stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בני סלע
ביוגרפיה > פשעיו ומאסרו

סלע החל לבצע את פשעיו בשנת 1987 באזור המרכז.
בשנת 1993 הואשם בביצוע מעשים מגונים בארבע צעירות בנתניה.
בשנת 1995 הורשע בתקיפה מינית של קרובת משפחתו, אותה החל לתקוף בהיותה בת 8.
לאחר חיפוש שנעשה אחריו במשך חודשים רבים בהם הטיל אימה על נשים באזור המרכז, הוא נתפס בדצמבר 1999. הוא נחשד בלמעלה מ-30 מעשי אונס, של נשים, נערות, ואמהות ליד בנותיהן. מקרי האונס היו אכזריים במיוחד ונמשכו שעות רבות כשלאחריהן הוא נהג להעלים את הסדינים והחפצים ששימשו אותו בעת ביצוע האונס, ולהכריח את קורבנותיו להתקלח. במסגרת עסקת טיעון הודה סלע ב-13 עבירות מתוך 20 שהיו בכתב התביעה המקורי, וזאת כדי לחסוך לקורבנותיו את אי־הנעימות הכרוכה בעדות.
ב־31 בדצמבר 2000 אחרי משפט שנמשך כשנה, נידון סלע, על ידי בית המשפט המחוזי בתל אביב, ל־35 שנות מאסר (מתוך עונש מצטבר של 220 שנים שביקשה התביעה), העונש החמור ביותר שהוטל על אנס במדינת ישראל עד לאותו מועד. בתחילת משפטו ביקש לקבל סירוס כימי.
בעת שערעורו עמד בפני בית המשפט העליון, הוא שלח לאחת מקורבנותיו מכתב ארוך, אשר על שליחתו הורשע בהטרדת עד ונידון לתשעה חודשי מאסר על תנאי.
במהלך מעצרו הטריד אחת מעובדות הכלא, כאשר קרא לה, וכשהתקרבה, חשף בפניה את איבר מינו והחל לאונן, בעקבות כך נידון לשנתיים מאסר בפועל. במהלך טיול בכלא ניצן נדקר סלע בעכוזו על ידי אסיר אחר. מאוחר יותר מילאו צמד סימני הדקירה תפקיד בתפיסתו, כשאלה שימשו את המשטרה לווידוא זהותו.
במהלך שהותו בכלא הגיש סלע מאות עתירות לבית המשפט, כולל כ-70 ערעורים לבית המשפט העליון תוך שניצל את ההקלות שניתנות לאסירים בקשר לאגרת בית משפט. בעקבות זאת החליט בית המשפט באופן תקדימי לדרוש תשלום אגרה עם הגשת ההליך (על אף הגשת בקשה לפטור מאגרה) ולקבוע כללים לגבי מספר העתירות שיוכל להגיש עם בקשה לפטור מאגרה ללא תשלום האגרה, אך בהמשך קבע בית המשפט העליון כי כללים אלה אינם כדין. באחת מעתירותיו הביא סלע את בית המשפט העליון לפסול את הנוהג של העברה אוטומטית של עתירות אסירים עם העברת האסיר לכלא אחר, ללא שמיעת עמדת האסיר.
במאי 2011 אימו של סלע, רבקה, ניסתה להבריח לו בזמן משפט סרטים פורנוגרפיים.
בספטמבר 2015 נחשד באונס שותפו לתא בכלא השרון.
באפריל 2017 הורשע במעשה מגונה בפומבי בפני רופאת שיניים שטיפלה בו, מעשה שאירע שנתיים קודם לכן. על מעשה זה גזר עליו בית המשפט חצי שנת מאסר נוספת.
בנובמבר 2021 נגזרו עליו 24 חודשי מאסר בפועל, מאסר על תנאי ופיצוי בסך 5,000 שקלים לסוהרת שב"ס, בגין מעשה מגונה שביצע בפניה בעת שעמדה בסמוך לתא מעצרו. בית המשפט קבע כי תקופת המעצר תרוצה במצטבר לעונשי המאסר האחרים אשר נגזרו על סלע בעבר.
סלע צפוי לצאת לחופשי בספטמבר 2042.
ביוגרפיה > הבריחה מהכלא

ביום שישי, 24 בנובמבר 2006, נמלט סלע מחזקת המשטרה מחניון בית המשפט בתל אביב. משטרת מחוז תל אביב פתחה במצוד רחב היקף בהשתתפות כוחות רגליים, פרשים, מסוקים ועוד.
ביום שישי, 8 בדצמבר 2006, נלכד סלע בדרכו למחסום משטרתי מאולתר בסמוך למושב רגבה, שבועיים לאחר בריחתו.
בעקבות הבריחה, הורה מפכ"ל המשטרה, רב ניצב משה קראדי, על הקמת ועדת בדיקה בראשות ראש מחלקת סיור במטה הארצי, ניצב משנה עמוס בר. זמן קצר לאחר מכן הורה השר לביטחון פנים, אבי דיכטר, על ביטול הוועדה ועל הקמת ועדת בדיקה חיצונית בראשות האלוף במילואים עמוס ירון. ביולי 2012 גזר עליו בית משפט השלום 4 שנות מאסר נוספות עקב בריחתו בשנת 2006.
ב-2010 טען סלע בדיון משפטי שבעת בריחתו רצח את תאיר ראדה (ב־6 בדצמבר 2006).
הערות שוליים

