תומאס קול
ביוגרפיה > ציור

בניו יורק מכר קול חמישה ציורים לג'ורג' ברואן, שמימן נסיעת קיץ לעמק ההדסון (אנ'), שם יצר האמן נופים הכוללים את מפלי קאטרסקיל (אנ') המפורסמים, חורבות פורט פוטנם (אנ') ושני נופים של קולד ספרינג (אנ'). כשחזר לניו יורק, הוא הציג את חמשת הציורים בחלון חנות הספרים של ויליאם קולמן. על פי הדיווח ב"ניו יורק איבנינג פוסט", שתי התמונות של קולד ספרינג נרכשו על ידי מר א. סטון, שהשאיל אותן לתערוכה השנתית של האקדמיה האמריקאית לאמנויות היפות (אנ') בשנת 1826. מהלך זה הביא את יצירתו של קול לתשומת ליבו של ג'ון טרומבול, טרומבול התרשם במיוחד מיצירתו של האמן הצעיר, קנה את אחד מציוריו ויצר לו קשרים עם מספר חברים עשירים, כולל רוברט גילמור ג'וניור (אנ') מבולטימור ודניאל ווסוורת' (אנ') מהרטפורד, שהפכו לפטרונים חשובים של האומן.
קול היה בעיקר צייר נופים, אך הוא גם צייר יצירות אלגוריות. המפורסמות שבהן: סדרה בת חמישה חלקים הנקראת "מסלולה של אימפריה" (1833–1836), המתארת את אותו נוף לאורך דורות - ממצב טבעי עד השלמת האימפריה, ואז ירידה ושממה. ישנן שתי גרסאות של היצירה הזאת; סדרה בת ארבעה ציורים הנקראת "מסע החיים (אנ')" (1842), המייצגת אלגוריה של ארבעת שלבי חיי האדם, הציורים - ילדות, נעורים, בגרות וזקנה, מתארים מטייל הנוסע בסירה על נהר דרך השממה האמריקאית של אמצע המאה ה-19.
בין העבודות המפורסמות האחרות של קול ניתן למנות את "מבט מהר הוליאוק, נורת'המפטון, מסצ'וסטס, לאחר סופת רעמים (אנ')" (1836), "הגיא בהרים הלבנים" (1839), "דניאל בון בבקתה שלו" (1826) ו"אגם עם עצים מתים (אנ')" (1825). הוא גם צייר את "גן עדן" (1828), ובו תיאור של אדם וחוה החיים בין מפלי מים, צמחים ססגוניים ואיילים. קול השפיע על בני דורו בתנועת האמנות שכונתה לימים אסכולת נהר ההדסון, קול העביר את השנים 1829 עד 1832 ובשנים 1841 עד 1842 באירופה, בעיקר אנגליה ואיטליה.
קול ידוע בעיקר בזכות עבודתו כאמן נוף אמריקאי. במאמר משנת 1836 על "נוף אמריקאי", הוא תיאר את יחסיו המורכבים עם הנוף האמריקאי במונחים אסתטיים, רגשיים ורוחניים. הוא גם הפיק אלפי רישומים של נושאים משתנים. ניתן לראות מעל 2,500 מהסקיצות הללו במכון דטרויט לאמנויות (אנ').
בשנת 1842 יצא קול לסיבוב תערוכות גדול באירופה במאמץ ללמוד מסגנון הציירים הגדולים ולצייר את הנוף של אירופה. קול התרשם מאוד מהר הגעש הפעיל ביותר באירופה, הר אטנה. הוא התרגש כל כך מיופיו של הר הגעש עד שרשם כמה רישומים ולפחות שישה ציורים שלו. המפורסמת מבין העבודות הללו היא נוף מהר אטנה מטאורמינה. קול הוציא גם רישום מפורט ביותר של הר אטנה המציג נוף פנורמי של הר הגעש עם הקירות המתפוררים של התיאטרון היווני העתיק של טאורמינה בצד ימין.
קול היה גם משורר והתעניין באדריכלות, שילוב לא נדיר בתקופה שהמקצוע לא היה כל כך מוגדר. קול השתתף בתחרות העיצוב שהתקיימה בשנת 1838 כדי לתכנן את בניין קפיטול מדינת אוהיו (אנ') בקולומבוס, אוהיו. הצעתו זכתה במקום השלישי, ורבים טוענים כי הבניין המוגמר, בעל דמיון רב להצעתו של קול.
בשנת 1827 קול הקים סטודיו בחווה, בעיירה קטסקיל (אנ'), ניו יורק. הוא צייר חלק ניכר מעבודותיו בסטודיו זה. בשנת 1836 התחתן עם מריה ברטוב מקטסקיל, אחייניתו של הבעלים, והפך לתושב העיירה כל השנה. לתומאס ומריה נולדו חמישה ילדים. בתו של קול אמילי הייתה אמנית שעבדה בצבעי מים וציירה על חרסינה. אחותו של קול, שרה קול, הייתה גם היא ציירת נוף.
קול קיים קשרים רבים עם דמויות חשובות בעולם האמנות כולל דניאל ווסוורת', עימו חלק יחסי ידידות קרובים. הוכחה לחברות זו ניתן לראות במכתבים שנחשפו בשנות השמונים על ידי ספריית ווטקינסון בטריניטי קולג' (אנ').
תומאס קול נפטר בקטסקיל ב-11 בפברואר 1848.
הפסגה הרביעית בגובהה בהרי קטסקיל נקראת לזכרו - "הר תומאס קול (אנ')". סידר גרוב (אנ'), שם הייתה סדנתו, וידועה גם בשם "בית תומאס קול", הוכרז כאתר היסטורי לאומי (אנ') של ארצות הברית בשנת 1999 וכעת הוא פתוח לקהל.