stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הומא רועץ-דרקון
מלחמת הדרקונים השלישית

כאשר גדל, להומא היה חבר אמת אחד - מאגיוס. בעוד מאגיוס שאף להיות קוסם מלחמה גדול, אמו של הומא קיוותה כי הוא יתבע את מורשתו כאביר סולאמני.
הומא טעם את טעם הקרב הראשון שלו ברגע שהוכתר לאביר. כאשר היה במשימת סיור, קבוצתו נתקלה בחבורת גובלינים. סר רנארד מינה אותו למפקד חוליה כדי להתקיף את הגובלינים. הומא הוביל אותם בעוז אלי קרב, אך זאב מפלצתי במיוחד הבריח את סוסו, בעוד הומא רכוב אליו. הסוס צלל אל מותו, מטיח את הומא לקרקע חסר הכרה. כאשר חזר להכרתו מספר שעות לאחר מכן, הוא שוטט במשך שעות עד שנתקל בחבורת גובלינים אשר הטרידה מישהו. כאשר הגיע למחנה הגובלינים על מנת לשחרר את אותו אחד, הוא גילה כי מדובר במינוטאור. הומא חס עליו, וגילה כי שמו הוא קָזִיגַנְתִי דֶה-אוֹרִילְג (או קאז בקיצור). קאז נשבע אמונים להומא ונדר לבוא בעקבותיו משום שהציל את חייו. הומא אמר לקאז את שמו, וקאז הכריז כי מדובר בשם של לוחם חזק.
כאשר נסעו חזרה למחנה האבירים, הם הותקפו על ידי קבוצת איכרים, אשר דרשו שהומא יאפשר להם להתקיף את קאז. בטרם ענה להם הומא, הופיעה דרקונית כסופה והבריחה את האיכרים, אך מיד לאחר מכן קאז התקיף את הדרקונית בעצמו. הדרקונית דחקה את קאז לקרקע ועמדה להורגו, אולם הומא דיבר על ליבה של הדרקונית, ששמה היה לב, שתחוס על חייו של קאז. לב הציעה להומא לרכוב עליה בעוד קאז צועד לפניהם. קאז הצהיר כי הוא חב חוב כפול להומא - על שהציל אותו מפני הגובלינים ומפני דרקונית הכסף. כאשר שבו למחנה, התחולל קרב נוסף בין כוחות הטוב לזדון, והומא נשלח לחזית כדי להדוף את כוחות האויב, אולם הוא הותקף והופל חסר-הכרה. כאשר חזר להכרתו, הוא מצא את עצמו מול האישה היפה ביותר אשר ראה מימיו, אשר אמרה לו כי שמה הוא גְוּוַיְינֵת וכי היא מרפאה זוטרה במחנה.
לאחר קרב נוסף, מאגיוס ביקש מהומא ללוותו. הומא וקאז רכבו איתו לטירתו של מאגיוס אשר הותקפה על ידי גַלָאן דְרַאקוֹס מכוחות האויב אשר כלא את הומא וקאז בטירה. הם הצליחו להימלט, אך פנו לכיוונים שונים כאשר כוחות האויב וזאבי אימים בעקבותיהם. הומא לבדו נלחם נגד רודפיו והמשיך בדרכו. לבסוף, נשבה על ידי גַאי אַבוֹנְדֵייל בדרכו לסייע למאגיוס. אך גם משבי זה הצליח להימלט והצטרף למאגיוס בסופו של דבר. השניים הצליחו להגיע למוצב סולאמני, ושם פגשו גם בקאז אשר נשבה על ידי האבירים. הומא הציל את קאז ממשפט מוות והשלושה יצאו לדרכם בשנית, בליוויו של אביר בשם בּוּרוֹן. הם רכבו באזור הרי המשמר ושם דרכם אבדה. הומא מצא נתיב למערה נסתרת ושם, באופן מסתורי, פגש בשנית בגוויינת.
שלושה מבחנים

