stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרמן שטאודינגר
כימיה של פולימרים

עוד בהיותו בקרלסרוהה ומאוחר יותר בשווייץ, התחיל שטאודינגר להתעניין בכימיה של גומי. המסה המולקולרית שנקבעה לגומי בעזרת השיטה הסטנדרטית (הורדת נקודת הקיפאון) שפיתחו פרנסואה-מארי ראול ויאקובוס ואן 'ט הוף הייתה גבוהה.
הדעה המקובלת של כימאים מובילים כמו הרמן אמיל פישר והיינריך אוטו וילנד הייתה כי המסה המולקולרית הגבוהה הנמדדת למשפחה שלמה של חומרים כמו עמילן, תאית וחלבונים לא מעידה על מולקולות מרובות אטומים אלא נובעת מקולואיד שנוצר מאגרגציה של מולקולות קטנות.
בניגוד לדעה המקובלת שטאודינגר הציע מודל, במאמר פורץ דרך שפורסם ב-1920, שהגומי וחומרים אחרים המדגימים מסה מולקולרית גבוהה בנויים כשרשראות ארוכות שנוצרות מיחידות קטנות שחוזרות על עצמן וקשורות זו לזו בקשר קוולנטי.
בהתחלה, האפשרות שמולקולות קטנות יכולות להתחבר זו לזו בקשר קוולנטי וליצור מקרומולקולות נדחתה על ידי רוב הקולגות של שטאודינגר, אבל בתחילת המאה ה-20 הידע על מהות הקשרים והמבנה של מולקולות לא היה שלם.
בשנת 1926 הוא מונה למרצה לכימיה באוניברסיטת פרייבורג, גרמניה, מקום בו עבד עד סוף הקריירה המקצועית. שנה לאחר מכן נשא את הבוטניקאית הלטבית מגדה וויטה לאישה. מגדה שטאודינגר הייתה שותפה במחקריו עד יומו האחרון ושטאודינגר ציין את תרומתה בנאמו במעמד קבלת פרס נובל.
עדות נוספת התומכת בהיפוטזה על מבנה הפולימרים הופיעה בשנות ה-30. משקלים מולקולריים גבוהים התקבלו במדידות בעזרת אוסמומטריה וגם בעזרת מדידות של צמיגות בתמיסות שבוצעו על ידי שטאודינגר עצמו. מחקרים של פולימרים בעזרת קריסטלוגרפיה בקרני X שבוצעו על ידי הרמן מארק סיפקו הוכחה ישירה למבנה של שרשראות ארוכות עם יחידות מונומר חוזרות על עצמן. הסינתזה של וולאס קרותרס הדגימה שניתן להכין פולימרים כמו ניילון ופוליאסטר בעזרת תגובות אורגניות שמנגנוניהן נלמדו והובנו מראש. התאוריה של הרמן שטאודינגר הייתה אבן יסוד להתפתחות מחקר ויישום של פולימרים בכימיה אורגנית, ביוכימיה, ביופיזיקה, ביולוגיה מבנית, ביוטכנולוגיה, והנדסה כימית.
מורשת

הבנת המבנה של תרכובות עם מסה מולקולרית גבוהה, שנקראו על ידי שטאודינגר מקרומולקולות סללה את הדרך להגדרת ענף מדעי חדש בשם כימיה פולימרית. שטאודינגר ראה את הפוטנציאל הטמון בענף מדעי זה הרבה לפני שהדבר הובן על ידי הקהילה המדעית. ההערה שלו מ-1936 "זה לא בילתי אפשרי שבמוקדם או במאוחר תמצא דרך להכין סיבים מלאכותיים מתוצרים סינתטיים, כיוון שהחוזק והגמישות של סיבים טבעיים תלוי בלעדית במבנה המקרומולקולרי שלהם - במילים אחרות במולקולות הארוכות דמויות הפתיל שלהם" מדגימה זאת.
תגליתו חיזקה את ההיפותזות המוקדמות של אדואר גרימו (Édouard Grimaux,1882) ׁׁׁׂושל פרנץ הופמייסטר (Franz Hofmeister) והרמן אמיל פישר (1902) על המבנה המקרומולקולרי של חלבונים, שעד אז לא קיבלו הכרה על ידי קהילת הביוכימאים, ותרמה את חלקה להתפתחויות שחלו בשטח זה מאז.
שטאודינגר הקים את כתב העת המדעי הראשון שעסק בכימיה של פולימרים ב-1940, וב-1953 הוענק לו פרס נובל בכימיה על "תגליותיו בשטח הכימיה של מקרומולקולות". ב-1999 הגדירה האגודה האמריקנית לכימיה ו-GDCh (האגודה הגרמנית המקבילה) את עבודתו על מקרומולקולות כנקודת ציון היסטורית (National Historic Chemical Landmarks). עבודתו החלוצית הניבה מספר עצום של פלסטיקים, טקסטיל, וחמרים פולימריים רבים אחרים שמספקים מוצרי צריכה, קלים, עמידים, יפים וזולים בכל שטחי החיים המודרניים.
ראו גם

