stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דו"ח מולר
הערות שוליים

↑  מולר נגד טראמפ בקונגרס: "לא זיכיתי אותו", באתר ynet, 24 ביולי 2019
1 2 3  מערכת JDN‏, ‏דו"ח מולר: אין ראיות כי קמפיין טראמפ שיתף פעולה עם רוסיה, באתר JDN‏, 24 במרץ 2019
↑  מסמכי הקרמלין: פוטין הורה לתמוך בטראמפ ה"לא יציב נפשית", באתר ynet, 15 ביולי 2021
1 2 3  https://www.justice.gov/storage/report.pdf
↑  "Redacted Mueller Report Released; Congress, Trump React". NPR.org (באנגלית). נבדק ב-2022-07-14.
↑  Olivia Roth, Yale Global URL landing page, world.yale.edu, ‏2021-05-19 (באנגלית)
↑  How Mueller's Farewell Subtly Rebuked Trump, Time (באנגלית)
↑  https://www.justice.gov/ag/page/file/1147981/download
↑  Times, The New York (2019-03-24). "Read Attorney General William Barr's Summary of the Mueller Report". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-07-14.
↑  Main points of Mueller report | AFP.com, web.archive.org, ‏2019-04-20
↑  "Through email leaks and propaganda, Russians sought to elect Trump, Mueller finds". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2022-07-14.
↑  Ryan Broderick, Here’s What The Mueller Report Says About Russian Trolls Using Social Media To Tamper With The 2016 Election, BuzzFeed News (באנגלית)
↑  Fake Tennessee GOP Twitter account cited as example in Mueller report, wbir.com, ‏3:39 PM EDT April 18, 2019 (באנגלית אמריקאית)
↑  Eugene Kiely, Kushner Distorts Scope of Russia Interference, FactCheck.org, ‏2019-04-24 (באנגלית אמריקאית)
↑  James RisenRobert MackeyTrevor AaronsonJames Risen, Robert Mackey, Trevor AaronsonApril 18 2019, 4:45 P.m, Annotating Special Counsel Robert Mueller’s Redacted Report, The Intercept (באנגלית)
↑  Mueller says Russia's GRU stole Clinton, DNC emails and gave them to WikiLeaks, Washington Examiner, ‏2019-04-18 (באנגלית)
↑  מולר: אם היינו בטוחים שטראמפ לא פשע – היינו אומרים, באתר ynet, 29 במאי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 0a9b359f-aa7c-459f-a921-1ba57cf148d7
נערה עם קעקוע דרקון

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  סטיג לרסון
 שפת המקור:  שוודית
 תורגם לשפות:  אנגלית, גרמנית, צרפתית, איטלקית, ספרדית ועוד
 סוגה:  רומן בלשי
 מקום התרחשות:  שוודיה 
 הוצאה
 הוצאה:  Norstedts Förlag 
 תאריך הוצאה:  2005
 מספר עמודים:  512
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן הוצאה לאור
 תרגום:  2009
 פרסים
 פרס מפתח הזכוכית (2006)  פרס בארי (2009) 
 סדרה
 סדרת ספרים:  טרילוגיית מילניום
 הספר הבא:  הנערה ששיחקה באש
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 2-0005-2128-8
 
נערה עם קעקוע דרקון (בשוודית: Män som hatar kvinnor - "גברים ששונאים נשים"), הוא ספר מתח, הראשון בטרילוגיית מילניום מאת הסופר השוודי סטיג לרסון.
הספר פורסם לראשונה בשוודית ב-2005, ובאנגלית ב-2008. לעברית תורגם הספר ב-2009 על ידי רות שפירא.
בשנת 2009 עובד הספר לסרט שוודי בעל אותו שם, ובשנת 2011 יצא עיבוד נוסף של הסרט, הפעם בארצות הברית.
עלילת הספר

