stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה קפשאלי
הערות שוליים

↑  משרת החכם באשי, כמשרה רשמית באישור השלטונות, נוסדה רק ב-1835. על הקמת מוסד החכם באשי באיסטנבול החליט הסולטאן מהמוט השני ב-1826 וההחלטה מומשה בשנת 1835 .
↑  מאמר על משפחת קפשאלי, באתר אנציקלופדיה יודאיקה (באנגלית) .
↑  מינה רוזן (עורכת), ימי הסהר-פרקים בתולדות היהודים באימפריה העות'מאנית, המכון לחקר התפוצות, אוניברסיטת תל אביב, התשנ"ו-1996.
↑  שו"ת מהרי"ק סימן פד.
↑  שם הגדולים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511764805171  VIAF: 308281185   WorldCat (עם VIAF): 308281185
מסע הכזבים של ביל וטד

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  פיטר יואיט
 הופק בידי:  סקוט קרופף
 תסריט:  כריסטופר מת'סון אד סולומון
 עריכה:  דייוויד פינפר
 שחקנים ראשיים:  קיאנו ריבס אלכס וינטר ויליאם סדלר ג'וס אקלנד ג'ורג' קרלין פאם גריר
 מדבבים:  פרנק ולקר (שטן, ארנב הפסחא) 
 מוזיקה:  דייוויד ניומן
 צילום:  אוליבר ווד
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Nelson Entertainment Interscope Communications
 חברה מפיצה:  Orion Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 ביולי 1991
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט נעורים, סרט פרודיה, סרט מסע בזמן, סרט חבר'ה, סרט פנטזיה, מדע בדיוני קומי, סרט רוחות רפאים 
 תקציב:  $20,000,000
 הכנסות:  $38,037,513 (בארצות הברית בלבד)
 הכנסות באתר מוג'ו:   billandtedsbogusjourney
 סרט קודם:  ההרפתקה המצוינת של ביל וטד
 סרט הבא:  ביל וטד שורפים ת'זמן
 דף הסרט ב־IMDb
 
מסע הכזבים של ביל וטד (אנגלית: Bill & Ted's Bogus Journey) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 1991, שהוא גם סרט ההמשך של "ההרפתקה המצוינת של ביל וטד" משנת 1989. בדומה לסרט הראשון, גם כאן קיאנו ריבס מגלם את טד ואלכס וינטר את ביל.
בעת העבודה על הסרט שמו היה "Bill & Ted Go To Hell" ("ביל וטד הולכים לעזאזל/לגיהנום").
עלילה

בסרט זה מופיעים ביל וטד בלהקת הבי מטאל בשם Wyld Stallyns ("סוסי הפרא"). הם נרצחים על ידי שני אנדרואידים מהעתיד שנראים כמוהם, נשלחים לגיהנום, ובסופו של דבר חוזרים מהמתים, יחד עם המוות (מגולם על ידי השחקן ויליאם סדלר) כדי לסדר את התסבוכת.
הסרט מכיל רמיזות פארודיות לסרטו של אינגמר ברגמן "החותם השביעי" כאשר ביל וטד מזמינים את המוות למשחק שאם יזכו בו יקבלו את חייהם בחזרה: הם משחקים מולו צוללות, טוויסטר ומשחקים אחרים. בתחילה אומר מוות שעליהם לזכות במשחק אחד, אחר כך בשניים מתוך שלושה, שלושה מחמישה, אך השניים ממשיכים לנצח אותו.
סוף הסרט נשען על סדרה של אירועים שבתחילה נראים כסותרים את פרדוקס הסבא, אך הם נפתרים כפרדוקסי פרהדסטינציה חופפים.
מפלגת תומכי הבנייה

| --- | --- |
 מדינה:  איראן 
 תקופת הפעילות:  17 בינואר 1996 – הווה (28 שנים) 
 אידאולוגיות:  פרגמטיזם, רפורמה, דמוקרטיה ליברלית
 מטה:  טהראן 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז
 www.kargozaran.net
 
ממייסדי המפלגה: ד"ר עלי נג'פי, שר החינוך בממשלת רפסנג'אני
מפלגת תומכי הבנייה (בפרסית: حزب کارگزاران سازندگی) באיראן הוקמה בשנת 1996. היא בעלת השקפות רפורמיסטיות ודוגלת בשוק כלכלי ליברלי ובתוכניות לפיתוח כלכלי מואץ במדינה.
המפלגה הייתה המפלגה הראשונה שהוקמה במדינה לאחר פירוקה של מפלגת הרפובליקה האסלאמית בשנת 1987. באותו זמן לא פעלו באיראן מפלגות פוליטיות מאורגנות והמועמדים לפרלמנט מג'לס התמודדו כעצמאיים. המפלגה התמודדה בבחירות הפרלמנטריות באותה שנה. מרבית מועמדי המפלגה היו בעלי השקפות רפורמיסטיות והיו תומכיו של הנשיא דאז, אכבר האשמי רפסנג'אני ושירתו בממשלה שהקים.
המפלגה החדשה הצליחה להפוך לאחת מהמפלגות החשובות בפרלמנט החמישי (2000-1996). היא נהנתה מתמיכה רחבה בקרב בני המעמד הבינוני עירוני בחברה. המפלגה האמינה בחשיבות הרחבת החירויות לאזרח. העיתון ששיקף יותר מאחרים את השקפותיה של המפלגה היה העיתון "האמשאהרי" (Hamshahri), שנוסד על ידי גולאם חוסיין, ראש עיריית טהראן דאז, שהיה ממקימי המפלגה.
משה בצלאל לוריא