כימיה פולימרית
פלסטיק
מקרומולקולה
פולימר
ביופולימרים
חלבון
מבנה ראשוני
לקריאה נוספת

Helmut Ringsdorf (2004). "Hermann Staudinger and the Future of Polymer Research Jubilees – Beloved Occasions for Cultural Piety". Angewandte Chemie International Edition. 43 (9): 1064–1076. doi:10.1002/anie.200330071. PMID 14983439.
Heinrich Hopff (1969). "Hermann Staudinger 1881–1965". Chemische Berichte. 102 (5): XLI. doi:10.1002/cber.19691020502.
Ogilvie, Marilyn Bailey; Harvey, Joy Dorothy (2000). The Biographical Dictionary of Women in Science: L-Z. New York, New York: Taylor & Francis. ISBN 978-0-415-92040-7.
נתניאל קלייבורן

נתניאל הרברט קלייבורן (באנגלית: Nathaniel Herbert Claiborne‏; 14 בנובמבר 1777 – 15 באוגוסט 1859) היה פוליטיקאי, עורך דין ובעל מטעים בווירג'יניה מהמאה ה-19, שכיהן בשני בתי האספה הכללית של וירג'יניה ובבית הנבחרים של ארצות הברית (1825–1837).
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

קלייבורן נולד ב-14 בנובמבר 1777 בצ'סטרפילד שבוירג'יניה למרי לי קלייבורן (1750–1782) ולבן דודה ובעלה הראשון ויליאם קלייבורן (1748–1809), והיה צאצא למשפחות הראשונות של וירג'יניה. הוא התייחס אחר ויליאם קלייבורן (1600–1677), סוחר שהיגר למושבת וירג'יניה מקנט שבאנגליה, והפך פעיל פוליטית וצבאית באזור מפרץ צ'ספיק. אחיו הבכור ויליאם קלייבורן הפך גם הוא לפעיל פוליטית, וכיהן כמושל לואיזיאנה, חבר קונגרס מטנסי וסנאטור. דודם תומאס קלייבורן כיהן חמש קדנציות בבית הנבחרים של ארצות הברית. אביו נולד במטע "סוויט הול" במחוז קינג ויליאם, אך לאחר מות אביו גודל על ידי דודו הבורגני אוגוסטין קלייבורן במטע וינדזור במחוז סאסקס. כשהגיע לבגרות, ויליאם ירש את מטע פוטני במחוז ניו קנט, אך העמיד אותו למכירה ב-1780 והתגורר במחוז הנובר ב-1783. הוא גם החזיק בשטח של 1002 דונם במחוז קינג ויליאם ב-1782, אך מכר אותם מאוחר יותר באותה שנה. תהפוכות פיננסיות כתוצאה ממלחמת העצמאות האמריקאית הביאו את ויליאם להעביר את משפחתו למנצ'סטר שבווירג'יניה (כיום מחוז של ריצ'מונד) עד 1782, שם עסק במסחר. באפריל 1782 נפטרה אשתו (אמו של נתניאל), וויליאם קלייבורן התחתן בשנית בשנה שלאחר מכן לאלמנה פרנסס בלייר בלק, אולם לא היו להם ילדים והיא נפטרה אחר בעלה ב-1822. המשפחה כללה את האחים הגדולים פרדיננד לי קלייבורן שנישא למרי מגדלן האצ'ינס, ויליאם קלייבורן והאחים הצעירים תומאס אוגוסטין קלייבורן (שהתחתן פעמיים) וצ'ארלס אוגוסטין קלייבורן (שנולד ב-1777), ומרי לי קלייבורן (שהתחתנה עם בן דודה באת'הרסט קלייבורן). כמו אחיו, נתניאל קיבל חינוך קלאסי פרטי באקדמיה מקומית המתאימה לכיתתו, וגם למד משפטים.
ביוגרפיה > קריירה

