stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקרב בביג רוק

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  סיפורו של מייקל קרייטון
 בימוי:  קולין טרוורו
 הופק בידי:  פרנק מרשל פטריק קרולי
 שחקנים ראשיים:  אנדרה הולנד נטלי מרטינז מלודי הארד פירסון סלבדור כריס פינלייסון נואה קול איתן קול
 צילום:  לארי פונג 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית  אירלנד אירלנד
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל, אמבלין אנטרטיינמנט 
 הקרנת בכורה:  15 בספטמבר 2019
 משך הקרנה:  8 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני, הרפתקאות
 סרט קודם:  עולם היורה 2 
 סרט הבא:  פרולוג עולם היורה: עולם חדש 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הקרב בביג רוק (באנגלית: Battle at Big Rock) הוא סרט ספין אוף קצר אמריקאי ואירי מסוג מדע בדיוני השייך לזיכיון של "פארק היורה". הסרט יצא ב-15 בספטמבר 2019, לאחר שיציאתו נדחתה בגלל יציאת הסרט "מהיר ועצבני: הובס ושואו".
עלילת הסרט חלה שנה לאחר אירועי "עולם היורה: נפילת הממלכה" ולפני תחילת "עולם היורה: עולם חדש".
סרט זה הוא בן שמונה דקות והוא הועלה לערוץ האמריקאי FX Networks וברשתות האינטרנט. הסרט בוים בידי קולין טרוורו, במאי ותסריטאי של חלק מסרטי הסדרה. עם זאת אף אחד מהשחקנים של הסדרה לא נראה בסרט זה. הסרט צולם באחוזת פאוורסקורט ויער סקויות בדבלין שבאירלנד.
עלילה

בסוף אירועי הסרט הקודם, שוחררו קבוצת דינוזאורים לחופשי בצפון קליפורניה מתוך אחוזת לוקווד - אחוזה גדולה, בה ניסו אנשי עסקים נכלוליים לארגן מכירה של דינוזאורים אך נכשלו והובילו להימלטות הדינוזאורים מהשערים. הדבר גורם לכאוס גדול באזור ולסכנת חיים לאנושות.
הסרט מתחיל שנה לאחר מכן ומוצגים בו דניס ומריאנה, הורים במשפחה מורכבת מאוקלנד הנוסעים עם ילדיהם לחופשת קמפינג בפארק בדיוני בשם "ביג רוק", המצוי בקרבת אחוזת לוקווד בעת שהדינוזאורים בורחים החוצה. המשפחה נחה בלילה בקרוואן גדול ורואים מהחלון יצור המתברר כנסוטוצרטופס. נראית נקבה ובנה מתקרבים למדורה ולמנגל. השניים מותקפים בידי אלוזאורוס רעב אך נסוטוצרטופס זכר מגיע ומרחיק אותו מהם. אז האלוזאורוס פונה למשפחה והופך את הקרוואן. הוא מנסה לתפוס את בני המשפחה שנמלטים ברגע האחרון מהמבנה. האלוזאורוס מורחק בידי קשת מוצלבת שנושאת הבת קדאשה, אשר קיבלה אותה מהשכן לקמפינג גרג.
בסיום הסרט נראים בקטעי "Found Footage" חלק מההיתקלויות של שאר התושבים עם הדינוזאורים. קומפסוגנתוסים רודפים אחרי ילדה קטנה, סטגוזאורוס מסיט מכונית מהכביש לעבר צוק, סירה שטה בשלווה לצד עדר פרזאורולופוסים הרועים על גדת נהר, מוסזאורוס טורף עמלץ לבן שתפס אריה ים ופטרנודון חוטף יונה ששוחררה בעת חתונה.
עלילה > דמויות

אנדרה הולנד - דניס, בעלה של מריאנה ואבי המשפחה המורכבת.
נטלי מרטינז - מריאנה, אשתו של דניס ואם המשפחה המורכבת.
מלודי הארד - קדאשה, בתו הביולוגית של דניס שלמדה לירות בקשת מורכבת מגרג.
פירסון סלבדור - מתאו, בנה הביולוגי של מריאנה.
כריס פינלייסון - גרג, שכנם של בני המשפחה ללקמפינג שמסר את קשתו לבני המשפחה.
נואה/איתן קול - ילדם הקטן של דניס ומריאנה.
יצורים פרהיסטוריים הנראים בקטע:
אלוזאורוס - נראה פרט אחד התוקף נסוטוצרטופסים ואת בני המשפחה אך נפגע מהקשת ועוזב.
נסוטוצרטופס - נראית אם וגורה המותקפים בידי אלוזאורוס אך זכר שמגיע מציל אותם.
קומפסוגנתוס - נראית להקה הרודפת אחרי ילדה קטנה שנתנה להם מזון (בדומה לתחילת "פארק היורה: העולם האבוד").
סטגוזאורוס - נראה פרט אחד החולף על הכביש וגורם לרכב לסטות ממסלולו לתהום.
פרזאורולופוס - נראים מספר פרטים השותים יחדיו בנהר קטן.
מוסזאורוס - נראית הנקבה המקורית בעודה טורפת עמלץ לבן שצד אריה ים.
פטרנודון - נראים פרט אחד החוטף יונה ששוחררה בעת חתונה.
טריוויה

