stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אשרף פהלווי
הערות שוליים

↑  Haykal, Muḥammad Ḥasanayn. Iran, the Untold Story: An Insider's Account of America's Iranian Adventure and Its Consequences for the Future. Pantheon, 1982.
↑  By Kathleen Teltsch Special to the New York Times. "She May Be a Princess, but Shah's Twin is More Interested in Equal Rights". New York Times (1857-Current file 22 March 1970
↑  Pahlavi, Princess Ashraf. Faces in a Mirror: Memoirs from Exile. Prentice-Hall, 1980. P. 211.
↑  Pahlavi, Princess Ashraf. Faces in a Mirror: Memoirs from Exile. Prentice-Hall, 1980. P. 78.
↑  Kinzer, Stephen, and Michael J. Prichard. All the Shah's men. Tantor Media, Incorporated, 2003. P. 7.
↑  Gasironowski, Mark. "The 1953 Coup D'etat in Iran." International Journal of Middle Eastern Studies. August 1987. 261-286
↑  Hussein Fardust (Author), Ali Akbar Dareini (Translator), The Rise and Fall of the Pahlavi Dynasty: Memoirs of Former General Hussein Fardust, Motilal Banarsidass, December 1998 ,ISBN 8120816420, p. 121.
↑  Boyd, Lyn (2000). "A King's exile". USC. Retrieved 14 February 2013.
↑  ‏סואדכוהי‏ (Q108933097)
↑  הבא בירושה אחרי רזא כורש עלי פהלווי, מקור: סדר הירושה בוויקיפדיה הצרפתית | הפריט שלו בוויקינתונים: ‏כאמיאר פהלווי‏ (Q109170741)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266094805171  BnF: cb16297499w (data)  GND: 104268220  ISNI: 0000 0001 0975 4552  LCCN: n80038683  SNAC: w6230qsg  SUDOC: 121851494  VIAF: 57045736   WorldCat (עם VIAF): 57045736 
ערך זה הוא קצרמרבנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
התאומים המלכותיים, אשרף ואחיה מוחמד רזא
גשר על הוואדי

| --- | --- |
 סוגה:  סדרה תיעודית
 יוצרים:  תומר הימן, ברק הימן
 כותבים:  תומר הימן, ברק הימן
 בימוי:  תומר הימן, ברק הימן
 פרסים:  פרס הזהב בפסטיבל שנחאי; פרס השופטים בפסטיבל הסרטים באוקראינה; פרס חביב הקהל בפסטיבלים זכויות האדם בפראג, וורשה והונגריה; פרס הסדרה הטובה ביותר בתחרות פורום היוצרים הדוקומנטריים.
 פסקול:  אלי סורני, ברי סחרוף
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית, ערבית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  4
 הפקה
 חברת הפקה:  האחים הימן, קרן רבינוביץ, ITVS
 אתר צילומים:  ישראל
 צלמים:  דניאל מירן, אורי לוי, איתי רזיאל
 אורך פרק:  כ-35 דקות
 שידור
 רשת שידור:  yes
 רשת שידור בישראל:  yes דוקו
 תקופת שידור מקורית:  13 בדצמבר 2005 – הווה
 
גשר על הוואדי היא סדרת טלוויזיה ישראלית תיעודית בת ארבעה פרקים, ששודרה בערוץ yes דוקו, החל מ-13 בדצמבר 2005. הסדרה הופקה עבור yes דוקו על ידי האחים תומר וברק הימן ובשיתוף קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, ITVS.
"גשר על הוואדי" הוא שמו של מוסד חינוכי ייחודי הפועל ביישוב הערבי כפר קרע שבוואדי עארה. בית ספר זה קם כתוצאה מחזונם של הורים יהודים וערבים מיישובי ואדי עארה, שחלמו להקים יחד מוסד בו ילמדו ילדיהם את ערכי הדו קיום. במהלך הסדרה ליוו האחים הימן את פעילות בית הספר ותיעדו את הקשיים עימם נאלצו מקימי בית הספר להתמודד ואת המציאות הנפיצה אותה לא חזו. מול הילדים, המורים וההורים עמדו שלל סוגיות בעייתיות: האם יש ללמד את הילדים היהודים קוראן כשם שהילדים הערבים לומדים תנ"ך? כיצד לציין את יום העצמאות של מדינת ישראל - כיום חג או כיום אבל?
יהונתן גארב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 ביולי 1967 (בן 57) יוהנסבורג, דרום אפריקה 
 ענף מדעי:  קבלה 
 מקום לימודים:  ישיבת חברון כנסת ישראל  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  משה אידל 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
יהונתן גארב (נולד ב-14 ביולי 1967) הוא חוקר קבלה ישראלי. עומד בראש הקתדרה לחקר הקבלה על שם גרשם שלום (יחד עם פרופ' יהודה ליבס) בחוג למחשבת ישראל, באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

