stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלוויית שמעון פרס
הערות שוליים

↑   פרס מורדם ומונשם. בנו: "נצטרך לקבל החלטות", באתר ynet, 14 בספטמבר 2016
↑  ירון דרוקמן ורותם אליזרע, הנשיא וראש הממשלה לשעבר שמעון פרס הלך לעולמו בגיל 93, באתר ynet, 28 בספטמבר 2016
↑  אריאל כהנא, מאובמה ועד הנסיך צ'ארלס: המנהיגים שיגיעו להלוויה, באתר nrg, אתר nrg מעריב, 28 בספטמבר 2016
↑  הלווית הנשיא פרס: המשטרה ביצעה כמה מעצרי מנע בטרם ההלוויה באתר רשת ב'
↑  יאסר עוקבי, דנה סומברג, ‏מעל 90 משלחות: מנהיגי העולם נוחתים בישראל לפרידה אחרונה מפרס, באתר מעריב אונליין, 29 בספטמבר 2016
↑  דברי הספד נשיא המדינה בהלווייתו של הנשיא התשיעי של מדינת ישראל, שמעון פרס ז"ל באתר נשיא מדינת ישראל
↑  "תודה רבה, חבר יקר". ההספד המלא של נשיא ארה"ב, באתר ynet, 30 בספטמבר 2016
↑  קובי נחשוני, על קבר אביה: הבת אמרה "קדיש" בנוסח ליברלי, באתר ynet, 30 בספטמבר 2016
↑  אודי סגל, ‏בעקבות מותו של פרס: דגל ארצות הברית הורד לחצי התורן, באתר ‏מאקו‏, 29 בספטמבר 2016
דנה סומברג, ‏אבל על מותו של שמעון פרס: אובמה הורה להוריד את דגלי ארצות הברית לחצי התורן, באתר מעריב אונליין, 29 בספטמבר 2016
↑  משה נוסבאום, אודי סגל, ‏"מבצע חסר תקדים": נערכים להלוויית פרס, באתר ‏מאקו‏, 29 בספטמבר 2016
↑  אלי אשכנזי‏, מנהיג שנוי במחלוקת: ח"כים ערבים לא ישתתפו בהלווייתו של פרס, באתר וואלה, 29 בספטמבר 2016.
ארונו של שמעון פרס ברחבת משכן הכנסת
הספדו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, בטקס האשכבה
קברו של שמעון פרס, מכוסה בזרים, יום לאחר הלווייתו
בנימין נתניהו, ברק אובמה ורובי ריבלין בהלוויה
יהודה סומו

| --- | --- |
 לידה:  1525 מנטובה, דוכסות מנטובה 
 פטירה:  1590 (בגיל 65 בערך) מנטובה, דוכסות מנטובה 
 שפות היצירה:  איטלקית, עברית 
 
יהודה סומו משער אריה פורטלאונה (יהודה בן יצחק; באיטלקית: לאונה דה סומו; Leone   de Sommi Portaleone; ‏סביבות 1525–סביבות 1590) היה איש רנסאנס איטלקי יהודי. הדרמטורג העברי הראשון, נודע בשל המחזה העברי שכתב "צחות בדיחותא דקידושין".
סומו, בן למשפחת רופאים ומלומדים, למד בנעוריו אצל רבי דוד פרובנצאלי במנטובה שבאיטליה ובה פעל במהלך המאה ה-16. הוא נחשב לאחד מהאנשים הפעילים של ימי הרנסאנס ועסק בספרות, בתיאטרון, בהוראה ובפעילות למען הציבור והמדינה. בחלק מהתחומים זכה סומו להישגים מרשימים הזכורים עד היום, כדוגמת היצירה העברית הראשונה לילדים ולנוער - שתי שיחות בין תינוק, אומנת והורים ומסתו הנודעת על אמנות התיאטרון, המציגה גישה שיטתית על כל היבטי התיאטרון באמצעות דיאלוג בארבעה חלקים.
יוסף מורג

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  19 במרץ 1952 כ"ב באדר תשי"ב ישראל
 פטירה:  30 באפריל 2019 (בגיל 67) כ"ה בניסן תשע"ט
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  צ'ץ'
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מג"ד 795 במבצע של"ג  קצין אג"מ חיל השריון  מח"ט 213 בפיקוד צפון  מפקד מתקן שיזף-קציעות  מפקד חטיבה 550 בגזרת אילת
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל, יועץ עסקי
 
מורג ודורון אלמוג דקות לפני ההסתערות על "קבר שמון" במבצע "שלום הגליל" בלבנון, 11 ביוני 1982
יוסף (יוסי) מורג (19 במרץ 1952 – 30 באפריל 2019) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבת שריון במילואים. היה ידוע בכינויו "צ'ץ".
קורות חייו

