stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוריין הנסברי
מורשת

נינה סימון הוציאה שיר על הנסברי ב-1969 בשם "להיות צעיר, מוכשר ושחור." כותרת השיר מתייחסת לכותרת העבודה האוטוביוגרפית של הנסברי, אותה היא טבעה כאשר דיברה על הזוכים בפרס לכתיבה יצירתית במאי 1964, אז אמרה, "עד כמה שזה מרגש להיות צעיר ומוכשר בזמנים אלו, זה נכון כפליים, ודינמי כפליים - להיות צעיר, מוכשר ושחור." סימון כתבה את השיר יחד עם משורר בשם ולדן אירווין, לו היא אמרה שהיא רוצה שהמילים "יגרמו לילדים שחורים בכל רחבי העולם להרגיש טוב עם עצמם לנצח." כשאירווין קרא את מילות השיר לאחר שהוא סיים לכתוב אותו, הוא חשב, "זה לא אני כתבתי את זה. אלוהים כתב את זה דרכי." בהקדמה מוקלטת לשיר, סימון סיפרה על הקושי לאבד חברה כה קרובה ואמנית מוכשרת.
ב-1999 הנסברי הוכנסה להיכל התהילה הלהט"בי בשיקגו, וב-2013 הוספה ל-"Legacy Walk" בשיקגו, מיצג ציבורי לכבוד אנשים והיסטוריה להט"בית.
ב-2002 נכללה הנסברי ברשימת "100 הסופרים האפרו-אמריקאים הגדולים" של חוקר הספרות מולפי קטה אסאנטה.
תיאטרון לוריין הנסברי בסן פרנסיסקו, אשר נקרא על שמה, מתמחה במחזות של אמנים אפרו-אמריקאים.
מספר בתי ספר נקראים על שמה, וכן בניינים בקמפוסים.
ביום השנה השמונים להולדתה, שודרה תוכנית לזכרה ברדיו BBC.
כתביה

A Raisin in the Sun (1959)
A Raisin in the Sun, screenplay (1961)
"On Summer" (essay) (1960)
The Drinking Gourd (1960)
What Use Are Flowers? (written c. 1962)
The Arrival of Mr. Todog – parody of Waiting for Godot
The Movement: Documentary of a Struggle for Equality (1964)
The Sign in Sidney Brustein's Window (1965)
To Be Young, Gifted and Black: Lorraine Hansberry in Her Own Words (1969)
Les Blancs: The Collected Last Plays / by Lorraine Hansberry. Edited by Robert Nemiroff (1994)
Toussaint. This fragment from a work in progress, unfinished at the time of Hansberry's untimely death, deals with a Haitian plantation owner and his wife whose lives are soon to change drastically as a result of the revolution of Toussaint L'Ouverture. (From the Samuel French, Inc. catalogue of plays.)
ראו גם

ספרות אפרו-אמריקאית
לקריאה נוספת

Higashida, Cheryl, “To Be (come) Young, Gay, and Black: Lorraine Hansberry’s Existentialist Routes to Anticolonialism,” American Quarterly, 60 (December 2008), 899–924.
James, Rosetta. Cliff Notes on Hansberry’s A Raisin in the Sun. Lincoln, Nebraska: Cliff Notes Inc., 1992
Tripp, Janet (1997). Lorraine Hansberry. Lucent Books. ISBN 9781560060819.
סטיבן פריי

| --- | --- |

סטיבן פריי, יוני 2016
 לידה:  24 באוגוסט 1957 (בן 67) הממלכה המאוחדת המפסטד, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 שם לידה:  Stephen John Fry 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, אוסטריה 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 עיסוק:  שחקן, סופר, עיתונאי, מחזאי, שדרן ובמאי.
 מקום לימודים:  קווינס קולג'  מכללת נוריץ' סיטי  Paston College  בית הספר אפינגהאם  College of West Anglia 
 בן זוג:  אליאוט ספנסר (2015–הווה) דניאל כהן (1995–2010)
 פרסים והוקרה:  פרס ריצ'רד דוקינס (2018)  Pipe Smoker of the Year (2004)  פרס סיידווייז להיסטוריה חלופית (1998)  מפקד במסדר הפוניקס (2021) 
 www.stephenfry.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
סטיבן ג'ון פריי (באנגלית: Stephen John Fry; נולד ב-24 באוגוסט 1957) הוא שחקן, קומיקאי, מחזאי, סופר ובמאי יהודי-בריטי.
ביוגרפיה

