stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק הרשויות המקומיות (הסמכה מיוחדת)
התפתחויות לאחר חקיקת החוק > שנות ה-70 וה-80

גל החקיקה ברשויות המקומיות בסוף שנות ה-50 ובראשית שנות ה-60 נבלם, ובמשך עשרות שנים לא הותקנו חוקי עזר חדשים (חריגים לכך הם קריית אונו (1968), אשדוד (1976) וכרמיאל (1978)). גם בתי המשפט נדרשו פחות ופחות לעסוק בנושא, ובית המשפט העליון לא נדרש לנושא אף לא פעם אחת במהלך שנות ה-70.
במקביל, יותר ויותר רשויות מקומיות החלו להתעלם מהפרות קטנות של החוק, כגון מכירת מוצרים של "מעדני מזרע". ב-1978 פנה יושב ראש המועצה הדתית בתל אביב, דוד רוזן-צבי, ליועץ המשפטי לעירייה, דוד טלמור, בדרישה להגביר את האכיפה בנושא. טלמור השיב שאין באפשרותו להקצות לעניין זה עוד ימי משפט מעבר למה שניתן. בתגובה, פנו רוזן-צבי וסגני ראש העיר חיים בסוק מהמפד"ל ויהודה מאיר אברמוביץ מאגודת ישראל, לראש העירייה, שלמה להט, בדרישה להגביר את האכיפה. בין היתר, הציעו להפוך את העבירות לעבירות של ברירת קנס, דבר שייעל את האכיפה, מאחר שתינתק התלות במערכת המשפט. בסופו של דבר תוקן חוק העזר של תל אביב ב-1989 ברוח זו, אך הדבר לא הביא להגברת האכיפה. בפועל, העבירה נתפסה כחמורה פחות. בנוסף לכך, זמן קצר לאחר התיקון, נסגרה יחידת הפקחים המיוחדת, שהוקמה כשלושים שנים קודם לכן.
בעקבות הירידה בהיקף האכיפה, שבו כמה מחברי הכנסת ויזמו הטלת איסור גורף על מכירת בשר חזיר. מספר הצעות הוגשו במהלך שנות ה-80, ואחת מהן, ביוזמתו של אהרן אבוחצירא מתמ"י, אף אושרה בקריאה ראשונה ב-1985, אך ועדת הכלכלה, שדנה בה, לא המשיכה בקידומה. בדברי ההסבר להצעת החוק נכתב:
בשנים האחרונות אנו עדים להידרדרות חמורה בתחום גידול החזיר, הפצתו ושיווקו. החוק משנת התשכ"ב-1962 אוסר על גידול חזיר בלבד ומותיר פרצה גדולה בכל הנוגע לשיווק חזיר והפצתו לשם אכילה. למותר לפרט את רגשי התיעוב לחזיר שליוו יהודים מאז ומתמיד, רגשות שהונחו ביסוד קבלת בחוק הנזכר. ניצול הפרצות הקיימות בחוק ברשויות מקומות שונות, ומכירת מוצרי חזיר באטליזים ובמסעדות בראש חוצות, בערים וביישובים היהודיים בישראל, מחייבים התמודדות תחיקתית ברורה וחד משמעית עם התופעה הזאת, הפוגעת לא רק ברגשותיהם של אנשים דתיים, כי אם גם ברגשותיו של הציבור הרחב ללא הבדל השקפה.
הצעת חוק זו אמורה להציב סכר בפני הצפת חנויות, מסעדות ואטליזים בישראל בבשר חזיר ומוצריו.
ב-1990 הסעירה את הכנסת הצעת חוק דומה, ביוזמתו של חבר הכנסת שמואל הלפרט. היא אושרה בקריאה טרומית והועברה לוועדת הפנים ואיכות הסביבה, אך לא קודמה מעבר לכך.
במגזר הערבי

הוראות חוק ההסמכה היו יכולות להיות רלוונטיות גם במגזר הערבי, שכן גם על פי האסלאם אכילת בשר חזיר אסורה. עם זאת, בניגוד לרשויות המקומיות היהודיות, אף רשות מקומית שיש בה רוב מוסלמי לא התקינה חוקי עזר מכוחו. מספר ערים מעורבות התקינו חוקי עזר (תל אביב-יפו, חיפה, עכו, לוד ורמלה), אך בכולן היה רוב של תושבים יהודים.
ראו גם

חוק איסור גידול חזיר
לקריאה נוספת

דפנה ברק-ארז, "גלגולו של חזיר: מסמל לאומי לאינטרס דתי?", משפטים לג (2003)
Daphne Barak-Erez, Outlawed Pigs : law, religion, and culture in Israel, 2007, Madison, WI, University of Wisconsin Press, ISBN 9780299221607
הערות שוליים

