stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלמינגו ג'יימס
תיאור

אורכו 90-92 ס"מ (בדומה לגובהו של הפלמינגו הזוטר) ומשקלו יכול להגיע ל-2 ק"ג. הפלמינגו צבעוני; גופו לבן ולקראת הצוואר הגוונים הם אדום-בורדו, הצוואר עצמו ורוד. בגבו של הפלמינגו יש פס ורוד הנמשך מאמצע הגב עד הזנב. בגוף יש את נוצות התעופה הנראות בעמידה כפס בצבע שחור. עיניהם של פלמינגואים צעירים בצבע אפור ואצל הבוגרים הן בצבע צהוב. לקראת העין יש משולש בצבע בורדו. הנוצות מכסות את כל גופו, מלבד הרגליים והמקור עצמו, להגנה ולתעופה. רגליו שחורות. צבעם של גוזלים שרק בקעו הוא אפור או לבן. המקור צבעוני ומיוחד, בחלקו הישר הוא צהוב ובחלקו הכפוף הוא שחור. צורתו הייחודית של המקור משמשת לסינון פלנקטון ממי המלח שבהם הוא נמצא. בצווארו של הפלמינגו יש 19 חוליות המאפשרות לו לסובב את הצוואר לכל כיוון.
ניתן להבדיל אותו משאר מיני המשפחה על פי הנוצות הצהובות בקצה המקור. מאפיין ייחודי נוסף לפלמינגו זה ולפלמינגו האנדים הוא הרגליים: אצל כל שאר המינים יש שלוש אצבעות הפונות קדימה ובוהן. ולפלמינגו ג'יימס ישנן שלוש אצבעות הפונות קדימה, והוא חסר בוהן. פלמינגואים צעירים צבועים באפור אך מקבלים את הצבע הוורוד שלהם מקרוטן הנמצא במזון. לפלמינגו ג'יימס יש 12-16 נוצות על הזנב. הפלמינגו לא יכול להירטב בגלל ציפוי שמן על נוצותיו, בדומה לעופות מים אחרים. הזכר והנקבה דומים בגווניהם אך הזכר גדול יותר מהנקבה בערך ב-10%. לעיתים, כאשר הבוגרים מולידים ומטפלים בגוזלים, הם עלולים לאבד את צבעם הוורוד. גוזלי פלמינגו נאספים לקבוצות שבהן ההורה מזהה את הגוזל על פי קולו. על אף שחוש הטעם של הפלמינגו מפותח מאוד כמעט שאין לו חוש ריח. בגני חיות נראו פלמינגואים שהבחינו בין מאכיליהם הקבועים למבקרים.
תיאור > מעוף

לפלמינגו יש כושר תעופה, אף שבגני חיות הפלמינגואים כמעט תמיד על הקרקע. לפלמינגו בוגר יש 12 נוצות עיקריות המיועדות לתעופה בכל כנף. נוצות התעופה השחורות ייחודיות לפלמינגו ג'יימס, מבין פלמינגואים אחרים במשפחה. כיוון שהפלמינגו כבד, כאשר הוא מתכוון לעוף, הוא רץ כדי לצבור תאוצה, ורק אז ממריא. כאשר הפלמינגו רוצה לנחות על האדמה מתרחש תהליך הפוך: הוא נוחת בהדרגה ואז רץ כדי להאט. להקת פלמינגואים עשויה לעוף במהירות המגיעה עד 38 קמ"ש. בדרך כלל הם לא עפים למרחקים גדולים במעוף יחידני, ובמקרים אלה הם עפים במהירות נמוכה יותר.
תיאור > תפוצה

הפלמינגו חי במספר מצומצם של אזורים בעולם: דרום פרו, מערב ארגנטינה, מערב בוליביה ומזרח צ'ילה, באזורים אזורים טרופיים וסובטרופיים. בין הפלמינגואים, תחומי המחייה של פלמינגו ג'יימס הם המוגבלים ביותר. הפלמינגו חי באגמים מלוחים, שבהם שוכנים הסרטנים המיקרוסקופיים והפלנקטון שהוא אוכל. הפלמינגו בדרך כלל לא נודד, אך יכול לעבור לאזורים אחרים בעקבות בצורת או דבר דומה.
התנהגות > אכילה והאכלה

הפלמינגו ניזון מצורניות, דגים קטנים, סרטנים, רכיכות ומאצות כחולות, ירוקות ואדומות. בעת הקינון, הן אצל פלמינגו ג'יימס והן אצל פלמינגו האנדים, הזכר והנקבה מאכילים את הגוזלים במזון שעוכל אצל הבוגרים בעזרת הזפק. ההבדל בהאכלה בין שני המינים הוא הרכב הפרולקטין בהפרשה. כפי שהוזכר לעיל, מטרתו של מבנה המקור הייחודי היא להוות מסנן שמפריד בין המים לפלנקטון. בשתי הלסתות יש זיפים. גם הלשון עוזרת בסינון: היא בשרנית ופועלת כמשאבה, תוך כדי שהמים המלוחים יוצאים והפלנקטון נכנס. בנוסף לכך, היא גם מחוספסת והמבנה המיוחד שלה מאפשר לפלמינגו להרגיש האם המים מסוננים או לא.
לקריאה נוספת