עד 1798 קלייבורן התקבל ללשכת עורכי הדין של וירג'יניה ועסק בעריכת דין במחוז לי, על הגבול המערבי של המדינה החדשה. בשנת 1801 עבר קלייבורן למחוז פרנקלין וזכה בבחירות כתובע הכללי של וירג'יניה, ושב ונבחר מספר פעמים לפני שהתפטר ב־1810 כדי להיות חבר בבית הנבחרים של וירג'יניה, וכן לשמור לצד זה על משרד עריכת דין פרטי משלו. קלייבורן זכה גם בבחירות לקפטן של המיליציה המקומית בנובמבר 1803.
בין 1802 ל-1806, קלייבורן רכש כ-800 דונם של אדמה במחוז פרנקלין מצפון לנהר הבלקווטר, והקים מטע שהוא כינה "קלייברוק". והפך למגוריו העיקריים לשארית חייו. קלייבורן ניהל את אחוזתו תוך שימוש בעבודת עבדים. היו בבעלותו 19 עבדים בשנת 1810, 14 עבדים בשנת 1820 (מתוכם 4 בנים ו-3 בנות היו בני 14 ומטה), 17 עבדים בשנת 1830 (מתוכם 3 בנים וילדה בני 10 או צעירים יותר), 14 עבדים בשנת 1840, מתוכם ילד ו-2 בנות היו בנות 10 ומטה.
מצביעי מחוז פרנקלין בשנת 1809 בחרו לראשונה בקלייבורן כאחד מנציגיהם בבית הנבחרים של וירג'יניה, והוא נבחר מחדש עד 1812. בתקופת כהונתו הראשונה, ישב בוועדה לבתי משפט לצדק והתנגד למשכורות שהרוויחו חברי בית המשפט לערעורים וכן לזמן הדרוש לדון בתיקים. קלייבורן במקום זאת העדיף בתי משפט ברמת המחוז. הוא גם הצביע בעד ההוראה למשלחת הקונגרס של וירג'יניה להתנגד להקמה מחדש של הבנק הפדרלי של ארצות הברית, מה שבישר את נאמנותו העתידית לדמוקרטים המזוהים עם ג'קסון, אך גם הצביע בעד הקמת בנק חדש בלינצ'בורג, שהפך למרכז מסחרי. במהלך מלחמת 1812, חברי בית המחוקקים בחרו את קלייבורן למועצת המדינה של וירג'יניה, שסייעה למושל וירג'יניה בניהול המדינה, ואשר מנע שירות מחוקק סימולטני. הוא השתתף בישיבות באופן קבוע עד לנישואיו במאי 1815, והתפטר מתפקידו ב-1 באפריל 1817. קלייבורן כתב גם כמה מאמרים על הסכסוך, שאותם איחד ב-1819 ופרסם מחדש בתור "הערות על המלחמה בדרום; עם סקיצות ביוגרפיות של חייהם של מונטגומרי, ג'קסון, סווייר, המושל המנוח קלייבורן ואחרים".
בשנת 1818 מושל וירג'יניה מינה את קלייבורן לוועדה שהתכנסה ב-Rockfish Gap ובחרה למקם את אוניברסיטת וירג'יניה החדשה במחוז אלבמארל. עם זאת, קלייבורן סירב לקבל משרת פרופסור במוסד. בשנת 1821, מצביעים ממחוז פרנקלין, לצד מחוזות הנרי, פטריק ופיטסילבניה הסמוכים, בחרו בקלייבורן כנציגם בסנאט של מדינת וירג'יניה. הוא כיהן קדנציה אחת, מ-1821 עד 1825, בין השאר מפני שהפסיד בהתמודדות הראשונה שלו לקונגרס האמריקאי (התמודד בתור דמוקרט ג'קסוני), לג'אבז לפטוויץ'.
עם זאת, שנתיים לאחר מכן, קלייבורן התמודד כאנטי־ג'קסוני והביס את לפטוויץ'. הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מספר פעמים, וכיהן בין השנים 1825–1837. כחבר הקונגרס כיהן קלייבורן כיושב ראש ועדת הבחירות מ-1831 עד 1837. לאחר שהפסיד בבחירות ב-1836 לארצ'יבלד סטיוארט חזר קלייבורן למטע שלו בהר רוקי.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1815 קלייבורן התחתן עם אליזבת ארצ'ר בינפורד (1799–1880) ממחוז גוצ'לנד, אשר חייתה אחר מותו שנים רבות. היו להם שש בנות וחמישה בנים, מתוכם הבן השני, נתניאל ק. קלייבורן, המשיך את המעורבות הפוליטית של המשפחה (ושל אביו), תחילה בווירג'יניה ואחר כך במיזורי. אחיו הבכור, פרדינן ליי קלייבורן (1817–1862), נולד בריצ'מונד, הפך לסוחר טבק והתחתן עם משפחת טאליפרו, ומת בבולטימור במהלך מלחמת האזרחים. ויליאם פטריק קלייבורן (1827–1891) שירת בצבא הקונפדרציה. תומאס בינפורד קלייבורן (1832-?) הפך לשופט של בית המשפט במחוז פרנקלין ב-1874. הבן הצעיר, ג'יימס רוברט קלייבורן התחתן עם פרנסס מור. אחיותיהן סוזן מגדלן קלייבורן ומרי אליזבת קלייבורן נישאו לג'ורג' וו. וילסון ותומאס וילסון, ובטי הרברט קלייבורן נישאה לג'יימס אוטי. אן קלייבורן נישאה לג'יימס ב. וילסון וקתרין סופרוניה קלייבורן נישאה פעמיים, לדייוויד פרנקלין פרדריק ולתומאס ביילי גריר. קרובי משפחה רחוקים יותר של דורות מאוחרים יותר שהפכו ראויים לציון פוליטית כוללים: ג'ון פרנסיס האמטרמק קלייבורן (האחיין) והאחיינים הרחוקים מארי קורין מוריסון קלייבורן בוגס וקלייבורן דה בורדה פל.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

