stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פליקס דניאל פינצ'ובר
חייו הבוגרים > בישראל > תחילת דרכו

בארץ ישראל החל פינצ'ובר לחפש פרנסה, וכיוון שהיה צלם חובב ועיתונאי עבד בתחילה כצלם אירועי ספורט, בייחוד בתחרויות אתלטיקה קלה. באותה תקופה התקשה פינצ'ובר כלכלית כיוון שעיתונים רבים הציעו לו לפרסם במדורי הספורט שלהם, אך לא הסכימו לשלם לו שכר סופרים.
באותם ימים קמה המחלקה להכשרה גופנית בוועד הלאומי. בראש המחלקה עמד ד"ר עמנואל סימון, חבר של פינצ'ובר עוד מגרמניה, והוא הציע לו לעבוד במכירת חוברות. פינצ'ובר החל לייבא ספרים בנושא ספורט ולמכור אותם בחנות ברחוב סוקולוב בתל אביב, ובכך חיבר בין שני עיסוקיו האהובים: ספרים וספורט. בשנת 1941 הקים הוצאה לספרי ספורט, 'אצטדיון'.
לאחר שפינצ'ובר עלה לארץ הוא לא מצא זמן להיות ספורטאי פעיל. בין לקוחותיו היו ספורטאים ועיתונאים רבים שהתייעצו איתו בנושאים מקצועיים.
לאחר מלחמת העולם השנייה החל המאבק שקדם להקמת המדינה, ונוצר צורך בספרות צבאית. כך הגיע פינצ'ובר לייבוא ספרים גם בתחום זה.
חייו הבוגרים > בישראל > עסק הספרים

בשנים 1948–1949 הייתה לפינצ'ובר חנות קטנה ברחוב אלנבי שבתל אביב, ולשם הגיעו אנשים שלימים יהיו אלופים בצה"ל. בשנים האלו הוא בעיקר סיפק ספרים לצה"ל.
לאחר קצת יותר משנה חזר פינצ'ובר לעבוד בביתו שברחוב סוקולוב שבתל אביב, וסלון הבית הפך לחנות ספרים. מוקד עיסוקו היה ספרות צבאית. בעיקר היסטוריה צבאית. רוב לקוחותיו של פינצ'ובר שחיפשו ספרים בנושאים מיוחדים שבהם הוא התמחה.
הידע של פינצ'ובר בתחום הוביל לכך שהוא מצא ספרים שאזלו מהשוק, והו מבוקשים על ידי אנשים רבים. אף אחד מלקוחותיו היה ההיסטוריון הצבאי לידל הארט. הוא אף שלח לפינצ'ובר מכתב הוקרה.
בעקבות הכישרון שלו הוא החל לייצא ספרים מחוץ לישראל, ומהר מעוד זה הפך לעיסוקו המרכזי.
בהמשך הרחיב פינצ'ובר את תחום התמחותו גם לספרים בתחומי יהדות.
חייו הבוגרים > החזון

החזון של פינצ'ובר היה לשלב בין תרבות הגוף לתרבות העם. כל הספרים והמאמרים שכתב פינצ'ובר, ובראשם "הרץ היהודי", נועדו להראות שפעילות גופנית אינה בניגוד לתורה – אלא להפך, שהיהדות מקדמת פעילות גופנית.
לאחר מלחמת ששת הימים הציע פינצ'ובר לקיים מרוץ ישראלי בהשראת המרתון. הוא רצה לקיים אותו במסלול שבו רץ איש בנימין. במחקר שערך הוא גילה שהמרחק שרץ בין אפק לשילה דומה למרחק שרץ ביוון רץ מרתון.
בשנת 1968 שוחזר מסלול הריצה ונערך "מרוץ איש בנימין".
חייו הבוגרים > סוף חייו

פינצ'ובר נפטר בגיל 92, בירושלים.
הישגים

אלוף בקרב חמש
ספריו

הרץ היהודי – ספר המדבר על תולדות הריצה בעם היהודי. פינצ'ובר סיים לעבוד על הספר כשהנאצים היו בשלטון, אז בשל היותו יהודי אף מוציא לאור לא הסכים לפרסמו. בסופו של דבר פינצ'ובר הוציא את הספר בהוצאה פרטית.
מזכרונותיו של אמן-בוכס יהודי (גרמנית) - על המתאגרף היהודי דניאל מאנדוזה.
לקריאה נוספת

שושנה לנגרמן, דניאל פליקס פינצ'ובר ומשפחתו : תולדות משפחתו, סיפור חייו ודברים שכתב, הוצאה עצמית, ירושלים תשפ"א 2021
הערות שוליים

