stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוליטיקה של סמואה האמריקנית

בית המחוקקים של סמואה האמריקנית
הפוליטיקה של סמואה האמריקנית היא במסגרת של מדינת חסות בעלת שיטת משטר של דמוקרטיה נשיאותית ייצוגית, כאשר המושל הוא ראש הממשלה, ובמדינה יש מערכת רב-מפלגתית.
סמואה האמריקנית היא טריטוריה השייכת לארצות הברית אך אינה אחת מהמדינות המרכיבות אותה, והיא מנוהלת על ידי המשרד לענייני איים, המשתייך למחלקת הפנים האמריקנית. החוקה שלה אושרה ב-1966 ונכנסה לתוקף ב-1967. הכוח הביצועי מופקד בידי הממשלה. הכוח החקיקתי מפוצל בין שני בתי המחוקקים. המערכת המפלגתית היא העתק של זו שבארצות הברית. הרשות השופטת לא תלויה ברשות המבצעת וברשות המחוקקת.
כמו כן, בסמואה האמריקנית מתקיימת גם מערכת פוליטית כפרית מסורתית, הנקראת פאאמאטאי והפאאסמואה, שממשיכה להתקיים הן בסמואה האמריקנית והן בסמואה העצמאית.
הפאאסמואה היא מונח המתאר שפה ולבוש, והפאאמאטאי היא פרוטוקולים של הפונו (מועצה) והמערכת שבראשה עומד צ'יף. הפאאמאטי והפונו הם חלק בכל הרמות של הגוף הפוליטי הסמואי, החל מהמשפחה, עובר בכפר, ממשיך ברמת האזור, ועד לעניינים לאומיים. המאטאי (צ'יפים) נבחרים בקונצנזוס בתוך הפונו של המשפחה המורחבת ושל הכפרים שאליהם הם שייכים.
המאטאי והפונו (שבעצמה מורכבת ממאטאי) מחליטים על פיזור של המשפחות הסוחרות ועל תקופת השכירות של אדמות ציבוריות. רוב האדמות בסמואה האמריקנית ובסמואה העצמאית הן אדמות ציבור. מאטאי יכול לייצג קבוצה של משפחה קטנה או של משפחה מורחבת גדולה שנמצאת גם מעבר לאיים, כלומר, גם בסמואה האמריקנית וגם בסמואה העצמאית.
הרשות המבצעת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| המשרה | מחזיק המשרה | מפלגה | מתאריך |
| נשיא ארצות הברית | ג'ו ביידן | המפלגה הדמוקרטית | 20 בינואר 2021 |
| מושל סמואה האמריקנית | למנו פלטי מאוגה | המפלגה הדמוקרטית | 3 בינואר 2021 |
המושל וסגן המושל נבחרים בבחירות המתקיימות פעם בארבע שנים. שיטת ההצבעה היא פתק אחד לשניהם.
הרשות השופטת

בית המשפט העליון (נשיא בית המשפט ושאר השופטים ממונים בידי מזכיר הפנים של ארצות הברית)
הרשות השופטת > ארגונים בינלאומיים הפעילים בסמואה האמריקנית

ועדת האומות המאוחדות לכלכלה וחברה עבור אסיה והאוקיינוס השקט
האינטרפול (סניף מקומי)
הוועד האולימפי הבינלאומי
מזכירות הקהילה הפאסיפית
פוג'י (אוניית מערכה)

| --- | --- |
פוג'י בצילום מ-1905
פוג'י בצילום מ-1905
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אניית מערכה
 צי:  הצי הקיסרי היפני
 דגל הצי:  
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת פוג'י
 אוניות בסדרה:  פוג'י ויאשימה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  תמזה-עבודות ברזל, אנגליה
 תחילת הבנייה:  1 באוגוסט 1894
 הושקה:  31 במרץ 1896
 תקופת הפעילות:  17 באוגוסט 1897 – 1948 (כ־50 שנה)
 אחריתה:  נגרטה
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  12,533 טון מרבי
 אורך:  114 מטר
 רוחב:  22.25 מטר
 שוקע:  8.08 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  .18.25 קשר (33.8 קמ"ש)
 גודל הצוות:  726 אנשי צוות
 טווח שיוט:  4,000 מייל ימי
 הנעה:  שני מנועי קיטור מסוג, 14 דודים בהספק 13,500 כ"ס
 כמות הדלק:  1,117 טון פחם
 אמצעי לחימה
 שריון:  דופן 457 מ"מ   צריחים 152 מ"מ   סיפון 63 מ"מ   גשר 356 מ"מ
 חימוש:  4 תותחי 305 מ"מ    10 תותחי 152 מ"מ   20 תותחי 3 ליטראות   4 תותחי 2.5 ליטראות   5 צינורות טורפדו 457 מ"מ
 
פוג'י (יפנית: 富士) הייתה אוניית מערכה הראשונה באוניות המערכה מסדרת פוג'י מסוג פרה-דרדנוט, ששרתה בצי הקיסרי היפני. האונייה קרויה על שמו של הר פוג'י, ההר מקודש והגבוה ביותר ביפן.
יחד עם אוניות המערכה הנוספות שיקישימה, יאשימה, הצוסה, הסאי ומיקאסה היוותה את עמוד התווך של הצי היפני במלחמת רוסיה–יפן בשנים 1904-1905.
היסטוריה

