stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קונקורדנציה לתנ"ך
קונקורדנציות לתנ"ך בלטינית

קונקורדנציה חלקית ראשונה לתנ"ך ולברית החדשה, בשם "Concordantiae morales", נוצרה בידי אנטוניוס מפדובה בתחילת המאה ה-13. נזירים מהמסדר הדומיניקני יצרו לראשונה קונקורדנציה מלאה של התנ"ך. כבסיס ליצירתן של שתי קונקורדנציות אלה שימש הטקסט של הוולגטה, התנ"ך הסטנדרטי של ימי הביניים במערב אירופה. הקונקורדנציה, שהושלמה בשנת 1230, בוצעה בהדרכתו של הקרדינל הוגו דה סן-שר (Hugo de Saint-Cher), בסיוע דומיניקנים אחרים. הקונקורדנציה הכילה ציטוטים קצרים של הקטעים שבהם נמצאה מילה. אלה צוינו לפי ספר ופרק (החלוקה לפרקים נעשתה זמן קצר קודם לכן על ידי סטיבן לנגטון) אך לא לפי פסוקים, שרוברט אסטיאן (אנ') יציג לראשונה בשנת 1545. במקום פסוקים, הוגו חילק כל פרק לשבעה חלקים כמעט שווים, וציין לפי אותיות האלפבית, a, b, c וכו'.
שלושה דומיניקנים אנגלים (1250–1252) הוסיפו את הציטוטים המלאים של הקטעים המצוינים. בשל חוסר מקום, הקונקורדנציות של ימינו אינן מכוונות לשלמות הציטוט הזו; סביר אם כן שהקטעים שצוינו היו הרבה פחות מאלה שנמצאו בקונקורדנציה מלאה של ימינו. העבודה התקצרה במקצת, על ידי שמירת רק המילים המהותיות של ציטוט, בקונקורדנציה משנת 1310 של קונרד מהלברשטט (אנ'), דומיניקני נוסף - עבודתו זכתה להצלחה רבה בזכות צורתה הנוחה יותר.
הקונקורדנציה הראשונה שנדפסה הופיעה ב-1470 בשטרסבורג, והגיעה למהדורה שנייה ב-1475. היצירה הגדולה יותר, שממנה היא קוצרה, נדפסה בנירנברג ב-1485. דומיניקני נוסף, ג'ון סטויקוביץ' (אנ') (הידוע גם בשם "יוחנן מרגוזה"), שמצא צורך, במחלוקות שבהן היה מעורב, להראות את השימוש המקראי בקידומות nisi, ex ו-per, שהושמטו מהקונקורדנציות הקודמות, החל (בערך 1435) את הליקוט של כמעט כל המילים הבלתי ניתנות להטיה של תרגומי המקרא ללטינית; המשימה הושלמה ושוכללה על ידי אחרים ולבסוף נוספה כנספח לקונקורדנציה של קונרד מהלברשטט ביצירתו של סבסטיאן בראנט שפורסמה בבזל בשנת 1496. עבודתו של בראנט פורסמה מחדש לעיתים קרובות ובערים שונות. היא שימשה כבסיס לקונקורדנציה שפרסם ב-1555 רוברט אסטיאן. אסטיין הוסיף שמות פרטיים, סיפק השמטות, הציג את הקידומות עם המילים האחרות בסדר אלפביתי, ונתן את הפניות לכל הקטעים לפי פרקים ופסוקים, וקירב הרבה יותר את יצירתו למודל הנוכחי של הקונקורדנציות. מאז פורסמו קונקורדנציות לטיניות רבות ושונות:
"Concordantiæ Bibliorum juxta recognitionem Clementinam" של כריסטופל פלנטיין (אנטוורפן, 1599), שהייתה הקונקורדנציה הראשונה שנעשתה על פי הטקסט הלטיני המאושר;
"Repertorium Biblicum ... studio ... Patrum Ordinis S. Benedicti, Monasterii Wessofontani" (אוגסבורג, 1751)
"Concordantiæ Script. Sac.", מאת דוטריפון (Dutripon), בשני כרכים עצומים, השימושית ביותר מכל הקונקורדנציות הלטיניות, שנותנת מספיק מכל טקסט כדי שיהיה מובן לחלוטין (פריז, 1838; מהדורה שביעית 1880)
"Concordantiae librorum Veteris et Novi Testamenti Domini Nostri Jesu Christi juxta Vulgatam editionem, jussu Sixti V, Pontificis Maximi, recognitam ad usum praedicatorum", מאת V. Coornaert נועדה לשימושם של מטיפים (ברוז', 1892).
"Concordantiarum S. Scripturæ Manuale", מאת H. de Raze, Ed. de Lachaud, ו-J.-B. פלנדרין (מהדורה 13, פריז, 1895), הכוללת טקסטים נבחרים ולא קונקורדנציה מלאה.
"Concordantiarum Universæ Scripturæ Sacræ Thesaurus", מאת האבות Peultier, Etienne, ו-Gantois (פריז, 1902).
"לקסיקון גרקו-לטינום" של פיטר מינטרט של הברית החדשה הוא קונקורדנציה כמו גם לקסיקון, המעניק את המקבילה הלטינית ליוונית קוינה, ובמקרה של מילות תרגום השבעים, גם המקבילה העברית (פרנקפורט, 1728).
קונקורדנציות לתנ"ך בעברית

