stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האיכר צח הלשון
השפעה על האמנות והספרות

סיפור "האיכר צח הלשון" מציע לקורא המודרני הצצה כיצד ניתן היה להשיג צדק לפשע בתרבות המצרית העתיקה. למרות שזה טבעי להניח שאשמה עשויה להיקבע על פי ההיררכיה של הזמן, האיכר צח הלשון מראה לנו שאדם יכול לומר את דעתו ולגרום לשינוי פסק הדין שהוטל עליו. נושא הצדק המופיע בצורה כה בולטת ב"איכר צח הלשון" עשוי היה להיות כמבשר לנושאים של צדק ביצירות מאוחרות יותר.
האיכר צח הלשון עובד לסרט קצר עטור פרסים באותו שם, בבימויו של הבמאי המצרי שאדי עבדל סלאם ב-1969.
הערות שוליים

↑  Huehnergard, John; Pat-El, Na‘ama (June 14, 2018). "The origin of the Semitic relative marker". Bulletin of the School of Oriental and African Studies. 81 (2): 191–204. doi:10.1017/S0041977X18000496. S2CID 171983928 – via Cambridge Core.
↑  Simon, Peter; Goff, Gerra, eds. (2018). The Norton Anthology of World Literature (4 ed.). W. W. Norton & Company. ISBN 978-0-393-60281-4.
↑  Parkinson, Richard (1991). The Tale of the Eloquent Peasant. Griffith Institute. ISBN 978-0900416606.
↑  "The Eloquent Peasant (5)". AEL Email List. Archived from the original on 2008-08-28. Retrieved 2007-12-17.
↑  Parkinson, R B (1999), The Tale of Sinuhe and other ancient Egyptian poems, 1940–1640 BC, New York, ISBN 978-0-19-283966-4, OCLC 317507143
1 2 3  Simon, Peter; Goff, Gerra, eds. (2018). The Norton Anthology of World Literature (4 ed.). W. W. Norton & Company. p. 1077. ISBN 978-0-393-60281-4.
1 2 3 4 5  Gardiner, Alan (April 1923). "The Eloquent Peasant". The Journal of Egyptian Archaeology. 9 (1/2): 7. doi:10.2307/3853490. JSTOR 3853490.
1 2 3 4  Mark, Joshua (6 October 2017). "The Eloquent Peasant & Egyptian Justice". World History Encyclopedia. Archived from the original on 29 October 2018. Retrieved 4 November 2018.
↑  Alan Gardiner, Egypt of the Pharaohs. An introduction, Oxford University Press, 1961, p. 112.
↑  William C. Hayes, in The Cambridge Ancient History, vol 1, part 2, 1971 (2008), Cambridge University Press, ISBN 0-521-077915, p. 465.
↑  Simon, Peter; Goff, Gerra, eds. (2018). The Norton Anthology of World Literature (4 ed.). W. W. Norton & Company. p. 1082. ISBN 978-0-393-60281-4.
↑  Simon, Peter; Goff, Gerra, eds. (2018). The Norton Anthology of World Literature (4 ed.). W. W. Norton & Company. p. 1078. ISBN 978-0-393-60281-4.
↑  "Ma'at". World History Encyclopedia. Archived from the original on 2021-04-14. Retrieved 2018-11-15.
↑  Mark, Joshua (6 October 2017). "The Eloquent Peasant & Egyptian Justice". World History Encyclopedia. Archived from the original on 29 October 2018. Retrieved 4 November 2018.
1 2  "Anonymous author of The Eloquent Peasant - The Greatest Literature of All Time". www.editoreric.com. Archived from the original on 2018-11-16. Retrieved 2018-11-15.
↑  "The Eloquent Peasant & Egyptian Justice". World History Encyclopedia. Archived from the original on 2018-10-29. Retrieved 2018-11-15.
↑  Shupak, Nili (1992). "A New Source for the Study of the Judiciary and Law of Ancient Egypt: "The Tale of the Eloquent Peasant"". Journal of Near Eastern Studies. 51 (1): 1–18. doi:10.1086/373521. JSTOR 545594. S2CID 56427338.
ג'ון אוליבר

| --- | --- |

אוליבר, 2016
 לידה:  23 באפריל 1977 (בן 47) הממלכה המאוחדת בירמינגהאם, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 שם לידה:  John William Oliver 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  ארצות הברית ניו יורק, ארצות הברית
 השכלה:  כרייסט'ס קולג' (1998)  בית הספר מארק ראתרפורד 
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 מקצוע:  סאטיריקן פוליטי, קומיקאי, סטנדאפיסט
 מעסיק:  HBO 
 בת זוג:  קייט נורלי
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לבידור בפריים טיים 
 www.iamjohnoliver.com
 
