stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערכת המשפט ברשות הפלסטינית
בתי המשפט

בעת הקמת הרשות הפלסטינית ב-1994 היו שמונה בתי משפט שלום ביהודה ושומרון, לצד שלושה בתי משפט ברמת בית משפט מחוזי, ששכנו בשכם, ברמאללה ובחברון, ובית משפט לערעורים שישב ברמאללה.
בנוסף התקיימו מערכת של בתי משפט דתיים ובתי משפט מוניציפליים, שהוסמכו לדון בסוגיות הנוגעות בחקיקה עירונית ובתכנון עירוני.
כיום ישנם בתי משפט שלום ובתי משפט מחוזיים במרבית נפות הרשות הפלסטינית: ג'נין, טולכרם, קלקיליה, שכם, סלפית, רמאללה ואל-בירה, יריחו, חברון, בית לחם וטובאס, פרט לנפת אל-קודס, בה לא קיימים לא בית משפט השלום ולא בית משפט מחוזי.
לערכאה שמעליהם, בית משפט לערעורים, קיימים שני בתי משפט, האחד בנפת רמאללה ואל-בירה והאחר באופן רשמי בנפת אל-קודס, היושב בפועל ברמאללה.
בתי המשפט > בית המשפט העליון של הרשות הפלסטינית

ביוני 2000 הוציא נשיא הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת צו המורה על הקמת בית המשפט העליון של הרשות הפלסטינית, שהתבסס על בית המשפט לערעורים שישב ברמאללה. בית המשפט שימש גם כבית משפט לחוקה בעקבות חקיקת חוק היסוד הפלסטיני ב-2003, בו נקבע כי בית המשפט העליון ישמש כבית משפט לחוקה באופן זמני עד להקמת בית המשפט החוקתי של הרשות הפלסטינית. בבית המשפט ישבו 35 שופטים, 21 ביהודה ושומרון ו-14 ברצועת עזה, אך לאחר הפיצול ברשות הפלסטינית כולל בית המשפט שופטים רק ביהודה ושומרון. כיום עומד בראשות בית המשפט השופט עיסא אבו שראר.
בתי המשפט > בית המשפט החוקתי של הרשות הפלסטינית

ב-2016 הוקם בית המשפט החוקתי של הרשות הפלסטינית, המשמש כערכאה עליונה בשאלות של משפט מנהלי ומשפט חוקתי. שופטיו מכהנים לתקופה בת שש שנים, כשבכל שנתיים מתחלפים שני שופטים. בראש בית המשפט החוקתי עומד כיום עלי מהנא.
בתי המשפט הצבאיים

מערכת המשפט הפלסטינית כוללת מערכת של בית משפט צבאיים, המוסמכת לדון בענייניהם של חברי מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית, ודנים על פי החוק המהפכני שהוצא על ידי האש"ף ב-1979. בית המשפט אינו מוסמך לדון אזרחים, אך בפועל הוא דן בענייניהם.
בתי הדין הדתיים

בתי הדין הדתיים הם הערכאה המוסמכת לדון בדיני אישות, והם מחולקים לפי דת: בתי דין השרעיים למוסלמים ובתי הדין הנוצריים. קיימים עשרים ושלושה בתי דין שרעיים ביהודה ושומרון, היושבים ביטא, ענבתא, ג'נין, קלקיליה, טולכרם, שכם, בידיא, עתיל, סלפית, קבאטיה, א-ראם, אלעיזריה, רמאללה ואל-בירה, יריחו, ביר זית, חברון, מערב חברון, בית לחם, סילואד, דורא, טובאס, חלחול ודאהרייה.
ב-1995 הוקם בצו נשיאותי של נשיא הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת בית דין שרעי לערעורים, המשמש כערכאה עליונה לבתי הדין הדתיים. בית הדין יושב באופן רשמי בירושלים, אך בפועל משכנו הוא ברמאללה.
ב-2003 הוצא צו המקים בית דין שרעי עליון.
ב-2013 היה מספר שופטי בתי הדין השרעיים 42, בהם שלוש נשים.
בתי המשפט המנהליים

ב-2021 חתם נשיא הרשות הפלסטינית אבו מאזן על חוק בתי המשפט המנהליים, שהקים מערכת עצמאית ונפרדת של בתי משפט מנהליים בשתי ערכאות (ראשונה ועליונה) שנטלו את סמכויות בית המשפט העליון לדון בעניינים מנהליים. למרות החקיקה, טרם הוקמו בתי המשפט הללו.
שופטים

