stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחומי הרציון
דיסקוגרפיה

מעל המגדל: שירי חומה ומגדל ומאורעות 1936 - 1939, (מחבר ויוצר : נחומי הרציון), מו"ל : יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשמ"ז, 1987, (מספר 9 בסדרת עידן), (מתוך ספר בנש, הרציון שירונים 16).
אני נושא עמי : משירי דוד זהבי, נחומי הרציון, דוד זהבי, הפקה : אילנה האי, מועדון הזמר האזורי (בני שמעון), 1990, בני שמעון : מועצה אזורית בני שמעון - מחלקת התרבות.
שירי גיל ואל דמע : עם גיל אלדמע (תווים), היוצרים: גיל אלדמע, נחומי הרציון, אילנה האי, מועדון הזמר האזורי בני שמעון, מו"ל: בני שמעון, מועצה אזורית בני שמעון, מחלקת תרבות, תשנ"ב, 1992,
הגיל והשיר, מועדון הזמר האזורי בני שמעון, עיבוד : גיל אלדמע, סדרה : מועדון, מועדון הזמר האזורי בני שמעון, מספר 127, תשנ"ט, 1998.
שעור מולדת - חלוציות בארץ-ישראל, (עריכה והנחיה: נחומי הרציון, ניר משה), האודיטוריום המרכזי, המכללה האקדמית ספיר, שער-הנגב, ה' בכסלו תשס"ד, שלושים בנובמבר 2003, במסגרת אירועים שלושים שנה למותו של דוד בן-גוריון, מו"ל : המכללה האקדמית ספיר, המחלקה לשיווק פרסום ויחסי ציבור, תשס"ד, 2003, בשיתוף צה"ל, גלי צה"ל, והמכון למורשת בן-גוריון. (מתוך ספר בנש, הרציון שירונים 26).
שירי בדים, שירים מתוך סרטים ישראלים, מחבר ויוצר: נחומי הרציון, מו"ל: סינמטק שדרות, שדרות, תש"ע, 2009. (מתוך ספר בנש, הרציון שירונים 7).
פה בארץ אבות : משירי העלייה השניה, מחבר: נחומי הרציון, מו"ל: רעות, קשרי תרבות, נס-ציונה, תשע"ב, 2011. (מתוך ספר בנש, הרציון, שירונים 3).
מחדש אותו השיר : משירי דוד זהבי ב' ,(השירים : הן אפשר, ירדה השבת, אורחה במדבר, מולדת, ארחה, זמר חג, יששום, והטיפו, נגונים, שיר השדה, עוד שדי פורח, אדמה, שיר האדמה, מלא אסמנו בר, כל אחד, היה היה מיתר, בעדן ילדים, אצבעות לי, שיר המחנה, אנחנו שרים לך, זמר לספינה, אני נושא עמי, החליל, ליל בא שקט רוגע, יוכבד, יצאנו אט, שיר אפור, שיר הפלמ"ח, לילדה ביער, שיר ערש, הסביון, אשרי הגפרור, הליכה לקיסריה, עוד שיר אחד), נחומי הרציון, דוד זהבי, מועדון הזמר האזורי (בני שמעון), מוציא לאור: בית קמה: מועצה אזורית בני שמעון - מחלקת התרבות, תשע"א, 2011.
פרחים ושירים לאסתי, לקט שירי זמר על פרחי בר, לכבודה של אסתר דרור (מחבר ויוצר :נחומי הרציון, עורכת: דרור אסתר), קיבוץ ארז, 2014. (מתוך ספר בנש, הרציון שירונים 46).
פרסים

פרס שנתי ע"ש דוד ישי ז"ל, יד דוד בן-גוריון [מכון מורשת בן-גוריון] 28 בנובמבר 1978.
פרס ע"ש ארתור רובינשטיין על תרומה מקורית חלוצית בחינוך מוזיקלי חברתי, מרכז תרבות העמים לנוער, ירושלים, 17 בספטמבר 1979.
יקיר מועצת פועלי ירוחם, 24 בפברואר 1981.
פרס כתב העת "עת-מול" לשנת תשע"ז "על פועלו המתמשך בחקר והנחלה של תולדות הזמר העברי", יד יצחק בן-צבי, ירושלים, ט"ז באלול תשע"ז, 7 בספטמבר 2017.
שירים שחיבר וראו אור בדפוס

