stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון קורנפורת'
קורות חיים > ילדות, נעורים ומשפחה

ג'ון וורקפ קורנפורת' נולד וגדל בסידני שבאוסטרליה שני מבין ארבעה אחים. בגיל 10 החל לחוש בבעיות שמיעה מחמת טרשת האוזן, ועד גיל 20 הפך לחירש לחלוטין.
קורנפורת' למד בבית הספר התיכון לנערים של סידני (אנ'), שם הצטיין באנגלית, במתמטיקה, במדעים, בצרפתית, ביוונית ובלטינית. בהשראת המורה לכימיה שלו, לאונרד ("לן") בסר, החליט לשנות את מגמת הקריירה שלו ממשפטים לכימיה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת סידני בהצטיינות יתרה.
ב-1941 נישא לריטה הארדנס (אנ'), כימאית שזכתה יחד איתו במלגה כשנתיים לפני כן. נולדו להם שלושה ילדים. ריטה נפטרה ב-2012.
קורות חיים > קריירה מחקרית

ב-1939 קיבל מלגת מחקר לאוניברסיטת אוקספורד, שם עבד על הדוקטורט שלו בנושא סינתזה של תרכובות מקבוצת הסטרואידים יחד עם רוברט רובינסון. כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה עבר קורנפורת' לעבוד במחקר אשר עסק בפניצילין.
לאחר המלחמה, ב-1946, הצטרף יחד עם אשתו למכון הלאומי למחקר רפואי בצפון לונדון, שם המשיך את שיתוף הפעולה עם רובינסון ויחד השלימו את הביוסינתזה המלאה הראשונה של סטרואידים שאינם בנויים מטבעות ארומטיות. לאחר מכן, חקר ביוסינתזות של כולסטרול יחד עם הביוכימאי הרפואי ג'ורג' פופג'אק.
ב-1962 גויס קורנפורת' להיות ראש המעבדה לחקר אנזימולוגיה כימית הממוקמת בקנט, אנגליה, יחד עם ג'ורג' פופג'אק על ידי הלורד ויקטור רוטשילד. העבודה במעבדה זו הבטיחה לקורנפורת' ופופג'אק ש-50% מהזמן יעבדו על פרויקטיהם האישיים. לכן ב-1967 חקר יחד עם הרמן אגרר ויחד פתרו את בעיית קבוצות המתיל האסימטריות. ב-1968 עזב פופג'אק את המעבדה, ושנתיים אחריו עזב רוטשילד.ב-1975 זכה בפרס נובל לכימיה יחד עם ולדימיר פרלוג על מחקרו בנושא הסטריאוכימיה של ביוסינתזה של כולסטרול (באמצעות קטליזה אנזימטית).
קורות חיים > פרסים ואותות כבוד

| שנת זכייה | פרס או אות הכבוד | שותפים לזכייה |
| --- | --- | --- |
| 1937 | מדליית אוניברסיטת סידני |  |
| 1953 | מדליית קורדיי-מורגן |  |
| 1965 | מדליית פלינטוף |  |
| 1965 | מדליית סיבה | ג'ורג' פופג'אק |
| 1967 | פרס סטאופר | ג'ורג' פופג'אק |
| 1968 | פרס פדלאר |  |
| 1968 | פרס ארנסט גאנת'ר |  |
| 1968 | מדליית דאבי |  |
| 1971 | פרס רוברט רובינסון |  |
| 1972 | פרס פריקס ראסל |  |
| 1975 | פרס נובל לכימיה | ולדימיר פרולוג |
| 1975 | אוסטרלי השנה |  |
| 1977 | תואר אבירות |  |
| 1982 | מדליית קופלי |  |
| 2001 | מדליית יובל המאה |  |
מחקריו על הביוסינתזה של הכולסטרול

