stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדפסה בפורמט רחב
הדפסה דיגיטלית בפורמט רחב

בהדפסה דיגיטלית בפורמט רחב מועברת הגרפיקה של הקובץ או התמונה באופן דיגיטלי מהמחשב ישירות על גבי החומר הרצוי (כגון נייר, ויניל או בד), ולרוב מצופה בלמינציה לחיזוק ועמידות התוצר. הדפסה זו משמשת בין השאר להדפסת פוסטרים, באנרים וציורי קיר למטרות שיווק ופרסום של חברות ומוצרים. הדפסות רחבות אלו עשויות להיות בגדלים מגוונים, החל מפוסטר שאורכו ורוחבו מספר עשרות סנטימטרים, ועד להתקנות המשתרעות מהרצפה ועד לתקרה.
בשיטת ההדפסה הדיגיטלית הקיימת, עלויות ההדפסה בפורמט רחב נמוכות יחסית; בעבר נדרשו חברות למימון גבוה כדי לפרסם באמצעות מתקני תצוגה, באנרים, מצגי פופ אפ, ציורי קיר ושלטי פרסום. ההדפסה על בסיס ויניל מאפשרת גם חסכוניות, עמידות ויעילות. עלות ההדפסה מתומחרת בהתאם לסוג וגודל החומר עליו מדפיסים. קיימים חומרים מגוונים המתאימים לשימוש בתנאי חוץ ובתנאי פנים. ניתן ליצור החל מכמות קטנה של הדפסות (הזמנה של הרצות קטנות דיגיטליות) ועד לכמה אלפי יחידות ("אופסט"); העלות ליחידה פוחתת ככל שהכמות גדלה (הדפסה בסיטונאות).
הדפסה בפורמט רחב היא תהליך שבו הגרפיקה עוברת מקבצי המחשב לתוך דפוסים מאסיבים. דפוסים אלה עוברים מיד למינציה כדי להפוך אותם לקשיחים ועמידים יותר. לאחר שעברו הליך למינציה וחיתוך לגדלים מדויקים, ניתן לתלות אותם בעזרת ציוד מכני על מתקני תצוגה כמו פופ אפ. המדפסות המתקדמות בתעשייה מדפיסות ברזולוציית DPI גבוהה, המבטיחה הדפסה חדה ונקייה.
הדפסה בפורמט רחב דורשת היכרות עם קבצים וקטוריים לעומת קובצי רשת, מונחים גרפיים, ופלטים נקיים של קבצים גרפיים; זאת במטרה לוודא שהקבצים מודפסים בדיוק כפי שהם מופיעים על מסך המחשב.
חומרים עליהם ניתן להדפיס בפורמט רחב:
קנבס אמנותי – בד קנבס המשמש לציורי שמן וציורי קיר. בגלל מרקם החומר, הדפוס מופיע בצבע עמוק וגימור מט המזכיר ציורי שמן. התמונות מופיעות ברזולוציה גבוהה, דבר המקנה לפלט איכות של צילום. ניתן להשתמש בקנבס אמנותי בפרסום חוץ ובפרסום פנים, כי החומר חזק, לא נקרע בקלות ועמיד למים.
טקסט מבריק – נייר הדומה לדפי מגזינים, בעל גימור חלק וברק בהיר, שההדפסה עליו יוצרת איכות של צילום בברק אחיד. מתאים בעיקר לשימוש בשטחי פנים, כגון פוסטרים ועלונים.
ויניל – חומר סינתטי עמיד, הניתן לציפוי ב–UV לתוספת ברק והגנה. ההדפסה עליו נראית במרקם גרגרי ולעיתים מפוקסל, אך בהתבוננות מרחוק היא נראית דומה לאיכות צילום, לכן החומר משמש להדפסות גדולות הנראות ממרחק. ויניל עמיד למים, קמטים, קריעה, ובצירוף עם דיו ארכיוני הוא עשוי להיות עמיד למספר שנים.
ניתן להוסיף חומרי דבק בגב כל אחד מהחומרים האחרים, ליצירת מדבקות, המאפשרות התקנה קלה יותר של הדף המודפס על סוגי משטחים רבים. הדבר שימושי למשל בשלטי חלונות ראווה, שלטים על משאיות ומכוניות, תצוגות בתערוכות, טפטים ועוד.
דיו להדפסה בפורמט רחב

דיו המשמש להדפסה בפורמט רחב מורכב משני חומרי יסוד, ממס וצבען (פיגמנט). איכות ההדפסה בדיו זה נקבעת בהתאם להרכב הממס והצבען.
ההדפסה מתבצעת באמצעות ראשי הדפסה המותקנים במדפסות הדיגיטליות, דרכם מוזרק הדיו למצע ההדפסה. ישנם ראשי הדפסה הפועלים בטכנולוגיות שונות, שהמשותף להן הוא נחירי הזרקת הדיו המצויים בראש ההדפסה. ראשי ההדפסה קטנים במיוחד וגודלם מיקרונים בודדים (1:1,000,000 למטר); דרישה זו קובעת את תכונותיו הפיזיקליות (צמיגות, מתח פנים וכו') של הדיו.
דיו להדפסה בפורמט רחב > סוגי דיו

