stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ואצלב צ'רני
קריירת מועדונים

צ'רני נולדה בפריבראם. הוא הצטרף ליונג אייאקס בינואר 2013 מפריבראם. הוא ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו ביונג אייאקס ב-13 במרץ 2015 במשחק הראשון בליגת המשנה ההולנדית נגד פנלו.
ב-15 באוגוסט 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אייאקס בניצחון 0–3 נגד וילם II. הוא הבקיע את שערו הראשון ב-26 בנובמבר 2015 במסגרת הליגה האירופית נגד סלטיק, בו ניצחה אייאקס 2–1.
צ'רני הצטרף לאוטרכט ביולי 2019, וחתם על חוזה לשלוש שנים. הוא ערך הופעת בכורה ב-4 באוגוסט 2019 בניצחון 1–5 על ספרטה רוטרדם.
בעונת 2020/21 הושאל לטוונטה, לפני שחתם בקבוצה כשחקן רשמי ביולי 2021. ב-12 בספטמבר 2020 ערך הופעת בכורה בקבוצה בניצחון 2-0 על פורטונה סיטארד. שמונה ימים לאחר מכן כבש שער בכורה בתיקו 1-1 נגד פיינורד. עונת 2022/23 הייתה עונת שיא של צ'רני בה כבש 14 שערי ליגה.
ב-23 ביוני 2023 חתם בוולפסבורג מהבונדסליגה. בעונתו הראשונה במועדון, 2023/24, הבקיע צ'רני 4 שערי ליגה, וסיים עם וולפסבורג במקום ה-12.
בקיץ 2024 הושאל צ'רני מוולפסבורג לגלאזגו ריינג'רס לעונה אחת.
קריירה בינלאומית

צ'רני שיחק עבור נבחרות ארצו בכל הגילים. הוא זומן לנבחרת צ'כיה עד גיל 21 באוגוסט 2015, בגיל 17. זימון זה משך תשומת לב שכן הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר שמייצג את הנבחרת כשערך את הופעת הבכורה שלו ב-U21 ב-4 בספטמבר 2015 בניצחון 4–1 על מלטה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של צ'כיה ב-11 בנובמבר 2020 במשחק ידידות מול גרמניה. ב-16 בנובמבר 2022 כבש שער בכורה בניצחון 1–5 על נבחרת איי פארו במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת צ'כיה לטורניר יורו 2024.
תארים

ליגת העל ההולנדית: 2018/19
גביע הולנדי: 2018/19
שחקן החודש בליגה ההולנדית: מאי 2023
נבחרת החודש בליגה ההולנדית: מאי 2023
הערות שוליים

↑  Nominace reprezentace na přípravný kemp před EURO 2024 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הצ'כית, 28 במאי 2024 (בצ'כית)
| נבחרת צ'כיה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 סטאנק •  2 זימה •  3 הולש •  4 הראנאץ •  5 צופאל •  6 ויטיק •  7 ברק •  8 שבצ'יק •  9 הלוז'ק •  10 שיק •   11 קוכטה •  12 דודרה • 13 חיטיל •  14 פרובוד • 15 ד. יוראסק • 16 קובאר • 17 צ'רני • 18 קרייצ'י • 19 חורי • 20 לינגר • 21 צ'רב • 22 סואוצ'ק • 23 יארוש • 24 ולצ'ק • 25 שולץ • 26 מ. יוראסק • מאמן: האשק |  1 סטאנק •  2 זימה •  3 הולש •  4 הראנאץ •  5 צופאל •  6 ויטיק •  7 ברק •  8 שבצ'יק •  9 הלוז'ק •  10 שיק •   11 קוכטה •  12 דודרה • 13 חיטיל •  14 פרובוד • 15 ד. יוראסק • 16 קובאר • 17 צ'רני • 18 קרייצ'י • 19 חורי • 20 לינגר • 21 צ'רב • 22 סואוצ'ק • 23 יארוש • 24 ולצ'ק • 25 שולץ • 26 מ. יוראסק • מאמן: האשק | צ'כיה |
ז'ראר דה וילייה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בדצמבר 1929 הרובע החמישה-עשר של פריז, צרפת 
 פטירה:  31 באוקטובר 2013 (בגיל 83) הרובע השישה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Jacques Gérard Marie Adam de Villiers 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות פאסי 
 אירועים משמעותיים:  הלוויה (7 בנובמבר 2013) 
 מקום לימודים:  המכון למדע המדינה פריז, המכללה לעיתונות של פריז 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 סוגה:  רומן 
 יצירות בולטות:  Son Altesse Sérénissime 
 