את המחקר שזיכה אותו בפרס נובל הוא ביצע במעבדה לחקר אנזימולוגיה כימית בקנט, אנגליה. במחקר זה הוא חקר את הסטריוכימיה של סינתוז כולסטרול. הוא החל את המחקר על ידי שימוש בדוגמיות כבד עכבר להן הזריק אצטט שהפחמן בו מסומן על ידי שימוש באיזוטופ הרדיואקטיבי פחמן 14. לכן, בסיום תהליך הסינתוז הוא יכול היה למפות בדיוק לאן כל פחמן הגיע. לאחר שזיהה ומיקם את 30 הפחמנים בתגובה, עבר למפות את המימנים, אותם סימן על ידי שימוש באיזוטופים כבדים יותר (דאוטריום וטריטיום). בעזרת הסימונים הצליח לזהות ולמקם גם את 50 המימנים בתגובה. לבסוף היה לו מיפוי סטריוכימי שלם של תהליך סינתזה של כולסטרול.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Sir John Cornforth obituary
1 2  John Cornforth - Biographical, אתר פרס נובל
| זוכי פרס נובל לכימיה |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | ואן 'ט הוף (1901) • פישר (1902) • ארהניוס (1903) • רמזי (1904) • פון באייר (1905) • מואסאן (1906) • בוכנר (1907) • רתרפורד (1908) • אוסטוולד (1909) • וולך (1910) • קירי (1911) • גריניאר, סבטייה (1912) • ורנר (1913) • ריצ'רדס (1914) • וילשטאטר (1915) • לא הוענק (1916–1917) • הבר (1918) • לא הוענק (1919) • נרנסט (1920) • סודי (1921) • אסטון (1922) • פרגל (1923) • לא הוענק (1924) • ז'יגמונדי (1925) |  |
| 1926–1950 | סוודברג (1926) • וילנד (1927) • וינדאוס (1928) • הרדן,  פון אוילר-שלפין (1929) • פישר (1930) • בוש,  ברגיוס (1931) • לאנגמיור (1932) • לא הוענק (1933) • יורי (1934) • פרדריק ז'וליו-קירי, אירן ז'וליו-קירי (1935) • דביי (1936) • הוורת', קארר (1937) • קון (1938) • בוטנאנדט, רוז'יצ'קה (1939) • לא חולק (1940–1942) • דה הוושי (1943) • האן (1944) • וירטאנן (1945) • סאמנר, נורתרופ, סטנלי (1946) • רובינסון (1947) • טיסליוס (1948) • ג'יוק (1949) • דילס, אלדר (1950) |  |
| 1951–1975 | מקמילן, סיבורג (1951) • מרטין, סינג' (1952) • שטאודינגר (1953) • לינוס פאולינג (1954) • ויניו (1955) • הינשלווד, סמיונוב (1956) • טוד (1957) • סנגר (1958) • היירובסקי (1959) • ליבי (1960) • קלווין (1961) • פרוץ, קנדרו (1962) • ציגלר, נטה (1963) • הודג'קין (1964) • וודוורד (1965) • מוליקן (1966) • אייגן, נוריש, פורטר (1967) • אונסאגר (1968) • ברטון, האסל (1969) • ללואר (1970) • הרצברג (1971) • אנפינסן, מור, סטיין (1972) • פישר, וילקינסון (1973) • פלורי (1974) • קורנפורת', פרלוג (1975) |  |
| 1976–2000 | ליפסקומב (1976) • פריגוז'ין (1977) • מיטשל (1978) • בראון, ויטיג (1979) • ברג, גילברט, סנגר (1980) • פוקוי, הופמן (1981) • קלוג (1982) • טאובה (1983) • מריפילד (1984) • האופטמן, קרל (1985) • הרשבאך, לי, פולני (1986) • קראם, להן, פדרסן (1987) • דייזנהופר, הובר, מישל (1988) • אלטמן, צ'ק (1989) • קורי (1990) • ארנסט (1991) • מרקוס (1992) • מוליס, סמית' (1993) • אולה (1994) • קרוצן, מולינה, רולנד (1995) • סמולי, קורל, קרוטו (1996) • בויר, ווקר, סקואו (1997) • קוהן, פופל (1998) • זוויל (1999) • היגר, מקדיארמיד, שירקאווה (2000) |  |
| 2001 ואילך | נולס, נויורי (2001) • ויטריך, פן, טנקה (2002) • אגרה, מק'קינון (2003) • צ'חנובר, הרשקו, רוז (2004) • שובן, גרבס, שרוק (2005) • קורנברג (2006) • ארטל (2007) • שיממורה, צ'לפי, טסיין (2008) • יונת, רמאקרישנן, סטייץ (2009) • הק, נגישי, סוזוקי (2010) • שכטמן (2011) • לפקוביץ', קובילקה (2012) • ורשל, קרפלוס, לויט (2013) • בציג, הל, מורנר (2014) • לינדל, מודריץ', סנקאר (2015) • סטודרט, סובאז', פרינחה (2016) • דובושה, פרנק, הנדרסון (2017)  • ארנולד, סמית', וינטר (2018) • גודאינף, ויטינגהאם, יושינו (2019) • שרפנטייה, דאודנה (2020) • ליסט, מקמילן (2021) • ברטוצי, מלדל, שארפלס (2022) • יקימוב, בוונדי, ברוס (2023) • בייקר, ג'מפר, הסביס (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 139210393  ISNI: 0000 0003 7487 3747  LCCN: no2003072166  NKC: ola2002159021  NLA: 60478241  NSK: 000096158  SNAC: w6bh7rkg  Trove: 1475703  VIAF: 163574147   WorldCat (עם VIAF): 163574147 
מבנה דו־ממדי של כולסטרול איתו עבד קורנפורת'
אחיעבר

