צילום באמצעות יונים
יוליוס נויברונר

בשנת 1903 יוליוס נויברונר, שהיה רוקח בעיירה הגרמנית קרונברג (אנ') ליד פרנקפורט, חידש ניסוי רפואי שהחל בו אביו חצי מאה קודם לכן. הוא רקח תרופות על פי מרשמים שקבל מבית ההבראה הסמוך אמצעות יוני דואר. את התרופות הדחופות במשקל עד 75 גרם הוא החזיר לבית ההבראה באותה שיטה. נויברונר הציב כמה מהיונים שלו גם אצל סיטונאי התרופות (חומרי הגלם לתרופות) שלו שגר בפרנקפורט כדי לקבל את חומרי הגלם במשלוחים מהירים. כשאחת היונים שלו איבדה כיוון בעקבות ערפל והגיעה באיחור של ארבעה שבועות, עלה לנויברונר הרעיון לצייד את היונים שלו במצלמות אוטומטיות כדי להתחקות אחר דרכן. מחשבה זו הובילה אותו ל"מזג" את שני התחביבים שלו לתחביב חדש המשלב אהבה ליוני דואר וצילום חובבני. (לנויברונר נודע מאוחר יותר שהיונה שלו שאחרה לחזור נלכדה על ידי שף בעיר ויסבאדן.)
לאחר ניסוי מוצלח בשימוש במצלמה עם טיימר מסוג Ticka תוך כדי נסיעה ברכבת וגם תוך כדי רכיבה על מזחלת, החל נויברונר בפיתוח של מצלמה מיניאטורית קלה שניתן להתאים לחזה של יונה באמצעות רתמה וקיראס מאלומיניום. היונים אומנו לשאת את המשקל של דגמי המצלמות העשויות מעץ ששקלו בין 30–75 גרם. כדי לצלם תצלום אוויר, נויברונר לקח יונה למיקום שהיה במרחק של כ-100 קילומטרים מביתו, שם הוא צייד את היונה במצלמה ושחרר אותה. היונה, הייתה להוטה להשתחרר מהמעמסה, עפה הביתה בדרך כלל במסלול ישיר, בגובה של 50–100 מטרים. מערכת פנאומטית שהותקנה במצלמה שלטה בעיכוב הזמן לפני צילום התמונות. כדי לקלוט את היונה הכבדה, היה בשובך היונים קרש נחיתה מרווח ואלסטי ופתח הכניסה לתוך השובך היה גדול יותר.
לדברי נויברונר, הוא פיתח תריסר דגמים שונים של המצלמות. בשנת 1907 הוא צבר מספיק ניסיון כדי להגיש בקשה לפטנט. בהתחלה המצאתו "שיטה ואמצעים לצילום נופים מלמעלה" נדחתה על ידי משרד הפטנטים הגרמני כבלתי אפשרית, אך לאחר הצגת תמונות מאומתות, הפטנט הוענק לו בדצמבר 1908.  (הדחייה התבססה על תפיסה מוטעית לגבי כושר הנשיאה של יונים ביתיות.) הטכנולוגיה זכתה לפרסום נרחב בזכות השתתפותו של נויברונר בתערוכת הצילום הבינלאומית בשנת 1909 בדרזדן  ובתערוכת התעופה הבינלאומית ב-1909 בפרנקפורט. הצופים בדרזדן יכלו לצפות בהגעת היונים, ותצלומי האוויר שצולמו על ידי היונים הפכו לגלויות. תצלומיו של נויברונר זכו בפרסים בדרזדן וכן בתערוכות האוויר בפריז בשנים 1910 ו-1911.
תצלום המלון שלוסהוטל התפרסם בשל הכללת קצות הכנפיים של היונה המצלמת בטעות, בצילום. בהפרה של זכויות היוצרים הצילום הוצג בבתי הקולנוע הגרמניים כחלק מיומן הקולנוע החדשותי השבועי בשנת 1929.
בספר קצר שפורסם ב-1909 תיאר נויברונר את דגמי המצלמות הבאות:
למצלמה הכפולה, המתוארת בפטנט היו שתי עדשות הפונות לכיוונים מנוגדים (קדימה/אחורה), כל אחת עם אורך מוקד (אנ') של 40 מ"מ. המצלמה יכלה לצלם שתי חשיפות בו-זמנית בזמן שנקבע על ידי המערכת הפנאומטית.
למצלמה הסטריאוסקופית היו מאפיינים דומים, אך שתי העדשות הצביעו לאותו כיוון.
דגם אחר היה מסוגל לקדם את תשלילי הצילום ולצלם מספר חשיפות ברצף.
מצלמה פנורמית, אפשרה לבצע צילומים פנורמיים בזווית של 180°. דגם זה היה הבסיס למצלמה הפנורמית של דופל-ספורט, אותה ניסה נויברונר לשווק בסביבות שנת 1910. היא מעולם לא נכנסה לייצור סדרתי.
בחוברת משנת 1920, נויברונר תיאר את הדגם האחרון שלו שמשקלו מעט יותר מ-40 גרם המסוגל לבצע 12 חשיפות. בשנת 2007, ציין אחד החוקרים שקיים רק מידע טכני מואט לגבי עדשות, התריסים ומהירות הצמצמים במצלמותיו של נויברונר, הוא דיווח שנויבנרנר השיג את סרטי הצילום עבור המצלמה הפנורמית שלו מהחברה הגרמנית שיצרה את המותג ADOX (אנ').
בשנת 1920 נויברונר דווח שעשר שנים של עבודה קשה והוצאות רבות זכו בכלל לפרסום רק לאחר הכללת שמו באנציקלופדיות. הוא גם זכה לסיפוק בכך שהטכנולוגיה הנלווית לפרויקט "הצילום אווירי" באמצעות יונים, "השובך הנייד", הוכיח את עצמו במלחמת העולם הראשונה. המצלמה הפנורמית של נויברונר מוצגת במוזיאון הגרמני לטכנולוגיה בברלין ובמוזיאון הגרמני במינכן.