↑  בג"ץ 122/54 ח. אקסל ואח' נ' ראש העיר, חברי המועצה ובני העיר של אזור נתניה, פ"ד ה 1524
↑  בג"ץ 72/55 פרידי נ' עיריית תל אביב, פ"ד י 734
1 2  פרוטוקול מליאת הכנסת, 25 ביולי 1956
↑  פרוטוקול מליאת הכנסת, 24–25 ביולי 1956
1 2  פרוטוקול מליאת הכנסת, 24 ביולי 1956
↑  39 תומכים, 10 מתנגדים ו-7 נמנעים, פרוטוקול מליאת הכנסת מ-26 בנובמבר 1956
↑  חיים ברוידא, נתיבי חיים: פרקי הווי ויצירה (1977), עמוד 200
↑  Daphne Barak-Erez, Outlawed Pigs (2007), p. 65
↑  בג"ץ 129/57 מישל בן קוסטא מנשי נ' שר הפנים, ראש העיר, חברי המועצה ובני העיר תל אביב-יפו ואח', פ"ד יב 209
↑  בג"ץ 163/57 יוסף לובין נ' עיריית תל אביב יפו, פ"ד יב 1041
↑  בג"ץ 230/57 יהונתן רפפורט ודוד ז'וכוביצקי נ' עיריית תל אביב יפו, פ"ד יב 1037
↑  Daphne Barak-Erez, Outlawed Pigs (2007), p. 69.
↑  Daphne Barak-Erez, Outlawed Pigs (2007), p. 73
↑  Daphne Barak-Erez, Outlawed Pigs (2007), p. 79
↑  פרוטוקול מליאת הכנסת מה־21 במאי 1990
↑  Daphne Barak-erez, Outlawed pigs (2007), p. 81.
↑  פרוטוקול מליאת הכנסת מה־19 במאי 1993
↑  פרוטוקול מליאת הכנסת מה־24 בנובמבר 1999
↑  ת"פ (נתניה) 1310/95 מדינת ישראל נ' רובינשטיין (לא פורסם)
↑  Daphne Barak-Erez, Outlawed Pigs (2007), p. 87-88
↑  Daphne Barak-Erez, Outlawed Pigs (2007), p. 90
↑  Daphne Barak-Erez, Outlawed Pigs (2007), p. 87
↑  בג"ץ 953/01 ח"כ מרינה סולודקין ואח' נ' עיריית בית שמש ואח', פ"ד
↑  פרוטוקול מליאת הכנסת מ־9 בדצמבר 2003, עמוד 34 ‏
↑  החלטת ועדת האתיקה
↑  זאב סגל, ללא מנצחים ומנוצחים, באתר הארץ, 15 ביוני 2004
| --- | --- |
ערך מומלץ:
חוק הפרשנות

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  15 ביוני 1981
 תאריך חקיקה עברי:  י"ג בסיוון תשמ"א
 גוף מחוקק:  הכנסת התשיעית
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1030, עמ' 302
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד המשפטים
 מספר תיקונים:  4
 נוסח מלא:  חוק הפרשנות, התשמ"א-1981
 
חוק הפרשנות, התשמ"א-1981 הוא חוק תשתיתי בספר החוקים של מדינת ישראל, והוא קובע כללים לפרשנותם של כלל החוקים.
החוק כולל הגדרות למונחים נפוצים, והגדרות אלה רלוונטיות לכל יתר החוקים, כפי שמבהיר הסעיף הראשון של חוק זה: "חוק זה יחול לגבי כל חיקוק והוראת מינהל, אף אם ניתנו לפני תחילתו, אם אין הוראה אחרת לעניין הנדון ואם אין בעניין הנדון או בהקשרו דבר שאינו מתיישב עם חוק זה". החוק מבהיר לגבי מונחים שאינם נכללים בו: "מונח שהוגדר בחיקוק - משמעו כהגדרתו, והגדרה זו תחול גם על תקנות שהותקנו לפי אותו חיקוק, וכל צורה דקדוקית הנגזרת מהמונח תתפרש לפי אותה משמעות, הכול אם אין הוראה אחרת לעניין הנדון ואם אין בעניין הנדון או בהקשרו דבר שאינו מתיישב עם אותה הגדרה".
אם בכל זאת יש צורך לעסוק בפרשנות מונחים המצויים בחוק, בעשותה זאת על הפסיקה לקחת בחשבון את הגדרת המונחים הללו במשפט העברי, ובמיוחד כאשר מדובר בחיקוק ישראלי חדש ומקורי שלא יובא משיטות משפט זרות. לדוגמה, בפסק דין עלי צלאח יחיא הדיון נסוב סביב הגדרת המילה בניין בחוק הפלילי, ועל מנת לברר את העניין השופט משה זילברג חזר לאחור עד הפסוק מספר בראשית "ויבן ה' אלוהים את הצלע אשר לקח מן האדם לאישה".
הגדרות בחוק הפרשנות

