרשת גאספי של 1772, יחד עם ג'ון בראון ואחרים, מה שעזר לזרז אירועים שהובילו למלחמת העצמאות האמריקאית. פוסטר הפך לתומך נלהב של הגנרל ג'ורג' וושינגטון והעניין הפדרליסטי.
ביוגרפיה > אחרית חייו

עד 1790 מילא פוסטר תפקידים שונים בממשלת רוד איילנד. לאחר מכן הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית, והחל את שירותו ב-12 ביוני 1790. בית המחוקקים של רוד איילנד בחר בו מחדש ב-1791 וב-1797, והוא כיהן עד 3 במרץ 1803, אז פרש מהחיים הציבוריים כדי לעסוק בכתיבה ובמחקר היסטורי. הוא נבחר כחבר באגודת העתיקות האמריקאית בשנת 1820. פוסטר הפך לאספן נלהב של מסמכים רבים הקשורים לפרובידנס הקולוניאלית. הוא עזר לייסד את האגודה ההיסטורית של רוד איילנד ב-1822. יורשיו של פוסטר מכרו את אוסף המסמכים ההיסטוריים הנרחב שלו לאגודה ב-1833. רבים מהמסמכים הללו לא פורסמו.
במהלך התקופה האחרונה, שימש פוסטר גם כנאמן של אוניברסיטת בראון. פוסטר חזר לחיים הציבוריים כדי לשרת בבית המחוקקים של מדינת רוד איילנד מ-1812 עד 1816. הוא התגורר בעיירה פוסטר, רוד איילנד, שנקראה על שמו. כשסולומון דראון חזר לרוד איילנד הוא גר בחווה (הר היגיאה) ליד פוסטר'ס.
פוסטר מת ב-13 בינואר 1828, ונקבר בבית הקברות סוואן פוינט בפרובידנס.
משפחתו

אביו של פוסטר היה שופט בית המשפט העליון במסצ'וסטס, ג'דידיה פוסטר, שסיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד ב-1744.
פוסטר היה אחיו הבכור של הסנאטור דווייט פוסטר ממסצ'וסטס, והדוד הגדול של התובע הכללי של מסצ'וסטס ושל שופט בית המשפט העליון של מסצ'וסטס, דווייט פוסטר.
הערות שוליים

↑  Bayles, Richard Mather (1891). History of Providence County, Rhode Island, Volume 2. W. W. Preston. p. 629.
1 2  Rhode Island Historical Society (1885). Collections of the Rhode Island Historical Society, Volume 7. Rhode Island Historical Society. p. 115.
↑  Pierce, Frederick Clifton (1899). Foster genealogy, Part 1. Press o W.B. Conkey Company. p. 64.
↑  Dartmouth College (1900). General Catalogue of Dartmouth College and the Associated Schools 1769-1900. Dartmouth College. p. 389.
↑  William, William Eaton (1884). Stephen Hopkins, a Rhode Island Statesman: A Study in the Political History of the Eighteenth Century, Part 1. S.S. Rider. p. 208.
↑  Concannon, John. "US Senator Theodore Foster (1752-1828)". Gaspee Virtual Archives. נבדק ב-27 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  American Antiquarian Society Members Directory
↑  Brown University (1914). Historical Catalogue of Brown University. Brown University. p. 27.
↑  Gannett, Henry (1905). The Origin of Certain Place Names in the United States. Govt. Print. Off. pp. 130.
↑  "Theodore Foster (b. 29 Apr 1752, d. 13 Jan 1828)". Ancestry.com. נבדק ב-3 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Miller, J. (1885). Rhode Island Historical Society Collections, Volume 7. J. Miller. p. 111.
↑  "FOSTER, Dwight, (1757 - 1823)". Biographical Directory of the United States Congress. נבדק ב-3 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mull, Carol E. (2010). The Underground Railroad in Michigan. McFarland. p. 66. ISBN 9780786455638.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010649788305171  ISNI: 0000 0000 2872 5274  LCCN: n86018377  SNAC: w6d51532  US Congress: F000313  VIAF: 33471646   WorldCat (עם VIAF): 33471646
אוסקר גליק