| --- | --- |

רבי משה בצלאל לוריא בעת כהונתו בסובאלק
 לידה:  1835 תקצ"ה 
 פטירה:  22 באפריל 1914 (בגיל 79 בערך) כ"ו בניסן תרע"ד 
 תקופת הפעילות:  ? – 22 באפריל 1914 
 השתייכות:  רבני ליטא
 תחומי עיסוק:  פרשנות התלמוד הבבלי, הלכה
 חיבוריו:  "נהור שרגא"  "כובע ישועה"  ראו נוספים בפרק "ספריו"
 
רבי משה בצלאל לוריא (תקצ"ה, 1834 - כ"ו בניסן תרע"ד, 22 באפריל 1914) היה רב ליטאי, רבן של כמה ערים בליטא, ומחבר פורה של ספרי פרשנות וחידושים על התלמוד הבבלי.
ביוגרפיה

נולד בשנת תקצ"ה בסוחובולה, ליד ביאליסטוק לחיה ולרב שרגא פיבוש לוריא. בילדותו למד אצל אחיו הבכור רבי אריה ליב לוריא בעיר גנינדז, ולאחר מכן בעיר גרודנה. תקופה קצרה, בהשפעת משכילים תושבי גרודנה, תכנן לסיים תעודת בגרות ופתח בלימודי חול ושפות. כעבור זמן מה חזר בו, ועבר ללמוד בישיבת וולוז'ין ונודע בה בכינוי "העילוי מסוחובולה".
הוא התקרב אל ראש הישיבה הנצי"ב מוולוז'ין. בתקופת המחלוקת בישיבת וולוז'ין בשנת תרי"ד (1854), היה בין תלמידי הישיבה שהופיעו מצדו של הנצי"ב מוולוז'ין בפני בית הדין המיוחד שפישר בין הצדדים.
נישא בגנינדז לבתו של אחת מנכבדי העיר. לאחר נישואיו חזר ללמוד בוולוז'ין ונסמך לרבנות מרבני הישיבה, ומהרב יצחק אלחנן ספקטור.
בהיותו בן 24, בשנת תרי"ט, החל לשמש ברבנות בווילאן. באותה עת החל לכתוב את ספריו הלמדניים. בשנת תרכ"ז, לאחר פטירת אשתו הראשונה נישא בשנית, והחל לכהן כרבה של שאקי.
בשנת תרל"ה (1875) עבר לסייני וכיהן כרבה במשך שלושים ושתים שנים. הוא התפרסם במיוחד ברחבי העולם הרבני והיהודי, בעיקר בזכות פרסום ספריו הלמדניים, "נהור שרגא" על מסכת יבמות, "נפש חיה" על מסכת בבא מציעא, "מעשה חושב" על מסכת ערכין, ועוד. באותה תקופה מוזכר רבות בספרות התורנית בתור "הרב מסייני".
בשנת תרס"ז (1907) עזב רבי דוד טבל קצנלנבוגן את רבנות סובאלק לטובת רבנות סנקט פטרבורג, תחתיו התמנה רבי משה בצלאל, שכיהן ברבנות זו עד פטירתו בכ"ו בניסן תרע"ד, 22 באפריל 1914.
בנו הרב צבי אריה לוריא תיאר את אופיו והנהגתו הרבנית.
מלבד גודל שקידתו ויגיעתו בתורה עוד היה בעל מדות תרומיות, ענוותן ושפל ברך. מעודו לא התגאה בגודל תורתו, וכרע וכאח התהלך את הרבנים והת"ח הקטנים הרבה מערכו. כמעט שלא שמעתי מאתו שיבטל איזה רב או ת"ח ... בהנהגת הרבנות הייתה תמיד השלום נר לרגלו. קרבנות גדולות הקריב בעד השלום. לא חס על כבודו, אפילו בשעה שאחרים השתמשו בקלונו, אם אך ידע כי על ידי זה לא יושבת השלום בעיר ... הוא השפיע הרבה בכל ענייני העיר, רק בחשאי ובצנעא בלי קולות והתפארות.לא הקפיד אם הפעולה - שהוא היה רוח החיה בה - ייקרא על שם אחר. כי רגיל היה תמיד לוותר על כבודו, אם רק יהיה הדבר לטובת העניין.
משפחתו