נולד כיוסף מרקוביץ'. עם גיוסו לצה"ל שובץ מורג בחיל השריון. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ופיקד על מחלקת טנקים וכמפקד פלוגה. במלחמת לבנון הראשונה שימש כמפקד גדוד שריון 795 בעוצבת בני חיל. גדודו סופח לחטיבת הצנחנים בפיקוד יורם יאיר, ולחם בקרבותיה למן הנחיתה מן הים בשפך נהר האל-אוואלי שבקרבת צידון ועד ביירות. בהמשך פיקד על חטיבות שריון במילואים, חטיבה 213 וחטיבה 550.
לאחר שחרורו, בשנת 1992 הקים וניהל את אתר הקראוונים נווה כרמל; בשנים 1993–1995 עבד כסוכן ביטוח חיים ויועץ פיננסי פנסיוני; בשנים 1995–1996 כיהן מורג כמנכ"ל קניון "לב העיר" נצרת עילית; בשנים 1997–1998 כיהן כמנכ"ל דיזיין סנטר; בשנים 1998–2010 כיהן כמנכ"ל מרכז הקניות חוצות המפרץ. כן ייעץ מורג במשך למעלה משנה לעיריית חיפה בכל הקשור לקידום ופיתוח העיר התחתית ובפרויקט קמפוס הנמל. מורג השתלם בגישור, ועבד כיועץ עסקי מטעם לשכת המסחר חיפה והצפון.
בעיות בריאות כבדות הביאו אותו לעסוק בכתיבת שירה. בשנת 2019 הוציא לאור מורג ספר שירה: "תמיד תישאר תמונה", בהוצאת אופיר ביכורים.
ב-30 באפריל 2019 נפטר. נטמן בבית הקברות שדה יהושע. הותיר אחריו אישה וארבעה ילדים.
לקריאה נוספת

יורם יאיר, אתי מלבנון - סיפורה של חטיבת הצנחנים במלחמת לבנון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990.
יוסף מורג, תמיד תישאר תמונה, הוצאת אופיר ביכורים, 2019.
ירון כרמי, יוסי מורג נפטר בטרם עת • חבר, איש משפחה, חיפאי, מפקד, לוחם, יזם, מגשר, מנטור, משורר, כתב חי פֹּה, חי פה חדשות חיפה, 30 באפריל 2019
יוסי מורג, "קליפות של אמת", 2019 התפרסם לאחר מותו הפתאומי
יוסי מורג, אוצר הספרות העברית
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט‏, "הטנק הראשון חטף שלושה טילים. היו צרחות בקשר", באתר וואלה, 8 ביוני 2012.
↑  ירון כרמי, יוסי מורג מועמד לניהול סניף חיפה של ארגון “צוות”, חי פה, ‏ 23 אוקטובר 2015.
3. בחיפה ברחוב משה אהרון על קיר בית מס 5  תלוי השלט הבא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007419108305171  VIAF: 552155104035276202423   WorldCat (עם VIAF): 552155104035276202423 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נאום יהודה

נאום יהודה הוא נאומו של יהודה לפני יוסף, בו הוא ביקש להציל את אחיו בנימין מלהישאר במצרים כעבדו של יוסף. בנאום הוא פורש לפניו את השתלשלות האירועים מהמפגש הראשון של האחים עם שליט מצרים (שהם לא ידעו שלמעשה הוא אחיהם יוסף) ועד לרגע בו הוא ביקש לקחת את בנימין לעבד, ולשלוח אותם חזרה לאביהם יעקב בארץ כנען. הוא חותם את הנאום בהצעה שהוא יהיה לעבד תחת בנימין. בסיום הנאום, יוסף מתגלה לאחיו, קורא להם לפיוס, ושולח אותם להביא את יעקב ומשפחתו למצרים. הנאום הוא אחד מרגעי השיא של פרשת יוסף ואחיו ומהווה גם רגע מכריע בהתבססותו של יהודה כמנהיג במשפחת יעקב.
רקע

הסיפור מופיע בתחילת פרשת ויגש, שהיא הפרשה השלישית העוסקת בהרחבה בפרשת יוסף ואחיו. בפרשת וישב מסופר על כך שיוסף היה הבן המועדף על יעקב, וראה את עצמו כנעלה על אחיו וחלם חלומות בהם הוא מוצג כמנהיג אליו כפופה כל המשפחה. האחים מפתחים שנאה עמוקה כלפי יוסף, וכאשר הוא מגיע אליהם כדי לדרוש בשלומם בשליחות אביהם, הם מבקשים להורגו, בעקבות התערבות ראובן הם זורקים אותו לבור, ובעקבות התערבות יהודה הם מוכרים אותו לישמעאלים שמורידים אותו למצרים. במצרים נמכר יוסף לפוטיפר, בביתו הוא עושה חיל. לאחר שאשת פוטיפר מנסה לפתות אותו, והוא מסרב, הוא מושלך לכלא, גם שם הוא עושה חיל. בכלא הוא פוגש את שר המשקים ואת שר האופים, ופותר את חלומותיהם.
הסיפור ממשיך בפרשת מקץ. שנתיים לאחר מכן, יוסף מובא לפרעה כדי שיפתור את חלומותיו, הוא פותר אותם בהצלחה, ועולה לגדולה כמשנה למלך ושליט על מצרים. בהתאם לפתרון החלומות הוא צובר כמות אדירה של דגן בשבע שני השבע, וכאשר מתחילות שבע שני הרעב הוא מוכר מזון לכל תושבי מצרים והאזור. יעקב שולח את בניו לקנות אוכל במצרים, שם הם מגיעים לפני יוסף שמדבר איתם קשות ומאשים אותם בריגול. לאחר שלשה ימים בהם הם עצורים, יוסף משאיר את שמעון במעצר, משחרר את שאר האחים תוך שהוא מבהיר להם שהוא לא יקבל אותם שוב ללא שהם מביאים את בנימין. כשהם שבים לארץ כנען, יעקב מסרב לשלוח איתם את בנימין. לאחר שכלה האוכל בבית יעקב, יהודה משכנע את אביו לתת להם לרדת למצרים עם בנימין, תוך שהוא מתחייב לערוב לשלומו.
האחים מגיעים בפעם השנייה למצרים, הפעם עם בנימין. הם מתקבלים בברכה אצל יוסף, שבוכה בסתר כאשר הוא רואה את בנימין. לאחר שהם שוהים אצל יוסף, הוא משלח אותם, תוך שהוא דואג שגביע הכסף שלו יוטמן באמתחת בנימין. לאחר שהם יוצאים לדרך, אנשי יוסף רודפים אחריהם ולאחר חיפוש "מגלים" את הגביע אצל בנימין.
האחים מובלים לבית יוסף, ויהודה פונה אל יוסף ומציע שכולם יהיו עבדים ליוסף. יוסף מתנגד להצעה וקובע שרק בנימין יישאר כעבד, וכל האחרים ישוחררו.
הנאום > הפתיחה

