stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איוור קריגר
עסקים אחרים

מ-1925 עד 1930, שנים שבהן מדינות רבות באירופה סבלו לאחר מלחמת העולם הראשונה, נתנו החברות של קריגר הלוואות לממשלות כדי לזרז את השיקום. כביטחונות, הממשלות העניקו לו את המונופול על הגפרורים בארצם. המשמעות הייתה שקריגר השיג מונופול בייצור, מכירות או הפצה של גפרורים, כלומר מונופול מושלם. הסכמי המונופול היו שונים ממדינה למדינה. ההון גויס במידה רבה באמצעות הלוואות מבנקים שוודיים ואמריקאים, בשילוב עם הנפקת כמות גדולה של איגרות חוב משתתפות. קריגר גם העביר לעיתים קרובות כסף מתאגיד אחד שבשליטתו לאחר.
קריגר לא הגביל את עצמו לגפרורים, אלא השיג שליטה ברוב תעשיית היערנות בצפון שוודיה ותכנן להיות ראש קרטל התאית. הוא גם ניסה ליצור מונופול על הטלפונים בשוודיה.
לאחר שהקים את יצרנית הנייר SCA (אנ'), ב-1929 הצליח קריגר לרכוש את מניות הרוב בחברת הטלפונים אריקסון; חברת הכרייה בולידן (אנ') (זהב); רוב ביצרנית המסבים הכדוריים SKF (אנ'); הבנק Skandinaviska Kreditaktiebolaget (אנ') ואחרים.
מחוץ לשוודיה הוא רכש את הבנקים Deutsche Unionsbank בגרמניה ואת Union de Banques à Paris בצרפת, לעיתים קרובות מכספי החברה הנרכשת. התמרונים הללו היו הכרחיים והתאפשרו כאחד בזכות המצאתו, הוא הקדים בעשרות שנים, את ההנדסה פיננסית בסגנון אנרון, שדיווחה על רווחים שלא היו, ושילמה דיבידנדים הולכים וגדלים על ידי משיכת השקעות חדשות או ביזת ההון של חברה שנרכשה לאחרונה.
עד 1931 קריגר שלט בכ-200 חברות. עם זאת, התרסקות שוק המניות של 1929 התבררה כגורם מרכזי בחשיפת החשבונאות שלו, שבסופו של דבר התבררה קטלנית גם לו וגם לאימפריה שלו.
באביב 1930 הוא ביקר בארצות הברית והעביר הרצאה על המצב בכלכלה העולמית במועדון התעשייתי של שיקגו (אנ') בכותרת "בעיית ההעברה וחשיבותה לארצות הברית". הוא הוזמן על ידי הנשיא הרברט הובר לבית הלבן כדי לדון בנושא וביוני הוענק לו התואר דוקטור למנהל עסקים מאוניברסיטת סירקיוז, שם עבד כמהנדס ראשי צעיר כאשר נבנה שם אצטדיון ארצ'בולד (אנ') ב-1907.
בשנת 1929, בשיא הקריירה שלו, היה רכושו של קריגר מוערך ב-30 מיליארד קרונות שוודיות, שווה ערך לכ-100 מיליארד דולר בשנת 2000, וכלל יותר מ-200 חברות. באותה שנה, סך ההלוואות שניתנו על ידי בנקים שוודיים היה בקושי 4 מיליארד קרונות.
חידושים פיננסיים והנדסה פיננסית

השגת מונופול לייצור או מכירה של גפרורים בתמורה להלוואות לממשלות לא הייתה, במהותה, דרך חדשה לעשות עסקים. תוכניות כאלה היו קיימות במשך זמן רב (למשל בועת מיסיסיפי של ג'ון לו ובועת הים הדרומי) אבל קריגר היה יצירתי מאוד והמציא דרכים חדשות למימון עסקים, תוך הקפדה על שליטה בחברות שלו.
חידושים פיננסיים והנדסה פיננסית > מניות B

