stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד בירמן
הישגים בולטים > פעילויות ברידג' > פסטיבל הים האדום באילת

בירמן ייסד וניהל את פסטיבל הברידג' הבינלאומי באילת במשך 25 שנים. זהו אירוע ברידג' מרכזי של הברידג' הישראלי, שהתקיים בכל שנה בחודש נובמבר. בירמן דאג להביא לפסטיבל שחקנים רבים ממדינות אחרות. חלק מהם שחקנים ברמה גבוהה בקנה מידה בינלאומי.
הישגים בולטים > פעילויות ברידג' > פסטיבל הברידג' הבינלאומי בתל אביב

בירמן ניהל את פסטיבל הברידג' הבינלאומי בתל אביב במשך עשרות שנים. זהו אירוע ברידג' מרכזי של הברידג' הישראלי, בו משתתפים שחקנים רבים ממדינות אחרות. חלק מהם שחקנים ברמה גבוהה בקנה מידה בינלאומי.
הישגים בולטים > מאמן

בירמן טיפח דורות של שחקני ברידג' אותם אימן. כולל אימון נבחרות ישראל מטעם התאגדות הישראלית לברידג'. בהדרכתו הגיעו להישגים מרשימים.


בירמן אימן את נבחרות הצעירים של שיראל משנת 1975 עד שנת 2017.
הישגים בולטים > עורך

דוד בירמן ערך את ירחון הברידג' הישראלי משנת 1980 ועד שנת 2002.
ספריו

דוד בירמן ומיכל אמבר, ברידג' ,הוצאת י.א.ר, 1991
ראו גם

אלדד גינוסר
לקריאה נוספת

ההתאגדות הישראלית לברידג', ירחון הברידג' הישראלי , גיליון 209: זוכרים את דוד בירמן, עמודים 5-4,רותם פרסום והפקות, ינואר 2021
הערות שוליים

↑  ההתאגדות הישראלית לברידג', ירחון הברידג' הישראלי , גיליון 209: זוכרים את דוד בירמן, עמודים 6-4,רותם פרסום והפקות,ינואר 2021
↑  ההתאגדות הישראלית לברידג', ירחון הברידג' הישראלי , גיליון 209: דניאלה בירמן, דוד שלי, עמוד 6,רותם פרסום והפקות,ינואר 2021
↑  ההתאגדות הישראלית לברידג', ירחון הברידג' הישראלי , גיליון 208: רם סופר, דוד בירמן ז"ל (1948–2020), עמוד 4,רותם פרסום והפקות,ינואר 2021
↑  ההתאגדות הישראלית לברידג', ירחון הברידג' הישראלי , גיליון 209: זוכרים את דוד בירמן, עמודים 6-4,רותם פרסום והפקות,ינואר 2021
↑  ההתאגדות הישראלית לברידג', ירחון הברידג' הישראלי , גיליון 209: זוכרים את דוד בירמן, עמודים 6-4,רותם פרסום והפקות,ינואר 2021
↑  ההתאגדות הישראלית לברידג', ירחון הברידג' הישראלי , גיליון 209: זוכרים את דוד בירמן, עמודים 6-4,רותם פרסום והפקות,ינואר 2021
↑  ההתאגדות הישראלית לברידג', ירחון הברידג' הישראלי , גיליון 209: זוכרים את דוד בירמן, עמודים 6-4,רותם פרסום והפקות,ינואר 2021
↑  ההתאגדות הישראלית לברידג', ירחון הברידג' הישראלי , גיליון 208: רם סופר, דוד בירמן ז"ל (1948–2020), עמוד 4,רותם פרסום והפקות,ינואר 2021
↑  ההתאגדות הישראלית לברידג', ירחון הברידג' הישראלי , גיליון 208: רם סופר, דוד בירמן ז"ל (1948–2020), עמוד 4,רותם פרסום והפקות,ינואר 2021
↑  ההתאגדות הישראלית לברידג', ירחון הברידג' הישראלי , גיליון 208: רם סופר, דוד בירמן ז"ל (1948–2020), עמוד 4,רותם פרסום והפקות,ינואר 2021
↑  ההתאגדות הישראלית לברידג', ירחון הברידג' הישראלי , גיליון 208: רם סופר, דוד בירמן ז"ל (1948–2020), עמוד 4,רותם פרסום והפקות,ינואר 2021
↑  ההתאגדות הישראלית לברידג', ירחון הברידג' הישראלי , גיליון 209: זוכרים את דוד בירמן, עמודים 6-4,רותם פרסום והפקות,ינואר 2021
↑  ההתאגדות הישראלית לברידג', ירחון הברידג' הישראלי , גיליון 208: רם סופר, דוד בירמן ז"ל (1948–2020), עמוד 4,רותם פרסום והפקות,ינואר 2021
↑  ההתאגדות הישראלית לברידג', ירחון הברידג' הישראלי , גיליון 208: רם סופר, דוד בירמן ז"ל (1948–2020), עמוד 4,רותם פרסום והפקות,ינואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458194905171  VIAF: 216148874580249621243   WorldCat (עם VIAF): 216148874580249621243
שאמאץ