סטיבן פריי נולד בהמפסטד שבאנגליה לאלן ג'ון פריי, מדען אנגלי, ומריאן (לבית נוימן), בת למשפחה יהודית שהיגרה משוראני ב-1927. כמה מקרוביה של אמו נרצחו בשואה. פריי גדל בבית לא דתי.
באוטוביוגרפיה שלו הוא מתאר את עצמו כמי שהוא גם יהודי וגם הומוסקסואל הנאלץ להמתמודד עם הניכור החברתי בבית ספר פרטי באנגליה. הוא כותב על דילמות של זהות מינית, ונטייה תמידית לשקר. פריי הסתבך במעשה של תרמית וגנבה, שהביאו למאסרו. לאחר שחרורו מהכלא התחיל ללמוד בקווינס קולג' שבקיימברידג'. כמה שנים לאחר מכן אובחן פריי כדו-קוטבי, והוא אף עשה מיני-סדרה על חייו לפני ואחרי הגילוי הנקראת "Stephen Fry: The Secret Life of a Manic Depressive".
קריירה > כסופר

ב-1992 פרסם את ספרו הראשון "השקרן", רומן על נער אנגלי הומוסקסואל הלומד בבית ספר פרטי ובאוניברסיטת קיימברידג' (כמו פריי). ב-1997 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, שבה הוא מספר מחדש את האירועים הבדיוניים כביכול שתיאר ברומן הביכורים שלו. ספריו שנונים, משעשעים ומפתיעים. הספר "כדורי הטניס של הכוכבים" הוא עיבוד שלו לרומן הרוזן ממונטה כריסטו, ושמות הגיבורים בו הם אנגרמות של שמות הגיבורים של דיומא.
קריירה > כשחקן ומנחה

פריי מרבה להופיע בטלוויזיה, הוא השתתף בסדרה "הפתן השחור" של ה-BBC. זכור במיוחד שיתוף הפעולה שלו עם יו לורי בתוכנית הטלוויזיה הקומית "קטעים עם פריי ולורי" ובסדרה על פי ספריו של פ. ג. וודהאוס "ג'יבס וווסטר", בה גילם את דמותו של ג'יבס רב-המשרתים המושלם. ב-1995 לוהק למחזה של סיימון גריי "חברים לתא", בעקבות עבודה קשה בחזרות וביקורות לא מחמיאות, הוא נעלם ונמצא אחרי התמוטטות עצבים בבלגיה.
בקולנוע גילם את דמותו של אוסקר ויילד בסרט "ויילד", והופיע בסרט על חיי פיטר סלרס. הוא הופיע ב"החברים של פיטר". בסרטו של רוברט אלטמן, פארק גוספורד, שיחק כחלק מצוות שחקנים מהשורה הראשונה, בתפקיד מפקח משטרה לא יוצלח.
ב-2003 ביים פריי את סרטו הראשון "צעירים יפים ומבריקים", על פי רומן של אוולין וו ותסריט שכתב בעצמו. הסרט מציג את החברה הלונדונית הגבוהה, ההדוניסטית והדקדנטית של שנות השלושים, לפני מלחמת העולם השנייה.
בשנים 2007–2009 כיכב במשך שלוש עונות של סדרת הדרמה המשפטית "קינגדום" מבית ITV, בתור פיטר קינגדום, עורך דין ובעל חברת עורכי דין.
באותה שנה החל להנחות את שעשועון הטלוויזיה "Qi", שנכון ל-2021 ממשיך להיות משודר, זו העונה ה-19.
פריי יצר תוכנית דוקו עבור BBC בשם "סטיבן פריי עושה את אמריקה", שבה חצה את ארצות הברית במונית בריטית שחורה.
בשנת 2016 שיחק בסרט "אהבה וידידות", קומדיה רומנטית בכיכובם של קייט בקינסייל וקלואי סביני.
בשנים 2016–2017 שיחק בסיטקום האמריקאי "מרחבים סגורים". בשנת 2021 לוהק לתפקיד חוזר המיני סדרת הטלוויזיה הנושרת.
ב-2024 שיחק בסרט "טיול שורשים" לצדה של לינה דנהאם.
חיים אישיים

פריי מגדיר את עצמו הומוסקסואל והומניסט; הוא תומך במפלגת הלייבור הבריטית. הוא ידוע כפעיל ותומך בחופש המידע ובמוסד לתוכנה חופשית. הוא פעיל למען זכויות האדם ונגד גזענות ואנטישמיות, בעיקר באירופה. בראיון מסוים פריי דיבר על הבעייתיות עם מפלגות פולניות שיש להן היסטוריה שקשורה למחנות השמדה כמו אושוויץ, אולם לאחר שספג ביקורת על טענותיו פריי חזר בו והתנצל.
הוא מבקר תכופות את המדיניות הישראלית כלפי הפלסטינים. הוא חתום על מכתב המותח ביקורת קשה על הציונות, מאת מאות יהודים-בריטיים בולטים שנשלח לעיתון "הגרדיאן" ב-2008 בו הובעה התנגדות חריפה לעצם חגיגות העצמאות ה-60 למדינת ישראל ולהקמתה. שמו של פריי מופיע גם ברשימת התומכים של "יהודים למען צדק לפלסטינים". עם זאת, הוא סירב לתמוך בחרמות על ישראל במשך השנים ואף ביקר בישראל מספר פעמים, האחרונה בהן בשנת 2011.
בזמן מלחמת חרבות ברזל, פריי נשא את נאום חג המולד של ערוץ 4 ובו אמר כי "אין מצב שאתן לאנטישמים להיות אלה שמגדירים אותי או לאלה שייקחו בעלות על המילה יהודי ויזריקו לתוכה את הארס הזדוני שלהם. לכן אני מקבל ותובע את הזהות שלי בגאווה. אני סטיבן פריי, ואני יהודי".
מספריו

