stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמים אדומים (סדרת טלוויזיה ישראלית)
עלילה

הסדרה מתרחשת בימי האינתיפאדה השנייה, שאירעה בתחילת שנות ה-2000, ובמבצע חומת מגן שבא בעקבותיה. סער ריגבי (מאור שוויצר) ועלי אל-מסרי (אמיר ח'ורי) הם חברי ילדות עם קשר רגשי קרוב. הם נפגשו כנערים כשעבדו יחד בירושלים, בתקופה שלאחר הסכמי אוסלו. אבל לאחר שנים, כשמדינת ישראל בכלל וירושלים בפרט מצויה בעיצומה של לחימה, הבחירות של השניים מציבות אותם כיריבים, והם הופכים לצייד וניצוד. ג'ני (אנני שפירו), שגם הכירה את השניים בתקופת הנעורים שלהם, מוצאת את עצמה בין השניים ובעיצומו של הקונפליקט. בתקופה בה מדינת ישראל חווה משבר מדיני וביטחוני, במישור האישי נאלצת ג'ני להתמודד עם הדילמה של הבחירה בין השניים.
צוות השחקנים והדמויות

סער ריגבי (מאור שווייצר) - הצלע הישראלית-יהודית של הסדרה. נפש רגישה שמסתתרת מאחורי פתיל קצר. סוג של וויל האנטינג ירושלמי, גאון מבריק שמנסה להימנע מבני-אדם. כאאוטסיידר בנשמה, הוא נוטה לצפייה מהצד ועל כן פיתח רגישות לניואנסים ופרטים קטנים, להתנהגויות של בני-אדם. הוא חשדן שלא ממהר לתת אמון באנשים, למעט בחברו הקרוב, עלי, ובבת הזוג שלו, ג'ני, אותה הוא אוהב "קצת יותר" ממה שהיא אותו.
עלי אל-מסרי (אמיר ח'ורי) - פלסטיני, מוסלמי, משכם, שעבד בבית המלון אמריקן קולוני במזרח ירושלים כנער ושם פגש את סער – ומאז הם חברים קרובים כאחים. הוא סטודנט לרפואה בשנה מתקדמת באוניברסיטה העברית וחולק דירת שותפים בירושלים עם סער ועם ג'ני הורוביץ, החברה האמריקאית של סער שגם עלי מאוהב בה בסתר.
ג'ני הורוביץ (אנני שפירו) - אמריקאית יהודייה. צלמת עיתונות עם חלום להיות עיתונאית מלחמות. "רודפת סופות" שמפחדת ממה שרגיל ומשעמם. כשהצבא פוקד על עיתונאים לעזוב את שכם – היא מחליטה להישאר – גם בשביל ההזדמנות לסקופים וגם כדי להישאר קרובה לעלי.
טילי רובין (אלונה סער) - קצינת מודיעין בת 23 ביחידת 8200, האחראית על תחום הטרור ביהודה ושומרון. השגית יתר שמפחדת שאם תעצור, תגלה שהיא לא מספיק טובה לעשות את מה שהיא עושה. בת של קצין בכיר בצה"ל ונלחמת להוכיח את עצמה גם במחיר של ביטחון עצמי מופרז. מפחדת שהמתח הקבוע שהיא נמצאת בו יתפוצץ לה בפנים ולכן מתאמצת לא להראות חולשות אנושיות.
גלית נמני 'פלפלת' (ליהי קורונובסקי) - לוחמת שב"כ, המשמשת כאשת קשר בין 8200 ליחידות הלוחמות בשטח – ולהפך – "שדכנית". טמפרמנט דוגרי מתובל בהומור.
יובל בר-זאב (יעקב זדה-דניאל) - שב"כניק, מפקח על פעילות חמ"ל 8200 שעוסק בטרור באיו"ש, חונך וחופף את טילי רובין לפקד על הפעילות. הוא המבוגר האחראי בסביבה, ולכן מסתכל על החיילים הילדים הלהוטים שסביבו במבט מפוקח, מנוסה ומנסה לחבר אותם למציאות.
יורי (לב לוין) - פצחן בבסיס 8200, וחבר ילדות של סער.
מורלי (יואב לוי) - מאזין (אלחוטן ערבית) מבוגר שראה כבר הכול במסגרת העבודה, קצת מיצה את העבודה ומוכן כבר לצאת לגמלאות.
רא'אד אל-מסרי, אל-ראסאם (ג'ורג' אסקנדר) - הצייר, אחיו הבכור של עלי, מפקד בגדודי חללי אל אקצא, מבוקש וחמקמק. צלף. בעל תואר בכימיה מאוניברסיטה בירדן.
התינוקת נדיה (הראל אהרוני) - בתו של רא'אד, פעוטה בת שנתיים, שהיא כל עולמו. בהמשך העלילה נדיה גדלה אצל דודתה (אחותם של עלי וראא'ד).
רפיק זית'אווי (לואי נופי) - שוטר תנועה, שכן של הוריו של עלי, חבר ילדות של רא'אד ועלי ו"חייל" של רא'אד.
זיינב (ווטן עבד אלגני) - אם בתו של עלי. נוצרייה ממשפחה ליברלית.
נדב (יוני אפטרגוט) - בן 23. רגיש וחייכן. בן זוגה הטרי של טילי רובין, מאוהב בה מעל הראש, "קצת יותר" משהיא מאוהבת בו. קצין מורעל, מפקד צוות ביחידת דובדבן שמבלה את עיקר זמנו ביהודה ושומרון בתקופה הכי אינטנסיבית שלה.
הפקה