שופטי בית המשפט העליון של הרשות הפלסטינית ממונים על ידי נשיא הרשות הפלסטינית, בכפוף להמלצת שיבוץ מהמועצה העליונה לצדק, המורכבת בעיקרה משופטי בית המשפט העליון.
בדומה לנהוג במערכת המשפט הישראלית, גיל הפרישה של שופטי בית המשפט היה 70. ביולי 2019 חתם אבו מאזן על חוק המורה על הורדת גיל הפרישה ל-60, אך בית המשפט החוקתי של הרשות הפלסטינית פסל את החוק.
ב-2013 היו 178 שופטים במערכת המשפט האזרחית, המהווים כ-7.6 שופטים למאה אלף נפש.
לקריאה נוספת

Mutaz M. Qafisheh (2012) Human rights gaps in the Palestinian criminal system: a United Nations role?, The International Journal of Human Rights, 16:2, 358-377, DOI: 10.1080/13642987.2011.564029
Hiram E. Chodosh & Stephen A. Mayo, The Palestinian Legal Study: Consensus and Assessment of the New Palestinian Legal System, 38 HARV. INT'l. L. J. 375 (1997)
Mutaz M. QAFISHEH, The Ability of the Palestinian Legal System  to Secure Adequate Standards of Living: Reform or the Failure of State Duty, (2013) 3 Asian Journal of Intl Law 393
הערות שוליים

1 2 3 4  A Review of Palestinian Justice and Security Sector Data (עמ' 45-56), ‏אוגוסט 2013 (באנגלית)
↑  השבוע המשפטי, דואר היום, 14 באוגוסט 1919
1 2  The CivilianAdama Dieng ואחרים, Judicial System in the West Bank and Gaza: Present and Future, International Commission of Jurists, 1994, עמ' 33-35
↑  שמעון שטרית, ‏זכויות האזרח במשפט הירדני, משפטים ‏א
↑  השופט ציון אלוף – ממונה על הפעלת בית-המשפט בגדה המערבית, דבר, 6 ביולי 1967
↑  רשימת מינויים שמינה אלוף עוזי נרקיס, אלוף פיקוד המרכז ומפקד כוחות צה"ל באזור הגדה המערבית, קמצ"ם 2 (עמ' 47 (77)), באתר הפרקליטות הצבאית
↑  צו מס' 412 - צו בדבר בתי-המשפט המקומיים, באתר הפרקליטות הצבאית
1 2 3 4  חיים זנדברג, המאבק על עצמאות הרשות השופטת ברשות הפלסטינית, באתר SSRN
1 2  Ibrahim Al-Barghouthi, The Effects of the PNA’s Dissolution or Collapse on the Judiciary and the Functioning of the Courts, Palestinian Center for Policy & Survey Research (באנגלית)‏, JSTOR resrep20615
1 2  A Review of Palestinian Justice and Security Sector Data (עמ' 57-61), ‏אוגוסט 2013 (באנגלית)
חזית בית המשפט החוקתי של הרשות הפלסטינית
שרלוק הולמס – דמויות משנה

בסדרת הספרים על הבלש שרלוק הולמס, מאת ארתור קונאן דויל, ישנן דמויות רבות. אולם, ישנן מספר דמויות שהופיעו יותר מפעם אחת או שהייתה אליהן התייחסות יוצאת דופן מהולמס או מדוקטור ווטסון. להלן רשימה של חלק מהדמויות הללו:
גברת האדסון

גברת האדסון היא אישה המשכירה להולמס ולווטסון את דירתם שברחוב בייקר 221 ב'. בסיפורים ניתן עליה מידע מועט ביותר אך מודגש כי היא חשה דאגה רבה מאוד לדייר המפורסם שלה. דוגמה לכך ניתן למצוא בסיפור "פרשת הבלש הגוסס" כאשר היא מזעיקה את ווטסון כדי שיטפל בהולמס החולה. דוגמה נוספת היא בסיפור "תעלומת הבית הריק" שם מתברר כי גברת האדסון התרגשה מאוד כאשר הולמס "קם לתחייה" וכן שהיא סייעה לו בתוכניתו ללכוד את קולונל סבסטיאן מורן.
הפרחחים מרחוב בייקר

קבוצה של נערי רחוב שסייעו להולמס מפעם לפעם בחקירותיו. מנהיג הקבוצה נקרא ויגינס (אין לו שם פרטי והופעתו הראשונה היא בסיפור חקירה בשני). עבור שירותיהם הולמס נהג לשלם להם שילינג אחד ליום (בנוסף להוצאות), ופרס של גינאה אחת (שווה ערך לפאונד ושילינג אחד) לנער שימצא עבורו רמז חשוב. על הנערים נכתבה סדרת ספרים לילדים (לא על ידי ארתור קונן דויל), בה הם הדמויות המרכזיות.
המפקח בראדסטריט

