stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הממלכה החדשה
הערות שוליים

↑  ancient Egypt - Thutmose IV, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  ancient Egypt - The aftermath of Amarna, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  T. G. H. James, Tutankhamun and his Times
THE HISTORICAL BACKGROUND, Tutankhamun : the eternal splendor of the boy pharaoh, Cairo, Egypt: American University in Cairo, 2007, עמ' 27, ISBN 978-977-416-137-7
1 2  Tutankhamun | Biography, Tomb, Mummy, Mask, & Facts, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566465405171  GND: 7509668-7  LCCN: sh2002010492 
פסל ראשו של יעחמס הראשון, מייסד השושלת ה-18
ליודמילה זיקינה

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1929 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  1 ביולי 2009 (בגיל 80) מוסקבה, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1947 
 מקום לימודים:  Ippolitov-Ivanov State Musical Pedagogical Institute, האקדמיה הרוסית למוזיקה על שם גנסין 
 סוגה:  אסטרדה, רומנסה, מוזיקה עממית, שירי עם ברוסית 
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  גיטרה, bayan 
 חברת תקליטים:  מלודיה 
 פרסים והוקרה:  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הסוציליסטית  של אזרבייג'ן (10 באוקטובר 1972)  עיטור לנין  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליית ההגנה על מוסקבה  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מסדר אנדרו הקדוש  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  האמן העממי של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית  medalla dels 50 anys de les Terres Verges  Verdienter Aktivist  פרס גלינקה  Friendship Medal  תעודת ההערכה של ממשלת הפדרציה הרוסית  פרס משרד הפנים של רוסיה  מדליה להנצחת 60 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית  עיטור מסדר המולדת דרגה ראשונה  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה  האמנית העממית של ברית המועצות  גיבור העמל הסוציאליסטי  עיטור אות הכבוד  פרס לנין  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  האמנית העממית של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  מדליית ותיק העמל  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  Honorary Diploma of the Presidium of the Supreme Soviet of the RSFSR  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ליודמילה זיקינה (ברוסית: Людмила Зыкина; ‏10 ביוני 1929, מוסקבה – 1 ביולי 2009, מוסקבה) הייתה זמרת סובייטית ורוסיה. היא זכתה בפרס לנין והוענק לה התואר האמן העממי של ברית המועצות בשנת 1973. על פעילותה בתחום התרבות הוענקו לה מספר עיטורים וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1987 ועיטור אנדריי הקדוש (2004) העיטור הגבוה ברוסיה. היא הצטיינה בביצוע של שירי עם ושירים חדשים בסגנון זה.
חייה

ליודמילה זיקינה נולדה במוסקבה למשפחת פועלים. במהלך מלחמת העולם השנייה היא עבדה במפעל לייצור נשק ולאחר המלחמה עבדה כחובשת בבית חולים צבאי.
בשנת 1947 השתתפה בתחרות זמר ועל בסיס הופעותיה התקבלה למקהלה של שירי עם. בשנת 1949 היא עזבה את המקהלה וחזרה לעבוד בבית החרושת, אומנם כבר בשנת 1950 חזרה לשיר במקהלת הרדיו. בשנת 1960 היא זכתה בתחרות זמר והחל משנת זו זיקינה החלה להופיע כזמרת בודדת. בשנות ה-60, כבר בהיותה זמרת היא החליטה שצריכה להשלים את השכלתה והחלה ללמוד באקדמיה למוזיקה. בשנת 1977 היא הקימה להקה "רוסיה" שהתמחה בזמר רוסי-עממי. עם להקה זו היא הופיעה במשך עשרות שנים. בכל הקריירה שלה זיקינה שרה שירי עם ושירים של מלחינים בני זמנה בסגנון שירי עם רוסים. על סדרת הופעות בשנת 1970 הזמרת זכתה בפרס לנין.
זיקינה זכתה לפופולריות גדולה ותקליטיה נמכרו במיליוני העתקים. היא הופיעה במעל ל-92 מדינות העולם. רבות מהופעותיה צולמו והוקרנו בטלוויזיה הסובייטית. בנוסף להופעות זיקינה לימדה זימרה ורבים מתלמידיה התפרסמו.
במשך שנים רבות היא סבלה מסוכרת ובשנת 2007 עברה ניתוח קשה. היא נפטרה ב-1 ביולי 2009 ונטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה.
זיקינה הייתה נשואה ארבע פעמים ולא היו לה ילדים משלה. לשנת 2013 מתוכננת הקרנת סדרת טלוויזיה בת 8 פרקים על חייה.
בלבזאור