פוג'י ושאר חמש אוניות המערכה נבנו עבור יפן בממלכה המאוחדת כאשר ליפנים עדיין לא הייתה היכולת לבנות בעצמם אוניות מערכה. פוג'י הוזמנה במספנות התמזה בשנת 1894, מהלך הבנייה לווה על ידי 240 מהנדסים וקציני צי יפניים אשר למדו את מלאכת הבנייה.
פוג'י הועברה ליפן לאחר שהשתתפה בחגיגות ימיות לכבוד יובל היהלום למלכה ויקטוריה. היא הפליגה דרך תעלת סואץ, הגיעה ליפן בשנת 1897 ולא הספיקה להשתתף במלחמת סין–יפן הראשונה.
פוג'י הייתה אוניית מערכה מודרנית ודגם משופר של אוניות מערכה בריטיות שהמאפיין העיקרי שלהן היה מגן משוריין מוארך של עמדות התותחים אשר חייב החזרת התותחים למיקום התחלתי לצורך טעינה. המגרעת העיקרית של אוניות המערכה מסדרת פוג'י הייתה שרק 4 מתוך 10 תותחי ה-152 מ"מ הותקנו בתוך צריח משוריין.
כשפרצה מלחמת רוסיה–יפן שרתה פוג'י בדיוויזיה הקרבית הראשונה של הצי הראשון של יפן עליה פיקד קפטן מצ'ומוטו קזו. פוג'י השתתפה בהפגזות על פורט ארתור ב-9 בפברואר 1904 וספגה שתי פגיעות שגרמו נזק קל בלבד. ב-22 במרץ 1904 היא נפגעה על ידי פגז 305 מ"מ שנורה מאוניית מלחמה רוסית שעגנה בנמל פורט ארתור ובעקבות זאת נשלחה לתיקונים בססבו.
בהמשך, השתתפה פוג'י בקרב הים הצהוב ובקרב צושימה שם הטביעה את אוניית המערכה הרוסית בורודינו. ב-1910 הועברה לתפקיד של אונייה להגנת חופים וב-1922 בהתאם לאמנת וושינגטון פורקה מחימוש וקורקעה. בשני העשורים הבאים היא שימשה כאוניית אימונים ביוקוהמה וב-1948 נגרטה.
גלריית תמונות

פוג'י
פוג'י
לקריאה נוספת

Historical Dictionary of The Russo Japanese War/ Rotem Kowner. Scarecrow Press Inc. 2006
Hisrory of the Russo Japanese WAr. Cassell's. Cassell Company. London 19905-6
פאביו פוניני

| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1987 (בן 37) סנרמו, איטליה
 מדינה:  איטליה
 מקום מגורים:  ארמה די טגיה, איטליה
 בן או בת זוג:  פלאביה פנטה (11 ביוני 2016–?) 
 מספר צאצאים:  3 
 גובה:  1.78 מטר
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוען:  2004–הווה (כ־20 שנה)
 סה"כ פרסים שצבר:  18,207,467 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  325-278 (53.9%)
 דירוג שיא:  10 (10 ביוני 2019)
 זכיות בטורנירים:  9
 זוגות
 מאזן קריירה:  160-168 (48.78%)
 דירוג שיא:  7 (20 ביולי 2015
 זכיות בטורנירים:  5
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 0
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  סיבוב רביעי (2014, 2018)
 אליפות צרפת הפתוחה:  רבע הגמר (2011)
 וימבלדון:  סיבוב שלישי (2010, 2014, 2017, 2018)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  סיבוב רביעי (2015)
 תאריך עדכון 14 בנובמבר 2018
 
פאביו פוניני (באיטלקית: Fabio Fognini; נולד ב-24 במאי 1987) הוא טניסאי איטלקי. נכון למאי 2022 מדורג במקום ה-51 בעולם בסבב ה-ATP. דירוג השיא שלו היה 9, ב-15 במרץ 2019. עד כה זכה ב-9 תארים ביחידים ו-6 תארים בזוגות.
ביוגרפיה

פוניני נולד בסנרמו שבאיטליה לסילבנה ולפולביו. בילדותו התגלה פוניני ככישרון בעקבות ההגעה שלו בשיאו למקום 8 בעולם לנוער.
קריירה

פוניני התחיל את הקריירה ב-2004 בגיל 16.
קריירה > 2011

2011 הייתה השנה בה פוניני החל לבלוט בסבב הזוגות. פוניני זכה בתואר הזוגות הראשון שלו יחד עם בן ארצו סימון בוללי. בסבב היחידים פוניני עוד לא בלט בתחילת השנה והפסיד בסיבוב הראשון של אליפות אוסטרליה הפתוחה לפלוריאן מאייר. אך בהמשך השנה פוניני הגיע לרבע גמר גראנד סלאם ראשון באליפות צרפת הפתוחה. בווימבלדון פוניני לא השתתף. אליפות ארצות הברית הפתוחה גם לא העירה פנים לפוניני כשהוגרל בסיבוב השני נגד תומאש ברדיך הצ'כי. לעומת זאת פוניני הצליח מאוד בטורניר זה בזוגות עם סימון בוללי בן ארצו כשהגיעו ביחד לחצי גמר הזוגות. את השנה סיים פוניני בין ה-50 הראשונים בעולם ליחידים.
קריירה > 2012