עוד לפני שיהודה מתחיל לדבר התורה מתארת תנועה של יהודה אל יוסף: "ויגש אליו יהודה". יש במשמע תנועה חיצונית, בה יהודה התקרב בצורה דרמטית אל יוסף, וכן יש במשמע תנועה פנימית, יהודה העמיד את עצמו במקום נפשי בו הוא מסוגל להתמודד חזיתית מול יוסף ולהטיח בו דברים קשים.
לאחר מכן מופיעים מספר לשונות של פיוס, הכנעה ושבח של יהודה כלפי יוסף: "בִּ֣י אֲדֹנִי֒ יְדַבֶּר־נָ֨א עַבְדְּךָ֤ דָבָר֙ בְּאָזְנֵ֣י אֲדֹנִ֔י וְאַל־יִ֥חַר אַפְּךָ֖ בְּעַבְדֶּ֑ךָ כִּ֥י כָמ֖וֹךָ כְּפַרְעֹֽה". בדברים אלו, יהודה נוטל רשות לדבר, תוך שהוא מבהיר שהוא עומד להגיד "דבר", דהיינו אמירה בעלת עוצמה ומשמעות רבה. הוא חוזר פעמים על הביטוי 'עבדך', ופעמים על הביטוי 'אדוני', וחותם בהשוואת יוסף לפרעה.
הנאום > תיאור המפגש הראשון של האחים עם יוסף

לאחר הפתיחה עובר יהודה לתאר את המפגש הראשון של האחים עם יוסף. יהודה לא חוזר על כל פרטי הסיפור אלא מתאר זווית מאד מסוימת ממנו. הוא מתחיל בתיאור התעניינותו יוצאת הדופן של יוסף בבני המשפחה שלא הגיעו למצרים (אב או אח) ובבקשתו של יוסף שהאחים יביאו את האח הקטן למצרים:
אֲדֹנִ֣י שָׁאַ֔ל אֶת־עֲבָדָ֖יו לֵאמֹ֑ר הֲיֵשׁ־לָכֶ֥ם אָ֖ב אוֹ־אָֽח׃ וַנֹּ֨אמֶר֙ אֶל־אֲדֹנִ֔י יֶשׁ־לָ֨נוּ֙ אָ֣ב זָקֵ֔ן וְיֶ֥לֶד זְקֻנִ֖ים קָטָ֑ן וְאָחִ֣יו מֵ֔ת וַיִּוָּתֵ֨ר ה֧וּא לְבַדּ֛וֹ לְאִמּ֖וֹ וְאָבִ֥יו אֲהֵבֽוֹ׃ וַתֹּ֨אמֶר֙ אֶל־עֲבָדֶ֔יךָ הֽוֹרִדֻ֖הוּ אֵלָ֑י וְאָשִׂ֥ימָה עֵינִ֖י עָלָֽיו׃
לאחר מכן עובר יהודה לתאר את תגובת האחים שחששו מהורדת האח הצעיר למצרים, ואת תגובתו הנוקשה של יוסף:
וַנֹּ֨אמֶר֙ אֶל־אֲדֹנִ֔י לֹֽא־יוּכַ֥ל הַנַּ֖עַר לַֽעֲזֹ֣ב אֶת־אָבִ֑יו וְעָזַ֥ב אֶת־אָבִ֖יו וָמֵֽת׃ וַתֹּ֨אמֶר֙ אֶל־עֲבָדֶ֔יךָ אִם־לֹ֥א יֵרֵ֛ד אֲחִיכֶ֥ם הַקָּטֹ֖ן אִתְּכֶ֑ם לֹ֥א תֹֽסִפ֖וּן לִרְא֥וֹת פָּנָֽי׃
בדברים אלו מעורר יהודה תחושה חזקה של ניגוד בין דאגתם ורגישותם של האחים לבנימין לבין התעקשותו של יוסף על הבאתו, תוך שימוש באיום שהם לא יוכלו לראות את פניו אם הוא לא יובא.
הנאום > תיאור תגובתו של יעקב לבקשה להביא את בנימין למצרים

