stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חצי האי קייב
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
• O. Mytrokhyn, V. Bakhmutov, , onference Proceedings, XIV International Scientific Conference “Monitoring of Geological Processes and Ecological Condition of the Environment”, Nov 2020, Volume 2020, p.1 - 5 DOI: https://doi.org/10.3997/2214-4609.202056038
• Savenko, O.. (2020), , Ukrainian Antarctic Journal. 68-74. 10.33275/1727-7485.2.2020.654
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של בולגריה
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  הגאזט האנטארקטי הבולגרי
מבט על ההרים שבמערב חצי האי קייב מהאי פטרמן
מוזיקה אי דיסקי

| --- | --- |

 פורמט:  טבלואיד 
 תאריכי הופעה:  1945 – מאי 2014 (כ־69 שנים) 
 שפה:  איטלקית 
 מערכת:  מילאנו 
 מדינה:  איטליה 
 ISSN:  0027-4526
 www.musicaedischi.it
 
מוזיקה אי דיסקי (באיטלקית: Musica e dischi) היה מגזין מוזיקה איטלקי שפעל בין אוקטובר 1945 ליוני 2014.
המגזין בילבורד הגדיר את המגזין כ"ביבליית התקליטים האיטלקי".
היסטוריה

המגזין נוסד באוקטובר 1945 במילאנו, איטליה, ביוזמתו של העיתונאי והמוזיקולוג אלדו מריו דה לואיג'י, שבעבר ניהל בחברת התקליטים La Voce Del Padrone-Columbia-Marconiphone (VCM; כיום EMI איטליה). במקור, המגזין יצא, באופן חודשי, תחת השם Musica (כאשר Dischi נוסף רק במהדורה השנייה) על בסיס חודשי.
בשנות ה-60, המגזין החל לפרסם מצעד מוזיקה, על בסיס מכירות באיטליה. לאחר מותו של אלדו מריו דה לואיג'י ב-1968, בנו, מריו דה לואיג'י, שעבד כמבקר ועורך המגזין מאז 1958, הפך למנהל המגזין.
אתר רשמי למגזין המוזיקה נפתח לראשונה ב-1999. בגיליון ה-735 של המגזין, בדצמבר 2009, מנהל Musica e dischi, מריו דה לואיג'י, הודיע כי החל ממרץ 2010, לאחר 65 שנים של פרסום פיזי, יפורסם אך ורק גרסה דיגיטלית של המגזין.
מגזין המוזיקה פורק ביוני 2014, לאחר שפורסמו 783 גיליונות של המגזין (737 בפורמט פיזי ו-46 בפורמט דיגיטלי).
הערות שוליים

↑  Steinman, Sam'l (10 ביולי 1961). "Neapolitan Fest Pleases Critics, but Fails to Draw Big Crowds". Billboard. נבדק ב-29 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  "La Storia". Musica e dischi (באיטלקית). ארכיון מ-1 ביולי 2019. נבדק ב-30 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dezzani, Mark (5 באוקטובר 1996). "Italian Industry Breathes Life Into Singles Market" (PDF). Music & Media. p. 1. ארכיון (PDF) מ-2022-11-26. נבדק ב-29 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cambia Musica e Dischi: da marzo solo in formato digitale (e in abbonamento)" (באיטלקית). Rockol. 29 בנובמבר 2009. ארכיון מ-2010-01-09. נבדק ב-30 בספטמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Stampa musicale, dopo 70 anni chiude 'Musica e Dischi'". Rockol (באיטלקית). ארכיון מ-29 בנובמבר 2019. נבדק ב-29 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
ריקודי עם בישראל

ריקוד "מנחת העומר" (והיה כי תבואו) בקיבוץ רמת יוחנן, שנות ה-40 של המאה ה-20.
ריקודי עם בפסטיבל מחול כרמיאל, 2011
ריקודי עם בטקסי "הבאת ביכורים", מארכיון חברת החדשות
ריקודי עם בישראל הם סוג של ריקוד נפוץ בישראל, אשר רווח עוד מימי העליות הראשונות, וקיבל תנופה עם קום המדינה כשהשיא היה בחג המחולות המסורתי בקיבוץ דליה. מכיוון שכמעט כל ריקודי העם בישראל נכתבו על ידי כוריאוגרפים, והכוריאוגרפים שכתבו אותם מוכרים וידועים, ההתייחסות לריקודים אלו כאל ריקודים עממים בקרב הקהילה הבינלאומית לריקודי עם היא לעיתים שנויה במחלוקת.
ריקודי העם בישראל נחלקים לשניים: מחול לבמה וריקוד השתתפותי. במחול לבמה נרקדים ריקודים על ידי להקות מחול עם תלבושות על במה בפסטיבלים ובאירועים. בריקוד השתתפותי נרקדים ריקודים על ידי הקהל הרחב בהרקדות במאות חוגים ברחבי הארץ. בעבר שימשו ריקודי העם בריקוד ההשתתפותי ליצירת מורשת מאחדת לעם, אך בהמשך הפכו למרכיב בתרבות הפנאי בישראל. הריקודים הנרקדים בהופעות מחול שונים מאלו שנרקדים על ידי הציבור.
הריקודים

