stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וימפל R-77
מאפיינים > R77M2\RVV-AE-SD

קוטר הטיל: 200 מ"מ
טווח :175 ק"מ
מהירות : סביבות ה5 מאך
אורך הטיל :3700  מ"מ
משקל : 225 ק"ג
שנת יצור : הוצג ב-1999
חוזה ארמנדו סאיובו

חוזה ארמנדו סאיובו (נולד ב-3 במרץ 1973) הוא ספורטאי אנגולי המתחרה במשחקים הפאראלימפיים במסגרת המשלחת האנגולית. הוא אלוף פאראלימפי בריצות הקצרות ל-100, 200 ו-400 מטרים, והספורטאי האנגולי היחיד שהצליח לזכות במדליה פאראלימפית.
ביוגרפיה

ארמנדו סאיובו התחרה לראשונה במשחקים במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004), והצליח לזכות בשלוש מדליות זהב פאראלימפיות, לראשונה בתולדות המשלחת הלאומית. במרוץ ל-100 מטר (קטגוריה T11) הוא קבע שיא עולם של 11.37 שניות במקצה המוקדם, ובמקצה הגמר ניצח עם תוצאה של 11.41 שניות. בתחרות ל-200 מטרים שבר שיא עולם נוסף במקצה המוקדם כשסיים אותו בזמן של 23.04 שניות. במקצה הגמר ניפץ ארמנדו סאיובו את שיאו שלו וקטף מדליית זהב נוספת עם תוצאה של 22.73 שניות.
במרוץ ל-400 מטרים קבע סאיובו שיא עולם שלישי במקצה המוקדם כשעצר את השעון על 50.03 שניות. במקצה הגמר הוא לא הצליח לשחזר את התוצאה, אך זכה במדליית זהב שלישית במשחקים כשניצח במירוץ בזמן של 51.10 שניות.
במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) שב ארמנדו להתחרות בשלושת המרוצים בהם זכה במשחקים הקודמים. אך הפסיד בשלושתם לאצן הברזילאי לוקאס פראדו. במירוץ ל-100 מטרים סיים את התחרות עם תוצאה של 11.35 שניות, שני לפראדו שקבע שיא עולם של 11.03 שניות, במירוץ ל-200 מטרים סיים עם 22.70 שניות ונכנע לשיא עולם נוסף של פראדו שזכה במדליית הזהב עם 22.48 שניות, ובמירוץ ל-400 מטרים סיים עם מדליית הכסף בתוצאה של 50.44 שניות, וראה את פראדו קוטף מדליית זהב שלישית כשחצה את קו הסיום בזמן של 50.27 שניות.
ארמנדו סאיובו השתתף במשחקים בבייג'ינג גם במרוץ השליחים 4X100 עם נבחרתו ואף העפיל עימה למקצה הגמר, בו סיימה הרביעייה האנגולית אחרונה בזמן של 45.40 שניות.
במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) זכה סאיובו ארמנדו במדליית הזהב במירוץ ל-400 מטרים, עם שיא אישי של 50.75 שניות, לפני פראדו הברזילאי שסיים עם 51.44 שניות וגוטייה מאקודה הצרפתי שזכה במדליית הארד עם 52.45 שניות, ובמדליית הארד במקצה ל-200 מטרים עם 23.10 שניות.
הערות שוליים

↑  ATHENS 2004 Paralympic Games Athletics Men's 100 m T11
↑  ATHENS 2004 Paralympic Games Athletics Men's 200 m T11
↑  ATHENS 2004 Paralympic Games Athletics Men's 400 m T11
↑  Beijing 2008 Paralympic Games Athletics Men's 100 m T11
↑  Beijing 2008 Paralympic Games Athletics Men's 200 m T11
↑  Beijing 2008 Paralympic Games Athletics Men's 400 m T11
↑  Beijing 2008 Paralympic Games Athletics Men's 4x100 m T11-13
↑  Men's 400m - T11
↑  Men's 200m - T11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2017231863  VIAF: 1534151353516352720009   WorldCat (עם VIAF): 1534151353516352720009
ויליאם תארפ

ויליאם תארפ (באנגלית: William Tharp;‏ 27 בנובמבר 1803 –  9 בינואר 1865) היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הסנאט של דלאוור בשנים 1839–1843 וכמושל דלאוור ה-36 בשנים 1847–1851.
ראשית חייו

ויליאם תארפ נולד בעיירה פארמינגטון שדלאוור, כבנם של ג'יימס ויוניס פלאמינג תארפ. אבי סבו התיישב ליד העיירה פרנקפורד שבדלאוור ב-1735. ב-1829 נפטר אביו, ובאותה שנה הוא נשא לאישה את מרי א. ג'ונסון, ולשניים נולדו חמישה ילדים. ממשפחת אשתו הוא ירש את ביתו הראשון בפארמינגטון שהיה הראשון בתהליך צבירת האדמות החקלאיות על ידו במשך כל ימי חייו. בית זה, שקרוי בית תארפ, נרשם ב-1973 במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. כשנבחר תארפ כמושל ב-1847, עברה המשפחה למילפורד.
קריירה פוליטית

