stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוביאס מאייר
קריירה

עבודתו האסטרונומית החשובה הראשונה כללה חקירה מעמיקה של הליברציה של הירח (Kosmographische Nachrichten, נירנברג, 1750), ואת תיאורו המפורט של הירח המלא (שפורסם ב-1775), אשר נותר לא משופר במשך חצי מאה. אולם תהילתו נשענת בראש ובראשונה על הטבלאות הירחיות שלו, שאותן פרסם ב-1752. ב-1755 הוא הגיש לממשלה הבריטית קובץ מתוקן של טבלאות כאלה, שאותן ג'יימס ברדלי השווה עם תוצאות תצפיות שנערכו בגריניץ'. ברדלי מצא שהטבלאות של מאייר מדויקות מספיק כדי לקבוע את מיקום הירח עד כדי 5 שניות קשת, ובעקבות כך לקבוע גם את קו האורך בים בדיוק של עד כדי חצי מעלה. לקט משופר של טבלאות כאלו פורסם מאוחר יותר בלונדון (1770), כמו גם התאוריה (Theoria lunae juxta systema Newtonianum, משנת 1767) שעליה מבוססות הטבלאות. נספחו למהדורה הלונדונית של הטבלאות הירחיות והשמשיות גם שני חיבורים קצרים, האחד על קביעת קו האורך באמצעות שיטת המרחק הירחי, יחד עם תיאור של מכשיר reflecting circle (שהומצא על ידי מאייר ב-1752), והשני על נוסחה חדשה של שבירה אטמוספירית, אשר יישמה תיקון מדויק להפליא לטמפרטורה בשכבות האטמוספירה השונות.
מורשת

מאייר הותיר אחריו כמות ראויה לציון של כתבים, שחלקם נערכו על ידי גאורג כריסטוף ליכטנברג ופורסמו בכרך אחד (Opera inedita, גטינגן, 1775). כרך זה מכיל שיטה אמינה וקלה לשימוש לחישוב מועדים של ליקויי מאורות, חיבור על צבעים, שבו מזוהים שלושת הצבעים הראשוניים, קטלוג של 998 כוכבים, כמו גם מסה, הראשונה בעלת חשיבות מדעית כלשהי, על התנועה העצמית של שמונים כוכבים, אותה הגיש לחברה המלכותית בגטינגן ב-1760. שאר הכתבים כוללים מאמרים על שבירה אטמוספירית (מ-1755), על ההפרעות שגורמת הכבידה של צדק וכדור הארץ למסלולו של מאדים (1756) ועל מגנטיות ארצית (1760 ו-1762). במאמרו האחרון מאייר שאף להסביר את הפעולה המגנטית של כדור הארץ באמצעות שינוי קל של ההשערה של אוילר, ועשה את הניסיון המשמעותי הראשון לבסס תאוריה מתמטית של פעולה מגנטית.
הנצחה

גבעות מאייר בארץ פאלמר בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה נקראות על שמו של מאייר.
הערות שוליים

↑  גבעות מאייר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462791405171  PLWABN: 9810576279605606  BNE: XX4819603  BnF: cb153509764 (data)  DSI: 11380  GND: 118579576  ISNI: 0000 0001 1593 0583  LCCN: n50007309  MGP: 102637  NKC: mzk2005273083  NLA: 35336754  NTA: 068848234  SNAC: w67p940z  SUDOC: 027578593  Trove: 916474  VcBA: 495/212102  VIAF: 9885993   WorldCat (עם VIAF): 9885993 
בית הולדתו של טוביאס מאייר.
חורבת צופין

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  קלקיליה 
 קואורדינטות:  32°11′19″N 34°59′34″E﻿ / ﻿32.188547°N 34.992644°E﻿ / 32.188547; 34.992644
 heמיקום חירבת צופין
 
חורבת צופין (נכתב גם "חירבת סופין")  היא גבעה, בגובה 124 מטר מעל פני הים, הממוקמות בסמוך לכיכר הכניסה המזרחית של קלקיליה ומשקיפה על ישובי השרון.
היסטוריה