קטע קצרצר וחלק מקטעי ה-Found Footage שמופיעים בסוף הסרט מופיעים גם בפתיחת הסרט "עולם היורה: עולם חדש".
התזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו

התזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו (בצרפתית: Orchestre Philharmonique de Monte-Carlo) היא התזמורת הראשית בנסיכות מונקו, ונחשבת לאחד מנכסי התרבות של הנסיכות הזעירה. התזמורת נוסדה בשנת 1856.
לפני תחילת קונצרט "מאטינה" באולם גרנייה
ראשיתה של התזמורת בקונצרטים שנועדו לבדר את רוחם של המבקרים ב"בית השעשועים" של מונקו, שהפך מאוחר יותר לקזינו מונטה קרלו המפורסם. גרעין המוזיקאים המקורי והקטן חוזק עם השנים בנגנים אחרים שהגיעו מפריז. ב-1953 קיבלה התזמורת את השם "התזמורת הלאומית של האופרה של מונטה-קרלו", בצו הנסיך רנייה השלישי. שמה הנוכחי ניתן לה ב-1980, גם זאת על פי צו נסיכותי.
בימינו מנוגנים רוב הקונצרטים באולם רנייה השלישי, אבל גם ב"אולם הנסיכים" בפורום גרימלדי. התזמורת מנגנת גם בקונצרטי "מאטינה" (כלומר, בשעות היום) בהרכב מצומצם, באולם גרנייה של האופרה של מונטה קרלו.
מאז 1959 מארח הנסיך מדי קיץ את התזמורת בארמונו לקונצרט גאלה.
מנהלים מוזיקליים

מארק ינובסקי (2000 - )
ג'יימס דהפריסט (1994 - 1998)
ג'אנלואיג'י ג'למטי (1990 - 1992)
לורנס פוסטר (1980 - 1990)
לוברו פון מאטאצ'יק (1972 - 1979)
איגור מרקביץ' (1967 - 1972)
לואי פרמו (1956 - 1965)
לא היה מנהל מוזיקלי (1947 - 1956)
אנרי טומאזי (1946 - 1947)
לא היה מנהל מוזיקלי (1933 - 1947)
פול פאריי (1928 - 1933)
הקראה (אמנות הבמה)

באמנויות הבמה, הקראה[דרוש מקור] היא שלב עבודה הקיים בענפי הקולנוע, הטלוויזיה, הרדיו והתיאטרון, ובמהלכו מתבצעת קריאה מאורגנת של התסריט.
בסרטים

שלב הקריאה הוא אבן דרך חשובה בהפקת רוב הסרטים. בשלב זה נמצאים כל העוסקים במלאכת הפקת הסרט. לעיתים קרובות מדובר בפעם הראשונה בה מבוצע התסריט בצורה חיה, וזוהי גם הזדמנות להבין את הדרך בה ישחקו השחקנים את דמויותיהם ותפקידיהם. דיאלוגים מיותרים, מצבים לא הגיוניים או קטעים משעממים יכולים להתגלות במהלך שלב הקריאה, כשהם לא התגלו במהלך כתיבת התסריט.
לקריאה נוספת

אז אתה רוצה להיות מנהל תיאטרון? (2004) מאת סטיבן אונווין מסת"ב 1-85459-779-5
התמדה בחזון: מדריך להפקת סרט בתקציב של פחות מ-30,000 דולר (1995), מאת ג'ון גספארד, דייל ניוטון, גספרד ניוטון, מסת"ב 0-941188-23-X
הערות שוליים

↑  Drew Campbell, Technical Theater for Nontechnical People, Allworth Press, 2004. (באנגלית)
↑  Robert Leach, Theatre Studies: The Basics, Routledge, 2008. (באנגלית)
↑  Nicholas T. Proferes, Film Directing Fundamentals: See Your Film Before Shooting, Focal Press, 2005. (באנגלית)
↑  Stephen Unwin, So You Want to be a Theatre Director?, Nick Hern Books, 2004. (באנגלית)
הפרוטוקולים של אושוויץ

מחנות ההשמדה הגרמניים באושוויץ ובירקנאו - שער הפרוטוקולים, נובמבר 1944
הפרוטוקולים של אושוויץ, הידועים גם בשם דו"חות אושוויץ, שפורסמו במקור בשם מחנות ההשמדה הגרמניים של אושוויץ ובירקנאו, הם אוסף של דו"חות שכתבו שלושה עדי ראייה בין השנים 1943–1944 על הרצח ההמוני שהתרחש במחנה הריכוז אושוויץ בפולין הכבושה בידי גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה.   דיווחי עדי הראייה ידועים בנפרד כדו"ח ורבה-וצלר, דו"ח הרב-סרן הפולני (למעשה סטודנט לרפואה בשם יז'י טבו, Jerzy Tabeau) ודו"ח רוזין-מורדוביץ' (Rosin-Mordowicz).
תיאור