אחדות מההגדרות שסעיף 3 לחוק הפרשנות:
"בכתב" - לרבות בכל דרך אחרת של הצגת אותיות, ספרות או סימנים בצורה הנראית לעין או הניתנת לפענוח חזותי;
"פקודה" - פקודה שניתנה לפני הקמת המדינה או פקודה של מועצת המדינה הזמנית;
"חוק" - חוק של הכנסת או פקודה;
"תקנה" - הוראה שניתנה מכוח חוק והיא בת-פעל תחיקתי;
"חיקוק" - חוק או תקנה;
"חלוט" - לעניין פסק דין או החלטה של בית משפט - שאין עליהם עוד ערעור או ערר או השגה כיוצא בהם;
"מקרקעין" - קרקע, כל הבנוי עליה והנטוע בה וכל דבר אחר המחובר אליה חיבור של קבע, זולת מחוברים הניתנים להפרדה;
"שנה" ו"חודש" - לפי הלוח הגרגוריאני, ואם צוינה תחילת תקופתם או סופה לפי הלוח העברי בלבד - לפי הלוח העברי;
"יום" - תקופה מחצות הלילה עד חצות הלילה שלאחריו;
"תאגיד" - גוף משפטי, כשר לחיובים, לזכויות ולפעולות משפטיות.
כללי פרשנות בחוק הפרשנות

כללי פרשנות המופיעים בחוק ((סעיפים 4-9 לחוק):
אדם - מקום שמדובר באדם - אף חֶבר בני אדם במשמע, בין שהוא תאגיד ובין שאינו תאגיד;
יחיד ורבים - האמור בלשון יחיד - אף לשון רבים במשמע, וכן להפך;
זכר ונקבה - האמור בלשון זכר - אף לשון נקבה במשמע, וכן להפך;
"עד..." - הביטוי "עד ..." לעניין זמן או לעניין מובאה - משמעו עד ועד בכלל;
קביעת תקופות

סעיף 10 לחוק הפרשנות קובע כללים לגבי מנין תקופות המופיעות בחוקי מדינת ישראל:
במקרה שנקבעה תקופה קצובה במספר ימים או שבועות מיום מסוים, הרי שאותו יום לא יבוא במניין.
אם נקבעה תקופה קצובה במספר חודשים או שנים לאחר אירוע מסוים, הרי שהיא תסתיים בחודש האחרון ביום שמספרו בחודש כמספר יום האירוע ואם היה החודש חסר אותו יום, ביום האחרון של החודש. כך למשל, אם נקבע כי יש להגיש מסמך לבית המשפט תוך שלושה חודשים, ומדובר בתאריך 31.3. הרי שהתקופה תסתיים ביום 30.6.
החוק קובע כי במנין ימי התקופה, יש למנות גם את ימי המנוחה, הפגרה או השבתון אלא אם הם הימים האחרונים בתקופה. כך למשל, אם תאריך 30.6 בדוגמה לעיל נופל על יום שבת, הרי שהיום האחרון להגשת המסמך יהיה 1.7.
פרק ג' ו-ד' לחוק הפרשנות: פירוש סמכות ותחילת דין וחיקוק

פרק ג' לחוק עוסק בפירושן של הסמכות שניתנו מכוח חיקוק, כגון הסמכה או חיוב לעשות דבר מסוים ללא זמן לעשייתו, או סמכות לפטור וכדומה.
פרק ד' לחוק עוסק בדינם של חיקוקים; כך למשל, נקבע כי שעת תחילת תוקפו של חיקוק הוא בשעה 00.01 של יום תחילתו, ומשבוטל חיקוק, בטלים עמו התקנות והמינויים שנעשו מכוחו.
כניסה לתוקף של החוק

החוק נכנס לתוקף ב-1 באוקטובר 1981, וביטל את מרבית סעיפיה של פקודת הפרשנות שקדמה לו. על פי סעיף 31 לחוק הפרשנות, פקודת הפרשנות, למעט סעיפים 16(2) ו-(4), 17, 19 ו-42 – בטלה.
ראו גם

חקיקת משנה
הערות שוליים

↑  ע"פ 282/61 עלי צאלח יחיא נ' היועץ המשפטי לממשלה, ניתן ב-20 במרץ 1962
↑  נחום רקובר "המשפט העברי בפסיקת בתי המשפט בישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 37-65: פירוש מונחים בחוק, באתר "[[דעת (אתר אינטרנט)|]]".
חוק התחרות הכלכלית

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  26 ביולי 1988
 תאריך חקיקה עברי:  י"ב באב תשמ"ח
 גוף מחוקק:  הכנסת האחת עשרה
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1258, עמ' 128
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד הכלכלה והתעשייה
 מספר תיקונים:  21
 נוסח מלא:  חוק התחרות הכלכלית, התשמ"ח-1988
 
חוק התחרות הכלכלית, התשמ"ח-1988 מסדיר את תחום דיני התחרות (שכונה בעבר תחום ההגבלים העסקיים) בישראל. מכוח החוק הוקמה בשנת 1994 רשות התחרות, שהיא הגוף העיקרי המפקח על התחרות בישראל. בראש הרשות עומד הממונה על התחרות. במקביל הוקם בית הדין לתחרות (ובשמו הקודם בית הדין להגבלים עסקיים).
החוק, שבמקור נקרא חוק ההגבלים העסקיים, התשמ"ח-1988, אושר בכנסת בשנת 1988 והחליף את חוק ההגבלים העסקיים, תשי"ט-1959. בינואר 2019 אושר תיקון לחוק שבמהלכו הרחיב המחוקק את סמכויותיו המנהלתיות, ובו שונה שם החוק לחוק התחרות הכלכלית.
הוראות החוק