גוויינת סיפרה להומא כי הוא מהווה את כל מה שהאל הטוב פלאדין מנסה ללמד את מאמיניו, וכי עליו לעמוד בשלושה מבחנים, מבחן עבור כל מסדר סולאמני (הכתר, החרב והוורד). מבחנו הראשון הוא הבסתו של הדרקון אב-תולע. לאחר שבתחילה ברח ממנו, מוצא הומא חרב ירוקה הקרויה חרב הדמעות, ובה הוא משתמש כדי להרוג את אב-תולע לאחר שזה מנסה לאכול אותו. לאחר שהוא מביס אותו, הוא מוצא בין חפציו של הדרקון מראה קסומה, דרכה הוא עובר, ומגיע למצודת וינגארד.
מבחנו השני היה קשור לדודו, ריינארד. הוא מגלה כי דודו עומד מאחורי מותו של הלורד מבַּאקְסְטְרִי ורדף אחריו עד שלבסוף הביס אותו בקרב. הוא מגלה את עברו של ריינארד וכי הוא דודו ולכן מבכר לתת לו לכפר על חטאיו ולא להורגו. הוא רואה כי מגפת השנית פגעה בפניו של דודו ולפני שמצליח לעשות משהו, הומא נעלם שוב חזרה אל ההרים, חזרה למאורתו של אב-תולע. הוא מרים את חרב הדמעות ומגלה כי בעזרתה יוכל להשמיד כל אחד ודבר. הוא מתעמת עם דמות המתקראת האיש האפור, אשר מציע לו להניח מאחור את חרב הזדון הזו, ולאחר קרב ממושך בינו לבין עצמו, הוא משליך את החרב והיא נעלמת. בכך, משלים הומא את שלושת מבחניו.
לאחר שעבר את מבחניו, גוויינת לוקחת אותו כדי להעניק לו את הנשק שהוא כה ייחל למצוא. הוא מוצא את יוצרו של הרומח, דאנקן אורג-ברזל, אשר מעניק לו את ישועת האבירים, נשק ושמו רומח הדרקון. הומא פוגש בבני לווייתו, רק כדי לגלות מקאז, כי מאגיוס השתמש בו למטרותיו, אולם מוחל לו על כך. יחדיו הם חוזרים לסולאמניה, שם מתעמת עימם שר המלחמה, קְרִינוּס. הומא וגוויינת מביסים אותו יחדיו, אולם מאגיוס נשבה על ידי שליחו של גלאן דראקוס.
עימות אחרון

גאי אבונדייל עוצר בעדם בשנית ומודיע להם כי יחזור עימם ביחד עם רמחי הדרקון. בשובו, הומא מקים קבוצה של עשרים רוכבי דרקונים להגן על וינגארד, מתוכם היו מַארִיק רועץ-עוגים, בֶּנֶט מבאקסטרי, דֶרִיק, גאי אבונדייל בעצמו וקאז. מתוך העשרים, רק תשעה שרדו את העימות האחרון מול כוחותיה של טאקיזיס, כאשר הומא בעצמו היה הראשון לצאת לעימות זה.
בקרב האחרון, לב והומא היו היחידים שהצליחו להתקיף את דמותה הנוראית של מלכת הזדון. יחדיו הם הסתערו ופילחו את הראש הכחול, וגרמו לה לחוש בכאב לראשונה, אך דבר זה עלה להם בחייהם: לב הוכתה מכה אנושה אשר העיפה והטיחה את שניהם אל האדמה. לב הצליחה לנחות בצורה אשר אפשרה להומא לשרוד, אולם זה עלה במחיר חייה שלה - היא נפטרה מפצעיה האנושים, אך בטרם נפחה את נשמתה, הודה הומא באהבתו אליה. לאחר מכן, פנה לעבר האלה שנאבקה בפציעתה. במהלך התקרבותו אליה, התקיף אותו מאחור ראשהּ הירוק בגז כלור והוא נפל ושבר רבות מעצמותיו. בטרם נפטר, אילץ את טאקיזיס להבטיח כי תעזוב את קרין יחד עם דרקוניה. בכאבה, היא הסכימה לכך, והומא ביקש מקאז דבר אחרון - להוציא את רומח הדרקון מגופה של האלה. הוא נפטר זמן קצר לאחר שראה את בקשתו האחרונה מתגשמת, בעודו מחזיק את תליון פלאדין אשר ענד, וחושב על אהובתו גוויינת'.
לאחר מותו, העם והאבירים דרשו לבנות לזכרו מקדש ואולם קבורה. הומא נקבר במקום אשר נקרא על שמו (קברו של הומא), בעמק שמֵי-הערפל.
אגדות

קיימות בעולם רומח הדרקון אגדות רבות על הומא, אשר ברבות השנים הפך לגיבור מיוחד בעיניהם של אנשי אנסאלון. באחת מהן, מסופר על כך כי ראש האדונים, שליטת היער הקודר דרשה מהומא כי יניח לרגליה את רומח הדרקון. כמו כן, באותה אגדה מסופר כי הומא ראה אייל לבן אשר הוביל אותו לארגות ושם הכיר את גוויינת'. סיפורים אלו מהווים השראה לאביר סער בהיר-להב בתחילת הספר דרקונים של דמדומי הסתיו. במזמור הדרקון, אשר מוזכר בספר זה, צוין כי הומא נסע לצריח הכהונה הראשי, אולם כל הסיפורים האלו לא אומתו מעולם.
הערות שוליים

