stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורפוס התקיפה החמישי (סוריה)
היסטוריה

בניסיון להגדיל את ההשפעה הישירה של הכוחות הרוסים על הצבא הסורי, היועצים הרוסים בשטח הקימו באוקטובר 2015 את הקורפוס הרביעי ככוח תקיפה דינמי המושתת על שיטות לחימה רוסיות ועל בסיס מתנדבים ומיליציות סוריות התומכות בשלטון. בפועל הקורפוס הרביעי לא עמד בציפיות ונותר עם כוחות מצומצמים בעיקר כמסגרת הגנתית שיחידותיה מוצבים כחיילות מצב בבסיסים ואתרים אסטרטגיים. כשנה לאחר מכן הקימו הרוסים את קורפוס התקיפה החמישי עם מעורבות רוסית גדולה בהרבה, כולל מימון מלא של רוסיה ושילוב קצינים רוסים בשורות הקורפוס, מפקדו הראשון אף היה לוטננט-גנרל ולרי אספוב שנהרג מאש מרגמות בספטמבר 2017 מעט לאחר שקיבל את הפיקוד על הקורפוס החדש.
עם היווסדו של הקורפוס בנובמבר 2016, המטרה הייתה לגייס לשורותיו בעיקר עובדי מדינה (הפטורים משירות צבאי) ואחרים שיתגייסו מרצון עם המשכורות הגבוהות יחסית, במימון רוסי, שהובטחו לחיילי הקורפוס. בפועל שורות הקורפוס מולאו בעיקר על ידי לוחמי מיליציות ובעיקר מאזור דרום סוריה בהן בריגדות בעת', חטיבת אל-קודס, ציידי דע"ש, בזי המדבר, רגימנט כוחות הצי המיוחדים, ואחרים.
מבנה ויעוד

בשונה מקורפוסים אחרים בצבא הסורי, הקורפוס החמישי אינו מתחלק לדיוויזיות, אלא מפקד על שבע חטיבות וכן מספר המשרתים בו בפועל נמוך מהנהוג עם כ-15,000 חיילים נכון ל-2019 (כשליש מכוח האדם בקורפוסים אחרים).
חטיבה 1 - באזור מזרח מחוז חומס.
חטיבה 2 - באזור צפון מערב מחוז חמה בערים הנוצריות נחרבה וסוקלביה.
חטיבה 3 - באזורי דרום סוריה.
חטיבה 4 - מורכבת כמעט לחלוטין מכוחות חטיבת הבעת'.
חטיבה 5 - באזור מחוז אידליב.
חטיבה 6 - סביב אידליב וחמה
חטיבה 7 - סביב העיר דיר א-זור.
חטיבה 8 "חטיבת אריות המלחמה" - הוקמה ב-2019 על בסיס מורדים לשעבר, מפקדתה בבצרה א-שאם, מזרח מחוז דרעא.
הערות שוליים

↑  נכון למאי 2019, מתוך The Syrian Military Establishment in 2019, עמ' 101.
↑  Russian operation goes offshore in Syria, ‏17 באוגוסט 2020, Ridl.io.
קורבן חטאת

כבשה, כשירה לקרבן חטאת
קורבן חַטָּאת הוא אחד מסוגי הקורבנות שהוקרבו בבית המקדש. הקורבן מובא בדרך כלל ככפרה על חטאים שונים, וכן כחלק מקורבן המוסף במועדים. החטאת היא קורבן מסוג "קדשי קדשים". ייחודו הוא במקום בו ניתן דם הקורבן: בקרנות שבראש המזבח, ובסוגי חטאות מסוימים הדם ניתן בקדש הקדשים ובמקומות נוספים בהיכל.
סוגי החטאות

ניתן לחלק את מיני החטאות על פי שלוש קטגוריות שונות:
סוגי החטאות > חטאת פנימית או חיצונית

החלוקה העיקרית היא על פי מקום נתינת דם הקורבן, המייצג את נפש הבהמה ("כי נפש הבשר בדם הוא, ואני נתתיו לכם על המזבח לכפר על נפשותיכם", ספר ויקרא, פרק י"ז, פסוק י"א), ולפיה יש להבדיל בין חטאת חיצונית לבין חטאת פנימית. בחטאת חיצונית דם הקורבן ניתן על קרנות המזבח החיצון, העומד בחצר המקדש. בחטאת פנימית דם הקורבן ניתן בתוך ההיכל, על הפרוכת ועל מזבח הזהב, וביום הכיפורים - אף בקדש הקדשים. מתן הדם בתוך ההיכל מבטא קדושה רבה יותר של הקורבן, וכפרה על חטא חמור יותר (של כלל העם, או של הכהן הגדול).
ההבדל בין חטאת חיצונית לחטאת פנימית מתבטא גם ביחס לבשר הקורבן: בעוד בשרה של חטאת חיצונית נאכל על ידי הכהנים במקדש, בשרה של חטאת פנימית נשרף מחוץ לעיר. מכאן נובע שם נוסף לחטאות אלה: פרים ושעירים הנשרפים.
סוגי החטאות > חטאת יחיד או ציבור