לאחר מלחמת העצמאות הוקם במקום  מוצב קטן של צבא ירדן. במבצע שומרון, פעולת תגמול שנערכה ב-10 באוקטובר 1956 נגד משטרת קלקיליה, ניהלה יחידה מחטיבת הצנחנים קרב קשה ורב נפגעים בחורבת צופין. פעולת תגמול נוספת בוצעה בסמפמבר 1965, בה פוצצו משאבות מים בקלקיליה, בתגובה ירה הצבא הירדני אש מרגמות לקיבוץ אייל ממוצב חורבת צופין.
ב-6 ביוני 1967, ביום השני למלחמת ששת הימים, הפגיז מח'רבת צופין תותח לונג טום של הצבא הירדני את תל אביב. פגז אחד פגע בחצר האחורית של בית ברחוב רייך 5 (ואחורי הבית ברחוב פרישמן 82) וגרם לנזק ברכוש, אך למרבה המזל, לא היו נפגעים בנפש. ההפגזה הקצרה נפסקה כשכוח של חטיבה 5 בפיקודו של זאב שחם כבש את המוצב. 
בקרב נהרגו שישה חיילי צה"ל.
בכניסה אל המוצב הוקמה אנדרטה צנועה עליה נחקק: "חרבת צופין, מוצב ירדני, נכבש על ידי יחידות עוצבת השריון. אנדרטה לנופלים, הוקמה על ידי חבריהם, 6.6.67". ב-1969 הוקמה מעל תעלות הקשר של המוצב אנדרטה חדשה בה הוצב תותח אנטי-טנקי. על קנה התותח נחרט הפסוק: "ולא ישא גוי אל גוי חרב". מרכיב של האנדרטה הועבר בשנות ה-90 ליער המגינים.
תותח הלונג-טום הירדני שהפגיז את תל אביב נלקח שלל, הוצב בשדרות רוטשילד, ואחר כך נמסר למוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל.
כקילומטר מצפון מזרח לחורבת צופין, הוקמה בשנת 1989 ההתנחלות צופים (שנקרא בתחילה "צופין").
בשנות ה-2000 התרחב השטח הבנוי של קלקיליה לאזור חורבת צופין ובמקום נבנה מסגד עם כיפה ושני מינרטים מוזהבים.
גלריה

| --- | --- |
תותח לונג-טום שנתפס כשלל במלחמת ששת הימים:  המסגד שנבנה בחורבת צופין
הערות שוליים

↑  ש שגב, לקח צבאי של שתי קרבות, מעריב, 12 באוקטובר 1956
↑  אלי לנדאו, פיצוץ המשאבות בקלקיליה, מעריב, 5 בספטמבר 1965
1 2  דני רכט, בית שוורץ ליבצ'יק ופרפלוצ'יק (דירת סגלוביץ'), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  שלמה אנגל, דקלים על חירבת צופין - אנדרטה לחללי עוצבת השרון, דבר, 24 ביוני 1969
טפיר הרים

| טפיר הרים |
| --- | --- |
 טפיר הרים
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
משפחה:: טפיריים
סוג:: טפיר
מין:: טפיר הרים
שם מדעי
 Tapirus pinchaque ‏Roulin, 1829
תחום תפוצה


טפיר הרים (שם מדעי: Tapirus pinchaque), הקטן מבין ארבעת מיני הטפיר, והיחיד אשר חי מחוץ ליערות גשם טרופיים בטבע.
מאפיינים

טפיר ההרים מצוי ביערות עננים באנדים בקולומביה ובאקוודור. ישנם דיווחים על נוכחות של קבוצות קטנות של טפירים בצפון מערב פרו, אולם ייתכן כי אוכלוסיות אלו נכחדו. טפיר ההרים חי באזורים שגובהם 1,950 מטר עד 4,400 מטר מעל פני הים.
את טפיר ההרים קל לזהות בשל פרוותו צמרירית וצבעה הלבן של שפתו התחתונה. צבע פרוותו שחור-אפרפר או חום, ולעיתים קרובות תלוי במקום שבו הוא חי. צבע פרוותם באזור הלחיים לרוב בהיר יותר.
אורך גופם של בוגרים כ-1.8 מטר, וגובהם כ-75 ס"מ עד מטר. משקלם נע בין 150 ל-225 ק"ג. הנקבות הן לעיתים קרובות גדולות יותר מן הזכרים, אך לרוב לא ניתן להבחין בזוויג על פי גודל הפרט. בדומה לטפירים אחרים, לטפיר ההרים יש זנב קצר ועבה וחרטום ארוך וגמיש. להם ארבע בהונות על כל אחת מרגליהן הקדמיות, ושלוש על כל אחת מרגליהן האחוריות.
ההיריון אורך כ-400 יום ובסופו מומלט לרוב גור יחיד (המלטה של מספר גורים בבת אחת נדירה מאוד). משקלו של הגור בעת הלידה 7 ק"ג וצבע פרוותו, בדומה לטפירים אחרים, חום-אדמדם עם נקודות ופסים לבנים. בדומה לבוגרים, גם להם יש פרווה צמרירית המסייעת להם בשמירה על חום גופם. לאחר כשנה צבע פרוותם של הגורים מתעמעם, ובערך באותו הזמן הם נגמלים מיניקה. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל 3 ויכולים לחיות עד 30 שנה.
טפיר ההרים מתקשר באמצעות שריקות. הזכרים נאבקים על נקבות מיוחמות באמצעות ניסיון לנשוך את הרגל האחורית אחד של השני. במשך רוב חייהם הטפירים הם יחידאים (סולטירים), כלומר חיים בבדידות, ותרים בעצמם אחר מזונם. הם פעילים בעיקר מהשקיעה ועד הזריחה, כאשר הם תרים אחר מזון, ובמהלך מרבית היום הם ישנים. בניסיון להגיע למזון המצוי בגובה, עשוי הטפיר להרים את רגליו הקדמיות כדי להגיע ולתפוס את מזונו באמצעות אפו. הזכר מסמן את הטריטוריה שלו באמצעות גללים, שתן ושפשוף עצים, לעיתים גם הנקבות מסמנות טריטוריה.
הערות שוליים