בדפוס הדיגיטלי בפורמט רחב, קיימים סוגי דיו שונים, וזאת בהתאם למדפסת המותקנת ולאפליקציית ההדפסה. ההבדלים בין סוגי הדיו נעוצים בסביבת החומר בו מצוי הצבע.
דיו מבוסס מים - דיו בו הממס העיקרי הוא מים. הצבענים בדיו זה עתידים להיות מסיסים במים (dye), או שאינם מומסים במים (pigment). צבענים שאינם מומסים מבטיחים עמידות גבוהה יותר לאור ולתנאי מזג אוויר (מתאימים לשילוט חוצות). דיו מבוסס צבענים המומסים במים יוצר תמיסה יציבה, אך הוא עמיד פחות (מתאימים להדפסות המוצגות במקומות סגורים).
דיו מבוסס ממסים אורגניים (solvent) - בעת ההדפסה מתאדה הממס ומאפשר ייבוש מהיר על מצע ההדפסה. דיו זה מאפשר איכות הדפסות טובה על מגוון רחב של מצעים, הוא עמיד לאור שמש ולתנאי מזג אוויר קשים, והוא זול לייצור. המרכיב העיקרי בו מזיק לסביבה ויוצר אדים רעילים, ועל כן הוא מצריך סביבת עבודה ייעודית ומאווררת. החקיקה בשנים האחרונות לטובת איכות הסביבה הביאה להפחתה בשימוש בדיו זה, על אף שינויים גדולים שנוצרו בהרכב הממסים שבו. חברות הדיו מציעות כיום דיו המבוסס על ממסים ידידותיים לסביבה, כגון "דיו אקולוגי" (eco solvent ink) המכונה לעיתים "דיו סולבנטי רך" (mild solvent ink).
דיו אולטרה סגול - דיו המבוסס על חומרים הרגישים לאור אולטרה סגול, בדומה ליתר סוגי הדיו; עם חשיפת החומרים לאור האולטרה סגול, מתקשה הדיו מיידית ויוצר שכבת צבע עמידה במיוחד על גבי המצע. על כן ניתן להשתמש בו גם על משטחים נוקשים, בין היתר זכוכית, עץ, מתכת ואריחי קרמיקה. הדפסה זו מהירה, אין צורך להמתין לייבוש המים או התאדות הממס. החומרים במצבם הנוזלי רעילים, אך דיו זה נחשב לידידותי לסביבה, משום שכל מרכיביו הופכים מנוזל למוצק, מבלי לפלוט אדים לאוויר.
קיימים מספר סוגי דיו בהם נעשה שימוש מועט:
דיו מבוסס שמן - דיו מפולימר המקשר בין לכה וצבענים. יישומיו של דיו זה מוגבלים ומעטים משתמשים בו בדפוס הדיגיטלי (התעשייתי) רחב הפורמט.
דיו לטקס - דיו חדש המתבסס ברובו על מים בשילוב חלקיקי צבענים המצויים בתוך קפסולת פולימר (לטקס). הדיו ידידותי לסביבה ועמיד בתנאי מזג אוויר משתנים, הוא אינו מוגבל להדפסות פנים והוא נטול ריח. משמש בהדפסות טקסטיל, שימושים תעשייתיים, דקורציות, עיצוב פנים ועוד. דיו לטקס תואם מספר קטן של טכנולוגיות דפוס, אך במקביל נעשים פיתוחים להתאמתו לטכנולוגיות חדישות ולדגמים חדשים של ראשי הדפסה.
דיו קרמי - דיו במודל צבע CMYK המורכב מתערובת של צבע פיגמנטי, אבקת זכוכית, מרכיב כוהלי ומרכיבים נוספים, משמש להדפסה דיגיטלית קרמית על זכוכית.
מספר חברות ברחבי העולם מייצרות דיו לדפוס הדיגיטלי בפורמט רחב, בהן Toyo Ink,‏ 3M,‏ Nazdar,‏ Fujifilm Sericol, ובישראל Bordeaux Digital PrintInk.
ראו גם

הדפסה על קנבס
סאיטקס קורפוריישן
הערות שוליים

↑  David Whitbread, The Design Manual, page 312
↑  William E. Kasdorf, The Columbia guide to digital publishing, page 320
ילדתי מרוסיה

| --- | --- |
 שיר
 יצא לאור:  1954 
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  רוסית 
 כתיבה:  מיכאיל פיליפנקו 
 לחן:  יבגני רודיגין 
 
"ילדתי מרוסיה" (מוכר גם בשם "אט זורם הנחל") הוא גרסה עברית לשיר רוסי בשם החֻזְרָר מאוראל (מרוסית: "Уральская рябинушка"), שנכתב על ידי מיכאיל פיליפנקו והולחן על ידי יבגני רודיגין בשנת 1954.
את מילות השיר בעברית כתב אפי נצר ברוח השיר המקורי.
רקע

