stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע יקב
מהלך המבצע > גדוד 'בית חורון'

באותו ערב, 19 באוקטובר, פלוגה ב' מגדוד 62, בפיקוד שמוליק מטות, עברה את עין יאלו, ובדרכה לכיבוש הר התעלה (פארק גילה) נתגלתה, נפתחה עליה אש, וכמה מן החיילים נפגעו. שתי מחלקות נצמדו לקרקע, אך מחלקה שלישית מן הפלוגה, המשיכה וכבשה את היעד. כמו כן, נשלחה בקשה לסיוע ארטילרי כלפי מקורות הירי שעצרו את שתי המחלקות האחרות, ואלה שותקו.הפלוגה השלימה את משימתה והחלה להתחפר ולהתארגן. אבדות הפלוגה היו שישה הרוגים ו-12 פצועים. בהמשך הלילה, בעקבות כישלון גדוד 'מוריה', הורה דיין לפלוגה לסגת, תוך מחאה של מפקד הפלוגה שרצה להמשיך ולהחזיק בהר, שנכבש במחיר כבד.
עקב אותו כישלון, משימתה של הפלוגה ג', שיועדה לכיבוש דיר כרמיזן, בוטלה, ובמקום זאת הפלוגה הופנתה לעין יאלו, לסיוע בפינוי נפגעי פלוגה ב', שכבשה את הר התעלה.
תוצאות ואחרית דבר

מבצע יקב היה בעיקרו כישלון צבאי צורב. לצה"ל היו במבצע תשעה הרוגים. ב-22 לחודש דיין נסע לבן-גוריון ופירט בפניו תוכנית חדשה לכיבוש בית ג'אלה, והפעם בעזרת חטיבת הראל, שהגיעה להישגים במבצע ההר. בן-גוריון לא קיבל את התוכנית באומרו כי גם "אם יעלה בידינו לתפוס המקום, נצטרך תחת לחץ או"ם לפנותו ולא כדאי לאבד חיי איש אחד על זה". דווקא הכוחות שצוותו למשימות המשניות השיגו את יעדיהם הצנועים יותר, וצה"ל שלט בתום המבצע על כל השטח שמצפון למסילת הברזל. הדבר אפשר, בהסכמי שביתת הנשק עם עבר הירדן, לדרוש ולקבל שליטה על כל נתיב המסילה. מבצע יקב, יחד עם מבצעי 'ההר' ו'יואב', ערערו את מעמד הכוחות המצריים באזור הר חברון, ומיני אז, הלגיון הירדני נטל את הבכורה באזור. למעשה, אי הרצון לערב את הלגיון בקרבות היה אחד הגורמים, פרט לאלה המדיניים, להוראת הממשלה להפסיק את המבצע.
באזור ירושלים לא נערכו, מאז ועד סוף המלחמה, קרבות תנועה. ב-30 בנובמבר קיבל הדבר גושפנקה רשמית-למחצה, עת חתם דיין הסכם "הפסקת אש כנה" עם עבדאללה א-תל, מפקד הלגיון הירדני באזור ירושלים, שאכן כובד בעיקרו. כיוון שכך, קו החזית בתום מבצע יקב קבע בפועל את גבולה הדרומי של ירושלים עד מלחמת ששת הימים.
ראו גם

מבצע ההר
לקריאה נוספת

מאיר אביזוהר, מוריה בירושלים בתש"ח, הוצאת עמותת ותיקי גדוד מוריה, 2002.
יצחק לוי (לויצה), תשעה קבין-ירושלים בקרבות מלחמת העצמאות, הוצאת "מערכות", 1986.
הערות שוליים

1 2 3 4  גיא ארליך, מי רצה שנשכח את מבצע יקב?, כל העיר, 23 בנובמבר 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448627505171
נערי ניקל (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  The Nickel Boys 
 הופק בידי:  ג'וסלין בארנס 
 תסריט:  ג'וסלין בארנס 
 שחקנים ראשיים:  אונג'אנו אליס דויד דיגס האמיש לינקלייטר פרד השינגר Jimmie Fails 
 צילום:  Jomo Fray 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר, אולפני אמזון 
 הקרנת בכורה:  30 באוגוסט 2024 
 משך הקרנה:  140 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה היסטורית, סרט דרמה 
 הכנסות:  3 מיליון דולר  (מרץ 2025)
 mgm.com/movies/nickel-boys
 דף הסרט ב־IMDb
 