↑  ריצ'רד א. נאק, רומח הדרקון - סדרת הגיבורים, כרך א', אגדת הומא
↑  דמות של דרקון בעל חמישה ראשים בצבעי הזדון: אדום, ירוק, כחול, לבן ושחור
| רומח הדרקון |
| --- | --- | --- |
| ספרים עיקריים | דרקונים של דמדומי הסתיו • דרקונים של ליל החורף • דרקונים של שחר האביב • עת התאומים • מלחמת התאומים • מבחן התאומים • דור ההמשך • דרקוני להבת קיץ • דרקונים של שמש גוועת • דרקונים של כוכב אבוד • דרקונים של ירח נעלם • ענבר ואפר • ענבר וברזל • ענבר ודם • דרקונים של מעמקי הגמדים • דרקונים של שחקי שרת הדרקונים • דרקונים של מג שעון החול • ספרים נוספים |  |
| עולם | קרין  • ההיסטוריה של קרין • דמויות • אלים |  |
| דמויות עיקריות | גדילן קוץ-רגל • חלמיש כור-אש • טיקה ויילן מאז'ר • לאורנה קנן • מי-נהר • סהר-פז • סער בהיר-להב • קיטיארה אות-מאטר • קרמון מאז'ר • רייסטלין מאז'ר • תניס חצי-אלף |  |
| דמויות נוספות | אריאקס • אלהנה צפריר  • דאלאמר ארג'נט • הומא רועץ-דרקון • לורד סות' • פאלין מאז'ר • פיסטנדנטילוס • קריסניה |  |
סרט האנימציה • טרייסי היקמן • מרגרט וייס
הלמוט רילינג

| --- | --- |

 לידה:  29 במאי 1933 (בן 91) שטוטגרט, גרמניה הנאצית 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ולאמנות הבמה בשטוטגרט 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות של באדן-וירטמברג (1984)  מדליית אוטו הירש (2004)  פרס המוזיקה ע״ש הרברט פון קאראיין (2011)  מדליית באך (2004)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (2014)  פרס הנס מרטין שלאייר (2001)  מדליית תיאודור הויס (1995)  צלב מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  Brenz-Medaille in Silber  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
הלמוט רילינג (בגרמנית: Helmuth Rilling; נולד ב-29 במאי 1933), מנצח, מוזיקולוג ומורה. מייסד המקהלה "גכינגר קנטוריי" (גרמנית: Gächinger Kantorei), "קולגיום באך שטוטגרט" (Bach-Collegium Stuttgart), "אנסמבל צעירי שטוטגרט באך" (Junges Stuttgarter Bach Ensemble), "פסטיבל באך אורגון" (Oregon Bach Festival) ביוג'ין, אורגון, "פסטיבל אנסמבל שטוטגרט" (Festival Ensemble Stuttgart) "אקדמיית באך הבינלאומית שטוטגרט" (Internationale Bachakademie Stuttgart) ואקדמיות נוספות ברחבי העולם. לימד ניצוח על מקהלות באוניברסיטת פרנקפורט בשנים 1965-1989 וניהל את מקהלת "פרנקפורטר קנטוריי" (Frankfurter Kantorei) בשנים 1969-1982.
השכלה וניצוח

רילינג, יליד שטוטגרט, קיבל את השכלתו הראשונית במוזיקה בסמינר הפרוטסטנטי בוירטמברג. בין השנים 1952-1955 למד לנגן בעוגב, הלחנה וניצוח מקהלות בקולג' למוזיקה בשטוטגרט. השלים את לימודיו בהוראת פרנאנדו ג'רמאני ברומא, וב"אקדמיה מוזיקלה קיג'אנה" (Accademia Musicale Chigiana) בסיינה. 
ב-1954 בעודו סטודנט, ייסד את מקהלת "גכינגר קנטוריי". החל ב-1957 היה לעוגבן ומנהל המקהלה בכנסיית הזיכרון בשטוטגרט (Stuttgart Gedächtniskirche). בשנים 1963-1966 לימד נגינה בעוגב ושירה בבית הספר הכנסייתי בשפנדאו כשהוא מנצח על מקהלת הכנסייה.
ב-1965 ייסד את קולגיום באך שטוטגרט, שיחד עם מקהלת ה"גכינגר קנטוריי" ערך סיורי הופעות נרחבים. ב-1967 למד בהוראת ליאונרד ברנשטיין בניו יורק ובאותה השנה נתמנה פרופסור לניצוח מקהלה באוניברסיטת פרנקפורט (Frankfurt Musikhochschule), משרה בה החזיק עד 1985 (המשיך ללמד עד 1989). ב-1969 מונה למנהל מקהלת "פרנקפורטר קנטוריי".
רילינג מוכר בביצועיו למוזיקת בארוק בביצוע בכלים עכשוויים. הקליט פעמיים את כל היצירות הקוליות של באך, ושלש פעמים את משיח של הנדל לאחר מחקר נרחב של היצירה. כמו כן ביצע והקליט יצירות מאת ברהמס ומלחינים קלאסיים-רומנטיים אחרים. ב-1988 ניצח על ביצוע הבכורה של המיסה לרוסיני. כמו כן רילינג הזמין מהמבצע והמוזיקולוג רוברט לוין השלמה חדשה לרקוויאם מאת מוצרט בטרם הקליט אותו, לימים גרסה זו נבחרה על ידי גרדינר לביצוע.
רילינג ייסד מספר פסטיבלי מוזיקה, הראשון שבהם יחד עם רויס זלצמן ביוג'ין (אורגון) ב-1970, ושימש עבורו מנהל אמנותי עד 2013. כמו כן במסגרת "אקדמיית באך הבינלאומית בשטוטגרט" שייסד ב-1981 נערכים קונצרטים וכיתות אומן. ב-2001 ייסד את "פסטיבל אנסמבל" כחלק מ"פסטיבל המוזיקה האירופאית בשטוטגרט".
רילינג ניצח על תזמורות רבות, בהן הפילהרמונית הישראלית, בישראל.
הערות שוליים