הריקודים לקהל הרחב מתקיימים במספר מבנים: ריקודי מעגל, ריקודי זוגות וריקודי גוש (שורות).
חובבי ריקודי העם לקהל הרחב גם נוהגים להבחין בין מספר קבוצות ריקודים על פי מועד חיבורם: ריקודי נוסטלגיה – ריקודים שחוברו עד שנות השמונים, ריקודי אמצע הדרך – ריקודים משנות התשעים עד שנת 2010 לערך וריקודים חדשים – מהעשור האחרון, המחוברים בדרך כלל בקצב של מאות ריקודים בשנה לשירים חדשים.
בין ריקודי העם הידועים בישראל (בקבוצת ריקודי הנוסטלגיה):
הורה מדורה
שבולת בשדה
הרועה הקטנה
הורה חדרה
גוונים
איך עף הזמן
צדיק כתמר יפרח
עוד לא אהבתי די
ושאבתם מים
אנה הלך דודך
ושוב אתכם
לאורך הטיילת
מוכר הפרחים
לפנות ערב
אל גינת אגוז
הורה נרקודה
ערב בא
ידיד נפש
שני שושנים
הורה ממטרה
חוג ריקודי עם

מאות חוגי ריקודי עם פרושים בכל רחבי הארץ שבהם רוקדים אלפי רקדנים מכל הגילאים.
חוג ריקודי עם מאורגן על ידי מרקיד בעל הכשרה וניסיון מתאים, הקובע את סגנון הריקודים המתאים לקהל הרוקדים בחוג.
כל חוג מאופיין במספר פרמטרים:
סוג הרקדנים – נשים בלבד, עיוורים, נכים על כיסאות גלגלים, גיל הזהב, תלמידים, או כלל ציבור הרוקדים.
סוג ההרקדה – ריקודי זוגות, ריקודי מעגלים, ריקודי שורות או מעורב.
סוג הריקודים – נוסטלגיה, ריקודי אמצע הדרך ריקודים חדשים או תערובת של כל הסוגים.
רמת הריקודים – מתחילים מצעד ראשון, רמה בינונית, ריקודים למתקדמים או רמות מעורבות, כשבמקרה האחרון, בדרך כלל, מתחילים בריקודים ברמה הנמוכה וממשיכים לרמות מתקדמות יותר במהלך ההרקדה.
המרקיד נוהג ללמד מדי שבוע ריקוד חדש או ותיק, שחובר על ידי כוריאוגרף.
בחגים המרקידים נוהגים לקיים הרקדות מרתוניות, שמתקיימות, על פי רוב, במהלך הלילה. לעיתים מגיעים זמרים שהרפרטואר שלהם כולל שירי ריקודי עם.
בטיילות לאורך חופי הים מתקיימות הרקדות בשבתות, כגון: חוף גורדון בתל אביב, חוף ראשון לציון ועוד. ההרקדות ממומנות בדרך כלל על ידי העיריות. לפעמים מתקיימות בחופי הים הרקדות שנקראות "לילה לבן", שהן הרקדות מרתון שמתקיימות לאורך הלילה.
להקות ריקודי עם

להקות ריקודי העם הישראלים החלו בפעילותן בתקופת פסטיבל המחול בקיבוץ דליה. הלהקה הראשונה שהוקמה הייתה להקת הרעי"ם בחיפה ב-1950 ומיד לאחריה הוקמה להקת כרמון, מאז הוקמו עשרות להקות, רובן להקות של רקדנים חובבים שממומנות על ידי רשויות מקומיות ומופיעות בעיקר במועדונים של אותה רשות, וחלקן להקות הכוללות רקדנים מקצוענים, ושחלק מהרפרטואר שלהם הוא ריקודי עם.
ללהקות ריקודי עם של תלמידים קוראים לפעמים בשמות כמו פצפונים, אפרוחים, ניצנים, צברים, עלומים, נעורים ועוד.
בראש הלהקה עומד כוריאוגרף מקצועי ומספר הרקדנים בלהקה משתנה ויכול להגיע עד למאות רקדנים.
ריקודי עם ישראלים בעולם

ריקודי עם ישראלים נפוצים ברחבי העולם, במקומות שבהן ישנן קהילות של ישראלים, ריכוזי יהודים או אוהבי-ישראל, כמו קהילות של נוצרים אוונגליסטים או חברי תנועת המקויה ביפן.
קיימים מאות חוגי ריקודי עם ברוב היבשות בעולם ובהם רוקדים אלפי רקדנים. בחלק מהמדינות מתקיימים פסטיבלים של ריקודי עם ישראלים אחת לשנה, בדומה לאלה שקיימים בישראל.
המרקידים בחוגי ריקודי העם הם בחלקם ישראלים-לשעבר וחלקם מקומיים. בחוגים מבקרים מדי פעם מרקידים מישראל, המלמדים את המקומיים ריקודים חדשים. מרקידים מקומיים בחו"ל מגיעים להשתלמויות בישראל במקומות כמו פסטיבל הקמפ בתנועה באילת. כך, הפסטיבלים בישראל מהווים גם מקום מפגש למרקידים מרחבי העולם.
פסטיבלים