מִיקָאֶל בְּלוֹמְקְוִויסְט, עיתונאי שהורשע בהוצאת דיבה על התעשיין הנס-אריק ונרסטרום ונידון לשלושה חודשי מאסר, מקבל הצעת עבודה מהתעשיין הנריק ונגר - לברר מה עלה בגורלה של אחייניתו הריאט ונגר, שנעלמה כ-37 שנה קודם לכן.
הנריק מציע למיקאל סכום כסף גדול כשכר, ומבטיח לו שבתום המשימה יקבל בנוסף לשכר הנאה גם נתונים שיסייעו לו להוכיח את צדקתו בתחקיר שבגינו הורשע. מיקאל מגיע לאי הדבי, הסמוך לעיר (הבדיונית) הדסטאד, שם גרה משפחת ונגר המורחבת. הֶדֶסטאד מתוארת כעיר נמל תעשייתית בת 24,000 תושבים, הנמצאת במחוז נורלנד, כשעה נסיעה צפונית ליבלה. האי הֶדֶבִּי מחובר להדסטאד בגשר. הנריק מספר למיקאל את נסיבות היעלמותה של הריאט, נותן לו אוסף גדול של מסמכים בנושא, ומגלה לו כי הוא מקבל מדי שנה ליום הולדתו פרח מיובש, כשם שנתנה לו הריאט לפני שנעלמה.
במקביל בסטוקהולם, ליסבת סלאנדר, צעירה בת 24 העובדת כתחקירנית עבור חברת "מילטון סקיוריטי", מתבקשת לערוך תחקיר אודות מיקאל בלומקוויסט, ולאחר מכן גם על הפרשה בגינה הורשע בהוצאת דיבה על הנס-אריק ונרסטרום, אולם משימה זו מופסקת לפני שהיא משלימה אותה. במקביל, בחייה הפרטיים, ליסבת נסחטת מינית על ידי האפוטרופוס שלה, עו"ד נילס ביורמן, בכל עת שהיא נזקקת להחלטותיו בענייניה. בהמשך היא מגיעה לביתו מצוידת במצלמת וידאו מוסתרת, ומצלמת אותו בחשאי אונס אותה. היא חוזרת אליו לביקור נקמה, במהלכו היא קושרת אותו למיטה, מקעקעת על בטנו את המילים "אני חזיר סדיסט, סוטה ואנס", ומאיימת עליו שאם לא ימליץ לבית המשפט לשחררה מלחסות תחת אפטרופסות, תפרסם את הסרט.
במהלך החקירה שעורך מיקאל הוא מגלה שהנריק הסתייע בתחקיר שערכה ליסבת לשם בדיקת התאמתו לתפקיד, ובנוסף הוא מגלה כי היא האקרית שפרצה למחשבו לצורך תחקיר זה. הוא משכנע אותה לעזור לו בחקירתו. מיקאל מגלה ביומנה של הריאט רשימת קודים, וכעבור זמן מבין שזו רשימה של נשים שנרצחו, ופסוקים בתנ"ך המתארים עונשים אכזריים על חטאים. ליסבת מגלה את פרטי הנרצחות המוסתרות בקודים, ומיקאל וליסבת מגיעים למסקנה שהם בעקבות רוצח סדרתי שפעל בשוודיה במשך שנים אחדות.
כל אחד מהם מגלה בנפרד שהאחראי לחלק מהרציחות הוא מרטין ונגר, אחיה של הריאט ומנכ"ל תעשיות ונגר. מיקאל מגיע לביתו כדי להתעמת איתו, אולם מרטין כולא אותו במרתף עינויים בביתו. מרטין מגלה למיקאל כי הוא התכוון לרצוח את הריאט אך היא נעלמה לפני שהספיק לעשות זאת. כשמרטין עומד להרוג את מיקאל מגיעה ליסבת ומצילה אותו. מרטין נמלט במכוניתו כשליסבת בעקבותיו על אופנועה, עד שהוא מתנגש במשאית ונהרג.
מיקאל וליסבת מבינים כי הריאט לא נרצחה, ובעזרת עמית של ליסבת הם מצליחים לגלות את כתובתה באוסטרליה אחרי שמיקאל מפתיע את אניטה בביקור בביתה בלונדון, בניסיון לעלות על עקבותיה של הריאט. אחרי שהיא נרגעת מחשיפת זהותה הבדויה בידי מיקאל, הריאט מגלה למיקאל כי היא הרגה את אביה מתוך הגנה עצמית כשהייתה בת 15, לאחר התעללות מינית ממושכת שלו בה, אך אחרי מותו תפס את מקומו אחיה מרטין. אניטה, שידעה הכל, הצליחה לנצל הזדמנות ולמלט אותה מהאי ומאימתו של מרטין, מבלי להשאיר עקבות.
הריאט משתכנעת לחזור לשוודיה ולפגוש את הנריק, שלסיום מייעד אותה לניהול תעשיות ונגר.
הבטחתו של הנריק בנוגע לממצאים שיש ברשותו על ונרסטרום מתבררת כפיתיון שנועד להביא את מיקאל לסייע בחקירה, אך ליסבת פורצת למחשב הפרטי של ונרסטרום ומוציאה מידע רב על פעילותו הפלילית, ומיקאל מפרסם זאת בספר שמעורר שערורייה גדולה בשוודיה.
דמויות מרכזיות בסיפור

