stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברנדנבורג-פרוסיה
היסטוריה > פרידריך השלישי

פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג הלך לעולמו ב-9 במאי 1688. שבוע לאחר מותו נפגשה לראשונה מועצת המלך בראשותו של בנו פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, לקריאת צוואתו של פרידריך וילהלם. ועל פי המקובל בבית הוהנצולרן מאז 1473 הייתה אמורה הירושה להתחלק שווה בשווה בין פרידריך ובין ארבעת אחיו למחצה. לאחר דיונים משפטיים ארוכים, בהם השתתף בין היתר אברהרד פון דנקלמן, מורו הוותיק של פרידריך, הוחלט כי עד 1692 יישאר השלטון בברנדנבורג בידי פרידריך בלבד, כדי לשמור על שלמות הממלכה. בניגוד לאביו, שנהג לקבל את כל החלטות הממשלה בעצמו, מינה פרידריך ב-20 במאי 1688 את דנקלמן לראש ממשלה תחתיו.
על אף שהיה מרקיז, נסיך בוחר ודוכס, ביקש פרידריך לעצמו את התואר היוקרתי מלך, ומ-1696 החל במאמצים לשדרוג תואר האצולה שלו לתואר מלכות. רצון זה לא היה מונע רק ממניעים אישיים, אלא גם כחלק מניסיונו של פרידריך לאחד מחדש את המדינה של שושלת הוהנצולרן, אך על פי החוק הגרמני של תקופתו לא יכלו להתקיים ממלכות בשטחה של קיסרות רומי הקדושה, למעט ממלכת בוהמיה. ראש הממשלה דנקלמן ובכירים אחרים בממשל התנגדו למהלכיו של פרידריך, ולכן ב-20 בדצמבר 1696 הורה פרידריך לכלוא אותם במצודת שפנדאו, שם הוחזקו עד 1707. הסיבה היחידה למאסר הייתה חוסר יכולתו של פרידריך להתנגד למורו לשעבר, ומינה לתפקיד במקומו את יריבו של דנקלמן יוהאן קזימיר קולבה פון ורטנברג. בעצתו של ורטנברג מינה פרידריך מועצה מצומצמת שמנתה שלושה יועצים מלבדו, וניהלה את ענייניה של פרוסיה עד ל-1712. המועצה הפכה עד מהרה למוקד שחיתות וכוח שלטוני וזכתה לכינוי ממשלת שלושת הדוכסים.
ב-1 בנובמבר 1700 מת קרלוס השני, השליט ההבסבורגי האחרון של ספרד, ואירופה נגררה למלחמת ירושה על כתרו. פרידריך הפך לבן ברית חשוב לבית הבסבורג במאבק על הכתר מול לואי ה-14, מלך צרפת, וב-16 בנובמבר 1700, בתום דיונים חשאיים בארמון שונהאוזן, הסכים לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לאפשר לפרידריך, הנסיך הבוחר הפרוטסטנטי להפוך את פרוסיה לממלכה בראשותו, כל עוד יוכתר על שטחים שמחוץ לקיסרות רומי הקדושה, שעליהם החוק הגרמני בעניין אינו חל. בנוסף התחייב פרידריך להעמיד לרשות לאופולד והצבא האוסטרי 8,000 חיילים פרוסים, לטובת מלחמת הירושה הספרדית, ושילם 2 מיליון דוקאטים ללאופולד, ו-600 אלף דוקאטים נוספים לכנסייה, שמתוכם קיבלו הישועים 20 אלף טאלרים.
היסטוריה > ממלכת פרוסיה

