מיכאל השביעי דוקס, קיסר האימפריה הביזנטית
חייו

מיכאל השביעי נולד בסביבות שנת 1050 בקונסטנטינופוליס, בנם הבכור של קונסטנטינוס העשירי דוקס ואודוקיה מקרמבוליטיסה. כשקונסטנטינוס העשירי מת ב-23 במאי 1067, מיכאל השביעי כבר היה בן 17 והיה אמור להיות מסוגל לשלוט בעצמו. אולם הוא גילה עניין מועט בפוליטיקה, ואמו אודוקיה ודודו יוחנן דוקס (אנ') שלטו באימפריה כעוצרים בפועל.
ב-1 בינואר 1068 נישאה אודוקיה למצביא רומנוס הרביעי דיוגנס, שהפך עתה לקיסר-שותף בכיר לצדם של מיכאל השביעי, ושני אחיו, קונסטנטיוס (אנ') ואנדרוניקוס (אנ'). כאשר רומנוס הרביעי הובס ונלכד על ידי אלפ ארסלאן מהטורקים הסלג'וקים בקרב מנזיקרט באוגוסט 1071, דודו של מיכאל, יוחנן דוקס, והמורה שלו, מיכאל פסלוס, לקחו את היוזמה ותפסו את השלטון עבורו. מיכאל השביעי הוכרז כקיסר ב-1 באוקטובר 1071, אם כי אודוקיה שלטה כעוצרת במשך חודש לפני שנשלחה למנזר.
אף על פי שהיה נתון לייעוצם של מיכאל פסלוס ויוחנן דוקס, מיכאל השביעי סמך יותר ויותר על שר האוצר שלו, ניקפוריצס. תחומי העניין העיקריים של הקיסר, שעוצבו על ידי פסלוס, היו בעיסוקים לימודיים, והוא אפשר לניקפוריצס להגדיל הן את המיסוי והן את הוצאות המותרות, מבלי לממן כראוי את הצבא. כקיסר הוא נעדר כשירות, לעיתים קרובות מוקף בפקידי חצר מתרפסים. לאור המצוקה הקשה, פקידים אימפריאליים פנו להחרמת רכוש ואף הפקיעו חלק מהעושר של הכנסייה. הצבא, שחייליו קיבלו שכר נמוך מדי, נטה למרידה, והביזנטים איבדו את בארי, המושבה האחרונה שלהם באיטליה, לנורמנים של רובר גיסקאר ב-1071. במקביל, הם התמודדו עם מרד רציני (אנ') בפיקודו של גאורגי וויטה (אנ') בבלקן, שם עמדו בפני ניסיון הקמה מחדש של המדינה הבולגרית. אף על פי שמרד זה דוכא על ידי המצביא ניקפורוס ברייניוס בשנת 1073, האימפריה הביזנטית לא הצליחה להחזיר לעצמה את אבדותיה באסיה הקטנה.
לאחר קרב מנזיקרט, שלח הממשל הביזנטי צבא חדש לעצור את הטורקים הסלג'וקים בפיקודו של איסאאקיוס (יצחק) קומננוס, אחיו של הקיסר לעתיד אלכסיוס הראשון קומננוס, אך צבא זה הובס ומפקדו נשבה בשנת 1073. הבעיה החמירה בעקבות עריקתם של שכירי החרב המערביים של הביזנטים תחת רוסל דה ביילאול (אנ'), שהקימו נסיכות עצמאית באזור גלטיה וליקאוניה (אנ'). הם הפכו למטרתו של המסע הצבאי הבא באזור, בראשות דודו של מיכאל, הקיסר (אנ') יוחנן דוקס. גם מסע זה הסתיים בכישלון, וגם יוחנן נשבה בידי האויב. רוסל המנצח אילץ עתה את יוחנן דוקס להתייצב כטוען לכתר ובזז את כריסופוליס (אנ'), ממש מול קונסטנטינופוליס. צבא חדש בפיקודו של אלכסיוס קומננוס (הקיסר העתידי), מתוגבר בכוחות סלג'וקים שנשלחו על ידי מלכשאה הראשון, הביס לבסוף את שכירי החרב ותפס את יוחנן דוקס ב-1074.
אסונות אלה גרמו לחוסר שביעות רצון נרחב, שהוחמר בשל הפיחות במטבע, שהעניק לקיסר את כינויו פאראפינאקס. בשנת 1078 שני מצביאים, ניקפורוס ברייניוס וניקפורוס השלישי בוטניאטס (אנ'), מרדו בו-זמנית בבלקן ובאנטוליה, בהתאמה. בוטניאטס זכה לתמיכת הטורקים הסלג'וקים, והגיע ראשון לקונסטנטינופוליס. מיכאל השביעי התפטר מכס הקיסרות כמעט ללא מאבק ב-24 או 31 במרץ 1078 ופרש למנזר סטודיוס (אנ'). מאוחר יותר הפך לפטריארך המטרופוליטני של אפסוס ומת בקונסטנטינופוליס בסביבות שנת 1090.
לפני התפטרותו מהכס, ייתכן שמיכאל השביעי שלח משלחת לסין בשלטונה של שושלת סונג, בעקבות סדרה של משלחות ביזנטיות לאימפריה של שושלת טאנג (שלטה עד תחילת המאה ה-10). על פי ה-Wenxian Tongkao (אנ'), שנכתב על ידי ההיסטוריון הסיני מא דואנלין (אנ') (1245–1322), ועל פי החיבור מהמאה ה-14 "תולדות סונג" (אנ'), ידוע כי השליט "מי-לי-יי-לינג-קיי-סה" (滅力伊靈改撒) מ"פו-לין" (כלומר ביזנטיון) שלח משלחת לשושלת סונג שהגיעה לסין בנובמבר 1081, בתקופת שלטונו של הקיסר שנדזונג (שלט בשנים 1067–1085). "תולדות סונג" מציין כי דיפלומט ופקיד ביזנטי בשם "ני-סי-טו-לינג-סי-מנג-פן" הציע סוסים מאוכפים, להבי חרב ופנינים אמיתיות, כמנחות לחצר הקיסרות של סונג.