stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנואל אסאניה
ביוגרפיה > שנים מאוחרות

לאחר ניצחון הימין בבחירות ב-19 בנובמבר 1933, הוא פרש זמנית מהפוליטיקה ועסק בכתיבה. בשנת 1934 הוא חזר לפוליטיקה ויסד את מפלגת השמאל הרפובליקנית שאחדה את מפלגת הפעולה הרפובליקנית עם המפלגה הרדיקלית סוציאליסטית רפובליקנית של מרסל דומינגו והארגון הרפובליקני גלגה אוטונומה (ORGA). לאחר המרד באסטוריאס הוא נעצר כחשוד בעמידה מאחורי המרד, הועמד לדין, זוכה ושוחרר בינואר 1935. לאחר שחרורו פעל להקמת החזית העממית של השמאל לקראת הבחירות הבאות, שהתקיימו בפברואר 1936, בהן זכתה החזית העממית לניצחון. מיד לאחר הניצחון, עד בטרם כינוס הפרלמנט החדש, התפטר ראש הממשלה מנואל פורטלה ולדרס ואסאניה מונה לתפקיד על ידי הנשיא. כצעד ראשון הוא הורה על שחרור כל האסירים מהמרד באסטוריאס. לאחר הבחירות הודח אלקלה סאמורה מכיסא הנשיאות על ידי הפרלמנט ואסאניה נבחר להחליף אותו. מכיוון שהדחת סאמורה נעשה על ידי השמאל בצעד פוליטי קטנוני, ישנם שטענו שההדחה נעשתה מלכתחילה כדי לבעוט כלפי מעלה את אסאניה ובכך לפנות את ראשות הממשלה לסנטיאגו קאזארס קוירוגה, דמות חלשה יותר שתפריע פחות למהפכנים להביא את המהפכה הסוציאליסטית. ההערכה היא שאסאניה הסכים למינוי ברצונו למנוע מהסוציאליסטים להקים ממשלה לבדם וכצעד מאזן שנועד להפיג במידת מה את חששות הימין לאור תוצאות הבחירות. טענה נוספת שעלתה הייתה שאסאניה היה פשוט עייף מהפוליטיקה וביקש את התפקיד הפחות לוחץ של נשיא. הוא נבחר לתפקיד הנשיא ב-10 במאי 1936, ברוב מוחלט של השמאל ואי השתתפות של הימין אשר סימנו בכך כי הם אינם מכירים ברפובליקה. בימים שלפני מלחמת האזרחים הוזהר אסאניה שמתארגנת הפיכה צבאית כנגד השלטון, אך הוא לא שעה לאזהרות ולא נקט בצעדים כדי לנסות למנוע את ההפיכה.
במאי 1937, לאחר התפטרות פרנסיסקו לרגו קבלרו מראשות הממשלה, העדיף אסאניה למנות את חואן נגרין על פני אינדאלסיו פרייטו, כיוון שהיה בעל אופי יותר רגוע ובזכות קשריו הטובים עם הקומוניסטים, בהם הרפובליקה הייתה תלויה כיוון שברית המועצות הייתה ספק הנשק העיקרי של הרפובליקה במלחמה. אולם בהמשך, לאחר שהקומוניסטים השתלטו על המשטרה ועל עמדות מרכזיות בצבא ובמוסדות שלטון אחרים התנגד אסאניה להידוק הקשרים של הממשלה עם הקומוניסטים וברית המועצות, אך מצא את עצמו חסר יכולת השפעה ממשית. באוגוסט 1938, בעת משבר ממשלתי לאחר התפטרות השרים שייצגו את קטלוניה וארץ הבסקים, הוא נתבקש על ידי ראש הממשלה חואן נגרין לאשר מינוי שני שרים, מבלי שהתייעץ בו באופן ממשי. על מנת למנוע אפשרות שאסאניה יבקש לפטר את נגרין, תוך ניצול המשבר הממשלתי, נגרין והקומוניסטים הפעילו את הצבא באופן מאיים
. ב-7 בפברואר 1939, עם נפילת ברצלונה לידי צבאו של פרנסיסקו פרנקו אסאניה ברח לצרפת והתמקם בשגרירות ספרד בפריז. ב־27 בפברואר 1939, לאחר שבריטניה הכירה בשלטונו של פרנקו, התפטר אסאניה מנשיאות הרפובליקה בטענה שהמלחמה אבודה ואין טעם לשפוך עוד דם. לאחר ניצחון הלאומנים במלחמת האזרחים, נפתח נגד אסאניה ב-26 באוגוסט 1939 חקירה בספרד בהתאם לחוק להענשת תומכי הרפובליקה והמסייעים לה, אולם החקירה לא הגיעה לסיומה לפני מותו. אסאניה עצמו התמקם בעיירה בדרום צרפת, בה נפטר בתחילת נובמבר 1940. למרות בקשות תומכיו, ממשלת וישי סירבה לאפשר את כיסוי ארונו בדגל הלאומי של ספרד.
אסאניה ניהל יומנים שכללו פרוט על ההבדלים בין השקפותיו לבין השקפות עמיתיו. במהלך מלחמת האזרחים אסאניה גם כתב מחזה בשהותו בברצלונה במאי 1937.
הערות שוליים