מִיקָאֶל בְּלוֹמְקְוִויסְט - גיבור הסיפור, עיתונאי כלכלי נודע, עורך כתב העת "מילניום". בן 43, גרוש ואב לפֶרנילָה בת ה-16, שאותה הוא ממעט לפגוש. מכונה, נגד רצונו, "קאלה בלומקוויסט", על שם גיבור ספרה של אסטריד לינדגרן. "האמין שתפקידו של הכתב הכלכלי לבחון ולחשוף את הכרישים הפיננסיים שיוצרים משברי ריבית ומספסרים בכספי החוסכים הקטנים בתסבוכות דוט.קום מטורפות".
ליסבֶּת סָלאנדֶר - גיבורת הסיפור, האקרית בעלת זיכרון צילומי, תחקירנית בחברת האבטחה "מילטון סקיוריטי". עקב מראה רבים חושבים שהיא אנורקטית, אך "היא לא סבלה מהפרעת אכילה אמיתית; אדרבה, היה נדמה שהיא צורכת כל ג'אנק פוד שרק אפשר להעלות על הדעת. היא פשוט נולדה רזה, והיה לה שלד דק ששיווה לה מראה של ילדה דקת גזרה, כפות ידיים קטנות, פרקי יד צרים ושדיים שבקושי ניתן להבחין בהם מתחת לבגדים. היא הייתה בת עשרים וארבע אבל נראתה בת ארבע-עשרה." עקב התנהגות אלימה מונה לה אפוטרופוס.
הנריק ונגר - תעשיין בדימוס בן 82, בעל "גוף דק ושרירי, פנים קשות וחרושות קמטים ושיער אפור ועבות מסורק לאחור", מנכ"ל חברת תעשיות ונגר לשעבר.
דירק פרוּדֶה - עורך דין בן 68, פנסיונר שהנריק ונגר הוא הלקוח היחיד שלו.
הנס אריק ונרסטרום - תעשיין עשיר. תחקיר שמיקאל פרסם אודותיו התגלה כחסר בסיס.
גוטפריד ונגר - אביהם של הריאט ומרטין, אלכוהוליסט ונאו-נאצי. מת בטביעה בעת שהיה שיכור, ולקראת סוף הספר מתברר שהוטבע בידי בתו הריאט, לאחר שהתעלל בה.
הריאט ונגר - בתו של גוטפריד ואחייניתו של הנריק. בגיל 14 עברה להתגורר אצל הנריק, משום שהוריה "היו אנשים לא יציבים". נעלמה לפני 37 שנה, בשנת 1966.
מרטין ונגר - אחיה של הריאט, מנכ"ל תעשיות ונגר.
נילס ביורמן - עורך דין, יליד 1950, האפוטרופוס של ליסבת.
ססיליה ונגר - אחיינית של הנריק, מנהלת בית ספר בת 56, כעשרים שנה חיה בנפרד מבעלה.
אניטה ונגר - אחות של ססיליה, היתה הקרובה ביותר להריאט לפני היעלמותה, מתגוררת בלונדון.
אריקה ברגר - עורכת כתב העת "מילניום", נשואה, אך מקיימת, בידיעת בעלה, "קשר רומנטי לא קבוע" עם מיקאל.
דראגן ארמנסקי - "בן חמישים ושש ויליד קרואטיה. אביו היה יהודי ארמני מרוסיה הלבנה. אמו היתה מוסלמית בוסנית ממוצא יווני." מנהל חברת האבטחה "מילטון סקיוריטי", שבה "שלוש מאות שכירים במשרה מלאה ועוד כשלוש מאות פרילנסרים אמינים שאת שירותיהם שכרה לפי הצורך."
פרשנות > שם הספר

שמו המקורי של הספר, בשוודית, הוא "Män som hatar kvinnor" - "גברים ששונאים נשים". שם זה נרמז בגוף הספר באפיון שנותנת ליסבת לרוצח שהיא ומיקאל מחפשים: "חלאה ששונא נשים". שם בוטה זה, שעלול להרחיק קוראים מהספר, הוחלף בתרגום לצרפתית לשם מרוכך במעט, "Les Hommes qui n'aimaient pas les femmes" - "גברים שאינם אוהבים נשים", ובתרגום לאנגלית נבחר שם שונה - "The Girl with the Dragon Tattoo", ושם זה ניתן גם לתרגום לעברית של הספר, "נערה עם קעקוע דרקון" (אף שהספר עצמו תורגם מהמקור בשוודית). מבחינת מבנהו, דומה שם זה לשמו של רב מכר קודם, שונה באופיו, "נערה עם עגיל פנינה". גיבורת הספר, ליסבת סלאנדר, שעל שמה הוא נקרא, היא בת 24, מעט מבוגרת מכדי להיקרא "נערה", אם כי מתואר שהיא נראית כנערה.
פרשנות > רמזים אוטוביוגרפיים

בעלילת הספר מתוארת אלימות מינית קשה נגד נשים, העוברות התעללות מינית, שבסופה הן נרצחות. מרכיב זה של הספר נרמז אף בשמו המקורי, "גברים ששונאים נשים". מחבר הספר, סטיג לרסון, היה עד בנעוריו לאונס קבוצתי של נערה. אחד מידידיו סיפר שלרסון מעולם לא סלח לעצמו על שלא הצליח לסייע לאותה נערה, שנקראה ליסבת, כשמה של גיבורת טרילוגיית מילניום, שהייתה אף היא קורבן לאונס.
לרסון עבד במשך 22 שנה כמעצב גרפי עבור סוכנות הידיעות הגדולה בשוודיה (Tidningarnas Telegrambyrå - TT). בנוסף היה המייסד והעורך של מגזין לוחמני בשם "אקספו". מאפיינים אלה נכללים בקורות החיים של שניים מגיבורי הספר: מיקאל בלומקוויסט הוא המייסד והעורך של המגזין הלוחמני "מילניום" וכריסטר מאלם הוא המעצב הגרפי של "מילניום". גם סוכנות הידיעות TT זוכה לאזכור בספר.
פרשנות > בדיון ומציאות