קריגר מימן את פעילותו במכירת מניות ואג"ח של החברות שלו וכן באמצעות הלוואות בנקאיות גדולות, בעיקר שתי האחרונות. השימוש בחוב בנוסף להון עצמי מכונה מינוף והוא מגדיל הן רווחים והן הפסדים.
בכל הנוגע למכירת מניות, הוא המציא מניות עם שני סוגי זכויות הצבעה מאחר שהוא לא רצה לאבד את השליטה בחברות שלו. הוא כינה את סוג המניות עם זכות הצבעה (אנ') מופחת מניות B. אחד מהביוגרפים של קריגר, פרנק פרטנוי (Frank Partnoy), כינה אותו "יצירה גאונית של הנדסה פיננסית". איוור התחיל עם Swedish Match שם חילק את המניות המשותפות לשתי מחלקות. לכל מחלקה תהיה אותה תביעה לדיבידנדים ורווחים, אך למניה ממחלקה B תהיה זכות רק של 1/1000 קול, לעומת קול אחד לכל מניה A. בדרך זו איוור יכול להכפיל את גודל ההון שלו, תוך דילול שליטתו בשבריר אחוז בלבד.
כיום מניות כאלה נקראות לפעמים מניה מסוג A (אנ') כאשר למניה מסוג B (אנ') יש יותר זכות הצבעה, כפי שקורה למשל בגוגל, שם יש להן פי עשרה יותר זכות הצבעה ממניות A.
כפי שכבר נאמר, מניות מסוג זה משמשות עד היום, אף על פי שבניגוד לתקופתו של קריגר, ישנן מגבלות בשווקים או תחומי שיפוט מסוימים בימינו. הבורסה לניירות ערך בניו יורק, למשל, מאפשרת לחברות לרשום מניות בעלות הצבעה דו-מעמדית. עם זאת, לאחר שהמניות נרשמות, חברות אינן רשאיות להפחית את זכויות ההצבעה של המניות הקיימות או להנפיק סוג חדש של מניות בעלות הצבעה עדיפה.
קיים מגוון רחב של מבני מניות דו-מעמדיות והשימוש בהם בין מדינות. בקנדה, למשל, על פי ההערכות 20% עד 25% מהחברות הרשומות כיום בבורסה של טורונטו (אנ') עושות שימוש כלשהו במבנה מניות דו-מעמדיות או זכויות הצבעה מיוחדות. בארצות הברית לעומת זאת, שבה הכללים לגבי מניות דו-מעמדיות מגבילים הרבה יותר והתנגדות המשקיעים קולנית יותר, קצת יותר מ-2% מהחברות מנפיקות מניות מוגבלות.
חידושים פיננסיים והנדסה פיננסית > איגרות חוב זהב להמרה

קריגר ולי היגינסון, בנקאי ההשקעות שלו בארצות הברית, החליטו לאפשר לחברת International Match להנפיק ניירות ערך חדשים המכונים איגרות חוב זהב להמרה. "אגרת חוב" היא מכשיר חוב שאינו מבוטח בביטחונות פיזיים או בנכסים. הם הונפקו לפירעון תוך 20 שנה וניתן היה לשלם בדולרים או בזהב, לפי בחירת הקונה. איגרות חוב אלו העניקו למשקיעים את הזכות לקבל תשלומי ריבית שנתיים של 6.5 אחוזים מ-International Match, שהיה שיעור אטרקטיבי באותה תקופה.
לבסוף, איגרות החוב הללו היו ניתנות להמרה, מה שאומר שניתן היה להמיר אותן למניות. אם International Match תצליח וערך המניות יעלה, המשקיעים יכולים לעבור מאיגרות החוב למניות בעלות הערך הגבוה היותר. התכונה של "ניתן להמרה" הפכה את איגרות החוב הללו לאטרקטיביות במיוחד: יש להן גם הגנה כלפי מטה (מכיוון שבמקרה של פשיטת רגל מחזיקי האג"ח פוצו לפני בעלי המניות) וגם פוטנציאל לרווח גדול יותר. במילים אחרות, הטוב משני העולמות. "איוור ולי היגינסון עיצבו את מלכודת העכברים הפיננסית הראשונה שלהם".
הפופולריות של קריגר סייעה ללי היגינסון למכור 15 מיליון דולר של איגרות חוב זהב של International Match, במחיר של 94.50 דולר לכל 100 דולר מסכום הקרן. המשקיעים שילמו 94.50 דולר בתמורה לזכות לקבל ריבית של 6.50 דולר לשנה למשך 20 שנה (6.5 אחוזים מסכום הקרן של מאה דולר). העסקה גייסה סך של 14,175,000 דולר, כלומר 94.5% מ-15 מיליון דולר.
חידושים פיננסיים והנדסה פיננסית > סרטיפיקטים אמריקאיים

קריגר המציא מכשיר פיננסי נוסף, שממשיך לשמש וידוע כיום כתקבולים אמריקאיים מאושרים (אנ'). הפקה זו נקראה "תעודות אמריקאיות" של "קריגר וטול". משקיעים אמריקאים מעולם לא ראו השקעה כזו. זה היה חלק אג"ח, חלק מניות מועדפות, וחלק אופציה לחלוקת רווחים. התעודות אפשרו למשקיעים לקבל חשיפה לחברה זרה ששילמה דיבידנדים של 25%. זה יהיה מגובה בהלוואה הפרטית הגדולה ביותר לממשלה זרה (כלומר גרמניה) אי פעם. גם בעיצומה של הפאניקה הגוברת המשקיעים השתגעו על ההנפקה והבטיחו לקנות 28 מיליון דולר של ניירות הערך החדשים. וזה קרה יומיים אחרי יום שני השחור ב-1929.
חידושים פיננסיים והנדסה פיננסית > אופציית בינארית של מטבע חוץ

