stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חורבת צונם

| --- | --- |

 מידות
 גובה מעל פני הים:  559 מ' 
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הביזנטית בארץ ישראל 
 אתר ארכאולוגי
 ארכאולוגים:  יוחנן אהרוני 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  33°03′52″N 35°16′23″E﻿ / ﻿33.064444444444°N 35.273055555556°E﻿ / 33.064444444444; 35.273055555556
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) חורבת צונם(למפת הגליל המערבי רגילה) חורבת צונם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת צונם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת צונם
 
חורבת צונם או חורבת (א-)צֻוַּאנה (בערבית: אבן צור) המכונה גם העיר האבודה היא אתר ארכאולוגי השוכן בגליל העליון, 6 ק"מ צפונית למעלות-תרשיחא, בין היישובים אבן מנחם וגורנות הגליל.
באתר חורבות של עיר ביזנטית ששטחה כ-15 דונם, בהן בניינים נפולים, בית בד, בורות מים, חצובים בעלי קשתות, קברים, שברי עמודים, שרידי מסגד ממלוכי וחרסים מהתקופה הרומית.
בשנות ה-50 נסקר האתר על ידי יוחנן אהרוני, שמצא כי המקום היה מיושב מהתקופה הרומית ועד התקופה המוסלמית המוקדמת.
האתר מהווה מוקד משיכה למטיילים, וב-2020 האתר אמור להיכנס לתוכנית העבודה של קק"ל, אך הוא צפוי להישאר "צנוע ואינטימי". מרבית האתר מכוסה בחורש המורכב בעיקר מעצי אלון התולע וער אציל. בנוסף, באתר שלולית חורף המאכלסת סוגים שונים של דו-חיים.
הערות שוליים

↑  כל מקום ואתר, 20, ישראל: משרד הביטחון, 2005, עמ' 137, מסת"ב 965-220-263-0.
↑  תוכנית אב לשטחים פתוחים, מועצה אזורית מעלה יוסף, פברואר 2018, עמ' 103.
↑  תוכנית אב לשטחים פתוחים, מועצה אזורית מעלה יוסף, פברואר 2018, עמ' 138.
↑  יוחנן אהרוני, סקר בגליל: יישובים ישראליים וחרסיהם, ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה ד, 1956, עמ' 60.
↑  שבתאי שירן, העיר האבודה, שביעי 278, עמ' 32, 27 באוקטובר 2017.
↑   משה גלעד, מסע בעקבות הכפרים האבודים של הגליל המערבי, באתר הארץ, 20 ביוני 2019.
↑  אמנון גופר, ‏מתחת לאדמה: שלושה מקומות נסתרים בגליל, "מסע אחר".
↑  תוכנית אב לשטחים פתוחים, מועצה אזורית מעלה יוסף, פברואר 2018, עמ' 137.
שאו ציונה נס ודגל

"שְׂאוּ צִיּוֹנָה נֵס וָדֶגֶל" הוא שיר שחיבר המשורר והעיתונאי היהודי-רוסי נח רוזנבלום בסוף המאה ה-19, והופיע לראשונה במאסף "האשכול" בחודש סיוון תרנ"ח (1898).
רוזנבלום חיבר את השיר בעקבות הקונגרס הציוני הראשון. באותה תקופה קמו כ-650 אגודות ציוניות, כשלכל אחת מהן מצע ותקנון משלה. בשיר מבוטא היעד העיקרי שהציב הקונגרס הציוני מאז היווסדו, והוא איחוד העם היהודי על אגודותיו השונות לתנועה גדולה שחבריה יעלו בהמוניהם לארץ ישראל.
בין השאר, השיר קיבל השראתו מספר ירמיהו, פרק ד', פסוק ו': "שאו נס ציונה, העיזו אל תעמודו". הלחן עובד מנעימה חסידית עממית (שחוברה גם לפסוק "שאו שערים ראשיכם") על ידי נח זלודקובסקי.
מילות השיר המקוריות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  שְׂאוּ צִיּוֹנָה נֵס וָדֶגֶל  דֶּגֶל מַחֲנֵה יְהוּדָה  מִי בָּרֶכֶב מִי בָּרֶגֶל  נֵעָשׂ נָא לַאֲגֻדָּה.    יַחַד נֵלְכָה נָא נָשׁוּבָה  אַרְצָה אֲבוֹתֵינוּ  אֶל אַרְצֵנוּ הָאֲהוּבָה  עֶרֶשׂ יַלְדוּתֵנוּ.    | שׁוּבוּ, שׁוּבוּ מִמֶּרְחַקִּים,  אַרְצָה אֶרֶץ אָבוֹת!  נוּסוּ נוּסוּ מִמַּעֲמַקִּים  בְּעֶזְרַת שׁוֹכֵן עֲרָבוֹת.    אָז עַם נִהְיֶה כְּמוֹ הָיִינוּ,  מֶנּוּ יָתֵד פִּנָּה.  אָז אַךְ שְׂחוֹק יִמָּלֵא פִּינוּ,  וּלְשׁוֹנֵנוּ רִנָּה!    | רוּח יוֹאָב תַּלְבִּישֵׁנוּ,  רוּחַ גְּבוּרַת צְדָקָה,  בְּעַד עַמֵּנוּ, בְּעַד אַרְצֵנוּ  חִזְקוּ וְנִתְחַזָּקָה!    אַל נָא יָבוֹא מֹרֶךְ בָּנוּ  מִפְּנֵי חֶרֶב יוֹנָה –  נִקַּח לָנוּ מַה שֶּׁלָּנוּ,  נִשָּׂא נֵס צִיּוֹנָה!    |
התקבלות