נערי ניקל (באנגלית: Nickel Boys) הוא סרט דרמה היסטורית אמריקאי משנת 2024 בבימויו של ראמל רוס שגם כתב התסריט יחד עם ג'וסלין בארנס. הסרט מבוסס על ספר באותו השם (ובאנגלית: The Nickel Boys) משנת 2019 מאת קולסון וייטהד.
בסרט מככבים איתן הריסה, ברנדון ווילסון, האמיש לינקלייטר, פרד השינגר, דויד דיגס ואונג'אנו אליס.
עלילת הסרט מתארת שני נערים אפרו-אמריקאים, אלווד וטרנר, שנשלחים למוסד שיקום לעבריינים צעירים בשם אקדמיית ניקל בפלורידה של שנות ה-60. הסרט שואב השראה מבית הספר ההיסטורי בפלורידה Dozier School for Boys שהיה ידוע לשמצה ביחס נוראי והתעללות בתלמידים.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-30 באוגוסט 2024 בפסטיבל הקולנוע של טליורייד ה-51, ועלה לאקרנים בהפצה מוגבלת ב-13 בדצמבר 2024.
תקציר העלילה

בשנת 1962 בתקופת חוקי ג'ים קרואו, הצעיר האפרו-אמריקאי אלווד קרטיס מואשם בהאשמת שווא של גניבת מכוניות ונשלח למוסד שיקום לעבריינים צעירים בשם אקדמיית ניקל. הוא יוצר ידידות קרובה עם צעיר בשם טרנר, והשניים מנסים לשרוד את ההתעללות של צוות בית הספר ומנהליו המושחתים.
צוות השחקנים

איתן הריסה – אלווד
איתן קול שארפ – אלווד הצעיר
דויד דיגס – אלווד המבוגר
ברנדון ווילסון – טרנר
אונג'אנו אליס – האטי, סבתו של אלווד
האמיש לינקלייטר – ספנסר, מנהל בית הספר
פרד השינגר – הארפר, עובד בית הספר
הפקה

באוקטובר 2022 הוכרז כי ראמל רוס יביים עיבוד קולנועי לרומן זוכה פרס הפוליצר של קולסון וויטהד The Nickel Boys. ג'וסלין בארנס הייתה שותפה לכתיבה והפקה, בעוד וויטהד עצמו שימש כמפיק בפועל. הוכרז גם כי לתפקידים הראשיים לוהקו אונג'אנו אליס, איתן הריסה, פרד הצ'ינגר, האמיש לינקלייטר וברנדון ווילסון.
צילומי הסרט התקיימו בלה-פלייס, ניו אורלינס, האמונד ופונצ'אטולה בין אמצע אוקטובר לאמצע דצמבר 2022. באופן ייחודי, הסרט צולם כולו בנקדות מבט של גוף ראשון.
ביקורות

באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל 86 אחוזי טריות המבוססים על 76 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.4/10. באתר Metacritic עומד הסרט על ציון ממוצע משוקלל של 90 המבוסס על 28 מבקרים, נתון המצביע על 'הערכה אוניברסלית'.
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס איגוד המבקרים האמריקני | 4 בינואר 2025 | הסרט הטוב ביותר | "נערי ניקל" | זכייה |  |
| פרס איגוד המבקרים האמריקני | 4 בינואר 2025 | הבמאי הטוב ביותר | ראמל רוס |  מקום שני |  |
| פרס איגוד המבקרים האמריקני | 4 בינואר 2025 | שחקנית המשנה הטובה ביותר | אונג'אנו אליס-טיילור |  מקום שני |  |
| פרס איגוד המבקרים האמריקני | 4 בינואר 2025 | הצילום הטוב ביותר | ג'ומו פריי | זכייה |  |
| פרס גלובוס הזהב | 5 בינואר 2025 | הסרט הטוב ביותר - דרמה | "נערי ניקל" | מועמדות |  |
| פרס סטלייט | 26 בינואר 2025 | הסרט הטוב ביותר – דרמה | "נערי ניקל" | מועמדות |  |
| פרס סטלייט | 26 בינואר 2025 | הבמאי הטוב ביותר | ראמל רוס | מועמדות |  |
| פרס סטלייט | 26 בינואר 2025 | התסריט המעובד הטוב ביותר | ראמל רוס וג'וסלין בארנס | זכייה |  |
| פרס סטלייט | 26 בינואר 2025 | הצילום הטוב ביותר | ג'ומו פריי | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Nickel Boys, Box Office Mojo
↑  Matt Grobar, Aunjanue Ellis & Four Others Set For RaMell Ross‘ Colson Whitehead Adaptation ’The Nickel Boys’ For MGM’s Orion; Plan B, Anonymous Producing, Deadline, ‏2022-10-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  special.to, Casting call announced for ‘Nickel Boys’; filming planned for LaPlace, L'Observateur, ‏2022-09-16 (באנגלית)
↑  Kevin Nguyen, Nickel Boys director RaMell Ross has a point of view, The Verge, ‏2024-12-14 (באנגלית)
↑  Andrés Buenahora, National Society of Film Critics Award Winners: ‘Nickel Boys’ and ‘A Real Pain’ Among Top Honorees, Variety, ‏2025-01-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  Matthew Barnard, NOMINATIONS ANNOUNCED FOR 82nd ANNUAL GOLDEN GLOBES®, Golden Globes, ‏2024-12-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  I. P. A. Admin, IPA Reveals Winners for the 29th Satellite Awards | International Press Academy (באנגלית אמריקאית)
זוהר לבנסברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בנובמבר 1969  (בת 55)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 תת-ענף:  סגנון חזה, סגנון מעורב אישי
 
