קתדרלת ולס
יצירות ואוצרות האומנות > תגליפים > מיזריקורדים

בקתדרלת ולס יש את אחד המקבצים היפים ביותר של מיזריקורד בבריטניה. לכמורה בקתדרלה יש מסורת ארוכה של שירה ודקלום מתוך ספר תהילים כל יום, יחד עם התפילות היומיות האחרות (Liturgy of the Hours). בימי הביניים הכמרים והדיאקונים התקבצו בכנסייה שמונה פעמים ביום לתפילה על פי ספר השעות. מכיוון שרוב התפילה נאמרה בעמידה הותקנו בכנסיות רבות תאים שבהם המושבים נטו כלפי מעלה על מנת לייצר מדף נוח לנזיר או לכומר להישען עליו. הם נקראו מיזריקורד משום שהתקנתם הייתה מעשה חסד. למיזריקורד יש בדרך כלל זיז בצורת דמות מגולפת שעליו נשען המדף. הדמות ממוסגרת על ידי שני מוטיבים פרחוניים המכונים במונחי ההרלדיקה כ"תומכים" (supporters).
המיזריקורדים מתוארכים בין 1330 ל-1340. ייתכן שהם גולפו בהשגחתו של הנגר האמן ג'ון סטרוד (John Strode), אף ששמו לא מתועד לפני 1341. הוא נעזר בברתולומאו קוואטר (Bartholomew Quarter), ששמו מופיע בכתובים משנת 1343. במקור היו תשעים, שמתוכם שרדו שישים וחמישה. שישים ואחד הותקנו בבית המקהלה, שלושה מוצגים בקתדרלה ואחד מוצג במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון. תאי ישיבה חדשים הוזמנו כאשר הקצה המזרחי של בית המקהלה הורחב בתחילת המאה ה-14. הכמרים התלוננו שהם נשאו בעלות הבנייה מחדש והורו שאנשי הדת שנשאו תואר של prebendary ישלמו עבור תאי הישיבה שלהם. כאשר בית המקהלה המשופץ נפתח ב-1339 היו מיזריקורדים רבים בלתי מושלמים, כולל חמישית מה-65 ששרדו. רבים מאנשי הדת לא שילמו ונדרשו לתרום בסך הכול 200 ליש"ט. המיזריקורדים שרדו טוב יותר מחלקים אחרים של תאי הישיבה, שבמהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית קוצצו החופות שלהם ומעליהם הותקנו גלריות. אחד המיזריקורדים, המתאר נער השולף קוץ מרגלו, מתוארך למאה ה-17. ב-1848 בוצע סידור מחדש מלא של הריהוט בבית המקהלה, ונעשה שימוש מחדש ב-61 מהמיזיריקורדים בתאי הישיבה שנבנו מחדש.
הנושאים של התגליפים של המשען העיקרי של המיזריקורדים מגוון מאוד, אבל כשנושאים רבים משותפים שבים ועולים בכנסיות שונות. בדרך כלל, הנושאים פחות אחידים ופחות קשורים לביבליה ולתאולוגיה הנוצרית מאשר הנושאים של פסלונים קטנים במקומות אחרים בתוך הכנסיות, כדוגמה אלו שעל כיסויי מפגש הצלעות. הדבר בולט בקתדרלת ולס, שבה אף אחד מהמיזריקורדים אינו קשור ישירות לסיפור תנכ"י. לנושאים, שנבחרו על ידי המגלף בעץ, או שאולי על ידי האדם ששילם בגין התא, אין נושא בולט. האלמנט המאחד היחיד הם הקישוטים העגולים משני צדי הפסלון המרכזי, שכולם הם עלווה מגולפת להפליא, במרבית המקרים בסגנון המקושט המאוחר הרשמי, אבל כמה דוגמאות של עלווה טבעית, כולל ורדים וחבלבלים (Convolvulus). לרבים מהנושאים יש פרשנויות מסורתיות. הדמות של "שקנאי" ממין נקבה הפוצעת עצמה על מנת להזין את גוזליה בדמה היא סמל מוכר לאהבתו של ישו את הכנסייה. חתול המשחק בעכבר יכול לייצג את השטן הלוכד את נפש האדם. נושאים אחרים מתארים סיפורי מעשה פופולריים או אימרות כדוגמת "כאשר השועל מטיף, השגח על ברווזייך". נושאים רבים הם דמויות של בעלי חיים, שחלקם עשויים לסמל מידות רעות או סגולות אנושיות, או היבט של האמונה.
עשרים ושבעה מהתגליפים מתארים בעלי חיים: ארנבות, כלבים, כלבלב הנושך חתול, כבשה המאכילה טלה, קופים, אריות, עטלפים, והמוטיב הנוצרי הקדום של שתי יונים שותות מתוך כד. לשמונה עשרה מיזריקורדים יש נושאים מיתולוגיים, כולל בתולות ים, דרקונים ווייוורן. חמישה מהתגליפים הם נרטיב מובהק, כמו השועל והאווז, וסיפור אלכסנדר הגדול שעלה לגן עדן באמצעות גריפונים. יש שלושה ראשים: בישוף עם מצנפת בישוף, מלאך ואישה עוטה רעלה על שערה המסודר בסלילים מעל לכל אוזן. אחד עשר תגליפים הם של דמויות אנושיות, ביניהם כמה שעיצובם יוצא דופן, בשל העובדה שגולפו על ידי האמן במיוחד עבור מטרתם לתמוך במדף. דמות אחת שוכבת מתחת למושב, תומכת במדף בלחיה, ביד אחת וברגל אחת. אחרת יושבת בצורה מעוותת התומכת במשקל על מרפקה, בעוד דמות אחרת כורעת על ברכיה כשרגליה פשוקות לרווחה ומבט מתוח על פניה.
מיזריקורדים
אחד מכמה מיזריקורדים של ראשים
זוג דררות על עץ אורן
זוג החולק כד יין
אחד מכמה מיזריקורדים של דמויות מעוותות