↑  טפיר הרים באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401896505171  LCCN: sh2016002634
חורבת קלפה

חורבת קלפה היא שרידיו של יישוב יהודי מתקופת בית שני ומרד בר כוכבא. החורבה משתרעת על שטח של כ-8 דונם, בגובה של 780 מ' מעל פני הים, בצפון הרי חברון, על ראש גבעה במרכז רכס צר ותלול, כ-2 ק"מ דרום-מזרחית לכפר צוריף וכקילומטר צפונית-מערבית לחורבת ג'דור.
ניתוח גאולוגי

האתר נסקר לראשונה בשנת 2013 על ידי הארכאולוג דביר רביב. הגאולוגיה של האתר מורכבת מסלעי דולומיט וחוואר בתצורת שורק, מה שהקל על התושבים לחצוב את פני השטח וליצור קומפלקסים תת-קרקעיים רבים.
ממצאים ארכאולוגיים

האתר שנחשף לשוד בלתי חוקי על ידי תושבים סמוכים, מכיל שרידי מבנים, בורות מים, מערות, מחצבות, מתקנים חקלאיים, מקווה ומערכת מסתור. בערימות האדמה שהשאירו השודדים נמצאו שברי חרס רבים המתוארכים לתקופת בית שני, המרד הגדול ומרד בר כוכבא. הממצאים העיקריים המסייעים לזהות את האופי היהודי של היישוב, היו קערת גיר רכה מעוגלת שהיא ממצא אופייני לתרבות החומרית היהודית מהתקופה המאוחרת של בית שני ועד מרד בר כוכבא. מקווה הטהרה בחלק המערבי של האתר, בין שרידי הבתים. מקווה קטן יותר התגלה והוא כולל מסדרון באורך 1.8 מטר ורוחב 1.0 מטר, המסתיים בשבע מדרגות המובילות לחדר טבילה קטן בצורת אליפסה (1.8 מטר X 2.2 מטר, גובה ממוצע 1.5 מטר), קירותיו מצופים בטיח אפור אופייני לתקופה הרומית המוקדמת. מקווה זה מצטרף למספר מקוואות טקסיים נוספים שתועדו בעבר בסדרת אתרים בהרי חברון הצפוניים. מערכת המסתור הגדולה ממוקם בחלק הדרומי של האתר ויש לה ארבעה כניסות: שתי פתחים אנכיים בצורת עיגול, ושתי כניסות אופקיות שנראות כמו כניסות למערות. קירות ואבני בניין המונחים ליד הפתחים מעידים כי ארבעת הפתחים נחצבו מתחת וביחס למבנים עתיקים. מערכת המסתור מורכבת מסדרת חללים ומעברים היוצרים מנהרות צרות באורך כולל של 70 מטר. מתחם המסתור מכיל מגוון אלמנטים אופייניים למערכות מסתור מהתקופה הרומית.
היסטוריה של האתר

השרידים שהתגלו מצביעים על אתר כפרי יהודי נרחב מתקופת בית שני ועד מרד בר-כוכבא. הממצאים באתר זה כמו בסדרה של אתרים, אופייניים להרי חברון הצפוניים, מצביעים על יישוב יהודי באזור, שלפי מקורות היסטוריים השתייך למחוז הרודיון. מחוז שהיה בלב האזור היהודי המורד במהלך מרד בר-כוכבא. הוא כלל אתרים כגון: ביתר, הרודיון, קריית ארבע, תקוע, כוסיבה, עיר נחש, ובית אל. בשנת 135 לספירה דוכא מרד בר כוכבא באכזריות על ידי הרומאים, מה שהוביל להרס היישוב היהודי בהרי חברון הצפוניים, שממנו התאושש רק בעת החדשה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Raviv, Dvir (2016). "Khirbet Kelafa – A Jewish settlement from the Second Temple period and the Bar-Kokhba Revolt in the Northern Hebron Mountains". IN THE HIGHLAND’S DEPTH. 6: 51–66.
1 2 3  Raviv, Dvir (2016). "IN THE HIGHLAND'S DEPTH". Ariel University.
↑  "Volume 122 Year 2010 Umm el-'Amad (West)". www.hadashot-esi.org.il. נבדק ב-2024-05-22.
↑  Zissu, Boaz (2001). "Rural Settlement in the Judaean Hills and Foothills from the Late Second Temple Period to the Bar Kokhba Revolt".
טפיר אסייתי

