stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברונו גנץ
ביוגרפיה

גנץ, בנם של מכונאי שווייצרי ואם איטלקיה, החליט להיות שחקן כבר במהלך לימודיו בתיכון. בגיל תשע עשרה שיחק בסרטו הראשון, "האדון עם הכובע השחור" ("Der Herr mit der schwarzen Melone"). חרף התמיכה שקיבל מהשחקן הראשי, גוסטב קנוט (Knuth), הופעתו בסרט זה לא הייתה מוצלחת במיוחד ורק כעבור שנים החלה לנסוק הקריירה הקולנועית שלו. גנץ למד בסטודיו לבמה "Zürcher Bühnenstudio" (כיום בית הספר הגבוה לאמנויות). במקביל עבד כמוכר ספרים והשלים לימודי חובשות בבית ספר של הצבא השווייצרי. ב-1961 שיחק בתפקיד של חובב ג'אז בסרט "Chikita". באותה שנה חלה הופעת הבכורה התיאטרלית שלו, ובמשך כשני עשורים אחר כך התמסר בעיקר לתיאטרון.
את פריצת הדרך שלו כשחקן עשה גנץ בסרט "Sommergäste" ב-1976, שזיכה אותו בהכרה רחבה באירופה ובארצות הברית. ב-1978 שיחק לצד סר לורנס אוליבייה במותחן "הנערים מברזיל", וב-1979 כיכב לצד קלאוס קינסקי בסרט של ורנר הרצוג "Phantom der Nacht". אולם גנץ מוכר כנראה בעיקר בזכות תפקיד המלאך "דמיאל" שגילם ב"מלאכים בשמי ברלין" של הבמאי וים ונדרס. כן שיחק לצד דניס הופר בסרט "הידיד האמריקאי" של ונדרס (עיבוד לרומן "המשחק של ריפלי" של פטרישיה הייסמית'). לאורך השנים עבד עם במאים נודעים נוספים כאריק רוהמר ופרנסיס פורד קופולה.
בשנת 1992 שיחק בסרט הדרמה האוסטרלי "ימים אחרונים שלנו" בבימויה של ג'יליאן ארמסטרונג.
ב-2004 גילם את אדולף היטלר בסרט "Der Untergang" ("הנפילה"), לאחר שהקדיש כארבעה חודשים לחקר התפקיד. ב-2008 הופיע בסרט "נער קריאה" וב"כנופיית באדר מיינהוף", שניהם היו מועמדים לפרס אוסקר בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, והסרט הזר הטוב ביותר. בשנה זו גם שיחק בסרט הדרמה היווני "אבק זמן" של הבמאי תיאו אנגלופולוס.
גנץ שימש כקריין בשורה של יצירות מוזיקה קלאסית, כולל היצירה של לואיג'י נונו "Il Canto Sospeso", שהוקלטה עם התזמורת הפילהרמונית של ברלין. ב-2010 נבחר ביחד עם איריס ברבן לנשיאות האקדמיה הגרמנית לקולנוע.
חייו האישיים

נישא ב-1965 לסבין, לה נשאר נשוי עד יום מותו, אף שנפרדו. בנו היחיד התעוור בהיותו בן ארבע שנים. הוא התגורר לסירוגין בעיר הולדתו ציריך, בוונציה ובברלין, יחד עם הצלמת ושותפתו הוותיקה רות ולץ.
גנץ נפטר ב-16 בפברואר 2019 מסרטן המעי הגס, בגיל 77.
פילמוגרפיה

Der Herr mit der schwarzen Melone, 1960
Chikita, 1961
Sommergäste, 1976
Lumière, 1976
Die Marquise von O..., 1976
Die Wildente (Wild Duck), 1976
Der Amerikanische Freund, 1977
Die linkshändige Frau, 1977
הנערים מברזיל, 1978
Messer im Kopf, 1978
Nosferatu: Phantom der Nacht, 1979
Retour à la bien-aimée, 1979
5% de risques, 1980
Der Erfinder, 1980
La Dame aux camélias, 1980
La provinciale (1981)
Hands Up!, 1981
Die Fälschung, 1981
Krieg und Frieden, 1983
In the White City, 1983
מלאכים בשמי ברלין, 1987
Bankomatt (1989)
סטרפלס, 1989
Erfolg, 1991
La Domenica specialmente, 1991
The Last Days of Chez Nous, 1992
Brandnacht, 1992
Prague, 1992
In weiter Ferne, so nah! (Faraway, So Close!), 1993
L'Absence (The Absence), 1994
Saint-Ex, 1997
Mia aioniotita kai mia mera (Eternity and a Day) 1998
Pane e Tulipani (Bread and Tulips), 2000
Johann Wolfgang von Goethe: Faust, 2001 TV
Epsteins Nacht, 2002
Behind Me - Bruno Ganz, 2002
Luther, 2003
המועמד ממנצ'וריה (2004)
הנפילה "(Der Untergang), 2004
Have No Fear: The Life of Pope John Paul II (2005)
Baruto no Gakuen (バルトの楽園; Ode an die Freude), 2006
Vitus, 2007
Youth Without Youth, 2007
נער קריאה, 2008
כנופיית באדר מיינהוף (The Baader Meinhof Complex), 2008
אבק הזמן (Η Σκόνη του Χρόνου), 2008
Satte Farben vor Schwarz (Colours in the Dark), 2010
Das Ende ist mein Anfang (The End Is My Beginning), 2010
זהות לא ידועה, 2011
היועץ 2013
רכבת לילה לליסבון, 2013
אני זוכר, 2015
המסיבה, 2017
הבית שג'ק בנה, 2018
חיים נסתרים, 2019 (הסרט יצא לאקרנים לאחר מותו)
"מסע חורף", 2019
הערות שוליים