יהודה מספר כי האחים חזרו וסיפרו ליעקב את דברי יוסף, אך לא מתאר את תגובתו הראשונית לדרישה להביא את בנימין. לאחר מכן הוא מספר על בקשתו של יעקב להביא עוד אוכל ממצרים. האחים מסבירים לו שהם לא יכולים לרדת ולהגיע ליוסף לקנות אוכל ללא בנימין אותם הם מכנים "אָחִ֥ינוּ הַקָּטֹ֖ן" יעקב מגיב בדברים נרגשים מאד בהם הוא מסביר שהוא אינו יכול להסכים לשלוח את בנימין: "אַתֶּ֣ם יְדַעְתֶּ֔ם כִּ֥י שְׁנַ֖יִם יָֽלְדָה־לִּ֥י אִשְׁתִּֽי: וַיֵּצֵ֤א הָֽאֶחָד֙ מֵֽאִתִּ֔י וָֽאֹמַ֕ר אַ֖ךְ טָרֹ֣ף טֹרָ֑ף וְלֹ֥א רְאִיתִ֖יו עַד־הֵֽנָּה: וּלְקַחְתֶּ֧ם גַּם־אֶת־זֶ֛ה מֵעִ֥ם פָּנַ֖י וְקָרָ֣הוּ אָס֑וֹן וְהֽוֹרַדְתֶּ֧ם אֶת־שֵֽׂיבָתִ֛י בְּרָעָ֖ה שְׁאֹֽלָה:"
יהודה לא מפרט בשלב זה כיצד שוכנע לבסוף יעקב לשלוח את בנימין, והוא שומר את קבלת הערבות על ידיו לסיום הנאום.
הנאום > מה יקרה אם בנימין לא ישוב ליעקב

לאחר הסבר הרקע הרגשי והנפשי של יעקב ובנימין יהודה מתצת זאת במשפט: "וְעַתָּ֗ה כְּבֹאִי֙ אֶל־עַבְדְּךָ֣ אָבִ֔י וְהַנַּ֖עַר אֵינֶנּ֣וּ אִתָּ֑נוּ וְנַפְשׁ֖וֹ קְשׁוּרָ֥ה בְנַפְשֽׁוֹ׃" לבסוף יהודה מציג את ההשלכות הקשות של כך שבנימין יישאר כעבד בבית יוסף: "וְהָיָ֗ה כִּרְאוֹת֛וֹ כִּי־אֵ֥ין הַנַּ֖עַר וָמֵ֑ת וְהוֹרִ֨ידוּ עֲבָדֶ֜יךָ אֶת־שֵׂיבַ֨ת עַבְדְּךָ֥ אָבִ֛ינוּ בְּיָג֖וֹן שְׁאֹֽלָה". הדבר יוביל למותו של יעקב תוך צער וכאב נורא.
הנאום > הערבות של יהודה לבנימין

הנאום מסתיים בתיאור הערבות שיהודה קיבל על עצמו כדי לשכנע את יעקב לשלוח את בנימין למצרים: "כִּ֤י עַבְדְּךָ֙ עָרַ֣ב אֶת־הַנַּ֔עַר מֵעִ֥ם אָבִ֖י לֵאמֹ֑ר אִם־לֹ֤א אֲבִיאֶ֨נּוּ֙ אֵלֶ֔יךָ וְחָטָ֥אתִי לְאָבִ֖י כָּל־הַיָּמִֽים׃" יהודה מסביר שהוא לא מסוגל להשאיר את בנימין במצרים ולשוב ליעקב, ולכן הוא מציע להישאר עבד אצל יוסף תחת בנימין: "וְעַתָּ֗ה יֵֽשֶׁב־נָ֤א עַבְדְּךָ֙ תַּ֣חַת הַנַּ֔עַר עֶ֖בֶד לַֽאדֹנִ֑י וְהַנַּ֖עַר יַ֥עַל עִם־אֶחָֽיו׃" הוא חותם במשפט שבו הוא חוזר על הצער שייגרם ליעקב אם בנימין לא ישוב ובתיאור דאגתו העמוקה לאביו: "כִּי־אֵיךְ֙ אֶֽעֱלֶ֣ה אֶל־אָבִ֔י וְהַנַּ֖עַר אֵינֶנּ֣וּ אִתִּ֑י פֶּ֚ן אֶרְאֶ֣ה בָרָ֔ע אֲשֶׁ֥ר יִמְצָ֖א אֶת־אָבִֽי׃"
תוצאות הנאום

הנאום משיג את מטרתו בצורה מלאה, יוסף מצווה להוציא מהמקום את כל האנשים שאינם אחיו, פורץ בבכי ומגלה לאחיו שהוא יוסף אחיהם. הוא בוכה על צואריהם, מפייס אותם, ומסביר שהם חשבו עליו רעה, אך האלהים חשבה לטובה.
ראו גם

פרשת ויגש
פרשת יוסף ואחיו
יהודה
ערבות
לקריאה נוספת

שולה אברמסקי. 2019. נאומי מנהיגים באוזני מנהיגים – רטוריקה ומנהיגות במקרא. ירושלים: הוצאת כרמל, עמ' 336 – 471.
דף של נחמה לייבוביץ' על נאום יהודה
שיעור של הרב אלחנן סמט על נאום יהודה
הערות שוליים

