stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרגלית עקביא
ביוגרפיה > שיאנית ארץ ישראל הראשונה בקפיצה לגובה

בתחרות שנערכה ב-4 בינואר 1936 קבעה ספיר שיא ארץ ישראל בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.36 מטר. שיא זה החזיק מעמד כ-3 שנים ונשבר על ידי אסתר חכם (1.41 מטר).
משנות ה-30 פעלה כמורה להתעמלות. לימדה בבתי ספר, בסמינר לוינסקי ובמכללה לחינוך גופני בתל אביב. היא ביקשה להשתמש בשיעוריה במשחקים, ומאחר שלא היו ספרים בעברית בנושא, החליטה לכתוב אותם בעצמה. ספרה הראשון, "משחקים לתלמידים", ובו כ-60 משחקי קריאה וכתיבה, חשבון, ידיעת הארץ, טבע, היסטוריה ועברית, הופיע בהוצאת יזרעאל בשנת תש"א-1941.
המשחקים והלימוד באמצעותם היו לעניין המרכזי בחייה. במרוצת חצי מאה פרסמה 18 ספרים בנושא משחקים, שניים מהם עם בעלה אוריאל עקביא.
בהקדמה לספרה השני, "ילקוט משחקים", כתב יוסף מיוחס, מנהל לשכת הנוער במחלקת החינוך של הוועד הלאומי, כי ראוי שילדים ישחקו במשחקיה של עקביא, היודעת "ליצור מצב רוח מרומם ולהפוך את המוני הילדים המשתתפים במשחק לחברה מלוכדת, שמחה, מתפרצת, ואף על פי כן מרוסנת". עקביא הציעה משחקים בתחומים לימודיים שונים – ובספריה ובמספר עיתונים. בין ספריה: "הבה נשחקה", שתורגם לערבית על ידי מחמוד עבאסי (תרגום ששלחה לנשיא מצרים אנוור סאדאת).
בשנות ה-60 כתבה להזמנת צה"ל ספר ובו משחקי חברה לגיבוש יחידתי. באותה תקופה שידרה ב"קול ישראל" תוכניות של משחקים, חידונים ובילוי חברתי. ב-1972 הציעה משחקי חברה בתוכנית "למשפחה" בטלוויזיה הישראלית בערבית.
בשנת תשי"ד-1954 זכתה בפרס הוז לספורט על חוברותיה למשחקי תנועה לילדים, בהן "אחת! שתים! שלום!" ו"הבה נשחקה".
עקביא הרבתה להנחות קורסים במשחקים ובפעילות גופנית במסגרת שונות, בהן אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת בר-אילן, בית הספר למדריכי תיירות, אקי"ם והסתדרות המורים.
בנוסף לפרסום משחקים, היא עסקה גם ברקע העיוני של המשחק, כתבה בנושא זה ("המישחק: ערכיו ובעיותיו", תשכ"ז) והשתתפה בסימפוזיונים בחו"ל. על פי אורי דרומי, "גאוותה הייתה על כך שהצליחה לשכנע את עמיתיה בישראל ומחוצה לה לא להוציא אף פעם ילד ממשחק".
ב-1981, לאחר פרישתה מהוראה, ייסדה את "המרכז החינוכי למשחקים בישראל" ושימשה כמזכ"לית שלו. המרכז מקיים חוגים וסדנאות, בהן סדנאות לקשישים הלומדים לשחק עם נכדיהם.
מרגלית עקביא הייתה נשואה לפסיכולוג והמחנך אוריאל עקביא, עד למותו ב-1997. בני הזוג היו הורים לשלושה: רני, נעמן ועדן.
היא נפטרה ב-21 באפריל 2001, בגיל 83.
ספריה