הסדרה נכתבה בהשראת הספר רב-המכר "שמים אדומים" של דניאל שנער, שראה אור בשנת 2018.
הסדרה צולמה כולה בישראל, בין היתר בראש העין, רמלה, יפו, נצרת וירושלים. היא שודרה בערוץ רשת 13.
הערות שוליים

↑  שמים אדומים - דניאל שנער | ידיעות ספרים שאוהבים, באתר www.ybook.co.il
↑  קיץ ברבנר, ‏מתוך כ-500 סדרות מ-62 מדינות: "שמים אדומים" מועמדת בפסטיבל היוקרתי, באתר מעריב אונליין, 9 בפברואר 2023
↑  מיכל דאבי, הישג ל"שמים אדומים": תתחרה בפסטיבל הסדרות הבינלאומי של ברלין, באתר חדשות 13, 22 ביוני 2023
↑  לראשונה בטלוויזיה: סדרת דרמה שעוסקת באינתיפאדה השנייה, באתר חדשות 13, 6 ביוני 2022
↑  גיל משעלי, ‏התפקיד החדש של אמיר חורי: יככב בדרמה של רשת 13, באתר ‏מאקו‏, 2 ביוני 2022
↑  לראשונה בטלוויזיה: סדרת דרמה על האינתיפאדה השנייה, באתר www.israelhayom.co.il
שער הניצחון במדריד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שער ניצחון, מונולית 
 על שם:  ניצחון פרנקו במלחמת האזרחים הספרדית
 מיקום:  מונקלואה-ארבקה 
 מדינה:  ספרד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1942
 תאריך פתיחה רשמי:  1942 
 יוצר:  מוסס הוארטס, Josep Pasqual Ortells López, Julián Lozano Serrano 
 אדריכל:  מודסטו לופז אוטרו, פסקל בראבו סנפליו 
 קואורדינטות:  40°26′09″N 3°43′13″W﻿ / ﻿40.435913°N 3.720193°W﻿ / 40.435913; -3.720193
  (למפת מדריד מוגדלת) שער הניצחון במדריד(למפת מדריד רגילה) שער הניצחון במדריד
 
עורף השער
שער הניצחון (בספרדית Arco de la Victoria) המכונה לעיתים גם שער מונקלואה (במטרה ליצור דמיון לשער אלקלה ושער טולדו), הוא שער ניצחון במדריד, בירת ספרד.
הקמה

השער נבנה בין השנים 1953 ו-1956 בהוראתו של הדיקטטור פרנסיסקו פרנקו, לציון ניצחונו במלחמת האזרחים הספרדית. השער ממוקם ברובע מונקלואה - ארבקה ומתנשא לגובה של כ-40 מטרים. בפנים השער נמצאות מספר תוכניות ודגם של מתחם האוניברסיטה הקומפולטנסית. השער הוא עבודתם של האדריכלים מודסטו לופז אוטרו (Modesto López Otero) ופסקל בראבו סנפליו (Pascual Bravo Sanfeliú) והפסלים מוסס הוארטס (Moses Huertas) וחוסה רמון ארגי אורטלס (Jose Ramon Arregui Ortells).
בעורף השער מופיעה בלטינית הכתובת:
MUNIFICENTIA REGIA CONDITA

AB HISPANORUM DVCE RESTAVRATA

AEDES STUDIORVM MATRITENSIS

FLORESCIT IN CONSPECTU DEI
ומתחתיה מופיעות על שני עיטורים השנים:
ANNO MCMXXVII A
ו-
ANNO MCMLVI Ω
תרגום הכתובת הוא "נוסד על ידי הוד נדיבותו המלך, שוקם על ידי מנהיג הספרדים, מקדש הלימודים הגבוהים פורח תחת עינו הפקוחה של האל". הכתובת מתייחסת לאוניברסיטת מדריד, שממוקמת בסמיכות לשער. השנים המובאות הן 1927, בה נפתחה האוניברסיטה במיקומה הנוכחי ו-1956, בה נבנה השער, והיא מוקדשת לפתיחתה מחדש של האוניברסיטה לאחר שנהרסה כליל בימי מלחמת האזרחים.
בחזית השער מופיעה בלטינית הכתובת:
ARMIS HIC VICTRICIBVS