חלוקה נוספת בין סוגי החטאות היא על פי בעל הקורבן, ולפיה מבחינים בין חטאת יחיד לחטאת ציבור: חטאת יחיד מובאת על ידי אדם פרטי, ואילו חטאת ציבור מובאת על ידי כל הציבור, בדרך כלל כחלק מקורבן המוסף שקבעה התורה במועדים.
סוגי החטאות > חטאת העוף או בהמה

חלוקה שלישית, על פי סוג בעל החיים, קיימת בין חטאת בהמה לבין חטאת העוף. בקורבנות מסוימים קבעה התורה הבאת חטאת עוף דווקא, אם בתור ברירה אפשרית עבור העני שמתקשה להשיג בהמה, ואם כקורבן קבוע, עבור טמאים הזקוקים לקורבן להשלמת טהרתם. חטאות העוף כלולות בקטגוריה של "חטאת יחיד" ו"חטאת חיצונית", מפני שהציבור אינו מביא עוף, וחטאת העוף ניתנת אך ורק במזבח החיצון.
חטאת חיצונית > חייבי חטאת החיצוניות

חטאת רגילה, המובאת כקורבן יחיד של אדם פרטי, מובאת בידי יהודי אשר חטא בשוגג, בעבירה מסוג לא תעשה שעונשה על עשייה בזדון הוא כרת. קיימים שלושים וששה מיני עבירות מסוג זה, המפורטים במשנה. חטאת זו נקראת לעיתים חטאת חֵלב, כדוגמה לאיסור אכילת חלב, עליו מביאים חטאת. קורבן החטאת הרגיל הוא כבשה או עז נקבה.
שעיר נשיא הוא קורבן על חטא זהה, כאשר הוא נעשה על ידי מלך. המלך מביא שעיר זכר, ולא כבשה או שעירה כמו אדם מן השורה.
חטאת עבודה זרה של יחיד - אדם יחיד שחטא בשגגה בעוון עבודה זרה, קבעה התורה שהקורבן יהיה עז בדווקא, ללא ברירה להבאת כבשה. בדין זה המלך שווה לכל אדם.
קורבן עולה ויורד - בשלוש עבירות מסוימות קבעה התורה קורבן שערכו משתנה ("עולה ויורד") לפי מצבו הכלכלי של החוטא: בהמה, שתי ציפורים, או מנחת סולת. עבירות אלו הן: שבועת ביטוי, שבועת העדות, וטומאת מקדש וקדשיו, כלומר, הנכנס למקדש בהיותו טמא, או אוכל קורבנות בהיותו טמא.
חטאות מטהרות - חלק מן הטמאים (זב זבה יולדת ומצורע) צריכים להביא קורבן חטאת להשלמת טהרתם: לעיתים חטאת בהמה (מצורע עשיר) ולעיתים חטאת עוף (זב, זבה, יולדת, ומצורע עני). קבוצה זו נקראת "מחוסרי כפרה".
חטאת הנזיר - ביום השלמת נזירותו עליו להביא חטאת בהמה. אם נטמא במהלך ימי נזירותו - עליו להיטהר ולאחר מכן להביא חטאת עוף ולהתחיל את נזירותו מחדש. חטאת זו איננה מטהרת, ומותר לנזיר הטמא שנטהר להיכנס למקדש עוד בטרם הביא את חטאת העוף, והיא רק מאפשרת את חידוש הנזירות.
חטאות ציבור - חטאות אותן מביא הציבור כחלק מקורבן המוסף בראשי חודשים ובחגים הכתובים בתורה (נמנו בספר במדבר פרקים כח-כט). חז"ל אומרים שחטאות אלו נועדו לכפר על טומאות שונות שאירעו במקדש מבלי דעת ("טומאת מקדש וקדשיו").
חטאת חיצונית > תהליך ההקרבה בחטאת חיצונית

הקרבת החטאת כוללת כמה שלבים, שבאופן כללי אינם מיוחדים לה:
1. סמיכה - בחטאת יחיד, בעל הקרבן מניח את ידיו על ראש הבהמה, תוך כדי אמירת וידוי על חטאו. בחטאות ציבור חיצוניות - החטאות הבאות בראשי חודשים ובמועדים - אין סמיכה.
2. שחיטה, הנעשית בצפון העזרה, כדין "קדשי קדשים".
3. קבלת הדם הנשפך מן הבהמה על ידי כהן, בכלי הנקרא "מזרק".
4. הולכת הדם על ידי הכהן למזבח העולה. הכהן עולה בכבש, ופונה לסובב המקיף את המזבח (בניגוד לשאר הקורבנות, שדמם ניתן בחלקו התחתון של המזבח ולפיכך הכהן עומד על רצפת העזרה).
5. נתינת הדם באצבעו של הכהן (ולא באמצעות שפיכה מהכלי, כבכל הקורבנות) על ארבע קרנות המזבח: תחילה על הדרום מזרחית (הסמוכה לכבש, מימינו), ומשם לצפון-מזרחית, צפון-מערבית, ודרום-מערבית.
6. שפיכת שיריים - הכהן יורד בכבש, ושופך את הדם הנשאר במזרק במקום מיוחד ביסוד המזבח בצידו הדרומי.
7. הקטרת אימורים - כהן לוקח חלקים מסוימים מן הבהמה (חלב, כליות, ועוד) ומעלה אותם לראש המזבח, ומניח אותם על מערכת העצים הבוערת.
8. אכילת הבשר - הכוהנים אוכלים את בשר הקורבן בעזרה, באותו יום ובלילה שלאחריו עד חצות הלילה. בשר החטאת נמנה עם עשרים וארבע מתנות הכהונה.
חטאת פנימית > חייבי חטאת פנימית