אחיו: רבי אריה ליב שהיה גם רבו, ורבי ראובן לוריא ששימש כמלמד בסוחובולה (בתו פרידה נישאה לרב יעקב בנימין זאב יעקימובסקי, מרבני סוחובולה ומחבר ספרי "זרע יעקב" על ששה סדרי משנה ו"ידי משה" על מסכת חולין).
אשתו הראשונה נפטרה בשנת תרכ"ז. לבני הזוג שתי בנות. הוא נישא בשנית לצרנה מרים בת הרב מאיר איילברג מסרדניק, אחיינית הרב יחיאל הלר (נפטרה בג' בתשרי ה'תרע"ג). בנו מאשתו השנייה היה הרב צבי אריה לוריא, רבה של זלודק, ומחבר "ארץ צבי". אחד מחתניו היה רבי יהודה ליב פולטרוביץ, רבה של ביחוב. בתו פרידא נישאה לרב בן ציון קהאן שהתגורר בפיטסבורג.
ספריו

רבי משה בצלאל לוריא חיבר ספרים רבים ובהם חידושים על מסכתות התלמוד הבבלי, ועל ספרי הלכה מתקופת הראשונים. ספריו נחשבו בישיבות ליטא ללמדניים, והמוכרים שבהם כמו "נהור שרגא" על מסכת יבמות ו"כובע ישועה" על מסכת בבא קמא, נלמדים בישיבות גם במאה ה-21, ומודפסים בתוך "קובצי מפרשים" למסכתות הישיבתיות, מסדרי נשים ונזיקין:
נהור שרגא - על מסכת יבמות, וילנא תרל"ב (דפוס צילום בתוך: על מסכת יבמות), ירושלים תשמ"ה
נפש חיה - על מסכת בבא מציעא, ורשה תר"מ
כובע ישועה - על מסכת בבא קמא, פיעטרקוב תרפ"ז (מהדורה ראשונה, ורשה תרמ"ח)
פירוש "מעשה בצלאל" על פסקי הלכות מרבי מנחם רקנאטי (פיעטרקוב תרנ"ד)
מעשה חושב - על מסכת ערכין, ורשה תרנ"ה
תורת הקנאות - על מסכת סוטה, ורשה תרנ"ט
פירוש "שבעת הנרות" על ספר התשב"ץ (ורשה תרס"א)
מלאכת חושב - על מסכת תמורה, ורשה תרס"ב
עמק סוכות - על מסכת סוכה, בילגורייא תרס"ט
כתר ישועה - על מסכת כריתות, פיעטרקוב תרע"ג
מצבת משה - על מסכת מועד קטן, עם הגהות והערות מבנו בשם "ארץ צבי", וילנא תרפ"ד
מלאכת בצלאל - על מסכת שבועות, עם הגהות והערות מבנו בשם "ארץ צבי", ורשא תרצ"ח
בהספדים לאחר פטירתו, צוטטו דברי המדרש לפיהם כתב משה שלושה עשר ספרי תורה, כך גם המנוח, הרב משה לוריא, כתב שלושה עשר חיבורים. עשרה מהם הדפיס מעצמו בחייו, ושנים נוספים: "מצבת משה", ו"מלאכת בצלאל" נדפסו בידי בנו לאחר פטירתו. הספר ה-13 הוא חיבור על ספר "הפרנס", שקטעים ממנו פורסמו בכתב העת "מוריה".
בשנותיו האחרונות נמנע מלהדפיס את יתרת ספריו שהיו בכתובים מסודרים לדפוס, מאחר שחשש כי כספו לא יספיק גם להדפסתם וגם לנישואי בנו ושתי בנותיו; במכתב מסוף אוקטובר 1890 ("ב' פרשת נח תרע"א") כתב: ”כי מוכן אצלי לדפוס שלשה ספרים... וכוספי מאד להדפיסם, אך ירא אנכי להוציא מעותי המעטים על זה, כי יש לי בן ושתי בנות שהגיעו לפרקן ולהם משפט הקדימה, ולו מצאתי מי שידפיסם על חשבונו, מסרתי לו להדפיסם, ואז הייתי לוקח ממנו במחיר איזו מאות עקזמפלאריך, כי לא אוכל לסבב על הערים למכור, הן מפני הכבוד הן מפאת הזקנה. ואחכה לה' ית[ברך] אולי יחנני להוציאם לאור הדפוס, יען שעמלתי עליהם הרבה וזה חלקי מכל עמלי בימי חיי הבלי תחת השמש”.
הערות שוליים

↑  בנו הרב צבי אריה לוריא כותב בהקדמת "מצבת משה": "אאמו"ר הגאון זצ"ל נולד בשנת תקצ"ה, כמדומה לי בער"ח מרחשון".
↑  הרב משה צבי נריה, "הנצי"ב מוולוז'ין" עמ' 365. בתוך: יהדות ליטא ח"א, תל אביב, תש"ך.
↑  חלק מהספרים זמינים לעיון מקוון בקישורים דלהלן.
↑  ירושלים, ניסן תשס"ד.
↑  המכתב נדפס בספר הזיכרון אש"ד הנחלים, בני ברק, תשנ"ב, עמ' קמו ואילך.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310258505171  PLWABN: 9810669349405606  ISNI: 0000 0000 5074 413X  LCCN: nr93038149  NTA: 302497455  VIAF: 17099558   WorldCat (עם VIAF): 17099558
משולש מסילות