יהונתן גארב נולד ביוהנסבורג, דרום אפריקה, ועלה לארץ ישראל ב-1973. בשנת 1980, למד גארב בישיבת כנסת ישראל, שם שמע שיחות מוסר מהרבנים שלמה וולבה וראובן לויכטר. כבחור בישיבה למד גארב קבלה באופן עצמאי. יותר מאוחר הוא גם למד תלמוד אצל הרב פרופ' דוד הלבני. בנוסף, למד אצל המקובלים רבי אליעזר צבי ספרין מחסידות קומרנה ורבי יצחק מאיר מורגנשטרן. את שלושת תאריו למד באוניברסיטה העברית בין השנים 1990 ל-2001. עבודות המאסטר והדוקטורט שלו נכתבו בהנחיית פרופ' משה אידל. הוא היה פוסט-דוקטורנט באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. שימש מרצה אורח בבית הספר ללימודים מתקדמים במדעי החברה בפריז. בשנת 2010 גארב קיבל מהאוניברסיטה העברית פרס נשיא על מחקר יוצא דופן (בן פורת/קרן משפחת פולק). כמו כן, במהלך השנה האקדמית 2011–2012 היה עמית במרכז תקווה למשפט ותרבות יהודית באוניברסיטת ניו יורק. הוא עמד בראש תוכנית אמירים בשנים 2014-2013. ב-2014 הוא זכה בפרס גרשם שלום לחקר הקבלה. הוא שותף-עורך של כתב העת "תרביץ" והיה במשך עשור חבר מערכת של "Kabbalah: Journal for the Study of Jewish Mystical Texts" (כתב עת לחקר כתבי המיסטיקה היהודית).
ספריו

הופעותיו של הכוח במיסטיקה היהודית : מספרות חז"ל עד קבלת צפת, ירושלים: הוצאת מאגנס 2005.
יחידי הסגולות יהיו לעדרים: עיונים בקבלת המאה העשרים, ירושלים: מכון הרטמן 2005.
Shamanic Trance in Modern Kabbalah, Chicago and London: The University of Chicago Press, 2011
מקובל בלב הסערה: ר' משה חיים לוצאטו, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב 2014.
, Chicago and London: The University of Chicago Press, 2015
הקבלה בעת החדשה בתור תחום מחקר אוטונומי. לוס אנג'לס: הוצאת כרוב, 2016.
A History of Kabbalah from the Early Modern Period to the Present Day. Cambridge University Press, 2020.
Does God Doubt: R. Gershon Henoch Leiner's Thought in its Contexts. Brill, 2024.
הערות שוליים

