stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיריאקוס פאפאדופולוס
קריירת מועדונים > השאלה ללייפציג והמעבר להמבורג

ב-31 באוגוסט 2016 הושאל פאפאדופולוס מלברקוזן לר.ב. לייפציג מהבונדסליגה לעונה אחת. ב-21 בספטמבר ערך פאפאדופולוס את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-63 בתיקו 1-1 נגד בורוסיה מנשנגלדבך במסגרת המחזור הרביעי בליגה.
לאחר שערך הופעה אחת בלבד בלייפציג, ב-13 בינואר 2017 הושאל מלברקוזן להמבורג עד לסוף העונה. ב-21 בינואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1-0 לוולפסבורג. ב-3 בפברואר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 1-0 על באייר לברקוזן ממנה הושאל להמבורג. כעבור שבוע, הבקיע פאפאדופולוס שער בניצחון 3-0 על ר.ב. לייפציג, קבוצתו הקודמת. עד לסיום העונה ערך פאפאדופולוס 15 הופעות, וסיים עם המבורג במקום ה-14 בבונדסליגה. בעקבות יכולתו הטובה, נרכש פאפאדופולוס מבאייר לברקוזן תמורת 6.5 מיליון  אירו, עם אופציה לבונוסים על הצלחות. בעונת 2017/18 פאפאדופולוס מונה כסגן הקפטן על אף היותו חדש בקבוצה, וערך 29 הופעות ליגה, אך לא הצליח למנוע את נשירתה של המבורג לבונדסליגה השנייה, לראשונה בהיסטוריה של המועדון. בקיץ 2018 נאלץ פאפאדופולוס לעבור שיקום ארוך לאחר ניתוח שעבר בברכו, וערך רק הופעה אחת בעונת 2018/19, ושתי הופעות בעונת 2019/20. בקיץ 2020 שוחרר פאפאדופולוס מהמבורג לאחר תום חוזהו.
קריירה בינלאומית

ב-4 ביוני 2011 ערך פאפאדופולוס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוון, כששיחק 90 דקות והבקיע שער בניצחון 3-1 על נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות יורו 2012. פאפאדופולוס היה גם חלק מסגל נבחרת יוון לטורניר יורו 2012, ושיחק בשלושת משחקי שלב הבתים ובהפסד לנבחרת גרמניה ברבע הגמר. פאפאדופולוס החמיץ את מונדיאל 2014 בשל פציעה.
תארים

אליפות יוון (2): 2007/2008, 2008/2009
הגביע היווני (2): 2007/2008, 2008/2009
הסופר קאפ היווני (1): 2007
הגביע הגרמני (1): 2010/2011
הסופר קאפ הגרמני (1): 2011
קרב עיון קרא

מפת קרב עיון קרא באנדרטה בראשון לציון
קרב עיון קרא (באנגלית: The Battle of Ayun Kara או Action of Ayun Kara) היה קרב כחלק מהמערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. הוא התרחש מערבית לנס ציונה ודרומית לראשון לציון ב-14 בנובמבר 1917 בין כוחות הבריגדה הניו זילנדית הרכובה מדיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק של הצבא הבריטי ובין הארמייה השמינית של צבא האימפריה העות'מאנית. הקרב היה אחד משרשרת קרבות קטנים יחסית בהיקפם, שהתרחשו בצפון הנגב, בשפלה ובמישור החוף הדרומי, בעת שהצבא העות'מאני ניסה להדוף ולעכב את כוחות חיל המשלוח המצרי של הצבא הבריטי ובכך למנוע את התקדמותו לקו רמלה-יפו. ייחודו של הקרב היה בכך שנלחמו בו יחידות ניו זילנדיות אורגניות בפיקוד קצינים ניו זילנדים (ולא קצינים בריטיים, כנהוג), ובכך שהתרחש בשטח שבקרבת שלוש המושבות העבריות רחובות, נס ציונה וראשון לציון.
שם הקרב נגזר מכינויה הערבי של ראשון לציון בידי החיילים הניו זילנדיים, כשם המעיין ששמו העכשווי הוא עין הקורא.
רקע

קרב עיון קרא התפתח עקב ניסיונות של הפיקוד הטורקי לבלום את כוחות חיל המשלוח המצרי המתקדמים צפונה במהירות כחלק מסדרת קרבות שזכו לכינוי, מרדף פלשת, ונערכו לאחר קרב באר שבע בו הובקע הקו הטורקי בין באר שבע לעזה, וקרב עזה השלישי. ב-13 וב-14 בנובמבר עשו הטורקים מאמצים לבלום או לעכב את התקדמותם של הכוחות הרכובים, שהתקדמו במהירות צפונה, בסדרה של קרבות השהיה דרומית לקו יפו-רמלה. המאמץ המערבי היה להגן על דרך יפו-עזה על ידי ניסיון לבסס קו הגנה מערבית לנס ציונה ודרומית מערבית לראשון לציון, במקום בו רכסי הכורכר נמשכים מערבה, מגיעים לאזור החולות ויוצרים על ידי כך רצועה של גבעות ורכסים המאפשרים ביסוס קו הגנה.
השלכות הקרב

