stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמסון
אתרים בעיר

סמסון איננה נחשבת ליעד תיירותי מובהק, אך יש בה מספר אתרים בעלי עניין:
מוזיאון לארכאולוגיה ואתנוגרפיה - הפריט הידוע ביותר במוזיאון זה הוא פסיפס המתאר את אכילס, תטיס וארבע העונות. פריט נוסף הנמצא בתצוגה במוזיאון הוא תכשיט עשוי זהב אשר נמצא בבית קברות סמוך ב-1995 ואשר מתוארך למאה הראשונה או השנייה לפנה"ס.
מוזיאון אטאטורק - המוזיאון מתאר בצילומים ומזכרות את השבוע שעשה מוסטפא כמאל בעיר בשנת 1919.
פסל אטאטורק מ-1931 (ראו תמונה), מעשה ידי הפסל האוסטרי היינץ קריפהל.
ערים תאומות

שוודיה קאלמאר, סמולנד, שוודיה
טנזניה דאר א-סלאם, טנזניה
גרמניה נוימינסטר, שלזוויג-הולשטיין, גרמניה
גאורגיה כותאיסי, גאורגיה
איראן גרגאן, גולסתאן, איראן
קזחסטן אקטאו, קזחסטן
הערות שוליים

↑  Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564715605171  CiNii: DA09062233  GND: 4245255-7  LCCN: n85272748  MusicBrainz: 27c1564b-0e3f-4888-994a-82dcf64903c6  NKC: ge1220086  TDVİA: samsun  VIAF: 123882309   WorldCat (עם VIAF): 123882309 
מרכז העיר
פסל אטאטורק בסמסון
לואיס בוגי

לואיס ויטל בוגי (באנגלית: Lewis Vital Bogy‏; 9 באפריל 1813 – 20 בספטמבר 1877) היה חבר הסנאט של ארצות הברית ממיזורי.
ביוגרפיה

בוגי נולד ב-9 באפריל 1813 בסט. ג'נביב, טריטוריית מיזורי, ולמד בבתי הספר הציבוריים, הועסק כפקיד במפעל מסחר, למד משפטים באילינוי, סיים את לימודיו באוניברסיטת טרנסילבניה בלקסינגטון, קנטקי ב-1835 והחל לעסוק בכך בסנט לואיס. הוא שירת במלחמת הבלק הוק, היה חבר במועצת המנהלים של סנט לואיס ב-1838, והיה חבר בבית הנבחרים של מיזורי בשנים 1840–1841 ו-1854–1855. הוא היה הנציב לענייני האינדיאנים ב-1866 וב-1867, ונשיא מועצת העיר של סנט לואיס ב-1872. בוגי היה אחד ממייסדי רכבת סנט לואיס איירון מאונטיין, ושימש כנשיא החברה במשך שנתיים.
בוגי נבחר כדמוקרט לסנאט של ארצות הברית וכיהן מ-4 במרץ 1873, עד מותו בסנט לואיס, מיזורי ב-20 בספטמבר 1877; הוא נקבר בבית הקברות בקלווארי.
סמירה מח'מלבאף

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1980 (בת 45) טהראן, איראן 
 מדינה:  איראן 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת רוהמפטון 
 פרסים והוקרה:  גביע סאת'רלנד (1998)  פרס חבר השופטים של פסטיבל קאן (2000)  פרס חבר השופטים של פסטיבל קאן (2003) 
 http://www.makhmalbaf.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
סמירה מח'מלבאף (בפרסית: سمیرا مخملباف; נולדה ב-15 בפברואר 1980) היא במאית ותסריטאית איראנית בעלת שם עולמי. היא בתו של הבמאי מוחסן מח'מלבאף. סמירה מח'מלבאף היא אחת היוצרות המשפיעות במה שמכונה "הגל החדש" של הקולנוע האיראני.
קריירה

