היסטוריה של רמת גן
רמת גן עד קום המדינה

בתקנון "עיר גנים" נקבע היישוב כישוב חקלאי שיתופי, אך במשך בוטל התקנות וישוב הוכרז כמושב בעל בעלות פרטית על הקרקע. בשבט תרפ"ג, (2 באפריל 1923), שינתה האספה שהתכנסה באולם שולמית בראשות א. אוסטר את שם המושב לרמת גן על שם הגנים שבראש הגבעות.
באביב תרפ"ג נערכה האספה הראשונה בתוך רמת גן בראשות דב קפלן, ודווח בה כי הותקן ברז ראשון ביישוב. באותה שנה עסק כבר הוועד בגיוס כספים לסלילת הכביש לשרונה, בהקצאה לנטיעת גן ציבורי 'במורד ההר', ובהקצאת מגרש לבית הספר. הוגשו בקשות לפתיחת קולנוע ולנטיעת הפרדסים הזעירים שאפיינו את רמת גן עוד שנים ארוכות לאחר מכן. אחרון הפרדסים הזעירים שכן ברחוב הגלגל של היום, אל מול תחנת מגן דוד אדום עד לשנות השבעים. כמו כן הוקצה באותה אספה סכום לקניית חצוצרות לשומרים.
ב-1923 נפתח גן הילדים הראשון. בניין הקבע התחיל להיבנות לאחר שגג המבנה הארעי עף ברוחות חורף 1924.
עם השנים החל היישוב לעבור תהליך שינוי ממושב שיתופי חקלאי ליישוב עירוני ככל שגדלה אוכלוסייתו. בשנת 1925 הוחלף הוועד המקומי במועצה שבראשה עמד ישראל מלך שמרלינג.
ב-26 במרץ 1926 הוגדרה רמת גן כמועצה מקומית בצו ממשלת המנדט הבריטית בארץ ישראל. נבחרו מועצה וועד פועל שלראשם נבחר אברהם קריניצי, איש מעשה וביטחון רב פעלים עוד זמן רב בטרם הגיעו לרמת גן. מאותו זמן ובכל שלבי התפתחותה הייתה רמת גן מזוהה עם דמותו של קריניצי אשר טביעות אצבעותיו העמלות בולטות בעיר על אף שחלפו שנים ממותו. בעת ההכרזה כמועצה מקומית התגוררו במקום כ-450 תושבים שגרו ב-72 בתים ו-63 צריפים.
תחת הנהגת קריניצי לבשה רמת גן סממנים עירוניים ובשנת 1927 התארגנה חברת תחבורה בין עירונית, נפתחה סוכנות דואר ביישוב, נחתם חוזה לאספקת חשמל עם חברת החשמל והוחלט על הצמדת בית כיסא סניטרי לכל בית וצריף. באותה שנה הונחו אבני הפינה לבית ההבראה "החלמה" שבמרומי ההר ולבית החרושת הראשון 'הסורג'. כמו כן החלו סלילת כבישי היישוב ומתיחה מסודרת של צנרת מים.
ב-1933 הושלם הגן הציבורי ע"ש המלך ג'ורג' (המכונה היום גן המלך דוד), ניטעו חורשות אורנים על הגבעות החשופות כהכנה לגנים הציבוריים הבאים בתור, בית הספר עבר למבנה הקבע [ששכן על מגרש החניה שליד בית האזרח של היום] ונבנתה המרפאה הציבורית. בהיבט החקלאי היו נטועים כבר 500 דונם של פרדסים ו-150 דונם של גני ירק ביישוב.
העלייה החמישית שהחלה ב-1933 נתנה תנופה משמעותית להתפתחות העיר, ואוכלוסייתה גדלה מ-1,300 תושבים ב-1933 ל-5,000 ב-1937. בשנת 1934 הוקם מפעל השוקולד והממתקים "עלית", בשנת 1935 הוקם מפעל הסיגריות "דובק".