כתוצאה מהניצחון בקרב נכנס הרגימנט של קנטרברי לנס ציונה ויחד עם הכוח האוסטרלי שכבש עוד קודם לכן את רחובות, חיזק את שליטת דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק במרחב. יומיים לאחר הקרב, ב-16 בנובמבר, נכנסה הבריגדה הניו זילנדית, רכובה על סוסיה, ליפו.
בהמשך, הושלם כיבוש כל האזור שדרומית לירקון, ויחד עם תפיסת צומת המסילות החיוני שבתחנת הצומת (היום תחנת נחל שורק) סלל את הדרך להשתלטות על ירושלים והרי יהודה, ולצליחה הראשונה של נהר הירקון.
לקרב בעיון קרא חשיבות רבה משום שבו לחמו בפעם היחידה חיילים ניו זילנדיים בפיקוד עצמאי בקרב בהיקף יחסית גדול במערכה בארץ ישראל. בנוסף לכך, קרב עיון קרא הוא דוגמה טובה לניהול מבריק מבחינה טקטית וחיילית של קרב תנועה במלחמת העולם הראשונה מרובת הקרבות הסטטיים, תוך הפגנת רמה גבוהה של פיקוד ושליטה, ניצול הצלחה, דבקות במשימה, מיומנות בלחימה, תפעול נשק וקריאת שדה קרב לא מוכר. תוצאה משנה של קרב עיון קרא היא קץ השלטון הטורקי ברחובות, נס ציונה וראשון לציון והיווצרות קשר מיוחד בין תושבי מושבות יהודה ובין החיילים מניו זילנד ואוסטרליה שחנו סמוך למושבות במשך למעלה משנה.
הנצחה

בקיץ 2009 הוקמה על גבעה בתחום קריית החינוך של העיר נס ציונה (גבעת מיכאל, בחלקו הצפון מזרחי של שדה הקרב) אנדרטה המנציחה את חללי הקרב הניו זילנדיים. האנדרטה עוצבה על ידי האמן מיכאל שגיא. הרחוב העולה לגבעה נקרא "מעלה הפרשים הניו זילנדים". עיריית נס ציונה מקיימת במקום טקס שנתי ב-14.11 לציון הנופלים בקרב. טקס מקביל מתקיים יום קודם בניו זילנד.
בתחילת נובמבר 2012 נחנכה במתחם המסחר "מעוין שורק" (מתחם איקאה מדרום לראשון לציון) אנדרטה להנצחת חיילי חטיבת הרגלים הרכובה הניו זילנדית שנפלו בקרב. האנדרטה, שניצבת באזור בו התקיים חלקו האחרון והמכריע של הקרב, הוקמה ביוזמת גד פרופר - קונסול כבוד של ניו זילנד בישראל וביוזמת ממשלת ניו זילנד.
בסמוך לבית הכנסת במושב גן שורק שוכנים שני שלטי הנצחה הכוללים את תמונותיהם של החללים הניו זילנדים, רקע הקרב ותמונות.
בחודש נובמבר 2017, במלאת 100 שנים לאירוע, נחנכו ב"גבעת התור" בנס ציונה, המשקיפה על העמק שבו התנהלו הקרבות, מצפור ואנדרטה המספרת את סיפור הקרב ומנציחה את זכרם של הלוחמים שנפלו בו. הטקס נערך בנוכחות שגריר ניו זילנד בישראל, ראש העיר נס ציונה יוסי שבו, ראש העיר טאורנגה גרג ברונלס וראש העיר נס ציונה לשעבר והקונסול לשעבר בניו זילנד ניסן קרופסקי.
במזכירות מושב גן שורק קיימת פינת הנצחה לקרב ובה שרידים מהקרב שנאספו באמצעות גלאי מתכות על ידי מתנדבים מקבוצת "מיינלאב ישראל".
קרנניים

| קרנניים |
| --- | --- |
 עלים של קרנן טבול (אנ') (Ceratophyllum submersum)
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: Ceratophyllales
משפחה:: קרנניים
סוגים
  קרנן (Ceratophyllum)  Ceratostratiotes  - נכחד  Donlesia  - נכחד 
שם מדעי
 Ceratophyllaceae ‏גריי, 1822