בשיר, מתוארת נערה כפרית מעיירה קטנה למרגלות הרי אורל (המפרידים בין רוסיה לאוקראינה), אשר פונה אל עץ החֻזְרָר (המכונה גם עוזרד, ברוסית "ריאבינה") ומבקשת את עזרתו לבחור מבין שני מחזריה. הגרסה העברית בתרגום אפי נצר משנות השישים של המאה העשרים, אינה תרגום ישיר של המקור הרוסי, אך נכתבה ברוחו. כך לדוגמה, ניתן לראות כי העץ שבמוקד השיר של נצר הוא עץ אלון, וכן כי הנערה בשירו של נצר יושבת בביתה ומחכה לשובו של אהובה. באותה עת, פחות או יותר (1968), תורגם השיר לעברית גם על ידי ארנון מגן מקיבוץ גבעת ברנר. השיר בתרגומו נקרא 'רבינה'.
השיר נפוץ ברחבי העולם וזכה לתרגומים וגרסאות רבות, בין היתר בפינית ובסינית.
אחת מהגרסאות היא גרסה תורנית, שחוברה עבור מחנה הקיץ של תנועת נוער חרדית בשם "בני תורה", מייסודו של הרב ברוך מרדכי אזרחי, ראש ישיבת 'עטרת ישראל' בירושלים. בשנת 1967 ייסד הרב אזרחי את תנועת הנוער שלו במטרה למשוך בחורים מישיבות תיכוניות אל עולם הישיבות הליטאיות, והתנועה קיימה מחנות קיץ מסובסדים וכך הצליחה לסחוף בחורים רבים לשורותיה. ייתכן שאת המילים לגרסה התורנית, שהייתה המנון מחנה הקיץ, חיברה אשת הרב, שולמית אזרחי, שמספרים עליה שהייתה מושכת בעט.
רקע > ביצועים

בין מבצעי השיר ניתן למצוא את ליאור ייני, צמד הדודאים, להקת השובלים, זמרי אפי נצר, שרהל'ה שרון, גבי ברלין, חבורת בית רוטשילד ולהקת הגבעטרון.
הערות שוליים

1 2 3  ילדתי מרוסיה, באתר זמרשת
↑  ילדתי מרוסיה, באתר הספרייה הלאומית
פיני בלילי

בלילי במהלך משחק כדורגל חופים, נתניה 2008
פיני בלילי (נולד ב-18 ביוני 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

בלילי נולד בבת ים לשמעון וקלרה ובילדותו אובחן עם הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות שבגללה החל לעסוק בספורט.
שיחק בקבוצת הנוער של שמשון תל אביב. בעונת 1996/1997 עלה לקבוצה הבוגרת של שמשון ושנה לאחר מכן עבר לקבוצת הפועל תל אביב, בה שיחק עד עונת 2002/2003. היה שותף לזכיית הפועל תל אביב בגביע המדינה בשנת 1999 ובדאבל בשנת 2000, בעונה שזכתה לכינוי 'עונת התינוקות של קשטן', שכן בנוסף לבלילי פרצו בעונה זו גם סלים טועמה, כפיר אודי ועמרי אפק, כולם שחקנים צעירים שהיו בני טיפוחיו של המאמן דרור קשטן. בעונת הדאבל כבש בלילי 12 שערים בכל המסגרות, כולל שער הניצחון במשחק מול הפועל כפר סבא באצטדיון בלומפילד, שהבטיח מעשית את האליפות, ובגמר הגביע מול בית"ר ירושלים בישל לדיאן ראצ'וניצה את השער הראשון במשחק. בלילי גם זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו הראשון של הפועל תל אביב בשנת 2002, ובאותה שנה היה שותף להעפלת הקבוצה לרבע גמר גביע אופ"א, הישג השיא של קבוצה ישראלית במפעל.
בעונת 2003/2004 עבר לקבוצת הכדורגל הטורקית איסטנבולספור. בלילי נקנס על ידי פיפ"א בסכום של 4,000 דולר בשל מעברו למועדון קייסריספור הטורקי שבו שיחק בעונה שלאחר מכן, ושאותו עזב בשנת 2005 בשל חוב כספי.
לקראת עונת 2005/2006 הצטרף בלילי אל העולה החדשה סיוואספור, ושם עשה את מירב שנותיו בטורקיה. במקביל הצטרף בשנת 2008 לקבוצת כדורגל החופים של ראש העין, בה שיתף פעולה עם איציק זוהר. בעונת 2008/2009 סייע לסיוואספור לסיים במקום השני בליגה, אחרי בשיקטש אשר זכתה באליפות. למרות ההישג, שהביא לקבוצה גם מקום במוקדמות ליגת האלופות, בחר בלילי לעזוב את סיוואספור אחרי ארבע שנים בקבוצה, בעיקר בשל מיעוט דקות המשחק שלהן זכה בחציה השני של העונה.
בקיץ 2009 הצטרף בלילי לקבוצת אנטליהספור מעיר הנופש אנטליה. ב-30 בספטמבר 2009 קיבל בלילי אזרחות טורקית לאחר שהייה בטורקיה במשך 7 שנים. כמו כן קיבל את השם הטורקי אטאקן אויגון.
ב-16 ביוני 2010 חזר בלילי לישראל וחתם בבני יהודה תל אביב. בלילי שיחק שנתיים בבני יהודה ובתום חוזהו בסוף עונת 2011/2012 שוחרר מהקבוצה.
לאחר שנותר ללא קבוצה במהלך הקיץ, ב-17 באוקטובר 2012 חתם בלילי במכבי עירוני בת ים מליגה א'. החל מדצמבר 2012 שימש בלילי גם כמאמנה הזמני של הקבוצה, ולקראת עונת 2013/2014 מונה למנהל המקצועי ולעוזר המאמן בקבוצה, במקביל להמשך פעילותו כשחקן.
בקיץ 2014 פרש בלילי ממשחק פעיל, ומונה למאמן החלוצים במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. לאחר מכן שימש בתפקיד זה גם במחלקת הנוער של בית"ר טוברוק.
ב-7 בדצמבר 2015 מונה בלילי למאמנה של הפועל אשדוד מליגה ג'. במרץ 2016 סיים את תפקידו בקבוצה.
לומד לתואר ראשון בחינוך וחברה עם התמקדות בהכשרות בספורט בקריה האקדמית אונו.
קריירה > נבחרת ישראל