את 2012 פתח פוניני לא טוב כשהפסיד בסיבוב הראשון של אליפות אוסטרליה הפתוחה לאלחנדרו פאייה הקולומביאני. בעונת החימר הצליח יותר כשבטורניר בוקרשט הגיע לגמר ATP ראשון בקריירה והפסיד ל ז'יל סימון הצרפתי. באליפות צרפת הפתוחה פוניני הגיע עד הסיבוב השלישי שם הפסיד ל ז'ו-וילפריד צונגה הצרפתי. בעונת הדשא הגיע פוניני עד רבע הגמר של טורניר איסטבורן שם הפסיד לאנדי רודיק שניצח בטורניר. בווימבלדון פוניני הפסיד לרוג'ר פדרר השווייצרי שבסופו של דבר גם ניצח בטורניר. באולימפיאדת לונדון הפסיד פוניני ל נובאק ג'וקוביץ' שדורג אז שני בעולם. באליפות ארצות הברית הפסיד פוניני בסיבוב השלישי לאנדי רודיק האמריקאי. לאחר האליפות הגיע פוניני לגמר שני בקריירה והפסיד למרטין קליז'ן הסלובקי. פוניני סיים את השנה במקום ה-45.
קריירה > 2013

2013 הייתה שנת הפריצה של פוניני. באוסטרליה הוא הפסיד בסיבוב הראשון ליחידים אך הגיע עם שותפו ובן ארצו סימון בוללי לחצי גמר גראנד סלאם זוגות שני בקריירה שם הפסידו לאחים ברייאן המדורגים 1 בעולם בזוגות. הוא זכה ביחד עם סימון בוללי בתואר הזוגות השני בבואנוס איירס בארגנטינה. ביחידים הגיע פוניני לרבע הגמר בבואנוס איירס שם הפסיד למדורג 1 בטורניר, דויד פרר הספרדי. מהמשך העונה פוניני היה בשיאו. הוא הגיע לחצי הגמר של טורניר אקפולקו היוקרתי שם הפסיד לדויד פרר אחרי מאבק עיקש. פוניני התחרה באינדיאן וולס נגד נובאק ג'וקוביץ' המדורג ראשון בעולם ואף ניצח מערכה לפני שהפסיד. לאחר מכן הדהים את עולם הטניס כשהגיע לחצי הגמר של טורניר מאסטרס 1000 במונטה קרלו. שם הפסיד למדורג 1 בעולם נובאק ג'וקוביץ' שניצח בטורניר. באליפות צרפת הפתוחה הפסיד לרפאל נדאל הספרדי שלאחר מכן גם ניצח באליפות. בעונת הדשא השתתף פוניני בטורניר איסטבורן והפסיד ברבע הגמר לאיבן דודיג. בווימבלדון הפסיד ליורגן מלצר האוסטרי בסיבוב הראשון. לאחר ווימבלדון פוניני היה בכושר שיא וזכה בשני תוארי יחידים ברצף: הראשון בשטוטגרט שבגרמניה מסבב ה-250 כשבגמר גבר על המקומי פיליפ קולשרייבר. ולאחר מכן זכה בתואר השני ברציפות בהמבורג מסדרת ה-500 כשבגמר גבר על פרדריקו דלבוניס הארגנטינאי שגבר בחצי הגמר על רוג'ר פדרר. פוניני נכנס ל-20 הראשונים בעולם והמשיך בכושר השיא כשהגיע לגמר טורניר בפעם השלישית ברציפות בטורניר אומג אך הפסיד בגמר לספרדי טומי רוברדו. המשך העונה הייתה מאכזבת מבחינת פוניני. הוא הפסיד בסיבוב השני במונטריאול לארנסט גולביס. בסינסינטי הפסיד בסיבוב הראשון לראדק סטפאנק. באליפות ארצות הברית הפתוחה אכזב כשהפסיד הפסד מוחץ למדורג 120 בעולם. בסנט פטרסבורג, שבו היה הפיינליסט אשתקד הפסיד בסיבוב השני למיכאל פרז'יז'ני. בטורניר בייג'ינג הציג יכולת פנטסטית והגיע עד רבע הגמר שם הוליך 1–4 6-2 על רפאל נדאל המדורג ראשון בעולם אך לבסוף הפסיד.
2019
בשנת 2019 הגיע פוניני להשיג השיא בקריירה שלו וזכה באפריל בטורניר החימר מונטה קרלו מסבב המאסטרס atp 1000. פוניני  ניצח בגמר  3:6, 4:6 את דושאן לאיוביץ', כאשר בדרך לגמר ניצח את מלך החימר נדאל. בעקבות זכייה זו והשגים נוספים במהלך השנה, פוניני הגיע לדרוג השיא שלו בסבב ה atp  וטיפס עד למקום ה 10 בדרוג.
סגנון משחק