↑  יהונתן גארב,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'מקובל בלב הסערה, תל אביב:'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2014, עמ' 9
↑  http://www.nyutikvah.org/fellows/fellows_11_12/jonathan_garb.html
↑  AMIRIM, en.amirim.huji.ac.il'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000006-QINU`"'"Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2014-12-09. נבדק ב-2014-12-07. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cherub Press, cherub-press.com
↑  Jonathan Garb, “The Authentic Kabbalistic Writings of R. Moses Hayyim Luzzatto.” Kabbalah: Journal for the Study of Jewish Mystical Texts 25 (2011).
↑  http://www.huji.ac.il/dataj/controller/ihoker/MOP-STAFF_LINK?sno=9728061&Save_t=
↑  See Boaz Huss, "The New Age of Kabbalah Research: Book Review of Ron Margolin, The Human Temple; Melila Hellner-Eshed, A River Issues Forth from Eden; Jonathan Garb, Manifestations of Power in Jewish Mysticism,” Theory and Criticism 27 (2005), pp. 246-253 and Zvi Leshem’s Review “Demystifying Kabbalah,” Jerusalem Post, 11/26/2009 (http://www.jpost.com/Magazine/Article.aspx?id=161505).
↑  Peter Schäfer, The Origins of Jewish Mysticism. Princeton and Oxford: Princeton University Press, 2009, 26 and n 93. For Schäfer’s discussion on Idel’s phenomenological approach, see also idem., 25-26.
↑  על הספר,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'הופעותיו של הכוח במיסטיקה היהודית, באתר הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס
↑  Amazon.com: Customer reviews: The Chosen Will Become Herds: Studies in Twentieth-Century Kabbalah, www.amazon.com
↑  See Shaul Magid, “Mysticism, History, and a "New" Kabbalah: Gershom Scholem and the Contemporary Scene.” Jewish Quarterly Review 101/4 (2011): 513.
↑  תומר פרסיקו,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'טראנס שמאני בקבלה מודרנית – ספרו החדש של יהונתן גארב, באתר לולאת האל
↑  יוסי בן הרוש,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'מקובל בלב הסערה: רבי משה חיים לוצאטו | מאת יהונתן גארב, באתר דברים אחדים - תרבות יהודית מעת לעת, ‏ספטמבר 2014'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'(ארכיון)
↑  תומר פרסיקו,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'הנשמה בקבלה – מעט על ספרו החדש של יהונתן גארב, באתר לולאת האל
↑  For an overview of Garb’s articles, see https://huji.academia.edu/JonathanGarb.
↑  הטשטוש מתחיל בתוכי, באתר eretzacheret.org
↑  Zeek | The Power and the Glory: A Critique of "New Age" Kabbalah | Dr. Jonathan Garb, www.zeek.net
↑  רמה גבוהה מאוד של אינטנסיביות רוחנית, באתר ארץ אחרת, ‏3 בספטמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261684105171  PLWABN: 9810699408705606  BnF: cb14621272t (data)  CiNii: DA18396502  GND: 1031726047  ISNI: 0000 0000 6658 5583  LCCN: no2001051291  NKC: jo2013799757  NTA: 324109733  ORCID: 0000-0002-0415-2429  RERO: 02-A025025176  SUDOC: 16385842X  VIAF: 61802098   WorldCat (עם VIAF): 61802098
קימי קפלן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בינואר 1965 (בן 60) הונג קונג, האימפריה הבריטית 
 מקום מגורים:  גוננים 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
קימי קפלן (Kimmy Caplan; נולד ב-20 בינואר 1965) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור מן המניין במחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטת בר-אילן ועומד בראש המחלקה. תחומי מחקריו העיקריים הם היסטוריה דתית בחברה היהודית במאות ה-19 וה-20, זרמים דתיים בחברה היהודית, יהדות ארצות הברית במאה העשרים והחברה החרדית בישראל.
ביוגרפיה

קימי קפלן נולד בהונג קונג ועלה לישראל בשנת 1972. הוא החל את לימודיו האקדמיים בשנת 1987 באוניברסיטה העברית בירושלים בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה ובחוג למחשבת ישראל. ב-1990 סיים את לימודי התואר הראשון בהצטיינות והמשיך למסלול ישיר לתואר שלישי באוניברסיטה העברית. בשנת 1996 הגיש את עבודת הדוקטור בנושא: "'האין זה עולם הפוך?': פרקים בתולדות חייהם, דרשותיהם ותהליכי הרצף והשינוי בדרשותיהם של רבנים אמריקאים אורתודוקסים בתקופת ההגירה הגדולה (1924-1881)".
בין השנים 1997–1998 השתתף בקבוצת מחקר על האורתודוקסיה היהודית במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בירושלים. קפלן לימד במחלקה להיסטוריה באוניברסיטת בן-גוריון בין השנים 1998–1999, ובין השנים 1999 ל-2002 לימד במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית. מאז 1997 מלמד במחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטת בר-אילן, ומשנת 2015 הוא עומד בראשה.
בין השנים 2011–2013 היה חבר בהנהלת המרכז ע"ש שלמה ארגוב לחקר העם היהודי ומדינת ישראל באוניברסיטת בר-אילן. באותן שנים היה חבר וסגן יו"ר ועדת כנסים ואירועים במרכז זלמן שזר לתולדות ישראל. בשנת 2012 מונה להיות חבר במערכת הפרסומים של מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות.
קפלן משמש מאז שנת 2011 כחבר בהנהלת החברה ההיסטורית הישראלית, ובין השנים 2012–2016 היה חבר במערכת הפרסומים של כתב העת עיונים בתקומת ישראל. משנת 2012 הפך לחבר הנהלת Association for Jewish Studies, ובשנת 2015 מונה לחבר בהנהלת המכון לחקר השואה באוניברסיטת בר-אילן.
קימי קפלן מרבה להרצות בכנסים שונים בישראל ומחוצה לה ושימש כעמית מחקר באוניברסיטאות ובמכוני מחקר רבים. קפלן היה עמית מחקר במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כמו כן, שימש עמית מחקר במרכז יצחק רבין לחקר ישראל בתל אביב, במכון הבינלאומי לחקר השואה ביד ושם ובמכון ון-ליר בירושלים.
קפלן אף זכה לפרסים ומענקי מחקר רבים עבור עבודותיו, ובהם ממרכז הדסה לחקר האישה ביהדות באוניברסיטת ברנדייס ומהמרכז לחקר האישה ביהדות באוניברסיטת בר-אילן. נוסף עליהם זכה למענק רב-שנתי ממכון ון-ליר, וכן למענקים עבור מחקרו הביבליוגרפי על עמרם בלוי מנהיג נטורי קרתא.
מתגורר בירושלים. נשוי לרחל ואב לארבעה ילדים.
מפרסומיו