בשנת 2000 היה מעורב בלילי במה שזכה לכינוי "פרשת הנבחרת הצעירה", במסגרתה הואשם יחד עם עוד שישה שחקנים מהנבחרת הצעירה של ישראל בהפרת הקוד האתי בכך שקיים יחסי מין עם צעירה בת 17 ערב משחק הנבחרת. בלילי הושעה על ידי בית הדין של ההתאחדות לכדורגל לשנתיים מפעילות בנבחרות הלאומיות ועוד שנתיים על תנאי, אך זכה לחנינה בינואר 2002.
ב-3 ביוני 2000 ערך בלילי את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת של ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת הונגריה. כבר במשחק זה כבש את שערו הראשון בנבחרת. בדיוק שלושה חודשים מאוחר יותר, במהלך משחקי מוקדמות מונדיאל 2002, הבקיע את שערו הראשון במסגרת רשמית, מול נבחרת ליכטנשטיין. בלילי שיחק במדי הנבחרת גם במשחקי מוקדמות יורו 2004, מוקדמות מונדיאל 2006 ומוקדמות יורו 2008.
ב-17 באוקטובר 2007 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת בלארוס. בסך הכל רשם 29 הופעות במדים הלאומיים, בהן כבש 7 שערים.
חיים אישיים

לבלילי בן מנישואיו הראשונים. הוא נשוי בשנית להילה, ולהם תאומים ובת.
מתגורר בראשון לציון.
הוא בעל אזרחות טורקית עוד מימיו כשחקן בליגות הטורקיות.
תארים

אליפות: 1999/2000
גביע המדינה: 1998/1999, 1999/2000
גביע הטוטו: 2001/2002
הערות שוליים

1 2 3  ערן נבון, אם אין אני לי, בלילי, באתר ישראל היום, 24 בינואר 2014
↑  תומר גנור ומשה גוזגל, עיתוני טורקיה: "פיני בלילי רכש מצוין", באתר ynet, 11 באוגוסט 2003
↑  גור מוטולה, פיפ"א קנסה את בלילי ב-4,000 דולר, באתר ynet, 27 ביוני 2005
↑  אשר גולדברג, פיני בלילי עוזב את קייסריספור הטורקית, באתר הארץ, 26 ביולי 2005
↑  תומר גנור, טורקיה: פיני בלילי עובר לעולה החדשה סיוואספור, באתר ynet, 13 באוגוסט 2005
↑  ליאור טימור, ‏חופים: פיני בלילי ישתף פעולה עם איציק זוהר, באתר ONE‏, 15 במאי 2008
↑  בלילי קיבל אזרחות טורקית: אני מאושר", באתר ONE‏, 29 בספטמבר 2009
↑  דנה בהט, ‏פיני בלילי חוזר לישראל: חתם לשנתיים בבני יהודה, באתר ONE‏, 16 ביוני 2010
↑  שירלי בר דיין, ‏חוזר למגרש: פיני בלילי חתם במכבי עירוני בת ים מליגה א', באתר ערוץ הספורט, 17 באוקטובר 2012
↑  יגאל אנטבי ופיני בלילי חוזרים להפועל ת"א, באתר nrg‏, 3 באוגוסט 2014
↑  גייל מיכאלי, פיני בלילי סיים את תפקידו בהפועל אשדוד, באתר דאבל פס, 17 במרץ 2016
↑  מהאצטדיון לספסל הלימודים, haifahaifa ‏4 בנובמבר 2018
↑  עמיחי שלו, פיני בלילי: היגואר האדום, באתר ynet, 23 בינואר 2001
יהוא

ערך זה עוסק במלך מקראי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
יהוא הורג את איזבל. ציור מעשה ידי אנדראה קלסטי מהמחצית הראשונה של המאה ה-17.
יֵהוּא בֶן יְהוֹשָׁפָט בֶּן נִמְשִׁי (גם יֵהוּא בֶן-נִמְשִׁי) היה מלך ישראל ולפי הכרונולוגיה המסורתית מלך על ממלכת ישראל בשנים 842 עד 814 לפנה"ס, לאחר שביצע הפיכה נגד קודמו, יורם. על פי התיאור במקרא, ההפיכה של יהוא החלה ביוזמת הנביא אלישע, שמימש את הציווי של ה' לאליהו הנביא, מורו (ספר מלכים א', פרק י"ט, פסוק ט"ז).
יהוא הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות.
מוצא משפחתו