הציור הרשמי של בלבזאור
בלבזאור (ביפנית: フシギダネ, "פוּשִׁיגִידָנֶה") הוא מין הפוקימון הראשון בזיכיון "פוקימון" בבעלות Game Freak ונינטנדו. הוא עוצב על ידי אצוקו נישידה, ושמו הוא שילוב בין המילים "Bulb" (פקעת) ו"דינוזאור". הוא הופיע לראשונה בצמד המשחקים פוקימון אדום וכחול כפוקימון התחלתי. מאוחר יותר, הופיע גם במשחקי ההמשך, משחקי ספין-אוף, סדרת האנימה, סרטים, סדרות מאנגה שונות ומגוון מוצרים.
תיאור

בלבזאור הוא פוקימון מסוג עשב ורעל. הוא הפוקימון הראשון שמופיע בפוקידע.
לבלבזאור ארבע רגליים עם טפרים וכן פקעת על גבו. העור שלו ירוק עם כתמים ירוקים כהים, והעיניים שלו אדומות.
לפי הפוקידע, בלבזאור, שמכונה גם "פוקימון הזרע", יכול לשרוד ימים שלמים אך ורק על אור שמש.
|  | שלב | פוקימון |
| --- | --- | --- |
|  | 1 | בלבזאור |
|  | 2 | אייביזור |
|  | 3 | וינאזור |
היסטוריה

בלבזאור עוצב בדרך של דבולוציה מהשלב המפותח ביותר שלו, וינאזור, על ידי אצוקו נישידה וקן סוגימורי, חברו של יוצר זיכיון הפוקימון סטושי טג'ירי.
היסטוריה > סדרת משחקי הווידאו

הוא הופיע לראשונה במשחקים פוקימון אדום וירוק ("פוקימון אדום וכחול" מחוץ ליפן) כאחד הפוקימונים הראשונים שהשחקן יכול לבחור, לצד סקווירטל וצ'רמנדר.
בלבזאור הופיע במספר משחקי פוקימון נוספים: הוא פוקימון התחלתי בפוקימון אדום אש וירוק עלה, החידושים של פוקימון אדום וירוק; בפוקימון לב זהב ונשמת כסף, לאחר הבסת 16 המכונים ורד, ניתן לבחור בו, לצד שאר הפוקימונים ההתחלתיים ממחוז קאנטו; הוא משמש גם כפוקימון התחלתי נוסף בפוקימון X ו-Y.
היסטוריה > אנימה

בלבזאור הוא דמות מרכזית בסדרת האנימה, בתור אחד הפוקימונים הראשיים של אש קטצ'אם בעונה הראשונה, ואחד הפוקימונים של מיי (שהתפתח לוינאזור). הוא מופיע במספר סדרות מאנגה שונות, כגון "הרפתקאות פוקימון", שם הוא מן הפוקימונים הראשיים של רד.
הערות שוליים

1 2  "Creator Profile: The Creators of Pikachu". Pokémon.com. The Pokémon Company International. Sugimori: "Bulbasaur, Charmander, and Squirtle were all designed by Ms. Nishida." ; Nishida: "I created the designs for Bulbasaur, Charmander, and Squirtle by working backward from their final forms. I wanted people to be surprised when it evolved into Charizard, so I designed the original Charmander in such a way that Charizard would be unimaginable."
קבוצת החקירה המיוחדת

קבוצת החקירה המיוחדת (באנגלית: Special Interrogation Group המוכרת בראשי התיבות SIG) הייתה יחידת עילית בצבא הבריטי שכללה מתנדבים יהודים דוברי גרמנית רובם מארץ ישראל. היחידה ערכה פעולות פשיטה מיוחדות, תוך התחזות לחיילים גרמנים, כנגד כוחות מדינות הציר במסגרת המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה.
הקמת היחידה