בן ציון ישראלי פוגש את קבוצת אחיעבר בבגדאד, 1934
אֲחִיעֶבֶר הייתה תנועת נוער ציונית וחוג רעיוני ותרבותי שהתקיימו בבגדאד, עיראק בין השנים 1930–1947. מאחר שפעילות ציונית הייתה אסורה אז, פעלה תנועת אחיעבר באופן מחתרתי.
את התנועה הקימו נערים תלמידי תיכון "שָמָש" ותיכון "אליאנס", בהם יעקב לוי, ג'ורג' אליאס, אברהם עזרה, עובדיה סחייק, רחמים גלבוע, אברהם שרוני, עזרא מני ואליהו הלל (אחיו של יו"ר הכנסת לשעבר, שלמה הלל). התנועה קמה בעידודו של שליח הסוכנות, אברהם רוזן שהגיע מא"י ושימש כמורה בבית הספר "שמש". אברהם כמו השליחים האחרים הלהיבו את הצעירים היהודים בסיפורים על ארץ ישראל והציתו את דמיונם. כמו כן נשאו השליחים דרשות בבתי הכנסת הגדולים בבגדאד בהם סיפרו על הארץ והקריאו קטעים מן העיתונים שיצאו בארץ בעברית בעת ההיא. קבוצת הצעירים הזמינה ספרים בעברית מהארץ והקימה ספרייה. בתחילת הדרך שכנה הספרייה בבית משפחת עזרה ואולם בהמשך כשהתרחבה וגדלה עברה לשכון במדרש תלמוד תורה של הקהילה היהודית בבגדאד. התנועה קיימה קשרים עם תנועת החלוץ בארץ ישראל, השיגה חומרי קריאה ציוניים למען הבוגרים והנוער היהודי בקהילה וארגנה פעולות להגברת המודעות הציונית וללימוד עברית לנוער. התנועה דאגה להפצת ספרים ועיתונים עבריים, גיוס תרומות לקק"ל ולקרן היסוד. הקבוצה גבתה דמי הקריאה ששימשו לצורך רכישה של ספרים נוספים. בהמשך, ארגנה קבוצות נוער חלוציות למטרת עלייה ועבודה בחקלאות בארץ ישראל. ראשון העולים ארצה מחברי הקבוצה, היה יעקב לוי שעלה באוגוסט 1932 והוא בן 18. בעקבותיו עלו חבריו. בשנת 1933 ביקר בבגדאד בן ציון ישראלי מקבוצת כנרת והתרשם מהפעילות ומהלהט הציוני של חבריה וחיזק את קשרי המוסדות הלאומיים עמה. כמו כן ביקש להעלותם לארץ ישראל ובשנת 1934 עלתה קבוצת מייסדי התנועה לארץ ישראל. רבים מחברי הגרעין המייסד נקלטו במקווה ישראל. בהמשך עלו גרעינים מבוגרי התנועה באופן לגלי ובלתי לגלי.
עד שנת 1933 פעלה התנועה בגלוי. אולם לאחר שנה זו, עקב עלייתו לשלטון של המלך ראזי, מלך עיראק, התגברות הלאומנות וחדירת סממנים נאציים ואנטישמיים לציבוריות העיראקית, ירדה חלק מפעילות התנועה למחתרת. בשנת 1941 הפכו חברי אחיעבר לזרוע החינוכית של המחתרת הציונית בעיראק. עם עליית חבריה לארץ ישראל במסגרת מבצע מייקלברג ב-1947 התחסלה התנועה למעשה.
לקריאה נוספת

תוינה אברהם, גולים וגאולים, תנועת אחיעבר הציונית בבגדד, רמלה: תשל"ג.
יוסי גולדשטיין, תולדות הציונות בארצות המזרח תיק ג' בבל - עיראק, ירושלים: תש"מ.
אומה (אסלאם)

תפוצת האוכלוסייה המוסלמית ברחבי העולם, לפי הערכה משנת 2022
אומה (בערבית: اَلْأُمَّة תעתיק: "אל-אֻמְמַה") הוא מונח בערבית המתייחס לקהילה המוסלמית בכל רחבי העולם אשר דת האסלאם מקשרת את כולה. קונספט האומה הוא קונספט מרכזי בתאולוגיה האסלאמית והוא מייצג בין היתר את התפיסה לפיה הקהילה המוסלמית היא מאוחדת, והיא אפילו מתעלה מעל להבדלים בין הקבוצות האתניות השונות, ובני הלאומים השונים, וכמו גם את התפיסה לפיה כל מוסלמי חייב להבטיח את שלומם של כל חברי האומה אשר הם גם מוסלמים.
היסטוריה

