stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדירה של ג'ו (סרט)
עלילה

ג'ו הוא בוגר אוניברסיטת איווה שעבר לניו יורק בחיפוש אחר עבודה ודירה. בזמן שהוא מסתובב ברחבי העיר, ג'ו מכיר אמן בשם וולטר שיט שמספר לו על דירות בשכירות נמוכה בשיטת "דמי מפתח", אך ג'ו מגלה שדירות מסוג זה כמעט ולא פנויות בעיר. במהלך שיטוטם של ג'ו ושיט בעיר, אישה זקנה בשם גברת גרוטווסקי מתה ליד השניים בפתאומיות. שיט מציע לג'ו להעמיד פנים שגברת גרוטווסקי היא אמו המנוחה וכך הוא יוכל להתגורר בדירה שלה. במקביל, סנטור אמריקאי בשם דאות'רי מנסה בעזרת העבריין אלברטו ואחייניו, ולאד וחסוס לפנות את הבניין שג'ו מתגורר בו במטרה להרוס אותו ולבנות במקומו כלא.
ג'ו מגלה שבדירתו מתגוררים 30,000 מקקים שמסוגלים לדבר ולשיר ואסירי תודה לג'ו שעבר להתגורר בדירה (מכיוון שלשמחתם, ג'ו הוא לא אדם הייגיני וחי בזוהמה). באחד הלילות, ולאד וחסוס פורצים לדירה של ג'ו במטרה להרוג אותו, אך המקקים, שאוהבים את ג'ו תוקפים את העבריינים ומבריחים אותם מהדירה. ג'ו מנסה את מזלו בעבודות קטנות ברחבי ניו יורק (שליח פיצה, קופאי במסעדת מזון ועוד), אך הוא מפוטר מהן במהרה בעקבות ההתערבות של המקקים, שרק רוצים לסייע לו. כמוצא אחרון, ג'ו מתחיל לעבוד כמתופף בלהקה של וולטר שיט ובמהלך הופעה, הוא פוגש את בתו של הסנטור דאות'רי, לילי. לילי עובדת בניו יורק בתור מוקדנית במוקד החירום ובמקביל מנסה לטפח גינה קהילתית במטרה למנוע מאביה להרוס את השכונה.
ג'ו ולילי מתחברים וג'ו מזמין אותה לדירתו, אך היא נבהלת מהמקקים החיים שם ובורחת. באותו הזמן, הגינה שלילי עבדה על הקמתה נשרפת על ידי אלברטו ואחייניו. במהלך מריבה בין ג'ו והמקקים, הדירה של ג'ו עולה באש. המקקים, שרוצים לפצות את ג'ו על הדייט שהם הרסו לו, יוצרים קשר עם מקקים נוספים, יונים וחולדות בעיר במטרה לשקם את הגינה הקהילתית מחדש. במהלך הלילה, המקקים מתפזרים ברחבי העיר במטרה למצוא חומרים לשיקום הגינה ומצליחים להשיג את הניירת שמונעת מהסנטור להרוס את השכונה.
הסרט מסתיים כשג'ו מתאחד עם לילי וברקע המקקים שרים.
צוות השחקנים

ג'רי אוקונל - ג'ו פ. גרוטווסקי (שם משפחתו האמיתי של ג'ו לא נחשף במהלך הסרט). הדמות הראשית, עובר להתגורר בניו יורק וחולק דירה עם מקקים שמסוגלים לדבר ולשיר. מאוהב בלילי.
מייגן ווארד (אנ') - לילי דאות'רי, בתו של הסנטור דאות'רי שמנסה להקים גינה קהילתית סמוך לדירתו של ג'ו על מנת שאביה לא יהרוס את השכונה.
ג'ים טרנר (אנ') - וולטר שיט , אמן ניו יורקי וזמר בלהקה. מכיר את ג'ו ומסייע לו למצוא דירה בעיר.
ג'ים טרנר דיבב את אחד המקקים בסרט.
סנדרה דנטון (אנ') - בלאנק, חברתה של לילי שעובדת איתה במוקד החירום.
רוברט ווהן - הסנטור דאות'רי, סנטור אמריקאי שנעזר בעבריינים במטרה להרוג את דיירי הבניין בו ג'ו מתגורר במטרה לבנות במקומו בית כלא. נרמז בסרט שיש לו חיבה לבגדי נשים ול-BDSM.
דון הו (אנ') - אלברטו ביאנקו, עבריין שעובד עבור הסנטור ודודם של ולאד וחסוס.
ג'ים סטרלינג (אנ') - חסוס ביאנקו, אחיינו של אלברטו ואחיו של ולאד. עבריין שיחד עם אחיו, מנסה להרוג את ג'ו.
שייק מחמוד-ביי - ולאד ביאנקו, אחיינו של אלברטו ואחיו של חסוס. עבריין שיחד עם אחיו, מנסה להרוג את ג'ו.
דיוויד האדלסטון (אנ') - פי. איי. סמית', מנהל חברה לייצור סבון למשתנות שג'ו עובד עבורו.
וינסנט פסטורה - מתווך נדל"ן.
פול ברטל (אנ') - צייד כישרונות שמחפש אחר אמנים בניו יורק.
מובי - תקליטן במועדון.
גרהאם דאוור - שליח פיצה.
ניק זד (אנ') - לקוח.
סולאנג' מונייה - לקוחה.
דזירה קאזדו (אנ') - ילדה בהצגה.
בם בם ביגלו - מנהל באתר בניה.
בם בם ביגלו גם דיבב את אחד המקקים בסרט.
צוות השחקנים > מדבבים