אברהם משה לונץ הכניס את השיר לספרו "כינור ציון", והוא היה להמנון ציוני. באותה תקופה היה שלטון הטורקים בשלבי גסיסה והשלטונות החשדניים האשימו את לונץ כנושא מסר של בגידה ומרידה. ללונץ, שהיה עיוור, נערך משפט, ונגזר עליו לסגור את בית הדפוס.
השיר היה להמנון ארגון אגודת העשרות וכן הגדוד עברי "מחנה יהודה" שהוקם בנס ציונה על ידי מיכאל הלפרן. בהשראת השיר הונף דגל דמוי דגל ישראל בחנוכת המושבה נס ציונה כאשר במרכזו הופיעו המילים "נס ציונה" רקומות בזהב.
נכלל בין השירים האהודים שהומלצו בספרון פנקסי אשר הוענק לכל חבר וחברה בתנועת הנוער "השומר הצעיר", בשנותיה הראשונות.
לאור היותו שיר לכת ובשל זיקתו הרבה לתודעה והמורשת הציונית משמש השיר באופן מסורתי כפתיח מחרוזת שירי לכת לאומיים המושמעים במהלך טקס הדלקת המשואות בהר הרצל בו נפתחים אירועי יום העצמאות בעת כניסת דגלני צה"ל וביצועי תרגילי הסדר.
הערות שוליים

↑  יעקב מזור, מן הניגון החסידי אל הזמר הישראלי, קתדרה, 115, תשס"ה עמ' 120.
↑  שובו, שובו ממרחקים: גלגוליו של השיר 'שאו ציונה נס ודגל' (א), אליהו הכהן 24 באפריל 2020, ע"פ ירמיהו הלפרין, אבי מיכאל הלפרן, הדר, תשכ"ד, עמ' 198-197
ערך זה הוא קצרמרבנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נחלאות

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  ירושלים
 קואורדינטות:  31°46′57″N 35°12′42″E﻿ / ﻿31.7825°N 35.21166667°E﻿ / 31.7825; 35.21166667
 שכונות נוספות בירושלים
  (למפת ירושלים מוגדלת) נחלאות(למפת ירושלים רגילה) נחלאות(למפת הרי ירושלים רגילה) נחלאות(למפת הרי ירושלים מוגדלת) נחלאות
 
נחלאות הוא גוש של שכונות ותיקות בלב ירושלים, שנבנו בין הרבע האחרון של המאה ה-19 לאמצע המאה ה-20. רוב השכונות מרוכזות בין הרחובות אגריפס ובצלאל, ומיעוטן מגיע עד רחוב יפו מכאן ושכונת בצלאל מכאן. רובן בנויות במתכונת שכונות החצר האופייניות לבנייה היהודית הקהילתית של אותה תקופה.
השכונות הראשונות נבנו על ידי יהודים יוצאי העיר העתיקה (אנשי היישוב הישן) כחלק מתהליך היציאה מן החומות, ואילו החדשות יותר הוקמו על ידי בני עדות המזרח שעלו ארצה בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. הקרקע נקנתה חלקים חלקים מידי יושבי הכפר הערבי ליפתא שבמערב ירושלים. מספר התושבים בשכונה מוערך בסביבות 12,000 (נכון לשנת 2017).
נחלאות בתצפית ממגדל העיר לכיוון צפון מערב. בתי השכונה הם המבנים הנמוכים, עם גגות אדומים. בשמאל התמונה עומד בית העם (הבניין עם חזית הזכוכית), ומשמאלו בתיה של שכונת רחביה. באופק מלון קראון פלזה, ומימינו גשר המיתרים.
היסטוריה