ג'ון ויליאם אוליבר (באנגלית: John William Oliver; נולד ב-23 באפריל 1977) הוא קומיקאי, סאטיריקן, תסריטאי, שחקן, מפיק ומנחה טלוויזיה בריטי-אמריקאי. משנת 2014 מנחה את התוכנית "השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר" ברשת HBO האמריקאית. בעברו היה כתב בתוכנית הדיילי שואו, החולקת מאפיינים דומים עם תוכניתו. הנחה גם תוכנית סטנד-אפ בערוץ קומדי סנטרל. שיחק גם בסיטקום "קומיוניטי".
ביוגרפיה

אוליבר נולד בארדינגטון (אנ') שבווסט מידלנדס, פרבר של העיר ברמינגהאם, אנגליה שבממלכה המאוחדת, למשפחה נוצרית-אנגליקנית ממוצא אנגלי ואירי. בנם של מורה למוזיקה, ושל עובד סוציאלי (עו"ס) ומנהל בית ספר. שם נעוריה של אמו הוא מקנלטי (McNunlty). אחד מסבי-סביו היה הבישוף של ריפון, ויליאם בויד קרפנטר. לו גם אחות צעירה המתגוררת באוסטרליה. גדל והתחנך בעיירה בדפורד, וכן למד לנגן על ויולה. בשנת 1998 סיים את לימודיו בכרייסט'ס קולג' (אנ'), שם קיבל תואר ראשון בספרות אנגלית. בעת היותו סטודנט, אוליבר הפך לחבר בהרכב התיאטרון הקומי "Cambridge Footlights" .
קריירה

אוליבר החל לעבוד במופעי סטנד-אפ שונים עם שותפו אנדי זלצמן (אנ'). המופעים הושמעו גם דרך שידורי רדיו, שודרו בטלוויזיה ואף הועברו בפסטיבל אדינבורו.
קריירה > הדיילי שואו עם ג'ון סטיוארט

בשנת 2006 הצטרף לתוכנית הטלוויזיה הסאטירית "דיילי שואו", ככתב בריטי בכיר. הוא רואיין לתוכנית במסגרת המלצתו של הקומיקאי ריקי ג'רווייס. אף על פי שג'רווייס לא פגש אותו אישית, המליץ עליו משום שהכיר את עבודתו. הוא התקבל לעבודה כשבועיים לאחר הראיון. לאחר מכן, טס מלונדון לניו יורק והחל לעבוד ביום שלמחרת. אוליבר זכה בפרס אמי על כתיבתו בתוכנית בשנים 2009, 2011 ו-2012 ובפרס גילדת התסריטאים.
לצד הופעתיו התכופות ב"דיילי שואו", זכה להכרה גם בדמותו של פרופסור איאן דאנקן בסיטקום "קומיוניטי" של רשת NBC, בתוכניות הרדיו והפודקאסטים שהמשיך להגיש עם אנדי זלצמן, ובזכות תפקידיו בסרטי הקומדיה "גורו האהבה" של מייק מאיירס ושני שוברי הקופות של סרטי האנימציה והלייב-אקשן "הדרדסים". במקביל, המשיך אוליבר בפעילותו כסטנדאפיסט, וכיכב בספיישלים טלוויזיוניים משלו ברשת קומדי סנטרל, בתוכנית "John Oliver’s New York Stand-Up Show", שנמשכה ארבע עונות. בשנת 2013 אף זכה להגיש מספר חודשים את תוכנית ה"דיילי שואו", עקב היעדרו של ג'ון סטיוארט, שביים את סרטו "Rosewater". הופעתו של אוליבר כמחליף קיבלה שבחים אוניברסליים, ולאחר שחוזר רבות על ידי רשתות שונות, חתם על חוזה ארוך טווח עם רשת HBO.
משנת 2007 מנחה גם את תוכנית הפודקאסט הסאטירית "The Bugle", יחד עם אנדי זלצמן, שכעת נמצאת בפגרה נוכח עבודתו בתוכנית "השבוע שעבר".
קריירה > השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר

אוליבר החל להנחות את התוכנית "השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר" ("Last Week Tonight with John Oliver") ברשת HBO ב-27 באפריל 2014. התוכנית חולקת מאפיינים משותפים עם תוכניתו הקודמת, "הדיילי שואו". היא תוכנית לייט-נייט וסאטירה חדשותית אמריקאית, המשודרת במסגרת שבועית כמדי יום ראשון, ועוסקת בחדשות ובאירועים אקטואליים באופן קומי וסאטירי.
מיד לאחר סיום עונתה הראשונה של התוכנית בנובמבר 2014, הודיעה הרשת HBO כי היא תשוב בפברואר 2015.
השקפות עולם ותרומות

ביוני 2016 ארגן גיוס תרומות בשידור-חי כדי לרכוש חובות רפואיים של אזרחים אמריקניים ממערכת הבריאות של ארצות הברית בסכום שעלה מעל ל-15 מיליון דולר, על-מנת "לחנון" רבבות איש מנטל כספי מתמשך וגדול שכזה.
במרץ 2018 השיק ספר ילדים בשם "יום בחייו של מרלון באנדו", כמחאה נגד סגן נשיא ארצות הברית מייק פנס.
השקפות עולם ותרומות > אישומיו כנגד מדינת ישראל וצה"ל

במהלך מבצע שומר החומות של צה"ל, במאי 2021 פתח אוליבר את תוכניתו במונולוג בו האשים את מדינת ישראל בפשעי מלחמה ואף באפרטהייד, במקביל לטיעונים כנגד ממשלת ארצות הברית בתמיכה ב"קו הקשה והאכזרי שבו נקטה ישראל". בתגובה לדבריו ספג אוליבר ביקורת נוקבת כמעט מכל קצוות הקשת הפוליטית בישראל ובארצות הברית.
השקפות עולם ותרומות > השקפות פוליטיות נוספות

אוליבר ידוע כתומך נלהב של המפלגה הדמוקרטית האמריקאית, ובשנת 2015, לקראת תחילת תקופת הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית 2016, התבדח אוליבר על הכרזתו של דונלד טראמפ כמתמודד מוביל בפריימריז האמריקאי של המפלגה הרפובליקנית, לרוץ לנשיאות ארצות הברית בכך ש"ירשום לו צ'ק לקמפיין שלו בשם המדינה, שלא רוצה שיהיה נשיא, אך מאוד רוצה שתרוץ". באמירתו ניתן היה להבחין בבירור כי אוליבר רצה שטראמפ יזכה בבחירות המקדימות שכן לאור אמירותיו השנויות במחלוקת יהיה קל מאוד להילרי קלינטון הדמוקרטיות להביסו בבחירות הכלליות, ובכך יבטיחו הדמוקרטים את השלטון לעוד ארבע שנים. לאחר זכייתו של טראמפ בבחירות הכלליות בנובמבר 2016, זכה אוליבר לביקורות מצד תומכי טראמפ כאות לזלזול במועמדותו.
חיים האישיים

אוליבר היה תושב קבע של ארצות הברית ומתגורר בניו יורק עם רעייתו לה הוא נשוי מאז 2011, קייט נורלי, חובשת בצבא האמריקאי וותיקת מלחמת עיראק, ולהם שני בנים. ב-2019 התאזרח רשמית כאמריקאי.
הערות שוליים