מרגלית ספיר (אספה וערכה), משחקים לתלמידים, תל אביב: יזרעאל, תש"א.
ילקוט משחקים; ציירה: איזה הרשקוביץ, תל אביב: נ' טברסקי, תש"ט. (מהדורה ג: תשי"ז 1957; מהדורה ד מורחבת: שרטוטים: עודדה בן יהודה-שגיא, 1978)
מרגלית ואוריאל עקביא, משחקי לִמוד; ציורים ועטיפה: פרץ וינרייך, תל אביב: יזרעאל, 1949. (מהדורה ג מורחבת: תשכ"ה)
מרגלית עקביא (חִברה ולִקטה), אחת! שתים! שלוש!: משחקי תנועה לכל הגילים; ציורים: גרשון אפפל, תל אביב: יזרעאל, תשט"ז. (מהדורה ג מתוקנת ומורחבת: תש"ל 1969)
מרגלית עקביא (אספה ועִבדה), תבונת כפים: ... משחקים, שעשועים, חפצי נוי ותועלת, עשה לך במו ידיך חפצים וכלים ..., תל אביב: נ' טברסקי, תשי"ז 1956. (מהדורה ב מתוקנת ומורחבת: 1964)
הבה נשחק, חבריא!, תל אביב: מטכ"ל – קצין חנוך ראשי – ענף הווי ובידור, [תשכ"-]. (מהדורה ג: תל אביב: טלמור, תש"ל)
הבה נשחקה!, מהדורה ו, תל אביב: מטכ"ל – קצין חנוך ראשי – ענף הווי ובידור; משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1963. (הספר הופיע במהדורה שלישית מורחבת. תורגם לערבית על ידי מחמוד עבאסי.)
המישחק: ערכיו ובעיותיו, תל אביב: יזרעאל, תשכ"ז.
מרגלית עקביא, שבח ויס, שמואל לירן, ברוכים הבאים: כל-בו לעורכי מסיבות; ציורים: ריקי בן-ארי, תל אביב: יזרעאל, תשכ"ז.
מרגלית ואוריאל עקביא, שחק בעברית: מישחקים ללימוד העברית ללא קריאה וללא כתיבה ; איורים: פרץ ויינרייך, תל אביב: יזרעאל, תשל"ב.
מרגלית ואוריאל עקביא, משחקים עברית: מישחקים ללימוד העברית ללא קריאה וללא כתיבה, פתח תקווה: לילך, 1991. (מהדורה מעודכנת ומחודשת)
מישחקים סביב העולם; ציורים: תמי בצלאלי, ירושלים: ספרי כתר, 1977.
יהושע אלוף, מרגלית עקיבא [=עקביא], מ.ל.א. – מה, למה, איך: ספר עזר לגננות ולמורות כוללות המטפלות גם בחינוך הגופני, תל אביב: המחברים, תש"ל. (מהדורה ג מתוקנת: נתניה: מכון וינגייט לחינוך גופני ולספורט בסיוע רשות הספורט והחינוך הגופני במשרד החינוך והתרבות, תשל"ז)
האוצר: משחקי חברה והעשרה, תל אביב: דביר; ספרי רשפים, תשמ"א 1980.
מרגלית עקביא (ליקטה ועיבדה), משחקים משחקים, ירושלים: כתר, 1988.
מעתקת: מושגיה: פעילויות לילדים ..., נתניה: מייזר, תש"ן. (לגילי 2–7)
משחקים לכל עת, פתח תקווה: לילך, 1991.
מסיבה: שעשועים ומישחקים לגילאי 3 ומעלה, רמת גן: פרולוג, 1994.
דיסקוגרפיה

משחקי שירקוד: משחקי שירה וריקוד; מגישה: מרגלית עקביא; הפקה: אריה בודיאן; איורים: מיכל רון, חולון : ויזארט, 2010. (משתתפים: ציפי שביט, דודו זכאי, דורית ראובני, עוזי מאירי, איציק בן מלך, אופירה גלוסקא וריקי מנור)
הערות שוליים