פליקס רודריגז, (תרגום: נעמי כרמלי), אנציקלופדיית חיות הבר - חיות העולם בסביבתן הטבעית, כרך ה' - אפריקה, הוצאת למיילקס ישראל, 1975.
הערות שוליים

↑  פלמינגו ג'יימס באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ראו באתר עולם המים.
| פלמינגואים (פלמינגואיים) |
| --- | --- | --- |
| פלמינגו | פלמינגו מצוי • פלמינגו אמריקני • פלמינגו צ'יליאני |  |
| פלמינגו זוטר (סוג ומין יחיד) | פלמינגו זוטר |  |
| פלמינגו צהוב-מקור | פלמינגו האנדים • פלמינגו ג'יימס |  |
פיליפ ויקסטיד

פיליפ ויקסטיד

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
פיליפ ויקסטיד (באנגלית: Philip Wicksteed‏; 25 באוקטובר 1844 - 18 במרץ 1927) היה כלכלן אנגלי הקשור לאסכולה האוסטרית.
חייו

פיליפ ויקסטיד היה בנו של כומר אוניטרי. הוא למד במכללה בלונדון ובמנצ'סטר בין השנים 1861 ל-1867, עת השלים את התואר השני בלימודים קלאסיים. עם סיום לימודיו הפך לכומר כאביו והחל חוקר מגוון נושאים תאולוגיים ועיוניים, כמו חקר ימי הביניים ובמיוחד כתבי דאנטה. מחקריו בנושאים אלו נמשכו גם הרבה אחרי שעזב את דוכן הדרשות בשנת 1897.
עניינו בסוגיות אתיות הוביל אותו לחקור את נושא אי-השוויון בחלוקת עושר והכנסה ולחקר נושאים הקשורים לכלכלה והוא החל לפרסם שורה של עבודות חשובות בתחום זה, במיוחד בעקבות הסוגיות התאורטיות עליהן למד אצל ג'בונס. בשנת 1894 פרסם את מאמרו החשוב "מאמר על תיאום כללי ההפצה" שבו חתר להוכיח באופן מתמטי כי מערכת הפצה המתגמלת בעלי גורמי ייצור בהתאם לתפוקה השולית ימצו את התוצר הכולל המיוצר. ספרו "ההגיון הפשוט של הכלכלה הפוליטית" משנת 1910 פרש באופן מלא את תפישותיו בתחום הכלכלה, והוא המקרבו היום, מצד עמדותיו, לאלו של האסכולה האוסטרית. רעיונות אלו הוצגו בצורה תמציתית במאמרו "ההיקף והשיטה של הכלכלה הפוליטית לאור התאוריה ה'שולית' של ערך והפצה" משנת 1914.
הגותו

ויקסטיד היה בן חורג בנוף הכלכלה הבריטית. בניגוד לזרם המרכזי בחשיבה הכלכלית בבריטניה, שאותו הוביל אלפרד מרשל שביקש לשפר ולתקן את החסר בתאוריה הקלאסית של סמית', ביקש ויקסטיד, במקביל לג'בונס ולקרל מנגר, לבנות את התאוריה הכלכלית מחדש. במילים אחרות, כלשונו של ליונל רובינס, הוא ביקש ליצור "לא רוויזיה, כי אם מהפכה".
הגותו > הסובייקטיביות של העלות

החריגה העמוקה ביותר של ויקסטיד מהאורתודוקסיה המרשליאנית של עמיתיו הבריטיים הייתה בתחום הסובייקטיביות של העלות. לתפישתו, האורתודוקסיה הכלכלית שילמה מס שפתיים לתיאורית התועלת השולית של ג'בונס, אך סרבה להכיר בהשלכותיה ההרסניות על תיאורית העלות של הערך. האסכולה הנאו-קלאסית שבראשה עומד מרשל, הצהיר ויקסטיד ב"עבודתו הכלכלית של ג'בונס" משנת 1905:
כאן מוחה ויקסטד נגד ניסיונה המלאכותי של התפישה המרשליאנית להעמיד פנים כי שיקולים של תועלת שולית נוגעים רק לפעילות צרכנית, אך אינם משליכים על פעילות הייצור, הממשיכה להתפש כסוגיה טכנית הקשורה רק לעלות האובייקטיבית של הייצור. למעשה, מבחינת ויקסטיד "עלות" משחקת תפקיד כמסבירה של מחיר השוק היא רק כאשר "עלות" היא הערך המצופה של חלופה אפשרית ברגע ההכרעה של הייצרן בין חלופות בייצור.
הגותו > פעילות כלכלית