סגנון המשחק של פוניני בעיקר הגנתי והחבטה הטובה ביותר שלו היא דרופ שוט. המשטח המועדף עליו הוא חימר והישגיו היו בעיקר על משטח זה.
מאמן

מאמנו של פוניני הוא ז'וזה פרלס.
תארים בקריירה

| מס>  | תאריך | טורניר | משטח | יריב בגמר | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 14 ביולי 2013 | שטוטגרט, גרמניה | חימר | גרמניה פיליפ קולשרייבר | 6-4 6-4 5-7 |
| 2. | 21 ביולי 2013 | המבורג, גרמניה | חימר | ארגנטינה פדריקו דלבוניס | 6-2 7-6 4-6 |
| 3. | 9 בפברואר 2014 | ויניה דל מאר, צ'ילה | חימר | ארגנטינה לאונרדו מאייר | 6-2 6-4 |
| 4. | 24 ביולי 2016 | אומג, קרואטיה | חימר | סלובקיה אנדריי מרטין | 6-1 6-4 |
פוניני באליפות צרפת הפתוחה 2013
עומר בן אל-ח'טאב

עֻמַר בִן אל-חַ'טַּאב (בערבית: عمر بن الخطّاب; 586 – 3 בנובמבר 644) היה הח'ליפה השני, שלט בשנים 644-634. עלה לשלטון לאחר מותו של אבו בכר. קברו נמצא במסגד הנביא באל-מדינה.
עומר נחשב למייסד האימפריה המוסלמית. הוא השלים את ההשתלטות על חצי האי ערב, לחם נגד הביזנטים וכבש את ארץ ישראל, סוריה, עיראק ומצרים. עומר היה כובש ירושלים, ומסגד עומר ברובע הנוצרי בירושלים קרוי על שמו.
לפני מותו מינה אבו בכר את עמר בן אל-ח'טאב כיורש הח'ליפות. דרך זו של העברת השלטון, המכונה "עהד" (عهد), לא הייתה נפוצה בתרבות הערבית של הימים ההם. מינוי יורש לשליט נעשה בדרך-כלל באמצעות מועצה ("שורא") (Shura) או על-פי קרבת משפחה. על-פי המסורת השיעית, המינוי היה פסול שכן הוא חסם את הדרך לעלייתו של עלי בן אבי טאלב, יורשו הלגיטימי של מוחמד בעיני השיעים, כשליט על המוסלמים. בספרות השיעית כונו אבו בכר, עומר ועת'מאן בשם "גונבי הח'ליפות" כי לטענתם גזלו אותה מיורשה החוקי, עלי.
תולדות חייו ופעלו של עומר

עומר נולד במכה לשבט "בנו עדי" ובשנים הראשונות התנגד למוחמד שהיה מטיף לאסלאם. במקורות סוניים מסופר שהיה אדם אכזר מאוד וקבר את בתו הקטנה בחיים
עומר היה מנהיג מוכשר ומנוסה והיו לו כינויים כגון "אלפארוק" (המיטיב להבדיל בין אמת לשקר, הוגן), "צאחב אלדרה" (בעל השוט המחמיר והקפדן) ו"אמיר אלמא'מנין" ("אמיר המאמינים", כינוי שהפך מאוחר יותר לכינוי מסורתי שכיח לח'ליפה).
בעת שלטונו של אבו בכר, היה עומר האישיות החזקה שעמדה מאחוריו, ואולי אף מאחורי הנביא שנהנה מהתאסלמותו. אישיותו היוותה דוגמה ומופת למאמינים - הוא היה צנוע, עניו ומסתפק במועט, ביתו היה פתוח לכול, ושלטונו דמה לשלטון השייח' בתקופת ה"ג'אהליה".
שלטונו של עומר נמשך עשר שנים, שבמהלכן הונחו היסודות לאימפריה המוסלמית: עומר הרחיב את שטחה של האימפריה על ידי כיבוש חלק מן האימפריה הביזנטית וחיסול הממלכה הפרסית הסאסאנית. הוא הביא לארגון אדמיניסטרטיבי של השטחים הכבושים, ולארגון פנימי בתוך מעמד הכובשים. למעשה הוא הוכיח עצמו בכול כשליט מוכשר וכמנהלן גדול.
בכל מקום שאליו הגיעה התפשטותה של האימפריה המוסלמית על ידי כיבוש צבאי, השתכנו הערבים בערים שהיו למעשה מחנות צבא שכונו "אמצאר". הערים הוקמו הן בערים עתיקות והן באזורים חדשים. סביב המחנות הללו התגודדו תושבי הארץ סביב השליטים כדי לספק להם כל צורכיהם ולהתפרנס מהם. בעקבות התפשטותה והתרחבותה של האימפריה המוסלמית, ראה עומר צורך בקביעת כללים שיבטיחו מעמד נאות לכובשים ולשליטים הערבים, וישמרו על מעמדם הלאומי בקרב העמים הנכבשים.
עומר נרצח בידי עבד פרסי בנובמבר 644. הוא מינה מועצה, שורא, לבחור את מחליפו, והמועצה בחרה בעות'מאן בן עפאן כח'ליפה השלישי.
פועלו