לדרגתו, שמו ויוקרתו של נסיך נודעה בזמן האבסולוטיזם חשיבות פוליטית מכרעת. בנו של הנסיך הגדול, פרידריך השלישי מברנדנבורג, שהיה רודף כבוד, ייחס חשיבות גדולה לכך שדוכסות פרוסיה נמצאת מאז 1660 בריבונות מלאה. לפיכך פעל להפיכתה לממלכה ולהפיכתו-הוא למלך. לאחר קבלת אישורו של לאופולד יצא פרידריך בשיירה ארוכה מברלין לקניגסברג, בירת פרוסיה, ב-13 בדצמבר 1700. טקס ההכתרה נערך ב-18 בינואר 1701, ובמהלכו הניח פרידריך את הכתר על ראשו בעצמו, ולאחר מכן הכתיר את אשתו סופיה שרלוטה מהנובר. באותה הזדמנות ייסד את מסדר העיט השחור ומינה את עצמו ואת רעייתו לריבוני המסדר. האפיפיור מעולם לא הכיר בתואר המלכות של פרידריך, היות שפרוסיה הייתה לותרנית מאז 1525, ואביו של פרידריך תמך בפרוטסטנטים נגד האפיפיור בשלום וסטפאליה. כדי להבהיר שמלכותו של פרידריך מוגבלת לתחומי פרוסיה ואינה מאיימת על שלטונו של לאופולד בתחומי הקיסרות הקדושה, בחר פרידריך בתואר "פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה" ולא בתואר "פרידריך הראשון, מלך פרוסיה".
ב-1702, לאחר מותו של ויליאם השלישי, מלך אנגליה, ירש פרידריך את השלטון גם במחוזות לינגן ומוארס. פרידריך, שהיה קלוויניסט, נבחר גם כנסיך נשאטל ב-1707, תואר שכן זכה להכרה בינלאומית במסגרת הסכם אוטרכט מ-1713.
מאז 1701 התקבל הכינוי ממלכת פרוסיה לכל השטחים שבשלטון בית הוהנצולרן, בתוך ומחוץ לקיסרות הרומית הקדושה.
שליטי ברנדנבורג-פרוסיה

יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1618–1619)
גאורג וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1619–1640)
פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1640–1688)
פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1688–1701)
ראו גם

פרוסיה
הערות שוליים

↑  דוכסות פרוסיה הייתה חלק מממלכת פולין באותה תקופה, ויוהאן זיגיסמונד היה העוצר שלה
↑  Frederick William | elector of Brandenburg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810587785405606 
בכתום - שטחי נסיכות הבוחר מברנדנבורג. באדום - הרחבת השטחים תחת שלטונו של יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג. בירוק/צהוב - הרחבת השטחים תחת שלטונו של פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
טקס הכתרתו של פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה.
ג'וש וינק

| --- | --- |

 לידה:  1970  (בן 54 בערך) פילדלפיה, ארצות הברית 
 שם לידה:  ג'ושוע וינקלמן
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 עיסוק:  תקליטן, מפיק מוזיקלי
 סוגה:  טכנו, אסיד האוס, דראם נ' בייס
 חברת תקליטים:  אוום רקורדינגס 
 www.joshwink.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וש וינק (באנגלית: Josh Wink) הוא די ג'יי ויוצר מוזיקה אלקטרונית יהודי-אמריקאי. וינק נחשב לאחד החלוצים של הטכנו וטרייבל טראנס בסצנה האמריקאית של שנות ה-90 של המאה העשרים.
סגנון המוזיקה שלו הוא בעיקר טכנו, אסיד האוס ודראם נ' בייס.
קורות חיים

ג'וש וינק נולד בשם ג'ושוע וינקלמן בשנת 1970. בן למשפחה יהודית מפילדלפיה, פנסילבניה.
כאשר היה ילד, למד לנגן על פסנתר ומאוחר יותר על קלרינט.
האהבה לתקליטנות החלה כבר כאשר היה בן 13, אך רק בשנת 1986, כאשר היה בן 18, הצליח לחדור לסצנת המועדונים.
קורות חיים > קריירה מוזיקלית

בשנת 1994 וינק וחברו הדיג'יי קינג בריט יסדו חברת תקליטים עצמאית, 'אובום רקורדס'. אמנים מפורסמים רבים פרסמו יצירותיהם באמצעות חברה זו, ובהם טרנט רזנור וניין אינץ' ניילס.
הסינגלים הראשונים שלו, "Don't laugh" (תחת השם Winx) ו"I'm Ready" (תחת השם Size 9) הוצאו בשנת 1995. "I'm Ready" הגיע למקום הראשון במצעד להיטי הדאנס של ארצות הברית. הסינגל "Higher State of Consciousness", שהוצא באותה שנה, פרסם את וינק באירופה, וכך לראשונה יצא מגבולות ארצות הברית. בשנת 2007 וינק חידש אותו.
בשנת 1996 הוציא שני אלבומים: "A Higher State Of Wink's Work", שכלל 7 מיצירותיו (כולל "I'm ready") תחת 4 שמות שונים האלבום השני היה "Left Above the Clouds" תחת השם Winx, שכלל גם את "Don't laugh".
בשנת 1998 הוציא את האלבום "Herehear" תחת השם המקורי שלו, ג'וש וינק. בשנת 2003 יצא מיני-אלבום (EP) שלו "20 To 20". בנוסף לאלבומי האולפן המקוריים שלו, וינק הוציא לאור אלבומי מיקס רבים. הסדרה המפורסמת שבהם היא: "Profound Sounds".
בפברואר 2009 הוצא אלבומו הרביעי, "When A Banana Was Just A Banana".
דיסקוגרפיה