MENS IVGITER VICTVRA

MONUMENTUM HOC

D.D.D.
ומתחתיה מופיעות על שני עיטורים השנים:
ANNO MCMXXXVI A
ו-
ANNO MCMXXXIX Ω
תרגום הכתובת הוא "לכוחות שניצחו כאן, בתודעה יביסו לעולם, אנדרטה זו מוקדשת". השנים המופיעות על העיטורים הן 1936 ו-1939, שנות תחילתה וסיומה של מלחמת האזרחים הספרדית, והאנדרטה מוקדשת לחיילים שניצחו במלחמה.
הטרודונטוזאורוס

| הטרודונטוזאורוס |
| --- | --- |
  שלד משוחזר והשוואה לאדם של הטרודונטוזאורוס
תקופה
יורה תחתון 200–190 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
משפחה:: הטרודונטוזאוריים
סוג:: הטרודונטוזאורוס
שם מדעי
 Heterodontosaurus

הטרודונטוזאורוס (שם מדעי: Heterodontosaurus; משמעות שמו: "לטאה שונת שיניים") הוא סוג של דינוזאור בעל אגן דמוי-עוף אשר חי בדרום אפריקה ביורה התחתון שלפני 190–200 מיליון שנה. נמצאו מספר דוגמאות של הדינוזאור שהראשון שבהם התגלה ב-1962 אך הוא כלל רק מאובני גולגולת. מאובנים שנמצאו מאוחר יותר כללו שלד כמעט שלם.
מאפיינים

ההטרודונטוזאורוס היה דינוזאור די קטן באורך 1.18-1.75 מטר ומשקל של 2–10 ק"ג והוא היה בעל מבנה ייחודי של שיניים המזכיר יותר שינים יונקים משיניים של זוחלים: הדינוזאור היה בעל גולגולת צרה ומשולשת עם מקור עשוי קרטין שבו היו 3 סוגים של שיניים: מאחורי המקור היו זוג שיניים קטנות דמויות-חותכות, מאחוריהם היו ניבים ארוכים ומעוקלים מהלסת העליונה ואחריה מהתחתונה ומאחוריהם היו שיני-מלתעות מרובות, כמו של שיני פרסתנים.
דינוזאור זה נחשב בתחילה כמין של בעל אגן דמוי לטאה או אף של תראפסיד, עקב המבנה המוזר והניבים המגודלים. למעשה הוא היה מאבות האורניתופודים בעלי מקור הברווז והיה קרוב למשפחת ההיפסילופודוניים הגדולה. דינוזאור זה חי רק בתחילת תור היורה וכנראה שהיה צמחוני או אוכל כל למרות מראהו המאיים.
בתרבות

דינוזאור זה הופיע בסדרה הדינוזאורים! ובמשחק פארק היורה 3: בניית פארק.
הינרפטון

| הינרפטון |
| --- | --- |
 
תקופה
דבון 365–363 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי סנפירים בשרניים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: איכתיוסטגאים
סוג:: הינרפטון
מין:: Hynerpeton bassetti
שם מדעי
 Hynerpeton

הינֶרפֶּטון (שם מדעי: Hynerpeton; מילולית: "יצור קריפטידי מתצורות היינר (אנ')") הוא סוג נכחד של דו-חיים מתור הדבון, שחי לפני 360 מיליון שנה. יצור זה היה שייך לסדרה הנכחדת איכתיוסטגאים, אשר הייתה קרובה לדו-חיים המודרניים אך גם בעלת מאפיינים של דגי ריאות.
מאפיינים

יצור זה הגיע לאורך 1.5 מ', ודמה בצורתו לסלמנדרה גדולה בעלת זנב מפרשי ולסת גדולה ללא שיניים. הרגליים היו קטנות אך היו מיועדות לתנועה על היבשה. הוא נשם אוויר בעזרת ריאות, אולם מבנה העור שלו דרש לחות קבועה, כך שהוא נמצא על החופים רק בלילה או לפרקי זמן קצרים מאוד ושאר הזמן היה במים. הוא הטיל את ביציו במים, כמו רוב הדו-חיים.
יצור זה היה שחיין טוב בזכות זנבו החזק, והוא צד יצורים קטנים יותר מתחת למים בבליעתם. הזכרים ניהלו קרבות על היבשה באמצעות דחיפות הדדיות.
מהיצור נמצאו מספר עצמות כתפיים בפנסילבניה שבארצות הברית.
בתרבות

ההינרפטון מופיע בסדרת הטלוויזיה "ללכת עם מפלצות" בפרק הראשון. הוא מוצג שם כיצור אמפיבי שהסתובב במים מלאי סכנות מצד דגים טורפים.
הדגל הטרנסג'נדרי