החוק מגדיר מספר סוגים של תופעות מרכזיות המכונות "הגבל עסקי" - הסדר כובל, מונופולין או מיזוג חברות. פרקי החוק מפרטים את הכללים החלים על כל אחד משלושה סוגי "הגבל עסקי" אלה, כללים שנועדו למנוע פגיעה בתחרות.
בשנת 2011 תוקן החוק ונוסף פרק המטפל בתופעה נוספת המכונה "קבוצת ריכוז" - שווקים שבהם פועל מספר מצומצם של עסקים המחזיקים יחדיו מעל מחצית מנתח השוק, ושבהם מתקיימים תנאים מסוימים הנוגעים למידת התחרות הקיימת השוק, למניעת פגיעה משמעותית בתחרות (או לחשש לפגיעה כאמור) או להגברת התחרות באופן משמעותי (או ליצירת תנאים לכך).
הוראות החוק > הסדר כובל

פרק ב' לחוק עוסק בהסדר כובל. סעיף 2 לחוק מגדיר את המונח "הסדר כובל".
בסעיף 3 מפרט חריגים לקביעה זו, כלומר הסדרים שאינם נחשבים להסדרים כובלים. בעניין זה נקבע בפסיקה כי יש לפרש את הפטורים הקבועים בסעיף 3 באופן מצמצם.
סעיף 4 קובע "לא יהיה אדם צד להסדר כובל, כולו או מקצתו", אלא אם ניתן לו היתר לפי אחת החלופות המנויות בסעיף.
החלופה הראשונה היא קבלת אישור של בית הדין לתחרות לפי סעיף 9 לחוק או היתר זמני של אב בית הדין לפי סעיף 13 לחוק.
בנוסף, בהתאם להוראת סעיף 14 לחוק הממונה רשאי, לבקשת צד להסדר כובל ולאחר התייעצות עם הוועדה לפטורים ולמיזוגים ("הוודה"), לפטור, בהחלטה מנומקת, צדדים להסדר כובל מהחובה לקבל את אישור בית הדין לתחרות להסדר, אם שוכנע כי התקיימו כל אלה:
פטור כזה מתפרסם בילקוט הפרסומים.
חלופה נוספת להיתר היא קיומו של פטור סוג שנקבע בהתאם לסעיף 15 לחוק. על פי הוראת הסעיף, הממונה רשאי, באישור הוועדה, לקבוע כללים לסוגי הסדרים כובלים אשר צדדים להם יהיו פטורים מקבלת אישור בית הדין (כללי פטור סוג), ובלבד שמתקיימים בהם כל אלה:
הסדרים העומדים בתנאי פטורי הסוג פטורים מהצורך לקבל את אישור בית הדין והצדדים להם גם אינם נדרשים לקבל פטור פרטני מהממונה לפי סעיף 14 לחוק.
הוראות החוק > מיזוג חברות

פרק ג' לחוק עוסק במיזוג חברות. בדברי ההסבר להצעת חוק ההגבלים העסקיים נאמר:
המונח "מיזוג חברות" מוגדר בסעיף 1 לחוק התחרות הכלכלית:
הגדרה זו רחבה מהגדרת המונח "מיזוג" בחוק החברות (שמתייחס להעברה מלאה של כלל הנכסים והחיובים מחברה א' לחברה ב', תוך חיסול חברה א'), וכוללת כאמור גם רכישת פעילות או רכישת מניות המקנות לחברה הרוכשת למעלה מ-25% מאחת או יותר מהזכויות הבאות: הון המניות, הצבעה, מינוי דרקטורים או זכות לרווחים. קביעת המחוקק הישראלי בנקודה זו שונה אפוא מזו שאימץ המחוקק האמריקאי ב־Clayton Act, הפוטר מהגדרת המיזוג עסקאות של רכישת אינטרס בחברה "לשם השקעה בלבד". הטעם לכך הוא שבדין הישראלי התפיסה היא שמשעה שקמה לרוכש טובת הנאה מרווחי העסק הנרכש המתחרה בו, קיימת עלילות סבירה להפחתת התחרות מצידו, שהרי אם יתחרה בעוצמה רבה בעסקו האחר – צפוי הוא לפגוע בקניינו.
בהתאם לסעיף 17 לחוק הוראות פרק המיזוגים חלות על מיזוגים שבהם מתקיים אחד מהתנאים הבאים:
במסגרת תקנות תקנות התחרות הכלכלית (מרשם, פרסום ודיווח על עסקאות), תשס"ד-2004, נקבע תנאי נוסף לעניין החלופה הקבועה בהוראת סעיף 17(א)(2) לחוק (מחזור המכירות המצרפי של החברות המתמזגות), שלפיו מחזורן של לפחות שתי חברות מתמזגות לא יפחת מסכום מסוים (כיום, 21,060,000 שקלים חדשים), לכל אחת.
כלומר, מיזוג שלא מתקיימים בו התנאים הקבועים בהוראת סעיף 17 לחוק (או התנאי הקבוע בתקנות) לא תחולנה לגביו הוראות החוק בעניין המיזוגים.
סעיף 19 לחוק קובע שלא יתמזגו חברות אלא אם כן ניתנה תחילה הודעת מיזוג ונתקבלה למיזוג הסכמת הממונה על ההגבלים העסקיים, ולפי התנאים שקבע. הסכמת הממונה למיזוג חברות תינתן רק לאחר התייעצות עם ועדה לפטורים ולמיזוגים שהוקמה מכוח חוק זה, ובה חברים חמישה עובדי המדינה ושמונה נציגי ציבור. הממונה יתנגד למיזוג חברות או יתנה אותו בתנאים אם לדעתו קיים חשש סביר כי כתוצאה מן המיזוג כפי שהוצע תיפגע באופן משמעותי התחרות באותו ענף או ייפגע הציבור באחת מאלה:
לבית הדין להגבלים עסקיים נתונה סמכות לצוות על הפרדתן של חברות שמוזגו, כאשר ראה, על פי פניה של הממונה, כי קיים חשש סביר כי כתוצאה ממיזוג חברות, שנעשה בניגוד להוראות חוק זה, תיפגע באופן משמעותי התחרות באותו ענף או ייפגע הציבור.
הוראות החוק > קבוצת ריכוז