ב"ההגיון הפשוט" וב"ההיקף והשיטה של הכלכלה הפוליטית" דחה ויקסטיד את התפישה הקלאסית שטענה כי העושר החומרי הוא תחום חקר כלכלי מובחן ונפרד ממערכות קביעת החלטות אחרות. בעיניו, לא הייתה תועלת ב"אדם הכלכלי" (homo economicus) הקלאסי, המודרך על ידי שיקולים חומריים ואנוכיים בלבד.
למונח "מחיר" היו בעיניו משמעויות רבות, שעלות כספית היא רק אחת מהן. במילים אחרות, כמו לודוויג פון מיזס, גם ויקסטיד סבר כי ישנם כללי פעולה אנושית כלליים, שהפעולה בתחום הכלכלי היא רק ביטוי מסוים שלהם. שיקולים אלטרואיסטיים, אגואיסטיים, רדיפת בצע, כבוד, גאווה, וכן הלאה: כולם משחקים תפקיד בפעולה המכוונת למטרות של האדם.
הגותו > הליכי השוק

ויקסטיד תמך בתפישה הקלאסית כי השוק חותר למצב של שיווי משקל, אך הכיר בחשיבות העובדה שתהליך זה מתבצע תמיד על ציר זמן. תהליך ההתקרבות לשיווי משקל הוא תהליך שבו משתתפי השוק מתקשרים ומתוקשרים זה עם זה בהדרגה -- כלומר, אין כאן מצב, כמו בתפישה הקלאסית, שבו מונחת ידיעה הדדית מושלמת המתורגמת באופן מיידי לסדרה של מחירי וכמויות שיווי משקל. כלומר, בעיני ויקסטיד הליך התחרות אינו כזה שבו הידיעה (ובעקבותיה המחירים) מונחים מראש, אלא התרחשות של היוודעות הדרגתית וחלקית. שיווי המשקל אינו מונח כאן כמשהו הקיים כבר מראש, כשהשוק חותר אליו, אלא כעובדה הנודעת רק בהדרגה.
החוקרים רובינס ורובינס תיארו אותו ב-1970 כחוקר מפתח באבולוציה של התיאוריה הכלכלית המודרנית.
מכתביו

"מאמר על תיאום כללי ההפצה" - 1894
"עבודתו הכלכלית של ג'בונס" - 1905
"ההגיון הפשוט של הכלכלה הפוליטית" - 1910
"ההיקף והשיטה של הכלכלה הפוליטית לאור התאוריה ה'שולית' של ערך והפצה" - 1914
הערות שוליים

↑  Lord Robbins, Philip Wicksteed as an Economist, London: Palgrave Macmillan UK, 1970, עמ' 189–209, ISBN 978-1-349-00878-0
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269797105171  PLWABN: 9810550871805606  BNE: XX1159664  BnF: cb12277727w (data)  CANTIC: a1059310x  GND: 127843728  ICCU: RAVV073758  ISNI: 0000 0001 1059 7865  LCCN: n79082236  MusicBrainz: f0df0865-a018-45b6-8be8-9406f2a84cb7  NDL: 00812096  NKC: mub20231196016  NLA: 35322450  NLG: 113407  NTA: 068026552  SNAC: w6g75gmb  SUDOC: 055301797  Trove: 911351  VcBA: 495/314791  VIAF: 44358712   WorldCat (עם VIAF): 44358712 
Common sense of political economy including a study of the human basis of economic law, 1910
פיקוד הקרב של חיל האוויר של ארצות הברית

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  ACC
 מדינה:  ארצות הברית
 שיוך:  חיל האוויר של ארצות הברית
 סוג:  בנייה ואספקת הכוח האווירי של ארצות הברית
 בסיס האם:  לנגלי פילד, וירג'יניה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 פיקוד
 דרגת המפקד:  גנרל
 מפקד נוכחי:  קנת' וילסבאק
 עיטורים
 Organizational Excellence Award 
 
מטוס F-22 ראפטור המבצעי הראשון בדרכו לטייסת הקרב 27 המשתייכת לפיקוד הקרב.
פיקוד הקרב של חיל האוויר (באנגלית: Air Combat Command ובקיצור ACC) הוא פיקוד מרכזי בחיל האוויר של ארצות הברית. משימת הפיקוד היא לבנות ולספק את הכוחות האוויריים של ארצות הברית. הפיקוד הוקם ביוני 1992 משילוב של פיקוד האוויר האסטרטגי ופיקוד האוויר הטקטי.
ארגון