השקרן (1992), תרגם אריאל אבן שושן, הוצאת גמא, 2006.
היפופוטם (1994), תרגמה דפנה לוי, הוצאת בבל, 2001.
עושים היסטוריה (1997), תרגמה דפנה לוי, הוצאת בבל, 1999.
מואב סיר רחצי - אוטוביוגרפיה (1997).
כדורי הטניס של הכוכבים (2000), תרגמו נעמה גיל ועומר נבו, הוצאת גמא, 2006.
דברי ימי פריי (2010).
מיתוסים (2019), תרגם תומר בן אהרון, הוצאת הכורסא (2022)
פילמוגרפיה > הופעות בטלוויזיה

הפתן השחור
של מי השורה הזאת בכלל?
קטעים עם פריי ולורי (A Bit of Fry and Laurie)
ג'יבס וווסטר
יחצ"נים מסוכנים (Absolute Power)
בונז
החוק לפי קינגדום (Kingdom)
Qi
24: לחיות עוד יום
מרחבים סגורים
קינגדום (2009-2007)
חינוך מיני (2020)
החטא (2021)
סנדמן (2022)
The Dropout‏ (2022)
עוצר נשימה (2022–2023)
הכול ועכשיו (2023)
Too Much‏ (TBA)
פילמוגרפיה > הופעות בסרטים

דג ושמו וונדה (1988)
החברים של פיטר (1992)
אהבה אטומית (1994) I.Q
פרחים ועשבים שוטים (1995) Cold Comfort Farm
הרוח בערבי הנחל (1996) The Wind in the Willows
ויילד (1997) Wilde
תביעה אזרחית (1998) A Civil Action
מה קרה להרולד סמית'? (1999) Whatever Happened to Harold Smith?
זוגות בהחלפה (2001) Londinium
פארק גוספורד (2001)
גירושין (2003) Le Divorce
קסם של פיה (2004) Tooth
החיים על פי פיטר סלרס (2004) The Life and Death of Peter Sellers
טריסטרם שנדי (2005)
מדריך הטרמפיסט לגלקסיה (2005) - דיבוב
ונדטה (2005)
מסכת המראה (2005) Mirrormask
אלכס ריידר (2006)
אייכמן (2007)
טירוף של קולג' (2007)
(מייקרופט) שרלוק הולמס משחק הצללים (2011)
ההוביט: נפילתו של סמאוג (2012)
דלתות נפתחות (2012) - סרט טלוויזיה
סיפורו של שקרן (2013)
הסרט הזה על הסוכר (2014)
האיש שידע אינסוף (2016)
אליס מבעד למראה (2016)
אהבה וידידות (2016)
הבריטים באים (2018)
אבא אווזה (2018) - דיבוב
מיסטר לינק (2019) - דיבוב
אדום, לבן וכחול מלכותי (2023)
טיול שורשים (2024) - משחק
פילמוגרפיה > תסריט ובימוי

צעירים יפים ומבריקים (2003)
הערות שוליים

↑  Freedom Fry - "Happy birthday to GNU"
↑  סטיבן פריי: "אין מצב שאתן לאנטישמים להיות אלה שמגדירים אותי", באתר ynet, 26 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273247905171  PLWABN: 9810614441105606  BIBSYS: 90862409  BNE: XX1358358  BnF: cb13191060q (data)  CiNii: DA11105587  GND: 115765646  ISNI: 0000 0001 2129 064X  LCCN: n92115518  LNB: 000043501  MusicBrainz: fad46635-5d90-484e-bcf9-5a8e3c1f8830  NKC: jn19981001266  NLG: 73224  NLK: KAC201913111  NSK: 000493006  NTA: 074121065  RERO: 02-A003267415  SUDOC: 035462418  VIAF: 39518907   WorldCat (עם VIAF): 39518907
תת-היבשת ההודית

תת-היבשת ההודית
צילום לוויין של תת-היבשת ההודית
נדידת תת-היבשת ההודית צפונה ודחיקתה אל הלוח האירואסייתי
תת-היבשת ההודית הוא אזור גאוגרפי ותרבותי בדרום אסיה הכולל את הודו, בנגלדש, רוב פקיסטן, נפאל, בהוטן, סרי לנקה והאיים המלדיביים. תת-היבשת חופפת את הלוח הטקטוני ההודי. תת-היבשת הוא אחד מהאזורים המאוכלסים ביותר בעולם ובו כ-1.8 מיליארד תושבים (רובם בהודו, פקיסטן ובנגלדש), המהווים 40% מאוכלוסיית אסיה. המונח "תת-היבשת ההודית" מבטא את השוני הגאוגרפי והטקטוני בין האזור לבין שאר יבשת אסיה, אך גם את ההבדלים החברתיים בין תרבויות תת-היבשת והתרבויות הסמוכות. עם זאת, אין קונצנזוס מוחלט לגבי המושג.
גאולוגיה וגאוגרפיה של תת-היבשת