| טפיר אסייתי |
| --- | --- |
 טפיר אסייתי
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
משפחה:: טפיריים
סוג:: טפיר
מין:: טפיר אסייתי
שם מדעי
 Tapirus indicus ‏דמארה, 1819
תחום תפוצה
 תפוצת העבר של הטפיר האסייתי ותפוצתו נכון ל-2003

טפיר אסייתי (לעיתים טפיר מלאי; שם מדעי: Tapirus indicus) הוא מין בסוג טפיר אף שלפעמים נחשב למין יחיד בסוג Acrocodia. זהו הטפיר היחיד שאינו חי באמריקה הדרומית אלא ביערות הגשם של מלזיה, בתאילנד, מיאנמר והאי סומטרה שבאינדונזיה.
מאפיינים

גודלו של הטפיר האסייתי נע בין 1.8 ל-2.4 מטרים ולגובה של מטר. משקלו - בין 250 ל-320 קילוגרמים, כשהנקבות גדולות יותר מהזכרים. זנבם, בדומה לטפירים האחרים, קצר ועבה, וחרטומם דמוי-החדק ארוך וגמיש. בכפות רגליהם הקדמיות - ארבע אצבעות, ובאלו האחוריות - שלוש. ראייתו של הטפיר האסייתי אינה מפותחת, אך חושי השמיעה והריח שלו מעולים.
משך היריונן של הטפירות האסייתיות הוא כ-400 ימים, בסופן הן ממליטות גור אחד במשקל של שבעה קילוגרמים לערך. בלידתם, גורי הטפיר האסייתי גדולים ממקביליהם במיני הטפיר האחרים, וקצב הגדילה שלהם הוא הגבוה ביותר. פרוותם של הגורים חומה-אדמדמה, והיא זרועה פסים ונקודות לבנים. כתמי הצבע עוזרים להסתיר אותו בין הצללים והאור של היער. צבעיה וכתמיה של הפרווה דוהים במשך הזמן, ונעלמים כליל אחרי ארבעה עד שבעה חודשים. הגורים נגמלים מיניקת חלב אמם בגיל שישה עד שמונה חודשים, וגודלם באותה עת כבר קרוב לגודלם המלא. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל שלוש שנים. תהליך הרבייה מתרחש בחודשים אפריל-יוני. הנקבות ממליטות גור אחד אחת לשנתיים. תוחלת חייהם של הטפירים האסייתיים היא כ-30 שנה, בבר ובשבייה.
מרבית הטפירים האסייתיים חיים בגפם (בעל חיים סוליטרי), והם מסמנים חלקות אדמה גדולות כטריטוריה שלהם, אף שפעמים רבות טריטוריות של כמה פרטים חופפות זו את זו. סימון הטריטוריה נעשה לרוב באמצעות הטלת שתן על צמחים. הטפיר האסייתי ניזון ממזון צמחי באופן בלעדי, באוכלו ענפים קטנים ורכים ועלים של למעלה מ-100 מיני צמחים. את רוב זמנו מבלה בהליכה איטית במעבה היער, תוך שהוא עוצר בדרכו פעמים רבות כדי לאכול או כדי לחקור את הניחוחות המגיעים לאפו. למרות התנהלותו האיטית, במקרה שירגיש מאוים יחל לרוץ במהירות, הגם שמשקלו רב. בנוסף, הטפיר מסוגל להגן על עצמו באמצעות לסתותיו החזקות ושיניו החדות. הטפירים מעדיפים לחיות בסמוך למקור מים, והם נוהגים להתרחץ במים או לשחות בהם. עיקר פעילותם נערך בלילה. הם נוהגים לאכול לאחר השקיעה ולפני הזריחה, תוך שהם לוקחים הפסקה לתנומה קצרה באמצע הלילה.
בעבר היו נפוצים הטפירים האסייתיים ביערות הגשם הטרופיים בשפלה של דרום-מזרח אסיה, ובכלל זה בקמבודיה, באינדונזיה, בלאוס, במלזיה, במיאנמר, בתאילנד ובווייטנאם. עם זאת, ובדומה ליתר מיני הטפיר, אוכלוסייתו של הטפיר האסייתי הצטמצמה משמעותית, וכיום הוא נמצא בסכנת הכחדה. רק טורפים מעטים ניזונים מהטפיר בשל גודלו הרב. הסכנה הגדולה ביותר לטפיר מגיעה מצד האדם. פעילותו המזיקה מתבטאת בציד בלתי חוקי, ובפעולות שגורמות להידלדלות בתי הגידול שלו, כמו בירוא יערות לצורכי חקלאות והצפה של אזורי מחיה בשל הקמת סכרים.
הערות שוליים