אורתודוקסיה בעולם החדש: רבנים ודרשנות באמריקה (1924-1881), ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשס"ב.
בסוד השיח החרדי, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשס"ז.
עמרם בלוי: עולמו של מנהיג נטורי קרתא, ירושלים: יד יצחק בן-צבי.
מפרסומיו > ספרים בעריכתו

מנהיגות וסמכות בחברה החרדית בישראל: אתגרים וחלופות, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ומכון ון ליר בירושלים, תשס"ט (נערך עם נורית שטדלר).
חרדים ישראלים: השתלבות בלא טמיעה?, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ומכון ון ליר בירושלים, (נערך עם עמנואל סיון). 2003-תשס"ד.
מהישרדות להתבססות: תמורות בחברה החרדית בישראל ובִחקרה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ומכון ון ליר בירושלים, תשע"ב (נערך עם נורית שטדלר).
דורש טוב לעמו: הדרשן, הדרשה וספרות הדרוש בתרבות היהודית, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשע"ג (נערך עם נחם אילן וכרמי הורוביץ).
מפרסומיו > ממאמריו

חיבורים מקיפים על תולדות יהודי אמריקה: הקשרים ומאפיינים", ציון פא (ג-ד), תשע"ו, עמ' 497–509.
"חרדים קנאים וערבים - מציאות ודימויה, זמנים 135, 2016, עמ' 34–44.
"מוסדות חינוך בחברה החרדית במחצית השנייה של תקופת המנדט הבריטי ומקומן בשיקומה לאחר השואה, ישראל 21, תשע"ג, עמ' 179–203.
התפתחותם של מעגלי היבדלות בקרב חרדים קנאים - עמרם בלוי כמקרה מבחן", ציון עו (ב), תשע"א, –" 219 עמ' -179.
שקיעה ושכחה, פריחה ועניין – מגמות ומאפיינים בחקר האורתודוקסיה", ציון עד, תשס"ט (גיליון נושא: לזכור וגם לשכוח), עמ' 353–373.
"החרדיות המזרחית והדת העממית: שני מקרי מבחן", א' רביצקי (עורך), ש"ס: היבטים תרבותיים ורעיוניים, תל אביב תשס"ו, עמ' 443–484.
"אורתודוקסיה וחרדיות באמריקה ובישראל: היבטים היסטוריים-השוואתיים", ב' לאו (עורך), עם לבדד: מולדת ופזורה – אסופת מאמרים מוגשת לנפתלי לאו-לביא בהגיעו לגבורות, תל אביב 301–316.
קימי קפלן, 'חוצפדיקע שמוצדיקע גיורת' - הפרשה של נישואי עמרם בלוי ורות בן–דוד, עיונים בתקומת ישראל 20, 2010.
הערות שוליים

↑  חרדים ישראלים: השתלבות בלא טמיעה?, באתר קטלוג הספרים של הספרייה הלאומית
↑  בסוד השיח החרדי, מרכז זלמן שזר, התשס"זגרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
↑  אתר ההוצאה לאור של מכון ון-ליר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292185905171  BnF: cb144859509 (data)  GND: 137677383  ISNI: 0000 0000 6657 3793  LCCN: no2002023205  ORCID: 0000-0002-8953-4599  VIAF: 32224863   WorldCat (עם VIAF): 32224863
יום המשפחה