הקונקורדנציה העברית הראשונה, "מאיר נתיב", הייתה יצירתו של יצחק נתן בן קלונימוס (אנ'), שהחלה ב-1438 והסתיימה ב-1448. היא נוצרה בהשראת הקונקורדנציות הלטיניות כדי לסייע בהגנה על היהדות, והודפסה בוונציה ב-1523. מהדורה משופרת, מאת הנזיר הפרנציסקני מריו די קלאסיו (אנ'), פורסמה ב-1621 וב-1622 בארבעה כרכים. שתי היצירות הללו הודפסו מספר פעמים, בעוד שקונקורדנציה עברית נוספת מהמאה השש-עשרה, מאת אליהו בחור, שעולה על זו של נתן במובנים רבים, נותרה בכתב יד.
נתן וקלסיו סידרו את המילים לפי השורשים העבריים, ההטיות עוקבות בפשטות לפי סדר הופעתן בתנ"ך; יוהאן בוקסטורף ויוהאן בוקסטורף הבן הכניסו סדר להאיות על ידי סיווג דקדוקי של הפעלים ושמות העצם. יצירתם (בזל, 1632) הכילה גם מילים וקטעים חדשים רבים שהושמטו בעבר, ונספח של כל המילים הארמיות בתנ"ך העברי; מהדורת Baer של בוקסטורף (1847) הוסיפה פרטים מסוימים.
הקונקורדנציה של יוליוס פירסט (לייפציג, 1840) הייתה במשך זמן רב הסטנדרט. הוא תיקן את בוקסטורף וקירב אותו לשלמות, הדפיס את כל המילים העבריות עם ניקוד, ושכלל את סדר ההטיות. כל מילה מוסברת בעברית ובלטינית. אולם פירסט מוציא את שמות העצם והכינויים ועושה הרבה השמטות ושגיאות בלתי רצוניות; סיווג השורשים שלו הוא, לפי האנציקלופדיה הקתולית (1913), לפעמים דמיוני.
קונקורדנציה עברית מקיפה היא הקונקורדנציה "היכל הקודש" של שלמה מנדלקרן (לייפציג, 1896), שתיקן את שגיאות קודמיו וסיפק אסמכתאות שהושמטו. למרות שעבודתו הוכחה לעיתים קרובות כלא מושלמת, עדיין היא כמעט שלמה. מהדורה מקוצרת שלו יצאה לאור בשנת 1900.
"קונקורדנציה חדשה" מאת אברהם אבן-שושן יצאה לאור ב-1977, לפי מהדורת קורן מ-1958. חידושיה העיקריים הם:
מפתח משמעים משוכלל בסמוך לכל מילה - ליד כל משמע של מילה מקראית צוינו מספרי הפסוקים המתאימים לאותו משמע.
רשימת קרובים - "רשימה מרוכזת של מילים נרדפות וקרובות-משמע ליד ערכים רבים".
מפתח הצירופים - ערוך בסדר האלפבית ליד רוב הערכים, מאפשר למצוא או "לאשש קיומו של צירוף לשוני".
קונקורדנציות לתנ"ך ביוונית

