stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום
היסטוריה

את הרעיון להקמת ארגון רפואי הומניטרי הגה השווייצרי ז'אן אנרי דינן כשעבר בזירת קרב סולפרינו בצפון איטליה. במהלך הקרב, אשר נמשך 15 שעות, חזה דינן בעשרות אלפי פצועים והרוגים ששכבו בחום, עד שנאספו אל הבתים, הכנסיות והמרפאות המאולתרות, אשר לא היו ערוכות לטיפול במספר כה רב של פצועים. דינן אסף נערות, נשים ועוברי אורח מהסביבה וניסה להחיש עזרה לפצועים. אך על אף מאמציהם, דינן ידע שקיומו של גוף מסייע היה יכול למנוע את מותם של קורבנות רבים. לכן, בשנת 1862 כתב דונאן ספר על חוויותיו באותו קרב וקרא לציבור להעלות את רמת המודעות לעניין.
שנה לאחר מכן, עורך דין צעיר מז'נבה בשם גוסטב מואניה הגשים את חזונו של דינן וארגן כנס בין-לאומי, אשר בעקבותיו כוננה ב-22 באוגוסט 1864 "אמנת ז'נבה הראשונה". אמנה זו, שגובשה בזכות פועלו ורעיונותיו של דינן, זיכתה אותו בשנת 1901 בפרס נובל לשלום, יחד עם פרדריק פסי.
בהמשך נבחר סמל הארגון, בו מופיע צלב אדום על רקע לבן. ההסבר הרשמי לסמל הוא אימוץ דגל שווייץ בהיפוך צבעים כסמל הארגון, אולם נראה כי המסורת הנוצרית, שעל-פיה אסור לפגוע באנשים ובמבנים הנושאים את סמל הצלב, השפיעה על בחירת הסמל.
היסטוריה > מעמד משפטי

ארבע אמנות ז‘נבה, בשנים 1864–1949, וכן הפרוטוקולים שנוספו להן בשנת 1977 ובשנת 2005, מעניקות לוועד מנדט לסיוע לנפגעי סכסוכים מזוינים ולהגן עליהם, בתחומי המדינות שהוא פועל בהן. משנת 1864 המנדט והמעמד המשפטי של הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום מבדילים אותו מארגונים לא-ממשלתיים ומסוכנויות בין-ממשלתיות, כגון ארגונים של האומות המאוחדות.
ברוב המדינות שבהן הוא פועל, חתם הוועד הבין-לאומי על ”הסכמי מטות“ עם השלטונות. הסכמים אלו, הכפופים למשפט הבין-לאומי, מקנים זכויות מיוחדות וחסינויות השמורות בדרך כלל רק לארגונים בין-ממשלתיים, כגון חסינות מפני הליכים משפטיים, המגנה עליו מפני הליכים מנהליים ושיפוטיים, ומעניקה חסינות למשרדיו, לגנזכיו ולמסמכיו. זכויות מיוחדות וחסינויות אלה מקנות לוועד נייטרליות ועצמאות אשר מסייעים לפעולתו.
פעילות הארגון

על פי ההגדרה הרשמית של הארגון, "הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום הוא ארגון ללא משוא פנים, נייטרלי ועצמאי, שמשימתו ההומניטרית היא להגן על חייהם ועל כבודם של קורבנות באזורי מלחמה ועימות אלים, ולסייע להם." כמו כן, הארגון מנהל ומתאם פעילויות סעד בין-לאומיות, ופועל לקידום וחיזוק ההומניזם ועקרונות המשפט ההומניטרי.
בין פעולות הארגון:
סיוע הומניטרי שוטף לאוכלוסיות נפגעות מלחמה, כגון הקמת מרכזי תזונה וחלוקת ערכות עזרה ראשונה.
טיפול ומתן עזרה לעקורים בשל סכסוכים מדיניים.
מעקב וניטור מצבם של שבויים, אשר כולל תיווך להעברת חבילות ומכתבים, ביקורת על מצב רפואי וסיוע בהעברה לקבלת טיפול רפואי הולם.
איתור אנשים שהופרדו ממשפחותיהם בשל סכסוכים והשבתם למשפחתם.
הגברת המודעות לכללי המשפט ההומניטרי הבין-לאומי – "דיני מלחמה".
הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום אינו עוסק בטיפול במצבי אסון טבע, מגפות ומקרי משבר הומניטרי אחרים שאינם נובעים מסכסוך, אולם "הפדרציה הבין-לאומית של ארגוני הצלב האדום והסהר האדום" שנוסדה בפריז ב-1919 ממלאת פונקציה זאת.
הצלב האדום בישראל > חברות בארגון