| --- | --- |
גלעד לזכר מלחמת בוסניה (2015)
גלעד לזכר מלחמת בוסניה (2015)
 מדינה:  בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
 ישות מדינית:   רפובליקה סרפסקה
 תאריך ייסוד:  1832
 שטח:  177.54 קמ"ר
 גובה:  146 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  5,390 (2013)
  ‑ במטרופולין:  17,273 (2013)
  ‑ צפיפות:  97 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  45°03′37″N 18°28′10″E﻿ / ﻿45.06028°N 18.46944°E﻿ / 45.06028; 18.46944
 אזור זמן:  UTC +1
 אתר האינטרנט של שאמאץ
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בוסניה והרצגובינה מוגדלת) סרייבו ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.שאמאץ(למפת בוסניה והרצגובינה רגילה) סרייבו ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.שאמאץ  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שָאמָאץ (בסרבית בכתב לטיני ובבוסנית: Šamac, בסרבית בכתב קירילי: Шамац; לפני מלחמת בוסניה – בּוֹסָנְסְקִי שָאמָאץ, במקורות בעברית גם: בּוֹסָנְסְקִי שָאמָאץ) היא עיירה השוכנת בצפון-מזרח רפובליקה סרפסקה אשר בבוסניה והרצגובינה.
היסטוריה

היישוב נוסד ב-1862, עת נשלט האזור על ידי האימפריה העות'מאנית. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית חסות על חבל בוסניה וסיפחה אותו דה פקטו. ב-1908 סיפחו האוסטרו-הונגרים את האזור דה יורה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בוסנסקי שאמאץ בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. האזור הועבר לחזקת ממשלת הבובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה בהנהגת אנטה פאבליץ'. לאחר המלחמה נכללה העיירה בשטחי יוגוסלביה.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה. כחלק מהתהליך פרצה מלחמת בוסניה. במהלך המלחמה ביצעו בעיר מיליציות סרביות טיהור אתני של בוסניאקים ומוסלמים.
הקהילה היהודית

יהודים הגיעו לבוסנסקי שאמאץ בשלהי המאה ה-19 או בראשית המאה ה-20. הקהילה מנתה כמה עשרות נפשות. ב-1906 הוקם בית עלמין לקהילה. הקבורה האחרונה בבית העלמין הייתה ב-1941. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון משטר האוסטאשה, הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ואיש לא ניצל. ב-1948 נבנה קו מסילת ברזל שחצה את בית העלמין. נכון ל-2009 ניתן היה לאתר את שרידיו. האתר שימש כמטמנה.
הערות שוליים

↑  קהילת שאמאץ, באתר jewish cemetery project (באנגלית).
↑  אתרי מורשת יהודית בבוסניה והרצגובינה, באתר אוניברסיטת סירקיוז, עמוד 22 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007469756405171  LCCN: n2002030520  NKC: ge1100994  VIAF: 138567579   WorldCat (עם VIAF): 138567579
דזירה דפו

| --- | --- |

 לידה:  5 בספטמבר 1885 גנט, בלגיה 
 פטירה:  25 ביולי 1960 (בגיל 74) גארי, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  בלגיה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לאוול 
 
דזירה דפו (בצרפתית: Désiré Defauw;‏ 5 בספטמבר 1885, גנט, בלגיה - 25 ביולי 1960, גארי, אינדיאנה), היה מנצח וכנר בלגי.
דפו היה פרופסור לניצוח בקונסרבטוריון בריסל והיה המנצח הראשון של התזמורת הלאומית של בלגיה משנת 1937. הוא היגר מבלגיה לצפון אמריקה בשנת 1940 והיה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של מונטריאול משנת 1941 עד 1952. הוא היה גם מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של שיקגו משנת 1943 עד 1947.
רעידת האדמה במרכז איטליה (2016)

