stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורדליה וילסון
הערות שוליים

↑  Other Exhibits" in El Palacio, vol. 5, no. 6 (1918), Journal of the Museum of New Mexico & the School of American Research, Santa Fe, NM, p. 91.
↑  Hewett, Edgar L., "On the Opening of the Art Galleries" in Art and Archaeology: The Arts Throughout the Ages, vol. 7, nos. 1-2 (January–February 1918), Washington D.C., pp. 50–54.
↑  Art and Archaeology, Archaeological Institute of America, 1918. (באנגלית)
↑  Walter, Paul A. F., "Art in War Service" in Art and Archaeology: The Arts Throughout the Ages, vol. 7, nos. 1-2 (January–February 1918), Washington, D.C., pp. 395–409
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קורדליה וילסון".
קורדליה וילסון, שביל הררי
קורדליה וילסון, לאחר השלג הראשון
ארטם דובביק

אָרְטֵם אולכסנדרוביץ' דוֹבְבִּיק (באוקראינית: Артем Олександрович Довбик;‏ 21 ביוני 1997 בצ'רקאסי שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת רומא מהסרייה א ובנבחרת אוקראינה.
קריירת מועדונים

דובביק, יליד צ'רקאסי שבאוקראינה, הוא תוצר של אקדמיית הכדורגל צ'רקסי דניפרו אליה הגיע לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר המקומי. בעונת 2014/15 זכה עם צ'רקסי דניפרו בליגה האוקראינית השנייה וכבש שבעה שערים. אחר כך נשלח דובביק להשאלה לשלושה חודשים במועדון המולדובי זאריה בלץ, עמו זכה בגביע המקומי בשנת 2016.
הוא שב לאוקראינה בקיץ 2016 ממולדובה וחתם על חוזה עם דניפרו באוגוסט אותה שנה. דובביק כבש שישה שערים בעונת הליגה הבכירה 2016/17 וזכה בתואר השחקן הצעיר המצטיין בה. דבר זה גרם למאמן נבחרת אוקראינה, אנדריי שבצ'נקו, לקרוא לו לשחק במוקדמות מונדיאל 2018.
כאשר דניפרו ירדה ליגה עקב היווצרות חוב, דובביק נשאר במועדון. הוא המשיך לכבוש 12 שערים ב-13 משחקים בליגה השנייה, תוך שהוא זוכה להתעניינות מצד מועדונים זרים וביניהם מיטיולן הדנית אליה הצטרף בהעברה חופשית בשנת 2018. דובביק זכה בעונת 2017/18 בליגה הדנית ובעונה שלאחר מכן בגביע המקומי. ב-2 בספטמבר 2019 הוא הושאל לסונדרייסקה, עמה זכה בגביע הדני השני ברציפות שלו.
התחנה הבאה בקריירה של דובביק הייתה דניפרו-1 מהליגה האוקראינית, בשורותיה הוא שיחק במשך 3 שנים (כשבתווך מלחמת רוסיה-אוקראינה שהשביתה את הליגה האוקראינית) וכבש 45 שערים ב-69 הופעות.
באוגוסט 2023 חתם דובביק בקבוצת ז'ירונה הספרדית, דובביק סיים כמלך השערים של הלה ליגה עם 24 שערים וזכה בפרס הפיצ'יצ'י לעונת 2023/24 והפך לזוכה האוקראיני הראשון ושחקן ז'ירונה הראשון שזוכה בפרס, בנוסף הוביל את ז'ירונה להעפלה בפעם הראשונה בתולדות המועדון לליגת האלופות. ב-25 במאי 2024 כבש שלושער בניצחון 7-0 על גראנדה.
קריירה בינלאומית

דובביק זומן למחנה האימונים של הנבחרת הלאומית עד גיל 19 באוקראינה, אך לא שיחק שום משחק בה.
עם הנבחרת עד גיל 21 השתתף באליפות אירופה כבן 19 וגם במוקדמות אליפות אירופה לשנת 2019.
כשהוא בן 19 דובביק קיבל את קריאתו הראשונה לנבחרת אוקראינה הבוגרת, והיה בסגל לראשונה ב-5 בספטמבר 2016 נגד איסלנד, אך לא נכנס לשחק.
דובביק עשה את הופעת הבכורה בבוגרים ב-31 במרץ 2021 במסגרת מוקדמות המונדיאל נגד קזחסטן.
כשחקן מחליף ביורו 2020 החליף דובביק את אנדריי ירמולנקו בהארכה של שמינית הגמר נגד שוודיה. רגע לפני שהמשחק הולך לבעיטות עונשין מהנקודה הלבנה לאחר תוצאת 1–1, דובביק כבש בדקה האחרונה את שער הניצחון לזכות אוקראינה שבזכותו העפילו לרבע הגמר והבטיחו ניצחון של 1–2.
נכלל בסגל נבחרת אוקראינה לטורניר יורו 2024, ובמסגרת משחקי ההכנה כבש בשניים מהמשחקים (מול פולין ו-מולדובה).
תארים