ב-1950 ביקש ארגון "מגן דוד אדום" להתקבל לתנועת הצלב האדום והסהר האדום העולמית, תוך שימור סמלו היהודי, מגן דוד, אולם נדרש ממנו להחליף את סמלו לאחד משלושת הסמלים המוכרים. דרישת ישראל להכיר בסמל מגן דוד אדום כסמל רביעי נדחתה, בין היתר בשל לחץ ארצות ערב. "מגן דוד אדום" הצטרף לוועד הבין-לאומי כמשקיף, אך לא כחבר מלא. יש מדינות נוספות שביקשו להכיר בסמלים באופן שונה מהמקובל. למשל ב-1936 התנגד הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום להצעה האפגנית לאימוץ מסגד אדום על רקע לבן כסימון הבחנה. כך גם להצעות שעלו בהמשך מזימבבואה, בורמה ומדינות נוספות.
בשנת 2005, בלחץ ישראל וארצות הברית, ובעקבות היחלשות ההתנגדות של ארצות ערב לצירוף מגן דוד אדום, החליט הוועד הבין-לאומי לאמץ סמל נוסף, נטול הקשרים דתיים או לאומיים. הסמל שהתקבל הוא ריבוע אדום חלול העומד על קודקודו, על רקע לבן. הסמל החדש מכונה "הקריסטל האדום" (וכן "המעוין האדום" או "היהלום האדום"). לפי הנחיות הארגון שנוסחו במה שמכונה "הפרוטוקול השלישי", מותר לארגון מקומי לשלב סמל מקומי בתוך הקריסטל האדום, ובלבד שהודיע על כך מראש לארגון בז'נבה. לפיכך, סמל מגן דוד אדום יושם בתוך הקריסטל האדום בשימוש רשמי. כמו כן, התירו ההנחיות להשתמש בצלב האדום ובסהר האדום זה בצד זה, כפי שביקשו כמה מחברות חבר המדינות, שבהן אוכלוסייה נוצרית ומוסלמית מעורבת. לצורך סימון צוותי הצלה נייטרליים בעת מלחמה מותר השימוש רק בצלב האדום, בסהר האדום או בקריסטל האדום בלא כל תוספת.
באופן חריג התקבל הסהר האדום הפלסטיני כחבר בוועד הבין-לאומי, אף על פי שהוא אינו כפוף לשום מדינה מוכרת, אלא רק לרשות הפלסטינית.
הצלב האדום בישראל > פעילות בארץ ישראל

הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום פעיל בישראל מאז 1948 ובאופן קבוע נמצאת בה משלחת מאז שנת 1967. לאנשי הצלב האדום יש מעמד דיפלומטי בישראל, ומשרדיהם הראשיים יושבים בתל אביב.
חלק מפעילותיו של הצלב האדום בישראל היא ביקור בבתי סוהר בהם נמצאים אסירים ביטחוניים תושבי השטחים.
הארגון עוסק בבקרת הטיפול והתנאים של עצירים ואסירים פלסטינים המוחזקים על ידי ישראל והרשות הפלסטינית ולצורך כך מקבל מדי יום משירות בתי הסוהר רשימה יומית של האסירים והעצירים ומקומות כליאתם. כן עוסק הארגון בסיוע לאוכלוסייה הפלסטינית, למשל בתחזוקת תשתיות מים וביוב, ותרומת תרופות וציוד רפואי, ובבקרת תנאי חייהם של הפלסטינים. לצורך כך הארגון מעסיק בישראל בגדה המערבית ובעזה כ-350 עובדים מתוכם כ-80 עובדים בין-לאומיים והשאר ישראלים ופלסטינים.
זמן קצר לפני צירוף מגן דוד אדום לוועד הבין-לאומי ב-2006 נחתם הסכם לשיתוף פעולה בינו לבין ארגון "הסהר האדום הפלסטיני" הפועל ביהודה ושומרון וברצועת עזה, הסכם שהקל על תהליך ההצטרפות. ההסכם מאפשר לסהר האדום הפלסטיני להיעזר בשירותי מגן דוד אדום, שציודו הרפואי טוב יותר, ומסדיר טוב יותר את סוגיית המעבר של אמבולנסים פלסטיניים בתקופות של מתח ביטחוני. הוועד פועל בשיתוף פעולה עם מגן דוד אדום ועם הסהר האדום הפלסטיני, מסייע לשתיהן תקציבית ושואף לחזק את מעמדן ויכולתן.
הארגון עוסק גם בחיפוש מידע על נעדרי צה"ל, ופעל רבות על מנת לפגוש את גלעד שליט בזמן שהיה בשבי חמאס.
החל משנת 2007 מקיים הארגון תחרות שנתית בין סטודנטים מבתי ספר למשפטים בישראל על משפט בין-לאומי.
הצלב האדום בישראל > פעילות בארץ ישראל > במלחמת חרבות ברזל