הדו"חות נכתבו ונערכו על ידי אסירים שנמלטו מהמחנה והוצגו לפי סדר חשיבותם מנקודת מבטן של בעלות הברית המערביות, ולא בסדר כרונולוגי. הנמלטים שחיברו את הדיווחים היו רודולף ורבה ואלפרד וצלר (דו"ח ורבה-וצלר); ארנושט רוזין וצ'סלב מורדוביץ' (דו"ח רוזין-מורדוביץ'); ויז'י טבו (דו"ח הרב-סרן הפולני).
דו"ח ורבה-וצלר הופץ בהרחבה על ידי קבוצת העבודה מברטיסלבה באפריל 1944, תורגם להונגרית על ידי שרה פרידלנדר, ובעזרתו של הדיפלומט הרומני פלוריאן מנוליו, הדו"ח או הסיכום הגיעו לג'ורג'ה מנדל-מנטלו, המזכיר הראשון של שגרירות אל סלוודור בשווייץ, דרך סגן הקונסול השווייצרי קרל לוץ בבודפשט.  מנטלו פרסם זאת מיד. הדבר עורר הפגנות בשווייץ, דרשות בכנסיות בשווייץ על מצבם הטראגי של היהודים וכ-400 כותרות בעיתונות השווייצרית במחאה על רציחות היהודים. ייתכן שהאירועים בשווייץ היו בין השיקולים שהובילו לאיומי גמול נגד יורש העצר ההונגרי מיקלוש הורטי על ידי הנשיא רוזוולט, וינסטון צ'רצ'יל ואחרים, אירועים שאחריהם (אם כי לא ברור עד כמה בגללם) עצר את הורטי את השילוחים ההונגריים למחנות המוות ב-1944. הדו"חות המלאים פורסמו על ידי הוועד לענייני פליטים בארצות הברית ב-26 בנובמבר 1944 תחת הכותרת מחנות ההשמדה של אושוויץ ובירקנאו בשלזיה עילית.  דו"חות אלה הוגשו כראיה במשפטי נירנברג כמסמך 022-L, והם מוחזקים בארכיון הוועד לענייני פליטים, בספרייה ובמוזיאון הנשיאותיים על שם פרנקלין רוזוולט בהייד פארק, ניו יורק.
לא ידוע מתי נקראו מסמכים אלה לראשונה הפרוטוקולים של אושוויץ, אך ייתכן שרנדולף ל. ברהם היה הראשון שעשה זאת. הוא השתמש במונח זה בספרו The Politics of Genocide: The Holocaust in Hungary (1981).
עף
רכיבי הדו"חות

דו"ח ורבה-וצלר (המונח "הפרוטוקולים של אושוויץ" משמש לעיתים כהתייחסות לדו"ח זה בלבד), דו"ח בן 33 עמודים שנכתב בסביבות 24 באפריל 1944, לאחר שוורבה ווצלר, שני אסירים סלובקים, נמלטו מאושוויץ ב-7–11 באפריל 1944. בין הפרוטוקולים הוא היה מסמך בן 33 עמודים שנקרא "מס' 1: מחנות ההשמדה של אושוויץ (אושווייצ'ים) ובירקנאו בשלזיה עילית."
דו"ח רוזין-מורדוביץ', דו"ח בן שבעה עמודים מאת ארנושט רוזין וצ'סלב מורדוביץ', גם הם אסירים סלובקים, שנמלטו מאושוויץ ב-27 במאי 1944 דו"ח זה הוצג כפרק נוסף ("III. בירקנאו") בדו"ח ורבה-וצלר.
"הדו"ח של רב-סרן פולני" נכתב על ידי יז'י טבו (או טבאו), שהיה באושוויץ תחת השם הבדוי יז'י וסולובסקי, שנמלט עם רומן צ'ייליצ'קו ב-19 בנובמבר 1943. זולטן טיבורי סאבו כותב שטבו חיבר את הדו"ח שלו בין דצמבר 1943 לינואר 1944. הוא הועתק באמצעות מכונת שבלונות בז'נבה באוגוסט 1944 והופץ על ידי ממשלת פולין הגולה וקבוצות יהודיות.  דו"ח זה, בן 19 העמודים, הוצג בין הפרוטוקולים בתור "מסמך מס' 2 - תעבורה (דו"ח המייג'ור הפולני)."
פרסום

תוכן הפרוטוקולים נדון בפירוט על ידי הניו יורק טיימס ב-26 בנובמבר 1944.
דו"חות דומים נוספים