הליגה האוקראינית השנייה: 2014/15
הגביע המולדובי: 2016
ליגת העל הדנית: 2017/18
הגביע הדני: 2018/19
הגביע הדני: 2019/20
כדורגלן השנה באוקראינה: 2021, 2022.
השחקן הצעיר הטוב ביותר בליגת העל האוקראינית: 2016/17
שחקן החודש בליגת העל האוקראינית (5): אוגוסט 2021, נובמבר 2021, אוקטובר 2022, נובמבר-דצמבר 2022, אפריל 2023
מלך השערים של ליגת העל האוקראינית: 2021/22, 2022/23
שחקן החודש בלה ליגה: דצמבר 2023
פרס הפיצ'יצ'י: 2023/24
נבחרת העונה בלה ליגה: 2023/24
הערות שוליים

↑  Сергій Ребров оголосив склад національної команди України на підготовчий збір і товариські матчі перед Євро-2024 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל האוקראינית, 16 במאי 2024 (באוקראינית)
| נבחרת אוקראינה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 בושצ'אן •  2 סובול •  3 סודאקוב •  4 קריבצוב •  5 סידורצ'וק •  6 סטפננקו •  7 ירמולנקו •  8 מלינובסקי •  9 יארמצ'וק •  10 שפרנקו •   11 מרלוס •  12 פיאטוב • 13 זבארני •  14 מקרנקו • 15 ציהנקוב • 16 מיקולנקו • 17 זינצ'נקו • 18 בזוס • 19 בסדין • 20 זובקוב • 21 קרוואייב • 22 מטוויינקו • 23 טרובין • 24 טימצ'יק • 25 פופוב • 26 דובביק • מאמן: שבצ'נקו |  1 בושצ'אן •  2 סובול •  3 סודאקוב •  4 קריבצוב •  5 סידורצ'וק •  6 סטפננקו •  7 ירמולנקו •  8 מלינובסקי •  9 יארמצ'וק •  10 שפרנקו •   11 מרלוס •  12 פיאטוב • 13 זבארני •  14 מקרנקו • 15 ציהנקוב • 16 מיקולנקו • 17 זינצ'נקו • 18 בזוס • 19 בסדין • 20 זובקוב • 21 קרוואייב • 22 מטוויינקו • 23 טרובין • 24 טימצ'יק • 25 פופוב • 26 דובביק • מאמן: שבצ'נקו | אוקראינה |
| נבחרת אוקראינה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 בושצ'אן •  2 קונופליה •  3 סבאטוק •  4 טלוברוב •  5 סידורצ'וק •  6 סטפננקו •  7 ירמולנקו •  8 מלינובסקי •  9 יארמצ'וק •  10 מודריק •   11 דובביק •  12 טרובין • 13 זבארני •  14 בראז'קו • 15 ציהנקוב • 16 מיקולנקו • 17 זינצ'נקו • 18 שפרנקו • 19 בונדר • 20 זובקוב • 21 סודאקוב • 22 מטוויינקו • 23 לונין • 24 ואנאט • 25 טימצ'יק • 26 מיכאילצ'נקו • מאמן: רברוב |  1 בושצ'אן •  2 קונופליה •  3 סבאטוק •  4 טלוברוב •  5 סידורצ'וק •  6 סטפננקו •  7 ירמולנקו •  8 מלינובסקי •  9 יארמצ'וק •  10 מודריק •   11 דובביק •  12 טרובין • 13 זבארני •  14 בראז'קו • 15 ציהנקוב • 16 מיקולנקו • 17 זינצ'נקו • 18 שפרנקו • 19 בונדר • 20 זובקוב • 21 סודאקוב • 22 מטוויינקו • 23 לונין • 24 ואנאט • 25 טימצ'יק • 26 מיכאילצ'נקו • מאמן: רברוב | אוקראינה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ויקטור ציהנקוב | כדורגלן השנה באוקראינה  2021, 2022 | הבא: האורהי סודאקוב |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ולדיסלאב קולאץ' | מלך השערים של ליגת העל האוקראינית  2022, 2023 | הבא: ולדיסלב ואנאט |
שלמה רוהלד

שלמה רוהלד (כ"ה באייר תרל"ה, 30 במאי 1875 – כ' באייר תש"י, 7 במאי 1950) היה מזכיר תלמוד תורה "שערי תורה" ביפו, סופרם ומזכירם של הרב נפתלי הרץ הלוי והרב אברהם יצחק הכהן קוק ביפו, ולאחר מכן מזכיר ראשי של משרד הרבנות בתל אביב ורשם ראשי בבית הדין בעיר.
ביוגרפיה