↑  החדשות (2010-02-23), Beni Sela - הווידאופדיה: האנס הסדרתי בני סלע, נבדק ב-2019-03-12
↑  ועתי"ם, ‏המשטרה: האנס הסדרתי אילץ את קורבנותיו להתקלח להשמדת ראיות, באתר גלובס, 21 בדצמבר 1999
↑  ורד לוביץ', 35 שנות מאסר נגזרו על האנס הסדרתי בני סלע, באתר ynet, 31 בדצמבר 2000
↑  ורד לוביץ', בני סלע: אני מבקש סירוס כימי, שלא יפחדו ממני, באתר ynet, 14 בדצמבר 2000
↑  רע"פ 9689/05 בני סלע נ' מדינת ישראל, ניתן ב־20 במאי 2009
↑  רענן בן צור, האנס הסדרתי בני סלע נדקר בכלא, באתר ynet, 27 במאי 2005
↑  רע"ב 6188/11 בני סלע נ' שירות בתי הסוהר, ניתן ב־20 בנובמבר 2011
↑  רע"ב 8411/16 בני סלע נ' שירות בתי הסוהר, ניתן ב־17 ביולי 2018
↑  רע"ב 5916/11 בני סלע נ' שרות בתי הסוהר, ניתן ב־21 באוקטובר 2011
↑  גלעד גרוסמן‏, חשד: אמו של האנס בני סלע הבריחה לו סרטי פורנו, באתר וואלה, 5 במאי 2011
↑  יניב קובוביץ, בני סלע חשוד שאנס את שותפו לתא המאסר, שנשלח לבדיקות רפואיות, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2015
↑  חדשות 2, ‏בני סלע ביצע מעשה מגונה בעובדת בכלא, באתר ‏מאקו‏, 30 באפריל 2017
↑  אבי כהן, מצוד אחר האנס הסדרתי בני סלע שנמלט, באתר ynet, 24 בנובמבר 2006
↑  שרון רופא-אופיר ואבי כהן, המרדף נגמר: בני סלע נלכד ליד נהריה, באתר ynet, 8 בדצמבר 2006
↑  נעמה כהן-פרידמן, האנס בני סלע נידון לארבע שנות מאסר נוספות, באתר ynet, 19 ביולי 2012
↑  הפרובוקציה החדשה של בני סלע: "אני רצחתי את תאיר ראדה", באתר גלובס, 24 באוקטובר 2010
הנס בליקס

| --- | --- |

 לידה:  28 ביוני 1928 (בן 96) אופסלה, שוודיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אופסלה  אוניברסיטת סטוקהולם  אוניברסיטת קולומביה  טריניטי הול 
 מוסדות:  האומות המאוחדות 
 פרסים והוקרה:  אות הזהב לשירות העיר וינה  מסדר הנסיך יארוסלאב הנבון, דרגה 3  איליס קוורום (2018)  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  Seraphim Medal (2004)  מדליית המלך (1998)  מפקד בלגיון הכבוד  פרס פולברייט (2014)  פרס אזרח העולם של סרז'יו ויירה דה מלו  הפרס השוודי הבינלאומי השנתי (2009)  פרס השלום של סידני (2007)  פרס השלום של הסה (2004)  פרס אולוף פלמה (2003)  Leibniz-Ring-Hannover (2003)  פרס ג'יימס ג'ויס  פרס אוטו האן של עיריית פרנקפורט (1998) 
 
הנס מרטין בליקס (בשוודית: Hans Martin Blix;‏ נולד ב-28 ביוני 1928) הוא איש ציבור שוודי שכיהן בין היתר כיושב ראש הסוכנות לאנרגיה אטומית.
ביגורפיה

בליקס נולד באופסלה ולמד באוניברסיטת אופסלה ובאוניברסיטת קולומביה. קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1959 התמנה לדוקטור למשפטים באוניברסיטת סטוקהולם, ובשנת 1960 מונה לפרופסור חבר למשפט בינלאומי. כיהן כשר החוץ השוודי וכיושב ראש הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית.
בליקס שימש כשר החוץ של שוודיה בשנים 1978 עד 1979. לאחר מכן כיהן כיושב ראש הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית מ-1981 עד 1997. מ-2000 עד 2003 כיהן בליקס בתור יושב ראש הוועדה המיוחדת שמועצת הביטחון של האו"ם יצרה עם החלטה מספר 1284 לפיקוח ואישור שממשלתו של סדאם חוסיין לא מפתחת נשק גרעיני. מ-2004 מכהן בליקס בתור יושב ראש ועדת מעקב לתפוצה של נשק להשמדה המונית. הוועדה ממומנת על ידי ממשלת שוודיה.
בשנת 2016 זכה בפרס פולברייט.
הערות שוליים

