stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האפי מדיסון

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  אדם סנדלר 
 תקופת הפעילות:  10 בדצמבר 1999 – הווה (24 שנים) 
 מיקום המטה:  לוס אנג'לס 
 ענפי תעשייה:  יצירת קולנוע, הפקה לטלוויזיה 
 מוצרים עיקריים:  סרט 
 מנכ"ל:  אדם סנדלר 
  
 adamsandler.com
 
מתוך סרטון הפתיח של "האפי מדיסון"
אולפני האפי מדיסון (באנגלית: Happy Madison Productions) היא חברת הפקות בארצות הברית לתוכני קולנוע וטלוויזיה, אותה הקים ב-1999 השחקן והקומיקאי האמריקאי-יהודי אדם סנדלר. שמה של החברה הוא שילוב שמותיהם של שניים מסרטיו המוקדמים של סנדלר, "האפי גילמור" (1996) ו"בילי מדיסון" (1995). בלוגו החברה מופיעה תמונתו של אביו המנוח של אדם סנדלר, סטנלי סנדלר החובט בכדור הגולף שעליו לוגו החברה, שובר את המסך ואומר "teriffic" (מצוין).
רובם המכריע של הסרטים בהם כיכב סנדלר מאז הקמת החברה הופקו בידיה, כאשר ברובם גם לקח סנדלר עצמו חלק פעיל בתהליך ההפקה. עם זאת, החברה לא הפיקה רק סרטים בכיכובו של סנדלר, אלא גם סרטים נוספים, כדוגמת "ג'ו דירט", "בית השפנפנות" או "פול בלארט: שומר קניון".
הסרטים "נער המים" ו"זמר החתונות" משנת 1998 נתנו דחיפה קדימה לקריירה הקולנועית של סנדלר ולקריירת ההפקה שלו. הוא הפיק את "נער המים" ואף כתב את התסריט בשיתוף עם טים הרליהי. הסרט הצליח הצלחה כבירה בקופות, וגרף רווחים המסתכמים ביותר מ-160 מיליון דולר בארצות הברית בלבד. מלבדו, אף הסרט "זמר החתונות" גרף רווחים קופתיים של למעלה מ-100 מיליון דולר. בעקבות ההצלחה החליט סנדלר להקים את חברת "האפי מדיסון".
משרד ההפקות של החברה נמצא בקליפורניה במתחם האולפנים של חברת סוני, בעוד שמשרדי התאגיד נמצאים במנצ'סטר שבניו המפשייר ומנוהלים בידי אחיו של אדם סנדלר, סקוט.
חברת הבת של "האפי מדיסון", "מדיסון 23 הפקות" (Madison 23 Productions) עוסקת בהפקת סרטי דרמה, לעומת חברת האם המפיקה יותר סרטים קומיים. ההפקה הראשונה של "מדיסון 23" הייתה הסרט "שמור עלי" בכיכובם של סנדלר ושל דון צ'ידל.
בחלק גדול מהסרטים של אולפני מדיסון מככבים חבריו של אדם סנדלר: רוב שניידר ("הג'יגולו מת מצחוק", "חתיכה בהפתעה", "חיה רעה"), דייוויד ספייד ("דיקי רוברטס: ילד פלא לשעבר", "Joe Dirt", "The Do-Over"), קווין ג'יימס ("פול בלארט: שומר קניון", "שומר גן החיות", "הנה בא הבוקס"), וכריס רוק ("The Week Of", "משחק מכור"). כולם אף מככבים ביחד בסרט "מגודלים" ובסרט ההמשך "מגודלים 2".
הערות שוליים

↑  פרטי החברה באתר New Hampshire Department of State
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 300841992   WorldCat (עם VIAF): 300841992
חדר השינה של לינקולן