לאחר טבח שבעה באוקטובר, עלו טענות מצד משפחות של חטופים על כך שהארגון אינו מבקר את החטופים ודואג לטיפול רפואי ותרופות עבורם, וכן כי הצלב האדום אינו עושה מספיק לקידום מעורבותם בשטח לטובתם החטופים הישראלים. כמו זכויותיהם של החטופים לביקורים רפואיים מצד הצלב האדום. למרות שדאגה והבטחת השמירה על זכויות האדם של אסירי מלחמה היא בין סיבות הליבה שבגינה הוקם ופועל הצלב האדום.
ארבע נשים ששוחררו משבי החמאס ועוד משפחות של חטופים הגישו באמצעות ארגון שורת הדין תביעה לפיה הארגון לא עשה כל שביכולתו לסייע והיה מוטה נגד ישראל. תגובת הצלב האדום הייתה כי הארגון יכול לפועל רק בהסכמת שני הצדדים. וכי צריך לקבל הזמנה מחמאס לפעול בשטח, וכי אנשי הצלב האדום אינם קובעי החלטות או יכולים ליצור את התנאים שיאפשרו גישה לחטופים.
בנובמבר 2023 ובינואר 2025 העבירו נציגי הצלב האדום את החטופים מחמאס לידי צה"ל וישראל במסגרת עסקת החטופים בין ישראל לחמאס.
מאז הטבח, נאסר באופן גורף על הצלב האדום לבקר אסירים פלסטינים הנמצאים בישראל. בעקבות עתירה שהוגשה בפברואר, הודיעה המדינה ביוני כי תקים מנגנון חלופי לצלב האדום שיבצע ביקורים במקומו.
ראו גם

סוכנות הסעד והתעסוקה לפליטים של האו"ם
גטו טרזין והצלב האדום
הערות שוליים

↑  Martha Finnemore, 3. Norms and War: The International Red Cross and the Geneva Conventions, Cornell University Press, 1996-10-15, עמ' 69–88, ISBN 978-1-5017-0738-4. (באנגלית)
↑  הפדרציה הבין-לאומית של ארגוני הצלב האדום והסהר האדום, אתר מגן דוד אדום בישראל
↑  מד"א
↑  פרנסואה בניון, לקראת פתרון כולל לסוגיית הסמל
↑  פקודת הנציבות, נציבות בתי הסוהר, ביקורי הצלב האדום הבינלאומי בבתי הסוהר, 08.12.2020 תאריך עדכון אחרון
↑  בג"ץ 1104/10 השר לענייני אסירים ומשוחררים ברשות הפלסטינית ואחר נ' נציב שירות בתי הסוהר ואחרים, ניתן ב־23 בפברואר 2011.
↑  israel and the occupied territories 2009 report, icrc web site
↑  נעה שפירא, הצלב האדום, אתר מגינים על זכויות האדם של מט"ח
↑  National Competition on International Humanitarian Law: Israel 2007, icrc web site
↑  חדשות הבוקר, ‏"אלמה לא קיבלה תרופות שמחזיקות אותה בחיים, היא לא יציבה" , באתר ‏מאקו‏, 27 בנובמבר 2023
אילנה קוריאל ואדיר ינקו, אלמה עדיין במצב קשה אחרי השבי, בתה: "הצלב האדום סירב לקחת לה תרופות", באתר ynet, 27 בנובמבר 2023
↑  אדיר ינקו, רועי רובינשטיין, איתמר אייכנר, "אלו התרופות של בני": קרובי חטופים בכו בפגישה קשה עם נשיאת הצלב האדום, באתר ynet, 14 בדצמבר 2023
↑  נטע סרוסי, ‏נשים שחזרו משבי חמאס תובעות את הצלב האדום. מה הסיכוי שלהן?, באתר גלובס, 24 בדצמבר 2023
↑  איתמר אייכנר, רז בן עמי שוחררה מהשבי, ותובעת את הצלב האדום: "לא אכפת לו מחטופים", באתר ynet, 20 בדצמבר 2023
↑  Frequently asked questions on ICRC and the hostages held in Gaza, אתר הצלב האדום, ‏20 בדצמבר 2023
↑  "ארגון ניטרלי הפועל בהסכמת שני הצדדים": למה הצלב האדום לא מסייע בהעברת ציוד רפואי לחטופים?, באתר חדשות 13, 28 בנובמבר 2023
↑  איתמר אייכנר, יואב זיתון, עינב חלבי, נינה פוקס, יוסי יהושוע, מסירת החטופים ב-3 מוקדים: הצלב האדום הגיע לאסוף את אגם בג'באליה ההרוסה, באתר ynet, 29 בינואר 2025
↑  ירון אברהם, ‏הדרישה החצופה של נציגי הצלב האדום - והסירוב בישראל, באתר ‏מאקו‏, 1 בנובמבר 2023
↑   חן מענית, המדינה לבג"ץ: נקים מנגנון שיחליף את הצלב האדום בביקור אסירים פלסטינים, באתר הארץ, 19 ביוני 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007347123705171  PLWABN: 9810570250605606  BIBSYS: 98067966  BNE: XX138762  BnF: cb11872097t (data)  CiNii: DA01350314  GND: 43195-3  ISNI: 0000 0001 2195 1479  LCCN: n80158612  LNB: 000070376  NDL: 00299594  NKC: kn20040121008  NLA: 36135420  NLG: 143928  NLK: KAB201800504  NSK: 000573235  RERO: 02-A005465211  SNAC: w6c57mqg  SUDOC: 026480204  Trove: 1218170  VIAF: 160178001   WorldCat (עם VIAF): 160178001 
חטופים ישראלים עוברים מרכב הוועד הבינלאומי לידי צה"ל במסגרת הסכם חמאס–ישראל (2025)
בית חולים לילדים של הצלב האדום בירושלים, 1919
חיילים בריטים ונציגי הצלב האדום מחכים מחוץ לדלתות שער שכם כדי לטפל בפצועים, אוקטובר 1938
הפגנת החלוקים הלבנים - מול הצלב האדום
שלט מחאה נתלה על רכב של הצלב האדום, לאחר הפגנה של אנשי הצוותים הרפואיים מכל הארץ מול משרדי הצלב האדום בתל אביב, בדרישה לבקר ולתת טיפול רפואי לחטופים בעזה.
דברים שרציתי לומר