↑  ריצות של 400–800 מטרים
1 2  מסמכים ומכתבים הנוגעים לדניאל פליקס פינצ'ובר לאשתו חיה פרל הילדה לבית קמרלינג ולילדתם שושנה מהשנים 1939-1918 באתר אוספי יד ושם.
↑  כך שרד הספר של עגנון את ליל הבדולח, בבלוג 'הספרנים' של הספרייה הלאומית, 1 בפברואר 2017
↑  הוועד הלאומי היה הממשל העצמי של היהודים בתקפת המנדט
↑  לשוחרי תרבות הספורט, אמר, 13 בינואר 1940
↑  בספרות הספורט, אמר, 7 ביולי 1940
↑  בארץ, אמר, 3 במרץ 1941
↑  שרץ מאפק לשילה כדי להודיע לעלי הכהן על נפילת ארון הברית בידי הפלשתים (שמואל א:ד)
↑  הרץ העברי מאפק, עיתון 'הארץ שלנו', 30 במאי 1951
↑  פ. פינצ'ובר, רצי מלכות ישראל ומרוץ עצמאות ישראל, דבר, 2 ביוני 1950
↑  תחרות שערכה אגודת "בר-כוכבא", שבה פינצ'ובר היה חבר.
↑  הספר יצא לאור במקור בגרמנית ותורגם בשנת 1968.
↑  ליד המדף, דבר, 7 בינואר 1940
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273967005171  ISNI: 0000 0004 0203 4212  LCCN: n83011235  VIAF: 3471382   WorldCat (עם VIAF): 3471382
אריה אורני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1920 חוטין, ממלכת רומניה 
 נהרג:  29 ביולי 1954 (בגיל 34 בערך) מעגן, ישראל 
 שם לידה:  אריה פיכמן 
 מדינה:  ישראל 
 
אריה אורני (פיכמן) (1920 - 29 ביולי 1954) היה מצנחני היישוב.
ביוגרפיה

אורני איש תנועת "דרור" נולד בחוטין, רומניה, עלה ארצה. עם התארגנות צנחני היישוב היה בין המתנדבים ובין אלה שעברו את כל תהליכי המיון והאימונים.
בלילה שבין 30 בספטמבר ובין 1 באוקטובר 1943 יצאו עם חברו הטוב אריה (ליובה) גוקובסקי (יהודה אחישר) לטיסה שאמורה הייתה להצניח אותם בנקודה במרחק 60 קילומטרים מבוקרשט. משימתם הייתה להפיץ כרוזים בקו טימישוארה-בוקרשט, לבדוק את תגובות המערך הנ"מ הרומני ולהעריך את קיבולת התנועה על הדנובה. מטוסם נקלע לאש נ"מ חזקה והצניח אותם בסמוך לבוקרשט.הם נלכדו על ידי הז'נדרמריה הכפרית, לבושים במדי צבא בריטיים, לא היו מזוינים והציגו את עצמם בשמות "יוסף חנני" ו"גדעון יעקבסון", מבלי לגלות לשוביהם שהם יודעים רומנית. השניים נחקרו, אך לא עונו, והם רמזו לחוקריהם, רמז שהועבר ליון אנטונסקו, שעתידהּ של רומניה תלוי ביחס שיינתן ליהודיה.
הידיעה על לכידת הצנחנים הגיעה לשגריר הגרמני וממנו להרמן גרינג. הגסטפו נכנס לעניין ודרש את הסגרתם לידיו, אך אנטונסקו סירב. הלחצים הגרמניים נמשכו ולבסוף הסכימו הרומנים לשלוח ביום 9 באוקטובר 1943 את המכונה "גדעון יעקבסון", בליווי קצינים רומנים, לחקירה בגרמניה. אחרי שהוחזר "גדעון יעקבסון" לרומניה התברר מדו"ח החקירה שהוא לא חידש שום דבר בחקירה הגרמנית. שני השבוים נפגשו מחדש (לאחר כמה שבועות בבתי חולים) במחנה השבויים ושוחררו משביים, יחד עם יתר שבויי בעלות הברית, בימים 2 ו-3 בספטמבר 1944.
ב-29 ביולי 1954, בעצרת זיכרון לצנחנים שלא שבו, שנערכה בקיבוץ מעגן, נפל לתוך הקהל אווירון קל, במה שנודע כאסון מעגן, ובין 17 ההרוגים היו גם אריה פיכמן. נקבר בבית העלמין של קיבוץ בית אורן.
לקריאה נוספת

זרבבל גלעד-עורך, מגן בסתר, הוצאת הסוכנות היהודית לארץ ישראל, תש"ט.
יואב גלבר, צנחני התקווה, הוצאת משרד הביטחון, התשנ"ה.
טבלת הנצחה בבית הצנחן במעגן, לנספים באסון מעגן, שמו של פיכמן בשורה העשירית
אולגה בקלנובה