הקמת הנחלאות החלה בזמן היציאה מהעיר העתיקה בירושלים. השכונה הראשונה מהנחלאות היא אבן ישראל, השכונה השישית שנבנתה מחוץ לחומות. בניגוד לשכונות הראשונות שנבנו מדרום לצפון, אבן ישראל נבנתה ממערב לנחלת שבעה על רחוב יפו. תהליך זה נמשך עם בנייתן של שכונות נוספות על רחוב יפו, דבר שהגדיל את גבול ירושלים המערבי. השכונות שהוקמו היו שונות זו מזו מבחינת תקנון, אוכלוסייה, מצב כלכלי ודתי.
הקמת שכונות הנחלאות התעצמה לקראת סוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים. בשכונות לב העיר - הייתה הראשונה שנבנתה, כאמור, שכונת אבן ישראל בשנת 1875. השכונה הראשונה במתחם החרדי בלב העיר הייתה שכונת כנסת ישראל א שהוקמה בשנת 1891. רוב השכונות הוקמו בתקופה העות'מאנית אך שכונות נוספות הוקמו גם בזמן המנדט הבריטי.
בשנות העשרים של המאה העשרים, נבנו שכונות חדשות ומרווחות בירושלים דוגמת בית וגן, בית הכרם, רחביה ותלפיות. האוכלוסייה המבוססת עזבה לשכונות החדשות, אך היו שנשארו בנחלאות - אלו שלא הייתה בידיהם היכולת הכלכלית או מתוך רצון לשמור על המסגרת הקהילתית. עולים רבים הגיעו באותן שנים לירושלים, עולי אשכנז העדיפו את השכונות החדשות בירושלים ואילו עולי עדות המזרח העדיפו ברובם את שכונות הנחלאות - שכבר אז החלו להיקרא הנחלאות. השכונות היו למקום של עוני, צפיפות והזנחה.
לאחר קום המדינה גדלה אוכלוסיית הנחלאות עוד יותר. כדי להתמודד עם הצפיפות, דירות הורחבו בצורה בלתי-חוקית והמקום הפך למוזנח ביותר. משפחות היו צריכות להתאים את בתיהן לטכנולוגיה שהייתה אז קיימת בכל בית בשאר הארץ, כמו בישול ומקלחות - במקומות רבים בנחלאות. לקראת מלחמת ששת הימים היו השכונות ברובן מאוכלסות בעולים חדשים, בקשישים ומשפחות מטופלות. לאחר מלחמת ששת הימים נוספו שטחים חדשים לשטח ירושלים ושכונות חדשות נבנו כמו רמות אלון, תלפיות מזרח ופסגת זאב, מה שגרם לעזיבה נוספת של אוכלוסייה צעירה. מצב השכונות הורע עוד יותר: התושבים התמעטו, דירות רבות היו נטושות ומשכו פעילות סמים ועבריינות.
גם מצבו של שוק מחנה יהודה היה בכי רע וניסיונות לעורר את האזור, כמו בנייתו של מרכז כלל, לא עמדו בתחרות מול המרכזים המסחריים החדשים, באזורים האחרים של העיר. בניגוד לתהליך ההזנחה החל גם תהליך של אכלוס הנחלאות באוכלוסייה חדשה וצעירה שהוקסמה מיופיין הציורי של הנחלאות וכן מהמחירים הזולים שבאזור. הדבר גרם לעיתים לסכסוכים עם האוכלוסייה הוותיקה בשכונה. לאחר מכן אף הגיעו אנשים אמידים יותר שהחלו לשפץ את הבתים הישנים.
באמצע שנות השמונים החלה עיריית ירושלים בניסיונות שונים לפיתוח ושיקום השכונות: בשוק מחנה יהודה, בהקמת מנהלה וגיוס תרומות לפרויקט. בשנת 1987 נתנה קרן היסוד מתנה למדינת ישראל - לשנת הארבעים שלה - והיא פרויקט שיקום שכונות לב העיר. העבודה נעשתה הן בתחום התשתית והפיתוח העירוני והן בתחום החברתי, בחיזוק האוכלוסייה הקיימת. זאת תוך כדי ניסיון לרצות את כל המעורבים בשל מורכבות האזור. בשנת 1991 החל לפעול המנהל הקהילתי לב העיר שנבחר בבחירות דמוקרטיות ועד שנת 2000 שופצו 400 יחידות דיור.
השכונות