1996- "A Higher State Of Wink's Work"
1996- "Left Above The Clouds"
1998- " Herehear"
2009- "Profound Sounds"
הערות שוליים

↑  אודות Josh Wink, אתר Discogs
↑  פרטי הסינגל: "Size 9 - I'm ready", אתר Discogs
↑  פרטי האלבום: "Josh wink - Higher State of Wink's Work - Compiled", אתר Discogs
↑  פרטי האלבום: "Winx - Left Above The Clouds", אתר Discogs
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1552210  BnF: cb139751273 (data)  GND: 135011515  ISNI: 0000 0001 0837 3993  LCCN: no2001038108  MusicBrainz: 996a7ed9-d3ae-4a09-819d-c864e7056b47  VIAF: 37109931   WorldCat (עם VIAF): 37109931
בת' מיד

בת'ני ג'יין מיד (באנגלית: Bethany Jane Mead; נולדה ב־9 במאי 1995), היא כדורגלנית אנגלייה, המשחקת בעמדת חלוצה בארסנל שבסופר ליג האנגלית ובנבחרת אנגליה. נבחרה מספר פעמים לשחקנית הצעירה הטובה בסופר ליג האנגלית וב־2015 סיימה את העונה כמלכת השערים של הליגה. ביורו 2022 הובילה את הנבחרת לזכייה בתואר תוך שהיא מסיימת כמלכת השערים, מלכת הבישולים והשחקנית המצטיינת של הטורניר.
קריירה > קריירת מועדונים

מיד החלה לשחק בגיל צעיר בקבוצת בנות קליפורניה לני שעברה בגיל 10 למרכז המצוינות של קבוצת מידלסברו. בגיל 16 הצטרפה לסנדרלנד ששיחקה בפרמייר ליג והפכה לכובשת שערים מצטיינת בקבוצה. ב-2014 הובילה את הקבוצה לאליפות הליגה השנייה ולעליה לסופר ליג. עם עליית הקבוצה לליגה הבכירה הפכה לשחקנית כדורגל מקצוענית ובתום עונת 2015 סיימה כמלכת השערים של הליגה.
ב-2017 חתמה על חוזה בארסנל שם שיתפה פעולה בהצלחה עם ויויאן מידמה והשתיים הפכו לצמד היעיל ביותר בליגה מבחינת בישולים וכיבושי שערים. עם הקבוצה זכתה באליפות בעונת 2018/2019 ובגביע הליגה בעונת 2017/2018. ב-2019 האריכה את החוזה בקבוצה.
קריירה > בנבחרת

מיד זומנה בשנת 2010 לנבחרת אנגליה עד גיל 15 ושיחקה מאז בכל הנבחרות הצעירות עד לנבחרת עד גיל 23. במסגרת הנבחרות הצעירות שיחקה 28 משחקים והבקיעה 12 שערים.
ב-2018 ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת במשחק מול ווילס במסגרת מוקדמות הגביע העולמי לקראת הטורניר ב-2019. מיד לקחה חלק במונדיאל 2019 אך לא זומנה לסגל לקראת אולימפיאדת טוקיו. לקראת מוקדמות יורו 2022 זומנה מחדש על ידי המאמנת סרינה ויכמן ובאליפות עצמה כבשה שישה שערים, בישלה ארבעה ונבחרה לשחקנית המצטיינת של הטורניר כשהובילה את נבחרת אנגליה לזכייה היסטורית בתואר.
הישגים ותארים > במועדונים

אליפות הליגה השנייה: 2014
אליפות הסופר ליג האנגלית לנשים: 2018/19
גביע הליגה: 2017/18
הישגים ותארים > עם הנבחרת

אליפות אירופה: 2022
גביע SheBelieves ב-2019
גביע ארנולד קלארק ב-2022
הישגים ותארים > תארים והישגים אישיים

מלכת השערים בליגה האנגלית: 2015
השחקנית הצעירה של השנה בליגה האנגלית בעונות 2015, 2018.
מלכת השערים באליפות אירופה בכדורגל נשים 2022
מלכת הבישולים באליפות אירופה בכדורגל נשים 2022
השחקנית המצטיינת באליפות אירופה בכדורגל נשים 2022
כדורגלנית השנה של ה-BBC: 2022
ברכה סרי