קלייבורן מת ב-15 באוגוסט 1859, ליד רוקי מאונט בווירג'יניה. הוא נקבר בבית הקברות המשפחתי באחוזתו "קלייברוק".
פרנסס אלן

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1932 פרו, ארצות הברית 
 פטירה:  4 באוגוסט 2020 (בגיל 88) סקנקטדי, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  Saint Augustine Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אולבני (1954)  אוניברסיטת מישיגן (1957) 
 מוסדות:  IBM (1957)  אוניברסיטת ניו יורק  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו 
 פרסים והוקרה:  פרס אמה המבורגר (2008)  פרס טיורינג (2006)  פרס חלוץ המחשב (2004)  פרס מכון אניטה בורג לנשות חזון (2004)  פרס עדה לאבלייס (2002)  עמית מוזיאון היסטוריית המחשב (2000)  Programming Languages Achievement Award (1998)  Karen Spärck Jones Lecture  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  היכל התהילה של נשים בטכנולוגיה (1997)  עמית ACM (1994)  עמית IEEE  עמית IBM (1989) 
 בן או בת זוג:  ג'ק שוורץ (1972–1982) 
 תרומות עיקריות
 פיתוחים בתחום המהדרים ומיטוב הקוד שהם יוצרים
 
פרנסס אליזבט אלן (באנגלית: Frances Elizabeth Allen;‏ 4 באוגוסט 1932 – 4 באוגוסט 2020) הייתה מדענית מחשב אמריקאית, מעובדי חברת IBM. אלן הייתה האישה הראשונה שמונתה כעמיתת IBM וכן האישה הראשונה שזכתה בפרס טיורינג. עבודתה הייתה רבת השפעה בנושאי מהדרים, אופטימיזציה של תוכנה ועיבוד מקבילי.
ביוגרפיה

אלן נולדה וגדלה בחוה בעיירה פרו שבצפון מדינת ניו יורק. היא סיימה תואר ראשון במתמטיקה ב-SUNY‏ (אוניברסיטת אולבני (אנ')) בשנת 1954 והחלה לעבוד כמורה בעיירת הולדתה. כעבור שנתיים החלה ללמוד לתואר שני במתמטיקה באוניברסיטת מישיגן, וקיבלה תואר זה בשנת 1957. באותה שנה החלה לעבוד בחטיבת המחקר של חברת IBM בפוקיפסי. היא הכשירה עובדים חדשים בשפת התכנות Fortran. היא תכננה לחזור להוראת המתמטיקה לאחר שתסיים לפרוע את ההלוואה שלקחה לשם מימון לימודיה, אך נשארה לעבוד ב-IBM למשך 45 השנים הבאות.
היא הוצבה בפרויקט המחשב IBM 7950 ששימש את ה-NSA לקריפטואנליזה. היא ניהלה את צוות האופטימיזציה למהדר של מחשב זה ושל המחשב IBM 7030 Stretch . בשנות ה-60 השתתפה בפרויקט ACS-1 לפיתוח מחשב-על, ובשנות ה-70 תרמה לשפת PL/I. בשנים 1970–1971 הייתה בשבתון באוניברסיטת ניו יורק, ובמשך שנים אחדות המשיכה ללמד שם כמורה מן החוץ. בשנת 1977 הייתה בשבתון באוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 1989 נבחרה לעמיתת IBM, והייתה לאישה הראשונה שזכתה לכך. בשנת 2002 פרשה מ-IBM אך המשיכה בקשר עם החברה.
בשנת 1994 נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. בשנת 2010 נבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים. הייתה עמיתת IEEE ועמיתת ACM.
בשנת 2006 זכתה בפרס טיורינג על תרומתה בתחום המהדרים ומיטוב הקוד שהם יוצרים. היא האישה הראשונה שזכתה בפרס זה, לאחר 40 שנים שבהן זכו בו רק גברים.
בשנת 2009 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מקגיל.
פרנסס אלן נישאה בשנת 1972 לג'ק שוורץ, פרופסור למתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת ניו יורק, והתגרשה ממנו לאחר עשר שנים.
נפטרה ב-4 באוגוסט 2020, ביום הולדתה ה-88.
הערות שוליים