↑  George Richard Esenwein, The Spanish Civil War: A Modern Tragedy, Routledge, 2005, page 13
↑  Nigel Townson, The Crisis of Democracy in Spain: Centrist Politics Under the Second Republic 1931-1936, Sussex Academic Press, 2000, pages 152-157
↑  Nigel Townson, The Crisis of Democracy in Spain: Centrist Politics Under the Second Republic 1931-1936, Sussex Academic Press, 2000, pages 177-179
↑  Stanley G. Payne, The Collapse of the Spanish Republic, 1933-1936: Origins of the Civil War, Yale University Press, 2006, page 242
↑  The Spanish Labyrinth: An Account of the Social and Political Background of the Spanish Civil War, Gerald Brenan, עמוד 301-302
↑  The Spanish Civil War: A Modern Tragedy By George Richard Esenwein, עמוד 22
↑  The Spanish Civil War: A Modern Tragedy By George Richard Esenwein, עמוד 247
↑  Burnett Bolloten, The Spanish Civil War: Revolution and Counterrevolution, UNC Press, 1991, pages 617-618
↑  חואן נגרין, אתר ספרטקוס
↑  Spain in an International Context, 1936-1959 By Christian Leitz, David Joseph Dunthorn, עמוד 108
↑  Juan Negrin, אתר ספרטקוס
↑  Julius Ruiz, Franco's Justice: Repression in Madrid After the Spanish Civil War, Oxford University Press, 2005, page 149 and 153
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258057605171  PLWABN: 9810596477405606  BIBSYS: 90150034  BNC: 000036015  BNE: XX823666  BnF: cb12029685w (data)  CANTIC: a10884117  CiNii: DA06249781  GND: 118505319  ICCU: MILV045997  ISNI: 0000 0001 0855 8146  LCCN: n79093003  NDL: 001333153  NKC: jn20000600538  NLA: 36058445  NLG: 152203  NTA: 071156178  RERO: 02-A002955080  SNAC: w6bk4dns  SUDOC: 028466535  Trove: 1203950  VIAF: 22156967   WorldCat (עם VIAF): 22156967
תסמונת לופגרן

תסמונת לופגרן (Löfgren syndrome) הוא סוג של סרקואידוזיס המאופיין בשלושת התסמינים: הגדלת בלוטות הלימפה בשערי הריאה (ממצא רנטגני), erythema nodosum, וכאבי פרקים. הפרוגנוזה של Löfgren syndrome היא טובה.
מחלה עם אטיולוגיה לא ידועה המאופיינת בגרנולומות לא נמקיות באיבר הפגוע. המחלה יכולה לפגוע בכל גיל אך בדרך כלל היא פוגעת במבוגרים צעירים. למרות שהמחלה יכולה לפגוע בכל איבר בדרך כלל היא מערבת את רקמת הריאה ואת שלוש הפתולוגיות הבאות: הגדלה של בלוטות הלימפה בשערי הריאה, תפליט ריאתי ומעורבות של העיניים או/ו העור. מעורבות של המפרקים נמצאת אצל כרבע מהחולים.
קיימים מספר סוגים של סרקואידוזיס ו Löfgren syndrome הוא אחד הסוגים של המחלה. הטריאדה המאפיינת את Löfgren syndrome היא:
הגדלת הבלוטות בשער הריאה - אצל 90% מהחולים המעורבות של שערי הריאה חולפת מעצמה ורק אצל מיעוט יש החמרה של המחלה הריאתית.
כאבי פרקים - עשויה להימשך כשנתיים, כאשר לעיתים נדירות דלקת הפרקים חוזרת.
erytheman nodosum - דלקת של תאי שומן תת-עוריים, בדרך כלל בשוקיים הבאה לידי ביטוי בנודלים אדומים ורגישים. במקרה של Löfgren syndrome כמו במקרים אחרים הדלקת תחלוף מעצמה תוך מספר חודשים. האריתמה נצפית יותר אצל נשים.
ירחמיאל בויאר