פסטיבל המחול הישראלי הראשון התקיים בין השנים 1929 ל-1931 בכפר הנוער בן שמן, בארגונה של הכוריאוגרפית גורית קדמן. מאז מתקיימים מספר פסטיבלים בערים שונות ובקיבוצים שבהם משתתפות להקות מהארץ ומחו"ל, והם מהווים מפגש ומקום בילוי למרקידים ולרקדנים.
כנס מחולות העם בדליה נערך משנת 1944 ועד לשנת 1968 בקיבוץ דליה, והופיעו בו להקות ומחוללים בעיקר מאנשי ההתיישבות העובדת.
פסטיבל מחול כרמיאל נערך משנת 1988 בכרמיאל מדי קיץ. אורך הפסטיבל שלושה ימים ומופיעות בו להקות מהארץ ומחו"ל. עשרות אלפי רקדנים וחובבי מחול מגיעים לפסטיבל מכל רחבי הארץ, צופים במופעים ורוקדים באולמות ובמגרש הטניס עד אור הבוקר.
פסטיבל "ראש אחר" הוא פסטיבל ריקודי עם באילת שנפתח באפריל 1993 ומשנת 2008 נקרא "קמפ בתנועה". בפסטיבל לוקחים חלק מרקידים, מדריכים וכוריאוגרפים מהארץ ומחו"ל וכן כ-2,500 מחוללים ולהקות מחול, ומתקיימות במהלכו סדנאות בנושאי מחול ותנועה
פסטיבל מחול יזרעאלי מתקיים מדי שנה בחג השבועות כחלק מאירועי פסטיבל חלב ודבש בעמק יזרעאל. הפסטיבל נוסד על ידי "אלון יזרעאל", שהיא עמותה למחול בעמק והכוריאוגרף זאב קרן, ומארח להקות מחול בגילאי 30 ומעלה מכל הארץ. הפסטיבל הראשון התקיים ב-2010 והוקדש לציון 100 שנות התיישבות עברית בעמק יזרעאל.
פסטיבל מחולות אשדודאנס נפתח בשנת 2017 בעיר אשדוד. הוא מתקיים בחודשי הקיץ ונמשך ארבעה ימים. הוגה הרעיון היה היוצר והכוריאוגרף אבי לוי. הפסטיבל מתקיים בחסות עירית אשדוד, ולוקחים בו חלק טובי הכוריאוגרפים, מדריכים ורוקדים רבים, וכן להקות מחול מכל רחבי הארץ ומחו"ל. במסגרת הפסטיבל מתקיימים גם מופעים באולמות סגורים, בתיאטראות, במתנ"סים ובאולמות ספורט.
ריקודי עם פופולריים > המצעד של ארגון הרוקדים

ציבור הרשומים לאתר הרוקדים בוחרים זה מספר שנים את הריקודים האהובים עליהם ביותר, וכך נוצרה רשימה של 100 הריקודים החביבים ביותר. הכוראוגרפים החביבים ביותר, בעיני קהל הרוקדים, הם ישראל שיקר, שלמה ממן, ויקטור גבאי, חיים שריון, יואב אשריאל ורוני סימן טוב. נכון לספטמבר 2023, אלה עשרת הריקודים החביבים ביותר.
| מקום | שם הריקוד | מחבר | צורה | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 | יד קטנה | מאיר שם טוב | זוגות | 1991 |
| 2 | בבוסתנים | ויקטור גבאי | זוגות | 1993 |
| 3 | כיון שאין לדעת | אבי פרץ | זוגות | 1991 |
| 4 | ערב בא | יואב אשריאל | מעגלים | 1960 |
| 5 | אהבה אסורה | נפתלי קדוש | זוגות | 1990 |
| 6 | לגעת במים לגעת ברוח | ויקטור גבאי | זוגות | 1994 |
| 7 | כאן בדרום | מוטי אלפסי | זוגות | 1976 |
| 8 | גוונים | שלמה ממן | מעגלים | 1978 |
| 9 | חרותי | ויקטור גבאי | זוגות | 1992 |
| 10 | בואו נשיר לארץ יפה | חיים שריון | מעגל | 1987 |
ריקודי עם פופולריים > המצעד השנתי של גדי ביטון