זוהר לבנסברג-ירדן (נולדה ב-30 בנובמבר 1969) היא אלופת ישראל בשחייה בעבר. התמחתה בעיקר בסגנון חזה.
ביוגרפיה

לבנסברג התאמנה בקבוצת הפועל גלבוע ומשנת 1985 התאמנה בקבוצת הפועל גליל עליון בהדרכתו של חנן גלעד.
ביוגרפיה > 1984

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1984 זכתה לבנסברג במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה, אחרי רותם פורת מהפועל בני שמעון (1:20.43 דקות) ונוגה ויזל (1:21.61 דקות).
ביוגרפיה > 1985

במסגרת תחרויות השחייה של המכביה השתים-עשרה שנערכו ביולי 1985 סיימה לבנסברג במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:51.29 דקות, לאחר שלוש השחייניות האמריקאיות.
ביוגרפיה > 1985 > אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.89 דקות, לפני רותם פורת (1:20.92 דקות) וענת אסף מהפועל עמק הירדן (1:21.88 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:53.43 דקות, לפני נוגה ויזל ואירית אפרתי. מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:38.08 דקות, אחרי נוגה ויזל (2:33.88 דקות) ועירית גלוסקינוס מהפועל ימק"א ירושלים (2:33.91 דקות).
ביוגרפיה > 1986

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר 1986 זכתה לבנסברג ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:18.59 דקות, לפני ענת אסף (1:19.32 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:47.62 דקות, לפני אירית אפרתי ממכבי תל אביב כפר המכביה (2:49.47 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:14.41 דקות, אחרי איילת שלזינגר ממכבי נהריה (2:11.34 דקות) ולפני איילת אורן בת אגודתה (2:14.76 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכתה לבנסברג ב-4 מדליות, 3 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:16.17 דקות, אחרי מיכל אמין (2:15.26 דקות) ולפני הדר גת (2:19.72 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:55.45 דקות, אחרי אירית אפרתי (2:49.33 דקות) ולפני ענת אסף (2:55.53 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:35.31 דקות, אחרי הדר קליינמן (2:32.96 דקות) ולפני אסף (2:37.22 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:19.58 דקות, אחרי אירית אפרתי (1:19.27 דקות) וענת אסף (1:19.48 דקות).
ביוגרפיה > 1987

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1987 זכתה לבנסברג בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:49.97 דקות, אחרי אירית אפרתי (2:47.76 דקות) ולפני אורת בש מהפועל נהריה ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:34.39 דקות, אחרי אורת בש (2:33.11 דקות) ולפני איריס קומן.
ביוגרפיה > 1988

באליפות ישראל בשחייה שנערכה ב-1988 זכתה לבנסברג בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:19.58 דקות, אחרי אירית אפרתי (1:17.51 דקות) ולפני נעמה מישר מהפועל עמק הירדן (1:19.74 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:49.59 דקות, אחרי אירית אפרתי שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:41.14 דקות ולפני אורת בש (2:59.70 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:15.78 דקות
חיים אישיים