תרשים קומה השנייה בבית הלבן. חדר לינקולן מסומן בצהוב
חדר השינה של לינקולן (באנגלית: The Lincoln Bedroom) הוא חדר שינה הממוקם בקומה השנייה של הבית הלבן, משכן נשיא ארצות הברית. זהו חלק מסוויטת חדרי אירוח הכוללת חדר שינה, סלון (חדר ישיבה) וחדר רחצה קרויים על שם אברהם לינקולן שהשתמש בחדרים אלה כמשרדו. החדר משמש חדר אירוח לאורחים שהנשיא רוצה ביקרם (בכך שהוא מאפשר להם לישון בבית הלבן).
מאז שיפוץ הבית הלבן בתקופת הנשיא הארי טרומן, מרוהט החדר בסגנון ויקטוריאני. חלק מרהיטי החדר המצויים בו כיום, מצויים בו מתקופה הקודמת לתקופה בה החדר שימש כמשרדו של לינקולן - כגון הספה, הכיסאות התואמים, וארבע מכיסאות הממשלה של לינקולן המצויים בחדר. במרכז החדר מצויה מיטה אשר כנראה נרכשה על ידי מרי טוד לינקולן במהלך שיפוצו של הבית הלבן. לינקולן עצמו לא ישן במיטה זו (ואף לא בחדר זה) אולם נשיאים מאוחרים יותר ישנו בה (בחדר אחר).
על השולחן בחדר מצוי העתק של נאום גטיסברג - עותק של ההצהרה החתומה (אחת מחמשת נוסחי ההצהרה, והיחידה בהן הנושאת חתימתו של לינקולן).
בסמוך לחדר, מצידו המזרחי, מצוי סלון ישיבה קטן המרוהט בסגנון ויקטוריאני התואם את סגנון הריהוט של חדר השינה.
קודם להקמת האגף המערבי של הבית הלבן בשנת 1902 שימש חדר זה כמשרד עבור ממשלת ארצות הברית. לאחר שצוות הנשיא עבר לאגף החדש, הוסב החדר לחדר שינה לאורחים. בעת הריסת הבית הלבן ובנייתו מחדש בזמן כהונתו של הנשיא הארי טרומן, הפך חדר השינה לחלק מסוויטת אירוח רשמית לאורחים רמי דרג הלנים בבית הלבן והוקדש לזכרו של הנשיא אברהם לינקולן.
צילום משנת 1992
צילום משנת 1992
צילום משנת 1992
ז'ילבה

| --- | --- |
סמל ז'ילבהסמל ז'ילבה
מראה מתוך בית הסוהר ז'ילבה.
מראה מתוך בית הסוהר ז'ילבה.
 מדינה:  רומניה רומניה
 מחוז:  מחוז אילפוב
 ראש העיר:  Adrian Mladin
 בירת הכפר:  ז'ילאבה 
 שטח:  28.65 קמ"ר
 גובה:  1 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  10,611 (1 בדצמבר 2021)
  ‑ צפיפות:  313 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  44°20′N 26°5′E﻿ / ﻿44.333°N 26.083°E﻿ / 44.333; 26.083
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.primariajilava.ro
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור ז'ילבה(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור ז'ילבה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ז'ילָבָה (ברומנית: Jilava) הוא כפר במחוז אילפוב ברומניה סמוך לבירת המדינה, בוקרשט.
הכפר התפרסם בזכות בית הכלא הנמצא בו, אשר הוסב לכך ממבצר שנבנה במקום זה על ידי מלך רומניה קרול הראשון, וייעודו הגנה על בוקרשט.
ב-25 בנובמבר 1940 נערך בבית הכלא בימי המשטר אנטונסקו-סימה "טבח ז'ילבה" שבו נרצחו על ידי הלגיונרים 64 אסירים פוליטיים, פוליטיקאים בכירים ואנשי ז'נדרמריה, כתגמול על רציחתם של מנהיגי לגיונרים בימי שלטונו של המלך קרול השני.
בשנת 1941 הוצאו להורג בכלא חברי קבוצת פרנצ'יסק פאנט  - פעילים קומוניסטים שפעלו נגד השלטון הפרו-נאצי. בכלא זה ביוני 1946, אחרי תום מלחמת העולם השנייה, הוצאו להורג יון אנטונסקו ועוד מספר פושעים משתפי פעולה עם הנאצים לרבות קונסטנטין זמפיר וסיליו.
הוצאתו להורג של יון אנטונסקו בכלא שבתחומי היישוב
ושמגייר

| --- | --- |
סמל ושמגיירסמל ושמגייר

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הצפוני
 מחוז:  סבולץ'-סטמאר-ברג סבולץ'-סטמאר-ברג
 נפה:  נפת קמצ'ה
 שטח:  22.73 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,644 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  48°07′00″N 21°49′00″E﻿ / ﻿48.116666666667°N 21.816666666667°E﻿ / 48.116666666667; 21.816666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.vasmegyer.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ושמגייר(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ושמגייר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וָשְמֶגְייֵר (בהונגרית: Vasmegyer) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי ושמגייר