לפי חז"ל ורבים ממפרשי המקרא, התייחס יהוא לשבט מנשה.
יש משערים כי היה צאצא של משפחת המלוכה הקיימת, משפחת עמרי. השערה זו עשויה להסביר הן את העובדה שיהוא מכונה "בן עמרי" בכתובות של שלמנאסר השלישי מלך אשור, הן את העובדה שבעת עלייתו לשלטון חיסל יהוא את בית אחאב בלבד, ולא את כל בית המלוכה.
דעה נוספת בחקר המקרא היא שיהוא לא היה ממשפחת עמרי. הכינוי "בן פלוני" בכתובות האשוריות איננו מתייחס לאביו של השליט דווקא אלא למייסד השושלת. ומאחר שהאשורים כינו את ממלכת ישראל בשם "בית עמרי", על שם מייסד השושלת החשובה, גם מלך שאיננו מצאצאיו יכול היה להתכנות "בן עמרי" (קרי מלך בית עמרי).
מרד יהוא

מרד יהוא הביא לידי שידוד מערכות מדיני, דתי וחברתי במלכות ישראל. מבחינה מדינית הביא מרד זה לניתוק היחסים בין ממלכת ישראל לממלכת יהודה מחד, ולניתוק הקשרים עם צור וצידון מאידך. תוצאות אלו הכניסו את ממלכת ישראל לתקופת שפל מדיני ולהשתעבדותה לאשור. מבחינה דתית הביא מרד זה לחיסולה של עבודת הבעל בממלכת ישראל. זו נעקרה כליל ולא שבה אליה עוד.
מרד יהוא נראה, לכאורה, כהפיכת חצר רגילה: יהוא שימש עוד בימי אחאב בשרות הממלכתי, וייתכן ששירת בחיל המשמר האישי של המלך. אולי אף היה נוכח בעת נבואת המוות שניבא אליהו לאחאב, ביחד עם בִּדְקַר, שלישו). בעת שהחל במרד, שימש יהוא כאחד משרי הצבא של יורם וחנה עם צבא ישראל ברמות גלעד, שם נמשח למלך על ידי אחד מבני הנביאים, שליחו של אלישע הנביא, והוכרז כמלך על ידי אנשי הצבא ועל ידי רעיו שרי הצבא. יהוא מיהר ליזרעאל, שם שהה בחופשת החלמה המלך יורם שנפצע בקרב רמות גלעד נגד חזאל מלך ארם. יהוא הרג את יורם וגם את אחזיהו, מלך יהודה שבא לבקר את יורם, דודו. יהוא לא הסתפק בכך, והרג גם את איזבל, אמו של יורם, וכן ציווה לשרי יזרעאל להוציא להורג את כל בית אחאב, את הנאמנים והמקורבים לו.
התמונה העולה מן המרד היא כשל הפיכה צבאית טיפוסית – המהפכה הורכבה מקציני צבא והונהגה על ידי אחד הקצינים הבכירים. כאשר הצליחו ראשי ההפיכה להרוג את המלך, הקפידו על השמדת כל הטוענים האפשריים לכתר, תוך העברת נאמנותם של כל פקידי המלך ושאר הצבא אל השלטון החדש.
מרד יהוא פרץ מחוגי הצבא. ראשוני התומכים ביהוא היו ”שָׂרֵי הַחַיִל” (מלכים ב', ט', ה'). ניתן להסביר תמיכה זו כתגובה על מדיניותו הצבאית הכושלת של יורם בן אחאב, שבראשית מלכותו לא הצליח לדכא את מרד מישע מלך מואב, ולאחר מספר שנים הוכה במלחמתו נגד חזאל הארמי ברמות גלעד. הכשלונות הצבאיים הובילו לצמצום מקורות ההכנסה של ישראל מהשליטה על קווי המסחר בעבר הירדן (באותה מידה שיהודה איבדה הכנסות מהמסחר הערבי וממכרות הנחושת בעבר הערבה המזרחי, כתוצאה ממרד אדום).
גורם נוסף הוא הנביאים, אשר מתוארים כיריבים של איזבל, אשת אחאב ואמו של יורם. בתחילת מלכות אחאב ביקשה איזבל להכרית את "נביאי ה'", אך עובדיהו "אֲשֶׁר עַל הַבָּיִת" (מבכירי שריו של אחאב) הסתיר מאה נביאים (מלכים א', י"ח, ד'). לאחר רצח נבות היזרעאלי בידי אחאב ואיזבל חזה אליהו הנביא לשניהם עונש מוות, נוסף להשמדה מוחלטת של בית המלוכה, בשל חטאיהם הדתיים בעבודה זרה. מאוחר יותר, בתקופת אלישע, אשר המליך את יהוא, מוזכרים מספר פעמים בני הנביאים. תיאורי מרד יהוא במקרא רצופים באזכורים לנבואת ההשמדה שניבא אליהו על בית אחאב, וניכר מהסיפור שיהוא פעל במודע בהשראת אליהו. לדוגמה, אליהו ויהוא הם האישים היחידים בתנ"ך שהעידו על עצמם שקינאו לה'.
גורם אחר במרד היו בני רכב המוזכרים בספר ירמיהו, שם נכתב כי אביהם, יהונדב בן רכב, ציווה עליהם: ”לֹא תִשְׁתּוּ יַיִן אַתֶּם וּבְנֵיכֶם עַד עוֹלָם. וּבַיִת לֹא תִבְנוּ וְזֶרַע לֹא תִזְרָעוּ וְכֶרֶם לֹא תִטָּעוּ וְלֹא יִהְיֶה לָכֶם כִּי בָּאֳהָלִים תֵּשְׁבוּ כָּל יְמֵיכֶם לְמַעַן תִּחְיוּ יָמִים רַבִּים עַל פְּנֵי הָאֲדָמָה אֲשֶׁר אַתֶּם גָּרִים שָׁם” (ירמיהו, ל"ה, ו'–ז'). יהונדב בן רכב מוזכר במרד יהוא, כמי שעמד לצד יהוא בהשמדת עובדי הבעל. על פי תאורים אלה, זוהי קבוצה דתית-קיצונית, קנאית, שראשיתה בהשמדת פולחן הבעל על ידי יהוא, ופעילותה נמשכה לפחות עד תקופת ירמיהו (סוף ימי בית ראשון).
פעולות יהוא בעת המרד