הפיקוד כולל כ-83,000 חיילים בשירות פעיל ועוד כ-51,000 חיילים מכוחות המילואים. הוא כולל כ-1,300 כלי טיס.
חיל האוויר הראשון - כוח האוויר של פיקוד צפון שמטרתו הגנה על השטח היבשתי של ארצות הברית באמריקה הצפונית, בפוארטו ריקו ובאיי הבתולה. מפקדתו בבסיס טינדול שבפלורידה, מורכב בעיקר מכוחות המשמר הלאומי של חיל האוויר.
כנף הקרב 104 במסצ'וסטס
כנף 113 במרילנד
כנף 119 בדקוטה הצפונית ושלוחה בווירג'יניה
כנף הקרב 120 במונטנה
כנף הקרב 125 בפלורידה
כנף הקרב 138 באוקלהומה
כנף הקרב 142 באורגון
כנף הקרב 144 בקליפורניה
כנף הקרב 147 בטקסס
כנף הקרב 148 במינסוטה
כנף הקרב 158 בוורמונט
כנף הקרב 159 בלואיזיאנה
כנף הקרב 177 בניו ג'רזי
להק לוחמה אלקטרונית 101 ביוטה
חיל האוויר התשיעי - כוחות האוויר של פיקוד מרכז של ארצות הברית
חיל האוויר ה-15 שמפקדתו בבסיס שאו בקרוליינה הדרומית. משימתו לארגן ולאמן את כוחות הפיקוד בדרום-מזרח ארצות הברית.
כנף הקרב 1 בווירג'יניה
כנף הקרב 4 בקרוליינה הצפונית
כנף הקרב 20 בקרוליינה הדרומית
כנף 23 בג'ורג'יה
כנף אוויר-קרקע 93 בג'ורג'יה
כנף הקרב 325 בפלורידה
כנף הקרב 355 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר דייוויס מונת'ן שבאריזונה. מפעילה מטוסי A-10 ת'נדרבולט II
כנף הקרב 366 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר מאונטיים הום באיידהו, מפעילה מטוסי F-15E
כנף הקרב 388 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר היל ביוטה, מפעילה מטוסי F-35 לייטנינג II ו-F-16 פייטינג פלקון
כנף 432 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר קריץ' שבנבדה, מפעילה כלי טיס בלתי מאוישים MQ-1 פרדטור, MQ-9 ריפר ו-RQ-170 סנטינל
כנף בקרה אווירית 552 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר טינקר שבאוקלהומה, מפעילה מטוסי בואינג E-3 סנטרי
כנף הבקרה 461 בג'ורג'יה
כנף 633 בווירג'יניה
טייסת כוחות ההנדסה 823 בפלורידה
טייסת כוחות ההנדסה 819 במונטנה
חיל האוויר העשירי - מפקדתו בבסיס המשותף של כוחות המילואים בפורט וורת' שבטקסס. חיל האוויר העשירי משתייך לפיקוד כוחות המילואים של חיל האוויר, משימתו לשמור על כשירות כוחות המילואים של חמישה פיקודים מרכזיים. כוחות המילואים של פיקוד הקרב כוללים שתי כנפות קרב, שלוש יחידות הצלה אוויריות, טייסת מפציצים, טייסת מבצעים ולהק מוטס להתראה ובקרה.
חיל האוויר ה-12 - מפקדתו באריזונה. משימתו להוות את כוחות האוויר של פיקוד דרום.
חיל האוויר ה-16 - מפקדתו בסן אנטוניו שבטקסס. משימתו לספק מודיעין, לוחמת סייבר ולוחמת מידע
כנף הסיור, מעקב ומודיעין 70 במרילנד
כנף הסיור 9 בקליפורניה
כנף 55 בנברסקה (משימות שליטה ובקרה, סיור, מודיעין, לוחמה אלקטרונית)
כנף הסיור, מעקב ומודיעין 480 בווירג'יניה
משרד הקריפטוגרפיה של חיל האוויר במרילנד
מרכז היישומים הטכניים של חיל האוויר בבסיס פטריק שבפלורידה - מטרתו מעקב אחר פיתוחים וניסויים גרעיניים ברחבי העולם
פס קנדי

דגל קנדה
פס קנדי (באנגלית: Canadian pale) בווקסילולוגיה הוא הפס האמצעי האנכי (פאל בהרלדיקה) בדגל תלת-פסי אנכי, אשר מכסה מחצית משטח הדגל, וזאת לעומת שליש משטח הדגל בעיצוב תלת פסי מסורתי. רוחבו של הפס מאפשר את שיבוצו של מטען במרכז הדגל. השם הוצע על ידי ד"ר ג'ורג' סטנלי ונכנס לשימוש לראשונה כאשר אליזבת השנייה, מלכת קנדה הכריזה על דגל קנדה החדש ב-28 בינואר 1965. על פניו אמור המונח לתאר רק דגלים קנדיים, אך בשימוש כללי המונח מתאר גם דגלים שאינם קנדיים אשר נושאים את אותן פרופורציות.
הפס הקנדי הוא עיצוב נפוץ בדגלים קנדים אזוריים ועירוניים שעוצבו לאחר 1965. מספר דוגמאות לכך הם דגל הטריטוריות הצפון-מערביות ודגלי הערים אדמונטון, אלברטה; קורנוול, אלברטה וברלינגטון, אונטריו.
היישום בווקסילולוגיה