.
| --- | --- |

 סוג:  יום מודעות
 סיבה:  ציון המשפחתיות
 
יום המשפחה, שנקרא בעבר "יום האם", הוא יום מודעות המצוין בישראל ובמדינות נוספות בעולם, ומתמקד בציון המשפחתיות בכלל, האימהות בפרט ומקומן בחברה. במדינות רבות בעולם מצוין יום האם ביום ראשון השני בחודש מאי. בישראל מצוין יום המשפחה בחורף, בל' בשבט, יום פטירתה של הנרייטה סאלד שהקימה את ההסתדרות הציונית הדסה, ארגון הנשים הציוניות, וכונתה "אם הילדים".
יום האם בעולם

יום האם נחגג לראשונה ביוון העתיקה, והיה החג של האלה הרה, אם כל האלים. עם התפשטות הנצרות חגגו את "יום אם הכנסייה".
ב-1600 ציינו לכבוד אמהות בריטניה את "יום ראשון של האמהות". ביום ראשון זה קיבלו העבדים חופשה על מנת שיגיעו לבתיהם לחגוג את המועד. בחג נאכלה עוגה מיוחדת שנקראה "עוגת האם".
בארצות הברית התפתח מושג "יום האם" במחצית השנייה של המאה ה-19. החג המודרני הייתה יוזמה של אנה ג'ארביס, שהחלה בשנת 1905, לאחר מות אמה, לפעול לקביעת יום האם. מאמציה נשאו פרי בשנת 1908, עת צוין היום בכנסייה במדינת וירג'יניה המערבית. באותה שנה, דחה הקונגרס של ארצות הברית את הבקשה לקבוע את יום האם כיום חג לאומי. עם זאת, ברבות ממדינות ארצות הברית, החלו לציין את יום ראשון השני בחודש מאי כ"יום האם" ובחלק מהמדינות, אף נקבע כחג מקומי רשמי. המדינה הראשונה לעשות זאת הייתה וירג'יניה המערבית, בשנת 1910. ב-1914 הכריז הנשיא וודרו וילסון על יום האם כעל חג לאומי, והוא נקבע ליום ראשון השני בחודש מאי. פרח הציפורן הלבן, המסמל את הטוהר וכוח הסבל של האם, נקבע כסמלו של היום.
בגרמניה צוין יום האם לראשונה ב-1923, בתקופתה של רפובליקת ויימאר, כיוזמה פרסומית של איגוד מגדלי הפרחים הגרמני. גם בווינה הותקן יום האם, יחד עם יום הילד, במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20.
בשנות ה-30 ארגנה ההסתדרות הציונית הדסה לכבוד יום האם מסע לגיוס כספים באמריקה למען הקרן הקיימת לצורך נטיעת עצים בארץ ישראל.
בצרפת הוחל לציין את יום האם בשנת 1949.
יום האם בישראל > הצעות מוקדמות

עוד לפני קום המדינה עלתה הצעה לציון האם העברית. בשנת 1927 התפרסם בעיתון "דבר" מכתב של אישה בשם "בת שרה" שהציעה לקבוע יום מיוחד לכבוד האם בתאריך כ' תמוז, יום פטירתו של בנימין זאב הרצל. בשנות ה-30 חיברה קק"ל בין "יום האם" לבין נטיעת עצים וגייסה תרומות לנטיעות בארץ ישראל לכבוד יום האם.
גם בשנת 1944 ניסה ועד ההורים המרכזי להנהיג יום אם ייחודי לישראל, אך הניסיון לא צלח. יוזמה נוספת שייכת לאגודת "עזרה", אגודה לעזרת נשים יולדות, שבראשה עמדו הרבנית שרה הרצוג ומ. הופיין. יום האם נחגג על ידן ב-6 באפריל 1947 בירושלים "בדומה לימים כאלה הנהוגים בארצות אחרות". מספר שבועות לאחר מכן, פורסם ב"הבקר" שהתאחדות הסוחרים מבקשת לארגן "שבוע האם" לעידוד רכישת מתנות תוצרת הארץ.
בפברואר 1950 ציינה עליית הנוער את "יום הילד היהודי"[דרושה הבהרה] ביום פטירתה של הנרייטה סאלד. כיוון שא' באדר, יום פטירתה, חל בשבת, צוין היום למחרת בב' באדר. ביוני 1950 פורסמה בדבר קריאה של שרה טאובס להנהגת יום האם בישראל.
יום האם בישראל > יוזמת עיריית חיפה