אוסקר גליק (בגרמנית: Oscar Glik; נולד ב-1901 בווינה, אוסטריה - נרצח ב-1942 בווילנה) היה יהודי אוסטרי שבתקופת השואה התחזה לגרמני נוצרי ובזהותו הבדויה כך הצליח להעניק חסות לכאלף יהודים שחלקם שרדו בשואה בזכותו.
בתחילת התקופה הנאצית

עם סיפוח אוסטריה לגרמניה במרס 1938 ברח אוסקר גליק מאוסטריה והגיע לווילנה, אז בתחומי פולין.
ההתחזות וההצלה

עם כיבוש וילנה בידי הצבא הגרמני ביוני 1941 נרצחו עשרות אלפי יהודים בבורות הירי בפונאר. יהודים בעלי תעודות עבודה נותרו בחיים בתקופה זו עם בני משפחותיהם. גליק פגש חבר אוסטרי בין חיילי הוורמכט בווילנה. החבר הצליח לארגן לו מסמכי זהות בדויה של פולקסדויטשה, גרמני אתני. תחת חסות הזהות הבדויה, הציע גליק לגרמנים להפעיל בית חרושת לעורות בשם "קייליס", שנסגר לאחר שעובדיו היהודיים נרצחו בפונאר. בהסכמת הגרמנים הצליח גליק להוציא מגטו וילנה כאלף יהודים - עובדים ובני משפחותיהם - ולהעבירם לקייליס, בתחומי וילנה העיר, מחוץ לגטו. המפעל הפך ל"מחנה העבודה קייליס" ועובדיו ודייריו, בני משפחותיהם של העובדים, היו מוגנים מפני אקציות.
בינואר 1942 פרצה במפעל "קייליס" שרפה. בעקבות השריפה החלה חקירה במפעל, ויהדותו של גליק נחשפה. גליק נרצח אך בית החרושת המשיך לפעול. בית החרושת פעל גם לאחר חיסול הגטו בספטמבר 1943. המפעל עצמו חוסל לפני שחרור וילנה ביולי 1944. בודדים בלבד מעובדיו ובני משפחותיהם שרדו.
דואק

דואק, דוויק או דוויך (באנגלית:  Douek /Doueck /Douec /Duek /Dueke /Dueck /Dweik /Dwek /Duwayk /Douwek /Dweck, בספרדית: Duak, בפורטוגזית: Doak) הוא שם משפחה יהודי, שאת שורשיו ניתן ליחס אל יהדות ספרד ככלל, ובפרט גם אל יהדות פורטוגל, בחצי האי האיברי.
חלק ממשפחות דואק הן כוהנים. מסורת משפחתית אומרת כי "דוויק" מלשון DUBE כלומר "אציל". הראשון מבני המשפחה היה "אציל או "רוזן" בספרד. פונולוגית המילה גם דומה למילה דוכס באנגלית Duke.
אישים בולטים במשפחת דואק

חיים שאול הכהן דוויק – מכונה גם ה"שד"ה", רב, דיין, מקובל וראש ישיבה, רבה הראשי של ארם צובא שבסוריה.
אפרים דובק (דואק) – דיפלומט ישראלי, שכיהן במספר תפקידים בכירים בשירות החוץ, ובהם שגריר ישראל במצרים ובהודו.
יגאל רן דואק – מוזיקאי ומלחין ישראלי.
משה דואק – ישראלי שהשליך רימון בכנסת
נחמה דואק – עיתונאית ישראלית
עמליה דואק – עיתונאית ישראלית
רוני דואק – איש עסקים ישראלי
שלום (שלמה) דואק – מלונאי, יועץ, מרצה ומחבר ספרים מקצועיים.
שאול דואק – בעל עיטור "אסיר ציון" 1909–1964
בית חולים דנה-דואק לילדים – בית חולים בתל אביב
חיים מוסא דוויק – רבה הראשי האחרון של מצרים
יעקב אברהם דוויק – היה לאחד ממייסדי קהילת יהדות סוריה בארצות הברית
אל"ם אבי דואק – לשעבר מפקד מחלקת מעוף ביחידה הטכנולוגית של אגף התקשוב בצה"ל.
יוסף דואק (אנ') – רבה הראשי של קהילת יהדות ספרד בממלכה המאוחדת.
קרול סוזן דואק (Carol Dweck) – פרופסור לפסיכולוגיה מאוניברסיטת סטנפור.
סא"ל יעקב דואק ז"ל 1924–1969
נמרוד דוויק – סופר ומקים תנועת דרכנו.
רבי יעקב ב"ר שאול דוויק הכהן (ה'תקפ"ח, 1927/28 – ב' בסיון ה'תרע"ט, 31 במאי 1919) היה חכם באשי ואב בית הדין של חלב.
ראו גם