ירדן מטפלת בכירה בשיאצו וטוינה ומתגוררת עם משפחתה בקורנית.
הערות שוליים

↑  אלכס פרסלמן, רק 3 שיאי נוער, מעריב, 20 באוגוסט 1984
↑  אלכס פרסלמן, טרגדיה ישראלית (בבריכה אמריקנית), מעריב, 18 ביולי 1985
↑  התוצאות, מעריב, 21 באוגוסט 1985
↑  עמי כברי, גלילי החזיר לעצמו השיא ב-100 גב, מעריב, 22 באוגוסט 1985
↑  אלכס פרסלמן, שיא מצויין לשגב פורת ב-200 חתירה, מעריב, 21 בפברואר 1986
↑  אלכס פרסלמן, פורת מחק את גניאל מהטבלה, מעריב, 23 בפברואר 1986
↑  אלכס פרלסמן, חן שכטר - זהב עם יד אחת, מעריב, 7 באוגוסט 1986
↑  אלכס פרלסמן, שיא ישראלי כמתנת פרידה מהחברים, מעריב, 8 באוגוסט 1986
↑  אלכס פרלסמן, אליפות השחייה - כל התוצאות, מעריב, 8 באוגוסט 1986
↑  אלכס פרלסמן, זוהר בריכה - גלילי שבר השיא ב-100 גב, מעריב, 10 באוגוסט 1986
↑  סוף השבוע בבריכה, מעריב, 10 באוגוסט 1986
↑  אלכס פרלסמן, גרומי:פרפר על הגב, מעריב, 28 באוגוסט 1987
↑  אלכס פרלסמן, השחיין ערן גרומי - מגדלור במים עכורים, מעריב, 30 באוגוסט 1987
↑  אלכס פרלסמן, אליפות ישראל בשחייה: יום אמין למיכל, מעריב, 18 באוגוסט 1988
↑  אלכס פרלסמן, הבריכה של קומן וחן. השאר נשארו יבשים, מעריב, 19 באוגוסט 1988
↑  המשאית עם המדליות, מעריב, 21 באוגוסט 1988
צ'ילנסיס פיורה

| צ'ילנסיס פיורה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: איצטלנים
סדרה:: Pleurogona
משפחה:: אצטלניים
סוג:: Pyura
מין:: צ'ילנסיס פיורה
שם מדעי
 Pyura chilensis ‏מולינה, 1782

צ'ילנסיס פיורה (שם מדעי: Pyura chilensis) הוא מין של אצטלן המשתייך למשפחת הפיורידיים (Pyuridae). בפי דוברי הספרדית הוא מוכר בשם "פיורה" (piure), ואילו בשפת המפודונגון, שפת הילידים של שבט המפוצ'ה, הוא נקרא "פיור" או "פיוו" (piür, piwü). מין זה חסר תנועה לחלוטין ומתקיים על ידי סינון מים לצורך הזנה. מבחינה חיצונית, צורתו חסרת ייחוד ומזכירה סלע פשוט, אך מתחת למעטה הסלעי מסתתר יצור חי ונושם. יש לציין כי דמו של היצור עלול להיות רעיל, ובמקרים מסוימים אף קטלני אם נשאף. הוא תואר בשנת -1782 על ידי חואן איגנסיו מולינה.
תיאור

פיורה צ'ילנסיס הוא אצטלן בעל מראה המזכיר מסת איברים בתוך סלע. הוא נפוץ באזורים בין-גאותיים ותת-גאותיים לאורך חופי צ'ילה ופרו, וניזון על ידי סינון מים וקליטת מיקרואורגניזמים. האורגניזם נולד כזכר, הופך להרמפרודיט בגיל הבגרות, ומתרבה על ידי שחרור זרע וביצים למים, עם יכולת להפריה עצמית בהיעדר פרטנרים.
שימושים קולינריים

בצ'ילה, פיורה צ'ילנסיס נחשב למעדן ומכונה "פיורה". בשרו בעל טעם חזק, מתואר כטעם יוד או כטעם המזכיר קיפוד ים אך פחות עדין, ולעיתים עם טעם מריר קל. הוא נאכל נא או מבושל, לעיתים קרובות חתוך לחתיכות קטנות ומתובל בבצל קצוץ, כוסברה ולימון. כמו כן, הוא משמש במאכלים כמו "ארוז קון פיורה פיקדו" (אורז עם פיורה קצוצה) או מטוגן ומוגש בלחם.
הערות שוליים