ברכה סרי
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
ברכה סֶרי (ז' בתמוז ת"ש - ט"ו באייר תשע"ג; 13 ביולי 1940 - 25 באפריל 2013) הייתה משוררת וסופרת ישראלית. כלת פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת תש"ע.
ביוגרפיה

ברכה סרי נולדה בצנעא שבתימן למשפחה דתית, אחת משבעה ילדים. אביה משה (מוסא) היה בעל חנות, מתלמידיו של הרב יחיא קאפח, מנהיג הזרם הדרדעי. משפחתה של אמה חמאמה ובראשם אביה יהודה סרי חיו כבר בארץ ישראל, לאחר שעלו בשנת 1932. עלתה לישראל עם משפחתה בהיותה בת עשר, והם התיישבו בשכונת התימנים שעל יד קריית אתא. למדה בסמינר למורות. בשנת 1963 החלה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבלה שם תואר ראשון בלשון ובלשנות ותואר שני בלשון עברית ובלשנות שמית.
נישאה לצעיר אמריקאי בשם פתחיה מנקס, ילדה בן ובת, וכעבור שלוש שנים התגרשה.
בין השנים 1989–1997 חייתה בברקלי שבקליפורניה.
על כתיבתה

כתיבתה של סרי סובבת סביב מספר תחנות מרכזיות, בהן: יהדות, מזרחיות, פמיניזם ושמאל פוליטי.
את ראשית עיסוקה האמנותי והספרותי החלה סרי בכתיבת סיפור קצר בשם "קריעה" שהתפרסם בשנת 1980 בכתב העת "נגה" תחת שם העט "פועה מרי-דור". סיפור זה עובד למחזה על ידי אמיר אוריין (1987) וזכה לשבחים רבים. עם זאת, סיפור זה הקים על סרי רבים ובודד אותה מהקהל אליו פנתה והקהילה התימנית והמזרחית החרימה אותה.
כתיבתה של סרי שזורה במוטיבים פוליטיים המשלבים בין עמדה פוליטית שמאלית ומזרחיות. פרסמה את הספר "שבעים שירי שוטטות" שם הראתה סוג אחר של פואטיות, כתיבה בסגנון דור הביט ששילבה מסורות תימניות, פמיניזם, ואמירה של אישה מזרחית מסוג אחר - אישה שמגדירה את העולם הנשי בחברה שלה ואל מול החברה כולה ולא מתפשרת. היא עברה לכתוב ולחבר את המאבק החברתי והצורך בהגדרתו אל מול הבזבוז וחוסר המוסר של כוחות הכיבוש. בנושאים אלו המשיכה עם ציר הכתיבה הפמיניסטית והראתה בספרה "פרה אדומה" את ההקשרים בין פטריארכליות ופטרונות של השמאל.
לצד כתיבתה, הקימה סרי הוצאת ספרים משלה, הוצאת האור הגנוז, לאחר שנדחתה על ידי הוצאות השירה המרכזיות. בספריה ניתן לראות עיצוב חדשני עם רעיונות שמאתגרים את עיצוב ספרי השירה. שירתה הפכה לאינטרטקסטואלית במודעות עצמית גבוהה. בכל ספר היא משלבת טקסטים מהתנ"ך שמדברים על עולם האישה תוך הסבת המבט למצבה של האישה המזרחית שלא ויתרה על המסורת. שירתה מביאה חיבור של יהדות, רוחניות עם התרסה והגדרה עצמית. היא משלבת כתיבה חברתית בדומה לכתיבתה של הפעילה החברתית והמשוררת ד"ר ויקי שירן. היא אף אורגת לתוך שירתה את הכתיבה על תמות מהיהדות כמו כתיבתה של המשוררת חביבה פדיה. יצירתה אינה מסתגרת במגדל השן ולא נכנסת לגטאות יהודיים או חברתיים אלא יוצרת שירה אינטרדיסציפלינרית, פוסטמודרניסטית ופמיניסטית.
ברכה סרי נכללה באנתולוגיה של השירה המזרחית - מאה שנים, מאה יוצרים: אסופת יצירות עבריות של יוצרים מן המזרח במאה ה-20 (בעריכת סמי שלום שטרית, הוצאת בימת קדם לספרות, כרך א', 1998).
בשנת 2009, יצא לאור הסרט "המלכה חנטרישה", הסרט עסק בכתיבתה של סרי והשתתף בתחרות רוח החופש בפסטיבל הקולנוע ירושלים בו זכה בסרט התיעודי הטוב ובפרס על שם ויקי שירן בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים ברחובות. הסרט הוקרן בערוץ 10 וערוץ 2.
ספריה