קרנן טבוע (Ceratophyllum demersum)
קַרְנָנִיִּים (שם מדעי: Ceratophyllaceae) הם משפחה קוסמופוליטית של צמחים בסדרה Ceratophyllales במערכת בעלי פרחים. המשפחה כוללת 6 מינים בסוג חי אחד בלבד, קרנן (Ceratophyllum) שנמצא בדרך כלל בבריכות, ביצות ונחלים שקטים באזורים טרופיים ובאזורים ממוזגים. זוהי המשפחה היחידה שקיימת בסדרה Ceratophyllales, והמינים נקראים בדרך כלל קרננים.
הקרננים גדלים שקועים במים לחלוטין, בדרך כלל, אם כי לא תמיד, הם צפים על פני השטח, ואינם סבילים לבצורת.
טקסונומיה

משפחת הקרנניים נחשבה לקרובת משפחה של נופריים ונכללה בסדרה נופראים (אנ') במערכת הקרונקוויסטית (אנ'), אך מחקרים הראו שהיא אינה קשורה קשר הדוק לנופריים או לכל משפחת צמחים קיימת אחרת. כמה פילוגנטיקות מולקולריות מוקדמות העלו שזוהי קבוצה אחות (אנ') לכל בעלי הפרחים האחרים, אך מחקרים עדכניים יותר מצביעים על כך שזוהי קבוצה אחות לדו-פסיגיים אמיתיים (אנ'). מערכת APG III (אנ') מיקמה את המשפחה בסדרה משלה, ה-Ceratophyllales מערכת APG IV (אנ') מקבלת את הפילוגנטיקה המוצגת להלן:
המשפחה Montsechiaceae שנכחדה המכילה את הסוג Montsechia (אנ') הוצבה גם היא בסדרה Ceratophyllales.
סוגים

המשפחה מכילה סוג חי אחד, וכמה סוגים נכחדים המתוארים מתיעוד המאובנים, כולל אחד מהצמחים המוקדמים ביותר נושאי פרי (בצורת זירעון), צמח המים המתוקים מתצורת דקוטה (Dakota formation) Donlesia מהקרטיקון התחתון.
קרנן (Ceratophyllum)
Ceratostratiotes - נכחד
Donlesia - נכחד
הערות שוליים

↑  Christenhusz, M. J. M.; Byng, J. W. (2016). "The number of known plants species in the world and its annual increase". Phytotaxa. 261 (3): 201–217. doi:10.11646/phytotaxa.261.3.1.
1 2  Angiosperm Phylogeny Group (2016). "An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG IV". Botanical Journal of the Linnean Society. 181 (1): 1–20. doi:10.1111/boj.12385.
↑  Angiosperm Phylogeny Group (2009). "An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG III". Botanical Journal of the Linnean Society. 161 (2): 105–121. doi:10.1111/j.1095-8339.2009.00996.x.
↑  Kew World Checklist of Selected Plant Families
↑  Angiosperm Phylogeny Web: Ceratophyllales
↑  Gomez, Bernard; Daviero-Gomez, Véronique; Coiffard, Clément; Barral, Abel; Martín-Closas, Carles & Dilcher, David L. (2020). "Montsechia vidalii from the Barremian of Spain, the earliest known submerged aquatic angiosperm, and its systematic relationship to Ceratophyllum". Taxon. 69 (6): 1273–1292. doi:10.1002/tax.12409.
↑  Dilcher, David L.; Wang, Hongshan (בדצמבר 2009). "An Early Cretaceous fruit with affinities to Ceratophyllaceae". American Journal of Botany. 96 (12): 2256–2269. doi:10.3732/ajb.0900049. PMID 21622341. {{cite journal}}:  (עזרה)
קרלוס וידאל

קרלוס וידאל (בספרדית: Carlos Vidal;‏ 24 בפברואר 1902 – 7 ביוני 1982) היה כדורגלן צ'יליאני, ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת צ'ילה במונדיאל 1930.
ביוגרפיה

וידאל נולד בואלדיביה שבצ'ילה ב-24 בפברואר 1902. הוא התחיל את קריירת הכדורגל בקולו-קולו וב-1933 עשה סיבוב הופעות ארוך ברחבי אמריקה עם אאודקס איטליאנו. הסיבוב התחיל ב-29 בינואר 1933 והסתיים עם חזרת הצוות מניו יורק ב-25 באוקטובר אותה שנה. מאוחר יותר ב-1934 וידאל עבר למגאיאנס, תמורת סכום יוצא דופן לאותה תקופה של 17,000 פזו, וזכה עימה פעמיים ברציפות באליפות צ'ילה מאז שהגיעה ועזב אותה.
במדי נבחרת צ'ילה השתתף לראשונה במונדיאל 1930. וידאל עשה היסטוריה כשכבש את השער הראשון לזכות הנבחרת בטורניר המונדיאל, בניצחון 0–3 על מקסיקו אותו סיים עם צמד. במשחק הבא הוא החמיץ פנדל בניצחון 0–1 נגד צרפת וצ'ילה סיימה את הטורניר בשלב הבתים עם הפסד במשחק העלייה לארגנטינה. וידאל נקרא שוב לשחק בקופה אמריקה 1935 בו צ'ילה הפסידה את כל המשחקים.
תארים