בעל הרעיון להקמת SIG היה קפטן הרברט ססיל באק (Herbert Cecil A. Buck) בעל עיטור צלב צבאי (Military Cross) ששירת ביחידות המשמר הסקוטיות והפאנג'ביות. באק, בלשן של השפה הגרמנית בוגר אוניברסיטת אוקספורד, נפל בשבי הגרמנים בינואר 1941, ונמלט בחזרה למצרים כשהוא מחופש לחייל גרמני. הוא הופתע כמה קל היה לו, בהיותו דובר גרמנית שוטפת, לעבור דרך קווי הגרמנים, והציע הקמת יחידה של דוברי גרמנית שתפעל מאחורי קווי האויב. קפטן באק מונה למפקד היחידה והוא גייס את חבריה מבין לוחמי הקומנדו היהודיים של קבוצת הקומנדו מספר 51 שחזרו מפעילות באריתריאה ושהו אז במחנה אימונים בג'ניפה סמוך לתעלת סואץ, ואחר כך במחנה בורג' אל ערב שליד אלכסנדריה.
במרץ 1942 כתב קולונל טרנס איירי (אנ') ממחלקת המחקר המודיעין במשרד המלחמה שבלונדון כי חלק מקבוצת הקומנדו של המזרח התיכון מספר 51 שפורקה לאחרונה והכוללת יהודים ארץ-ישראלים דוברי גרמנית יצורפו ל:
קבוצה גרמנית מיוחדת כיחידה משנית של הקומנדו של המזרח התיכון... תחת שם הקוד "קבוצת החקירה המיוחדת" בה יעשה שימוש לחדור מאחורי קווי הגרמנים במדבר המערבי, תחת הארמיה השמינית... סדר הכוח של הקבוצה יהיה סביב מחלקה...חברי הקבוצה יהיו בלשנים דוברי גרמנית שוטפת...ברובם פלשתינאים (יהודים) ממוצא גרמני. לרבים מהם יש רקע צבאי מיחידת הקומנדו מספר 51.
מכתב נוסף של קולונל איירי דרש להקצות ליחידה כלי רכב מתאימים.
רוב הלוחמים היו בוגרי קומנדו 51 שלחם במסגרת המערכה במזרח אפריקה ופורק בשנת 1941. חלקם הגיעו ישירות מהפלמ"ח, ההגנה והאצ"ל. מגויסים יהודים נוספים הגיעו מהכוחות הצ'כים החופשיים, מלגיון הזרים הצרפתי ומכוחות צרפתיים אחרים בהם היו יהודים מאזורים דוברי גרמנית. בין המגויסים היו ישראל כרמי (הגיע מהבאפס ושרת בהמשך כקצין משטרה צבאית ראשי), קרל כהנא (שהמשיך ב-SAS ונמנה אחר כך עם מקימי בית הספר לצניחה של צה"ל) ודב כהן (הגיע מהאצ"ל וכינויו "שמשון", מפקד הפריצה לכלא עכו ב-1947 שבה נהרג) כהנא, כהן וכרמי, וכן לוחמים נוספים ביחידה, בנוסף גויסו ליחידה שני שבויי מלחמה גרמנים, ולטר אסנר (Walter Essner) והרברט ברוקנר (Herbert Brueckner). לפני המלחמה היו השניים חברים בלגיון הזרים הצרפתי ובמלחמה שרתו ברגימנט ה-361 של קורפוס אפריקה. הם נשבו על ידי הבריטים בנובמבר 1941, ולאחר ששכנעו את חוקריהם כי היו קומוניסטים אנטי-נאצים בעברם הם גויסו לשמש כסוכנים כפולים. מספר הלוחמים ביחידה נע בין 20‏ ל-38.
היה ניסיון לשיתוף פעולה עם המחלקה הגרמנית של הפלמ"ח. קפטן באק ביקר באתר האימונים של המחלקה במשמר העמק והציע לאחד כוחות. באוגוסט 1942 יצאו למצרים שלושה מאנשי המחלקה הגרמנית ובהם מפקד המחלקה, שמעון אבידן, במטרה להתאמן במשותף עם ה-SIG, אלא שהמפקדה הבריטית התנגדה לשיתוף פעולה זה והשלושה חזרו כלעומת שבאו.
הקמת היחידה > רשימה חלקית של הלוחמים ביחידה

קפטן הרברט ססיל באק (Herbert Cecil A. Buck) - מפקד היחידה
סגן הרברט דולמונט נייטו הולנדר
צרלי "צנקי" הילמן
פטר הס
פטר (אליהו) גוטליב
ישראל כרמי - בוגר הבאפס
אריה שייניק שי - בוגר קומנדו 51
קרל כהנא - בוגר קומנדו 51
דב כהן - בוגר קומנדו 51
דולף צנטנר - בוגר קומנדו 51
מוריס "טיפן" (מוניו) טיפנברונר - בוגר קומנדו 51
פיליפ [שרגא איסר] קוגל - בוגר קומנדו 51
ולטר אסנר - שבוי גרמני
הרברט ברוקנר - שבוי גרמני
אימונים