↑  טפיר אסייתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
טעות בכיוון

| --- | --- |

 בימוי:  רוב שמידט
 הופק בידי:  סטן וינסטון  אריק פייג  רוברט קולצר  בריאן ג. גילברט
 תסריט:  אלן ב. מקלרוי
 עריכה:  מייקל ארלן רוס
 שחקנים ראשיים:  אלייזה דושקו  עמנואל שריקי  דזמונד הרינגטון  ג'רמי סיסטו  לינדי בות'  קווין זגרס
 מוזיקה:  אליה קמיראל
 צילום:  ג'ון בארטלי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית קנדה קנדה
 חברת הפקה:  Constantin Film  Summit Entertainment  Regency Enterprises  Newmarket Capital Group
 חברה מפיצה:  פוקס המאה העשרים
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 במאי 2003
 משך הקרנה:  84 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סלאשר, אימה, גור, מותחן
 תקציב:  12.6 מיליון דולר
 הכנסות:  28.7 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   wrongturn
 סרט הבא:  טעות בכיוון 2: דרך ללא מוצא
 דף הסרט ב־IMDb
 
טעות בכיוון (באנגלית: Wrong Turn) הוא סרט אימה ומותחן אמריקאי משנת 2003 בבימויו של רוב שמידט. הסרט צולם בהמילטון, קנדה וכיכבו בו דזמונד הרינגטון, אלייזה דושקו, עמנואל שריקי, ג'רמי סיסטו וקווין זגרס. עלילת הסרט עוקבת אחר סטודנט לרפואה וקבוצת מטיילים נתקעים ביערות מערב וירג'יניה ללא יכולת תקשורת עם העולם החיצוני. מהר מאוד הם מגלים שהם אינם לבד, שלושה קניבלים רצחניים ומעוותים אשר שמים להם מטרה להרוג כל אחד מהם.
שחקנים

דזמונד הרינגטון - כריס פלין
אלייזה דושקו - ג'סי ברלינגיים
עמנואל שריקי - קארלי מרקס
ג'רמי סיסטו - סקוט וובר
קווין זגרס - אוון וודסדורף
לינדי בות' - פרנסין פרנקי
ג'וליאן ריצ'ינגס - "שלוש אצבעות"
גארי רובינס - "שיני מסור"
טד קלארק - "עין אחת"
ויין רובסון - איש זקן בתחנת הדלק (הוא השחקן היחיד שהופיע גם בסרט ההמשך)
איבון גאדרי - האלי סמית'
ג'ואל האריס - ריצ'רד סטוקר
ג'יימס דאונינג - נהג משאית
פיתוח

פיתוח הסרט החל בשנת 2001 כאשר הוכרז על כך שחברות ההפקה "Summit Entertainment" ו-"Newmarket Group" שיתפו פעולה להפקת טעות בכיוון, סרט אימה בסגנון שנות ה-70 שיבוים על ידי רוב שמידט ואילו אלן מקלרוי יכתוב את התסריט. הסרט היה קופרודוקציה של "Summit Entertainment" ו-"Constantin Films", כאשר סטן ווינסטון עיצב את האפקטים של הקניבלים ושימש גם כמפיק. חותמים עסקה עם "Regency Enterprises", חברה-בת של פוקס, המממנים השותפים של טעות בכיוון הבטיחו הפצה מקומית באמצעות פוקס. לפי הדיווחים, פוקס התקשתה להשיג דירוג R מ-MPAA עקב האלימות העזה של הסרט, כאשר רבים מערוצי הטלוויזיה גם סירבו לאשר את הסרט, זו אולי אחת הסיבות לכך שסרטי טעות בכיוון הבאים שוחררו ישירות לווידאו. צילומי הסרט נערכו באונטריו, קנדה.
הבמאי רוב שמידט ציין בפרשנות שהוא מחשיב את סרט זה כמחווה אישית לסרטים המנסרים מטקסס (1974) וגבעת הפחד (1977).
הדמות של ג'סי ברלינגיים נקראה על שם הגיבורה ברומן משנת 1994 של סטיבן קינג, המשחקים של ג'ראלד. דמותו של כריס פלין הייתה ידועה בשם אדם בתסריט המקורי.
סוג הטנדר של "שיני מסור", "עין אחת" ו"שלוש אצבעות" הוא דודג' סדרה B משנת 1948.
סרטי המשך