| --- | --- |
עטיפתו של תקליט השדרים לגרסה מתוך "הופעה חיה בקיסריה"
עטיפתו של תקליט השדרים לגרסה מתוך "הופעה חיה בקיסריה"
 סינגל בביצוע יהודה פוליקר
 מתוך האלבום פחות אבל כואב
 יצא לאור:  1990 
 שפה:  עברית 
 אורך:  4.01 דק' 
 כתיבה:  יעקב רוטבליט 
 לחן:  יהודה פוליקר 
 
"דברים שרציתי לומר" הוא שיר שבוצע לראשונה על ידי דני בסן באלבום הסולו השני שלו "הילד שבי" שיצא ב־1989. כעבור כשנה חידש את השיר מלחינו, יהודה פוליקר, באלבומו "פחות אבל כואב", שיצא ב־1990. את מילות השיר חיבר יענקל'ה רוטבליט.
השיר מדבר בדברים שאין להם מילים ובחוסר שלמות שגורם לאדם מצוקה. יש משהו ששואף לשלמות – "אך מכל הדרכים בעולם, מעולם לא אבדה דרכנו".
השיר הגיע למצעדים השנתיים בביצועו של פוליקר. הגרסה שהצליחה יותר הייתה מאלבומו בהופעה "הופעה חיה בקיסריה" שיצא בשנת 1997. הוא זכה להצלחה רבה: ב־1996 הגיע למקום השני, במצעד העשור תש"ן–תשנ"ט דורג במקום ה־23 וב"המצעד של המדינה" הגיע למקום 126. נבחר בתור השיר האהוב ביותר ב"מצעד שירי יהודה פוליקר" שנערך בגלגלצ ב־2010.
הסרט הביוגרפי "דברים שרציתי לומר" שיצרה הבמאית טלי בן עובדיה על חייו של פוליקר קרוי על שם השיר.
גרסאות כיסוי

בשנת 2004 הוציא הזמר הראל מויאל גרסת כיסוי של השיר במסגרת התכנית כוכב נולד.
בשנת 2008 הוציא ההרכב בוסה גרסת כיסוי של השיר.
בשנת 2012 עשה השחקן דביר בנדק גרסת כיסוי של השיר במסגרת הסדרה סברי מרנן בפרק "דברים שרציתי לומר".
הערות שוליים

1 2  דברים שרציתי לומר באתר "פזמונט"
↑  בוסה (2008), באתר סטריאו ומונו
מרלן פבלה

| --- | --- |

 לידה:  5 באוגוסט 1976  (בת 48) סנטיאגו פפסקיארו, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 שם לידה:  Silvia Marlene Favela Meraz 
 מדינה:  מקסיקו 
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 מקום לימודים:  המוסד לתיאטרון ע"ש לי סטרסברג 
 בן או בת זוג:  ג'ורג' סילי (2017–2020) 
 מספר צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
סילביה מרלן פבלה מראס (בספרדית: Silvia Marlene Favela Meraz; נולדה ב-5 באוגוסט 1976) היא שחקנית ודוגמנית מקסיקנית. היא כיכבה בטלנובלות "חתולה פראית" (2002–2003), "רובי" (2004), "כנגד כל הסיכויים" (2005), "זורו: החרב והוורד" (2007), "האחים דל מונטה" (2011) ו"תשוקה וכוח" (2015–2016).
בנוסף לכך, נבחרה להיות בין 50 האנשים ביפים ביותר בעולם האומנות על פי מגזין "People en español".
ביוגרפיה