ז'ראר דה וילייה (בצרפתית: Gérard de Villiers;‏ 8 בדצמבר 1929 - 31 באוקטובר 2013) היה סופר, עיתונאי ועורך צרפתי, והמחבר של סדרת רומני הריגול SAS, שבה כ-200 ספרים.
ביוגרפיה

ז'ראר דה וילייה נולד בשנת 1929 בפריז, בן למחזאי ז'אק אדם דה וילייה. למד בבית הספר הגבוה לעיתונאות בפריז. עבד כעיתונאי בעיתון הצרפתי "פראנס סואר" ובעיתונים נוספים.
בשנת 1965 החל בכתיבה של סדרת רומני הריגול SAS, שבה כתב כ-200 ספרים. שם הסדרה הוא ראשי תיבות של Son Altesse Sérénissime ("הוד רוממתו" בצרפתית), ומהווה משחק מילים של שמה של יחידת הקומנדו הבריטית הנודעת SAS. גיבור הסדרה הוא מלקו, מרגל אריסטוקרטי. ספרי הסדרה נמכרו ביותר מ-150 מיליון עותקים, והם פופולריים במיוחד בצרפת, בגרמניה, ברוסיה, בטורקיה וביפן. ברקע ספרי הסדרה נמצאים אירועים אקטואליים, ולכתיבת ספריו ערך דה וילייה תחקירים לאיסוף נתוני הרקע. לעיתים ספריו הקדימו התרחשויות במציאות: לדוגמה, בשנת 1980 פרסם ספר המתאר את רצח נשיא מצרים, אנואר סאדאת, שנה לפני שהרצח התרחש.
אחדים מספריו עובדו לסרטי קולנוע.
דה וילייה היה נשוי ארבע פעמים ונולדו לו שני ילדים. גר באווניו פוש בפריז. נפטר ב-31 באוקטובר 2013, ממחלת הסרטן.
קברו של דה וילייה
ויליאם ראני

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1813 מידלטאון, קונטיקט, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בנובמבר 1857 (בגיל 44) ווסט הובוקאן, ארצות הברית 
 
ויליאם טיילי ראני (באנגלית: William Ranney‏; 9 במאי 1813 – 18 בנובמבר 1857) היה צייר אמריקאי מהמאה ה-19, שנודע בתיאוריו את חיי המערב, נושאים היסטוריים ודיוקנאות. במהלך 20 שנות הקריירה שלו יצר 150 ציורים ו-80 רישומים, ונחשב לצייר הז'אנר הגדול הראשון שעבד בניו ג'רזי, ואחד הציירים האמריקאים החשובים ביותר לפני מלחמת האזרחים האמריקנית.
קורות חייו

ויליאם טיילי ראני נולד במידלטאון, קונטיקט ב-9 במאי 1813, בנם של ויליאם ראני, רב חובל, וקלריסה ראני. בשנת 1826, בגיל 13, הוא עבר לפייטוויל, צפון קרוליינה, והתגורר אצל דודו מצד אמו, הסוחר ויליאם נוט, והיה חניך אצל פחח.
בגיל 20 עבר ראני לברוקלין בשנת 1833 כדי ללמוד ציור. ב־12 במרץ 1836, שישה ימים לאחר קרב אלמו, הוא התנדב לצבא טקסס להילחם במלחמת העצמאות של טקסס בפיקודו של הגנרל סם יוסטון. התנסותו בתקופה זו הייתה בעלת השפעה משמעותית על נושאי עבודותיו העתידיות. השירות הצבאי של רנני הסתיים אחרי תשעה חודשים בצבא טקסס ב־23 בנובמבר 1836. הוא נשאר במערב קולומביה, טקסס עד שחזר לברוקלין בשנת 1837.
קריירה