↑  http://www.allmusic.com/artist/helmuth-rilling-mn0000818704/biography
↑  http://www.oregonlive.com/performance/index.ssf/2011/08/oregon_bach_festival_names_mat.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280781105171  PLWABN: 9810692414005606  BIBSYS: 90551564  BNE: XX1088941  BnF: cb138990182 (data)  CiNii: DA05405757  GND: 119539691  ISNI: 0000 0001 1497 1316  LCCN: n82096229  LNB: 000198078  MusicBrainz: 0c1f3d1a-96ce-4d1e-87e2-9b273e083ce5  NDL: 01155292  NKC: xx0026629  NLA: 35811107  NLK: KAC2020Q1031  NTA: 071466983  RERO: 02-A003747246  SNAC: w6cz4spw  SUDOC: 082684669  Trove: 1098304  VIAF: 111728401   WorldCat (עם VIAF): 111728401
היום הבין-לאומי לנשים ונערות במדע

היום הבין־לאומי לנשים ונערות במדע מצוין ב-11 בפברואר, והוא נקבע על ידי האו"ם בשנת 2015 במטרה לקדם נשים בתחומי המדעים, שבהם הן עדיין בגדר מיעוט. במהלך השנים בישראל ובקהילה הבין־לאומית נעשו מאמצים רבים לקדם נשים בתחום ה-STEM (מדעים, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה) אולם, עדיין, נערות ונשים אינן זוכות להשתתפות שווה ומלאה בתחומים אלו, והם נחשבים כגבריים. החלטת האו"ם על יום זה נועדה לעורר מודעות ולאפשר לנערות ולנשים גישה מלאה לעיסוק בתחום, כחלק מהחתירה לשוויון מגדרי ולהעצמת נערות ונשים.
מארי קירי, מדענית פורצת דרך, חלוצה בחקר הקרינה הרדיואקטיביות, היא היוצא מהכלל שמאיר את הכלל. קירי זכתה פעמיים בפרס נובל. אף שהיא הייתה המדענית העיקרית, בשתי הפעמים זכה בפרס גם מדען גבר, בנוסף אליה. הגשה של אישה לבדה לפרס נובל לא נראתה סבירה באותה תקופה.
על פי נתוני אונסקו, כיום, פחות מ-30% מהחוקרים בעולם הן נשים ורק 30% מכלל הסטודנטיות בוחרות בתחומים הקשורים למדע וטכנולוגיה בתחום ההשכלה הגבוהה.
גם בישראל, בניגוד לתחומי מדעי הרוח ומדעי החברה, בהן יש יותר סטודנטיות מסטודנטים לתואר ראשון, מתקיים שיעור נמוך של סטודנטיות הלומדות לתחומי מדעי המחשב וההנדסה. שיעורן נמוך של סטודנטיות בתחום מסתכם ב— 33% ו–29% בהתאמה בכלל המוסדות, או 32% ו–21% בהתאמה באוניברסיטאות בלבד.
בין הסיבות למיעוט נשים בתחומי המדעים והטכנולוגיה ניתן למנות הטיות מגדריות וסטראוטיפים המרחיקים נערות ונשים מתחומים אלו וכן חוסר במודלים נשיים. מחקר שנערך בשנת 2015 מלמד שרק 12% מהדמויות מתחומי ה-STEM על המסך הן של נשים.
ראו גם

נשים במדע
מדע ומגדר
אפקט מטילדה
אפליית נשים
המועצה לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה
תקרת הזכוכית
הערות שוליים

↑   רותי לוי, מתנה של מיליונים לאוניברסיטאות שיגדילו את מספר הסטודנטיות למחשבים, באתר TheMarker‏, 31 בינואר 2019
↑  Gender Bias Without Borders
החלטה 1544 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