↑  אבנר שביט‏, ברונו גנץ, שגילם את היטלר ב"הנפילה", הלך לעולמו, באתר וואלה, 16 בפברואר 2019
↑  הוקרן בפסטיבל חיפה 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428872005171  PLWABN: 9810696143305606  BIBSYS: 90911890  BNE: XX950704  BnF: cb13894283v (data)  CANTIC: a10089664  CiNii: DA08457440  GND: 122265939  ICCU: RAVV089680  ISNI: 0000 0001 1576 6840  LCCN: n92046447  LNB: 000223475  MusicBrainz: c4bd7519-d921-456c-8ec0-cdb56da0379f  NKC: xx0032389  NLA: 35774923  NTA: 073117978  RERO: 02-A003278373  SUDOC: 052448975  TLS: Bruno_Ganz  Trove: 1081527  VIAF: 85499663   WorldCat (עם VIAF): 85499663
ברנהרד ארסמוס פון דרואה

| --- | --- |

 לידה:  11 בדצמבר 1743 מנהיים, נסיכות הבוחר מפפאלץ 
 פטירה:  23 באוגוסט 1812 (בגיל 68) פולאצק, בלארוס 
 מקום קבורה:  Ksavierjeŭskija Cemetery 
 מדינה:  גרמניה 
 דרגה:  גנרל דיוויזיה 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת שבע השנים  מלחמות המהפכה הצרפתית  המלחמות הנפוליאוניות 
 עיטורים
 צלב גדול של לגיון הכבוד 
 
ברנהרד ארסמוס פון דרואה
ברנהַרד ארסמוס פון דֶרוּאָה (בגרמנית: Bernhard Erasmus von Deroy;‏ 11 בדצמבר 1743, מנהיים – 23 באוגוסט 1812, פולוצק) היה גנרל בווארי שלחם לצד נפוליאון בונפרטה במהלך המלחמות הנפוליאוניות. הוא לקח חלק חשוב בקרבות מול האוסטרים והפרוסים בגרמניה ובדיכוי ההתקוממות בטירול. דרואה שימש ביחד עם קרל פון ורדה כמפקד על הכוח הבווארי שלחם במהלך מלחמת רוסיה–צרפת (1812) במסגרת הגרנד ארמה.
דרואה מצא את מותו מיריית רובה בבטן במהלך קרב על העיר פולוצק שברוסיה הלבנה.
אדריכלות בירושלים

| --- | --- |
סגנונות אדריכלות שונים במרכז העיר בירושלים
סגנונות אדריכלות שונים במרכז העיר בירושלים
 מדינה:  ישראל 
 מידע כללי
 
 תוכנית קנדל לירושלים 1944
 אזור גאוגרפי:  ירושלים
 קואורדינטות:  31°46′58″N 35°13′10″E﻿ / ﻿31.78278°N 35.21944°E﻿ / 31.78278; 35.21944
 
משכן הכנסת, אדריכל יוסף קלארווין
בניין מועצת העירייה ההיסטורי, בדרום קריית עיריית ירושלים
בניין מועצת העירייה החדש, בצפון קריית העירייה
הכניסה למרכז לתולדות השואה, 2006
בירושלים קיימים מאות רבות של מבנים בעלי חשיבות אדריכלית אשר נבנו בתקופות שונות, תחת שלטונות שונים ומתוך תפיסות דתיות, פוליטיות וסגנוניות שונות ומגוונות.
תקופת בית ראשון

מתקופת בית ראשון נותרו שרידים מועטים ביותר של בניינים בעלי חשיבות ארכיטקטונית. שטח העיר היה בתקופה זו קטן ביותר (שטחה של עיר דוד מהווה למעשה את הכפר סילואן של ימינו) - אזור זה נבנה מחדש  על ידי המלך הורדוס. בתקופת חזקיהו הורחבה העיר עד להר ציון ושכנה למעשה על חלק מהאזור המהווה היום את הרובע היהודי. מספר שרידים מתקופה זו נשמרו.
עיר דוד
נקבת השילוח
קבר ...יהו אשר על הבית
המגדל הישראלי
החומה הרחבה
תקופת הבית השני