נולד בירושלים, בנו של שמואל ונכדו של הרב נפתלי יצחק הלוי רוהלד, ראש השוחטים בעדה האשכנזית בירושלים. אמו חנה היא בת הרב שלמה, בנו של הרב חנוך הניך הלוי שושן מקלווריה, מחבר ביאור רשב"ח על הרמב"ם. דודו, ברוך בנדט רוהלד, הוא מייסד דפוס "ציון" ("דפוס רוהלד") בירושלים.
למד אצל הרב יעקב בן ישראל זלניר והרב דוד הכהן שותק (מתלמידי הרב יהושע לייב דיסקין). כמו כן למד אצל הרב נפתלי הרץ הלוי בהיותו בירושלים, בטרם התמנה לרב ביפו.
בשנת תרנ"ב (1892) הוציא למשך תקופה קצרה את העיתון "מוריה".
בשנת תרנ"ו (1896) עבר ליפו כדי לשמש מזכיר התלמוד תורה "שערי תורה" ביפו ושימש בתפקידו ארבעים שנה. היה מעסקני התלמוד תורה ופעל להרחבתו.
במקביל שימש סופרו ומזכירו של הרב נפתלי הרץ הלוי. פעל להקמת בית הדין בביתו של הרב קוק ביפו ושימש סופרו ומזכירו. בית דין זה שימש כתובת מרכזית לפתרון סכסוכים ממוניים ביפו, בתל אביב ובכל מושבות האזור.
לאחר התפתחות העיר תל אביב החל לשמש מזכיר ראשי של משרד הרבנות בתל אביב ורשם ראשי בבית הדין בעיר, וכיהן בתפקידו עשרות שנים.
בשנת תש"ה (1945), במלאת לו שבעים שנה, נערכה מסיבה לכבודו מטעם "ועד יובל", שהורכב מרבנים ואנשי ציבור. הם הוציאו לכבודו חוברת בשם "לך שלמה - קונטרס שמע שלמה", הכוללת ברכות, לקט חידושי תורה, ומונוגרפיה מפורטת על תולדותיו והתפתחותו של מוסד הרבנות הראשית לתל אביב-יפו. במסיבה עיטרוהו הרבנים הראשיים הרב משה אביגדור עמיאל,  הרב יעקב משה טולידאנו והרב יוסף צבי הלוי בתואר הכבוד "מורנו".
היה נשוי לחנה, בת הרב מרדכי גרשון וינברג, סופר ומזכיר כולל הורודנא. חנה הייתה דור חמישי לרבי אברהם שלמה זלמן צורף ודור שישי לרבי שלמה מטולוצין. לזוג נולדו שמונה ילדים.
נפטר בשנת תש"י, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
הערות שוליים

↑  שלמה רוהלד באתר GRAVEZ
צ'ארלס וורן איטון

| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1857 אולבני, ארצות הברית 
 פטירה:  10 בספטמבר 1937 (בגיל 80) מונטקלייר, ארצות הברית 
 יצירות ידועות:  Moon over the Forest, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
צ'ארלס וורן איטון ( באנגלית: Charles Warren Eaton‏; 1857 – 1937) היה אמן אמריקאי הידוע בנופיו הטונליסטים. הוא זכה לכינוי "צייר עצי האורן" בזכות תיאוריו הרבים של עצי האורן הלבן.
ביוגרפיה

איטון נולד באולבני, ניו יורק למשפחה דלת משאבים. הוא החל לעבוד בגיל תשע, ועבד בחנות לממכר מוצרים יבשים עד לבגרותו המוקדמת. כשהיה איטון בן עשרים ושתיים, עבודות של חבר עורר את התעניינותו באמנות. הוא עבר לניו יורק בשנת 1879 לעבוד במהלך היום ולהשתתף בשיעורים באקדמיה הלאומית לעיצוב וליגת הסטודנטים לאמנות בלילה. הוא גם ניצל את חופשתו כדי לתרגל רישומים.
קריירה מוקדמת