שבעים שירי שוטטות, ירושלים: הוצאה עצמית, 1983.
פרה אדומה, תל אביב: הוצאת ברירות, 1990.
קידושין (ספר הברית והחסד - חלק א'), ירושלים: הוצאת האור הגנוז, 2000.
נורית: שיעורים בתורת העבודה (ספרי הברית והחסד - חלק ב'), ירושלים: הוצאת האור הגנוז, 2001.
תפילות ושתיקות (ספרי הברית והחסד - חלק ג'), ירושלים: הוצאת האור הגנוז, 2002.
עדנה: חניה ומסע בחמישים שערים, ירושלים: הוצאת האור הגנוז, 2005.
בינה, ירושלים: הוצאת האור הגנוז, 2006.
בת יין, ירושלים: הוצאת האור הגנוז, 2007.
יקום פורקן התש"ע, ירושלים: הוצאת האור הגנוז, 2011.
פרסים

1998 – פרס לאמנים עולים מצטיינים ממשרד הקליטה
1999 – פרס מענק השתתפות בהוצאת הספר "קידושין" מקרן עמוס
2005 – פרס מענק השתתפות בהוצאת הספר "בינה" מקרן עמוס
2009 – פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת תש"ע
2011 – אות הוקרה "לבי במזרח".
לקריאה נוספת

הנרייט דהאן כלב (עורכת), בסוד ברכה: יצירתה של ברכה סרי, ירושלים: הוצאת כרמל, תשע"ג 2013.
הערות שוליים

↑  מנשה ענזי, "מבט היסטורי חטוף על חיי ברכה סרי", בתוך: הנרייט דהאן כלב (עורכת), בסוד ברכה: יצירתה של ברכה סרי, ירושלים: הוצאת כרמל, תשע"ג 2013, עמ' 289–301
↑  המלכה חנטרישה - ישראלה שאער מעודד, נבדק ב-2022-01-23
↑  קולנוע - המלכה חנטרישה, באתר www.habama.co.il
↑  שאער מעודד ישראלה וסרטה "המלכה חנטרישה" (A), באתר www.saltarbutartzi.org.il
↑  הרשות השנייה - עידוד היצירה - ארכיון הפקות - רצועה מהחיים - המלכה חנטרישה, באתר www.rashut2.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268072405171  BnF: cb16930957m (data)  GND: 1043272755  ISNI: 0000 0000 6694 3248  LCCN: nr91013744  VIAF: 31851187   WorldCat (עם VIAF): 31851187
ג'וש ויגינס

| --- | --- |

ויגינס ב-SXSW, ב-2017
 לידה:  2 בנובמבר 1998 (בן 25) יוסטון, טקסס, ארצות הברית
 סוגה מועדפת:  דרמה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 פרופיל ב-IMDb
ג'וש ויגינס (באנגלית: Josh Wiggins; נולד ב-2 בנובמבר 1998) הוא שחקן קולנוע אמריקאי, שנודע בעקבות משחקו כג'ייקוב וילסון בסרט הדרמה "הליון" וכג'סטין וינקוט בסרט הדרמה "הכלב האמיץ מקס".
ביוגרפיה

ג'וש ויגינס נולד ב-2 בנובמבר 1998 ביוסטון, טקסס לג'ניפר וסטיב ויגינס. לג'וש שני אחים בוגרים, ג'ייקוב ולוק.
קריירה

בשנת 2014 ערך ויגינס את הופעת הבכורה שלו בסרט הראשון שלו בתפקיד ראשי בדרמה "הליון" עם אהרון פול וג'ולייט לואיס, ובוים על ידי קאט קנדלר. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-17 בינואר 2014 ועלה לאקרנים בבתי הקולנוע ב-13 ביוני 2014. הופעתו בסרט זכתה לשבחים מכמה מבקרים.
בשנת 2015 ויגינס כיכב בסרט דרמת ההרפתקאות "הכלב האמיץ מקס", לצד תומאס היידן צ'רץ ורובי אמל, בסרט שעסק בכלב בשם מקס. הסרט הופץ ב-26 ביוני 2015 על ידי האחים וורנר.
ויגינס גם כיכב בסרט הפעולה "אבד בשמש", אשר עלה לאקרנים בשנת 2015.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | הליון | ג'ייקוב וילסון |  |
| 2015 | Lost in the Sun | לואיס |  |
| 2015 | הכלב האמיץ מקס | ג'סטין וינקוט |  |
| 2016 | Mean Dreams | ג'ונס פורד |  |
| 2017 | Walking Out | דייוויד |  |
| 2017 | מקום לאהבה | ווס פאלה |  |
| 2018 | Giant Little Ones | פרנקי וינטר |  |
| 2019 | Light from Light | אוון |  |
| 2020 | גרייהאונד | דברן 1# |  |
| 2020 | הייתי פה | הוגו גפני |  |
| 2022 | אפולו ½10: הרפתקה בעידן החלל | סטיב | דיבוב |
| 2024 | Armored |  |  |
הערות שוליים