יהודים חיו בושמגייר בתקופות זמן שונות. רוב שנותיה קיבלה הקהילה שירותי דת מרבנות קמצ'ה, אך היה לה בית קברות משל עצמה. בשנת 1944 יהודי ושמגייר עם שאר יהודי הונגריה גורשו ונרצחו בשואה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 26 |  |
| 1880 | 70 | 847 |
| 1910 | 36 |  |
| 1920 | 65 |  |
| 1930 | 45 |  |
| 1941 | 34 | 1,866 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  קמצ'ה והקהילות המסופחות לה במפקד הקהילות הונגריה
↑  בית הקברות היהודי בושמגייר
↑  תיעוד יהודי ושמגייר שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת קמצ'ה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | קמצ'ה • ברקס • בסטרץ • דמצ'ר • גגן • קק • נירבוגדאן • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר |  |
ושוב אתכם

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אילן ואילנית
 מתוך האלבום שוב אתכם
 יצא לאור:  1971
 שפה:  עברית
 אורך:  3:21
 חברת תקליטים:  התקליט חיפה
 כתיבה:  דודו ברק
 לחן:  נורית הירש
ושוב אתכם הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד מוזיקלי הישראלי אילן ואילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1971 חברת התקליטים "התקליט חיפה", והוא נכלל כרצועה השביעית באלבומם החמישי של הצמד, שוב אתכם.
על השיר

"ושוב אתכם" נכתב על ידי דודו ברק, והולחן על ידי נורית הירש, שעבדה רבות עם הצמד אילן (שלמה צח) ואילנית במרוצת השנים. ב-26 ביולי 1971 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של קול ישראל במקום התשיעי. ב-27 בספטמבר עלה למקום הראשון – שם שהה שבועיים רצופים. ב-25 באוקטובר, לאחר שנים־עשר שבועות צעידה רצופה, יצא מהדירוג השבועי. בנוסף, הגיע למקום הרביעי בשיאו במצעד הסינגלים של גלי צה"ל.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1971)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1971)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1971)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1971)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | קול ישראל | 1 |  |
|  ישראל | גלי צה"ל | 4 |  |
הערות שוליים

↑  המצעד השבועי של קול ישראל מתאריך 26 ביולי 1971. פזמונט
↑  המצעד השבועי של קול ישראל מתאריך 27 בספטמבר 1971. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 4 באוקטובר 1971. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 25 באוקטובר 1971. פזמונט
↑  המצעד השבועי של גלי צה"ל, 12 בספטמבר 1971. פזמונט
| אילן ואילנית |
| --- | --- | --- |
אילן • אילנית
| אלבומי אולפן | אילן ואילנית (1967) • סביב לעולם • יחד לתמיד • אילן ואילנית (1970) • שוב אתכם • Folksongs Der Welt • ישראל שלי חוגגת |  |
| מיני-אלבומים | 4 שירים חדשים להנאתכם • בשנה הבאה • בוא ונשתגע בחולות |  |
| אלבומי אוסף | Songs from Israel • כמו פעם |  |
| סינגלים עבריים | "בעקבותייך" • "כבר אחרי חצות" • "נומה נומה" • "יחד לתמיד" • "סיגליות" • "מעבר להרים" • "בשנה הבאה" • "חמסין בגן חיות" • "עכשיו עכשיו" • "בין שני לבבות" • "רינגולי" • "ושוב אתכם" • "חופשי ומאושר" • "יחזקאל" • "ישראל שלי חוגגת" • "אדון אבוקדו וגברת אבוקדה" • "למה למה" • "דברים שאמרנו" • "גוליבר" |  |
| סינגלים לועזיים | "Sweet Malaika" • "Bang Bang" |  |
ז'אן נובל