| --- | --- |

 תאריך התרחשות:  24 באוגוסט 2016 
 שעה:  03:36:33 (UTC)
 משך האסון:  24 באוגוסט 2016 
 מגניטודה:  6.2 בסולם מגניטודה לפי מומנט
 עוצמה:  IX (מחריבה) בסולם מרקאלי
 במדינות או באזורים:  מרכז איטליה
 מוקד:  מרכז איטליה
 הרוגים:  296 אנשים
 פצועים:  388 (נכון ל־27 באוגוסט 2016) 
 נעדרים:  יותר מ-350 איש נעדרים
 נזק:  4,000,000,000 אירו 
 קואורדינטות:  42°43′N 13°14′E﻿ / ﻿42.71°N 13.24°E﻿ / 42.71; 13.24
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןרעידת האדמה במרכז איטליה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןרעידת האדמה במרכז איטליה(למפת לאציו רגילה) רומא לאטינה גווידוניה מונטצ'ליו פיומיצ'ינו אפריליה ויטרבו פומציה טיבולי צ'יוויטווקיה קמפניה מו. אברוצו אומבריה מארקה טוסקנה הים הטירנירעידת האדמה במרכז איטליה(למפת לאציו מוגדלת) רומא לאטינה גווידוניה מונטצ'ליו פיומיצ'ינו אפריליה ויטרבו פומציה טיבולי צ'יוויטווקיה קמפניה מו. אברוצו אומבריה מארקה טוסקנה הים הטירנירעידת האדמה במרכז איטליה
 
רעידת אדמה בעוצמה של 6.2 לפי סולם מגניטודה לפי מומנט פגעה במרכז איטליה ב-24 באוגוסט 2016, בשעה 03:36:33, כ-75 ק"מ דרומית-מזרחית לפרוג'ה, כ-45 ק"מ צפונית לל'אקווילה, במשולש גבולות שבין מחוזות אומבריה, לאציו ומארקה. 296 בני-אדם נהרגו
.
רקע

האזור בו ארעה רעידת האדמה הוא בין הפעילים ביותר סייסמית באיטליה, המושפע מהלוחות הטקטוניים האפריקאי והאירואסייתי, ומההעתק שלאורך הרי האפנינים. רעש זה היה הגדול ביותר מאז 2009, כאשר התרחשה רעידת אדמה ליד ל'אקווילה באזור אברוצו, שבה נהרגו יותר מ-300 בני אדם ו-65,000 אנשים נותרו ללא קורת גג.
רעידת האדמה

בשעה 3:36 לפנות בוקר התרחשה רעידת אדמה סמוך לעיירה אמטריצ'ה (Amatrice). במשך כ-3 שעות לאחר רעידת האדמה הראשונית, התרחשו עוד לפחות 40 רעידות עוקבות חזקות. בתחילה, דיווח הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) כי מוקד רעידת האדמה היה בעומק של 10.0 ק"מ ובעוצמה של 6.4 בסולם מגניטודה לפי מומנט. מאוחר יותר, ה-USGS תיקן את העוצמה ל-6.2, ואילו מקבילו האירופאי - European-Mediterranean Seismological Centre - קבע את העוצמה ל-6.1.
במסגרת כתבה בעיתון "קוריירה דלה סרה", ציין מומחה לרעידות אדמה כי הרעש התרחש בעומק 6 קילומטרים, וכי הוא דומה בעוצמתו לרעידת האדמה בל'אקווילה (2009)(אנ').
לפי דיווח של דובר שירותי הכבאות של איטליה, נגרם נזק חמור לעיירה אמטריצ'ה, הסמוכה למוקד הרעש, וכן לאקומולי (Accumoli) ולארקווטה דל טורונטו (Arquata del Tronto). סרג'ו פרוצי, ראש העיר של אמטריצ'ה, הודיע כי "אמטריצ'ה איננה כאן עוד, מחצית העיר נהרסה". רעידת האדמה, ואף הרעידות העוקבות, הורגשו על פני חלקים גדולים של מרכז איטליה, לרבות ברומא, בנאפולי ואף בפירנצה.
ב-27 באוגוסט 2016 הוכרז יום אבל לאומי באיטליה בעקבות רעידת האדמה, הדגלים במדינה הורדו לחצי התורן ובעיר אסקולי פיצ'נו התקיים טקס הלוויה ממלכתי ל-35 מהרוגי האסון.
ראו גם