ההסכם השני עם פולין הכיל גם הגנה יוצאת דופן על International Match כולל אופציית מטבע חוץ בינארית, מעין חוזה נגזרים, כדי להגן על International Match מירידה כלשהי בשערו של הדולר: "לחברה International Match תהיה הזכות כדי לקבל תשלום ריבית בגילדן הולנדי או דולר אמריקאי לפי בחירתה, ועבור כל התשלומים הללו ייספר דולר אחד כ-½2 גילדן".
כדי לשמור על השליטה ב-Garanta, חברה שהוקמה כדי להקל על עסקאותיו, יצר קריגר תנאי פיננסי חדשני נוסף, שגרם לכך שבמהלך ארבע השנים הראשונות עד 1 באוקטובר 1929, הייתה ל-International Match Corporation הזכות למנות את המנהל הכללי של Garanta שהוא לבדו היה רשאי לחתום בשם החברה. ב-1 באוקטובר 1929 או לאחר מכן, ל-International Match Corporation הייתה הזכות לרכוש 60% מהמניות לפי שווי. תקופת אופציה זו הבטיחה הן את השליטה הראשונית ב-Garanta והן את הזכות להחזיק ברוב מניותיה של Garanta בעתיד.
חידושים פיננסיים והנדסה פיננסית > ישויות חוץ מאזניות

משמעות מונח זה היא שפרטי מיזם אינם מופיעים בדוחות הכספיים של חברת האם. חלק מהישויות הללו היו פחות או יותר סודיות. החוב הנלווה, המכונה "התחייבויות חוץ מאזניות", לא הופיע בדוחות כספיים כלשהם של החברות שבשליטת קריגר מלבד בצורת סיכום, אם בכלל. אלברט ד. ברנינג (Albert D. Berning) מחברת ארנסט אנד ארנסט (Ernst & Ernst), רואה החשבון המבקר של International Match, הצדיק זאת באספת בעלי המניות ב-1926. לדבריו, "זה נהוג רק לאחד את הנכסים וההתחייבויות של חברות במאזן כזה כאשר רוב ניכר של מניות הון עומד הן בבעלות חברת האם. כאשר פחות מרוב כזה נמצא בבעלות, המניות נכללות כהשקעות". המצאה זו זכתה להסכמה מהירה על ידי אחרים, למשל. גולדמן זקס וליהמן ברדרס. הראשון הנפיק ניירות ערך מורכבים בשווי של 250 מיליון דולר (שווה ערך לכ-4.3 מיליארד דולר ב-2022 דולר) בשנת 1929. ליהמן הנפיק חובות דומים, שעלו מיד ב-30 אחוזים. אנרון השתמשה בהם רבות ובמשבר הפיננסי של 2008 הם מילאו תפקיד מרכזי בהפלת בר סטרנס וליהמן ברדרס.
הימורים

למרות המספר הגדול של חברות אמיתיות שקריגר שלט בהם, הוא היה מהמר נלהב.
הוא הימר בכספים האישיים שלו ובעיקר בכספי התאגידים שבשליטתו. קריגר התייחס לרוב החברות שלו כאילו הן רכושו האישי בלבד. לעיתים קרובות הוא העביר כספים מתאגיד אחד למשנהו עם מעט רשמיות. מספר תאגידי דמה וחברות אחזקות (למשל Garanta ו-Continental Investment Corporation) עזרו לו להסתיר את מה שהוא עושה. הוא גם השתמש באנשים אחרים כאנשי קש כדי להסתיר את מעשיו, למשל כאשר רכש כמעט מחצית ממניותיה של חברת Diamond Match Company (אנ') כדי לא להעלות חששות לגבי הגבלים עסקיים בארצות הברית. לקראת הסוף, ב-1932, כשהימר בטירוף בניירות ערך של תאגידים שבשליטתו בניסיון השווא למנוע את ירידת המחירים שלהם, הוא פעל בעצמו בשווקים והיו לו חברים שעזרו לו במאמץ לתמוך במחירי המניות. בין סוף פברואר לתחילת מרץ 1932 הוא היה צריך להרוויח יותר מ-10 מיליון דולר (210 מיליון דולר ב-2022) לתשלומים, כולל דיבידנדים של חברת "קריגר וטול".
הספקולציות שלו היו במטבעות זרים, במניות ובנגזרים והוא גם חתם על הסכמי הלוואות עם ממשלות כשלא ידע מאין יפרע את החוב. לדוגמה, חלק הארי שרכש בחברת כימיקלים בגריסהיים (אנ') בגרמניה החזיר פי 15 מההשקעה שלו לאחר שנתיים כשהחברה הפכה לחלק מאי גה פארבן. חלק מהמשיכה שלו למשקיעים היו הדיבידנדים הגבוהים ש"קריגר וטול" שילמו. לכן, הוא גם היה צריך לוודא שיש לו כסף לשלם את הדיבידנדים האלה.
מעולם לא הוכח כמה קריגר הפסיד במאמצים התזזיתיים הללו בתחילת 1932, אך ההערכות הן בין 50 ל-100 מיליון דולר (כ-1.6 מיליארד דולר ו-2.1 מיליארד דולר ב-2022).
ההלוואה הריבונית הראשונה שלו הייתה פולין, וכשקריגר חתם על ההסכם לא היה לו מושג מאין יגיעו הכספים.
הוא עשה עסקה עם גרמניה על הלוואה של 125 מיליון דולר (2.2 מיליארד דולר ב-2022 דולר) בתנאים שגרמניה תחתום על תוכנית יאנג ותעניק לו מונופול על הגפרורים (הוא כבר שלט ב-70% מהפקת הגפרורים הגרמנית לפני הסכם ההלוואה). כשהוא חתם על החוזה, שוב לא היה לו מושג היכן ישיג את הסכום העצום; עם זאת, היה לו מזל. ראש ממשלת צרפת, אריסטיד בריאן, החליט להחזיר הלוואה קודמת של 75 מיליון דולר מקריגר לפני מועדה. למרבה הפלא, הצרפתים הסכימו לשלם את הסכום הזה עד אפריל 1930, רגע לפני שהגיע מועד התשלום הראשון של קריגר לגרמניה. התשלום הזה נתן לקריגר מספיק מזומן כדי לבצע את התשלום הראשון שלו. או שהוא ניהל משא ומתן על עסקת חילוץ עם ראש הממשלה בריאן, או שהיה לו מזל מדהים. הוא גם הרוויח 5 מיליון דולר (כ-88 מיליון דולר ב-2022 דולר) בשל האופן שבו נבנתה ההלוואה לצרפת (אף על פי שצרפת קיבלה רק 70 מיליון דולר, היא הייתה מחויבת להחזיר 75 מיליון דולר).
חברות בשליטת קריגר, סביב 1930