הדגל הטרנסג'נדרי
הדגל הטרנסג'נדרי הוא דגל המשמש לסמלה של הקהילה הטרנסג'נדרית בעולם, אשר עוצב על ידי האישה הטרנסג'נדרית האמריקאית מוניקה הלמס בשנת 1999.
היסטוריה

עיצוב הדגל הטרנסג'נדרי הידוע ביותר ברחבי העולם הוא "דגל הגאווה הטרנסג'נדרית", המשמש כסמל לגאווה וגיוון של טרנסג'נדרים וזכויות עבור חברי הקהילה. הדגל נוצר על ידי האישה הטרנסג'נדרית האמריקאית מוניקה הלמס בשנת 1999, והוצג לראשונה במצעד גאווה בפיניקס, אריזונה בשנת 2000.
עיצוב הדגל מורכב מחמישה פסים אופקיים: שניים כחולים בהירים, שניים ורודים ואחד לבן במרכז. הלמס תיארה את משמעות עיצוב הדגל באופן הבא,
"הפסים בחלק העליון והתחתון הם תכלת, הצבע המסורתי לתינוקות בנים, הפסים שלידם הם ורודים, הצבע המסורתי לתינוקות בנות. הפס לבן באמצע הוא עבור מי שעוברים תהליך להתאמה מגדרית או מחשיבים את עצמם כבעלי מגדר ניטרלי או לא מוגדר".
היסטוריה > שימוש

בממלכה המאוחדת, מועצת ברייטון והוב מניפה את הדגל ביום הזיכרון הטרנסג'נדרי. "Transport for London" (הגוף הממשל המקומי האחראי על רוב רשת התחבורה בלונדון, אנגליה) הניף גם כן את הדגל ממטה לונדון 55 ברודוויי של הרכבת התחתית של לונדון לשבוע המודעות הטרנסג'נדרי הנערך ב-20 בנובמבר 2016.
הדגל הונף מהתורן הציבורי הגדול במחוז הקסטרו של סן פרנסיסקו (הידוע כרובע הראשון והגדול ביותר עבור הומוסקסואלים בעולם, בו מתנוסס דגל הגאווה בדרך כלל) בפעם הראשונה ב-19 וב-20 בנובמבר 2012 לציון יום הזיכרון הטרנסג'נדרי. את טקס הנפת הדגל ניהלה מלכת הדראג המקומית, לה מוניסטט.
ב-19 באוגוסט 2014, תרמה מוניקה הלמס את הדגל הטרנסג'נדרי המקורי משנת 1999 למוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית בבירה וושינגטון.
פילדלפיה הפכה לממשלת המחוז הראשונה בארצות הברית שהניפה באופן רשמי את הדגל בשנת 2015, בעודו הונף בבית העירייה לכבוד ועידת הבריאות הטרנסג'נדרית השנתית ה-14 של פילדלפיה על ידי מרכז מזוני, והתנוסס על יד דגלי ארצות הברית ועיר פילדלפיה. ראש העיר דאז, מייקל נוטר, נשא נאום לכבוד קבלת הקהילה הטרנס'נדרית בעיר.
בינואר 2019, נציגת וירג'יניה, ג'ניפר וקסטון, תלתה את הדגל מחוץ למשרדה בוושינגטון הבירה, בצעד להפגנת תמיכה בחברי הקהילה. במרץ 2019, עשרות חברי קונגרס דמוקרטים ועצמאיים הניפו את הדגל מחוץ למשרדיהם לשבוע הנראות הטרנסג'נדרי לקראת יום הנראות הטרנסג'נדרית הבינלאומי ב-31 במרץ.
הדגל התנוסס מעל בנייני הקפיטול של ארצות הברית בפעם הראשונה ביום הזיכרון הטרנסג'נדרי בציונו בשנת 2019. קפיטולי מדינת איווה וקליפורניה הניפו אותו בשטחן.
גרסת אימוג'י של הדגל נוספה לרשימת האימוג'ים הסטנדרטית בשנת 2020.
עיצובים נוספים

במהלך השנים, מספר דגלים טרנסג'נדרים אומצו על ידי אנשים, ארגונים וקהילות טרנסג'נדרים שונים ברחבי העולם, בהם:
עיצובים נוספים > ג'ניפר פלינן

המעצבת, ג'ניפר פלינן תיארה את עיצובה באומרה כי:
"הגעתי לרעיון לדגל הטרנסג'נדרי לפני כמה שנים. בזמנו לא ידעתי על עיצובים אחרים של דגל. העיצוב נוצר עבור גאווה בקרב חברי הקהילה. סיבה נוספת שהכנתי את הדגל היא שרוב מתלבשי הקרוס-דרסינג הם לא הומוסקסואלים אבל אם הם משתמשים בדגל הגאווה, אנשים יחשבו שהם הומואים. הצבעים על הדגל הם מלמעלה למטה. ורוד, סגול בהיר, סגול בינוני, סגול כהה וכחול. הוורוד והכחול מייצגים זכר ונקבה. שלושת הפסים הסגולים מייצגים את המגוון של הקהילה הטרנסג'נדרית וכן מגדרים אחרים מלבד זכר ונקבה".
עיצובים נוספים > הדגל הישראלי