הלוח הטקטוני ההודי הוא שריד ליבשת הקדומה גונדוונה, שהייתה לוח יבשתי נפרד מאסיה אשר התנגש בה במהלך עשרות מיליוני השנים האחרונות. התנגשויות אלו יצרו את הרי ההימלאיה, את רמת טיבט ורכסי הרים נוספים. פעולת הדחיקה נמשכת עד היום וגורמת לרעידות אדמה ולהמשך התרוממותו של רכס ההימלאיה במספר סנטימטרים מדי עשור.
מבחינה גאוגרפית תחום האזור מצדו הצפוני בשרשראות הרי ההימלאיה, הקארקוראם והינדו-כוש, וצורתו היא כשל חצי אי הכלוא בין מפרץ בנגל ממזרח, האוקיינוס ההודי מדרום והים הערבי ממערב. שטחה של תת-היבשת הוא 4,480,000 קמ"ר, שהם עשרה אחוזים משטחה של אסיה.
הפאונה הטבעית של הודו היא בעלת מגוון מינים גדול מאוד והיא מגיעה למקום ה-8 בעולם מבחינת מגוון ביולוגי.
היסטוריה של תת-היבשת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
היסטוריה של תת-היבשת > פרהיסטוריה

ברחבי הרפובליקה של הודו נמצאו אתרים של נתזי צור, המתוארכים לתקופת האבן הקדומה.
זביגנייב בונייק

זביגנייב קאזימירז' בונייק (בפולנית: Zbigniew Kazimierz Boniek ) (נולד ב-3 במרץ 1956) הוא כדורגלן עבר פולני.
זביגנייב בונייק התחיל את הקריירה במחלקת הנוער של קבוצת זבישה בידגושץ' לאחר מכן עבר לשחק בקבוצת וידזב לודג' . ב-1982 בונייק עבר ליובנטוס והיה לשחקן הפולני הראשון שפנה לקריירה בינלאומית. הוא הגיע למקום השלישי במונדיאל 1982 וזכה בגביע אירופה ב-1985.
בונייק כבש 24 שערים ב-80 משחקים בנבחרת פולין. לאחר שסיים את הקריירה שלו ככדורגלן באיי אס רומא בשנת 1988, פתח בקריירת עסקים מצליחה.
בונייק מונה לסגן נשיא התאחדות הכדורגל הפולנית, וביולי 2002 מונה למאמן נבחרת פולין. פרש מאימון בדצמבר 2002, לאחר 5 משחקים בלבד (2 ניצחנות, תיקו אחד ו-2 הפסדים).
נבחר לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם במרץ 2004 והיה הנציג היחיד של פולין ברשימה זו.
בנימין קריתי

| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1952 (בן 72) חיפה
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:  טייסת 201, הפרקליטות הצבאית
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 נווט קרב, יועץ משפטי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת ההתשה במובלעת הסורית
 עיטורים
 אות הנשיא למתנדב
 תפקידים אזרחיים
 ראש עיריית טבריה (1998–2003), עורך דין כונס נכסים
 
בנימין (בני) קריתי (נולד ב-31 באוגוסט 1952) היה ראש עיריית טבריה בין השנים 1998–2003, נווט בדרגת אלוף-משנה בדימוס.
קורות חיים

קריתי נולד בחיפה. היה נווט קרב בחיל האוויר הישראלי. שירת בטייסת 201. ב-19 באפריל 1974, בעת תקיפת סוללת טילים במהלך מלחמת ההתשה במובלעת הסורית, הופל מטוסו מדגם F-4 פנטום באש מהקרקע והוא נפצע קשה ונשבה. ב-1 ביוני 1974 שוחרר מהשבי והוחזר לישראל.
לאחר שחרורו מהשבי הסורי למד משפטים, סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב וסיים בהצטיינות לימודי תואר שני במסלול המשולב של אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת ברקלי בקליפורניה. כמו כן היה חבר בסגל ההוראה באוניברסיטת תל אביב.
שימש יועץ משפטי במפקדת הפרקליטות הצבאית ובתפקידים מבצעיים בחיל האוויר והשתחרר בדרגת אלוף-משנה.
פעילות