בלש בדיוני העובד בסקוטלנד יארד. הוא מופיע בשלושה סיפורים: האיש מעוות השפה, הרפתקת הכדכוד הכחול ופרשת אגודלו של המהנדס.
קונאן דויל תיאר אותו כך: "פקיד גבוה ומוצק... כובע מחודד וחליפת פראק". באיוריו של סידני פאג'ט ניתן לראות כי לברדסטריד יש זקן מלא. אלו הם הפרטים היחידים שידועים על בראדסטריט מהקאנון.
בראדסטריט הופיע בשלושה פרקים בסדרת הטלוויזיה של חברת גראנאדה: האיש מעוות השפה, תוכניותיו של ברוס פארטינגטון (שם החליף את המפקח לסטרייד), והופעה קצרה בפרק הרפתקת אבן המזארין.
טוביאס גרגסון

בלש בדיוני העובד גם כן בסקוטלנד יארד שהופיע במספר רומנים וסיפורים קצרים. הופעתו הראשונה היא בסיפור חקירה בשני; לאחר מכן הוא הופיע בתעלומה במעון ויסטריה, בהרפתקת החוג האדום, ובמתורגמן היווני. הולמס מכתיר אותו בתואר "הבלש החכם ביותר בסקוטלנד יארד", אולם כאשר משווים זאת ליחסו הכללי של הולמס לבלשי היארד, אין מדובר במחמאה כה גדולה. באחד הסיפורים ווטסון מציין לשבח את התנהגותו הרגועה והמחושבת. יריבו בלוחמה בפשע הוא המפקח לסטרייד.
סטנלי הופקינס

בלש בדיוני נוסף העובד בסקוטלנד יארד. הוא משתדל ללמוד את שיטותיו של הולמס, ומנסה לישם אותן בחקירות שהוא מנהל. אולם, הולמס מאוד ביקורתי כלפי ניסיונותיו של הופקינס. הופקינס מעביר מספר מקרים להולמס, כולל הרצח באחוזת אביי, תעלומת מצבטי הזהב והרפתקת פיטר השחור. הופקינס הוא שוטר צעיר בדרגת מפקח ולהולמס יש תקוות גדולות באשר לעתידו.
מאריון פרינס, במאמר שכותרתו היא "שרלוק והבן", טוענת שסטנלי הופקינס (ראשי תיבות באנגלית: SH) הוא הבן של שרלוק הולמס (ראשי תיבות זהים).
המפקח ביינס

בלש בדיוני המשתייך למשטרת סארי ומופיע בסיפור התעלומה במעון ויסטריה. סיפור זה מתחלק לשני חלקים הנקראים (i) החוויה הייחודית של מר ג'ון סקוט אקלס, (ii) הנמר מסאן פדרו.
ביינס הוא הבלש היחיד במדים שמצליח להתקרב להולמס מבחינה כישורי חקירה. בסיפור זה מתברר כי למרות ששני הבלשים חקרו בכיוונים שונים, בסופו של דבר שניהם עלו על עקבותיו של הפושע האמיתי. ביינס נקט בשיטה דומה להולמס ועצר את האדם הלא נכון כאשר הוא מזין את העיתונות במידע לא מדויק על מנת להעניק לפושע האמיתי תחושת ביטחון שגויה. הולמס בירך את ביינס, ואמר לו כי הוא מאמין שיהיו לו הזדמנויות רבות נוספות בסקוטלנד יארד.
הערות שוליים

↑  שרלוק הולמס והפרחחים מרחוב בייקר : הזלינדאים המופלאים - חקירה מס' 1, טרייסי מק ומייקל סיטרין, תל אביב: מטר, 2011
↑  The Annotated Sherlock Holmes, William S. Baring-Gould, Vol II, p 296
| סדרת שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל |
| --- | --- | --- |
| ספרים | חקירה בשני • חותם הארבעה • כלבם של בני בסקרוויל • עמק הפחד |  |
| אוספי סיפורים קצרים | הרפתקאותיו של שרלוק הולמס • זיכרונותיו של שרלוק הולמס • שובו של שרלוק הולמס • הקידה האחרונה • ספר הפרשיות של שרלוק הולמס |  |
| דמויות | שרלוק הולמס • מייקרופט הולמס • דוקטור ווטסון • המפקח לסטרייד • פרופסור מוריארטי |  |
| דמויות משנה | איירין אדלר • סבסטיאן מורן • מרי מורסטן • דמויות נוספות |  |
| שונות | רחוב בייקר 221 ב' • מוזיאון שרלוק הולמס |  |
| עיבודים נבחרים | סרטים: שרלוק הולמס ותעלומת גרבי המשי • שרלוק הולמס והפרחחים מרחוב בייקר • טום וג'רי פוגשים את שרלוק הולמס • מר הולמס • הולמס & ווטסון • אנולה הולמס • אנולה הולמס 2 • אנולה הולמס 3   סדרות: זיכרונות על שרלוק הולמס • שרלוק • אלמנטרי • שרלוק הולמס (2013) • מיס שרלוק • שרלוק ברוסיה • הפרחחים • הולמס וסילי ליוואנוב: הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון (הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון • שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון • הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: המאה העשרים מתחילה • הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: כלבם של בני בסקרוויל • הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: אוצר אגרא)   רוברט דאוני ג'וניור: שרלוק הולמס (סרט, 2009) • שרלוק הולמס: משחק הצללים • שרלוק הולמס 3   משחקי וידאו: שרלוק הולמס: התעוררות • שרלוק הולמס נגד ארסן לופין • שרלוק הולמס נגד ג'ק המרטש |  |
טיאגו סילבה

