stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה קרינסקי
לקריאה נוספת

ראיון מקיף עם הרב חיים יהודה קרינסקי במגזין תחיינו, בהוצאת ועד תלמידי התמימים העולמי: חלק א', בלחודוהי, גיליון 5, תשע"ו, עמודים 14–40; חלק ב', בשליחותיה קא עבדינא, גיליון 6, תשע"ז, עמודים 22–66.
הערות שוליים

↑  מייקל ספקטר The Oracle of Crown Heights ניו יורק טיימס, 15 מרץ, 1992
↑  חב"ד | התקשרות 946 | הוצאת קה"ת, באתר www.chabad.org.il
↑  חשבונו של עולם, פרק "הצוואה"
↑  50 Influential Rabbis ניוזוויק, 30.4.2009
↑  The 50 Most Influential Rabbis in America המגזין ניוזוויק, 28.6.2010
יהודה קרינסקי (משמאל) עם הרב יואל כהן. בעת ריאיון משותף ל-JEM
אברהם ענתיבי

.
| --- | --- |
 לידה:  1765 תקכ"ה
 פטירה:  1858 (בגיל 93 בערך) תרי"ח
 מקום פעילות:  חלב (סוריה)
 תקופת הפעילות:  ?–1858 
 תחומי עיסוק:  רב ראשי, דיין, מקובל, דרשן ופייטן
 רבותיו:  אביו רבי יצחק ענתיבי, רבי רפאל שלמה לניאדו
 חיבוריו:  אהל ישרים, חכמה ומוסר, יושב אהלים, מר ואהלות, פני אהל מועד, פני הבית, חוקי הנשים ופיוטים.
 
הרב אברהם בן יצחק ענתיבי (תקכ"ה, 1765 - תרי"ח, 1858) היה רבהּ הראשי של חלב שבסוריה, דיין, מקובל ופייטן.
תולדות חייו

נולד בשנת תקכ"ה, 1765 בחלב שבסוריה, למשפחת רבנים ותיקה ושורשית. אביו, הרב יצחק ענתיבי, שהיה מראשי החכמים והרבנים בדורו, זכה להעמיד תלמידים הרבה ורבים הלכו לאורו. היה מתלמידיו של הרב רפאל שלמה לניאדו, אשר שימש כרב הראשי של חלב עד שנת תקנ"ד 1794.
לאחר מותו של הרב הראשי לחלב ואב בית הדין הרב אליהו שמאע הלוי במגפה הגדולה, בשנת תקע"ד 1814, והרב הראשי ר' משה דוויק הכהן בשנת תק"פ 1820, נבחר הרב ענתיבי לכהן כרב הראשי וכאב בית הדין במשך ארבעים שנה. בתקופתו נצטמצם הסחר דרך חלב והמצב הכלכלי בממלכה העות'מאנית התדרדר ולכן כבד עול המיסים, ובקהילה רבו העניים, נתמעטו התרומות וההקצבות לתלמודי תורה ולמוסדות חינוך אחרים, רבי אברהם הרבה לעסוק בתשובותיו בבעיות חלוקת המיסים ובסכסוכי מסחר, ובעיות חברתיות אחרות שנבעו מן המצב הכלכלי ותיקן תקנות רבות לבני קהילתו וחלקם מופיעים בספרו "מר ואהלות". דבר זה השפיע גם על המצב הרוחני של בני העיר ורבי אברהם חיזק ודרש רבות כדי לשפר את המצב. בני עירו כינו אותו בתואר הכבוד "ראש על אר"ץ רבה".
רבי אברהם לקח תחת חסותו את אחיינו יהודה שבתאי רפאל, שהתייתם בגיל צעיר משני הוריו וגידלו כבנו. לימים עלה ר' יהודה לצפת ונודע בשם היש"ר ענתיבי. הוא שימש כשד"ר כוללות הספרדים בצפת וכתב כמה פיוטים.
הרב ענתיבי נפטר  בכ"ח בטבת בשנת תרי"ח, 14 בינואר 1858, והרב חיים מרדכי לבטון מילא את מקומו ברבנות.
חיבוריו > ספריו