↑  "Reporter 8/7/98: Congregations of the Regent House on 26 and 27 June 1998". Cambridge University Reporter. נבדק ב-23 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie (14 בנובמבר 2013). "'Daily Show's John Oliver To Host Weekly Comedy Talk Show For HBO". Deadline. נבדק ב-20 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ""Last Week Tonight with John Oliver" Will Return for Its Second Season on Sunday, Feb. 8, 2015". 11 בנובמבר 2014. נבדק ב-11 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  LastWeekTonight (2016-06-05), Debt Buyers: Last Week Tonight with John Oliver (HBO), נבדק ב-2018-11-12
↑  Goldman, David. "John Oliver makes 'TV history' by forgiving $15 million in medical debt". CNNMoney. נבדק ב-2018-11-12.
↑  ג'ון אוליבר מאשים את ישראל בפשעי מלחמה, באתר ערוץ 7
↑  העיתונאי הישראלי נגד ג'ון אוליבר: "אוויל מוסת, אנטישמי, שקרן ונודניק", באתר אייס, 18 במאי 2021
↑   עודד ירון, יוטיוב הסירה סרטון תגובה לג'ון אוליבר: "דברי שטנה"; הערעור נדחה תוך דקות, באתר הארץ, 30 במאי 2021
↑  Israel's Jon Stewart takes on John Oliver's viral video, נבדק ב-2021-11-13
↑  Tyler McCarthy, John Oliver called out by 10-year-old Israeli girl over 'war crime' comments made on 'Last Week Tonight', Fox News, ‏2021-05-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  Watch John Oliver urge Trump to run for President, נבדק ב-2021-11-13
↑  Watercutter, Angela. "John Oliver Summed Up Election 2016 in One 'Last Week Tonight' Episode". Wired (באנגלית אמריקאית). ISSN 1059-1028. נבדק ב-2021-11-13.
↑  Christopher Rosen Updated November 14, 2016 at 12:00 PM EST, John Oliver on Trump's Election Win: 'What the F--- Do We Do Now?', EW.com (באנגלית)
↑  "John Oliver on Biden's Inauguration, Trump's Bizarre Departure & Becoming a U.S. Citizen". YouTube. 20 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Guthrie, Marisa (29 בינואר 2020). "Watch Out, America: John Oliver Is Officially a U.S. Citizen Now". The Hollywood Reporter. ארכיון מ-29 בינואר 2020. נבדק ב-29 בינואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "John Oliver Opens Up About the "Petrifying" Process of Becoming a U.S. Citizen | Hollywood Reporter". www.hollywoodreporter.com. ארכיון מ-4 ביולי 2020. נבדק ב-4 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810609562805606  BIBSYS: 1579001847896  GND: 1240644027  ISNI: 0000 0001 2267 4506  LCCN: no2011111767  MusicBrainz: 06aef249-bf93-4d02-8883-60dc87c836f3  VIAF: 172544097   WorldCat (עם VIAF): 172544097 
אוליבר, 2007
ג'ון אוליבר (משמאל) עם הכתב סאטירי והקולגה להגשה בתוכנית "הדיילי שואו" וואייט סינק (אנ'), 2010
ג'ון אוליבר לצד הקומיקאי והמנחה סטיבן קולבר, 2016
גזלמה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מגדנאות 
 מוצא:  טורקיה 
 
הכנת גזלמה
גזלמה (בטורקית: Gözleme) הוא מאפה טורקי ממולא, האופייני לאזור אנטוליה.
להכנת גזלמה מגלגלים ביד עלה בצק דק סביב מילוי ואופים מיד על סאג' (Saç, משטח פח לוהט המונח מעל אש).
מילויים אופייניים לגזלמה הם תרד (Ispanaklı Gözleme), גבינת פטה (Peynirli Gözleme), בשר טחון (Kıymalı Gözleme), חצילים צלויים (Közlenmiş Patlıcanlı Gözleme), ביצה, תפוחי אדמה ופטריות בשילובים שונים ביניהם.
מקור השם במילה הטורקית göz שמשמעותה "כיס", כאזכור לכיס הבצק שבו שמים את המילויים השונים.
באימפריה העות'מאנית, יהודים נהגו להימנע מחמאה מזוקקת, ולכן אופים טורקים שהכינו את הגזלמה עבור לקוחות יהודיים העדיפו להשתמש בשמן שומשום במקום.
הערות שוליים

↑  Mary., Isin, Priscilla (2018). Bountiful Empire : a History of Ottoman Cuisine. Reaktion Books, Limited. p. 131. ISBN 978-1-78023-904-0. OCLC 1038459466.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ההרוג ה-17

| --- | --- |

 בימוי:  דוד אופק, רון רותם
 הופק בידי:  עדנה קוברסקי  אלינור קוברסקי  
 מוזיקה:  אופיר לייבוביץ'
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  עדן הפקות
 הקרנת בכורה:  2003 
 משך הקרנה:  76 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 פרסים:  פרס אופיר לסרט התעודה הטוב ביותר זוכה פסטיבל דוקאביב בקטגוריה הישראלית
 דף הסרט ב־IMDb
 