↑  מיגל מ. סמית, קרש הקפיצה של Indiewire: הנער ג'וש ויגינס גורם לדמעות במשחקו בסרט 'הליון' עם אהרון פול, באתר IndieWire, ‏13 ביוני 2014
↑  אמה בראון, אהרון פול וג'וש ויגינס מעולם לא היו 'הליונס', באתר Interview, ‏24 בינואר 2014
↑  דנה מתיו, ג'וש ויגינס, כוכב הפריצה הגדולה של סאנדנס, התגלה ב-YouTube, באתר Teen Vogue, ‏27 בינואר 2014
↑  לינדזי בהר, סאנדנס: דיקפריו הבא? הכירו את 'הפריצה הגדולה' של הליון, ג'וש ויגינס, באתר Entertainment, ‏17 בינואר 2014
↑  פיטר דברוג, ביקורת הסרטים של סאנדנס: הליון, באתר וראייטי, ‏18 בינואר 2014
↑  אריק פדרסון, האחים וורנר שומרים את 'מקס' ליוני; RLJ Entertainment ממנה מישהו אחר, באתר Deadline, ‏3 במרץ 2015
↑  קרייג פלסטר, 'אבודים בשמש' עם ג'וש דוהל: ביקור יוצא דופן, באתר MTV News, ‏26 במרץ 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1263138195  LCCN: no2015000377  NKC: xx0210111  SUDOC: 250336790  VIAF: 313297165   WorldCat (עם VIAF): 313297165
בסיס גצ'יטקאלה

בסיס גצ'יטקאלה (בטורקית: Geçitkale Havaalanı) או נמל התעופה לפקוניקו הוא שדה התעופה הצבאי של חיל האוויר הטורקי ליד העיר לפקוניקו (אנ') שבצפון קפריסין.
היסטוריה

בנייתו של נמל התעופה הושלמה בסביבות שנת 1990. במהלך השיפוץ של נמל התעופה הבינלאומי ארג'ן בין ספטמבר 2002 למאי 2004, שימש כנמל התעופה העיקרי של צפון קפריסין.
בקיץ 1998, על רקע המתיחות הגוברת בין יוון לטורקיה, טורקיה הציבה שישה מטוסי F-16 בבסיס, בתגובה להצבתם של ארבעה מטוסי F-16 ושני מטוסי "הרקולס" בפאפוס. הפעם האחרונה שבה ביקרו מטוסי קרב בבסיס הייתה בנובמבר 2000.
בפברואר 2008 נערך המשא ומתן הראשון על הפרטת שדה התעופה הצבאי. היקף ההשקעה המתוכננת היה 58 מיליון אירו.
בשנת 2016 נמכר נמל התעופה לאיש העסקים הטורקי-קפריסאי, אסיל נאדיר.
מאפייני נמל התעופה

לנמל מסלול טיסה בודד באורך 2,850 מטרים וברוחב 45 מטרים. בנוסף, ישנו שטח עצירה (Stopway) באורך של 285 מטרים.
הערות שוליים

↑  "Airline and Airport Code Search". IATA. נבדק ב-9 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "LCGK - Gecitkale/Gazimagosa International Airport". Skyvector.com. נבדק ב-9 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nadir wins Lefkoniko airport contract". Cyprus Mail. 19 ביוני 2010. נבדק ב-26 באוגוסט 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ercan Havaalanı 10 Mayıs'ta açılıyo" (בטורקית). Hürriyet. 6 במאי 2004. נבדק ב-11 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Clogg, Richard (2013). A Concise History of Greece (3rd ed.). Cambridge University Press. p. 229.
↑  "Geçitkale". Abandoned, Forgotten & Little-Known Airfields in Europe. נבדק ב-11 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Asil Nadir havalimanıyla işe dönüyor - Haberler Son Dakika". נבדק ב-2018-08-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007469603905171  LCCN: n00112395  VIAF: 130150622   WorldCat (עם VIAF): 130150622 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תעופה ובנושא קפריסין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון וייט (שחקן קנדי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 ביוני 1981 (בן 43) טורונטו, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון מייקל "ג'וני" וייט (באנגלית: John Michael "Johnny" White; נולד ב-10 ביוני 1981) הוא שחקן קנדי.
ביוגרפיה