↑  אתר "נשמה"
↑  ש. ניסן, עד מתי תוזנח ירושלים, המשקיף, טור 3, 1 בדצמבר 1946.
↑  ליפא לויתן, ארץ ישראל באולימפיאדת הנשים,  הירדן, 7 בספטמבר 1934
↑  הרבנאות הא"י לנשים באתלטיקה קלה, הַבֹּקֶר, 31 בדצמבר 1935
↑  תולדות השיא הישראלי לנשים בקפיצה לגובה, מעריב, 28 ביולי 1971
↑  בהם בבית חינוך של זרם העובדים ברחוב בצלאל (כיום רחוב טשרניחובסקי) בתל אביב ( שרית רוטשילד, הילדות הקשה, האם שנטשה, האהוב המת. שיחות עם שולמית אלוני, באתר הארץ, 30 בינואר 2014).
↑  הוצאת "יזרעאל" תל-אביב, ספרים חדשים!, דבר, 9 בספטמבר 1941.
↑  מובא אצל אורי דרומי, העיקר ההשתתפות: מרגלית עקביא, ממציאת משחקים, 2001-1918, באתר הארץ, 23 באפריל 2001.
↑  אנשים ומעשים | סאדאת מודה למורה הישראלית, מעריב, 30 בינואר 1979.
↑  פרס הוז לספורט: הזוכים בפרס הוז עד כה, באתר עיריית תל אביב-יפו; החלטות מועצת עירית ת"א על חלוקת פרסי ת"א: ו. פרס דב הוז לתעופה ולתרבות הגוף, חרות, טור 2, 28 באפריל 1955.
↑  אורי דרומי, העיקר ההשתתפות: מרגלית עקביא, ממציאת משחקים, 2001-1918, באתר הארץ, 23 באפריל 2001.
↑  עדה כהן, מרכז משחקים לילדים ולהורים, מעריב, 5 באוקטובר 1981.
↑  אתר המרכז.
↑  מרגלית עקביא באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  סקירה: לקרוא כדי לשחק, מעריב, 5 באוגוסט 1979.
↑  סקירה: שכר מלאכת-כפיים, מעריב, 11 בדצמבר 1964.
↑  סקירה: רבקה ב. צ., גם לשחק צריך לדעת, דבר, 9 באוקטובר 1967.
↑  סקירה: אבי-טנא, דפדוף ראשון | חינוך | אוצר בקופסה, דבר, טור 4, 30 בינואר 1981.
↑  סקירה: הספר "מסיבה", באתר "סימניה".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308008305171  GND: 1073325040  ISNI: 0000 0000 6695 3040  LCCN: no92019259  VIAF: 73420428   WorldCat (עם VIAF): 73420428
מרדכי יעקב ברייש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 במאי 1895 
 פטירה:  1976 (בגיל 80 בערך) 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  שווייץ, אוקראינה 
 תקופת הפעילות:  ?–1976 
 אב:  הרב חיים ברייש
 
הרב מרדכי יעקב ברייש (תרנ"ו, 1896 – י"ד בכסלו תשל"ז, 6 בדצמבר 1976) היה רב ואב"ד הקהילה החרדית "אגודת אחים" בציריך, שבשווייץ למעלה מארבעים שנה, פוסק הלכה נודע, מחבר סדרת הספרים שו"ת חלקת יעקב (3 חלקים).
תולדותיו

נולד בסקוהל שבגליציה (כיום אוקראינה), בן הרב חיים ברייש, מחסידי בעלז. למד אצל הרב שבתי הרציג שכיהן כראש הדיינים בסקוהל, ואף הוסמך אצלו לרבנות. כמו כן הוסמך על ידי הרב אברהם יעקב הלוי הורוויץ מפרובוזנה, מחבר שו"ת צור יעקב ועל ידי הרב מאיר אריק מקרקוב. נישא לפעשא בת ר' שאול ציגמן מלבוב.
בשנת תרפ"ח מונה לרב העיר אלעסק, בה כיהן חדשים ספורים, לאחר מכן מונה לרבנות הקהילה הפולנית שבדיסבורג שבגרמניה. בכ"ג אדר תרצ"ג (1933) עבר טקס השפלה ברחוב העיר על ידי הנאצים, ולכן עזב את גרמניה לאנטוורפן שבבלגיה. במשך כמה חודשים כיהן כרב בלנס הסמוכה לפריז עד שנאלץ לעזוב את צרפת היות שהשלטונות לא הסכימו להנפיק לו אשרות שהייה. בשנת תרצ"ה מונה לרב ואב"ד של הקהילה החרדית "אגודת אחים" בציריך, שאיגדה את כל בתי הכנסת החסידיים בעיר. ברבנות זו שימש במשך ארבעים ושתיים שנה.
ביוזמתו הוקם בבני ברק כולל האברכים הנושא את שמו "חלקת יעקב" ("ברייש") על ידי בנו הרב שאול ברייש, המנוהל היום על ידי אחיו משה דן.
הוריו ורבים מבני משפחתו נספו בשואה. היה בעל קשרי חיתון עם בני משפחת סולובייצ'יק וכן מחותן של הרב יצחק יעקב וייס.
נפטר בשווייץ בי"ד בכסלו תשל"ז, 6 בדצמבר 1976, ונקבר בהר המנוחות בירושלים, סמוך לקבריהם של האדמו"ר מבעלז והרב מטשיבין. את מקומו ברבנות בציריך מילא בנו הרב שאול ברייש.
משפחתו > בניו