תקופת הבית השני (516 לפני הספירה - 70 לספירה) מאופיינת  במספר רב של תקופות משנה - תקופת  שיבת ציון, התקופה ההלניסטית-(תקופת החשמונאים), ותקופת הרומאים-(תקופת הורדוס).השפעות ארכיטקטוניות רבות השפיעו על הבנייה בירושלים כתוצאה ממפגשי התרבויות השונות עם העיר. הבנייה בירושלים הושפעה בעיקר מהבנייה ההלניסטית, על אף התנגדות מצד חוגים שמרנים יהודים. ההשפעה הרומית על הבנייה בעיר החלה עוד בתקופת  שלטונו של הורדוס, לאחר חורבן בית המקדש התגברה השפעה זו עם בניית איליה קפיטולינה .
בתקופת הורדוס עברה העיר תנופת בנייה ניכרת והפכה לאחת הערים המפורסמות בעולם העתיק, והיפה בערי המזרח הקדום (לדברי ההיסטוריון הרומי פליניוס הזקן).
המבנה העיקרי בירושלים בתקופה זו היה בית המקדש השני ממנו נותר הכותל המערבי, הכותל הדרומי ומספר שרידים נוספים כגון קשת רובינסון, קשת וילסון ושרידי מצודת אנטוניה.
מתקופת הבית השני נותרו בעיקר שרידי קברים וכן מספר שרידי בניינים באזור הרובע היהודי.
קברי המלכים
תקופת הבית השני > הרובע היהודי

הכותל המערבי
הבית השרוף
הרובע ההרודיאני
תקופת הבית השני > הר הזיתים

מערת יהושפט
קבר בת פרעה
יד אבשלום
קבר בני חֵזיר (גם "בית החופשית")
קבר זכריה
תקופת הבית השני > מערב העיר

קבר יאסון
התקופה הרומית ביזנטית

לאחר חורבן בית המקדש השני והריסתה של העיר ירושלים, נבנתה העיר מחדש בסגנון רומאי.
הפיכת האימפריה הרומית למדינה נוצרית בתקופת הקיסר קונסטנטינוס הובילה לתנופה של בניית כנסיות בעיר בסגנון הביזנטי.
התקופה הרומית ביזנטית > העיר העתיקה

הקארדו
כנסיית הניאה
כנסיית סנטה אנה
התקופה הרומית ביזנטית > הר הזיתים

כנסיית אבינו שבשמים
כנסיית העלייה
התקופה המוסלמית

לאחר כיבוש העיר בשנת 638 על ידי החליף עומר אבן אל חטב שוקמה העיר העתיקה מהריסות מלחמת הכיבוש. מבנים רבים נבנו במתחם הר הבית, ובאזור העופל נבנו ארמונות של שושלת השלטון.
התקופה המוסלמית > הר הבית

כיפת הסלע
כיפת השלשלת
מסגד אל-אקצא
התקופה הצלבנית

בעקבות מסעי הצלב כבשו הצלבנים את ירושלים והפכו אותה לבירת ממלכתם - ממלכת ירושלים הצלבנית. לאחר שנגרם נזק רב לעיר בתקופת הכיבוש הצלבני (מרבית העיר נשרפה וכל אוכלוסיית העיר היהודית והמוסלמית הוצאה להורג) החלו השליטים הצלבנים בשיקום העיר. כנסיות רבות נבנו בסגנון אירופי של ימי הביניים, שהגדולה בהן הייתה כנסיית הקבר, ומסגדים רבים הפכו לכנסיות.
בתקופה זו נאסרה על היהודים הכניסה לעיר.
התקופה הצלבנית > העיר העתיקה

כנסיית הקבר הקדוש
קתדרלת יעקב הקדוש
מגדל טנקרד (נקרא על שם טנקרד נסיך הגליל)
מגדל דוד
התקופה הצלבנית > גבעת רם

מנזר המצלבה
התקופה הצלבנית > הר הזיתים

קבר מרים
התקופה הצלבנית > הר ציון

חדר הסעודה האחרונה (קנקולום)
התקופה הממלוכית

לאחר כיבוש ממלכת ירושלים הצלבנית על ידי סלאח א-דין שוקמו המסגדים שהפכו לכנסיות על הר הבית.
הממלוכים התירו ליהודים לשוב לעיר ולבנות בה בתי כנסת, וכן החלו בעבודות בנייה נרחבות באזור הר הבית - ובהם מדרסות, שווקים ואכסניות לעולי רגל. מבנים בסגנון בנייה ממלוכי נותרו עד ימינו בעיר העתיקה.
התקופה הממלוכית > הר הבית