↑  בראשית, לז, א-לו א
↑  ספר בראשית, פרק ל"ט, פסוקים א'–ו'
↑  ספר בראשית, פרק ל"ט, פסוקים ז'–כ"ג
↑  ספר בראשית, פרק מ', פסוקים א'–כ"ג
↑  ספר בראשית, פרק מ"א, פסוקים א'–נ"ב
↑  ספר בראשית, פרק מ"א, פסוקים נ"ג–נ"ז
↑  ספר בראשית, פרק מ"ב, פסוקים א'–כ"ה
↑  ספר בראשית, פרק מ"ד, פסוק י"ח
↑  ספר בראשית, פרק מ"ד, פסוקים י"ט–כ"א
↑  ספר בראשית, פרק מ"ד, פסוקים כ"ב–כ"ג
↑  ספר בראשית, פרק מ"ד, פסוקים כ"ז–כ"ט
↑  ספר בראשית, פרק מ"ד, פסוק ל'
↑  ספר בראשית, פרק מ"ד, פסוק ל"א
↑  ספר בראשית, פרק מ"ד, פסוק ל"ב
↑  ספר בראשית, פרק מ"ד, פסוק ל"ג
↑  ספר בראשית, פרק מ"ד, פסוק ל"ד
שקיעת החמה

ערך זה עוסק במושג היהודי שקיעת החמה. אם התכוונתם למושג האסטרונומי שקיעה, ראו .
דקות ספורות לפני שקיעת החמה.
חוף הכרמל לאחר שקיעת החמה ותחילת זמן בין השמשות.
שקיעת החמה היא ציון זמן בהלכה המוגדרת ככניסת כל גלגל החמה מתחת לקו האופק. מיד לאחר השקיעה מתחיל זמן ביניים הנקרא בין השמשות, שנחשב לזמן מעבר בין יום ללילה. זמן זה מסתיים עם צאת הכוכבים.
קביעת זמן שקיעת החמה

ישנם המחשיבים את שקיעת החמה ברגע שבו גלגל החמה שוקע מתחת לאופק, והשמש מתכסה לחלוטין. דעה זו מקורה במהר"ם אלשקר בשם הגאונים, ונפסקה להלכה על ידי בעל התניא בסידורו והגר"א, וכיום היא הדעה המקובלת.
בחישוב זמנה המדויק של שקיעה זו, נחלקו הפוסקים האם השקיעה הנראית היא הקובעת (ולכך במקומות גבוהים השקיעה מתאחרת). או שהשקיעה האסטרונומית שאינה מתחשבת בנתונים הטופוגרפיים של האזור היא הקובעת (ולפיה מחשיבים את כל כדור הארץ כאילו היה בגובה פני הים). רוב הפוסקים סוברים שהשקיעה הנראית היא הקובעת, והרב איסר זלמן מלצר חשש לשקיעה האסטרונומית.
גם על פי השיטה של "השקיעה הנראית", אם ישנם הרים סמוכים שמסתירים את האופק – מנכים אותם. ורק אם ישנם הרים רחוקים – מתחשבים בהם. אם כי לא ברור לחלוטין מה נחשב קרוב לעניין זה.
ישנה עוד דעה של רבנו תם שאומרת שיש כמו שתי שקיעות, הביטוי 'שקיעת החמה' שמכוון לזמן שבו נעלם ומתכסה כל גלגל השמש מעינינו במערב, וזהו זמן תחילת השקיעה. ולאחר מכן מתחיל תהליך של "שקיעת האור" התחשכות שנמשך 58.5 דקות (משך הילוך שלושה ורבע מילין) לאחר השקיעה של גלגל החמה. סוף זמן זה נקרא סוף שקיעה ולאחריו מגיע זמן בין השמשות שהוא 13.5 דקות (משך הילוך שלושת רבעי מיל)שהוא ספק יום ספק לילה ואז מגיע זמן צאת הכוכבים שהוא לילה ודאי.
מקור שיטת רבנו תם הוא בגמרא במסכת שבת שמביאה שיטת רבי יהודה, כפי שמסביר אותה רבה, לגבי זמני המעבר מהיום ללילה. וכך שיטתו – לפני שתשקע החמה, זה ודאי יום. משתשקע החמה, למשך זמן הילוך שלושת רבעי מיל, זהו זמן המכונה 'בין השמשות', ויש ספק האם להגדירו כיום או כלילה. לאחר זמן זה, מגיע זמן 'צאת הכוכבים' שהוא ודאי נחשב לילה. רבנו תם מקשה על כך מדברי רבי יהודה עצמו, המובאים במסכת פסחים. שם הוא אומר שמשקיעת החמה ועד לצאת הכוכבים יש זמן הילוך ארבעה מילין. ולכן מחדש רבנו תם שיש לחלק בין הביטוי 'שקיעת החמה' שמכוון לזמן שבו נעלמת השמש מעינינו במערב, וזהו זמן תחילת השקיעה.(השקיעה הרגילה לדעת הגאונים) לבין הביטוי 'משתשקע החמה', שמשמעו סוף זמן היעלמות האור כשהשמש נכנסה ב'עובי הרקיע', וגם אורה התרחק ממנו. בשיטה זו מיישב רבנו תם את  הסתירה כביכול בדברי ר יהודה.
בדעה זו נקטו רוב הראשונים כהרמב"ן, הרשב"א והרא"ש, וכן פסק רבי יוסף קארו בשולחן ערוך. מחלוקת זו, היא מחלוקת ארוכה בעלת השלכות רבות והיא נתונה בפולמוס. כיום רק קבוצות מסוימות בעיקר בחוץ לארץ (כחסידות סאטמר ועוד) נוהגות כדעת ר"ת גם להקל, ואילו רוב הציבור הדתי והחרדי נוהג כשיטת הגאונים, חלקם גם לקולא וחלקם רק לחומרא.
דיני שקיעת החמה