שמעון – איש עסקים, התגורר בשווייץ נפטר בניסן התשפ"ב. בנו הרב חיים ברייש, מראשי "ישיבת מתיבתא" בלונדון, טבע למוות באנגליה בשנת 2012 ונקבר בהר המנוחות. שלושה מחתניו הם רבנים בולטים: הרב אברהם יהושע סולובייצ'יק, הרב חיים פיינשטיין והרב משה ברזובסקי.
הרב שאול – מילא את מקומו בקהילה החרדית "אגודת אחים" בציריך, מחבר שו"ת שאילת שאול. גיסו של הרב מאיר סולובייצ'יק (שניהם חתנים של התעשיין החרדי יחיאל בנדיקט מבני ברק). נפטר ביום כ״ו תשרי ה׳תש״פ.
משה דן – מתגורר בתל אביב, מנהל כולל האברכים "חלקת יעקב" בבני ברק, שהוקם על ידי אביו (בתו נשואה להרב אברהם דירנפלד חבר בד"ץ מחזיקי הדת ורב קהילות בעלז בבית שמש ובתל אביב).
משפחתו > חתניו

אלחנן צבי הערץ כיהן כראש הקהל בקהילת לוצרן שבשוויץ, ובערוב ימיו בירושלים (נפטר בחודש חשון תשע"ח, בתו נשואה לרב ישראל סולובייצ'יק, בן הרב משה סולובייצ'יק).
שלמה זלמן שווייד, מניו יורק.
נחמן רוזן, מניו יורק.
דב בעריש ווייס (בן הרב יצחק יעקב וייס), משמש כראש הקהל של חסידי סאטמר במנצ'סטר.
לקריאה נוספת

'ר' מרדכי יעקב ב"ר חיים בריש', בתוך: מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה, כרך א, ירושלים תשל"ח, עמ' 581–584; שם, כרך ו, ירושלים תשס"ה, עמ' 268–269
הערות שוליים

↑  משה ויסברג, בד"ה: השווער של גדולי ישראל הלך לעולמו, באתר בחדרי חרדים, 8 באפריל 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301788605171  GND: 1050567439  HDS: 014926  ISNI: 0000 0000 7096 7840  LCCN: nr93021777  VIAF: 97462687   WorldCat (עם VIAF): 97462687
מריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי

מריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי (באיטלקית: Maria Carolina Ferdinanda Luisa di Borbone‏ 5 בנובמבר 1798 – 17 באפריל 1870), הייתה בתו של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ואמו של אנרי, רוזן שאמבור שהיה טוען לכתר צרפת.
ביוגרפיה

מריה קרולינה נולדה ב-5 בנובמבר 1798 בארמון קזרטה, לפרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ולמריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה לואיסה, נסיכת ספרד. בשנת 1801 מתה אמה, ובשנת 1802 התחתן אביה עם מריה איזבלה מספרד, ממנה נולדו לו עוד 12 ילדים.
ב-24 באפריל 1816 התחתנה מריה קרולינה בנאפולי, עם שארל פרדינן, דוכס ברי, בנו של שארל, רוזן ארטואה. בני הזוג התגוררו בארמון האליזה, ונולדו להם 4 ילדים. בשנת 1820 נרצח בעלה על ידי מתנקש, וכעבור 7 חודשים נולד בנם אנרי, רוזן שאמבור. בשנת 1824 מת לואי השמונה עשר, מלך צרפת, וחמיה עלה לשלטון במקומו כשארל העשירי, מלך צרפת.
ביולי 1830 פרצה בצרפת מהפכת יולי, ובה הודח חמיה, ולואי פיליפ השלישי, דוכס אורליאן הוכתר למלך במקומו, ומריה קרולינה ומשפחתה יצאו לגלות באנגליה. בשנת 1831 עזבה מריה קרולינה את אדינבורו, וחזרה למשפחתה בנאפולי דרך הולנד, פרוסיה ואוסטריה. מנאפולי, בעזרתו של הרוזן דה פריסט, היא עוררה מרד לגיטימיסטי, על מנת "להחזיר" את בנה אנרי לכס המלוכה. ב-14 בדצמבר אותה שנה נישאה מריה קרולינה בחשאי לאציל איטלקי, אטורה קרלו לוצ'סי-פאלי, דוכס דלה גראציה השמיני. באפריל 1832 נחתה מריה קרולינה ליד מרסיי, ולאחר שקיבלה תמיכה מועטה, עשתה את דרכה למחוז ונדה ולברטאן, שם הצליחה לארגן התקוממות קצרה ביוני 1832 אולם תומכיה הובסו, ולאחר שהוסתרה חמישה חודשים בבית בנאנט, היא נבגדה על ידי סימון דייטז בנובמבר 1832, ונכלאה בטירת בלאי.
בזמן מאסרה נולדה לה בת, ומכיוון שנישאה לאציל איטלקי, איבדה את תמיכת הלגיטימיסטים, ובעקבות כך שוחררה ממאסרה ביוני 1833.
לאחר מכן נסעה מריה קרולינה לסיציליה עם בעלה. הבת שנולדה בכלא מתה, אך היו להם 4 ילדים נוספים. בשנת 1844 רכשו מריה קרולינה ובעלה את הארמון קא' ונדראמין קאלרגי על גדות התעלה הגדולה בוונציה, מבן המשפחה האחרון לבית ונדראמין. לאחר איחוד איטליה נאלצו השניים למכור את המבנה לנכדה של מריה קרולינה - הנסיך אנריקו, דוכס בארדי, אשר מכר את מרבית יצירות האמנות שהיו בארמון במכירות פומביות בפריז. השניים עברו להתגורר בברונזי, על יד העיר גראץ, שהשתייכה לאימפריה האוסטרית, בשנת 1864 מת בעלה אטורה קרלו לוצ'סי-פאלי, וב-17 באפריל 1870 מתה מריה קרולינה.
משפחתה