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1896 (יוליאני) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 בספטמבר 1974 (בגיל 78) ווה, שווייץ 
 מקום קבורה:  וו 
 מדינה:  ארצות הברית, ברית המועצות, האימפריה הרוסית 
 תקופת הפעילות:  1914–1943 (כ־29 שנים) 
 בן או בת זוג:  Nicholas Soussanin 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
אולגה בקלנובה, 1920 לערך
אולגה בקלנובה בתפקיד קלאופטרה בסרט "פריקס" (1932) שבו היא ידועה בעיקר כיום. הסצנה המוצגת היא לאחר התקפת דמויות הפריקים בסרט על קלאופטרה, שהפכה ל"ברווז אנושי".
אולגה ולדימירובנה בקלנובה (ברוסית: Ольга Владимировна Бакланова;‏ 19 באוגוסט 1893 - 6 בספטמבר 1974) או בקצרה אולגה בקלנובה (באנגלית: Olga Baclanova או Baklanova), הייתה שחקנית רוסייה, שהייתה לכוכבת בימי הסרט האילם. היא נודעה בכינוי "הנמרה הרוסייה" (Russian Tigress) וכיום היא ידועה בעיקר כמי שגילמה את התפקיד הראשי בסרט הפולחן "פריקס" (1932) בבימויו של טוד בראונינג, ובכיכובם של צוות שחקנים שהיו אמני קרקס שהופיעו במופעי שוליים. בשיא הקריירה שלה, הייתה ידועה בשם משפחתה בלבד: "בקלנובה".
ראשית חייה

בקלנובה נולדה במוסקבה, רוסיה, כבתם של ולדימיר בקלנוף ואשתו אלכסנדרה, שהייתה עצמה שחקנית בראשית הקולנוע הרוסי. אחיה הצעיר, גלב בקלנוב (1910 - 1976), היה גנרל בצבא האדום, אשר פיקד על דיוויזיות וגיס במהלך מלחמת העולם השנייה, זכה לעיטור "גיבור ברית המועצות" והשתתף במצעד הניצחון. בקלנובה למדה דרמה במכון צ'רניאבסקי, לפני שהתקבלה ב-1912 לתיאטרון האמנותי של מוסקבה, מוסד התיאטרון היוקרתי. במהלך העשור הבא הופיעה בסרטים רוסיים, וכן הופיעה בהצגות תיאטרון רבות, ברוסיה ובסיבובי הופעות ברחבי העולם.
קריירה

ב-1925 ביקרה בקלנובה לראשונה בניו יורק, במהלך סיבוב ההופעות העולמי של המחזה הקלאסי "ליסיסטרטה", בהעלאת התיאטרון האמנותי של מוסקבה. שאר חברי להקת התיאטרון חזרו לברית המועצות ב-1926, אך בקלנובה נשארה בארצות הברית כדי לנסות לפתח בה קריירה. בשל המראה הייחודי שלה, ושיערה הבלונדיני, הצליחה בקלנובה תוך זמן קצר לבסס את עצמה בארצות הברית כשחקנית פופולרית בסרטים אילמים, וב-1928 זכתה להצלחה כבירה בסרטה The Docks of New York, בבימויו של יוזף פון שטרנברג. מאוחר יותר במהלך 1928 הופיעה בסרט The Man Who Laughs ("האיש שצחק"); יוצרי הקומיקס "באטמן" ביססו את מראה דמותו של "הג'וקר" על הדמות הראשית בסרט, שעל שמו הכותרת.
עם תחילת עידן הסרט המדבר, חוותה בקלנובה קושי, מאחר שהקהל לא הגיב היטב למבטא הרוסי הכבד שלה. היא לא הצליחה לזכות בליהוקים לתפקידים ראשיים, אלא רק לתפקידי משנה. הקריירה שלה הייתה לקראת דעיכה כאשר בשנת 1932 קיבלה הצעה לשחק את התפקיד הנשי הראשי בסרט "פריקס" (1932) בבימויו של טוד בראונינג, תפקידה של קלאופטרה, אמנית הקרקס המרשעת שנישאת לגמד ומרעילה אותו כדי לזכות בכספי הירושה שלו. הסרט היה נתון לביקורת רחבה מאוד והיה לכישלון קופתי חרוץ; הוא הוקרן במשך תקופה קצרה לפני שהוסר מן האקרנים. רק לאחר 30 שנה זכה הסרט לעדנה, והיה לסרט פולחן. אולם הסרט לא הצליח להחיות מחדש את קריירת הקולנוע של בקלנובה, שהסתיימה ב-1943.
במשך עשר שנים החל מאמצע שנות ה-30 הופיעה בקלנובה בהופעות תיאטרון רבות בווסט אנד של לונדון ובניו יורק. ב-1943 היא הופיעה בהצגה "קלאודיה" בתיאטרון מור בסיאטל, וושינגטון.
סוף חייה

לאחר פרישתה ממשחק השתקעה בווה בשווייץ, ושם מתה לאחר כמה שנים בשל בעיות בריאות, וייתכן שאף אלצהיימר.
כמה מסרטיה

The Czarina's Secret ‏(1928)
The Man Who Laughs‏ (1928) ("האיש שצוחק"), ההשראה לדמות הג'וקר בסדרת הקומיקס באטמן
Three Sinners‏ (1928)
Street of Sin‏ (1928)
The Docks of New York‏ (1928)‏
The Wolf of Wall Street‏ (1929)
The Man I Love‏ (1929)
A Dangerous Woman‏ (1929)
The Great Lover‏ (1931)
פריקס (1932)
Downstairs‏ (1932)‏
Billion Dollar Scandal‏ (1933)
Claudia ‏(1943)‏
הערות שוליים