מחנה האימונים של היחידה הוקם בקצה המרוחק של קבוצת מחנות מבודדים מערבית למרסא מטרוח. בנוסף לאימונים צבאיים מקובלים בניווט ובקרב פנים אל פנים למדו חברי היחידה טיפול בכלי נשק ובחומרי נפץ גרמניים, ונהיגה ותחזוקה של כלי רכב גרמניים. כל אחד מחברי הקבוצה קיבל זהות בריטית למקרה של נפילה בשבי ויוכר כחייל אנגלי ולא יהודי, וזהות גרמנית למטרות מבצעיות. כל הפעילות במחנה נוהלה בגרמנית. פקודות היום פורסמו בשפה זו ולעיתים היו מעירים אדם באמצע הלילה על מנת שידבר גרמנית. מטעמי סודיות נאסר על חברי היחידה ליצור קשר עם חיילים בריטים במחנות הסמוכים. שני שבויי המלחמה הגרמנים שהצטרפו ליחידה, אסנר וברוקנר, לימדו את חבריה את העגה הנהוגה בקורפוס אפריקה ואת שירי הלכת הגרמניים. לקראת ביצוע משימות קיבל כל משתתף פנקס משכורת גרמני, סיגריות ושוקולדים מתוצרת גרמניה, ואפילו מכתבי אהבה מזויפים לאהובה בגרמניה.
כחלק מהאימונים הם השתמשו בכלי רכב שלל גרמניים, עברו מאחורי קווי הגרמנים בסמוך לברדיה והקימו מחסומי דרכים. כשהם לבושים כשוטרים צבאיים גרמנים הם עצרו וחקרו נהגים גרמנים ואספו מודיעין תוך כדי כך. לעיתים נכנסו למחנות גרמניים ושוחחו עם חיילים.
פעולות

קיום היחידה נשמר בסוד בצבא הבריטי, ומתי המעט שידעו עליה קראו לה חוליית המתאבדים של ברטי. השמועות על יכולותיה הגיעו לדייוויד סטירלינג, מקים ומפקד ה-SAS. שחיפש דרך יצירתית להחדיר את הלוחמים שלו לשדה התעופה של דרנה שבלוב, ולהשמיד את מטוסי הגרמנים. סטירלינג החל לחקור על היחידה והתאהב ברעיון. הוא ביקש מקפטן באק להגיע לקהיר כדי לדון איתו על שיתוף פעולה אפשרי במבצע שהוא רוצה להוציא בדרנה. באק שמח להשתתף בפעולה וציין כי זו פעולה קלה לביצוע. תפקידה של הקבוצה יהיה להחדיר את לוחמי ה-SAS מעבר לקווים הגרמניים ולהביא אותם לנקודת זינוק ממנה יפשטו על שדה התעופה של הגרמנים. לאחר פיצוץ המטוסים, ה-SIG תחזיר את הכוח לצד הבריטי, תפקיד זה התאים ליכולותיה של היחידה. סטירלינג החליט לצרף את הקבוצה ליחידה שלו, והיא הפכה למחלקה בפלגה D של ה-SAS.
פעולות > הפעולה בדרנה

ב-3 ביוני 1942 קיבלה SIG את המשימה המבצעית הראשונה שלה: לפעול עם כוח של ה-SAS בפיקודו של לויטנט קולונל דייוויד סטירלינג לפוצץ מטוסים בשדות התעופה של דרנה ומרטובה, כ-150 קילומטרים מערבית לטוברוק. לשדות תעופה אלו הייתה חשיבות מיוחדת משום שמהם יצאו המטוסים שתקפו את מלטה, אז בסיס ימי בריטי שממנו תקפו הבריטים את האוניות שהעבירו דלק ותחמושת מאיטליה לקורפוס אפריקה. שיירת הרכב של הכח כללה משאית גרמנית מעוטרת בסמלי "הקורפוס האפריקני" וחיל התובלה הגרמני, רכב "פולקסוואגן" צבאי, מכונית אופל ומשאית בריטית "שבויה", שבה הסתתרו החיילים הצרפתים וכן שני החיילים הגרמנים שהתלוו למשימה, כאשר הלוחמים מ-SIG, שמספרם במבצע זה נתון במחלוקת (בין 8 ל-12 איש), משמשים כ"שומרים" על "שבויי מלחמה צרפתיים" (אנשי ה-SAS). לאחר שהצליחו להערים על מחסומי הדרכים של הגרמנים, הגיעה הקבוצה ב-13 ביוני 1942 סמוך לדרנה והתכנון היה להתפצל לשתי קבוצות, כאשר נקבעה מראש נקודת מפגש לאחר ביצוע הפעולה. קבוצה אחת שכללה את קפטן באק, אסנר, שלושה לוחמים מ-SIG וחמישה צרפתים יצאה לפוצץ מטוסים בשדה התעופה של מרטובה. משימה זו הסתיימה בהצלחה והקבוצה הצליחה להשמיד 20 מטוסים. הקבוצה השנייה, בראשות לויטנט ז'ורדן הצרפתי, שכללה את ברוקנר (השבוי הגרמני שגויס ליחידה), תשעה אנשי SAS ושלושה אנשי SIG יצאה במשאית לתקוף את שדות התעופה של דרנה.
השיירה עזבה את האזור שבשליטת הבריטים והמשיכה את דרכה עד למחסום של הצבא האיטלקי. השומר במחסום ביקש את הסיסמה — שהוחלפה מדי חודש — המודיעין הבריטי לא סיפק להם את הסיסמה המעודכנת. אולם ברוקנר הגרמני התעשת במהירות, וגער בשומר בצעקות על שהוא מעכב את השיירה ששבה מדרך ארוכה. החייל האיטלקי המפוחד אִפשר לשיירה להמשיך. במחנה המעבר הגרמני קיבלו החיילים תדריך מחייל גרמני, שהזהיר אותם מפני הפצצות הצבא הבריטי וחמור לא פחות: הסתננות מפגעים מן האויב. החיילים ירדו מרכביהם וסעדו בחברת החיילים הגרמנים, ואילו הצנחנים הצרפתים נותרו במחבואם במשאית. לאחר ארוחת הערב התפצלה השיירה לשניים: קבוצת חיילים אחת נסעה לשדה התעופה בדרנה, והקבוצה האחרת נסעה לשדה התעופה במרטובה.
פעולות > הפעולה בדרנה > התקיפה במרטובה