חיים שאול הכהן דוויק
שמות משפחה ביהדות סוריה
הערות שוליים

↑  Dwek/Duwayk/Douwek/Dweck/Dweck Kassab/Dweck Khalousie, Dicionário Sefaradi de Sobrenomes
↑  דוד תדהר (עורך), "דואק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 261
הרב חיים שאול דוויק
אפרים דובק (דואק) הכהן דיפלומט בשירות ישראל
עמליה דואק (2015)
הרב יעקב שאול דואק הכהן
אוסוולד לוץ

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1876 ארינגן, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  26 בפברואר 1944 (בגיל 67) מינכן, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 השתייכות:  כוחות היבשה של הוורמאכט 
 תקופת הפעילות:  מ-1894 
 דרגה:   גנרל חיל השריון
 תפקידים בשירות
 מפקד כוחות השריון של הוורמאכט
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 מסדר אלברט  מסדר פרידריך 
 
אוסוולד לוץ (בגרמנית: Oswald Lutz;‏ 6 בנובמבר 1876 – 26 בפברואר 1944) היה גנרל גרמני שפיקח על מיכון הצבא הגרמני בסוף שנות ה-20 וה-30, ובשנת 1935 מונה למפקד כוחות השריון של הוורמאכט.
ביוגרפיה

לוץ נולד בארינגן ב-6 בנובמבר 1876, ובשנת 1894 התגייס לצבא בוואריה, שהיה חלק מצבא הקיסרות הגרמנית. בשנת 1896 הוא הצטרף לגדוד ההנדסה ה-1, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה הוא הצטרף לרייכסווהר, שבו קודם לדרגת אוברסט-לוטננט בשנת 1923, ולדרגת אוברסט בשנת 1928.
ב-1 באפריל 1931 מונה לוץ למפקח הכוחות הממונעים והועלה לדרגת גנרל-מיור, ומטהו כלל את היינץ גודריאן כראש המטה ואת ולטר נהרינג כקצין מטה. לוץ המשיך לפקח על מיכון הצבא, וב-1 בפברואר 1933 הועלה לדרגת גנרל-לוטננט. שנתיים וחצי מאוחר יותר הוא הועלה לדרגת גנרל חיל השריון והיה למפקד כוחות השריון, אולם לראש מטהו מונה פרידריך פאולוס במקום גודריאן, שהיה פחות מוצלח בתפקיד.
לוץ פרש משירות פעיל בפברואר 1938, בעקבות פרשת בלומברג-פריטש. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא מונה ב-22 בספטמבר 1941 לראש צוות מיוחד, אולם ב-31 במאי 1942 פרש שוב מהצבא, וב-26 בפברואר 1944 הוא מת במינכן בגיל 67.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17813075b (data)  GND: 120252155  VIAF: 4989158430390706260008   WorldCat (עם VIAF): 4989158430390706260008
אדואר וז'אן שוונדר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1897 
 פטירה:  21 במרץ 1976 (בגיל 79 בערך) 
 מדינה:  צרפת 
 מקצוע:  מהנדס 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (8 במאי 2012) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אדואר וז'אן שוונדר
 
שוונדר אדואר (בצרפתית: Édouard Schwander;‏ נולד ב-1897 – 8 באוגוסט 1976) ושוונדר ז'אן (בצרפתית: Jeane Schwander; ‏ נולדה ב-1902 – 21 במרץ 1976) היו זוג צרפתי, שהוכרו כחסידי אומות העולם, על כך שהצילו משפחה יהודית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