↑  Mank, Gregory W. (1999). Women in horror films, 1930s, p. 118. McFarland, ISBN 978-0-7864-0553-4
1 2 3 4 5  Meienberg, L. Paul. "Olga Baclanova Biography". נבדק ב-2009-06-07.
↑  Vazzana, Eugene Michael (2001). Silent film necrology, p. 25. McFarland, ISBN 978-0-7864-1059-0
1 2 3 4 5  Meienberg, L. Paul. "Olga Baclanova--The Ultimate Cinemantrap!". נבדק ב-2009-06-07.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439907105171  BIBSYS: 7033735  BNE: XX5002401  BnF: cb13983464v (data)  GND: 1061830187  ISNI: 0000 0001 1739 5131  LCCN: n87916633  NKC: xx0163084  SNAC: w6bs3f0c  SUDOC: 099497174  VIAF: 5126604   WorldCat (עם VIAF): 5126604
אדהזיה

ערך זה עוסק במשיכה של מולקולות. אם התכוונתם לאדהסיה, נהייה אחרי דת אחרת, ראו .
טיפות טל על קורי עכביש. בין מולקולות פני המים לבין אלו של קורי העכביש שוררת אדהזיה.
אַדְהֶזְיָה או הִדַּבְּקוּת (על פי האקדמיה ללשון העברית: תַּאֲחִיזָה) היא המשיכה בין המולקולות בשטח הפנים של שני גופים מחומרים שונים (קוהזיה מתייחסת למשיכה כזו בין חומרים דומים). כוחות האדהזיה מתקיימים בין מוצק לנוזל או בין מוצק למוצק בלבד.
דוגמה נפוצה לאדהזיה היא התעקמות פני המים לדפנות המבחנה. בין המולקולות בשולי דופן המבחנה ובין מולקולות הזכוכית (שמרכיבה העיקרי הוא SiO2 – קוורץ) בדופן נוצרים כוחות אדהזיה בשל הקשר בין המימן במולקולות המים ובין אטומי החמצן בזכוכית. בין מולקולות המים הצמודות לשוליים ובין שאר מולקולות המים קיימים קשרי קוהזיה.
כאשר השפעת האדהזיה גוברת על השפעת הקוהזיה, מתקבלת תופעת העלייה הנימית.
לאדהזיה יש השפעה משמעותית על רמת חיכוך המשטחים שנמצאים במגע – ככל שהיא יורדת החיכוך הולך וקטן.
אדהזיה וקוהזיה בנוזל
ראו גם

נימיות
קוהזיה
בסנג'י

| --- | --- |

כלב בסנג'י עם כתמים לבנים
 ארץ מוצא:  הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
 שימושים:  כלב ציד
 קבוצה:  כלב שפיץ
 תכונות
 משקל:  זכר: 10–12 ק"ג  נקבה: 9–11 ק"ג
 גובה כתפיים:  זכר: 41–43 ס"מ  נקבה: 38–41 ס"מ
 גובה:  43 ס״מ 
 תוחלת חיים:  12–16 שנים
 אופי:  אינטליגנטי, מביע חיבה, שובב, סקרן, שקט, אנרגטי, ערני, בעל ביטחון עצמי
 תיאור:  שחור, מנומר, שחור לבן, טאן, אדום-חום
 
בסנג'י (באנגלית: Basenji) הוא כלב ציד שמקורו ומוצאו ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו במרכז אפריקה. הפדרציה הבינלאומית לכלבנות מגדירה את סוג הכלב ככלב שפיץ מסוג פרימיטיבי. כלב הבסנג'י עושה קולות הנשמעים כמו יודל ואינו נובח, עקב צורת תיבת הקול המשונה שלו שמבדילה בינו לבין גזעי כלבים אחרים.
שמו

אנשי האזנדה ואנשי המגבטו שחיו בצפון קונגו, תיארו את כלבי הבסנג'י בשפת לינגלה כ-"mbwá na basɛ́nzi", שמתורגם לעברית בתור "הכלבים של תושבי הכפר". בקונגו, כלבי הבסנג'י מוגדרים גם בתור "כלבי השיחים". אנשי האזנדה בדרום סודאן נוהגים לכנה את הבסנג'י בשם "ango angari". המילה "basɛ́nzi" בעצמה היא צורת הרבים של "mosɛ́nzi". בסוואהילי, שפה ממשפחת שפות הבנטו ממזרח אפריקה, זן הכלב נקרא בשם "mbwa shenzi" שמתורגם לכלב פראי. שם נוסף שבו משתמשים באזורים אלו הוא "m’bwa m’kube m’bwa wamwitu" ובעברית "כלב שקופץ למעלה ולמטה", משפט שמתייחס לנטייה של הזן לקפוץ היישר לטרפם.
יחס

הבסנג'י הוגדר בתור גזע בזל (בסיסי), שקדם להופעת גזעי הכלבים המודרניים במאה ה-19. מחקרי DNA המבוססים על רצף גנום שלם (אנ') מראה כי כלבי הבסנג'י וכלבי דינגו, שניהם שייכים למשפחת כלבים מגזע בזל ושניהם כלבי בית.
ב-2021, הגנום של שני הכלבים אוספו למחקר, שבו התגלה כי כלבי הבסנג'י נופלים תחת קטגורית כלבי שפיץ אסייאתים. בדומה לזאב או להאסקי. גם הדינגו וגם הבסנג'י מכילים 2 דגימות DNA שהם AMY2B ועמילז, שמהווה הוכחה שהם גדלו לפני המהפכה הנאוליתית.
היסטוריה