המצעד מתקיים כל שנה החל משנת 2009 על ידי היוצר והמרקיד גדי ביטון. המצעד מתקיים במרכז ספורט המשמש כרחבת ריקודים, ומשתתפים בו למעלה מ-1,000 רוקדים מכל רחבי הארץ. את האירוע מנחים שדרני רדיו ובמהלכו בוחרים הרקדנים את עשרת הריקודים המובילים בכל קטגוריה.
| שנה | זוגות | מעגלים | שורות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | המיסטיקנים הסיניים | פני מלאך |  |
| 2000 | עץ הזית | יום חולין |  |
| 2001 |  | בנוף ילדות |  |
| 2002 | אודה אודה | בדם אהבתי |  |
| 2003 | עד סוף העולם | קסם החליל |  |
| 2004 | ההצגה נגמרת | אם תרצו לדעת | ציוואווה |
| 2005 | סרט שחור לבן | אישה על החוף | ולרו |
| 2006 | חי למענך | סלמתי | אישה יפה |
| 2008 | דמעות שחורות | אדמה ושמים | סרט הודי |
| 2009 | ארץ בראשית | לילה מכושף | ריקוד השבטים |
| 2010 | בדרך אליך | את לי הבית |  |
| 2011 | שובר שתיקה | מי הנהר | אחלה חמודה |
| 2012 | בוכה בסתר | שיר לאסף | לוקה |
| 2013 | יורקת אש | מאריפוסה | חנל'ה התבלבלה |
| 2014 | הפצע שגרם האושר | מתנות קטנות | הפי |
| 2015 |  | היא רק רוצה לרקוד  |  |
| 2016 | עינב | אמא אם הייתי יכול | אגו |
2017:
לקריאה נוספת

דן רונן, ריקודי עם בישראל, הוצאת כרמל, ירושלים, תשע"א 2011.
הערות שוליים

1 2  נפתלי חייט, מהו ריקוד עם ישראלי?, באתר מגזין רוקדים, ‏2021
↑   איתי זיו, איך נוצרו הבגדים המוכרים של ריקודי העם?, בערוץ כאן סקרנים, דצמבר 2020
↑  דוד בן אשר, עשו היסטוריה, באתר מגזין רוקדים, ‏2017
↑  דוד בן אשר, באנו חושך לגרש, באתר מגזין רוקדים, ‏2021
↑  ארגון הרוקדים - אשדודאנס - פסטיבל המחול הבינלאומי של אשדוד 2017, באתר www.harokdim.org
↑  באשדוד כל יום הוא חג, באתר כאן דרום - אשדוד, ‏2018-05-11
1 2  ארגון הרוקדים - ריקודי עם ישראליים - הריקודים הנבחרים המומלצים, באתר www.harokdim.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539099505171
מישל ברנשטיין