הפס הקנדי הקלאסי הוא ריבוע אמצעי שנמצא במרכז הדגל אשר יחס אורך/גובה שלו הוא 1:1. המונח הווקסילולוגי משמש לתיאור כל רצועה מרכזית שרוחבה מחצית מרוחב הדגל גם אם צורתה אינה ריבוע. המונח פס קנדי משמש, גם אם שלא כהלכה, לתיאור דגלים שאינם קנדיים. דגל סנט וינסנט והגרנדינים (ביחס של 7:11) וההצעה לדגל טאיוואן (ביחס של 3:5) מתוארים כדגל פס קנדי.
המונח משמש לתיאור כללי יותר של דגל אשר הרצועה המרכזית שבו רחבה יותר ללא קשר לשאלה האם היא מכסה מחצית מרוחב הדגל או לא. על פי התיאור הכללי דגל טריטוריית האי נורפוק (שבו יחסי הפסים הם 7:9:7) ודגל מדינת איווה (בו יחסי הפסים אינם מוגדרים אך רוחבו של הפס המרכזי אינו כפול מרוחב שני הפסים הצדדיים) מתוארים לעיתים כנושאי "פס קנדי".
דגלים אשר מתארים פס אופקי אשר רוחבו הוא כרוחב מחצית הדגל מתוארים כנושאי פס ספרדי.
שימושים בצורת דגל זו

דגל הטריטוריות הצפון-מערביות, קנדה
דגל יוקון, קנדה
דגל קורנוול, אונטריו, קנדה
דגל אדמונטון, אלברטה, קנדה
הצעה לדגל טאיוואן (Liu proposal, 1996)
דגל מדינת איווה, ארצות הברית
דגל סנט וינסנט והגרנדינים
הערות שוליים

↑  פרסום אגודת מידלסקס להרלדיקה בו מופיע הפס הקנדי - עמ' 12
פסאודו-הגסיפוס

פסאודו-הגסיפוס (Pseudo-Hegesippus) הוא כינויו המקובל של מעבּד מהמחצית השנייה של המאה ה-4 של הספר "מלחמת היהודים" (המאה ה-1 לספירה) מאת ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו.
המחבר

החיבור הלטיני נקרא כיום "הגסיפוס", אולם לא ידוע מה היה שמו האמיתי. השם "הגסיפוס" מבוסס על שגיאה. בכתבי היד של העבודה הצורה "יוסיפוס" (בלטינית: Iosippus) מופיעה באופן די קבוע עבור השם "יוספוס". הוצע כי מתוך שיבוש של הצורה "יוסיפוס", עורך/מתקן כלשהו הבין לא נכון וסבר כי מדובר בשם "הגסיפוס", וכך הועתק שמו של המחבר המקורי בצורה שגויה. הסבר סביר יותר הוא שהחיבור נחשב בטעות לחיבור ההיסטורי האבוד של הסופר היווני הנוצרי הגסיפוס, שגם הוא כלל חמישה ספרים.
כמה כתבי יד מייחסים את חיבורו לאמברוזיוס, אב הכנסייה, שונא ישראל והבישוף של מילאנו.
תפוצתו של החיבור החלה להתפשט בערך בזמן מותו של אמברוזיוס (בשנת 398), או זמן קצר לאחר מכן. מכתב של הירונימוס שנכתב בין השנים 386 ל-400, עשוי להעיד על כך, אם כי ייתכן גם שהירונימוס מתייחס כאן לתרגום הלטיני המילולי של "מלחמת היהודים", שכבר היה כנראה קיים באותה תקופה.
אין שום דבר שיוכיח שאמברוזיוס כתב את החיבור הזה בסוף ימיו. האזכורים השונים, בעיקר של הגנת בריטניה על ידי תאודוסיוס (368/9 לערך) מוסברות ביתר קלות אם מדובר בחיבור מוקדם יותר.
חלק מהחוקרים מייחסים את החיבור ליצחק, יהודי מצפון אפריקה שהמיר את דתו לנצרות ונקרא בלטינית "הילריוס". בסוף חייו חזר סופר זה ליהדות, אולם חיבורו נכתב בזמן שהיה נוצרי. המחבר הכניס בתוך חיבורו התקפות על היהודים, על כך שהרגו את ישו ולא קיבלו את האמונה הנוצרית.
רוב החוקרים כיום מחשיבים את המחבר כאנונימי ומתייחסים אליו בשם "פסאודו-הגסיפוס".
הטקסט