בגיל 14 עזבה מח'מלבאף את לימודי התיכון כדי ללמוד קולנוע בבית הספר של אביה, "בית הקולנוע מח'מלבאף", שם למדה למשך חמש שנים. בגיל 17, אחרי שביימה שתי הפקות וידאו, היא ביימה את סרט הקולנוע באורך מלא "התפוח". בראיון בפסטיבל הסרטים של לונדון ב-1998, סמירה מח'מלבאף אמרה שהיא מרגישה שהסרט הזה התאפשר בזכות הנסיבות החדשות ושינוי האווירה ששררה באיראן כתוצאה מנשיאותו של ח'אתמי. הלאומי לקולנוע תיאטרון, 12 בנובמבר 1998.
בשנת 2000 היא הייתה חברה בחבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה.
בתקופה זו גם נרשמה ללימודי פסיכולוגיה ומשפטים באוניברסיטת רוהמפטון שבלונדון.
מח'מלבאף זכתה והייתה מועמדת לפרסים רבים. היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן, עבור סרטה Takhté siah‏ (2001) ו-Panj é asr‏ (2003). היא זכתה בפרס Prix du Jury בקאן, עבור שני הסרטים ב-2001 ו-2003 בהתאמה. מח'מלבאף גם זכתב בגביע סאתרלנד לונדון פילם פסטיבל עבור "התפוח"' ב-1998 ובפרס אונסק"ו בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-2002 עבור הסרט 11'09"01 September 11. ב-2003, פאנל של מבקרי קולנוע של עיתון הגרדיאן מנה את מח'מלבאף בין 40 הבמאים הטובים ביותר היום.
חיים אישיים

סמירה (או זיינאב) נולדה להורים מוחסן מח'מלבאף ופאטמה מחסיני, הבכורה מתוך שלושת ילדיהם. אחיה מייסאם (או איוב) נולד ב-1981, ואחותה האנה (או ח'תרה) נולדה ב-1988. הוריה היו פעילים פוליטיים, ואחרי זה פיתחו קריירה ברדיו, מוחסן כמפתח ועורך תוכן, ופאטמה כשדרנית. פאטמה נהרגה בתאונת דרכים בשנת 1992. מוחסן לאחר מכן נישא לאחותה, מארזייה מחסיני.
אקטיביזם בעבודתה

מח'מלבאף היא פעילה מסורה למען זכויות נשים, ורואה בסרטים שלה אמצעי לביטוי פוליטי, אם כי, לדבריה, לא ישיר: "אם הייתי עושה סרט כזה ישיר, שמדבר על פוליטיקה, זה כלום. כלום, כי זה זה כמו לדבר כעיתונאית. את אומרת משהו שטחי. הסרטים שלי הם עמוקים יותר. עבודה כזאת חיה יותר, לאורך זמן, באופן עמוק יותר, לעומת עבודה עיתונאית מסוג זה".
Panj é asr (חמש אחר הצהריים) היה הסרט העלילתי הראשון שנעשה בסביבת פוסט-טליבאן. בריאיון עם ה-BBC, אמרה מח'מלבאף: "רציתי להראות את המציאות, לא את הקלישאות בטלוויזיה לפיהן ארצות הברית נכנסה לאפגניסטן והצילה את האנשים מהטליבאן, שארצות הברית היא סג של רמבו." וגם: "אפילו שהטליבאן עזבו, הרעיונות שלהם מעוגנים במוחם של אנשים, במסורת ובתרבות שלהם, ויש עדיין הבדל גדול בין גברים לנשים באפגניסטן."
בריאיון ל-BBC היא מדברת על הקשיים נשים דירקטורים הפנים באיראן. "באופן מסורתי, הוא במוחם של כולם שאישה לא יכולה להיות יוצר סרטים. לכן זה מאוד הרבה יותר קשה עבור אישה. כמו כן, כאשר אתה חי במצב כזה קיימת סכנה כי אתה יכול להתחיל לפתח דומה לריכוז וכך הדבר היא לאתגר את המצב הזה, ואז לאט לאט המצב ישתנה גם במוחם של אחרים. אני מאוד מקווה כי כניסתו של חופש ודמוקרטיה איראן יכולות לייצר הרבה יותר נשים דירקטורים."
בריאיון עם Indiewire היא דיברה על הסרט "לוחות", ועל השימוש במטפורות ויזואליות כדי להמחיש את המציאות של להיות פליט. "לא יכולתי פשוט לדמיין את זה. איך אני יכולה לשבת כאן בקאן ולחשוב על האנשים החיים בכורדיסטן? אז הייתי חייבת ללכת ולהיות מעורבת... אני לא רוצה להרוג את הסובייקט ולשים אותו מול מצלמה ופשוט לצלם אותו כדבר מת. אני נותנת למציאות להיכנס אל הדמיון. אני מאמינה שמטפורות נולדות כשהדמיון של האמן מתנה אהבים עם המציאות של החיים."
פילמוגרפיה