↑  FRANCES ("FRAN") ELIZABETH ALLEN, באתר פרס טיורינג
↑  First Woman to Receive ACM Turing Award, ACM, February 21, 2007
↑  McGill to bestow 11 exemplary individuals with honorary degrees, McGill Reporte, May 19, 2009
↑  Oral-History:Frances "Fran" Allen, Engineering and Technology History Wiki
↑  IBM Research Editorial Staff, Remembering Frances E. Allen, IBM Research Blog, ‏5 באוגוסט 2020 (באנגלית)
| זוכי פרס טיורינג |
| --- | --- | --- |
| 1966–1980 | אלן פרליס (1966) • מוריס וינסנט וילקס (1967) • ריצ'רד המינג (1968) • מרווין מינסקי (1969) • ג'יימס וילקנסון (1970) • ג'ון מקארתי (1971) • אדסחר דייקסטרה (1972) • צ'ארלס באקמן (1973) • דונלד קנות' (1974) • אלן ניוול והרברט סיימון (1975) • מיכאל רבין ודנה סקוט (1976) • ג'ון באקוס (1977) • רוברט פלויד (1978) • קנת אייברסון (1979) • טוני הור (1980) |  |
| 1981–2000 | אדגר קוד (1981) • סטיבן קוק (1982) • קן תומפסון ודניס ריצ'י (1983) • ניקלאוס וירת (1984) • ריצ'רד קארפ (1985) • ג'ון הופקרופט ורוברט טרג'אן (1986) • ג'ון קוק (1987) • איוואן סאת'רלנד (1989) • וילאם קאהן (1990) • פרננדו קורבטו (1991) • רובין מילנר (1992) • באטלר לאמפסון (1993) • יוריס הארטמאניס וריצ'רד סטרנס (1994) • אדוארד פייגנבאום וראג' רדי (1995) • מנואל בלום (1996) • אמיר פנואלי • דאגלס אנגלברט (1997) • ג'ים גריי (1998) • פרד ברוקס (1999) • אנדרו יאו (2000) |  |
| 2001–2020 | אולה יוהאן דאל וקריסטין נייגארד (2001) • רונלד ריבסט, לאונרד אדלמן ועדי שמיר (2002) • אלן קיי (2003) • וינט סרף ובוב קאהן (2004) • פיטר נאור (2005) • פרנסס אלן (2006) • אדמונד קלארק, אלן אמרסון וג'וסף סיפאקיס (2007) • ברברה ליסקוב (2008) • צ'ארלס פ. ת'אקר (2009) • לסלי וליאנט (2010) • יהודה פרל (2011) • שפי גולדווסר וסילביו מיקאלי (2012) • לזלי למפורט (2013) • מייקל סטונברייקר (2014) • ויטפילד דיפי ומרטין הלמן (2015) • טים ברנרס-לי (2016) • ג'ון הנסי ודייוויד פטרסון (2017) יהושע בנג'יו, ג'פרי הינטון ויאן לקון (2018) • אדווין קטמול ופט הנרהן (2019) • אל אהו וג'פרי אולמן (2020) |  |
| 2021 ואילך | ג'ק דונגארה (2021) • רוברט מטקאלף (2022) • אבי ויגדרזון (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ACM DL: 81100651807  dblp: a/FEAllen  ICCU: MILV310821  NLA: 36019649  RERO: 02-A002919611  Trove: 1188621  VIAF: 2539159248069904870001   WorldCat (עם VIAF): 2539159248069904870001
פליקס ונקל

| --- | --- |

 לידה:  13 באוגוסט 1902 לר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  9 באוקטובר 1988 (בגיל 86) היידלברג, גרמניה המערבית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ברג 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות הבווארי  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  מדליית ג'ון פרייס ות'ריל (1971) 
 תרומות עיקריות
 מנוע ונקל
 