כלבי הבסנג'י גדלו באפריקה האירופאים כינו את הכלב לראשונה מהמקום בו הוא בא ב-1895 — מקונגו. כלבים מקומים אלו, שהאירופאים הגדירו כזן מובדל וכינו אותו basenji, קיבל הערכה והוכרה רבה עקב האינטליגנציה שלו, מהירותיו, אומצו, ודממתו. לעיתים מגדירים את כלבי הבסנג'י ואת הכלבים האפגנים כיותר אינטליגנטים מגזעים צייתניים עקב יכולתם לזהות איזו פעולה מספקת להם תועלת, ואיזו מביאה תועלת לאחר.
מספר ניסיונות נעשו על מנת להביא את גזע הכלב לממלכה המאוחדת, אך הניסיונות הראשונות נכשלו עקב מחלה. ב-1923 לדוגמה, גברת הלן נוטינג הביאה 6 כלבי בסנג'י איתה מסודאן, אך כל השישה מתו מכלבלבת שקיבלו בהסגר בריאות. רק לאחר שנות ה-30 של המאה ה-20, כשקרן הכלבנות הוקמה בבריטניה, הנרי טרפליך היגר לאירופה עם כלבי בסנג'י. יש המאמינים כי כמעט כל כלבי הבסנג'י שחיים באירופה, הם צאצאים של הכלבים שהביא הנרי טרפליך. כלבי הבסנג'י נכנסו רשמית לרשימת התאחדות האמריקאית לכלבנות (אנ') בשנת 1943. בשנת 1990 וב-2013 עד 2019, אנשים חקרו את כלב הבסנג'י, וב-2010, כלבי הבסנג'י נכנס לרשימה של מועדון המלונה המאוחד (אנ').
מראה

כלבי הבסנג'י הם כלבים קטנים, אלגנטיים וספורטיביים, בעלי רגליים ארוכות וגבוהות. פרוותם חלקה במספר צבעים כגון שחור מנומר, שחור לבן וחום. עלפי רוב הרגליים, החזה וקצה הזנב הם בצבע לבן. הזנב מתעגל כלפי מעלה, אוזניהם זקופות ולעיניהם יש צורת שקד. הקמטים במצח משווים להם הבעה מודאגת.
אופי

ישנן דרכים רבות בהן ניתן לתאר את הבסנג'י וחלקן אף סותרות אחת את השנייה, מכיוון שכלבים אלו נוטים להיות בעלי מצבי רוח שונים. באופן כללי ניתן לומר כי מדובר בכלבים ערניים מאוד, אנרגטיים ומלאי חיבה, הם נחשבים לכלבים תובעניים והם נזקקים לטיפול מסור ולמגע יד אדם מגיל צעיר מאוד. מכיוון שהם כלבי ציד, יש להם נטייה לרדוף אחר חיות קטנות. כלבי הבסנג'י לא נובח, הם מסוגלים ליבב, לחרוק או לילל. הם גם אינם מסוגלים להסתדר עם גזעי כלבים שונים מהם, במיוחד אם מדובר בגזע כלב דומיננטי או בגזע כלב מאותו מין. כלבי הבסנג'י הם גזע כלבים חכם ביותר והקשר שלהם לבעליהם ולמשפחותיהם הוא קשר הדוק ואוהב, אך הם יותר ביישניים ומנוכרים בסביבת זרים ואף עלולים להיות תוקפניים כלפיהם. הם גזע כלבים טריטוריאלי ומגונן ביותר. בנוסף לכך, הם שובבים וזקוקים לזמן משחק רב על מנת לשחרר את האנרגיה הרבה שלהם, אם אינם מוציאים את האנרגיה שלהם כמו שצריך, הם יבצעו זאת בדרכים שליליות, במיוחד על ידי לעיסת חפצים.
בריאות > מחלות

קיימות מספר מחלות ומגוון הפרעות שגזע הבסנג'י יכול ונוטה לסבול מהן, כגון: הפרעת כליות, אנמיה, דיספלסיה של מפרק הירך, מחלת מעיים שכאשר היא לא מטופלת, היא יכולה לגרום למוות וניוון רשתיות העיניים שבסופו של דבר יכול לגרום לתוצאה של עיוורון מוחלט. גזע הבסנג'י אינו זקוק לטיפוח באופן מתמיד או מיוחד, אבל הוא כן יהנה מהברשת פרוותו בזכות הצורך שלו בתשומת לב מכל סוג, כלבי הבסנג'י מנקים את עצמם ממש כמו חתולים. לגזע הבסנג'י יש עור רגיש ומסיבה זו, נדרש לרחוץ אותם בשפמו מיוחד כנגד פשפשים.
בריאות > מחלות > תסמונת פנקוני