מפת מחוזות הרשות הפלסטינית, נפת רפיח בהדגשה
 תאריך:  19 במאי 2004
 ישיבה מספר:  4,972
 קוד:  S/RES/1544 (מסמך)
 נושא:  המצב ביהודה ושומרון וחבל עזה, והבעיה הפלסטינית
 סיכום הצבעה:  14 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 1 נמנעו 
 תוצאה:  התקבלה
 הרכב מועצת הביטחון
 חברות קבועות:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין צרפת צרפת רוסיה רוסיה הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית
 חברות לא קבועות:  אלג'יריה אלג'יריה אנגולה אנגולה בנין בנין ברזיל ברזיל צ'ילה צ'ילה גרמניה גרמניה פקיסטן פקיסטן הפיליפינים הפיליפינים רומניה רומניה ספרד ספרד
החלטה 1544 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם, שהתקבלה ב-19 במאי 2004, לאחר שנזכרה בהחלטות 242 (1967), 338 (1973), 446 (1979), 1322 (2000), 1397 (2002), 1402 (2003) 1403 (2004), 1405 (2002), 1435 (2002) ו--1515 (2003), קראה המועצה לישראל להימנע מהריסת בתי פלסטינים.
ההחלטה עסקה בעיקרה בהריסת בתים על ידי ישראל בציר פילדלפי במהלך מבצע קשת בענן.
ההחלטה > תצפיות

מועצת הביטחון חזרה על כך שישראל, כמעצמה הכובשת, תעמוד בהתחייבויותיה המשפטיות על פי אמנת ז'נבה הרביעית, תוך שהיא נדרשת לטפל בצרכיה הביטחוניים על פי המשפט הבינלאומי. היא הביעה את דאגתה מהידרדרות המצב בשטחים הכבושים בישראל מאז 1967 וגינתה הרג פלסטיני באזור רפיח.
בתחילת ההחלטה הובעה גם דאגה מהריסת בתים פלסטינים במחנה רפיח. המועצה הזכירה את התחייבויותיהן של ממשלת ישראל והרשות הפלסטינית במסגרת מפת הדרכים לשלום. כל פעולות הטרור, האלימות וההרס גונו.
ההחלטה > ההחלטה

המועצה קראה לישראל לכבד את התחייבויותיה על פי המשפט ההומניטרי הבינלאומי ולהפסיק את הריסת הבתים בניגוד לחוק זה. הובע חשש כי מצבם ההומניטרי של הפלסטינים שבתיהם נהרסו באזור רפיח וסיוע חירום נדרש. שני הצדדים נקראו לשים קץ לאלימות, לכבד חובות משפטיות וליישם באופן מיידי את חובותיהם על פי מפת הדרכים.
ההצבעה

ההחלטה התקבלה בתמיכת 14 מדינות, כשארצות הברית נמנעה מההצבעה על ההחלטה, ואמרה שהיא דחקה בישראל לנהוג באיפוק וכי סוגיית החמושים הפלסטינים המבריחים נשק דרך עזה לא טופלה.
הערות שוליים

↑  "Security Council calls on Israel to stop demolition of Palestinian homes". United Nations. 19 במאי 2004. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kohen, Marcelo G.; Caflisch, Lucius (2007). Promoting justice, human rights and conflict resolution through international law. Martinus Nijhoff Publishers. p. 1109. ISBN 978-90-04-15383-7.
1 2  Bassiouni, M. Cherif; Ben-Ami, Shlomo (2009). A guide to documents on the Arab-Palestinian/Israeli conflict: 1897–2008. BRILL. p. 245. ISBN 978-90-04-17534-1.
↑  "UN council attacks Israel over demolitions". ABC News (Australia). Reuters. 20 במאי 2004. {{cite news}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, July 2012)
האימפריה האיטלקית

האימפריה האיטלקית (באיטלקית: Impero Italiano) הייתה אימפריה קולוניאלית שהתקיימה בין השנים 1889 עד 1943. האימפריה הורכבה בשיאה, בראשית מלחמת העולם השנייה, משלוש ישויות שונות - ממלכת איטליה, ממלכת אלבניה, והאימפריה האתיופית - מאוחדות תחת הנהגתו של המלך ויטוריו אמנואלה השלישי. לאומנים איטלקים האמינו כי האימפריה תוכל להוות "אימפריה רומית החדשה" (איטלקית: Nuovo Impero Romano; לטינית: Novum Imperium Romanum).
רקע

איטליה המודרנית הפכה למדינת-לאום רק ב-17 במרץ 1861, בעקבות איחודן של מדינות ונסיכויות קטנות. זמן קצר לאחר מכן ניסתה להשתלט על טריטוריות זרות. כיוון שנכנסה למירוץ הקולוניאלי בשלב מאוחר, הוגבל שטח ההתפשטות שלה לחלקים מצפון אפריקה שעדיין נשלטו בידי האימפריה העות'מאנית השוקעת, לחלק ממזרח אפריקה שטרם נתפס על ידי מעצמות אחרות במהלך המירוץ לאפריקה, ולאזורים בבלקן.
לאחר 1929, התרחבות אימפריאליסטית הייתה הנושא המועדף על מוסוליני בנאומיו. הוא טען שהתיישבות קולוניאלית הכרחית - דמוגרפית וכלכלית - למדינה כמו איטליה. האידאולוגיה הפאשיסטית עלתה בקנה אחד עם התפשטות טריטוריאלית כביטוי לעוצמתה של האומה. התרחבות קולוניאלית הייתה גם דרכו של מוסוליני להחליף את צרפת ובריטניה ככוח העיקרי בים התיכון.
בזמן מלחמת העולם השנייה, החזיקה איטליה במספר קולוניות ברחבי הים התיכון ובאפריקה, והגיעה לשיאה בשנת 1942. בערך שני שלישים מחופיו של הים התיכון היו בשליטת איטליה. בסתיו 1942 שלט מוסוליני על חופיה הים תיכוניים של אירופה מיוון ועד צרפת ועל חופי אפריקה מתוניסיה ועד מצרים.
רקע > רעיון האימפריה הרומית החדשה