בתקופת חייו של מוחמד, לפני שפותח קונספט האומה, ההשתייכות השבטית וקשרי הדם היו הגורמים הכי חשובים באידאולוגיה הפוליטית של האוכלוסייה הערבית. קונספט האומה נוצר על בסיס הרעיון שהנביא נשלח על מנת לשלוט באומה. בניגוד לשליחים הקודמים, שנשלחו לעמים שונים בעבר, מוחמד חתר ליצור אומה שתהיה אוניברסלית ולא רק עבור האוכלוסייה הערבית. לפי האמונה המוסלמית מוחמד הקים את הקהילה המוסלמית הראשונה במדינה, וזו הייתה בפועל האומה המוסלמית בתחילת דרכה. קהילה זו הייתה לא רק קהילה דתית אלא גם ישות פוליטית וחברתית. מוחמד קבע בהמשך את הזכויות והחובות של השבטים והקבוצות השונות בתוך הקהילה המוסלמית, תוך שימת דגש על האחדות והאחריות הקולקטיבית של האומה.
לאורך ההיסטוריה הקונספט של האומה המוסלמית היה לקונספט רב עוצמה בעיצוב הנוף הפוליטי והחברתי של העולם המוסלמי. הקונספט תרם רבות לפיתוח הסולידריות החברתית בקרב הקהילות המוסלמיות השונות, ובמיוחד בעתות משבר או כאשר נאלצו להתמודד עם איום חיצוני. קונספט האומה השפיע רבות גם על התנועה הפוליטית של הפאן-אסלאמיזם(אנ') אשר חותרת לאחד את כל המוסלמים ברחבי העולם תחת ישות פוליטית או ח'ליפות אחת.
גם בעת המודרנית קונספט האומה ממשיך למלא תפקיד חיוני בזהותם ובאחדותם של המוסלמים ברחבי העולם, ובמיוחד בדיונים המתקיימים בקהילות המוסלמיות ברחבי העולם אשר מתמקדים בצורך לסולידריות חברתית בקרב האוכלוסייה המוסלמית ובאחריות הקולקטיבית של המוסלמים לתמוך זה בזה - במיוחד בתגובה לאירועים אשר בעלי השפעה ניכרת על אוכלוסיות מוסלמיות, כגון מלחמות, משברים הומניטריים, וכמו גם ההתמודדויות של הקהילות השונות בשימור הזהות והערכים האיסלאמיים בעולם אשר הולך ומשתנה באופן מואץ.
לאחר מותו של מוחמד בשנת 632 הוקמו ח'ליפויות אשר היו מדינות אסלאמיות בהנהגתו של היורש הפוליטי של הנביא מוחמד. האידאולוגיה הפוליטית הזו התפתחה עם השנים להיווצרות של אימפריות רב-אתניות בעלות לאומים רבים.
ראו גם

ח'ליפות
חלוקת העולם על פי האסלאם
כאפר (אסלאם)
העולם המוסלמי
הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי
הערות שוליים

↑  Watt, W. Montgomery (1972). Muhammad at Medina. Oxford: Clarendon Press.
↑  Houtsma, M. Th (1987). E.J. Brill's First Encyclopaedia of Islam, 1913–1936. Brill. pp. 125–126. ISBN 9004082654.
↑  Kadi, Wadad; Shahin, Aram A. (2013). "Caliph, caliphate". The Princeton Encyclopedia of Islamic Political Thought: 81–86.
↑  Al-Rasheed, Madawi; Kersten, Carool; Shterin, Marat (11 בדצמבר 2012). Demystifying the Caliphate: Historical Memory and Contemporary Contexts. Oxford University Press. p. 3. ISBN 978-0-19-932795-9. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546820705171  BNE: XX3671218  BnF: cb13175040n (data)  GND: 4426061-1  LCCN: sh97000155  SUDOC: 035221216  TDVİA: ummet
ג'רג' קזדי

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1936 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 התאבד:  8 בפברואר 2013 (בגיל 76) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Krausz György 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 השכלה:  האוניברסיטה לתאטרון ולקולנוע (1962) 
 פרסים והוקרה:  פרס יאסאי מארי (1981)  אמן מצטיין של הונגריה (1988)  Csaba Istvánka Award (2006) 
 
ג'רג' קזדי (במקור קראוס, (בהונגרית: Kézdy György; בודפשט, 14 בפברואר 1936 – בודפשט, 8 בפברואר 2013) היה שחקן יהודי-הונגרי זוכה פרס מארי יאסאי ופרס האמן המצטיין. מילא תפקידי דמות משמעותיים בטרגדיות קלאסיות וביצירות מודרניות והשתמש במשחקו גם בכלי הגרוטסקה.
ביוגרפיה