פליקס היינריך ונקל (בגרמנית: Felix Heinrich Wankel;‏ 13 באוגוסט 1902 - 9 באוקטובר 1988) היה מהנדס מכונות גרמני, ממציא מנוע ונקל הקרוי על שמו.
ונקל היה למהנדס היחיד במאה ה-20 אשר פיתח מנוע בעירה פנימית שנשלח לייצור.
היסטוריה

ונקל נולד במדינה ההיסטורית באדן בגרמניה (כיום באדן-וירטמברג) בשנת 1902. 
ונקל החל לפתח עניין בתכנון מנועים כבר בגיל צעיר כאשר בגיל 17 תכנן מודל חדש למנוע בעירה פנימית, בשנת 1924 כאשר הוא בגיל 22 הקים ונקל מעבדה קטנה משלו שם החל במחקר ובתכנון מנוע הבעירה הפנימית החדש. בשנת 1951 הציע את רעיונו לחברת NSU שם החל בפיתוח המנוע כאשר בשנת 1954 השלים את פיתוח המנוע באופן סופי. בשנת 1957 נבחן דגם אבטיפוס ראשון של מנוע ונקל.
ראו גם

NSU Ro 80
מנוע ונקל
הערות שוליים

↑  How Does a Rotary (Wankel) Engine Work | Headland
↑  Rotary engine inventor Felix Wankel born — History.com This Day in History — 8/13/1902
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119370026  ISNI: 0000 0001 1663 3759  LCCN: nr96011177  NKC: stk2009428730  NTA: 142046469  SUDOC: 186172214  VIAF: 67274554   WorldCat (עם VIAF): 67274554
נוויל מוט

| --- | --- |
מוט, 1952
מוט, 1952
 לידה:  30 בספטמבר 1905 לידס, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 באוגוסט 1996 (בגיל 90) מילטון קינס, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מקום לימודים:  מכללת קליפטון  בית הספר גיגלסויק  קולג' סנט ג'ון  אוניברסיטת קיימברידג' 
 מנחה לדוקטורט:  רלף פאולר 
 מוסדות:  אוניברסיטת בריסטול 
 תלמידי דוקטורט:  קלאוס פוקס, Volker Heine, Jan H. van der Merwe, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 פרסים והוקרה:  עמית כבוד (1995)  פרס נובל לפיזיקה (1977)  מדליית פאראדיי (1973)  Knight Bachelor  מדליית קופלי (1972)  המדליה המלכותית (1953)  מדליית יוז (1941) 
 
סר נוויל פרנסיס מוט (באנגלית: Nevill Francis Mott; ‏30 בספטמבר 1905, לידס, אנגליה - 8 באוגוסט 1996, בקינגהאמשייר, אנגליה) היה פיזיקאי אנגלי, אשר זכה בשנת 1977 בפרס נובל לפיזיקה, יחד עם פיליפ אנדרסון וג'ון ואן ולק, על מחקרו בנושא התכונות החשמליות והמגנטיות של מוליכים למחצה אמורפיים.
ביוגרפיה

מוט נולד ב-30 בספטמבר 1905 בלידס, אנגליה לליליאן מרי ריינולדס ולצ'ארלס פרנסיס מוט. את התואר הראשון (1927) והתואר השני (1930) עשה בקולג' סנט ג'ון שבאוניברסיטת קיימברידג', ולמד מתמטיקה ופיזיקה תאורטית.
בשנת 1933 קיבל מינוי לתפקיד פרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת בריסטול.
בשנת 1941 זכה מוט במדליית יוז.
בשנת 1948 קיבל מינוי לתפקיד מנהל מעבדת הפיזיקה על שם הנרי אוברטון ווילס (אנ').
בשנת 1953 זכה במדליה המלכותית.
בשנת 1954, מונה לפרופסור לפיזיקה יישומית במעבדת קוונדיש, תפקיד בו החזיק עד 1971. בו בזמן, בין השנים 1959–1966 כיהן כמאסטר של קולג' גונוויל וקאיוס (אנ'), קיימברידג'.
עבודתו המוקדמת בקיימברידג' עסקה בניתוח תאורטי של התנגשות גזים, באופן ממוקד בהתנגשות עם ספין מסתובב של אלקטרון כנגד אטום מימן, והובילה למחקרי המשך בנושא אפקטים דומים באלקטרוני הולכה, ובתכונות המגנטיות של מתכות.
בשנת 1972 זכה במדליית קופלי. באותה השנה קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הריוט-ואט (אנ').
בשנת 1977 זכה בפרס נובל לפיזיקה יחד עם פיליפ אנדרסון וג'ון ואן ולק, על מחקרו בנושא התכונות החשמליות והמגנטיות של מוליכים למחצה אמורפיים.
בשנת 1983, הוענק למוט תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
לאחר שפרש לגמלאות, המשיך לסייע ביישום המחקר שלו על מנת לפתח יישומים ליצור אנרגיה סולארית זולה.
מוט נפטר ב-8 באוגוסט 1996 בבית חולים במילטון קינס שבבקינגהאמשייר, אנגליה.
פרסומיו