"האימפריה הרומית החדשה" הייתה ה"מדינה" החדשה שיצר מוסוליני לתיאור האימפריה האיטלקית, במיוחד לאחר כיבוש אתיופיה. היא נולדה במהלך התרוממות הרגש הלאומי באיטליה של הימים שלפני מלחמת העולם השנייה, והיא הזכירה רבות את האימפריה הרומית:
הים האדריאטי נקרא הים שלנו (באיטלקית: Mare Nostro) לאחר פלישת האיטלקים לאלבניה, כשרוב חופי הים האדריאטי היה בשליטתם. זו התייחסות ישירה לאימפריה הרומית שכינו את הים התיכון Mare Nostrum מאחר שכל חופיו היו בשליטתם.
שמו של המשטר האיטלקי - "פאשיזם" - בא מהפסקס הרומי, סמל הכוח.
בירת המדינה האיטלקית הייתה רומא, כמו בתקופת האימפריה הרומית.
המלך ויטוריו אמנואלה השלישי הוכתר כקיסר.
רוב העם האיטלקי (במיוחד אלו שחיו ברומא) ראה עצמו כצאצא של הרומים הקדומים.
מושבות האימפריה האיטלקית > צפון אפריקה

במלחמת איטליה-טורקיה שהתרחשה בין השנים 1911 ל-1912, איטליה ניצלה את העובדה שבטריפולי התגוררו אזרחים איטלקיים רבים, וכבשה את העיר ב-29 בספטמבר 1911, על מנת להגן עליהם, כביכול, מפני השלטון הטורקי. בהמשך כבשה איטליה את הקולוניות העות'מאניות באפריקה, קירנאיקה וטריפוליטניה (שהפכו מאוחר יותר ל"לוב האיטלקית"). לאחר קרב ימי שנערך ב-1 באוקטובר 1911 ובו הוטבעו שלוש ספינות טורקיות, הכירה האימפריה העות'מאנית בכיבוש האיטלקי של הטריטוריות הצפון אפריקאיות טריפוליטנה וקירנאיקה בהסכם לוזאן של 1912.
התביעה האיטלקית לשטחי קירנאיקה וטריפוליטנה התבססה על כך שהאימפריה הרומית שלטה על שני האזורים מאות שנים קודם לכן וכן על ההסכם שהיה לאיטליה עם צרפת לחלק את חופי צפון אפריקה ביניהן. חלק מהאיטלקים התייחסו לצפון אפריקה כחופה הרביעי של איטליה.
לאורך רוב שנות העשרים ניסתה איטליה להשכין שלום במושבותיה החדשות. בשנת 1929 שולבו הטריטוריות האיטלקיות בצפון אפריקה ל"לוב האיטלקית". ב-1934 אוחדו טריפוליטנה, קירנאיקה ופזאן ליצירת הקולוניה - לוב - כינוי שהשתמש בו דיוקלטיאנוס כדי לתאר את האזור כ-1500 שנה קודם לכן. איטליה איבדה שליטה על לוב כשהכוחות הגרמנים והאיטלקים נכנעו בתוניסיה בשנת 1943.
לאחר המלחמה לוב הפכה לשטח אמון של האו"ם תחת הנהלתן של בריטניה וצרפת ב-10 בפברואר 1947, ולמדינה עצמאית ב-24 בדצמבר 1951.
מושבות האימפריה האיטלקית > מזרח אפריקה