יש לזכור שקריגר שלט בכ-400 חברות, ולכן הרשימה הבאה היא מאוד סלקטיבית.
קריגר וטול (אנ') (Kreuger & Toll AB), חברת אחזקות של מרבית התאגידים שבשליטת קריגר. (חריגים בולטים כוללים את חברת Diamond Match, שממנה החזיק כמעט מחצית מהמניות הקיימות, Ohio Match Company ואי גה פארבן)
Svenska Tändsticks Aktiebolaget-STAB (אנ') (כיום Swedish Match)
International Match Corporation – ארצות הברית. חברת אחזקות למדינות מחוץ לאירופה. נוסדה בשנת 1923
Diamond Match Company (אנ') – ארצות הברית
Ohio Match – ארצות הברית
Stora Kopparbergs Bergslags AB
Svenska kullagerfabriken (אנ') (חברת מסבים כדוריים)
LKAB (אנ') (חברת כרייה)
Bolidens Gruv AB (אנ') (חברת כרייה, בעיקר זהב.)
Hufvudstaden AB (חברת נדל"ן. תחומי עניין עיקריים בעיר סטוקהולם. נוסדה על ידי איוור קריגר ב-1915.)
Telefon AB L.M. Ericsson
SCA (אנ') (תעשיית התאית.)
Högbroforsens Industri AB (תעשיית התאית.)
Sirus A/G
Szikra Ungar. Zundholzfabriken
Alsing Trading Co, אנגליה
אולפני SF (אנ') (תעשיית הקולנוע)
Skandinaviska Kreditaktiebolaget (אנ') (בנק)
Stockholms Inteckningsgaranti AB (בנק למשכנתאות)
Deutsche Unionsbank (בנק בגרמניה)
Union de Banques à Paris (בנק בצרפת)
Banque de Suède et de Paris (בנק בצרפת)
Hollandsche Koopmansbank (בנק בהולנד)
Aktienbauverein Passage
AG für Hausbesitz
Bank Amerykański w Polsce (בנק בפולין)
הלוואות קבוצת קריגר למדינות זרות, 1925–1930

סך ההלוואות של קריגר למדינות זרות נאמד ב-387 מיליון דולר ב-1930, המקביל לכ-7.1 עד 10.4 מיליארד דולר במטבע של 2013.
פולין הלוואה ראשונה, 1925: 6 מיליון דולר והלוואה שנייה, 1930: 32.4 מיליון דולר
מדינת דנציג החופשית, 1930: מיליון דולר
יוון הלוואה ראשונה 1926: מיליון ליש"ט, הלוואה שנייה, 1931: מיליון ליש"ט
אקוודור הלוואה ראשונה, 1927: 2 מיליון דולר והלוואה שנייה, 1929: מיליון דולר
צרפת, 1927: 75 מיליון דולר
יוגוסלביה, 1928: 22 מיליון דולר
ממלכת הונגריה, 1928: 36 מיליון דולר
גרמניה, 1929: 125 מיליון דולר
לטביה, 1928: 6 מיליון דולר
רומניה, 1930: 30 מיליון דולר
ליטא, 1930: 6 מיליון דולר
בוליביה, 1930: 2 מיליון דולר
אסטוניה, 1928: 7.6 מיליון SEK
גואטמלה, 1930; 2.5 מיליון דולר
טורקיה, 1930: 10 מיליון דולר
חלק מ"הלוואת יאנג" לגרמניה, 1930: 15 מיליון דולר
קריגר תכנן להנפיק הלוואה של 75 מיליון דולר לאיטליה, הידועה בשם "הבונד האיטלקי" ב-1930, אך העסקה מעולם לא הושלמה.
סוף אימפריית קריגר ומוות