עד 1937 הושלמה בניית בתי החרושת ארגמן, פלאלום (לייצור סירים) ומשי-זקס (לייצור אריגים), וכן נבנה בית הקולנוע הראשון. בשנות ה-30 הוקמו גם מפעל התרופות "צורי" ומפעל "עסיס", שייצר ריבות, מיצים, שימורי פירות וירקות, כהל וחומץ. בשנת 1937 אליעזר דבורקין שהיה בין מייסדי היישוב תרם את המגרש שהיה ברשותו להקמת בניין בית היתומים של דבורקין.
בתקופת המיתון שבין מאורעות תרצ"ו למלחמת העולם השנייה עמלו פרנסי רמת גן על שימור הקיים ואף הצליחו להרחיב את יישובם. ניטעו גן הנשיאים (כיום גן שאול) וגן הכנסת.
בשנות מלחמת העולם השנייה חזרה רמת גן לשורשיה החקלאיים; בצל החשש ממחסור עודדה המועצה זריעת ירקות בכלל המגרשים הריקים בעיר וגידול עיזים. בתקופה זו ניטעה גם גינת יהודה ע"ש איש החינוך יהודה לייב מטמון על כיפתו הנמוכה של הר שאול והוחל בהכשרת גן הניצחון (שהפך בהמשך לגן אברהם).
בשנתה העשרים וחמש היו כבר ברמת גן 60 מפעלים, 600 עסקי מסחר ומלאכה ו-13,000 נפשות. ב-1941 עד 1942, נבנה בית עיריית רמת גן שהפך למשכן הקבע לעירייה לפי תוכניתו של מהנדס העיר רפאל מגידו.
בשל עמדתו הניצית של קריניצי (שלא היה חלק מן המחנה הציוני-סוציאליסטי ששלט ביישוב היהודי), שאף שהיה מעמודי התווך של ההגנה בעת הקמתה, הייתה רמת גן סובלנית לחברי המחתרות הפורשים ולכן כינו אותה הבריטים "האינקובטור של הטרור" וערכו בה חיפושים יסודיים. בתחום רמת גן היה מרכז אימון ראשי של האצ"ל בשנות הארגון הראשונות, אך פעולות מעטות בוצעו בתחום העיר עצמה:
ההתקפה על משטרת רמת גן: ב-23 באפריל 1946 חדרו אנשי האצ"ל לחצר משטרת רמת גן בפיקודו של דב רוזן כשהם מחופשים לאנגלים המובילים עצירים ערבים. הכוח פרץ תחת אש לבניין המשטרה במטרה לאסוף נשק. שני לוחמים נפלו בפעולה ומפקד חוליית הסבלים, דב גרונר, נפצע ונפל בשבי.
פעולה נוספת בשטח רמת גן נעשתה בבריכת גלי גיל ב-9 ביוני 1947, ובה נחטפו שני שוטרים בריטים במטרה כי ישמשו קלפי מיקוח בניסיון למנוע את תליית אבשלום חביב. השוטרים שוחררו למחרת על ידי הבריטים.
לפעולות אלו יש להוסיף את המתקפות על מחנה תל ליטווינסקי (כיום תל השומר), השייך גם הוא לרמת גן.
לאחר כיבוש פרדס המנזר הגרמני בגבול רמת גן-גבעתיים, שכן בו מחנה של האצ"ל. סליק "ההגנה" המרכזי של רמת גן שכן במרתף בית החרושת לשוקולד צ.ד, אשר שכן בצומת הרחובות ז'בוטינקי ומודיעין (היום, בן-גוריון), במקום בו ניצב 'בית נח' כיום.
במאמץ להקנות את מורשת המחתרות אצ"ל, לח"י וההגנה, הוקמה בשנת 2006 אנדרטה משותפת לשלוש המחתרות מעשה ידיו של מנשה קדישמן ליד אצטדיון רמת גן.