מישל ברנשטיין (בצרפתית: Michel Bernstein;‏ 13 בינואר 1906 - 15 באוגוסט 2003) היה מוכר ספרים, פעיל סוציאליסטי, זייפן ולוחם רזיסטנס, עיתונאי ועורך עיתונים, אספן ספרים נדירים, בנו של לאון ברנשטיין ואביה של מישל ברנשטיין.
הוריו של מישל ברנשטיין היו מהגרים יהודים מהאימפריה הרוסית, פליטים שחיו בצרפת מאז 1899. אביו, ליאון ברנשטיין, היה הציר הצעיר ביותר בקונגרס הבונד השני. האב השתתף בהקמת הבונד בווילנה, ליטא, כעיתונאי, הוא גם הקים עיתון איגוד מקצועי ביידיש. אמו של מישל, טטיאנה טאובמן, מוצאה היה ממוסקבה. שניהם ירדו למחתרת לפני שעזבו לשווייץ, ממנה גורשו בגלל פעילות נגד שלטון הצאר הרוסי, ומשם לצרפת. הם התיישבו בעיר ליון, שם נולד מישל. האב תרגם לרוסית יצירות צרפתיות חשובות והיה לעיתונאי ב-Progrès de Lyon ובהמשך עברו לפריז, שם שמרו ההורים על קשריהם עם הגולים הרוסים. האב היה הכתב לענייני רוסיה בכתבי עת צרפתים והכתב לענייני צרפת בכתבי עת רוסיים.
מישל ברנשטיין החל את לימודיו בפריז, בבית הספר הגבוה לואי לה גראן, ולאחר מכן בבית הספר המזרחי, לימודים שנטש בשנת 1925,  כדי לעזור בכלכלת המשפחה - לאחר המהפכות ברוסיה - ברית המועצות, האב איבד חלק נכבד מעבודתו. בעזרת ידידי העבר של האב, בהם גם דוד ריאזנוב, שהגיעו למשרות חשובות בברית המועצות, התמנה מישל למזכיר משלחת הצי המסחרי של ברית המועצות, משרה בה החזיק עד 1932 והתפטר ממנה, לאחר הדחת ריאזנוב וחילוקי דעות אידאולוגיים עם הקו של ברית המועצות באותה תקופה. בשנות העשרים, כשריאזנוב עמד בראש המכון הסובייטי לחקר המרקסיזם, אבי מישל, לאון ברנשטיין, היה לשליח המכון בצרפת ועסק ברכישת ספרים בתחום עבור המכון. מישל התלווה לאביו, בזמנו החופשי, בחיפוש אחר כתבים ישנים על תולדות המרקסיזם וכך הכיר את התחום. לאחר עזיבת המשרה הסובייטית, מישל החל לעבוד כמוכר ספרים ברובע ה-6 של פריז, והתמחה בספרים עתיקים, בכלכלה פוליטית ובהיסטוריה חברתית. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הוא הכין כמה מסמכים מזויפים עבור אנטי-נאצים גרמנים ועבור מתנדבים של הבריגדות הבין-לאומיות. כפעיל בהסניף הצרפתי של אינטרנציונל הפועלים (SFIO) ולאחר מכן במפלגת הפועלים והאיכרים הסוציאליסטית (PSOP), הוא גורש בעוון "חרחור מלחמה"; ברנשטיין אכן היה עוין לפציפיזם של הסכם מינכן.
ספטמבר 1939 גויס ברנשטיין והוצב במרכז הגיוס למתנדבים של לגיון הזרים, משום שהיה אחד המתורגמנים היוגוסלביים הבודדים. בשובו לפריז, לאחר שחרורו, פגש מחדש את מוניק רולין. מוניק הפכה לבת זוגו וחברתו לחיים ובהמשך חייהם, ב-17 לדצמבר 1977 הם התחתנו. בהיותו מאוים על ידי רדיפות אנטישמית ופחד להיעצר, הוא עבר להתגורר בביתה של בת זוגו ברחוב מזארן, בפריז, משנת 1941 ולמשך תקופת המלחמה.
חייהם היו באותה תקופה, קשורים לחלוטין לתנועת ההגנה של צרפת. למעשה, בעזרתה של שרלוט נדל, שחלקה את אותם שורשים רוסיים, הוטלה על מישל ברנשטיין ומוניק רולין המשימה להקים בית מלאכה חשאי לייצור מסמכים מזויפים מפברואר 1942 ואילך. התשואה, שהייתה נמוכה בתחילה, גדלה ככל שבית המלאכה שכלל את הטכניקה שלו: מהשימוש בג'לטין, ועד לתנובה הנמוכה, הניירות המזויפים נעשו באמצעות חריטה פוטוגרפית (בולים צולמו ולאחר מכן שוכפלו בפורמט הנכון).
מחויבותו של ברנשטיין כלוחם התנגדות זיכתה אותו בלגיון הכבוד ובמדליה הצבאית.
ראו גם

הצבא היהודי
הערות שוליים

↑  Family Tree (באנגלית)
↑  AUXERRE A HONORÉ MICHEL BERNSTEIN (1906-2003) (בצרפתית)
↑  ROLLIN Monique (בצרפתית)
↑  Charlotte Nadel (בצרפתית) (באנגלית)
↑  https://www.fondationresistance.org/documents/lettre/LettreResistance090.pdf  La résistance 
corse (בצרפתית)
↑  80 ans de la Libération : Auxerre met en avant la poète Marie Noël et le résistant Michel Berstein (בצרפתית)
ניקולאה אואידה

ניקולאה אואידה (ברומנית: Nicolae Oaidă, כונה גם בשם "אוליסה" על שם גיבור האודיסיאה‏, 9 באפריל 1933 –  18 בינואר 2025) היה חלוץ כדורגל ומאמן כדורגל רומני, שבשנת 2008, בגיל 75, נבחר לנשיא כבוד של מועדון הכדרגל הרומני פרוגרסול בוקרשט. אואידה שיחק שבע פעמים במשחקים של נבחרת רומניה בכדורגל והבקיע שער אחד.
ביוגרפיה

אואידה נולד בכפר בוד, באזור בראשוב ברומניה, והתחיל לשחק כדורגל בנוער של המועדון הדגל האדום בראשוב, שם שיחק בשנים 1946–1950. בשנים 1951–1953 שיחק במועדון לוקומוטיבה בראשוב, בשנים 1953–1956 הופיע במדי דינמו בראשוב ובעונת 1956/1957 במדי דינמו בקאו. מכאן עבר ב-1957 לקבוצה פרוגרסול בוקרשט, איתה זכה בגביע המדינה של רומניה.
במהלך שנותיו כשחקן כדורגל הופיע אואידה ב-222 משחקים בליגה העליונה של רומניה וב-14 משחקים בליגה השנייה והבקיע 76 גולים. הוא פרש ב-1969 ועבר לקריירה של מאמן כדורגל. את הקריירה כמאמן כדורגל התחיל כמו בקבוצה הלהבה האדומה בוקרשט, בליגה השלישית ומ-1971 עבר לאמן את נבחר לוב ואת קבוצת עלי בנגאזי למשך שנתיים. בשובו לרומניה אימן את מורשול דבה מהליגה השנייה, המשיך לוייטורול וסלוי ואז הגיע לפרוגרסול בוקרשט. ברשימת הקבוצות שאימן מופיעות גם טרקטורול בראשוב, ז'יול פטרושאן, אוטובוזול בוקרשט, קבוצה במרוקו, מטלול בוקרשט, שוב מרוקו, נבחרת מצרים ושוב מרוקו.
בגיל 75 הוענק לו תואר כבוד של נשיא מועדון הכדורגל פרוגרסול בוקרשט.
קורמורן האי הרד