במרץ 1931, במהלך פגישה במשרד האוצר הגרמני בברלין, כבר הזהיר הבנקאי השווייצרי פליקס זומרי (אנ') מפני פשיטת רגל של חברת הגפרורים של קריגר. עד אמצע 1931 נפוצו שמועות ש"קריגר וטול" וחברות אחרות באימפריה של קריגר היו לא יציבות מבחינה כספית. בפברואר 1932 פנה קריגר בפעם השנייה בחייו לבנק המרכזי של שוודיה (אנ') כדי לתמוך בו בגיוס גדול של הלוואותיו. בשלב זה סך ההלוואות שלו מבנקים שוודיים נאמד במחצית מרזרבות המטבע של שוודיה, מה שהחל להשפיע לרעה על ערך המטבע השוודי בשוק הפיננסי הבינלאומי. על מנת להעניק לו הלוואות נוספות, דרשה הממשלה להציג דוח חשבונאות מלא של כל קבוצת החברות של קריגר, שכן חישובי הבנק המרכזי עצמו הראו שההון של "קריגר וטול" היה יותר מדי קטן מכדי לתת לו הלוואות נוספות.
באותה תקופה היה איוור קריגר בארצות הברית והתבקש לחזור לאירופה לפגישה עם נגיד הבנק המרכזי, איוור רות (אנ'). הוא עזב את שוודיה בפעם האחרונה ב-23 בנובמבר 1931 וחזר לאירופה באונייה איל דה פראנס (אנ'), והגיע לפריז ב-11 במרץ 1932. הפגישה עם איוור רות הייתה אמורה להתקיים ב-13 או 14 במרץ בברלין. הוא נפגש עם קריסטר ליטורין (Krister Littorin, סגן נשיא Kreuger & Toll Holding) והבנקאי שלו אוסקר רידבק בפריז ב-11 במרץ כדי להתכונן לפגישה בברלין. אבל יום לאחר מכן, הוא נמצא מת במיטתו בדירתו בשדרת ויקטור עמנואל השלישי. לאחר שחקרו את משרתיו של קריגר (המשרתת הצרפתייה שלו, מדמואזל בארו, והשרת שהיה בקשר עם קריגר בבוקר) הגיעו המשטרה הצרפתית ורופא למסקנה שהוא ירה בעצמו זמן מה בין 10:45 בבוקר לחצות. אקדח חצי אוטומטי בקוטר 9 מ"מ נמצא על המיטה לצד הגופה.
הוא השאיר בחדר מעטפה סגורה, ממוענת לקריסטר ליטורין, שהכילה עוד שלוש מעטפות סגורות - אחת ממוענת לאחותו בריטה; אחת לסונה כיאלה (Sune Schéle) ואחת ממוענת לליטורין. במכתב לליטורין (מסיבה כלשהי נכתב באנגלית אף על פי שליטורין היה עמיתו השוודי הקרוב ביותר), הוא כתב:
עשיתי כל כך בלגן של דברים שאני מאמין שזה הפתרון המספק ביותר עבור כל הנוגעים בדבר. אנא, שמור על שני המכתבים הללו גם ראה ששני מכתבים שנשלחו לפני כמה ימים על ידי יורדאל אליי לשדרות ויקטור עמנואל 5 מוחזרים ליורדאל. המכתבים נשלחו על ידי הספינה Majestic - להתראות עכשיו ותודה.
 א. ק.
שני המכתבים האחרים, לסונה כיאלה ולאחותו, לא פורסמו מעולם.
איוור קריגר נקבר בנורה בגרבנינגספלאצן (אנ') בסטוקהולם.
טענות לרצח

אף שמשפחתו האמינה שאיוור קריגר נרצח, רק יותר מ-30 שנה לאחר מותו של איוור קריגר פורסמו מסמכים רבים שסווגו בעבר של "קריגר וטול" ומסמכים של איוור קריגר. על סמך אלה ותובנתו בעסקיו ובחייו של אחיו, כתב אחיו של איוור, טורסטן קריגר, ספר בשנת 1963 (מהדורה שנייה) בשם Kreuger & Toll, המתאר כיצד השתלטו על "קריגר וטול", וכיצד השתלטו אז גם על חברות קריגר האחרות. ב-1965 פרסם טורסטן קריגר את Sanningen om Ivar Kreuger (פורסם באנגלית בשם: "איוור קריגר: סוף סוף האמת") בטענה שאחיו איוור נרצח. לאחרונה נכתבו ספרים נוספים הטוענים שמסמכים נוספים הופיעו שוב או שוחררו לבסוף לעיון הציבור, ותומכים בטענותיו של טורסטן קריגר שאחיו נרצח: Därför mördades Ivar Kreuger ("הסיבה לרצח איוור קריגר") (1990), ו-Kreuger-Mordet: En utredning med nya fakta ("רצח קריגר: חקירה עם עובדות חדשות") (2000).
התרסקות קריגר

