stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחצבות חפציבה
מחצבת השיש

בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נפסק ייבוא השיש מאיטליה, שהפכה למדינת אויב. במקביל, סיור של אנשי "אבן וסיד" גילה בגלבוע מחשוף שיש אמיתי. הצוות, בראשות זאב פל, יצא להשתלמות באיטליה לחציבת שיש והביא עמו מכונת חיתוך המבוססת על כבל פלדה בעובי 4 מ"מ הנע על מערכת גלגלות 24 שעות ביממה וחותך את הסלע תוך חיכוך מוגבר הנוצר על ידי שפיכה מתמדת של חול רטוב על מקום הניסור. הנתחים הוסעו על גבי קרוניות, שנעו על גבי מסילה. בנוסף הוקמו במקום מבני-שירות כמגדל מים, מתקן להובלת חול ומתקן לאספקת חשמל. המחצבה פעלה עד שנת 1952, בה הפכה לבלתי-כלכלית עם חידוש הייבוא מאיטליה. המחצבה ננטשה ובאתרה נותר רק קידוח-מים המספק עד היום שפע מים מליחים לבריכות דגים באזור.
יוסי חצור ויעקב מימרן תיארו מבחינה גאולוגית את תופעת הופעת השיש במקום:
במחצבת חפציבה נחשף מחדר מגמתי שגילו כ-10 מיליון שנה לפני ההווה. המחדר התמיר את סלעי הדולומיט אליהם הוא חדר והתקבל סלע מטמורפי המכונה "שיש חפציבה". אירוע ההתמרה התרחש ככל הנראה בעומק קבורה של כ- 1000 מטר תחת פני השטח. סלעי המחדר וכן סלעי השיש נחשפים לאורך מישור ההעתקה של הגלבוע. משמעות הדבר, שהתרוממות הגלבוע לאורך מישור ההעתק, מאוחרת ל-10 מיליון שנה.
לאחר שמחצבות השיש הפסיקו לתפקד וננטשו, לקחה על עצמה הקרן לשיקום מחצבות את פעילות השיקום הנופי. אתר למבקרים נפתח לציבור במרץ 2009 והוא מיוחד לתצוגה גאולוגית. בכך היו המחצבות לגן גאולוגי ומצפורים לנוף עמק יזרעאל (אחד מהם, "מצפה גברוש" על שם גבריאל רפפורט). האתר הוא המקום היחיד בארץ בו נחשפו שכבות שיש אמיתי. במסגרת שיקום האתר נחנכה עמדת הכבל שהניעה את המכונות לחיתוך השיש – ששוחזרה ביוזמת המועצה לשימור אתרים.
מחצבת בית אלפא

מחצבת בית אלפא בצוק הגלבוע, מעל בית אלפא מספקת מגוון מוצרים לבנייה במשך שנים, בהם חול, אבן גיר קשה גרוסה לגדלים שונים, בזלת ועוד. המחצבה נוסדה כפתרון להרחבת ענפי משק בית אלפא מיד לאחר מלחמת העצמאות, ביוזמת גבריאל רפפורט והתרחבה גם אל אזורי גן השלושה ורמת יששכר.
הערות שוליים

↑  מדריך לאתרי מורשת – אתרי ביקור ומוזיאונים היסטוריים, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2019, עמ' 51
| גאולוגיה של ישראל |
| --- | --- | --- |
| כללי | הבקע הסורי-אפריקני • הלוח הלבנטיני • הקשת הסורית • אגם עובדיה • ימת הלשון • מצוק ההעתקים |  |
| צפון | גאולוגיה של הכרמל • גאולוגיה של הגולן • שדה א-שמה • שקע הבזלת של דלתון • אקוויפר החרמון • הר הגלבוע • קרן עין גב • מחצבות חפציבה • פארק הסלעים |  |
| מרכז | אקוויפר ההר • אקוויפר החוף • בורג' אל-מלח • חמאם אל-מליח  • מדבר יהודה |  |
| דרום | מכתשים בנגב • קיר האמוניטים • קניון באר שבע-עזה • בקעת תמנע • הקניון האדום • הרי אילת • השילד הערבו-נובי • לשון ים המלח |  |
לערכים נוספים
מקלע קורד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מודל נשק 
 מדינה מייצרת:  רוסיה 
 יצרן:  מפעל דגטיאריוב 
 מלחמות:  מלחמת צ'צ'ניה השנייה, המלחמה בדרום אוסטיה, מלחמת האזרחים בסוריה 
 מידע טכני
 קליבר:  12.7×108mm 
 