"ההרוג ה-17" הוא סרט דוקומנטרי, דוקו אקטיביזם ישראלי, בבימויו של דוד אופק. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2003. זוכה פרס אופיר בקטגוריה התיעודית ובפסטיבל דוקאביב בקטגוריית סרטים ישראליים.
עלילה

ברוב המקרים של פיגועים, הפתולוגים במכון הלאומי לרפואה משפטית באבו כביר מצליחים, בסיוע משפחות הקרבנות, לזהות את הגופות תוך שעות עד ימים.
בפיגוע התאבדות בקו 830 של חברת אגד, ב-5 ביוני 2002 בסמוך לצומת מגידו, היה קורבן אחד מתוך 17 הרוגים אשר הפתולוגים לא הצליחו לזהות, ואף אחד מבני משפחתו לא בא לזהות את הגופה. בעקבות תעלומת זהות ההרוג ה-17, יצאו הבמאי דוד אופק ושותפיו לנסות לגלות את זהותו, כמעט ללא כל קצוות חוט לפתרון התעלומה. במהלך הדרך הם פגשו אישים ודמויות אשר היו באזור הפיגוע או באוטובוס, קציני משטרה האחראים על חקירת האירוע, דמויות אשר נקשרו לסיפור ימים רבים לפני כן, ואף את המאייר גיל ג'יבלי לציור הקלסתרונים במהלך המסע לגילוי ההרוג האנונימי.
בעקבות קלסתרון שפורסם פנה נהג מונית משדרות, והודיע על כך שהיה צריך להסיע מישהו הדומה לקלסתרון לתחנה המרכזית בתל אביב, והוא אמר לו שהוא בדרכו לחופשה בכנרת. נהג המונית הכיר אותו ואת משפחתו מהעיר שדרות, ופנה למפרסמי המודעה שהיו כחמישה חודשים מתחילת הפקת הסרט בניסיון להגיע להרוג ה-17 בפיגוע. מאמצים רבים של כיווני חקירה הושקעו במטרה לזהותו, הכולל שיתוף פעולה עם משטרת ישראל, פתיחת תיק חקירת הפיגוע, כולל חומר מסווג מחקירת הפיגוע, והאנשים שהיו על האוטובוס ויכלו לשפוך אור על הפרשה.
כעבור חצי שנה מתחילת החיפושים זוהתה גופת ההרוג, אליהו (אליקו) תימסיט, בן 32, תושב העיר שדרות. תימסיט היה בדרכו לחופשה בכנרת. מתברר כי המשפחה הודיעה על העדרו למשטרת שדרות רק במהלך חודש יולי, כחודש לאחר הפיגוע, אך במשטרה לא קישרו בין האירועים.
תימסיט נקבר בטקס דתי בבית העלמין בשדרות, בסמוך לאימו שנפטרה שלושה חודשים לאחר מותו בפיגוע. טרם זיהויו נקבר כאלמוני בחלקת הלא-יהודים בבית העלמין באשקלון. השאיר אחריו אב ושבעה אחים.
הסרט היווה ההשראה לרומן הגרפי של רותו מודן קרוב רחוק.
הערות שוליים

↑  זוהתה גופת ההרוג ה-17 מהפיגוע במגידו, באתר ערוץ 7, 11 בדצמבר 2002
| פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות התשעים של המאה העשרים | שאנן שיא (1991) • שנת 66' הייתה טובה לתיירות (1992)  • סנג'ין (1993)  • אל תגעו לי בשואה (1994)  • באבא לובה (1995)  • בית שאן: סרט מלחמה (1996)  • האולימפיאדה הראשונה של אמא (1997)  • יומן ראש הממשלה (1998) • הקומדיאנטים (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה העשרים ואחת | רשימת אהבה (2000) • תומר והשרוטים (2001) • מייק ברנט - לס מואה ט'מה (2002) • ההרוג ה-17 (2003) • את שאהבה נפשי (2004) • 18 קילו אהבה (2005) • סובנירים (2006) • מרגל השמפניה (2007) • ילדי השמש (2008) • שיטת השקשוקה (2009) |  |
| העשור השני של המאה העשרים ואחת | חיים יקרים (2010) • הדירה (2011) • הצלמניה (2012) • שומרי הסף (2013)  • הנסיך הירוק (2014) • שיח לוחמים. הסלילים הגנוזים (2015) • פרינסס שואו (2016) • בן-גוריון, אפילוג (2017) • ארץ זרה (2018) • יונתן אגסי הציל את חיי (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה העשרים ואחת | לאה צמל, עורכת דין (2020) • שפר בדרך להוליווד (2021) • מחברות שחורות (2022) • אם זה נגמר - ענבל פרלמוטר (2023) |  |
גישוש נסוג