מותו של קריגר זירז את "התרסקות קריגר" (Kreuger Crash) שפגעה במשקיעים ובחברות ברחבי העולם, אך קשה במיוחד בארצות הברית ובשוודיה. בשנים 1933 ו-1934, הקונגרס האמריקני העביר מספר חקיקות רפורמות ביטחוניות שנועדו למנוע חזרה של התרסקות קריגר. הצעות החוק הללו הצליחו במידה רבה במשימתן והתעשייה הפיננסית האמריקאית לא הייתה עדה להונאות בסדר גודל זהה עד לשערוריית אנרון ולהונאת פונזי של ברנרד מיידוף.
דו"ח של ה-Foreign Affairs משנת 1930 קבע שמתוך הנכסים בשווי 630 מיליון דולר שהחברה טענה שיש לה, 200 מיליון דולר הגיעו מעסקי הגפרורים, 30 מיליון דולר היו בבנק, ושאר 400 מיליון הדולרים רק סווגו כ"השקעות אחרות". כשהחברה פשטה לבסוף את הרגל בסוף מרץ 1932, התברר כי נכסים שנטען ששווים 250 מיליון דולר פשוט אינם קיימים.
לפני ההתרסקות, קריגר הנפיק אלפי איגרות חוב משתתפות. אלה היו פופולריות מאוד, ואמונה מוצקה של הציבור באימפריית קריגר ההולכת ומשגשגת שכנעה את השוודים בני זמנו להשקיע ב"ניירות קריגר" הללו. בעקבות מפולת קריגר, הן איגרות החוב והן המניות הפכו לחסרות ערך, וכתוצאה מכך כמה אלפי שוודים ובנקים קטנים איבדו את חסכונותיהם והשקעותיהם. משקיעים וספקים גדולים מלבד בעלי מניות, קיבלו סך של 43% חזרה. הבנקים הקשורים לקבוצת חברות משפחת ולנברג, קבוצת חברות סטנבק והנדלסבנקן השתלטו על רוב החברות באימפריית קריגר. Swedish Match התאוששה זמן קצר לאחר ההתרסקות, כמו רוב החברות התעשייתיות באימפריית קריגר. Swedish Match קיבלה הלוואה גדולה בערבות ממשלתית שהוחזרה במלואה לאחר מספר שנים. אולם IMCO בארצות הברית לא שרדה. החיסול נמשך תשע שנים ובסופו של דבר הסתיים ב-1941.
השפעה בתרבות הפופולרית

גם הרומן "אנגליה חוללתני (אנ')" של גרהם גרין (והסרט שנעשה מאוחר יותר על בסיס הספר) וגם המחזה של איין ראנד "ליל 16 בינואר (אנ')" מציגים איל הון סקנדינבי רב עוצמה, שעוצב בבירור לפי המודל של איוור קריגר.
הסרט "מלך הגפרורים (אנ')" הוא תיאור בדיוני על חייו של קריגר. עלייתו ונפילתו מוזכרות גם על ידי דמויות בסרט "נשכח (אנ')" מ-1933.
לקריאה נוספת

Allen Churchill: The Incredible Ivar Kreuger (Weidenfeld, London; Rinehart & Co., New York; 1957)
M.J.Meaker: Sudden Endings, 13 Profiles in Depth of famous Suicides (Doubleday, Garden City, NY, 1964), pp. 225–249: "Silence, Shadows, Shhhh, $$$$$: Ivar Kreuger"
Charles R. Morris, A Rabble of Dead Money: The Great Crash and the Global Depression: 1929–1939 (PublicAffairs, 2017), pp. 167–77
Partnoy, Frank The Match King: Ivar Kreuger, The Financial Genius Behind a Century of Wall Street Scandals, 2008. ISBN 978-1-58648-743-0
Torsten Kreuger: Ivar Kreuger: the truth at last. Published by Samtid och Framtid AB, Stockholm 1965.
Thunholm, Lars-Erik (2002). Ivar Kreuger: the match king. תורגם ע"י Thiel, George. Stockholm: Fischer. ISBN 91-7054-958-3. LIBRIS 8505964.
Torsten Kreuger: Kreuger & Toll. 2nd edition 1963, 3rd edition 1967.
Poul Bjerre: Kreuger, 1932. (Covers the Kreuger family heritage from 1710, Ivar Kreugers childhood and the time until he returned to Sweden, around Christmas time 1907. A number of letters are published in the book.)
Torsten Kreuger: Sanningen om Ivar Kreuger. Published by Samtid och framtid AB, Stockholm 1966.
Ångström, Lars-Jonas (1990). Därför mördades Ivar Kreuger (בשוודית). Stockholm: Sellin & Blomquist i samarbete med Den svenska marknaden. ISBN 91-7055-019-0. LIBRIS 7596667.
Thunholm, Lars-Erik (1991). Oscar Rydbeck och hans tid (בשוודית). Stockholm: Fischer. ISBN 91-7054-659-2. LIBRIS 7596432.
Thunholm, Lars-Erik (1995). Ivar Kreuger (בשוודית). Stockholm: Fischer. ISBN 91-7054-757-2. LIBRIS 7596507.
Magnus Toll: Paul Toll 1882–1946, ingeniör-entreprenör. 1996. Private book.
Ångström, Lars-Jonas (2000). Kreuger-mordet: en utredning med nya fakta (בשוודית) (New ed.). Piteå: Tendens i Sverige AB. ISBN 91-630-9780-X. LIBRIS 7454901.
Roger Mennevée, M. Ivar Kreuger. Le roi des allumettes, Les documents politiques, 1932
ביאורים