סכמה של משולש מסילתי פשוט
משולש מסילתי הוא סוג של צומת מסילתי ממנו מוליכות מסילות לשלושה כיוונים שונים. ניתן לנתב רכבת לכל אחד מן הכיוונים ללא צורך בחיוג של הרכבת.
משולש מסילות יכול לשמש גם לחיוג מלא של ציוד נייד, כלומר לסובב את הציוד ביחס למסילה. מסיבה זאת ניתן למצוא משולשי מסילות במוסכי רכבות ראשיים.
רקע

מעבר של רכבות בין מסילות מתבצע באמצעות מסוטים. מסוט מאפשר פיצול של מסילה אחת לשתיים, אך אינו מאפשר מעבר של רכבת בין הפיצולים ללא הפיכת כיוון הנסיעה. כדי לאפשר מעבר כזה יש צורך בסלילת מסילה נוספת בין שתי המסילות המתפצלות מהמסוט וחיבורה אליהן בשני מסוטים נוספים. הצורה המתקבלת דומה למשולש.
בעבר, קטרי הקיטור היו ניתנים להפעלה בכיוון אחד בלבד, כך שהפיכת כיוון תנועת הרכבת (חיוג) היה כרוך בהפיכה פיזית של הקטר ובהעברתו לצידה השני של הרכבת. פעולה זו דרשה ציוד מיוחד (חוגה לסיבוב הקטר ומסילה מקבילה להעברתו לצידה השני של הרכבת) וזמן בו הציוד הנייד היה מושבת מפעולה. משולש מסילתי חסך את הצורך בהפיכת כיוון הנסיעה בצמתים מסילתיים ואפשר גם את הפיכת הרכבת בשלמותה במקרים בהם לסדר הקרונות היה חשיבות (למשל חלוקה למחלקות או קרון תצפית בקצה הרכבת). כמו כן משולש מסילתי היה יכול לשמש לחיוג הציוד הנייד בתחנות הקצה ללא צורך בחוגה - אמצעי מכני מורכב ויקר. החיסרון של משולש ביחס לחוגה הוא השטח הגדול שדרוש לסלילת המסילות והמסוטים.
עם המעבר לקטרי דיזל ולקטרים חשמליים הניתנים להפעלה בשני הכיוונים ולציוד נייד מסוג מו-דו פחת הצורך בחיוג, אך גם ציוד מסוג מו-דו צריך לסובב מדי פעם כדי למנוע שחיקה לא שווה של גלגלי הקטרים והקרונות.
משולשי מסילות בישראל

מוסך הרכבת ליד תחנת הרכבת חיפה מזרח (משמש לחיוג רכבות)
צומת תל ברוך (מחבר את מסילת החוף אל מסילת הירקון)
מחלף קסם (מחבר את מסילת הירקון אל המסילה המזרחית)
מוסך הרכבת בתחנת הרכבת לוד (משמש לחיוג רכבות)
צומת פלשת (במשולש מתחברת מסילת לוד - אשקלון אל השלוחה לנמל אשדוד. בנוסף מסילת תל אביב – פלשת מתחברת למסילה לכיוון אשקלון)
צומת ממשית (מחבר בין השלוחות להר צין ולמישור צפע של מסילת הדרום)
מחלף שמריהו מזרח (מחבר את מסילת השרון למסילת החוף וכולל צומת שפיים)
מחלף ענבה (מחבר את קו הרכבת למודיעין לקו הרכבת המהיר לירושלים דרך צומת דניאל), כעת בבנייה "קשת מודיעין" אשר מאפשרת את החיבור ממודיעין לכיוון ירושלים.
במסגרת פרויקט המסילה המזרחית החדשה:
צומת רמז ישודרג למחלף רכבתי - משולש מסילות.
צומת חמד ישודרג למחלף רכבתי - משולש מסילות ותחבר את מסילת השרון אל המסילה המזרחית
סכמה של משולש מסילתי בין מסילות כפולות
מסיכת השפיות