↑  Dr. Hans Blix, IAEA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277937505171  PLWABN: 9811793747105606  BIBSYS: 90902654  BNC: 000363069  BNE: XX1002083  BnF: cb12171993m (data)  CiNii: DA10487218  GND: 128830840  ISNI: 0000 0001 1026 688X  LCCN: n84080062  NARA: 10568826  NDL: 00954074  NTA: 067738540  RERO: 02-A003014130  SELIBR: 220478  SNAC: w6md2pfd  SUDOC: 030267595  VIAF: 51731018   WorldCat (עם VIAF): 51731018 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שוודים ובנושא דיפלומטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנדרו וייאת'

| --- | --- |

אנדרו וייאת' בטקס הענקת המדליה הלאומית לאמנויות, 2007
 לידה:  12 ביולי 1917 צ'אדס פורד, פנסילבניה
 פטירה:  16 בינואר 2009 (בגיל 91) צ'אדס פורד, פנסילבניה
 לאום:  אמריקאי
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפע על ידי:  ניואל קונברס וויאט 
 יצירות ידועות:  עולמה של כריסטינה
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית לאומנויות  מדליית הזהב של הקונגרס  מדליית החירות הנשיאותית 
 בן או בת זוג:  Betsy James Wyeth 
 צאצאים:  Jamie Wyeth 
 adrewwyeth.com
 
אנדרו ניואל וייאת' (Andrew Newell Wyeth;‏ 12 ביולי 1917 – 16 בינואר 2009) היה אמן חזותי, בעיקר צייר ריאליסטי, בסגנון הציור האזורי בארצות הברית. הוא אחד האמנים הידועים ביותר בארצות הברית במחצית המאה ה-20.
הנושאים שהיו חביבים על וייאת' ביצירותיו היו הנופים והאנשים סביבו, בעיר הולדתו צ'אדס פורד בפנסילבניה ובבית הקיץ שלו בקושינג, מיין. וייאת' ציין לעיתים קרובות כי: "אני מצייר את חיי."
אחד הדימויים הידועים ביותר באמנות המאה ה-20 בארצות הברית הוא הציור "עולמה של כריסטינה", המצוי באוסף המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. זהו ציור טמפרה משנת 1948, כאשר וייאת' היה בן 31.
תולדות חייו > ילדותו

אנדרו וייאת' היה הצעיר מבין חמשת ילדיו של המאייר והאמן אן. סי. וייאת' ואשתו קרולין בוקיאוס וייט. הוא נולד ב-12 ביולי 1917. אביו היה אב קשוב אשר דאג לטפח את תחומי העניין והכישרון של כל אחד מילדיו. משפחתו נהגה לבלות יחדיו בקריאה, טיולים ובטיפוח "קרבה לטבע", ולהיסטוריה המשפחתית.
אנדרו למד בבית כיוון שסבל מבריאות לקויה. בדומה לאביו, וייאת' הצעיר אהב לקרוא והעריך את שירתו של רוברט פרוסט ואת כתביו של הנרי דייוויד ת'ורו ויחסיהם עם הטבע. לרגישותו כאמן תרמו גם מוזיקה וסרטים. מקור השפעה עיקרי, עליו דן וייאת' בהרחבה, היה סרט אילם משנת 1925, "המצעד הגדול", בבימוי קינג וידור . וייאת' טען שראה את הסרט, אשר מתאר דינמיקה משפחתית דומה לשלו, "מאה ושמונים פעם" והאמין שליצירה קולנועית זו הייתה את ההשפעה הגדולה ביותר על עבודתו. וידור יצר מאוחר יותר סרט תיעודי, בשם "מטאפורה", בו הוא דן עם וייאת' על השפעת "המצעד הגדול" על ציוריו, כולל הציורים: חורף 1946, שלג, דיוקן של רלף קליין ומפלט אחר הצהריים של ילד במעלה העץ.
אביו של וייאת' היה המורה אשר לימד אותו. כיוון שלמד בבית, הוא ניהל חיים מוגנים וממוקדים באופן אובססיבי. וייאת' סיפר על אותה תקופה: "אבא החזיק אותי כמעט בכלא, החזיק בי לעצמו בעולם שלי, ולא נתן לאף אחד להיכנס לתחום זה. זה היה עשוי כמעט כאילו עלי להישאר ביער שרווד של רובין הוד עם העלמה מריאן והמורדים."
בשנת 1920 התפרסם אביו של וייאת' והמשפחה אירחה לעיתים קרובות ידוענים בהם פרנסיס סקוט פיצג'רלד ומרי פיקפורד. הבית המה פעילות יצירתית ורוח תחרות.
כל אחיו של וייאת' היו מוכשרים. אחותו הבכורה, הנרייט, הפכה לציירת דיוקנאות וטבע דומם ידועה. קרולין, אחותו השנייה, הייתה אף היא לציירת. נתנאל, הילד השלישי, היה ממציא מצליח. אן הייתה מוזיקאית בגיל צעיר והפכה למלחינה בהיותה בוגרת. אנדרו היה בן זקונים.
תולדות חייו > הנחייתו של אן. סי. וייט