בספר זיכרון לקהילת אושמינה, 1969, שיר ערש (געטאָ וויג ליד), מחבר בלתי ידוע, תרגום מיידיש, 394-393.
ב"דבר לילדים", מ/34, 28.04.1970,  שיר ערש בגטו, תרגום מיידיש.
ב"פסטיבל הזמר "תל אביב 70", סבא חרמון, מילים: דן אילן, לחן: נחומי הרציון, 1970, עמ' 20.
חוברת "שירים מאת נחומי הרציון", הקיבוץ המאוחד, המדור לחינוך מוזיקלי, דף מס' 111, 1976:  אדיבות, מילים: א"א מילן, עברית: יעקב אורלנד, לחן: נחומי הרציון, עמ' 2  כיכר השוק, מילים: א"א מילן, עברית: יעקב אורלנד, לחן: נחומי הרציון, עמ' 4  היית ילדה טובה? מילים: א"א מילן, עברית: יעקב אורלנד, לחן: נחומי הרציון, עמ' 6  כלבלבון ואני, מילים: א"א מילן, עברית: יעקב אורלנד, לחן: נחומי הרציון, עמ' 8  אנ' כבר גדול, מילים: א"א מילן, עברית: יעקב אורלנד, לחן: נחומי הרציון, עמ' 10  הסתוונית, מילים: מרים חרותי, לחן: נחומי הרציון, עמ' 11  אני אוהב לשרוק ברחוב, מילים: נורית זרחי, לחן: נחומי הרציון, עמ' 12  שבת, מילים: רחל, לחן: נחומי הרציון, עמ' 13  לציון שאפה נפשי, מילים: ר' יהודה אלחריזי, לחן: נחומי הרציון, עמ' 14
בקטלוג - דפי מקהלה לבתי ספר, הוועדה הבין קיבוצית לחינוך מוזיקלי, כרך II עמ' 145, כתנות פסים, מילים: ר' משה איבן עזרא, לחן: נחומי הרציון.
ב"פיוטים ולחנים ממסורות ישראל", משרד החינוך והתרבות, תשמ"ב [1982]  כתב סתיו בדיו מטריו, מילים: ר' שלמה איבן גבירול, לחן: נחומי הרציון, עמ' 74  כתנות פסים לבש הגן, מילים: ר' משה איבן עזרא, לחן: נחומי הרציון, עמ' 80  שפל רוח שפל ברך וקומה, מילים: ר' שלמה איבן גבירול, לחן: נחומי הרציון, עמ' 89
בספר לא ברוח לא ברעש [שירים: אילנה שחף; שורות: עזרא אוריון; מוזיקה: נחומי הרציון; איורים: מרתה דבני; צילומים: אריה ברלב]. "תמוז", ת"א, 1992, עמ' 62-55.  לאורך הגדרות, מילים: אנדד אלדן, לחן: נחומי הרציון, עמ' 56  ארץ הנגב, מילים: מרימי חורש, לחן: נחומי הרציון, עמ' 57  הנערה משדה בוקר, מילים: נתן אלתרמן, לחן: נחומי הרציון, עמ' 58
בחוברת איציק מאנגר "שירי זמר" ביידיש ובעברית, חוברת א', ערך והביא לדפוס מאיר נוי, ת"א, 1998:  השיר על טווס הזהב, לחן: דב זלצר, עברית: נחומי הרציון, עמ' 26
בחוברת איציק מאנגר "שירי זמר" ביידיש ובעברית, חוברת ב', ערך והביא לדפוס מאיר נוי, ת"א, 1998:  הבלדה על השה האובד, עברית: בנימין טנא, לחן: נחומי הרציון, עמ' 26
בחוברת איציק מאנגר "שירי זמר" ביידיש ובעברית, חוברת ד', ערך והביא לדפוס מאיר נוי, ת"א, 1998: אברהם אבינו מוליך את יצחק לעקידה, עברית: בנימין טנא, לחן: נחומי הרציון, עמ' 34
בחוברת איציק מאנגר "שירי זמר" ביידיש ובעברית, חוברת ה', ערך והביא לדפוס מאיר נוי, ת"א, 1998:  קינתו של פסטריגתא, לחן: דב זלצר, עברית: נחומי הרציון, עמ' 23  המלכה ושתי הולכת לתליה, לחן: דב זלצר, עברית: נחומי הרציון, עמ' 25
בחוברת איציק מאנגר "מדרש איציק" עברית: אוריאל אופק, [איציק מאנגר "שירי זמר" ביידיש ובעברית, חוברת ח'] ערך והביא לדפוס מאיר נוי, ת"א, 1998:  דוד ואבישג, עברית: אוריאל אופק, לחן: נחומי הרציון, עמ' 24
שירים שחיבר וראו אור בתקשורת

כתב סתיו, השיר: ר' שלמה אבן גבירול, הלחן: נחומי הרציון, רשת ב', 28.10.1970
כָּתנות פסים, השיר: ר' משה אבן עזרא, הלחן: נחומי הרציון, רשת ב', 28.10.1970
סבא חרמון, השיר: דן אילן, הלחן: נחומי הרציון, שרה: מיקי קם פסטיבל הזמר ת"א 1970; גלי צה"ל, 15.09.1970.
שיר על שושנה, מילים: מאיר הר-ציון, לחן: נחומי הרציון, 02.08.1969
שר: אושיק לוי בתוכנית טלוויזיה ב-1974. ביצוע נוסף: חבורת רננים, עיבוד: גיל אלדמע.
חיים אישיים