טיאגו אמיליאנו דה סילבה (בפורטוגזית: Thiago Emiliano da Silva; נולד ב-22 בספטמבר 1984) המוכר בקיצור טיאגו סילבה, הוא כדורגלן ברזילאי, המשחק בעמדת הבלם בפלומיננסה ובנבחרת ברזיל, בה הוא משמש גם כקפטן.
קריירת מועדונים

סילבה החל את דרכו בכדורגל בקבוצת הנוער המקומית, ריו דה ז'ניירו ברצלונה ולאחר זמן מה עבר לריו גראנדה דו סול פוטבול. בשנת 2003 החל לשחק עבור ז'ובנטודה מהליגה הברזילאית הבכירה, אותה הוביל למקום השביעי בליגה בעונת 2004 עם שלושה שערים ב-27 משחקים.
לאחר עונה זו עבר לאירופה וחתם בפורטו הפורטוגזית. טיאגו סילבה נקנה על ידי פורטו תמורת 2.5 מיליון אירו בשנת 2004, אך שיחק רק עבור קבוצת המילואים. לאחר שנה בפורטוגל, הוא הצטרף לדינמו מוסקבה, שם אובחן כחולה בשחפת ואושפז למשך שישה חודשים. הוא מצוטט באומרו, "מדי פעם רופא היה נכנס ומעניק לי זריקה, שלוש או ארבע פעמים ביום, בתוספת 10-15 כדורים״. מחלתו הפכה לחמורה בהרבה עם הזמן ורופאיו אמרו לו שאם היה מאושפז באיחור של שבועיים הוא יכול היה לאבד את חייו. במהלך התאוששותו החליט סילבה לפרוש מכדורגל אך שוכנע לשקול זאת מחדש על ידי אמו. אחרי פרישה של שנתיים חזר לכדורגל והצטרף לפלומיננסה מהליגה הברזילאית.
בשנת 2006 שב סילבה לברזיל וחתם בפלומיננסה ובעונתו הראשונה בקבוצה, שותף ב-43 משחקים בכל המסגרות, אך הוביל אותה לעונה לא מוצלחת במיוחד, בה הגיעה לחצי גמר הגביע הברזילאי ושמינית גמר גביע סודאמריקנה וסיימה במקום ה-15 בלבד בליגה הברזילאית. בעונה הבאה הוא שיפר את משחקו בצורה ניכרת והפך לאחד השחקנים המובילים בקבוצתו, כשכבש שמונה שערים ב-42 משחקים בכל המסגרות והוביל את פלומיננסה למקום הרביעי בליגה ולזכייה בגביע הברזילאי.
בעונתו השלישית והאחרונה בפלומיננסה, 2008, הגיע סילבה לשיאו, קבוצתו אומנם סיימה במקום ה-14 בלבד בליגה, אולם עם שער אחד ב-20 משחקים (הוא החמיץ חלק מהעונה בגלל שהשתתף באולימפיאדת בייג'ינג) ויכולת אישית מרשימה במיוחד, נבחר לשחקן העונה על פי בחירת האוהדים ונכלל בנבחרת העונה של הליגה הברזילאית. גם בגביע הליברטדורס הפגין יכולת מצוינת ואף הוביל את קבוצתו לגמר הטורניר, עם שער בחצי הגמר נגד בוקה ג'וניורס, אך זו הפסידה לליגה דה קיטו בדו-קרב בעיטות עונשין.
בדצמבר 2008 עבר למילאן האיטלקית תמורת עשרה מיליון אירו, אולם הוכרז רשמית כשחקן הקבוצה רק ביולי 2009 מכיוון שזו כבר הכילה שני שחקנים לא-אירופיים בסגלה (אנדריי שבצ'נקו וטברה ויאודס). כבר בתחילת דרכו במילאן הפך לבלם המוביל שלה ואת עונתו הראשונה בקבוצה, 2009/2010, סיים בהצלחה רבה עם שני שערים ב-41 משחקים בכל המסגרות. גם את עונת 2010/2011 פתח בצורה טובה עם שער בניצחון 0–4 על לצ'ה במחזור הראשון של הליגה האיטלקית.
קריירת מועדונים > פריז סן ז'רמן