פבלה נולדה ב-5 באוגוסט 1976 בעיר סנטיאגו פפסקיארו (אנ') שבמדינת דורנגו במקסיקו לסילביה ופליפה פבלה. יש לה שלוש אחיות: לורה, מייבל ודבורה. פבלה למדה משחק במרכז לחינוך לאומניות של טלוויזיה במקסיקו סיטי. במקביל ללימודיה היא גם עסקה בדוגמנות.
קריירה

היא התחילה לשחק בתיאטרון לצד שחקנים כמו: הלנה רוחו וחוליו אלמאן ובמקביל הנחתה את תוכנית הטלוויזיה "Meridiano X".
הפריצה הגדולה שלה הייתה בשנת 2002 בטלנובלה "חתולה פראית", פבלה שיחקה בתפקיד הראשי לצד מריו סימרו. הטלנובלה צולמה במיאמי וזכתה להצלחה גדולה בארצות הברית. ב-2003 חזרה פבלה למקסיקו כדי לשחק בטלנובלה "Velo de Novia" לצד השחקן אדוארדו סנטה-מרינה.
ב-2004 השתתפה פבלה בטלנובלה "רובי", שם שיחקה את דמותה של סוניה צ׳וואריה גונזלס.
ב-2005 חזרה פבלה לשתף פעולה עם סבסטיאן רולי, ששיחק לצידה ב"רובי", בטלנובלה "כנגד כל הסיכויים".
ב-2006 קיבלה פבלה הזמנה מסלמה הייק להשתתף בסדרה האמריקאית "בטי", הגרסה האמריקאית לטלנובלה הקולומביאנית "אני בטי המכוערת".
ב-2007 השתתפה פבלה בטלנובלה "זורו: החרב והוורד" הטלנובלה הראשונה בהיסטוריה שנעשתה ב-HD על ידי טלמונדו בשיתוף פעולה עם Sony Pictures. עבור טלנובלה זו קיבלה פבלה את פרס ACE בקטגוריית שחקנית הטלוויזיה הטובה ביותר.
ב-2008 השתתפה בסרט "Playball" של אלפונסו רודריגס. בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הדומיניקני הראשון של מיאמי.
ב-2011, לאחר כמה שנים של היעדרות ממסך הטלוויזיה, חזרה פבלה לשחק בטלנובלה "האחים דל מונטה" לצידו של השחקן מריו סימרו, לאחר ששיחקו ביחד ב"חתולה פראית".
ב-2012 התגברה פבלה על שבץ שחוותה, כדי להתאושש, היא נאלצה לוותר על מסע הופעות של הצגת התיאטרון "Una cena con movida" לצד השחקן חואן סולר. חודשיים בלבד לאחר מכן, כבר השתתפה בטלנובלה נוספת - "El Rostro de la Venganza", שם שיחקה תפקיד כפול.
ב-2013 זכתה בתואר "La reina de los mariachis" מטעם התיאטרון במקסיקו סיטי.
בשנת 2014 שיחקה בעונתה השנייה של הטלנובלה המצליחה מבית טלמונדו "El Señor de los Cielos" בדמותה של ויקטוריה נאברז.
בשנת 2019 שיחקה בסרט הדרמה הקולומביאני-ספרדי "Jesús de Nazaret" אודות ישו ושם גילמה את שלומית, תלמידת ישו.
בשנת 2022 כיכבה לצד קרלוס פאנס בסרט הקומדיה "¡Que Padre... Es Mi Familia?" שביים רודריגו וידאל. באותה שנה שיחקה בסרט הטלוויזיה של לייפטיים המיועד לחג המולד "Un papá para navidad" בתור רבקה.
בשנת 2023 הופיעה בפרק של סדרת האנתולוגיה המקסיקנית "Amores que engañan"של ערוץ לייפטיים הלטיני. באותה שנה החלה לככב בטלנובלה "El maleficio" בתור ביאטריז אלמאזן, לצדם של מארק תאצ'ר ופרננדו קולונגה.
חיים אישיים