הספר השחור של פולין - דו"ח מ-1942 על זוועות הנאצים בפולין הכבושה.
דו"חות קרסקי - סדרת דו"חות מהשנים 1939–1942, תיארה את המצב בפולין הכבושה.
דו"ח פילצקי, הדו"ח של ויטולד פילצקי על אושוויץ, נכתב ב-1943.
הספר הלבן הפולני - מהשנים 1940 ו-1941 - דיווח על יחסי פולין-גרמניה לפני ואחרי 1939.
מזכר רצ'ינסקי - פתק מדצמבר 1942 מאת שר החוץ הגולה של פולין בדבר השמדת יהודים על ידי הנאצים.
לקריאה נוספת

Braham, Randolph L. (1981). The Politics of Genocide: The Holocaust in Hungary (2011 ed.). Columbia University Press.
Świebocki, Henryk (2013). "Informing the world about Auschwitz". Memorial and Museum Auschwitz-Birkenau.
הערות שוליים

↑  
"The Extermination Camps of Auschwitz (Oświęcim) and Birkenau in Upper Silesia". War Refugee Board. 26 בנובמבר 1944. pp. 1–33. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tibori Szabó (2011), pp. 85–120
1 2 3  Tibori Szabó (2011), p. 94
↑  על פרידלנדר, באתר יד ושם
↑  Theo Tuschuy, "Dangerous Diplomacy: The Story of Carl Lutz, Rescuer of 62,000 Hungarian Jews, Ederman Publishing
↑  David Kranzler (2000). The Man Who Stopped the Trains to Auschwitz: George Mantello, El Salvador, and Switzerland's Finest Hour. Syracuse University Press. p. 87. ISBN 978-0-8156-2873-6.
↑  
"The Extermination Camps of Auschwitz (Oświęcim) and Birkenau in Upper Silesia". War Refugee Board. 26 בנובמבר 1944. pp. 1–33. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Conway (2002), pp. 292–293, footnote 3.
1 2  Tibori Szabó (2011), p. 91
1 2 3 4  Gilbert (1989), p. 305
↑  "The Auschwitz Protocol: The Vrba-Wetzler Report". Holocaust Research Project (Full text, online ed.).
↑  Tibori Szabó (2011), p. 90.
הצופן האלכסנדרוני

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ויל אדמס
 שפת המקור:  אנגלית
 תורגם לשפות:  צרפתית, איטלקית, גרמנית, הולנדית, פולנית, פורטוגזית, יפנית, יוונית, תאילנדית, צ'כית, עברית
 סוגה:  דרמה, מתח
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2007
 מספר עמודים:  428
 הוצאה בעברית
 תרגום:  אסף כהן
 סדרה
 סדרת ספרים:  דניאל נוקס
 הספר הבא:  צופן הפרעונים
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 0036200035245
 הספרייה הלאומית:  002637450
הצופן האלכסנדרוני (באנגלית: The Alexander Cipher) הוא ספר מתח בחיבורו של הסופר ויל אדמס שנכתב בשנת 2007. זהו סיפורו של  הארכאולוג הימי דניאל נוקס (שטוען שהוא בסה"כ "ארכאולוג שיודע לצלול") המנסה לאתר את קברו של אלכסנדר הגדול, דמות שהוא מעריץ מילדות ושהשפיע רבות על  ההיסטוריה עולמית. החיפושים אחר אתר הקבר המפורסם נעשים במצרים כשהוא נרדף על ידי מאפיונר מקומי וכוחות הצבא והמשטרה המצריים, ובשילוב של אינטרסים פוליטיים של העם המוקדוני היושב ביוון.
התאגדות מהנדסי חשמל, אלקטרוניקה ואנרגיה בישראל

התאגדות מהנדסי חשמל, אלקטרוניקה ואנרגיה בישראל היא אגודה מקצועית של העוסקים בהנדסת חשמל, אלקטרוניקה,בקרה תעשייתית ומיזוג אוויר  בישראל.
מטרת הארגון היא לשמר ולקדם את הרמה המקצועית של העוסקים בהנדסת חשמל, אלקטרוניקה ומיזוג אוויר, לייצג את ענייני המקצוע במוסדות הממשלה, ברשויות החוקתיות, ולתרום לפיתוח התשתיות ולקידום המשק בכלל.
מוסדות האיגוד