ב-12 ביולי 2012 אישר בעלי מילאן, סילביו ברלוסוקני, כי הסכים להעביר את זלאטן איברהימוביץ' וטיאגו סילבה לפריס סן ז'רמן תמורת 65 מיליון אירו. כעבור יומיים מההכרזה, הושלמה העברתו בסך 42 מיליון אירו של טיאגו סילבה באופן רשמי. עם הגעתו למועדון הוא מונה לקפטן של הקבוצה, וכבר עם הגעתו היווה חלק חשוב בקבוצה שהפכה לקבוצה הדומיננטית בצרפת, וזכה עם הקבוצה בשבע אליפויות צרפת ובחמישה גביעים. בעונת 2019/2020 לאחר מספר שנים של אכזבות בליגת האלופות, סילבה ופריז סן ז'רמן העפילו לגמר ליגת האלופות בפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון. הוא שיחק 90 דקות במשחק הגמר, בו הקבוצה הפסידה לבאיירן מינכן.
קריירת מועדונים > צ'לסי

ב-28 באוגוסט 2020 חתם סילבה בצ'לסי, לאחר סיום חוזהו בפריז סן ז'רמן, על חוזה לשנה אחת.
בסופו של דבר השלים טיאגו ארבע עונות במדי הבלוז כאשר שתיים מהן תחת הבעלים טוד בוהלי. בסוף עונת המשחקים 23/24 עזב את המועדון.
ב-26 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה בתיקו 3-3 נגד וסט ברומיץ' אלביון. ב-7 בנובמבר כבש שער בכורה בניצחון צ'לסי 1–4 על שפילד יונייטד.
בסיום העונה זכה יחד עם קבוצתו צ'לסי בליגת האלופות.
ב-29 באפריל 2024 טיאגו אישר שאחרי 4 עונות הוא עוזב את צ'לסי בסיום העונה
ב-7 במאי 2024 הודיע סילבה רשמית על קאמבק לקבוצת נעוריו פלומיננסה שם חתם לעונת 2024/25
נבחרת

סילבה זומן על ידי דונגה לסגל הנבחרת האולימפית של ברזיל לאולימפיאדת בייג'ינג 2008 ובטורניר עצמו שותף בחמישה משחקים והוביל את הנבחרת למקום השלישי וזכייה במדליית הארד. שנתיים לאחר מכן, נכלל בסגל נבחרת ברזיל הבוגרת למונדיאל 2010, אולם לא שותף באף משחק בטורניר ונבחרתו הודחה כבר ברבע הגמר, לאחר הפסד להולנד.
במונדיאל 2014, בו הגיעה נבחרתו למקום הרביעי, כבש שער נגד קולומביה, בשלב רבע הגמר, במשחק בו ניצחה ברזיל 1–2.
לסילבה היה חלק חשוב בזכייתה של ברזיל בקופה אמריקה 2019 והוא שיחק 90 דקות בניצחון 1–3 על נבחרת פרו בגמר.
נכלל בסגל נבחרת ברזיל לטורניר מונדיאל 2022.
תארים

הגביע הברזילאי: 2007
הליגה האיטלקית: 2010/2011
הסופר קאפ האיטלקי: 2011
אליפות צרפת (7) : 2012/13, 2013/14, 2014/15, 2015/16, 2017/18, 2018/19 ,2019/20
גביע הליגה הצרפתית (6): 2013/14, 2014/15, 2015/16, 2016/17, 2017/2018, 2019/2020
הגביע הצרפתי (5): 2014/15, 2015/16, 2016/17, 2017/2018, 2019/2020
הסופר קאפ הצרפתי (5): 2013, 2015, 2017, 2018, 2019
ליגת האלופות: 2020/2021
הסופר קאפ האירופי: 2021
גביע העולם למועדונים: 2021
מדליית ארד אולימפית: 2008
מדליית כסף אולימפית: 2012
קופה אמריקה: 2019
גביע הקונפדרציות: 2013
תארים > אישיים