בשנת 2013, פבלה ניהלה מערכת יחסים עם הדוגמן הישראלי גיא דווידיאן אך השניים נפרדו.
ב-12 בדצמבר 2017 נישאה לג׳ורג׳ סילי בטקס שנערך בעיר סו חואן דל ריו (אנ') בקרטרו. השניים התגרשו במהלך 2020.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Playball | הלנה |  |
| 2019 | Jesús de Nazaret | שלומית, תלמידת ישו |  |
| 2022 | ¡Que Padre... Es Mi Familia? | מריסה |  |
| TBA | Del olor de las nubes | רוסליה דה קלמנטה |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | בשם האהבה (אנ') | מוניקה | טלנובלה |
| 1999 | Infierno en el paraíso | פטרישיה | טלנובלה |
| 1999 | Mujeres engañadas | לטיסיה | טלנובלה |
| 2000 | DKDA, sueños de juventud | ג'ינה | טלנובלה |
| 2000 | Carita de ángel | אמבר פרר | טלנובלה |
| 2000 | La casa en la playa | מלנה נונייז | טלנובלה |
| 2001 | הפולשת | גוואדלופה 'לופיטה' רוסאס | טלנובלה |
| 2001 | Navidad sin fin | קוקיז איבארה | 2 פרקים |
| 2002 | Entre el amor y el odio | ססיליה אמהרל | 27 פרקים |
| 2002–2003 | חתולה פראית | רוסאורה ריוס אוליבארס | תפקיד ראשי; 252 פרקים |
| 2003 | Velo de novia | אנחלס ויסיניור דל מוראל | 2 פרקים |
| 2004 | רובי | סוניה צ׳וואריה גונזלס | תפקיד ראשי; 115 פרקים |
| 2005 | כנגד כל הסיכויים | נטליה ריוס סולר | תפקיד ראשי; 140 פרקים |
| 2006 | בטי | אזמרלדה | 5 פרקים |
| 2007 | זורו: החרב והוורד | אזמרלדה סנצ'ס דה מונקדה | תפקיד ראשי; 122 פרקים |
| 2007 | Amor sin maquillaje | ג'וזפינה "פניה" קארדנס ולסקז | תפקיד ראשי; 25 פרקים |
| 2007 | מין מסוכן 4: ההתעוררות (אנ') | אזורה | סרט טלוויזיה של Syfy (אנ') |
| 2011 | האחים דל מונטה (אנ') | פאולה דל מונטה | תפקיד ראשי; 128 פרקים |
| 2012 | Corazón apasionado | פטריסיה | תפקיד ראשי; 111 פרקים |
| 2012–2013 | El rostro de la venganza | אליסיה פרר / אמה סמיאגו | תפקיד ראשי; 173 פרקים |
| 2014 | ג'יין הבתולה | השחקנית הטובה ביותר | פרק: "Chapter Nine" |
| 2014 2015&2018 | El Señor de los Cielos | ויקטוריה נאברז | 67 פרקים |
| 2015–2016 | תשוקה וכוח (אנ') | נינה פרז דה מונטנגרו | תפקיד ראשי; 137 פרקים |
| 2019 | באהבה אין חוקים | מוניקה אלמאזאן | 6 פרקים |
| 2020 | Nosotros los guapos | רוזיטה | פרק: "Rancheros" |
| 2021 | La desalmada | לטיסיה לאגוס דה טוסקנו | תפקיד ראשי; 85 פרקים |
| 2022 | Un papá para navidad | רבקה מדינה | סרט טלוויזיה של Lifetime (אנ') |
| 2023 | El amor invencible | קולומבה ויאריאל דה טורנגו | תפקיד ראשי; 78 פרקים |
| 2023 | Amores que engañan | פביולה רומרו | פרק: "Sin miedo" |
| 2023–2024 | El maleficio | ביאטריז אלמאזן | תפקיד ראשי; 82 פרקים |
מייב בינצ'י

| --- | --- |

מייב בינצ'י בעת מפגש חתימת ספרים בדבלין (2006)
 לידה:  28 במאי 1940 דלקי, אירלנד 
 פטירה:  30 ביולי 2012 (בגיל 72) דבלין, אירלנד 
 מדינה:  אירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט ג'רום 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולג' בדאבלין 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  סיפורת 
 יצירות בולטות:  Circle of Friends, Quentins, Evening Class, Nights of Rain and Stars, Minding Frankie, Whitethorn Woods, A Week in Winter, The Glass Lake, Firefly Summer, Tara Road, The Copper Beech, Scarlet Feather, Light a Penny Candle, The Lilac Bus 
 בן או בת זוג:  גורדון שנל 
 פרסים והוקרה:  פרס הספר האירי (2010)  פרס הספר הבריטי הלאומי של ספקסייוורס (1999)  פרס PEN האירי 
 www.maevebinchy.com
 
מייב בינצ'י (באנגלית: Maeve Binchy; ‏28 במאי 1940, אירלנד - 30 ביולי 2012) הייתה מורה, עיתונאית, וסופרת אירית, שכתבה מספר רבי מכר. סיפוריה דיברו בין היתר, על נושאים הנחשבים רגישים כגון גירושין, בעיות נפשיות, יחסי הורה-ילד, בגידה ועוד. גיבורי ספריה היו האנשים הפשוטים בחברה. עלילות סיפוריה התרחשו בעיקר בעיירות איריות קטנות ונסובו לרוב סביב אורח חיים הדומה לחוויותיה ולסביבה שהייתה מוכרת לבינצ'י.
ביוגרפיה