עיצוב ייחודי של הדגל הטרנסג'נדרי משמש בישראל את חברי הקהילה המקומיים לצד א-בינארים. לדגל זה ישנו רקע בצבע ירוק ניאון (הבולט במקומות ציבוריים) וסמלי ונוס (נקבה), מארס (זכר) וחץ מארס מעורב עבור ייצוג טרנסג'נדרים בשחור.
עיצובים נוספים > ג'ונתן אנדרו

בשנת 1999, האיש הטרנסג'נדרי ג'ונתן אנדרו בסן פרנסיסקו, תחת הכינוי "קפטן ג'ון" באתר הטרנס שלו "הרפתקאות בבוילנד", עיצב ופרסם דגל עבור הקהילה הטרנסג'נדרית. דגל זה מורכב משבעה פסים מתחלפים בצבעי וורוד בהיר ותכלת המופרדים בפסים לבנים דקים וכוללים, במנוף השמאלי העליון, סמל ונוס ומארס תאומים בצבע לבנדר. ההסבר החוזר על סמליות הצבע לעיצוב הדגל הידוע יותר של מוניקה הלמס כמעט היה זהה לזה של תיאור העיצוב של אנדרו בעמודים אחרים. התיאור המקורי של עיצובו של אנדרו היה לדברי:
"כן, אכן, הגיע הזמן שיהיה לנו סמל משלנו לייצג את הקהילה, לא? למה אנחנו לא יכולים לקבל את שלנו? ואפשר לומר שאנחנו מרגישים שהעיצובים האלה, שעוצבו על ידי קפטן השכונה הידידותי שלכם, מגלמים את כל ההיבטים של הזהויות שלנו. בין אם אנחנו טרנסג'נדרים או טרנסקסואלים, עוברים ממין זכר (כחול) לנקבה (ורוד) או מנקבה (ורוד) לזכר (כחול), או רק איפשהו באמצע, שני עיצובי הדגל לוכדים את הדקויות ואת החוזקות של הרוח שלנו (והמבטאים הלבנים בין השורות הם - כביכול - הניצחונות הקטנים שמתרחשים אצלנו במהלך מסעותינו להפוך לשלמים). לעזאזל, מי יודע, אולי זה פשוט עלול לתפוס".
אנדרו הסביר את המוטיבציה שלו ליצירת הדגל בראיון בשנת 2017:
עיצבתי את הדגל הזה בזמנו כי אז, לא היה שום דבר עבורנו חוץ מדגל הקשת הסטנדרטי. לפני שגוגל הייתה קיימת בתפקיד שהיא קיימת היום, חיפשתי לעומק באינטרנט כדי לראות אם אני יכול למצוא דגל גאווה טרנסג'נדרי ולא מצאתי, אז כאמן/מעצב, עיצבתי דגל בעצמי עבור הקהילה שלנו. הדגל עצמו נועד לייצג את הקהילה (הטרנסג'נדרית) כולה, כאשר הסמל התאום מייצג את המסע שלנו ואת התכונות שיש לנו. פרסמתי את העיצוב באתר שלי כ-"דגל הגאווה הטרנסג'נדרי הראשון", ומספר אתרים קלטו אותו. כולנו היינו אז קהילה מלוכדת של אתרים, שקישרו זה לזה באמצעות רשתות גאווה. למרות שזה היה הרצון שלי, מעולם לא היה לי את הכספים להפיק אותו".
שרקרק ורוד

| שרקרק ורוד |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: כחלאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: שרקרקיים
סוג:: שרקרק
מין:: שרקרק ורוד
שם מדעי
 Merops malimbicus ‏שו, 1806

שרקרק ורוד (שם מדעי: Merops malimbicus) הוא מין של שרקרק החי בטבע באפריקה הטרופית במדיונת: אנגולה, בנין, בורקינה פאסו, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה המשוונית, גבון, גאנה, ניגריה וטוגו. לפי מחקרים הוא קרוב בעיקר למינים שרקרק ארגמני צפוני, שרקרק ארגמני דרומי ושרקרק לבן גרון.
שרקרק זה מגיע לאורך של עד 25 ס"מ והזנב ארוך ומגיע לאורך 5 ס"מ. משקלו מגיע ל-45 גרם, כששני הזוויגים דומים במראם. השרקרק בעל נוצות ורודות עזות, עם גב וכנפיים כהים, המקור ופס-העין שחורים והסנטר בעל פס לבן. הצעירים דומים לבוגרים אך מעט יותר חיוורים מהם.
כמו שרקרקים אחרים הוא אוכל חרקים מובהק, התופס בתעופה טרף של נמלים מכונפות ודבורים וכן מפרפרים, שפריריות, חגבים, חיפושיות וזבובים וכן הם שותים תוך כדי טיסה, מה שמאפשר להם להימלט מטורפים כמו תנינים. השרקרקים מחפשים מזון ומקננים יחדיו בגדות נהר חוליות ולעיתים אף לאורך חופי ימים, כשהקינים מאוד קרובים אחד לשני. השרקרקים מקננים יחדיו ולעיתים מחליפים מקום קינון משנה לשנה, אף שלרוב נשארים באותו מקום ומרחיבים את אותם קינים, לעיתים לאחר שהוצפו.
הערות שוליים