פר העלם דבר של ציבור (שם אחר בספרות ההלכה: "פר הבא על כל המצוות") - קורבן כפרה על הסנהדרין, במקרה שהורו הלכה מוטעית ובעקבותיה הציבור נכשל באיסור כרת. קורבן זה הוא "חטאת פנימית", ודמו ניתן על הפרוכת ומזבח הזהב. קיימת מחלוקת בין התנאים בשאלה מיהו המביא את הקורבן: האם בית הדין עצמו, או כל אחד משנים עשר שבטי ישראל, או גם בית הדין וגם השבטים. הרמב"ם הכריע להלכה כדעה האמצעית.
פר ושעיר עבודה זרה - כאשר הסנהדרין הורו הלכה מוטעית שהכשילה את הציבור באיסור עבודה זרה. הציבור מביא, במקום הפר המובא בעבירה רגילה שיש עליה כרת, כמתואר לעיל, שעיר לחטאת ויחד עמו פר לקרבן עולה.
פר הכהן המשיח - קורבן כפרה על הכהן הגדול, במקרה שהוא טעה בהוראת הלכה שלא כדין, ובעקבותיה הוא עצמו נכשל באיסור כרת. קורבן זה מבטא את מעמדו המיוחד של הכהן הגדול בהוראת התורה.
פר ושעיר של יום הכיפורים - פעם בשנה, ביום הכיפורים, הכהן הגדול מקריב פר לכפר על חטאיו, ושעיר עיזים של כלל הציבור לכפר על חטאי הציבור. דמם של קורבנות אלו מובא, בנוסף להזאות על הפרוכת ומזבח הזהב כשאר החטאות הפנימיות, גם לתוך קודש הקודשים, המקום בו היה ארון הברית ובתוכו לוחות הברית.
חטאת פנימית > תהליך ההקרבה בחטאת פנימית

הקרבתה של חטאת פנימית שונה בכמה פרטים מזו של חטאת חיצונית:
1. סמיכה - סמיכה נוהגת בחטאת פנימית של יחיד, בפר של כהן גדול ביום הכיפורים. כמו כן יש סמיכה בפר העלם דבר של ציבור, וזהו דבר חריג, שכן בדרך כלל אין סמיכה בקורבנות הציבור (פרט לקורבן זה ולשעיר המשתלח לעזאזל ביום הכיפורים).
2. שחיטה וקבלת הדם - כמו בחטאת חיצונית.
3. הולכת הדם נעשית אל ההיכל, ולא למזבח החיצון.
4. נתינת הדם באצבעו של הכהן, תחילה שבע פעמים על הפרוכת המבדילה בין ההיכל לקודש הקודשים, ולאחר מכן על ארבע קרנותיו של מזבח הזהב שבהיכל, המשמש בדרך כלל להקטרת קטורת בלבד, ולבסוף שפיכת שארית הדם על מזבח הנחושת ביסוד המערבי שכנגד פתח אוהל מועד.
בפר ובשעיר של יום הכיפורים סדר נתינת הדם שונה: תחילה הכהן הגדול נכנס לקודש הקודשים, ומזה שמונה פעמים מדם הפר על הכפורת המשמשת כמכסה לארון הברית (ההזאה הראשונה - כלפי מעלה, ושבע האחרונות - כלפי מטה). לאחר מכן הוא יוצא להיכל ומזה שמונה פעמים על הפרוכת. שוב נכנס הכהן הגדול לקודש הקודשים, ומזה מדם השעיר כפי שהיזה מדם הפר, ויוצא ומזה שוב על הפרוכת באותה צורה. לאחר מכן הכהן הגדול מערבב את דם הפר עם דם השעיר, ונותן מן הדם המעורב על ארבע קרנותיו של מזבח הזהב שבהיכל, ועוד שבע פעמים על גגו (סך הכל ארבעים ושלוש הזאות: שש עשרה מהפר, שש עשרה מהשעיר, ואחת עשרה ביחד).
5. שפיכת שיריים - הכהן יוצא מן ההיכל, ושופך את הדם הנשאר במזרק במקום מיוחד ביסוד המזבח החיצון העומד בעזרה. שפיכה זו נעשית בצידו המערבי, הקרוב יותר להיכל, ולא בצידו הדרומי כמו בשיירי דם חטאת חיצונית.
6. הקטרת אימורים - הקטרה זו נעשית בחטאת פנימית בדיוק כמו בחיצונית, על המזבח החיצון שבעזרה.
7. שריפת הבשר - מיוחד הוא דינו של בשר החטאת הפנימית: בשר זה אינו נאכל על ידי הכהנים כמו בחטאת חיצונית, ואף אינו מוקטר על המזבח (כמו בקורבן עולה). יש להוציא אותו אל מחוץ לירושלים ושם הוא נשרף. שרפה זו איננה נחשבת כהקרבת קורבן, שהרי רק בית המקדש עצמו משמש להקרבת קורבנות, ולא כל שטח אחר מחוצה לו, ולכן אינה נחשבת כעבודה ולא צריכה דווקא כהן. שרפה זו נועדה בעיקרה לכילוי הבשר, מעין סילוק פסולת. מטעם זה, השרפה מתבצעת בבית הדשן מקום מחוץ לירושלים בו מרכזים הכוהנים את האפר המצטבר מדי יום על המזבח.
התורה קובעת שהאישים העוסקים בהוצאת החטאות הפנימיות אל מקום שריפתן וכן העוסקים בשרפה עצמה נטמאים למשך יום אחד. גם דין זה מבליט את הדבר ששרפה זו איננה נחשבת כהעלאת קורבן.
חטאת העוף > מקור המצווה