מסכת השפיות: ניסיון להבהיר כמה סוגיות אודות האישיות הפסיכופתית הוא ספר שנכתב על ידי הפסיכיאטר הרווי מילטון קלקלי בשנת 1941. הספר נחשב לפורץ דרך בתיאור מקרים פסיכיאטריים, ולאחת העבודות החשובות ביותר על פסיכופתיה במאה העשרים. בהמשגה של קלקלי, "מסיכת השפיות" מתייחסת ל"מסכה" שמסתירה את ההפרעה הנפשית של האדם מהסביבה.
קלקלי מתאר אדם עם פסיכופתיה כאדם שמסוגל לחקות נורמליות ולהסתיר התנהגויות לא-מסתגלות וכאוס פנימי. אך למרות ההצגה החיצונית המשכנעת, האינטליגנטית, ואפילו המקסימה לכאורה, קלקלי טוען כי אדם עם פסיכופתיה חסר את היכולת לחוות רגשות אמיתיים וכי הוא עיוור צבעים להיבט הזה של הקיום האנושי. בספרו קלקלי מסיק כי 'מסכת השפיות' מסתירה פְּגָם נוירו-פסיכיאטרי משמעותי, אך אחד שהוא אינו מצליח לזהות במדויק עם הכלים שעמדו לרשותו. מההשערות של קלקלי התפתח עניין במרכזי בפסיכוביולוגיה של פסיכופתיה, ובמהלך השנים הצטברו ראיות רבות לחריגות במבנה ותפקוד המוח בקרב עבריינים עם פסיכופתיה. הספר הודפס בחמש מהדורות, וקלקלי תיקן והרחיב את העבודה שלו עם כל מהדורה שפורסמה. המהדורה החמישית פורסמה זמן קצר לאחר מותו של קלקלי בשנת 1984. המהדורה הוצאה לאור מחדש על ידי יורשיו של קלקלי בשנת 1988 למטרות חינוך ללא כוונות רווח.
תיאור

מסיכת השפיות, המהודרה החמישית, מציגה תיאוריות קליניות אודות האישיות הפסיכופתית, וכן תיאורי מקרה של 15 מטופלים (במהדורה הראשונה היו רק 9, וכולם ממין זכר). קלקלי עשה שימוש במאפייני הנובלה ותיאורים דרמטיים שונים כדי לתאר את המטופלים. לשיטתו של קלקלי, "מסיכת השפיות" היא זו שמבדילה את הפסיכופת מאנשים רגילים. הוא כתב: "אנו מתמודדים פה לא עם אדם שלם אלא עם מכונת רפלקסים משוכללת המסוגלת לחקות את ההתנהגות האנושית בשלמות. מכונה נפשית משומנת זו מפיקה... סימולציות של רגש אנושי נורמלי... כה מושלם הוא התוצר... שאף אחד אינו יכול לקבוע במונחים מדעיים ואובייקטיביים, מדוע אין זה אמיתי. ועם זאת אתה יודע, או מרגיש שאתה יודע, שהמציאות, במובן של חוויית חיים בריאה ומלאה, אינה קיימת שם... מטופל זה משתנה לכדי רובוט... שמסוגל לעשות כל מה שהאישיות הבריאה מסוגלת לעשות, חוץ מאשר להשתתף בחיים ברמה האישית."
התווית "פסיכופת", כפי שקלקלי השתמש בה, אומצה גם על ידי התרבות פופולרית, והיא מיושמת לעיתים קרובות על רוצחים סדרתיים ועל עבריינים אלימים אחרים, ללא קשר לשאלה אם האבחנה באמת מתאימה להם. אמנם המונח נפוץ בתרבות הפופולרית, אך לשימוש התרבותי אין רלוונטיות טכנית כל שהיא לקרימינולוגיה, פסיכולוגיה או לפסיכיאטריה.
תיאור > שכיחות

קלקלי טוען בסעיף קטן שכותרתו "הם לא באים לבד כמו מרגלים, אלא גדודים-גדודים" (ביטוי המופיע בהמלט), שלמרות שקשה להשיג נתונים סטטיסטיים מהימנים, ישנן סיבות שונות לחשוד כי פסיכופתים נכנסים לאשפוזים פסיכיאטריים ולבתי הסוהר בשיעור "גבוה במיוחד". הוא אכן מציג נתונים סטטיסטיים מתוך סקר לפי הוא ותשעה פסיכיאטרים אחרים אבחנו אחד מתוך שמונה מטופלים כבעלי אישיות פסיכופתית.
תיאור > סיפורת והיסטוריה עתיקה

"הוא התקשה להיאבק ביריבו וכדי להציל את עצמו מנפילה ארצה, נשך את הזרוע של יריבו ואחז את עצמו באמצעות הנשיכה. יריבו שיחרר את אחיזתו וקרא: "אתה נושך, אלקיביאדס, כמו אישה!" – "לא" השיב לו אלקיביאדס, "כמו אריה".
בסוף הספר, קלקלי סוקר דמויות רבות ביצירות בדיוניות שהוא חושב שמתאימות לפרופיל הקליני שלו. הוא מסיים בהתייחסות לדמויות בהיסטוריה, הוא מוציא את אדולף היטלר ואחרים מהגדרתו אך מבליט את אלקיביאדס, מצביא ומדינאי ביוון העתיקה. מהכתיבה עולה כי קלקלי מוקסם מדמותו של אלקיביאדס מאז שלמד בתיכון.
סיפורים רבים מחייו של אלקבידיאס מתארים אדם תוקפני, הפכפך, כריזמטי, וחסר אחריות. אולם, קלקלי אינו מבחין בין דמותו ההיסטורית של אלקיביאדס לבין הדמות שמתוארת על ידי פילוסופים, מטיפי מוסר ומוזיקאים.
מאפיינים