גישוש נסוג  (באנגלית: Backtracking) או עקיבה לאחור הוא סוג של אלגוריתם חיפוש שחוסך מעבר על מספר רב של מועמדים לפתרון על ידי שימוש בתכונות ספציפיות של הבעיה.
שיטה זו יכולה לשמש לפתרון בעיית סיפוק אילוצים (CSP)
המונח הומצא על ידי המתמטיקאי דריק הנרי להמר (אנ') בשנות החמישים.
תיאור

האלגוריתם מיועד למציאת פתרונות לבעיות שמקיימות את התכונה שאפשר לפסול בהן גם פתרונות חלקיים. דוגמה נפוצה לכך היא בעיה בה יש מספר משתנים, ולכל משתנה יש להתאים ערך מסוים כך שיתקיימו מספר אילוצים. רבים מהתשבצים הם בעיות כאלה (למשל סודוקו וקאקורו).
נתאר את הבעיה כעץ החלטות, בו השורש הוא הבעיה ההתחלתית והעלים הם פתרונות (אולי לא נכונים). כל קודקוד יהיה פתרון חלקי, וקשת מקודקוד א' לקודקוד ב' תציין שניתן להגיע מפתרון א' לפתרון ב' בצעד אחד.
כעת האלגוריתם עובד בצורה הבאה: כמו DFS, הוא מתחיל מהשורש וכל פעם מבצע את האלגוריתם על כל אחד מילדיו בזה אחר זה, אלא שאם הוא מגיע לקודקוד שהפתרון שהוא מייצג לא אפשרי, הוא מיד חוזר אחורה ולא ממשיך. בצורה כזאת ניתן לפסול כמות משמעותית של פתרונות בלי לבדוק אותם.
פסאודו קוד

להלן פסאודו קוד של פתרון רקורסיבי בעיית סיפוק אילוצים:
אתחל את כל המשתנים לריקים.
בחר את אחד המשתנים והפעל את הפונקציה הרקורסיבית.
נסה להציב למשתנה את כל הערכים, בזה אחר זה. לכל אחד מהם:
אם הוא לא אפשרי, המשך לפתרון הבא. אם הוא אפשרי, בחר משתנה אחר והפעל את הפונקציה הרקורסיבית.
אם חזר פתרון, החזר אותו. אם חזר false, המשך לפתרון הבא.
החזר false.
דוגמאות

דוגמה מפורסמת לשימוש בשיטה זו היא פתרון חידת שמונה המלכות בה ניתן לפסול פתרון חלקי ברגע שלא ניתן להציב מלכה בשורה מסוימת (מאחר שכל המשבצות בה מאוימות), מבלי להזדקק להשמת כלל שמונה המלכות על הלוח.
דוגמה נוספת לשימוש בשיטה זו היא של אדסחר דייקסטרה שבשנת 1972 הסביר כיצד למצוא מילה ארוכה באלפבית של שלושה סימנים שאין לה שתי תת-סדרות רצופות עוקבות זהות (בעיית תאו-מורס(אנ') מתחילת המאה העשרים).
אנימציה המתארת פתירת חידת שמונה המלכות באמצעות גישוש נסוג
שדרת אלרוב ממילא

שדרות ממילא על רקע העיר העתיקה
מבט אל תוך השדרה
שדרת אלרוב ממילא הוא מתחם מסחר ובילוי סמוך לעיר העתיקה של ירושלים. המתחם נפתח בירושלים ב-2007 על ידי קבוצת אל-רוב (ישראל) בבעלות איש העסקים אלפרד אקירוב.
המתחם שוכן בשכונת ממילא ההיסטורית, בסמיכות לשער יפו ומגדל דוד. הוא כולל קניון הבנוי כרחוב להולכי רגל הממוקם בתווך בין שני טורי מבנים. אורך השדרה כ-400 מטרים והיא מתמשכת לאורך נתיבו של רחוב ממילא ההיסטורי, במקביל לרחוב יצחק קריב, מצומת הרחובות דוד המלך, שלמה המלך ואגרון ועד לרחבת שער יפו.
היסטוריה