| קורמורן האי הרד> מיון מדעי |
| --- | --- |
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סולתאים
משפחה:: קורמורניים
סוג:: קורמורן כחול-עין
מין:: קורמורן האי הרד
שם מדעי
 Leucocarbo nivalis ‏פאלה, 1937

קורמורן האי הרד (שם מדעי: Leucocarbo nivalis) הוא מין של קורמורן מהסוג קורמורן כחול-עין האנדמי להאי הרד ואיי מקדונלד שבדרום האוקיינוס ההודי, כ-4,100 ק"מ מדרום לאוסטרליה המערבית. המין תואר ב-1937 בידי החוקר הניו זילנדי רוברט פאלה (אנ') אף שבעבר נחשב לתת-מין של קורמורן קיסרי. המין חי ומתרבה רק באי הרד ולעיתים גם באיי מקדונלד ורוב זמנו מצוי במי האוקיינוס הסוערים הדרומיים, שם הוא מחפש טרף של דגים וחסילונים שונים, כשבעת הקינון נאכלים יותר דגים העשירים בחלבונים לאפרוחים.
קורמורן זה מגיע לאורך של 77 ס"מ, בעל מוטת כנפיים של 122 ס"מ ומגיע למשקל 3 ק"ג בממוצע. הוא בעל נוצות שחורות-לבנות כשל פינגווין ובעל ראש וצוואר שחורים עם לחיים לבנות. המקור אפור וארוך בעל בליטות צהובות-כתומות בקדמתו. טבעות העיניים שלו כחולות והרגליים ורודות.
בעונת הרבייה הקורמורנים מתקהלים יחדיו על החופים בקבוצות של 10–20 עד כמה מאות זוגות מקננים באי הרד. הקן מורכב מצמחייה עטופה בבוץ ובגואנו ובו הנקבה מטילה 2 עד 3 ביצים. שני ההורים מגדלים אותם ושומרים עליהם מטורפים כמו חמסניים ושחפיים.
מין זה מצוי בסכנה עקב התחממות העולמית המשפיעה על הטמפרטורה וכך על אספקת המזון ועקב אוכלוסייתו המקוטעת יחסית, המכילה רק 1,000 זוגות מקננים. זהו עוף מוגן לפי חוק הגנת הסביבה של אוסטרליה.
מדבריות החורף הקרים של טוראן

מדבריות החורף הקרים של טוראן הם אתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו שהוכרז בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית. האתר משתרע בשטחן של שלוש מדינות במרכז אסיה: קזחסטן, טורקמניסטן ואוזבקיסטן, בין הים הכספי במערב לבין ההרים הגבוהים של מרכז אסיה במזרח. בסך הכל 15 אתרים נפרדים מרכיבים את אתר המורשת העולמית.
האזור מאופיין בתנודות הטמפרטורות הקיצוניות שלו, עם חורפים קרים במיוחד וקיץ חם מאוד. רוחות, משקעים אטמוספיריים, מי תהום ותנודות טמפרטורות יצרו סוגים שונים של מדבריות: חול, חימר, מדבריות גבס ואבן כמו גם מדבריות מלח. בסביבה קיצונית זו התפתח מגוון רחב של חי וצומח המותאם אבולוציונית לתנאים אלו. המדבריות הם ביתם של צמחים אנדמיים רבים, חרקים רבים, זוחלים, דו-חיים ועופות מקננים. הם גם מקום מנוחה חשוב לעופות נודדים. טוראן הוא גם משכנם של יונקים בסכנת הכחדה כמו צבי הזפק, הסאיגה וכבש אוריאל. גם אוכלוסיות משמעותיות של נמרי שלג, צבועים מפוספסים ורחמים נמצאים במדבריות. יערות עצי חמד שחור (אנ') באזור מייצגים מבלע פחמן (אנ') בעל משמעות גלובלית במערכת האקלים. כמו כן, ייחודי בעולם הוא תהליך הסוקצסיה, היוצר את המדבר הצעיר ביותר בעולם – מדבר אראלקום (אנ') - באמצעות אכלוס מחדש של האדמה שנחשפה בהתייבשות ימת אראל על ידי החי והצומח.
ביאורים