שכונות הנחלאות מצפון לרחוב בצלאל
שכונות הנחלאות מדרום לרחוב בצלאל
שכונות חרדיות זעירות וסגורות בנחלאות
שכונות חרדיות זעירות וסגורות בנחלאות
שכונת כנסת ישראל ג'
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. להשלים את שאר השכונות.
שבת צדק - הוקמה על ידי ועדת הספרדים ב-1889 כדי לשכן בה את העניים שהסתננו לשטח השכונה שעתידה להיות ימין משה ופונו משם. בגלל אופי השכונה דבק בה השם "חארת א-טאנק" שפירושו 'שכונת הפחים'. תושבי השכונה הראשונים היו ברובם בני עדות תימן ופרס. לאחר זמן נוספו אליה בני עדות אחרות וברחוב ביבס ישנם שלושה בתי כנסת שיעידו על כך: בית כנסת כורדי; בית כנסת ספרדי, ובית הכנסת של יוצאי נציבין שבטורקיה וקמישלי שבסוריה. בשנת 1935 הייתה השכונה מהעניות ביותר בירושלים עם השכירות הזולה ביותר. בשנת 1955 נכללה השכונה בתוכנית המתאר של ירושלים כאזור הריסה שלא ניתן לדללו ולשקמו אלא יש להרסו כליל.
זיכרון יוסף - שוכנת בין הרחובות: סלמן, הירקון, היבוק וארנון. הוקמה בשנת 1931 ונקראה על שם יוסף לוי, מהעדה האשכנזית, שהיה בעל הקרקע. מכיוון שנבנתה בתקופת המנדט הבריטי חלו עליה חוקי התכנון והבנייה המנדטוריים הניכרים בבתים הנמוכים יחסית המגיעים לגובה מרבי של שלוש קומות בלבד. תושביה הראשונים היו בעיקר כורדים.
זכרון יעקב - נוסדה בשנת 1933 כדי לאכלס את העולים הרבים שהוסיפו להגיע מכורדיסטן אל האזור. נחום מזרחי שכּוּנה "צ'וצ'ה", רכש את הקרקע וקרא לשכונה על שם אביו החכם יעקב מזרחי.
נווה שלום - שוכנת בין הרחובות שילה, גבעון, בית צור ונסים בכר. נוסדה בשנת 1896, והייתה מורכבת מבני תימן ופרס שרכשו קרקעות מבנק פרוטיגר. שם השכונה ניתן לה על פי הפסוק: "וישב עמי בנוה שלום ובמשכנות מבטחים ובמנוחת שאננות" (ישעיה לב, יח).
שבת אחים - שוכנת בין הרחובות שילה, רמה ובצלאל. נוסדה על ידי חברה מסחרית שרכשה את הקרקעות למטרות רווח. בנייתה החלה ב-1892 אך כנראה לא הושלמה ובתיה התמזגו עם בתי נוה שלום ונחלת ציון הסמוכות. בשכונה התגוררו בני עדות שונות, בהתאמה לשמה הקרוי על פי הפסוק בתהילים קל"ג: "הנה מה טוב ומה נעים שבת אחים גם יחד". השם גם מרמז על העדות שהסתופפו בה: שפניולים, בגדדים, תימנים, אורפלים, חלאבים, יוונים ומוגרבים.
נחלת ציון - הוקמה ב-1891 על ידי אברהם אלברט ענתבי, מנהל חברת "כל ישראל חברים" בירושלים. הוא רכש את הקרקע מערביי ליפתא ובאמצעות כי"ח שיכן במקום פועלים ואומנים עניים. ענתבי עצמו נחשד על ידי הטורקים בחוסר נאמנות בזמן מלחמת העולם הראשונה, והוגלה מהארץ. במשך שנים זכרו תושבי השכונה את פועלו וכינו אותה "השכונה של מסייה ענתבי". בשנים האחרונות משכה אליה נחלת ציון סטודנטים רבים שהוקסמו מאופיה המיוחד. כך החל תהליך של שיקום השכונה וכיום מגיעות אליה משפחות מבוססות המשפצות את הבתים הישנים.
השכונות > שמות הנחלאות

לכל שכונה בגוש הנחלאות שם ייחודי לה. השם "נחלאות" מקורו כנראה בעובדה כי כמה משמות השכונות מתחילים במילה "נחלת", כך נחלת אחים, נחלת יוסף, נחלת ציון וכדומה.
כמה משמות השכונות קשורים ביזם או בתורם שהקים אותן, כך היא למשל סוכת שלום הנקראת על שם היזם שלום קונסטרום; בתי ברוידא על שם יעקב משה ברוידא; אהל משה ומזכרת משה על שם משה מונטיפיורי וכו'. רוב שמות השכונות היו גם שמות של ספרי יהדות ידועים באותה תקופה, כמשמעות שנייה. כך "מאה שערים", "נחלת שבעה", "מקור ברוך", וגם השכונות הנזכרות "מזכרת משה" ו"סוכת שלום". לכמה מהשכונות שם בעל משמעות דתית הקשור גם לתולדותיה. כך היא למשל אבן ישראל, ששמה שאוב מפסוק בספר בראשית: "מידי אביר יעקב, משם רועה אבן ישראל", והמילה אב"ן מייצגת בגימטריה את מספר יושביה הראשונים - 53. דוגמה נוספת היא זיכרון טוביה, ששמה שאוב מן הפסוק בתהילים: "זכר רב טובך יביעו" והיא מתייחסת למקימה - יוסף ריבלין, שזו לו השכונה ה-11 מתוך 16 שהקים בירושלים (טב בגימטריה 11).
השכונות > יוזמות הבנייה

השכונות הוותיקות בנחלאות הוקמו, כאמור, על ידי יוצאי העיר העתיקה, אך ניתן לחלק את יוזמות הבנייה לחמישה סוגים עיקריים:
שכונת כולל - התארגנות על בסיס כלכלי-חברתי, לרוב על פי ארץ או עיר המוצא. לדוגמה: כנסת ישראל; בתי מונקאטש.
שכונת עדה - הקמת השכונה עבור מתיישבים בני עדה אחת. לדוגמה: מזכרת משה (אשכנזים); נווה שלום (פרסים וחלבים); נחלת אחים (כורדים).
שכונת יזם - יוזמה כלכלית גרידא, שמטרתה למכור או להשכיר את הבתים לכל המרבה במחיר. לדוגמה: סוכת שלום; מחנה יהודה; אבן ישראל.
שכונת הקדש וצדקה - יוזמת חסד של בעלי אמצעים לטובת עניים. לדוגמה: זיכרון טוביה, אהל משה.
שכונת הנצחה - יוזמה פרטית של בעל נכסים המבקש להנציח את שמו. לדוגמה: בתי ראנד; בתי ברוידא.
השכונות > רשימת השכונות על פי סדר הקמתן