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1945 (בן 79) פומאל, לוט וגארון, צרפת
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 הושפע על ידי:  Claude Parent, Paul Virilio 
 יצירות ידועות:  Galeries Lafayette, Nouvel Building, לובר אבו דאבי, טורה אגבר, Tour bleue, Cologne Tower, מכון העולם הערבי 
 פרסים והוקרה:  מפקד מסדר האמנויות והספרות (15 בנובמבר 1990)  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי (15 במאי 2006)  Grand prix national de l'architecture (1987)  פרס וולף לאדריכלות (2005)  פרס אגא חאן לאדריכלות (1987)  פרימיום אימפריאל (2001)  מדליית הזהב המלכותית (2001)  Prix de l'Équerre d'Argent (1987)  פרס פריצקר (2008)  קצין בלגיון הכבוד (13 ביולי 2010) 
 www.jeannouvel.com
 
ז'אן נובל (בצרפתית: Jean Nouvel; נולד ב-12 באוגוסט 1945) הוא אדריכל צרפתי, מן האדריכלים הבולטים ביותר הפועלים כיום. זוכה פרס וולף לאדריכלות לשנת 2005 ופרס פריצקר לשנת 2008.
ביוגרפיה

נובל הוא בן להורים מורים שגדל בעיר פומאל שבמחוז לוט-א-גארון שבדרום צרפת. לאחר שלא התקבל לבית הספר לאמנויות יפות בבורדו, זכה במקום הראשון בתחרות כדי להתקבל ללימודים באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר שבפריז. משנת 1967 עד 1970 התמחה במשרד האדריכלים של קלוד פארן ופול ויריליו, בו התקדם במהירות, והיה כבר בצעירותו מנהל של פרויקטים גדולים. בגיל 25, עם סיום לימודיו עזב את המשרד והקים שותפות עם פרנסואה סניור. בהמלצת מעסיקיו הקודמים התמנה במקביל ליו"ר הביאנלה של פריז, אותה ניהל במשך כ-15 שנה ודרכה אף יצר קשרים רבים עם אישים בתחום האמנויות הפלסטיות ואמנויות הבמה.
בשנת 1981, זכה נובל במקום הראשון בתחרות לתכנון מכון העולם הערבי (Institut du monde arabe) שבפריז. פרויקט זה שבנייתו נמשכה עד 1987 הביא לנובל פרסום ותהילה עולמיים והעמידו אותו בשורה הראשונה של עולם האדריכלות. הפרויקט הצטיין בפרשנות החדשנית של נובל לעולם האמנות האסלאמית שבאה לידי ביטוי בטכנולוגיית בנייה מתקדמת.
משרדו של ז'אן נובל, בו התחלפו השותפים כבר מספר פעמים, ממשיך לפעול גם היום (2011) ולתכנן פרויקטים שונים ברחבי העולם.
ז'אן קלוד גרימברג

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 1939 (בן 85) הרובע העשירי של פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 צאצאים:  Olga Grumberg 
 פרסים והוקרה:  פרס פרנסין ואנטואן ברנהיים לאמנות, ספרות ומדע (2014)  prix SACD (1999, 1974)  Molière award for the best adapter (1995, 1988)  פרס התיאטרון הגדול (1991)  פרס סזאר לתסריט הטוב ביותר (2003)  Molière de l'auteur (2009, 1999, 1991)  פרס איגוד המבקרים (2008, 1999, 1979, 1974)  prix Galoupiot (2018) 
 
ז'אן קלוד גרימברג (בצרפתית: Jean-Claude Grumberg;‏ נולד ב-26 ביולי 1939 בפריז) הוא סופר, מחזאי, תסריטאי ושחקן יהודי-צרפתי.
ביוגרפיה