אנדרו החל לצייר בגיל צעיר. הוא ידע לשרטט עוד בטרם למד לקרוא. כשהיה נער, אביו הביא אותו אל הסטודיו שלו והעניק לו את שיעורי האמנות היחידים שקיבל אי פעם. אביו נטע בו השראה לאהבתו לנופים כפריים, לחוש הרומנטי ולמסורות אמנותיות. למרות שוייאת' לא שאף להתמחות ביצירת איורים, הוא יצר איורים שעליהם הופיעה חתימת אביו בתקופת נעוריו.
בהדרכת אביו וייאת' התמחה בציור גוף האדם ובשימוש בצבעי מים, ומאוחר יותר למד מגיסו לצייר בטמפרה. הוא למד בכוחות עצמו תולדות האמנות, ופיתח הערכה רבה לציירי הרנסאנס ולמסורת הציור האמריקאי, באופן מיוחד וינסלו הומר.
באוקטובר 1945 נהרגו אביו ואחיינו בן השלוש, בהתנגשות עם רכבת לאחר שרכבם נתקע על המסילה סמוך לביתם. וייאת' התייחס למות אביו כאירוע מכונן שלו בקריירה אמנותית שלו, בנוסף להיותו טרגדיה אישית. זמן קצר לאחר מכן, התגבש סגנונו האמנותי של וייאת' לסגנון שליווה אותו כאמן בוגר.
תולדות חייו > נישואין וילדים

ב-1940, וייאת' התחתן עם בטסי ג'יימס, אותה פגש בשנת 1939 במיין. כריסטינה אולסון, אשר הפכה למודל אייקוני בציורו "עולמה של כריסטינה", פגשה את וייאת' לאחר שהוצגה לו על ידי אשתו. לבטסי הייתה השפעה רבה על אנדרו, בדומה לאביו. היא נטלה תפקיד חשוב בניהול הקריירה האמנותית שלו. פעם צוטטה כאומרת: "אני הבמאית ויש לי את השחקן הטוב בעולם".
בשנת 1943 נולד ילדם הראשון, ניקולס. שלוש שנים אחריו נולד ג'יימס (ג'יימי"). וייאת צייר את דיוקנאות שני ילדים (הציורים "ניקולס" ו"רחוק").
בנו ג'יימי הלך בדרכי אביו וסבו והיה לדור השלישי של אמנים לבית וייאת'.
תולדות חייו > מותו

אנדרו וייאת' מת בשנתו ב-16 בינואר 2009, בעיר מגוריו צ'אדס פורד, פנסילבניה, לאחר מחלה קצרה.
הוא היה 91 שנים.
יצירתו

בשנת 1937, כאשר וייאת' היה בן שלושים, הוא הציג לראשונה בתערוכת יחיד של צבעי מים בגלריה מקבת' בניו יורק. כל הציורים שהוצגו בתערוכה נמכרו ועתידו מאותה עת נראה מובטח. סגנונו שונה משל אביו, חסכני יותר, "יבש" ומוגבל יותר בקשת הצבעים בה השתמש. וייאת' היה אמן חזותי, המתואר בעיקר כצייר בסגנון ריאליסטי. בראיון שהעניק למגזין לייף בשנת 1965 אמר וייאת' כי למרות שרואים בו צייר ריאליסטי, היא רואה עצמו כאמן מופשט: "הדמויות שלי, האובייקטים של ציורי נושמים בדרך שונה; יש שם ליבה אחרת - התרגשות שהיא לבטח מופשטת. אלוהים, כאשר אתה מתחיל להתבונן במשהו, באובייקט פשוט, ומבין את המשמעות העמוקה של אותו דבר - אם יש לך רגש ביחס אליו, אין לדבר סוף."
רוב עבודתו של וייאת' היא בסגנון אזורי. הנושאים שהיו חביבים על וייאת' ביצירתו היו הנופים והאנשים אשר סביבו, בעיר הולדתו צ'אדס פורד בפנסילבניה ובבית הקיץ שלו בקושינג, מיין. וייאת' חילק את זמנו בין שני בתיו וצייר בסגנונו במשך למעלה משבעים שנה. את השראתו שאב מטיולים רגליים שעשה לבדו. הוא פיתח קרבה חריגה לאדמה ולים ושאף להבנה רוחנית המבוססת על ידיעת ההיסטוריה ורגשות שלא ניתן להביעם במילים. ציוריו מבוססים בדרך כלל על איורים מקדימים רבים בעפרון, או בקווים כלליים בצבעי מים, בטרם השלים את הציור בצבעי מים, במכחול יבש (אנ'), או בטמפרה.
יצירתו > כריסטינה אולסון