בשנות ה-70 של המאה ה-20 התעוררו מחשבות לגבי שיקום ופיתוח של שכונות הגבול ממילא ומוסררה, נוכח העליבות והנחשלות בשכונות אלו. ממילא הוגדרה כאזור שיקום בעדיפות ראשונה, ובראשית שנת 1971 הוקמה "חברת קרתא" כדי לחדש את האזור. לצורך כך הופקעו כ-100 דונם משטח ממילא והועברו לבעלות "קרתא". התכנון הופקד בידי האדריכלים ז'ילבר וייל ומשה ספדיה. עד לשנת 1988 פינתה חברת קרתא מהשכונה כ-700 משפחות, מוסדות ובתי עסק והעבירו אותם, חלקם תחת מחאות, לשכונות אחרות בעיר כדוגמת בקעה או נווה יעקב.
המתחם חולק לארבעה אזורי תכנון: אזור מסחרי במדרחוב ממילא, הכולל חניון גדול, שדרה ופארק בעמק, אזור מגורים בשיפולים הדרומיים של המתחם, ואזור מלונות לאורך רחוב המלך דוד. ויכוחים רבים שנתגלעו בין חברת לאדברוק וחברת קרתא הביאו ליציאתה של חברת לאדברוק מההסכם. את הזכויות להמשך הבנייה קנתה חברת "אלרוב" של היזם אלפרד אקירוב, אך התנגדויות רבות כנגד הפרויקט עיכבו את המשך הוצאתו לפועל. דוגמה לכך היא התנגדותם של רבנים להקמת מרכז מסחרי עם בתי קולנוע כה קרוב לחומות העיר העתיקה, ומחלוקת על פעולת המתחם המסחרי בשבת. לאחר התדיינויות משפטיות ארוכות שנים והקפאת המשך העבודות, נקבע בבוררות בתחילת 2005 כי על עיריית ירושלים וחברת קרתא לפצות את היזם, שבעקבות כך הודיע על חידוש העבודות.
חלקו המסחרי של המתחם היה תקוע בשלבי אמצע בנייה במשך שנים רבות, ללא התקדמות, ורק בשנת 2006 נתחדשו העבודות בו ובמלון הנוסף שתוכנן לצידו (מלון ממילא). באותו זמן החלו גם העבודות לשחזור ולהקמה מחדש של בית שטרן, שפורק בתחילת העבודות לפני שנים רבות, וחלקיו נשמרו. ב-28 במאי 2007 נפתח חלק מקניון ממילא בחלקה המזרחי של "שדרת אלרוב" (רחוב ממילא ההיסטורי, ששוחזר כמדרחוב), בעיקר באזור שבין שער יפו לבין "מבנה קלארק". החזיתות החיצוניות של בית שטרן שוחזרו לחלוטין, והבניין נחכר על ידי רשת סטימצקי. במהלך שנת 2008 נפתח, בהדרגה, חלקה המערבי של השדרה כהמשך הקניון. הפרויקט הושלם סופית רק בשנת 2010.
ב-2013 סוכל פיגוע טרור של חמאס שתוכנן להתבצע בראש השנה בקניון ממילא על ידי שני עובדי ניקיון ערבים ממזרח ירושלים העובדים במתחם.
המתחם

שדרות ממילא הפך לאחד ממוקדי הקניות המרכזיים בעיר, ובו חנויות של מותגים בין-לאומיים בזכות סגנונו הייחודי וסמיכות למרכז העיר והעיר העתיקה.
מרבית בתי העסק במתחם שוכנים משני צידי השדרה עצמה, אך יש בו גם בניין קניון שבו מספר חנויות פנימיות. שטחי המסחר בו מושכרים ב-40 עד 80 דולר למטר מרובע לכ-140 עסקים, ובכללם מותגים בינלאומיים, לצד רשתות מקומיות ובתי קפה.
בשדרות מוצגת תערוכת פסלים ומתקיימים בהן לעיתים אירועי תרבות.
הכניסה למתחם
אומנות במתחם
השדרה בלילה
חנות סטימצקי בבית שטרן
הערות שוליים