ב-24 באפריל 1816 התחתנה מריה קרולינה עם שארל פרדינן, דוכס ברי, בנו של שארל העשירי, מלך צרפת, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
לואיז אליזבת (1817)
לואי (1818)
לואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה (1819–1864)
אנרי, רוזן שאמבור (1820–1883)
ב-14 בדצמבר 1831 התחתנה מריה קרולינה עם אטורה קרלו לוצ'סי-פאלי, דוכס דלה גראציה השמיני, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
אנה מריה רוזליה לוצ'סי-פאלי (1833)
קלמנטינה לוצ'סי-פאלי, רוזנת צילרי דאל ורמה (1835–1925)
פרנצ'סקה די פאולה לוצ'סי-פאלי, הנסיכה די ארסולי (1836–1923)
מריה איזבלה לוצ'סי-פאלי, מרקיזת קאבריאני ולאחר מכן הרוזנת די קונטי (1838–1873)
אדינולפו לוצ'סי-פאלי, דוכס דלה גראציה התשיעי (1840–1911)
מפלגת האזרחים הדמוקרטית

| --- | --- |

 מדינה:  בוסניה והרצגובינה, יוגוסלביה 
 מנהיגים:  איברהים ספהיץ'
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־31 שנים) 
 אידאולוגיות:  ליברליזם חברתי 
 מטה:  סרייבו 
 www.gds.ba
 
מפלגת האזרחים הדמוקרטית (בבוסנית: Građanska Demokratska Stranka) היא מפלגה רב-אתנית בבוסניה והרצגובינה.
בבחירות לבתי הנבחרים שנערכו ב-5 באוקטובר 2002, המפלגה לא זכתה באף מושב. אך המפלגה זכתה במושב אחד מתוך 140 המושבים של בית הנבחרים של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה.
מערבון ספגטי

קלינט איסטווד בתפקיד האיש ללא שם בתמונה שצולמה לצורך קידום הסרט "בעבור חופן דולרים" אותו ביים סרג'ו לאונה
סצנה מתוך מערבון הספגטי "Man Called Invincible"
מערבון ספגטי הוא כינוי לתת-סוגה של סרטי המערבונים שצצו בשנות ה-60 של המאה ה-20. כינוי זה נובע מהעובדה שרובם הופקו על ידי אולפנים איטלקיים. בתחילה לרבים מהם היו משותפים השפה האיטלקית, התקציב הנמוך, וצילום מינימליסטי ושוטף ששבר את המוסכמות של מערבונים מוקדמים יותר – לעיתים בכוונה, כתוצאה מהרקע התרבותי השונה של יוצרי הסרט ומהתקציב המוגבל. השימוש במונח נעשה בתחילת דרכה של הסוגה בזלזול, אך משנות השמונים התפתחה הערכה מחודשת לסרטים אלה.
היצירה המפורסמת ביותר של הסוגה היא טרילוגיית "האיש ללא שם" בבימויו של סרג'ו לאונה ובכיכובו של קלינט איסטווד. היצירה כוללת את הסרטים "בעבור חופן דולרים" (1964), "בעבור חופן נוסף של דולרים" (1965) [שנקרא בישראל "הצלפים"], וכן את "הטוב, הרע והמכוער" (1966). לשלושת הסרטים פסקול שהלחין אניו מוריקונה, שכל הנעימות שכתב לסרטים נעשו סימן היכר של מערבוני ספגטי. "הטוב, הרע והמכוער" היה לאחד מסרטי המערבונים המפורסמים בכל הזמנים, ובאופן לא טיפוסי לסוגת מערבוני הספגטי, הוא הופק בתקציב גבוה יחסית של כמיליון דולר.
מערבון ספגטי אחר שהתפרסם מאוד היה הסרט ג'נגו (Django) בבימויו של סרג'יו קורבוצ'י ובכיכובו של פרנקו נרו. גיבור הסרט, ג'נגו, גורר אחריו לאורך הסרט, ארון מתים ובו מכונת ירייה, שבעזרתה הוא קוטל עשרות מאויביו במכת אש אחת. הצלחת הסרט הביאה גם להמשך שיתוף הפעולה הפורה של קורבוצ'י עם פרנקו נרו, וגם ליצירת סרטי ג'נגו נוספים, שבהם כיכבו שחקנים אחרים.
כוכבים איטלקיים מפורסמים נוספים בסרטים אלה היו ג'וליאנו ג'מה, שסרטו "Day of anger" נחשב לקלסיקה מהתקופה הזו, וטרנס היל ובאד ספנסר, שהתפרסמו במערבונים הקומיים שלהם כמו "קוראים לי טריניטי".
רבים מהסרטים צולמו באזור המדבר הספרדי של אלמריה (Almería), הדומה לנוף המצוי בקליפורניה. בשל אזור הצילום המדברי ומלאי הניצבים דוברי הספרדית באזור, נושא מקובל במערבוני הספגטי היה המהפכה המקסיקנית, שודדים מקסיקנים ואזור הגבול בין מקסיקו לארצות הברית.
"מערבוני אוכל" אחרים