נחומי נשוי לרחל, ולהם שלוש בנות. מתגורר ביישוב ניר משה.
הערות שוליים

↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך: גיל אלדמע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305770105171  ISNI: 0000 0000 4913 0587  LCCN: nr94020654  MusicBrainz: d2079998-01de-41ec-8bd8-2b6718754271  VIAF: 44180738   WorldCat (עם VIAF): 44180738
קידומת טלפון בין-לאומית

חלוקת העולם לאזורי חיוג
קידומת טלפון בין־לאומית היא קוד מספרי (לכל היותר בן 3 ספרות) המאפשר חיוג ישיר אל טלפון הנמצא בישות מדינית אחרת, או לשירות תקשורתי לווייני. את הקידומת הבין-לאומית מחייגים לפני מספר המנוי אליו רוצים להגיע.
לכל יחידה מדינית ולכל שירות תקשורתי לווייני וכדומה יש קידומת בין-לאומית משלהם. זה בשונה מקוד גישה המוגדר על ידי ספק השירות הטלפוני (קוד הגישה משמש להפניית השיחה למרכזיית השער הבין-לאומית המקומית. ברוב הישויות המדיניות נהוג הצירוף 00 אך נפוץ גם 99, 001, 011 וכו').
רשימת קידומות הטלפון הבין-לאומיות נקבעת על ידי ה-ITU-T שהוא גוף התקינה בתחום הטלקום באיגוד הטלקומוניקציה הבין-לאומי (ITU) המהוה חלק ממנגנון האומות המאוחדות.
היסטוריה

עד ראשית שנות השישים של המאה ה-20 נעשו רוב שיחות הטלפון הבין-לאומיות בעזרת תיווך אנושי, וחיוג ישיר לא היה נפוץ. כדי להקים שיחת טלפון היה צורך לחייג למרכזייה בין-לאומית שבמדינת המקור, ולמסור למרכזנית/מרכזן את שם הישות המדינית שבה נמצא מספר הטלפון אליו רוצים להגיע וכן את המספר עצמו. מרכזייה זו יצרה קשר עם מרכזייה בישות המדינית של היעד, שהתקשרה למנוי המבוקש, ולאחר המענה הראשוני חוברו שני המנויים זה לזה על ידי המרכזייה. לעיתים הייתה אפשרות לחיוג חצי-אוטומטי, דהיינו חיוג בסיוע המרכזייה של מקור השיחה, אשר חייגה ישירות למנוי היעד.
בשנת 1960 אישר ארגון התקינה CCITT, בכינוס האספה הכללית של הארגון, שהתקיים בבירת הודו דלהי, הקצאת קידומות בין-לאומיות עבור הישויות המדיניות באירופה ובאגן הים התיכון . בהחלטה זו קיבלה ישראל את הקידומת 34, כאשר ההחלטה התייחסה לחיוג ישיר וכן לחיוג חצי-אוטומטי. בפועל שימשה קידומת זו בעיקר לחיוג בסיוע מרכזנית. בשנת 1964 אישר הארגון, בכינוס האספה הכללית של הארגון שהתקיים בעיר ז'נבה, הקצאת קידומות בין-לאומיות עבור כלל הישויות המדיניות בעולם. החלטה זו היא הבסיס לקידומות הבין-לאומיות שתקפות לימינו, המורכבות מספרה אחת, או שתי ספרות או שלוש. המלצת הארגון הייתה שמספר הספרות הכולל בחיוג בין-לאומי לא יעלה על 12 ספרות. על כן הקצה הארגון קידומת קצרה יותר לישויות מדיניות שבהן מספר הספרות, בחיוג בתוך הישות, הוא גדול יותר. לאורך שנות השישים עברו ישויות מדיניות רבות לחיוג בין-לאומי ישיר תוך שימש בקידומות הבין-לאומיות שתוקננו. בשנת 1968 נוספו קידומות המתחילות ב-5 עבור הישויות המדיניות באמריקה הלטינית. הישויות המדיניות שבמרכז אמריקה הועברו משימוש בקידומת 1, גם הן לקידומות המתחילות ב-5.
חיוג בין-לאומי ישיר בישראל