ג'רג' קזדי נולד בבודפשט במשפחה יהודית. אביו, שהיה בעל חנות למכונות תפירה, גרמופונים ותקליטים בדרך ראקוצי 80, לא שרד את השואה ולא חזר ממחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) במלחמת העולם השנייה. אמו הייתה מפעילת מכונות בקואופרטיב מתכת אחרי המלחמה. היא גידלה אותו ואת אחותו לבדה.
לאחר סיום בחינות הבגרות למד תחילה כריכת ספרים ולאחר מכן סיים את לימודיו באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בשנת 1962, כסטודנט של זולטאן וארקוני. תחילה חתם חוזה בתיאטרון צ'וקונאי בדברצן, ולאחר מכן בשנת 1967 בתיאטרון הלאומי בעיר פץ'. בשנים 1977–1978 שיחק בתיאטרון יוז'ף קטונה בקצ'קמט. בשנים 1978 עד 1987 היה חבר בתיאטרון הלאומי של בודפשט ושיחק גם כשחקן אורח ב"במת המשחק" (Játékszín). בשנים 1987 עד 1993 היה חבר בתיאטרון סיגליגט (Szigliget) בסולנוק. בשנת 1993 עבר לתיאטרון פטפי בווספרם. בסוף הקריירה עבד כשחקן עצמאי.
כל מה שידוע על חייו הפרטיים הוא שאשתו לשעבר הייתה מאוזי. בנם הוא מרק קזדי. היה לו אופי ייחודי, הומוריסט מעולה. הוא להתלוצץ אפילו על כך שלוחית הרישוי של מכוניתו החדשה התחילה באותיות GOJ (גוי).
בשנת 2005 אובחן כחולה בסרטן הריאות, מה שגרם לו להתקפי שיעול ולכאבים עזים. הוא הפסיק לעשן בתקווה להחלמה, אך התקפי השיעול החזקים המשיכו להקשות על חייו. הוא הסתיר את מחלתו ממכריו ומחבריו. בתחילת 2013 אושפז בבית החולים עקב דלקת בקיבה, שם קפץ מחלון הקומה השלישית למותו, שבוע לפני יום הולדתו ה-77.
קזדי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
תפקידי תיאטרון > ערבים עצמאיים

"מי שאל?" - מתוך יצירותיו של פרידייש קארינתי
אקומבקום - מיצירותיהם של קארינתי, זולטאן זלק, אוטו אורבאן וארווין לאזאר. במאי: אנדראש שיפוש (2011)
סרטיו > סרטי קולנוע

Bogáncs (1958)
A hetedik napon (1959; rövid játékfilm)
Eszpresszóban (1959)
Játék (1959; rövid játékfilm)
Jó utat, autóbusz! (1961)
Megszállottak (1961) – Figuráns
Elveszett Paradicsom (1962)
Zöldár (1965) – Lencse
Apa (1966)
Nem szoktam hazudni (1966) – Férfi a presszóban
Fiúk a térről (1967)
Lássátok feleim (1968) – Gergely
A tanú (1969) (1979-ben mutatták be) – Virág elvtárs „egyik fia”
Alfa Rómeó és Júlia (1969)
Az alvilág professzora (1969) – Nyomozó
Feldobott kő (1969) – Borbély
Utazás a koponyám körül (1969) – A Centrál-beli asztaltársaság tagja
A nagy kék jelzés (1970) – Lajos
Kitörés (1970) – Művezető
Agitátorok (1971) – Szerzetes
Forró vizet a kopaszra! (1972) – Bámészkodó a karambolnál
Meztelen vagy (1972) – Demeter bátyja
Nincs idő (1973) – Börtönorvos
Tűzoltó utca 25. (1973)
Az idők kezdetén (1975)
Mundstock úr (kisjátékfilm – SZFE diplomamunka) (1975)
A járvány (1976) – Árendás
Optimista tragédia (1976)
A csillagszemű 1-2. (1977) – Pápai követ
Defekt (1977) – Nagyfőnök
Álomfejtő (1980; rövid játékfilm)
A transzport (1981)
Fogadó az „Örök világossághoz” (1981) – Egyik szolgáló, volt teátrista
Megmutatom, messziről… (1981; animációs rövidfilm) – Szabó Pál (hang)
Nyom nélkül (1982) – Műkereskedő
Hatásvadászok (1983) – Gránit Misi
Valaki figyel (1984)
A tanítványok (1985) – Engel Péter
Első kétszáz évem (1985) – Henrik
Lélegzetvisszafojtva (1985)
Az új földesúr (1988)
Csajok (1995) – Dorka apja
A napfény íze (1999) – Felháborodott férfi
Egérút (1999) – Napóleon, a nyúl (hang)
Apaképek (2000)
Vityebszk felett (2000; rövid játékfilm)
Jumurdzsák gyűrűje (2006) – Mr. Tollár
Konyec – Az utolsó csekk a pohárban (2006) – Csík
Recycled/Pro-Reo-Neo (2006; rövid játékfilm)
A Föld szeretője (2010) – Benedetto
כמו כן שיחק בעשרות סרטי טלוויזיה.
תפקידי דיבוב