במהלך המאה ה-19 התאפיינה הפוליטיקה של דלאוור באוכלוסייה שמרנית מהמגזר החקלאי וממגזר העסקים הקטנים שהתרכזה בדרום המדינה, והיוותה בדרך כלל את הרוב, אל מול המרכז התעשייתי שהיווה את הרוב והתרכז באזור של העיר וילמינגטון שבצפון המדינה. רוב זה הובל את חיקה של המפלגה הוויגית בראשותו של ג'ון קלייטון. לאחר שהפסידה בשלוש מערכות בחירות למשרת מושל המדינה, העמידה המפלגה הדמוקרטית שבמיעוט את תארפ כמועמדה לתפקיד.
תארפ נבחר כחבר הסנאט של דלאוור וכיהן בו בשנים 1839–1843. ב-1842 הוא ניסה להיבחר לתקופת כהונה נוספת בסנאט, אך לאחר ספירה חוזרת של הקולות התברר שהוא נוצח בהפרש של קול אחד. ב-1844 הוא התמודד בבחירות למשרת המושל, אך נוצח על ידי המועמד הוויגי תומאס סטוקטון. בשל מותו של סטוקטון בעת כהונתו, נערכו בחירות מיוחדות ב-1846, בהן ניצח תארפ לאחר שהביס את מועמד הוויגים פיטר קוזי. אף על פי שבמקביל לבחירתו, השיגו הוויגים רוב באספה הכללית של דלאוור, הייתה כהונתו תחילתה של שליטה ארוכת טווח של הדמוקרטים במדינה עד לסוף המאה ה-19. תארפ כיהן תקופת כהונה מלאה כמושל מ-19 בינואר 1847 ועד 21 בינואר 1851.
זמן קצר לאחר השבעתו של תארפ פרצה מלחמת ארצות הברית-מקסיקו, שהייתה מלחמה שרוב תושבי דלאוור פקפקו בצורך בה. אף על פי כן, כמו מלחמת 1812 שגם לא התקבלה בברכה בדלאוור, דאגו תארפ והאספה הכללית לגיוס הנדרש, ורבים מתושבי המדינה השתתפו בקרבות. בדלאוור עצמה העבירה המדינה לבסוף את האי פי פאץ' שעל נהר דלאוור לידי ממשלת ארצות הברית, שבסופו של דבר בנתה עליו את המבצר פורט דלאוור. לאחר תום כהונתו פרש תארפ מהחיים הציבוריים, וב-1852 מונה כגזבר של חברת הרכבות של דלאוור.
מותו

ויליאם תארפ נפטר במילפורד ב-9 בינואר 1865. הוא נטמן בכנסיית המשיח האפיסקופלית שבעיר. נכדו, ויליאם ווטסון, כין גם הוא כמושל המדינה בשנים 1895–1897.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 226-227.
הערות שוליים

↑  Vincent Rogers and Rosemary Troy (August 1972). "National Register of Historic Places Inventory/Nomination: Tharp House". National Park Service.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1194700152  VIAF: 7649156858497449780004   WorldCat (עם VIAF): 7649156858497449780004
זדנקה הונסובה

זדנקה הונסובה (בצ'כית: Zdenka Honsová; ‏3 ביולי 1927 – 16 במאי 1994) הייתה מתעמלת צ'כוסלובקית, אלופה אולימפית (לונדון 1948) בתחרות הקבוצתית בהתעמלות.
ביוגרפיה

הונסובה נולדה וגדלה בייהלבה.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה הונסובה יחד עם חברותיה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית לפני הונגריה וארצות הברית, מתוך 11 נבחרות. באולימפיאדה זו לא חולקו מדליות אישיות לנשים. השתתפותה הייתה מצוינת והיא דורגה במקום הראשון מתוך 90 המשתתפות בתחרות עם 54.85 נק' (ראשונה בקורה - 23.40 נק', ראשונה בטבעות (התקיים רק תרגיל חובה) - 9.60 נק', עשירית בקפיצות - 21.85 נק'), לפני אדית פריני-וקינגר מהונגריה (54.25 נק') ולאורה מיקלי מאיטליה (53.65 נק'). אחת מחברות הנבחרת, אלישקה מיסקובה, חלתה בשיתוק ילדים כבר ביום הראשון לבואן ללונדון והוחלפה על ידי ורה רוז'יצ'קובה. באותו היום שבו הן התחרו, נפטרה חברתן, אלישקה מיסקובה. למחרת, בטקס חלוקת המדליות, הונף דגל צ'כוסלובקיה עם סרט שחור סביבו.
ז'אק לאקומב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 ביולי 1963 (בן 61) 
 מוקד פעילות:  קנדה 
 מקום לימודים:  קונסרבטואר למוזיקה של קוויבק במונטריאול 
 כלי נגינה:  עוגב 
 פרסים והוקרה:  אביר המסדר הלאומי של קוויבק (2012)  חבר במסדר קנדה 
 