אליפות סנטיאגו (לא רשמי): 1930
אליפות צ'ילה (2): 1934, 1935
ראש מטה ההגנה (ספרד)

ראש מטה ההגנה (בספרדית: Jefe del Estado Mayor de la Defensa או בקיצור JEMAD) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של ספרד. באופן רשמי הוא כפוף למלך ספרד, אולם בפועל הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת ספרד. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל.
פרט לתפקידו כיועץ הצבאי של הממשלה, ראש ההגנה אמון גם על עיצוב האסטרטגיה הצבאית של ספרד, ועל חלוקת הכוחות והמשאבים בין היחידות השונות. ראשי המטה של צבא ספרד, הצי הספרדי וחיל האוויר הספרדי אינם כפופים לראש מטה ההגנה אלא לשר ההגנה, אולם במצבים מסוימים הם מחויבים להתייעץ עמו.
ראש מטה ההגנה נבחר בידי ראש ממשלת ספרד ומועבר לאישור במועצת השרים. לאחר מכן הוא ממונה באופן רשמי בידי המלך. ראש מטה ההגנה המכהן הוא תאודורו אסטבן לופס קלדרון שנכנס לתפקידו ב-27 בינואר 2021.
רשימת ראשי ההגנה

| דיוקן | שם | זרוע | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | אנחל ליברל לוסיני |  הצי הספרדי | 11 בינואר 1984 | 31 באוקטובר 1986 |
|  | גונזלו פוג'סרבר רומה |  חיל האוויר הספרדי | 31 באוקטובר 1986 | 18 במאי 1990 |
|  | גונסלו רודריגס מרטין-גרניסו |  הצי הספרדי | 18 במאי 1990 | 16 בדצמבר 1992 |
|  | חוסה רודריגו רודריגו |  צבא ספרד | 16 בדצמבר 1992 | 26 ביולי 1996 |
|  | סנטיאגו ולדרס קניינסטרו |  חיל האוויר הספרדי | 26 ביולי 1996 | 15 בדצמבר 2000 |
|  | אנטוניו מורנו ברברה |  הצי הספרדי | 15 בדצמבר 2000 | 25 ביוני 2004 |
|  | פליקס סאנס רולדאן |  צבא ספרד | 25 ביוני 2004 | 18 ביולי 2008 |
|  | חוסה חוליו רודריגס פרנאנדס |  חיל האוויר הספרדי | 18 ביולי 2008 | 30 בדצמבר 2011 |
|  | פרננדו גרסיה סאנצ'ס |  הצי הספרדי | 30 בדצמבר 2011 | 24 במרץ 2017 |
|  | פרננדו אלחנדרה מרטינז |  צבא ספרד | 24 במרץ 2017 | 15 בינואר 2020 |
|  | מיגל אנחל וייארויה |  חיל האוויר הספרדי | 15 בינואר 2020 | 27 בינואר 2021 |
|  | תאודורו אסטבן לופס קלדרון |  הצי הספרדי | 27 בינואר 2021 | מכהן |
קלאוס האסלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באוקטובר 1931 (בן 92) המבורג, רפובליקת ויימאר 
 ענף מדעי:  השתנות אקלים, סימולציה, שינוי אקלים, climate model, human impact on the environment 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת המבורג  אגודת מקס פלאנק 
 מנחה לדוקטורט:  Walter Tollmien 
 מוסדות:  אוניברסיטת המבורג  מכון מקס פלאנק למטאורולוגיה  אגודת מקס פלאנק  German Climate Computing Centre 
 תלמידי דוקטורט:  Patrick Heimbach 
 פרסים והוקרה:  פרס קורבר האירופאי למדע (1990)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (2022)  Sverdrup Gold Medal Award (1971)  פרס נובל לפיזיקה (2021)  פרס חזית הידע של קרן BBVA (2009)  מדליית ג'יימס ב. מקלוויין (1964)  מדליית וילהלם ביירקנס (2002) 
 אתר רשמי
 