וְאִם לֹא תַגִּיע יָדוֹ דֵּי שֶׂה וְהֵבִיא אֶת אֲשָׁמוֹ אֲשֶׁר חָטָא שְׁתֵּי תֹרִים אוֹ שְׁנֵי בְנֵי יוֹנָה לַ-ה' אֶחָד לְחַטָּאת וְאֶחָד לְעֹלָה. ח וְהֵבִיא אֹתָם אֶל הַכֹּהֵן וְהִקְרִיב אֶת אֲשֶׁר לַחַטָּאת רִאשׁוֹנָה וּמָלַק אֶת רֹאשׁוֹ מִמּוּל עָרְפּוֹ וְלֹא יַבְדִּיל. ט וְהִזָּה מִדַּם הַחַטָּאת עַל קִיר הַמִּזְבֵּחַ וְהַנִּשְׁאָר בַּדָּם יִמָּצֵה אֶל יְסוֹד הַמִּזְבֵּחַ חַטָּאת הוּא. י וְאֶת הַשֵּׁנִי יַעֲשֶׂה עֹלָה כַּמִּשְׁפָּט וְכִפֶּר עָלָיו הַכֹּהֵן מֵחַטָּאתוֹ אֲשֶׁר חָטָא וְנִסְלַח לוֹ
חטאת העוף > הסיבה לחיובה

חטאת העוף מובאת על ידי הטמאים הזקוקים לקורבן להשלמת טהרתם ("מחוסר כיפורים"), והם: זב, זבה יולדת ומצורע (אם הוא עני, ואין ביכולתו להביא בהמה לחטאת).
גם נזיר שנטמא צריך להביא קורבן חטאת העוף לאחר שנטהר והוא מתחיל לספור את ימי נזירותו מחדש.
כמו כן, מי שחייב קורבן עולה ויורד (ראו לעיל: פירוט החטאות החיצוניות) ואין ביכולתו להביא בהמה לחטאת - יביא תחתיה עוף.
בכל המקרים הללו חטאת העוף באה בנוסף לעולה, לרוב - אף היא מן העוף (פרט ליולדת עשירה, המביאה בהמה לעולה ועוף לחטאת).
חטאת העוף > תהליך ההקרבה בחטאת העוף

הקרבתה של חטאת העוף שונה בכמה פרטים מחטאת בהמה.
מליקה - נעשית בקרן הדרומית מערבית, כאשר הכהן חותך בעזרת ציפורנו לפחות רוב אחד של הסימנים, ולא מנתק את הראש מהגוף, בניגוד לעולת העוף שחייב לנתק.
הזאת הדם - הכהן מתיז את הדם לקרן דרומית מערבית שבמזבח, וכל הדם שנשאר בעוף מתמצה אל היסוד.
אכילה - כל בשרה נאכל לכוהנים זכרים כמו בשר חטאות הנאכלות, אך ללא ניתנת שום דבר למזבח חוץ מהדם.
דינים מיוחדים בחטאת