לאחר שחרורו הקים משרד עורכי דין. התמחה בחדלות פרעון ושימש כמנהל מיוחד, כונס, מפרק, נאמן בשורה ארוכה של תיקים לרבות - קלרין (כולל טבריה קלאב הוטל), גינדי, אחים הורוביץ, אבני מרום, א.פ.פ. קונסטרקשן וחברות רבות נוספות. התמחותו העיקרית היא בנייה והשלמה של מיזמי בנייה מורכבים במטרה לסייע לרוכשי דירות שנפגעו בעקבות קריסות של חברות בניה. במסגרת זו נבנו והושלמו על ידו אלפי דירות מגורים ויחידות נופש של חברות שקרסו.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 1998, הקים רשימה עצמאית בשם "טבריה אחת" ורץ מטעמה לראשות עיריית טבריה. רשימתו זכתה ל-2 מנדטים במועצת העיר וקריתי ניצח את צביקה כהן במירוץ לראשות העיר עם 57.5% מקולות הבוחרים לעומת 42.5% לכהן. בזמן כהונתו כיהן כיושב ראש הוועדה המקומית לתכנון ובניה וכחבר הוועדה המחוזית צפון לתכנון ובניה. כמו כן שימש כיושב ראש אס"פ טליה וכחבר במועצת המנהלים של החברה למשק וכלכלה.
בשנת 2000 נפגעה העיר באופן קשה מהעימות עם ערביי ישראל, אולם הוא הצליח לשקם אותה. במסגרת תפקידו הצליח להגדיל את שטח השיפוט של טבריה בקרוב ל-50 אחוזים. תקופת כהונתו התאפיינה בדו-שיח חיובי ומכבד עם הציבור הדתי שאפשר את תפקודה של העיר כעיר תיירות גם בסופי שבוע.
פעילות ציבורית

לאחר סיום כהונתו מתמקד בפעילות ציבורית וחברתית, בגינה קיבל בשנת 2008 את אות הנשיא למתנדב מידי הנשיא שמעון פרס.
בשנת 2003 יזם והקים את "קרן ילדי ישראל", שמטרתה לספק ארוחות חמות לילדים ולנזקקים ולתמוך במוסדות שמסייעים לאוכלוסיות מוחלשות. שימש כיושב ראש הנהלת "מפעל-חיים", שמפעילה כ-15 בתי תמחוי בכל רחבי ישראל וכיושב ראש פרויקט "ארוחה-חמה" עבור ילדים. משמש שנים רבות כחבר ועד מנהל באגודת הידידים של בית החולים פדה-פוריה, ושימש שנים רבות כחבר ועד מנהל של מכללת כנרת בעמק הירדן, פעיל בעמותת בית חיל האוויר, מתנדב בשיטור הימי וממשיך לשרת באופן פעיל במילואים. כמו כן התנדב לחנוך ראשי רשויות במגזר הערבי ולסייע להם בקשר עם רשויות המדינה.
בשנת 2013 נישא לדנה ריבס. הוא אב לחמישה ילדים, מתוכם שניים שאומצו על ידו.
לקראת בחירות 2018 הופעלו עליו לחצים מצד תושבים רבים בטבריה לחזור ולהתמודד על ראשות העיר. קריתי הצהיר על כוונתו להתמודד אך בהמשך חזר בו והביע תמיכה בראש העיר המכהן דאז יוסי בן דוד. עם זאת הוא ממשיך להיות פעיל ציבורית בטבריה והוא חבר בוועד המנהל של הקרן לפיתוח טבריה.
הערות שוליים

↑  סימה שביט, הסתיו האחרון, מעריב, 30 באפריל 1987, המשך, מעריב, 30 באפריל 1987
↑  חיים ליפשיץ, קהל נרגש הריע לחוזרים בביתן 38, דבר, 2 ביוני 1974
↑  גיל יודילוביץ', נקודות הבכי של קלרין באשדוד ובחדרה, מעריב, 24 בדצמבר 1985
↑  ילקוט הפרסומים 4709, באתר נבו, ‏8 בדצמבר 1998
↑  ראש עיריית טבריה לשעבר זכה באות המתנדב מטעם הנשיא, באתר local,‏ 3 ביולי 2008
↑    ישראל מושקוביץ, ים המוות, באתר "ידיעות אחרונות", 18 באפריל 2017
↑  ליאורה גולדנברג-שטרן, רכילות, "מעריב אונליין", 30 באוגוסט 2013
נזיר

פסלים של נזירים נוצרים קתוליים. הנזירים נראים עוסקים במלאכה הידועה ביותר בה הועסקו הנזירים בימי הביניים בהיעדר מכונות דפוס וגם כמצווה – העתקת ספרות קודש
נזיר הוא אדם הנוטל על עצמו לתקופה קצובה או לכל חייו סייגים הקשורים בתענוגות החיים; סייגים אלה משתנים בין תרבויות ודתות. בחלק מהמקרים קיימת הבחנה בין סגפן, החי בחברה אך מוותר על הנאות שונות לבין נזיר הפורש במידה חלקית או מלאה מהחברה, אך זו אינה קיימת בכל המקרים, לדוגמה – הנזיר ביהדות אינו נדרש כלל לפרישה מהחברה.
בדתות המזרח