↑  מאיה הורודניצ'אנו, "גלובוס גרופ" תפתח קולנוע בממילא, החרדים נערכים למלחמה, באתר nrg‏, 18 ביולי 2011
↑  אחיקם משה דוד, סוכל פיגוע המוני בקניון ממילא בירושלים. שני חשודים נעצרו, באתר nrg‏, 1 בספטמבר 2013
↑  חנויות המתחם באתר הרשמי של המתחם, באתר שדרת אלרוב ממילא
↑  אילנית חיות, ‏אקירוב פתח את רובע אלרוב במרכז ממילא בירושלים, באתר גלובס, 29 במאי 2007
מספור האבנים לצורך שחזור בית שטרן בשדרת ממילא (2010)
ויקטוריה פיודורובה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בינואר 1946 ברית המועצות
 פטירה:  5 בספטמבר 2012 (בגיל 66) קונטיקט, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  1970–1986 (כ־16 שנים)
 עיסוק:  שחקנית קולנע
 מקום לימודים:  המכון לקולנוע על שם גרסימוב (1969) 
 בן או בת זוג:  Sergey E. Blagovolin  Valentin Ezhov 
 מספר צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
ויקטוריה יאקובלבנה פיודורובה (באנגלית: Victoria Fyodorova; ברוסית: Викто́рия Я́ковлевна Фёдорова;‏ 18 בינואר 1946 – 5 בספטמבר 2012) הייתה שחקנית וסופרת רוסיה-אמריקאית. היא נולדה זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה לג'קסון טייט (1898–1978), אז קפטן בצי ארצות הברית, שהיה הנספח הצבאי של ארצות הברית בברית המועצות. ולשחקנית הרוסייה זויה פיודורובה (1909–1981). קריירת המשחק שלה נסקה בין השנים 1964-1974 בברית המועצות, לאחר מכן עברה לארצות הברית וגם שם הייתה שחקנית בסרטים וסדרות טלוויזיה. ויקטוריה פיודורובה כתבה את הספר "בתו של האדמירל" ב־1979, שעוסק ברומן בין הוריה וכן באיחוד בינה לבין אביה.
ביוגרפיה > חיים מוקדמים

פיודורובה נולדה ב-18 בינואר 1946 בעקבות רומן של אמה, השחקנים המפורסמת זויה פיודורובה עם הנספח הצבאי של ארצות הברית בברית המועצות, הקצין הבכיר ג'קסון טייט. באותן שנים, תקופת מסך הברזל, יחסים רומנטיים עם מערביים היו אסורים ונחשבו כ"בגידה במדינה". למרות המאמצים להסתיר את מערכת היחסים האסורה, השלטונות גילו אודות הקשר. טייט גורש בחזרה לארצות הברית. פיודורובה נשלחה ב-27 בדצמבר 1947, למעצר ולאחר שבית המשפט הרשיע אותה בריגול הוטל עליה עונש מאסר במחנות עבודה שהוחלף לכלא בעיר ולדימיר. בנוסף הוטל עונש גם על כל בני משפחתה המורחבת, העונש היה הרחקה לגלות והחרמת כל הרכוש המשפחתי. אחיותיה, אלכסנדריה ומריה הוגלו יחד עם ילדיהן ומשפחותיהן לשני כפרים נדחים שונים ל-10 שנים, במהלכן אחותה מריה נפטרה ב-1952. ויקטוריה, בתה בת השנה נשלחה לחיות בכפר נידח בקזחסטן יחד עם דודתה אלכסנדרה אותה חשבה לאמה ועם שני ילדיה, כשהוסתרה ממנה זהותה של אמה הביולוגית.
אמה שוחררה מהכלא, עם מותו של סטלין ב-1955, והיא התאחדה עם בתה בת ה-9.
ביוגרפיה > איחודה עם אביה

פרופסור מאוניברסיטת קונטיקט, איירין קירק, למדה על סיפורה של ויקטוריה ב-1959 ובילתה שנים בניסיון למצוא את טייט בארצות הברית. טייט לא היה מודע לכך שיש לו בת ולמעצר ולמאסר של אהובתו לשעבר. כשקירק מצאה את טייט ב-1973, היא ארגנה התכתבות בין השניים.
ב-1974 החל טייט במסע לשכנע את הממשלה הסובייטית לאפשר לבתו לנסוע לראותו. היא קיבלה אישור והגיעה לארצות הברית במרץ 1975 באשרת נסיעה לשלושה חודשים. היא בילתה מספר שבועות עם אביה בפלורידה.