זלדה טרגר
בארגון הפרטיזנים המאוחד (פ.פ.או)

עם פרוץ המלחמה, זלדה הייתה מן הראשונות שחזרו לווילנה. ב-22 ביוני 1941, היום בו שוחררה זלדה מבית-החולים לאחר מחלת טיפוס קשה, החלה גם ההתקפה הגרמנית על ברית המועצות. בתחושתה הקשה – בראותה את חבריה עוזבים את העיר המותקפת ואילו היא נאלצת להישאר במקום בשל חולשתה לאחר המחלה – החלה להעלות את רשמיה על הכתב.
לאחר שהגרמנים כבשו את וילנה יצא צו שחייב את כל היהודים לשאת טלאי צהוב ונאסרה עליהם ההליכה במדרכות. מותר היה ליהודים להימצא ברחובות עד השעה שש. זלדה לא צייתה לצו זה. ב-6 בספטמבר 1941 גורשו כל היהודים לגטו. הוקמו שני גטאות: הגטו הקטן והגטו הגדול. זלדה נמצאה בגטו הגדול. לאחר שלושה שילוחים לפונאר החליטה זלדה לצאת מהגטו. היא יצרה קשר עם אישה נוצרייה ששלחה אותה לעבוד אצל איכר בשם ורסאצקי. זלדה ניהלה את משק ביתו ועבדה בשדותיו.
לאחר שבעה חודשים בהם הסתתרה אצל משפחות שונות, מנותקת מהתנועה, עבדה בעבודות פרך והסתירה את יהדותה, רצתה זלדה לחזור לחבריה בגטו.
כאשר הבחינה בקבוצה של יהודים ברחוב, צעדה לקראתם, ללא טלאי, כאשר הבחינה במכר מביניהם, ביקשה להיכנס איתם לגטו. המכר תפר לה שני טלאים וכך חזרה אל החבורה בגטו.
לאחר האקציות הגדולות נדמה היה שהמצב נרגע קצת ויהודים החלו להאמין שלא צפויים עוד גירושים. הכרוז שהתפרסם בגטו – "אל נא נלך כצאן לטבח" – הכה הדים ונתן את הדחיפה להקמת ארגון מחתרת, שנועד לגלות התנגדות לאויב הנאצי: "ארגון הפרטיזנים המאוחד" - פ.פ.או. זלדה הצטרפה למחתרת, ועד מהרה נאסרה יחד עם שבעה מחבריה. הגרמנים הודיעו כי שמונת האסירים יהיו בני ערובה, עד שמפקד המחתרת, יצחק ויטנברג, יוסגר. וכך היה: ויטנברג הסגיר את עצמו, והחבורה שוחררה.
לאחר מות ויטנברג הסתבר ללוחמי המחתרת שהציבור בגטו אינו תומך במאבקם, והם החלו לצאת ליערות. משנודע לגרמנים על כך, הם פתחו במצוד אחר הנמלטים. מחצית מהלוחמים שיצאו ליער נפלו בחילופי ירי עם הגרמנים. הגרמנים אף נקטו בשיטה של ענישה קולקטיבית: משפחתו של כל נמלט נשלחה לפונאר להשמדה.
ב-1 בספטמבר 1943 הוכרז במחתרת גיוס. הגטו הוקף על ידי גרמנים, ליטאים ואוקראינים. האקציה החלה. יהודים נחטפו ושולחו למחנות עבודה באסטוניה. בערב התכנסה המחתרת. הוחלט שאין טעם בהתנגדות גלויה, מכיוון שההמונים לא יצטרפו. במהלך האקציה קראו לוחמי המחתרת ליהודים להתקומם, אך הם מיהרו להסתתר.
לוחמי המחתרת התייצבו חמושים בעמדות. נציג היודנראט ניסה לשכנעם לוותר על הקרב, כשלפתע הגיעה פלוגת לטבים שבראשה איש הגסטפו נויגבויר והחלה בפעולת הגירוש. ההמון החל לחפש מקומות מסתור ללא הועיל. רבים נתפסו על ידי הלטבים ונורו או גורשו. ביום הראשון מתוך ארבעת ימי האקציה נלקח כמעט כל הבטליון השני עם מפקד הפלוגה גרישקה. מפקדת פ.פ.או ציוותה להמשיך בהתנגדות. ברחוב סטראשון עברו החברות מבית לבית להקים מתרסים, מים רותחים, אבנים ומטילי ברזל, כל אלה היו אמורים לשמש כנשק נגד הגרמנים.
”"לא אשכח, באיזו מסירות ועקשנות עבדו החברות והתכוננו לרגע ההכרעה"”
זלדה עברה בחצרות וקראה ליהודים לצאת ממקומות המחבוא ולהצטרף לשורותיהם. הוראות המפקדה נשלחו כמעט כל שעה לכל היחידות המפוזרות בשטח, כיצד לנהוג עם הגרמנים מתקרבים. לרוע מזלה נקלעה לחצר סטראשון 1, שם נמצאו שוטרים שעצרו אותה. סמוך לשעה 12 עזבו הליטאים והלטבים את הגטו בסמכם על המשטרה היהודית, שתבצע את המלאכה לבדה. בשעה זו עלה בידיה לפרוץ את השער ולהגיע לחצר הבית בסטראשון 8. המתח הגיע לשיא, הלוחמים חשו כי בכל רגע הם צפויים למוות. בסטראשון 6 כולם היו מוכנים לפתוח באש ברגע שהגרמנים יפרצו לחצר. ” באותם ימים הרהרתי: מוטב היה למות מאשר להישאר כעת בחיים, כאשר נלקחו אנשים כה רבים וההתנגדות שלנו לא יצאה לפועל”.(24) ראש הגטו ידע כי המחתרת מצויה שם ואמר לגרמנים כי אין שם איש, כך פסחו על בית מספר 6. לאחר ארבעה ימים, עזבו הגרמנים את הגטו. לאחר האכזבה, עקב מניעת ההתנגשות הוחלט להוציא קבוצות לוחמים ליער.
"הודות למראה "הטוב" שלי (כנוצרייה), היתי יוצאת ביום העירה, מסיירת בדרכים, כדי להבטיח מעבר לקבוצות. לעת ערב הייתי מובילה את החברים אל מחוץ לעיר ומשם הם נלקחו על-ידי מורה דרך, שליווה אותם הלאה. יום אחד חיכיתי בבית העלמין לארון-מתים, בו היה ארוז נשקנו ומסרתיו לקשרים מהיער. בדרך זו הצליחו לעבור שלוש קבוצות לוחמים"
.
לאחר מכן נסגר הגטו וראש הגטו נורה על ידי הגסטאפו. סביב הגטו ומבואותיו הוגברה השמירה. קרבו ימי החיסול של הגטו. התוכנית של המחתרת הייתה להוציא את החברים מהגטו דרך תעלות הביוב. לאחר כמה ימים הגיעו כל הלוחמים לבסיס המיועד, יער רודניקי. ביערות אלו חנו באותו זמן יחידות פרטיזניות אחדות. בתקופה הראשונה היו שם כ-400 יהודים, מחולקים לארבעה גדודים. הגדוד שזלדה השתייכה אליו כונה "נקמה" ומפקדו היה אבא קובנר. לאחר ההתמקמות ביער נשלחה זלדה להיות מקשרת בין גדוד הפרטיזנים לאנשי המחתרת בעיר וילנה.