האיגוד הוא מוסד ללא כוונת רווח והוא פועל על פי עקרונות דמוקרטיים. בראש האיגוד עומדת ועד המנהל (מועצת המנהלים) והנהלה, המהווים סמכות עליונה. הנהלת האיגוד כוללת, בין השאר, יושב ראש (כיום דר׳ אהרון בר-דב), סגני יושב הראש וגזבר ההתאגדות. בהתאם לתקנון משנת 2019, להתאגדות נבחר נשיא ההתאגדות, המהנדס אמיל קויפמן.
באיגוד פועלת המועצה ההנדסית, כגוף המקצועי הבכיר של ההתאגדות, שעוסק בנושאים אקטואליים שונים הקשורים להנדסת חשמל, במטרה להגיע לעמדה מקצועית משותפת ולייעץ לדרג מקבלי ההחלטות במשק הישראלי. דיוני המועצה מתמקדים בנושאים הנמצאים בסדר היום של העשייה ההנדסית, כגון: דרכי פיתוח משק החשמל, שימוש באנרגיות מתחדשות ליצירת החשמל, אספקת חשמל איכותית ואמינה, השפעת מתקני החשמל על הסביבה, שינוי מבנה משק החשמל בישראל, רישוי והכשרה מקצועית של העוסקים בהנדסת חשמל, תקינה והסמכת בודקים, ועוד.התחום של מיזוג האוויר צורף באופן טבעי לתחום החשמל והאלקטרוניקה, בשל היותו אחד השימושים הנפוצים ביותר של החשמל, במיוחד בתוך הבניינים השונים המודרניים, בהם הקשר בין חשמל להמרת אנרגיה חשמלית לאנרגיית חום הוא אדוק ביותר.
בהתאגדות קיימת ועדה להענקת אותות ותעודות בראשות  הפרופסור האמריטוס אברהם אלכסנדרוביץ.
פעילות האגודה

ארגון כנסים - ההתאגדות מארגנת כינוס שנתי מרכזי וכן כינוסים של החוגים בהתאגדות
הכשרה מקצועית - קורסים בשיתוף ופיתוח מוסדות אקדמיים
הענקת מלגות לסטודנטים מצטיינים
הפעלת חוגים מקצועיים -
חוג איכות החשמל
חוג תחזוקה ובטיחות
חוג תאימות אלקטרומגנטית
חוג תקשורת וטכנולוגיות מידע
חוג מהנדסים בודקים
הוועדה הישראלית להנדסת המאור - CIE Israel
הוועדה הישראלית לאנרגיות מתחדשות
חוג לאלקטרוניקת הספק
חוג לחידושים בציוד ובטכנולוגיה
ראו גם

Institute of Electrical and Electronics Engineers
התנגשות מטוס עיט ומטוס בז

| --- | --- |

F-15D "מרקיע שחקים", 2011
 תאריך:  1 במאי 1983
 מיקום:  נחל צין, נגב
 גורם:  טעות אנוש
 קואורדינטות:  30°50′48″N 34°50′52″E﻿ / ﻿30.846666666667°N 34.847777777778°E﻿ / 30.846666666667; 34.847777777778
 הרוגים:  0
 פצועים:  0
 המעורבים באסון

כלי טיס 1
 כלי טיס:  F-15D
 מפעיל:  חיל האוויר הישראלי
 אנשי צוות:  2

כלי טיס 2
 כלי טיס:  סקייהוק
 מפעיל:  חיל האוויר הישראלי
 אנשי צוות:  1
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) התנגשות מטוס עיט ומטוס בז(למפת צפון הנגב רגילה) התנגשות מטוס עיט ומטוס בז(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום התנגשות מטוס עיט ומטוס בז(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום התנגשות מטוס עיט ומטוס בז
 
התנגשות מטוס עיט ומטוס בז הייתה תאונת אימונים אווירית בחיל האוויר הישראלי, שהתרחשה ב-1 במאי 1983, ובסופה הונחת מטוס F-15D (בז דו-מושבי) מספר 957 "מרקיע שחקים" בשלום לאחר שנתלשה ממנו כנף.
התאונה