זהו הראשון בסדרת סרטים הכוללת שבעה סרטים:
טעות בכיוון (2003)
טעות בכיוון 2: דרך ללא מוצא (2007)
טעות בכיוון 3: נותרים למות (2009)
טעות בכיוון 4: ההתחלה (2011)
טעות בכיוון 5: קשרי דם (2012)
טעות בכיוון 6: מפלט אחרון (2014)
טעות בכיוון: המושבה (2021)
הערות שוליים

1 2  "Wrong Turn (2003)". Box Office Mojo. נבדק ב-2009-10-21.
↑  Dana Harris, Dana Harris, ‘Wrong’ is right for duo, Variety, ‏2001-08-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  Dana Harris, Dana Harris, Duo to take ‘Wrong Turn’, Variety, ‏2002-07-29 (באנגלית אמריקאית)
↑  Claude Brodesser, Claude Brodesser, ‘Wrong Turn’ finds way to Fox, Variety, ‏2002-10-18 (באנגלית אמריקאית)
↑  Why Wrong Turn Sequels Went Straight To Home Video, ScreenRant, ‏2020-01-08 (באנגלית אמריקאית)
טרשים

טרשים באנדלוסיה בספרד
טְרָשִים היא אדמת אבנים, או שטחים גדולים מכוסים סלע אחד שטוח, שאינם ראויים לזריעה, או גושי סלע חשופים הבולטים מעל פני הקרקע. הביטוי המקובל הוא "אדמת טרשים".
מקור המילה מהמשנה. דוגמאות: "ואם סיקל יוציא לים או לנהר או למקום הטרשים" (תוספתא שביעית, ג ה), "ואין לך טרשים בכל ארץ ישראל יותר מחברון" (מסכת סוטה לד).
אטימולוגיה

היחיד היא טֶרֶש לא נהוגה.
השורש ט.ר.ש. כנראה מארמית בה הפועל טִרֵשׁ משמעו להקשות או לסתום דוגמה: לא בחֲמִימֵי דכָּווצֵי ולא בקְרִירֵי דְמְטָרְשֵׁי אלא בפשורי (חולין מ"ז ע"ב) |דְּמַחְיֵיה (למטבע) בְּקוּרְנְסָא  וְטַרְשֵׁיהּ (בבא קמא צ"ח). וכמו במילה טרשת.
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חורבת פרסין

חורבת פרסין הוא אתר עתיקות כקילומטר מערבית מחרמש.
זיהוי

יש המשערים ששם המקום משמר את שמו של "כפר פרשאי" המוזכר בתלמוד. כן נטען ששם זה משמר את שמו של פרש מצאצאי מנשה המוזכר בספר דברי הימים. כן מזוהה המקום עם אפראסין המוזכרת ברשימת מקומות שחולקו על ידי ביברס לנאמניו, במאה ה-13.
ממצאים

באתר נמצאו ממצאים מתקופת הברזל המעידים על יישוב גדול במקום באותה תקופה. כן נמצאו ממצאים מתקופות מאוחרות יותר, בהם מקווה, מערות קבורה ומערכות תת-קרקעיות. בנוסף נמצאים באתר מבנים מהתקופה העותמאנית.
היסטוריה

במפקד האוכלוסין של 1931, נמנו בפרסין 5 בתים ו-24 אנשים, כולם מוסלמים. למרות קוטנו, המקום היה נקודת ציון מרכזית על הכביש בין באקה א-שרקייה ויעבד.
לאחר מלחמת העצמאות הוקם במקוס מוצב פלוגתי של הלגיון הירדני. בסקר הארכיאולוגי לאחר מלחמת ששת הימים נמצאו במקום חרסים מתקופת הברזל, מהתקופה הפרסית, מהתקופה הרומית ביזאנטית, מימי הביניים ומהתקופה העות'מאנית.
בשנת 2017 הכריז המנהל האזרחי על פוליגון בגבעה המזרחית של חורבת פרסין כעל "אתר ארכאולוגי", ובדצמבר 2020 הוכרז גם על הגבעה המערבית כאתר ארכאולוגי. לטענת המנהל האזרחי, ההכרזות הללו היו בהמשך להכרזה של מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט משנת 1944. בנובמבר 2020 עצרו אנשי המנהל האזרחי חשוד בהרס עתיקות באתר במסגרת עבודות בנייה באתר.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ל"א, עמוד א'
↑  ספר דברי הימים א', פרק ז', פסוק ט"ז
1 2  צבי אילן, אחוזת פירסין בכפר פרשאי, דבר, 23 במרץ 1973
↑  פלשו לאתר ארכיאולוגי והפכו אותו לבית מגורים, באתר ערוץ 7, 18 בינואר 2021
↑  אהרן מגד, קרוב אל הגבול, למרחב, 2 ביוני 1967
צבי אילן, ממערב לירדן - לא בדרך המלך, דבר, 4 בספטמבר 1967
↑  עע"מ 1887/23 וג'די מוחמד עמארנה נ' מפקד כוחות צה"ל בגדה המערבית, ניתן ב־26 ביוני 2023
↑  הפסקת הרס עתיקות באתר: "חורבת פרסין", מקבץ ידיעות על פעילות יחידת קצין מטה לארכאולוגיה ביו"ש, דצמבר 2020
טפילי עור בכלבים וחתולים