בשנת 1951 הופק החג ביוזמה מחודשת של חנה חושי, רעייתו של ראש עיריית חיפה. בישיבת הנהלת עיריית חיפה שנערכה ב-31 באוקטובר 1951 הציע אבא חושי:
מתוך מגמה לשנות במידת מה את המצב החברתי ביישוב ולרומם את מצב הרוח בעיר עלה בדעתי לערך אימפרזה נאה שתתבטא ב"יום האם". התייעצתי לשם זה עם חוגים שונים וארגוני נשים, מחנכים, מנהלי בתי ספר וכו'. כוונתי היא שנקבע יום מסוים בשנה, למשל: יום חנה ושבעת ילדיה, שישמש "יום האם". באותו יום ישותפו הבנים והגברים בהנהלת משק הבית ויגישו מתנות לאימהות... כציר מרכזי תשמש חנוכת גן ציבור בהר הכרמל שיקרא "גן האם". האמהות תטענה באותו יום עצים, ובערב יתקיימו בכל רחבי העיר מסיבות ונשפים.
התאריך נקבע על ידי אבא חושי לכ"ז בכסלו, היום השלישי של חנוכה. חושי קישר את המועד (חג החנוכה) לסיפור "חנה ושבעת בניה". אגדה אורבנית בחיפה מספרת שיום האם נקבע ביום השני של חנוכה משום שזהו יום הולדת של ליבה, אמו של אבא חושי. על פי גרסה אחת, הרעיון לציון יום האם הגיע מאשתו של אבא חושי, חנה חושי. על פי גרסה אחרת, הרעיון נולד בעת ביקור של חושי במעברה בו ראה גברים יושבים בטלים בעוד האשה עובדת קשה.
ציון יום האם כלל לימודים על הנושא בבתי הספר, קישוט העיר, מופע מיוחד לאמהות וחלוקת תעודות של יום האם לאמהות בבתי חולים. ציון יום האם בחג החנוכה נמשך בחיפה לכל אורך שנות ה-50 וה-60.
יום האם בישראל > קביעת התאריך בישראל

בשלהי 1951 הציגו בעיתון הילדים "הארץ שלנו" לקוראים את השאלה האם ראוי לציין בישראל את יום האם. בתגובה ששלחה למערכת העיתון, הציעה הקוראת נחמה פרנקל (לימים בידרמן) בת ה-12, לציין את יום פטירתה של הנרייטה סאלד בתור "יום האם". בעקבות מכתב זה, קבע העיתון את ב' באדר, כ"יום האם". אף על פי שלהנרייטה סאלד לא היו ילדים, היא היוותה דמות אם לרבים מהילדים שעלו לארץ במסגרות השונות, ואף כונתה "אם הנוער". זו הייתה הסיבה לבחירה ביום פטירתה כיום האם.
עם השנים חלחל הרעיון של יום האם בתאריך ב' אדר בציבור, הגם שציונו היה מינורי. יום האם אומץ על ידי ערים שונות בישראל, בהן אשקלון, כפר סבא, עפולה וטבריה, אולם באופן כללי היום נודע בישראל כחג חיפאי מקומי. בשנת 1960 ציינו בפתח תקווה את יום האם ביום האחרון של השליש בבית הספר, שחל בסמיכות לחג החנוכה. היו שחגגו את יום האם בט"ו בשבט[דרוש מקור].
בסוף 1960 פורסם שמשרד החינוך קבע את יום האם לח' בטבת, יום הולדתה של הנרייטה סאלד, אך בפועל צוין היום ביום פטירתה.
בתחילת 1964 הוחל בחגיגת יום האם בתל אביב והוא צוין באותה שנה ב-13 בפברואר, ל' שבט, שחל ביום חמישי. התאריך נבחר כסמוך ליום פטירתה של הנרייטה סאלד. שנה לאחר מכן צוין היום ביום חמישי, ל' אדר א'. בשנת 1966 צוין יום האם בתל אביב ב-כ"ד אדר. בשנת 1969 צוין יום האם בל' שבט ובשנת 1970 צוין בי"ח אדר א'. בשנת 1972 צוין יום האם ב-כ"ח אדר ובשנת 1973 צוין ב-כ"ו אדר א'.
בתחילת שנות ה-70 שונה התאריך לל' בשבט על ידי משרד החינוך. למעשה, נפטרה סאלד בא' באדר (לאחר שקיעה החמה), וכך מצוין התאריך על מצבתה. בשנת 1974, ביוזמת משרד החינוך, לאחר ביקורת ציבורית על שיום האם מצוין בזמנים שונים ברחבי ישראל, הונהג יום האם כלל ארצי ב-ל' שבט. באותה שנה, משום ש-ל' שבט חל ביום שישי, הוקדמו רוב האירועים ליום חמישי.
יום האם לעומת יום המשפחה