אבן ישראל – 1875
משכנות ישראל – 1876
בית יעקב – 1877
מזכרת משה – 1882
אוהל משה – 1883
בתי גורל – 1885
סוכת שלום – 1888
מחנה יהודה – 1888
שבת צדק – 1889
שערי צדק – 1889
זיכרון טוביה – 1890
אוהל שלמה – 1891
שערי ירושלים – 1891
כנסת ישראל א' – 1891
נחלת ציון – 1891
שבת אחים – 1892
נווה שלום – 1896
בתי מינסק – 1898
בתי יעקובסון – 1902
בתי ברוידא – 1902
כנסת ישראל ב' – 1903
שערי רחמים - 1906
בתי ראנד – 1908
נחלת אחים – 1924
נווה בצלאל – 1924
כנסת ישראל ג' – 1925
נחלת יעקב - 1927
זיכרון אחים – 1929
בתי מונקאטש – 1931
זיכרון יוסף – 1931
זיכרון יעקב – 1933[דרושה הבהרה]
אדריכלות בנחלאות

השכונות הראשונות בנחלאות שנוסדו במחצית השנייה של המאה ה-19 נבנו ברובן במתכונת של שכונת חצר: בתי השכונה הקיפו כמסגרת אטומה חצר פנימית, שהגישה אליה הייתה דרך שערים שננעלו בלילות. הכניסה אל הבתים הייתה דרך החצר בלבד, וכך היו יושבי הנחלאות מוגנים ו"מוקפים חומה", מחשש שודדים וחיות מסוכנות. בתחילת המאה ה-20 פחת החשש מפני "מדברה של ירושלים", החצר נעלמה והשכונות החלו להיבנות במתכונת של סמטאות צרות שתי-וערב. דוגמאות לשכונות כאלו: נווה שלום, נחלת ציון ושבת אחים.
בתי השכונות נבנו באבן מקומית במתכונת הבנייה המסורתית בירושלים של המאה ה-19: בתי קומה אחת בעלי חלונות כפולים ומעליהם "טאקה" - חור קטן ועגול לאוורור. בחצרות נחצבו בורות מים, ששימשו את יושבי הנחלאות עד שנות ה-30 המוקדמות, עם העברת צינור המים הבריטי לירושלים.
מוסדות וגופים בנחלאות > שוק מחנה יהודה

השוק המפורסם של ירושלים שוכן בגבול שכונת מחנה יהודה, שהיא אחת מ-32 הנחלאות. שכונת מחנה יהודה הוקמה על ידי יוסף נבון בֱּיי בשלהי המאה ה-19 ונקראה על שם אחיו הצעיר יהודה. מיקומה המצוין של השכונה על אם הדרך יפו מחד ועל גבול הנחלאות מאידך משך אליה תגרנים ערבים מן הכפרים הסמוכים, שביקשו למכור את תוצרתם ליושבי הנחלאות ולעוברי הדרך כאחד. ברבות השנים הלך השוק והתבסס, עד כי היום קשה כמעט להבחין כי מדובר למעשה בשכונת מגורים.
מוסדות וגופים בנחלאות > תיאטרון פרגוד

תיאטרון פרגוד הוא מוסד התרבות הרב-תחומית הוותיק בירושלים, נוסד בשנת 1969 על ידי אריה מארק בשכונה.
מוסדות וגופים בנחלאות > מוזיאון גוש קטיף

מוזיאון גוש קטיף הוא מוזיאון הסוקר ומנציח את ההתיישבות היהודית בחבל עזה ויישובי גוש קטיף, נוסד בשנת 2008 ממוקם במרכז נחלאות.
בתי הכנסת בנחלאות