אביו של גרימברג, יהודי מרומניה, התיישב בצרפת לפני מלחמת העולם השנייה. לאחר צעדת הוורמאכט לפריז, הוא גורש. אמו ברחה עם הילדים לצרפת הבלתי כבושה של וישי. לאחר הלימודים השלים גרומברג חניכה כחייט מ-1953 עד 1957.
הוא גם לקח שיעורי משחק ושיחק עם קבוצות חובבים. משנת 1961 עבד גרמברג עם קומפני ז'אק פברי. או אז החל לעסוק בספרות. הוא יצר, בין השאר, עיבוד נופי לנובלה "הדו-קרב" מאת צ'כוב והפארסה מתייה לגרוס, שהוצגה לראשונה ב-1969 בתיאטרון פריז דה לה גייט-מונפרנס.
מחזהו הראשון שהועלה היה המחזה החד-מערכה Michu ב-1967, בו עסק בנושא האנטישמיות. ב-1968 הגיעה הבכורה של Morgen, ein Fenster zu Straße מ-1966, שעדיין היה במסורת של תיאטרון האבסורד.
בשנת 1971 התיאטרון הלאומי דה ל'אודאון פרסם את האמורף ד'אוטנבורג שלו על נסיך הכתר המטורף אמורפה, שהורג אדם נכה וילד מדי יום כדי להיפטר מהאוכלים חסרי התועלת בנסיכותו. פריצת הדרך האחרונה של גרומברג הגיעה ב-1974 עם המחזה דרייפוס, שעלה בבכורה בגרמניה באותה שנה בקאמרשפילה של מינכן בהנחיית הנס שווייקארט. מחזה זה מתרכז בקבוצת שחקנים חובבים בקהילה היהודית של עיירה פולנית קטנה, שעוסקים בחזרות על מחזה על פרשת דרייפוס כ"תיאטרון-בתוך-התיאטרון". גרימברג כינה את דרייפוס "הביוגרפיה המומצאת של ההורים שלי".
בשנת 1979, התיאטרון הלאומי דה ל'אודאון הציג לראשונה את "הסדנה", שבו מוצג גורלו של חייט יהודי קטן ברובע דה האל בפריז לאחר תום מלחמת העולם השנייה. בהתבסס על אנטישמיות ואפליה גזעית - מרכיבים שחוזרים על עצמם ביצירתו של גרימברג.
יחד עם קונסטנטין קוסטה-גבראס כתב את התסריט לסרטו "הסגן". מאז הוא עבד על כל הסרטים האחרים של קוסטה-גברס והשתתף בכתיבת התסריטים של "הגרזן", "הקולונל ואני" ו"עדן היא מערב".
פרסים

בשנת 1991 זכה גראמברג בפרס מולייר בקטגוריית "יצירות חדשות" על עבודתו Freie Zone. באותה שנה הוא קיבל את ה-Grand Prix de l'Académie française על יצירותיו הדרמטיות השלמות.
יחד עם קוסטה-גברס, גרמברג קיבל סזאר עבור התסריט המעובד הטוב ביותר בשנת 2003 עבור אמן, המבוסס על המחזה "הסגן".
בשנת 2012 הוענק לו פרס מקס קוקיירמן על התסריט של הסרט העלילתי לה קפיטל. לה קפיטל הוקרן כסרט הסיום ב"פסטיבל הבינלאומי לקולנוע עצמאי של בורדו". הסרט היה מועמד גם לפרס חבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן סבסטיאן ולפרס FIPRESCI בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו.
בשנת 2021, יצירתו "המוצרים היקרים ביותר", שהוכרזה כספר נוער בגרמניה, הייתה מועמדת על ידי חבר השופטים לנוער של פרס גרמניה לספרות הנוער.
מחזות (רשימה חלקית)

יציאת התיאטרון
הסדנה
חופשות
אדם וחווה
הדו-קרב (בעקבות צ'כוב)
שיחה עם אבי
כביסה מלוכלכת
יתומה מסכנה
ארבע הנצחות
דרייפוס (תורגם על ידי יהושוע סובול)
מיהו יהודי?
הארץ המובטחת
האזור החופשי (הוצג בישראל בתיאטרון החאן)
פילמוגרפיה

