קאמי קלודל
מסלולה האמנותי > אחרי הפרידה מרודן

הפסל "עידן הבגרות" משנת 1889 הוא סוג של אלגוריה כפולה על ימי אהבתם של שני האמנים ועל סיומה. הוא אכן מתאר גבר בוגר הנוטש נעוריו המתחננים כדי לפנות אל הזקנה, אף אל המוות. האמנית היא עצמה התגלמות הנעורים (הייתה בשנות העשרים לחייה בזמן הפרידה), בעוד רודן היה הגבר הבוגר שבחר להישאר עם זוגתו, רוז ברה, התגלמות הזקנה, שבה הפסלת מקנאה.
"עידן הבגרות" מסמנת ציון דרך בקריירה של קאמי קלודל:היא נמצאה אז בשיא שליטתה על כישוריה וזכתה לתחילה של הכרה פומבית, אמנם אם לא ענתה מספיק לשאיפותיה המוצדקות
בשנת 1893 כבר הציגה האמנית את הזקנה בפסל "קלותו",
תמונה נוראית של הזקנה ושל הזמן החולף המשקפת את הטלטלות הרגשיות שעינו את קלודל; גם זאת רומזת לרוז ברה
היצירה מוצגת בגרסתה בגבס בחברה הלאומית לאמנויות וב-1899, בגרסת השיש שלה באתר המוזיאון רודן. ב-1893 השתתפה קלודל במשלחת האמניות הצרפתיות שהציגה בביתן האשה בתערוכה העולמית של שיקגו
בשנים 1893–1905 ניסתה קאמי קלודל להשתחרר מהשפעת אמנותו של רודן, בסדרה שהיא כינתה "סקיצות לפי טבע" שלקחה השראה מחיי היום-יום והאמנות היפניים, עם אנשים נמוכים וחמרים שונים. עם סדרה נמנו "נשים משוחחות" (Les Causeuses) (1895) ו"הגל"
(La Vague) (1897).
מצדו, החל משנת 1895 חידש רודן את עבודתו לפי דגם פניה של קלודל, כשפנה שוב אל דיוקנאות מאהבתו משנות ה-1880 על מנת "לעדן" אותם, תוך שימוש בתווי פניה, בפסלי דיוקן אלגוריים כמו "השחר" (L Aurore) או "צרפת". (La France). פסלים אלה אישיים מאוד ופרט ל"צרפת" הוצגו מעט בעת חייו.
מתוך פסלים אלה ב-1895 מכר אנטואן בורדל, באותם ימים שוליה של רודן, פסל שיש של La petite Châtelaine ("הגבירה הקטנה") תמורת 2500 פרנק. ב-1897 הוצאת גופיל פרסמה אלבום ראשון של 129 תחריטים של רודן, עפ פתח-דבר מאת אוקטב מירבו ועם דיוקן של רודן מאת קאמי קלוד כציור שער.
ב-1897 פגשה קלודל את הרוזנת ארתור דה מגרה שהזמניה אצלה יצירות, דבר שאיפשר, סוף-סוף, לאמנית להיות עצמאית כלכלית ונפשית, אחרי התלות ברודן ויחסיה המקצועיים או אמנותיים איתו. בין השאר, הזמינה הרוזנת אצל קלודל פסל שלה בשיש, פרוטומה של בנה כריסטיאן, ועותק בשיש של "פרסאוס וגורגונה". אולם ב-1905 פרצה בין שתי הנשים מריבה, ללא ספק בגלל אי-יציבותה הנפשית של קאמי קלודל, שהפסידה באופן זה את הקשר עם מעסיקתה העשירה.
קלודל חיה ועבדה באותה תקופה - בשנים 1899–1913 - בסטודיו החדש שלה ב"אוטל דה ז'אסו" (hôtel de Jassaud) ברציף קה דה בורבון, על איל סן לואי, כפי שמזכירה זאת לוח זיכרון שהוצבה על בניין.
עבדה לבד וחיה חיי דלות כלכלית. רודן, שהיא כינתה אותו "המרחרח" (La Fouine), ניסה לשווא יחד עם המבקר גוסטב ז'ופרואה למצוא לה הזמנות ציבוריות ואף שילם את דמי השכירות שלה בשנת 1904.
היא הכירה את סוחר האמנות אז'ן בלו (Blot) שהפך במהרה לסוכן שלה. בשנים 1905–1908 הזמין אצלה סדרות בברונזה של כמה מפסליה
ביניהם - "המתחננת" (L'Implorante)', ארגן לה שלוש תערוכות וניסה להשיג בשבילה סיוע מהמדינה. תמונת היצירה L'abandon - הכניעה או "שקונטאלה") איירה מאמר של גוסטב כאהן "האמנות והיפה" ב"Études artistiques illustrées" לצד יצירות של פיקס-מאסו.
קאמי קלודל המשיכה לעבוד אך על אף כל מאמצי מעריציה, כולל התגייסותו של מירבו שהכריז שלוש פעמים על גאונותה בעיתונים, לא זכתה למשך שנים רבות לקבל שום הזמנה ממוסדות המדינה. היא התגרתה אמנם במוסר הסקסיסטי של עולם האמנות בתקופה כשפיסלה עירום באותה חופשיות כפי שעשו אמנים גברים. מצד שני היא עצמה החזיקה בדעות שמרניות, נגד דרייפוס ונגד הרפובליקה.
לבסוף קיבלה הזמנה ממשלתית לפסל של אשה בודדה ונוטה למות, "ניובה פצועה", אותו השלים ב-1907.
המדינה קנתה גם עותק בברונזה של שקונטאלה.
בכמה צילומים באותן השנים הופיעה האמנית עם פנים נפולים ותווים עבים, כשבאחד מהם נראתה חותמת על פסל השיש "ורטומנוס ופומונה".
החל משנת 1905 נרדפה הפסלת מחשבות טורדניות ופאראנואידיות. הייתה משוכנעת שרודן הוא הסיבה לכל כישלונותיה. השראתה ירדה, עשתה מאמצים רבים לפסל ולגמר יצירות שהיו ברוב המקרים ואריאציות של פסליה הקודמים. התחילה לחיות חיי הסתגרות בדירתה ובסטודיו שלה באוטל דה ז'אסו, בלי לקבל אף אחד.
כתבה בעצמה:"ביתי הפך למבצר:שרשראות, משיקולי, מלכודות מאחורי כל הדלתות מעידים כמה אמון יש לי באנושות"
ב-1909 כתב אחיה פול קלודל ביומנו:" בפריז, קאמי השתגעה. נייר הקירות נקרע ברצועות ארוכות, יש רק כורסה אחת, שבורה ומפורקת, טינופת נוראית. היא, ענקית, ועם פנים מלוכלכים, מדברת ללא הרף, בקול חד-גוני ומתכתי"
ב-1910 הוצף הסטודיו שלה במי הנהר שעלה על גדותיו.
ב-1912 הרסה את יצירותיה. כתבה ש"שברה את כל דגמי הגבס ושרפה את כל מה שרק יכלה כדי להתנקם באויביה, שכניה התלוננו אצל אחיה ומשפחתו: מי זאת הדמות השחופה והחשדנית הזאת אותה רואים יוצאת כל בוקר לאגור שיירות מזון?