דוכן הקיץ
הכוס
כיפת הדקדוק
כיפת העלייה
כיפת שלמה
מקשתי הר הבית
מדרסת אשרפיה
מדרסת אסערדיה
רהט קאסם פאשה
רהט קאית באי
צריח גוואנמה
צריח פח'ריה
צריח שער השלשלת
צריח שער השבטים
שער מוכרי הכותנה
התקופה הממלוכית > העיר העתיקה

אדריכלות ממלוכית
הבניה הממלוכית בירושלים
שוק הכתנים
מדרסת תנכזיה
ארמון הגבירה טונשוק
תקופת סולימאן המפואר

ב 1517 נכבשה העיר בידי האימפריה העות'מאנית ותחת שלטונו של סולימאן המפואר חלה בה תנופת בנייה. בין השאר, נבנו סביב העיר העתיקה חומות ירושלים כפי שהן מוכרות לנו כיום.
תקופת סולימאן המפואר > העיר העתיקה

חומות ירושלים
שערי ירושלים
שער יפו
מגדל דוד
התקופה העות'מאנית

במחצית השנייה של המאה ה-19, התרחבה העיר אל מחוץ לחומות העתיקה - בעיקר לאורך הדרך המובילה משער יפו לעיר יפו (היא רחוב יפו של ימינו). לאורך הדרך - שהפכה לדרך הגישה העיקרית לעיר ירושלים - נבנו חנויות ושכונות מגורים. בתקופה זו חל גם שינוי באופן ההתיישבות היהודי בעיר. בעקבות ההגנה שנתנו המעצמות האירופאיות ליהודים שבאו מארצות אלה החלה להגיע אוכלוסייה חילונית ומשכילה לעיר - ואוכלוסייה זו העדיפה להתגורר מחוץ לחומות העיר העתיקה, בשכונות שנבנו בסגנון אירופאי.
בסוף המאה ה-19 עברה ירושלים תנופת בנייה ופיתוח אשר התרחשה ברובה בין חומות העיר העתיקה ומיעוטה מחוץ לחומות. סגנון הבנייה, שמומנה על ידי קהילות אירופיות, שיקף את סגנונות הבנייה בארצות מוצאם של המממנים - אף שהבנייה הייתה תמיד בנייה באבן.
חדירת המעצמות האירופאיות לארץ ישראל מתוך כוונה להגביר את השפעתן בעיר הקודש, הביאה לתנופת בנייה אף מחוץ לחומות, בעיקר באזור רחוב הנביאים, מגרש הרוסים והאזור המהווה כיום את מזרח העיר החדשה והר הזיתים. בתי חולים וקונסוליות רבות נבנו לאורך רחוב הנביאים על ידי המעצמות האירופיות. הצרפתים בנו את המתחם הצרפתי בין העיר העתיקה לבין מגרש הרוסים.
מסילת הברזל בין יפו לירושלים שנחנכה בתקופה זו (בשנת 1892) הגבירה את ההשפעה המערבית ואת הבנייה האירופית. בתקופה זו נבנתה המושבה הגרמנית בירושלים על הבתים הרבים שבה שנבנו בסגנון הטמפלרים.
התקופה העות'מאנית > הר הבית

כיפת הנביא
כיפת הרוחות
התקופה העות'מאנית > העיר העתיקה

בית הכנסת החורבה
מנזר האחיות ציון
התקופה העות'מאנית > אזור דרך בית לחם

מלון הר ציון
התקופה העות'מאנית > אזור רחוב הנביאים

בית החולים ביקור חולים - בית החולים הגרמני
בית החולים האיטלקי
בית החולים של המיסיון האנגלי
בית מחניים
בית טיכו
בית תבור
הכנסייה האתיופית
אזור שוק מחנה יהודה

בית הכנסת זהרי חמה
בניין בית החולים שערי צדק
בניין לשכת הבריאות המחוזית
בניין משטרת מחנה יהודה
בית משיח בורוכוף
בתי סיידוף
אזור שוק מחנה יהודה > המתחם הצרפתי

נוטר דאם דה ז'רוזלם
בית החולים סן לואי (בית החולים הצרפתי)
מנזר האחיות המתקנות
מנזר סן ונסן דה פול
אזור שוק מחנה יהודה > אזור שכונת הבוכרים

בית דוידוף
בית היתומים שנלר
בית חאג'י יחזקל
בית מינכן
בית משהיוף
בית צופיוף
בית פין
אזור שוק מחנה יהודה > אזור המושבה הגרמנית

בנייני הקהילה:
בית הקהילה הטמפלרית
בית הספר התיכון הטמפלרי
מנזר האחיות הבורומאיות
בתים פרטיים:
בית אברלה
בית אהמן
בית אימברגר
בית בוירלה
בית זנדל
בית פרנק (בית הטוחן)
פנסיון שמידט
אזור שוק מחנה יהודה > הר הזיתים