הרב ענתיבי כתב ספרים רבים, מהם ספרי מוסר, הלכה, דרשות ושו"ת. על ספרו "יושב אוהלים" מסופר כי ספר זה נקרא על שם שבשנת גזרות קשות בארם צובא ברחו למדבר, ומרוב בהלה לא לקחו עמם ספרים ללימוד, והרב ישב באוהל כל אותה התקופה וכתב ספר מזכרונו, ולאחר שחזר לספריו גילה שלא נפלה שום טעות בציטוטים הרבים מלשונות הגמרא ומהראשונים.
יושב אהלים - דרושים על התורה, יצא לדפוס בליוורנו, בשנת תקפ"ה, 1825.
פני הבית על הרשב"א - פלפול על הספר "תורת הבית" לרשב"א, יצא לדפוס בליוורנו, בשנת תר"ט, 1859.
פני הבית על בית יוסף - על חושן משפט.
מר ואהלות - ספר שו"ת הכולל גם תשובות שענה עליהם אביו רבי יצחק ענתיבי.
אהל ישרים - נדפס לראשונה בשנת תר"ג, 1843.
חכמה ומוסר - ספר מוסר, נדפס לראשונה בשנת תר"י, 1850.
פני אהל מועד - דרושים ומוסר לשבתות השנה, נדפס בירושלים בשנת תשי"ח, 1858.
חוקי הנשים - על אבן העזר.
חיבוריו > פיוטיו

בנוסף לספריו כתב הרב ענתיבי פיוטים, פיוטים אלו נכתבו במגמה להניע את בני קהילתו משמיעת שירים שאינם שירי קודש (שירי עגבים) ובמסגרת מלחמתו בתופעה זו, את מילות האהבים של השירים הערביים המיר הרב במילים עבריות המתארות שבח ותודה לה'. פיוטים אלו מושרים עד היום בקרב בני עדות שונות וחלקם הוכנסו למקבץ שירת הבקשות.
מפיוטיו הידועים:
הפיוט אור צח ופשוט, באתר הפיוט והתפילה
הפיוט אור צח ומצוחצח, באתר הפיוט והתפילה
הפיוט אם חכם לבך בני, באתר הפיוט והתפילה
הערות שוליים

↑  נכתב לעיתים גם ענתבי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303500305171  ISNI: 0000 0000 6695 5687  LCCN: n88237613  NTA: 393511634  VIAF: 4036060   WorldCat (עם VIAF): 4036060
מילה (בלשנות)

המילה שָׁלוֹם בעברית
מילה היא יחידה בסיסית בשפה המתאפיינת בכך שיש לה משמעות ייחודית וביטוי פונטי בשפה מדוברת (או מרחבי בשפת סימנים). לשפות בעלות מערכת כתב יש למילים גם ייצוג גרפי בכתיבה.
האטימולוגיה עוסקת בחקר מקורותיהן של המילים: מתי הופיעו בשפה, מאיזה מקור, וכיצד השתנתה צורתן ומשמעותן.
כלי לאיסוף וביאור של אוצר המילים של שפה מסוימת הוא המילון.
הגדרות שונות

בחלק מההקשרים המונח מילה מקביל למונח סימן (ראו: סמיוטיקה). המונח מילה מתייחס בעיקר לשפות טבעיות או לשפות מתוכננות, אבל הוא קיים גם בשפות מלאכותיות כגון שפות תכנות או שפות לוגיקה.
במחקר הבלשני יש הגדרות נוספות למילה:
ההגדרה הרווחת בציבור, המבוססת על צורת הכתיבה של המילה, נקראת בז'רגון הבלשני "תיבה", כלומר רצף אותיות המצוי בין שני מרווחים.
הגדרה פונולוגית, רצף צלילים בעל משמעות, אך כאן אין חשיבות לכתיב, רק לצליל, כך ש"קר" ו"כר" הם אותה מילה, מפני שברישום פונטי שתיהן יירשמו kar.
הגדרה אורתוגרפית, הגדרה שבסיסה הוא הכתיב, בהגדרה זו "דן" כשם פרטי ו"דן" כפועל יהוו אותה מילה.
הגדרה סמנטית, מה שמזוהה בבלשנות כלקסמה, יחידה מילונית, כך למשל המילים בכל אחד מהביטויים "בית ספר" או "בן נעוות המרדות" יהוו מילה סמנטית אחת, אף על פי שייצוגם בכתיב אינו מהווה מילה אחת.
מאפייני המילה