הכניסה של איטון לעולם האמנות חפפה עם השינוי העמוק בסגנון האמנותי הרווח באמריקה. בסוף שנות ה -70 של המאה ה -19, הריאליזם המפורט ביותר של אסכולת נהר ההדסון, ששלטה בסגנון האמנות האמריקאית במשך למעלה מארבעים שנה, פינה את מקומו לסגנון יותר חופשי שהאמנים הצעירים הביאו מאירופה. סגנון חדש זה, שלימים נקרא טונליזם, הדגיש צבעים נקיים ונטה לתאר מצבים אינטימיים יום יומיים ולא סצנות של פאר. איטון אימץ את הסגנון החדש הזה בניו יורק והתיידד עם שני אמנים טונליסטים אחרים, לאונרד אוכטמן ובן פוסטר.
בתחילת שנות השמונים של המאה ה-19 החל איטון לזכות בהכרה מקצועית יחד עם מכירותיו הראשונות. הוא הציג את שני הציורים הראשונים שלו באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1882, והמשיך להציג שם באופן קבוע בהמשך הקריירה שלו. על ציוריו בתערוכה בשנת 1884 דיווחו בניו יורק טיימס. הוא הציג גם עם אגודת האמנים האמריקאית שהוקמה בשנת 1884. בשנת 1886 הוא עזב את עבודתו והקדיש את כל זמנו לאמנות.
איטון העריך במיוחד את עבודתו של רוברט סווין גיפורד, כמו גם את ג'ורג' איננס. איטון ואיננס עבדו באותו בניין בניו יורק בשנת 1889, ואיננס התפעל מנופי איטון שצייר מחוץ לסטודיו שלו, ורכש את הציור, והשניים התיידדו. אולם איטון, שכבר התבסס כאמן מצליח, היה מעריץ של איננס יותר מאשר חסיד.
בגרות אמנותית

איטון הגיע לבגרותו כאמן בשנות ה-1890 וה- 1900 עם שני נושאי נוף מובהקים. הנושא הראשון, בסגנון הטונאלי, היה נוף המכיל בדרך כלל מרעה, עצים ולעיתים חלקת מים קטנה או גדר אבן. מצב הרוח הכללי בציורים אלה הוא של אינטימיות. הנושא השני, ממלכתי יותר, היה נוף עם עצי אורן גבוהים, המוארים לעיתים קרובות בזוהר השמש השוקעת. הוא פיתח את הנושא השני בכמה מיצירותיו הגדולות ביותר, והצליח מאוד איתם עד שנודע בכינוי "צייר עצי האורן". איטון כמעט אף פעם לא כלל דמויות אנושיות או חיות בנופיו.
איטון עבד בעיקר בשמן ובצבעי מים. הוא היה חבר מייסד של האגודה האמריקאית לצבעי מים. הוא הציג בגלריית מקבת הידועה בניו יורק במשך למעלה משלושים שנה, בפריז ובתערוכות וירידים בינלאומיים חשובים. הוא שימש גם כשופט בכמה תערוכות. מסיבות שאינן ברורות אך אולי בעלות אופי פוליטי, איטון מעולם לא זכה לחברות מלאה באקדמיה הלאומית (אף שהוא נבחר לאקדמיה כעמית ב־1901) וגם לא באגודה לאמנים אמריקאים.
קריירה מאוחרת

למרות הצלחתו בטונאליזם, איטון עזב בהדרגה את הסגנון הזה והחל לצייר בצבעים בהירים במיוחד לאחר 1910. איטון מעולם לא היה אימפרסיוניסט אמיתי, צייר בסגנון ריאליסטי רופף. עבודות רבות מהקריירה המאוחרת שלו תיארו סצנות אירופיות, בהן טייל איטון באופן קבוע כמבוגר. הוא העדיף במיוחד את האזור הכפרי סביב ברוז', כמו גם את אגם קומו באיטליה, אותו צייר בלוח צבעים בהיר במיוחד.
עד שנות העשרים נחלשה התפוקה והיצירתיות של איטון. השפל הגדול הרס את שוק האמנות, ומכירות ציורים של איטון נפסקו.
הוא עבר לבלומפילד, ניו ג'רזי בשנות השמונים של המאה ה-19, והתגורר עם אחותו ואחייניתו.
הוא נפטר בשנת 1937 ונקבר בבית העלמין בלומפילד.
עבודותיו, כמו אמנים רבים בדורו, כמעט ונשכחו במשך עשרות שנים עד להתעניינות מחודשת בסוף המאה העשרים.
הערות שוליים

↑  TIMES, Special to THE NEW YORK (1937-09-12). "CHARLES W. EATON, PAINTER, IS DEAD; Won Many Awards for His Landscapes--Succumbs in Glen Ridge at 81; DUSK SCENES A SPECIALTY; Received Philadelphia Art Club Medal in 1903--Honored in Paris Three Years Later". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-07-01.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 131556622  ISNI: 0000 0000 6687 9709  LCCN: n81050272  RKD: 25332  SNAC: w69g73nv  ULAN: 500023804  VIAF: 55283501   WorldCat (עם VIAF): 55283501
Amari

| --- | --- |
 שיר בביצוע ג'יי קול
 מתוך האלבום The Off-Season
 יצא לאור:  14 במאי 2021
 סוגה:  היפ הופ • טראפ
 שפה:  אנגלית
 אורך:  2:28
 חברת תקליטים:  דרימוויל • רוק ניישן • אינטרסקופ
 כתיבה:  ג'רמיין קול
 הפקה:  טימבלנד, סאקאקי, ג'יי קול, טי-מינוס
 