ב־1 במאי 1983 ערך זוג מטוסי F-15D מטייסת 106 אימון קרב-אוויר נגד ארבעה מטוסי A-4N סקייהוק ("עיט") מטייסת 116 שדימו תקיפת שדה תעופה באזור נחל צין בנגב. האימון נערך במסגרת תרגול ימי לחימה של בסיס תל נוף.
במהלך האימון נכנס טייס ה־F-15D (מטוס 957 "מרקיע שחקים") למצב של שיגור טיל אוויר-אוויר על מטוס מספר 3 ברביעיית התוקפים והתנגש עם שורש הכנף הימנית בתוקף מספר 4. מטוס הסקייהוק התפוצץ מייד והטייס (ר.ש.) ניסה לנטוש בעזרת ידית ההפלטה התחתונה, וכשפעולה זו לא הצליחה הצליח לנטוש בעזרת ידית ההפלטה העליונה. מטוס ה־F-15 נפגע גם הוא באופן קשה: כנפו הימנית נתלשה עד פתח כונס האוויר. המטוס החל להסתחרר כשהוא צולל מטה בזווית של כ־30 מעלות. כתוצאה מהקריעה, נפלט סילון של דלק מגוף המטוס, שמנע מהטייס, זיו נדיבי, ומהנווט, יהואר גל, את היכולת להבחין בכך שהכנף הימנית של המטוס חסרה.
בניסיון להשתלט על סחרור המטוס הפעיל הטייס את המבער האחורי והביא לעלייה מיידית במהירות המטוס, ובנוסף הפעיל את המנועים באופן א־סימטרי. גם מייצבי הכיוון עזרו להשלמת יציבות המטוס, וכך החל הטייס לייצב בהדרגה את המטוס, כשהכנף השמאלית מספקת את העילוי הנדרש (שהושג בזכות מהירות המטוס), והזנב והמנועים את שיווי המשקל. המטוס הופנה לנחיתה מידית בבסיס רמון. הטייס הוריד את וו העצירה והנחית את המטוס במהירות כפולה מאשר בנחיתה רגילה, כ־260 קשר, במטרה להתגבר על הנזק הפיזי שהביא להקטנת העילוי. בנוסף, קרא הטייס בקשר למגדל הפיקוח להרים את רשת עצירת החירום. בשל המהירות הגבוהה של המטוס נקרע וו העצירה של המטוס, והוא המשיך בנסיעה במהירות גבוהה על פני המסלול ונעצר כשישה מטרים בלבד מרשת העצירה.
רק לאחר הנחיתה גילה הטייס כי איבד חלק ניכר מהכנף. הסיבה האווירודינמית לכך שהמטוס שרד היא מכוח הזנב הכפול ובכך שהמטוס הוא דו־מנועי, ולא – היה מסתחרר ומתרסק.
שיפוץ וחזרה לשירות מבצעי

חברת מקדונל דאגלס, שלא האמינה תחילה ונדהמה למראה התמונות, החליטה להעניק לחיל האוויר כנף חלופית במתנה וכיסתה את עלות התיקונים. ה-F-15 שופץ תוך חודשים ספורים וחזר לטוס באופן מבצעי בטייסת.
ב-19 בנובמבר 1985, במהלך משימת אבטחת טיסת צילום מעל לבנון שבה השתתף, התפתח קרב אוויר שבו הפיל בז "מרקיע שחקים" מטוס מיג 23 סורי ומטוס מיג 23 נוסף שהופל זיכה אותו ב"חצי הפלה" נוספת מאחר שלא ניתן היה לקבוע איזה מזוג הבזים שיגר את הטיל שגרם להפלתו. בסך הכל למטוס זה יש 4.5 הפלות של מטוסי אויב סורים.
לקריאה נוספת

מירב הלפרין, אהרון לפידות, חליפת לחץ - דפים בספר הטיסות של חיל האוויר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000, הפרק "נחיתה בכנף אחת", עמ' 297–302
הערות שוליים

↑  בחקירת התאונה סיפר טיס ה-F15D כי חשב שהוא נכנס על מספר 4 במבנה התוקף (ולא על 3 כפי שהיה בפועל).
↑  Mission Impossible
↑  CREW'S STORIES
הקרב באל עלמיין (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ורג'יו פרוני 
 הופק בידי:  Mino Loy 
 תסריט:  ארנסטו גסטלדי, Remigio Del Grosso 
 עריכה:  אאוג'ניו אלאביזו 
 מוזיקה:  קרלו רסטיקלו 
 צילום:  סרג'יו ד'אופיזי 
 מדינה:  צרפת, איטליה 
 הקרנת בכורה:  1969 
 משך הקרנה:  96 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, איטלקית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
רוברט חוסיין, אשר גילם את מרשל השדה ארווין רומל, בסצנה מהסרט
קרב אל עלמיין (באנגלית: The Battle of El Alamein) הוא סרט מלחמה משנת 1969 בבימויו של ג'ורג'יו פרוני אשר נוצר במסגרת הפקה משותפת איטלקית וצרפתית.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה באיטליה ב־23 בינואר 1969.
תקציר העלילה

עלילת הסרט, אשר מתרחשת במהלך קיץ 1942, מתמקדת בחוויותיהם של כוחות הצבא הגרמנים והאיטלקים בראשות מרשל השדה ארווין רומל בקרב אל-עלמיין השני בצפון אפריקה, אשר נלחמו בארמייה השמינית של הצבא הבריטי.
צוות השחקנים הראשי

פרידריך סטאפורד - סגן ג'ורג'יו בוררי
ג'ורג' הילטון - סגן גרהם
מייקל רני - גנרל ברנרד לו מונטגומרי
רוברט חוסיין - מרשל השדה ארווין רומל
אנריקו מריה סלרנו - סמ"ר רס"ן קלאודיו בוררי
מרקו גוללימי - סרן הוברט
אטורה מני - קפטן איטלקי
ג'רארד הרטר - הגנרל שוורץ
הנסיכה אירה פון פירסטנברג - אוולין בייקר
ג'וזפה אדובובטי - הגנרל גאורג שטומה
מנליו בוסוני - הגנרל אטורה בסטיקו
סלבטורה בורגזה - קאפוב
לוצ'יאנו קטנאצ'י - סמ"ר או'הרה
נלו פזאפיני - סמל איטלקי
הערות שוליים