הרב ירחמיאל בויאר (נולד ב-8 באוגוסט 1939) הוא רב ואיש ציבור חרדי, איש חינוך ומרצה תורני. ראש העירייה ה-9 של בני ברק, בין השנים ה'תשנ"א - ה'תשנ"ג (1991-1993). הוא שימש בתפקיד ראש העיר במשך פחות מקדנציה. בויאר היה יושב-ראש סיעת דגל התורה בבני ברק.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב למשפחה דתית המשתייכת לחסידות רוז'ין. אביו, אברהם בויאר, היה מראשי הציבור הדתי בתל אביב שכיהן כסגן ראש עיריית תל אביב.
בוגר ישיבת פוניבז'. בתחילת שנות ה-60 נשא את חמדה, בתו של רופא העיניים החרדי ד"ר יצחק דב ברנר מירושלים. במשך שנים עסק בתחום החינוכי. היה ממנהלי המוסד לבנות אור החיים בבני ברק. עומד בראשות כולל "יד אברהם" לבעלי תשובה.
הנחה את כנס היסוד של דגל התורה בה'תשמ"ט (1988). באותה שנה מונה על ידי הרב שך לעמוד בראש סיעת דגל התורה בבני ברק ובמחצית הקדנציה כיהן מטעמה כראש העיר.
הרב בויאר עוסק במסירת שיעורי תורה במגוון ערוצים בהם קול הלשון, "בינינו", "וורט - חכמה יהודית" ועוד.
בויאר שימש בעבר במספר תפקידים ציבוריים, בהם: מנהל סמינר "באר יעקב", יושב-ראש הנהלת "חברה קדישא" תל אביב כיושב-ראש דירקטוריון תאגיד המים "מי ברק" ויושב-ראש הנהלת קופת חולים מאוחדת.
אחיו הגדול, הרב יהודה בויאר, היה מתלמידי החזון איש. אחיו הצעיר הוא הרב נחום בויאר, ממקימי קהילת "אביר יעקב" בת"א.
בנו הוא הרב אריה בויאר, ראש ישיבת באר התלמוד באלעד. בן נוסף הוא הרב נחום בויאר, ראש ישיבת תורת יעקב בבני ברק.
שדרות משה דיין (ירושלים)

ערך זה עוסק ברחוב בירושלים. אם התכוונתם לרחובות אחרים על שם משה דיין, ראו .
|  מידע כללי |
| --- | --- |
 על שם:  משה דיין
 אורך:  5 ק"מ
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  ירושלים
 שכונה:  פסגת זאב
 
שדרות משה דיין היא שדרה בפסגת זאב שבירושלים, הקרויים על שם משה דיין, שר הביטחון במלחמת ששת הימים, כאשר נכבש האזור שבה היא נמצאת. השדרה היא אחת מהרחובות הארוכים בירושלים, באורך כ-5 קילומטר.
תיאור

הכביש מתחיל ככביש בשטח פתוח, ללא מבני מגורים, מזרחית למחלף שער מזרח בכביש 1, כשהוא מספק גישה מחנה פליטים שועפאט, הגובל בו ממזרח, כששני מעברים (מעבר שועפאט ומעבר ראס חמיס) בגדר ההפרדה נפתחים אליו, ולאזור תעשייה ענתות, הגובל בו ממערב, ועולה לפסגת זאב, עובר בין פסגת זאב מזרח לפסגת זאב מערב, חוצה אותו כביש 20 הירושלמי, כשקיימת תוכנית להקמת מחלף בצומת, והוא ממשיך עד לנווה יעקב שמצפון.
הרחוב ממוקם מעט מזרחית לקו פרשת המים, והוא חוצה בדרכו את תחילתם של ארבעה נחלים: נחל אוג, ואדי אל-חלף (זרוע דרומית של נחל זמרי), נחל זמרי וואדי אל-ח'פי (מתחבר בהמשכו לנחל פרת).
היסטוריה

הכביש נסלל ב-1982, ביחד עם הקמת פסגת זאב, כשהוא משמש הן ככביש פנימי בשכונה החדשה, והן ככביש גישה ישיר אליה, כתחליף לנסיעה דרך שועפאט. ב-1988 נסלל דרך האלוף עוזי נרקיס, שיתרה את השדרה ככביש גישה לפסגת זאב. בפסגת זאב עצמה השדרה משמשת כשדרת חנויות, לצד קניון לב הפסגה שבמרכזו.
הקו האדום של הרכבת הקלה עובר במרכז השדרה מאז פתיחת הקו ב-2011, ועבודות להרחבת הקו צפונה עד סוף השדרה ונווה יעקב מתבצעות מאז 2013. במהלך תוכניות ההקמה הרכבת יועדה לכסות את כל השדרה לצפונה, עד לנווה יעקב. בנובמבר 2002. זכתה קבוצת סיטיפס במכרז להקמת הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים, שעל פי התכנון הראשוני היה אמור להגיע עד לנווה יעקב, אך הסכם הזיכיון שנחתם עם סיטיפס כלל את הקמת הקו האדום רק עד לפסגת זאב מרכז, ולא לסוף השדרה. במאי 2003, ביקש שר התחבורה, אביגדור ליברמן, מהנהלת הפרויקט לקדם סטטוטורית את הקו אל שכונת נווה יעקב. במרץ 2009, אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה את התוכנית להארכת הקו האדום משדרות משה דיין בפסגת זאב עד לנווה יעקב. עבודות הכוללות: הארכת מסלול הקו ב-2.7 ק"מ והקמת ארבע תחנות חדשות. חברת התשתיות העירונית מוריה החלה בהכנת התוואי ב-2013, אבל המשך העבודות הוקפא עקב מחלוקת עם חברת סיטיפס, שגרם להוצאת המערכת למכרז נוסף, בו זכתה כפיר. באפריל 2021 כי החלו העבודות להנחת המסילות מצפון השדרה לנווה יעקב, כאשר הצפי לסיום הוא בדצמבר 2021.
מבנים בשדרה