בתורה נאמרו לגבי קורבן חטאת הלכות מיוחדות שאינן קיימות בקורבנות אחרים:
1. דם של קורבן חטאת שכבר הוכנס לכלי לצורך זריקתו על המזבח, ובטרם נזרק על המזבח ניתז על בגד כלשהו שראוי לקבל טומאה (לאו דווקא בגד כהונה) - מצווה לכבס את הבגד בתחומי העזרה, כך שהדם יישאר במתחם המקדש ולא יוצא ממנו.
2. דם של חטאת חיצונית הנכנס להיכל שלא כדין (שכן עליו להישאר בעזרה) - נפסל וכעת אי אפשר לזורקו על המזבח החיצון.
3. כלי חרס שבישלו בו הכהנים את בשר החטאת יש לשוברו בעזרה לאחר הבישול. כלי מתכות לעומת זאת טעונים מריקה ושטיפה כלומר מריקה - במים חמים ולאחר מכן שטיפה - במים פושרים. דין זה נאמר בתורה לגבי חטאת: ”כְלִי חֶרֶשׂ אֲשֶׁר תְּבֻשַּׁל בּוֹ יִשָּׁבֵר וְאִם בִּכְלִי נְחֹשֶׁת בֻּשָּׁלָה וּמֹרַק וְשֻׁטַּף בַּמָּיִם.” (ויקרא ו כא). ולומדים ממנו גם לשאר הקורבנות, ובקדשים קלים ניתן לשטוף את הכלי בכל ירושלים .
מקור המצווה

דיני המצווה מופיעים בתורה בספר ויקרא, פרק ד', תחילת פרק ה' (עד פסוק י"ג) ופרק ו', פסוקים י"ז–כ"ג. פר ושעיר של יום הכיפורים מוזכרים בפרשת אחרי מות.
במשנה מופיעות הלכות הקרבת החטאת ביחד עם הלכות שאר הקרבנות מהבהמה והעוף במסכת זבחים. ההלכות הדנות בשאלה אימתי חייב אדם להביא קורבן חטאת מופיעות במסכת כריתות ובמסכת הוריות. במשנה תורה לרמב"ם מופיעות הלכות אלו בהלכות שגגות שבספר קורבנות.
ראו גם

דם חטאת
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת כריתות, פרק א', משנה א'
↑  ספר במדבר, פרק ט"ו, פסוק כ"ז ופירוש רש"י. יש מהראשונים שסברו שחטאת זו על עבודה זרה היא חטאת פנימית, אבל מדברי חז"ל מוכח שלא כן, ראו הלכות מעשה הקורבנות פרק א הלכה טז בהשגת הראב"ד ונושאי הכלים.
↑  הנשבע לשקר על עובדה מסוימת, כגון שלא אכל דבר מסוים.
↑  הנשבע לשקר בבית הדין שאינו יודע להעיד על אירוע מסוים שהיה נוכח בו.
↑  משנה, מסכת כריתות, פרק ב', משנה א'
↑  משנה שם, תלמוד בבלי, מסכת כריתות, דף ח', עמוד ב'
↑  משנה מסכת שבועות פרק א, ושם דיון על פרטי הדברים והבחנה בין המועדים השונים.
↑  סדר ההקרבה מפורט בתורה, ויקרא, ו', י"ז–כ"ג, ובמשנה מסכת זבחים פרק ה משנה א-ג. הסמיכה קיימת ברוב קרבנות היחיד. השחיטה וקבלת הדם והולכתו קיימים בכל קרבן, והמיקום בצפון העזרה קיים בכל קדשי קדשים: עולה חטאת ואשם. זריקת הדם באופן זה מיוחדת לחטאת. הקטרת האימורים קיימת ברוב הקרבנות, פרט לעולה שכולה מוקטרת. אכילת הבשר באופן זה קיימת גם באשם.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ו, עמוד א'.
↑  ויקרא, ו', כ'. משנה מסכת זבחים פרק יא משניות א-ד
↑  משנה מסכת זבחים פרק ח משנה יא, על פי ויקרא, ו', כ"ג ושם י', י"ח. רבי אליעזר בן הורקנוס במשנה שם סובר שדין זה נוהג גם בקורבן אשם, ורבי עקיבא מרחיב אותו לכל הקורבנות שאינם אמורים להגיע להיכל, אבל ההלכה נתקבלה כדעת חכמים שהדין מצומצם לחטאת בלבד (רמב"ם הלכות פסולי המוקדשין פרק ב הלכה יג).
↑  רש"י בויקרא, ו', כ"א סבור שכך הדין בכל הקורבנות, וזוהי שיטת הראשונים, והרמב"ם בהלכות מעשה הקורבנות פרק ח הלכה יד.
↑  תוספתא זבחים י, ו.
| כ"ד מתנות כהונה |
| --- | --- | --- |
| עשר מתנות במקדש | בשר חטאת • בשר אשם ודאי • בשר אשם תלוי • בשר זבחי שלמי ציבור • חטאת העוף • לוג שמן של מצורע • שתי הלחם • לחם הפנים • שירי מנחות • שיירי מנחת העומר |  |
| ארבע מתנות בירושלים | בכור בהמה טהורה • המורם מתודה ואיל נזיר • ביכורים • עורות קדשי קדשים |  |
| עשר מתנות בגבולים | תרומה גדולה • תרומת מעשר • חלה • ראשית הגז • זרוע, לחיים וקיבה • פדיון הבן • פטר חמור • חרמים • שדה אחוזה • גזל הגר |  |
פר לקרבן חטאת פנימית
חטאת העוף - שני יונים צעירים
קורפוס השריון הראשון (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הקורפוס
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1940–1943 (כ־3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
קורפוס השריון הראשון היה קורפוס של צבא ארצות הברית שהיה פעיל במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס נחת במרוקו בצפון אפריקה הצרפתית במהלך מבצע לפיד בנובמבר 1942, פלישת בעלות הברית לצפון אפריקה הצרפתית, ככוח המשימה המערבי, בפיקודו של ג'ורג' ס. פטון, והיה הכוח האמריקאי הראשון שנכנס למלחמה נגד הגרמנים.
לאחר התבוסה של מדינות הציר בפיקודו של גנרל-פלדמרשל ארווין רומל בצפון אפריקה, במאי 1943, קורפוס השריון ה-1 הפך לארמייה השביעית ב-10 ביולי 1943, בעודו בים בדרך לפלישת בעלות הברית לסיציליה כחוד החנית של מבצע האסקי.
סדר הכוחות