קונקורדנציה ראשונה של התנ"ך ביוונית הייתה של קונרד קירכר (פרנקפורט, 1607). הקונקורדנציה של Tromm, שפורסמה באמסטרדם ב-1718, התייחסה לא רק לתרגום השבעים, אלא גם לגרסאות של עקילס הגר, סימכוס ותאודוטיון. זה נשאר התקן עד שפינה את מקומו ל"קונקורדנציה לתרגום השבעים וגרסאות יווניות אחרות של הברית הישנה" של אדווין האץ' (אנ') והנרי אדני רדפת' (אנ') (אוקספורד, 1892–1897). זה כולל קונקורדנציה לספרים הדאוטרו-קנוניים ולאפוקריפי הברית הישנה, ולשרידי הגרסאות המהוות חלק מההקספלה של אוריגנס מאלכסנדריה. ניתנות גם המקבילות העבריות של היוונית, כשהן ידועות. הפניות לשמות פרטיים נוספו במוסף שפורסם בשנת 1900. "הקונקורדנציה השימושית לתרגום השבעים" של באגסטר (לונדון, 1887) נותן בפשטות את ההפניות, ללא ציטוטים.
קונקורדנציות ראשונות לנוסח המקובל (הברית החדשה ביוונית) הן של בירקן או בטוליוס (בזל, 1546), אנרי אסטיין (אנ') (פריז, 1594) וארסמוס שמיד (ויטנברג, 1638), שעבודתו תוקנה פעמיים ופורסמה מחדש. במהלך המחצית השנייה של המאה התשע עשרה הקונקורדנציה הסטנדרטית של הברית החדשה הייתה זו של ברודר (לייפציג, 1842; מהדורה רביעית, 1888).
הקונקורדנציה של מולטון וגדן לברית החדשה ביוונית, על פי גרסאות וסטקוט והורט (אנ') וטישנדורף (אדינבורו וניו יורק, 1897) כוללת את כל הנוסחים. במקרה של נוסח שנוי במחלוקת, עובדה זו מצוינת. ניתנות המקבילות העבריות של כל הציטוטים בברית החדשה; מצוינת גם הזיקה של מילות הברית החדשה היווניות לתרגום השבעים וגרסאות יווניות אחרות של הברית הישנה. שתי קונקורדנציות נוספות הן The Englishman's Greek Concordance to the New Testament מאת ג'ורג' ויגרם (אנ') (לונדון, 1839, מהדורה שנייה 1844), ו-Critical Greek and English Concordance of the New Testament של הדסון (בוסטון, 1875), המכיל התייחסות לגרסאות העיקריות.
קונקורדנציה לתנ"ך בסורית

"לקסיקון סיריאקום" (ליידן, 1709) של צ'ארלס שאף משרת למעשה את התכלית של קונקורדנציה לגרסת הפשיטתא - תרגום לסורית של הביבליה (הברית הישנה והברית החדשה).
קונקורדנציות לתנ"ך באנגלית

הקונקורדנציות המוקדמות ביותר באנגלית פורסמו באמצע המאה השש עשרה, הראשונה על ידי תומאס גיבסון ב-1535 (לברית החדשה בלבד), והשנייה ב-1550 על ידי ג'ון מרבק (אנ'). ב-1589 פורסמה הקונקורדנציה Two Right Profitable and Fruitfull Concordance על ידי המדפיס של המלכה, כריסטופר בארקר. יצירה זו נכללה בקביעות בחלק האחורי של כתבי הקודש שהודפסו באנגליה מאמצע המאה ה-16 עד תחילת המאה ה-17 ונשארה הקונקורדנציה האנגלית הרווחת לאורך תקופה זו, שזכתה לכשלושים ואחת הדפסות בשנים 1589–1615. ב-1610 הופיעה קונקורדנציה מאת ויליאם נייט, וזכתה רק להדפסה אחת. ב-1622 צמח תחליף פופולרי, כאשר התאולוג קלמנט קוטון חיבר קונקורדנציה מתוקנת לברית החדשה. ב-1627 הופיעה מהדורה מורחבת המכסה את הברית הישנה והברית החדשה, שהורחבה עוד יותר כך שתכלול את האפוקריפים ב-1635. באותה תקופה, ג'ון דאונאם (אנ') פרסם ב-1630 קונקורדנציה קצרה יותר, שהורחבה במהדורות הבאות. הקונקורדנציות של קוטון ושל דאונאם נשארו בהדפסה קבועה במהלך העשורים הבאים, אם כי הצטרפו יותר ויותר גרסאות חלופיות מאמצע שנות ה-40 ואילך.
בשנת 1738 ראתה אור הקונקורדנציה האנגלית המפורסמת ביותר, קונקורדנציית קרודן (אנ'), מאת אלכסנדר קרודן (אנ'). היא פורסמה במספר מהדורות בימי חייו של קרודן ונערכה מחדש, קוצרה והודפסה שוב ושוב. זו אינה קונקורדנציה מלאה, ומשמיטה במיוחד אזכורים רבים לשמות פרטיים, אך במהדורה האחרונה שלה הייתה קונקורדנציה לספרים החיצוניים של הברית הישנה.
קונקורדנציות אלה הוחלפו בשלוש קונקורדנציות עיקריות של תרגום המלך ג'יימס של התנ"ך, אלה של רוברט יאנג (אנ'), ג'יימס סטרונג (אנ') ו-ווקר. גם אחרות הגיעו בעקבותיהן.
הקונקורדנציה האנליטית של יאנג לתנ"ך (אנ') (אדינבורו, 1879–1884), קונקורדנציה כמעט מלאה, מציינת את המקור העברי, הארמי או היווני של המילה האנגלית, ומבחינה בין המשמעויות השונות שעשויות לעמוד בבסיס אותה מילה.
בקונקורדנציית סטרונג (אנ') יש התייחסות רק לטקסט האנגלי. היא מכילה גם התאמה השוואתית בין הגרסה האנגלית המאושרת לגרסה המתוקנת, שימושית למחקר של השינויים שהוכנסו.
הקונקורדנציה המקיפה של ווקר לכתבי הקודש (בוסטון, 1894) היא קונקורדנציה כמעט מלאה.
A Complete Concordance to the Revised Version of the New Testament, מאת ג'יי א. תומאס, התפרסמה בלונדון, 1884.
The New Combined Bible Bible Dictionary and Concordance מאת צ'ארלס פ. פייפר, 1965.
אחריהם באה קונקורדנציה המבוססת על ביבליית דואיי-ריימס המועדפת על ידי הכנסייה הקתולית, A Textual Concordance of the Holy Scriptures (קונקורדנציה טקסטואלית של כתבי הקודש} מאת האב תומאס דייוויד ויליאמס, 1942.
לקריאה נוספת