ראני חידש את העשייה האמנותית שלו בברוקלין, והפך לצייר צבעי שמן אוטודידקט, שמעולם לא קיבל הכשרה רשמית. בשנת 1838 הציג בפומבי את ציוריו בפעם הראשונה באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק. הוא קיבל פרס על ציור הז'אנר הראשון שלו "סצנת חיזור", שהוצג ביריד מכון המכניקה בניו יורק. הוא נסע הלוך ושוב בין קרוליינה הצפונית לניו יורק בשנים 1839 ו-1842. בשנת 1843 הוא פתח סטודיו בניו יורק, שם התפרסם כצייר פורטרטים. מעט מהיצירות שלו מתקופה זו שרדו.
בשנת 1847 עבר לוויקהוקן, והתחתן עם מרגרט אגנס או'סאליבן בשנה שלאחר מכן.
בשנת 1853 הם חזרו לניו ג'רזי, והתיישבו לצמיתות עם שני בניהם בבית משק בן 14 חדרים בקהילת האמנים בווסט הובוקן, ניו ג'רזי, שהיא החלק הדרומי של יוניון סיטי. הבית, היה ממוקם ברחוב שתים עשרה, השקיף על קו הרקיע של מנהטן. הבית כלל סטודיו דו-קומתי עם זכוכית ואורווה לסוסים. ראני שהיה רוכב סוסים מושבע, צייר אותם ברבות מיצירותיו. הנרי טוקרמן, בספר האמנים שלו, תיאר כך את הסטודיו של ראני:
הוא נבנה שאפשר להכניס אליו חיות בית. רובים, אקדחים ומשקפי ראייה נתלו על הקירות. בנוסף היו בסטודיו אוכפים וציוד רכיבה, שעשויים לגרום למבקר לדמיין שהוא נכנס לבקתה של חלוץ או לבקתת מפקד בתחנת גבול. אולם התחושה נעלמת במבט בציורים וברישומים שמילאו את הסטודיו שהבהירו כי אתה נמצא בבית של אמן.
ראני היה תורם קבוע וחברה שותף באקדמיה הלאומית לעיצוב ובאיחוד האמנות האמריקני, שניהם היו בניו יורק. הוא גם צייר סצנות היסטוריות, כמו אלה של המהפכה האמריקאית. הוא תיאר בעיקר את חיי היומיום של האוכלוסייה באותם ימים, ולא את סצנות הקרב ההרואיות.
בשנת 1846, עבודתו החלה להראות את השפעת חוויותיו בטקסס, כולל ציורים המתארים את הרי הרוקי. הוא הציג חלוצים, ציידים, וחוקרים לפני שהמערב היה מיושב יותר על ידי אמריקאים אירופאים. בין אלה ישנם הציורים: נער הגפרורים, קבורה בערבה, ציד סוסים פראיים – שהם תמונות של נושאים יומיומיים, חסרי תהילה גלויה.
ראני נהנה מציד ברווזים, מה שבא לידי ביטוי בכמה מציוריו בנושא זה. עבודתו הפופולרית והמבוקשת ביותר היא ציורו "על כנף" משנת 1850, המתאר צייד עם ציד מת לרגליו, שעומד לפגוע במטרתו הבאה. ראני הפיק לפחות ארבע גרסאות שונות של הדפס זה, שהמוכרת שבהן נמצאת במכון באטלר לאמנות אמריקאית. היא התפרסמה בשנת 1856 וב־1857.
ראני, שהעריץ את האדמות הכפריות והביצות שאפיינו את האזור במאה ה-19, נהנה לדוג. בין חברי האמנים והתושבים שהתיידד איתם היו האב המייסד של הובוקן קולונל ג'ון סטיבנס השלישי, שארגן את המעבורות הראשונה בין ניו יורק להובוקן.
מכיוון שראני היה שחקן קריקט מושבע, הוא היה ממייסדי מועדון הקריקט בניו יורק, ואחד השחקנים הטובים שלו.
מותו ומורשתו

ראני נפטר משחפת בביתו שבווסט-הובוקן ב-18 בנובמבר 1857, בגיל 44. הלווייתו של ראני התקיימה בכנסייה הקתולית של סנט מרי בהובוקן, והשתתף בה הצייר העמית צ'ארלס לורינג אליוט. ראני נקברה בבית העלמין בברגן.
בשנה שלאחר מכן הציגה קרן ראני תערוכה ומכירה בניו יורק במטרה לגייס כסף עבור מרגרט ראני ושני בניה. כמה מעבודותיו של ראני הוצגו באקדמיה הלאומית לעיצוב, ורבים מחבריו האמנים של ראני, בהם ג'ורג' איננס, ג'ספר פרנסיס קרופסי ואשר בראון דוראנד, תרמו ציורים למאמץ זה ועזרו לגייס מעל 7,000 דולר. חלק מהכסף שימש לתשלום השעבוד שהיה על ביתו של ראני.
ראני נחשב לאחד הציירים האמריקאים החשובים ביותר לפני מלחמת האזרחים, וציוריו זוכים להערכה רבה על ידי אספני אמנות. שישים אחוז מציוריו נמצאים במוזיאונים.
ב־18 בספטמבר 2010 הקדישה העיר יוניון סיטי, ניו ג'רזי סמן היסטורי המזהה את אתר האחוזה לשעבר של ראני בשדרת פליזייד 1215.
גלריה