אריה שי, שנהג במשאית הגרמנית, הוביל את קבוצתו למרטובה, שם הטמינו החיילים הצרפתים פצצות כמתוכנן. אולם בטרם סיימו את מלאכתם, נשמע לפתע פיצוץ אדיר מכיווּן דרנה. האופק הואר ועשן סמיך היתמר בשמי המדבר. החיילים הבינו שאירעה תקלה, שכן המטענים היו עם מנגנוני השהיה, ונועדו להתפוצץ רק לאחר שהכוחות התוקפים ישלימו את משימתם ויתרחקו משדות התעופה, והחלו לנוע במהירות לעבר מקום המפגש המיועד עם הקבוצה השנייה. בהמתנה במקום האיסוף, הגיח לעברם לוטננט ז'ורדן פצוע ומדיו מוכתמים בדם. הוא הספיק ללחוש "ברחו מהר", והתעלף. החיילים המחופשים פשטו בחפזה את מדי הצבא הגרמני ונסוגו אל המדבר. על אף המצוד הגרמני שנערך עליהם, הם הצליחו לחבור לאחר כשבוע לפטרול הסיור האוסטרלי שהמתין להם.
פעולות > הפעולה בדרנה > התקיפה בדרנה

ברוקנר גרם לעצירת המשאית, שהובילה את כוח התקיפה לשדה התעופה בדרנה, תוך כדי המעבר בעיירה, בתואנה שהמנוע שלה מתחמם. הוא ירד מהמשאית, ובעוד שאר הכוח מחכה לשובו, ניגש לנקודת המשמר הקרובה וסיפר למפקד הגרמני מי באמת נמצא במשאית. הגרמנים הקיפו את המשאית ודרשו מהיושבים בה להיכנע. החיילים שהיו במשאית ניסו להיחלץ מהמלכודת תוך כדי ירי ורובם נהרגו. רק המפקד הצרפתי, אוגוסטן ז'ורדן, הצליח לחזור ברגל לנקודת המפגש עם הקבוצה השנייה שתקפה את מרטובה, כשהוא פצוע. לפי עדותו, שני אנשי SIG, פטר הס מחיפה ופטר (אליהו) גוטליב מנהלל, התאבדו באמצעות פיצוץ רימונים בתוך המשאית כדי לא ליפול בשבי הגרמנים. ברוקנר הוטס כגיבור לגרמניה וזכה בעיטור Deutsche Kreuze מוזהב.
על פי עדותם של טיפנברונר ושל הרב הראשי של הארמייה השמינית, אייזק לוי (Isaac "Harry" Levy), הייתה התנגדות בקרב החיילים היהודים לשיתופם של חיילים גרמנים ביחידה ועוד יותר לשיתופם בפעולות ממש. אבל מפקד היחידה, קפטן באק, טען שהם עברו ביקורת מחמירה של חוקרי המודיעין, ולניסיונם כחיילים בצבא הגרמני יש ערך רב הן באימונים והן במבצעים. לאחר מעשה האשים בק, מפקד היחידה, את עצמו על האמון שנתן בשני החיילים הגרמנים, ההבגידה של ברוקנר החשידה את אסנר, החייל הגרמני השני, ואף על פי שפעל ללא דופי בפעולה עצמה, הוא נמסר לידי המשטרה הצבאית כשהקבוצה חזרה לבסיסה במצרים ונורה במהלך ניסיון בריחה.
הידיעה על כך שהבריטים עושים שימוש בחיילים המתחזים לגרמנים הגיעה להיטלר והוא הורה באמצעות שדר מוצפן (באמצעות האניגמה שהצופן שלה כבר נשבר על ידי הבריטים) מ-13 ביוני 1942 להוציא להורג מיד כל חייל כזה שייתפס.
פעולות > הפעולה בדרנה > מבצע הסכמה