להלן חלק מבתי הכנסת שבשכונה:
אהל משה על שם משה מונטיפיורי - שוכן בשכונת אהל משה ונקרא על שם מקים השכונה. בפתח בית הכנסת מצוי עד היום השלט המקורי המלמד על שנת הבנייה - תרמ"ג (1883). לבית הכנסת כיפה גבוהה ומרשימה המעוטרת בצבע כחול ובכוכבים. את הקירות מקשטים סמלי השבטים. התפילה בנוסח ספרדי.
בית הכנסת עַדֶס - המפואר בבתי הכנסת בנחלאות. נבנה בשכונת נחלת ציון בשנת 1901 על ידי בני משפחת עַדֶס האמידה שעלתה ארצה מחלב שבסוריה. בית הכנסת מעוטר כולו בפרסקאות שנעשו על ידי תלמידי בית הספר לאמנות בצלאל, ובעיקר על ידי האמן יעקב שְטָרק. את כותל המזרח מכסה ארון קודש ענק, עשוי מעץ משובץ בצדף, שהובא חלקים חלקים מסוריה. בבית כנסת זה נמשכת מסורת אמירת שירת הבקשות בשבתות החורף.
אגודת בית הכנסת חסד ורחמים - בית כנסת צנוע השוכן בשכונת מזכרת משה. ברחוב הכרמל הוקם על ידי משפחת ארמוזה וסידיס שרמזו את שמם באות אחת לפני האחרונה בכל מילה; אגודת בית הכנסת חסד ורחמים. והתייסדה והוקמה בעיקר על ידי בני העדה הספרדית בשנת תרפ"ה 1925 במקום בית מרזח שפעל בשכונה. את קירו הצפוני מעטר ציור קיר המתאר את סמטת הכותל המערבי בשנת בניית בית הכנסת.
בית הכנסת קול רינה - הבית הכנסת נמצא ברחוב באר שבע 31 במקלט בכל ליל שבת מתקיימים בו מניני תפילה של שירת קרליבך. בהשתתפות עשרות יהודים אמריקאים ועוד מעריצי שירת קרליבך.
בית אברהם ואהל שרה לקהילת יאנינה - בית כנסת מיוחד באהל משה המשמר את נוסח התפילה שנהגו בני קהילת העיר יאנינה שביוון. הוקם בראשית המאה ה-20 על ידי האלמנה הערירית שרה לזכר בעלה. היא המשיכה להתגורר בקומת הקרקע עד יום מותה.
בית הכנסת "בראשי" - ע"ש התנא ר' אחא בר אשי. בית הכנסת נוסד בשנת תרצ"ו על ידי עדת יוצאי כורדיסטן והוא ממוקם ברחוב הירקון בשכונת זיכרון יוסף.
בית הכנסת שאולי וכאשי - בית הכנסת הוקם על ידי בנימין כהן שאולי שעלה ב-1903 משיראז ומשה חיים כאשי. בית הכנסת מאופיין בשילוב יוצא דופן בין מתפללים צעירים ומתפללים מבוגרים. בבית הכנסת, ממנו פועל כיום גמ"ח מזון ידוע, נהג להתפלל המקובל הידוע, ר' מרדכי שרעבי, עד יום מותו.
בית הכנסת אוהבי ציון - בשכונת נווה שלום. נוסד בשנת 1906. הוקם על ידי "אגודת אוהבי ציון" שהורכבה מאנשי עדת הפרסים שעלו מהעיר שיראז. בין מייסדי בית הכנסת היו אהרון הכהן, רפאל חיים הכהן, דוד כליפא, אברהם עזרה ניסן, עזרא ניסן -ניסני, חכם יזדי, יעקב כליפה, חכם מנשה כהן, שוכרי כליפא, בנימין מזרחי, משה כהן שאולי, אליהו יעקב בנא, ציון אברהם בושרי ויצחק שמש.
בית הכנסת אגודת צעירי פרס - בשכונת נווה שלום. נוסד בחודש תשרי, תרפ"ב (1921). הוקם על ידי "אגודת צעירי פרס" שהורכבה מאנשי עדת הפרסים שעלו ממחוז בושהר. בראש בית הכנסת עמדו: פרופ' הרב עזרא ציון מלמד ואברהם (עזרא) ניסן.
בית הכנסת אור זרוע - לעדת המערבים, ברחוב שמואל רפאלי 3, נחלת אחים. הוקם בשנת תרפ"ז (1926) על ידי הרב עמרם אבורביע, שכיהן כרב של נחלאות עד לשנת 1951. עיריית ירושלים הכריזה על בניין בית הכנסת אור זרוע כאתר מורשת לשימור.
בית הכנסת תפארת ישראל - כורזין - בית כנסת השוכן בפינת רחובות בצלאל וכורזין. הוקם על ידי העדה הדרבקלית אשר מטורקיה, וחודש על ידי תושבי השכונה וצעיריה. הנוסח הוא שילוב נוסחים מעדות שונות בריבוי מנגינות ושירים.
רב השכונה היה הרב רחמים לוי שכיהן בתפקיד מאז שנות החמישים.
בית כנסת חסד ורחמים
בית הכנסת עדס ליוצאי קהילת חלב, על התיבה הרב דוד מנחם
הנחת אבן פינה לבית הכנסת אור זרוע, 1926
בית הכנסת אוהבי ציון
אוכלוסיית הנחלאות > תושבי נחלאות

תושבי נחלאות הראשונים היו יהודים אשכנזים וספרדים שיצאו מן העיר העתיקה והקימו שכונות על בסיס עדתי. כך היא למשל שכונת אהל משה הספרדית, מזכרת משה האשכנזית נחלת ציון התימנית-כורדית או נווה שלום הפרסית.
הווי הנחלאות ברוח היישוב הישן השתנה עם קום המדינה, כאשר עולים חדשים שהתיישבו בהן הקימו שכונות חדשות כמו שכונת הכורדים, שכונת הפחים, נחלת אחים וכדומה. מקובץ שכונות וותיקות ברוח היישוב הישן הפכו הנחלאות לפרבר שוקק עדות ושפות. בשנים אלה הייתה עדנה לבתי התפילה, ובשיא של שלהי שנות החמישים פעלו למעלה מ-90 בתי כנסת בנחלאות. שבע מתוך 32 שכונות הנחלאות נותרו מאופיינות כחרדיות.
במהלך השנים דירות הוזנחו וערכן צנח, והיחידים שהגיעו מבחוץ לגור בשכונה היו בעיקר סטודנטים וצעירים דלי אמצעים, ששמחו על הדירות הזולות במרכז העיר.
מצבן הקשה של הנחלאות הביא בשנות ה-80 להקמת פרויקט "לב העיר", שנועד לשקם את מצב הנחלאות ואת תדמיתן. במסגרת הפרויקט נאספו כספים וניתנו תנאים מפליגים לאוכלוסייה המקומית לשפץ את בתיה. כן נקבעו כללי שימור גמישים למדי, והתושבים עודדו לקדם את תנאי מגוריהם ומחייתם. במקביל נפתחו בנחלאות שני מרכזי תרבות - האחד באהל משה והשני במזכרת משה - ובהם חוגים, קורסים, מפגשים ושיעורים לרווחת תושבי הנחלאות. הצלחת הפרויקט הייתה רבה ועקב כך הפך גוש הנחלאות לאזור מגורים מבוקש. השינויים לטובה גרמו לכניסת משפחות חדשות ומבוססות, בעלות אוריינטציה דתית, הגרות בעיקר בבתים משופצים וחדשים וחיות בניתוק מהאוכלוסייה הצברית המקומית והשורשית. למרות התייקרות הדירות, סטודנטים וצעירים רבים מתגוררים בבתים המקוריים של השכונות. כיום מהווה השכונה חלק מן הביצה הירושלמית.
אוכלוסיית הנחלאות > אנשים ידועים מנחלאות