בדתות המזרח מטרת הנזירות לרוב אינה סגפנות או קרבן עצמי, אלא ניסיון לייצר צורת החיים התומכת במאמצים הרוחניים ובשאיפה להגיע להארה בכך שהיא מסירה מהנזיר דאגות יום-יומיות. בדתות ההודיות מטרת הנזירות היא הימנעות מצבירת קארמה רעה.
בדתות המזרח > בודהיזם

הנזירים הבודהיסטים נשמעים לקוד התנהגות הנקרא וינַאיָה. הבודהיזם אינה דת בעלת הנהגה ריכוזית ולכן קיימים נוסחים רבים לוינאיה, המפורסמים בהם הם הנוסחים של כל אחד משלושת זרמי העל בבודהיזם. מטרתה של הוינאיה לפי הבודהיסטים היא לאפשר לנזיר לחיות חיים הממוקדים במאמץ הרוחני להגיע להארה אישית או קולקטיבית, ולא סיגוף או הימנעות מעונג.
הוינאיה של הטהרוואדה אוסרת על אחזקת רכוש פרטי ודורשת מהנזיר לחיות בשיתוף במנזר המתכלכל בקבצנות מהקהילה, לכן בפאלי נזירים מכונים "קבצנים" וחברי קהילה שלא לקחו על עצמם נדרים נקראים "בעלי בתים". פרט להחזקת רכוש, הוינאיה דורשת גם להימנע מלקיחת חיים, מנישואין ומקיום יחסי מין. הוינאיה של זרם המהאיאנה מתירה אחזקת רכוש באופן משותף (כלומר רכוש של המנזר) מכיוון שהקבצנות נראתה בעין שלילית במדינות מזרח אסיה בה נהוגה המהאיאנה. בנוסף באזורים בהם קשה להחזיק בדיאטה צמחונית, למשל במדינות רכס ההימלאיה, הוינאיה מתירה אכילת בשר, ובמקומות מסוימים נדרי הנזיר לא מונעים נישואין והעמדת צאצאים.
רוב הנזירים הבודהיסטים מתחילים את דרכם במנזר בגיל שבע, בו הם מתחנכים, חיים חיי שיתוף ומקדישים את עצמם לעבודה רוחנית ולמדיטציה, אך ניתן להצטרף ולעזוב את שורות הנזירות בכל גיל ובכל מגדר. ישנם מנזרים שמשלבים אמנויות לחימה עם הלימוד והמדיטציה הבודהיסטית (לדוגמה מנזר השאולין), במטרה לחשל את הנפש ולשלב פעילות גופנית המקלה על שגרת הלימוד והמדיטציה. הבודהיזם אינו דת בעלת סמכות מרכזית ברורה, ולכן באזורים ובזרמים שונים הנזירות תופסת צורות שונות.
בדתות המזרח > הינדו

על פי שיטת ורנאשרם, השיטה החברתית המקובלת בהינדואיזם, מומלץ לקיים אורח חיים נזירי בשלב הברהמצ'אריה, (אנ') השלב הראשון בחיים בו על הצעיר להיות עסוק בלימודיו. לאחר מכן הוא מתחתן וחי חיי משפחה. בגיל זקנה מומלץ לאדם לקחת נדר נזירות נוסף הקרוי סניאסה (אנ') בו הוא פורש לחלוטין מהחברה האנושית. ישנם זרמים מסוימים ביוגה הממליצים על ברהמצ'אריה, על נזירות, לכל החיים.
כמו כן, קיימות בהינדואיזם כתות נזיריות שונות, אשר החשובות שבהן הן הכת הווייסנאביסטית והכת הסאיוויסטית. ככלל, הכתות האלה הן לגברים בלבד, אף שכיום חלק מהקבוצות מקבלות לשורותיהן גם נשים. אף שבין כת לכת ישנם הבדלים מסוימים בנדרי הנזירות, המשותף לכולן הוא התנזרות מבעלות על כל קניין שהוא, למעט קערה, ספל, שני מערכי ביגוד ועזרים רפואיים; איסור על מגע בכסף או דברי ערך בכל צורה שהיא; איסור על אכילה לשם ההנאה; איסור על מגע, מבט, חשיבה והימצאות באותו מקום עם נשים; ואיסור על קיום קשרים אישיים.
בדתות המזרח > אחרות

בשונה מההינדואיזם והבודהיזם, בסיקיזם הנזירות לא רק שאינה קיימת כמוסד, אלא אסורה[דרוש מקור]. בדאואיזם לא הייתה נהוגה נזירות עד שלב מאוחר, ולכן מנהגי הנזירות בדת זו דומה למנהגים הבודהיסטים. בג'ייניזם מנהגי הנזירות הם בין הקיצוניים בדתות העולם, נזירים ג'יינים נודרים שבועת אהימסה מחמירה הדורשת מהם להימנע מהרג אף בטעות, דבר הגורר כיסוי הפה כדי להימנע מבליעת חרקים וטאטוא הקרקע מחשש לדריכה על חרקים. בנוסף, נזירים מזרמים מסוימים בדת זו נמנעים מלבישת בגדים וחיים בעירום מוחלט מכיוון שבגדים נתפסים כרכוש, דבר האסור על הנזירים הג'יינים.
ביהדות