1 2  הסלע החי: אחד היצורים המוזרים על כדור הארץ, באתר mako, ‏2013-07-11
↑  שושי מילר, סלע חי: צפו ביצור המוזר בעולם, באתר כיכר השבת, ‏2013-07-24
↑  "WoRMS taxon details—Pyura chilensis Molina, 1782". World Register of Marine Species. נבדק ב-1 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
דגימה של צ'ילנסיס פיורה נחתכת כדי לשלוף את הסיפונים מהשריון בנמל אריקה, צ'ילה.
צ'ילנסיס פיורה מבושל במסעדה בעיר ולפראיסו,צ'ילה
רייגן (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  שון מקנמרה 
 הופק בידי:  Mark Joseph 
 תסריט:  Howie Klausner 
 שחקנים ראשיים:  דניס קווייד (רונלד רייגן) פנלופה אן מילר (ננסי רייגן) לזלי אן דאון (מרגרט תאצ'ר) מינה סוברי (ג'יין ויימן) קווין דילון (ג'ק וורנר) רוברט דייווי (ליאוניד ברז'נייב) דייוויד הנרי (רונלד רייגן) קארי-הירוייקי טאגאווה (יסוהירו נקסונה) אמנדה ריגטי ג'סטין צ'טווין ראיין ויטני מוריה פיטרס איליה באסקין קסנדר ברקלי טרבור דונובן אלכסנדר קרופה ג'ון ווייט סקוט סטאפ ניק סירסי Chris Massoglia רנדי ויין 
 צילום:  Christian Sebaldt 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקרנת בכורה:  30 באוגוסט 2024
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט פוליטי, סרט ביוגרפי, סרט היסטורי 
 הכנסות:  30 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
רייגן (באנגלית: Reagan) הוא סרט דרמה היסטורי ביוגרפי אמריקאי משנת 2024, בבימויו של שון מקנמרה, ובכיכובם של דניס קווייד ודייוויד הנרי כנשיא ה-40 של ארצות הברית רונלד רייגן.
בסרט משחקים גם פנלופה אן מילר, קווין דילון, ניק סירסי, מינה סוברי, טרבור דונובן, סקוט סטאפ, לזלי אן דאון וג'ון ווייט בתפקידי משנה. התסריט מבוסס על הספרים: "הצלבן: רונלד רייגן ונפילת הקומוניזם ואלוהים" ו-"רונלד רייגן: חיים רוחניים" מאת פול קנגור.
עלילה

הסרט עוקב אחר חייו של רונלד רייגן מילדותו ועד שנותיו כנשיא ארצות הברית, מסופר על ידי סוכן ק.ג.ב. סובייטי לשעבר.
שחקנים ודמויות

דניס קווייד - רונלד רייגן
טומי רייגן - רונלד רייגן בילדותו
דייוויד הנרי - רונלד רייגן בצעירותו
פנלופה אן מילר - ננסי רייגן
ניק סירסי - ג'יימס בייקר
סי תומאס האוול - קספר ויינברגר
קווין דילון - ג'ק וורנר
סקיפ שווינק - ג'ימי קרטר
מינה סוברי - ג'יין ויימן
ג'ון ווייט - ויקטור נוביקוב
טרבור דונובן - ג'ון ברלטה
לזלי אן דאון- מרגרט תאצ'ר
אלכסנדר קרופה - מיכאיל גורבצ'וב
קארי-הירויוקי טאגווה - יסוהירו נקסונה
רוברט דאווי - ליאוניד ברז'נייב
סקוט סטאפ - פרנק סינטרה
קסנדר ברקלי - ג'ורג' שולץ
מוריה פיטרס - לויס ויטמן
אמנדה ריגטי - נל רייגן
ג'סטין צ'טווין - ג'ק רייגן
ראיין ויטני - מרגרט "מוגס" קליבר
אליה בסקין - בי.אי קרצ'מן
כריס מסוליה - פט בון
מארק מוזס
קווין סורבו
רנדי ויין - טוני דולן
הפקה

הצילומים החלו ב-9 בספטמבר 2020. מקומות הצילום כללו את גתרי, אוקלהומה. ב-22 באוקטובר 2020 פורסם כי הצילומים נסגרו לאחר שמספר אנשי צוות נבדקו ונמצאו חיוביים לקורונה.  הצילומים חודשו ב-5 בנובמבר 2020.
ביקורות ותגובות

למרות ביקורות שליליות מצד מבקרים (ציון 18% ב-Rotten Tomatoes), הסרט זכה לאהדה רבה בקרב הקהל עם ציון 80%. הפער בין ציון המבקרים לציון הקהל נחשב לגדול ביותר בתולדות האתר, ועקף את השיא הקודם (65%) של הסרט "הקדושים מבוסטון".
בקופות