תסמונת פנקוני (אנ') היא פגם גנטי כלייתי, המאופיין בהפרשה בשתן של כמויות גדולות של חומצות אמינו, גלוקוז וזרחה, למרות שחומרים אלה נמצאים ברמה תקינה בדם. תסמונת זו נפוצה אצל כלבי בסנג'י וסימניה היא בעיקר שתיית מים מרובה והפרשה מרובה, שיכולה להביא לאבחון מוטעה של סוכרת. תסמונת הפנקוני יכולה לאובחן בגילאי 4 עד 8 שנים, אבל לפעמים יכולים לאבחן אותה בגילאים מוקדמים כמו גילאי 3 וגילאים מאוחרים כמו גילאי 10. ניתן לרפא את תסמונת הפנקוני ולהפחית את נזק הכליות אם מאבחנים ומטפלים בתסמונת בזמן מוקדם (לפני שהתסמונת התפתחה). לבעליו של כלב הבסנג'י, מומלץ לבדוק את השתן של הכלב שלהם פעם בחודש ל-3 שנים.
בריאות > מחלות > מחלות גנטיות

כלבי בסנג'י עשויים לסבול משלל מחלות גנטיות כגון עיוורון, הם רגישים לחומרים כימיים והם עלולים להיות תוקפניים.
בריאות > פעילות גופנית

גזע כלבי הבסנג'י זקוקים למגוון פעילויות גופניות שביכולתכם להעניק להם, הם כלבים אנרגטיים מאוד והם זקוקים להליכה רבה מסביב לשכונות. חצר מגודרת מסוגלת לעזור להם, אך אינה מהווה תחליף למשחקים עם בעליו, כלבים אלו מאוד אוהבים משחקי רדיפה, הם אינם אוהבים להיות בקרבת מים וינסו להימנע מכך בכל מחיר.
בריאות > תוחלת חיים

כלבי הבסנג'י לפי מחקר של הכלבנות הבריטית ב-2004, יכולים לחיות כ-13.6 שנים בממוצע (מחקר בגודל 46 כלבים מתים), שזה שנתיים מעל הגיל הממוצע של רוב גזעי הכלבים עם גודל דומה לכלבי הבסנג'י. הכלב הזקן ביותר במחקר היה בן 17.5 שנים. סיבות המוות הנפוצות ביותר היו אורולוגיה (30%), כשל כליות כרוני (13%), מחלה לא ברורה (9%) וסרטן (9%).
גלריה

בסנג'י בצבעים אדום ולבן
בסנג'י שחור עם 3 צבעים שונים
גורי בסנג'י
בסנג'י בצבעי חום וטאן
שלושה כלבים, אסקימו, בסנג'י ופודל
לקריאה נוספת

בסנג'י: מידע על כלבי בסנג'י במדריך הכלבים באתר ביופט
בסנג'י - גזע כלבים שלא נובחים באתר פורינה ישראל
בסנג'י באתר LADOG
בסנג'י - המרכז לביטוח חיות מחמד - מדריך הכלבים המלא באתר המרכז הישראלי לביטוח חיות מחמד
הערות שוליים

↑  BCOA African Stock Project - My Journey into the Home of the Basenji, www.basenji.org
↑  Guillaume de Lavigne, Free Ranging Dogs - Stray, Feral or Wild?, Lulu Press, Inc, 19 במרץ 2015, ISBN 978-1-326-21952-9. (באנגלית)
↑  Greger Larson, Elinor K. Karlsson, Angela Perri, Matthew T. Webster, Rethinking dog domestication by integrating genetics, archeology, and biogeography, Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America 109, 2012-06-05, עמ' 8878–8883 doi: 10.1073/pnas.1203005109
↑  Richard J. Edwards, Matt A. Field, James M. Ferguson, Olga Dudchenko, Chromosome-length genome assembly and structural variations of the primal Basenji dog (Canis lupus familiaris) genome, BMC Genomics 22, 2021-03-16 doi: 10.1186/s12864-021-07493-6
↑  Adam H. Freedman, Ilan Gronau, Rena M. Schweizer, Diego Ortega-Del Vecchyo, Genome Sequencing Highlights the Dynamic Early History of Dogs, PLoS Genetics 10, 2014-01-16 doi: 10.1371/journal.pgen.1004016
↑  מרגינה ריבר, Origin and History of the Basenji, Basenji University
↑  לא ידוע, Understanding Basenjis - Your Type of Dog?, Basenji University
↑  BCOA African Stock Project - Lady Helen Nutting, www.basenji.org
↑  BCOA African Stock Project - History of the Breed Presented to the AKC, www.basenji.org
↑  פאמלה א. גאופורי, מכתב לAKC, באתר Basenji.org, ‏21 בינואר, 2019
↑  סוגי כלבים וגזעים במדריך הכלבים המלא, כל המידע במקום אחד / תיאור כללי, באתר ביופט
↑  בסנג'י - מידע על כלבי בסנג'י במדריך הכלבים / תכונות אופי, באתר ביופט
↑  תסמונת פנקוני (Fanconi's syndrome) - המדריך המלא, באתר Infomed
↑  בסנג'י - המרכז לביטוח חיות מחמד - מדריך הכלבים המלא 🐶🐕, באתר המרכז לביטוח חיות מחמד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283285405171  LCCN: sh85012055
סלוניקי