ז'אק לאקומב (נולד ב-14 ביולי 1963 בקאפ-דה-לה מדליין, קוויבק) הוא מנצח קנדי.
חייו

לאקומב החל את לימודי המוזיקה בשירת מקהלה. בהמשך למד נגינה בעוגב. הוא המשיך בלימודיו בקונסרבטואר למוזיקה של קוויבק במונטריאול ובאוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה בווינה, אוסטריה. בשנים 1994 עד 1998 היה לאקומב עוזר למנצח של התזמורת הסימפונית של מונטריאול ובהמשך למנצח האורח הראשי שלה. הוא היה המנצח הראשי והמנהל המוזיקלי של הבלט הקנדי (Les Grands Ballets Canadiens) משנת 1990 עד 2003. בשנת 2006 התמנה למנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית Trois-Rivières. באירופה, כיהן לאקומב כמנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של לורן במץ, צרפת, בשנים 1998–2001.
בנובמבר 2008 ניצח לאקומב לראשונה כאורח על התזמורת הסימפונית של ניו ג'רזי. הופעתו זו הובילה למינוי באוקטובר 2009 כמנהל המוזיקלי ה-13 של התזמורת, החל בעונת 2010–2011. לאקומב חזיק בתואר מנהל מוזיקלי מיועד בעונת 2009–2010. החוזה ההתחלתי כמנהל מוזיקלי היה ל-3 שנים. ביולי 2012 הודיעה תזמורת ניו ג'רזי על הארכת החוזה של לאקומב כמנהל מוזיקלי עד עונת 2015–2016,באוקטובר 2014 הודיעה התזמורת על סיום מתוכנן של תקופת כהונתו של לאקומב כמנהל מוזיקלי, בתום עונת 2015–2016, אז פרש מתפקידו כמנהל המוזיקלי של תזמורת ניו ג'רזי. המלחין דאריל קוביאן הקדיש את יצירתו החדשה "O For a Muse of Fire" ללאקומב ולתזמורת הסימפונית של ניו ג'רזי, שניגנה אותה בביצוע בכורה במרץ 2015. באוגוסט 2015 הודיע התיאטרון של בון על מינוי לאקומב למנצח הראשי החדש של האופרה של בון, החל בעונת 2016–2017, בחוזה התחלתי לשנתיים.
לאקומב נשא לאישה בשנת 2004 את ג'אנט, שאותה הכיר בשנת 2003. ב-2012 עוטר לאקומב בתואר אביר המסדר הלאומי של קוויבק.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס ג'ונו | אלבום השנה הקלאסי – אנסמבל גדול | Maxime Goulet: Symphonie de la tempête de verglas | זכייה |  |
הערות שוליים

↑  רוני רייך, ה"סטאר לג'ר", "ז'אק לאקומב הוא המנהל המוזיקלי החדש של תזמורת ניו ג'רזי", 19 באפריל 2010
↑  פגי מקגלון, ה"סטאר לג'ר", "איש המוזיקה החדש של תזמורת ניו ג'רזי", 23 בפברואר 2010
↑  שאנטה ג'קסון, סטאר לג'ר, "תזמורת ניו ג'רזי יוצרת הרמוניה בין-לאומית" 10 בנובמבר 2008
↑  תזמורת ניו ג'רזי ממנה את ז'אק לאקומב למנהל מוזיקלי, 20 באוקטובר 2009
↑  רוני רייך, סטאר לג'ר, "ז'אק לאקומב יישאר בתזמורת ניו ג'רזי כמנהל מוזיקלי", 10 ביולי 2012
↑  רוני רייך, סטאר לג'ר, "תזמורת ניו ג'רזי מבצעת את רחמנינוב, צ'ייקובסקי וקוביאן 24 במרץ 2015
↑  לאקומב למנצח ראשי שח האורה של בון, 24 באוגוסט 2015
↑  נייר עבדו, סטאר לג'ר, "תמונת תקריב של ז'אק לאקומב ותזמורת ניו ג'רזי", 24 בדצמבר 2010
↑  2024 Juno Award Winners: Charlotte Cardin, Karan Aujla & more, ca.billboard.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1011569523  ISNI: 0000 0001 2036 7422  LCCN: no2011093412  MusicBrainz: d3801ad2-7966-47de-b66d-88229bedc28f  VIAF: 170760059   WorldCat (עם VIAF): 170760059
ז'אק מאגהומה

ז'אק אילונדה מאגהומה (בצרפתית: Jacques Ilonda Maghoma; נולד ב-23 באוקטובר 1987) הוא כדורגלן עבר מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