קרב קאופן
נערים דייגים
מריון חוצה את פי די
חוזרים מהקרב
הצייד וכלבו
הערות שוליים

↑  The New York Times, Obituary (William Ranney)
↑  "Famed American 19th century painter called North Hudson home"
↑  Rosero, Jessica. "All-American painter," The Union City Reporter; April 30, 2006; Pages 7 and 32
↑  Kathleen Luhrs, American paintings in the Metropolitan Museum of Art., Metropolitan Museum of Art, 1965, ISBN 978-0-87099-439-5. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426880105171  GND: 129424285  ISNI: 0000 0000 6683 6266  LCCN: nr92003145  RKD: 65604  SNAC: w64m9ps8  SUDOC: 152901027  ULAN: 500011660  VcBA: 495/154555  VIAF: 62627907   WorldCat (עם VIAF): 62627907 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויליאם ראני".
התנצלות

התנצלות של קבלן בניין בהרצליה
לעיתים קשה להביע התנצלות בעל פה ויותר קל לנסח אותה בכתב.
התנצלות היא פעולה של גורם כלשהו שפגע בגורם אחר, ובה הפוגע מודה באשמה, מביע חרטה, ומבקש את סליחתו של הנפגע.
התנצלות נעשית לעיתים באופן אישי, בין הפוגע לנפגע ולעיתים היא נעשית בפומבי, כחלק מתיקון העוול שנעשה. למשל, בעבירות לשון הרע בחוק הישראלי נהוג לעיתים לכלול כחלק מהעונש גם הבעת התנצלות פומבית של האדם שהפיץ לשון הרע על חברו, ובכך לנסות לשקם את הכבוד שנפגע. הדבר מקובל במיוחד במקרים של שיימינג שנעשה באינטרנט.
לעיתים באה ההתנצלות ביוזמתו של הפוגע, המתחרט על מעשיו, ולעיתים הוא עושה זאת לאחר שהנפגע דרש זאת ממנו.
מאפייני ההתנצלות המושלמת

ברברה קלרמן (Barbara Kellerman) מאוניברסיטת הרווארד מנתה את חמשת המאפיינים של ההתנצלות המושלמת:
הודאה בטעות או במעשה העוול
קבלת אחריות
הבעת חרטה
הבטחה כי הפגיעה לא תחזור על עצמה
עיתוי נכון
בשנת 2016, רוי לוויקי (Roy Lewicki) רכז מחלקת ניהול ומשאבי אנוש באוניברסיטת אוהיו ביצע מחקר שבו בחן את תגובותיהם של 755 אנשים להבעה של התנצלות. בסיום המחקר חיבר את ששת המאפיינים של ההתנצלות המושלמת, חלקם חופפים לאלו של ברברה קלרמן שהוצגו לעיל.
הבעת חרטה
הסבר הטעות
קבלת אחריות
הכאה על חטא (כלומר הצהרה על המודעות לטעות ולהשלכותיה)
הצעה לתיקון (לאו דווקא הבטחה כי הפגיעה לא תחזור על עצמה, ייתכנו צורות אחרות לפיצוי אדם שנעלב)
בקשת סליחה
אתיקת ההתנצלות

מנגנון הסליחה נחשב למנגון של תיקון, במסגרתו לוקח המעוול אחריות על מעשיו, מכיר בעוול שהתרחש בהם, ומבצע תהליך של תיקון.
אף שמדובר במנגנון רצוי, יש המבקרים את מנגנון הסליחה, ומזהירים כי הוא נתון לא פעם למניפולציה לא צודקת שמקורה בפערי כח. המלומדת מירנדה פריקר מסבירה בכתיבתה שבמקרים של פערי כוחות, מנגנון הסליחה עלול להפוך למנגנון של דיכוי, ואף מסבירה כיצד מנגנון של האשמה ישירה משמש לעיצוב תפיסות המוסר המשותפות שלנו, ומהווה חלופה ראויה יותר.
התנצלות וקבלתה לפי הרמב"ם

הרמב"ם, בספרו משנה תורה, עוסק בהתנהגות הנאותה לפוגע ולנפגע.
עבירות שבין אדם לחברו, כגון חובל חברו או המקלל את חברו או גוזלו וכיוצא בהן - אינו נמחל לו לעולם, עד שייתן לחברו מה שהוא חייב לו, וירצהו.
אף על פי שהחזיר לו ממון שהוא חייב לו, צריך לרצותו ולשאול ממנו שימחול לו; ואפילו לא הקניט את חברו אלא בדברים, צריך לפייסו ולפגוע בו עד שימחול לו.
לא רצה חברו למחול לו - מביא לו שורה של שלושה בני אדם מריעיו, ופוגעין בו ומבקשין ממנו. לא נתרצה להן, מביא לו שנייה ושלישית. לא רצה, מניחו והולך לו; וזה שלא מחל, הוא החוטא. ואם היה רבו - הולך ובא אפילו אלף פעמים, עד שימחול לו.
לפי שאסור לאדם שיהיה אכזרי ולא יתפייס, אלא יהיה נוח לרצות וקשה לכעוס, ובשעה שמבקש ממנו החוטא למחול, מוחל בלבב שלם ובנפש חפצה; ואפילו הצר לו הרבה וחטא לו הרבה, לא ייקום וייטור. וזה הוא דרכם של זרע ישראל, וליבם הנכון. אבל הגויים ערלי לב אינן כן, אלא "ועברתו שמרה נצח" (עמוס א, יא); וכן הוא אומר על הגבעונים לפי שלא מחלו לישראל, "והגבעונים לא מבני ישראל המה" (שמואל ב כא, ב).
התנצלות מצד מדינה