קלקלי הציע – על בסיס עבודתו עם פסיכופתים בקליניקה שלו ובמוסדים סגורים 16 (מופחת מ-21 במהדורה הראשונה) מאפיינים לפסיכופתיה:
אינטליגנציה טובה וקסם אישי שטחי
היעדר הזיות וחשיבה אי-רציונלית
היעדר חרדה וביטויים נוירוטיים
חוסר אמינות
חוסר כנות ויושר
היעדר חרטה ותחושת אשמה
מרכיבי הניעה לקויים להתנהגות אנטיסוציאלית
שיקול דעת לקוי ויכולת דלה ללמוד מניסיון
אגוצנטריות פתולוגית וחוסר יכולת לאהוב
תגובות רגשיות דלות
היעדר תובנה ספציפי
היעדר היענות לקשרים בין-אישיים; כפיות טובה כלפי התחשבות מיוחדת שנותנים להם, אדיבות ואמון
התנהגות יוצאת מן הכלל ומעוררת סלידה לאחר שתייה, ולפעמים גם ללא שתייה - מתבטאת בהתנהגות וולגריות, גסות רוח, שינוי מהיר במצבי רוח, ומעשי קונדס
איומי סרק של התאבדות ללא מימוש בפועל
חיי מין מזדמנים ואקראיים
כישלון לעצב ולממש תוכנית חיים (אלא אם כן היא למטרות הרסניות או התחזות)
רשימת הפסיכופתיה המעודכנת שנכתבה על ידי הפסיכולוג רוברט ד' הייר מבוססת בחלקה על הפרופיל הקליני של קלקלי והייר נתן לקלקלי קרדיט מלא בעבודתו. בתחילה, השתמש הייר בפרופיל הקליני ודירג את הפריטים שלו על סולם של 3 נקודות. הייר (1980) דיווח כי לפרופיל מהימנות פנימית טובה, אולם חלק מהפריטים (למשל: אינטליגנציה טובה, היעדר הזיות וחשיבה אי-רציונלית, איומי סרק של התאבדות) לא היו קשורים, או קשורים רק באופן חלש לפריטים האחרים. בעקבות כך בנה רוברט הייר מודל סטטיסטי של פסיכופתיה מתוך הפרופיל של קלקלי, ויצר אופרציונליזציה המאפשרת לבחון כל פריט ולכמת אותו ובכך יצר הערכת פסיכופתיה מהימנה.
מאפיינים > היעדר תובנה

"מדוע לכלא, המקום הזה מלא בעבריינים, אנשים קשוחים בפשע", הוא אמר בחוסר מודעות מרהיב שהוא עצמו ביצע יותר עבירות מרוב האסירים שמוחזקים שם כעת... "מי יודע עלול לקרות לי שם? זה בהחלט לא המקום הנכון בשבילי". חוסר התובנה המוחלט של גרגורי (או שצריך לומר: הסירוב שלו להכיר?) מדוע זה עשוי להיחשב צודק ומתאים עבורו להיכנס לבית הסוהר בעקבות פשעים דומים שבוצעו על ידי אחרים הכלואים שם, ממחיש היטב נקודה מרכזית שאני חושב מבדילה לעתים קרובות את הפסיכופת מעבריינים אחרים. פושעים אחרים לא רוצים כמובן להיכנס לכלא, ולעתים קרובות מוחים נגד הרעיון. אולם, אין להם את האמונה המוזרה שהם צריכים להיות איך שהוא פטורים מהעונשים בעקבות מעשיהם, או שאינם עבריינים כלל.
קלקלי טוען כי הפסיכופת חסר את היכולת להודות ולהבין את ההפרעה הנפשית ממנה הוא סובל, וההשפעה שיש להפרעה זו על אחרים. הוא משווה את חוסר התובנה של הפסיכופת לזה של אדם הסובל מפסיכוזה חמורה אך שלא כמו החולה הפסיכוטי, הוא מציין שבאופן שטחי בלבד, אדם עם פסיכופתיה מסוגל להכיר בעובדה שהוא נמצא בבית החולים בגלל התנהגות לא מקובלת ומוזרה. הוא מציע כי העוני הרגשי המאפיין את הפסיכופת מקשה עליו לדעת כיצד אחרים מרגישים לגבי התנהגותו ושבעקבות כך הוא לא יכול לחוות שום דבר בר השוואה.
על פי קלקלי, עובדות שיובילו את רוב האנשים לתובנה, יובילו אדם עם פסיכופתיה להשליך ולהאשים אחרים בסביבתו באמצעות תירוצים ורציונליזציות משוכללות ועדינות. הפסיכופת מניח כי העונשים המשפטיים על פשע שביצע אינם חלים עליו, או שהוא הקורבן האמיתי. לעיתים קרובות הוא מגיב לרעיונות שעליו להיענש בעקבות התנהגותו כמשהו בלתי צפוי ובלתי הולם לחלוטין.
מאפיינים > תגובות רגשיות דלות