↑  שהיה גם סגן הקונסול הרוסי, תפקיד שירש מאביו, פר אדוארד קריגר.
↑  לא ניתן להשוות את תואר ה-M. Sc. של תחילת המאה ה-20 עם הדרישות הנוכחיות. היום בלתי אפשרי לכסות את תוכנית הלימודים המלאה בשתי הפקולטות בארבע שנים על מנת לקבל שני M. Sc..
↑  הוריה של אינייבורי אברת היו אוטו אלפרד הסלר (נפטר ב-1929), מו"ל שהיה נשוי לג'ני שרלוטה הסלר (נפטרה ב-1937).
↑  שרטוט של הסוואלן
↑  בעברית חברת פלדת קאהן הגרמנית
↑  מילולית: "כתב עת טכני". תרגום כותרת המאמר: "התנסויות בקונסטרוקציות פלדה מבטון באמריקה הצפונית" מאת איוור קריגר בכתב העת Teknisk Tidskrift‏, 1908.
↑  על שם תוכנית יאנג בראשות אואן יאנג. הלוואת יאנג נועדה לפצל את ההלוואה על מספר רב של מדינות, על מנת להבטיח שגרמניה תשלם את פיצויי המלחמה ממלחמת העולם הראשונה.
↑  סונה כיאלה עבד עבור קריגר בשנים 1919–1932. בין השנים 1925 ו-1930 כיאלה היה מנהל של עסקי קריגר בהודו.
↑  במונח חדר דוודים (Boiler-room) הכוונה למוקד טלפוני שמוכר השקעות מפוקפקות בטלפון. זה בדרך כלל מתייחס לחדר שבו אנשי מכירות עובדים תוך שימוש בטקטיקות מכירה לא הוגנות ולא ישרות, לפעמים מוכרים מניות בפרוטה או הנפקות פרטיות או מבצעים הונאה מוחלטת במניות.
קרב גוודלקנל

ערך זה עוסק בקרב יבשתי באי גוודלקנל. אם התכוונתם לקרב ימי סביב האי גוודלקנל, ראו .
קרב גוודלקנל (Battle of Guadalcanal), הידוע גם בשם המערכה בגוודלקנל, היה סדרת עימותים צבאיים, שנערכו באזור האי גוודלקנל, בין כוחות האימפריה היפנית לבין כוחות בעלות הברית, בין 7 באוגוסט 1942 ל-9 בפברואר 1943. המערכה התנהלה במסגרת המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
ב-7 באוגוסט 1942 נחתו כוחות בעלות הברית, בעיקר אמריקאים, באיים גוודלקנל, טולאגי ופלורידה שבדרום איי שלמה במטרה למנוע מהיפנים את השימוש בהם לחסימת דרכי השיט והאספקה בין ארצות הברית, אוסטרליה וניו זילנד. בעלות הברית התכוונו תחילה להשתמש בגוודלקנל ובטולאגי כבסיסים מהם תשוגר התקפה על הבסיס היפני ברבאול. חיילי בעלות הברית הצליחו לכבוש את טולאגי ופלורידה מידי היפנים, ששהו באזור ממאי 1942, וכמו כן כבשו שדה תעופה שהיה באותה עת בבנייה בגוודלקנל (ייקרא מאוחר יותר שדה הנדרסון).
לאחר שנהדפו על ידי בעלות הברית, ניסו היפנים לכבוש מחדש את שדה הנדרסון מספר פעמים בין אוגוסט לנובמבר 1942. שלושה קרבות קרקע גדולים, חמישה קרבות ימיים וקרבות אוויר כמעט יומיומיים הגיעו לשיאם בקרב הימי על גוודלקנל בראשית נובמבר 1942, במסגרתו נהדף הניסיון היפני האחרון להנחית כוחות על האי במטרה לכבוש את שדה הנדרסון. בדצמבר זנחו היפנים את תוכניתם לכבוש את גוודלקנל מחדש, ופינו את שארית כוחותיהם מהאי במהלך שהושלם עד 7 בפברואר 1943.
לניצחון בעלות הברית בגוודלקנל נודעה חשיבות אסטרטגית רבה. קרב גוודלקנל, יחד עם המערכה באיי שלמה והמערכה בגינאה החדשה, סימנו את המעבר של בעלות הברית ממגננה למתקפה בזירת האוקיינוס השקט, מתקפה שהביאה בסופו של דבר לכניעת יפן ולסיום מלחמת העולם השנייה.
רקע