| שנה | שם הסרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | התפוח | בימוי/תסריטאות |  |
| 2000 | הלוח (Takhté siah) | בימוי/תסריטאות | זכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל קאן |
| 2002 | 11'09"01 September 11 | בימוי/תסריטאות | את הקטע "God, Construction and Destruction" |
| 2003 | בחמש אחר הצהריים (Panj é asr) | בימוי/תסריטאות/צילום |  |
| 2008 | Two-legged horse | בימוי/הפקה |  |
פרסים ומועמדויות

“Sutherland Trophy”, London Film Festival 1998, UK.
“Special Mention, Official Jury”, Locarno Film Festival 1996, Switzerland.
“Special mention, FIBRESCI jury”, Locarno Film Festival 1998, Switzerland.
“Jury’s Special prize”, Thessalonica Film Festival 1998, Greece.
“Jury’s Special prize”, São Paulo Film Festival 1998, Brazil.
“Jury’s Special prize”, Independent cinema Festival 1999, Argentina.
“Critic’s prize”, Independent cinema Festival 1999, Argentina.
“Audience’s prize”, Independent cinema Festival 1999, Argentina.
“Jury Special award”Official Competition section of the 2000 Cannes Film Festival, France.
“Federico Fellini Medal”, UNESCO, Paris, 2000.
“François Truffaut prize”, Giffoni Film Festival in Italy 2000.
“Giffoni’s Mayor Prize “, Giffoni Film Festival, Italy, 2000.
“Special cultural Prize”, UNESCO, Paris, 2000.
“The grand Jury prize”, American Film Institute, U.S., 2000
“Jury Special award”, Official Competition section of Cannes Film Festival 2003, France.
Prize of the Ecumenical Jury, Cannes 2003, France.
Golden Peacock, competition (first prize) for Best film at the 34th International Film Festival of India 2003, India.
The “Youths’ Cinema” Award in Singapore’s 17th International Silver Screen Film Festival 2004
"The Special Jury Prize", San Sebastian Film Festival (2008)
ראו גם

תנועת זכויות האישה באיראן
הערות שוליים

↑  Makhmalbaf Official Website
↑  Egan, Eric. The Films of Makhmalbaf: Cinema, Politics and Culture in Iran. Washington, DC: Mage, 2005. 174. Print.
↑  "22nd Moscow International Film Festival (2000)". MIFF. אורכב מ-המקור ב-2013-03-28.
↑  Bradshaw, Peter, Xan Brooks, Molly Haskell, Derek Malcolm, Andrew Pulver, B. Ru Rich, and Steve Rose. "The World's 40 Best Directors." The Guardian. Guardian News and Media, 13 Nov. 2003. Web. 30 Apr. 2012
↑  Dabashi, Hamid. "On the Paradoxical Rise of a National Cinema and the Iconic Making of a Reel Filmmaker." Makhmalbaf at Large: The Making of a Rebel Filmmaker. London: I.B. Tauris, 2008. 4. Print
↑  Dabashi, Hamid. Close Up: Iranian Cinema, Past, Present, and Future. London: Verso, 2001. 192. Print
↑  Weale, Sally. "Angry Young Woman." The Guardian. Guardian News and Media, 14 Dec. 2000. Web. 30 Apr. 2012
↑  "Afghan Plight Jolts Cannes." BBC News. BBC, 16 May 2003. Web. 30 Apr. 2012
↑  [Wood, David. "Blackboards: Peers and Working in Iran." BBC News. BBC. Web. 07 May 2012. <"Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2013-01-01. {{cite web}}:  (עזרה)>.]
↑  "INTERVIEW: Samira Makhmalbaf Paints It "Blackboards", Indiewire Home. Web. 07 May 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456226205171  PLWABN: 9810613558505606  BNE: XX4914159  BnF: cb14498509p (data)  GND: 140095772  ISNI: 0000 0001 1642 157X  LCCN: no2004085647  NLK: KAC2018M9882  NTA: 184922577  SNAC: w6kv091w  SUDOC: 077719654  VIAF: 51920117   WorldCat (עם VIAF): 51920117
ברנדון קורץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 ביוני 1978 (בן 46) פרזנו, ארצות הברית 
 עמדה:  פאוור פורוורד 
 גובה:  2.08 מטרים
 