הספר הוא יצירה בדיונית, וכל הדמויות הפועלות בו הן דמויות בדיוניות. עם זאת, כל האתרים המוזכרים בו הם אתרים ממשיים על מפת שוודיה, מלבד היישוב שבו מתרחש עיקר העלילה: העיר הדסטאד והאי הדבי שלידה. בספר מוזכרות גם שערוריות אחדות מההיסטוריה של שוודיה, ובהן פרשת הנאו-נאצי ביורן לונדאל, שערוריית השוחד של "בופורס", רצח אולוף פלמה והחקירה שניהל אֶבֶּה קרלסון בעקבות הרצח.
הספר מקפיד על פרטים טכניים. למשל:
"לקראת הצהריים הדליקה ליסבת סלאנדר את האַיי-בּוּק שלה ופתחה את תוכנת הדואר יוּדוֹרָה".
"שלא במפתיע היא שמה עין על האפשרות הטובה ביותר: הפאוור-בוק G4/1.0 GHz של 'אפל', שזה עתה יצא לשוק, במארז אלומיניום עם מעבד PowerPC 745I עם מאיץ חישוב AltiVec Velocity, זיכרון עבודה בנפח 960 מגה ודיסק קשיח של 60 ג'יגה."
פרשנות > מסרים חברתיים

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
הספר משמש גם להעברת מסרים חברתיים אחדים, ובפרט לביקורת על החברה השוודית. מסרים אלה מופיעים במילים מפורשות מפיהם של גיבורי הספר, או משתמעים מעלילת הספר.
אחריותו של אדם למעשיו: לאחר שגילו שאת סדרת הרציחות החל גוטפריד ונגר וממשיך בנו מרטין, שלמד ממנו ואף סבל מהתעללותו, מתנהל ויכוח בין מיקאל לליסבת על מידת אחריותו של מרטין למעשיו. מיקאל מייחס משקל רב לחינוך שקיבל מרטין ואומר: "מרטין היה ילד מדוכא שעוצב על ידי אביו, בדיוק כפי שגוטפריד דוכא על ידי אבא שלו, הנאצי". ליסבת שוללת זאת בתוקף ואומרת: "למרטין היתה בדיוק אותה הזדמנות כמו לכל אחד להשיב מלחמה. הוא עשה את הבחירה שלו. הוא רצח ואנס כי הוא אהב את זה."
מקומה של הבורסה בכלכלה: בעקבות שאלתה של מראיינת על קריסתה של הבורסה השוודית, עונה מיקאל:
את חייבת להבדיל בין שני דברים – הכלכלה השוודית והבורסה השוודית. הכלכלה השוודית היא סך כל המוצרים והשירותים המיוצרים במדינה הזאת מדי יום ביומו. טלפונים של 'אריקסון', מכוניות של וולוו, עופות של 'סקאן' ושינוע סחורות מקירונה עד שובדה. זאת הכלכלה השוודית והיא חזקה או חלשה היום בדיוק כפי שהייתה לפני שבוע. הבורסה זה סיפור אחר לגמרי. שם אין שום כלכלה ושום ייצור של מוצרים ושירותים. שם אין אלא פנטזיות שבמהלכן מחליטים משעה לשעה שעכשיו החברה הזאת או הזאת שווה כך וכך מיליארדים פחות או יותר. אין לזה שום קשר למציאות או לכלכלה השוודית".
עליבותם של אמצעי התקשורת: על אופן פעולתם של אמצעי התקשורת אומר מיקאל, בהמשך לדבריו על קריסת הבורסה:
התקשורת נושאת באחריות ועוד איך. במשך עשרים שנה לפחות נמנעים כתבים כלכליים רבים מלפשפש במעשיו של הנס-אריק ונרסטרום. לעומת זאת הם עזרו בבניית המוניטין והיוקרה שלו באמצעות דיוקנאות אוויליים, כאילו מדובר בכוכב עליון. אם הם היו עושים את מלאכתם נאמנה בעשרים השנים האחרונות, לא היינו במצב שבו אנחנו נמצאים עכשיו".
מאבק בימין הקיצוני: מאבקו של לרסון בימין הקיצוני בשוודיה בא לידי ביטוי גם בספר זה, שבו עיקר הרוע מגיע מאנשי הימין הקיצוני - נאו-נאצים ואנטישמים.
סלידה מאלימות כלפי נשים: מסר השזור בספר לכל אורכו הוא סלידה מאלימות כלפי נשים. מסר זה מודגש במידע הסטטיסטי המופיע בעמוד הפותח של כל אחד מארבעת חלקי הספר:
| חלק | שם החלק | תקופה | מידע סטטיסטי |
| --- | --- | --- | --- |
| ראשון | תמריץ | 20 בדצמבר עד 3 בינואר | 18% מהנשים בשוודיה היו בתקופה כלשהי בחייהן קורבן לאיומים מצד גבר |
| שני | ניתוחי תוצאות | 3 בינואר עד 17 במרס | 46% מהנשים בשוודיה נחשפו לאלימות מצד גבר |
| שלישי | מיזוגים | 16 במאי עד 11 ביולי | 13% מהנשים בשוודיה נחשפו לאלימות מינית חמורה מחוץ לנישואים או לזוגיות |
| רביעי | השתלטות עוינת | 11 ביולי עד 30 בדצמבר | 92% מהנשים בשוודיה שנחשפו לאלימות מינית לא דיווחו למשטרה על התקרית האלימה האחרונה |
הסרט