קוֹרְד (ברוסית: Корд) הוא מקלע כבד רב תכליתי שפותח בשנות ה-90 של המאה ה-20 המוקדמות על ידי מפעל קוברוב ברוסיה. המקלע החדש היה אמור להחליף את המקלע NSV הוותיק, שהיה בעל קליבר זהה.
הסיבה להחלפת ה-NSV הייתה העובדה שלאחר התפרקות ברית המועצות יצור ה-NSV התרחש על אדמת קזחסטן העצמאית ולכן היה צורך בתחליף רוסי המיוצר על אדמת רוסיה. סיבה נוספת ליצורו של הקורד היא שמלכתחילה כבר הושמה המטרה להגדיל את דיוקו של ה-NSV.
הקורד  (Корд) הוא קיצור של המלים הבאות: Конструкция оружейников - Дегтяревцев - עיצוב נשקי של ממשיכי דגטרב. הנשק התקבל לשירות בצבא רוסיה בשנת 1997 והיצור הסדרתי החל בשנת 2001 במפעל קוברוב. הקורד משמש כמקלע מסייע לחיל רגלים, מקלע נ"מ והוא מותקן גם על כלי רכב צבאיים דוגמת טנק ה-T-90 החדש.
פרטים טכניים

קורד פועל על האנרגיה שמספק לו רתע הקליעים מפליטת הגזים. זה מתבצע על ידי תנועת גזים דרך צינור העובר מתחת לקנה.
בקצה הקנה מותקן התקן קירור מודרני ובעל פעולה מהירה. בדגמים החדשים ביותר נוסף שדרוג הכולל בולם לוע אפקטיבי. נעילת הקנה מתבצעת על ידי בריח מסתובב. כמו כן, בולם נוסף לחלקיו הניידים. בולמים אלה מחלישים בצורה משמעותית את הרתע בזמן הירי.
ההזנה מתבצעת עם שרשיר תחמושת בלתי נפיצה עם מקשרים פתוחים (ניתן לחיבור לשרשירים נוספים) הזהה לשרשיר שהיה בשימוש מקלע ה-NSV. כיוון ההזנה הוא מימין לשמאל, אך ניתן לשנות כיוון זה בקלות.
השליטה בנשק היא פשוטה למדי ולמעשה מורכבת ממוט כיוון ונצרה ידנית. אביזרי השליטה באש ממוקמים על הדורגל/חצובה או הקן. בגרסת תגבור חיה"ר בעלת החצובה 6T7  מותקנים (על החצובה) ידית עם קרס מתנוון ומנגנון העלאת הבריח. בנוסף לכך גרסה זו מתאפיינת בקת מתקפלת עם מערכת בולמת רתע מובנית על בסיס קפיצים.
במיוחד למקלע הקורד נוצר דורגל חדש מדגם 6Т19, השונה מעט מהחצובות הקודמת בשם 6T7. לדורגל החדש יש התקן חיבור בצורת חור, הדומה להתקן החיבור של החצובה הישנה, אך גדול יותר כדי שיהיה נוח יותר לשאת את מקלע ותאפשר גם ללוחם יחיד להעביר את המקלע הכבד ממקום למקום, תכונה נדירה במקלעים כבדים. השימוש בדורגל מחייב פשרה מסוימת בטווח הירי.
גרסת הנ"מ של הקורד מורכבת מהתקן מיוחד בשם 6U6 (ברוסית:6У6) המסתובבת 360 מעלות. למקלע גם כן ניתן להתקין מגוון כוונות לשימוש יומי ולילי על קורה מיוחדת שנמצאת על מין קופסה על הקנה.
גרסאות

6P49 - הגרסה הבסיסית להרכבה על כלי רכב. אורכה 1.625 מטר ומשקלה 27 ק"ג.
6P50 - גרסת תגבור חיה"ר. אורכה 1.98 מטר ומשקלה 25.5 ק"ג.
6P50-1 - גרסה מותקנת על דורגל 6T19. אורכה 1.98 מטר ומשקלה 31.5 ק"ג, בעלת זווית תנודה של +/- 15 מעלות.
6P50-2 - גרסה המותקנת על חצובת 6T7. אורכה 1.98 מטר ומשקלה 41.5 ק"ג, פליטת התרמילים היא מימין.
6P50-3 - גרסת נ"מ היא בעצם תגבור חיה"ר על התקן 6U6 המסתובב 360 מעלות. משקלה 75 ק"ג פליטת התרמילים היא מימין.
6P51 - גרסה קואקסילית (בעלת ציר (קנה)  כפול). משקלה 27 ק"ג מוזנת מימין ופולטת תרמילים מקדימה.
מאפיינים (6P50)

קליבר: 12.7x108 מ"מ
מסה: גוף - 25.5 ק"ג, שרשיר-11 ק"ג, חצובה - 16 ק"ג, דורגל - 7 ק"ג
אורך: 1980 מ"מ
הזנה: שרשיר של 50 קליעים
קצב ירי: 600-750 יריות לדקה
טווח מעשי: 2 ק"מ (1.5 ק"מ בגרסת הנ"מ)
מקלעת העצה

| --- | --- |

מקלעת העצה
 שיוך:  subdivision of lumbosacral nerve plexus 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (957) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  plexus sacralis 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A14.2.07.027 
 TA2 (2019):  6539 
 FMA:  5909 
 
מקלעת העצה (sacral plexus) נמצאת באגן הקטן בקרבת השריר האגסי. מקלעת העצה היא אסופת צרורי עצב המעצבבת את האגן ואת הגפיים התחתונות.
תחילתה של מקלעת העצה בגזע המותניים והעצה ובארבעה מהענפים הקדמיים של שורשי העצב השדרתיים של העצה (S1-S4). סעיפיה השונים של המקלעת מתכנסים ליצירת עצב השת, העצב העיקרי של הגפה התחתונה, עצב הערווה, המעצבב את אברי המין החיצוניים ואת הסוגרים בחיץ הנקביים ועצבים נוספים.
למעט העצב לשריר האגסי, עצב העור הנוקב והענפים המעצבבים את שרירי חיץ האגן, יוצאים כל ענפי מקלעת העצה מהאגן דרך נקב השת הגדול.
לעיתים מתייחסים למקלעת העצה כחלק ממקלעת גדולה יותר בשם מקלעת המותניים והעצה.
מקור

Moore KL, Clinically Oriented Anatomy, 3rd Ed., Baltimore, Williams & Wilkins, pp. 255-259, 1992
תמונות נוספות

חתך במישור החיצי של האגן
ראו גם

מקלעת הזרוע
מודק (שבט)

| --- | --- |

טובי "וינמה" רידל (1848–1920)
 אוכלוסייה
 800 (2000)
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 ארצות הברית ארצות הברית  אורגון אורגון 600  אוקלהומה אוקלהומה 200
 שפות
 מודק ואנגלית
 דת
 ילידית, נצרות
 קבוצות אתניות קשורות
 קלאמת, יאהוסקין
תמונה של הצ'יף "פטיש צהוב" שצולמה על ידי ג'וזף אנדרו שאק לפני 1904. מאוסף לנה רובייטיל בארכיון התצלומים של האגודה ההיסטורית של אוקלהומה.
תמונה של הצ'יף "פטיש צהוב" בבגדים מסורתיים. צוירה על ידי אלברידג' ברבנק ב-1901
מודק (באנגלית: Modoc) היא קבוצה אתנית של ילידים בארצות הברית שבניה חיו במקור באזור שהוא כיום צפון-מזרח קליפורניה ומרכז-דרום אורגון. כיום הם מחולקים בין אורגון ואוקלהומה והם רשומים באחד משני שבטים מוכרים פדרלית, שבטי קלאמת באורגון ושבט מודק של אוקלהומה, הידוע כיום בשם אומת מודק (אנ').
שפה

המודק, כמו שכניהם בני הקלאמת, דיברו בניב של השפה המכונה לוטואמיה (אנ') (Lutuamian), ענף של משפחת השפות פלאטו פנושיאן (אנ'). שני העמים קראו לעצמם "מקלאקים" (maklaks), כלומר "אנשים". כדי להבחין בין השבטים, המודק קראו לעצמם "מואטוקני מקאלקים" (Moatokni maklaks), ממואט (muat) שפירושו "דרום". האצ'ומאווי (אנ'), קבוצה משבט הנהר פיט (אנ'), קראה להם לוטואמי (Lutuami), כלומר "שוכני האגם".
אוכלוסייה נוכחית וגאוגרפיה

כ-600 בני מודק חיים במחוז קלאמת, באורגון, באדמות המולדת של אבותיהם ובסביבתן. קבוצה זו כוללת את אלו שנשארו בשמורה במהלך מלחמת מודק (אנ'), וכן את צאצאיהם של אלו שבחרו לחזור ב-1909 לאורגון מהטריטוריה האינדיאנית באוקלהומה או קנזס. מאז אותה תקופה, רבים הצטרפו לקלאמת. הממשל השבטי המשותף של הקלאמת, המודק והיאהוסקין באורגון ידועה בשם שבטי קלאמת.
מאתיים מבני המודק מתגוררים באוקלהומה בשמורה קטנה במחוז אוטווה (אנ') באוקלהומה, שהממשלה הפדרלית רכשה עבורם. במקור הם יושבו בשמורת האינדיאנים קופאו (Quapaw Indian Reservation) בפינה הצפון-מזרחית הרחוקה של אוקלהומה. הם צאצאים של הקבוצה בהנהגתו של קפטן ג'ק (קינטפואש (אנ')) במהלך מלחמת מודק. הממשלה הפדרלית הכירה רשמית בשבט המודק של אוקלהומה (אנ') ב-1978, וחוקתו אושרה ב-1991.
אוכלוסייה בעבר

ההערכות עבור האוכלוסיות לפני המגע עם האירופאים של רוב הקבוצות הילידים בקליפורניה השתנו במידה ניכרת. האתנוגרף ג'יימס מוני (אנ') העריך את גודל אוכלוסיית המודק בכ-400 נפשות. אלפרד קרובר העריך שגודל אוכלוסיית המודק בקליפורניה בשנת 1770 הייתה כ-500. האנתרופולוג של אוניברסיטת אורגון תיאודור סטרן (Theodore Stern) העריך שהיו בסך הכל כ-500 מודק. בשנת 1846, ייתכן שהאוכלוסייה כללה "אולי 600 לוחמים (אומדן יתר, כנראה)".
היסטוריה > לפני המגע עם האירופאים

עד המאה ה-19, כאשר מגלי ארצות אירופאים נתקלו לראשונה במודק, כמו כל שבטי האינדיאנים של הרמה (אנ'), הם דגו אלתית במהלך נדידת האלתית ונדדו עונתיות כדי לצוד ולאסוף מזון אחר. בחורף, הם בנו בקתות חפורות בצורת כוורות דבורים, מכוסות במקלות ומטויחות בבוץ, ליד חופי האגם עם מקורות אמינים של זרעים של הNuphar polysepala (אנ'), צמח מים שהוא מין של נופר, ודיג.
היסטוריה > שבטי ילידים שכנים

בנוסף לקלאמת, שאיתם הם חלקו שפה ואת רמת מודק (אנ'), הקבוצות השכנות לשטח של המודק היו:
שסטה על הנהר קלאמת
שבט הנהר רוג (אנ') דוברי אחת משפות האתבסקה וטקלמה (אנ') במערב מעבר להרי רכס קסקייד
פאיוט צפוניים במזרח במדבר;
קארוק ויורוק בהמשך הנהר קלאמת
אצ'ומאווי (אנ') קבוצה משבט הנהר פיט (אנ') מדרום, בכרי עשב של אגן הניקוז של הנהר פיט. הקלאמת והמודק נהגו לערוך פשטות על האצ'ומאווי שבמהלכן לקחו שבויים כדי למכור אותם כעבדים בדה דלס (אנ') באורגון, אז מרכז מסחר אינדיאני גדול על הנהר קולומביה.
הפאיוט הצפוניים, המודק והאצ'ומאווי חלקו את עמק אגם גוס (אנ').
היסטוריה > יישובים

אתרי הכפרים הידועים של המודק הם אגאווש (Agawesh), בשפך של וילו קריק (Willow Creek) לאגם קלאמת התחתון, של קבוצת "גומבטווה" (Gombatwa) או "קבוצת אגם קלאמת התחתון" (Lower Klamath Lake People Band); קומבט (Kumbat) ופשחה (Pashha) על חופי אגם טולי של קבוצת "פאסגנווה ס" (Pasganwa·s) או "קבוצת אגם טולי" (Tule Lake People Band); ואצאמשואש (Wachamshwash) ו"נושלט-הגק-ני" (Nushalt-Hagak-ni) על הנהר לוסט של קבוצת "גוגווה ס" (Goġewa·s) או "קבוצת הנהר לוסט התחתון"(Lower Lost River People Band).
היסטוריה > מגע ראשון

בשנות ה-20 של המאה ה-19, החל פיטר אוגדן, חוקר ארצות מטעם חברת מפרץ הדסון, לסחור עם בני הקלאמת מצפון למודק.
היסטוריה > שביל אפלגייט

האחים ג'סי (אנ') ולינדזי אפלגייט (אנ'), מלווים ב-13 מתיישבים לבנים נוספים, גילו את הנתיב הקרוי שביל אפלגייט (אנ'), או שביל המהגרים הדרומי, בשנת 1846. הוא חיבר נקודה על שביל אורגון ליד פורט הול (אנ') באיידהו, לעמק וילאמט (אנ') במערב אורגון. המסלול החדש נוצר כדי לעודד אירופאים-אמריקאים להגיע למערב אורגון, וכדי לחסוך את הסכנות בהן נתקלו המתיישבים בנתיב קולומביה (Columbia Route). מאחר שחברת מפרץ הדסון שלטה בנתיב קולומביה, פיתוח נתיב חלופי אפשר הגירה גם אם היו בעיות בין ארצות הברית לבריטניה. האחים אפלגייט הפכו לאנשים הלבנים הידועים הראשונים שביקרו במונומנט הלאומי שכבות הלבה של ימינו.
נראה כי פתיחת שביל אפלגייט החלה את המגע הקבוע הראשון בין המודק לבין המתיישבים האירופאים-אמריקאים, שהתעלמו במידה רבה מהשטח שלהם קודם לכן. רבים מאירועי מלחמת מודק (אנ') התרחשו לאורך השביל.
היסטוריה > פלישת מהגרים

מ-1846 עד 1873 נכנסו אלפי מהגרים לשטח המודק. החל משנת 1847, פשטו אנשי המודק על המהגרים הפולשים על שביל אפלגייט בהנהגתו של הצ'יף שונצ'ין הזקן.
בספטמבר 1852, השמידה חבורה של מודק שיירת מהגרים בבלאדי פוינט (Bloody Point, "הנקודה העקובה מדם") על החוף המזרחי של אגם טולי, והרגה את כולם מלבד שלושה מתוך 65 האנשים בשיירה. המודק לקחו שתי בנות צעירות כשבויות. ייתכן שאחת מהן או שתיהן נרצחו מספר שנים מאוחר יותר על ידי נשות מודק קנאיות. האדם היחיד ששרד את המתקפה עשה את דרכו ליישוב ואיריקה בקליפורניה. לאחר ששמעו ממנו על האירוע, ארגנו תושבי ואיריקה מיליציה תחת השריף צ'ארלס מקדרמיט, ג'ים קרוסבי ובן רייט. הם דהרו לזירת הטבח כדי לקבור את המתים ולנקום את מותם. המשלחת של קרוסבי התכתשה עם קבוצה של בני המודק וחזרה לוואיריקה.
רייט וקבוצה קטנה נשארו כדי לנקום. הוא היה שונא אינדיאנים ידוע לשמצה. הדיווחים שונים לגבי מה שהתרחש כאשר הקבוצה של רייט פגשה את המודק על הנהר לוסט, אך רובם מסכימים שרייט תכנן לארוב להם, מה שעשה בנובמבר 1852. רייט וכוחותיו תקפו והרגו כ-40 מבני המודק, במה שנודע בתור "טבח בן רייט."
היסטוריונים העריכו שהמודק הרגו לפחות 300 מהגרים ומתיישבים בין השנים 1846 ו-1873. מספר דומה של מודק נהרגו על ידי מתיישבים וסוחרי עבדים.
היסטוריה > הסכם עם ארצות הברית

ארצות הברית, הקלאמת, המודק וקבוצת יאהוסקין חתמו ב-1864 על הסכם להקמת שמורת האינדיאנים קלאמת. זה חייב את השבטים לוותר על השטחים התחומים בצפון בקו הרוחב ה-44, במערב ובדרום על ידי הרי רכס קסקייד, ובמזרח בקווים הנוגעים באגם גוס (אנ') ובאגם הנלי (Henley Lake) בחזרה עד לקו הרוחב ה-44.
בתמורה, ארצות הברית הייתה אמורה לשלם סכום חד פעמי של $35,000, ותשלומים שנתיים בסך של $80,000 במשך 15 שנים, וכן לספק תשתית וצוות לשמורה. ההסכם קבע שאם האינדיאנים ישתו או יאחסנו משקאות משכרים בשמורה, ניתן יהיה למנוע את התשלומים וכי ארצות הברית תוכל להוסיף שבטים נוספים בשמורה בעתיד. השבטים ביקשו שלינדזי אפלגייט ישמש כסוכן מטעם הלשכה לענייני אינדיאנים.
ההסכם חייב שהמודק יוותרו על אדמותיהם ליד נהר לוסט, אגם טולי ואגם קלאמת התחתון בתמורה לאדמות בעמק קלאמת העליון. הם עשו זאת, בהנהגתו של צ'יף שונצ'ין. הסוכן מטעם הלשכה לענייני אינדיאנים העריך את סך אוכלוסיית שלושת השבטים בכ-2,000 בעת חתימת ההסכם.
בשמורה לא היה מספיק מזון הן לבני הקלאמת והן לבני המודק. התחלואה והמתח בין השבטים גברו. המודק ביקשו שמורה נפרדת קרוב יותר לשטחם ההיסטורי, אך לא הממשלה הפדרלית של ארצות הברית ולא ממשלת קליפורניה אישרו זאת.
בשנת 1870 הוביל קינטפואש (אנ') (שכונה על ידי האירופאים קפטן ג'ק) קבוצה של בני מודק שעזבה את השמורה וחזרה למולדתם המסורתית. הם בנו כפר ליד הנהר לוסט. בני מודק אלה לא זכו לייצוג הולם במשא ומתן על ההסכם ורצו להפסיק את ההתנכלויות של הקלאמת בשמורה.
היסטוריה > מלחמת מודק

בנובמבר 1872 נשלח צבא ארצות הברית לנהר לוסט כדי לנסות לאלץ את הקבוצה של קינטפואש לחזור לשמורה. פרץ קרב, והמודק נמלטו למה שנקרא המעוז של קפטן ג'ק במה שהוא כיום המונומנט הלאומי שכבות הלבה בקליפורניה. הקבוצה שמנתה 53 לוחמים הצליחה לעכב 3,000 מחיילי צבא ארצות הברית למשך מספר חודשים, והביסה אותם בלחימה מספר פעמים. באפריל 1873 עזבו המודק את המעוז והחל להתפצל. קינטפואש וקבוצתו היו האחרונים שנתפסו, ב-4 ביוני 1873, כאשר הם נכנעו מרצונם. אנשי ממשלת ארצות הברית הבטיחו להם שאנשיהם יזכו ליחס הוגן והלוחמים יורשו לחיות על אדמתם.
צבא ארצות הברית שפט, הרשיע והוציא להורג את קינטפואש ושלושה מלוחמיו באוקטובר 1873 בגין רצח הגנרל אדוארד קנבי (אנ') מוקדם יותר באותה שנה בזמן שהתנהלו שיחות שלום. הצבא שלח את שאר חברי הקבוצה לאוקלהומה כשבויי מלחמה עם "צ'רלי פני צלקת" כצ'יף. המנהיג הרוחני של השבט, "הרופא בעל הראש המתולתל" (Curley Headed Doctor), נאלץ גם הוא לעבור לטריטוריה האינדיאנית.
בשנות ה-70 של המאה ה-19, הביא התעשיין והפילנתרופ האמריקני פיטר קופר (אנ') אינדיאנים לדבר עם ארגוני זכויות אינדיאנים בערים במזרח ארצות הברית. אחת המשלחות הייתה משבטי המודק והקלאמת. בשנת 1909, הקבוצה באוקלהומה קיבלה אישור לחזור לאורגון. כמה אנשים עשו זאת, אבל רובם נשארו בביתם החדש.
דת

הדת של המודק אינה ידועה בפירוט. המספר חמש שיחק תפקיד חשוב בפולחן, כמו ב"שויוהלש" (Shuyuhals), טקס מעבר של חמישה לילות לריקודים לנערות מתבגרות. בקתת הזעה (אנ') שימשה לטקסי טהרה ואבל.
לקריאה נוספת

Solnit, Rebecca (2003). River of Shadows: Eadweard Muybridge and the Technological Wild West. New York, New York: Viking. pp. 101–124. ISBN 0-670-03176-3. OCLC 49796219.
הערות שוליים

↑  "Appendix O: Federally Recognized Indian Tribes with Interest in the Planning Area" (PDF). Western Oregon Plan Revision Final Environmental Impact Statement For the Revision of the Resource Management Plans of the Western Oregon Bureau of Land Management Districts. Bureau of Land Management. 1 בפברואר 2001. pp. 516–517. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Carl Waldman, Encyclopedia of Native American Tribes, Infobase Publishing, 2014, ISBN 9781438110103
↑  Robert H. Ruby, A Guide to the Indian Tribes of the Pacific Northwest, University of Oklahoma Press, 1992, ISBN 9780806124797
↑  "The Klamath Tribes".
↑  Self, Burl E. "Modoc". Encyclopedia of Oklahoma History & Culture. Oklahoma Historical Society.
↑  James Mooney, The Aboriginal Population of America North of México, Smithsonian Institution, 1928
↑  Alfred Louis Kroeber, Handbook of the Indians of California, Courier Corporation, 1976, ISBN 9780486233680
1 2 3 4 5 6  Spencer Tucker, James R. Arnold, Roberta Wiener, The Encyclopedia of North American Indian Wars, 1607–1890: A Political, Social, and Military History, ABC-CLIO, 2011, ISBN 9781851096978
↑  Carl Waldman, Encyclopedia of Native American Tribes, Infobase Publishing, 2014, ISBN 9781438110103
↑  Dan L. Thrapp, Encyclopedia of Frontier Biography: P-Z, U of Nebraska Press, 1991, ISBN 9780803294202
↑  Gregory F. Michno, Susan J. Michno, Circle the Wagons!: Attacks on Wagon Trains in History and Hollywood Films, McFarland, 2008, ISBN 9780786439973
↑  "Modoc NF History, 1945 -- Chapter II, Early History Emigrant Traills and Indian Warfare." U.S. Forest Service.
↑  Keith A. Murray, The Modocs and Their War
↑  Klamath Indian Reservation Oregon History Project
↑  Leta Lovelace Neiderheiser, Jesse Applegate: A Dialogue with Destiny, Tate Publishing, 2011, ISBN 9781617392290
↑  History
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541017505171  GND: 4464860-1  LCCN: sh85086452 
משמאל לימין, עומדים: נציג הסוכנות לטיפול באינדיאנים, טובי רידל בת המודק ובעלה פרנק רידל, עם ארבע נשות מודק יושבות בשתי השורות הראשונות. צולם על ידי אדוארד מויברידג' ב-1873.
קפטן ג'ק (אנ') מנהיג לוחמי המודק במלחמת מודק
מלחציים

שלושה סוגי מלחציים
דגם תלת־ממדי של מלחציים מהסוג הראשון. ניתן להקיש כדי לבחון את הדגם מכל כיוון
מלחציים הם כלי עבודה שתפקידו לקבע חלק או מספר חלקים לצורך עיבוד. הם משמשים בנגרות, מסגרות, שרברבות ובתחומים אחרים בהם בעל מקצוע מעבד חלקים.
מבנה ואופן פעולה

המלחציים מורכבים משתי לחיים, ברוב המקרים מקבילות זו לזו. אחת הלחיים קבועה במקומה ואילו השנייה נעה על מסילה המאפשרת לקרב או להרחיק אותה מהלחי הקבועה. הזזת הלחי לאורך המסילה מתבצעת בדרך כלל בעזרת מוט הברגה, ומיקום החלק המעובד בין הלחיים מאפשר להדק אותו למקומו בכוח רב. כאשר המלחציים מקובעים לעצם כלשהו (שולחן עבודה, למשל) או מהווים חלק ממכשיר (למשל מקדחה), פעולת המלקחיים מאפשרת את קיבוע מקומו של החלק המעובד ביחס לכלי המשמש לעיבודו.
סוגים שונים

.
סוגים שונים > מלחצי שולחן סטנדרטיים

הסוג המוכר ביותר של מלחציים אלו הם מלחצי שולחן סטנדרטיים. מלחציים אלו עשויים מיציקת ברזל או פלדה, ומורכבים משלושה חלקים עיקריים: גוף המלחציים שכולל לחי קבועה, הלחי הניידת, ומוט ההברגה שמניע אותה. המלחציים מחוברים, בדרך כלל בעזרת ברגים לשולחן עבודה. הלחיים מקבילות זו לזו, ולעיתים ניתנות להחלפה.
סוגים שונים > מלחצי נגרים

מלחציים אלו הם חלק אינטגרלי משולחן עבודה של נגרים, העשוי לוח עץ עבה וכבד. המלחציים עצמם עשויים מבלוק עץ נוסף, שעוביו כעובי השולחן, ונע כלפי דופן השולחן. שימוש אופייני במלחציים אלו הוא כאשר משתמשים בהם לאחיזת מספר חלקים, בדרך כלל צמודים אחד לשני, באופן שהעיבוד - ניסור, שיוף, קידוח או הקצעה מבטיח שיתאימו זה לזה באופן מושלם, כאילו היו חלק אחד. שימוש נפוץ נוסף הוא הצמדת החלקים זה לזה לצורך הדבקה.
סוגים שונים > מלחציים כחלק ממכונת עיבוד שבבי

יש מכונות לעיבוד שבבי, כמו מקדחת עמוד וכרסומת, בהן נחוץ שהחלק אותו מעבדים יהיה אחוז בצורה יציבה בזמן העיבוד. למכונות אלו יש שולחן עבודה, שניתן לפי הצורך להתקין בו מלחציים. המלחציים מותקנים על השולחן בתוך מערכת של חריצים ומהודקים למקומם בברגים או על ידי מגנט וכך ניתן למקם את המלחציים במיקום ובזווית מדויקת, לפי העיבוד הנחוץ.
סוגים שונים > מלחצי צינורות

מלחציים אלו מיועדים לאחוז צינור או מוט גלילי לצורך עבודה עליו. לעיתים יהיו במלחציים אלו שלוש לחיים במקום שתיים, ולעיתים יהיו רק שתי לחיים, אך אלו, במקום להיות ישרות ומקבילות, בנויות מזוג משטחים משופעים, באופן שהצינור או המוט מוגבל על ידי שני משטחים בכל לחי. ברבים מהמלחציים הללו הלחיים נעות זו מול זו בתנועה אנכית - הלחי הנעה נמצאת מעל הלחי הקבועה
סוגים שונים > מלחצי שרשרת

במלחציים אלו מחליפה שרשרת את הלחי הנעה. השרשרת מהודקת סביב החלק המעובד, ומצמידה אותו ללחיים הקבועות - כמעט תמיד שתיים כאלו, בדומה ללחיים הקבועות במלחצי צינורות. כמותם, גם מלחצי שרשרת משמשים בדרך כלל לאחיזת צינורות או מוטות גליליים. בעזרת מלחציים כאלו ניתן לקבע צינור שקוטרו גדול מגודלם של המלחציים עצמם, בעזרת שימוש בשרשרת ארוכה מספיק.
סוגים שונים > מלחציים ניידים

אלו מתחלקים לשני סוגים: מלחציים לעבודה על חלקים קטנים, דוגמת שעון או תכשיט. במלחציים אלו, כובדם היחסי מספיק כדי לייצב את החלק, ואין צורך לקבע אותם לשולחן העבודה. סוג שני אלו הם מלחציים שנועדו לאפשר אחיזה ידנית בחלק, או הצמדת מספר חלקים זה לזה, בלי להצמיד אותם בו בזמן גם לשולחן העבודה. מלחציים אלו מוכרים בדרך כלל ככליבה או קלאמרה.
סוגים שונים > מלחציים ככלי עינויים

בתקופות שונות נעשה שימוש מגוון במלחציים כמכשירי עינויים.
גלריה

מלחצי נגרים. בדרך כלל הלחי הנעה מכילה שני מוטות עץ שמתאימים למסילות מקבילות בגוף השולחן, משני צידי הבורג
מלחציים שמהווים חלק משולחן העבודה של כרסומת
מלחצי צינורות. הלחיים אינן מקבילות, ויש שתי לחיים נעות מול לחי קבועה אחת. בנוסף, הלחי הקבועה עצמה מורכבת משני משטחים משופעים, מה שמאפשר אחיזה בארבעה משטחי קיבוע במקום שניים במלחציים סטנדרטיים. מלחציים אלו נועדו לעבודה על צינור או מוט גלילי
שענים וצורפים משתמשים במלחציים זעירים, שאינם תמיד מקובעים בעצמם לשולחן העבודה, כדי לאחוז בשעון או בתכשיט עליו עובדים. בתמונה שני מלחציים: התחתונים הן מסוג המלחציים המקובעים, והעליונים ניידים
כליבות שונות. הכליבות הן סוג של מלחציים ניידים
"פלייר פטנט" (Locking pliers) הוא סוג של מלחציים ניידים: לעומת מכפתיים רגילים, בהם יש להמשיך ולהפעיל לחץ על ידיות האחיזה כדי שהלסתות תמשכנה ללחוץ, פלייר פטנט ממשיך לאחוז את החלק תוך הפעלת לחץ מרגע שהוא "ננעל", בדומה למלחציים "סטנדרטיות"
מלחצי שרשרת אוחזים צינור
חלקים נוספים

החלק שנישחק בפעולת המלחציים יותר מכל הן הלחיים עצמן. במלחציים רבים הלחיים מורכבות מחלק שאותו ניתן להחליף, גם כאשר הלחי נשחקת או נשברת, וגם כדי לאפשר שימוש בסוגי לחיים שונים - למשל לחיים מיוחדות בעלות צורה מוגדרת, ועשויות לצורך אחיזה בחלקים מסוימים, לחיים חלקות מול משוננות וכן הלאה. בנוסף, כאשר משתמשים במלחציים לאחיזת חלקים העשויים מחומר רך יותר מלחיי המלחציים עצמן, משתמשים לעיתים קרובות במגני לחיים: אלו הם משטחים העשויים מחומר רך יותר, כמו אלומיניום או עץ, ומעוצבים בצורה שמתאימה להרכבה על הלחיים.
שימושים נוספים

לעיתים, משתמשים במלחציים לא לצורך אחיזת החלק בזמן שמעבדים אותו, אלא לשם עצם ביצוע פעולת הלחיצה. למשל כאשר החלק התעוות בזמן ביצוע פעולה קודמת, ניתן להשתמש במלחציים עצמן כדי ליישר אותו בחזרה, או ההפך - ניתן להשתמש במלחציים כדי לעוות את החלק באופן הרצוי, למשל כדי לפחוס צינור. כמו כן משתמשים במלחציים להצמדת מספר חלקים זה לזה לצורך הדבקה או ריתוך.
מלחצי שולחן סטנדרטיים. על גוף המלחציים שכולל את הלחי הקבועה ניתן לראות את הכיתוב "DAWN", על הלחי הנעה כתוב "125", ובמנגנון הבורג שמניע אותה מושחלת ארכובה זחיחה. במלבן בפינה הימנית עליונה תצלום מוקטן של מגני לחיים
מקלע מקסים

| --- | --- |
מקלע מקסים במוזיאון הגאורגי הלאומי
מקלע מקסים במוזיאון הגאורגי הלאומי
 מידע כללי
 סוג:  מקלע כבד
 נגזרות:  מקלע ויקרס, MG08, PM1910, MG11, M32-33, M/09-21, M1909
 תכנון:  היירם מקסים
 מדינה מייצרת:  בריטניה בריטניה
 מעצב:  היירם מקסים 
 תקופת השימוש:  1889–1950 (כ־61 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת הבורים (השנייה) מרד הבוקסרים מלחמת רוסיה–יפן מלחמת העולם השנייה
 מדינות המשתמשות:  בריטניה האימפריה הבריטית ארצות הברית ארצות הברית האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית האימפריה העות'מאנית החל מ-1844 האימפריה העות'מאנית ממלכת איטליה ממלכת איטליה ממלכת סרביה ממלכת סרביה
 מידע טכני
 קליבר:  7.62 מילימטרים
 אורך כולל:  108 סנטימטר
 אורך קנה:  67 סנטימטר
 משקל ריק:  27.2 ק"ג
 קצב אש:  450–600 כדורים לדקה
 מהירות לוע:  744 מטר לשנייה
 
נשיא רוסיה לשעבר, דמיטרי מדבדב יורה במקלע מקסים
מקלע מקסים הוא מכונת הירייה האוטומטית הראשונה, שהומצאה על ידי היירם מקסים ב־1884.