בעקבות הסכסוכים בין השבטים, שנשמרו גם בתוך הערים הללו, אסר עומר על הערבים לרכוש קרקעות מחוץ לחצי האי ערב כדי לשמור על הנחלות הקיימות כרכוש הכלל. השכבה הצבאית ששכנה בערים המרכזיות הנזכרות לא שלטה בכוח הדת אלא בכוח מוצאם האתני. בן האזורים הכבושים שהתאסלם לא נכנס לאותו מעמד כמו המוסלמי ה"מקורי", אלא נקרא "מולא" (ברבים "מואלי"). כמו בימי ה"ג'אהליה". לא היה די בקבלת האסלאם אלא היה צורך להצטרף כנספח לאחד משבטי ערב. מעמדם של המתאסלמים היה נמוך בהרבה מזה של המוסלמים ערבים, דבר שגרם בתקופות מאוחרות יותר למרידות רבות.[דרוש מקור] עד סוף השלטון האומיי לא קיבלו המואלי תפקידי פיקוד, שלטון ושיפוט, הם לא זכו בחלק מן השלל, לא יכלו לשרת בחיל הפרשים המכובד והערבים נזהרו מלהתחתן איתם.
עומר קבע היררכיה נוספת בין הערבים עצמם. הוא העתיק את מוסד ה"דיוואן" הפרסי - משרד האוצר שתפקידו הראשוני היה תשלום קצבה משלל הכובשים. הראשונים בין מקבלי הקצבאות היו בני משפחת הנביא, אחריהם ה"מֻהאג'רון" וה"אנצאר" – חברי הנביא, ובתחתית הרשימה בני השבטים, החיילים. ה"מואלי" לא זכו לכל קיצבה ממשלתית אף על פי שתרמו לכיבושים.
בני האוכלוסייה המקומית אשר לא התאסלמו היו "אהל אלדִ'מה" - בני חסות. מעמד זה יועד במקור רק לבני הדתות המונותאיסטיות, אך בלחץ המציאות ניתן מעמד זה גם לדתות אחרות. עומר היה מי שקבע את היחס אל בני החסות ב"תקנות עומר".
עניינים אחרים שקבע עומר היו:
קביעת ההג'רה של מחמד ממכה לאלמדינה כראשית הספירה האסלאמית. ההג'רה חלה ב-16 ביולי 622 ויום זה נקבע ל-1 בחודש "מחרם", הראשון בשנה האסלאמית.
ערכי ומשקלי המטבעות האסלאמיים.
בני החסות היו במידה רבה אוטונומיים - נשארה להם זכות השיפוט על פי דתותיהם, וארגונם הקהילתי אוּשר. חובתם היחידה הייתה תשלום מס גולגולת - "ג'זיה", ומס קרקע – שהיו מיסים מקובלים מאוד. מס הקרקע הוטל גם על מוסלמים בעלי קרקעות, ואילו מס הגולגולת הוטל אך ורק על לא-מוסלמים כתמורה להגנה שהוענקה להם על ידי המוסלמים - דהיינו, התחייבותה של האימפריה האסלאמית להגן עליהם ולשומרם בחסותה. מס הקרקע על "בני החסות" היה 50 אחוזים מהיבול, ומס הקרקע שהוטל על מוסלמים היה "חומס", חומש מן היבול. זה היה אמצעי לחץ לגרום לבני חסות להתאסלם. בקרב יהודים נטו הרוב כאשר עבודת האדמה חדלה להיות עסק מפרנס עבורם, ולא עמדו בנטל המיסים, לנטוש את האדמות ולעבור לערים וכל הנוטשים החליפו את עיסוקיהם והתפרנסו מעבודות עירוניות, בעיקר מסחר. בין המיעוט שבחר להישאר בכפרים כעובדי אדמה היו שהתאסלמו כעבור דורות.
עומר נרצח במסגד בשעת התפילה על ידי פירוז נהונדי (אבו לֻאלֻאה)(אנ'), חייל סאסאני לשעבר, שנלקח כעבד לחצי האי ערב לאחר שנשבה בקרב אל-קאדסיה. לפני מותו הספיק עומר למנות מועצת "שורא".
עומר נקבר לצד קברו של אבו בכר במסגד הנביא בעיר אל-מדינה, בו קבור גם מוחמד, והוא המסגד השני בחשיבותו באסלאם לאחר המסגד במכה. החלטה זו הנציחה את מעמדו של עומר כאחד האישים החשובים ביותר בתולדות האסלאם.
פועלו > היחס לספריות פרסיות