עם צאתו, הסרט פתח במקום הרביעי בקופות בארצות הברית עם הכנסות של 9.2 מיליון דולר מ-2,754 בתי קולנוע, למרות ביקורות שליליות מצד המבקרים.
הסרט הופץ בארצות הברית והפך להצלחה מפתיעה עם הכנסות של 30 מיליון דולר. מחלקת התוכן של סרטי יוניברסל רכשה את זכויות ההפצה הבינלאומיות וצפויה להשיק את הסרט ברחבי העולם, עם תכנון להפצה דיגיטלית בלבד.
משרד התרבות של הרשות הפלסטינית

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 תחום שיפוט:  מדינה פלסטינית 
 תאריך הקמה:  1994
 שר:  אטף אבו סאיף, שר התרבות
 מטה מרכזי:  רמאללה, הרשות הפלסטינית
 moc.pna.ps
 
משרד התרבות של הרשות הפלסטינית (בערבית: وزارة الثقافة الفلسطينية) הוא משרד ממשלתי השייך לרשות הפלסטינית. הגוף הוקם כחלק מהסכם אוסלו שנחתם בשנים 1993 עד 1995. המשרד הוקם בשנת 1994 והמטה שלו ממוקם ברמאללה, עיר פלסטינית בהרי יהודה המשמשת כמרכז שלטוני של הרשות הפלסטינית. שר התרבות של הרשות הפלסטינית הוא עימאד אל-דין חמדאן (ער').
משרד התרבות של הרשות הפלסטינית אחראי על שימור ופיתוח מדיניות התרבות של הרשות, הכוללת שימור של מנהגים ואמנות פלסטינית. המשרד אחראי על הקמת תשתיות, מוזיאונים ותיאטרונים בשטח הרשות.
המשרד גם מארגן אירועי תרבות, פסטיבלים ותערוכות, ונותן תמיכה כספית לאמנים ולמוסדות תרבות הפועלים בשטח הרשות. המשרד פועל לקידום דיאלוג עם מדינות ותרבויות אחרות.
שרי התרבות

יאסר עבד רבו (1994–2003)
זיאד אבו עמר (2003)
נביל שעת (2003)
יחיא יכליף (ער') (אנ') ‏(2003–2005)
עטאללה אבו אל-סבח (ער') (2006–2007)
בסאם א-סלחי (אנ') (ער') (2007)
אברהים אבראש (ער') (2007–2008)
טהאני אבו דקה (ער') (2008–2009)
סהאם ברגותי (ער') (2009–2013)
אנוואר אבו עישה (ער') (2013–2014)
זיאד אבו עמר (2014–2015)
איהאב בסיסו (אנ') (ער') (2015–2019)
עאטף אבו סייף (2019–2024)
עימאד אל-דין חמדאן (ער') (2024–נוכחי)
הערות שוליים

↑  CoR - Palestine Culture, portal.cor.europa.eu
↑  UNESCO Ramallah Office and the Palestinian Ministry of Tourism and Antiquities celebrate the inscription of two Palestinian World Heritage sites, whc.unesco.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302768105171  ISNI: 0000 0001 0693 0805  LCCN: no97044679  VIAF: 138681691   WorldCat (עם VIAF): 138681691
כחול וירוק

| --- | --- |
 שיר בביצוע עמיר לב
 מתוך האלבום פעם בחיים
 מדינה:  ישראל ישראל
 יצא לאור:  4 באפריל 1998
 תאריך הקלטה:  1997
 סוגה:  רוק 
 שפה:  עברית
 אורך:  3:44
 חברת תקליטים:  NMC, המון הפקות
 כתיבה:  עמיר לב
 לחן:  עמיר לב
 
"כחול וירוק" הוא שיר של הזמר הישראלי עמיר לב מתוך אלבומו השלישי, "פעם בחיים".
רקע לכתיבת השיר

לב סיפר שהשיר מבוסס על חוויות עם אימו בתקופת ילדותו המוקדמת, כשהשניים היו מבלים יחד, רק שניהם, לעיתים נדירות. אמו ההרפתקנית הייתה סוחפת את עמיר הילד להרפתקאות שונות ו"אסורות" (כמו ביקור בכנסייה למשל). אחד הזכרונות של לב מנסיעותיהם המשותפות היה ביקור של השניים אצל רופא האלרגיה שטיפל בעמיר. הביקור עליו חשב לב בהתייחס לשיר היה ביום גשם, כשעמיר הצעיר לובש מעיל דובון בצבע כחול ואמו לבושה בירוק.
לב סיפר שבמהלך תהליך הכתיבה היה בקשר עם לואי להב, שקיבל את מילות השיר ולא אהב את הגרסה ששלח לו לב. להב דרש מלב למצוא תמונה אישית מחד, אך כזו שתתאר חוויה חוץ-גופית המתארת את הסיטואציה האישית שהשיר מתאר, כפי שהייתה נחזית על ידי צופה מן החוץ. בשלב זה נזכר לב בסיטואציית הביקור אצל הרופא וכך נוצר הפזמון, ובעיקר שורת המפתח "יד ביד היינו הולכים, כחול וירוק".
תוכן השיר