פרק ד'1 לחוק, שנוסף בשנת 2011, עוסק בקבוצת ריכוז. דברי ההסבר להצעת החוק מציגים את הצורך בפרק זה:
הממונה רשאי לקבוע שקבוצה מצומצמת של גופים המנהלים עסקים, שבידיהם נתון ריכוז של יותר ממחצית מכלל אספקת נכסים או מכלל מתן שירותים, או מכלל רכישתם, היא קבוצת ריכוז, וכל אחד מבני האדם כאמור הוא חבר בקבוצת ריכוז, אם ראה כי מתקיימים כל אלה:
הממונה רשאי להורות לחברי קבוצת ריכוז, כולם או חלקם, בדבר צעדים שעליהם לנקוט כדי למנוע פגיעה או חשש לפגיעה משמעותית בציבור או בתחרות בעסקים בין חברי הקבוצה או בענף שבו הם פועלים, או כדי להגביר באופן משמעותי את התחרות בין חברי הקבוצה או בענף או ליצור תנאים להגברה משמעותית של התחרות בענף.
למפקח על הבנקים ולממונה על שוק ההון באוצר יש, מטעמי יציבות, זכות וטו על הכרזה של הממונה על ההגבלים על קבוצת ריכוז. הכרזתו של הממונה על ההגבלים על קבוצת ריכוז תפורסם לציבור, אלא אם תהיה הסכמה בינו לבין משרד האוצר או בנק ישראל לדחיית הפרסום.
הוראות החוק > גופי פיקוח על תחום התחרות

בהתאם לחוק הוקמו בית הדין לתחרות (ובשמו הקודם בית הדין להגבלים עסקיים) ורשות התחרות (ובשמה הקודם רשות ההגבלים העסקיים), והחוק מסדיר את פעולתם.
הוראות החוק > פטור מהוראות החוק

סעיף 52 לחוק קובע כי שר הכלכלה רשאי, לאחר התייעצות עם ועדת הכלכלה של הכנסת, לפטור הגבל עסקי מהוראות חוק זה, כולן או מקצתן, אם הוא סבור שהדבר דרוש מטעמים של מדיניות חוץ או ביטחון המדינה. סעיף זה הופעל לראשונה ב-17 בדצמבר 2015, בידי ראש הממשלה בנימין נתניהו, שלשם כך מונה גם לשר הכלכלה, והעניק פטור מהסדר כובל לזכייניות רישיון הגז הטבעי "לווייתן", החברות "נובל אנרג'י" ו"דלק אנרגיה", כחלק ממתווה הגז.
היסטוריה חקיקתית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-28 ביולי 1959 אישרה הכנסת את חוק ההגבלים העסקיים, תשי"ט-1959, שנכנס לתוקף שישה חודשים לאחר מכן, ב-28 בינואר 1960. חוק זה היה מצומצם בהיקפו לעומת החוק הנוכחי, ונועד "להטיל פיקוח על הסדרים כובלים (קרטלים) ועל מונופולין, להקים רשויות מתאימות לביצוע פיקוח זה ולהעניק להן את הסמכויות הדרושות לאיסור הסדרים כובלים הפוגעים בטובת הכלל."
כעבור יותר מ-20 שנה החלה יוזמה להחלפת חוק זה בחוק מקיף יותר. דברי ההסבר להצעת החוק החדש מתארים את נסיבות היווצרותו:
תהליך החקיקה נמשך קרוב לחמש שנים, והחוק אושר בכנסת ב-26 ביולי 1988. החוק נכנס לתוקף שלושה חודשים לאחר פרסומו, ב-26 באוקטובר 1988.
ב-18 ביולי 2011 אישרה הכנסת תיקון לחוק ההגבלים העסקיים, שקובע כי הממונה על ההגבלים העסקיים יורשה להפעיל את סמכותו למניעת פגיעה בתחרות במשק - ולהכריז על גופים כקבוצות ריכוז.
ב-1 בינואר 2019 אושר התיקון לחוק ההגבלים העסקיים שמתקן את שם החוק, הממונה, בית הדין והרשות. על פי התיקון שונה שם החוק ל"חוק התחרות הכלכלית" והרשות תשנה את שמה לרשות התחרות. בין הכללים החדשים בתיקון זה:
מונופול יוגדר כמי שיש לו כוח שוק משמעותי וזאת גם אם נתח השוק שלו נמוך מ-50%
מיזוגים של חברות שמנהלות מחזור כספי בהיקף של עד 360 מיליון שקל ואינן מונופולין לא ידרשו אישור מוקדם מצד הרשות
כלל העסקים יהיו נתונים לרף עיצומים בשיעור של עד 8% מהמחזור שלהם, ובתקרה של 100 מיליון שקל זאת לעומת עיצום מרבי של 24.5 מיליון שקל עד כה.
עוד הוסדר בחוק כי ההליכים הנקשרים בבקשות פטור להסדרים כובלים יקוצרו מ-90 יום ל-30 יום.
ביולי 2019 פרסמה רשות התחרות גילוי דעת בעניין אופן בחינת כוח שוק משמעותי, שבו פירשה כיצד היא בוחנת כוח שוק.
פסיקה מרכזית