בין השנים 1889 ל-1912 החלה איטליה להקים מושבות באפריקה.
הקולוניה האיטלקית בחלקה הדרומי של סומליה נכבשה בין 1889–1890 ונקראה לאחר מכן סומלילנד האיטלקית. בשנת 1925 איטליה רכשה את ג'ובלנד מהקולוניה הבריטית בקניה.
הקולוניה האיטלקית באריתריאה נכבשה בשנת 1889. הקולוניה נחשבה כפרויקט יוקרה בזמן העידן הפאשיסטי. עד היום הבירה, אסמרה, מכילה מספר בניינים ארכיטקטוריים ייחודיים, ומצבות לזכר תקופת השלטון האיטלקי.
איטליה הובסה בניסיונה לכבוש את אתיופיה (נקראה חבש בידי האירופאים באותה התקופה) במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה של 6–1895, אך האיטלקים הצליחו לכבוש את אתיופיה ארבעה עשורים מאוחר יותר במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה של 6–1935 לאחר שבעה חודשי לחימה. הניצחון האיטלקי הוכרז ב-9 במאי 1936, והמלך האיטלקי ויטוריו אמנואלה השלישי הכריז על עצמו כקיסר אתיופיה. בתום המלחמה אוחדו אתיופיה, סומליה ואריתריאה ליצירת מזרח אפריקה האיטלקית (איטלקית: Africa Orientale Italiana).
בשנת 1940 כבשה איטליה את סומלילנד הבריטית (סומלילנד של ימינו), אך איבדה אותה לאחר שנה.
בנוסף במהלך מלחמת העולם השנייה ניסתה איטליה לכבוש שטחים נוספים מידי קולוניות הבריטיות בשכנות לה מדרום וצפון-מערב. אך שטחים מעטים אלו ננטשו עד מהירה לטובת ריכוז המאמץ ההגנתי על הקולוניות המרכזיות בקרן אפריקה.
בניטו מוסוליני חלם על יישובם של מיליוני מתיישבים איטלקים למזרח אפריקה האיטלקית, ולאיטלקים היו תקוות גדולות להפוך את האזור לנכס כלכלי. אולם, כיבוש אתיופיה, שהייתה חברה בחבר הלאומים, גרם לעוינות כלפי איטליה מצד החברות בארגון. איטליה איבדה את הקולוניה החדשה שלה בפלישת כוחות חבר העמים הבריטי וכוחות אתיופים כמעט חמש שנים לאחר שכבשו אותה, במהלך מלחמת העולם השנייה.
איטליה איבדה רשמית את הקולוניות שלה בהסכם השלום שלה עם בעלות הברית. בנובמבר 1949, סומלילנד האיטלקית הפכה לאזור נאמנות של האו"ם תחת ניהול איטלקי, עד ל-1 ביולי 1960 כשקיבלה עצמאות ושולבה עם סומלילנד הבריטית ליצירת סומליה. אריתריאה הפכה לשטח חסות בריטי ב-1941, ולחלק מאתיופיה ב-2 בדצמבר 1950.
מושבות האימפריה האיטלקית > אירופה

מסוף מלחמת העולם הראשונה ועד לעידן הפאשיסטי באיטליה, הרחיבה איטליה את החזקותיה הקולוניאליות. היא קיבלה חלק קטן של דלמטיה מאוסטרו-הונגריה, וכמו כן מספר איים אדריאטיים לאורך חופה של קרואטיה. בשנת 1923, כוחות איטלקים פלשו וכבשו את האי היווני קורפו.
בשנת 1939 כבשה איטליה את אלבניה, שנמצאה גם קודם לכן תחת השפעה איטלקית, והפכה אותה למדינת חסות. שטחי אלבניה של ימינו נכללו באימפריה הרומית משלב מוקדם, עוד לפני כיבוש חלקים צפוניים באיטליה.
במלחמת העולם השנייה, שבה הייתה איטליה בעלת ברית של גרמניה הנאצית, השתלטו האיטלקים בסיוע גרמני על חלקים נוספים מיוון (ראו מלחמת איטליה–יוון) ומיוגוסלביה. עם קריסת המשטר הפאשיסטי באיטליה ב-1943 השתלטה גרמניה הנאצית על מרבית השטחים האיטלקים.
מושבות האימפריה האיטלקית > אירופה > אלבניה

איטליה כבשה את אלבניה בפעם הראשונה לאחר מלחמת העולם הראשונה. לפי תנאי ההסכם שנחתם ב-2 בספטמבר 1920, הכוחות האיטלקים התפנו מהמדינה, אולם איי סאסנו נותרו בשליטה איטלקית.
אלבניה הייתה רשמית אזור השפעה איטלקי למשך עשרים שנה. בשנת 1939 החליט מוסוליני שאלבניה צריכה להיות בשליטה איטלקית מלאה. יכול להיות שהדיקטטור האיטלקי פשוט רצה להרשים את גרמניה הנאצית בכיבוש שכנה קטנה, ולהשתוות לכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה ואוסטריה. הפלישה האיטלקית לאלבניה החלה ב-7 באפריל 1939, וההתנגדות פסקה חמישה ימים לאחר מכן. המלך האלבני, זוֹג נמלט ללונדון.
המלך האיטלקי ויטוריו אמנואלה השלישי נטל לעצמו את הכתר האלבני והוקמה ממשלה פשיסטית בהנהגתו של שפקט ורלאכי. כוחות הצבא של אלבניה שולבו בתוך יחידות הצבא האיטלקי.
ב-1941, לאחר נפילת יוגוסלביה בחזית הבלקן, קוסובו וצפון מערבה של מקדוניה סופחו לאלבניה. במאי 1941, לאחר הניצחון הסופי של איטליה על יוון, שנעשה בעזרתה של גרמניה ושל הכוחות האלבנים, סופח חלקה הצפוני של יוון לאלבניה הפשיסטית.
התנגדות לשלטון האיטלקי באלבניה החלה להתפתח בסוף 1942 ובמהלך 1943. בקיץ 1943, רובה של אלבניה הפנימית נשלטה בידי כוחות המחתרת. הצבא הגרמני ומשתפי הפעולה האלבנים כבשו את אלבניה מידי האיטלקים בסוף 1943, שלושה שבועות לאחר שחתמה על הסכם הפסקת אש עם בעלות הברית.
מושבות האימפריה האיטלקית > אירופה > יוון