לפני קיומו של חיוג ישיר מחוץ לישראל, חייגו אזרחי ישראל למרכזייה בין-לאומית בעזרת שירות 18, והשירות ניתן בתיווך מרכזנית. בשנות השישים של המאה ה-20, שיחות בין-לאומיות מישראל בוצעו באמצעות שידור רדיו בגלים קצרים, ומספר השיחות הבין-לאומיות שהיה ניתן להקים בו-זמנית היה מוגבל מאוד. ההנחה הייתה שמעבר לחיוג ישיר יעלה את תעבורת השיחות הבין-לאומיות. משרד הדואר החליט לאפשר חיוג ישיר מישראל רק לאחר שיונח כבל תקשורת תת-ימי לאירופה. ואכן, בשנת 1968 הוחל בהנחת הכבל בין ישראל לצרפת. הנחת הכבל הסתיימה בשנת 1969. בשנת 1970 החל משרד הדואר לספק שירות של שיחות טלקס ישירות לאיטליה ולהולנד.
המדינה הראשונה שממנה ניתן היה להתקשר למנויי טלפון בישראל בחיוג ישיר הייתה ארצות הברית, ובאמצע שנת 1972 הצטרפה גם שווייץ. בסוף שנת 1972 נפתח שירות החיוג הבין-לאומי הישיר גם למערב-גרמניה, בשיחת טלפון בין שר התקשורת הגרמני לשר הדואר שמעון פרס. בשנת 1972 נחנכה תחנת שידורי הלוויין בעמק האלה, והדבר אפשר הקמת שיחות מחוץ לישראל גם באמצעות לוויין. ב-1973 נפתחה האפשרות לחיוג ישיר מישויות מדיניות נוספות במערב אירופה.
האפשרות של מנויי הטלפון בישראל לחייג ישירות מחוץ לישראל נפתחה בהדרגה - בתחילה יכלו לחייג מחוץ לישראל בחיוג ישיר רק מנויים נבחרים, ובאוקטובר 1973 נפתח השירות ל-3000 מנויים בתל אביב ובבת ים. חיוג ישיר מירושלים נפתח רק מפברואר 1974. על פי התכנון המקורי, היה אמור הכבל התת-ימי לצרפת לספק את כל הצרכים עד סוף שנות השבעים של המאה ה-20, אך נפח שיחות הטלפון מחוץ לישראל עלה בהרבה מעל המצופה, ולכן נאלץ משרד התקשורת להניח כבל תת-ימי נוסף לאיטליה, שנחנך בשנת 1975.
השיטה

מבנה מספר טלפון בין-לאומי הוא כדלהלן (מחויג משמאל לימין): מספר המנוי - קידומת האזור - קידומת בין לאומית - קוד גישה. על פי המלצת ארגון ITU-T מקובל לסמן את קוד הגישה עם הסימן "+".
לדוגמה, מספר טלפון באזור חיוג 03 בישראל ייכתב 6543 987 3 972+. בזמן החיוג מוחלף הסימן + בקוד הגישה.
כל קידומת בין-לאומית מונה בין ספרה בודדת לשלוש. קידומת של ישות מדינית אחת לעולם לא תהווה תחילתה של קידומת של ישות אחרת. כל הישויות המדיניות בעולם חולקו לקבוצות לפי מפתח יבשתי ואזורי אחיד למדי, ולפיו נקבעה הספרה הראשונה בקידומות שלהן, כדלקמן:
1 - אמריקה הצפונית
2 - אפריקה
3 ו-4 - אירופה
5 - אמריקה הלטינית
6 - אוקיאניה ודרום-מזרח אסיה
7 - רוסיה וקזחסטן (בעבר חלקים מברית המועצות)
8 - מזרח אסיה ושירותים מיוחדים
9 - מרכז אסיה והמזרח התיכון
קיימים מספר יוצאי דופן, לדוגמה - גרינלנד, איי פארו וארובה, שהקידומת שלהם מתחילה בספרה 2 אף על פי שאינם חלק מאפריקה.
מספרי הקידומת של מדינות שחדלו להתקיים מועברים למדינות חדשות. לדוגמה:
הקידומת 38 של יוגוסלביה היא כיום שתי הספרות הראשונות של קידומות המדינות שקמו לאחר פירוקה של יוגוסלביה, אך גם של אוקראינה.
את הקידומת 37 של גרמניה המזרחית ירשו שלוש המדינות הבלטיות וכן מספר מדינות נוספות באירופה, בתוספת ספרה מזהה נוספת.
42 הייתה הקידומת של צ'כוסלובקיה, והיא עברה לשימושן של צ'כיה וסלובקיה וכן של ליכטנשטיין, בתוספת ספרה שלישית.
יש ישויות מדיניות שאינן עושות שימוש בקידומת שהוקצתה להן, כגון הוותיקן, הנחשבת מבחינת חיוג לחלק מאיטליה, או האי זנזיבר, המשתמש בקידומת הכללית של טנזניה.
סן מרינו נטשה את הקידומת ה"אפריקאית" שלה (295) כאשר התפנתה לה קידומת "אירופית" (378). מספר יחידות מדיניות ברחבי העולם עברו למערכת הקידומות של צפון אמריקה, כגון גואם וסמואה האמריקאית.
קיימות גם מספר תופעות יוצאות דופן:
בקוסובו נהוגה הקידומת 381 כמו בכל סרביה, אך זאת רק עבור קווים פיזיים. מספרי טלפון נייד בקוסובו משתמשים בקידומת 377 של מונקו. בסוף שנת 2016 קיבלה קוסובו קידומת עצמאית: 383.
נגורנו קרבאך הוא דה פקטו אזור חיוג מקומי בתוך ארמניה (374-97), אף שדה יורה המחוז הוא חלק מאזרבייג'ן; וכך גם לגבי הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין, המהווה אזור חיוג מקומי בתוך טורקיה (90-392).
לרשות הפלסטינית יועדה הקידומת הבין-לאומית  970, אך בפועל רשת הטלפוניה ברשות הפלסטינית היא חלק מרשת הטלפוניה הישראלית, אשר מוקצית לה הקידומת 972. מאידך, הקידומת 970 נמצאת בשימוש במדינות עוינות לישראל, שחוסמות את הגישה לקידומת הישראלית 972, וכן במדינות המאפשרות להשתמש בשתי הקידומות.
רשימת הקידומות