ברנדון אלברט קורץ (נולד ב-27 ביוני 1978 בפרזנו, קליפורניה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי בגובה 2.08 מ' ששיחק כפאוור פורוורד וסנטר.
קורץ שיחק חלק ניכר מן הקריירה שלו בליגת העל הישראלית, ולמרות ששיחק מספר פעמים במדי קבוצות בליגת הקיץ של ה-NBA הפעם בה היה קרוב ביותר להגיע ל-NBA הייתה במדי המינסוטה טימברוולבס ב-2003. קורץ הצליח להגיע למקום ה-335 בתולדות קלעי הליגה ב-19 בפברואר 2008 עם 1,005 נקודות וסיים את העונה עם 1,100 נקודות שהציבו אותו במקום ה-321 ב"מועדון האלף". כיום הוא ממוקם במקום ה-396 בתולדות קלעי הליגה.
קריירת מכללות

קורץ שיחק ב"תיכון סנטניאל" בעיר קומפטון, קליפורניה עד 1996. לאחר מכן שיחק במכללה הקהילתית בבייקרספילד מ-1996 עד 1998, בה נבחר לשחקן הג'וניור קולג' הטוב בקליפורניה.
בין השנים 1998–2000 שיחק במדי אוניברסיטת טולסה מה-Western Athletic Conference מהדיויז'ן הראשון, ולקח חלק בהעפלתה לסיבוב השני באליפות המכללות בעונת 1998/1999 ולשמונה הגדולות בעונתו האחרונה. לאחר לימודיו ניסה את מזלו בדראפט ה-NBA אך לא הצליח להיבחר על ידי שום מועדון. לאחר מכן נרשם לדראפט ה-USBL ונבחר בסיבוב הראשון בבחירה השמינית בידי הקנזס קגרס.
הערות שוליים

↑  "Brandon Kurtz Basketball Player Profile, ASU Sports Club, Tulsa, News, Premier League stats, Career, Games Logs, Best, Awards - asia-basket". www.eurobasket.com. נבדק ב-2017-10-28.
האמנות המינואית והמיקנית

האמנות המינואית והאמנות המיקנית הן האמנויות של התרבות המינואית מכרתים והתרבות המיקנית מפלופונסוס שהתקיימו באלף השני לפנה"ס. היוו חוט מקשר בין אמנות מצרים העתיקה לאמנות יוון העתיקה. הן מושפעות במישרין מהאמנות המצרית בתקופתן, עקב היותם של המינואים והמיקנים יורדי ים, סוחרים ודייגים. במקביל השפיעו על האמנות בעריי יון השונות.
קיימים הבדלים מהותיים בין האמנות המצרית לאמנות המינואית והמיקנית (ומאוחר יותר ליוונית) - במצרים התרבות מוקדשת כולה לפרעונים, התרבות המינואית והמיקנית עוסקת באלים אך גם בחיי היום יום של האדם, גודל הפסלים הוא טבעי ואינו מונומנטלי ואדיר. הקו מעוגל וספירלי בניגוד לקו הזוויתי באמנות המצרית. הטבע מוצג כאוטונומי ולא רק כמשרת את האדם (באמנות המצרית אלמנטים טבעיים הוצגו לרוב בהקשרם לאדם, בסצנות ציד, דיג וכדומה).
האמנות המינואית