בלילה שבין 13 ל-14 בספטמבר 1942 נערך מבצע משולב גדול לתקיפת הנמל ומחסני הדלק הגרמנים והאיטלקים בטוברוק. מבצע הסכמה (Operation Agreement) כלל כוחות יבשתיים שהגיעו מנאת המדבר אל-כופרה במסע ארוך של כ-2700 ק"מ שעקף את קווי הגרמנים מדרום, וניסיון להנחית כוחות קומנדו מהים. כמו במבצע הקודם הוסע עיקר הכוח היבשתי הבריטי כ"שבויי מלחמה" שעליהם "שמרו" חיילים מיחידת SIG לבושים כחיילים גרמנים. הנחיתה מהים נכשלה, והכוח היבשתי נאלץ להילחם מול כוחות איטלקים וגרמנים עדיפים. רוב הכוח הבריטי נהרג או נשבה ורק מעטים (ובהם קפטן באק וחלק מאנשי יחידת SIG) הצליחו לחזור לקווי הבריטים.
פירוק

עם כישלון הפשיטה על טוברוק הוחלט לפרק את היחידה. חבריה שנותרו בחיים הועברו לבריגדה ולחיל החפרים (Auxiliary Military Pioneer Corps). חלק עברו ליחידת הקומנדו מספר 2 ולחמו בה עד סוף המלחמה בבלקנים ובאיטליה. אחרים ובהם קרל כהנא ומוריס טיפן (מוניו) טיפנברונר המשיכו ב-SAS. קפטן באק הצטרף ל-SAS ונהרג בשורותיו בתאונת מטוס במזרח הרחוק ב-1945.
אזכורים בתרבות

טוברוק הוא סרט מלחמה אמריקאי משנת 1967, בבימויו של ארתור הילר ובכיכובם של רוק הדסון וג'ורג' פפארד. הסרט נכתב על ידי ליאו גורדון (ששיחק בסרט) והופק באולפני יוניברסל. עלילת הסרט היא בדיונית, אבל היא מתבססת בצורה רופפת הן על "מבצע הסכמה", והן על אירוע של הבגידה של ברוקנר בהתקפה בדרנה. זהו סיפור על כוח של חברי קבוצת המדבר ארוכת הטווח וקבוצת החקירה המיוחדת העורך מבצע בעיר טוברוק בלוב במטרה להשמיד את מצבורי הדלק של קורפוס אפריקה הגרמני.
ראו גם

נערי ריצ'י
X Troop
המחלקה הגרמנית
לקריאה נוספת

וירג'יניה קואלס, מפקד הרפאים, הוצאת מערכות, 1958.
Martin Gilbert, The Jews in the Twentieth Century. An Illustrated History (Schocken Books, 2001) ISBN 0-8052-4190-6p. 218-220
Damien Lewis, "SAS Ghost Patrol: The Ultra-Secret Unit That Posed As Nazi Stormtroopers," Hachette UK, 2017, ISBN 1786483130, 9781786483133.
James Owen, Commando (Little, Brown, 2012) ISBN 9780748123513
John Sadler, Operation Agreement: Jewish Commandos and the Raid on Tobruk (Bloomsbury Publishing, 2016) ISBN 9781472814906
הערות שוליים