העור הוא מעטפת גופם של בעלי החיים. תפקידו העיקרי של העור הוא הגנה על פנים הגוף של בעל החיים מפני העולם החיצון (חיידקים, וירוסים, טפילים, חום, קור וכו') והחשוב מכל שמירה על סביבתו הפנימית ומניעת אובדן נוזלים. העור נחלק באופן כללי לשלוש שכבות:
האפידרמיס- תאי אפיתל המתרבים ויוצרים קרטין (החומר הקשה ממנו נוצרים גם הפרווה והציפורניים). האפידרמיס מורכב מהשכבה החיצונית (שכבה קרנית) ומשכבת הנביטה (אחראית על ייצור תאים חדשים).
הדרמיס- רקמת חיבור עשירה בכלי דם ועצבים. בשכבה זו מצויים גם זקיקי השיער ובלוטות החלב.
היפודרמיס, תת-העור- שכבה זו מורכבת מרקמת חיבור ושומן ומחברת את העור עם הרקמות שמתחתיו כגון שרירים.
טפילי עור מהווים חלק נכבד ממחלות העור הפוגעות בחיות המחמד שלנו.
מחלות הנגרמות על ידי אקריות

אקריות הן פרוקי-רגליים ממחלקת העכבישנים (כמו גם קרציות). האקריות הגורמות למחלה הן אקריות טפיליות הניזונות ו/או מתרבות בעור:
דמודקס  - נגרם על ידי האקרית  Demodex canis / cati. טפיל השוכן בזקיקי הפרווה וקיים באופן נורמלי על פני עור בעל החיים בכמות מזערית. מחלה תתרחש אם קיים כשל חיסוני כלשהו על רקע גיל צעיר, מצב גופני ירוד, מחלת רקע או גורם גנטי. בצעירים, המחלה יכולה להיות מקומית ואז תתבטא במספר מצומצם של קרחות. כאשר המחלה מפושטת, כשהטפיל מתרבה, היא מופיעה על חלקים נרחבים בגוף בצורת קרחות, קשקשת, עיבוי של העור אדמומיות ועד דלקת קשה של העור ותת העור. הטיפול כולל זריקות ומתן לפה של חומר הנקרא איברמקטין, הקוטל את הטפילים, ובחפיפות עם שמפו רפואי שתפקידו לשטוף את הטפיל מעל פני הגוף. עקב התורשתיות המובהקת מומלץ לעקר/לסרס כלבים החולים במחלה.
סקביאס בכלבים  - Sarcoptes scabei - נפוץ יותר בחורף. האקריות מתחפרות בשכבה החיצונית של העור. קיים גירוד עז! מחלה מידבקת ביותר במגע ישיר, גם לבני אדם (אם כי אין התרבות של הטפיל באדם). בדרך כלל  נדבקים בעלי חיים צעירים. עקב הגירוד העז נוצרות קרחות ודלקות עור קשות. הטיפול כולל זריקות ומתן לפה של חומר הנקרא איברמקטין, הקוטל את הטפילים, ובחפיפות עם שמפו רפואי שתפקידו לשטוף את הטפיל מעל פני הגוף .יש לטפל בכל החיות כיוון שחלקן יכולות להיות נשאיות.
סקביאס בחתולים  - Notoedres. אינו נפוץ, אך כמו בכלבים- מאוד מדבק ומאוד מגרד. מופיע בעיקר בראש ובאזניים, אך עלול לערב את כל הגוף.
כליטיאלוזיס - בעיקר בארנבונים בארץ ובחתולים בחו"ל. מחלה המדבקת חיות בית, חיות בר ובני אדם. גם אקרית זו פוגעת יותר בצעירים ומאופיינת בקשקשת רבה בעיקר על הגב ובארנבונים- ראש אזניים וצוואר. לא תמיד נראה גירוד. הטיפול כולל זריקות ומתן לפה של חומר הנקרא איברמקטין, הקוטל את הטפילים ובחפיפות עם שמפו רפואי (lyme sulfur) שתפקידו לשטוף אותם מהגוף.
אקריות אזניים - (Otodectes cynotis)- אקרית שכיחה בכלבים וחתולים, אך בעיקר נפוצה בגורי חתולים. מאוד מגרד ולכן נראה פעמים רבות פציעות משניות עקב הגירוד וכן דלקת אזניים.
טיפול- איברמקטין מקומי לאוזן או בהזרקה.
כיום קיים תכשיר הנקרא: Revolution של חברת Zoetis. החומר הפעיל selamectin, הוא תרכובת חצי-סינתטית ממשפחת האברמקטינים, החומר משתק או הורג את הטפילים על ידי פגיעה בהולכה בתעלות הכלור בפעילות השרירים של פרוקי הרגליים ושיבוש בהעברה העצבית של התולעים. קוטל את כל שלבי הגלגול ביצים, זחלים ובוגרים. יעיל כנגד פרעושים, תולעים עגולות, תולעי קרס, ואקריות אוזניים, יעיל גם גרב (סקביאס) ותולעי לב. מופיע כתכשיר spot-on תמיסה למתן דרמלי (אמפולה שאת תוכנה שמים על עור בעל החיים). החומר נספג לדם ואחר כך מתרכז בבלוטות החלב.
האקריות הן יצורים מיקרוסקופיים ועל כן האבחון נעשה על ידי מגרדים/משטחים הנלקחים מאזורי הלקות, נבחנים ומזוהים תחת מיקרוסקופ.
הטיפול כאמור, נקבע בהתאם.
פטריות (דרמטופיטים ושמרים)