קלאוס פרדיננד האסלמן (גרמנית: Klaus Ferdinand Hasselmann; נולד ב-25 באוקטובר 1931) הוא אוקיינוגרף גרמני, העוסק גם במידול אקלים. פרופסור אמריטוס באוניברסיטת המבורג ומנהלו לשעבר של מכון מקס פלאנק למטאורולוגיה. חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2021, יחד עם שוקורו מנבה וג'ורג'ו פאריזי.
האסלמן גדל בוולווין גרדן סיטי, אנגליה, וחזר להמבורג בשנת 1949 כדי ללמוד באוניברסיטה. לאורך הקריירה שלו הוא היה קשור בעיקר לאוניברסיטת המבורג ולמכון מקס פלאנק למטאורולוגיה, אותו הקים. הוא גם שהה חמש שנים בארצות הברית כפרופסור במכון סקריפס לאוקיינוגרפיה, במכון האוקיינוגרפי בוודס הול, וכן שנה כפרופסור אורח באוניברסיטת קיימברידג'.
הוא ידוע בעיקר בזכות פיתוח מודל האסלמן העוסק בשונות אקלימית, ובמסגרתו מערכת עם זיכרון ארוך (האוקיינוס) משלבת כפייה סטוכסטית שהופכת אות רעש לבן לרעש אדום (אנ'), ובכך מסבירה ללא צורך בהנחות מיוחדות, את קיומם של אותות רעש אדום המופיעים בחקר האקלים.
ביוגרפיה

האסלמן נולד בהמבורג, אז ברפובליקת ויימאר. אביו ארווין היה כלכלן, עיתונאי ומוציא לאור, שהיה פעיל פוליטית במפלגה הסוציאל-דמוקרטית בגרמניה (SPD) מאז שנות ה-20. בשל פעילותו של אביו ב-SPD, היגרה המשפחה לבריטניה באמצע 1934 זאת כדי להימלט ממשטר הדיכוי הנאצי שזה מכבר עלה, בפרט מרדיפת הסוציאל-דמוקרטים, וקלאוס האסלמן גדל בבריטניה מגיל שנתיים. המשפחה גרה בוולווין גרדן סיטי מצפון ללונדון, ואביו של האסלמן עבד כעיתונאי בבריטניה. על אף שהמשפחה עצמה לא הייתה יהודית, היא חיה בקהילה שרובה ככולה הושתתה על יהודים שהיגרו מגרמניה וקיבלו עם הגיעם סיוע מהקווייקרים האנגלים.
האסלמן הצעיר למד בבית הספר היסודי ובבית הספר לדקדוק בוולווין גרדן סיטי, והשלים את לימודיו בבית הספר התיכון של קיימברידג' בהצטיינות, בשנת 1949. האסלמן אמר כי "הרגשתי מאושר מאוד באנגליה" וכי אנגלית היא שפתו הראשונה. הוריו חזרו להמבורג בשנת 1948, אך קלאוס נשאר באנגליה כדי לסיים את חובותיו הלימודיות. באוגוסט 1949, בהיותו כבן 18, הלך בעקבות הוריו להמבורג כדי ללמוד השכלה גבוהה.
לאחר שלמד קורס הנדסאי מכונות בשנים 1949–1950, נרשם לאוניברסיטת המבורג בשנת 1950 ללימודי פיזיקה ומתמטיקה אותם סיים בשנת 1955. נושא התזה שלו היה טורבולנציה איזוטרופית.
לאחר מכן המשיך ללימודי תואר שלישי בפיזיקה באוניברסיטת גטינגן ובמכון מקס פלאנק לדינמיקת זורמים. עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה בשנת 1957, הציעה שיטה לקביעת ההחזרה והשבירה של חזיתות גלי הלם ושל גלים שרירותיים בעלי אורך גל קצר בתווך שבין שני חומרים. הוא קיבל את ההביליטציה בפיזיקה בשנת 1963.
האסלמן שימש כמרצה בכיר באוניברסיטת המבורג משנת 1957 ועד לשנת 1961, אז הפל לפרופסור חבר במכון לגאופיזיקה ולפיזיקה פלנטרית ובמכון סקריפס לאוקיינוגרפיה, השוכנים באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, וכיהן שם עד לשנת 1964.
בשנת 1966 מונה לפרופסור לגאופיזיקה ולפיזיקה פלנטרית באוניברסיטת המבורג, ושנה לאחר מכן שימש (למשך תקופה של שנה נוספת) כפרופסור אורח באוניברסיטת קיימברידג'. בשנים 1970–1972 החזיק במשרת פרופסור על שם דוהרטי במכון האוקיינוגרפי בוודס הול במסצ'וסטס. לאחר מכן החל לשמש כפרופסור לגאופיזיקה עיונית באוניברסיטת המבורג, שם גם שימש כמנהל המכון לגאופיזיקה.
החל מפברואר 1975 ועד לנובמבר 1999, כיהן האסלמן כמנהל המייסד של מכון מקס פלאנק למטאורולוגיה בהמבורג, ובין ינואר 1988 לנובמבר 1999 שימש גם כמנהל המדעי של המרכז הגרמני לחישובי אקלים (DKRZ) בהמבורג. הוא היה לסגן הנשיא ולחבר הוועד המנהל של פורום האקלים האירופי (שהפך לימים לפורום האקלים העולמי), אותו הקים יחד עם קרלו ייגר בשנת 2001. את תפקידיו אלה הוא מילא עד לשנת 2018.
האסלמן נשוי למתמטיקאית סוזן האסלמן (לבית בארתה) מאז 1957 והם גם עבדו בצורה מקצועית צמודה, שכן סוזן הייתה מדענית בכירה במכון מקס פלאנק למטאורולוגיה. הם הורים לשלושה ילדים.
מחקר