סמבה ד'אור (3): 2011, 2012, 2013
נבחרת השנה של אמריקה הדרומית: 2008
נבחרת העונה בסרייה א': 2010/2011, 2011/2012
נבחרת העונה בליג 1 (7): 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019.
שחקן החודש בליג 1: מרץ 2013, אוקטובר 2019
נבחרת השנה של אופ"א (3): 2011, 2012, 2013
נבחרת העונה בשלב הבתים בליגת האלופות: 2015/2016
נבחרת גביע הקונפדרציות: 2013
נבחרת מצטייני המונדיאל: 2014, 2018
סגל העונה בליגת האלופות: 2015/2016
נבחרת הקופה אמריקה: 2019
עונש מוות ברצועת עזה

עונש מוות ברצועת עזה הוטל ובוצע על ידי מספר ממשלות, צבאות ומיליציות לא סדירות לאורך ההיסטוריה של האזור. רבות מההוצאות להורג תוארו כרציחות ללא משפט עקב הליכים משפטיים חלקיים או מוטים.
על פי החוק הפלסטיני, ישנם 77 פשעים שבהם ניתן לגזור עונש מוות. מאז הקמת הרשות הפלסטינית ב-1994, נפסקו סה"כ כ-260 גזרי דין מוות: כ-230 בעזה וכ-30 בגדה המערבית. עד 2022 בוצעו 41 הוצאות להורג: 39 בעזה ושתיים בגדה המערבית.
היסטוריה > הרשות הפלסטינית ברצועת עזה

בית המשפט בעזה גזר עונשי מוות נגד שמונה בני אדם: 3 ב-1995, 3 ב-1997 ו-2 ב-1999, כולם בתיקי רצח. לא כל גזרי הדין בוצעו.
בתי המשפט ברצועת עזה לאחר השתלטות החמאס על הרצועה

החל מהשתלטות חמאס על רצועת עזה בשנת 2007 ועד הלחימה בעזה במלחמת חרבות הברזל באוקטובר 2023 שלטה תנועת חמאס ברצועת עזה. שתי מערכות משפט פלסטיניות מקבילות ביצעו הוצאות להורג ברצועת עזה: אזרחית וצבאית: מערכת המשפט של הממשלה האזרחית בראשות חמאס ובתי המשפט הצבאיים של גדודי עז א-דין אל-קסאם. ממשלות הגדה המערבית ורצועת עזה משתפות פעולה באופן הדוק בנושאים כמו בריאות, אך בנושאים אחרים רשויות הרצועה פועלות בצורה אוטונומית יותר. החוק הפלסטיני דורש אישור מנשיא הרשות הפלסטינית (כיום מחמוד עבאס) לעונש מוות, אך במספר הזדמנויות התעלמו הרשויות ברצועת עזה מכלל זה.
הוצאות להורג על ידי הממשלה והצבא של עזה (2007-2024) > הוצאות להורג במהלך מבצע צוק איתן 2014

במהלך מלחמת צוק איתן ב-2014 הוציא חמאס להורג יותר מ-20 פלסטינים ברצועת עזה.
על פי דו"ח של אמנסטי אינטרנשיונל, 23 פלסטינים הוצאו להורג על ידי גדודי עז א-דין אל-קסאם במהלך הסכסוך ב-2014. 16 מהם ישבו בכלא עוד לפני המבצע. חלקם עמדו למשפט בגין ריגול, אך המשפטים הללו הופסקו. מקרב המוצאים להורג, שישה נהרגו על ידי כיתת יורים מחוץ למסגד אל עומרי בעיר העתיקה לעיני מאות צופים כולל ילדים. אמנסטי טען כי חמאס השתמש בכיסוי המלחמה, שבה היה מספר הרוגים גבוה מאוד, כדי לבצע הוצאות להורג ללא הליך שיפוטי הולם, כדי לסלק יריבים פוליטיים באמתלה שהם משתפי פעולה עם ישראל. הם גם הואשמו בעינויים.
רוב ההוצאות להורג אלה של משתפי פעולה לכאורה, התרחשו בתגובה לחיסול של מוחמד אבו שמאלה וראאד אל-עטאר בידי בידי צה"ל, והניסיון הכושל להתנקש בחיי מוחמד דף, שלמחרתו הוצאו להורג בידי כיתת יורים 18 חשודים כמשתפי פעולה.
הוצאות להורג על ידי הממשלה והצבא של עזה (2007-2024) > 9 נידונו למוות ב-2015 ו-4 בינואר 2016

המרכז הפלסטיני לזכויות אדם דיווח בדצמבר 2015 כי חמאס פסק תשעה עונשי מוות בשנת 2015. חמאס גזר עונש מוות על ארבעה עזתים במהלך השבועות הראשונים של 2016, כולם בחשד לריגול.
הוצאות להורג על ידי הממשלה והצבא של עזה (2007-2024) > מחמוד אשתווי - פברואר 2016