הדפו של הרכבת הקלה בירושלים נמצא ממערב לתחילת השדרה, בינה לבין מחלף שער מזרח.
קניון הפסגה – קניון שהוקם ב-2004
מינהל קהילתי פסגת זאב
בית ספר ממלכתי ע"ש טדי קולק
לאורך השדרה נמצאות כיום שלוש תחנות של הרכבת הקלה: תחנת פסגת זאב מרכז, תחנת סיירת דוכיפת, ותחנת חיל האוויר. בנוסף, קיימות שתי תחנות בהקמה.
הערות שוליים

↑  הרכבת הקלה בירושלים לקראת אישור, באתר גלובס, 10 במרץ 1997
↑  גל ניסים, ‏הזוכה במכרז הרכבת הקלה בירושלים מתקשה להשיג המימון במט"ח לפרויקט, באתר גלובס, 11 ביוני 2003
↑  יצחק טישלר, ‏רכבת קלה בדרך קשה, באתר גלובס, 31 ביולי 2005
↑  גל ניסים, ‏הרכבת הקלה בירושלים: הקו יוארך עד לגבעה הצרפתית, באתר גלובס, 20 במאי 2003
↑  אבי בר-אלי, הממשלה ועיריית ירושלים ישקיעו 2.5 מיליארד שקל בהרחבת תוואי הרכבת הקלה, באתר TheMarker‏, 19 באוגוסט 2010
↑   אורן דורי, האוצר: זכיינית הרכבת הקלה בירושלים מנסה לסחוט את המדינה, באתר TheMarker‏, 2 במרץ 2017
↑  אחרי שנים של סחבת: העבודות להארכת קו הרכבת הקלה לנווה יעקב יחלו בימים הקרובים, באתר כל העיר, 27 באפריל 2021
אב אייוורקס

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1901 קנזס סיטי, מיזורי, ארצות הברית 
 פטירה:  7 ביולי 1971 (בגיל 70) ברבנק, קליפורניה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מקום לימודים:  תיכון נורת'איסט (1916) 
 תקופת הפעילות:  מ-1920 
 תחום יצירה:  סרט מונפש 
 יצירות ידועות:  מיקי מאוס, אוסוולד הארנב 
 פרסים והוקרה:  אגדות דיסני (1989)  Academy Award of Merit (1965)  היכל התהילה (2017)  פרס וינזור מקיי (1978)  פרס האוסקר להישג טכני (1960) 
 צאצאים:  דון אייוורקס, Dave Iwerks 
 חתימה:   
 
אַבּ אַיְוֵרְקְס (באנגלית: Ub Iwerks‏; 24 במרץ 1901 – 7 ביולי 1971) היה אנימטור אמריקאי, ויוצר הדמות של מיקי מאוס יחד עם וולט דיסני.
ביוגרפיה

אייוורקס נולד בשנת 1901 בעיירה קנזס סיטי. אביו היה מהגר מגרמניה. בשנת 1919 פגש בפעם הראשונה את וולט דיסני, ולאחר מספר חודשים הקים דיסני את האולפן הראשון שלו, ואייוורקס הצטרף אליו תוך זמן קצר. לדיסני היה המימון ולאייוורקס היו הכישורים האמנותיים, אבל דרכיהם נפרדו בשנת 1930 בעקבות חילוקי דעות ביניהם. בשנה זו הוא פתח את הסטודיו הראשון שלו, אשר נסגר ב-1936, ובשנת 1940 החל לעבוד עבור חברת הסרטים "סרטי קולומביה". לאחר מכן חזר לוולט דיסני, אך לא בתור מאייר, אלא כמנהל הראשי של המחלקה.
הוא נקרא האנימטור הכי מהיר בהוליווד, משום שיכול לצייר יותר מ-700 ציורים ביום. למשל, תוך שבועיים סיים לייצר את הדמות האייקונית של מיקי מאוס.
בשנת 1960 זכה אייוורקס בפרס אוסקר מיוחד על המצאת מצלמה מיוחדת שצילמה סרטים בצורה אטרקטיבית ומשוכללת.
בסוף חייו עבד עם במאים מפורסמים וגדולים, אחד מהם היה אלפרד היצ'קוק. בשנה השנייה לעבודתו עם היצ'קוק זכה בפעם השנייה באוסקר על יצירת האפקטים המיוחדים לסרט "הציפורים".
אייוורקס נפטר בגיל 70 בקליפורניה. ילדיו ונכדיו המשיכו את מורשתו ועבדו גם בחברת וולט דיסני.
הערות שוליים

