stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דה לה סול
היסטוריה

פוסדנוס, טרוגוי ומאסאו הקימו את ההרכב בתיכון ומשכו את תשומת ליבו של המפיק פרינס פול מחברת התקליטים טומי בוי רקורדס, עם קלטת דמו של השיר "Plug Tunin'‎". השלישייה הוחתמו בחברה והשיר יצא ב-1988 כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלהם. במרץ 1989, ההרכב הוציא את האלבום, שנקרא 3 Feet High and Rising. האלבום זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית ודורג בפרסומים שונים כאחד מאלבומי ההיפ הופ הטובים ביותר בכל הזמנים.
ב-1991 יצא אלבומם השני, De La Soul Is Dead. אף על פי שקיבל ביקורות מעורבות ולא נמכר כמו אלבומם הקודם, בסופו של דבר, הוגדר כקלאסיקה על ידי המבקרים והיה לאחד מהאלבומים הראשונים שזכה לדירוג חמישה כוכבים במגזין ההיפ הופ דה סורס. לימים, אף דורג במקום ה-228 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" של רולינג סטון.
בשנת 1993 יצא אלבום האולפן השלישי של ההרכב, Buhloone Mindstate. האלבום זכה לביקורות חיוביות, אך היה לכישלון המסחרי הגדול ביותר של ההרכב בצאתו. מגזינים שונים, בהם רולינג סטון, דירגו את האלבום כאחד מאלבומי ההיפ הופ הטובים בכל הזמנים. ב-1994, יצאו 500 עותקים של מיני-אלבום שיווקי בשם Clear Lake Audiotorium על גבי תקליט ויניל ותקליטור שקוף. המיני-אלבום בן 6 הרצועות הכיל גרסות ערוכות של רצועות מ-Buhloone Mindstate, אך כלל גם רצועות נוספות ובהן שיתופי פעולה עם אמנים שונים, ובהם ההרכב א טרייב קולד קווסט.
בשנת 1996 הוציאו את האלבום Stakes Is High, שהיה לראשון שלהם שלא הפיק פרינס פול, עם קרדיט הפקה כולל שניתן לשלישייה בלבד. אף על פי שכשל מסחרית, זכה האלבום לשבחים ביקורתיים. מתוך האלבום הצליח השיר "Itzsoweezeee (Hot)", שהצליח להיכנס למצעדי הבילבורד. הסינגל "4 More" מתוך האלבום הצליח להיכנס למקום ה-52 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-2000, החל ההרכב להוציא טרילוגיית אלבומים בשם "Art Official Intelligence" (בראשי תיבות: AOI). כל שלושת האלבומים נועדו לצאת תוך שנה, החל עם צאתו של Art Official Intelligence: Mosaic Thump. אחריו הגיע AOI: Bionix בסוף 2001, אך האלבום השלישי והאחרון בסדרה מעולם לא יצא לאור. ההרכב התקשה לסיים את החלק האחרון בסדרה מסיבות רבות, כשאחת מהן הייתה מאבק מתמשך עם חברת טומי בוי רקורדס, שהוציאה את אלבומיו מאז הופעת הבכורה שלו.
ב-2004 הוציא ההרכב אלבום בשם The Grind Date באמצעות חברת Sactuary/BMG Records, מכיוון שההסכם בין טומי בוי והאחים וורנר רקורדס נסגר והחוזה של ההרכב נמכר לחברות וורנר מיוזיק גרופ האחרות. ההרכב חשב שהחוזה שלו ייקלט על ידי אלקטרה רקורדס, אך היא החליטה לעזוב את וורנר מיוזיק גרופ לחלוטין. האלבום זכה לשבחים והתקבל על ידי המעריצים באופן חיובי. הסינגל המוביל מתוכו, "Shopping Bags (She Got from You)" לא הצליח במיוחד והוביל לכישלון מסחרי של האלבום. ב-2005 שיתף ההרכב פעולה עם גורילז בלהיט "Feel Good Inc.‎", שזיכה את ההרכב בפרס גראמי הראשון שלהם, בקטגוריית "שיתוף הפעולה הווקאלי הטוב ביותר בפופ".
במרץ 2015, דה לה סול יצרו Kickstarter כדי לסייע במימון האלבום הקרוב שלהם. האלבום שהתקבל, And the Anonymous Nobody...‎, יצא באוגוסט 2016. האלבום היה מועמד בטקס פרסי גראמי ה-59 לקטגוריית "אלבום הראפ הטוב ביותר".
מחלוקת הקטלוג