את ציורו הנודע "עולמה של כריסטינה" הוא צייר בשנת 1948 בחוות אולסון בקושינג, מיין. זהו ציורו הידוע ביותר ובו נראית שכנתו, כריסטינה, שרועה בשדה מצהיב ופניה מופנים אל ביתה הנמצא על קו הרקיע. וייאת' שאב השראה מכריסטינה, אשר הייתה נכה ממחלה ניוונית (שלא אובחנה) ואשר בילתה את רוב זמנה בביתה כיוון שלא הייתה מסוגלת ללכת על רגליה. הציור נרכש על ידי מוזיאון MOMA מגלריה מקבת' בשנת 1949 במחיר של 1,800 דולר, מחיר נכבד באותה העת. בית משפחת אולסון, הנראה בציור, שומר ושופץ למראהו בציור המפורסם והוא פתוח לקהל הרחב כחלק מתצוגת מוזיאון אמנות הפועל במיין.
בין השנים 1937 עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 וייאת' יצר כמעט 300 איורים, ציורים בצבעי מים ובטמפרה בבית משפחת אולסון. ביוני 2011 הוכרז הבית כאתר היסטורי בזכות הפרסום לו זכה בציוריו של וייאת'.
יצירתו > חוות קורנר

בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 החל וייאת' לצייר את אנה וקרל קורנר, שכניו בצ'אדס פורד. בדומה לציוריו את אולסן, משפחת קורנר והחווה שבה התגוררה היו אחד הנושאים הבולטים בציוריו של וייאת' במשך כמעט 50 שנה. כנער נהג וייאת' לטייל בגבעות שבחוות קורנר והפך לידידם של אנה וקרל. הם הזמינו את וייאת' לביתם והוא תיעד אותם, את ביתם ואת חייהם.
על חוות קורנר אמר וייאת' "לא חשבתי שהיא אתר ציורי. היא עוררה את התרגשותי, באופן מופשט ורגשי." אף חוות קורנר הפכה לאתר תיירות בעקבות ציוריו של וייאת' ובשנת 2011 הוכרזה כאתר היסטורי לאומי.
יצירתו > ציורי הלגה

בשנת 1986 ניתנה חשיפה תקשורתית נרחבת עם פרסום סדרה של 247 ציורים של הלגה טסטורף, אשה ממוצא גרמני, אותה פגש וייאת' בעת שטיפלה בקרל קורנר בחוותו. וייאת' צייר את הלגה בין השנים 1971 עד 1985 מבלי שאשתו, או בעלה של הלגה, ידעו על כך. הלגה שעבדה כעובדת סיעודית מעולם לא שימשה מודל קודם לפגישתה את וייאת' אולם עד מהירה חשה בנוח לשבת מול האמן לזמן ממושך, בעת שהוא צפה בה וצייר אותה עד לפרטים הקטנים בדמותה. ציורי הלגה אינם בולטים כניסיון לחקירה פסיכולוגית של נושא הציור, אלא כחקירה דקדקנית של פני השטח הפיזיים בתוך הרקע האופייני לציורי של וייאת'. כמעט תמיד וייאת' מצייר אותה כדמות שאינה מחייכת ופסיבית. אולם, אף במגבלות האלה אותם קבע בציוריו, הוא מצליח לגלות איכויות חבויות של אופי ומצב רוח, בדומה לדיוקנאות הטובות שיצר. העיסוק החוזר והמעמיק בדמות אחת, בנסיבות שונות ובמצבי רוח שונים, הוא חריג באמנות האמריקאית.
בשנת 1986 רכש לאונרד אנדרוז (1925-2009), מוציא לאור ומיליונר מפילדלפיה, כמעט את כל האוסף והותיר אותו בשלמותו. עוד קודם לכן העניק וייאת' כמה מציורי הלגה לידידיו, כולל הציור המפורסם "מאהבים", אשר ניתן לאשתו. בשנת 1987 הוצגו הציורים בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון די.סי. וברחבי ארצות הברית. וספגו לביקורת רבה. התערוכה כונתה "טעות אבסורדית", "מפעל חסר טעם" ו"אירוע טראומטי למוזיאון" על ידי המבקרים. אוצר התערוכה, ניל האריס, אמר כי התערוכה הייתה "האירוע המקטב ביותר בגלריה הלאומית בשלהי שנות ה-80" והודה כי דאג באשר לאופי המציצני של תערוכת ציורי הלגה. התערוכה הנודדת ספגה ביקורת לאחר שנודע מיד בסיומה כי האספן מכר את האוסף בשלמותו לחברה יפנית.
יצירתו > ביקורת