בשכונת אהל משה, ברחוב הכרמל התגורר שלמה ישראל שיריזלי (שי"ש), שהיה מחבר ומתרגם פורה, ובעל בית דפוס. בביתו, שבו גם פעלו מכונות הדפוס, הודפס לראשונה המילון העברי הראשון של אליעזר בן-יהודה.
באותה שכונה, ברחוב הגלבוע 11 התגוררה במשך שנים משפחת נבון. הבן הצעיר מתוך שני בנים הוא יצחק נבון, שהיה הנשיא החמישי של מדינת ישראל. בין יצירותיו המפורסמות המחזה "בוסתן ספרדי", שנכתב על שכונת ילדותו זו.
ברחוב הגלבוע התגוררו גם שמעון פרנס ושגריר ישראל לשעבר בפריז דניאל שק.
בשכונת מחנה יהודה התגוררה משפחת בנאי, שבניה ונכדיה הפכו לדמויות מרכזיות בעולם התרבות והבידור הישראליים: הבנים יעקב, יוסי, חיים, וגברי, והנכדים מאיר, אהוד, אורנה, יובל, אביתר ואורי. בית משפחת בנאי עמד ברחוב האגס 1, כפי שמעיד השיר שנכתב על ידי הנכד אהוד. בשנת 2004 הוחלף שם הרחוב באופן רשמי ל"רחוב בנאי", על שם סב המשפחה, שאף החזיק בדוכן ירקות ופירות ברחוב.
מבני הנחלאות מהדור הצעיר סולן להקת הדג נחש שאנן סטריט (כתב את השיר גן התות על הגן שמחוץ לביתו), האחים הזמרים אהרון ויונתן רזאל, הזמר עידן עמדי והרב דוד מנחם.
לקריאה נוספת