על אופיו הקיצוני של יהוא ועל מניעיו, מלמדות במידה מסוימת גם פעולותיו. יהוא לא היסס להרוג את איזבל, בת מלך צור, ולנתק בכך את הקשרים הכלכליים עם צור, וייתכן גם עם ערי פיניקיה האחרות. יהוא לא נרתע גם מלהרוג את אחזיה, מלך יהודה, ולנתק בכך את הקשרים ואת שיתוף הפעולה בין ישראל ויהודה. יתר על כן, הוא לא הסתפק בהריגת כל בית אחאב בישראל, והרג גם את כל אחי אחזיה מלך יהודה, שהיו גם הם מצאצאי אחאב דרך עתליה בתו (אבל לא את צאצאיו של אחזיה מלך יהודה). מפעולותיו אלו משתקפת שנאה עמוקה אל בית אחאב ואל כל מי שהיה קשור עמו בקשרי ידידות ומשפחה.
על המניעים הדתיים של יהוא ניתן ללמוד מהכרתת פולחן הבעל בישראל, שכתוצאה מכך עבודת הבעל הצורית נעקרה כליל מישראל ולא חזרה אליה עוד.
התוצאות המדיניות של מרד יהוא

תוצאותיו המדיניות של המרד היו: השמדת בית אחאב, המתת אחזיהו מלך יהודה, הריגת איזבל ומקורביה והשמדת פולחן הבעל ועובדיו – כל אלו הביאו לניתוק היחסים בין מלכות שומרון ליהודה (בה עלתה למלוכה עתליה בת אחאב), ולניתוק מצור וצידון. ניתוק זה היה חייב להחליש את ישראל מבחינה כלכלית, צבאית ומדינית, וכך בלטה חולשתה של ישראל בהתמודדות מול ארם. ייתכן שבשל כך מיהר יהוא לשלוח אל שלמנאסר השלישי משלחת כניעה בעת מסעו של שלמנאסר לאזור בשנת 841 לפנה"ס. משלחת כניעה זו לא נזכרת במקרא, אך היא הונצחה על אסטלה המכונה 'האובליסק השחור' שנמצאה בכלח, עיראק. כאמור, בתיאורים האשוריים נקרא המלך "יהוא בן עמרי"; יש לציין כי הדבר אינו מחייב את ההשערה שיהוא היה צאצא של עמרי, שכן מבחינת האשורים, נקראה ממלכת ישראל בשם "בית עמרי" עד לסיום קיומה, בלי להתחשב בתהפוכות השלטון שחלו בה בדורותיה האחרונים.
לאחר קרב קרקר (853 לפנה"ס) שבו לקח חלק אחאב, חזר שלמנאסר השלישי והתעמת עם ברית 'מלכי חוף הים' גם בשנים 849 לפנה"ס, 848 ו-845. בשנת 843 התחוללה מהפכת חצר בדמשק וחזאל תפס את כס השלטון, ב-842 לפנה"ס התחולל מרד יהוא. שני אלו הביאו לפירוקה של הברית, או לפחות להסתלקותה של ישראל מברית זו. בשנת 842 היה שלמנאסר טרוד בצפון סוריה (באזור הר אמנוס), ורק ב-841 לפנה"ס הוא חזר ופנה נגד דמשק, ופעם אחרונה בשנת 838. אלא שהצלחתו הייתה חלקית בלבד: הוא הצליח להכניע כמה מבעלי בריתה הקודמים של דמשק, אך לא עלה בידו להכניע את חזאל.
כל עוד נמשך הלחץ האשורי על ארם, בשנים 841 ו-838, לא הורגשה חולשת ישראל ביחסיה עם דמשק, אולם כאשר זנח שלמנאסר את ניסיונותיו להכניע את דמשק ופנה לטפל באזורים אחרים, חידשו הארמים את לחצם על ישראל (מל"ב י, לב-לג). חזאל הכה את יהוא והשתלט על יישובי ישראל בעבר הירדן המזרחי – מן הבשן ועד ערוער שעל נחל ארנון. ככל הנראה, בסוף ימי יהוא (בשנת 814, שנת 28 למלכו), חדר חזאל לגדה המערבית, עבר את ארץ שומרון, הגיע עד גת וקיבל מס מיהואש בן אחזיהו מלך יהודה (ספר מלכים ב', פרק י"ב, פסוקים י"ח–י"ט).
בימי בנו יהואחז הגיעה הממלכה לנקודת השפל הקשה ביותר ביחסיה עם חזאל: "כִּי לֹא הִשְׁאִיר לִיהוֹאָחָז עָם כִּי אִם חֲמִשִּׁים פָּרָשִׁים וַעֲשָׂרָה רֶכֶב וַעֲשֶׂרֶת אֲלָפִים רַגְלִי כִּי אִבְּדָם מֶלֶךְ אֲרָם וַיְשִׂמֵם כֶּעָפָר לָדֻשׁ". רק בימי יואש, נכדו של יהוא, החלה הממלכה להתאושש, ובימי בנו ירבעם השני היא הכניעה את ארם ועצמתה הגיעה לשיא חסר תקדים.
דמותו במקרא