יישנן מעט מאוד עדויות לתקופה זו עקב רעידות אדמה רבות אשר שהשחיתו את אוצרות האמנות של התרבות המינואית וכן היעלמותם של התושבים באופן שאינו ברור.
המבנה המפורסם ביותר שהשתמר הוא ארמון המלוכה בקנוסוס. על פי האמונה הארמון עתיק מאוד ונבנה על ידי המלך מינוס המיתולוגי. הוא מעוטר בסיפור המיתולוגי על תסאוס והשור. בחדרי הארמון כל הקירות צבועים ומצוירים בציוריי פרסקו ואימפסטו צבעוניים בצבעים: אדום, כחול, זהב ושחור שהושגו על ידי מינרלים, צמחים ואדמה בגוונים שונים שקיימת באזור.
ציורי הכדים מכילים אלמנטים דקורטיביים ספירליים ומעוגלים וציורי יצורי ים, בעיקר תמנונים ודגים שונים. ציורי הכדים מדגישים את נפחיות ובטנוניות הכד, בתואם בין הפורמט לדימוי המוצג עליו.
כ-2 קילומטרים מדרום לכפר אקרוטירי (אנ') שבדרום האי סנטוריני התגלתה עיר מינואית קבורה תחת שכבה עבה של אפר געשי.
פרסקו של צעירים מתאגרפים מסנטוריני במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה
פרסקו האביב מסנטוריני במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה
פרסקו מלקטת זעפרן במוזיאון הפרהיסטורי של תירה בסנטוריני
פרסקו גברת עם פפירוסים במוזיאון הפרהיסטורי של תירה
פרסקו של גברת במוזיאון הפרהיסטורי של תירה
פרסקו הגברות בכחול מקנוסוס במוזיאון הארכאולוגי של הרקליון
פרסקו דייג במוזיאון הפרהיסטורי של תירה
נער נושא קערה במוזיאון הפרהיסטורי של תירה
פרסקו כוהנת במוזיאון הפרהיסטורי של תירה
פרסקו תהלוכה מקנוסוס במוזיאון הארכאולוגי של הרקליון
פרסקו נסיך החבצלות מקנוסוס במוזיאון הארכאולוגי של הרקליון
פרסקו הקופץ מעל השור מקנוסוס במוזיאון הארכאולוגי של הרקליון
פרסקו התכנסות על הגבעה והספינה הטרופה במוזיאון הפרהיסטורי של תירה
פרסקו משט ספינות במוזיאון הפרהיסטורי של תירה
פרסקו הדולפינים מקנוסוס במוזיאון הארכאולוגי של הרקליון
פרסקו הקופים הכחולים במוזיאון הפרהיסטורי של תירה
פרסקו גריפון מקנוסוס במוזיאון הארכאולוגי של הרקליון
פרסקו אנטילופות מסנטוריני במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה
פרסקו פרות במוזיאון הפרהיסטורי של תירה
האמנות המיקנית

הציור שטוח כמו בציור המצרי ומתפתח מעט בין המיקני למינואי, אמנות ריאליסטית אך לא נטוריאליסטית. אין תפיסת חלל ועומק, ציור שטוח דמוי צלליות, כל האיברים בדמויות מצוירים מהכיוון בו יראו במלוא צורתם, מתחילה מעט תפיסת נפח בדמויות.
הארמונות המיקניים היו צבעוניים כולם, ציורי פרסקו בדגמים דקורטיביים (כדוגמת ארמון פילוס) וציורים גדולים של חיות מיתולוגיות-דמיוניות ברובן.
בציורי הכדים רצועות אופקיות (frieze) שעליהן תיאור של סיטואציות שונות כגון תהלוכות אבל וחגיגות שונות. ציורים שטוחים, גרפיים, מוטיב אימת הריק - אי השארת שטחים ריקים בציור. ציוריי חיות ים מציגים תואם צורת הדימוי מול מבנה הכד.
פרסקו של גברת מיקנית במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה
כלי ריטון (אנ') מזהב בצורת ראש אריה במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה
כלי ריטון מכסף בצורת ראש שור במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה
כלי ריטון מכסף בצורת אייל במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה
מסכת אגממנון במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה
חפצי זהב וכלי ברונזה במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה
חפצי שנהב במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה
ארמון מינוס.
עונת יובש לבנה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  עונת יובש לבנה 
 בימוי:  אוזאן פלסי 
 הופק בידי:  מרי סלוויי 
 תסריט:  קולין וולנד, אוזאן פלסי 
 עריכה:  גלן קונינגהם 
 שחקנים ראשיים:  דונלד סאת'רלנד ג'נט סוזמן זקס מוקיי יורגן פרוכנו סוזן סרנדון מרלון ברנדו
 מוזיקה:  דייב גרוסין 
 צילום:  פייר ויליאם-גלן 
 מדינה:  דרום אפריקה, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר, נטפליקס, וודו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בנובמבר 1989 
 משך הקרנה:  97 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט בית משפט, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  דרום אפריקה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   drywhiteseason
 דף הסרט ב־IMDb
 