על פי אבן חלדון, עומר היה אחראי להשמדת ספריות רבות בפרס: "כשכבשו הערבים את ארץ פרס ומצאו בה ספרים רבים, כתב המצביא סעד אבן אבי-וקאץ אל החליף עומר בן אל חטבא וביקש ממנו רשות לשמור את הספרים ולהעבירם לידי המוסלמים. עומר ענה לו במכתב: 'זרוק אותם למים; אם יש בתוכנם משום דרך הישר, הרי כבר היטיב אלוהים להורות לנו את דרך-הישר; ואם תוכנם הוא בגדר תעייה, כבר שמר אותנו אלוהים מפניה'. ספרי הפרסים נזרקו אפוא למים או לאש, ומדעי הפרסים אבדו ולא הגיעו אלינו". תיאור זה (יחד עם מקורות אחרים) התגלגל ככל הנראה לטענה לפיה הערבים השמידו את ספריית אלכסנדריה, טענה שנחשבת לשגויה על ידי רוב החוקרים.
פועלו > מעמד הנוצרים והיהודים בירושלים

המוסלמים התירו את המשך ישיבת הנוצרים בעיר. קיימת מחלוקת לגבי עמדתו של עומר בנוגע ליהודים בירושלים. על פי גרסה אחת לא התיר ליהודים להתיישב בירושלים. על פי גרסה שנייה, התיר ל-70 משפחות יהודיות להתיישב בעיר.
לפי חוזה עומר תעודה שמעמדה ההיסטורי לא ברור, התחייב עומר לבישוף סופרוניוס, כי זכויות הנוצרים בירושלים יכללו מניעה של מגורי יהודים בה. אף שקיימת מחלוקת באשר לאותנטיות של התעודה עצמה, היא זכתה לשימוש תכוף בטענות ערביות (ראה אנטי ציונות). בחוזה התעודה נכתב: "זאת מה שנתן עבדאללה עומר אמיר המאמינים לתושבי איליה [היא איליה קפיטולינה] בעניין ביטחון: נתן להם ביטחון לנפשותיהם, רכושם וכנסיותיהם וצלביהם, [חוליהם] והבריאים שלהם ושאר העדה. כי לא ישכנו בכנסיותיהם והן לא תרסנה ולא יחסר מהן דבר ולא תהיה עליהם כפייה בענייני דתם, ולא יינזק מהם איש, ולא ידור באיליאה עמם אף אחד מהיהודים."
המוסלמים לא פגעו בכנסיות הנוצריות, אך דרשו שיינתן להם המקום בו היה מקדשו של שלמה המלך, כדי להקים בו מקדש לעצמם וכך זה נעשה.
זאב הירשברג הזכיר בספרו "ישראל בערב", שלא רצה עומר להתפלל בכנסיית הקבר, כדי שלא ידרשו המאמינים להפכה למסגד, במקום זאת התפלל מחוצה לה (במקום בו ניצב מסגד הנקרא מסגד עומר). באשר לתפילתו יש שאמרו שהתפלל עומר על מדרגות הכנסייה, ויש שאמרו שעלה אל הר הבית והתפלל שם. טענה זאת האחרונה מתיישבת עם דרישתו לדעת היכן המקום הקדוש ביותר ליהודים, דבר שהראה לו יהודי שהיה שם, ולכן הוקמה כיפת הסלע מעל אבן השתיה.
לפי מקור אחר, עומר לא הסכים להמשיך את האיסור על ישיבת יהודים בעיר ולכן כינס את נציגי הנוצרים והיהודים לדיון על מספר היהודים שיורשו לגור בעיר. הנוצרים הציעו מקסימום 50 משפחות והיהודים דרשו לפחות 200. בסוף עומר פסק כי 70 משפחות של יהודים יורשו לגור בירושלים, פשרה שהתקבלה על שני הצדדים. לבקשתם ניתן להם להתיישב בדרום העיר, באזור גבעת העופל, שנקרא מאז בשם "שוק היהודים". הבחירה היא בשל "קרבת הקודש ושעריו, וכן מי השילוח לטבילה".
פועלו > משפחתו וצאצאיו