דיוויזיית הרגלים ה-3 - 1 בפברואר 1943 עד 15 ביולי 1943
דיוויזיית הרגלים ה-9 - 25 בדצמבר 1942 עד מאי 1943
דיוויזיית השריון ה-2 - 25 בדצמבר 1942 עד 15 ביולי 1943
מפקדים

אדנה צ'אפי הבן (אוקטובר 1940–1 באוגוסט 1941)
ג'ורג' פטון (1 באוגוסט 1941–10 ביולי 1943)
הערות שוליים

↑  "Hitler's Nemesis: The 9th Infantry Division – WWII G.I. Stories Booklet". Lone Sentry. נבדק ב-21 במאי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
רבי אפס

רבי אפס היה אמורא ארץ ישראלי מהדור הראשון של האמוראים (בסביבות שנת 225).
רבי אפס היה מבית דינו של רבי יהודה הנשיא. במדרש מובא כי רבי מינה אותו לכתוב מכתב לאנטונינוס, והרב היימן מסיק מכך שהוא היה סופרו של רבי יהודה הנשיא. גר בדרום הארץ והוא מכונה בתלמוד הירושלמי רבותינו שבדרום. רבי יהודה הנשיא ציווה לפני מיתתו שימנו את רבי חנינא בר חמא כממלא מקומו בראשות הישיבה, אך הוא סירב ליטול את המשרה כל עוד היה רבי אפס בחיים מכיוון שרבי אפס היה גדול ממנו שתי שנים ומחצה, לכן הוכתר רבי אפס כראש הישיבה לאחר רבי. בתפקיד זה שימש לפחות עשרים שנה, עד פטירתו, ורק אחריו מונה רבי חנינא בר חמא. רבי אושעיא מזכירו פעמים רבות. מתלמידיו היה לוי בר סיסי.
הערות שוליים