רעידות האדמה ביפן (2016)
רעידת האדמה באקוודור (2016)
הערות שוליים

1 2 3 4  "M6.2 – 10km SE of Norcia, Italy". United States Geological Survey. 24 באוגוסט 2016. נבדק ב-24 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  יום אבל באיטליה: מניין ההרוגים עלה ל-290, באתר ynet, 27 באוגוסט 2016
↑  "Italy earthquake: Death toll rises to at least 120". BBC Online. 24 באוגוסט 2016. נבדק ב-24 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Breslin, Sean (24 באוגוסט 2016). "6.2 Magnitude Earthquake Hits Italy; Residents Trapped, Major Damage Reported". Weather.com. נבדק ב-24 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Povoledo, Elisabetta (24 באוגוסט 2016). "6.2-Magnitude Earthquake Rattles Italy, Killing Dozens". The New York Times. נבדק ב-24 באוגוסט 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Scherer, Steve (24 באוגוסט 2016). "Magnitude 6.4 quake hits Italy near Perugia: USGS" (באנגלית). Reuters. נבדק ב-24 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Park, 1Madison; Karimi, Faith (24 באוגוסט 2016). "Earthquake hits central Italy". CNN. נבדק ב-24 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Santalucia, Paola; Winfield, Nicole (24 באוגוסט 2016). "6.2-magnitude earthquake rattles Rome, central Italy". The Boston Globe. נבדק ב-24 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Povoledo, Elisabetta; Mele, Christopher (23 באוגוסט 2016). "Large Earthquake Strikes Central Italy". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-24 באוגוסט 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Chrisafis, Angelique (24 באוגוסט 2016). "Mayor of Amatrice: 'the town isn't here any more' after strong earthquake". The Guardian. נבדק ב-24 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lorenzi, Rossella (24 באוגוסט 2016). "Italy Quake: Famous Village 'Isn't Here Any More'". Seeker. נבדק ב-24 באוגוסט 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Chiara Palazzo; Chris Graham; James Rothwell; Nick Squires, ‏Earthquake in Italy: 247 dead 'including many children' after rescue efforts throughout the night, The Telegraph, 24 August 2016
דומיניון

ערך זה עוסק במונח מדיני. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
דומיניון (באנגלית: Dominion) הוא מונח מדיני המשמש להגדרת מדינה בעלת מידה מסוימת של שלטון עצמי, השייכת לאימפריה הבריטית או לחבר העמים הבריטי. המונח משמש במיוחד לתיאור מושבותיה הלבנות של בריטניה או מדינות שהגיעו להתפתחות תחיקתית המאפשרת שלטון עצמי בסוף המאה ה-19 או בתחילת המאה ה-20 (כמו קנדה, אוסטרליה, וניו זילנד) - תוצאות ותוצרים של לחצים מבית ולאומיות שהחלה במאה ה-19. לפני שהיו דומיניון היו מדינות אלו לרוב "מושבת כתר" בשליטתה הישירה של בריטניה הגדולה, או מושבה בעלת מידה קטנה מאוד של שלטון עצמי, או אף קבוצת מושבות מסוג זה. מדינת אירלנד החופשית (כיום אירלנד) הייתה חלק אינטגרלי מבריטניה הגדולה. בנובמבר 1926 הכריז ארתור ג'יימס בלפור, שר החוץ הבריטי, על עיקרון שוויון הדומיניונים לבריטניה בעצמאותם וביחסי החוץ. עד אז, למושבות אלו היה ייצוג פוליטי, אך התשובה הסופית הייתה תמיד בידי לונדון.
לעומת זאת המושג "הדומיניונים של הוד מלכותו" כאשר הוא מופיע במסמכים רשמיים, מתאר את כל הממלכות והטריטוריות בהן יש לכתר סמכות כלשהי, בין אם הן דומיניונים כהגדרתם בערך זה ובין אם לאו.
המושג "דומיניון" משמש כיום רק באופן היסטורי. רבים מן המאפיינים שייחדו דומיניון לעומת מושבות אחרות יכולים לתאר היום מדינות אחרות בחבר העמים הבריטי, בין אם הן רפובליקות, מושבות בעלות שלטון עצמי, או מושבות כתר. אפילו באופן היסטורי ההבדל בין דומיניון ובין מושבה בעלת שלטון עצמי היה לעיתים דק למדי. נראה כי ההגדרה המדויקת למושג זה היא כי דומיניון הוא מדינה עצמאית אשר בה מיוצג המלך הבריטי באמצעות מושל כללי המשמש כראש המדינה.
התפתחות היסטורית