קזדי שימש בעשרות סרטי אנימציה ובסדרות מצוירות בתפקידי דיבוב (להונגרית) שונים.
תסכיתים

קורט טוכולסקי: מקומות בגן עדן (1977)
לואי מקניס: זה היה המפגש שלו (1979)
זיגמונט קראסינסקי: המחזה הלא ראוי (1979)
לאסלו פלקי: משרד התלונות לתולדות העולם (1981)
דון הייוורת: פרק יום חמישי בלילה (1982)
דז'ה קוסטולאני: דרקון הזהב (1982)
מטאו בנדלו: הגריפינדור על המגן (1982)
דינו בוזאטי: הדיוקן הגדול (1984)
ורוסלב ראנצ'יץ: צעקה (1984)
אדגר וואלאס: מקרים של מפקח מפטפט (1984)
היסטוריית על שפת המים (1985)
פאל בארדוש: הכד והשדים (1985)
פאר ביקיש: קרבורז (1985)
מור יוקאי: האיש מזהב (1985)
אנטואן דה סנט אקזופרי: הנסיך הקטן (1986)
קולורטיקה (1986)
טראבן: ספינת מוות (1986)
פרנץ פימן: הפנס הכחול (1987)
ז'יל סגל: תיאטרון הבובות הגדול בעולם (1987)
מור יוקאי: הרפתקן ידוע לשמצה מהמאה ה-17. (1987)
אטילה באלאז': נבוקו באוויר (1988)
ג'רג' סאראז: הבלתי נגיש (1988)
זולטאן אמברוש: האיש חסר האוזניים (1989)
אקוש קרטס: בעור זאב (1993)
לאסלו מרטון: החשמלית של מזהקרטש (1994)
ירוסלב האשק: החייל האמית שווייק (1997)
יאנוש גוסטוני: חסר המולדת (1998)
קורנל המוואי: למארטון מסן החוף קר (2001)
אוה באנקי: רקמת זהב (2007)
דז'ה סומורי: שיחות עם פרופסור חורב (2008)
פרסים והוקרה

פרס מרי יאסאי (1981)
פרס האמן המצטיין (1988)
פרס צ'אבה איוונקה (2006)
צלב הקצינים מסדר ההצטיינות של הרפובליקה ההונגרית (2006)
אזרח כבוד של זוגלו (2013)
הנצחה

ב-14 בפברואר 2016 ביום השנה ה-80 להולדתו, נחשף לוח לזכרו על קיר הבית בכיכר קלוזאל מספר 2, שם התגורר האמן במשך עשרות שנים.
לקריאה נוספת

Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4
"Kézdy György". magyar.film.hu.
Kézdy György a PORT.hu-n (magyarul)
Kézdy György az Internetes Szinkron Adatbázisban (magyarul)
הערות שוליים

↑  "A nagybőgő szerenádja". nepszava.hu. 2004-02-21.
↑  "Elhunyt Kézdy György". inforadio.hu. 2013-02-10. אורכב מ-המקור ב-2014-02-03.
↑  Faragó Vilmos. "Miért ne maradjunk a fenekünkön?". 2002/3 lapszám. esolap.hu.
↑  "Emberarcok II. - Jótékonysági Gálaest". pestiest.hu.
↑  "Meghalt Kézdy György". Index.hu.
↑  "Rákbetegsége miatt lett öngyilkos Kézdy György". life.hu.
↑  "Elhunyt Kézdy György". origo.
↑  "Elhunyt Kézdy György". szinhaz.hu.
↑  "Öngyilkos lett Kézdy György". blikk.hu. אורכב מ-המקור ב-2013-02-13.
↑  "Nemzeti Audiovizuális Archívum". אורכב מ-המקור ב-2016-03-06.
↑  http://eifert.hu/blog/2013/09/27/zugloert-emlekerem-atadasa-stefania-palota-es-kulturalis-kozpont-budapest-2013-szeptember-27/
↑  "Emléktáblát avatnak Kézdy György tiszteletére". klubradio.hu. אורכב מ-המקור ב-2016-02-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 3179 5828  LCCN: n2012077426  VIAF: 293018775   WorldCat (עם VIAF): 293018775
ג'סיקה

| --- | --- |

 סינגל בביצוע אתניX, יבגני שפובלוב
 מתוך האלבום אדם ונחש
 יצא לאור:  1993 
 סוגה:  סינת'-פופ • פופ רוק
 שפה:  עברית 
 אורך:  3:20
 כתיבה:  זאב נחמה 
 לחן:  זאב נחמה, תמיר קליסקי 
 
"ג'סיקה" הוא שיר שכתב זאב נחמה, הלחינו נחמה ותמיר קליסקי וביצעו להקת אתניX ויבגני שפובלוב. השיר יצא לאור בשנת 1993.
רקע