1966: בוקר, חלון ברחוב (Demain une fenêtre sur rue)
1970: Ticky - מידה קטנה מדי (Trop petit mon ami)
1974: מתייה לגרוס, הגיבור של אוסטרליץ
1979: האטלייה (L'Atelier)
1980: המטרו האחרון (Le Dernier Métro)
1985: שיר לימים הבאים (Les lendemains qui chantent)
1988: שנים מתעוררות (כריכים של Les années)
1992: האפוקליפסה הקטנה (La petite apocalypse)
1994: כביסה מלוכלכת (מכירת לינג'ה)
1995: Les milles - אסיר במחנה (Les Milles)
1998: Le plus beau pays du monde
1999: Fait d'hiver
2000: שנות חניכה בפריז (Julien l'apprenti)
2002: המחליף (אמן)
2002: ילד של זמננו (Unfils dans notre temps)
2005: הגרזן (Le couperet)
2005: הקולונל ואני (מון קולונל)
2007: אזור חופשי (אזור חופשי)
2009: עדן היא מערב (Eden à l'Ouest)
2010: ניילון וסיגריות (Cigarettes et bas Nylon)
2012: לה קפיטל.
פילמוגרפיה > ספרי נוער

2019: La Plus Précieuse des marchandises; גרמנית 2020: הסחורה היקרה מכל.
מחקרים על יצירתו

לדנר, מבקר. מאת כריסטין דוסל ומרייטה פייקנברוק בהשתתפות ז'אן קלוד קונר וס' ברנד סוכר. Deutscher Taschenbuch-Verlag, מינכן מהדורה 2 1999, ISBN 3-423-03322-3.
הערות שוליים

↑  אמיר קמינר. "לעולם לא אבקש מניצבים לגלם אסירים במחנה ריכוז" ynet

21 באפריל 2020
↑  המחזה באתר סימניה
↑  בארכיון התיאטרון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262145405171  PLWABN: 9810687755805606  BNE: XX1669159  BnF: cb11906058m (data)  GND: 140770321  ICCU: PALV021066  ISNI: 0000 0000 8411 0485  LCCN: n84172498  NKC: xx0001025  NLK: KAC201877564  NTA: 072680822  SNAC: w6zs2x3q  SUDOC: 026904993  VIAF: 113826694   WorldCat (עם VIAF): 113826694
הליגה של קמברה

הליגה של קמברה (בצרפתית: Ligue de Cambrai, בגרמנית: Liga von Cambrai) הייתה קואליציה צבאית, שנוצרה כתוצאה של הסכם קמברה מ-10 בדצמבר 1508 ושכללה את לואי השנים עשר, מלך צרפת, את מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואת פרננדו השני, מלך אראגון. היא הייתה מכוונת נגד הרפובליקה של ונציה במטרה לכבוש שטחים אחדים שהיו בשליטתה. במרץ 1509 חבר לברית זו גם האפיפיור יוליוס השני.
הליגה של קמברה פתחה בקרבות ב-1 באפריל 1509. צבא ונציה הובס על ידי הצרפתים בקרב אניידלו ב-14 במאי 1509, שבו הצטיין במיוחד בגבורתו האביר באיאר. אולם בשנת 1510, מודאג מהצלחות המלך לואי, עזב האפיפיור יוליוס השני את הברית ועבר עם צבאו לצדה של ונציה. ב-4 באוקטובר 1511 הוא הקים את הליגה הקדושה נגד צרפת.
ז'יל פרסון דה רוברוואל

| --- | --- |
דיוקן של ז'יל פרסון דה רוברוואל בטקס הקמת האקדמיה הצרפתית למדעים ב-1666
דיוקן של ז'יל פרסון דה רוברוואל בטקס הקמת האקדמיה הצרפתית למדעים ב-1666
 לידה:  10 באוגוסט 1602 Noël-Saint-Martin, ממלכת צרפת 
 פטירה:  27 באוקטובר 1675  (בגיל 73) פריז, ממלכת צרפת 
 שם לידה:  Gilles Personne 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  כנסיית סן-סוורן 
 מקום לימודים:  קולז' דה פראנס 
 מנחה לדוקטורט:  מרן מרסן 
 מוסדות:  קולז' דה פראנס (1634–1675)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תלמידי דוקטורט:  אייזיק בארו 
 
ז'יל פֶּרְסוֹן דה רובּרוואל (בצרפתית: Gilles Personne de Roberval;‏ 10 באוגוסט 1602 - 27 באוקטובר 1675) היה מתמטיקאי צרפתי שחקר בעיות באנליזה. ממציא מאזני רוברוואל(אנ'). רוברוואל קרוי על-שם הקומונה רוברוואל שבאואז, שבה נולד.
חייו