↑  באשר להגייה הנכונה: ראו מדריך הגייה באתר ספריית הקונגרס בנוגע לשם המשפחה, והתייחסות להגיית שמו הפרטי ב-‎2001 Official Disneyana Convention, Part 3 - 9/28/01, MousePlanet.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349402205171  BNE: XX1598558  BnF: cb141080104 (data)  GND: 124417280  ISNI: 0000 0000 6658 664X  LCCN: n92036102  NKC: xx0171000  SNAC: w60s1w4p  SUDOC: 128705507  ULAN: 500128951  VIAF: 66672524   WorldCat (עם VIAF): 66672524 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הליגה האיטלקית השנייה בכדורסל

| --- | --- |

 תחום:  כדורסל 
 ארגון:  פדרציית הכדורסל האיטלקית 
 מדינות:  איטליה 
 קבוצות:  24
 מירב הזכיות:  18 קבוצות (זכייה אחת)
 תקופת הפעילות:  1974–הווה (כ־50 שנה)
 שמות קודמים:  Serie A2 Basket (סרייה א'2 באסקט) (1974–2001)   LegaDue Basket (ליגה-דואה באסקט) (2001–2013)   DNA Gold Basket (DNA גולד באסקט) (2013–2014)   Serie A2 (סרייה א'2) (2014–הווה)
 אלופה נוכחית:  סקאליג'רה ורונה (זכייה ראשונה)
 מפעל גבוה:  סרייה א'
 מפעל נמוך:  סרייה ב'
 www.legapallacanestro.com
 
סרייה א'2 (באיטלקית: Serie A2) היא ליגת כדורסל גברים באיטליה, המשמשת כליגה השנייה בפירמידת הליגות האיטלקית, מתחת לליגה הראשונה סרייה א' ומעל הליגה השלישית, הסרייה ב', כאשר עלייה וירידה מתרחשות בין הליגות הללו.
הליגה מנוהלת על ידי הליגה הלאומית בכדורסל (Lega Nazionale Pallacanestro, בקיצור LNP) שבעצמה מאורגנת על ידי פדרציית הכדורסל האיטלקית.
שמות

1974–2001: סרייה א'2 באסקט (Serie A2 Basket)
2001–2013: ליגה-דואה באסקט (LegaDue Basket)
2013–2014: DNA גולד באסקט (DNA Gold Basket)
2014–הווה: סרייה א'2 (Serie A2)
היסטוריה

הליגה נוצרה במאי 1974, על ידי הליגה באסקט, הארגון שאחראי על ניהול ליגת העל האיטלקית בכדורסל עד היום, שהחליט ליצור ליגה שנייה חדשה עם עשרה מועדונים: השניים שירדו ליגה באותה עונה, ושמונה מהליגה השנייה לשעבר (הסרייה ב').
בעונת 1975/76 השתתפו 12 מועדונים, לאחר שמערכת מסובכת גרמה להעברה של מועדונים מהסרייה א'1 ל-א'2.
ביוני 2001 נוצרה ה-LegaDue והחליפה את הסרייה א'2. הליגה באסקט השתתפה כעת בניהול הליגה, אם כי נותרה מערכת של עלייה וירידה בין הליגות.
בקיץ 2013 אוחדה ה-LegaDue עם ה-Divisione Nazionale A (בקיצור DNA), הליגה השלישית, ליצירת ליגה דו-שכבתית, ה-DNA גולד וה-DNA סילבר. לשתי הליגות היו עונות נפרדות, אך הקבוצה המדורגת ראשונה ב-DNA סילבר הצטרפה לשבע קבוצות הטובות ביותר ב-DNA גולד כדי להתחרות על הכרטיס היחיד לעלייה לסרייה א'. שמונה קבוצות ה-DNA סילבר הבאות נלחמו על מקום אחד בעונת ה-DNA גולד הבאה, בעוד שלוש הקבוצות האחרונות ירדו ליגה.
בעונה הבאה הליגה נקראה שוב סרייה א'2, תוך שהיא שומרת על דגם היברידי דומה אך משופר, כאשר שמונה קבוצות הגולד הטובות ביותר וארבעת קבוצות הסילבר הטובות ביותר השתתפו בפלייאוף העלייה (עדיין על מקום אחד), בעוד ששתי קבוצות הגולד האחרונות וקבוצות הסילבר בשני המקומות הלפני-אחרונים משחקות בפלייאוף ירידת ליגה (קבוצת הסילבר האחרונה ירדה ליגה).
פורמט