ביהדות, הנזיר קובע תקופה מוגדרת מראש לצורך ההתנזרות, בה הוא מחויב להימנע מצריכת כל מוצר הקשור בענבים ויין (כגון חומץ, וצימוקים), להימנע מטומאת מת (לדוגמה מגע במתים או קברים) ושלא לספר או לגלח את שיער ראשו. להבדיל מדתות אחרות, ביהדות הנזיר אינו אסור ביחסי אישות, ולמעשה הוא מחויב בכך (ככל אדם, מטעם מצוות פרו ורבו). קבלת איסורי הנזירות היא לפי תקופת זמן שהנזיר בוחר מראש, כאשר תקופת הנזירות יכולה לנוע בין נזירות מינימלית למשך חודש, ועד קבלת נזירות לכל החיים, שמקבלה קרוי "נזיר עולם". בתום תקופת הנזירות, הנזיר מצווה לגלח את כל שיער ראשו ולהקריב שלושה קורבנות.
היחס לנזיר או לנזירה בקרב חז"ל נע בין שבח לנזיר, לבין נקיטת עמדה שלילית על ההימנעות מדברים רבים מעבר לצווי התורה.
כך למשל, יש שפירשו את הסיבה שהנזיר מביא קורבן חטאת בסיום תקופת נזירותו, בכך שמדובר בכפרה על שאסר עצמו דברי היתר. לעומת זאת, לפי דעות אחרות, הקרבן הוא כפרה על שיורד הנזיר ממדרגתו העליונה וחוזר למצבו הרגיל (מדרש רבה במדבר פרשה י).
בספר שופטים מתואר סיפורו של שמשון, נזיר מבטן, כפי ציווי המלאך לאמו.
לאחר חורבן בית המקדש השני, הפכה תופעת הנזירות ביהדות לנדירה, כיוון שללא בית מקדש אין אפשרות להקריב את הקרבנות ההכרחיים לצורך סיום תקופת הנזירות והתרת איסורי הנזיר, ועל כן אין הנזירות יכולה להסתיים (אלא אם הנזיר יתיר את נזירותו). למרות זאת תופעת הנזירות קיימת אצל בודדים, בין המפורסמים ביניהם נמנה הרב דוד כהן, "הרב הנזיר", מחשובי תלמידיו של הרב קוק שאף נהג להנזר גם מאכילת בשר.
נזירות מינימלית אינה למשך חודש אלא למשך 30 יום. מסכת נזיר פרק א' משנה ג.
בנצרות

הנזירים בנצרות נודרים, לרוב, שלושה נדרים: צייתנות, פרישות ועוני. לעיתים, נודרים נדר רביעי; יציבות - התחייבות להישאר בשטחי המנזר כל החיים. יש הבדלים ביישום וההבנה של הנזירות בזרמי הנצרות ועל פי רוב, פרוטסטנטים לא מכירים בנזירות, כך בתקופת הרפורמציה מנזרים לעיתים הושחתו ורכושם הרב הועבר לידי הכתר (אנ׳). בראשית ימי הנצרות – ובמידה פחותה יותר גם לאחר מכן – רוב הנזירים היו אנשים מתבודדים שהסתובבו במדבריות. רק במאה ה-4 לספירה החלו הנזירים להתקבץ במקומות מסוימים – במנזרים. מייסדי מוסד הנזירות היו אנטוניוס הגדול במזרח, שנחשב גם כאב הנזירות הנוצרית בעולם, ובנדיקטוס הקדוש במערב. זה האחרון ייסד לא רק מנזר אחד כי אם מסדר שלם של נזירים, בכך שחיבר תקנון שעל-פיו פעלו מספר מנזרים. מאוחר יותר, תקנון זה היווה את הבסיס למסדרים נוספים שקמו.
בנצרות > רקע היסטורי