1. מיני הדרמטופיטים הגורמים למחלות בכלבים וחתולים הם בעיקר: Microsporum canis, Microsporum gypseum, Trichophiton mentagrophytes
הראשונה מדביקה גם בני אדם. תיתכן גם הדבקה מפטריות מהסביבה לבעל החיים, אך זו נדירה יותר וסימניה קשים יותר.
הפטריות פוגעות בשכבה הקרנית (החיצונית) של העור ובפרווה ולכן נראה בדרך כלל  לקות עגולה ללא שיער, קשקשת עדינה, ורק במקרים של זיהום משני נראה גירוד ופצעים. גם כאן בעלי חיים צעירים או בעלי כשל חיסוני רגישים יותר להדבקה כיוון שבהם מחסום ההגנה העורי פגוע.
בבעלי חיים שנדבקו הסימנים יכולים להיות ממוקדים או מפושטים.
האבחון הטוב ביותר הוא על ידי תרבית פטריות והטיפול הוא בחומרים אנטי-פטרייתיים לזמן ממושך. יש לטפל גם בנשאים ובסביבה.
2. שמר- Malassezia pachydermatis  שוכן קבוע של העור באזור האוזן ופי הטבעת.
כאשר קיימת פגיעה במנגנון החיסוני או במצבים של רגישות יתר (על רקע אלרגיות) השמר מתרבה ואז גורם למחלה. זיהום משני נוצר לרב בגלל פציעות  גירוד. פחות נפוץ בחתולים. המקומות האופייניים להתרבות הם פנים, צוואר, בטן, אוזניים, ופי הטבעת.
מאבחנים תחת מיקרוסקופ על ידי משטח שנלקח מאזור נגוע.
טיפול- חומרים אנטי-פטרייתיים (שמפו / תרופה).
טרשקון

| --- | --- |
סמל טרשקוןסמל טרשקון

 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  אוטנה
 מחוז משנה:  אניקצ'ה
 גובה:  84 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  407 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  55°35′N 24°52′E﻿ / ﻿55.583°N 24.867°E﻿ / 55.583; 24.867
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד טרשקון(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד טרשקון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טרשקון (בליטאית: ‏Troškūnaiקובץ:Troskunai.ogg‏Ⓘ‏, טרושקונאי; בפולנית: Traszkuny, טרשקוני; ביידיש: טראשקון) היא עיירה במחוז אוטנה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
העיירה נוסדה בסוף המאה ה-17 בידי ולדיסלאב סוקולובסקי, אשר ייסד במקום כנסייה ומנזר.
יהודי טרשקון

טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-90 משפחות יהודיות, ופעלו בה מפלגות ציוניות, וכן בית ספר עברי מרשת תרבות. עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940 הופסקה פעילות זו.
עם כיבוש ליטא בידי הגרמנים, רצחו הליטאים מספר צעירים יהודים בעיירה. ביולי 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בחלק עני ביישוב. ב-23 באוגוסט 1941 נרצחו כל יהודי היישוב ליד הכפר פיוסט.