נכון לעונת 2023/24, הליגה מורכבת מ-24 קבוצות המחולקים לשני בתים, אדום וירוק. בעונה הסדירה הכל קבוצה משחקת שני משחקים מול כל קבוצה בבית שלה ולאחר מכן משחק אחד מול כל קבוצה בבית האחר, כששמונה הקבוצות הראשונות בכל בית מעפילות לשני טורנירי פלייאוף נפרדים (מקום 1 בבית הירוק מול מקום 8 בבית האדום, מקום 2 בבית האדום מול מקום 7 בבית הירוק וכו'), שהזוכה בכל אחד מהם מעפילה לליגת העל.
הקבוצה האחרונה בכל בית יורדת אוטומטית לליגה השלישית, ושלוש הקבוצות הלפני אחרונות בכל בית נכנסות לבית תחתון, בו כל קבוצה משחקת בבית ובחוץ נגד שאר הקבוצות (הנקודות מהעונה הסדירה נשמרות) וארבע הקבוצות האחרונות יורדות גם הן.
אלופות הליגה

| עונה | אלופה | עולות אחרות |
| --- | --- | --- |
| 2001/02 | נאפולי |  |
| 2002/03 | טראמו באסקט | פלקנסטרו מסינה |
| 2003/04 | רג'ו אמיליה | יזי |
| 2004/05 | קאפו ד'אורלנדו | וירטוס בולוניה |
| 2005/06 | סקפאטי | סוטור מונטגרנרו |
| 2006/07 | רייטי | סקאבוליני פזארו |
| 2007/08 | פרארה | יובקזרטה באסקט |
| 2008/09 | פלקנסטרו וארזה | סורזינה |
| 2009/10 | ניו באסקט ברינדיזי | דינמו סאסארי |
| 2010/11 | קזאלה | רייר ונציה |
| 2011/12 | רג'ו אמיליה | ניו באסקט ברינדיזי |
| 2012/13 | פיסטויה באסקט |  |
| 2013/14 | אקילה באסקט טרנטו |  |
| 2014/15 | טורינו |  |
| 2015/16 | ברשה |  |
| 2016/17 | וירטוס בולוניה |  |
| 2017/18 | פלקנסטרו טריאסטה |  |
| 2018/19 | פורטיטודו בולוניה | פלקנסטרו וירטוס רומא ואוניברסו טרוויזו |
2019/20: העונה בוטלה בעקבות מגפת הקורונה באיטליה
| 2020/21 | נאפולי באסקט ודרטונה באסקט |  |
| 2021/22 | סקאליג'רה ורונה |  |
| 2022/23 | פיסטויה באסקט | ונולי קרמונה |
הערות שוליים

1 2  היסטוריה, באתר ליגת העל האיטלקית בכדורסל (באיטלקית)
↑  Al via Lega Gold e Silver. Nuova formula e tanti big, לה גזטה דלו ספורט, [ליגות הגולד והסילבר יוצאות לדרך. נוסחה חדשה והרבה שמות גדולים], ‏4 באוקטובר 2013 (באיטלקית)
↑  Basket, Serie A2: al via domenica l'ultima stagione divisa in due, לה גזטה דלו ספורט, [כדורסל, סרייה א'2: העונה האחרונה מחולקת לשתי פתיחות ביום ראשון], ‏3 באוקטובר 2014 (באיטלקית)
אהרון טל

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 פטירה:  2 ביולי 2023 י"ג בתמוז תשפ"ג
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 74  קצין אג"ם אוגדה 143  מפקד חטיבה 600  קצין אג"ם פיקוד הצפון  ראש מטה גיס 466
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 עיטורים
   עיטור המופת
 
אהרון טל (סטולר) (נפטר ב-3 ביולי 2023) היה קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, פיקד על חטיבה 600. ועוטר בעיטור המופת.
ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל שובץ טל בחיל השריון. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. לאחר קורס קציני שריון שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד, לחם במלחמת ששת הימים, ומונה למפקד פלוגה בחטיבה 7. טל הוביל את פלוגתו בפעולת כראמה. על אומץ הלב שהפגין בקרב בכראמה עוטר טל בעיטור המופת. בשנים 1971–1972, שימש כמפקד גדוד 74. בהמשך שימש כקצין אג"ם אוגדה 143 ולחם בשירותה במלחמת יום הכיפורים. בשנים 1975–1976 שימש כמפקד חטיבה 600. בהמשך שימש כקצין אג"ם פיקוד הצפון, ראש מטה גיס 466 ומדריך המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
לקריאה נוספת