כותרת הטקסט בכתבי היד מימי הביניים: "על חורבן העיר ירושלים" (De excidio urbis Hierosolymitanae) או "היסטוריה" (Historiae).
זהו החיבור הראשון שתרגם את כתבי יוסף בן מתתיהו לשפה הלטינית.
אף על פי שלעיתים מכנים את המחבר "מתרגם", הוא עצמו אינו טוען שהוא מתרגם, באופן מילולי או חופשי. הוא ראה עצמו היסטוריון שהשתמש ביוספוס כמקור העיקרי שלו.
היצירה היא אכן חופשית מדי מכדי שתוכל להיחשב כתרגום, מכיוון שהוא הרבה לנסח מחדש ולקצר. בנוסף, הוא הוסיף קטעים המבוססים על מקורות אחרים. היצירה בכללותה נראית כעבודתו של רטוריקן.
ישנם רק חמישה ספרים, ארבעת הראשונים תואמים לארבעת הראשונים של "מלחמת היהודים", אך הספר החמישי משלב את הספרים החמישי, השישי וחלק מהשביעי של "מלחמת היהודים". בנוסף, המחבר הכניס כמה קטעים מתוך החיבור "קדמוניות היהודים" מאת יוסף בן מתתיהו, וכן מתוך כמה מחברים לטיניים, בעיקר ורגיליוס, סאלוסטיוס, וקיקרו. בתנ"ך נעשה שימוש רק לעיתים נדירות.
החיבור הודפס לראשונה בפריס בשנת 1510. ישנה מהדורה מאת CF Weber ו- J. Caesar (מארבורג, 1864).
אין לבלבל את יצירתו של פסאודו-הגסיפוס עם התרגום הלטיני המילולי של "מלחמת היהודים", שבו שבעה ספרים התואמים למקור ביוונית. באופן מסורתי, תרגום מילולי זה יוחס לרופינוס. עם זאת, נטען כי הייחוס לרופינוס חייב להיות שגוי, מכיוון שתרגומו של רופינוס ל"תולדות הכנסייה" של אוסביוס מקיסריה מביא קטעים מצוטטים מ"מלחמת היהודים" השונים באופן משמעותי מהקטעים המתורגמים של החיבור בלטינית. אין זה סביר שרופינוס היה עושה תרגום חדש ושונה של אותם קטעים לתרגומו של "תולדות הכנסייה" אם הללו כבר היו זמינים עבורו מהתרגום הלטיני שלו ל"מלחמת היהודים" (או להפך).
בימי הביניים הועתק הספר "הגסיפוס", שכלל התקפות נגד היהודים, יחד עם כתבי יוסף בן מתתיהו עצמם, וכך נוצר אוסף שכלל, ככל הנראה, את 16 הספרים הראשונים של "קדמוניות היהודים" יחד עם החיבור "הגסיפוס". מחברו של "ספר יוסיפון", שנתחבר בעברית בדרום איטליה במאה ה-10, הכיר את אחד העותקים הללו וכתב את ספרו כפרפרזה חופשית על "הגסיפוס".
הערות שוליים

1 2 3 4  דוד פלוסר, יוספוס פלביוס, אוניברסיטה משודרת, עמ' 74–75.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Pseudo-Hegesippus, בכרך 7 של האנציקלופדיה הקתולית (1913)
↑  הירונימוס, אגרת LXXI, סעיף 5.
1 2 3  הקדמה לתרגום לאנגלית של פסאודו-הגסיפוס
↑  HEGESIPPUS, בכרך 13 של המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
↑  HEGESIPPUS, סעיף 2, באתר האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
1 2  דוד פלוסר, יוספוס פלביוס, אוניברסיטה משודרת, עמ' 80.
↑  תולדות מלחמת היהודים ברומאים, הקדמה מאת המתרגמת ליזה אולמן, עמ' 16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448951105171  PLWABN: 9810585503205606  BNE: XX5559719  BnF: cb10190409d (data)  GND: 1128672316  ISNI: 0000 0004 4505 3931  LCCN: nr96044533  NLA: 42808712  SUDOC: 076562646  Trove: 1458438  VcBA: 495/64804  VIAF: 211135090   WorldCat (עם VIAF): 211135090
פוגואידה

תיאור דיאגרמתי של מטוס המצוי בתנודת פוגואידה.
הפוגואידה (באנגלית: Phugoid) היא תנועה אופיינית של מטוס המתרחשת בניסיון לייצבו בטיסה אופקית. כאשר מטוס משנה את גובהו, תנודת פוגואידה נלווית תמיד לניסיון להתייצב בגובה החדש. בתנודת הפוגואידה, המטוס מעלרד מעלה ומטפס, ולאחר מכן מעלרד מטה ויורד בגובה, כאשר בתהליך זה הוא מאיץ ומאט כאשר הוא טס "במעלה הגבעה" או "במורד הגבעה". התנודה כולה ניתנת להבנה כתמורה איטית של אנרגיה קינטית ואנרגיה פוטנציאלית כובדית מסביב למפלס של שיווי משקל. הפוגואידה הוא אחד ממודי הדינמיקה העיקריים של מטוס, והוא דוגמה קלאסית למערכת משוב שלילי.
תיאור מפורט