נחלאות בלב עיר, נירית שלו כליפא, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2004 (הספר בקטלוג ULI)
סיורים בירושלים בפורמט Mp3, תמליל של המסלול בנחלאות גם בפורמט pdf, באדיבות עיריית ירושלים
יורדים העירה - מרכז העיר ירושלים, היסטוריה, תמונת מצב, ותוכנית ההתחדשות
נוסח ירושלים- עדות ובתי כנסת במרכז ירושלים, ראובן גפני, ירושלים 2011 (הספר בקטלוג ULI)
אנציקלופדיית וילנאי, זאב וילנאי, תל אביב, 1993 (הספר בקטלוג ULI)
אוהל משה: מאה שנה לשכונה ולבית-הכנסת שלה, יוסף כץ, ירושלים, 1984 (הספר בקטלוג ULI)
המשולש הירושלמי- ביוגרפיה אורבנית, דוד קרויאנקר, ירושלים, 2005 (הספר בקטלוג ULI)
אדריכלות בירושלים - תקופות וסגנונות, דוד קרויאנקר, ירושלים, 1991 (הספר בקטלוג ULI)
שכונות בירושלים, רות קרק, ירושלים, 1978 (הספר בקטלוג ULI)
ירושלים היהודית החדשה בתקופת המנדט, כרך ב', יהושע בן אריה, ירושלים. 2011 (הספר בקטלוג ULI)
עיר בראי תקופה, ירושלים החדשה בראשיתה, יהושע בן אריה, ירושלים, 1979 (הספר בקטלוג ULI)
שכונות בירושלים, יעקב גליס, ירושלים, 1972 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  נטלי נוביצקי, כך הפכה נחלאות ללהיט של הצעירים ב-30 השנים האחרונות, באתר mynet‏ ירושלים, 30 בספטמבר 2018
↑  מפת ארץ ישראל וסוריא מאת משה קליר, [1905, הכולל תמונות שכונת כנסת ישראל וטקסט תאורי על אודותיה], באתר אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
↑  הודעה על תשלום מס הקהילה לשנת תרצ"ד, דואר היום, 4 באפריל 1935
↑  נקבעו 11 אזורי הריסה בירושלים, דבר, 6 באוקטובר 1955
↑  שיקומם של משכנות העוני, דבר, 30 בדצמבר 1959
↑  מפת השכונה בחלוקה למגרשים, 1902, באתר הספרייה הלאומית, הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי , תיק מכתבים מאלברט ענתבי
↑  באתר כתבים עבריים (היברובוקס): אבן ישראל,
נחלת שבעה, משכנות ישראל, בית יעקב,
מחנה יהודה, שערי צדק,
סוכת שלום, מאה שערים, נחלת שבעה, מקור חיים, מקור ברוך,
מזכרת משה (נכתב לזיכרון משה מונטיפיורי), אהל משה
↑  האגודה העברית למען ירושלים, מפת ירושלים בהוצאת ראובן מס, 1948, עם ציון השכונה, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  מקור: מחנה יהודה ושכונתינ עמ' 325, הקדמת לוח שנה חסד ורחמים
↑  שער בית כנסת שאולי וכאשי ושלט הנצחה בחזיתו, באתר הספרייה הלאומית.
↑  [בית הכנסת שאולי וכאשי
 בית הכנסת שאולי וכאשי], באתר אהבת ירושלים.
↑  ראו בוויקיפדיה האנגלית
↑  הרב רחמים לוי באתר ויקישיבה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540486105171  LCCN: nr93032249   WorldCat (עם LCCN): nr93-032249 
שכונת כנסת ישראל ב' בשנות ה-20
שכונת כנסת ישראל א' בשנות ה-30
ילדים משחקים בשכונת נחלאות במהלך המצור על ירושלים, 1948
רחוב המדרגות בשכונת "נחלת אחים"
סמטה בנחלאות
שירותים מחוץ לבית בנחלאות
שכונת נחלאות - לאחר יום שלג
שכונת שבת צדק ("שכונת הפחים"), 2018
מפת הנחלאות צפונית לרחוב בצלאל
מפת "הנחלאות הדרומיות" שבין רחוב בצלאל לשערי חסד
חלון זוגי עם "טאקה" בצורת מגן דוד
שוק מחנה יהודה 2005
מוזיאון גוש קטיף בנחלאות
בית כנסת חסד ורחמים
הכניסה לבית הכנסת אגודת צעירי פרס
כתובת מעל פתח חנות משפחת בנאי בשוק מחנה יהודה
אני מאמין (שחקי שחקי)

כתב ידו של טשרניחובסקי
"אני מאמין", הידוע גם במילותיו הראשונות, "שחקי שחקי", הוא שיר שכתב המשורר שאול טשרניחובסקי (1875 –1943) באודסה בשנת 1892, ונכלל בשנת 1898 בקובץ שיריו הראשון, "חזיונות ומנגינות".
השיר

בשיר שמונה בתים בני ארבע שורות כל אחד. השורה הרביעית בכל בית מתחרזת עם השורה השנייה בו. ההטעמה בשיר היא מלעילית, לפי ההברה האשכנזית. למשל, בשורה הראשונה, "שחקי, שחקי על החלומות" מוטעמות ההברות "שח" במילה "שחקי" ו"לו" במילה "חלומות".
מבנה השיר:
בית ראשון: פתיחה.
שלושה בתים: תקווה ליחיד.
שלושה בתים: תקווה לציבור.
בית אחרון: סיום.
השיר מבטא תקווה אוטופית (”שַׂחֲקִי, שַׂחֲקִי עַל הַחֲלוֹמוֹת, זוּ אֲנִי הַחוֹלֵם שָֹח”), ורעיונות כהומניזם (”כִּי עוֹד אַאֲמִין גַּם בָּאָדָם, גַּם בְּרוּחוֹ, רוּחַ עָז”), סוציאליזם (”לֹא בָּרָעָב יָמוּת עֹבֵד, דְּרוֹר – לַנֶּפֶשׁ, פַּת – לַדָּל”), אחוות עמים (”יִשְּׂאוּ שָׁלוֹם אָז וּבְרָכָה לְאֹם מִלְּאֹם”) וציונות (”יָשׁוּב יִפְרַח אָז גַּם עַמִּי, וּבָאָרֶץ יָקוּם דּוֹר, בַּרְזֶל-כְּבָלָיו יוּסַר מֶנּוּ, עַיִן-בְּעַיִן יִרְאֶה אוֹר”).
השיר משמש היום כהמנון רשמי של "הנוער העובד והלומד", של תנועת "המחנות העולים" ושל תנועת "השומר הצעיר". השיר שולב בסידור התפילה של היהדות הרפורמית בישראל, תפילת האדם, שיצא לאור בשנת 2021. שורה מהשיר משמשת כחלק מעיצוב שטר של 50 שקל חדש, שנכנס למחזור בספטמבר 2016 ונושא את דמותו של טשרניחובסקי - ”כי עוד אאמין גם באדם, גם ברוחו, רוח עז”.
חברי הכנסת מוחמד ברכה ואברהם בורג הציעו להפוך את השיר להמנון מדינת ישראל, לצדה או במקומה של "התקווה", בנימוק שהשיר הוא בעל מסר אוניברסלי ולכן עדיף בעיניהם מ"התקווה" בעלת הצביון היהודי המובהק.