↑  שרקרק ורוד באתר הרשימה האדומה של IUCN
הטרוטופיה

הטרוטופיה (הטרו - שונה, טופוס - מקום), מושג אותו טבע מישל פוקו (Foucault), בספרו "המילים והדברים" (אנ'), לתיאור האופן שבו מרחבים מוגדרים המקיפים את הסובייקט (האדם בתוך החברה, לדוגמה) מביאים לפגיעה בכוחו של הפרט, ולשלילת כוחו ולעיתים גם זהותו. הטרוטופיה היא האופן שבו התרבות והחברה, שהן בעלות כוח מצד אחד ואינטרס מוגדר לממשו מצד שני, מגדירות את הסובייקט, הפרט, דרך הבחנה שלו מהחברה הכללית. בתחילה, שימש המושג לתיאור מרחב מילולי בלתי-ממשי, ומאוחר יותר פוקו הרחיבו בהתייחסות מרחבית (פיזית ולא-פיזית כאחד).
המודרים (מורחקים) מהמרחב הציבורי יכולים להיות מוגדרים כסובייקטים, כלומר – חברים במבנה החברתי, שהם בעלי רצון חופשי מעצם הגדרתם כבני אדם, אבל בו בזמן הם נתינים של התרבות שחוקרת אותם כמושאים, ובונה אותם כיישויות חברתיות מותאמות-תרבות. אז מפרקת ההטרוטופיה את הסובייקט כמושא מחקר, מה שמאפשר את הגדרתו מחדש דרך "תיקונו" ומישמועו "הנכון". פוקו טען כי בתי-הכלא, המוסדות לחולי הנפש, לחולים ומוגבלים ואפילו בתי הספר מהווים מרחבים, הטרוטופיות, שכאלה. זאת משום שאלו אתרים מופרדים מסביבתם, השולטים לחלוטין בתנועות אליהם, מהם ובתוכם. גם הדרה חברתית, שאינה כרוכה בהגבלת חופש התנועה של הפרט (לדוגמה: אי-הצגה של מיעוטים באמצעי התקשורת), יוצרת בהקשר זה מרחב הטרוטופי.
בדומה למושג "הגמוניה" שטבע אנטוניו גראמשי, גם כאן מדובר באמצעי חברתי בלתי-מורגש כמעט ו"טבעי" בעבור החברים בתוך הקבוצה, לפיקוח, שליטה, בידוד והדרה של החריגים והשונים. בעבור רוב חברי הקבוצה, המקבלים עליהם בהסכמה ויש הטוענים שגם בהכנעה את חוקיה, המבנים ההטרוטופיים הממשיים והלא-ממשיים נתפסים כטבעיים, בלתי-מזיקים ואף נחוצים. כדי לקרוא תיגר על מבנים כאלה, יש צורך בהפעלת דקונסטרוקציה על הערכים המכוננים אותם. לעיתים, אדם הזר לתרבות ולחברה עשוי להבחין בנקל במבנים אלו ולבקרם, בעוד שהחברים בקבוצה לא יבחינו בהם או לא ייחסו להם משמעות שלילית כלשהי. בדומה למנגנוני ההגמוניה, גם תכונה זו של המרחב ההטרוטופי מהווה את אחת מנקודות עוצמתו הרבות.
אליבא דפוקו, ההטרוטופיה היא תהליך קריטי בתרבות ומהווה תנאי לקיומם של חיים חברתיים. היא מאפשרת את גיבושו של ההמון ועיצובו לכדי חברה בעלת מאפיינים מוגדרים, המתקיימת במרחב וזמן נתונים. ניתן לקשור את ההטרוטופיה לאופן שבו החברה משעתקת, מגבשת ויוצרת נורמות התנהגות ושופטת את היחיד על פיהן, וזאת מתוך ההנחה שחברה מוגדרת, בין היתר, על ידי הזרים והחריגים שבתוכה. תהליך זה של הבניה חברתית, המפריד בין הציבור המציית לכלליה הבלתי-כתובים של החברה, לבין אלו שחורגים מהנורמות המוגדרות באופן רשמי ולא-רשמי בה, הוא תהליך המכונן ומגדיר זהות קבוצית, ממנה נגזרת גם הזהות האישית והפרטית של כל אחד מחברי הקבוצה. בחיבוריו מתייחס פוקו, בין היתר, לגניאלוגיה של הענישה ובאופן שבו היא משמשת לקיומן של הטרוטופיות.
השלב המוקדם: הטרוטופיה לשונית