נכון להיום אזור חיוג זה איננו בשימוש.
| קוד החיוג הבין-לאומי | מדינה |
| --- | --- |
+60: מלזיה מלזיה
+61: אוסטרליה אוסטרליה (כולל אי חג המולד ואיי קוקוס איי קוקוס)
+62: אינדונזיה אינדונזיה
+63: הפיליפינים הפיליפינים
+64: ניו זילנד ניו זילנד פיטקרן ופיטקרן
+65: סינגפור סינגפור
+66: תאילנד תאילנד
+670: מזרח טימור מזרח טימור
+671: --
+672:  הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית  ונורפוק
+673: ברוניי ברוניי
+674: נאורו נאורו
+675: פפואה גינאה החדשה פפואה גינאה החדשה
+676: טונגה טונגה
+677: איי שלמה איי שלמה
+678: ונואטו ונואטו
+679: פיג'י פיג'י
+680: פלאו פלאו
+681: ואליס ופוטונה ואליס ופוטונה
+682: איי קוק איי קוק
+683: ניואה ניואה
+684: בעבר שימש את סמואה האמריקנית סמואה האמריקנית. כיום הקידומת של סמואה האמריקנית היא +1-684
+685: סמואה סמואה
+686: קיריבטי קיריבטי
+687: קלדוניה החדשה קלדוניה החדשה
+688: טובאלו טובאלו
+689: פולינזיה הצרפתית פולינזיה הצרפתית
+690: טוקלאו טוקלאו
+691: מיקרונזיה מיקרונזיה
+692: איי מרשל איי מרשל
+693 עד +699: --
| קוד החיוג הבין-לאומי | מדינה |
| --- | --- |
+7: קזחסטן קזחסטן
+7: רוסיה רוסיה
| קוד החיוג הבין-לאומי | מדינה |
| --- | --- |
+800: רשת גוביינא בינ"ל
+801 עד +807: --
+808: שירות השתתפות במימון
+809: --
+81: יפן יפן
+82: קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
+83: לא בשימוש
+84: וייטנאם וייטנאם
+850: קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית
+851: --
+852: הונג קונג הונג קונג
+853: מקאו מקאו
+854: --
+855: קמבודיה קמבודיה
+856: לאוס לאוס
+857 עד +859: --
+86: הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין (לא כולל הונג קונג, ומקאו)
+870 עד +874: אינמרסט
+875 עד +877: --
+878: UPT
+879: --
+880: בנגלדש בנגלדש
+881: מערכת לוויין עולמית
+882: רשת בין-לאומית
+883: --
+884 +885: --
+886: טאיוואן טאיוואן
+887: --
+888: --
+889: --
+89: לא בשימוש
| קוד החיוג הבין-לאומי | מדינה |
| --- | --- |
+90: טורקיה טורקיה
+90-392: הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין
+91: הודו הודו
+92: פקיסטן פקיסטן
+93: אפגניסטן אפגניסטן
+94: סרי לנקה סרי לנקה
+95: מיאנמר מיאנמר (בורמה)
+960: האיים המלדיביים האיים המלדיביים
+961: לבנון לבנון
+962: ירדן ירדן
+963: סוריה סוריה
+964: עיראק עיראק
+965: כווית כווית
+966: ערב הסעודית ערב הסעודית
+967: תימן תימן
+968: עומאן עומאן
+969: --
+970: הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
+971: איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
+972: ישראל ישראל
+973: בחריין בחריין
+974: קטאר קטאר
+975: בהוטן בהוטן
+976: מונגוליה מונגוליה
+977: נפאל נפאל
+978: --
+979: שירות מוסף בינ"ל
+98: איראן איראן
+990: --
+991: ITPCS
+992: טג'יקיסטן טג'יקיסטן
+993: טורקמניסטן טורקמניסטן
+994: אזרבייג'ן אזרבייג'ן
+995: גאורגיה גאורגיה
+996: קירגיזסטן קירגיזסטן
+997: --
+998: אוזבקיסטן אוזבקיסטן
+999: --
הערות לטבלה - שירותים מיוחדים