כנסיית העלייה הרוסית
מתחם אוגוסטה ויקטוריה
אזור שוק מחנה יהודה > מזרח ירושלים

האוריינט האוס
אכסניית סנט פאולוס
בית החלונות
מלון אמריקן קולוני
מנזר סן אטיין
קתדרלת סנט ג'ורג'
תקופת המנדט הבריטי

עם תחילת השלטון הבריטי, בדצמבר 1917, החלה תנופת בנייה גדולה בעיר - בעיקר בשל השינוי בסטטוס שלה. בתקופה העות'מאנית הייתה ירושלים עיר מחוז קטנה. עם תחילת המנדט הפכה,  לראשונה מאז קיומה של ממלכת ירושלים הצלבנית, לבירת ארץ ישראל. מושל העיר בשנים 1918 - 1926 החל בתוכניות בנייה נרחבות שכללו החלפת התשתית ומערכת הדרכים. בתקופתו נחקק חוק העזר העירוני, הקיים עד ימינו, הכופה על בנייה באבן ירושלמית בעיר, ומעניק לעיר את צביונה גם בימים אלה. בתקופת המנדט החלו להיבנות שכונות גנים - שכונות וילות בהן כל משפחה גרה בבית צמוד קרקע ומוקף גינה. שכונות אלה היוו שינוי משמעותי מסגנון הבנייה הקודם שהיה בעיר.
מספר שכונות יהודיות נבנו בדרומה של העיר על מנת להגביר את ההתיישבות היהודית באזור זה (מקור חיים, תלפיות, רמת רחל).
תקופת המנדט הבריטי > אזור רחוב הנביאים

בניין הקונסוליה האתיופית
תקופת המנדט הבריטי > אזור גן העצמאות

בית האמנים
בית הכנסת ישורון
בית המעלות
בית רקובר
בית נבון ביי
בניין סנסור
בית פרומין
מלון פאלאס
מלון המלך דוד
מלון עדן
תקופת המנדט הבריטי > שכונת רחביה

וילה לאה
קולג' טרה סנטה
בית מחניים
כיכר אלנבי
בית קדימה
בית גד פרומקין
בית בונם
בית ארתור רופין
בית בונם
בית השמשוני
בית בסן
בית ג'ייקובס
בית פומרנץ
תקופת המנדט הבריטי > שכונת קטמון

בית מילקן
וילה ברחל אמנו
קונסוליית מצרים בירושלים
תקופת המנדט הבריטי > עמק רפאים

קולנוע סמדר
בית אות המוצר הירושלמי
תקופת המנדט הבריטי > מזרח ירושלים

בית אסעאף נשאשיבי
מוזיאון רוקפלר
בית הספר לבנות שמידט
תקופת המנדט הבריטי > הר הצופים

בית הקברות הצבאי הבריטי (הר הצופים)
בניין וולפסון
בית החולים הדסה הר הצופים
בניין רוזנבאום
המכון לארכאולוגיה (הר הצופים)
מכון איינשטיין למתמטיקה
תקופת העיר המחולקת

במלחמת העצמאות השקיעה המדינה היהודית את עיקר משאביה וכוחה בהגנה על העיר ירושלים - כעשרה אחוזים מהנופלים במלחמת העצמאות נפלו בהגנה על העיר, בניסיונות הנפל להגן על הרובע היהודי ובניסיונות הנפל הרבים לכבוש את לטרון.
במהלך המלחמה היה המאבק על השליטה בעיר מאבק מבית לבית, ושטחים רבים נהרסו במהלך הקרבות או אחריהם (לדוגמה: שריפתו של הרובע היהודי על ידי הלגיון הירדני ב- 28 במאי 1948).
בסיום הקרבות ולאחר החתימה על הסכם שביתת הנשק נותרה העיר חצויה, כאשר קו הפסקת אש ושטח הפקר חוצה אותה. בניינים רבים איבדו את שימושם - מבני האוניברסיטה העברית ובית חולים הדסה על הר הצופים נותרו במובלעת ישראלית בלא אפשרות גישה אליהם, שכונות שהיוו מרכז עסקים ראשי ומרכזי קניות במרכזה של העיר מצאו את עצמם באזור ספר - ובית העירייה של ירושלים שהיה במרכז העיר שכן על קו הגבול (שעבר למעשה בצמוד לקיר הבניין).
לאחר מלחמת העצמאות השקיעה ממשלת ישראל משאבים רבים בבניית שכונות חדשות במערבה של העיר, אולם שכונות אלה נבנו בחופזה ובלא מחשבה ארכיטקטונית רבה. החלטת הממשלה בחודש דצמבר, 1949 להעביר את כל מוסדות השלטון לירושלים הייתה נקודת מפנה בפיתוח העיר. הוחלט למקם את כל מוסדות השלטון באתר אחד - גבעת רם הצופה לעמק המצלבה - ולבנות קריית שלטון מודרנית (הכנסת, בנק ישראל ומשרדי הממשלה), קריית השכלה חדשה (קמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם) וכן קריית תרבות (מוזיאון ישראל). בניית קרייה זו נמשכת עד ימינו.
תקופת העיר המחולקת > גבעת רם