יצירתו של וייאת' נתונה במחלוקת שנים ארוכות. מן הבחינה הטכנית הוא יצר יצירות יפות לעין, היה לו קהל גדול של אספנים והוא צבר הון רב במהלך חייו. אולם מבקרים, אוצרי אמנות והיסטוריונים של אמנות חלוקים בדעתם באשר לחשיבות יצירותיו. בשנת 1977 נשאל היסטוריון האמנות רוברט רוזנבאום מיהם האמנים
הזוכים להערכת-יתר ואלה שאינם זוכים להערכה לה הם ראויים במאה ה-20. תשובתו לשתי השאלות הייתה זהה: אנדרו וייאת'.
מעריציו של וייאת' מאמינים כי ציוריו, נוסף ליופיים, מכילים זרמים רגשיים, תכנים סמליים וערכים מופשטים מוסתרים. רוב מבקריו מסכימים כי היה אמן מיומן בטכניקת ציור בטמפרה מחלמון ביצה שבה צייר ובצבעי מים. וייאת' נמנע מלהשתמש בצבעי שמן. שימושו באור וצל איפשר לדיוקנאותיו להאיר מן הקנבס. רבים מציוריו ומן השמות שהעניק להם, מתייחסים לצלילים, בהם: "רעם מרוחק" (1961), "מעיין נובע" (1967). ציורו "עולמה של כריסטינה" הפך לדימוי אייקוני, הישג שכמה מן הציירים הטובים ביותר לא השיגו. ציוריו עומדים בניגוד גמור לזרם האמנות המופשטת, אשר הוביל את האמנות האמריקאית ואת המחשבה הביקורתית בתחום האמנות במאה ה-20. תערוכות מציוריו במוזיאונים שברו שיאים במספר הצופים בהן, אולם המבקרים התלהבו פחות מן היצירות.
יצירתו > אוספים במוזיאונים

עבודותיו של וייאת' נכללות באוספי מספר מוזיאונים ידועים, בהם המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (MOMA), מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, מוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית וכן במוזיאונים רבים קטנים יותר. בעולם יצירותיו אף נמצאות, בין השאר, באוסף המוזיאון הלאומי לאמנות של טוקיו, בארמיטאז' בסנט פטרבורג, בארמון המלכותי במילאנו ובאקדמיה לאמנויות היפות בפריז.
הכרה ועיטורים

במהלך חייו זכה וייאת' להכרה ועיטורים רבים, ביניהם:
בשנת 1963 היה לצייר הראשון שזכה במדליית החירות הנשיאותית.
בשנת 1977 נבחר לאקדמיה לאמנויות יפות בפריז.
בשנת 1980 היה לאמן הראשון המתגורר בארצות הברית אשר נבחר לאקדמיה המלכותית לאמנויות.
בשנת 1988 זכה במדליית הזהב של הקונגרס.
בשנת 2007 זכה במדליה הלאומית לאמנויות.
לקריאה נוספת

Wyeth, introduction by Thomas Hoving ; with commentaries by Andrew (1995). Andrew Wyeth, autobiography (1st ed.). Boston: Little, Brown. ISBN 978-0821222171.
Andrew Wyeth : Helga on paper. New York: Adelson Galleries. 2006. ISBN 0-9741621-5-9.
Meryman, Richard (1996). Andrew Wyeth : a secret life (1. HarperCollins ed.). New York: HarperCollins. ISBN 0-06-017113-8.
Meryman, Richard (1998). Andrew Wyeth : a secret life (1st HarperPerennial ed.). New York, NY: HarperPerennial. ISBN 978-0-06-092921-3.
Meryman, Richard (ביולי 1991). "The Wyeth Family: American Visioins". National Geographic. {{cite journal}}:  (עזרה)
1963, organized by the Fogg Art Museum (1973). Andrew Wyeth, dry brush and pencil drawings : a loan exhibition. Greenwich, Conn.: Distributed by New York Graphic Society. ISBN 0-8212-0170-0.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: numeric names: authors list (link)
Hoving, introduction by Thomas Hoving ; with commentaries by Andrew Wyeth as told to Thomas (1995). Andrew Wyeth, autobiography (1st ed.). Old Saybrook, CT: Konecky & Konecky. ISBN 1-56852-654-7.
Sweet, Chip Taylor Communications ; produced by Betsy James Wyeth, Bo Bartlett ; directed by Bo Bartlett ; written by Glenn Holsten, Christopher (1995). Snow Hill. Derry, N.H.: Chip Taylor Communications. ISBN 1-57192-356-X.
Snow Hill. [Derry, N.H.]: Chip Taylor Communications. 2003. ISBN 1-57192-557-0.
חדשות 2, ‏את תלכי בשדה: נפתרה החידה של האישה מהציור המפורסם?, באתר ‏מאקו‏, 8 במאי 2016
הערות שוליים