Amari הוא שיר של הראפר האמריקאי ג'יי קול, מתוך אלבום האולפן השישי שלו, The Off-Season, שיצא לאור ב-14 במאי 2021, על ידי חברות התקליטים דרימוויל רקורדס, רוק ניישן, אינטרסקופ רקורדס.
רקע

שם השיר, "Amari", נקרא על שמו של בנו של נשיא ומנהל הלייבל דרימוויל רקורדס איברהים חמאד, שהוא גם אחיינו של הראפר מהלייבל באס.
הפקה

ג'יי קול חשף כיצד נוצר השיר בערוץ היוטיוב של טימבלנד "BeatClub". השיר הופק במהלך שידור חי ב-Twitch.tv של טימבלנד. כשקול שמע את זה, הוא שקל להושיט יד, אך כתב מילים לביט דרך שמיעתו דרך השידור החי באינטרנט. לדבריו, "שמתי בלופ את הביט ביוטיוב, הכנתי שיר שלם על החרא הזה. ביליתי את היומיים הבאים בכתיבה וההקלטה של השיר, וממש כשהייתי ב-90% כתבתי אותו, הייתי כאילו, הייתי צריך כנראה להתקשר אליו עכשיו ולקבל את הקובץ האמיתי". לאחר שביקש את הקובץ והשמיע את השיר, אמר טימבלנד שהוא לא שמר את הביט ונאלץ ליצור אותו מחדש.
וידאו קליפ

ב-17 במאי 2021, קול הוציא את הווידאו קליפ הרשמי של השיר, בבימויו של הראפר מייז, שביים גם את הקליפ של השיר "Middle Child". הסצנות בקליפ מציגות את קול מראפרפ מול מסוק של דרימוויל רקורדס בחדר מעונות עם הקיר מרופד בלוחות פלטינה. הודעה האומרת "החזיקו את הילד הפנימי שלכם" נכתבה בסוף הקליפ.
ביקורות

ב-HipHopDX, קלארק טרנט אמר כי השיר "בסיוע טימבלנד, מוכיח שהקסם נופל בסופו של דבר על מכונת ה-beatpicker, שכן טי-מינוס, סאקאקי וקול משולבים כולם ליצירת סטקטו רגועה יחסית של לולאות גיטרה". ב-Clash נכתב כי קול משקף "על הצלחתו וכיצד הוא הצליח להגיע לגדולה אפילו באמצעות ניסויים ומצוקה". ברולינג סטון נכתב כי השיר היה בולט באלבום "כשהוא מתחלף בין ראפ זריז לשירה רצינית".
הצלחה מסחרית

בשבוע הראשון לצאתו, הגיע השיר היישר אל המקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100, והפך לשיר השלישי של קול שהגיע לחמישייה הפותחת במצעד.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 14 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 5 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ | 3 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 16 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 12 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 7 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 58 |  |
הערות שוליים

↑  Jenkins, Craig (18 במאי 2021). "J. Cole and the Limitations of Millennial Rap". Vulture. נבדק ב-23 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Skinner, Tom (13 במאי 2021). "J. Cole reveals tracklist and producers for new album 'The Off-Season'". NME. נבדק ב-15 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Threadcraft, Torry. "J.Cole Returns With the Official "a m a r i" Video". OkayPlayer.
↑  "J. Cole's "Amari" Samples A Lost Timbaland Beat From A Twitch Stream". Hotnewhiphop.
↑  Okon, Wongo. "J. Cole Used A Twitch-Ripped Timbaland Beat For 'Amari,' Only To Find Out The Producer Hadn't Saved It". Uproxx.
↑  "J. Cole Shares Video for "Amari"". Complex.
↑  Sodomsky, Sam. "J. Cole Shares New "Amari" Video: Watch". Pitchfork.
↑  Clark, Trent (2 ביוני 2021). "'The Off-Season' Is J. Cole's Lyrical Prime, Artistic Wall". HipHopDX. נבדק ב-2 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hawthorne, Sade (14 במאי 2021). "J. Cole - The Off-Season - Clash Magazine". Clash. An album that touches astronomical heights... {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mankaprr, Conteh. "J. Cole Prizes Benign Autobiography Over Social Commentary on 'The Off-Season'". Rolling Stone. נבדק ב-23 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Blake, Cole (24 במאי 2021). "J. Cole Lands 4 Of Top 5 Spots On Billboard's Most-Streamed Songs This Week". HotNewHipHop. נבדק ב-24 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
ורנר מור ווייט

| --- | --- |

 לידה:  5 באוקטובר 1863 מחוז לוננבורג, ארצות הברית 
 פטירה:  30 באוגוסט 1923 (בגיל 59) שאוטאוקה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Thomas Verner Moore White 
 מקום לימודים:  קולג' רודס  Austin Peay State University 
 