זמן שקיעת החמה הוא הזמן בו מסתיימות קיום מצוות היום, כמו הנחת תפילין, נטילת ארבעת המינים ועוד, ואחריו מתחיל זמן בין השמשות, שהוא ספק יום ספק לילה.
כמו כן, זמן השקיעה קובע את סוף הזמן בו אפשר להתפלל תפילת מנחה, וגם למנהגים אחרים לא נופלים אפיים (תפילת תחנון) לאחר שקיעת החמה. הרב בעל התניא בסידורו כתב שאין למנוע מלהתפלל תפילת מנחה עד זמן השקיעה לפי ר"ת.
אבל לעניין תפלת המנחה שהיא מדברי סופרים אין למחות ביד המקילין בין בחול בין בשבת ובפרט בשעת הדחק בימות החורף שהיום קצר...
זמן השקיעה קובע גם לכניסת השבת, חגים ויום כיפור (מלבד תוספת זמן הנהוגה בכל מקום לפני מנהגו, בין 20 ל-40 דקות) וכן זמנים נוספים.
ראו גם

זמני הזריחה והשקיעה
הערות שוליים

↑  הלכות שבת רסא ס' ב'
| זמני היום בהלכה |
| --- | --- | --- |
| בוקר | קריאת הגבר • עמוד השחר • משיכיר • הנץ החמה • סוף זמן קריאת שמע • סוף זמן תפילה |  |
| צהריים | חצות היום • מנחה גדולה • מנחה קטנה • פלג המנחה |  |
| ערב | שקיעת החמה • בין השמשות • צאת הכוכבים |  |
| לילה | חצות הלילה • אשמורות הלילה |  |
| ראו גם | שעות זמניות • קו התאריך בהלכה • הלוח העברי |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
הדר רצון-רותם

| --- | --- |

רצון-רותם, 2012
 לידה:  22 בפברואר 1978 (בת 46) ירושלים, ישראל 
 שם לידה:  הדר רצון 
 מדינה:  ישראל ישראל
 בן זוג:  יאיר רותם
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
רצון-רותם, 2012
הדר רצון-רותם (נולדה ב-22 בפברואר 1978) היא שחקנית ישראלית.
חיים אישיים

בשנת 2009 נישאה ליאיר רותם. לה שתי בנות. מתגוררת ברחובות.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | סוגה | במאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | פצצה מתקתקת | ראודה השהידית | מכללת עמק הירדן | עטר אופק | סרט סטודנטים |
| 2007 | חקירה מעבר לקווים | סאפיה | הפקה אמריקאית | גווין הוד | במקור: Rendition |
| 2007 | פה קבור הכלב | מיה | המכללה להוראת התיאטרון | שחר חדד | סרט סטודנטים |
| 2009 | דמעות של חול | נסרין | הפקה חרדית | רכי אליאס |  |
| 2015 | חתונה מנייר | מוכרת | סרט קולנוע | ניצן גלעד |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | תוכנית/סדרה | תפקיד | ערוץ/מדינה | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | ספיידרז | אלינור | טין ניק | אופיר לובל |
| 2021 | הד קולך |  | כאן 11 | תום שובל |
| 2020 | השוטרים | סיגל אלפיסי | קשת 12 | רותם שמיר |
| 2019 | משיח | ריקי | קשת 12 | דנה פוליג |
| 2019 | אלי (מיני-סדרה) | נדיה כהן | נטפליקס | גידי רף |
| 2014 | מתים לרגע | מרים | HOT3 | יואב פז, דורון פז |
| 2014 | תא גורדין, העונה השנייה | קרן | yes | דני סירקין |
| 2012 | חטופים, העונה השנייה | לילה | שידורי קשת, ערוץ 2 | גידי רף |
| 2012 | תל אביביות | גלי | שני פרקי פיילוט, ערוץ 10 | דנה בלנקשטיין |
| 2012 | For Better and for Worse | מירי | אופרת סבון פולנית | גז'גוז' לבנדובסק (Grzegorz lewandowsk) |
| 2009 | הנשמה שלך (במקור: Die Seele eines Mörders) | זוהרה בשארי | מותחן טלוויזיה גרמני, על פי ספרה של בתיה גור "רצח בבית לחם" | פיטר קטגוביץ' |
| 2007 | מערת הקבורה של ישו | מריה מגדלנה | הפקה קנדית של ג'יימס קמרון, שודר בין השאר בערוץ 8 | שמחה יעקובוביץ' |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | הצגה | תפקיד | תיאטרון | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | שמשון בר לשון | כל הדמויות הנשיות | תיאטרון המדיטק | שמואל הספרי | שמואל הספרי |
| 2007 | איזה נוער | תלמידה בבית ספר | חני – העמותה לקידום תיאטרון מובחר | חגית רכבי ניקוליבסקי | חגית רכבי ניקוליבסקי |
| 2008 | טובים השניים | ג'ניפר | הסטודיו של יורם לווינשטיין | ריי קוני | רוני מנדלסון |
| 2010 | סיגל | סיגל | הסטודיו של יורם לווינשטיין | שלומי מושקוביץ, עיבוד השירים מאת שי בן-יעקב | צדי צרפתי |
| 2011 | לא ביום ולא בלילה | האחות יעל | תיאטרון הבימה | אברהם רז | רועי הורוביץ |
| 2011 | סיגל | סיגל | תיאטרון הבימה | שלומי מושקוביץ, עיבוד השירים מאת שי בן-יעקב | צדי צרפתי |
הערות שוליים