בכתביו המוקדמים של פוקו, שימש המונח לתיאור צורה מסוימת של ארגון המרחב, המצליבה מרחב פיזי ומרחב לשוני. המרחב הפיזי כולל בו הצבה של חלקים מהעולם הממשי (דברים) שהמרחב הלשוני ממיין וממשמע (באמצעות מילים, שפה). מכאן גם שמו של ספרו של פוקו מ-1966 שדן ברעיון ההטרוטופיה - "המילים והדברים".
השימוש במושג זה מאיר ומעיר על הדרך בה מנסים בני-אדם, דרך שימושם בשפה ככלי לוגי (מוגבל למדי), למיין ולקטלג את המציאות, וכך להבין ולהסביר אותה. המילים שמרכיבות את השפה מושתתות על מערכת חלוקות בסיסיות בינאריות, שהולכת ומסתעפת אל קטגוריות משנה קטנות יותר בניסיון להקיף ולהכליל את מלוא המציאות. גישה זו של הבנת המציאות דרך משמועה במילים מבוססת, בין היתר, על גישת הבניית המציאות בחקר תקשורת ההמונים.
אחד הכשלים עליהם מצביע פוקו טמון בכך שהחוקיות, הלוגיקה והמישמוע שמנסה האדם להחיל על המרחב, מתנגשים עם נטייתו של המרחב להיות בו-זמני ולא-מוגדר, ולהתמרד נגד חוסר הטבעיות שבחלוקות השרירותיות של השפה. בסופו של תהליך הניסיון (החוק) קורס, וזאת משום שהוא בלתי-אפשרי ליישום על המציאות, והוא גם מביא להבנה מוטעית ומוגבלת של האדם את עולמו. לפי הגישה הפוסט-מודרניסטית, הניסיון למשמע את המציאות (והמרחב) באופן ממשי ומלא הוא בלתי-אפשרי, וזאת בשל אי-קיומה של מציאות אחת, אמיתית ובלתי-מסומנת.
לפי פוקו, ההטרוטופיה בהקשרה הלשוני נסמכת על העולם הממשי אך בו בזמן מתעלמת ממנו ומכאן כישלונה. מכיוון שהמציאות לא פועלת באופן חוקי או רציונלי, ה"פרויקט ההטרוטופי" של השפה בלתי-אפשרי. הניסיון להחילו על כללי השיח מוביל להבנה שלא ניתן למשמע את המרחב, ושתופעות חברתיות ותרבותיות שונות אינן מתיישבות עם החלוקות והקטגוריות המוגדרות בשפה. זאת משום שהשפה, בהיותה לא רק אבני-בניין אלא גם הקוד השולט בדרך המחשבה ובשגרת החיים של כל פרט בחברה, איננה מסוגלת להתמודד עם חריגים לשוניים ומציאותיים שאינם הולמים את כלליה ומבניה הבסיסיים. בתהליך זה יש ניסיון ליצור מרחב היברידי בלתי-אפשרי, לצורך השליטה בו. שליטה זו, לפי פוקו (הנסמך על הגישה הפוסט-מודרניסטית, כאמור) היא בלתי-אפשרית ונידונה מראש לכישלון חרוץ.
השלב המאוחר: הטרוטופיה כארגון המרחב ובידודו