ב-1627 השתתף במצור על לה רושל (אנ'). באותה שנה יצא לפריז, ושם מונה למושב לפילוסופיה של קולז' Gervais ב-1631 ולמושב למתמטיקה של הקולז' דה פראנס ב-1633. על מחזיק המושב היה להציע בעיות מתמטיות, ולוותר עליו לטובת מי שיפתור אותן טוב ממנו; רוברוואל עמד במשימה, והחזיק במושב עד יום מותו.
במחקריו המתמטיים עסק בעיקר בבעיות באנליזה. הוא פיתח שיטה לחישוב שטח של משטחים ונפח של גופים תלת-ממדיים, וקרא לה "שיטת ה-Indivisibles". השיטה (לחישוב שטח) מבוססת על חלוקה לצורות כמעט מלבניות, שאותן אפשר להסיע זו לצד זו עד קבלת הצורה המבוקשת. בונאוונטורה קאוואליירי פיתח שיטה דומה (עקרון קאוואליירי) באופן בלתי תלוי, אך הגישה כולה, שדרשה מיומנות גאומטרית וכושר המצאה לטיפול בכל מקרה ומקרה, התייתרה לחלוטין בתוך כמה עשרות שנים, כאשר המציאו לייבניץ וניוטון את החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי. רוברוואל גילה דרך כללית לציור משיקים לעקום, כשהוא מפרק את העקום לסכום של כמה תנועות פשוטות. במסגרת מחקריו על השטח מצא שיטה לקבל עקום אחד מרעהו, תוך שמירה על השטח בין העקום לאסימפטוטה שלו. לשיטה הזו קרא טוריצ'לי "קווי רוברוואל". דקרט ביקר את השיטות של רוברוואל ושל פייר דה פרמה כלא מספקות, והעוינות שנוצרה בין השניים הביאה את רוברוואל לבקר את השיטות האנליטיות שהכניס באותה עת דקרט לחקר הגאומטריה.
רוברוואל תמך במודל ההליוצנטרי של קופרניקוס, והאמין שכל שני חלקיקי חומר ביקום מושכים זה את זה. רוברוואל היה אחד מן המתמטיקאים שהשפיעו יותר מכל על אייזיק בארו, שהיה לימים מורו של אייזק ניוטון, שהביא עיקרון זה למיצוי במסגרת חוק המשיכה האוניברסלי.
המלך עומד למות

| --- | --- |

כרזת המחזה המבוסס על המחזה המקורי בהפקת התיאטרון הקאמרי, 2023
 כתיבה:  אז'ן יונסקו 
 שפה:  צרפתית 
 
המלך עומד למות (בצרפתית: Le Roi se meurt) הוא מחזה אבסורד צרפתי שכתב אז'ן יונסקו בשנת 1962, על מלך שאיבד שליטה על הממלכה שלו.
עלילת המחזה

המחזה עוסק במלך ברנז'ה הראשון, שבשיא גדולתו היה יכול לפקד על הטבע ולאלץ אחרים לציית לרצונו. לפי מרגריט, אשתו הראשונה, גילו היה מעל לארבע מאות שנה.
בתחילת המחזה מודיעים למלך שהוא גוסס, ושהממלכה מתפוררת סביבו. הוא איבד את הכוח לשלוט בסובבים אותו, ובהדרגה הוא מאבד את יכולותיו הפיזיות. המלך מתכחש למותו הקרב, ומסרב לוותר על השלטון. מרגריט ורופאו מנסים לשכנע את ברנז'ה להתמודד עם המציאות של מותו הקרב. מארי, אשתו השנייה של ברנז'ה, מנסה להרחיק את ברנז'ה מהידיעה על מותו. ברנז'ה מתדרדר לרגשנות, ובסוף מקבל את העובדה שהוא עומד למות. הדמויות נעלמות אחת אחת, ונשארים מרגריט והמלך. בסיום המחזה נעלמים אל החושך מרגריט ואחריה המלך.
על המחזה