שלמה מנדלקרן, "פתיחה לקונקורדנציה", בפתח קונקורדנציה לתנ"ך, הוצאת שוקן, מהדורה חמישית תשכ"ב, עמ' XIII–XVIII.
אברהם אבן-שושן, הקונקורדנציות העבריות למקרא, קונקורדנציה חדשה לתורה נביאים וכתובים: אוצר לשון המקרא - עברית וארמית, שורשים, מילים, שמות פרטיים, צרופים ונרדפים, הוצאת המלון החדש, 2000, עמ' טו-לה.
הערות שוליים

↑  Concordances of the Bible, Catholic Encyclopedia, 1913
↑  BIBLIORUM SACRORUM CONCORDANTIAE, Internet Archive
↑  אברהם אבן-שושן, קונקורדנציה חדשה, הוצאת המלון החדש, 2000, עמ' יא.
↑  אברהם אבן-שושן, קונקורדנציה חדשה, הוצאת המלון החדש, 2000, עמ' יג.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287204405171  LCCN: sh85013600  LNB: 000345659 
קונקורדנציה לטינית בחמישה כרכים
עמוד מהקונקורדנציה "מאיר נתיב"
עמוד מהקונקורדנציה של האץ' ורדפת'
קונקורדנציות לתנ"ך, בעיקר באנגלית
קיפודג

| קיפודג |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: נפוחיתאים
משפחה:: דו-שיניים
סוג:: קיפודג
שם מדעי
 Cyclichthys ‏קאופ, 1855

קיפודג (שם מדעי: Cyclichthys) הוא סוג של דגים ממשפחת הדו-שיניים, שידועים בגופם המכוסה קוצים, וביכולתם להתנפח. המינים במשפחה מתאפיינים בפה דמוי-מקור קשיח, שנועד לפיצוח סרטנאים ורכיכות, שמהווים את עיקר תזונתם. הם מאופיינים בגוף קשיח ובצבע חום-אפרפר.
מנגנון ההגנה העיקר שלהם הוא הקוצים שמכסים את גופם, וכמו מינים אחרים בסדרת הנפוחיתאים, הם מסוגלים להתנפח עד פי שלושה מממדי גופם. מנגנון הגנה זה עוזר להרתיע אויבים וטורפים פוטנציאליים, אך ההשלכות שלו על גופם של הקיפודגים הן קשות, ועלולות להוביל למות הדג אם הוא נאלץ להתנפח לעיתים קרובות מדי. הם לעיתים יכולים להיות רעילים.
בסוג 3 מינים:
קיפודג רב-קוצי (Cyclichthys spilostylus)
קיפודג דל-קוצי (Cyclichthys orbicularis)
Cyclichthys hardenbergi
קלוד גואזגן

גואזגן באספה הלאומית, 2016
קלוד גואזגן (בצרפתית: ‏Claude Goasguenקובץ:LL-Q150 (fra)-Jules78120-Claude Goasguen.wav‏Ⓘ‏ ; 12 במרץ 1945 – 28 במאי 2020) היה פוליטיקאי צרפתי, שכיהן כראש העיר של הרובע ה-16 של פריז וכחבר האספה הלאומית של צרפת. הוא ייצג את העיר פריז באספה הלאומית והיה חבר באיחוד למען תנועה עממית ששינה את שמו מאוחר יותר למפלגת הרפובליקנים. הוא כיהן גם כראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית בין ישראל וצרפת.
ביוגרפיה