בשיר מתאר לב את מערכת היחסים שלו עם אמו, משנות הילדות המוקדמות ועד למועד כתיבת השיר.
השיר מתחיל בציון העובדה שלב ואמו מתרחקים, והקשר שהיה ביניהם הולך ומתרופף (”איך שלא תסתכלי על זה, אנחנו מתרחקים”). לב מציין כי הוא לא שומר על קשר וממעט להגיע לאירועים משפחתיים, ושאמו כבר לא הולכת לים. לב מספר שאמו רוצה בטובתו, אך לא תמיד מבינה את ההשלכות הנלוות לאותה נוחות, כשהוא מציין שהיא הייתה מעדיפה שיגור בגבעתיים (לב מתגורר ביישוב כליל שבגליל המערבי), אך ההשלכות של אותה בחירה יהיו שהוא ימות בודד באותה דירה תאורטית, ורק השכנים יתייחסו למותו (”אני אמות שם במרפסת באחד החגים, למטה יתאספו השכנים”).
בפזמון מתאר לב את זיכרון הילדות שלו הולך עם אמו לרופא האלרגיה, כשאמו קונה לו ממתקים על מנת שיירגע, והשניים צועדים כשלב במעיל הכחול ואמו לבושה ירוק (”היית קונה לי ממתקים שאפסיק לצעוק. יד ביד היינו הולכים, כחול וירוק”).
בבית השני מציין לב שברור לו שאמו תאהב אותו תמיד ללא תנאים (”את תאהבי אותי תמיד, גם אם תהיה לי כרס”), אך הוא מאוכזב מכך שאמו התאכזבה מזוגתו, שלא התנהגה בצורה נשית מספיק לטעמה (”התאכזבת מהאישה שלי, היא לא לבשה שמלה”), ומבהיר בסיום שלמרות אכזבתה של אמו הוא בוחר בזוגתו.
קבלה

השיר לא צעד במצעדי הפזמונים, אך ברבות השנים זכה להערכה מצד מבקרי מוזיקה, ונחשב, גם 25 שנה לאחר צאתו לאור, לאחד השירים המזוהים עם לב יותר מכל. בשלב מסוים הפסיק לב לשיר את השיר בהופעות מאחר שהרגיש הוא לא מחובר אליו עוד, אך בהופעה בזאפה שר אותו כהדרן והרגיש שהרגש גואה בו. מאז חזר לבצע את השיר בהופעות, והוא ממשיך לבצע אותו בכל הופעותיו גם למעלה מ-20 שנה אחרי שיצא.
ברבות השנים השמיע לב לאמו את השיר, וזו כלל לא הבינה שהשיר מדבר עליה. לב ציין שהעובדה שאמו לא הבינה שהשיר מדבר עליה ועל מערכת היחסים ביניהם הבהירה לו עד כמה עולמות התוכן שלהם התרחקו עם השנים.
בכתבה לרגל יום הולדתו ה-50 של לב, ציין עינב שיף, מבקר המוזיקה של "וואלה", שלדעתו "כחול וירוק" היה חציית רוביקון שלא היה קיים עד אז במוזיקה הישראלית. בהתייחס למשפט "התאכזבת מהאישה שלי, היא לא לבשה שמלה, ואני רוצה אותה, רק אותה", כתב שיף שהוא ”משפט שאלף פרוידים לא היו מסוגלים להבין ורק עמיר לב יכול לכתוב”.
ביצועים נוספים

לב ביצע את "כחול וירוק" יחד עם זמרים שונים, בהם נונו, ארז לב ארי, יהלי סובול ודן תורן, משינה וערן צור וגבע אלון. בנוסף, ביצע לב את השיר יחד עם התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד, ביצוע שכלול באלבום ההופעה "פעם בחיים - הופעה בבארבי".
כמו כן, ארז לב ארי ביצע לבדו גרסת כיסוי לשיר.
הערות שוליים