כשהייתי ילד הבחור הזה אסף אותי במשאית. נסענו לאזור מבודד והוא הכריח אותי לבצע בו מין אוראלי", אמר בריאן... "לא, לא ממש הטריד אותי. כלומר, זה לא היה ביג דיל. זה לא לקח הרבה זמן וקיבלתי 20 דולר", הוא אמר בעודו מושך בכתפיו. לא נראה שהאירוע השפיע עליו מבחינה רגשית, לפחות לא בצורה שהוא ידע לבטא. הוא למעשה דיבר על זה בחיבה מסוימת, כמעט מחייך.
בספרו קלקלי טוען כי אדם עם פסיכופתיה "אינו מכיר את העובדות או הנתונים העיקריים של מה שניתן לכנות 'ערכים אישיים' והוא כלל אינו מסוגל להפנים נושאים כאלה. זה בלתי אפשרי עבורו להתעניין אפילו קלות בטרגדיה, או בשמחה כפי שהיא מוצגת בספרות או באמנות. הוא אדיש לכל העניינים האלה. ליופי, לכיעור, ולמעט במובן שטחי מאוד, לטוב, לרוע, לאהבה, לאימה ולהומור אין משמעות ממשית עבורו, הם אינם משפיעים עליו כלל. למרות האינטליגנציה החדה שלו, זה כאילו הוא עיוור צבעים להיבט הזה של הקיום האנושי. זה בלתי אפשרי להסביר לו את זה כי אין שום דבר במסלול המודעות שלו שיכול לגשר על הפער".
בספרו קלקלי מציין את התיאטרליות שמאפיינת את הפסיכופת. הוא מציין כי הפסיכופת תמיד יפגין עוני רגשי. למרות שזה עשוי להיראות כאילו הוא צועק מרוב זעם, מתלהב, ובוכה בדמעות מרירות על האסונות שגרם, הסתכלות קפדנית תחשוף שמדובר במשחק. קלקלי מציין כי היכולות הרגשיות של הפסיכופת כוללות רגזנות, הבזקים מהירים של מעין חיבה, מצבי רוח רדודים של רחמים עצמיים, יהירות ילדותית, וביטויים אבסורדיים של זעם נמצאים כולם בטווח הרגשות של הפסיכופת. עם זאת, הוא גם מציין כי כעס בוגר, תרעומת עקבית, עצב עמוק בגלל מצבו החמור, גאווה מתמשכת, שמחה עמוקה וייאוש אמיתי אינם נמצאים באותו טווח.
עבריינות

בגיל 14 או 15, לאחר שלמד לנהוג, תום החל לגנוב מכוניות בקביעות מסוימת. לפעמים הוא השאיר את הרכב הגנוב במרחק של כמה רחובות או קילומטרים ספורים מהבעלים, ולפעמים באמצע הכביש לאחר שנגמר הבנזין. לאחר שניסה למכור מכונית גנובה, אביו התייעץ עם יועצים, והגיע למסקנה שאולי יש לו כמיהה ספציפית למכוניות, וקנה עבורו אחת כאקט טיפולי. באחת הפעמים בעת שנהג בה, החליט תום להחנות את האוטו ולגנוב דגם ישן יותר, אותו השאיר מעט נִזוֹק בפאתי כפר במרחק קילומטרים ספורים.
לאחר מכן בא במגע עם הרשויות הפדרליות; לנוכח נעוריו והרושם הנפלא שהשאיר על השופט, הוא נשפט למאסר על תנאי. זמן קצר לאחר מכן גנב רכב נוסף ועזב אותו במצב דומה. בסך הכל, תום נעצר ונכלא ב-150 מקרים שונים; משפחתו נאלצה לשלם על הנזקים והקנסות פעם אחר פעם.
קלקלי מבחין בספרו בין עבריין עם פסיכופתיה לעבריין ללא פסיכופתיה. הוא קובע כי הפסיכופת רק לעיתים רחוקות מנצל יתרון כל שהוא על מנת לזכות ברווח, אלא הוא בעל מטרה לא ברורה או לא עקבית, ובדרך כלל מעמיד את עצמו ללא צורך בעמדה מבישה ומסכן את חירותו באופן שנראה חסר היגיון; בספרו קלקלי מדמה את חוסר המנוחה של פסיכופתים לזה של נערים מתבגרים הנאלצים לצפות במלך ליר מתחילתו ועד סופו או להאזין לסימפוניה התשיעית של בטהובן. קל לדמיין אותם חסרי מנוחה, מצחקקים ומפטפטים על דברים של מה-בכך, מריעים בפראות ושורקים בבוז, ובאופן כללי מתנהלים באופן לא-הולם כדי להפר את השעמום. אפילו דחפים חלשים, קטנוניים, או סיפוקים שחלפו מספיקים כדי להניע אותם עד כדי התנהגות לא נבונה, לא נעימה, ואפילו תמהונית.
לטענתו של קלקלי, עבריינים עם פסיכופתיה בדרך כלל לא מבצעים את הפשעים החמורים או האלימים ביותר, אך בדרך כלל בסופו של דבר פוגעים בעצמם. עם זאת, למרות שהוא מציג תמונה כללית של התנהגות אנטי-חברתית חסרת עקביות או מטרה, הוא גם קובע, לפחות במהדורות מאוחרות יותר, שחלקם אכן עשויים לבצע את הפשעים החמורים ביותר או הסדיסטיים ביותר. הוא מציע שזאת היא פתולוגיה נפרדת במקצת אך אינו מסביר מדוע או כיצד.
יש הטוענים כי הקריטריונים בהם השתמש קלקלי לא מייצגים התנהגויות אנטי-חברתיות והתנהגויות עברייניות. יש המציינים כי תכונות הליבה לא תוארו על ידי קלקלי כעוינות או תוקפניות במיוחד, בניגוד להגדרתו של רוברט ד' הייר. לפי דעות אחרות התנהגות אנטי-חברתית מתמשכת היא כן חלק מעבודתו של קלקלי, וכי כל המטופלים שלו היו בעלי היסטוריה ארוכה של הפרות חוזרות ונשנות של החוק, כולל היעדרות מעבודה, גנבה, ונדליזם, הונאה, הצתה, נהיגה בשכרות, תקיפה, נהיגה פזיזה, עבירות סמים, זנות ובריחה ממעצר. לטענת חלק מהחוקרים בכך סטה רוברט הייר מהפרופיל של קלקלי (construct drift). אולם, בין רשימת הפסיכופתיה לפרופיל הקליני שכתב קלקלי קיימים מתאמים מובהקים ביותר, דבר המעיד על כך כי עבודתו של קלקלי ועבודתו של הייר מודדות את אותו מבנה אישיותי.
טיפול