קלוד גואזגן נולד ב-12 במרץ 1945 בעיר טולון, שבצרפת. הוא קיבל דוקטורט למשפטים. בשנים 1976–1986 לימד באוניברסיטת פריז 13 (אנ'), בה שימש כדיקן בית הספר למשפטים בין השנים 1982–1984.
בשנת 1983 נבחר למועצת העיר פריז בתמיכתו של ראש העיר ז'אק שיראק. בשנים 1986–1988 שימש כיועץ של שר החינוך הלאומי, רנה מונורי (אנ'), בעניינים הנוגעים לקשרים בין אוניברסיטאות למגזר הפרטי והכשרה מקצועית. מדצמבר 1987 ועד ינואר 1991 שימש כרקטור באוניברסיטה. בשנת 1993 נבחר לחבר באספה הלאומית מטעם העיר פריז. בין השנים 1989 ל-1995 היה סגנו של ראש העיר של פריז, שיראק.
ממאי עד נובמבר 1995 היה שר רפורמות המדינה, ביזור ואזרחות בממשלתו של אלן ז'ופה. מאפריל 1996 עד מאי 1998, הוא היה המזכיר הכללי של מפלגת האיחוד לדמוקרטיה צרפתית (אנ'), ומחודש יוני 1998 עד אפריל 2002 היה סגן נשיא ודובר מפלגת הדמוקרט-ליברל (אנ'). החל מ-2003 עבד גם כעורך דין בפריז.
במשך 20 שנה הוא נבחר שוב ושוב מטעם העיר פריז ובשנת 2008 אף נבחר לראש העיר של הרובע ה-16 של פריז. הוא כיהן בתפקיד ראש העיר עד 2014 אז נבחר בשנית וכיהן עד שנת 2017.
ב-2008 לאחר הפיגוע בישיבת מרכז הרב בירושלים בו נרצחו שמונה תלמידי ישיבה בידי מחבל פלסטיני, כינה את הפלסטינים "עם פראי של טרוריסטים איומים". אמירה זו הייתה שנויה במחלוקת ועוררה סערה ושלאחריה הסביר כי התכוון לאותם אנשי טרור שבין היתר יורים טילים לשדרות. הוא הוסיף ואמר כי אינו חש שנאה כלפי הפלסטינים. ב-2014 הסתבך שוב באמירה בעייתית כנגד הקהילה המוסלמית המתגוררת בצרפת.
גואזגן היה תומך נלהב של ישראל וכיהן כראש אגודת הידידות בין ישראל וצרפת בעודו ראש העיר של הרובע ה-16. לאחר חטיפתו של החייל גלעד שליט היה הראשון שתלה את תמונתו על מבנה העירייה כאות הזדהות עם ישראל. ב-2016 לאחר גל תקיפות אנטישמיות נגד יהודים שחבשו כיפה ולאחר דיון סוער סביב הנושא, גואזגן יחד עם חבר הפרלמנט היהודי מאיר חביב, נכנס לפרלמנט עם כיפה למרות היותו לא יהודי, וזאת כצעד של תמיכה בקהילה היהודית ונגד האנטישמיות. לאחר מותו ספד לו חביב ואמר כי: "קלוד היה לוחם אמיתי למען הצדק. בכל שנות עשייתו הוא נלחם נגד האנטישמיות והיה החבר הטוב ביותר של ישראל בצרפת. הוא פעל ללא הפסקה למען חיזוק הקשרים בין צרפת לישראל ואין מאבק בנושא שהוא לא היה שותף בו. איבדתי היום אח. צרפת איבדה איש עשייה דגול וישראל איבדה היום ידיד אמת".
הוא עוטר באות אביר ב"לגיון הכבוד" ב-1996.
הוא נפטר ב-28 במאי 2020 בגיל 75 מדום לב לאחר שחלה במחלת הקורונה.
הערות שוליים