התנצלות של מדינה היא אקט פומבי, שבו העומד בראש המדינה מבקש מחילה מקבוצת אוכלוסייה גדולה, על עוול שגרמה המדינה לאותה אוכלוסייה. לעיתים באה התנצלות כזו שנים רבות לאחר שנגרם העוול, כך שהמבקשים הם צאצאיהם של גורמי העוול, ובקשתם באה לתקן עוול היסטורי.
דוגמאות נודעות להתנצלות של מדינה:
התנצלותו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בפני העם היהודי על סבלם של קורבנות השואה.
התנצלות של מנהיגי גרמניה על פשעי הנאצים.
ההתנצלות של נשיאי ארצות הברית על כליאת היפנים בארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה
התנצלותו בשידור טלוויזיה של פטריסיו איילווין, נשיא צ'ילה, ב-4 במרץ 1991, בפני האומה הצ'יליאנית, בעקבות פרסומו של "דו"ח רטיג", שחשף את זוועות הדיקטטורה הצבאית של אוגוסטו פינושה.
התנצלותו של ראש ממשלת אוסטרליה, קווין ראד על יחסן ופעולותיהן של ממשלות אוסטרליה לדורותיהן כלפי האבוריג'ינים ו"הדור הגנוב", שאושרה פה אחד בידי הפרלמנט האוסטרלי ב-13 בפברואר 2008.
התנצלות בכפייה

המשפט הישראלי איננו מכיר בהתנצלות כפויה, אך חוק איסור לשון הרע מאפשר לחייב את מפרסם הדיבה לפרסם הכחשה של דבר הדיבה וכן פרסום פסק הדין, באופן שייקבע על-ידי בית המשפט. התפיסה המקובלת היא שאין ערך להתנצלות כפויה. זאת משום שהתנצלות כוללת שלושה יסודות פרומיננטים – הודאה באשמה, חרטה והזדהות עם מצוקת הנפגע – יסודות שאינם מתבטאים בהתנצלות כפויה או קנויה. מוכר בהקשר זה ציטוטו של Liepmann: "ימי הביניים העלו את קרנם של אמצעים אלו (ההתנצלות הכפויה), אך האווירה המודרנית דחקה אותם אל מחוץ לספרי החוקים".
הדעה המקובלת היא כי לא ניתן לפרסם תיקון ממנו נרמז כי דעתו של המתקן השתנתה, שעה שזו לא השתנתה, וכי יש להגביל את התיקונים אך ורק להצגת עובדות שאין עליהן מחלוקת. בדומה, אף הפילוסופית מרתה נוסבאום מזהירה כי ה"מסחר" בהתנצלות, במסגרתו ה"קורבן" דורשת התנצלות והשפלה של המעוולת כדי שתחדל מטינתה, אינו ראוי, והמשפט בתורו – אינו צריך להגן עליו. עם זאת, בתי המשפט איפשרו הסדרי גישור ופשרה במסגרתם הלכה למעשה מתחייב המתפשר להתנצל.
ראו גם

סליחה
סולחה
לקריאה נוספת

צבי רייס, "ההתנצלות הפומבית - כלי ביד המנהיג", משאבי אנוש, מרץ-אפריל 2007.
ברברה קלרמן, "מתי צריך מנהל להתנצל ומתי לא?", אקזקיוטיב, יוני-יולי 2006, עמ' 21-13 (מתורגם מ-Harvard Business Review.
הערות שוליים