הספר עובד לסרט, שבוים על ידי הבמאי הדני נילס ארדן אופלב (Niels Arden Oplev), והוצג לראשונה במדינות סקנדינביה בשנת 2009. הסרט הוא הסרט השוודי הנצפה ביותר נכון ל-2010.
עיבוד הוליוודי לספר, בבימויו של דייוויד פינצ'ר ובכיכובה של רוני מארה, יצא לאקרנים בדצמבר 2011.
הערות שוליים

↑  סטיג לרסון, נערה עם קעקוע דרקון, תרגמה רות שפירא, הוצאת מודן, 2009, עמ' 61
↑  שם, עמ' 38
↑  שם, עמ' 73
↑  שם, עמ' 89
↑  שם, עמ' 197.
↑  שם, עמ' 33
↑  שם, עמ' 34
↑  שם, עמ' 337
↑  Penny, Laurie (2010-09-05). "Girls, tattoos and men who hate women". New Statesman. נבדק ב-2010-10-19.
↑  מנהיג הנאצים השוודים נדון לקנס כספי קטן, דבר, 1 בדצמבר 1966
↑  סטיג לרסון, נערה עם קעקוע דרקון, תרגמה רות שפירא, הוצאת מודן, 2009, עמ' 96.
↑  שם, עמ' 195
↑  שם, עמ' 415.
↑  שם, עמ' 499.
↑  שם, עמ' 500.
| סדרת מילניום מאת סטיג לרסון |
| --- | --- | --- | --- |
| נערה עם קעקוע דרקון | הנערה ששיחקה באש | הנערה שבעטה בקן הצרעות | הנערה ברשת העכביש |
‏ליסבת סלאנדר‏ • מיכאל בלומקוויסט‏ • מילניום
עיבודים לקולנוע
‏נערה עם קעקוע דרקון‏ • עיבוד אמריקאי‏ • הנערה ששיחקה באש‏ • הנערה שבעטה בקן הצרעות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 166a43ee-b3f1-41a3-bc3a-8f366073377f  MusicBrainz work: 319450d7-d159-4ec9-97e6-3f5417039548
מבצע לג'נד

מבצע לג'נד (באנגלית: Operation LeGend) הוא מבצע משטרתי חשאי פדרלי בארצות הברית, שיזם ממשלו של הנשיא דונלד טראמפ. המבצע נקרא על שם לג'נד טליפרו בן הארבע, שנורה ונהרג בקנזס סיטי, מיזורי, ב-29 ביוני 2020. על פי הבית הלבן, המבצע הופעל לאחר שהנשיא טראמפ החל לפרוס סוכני אכיפת חוק פדרליים כדי להיאבק בפשעי אלימות בעקבות מחאות ג'ורג' פלויד. לצורך המבצע הוצבו סוכנים מסוכנויות פדרליות שונות כדי לסייע לשוטרי אכיפת החוק בערים ובמחוזות.
רקע

בשעות הבוקר המוקדמות של 29 ביוני 2020 נהרג לג'נד טליפרו בן הארבע בזמן שישן לאחר שנורה מירי אל תוך הבית. מותו של טליפרו התרחש בתקופה של אלימות מוגברת בקנזס סיטי ובמיזורי כולה, כאשר לפחות חמישה ילדים נהרגו בקנזס סיטי בששת החודשים הראשונים של שנת 2020.
ב-3 ביולי 2020, ראש עיריית קנזס סיטי, קווינטון לוקאס, שלח מכתב למושל מייק פרסון, לפיו העיר נמצאת ב"נקודת משבר" בנוגע לפשע. ראש העיר לוקאס קרא למושל פרסון ליצור מושב חקיקה מיוחד באספה הכללית של מיזורי כדי שמיזורי תוכל לטפל בנושא הפשע העומד בפני העיר.
המבצע > קנזס סיטי