במהלך תנודת פוגואידה למטוס יש זווית התקפה קבועה בקירוב אך זווית עלרוד משתנה, הנגרמת על ידי תמורה חוזרת של מהירות הרוח המציפה (מהירות המטוס) וגובה המטוס. ניתן לעורר את הפוגואידה באמצעות הטיה קצרה של הגה הגובה (הטיה קצרה וחדה של משטח הניהוג, ולאחר מכן חזרה למצב היציב), כך שהתוצאה היא שינוי בכוח העילוי וזווית העלרוד בעוד קודם המטוס היה מצוי במצב שיוט (טי"א - טיסה אופקית). כשהמהירות יורדת, העילוי יורד ואף המטוס ירד אל מתחת לאופק, בעוד שכשהמהירות עולה, העילוי עולה ואף המטוס יטפס מעל האופק. המודל המציג את תנודת הפוגואידה מניח הנחה יסודית לגבי התנודה הקצרה - המודל מניח שהיציבות הסטטית של המטוס גבוהה (יציבות סטטית נמדדת לפי המרחק השלילי בין מרכז הלחץ למרכז הכובד, אשר מתפקד כזרוע מומנט) כך שהתנודה הקצרה קצרה מאוד ומרוסנת חזק מאוד, על כן על המטוס פועלת תאוצת עלרוד נמוכה והוא שומר על זווית התקפה קבועה בקירוב. הפוגואידה היא אם כן, אחת משתי תנודות המתרחשות במוד האורכי, כשהראשונה היא התנודה הקצרה שתוארה קודם ואילו השנייה היא הפוגואידה המכונה "התנודה הארוכה".
ניתוח תנודת הפוגואידה

הפוגואידה מכונה לעיתים "תנודת כבידה" ומשום שהכבידה היא הגורם המניע אותה. המטוס המצוי בתנודת פוגואידה מנסה כל העת לחזור למצב שיווי משקל בו מתקיים שוויון בין העילוי ומשקל המטוס. אם המטוס מצוי בשיווי משקל במהירות V אז מתקיים:
 W=L=C\cdot V^{2}. השינוי בעילוי עקב שינוי קטן בגודל המהירות הוא  dL=2CV\cdot (dV), והשינוי בגובה לפי השינוי במהירות הוא  dH=V(dV)/g, על כן תנודת הפוגואידה היא הרמונית בקירוב עם זמן מחזור:
T={\frac {2\pi }{{\sqrt {2}}(g/V)}}=\pi {\sqrt {2}}({\frac {V}{g}}).
זמן המחזור של תנודת פוגואידה עשוי להשתנות בין עשרות שניות למטוס קל למספר דקות עבור מטוס גדול וכבד יותר (זה בא לידי ביטוי בכך שמהירות המטוס במצב שיווי משקל גבוהה יותר, על כן זמן המחזור בנוסחה ארוך יותר). בעבור מטוסים קלים במיוחד זמן המחזור של הפוגואידה עשוי להיות בין 15 ל-25 שניות.
ראו גם

יציבות כלי טיס
פרדיננד קראפטיאן

פרדיננד קראפטיאן (בארמנית: Ֆերդինանդ Կարապետյանը; נולד ב-19 בדצמבר 1992) הוא ג'ודוקא ארמני המתחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג, אלוף אירופה (2018).
באפריל 2016, קראפטיאן זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות בינלאומית לבוגרים, מדליית ארד בגראנד פרי סמסון בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג. בשנת 2017 הוא זכה במדליית ארד מטורניר 'European Open Minsk' ובשתי מדליות ארד בתחרויות מסוג 'European Cup' שנערכו אורנבורג ודוברובניק.
בשנת 2018 עשה את הפריצה כאשר זכה באליפות אירופה ובשתי מדליות מתחרויות גראנד סלאם. בפברואר זכה במדליית ארד בגראנד סלאם דיסלדורף ובמרץ במדליית כסף בגראנד סלאם יקטרינבורג. ב-27 באפריל קראפטיאן השתתף באליפות אירופה שנערכה בתל אביב וזכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג כאשר ניצח את כל הקרבות באיפון. בקרב הראשון הוא ניצח את רגימנטס ריבינאס הליטאי, בשמינית הגמר ניצח את אוסקר פרטלסון האסטוני וברבע הגמר הוא ניצח את ארטם קומולה האוקראיני. בחצי הגמר ניצח את טומי מסיאס השוודי ובגמר גבר על אלוף אירופה המכהן הידאייט היידרוב האזרי שסירב ללחוץ את ידו בסיום הקרב.
באולימפיאדת טוקיו 2020 הודח בסיבוב השני לאחר הפסד בווזארי לזנסאי סמאגולוב מקזחסטן.
פרסים

מקור:
אליפות אירופה:
תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי):
הערות שוליים

1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
פיקוד התובלה של חיל האוויר של ארצות הברית

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  AMC
 מדינה:  ארצות הברית
 שיוך:  חיל האוויר של ארצות הברית
 סוג:  תובלה ותדלוק אווירי
 בסיס האם:  בסיס חיל האוויר סקוט, אילינוי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  פיקוד התובלה של ארצות הברית
 דרגת המפקד:  גנרל
 מפקד נוכחי:  מייקל מיניהאן
 עיטורים
 Organizational Excellence Award (1994, 1996, 1998, 2000, 2002, 2004) 
 