↑  ברברה קלרמן, "מתי צריך מנהל להתנצל ומתי לא?", אקזקיוטיב, יוני-יולי 2006
↑  Jeff Grabmeier, The 6 elements of an effective apology, according to science, Ohio State News, ‏מאי 2016
↑  Fricker, M. (2018). Ambivalence About Forgiveness. Royal Institute of Philosophy Supplement, 84, 161-185. doi:10.1017/S1358246118000590.
↑  ‘What’s the Point of Blame?,’ וכן ‘Forgiveness—an ordered pluralism,’, שניהם זמינים לקריאה בכתובת https://lucian.uchicago.edu/blogs/elucidations/2017/11/23/further-reading-on-blame-and-forgiveness/
↑  Dylan Welch,
 קווין ראד מתנצל, באתר ה"סאנדיי מורנינג הראלד"
↑  J L Jonathan R. Cohen, Advising Clients to Apologize, 72 S. Cal. L. Rev. 1009 (1999)), בעמ' 1014-1015
↑  Brent T. White, Say you're Sorry: Court-Ordered Apologies as a Civil Rights Remedy, 91 Cornell L.Rev. 1261, בעמ' 1294-1295
↑  “Das Mittelalter hat diese Maβregeln zur allgemeinen Herrschaft gebracht, aber die Luft der neuen Zeit hat sie fast durchweg aus den Gesetzbüchern hinweggefegt.”
↑  חאלד גנאים, מרדכי קרמניצר, בועז שנור, "דיני לשון הרע - הדין המצוי והדין הרצוי" (מהדורה שנייה מורחבת, המכון הישראלי לדמוקרטיה, נבו, 2019), בעמ' 431-432
↑  Nussbaum, Martha, 2016, Anger and Forgiveness: Resentment, Generosity, Justice, New York: Oxford University Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294032705171  NKC: ph367697
ויליאם ר. היגינס

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1945 דנוויל, ארצות הברית 
 נרצח:  6 ביולי 1990 (בגיל 45) לבנון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת מיאמי  Southern High School 
 השתייכות:  חיל הנחתים של ארצות הברית 
 דרגה:    קולונל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת וייטנאם 
 עיטורים
 כוכב הארד  לב הארגמן  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר  מדליית האזרחים הנשיאותית 
 
ויליאם ריצ'רד היגינס (באנגלית: William Richard Higgins;‏ 15 בינואר 1945 - הוכרז כמת ב-6 ביולי 1990) היה קולונל בחיל הנחתים של ארצות הברית. נחטף על ידי חזבאללה בעת שירותו בלבנון בכוח האו"ם, הוחזק בשבי, עונה ונרצח בידי שוביו.
ביוגרפיה

ויליאם היגינס נולד בדנוויל, קנטקי. למד לתואר ראשון באוניברסיטת מיאמי באוהיו, והשלים תואר שני באוניברסיטת אובורן.
בשנת 1968 השתתף במלחמת וייטנאם, בדרגת לוטננט, במסגרת הדיוויזיה הימית השלישית של חיל הנחתים. בשנת 1969, עם שובו, שירת במפקדת הכוחות הימיים בלואיוויל, קנטקי.
בשנת 1972 חזר לווייטנאם, והשתתף בלחימה כמפקד יחידת רובאים של המארינס עד 1973. בין השנים 1973–1977 שירת היגינס כקצין בבית הספר לקצינים בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו שבווירג'יניה. בשנת 1980 השלים את לימודיו במכללה לפיקוד ומטה בבסיס מקסוול של חיל האוויר האמריקאי. בין השנים 1981–1987 שירת היגינס במחלקת ההגנה.
בשנת 1987 עבר לשרת כסגן מפקד מטה האו"ם לפיקוח על שביתת הנשק בדרום לבנון (UNTSO)
היגינס הועלה לדרגת קולונל בשנת 1989, בעת שהותו בשבי.
חטיפתו ורציחתו