"An Outline of Wave Mechanisms" ‏(1930)
"The Theory of the Properties of Metals and Alloys" ‏(1936)
"Electronic Processes in Ionic Crystals" ‏(1940)
"Wave Mechanics and Its Applications" ‏(1948)
"The Theory of Atomic Collisions" ‏(1971)
Electronic Processes in Non-Crystalline Materials ‏(1971)
"Elementary Quantum Mechanics" ‏(1972)
"Metal-Insulator Transitions" ‏(1974)
"Conduction in Non-Crystalline Materials" ‏(1986)
"Can Scientists Believe?" ‏(1991)
"High Yemperature Superconductors and Other Superfluids" ‏(1994)
"A Life in Science" ‏(1995, אוטוביוגרפיה)
"Sir Nevill Mott: 65 Years in Physics" ‏(1995)
סם ברטון

סמואל גילברט ברטון (באנגלית: Samuel Gilbert Bratton‏; 19 באוגוסט 1888 – 22 בספטמבר 1963) היה סנאטור אמריקאי מניו מקסיקו ושופט בבית המשפט הפדרלי העשירי לערעורים של ארצות הברית.
ביוגרפיה > השכלה וקריירה

ברטון נולד בקוסה, טקסס ב-19 באוגוסט 1888, ולמד בבתי הספר הציבוריים. כבוגר בית הספר הרגיל של המדינה, לימד בית ספר במשך כמה שנים בקלוד, טקסס ובהורפורד, טקסס. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1909, ואז החל לעסוק בכך בפארוול, טקסס. הוא המשיך בתרגול לאחר שעבר לכלוביס, ניו מקסיקו ב-1915. בשנים 1919 עד 1921 כיהן כשופט בית המשפט המחוזי של המחוז השיפוטי החמישי של אותה מדינה. עם חלוקת המחוז, הוא המשיך באותו תפקיד עבור המחוז השיפוטי התשיעי עד 1923, אז החליף את הרברט פ. ריינולדס להיות שופט עמית של בית המשפט העליון של ניו מקסיקו. הוא נשאר בתפקיד זה עד 1924, אז התפטר כדי לקבל את המועמדות הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה > כהונה בקונגרס

ברטון נבחר כדמוקרט לסנאט של ארצות הברית ב-1924 ונבחר מחדש ב-1930 וכיהן מ-4 במרץ 1925 ועד להתפטרותו ב-24 ביוני 1933. הוא כיהן כיו"ר הוועדה להשקיה וטיוב בקונגרס ה-73 של ארצות הברית.
ביוגרפיה > כהונה כשופט פדרלי

ברטון מונה על ידי הנשיא פרנקלין ד. רוזוולט ב-1 ביוני 1933, למושב בבית המשפט הפדרלי העשירי לערעורים של ארצות הברית שפונה על ידי השופט ג'ון הייזלטון קוטרל. הוא אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-1 ביוני 1933, וקיבל את המינוי שלו באותו יום. הוא היה בין המועמדים לתפקיד בבית המשפט העליון של ארצות הברית שהתפנה בעקבות פרישתו של ויליס ואן דוונטר ב-1937, אך נדחה על ידי רוזוולט לטובת הוגו בלאק. ברטון שימש כשופט ראשי וכחבר בוועידת השופטים של ארצות הברית מ-1 בינואר 1956 עד 7 באוגוסט 1959.   הוא קיבל מעמד בכיר ב-1 במרץ 1961. כהונתו הסתיימה ב-22 בספטמבר 1963, עקב מותו באלבקרקי, ניו מקסיקו. הוא נקבר בבית הקברות פיירוויו פארק באלבקרקי.
הערות שוליים

1 2 3  סם ברטון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  "Judge Bratton Will Succeed Phillips Today". Albuquerque Journal. 1 בינואר 1956. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Oklahoma Judge Assumes New Duty As Chief of Court". The Wichita Eagle. 8 באוגוסט 1959. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0895 3381  LCCN: no2008020643  SNAC: w6x67sqv  US Congress: B000774  VIAF: 46563015   WorldCat (עם VIAF): 46563015
טוד רובינס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 ביוני 1888 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  10 במאי 1949 (בגיל 60) סן-ז'אן-קאפ-פרה, צרפת 
 שם לידה:  Clarence Aaron Robbins 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Ste. Marguerite's Communal Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וושינגטון ולי 
 שפות היצירה:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  ספרות פשע, ספרות אימה 
 בן או בת זוג:  סאלי ראנד 
 