800: רשת גוביינה בין-לאומית (universal international freephone number או UIFN) - מתפקדת בדומה למספרי גוביינה ארציים (בדומה לקידומת הפנים ארצית 1-800 בישראל), אך על בסיס בין-לאומי.
808: שירות השתתפות במימון (Shared Cost Service) הוא שירות המאפשר למקבל השיחה לשאת בחלק מעלותה, והמתקשר ישא בתעריף הארצי הגבוה ביותר (דומה לאפיון הקידומת 1-700 בישראל).
870 (בעבר גם 871 עד 874): שירותי חברת הלוויין הבין-לאומית אינמרסט (International Maritime Satellite או Inmarsat).
878: תקשורת אישית עולמית (Universal Personal Telecommunications או UPT) מאפשרת למנוי להחזיק במספר בודד ללא קשר לרשת התקשורת בה הוא נמצא בדרך של גישור.
881: מערכת לוויין עולמית (Global Mobile Satellite System או GMSS) מאגדת מספר ספקי שירותים לוויניים (למעט אינמרסט).
882: רשתות בין-לאומיות (International Networks) - חברות המספקות שירות כלל עולמי.
883: רשתות בין-לאומיות (International Networks) - חברות המספקות שירות כלל עולמי.
979: שירות מוסף בין-לאומי (International premium-rate service או IPRS) מאגד מספרי שירות מוסף בין-לאומיים.
991: הצעה של ITU שנגנזה. תוכננה עבור שירות תקשורות בין-לאומי אישי (International Telecommunications Personal Correspondence Service).
ראו גם

קידומת טלפון
קידומת טלפון בישראל
הערות שוליים

↑  C.C.I.T.T, RECOMENDATION E.29, RED BOOK VOLUME II bis, ז'נבה: INTERNATIONAL TELECOMMUNICATION UNION, ספטמבר 1961
↑  C.C.I.T.T, RECOMENDATION E.29, BLUE BOOK VOLUME II, ז'נבה: INTERNATIONAL TELECOMMUNICATION UNION, 1965
↑  צבי לביא, מהיום חיוג ישיר בטלקס למנויים בהולנד ואיטליה, באתר מעריב, ‏15 בנובמבר 1970
↑  ממחר חיוג ישיר בין ישראל לגרמניה, באתר מעריב, ‏8 באוקטובר 1972
↑  ITU-T, E.123, INTERNATIONAL TELECOMMUNICATION UNION, 2001, SERIES E: OVERALL NETWORK OPERATION, TELEPHONE SERVICE, SERVICE OPERATION AND HUMAN FACTORS
| טלפוניה |
| --- | --- | --- |
| מכשירים | מכשיר טלפון  • טלפון סלולרי • טלפון חכם • טלפון חירום מובנה ברכב • טלפון ציבורי • טלפון רייס |  |
| אמצעי תשלום | אסימון • כרטיס חיוג |  |
| מספרי טלפון | מספר טלפון • קידומת טלפון • קידומת טלפון בין-לאומית • קידומת טלפון בישראל • ניידות מספרים • ספר טלפונים |  |
| טלפוניה | PSTN • ISDN • ADSL • SS7 • מרכזייה |  |
| סלולר | תקשורת סלולרית • טלפון סלולרי • נדידה |  |
| תקן טכנולוגיית תקשורת סלולר | קדם דור 0G • דור ראשון 1G • דור שני 2G • דור שלישי 3G • דור רביעי 4G • דור חמישי 5G |  |
| טלפון מבוסס אינטרנט | טלפוניית IP‏ • SIP‏ • H.323‏ • ‏VoIP • ‏Vocoder |  |
קידומות טלפון באירופה
וחטנג גורגסלי

וחטנג גורגסלי מתוך כתב היד מִימוֹסְלווָה (גאו') של טימוֹתֶה גָבַּשווילי (אנ')
הממלכה האיברית בשיאה תחת וחטנג
חורבות אוּגַ'רְמָה (אנ'), מעוז איברי תחת וחטנג
קברו של וחטנג בקתדרלת סווטיצחובלי
וחטנג גוֹרגַסַלי (בגאורגית: ვახტანგ გორგასალი;‏ 443 או 439 – 502 או 522) נקרא גם וחטנג הראשון מלך איבריה משושלת צ'וסרויד (אנ'), היה מלך ממלכת איבריה, הידוע במקור ככארתלי (מזרח גאורגיה) במחצית השנייה של המאה ה-5 ותחילת המאה ה-6.
בתקופת שלטונו כרת וחטנג כושלת עם האימפריה הביזנטית, למאבק ממושך נגד ההגמוניה הפרסית סאסאנית (אנ'), שהסתיים בתבוסה של וחטנג ובהחלשת ממלכת איבריה. המסורת מייחסת לו גם ארגון מחדש של הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית וייסוד טביליסי, בירתה המודרנית של גאורגיה.
קיימת בעייתיות בקביעת תקופת שלטונו של וחטנג. על פי איוונה ג'ווחישווילי (אנ') תקופת שלטונו של וחטנג הייתה בין השנים 449–502 לערך. ואילו על פי סיריל טומנוף (אנ') תקופת שלטונו התקיימה בין השנים 447–522 לערך. יתר על כן, טומנוף מזהה את וחטנג עם המלך האיברי גורגניס הידוע מ"מלחמות יוסטיניאנוס" של פרוקופיוס.
וחטנג הוא נושא של ויטה מהמאה ה-8 או ה-11 המיוחסת לג'וּאַנְשֶׁר ג'וּאַנְשֶׁרִיאנִיּ (אנ'), המשלבת היסטוריה ואגדה לנרטיב אפי, המאדיר את האישיות והביוגרפיה של וחטנג. יצירה ספרותית זו הייתה מקור עיקרי לדימוי של וחטנג כמלך-לוחם ומדינאי, שנשמר בזיכרון הפופולרי עד ימנו.
כבר בימי הביניים היה וחטנג אחד מהדמויות הפופולריות בהיסטוריה של גאורגיה. הוא הוכרז כקדוש על ידי הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית בתואר המרטיר הגדול הקדוש המלך וחטנג. ויום הזיכרון שלו נקבע ל-13 דצמבר.
שם