האיים הדודקאנסיים נכבשו על ידי איטליה מידי האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת איטליה-טורקיה של 1911 - 1912. השליטה על רודוס, קוס, פטמוס והאיים הסובבים איפשרה לאיטליה לקרוא תיגר על הדומיננטיות של בריטניה באזור.
לאחר הניצחון במלחמת העולם הראשונה, יכלה איטליה לשפר את מעמדה באזור. הסכם סוור של 1919 צירף את רוב האיים הקטנים ליוון. רודוס ומספר איים אחרים נשארו בשליטה איטלקית. ב-1923, הסכם לוזאן נתן הכרה בינלאומית לשליטה האיטלקית בקבוצת האיים. לאחר מלחמת העולם הראשונה, במשך שנתיים השליטה על דרום מערב אנטוליה הייתה בידי איטליה, עד שמוסוליני חתם על הסכם עם ראש הממשלה הטורקי מוסטפא כמאל אטאטורק.
יומיים לאחר שהממשלה האיטלקית הגיעה להסכם שביתת הנשק עם בעלות הברית ב-8 בספטמבר 1943, כוחות גרמנים תקפו את הכוחות האיטלקים באי רודוס, שנכנעו למחרת. למרות נחיתת הכוחות הבריטים, כבשו הגרמנים את האי קוס ב-4 באוקטובר לאחר יום לחימה בודד, ולרוס נפל לידי הגרמנים ב-16 בנובמבר לאחר חמישה ימי לחימה. לאחר אובדן לרוס, הכוחות האיטלקים והבריטים נמלטו משאר האיים הדודקאנסיים.
מושבות האימפריה האיטלקית > אירופה > יוגוסלביה

ב-1941 הוקמה מונטנגרו מחדש כמונרכיה חוקתית (ומכיוון שלא היה יורש לכתר, לאחר שנדחה בידי מלך מונטנגרו ונסיך שושלת בית רומנוב) היא הוכרזה כשטח חסות איטלקי בשם "מונטנגרו האיטלקית". בספטמבר 1943, גרמניה הנאצית כבשה את מונטנגרו מידי האיטלקים.
מאפריל 1941 עד לספטמבר 1943 היה כל החוף הדלמטי של יוגוסלביה (בתחומי קרואטיה של ימינו) בשליטה איטלקית. רוב דלמטיה סופחה לאיטליה כ-"Governatorato di Dalmazia", אך בחלקה המערבי של קרואטיה הוקמה המדינה העצמאית של קרואטיה בהנהגתו של אנטה פאווליץ', שהייתה נאמנה למדינות הציר.
מושבות האימפריה האיטלקית > אירופה > צרפת

איטליה נכנסה למלחמה בשנת 1940, באותה העת בה נכנעה צרפת לכוחות הגרמנים. לכן, עברו האיטלקים לכיבוש הטריטוריות שאבדו להם בשנות ה-50 של המאה ה-19, ובמיוחד את שטחה של דוכסות סבויה, מקום הולדתה של האומה האיטלקית, ומחוז בו התגוררה גם אוכלוסייה צרפתית וגם אוכלוסייה איטלקית. האיטלקים הצליחו לכבוש שטח קטן בלבד, את הערים ניס וגרנובל, לפני ששאר שטח זה הפך למדינת הבובות הגרמנית, צרפת של וישי.
בנובמבר 1942, עם נפילתה של צרפת של וישי, כבשו האיטלקים את דרום מזרח המדינה, והגרמנים את שאר המדינה. האיטלקים כבשו בצרפת משפכו של נהר הרון, עד לאי קורסיקה, הרבה מעבר לתחומי דוכסות סבויה. כיבוש זה לא הושלם מאחר שהאיטלקים נכנעו לבעלות הברית, טרם הספיקו לכבוש את כל האזור, בספטמבר 1943.
מושבות האימפריה האיטלקית > אירופה > מונקו

ב-1943 פלש צבא איטליה לנסיכות והקים ממשל פשיסטי. זמן קצר לאחר מכן, עקב קריסתו של מוסוליני באיטליה, כבש הצבא הגרמני את מונקו.
מושבות האימפריה האיטלקית > אסיה

איטליה השיגה אזור זיכיון קטן בנמל הסחר הסיני טיאנצין בשנת 1902. אזור הזיכיון האיטלקי, כ-460 דונם, היה אחד מהקטנים בעיר. הסכם הזיכיון בוטל בהסכם בין מוסוליני לבין ממשלת הבובות היפנית בסין בשנת 1943.