קלרנס ארון "טוד" רובינס (באנגלית: Clarence Aaron "Tod" Robbins; 25 ביוני 1888 –  10 במאי 1949) היה סופר אמריקאי שכתב סיפורים בסוגות האימה והמסתורין.
חייו

רובינס למד באוניברסיטת וושינגטון ולי (בלקסינגטון, וירג'יניה) ואף חיבר יחד עם מארק וו. שיף ות'ורנטון ויטני אלן את ההמנון הרשמי של הקולג' "Washington and Lee Swing"; שיף חיבר את המנגינה ב-1905, אלן העלה את המוזיקה לנייר ב-1909 ורובינס כתב את המילים. הגרסה הסופית פורסמה ב-1910.
רובינס חיבר אוספי סיפורים קצרים וכן כמה רומנים. סיפוריו כוללים לעיתים קרובות עלילות ביזאריות ומפחידות, לעיתים בהשפעת סופרים כאוסקר ויילד (סיפורו של רובינס "The Living Portrait", "הדיוקן האנושי", הוא מחווה לספרו של ויילד "תמונתו של דוריאן גריי") ורוברט וו. צ'מברס. סיפורו של רובינס "מרטין המסתורי" (Mysterious Martin; 1912) הוא רומן שכתב בראשית הקריירה על רוצח סדרתי. הרומן שלו "שלושת הבלתי קדושים" (The Unholy Three; 1917) עובד פעמיים לקולנוע, לראשונה בסרט אילם בבימויו של טוד בראונינג ב-1925, ולאחר מסרט בסרט מדבר בבימויו של ג'ק קונוויי ב-1930; בשתי הגרסאות כיכב לון צ'ייני. רובינס אף חיבר את הסיפור הקצר "דורבנות" ("Spurs"), שהיה הבסיס לתסריט הסרט "פריקס" (1932) בבימויו של בראונינג, שהיה לסרט פולחן. חלק מכתביו של רובינס הודפסו בשנית בסדרת מקבצי האימה "קריפס" שנערכה על ידי צ'ארלס בירקין.
רובינס היגר מניו יורק לריביירה הצרפתית וסירב לעזוב את צרפת בשנות הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה. בשנות המלחמה שהה במחנה ריכוז וב-1949 מת בסן-ז'אן-קאפ-פרה (Saint-Jean-Cap-Ferrat).
ביבליוגרפיה > רומנים

The Spirit of the Town: A Novel Presentation in Fiction Form of the Impulse and Desire Which Mould the Lives of Men‏ (1912)
Mysterious Martin: A Fiction Narrative Setting Forth the Development of Character Along Unusual Lines‏ (1912)
The Unholy Three‏ (1917; הודפס בשנית תחת השם The Three Freaks ב-1935)
In the Shadow‏ (1929)
The Master of Murders‏ (1933)
Close Their Eyes Tenderly ‏(1949)
To Hell and Home Again (פורסם לקראת ההפצה ב-1950, אך מעולם לא יצא לאור)
ביבליוגרפיה > אוספי סיפורים קצרים

Silent, White and Beautiful and Other Stories‏ (1920)כולל את:
"Silent, White and Beautiful"
"Who Wants a Green Bottle?"
"Wild Wullie, the Waster"
"For Art's Sake" (גרסה מעובדת של Mysterious Martin)
Who Wants a Green Bottle? and Other Uneasy Tales ‏ (1926)כולל את:
"Silent, White and Beautiful"
"Who Wants a Green Bottle?"
"Wild Wullie, the Waster"
"Toys" (ידוע גם כ-"The Toys of Fate")
"A Bit of Banshee"
"The Son of Shaemas O'Shea"
"Cockcrow Inn"
"Spurs"
Freaks and Fantasies ‏ (2007)כולל את:
"Crimson Flowers"
"Silent, White and Beautiful"
"Who Wants a Green Bottle?"
"The Bibulous Baby"
"Wild Wullie, the Waster"
"The Toys of Fate"
"An Eccentric"
"The Whimpus"
"A Bit of Banshee"
"The Son of Shaemas O'Shea"
"A Voice from Beyond"
"Cock-crow Inn"
"The Confession"
"Spurs"
ביבליוגרפיה > אוספי שירה

The Scales of Justice and Other Poems‏ (1915)