השיר נכלל באלבום "אדם ונחש". בשירותו בצה"ל היה זאב נחמה בגרעין נח"ל בקיבוץ בארי, והכיר שם מתנדבת שהייתה מיודדת עם חברי הגרעין. לימים, כשחלק נחמה את הסיפור עם חבר הלהקה תמיר קליסקי, סיפר לו קליסקי סיפור דומה על מתנדבת בקיבוץ מגל בו שהה כחבר גרעין, ששמה היה ג'סיקה. נחמה שילב את השם ג'סיקה בשיר שכתב.
בביצוע השיר השתתף יבגני שפובלוב אליו פנתה הלהקה. שפובלוב ביצע קטע אופרה בג'יבריש שנשמע כמו איטלקית.
השיר זכה בתואר "שיר השנה" לשנת תשנ"ג 1993 של רשת ג'.
בשנת 2018 הוציאה הלהקה את השיר "ג'סיקה 2", שתוכנו הוא החיפושים אחר ג'סיקה לאחר שעזבה את ישראל.
השיר בספרי תווים

האוסף של אתניX, מרכז מידע ישיר, 1995. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  ג'סיקה, באתר Discogs
↑  דודי פטימר, ‏אתניקס מפתיעים ב"ג'סיקה 2", סטטיק ובן אל ממחזרים ומאכזבים ועוד סינגלים, באתר מעריב אונליין, 19 בנובמבר 2018
↑  עמי פרידמן, יסמין, אלה וג'סיקה: נשים שהפכו לשיר ישראלי, באתר ynet, 23 בינואר 2015
↑  איך זה שלא התפרקנו, באתר ידיעות אחרונות, 15 באוקטובר 2014 (הקישור אינו פעיל)
↑  ג'סיקה, באתר "פזמונט"
↑  מה עלה בגורלה של ג'סיקה? קבלו את שיר ההמשך של אתניקס, באתר וואלה, 19 בנובמבר 2018
גוסטב (תנין)

| --- | --- |

גוסטב בנהר רוזיזי בבורונדי, כפי שצולם על ידי מרטין בסט עבור נשיונל ג'יאוגרפיק
 בקיעה:  1944 או 1955? בורונדי בורונדי
 מוות:  2019?
 מין:  תנין היאור
 זוויג:  זכר
 אורך:  6.1 מטרים (20 רגל)
 משקל:  כ-900–1,000 קילוגרם (2,000–2,200 ליברות)
 ידוע בשל:  גודלו הרב והיותו אוכל-אדם קטלני
גוסטב (Gustave) הוא תנין יאור זכר גדול החי בבורונדי. ב-2004 הוערך גילו ב-60 שנה, אורכו כ-6.1 מטרים (20 רגל) ומשקלו כטונה אחת. בכך הוא אחד מתניני היאור הגדולים ביותר שנצפו באפריקה. ניתן לזהותו באמצעות צלקות כדורי רובה שמכסות את גופו: אחת על ראשו ושלוש בצידו הימני.
גוסטב ידוע לשמצה כאוכל אדם, והשמועות טוענות שהרג כ-300 בני אדם בגדות נהר רוזיזי והחוף הצפוני של אגם טנגניקה. למרות שקשה לאמת מספר זה, גוסטב השיג מעמד של כמעט-מיתוס והוא זוכה ליראה רבה מתושבי האזור. מדענים והרפטולוגים שחקרו את גוסטב טוענים שגודלו הרב והנדיר פוגע ביכולתו לצוד חיות זריזות כמו דגים, אנטילופות וזברות, ולכן הוא תוקף בעלי חיים גדולים ואיטיים יותר כמו היפופוטמים, תאו אפריקני, גנו כחול, ובמידה מסוימת, גם בני אדם. לפי אזהרה פופולרית מקומית, נאמר שהוא צד בני אדם ומותיר את גופותיהם לא אכולות. עם זאת, בחינה ביקורתית של השמועות מציעה שלא ניתן לייחס לגוסטב יותר מ-60 הריגות של בני אדם. מספר זה נמוך בהרבה מ-300 אך הוא עדיין מספר גבוה של בני אדם שנקטלו בידי תנין בודד.
גוסטב קיבל את שמו מפטריס פיי, תושב צרפתי של בורונדי וחוקר טבע אוטודידקט, שרודף אחרי תנינים מאז 1998. פיי וצוות תיעוד ניסו ללכוד את גוסטב ב-2002 באמצעות מלכודת עצומה, אך לא רק שגוסטב התחמק ממנה, אלא כנראה גם התגרה בצוות. 
ניסיון הלכידה הכושל תועד בסרט דוקומנטרי בשם 'ללכוד את התנין הרצחני' (Capturing the Killer Croc) ששודר ברשת PBS במאי 2004.
גוסטב נראה לאחרונה ביוני 2015 על ידי תושב האזור שטוען שראה את גוסטב גורר תאו אפריקני בוגר אל המים. ב-2019 דיווח המגזין Travel Africa Magazine שגוסטב מת או נהרג, אך ללא פרטים על נסיבות המוות.
בחלקים של אסיה ואוסטרליה מדווחים לעיתים על תנינים ממין תנין הים (Crocodylus porosus) באורך 6 מטר ואף דיווחו על תניני ים באורך 7 מטר. במזרח הודו, ספר השיאים של גינס אישר את קיומו של תנין באורך 7 מטרים (23 רגל). על כן גוסטב איננו התנין הגדול ביותר, אך הוא גדול בהרבה מתנין היאור הממוצע ומתנין הים הממוצע.
גוסטב שימש כבסיס לסרט האימה Primeval (אנ') (במקור נקרא "גוסטב") שעוקב אחרי צוות חדשות שנשלח לבורונדי כדי ללכוד תנין ענק אוכל אדם, גרסה מוגזמת של גוסטב.
הערות שוליים