דנ"א 4465/98 טבעול (1993) בע"מ נגד שף-הים (1994) בע"מ - פסק דין זה נחשב לפסק הדין החשוב והמרכזי בנושא הסדרים כובלים ומניעת תחרות.
ע"א 3700/98 א.מ. חניות (ירושלים) נגד עיריית ירושלים.
רע"א 6233/02 אקסטל בע"מ נגד קאלמא ווי תעשייה, שיווק אלומיניום זכוכית ופרזול בע"מ - פסק דין העוסק בהסדר לקוח מועדף ומכיל דיון חשוב לגבי התנאים לבחינתו של הסדר כובל אנכי (האם נדרש להוכיח פגיעה בתחרות או שניתן להשתמש ברשימת החזקות המופיעות בסעיף 2(ב) לחוק).
ה"ע (ירושלים) 704/07 הממונה על ההגבלים העסקיים נגד פריניר (הדס 1987) בע"מ - פסק דין העוסק במיזוג אופקי בין שתי חברות ומכיל ניתוח כלכלי מקיף של מידת הפגיעה בתחרות והגדרת השוק הרלוונטי.
ע"פ 2929/02 מדינת ישראל נגד סבירסקי - פסק דין בהליך פלילי שהסתיים בהרשעת ראשי חברות שלקחו חלק בקרטל בשוק המרצפות.
פסקי הדין בעניין קרטל הלחם, שבהם הורשעו המאפיות הגדולות בישראל ומנהליהן (19 נאשמים), ביצירת הסדר כובל של חלוקת השוק ותיאום מחירים בתחום הלחם האחיד והחלות הנתונים לפיקוח מחירים.
בית המשפט העליון קבע בפסק דין תקדימי כי הוראת סעיף 29א (ב)(1) לחוק, האוסרת על בעל מונופולין לקבוע מחיר בלתי הוגן עבור נכס או שירות, כוללת בחובה אף איסור על קביעת מחיר מופרז. עוד נקבע, כי ניתן לאכוף איסור זה בדרך של ניהול תובענה ייצוגית. נקבע מבחן דו-שלבי להחלת העילה של גביית מחיר מופרז.
לקריאה נוספת