המילים הן אבני הבניין היסודיות של השפה והן נושאות משמעות. הסמנטיקה היא תחום בבלשנות העוסק בחקר המשמעות של המילים. והפרגמטיקה חוקרת את השפעת ההקשר על משמעות זו.
המילים מצטרפות לביטויים ולמשפטים.
למילה יש מבנה פנימי המקושר למשמעות שלה ולתפקוד שלה במערכת השפתית הכללית.
רוב המילים מורכבות מיחידות קטנות יותר הנקראות מורפמות או צורנים, שהן היחידות בעלות המשמעות הקטנות ביותר בשפה. מילה יכולה להיות מורכבת מצורן בודד, אך רוב המילים מורכבות משני צורנים לפחות. המורפולוגיה היא תורת הצורות אשר עוסקת במבנה של המילים, משמעות המורפמות והדרכים שבהן הן מתחברות ליצירת מילה.
מבחינה צלילית המילה מורכבת מהברה אחת לפחות. ההברות הן היחידות הטבעיות שמרכיבות את המילים, אך להבדיל מהצורנים הן אינן בעלות משמעות כלשהי כשלעצמן. ההברות מורכבות מהגהים, שהם יחידות הצליל הקטנות ביותר בשפה ובדומה להברות גם הם חסרי משמעות כשלעצמם. קיימים שני סוגים של הגהים: עיצורים ותנועות.
כאמור, בשפות שפתחו מערכת כתב קיים גם ייצוג גרפי למילה. במסגרת טקסט על פי רוב כל מילה תהיה מופרדת בדרך כלל במרווח מהמילה שלפניה ולאחריה. עם זאת בשפות מסוימות, כגון סנסקריט, אין הפרדה בין המילים. כמו כן, לעיתים יבואו סימני פיסוק לאחר מילים מסוימות.
נוטים להבחין בין מילות תמנית למילות תבנית. במשפט "מילה שלי זו מילה" קיימות ארבע מילות תמנית, כיוון שמונים בספירת מילות תמנית כל מילה לגופה, גם אם מילה מסוימת חוזרת על עצמה. במשפט לעיל קיימות רק שלוש מילות תבנית, כיוון שלא מונים חזרות על מילים, כמו כן התבנית משמשת כתבנית דקדוקית, כלומר "מילה" "מילתי" מילים", כל אלו ישמשו כמילת תבנית אחת.
סוגי מילים

את המילים בשפה ניתן לסווג לסוגים שונים המכונים חלקי הדיבר. יש שתי קבוצות עיקריות של מילים, אשר כל אחת מהן מכילה מספר תתי-קבוצות:
מילות תוכן - מילים שמסמנות דברים שמצויים בעולם, במחשבה, ברגש וכו'. מילות התוכן הן קבוצות גדולות, "פתוחות" ומתרחבות. ישנן ארבע קבוצות של מילות תוכן:
פעלים - מילים שניתן להטות אותם לפי זמן: עבר / הווה / עתיד, או לפי דרך: ציווי / שם הפועל (צורת המקור).
שמות עצם - מילים שיש להם נטייה של מספר ולחלקן גם של מין. לשמות עצם ניתן להוסיף כינויי שייכות חבורים או פרודים (שלי, שלך).
שמות תואר - מילים שמתקשרות לשמות עצם. ניתן להטות אותן תמיד לפי מין ומספר. לחלק מהן ניתן להוסיף את המילים: "מאוד", "יותר" ו"ביותר".
תוארי פועל - מילים שמתקשרות בעיקר לפועל ולא ניתן להטות אותן כלל.
מילות תפקוד - מילים שמסמנות קשרים שונים במערכת השפתית. מילות התפקוד הן קבוצות קטנות ו"סגורות" שלרוב לא חלים בהן שינויים. ישנן שלוש קבוצות עיקריות של מילות תפקוד:
מילות יחס - מילים כמו: על, של, ובשביל. ניתן להטות את מילות היחס לפי גוף.
מילות קישור - מילים כמו: גם, אך, אבל, אולם ואם. לא ניתן להטות את מילות הקישור.
כינויים - מילים כמו: הם, זה, כזאת, מה, איזה וקצת. הכינויים מחליפים את מילות התוכן. יש מספר כינויים שונים: כינויי גוף (פרודים וחבורים), כינויים רומזים, כינויי שאלה, כינויי סתמיות וכינויי כמות.
משמעותן של מילים

הסמנטיקה מבחינה בין המסמן לבין מה שמסומן בו.
מסמן - מתייחס למילה עצמה, אשר יכולה להיות מושמעת כרצף צלילים או כתובה כרצף אותיות.
מסומן - מתייחס למשמעות שהמילה מסמלת. כלומר, התוכן של המילה והמושג המציאותי או המופשט המייצג את מה שעומד מאחוריה. תוכן המילה כולל את כל הידיעות, המחשבות והרגשות המקושרים אליה.
המשמעות של מילה מסוימת היא הכללה או מושג.
משום מושגים והכללות הם תוצרים של מחשבה, ניתן לייחס את המילה המשמעותית לתופעה של חשיבה.
על פי רוב משמעות המילה קשורה גם לדרך השימוש בה, להקשר ולנסיבות שבהן היא מופיעה.
שדה סמנטי מתייחס לכלל המילים הקשורות לנושא או תחום משמעות מסוים.
משמעותן של מילים > מילים נרדפות