קריאה פשוטה בספר מלכים מציירת את דמותו של יהוא כממלא רצון האל באופן מידי ומהיר. יהוא מצווה על ידי הנביאים ופועל מיד, "זריז ומקדים למצוות". הוא איננו מתמהמה ואינו נרתע ממעשים נועזים וקשים ומיד לאחר משיחתו למלך יוצא להרוג את יהורם. הוא פועל במודע להגשמת נבואת אליהו, ומצווה להשליך את גופת יהורם בכרם נבות היזרעאלי באופן שיממש אותה במלואה. דמות זו של יהוא היא מהדמויות בממלכת ישראל שזכו ליחס החיובי ביותר בספר מלכים כפי שכתוב עליו: " וַיֹּאמֶר ה' אֶל יֵהוּא יַעַן אֲשֶׁר הֱטִיבֹתָ לַעֲשׂוֹת הַיָּשָׁר בְּעֵינַי כְּכֹל אֲשֶׁר בִּלְבָבִי עָשִׂיתָ לְבֵית אַחְאָב".
באופן הפוך לחלוטין, ניתן לצבוע את דמותו של יהוא כדמות גסה וברוטאלית אשר ממהרת לשפוך דם ואצה להרוג גם את המלך וגם את בני ביתו, וראיה לכך ניתן לראות בדברי הנביא ספר הושע, פרק א', פסוק ד': "וַיֹּאמֶר ה' אֵלָיו קְרָא שְׁמוֹ יִזְרְעֶאל כִּי עוֹד מְעַט וּפָקַדְתִּי אֶת דְּמֵי יִזְרְעֶאל עַל בֵּית יֵהוּא וְהִשְׁבַּתִּי מַמְלְכוּת בֵּית יִשְׂרָאֵל". ייתכן שיהוא הסווה את ההפיכה השלטונית והפעולות הרצחניות שליוו אותה בנבואתו של אליהו (או בנבואה עצמאית או מומצאת) ועל כך מגנה אותו עמוס. אפשרות אחרת, התואמת את הערכתו החיובית בספר מלכים, תבאר שמעשיו הקיצוניים בהשמדת בית אחאב היו מוצדקים רק לתכליתם העליונה, אך לאחר שביתו שלו התדרדר לשחיתות וסיאוב בימי הושע ממילא אבדה למפרע ההצדקה לשפיכות הדמים הקשה שהעלתה אותו לשלטון בישראל.
למרות כל פעולותיו, הלך יהוא באחרית ימיו ונטה אחר עבודה זרה של עגלי הזהב שעשה ירבעם. בשל כך נענש יהוא על דמי בית אחאב. רבי יהודה הלוי רואה את ההבחנה שעשה יהוא בין עגלי הזהב לבין הבעל, בכך שעגלי הזהב נתפסו בעיניו כעבודת האלוקים בהגשמה, בשונה מעבודת הבעל שהייתה בעיניו עבודה זרה.
דמותו בארכאולוגיה

תיעוד חוץ-מקראי של יהוא התגלה בכמה ממצאים ארכאולוגיים.
שם משפחתו של יהוא (נמש) נתגלה על גבי חרסים בחפירות הארכאולוגיות בתל-רחוב, לצד מפעל עם עשרות כוורות עשויות טין לצורך מסחר בדבש. כנראה שמוצא משפחתו של יהוא היה מהאזור הזה.
באובליסק השחור מוצגת תמונתו של יהוא מלך ישראל כשהוא כורע לרגלי שלמנאסר השלישי. בשולי התמונה נמצאת הכתובת הבאה המפרשת את התמונה:
קבלתי את המס של יהוא בן עמרי: כסף, זהב, ספל זהב, קערת זהב, גביעי זהב, דליי זהב, בדיל, חוטר מלכות וכלי נשק(?).
יהוא גם נזכר פעם נוספת באנלים של שלמנאסר השלישי שנמצאה בכלח:
בשנה השמונה-עשרה למלכותי חציתי את נהר פרת בפעם השש-עשרה. חזאל מארץ דמשק בטח בצבאותיו הרבים וכינס את חייליו. את הר שניר, בפסגת ההר אשר מול הר הלבנון עשה לו למעוז. נלחמתי עמו והבסתיו. 16,000 מטובי חייליו הרגתי בחרב. 1121 מרכבות, 470 פרשים ואת המחנה שלו תפסתי שלל. הוא (חזאל) נמלט להצלת חייו. רדפתי אחריו. בדמשק עיר מלכותו סגרתי עליו, כרתי את גניו. המשכתי (במסעי) עד הר החורן. ערים לאין מספר הרסתי, החרבתי, באש שרפתי ונשאתי את שללן אשר לא יימנה מרוב. התקדמתי עד הר בעל-ראש, צוק המזדקר מול הים. הצבתי שם את צלם מלכותי. באותה העת קיבלתי מס מאנשי צור, מאנשי צידון ומיהוא בן עמרי.
אזכורים אחרים בתרבות