בפברואר 2016, הודיע דובר גדודי עז א-דין אל-קסאם על הוצאתו להורג של מחמוד אשתווי, אחד המפקדים המובילים של הקבוצה. אשתווי הותיר אחריו שתי אלמנות ושלושה ילדים. מקורות מהימנים באותה עת תיארו את ההאשמות כהאשמות לא מוגדרות. הנימוק המוצהר של השלטון להוצאה להורג היה שהוא היה אשם ב"השחתת מידות מוסריות" - התייחסות מרומזת להומוסקסואליות ככל הנראה הושגה הודאה באמצעות עינויים. לפני מותו נאמר למשפחתו שהאישום בעונש מוות בגין בגידה בוטל. קיים חשד שאשתווי מת במעצר ונורה רק לאחר מותו, מדיווחים של אנשים שראו את גופתו לפני הקבורה וסברו שפצעי הקליע נראים חשודים.
הוצאות להורג על ידי הממשלה והצבא של עזה (2007-2024) > 3 מורשעים הוצאו להורג במאי 2016

במאי 2016 הוציא חמאס להורג שלושה גברים באמצעות כיתת יורים ותלייה. ההוצאה להורג בוצעה בכלא אל-קטיבה. הגברים שהוצאו להורג הורשעו ברצח. בכך שביצע את ההוצאות להורג ללא אישור הנשיא הפלסטיני אבו מאזן, הפר חמאס את ההסכם עם פת"ח, מפלגת השלטון בגדה המערבית. מאוחר יותר הודיע חמאס כי יש להוציא להורג 13 אסירים נוספים.
הוצאות להורג על ידי הממשלה והצבא של עזה (2007-2024) > 3 משתפי פעולה לכאורה הוצאו להורג באפריל 2017

באפריל 2017 דווח כי שלושה פלסטינים הוצאו להורג על ידי חמאס ברצועת עזה על רקע שיתוף פעולה לכאורה עם ישראל. על פי הדיווחים, הגברים נתלו במתחם משטרת חמאס, כאשר עשרות מנהיגי ופקידי חמאס צפו בהרג.
הוצאות להורג על ידי הממשלה והצבא של עזה (2007-2024) > 13 נידונים למוות בין ינואר לאוגוסט 2022

לפי "בצלם", בתי המשפט של חמאס גזרו 13 גזרי דין מוות בינואר-אוגוסט 2022, אך לא ביצעו אותם.
הוצאות להורג על ידי הממשלה והצבא של עזה (2007-2024) > 5 הוצאו להורג בספטמבר 2022

ב-4 בספטמבר 2022, הודיע חמאס כי הוציא להורג חמישה גברים, בהם שני גברים שנידונו בשל שיתוף פעולה עם ישראל, ושלושה נוספים בתיקים פליליים. תושב חאן יונס יליד 1968 הורשע בכך שסיפק לישראל בשנת 1991 "מידע על אנשי ההתנגדות, מקום מגוריהם... ומיקומם של משטחי שיגור רקטות"; אדם שני, יליד 1978, הורשע בכך שסיפק לישראל בשנת 2001 מידע מודיעיני "שהוביל לפגיעה ולמות קדושים של אזרחים" על ידי כוחות ישראליים, לפי חמאס. שלושת הגברים האחרים הורשעו ברצח.
Say No More (שיר)

"Say No More" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אדרת. את השיר הוציאה ב-8 באפריל 2008 לאור חברת התקליטים פונוקול, והוא נכלל כרצועה השנייה באלבום האולפן השלישי של הזמרת, Jewish Girl.
על השיר

"Say No More" נכתב, הולחן והופק על ידי אדרת לבדה. הוא יצא לאור כארבע שנים לפני הוצאת האלבום בו הוא נכלל. הווידאו קליפ הרשמי שלו צולם במהלך הופעתה במצעד הגאווה בתל אביב לשנת 2009. הוא הפך ללהיט בלבנון, ודורג במקום הראשון במצעד הפזמונים במדינה. על מנת לקדמו יצאו שני רמיקסים שלו משל דביר הלוי ואבירם דיין.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  לבנון | מצעד 20 העליונים הרשמי של לבנון | 1 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 8 באפריל 2008 | תקליטור • הורדה דיגיטלית | פונוקול |  |
הערות שוליים

↑  Aderet - Say No More (Official Version), יוטיוב
גבעת רוקח

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  בני ברק
 על שם:  ישראל רוקח (נדבן) 
 קואורדינטות:  32°05′24″N 34°49′43″E﻿ / ﻿32.09°N 34.8287°E﻿ / 32.09; 34.8287
 שכונות נוספות בבני ברק
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) גבעת רוקח(למפת גוש דן רגילה) גבעת רוקח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת רוקח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת רוקח  he גבעת רוקחhe גבעת רוקחמפת  __ בני ברק (in English: Bnei Brak) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) מדרום וממערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ישיבת סלובודקה במרומי גבעת רוקח
שלט הסבר בכניסה לגבעת רוקח
גבעת רוקח היא השכונה הראשונה בבני ברק.
היסטוריה