1 2 3 4 5  James H. Duff, An American Vision: Three Generations of Wyeth Art, Boston, 1987, Little Brown & Company, pp. 33–34
1 2  An American Vision, p. 38
1 2  Gallagher, T (2007). "How to Share a Hill". Senses of Cinema. Senses of Cinema (43).
1 2  An American Vision, p. 43
↑  Michaelis, D (2003) [1998]. N. C. Wyeth: A Biography. New York: HarperCollins. p. 504. ISBN 0-06-008926-1.
1 2 3 4 5  Michael Kimmelman, Andrew Wyeth, Painter, Dies at 91. New York Times, January 16, 2009
↑  Duff, An American Vision, p. 42
1 2  Richard Meryman, Andrew Wyeth.Life Magazine, May 14, 1965, p. 93
1 2  "Andrew Wyeth". Wyeth Center. Farnsworth Art Museum. נבדק ב-20 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  An American Vision, pp. x–xi, 57
↑  "Artist Andrew Wyeth dies at age 91". Delaware Online. Gannet. 16 בינואר 2009. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Hannah Kim, A Closer Look at Christina’s World. MOMA, November 12, 2012
↑  Laura M. Holson, A Stroll Through Wyeth’s Giverny. New York Times, August 11, 2011
↑  AMERICA'S GREAT OUTDOORS: Secretary Salazar Designates 14 New National Historic Landmarks. US Department of the Interior, June 30, 2011
↑  Richard Corliss, Andrew Wyeth's Stunning Secret. Time, August 18, 1986
↑  Andrew Wyeth's Helga Pictures: An Intimate Study
1 2  Christopher Benfey, Wyeth and the ‘Pursuit of Strangeness’. The New York Review of Books, June 19, 2014
↑  Henry Adams, Wyeth's World. Smithsonian Magazine, June 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452630405171  PLWABN: 9810626418405606  BIBSYS: 90192955  BNE: XX4580380  BnF: cb11939361p (data)  CiNii: DA01484875  GND: 118808052  ICCU: MILV163552  ISNI: 0000 0001 1470 7363  KulturNav: 84e64b91-7d9d-4606-8e72-d4b51adeea22  LCCN: n50020552  LNB: 000184515  NARA: 10581264  NDL: 00461528  NKC: ola2003192359  NLA: 35622496  NLK: KAC202252271  NTA: 070642400  RERO: 02-A023342024  RKD: 85820  SELIBR: 260426  SNAC: w6n699hn  SUDOC: 059152109  Trove: 1018248  ULAN: 500001266  VcBA: 495/134731  VIAF: 36898107   WorldCat (עם VIAF): 36898107 
אן. סי. וייאת', אביו של אנדרו, בסטודיו שלו
"עולמה של כריסטינה", 1948
"צמות"
עלי גפן

| --- | --- |

עלי גפן
 
 מאכלים
 סוג:  ירק עלים 
 מוצא:  ים תיכוני – המזרח התיכון, איראן וטורקיה
 מרכיבים עיקריים:  עלי גפן; אורז; בשר.
 ברכתו:  שהכל (וראו עוד בפסקה ברכה)
 
| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 קלוריות:  93 קק"ל
 
 חלבונים:  1.1 ג'
 פחמימות:  17 ג'
 שומן:  2.1 ג'
 שומן רווי:  0.3%
 שומן חד בלתי רווי:  0.1%
 שומן רב בלתי רווי:  1.1%
 
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין A:  21 מק"ג
  ‑ ויטמין B6:  0.4 מ"ג
  ‑ ויטמין C:  11.1 מ"ג
  ‑ ויטמין D:  0 מ"ג
 
 ברזל:  2.6 מ"ג
 סידן:  363 מ"ג
 מגנזיום:  95 מ"ג
 אשלגן:  272 מ"ג
 נתרן:  9 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  11 ג'
 
 מקור: משרד החקלאות האמריקני
עלי גפן הם עלי צמח הגפן המשמשים במטבחים של מספר תרבויות כעטיפה למאכלים ממולאים מבושלים.
שימוש במטבח, הכנה והגשה

לרוב קוטפים אותם טריים מהגפן וממלאים אותם בתערובת של אורז, בשר ותבלינים, ואז מבשלים אותם על ידי הרתחה או אידוי. אפשר להגיש עלי גפן ממולאים כמנה ראשונה או כמנה עיקרית.
בין המטבחים המשתמשים בעלי גפן נמנים בעיקר מטבחים שהושפעו מהמטבח הטורקי, שם נקרא המאכל סרמה, בהם המטבח המזרח-תיכוני-רבתי, למרכזו ומזרחו, ומטבחי הבלקן (רו'),
ומטבחים נוספים כמו המטבח הווייטנאמי, המטבח הרוסי והמטבח האוקראיני (אנ').
שוק העיר העתיקה בירושלים הנמשך משער שכם מתאפיין, בין היתר, ברוכלות ערביות הממיינות ומוכרות עלי גפן.
בהלכה היהודית