ב-2 בספטמבר 1939, ז'ול ולואיז גרומבך היו בחופשה עם ילדיהם, ז'קלין ופייר, בנורמנדי כשהחדשות התפרסמו, על הפלישה הגרמנית לפולין. המשפחה היהודית החליטה לא לחזור לביתה בפריז, אלא לברוח לגרואלה (אנ') ברובע טארן, שם היה לז'ול סניף של חנות העורות שבבעלותו. הם שכרו דירה באזור ורשמו את ילדיהם לבית ספר.
במהלך תקופה זו הם התיידדו עם משפחת שוונדר, שהתגוררה בכפר סן-הילייר (אנ'). אדואר וז'אן שוונדר היו הבעלים של מפעל באזור, והיו להם חמישה ילדים. שתי המשפחות הסכימו שאם הגרמנים יכבשו את האזור, ילדי גרומבך יגורו עם בני הזוג שוונדר.
כשהאיום הזה התממש, הזמינו בני הזוג שוונדר את כל משפחת גרומבך למצוא מחסה בביתם. הם פינו שניים מחדרי השינה של בנותיהם כדי לפנות להם מקום. בתקופה זו למדה ג'קלין גרומבך בבית ספר שנוהל על ידי נזירות. מנהלת בית הספר, אנטוניה אלבי, עודדה את משפחת גרומבך לאפשר לג'קלין להתגורר בבית הספר, כדי שתוכל להמשיך את לימודיה. כאשר ז'ול גילה שהגסטפו ביקרו במחסן שלו בגראולה, ושאלו אודות מקום הימצאו, הוא חשש שהם ימצאו את בתו ג'קלין.
חמושה בכרטיס הביקור של ז'ול, בתם של השוונדרים רנה, שהייתה בת גילה של ג'קלין וחברתה, רכבה על אופניה לבית הספר במנזר והחזירה את ג'קלין לביתם תוך שהיא חולפת על פני יחידה של חיילים גרמנים, שלא עצרו אותן. כדי למנוע חשד, קנתה ז'אן שוונדר כמות רגילה של מצרכי מזון בשוק המקומי, ורנה הייתה סורקת את החוות המרוחקות כדי לרכוש מספיק מזון להביא למשפחת גרומבך. בחודשי הכיבוש האחרונים נשארו בני משפחת גרומבך בחדריהם והצליחו להסתתר עד השחרור.
לאחר המלחמה

ילדי שוונדר נזכרו כמה חם היה בביתם כי ז'אן לא נתנה לאף אחד לפתוח את החלונות, שמא העוברים והשבים יציצו פנימה ויראו את משפחת גרומבך. לאחר המלחמה המשפחות שמרו על קשר טלפוני. בני הזוג גרומבך התקשו לדבר על תקופת מסתורם, אך בנם, פייר, ביקר בקביעות את המצילים שלהם בסן-הילייר.
הכרה והנצחה

ב-8 במאי 2012 הוכרו אדואר וז'אן שונדר על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם. הטקס התקיים בפריז ושמם נחקק בקיר הכבוד ביד ושם בירושלים. ז'אן נפטרה ב-8 באוגוסט 1969. אדואר נפטר ב-21 במרץ 1976.
הערות שוליים

1 2 3 4  Schwander Edouard & Jeanne, יד ושם, The Righteous Among The Nations
↑  [http://www.ajpn.org/juste-edouard-Schwander-3676.html Righteous Among the Nations
Edward Schwander], AJPN
↑  File no.12359, The French Committee
for Yad Vashem
יצחק עמית

יצחק עמית (נולד ב-20 באוקטובר 1958) הוא משפטן ישראלי, המכהן כנשיא בית המשפט העליון. הוא שופט בית המשפט העליון משנת 2009, וכיהן כיושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-25 וכשופט בבתי משפט השלום והמחוזי בעכו ובחיפה.
ביוגרפיה

נולד בשם יצחק גולדפריינד בשכונת שפירא שבדרום תל אביב. אביו שמואל, היה ניצול השואה ששרד את מחנות בוכנוולד, פלאשוב וסקרז'יסקי. אמו, הדסה אירנה, איבדה את משפחתה בשואה וגודלה על ידי משפחה נוצרית, כשיהדותה הוסתרה. הוריו הכירו ונישאו בישראל.
למד בבית ספר היסודי ממלכתי-דתי "מוריה" בתל אביב ובבית הספר התיכון הדתי צייטלין שבעיר, וסיים את לימודיו התיכוניים ב-1976. בנעוריו עזר להוריו במסעדת פועלים בבעלותם.
שירת בצה"ל כקצין ביחידה 8200 והשתחרר בשנת 1980. בשנת 1981 החל ללמוד משפטים בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים את לימודיו לתואר ראשון בהצטיינות בשנת 1985.
לאחר שנתיים שבהן התמחה, הוסמך בשנת 1986 כעורך דין ועבד כעורך דין עצמאי.
ביוגרפיה > קריירה שיפוטית