ורנר מור ווייט (באנגלית:Verner Moore White‏; 5 באוקטובר 1863 – 30 באוגוסט 1923) היה צייר נוף ודיוקן אמריקאי.
ביוגרפיה

ווייט נולד במחוז לוננבורג, וירג'יניה לתומאס ואליס ווייט. אביו, תומאס וורד ווייט, היה כומר פרסביטריאני במלחמת האזרחים האמריקאית, ומאוחר יותר כיהן כנשיא מכללת רידוויל לנשים ומכללת גרינסבורו לנשים בדרום קרוליינה.
ווייט למד בעזרת מורה פרטי ובגיל שבע עשרה נכנס לאוניברסיטה בקלארקסוויל, טנסי כדי ללמוד אמנות. ווייט סיים את לימודיו בשנת 1884 והפך אמן במשרה מלאה בפלורידה. היערות והביצות של צפון פלורידה ודרום ג'ורג'יה היו הנושא של רבות מיצירותיו המוקדמות של ווייט תוך שהוא פיתח את העניין והמיומנות שלו בציור נוף.
בשנת 1885 הפנה ווייט את תשומת ליבו לציור פורטרטים כשפתח סטודיו במובייל, אלבמה. בהיותו במובייל צייר דיוקנאות של כמה מהאנשים המשפיעים ביותר בדרום, כולל הדיוקן האחרון של ג'פרסון דייוויס, נשיא הקונפדרציה לשעבר.
בתו של ג'פרסון דייוויס, וויני דייוויס, למדה בגרמניה ובצרפת והמליצה לווייט לנסוע לאירופה כדי להמשיך ללמוד אמנות. בשנת 1887, ווייט קיבל את עצתה ועבר לאירופה כדי להמשיך בלימודי האמנות. הוא למד בפריז במשך ארבע שנים, ובילה שלוש שנים נוספות בנסיעות וציור בערים אירופיות אחרות, כולל בריסל, אנטוורפן, רוטרדם ועוד.
עבודתו של ווייט בטקסס

ווייט חזר לארצות הברית בשנת 1895 ובילה את תשע השנים הבאות בחיים ועבודה בטקסס. במשך כמה שנים נסע וצייר את דרכו בעיירות בעיקר בדרום מזרח טקסס ובדרום מערב לואיזיאנה. בתקופה זו דיווח ה"יוסטון פוסט" כי בהיותו בגלווסטון, הוא" השלים תמונה מצוינת בשמן המתארת את ויליאם ג'יי בריאן בצייד ברווזים והמבקרים שיבחו אותה כיצירת אמנות של ממש."
בשנת 1897, ווייט עבר לסן אנטוניו שם הקים סטודיו בפארק סן פדרו ומשך תשומת לב. אבות העיר סן אנטוניו העניקו לווייט את המשימה לציור על אלמו שהוענק לנשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי וגברת מקינלי במהלך ביקורם בעיר בשנת 1901. ווייט זכה להכרה ציבורית משמעותית בעקבות הציור. המקור של הציור נמסר לנשיא מקינלי, והליתוגרפיה של התמונה נתלתה במאות בתי ספר ציבוריים ברחבי טקסס. בהמשך צייר עותק של הציור שתלוי היום במוזיאון אלאמו.
בשנת 1902 הוענקה לווייט על ידי ועדת הירידים העולמית בטקסס משימה לצייר סדרה של שנים עשר ציורי שמן גדולים, שייצגו את משאבי הטבע והתעשיות של טקסס, כדי לקשט את ביתן טקסס בתערוכת הרכש של לואיזיאנה בשנת 1904 (הידועה גם בשם התערוכה העולמית של סנט לואיס). הסצנות כללו ייצוגים אמנותיים של שדות נפט, שדות חקלאיים, מטעי פקאן, מחצבות גרניט ועוד. רק אחד מציורי אלה קיים, האחרים כנראה נהרסו בשריפה בסטודיו שלו בסנט לואיס בשנת 1915. הפנורמה ששרדה- הנמל בגלווסטון נתרמה לספרייה הציבורית ביוסטון על ידי אלמנתו של ווייט, מרטי בוטון ווייט, לאחר מותו.
עבודתו של ווייט בסנט לואיס