מייב בינצ'י, הייתה הבת הבכורה בין ארבעת ילדיהם של ויליאם ומורין בינצ'י - עורך דין ואחות רפואית. בילדותה גרה בדאלקי, עיירה קטנה בקרבת דבלין שבמחוז דבלין, אירלנד. כשבגרה למדה באוניברסיטת דבלין.
בשנת 1997 התחתנה עם הסופר ושדרן ה-BBC לשעבר גורדון שנל (אנ'). הזוג החזיק בתים בלונדון ובדבלין עד שהחליט להתמקם באופן קבוע בדבלין שבאירלנד.
בשנת 2002 אושפזה בינצ'י בבית החולים בעקבות בעיית לב חמורה וסביבת בית החולים היוותה לה את ההשראה לאחד מסיפוריה - Heart and Soul” (2009)".
בינצ'י נפטרה בגיל 72, ב-30 ביולי 2012.
תחילת הקריירה

עם סיום לימודיה בשנת 1961 התחילה לעבוד כמורה להיסטוריה ולטינית. ב-1963 כשעבדה כמורה בבית-ספר יהודי בעיר דבלין קיבלה במתנה טיול לישראל מהורי התלמידים. בינצ'י התחילה לעבוד בקיבוץ וכתבה להוריה מכתבים על חוויותיה באופן קבוע. הוריה שהתרשמו ממכתביה המפורטים שלחו אותם לעיתון שלהפתעתה פרסם אותם. תקרית זו היוותה את השראתה להיות סופרת.
היא המשיכה ללמד עד שנת 1968 כשבשנה זו התחילה לעבוד ככתבת, עורכת ובעלת טור בעיתון האירי היומי “Daily Irish Times” ומאוחר יותר ככתבת בלונדון עד חזרתה לאירלנד.
עבודתה ככותבת

תחילה פרסמה אוסף סיפורים קצרים בשנים 1978 ו-1980 שלאחר מכן מוזג לאוסף אחד הנקרא “Victoria Line, Central Line”.
בשנת 1982, בגיל 43, פרסמה את ספרה הראשון שהפך לרב מכר “light a Penny Candle” – אותו כתבה בזמנה הפנוי מעבודתה בעיתון. ספר זה ראה אור לאחר חמישה סירובים על ידי בתי הוצאה לאור.
במהלך 30 שנות הקריירה שלה בינצ'י כתבה 16 ספרים נוספים, 8 אוספים של סיפורים קצרים ומחזה:
ספריה תורגמו ל-37 שפות ונמכרו יותר מ-40 מיליון עותקים. כפי שאמרה בראיון לעיתון Illawarra Mercury (אנ') בשנת 2000 המסר שביקשה להעביר בספריה – "אני לא חושבת שאת.ה שמח אם את.ה רזה או יפה או עשיר.ה או נשוי/נשואה. את.ה חייב.ת ליצור את האושר שלך."
יצירותיה > ספרים: ספרים עם שמות בעברית שתורגמו

light a Penny Candle" (1982)"
Echoes" (1985)" - עובד והופק כסדרת טלוויזיה בשנת 1988
"The Lilac Bus" – עובד לקולנוע בשנת 1990
Firefly Summer" (1987)" (קיץ לוהט)
"The Glass Lake" (אגם הזכוכית) - לא נמצא תאריך הוצאה מקורי
Silver Wedding" (1988)"
Circle of Friends" (1991)" (מעגל חברים) - הופק כסרט בשנת 1995
"The Cropper Beech" - לא נמצא תאריך הוצאה מקורי
"Evening Class" (כיתת ערב) – לא נמצא תאריך הוצאה מקורי
(1999) "Tare Road" (דרך טארה) – (הופק כסרט בשנת 2005)
"Scarlet Feather" - לא נמצא תאריך הוצאה מקורי
(2004) "Nights of Rain and Stars" (לילות של גשם וכוכבים)
"Whitethorn Woods" (יער וייטת'ורן) - לא נמצא תאריך הוצאה מקורי
(2012) "A Week in Winter" (שבוע בחורף)
Quentins" (2002)"
(2009) "Heart and Soul" (בלב ובנפש)
(Minding Frankie" (2010"
יצירותיה > סיפורים קצרים (אוספים)

Victoria Line, Central Line" (1980)"
Dublin 4" (1982)"
This year it will be different" (1996)"
"The Return Journey" (מסע השיבה) – לא נמצא תאריך הוצאה מקורי
"The builders" - לא נמצא תאריך הוצאה מקורי
"Star Sullivan" - לא נמצא תאריך הוצאה מקורי
"Full House" - לא נמצא תאריך הוצאה מקורי
"Chestnut Street" (פורסם לאחר מותה בשנת 2014)
"A Few of the Girls" (פורסם לאחר מותה בשנת 2016)
יצירותיה > סרטים וסדרות המבוססים על סיפורים קצרים