מאגהומה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של טוטנהאם הוטספר. בקיץ 2009 חתם בבורטון אלביון מהפוטבול ליג השנייה. ב-8 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-1 לשרוסברי טאון. ב-19 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-2 נגד בארנט. ב-30 באפריל 2011 מאגהומה הורחק בתיקו 1-1 נגד סאות'אנד יונייטד לאחר תקרית עם אחד מאוהדי הקבוצה היריבה. בעונת 2012/2013 הפך למלך שערי הקבוצה עם 16 שערי ליגה והפך לכדורגלן הראשון של הקבוצה שנכלל בנבחרי העונה של הפוטבול ליג השנייה.
ביוני 2013 חתם לשנתיים בשפילד ונסדיי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-2 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד לבורנמות'. במרץ 2014 נפצע במהלך המשחק נגד ויגאן את'לטיק ולמעשה סיים את העונה. ב-24 בפברואר 2015 רשם שלושה בישולים בניצחון 1-3 נגד מילוול.
ביוני 2015 חתם לשנתיים בברמינגהאם סיטי, בה התאחד עם מאמנו לשעבר גארי רואט. בסיום העונה הראשונה, חתם על חוזה שהשאיר אותו בקבוצה עד שנת 2018. בעונת 2017/2018 נבחר לכדורגלן השנה של המועדון על ידי השחקנים.
ב-19 באוקטובר 2020 חתם במזרח בנגל מהסופר ליג ההודית. מאגהומה הבקיע צמד בהפסד 3-2 להיידראבאד.
ביוני 2021 הצטרף לספאדלינג יונייטד מהליגה הצפונית עד למנת לשמור על כושר. באוקטובר 2021, מאגהומה חתם בהמפסטד טאון.
באוקטובר 2022 מאגהומה פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית

במאי 2010 מאגומה זומן לראשונה לסגל נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. ב-20 במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 לערב הסעודית. רק במרץ 2015 רשם את הופעתו השנייה בנבחרת בהפסד 1-0 לעיראק.
תארים

נבחרת השנה בפוטבול ליג השנייה: 2012/2013
כדורגלן העונה של השחקנים בבורטון אלביון: 2012/2013
כדורגלן העונה בברמינגהאם סיטי: 2017/2018
וימפל R-27

R-27T
וימפל R-27 הוא טיל אוויר-אוויר תוצרת ברית המועצות.
הטיל (קוד דיווח נאט"ו: "AA-10 אלאמו") פותח בברית המועצות בשנת 1982 עבור מטוסים כמו הסוחוי-27 והמיג-29 שהחלו להופיע. מאז פיתוח הדגם הראשון, עבר הטיל עשרות השבחות כגון הגדלת טווח הירי ויכולת התמרון, והחלפת ראשי הביות למונחי חום. הטיל R-27 נחשב לנפוץ ביותר בחיל האוויר הרוסי כיום. לטיל מספר גרסאות בעלות שיטות הנחיה שונות.
מאפיינים > R-27

טווח ירי: 80 ק"מ
גודל הטיל: 230 מ"מ
אורך: 480 ס"מ
משקל: 255-253 ק"ג
שנת יצור: 1982
מאפיינים > R-27ET1

טווח ירי: 80 ק"מ
קוטר הטיל: 260 מ"מ
אורך: 449 ס"מ
משקל: 343 ק"ג
הטיל מונחה חום ונועד כאמצעי שימוש נגד מטוסי חמקן
מאפיינים > R-27EP1

טווח ירי: 110 ק"מ
קוטר הטיל: 260 מ"מ
אורך: 474 ס"מ
משקל: 346 ק"ג
שנת יצור: לא ידוע
מהירות טיסה: 4.5 מאך
חוזה גאורגייבסק

| --- | --- |

 חותמים:  האימפריה הרוסית, ממלכת כארתלי-קאחתי 
 מקום יצירה:  Georgiyevsk 
 תאריך יצירה:  24 ביולי 1783 (יוליאני) 
 
חוזה גאורגייבסק
חוזה גאורגייבסק (בגאורגית: გეორგიევსკის ტრაქტატი, ברוסית: Георгиевский трактат) היה הסכם בין האימפריה הרוסית לממלכת כארתלי-קאחתי (במזרח גאורגיה של היום) שנחתם ב-24 ביולי 1783. על פי ההסכם הפכה כארתלי-קאחתי למדינת חסות של האימפריה הרוסית. הרוסים מצידם הבטיחו לדאוג לשלמותה הטריטוריאלית של הממלכה הגאורגית ואת המשך שלטונה של שושלת בגרטיוני. מצד שני, על פי החוזה, הייתהלרוסים זכות קדימה בניהול יחסי החוץ של כארתלי-קאחתי. כמו כן התכחשה ממלכת כארתלי-קאחתי לתלות כלשהי בממלכת פרס (שהייתה ריבוניתה במשך מאות שנים) או מדינה אחרת. על פי ההסכם כל מלך גאורגי חדש שימונה היה צריך לקבל את אישור הצאר הרוסי לפני הכתרתו.
תנאי החוזה