↑  יש המפרשים ראשי תיבות אלו כ-Special Identification Group (קבוצת זיהוי מיוחדת) או גם Special Intelligence Group (קבוצת מודיעין מיוחדת)
↑  לבאק היה קשר קודם עם יהודי ארץ ישראל. על פי האוטוביוגרפיה של לאה רבין, "הולכת בדרכו" עמ' 64–65, היא פגשה בו בקיץ 1941 והוריה ארחו אותו. הוא אף ניסה לחזר אחר אחותה, אביבה. הקשרים נמשכו אחר כך כשבאק נפל בשבי והוא כתב לה מכתבים. אחר כך שמעה על תקופת שביו מיצחק בן-אהרן שהיה באותו מחנה שבויים.
↑  Ben Macintyre, SAS rogue heroes, 2016, עמ' 117
↑  על פי עדותו של אריה שי, חבר SIG מקיבוץ גניגר
↑  על פי עדותו של מוריס טיפנברונר (Maurice "Monju" Tiefenbrunner aka Tiffen), חבר SIG שהתגורר בירושלים.
↑  המחלקה הגרמנית מרכז מידע פלמ"ח
↑  שי לוי, ‏כך פעל הקומנדו היהודי במלחמת העולם השניה, באתר ‏מאקו‏, 28 באפריל 2014
↑  לסיפור יש מספר גרסאות. לפי גרסה אחת ברוקנר צעק שמשהו נפל מהמשאית והוא חוזר להביאו, ולפי גרסה אחרת המשאית נעצרה במרחק כ-200 מטרים משדה תעופה ולא בדרנה עצמה. לגבי המשך האירוע אין חילוקי דעות.
↑  קיימת גם טענה שנהרג בקרב סביב המשאית.
↑  גם כאן יש דיווחים סותרים. יש טענה כאילו אסנר נתפס כשהוא מעביר מידע למרגלים גרמנים בקהיר, ואנשי SIG ירו בו. בראיון שנערך ב-1999 הודה ישראל כרמי כי קיבל הוראה מבאק להחזיר את אסנר למחנה השבויים, אבל להיפטר ממנו בדרך. הם עצרו בצד הדרך ואריה שי ירה באסנר.
↑  Operation Agreement: Jewish Commandos and the Raid on Tobruk (General Military), www.amazon.com
↑  Operation Agreement - YouTube, www.youtube.com
↑  מוריס נפל בשבי בדצמבר 1943 והשתחרר בסוף המלחמה
↑  כך, על פי דבריו של מוריס טיפנברונר שפגש אותו בלונדון בסוף המלחמה. מחקר שערך ג'ון בירמן (John Bierman) טוען כי קפטן באק נשבה בפשיטה על טוברוק ושהה במחנה שבויים יחד עם יצחק בן-אהרן עד סוף המלחמה, ומוצא לכך חיזוק בזיכרונותיה של לאה רבין. גם לגבי סופו יש סתירות בעוד שטיפנברונר טוען כי נהרג במזרח הרחוק, טוען בירמן כי נהרג ב-22 בנובמבר 1945 כאשר היה בדרכו לתפקיד בכוחות הכיבוש באירופה ומטוסו התרסק ליד צ'ארד (Chard) שבאנגליה.
| התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| כללי | התנדבות היישוב לצבא הבריטי • היישוב במלחמת העולם השנייה • הבריגדה היהודית • לוי בנימין - מפקד הבריגדה • הפלמ"ח • צנחני היישוב • מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי • שבויי היישוב במלחמת העולם השנייה • הרבנים הצבאיים • אות ההתנדבות |  |
| היחידות | פלוגת ההובלה 462 • פלוגת הנדסה 745 ("סולל בונה") • מתנדבי היישוב בחיל החפרים  •  מתנדבי היישוב בבאפס • הרגימנט הארץ-ישראלי • חיל העזר לנשים • פלוגת מובילי המים 148 • יחידת הקומנדו 51 • קבוצת החקירה המיוחדת |  |
| אתרים | פיוג'י • טרוויזיו • בריזיגלה • המערכה על נהר סניו • בית הקברות הצבאי ברוונה |  |
| אישים | משה שרת • יוסף אלמוגי • יצחק בן-אהרן • מרדכי מקלף • עזר ויצמן • חיים הרצוג • אהרן רמז • חיים לסקוב • מאיר זורע • שלמה שמיר |  |
ראו גם פורטל היישוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012473070205171
סלסטין אנרי

| --- | --- |

סלסטין אנרי מלווה את גרנרן, 1798
 לידה:  המאה ה-18
 פטירה:  המאה ה-19
 מדינה:  צרפת 
 
סלסטין "סיטואיין" אנרי (בצרפתית: Citoyenne Henri, תרגום: האזרחית אנרי, נולדה ב-1777) הייתה צרפתייה בת המאה ה-18. ידועה כמי שליוותה את אנדרה-ז'אק גרנרן בטיול בכדור פורח ב-8 ביולי 1798 שהמריא מפארק מונסו שבפריז, צרפת.
היא זכתה להיחשב כאישה הראשונה שהמריאה לאוויר אי פעם, למרות שכמה נשים כבר עלו בכדור פורח לפניה: ב-20 במאי 1784, המרקיזה והרוזנת ממונטלמבר, הרוזנת מפודנס, ומיס דה לגארד יצאו לטיול עם כדור פורח קשור בפריז, ואליזבת טיבל  המריאה בכדור פורח לא קשור כבר ב-4 ביוני 1784.
המסע בכדור פורח > ההודעה והאתגר המשפטי