האסלמן פרסם מאמרים בנושאים של דינמיקת אקלים, תהליכים סטוכסטיים, גלי אוקיינוס, חישה מרחוק ומחקרי הערכה משולבים. המוניטין שלו באוקיינוגרפיה התבסס בראשיתו בעיקר על מספר מאמרים שכתב בנושא אינטראקציות לא ליניאריות בגלי האוקיינוס. במאמריו אלה הוא התאים את הפורמליזם של דיאגרמת פיינמן לשדות גליים אקראיים קלאסיים. מאוחר יותר הוא גילה שפיזיקאי הפלזמה יישמו טכניקות דומות עבור גלי פלזמה, ובכך גילה מחדש אי-אילו תוצאות ישנות של רודולף פיירלס, שהסביר את התפשטות החום במוצקים על ידי אינטראקציות פונוניות לא ליניאריות. הדבר הוביל אותו לבחון את תחום פיזיקת הפלזמה, ולהצית מחדש את ההתעיינות המוקדמת שלו בתורת השדות הקוונטית.
האסלמן אמר כי "זה באמת היה פוקח-עיניים להבין עד כמה אנו מתמחים בתחומנו, וכי עלינו לדעת הרבה יותר על המתרחש בתחומים אחרים. באמצעות ניסיון זה התחלתי להתעניין בפיזיקת החלקיקים ובתורת השדות הקוונטית. אז נכנסתי לתורת השדות הקוונטית דרך הדלת האחורית, באמצעות עבודה עם שדות גליים אמיתיים במקום עם חלקיקים".
על שינויי האקלים אמר האסלמן כי "המכשול העיקרי הוא שהפוליטיקאים והציבור אינם מודעים לעובדה שהבעיה ניתנת לפתרון. יש בידינו הטכנולוגיות, ויש שאלה של השקעה בטכנולוגיות האלה (...) אני חושב שניתן בהחלט להגיב ולפתור את בעיית האקלים ללא השפעה משמעותית על אורח חיינו."
פרסים

מדליית ג'יימס ב. מקלוויין (1964)
פרס קורבר האירופי למדע (1990)
פרס חזית הידע של קרן BBVA הספרדית (2009)
פרס נובל לפיזיקה (2021)
ראש מטה הכוחות המזוינים (פורטוגל)

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  אנטוניו דה סילבה ריביירו
 תאריך כניסה לתפקיד:  1 במרץ 2018
 תחום שיפוט:  פורטוגל פורטוגל
 כפוף:  לשר ההגנה הלאומית
 ייסוד המשרה:  1950
 איוש ראשון:  אניבל סזאר ואלדס דה פאסוס אה סוסה
 www.emgfa.pt
 
ראש מטה הכוחות המזוינים הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של פורטוגל. הוא כפוף לשר ההגנה הלאומית והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת פורטוגל. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל.
ב-1950, כחלק מהפקת לקחי מלחמת העולם השנייה, והצורך להתאים את הכוחות המזוינים הפורטוגזיים לתקנים של נאט"ו, הוקם המטה הכללי שנועד לתאם בין מפקדי צבא פורטוגל והצי הפורטוגזי (בשלב זה עוד לא הוקם חיל האוויר הפורטוגזי). במקביל הוקמה המזכירות הכללית להגנה הלאומית אשר נועדה להיות ארגון התכנון של הכוחות המזוינים. ב-1969 החליטה ממשלת פורטוגל כי המזכירות הכללית תהפוך למטה הכללי החדש, והחלו צעדים להתאמתה לתפקיד זה. ב-1974 הושלם ההליך, והמזכירות הכללית הפכה למטה הכללי החדש.
ראשי המטות של הזרועות השונות בכוחות המזוינים (הצבא, הצי, חיל האוויר ומשמר הרפובליקה), כפופים לראש מטה הכוחות המזוינים. מפקד חיל החימוש לעומת זאת, כפוף ישירות לשר ההגנה. עם זאת בעיתות מלחמה גם חיל החימוש מוכפף לראש מטה הכוחות המזוינים.
רשימת ראשי ההגנה