בסעיפים 1, 2, 4, 6 ו-7 מוגדרת קיסרית רוסיה כשליט העליון היחיד של ממלכת כארתלי-קאחתי. רוסיה התחייבה לשמור על הריבונות הפנימית של כארתלי-קאחתי ועל שלמותה הטריטוריאלית. כמו כן רוסיה התחיבה לראות באויבי ממלכת כארתלי-קאחתי כאילו היו אויביה של רוסיה. הגאורגים מצדם התחייבו שמאותה עת כל מלך גאורגי שימונה ישבע אמונים לצאר הרוסי, יתמוך באימפריה הרוסית במלחמותיה ולא יקיים יחסים דיפלומטיים עם מדינות אחרות ללא הסכמת הרוסים מראש.
את הסכמתם של הגאורגים לקבל עליהם חסות רוסית ניתן להבין על רקע הצורך בהגנה מפני פלישות מדרום, מצד הע'ותמנים והפרסים. יצוין כי הסכמי חסות דומים נחתמו קודם לכן עם שליטים עות'מאנים ופרסים, כלומר ההסכם עם הרוסים לא היה חידוש משמעותי במדיניות הגאורגית של "קנית" שלום ושקט תמורת הכרה בעליונותו של שכן חזק.
סעיף 8 נוגע לענייני דת, ולפיו צורף ראש הכנסייה הגאורגית ל"סינוד הקדוש" של הכנסייה האורתדוקסית הרוסית.
סעיפים נוספים קובעים כי בין הארצות יהיה גבול פתוח לתנועת סחורות, נוסעים ומהגרים, ומבטיחים שרוסיה תימנע מלהתערב בענייני הפנים של כארתלי-קאחתי, בכלל זה בענייני מיסוי.
תוצאות

החוזה לא הגשים את התקוות שתלו בו הגאורגים. עוד בימיו של המלך ארקלה השני סבלה גאורגיה מפלישות הרסניות של הפרסים, ורוסיה לא התערבה להגנתה אלא באיחור ובאופן חלקי. בינואר 1801, בעקבות סכסוכים בין בני שושלת בגרטיוני על השלטון בכארתלי-קאחתי, הכריז הצאר פאבל הראשון, יורשה של קתרינה, על סיפוח כארתלי-קאחתי לרוסיה באופן חד-צדדי, בניגוד לחוזה גאורגייבסק. פאבל מת זמן קצר לאחר מכן, ויורשו אלכסנדר הראשון, ששקל לבטל את המהלך, אישר מחדש את הסיפוח ב-12 בספטמבר 1801. יורש העצר האחרון של כארתלי-קאחתי, דוד בגרטיוני, הוגלה לסנקט פטרבורג ב-1803.
חוזה גונזלס

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1978 (בן 46) גטבורג, שוודיה 
 מוקד פעילות:  שוודיה, ארגנטינה 
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטבורג 
 סוגה:  אינדי פולק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, גיטרה קלאסית 
 חברת תקליטים:  Imperial Recordings, מיוט רקורדס, Parasol Records, Peacefrog Records 
 פרסים והוקרה:  Musikexportpriset (2006) 
 jose-gonzalez.com
 פרופיל ב-IMDb
 
חוזה גונזלס (בספרדית: José Gabriel Gonzáles; נולד ב-1978 גטבורג) הוא מוזיקאי אינדי פולק/אינדי שוודי ממוצא ארגנטינאי.
קורות חייו וקריירה