עונת יובש לבנה (באנגלית: A Dry White Season) הוא סרט דרמה היסטורית אמריקאי משנת 1989, בבימויה של אוזאן פלסי ובכיכובם של דונלד סאת'רלנד, יורגן פרוכנו, מרלון ברנדו, ג'נט סוזמן, זקס מוקיי וסוזן סרנדון. הסרט נכתב על ידי קולין וולנד ואוזאן פלסי בהתבסס על הרומן באותו השם מאת אנדרה ברינק. רוברט בולט גם תרם תיקונים לתסריט, ללא קרדיט. הסרט מתרחש בדרום אפריקה בשנת 1976, ועוסק בנושא של האפרטהייד. ברנדו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
עלילה

ב-1976, בדרום אפריקה בתקופת האפרטהייד, בן דו טויט (דונלד סאת'רלנד) הוא מורה בבית ספר ללבנים בלבד. יום אחד בנו של הגנן שלו, גורדון נגובנה (וינסטון נטשונה), מוכה ואז מועלם על ידי המשטרה הלבנה על השתתפות בהפגנה שקטה למען מדיניות חינוך משופרת לשחורים, אשר עם הגעת המשטרה הופכת לטבח בילדים. גורדון מבקש את עזרתו של בן, המסרב לו מחמת אמונו במשטרה. בהמשך, מתגלה שהילד מת, וגם גורדון נתפס על ידי המשטרה, והוא עובר עינויים בידיו של קפטן סטולץ (יורגן פרוכנו). נגד רצון משפחתו, בן מנסה לגלות יותר על היעלמותו של הגנן שלו בעצמו. בפעם הראשונה הוא מבין את שרואות עיניו, את שלילת הזכויות וחוסר האונים של התושבים השחורים. הכתבת האידאולוגית, מלני ברואר (סוזן סרנדון), מסייעת לבן לחשוף את ה"התאבדות" של גורדון לאחר שעונה על ידי המשטרה. הוא מחליט להביא את האירוע הזה בפני בית משפט בעזרת עורך הדין איאן מקנזי (מרלון ברנדו), אבל הוא מפסיד. הוא ממשיך לפעול בעצמו ותומך בקבוצה קטנה של שחורים, כולל הנהג שלו סטנלי מקהאיה (זקס מוקיי), במאמציהם לגלות מה קרה לגורדון.
המשטרה הלבנה מגלה את פעילותם, ומעכבת כמה מהאנשים האחראים. כדי להגיש תביעה אזרחית, בן אוסף תצהירים, ומסתיר את המידע בביתו. בן מספר לבנו על התוכניות שלו. בנו ובתו שניהם מכירים את מקומות המסתור, ולאחר שהמשטרה פשטה על הבית וערכה בו חיפוש, יש פיצוץ ליד מקום מסתור, כי בתו של בן בגדה בו וסיפרה למשטרה על המקום, אבל לפני כן, בנו הציל את המסמכים. אשתו של גורדון, אמילי (ת'וקו נטשינגה), נהרגת כאשר היא מסרבת להיות מפונה מביתה. בן מאבד את משרתו, ואשתו ובתו עוזבות אותו. הבת מציעה לאביה לקחת את המסמכים למקום בטוח יותר.
הם נפגשים במסעדה ובן נותן לה מסמכים מזויפים, אשר היא מיד מוסרת לקפטן סטולץ. היא אז מגלה שבמקום לתת לה את המסמכים, בן נתן לה ספר על אמנות. בסוף, בן נדרס על ידי סטולץ, שבתורו נורה על ידי סטנלי, כנקמה.
השחקנים