ב-17 בפברואר 1988 נפגש היגינס, במסגרת תפקידו כסגן מפקד ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות, עם אחד ממנהיגי אמל בצור. לאחר הפגישה נכנס לרכבו ונסע בשיירה של כוח האו"ם על כביש החוף הלבנוני. בשלב מסוים של הנסיעה הבחינו אנשיו בחסרונו – ומיהרו לשוב על עקבותיהם, אך מצאו את הרכב ריק. מאוחר יותר נטל את האחריות על החטיפה ארגון שכינה עצמו בשם "הבריגדות האיסלאמיות המהפכניות", שלמעשה היה מסונף לחזבאללה ופעל בהנהגתו של עימאד מורנייה, מפקדו הצבאי של הארגון. בעקבות החטיפה ביצעו אנשי ארגון אמל מצוד נרחב ואלים אחר החוטפים. המצוד גרם לקרע בין אמל לבין מוסטפא דיראני, שטען כי היגינס הוא מרגל אמריקני.
במהלך תקופת השבי הועבר היגינס למחנה אראק-קרעה, מדרום לביירות, שם נחקר בעינויים קשים.
בחודש יולי 1989 הודיע ארגון חזבאללה כי הוציא להורג בתליה את היגינס בתגובה על חטיפתו של השייח עבד אל-כרים עובייד על ידי צה"ל. הארגון צירף להודעתו סרטון וידאו בו נראתה גופתו התלויה של היגינס.
בתו של היגינס מנישואיו הראשונים, כריסטין, צפתה במקרה בקלטת הווידאו במהלך שידור מבזק חדשות בטלוויזיה, בעת ששהתה עם חבריה במחנה-קיץ. מאוחר יותר העידה כריסטין כי האירוע גרם לה טראומה.
הסרטון נבדק על ידי שרותי הביטחון הישראליים, שהעלו ספקות באשר לאותנטיות שלו. בין היתר נראה היגינס בסרטון כשהוא לבוש במעיל ובבגדי חורף, מה שלא התיישב עם מזג האוויר הקייצי של חודש יולי בלבנון. עם החזרת הגופה לאמריקאים בדצמבר 1991, התגלו חתכי סכין בגרונו - וזו כנראה הייתה סיבת המוות. להערכת החוקרים שבדקו את כל הראיות, היגינס נרצח כבר בחודש דצמבר 1988.
במהלך הקריירה הצבאית שלו ולאחר מותו זכה לעיטורים בהם כוכב הארד, אות לגיון ההצטיינות, לב הארגמן ו-Presidential Citizens Medal. על שמו נקראה משחתת טילים מונחים של הצי האמריקאי.
מעצרים

ב-13 באוגוסט 1989 לכדו כוחות סוריים בביירות את אחד החוטפים, מוחמד ראחאל. ימים ספורים לאחר מכן נלכד חוטף נוסף, מוסטפא חארבי.
החוטפים הובאו למשפט בדמשק ונדונו לתקופות מאסר ממושכות, אך שוחררו במפתיע כעבור זמן קצר.
תביעת הפיצויים

בשנת 2000 הרשיעה השופטת הפדרלית קולין קולאר-קוטלי (Colleen Kollar-Kotelly) את הרפובליקה האיסלמית של איראן באחריות לחטיפתו והריגתו של היגינס, ופסקה פיצויים לאלמנתו בסך 365 מיליון דולר.
תביעה זו התאפשרה בזכות הליך שאישר הקונגרס האמריקאי בשנת 1996, בשם  (Foreign Sovereign Immunities Act - (FSIA  על-פיו יכולים קורבנות טרור לתבוע פיצויים מממשלות המעניקות חסות למעשי טרור בגין נזקי אותן פעולות.
לקריאה נוספת

רונן ברגמן, מדינת ישראל תעשה הכל, כנרת, 2011. ע' 176- 179.
הערות שוליים

↑  William R. (Rich) Higgins, אתר הצי האמריקאי
ואת נווי חטאתי

ואת נווי חטאתי (או בגרסה אחרת איך נווי חטאתי) היא קינה קדומה מהקינות לתשעה באב, הנאמרת במנהגי אשכנז ובנוסח הספרדים, בשינויי נוסח קלים, במסגרת תפילת שחרית של תשעה באב. הקינה מיוחסת לרבינו יחיאל מפריז.
הקינה מבוססת על סיפור המובא בגמרא במסכת גיטין בנוגע לבנו ובתו של רבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול:
אמר רב יהודה אמר רב, מעשה בבנו ובבתו של ר' ישמעאל בן אלישע שנשבו לשני אדונים, לימים נזדווגו שניהם במקום אחד זה אומר יש לי עבד שאין כיופיו בכל העולם, וזה אומר יש לי שפחה שאין בכל העולם כולו כיופיה, אמרו בוא ונשיאם זה לזה ונחלק בוולדות. הכניסום לחדר, זה ישב בקרן זוית זה וזו ישבה בקרן זוית זה, זה אומר אני כהן בן כהנים גדולים אשא שפחה, וזאת אומרת אני כהנת בת כהנים גדולים אנשא לעבד ובכו כל הלילה. כיון שעלה עמוד השחר הכירו זה את זה, ונפלו זה על זה וגעו בבכיה עד שיצאה נשמתן, ועליהן קונן ירמיה (איכה א טז): ”עַל־אֵלֶּה אֲנִי בוֹכִיָּה עֵינִי עֵינִי יֹרְדָה מַּיִם”.
הערות שוליים

↑  אך הוא לא נאמר בנוסח איטליה ובנוסח תימן.
↑  רשום בה בכתבי-יד שם המחבר יחיאל, אבל הייחוס לר' יחיאל מפריז אינו ברור. ויש אומרים שחתום בה אותיות אלעזר
ז'ראר דברה