במסגרת הנטייה לשוויון בין המינים החלו מדינות רבות לציין גם את יום האב.
כבר בעת קביעת "יום האם" בישראל קמה הדרישה לשוויון ולקביעת "יום הורים". בשנות התשעים הוחלט בישראל לשנות את "יום האם" ל"יום המשפחה". יום זה בא להדגיש את הקשר בין בני המשפחה, ואת מחויבותם ותרומתם המשותפת לתא המשפחתי. עם זאת, בשנת 2016 הועלתה יוזמה המבקשת לציין שוב ברחבי ישראל את "יום האם של ישראל", כחג נוסף, שיבוא לציון נושאים חשובים לאמהות בקהילה בה הן נמצאות.
מנהגי יום המשפחה

נהוג לתת מתנות להורים, לאחים ולילדים, כגון כרטיסי ברכה ופרחים. בחלק מהמדינות היה עידוד הילודה חלק ממהות יום המשפחה. כך היה למשל באיטליה של מוסוליני.
בשנות ה-50 עיתון הילדים "הארץ שלנו" ניסה לקשר בין הרקפת לאם העברייה והשתמש באיור הרקפת כלוגו לציון יום האם וקרא לילדים לענוד על הדש את פרח הרקפת לכבוד האם ולקטוף רקפות - אחת לכל בן משפחה.
ראו גם

יום האב
אם השנה
חג הבנות
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1976

| --- | --- |

האצטדיון בו נערכו משחקי תחרויות היחידים
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  1 בספטמבר 1976 – 12 בספטמבר 1976 (12 ימים) 
 מספר תחרות:  96 
 עיר מארחת:  ניו יורק
 אצטדיון:  מועדון הטניס וסט סייד
 זוכה:  גברים:ג'ימי קונורס (ארצות הברית) נשים:כריס אוורט (ארצות הברית) זוגות גברים:טום אוקר (הולנד)/מרטי ריסן (ארצות הברית) זוגות נשים:דלינה בולשוף/אילנה קלוס (דרום אפריקה) זוגות מעורבים:בילי ג'ין קינג (ארצות הברית)/פיל דנט (אוסטרליה)
 