המקום הראשון שבו התקיימה הנזירות הנוצרית הוא המדבר המצרי. הנזירוּת הנוצרית התקיימה על ידי אחד מאבות הכנסייה הנוצרית, אנטוניוס הגדול (251–356), נזיר מצרי שנחשב כקדוש על ידי הכנסייה הקופטית אליה השתייך, וגם על ידי הכנסייה הקתולית והכנסייה האורתודוקסית. הוא נחשב גם כאב הגדול של כל הנזירים. המקום הראשון שאליו פנה אנטוניוס על מנת לחיות את חיי הנזירות הוא מדבר שידוע כיום בשם "וואדי אל-נטרון" (אנ') (בערבית: وادي النطرون ובלטינית ניטרא (אנ')). עד לימינו אנו עדיין קיימים שם כמה מנזרים.
מאז התפשט רעיון הנזירות בכל רחבי מצרים וכמות הנזירים הלכה וְגָדְלָה.
מקום נוסף בו התקיימה נזורה היא סוריה רבתי. תיאודורט מסירוס (אנ') שחי בשנים 393–460 כתב בספרו Historia Religiosa‏ על נזירים שראה או שמע עדויות מהימנות עליהם.
רעיון הנזורה הגיע בשנת 340 למערב על ידי אתנסיוס הקדוש, הפטריארך של אלכסנדריה, שהגיע לרומא ואיתו שני נזירים אמן ואיסידור, תלמידיו של אנטוניוס. "חיי אנטוני הקדוש" או בלטינית "וויטא אנטוני" שנכתב על ידי אתנסיוס תורגם ללטינית ואיפשר לאנשים להיחשף לחיי הנזורה המצרית.
הנזירים האיטלקים הראשונים כמו הירונימוס, רופינוס ופאולה הלכו למצרים על מנת לחיות את חיי הנזירות כמו הנזיר הראשון והגדול – אנטוניוס.
בנצרות > שיטת חיי הנזירים

קיימים מספר סוגי נזירים, נזיר מסתגף, נזיר מתבודד ונזיר רגיל. נזיר מסתגף הוא כזה המונע מעצמו חומריות ומקדיש עצמו למטרה מסוימת (לדוגמה: נזיר במנזר נוצרי: לעיתים פועלים למטרת רפואת אנשים, ולעיתים לתפילה ומיסיון), נזיר מתבודד הוא נזיר המקדיש את כל כולו ללימוד, התחברות והכרת העצמי (לדוגמה: בודהיסטים) כששני סוגי נזירים אלו לרוב גם מתנזרים מנישואים וחיי משפחה – לעיתים רק לתקופות זמן מוגבלות.
נזירים החיים במנזר כפופים בכל לאב המנזר, שכפוף בעצמו לראש המסדר הכפוף לאפיפיור, ומחויבים לציית לחוקים נוקשים. ככל שנזיר מסוים או חבר בארגון מסוים מצליח לגייס יותר נכסים ואנשים למטרות הארגון, כך מקדמים אותו יותר. לרוב הנזירים נודרים שלא להחזיק רכוש פרטי, מעבר לחפצים אישיים מועטים: גלימה, ברדס, סכין, מחט, לוח כתיבה וכלי כתיבה. עליהם להשתתף בתורנויות בעבודות הביתיות של המנזר, לעסוק בשעות היום בעבודות כפיים שונות ובשעות מסוימות לקרוא את כתבי הקודש. חייהם צנועים מאוד, מה שמתבטא, למשל, בזה שהם מכינים בעצמם את מאכליהם. חלק מרכזי מחיי הנזירים הוקדש לשימור כתבים עתיקים ולהעתקתם בעידן שלפני המצאת הדפוס.
בנצרות > הנזירות בימי הביניים

למרות צניעות חייהם של הנזירים עצמם, המסדרים והמנזרים צברו במהלך ימי הביניים אדמות רבות ורכוש עצום. עושר זה גרם לביקורת רבה בתוך הכנסייה והביא להקמת מסדרי הקבצנים (כגון הפרנציסקנים והדומיניקנים), אלא שגם הם הסתאבו והתעשרו עם הזמן. עושר זה היה אחד הגורמים לרפורמציה ולהריסת המנזרים והחרמת הקרקעות על ידי מלכים ונסיכים שתמכו בה במאה ה-16.
באסלאם

האסלאם, ככלל, אינו מכיר בנזירות ובסגפנות ואף רואה בה חטא. בקוראן נכתב, שהמוסלמים אינם מצווים על ההתנזרות. עם זאת, חסידי הסופיזם, אחד מזרמי האסלאם האיזוטריים, מנהלים אורח חיים צנוע ונזירי ובמועדים מסוימים אף מלקים עצמם עד זוב דם. כמו כן, ישנן באסלאם כתות אשר טוענות להיות ממשיכי דרכם של אישים חשובים באסלאם כגון אבו בכר והחליף עלי, אשר מנהגיהן דומים לכללי הנזירים הנוצריים.
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
האנציקלופדיה הקתולית: הנזירות המערבית (באנגלית)
האנציקלופדיה הקתולית: הנזירות המזרחית (באנגלית)
הגב' בוטצ'ר (1897), "היסטוריית העם הקופטי" – הכרך הראשון
הערות שוליים

↑  Mönchsgeschichte
↑  VITA S. ANTONI
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11934686n (data)  GND: 4074927-7  HDS: 011704  NKC: ph122923  TDVİA: ruhban 
נזיר ג'ייני מזרם הדיגמברה, בו נהוג עירום וטאטוא הקרקע
ארז אליאב

ארז אליאב (נולד ב-13 בנובמבר 1977) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן.