stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דעות
אפיון כתב העת

כתב העת דעות יוצא לאור על ידי תנועת נאמני תורה ועבודה משנת 1998 (החל משנת 2004 גם בשיתוף עם "מרכז יעקב הרצוג" השייך לתנועת הקיבוץ הדתי). בכתב העת כותבים אנשי רוח ואקדמיה, הוגי דעות, אנשי הקיבוץ הדתי, ורבנים מתונים, ביניהם גם רבנים בולטים המלמדים ועומדים בראש ישיבות הסדר. כתב העת יוצא לאור פעם בחודשיים, ורבים מתכניו מועלים גם לאתר האינטרנט שלו.
"דעות" עוסק בשאלות הנוגעות לדרכה של הציונות הדתית כגון: היחס בין פמיניזם ליהדות, היחס בין פוסטמודרניזם ליהדות, שילוב האקדמיה בעולם הדתי, היחס לזרמים יהודים לא-אורתודוקסיים, היחס לנוכרים ולדתות אחרות, ביקורת על מצב שירותי הדת בישראל (ובכלל זה בתי הדין הרבניים), משבר המנהיגות בחברה הדתית, היחס לניצול מיני ופגיעות מיניות בציבור הדתי, דרכה של מערכת החינוך הדתית, ועוד. לצד אלו עוסק כתב העת בסוגיות תרבותיות והגותיות כמו אמנות יהודית, שירה דתית, היחס לגוף בחברה הדתית (לכך הוקדש גיליון 43 של דעות), היחס בין הלכה לרוחניות (גיליון 40), ועוד.
לכתב העת סגנון כתיבה אקלקטי, והוא מכיל מאמרים תורניים, הגותיים ואקדמיים, ראיונות עם דמויות ציבוריות או מיוחדות, מדורי אמנות וביקורת תרבות, ועוד.
רוב קוראיו של "דעות" משתייכים לציבור האורתודוקסי-מודרני, אך בהיותו מופץ בקרב אנשי ציבור, רבנים, ובישיבות של הציונות הדתית, מהווה כתב העת צוהר לעולם רעיוני שונה גם עבור ציבורים שמרניים יותר.
גליונות ומאמרים בולטים

לאורך השנים עסק לעיתים כתב העת בסוגיות שנחשבו "רגישות" בציבור הציוני-דתי וחלק ממאמריו היו בגדר עיסוק ראשון באותם נושאים מעל במה אורתודוקסית. כמה מהמאמרים שפורסמו בדעות עוררו פולמוס רחב בעולם הדתי. כך למשל המאמרים:
"סלידה, סובלנות או מתירנות" (הרב רונן לוביץ', דעות 11, אלול תשס"א) - על היחס להומוסקסואלים. "דעות" היה הבמה הדתית הראשונה שבה הועלתה קריאה לגיבוש יחס סובלני אל אנשי הקהילה ההומו-לסבית.
"השלכות הפמיניזם על תאולוגיה יהודית אורתודוקסית" (תמר רוס, דעות 1, סיוון תשנ"ט) - מאמר שהציע לראשונה הכנסתן של תפיסות פמיניסטיות רדיקליות אל תוך עולם ההלכה.
"איסורים וייסורים" (תמר ויס, דעות 7, אלול תש"ס) - על תוכניות לחינוך מיני במערכת החינוך הדתית.
"בינו לבינה, בין הלכה למעשה" (יוסי גרייבר, דעות 20, מרץ 2005) - מאמר שבו הועלתה לראשונה מעל במה דתית פומבית התופעה של קיום יחסי מין לפני החתונה במגזר הדתי. מאמר נוסף העוסק בסוגיה זו התפרסם כתב העת תחת הכותרת "אתיקה מינית בעולם של רווקים ורווקות אורתודוקסיים" (ג'ני רוזנפלד, דעות 43, יולי 2009).
"שעוסקין בתורה ואין בהם יראת שמים" (תמר ויס, דעות 6, ניסן תש"ס) - על היחס ליוצאים בשאלה.
"ההלכה והלכות נידה: מצוי ורצוי - מייסוריו של גינקולוג דתי" (דניאל רוזנק, דעות 32, מאי 2007) - מאמר שקרא לשינויים בהלכות נידה וטהרת המשפחה. בעקבות המאמר התעורר פולמוס מעל דפי כתב העת.
מעל דפי כתב העת נחשף באופן פומבי פורום תקנה לטיפול בהטרדות מיניות בציבור הדתי, לפני שזה התפרסם בציבור בשל פרשת הרב מוטי אלון ("תקנה", יעל רוזנמן, גיליון 39, אוקטובר 2008).
גיליון 77 הוקדש לסקירה היסטורית של המעבר שביצעה הציונות הדתית מהשמאל הכלכלי אל הימין הכלכלי. מרבית המאמרים הביעו התנגדות לתהליך והציעו דרכים להתמודד עמו.
עורכים

העורך הראשון של "דעות" הוא צחי מזומן, שייסד את העיתון בשנת 1998 יחד עם יו"ר נאמני תורה ועבודה באותה העת, מאיר רוט. מזומן ערך את כתב העת בשבע השנים הראשונות (גיליונות 1-19), ובתקופתו עוצב אופיו. בשנת 2005 החליפה אותו רבקה רוזנר, שערכה את גיליונות 20-32. את גיליונות 33-39 (אוגוסט 2009-אוגוסט 2008) ערך אבישי בר אשר. בשנים 2008-2011 ערך את כתב העת עמרי שאשא (גליונות 40-52). בשנים 2011-2013 ערך את כתב העת אוראל שרפ. בשנים 2014-2017 ערך את כתב העת אריאל הורוביץ (גליונות 64-80).
אביעד עברון ערך את כתב העת בשנים 2017–2019 (גליונות 81 - 89). רעות המבורגר ערכה את כתב העת בשנים 2019-2021 (גליונות 90-97). העורך כיום הוא גילעד הסה.
הערות שוליים

↑  דביר שוורץ, ‏"סקירת הספר", השילוח,  3, פברואר 2017
↑  אריאל הורוביץ יערוך את כתב העת ´דעות´ באתר כיפה, 18 בפברואר 2014
האדם והטבע

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אהרן דוד גורדון
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1927 
 
האדם והטבע הוא חיבור הגותי מאת ההוגה והמחנך הציוני אהרן דוד גורדון, אשר נחשב ליצירתו הידועה והבולטת ביותר. החיבור עוסק בפילוסופיה, מוסר, והקשר בין האדם לסביבתו. הוא נכתב בעשור השני של המאה ה-20 בארץ ישראל. חלק מהמאמרים המהווים את החיבור התפרסמו בעיתונות בימיו של גורדון, והיתר נערך מכתב יד והופיע לראשונה לאחר מותו. "האדם והטבע" הופיע כחיבור שלם בשנת 1927 בהוצאת הפועל הצעיר. בתחילת שנות ה-50 נערך שוב והופיע בצורת כרך כחלק מסדרת כתבי א"ד גורדון בעריכת שמואל הוגו ברגמן ואליעזר שוחט. בשנת 2020 ראתה אור גרסה נוספת, ערוכה מכתב היד, בהוצאת מאגנס בעריכת יובל גובני ורון מרגולין.
בספרו, מחדש גורדון את המילה העברית 'חוויה' (שלא הייתה קיימת קודם לכן בעברית) באמצעות חיבור המילה חיים עם משקל הווייה. החוויה לדברי גורדון, היא אופן השגה של העולם, הנובע מעצם הווייתו החיה, מן הטבע, וקודם להכרה (ועל כן איננו יכול להתפס במלואו על ידי ההכרה הכוללת לשיטתו של גורדון את החושים והמחשבות). ההכרה לדבריו, נובעת מתוך החוויה, ומהווה היבט שהוא מצד אחד התפתחות של החוויה שהגיעה לשכלול הגבוהה ביותר באנושות (שבה ההכרה מכירה גם בעצמה) ומאידך מהווה היבט מצומצם של החוויה. את היחס בין חוויה להכרה הוא משווה לראי, כשצידו השקוף, המשקף את העולם, הוא ההכרה, ואילו צידו האטום - המאפשר למעשה את השקיפות אבל איננו יכול להשתקף בה בעצמו, הוא החוויה.
גורדון טען כי ההכרה המפותחת של האדם, ובייחוד החברה המודרנית והמדעית המתבססת על הכרה וחקירה של הטבע, הביאה את האדם לכדי ריחוק מטבעו ומחווייתו. גורדון משווה זאת לסיפור גירוש אדם וחווה מגן העדן לאחר שאכלו מעץ הדעת.
מושגים מרכזיים נוספים אותם מנסח גורדון בספרו הם 'חיים של צמצום' מול 'חיים של התפשטות'. הראשונים, משמעם חיים הנשענים ברובם על ההכרה, בהם מעמיד עצמו האדם כתכלית החיצונית לטבע, לחברה ולמגע עם הזולת. השניים - משמעם שהאדם ממש את חייו עם הטבע, עם החברה ועם הזולת. את החיים של התפשטות ניתן לדבריו להשיג באמצעות חיים של יצירה.
לקריאה נוספת

אליעזר שביד, היחיד - עולמו של א.ד. גורדון, עם עובד 1970.
הערות שוליים

↑  על חוויות וחווֹת אחרות, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏28 בנובמבר 2012
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היינץ פון ראנדו

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1890 גרמוב, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 נהרג:  21 בדצמבר 1942 (בגיל 52) סירת, לוב האיטלקית ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  טוברוק 
 מדינה:  גרמניה הנאצית 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1910–1942 (כ־32 שנים)
 דרגה:   גנרל לוטננט
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-15   מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-21
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
היינץ פרידריך פון ראנדו (בגרמנית: Heinz Friedrich von Randow;‏ 15 בנובמבר 1890 – 21 בדצמבר 1942) היה גנרל בצבא הגרמני שפיקד על כוחות שריון במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ראנדו נולד ב-15 בנובמבר 1890 בגרמוב, מקלנבורג-שוורין, ובשנת 1910 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-18 (מקלנבורג ה-2). ראנדו לחם עם יחידתו במלחמת העולם הראשונה, בתחילה בצרפת, ולאחר מכן בחזית המזרחית, בעיקר ליד דינבורג (דאוגאוופילס), וריגה, ובינואר 1917 הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות הוענק לו עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נותר ראנדו ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1936 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הפרשים ה-14. בשנת 1938 הוא מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-13 בלינבורג, ובאותה שנה הועלה לדרגת אוברסט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ראנדו השתתף בפלישה לפולין בשנת 1939 כמפקד רגימנט הפרשים ה-13, וב-26 באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-26 ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת. בשנת 1941 לחם במבצע ברברוסה כמפקד חטיבת הפרשים ה-2 במסגרת דיוויזיית הפרשים ה-1, ועל פעולותיו הוענק לו ב-19 בדצמבר 1941 עיטור הצלב הגרמני בזהב.
באפריל 1942 הועלה ראנדו לדרגת גנרל מיור, ובספטמבר 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-21 בקורפוס אפריקה, ופיקד עליו במהלך קרב אל עלמיין השני. ב-21 בדצמבר 1942, עלה ראנדו על מוקש בסירת, דרומית למפרץ סידרה בלוב, ונהרג במקום. הוא נקבר בבית העלמין הגרמני בטוברוק, ולאחר מותו הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
משפחתו

ב-24 במאי 1933 התחתן ראנדו עם אליזבת פון טרותה בת ה-32, בתו של מיור וילהלם פון טרותה ואשתו אירמגארד הברונית פון קורנברג. החתונה הייתה באחוזתו של וילהלם פון טרותה בלוסטיה התחתונה בקומריץ. לראנדו היו שלושה ילדים.
היינץ פנחל

| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1906 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  1988 (בגיל 81 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 תקופת הפעילות:  1926–1975 (כ־49 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  מלון דן תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס רוקח (1961) 
 
היינץ (חיים) פֶנחֶל (גרמנית: Heinz Fenchel;‏ 11 בספטמבר 1906 – 1988) היה אדריכל ומעצב פנים ישראלי, זוכה פרס רוקח לאדריכלות לשנת 1961 על תכנון הספרייה הצרפתית בפסז' הוד בתל אביב.
קורות חיים

היינץ פנחל נולד בשנת בברלין בירת גרמניה, למשפחה יהודית חילונית של סוחרים. בברלין גם עבר את הכשרתו כאדריכל באקדמיה לאמנות בשרלוטנבורג. את ראשית דרכו עשה כאדריכל בחברת הפקת הסרטים "אופא", שנחשבה לחברה החשובה ביותר באירופה בשנות ה-20. בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עזב פנחל את ברלין בשנת 1934 ועבר להתגורר ולעבוד בצרפת. לאחר מכן נדד לאוסטריה, צ'כוסלובקיה ופולין. באותה העת, התמחה בעיצוב פנים ובתכנון בתים פרטיים.
בשנת 1937 עלה פנחל לארץ ישראל והתיישב בתל אביב, אך לא הצליח להשתלב בשוק העבודה המקומי. אחת מעבודותיו הבולטות באותה העת, היה עיצוב בית הקפה פילץ ברחוב הירקון - שהיה לשם דבר בעיר תל אביב.
בשנת 1941 הוזמן לעמאן על ידי עבדאללה הראשון, מלך ירדן, לתכנן מחדש את ארמונו בעיירה שונה הדרומית(אנ') בעבר הירדן, אל מול יריחו. תחת פיקוחו של פנחל עבד גם האדריכל נתן ברין - כך שהפרויקט היה כולו בידיים עבריות. במקביל תכנן בעיר בתים פרטיים לעשירי הממלכה.
עבודתו החשובה והידועה ביותר של פנחל היא מלון דן תל אביב על חוף הים של תל אביב (1950–1953). בשנת 1961 זכה בפרס רוקח לאדריכלות, על תכנון הפנים של הספרייה הצרפתית "ספריית אלשיך" בקרן הרחובות דיזנגוף-פרישמן.
כמו כן שימש פנחל כמעצב הפנים של רשת מלונות דן, ובין השאר תכנן את עיצוב הפנים במלון דן כרמל בחיפה (1959–1963), ואת הרחבתו של מלון המלך דוד בירושלים. פנחל שימש גם כמעצב פנים במלון איבואר בבעלות חברת "האחים מאיר", באביג'ן שבחוף השנהב בסוף שנות ה-60. אחת מעבודותיו הבולטות היא בית פרטי בליבה של תל אביב בפינת הרחובות של"ג ויהואש.
משרדו של פנחל המשיך לפעול עד 1986 עם פתיחת מלון דן פנורמה חיפה.
בדצמבר 2012 נפתחה במוזיאון בית ראובן בתל אביב התערוכה "מכחולו של אדריכל" (אוצרת: כרמלה רובין), המציגה את עבודתו של פנחל לאורך 60 שנים. התערוכה לוותה בספר "חיים הנץ פנחל - מעשה תשבץ מורכב".
הכניסה למלון דן תל אביב, 1953-1950
בית פרטי ברחוב של"ג פינת יהואש בתל אביב
נברשת בעיצוב פנחל במלון דן פנורמה בחיפה
לקריאה נוספת

אריה ברקוביץ' וכרמלה רובין (עורכים): "חיים הנץ פנחל - מעשה תשבץ מורכב", הוצאה פרטית, 2012.
הערות שוליים

↑  אלדד ברין, מי יבנה בית לאמיר? יהודים בונים ארמון לעבדאללה הראשון, עת-מול 245, עמ' 18-20
↑  נפתלי לביא, חתני פרס רוקח לאדריכלות, באתר הארץ, ‏8 בספטמבר 1961
↑  מארמון שוני לספריית אלשייך, באתר עיתון דבר, ‏15 בספטמבר 1961
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475102105171  BnF: cb170471525 (data)  GND: 1033929921  ISNI: 0000 0004 0315 5542  LCCN: no2016059295  VIAF: 299722290   WorldCat (עם VIAF): 299722290
היינץ פיביג

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1897 זאברזה, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית 
 פטירה:  30 במרץ 1964 (בגיל 67) זיזן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1910–1945 (כ־35 שנים)
 דרגה:   גנרל מיור (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-246   מפקד הדיוויזיה ה-712   מפקד הדיוויזיה ה-84
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
היינץ פיביג (בגרמנית: Heinz Fiebig‏; 23 במרץ 1897 – 30 במרץ 1964) היה גנרל גרמני בזמן מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פיביג נולד ב-23 במרץ 1897 בזאברזה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-156 (שלזיה ה-3), עמו לחם במהלך המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר פיביג ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1936 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 במרץ 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-1 בספטמבר 1939 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-575, וב-18 במרץ 1941 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-448, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-137, ולחם עמו במהלך מבצע ברברוסה. ב-1 בפברואר 1942 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-28 בפברואר אוותה שנה הוא עוטר בעיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-12 בספטמבר 1943 הוא מונה לזמן קצר למפקד הדיוויזיה ה-246. באוגוסט 1944 הוא מונה לזמן קצר למפקד הדיוויזיה ה-712, וב-26 בספטמבר הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-84. ב-1 בדצמבר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ובסוף המלחמה הוא עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל ונפל עם כוחותיו בשבי בעלות הברית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בשנת 1947 שוחרר פיביג מהשבי. לאחר שחרורו הוא התגורר בזיזן, שם חי עד מותו ב-30 במרץ 1964.
הדר (כוכב)

הדר, אגנה או β (בטא) בקנטאור הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים קנטאור והוא גם הכוכב האחד עשר בבהירותו בשמים. הכוכב נמצא בחלק הדרומי של קבוצת קנטאור, סמוך לכוכב אלפא קנטאורי והקו המחבר אותם מצביע אל קבוצת הצלב הדרומי (ליתר דיוק אל הכוכב גקרוקס).
מאפיינים

הדר הוא למעשה מערכת משולשת במרחק של כ-525 שנות אור, המורכבת משלושה כוכבים כחולים, שניים מהם - הדר A1 ו-A2, מהווים זוג צמוד והשלישי - הדר B, מקיף את שניהם ממרחק גדול יותר. גיל הכוכבים מוערך בכ-12 מיליוני שנים.
מאפיינים > מאפייני הדר A1 ו-A2

הדר A1 ו-A2 הם זוג ענקים כחולים מסיווג ספקטרלי B3 III, מסתו של כל אחד מהם היא כ-9 מסות שמש, רדיוסיהם כ-8 רדיוסי שמש ועוצמת הארתו של כל אחד מהם היא פי 16,000 מעוצמת השמש באור נראה, והרבה יותר מכך אם כוללים גם את התחום העל סגול. הכוכבים נמצאים לקראת סיום התכת המימן שבליבתם להליום והם בשלבי התנפחות והתקררות לקראת הפיכתם לענקים אדומים. לפחות אחד מהכוכבים הוא כוכב משתנה מטיפוס β בקפאוס, אך השינוי בבהירות הוא קטן מאוד.
הכוכבים מקיפים את נקודת מרכז הכובד המשותפת להם במסלול אליפטי כך שמרחקם משתנה בין חצי יחידה אסטרונומית ובין 4.7 יחידות אסטרונומיות (בממוצע 2.6 יחידות אסטרונומיות). זמן ההקפה הוא 357 ימים. כאשר יהפכו הכוכבים לענקים אדומים רדיוסם יהיה גדול מהמרחק ביניהם כך שצפוי מעבר של חומר ביניהם. אף על פי שהמסה של כל כוכב בנפרד אינה מספיקה כדי ליצור סופרנובה, מעבר של חומר מכוכב אחד אל השני עשוי להביא אותו אל מעבר למסה הקריטית, כך שעתיד המערכת אינו ידוע.
מאפיינים > מאפייני הדר B

הדר B הוא כוכב הסדרה הראשית מסיווג ספקטרלי B8 V, מסתו כ-5 מסות שמש ועוצמת הארתו היא פי 1,500 משל השמש. הכוכב מקיף את הזוג הדר A1 ו-A2 במרחק של כ-110 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של כ-250 שנים. למרות המרחק, קשה להבחין בו גם בעזרת טלסקופ גדול בשל הפרש הבהירות הניכר בינו ובין זוג הענקים.
מקור השם

מקור השם "הדר" אינו ברור וייתכן שהוא שיבוש של "קרקע" בערבית שכן בדרום חצי האי ערב ניתן לראותו רק בצמוד לאופק הדרומי. השם "אגנה" (Agena) פירושו ברך בלטינית שכן הכוכב ממוקם באחת מרגליו של הקנטאור.
היינץ לאמרדינג

| --- | --- |

היינץ לאמרדינג
 לידה:  27 באוגוסט 1905 דורטמונד, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  13 בינואר 1971 (בגיל 65) באד טלץ, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1933–1945 (כ־12 שנים)
 דרגה:   גרופנפיהרר
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-3   מפקד דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-2   מפקד דיוויזיית אס אס ה-38
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
היינץ לאמרדינג (בגרמנית: Heinz Lammerding,‏ 27 באוגוסט 1905 – 13 בינואר 1971), קצין בוואפן אס אס בדרגת גרופנפיהרר אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה ופושע מלחמה נאצי, הכוחות תחת פיקודו של לאמרדינג ביצעו מספר רב של פשעי מלחמה הן בחזית המזרחית והן בחזית המערבית אך הוא נשפט רק על חלקו בפשעי מלחמה בצרפת.
ממשלת גרמניה המערבית סירבה להסגירו לצרפת וכך חמק מעונש.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

לאמרדינג נולד ב-27 באוגוסט 1905 בדורטמונד, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1931 הוא הצטרף למפלגה הנאצית, ובשנת 1933 הצטרף לאס אה. ב-1 באפריל 1935 הוא הצטרף לאס אס, וב-19 באוקטובר 1939 הוא הועלה לדרגת שטורמבאנפיהרר.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה על צרפת הוא פיקד על גדוד ההנדסה בדיוויזיית האס אס השלישית, ועוטר בעיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. בנובמבר 1940 הוא מונה לקצין אג"ם של דיוויזיית האס אס השלישית, עמה לחם במהלך מבצע ברברוסה, וב-1 בספטמבר 1941 הוא הועלה לדרגת אוברשטורמבאנפיהרר. במסגרת תפקידו הורה לאמרדינג על הריסתם של כפרים רבים בברית המועצות, ובסוף אפריל 1943 אף כיהן כמה ימים כמפקד הדיוויזיה. ב-30 בינואר 1943 הוא הועלה לדרגת, וב-24 באפריל אותה שנה קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. לאחר שירות קצר כקצין אג"ם במטהו של אריך פון דם באך-צלבסקי, בסוף 1943 הוא מונה למפקד צוות קרב בדיוויזיית אס אס "דאס רייך" והועלה לדרגת אוברפיהרר, וב-25 בינואר 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה. לדברי מקס הייסטינגס הוא התמנה כמפקד דיוויזיה אך ורק בשל היחסים האישיים הקרובים שלו עם היינריך הימלר, ולא בשל יכולותיו הצבאיות. ב-11 באפריל 1944 הוא עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל, וב-20 באפריל הוא הועלה לדרגת בריגדפיהרר. ב-25 ביולי 1944 נפצע לאמרדינג, ולאחר החלמתו הוא חזר לפקד על הדיוויזיה. בינואר 1945 הוא הועלה לדרגת אוברפיהרר, וב-2 בפברואר 1945 הוא מונה לראש מטה קבוצת ארמיות ויסלה. באפריל 1945 הוא מונה למפקד דיוויזיית אס אס ה-38, ובסוף המלחמה נפל בשבי הבריטי.
ביוגרפיה > אחרי מלחמת העולם השנייה

הבריטים סירבו להסגירו לצרפת, שדרשה להעמידו לדין בשל חלקו בטבח אורדור-סור-גלאן ובטבח טול, ולאחר שחרורו הוא התגורר בדיסלדורף, שם ניהל עסק מצליח. בשנת 1953 שפט אותו בית משפט צרפתי בבורדו למוות שלא בפניו, אולם ממשלת גרמניה המערבית סירבה להסגירו. לאחר משפט אייכמן שקלו הצרפתים לשלוח יחידת קומנדו שתחטוף אותו מביתו, אולם עוד קודם שהם הצליחו לבצע את המשימה, מת לאמרדינג ב-13 בינואר 1971 בבאד טלץ כתוצאה מסרטן.
הערות שוליים

↑  עמ 32 פושעי מלחמה נאציים בפני "כס המשפט", באתר מוזיאון הלוחמים והפרטיזנים, ‏תשל"א
↑  מקס הייסטינגס, "דאס רייך". צעדת דיוויזיית האס אס ה-2 בצרפת, יוני 1944. לונדון 1981, עמ' 36
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 124727581  ISNI: 0000 0000 1903 8819  SUDOC: 156882590  VIAF: 40319601   WorldCat (עם VIAF): 40319601
הבית הרדוף 2 (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  מייקל טידס (אנ')
 הופק בידי:  מרלון ויינס ריק אלוורז
 תסריט:  מרלון ויינס ריק אלוורז
 עריכה:  טים מירקוביץ'
 שחקנים ראשיים:  מרלון ויינס ג'יימי פרסלי אסנס אטקינס (אנ') גבריאל איגלסיאס (אנ') מיסי פייל אשלי ריקרדס אפיון קרוקט (אנ') סטיל סטבינס (אנ') ריק אוברטון (אנ') הייז מק'ארתור (אנ') דייב שרידן (אנ') סדריק הבדרן (אנ')
 מוזיקה:  ג'סי ווסיה
 צילום:  דייוויד אורטקיס
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  IM Global Octane (אנ') Wayans Bros. Entertainment Baby Way Productions Endgame Entertainment Automatik
 חברה מפיצה:  Open Road Films (אנ')
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  28 במרץ 2014
 משך הקרנה:  86 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיית אימה (אנ') סאטירה
 תקציב:  4 מיליון דולר
 הכנסות:  25.3 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   hauntedhouse2
 סרט קודם:  הבית הרדוף
 ahauntedhouse2film.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הבית הרדוף 2 (באנגלית: A haunted House 2) הוא סרט קומדיית אימה (אנ') סאטירי משנת 2014. הסרט בוים על ידי מייקל טידס (אנ') ומככבים בו מרלון ויינס, ג'יימי פרסלי, אסנס אטקינס (אנ'), גבריאל איגלסיאס (אנ'), מיסי פייל, אשלי ריקרדס, אפיון קרוקט (אנ'), סטיל סטבינס (אנ'), ריק אוברטון (אנ'), הייז מק'ארתור (אנ'), דייב שרידן (אנ') וסדריק הבדרן (אנ'). הסרט מהווה המשכון לסרט "הבית הרדוף" משנת 2013 והחלק האחרון בצמד הסרטים. הסרט הופק על ידי "IM Global Octane (אנ')" והופץ על ידי "Open Road Films (אנ')". הסרט הופץ ב-28 במרץ 2014 וזכה לביקורות שליליות, אך כן הרוויח 25 מיליון דולר (לעומת 4 מיליון שהושקעו ביצירתו).
שחקנים

מרלון ויינס – מלקולם ג'ונסון
ג'יימי פרסלי – מייגן
אסנס אטקינס (אנ') – קישה דייוויס
דייב שרידן (אנ') – השד אגהול
אפיון קרוקט (אנ') – ריי ריי
סדריק הבדרן (אנ') – הכומר דאג ויליאמס
גבריאל איגלסיאס (אנ') – מיגל חוזה חסוס גונזלס סמית'
אשלי ריקרדס – בקי
מיסי פייל – נורין סוונסון
הייז מק'ארתור (אנ') – נד סוונסון
ריק אוברטון (אנ') – פרופסור ווילד
סטיל סטבינס (אנ') – וויאט
קורט קארלי – ד"ר רוש
טום וירטו (אנ') – האב קלהאן
קים וויטלי (אנ') – אישה בכנסייה
גרג ויינס – השוטר ג'קסון
מיקל קרטודט – שוטר
מארק הנרי – אסיר
איווה לה שון – מורה בכיתה א'
טיילור ג'ון סמית' – ג'ואי
הפקה

ב-8 באפריל 2013 הוכרז שמשפחת ויינס, Open ROad Films ו-IM Global Octane מפיקים המשכון לסרט "הבית הרדוף". ב-3 במאי 2013 אושר שהסרט יעלה לאקרנים ב-28 במרץ 2014. ב-24 באוגוסט 2013 אושר שהשחקנים ג'יימי פרסלי, אשלי ריקרדס וגבריאל איגלסיאס הצטרפו לצוות השחקנים. שלב הצילומים והפקת הסרט החלו ב-26 באוגוסט 2013 והסתיימו ב-29 בספטמבר 2013.
ביקורות

האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 8% טריות על סמך 40 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 17/100 על סמך 16 ביקורות.
הערות שוליים

↑  A Haunted House 2, Box Office Mojo
1 2 3 4 5 6 7 8  A Haunted House 2 Trailer, News, Videos, and Reviews | ComingSoon.net, web.archive.org, ‏2013-11-25
↑  Open Road Films Plans A Haunted House 2 - ComingSoon.net, web.archive.org, ‏2014-02-01
↑  Open Road Films Sets A Haunted House 2 Release Date - ComingSoon.net, web.archive.org, ‏2014-02-01
1 2  Jaime Pressly, Two Others Enter Wayans' A Haunted House 2 - ComingSoon.net, web.archive.org, ‏2014-02-01
↑  marlon wayans, [https://x.com/MarlonWayans/status/384409766111350784 Soooo tired. Did my daddy duty. Bout to go home and enjoy my frette sheets.
@ AHHMOVIE  2 has wrapped and so am I], x.com, ‏September 29, 2013
↑  A Haunted House 2 | Rotten Tomatoes, www.rottentomatoes.com (באנגלית)
↑  A Haunted House 2, www.metacritic.com (באנגלית)
הדקוטות (להקה)

| --- | --- |
 מקום הקמה:  מנצ'סטר 
 תקופת הפעילות:  מ-1962 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 חברת תקליטים:  פרלופון 
 www.thedakotas.co.uk
 פרופיל ב-IMDb
 
בילי ג'יי קריימר והדקוטות (באנגלית: Billy J. Kramer and The Dakotas) הייתה להקת רוק בריטית מהעיר ליברפול שפעלה בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 והיוותה חלק מ"הפלישה הבריטית" המוזיקלית לארצות הברית.
היסטוריה

הדקוטות היו להקה ממנצ'סטר שנתגלתה על ידיד האמרגן של הביטלס, בריאן אפשטיין, בשנת 1962 והוא צירף אליהם את הזמר יליד ליברפול בילי ג'יי קריימר (שמו המקורי היה ויליאם הווארד אשטון). הלהקה שרה בסגנון המרסיביט, הופיעה בהמבורג ולאחר מכן חתמה על חוזה הקלטה עם חברת פרלופון.
הלהיט הראשון של הלהקה היה שיר של הביטלס מאלבומם הראשון, Do You Want to Know a Secret, שהגיע למקום השני במצעד הבריטי. ג'ון לנון הציע להוסיף לשמו של בילי קריימר את האות ג'יי ואף כתב להם את הלהיט השני "Bad to Me" שכבש את פסגת המצעד. במקביל הקליטו חברי להקת הדקוטות להיט אינסטרומנטלי בסגנון הצלליות, "The Cruel Sea", שהגיע לעשרים הגדולים במצעד. הלהיט הבא של בילי ג'יי קריימר והדקוטות היה "I’ll Keep You Satisfied" שנכתב גם הוא על ידי הביטלס והגיע למקום הרביעי.
בריאן אפשטיין דרש שהלהקה תמשיך להקליט שירים שכתבו הביטלס, אך קריימר התעקש על "Little Children" של שומן ומקפארליין והלהיט הגיע לראש המצעד הבריטי ולעשרת הגדולים במצעד האמריקאי והפך ללהיטם הגדול ביותר. הלהיט הבא נכתב שוב על ידי הביטלס, "From a Window", והגיע לעשרת הראשונים. בהמשך דרכם זכו להצלחה פחותה עם שקיעת סגנון המרסיביט. הלהיט האחרון שנכנס למצעד היה "Trains and Boats and Planes" של ברט בכרך. לאחר שלושה להיטים נוספים שלא הצליחו, עזב קריימר בשנת 1966 את הדקוטות והמשיך בקריירת סולו שלא זכתה להצלחה. לאחריו ניסתה הלהקה להמשיך במספר הרכבים משתנים של נגנים והם התפרקו סופית בשנת 1968.
להיטים

Do You Want to Know a Secret / I’ll Be on My Way #2UK 06/63
Bad to Me / I Call Your Name #1UK #9US 08/63
The Cruel Sea / The Millionaire #18UK 08/63
I’ll Keep You Satisfied / I Know #4UK #30US 11/63
Magic Carpet / Humdinger 11/63
Little Children / They Remind Me of You #1UK #7US 03/64
Oyeh / My Girl Josephine 06/64
From a Window / Second to None #10UK #23US 08/64
It’s Gonna Last Forever / Don’t Do It No More #67US 01/65
Trains and Boats and Planes #12UK #47US 06/65
Neon City 11/65
We’re Doing Fine 04/66
You Make Me Feel Like Someone 08/66
תקליטי EP

The Billy J. Kramer Hits #8UK 1963
I’ll Keep You Satisfied 1964
Little Children 1964
From a Window 1964
Billy J. plays the States (Live) 1965
אלבומי הלהקה

Listen to Billy J. Kramer #11UK 11/63
I’ll Keep You Satisfied 04/64
Little Children #48US 08/64
ראו גם

הפלישה הבריטית
דע

"דַּע" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית עלמה זהר. הוא יצא לאור ב-25 בנובמבר 2008, על ידי חברות התקליטים לב העולם הפקות ולב גרופ מדיה, כסינגל הרביעי והאחרון מתוך אלבום הבכורה שלה, דברי (2008). את השיר כתבה והלחינה זהר להפקה של אסי איילון, שהיה אחראי על הפקת שאר השירים מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום העשירי במצעד העברי השבועי של רשת ג'.