בשנת 1967 עשה פוקו שימוש ראשון במונח בהקשר המרחבי, וזאת כדי להסביר את אופן השליטה של מערכת חברתית כלשהי ביחידים. פוקו החל מתייחס להטרוטופיה כאל מרחב ממשמע (מחיל משמעות), שמאפשר שליטה מרבית בסובייקטים שבתוכו. בידודם הפיזי-חברתי של האובייקטים (לדוגמה, אסירים בבית-כלא או חולי נפש במוסד רפואי), מאפשר לאשרר את החוקים הרשמיים והלא-רשמיים של החברה ולשמר אותם.
בהשאילו את המונח "פנאופטיקון", אותו טבע הפילוסוף המדיני והמשפטן ג'רמי בנת'ם בהקשר של בית כלא כמרחב הטרוטופי, הרחיב פוקו את גבולות המושג והפך אותו לביטוי שגור בשימוש בתיאור מצבים חברתיים ומנגנוני פיקוח הגמוניים בהקשר של כליאה ובידוד. למעשה, פוקו הסביר שהפנופטיקון הוא ביטוי פיזי-מוחשי להטרוטופיה כתופעה חברתית.
כך לדוגמה, כליאתו של אדם שעבר על החוק המקומי, פירושה הדרתו מהמרחב הציבורי ויצירת קו גבול בינו לבין שאר חברי הקבוצה שלא עברו על אותו החוק. כליאתו איננה מאפשרת רק "תיקונו" והחזרתו למוטב ברוח חוקי החברה, אלא גם חיזוק של אותם כללים ואישורם מחדש, פעם אחר פעם.
לטענת פוקו, למדע, הכולל דיסציפלינות מחקר שונות ומגוונות, יש בסיס פיזי הטרוטופי, ואת התופעה אותה הוא חוקר ניתן לראות בתוך שטח ההטרוטופיה. הטרוטופיה יכולה להיות מעבדה (במקרה זה הדיסציפלינה תהיה כימיה, לדוגמה), או בית-כלא (סוציולוגיה/פסיכולוגיה). כך שהמרחב המופרד פיזית והסגור מאפשר חקירה (ב"תנאי-מעבדה") של מושא מחקר כלשהו.
הארכיטקטורה הפנימית של המרחבים ההטרוטופיים יכולה להשתנות, אולם העקרונות שמכתיבים את מאפייניהם הפיזיים זהים:
הם מוקפים תמיד קיר מפריד כלשהו עליו מוצבת שמירה קפדנית.
המרחב הפנימי שלהם נחלק לפי רמת הנגישות של גורמים שונים אל גורמים אחרים - כך שהם מאפשרים יצירתה של היררכיה ומבנה כוח.
ההיררכיה בין האוכלוסיות החברות בתוך המבנה ההטרוטופי נקבעת לפי מספר נתיבי הגישה של הפרט אל פרטים אחרים וחלקים שונים באותו המבנה. ככל שיש לפרט גישה גדולה יותר לחלקים מופרדים ומובדלים בתוך המבנה, כך הוא נמצא בדרג הגבוה ביותר. אם נפנה לדוגמה של בית-סוהר, נוכל לומר כי לאסירים גישה מוגבלת (הם נעולים בתאיהם), לשומרים יש גישה לאזור עליו הם מפקחים, ולמנהל בית-הסוהר גישה בלתי-מוגבלת לכל חלקיו. פוקו מגדיר, אפוא, את ה"נגישות" כחלק מהגדרתו היחסית של הכוח.
מושג הנגישות קשור, במישרין, גם לרמת הניראות של השוהים בהטרוטופיה. הסובייקט-הנתין יהיה תמיד מתוצפת על ידי בעלי הסמכות ושליחי ההטרוטופיה, בהם הוא לא תמיד יכול להבחין. בית-הכלא מרושת במערכת של אבטחה, המצלמת את האסירים ומאפשרת לשומרים ולמנהלים להביט באסירים, דרך מבט חד-כיווני (האסירים אינם יכולים להביט בסוהרים).
ההטרוטופיה אף היא זוכה לאשרור בעצם קיומה: המרחב ההטרוטופי מעניק לגיטימציה ממסדית, הנחוצה לקיום הדיסציפלינה שמקיימת אותה ושמתקיימת בתחומה. העצמי המופרד, אם-כן, נמצא תחת פירוק מתמיד, שבסיסו בלגיטימציה של השלטון ההגמוני בעל הכוח, שמעוניין בפירוק והפרדה אלה למען הצדקתו, ריבונותו, הפריית כוחו ושליטתו.
כפועל יוצא מכן, הדיסציפלינה המחקרית מביאה גם להחלת משמעת - שני הצדדים של אותה מילה – Discipline. המרחב, בניגוד לזמן, מאפשר שליטה בתנועות ובתופעות, והיתרון לתרבות הוא שכל דבר שאינו תואם את הקטגוריות המקטלגות של ההטרוטופיה, מוגדר כסטיה ומושם בהטרוטופיה מרחבית מופרדת כך שאינו מפריע לסדר החברתי עד שהוא מתוקן.
לקריאה נוספת

מישל פוקו, הטרוטופיה, הוצאת רסלינג 2003, תרגום מצרפתית ואחרית דבר: אריאלה אזולאי.
לקריאת הספר המלא ב"פסיק, הספרייה הדיגיטלית" (זמין לחוקרים וסטודנטים).
טל איתן, דיירי המרחב מול צאצאי הזמן: הטרוטופיות בקולנוע הישראלי, עבודת מחקר, 2007, האוניברסיטה הפתוחה.
שגיא לפיד "קהילות מקוונות - המרחב ההטרוטופי בדיני זכויות יוצרים" משפט ועסקים כ"ד 165 (2021).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb18020465c (data) 
מבנה הפנאופטיקון: מרחב "כולא", בו המנהל יכול לחזות ב"אסירים", אך אלו אינם יכולים להשיב אליו מבט. המרחב המסומן באפור אינו נגיש לאסירים, בעוד שהמרחב כולו (ירוק ואפור באיור) נגיש למנהלים.