↑  "M. Claude Goasguen". National Assembly webpage (בצרפתית). נבדק ב-24 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "LISTE DÉFINITIVE DES DÉPUTÉS ÉLUS À L'ISSUE DES DEUX TOURS". National Assembly of France (בצרפתית). 17 ביוני 2007. נבדק ב-4 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  "Claude Goasguen Portrait". claude-goasguen.org (בצרפתית). אורכב מ-המקור ב-11 בפברואר 2009. נבדק ב-24 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הקהילה היהודית בצרפת נגד קרוביה של לי זיתוני, באתר ‏מאקו‏, 8 בפברואר 2012
1 2 3  "Claude Goasguen, député Les Républicains de Paris, est mort". Le Monde (בצרפתית). 28 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Mort de Claude Goasguen, emporté par le coronavirus à 75 ans, Le HuffPost, ‏28 במאי 2020 (בצרפתית)
1 2 3  "חבר האמת של ישראל" מת מקורונה, באתר ישראל היום
↑  Politique : le député de Paris Claude Goasguen est décédé des suites du Covid-19, SudOuest.fr (בצרפתית)
↑  Dryef, Zineb (20 במרץ 2008). "Goasguen, les Palestiniens et le « peuple sauvage de terroristes »". Rue 89 (בצרפתית). אורכב מ-המקור ב-16 באפריל 2016. נבדק ב-24 במאי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "L'UMP Claude Goasguen mis en cause pour des propos anti-musulmans". Le Parisien (בצרפתית). 17 בפברואר 2014. נבדק ב-24 במאי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Par A. C. Le 17 février 2014 à 12h36, VIDEO. L'UMP Claude Goasguen mis en cause pour des propos anti-musulmans, leparisien.fr, ‏2014-02-17 (בצרפתית)
↑  חבר הפרלמנט הצרפתי קלוד גואזגן מת מקורונה: "החבר הטוב של ישראל", באתר ynet, 28 במאי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010998065805171  BnF: cb12400819r (data)  GND: 132473828  ISNI: 0000 0001 2279 1286  LCCN: n2006091721  SUDOC: 033108382  VIAF: 44383712   WorldCat (עם VIAF): 44383712
קורט מאייר

| --- | --- |

קורט מאייר
 לידה:  23 בדצמבר 1910 ירקסהיים, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  23 בדצמבר 1961 (בגיל 51) האגן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מקום קבורה:  Delstern 
 מדינה:  גרמניה 
 כינוי:  פאנצר מאייר
 השתייכות:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1930–1945 (כ־15 שנים)
 דרגה:   בריגדפיהרר
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית האס אס ה-12
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
קורט מאייר (בגרמנית: Kurt Meyer,‏ 23 בדצמבר 1910 – 23 בדצמבר 1961) היה פושע מלחמה וקצין בוואפן אס אס בדרגת בריגדפיהרר אשר פיקד בין היתר על דיוויזיית האס אס ה-12 במהלך המערכה בנורמנדי.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

קורט מאייר נולד ב-23 בדצמבר 1910 בירקסהיים. בשנת 1930 הצטרף מאייר למפלגה הנאצית, ובשנת 1931 הצטרף לאס אס. בשנת 1934 הצטרף לדיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה, ובספטמבר 1936 מונה למפקד גדוד הנ"ט הדיוויזיוני, עמו השתתף בסיפוח אוסטריה וצ'כוסלובקיה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