וייט נולד בטורונטו שבקנדה. לו אח, קווין, ושתי אחיות, אנדראה וסטפני.
ביוגרפיה > קריירה

בשנים 2006-2007 שיחק בתפקידו אריק סטיפלר, בן דודו של סטיבן סטיפלר, בסרטי הספין-אוף "אמריקן פאי מציגים": "המייל העירום" ו"בית בטא". בשנת 2009 שיחק לצד רוב שניידר בסרט קומדיית הנעורים האמריקאי "דובדבן פרוע" בבימויה של המפיקה הישראלית דנה לוסטיג. בשנת 2011 שיחק בסרט האמריקאי "צעצוע של ילד". בשנת 2017 שיחק בסרט האמריקאי-קנדי "בדסוויל".
ג'וזפה מוריאלי

| --- | --- |

העץ לזכרו של ג'וזפה מוריאלי כחסיד אומות העולם בשדרת חסידי אומות העולם ביד ושם
 לידה:  1895 סאסואלו, איטליה 
 פטירה:  1980 (בגיל 85 בערך) נוננטולה, איטליה 
 מדינה:  איטליה
 מקצוע:  רופא
 מידע חסיד אומות העולם
 סטטוס היסטורי:  שרד את המלחמה
 מקום ההצלה:  נוננטולה שבאיטליה
 תאריך הכרה:  18 בפברואר 1964
 מקום ההכרה:  ישראל
 אופן הנצחה:  עץ בשדרת חסידי אומות העולם ביד ושם
 מספר היהודים שהציל:  120
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (8 בפברואר 1964) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  ג'וזפה מוריאלי
 
ג'וזפה מוריאלי (באיטלקית: Giusseppe Moreali; ‏1980 – 1895) היה רופא וחסיד אומות העולם מהעיירה נוננטולה (אנ'), שליד מודנה במחוז אמיליה-רומאניה באיטליה. הוא הציל 120 יהודים בתקופת מלחמת העולם השנייה באיטליה, רובם ילדים. שותפו העיקרי להצלה היה אריגו בקרי (Arrigo Beccari). בשנת 1964 הכיר יד ושם במוריאלי ובבקרי כחסידי אומות העולם. על שמו של מוריאלי ניטע עץ בשדרות חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
לפני המלחמה

ג'וזפה מוריאלי נולד ב-1895 בעיר סאסואולו (אנ') שליד מודנה, לרפאל מוריאלי (Raffaele Moreali) ולאגריפינה באשיירי (Agrippina Baschieri). משפחתו הייתה במעמד הבינוני, הוא למד בבית הספר במודנה ונחשב לסטודנט צעיר ומבריק. לאחר שסיים את לימודי התיכון, החל ללמוד רפואה. בשנה הראשונה ללימודיו התחוללה מלחמת העולם הראשונה, במהלכה הוא סייע בבית חולים בקרבת שדה הקרב. הזוועות שראה השפיעו עליו עמוקות, וכתוצאה מהם, הוא סבל מסיוטים רבים בשנה האחרונה לחייו. ההתנסות בבית החולים במהלך המלחמה תרמה לגיבוש אופיו והתבגרותו, וביססה את עמדתו האנטי-פאשיסטית. עד מהרה, הפך מוריאלי לדמות בולטת בתנועה האנטי-פשיסטית באמליה (אנ'), עיר בצפון איטליה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1925, התמודד מוריאלי לתפקיד הרופא הראשי של נוננטולה. אולם, השלטון הפשיסטי באיטליה ומתנגדיו החריפים של מוריאלי לא קיבלו את התמודדותו בשל עמדותיו הפוליטיות וניסו להוציא אותו מרשימת המתמודדים, בטענה שאינו עונה על הקריטריונים. כפי שתיאר יוסף איתאי בספרו: "הוא, מוריאלי, לעולם לא יענוד את סמל המפלגה [הפאשיסטית]. משום כך נפסל הוא כרופא עירוני. מי שאינו חבר המפלגה [הפאשיסטית] ואין לו אמצעים משלו, דינו רעב". עובדה זו עיכבה את התקדמותו המקצועית של מוריאלי למרות היותו רופא ידוע, ובכל זאת הוא נשאר להתגורר בנוננטולה.
פעולותיו במלחמת העולם השנייה