בשנת 1997 נבחר לכהן בבתי משפט השלום במחוז חיפה, תחילה בעכו ולאחר מכן בחיפה. באוקטובר 2001 כיהן בפועל כשופט בבית המשפט המחוזי בחיפה וביולי 2002 נבחר לכהן כשופט בבית משפט זה.
בכהונתו בבית המשפט המחוזי בשנת 2003 חולל סערה כשקבע כי אף על פי שבתי המשפט השונים מחויבים לפסיקותיו של בית המשפט העליון, הלכה מסוימת ("הלכת שמש"), שאותה הגדיר "נושנה", בטלה:
הגיעה העת להכריז על הלכת שמש כעל הלכה ארכאית שנס ליחה במהלך השנים ואינה מחייבת. הלכת שמש אינה גזירת גורל, לא בשמיים היא, ואפילו לא גזירה של המחוקק. בהלכה נושנה עסקינן. במקום להמתין ל'חמורו של משיח' בדמותו של המחוקק, עד שיתקן את החוק, אשים נפשי בכפי ואעשה מעשה לזכות את הרבים.
לאחר מתן פסק הדין המהפכני נאלץ עמית לחזור בו כיוון שהתברר שטעה ואך מספר חודשים קודם לכן השופטת דליה דורנר השתמשה בהלכה זו. "הלכת שמש" בוטלה לבסוף על ידי בית המשפט העליון ב-2013.
ביוגרפיה > בית המשפט העליון

באוגוסט 2009 נבחר לשופט בבית המשפט העליון, וב-14 באוקטובר 2009 נכנס לתפקידו. בשנים 2021–2022 כיהן כיושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-25. מ-1 במרץ 2021 ועד 29 בפברואר 2024 היה חבר הוועדה לבחירת שופטים, ובאוקטובר 2024 חזר לכהן בה, עם כניסתו לתפקיד ממלא מקום נשיא בית המשפט העליון.
ביוגרפיה > בית המשפט העליון > מינויו לנשיא בית המשפט העליון והמחלוקת סביב המינוי