↑  ההצעה של האקדמיה ללשון העברית
הערות שוליים

↑  Cold Winter Deserts of Turan
↑  Decision 45 COM 8B.29 Cold Winter Deserts of Turan (Kazakhstan, Turkmenistan, Uzbekistan)
↑  COLD WINTER DESERTS OF TURAN NOMINATED AS UNESCO WORLD HERITAGE SITE
↑  Barsakelmes Nature Reserve
1 2  Proceedings from the International Cold Winter Desert Conference
↑  Repetek Biosphere State Reserve
סלים ברכאת

| --- | --- |

 לידה:  1951 (בן 74 בערך) קמישלי, סוריה 
 מדינה:  שוודיה, סוריה 
 שפות היצירה:  ערבית 
 פרסים והוקרה:  פרס קורט טוכולסקי (2000) 
 
סלים ברכאת (בכורדית: Selîm Berekat; בערבית: سليم بركات) נולד ב-1951 הוא סופר מתרגם ומשורר כורדי-סורי. ספריו תורגמו לשפות רבות, בכללן עברית.
ברכאת נולד ב-1951 בסוריה בחבל הארץ הכורדי בצפון סוריה בעיר קמישלי, בגיל 19 עזב את עירו ועבר לדמשק כדי ללמוד באוניברסיטת דמשק ספרות ערבית, אך כעבור שנה עזב את סוריה לביירות, שם החל בקריירה ספרותית שכללה פרסום חמישה ספרי שירה ועבודה כעורך בכיר בכתב העת הפלסטיני אל כרמל. עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה ב-1982 עזב את ביירות והמשיך לעבוד כעורך באל כרמל בניקוסיה שבקפריסין, בתקופה זו כתב את ספריו החשובים ובהם ספרו חכמי האפלה שתורגם לעברית. בשנת 1999 עבר הסופר להתגורר בשוודיה, שם הוא מתגורר עד היום. ברכאת כותב את יצירותיו בשפה הערבית ונחשב לחדשן ומודרני מבחינת סגנון. הוא מזכיר בכתיבתו את הריאליזם הפנטסטי המקובל בספרות הדרום אמריקאית. בנוסף ניתן לראות בכתיבתו השפעה ניכרת של נאו-קלאסיציזם. הסופר מרבה לתאר בספריו פולקלור של העם הכורדי אליו הוא משתייך.
ספריו שתורגמו לעברית

חכמי האפלה, עם עובד, המפעל לתרגום יצירות מופת, תרגם מערבית והוסיף אחרית דבר: מתי פלד. 1994
שברולט בל אייר

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  ג'נרל מוטורס 
 מודל קודם:  שברולט ספיישל דה לוקס, שברולט דה לוקס 
 מודל אחריו:  שברולט אימפלה 
 
שברולט בל אייר קופה, שנת 1954
שברולט בל אייר (באנגלית: Chevrolet Bel Air) היא מכונית נוסעים גדולה שיוצרה בשנים 1950–1980 בחטיבת שברולט של יצרנית הרכב האמריקנית ג'נרל מוטורס.
הדגם שברולט בל אייר הוצג ב-8 דורות:
דור 1 - 1950–1954

דור 2 - 1955–1957

דור 3 - 1958

דור 4 - 1958–1960

דור 5 - 1961–1964

דור 6 - 1965–1970

דור 7 - 1971–1975

דור 8 - 1977–1981 בקנדה בלבד
משנת 1953 הגיעו דגמי השברולט בל אייר מצוידים בהגה כח ובלמי כוח.
סגנון הגוף של הווקסהול ויקטור שיוצר על ידי חברת ווקסהול הבריטית לבית ג'נרל מוטורס (שנת 1957), נלקח מהשברולט בל אייר דור שני, שיוצר בין השנים 1955–1957.
שברולט בל אייר שנת 1953
מנוע שברולט בל אייר, שנת 1954
שברולט בל אייר קבריולה, שנת 1955
שברולט בל אייר קבריולה, שנת 1955, מבט מבפנים
שברולט בל אייר קבריולה, שנת 1956, מבט מבפנים
שברולט בל אייר, שנת 1957
שברולט בל אייר, שנת 1958
שברולט בל אייר, שנת 1959
שברולט בל אייר, שנת 1962
דור 1

(1950–1954)
גרסת 2 דלתות
גרסת 2 דלתות קופה
גרסת 2 דלתות קבריולה
גרסת 2 דלתות סדאן
גרסת 4 דלתות סטיישן
מנוע 6 צילנדרים המפיק 92 כ"ס
תיבת הילוכים 3 מהירויות - ידנית
תיבת הילוכים 2 מהירויות, אוטומטית
משקל 1,453 ק"ג
מחיר בארצות הברית - 1,741 דולר לדגם הבסיסי
דור 2