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1921 קאלה, צרפת 
 פטירה:  31 בדצמבר 2004 (בגיל 83) פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  general equilibrium theory, כלכלה 
 מקום מגורים:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  קרמטוריון-קולומבריום דו פר-לאשז 
 מקום לימודים:  אקול נורמל סופרייר  אוניברסיטת סטנפורד 
 מנחה לדוקטורט:  מוריס אלה 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת ייל 
 תלמידי דוקטורט:  Graciela Chichilnisky, Marcus Berliant, Jean-Pascal Bénassy, Tatsuro Ichiishi, Jean-Michel Grandmont, Richard Russell Cornwall, Beth E. Allen, Volker Böhm, Xavier Vives i Torrents, R. Bryce (Robert) Hool 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (31 בדצמבר 1993)  עמית החברה האקונומטרית (1954)  פרס נובל לכלכלה (1983)  מלגת גוגנהיים (1968)  הרצאת פישר-שולץ  פרס הומבולדט  מפקד במסדר ההצטיינות הלאומי  עמית אלכסנדר פון הומבולדט  עמית מכובד של האגודה האמריקאית לכלכלה 
 
ז'ראר דברה (בצרפתית: Gérard Debreu; ‏4 ביולי 1921 - 31 בדצמבר 2004) היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה משנת 1962 ומתמטיקאי ממוצא צרפתי. בשנת 1975 התאזרח בארצות הברית. חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1983.
חייו

דברה נולד למשפחה שעסקה בייצור תחרה, תעשייה מסורתית בקאלה.
לפני תחילת מלחמת העולם השנייה סיים את בחינות הבגרות, והחל בהכנותיו לבחינות הכניסה לאוניברסיטה. דברה עבר לגרנובל כדי להשלים את הכנותיו משום שהעיר הייתה באזור "חופשי" במהלך המלחמה. בשנת 1941 התקבל דברה למוסד אקול נורמל סופרייר. סמוך למועד בחינותיו הסופיות בשנת 1944 התגייס לצבא הצרפתי והועבר לאימונים באלגיר, ולאחר מכן שרת בכוחות הכיבוש הצרפתיים בגרמניה עד יולי 1945.
דברה סיים את בחינותיו במתמטיקה בסוף 1945 ותחילת 1946. בזמן זה החל מתעניין בכלכלה, ובמיוחד בתאורית שווי משקל כללי של לאון ולרה. בין השנים 1946 ל-1948 היה עוזר מחקר במרכז הלאומי לחקר מדעי. בשנתיים ומחצה הללו ביצע את המעבר ממתמטיקה לכלכלה. בשנת 1948 בא דברה לארצות הברית לאחר שזכה במלגת רוקפלר שאפשרה לו לבקר במספר אוניברסיטאות אמריקאיות, כמו גם באופסלה ובאוסלו. דברה הצטרף לאוניברסיטת שיקגו בקיץ 1950, שם נשאר חמש שנים.
בשנת 1954 פרסם דברה בשיתוף עם קנת' ארו מאמר פורץ דרך בשם "קיום שווי משקל בכלכלה תחרותית", במאמר זה ניתנה הוכחה מתמטית לקיומו של שווי משקל כללי, תוך שימוש בטופולוגיה ולא בשיטות של חשבון אינפיניטסימלי.
בשנת 1955 עבר דברה לאוניברסיטת ייל, שם פרסם את ספרו הקלסי "תאוריה של ערך: ניתוח אקסיומטי של שווי משקל כלכלי", ספר זה נחשב לאחת מהעבודות החשובות ביותר בכלכלה מתמטית. דברה חקר גם מספר בעיות של פונקציית התועלת. בתחילת שנות השישים עבד בסטנפורד והקדיש את מרבית זמנו להוכחה מורכבת שהופיעה בשנת 1962 על קיומו של שווי משקל כלכלי. בינואר 1962 החל לעבוד באוניברסיטת ברקלי, שם כיהן כפרופסור לכלכלה. בחופשותיו משם ביקר אוניברסיטאות בליידן, בקיימברידג', בבון ובפריז.
מחקריו המאוחרים יותר מתמקדים בתאוריה של פונקציות של עודף ביקוש תוך המחשה כי לכלכלה יש מספר סופי של מחירי שווי משקל.
בשנת 1976 זכה דברה באות לגיון הכבוד הצרפתי. בשנת 1983 זכה בפרס נובל לכלכלה על שילוב שיטות אנליטיות בתאוריה הכלכלית ועל הניסוח החדש והמדויק של תאורית שווי משקל כללי. בשנת 1990 כיהן כנשיא האגודה האמריקאית לכלכלה.
דברה התחתן בשנת 1946 ונולדו לו שתי בנות.