גונזלס נולד בגטבורג, שוודיה. הוריו נמלטו מארגנטינה ב-1978, במהלך המלחמה המלוכלכת (התנכלות קשה ורצחנית מצד המדינה כלפי אנשי שמאל), ונקלטו בשוודיה כפליטים.
בילדותו האזין גונזלס למוזיקת פופ ופולק לטיניים, והאמן המועדף עליו היה סילביו רודריגז.
הלהקה הראשונה בה ניגן הייתה להקת הארדקור פאנק שנקראה "Back Against the Wall".
לאחר מכן, בין השנים 1993–1998, שימש גונזלס כבאסיסט בלהקת הארדקור בשם "Renascence". מ-1997 ועד 1998, ניגן גונזלס בגיטרה בלהקת אימו-רוק שנקראה "Only if you call me Jonathan".
בשנת 2003, הוציא גונזלס באירופה את אלבום הבכורה שלו, Veneer. האלבום יצא בשנת 2005 גם בבריטניה ובארצות הברית.
הצליל הייחודי שלו מזוהה עם גיטרה קלאסית ולחן עדין. יצירותיו, על אף שרובן מקוריות, מכילות גם גרסאות כיסוי לשירים Heartbeats של הנייף, Love Will Tear Us Apart של ג'וי דיוויז'ן, Born in the U.S.A של הגוסטס אוף טום ג'וד, Hand On Your Heart של קיילי מינוג, Smalltown Boy של ברונסקי ביט, Teardrop של מאסיב אטאק ו-Last Snowstorm of the Year של לואו.
אלבומו השני, In Our Nature, יצא ב-25 בספטמבר 2007, וביסס את מעמדו כיוצר פולק חשוב.
אלבומו השלישי, Vestiges & Claws, יצא ב-17 בפברואר 2015, ואלבומו הרביעי, Local Valley, יצא ב-17 בספטמבר 2021.
גונזלס הופיע בישראל פעמים רבות. באוקטובר 2008 הופיע לראשונה במועדון הבארבי בתל אביב, בפברואר 2014 חזר לאותו המקום להופעה עם להקתו Junip, במאי 2017 הגיע לשלושה ערבים ברציפות במועדון הבארבי. במאי 2022 הופיע בבית האופרה הישראלית בתל אביב, ובמועדון בארבי בתל אביב.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007409474505171  BIBSYS: 12014292  BnF: cb15035862f (data)  GND: 1046635018  ISNI: 0000 0000 5521 8892  LCCN: no2006114368  MusicBrainz: cd8c5019-5d75-4d5c-bc28-e1e26a7dd5c8  NKC: xx0193121  SELIBR: 296991  VIAF: 52145969965332250419   WorldCat (עם VIAF): 52145969965332250419 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
↑   בן שלו, הזמר השוודי־ארגנטינאי חוזה גונזלס הפך לאחד מיקירי אומת האינדי הישראלית, באתר הארץ, 17 במאי 2017
וילר יוטה

| --- | --- |

יוטה, יוני 2022
 לידה:  26 באוקטובר 1996 (בן 27) פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית
 שם במה:  אלכס קאי האקמן קבוקי ני ג'ימי יוטה סילברהוק וילר יוטה ויילדקאט יוטה
 משקל:  86 ק"ג
 גובה:  1.83 מטר
 לאום:  אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  2014–הווה (כ־10 שנים)
 מאמנים:  AC קולינס צ'אק טיילור דרו גולאק מייק קווקנבוש אורנג' קאסידי טרייסי ויליאמס וורלד פיימוס CB
 ליגות:  AEW
פול גרובר (באנגלית: Paul Gruber; נולד ב-26 באוקטובר 1996) הידוע יותר בשם הבמה שלו, וילר יוטה הוא מתאבק יפני-אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling‏ (AEW) כחלק מקבוצת Blackpool Combat Club, שבה הוא אלוף השלשות הנוכחי של AEW ביחד עם פאק וקלאודיו קסטניולי. בנוסף, הוא מופיע בארגון האחות של AEW, ה-Ring of Honor‏ (ROH), שבו הוא אלוף פיור לשעבר של ROH.
קריירת היאבקות מקצועית > קריירה מוקדמת (2014–2020)

קרב הבכורה של וילר יוטה התקיים בשנת 2014, כשבשלהי השנה הבאה, הוא הופיע לראשונה בארגון ההיאבקות Combat Zone Wrestling‏ (CZW) ואף הופיע בארגון זה עד לסוף שנת 2016. ב-5 באוקטובר 2017, הוא ערך את קרב הבכורה שלו בארגון ההיאבקות Major League Wrestling‏ (MLW) ובו הוא הפסיד ל-MJF. הקרב האחרון שלו בארגון זה היה בשנת 2019 בהפסד ללואו-קי.
קריירת היאבקות מקצועית > Ring of Honor‏ (2020, 2022–היום)

יוטה ערך את קרב הבכורה שלו בארגון ההיאבקות Ring of Honor‏ (ROH) ב-12 בספטמבר 2020, כשלקח חלק בטורניר הפיור של ROH, שבו הוא הודח כבר בסיבוב הראשון על ידי ג'ונתן גרשהאם.
לאחר שטוני חאן רכש את ROH, נודע שיוטה יתמוד מול ג'וש וודס באירוע Supercard of Honor XV, כשהקרב ביניהם יהיה על אליפות הפיור של ROH. באירוע עצמו, יוטה ניצח את וודס וזכה בתואר. ב-24 במאי 2022 בפרק של התוכנית Dark, ששודר כחודשיים לאחר הקרב בינו לבין וודס, יוטה הגן בהצלחה על חגורת האליפות שלו מול אותו וודס בקרב חוזר. ב-29 ביוני בפרק של התוכנית Dark, יוטה רשם הגנה מוצלחת נוספת על תוארו, הפעם מול טוני ניס. לאחר הקרב, הוא הותקף על ידי הצמד 2point0 ודניאל גרסיה. תקיפה זו הובילה לקיום קרב בין יוטה לגרסיה על התואר באירוע Death Before Dishonor, שנערך ב-23 ביולי ובו יוטה הגן בהצלחה על התואר. לעומת זאת, יוטה איבד את תואר זה לאחר שהפסיד לאותו גרסיה ב-7 בספטמבר בפרק של התוכנית Dynamite, הפסד שקטע תקופת כהונה של 159 ימים מצידו של יוטה.
קריירת היאבקות מקצועית > All Elite Wrestling‏ (2021–היום)