הבלונאי וחלוץ הצניחה אנדרה-ז'אק גרנרן הודיע ב-1798 כי בעלייתו הבאה תלווה אותו אישה צעירה. למרות שהציבור והעיתונות היו בעד הרעיון של גרנרן, הוא נאלץ להופיע מול פקידי הלשכה המרכזית של המשטרה כדי לנסות להצדיק את הפרויקט שלו. הדאגה העיקרית שלהם הייתה ההשפעה שעלולה להיות ללחץ האטמוספירי על איברי הגוף הנשי העדין, אם כי נראה שהם היו מודאגים גם מההשלכות המוסריות של גבר ואישה כשהם לבד בכדור ביחד. כשנשאל לגבי התוצאות הצפויות של הלחץ האטמוספירי ומה יקרה אם האישה תאבד את ההכרה, גרנרן השיב שהוא לא מצפה שמשהו לא נעים יקרה ושהוא יהיה אחראי באופן אישי להתמודדות עם כל תקלה. המשטרה, שלא הייתה מרוצה מתשובותיו של גרנרן, הוציאה נגדו צו מניעה שאוסר את העלייה בטענה שהצעירה מתחייבת למיזם ללא מושג לגבי התוצאה האפשרית.
גרנרן סירב לקבל את ההחלטה שקיבלה הלשכה המרכזית ופנה להנהלת המחלקה. לאחר התייעצות עם שר הפנים ושר המשטרה הצו בוטל בסופו של דבר בטענה ש"אין יותר שערורייה בלראות שני אנשים ממינים שונים עולים בכדור פורח, מאשר בלראות אותם קופצים לכרכרה." הם גם הגיעו למסקנה שההחלטה של האישה לצאת לטיול הכדור פורח הוכיחה את ביטחונה בניסוי ומידה של חוסר פחד אישי.
סלסטין אנרי כבר נבחרה על ידי גרנרן להתלוות אליו, ובעקבות הסרת האיסור הוא היה מוכן מיד להמשיך בתוכניתו.
הוא פרסם את דבר ההמראה העתידית בעיתון הפריזאי "L’Ami des Lois".
“סיטואיין הצעירה שתתלווה אלי רוצה כבר להגיע ליום המסע. אני אעלה איתה מפארק מונסו, בזמן כלשהו בעשרת הימים הקרובים".
המסע בכדור פורח > הטיסה בכדור פורח

ב-8 ביולי 1798 התאספו צופים רבים בפארק מונסו בפריז על מנת לחזות בהמראה. לכל הדעות אנרי בת ה-21 הייתה צעירה ויפה, והיא וגרנרן הסתובבו בפארק מספר סיבובים לקול תשואות הקהל לפני שנכנסה לסל הכדור בעזרת האסטרונום ז'רום לאלנד. הטיול בכדור הפורח עבר ללא תקלות, הוא התרומם לגובה 3,000 מטר והמסע הסתיים בגוסנוויל כ-30 קילומטרים מצפון לפריז.
לא קיים תיעוד של מערכת היחסים בין גרנרן לסלסטין אנרי, היכן הוא גייס אותה לטיול או מה היו המניעים שלה לקבל את ההצעה. ידוע כי גרנרן נתן לה מתנה לאחר הטיול.
המסע בכדור פורח > לאחר ההמראה

בעיתונות הייתה התעניינות נלהבת בנערה הצעירה והיפה במשך כמה ימים, אך תהילתה לא נמשכה זמן רב. זמן קצר לאחר מכן, ב-10 בנובמבר 1798, אשתו לעתיד של גרנרן, ז'אן ז'נבייב גרנרן החליפה אותה בהמראות בכדור שלו. לאחר מכן, הן אשתו והן אחייניתו אליסה גרנרן נודעו בהישגי הצניחה שלהן, וסופי בלנשאר זכתה להתפרסם במעללי הכדור הפורח שלה לבדה, מה שהדיח את תהילתה של אנרי לכדי הערת שוליים בהיסטוריה.
ביבליוגרפיה

Walsh, William Shepard (1913). A Handy Book of Curious Information. J.B. Lippincott Company. נבדק ב-25 ביולי 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
ראו גם

ז'אן ז'נבייב גרנרן
סופי בלנשאר
אליזבת טיבל
אליסה גרנרן
הערות שוליים

1 2  Walsh 1913
1 2  אבי בליזובסקי, הצנחן הראשון - אנדריי ז'אק גרנרין צנח מגובה של כמעט קילומטר במצנח שבנה בעצמו - 22 באוקטובר 1797, באתר הידען - Hayadan, ‏2013-10-21
פרנסס פרקינס

פרנסס קוראלי פרקינס (באנגלית: Frances Coralie Perkins; ‏10 באפריל 1882 – 14 במאי 1965) הייתה מזכירת העבודה של ארצות הברית בין השנים 1933–1945, האישה הראשונה בתולדות ארצות הברית שהייתה חברה בקבינט האמריקאי. היא נודעה כתומכת נאמנה של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, וסייעה לו רבות בקבלת תמיכתם של ארגוני העובדים בתוכנית הניו דיל שהוא ביקש להעביר. פרקינס, וכמוה גם מזכיר הפנים הרולד איקס, היו שני האנשים היחידים שהמשיכו להיות חברי קבינט לכל אורך תקופת כהונתו הארוכה של רוזוולט.