 → אליפות ארצות הברית הפתוחה 1975 אליפות ארצות הברית הפתוחה 1977 ← 
 
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1976 הייתה תחרות טניס שנערכה על משטח חימר במועדון הטניס וסט סייד בקווינס. התחרויות התחילו ב-30 באוגוסט והסתיימו ב-12 בספטמבר. זו הייתה האליפות ה-96 מאז ייסודה.
הפרסים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אירוע | אירוע | מנצח | גמר | חצי הגמר | רבע הגמר | הסיבוב הרביעי | הסיבוב השלישי | הסיבוב השני | הסיבוב הראשון |
| יחידים | גברים | $30,000 | $15,000 | $7,500 | $3,500 | $2,200 | $1,225 | $700 | $425 |
| יחידים | נשים | $30,000 | $15,000 | $7,500 | $3,500 | - | $2,200 | $1,225 | $700 |
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן 8 זוגות שקיבלו דירוג:
בריאן גוטפריד (ארצות הברית ארצות הברית) וראול רמירס (מקסיקו מקסיקו), הודחו בסיבוב השני
פרד מקנייר ושרווד סטיוארט (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
בוב יואיט ופרו מקמילן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחו ברבע הגמר
טום אוקר (הולנד הולנד) ומרטי ריסן (ארצות הברית ארצות הברית), ניצחו בתחרות
בוב לוץ וסטן סמית' (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
צ'יקו הגיי וניק סביאנו (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
ויטס גרולייטיס (ארצות הברית ארצות הברית) ואיליה נסטסה (רומניה (1965-1989) רומניה), הודחו בסיבוב השני
ארתור אש וצ'רלי פסרל (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
מזוג מנצחי תחרות 1975 רק איליה נסטסה (רומניה (1965-1989) רומניה) השתתף בתחרות. במשחק הגמר טום אוקר (הולנד הולנד) ומרטי ריסן (ארצות הברית ארצות הברית) נפגשו עם פול קרונק וקליף לטצ'ר (אוסטרליה אוסטרליה) וניצחו בשתי מערכות.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 48 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
בילי ג'ין קינג (ארצות הברית ארצות הברית) ובטי שטוב (הולנד הולנד), הודחו ברבע הגמר
מונה גוראן ואן קיומורה (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בחצי הגמר
אולגה מורוזובה (ברית המועצות ברית המועצות) ווירג'יניה וייד (בריטניה בריטניה), הפסידו במשחק הגמר
רוזמרי קזאלס (ארצות הברית ארצות הברית) ופרנסואז דיר (צרפת צרפת), הודחו ברבע הגמר
דלינה בושוף ואילנה קלוס (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), ניצחו בתחרות
סו ברקר (בריטניה בריטניה) ונטליה צ'מיריובה (ברית המועצות ברית המועצות), הודחו ברבע הגמר
קרי מאייר וונדי אוברטון (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
פיורלה בוניצ'לי (אורוגוואי אורוגוואי) ומריה-איזבל פרננדס (קולומביה קולומביה), הודחו בסיבוב השני
מזוג מנצחות תחרות 1975 רק וירג'יניה וייד (בריטניה בריטניה) השתתפה בתחרות. במשחק הגמר דלינה בושוף ואילנה קלוס (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) נפגשו עם אולגה מורוזובה (ברית המועצות ברית המועצות) ווירג'יניה וייד (בריטניה בריטניה) וניצחו בשתי מערכות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
רוזמרי קזאלס ודיק סטוקטון (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחי תחרות 1975, הודחו בחצי הגמר
בטי שטוב (הולנד הולנד) ופרו מקמילן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הפסידו במשחק הגמר
בילי ג'ין קינג (ארצות הברית ארצות הברית) ופיל דנט (אוסטרליה אוסטרליה), ניצחו בתחרות
פרנסואז דיר (צרפת צרפת) ומרטי ריסן (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
מנצחי תחרות 1975 רוזמרי קזאלס ודיק סטוקטון (ארצות הברית ארצות הברית) הודחו בחצי הגמר. במשחק הגמר בילי ג'ין קינג (ארצות הברית ארצות הברית) ופיל דנט (אוסטרליה אוסטרליה) נפגשו עם בטי שטוב (הולנד הולנד) ופרו מקמילן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) וניצחו ב-3 מערכות. לבילי ג'ין קינג זו הייתה הזכייה הרביעית בתחרות זוגות מעורבים באליפות ארצות הברית הפתוחה.
ג'ימי קונורס, מנצח התחרות
כריס אוורט, מנצחת התחרות
הפיגוע בשוק בחדרה

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |

אנדרטה לזכר הנרצחים במקום הפיגוע
 תאריך:  26 באוקטובר 2005
 קואורדינטות:  32°26′08″N 34°55′15″E﻿ / ﻿32.43555556°N 34.92073889°E﻿ / 32.43555556; 34.92073889
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  6
 פצועים:  30
 מבצע:  הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
  (למפת הכרמל מוגדלת) הפיגוע בשוק בחדרה(למפת הכרמל רגילה) הפיגוע בשוק בחדרה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בשוק בחדרה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בשוק בחדרה
 
הפיגוע בשוק בחדרה הוא פיגוע התאבדות שאירע ב-26 באוקטובר 2005 בכניסה לשוק העירוני בחדרה. בפיגוע נרצחו 7
ישראלים ונפצעו מעל 30 אנשים.
רקע

במהלך שנות האינתיפאדה השנייה נרצחו מאות ישראלים בפיגועי טרור. בשנים 2004 ו-2005 נרשמה ירידה במספר הנפגעים הישראלים, אף שבוצעו מספר פיגועים המוניים בתחומי ישראל. בחודש יולי 2005 בוצע פיגוע בו נרצחו 4 נשים סמוך לקניון השרון בנתניה. יומיים לפני הפיגוע בשוק בחדרה, חוסל בטולכרם מתכנן הפיגוע בנתניה, איש הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. בתגובה לחיסול איימו בג'יהאד האיסלאמי ב"תגובה חסרת תקדים" והזהירו כי "הישראלים ישלמו ביוקר".