| דיוקן | שם | זרוע | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | אניבל סזאר ואלדס דה פאסוס אה סוסה |  צבא פורטוגל | 5 באוגוסט 1950 | 6 בדצמבר 1951 |
|  | מנואל אורטינס דה בטנקור |  הצי הפורטוגזי | 6 בדצמבר 1951 | 9 בפברואר 1955 |
|  | ז'וליו בוטליו מוניס |  צבא פורטוגל | 9 בפברואר 1955 | 13 באוגוסט 1958 |
|  | ז'וזה אנטוניו דה רושה בלאזה פראס |  צבא פורטוגל | 13 באוגוסט 1958 | 12 באפריל 1961 |
|  | מנואל גומש דה אראוז'ו |  צבא פורטוגל | 12 באפריל 1961 | 3 בדצמבר 1962 |
|  | וננסיו אאוגושטו דשלנדש |  חיל האוויר הפורטוגזי | 16 באוגוסט 1968 | 4 בספטמבר 1972 |
|  | פרנסיסקו דה קוסטה גומז |  צבא פורטוגל | 4 בספטמבר 1972 | 13 במרץ 1974 |
|  | ז'ואקים דה לוס קוניה |  צבא פורטוגל | 13 במרץ 1974 | 28 באפריל 1974 |
|  | פרנסיסקו דה קושטה גומש |  צבא פורטוגל | 28 באפריל 1974 | 13 ביולי 1976 |
|  | אנטוניו רמליו איאנש |  צבא פורטוגל | 13 ביולי 1976 | 16 בפברואר 1981 |
|  | נונו ויריאטו טבארש דה מילו אז'ידיו |  צבא פורטוגל | 17 בפברואר 1981 | 18 בפברואר 1984 |
|  | ז'וזה למוס פריירה |  חיל האוויר הפורטוגזי | 18 בפברואר 1984 | 8 במרץ 1989 |
|  | אנטוניו סוארס קרניירו |  צבא פורטוגל | 8 במרץ 1989 | 25 בינואר 1994 |
|  | אנטוניו קרלוס פוזטה דה פונטה |  הצי הפורטוגזי | 25 בינואר 1994 | 9 במרץ 1998 |
|  | גבריאל אספיריטו סנטו |  צבא פורטוגל | 9 במרץ 1998 | 8 באוגוסט 2000 |
|  | מנואל ז'וזה אלווארדו דה סוסה סנטוס |  חיל האוויר הפורטוגזי | 8 באוגוסט 2000 | 23 באוגוסט 2002 |
|  | ז'וזה מנואל גרסיה מנדש קבסדש |  הצי הפורטוגזי | 23 באוגוסט 2002 | 5 בדצמבר 2006 |
|  | לואיש ולנסה פינטו |  צבא פורטוגל | 5 בדצמבר 2006 | 4 בפברואר 2011 |
|  | לואיש אראוז'ו |  חיל האוויר הפורטוגזי | 4 בפברואר 2011 | 7 בפברואר 2014 |
|  | ארתור נווש פינה מונטיירו |  צבא פורטוגל | 7 בפברואר 2014 | 1 במרץ 2018 |
|  | אנטוניו דה סילבה ריביירו |  הצי הפורטוגזי | 1 במרץ 2018 | 1 במרץ 2023 |
|  | ז'וזה נונס דה פונסקה |  צבא פורטוגל | 1 במרץ 2023 | מכהן |
רג'ינלד גודול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 ביולי 1901 לינקולן, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  5 במאי 1990 (בגיל 88) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  הקולג' המלכותי למוזיקה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  Knight Bachelor 
 פרופיל ב-IMDb
 
סר רג'ינלד גודול (באנגלית: Sir Reginald Goodall; ‏13 ביולי 1901 - 5 במאי 1990), מנצח אנגלי, שנודע בעיקר בביצועי האופרות של בנג'מין בריטן וריכרד וגנר.
חייו