1 2  McRae, Michael (במרץ 2005). "Gustave: Have You Seen This Crocodile?". National Geographic Adventure. Updated on 2007-01-08, 2007-04-19, and 2008-01-05 {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nkurunziza, Christophe (29 בנובמבר 2002). "Burundi's not so gentle giant". BBC. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "PBS Previews Newsletter: Capturing the Killer Croc". PBS. 12 במאי 2004. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Michael McRae (בפברואר 2008). "Gustave, the Killer Crocodile - Update". National Geographic Adventure Magazine. נבדק ב-2010-07-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   Dunnington-Jefferson, Nicky (28 במרץ 2019). "Beating the drums in Burundi". Travel Africa Magazine. Gecko Publishing. נבדק ב-2020-03-25. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Guinness: India Park Home to World's Largest Crocodile; 23 Feet". Underwater Times. 14 ביוני 2006. נבדק ב-2010-12-12. {{cite web}}:  (עזרה)
ג'ון קיגן

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1934 קלפהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  2 באוגוסט 2012 (בגיל 78) Kilmington, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  בייליול קולג'  King's College  מכללת וימבלדון 
 מעסיק:  אוניברסיטת פרינסטון, מכללת ואסר, האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, שגרירות ארצות הברית בממלכה המאוחדת 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד  Knight Bachelor  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת באת'  עמית החברה המלכותית לספרות  קצין במסדר האימפריה הבריטית 
 
ג'ון קיגן (באנגלית: John Keegan; ‏ 15 במאי 1934 - 2 באוגוסט 2012) היה היסטוריון צבאי בריטי ועתונאי, אביר מסדר האימפריה הבריטית. ספריו משתרעים על פני התקופה שבין המלחמות שנערכו במאות הארבע עשרה עד העשרים ואחת בקרקע, באוויר, בים, במודיעין, הוא דן אף בפסיכולוגיה של הקונפליקטים.
חייו

קיגן נולד בקלפהאם, בן למשפחה אירית קתולית, שאביו שירת במלחמת העולם הראשונה. בגיל שלוש עשרה לקה קיגן בשחפת אורתופדית, שהשפיעה לבסוף, על אופן הליכתו. מחלתו קטעה את לימודיו בשנות הנעורים, חרף זאת כללו לימודיו שנתיים בקולג' וימבלדון שהובילו לבייליול קולג' שבאוקספורד בשנת 1953. לאחר סיום לימודיו הוא עבד בשגרירות האמריקנית שבלונדון במשך שנתיים.
בשנת 1960 התמנה למרצה להיסטוריה צבאית באקדמיה הצבאית המלכותית, המוסד בו התלמדו קציני הצבא הבריטי. הוא החזיק במשרה זו במהלכן של עשרים ושש שנים ונהפך להיות מרצה בכיר להיסטוריה צבאית במהלך תקופת זו. במהלך תקופה זו הוא גם היה פרופסור אורח באוניברסיטת פרינסטון והורה במכללת ואסר כמרצה אורח.
קיגן עזב את האקדמיה בשנת 1986 והצטרף לדיילי טלגרף ככתב צבאי והיה עורך לענייני צבא. הוא אף כתב עבור אתר הרשת האמריקאי השמרני סקירה לאומית.
בשנת 1998 הוא כתב והציג את סדרת 'הרצאות רייט' של ה-BBC, המכונה "מלחמה ועולמנו".
לקיגן הוענק התואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) במהלכה של מלחמת המפרץ ובפתח המילניום הוא זכה לתואר אביר.
השפעותיה ארוכות הטווח של השחפת הפכוהו לבלתי כשיר לשירות צבאי, והוזכרו בעבודותיו כאבחנה אירונית אודות מקצועו ועניינו.