המחזה הוא שלישי בסדרת מחזות של יונסקו שגיבורם הוא בֵּרָנְזֶ'ה. קדמו לו "רצח ללא שכר" (1958) ו"קרנפים" (1959), ואחריו נכתב "טיול באוויר" (1963). ביתר המחזות בסדרה זו ברנז'ה הוא אדם פשוט הנוטה לסנטימנטליות, ואילו במחזה שלפנינו ברנז'ה הוא מלך.
בראיון לקלוד בונפוי (Claude Bonnefoy) בשנת 1966 אמר יונסקו שמקור המחזה אינו בחלום, כפי שמתאפיינים רבים ממחזותיו, אלא "נכתב בצורה הרבה יותר מודעת. אנשים אמרו מיד: 'אוי! הוא ויתר על האוונגרד, הוא הופך לקלאסי!' זו לא הייתה שאלה של בחירה בין קלאסיקה לאוונגרד. פשוט כתבתי בסגנון אחר כי הייתי ברמה אחרת של תודעה". יונסקו הוסיף שהמחזה נכתב בזמן שהיה חולה ומפוחד מהמוות. הוא קיבל השראה חלקית מאובססיה של ילדות למוות שבה האמין שאפשר פשוט להימנע מלהיות חולה ולחיות לנצח. המחזה נכתב כסוג של שיעור במוות: "אמרתי לעצמי שאפשר ללמוד למות, שאני יכול ללמוד למות, שאפשר גם לעזור לאנשים אחרים למות. זה נראה לי הדבר הכי חשוב שאנחנו יכולים לעשות, מכיוון שכולנו גברים גוססים שמסרבים למות. המחזה הזה הוא ניסיון להתלמדות במוות".
לדברי חוקר הדתות מירצ'ה אליאדה, המחזה "ניתן להבנה מלאה רק אם מכירים את ספר החיים והמתים הטיבטי והאופנישדות".
לס אסיף (Les Essif), בספרו "Empty Figure on an Empty Stage" מציין שהמחזה מתקרב, יותר מכל מחזותיו של יונסקו, לפרדיגמת האבסורד שהקים סמואל בקט. למרות שבקט ויונסקו מקובצים בדרך כלל יחד תחת השם "תיאטרון האבסורד", בגלל הנושאים המשותפים להם של ניכור והקושי בתקשורת, מחזותיו של בקט מציגים בדרך כלל תמונה מופשטת ומינימליסטית, ואילו יונסקו מציג ריבוי של כאוס. לפי אסיף, "המלך עומד למות" הוא המחזה הבקטיאני ביותר של יונסקו: "הדימוי של עולם חיצוני מתפוגג בקצב עם הכניעה של הגיבור לפנימיות תודעתו, כלומר עם התעצמות הולכת וגוברת של פנייתו פנימה. הציר האנכי של התהום הסובייקטיבית נוגד את האופקיות של העולם החיצוני".
הצגות

המחזה הוצג לראשונה בלונדון על ידי חברת הבמה האנגלית בתיאטרון רויאל קורט בשנת 1963. הבכורה שלו הייתה ב-12 בספטמבר 1963 ושיחק בה אלק גינס בתפקיד המלך.
בברודוויי הוצג המחזה מ-9 בינואר 1968 עד 22 ביוני 1968. ריצ'רד איסטון שיחק בתפקיד המלך, ואווה לה גליאן שיחקה בתפקיד מרגריט. בשנת 2009 חזר המחזה לברודוויי עם ג'פרי ראש וסוזן סרנדון.
בשנת 1978 צולם המחזה לטלוויזיה הצרפתית, ושוב בשנת 2006. בסידני הוצג המחזה בשנת 2007.
הצגות > בישראל

בישראל הוצג המחזה לראשונה בשנת 1963 בתיאטרון "הבימה", בתרגומו של חיים גליקשטיין ובבימויו של אטיין דבל.
בשנת 2021 עלה המחזה בסמינר הקיבוצים בתרגומו של דורי פרנס ובבימויה של מתן דרעי בדש, ובהמשך לכך הוצג בתחילת 2023 בתיאטרון תמונע.
באוגוסט 2023 הועלה עיבוד של המחזה בתיאטרון הקאמרי בתרגומם של עירד רובינשטיין ותום חודורוב, בבימויו של רובינשטיין ובכיכובם של רמי ברוך, קרן מור ונטע גרטי.