עומר היה אביה של חפסה, אחת מנשותיו של הנביא מוחמד.
ראו גם

אסלאם בגאורגיה
פאטמה בנת אל-ח'טאב
מועצת השורא (חליפות)
סייקלופס
היסטוריה פרסומית

סייקלופס היה לדמות מרכזית בחוברות הקומיקס של האקס-מן מאז הפצעתו לראשונה בחוברת The X-Men #1. הוא נשאר חבר הקבוצה עד לעזיבתו בתחילת 1986 כדי להקים קבוצה חדשה בשם אקס פקטור אשר כללה את חברי הקבוצה המקורית ג'ין גריי, חיה, אייסמן ואנג'ל. סייקלופס נשאר בקבוצה עד לחוברת מספר 70, ולאחר מכן שב לקבוצת האקס-מן בכרך השני של הסדרה. סדרה זו הייתה הראשונה מבין שתיים שמנתה את סייקלופס, וולברין, גמביט, פסיילוק, רוג וחיה כחברי הקבוצה הכחולה. מאז, סייקלופס כיכב בהרצת חוברות חדשה שנקראה Astonishing X-Men ("אקס-מן המדהימים"), וחברי קבוצתו כללו את וולברין, שאדוקאט, קולוסוס, אמה פרוסט וחיה. דמותו השתתפה גם בכותרי Uncanny X-Men ("אקס-מן המופלאים"), וחברת מארוול השתמשה בדמותו גם כדי להציג את חוברות "אולטימייט אקס-מן" ו"אקס-מן החדשים". בנוסף, הדמות השתתפה במספר מהדורות מוגבלות, ביניהן "הרפתקאותיהם של סייקלופס ופניקס", "אקס-מן: המלחמות האסגארדיות", "אקס-מן: החיפוש אחר סייקלופס", סדרת סולו על שמו, וכן "אקס-מן המקור: סייקלופס".
הדמות נוצרה בידי סטן לי וג'ק קירבי, שכתבו את מרבית הגליונות הראשונים בסדרה. בשנת 1975, הכותב כריס קלרמונט נטל את מושכות הכתיבה החל מחוברת Uncanny X-Men #94, בהרצה שנמשכה עד לשנת 1991 בה ג'ים לי הפך למאייר סדרת החוברות. בשנת 1991, הכותב בריאן ק. וון עבד על מיני-סדרה המתמקדת בדמות. ג'וזף האריס כתב בשנת 2000 מיני-סדרה בת ארבע חוברות בשם "אקס-מן: החיפוש אחר סייקלופס", שדנה בשובו של סייקלופס לאחר שהתמזג עם אפוקליפס באירועי "התריסר".
במהלך כתיבתו של ג'וס וידון בסדרת Astonishing X-Men בשנת 2004, וידון הציג לקוראים פן חדש באישיותו של סייקלופס. זאת ועוד, מאז הולדתה של הופ סאמרס, סייקלופס החל להתנהג באופן בלתי יציב ולא מוסרי, וגונן על אלה שקרובים אליו במידה מופרזת. השקפת עולמו בנוגע לאנושות הפכה לשנויה במחלוקת, בדומה להשקפת עולמו של מגנטו, והוא נתפס יותר כאנטי-גיבור ולעיתים אף כנבל בקרב גיבורי-העל. כאנטיתזה לפועלו האצילי כמנהיג בשטח לשעבר של קבוצת האקס-מן, הרצת החוברות "אקס-מן המופלאים" של קירון גילן בעקבות אירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן" של שנת 2012 הציגה אישיות נוקשה ובלתי מתפשרת בסייקלופס, שאינו מתחרט על מעשיו, הפגין נטיות אובדניות בשם פועלו ואשר נכלא בעקבות מעשיו לאחר שהשתלט עליו כוח הפניקס.
כחלק מהרצת החוברת של "מארוול עכשיו!", קיימות שתי גרסאות של סייקלופס - סייקלופס המקורי, שמופיע בכרך השלישי של חוברות "אקס-מן המופלאים", וגרסה צעירה יותר מזמן העבר כחלק מקבוצת אקס-מן החדשים. את שתי הסדרות כתב בריאן מייקל בנדיס ואייר כריס בצ'לו, כאשר בראשונה מופיע צוות ההכחדה של סייקלופס - הנוקט בגישה מחתרתית ולעיתים אלימה כדי להגן על זכויות המוטאנטים, והקים בית ספר חדש תחת השם "בית הספר החדש לצעירים מחוננים ע"ש צ'ארלס אקסבייר". לעומתו, סייקלופס הצעיר מנסה להבין את דרכו בקו הזמן הנוכחי, לנוכח מעשיו של מקבילו העתידי.
ביוגרפיה בדיונית

הביוגרפיה של סייקלופס עברה מספר שינויים במהלך השנים, גדולים וקטנים כאחד, אולם האלמנט הקבוע בכולם היה סיפור המקור של הדמות.
ביוגרפיה בדיונית > שנותיו הראשונות

לפי מקורות שונים, סקוט הצעיר גדל באנקורג', אלסקה. אביו, מייג'ור כריסטופר סאמרס מחיל האוויר האמריקני, לקח את משפחתו לטיסה במטוס הקרב דה הבילנד מוסקיטו. המטוס הותקף בידי ספינת חלל מאימפריית השי'אר. בעוד המטוס צלל כשהוא אחוז בלהבות, אמו של סקוט הידקה אותו ואת אחיו אלכס למצנח ובכך למעשה הצילה אותם ממוות בטוח. לרוע המזל, המצנח עלה בלהבות וראשו של סקוט נחבט בהגיעו לקרקע. הדבר גרם לו לפגיעה מוחית, אולי הסיבה העיקרית לחוסר יכולתו לשלוט במטחי האנרגיה שהוא יורה מתוך עיניו. בכרך השני של סדרת החוברות Astonishing X-Men, נכתב כי הטראומה בילדותו של סייקלופס גרמה לו למחסום מנטלי שלא איפשר לו לשלוט בכוחותיו המוטאנטים. בעזרתה של אמה פרוסט, סייקלופס מצליח להתגבר על המחסום באופן זמני. למשך זמן מה הייתה לסקוט אמנזיה ממושכת. הוא העביר את שארית ילדותו בבית יתומים באומהה, נברסקה, שם עבר מבחנים וניסויים על ידי בעל המקום מר מילבורי, הידוע גם בשם מיסטר סיניסטר.
ביוגרפיה בדיונית > האקס-מן