לפני שבעלת הבית הצליחה להתגבר על הפחד מעימות איתה, רוברטה נעלמה תוך שהיא משאירה אחריה חוב של חודש. במקביל, היא הצליחה לגנוב סכום כסף נכבד מקרן החברה שהעובדים בנו לנוחותם. על אף שהמשיכה בדרכיה לאחר ששוחררה מטיפול, מכתבים החלו להופיע בתיבת הדואר שלי, עם הודעות שגילו כי רוברטה נתנה את שמי כממליץ. קריאת המכתבים הייתה מלווה באירוניה עצובה שכן הם היו מלאים בתיאורים ושאלות על "אופי טוב", "סטנדרטים מוסריים גבוהים", "אמינות", "האם היית מעסיק את הפונה בעצמך בתפקיד עם אחריות משמעותית?" למרות הכל, רוברטה הייתה בטוחה כי המלצות כאלה יינתנו ללא הסתייגות ובביטחון רב.
כמו עם מטופלים רבים אחרים, גם במקרה זה הייתי צריך להתמודד עם השאלות הקשות של המשפחה: מה עלינו לעשות כעת? מה היית עושה אם היית במקומנו? אלו הן שאלות שלא מצאתי להן תשובה מספקת.
קלקלי כותב במהדורה החמישית של הספר, יותר מ-40 שנה לאחר שפורסמה המהדורה הראשונה, כי פעם אחר פעם הוא נדהם מחוסר התגובה של פסיכופתים לכל צורת טיפול שהוא הכיר, ומחוסר המורא שלהם מפני החוק. בעודו מציין את חירות האדם, הוא מציע להשאיר פסיכופתים בתוך יחידות פסיכיאטריות סגורות ומופרדות. הוא גם מציין כי לא נראה כי טיפול נפשי או שיטות פיזיות כגון טיפול בהלם או לובוטומיה הם פתרון ממשי לבעיה. קלקלי גם מביע אי שביעות רצון משליחת פסיכופתים לבתי הסוהר, שלדעתו לא בהכרח יצליחו לתקן את התנהגותם עקב החריגות באישיותם או "אי שפיות" מוסתרת.
ביקורת

במהלך השנים ספגה עבודתו של קלקלי ביקורת רבה, פריטים כמו "אינטליגנציה טובה", "היעדר הזיות וחשיבה אי-רציונלית", "איומי סרק של התאבדות ללא מימוש בפועל" נמצאו כלא קשורים לפסיכופתיה ואף נמצא קשר הפוך בין חלק מהפריטים לפסיכופתיה. קלקלי כתב את עבודתו כפרופיל קליני ולא הכין כלי אבחון שדרכו ניתן לדרג את רשימת המאפיינים בפרופיל שלו לצורך אבחון, אלא תמצית למה שהוא חשב שהם מאפיינים של פסיכופתים מהתרשמותו הסובייקטיבית ולא כתוצאה ממחקרים שערך. בנוסף, קלקלי השאיר שאלות רבות ללא מענה: לדוגמה, לכמה סימפטומים אדם צריך להתאים בשביל אבחנה? או כיצד ניתן לנקד את הפריטים לצורך אבחון?
בנוסף, רעיון ה"מסכה" מתייחס ליכולת הניטור העצמי ובמחקרים רבים נמצא כי פסיכופתים מאופיינים בניטור עצמי נמוך, משום שהתנהגותם משקפת נטייה חסרת פחד, חסרת אחריות הנובעת מחוסר בניטור עצמי ועומק רגשי.
ראו גם

רוברט דאגלס הייר
רשימת הפסיכופתיה המעודכנת
התנהגות אנטי-חברתית