השם "מערבון ספגטי" הוביל לקשרים בין סרטים אחרים לאוכל:
לעיתים משתמשים בכינויים "מערבוני פאייה" או "מערבוני צ'וריסו" לסרטים דומים שהופקו על ידי אולפנים ספרדיים.
יחסי הציבור של הסרט היפני "טמפופו" קראו לו "מערבון הראמן" הראשון.
מערבוני רוברט רודריגז, "דספרדו", ו"היו זמנים במקסיקו", נקראים לעיתים "מערבוני בוריטו".
סרטי ויקינגים מסוימים נקראו "מערבוני בקלה".
טיים מגזין קרא לסדרה סמוראי ג'ק "מערבון סשימי".
בישראל היו נפוצות בשנות ה-60 וה-70 סוגות של "סרטי בורקס" ו"סרטי געפילטע פיש", שאינם מערבונים.
הערות שוליים

↑  בעקבות הסרט, נוצר בסלנג העברי הביטוי "סרט חקלאי", או "מערבון חקלאי", שמשמעותו היא סרט שבו יש "מאה מתים לדונם", ולא מתים בודדים. ראו גם: רוביק רוזנטל, מילון הסלנג המקיף, ירושלים, כתר, 2005, עמ' 269.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563852805171  GND: 4298687-4  LCCN: sh2001000474
מריה קנליס

| --- | --- |

קנליס, אפריל 2016
 לידה:  25 בפברואר 1982 (בת 42) אוטווה, אילינוי, ארצות הברית
 שם במה:  מריה מריה קנליס מריה קנליס-בנט
 משקל:  54 ק"ג
 גובה:  1.70 מטר
 לאום:  אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  2004–הווה (כ־20 שנה)
 מאמנים:  Ohio Valley Wrestling דייב פינלי
 מידע אישי
 בן או בת זוג:  Mike Bennett (10 באוקטובר 2014–?)   פיליפ ברוקס (2005–2007) 
 
מארי לואי קנליס-בנט (באנגלית: Mary Louis Kanellis-Bennett; נולדה ב-25 בפברואר 1982) הידועה יותר בשם הבמה שלה, מריה קנליס היא מתאבקת אמריקאית, מנג'רית היאבקות, שחקנית, דוגמנית וזמרת המוכרת בעיקר בשל תקופת בארגון ההיאבקות WWE, שבו הייתה פעם אחת אלופת 24/7 של ה-WWE. במהלך תקופתה בארגון, היא כיכבה על שער מגזין הפלייבוי בשנת 2008.
בנוסף לכך, היא הופיעה בארגוני ההיאבקות Ring of Honor‏ (ROH) ו-Total Nonstop Action Wrestling‏ (TNA), שבו הייתה פעם אחת אלופת הנוקאאוטס של אימפקט. בשנת 2004, היא הגיעה עד למקום החמישי בתחרות חיפוש הדיווה של ה-WWE, ולאחר מכן היא הוחתמה על חוזה בארגון והפכה למראיינת מאחורי הקלעים. את הקריירה שלה כמתאבקת עשתה שנה מאוחר יותר. ב-13 באפריל 2010, היא הוציאה את הבכורה שלה, שנקרא בשם "שבעה חטאים".
ביוגרפיה