דונלד סאת'רלנד - בן דו טויט
ג'נט סוזמן - סוזן דו טויט
יורגן פרוכנו - קפטן סטולץ
זקס מוקיי - סטנלי מקהאיה
וינסטון נטשונה - גורדון נגובנה
סוזאנה הרקר - סוזט דו טויט
ת'וקו נטשינגה - אמילי נגובנה
רואן אלמס - יוהאן דו טויט
מייקל גמבון - השופט
סוזן סרנדון - מלאני ברואר
מרלון ברנדו - איאן מקנזי
הפקה

הבמאית אוזאן פלסי הייתה כל כך מחויבת ליצירת סרט שמדייק בפרטים של האפרטייד בדרום אפריקה, שהיא נסעה לסווטו בזהות בדויה, והתחזתה לזמרת, כדי לחקור את המהומות שהתרחשו באותה התקופה. השחקן מרלון ברנדו כל כך התרשם ממעשיה של פלסי, שהוא יצא מתוך הפרישה שלו כדי לשחק את התפקיד של עורך הדין לזכויות אדם; הוא גם הסכים לעבוד עבור תשלום איגוד (4,000 דולר), שזה הרבה פחות משכרו הרגיל. גם סאת'רלנד וסרנדון הסכימו לעבוד במשכורות מופחתות, והסרט תוקצב ב-9 מיליון דולר בלבד.
הסרט צולם באולפני פיינווד בבקינגהאמשייר, שבאנגליה, ובלוקיישנים בזימבבואה.
האחים וורנר דחו את הסרט לפני שהוא הגיע ל-MGM, שם עשה היסטוריה בתור סרט האולפן הראשון שבוים על ידי אישה שחורה, הסרט הראשון בו מרלון ברנדו בוים על ידי אישה, לא כל שכן שהיא הוציאה אותו מפרישתו עבור הסרט, וכן הסרט הראשון בו במאי שחור (מכל מגדר) ביים שחקן למועמדות לאוסקר.
פול ניומן התלהב מהפרויקט, וביקש לגלם את בן דו טויט. אך פלסי הרגישה שהוא כוכב גדול מדי, ונוכחותו תאפיל על הסיפור והמשמעות של הסרט. ב-MGM הסכימו, וכך לוהק לתפקיד דונלד סאת'רלנד.
ביקורת וקבלה

הסרט יצא בעת שדרום אפריקה עברה סערות פוליטיות והיו בה הפגנות רבות. הסרט עצמו נאסר תחילה להקרנה בדרום אפריקה על ידי הצנזורה הלאומית, אשר קבעה שהוא יכול לפגוע במאמציו של הנשיא דה קלרק למען רפורמת האפרטהייד. האיסור הוסר מאוחר יותר, בספטמבר 1989, והסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים של Weekly Mail ביוהנסבורג.
הופעתו של ברנדו זיכתה אותו במועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, והוא זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של טוקיו. פלסי זכתה בפרס "אורסון ולס" עבור הישג קולנועי יוצא דופן.
ביקורת וקבלה > בקופות

"עונת יובש לבנה" הרוויח 3.8 מיליון בארצות הברית, כנגד תקציב של 9 מיליון דולר.
ביקורת וקבלה > המבקרים

הסרט קיבל בעיקר ביקורות חיוביות מהמבקרים. באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ביקורות חיוביות מצד 81% מהמבקרים, עם דירוג ממוצע של 6.9 מתוך 10. ברנדו, בסרטו הראשון מאז 1980, זכה לשבחים מיוחדים עבור תפקידו הקטן אך מרכזי.
מבקר השיקגו סאן-טיימס רוג'ר איברט קרא ל"עונת יובש לבנה""סרט יעיל, רגשי, כועס, ומרומז" ושיבח את "העין לפרטים" של הבמאית אוזאן פלסי. בוושינגטון פוסט, ריטה קמפלי כתבה כי "'עונת יובש לבנה' הוא קולנוע פוליטי שמורגש כל כך עמוק שהוא מגיע לכדי עילוי מוסרי. תרופה מרה, תזכורת כואבת, הוא מתאבל על דרום אפריקה בעת שהוא מתאר את הזוועות של האפרטהייד. כן, זה סיפור שכבר סופר בקנה מידה גדול יותר, אבל אף פעם לא בכזה להט". ברולינג סטון, פיטר טרוורס, כתב שלבמאית פלסי "יש כישרון בלתי רגיל, אשר הבעיר את הסרט הללא-ספק עוצמתי באינטנסיביות וברגש".
הערות שוליים