The Anner House" (2007), "How About You?" (2007)"
יצירותיה > מחזה

Deeply Regretted By…" (2006)"
יצירותיה > ספרים נוספים

"Aches & Pains" – בשיתוף עם האומנית וונדי שיה
"The Maeve Binchy Writers’ Club"
"Maeve’s Time"
יצירותיה > אחרים - קטעי שמע מומחזים בשביל הBBC

בנוסף לשאר יצירותיה בינצ'י כתבה שלושה אוספים של סיפורים קצרים שהוקראו בבלעדיות ברדיו ה-BBC.
יצירותיה > אחרים - קטעי שמע מומחזים בשביל הBBC > "The Homecoming and Other Stories" – ארבעה סיפורים

"The Homecoming", "Telling Stories", “Needy", "The Interview"
יצירותיה > אחרים - קטעי שמע מומחזים בשביל הBBC > "The Garden Party and Other Stories" – ארבעה סיפורים

"The Garden Party", "The Special Sale", "The Sensible Celebration", "Dolly’s Mother"
יצירותיה > אחרים - קטעי שמע מומחזים בשביל הBBC > “No Nightingales, No Snakes” – ארבעה סיפורים

The Night People Came in For Something That Was No Trouble”, “The Stepson”, “Decisions at Sea”, “The Answer Machine”, “By The Time We Get To "Clifden
פרסים והישגים

בשנת 1999 קיבלה פרס מפעל חיים בטקס פרסי הספרים הבריטי (אנ').
בשנת 2000 דורגה במקום השלישי כסופרת האהובה בסקר יום הספר העולמי.
בשנת 2001 זכתה בפרס WHSmith לספרות בדיונית על ספרה “Scarlet Feather.”
בשנת 2007 זכתה בפרס הספרותי אייריש פן לספרות (אנ').
בשנת 2010 קיבלה פרס מפעל חיים מטקס פרסי הספרים האירי.
בשנת 2012 זכתה בפרס הספר האירי בקטגוריית "הספר הבדיוני האירי הפופולרי של השנה" על ספרה “A Week in Winter”.
בשנת 2012 הוקמה לכבודה גינה מאחורי ספריית דאלקי.
בשנת 2014 הכריזה אוניברסיטת דבלין על פרס טיול לכבוד מייב בינצ'י (Maeve Binchy Travel Award), המענק בסך 4000 יורו ניתן לכבודה ולזכר אהבתה לטיולים וכתיבה.
הערות שוליים

1 2 3 4  Maeve Binchy obituary, the Guardian, ‏2012-07-31 (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Fox, Margalit (2012-07-31). "Maeve Binchy, Writer Who Evoked Ireland, Dies at 72 (Published 2012)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-02-23.
↑  TIMES STAFF AND WIRE REPORTS, Maeve Binchy dies; author of popular Irish literature was 72, Los Angeles Times, ‏2012-08-01 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  Bilge Ebiri, Maeve Binchy on ‘The Hard Core’ and Her Uplifting Next Novel About Heart Failure, Vulture (באנגלית אמריקאית)
↑  "Maeve Binchy, bestselling Irish author, dies at 72 | CBC News". CBC (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-02-23.
1 2  "Award relief for 'anxious' Binchy" (באנגלית בריטית). 2001-04-27. נבדק ב-2021-02-23.
1 2 3 4 5 6 7  מייב בינצ'י, קטלוג הספרייה הלאומית, באתר merhav.nli.org.il
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Maeve Binchy (באנגלית בריטית)
↑  קטלוג בית אריאלה, ספריית תל אביב, תוצאות חיפוש מייב בינצ'י, באתר ariela-primo.hosted.exlibrisgroup.com (באנגלית)
1 2  "Author Maeve Binchy dies aged 72". BBC News (באנגלית בריטית). 2012-07-31. נבדק ב-2021-02-23.
1 2  Rosita Bol, Banville wins novel of year at awards, The Irish Times (באנגלית)
↑  Patsy McGarry, Library garden in Dalkey dedicated to Maeve Binchy, The Irish Times (באנגלית)
↑  Rachel Flaherty, New award honours Maeve Binchy’s love of travel and writing, The Irish Times (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498960505171  PLWABN: 9810615936105606  BIBSYS: 90053323  BNE: XX952881  BnF: cb11892072w (data)  CANTIC: a10895425  CiNii: DA07285510  GND: 120562960  ISNI: 0000 0001 0860 1837  LCCN: n82128447  LNB: 000025762  MusicBrainz: f12776a9-7959-4861-b4d4-3fb396b3f595  NDL: 00542955  NKC: jn19990000810  NLA: 35839334  NLG: 75691  NLK: KAC201803333  NSK: 000287270  NTA: 069719144  RERO: 02-A003007506  SELIBR: 355624  SNAC: w69g8ss9  SUDOC: 026729040  VIAF: 113069974   WorldCat (עם VIAF): 113069974