1 2  Erickson, Hal. "The Battle of El Alamein on AllMovie". AllMovie. אורכב מ-המקור ב-7 בדצמבר 2013. נבדק ב-9 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים איטלקיים ובנושא סרטים צרפתיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרווארד קרימסון

| --- | --- |
 פורמט:  ברודשיט 
 תאריכי הופעה:  1873–הווה (כ־151 שנים) 
 שפה:  אנגלית אמריקאית, אנגלית 
 מערכת:  קיימברידג' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 www.thecrimson.com
 
הרווארד קרימסון (באנגלית: The Harvard Crimson) הוא עיתון הסטודנטים היומי של אוניברסיטת הרווארד, שנוסד בשנת 1873.
זהו העיתון היומי היחידי הרואה אור בקיימברידג', מסצ'וסטס. הרווארד קרימסון נכתב, נערך ומנוהל באופן בלעדי על ידי סטודנטים לתואר ראשון ממכללת הרווארד למדעי הרוח.
הרווח בין ראשוניים עוקבים

הרווח בין ראשוניים עוקבים הוא ההפרש בין זוג מספרים ראשוניים עוקבים, כלומר  \ g_{n}=p_{n+1}-p_{n} כאשר  p_{1}=2,\,p_{2}=3,\,p_{3}=5,\dots  היא סדרת הראשוניים. הבנת ההתנהגות של הרווח הזה, על אף שאינה סדירה, מספקת הבנה עדינה של סדרת המספרים הראשוניים.
הרווחים הראשונים הם 1, 2, 2, 4, 2, 4, 2, 4, 6, 2, 6, 4, 2, 4, 6, 6, 2, 6, 4, 2, 6, 4, 6, 8, 4, 2, 4, 2, 4, 14, 4, 6, 2, 10, 2, 6, 6, 4, 6, 6, 2, 10, 2, 4, 2, 12, 12, 4, 2, 4, 6, 2, 10, 6, 6, 6, 2, 6, 4, 2, ...
ממשפט המספרים הראשוניים נובע כי   \lim _{n\to \infty }{\frac {g_{n}}{p_{n}}}=0.
בשנת 1930 הראה גוידו הוהייסל (Guido Hoheisel) כי קיים מספר  \theta <1 שמקיים  \pi (x+x^{\theta })-\pi (x)\sim {\frac {x^{\theta }}{\log(x)}},x\to \infty , כאשר  \pi  היא פונקציית המספרים הראשוניים. זהו שיפור למשפט המספרים הראשוניים (השקול לטענה זו עבור  \theta =1); הטענה חזקה יותר ככל ש- \theta  קטן יותר. מן הקירוב הזה נובע ש-  g_{n}<p_{n}^{\theta },\, עבור  n גדול מספיק. הוהסיאל הראה שאפשר לבחור  \theta =1-1/33000, וערך זה  שופר ל- 1-1/250 על ידי האנס היילברון (Hans Heilbronn), ואחר-כך ל- \theta =3/4+\varepsilon  עבור כל  \varepsilon >0, על ידי ניקולאי צ'ודקוב (Nikolai Chudakov). התקדמות משמעותית בהבנת הרווחים בין הראשוניים הושגה על ידי אלברט אינגהם (Albert Ingham), שהראה שאם  \zeta (1/2+it)=O(t^{c})\,
עבור קבוע  c מסוים (בסימון אסימפטוטי וכאשר  \zeta  היא פונקציית זטא של רימן), אז  \pi (x+x^{\theta })-\pi (x)\sim {\frac {x^{\theta }}{\log(x)}} עבור כל  \theta >(1+4c)/(2+4c). מכיוון שהקירוב לפונקציית זטא נכון לכל  c>1/6, אפשר להסיק שהטענה על  \pi  נכונה לכל  \theta  גדול מ- 5/8.
בשנת 2005 הוכח כי- \liminf _{n\to \infty }{\frac {g_{n}}{\log p_{n}}}=0 ומאוחר יותר שיפרו את הטענה לערך  \liminf _{n\to \infty }{\frac {g_{n}}{{\sqrt {\log p_{n}}}(\log \log p_{n})^{2}}}<\infty .
לפי השערת המספרים הראשוניים התאומים, הערך  g_{n}=2 אמור להתקבל אינסוף פעמים. בשנת 2013 הוכיח זהאנג כי  \ g_{n}<7\cdot 10^{7} אינסוף פעמים, ותוצאה זו שופרה בהמשך עד לטענה כי  \ g_{n}\leq 246 אינסוף פעמים.
הצוק הפיסקלי