סלוניקי (ביוונית: ‏Θεσσαλονίκηקובץ:Thessaloniki.ogg‏Ⓘ‏, בטורקית: Selanik) היא העיר השנייה בגודלה ביוון ואחת מערי הנמל החשובות בה. היא ממוקמת במחוז מרכז מקדוניה ונקראת באופן לא רשמי "בירת מקדוניה היוונית". העיר מונה 317,778 תושבים נכון לשנת 2022, ומהווה מרכז תעשייתי ומסחרי. כלכלתה מתבססת בעיקר על הנמל, תעשיות נפט, פלדה, טקסטיל וכן תעשיות חקלאיות.
המבנים מהתקופה הנוצרית המוקדמת והביזנטית הוכרו על ידי אונסק"ו כאתרי מורשת עולמית. האיחוד האירופי בחר בסלוניקי להיות "בירת התרבות של אירופה" לשנת 1997.
עד השואה התקיימה בסלוניקי הקהילה היהודית הגדולה ביותר מקהילות יהדות יוון. רוב היהודים בה היו ממוצא ספרדי.
אתרים בעיר

בין האתרים החשובים בעיר:
המגדל הלבן
קשת גלריוס והרוטונדה - אתר מורשת עולמית
כנסיית האגיוס דמטריוס - אתר מורשת עולמית
כנסיית האגיה סופיה - אתר מורשת עולמית
החמאם הטורקי – ביי חמאם
המוזיאון הארכאולוגי
המוזיאון היהודי של סלוניקי
שוק מודיאנו
כלכלה

סלוניקי היא עיר הנמל הראשית ביוון ומרכז מסחרי ותעשייתי. בעיר מייצרים בעיקר: שמן, פלדה, מוצרים פטרו-כימיים, טקסטיל, מכונות, קמח, מלט, תרופות ומשקאות אלכוהוליים. בנוסף, העיר משמשת כמרכז הובלה ראשי לכל דרום-מזרח אירופה. אחוז ניכר מן העובדים בעיר מועסקים בעסקים קטנים ובינוניים ובמגזר השירותים. בשנת 1972 הוקמו בעיר מפעלי תעשיית הרכב היוונית.
בשנת 1988 החלו שידורים של הערוץ המקומי של תאגיד השידור היווני. ערוץ זה עד היום מתמקד בכיסוי נושאים שקשורים עם צפון יוון.
גאוגרפיה > חופי רחצה

נראה כי אין חופים מיועדים לשחייה במרכז העיר של סלוניקי. בעוד העיר כוללת טיילת ואזורי חוף, הם בעיקר משמשים לפעילויות בילוי כמו הליכה, רכיבה על אופניים והנאה מהנוף. אזור החוף בסלוניקי לא מומלץ בדרך כלל לשחייה עקב גורמים כגון זיהום, זרמים חזקים ותשתיות מוגבלות לתשתיות חוף. אזורי החוף הסמוכים או חופים מחוץ לעיר משתמשים למטרה, ביניהם:
חוף פראיה (Peraia Beach): ממוקם במרחק של כ-17 קילומטרים מדרום-מזרח לסלוניקי, חוף פראיה מציע חוף חולי ומים צלולים. זהו חוף מאורגן היטב עם ברים חוף, מסעדות ומתקנים.
חוף ניאו אפיבאטס (Neoi Epivates Beach): ממוקם במרחק של כ-25 קילומטרים מדרום-מזרח לסלוניקי, חוף ניאו אפיבאטס הוא אפשרות נוספת לשחייה. הוא מציע חוף חולי ארוך עם מים רגועים וציוד כגון ברים חוף ומסעדות.
חוף אפאנומי (Epanomi Beach): במרחק של כ-30 קילומטרים מדרום-מזרח לסלוניקי, חוף אפאנומי מפורסם בחוף חולי ארוך ומים בהירים. זהו חוף שקט יותר המתאים לאלה שמחפשים אווירה מרגיעה יותר.
חוף אגיה טריאדה (Agia Triada Beach): ממוקם במרחק של כ-25 קילומטרים מדרום-מזרח לסלוניקי, חוף אגיה טריאדה הוא חוף בעל תג כחול ומסופק עם חוף חולי זהוב ומים שטוחים. החוף מציע מגוון מתקנים, כולל ברים חוף, טברנות ופעילויות ספורט מים.
אלה הם רק כמה דוגמאות וישנם עוד חופים לאורך חוף סלוניקי ובאזורים הסמוכים שאפשר לחקור לשחייה ולפעילויות חוף נוספות.
גאוגרפיה > טיילת

הטיילת של סלוניקי (ή Παραλία της Θεσσαλονίκης), הידועה גם בשם "החוף החדש" (Nea Paralia, ביוונית: Νέα Παραλία) היא מסלול הליכה ופארק בחוף הים של סלוניקי. הטיילת נמתחת לאורך חוף הים באורך של כ-5 קילומטרים ונמצאים בה שבילי הליכה, רכיבה על אופניים ופעילויות ספורט נוספות. הטיילת של סלוניקי היא אחד ממרכזי הבילוי והפנאי המרכזיים שלה.
מסלול הטיילת עובר בין הים בצד אחד ובין מסעדות, בתי קפה, דוכנים וחנויות בצד השני וסביבת הטיילת תוססת בחיים גם בשעות הערב. הטיילת של סלוניקי פופולרית במיוחד בימי הקיץ.
היהודים בסלוניקי