קריית הממשלה
הכנסת
מוזיאון ישראל
היכל הספר
קמפוס האוניברסיטה העברית גבעת רם
בית בלגיה
בית הכנסת גבעת רם
בניין האקדמיה למוזיקה גבעת רם
בניין המנהלה של האוניברסיטה העברית
המכון הישראלי ללימודים מתקדמים
הספרייה הלאומית
מרכז הספורט גבעת רם
תקופת העיר המחולקת > הר הזיכרון והר הרצל

רחבת הר הרצל
קבר הרצל
יד ושם
אוהל יזכור
יד לילד
בקעת הקהילות
היכל השמות
תקופת העיר המחולקת > מזרח העיר

בנין משרד המשפטים
מלון שבע הקשתות
גבעת התחמושת
בית תורג'מן
מעבר מנדלבאום
תקופת העיר המחולקת > הר הזיתים

כנסיית גת שמנים
כנסיית דומינוס פלוויט
כנסיית מריה מגדלנה
תקופת העיר המאוחדת

האיחוד המוניציפלי של מזרח ומערב ירושלים לאחר מלחמת ששת הימים הביא לתנופת בנייה ופיתוח בעיר. ירושלים הפכה לכרך מודרני - וסגנונות הבנייה הושפעו משאיפתם של מתכנני העיר וגורמים ממשלתיים להפוך את העיר למטרופולין בעל אופי מערבי.
חפירות ארכאולוגית שבוצעו בעיר הביאו לבניית גנים ארכאולוגיים רבים, והרובע היהודי ההרוס שוקם תוך ניסיון לשמור על צביונו האדריכלי.
תקופת העיר המאוחדת > הכניסה לירושלים

התחנה המרכזית בירושלים
מגדלי וולפסון
גשר המיתרים
מגדל המים (קריית משה)
תקופת העיר המאוחדת > אזור גן העצמאות

בניין המשביר לצרכן
היכל שלמה
בית הכנסת הגדול
מגדל העיר
בית אבי חי
מלון פלזה
מוזיאון הסובלנות
תקופת העיר המאוחדת > גבעת רם

בית המשפט העליון
בית יד לבנים
מוזיאון ארצות המקרא
תקופת העיר המאוחדת > מלחה

אצטדיון טדי
קניון ירושלים
גן החיות התנ"כי
תחנת הרכבת מלחה
תקופת העיר המאוחדת > אבו תור

טיילת גבריאל שרובר
טיילת האז
תקופת העיר המאוחדת > הר הצופים

האוניברסיטה המורמונית
מגדל המים (הר הצופים)
מכון טרומן
תקופת העיר המאוחדת > מזרח ירושלים

קריית הממשלה (מזרח ירושלים)
בניין המטה הארצי של משטרת ישראל
מלון הייאט
מעלות דפנה
תוכניות מתאר

תוכנית מקלין - 1918
תוכנית גדס - 1919
תוכנית גדס-אשבי - 1922
תוכנית הולידיי - 1930
תוכנית קנדל - 1944
תוכנית אב ירושלים 1968
תוכנית מתאר מקומית 2000
תוכנית ספדיה - 2007
ראו גם

כנסיות ומנזרים בירושלים - בתי חולים בירושלים - מוזיאונים בירושלים - גנים בירושלים - רחובות בירושלים - כיכרות בירושלים
דוד קרויאנקר
אדריכלות ישראלית
לקריאה נוספת