יצחק יגור, דיני ההגבלים העסקיים, הוצאת בורסי, מהדורה שלישית, 2002.
הערות שוליים

↑  ע"פ 5823/14 שופרסל בע"מ נ' מדינת ישראל: [14/he/cases_%D7%A2%D7%A4%205823_14%20%D7%A9%D7%95%D7%A4%D7%A8%D7%A1%D7%9C%20%D7%A2%D7%A8%D7%A2%D7%95%D7%A8.pdf
↑  דוגמאות: הודעות על פטור ועל פטור בתנאים מאישור הסדר כובל לפי חוק ההגבלים העסקיים, י"פ 7172 מ-23 בדצמבר 2015, עמ' 2215–2225
1 2  הצעת חוק ההגבלים העסקיים, התשמ"ד-1983, ס"ח 1647 מ-7 בנובמבר 1983, באתר הכנסת
↑  הנחיות הממונה על הגבלים עסקיים לגבי הליכי הדיווח והבדיקה של מיזוגי חברות (09.01.2008), באתר רשות התחרות
↑  יצחק יגור דיני ההגבלים העסקיים כרך ראשון 131–135 (מהדורה רביעית, 2018)
↑  מנחם פרלמן "הגדרת שווקים" ניתוח משפטי וכלכלי של דיני ההגבלים העסקיים כרך ראשון 167 מיכל (שיצר) גל ומנחם פרלמן עורכים 2008)
↑  ערר (י-ם) 7/95 בזק החברה הישראלית לתקשורת בע"מ נ' הממונה על ההגבלים העסקיים, דינים מחוזי, לב (1) (להלן: "עניין בזק"),פסקה 6 לפסק דינו של השופט עדיאל (1997).
↑  ערר (י-ם) 7/95 בזק החברה הישראלית לתקשורת בע"מ נ' הממונה על ההגבלים העסקיים, דינים מחוזי, לב (1) (להלן: "עניין בזק"), פסקה 28 לפסק דינו של השופט עדיאל (1997).
↑  להרחבה אודות המתודולוגיה המקובלת להגדרת שווקים, ראו גילוי דעת 1/11 "הנחיות לניתוח תחרותי של מיזוגים אופקיים",5001710 הגבלים עסקיים 2011.
↑  ה"ע (י-ם) 3/97 מגל מערכות בטחון בע"מ נ' הממונה על ההגבלים העסקיים, דינים מחוזי, לג (3), 770, פסקה 34 לפסק דינו של השופט עדיאל (2001; ערר (י-ם) 10/99 תבל תשדורת בינלאומית לישראל בע"מ נ' הממונה על ההגבלים העסקיים, פסקה 4 לפסק דינו של השופט עדיאל (פורסם בנבו, 20.9.2004)
↑  ינון שלום יתח‏, העליון: נמל אשדוד ניצל מעמדו כמונופול - ייקנס ב-9 מיליון שקל, באתר וואלה, 10 בינואר 2024
↑  הצעת חוק ההגבלים העסקיים (תיקון מס' 11), התשע"א-2010, ה"ח הממשלה 543 מ-1 בנובמבר 2010
↑  ליאור גוטמן, נתניהו חתם על מתווה הגז: "קיבלנו מתנה מהקב"ה - וזה חשוב לכלכלה", באתר כלכליסט, 17 בדצמבר 2015
פטור לפי חוק ההגבלים העסקיים, י"פ 7169 מ-22 בדצמבר 2015
↑   היסטוריית החקיקה של חוק ההגבלים העסקיים, התשי"ט-1959 (לא בתוקף), במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑  הצעת חוק ההגבלים העסקיים,תשי"ח-­1957, ה"ח 327 מ-20 בנובמבר 1957
↑  חוק ההגבלים העסקיים, תשמ"ח-1988, ס"ח 1258 מ-26 ביולי 1988, באתר "נבו"
↑  תומר אביטל, חוק קבוצות הריכוז אושר בכנסת: יאפשר להגביר את התחרות במשק, באתר כלכליסט, 18 ביולי 2011
↑  גילוי דעת 2/19 בעניין אופן בחינת כוח שוק משמעותי
↑  דנ"א 4465/98 טבעול (1993) בע"מ נ' שף-הים (1994) בע"מ, ניתן ב־19 באוגוסט 2001
↑  ע"א 3700/98 א.מ. חניות (ירושלים) נ' עיריית ירושלים, ניתן ב־17 בפברואר 2003
↑  רע"א 6233/02 אקסטל בע"מ נ' קאלמא ווי תעשייה, שיווק אלומיניום זכוכית ופרזול בע"מ, ניתן ב־4 בפברואר 2004
↑  ע"פ 2929/02 מדינת ישראל נ' סבירסקי, ניתן ב־2 באפריל 2003
↑   ציוץ של Bini Aschkenasy ביני אשכנזי ברשת החברתית אקס (טוויטר), 26 ביולי 2022
↑  אבישי גרינצייג, ‏מחיר מופרז על קוטג' וקוקה קולה? העליון מאפשר לתבוע ייצוגית, באתר גלובס, 26 ביולי 2022
לא תחמוד

| --- | --- |
 מקרא:  שמות, כ', י"ג; דברים, ה', י"ז
 משנה תורה:  הלכות גזילה ואבידה, פרק א', הלכות ט'-י"ב
 שולחן ערוך:  חושן משפט, סימן שנ"ט, סעיף י'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו רס"ה, לאו רס"ו ספר החינוך, מצווה ל"ח, מצווה תט"ז
 
לֹא תַחְמֹד הוא מצוות לא תעשה מהתורה שלא לחמוד דבר השייך לאדם אחר או ללחוץ על אדם כדי להוציא מידו דבר השייך לו. מצווה זו היא הדיבר האחרון מבין עשרת הדיברות. בנוסף למצוות לא תחמוד, מופיעה בספר דברים מצוות לֹא תִתְאַוֶּה.
מקור וטעם