בסלוניקי, שנקראה בפי היהודים שׂאלוניקי או שׂלוניקא, התקיימה במשך מאות שנים קהילה יהודית גדולה. לאחר גירוש ספרד הגיעו אל סלוניקי עשרות אלפי יהודים, שהשתקעו בה והפכו אותה למרכז היהודי ספרדי המפואר והגדול ביותר. בימי שבת העיר שבתה כמעט כולה, כולל הנמל, בשל הרוב היהודי. משקלה הסגולי הפך אותה בסוף המאה ה-18 לאחת הערים עם הקהילה היהודית הגדולה ביותר בעולם. שפת הלאדינו שהביאו עמם יהודי ספרד פרחה בעיר זו מבחינה שירית ותרבותית. יהודי העיר פיתחו את העיר מבחינת מסחר, תעשייה, בנקאות וכדומה. בין המאות ה-16 וה-18 הייתה העיר למרכז של תורה ותרבות יהודית. במאה ה-19 וה-20 פיתחו היהודים את התעשייה והבנקאות במקום. חברת כל ישראל חברים פתחה בה בתי ספר והופיעו עיתונים יהודיים בלדינו ובצרפתית. נוסדו אגודות להפצת העברית וספרותה והחלו ניצנים של אגודות ציוניות.
בזמן מלחמת העולם הראשונה רבים מהיהודים עזבו את העיר; הן בשל השרפה הגדולה של שנת 1917 ששרפה חלקים מן העיר והותירה יהודים רבים חסרי קורת גג, והן בשל הגירת פליטים יווניים רבים מאנטוליה בעקבות הכיבוש הטורקי. בקרב הפליטים הללו גדלה תנועה אנטישמית פשיסטית, שחבריה פרעו ביהודים בשנות ה־30 הראשונות ובנוסף נחתו גזרות על תושבי סלוניקי היהודים. באותם ימים עלו כעשרת אלפים יהודים לארץ ישראל.
באפריל 1941 נכבשה סלוניקי על ידי גרמניה הנאצית. בעזרת הממשלה היוונית משתפת הפעולה, שישים וחמישה אלף היהודים שבה עברו השפלות והתעללויות, דירות של יהודים הופקעו, בית החולים היהודי הוחרם לשימוש הצבא הגרמני, עיתונים יהודיים נסגרו ומנגד הופיעו עיתונים אנטישמיים. ספרים יהודיים הוחרמו ונשלחו לפרנקפורט, שם הקימו הנאצים את המכון לחקר השאלה היהודית. בית העלמין היהודי העתיק חולל ונהרס. במשך השנה הבאה לא הותקפו היהודים, למעט מקרים אחדים. בדצמבר הוקם היודנרט ובראשו הרב צבי קורץ השנוי במחלוקת. בפברואר החלו המשלוחים היהודיים לאושוויץ. בנוסף, נשלחו למחנה ברגן-בלזן יהודים בעלי אזרחות ספרדית או פורטוגזית, וכן יהודים שהנאצים החשיבו כ"מיוחסים".
מהקהילה הגדולה המפוארת והמבוססת כמעט שלא נותר שריד. 96% מיהודי קהילת סלוניקי באותה עת, כחמישים אלף קרבנות, שמתוכם רבים היו ילדים, נספו בשואה. הקהילה שנותרה היא קהילה קטנה ומזדקנת. עיריית סלוניקי קבעה את יום ה-27 בינואר כיום זיכרון לשואת יהודי הקהילה. בנוסף, בכיכר מרכזית בעיר הוצבה אנדרטה לזכר 50,000 הקרבנות.
ערים תאומות

מצרים אלכסנדריה, מצרים
איטליה בולוניה, איטליה
ארצות הברית בוסטון, ארצות הברית
ארצות הברית ברוקלין סנטר, ארצות הברית
סלובקיה ברטיסלאבה, סלובקיה
הרפובליקה העממית של סין דונגגוואן, הרפובליקה העממית של סין
ארצות הברית הרטפורד, ארצות הברית
הרפובליקה העממית של סין טיינג'ין, הרפובליקה העממית של סין
הודו כלכותה, הודו
גרמניה לייפציג, גרמניה
קפריסין לימסול, קפריסין
אוסטרליה מלבורן, אוסטרליה
צרפת ניס, צרפת
ארצות הברית סן פרנסיסקו, ארצות הברית
בולגריה פלובדיב, בולגריה
רומניה קונסטנצה, רומניה
גרמניה קלן, גרמניה
אלבניה קורצ'ה, אלבניה
ישראל תל אביב, ישראל
ראו גם

הרכבת התחתית של סלוניקי
שדה התעופה הבינלאומי סלוניקי מקדוניה