↑  אילנה שטוטלנד, כוח רצון: הדר רצון-רותם בדרך להצלחה, באתר nrg‏, 28 בנובמבר 2012
↑  שני שחם, כן יהי רצון: הדר רצון-רותם מקווה שהפעם, לשם שינוי, לא תשכחו אותה, באתר Xnet‏, 16 בדצמבר 2014
↑  חיים נוי, ביקורת: סיגל, תיאטרון הבימה – אגדת אריס סאן קמה לתחייה במופע מוזיקלי סוחף, באתר מחזמר, 24 באפריל 2011
צבי גורן, סיגל - מחזמר אינטימי ומרגש, באתר הבמה, 13 באוקטובר 2010
↑  TEL אביביות והעיר הגדולה, באתר ynet, 13 בספטמבר 2012
↑  שלי פריצקר, ערוץ 10 יחליט אם להפיק סדרה חדשה לפי נתוני הפיילוט, באתר כלכליסט, 11 בספטמבר 2012
↑  רן בוקר, תרבות ובידור>טלוויזיה>מגזין טלוויזיה>, באתר ynet, 2 באוקטובר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 106230358X  VIAF: 311706935   WorldCat (עם VIAF): 311706935
יחסי טיבט–ישראל

| יחסי טיבט–ישראל |
| --- | --- |
טיבט: ישראל


טיבט: ישראל

מדינת ישראל מעולם לא התערבה בסוגיית טיבט על מנת לא לפגוע ביחסי ישראל וסין. עם זאת, בשנים המוקדמות של שנות ה-60 של המאה ה-20 התקיימו מגעים רופפים ולא רשמיים בין ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון לדלאי לאמה טנזין גיאטסו.
לקריאה נוספת

משה יגר, המסע הארוך לאסיה: פרק בתולדות הדיפלומטיה של ישראל, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2004
יונתן גולדשטיין ויצחק שיחור, סין וישראל, מאיבה לקרבה, הוצאת מאגנס, 2016
אהרן שי, סין וישראל: בין סינים ליהודים, בין בייג'ינג לירושלים, ידיעות ספרים, 2016
יוסף שלהבת, סין וישראל: המדע בשרות הדיפלומטיה, הוצאת שמירים, קריית אונו, 2009
הילל בן שחר

"נפילתו של לוציפר" תחריט מעשה ידי גוסטב דורה, איור של סצנה מתוך "גן העדן האבוד" מאת מילטון, שנת 1866.
הֵילֵל בֶּן שָׁחַר (ספר ישעיהו, פרק י"ד, פסוק י"ב) הוא כינוי או אפיתט המוזכר בספר ישעיהו בקינה הסאטירית המכונה "המשל על מלך בבל" (שם, ג–כג; "משל" כאן במשמעות דברי לעג, "משל ושנינה"). המלך המת (או העתיד למות), מושא הקינה, מדומה להֵילֵל בן שחר, ששאף לעלות השמימה אך סופו שהוא מוטל, מושפל ומבוזה, למעמקי שאול. האזכור של הילל נושא אופי מיתי, ומקובל לחשוב שהוא משקף מיתוס כוכבי קדום על אל מורד שנפל. אך למרות המאמצים לזהות את הילל ולאתר את הרקע המיתולוגי שלו, אם רקע כזה קיים, נותרה דמותו לוטה בערפל. בנצרות נודע הילל בשם לוציפר (בלטינית: Lucifer, על פי תרגום הוולגטה), ולימים זוהה עם השטן.
פירוש הכינוי וגיזרונו