חמישה ימים לאחר שנשלח מכתבו של ראש העיר לוקאס, הודיעה מחלקת המשפטים של ארצות הברית על יוזמת המבצע ב-8 ביולי 2020, להביא סוכני אכיפת חוק פדרליים לקנזס סיטי כדי לסייע לרשויות המקומיות במאבק בפשע. במהלך מסיבת עיתונאים, מזכירת העיתונות בבית הלבן, קיילי מקנאני, ציטטה את הסטטיסטיקה בנושא פשע בקנזס סיטי, כולל עלייה של ארבעים אחוזים ברציחות וקבעה כי סוכני מחלקת המשפטים של ארצות הברית, לשכת החקירות הפדרלית, שירות המרשלים, המחלקה לביטחון המולדת, המינהל לאכיפת הסמים ולשכת האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי נפץ ייפרסו בעיר בעשרת הימים הקרובים.
ב-22 ביולי 2020, הכריז הנשיא טראמפ על תוכניותיו להרחיב את המבצע לאלבקרקי, שיקגו, בולטימור ופילדלפיה.
פוליטיקו מסר כי ראשי העיר בולטימור, שיקגו ופילדלפיה לא יצרו קשר עם המחלקה לביטחון המולדת, ש"נאבקו להוריד את חום ההפגנות" באורגון, שם אמרו גורמים רשמיים שזרם הסוכנים הפדרליים הגביר את המתיחות. לפי רויטרס, גורם במחלקת המשפטים אמר כי המבצע אינו קשור להפעלת סוכנים פדרליים נגד הפגנות בפורטלנד, אורגון. ממלא מקום מזכיר מחלקת ביטחון המולדת וולף, דיווח על פי סוכנות הידיעות AP, ש"יש הבחנה בין המשימה בפורטלנד – להגן על הרכוש הפדרלי – לבין הגלים בקנזס סיטי, שיקגו ואלבוקרקי כדי לסייע בהפסקת האלימות."
מאוחר יותר באותו יום פרסם הבית הלבן סיכום אירועים לפיו התוכנית תתרחב לקליבלנד, דטרויט ומילווקי בשלושת השבועות הקרובים. ב-6 באוגוסט 2020 הוכרז כי המבצע ייפרס גם בסנט לואיס, מיזורי וממפיס, טנסי. ב-14 באוגוסט 2020 התוכנית שוב הורחבה וכללה את אינדיאנפוליס, אינדיאנה.
השפעות

ב-22 ביולי 2020, התובע הכללי וויליאם בר הודיע כי למעלה מ-200 אנשים נעצרו במהלך המבצע הראשוני בקנזס סיטי.
עד 19 באוגוסט 2020, היו 217 אנשים שהואשמו בפשע פדרלי, ויותר מ-1,000 מעצרים נעשו בערי מטרופולין גדולות מאז שמחלקת המשפטים פתחה במבצע. כמעט 400 כלי ירייה נתפסו על ידי הלשכה לאלכוהול, טבק, כלי ירייה וחומר נפץ.
ב-3 בספטמבר 2020 הודיעה מחלקת המשפטים כי עצרה עד לאותו יום יותר מ-2,000 בני אדם, כולל 147 חשודים בהריגה, כחלק מהמיזם הרחב והארצי למניעת עליית הפשע האלים. ב-8 ביולי, החרימו גורמי אכיפת החוק המקומיים והפדרליים יותר מ-544 כלי ירייה, 7 קילו פנטניל, 14 קילו הרואין, 12 קילו קוקאין ו-50 קילו מתאמפטמין. מתוך למעלה מ-2,000 חשודים, 476 הואשמו בעבירות פדרליות – רובם קשורים לנשק חם או לסמים.
העיריות השתמשו בכספים שהועמדו לרשות התוכנית לרכישת ציוד מעקב.
אביר

ערך זה עוסק בלוחם אצולה בימי הביניים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פסל של אביר
דו-קרב בין אבירים בשריון לוחות, ציור מאת אז'ן דלקרואה.
אביר הוא תואר כבוד שמוענק לאדם על שירותו לממלכה. בימי הביניים היו האבירים מעמד חברתי מוכר באירופה המערבית והמרכזית. אבירים היו לוחמים רכובים על סוס ועטויי שריון, ונחשבו בדרך כלל לחלק מהאצולה הזוטרה. לאחר ירידת חשיבותם הצבאית של האבירים, הפך אביר לתואר של כבוד, שמלכים וממשלות יכולים להעניק אותו למי שתרמו להם או לציבור תרומה מיוחדת. במובן זה קיים מוסד האבירות עד היום בחלק מארצות אירופה ובמדינות אחרות בעולם.
במהלך המאה ה-12 החלו לייחס לאבירים תכונות חברתיות ומוסריות מסוימות, שכיום אנו מכנים אותן תכונות אביריות. אחד מהגורמים שחיזקו את הייחוס הזה היה ספרות בסגנון אגדות המלך ארתור, אשר הנחילה את נורמות ההתנהגות האבירית, אשר בשינויים כאלה ואחרים הפכו גם לנורמות המקובלות בחברה המערבית של ימינו.
אבירות ואצולה