ב-7 בדצמבר 1941 תקפו כוחות יפניים את צי ארצות הברית בפרל הארבור שבהוואי. בהתקפה הטביע הצי הקיסרי היפני את מרבית צי אוניות המערכה האמריקאי, ובעקבותיה נכנסו האימפריה היפנית וארצות הברית באופן רשמי למצב של מלחמה. המטרות הראשונות של ההנהגה היפנית היו לנטרל את הצי האמריקני, לכבוש אזורים עשירים במשאבים בדרום-מזרח אסיה, ולהקים בסיסים אסטרטגיים שנועדו להגן על האימפריה היפנית ברחבי האוקיינוס השקט ובאסיה. על מנת לקדם מטרות אלה כבש הצבא היפני הקיסרי את הפיליפינים, את תאילנד, את מלאיה, את סינגפור, את איי הודו המזרחית (כיום אינדונזיה), את האי וייק, את איי גילברט, את בריטניה החדשה ואת גואם. מדינות נוספות, כולל האימפריה הבריטית, אוסטרליה, והולנד, שהותקפו אף הן בידי היפנים, הצטרפו לארצות הברית במערכה נגד האימפריה היפנית בדרום מזרח אסיה ובאוקיינוס השקט.
ב-23 בינואר 1942 כבשו היפנים את עיר הנמל החשובה רבאול שבבריטניה החדשה. כדי להגן על אגפיהם, תכננו היפנים לכבוש את האי טולאגי שבקבוצת איי שלמה במערב, את העיר לאה, את סלמאואה ואת פורט מורסבי שבגינאה החדשה במזרח. ב-13 במרץ כבשו היפנים את לאה ואת סלמאואה בנחיתות מן הים, אך התקפות אוויר של מטוסים אמריקניים על צי הפלישה השמידו שלושה רבעים מכלי השיט היפניים. בשל האיום הברור שהציבו מטוסי בעלות הברית באזור, דחו היפנים את הנחיתות בטולאגי ובפורט מורסבי עד הגעת כוח ימי מספיק להתמודד מולם.
ב-3 במאי פתח הצי היפני במבצע MO, שבו כבש כוח ימי קטן את טולאגי, אך הניסיון להעביר חיילים לפורט מורסבי מספר ימים לאחר מכן נכשל, כשנושאות המטוסים משני הצדדים נלחמו אלו באלו בקרב ים האלמוגים. כחודש לאחר מכן נפגשו נושאות המטוסים של שני הצדדים פעם נוספת בקרב מידוויי, בו הנחיל הצי האמריקני תבוסה קשה לצי היפני כשטיבע ארבע נושאות מטוסים והשמיד 270 מטוסים. חשיבותו של קרב מידוויי נעוצה לא רק בכך שהיה הניצחון המשמעותי הראשון של בעלות הברית על יפן שעד אז לא נוצחה, אלא גם בעובדה שקרב זה דלדל בצורה ניכרת את מספר נושאות המטוסים שנותרו לאימפריה היפנית. עד קרבות אלו היו בעלות הברית בעמדת מגננה באוקיינוס השקט, אך ניצחונות אלה אפשרו להן ליטול את היוזמה האסטרטגית מידי היפנים.
כדי לעצור את ההתפשטות היפנית בדרום מערב האוקיינוס השקט, וכדי להגן על קווי התחבורה הימית בין ארצות הברית ואוסטרליה, הגה אדמירל ארנסט קינג, מפקד הצי האמריקני, את תוכנית הפלישה לאיי שלמה. המתקפה, כך טען, תמנע מהיפנים שימוש באיים אלה וכתוצאה מכך תסיר את האיום על דרכי התקשורת והאספקה של בעלות הברית, וגם תספק להן מאחז בדרום מערב האוקיינוס השקט. הפלישה לאיי שלמה תיערך במקביל לכיבוש גינאה החדשה על ידי כוחות צבא ארצות הברית בפיקודו של גנרל דאגלס מקארתור, כשהמטרה הסופית היא כיבוש הבסיס היפני ברבאול. אף שהנשיא פרנקלין רוזוולט נתן את הסכמתו לתוכנית, נאלצו מפקדי זירת האוקיינוס השקט להיאבק על קבלת כוח אדם ומשאבים בשל תמיכת ארצות הברית במדיניות "אירופה תחילה" של וינסטון צ'רצ'יל. לפיכך התנגד גנרל ג'ורג' מרשל, ראש המטה הכללי של צבא ארצות הברית, לתוכניתו של קינג והעלה את השאלה מי יפקד על המערכה. קינג השיב שהצי וחיל הנחתים ינהלו את המערכה בעצמם, והורה לאדמירל צ'סטר נימיץ, מפקד זירת האוקיינוס השקט, להתחיל להכין תוכניות לכך. בסופו של דבר, ב-2 ביולי, ניצח קינג בוויכוח, ותוכנית הפלישה המשיכה בברכת המטות המשולבים.