באנגלית נעשה שמו של יהוא (Jehu, נהגה "גִ'יהוּ") כינוי לנהג מהיר או פרוע, וזאת בגלל הפסוק שבו נאמר עליו "כי בשיגעון ינהג".
"יהוא" - מחזה מאת גלעד עברון, בבימוי חנן שניר, תל אביב: תיאטרון הבימה, 1992.
בשיר "איזבל" שכתב הפזמונאי וחבר הכנסת עקיבא נוף, בו הוא מתאר את רגעיה האחרונים של איזבל, הוא גם מתאר את יהוא הנוהג בשיגעון ומתקרב לבית המלוכה על מנת להרוג את איזבל.
רחובות על שם המלך יהוא יש בערים אשדוד ובאר שבע.
ראו גם

יהוא (שם פרטי)
לקריאה נוספת

עדין שטיינזלץ, ‏דמויות מן המקרא, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1980, פרק י"א - "יהוא - מלך ישראל"
דמותו של יהוא ד"ר בנימין אופנהיימר באתר דעת
משה גרנות, "התנ"ך - כף החובה", הוצאת ירון גולן, 1986, פרק 12: דמויות מופת, פרק משנה ח', עמוד 127.
ישראל רוזנסון, סיפור יהוא ושאלת המסר הכפול מגדים כה, הוצאת תבונות, תשנ"ו, עמ' 111–124
אלחנן סמט, מרד יהוא, 2023.
הערות שוליים

↑  Purdue researcher verifies the existence of 53 people mentioned in the Hebrew Bible, בעקבות מחקר שנערך באוניברסיטת פורדו, אינדיאנה, ארצות הברית
↑  רשימת הדמויות מופיעה בסוף מאמר זה
↑  בראשית רבה (וילנא) צ"ז, ה'; במדבר רבה (וילנא) י"ד, ד'; פסיקתא רבתי (איש שלום) ג; מדרש הגדול, בראשית מ"ח, כ'; ובמקורות נוספים.
↑  פירוש החומש לרב שמואל בן חפני גאון, בראשית מ"ח, כ' (מהדורת רב אהרן גרינברג בהערה); רש"י, בראשית מח, ח; רבי חיים פלטיאל, שם; רבנו בחיי, שם; ועוד רבים.
↑  א' ברוכי-אונא, 'בית עמרי, בית אחאב ובית יהוא: קרבת דם וקרבות דמים', בית מקרא נח (ב) (תשע"ג), עמ' 5¬-30
↑  מרדכי כוגן, מלכים, כרך שני: מלכים ב ב–כה (מקרא לישראל; תל אביב: עם עובד, תש"ף), עמ' 484
↑  ספר מלכים ב', פרק ט', פסוק כ"ה
↑  ספר מלכים א', פרק כ"א, פסוקים י"ט–כ"ג
↑  אחזיה היה בנה של עתליה בתו של אחאב מלך ישראל
↑  ספר מלכים ב', פרק י'
↑  יהוא אומר ליהונדב בן רכב "לְכָה אִתִּי, וּרְאֵה בְּקִנְאָתִי לַה'" (מלכים ב, י ט"ז), ואילו אליהו אמר לאלוהים "קַנֹּא קִנֵּאתִי לה' אֱלֹהֵי צְבָאוֹת" (מלכים א, יט י).
↑  מלכים ב', י"ג, ז'
↑  מלכים ב, י ל
↑  ב"צ לוריא, מלכי בית יהוא, בית מקרא, תשמ"ח
↑  בנימין אופנהיימר, "משמעותו של סיפור יהוא (מל"ב ט'-י')", עז לדוד: קובץ מחקרים בתנ"ך מוגש לדוד בן-גוריון במלאת לו שבעים ושבע שנים, הוצאת החברה לחקר המקרא בישראל, 1964, עמ' 292
↑  ישראל רוזנסון, סיפור יהוא ושאלת המוסר הכפול, מגדים, תשנ"ו
↑  ראו במאמרו של הרב אלחנן סמט, מרד יהוא, נספח
↑  ראו בספר הכוזרי, מאמר ד, סעיף יד
↑  עודד, בוסתנאי. "תולדת עם ישראל בימי בית ראשון כרך ב" עמ' 240
↑  Jehu באתר dictionary.com
↑  מילות השיר "איזבל", באתר שירונט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313930205171  GND: 118849867  ISNI: 0000 0000 9111 7140  LCCN: n90727525  NCL: 013572600  VIAF: 42635215   WorldCat (עם VIAF): 42635215 
יהוא כורע ברך לפני שלמנאסר השלישי כמתואר באובליסק השחור
איור של התיאור לעיל
יהוא מביא מנחות לשלאמנאסר השלישי, האוביליסק השחור