בתחילת ימי האבירות לא היה קשר הכרחי בין השתייכות למעמד האצולה והאבירות. האצולה הייתה קשורה לבעלות על קרקעות, ותוארי אצולה הוענקו על ידי המונרך. האבירות הייתה בעיקרה קבוצה מקצועית, שכל אדם חופשי (לא צמית), ובמקרים בודדים גם צמית, יכול היה להצטרף אליה אם עלה בידו להשיג את הממון הנדרש לרכישת סוס ושריון ואת ההכשרה הצבאית הנדרשת.
החל מסוף המאה ה-12, ובמקביל להתחלת ירידת חשיבותם הצבאית של האבירים, החל באירופה הקונטיננטלית איחוד בין מעמד האבירים למעמד האצולה. בצרפת, לדוגמה, החל מהמאה ה-13, האבירות החלה לעבור בירושה לבניו של אביר, ובמקביל, התקבלו יותר ויותר מגבלות על כניסה למעמד האבירות. לעומת זה, בבריטניה, המשיך מעמד האבירים להתקיים כמעמד נפרד.
שורשים

שורשי מוסד האבירות מגיעים עד למעמד הפרשים ברומא. אבירים היו משרתי הכתר והאל, אך לעיתים קרובות הם היו גם בני אריסטוקרטיה צעירים ועשירים.
שורשים > האביר הפיאודלי

במאה העשירית החלו נדחקים כללי חלוקת הרכוש העתיקים של הגרמאנים, שכללו חלוקת רכוש האב בין כל בניו, מפני הסדרי פרימוגניטורה. בשיטת הורשה זו, קיבל הבן הבכור את הנחלה (פיאודום) העיקרית, בעוד שהבנים שאחריו לא היו זכאים לירושה כלשהי. מצב זה הביא למעבר של בניהם של וסאלים לשורות הכמורה, או, במיוחד עבור הבנים הצעירים, לחיי לחימה. כך החלו מתגבשים אבירי ימי הביניים כמעמד של בני אריסטוקרטיה נטולי קרקע, שהפכו ללוחמים שכירים. רכושם העיקרי היה הסוס עליו רכבו, שריונם וחרבם, ואלו שאיבדו אותם היו פעמים רבות כמי שנדונו למוות.
אבירים שימשו אצל פיאודלים שהיו מעוניינים בשירותיהם, לרוב בהסדר של שבועת אמונים (הומגיום) תמורת הבטחה לאדמה או תשלום, או ככנופיות של שודדים ובוזזים שתרו ברחבי אירופה. הסדר הפאקס דאי ("שלום האל") שנהגה להגנה על חסרי הישע (אנשי דת ועניים לא חמושים) היה ניסיון להגביל את האבירים לפעולה התקפית בינם לבין עצמם ולא נגד העם. מטרת חלק ממסעי הצלב הייתה תיעול של כנופיות האבירים השודדים לבצע את מסעות הביזה שלהם מחוץ לארצותיהם.
בערך בסוף המאה ה-13, כאשר חשיבותו של מעמד האבירות כמעמד החלה דועכת וההימנות עם המעמד הפכה בהדרגה ממסלול חיים לתואר טקסי יותר, החלו להתפתח כללי התנהגות ולבוש אחידים יותר לאבירים, והחלו להופיע ספרים וכתבים המדריכים את האבירים באופן ההתנהגות הנכון. בהדרגה, הפכו האבירים מאריסטוקרטים ללא אדמה לאנשי צבא המועסקים באופן קבוע אצל שליטים או במסגרת מסדר צבאי או מסדר צבאי נוצרי.
שורשים > האביר הדתי

בעקבות מסעי הצלב קמו בארץ ישראל ואירופה מסדרים צבאיים דתיים נוצריים שחבריהם נשבעו אמונים לאל ולא לאציל כלשהו. מסדרים אלה הוכפפו לאפיפיור ואורגנו בהתאם למסדרי כמורה או מנזרים. האבירים-נזירים נשבעו לאורח חיים סגפני ומלחמה למען הצלב. המשמעת הגבוהה שלהם הפכה אותם לצבא יעיל. אף על פי שבועתם לנזירות וצניעות, אגרו מסדרים אלה כוח פוליטי וכלכלי רב, וכן צברו הון עתק, דבר שגרם למלכי אירופה החילוניים לקנא בהם. מסדרי האבירים הדתיים המפורסמים ביותר מאותה תקופה היו מסדר אבירי היכל שלמה (הטמפלרים), ההוספיטלרים והמסדר הטבטוני.
חניכת האביר