עלי הגפן עצמם מותרים באכילה, אך קיים בהם חשש גבוה להימצאות חרקים זעירים בעיקר בחריצי העלה, והם טעונים בדיקה מדוקדקת. ביהדות ארצות האסלאם, בה השימוש בעלי הגפן למאכל היה רווח, עמדו על בעייתיות זו כבר במאה ה-18, ורבנים רבים אסרו את אכילת עלי הגפן, ומהם שאף החרימו את מי שעובר ואוכל. הדברים הובאו גם אצל חלק מפוסקי יהדות אשכנז, בין הקהילות שנהגו בהם איסור נמנים יהודי בגדאד וחלב, ומשפחות רבות נוהגות באיסור זה גם אחר עלייתן לארץ ישראל.
בישראל מתקיים דיון ער בשאלת שכיחות הימצאות החרקים בעלי הגפן. יש הטוענים כי המצב טוב יותר מאשר מה שהיה בתקופות קדומות יותר ובארצות אחרות. כיום בישראל נמכרים עלי גפן בכשרויות שונות במארזים משומרים וכבושים ושנחשבים לנקיים מחרקים. לדעת רבנים רבים ניתן לסמוך על אלו המשווקים תחת כשרויות מעולות. לעומת זאת אחרים טענו גם עלי הגפן שבאריזות משומרות נגועים ברמה גבוהה.
גלריה

ערבייה מוכרת עלי גפן למילוי ולבישול. הרובע המוסלמי, ה'תש"ע (2010)
מכירת עלי גפן בשוק שער שכם, ה'תשע"ד (2014)
עלי גפנים ממולאים ברוטב נענע (אנ')
סרמה מעלי גפן
עלי גפן בצנצנות
ישראלית מכינה עלי גפן ממולאים בחצר ביתה במושב, 1954
ראו גם

דולמה
ביאורים

↑  נמנים בכלל זה המטבח המצרי, המטבח היהודי - המטבח הישראלי, המטבח הפלסטיני, המטבח האשורי (אנ'), המטבח הסורי, המטבח הירדני, המטבח הלבנוני, המטבח הפרסי, המטבח העיראקי, המטבח האפגני (אנ'), המטבח הפקיסטני (אנ'), המטבח הכורדי, המטבח האזרביג'י (אנ').
↑  נמנים בכלל זה המטבח הארמני (אנ'), המטבח הבולגרי, המטבח הבוסני (אנ'), המטבח המקדוני (אנ'), המטבח היווני, המטבח האלבני (אנ'), המטבח הסרבי (אנ') והמטבח הרומני.
הערות שוליים

↑  ראו לדוגמה אצל רבי משה ישראל, שו"ת משאת משה, יורה דעה, סימן ד'.
↑  בין אוסרים אלו נמנים רבי חיים אבולעפיה, רבי ניסים חיים משה מזרחי, רבי רפאל שלמה לניאדו, רבי יוסף חיים מבגדאד, רבי אברהם אבוקרא, רבי עבדאללה סומך ועוד.
↑  רבי אפרים זלמן מרגליות, יד אפרים, על שולחן ערוך, יורה דעה, סימן צ"א, סעיף ד'; רבי צבי הירש שפירא, דרכי תשובה, סימן פ"ד, ס"ק קנ"א.
↑  לדברי הרב יואל שוורץ נגיעות החרקים בעלי הגפן אינן שכיחות כיום בארץ ישראל, וכך גם עלה מבדיקות שנערכו במעבדה של מכון התורה והארץ. לדברי הרב עזריאל אריאל הימצאות חרקים על עלי הגפן קיימת בעיקר מסביבות חודש אב ואילך, ובמצב זה קל לזהות את החרקים על העלים
↑  הרב עזריאל אריאל, שימוש בעלי גפן טריים, באתר כושרות.
↑  הרב שמואל אליהו, ‏כשרות עלי גפן,  באתר כיפה,  י"ב בסיוון ה'תשס"ב (23 במאי 2002); הרב יוסף שטינברג, כשרות עלי גפן, באתר מורשת, כ"ב בתמוז ה'תשס"ד; הרב יהודה עמיחי, תולעים במצבים שונים, כ"ו באדר ב' ה'תשע"א;‏ כשרות עלי גפן, באתר דין, ב' בשבט ה'תש"ף (28 בינואר 2020).
↑  הרב יוסף דורפמן,  בדיקת צנצנת עלי גפן, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:51).