הדומיניון קצר הימים של ניו אינגלנד, אשר התקיים בין 1686 ו-1689 לא היה דומיניון במשמעות המדויקת של ההגדרה כפי שתוארה לעיל. לדומיניון זה היה מושל לא פופולרי ואוטוקרטי, סיר אדמונד אנדרוס, ולא הייתה לו מידת העצמאות שהייתה לדומיניונים מאוחרים יותר. היה זה אך ניסיון שהקדים את זמנו.
לפני שהמונח דומיניון התפשט לשימוש נרחב, המושבה קנדה הפכה לבעלת שלטון עצמי בשנת 1841. נובה סקוטיה הפכה לבעלת שלטון עצמי וממשלה משלה בשנת 1848, וקנדה הלכה בעקבותיה. בעקבות שתיהן הלכה המושבה "אי הנסיך אדוארד" בשנת 1851, ניו זילנד ב-1852, וכן ניו ברנזוויק ומושבת הכף ב-1854. ישנו ויכוח היסטורי מתי קיבלה ניופאונדלנד מעמד דומה, אך נראה כי הדבר אירע בשנת 1907.
לאחר איחודן של קנדה, ניו ברנזוויק ונובה סקוטיה, בשנת 1867, רצו הקנדים לקרוא למדינה "הממלכה של קנדה". ארצות הברית, ובמיוחד העיתונות הצהובה בניו יורק התנגדו לרעיון של הקמת ממלכה בצפון אמריקה. מכיוון שארצות הברית הפגינה את כוחה בזמן ההוא במלחמת האזרחים האמריקנית, ונראה כי הייתה עדיין בעלת תשתית צבאית נרחבת, החליטו הקנדים והבריטים להגדיר את המדינה החדשה כ"דומיניון". מושג זה פשט לאחר מכן לכל המדינות שהגיעו להתפתחות תחוקתית דומה.
אף על פי שהמושג דומיניון לא היה בשימוש רב לגבי אוסטרליה, השיגה זו את מעמד הדומיניון עם הקמת הפדרציה של שש המושבות העצמאיות שנקראה "חבר העמים של אוסטרליה" בשנת 1901. ניו זילנד אשר בחרה שלא להשתתף בפדרציה האוסטרלית, הפכה לדומיניון בשנת 1907, כך גם ניופאונדלנד אשר שמרה על מעמדה זה עד להחלטתה להחזיר את השלטון לידי הבריטים בשנת 1934. דרום אפריקה הוכרזה כדומיניון בשנת 1910 (ושמרה על מעמד זה עד 1961 עת הכריזה על עצמה כרפובליקה, ופרשה מחבר העמים הבריטי). מדינת אירלנד החופשית הוכרזה כדומיניון בשנת 1922. מדינות אלו כולן שמרו על המלך הבריטי כראש מדינתן, ונציגו במדינות אלו הוגדר כ"מושל כללי", אשר מונה לאחר התייעצות עם ממשלת הדומיניון. המדינה האירית החופשית, מונהגת על ידי ויליאם תומאס קוסגרייב, הייתה הראשונה שמינתה מושל כללי שלא היה בריטי ולא היה בן מעמד האצולה ב-1922 כאשר מונה טימותי מייקל הילי. ב-1930 ראש הממשלה האוסטרלי, ג'יימס סקאלין, כפה את דעתו על הממשלה בלונדון ומינה את יליד אוסטרליה סיר אייזיק אייזיקס כמושל כללי, בניגוד לדעתה של הממשלה בלונדון.
חברות בחבר העמים שהצטרפו מאוחר יותר קיבלו את עצמאותן לא בדרך של חקיקה אנגלית אלא באמצעות חוקיהן העצמאיים. הממלכה המאוחדת, והמרכיבות אותה, אנגליה, סקוטלנד, צפון אירלנד וויילס מעולם לא שאפו למעמד של דומיניון, ונותרו כחריגה בין המדינות המרכיבות את חבר העמים הבריטי.
יחסי חוץ