1 2 3 4  כחול וירוק | עמיר לב, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 20 במרץ 2023
↑  חן לב, ‏המוזיקאי עמיר לב: "אני פשוט בדיכאון גדול" | ראיון, באתר מעריב אונליין, 23 במאי 2024
↑  ירדן אבני, קטן ועצום במקביל: 25 שנה לפעם בחיים של עמיר לב, 10 במרץ 2023, רדיו הקצה
↑  מצעד הפזמונים השבועי, 11 בינואר 1998 (הקישור אינו פעיל, 7 במרץ 2025)
↑  עינב שיף‏, עמיר לב בן 50: האיש שתמיד אמר אמת, באתר וואלה, 23 בפברואר 2012
1 2   עמיר לב ונונו - כחול וירוק, סרטון בערוץ "יובל אראל", באתר יוטיוב (אורך: 04:59)
↑   עמיר לב יהלי סובול דן תורן - כחול וירוק LIVE, סרטון בערוץ "Dan Toren", באתר יוטיוב (אורך: 03:54)
↑   משינה ועמיר לב-"כחול וירוק"-זאפה שוני(הופעה חיה), סרטון בערוץ "yaniv hayat", באתר יוטיוב (אורך: 04:09)
↑   כחול וירוק - ערן צור עמיר לב וגבע אלון הופעה משותפת עין החורש, סרטון בערוץ "Avi Rapoport", באתר יוטיוב (אורך: 03:28)
↑  כחול וירוק (Live), by עמיר לב, באתר Amir Lev | עמיר לב (באנגלית) (הקישור אינו פעיל, 7 במרץ 2025)
↑   ארז לב ארי - כחול וירוק (קאבר עמיר לב - לייב באולפן) ן השאלון של eco99fm, סרטון בערוץ "eco99fm", באתר יוטיוב (אורך: 03:26)
↑   ארז לב ארי | כחול וירוק, סרטון בערוץ "Extraordinary Lights", באתר יוטיוב (אורך: 03:03)
↑   "כחול וירוק" ארז לב ארי 16.4.24 Babi Bar, סרטון בערוץ "Alon Salem אלון סלם", באתר יוטיוב (אורך: 03:26)
ג'ף דניאלס

| --- | --- |
ג'ף דניאלס, 2018
ג'ף דניאלס, 2018
 לידה:  19 בפברואר 1955 (בן 70) את'נס, ג'ורג'יה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jeffrey Warren Daniels 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1977 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מרכז מישיגן  אוניברסיטת מזרח מישיגן 
 בן או בת זוג:  Kathleen Treado Daniels (13 ביולי 1979–?) 
 צאצאים:  Ben Daniels, Lucas Daniels, Nellie Daniels 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (2013)  פרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה (2018) 
 https://www.jeffdaniels.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'פרי וורן "ג'ף" דניאלס (באנגלית: Jeffrey Warren "Jeff" Daniels; נולד ב-19 בפברואר 1955) הוא שחקן ומחזאי אמריקאי זוכה פרס אמי לשנת 2013 על תפקידו בסדרה "חדר החדשות".
דניאלס מוכר בזכות הופעותיו בסרטים "טיפשים בלי הפסקה", "101 כלבים וגנבים", "פלזנטוויל", "ארכנופוביה" ו"ספיד".
היה מועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב על תפקידיו בסרטים "שושנת קהיר הסגולה", "משהו פראי" ו"חיים בין השורות".
ביוגרפיה

דניאלס נולד באתנס, ג'ורג'יה שבארצות הברית, הוא גדל בעיר צ'לסי שבמישיגן.
למד תיאטרון ב"אוניברסיטת מרכז מישיגן" ובבית ספר לדרמה שב"תיכון מזרח מישיגן".
דניאלס לא סיים בהצלחה את לימודיו ונשר כדי לנסות את מזלו כשחקן תיאטרון בניו יורק ובניו מקסיקו.
על תרומתו למישיגן הוכנס דניאלס בשנת 2006 להיכל התהילה של המדינה.
בנוסף קיבל דוקטורט של כבוד מ"אוניברסיטת מישיגן".
לדניאלס שלושה ילדים מאשתו קת'לין טראדו שהייתה חברתו בזמן התיכון.
קריירת משחק > תיאטרון

דניאלס החל את דרכו בתיאטרון במופעי אוף ברודוויי בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20.
בברודוויי התפרסם לראשונה בזכות הופעתו במחזה "ווילון סקוויה".
זכה בפרס אובי על תפקידו בעיבוד הבימתי לרומן המלחמה "ג'וני שב משדה הקרב".
לאחר היעדרות של כ-20 שנים חזר דניאלס לבימות התיאטרון ב-2009 וזכה במועמדות לפרס הטוני על תפקידו בהצגה "אלוהי הטבח".