ספרות ימי הביניים מלמדת על תהליך החניכה הקשה שעברו נערים מבני האצולה בדרכם לאבירות. בגיל 7 הובאו הילדים שנועדו להתחנך לאבירים אל טירתו של אציל, שם התחיל את חינוכו בתור נער לאחת הגבירות, היא לימדה אותו נימוסים, רכיבה, נגינה בכלי, לטינית וצרפתית. בגיל 12 החלו הנערים את האימונים הצבאיים הממושכים. האימונים היומיומיים כללו:
לחימה בסיף ובחרב ארוכה
שימוש בחץ וקשת
התגוששות
רכיבה וציד
בגיל 15, כשסיימו הנערים את האימונים הצבאיים, הפכו לנושאי כליהם של אבירים. האבירים חונכו לערכים של אומץ, גבורה, יוזמה אישית, כוח סבל, נאמנות, נדיבות, כבוד, ענווה והגנה על החלש. האביר גם למד לדבר כראוי, לשחק שחמט, למזוג יין, לחתוך בשר, לשיר, לפרוט בכלי מיתר ולנהוג בנימוס בחברת נשים.
שינויים > בשדה הקרב

בימי הביניים היוו האבירים הרכובים על סוס את עיקר חיל הפרשים בעיקר כפרשים כבדים. בתקופה זו חיל הפרשים היה הכוח המתמרן העיקרי. מאחר שהם נמנו על מעמד האריסטוקרטיה הם היו בדרך כלל מצוידים הרבה יותר טוב מאשר חיל הרגלים, אשר גויסו מפשוטי העם (באותה העת ציוד הלוחמים היה בבעלות הלוחמים, ולעיתים קרובות לא סופק להם על ידי מעסיקם כבצבאות המודרניים). האבירים הרכובים היו חמושים בשריון כבד (שריון שרשראות ומאוחר יותר שריון לוחות), קסדה, מגן, חרב, רומח פרשים, אלות, פטיש קרב, כוכב השחר (מורג פרשים) ועוד.
שינויים בטקטיקה צבאית, כגון השימוש המוצלח בקשתות ארוכות, הפחיתו מחשיבות האבירים בשדות הקרב. בעקבות פיתוח שריון הלוחות, שסיפק הגנה טובה מפני חרבות וחצים, פותחו כלי נשק ייעודיים לפיצוח שריונות הכוללים גרזן-חנית דו-ידני (Pollaxe), רמחים (Pikes) ארוכים ומחודדים, רובה קשת כבד, פטיש קרב, האלברד ומגוון נשקי מוט שצוידו ב"פותחני קופסאות" שיועדו להפעיל מנוף על השריון, או להבים משוננים. למרות השינויים האלה, האבירים שמרו על מעמד הבכורה בשדה הקרב עד סוף ימי הביניים.
סופו המוחלט של האביר כגורם בקרב הגיע עם הופעת אבקת השריפה וכלי הירי החמים, שהביאו להעלמות הדרגתית של שריון הלוחות שעטו האבירים, מאחר שלא היה יכול לעמוד בפני עוצמתם של הקליעים שנורו מהרובים הקדומים (כגון הארקבוז ומאוחר יותר המוסקט). רובים אלו היו זולים בהרבה מציוד האבירים הקלאסי, אשר הפך לחסר תועלת, והקטין את ההבדל בין האבירים ובין פשוטי העם בלחימה.
במאות ה-17, ה-18 וה-19 עדיין שירתו בצבאות אירופה חילות פרשים אך הם לא הוגבלו למעמד האצולה בלבד. חלקם שמרו על שריון הקיראס והם חומשו בחרבות מסוג סיף פרשים, רמחים קלים, אקדחים ולעיתים גם רובי קרבין.
שינויים > טורנירים

בעיתות שלום בימי הביניים המאוחרים, ואפילו עד לסוף המאה ה-16, תפקידו של האביר הולל והואדר בטורנירים מסוגננים מאוד, שהיו רחוקים מלהדמות למלחמות האמיתיות שבהן לחמו בעבר "האבירים הטיפוסיים".
בתחילה, התחרויות המוקדמות דמו למעשה למלחמות וכללו משתתפים רבים שנלחמו אלו באלו במלחמת-דמה חסרות סדר. אולם עם הזמן הן התפתחו וכללו מספר אירועים, בהם:
דו-קרב חרבות.
"אדון הגשר" אביר חוסם גשר ועל השאר מוטל לעברו.
השחלת רומח לתוך טבעת תוך כדי דהירה.
"משחק הסרצאני" בו על האביר לפגוע במטרה מסתובבת עם הרומח ולדהור מספיק מהר בשביל להימלט מהאלה הכבדה שחוזרת עם סיבוב המטרה.
קליעה למטרה בחץ וקשת.
תחרויות הפלה ברומח: אלה התחרויות המוכרות והפופולריות ביותר, בהן שני אבירים רכובים על סוס וחמושים ברומח מסתערים ומנסים להפיל אחד את השני. בגרסאות מסוימות מספיק להפיל את היריב בשביל לנצח, בגרסאות אחרות יש בנוסף להכריעו (ואף להורגו) גם אחרי שנפל על הקרקע.
כשהתחרויות יצאו מהאופנה, התנתקה האבירות מהלחימה, ונותרה כסמל של מעמד חברתי בלבד.