מילים נרדפות או סינונימים הן קבוצת מילים, באותה השפה, שיש להן משמעות זהה או דומה מאוד. דוגמה לשישייה של מילים נרדפות: אריה, לביא, שחל, ליש, שחץ וכפיר.
מילון מיוחד למיפוי מילים נרדפות מכונה "תזאורוס".
משמעותן של מילים > הומונים, הומוגרף והומופון

ככלל, ניתן להשוות מילים לפי המשמעות שלהם (שונה לחלוטין, זהה לחלוטין או דומה ברמה זו או אחרת), הכתיב שלהן (שונה לחלוטין, זהה לחלוטין או דומה מבחינות מסוימות), ההגייה שלהן ומוצאן ההיסטורי. ישנם גם כינויים רבים לקבוצות מילים על פי תוצאות ההשוואת קריטריונים אלו. אולם, לצד המילים הנרדפות, שלוש הקבוצות, שמקובל ביותר להתייחס אליהן, הן הומונימים, הומוגרפים והומופונים.
הומונים הוא מילה אשר לה משמעויות אחדות, שונות זו מזו, כך שלמעשה מדובר בשתי מילים נפרדות, המיוצגות באופן זהה. דוגמה לכך היא המילה "גליל" המייצגת חבל ארץ וגם צורה הנדסית. משמעותו של הומונים אינה ידועה כשהוא לעצמו, והיא מתבררת רק מתוך ההקשר שבו מופיעה המילה במשפט או בפסקה. לעיתים בוחר הדובר להבהיר במפורש את המשמעות שבה הוא משתמש, כדי להסיר ספק. דוגמה:
”הלב הולך אל העתיד שגם הוא מין חוף וסירנות [לא צופרי אזעקה, נשים שאי אפשר לעמוד בפני קולן] שרות שם ומפתות את יורדי הים” (יואל הופמן, Curriculum Vitae, כתר ספרים, 2007).
הרבה פעמים יש להומונימים אטימולוגיה אחרת, כך, שלמעשה, מדובר בשתי מילים, שלעיתים הושאלו משפות שונות, או שנשמעו ונכתבו אחרת בעבר, אך כיום הן נשמעות ונכתבות אותו הדבר, אבל משמעותן שונה, לדוגמה המילה "טאבו". משמעות אחת שלה לקוחה מהשפות הפולינזיות, ומשמעות אחרת – מטורקית. (בטורקית היא נהגית TOPO.)
הומופון הוא מילה שהגייתה זהה לזו של מילה אחרת (למשל "קר" ו"כר"), כך שבדיבור אין הבדל ביניהן, אך ההבדל מתקיים בכתב. גם במקרה זה, בעת הדיבור אין משמעותו של ההומופון ידועה כשהוא לעצמו, אלה מתבררת רק מתוך ההקשר שבו מופיעה המילה במשפט.
הומוגרף הוא מילה שכתיבה זהה למילה אחרת בעלת משמעות שונה. מילים הומוגרפיות יכולות להיות הומופניות (שאופן ההגייה שלהן זהה) או הטרופוניות (שאופן ההגייה שלהן שונה).
משמעותן של מילים > מחלוקות בתחום

בחקר משמעותן של מילים עוסק ענף הבלשנות הקרוי סמנטיקה לקסיקלית. תחום זה שנוי במחלוקת בין אסכולות שונות של הבלשנות והפילוסופיה, כיוון שיש בלשנים ופילוסופים הטוענים כי למילים אין משמעות כשלעצמן, אלא היחידה הקטנה ביותר בעלת משמעות בשפה היא משפט. המייצג הבולט ביותר של הגישה הזו הוא גוטלוב פרגה שטען כי בשפה, בין אם היא טבעית (כלומר שפה אנושית) או מלאכותית (למשל, שפה לוגית או מתמטית), אין משמעות למילה או לסימן כשלעצמם, כיוון שהללו מושפעים מהתפיסה הסובייקטיבית של האדם הפרטי. רק כשהמילה או הסימן נתונים בתוך משפט, אפשר לדבר על משמעותם לאור משמעות המשפט כולו שהיא, לפי התאוריה של פרגה, הרבה יותר נייטרלית. למשל, משמעות המילה "חומה" תלויה בהשקפותיהם השונות של אנשים על-אודות הצורה של האובייקט או של הפונקציות שעליו למלא. לעומת זאת בתוך המשפט "העיר העתיקה בירושלים מוקפת חומה", יש למילה חומה משמעות נייטרלית הרבה יותר - עבור כל האנשים שמייחסים למשפט ערך אמת חיובי (כלומר, מחשיבים אותו כנכון), הדבר המקיף את העיר העתיקה בירושלים הוא חומה.
בספרו של לודוויג ויטגנשטיין "מאמר לוגי פילוסופי" ("הטרקטטוס"), ויטגנשטיין מאמץ את עמדתו של פרגה ומייחס משמעות רק למשפט כולו ולא למילים הבודדות המרכיבות אותו.
הד לגישתו של פרגה אפשר למצוא גם בספרו של לואיס קרול "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם". בדיאלוג בין המפטי-דמפטי לאליס אומר המפטי-דמפטי: "כשאני משתמש במילה, הרי משמעה בדיוק כמשמע שאני בוחר לתת לה - לא פחות ולא יותר". דעה דומה מביע לואיס קרול "לוגיקה סימבולית": "אני טוען שכל מחבר של ספר רשאי בהחלט ליחס כל מובן שהוא רוצה לכל מילה או פסוק שהוא מתכוון להשתמש בהם. אם אני פוגש מחבר, האומר בפתח ספרו "שיהיה מוסכם, כי במילה 'שחור' אני מתכוון ל-'לבן', ובמילה 'לבן' אני מתכוון תמיד ל-'שחור'", אני פשוט מקבל את כלליו, ככל שייראו מפוקפקים בעיניי."
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים

הבנת המילים מתבצעת באזור ורניקה, אשר נמצא באונה הרקתית של המוח.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  שרה אבינון (2000). עיין ערך: לשון, הבנה והבעה. תל אביב: מט"ח - המרכז לטכנולוגיה חינוכית.
1 2  שרה דרויאן (1999). עקרונות אבולוציוניים בהתפתחות החשיבה. רעננה: רמות.
↑  הסבר נוסף בנושא זה נמצא ב מאמר על גוטלוב פרגה ב"ספרייה הווירטואלית" של המרכז לטכנולוגיה חינוכית.
↑  נופר ישי-קרין, לקות שפתית (SLI) והקשר שלה להפרעת קשב (ADHD), דיסלקציה ומוטוריקה (DCD), באתר פסיכולוגיה עברית, ‏01 בספטמבר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563434205171  BnF: cb178090778 (data)  GND: 4066951-8  LCCN: sh85148092  LNB: 000173511
גדודי האימאם עלי

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  יוני 2014 – הווה (כ־10 שנים)
 אידאולוגיה:  אסלאמיזם שיעי, אנטי-אמריקניזם, אנטי-ציונות
 קבוצות אתניות:  עיראקים שיעים
 מנהיגים:  שיבּל א-זיידי (ער') אבו עזראיל (אנ')
 אזורי פעילות:  עיראק עיראק
 מדינה:  עיראק 
 בעלי ברית:  אל-חשד א-שעבי עיראק עיראק איראן איראן חזבאללה חזבאללה
 מתנגדים:  ארצות הברית ארצות הברית ישראל ישראל הצבא הסורי החופשי הצבא הסורי החופשי
 www.kt-im-ali.com
 
גדודי האימאם עלי (בערבית: كتائب الإمام علي; תעתיק: כַּתַ֫אאֶבּ אל-אִמַאם עלי) הוא ארגון פוליטי וצבאי המשמש כזרוע החמושה של התנועה האסלאמית של עיראק (حركة العراق الإسلامية תעתיק: חַרַכּת אל-עיראק אל-אסלאמיה) והם חלק מארגון הגג "אל-חשד א-שעבי". הארגון מעורב במלחמה בעיראק, נלחם נגד דאעש והיה מעורב במלחמת האזרחים בסוריה.
היסטוריה ופעילות

ארגון גדודי האימאם עלי נוסד ביוני 2014 כזרוע מזוינת של התנועה האסלאמית של עיראק, כחלק מהתגייסות שיעית רחבת היקף לאחר הסלמה הקרבות מול הסונים בעיראק. הארגון קשור באופן הדוק לארגונים, ומיליציות שיעיות עיראקיות, ותיקות יותר. מזכ"ל הקבוצה שיבּל א-זיידי (ער') פעל במסגרות עיראקיות אנטי-אמריקאיות ואף נכלא למשך כמה שנים. הארגון קשור לכוח קודס האיראני ואף כי אין פרטים מלאים על הקשר בין הארגונים, א-זיידי נראה מצולם עם קאסם סולימאני. בנוסף, ארגון גדודי האימאם עלי קשור לאבו מהדי אל-מוהנדס, מנהיג אל-חשד אל-שעבי, שלעיתים אף הוביל, באופן אישי את חיילי הארגון בקרבות. הודות לקשרים אלו, לוחמי הארגון חמושים ומצוידים היטב.
מאז הקמתו ניסה ארגון גדודי האימאם עלי לגייס את תמיכתם של האשורים הנוצרים בסוריה, בהתבסס על זיקה כביכול בין האסלאם השיעי לנוצרים, ולאור ה"בגידה" כביכול של כורדיסטן העיראקית בנוצרים העיראקים, במהלך הקרבות על מוסול. כחלק ממאמצים אלה, בשלב מסוים הוקמה בארגון יחידה נוצרית, אומנם קטנה ביותר, שנקראה: "גדודי רוח האל ישו בן מרי" ("Spirit of God Jesus Son of Mary Battalions").
בשנת 2015 החלה הארגון לשלוח את לוחמיו לסוריה, לכאורה כדי להגן על מסגד א-סיידה זיינב, והם השתתפו במספר קרבות. בתחילת 2016, הארגון היה מעורב במתקפה של ממשלת סוריה לכיבוש מחדש של תדמור מידי דאעש וכן בחַלַבּ ובמקביל גם בקרב על מוסול.
פשעי מלחמה