מיכאל לוין, אדריכלות בירושלים בתקופת המנדט: היסטוריציזם מול מודרניזם, פרק מהספר "ירושלים בתקופת המנדט: העשייה והמורשת", 2003, באתר "כותר"
אייל מירון, ירושלים וכל נתיבותיה, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 1996.
סדרת אדריכלות בירושלים – תקופות וסגנונות :
דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים – שכונות ובנייני ציבור יהודיים מחוץ לחומות 1860–1914, הוצאת דומינו, 1981; כתר הוצאה לאור *ומכון ירושלים לחקר ישראל, 1991.
דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים – הבנייה הערבית מחוץ לחומות, כתר הוצאה לאור ומכון ירושלים לחקר ישראל, 1985.
דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים – הבנייה האירופית-נוצרית מחוץ לחומות, 1855–1918, כתר הוצאה לאור ומכון ירושלים לחקר ישראל, ירושלים, 1987.
דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים – הבנייה בתקופת המנדט הבריטי, כתר הוצאה לאור ומכון ירושלים לחקר ישראל, ירושלים, 1989.
דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים – הבנייה המודרנית מחוץ לחומות 1948–1990, ירושלים, 1991.
דוד קרויאנקר,  אדריכלות בירושלים – הבנייה בעיר העתיקה, כתר הוצאה לאור ומכון ירושלים לחקר ישראל, 1993.
דוד קרויאנקר,   ירושלים – שכונות ובתים, תקופות וסגנונות, כתר הוצאה לאור ומכון ירושלים לחקר ישראל, 1996.
דוד קרויאנקר, פתחים בירושלים: שערים, דלתות, חלונות וסורגים, הוצאת זמורה-ביתן, תל אביב, 1987.
דוד קרויאנקר,  ירושלים – מבט ארכיטקטוני: מדריך טיולים בשכונות ובתים, כתר הוצאה לאור ומכון ירושלים לחקר ישראל, 1996.
אמנון רמון, אביאל ילינק, אסף ויטמן, יורדים העירה: מרכז העיר ירושלים, היסטוריה, תמונת מצב, ותוכנית ההתחדשות, הוצאת מכון ירושלים לחקר ישראל, 2011.
שמואל אבן אור, ירושלים: בניינים בעיר החדשה, קרדום 33, הוצאת אריאל, ירושלים, מאי 1984.
Inbal Ben-Asher Gitler, Architectural Culture in British Mandate Jerusalem, 1917-1948, Edinburgh University Press, 2020.
מאמרים
דוד גוגנהיים, אדריכלות בירושלים - אדריכלות קפואה?, פרספקטיבה 22, 2004, עמ' 22-18.
דוד גוגנהיים, אדריכלות הבאוהאוז בירושלים, אדריכלות ישראלית 11, 1991, עמ' 48-46.
דוד קרויאנקר, צורות הבנייה של שכונות ובתי מגורים בירושלים מאמצע המאה ה-19 ועד היום, אריאל 18 (120-119), 1996, עמ' 64-51.
דוד קרויאנקר, אוריינטלי יותר מהמזרח: גלגוליה של שפת הציטוטים הירושלמית, זמנים 96, סתיו 2006, עמ' 37-28 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
יוסף שביד, התפתחותה האורבנית והאדריכלית של ירושלים בשנים 1967-1948, בתוך: אבי בראלי (עורך), ירושלים החצויה 1967-1948: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 1994, עמ' 132-115.
אלונה ניצן-שיפטן, להלאים ולהעלים – תפיסת המקום בירושלים, אלפיים 30, 2006, עמ' 170-134.
פרופ' נחום רקובר, איכות הסביבה - היבטים רעיוניים ומשפטיים במקורות היהודיים, "נוי ירושלים", 92. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, 1993
הערות שוליים