פיקוד התובלה של חיל האוויר (באנגלית: Air Mobility Command; בראשי תיבות: AMC) הוא פיקוד מרכזי בחיל האוויר של ארצות הברית. הוא מהווה את הזרוע האווירית של פיקוד התובלה של ארצות הברית. משימתו לספק ניידות זמינה ומהירה בכל רחבי כדור הארץ, עבור הכוחות המזוינים של ארצות הברית. הפיקוד גם ממלא תפקיד חשוב במאמצי סיוע הומניטרי בארצות הברית וברחבי העולם. באחריותו לספק תובלה אווירית ותדלוק אווירי עבור כל הכוחות. הפיקוד הוקם ביוני 1992 על בסיס כוחות וציוד מפיקוד האוויר האסטרטגי ופיקוד התובלה הצבאית.
היסטוריה

שורשי הפיקוד נעוצים בפיקוד המעבורות שהוקם ב-29 במאי 1941 במסגרת הגיס האווירי של צבא ארצות הברית ומשימתו הייתה העברת כלי טיס שנבנו בארצות הברית לבריטניה. לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה שונה שם הפיקוד לפיקוד התובלה האווירית, ומשימתו העברת ציוד מטען ונוסעים בעדיפות גבוהה, וכן כלי טיס. בשיאו הפעיל הפיקוד למעלה מ-3,000 מטוסי מטען והעביר מדי חודש כ-80,000 נוסעים ו-200,000 טון מטען. לאחר המלחמה נטל הפיקוד חלק מרכזי ברכבת האווירית לברלין. הפיקוד נטל חלק בהובלת כוחות וציוד במלחמת קוריאה ובמלחמת וייטנאם. ב-1966 הוקם פיקוד התובלה האווירית הצבאית (MAC) ומרבית תחומי ההובלה האסטרטגית והטקטית הועברו לאחריותו במהלך שנות השבעים. ב-1988 עבר הפיקוד לאחריות פיקוד התובלה של ארצות הברית. הפיקוד השתתף במבצעי סיוע הומניטריים ברחבי העולם וכן בפלישה האמריקאית לפנמה, הפלישה האמריקאית לגרנדה ובמלחמת המפרץ.
ב-1992 פורקו פיקוד התובלה האווירית הצבאית ופיקוד האוויר האסטרטגי וכוחות התובלה והתדלוק האווירים אורגנו מחדש בפיקוד התובלה של חיל האוויר. הפיקוד השתתף במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן.
ארגון

יחידות הפיקוד העיקריות:
חיל האוויר ה-18 - מורכב ממרכז מבצעים, שני להקים ו-11 כנפות תובלה אווירית ותדלוק אווירי
כנף בסיס אוויר 87 - ממוקמת בבסיס המשותף מגוויר-דיקס-לייקהרסט בניו ג'רזי
כנף בסיס אוויר 628 - ממוקמת בבסיס המשותף צ'ארלסטון בקרוליינה הדרומית
כנף בסיס אוויר 319 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר גרנד פורקס בדקוטה הצפונית
פליקיר

| --- | --- |
 מדינה:  מיקרונזיה מיקרונזיה
 מדינה:  פונפיי
 גובה:  80 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  6,647 (2010)
 קואורדינטות:  6°55′04″N 158°11′06″E﻿ / ﻿6.9177777777778°N 158.185°E﻿ / 6.9177777777778; 158.185 
 אזור זמן:  UTC +11
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מיקרונזיה מוגדלת) ונו טופול קולוניה קולוניה האוקיינוס השקטפליקיר(למפת מיקרונזיה רגילה) ונו טופול קולוניה קולוניה האוקיינוס השקטפליקיר    מיקומה של פליקיר במיקרונזיה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פָּלִיקִיר, ידועה גם כסוקהס (באנגלית: Palikir, Sokehs) היא בירת מיקרונזיה בה מתגוררים 6,647 תושבים. פליקיר ממוקמת באי פונפיי ומשמשת כבירת מיקרונזיה.
היסטוריה

העיר הייתה מיושבת עוד מימי קדם. העיר הייתה כפר קטן כאשר התגלתה על ידי פורטוגל וספרד במהלך המאה ה-15. הקולוניאליזם הספרדי עצמו הגיע לעיר רק בשנת 1886. העיר וסביבתה נרכשו על ידי הקיסרות הגרמנית בשנת 1898, לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד. במהלך מלחמת העולם הראשונה העיר עברה לשליטת יפן. במהלך מלחמת העולם השנייה, השלטון היפני הקים בעיר שדה תעופה. לאחר המלחמה, העיר עברה לשליטת ארצות הברית, עד עצמאות מיקרונזיה בשנת 1979. העיר הוכרזה כבירת המדינה בשנת 1989, וממשל ארצות הברית תמך כספית בפיתוח העיר.
דמוגרפיה

96% מהאוכלוסייה היא נוצרית, ולמעלה מ-50% מהאוכלוסייה משתייכת לכנסייה הקתולית.
כלכלה

כלכלת העיר מבוססת בעיקר על חקלאות ודייג.