הגירעון הצפוי בתקציב הפדרלי של ארצות הברית עד שנת 2022. התרשים ממחיש את השפעות הצוק הפיסקלי במידה שהקונגרס לא יעשה דבר לשינוי המגמה השלילית. התרחיש החלופי מסומן בכחול ומייצג את הצפי במידה שהקונגרס יאריך את תוקף קיצוצי המס שהנהיג הנשיא ג'ורג' ווקר בוש במהלך כהונתו, אשר אמורים לפקוע בסוף שנת 2012.
הצוּק הפִיסְקָלִי (באנגלית: Fiscal Cliff) הוא מונח בכלכלה המתייחס לתוצאות האפשריות של העלאת מיסים, קיצוץ בהוצאות הממשלה והפחתת הגירעון התקציבי.
המונח נטבע בפברואר 2012 על ידי ראש הבנק הפדרלי של ארצות הברית, בן ברננקי, בהתייחסו לגירעון  שייווצר בתחילת 2013, אם לא ישונה החוק הקיים המחייב זאת עד סוף 2012.
גירעון הוא הפער שבין הכנסות הממשלה להוצאות. הגירעון בארצות הברית היה צפוי לקטון בכמחצית ב-1 בינואר 2013. הירידה החדה בטווח זמן מיידי נקראת "הצוק הפיסקלי".
מחלקת התקציבים של הקונגרס (CBO) העריכה שהקיצוץ הפתאומי יוביל למיתון בתחילת 2013 כאשר הפעילות הכלכלית תמשיך לדעוך עד סוף 2013.
החוקים הנוגעים לצוק הפיסקלי כוללים את חוק הבקרה התקציבית משנת 2011 שתוקפו צפוי לפוג ביום זה. החוק אושר בזמנו כפשרה בעניין תקרת החוב המותרת לממשל הפדרלי של ארצות הברית. מספר תוכניות מרכזיות, כמו הביטוח הלאומי, מדיקר, תשלומים פדרליים (כולל תשלומי שכר ופנסיה לחיילים) ורווחים וטרניים הוצאו מתוכנית הקיצוצים.
ראו גם

מדיניות פיסקלית
מטבע טריליון דולר
השבתת הממשל בארצות הברית
התזמורת הפילהרמונית של ליאז'

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1960 
 מייסד:  Fernand Quinet 
 מנצח:  Christian Arming 
 www.oprl.be
 
התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליאז' (בצרפתית: Orchestre Philharmonique Royal de Liège היא תזמורת סימפונית בלגית, היושבת בליאז'. אולם הקונצרטים הראשי ומשרדי ההנהלה של התזמורת שוכנים ב"סאל פילהרמוניק דה ליאז'" התזמורת מקבלת תמיכה כספית מ"פדרציית ואלוני-בריסל", עיריית ליאז', נפת ליאז', מחוז ואלוני ומפעל הפיס הלאומי.
בשנת 1960 ייסד פרנאן קינה, אז מנהל הקונסרבטוריון של ליאז', את התזמורת כ"אורקסטר דה ליאז'", עם 71 נגנים. המימון בא מעיריית ליאז' וממשרד החינוך הבלגי. קינה כיהן כמנהל המוזיקלי הראשון עד 1964. במהלך הנהלתו המוזיקלית של פאול שטראוס, מ-1967 עד 1977, הרחיבה התזמורת את שורותיה ל-89 נגנים. הכהונה הממושכת ביותר של מנהל מוזיקלי הייתה של פייר ברתולמיי, מ-1977 עד 1999. במהלך כהונתו, סווגה התזמורת כ"Communauté française וב-1983 שונה שמה ל"תזמורת הפילהרמונית של ליאז'". באוקטובר 2010, אימצה התזמורת את שמה הנוכחי, "התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליאז'".
גרעין הרפרטואר של התזמורת הוא מוזיקה צרפתית ומוזיקה של המאה ה-20, אך היא מבצעת גם יצירות של מלחינים עכשוויים, כגון פיליפ בוזמאן, אנרי דיטייה, מגנוס לינדברג ואחרים. התזמורת הקליטה יצירות של מלחינים בלגים, כגון אלבר דופואה, סזר פרנק, יוזף יונגן ועוד. התזמורת ערכה הקלטות מסחריות לחברות התקליטים נאיב וסיפרה.
המנהל המוזיקלי הנוכחי של התזמורת הוא כריסטיאן ארמינג, שהתמנה למשרה במאי 2011, בחוזה התחלתי לארבע שנים, החל בעונת 2012-2011. ב-2016 הודיעה התזמורת על הארכת החוזה של ארמינג עד 2019.
מנהלים מוזיקליים

פרנאן קינה (1964-1960)
מנואל רוזנטל 1967-1964)
פאול שטראוס (1977-1967)
פייר ברתולומיי (1999-1977)
לואי לאנגרה (2006-2001)
פסקל רופה 2009-2006)
פרנסואה קסאבייה רות
כריסטיאן ארמינג (2019-2011)
גרגיי מדאראש (2019 - נוכחי)