↑  ביקורת: אלי שילר, למפעלו של דוד קרויאנקר בתעוד הארכיטקטורה של ירושלים, אריאל 14 (92-91), 1993, עמ' 222-220; באתר משרד החינוך.
↑  מירון בנבנשתי, ובליבה חומה, כותרת ראשית, 5 ביוני 1985, עמ' 35-34; זיוה שטרנהל, מחוץ לחומות: מזרח ומערב, הארץ, 28 ביוני 1985; יעקב סימן טוב, הבוגנוויליה גדלה בצד שמאל, על המשמר, 12 ביולי 1985, עמ' 16.
↑  ביקורת: מיכאל ששר, [ביקורת], מורשת דרך 19, 1987, עמ' 32-30.
↑  אבי כצמן, [ביקורת], הארץ, מוסף ספרותי, 10 במרץ 1989, עמ' 33-32; מיכאל ששר, חיים ואבנים בירושלים, מורשת דרך 27, 1989, עמ' 53-52; זיוה שטרנהל, תיעוד בטרם הרס, עתון 77 114, 1989, עמ' 12.
↑  רן שחורי, 'סיפור בנייתה של ירושלים, לטוב ולרע', הארץ, 1 באפריל 1991, עמ' ב7; רחל דנה פרוכטר, ביקורת בונה, דבר, 10 במאי 1991, עמ' 8-6; אלישע אפרת, ברוטליסטים, אוריינטליסטים, הארץ, 10 במאי 1991, עמ' ב9; דן יהב, מודרניזם או חקיינות?, על המשמר, 10 במאי 1991, עמ' 21; ביקורת: מיכאל ששר, אבנים מדברות בירושלים, מורשת דרך 38, 1991, עמ' 42.
↑  יעקב סגל, אבנים עם לב, הצופה, 21 במאי 1993, עמ' 6.
↑  מיכאל ששר, שפת פתחים בירושלים, מורשת דרך 19, 1987, עמ' 33-32.
↑  גיל גורדון, ‏צמיחתה של תרבות אדריכלית בירושלים המנדטורית, קתדרה 179, תשרי תשפ"ב
| אדריכלות ישראלית |
| --- | --- | --- |
| מבנים בישראל | מבנים בירושלים • מבנים בתל אביב • מבנים בחיפה • מבנים לפי ערים נוספות • אתרי מורשת עולמית בישראל |  |
| סגנונות וגישות בנייה בישראל | אדריכלות טמפלרית • הסגנון הארץ-ישראלי • הסגנון האקלקטי • הסגנון הבינלאומי • ברוטליזם ושיכונים • בנה ביתך |  |
| ערכים בנושא תכנון ובנייה בישראל | חוק התכנון והבנייה • תכנון ובנייה בישראל • תוכנית גדס • תוכנית שרון  • ישראל 2020 |  |
| נושאים נוספים | אדריכלים ישראלים • אדריכלות בירושלים • אדריכלות בתל אביב והעיר הלבנה • גורדי שחקים בישראל |  |
ראו גם פורטל אדריכלות
קיר מסד תומך לחומות בעיר דוד מתקופת בית ראשון
קבר זכריה, קבר בני חזיר ויד אבשלום - תמונה משנת 1914
דגם של בית המקדש השני (בניין הורדוס). צולם במלון הולילנד שבירושלים. הדגם הועבר למוזיאון ישראל.
כנסיית סנטה אנה
כיפת השלשלת מול כיפת הסלע
כנסיית הקבר הקדוש עברה בנייה נרחבת בתקופה הצלבנית.
קמרון הכניסה למדרסת תנכזיה ("המחכמה")
דוכן הקיץ על הר הבית
חומת העיר ומגדל דוד
מבנה תחנת הרכבת - צילום משנת 1914
בית תבור
מנזר סן ונסן דה פול
בית אימברגר
בניין האוריינט האוס
מוזיאון רוקפלר - מבנה אופייני לבנייה המנדטורית בעיר.
מלון המלך דוד
חזית מלון פאלאס כפי שנראתה עד 2008
היכל הספר
בניין ליידי דייוויס המשמש את בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי (הספרייה הלאומית)
שערי הכניסה לאוהל יזכור
מגדלי וולפסון במבט מגן סאקר
מלון קראון פלזה שבכניסה לירושלים הוא גורד השחקים הגבוה ביותר בעיר
בניין אופייני בשכונת רמות פולין שתכנן האדריכל צבי הקר
בריאן טלבוט

בריאן ארנסט טלבוט (אנגלית: Brian Ernest Talbot; נולד ב-21 ביולי 1953 באיפסוויץ') הוא מאמן כדורגל אנגלי שבעבר היה שחקן.
קריירת המשחק

ב-1968 טלבוט החל את הקריירה שלו כקשר חובב באיפסוויץ' טאון, וחתם על חוזה מקצוען ב-1972; בתקופה זו הוא היה מושאל למשך שנתיים לקבוצה הקנדית טורונטו מטרוס. טלבוט נפצע בראשו לאחר התנגשות ראשים עם ג'ון וייל מוסט ברומיץ' אלביון בחצי גמר גביע ה-FA של 1978, ונאלץ לנטוש את המשחק. אולם, הוא הצליח להחלים וזכה עם המועדון בגביע ה-FA לאחר ניצחון בגמר על ארסנל. בינואר 1979 הוא הועבר לארסנל תמורת סכום של 450,000£. בסך הכל הוא השתתף ב-227 משחקים במדי איפסוויץ', הוא שיחק באיפסוויץ' ב-227 משחקים
טלבוט הפך לשחקן הרכב ראשון בארסנל עם הצטרפותו ובכך דחק את סטיב גטינג. הוא השתתף במדי התותחנים בגמר גביע ה-FA של  אותה שנה, והבקיע שער בניצחון 3 - 2 על מנצ'סטר יונייטד; כתוצאה מכך טלבוט זכה להיות אחד מהשחקנים הבודדים שזוכים בגביע ה-FA עם שתי קבוצות שונות בשתי עונות רצופות. בעונה שלאחר מכן הוא קבע שיא מועדון כאשר השתתף ב-70 משחקים (המועדון העפיל לגמר גביע ה-FA וגמר גביע המחזיקות באותה עונה, אך הפסיד בשניהם).
הסיבולת והכושר הגבוהים של טלבוט אפשרו לטלבוט להשתתף בכמעט כל משחק של ארסנל בחמש העונות הבאות, והוא החמיץ רק כ-6 משחקי ליגה. בסך הכל הוא השתתף ב-327 משחקים במדי ארסנל והבקיע בהם 49 שערים. בנבחרת אנגליה הוא שיחק שש פעמים, חמש מתוכן כאשר היה באיפסוויץ'. לאחר שעזב את ארסנל ביוני 1985 הוא שיחק עבור ווטפורד, סטוק סיטי, וסט ברומיץ' אלביון, פולהאם, אלדרשוט וסדברי טאון. בין 1984 ל-1988 הוא גם היה היושב ראש של התאחדות שחקני הכדורגל.