(1955–1957)
גרסאות 2 דלתות, 4 דלתות, 2 דלתות קבריולה, 2 דלתות סטיישן, 4 דלתות סטיישן
מנוע 3,500 סמ"ק, מנוע 3,900 סמ"ק, מנוע 4,340 סמ"ק 8 צילינדרים v, המפיק 162 כ"ס, ו-180 כ"ס, מנוע 4,640 סמ"ק 8 צילינדרים v, המפיק 211 כ"ס
תמסורת 2 מהירויות אוטומטית
משקל 1,558 ק"ג
משנת 1955 מזוג אוויר כאופציה
הרכבה מקומית: אוסטרליה, קנדה, ניו זילנד, ודרום אפריקה
דור 3

(1958)
גרסאות 2 דלתות, 2 דלתות קופה, 4 דלתות
מנוע 3,900 סמ"ק, 8 צילינדרים v המפיק 145 כ"ס
מנוע 5,700 סמ"ק, 8 צילינדרים v המפיק 250 - 315 כ"ס
דור 4

(1958–1960,) יוצרו 447,100 יחידות
גרסאות 2 דלתות, גרסאות 2 דלתות קופה, 4 דלתות סדאן
מנוע 3,900 סמ"ק, 8 צילינדרים v
תמסורת 3 מהירויות - ידנית
תמסורת 4 מהירויות - ידנית
בסיס גלגלים - 3,000 מ"מ
אורך הרכב - 5,400 מ"מ
דור 5

(1961–1964)
גרסאות 2 דלתות, 2 דלתות קופה, 4 דלתות סדאן
מנוע 3,800 סמ"ק, 3,900 סמ"ק, 5,400 סמ"ק, 5,700 סמ"ק
בסיס גלגלים - 3,000 מ"מ
אורך הרכב - 5,320 מ"מ
דור 6

(1965–1970)
מנוע 3,800 סמ"ק - 7,000 סמ"ק
אורך הרכב - 5,450 מ"מ (מודל 1968)
מהירות שיא - 169 קמ"ש
דור 7

(1971 -1975)
מנוע 3,500 סמ"ק 8 צילינדרים v, מנוע 4,000 סמ"ק, 8 צילינדרים v, מנוע 4,500 סמ"ק 8 צילינדרים v.
דור 8

(1976–1981) - יוצר בארצות-הברית ובקנדה.
מנוע 2,500 סמ"ק - 4,000 סמ"ק, 6 צילינדר v
תמסורת 3 מהירויות טורבו - אוטומטית
תמונות

שברולט בל אייר 1954, מבט מבפנים
שברולט בל אייר 1955
שברולט בל אייר 1956, מבט מבפנים
שברולט בל אייר, 1956
שברולט בל אייר, 1958
שברולט בל אייר, 1958
שברולט בל אייר 2 דלתות, 1963
שברולט בל אייר, סטיישן, 1964
שברולט בל אייר 2 דלתות, 1965 מבט מבפנים
שברולט בל אייר 1965
שברולט בל אייר, 1966
שברולט בל אייר, סטיישן, 1966
שברולט בל אייר, 1971 - ניידת משטרה
ראו גם

שברולט
שברולט נומד
לקריאה נוספת

פרסומת לשברולט בל אייר 1956  (2:42 דקות), יו-טיוב
שברולט בל אייר  (2:41 דקות), יו-טיוב
שברולט בל אייר  (13:45 דקות), יו-טיוב
שברולט בל אייר, 2 דלתות  (17:51 דקות), יו-טיוב
שברולט בל אייר, 1956  (14:43 דקות), יו-טיוב
שברולט בל אייר 1956  (2:06 דקות), יו-טיוב
שברולט בל אייר  (2:54 דקות), יו-טיוב
שברולט בל אייר, 1956  (4:47 דקות), יו-טיוב
שברולט בל אייר, 1956  (12:26 דקות), יו-טיוב
שברולט בל אייר  (3:27 דקות), יו-טיוב
מסיבת החוף

| --- | --- |

פתיח הסרט
 בימוי:  ברט גילט
 הופק בידי:  וולט דיסני
 מדבבים:  וולט דיסני, מרסלייט גארנר, פינטו קולביג
 אנימטור:  ג'ק קינג, ג'ק קאטינג, נורם פרגוסון, קלייד ג'רונימי, הרדי גרמטקי, ג'ו ד'יגאלו, דייוויד הנד,  דיק לנדי, טום פאלמר, הארי ריבס, פרנצ'י דה טרמודן, ססיל סורי, בן שרפסטין
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  וולט דיסני הפקות
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 הקרנת בכורה:  4 בנובמבר 1931
 משך הקרנה:  8 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קצר, סרט הנפשה, סרט לכל המשפחה, סרט מוזיקלי
 דף הסרט ב־IMDb
מסיבת החוף (באנגלית: The Beach Party) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי של מיקי מאוס משנת 1931 בבימויו של ברט גילט. זהו הסרט הקצר ה-34 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" והעשירי שיצא באותה השנה. עלילת הסרט עוקבת אחר מיקי וחבריו שהולכים ליום כיף בחוף הים עד שהם נתקלים בתקלה בלתי צפויה שפלוטו שולה מהים.