עשרת הדיברות
אנוכי ה'
לא יהיה
לא תשא
זכור את
כבד את
לא תרצח
לא תנאף
לא תגנוב
לא תענה
לא תחמד
מקורה של המצווה הוא בדיבר האחרון בעשרת הדיברות: ”לֹא תַחְמֹד בֵּית רֵעֶךָ; לֹא-תַחְמֹד אֵשֶׁת רֵעֶךָ, וְעַבְדּוֹ וַאֲמָתוֹ וְשׁוֹרוֹ וַחֲמֹרוֹ, וְכֹל אֲשֶׁר לְרֵעֶךָ.”.
שני טעמים הובאו למצווה זו. הראשון, דעת רבי אברהם בן עזרא, עוסק באיסור התורה על רגש שבלב. בפירושו הוא מציין כי פרשנים רבים טענו כי לא ניתן לאסור רגש שבלב, אך הוא טוען אחרת. לדבריו, לו יחשוב האדם שהדברים אותם הוא חומד (אשה, בית, רכוש חברו) לא ניתנים להשגה, הוא יפסיק לחמוד אותם. בנוסף, הרמב"ם מציין כי הסיבה לאיסור 'לא לחמוד' היא שעל ידי ההתעסקות בתחבולת להשגת רכוש אחרים, קיים חשש שהאדם יפעל להשגתם בדרכים לא חוקיות ואף באלימות. דוגמה לכך מופיעה בסיפור בו המלך אחאב חומד את כרמו של נבות היזרעאלי ואף דואג להמתתו.
לא תחמוד לעומת לא תתאווה

הלאו של לא תחמוד כולל את האיסור להוציא מן הזולת בתחבולות, ואף בתמורה כספית נדיבה, דבר השייך לו. התחבולות האסורות כוללות: הפצרה חוזרת ונישנית, לחץ חברתי וכמובן כח. העסקת המחשבות על תחבולות כאלו, אסורה גם היא, ואפילו עצם ההתאוות לנכסי הזולת או הקנאה בהם נאסרה (וראו להלן את שיטות הראשונים בהגדרת האיסור). איסור דומה לאיסור זה הוא "לא תתאוה", ולדעת הרמב"ם ההבחנה ביניהם היא שבאיסור לא תתאוה נאסרה המחשבה.
אין שני הלאוין שהן "לא תחמוד" שבסדר וישמע יתרו ו"לא תתאווה" שבסדר זה לאוין כפולין בעניין אחד, אבל הם שני עניינים. שלאו דלא תחמוד ימנענו מלקחת בשום צד, בין בדמים בין שלא בדמים, מה שקנו זולתנו אם איננו חפץ למכר אותו דבר. ולאו זה דלא תתאווה ימנענו אפילו התאווה בו בתוך לבנו, כי עם התאווה יבוא להתחנן לו ולהכביד עליו למכרו או להחליפו לו בכלי אחר על כל פנים.
העברת בעלות בהסכמה

בתלמוד מובאת ברייתא על מעמדו של החמסן, שהוא אדם הלוקח לעצמו ממון חברו ללא רשות החבר ומשאיר לו תשלום על כך. לפי הברייתא, חמסן נפסל לעדות רק מדרבנן. תוספות מקשים שבמקום אחר בתלמוד מספרים על רב אחא שהתרעם על זיכוי אדם שלקח ללא רשות ושילם, וענו לו חכמים: ”ולא תחמוד – לאינשי, בלא דמי משמע להו”. כלומר, לאנשים נשמע שעבירה יכולה להתקיים רק כשאדם לא משלם, אך מי שמשלם בוודאי רשאי לקחת. מלשון זו נשמע לכאורה שדעת האנשים שונה מדעת התורה.
תוספות תרצו על כך שני תירוצים. לפי התירוץ הראשון, צורת ההתנסחות של התלמוד לא באה לשלול את נכונותו של דין זה, ואם כן כאשר משלמים עבור החפץ אין איסור לא תחמוד. לפי התירוץ השני, הדבר לא תלוי בתשלום אלא בהשגת הסכמת המוכר – אם נוסף לתשלום הושגה לבסוף גם הסכמת המוכר, אין איסור לא תחמוד, אפילו אם החפץ נלקח ללא ידיעתו והסכמתו. לעומת זאת מדברי הרמב"ם נראה שגם אם הושגה הסכמת המוכר, כל עוד בוצעה העסקה ללא אישורו, עבר הקונה על לא תחמוד. הראב"ד השיג על כך ודעתו היא כדעת התוספות שאם הושגה הסכמה אין איסור לא תחמוד.
אם כן יש כאן שלש דעות: לפי התירוץ הראשון של התוספות, אין איסור לא תחמוד אם שולמה התמורה. לפי התירוץ השני של תוספות ולפי הראב"ד, אין איסור אם הושגה הסכמה. לפי הרמב"ם, גם אם הושגה הסכמה יש איסור לא תחמוד.
ראו גם

לא תתורו
הערות שוליים

↑  שמות כ, יג וראה גם את הפסוק הדומה בדברים ה, יז
↑  מלכים א כא, א-כח
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר נזקים, הלכות גזילה ואבידה, פרק א', הלכה י"ב.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ה, עמוד ב'.
↑  בסנהדרין, דף כה עמוד ב, דיבור המתחיל: "מעיקרא".
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ה', עמוד ב'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר נזקים, הלכות גזילה ואבידה, פרק א', הלכה ט'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286511005171  LCCN: sh85133809 
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.