קיימות אינדיקציות לפשעי מלחמה המבוצעים על ידי לוחמי הארגון, כמו:
בקרבות שונים נראו לוחמי הארגון בסרטונים עם ראשים כרותים של אויביהם ההרוגים.
באוגוסט 2015, אבו עזראיל עצמו הופיע בסרטון כשהוא שורף אדם תלוי וחותך את בשרו בסכין.
ב-31 במאי 2015 התפרסם סרטון באינטרנט ובו צילומים של חמושים שנשאו את הלוגו של גדודי האימאם עלי, צוחקים תוך כדי שהם שורפים אדם, לאחר שתלו אותו. לפי כמה מקורות, הקורבן היה מורה עיראקי, בן 23. חברי פרלמנט עיראקיים מחו על המעשה וביקשו לנקוט אמצעים כנגד הארגון.
ראו גם

אל-חשד א-שעבי
הערות שוליים

↑  Kata'ib al-Imam Ali, jihadintel
1 2 3 4  Matthew Levitt, Phillip Smyth, Kataib al-Imam Ali: Portrait of an Iraqi Shiite Militant Group Fighting ISIS | The Washington Institute, Washington Institute, ‏5 ינואר 2015
↑  Aymenn Al-Tamimi, Sample Concepts of a Christian-Shi'a Alliance in Iraq, Syria Comment, ‏2014-12-31
↑  Leith Aboufadel, Tiger Forces liberate Hill 800 in west Palmyra, AMN
↑  AmirToumaj, Array of pro-Syrian government forces advances in Aleppo | FDD's Long War Journal, www.longwarjournal.org, ‏9 דצמבר 2016
↑  AmirToumaj, Iraqi PMF attempts to cut off Islamic State in Mosul | FDD's Long War Journal, www.longwarjournal.org, ‏4 נובמבר 2016
↑  Video of celebrity Iraq fighter slicing body goes viral, Al Jazeera, ‏28 אוגוסט 2015
↑  aljazeera, فيديو للحشد الشعبي يحرق عراقيا بالأنبار, 31 מאי 2015
↑  عثمان المختار - עותמאן אל מוכתר, וידאו: כוחות הגיוס העממיים שורפים בחור צעיר באנבר, alaraby.co.uk, 31 במאי 2015
מנעלן

| מנעלן |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: מנעלניים
סוג:: Balaeniceps
מין:: מנעלן
שם מדעי
 Balaeniceps rex ‏גולד, 1850
תחום תפוצה


מנעלן בשבי
כנפיו הארוכות של המנעלן מאפשרות לו לדאות בנקל בגובה נמוך, למרחק כחמש מאות מטרים ויותר.
מנעלן או נַעֲלִי (שם מדעי: Balaeniceps rex) הוא מין העוף היחידי במשפחת המנעלניים שבסדרת השקנאים. הוא מקנן בביצות גדולות ומבודדות במזרח אפריקה, מסודאן עד זמביה. שמו נגזר ממקורו הגדול המזכיר בצורתו נעל. העוף התגלה למדע בשנת 1851 על ידי הצפר ג'ון גולד, שדיווח לחברה הזואולוגית של לונדון כי מדובר בעוף יוצא הדופן ביותר שראה זה שנים רבות.
מבנה גוף

המנעלן הוא עוף גדול למדי המתנשא לגובה 1.15-1.5 מטרים. מוטת כנפיו כשני מטרים ומשקלו ארבעה עד שבעה קילוגרמים. כנפיו הארוכות מאפשרות לו לדאות בנקל בגובה נמוך, למרחק כחמש מאות מטרים ויותר. לעוף הבוגר נוצות אפורות-כחולות ואילו לצאצאיו צבע חום יותר. אורך מקורו כ-23 ס"מ ורוחבו כעשרה ס"מ, די והותר לעטות כף רגל אנושית. הוו המתעקל בקצה מקורו מסייע בלפיתת הטרף ובאותה עת דומה לחרטום מסוגנן של נעל או קבקב.
קינון ותזונה