עמירם אזוב, צליחה, הוצאת דביר, 2011
הערות שוליים

↑  סרן אהרון טל, באתר הגבורה.
↑  עמירם אזוב, "מגננה", הוצאת מודן והמחלקה להיסטוריה של צה"ל, 2023, עמ' 87.
מצודת המישור

| --- | --- |

המגדל המזרחי של מצודת המישור
 שמות נוספים:  ? Casellum Balneorum כפר המרחצאות
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הצלבנית בארץ ישראל
 בונה:  גוטפריד מבויון
 נבנה:  1099
 ננטש:  1268
 סוג:  מבצר צלבני
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 מיקום:  אזור
 קואורדינטות:  32°01′32″N 34°48′15″E﻿ / ﻿32.02556111°N 34.80413889°E﻿ / 32.02556111; 34.80413889
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מצודת המישור(למפת גוש דן רגילה) מצודת המישור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצודת המישור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצודת המישור  he מצודת המישורhe מצודת המישורמפת  __ חולון (in English: Holon)  __ אזור (in English: Area) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממזרח ומדרום: __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion) ממערב: __ בת ים (in English: Bat Yam)  ^ כיום שטחי מקוה ישראל (in English: Mikveh Israel) הם חלק מפארק אריאל שרון   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המגדל המערבי-צפוני של המצודה (בעבר מסגד)
מצודת המישור (בצרפתית: Chateau de Plain, נקראת גם בלטינית Castellum Balneorum, 'כפר המרחצאות') היא מצודה צלבנית שהוקמה בשנת 1099 על ראשה של הגבעה הניצבת כיום במרכזה של המועצה המקומית אזור. המצודה שימשה כתחנת מעבר, מנוחה, והגנה על עולי הרגל בדרך לירושלים. המצודה חרבה סופית בשנת 1268, ועל חורבותה הוקם מסגד.
האתר מזוהה ככל הנראה עם מצודת Casellum Balneorum (כפר המרחצאות) המתואר בטקסט מהמאה ה-12.
תולדות המצודה

הצלבנים הקימו מבצר צלבני על ראשה של הגבעה הניצבת כיום במרכזה של אזור. המבצר הוקם בשנת 1099 במהלך מסע הצלב הראשון, וזכה לשם "מצודת המישור" (Chateau de Plain), שכן חלש על המישור המקיף את הגבעה. בשנת 1187 החריב צלאח א-דין את המצודה, אך ב-1191 שב ריצ'רד לב הארי והקימה מחדש. לאחר מכן נמסר המבצר לידי המסדר הטמפלרי.
המצודה נכבשה מחדש בשנת 1192 על ידי המוסלמים שהרסו אותה. היא נשארה בחורבנה עד המאה ה-13, אז הוקמה מחדש. עם כיבוש ארץ ישראל בידי הממלוכים בשנת 1268, הרס ביברס את המצודה באופן סופי, וכיום נותרו ממנה רק שרידים, הניצבים במרכזו של גן.
השרידים הארכאולוגיים הנראים לעין כוללים את חלקו התחתון של מגדל שנבנה במאה ה-12 לספירה וקטע של קיר תוחם מצפון מזרח למגדל. בחלקה המערבי של הגבעה מסגד שנבנה ככל הנראה בתקופה העות'מאנית.
באתר נמצאים גם אבני ריחיים, מכתש קורה ובורג ועוד מספר סוגי מכתשים שני מגדלים (כיום נראים השרידים שלהם; מופיעים בתמונות) ולוחות הסבר.
לקריאה נוספת

Denys Pringle，"Yazor", in Secular buildings in the Crusader Kingdom of Jerusalem: an archaeological gazetteer, Cambridge University Press, 1997, p. 108
Denys Pringle，"Yazor", in The Churches of the Crusader Kingdom of Jerusalem: L-Z, Cambridge University Press, 1998, pp 377–378
הערות שוליים

1 2  אתר העתיקות באזור באתר רשות העתיקות
↑  אפרים תלמיפינות במולדת, הוצאת עמיחי 1967
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרק דובדבנים חמוצים

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מרק 
 מטבח:  המטבח ההונגרי 
 מוצא:  הונגריה 
 מרכיבים עיקריים:  דובדבן חמוץ 
 