משיקולים פרוזודיים ואחרים, כמעט כל החוקרים מתייחסים לצירוף "הֵילֵל בֶּן שָׁחַר" כאל יחידה תחבירית אחת, המהווה את שמה או כינויה של אותה ישות שאליה מכוונים פסוקים יב–טו. על פי תוכנו והקשרו, מתפרש הצירוף כשם עצם פרטי או ככינוי המתייחס לגרם שמים או לישות מיתולוגית כוכבית שיש לה זיקה כלשהי ל"שחר"; אולם פירוש הצירוף וגיזרונו, וטבעו של הרפרנט שאליו הוא מתייחס, לא הובהרו די הצורך.
המילה "הֵילֵל", כצורה שמנית, היא יחידאית במקרא. היא מתורגמת בתרגום השבעים כ-heōsphoros (ביוונית: ἑωσφόρος; מילולית: "מביא השחר"), ובעקבותיו בוולגטה כ-lucifer ("נושא האור") ומתפרשת ככינוי לכוכב השחר. תרגום זה משקף את הניתוח של "הילל" כשם עצם הגזור, במשקל לא טיפוסי, מן השורש הל"ל שעניינו הפצת אור, ומשמעותו: "הזורח". מסורת פרשנית עתיקה זו נמשכה גם בפרשנות המסורתית היהודית והנוצרית, וגם כיום מאמצים אותה חוקרים רבים. אחרים סבורים, בעקבות פייר גרלו, שהמילה שאולה מהתואר ellu באכדית, במשמע: "בהיר, בוהק", שצורתו בנסמך: elil. תואר זה משמש גם בהתייחס לאלים. הוגו וינקלר שיער שהשם מקביל ל"הִלַאל" בערבית, ופירושו "מולד הלבנה". הוא מתקן את הניקוד מהֵילֵל להֵילָל כדי לקרבו לצורה הערבית, וכמו כן הוא מתקן את "שחר" ל"שׂהר" = סהר, כלומר הֵילָל בן שַׂהַר הוא אל מולד הירח, בנו של אל הירח. כנגד הצעה זו נטען שהתיקון משחר לשׂהר, צורה שאיננה מתועדת במקרא, מסופק; כמו כן, לא ידוע על מיתוס המתאר אל מולד ירח (או אל ירח) המנסה לרשת את כסאו של ראש הפנתיאון.
נעשו ניסיונות להשוות את השם הֵילֵל עם שמות דומים של אלים מהפנתאונים של עמי האזור. ויליאם גאלאגר מעלה את ההשערה שהילל הוא הגרסה העברית של שם האל המסופוטמי אנליל, בצורתו האכדית: ellilu/illilu. במרחב השמי מערבי, אלוהות בשם "הלל" ידועה מן השירה האוגריתית. אולם כמעט דבר אינו ידוע על הלל זה, כנראה אל זוטר, המוזכר אך ורק בתיאורן השגור של הכושרות, קבוצת אלות זוטרות המופקדות על ההיריון וההולדה. בעלילות אקהת ובשיר חתונת ירח ונכל מכונות הכושרות: "בנת הלל סננת" (= בנות הלל הסנוניות?) ו"בנת הלל בעל גמל". אמנם הביטוי הראשון איננו מתייחס בהכרח לדמות בשם "הלל", וניתן לפרש אותו בדרכים אחרות, כגון "בנות האומרות הלל", מהללות ומזמרות. הביטוי השני אף הוא סתום למדי, אך תחבירו מעיד על התייחסות לאל בשם הלל שהכושרות נחשבות ל"בנותיו" (לא בהכרח במובן המילולי). בהקשר להלל האוגריתי הועלה גם שמו של האל חֻֿלֵלֻ (ḫulēlu), המופיע בטקסטים פולחניים מאמר, ואפשר שזהו תעתיק של צורה שמית מערבית מעין הֻלֵלֻ.
לפי מסורת פרשנית אחרת, יש להפריד בין "הילל" ל"בן שחר", ולפרש את הראשון כצורה פועלית, ציווי בבניין הפעיל מן השורש יל"ל (השוו לפסוק לא, ועוד). כך מתורגמת המילה בתרגום הפשיטתא הסורי, בתרגום עקילס ליוונית ובפירושו של הירונימוס לישעיהו יד יב (שם נקט תרגום מילולי, שלא כבתרגומו לפסוק בוולגטה). אולם כיום פירוש זה זניח. עם זאת, אין בהכרח סתירה בין הפירושים: מרווין סוויני סבור שמדובר בכפל משמעות מכוון.
מקבילות במקרא

התמה של התנשאות שסופה השפלה רווחת במקרא בכלל ובספרות הנבואית בפרט. קינת המשל על מלך בבל מהווה, בין היתר, ביטוי משוכלל ומובהק של תמה זו, המגיע לשיאו במונולוג הפנימי של הילל בן שחר ובתיאור נפילתו. בנבואה בא עיקרון זה בדרך כלל בלבוש תאולוגי, המדגיש את היותה של הגאווה חטא כנגד האל, שגומל לגא בהשפלתו. לעומת זאת, הקינה שבישעיהו יד מתמקדת בהתנשאותו ובנפילתו של המלך מושא הקינה, ולהוציא את פסוק ה', איננה מדגישה בצורה מפורשת את חלקו של האל במהלך זה. מבחינה זו היא חריגה, וטיפוסית יותר לספרות החוכמה דווקא. בסוגה זו, שנקודת מבטה אנתרופוצנטרית ו"חילונית" יותר, האסון והמפלה הם תוצאה סיבתית טבעית של הניסיון לחרוג מהגבולות האנושיים.
מעבר לזיקה תמטית גרידא, ניתן למצוא במקרא כמה מקבילות מובהקות יותר ופחות מבחינה ספרותית לתיאור שבישעיהו יד, יב–טו ולקינה בכללותה. כמה מנבואות הגויים שביחזקאל מגלות דמיון בולט לקינה שבישעיהו, הן מצד התוכן והן מצד הסגנון ואוצר המילים. בפרט יש לציין את אלה: הנבואה על "נגיד צור" (ספר יחזקאל, פרק כ"ח, פסוקים א'–י'); הקינה הסמוכה לה על מלך צור (ספר יחזקאל, פרק כ"ח, פסוקים י"א–י"ט); והנבואה השנייה על מלך מצרים (ספר יחזקאל, פרק ל"א). שלוש הנבואות הללו, הכתובות בסגנון של פרוזה קצובה, דומות לקינה שבישעיהו מבחינת נושאן: נבואת פורענות על מלך זר. נוסף על כך, אף בהן, כבקינה שבישעיהו, מוצג השליט כדמות מרוממת לאין שיעור, שגאוותו מגיעה לכדי האלהה עצמית; אף בהן מושפל הוא עד עפר ומורד שאולה; וכמו בתיאורו של הילל בן שחר בקינה, אף הן עושות שימוש בתמונה מיתולוגית או מעין-מיתולוגית כדי לתאר את המלך ברוממותו ובשפלותו.