קנליס נולדה ב-25 בפברואר 1982 באוטווה, אילינוי. יש לה אח בשם ביל ואחות בשם ג'אני, הצעירים ממנה. בילדותה, קנליס הביעה עניין בענפי ספורט רבים כמו כדורעף, כדורסל וסופטבול. לפני שהחלה את הקריירה שלה בהיאבקות מקצועית, קנליס התחרתה באופן קבוע בתחרויות יופי.
חיים אישיים

קנליס והמתאבק מייק בנט התארסו בנובמבר 2012, כשב-10 באוקטובר 2014 הם התחתנו. ב-3 באפריל 2018, הזוג בירך את הולדת בתם הראשונה, פרידריקה "פרדי" מון בנט. ב-3 בפברואר 2020, נולד בן לזוג בשם קארבר מארס בנט.
אליפויות והישגים

הישגים בארגון ההיאבקות Family Wrestling Entertainment - FWE
אליפות הנשים של FWE (פעמיים)
הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI
PWI דירג אותה במקום ה-21 מתוך 50 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2008
הישגים בארגון ההיאבקות Total Nonstop Action - TNA
אליפות הנוקאאוטס של אימפקט (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment - WWE
אליפות 24/7 של ה-WWE (פעם אחת)
פרסי הסלאמי (פעם אחת)
דיוות השנה (2009)
הערות שוליים

↑  דיוות ה-WWE לשעבר מתארסת
↑  מריה קנליס מתחתנת
↑  מריה ומייק בנט מברכים את הולדת בתם הראשונה
| אלופות הנוקאאוטס של אימפקט |
| --- | --- | --- |
| 2000 | גייל קים • אווסום קונג • טיילור ויילד • אנג'לינה לאב • טארה • ODB |  |
| 2010 | מדיסון ריין • מיקי ג'יימס (נוכחית) • ווינטר • ולווט סקיי • מיס טסמאכר/ברוק • האבוק • טרן טרל • ג'ייד • סיינה • אלי • מריה קנליס-בנט • רוזמרי • לאורל ואן נס • סו יאנג • טסה בלנצ'רד • טאיה ואלקירי |  |
| 2020 | ג'ורדיין גרייס • דיאונה פוראזו • טאשה סטילז |  |
מפלגת האיחוד

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  סעדיה מרציאנו
 תקופת הפעילות:  1980–1981 (כשנה) 
 אפיון:  מפלגת שמאל חברתית
 כנסות:  הכנסת התשיעית
 שיא כוחה:  2 מנדטים
 נוצרה מתוך:  מחנה של"י, התנועה הדמוקרטית
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 אתר רשמי
 
מפלגת האיחוד לקידום החינוך והחברה בישראל הייתה מפלגה שכיהנה בכנסת התשיעית.
הסיעה הוקמה ב-11 בנובמבר 1980 עם פרישתו של פעיל הפנתרים השחורים סעדיה מרציאנו ממחנה של"י והקמת סיעת יחיד. ב-30 בדצמבר 1980 ניתן לה השם "שוויון בישראל - פנתרים". ב-19 במאי 1981 הצטרף למרציאנו חבר סיעת היחיד מרדכי אלגרבלי (שפרש כשנה וחצי קודם לכן מהתנועה הדמוקרטית), ושם הסיעה שונה ל"מפלגת האיחוד". הקמת תמ"י הקטינה את הסיכויים של המפלגה להיכנס לכנסת, שהיו נמוכים ממילא. ניסיונם של אלגרבלי ומרציאנו להשתלב בתמ"י לא צלח, לאחר שהוצע להם המקומות התשיעי והעשירי ברשימה.
בבחירות לכנסת העשירית קיבלה המפלגה 1,293 קולות ולא עברה את אחוז החסימה, ובעקבות כך נעלמה מהמפה הפוליטית.
הערות שוליים

↑  נחום ברנע, יומן, דבר, 29 במאי 1981
| סיעות הכנסת התשיעית |
| --- | --- | --- |
| קואליציה | הליכוד (חרות • המפלגה הליברלית • לע"ם) • ד"ש • מפד"ל • שלומציון • אגודת ישראל • התנועה הדמוקרטית • ח"כ יחיד: משה דיין |  |
| אופוזיציה | המערך (העבודה • מפ"ם) • חד"ש (הפנתרים השחורים • רק"ח) • פיתוח ושלום • מחנה של"י • רצ • ליברלים עצמאיים • פועלי אגודת ישראל • הרשימה הערבית המאוחדת |  |
מלובין