ב-29 ביוני 2021 במסגרת פרק של התוכנית Dark: Elevation, יוטה רשם את קרב הבכורה שלו בארגון ההיאבקות AEW כאשר הוא התמודד מול קארל אנדרסון; במהלך החודשים שבאו לאחר מכן, הוא הופיע באופן תדיר בתוכניות היוטיוב של ארגון זה. דמותו של יוטה קיבלה לראשונה עלילה, כשהוא הצטרף לקבוצת בסט פרנדס, שבמסגרתה הוא שימש כממלא המקום של טרנט בארטה בקרבות השלשות שלהם. ב-10 בנובמבר בפרק של התוכנית Dynamite, רוקי רומרו הודיע שבסט פרנדס יהיו תת-קבוצה בתוך קבוצת "כאוס" של ארגון ההיאבקות היפני, NJPW. ב-30 במרץ 2022 בפרק של התוכנית Dynamite, לאחר שיוטה נוצח על ידי בריאן דניאלסון, המעבר שלו לקבוצת Blackpool Combat Club היה קרוב מתמיד. ב-8 באפריל בפרק של התוכנית Rampage, יוטה הפסיד בקרב יחידים לג'ון מוקסלי, הפסד שהוביל לצירופו של יוטה לקבוצת BCC לאחר שמעברו בורך על ידי מנהיג הקבוצה, ויליאם ריגל. ב-5 באוקטובר בפרק של התוכנית Dynamite, יוטה הפסיד ל-MJF. ב-30 בדצמבר בפרק של התוכנית Rampage, יוטה הפסיד לסוורב סטריקלנד. ב-27 בינואר 2023 בפרק של התוכנית Rampage, יוטה נחל הפסד לאדם פייג'.
קריירת היאבקות מקצועית > New Japan Pro-Wrestling‏ (2021–היום)

באפריל 2021, יוטה הופיע לראשונה בארגון ההיאבקות היפני New Japan Pro-Wrestling‏ (NJPW). ב-1 במאי 2022, יוטה הוכרז כאחד המשתתפים בטורניר הסופר ג'וניורס הטובים ביותר כחלק מגוש ב'. הוא סיים עם מאזן של חמישה ניצחונות לצד ארבעה הפסדים, מאזן שזיכה אותו בניקוד של עשר נקודות, שלא הספיק לו כדי להעפיל לשלב הבא. ביום האחרון של הטורניר, יוטה ביחד עם אייס אוסטין, אלכס זיין ואל לינדמן ניצחו את רובי איגלס, יואה, קלארק קונורס וטיטאן.
קריירת היאבקות מקצועית > Pro Wrestling Guerrilla‏ (2022–היום)

בינואר 2022, יוטה רשם את קרב הבכורה שלו בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Guerrilla‏ (PWG), כשלקח חלק בטורניר "הקרב של לוס אנג'לס" המסורתי, שנערך מדי שנה. הוא גבר על בלייק כריסטיאן בסיבוב הראשון, אך הודח בסיבוב הבא על ידי מייק ביילי.
אליפויות והישגים

הישגים בארגון ההיאבקות Chikara
גביע האריות הצעירים (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Combat Zone Wrestling – CZW
סדרת דרמטיק דסטיניישן (2016)
טרייפקטה (2018)
הישגים בארגון ההיאבקות Dojo Pro Wrestling
אליפות החגורה הלבנה של Dojo Pro (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות NOVA Pro Wrestling
גביע איחוד המדינות הגברי (2018)
הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated – PWI
PWI דירג אותו במקום ה-43 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2022
הישגים בארגון ההיאבקות Powerbomb.tv
אליפות העולם העצמאית בהיאבקות של IWTV (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Ring of Honor – ROH
אליפות פיור של ROH (פעם אחת)
הערות שוליים

↑  וילר יוטה זוכה לכבודם של קבוצת Blackpool Combat Club
וימפי

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1930–הווה (כ־94 שנים) 
 מיקום המטה:  יוהנסבורג 
 ענפי תעשייה:  מסעדה 
 מוצרים עיקריים:  המבורגר 
  
 wimpy.uk.com
 
וימפי (באנגלית: Wimpy) היא רשת מסעדות מזון מהיר, המתמחה בהמבורגרים, צ'יפס וארוחות בוקר, מרכז הרשת היה בארצות הברית ואחר כך עבר לבריטניה. כיום ממוקם בדרום אפריקה. בשיאה הפעילה הרשת כ-1,500 מסעדות ברחבי העולם.
היסטוריה