מרק דובדבנים חמוצים (בהונגרית: Meggyleves) הוא מרק מעט מתוק וחמצמץ העשוי משמנת חמוצה, סוכר ודובדבנים חמוצים טריים שלמים, ומוגש צונן.
מקור והתפשטות

מקורו של המרק הוא במטבח ההונגרי, והוא נפוץ מאוד בהונגריה בתקופת הקיץ. המרק מהווה מעדן קיץ גם במספר מטבחים אירופאים נוספים שאימצו אותו בתורם. ניתן להשיג את המרק גם במסעדות בהונגריה.
היא אומצה על ידי האוסטרים, הפולנים, הסלובקים והגרמנים בגרסאות הביתיות. הונגרים-אמריקאים והונגרים-קנדים הביאו אותו לאמריקה הצפונית.
הכנה

במטבח ההונגרי, מרק דובדבנים חמוצים או מג'לבש (Meggyleves) הוא מרק העשוי מפירות עץ הדובדבן החמוץ (Prunus cerasus), ולא מדובדבנים מתוקים. השם נוצר מחיבור המלים "meggy" (דובדבנים חמוצים), עם "leves" כלומר (מרק). הוא מוגש באופן מסורתי כמנת ארוחת צהריים, בדרך כלל כמנה ראשונה, מרק או קינוח, גם בלילות קיץ חמים. המרק מבושל עם דובדבנים חמוצים שלמים, כולל החרצנים. יש עצי דובדבן חמוץ רבים בהונגריה והפרי מאוד נפוץ, אם כי עונתו קצרה. המרק הוא דוגמה טובה לפיוז'ן ההונגרי המובהק של השפעות מזרח/אסייתיות והמטבח של אירופה הקונטיננטלית המסורתי. נהוג שהמרק מכיל דובדבנים חמוצים טריים, שמנת טרייה ולעיתים ציפורן וקינמון. לפעמים מוסיפים דובדבנים רגילים משומרים והשמנת החמוצה מוחלפת לרוב בשמנת. כמות קטנה של יין אדום מתוק, לבן או יבש מתווספת גם לפעמים לפני ההגשה. גם חבילות meggyleves אבקה נמכרות בהונגריה.
ראו גם

רשימת מנות דובדבנים
רשימת מרקים
הערות שוליים

↑  Novakovich, Mary (22 בנובמבר 2013). "What to eat in Hungary: Your guide to goulash and more". CNN Travel. נבדק ב-25 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  June Meyers, Authentic Hungarian Heirloom Recipes
↑  "Johanna Konta caps unlikely run with Miami Open crown". miamiherald. 1 במרץ 2017. נבדק ב-25 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hungarian Sour Cherry Soup -- Hideg Meggyleves". Daily Herald. 4 בפברואר 2015. נבדק ב-25 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
אוטיס גלן

אוטיס פרגוסון גלן (באנגלית: Otis Ferguson Glenn‏; 27 באוגוסט 1879 – 11 במרץ 1959) היה סנאטור רפובליקני ממדינת אילינוי.
ביוגרפיה

גלן נולד במטון שבאילינוי ב-27 באוגוסט 1879. לאחר שסיים את לימודי המשפטים בשנת 1900 באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, הוא החל לעסוק בעריכת דין במרפיסבורו. הוא כיהן שתי קדנציות כפרקליט מחוז ג'קסון, פעם אחת מ-1906 עד 1908 ושוב מ-1916 עד 1920. הוא נבחר כחבר בסנאט של אילינוי ב-1920, וכיהן לכהונה אחת, עד 1924.
בשנת 1928, לאחר שפרנק סמית' התפטר ממושב הסנאט האמריקני בו זכה ב-1926, לאחר שהסנאט סירב פעמיים לקבלו כחבר עקב טענות שחיתות, גלן התמודד על המושב. הוא ניצח את ראש עיריית שיקגו לעתיד אנטון סרמק מהמפלגה הדמוקרטית, כשהוא זוכה ב־54.5% לעומת 44.9% לסרמק. גלן כיהן כסנאטור מ-3 בדצמבר 1928 ועד 3 במרץ 1933. כאשר גלן התמודד לבחירה מחדש ב-1932, הוא הובס על ידי ויליאם דיטריק מהמפלגה הדמוקרטית, כשהוא זוכה ב־46.0% לעומת 52.2% לדיטריק. גלן התמודד ללא הצלחה גם ב-1936, כשהוא מובס על ידי הסנאטור המכהן הדמוקרטי ג'יימס המילטון לואיס, כשהוא זוכה ב־40.7% לעומת 56.5% ללואיס. עם שובו לאילינוי, הוא הקים משרד בעריכת דין בשיקגו.
גלן מת ב-11 במרץ 1959 בפורטג' פוינט בעיר אונקמה שבמישיגן. גופתו נקברה בבית הקברות אונקמה באונקמה.