זכויות להט"ב בבליז
מעמד בחוק > קיילב אורוזקו נגד התובע הכללי של בליז

בספטמבר 2010, תנועת הסנגוריה המאוחדת של בליז (UNIBAM) ומנכ"לה, קיילב אורוזקו, הגישו יחד תביעה לבית המשפט העליון של בליז להסיר את החוקתיות של "חוק הסדום" בתמיכת ועדת המשפטנים הבינלאומית, איגוד עורכי הדין של חבר העמים, והקרן לכבוד האדם. בדצמבר 2011, נשיא ארצות הברית ברק אובמה מתח ביקורת שלילית על מדינות הרודפות הומוסקסואליות. בתגובה, ראש ממשלת בליז, דין בארו, חזר והדגיש כי בליז לא תשנה את חוקיה האנטי-הומוסקסואלים. בארו טען שהנושא הוא "נושא שעל בליז להתמודד איתו ואם ארצות הברית רוצה להעניש מדינות על ידי הסרת סיוע חוץ להמשך נוהג שכזה, אז הם יצטרכו לנתק את הסיוע שלהם".
היועץ המשפטי של צדדים בעלי עניין בכנסייה (CIP) (המורכבת מהכנסייה הרומית-קתולית, הארגון התאגידי של כנסיית בליז של אנגליה והאגודה האוונגליסטית של הכנסיות) טען בינואר 2012 כי ל-"UNIBAM" אין מעמד להגיש את התיק מכיוון שכארגון, אין לו זכויות מובטחות חוקתית. בהסתמך על סעיף 20 של חוקת בליז, בית המשפט צידד ב-"CIP" ב-27 באפריל 2012 ומחק את "UNIBAM" כתובע. בדצמבר 2012, השופט ארנה העניק ל-"UNBAM" מעמד של "בעל עניין", שהיה אותו מעמד שניתן ל-"CIP".
התיק נדון בבית המשפט העליון במאי 2013, על רקע אלימות ואיומי מוות שקיבלו פעילים להט"ב. ב-10 באוגוסט 2016, קבע השופט העליון קנת' בנג'מין שסעיף 53 לחוק הפלילי של בליז סותר את ההגנות החוקתיות של "שוויון, כבוד ופרטיות אישית". אורוזקו זוכה על כל הנקודות בהחלטה, בה חזר בנימין כי בית המשפט נדרש לפסיקה משפטית ולא בשיפוט מוסרי. בנג'מין הורה לתקן את החוק הפלילי עם הוספת המשפט "סעיף זה לא יחול על מעשים מיניים בהסכמה בין מבוגרים". הוא המשיך וקבע כי חוקת בליז חייבת להיות עקבית עם פרשנויות בינלאומיות והבהיר כי "מין" כאמור בסעיף 16(3) לחוקה, כולל נטייה מינית.
ב-17 באוגוסט 2016, הממשלה הודיעה כי לא תערער על פסק הדין לבית הדין הקריבי לצדק, אלא שבעלי עניין אחרים יכולים לערער. לאחר שנפגשה עם מנהיגים דתיים ב-9 בספטמבר, הפכה הממשלה את דעתה והודיעה כי תערער חלקית על פסק הדין, תוך ערעור ספציפי על ההכרזה שהחוקה אוסרת אפליה על רקע נטייה מינית. בעלי אינטרסים דתיים הגישו ערעור על פסק הדין ב-16 בספטמבר. ב-4 באוקטובר 2016, הערעור של האגודה האוונגליסטית הלאומית של בליז על התיק נדחה על ידי השופט העליון, משום שהארגון לא היה בעל עניין מקורי בתיק. במרץ 2018, הכנסייה הקתולית בבליז חזרה בה באופן רשמי מהערעור, והותירה את ממשלת בליז כמערערת היחידה להחלטה על סעיף 53. עם נסיגת הכנסייה הקתולית, ניתנה הכרה בכך שיחסים מיניים בין מבוגרים שהסכימו עברו לגליזציה מלאה בבליז, שכן הערעור החלקי של הממשלה עסק רק בשאלה אם ניתן לפרש את הסעיף נגד אפליה של החוקה שהתייחסה למין כדי לאסור אפליה על הבסיס של נטייה מינית.
ב-29 באוקטובר 2018 שמע בית המשפט לערעורים טיעונים מלאים משני הצדדים. עמדת הצוות המשפטי של אורוזקו הייתה כי יש לדחות את הערעור, שכן על ידי המדינה שאין לה התנגדות להכריז על סעיף 53 לחוק הפלילי כבלתי חוקתי, לערעור החלקי על אפליה אין כל השפעה. וסטמין ג'יימס כינה את הערעור כ-"אקדמי" כיוון שהחוקה מגנה על קהילת הלהט"ב מפני אפליה, כלומר גם אם חלק זה בפסק הדין יתבטל, הממשלה לא תוכל להפלות פלח ספציפי באוכלוסייה. נייג'ל הוק, היועץ המשפטי של בליז, טען כי הפסיקה היא הגזמה שיפוטית כדי להגדיר מחדש את ההגנות החוקתיות הניתנות לאי-אפליה על בסיס "מין" כדי להרחיבה גם ל-"נטייה מינית". ליסה שומן, התנגדה לטיעון וקבעה: "השופטים הם האפוטרופוסים של המשמעות של החוקה, זה מתפקידם לפרש מהי החוקה". בעודה ציינה שהתחייבויות של אמנות בינלאומיות שבליז חתומה עליהן משמשות בדרך כלל לפרשנות של החוק הפנימי, היא דחתה את הטענה בדבר "הגזמה שיפוטית". פסק דין הערעור נשמר עד לדיון נוסף. ב-30 בדצמבר 2019 אישר בית המשפט לערעורים את חוסר החוקתיות של סעיף 53 ואת הרחבת ההגנות בחוקה מפני אפליה כך שתכלול נטייה מינית וחופש הביטוי בכדי שיכלול "ביטוי מיני" בתוכנו.