הקטלוג המוזיקלי של דה לה סול לא יצא בשירותי הסטרימינג או בחנויות המוזיקה הדיגיטליות עד 2023. עד 2017, הוא היה בבעלות וורנר רקורדס, שלפי פוסדנוס, לא רצו לאשר דגימות ולנהל משא ומתן מחדש על חוזים. הדגימות ששימשו במוזיקה של דה לה סול אושרו רק להפצה באופן פיזי; נוסח החוזים שלהם אינו מעורפל מספיק כדי לאפשר להם להפיץ את המוזיקה בטכנולוגיות דיגיטליות.
ב-2017 נרכש הקטלוג על ידי טומי בוי רקורדס. בפברואר 2019, דה לה סול הודיעו כי הקטלוג שלהם יהיה זמין בקרוב בשירותים דיגיטליים. עם זאת, מכיוון שהם לא היו מרוצים מההסכם, לפיו היו אמורים לקבל 10% מההכנסות, ואת השאר היו אמורים לקבל טומי בוי רקורדס, היציאה נדחתה עד למשא ומתן נוסף. אמני היפ הופ, ובהם נאז, פיט רוק וקווסטלאב, קראו להחרים את טומי בוי רקורדס. באוגוסט, דה לה סול הודיעו כי לא הצליחו ליישב את המחלוקת עם טומי בוי רקורדס ומיצו את המשא ומתן. בפברואר 2020, פוסדנוס אמר שטומי בוי "בערך חזרה לשולחן, אנחנו מחפשים איך להתחיל את זה". באפריל, ראש רוסטרום רקורדס בנג'י גרינברג אמר שהוא מנסה לקנות את טומי בוי רקורדס, על מנת להחזיר את הקלטות המאסטר לדה לה סול.
ב-4 ביוני 2021, חברת המוזיקה Reservoir Media רכשה את טומי בוי תמורת 100 מיליון דולר. החברה הצהירה כי היא עובדת עם דה לה סול כדי להביא את הקטלוג שלה למדיה הדיגיטלית. חודשיים לאחר מכן, ב-8 באוגוסט, המוזיקאי טאליב קוולי חשף כי ההרכב קיבל בעלות על המוזיקה שלו.
ב-3 בינואר 2023, הוכרז כי ששת האלבומים הראשונים של השלישייה יפורסמו בשירותי הזרמת המוזיקה ב-3 במרץ 2023, יום השנה ה-34 לאלבום הבכורה שלהם, 3 Feet High and Rising. כל האלבומים של ההרכב נמצאים בבעלות החברה של השלישייה "A.O.I., LLC", ומורשות לצ'ריסיילס רקורדס, שבדומה לטומי בוי, גם בבעלות Reservoir Media.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1989: 3 Feet High and Rising
1991: De La Soul Is Dead
1993: Buhloone Mindstate
1996: Stakes Is High
2000: Art Official Intelligence: Mosaic Thump
2001: AOI: Bionix
2004: The Grind Date
2006: The Impossible: Mission TV Series – Pt. 1
2012: Plug 1 & Plug 2 Present... First Serve
2016: And the Anonymous Nobody...‎
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

2004: Live at Tramps, NYC, 1996
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

1991: Remixes
1992: De La Remix
2003: Timeless: The Singles Collection
2003: The Best of De La Soul
2004: De La Mix Tape: Remixes, Rarities and Classics
2006: The Impossible: Mission TV Series – Pt. 1
דיסקוגרפיה > מיקסטייפים

2006: Hip-Hop Mixtape
2009: Are You In?: Nike+ Original Run
2014: Smell the Da.I.S.Y.‎
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

1994: Clear Lake Audiotorium
2004: Days Off
2016: For Your Pain & Suffering
דיא לבאבידי

דיאא לבאבידי (בערבית: ضياء اللبابيدي; נולד ב-26 ביולי 1992) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי, המשחק בעמדת המגן הימני בהפועל חדרה מליגת העל.
קריירת מועדונים

באבידי נולד בעכו, ישראל. גדל במחלקות הילדים של מכבי חיפה, ובהמשך במחלקת הנערים והנוער של הפועל עכו. בקיץ 2013 הושאל לבית"ר נהריה מליגה א' צפון. ב-20 בספטמבר 2013, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצתו בהפסדה 0–1 להפועל דלית אל-כרמל במסגרת גביע המדינה. ב-10 בינואר 2014, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 3–3 מול מכבי כפר קנא.
בקיץ 2014 הושאל להפועל הרצליה, ובעונה לאחר מכן הושאל לעירוני נשר עמה העפיל לליגה הלאומית.
לקראת עונת 2016/2017 חזר להפועל עכו מהליגה הלאומית. היה שותף לחזרה של הקבוצה לליגת העל בסיום העונה, אחרי עונת היעדרות אחת.
ב-5 בספטמבר 2017 חתם בהפועל חדרה. היה שותף לעליה של הקבוצה לליגת העל, לראשונה אחרי 39 שנות היעדרות. ב-25 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 2–1 על הפועל תל אביב. ב-20 בינואר 2020 חתם לשלוש שנים נוספות בהפועל חדרה.
הערות שוליים

↑  https://www.football.org.il/players/player/?player_id=47997
↑  קובי פורטל, דיאא לבאבידי וקווין רינשטיין חתמו בהפועל עכו, באתר דאבל פס, 16 ביוני 2016
↑  מיכאל וייסרמן, דיא לבאבידי חתם בהפועל חדרה, באתר דאבל פס, 5 בספטמבר 2017
↑  עמית קרקו, ‏לבאבידי האריך חוזה בחדרה: כיף להישאר בבית, באתר ONE‏, 20 בינואר 2020
דוד וולפסון

ערך זה עוסק במנהיג ציוני. אם התכוונתם ללורד בריטי, ראו .
המשלחת הציונית לירושלים, 1898. מימין לשמאל: יוסף זיידנר, משה שנירר, בנימין זאב הרצל, דוד וולפסון, מקס בודנהיימר.
דוד וולפסון (בכתיב יידי: וואָלפסאָן;‏ 9 באוקטובר 1856, דורביאני, פלך קובנה, האימפריה הרוסית – 15 בספטמבר 1914, באד הומבורג, הקיסרות הגרמנית) היה איש עסקים, מנהיג ופעיל ציוני. נשיאהּ השני של ההסתדרות הציונית העולמית.
תולדות חייו

וולפסון נולד בעיירה דוֹרְבְּיַאנִי שבליטא (אז בפלך קובנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית). אביו אייזק היה מלמד משכיל, ואמו פייגה, עקרת בית, הייתה נצר למשפחת רבנים. וולפסון קיבל בבית הוריו חינוך דתי אדוק, ובשנת 1872 נשלח על ידיהם לפרוסיה המזרחית שבצדו הגרמני של הגבול הרוסי-גרמני כדי להימנע מגיוס לצבא הרוסי. בהגיעו לגרמניה התיישב וולפסון בעיר ממל (היום בליטא), שם פגש את רבה של העיר, הרב יצחק רילף, אשר קיבל אותו כאורחו ותלמידו. רילף, שלימד את וולפסון גרמנית ומתמטיקה, היה הראשון שהכיר לו את הרעיונות של תנועת חובבי ציון.
בשנות העשרים לחייו המשיך וולפסון לתור באזור מגוריו החדש ועסק במסחר. במסעותיו נתקל בין היתר בסופר דוד גורדון, התחבר אליו, התגורר בביתו בליק זמן מה וספג ממנו את רעיונותיו בנושאי חשיבותה של שיבת ציון. לאחר שחזר לממל בשנת 1875 עסק וולפסון במגוון רחב של עבודות: הוא מכר גפרורים, שימש כסבל, עסק במסחר בחביות ואף מכר סחורות בשוק העיר. בשנת 1880 הפך לסוכן של חברת עצים בבעלות יהודית, תפקיד שבמהלכו סייר ונסע ברחבי אירופה. באחד ממסעותיו בגרמניה פגש וולפסון את מי שתהיה לאשתו, פאני פרומה, בת יהודה יודל, נשא אותה לאישה ב-1880 ואף ניסה להביא עמה ילד לעולם. אולם בכורו של וולפסון נולד כשהוא מת, ומאז מקרה זה לא הצליחו בני הזוג להביא עוד ילדים.
ב-1884 הקים וולפסון עסק משלו לממכר עצים והיה לאיש אמיד. הוא תרם רבות לקהילה בעיר מגוריו (פאפנבורג שבגרמניה) ואף הקים בה בית כנסת מכספו. בשנת 1888, עם התרחבות עסקיו, עבר וולפסון להתגורר בעיר קלן.
פועלו הציוני

לאחר שנכח בנאום של מקס בודנהיימר שעסק בתחיית העם היהודי, החל וולפסון נושא נאומים משלו בנושאי ציונות. תוך זמן קצר התחבר וולפסון לפעילים המובילים בתנועת חיבת ציון הגרמנית ונעשה למוביל בתחום. בשנת 1896 קרא את ספרו של תיאודור הרצל "מדינת היהודים". הרושם העצום שהותיר עליו הספר גרם לוולפסון לצאת לווינה ולהפוך לידידו הקרוב ועוזרו האישי של הרצל. לאחר שחזר מווינה הקים וולפסון בקלן את הגרעין שעתיד להפוך להסתדרות הציונית בגרמניה - "האגודה היהודית הלאומית" שבראשה הועמד פאביוס שך. אמונות היסוד של האגודה היו שילוב בין רעיונותיה של תנועת חיבת ציון ורעיונותיו הציוניים של הרצל. ב-1897 נערכו בגרמניה בחירות להסתדרות הציונית הגרמנית. וולפסון נבחר לתפקיד הגזבר, ויחד איתו כיהנו כמנהיגי הגוף גם בודנהיימר ורילף.
וולפסון הוא שעיצב את דגל ישראל בהשראת הטלית, וכן היה זה אשר נתן לשקל הציוני את שמו. את עיצוב הדגל תיאר וולפסון במילים הבאות:
בפקודת מנהיגנו הרצל באתי לבזל, כדי לעשות את כל ההכנות לקונגרס הראשון. בין השאלות הרבות שהעסיקוני אז הייתה אחת... באיזה דגל נקשט את אולם הקונגרס? מה הם צבעיו? הן דגל אין לנו. הרעיון הזה הכאיבני מאוד. צריך ליצור את הדגל. ואולם באיזה צבעים נבחר?

והנה הבהיק רעיון במוחי: הרי יש לנו דגל. לבן כחול. הטלית אשר בה נתעטף בתפילתנו - טלית זו היא סמלנו. נוציא נא את הטלית מנרתיקה ונגולל אותה לעיני ישראל ולעיני כל העמים. הזמנתי אז דגל כחול לבן ומגן דוד מצויר עליו. וכך בא לעולם דגלנו הלאומי.
בשנת 1898 התלווה וולפסון למסעו של הרצל לקושטא ולארץ ישראל, כחלק ממשלחת ציונית שנפגשה עם הקיסר הגרמני בזמן ביקורו בארץ ישראל. חברי המשלחת הפליגו מקושטא לאלכסנדריה. בדרך עצרה האניה בפיראוס והם ביקרו באתונה ובאקרופוליס. באלכסנדריה הצטיידו בחליפות טרופיות ובכובעי שעם, ועלו על אניה קטנה יותר שהפליגה ליפו. ב-26 באוקטובר נראה חופה של ארץ ישראל ווולפסון בכה. ב-28 באוקטובר נפגשה המשלחת במקוה ישראל עם וילהלם השני, קיסר גרמניה וולפסון צילם את תמונת פגישת הרצל עם קיסר גרמניה.
במהלך הביקור ייסד וולפסון את אוצר התיישבות היהודים, מעין בנק ששימש מנוע כלכלי ליישוב הארץ ונטע עץ דקל מפורסם במתחם ארזה. במהלך המסע התהדקו קשריהם של וולפסון והרצל, וכמחווה על כך קרא הרצל לדמות הראשית בספרו אלטנוילנד "דוד ליטבק", על שם ידידו. בנוסף לכך, ציווה הרצל בצוואתו להכיר בוולפסון כאפוטרופוס של ילדיו לאחר מותו.
לאחר מותו של הרצל הפצירו בוולפסון ראשי הציונות המדינית, ובראשם מקס נורדאו, שיירש אותו. בשנת 1905, בכינוס הקונגרס הציוני העולמי השביעי בבזל, נבחר וולפסון באופן רשמי לתפקיד סגן היושב ראש של הקונגרס וכיושב ראש הוועד הפועל. לאחר המינוי התרכז וולפסון בביצוע פעילויות שונות לחיזוק התנועה הציונית, ובקונגרס היהודי השמיני, שנערך בהאג ב-1907, כבר התקבל כאחד ממנהיגיה הבלתי מעורערים של התנועה ונבחר לנשיאה. הוא כיהן כיושב ראש הקונגרס עד שנת 1911, בה התפטר מכהונתו.
לאחר התפטרותו הוסיף לפקח על ענייני הבנק הציוני.
אחריתו והנצחתו > אחריתו

לאחר פטירת רעייתו, פאני, בספטמבר 1912, החמיר מצב בריאותו ובתו של הרצל, טרודה, עברה לגור בביתו וסייעה לו הן בניהול משק הבית והן בענייני התנועה הציונית.
וולפסון התאשפז בסנטוריום לחולי-לב בבאד-הומבורג שם נפטר בספטמבר 1914, כשטרודה לצידו.
וולפסון נקבר בקלן.
לבקשתו בצוואתו הועלו עצמותיו ועצמות אשתו לקבורה בהר הרצל שבירושלים בשנת 1952, בחלקה מיוחדת בצמוד לקבריהם של בני משפחת הרצל.
בצוואתו ציווה דוד וולפסון להקדיש את הונו לצורך העלאת עצמותיו של הרצל, ושל עצמו ורעייתו לארץ ישראל, ואילו כל השאר הוקדש לצורך "מטרות ציוניות בארץ ישראל... מה שישמש את האומה כולה". בינואר 1922, בהמלצתו של היינריך לווה, החליט ועד הנאמנים של הקרן להשתמש בכסף להקמת בית דוד וולפסון, שהכיל בראשיתו את בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי וכיום שוכנת בו הפקולטה למשפטים.
ארכיונו האישי של וולפסון נמסר לארכיון הציוני המרכזי.
אחריתו והנצחתו > הנצחתו

על שמו של וולפסון קרוי קיבוץ ניר דוד (במקור תל-עמל), גבעת וולפסון בכרמל, בית דוד וולפסון - לפנים פנימיית הריאלי בחיפה.
על שמו קרויים רחובות בערים הבאות: ירושלים, תל אביב, פתח תקווה, עפולה, ראש העין, ובני ברק, חיפה.
זכרו של וולפסון הונצח בבול דאר ישראלי. ב-4 בספטמבר 1984, הנפיק דאר ישראל  בול  לזכרו של וולפסון, שעליו מופיע דיוקנו. האמן צבי                                                                                              נרקיס  עיצב את הבול. דאר ישראל מכר 1,470,000 בולים מהבול הזה במשך 6 חודשים עד להפסקת מכירתו.
ראו גם

אקס ליבריס של דוד וולפסון
לקריאה נוספת

מרדכי אליאב, דוד וולפסון – האיש וזמנו: התנועה הציונית בשנים 1905–1914, ירושלים: הספרייה הציונית על-יד ההסתדרות הציונית העולמית, תשל"ז-1977. (הספר בקטלוג ULI)
דניאל דיאס

ערך זה עוסק בכדורגלן ארגנטינאי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
דניאל אלברטו דיאס (ספרדית: Daniel Alberto Díaz; נולד ב-13 במרץ 1979) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם. דיאס ידוע בכינויו 'קאטה' ונחשב בתקופת משחקו לבלם חסון ופיזי.
קריירה

דיאס החל את הקריירה בקבוצת רוסאריו סנטרל ושיחק בשורותיה 3 עונות בהן ערך 97 הופעות וכבש שני שערים. הוא עבר לקרוס אסול, וזומן מספר פעמים לסגל נבחרת ארגנטינה על ידי מרסלו בייאלסה אשר נהג לזמן בדרך כלל סגל שחקנים המורכב כמעט כולו משחקנים המשחקים באירופה, דיאס זכה להיות מוזמן לנבחרת יחד עם חברו לקבוצה דאז, ססאר 'צ'ליטו' דלגאדו.
לאחר עונה אחת במקסיקו, חזר דיאס לארגנטינה, אף על פי שהיה מבוקש על ידי מספר קבוצות הוא נחת לבסוף בקולון סנטה פה אך שיחק בה רק שנה אחת בטרם נרכש על ידי בוקה ג'וניורס, אחת הקבוצות הבכירות באמריקה הדרומית. הוא תפס את מקומו בהרכב הקבוצה ונחב לאחד הבלמים הטובים בליגה הארגנטינאית.
דיאס זומן על ידי מאמן הנבחרת אלפיו באסילה לסגל השחקנים המקומי שהיה אמור להתמודד בקופה אמריקה, הוא היה מבין השחקנים המעטים מאותו סגל שזומן לבסוף לטורניר אם כי לא זכה לשחק דקות רבות. בקיץ 2007 הוא עבר לחטאפה, אותה העדיף על פני הצעות מצידן של קבוצות כגון סביליה וריאל בטיס. החל מ-2012 עד 2013 שיחק תקופה קצרה באתלטיקו מדריד, ב-2013 חזר לאחר 7 שנים לבוקה ג'וניורס. כעבור 3 שנים חזר לחטאפה.
ב-2017 החל לשחק בפואנלברדה, וב-2019 פרש ממשחק מקצועני.
דניאל דיאס (כדורסלן)

| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1993 (בן 31) מדריד, ספרד 
 עמדה:  סמול פורוורד 
 גובה:  2.03 מטרים
 מספר:  11
 דראפט:  בחירה מספר 54, 2015 יוטה ג'אז
 קבוצות כשחקן
 2010–2012   2012–2015  2012–2013 2014–2015  2015–2019   2019–2021 2021–2022 2022–:  ריאל מדריד ב'   ריאל מדריד  ←גיפוסקואה באסקט ←גיפוסקואה באסקט  אוניקאחה מאלגה   טנריפה סן פבלו בורגוס סאסקי בסקוניה
 הישגים כשחקן
 יורוקאפ (2017)  הגביע הבין-יבשתי בכדורסל (2020)  גביע המלך הספרדי בכדורסל (2012)  הסופרקופה הספרדי בכדורסל (2013)  השחקן הצעיר המצטיין בליגת ה-ACB‏ (2015)
 
דניאל דיאס דה לה פאיה (בספרדית: Dani Díez; נולד ב-7 באפריל 1993) הוא כדורסלן ספרדי מקצועי המשחק בבסקוניה מליגת העל הספרדית בכדורסל.
הוא נחשב לאחד מהכישרונות הצעירים המבטיחים בכדורסל האירופי ואחד מהשחקנים הבינלאומיים הטובים בדורו (1993).
קריירה מקצועית

הוא החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 2005 בקבוצה אסטודיאנטס מדריד, ב-2009 עזב את הקבוצה כדי להצטרף לקבוצת הנערים של מועדון הכדורסל ריאל מדריד.
בעונה שלאחר מכן, 2009-10 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בריאל מדריד ב' אשר שיחקו בליגה השלישית בספרד. במהלך עונת 12–2011 עבר לקבוצה הראשונה של ריאל מדריד ושיחק עמם בליגה הראשונה בספרד, את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך נגד באסקט מנרסה בדצמבר 2011.
בקיץ 2013 חזר לריאל מדריד לאחר ששיחק בגיפוסקואה באסקט. עם ריאל הוא זכה באליפות הליגה הספרדית ובסגנות היורוליג.
דניאל מילוא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בפברואר 1964 (בן 60)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1982–2009 (כ־27 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד יחידת טילי נ"מ   ראש ענף תורה והדרכה במפקדת כוחות הנ"מ  מפקד אגד צפון   ראש מחלקת ארגון ותשתיות באגף התכנון   מפקד כוחות הנ"מ
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  מלחמת לבנון השנייה
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל חברת אלקטרה פסיליטיז מנג'מנט
 
דניאל (דני) מילוא (נולד ב-9 בפברואר 1964 בישראל) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כראש מערך הנ"מ בחיל האוויר.
ביוגרפיה

מילוא התגייס לצה"ל ב-1982. שירת במערך הנ"מ בתקופת המערכה ברצועת הביטחון, תחילה כלוחם בגדוד וולקן M61 ואחר כך כמפקד פלגת לוחמים בסוללה, כסגן מפקד סוללה ומפקד סוללת סטינגר. לאחר מכן עבר הסבה למערך הפטריוט, פיקד על סוללת טילי פטריוט ועל יחידת טילי נ"מ. שימש ראש ענף תורה והדרכה במפקדת כוחות הנ"מ וב-2002 מונה למפקד אגד צפון. לאחר מכן כיהן כראש מחלקת ארגון ותשתיות באגף התכנון. בספטמבר 2006 מונה למפקד מערך הנ"מ וכיהן בתפקיד עד אוגוסט 2009.
לאחר שחרורו, באוקטובר 2009, מונה למנכ"ל חברת אלקטרה פסיליטיז מנג'מנט מקבוצת אלקטרה.
מילוא בוגר לימודי הנדסה אזרחית בטכניון ובעל תואר שני במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
דגל סן מרינו

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני וצבאי
 יחס אורך/גובה:  3:4
 קבלת מעמד רשמי:  6 באפריל 1862
 מוטיבים עיצוביים:  ביקולור אופקי לבן-תכלת מושחת בסמל סן מרינו
 גרסאות נוספות:        דגל אזרחי
דגל סן מרינו מורכב משני פסים אופקיים שווים בצבעים לבן (למעלה) ותכלת, ובמרכזו סמל המדינה. הסמל מורכב ממגן ועליו שלוש מצודות על שלוש פסגות, שמצידיו זר, מעליו כתר, ומתחתיו מגילה שבה כתובה המלה LIBERTAS (חירות). הצבע הלבן מייצג שלום והתכול - חירות.
היסטוריה

הדגל הקדום ביותר של הרפובליקה, מתוארך ל-4 בספטמבר 1465, כאשר הוזמן מיצרן בפרצה. הדגל כלל שלושה פסים אופקיים - בצבעים כתום, לבן וסגול.
ראו גם

סמל סן מרינו
המנון סן מרינו
שלוש מצודות סן מרינו
הערות שוליים

↑  על הרפובליקה של סן מרינו
↑  אודות דגל סן מרינו
| דגלי מדינות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • בריטניה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ותיקן • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| שטחים תלויים | אבחזיה • אג'ריה • אולדרני • אולנד • איי פארו • גגאוזיה • גיברלטר • ג'רזי • גרנזי • דרום אוסטיה • האי מאן • הרם • טרנסניסטריה • סרק • קוסובו • קטלוניה • צפון קפריסין |  |
| נוספים | דגל אירופה • דגל הסאמים |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הדרומית • אמריקה הצפונית
ערך זה הוא קצרמרבנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הדגל ההיסטורי של סן מרינו
דגל סמואה האמריקנית

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  1:2
 קבלת מעמד רשמי:  17 באפריל 1960
 מוטיבים עיצוביים:  שדה, משולש, מסגרת, עיטם לבן-ראש, fly-whisk, אלה 
 
הדגל הלאומי של סמואה האמריקנית אומץ ב-17 באפריל 1960. העיט שעל הדגל מתאר את היחסים שבין סמואה האמריקנית וארצות הברית. העיט מחזיק בציפורניו בסמלי הכוח המסורתיים השייכים למנהיגי הצ'יפים של סמואה.
היסטוריה

לפני שהמתיישבים האירופאים הראשונים דרכו על אדמת האיים במאה ה-18, לא היה דגל לאיים. הם השתמשו לראשונה בדגלים במהלך המאה ה-19, אם כי לא ברור אילו מהם הונפו עקב תיעוד חלקי. גרמניה, האימפריה הבריטית וארצות הברית תבעו ריבונות על האיים בתחילת המאה; שלוש המדינות פתרו את המחלוקת על ידי חלוקת סמואה ביניהן במהלך האמנה המשולשת בשנת 1899. כתוצאה מהסכם עם המפקדים העליונים של האי טוטילה, ארצות הברית השתלטה על סמואה המזרחית ביותר ב-17 באפריל 1900, והניפה את דגלה באותו יום. דגל ארצות הברית המשיך להיות הדגל הרשמי היחיד של סמואה האמריקאית עד 1960.
באמצע המאה ה-20 החלו הסמואים לקחת תפקיד פעיל יותר בשלטון המקומי. כתוצאה מכך, החלו דיונים על דגל טריטוריאלי חדש והסמואים הוזמנו להציע רעיונות. מנהיגי ממשל מקומיים והמכון להרלדיקה של צבא ארצות הברית עיצבו אז את הדגל תוך שילוב רעיונות אלה בתוכו. הדגל אומץ רשמית ב-17 באפריל 1960, שישים שנה ליום שבו הניפה ארצות הברית לראשונה את הדגל האמריקני מעל סמואה.
הדגל הונף לראשונה ביום הדגל, 17 באפריל 1960. בשנה הקודמת, עיצוב הדגל זכה בתחרות עיצוב הדגל בתיכון סמואנה, בעיצובו של תלמיד התיכון פארטי סוטואה. טיוטה נשלחה למכון להרלדיקה של צבא ארצות הברית.
עותק של הדגל, שהובא לירח על ידי אסטרונאוטים בארבע משימות תוכנית אפולו מ-1969 עד 1971, מוצג במוזיאון ז'אן פ. היידון בפאגו פאגו.
עיצוב

הדגל מורכב ממשולש לבן גדול, המופנה לכיוון התורן, צבוע באדום ונוגע בעיט, על שדה כחול. העיט, הציפור הלאומית של ארצות הברית, מחזיק בציפורניו בסמלי הכוח המסורתיים השייכים למנהיגי הצ'יפים של סמואה.
הצבעים והסמלים של הדגל נושאים משמעויות תרבותיות, פוליטיות ואזוריות. האדום, הלבן והכחול מייצגים את הצבעים המשמשים באופן מסורתי הן ארצות הברית והן סמואה. העיט הקירח מייצג את ארצות הברית ומופיע על הדגל, למרות שהוא אינו חי בסמואה האמריקאית. הוא אוחז בשני סמלים סמואים, מרמזים על האפוטרופסות האמריקנית על סמואה האמריקנית, וכן מעורר את החותם הגדול של ארצות הברית.
סמואה האמריקאית מקיימת חגיגת יום הדגל ב-17 באפריל בכל שנה.
ראו גם

סמל סמואה האמריקנית
דגל סמואה האמריקנית בלהקת פסיפיק של חיל הנחתים של ארצות הברית
דוד קונפורטי

| --- | --- |
 לידה:  1618 שע"ח סלוניקי, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1690 (בגיל 72 בערך) כסלו ת"נ קהיר, האימפריה העות'מאנית
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ?–1685 
 תחומי עיסוק:  רב, פוסק וכרוניקאי
 חיבוריו:  קורא הדורות
 
רבי דוד קונפורטי (שע"ח, 1618/1619, סלוניקי – סביבות ת"נ, 1690, קהיר) היה רב, פוסק וכרוניקאי. התפרסם בזכות ספרו הביבליוגרפי 'קורא הדורות'.
תולדות חייו

דוד קונפורטי נולד בסלוניקי, צאצא למשפחת רבנים ותלמידי חכמים. את צעדיו הראשונים בלימוד תורה עשה בהדרכת מוריו הרבנים: רבי יהודה גיראסי, רבי ישראל זבי ורבי ברוך אנגל.
מוריו ורבותיו המובהקים היו רבי מרדכי קלעי ורבי דניאל איסטרושא, גם הם בני העיר סלוניקי. מאוחר יותר למד קבלה אצל רבי יפת המצרי ופילוסופיה ובמיוחד ספר אצל רבי לוי פסריאל. כמו כן למד אצל רבי שלמה אלגזי בישיבתו בסמירנה שבטורקיה, ואצל רבי יוסף איסקפה.
נשא לאישה את נכדתו של רבי מנחם די לונזאנו, בת בנו אדוניקם.
רבי דוד קונפורטי ערך מסע לארץ ישראל בשנת 1644. במסע זה התעכב כשנה בקהיר שם למד בבית מדרשו של רבי אברהם אסכנדרי. כמו כן, עבר בעזה אצל המשורר רבי ישראל נג'ארה.
בירושלים שהה כשנתיים (בין השנים 1646–1648). בתקופה זאת הגיע ככל הנראה גם לצפת ובה למד ולימד בישיבה שייסד רבי יעקב בירב ובסיום התקופה חזר לסלוניקי. בשנת 1652 ערך מסע נוסף לארץ ישראל והפעם אף ייסד בית מדרש משלו בירושלים. קורות חייו בתשע עשרה השנים הבאות בחייו אינן ידועות לנו כיום. ב-1671 מונה לרבה של קהיר. ידוע שעסק בפסיקה וחבר ספר שו"ת אך הספר אבד ותשובות בודדות ממנו שרדו בספרים של רבנים אחרים בני זמנו. כך למשל חלק מתשובותיו מוזכר בספר 'נעם הלוי' לרבי אברהם הלוי, רבה של מצרים באותה העת.
נפטר בחודש כסלו בשנת ת"נ, 1690 (או סביב 1685).
ספר קורא הדורות

כאמור לעיל ספרו המפורסם ביותר שהגיע לידנו הוא החיבור הביבליוגרפי 'קורא הדורות'. הספר בנוי משלושה חלקים, שני החלקים הראשונים הם קצרים יותר מהחלק השלישי ועוסקים ברבנים מהתקופות שקדמו לגירוש ספרד. החלק השלישי עוסק ברבנים בולטים בתקופה שלאחר גרוש ספרד ומחולק לפי אחד עשר דורות שונים של רבנים. את הספר חיבר, ככל הנראה, בשנת 1683 בזמן שהותו במצרים, אך יש הגורסים שהספר חובר דווקא בארץ ישראל.
בכתיבת הספר הסתמך רבי דוד קונפורטי על חיבורים ביבליוגרפיים יהודיים שקדמו לו כגון: ספר הקבלה שכתב הראב"ד, ספר היוחסין שכתב רבי אברהם זכות וספר נוסף בשם "שלשלת הקבלה" שחבר רבי גדליה אבן יחיא. כמו כן התבסס בספרו על ספרי שו"ת וכן שאלות ותשובות שבכתבי יד.
ייתכן שהשם 'קורא הדורות' ניתן לספר על ידי רבי דוד אשכנזי הירושלמי, אשר הביא את כתב היד ממצרים לאירופה. הספר הובא לראשונה לדפוס בשנת 1746 בוונציה, אך המהדורה הייתה משובשת ומלאת טעויות.
בשנת 1846 נערך הספר מחדש והובא לדפוס על ידי דוד קסל בברלין, בהוצאת חברת 'מקיצי נרדמים'. דוד קסל הוא זה שהעלה את ההערכה שהספר חובר בשנת 1683.
מהדורה ראשונה של "קורא הדורות", ונציה, ה'תק"ו (1746)
דוד קורנגרין

דוד קורנגרין
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
דוד קוֹרנגרין (24 בספטמבר 1930 – 21 באוקטובר 2010) היה מחנך ישראלי, ממקדמי ומנהלי תיכון אוסטרובסקי ברעננה ויקיר העיר רעננה.