בתחילה, היה זה משרד החוץ של הממלכה המאוחדת אשר היה אחראי ליחסי החוץ של הדומיניונים. אגף הדומיניונים במשרד המושבות הבריטי הוקם במיוחד למטרה זו בשנת 1907. קנדה יצרה את "המחלקה ליחסי חוץ" בשנת 1909, אך יחסי החוץ שלה המשיכו לפעול דרך המושל הכללי, נציבים עליונים שישבו בלונדון, ושגרירויות בריטיות מחוץ לממלכה המאוחדת. עם ההכרזה על מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 ראתה בריטניה את ההכרזה ככוללת את כל הדומיניונים ללא צורך להתייעץ עמם. הדבר עורר אי נוחות בדומיניונים מסוימים, והתמרדות של אפריקנרים בדרום אפריקה. צורכי המלחמה הביאו לכך שמשלחת רשמית קנדית העוסקת באספקה צבאית ישבה בוושינגטון עד שנת 1921.
אף על פי שלא היה להם קול עצמאי בהכרזת המלחמה, חתם כל דומיניון בנפרד על חוזה ורסאי בשנת 1919, אשר על תנאיו נשאו ונתנו הבריטים בשם האימפריה המאוחדת. בספטמבר 1922 חוסר הרצון בדומיניונים לתמוך בצעדים מלחמתיים בריטיים בטורקיה השפיע על רצונה של בריטניה להגיע לפתרון מוסכם לשאלות אלו. עד מהרה הגיעו הדומיניונים לאוטונומיה דיפלומטית. ההסכם בין קנדה וארצות הברית על דיג ההליבוט משנת 1923 היה ההסכם הבינלאומי הראשון שנחתם על ידי דומיניון, ותנאיו נוסחו על ידי דומיניון ללא תלות במשרד המושבות בלונדון. "אגף הדומיניונים" במשרד המושבות הפך בשנת 1925 למשרד נפרד, אם כי שר המושבות ושר הדומיניונים היה אותו אדם.
בנובמבר 1926 הכריז ארתור ג'יימס בלפור, שר החוץ הבריטי, על העיקרון של שוויון הדומיניונים לבריטניה בעצמאותם וביחסי החוץ. קנדה הייתה הראשונה לפתוח נציגות דיפלומטית בארץ זרה, כאשר שלחה משלחת דיפלומטית לוושינגטון ב-1927. משלחת זו קיבלה מעמד של שגרירות בשנת 1943. בשנת 1928 הגיע לקנדה "נציב עליון" אשר היה בעל סמכות פחותה מזה של "המושל הכללי" בעבר, ומעמדו היה קרוב לזה של שגריר. בשנת 1931 התקבל בממלכה המאוחדת חוק שאישר את ההצהרה משנת 1926, ולאחר מכן התקבלו חוקים דומים בפרלמנטים של הדומיניונים.
בספטמבר 1939 הכריזה בריטניה מלחמה על גרמניה ונפתחה מלחמת העולם השנייה. הייתה זו שעת מבחן. רוב הדומיניונים היו בדעה שהכרזה זו אינה מחייבת אותם. רק אירלנד, בה שלטה מפלגת פיאנה פול האנטי-בריטית, החליטה להישאר נייטרלית בסכסוך. בקצה השני של הקשת החליטה אוסטרליה כי ההכרזה מחייבת אותה וכי אין עליה לנקוט כל צעד נוסף. ביניהן הייתה ניו זילנד אשר הכריזה כי מכיוון שבריטניה מצויה במלחמה, מצויה אף היא במלחמה, קנדה, אשר הכריזה מלחמה לאחר שכינסה את הפרלמנט, וכך עשתה גם דרום אפריקה לאחר מספר שבועות.
מדומיניונים לממלכות בחבר העמים

מלחמת העולם השנייה פגעה מאוד במעמדה של האימפריה הבריטית. מעמדה של הממלכה המאוחדת ככוח עולמי מוביל במסחר ובכלכלה נשחקו והוחלף על ידי ארצות הברית שהפכה למקור של תמיכה צבאית ומנהיגות. בשנת 1942, תחת האיום בפלישה של האימפריה היפנית לאוסטרליה, שנראה אז מציאותי, קרא ראש הממשלה האוסטרלי ג'ון קרטין להשארתם באוסטרליה של החיילים האוסטרלים שיועדו על ידי הפיקוד הבריטי להגן על המושבה בורמה. עניין זה הראה כי הדומיניונים לא יכפיפו יותר את האינטרס העצמי שלהם לזה של הממלכה המאוחדת.
לאחר העצמאות של הודו ופקיסטן באוגוסט 1947 אוחד משרד הדומיניונים עם המשרד לענייני הודו ונוצר "משרד חבר העמים". המונח דומיניון יצא משימוש כללי כאשר הודו סירבה לקבל את המעמד והחליטה להפוך לרפובליקה בשנת 1950. צעד זה סימן את תחילתו של הסוף גם ביחס לכפיפותם של חלק מן הדומיניונים הוותיקים יותר לכתר האנגלי. אמנם אירלנד הייתה הראשונה שהכריזה על עצמה כרפובליקה עוד בשנת 1937.
המונח החדש הוא "ממלכות חבר העמים הבריטי" (Commonwealth Realms) - המדובר במדינות שהמונרך הבריטי עומד בראשן, והן חברות במסגרת חבר העמים הבריטי (כגון אוסטרליה, קנדה, ניו זילנד, ג'מאיקה ועוד), בנבדל ממדינות בחבר העמים שאינן רואות במלך הבריטי את ראשן (הודו, פקיסטן, דרום אפריקה ועוד). את המושג "דומיניון" ניתן למצוא עוד בחוקה הקנדית, אך הקנדים מעדיפים אף הם את השימוש במונח "ממלכה" (realm) ממנו משתמע שוויון עם הממלכה המאוחדת, ללא הכפיפות הנקשרת במושג "דומיניון".
כאשר עלתה המלכה אליזבת השנייה לכס המלוכה בשנת 1952 הכריזה כי היא המלכה של הממלכה המאוחדת, אך גם מלכת קנדה, מלכת אוסטרליה, וכיוצא בזה כל שאר "הממלכות והטריטוריות". צעד זה הדגיש את עצמאות "הממלכות הנפרדות".
בנה של המלכה אליזבת צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת כיום הוא שליטן של חמש עשרה מדינות שונות, וכל שינוי בחוקים הקשורים בירושת המלוכה צריכים להיות מאושרים על ידי הפרלמנטים של כל שש עשרה המדינות.
סיומו של השימוש בביטוי בקנדה