במהלך הפלישה לפולין לחם מאייר עם גדודו כחלק מרגימנט האס אס לייבשטנדרטה אדולף היטלר במסגרת הקורפוס ה-13, ואף נפצע במהלך הקרבות, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו מאייר במסגרת הקורפוס הממונע ה-16. במהלך הקרב על יוון לחם מאייר עם גדודו במסגרת הקורפוס הממונע ה-40, ולמרות התנגדות קשה של הדיוויזיה היוונית ה-20, הצליח לנתק את דרך הנסיגה של הקורפוס היווני ה-3, ועל כך ב-18 במאי 1941 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
במהלך מבצע ברברוסה לחם מאייר עם גדודו כחלק מדיוויזיית האס אס ה-1 במסגרת הקורפוס הממונע ה-14, ובשנת 1942 קיבל מאייר את עיטור הצלב הגרמני בזהב. בשנת 1943 לחם עם גדודו בקרב חרקוב השלישי, ולאחר מכן מונה למפקד רגימנט בדיוויזיית האס אס ה-12. במהלך הלחימה סביב חרקוב, רצחו חיילי יחידתו של מאייר אזרחים רוסים רבים. קיימת עדות שכנגד פציעת שני קציני אס אס, הרגו חייליו ב-17 בפברואר 1943 872 אזרחים, ביניהם נשים וילדים, מתוכם 240 נשרפו חיים בכנסייה.
עם פלישת בעלות הברית לנורמנדי ב-6 ביוני 1944, דיוויזיית האס אס ה-12 ודיוויזיית הפאנצר ה-21 היו הקרובות ביותר לראש הגשר של בעלות הברית, אולם כתוצאה מאי הסכמתו של היטלר לשליחת כוחות השריון, הדיוויזיה נשלחה לחזית רק כמה שעות אחרי הנחיתה הראשונית. הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות כתוצאה מהפצצות מטוסי בעלות הברית בשעה שהתקדמה לעבר חופי הנחיתה. ב-14 ביוני, נהרג פריץ ויט כתוצאה מהפצצה של בעלות הברית, ומאייר ירש אותו כמפקד הדיוויזיה.
הדיוויזה השתתפה בקרבות לבלימת הכוחות הקנדיים. הכוחות הקנדיים הסבו לדיוויזיה אבדות כבידות, היא נכשלה במשימתה לשבור את הכוח הקנדי והקרב הגיע למצב של תיקו. בשלב זה, שיעור האבדות בקרב הדיוויזיה הגיע ליותר משישים אחוזים.
פשעי מלחמה נרחבים בוצעו על ידי חברי הדיוויזיה באותו קרב. חיילים קנדיים הוצאו להורג אחרי שנפלו בשבי. על פי החיילים הקנדיים ששרדו את השבי, חיילי הדיוויזיה היו מלאי זעם ומתוסכלים על כישלונם בקרב. אחרי המלחמה התגלה שמאייר הוציא פקודה לחייליו שמורה להם "לא לקחת שבויים".
ב-19 ביולי הצליחה הדיוויזיה בפיקודו לעצור את התקדמות בעלות הברית במבצע גודווד, ובהמשך השתתפה בניסיון לחלץ את הכוחות הגרמנים שהיו לכודים בכיס פלאז. כשנכשל הניסיון, התחילה הדיוויזיה בנסיגתה למעבר נהר הסן, ובמהלכו נפל מאייר בשבי.
ביוגרפיה > אחרי מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה נשפט מאייר על הריגת אזרחים ברוסיה וחיסול שבויים נורמנדי, ונידון למוות. לאחר טענות רבות נגד התביעה, הומתק דינו למאסר עולם. בשנת 1951 הועבר מאייר לכלא צבאי בגרמניה, ובשנת 1954 שוחרר מהכלא. לאחר שחרורו התגורר מאייר בעיר האגן, והיה חבר באגודת HIAG - ארגון של חברים לשעבר בואפן אס-אס. ב-23 בדצמבר 1961 מת מאייר מהתקף לב, והוא בן 51 שנה. בהלווייתו השתתפו 15,000 איש, שבאו לחלוק לו כבוד אחרון.
פריץ ויט (משמאל) ומאייר (מימין), חרקוב, 1943
מקס וינשה (משמאל) פריץ ויט (במרכז) ומאייר (מימין), במהלך הקרב על קאן, יוני 1944
ציוד גרמני הרוס בקרב פאלז
קוקוטה

קוקוטה (בספרדית: Cúcuta) היא בירת מחוז נורטה דה סנטנדר והשישית בגודלה בקולומביה, הממוקמת בסמוך לגבול עם ונצואלה. שטחה העירוני של קוקוטה הוא כ-64 קילומטרים רבועים, ומתגוררים בה כ-777,106 תושבים. במטרופולין של קוקוטה גרים למעלה ממיליון איש.
העיר היא המוקד הפוליטי, הכלכלי, התעשייתי, האמנותי, התרבותי, הספורט והתיירותי של המחוז נורטה דה סנטנדר. בנוסף על כך, קוקוטה מהווה את העיר הקולומביאנית החשובה ביותר בגבול קולומביה-ונצואלה. כבירת מחוז נורטה דה סנטנדר, קוקוטה מאכלסת את הגופים הממשלתיים החשובים של המחוז. קוקוטה מקושרת באמצעות כבישים לבוגוטה, בוקרמנגה, קרטחנה ולגבול עם ונצואלה.
אוניברסיטת הדגל העירונית היא אוניברסיטת פרנסיסקו דה פאולה סנטנדר, אחת האוניברסיטאות החשובות במזרח קולומביה. אוניברסיטאות אחרות בעיר הן: אוניברסיטת פמפלונה, האוניברסיטה החופשית של קולומביה, אוניברסיטת סימון בוליבר, אוניברסיטת סנטנדר, אוניברסיטת סנט תומאס.
היסטוריה

קוקוטה הייתה במקור יישוב פרה-קולומביאני. האירופאים הראשונים הגיעו לאזור במחצית הראשונה של המאה ה-16. בשנת 1549 הספרדים כבשו את אזור העיר. קוקוטה המודרנית נוסדה ב-17 ביוני 1733 על ידי חואנה ראנג'ל דה קואלר, תחת השם "סן חוסה דה גואסימלס".
ב-1813 הגנרל סימון בוליבר לחם רבות באזור. בשנת 1821 הוא אף הושבע בעיר לתפקיד נשיא רפובליקת קולומביה הגדולה.
במאה ה-19, בנייתה של מסילת הברזל הובילה למהפכה תעשייתית בעיר. חברת הרכבות המקומית פשטה רגל ונסגרה ב-1960. קוקוטה נפגעה קשות ברעידת אדמה ב-18 במאי 1875.
פוליטיקה וממשל