בהתאם לשיטת הסניוריטי הנהוגה בבית המשפט העליון, השופט בעל הוותק הרב ביותר מתמנה לנשיא בית המשפט העליון. בהתאם לכך היה השופט עוזי פוגלמן אמור להתמנות למשרה זו עם פרישתה של אסתר חיות, אך הוא הודיע שלא יתמודד על התפקיד משום שאם ייבחר תהיה תקופת כהונתו כנשיא קצרה ביותר – פחות משנה. במצב זה היה עמית צפוי להתמנות לנשיא בית המשפט העליון לאחר פרישתה של הנשיאה חיות ב-16 באוקטובר 2023, ולהחזיק בתפקיד עד פרישתו הצפויה ב-20 באוקטובר 2028, אך כיוון שהוועדה לבחירת שופטים לא דנה במועד על מינויו לנשיא, השופט פוגלמן שימש כממלא מקום הנשיא, ועם פרישתו, באוקטובר 2024, הפך השופט עמית לממלא מקום הנשיא, בהיותו ותיק השופטים.
שר המשפטים יריב לוין התנגד למינויו של עמית לנשיא בית המשפט העליון, ונמנע במשך יותר מ-15 חודשים מלכנס את הוועדה לדון בבחירת נשיא. בעקבות עתירה של התנועה למען איכות השלטון לבג"ץ הורה בג"ץ ללוין לכנס את הוועדה לבחירת שופטים על מנת שזו תבחר נשיא לבית המשפט העליון.
החל משנת 2023 פורסמו באמצעי התקשורת מספר כתבות ובהן טענות נגד עמית, בנושאים של ניגודי עניינים לכאורה בפסיקתו וחריגת בנייה לכאורה בביתו. לוין דרש מעמית שיקפיא את מועמדותו, אך עמית סירב. במכתב תשובה ללוין הוא טען שצבר הפרסומים הם מסע מתוזמן למנוע את מינויו לנשיא העליון, והציג את גרסתו על הטענות לאי-חוקיות ולניגוד עניינים. היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה וראש אגף החקירות והמודיעין במשטרת ישראל, בועז בלט קבעו שהתלונות נגד השופט עמית אינן מעלות חשד לפלילים. לוין ביקש לבטל את ישיבת הוועדה, אך בג"ץ לא נעתר לכך, והודיע שניתנת לו ארכה של 10 ימים כדי שיוכל לפרוש בפני הוועדה את טיעוניו נגד בחירת עמית, וכי הוועדה היא זו שמוסמכת להחליט.
ב-26 בינואר 2025 כונסה הוועדה לבחירת שופטים על ידי מנהל בתי המשפט. שלושת נציגי הקואליציה בוועדה שהיו במיעוט דעות נגד בחירת עמית, החרימו את הכינוס. הוועדה דנה בטענות, ובחרה בעמית לנשיא בית המשפט העליון. השר לוין הודיע שאינו מכיר בעמית כנשיא בית המשפט העליון, ולפיכך לא ישתף עמו פעולה בכל הקשור לניהול בתי המשפט. עמית הושבע לנשיא בית המשפט העליון ב-13 בפברואר 2025, תוך שלוין, ראש הממשלה בנימין נתניהו ויו"ר הכנסת אמיר אוחנה מחרימים את הטקס.
פסיקתו

עמית מתואר לעיתים כאקטיביסט מתון, ולעיתים כבעל נטייה מתונה לשמרנות. באחד התיקים תואר על ידי אליקים רובינשטיין כמי שמגיע "מעולמו ובית מדרשו של חיי המעשה". באותו תיק, סירב עמית להצטרף לדעת הרוב שפסק חובת גילוי פרוטוקולים של חקירות מפרק חברות, לנוכח ההתנהלות הבעייתית, לשיטתו, של מבקש הגילוי. עמית משתמש באמצעים ייחודיים להשגת תוצאות צודקות בעיניו. במקרה אחד, שבו פנה אחד הצדדים לבית משפט בלונדון, בניגוד לפסיקה של בית משפט בישראל, פסק עמית הוצאות משפט של מיליון שקלים, ש-800,000 שקלים מתוכם נועדו לאיין הוצאות משפט שנפסקו בבית המשפט בלונדון.
עמית התריע נגד עורכי דין שמאריכים יתר על המידה בטענותיהם והמליץ להטיל עליהם הוצאות משפט.
פסיקתו > פרשנות

היו מקרים שבהם עמית פירש חוקים בדרכים מקוריות, בעוד שעמיתיו להרכב לא מצאו אפשרות לפרש את התקנות כמותו. למשל, במקרה שבו נותר עמית בדעת מיעוט, הוא כתב:
"כחברי השופט דנציגר, אף אני סבור כי התוצאה לפיה צד שזכה בפסק בוררות בישראל, מנוע מלהמציא בקשה לאישור פסק הבוררות לצד שכנגד הנמצא מחוץ לתחום, היא תוצאה בלתי רצויה שהדעת אינה נוחה הימנה. עם זאת, ובניגוד לחברי, לטעמי ניתן לפרש את תקנה 500 לתקנות סדר הדין האזרחי, התשמ"ד-1984 (להלן: התקנות) באופן המוביל לתוצאה הרצויה."
עם זאת, במקרה אחר, עמית, בדעת מיעוט, פירש את החוק לגבי התיישנות תקופת מאסר של אסיר נמלט בפירוש דווקני המחייב את ביטול יתרת תקופת מאסרו, בעוד עמיתיו להרכב צמצמו את פרשנות החוק למקרים שבהם המדינה לא פעלה להחזיר את האסיר הנמלט לכלא. בפסק דינו הסתמך השופט עמית גם על הכלל הקובע שבעת ספק, יש לפרש את החוק בפרשנות המטיבה עם המורשע בפלילים.