בנערותו, סקוט נאסף על ידי צ'ארלס אקסבייר לאחר שברח מבית היתומים וגרם לתקרית מצערת שבה פרץ אנרגיה מעיניו גרם לנפילתו של עגורן אל עבר הקהל. סקוט חשב במהירות ושחרר פרץ אנרגיה נוסף שהשמיד את העגורן לפני שגרם נזק. הקהל חשב שמדובר במעשה אלימות והגיב בזעם. הוא הפך לחבר מן המניין של חבורת האקס-מן, כאשר בין חבריה המקוריים נמנים גם ג'ין גריי, חיה, אייסמן ואנג'ל. מאז ימיו הראשונים בחבורה, חברות מיוחדת נרקמה בינו לבין ג'ין גריי. הקרב הראשון של הקבוצה התרחש עם מגנטו ואחוות המוטאנטים שלו. בזמן שבו היה חבר בקבוצה המקורית, סקוט החל במערכת יחסים עם ג'ין.
כאשר קבוצת האקס-מן נלחמה נגד האי התבונתי קרקואה, סייקלופס היה היחיד שהצליח להימלט חזרה לאחוזת אקסבייר. הוא עזר לאמן קבוצת אקס-מן חדשה שכללה את סטורם, קולוסוס, נייטקרולר, באנשי, וולברין, סאנפייר ות'אנדרבירד, אשר נשלחה להציל את חברי הקבוצה הלכודים. כאשר חברי הקבוצה המקורית החליטו לעזוב, כולל האבוק ופולאריס, סייקלופס נשאר והוא הרגיש שאין הוא יכול לחיות חיים רגילים ללא כל שליטה על כוחותיו.
כל אותה עת, סקוט האמין שהוריו נהרגו בתאונת המטוס. למעשה, הם נלכדו ונמכרו כעבדים לאימפריית השי'אר. כחבר האקס-מן, סקוט פגש את אביו, שידוע כעת כקורסאייר, מנהיג הסטארג'אמרס, קבוצת חוצנים שהתמרדו נגד השלטון הרודני של אימפריית השי'אר ומתפקדים כעת כפיראטי חלל. ג'ין למדה על זהותו של קורסאייר אך שמרה את המידע מסקוט, שמגלה את האמת רק מספר שנים לאחר מכן. כאשר ג'ין נהרגה באירועי "סאגת הפניקס האפלה" לאחר שהטיסה מעבורת חלל לתוך התפרצות סולארית וחזרה לחיים בתור הפניקס, סקוט התחיל לפקפק במערכת יחסיו עמה, היות שג'ין היא לא אותה אחת שהכיר. הוא עזב את האקס-מן לאחר מותה, אך חזר לאחר כשנה בה הצטרף לצוות ספינת דייגים. בסופו של דבר, סקוט נישא למדלין פריור, שדמתה במראה החיצוני לג'ין. הוא נלחם בסטורם על מנהיגות הקבוצה, אך בסופו של דבר הובס ובחר לפרוש. מדלין ילדה לו בן בשם נייתן.
ביוגרפיה בדיונית > אקס פקטור ואינפרנו

מיד לאחר היוולדו של נייתן מתברר שג'ין לא מתה. הפניקס התגלתה כישות קוסמית אשר דחקה את אישיותה של ג'ין והניחה את גופתה בתא ריפוי בתחתית מפרץ ג'מייקה. היא הוחייתה בידי האוונג'רס וארבעת המופלאים. סייקלופס עזב את אשתו ובנו וחזר לג'ין, ויחד עם חברי קבוצת אקס-מן המקורית הם ייסדו את קבוצת אקס פקטור. בינתיים, פריור הצטרפה לאקס-מן והקריבה את חייה במהלך אירועי "נפילת המוטאנטים".
במהלך אחת מהרפתקאות הקבוצה, חברו לקבוצה אנג'ל איבד את כנפיו. הוא הפך בעזרתו של נבל-העל אפוקליפס לאחד מפרשי אפוקליפס. אייסמן הצליח להחזיר את אנג'ל לקדמותו, וזה האחרון הפך לארכאנג'ל. מדלין פריור הפכה למלכת הגובלינים וחיפשה נקמה בסקוט על כך שעזב אותה. כאשר התברר לה כי היא תוצר של שיבוט פרי מלאכתו הזדונית של מיסטר סיניסטר לצורכי רבייה, היא איבדה את שפיות דעתה והתאבדה. נוסף על כך, סקוט גילה שסיניסטר היה זה שניהל את בית היתומים כשהיה נער, ונלחם בו. לאחר מכן, סקוט בחר לחיות לצד ג'ין יחד עם בנו.
מעט לאחר "אג'נדת ההכחדה", סייקלופס נתקל בשנית באפוקליפס, שהדביק את בנו התינוק בוירוס טכנו-אורגני. בעזרת חברי קבוצתו, סקוט הביס את אפוקליפס, אך לא הצליח להציל את בנו מהוירוס. הוא נאלץ לשלוח אותו לזמן העתיד, שם יירפא. לאחר שקבוצות האקס-מן ואקס פקטור מביסות את מלך הצללים, חברי קבוצת אקס פקטור שבו לקבוצת אקס-מן, אשר מתפצלת, וסקוט נבחר לשמש כמנהיגה של הקבוצה הכחולה.