↑  בראשית רבה, פרשה ע"ה, פסקה ה'
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ק"ג, עמוד ב'
↑  ראו תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף נ"ט, עמוד ב': "לוי לרבי אפס מיכף הוה כייף ליה".
| אמוראי ארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| הדור הראשון (עד 250) | אבא כהן ברדלא • אבא יודן •  רבי אושעיא • רבי אפס • בר קפרא • רבי בנאה • רבן גמליאל ברבי • רבי הלל • רבי חייא • רבי חנינא בר חמא •  חזקיה • רבי זכאי דכבול • יהודה בן רבי חייא • רבי יהודה נשיאה • רבי יצחק מגדלאה • רבי יוסי בן פטרוס • רבי יוסי בן שאול • רבי יונתן בן אלעזר • רבי ינאי • רבי יהודה בן קנוסא • רבי ירמיה (הראשון) • רבי יהושע בן לוי • רבי יוסי בן זמרה • רב כהנא (הראשון) • לוי בר סיסי • רבי נחוניא דמן חוורן • רבי שמעון בן יהוצדק • רבי שבתי |  |
| הדור השני (עד 280) | אבא דמן יפו • רבי אבא בר אבינא • רבי אבא בר זבדא • רבי אבא בר אחא • רבי אלעזר בן פדת • אילפא • רבי אביתר • רבי אפטוריקי • בר פדא • רבן גמליאל הרביעי • זעירי • רבי חייא בר יוסף • רבי חנינא תורתייא • רבי יוחנן •  רבי יהושע אוניא •  רבי יהודה בר נחמני • רבי יאשיה (אמורא) • רבי יצחק נפחא • רבי יוסי בר חנינא • רבי יעקב בר אידי • רב יוסף בריה דרבי יהושע בן לוי • רב כהנא (השני) • רבי לוי • רבי מנחם • רבי מני בר פטיש • רבי סימון •  ריש לקיש • רבי שמעון בר אבא • רבי שמואל בר נחמני • רבי שמלאי • רבי שמעון בן אליקים • רבי שמעון חסידא • רבי תנחום • רבי תנחום בר חנילאי |  |
| הדור השלישי (עד 310) | רבי אמי • רבי אסי • רבי אבהו • רבי אבין • רבי אבדימי דמן חיפה • רבי אייבו • רבי אבא בר פפא • רב אושעיא • אמי ורדינאה • אבא בר קורייה • רבי אבא דמן עכו • רבי אבא הראשון • רבי אלכסנדרי • אבימי בר פפי • רבי אלעאי • רבי אבא מקרטיגנא • רבי אחא בר חנינא • רבי אבא בר ממל • רבי בנימין בר יפת • רבי חלבו • רבי חמא בר עוקבא • רבי חנינא בן עגיל • רבי חנינא בר פפא • רבי חנינא בן פזי • רב הושעיא • רבי זירא • רבי חייא בר אבא • רבי חנינא בר פפי • רב חנינא • רבי ירמיה (השני) • רבי יהודה נשיאה השני • רבי יוסי דמן יוקרת • רבי יודן בן ישמעאל • רבי יהודה בן פזי • רבי יצחק בר אבא • רבי יצחק • רבי יצחק עטושיא • רבי כרוספדאי • עולא • רבי עוירא • רבי ענני בר ששון • רבי פדת •  רבי פנחס בר חמא • רבי פרידא • רבה בר בר חנה • רבי שילא איש כפר תמרתא • רב שמואל בר יהודה • רב שמואל בר רב יצחק • תחליפא בר מערבא |  |
| הדור הרביעי (עד 340) | רבי אחא • רבי אבא בר זבינא • רבי אבא בר כהנא • רבי אבא בר פפי • רב אויא • אבימי בריה דרבי אבהו • אבימי בר טובי • רבי ברכיה • רבן גמליאל החמישי • אבא אושעיא איש טריא • רבי זריקא • חסא דאשתמוע • רבי חלקיה • רבי חזקיה • רבי ירמיה • רבי יונה • יצחק בן אלישיב • רבי יוסנא • רבי יהודה בר טיטס • רב יהודה בר שילא • רבי יהושע דסכנין • רבי יוסי צידוניא • יעקב איש כפר נבוריא |  |
| הדור החמישי (עד 380) | הלל נשיאה • רב חנניה • רבי יהודה בר שלום • רבי יוסי ברבי בון • רבי יוסי בר זבידא • רבי יונה בוצרייא • רבי יוסטא בר שונם • רבי מנא • רבי מתניא • רבי שמעון בר כרסנא |  |
| הדור השישי (עד 410) | רבי אבא (השלישי) • רבי יהודה נשיאה השלישי • רבי תנחומא • רבי שמואל בן רבי יוסי ברבי בון |  |
| לרשימת אמוראי בבל | לרשימת אמוראי בבל |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב תאפסוס

קרב תאפסוס הוא קרב שהתחולל בתאפסוס (Thapsus) בין כוחותיו של יוליוס קיסר לתומכיו של פומפיוס במהלך מלחמת האזרחים הרומאית (49–46 לפנה"ס). תאפסוס הייתה עיר נמל ששכנה בצפון אפריקה כ-8 ק"מ מזרחית לטבולבה (אנ') (כיום בתוניסיה). קווינטוס מטלוס סקיפיו מפקד הכוחות המתנגדים לקיסר, וחותנו של פומפיוס הציב את כוחותיו שכללו 14 לגיונות של חיל רגלים (כ-70,000 איש) וכ-15,000 פרשים במעבר היבשתי ששימש כגישה הצפונית אל העיר.
קציניו של קיסר לא הצליחו לרסן את חייליהם שמנו כ-60,000 איש והם הסתערו לעבר הכוחות של תומכי פומפיוס והנחילו להם תבוסה מוחצת תוך כדי טבח בכ-10,000 איש מתומכי פומפיוס. קאטו הצעיר שפיקד על כוח מאסף באוטיקה התאבד לאחר ששמע על תוצאות הקרב על מנת לא ליפול בשבי לידי קיסר. בתוך כ-3 שבועות לאחר ניצחונו בקרב השתלט קיסר על כל שטחה של אפריקה הרומאית.
קציר-חריש

קציר-חריש הייתה מועצה מקומית במחוז חיפה בישראל, שפעלה בשנים 1992–2012 וכללה את היישובים קציר וחריש. ב-2012 פורקה המועצה המקומית המשותפת, כחלק מתוכנית הפיכת חריש לעיר.
היסטוריה

ביולי 1992, במסגרת התוכנית לאיחוד רשויות מקומיות, אוחדו היישובים קציר וחריש למועצה מקומית אחת בשם "טל-עירון", שהייתה ה"כוכב" הצפוני ביותר בתוכנית "יישובי הכוכבים". בשנת 1995 הוסב שם המועצה המקומית ל"קציר-חריש".
ביוני 2012, במסגרת קידום הפיכת חריש לעיר, חתם שר הפנים על צו להפרדת הרשויות. היישוב קציר הועבר לתחום שיפוטה של מועצה אזורית מנשה, והמועצה המקומית חריש חזרה להיות רשות מוניציפלית בפני עצמה. ההפרדה בוצעה בפועל באוגוסט 2012.
היסטוריה > קציר