המושבה בני ברק נוסדה בשנת תרפ"ד (1924). אוכלוסייתה הייתה דלילה ולא התרכזה בשכונה רשמית. עיקר שטחה המיושב היה בחלקה המערבי של בני ברק של היום. צריפיה הראשונים הוקמו בחלקו המערבי של רחוב רבי עקיבא (כיום רחובות הראשונים ומינץ). לאחר מכן הוקמו צריפים נוספים ונבנו הבתים הראשונים ברחוב רבי עקיבא וסביבתו (כיום רחובות הרב קוק וטבריה). כמו כן ניטעו פרדסים באזורים הסובבים את המושבה.
בסוף שנות ה-20 שהה מייסד בני ברק יצחק גרשטנקורן בארצות הברית לצורך גיוס משאבים לפיתוח המושבה. בהיותו בברוקלין הוא פגש את הנדבן היהודי ישראל רוקח. רוקח, שהיה אז כבן תשעים, הקים קרן צדקה בסכום של 50 אלף דולר שהעניקה הלוואות ארוכות טווח. הוא ניאות להקדיש חלק מהסכום להקמת שכונה חדשה במושבה הצעירה בני ברק.
בכ"א באלול תר"צ (1930) הונחה אבן הפינה לשכונה החדשה על אחת משבע הגבעות באזור, והיא נקראה על שם הנדיב – "גבעת רוקח". בהנחת אבן הפינה השתתפו תושבי המושבה ובראשם גרשטנקורן והוקראה מגילת היסוד לכבודו של רוקח. הרחוב הראשי המוליך למעלה הגבעה נקרא רחוב בן פתחיה, לכבודו של גרשטנקורן.
בקיץ תרצ"ג (1933) עלה החזון איש לארץ ישראל והתיישב בגבעת רוקח. כעבור מספר חודשים עלה בעקבותיו גיסו הרב יעקב ישראל קניבסקי והתיישב בסמוך אליו בשכונה. במרכז השכונה הוקמה ישיבת בית יוסף, והרב קנייבסקי נבחר לעמוד בראשה. במשך שנים הייתה ישיבת בית יוסף המוסד התורני המרכזי של השכונה והיא השפיעה על האווירה הרוחנית והתורנית של בני ברק כולה.
בשנות ה-40 רכש הרב יצחק אייזיק שר שלושה דונם וחצי בפסגת גבעת רוקח מידי ישראל ארטן ובנו אברהם ארטן. על השטח הזה הקים הרב שר יחד עם חתנו הרב מרדכי שולמן, בשנת תש"ז (1946), את ישיבת סלבודקה. הישיבה החדשה דחקה את מקומה של ישיבת בית יוסף כמרכז התורני הגדול של גבעת רוקח. במתחם ישיבת סלובודקה בגבעת רוקח, שרחובה נקרא על שמו של הרב שר, מתגוררים רבני הישיבה. במבנה של ישיבת בית יוסף פועלת כיום ישיבת בית מתתיהו.
כיום שוכנים בגבעת רוקח מוסדות דת נוספים, ובהם ישיבת חומת ציון, בית המדרש "בני שלשים" של חסידות קוסון וכן ישיבת כיסא רחמים לצעירים. למרגלות הגבעה שכן בעבר מרכז חסידות נדבורנה, ובסמוך לו בית המדרש של חסידות סוכטשוב. כמו כן בעבר שכנה בגבעה, ישיבה לצעירים של חסידות מודזיץ, אמרי שאול.
הערות שוליים

↑  בני ברק - גבעת רוקח, דבר, 11 באוגוסט 1930
↑  שכונה חדשה בבני ברק, דבר, 12 בספטמבר 1930
חגיגה בבני ברק, דואר היום, 21 בספטמבר 1930
↑  שם אביו של גרשטנקורן היה פתחיה, והרחוב נקרא לכבודו בחייו. לאחר פטירתו נקרא על שמו רחוב נוסף בבני ברק - שדרות גרשטנקורן.
כנרת (שיר)

| --- | --- |
 שיר
 יצא לאור:  1927 
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית
 כתיבה:  רחל המשוררת
 לחן:  נעמי שמר, נחום היימן
 
"כִּנֶּרֶת" הוא שירה של רחל המשוררת, אשר חובר בתל אביב בשנת תרפ"ז 1927.