במשך כמעט מאה שנים היה שמה הרשמי של קנדה "הדומיניון של קנדה". החל משנות החמישים, כאשר קנדה השיגה כבר את עצמאותה הפוליטית המלאה, פסק השימוש במושג "דומיניון". בשנת 1982 שונה שמו של החג הלאומי הקנדי מ"יום הדומיניון" ל"יום קנדה". כיום קוראים הקנדים למדינתם פשוט "קנדה". אם יש כיום שימוש כלשהו למושג בקנדה, הרי שהוא משמש כדי להבדיל את ממשלת הפדרציה הקנדית מממשלות המחוזות השונים.
ראו גם

קולוניה
האימפריה הבריטית
חבר העמים הבריטי
דרך התערוכות

| --- | --- |

 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1851
 מיקום
 עיר:  הרובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי 
 רחובות מסתעפים:  דרך קינגסטון, West Carriage Drive, Princes Gate, דרך אימפריאל קולג', Prince Consort Road, Prince's Gardens, Thurloe Street, קרומוול גארדנס, Thurloe Place, דרך קרומוול, Museum Lane, Princes Gate Mews 
 קואורדינטות:  51°29′56″N 0°10′27″W﻿ / ﻿51.499°N 0.17425°W﻿ / 51.499; -0.17425
 he
 
המוזיאון להיסטוריה של הטבע
הכניסה למוזיאון המדע
הכנסייה המורמונית
דרך התערוכות (באנגלית: Exhibition Road) היא דרך בדרום קנזינגטון ברובע קנזינגטון וצ'לסי שבלונדון שבאנגליה. הדרך קרויה על שם התערוכה הגדולה של 1851 שנערכה בהייד פארק, צפונית לה, שבעבורה נבנתה הדרך.
הדרך מקשרת בין תחנת דרום קנזינגטון של הרכבת התחתית של לונדון לבין המקום בו עמדה התערוכה. לאורכה של הדרך ממוקמים כמה מהמוזיאונים החשובים ביותר בלונדון ובהם: המוזיאון להיסטוריה של הטבע, מוזיאון ויקטוריה ואלברט ומוזיאון המדע. על הדרך ממוקמים גם מבני אימפריאל קולג' בלונדון והחברה הגאוגרפית המלכותית.
ראו גם

אלברטפוליס
דרך קרומוול
רון נשיאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בספטמבר 1962 (בן 62)
 מדינה:  ישראל
 מעסיק:  קול ישראל, תאגיד השידור הישראלי
 בן או בת זוג:  אורית לביא-נשיאל 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  ron_nesiel
 
רון נשיאל (נולד ב-18 בספטמבר 1962) הוא עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי. מגיש את התכנית "מגזין שבת" ברשת ב' ב"כאן". הגיש את התכנית "יומן השבוע" ברשת ב' ובתאגיד כאן מ-2015 עד 2020.
ביוגרפיה

רון נשיאל החל לעבוד בקול ישראל בשנת 1990, תחילה ככתב לענייני משפט בתל אביב, ולאחר מכן כמגיש יומני חדשות ותוכניות אקטואליה. בנוסף, שימש עורך חדשות, היה מהמגישים הראשונים של תוכנית האקטואליה "כל היום" וייסד את התכנית "מעבירים לראשון". משנת 2015 הוא התחיל להגיש את תוכנית הרדיו השבועית "יומן השבוע".
בשנת 2016 הצטרף לתאגיד השידור הישראלי, ומשנת 2017, עם פתיחת התאגיד, הגיש את התכנית "יומן השבוע" בתחנת כאן ב'.
נשוי לעיתונאית אורית לביא-נשיאל.
הערות שוליים