ווייט עבר לסנט לואיס, מיזורי, עם אשתו החדשה, מרטי בוטון ווייט, בשנת 1904 כדי לאצור את ביתן טקסס בתערוכה העולמית. הפנורמות של ווייט ייצגו את טקסס בתערוכה, אבל נכללו גם יצירות של אמנים ידועים אחרים מטקסס, כמו אלה של אליזבת ניי, פומפאו קופיני ו"נפילת אלאמו" של רוברט ג'נקינס אנדרדונק. ווייט זכה לשבחים ביריד, כולל פרס ראשון על טבע דומם שכותרתו סל האפרסקים בפרדס האהבה בג'קסונוויל.
לאחר סגירת היריד, הוא החליט להישאר בסנט לואיס וקנה בית ליד מרכז הירידים בפרבר ריצ'מונד הייטס. ווייט בילה את שארית חייו בעיקר בסנט לואיס. הוא פתח סטודיו בעיר ועבד כאמן וכתב מיוחד לעיתון סנט לואיס גלוב.
ווייט צייר עבור נשיא ארצות הברית השלישי בשנת 1909 ציור שמן גדול של צי סירות הקיטור שהנשיא ויליאם הווארד טאפט ופמלייתו השתמשו בסיור בנהר מיסיסיפי מסנט לואיס לניו אורלינס. מאוחר יותר הוענק הציור לטאפט על ידי לשכת המסחר בסנט לואיס, וכעת הוא שוכן במוזיאון המרינרים בניופורט ניוז, וירג'יניה.
בתקופת סנט לואיס, ווייט המשיך לצייר סצנות ימיות וצייד, אך היה ידוע בעיקר בזכות תיאוריו של עצי פרי פורחים. עצי התפוח ליד ביתו בסנט לואיס הפכו לאחד המוטיבים החביבים עליו.
ציוריו של ווייט הופצו על ידי גלריות בסנט לואיס, שיקגו, ניו יורק ובוסטון, וקטלוגים מיוחדים הופקו למכירות בטקסס, שם הוא נשאר פופולרי.
ב־30 באוגוסט 1923 נפטר ורנר ווייט מהתקף לב בניו יורק, בעת שהשתתף בסעודה לכבודו.
גלריה

נמל גלווסטון
המיסיסיפי וסנט לואיס
עצי תפוח
פריחת התפוחים
כלבי צייד
כלבים לבנים
אלמו
הערות שוליים

↑  Forrester-O'Brien, Esse. Art and Artists of Texas. Tardy Publishing Company, 1935, p. 222-223.
1 2 3  Baker, James Graham. Southwestern Historical Quarterly Vol CXIII, April, 2010, p. 423.
↑  The National Cyclopedia of American Biography Volume XX. James T. White & Company, Publisher, 1929, p. 476.
↑  Galveston Daily News. October 5, 1902, p. 12.
↑  The New York Times. September 18, 1903, p. 8.
↑  Obituary, "Mr. Verner White," The Chautauquan Weekly, Chautauqua Press, Chautauqua, New York, 1923.
↑  Obituary, "Mr. Verner White," The Chautauquan Weekly, Chautauqua Press, Chautauqua, New York, 1923
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ורנר מור ווייט".
רורי קאלקין

| --- | --- |

 לידה:  21 ביולי 1989 (בן 35) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 מקום לימודים:  בית הספר לורל ספרינגס 
 פרופיל ב-IMDb
 
רורי יו קאלקין (באנגלית: Rory Hugh Culkin; נולד ב -21 ביולי 1989) הוא שחקן אמריקאי, המוכר מתפקידיו בסרטים "מישהו לסמוך עליו" (2000) של קנת' לונרגן, "סיינס" (2002) של מ. נייט שאמלאן, "משחקי ילדים" (2004), "צעקה 4" (2011) של וס קרייבן ו"קולומבוס" (אנ') (2017).
ביוגרפיה

רורי יו קאלקין נולד ב-21 ביולי 1989 בניו יורק, הצעיר מבין שבעה ילדים שנולדו לכריסטופר קורנליוס "קיט" קאלקין (אנ'), שחקן תיאטרון לשעבר ששיחק בברודוויי, ושל פטרישיה ברנטרופ, ילידת דקוטה הצפונית שפגשה את קיט ב-1974 כאשר עבדה כפקחית תנועה בסאנדנס (אנ'), ויומינג. דודתו מצד אביו של קאלקין היא השחקנית בוני בדליה.
אחיו של קאלקין כוללים את שיין (נ' 1976), דקוטה (1979–2008), מקולי (נ' 1980), קירן (נ' 1982), קווין (נ' 1984) וכריסטיאן (נ' 1987). הייתה לו גם אחות למחצה מנישואיו הראשונים של אביו, ג'ניפר (נולדה ב-1970), שמתה בשנת 2000. שהיה בן 6, התגרשו הוריו.
קריירה