היישוב קציר הוקם בשנת 1982 ויועד ל-30 משפחות. בשנת 1987 אושרה תוכנית מקיפה יותר ליישוב שכללה בניית מאות יחידות דיור נוספות. למרות זאת, עד שנת 1990 הכיל היישוב פחות מ-30 משפחות.
בשנת 1990, בשל הצורך לספק מגורים לעולים מברית המועצות, הוקמה מדרום מזרח לגבעה המערבית הגבעה המרכזית שאוכלסה במשפחות עולים רבות, שמספרן פחת בשנים האחרונות. בשנת 1994 אושרה תוכנית מתאר מקיפה ליישוב המרחיב את אזורי הבנייה בגבעה המערבית, מגדיר שטחי בנייה לגבעה המרכזית וכן מגדיר שכונה נוספת לבנייה עתידית - הגבעה המזרחית. רק באוקטובר 2015 החלו עבודות הפיתוח בגבעה זו.
בשנת 1995 ניסו להתיישב עאדל ואימאן קעדאן בקציר אך סורבו. הם עתרו לבג"ץ ובשנת 2000 ניתן פסק הדין שאוסר החכרת קרקעות ליהודים בלבד. בעקבות פסק הדין מספר משפחות מבאקה אל-גרבייה מימשו את זכותם ועברו להתגורר בקציר.
כיום אין ועדת קבלה ביישוב.
היסטוריה > חריש

חריש הוקם בשנת 1982 כקיבוץ וננטש בשנת 1993, למעט פלוגת מג"ב ששכנה בו. כחלק מתוכנית "יישובי הכוכבים" על אדמות הקיבוץ הנטוש הוקם היישוב חריש ובו כ-300 יחידות דיור. משרד השיכון השקיע רבות בתשתיות היישוב ובתכנונו, אך פיתוחו של היישוב נכשל. מרבית הרחובות היו ריקים, והאוכלוסייה המעטה ששכנה בו הייתה חלשה.
בשנת 1996 הובאו ליישוב כ-70 אנשים מבני חמולת קראג'ה מרמלה, לאחר סכסוך דמים ממושך בינם לבין חמולת ג'רושי. בשנת 2003 הוקם במקום גרעין תורני של כ-50 משפחות.
בשנים האחרונות בחריש יש תנופת בנייה, ובין השנים 2015–2017 אוכלוסיית העיר שילשה את עצמה, כאשר יעודה היא עיר מרכזית וגדולה באזור נחל עירון.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2011, יש בקציר-חריש 3,312 תושבים.
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
ראו גם

קציר (יישוב)
חריש (עיר)
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
1 2 3  דף הבית, באתר רשות מקרקעי ישראל
↑  אלי אשכנזי, הארץ, הפגנה נגד נוכחות משפחת קראג'ה ביישוב חריש, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588264805171  VIAF: 317132510   WorldCat (עם VIAF): 317132510 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרחון קלארק (ארץ ויקטוריה, רכס אולימפוס)

ערך זה עוסק בקרחון ברכס אולימפוס, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Robin Clark 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  77°25′00″S 162°22′01″E﻿ / ﻿77.4167°S 162.367°E﻿ / -77.4167; 162.367
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון קלארק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון קלארק
 
קרחון קלארק (באנגלית: Clark Glacier) הוא קרחון הזורם בין הר תסאוס לבין הר אלן במזרח רכס אולימפוס בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם במעבר הרים נמוך במזרח הרכס.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה, מוולינגטון שבניו זילנד, אשר חקרה את האזור בעונת מחקר 1959–1958.
הקרחון נקרא על שם פרופסור ר. ה. קלארק (R. H. Clark) שהיה ראש המחלקה לגאולוגיה באוניברסיטת ויקטוריה ויזם את המשלחת.
קומפורט (אונייה)

| --- | --- |
האונייה, 2019
האונייה, 2019
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית בית-חולים 
 צי:  צי ארצות הברית 
 סדרה:  Mercy-class hospital ship 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  נשיונל סטיל אנד שיפבילדינג 
 מידות
 תפוסה:  54,367 
 אורך:  272 מ' 
 רוחב:  32.18 מ' 
 
קומפורט (Comfort, ‏(T-AH-20)) היא אוניית בית חולים של צי ארצות הברית, אחת מתוך שתי אוניות בית החולים מסדרת מרסי (Mercy). היא נתונה למרותו של פיקוד ההובלה הימית של הצי.
תולדות האונייה

האונייה נבנתה במקור כמכלית נפט, אחת מבין 13 מכליות מסדרת סן קלמנטה. היא הושקה בשנת 1976 תחת השם רוז סיטי (Rose City). בשנת 1987 נרכשה על ידי צי ארצות הברית והוסבה לאוניית בית חולים ביחד עם האונייה האחות מרסי. משנת 1996 היא נושאת את שמה הנוכחי. נמל הבית שלה היה עד 2013 בולטימור שבמרילנד ומאז הוא בנורפוק שבווירג'יניה.