המנעלן נחבא בין קני הגומא ועשבי הסוף של ביצות מזרח אפריקה, לכן התגלה למערב רק באמצע המאה ה-19 והתצפיות עליו עודן מועטות יחסית. ככל הידוע העוף עומד בביצה במשך שעות בהמתנה לטרף, אותו הוא שולה מהמים העכורים והרדודים. העוף ניזון בעיקר מדגי ריאות, אך לא בוחל גם בדו-חיים, נחשי מים זעמניים, לטאות, צבים, חולדות, עופות מים צעירים ואפילו תניני יאור קטנים. משערים שגם ולדות קובוס המשקפיים (אחד מצבאי הסוף) נאכלים על ידי המנעלן.
המנעלן צד את טרפו מן המארב ולכן נע לאט ומעט. לרוב יסתתר בצמחייה שגובהה פחות ממטר, המסתירה אותו מפני הטרף, אך אינה מפריעה לו להמריא. בגני חיות הוא מוכר כעוף הקופא על עומדו וממקד את מבטו על דגים המוצעים לו בתנועת ראש קצרה. לאחר מכן מזנק המנעלן לעבר טרפו במהירות תוך נפנוף כנפיו ובאבחת מקור יחידה שולה אותו וממהר לבלעו. לעיתים קרובות מסתיים תמרון זה בהחלקה קדימה על הקרקע הביצתית, המאלצת את המנעלן לוותר על שללו לטובת השבת שיווי משקלו. פעמים אחרות נאלץ המנעלן לפלוט עשבים שגרף באבחה אחת עם הטרף, העשוי לנצל את ההזדמנות ולחמוק בחזרה למים. בתום התקיפה יעופף לנקודת מסתור חדשה במרחק מטרים עד מאות מטרים מזו הקודמת, שם ישוב לארוב לטרף בקצה השלולית. מדי פעם מאמץ המנעלן התנהגות שונה, האופיינית יותר לחסידות: הוא צועד לעבר עקבות פילים ובהמות שנמלאו מים ושולה מהן את טרפו.
רבייה

חיי הזוגיות מוגבלים לתקופת הרבייה, לאחריהן חוזר המנעלן לחיות בגפו, בדומה למספר טורפים אחרים. קן עשבוני שטוח נבנה בעונה היבשה במקום מסתור קרקעי ובו מטילה המנעלנית אחת עד שלוש ביצים, בהפרש של כחמישה ימים זו מזו. הזוג דוגר על ביציו במשמרות בנות כשש שעות לאורך כחודש, במהלכו הם מטפטפים מים על הביצים כשברצונם לצננן. החלפת המשמרות בין בני הזוג מלווה במחוות קידה ופטפוט, בדומה למנהג החסידות. החסידות משמיעות סדרת נקישות במשך 4-6 שניות, בקצב של כשמונה נקישות לשנייה, תוך הטיית הראש לאחור. לעומתן משמיעים המנעלנים סדרה מורכבת יותר של נקישות, הנחלקת לשני שלבים עוקבים:
נקישות תכופות - כעשר נקישות לשנייה במשך 1.5-2 שניות, המושמעות תוך ניפוח הלחיים וזקיפת הראש לעבר השמיים.
נקישות איטיות - כשלוש וחצי נקישות לשנייה למשך כ-1.5 שניות, המושמעות תוך נקישת המקור והשפלת הראש אל הארץ.
בשל תנינים ותחרות בין הצאצאים, לרוב רק אחד מהם עשוי להגיע לבגרות. הגוזלים מתפתחים באיטיות יחסית. בגיל חודש לערך הם מתחילים לצמח נוצות ומקורם מתפתח לצורתו האופיינית. בשלב זה מפסיקים ההורים לבתר עבורם את הטרף לשניים ופוחתת תדירות ביקוריהם היומיים. בגיל כחודשיים וחצי נעמדים הגוזלים על רגליהם. צימוח נוצותיהם נשלם כעבור כחודש נוסף ואז הם מנסים לעוף ולצוד, אך נותרים סמוכים על מקורם של הוריהם לאורך תקופה מסוימת. בגיל 3-4 שנים הם מגיעים לבגרות מינית. תוחלת חייו מוערכת בכ-27 שנים ובשבי היו שהאריכו ימים עד גיל 36 שנים.
תחום מחיה