| --- | --- |

מלובין באירוויזיון 2018
 לידה:  11 באפריל 1997 (בן 27) אוקראינה אודסה, אוקראינה
 שם לידה:  קוסטיאנטין מיקולאיוביץ' בוצ'רוב
 שם במה:  Mélovin 
 מוקד פעילות:  אוקראינה
 תקופת הפעילות:  מ-2015
 מקום לימודים:  R. Glière Kyiv Institute of Music 
 עיסוק:  זמר, כותב שירים
 סוגה:  פופ, פופ רוק
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אוקראינית, אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 www.melovinmusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קוסטיאנטין מיקולאיוביץ' בוצ'רוב (באוקראינית: Костянтин Миколайович Бочаров; נולד ב-11 באפריל 1997), הידוע יותר בשם הבמה מלובין (מעוצב: Mélovin; באוקראינית: Меловін) הוא זמר ויוצר אוקראיני. הוא התפרסם לראשונה כשזכה בעונה השישית של תוכנית המציאות The X Factor (אקס פקטור) במדינתו וגם בכך שייצג את אוקראינה בתחרות אירוויזיון 2018.
ראשית חיים

בוצ'רוב נולד באודסה למיקולה בוצ'רוב ולנטינה בוצ'רובה. בגיל ההתבגרות התעניין במוזיקה, וכילד הופיע בקונצרטים בבית הספר. בהמשך החל ללמוד בבית ספר למוזיקה, אך עזב לפני סיום הלימודים. לאחר מכן הוא נרשם לבית ספר לתיאטרון, בו סיים את לימודיו.
קריירה

בוצ'רוב ניסה שלוש פעמים להתקבל לאקס פקטור אוקראינה אך נכשל, רק בשנת 2015, בעונה השישית של התוכנית, התקבל, הגיע לגמר ואף ניצח. לאחר סיום התוכנית הוא יצא לסיבוב הופעות באוקראינה יחד עם המועמדים הסופיים האחרים של התוכנית. בשנת 2016, יצא סינגל הבכורה שלו, "Ne odinokaya".
ב-17 בינואר 2017 הוכרז בוצ'רוב כאחד מ-23 המתחרים ב-Vidbir 2017, תחרות שירה מקומית, הבוחרת את נציג המדינה לאירוויזיון 2017 שצפוי היה להתקיים במדינתו, אוקראינה. הוא התמודד עם השיר "פלא". בוצ'רוב התמודד בחצי הגמר השלישי ב-18 בפברואר 2017, שם סיים במקום השני והעפיל לגמר. הגמר נערך ב-25 בפברואר, בו בוצ'רוב סיים במקום השלישי ולא נבחר לייצג את מדינתו.
בשנה שלאחר מכן התמודד שוב בוצ'רוב ב-Vidbir 2018 שהתקיים ב-16 בינואר 2018, הוא התמודד כאחד מ-18 מתחרים עם השיר "Under the Ladder". הוא התמודד בחצי הגמר השני אשר נערך ב-17 בפברואר 2018, שם העפיל לגמר כשסיים בשלושת במקומות הראשונים. ב-24 בפברואר נערך הגמר בו ניצח מלובין ובכך נבחר לייצג את אוקראינה באירוויזיון 2018 בליסבון, פורטוגל.
באירוויזיון עצמו התמודד מלובין בחצי הגמר השני שנערך ב-10 במאי, הוא הוגרל לשיר אחרון בסדר השירים והעפיל לגמר לאחר שסיים במקום ה-6 מתוך 18 מדינות. בגמר, שנערך יומיים לאחר מכן, הופיע מלובין ראשון בסדר השירים וסיים במקום ה-17 מתוך 26 מדינות עם 130 נקודות, כשהוא מקבל רק 11 נקודות מניקוד השופטים.
לאחר האירוויזיון יצא לאור הסינגל החדש שלו "That's Your Role", אשר זכה לצפיות רבות ביוטיוב.
לקראת חג המולד באותה שנה הוציא סינגל בשם ״(Chudova Mytʹ (Чудова Мить״ וכן סינגלים נוספים מהאלבום Octopus אותו היה אמור לקדם באמצעות סיבוב הופעות אשר נדחה בעקבות נגיף הקורונה
ב-25 בדצמבר 2020, הוציא לאור סינגל חדש בשם ״Dance with the Devil״
חיים אישיים

מלובין יצא מהארון כביסקסואל במופע ובפני קהל, באירוע ששודר בשידור חי בטלוויזיה, במהלך פסטיבל המוזיקה הגדול באוקראינה.
דיסקוגרפיה

Face to Face (2016)
Octopus (2018)