על פי 'תולדות המלך וחטנג גורגסלי' (ג'וּאַנְשֶׁר ג'וּאַנְשֶׁרִיאנִיּ (אנ')), למלך ניתן בלידתו את השם הפרסי ואראז חוסרוטנג, שהפך בגאורגית לוחטנג או וכטנג. ייתכן שהשם אכן נגזר מפרסית warx-tang (vahrka-tanū) - "גוף זאב", שמהווה השתקפות אפשרית של פולחן הזאבים שהיה מצוי בגאורגיה העתיקה. החל מסוף המאה ה-13, נסיכים ומלכים גאורגים רבים נקראו בשם וחטנג. טומנוף מציין שלשם וחטנג אין מקבילה קלאסית ומסיק שציון העובדה כי הכינוי של המלך - גוֹרגַסַל ניתן לווחטנג בגלל האופן בו חבש וחטנג את הקסדה. למסקנה זו הגיע בעקבות דברי ההיסטוריון הרומי פרוקופיוס מהמאה ה-6 שזיהה את וחטנג כגורגנס (Γουργένης, אביו או אחיו של פרניוס מאיבריה (אנ')). זיהויו של טומנוף של וחטנג עם גורגניס לא התקבל בקרב ההיסטוריונים באופן גורף.
תחילת שלטונו

בנוסף לחיבור 'תולדות המלך וחטנג גורגסלי', המקורות הגאורגים מימי הביניים מזכירים את וחטנג רק בקצרה, אך עם כבוד שניתן רק לעיתים רחוקות למלכים הגאורגים שקדמו לבגרטים. על אף אופיו האפי האגדי למחצה, החיבור מספק פרטים חשובים רבים, אותם ניתן לשלב עם המקורות הקרובים יותר לתקופה המדוברת, כגון לזרוס פרפצי (אנ') ופרוקופיוס.
בחיבור, נכתב כי וחטנג ירש את אביו, מיתרידטס החמישי או מִירְדָאט החמישי (אנ') בגיל 7. אמו, סַגְדּוּחְט (אנ'), פרסיה שהתנצרה, ביתו של פקיד פרסי רם דרג בשם ברזבוד (אנ'). לאחר מות בעלה היא קיבלה על עצמה את השלטון כעוצרת עקב גילו הצעיר של וחטנג. ברזבוד היה זורואסטריסטי מבחינה דתית ותמך בהשלטת הגמוניה פרו-פרסית באזור. הוא היה נגד הנצרות והפגין עוינות כלפי חתנו. אולם מעורבותה של סגדוחט סייעה ביישוב ההדורים. 'תולדות המלך וחטנג גורגסלי' מתאר בהמשך את המצב החמור בו הייתה איבריה באותה תקופה, מוטרד ממאמצי הזורואסטריות של הסאסאנים ופשיטה הרסנית של האוסטים מהצפון עם אפשרות לפלישה אפשרית של ההונים או האלאנים דרך השערים הכספיים שהוזכרו בכתבי פריסקוס. בחיבור נכתב כי בגיל 16, הוביל וחטנג מלחמת תגמול מנצחת נגד ה"אוסטים", זכה בקרב אחד לאחד (אנ') נגד הלוחם הענק של האויב ושחרר את אחותו מירנדוחט מהשבי. בגיל 19 התחתן וחטנג עם באלנדוחט (אנ'), "בתו" של המלך הגדול הורמיזד (כנראה הורמיזד השלישי (אנ') 457–459). עד מהרה, על פי בקשתו של המלך הגדול, השתתף וחטנג במערכה ב"הודו", כנראה במשלחת הכושלת של פרוז נגד ההפתאליטים (אנ') בשנות ה-460, ונגד האימפריה הרומית ב-472, שבה דווח כי וחטנג השתלט על אגריסי (לאזיקה) ואבחזיה.
אוטוקפליה גאורגית