מנעלנים שומרים על מרחק של מאתיים מטרים לפחות זה מזה, גם באזורים עשירים בדגה. זוגות משתלטים יחדיו על תחום מחיה גדול יותר, לעיתים אף מעבר לתקופת הרבייה, לאורכו הם מסיירים בתעופה ומגרשים פרטים אחרים. באזורים ביצתיים תחום המחיה מעגלי בעוד שלגדות אגמים הוא מקבל צורה מוארכת. במקרה מתועד היטב תפס זוג מנעלנים רצועה ברוחב 200-300 מטרים לאורך למעלה משבעה קילומטרים של גדת אגם.
אוכלוסייה

אוכלוסיית המנעלנים מצטמצמת והולכת ונאמדה בכחמישה עד שמונה אלפי פרטים. רובם משתכנים בביצת סוד שורצת התנינים והבהמות, שיוצר נהר הנילוס הלבן בדרום סודאן. ניתן למצאם גם בביצות דרומיות יותר, בקרבת אגמי ויקטוריה אדוארד, טנגניקה ובאנגויילו. שרפות, גידול אורז, רעייה וציד נמנים בין הגורמים להרס בית גידולם של המנעלנים, שהביאו לסיווג אוכלוסייתם כפגיעה על ידי ארגון "BirdLife International".
שיוך טקסונומי

המנעלן הוא מקרה מובהק של יצור התופס גומחה אקולוגית ייחודית ומפתח תווי גוף והתנהגות תואמים המקשים על שיוכו הטקסונומי. זהו עוף יחיד בסוגו ומשפחתו, הדומה מבחינות מסוימות לכמה מיני חסידאים ומבחינות אחרות לשקנאים. היצור החי הקרוב לו ביותר הוא העוף טגואן גם הוא בסדרת השקנאים. ממצאים מדעיים עדכניים עשויים לשנות את שיוכו הטקסונומי, מסיווגו המסורתי בסדרת החסידאים אל סדרת השקנאים, על בסיס דמיון אנטומי ביניהם. מנגד, נמצא כי חומצה מסוימת המצויה במיץ המרה של מנעלנים אותרה בחמישה מתוך תשעה מיני אנפתיים שנבדקו, ולא במשפחות אחרות של חסידאים (האנפתיים שייכים גם הם היום לשקנאים ולא לחסידאים). ממצא זה עשוי להעיד על מידה רבה של קרבה התפתחותית בין המנעלנים לאנפתיים. נכון לשנת 2007 מזוהים המנעלנים כשארים הקרובים ביותר של סדרת השקנאים ולא של משפחת האנפתיים או חסידאים אחרים, איתם הם מתקבצים בטקסון אחד גבוה יותר.
המנעלן בתרבות האנושית

דמות המנעלן נמצאה חקוקה על קירות מקדשים מימי מצרים העתיקה. מקור המנעלן דומה ל-"נעלי מרכוב" - נעליים מצריות מסורתיות בעבודת יד, הנצבעות בגוון אדום חלודה מרהיב בבישול עם תרמילי עץ השיטה וחתיכת ברזל.. מכאן נגזר שמו הערבי "أبو مركوب" ("אבו מרכוב", בתרגום חופשי "אב קבקב"), שהתגלגל גם לגרמנית "Schuhschnabel" ("מקור-נעל") ולשפות נוספות. גולד טבע את שמו המדעי Balaeniceps ("ראש לוויתן") ועמו שמו האנגלי המקורי "Whalehead stork" ("חסידת ראש לוויתן").
בדומה לדולפיננים, שאף הם טורפי דגים, ניחן המנעלן בהבעת פנים מחויכת בעיני המתבונן האנושי. יחד עם עיניו הגדולות, מבטו הממוקד וראשו הגדול יחסית לגופו, שהן תכונות האופייניות לילדים, מעורר מראה המנעלן חיבה רגשית בבני אדם. חיבה זו עשויה לעמוד מאחורי ההאנשה שעבר העוף המוזר בשני ספרי ילדים ולפחות שלושה סרטים בהם כיכב. בשנת 1924 חיבר בנט ברג, סופר וצפר שוודי, את הספר "אבו מרכוב" (Abu Markub. på Jakt Efter Jordens Märkvärdigaste Fågel). כעבור שנה ביים ברג את הסרט האילם "אבו מרכוב ומאה הפילים". סופר הילדים הגרמני מקס קרוזה כלל את הסיפור שוש המנעלן (Schusch, den Schuhschnabel) בספרו "אורמל מן הקרח" משנת 1969. הספר עובד לסרט ילדים באותו שם, לראשונה בשנת 1969 ושנית בשנת 2006.
גלריה

בתעופה
פני המנעלן