הרשת נוסדה בשנת 1934 על ידי אדוארד גולד הסניף הראשון נפתח בבלומינגטון שבאינדיאנה בשם וימפי גריל (Wimpy Grills) מקור השם בדמות מסדרת פופאי בשנת 1936. לאחר פתיחת מספר סניפים במערב התיכון נפתח סניף של הרשת בשיקגו משם גם נוהלה הרשת. בשנת 1947 הפעילה הרשת 26 סניפים באזור שיקגו. הרשת הצטמקה בהדרגה ונעלמה מארצות הברית לאחר מותו של המייסד בשנת 1977, בה פעלו 7 מסעדות.
בשנת 1954 קנתה חברת J. Lyons and Co את הזיכיון להפעלת מסעדות וימפי בבריטניה, שבשנים הבאות צמחה הרשת והקימה סניפים במספר מדינות - צרפת, אירלנד, אוסטרליה ודרום אפריקה, בשיאה פעלו ברחבי העולם 1,500 מסעדות וימפי. מאמצע שנות ה-70 הרשת בבריטניה סבלה מתחרות קשה של רשתות מקדונלד'ס וברגר קינג ומספר הסניפים הצטמצם עד ל-67 בשנת 2009 לעומת 500 בשנות ה-70.
לדרום אפריקה נכנסה רשת וימפי ב-1967 ובשנת 2011 פעלו בדרום אפריקה 509 מסעדות וימפי - המספר הגדול ביותר של זכייני וימפי.
וימפי בישראל

וימפי נכנסה לישראל ב-1966, כאשר חברת "ליונס" ( J. Lyons and Co ) הבריטית הקימה את חברת "וימפי (ישראל) בע"מ" בשותפות עם בוריס קישון, תעשיין ויזם יליד רומניה. קישון היה מהנדס מזון, שעלה לישראל בתחילת שנות ה-50, אך אחר כך עבר לאנגליה שם עבד כמנהל מפעל ובהמשך היה שותף להקמת מספר מפעלים. החברה החלה לפעול עם פתיחת שני סניפים, הראשון בתחנת הדלק סונול בזכרון יעקב והשני בכיכר פריז בחיפה. החברה חתמה על הסכם עם חברת סונול להקמת סניפים נוספים בתחנות הדלק של החברה. שאר הסניפים בישראל פעלו בשיטת הזכיינות, כאשר וימפי מספקת להם את הבשר.מחיר כריך ההמבורגר של וימפי באותה עת היה לירה אחת.
באפריל 1969 קיימה וימפי את הכנס העולמי שלה בישראל, בו הציגה מזנון נייד שפותח בישראל לצורך שיווק לזכייני החברה ברחבי העולם. ביוני 1969 הפעילה הרשת כבר 30 סניפים בישראל, וחברת "ליונס" רכשה את מלוא הבעלות על "וימפי ישראל" מידי בוריס קישון.
בשנת 1970 חנכה החברה את מפעל "כתר" למוצרי בשר בחיפה, בשותפות עם החברה הישראלית לקרור והספקה. באותה שנה "וימפי ישראל" פתחה מזנון ראשון בטהראן שבאיראן.
על פי ההיסטריון תום שגב, מסעדות וימפי סימלו פתיחות של ישראל להשפעות מערביות:
'וימפי' פתחה בארץ עוד ועוד סניפים , חברה בריטית לממכר המבורגרים שלא הצטיינו אמנם באיכותם, אך יחד עם משקה ה'סנפרש' גם הם כמו שייכו את ישראל אל העולם הגדול.
את הרשת בישראל ניהל יואל קרוס עולה חדש מדרום אפריקה. קרוס מינה את אלי טיסונה לסגנו. לאחר שקרוס נפטר באופן פתאומי, ומספר מזנונים של הרשת הוצתו., החליטה חברת "ליונס" למכור את "וימפי ישראל" לאלי טיסונה וקבוצה של משקיעים שארגן ב-1974. טיסונה החל לרכוש בשר לרשת מרחמים אהרוני וטוביה אושרי אנשי "כנופיית הכרם". טיסונה העיד אחר כך, בשנת 1978, בפרשת רשימת ה-11, וטען כי לא היו שותפים ברשת אלא רק ספקים. לעומת זאת ספק הבשר הקודם של "וימפי" העיד שבשנת 1972 רחמים אהרוני איים עליו לאחר שהרשת הפסיקה ללא כל הודעה מוקדמת את ההתקשרות עמו. מספר שנים לאחר שטיסונה רכש את הרשת היא הפסיקה לפעול.
ב-1977 נעצר אלי טיסונה בחשד ששיחד את מזכיר ועד עובדי התעשייה האווירית, כדי לקבל אישר להקמת חנות בשר ומזנון וימפי בתוך המרכול של עובדי התעשייה האווירית. טיסונה נידון לשלושה חודשי מאסר ב-1981.