גודול, יליד לינקולן, למד בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון ובאירופה. בשנת 1929 התמנה לנגן עוגב ולמנצח מקהלה בכנסיית סט. אלבן בהולבורן, לונדון. בשנות ה-30' של המאה ה-20 היה חבר באיגוד הפשיסטים הבריטים קצר-הקיום של אוסוואלד מוסלי, חילק עלונים והשתתף באסיפות. הוא הפיץ בגלוי את השקפותיו הפרו-נאציות במשך מלחמת העולם השנייה, היה חבר באיגוד הפשיסטים הבריטי ואף נעצר לזמן קצר.
גודול הצטרף ללהקת סדלר'ס ולס, מבשרת האופרה האנגלית הלאומית, בשנת 1944. לניצחון מוקדם זכה כשניצח על הצגת הבכורה של "פיטר גריימס" מאת בריטן בשנת 1947. הוא היה עוזר מנצח למנהל המוזיקלי של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, קרל רנקל בסוף שנות ה-40'. גודול ניצח גם בפסטיבל גליינדבורן, בין השאר על עוד הצגת בכורה של בריטן, הפעם "אונס לוקרציה", שהייתה גם ההקלטה הראשונה שלו, עם חברת EMI.
חלק גדול מן הקריירה עבר עליו בניצוח תזמורות בבית האופרה המלכותית ובאופרה של סדלר'ס ולס. הוא עזב את קובנט גארדן כשגאורג שולטי התמנה למנהל מוזיקלי באופרה המלכותית, בחלקו משום ששולטי היה צעיר ממנו ב-11 שנים ובחלקו מתוך עוינות גזענית. בסדלר'ס ולס עבד גודול בשיתוף פעולה עם ליאונרד האנקוק, ראש הסגל המוזיקלי של סדלר'ס ולס.
גודול, אדם צנוע מטבעו, התבלט באחריות ימיו משעלה בידו להיחלץ מצלם של מגדולי המנצחים (גרמנים ואוסטרים) של תקופתו. במשך שנים עמד הכן להחליפם בשעת הצורך, ניצח על חזרות ואימן זמרים. אבל לא היו אלה קלמפרר, קאראיין או פורטוונגלר שאליהם השוו אותו. ההשוואה הייתה בינו לבין שולטי, כששניהם ניצחו והקליטו את מחזור הטבעת של וגנר. לתשומת לב מיוחדת זכו ההבדלים בטמפו ובטמפרמנט, אבל גודול זכה להערכה בעיקר על תשומת הלב לפרטים (ולהערות של וגנר) ועל החזרות הרבות והממושכות שלו. להקלטות של שולטי, שנעשו בווינה היה היתרון שבמשיכת סולנים בולטים יותר (ששרו בשפת המקור) והן נהנות כיום מהערכה רבה יותר, מן הסתם, במידה בלתי מבוטלת הודות לטמפי הנמרצים יותר שלהן, אף כי הקלטות שנעשו בתקופה האחרונה על ידי בארנבוים ולוין חזרו לגישה שקולה יותר.
בסוף שנות ה-60' וראשית ה-70', ניצח גודול על כמה הפקות וגנר מהוללות באופרה של סדלר'ס ולס (בהמשך האופרה האנגלית הלאומית), שהביאו למהפך ביוקרתו הדועכת וביססו אותו כאחד ממנצחי וגנר הראשונים במעלה בזמנו. הוא ניצח על "המייסטרזינגר" בשנת 1968 ועל "מחזור הטבעת" השלם משנת 1970 עד 1973, שתי ההפקות באנגלית, וביים בסגנון האיטי והשקול, שהיה לסימן ההיכר המובהק שלו..
גודול היה אהוב על נגנים וזמרים שעמם עבד במשך תקופות ארוכות ובנה יחסי קרבה והבנה הדדיים, שקיבלו ביטוי באיכות הקלטותיו, בייחוד עם זמרים בריטים שאת הקריירות שלהם טיפח.
עצם העדר האנוכיות והכריזמה ציין אותו ביותר. מבקרים בריטים רבים מעריכים את מחזור הטבעת שלו כאחד היפים ביותר מבחינה ווקאלית, גם אם דמדומי האלים שלו נמשכת שעה יותר מאלה של קרל בהם ופייר בולז.
ד. קרן הולמן, "מבצעים וכלים: "הטבעת" של וגנר באנגלית של אנדרו פורטר".
הופעתו הפומבית האחרונה הייתה ב-1987 ברויאל אלברט הול בלונדון, שם ניצח על להקת האופרה האנגלית הלאומית בביצוע המערכה השלישית של פרסיפל מאת וגנר. בצוות הזמרים היו גווין האוול ("גורנמאנץ"), וארן אלסוורת' ("פרסיפל") ניל האוולט ("אמפורטאס") ושלאג סקוויירס ("קונדרי").
ג'ון לוקאס פרסם ביוגרפיה מאושרת של גודול, רג'י, בשנת 1993.
הערות שוליים

↑  .ד. קרן הולמן, "מבצעים וכלים: "הטבעת" של וגנר באנגלית של אנדרו פורטר". .  19th-Century Music, 1 (1), pp. 62-70 (July 1977)‎.
↑  כריסטופר פיפילד"סר רג'ינלד גודול: הערכה" .  Musical Times, 131 (1771), 481 (1990)‎.
↑  מתיו ריי,
, סקירה של רג'י', ביוגרפיה של ג'ון לוקאס  Musical Times, 134 (1808), 585 (1993)‎.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007350316105171  BIBSYS: 3091520  BNE: XX1316947  BnF: cb12316438d (data)  GND: 119253844  ISNI: 0000 0001 2021 7379  LCCN: n84227358  LNB: 000204081  MusicBrainz: ade4a030-1d4e-460e-9225-681afbb8c2f8  NDL: 00903923  NTA: 071571965  SELIBR: 338078  SNAC: w6qs6zbm  VIAF: 17407470   WorldCat (עם VIAF): 17407470
קרלוס וילה נובה

קרלוס וילה נובה (בפורטוגזית: Carlos Manuel Vila Nova;‏ נולד ב-27 ביולי 1959) הוא נשיא סאו טומה ופרינסיפה המכהן משנת 2021.