↑  נועה פרייס,
 חדש בקיוב: מי זז השבוע?, באתר וואלה, 4 באוגוסט 2016
↑  אלכסנדר כץ,
 מה שלא הורג, מחשל: חודשיים אחרי שנעלמה - רשת ב' מחזירה את 'יומן השבוע', באתר אייס, 29 בנובמבר 2015
↑  יומן השבוע עם רון נשיאל, באתר כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313357405171  VIAF: 298073116   WorldCat (עם VIAF): 298073116
רוהינגיה (קבוצה אתנית)

| --- | --- |

ילדות רוהינגיה
 אוכלוסייה
 1,424,000–2,000,000
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 מיאנמר מיאנמר 700,000  ערב הסעודית ערב הסעודית 400,000  בנגלדש בנגלדש 300,000–500,000  פקיסטן פקיסטן 200,000  תאילנד תאילנד 100,000  מלזיה מלזיה 40,070  הודו הודו 36,000  אינדונזיה אינדונזיה 11,941 
 שפות
 רוהינגיה
 דת
 אסלאם  הינדואיזם (מיעוט)
 קבוצות אתניות קשורות
 בנגלים
לוחם מוג'הידין רוהינגי נכנע ומוסר את נשקו לגנרל אנג גיי ביולי 1961
תפוצת רוהינגיה במיאנמר (צהוב)
רוהינגיה (בבורמזית: ရိုဟင်ဂျာ) היא קבוצה אתנית מוסלמית ברובה. על פי דעות מסוימות (כולל לפי הרוהינגיה עצמם) מקורם ממחוז ראקין, שבמיאנמר. מאידך ישנם חוקרים הסוברים שהם צאצאי מהגרים מבנגל מתקופת השלטון הבריטי בבורמה. השלטון הבורמזי אינו מכיר בהם כ"רוהינגיה" ומכנה אותם "באנגאלים".
כ-1.4 מיליון מבני רוהינגיה התגוררו במערב מיאנמר לפני השנים 2016–2017, שבה החריפה רדיפתם במיאנמר, ובעקבותיה עברו מרביתם כפליטים לבנגלדש. ריכוזים משמעותיים של בני רוהינגיה נמצאים בערב הסעודית, בנגלדש, פקיסטן, תאילנד, מלזיה ואינדונזיה. בעולם כולו ישנם כ-2 מיליון רוהינגים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עימותים אלימים

במשך עשרות שנים קיימת התקוממות מזוינת של ארגונים מבני הרוהינגיה במיאנמר הכוללת גם פעילות טרור דרך מספר קבוצות ג'יהאד אסלאמי, חלקן בשיתוף עם סניפים מקומיים של ארגוני טרור אסלאמי גדולים יותר כמו אל-קאעידה, טליבאן וג'מעת א-אסלאמי (הסניף הבנגלדשי).
עימותים אלימים > המוג'אהידין

בשנת 1947 הוקמה מיליציית מוג'אהידין בדלנית מזוינת מקומית, במטרה להקים מחוז אוטונומי אסלאמי בצפון ראקין, שפעלה עד שנות ה-60. המוג'אהידין החלו בפעילות טרור ונחלו הצלחות רבות בתחילה בכבשם כמעט את כל צפון ראקין. בשנת 1948 הוכרז משטר צבאי באזור וצבא מיאנמר החל בפעילות לשחרור האזור מידי המוג'אהידין. אולם בשנים הראשונות התקיימו קרבות עקובים מדם והממשל חווה כישלונות רבים.
הטטמדאו יזם מספר מבצעים צבאיים לאורך השנים, הגדולים שבהם "מבצע מאיו" באוקטובר 1952 ו"מבצע מונסון" באוקטובר 1954 שהצליחו לשבור במידה רבה את האחיזה של המוג'אהידין באזור ולחסל מספר מנהיגים בולטים של הארגון.
בתחילה, תמכה פקיסטן השכנה בהתקוממות המזוינת של המוג'אהידין נגד בורמה תוך הזדהות עם "אחיהם המוסלמים". בשלב מסוים, לאחר שהחלה לחוות פעילות טרור בתחומה, קיימה פקיסטן דיונים עם בורמה על הדרכים לטיפול בבעיית הטרור ובורמה מצידה דרשה הפסקה של התמיכה שהעניקה פקיסטן למוג'אהידין.
עימותים אלימים > התנועה הרוהינגית האסלאמית 1972–2001

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.