ראש העיר הנוכחי של קוקוטה הוא דונאמריס רמירז-פריז לובו, המכהן משנת 2011.
ראש העיר נבחר לכהונה בת ארבע שנים. מועצת העיר מורכבת מ-19 נציגים הנבחרים בהצבעה כללית כל ארבע שנים.
כלכלה

לאור מיקומה בסמוך לגבול, מושפעת כלכלת קוקוטה ומשפיעה על הסחר עם ונצואלה. הייצור המשמעותי בעיר כולל מוצרי חלב, מוצרי בנייה (במיוחד מלט), פחם, טקסטיל, נעליים ועור. הפסו הוא מטבע ההילך החוקי הרשמי והיחיד בעיר. בשל הקרבה לוונצואלה, חלק מהמפעלים בקוקוטה קיבלו בעבר את הבוליבר הוונצואלי.
ערים תאומות

ספרד סרגוסה, אראגון, ספרד
הערות שוליים

↑  "Technical support document for the Territorial Planning Plan (POT) of San José de Cúcuta" (PDF) (בספרדית). micolombiadigital.gov.co. p. 69,83. נבדק ב-10 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "These are the most populated cities in the country, according to the Dane census" (בספרדית). portafolio.co. 17 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Projections and retroprojections of the municipal population for the period 1985–2017 and 2018–2035 based on the CNPV 2018" (בספרדית). dane.gov.co. נבדק ב-24 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mapa judicial de Colombia". Ramajudicial.gov.co (בספרדית). נבדק ב-17 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Investigación de la UFPS llegó a Reino Unido" [UFPS investigation arrived in the UK] (בספרדית). La Opinión. 6 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Donamaris Ramírez, nuevo alcalde de Cúcuta". Vanguardia.com – Galvis Ramírez y Cía. S.A. נבדק ב-30 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559718205171  LCCN: n82125075  MusicBrainz: 83c420c8-82a6-43d4-8209-f3509a4d8227  VIAF: 150122378   WorldCat (עם VIAF): 150122378 
קוקוטה. המאה ה-19
מסילת הרכבת של קוקוטה - 1910
קוקוטה, 2006
קליארי (נפה)

נפת קליארי (באיטלקית: Provincia di Cagliari ובסרדית: Provìntzia de Casteddu) הייתה נפה במחוז האוטונומי והאי סרדיניה. בירת הנפה והמחוז הייתה קליארי. שטחה נאמד ב-4,470 קמ"ר, האוכלוסייה - ב-555,409 (דצמבר 2006) וצפיפות האוכלוסין: 119 תושבים לק"מ - הצפיפות המרבית באי.
בנפה היו 71 קומונות, ובהן אוכלוסייה של 543,310 נפש - 33.3% מאוכלוסיית האי ושטחן 4,569 ק"מ מרובע - 19% משטח האי.
הנפה בוטלה בשנת 2016 והוחלפה על ידי העיר המטרופולינית של קליארי.
הקומונות העיקריות

ב-30 יוני 2005 אלו היו הקומונות העיקריות.
| הקומונה' | האוכלוסייה |
| --- | --- |
קליארי: 160,886
קוארטו סנט'אלנה (Quartu Sant'Elena): 70,020
סלרג'יוס (Selargius): 28,682
אסמיני (Assemini): 25,531
קפוטרה (Capoterra): 22,620
מונסרטו (Monserrato): 20,809
סאסטו (Sestu): 17,413
סיני (Sinnai): 16,043
קוארטוצ'ו (Quartucciu): 11,503
אלמס (Elmas): 8,533
דוליאנובה (Dolianova): 8,280
דצ'ימומנו (Decimomannu): 7,079
סן ספרטה (San Sperate): 7,037
וילאסור (Villasor): 7,022
מרקלגוניס (Maracalagonis): 7,000
פולה (Pula): 6,959
אוטה (Uta): 6,928
סטימו סן פייטרו (Settimo San Pietro): 6,098
סארוק (Sarroch): 5,275
תמונות

חקלאות - עגלה עתיקה
מפת פארק סלוסי ליד קליארי - אחד הפארקים של יערות מהגדולים באירופה
מבט על אחד מהרי הפארק