כשווחטנג חזר לאיבריה, הוא נקט בשורה של צעדים שמטרתם לחזק את סמכויות המלך. הפלישות הפרסיות לממלכה הובילו את וחטנג לאוריינטציה פוליטית של התקרבות לממשלת רומא. הוא התחתן עם הלנה, "בת" (אולי קרובת משפחה מסוג אחר) של הקיסר זנון, וקיבל אישור מקונסטנטינופול לקדם את ראש כנסיית איבריה, הבישוף של מצחתה (גאו'), לדרגת קתוליקוס, שהפך את מעמדה של הכנסייה בממלכה לאוטוקפליה. הוא שלח את הבישוף, יחד עם שנים עשר בישופים ממונים חדשים, בכדי שיקודשו באנטיוכיה. הארגון מחדש לא עבר בצורה חלקה והמלך נאלץ להתגבר על התנגדות, במיוחד בדמותו של מיכאל, הבישוף המודח של מצחתה. על פי ג'ווחישווילי, הקונפליקט היה על רקע הבדלי הדוקטרינות בין המונופיזיטיזם של וחטנג והדיופיזיטיות של מיכאל, הנחה שנתמכת על ידי טומנוף (אנ'), שמציין, כי השינוי של הפרלט (אנ') וכפיפותו לאנטיוכיה יכולים "רק לרמוז על קבלת נוסח האמונה של זנון" - ההנוטיקון המונופיזיטי של 482. מצד שני, על פי היסטוריון גאורגי אחר, סימון ג'נשיה (אנ'), וחטנג נטה לכיוון דיופיזיטי בעוד שמיכאל דבק במונופיזיטיזם.
מלחמה כנגד הפרסים

כחלק מהתמיכה במדיניות הפרו-רומית, הרחיק ממנו וחטנג עוד יותר את האצילים שלו, שביקשו תמיכה פרסית כנגד הפלישות של המלך לאוטונומיות שלהם. בשנת 482, התקוממות גדולה נגד השלטון הפרסי (גאו'). הוא הרג את הווסאל המשפיע ביותר שלו, וַרְכְּסָן (אנ'), הפיטיאשח (אנ') של גוגארק (אנ') מארמניה, שהמיר את דתו לזורואסטריות והיה בעל ההשפעה הרבה ביותר בקווקז בהפצת ההגמוניה הפרסית. ורכסן הוציא להורג את אשתו הנוצרייה, שושניק, בתו של הנסיך הממיקוניאני (אנ') הארמני ורטנן השני וגיבור של היצירה הקדומה ביותר ששרדה בספרות הגאורגית - 'מות הקדושים של שושניק הקדושה' (אנ'). וחטנג הציב את עצמו בעימות גלוי עם המושל הפאודלי הפרסי שלו. וחטנג קרא לנסיכים הארמנים ולהונים לשתף פעולה עמו. לאחר היסוס, הארמנים תחת אחיינו של ורטן (השני), ואהן הראשון ממיקוניאן (אנ'), חברו לווחטנג. בעלות הברית הוכרעו ואיבריה נהרסה על ידי משלחות עונשין פרסיות בשנים 483 ו-484, מה שאילץ את וחטנג לברוח ללאזיקה (מערב גאורגיה המודרנית) שהייתה בשליטת הרומאים. לאחר מותו של פירוז במלחמה נגד ההפתאליטים (אנ') ב-484, יורשו באלאש (אנ') השיב את השלום בקווקז. וחטנג הצליח להחזיר את שלטונו באיבריה, אך לא בגד בקו הפרו-רומי שלו.
לאחר ששנות השלום בין פרס לרומא קרסו, ציווה קבאד הראשון, מלך האימפריה הסאסאנית על וחטנג להצטרף למערכה חדשה נגד רומא כווסאל. וחטנג סירב, ובכך גרם לפלישה פרסית לממלכתו. בהיותו בגיל 60 לערך, נאלץ וחטנג לבלות את שנות חייו האחרונות במלחמה ובגלות, פניותיו לסיוע רומאי לא נשאו פרי. הכרונולוגיה של תקופה זו מבולבלת. ידוע כי עד שנת 518 מונה לאיבריה משנה למלך פרסי בעיירה (דאז) האיברית טביליסי, שנוסדה - על פי המסורת הגאורגית - על ידי וחטנג ויועדה לבירה העתידית של הממלכה. לפי החיבור 'תולדות המלך וחטנג גורגסלי', ברשומות הגאורגיות, וחטנג מת כשהוא נלחם בצבא פולש פרסי בידי עבדו העריק שירה בו דרך פגם בבית השחי בשריון שלו. המלך הפצוע הועבר לטירתו באוּגַ'רְמָה (אנ') שם הוא מת ונקבר בסווטיצחובלי. על פי גַ'ווָחִישׁווִילִי (אנ') תאריך מותו של וחטנג הוא 502 לערך. אם זיהויו של טומנוף של גורגניס של פרוקופיוס לגבי וחטנג נכון, ייתכן שהמלך סיים את שלטונו בשנת 522 בכך שמצא מקלט בלאזיקה, וייתכן ששם נפטר בערך באותו זמן. לבני משפחתו של גורגניס (וחטנג גורגסלי על פי טומנוף) - פרניוס האיברי (אנ'), פכוריוס האיברי (אנ') ופאזאס האיברי (אנ') - היו קריירות בצבא הרומי.