קאלקין החל לשחק לצד אחיו הגדולים, ביניהם מקולי וקירן, לעיתים קרובות כגרסאות הצעירות של דמויותיהם. הוא הופיע לראשונה בתצלום כתינוק בסרט הקולנוע "הבן הטוב", אחר כך כ"ריצ'י ריץ" התינוק בסרט ריצ'י ר'יץ (את ריצ'י מגלם אחיו מקולי) ובשנת 2002, שיחק את איגבי בן ה -10 בסרט "איגבי".
תפקיד הפריצה של קאלקין היה בסרט "מישהו לסמוך עליו", לצד לורה ליני, תפקיד עליו זכה לשבחים רבים ובפרס האמן הצעיר. מאז הופיע קאלקין במספר רב של סרטים.
בגיל ההתבגרות החל לשחק בסרטים עצמאיים יותר, כמו "שכונה בהפרעה", "נערה כפרית" ו-"בלב בעמק".  הוא שיחק בתפקיד ראשי בסרט משחקי ילדים, סרט עצמאי משנת 2004 העוסק בקבוצת בני נוער המתכננים לנקום בבריון הממרר את חייהם. שחקני הסרט הצעירים זכו בפרס אינדפנדנט ספיריט על משחקם בסרט.
מאז זכייתו בפרס האמן הצעיר עבור "מישהו לסמוך עליו", קאלקין קיבל שלוש מועמדויות נוספות. הוא שיחק בתפקיד אורח בסדרת הדרמה המשטרתית חוק וסדר: מדור מיוחד, ובסדרה אזור הדמדומים לצד פטריק וורברטון. במאי 2010 לוהק קאלקין לסרט הסלאש צעקה 4,  שיצא לאקרנים ב־15 באפריל 2011.
בשנת 2018, קאלקין לוהק לתפקיד יורונימוס בסרט הביוגרפי "Lords of Chaos" המספר את הסיפור על אירועי סצנת מוזיקת הבלאק-מטאל הנורווגית ולהקת מייהם.
חיים אישיים

באפריל 2018 התחתן קאלקין עם הצלמת שרה סקריבנר בניו אורלינס, לואיזיאנה.  את החתונה ערך פול היימן מפיק ופרשן רסלמניה 34. סקריבנר וקאלקין נפגשו כבר ב-2009 בזמן שעבדו על "הצעקה 4". בשנת 2019, הם שיתפו פעולה בסדרה "העיר על הגבעה" (אנ') ברשת שואוטיים, בנוסף, בשנת 2022, הם עבדו יחד על קליפ שסקריבנר ביימה, הפיקה וצילמה עבור המוזיקאי קווין מרפי.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | הבן הטוב (אנ') | ריצ'רד אוונס |  |
| 1994 | ריצ'י ריץ' (אנ') | ריצ'י הצעיר |  |
| 2000 | מישהו לסמוך עליו | רודי פרסקוט | מועמד פרס אינדפנדנט ספיריט להופעת הפריצה הטובה ביותר (אנ') (2001) |
| 2002 | סיינס | מורגן הס |  |
| 2002 | איגבי (אנ') | איגבי בן העשר |  |
| 2003 | הכל עובר במשפחה (אנ') | אלי גרומברג |  |
| 2004 | משחקי ילדים | סם מריק |  |
| 2005 | The Zodiac | ג'וני פאריש |  |
| 2005 | שכונה בהפרעה (אנ') | צ'רלי סטייפל |  |
| 2005 | בלב העמק | לוני |  |
| 2006 | המאזין הלילי (אנ') | פיט ד. לוגנד |  |
| 2007 | Chasing 3000 | רוג'ר |  |
| 2008 | ליים-לייף (אנ') | סקוט |  |
| 2010 | 12 | כריס |  |
| 2011 | נערה כפרית (אנ') | קלמנט |  |
| 2011 | צעקה 4 | צ'רלי ווקר |  |
| 2012 | Electrick Children | קלייד |  |
| 2014 | Gabriel | גבריאל |  |
| 2015 | Intruders | דן קופר |  |
| 2016 | Jack Goes Home | ג'ֵק |  |
| 2016 | Welcome to Willits | פוסום |  |
| 2017 | קולומבוס (אנ') | גבריאל |  |
| 2017 | Bullet Head | ג'ייג |  |
| 2018 | The Song of Sway Lake | אולי |  |
| 2018 | Lords of Chaos | יורונימוס |  |
| 2020 | Materna | גייב |  |
| 2022 | The Last Thing Mary Saw | רופרט |  |
| 2024 | 5lbs of Pressure | מייק |  |
| 2024 | Dead Money | לוני |  |
| TBA | A Worthy Man | רוי קרטר |  |
| TBA | Skinemax |  |  |
| TBA | Dead Guy |  |  |