ביולי 1942 הגיעה לנוננטולה קבוצה של 50 ילדים יהודים, לאחר ששהו באזור הכיבוש האיטלקי בצפון יוגוסלביה והופרדו מהוריהם. כשגברה ביוגוסלביה פעילות הפרטיזנים, פנו השלטונות האיטלקיים ליושקו אינדיג (לימים יוסף איתאי), מדריך קבוצת הילדים. הם הציעו לו לעזוב את יוגוסלביה ולעבור למקום מבטחים באיטליה. הילדים והמדריך מצאו מקלט בנוננטולה, בבית כפרי גדול, המכונה וילה אמה, שהושכר על ידי דלאסם (Delasem) - ארגון עזרה של יהדות איטליה, הידוע גם בתור D.A.E.E: סוכנות הסעד היהודית. דלאסם הוקם ב-1 בדצמבר 1939 כאגודה שהוסמכה על ידי הממשלה הפאשיסטית, ביוזמתם של דנטה אלמאנסי, עורך הדין היהודי מגנואה לליו ויטוריו ואלברה, יו"ר האגודה ויו"ר איגוד הקהילות היהודיות באיטליה. מטרתו הרשמית של הארגון הייתה לסייע לפליטים ולזרים אחרים שנכלאו באיטליה ולהקל עליהם.
לקבוצת הילדים צורפו עוד 50 ילדי פליטים. מוריאלי פגש בקבוצת הנוער בנוננטולה, העמיד את עצמו לרשותם ודאג לבריאותם. יוסף איתאי מתאר בספרו את מוריאלי כ"אדם נמוך קומה עם ראש מקריח, בעל מבט שקט וחודר שלא נעלם ממנו דבר". במשך 14 חודשי שהותה של הקבוצה בוילה אמה, פעל מוריאלי, יחד עם אריגו בקארי, למען הילדים והנערים, עודד אותם וניחם אותם. כשכבשו הנאצים את צפון איטליה עקב נפילת משטרו של מוסוליני ב-8 בספטמבר 1943, הבינו מוריאלי, בקארי ומדריכי קבוצת הילדים כי המקום אינו בטוח עוד עבור הילדים ולכן הגיעה שעת הכושר להבריחם מצפון איטליה. מוריאלי וחבריו היו צריכים לפעול מהר על מנת שהילדים לא יפלו לידי הנאצים, והם קיוו שהילדים יגיעו במהרה לארץ ישראל. תוך 24 שעות הצליחו מוריאלי וחבריו לפזר את כל הצעירים ומלוויהם מוילה אמה לבתי תושבים בסביבה, ברדיוס של כעשרה קילומטרים, הודות לרצונן הטוב ולעזרתן המעשית של הכמורה, האוכלוסייה המקומית והמחתרת שהתארגנה באותם ימים. כ-30 מן הילדים הקטנים נלקחו לבית ספר לכמרים יחד עם כמה נערות. כך, בפעם הראשונה נכנסו נשים בשערי המוסד הדתי. בפעולה זו היו מעורבים בקארי, אשר יחד עם פלאטי (Pellati) ומורה נוסף, אניו טרדיני (Tardini), הצליחו להפיג את חשדותיהם של הנאצים כשהצהירו שאין במוסד הכנסייתי נערים מן החוץ. שאר הילדים נלקחו לבתי משפחות בנוננטולה. מספר ילדים מבוגרים יותר חיפשו מקלט בחוץ. שלושה מהם התחבאו במגדל הפעמונים של הכנסייה המקומית, ומשפחות במקום דאגו לספק להם מזון בתורנות. כאשר הגבירו הנאצים את חיפושיהם אחר יהודים באזור, הוכנה התוכנית להברחת כל 120 הצעירים אל מחוץ לאזור הכיבוש הגרמני.
פעולותיו במלחמת העולם השנייה > התוכנית הראשונית להברחת הילדים היהודים מהנאצים

תחילה חשבו להבריח את הצעירים דרומה, אל מעבר לקווי החזית, לשטח שנכבש על ידי בעלות הברית. אולם, התברר שרעיון זה אינו מעשי ולכן נזנח.