↑  A Dry White Season, Internet Movie Database.
↑  "Euzhan Palcy: The first black female director produced by a major Hollywood studio". Experience Martinique. אורכב מ-המקור ב-15 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Collins, Glenn. "A Black Director Views Apartheid," The New York Times (Sept. 25, 1989).
↑  "17 Women Who Revolutionized Hollywood". 1 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Euzhan Palcy: A Filmmaker's Journey, James Greenberg, Directors Guild of America, Fall 2015
↑  Kraft, Scott. "Dry White Season Jolts South African Audience". The Los Angeles Times (Sept. 29, 1989).
↑  Cerone, Daniel (26 בספטמבר 1989). "Black Rain, 'Sea of Love' Tops at Box Office : WEEKEND BOX OFFICE". The Los Angeles Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  A Dry White Season, Box Office Mojo.
↑  "A Dry White Season (1989)". Rotten Tomatoes. Retrieved March 19, 2011.
↑  Ebert, Roger. "A Dry White Season," Chicago Sun-Times (Sept. 22, 1989).
↑  Kempley, Rita. "A Dry White Season," Washington Post (Sept. 22, 1989).
↑  Travers, Peter. "A Dry White Season," Rolling Stone (Sept. 20, 1989).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4697390-4  VIAF: 191533889   WorldCat (עם VIAF): 191533889
סיפון תצפית

נוף ממרפסת התצפית של מגדל שנחאי.
מבקרים על מרפסת התצפית של מגדל סקילון, המשקיף על מפלי ניאגרה
מרפסת התצפית ממרכז הסחר העולמי המקורי ביוני 1984, כשמרכז מנהטן מרחוק
מרפסות זכוכית המחוברות לכנסיית סנט אוסביוס בארנהם, הולנד
הנוף הנשקף מסיפון התצפית UFO ניתן לראות את הדנובה, טירת ברטיסלאבה ושמורת הטבע פצ'ניאנסקי
מרפסת תצפית (סיפון תצפית), מצע תצפית או פלטפורמת צפייה היא פלטפורמת תיירות מוגבהת, הממוקמת בדרך כלל על מבנה ארכיטקטוני גבוה, דוגמת גורד שחקים או מגדל תצפית. סיפוני תצפית סגורים לעיתים בשל תנאי מזג האוויר, ורק מעטים עשויים לכלול טלסקופים המופעלים עם מטבעות לטובת צפייה במקומות רחוקים.
רשימת סיפוני תצפית הגבוהים ביותר לפי סוג

| סוג | שם ומיקום | נבנה | גובה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מגודר | מרכז פיננסי פינג אן, שנג'ן, סין | 2017 | 562.2 מטרים (1,844 רגל) |  |
| "הליכת שמיים" על מפל | אטרקציה תיירותית של Huangtengxia, גואנגדונג, סין | 2018 | 500 מטרים (1,640 רגל) |  |
| על גשר זכוכית | גשר הזכוכית של ז'אנג'אג'י, ג'אנגג'יאג'יה, סין | 2016 | 360 מטרים (1,181 רגל) |  |
| באוויר הפתוח | בורג' ח'ליפה, דובאי, איחוד האמירויות | 2014 | 555.7 מטרים (1,823 רגל) |  |
| פלטפורמת תצפית בהר | פסגת קאולון, קאולון, הונג קונג |  | 602 מטרים (1,975 רגל) |  |
| על מגדל | מגדל קנטון, גואנגג'ואו, סין | 2011 | 488 מטרים (1,601 רגל) |  |
| "הליכת שמיים" | מגדל ג'ין מאו, שאנגחאי, סין | 1994 | 420.5 מטרים (1,380 רגל) |  |
| על גורד שחקים | פינג מרכז למימון, שנג'ן, סין | 2017 | 562.2 מטרים (1,844 רגל) |  |
| על גשר | גשר הזכוכית של ז'אנג'אג'י, ג'אנגג'יאג'יה, סין | 2016 | 360 מטרים (1,181 רגל) |  |
| סכר | סכר ג'ינפינג-י, סצ'ואן, סין | 2013 | 305 מטרים (1,001 רגל) |  |