רוקאפלה (אנ') - מקהלת המקקים.
בילי וסט - ראלף המקק.
רג'ינלד האדלין (אנ') - רודני המקק.
בי.די וונג
דייב שאפל
טים בלייק נלסון
גודפריי (אנ')
ריק אבילס (אנ')
קורי ברטון (אנ')
ג'ים טרנר (אנ')
בם בם ביגלו
הפקה

במקור, ג'ון פייסון יצר סרט קצר בשם "הדירה של ג'ו" בשנת 1992. הסרט הופיע בערוץ MTV בזמן הפסקת פרסומות. פייסון ציין שהוא הושפע מסרט קצר בשם "Those Damn Roaches" ומסרט יפני בשם "Twilight of the Cockroaches (אנ')" משנת 1987, ששילב בין דמויות מונפשות ושחקנים בשר ודם. לאחר שהסרט הקצר זכה בפרס "CableACE Award (אנ')", המפיקים ב-MTV התרשמו והתחילו במשא ומתן עם פייסון במטרה ליצור סרט באורך מלא המבוסס על הסרט הקצר. בשנת 1993, MTV חתמו על עסקה עם אולפני The Geffen Film Company (אנ') במטרה ליצור סרטים שמבוססים על התוכניות בערוץ ולהפיצם דרך אולפני האחים וורנר. ההפקה קיבלה תקציב של 13 מיליון דולר ובמקביל, הסרט "ביווס ובאטהד דו אמריקה" גם הוא החל בתהליך פיתוח.
הסרט "הדירה של ג'ו" היה הסרט הראשון שאולפני Blue Sky Studios היו מעורבים בפיתוחו. טרם העבודה על הסרט, האולפנים יצרו לוגואים ופרסומות מונפשות. תחת ניצוחו של האנימטור כריס וודג', האולפנים ייצרו את המקקים בעזרת אנימציה ממוחשבת. צוות ההפקה שילב גם בובות של מקקים, מקקים חיים ואנימציית סטופ מושן. הבעלים של אולפני המאה ה-20 התרשמו מעבודתם של Blue Sky Studios על הסרט ובעקבות זאת האולפן נרכש על ידם, לאחר מכן הפך לחטיבת האנימציה של אולפני המאה ה-20.
ביקורות

האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 19% טריות על סמך 27 ביקורות.
המבקר רוג'ר איברט העניק לסרט כוכב אחד וציין שהסרט "יכול להיות קומדיה ממש גרועה גם בלעדי המקקים, אבל אז הוא לא יהיה כזה מגעיל. רגע, אני חוזר בי .. גם בלי המקקים, אנחנו עדיין תקועים עם סיפור דוחה שמערב בתוכו סבון למשתנות".
הסרט הרוויח 4.6 מיליון דולר כנגד 13 מיליון דולר שהושקעו ביצירתו ונחשב לכישלון קופתי.
הערות שוליים

↑  Benjamin Svetkey Updated July 23, 1993 at 04:00 AM EDT, Joe's Apartment becomes a movie, EW.com (באנגלית)
↑  Andy Marx, Geffen and MTV pair on ‘Apartment’, Variety, ‏1993-07-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  Claudia Eller, The Geffen Camp Heh-Hehs All the Way to the Bank, Los Angeles Times, ‏1997-01-17 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Celebrating 'Joe’s Apartment' and those CG cockroaches, befores & afters, ‏2021-07-26 (באנגלית אמריקאית)
↑  The Cockroaches of Joe's Apartment, www.awn.com
↑  Joe's Apartment - Rotten Tomatoes, www.rottentomatoes.com, ‏1996-07-26 (באנגלית)
↑  Roger Ebert, Joe's Apartment movie review & film summary (1996) | Roger Ebert, https://www.rogerebert.com/ (באנגלית)
↑  Joe's Apartment, Box Office Mojo
חנן יובל

| --- | --- |

 לידה:  3 באוקטובר 1946 (בן 78) משמרות, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1965
 עיסוק:  זמר מלחין
 שפה מועדפת:  עברית 
 
חנן יובל (מימין) בעת אירוע "תנו צ'אנס לשלום", 1969
חנן יוֹבֵל (בּוּלַיֵבְסְקִי; נולד ב-3 באוקטובר 1946) הוא זמר ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה > הקשר עם המוזיקה של קרליבך

כבר בתחילת דרכו האמנותית, ביצע יובל יחד עם שותפיו ללהקת השלושרים במסגרת פסטיבל הזמר החסידי הראשון ב-1969, את שירו של שלמה קרליבך "והאר עינינו" שהגיע למקום השלישי. ב-1971 ביצע באותו פסטיבל, יחד עם שותפיו לשובבי ציון את "חמדת ימים" ובהמשך הקליטה השלישייה את "ישראל ישראל בטח בשם". שלושת השירים זכו להצלחה ותהודה רבה ותרמו רבות להחדרת המוזיקה של קרליבך לתודעה התרבותית הישראלית.
ב-1995, כשהיה מנהל אמנותי בפסטיבל ערד ולאחר פטירתו של קרליבך בשלהי 1994, יזם והפיק יובל ערב משיריו בשם "עוד אבינו חי". בערב זה אף השתתף לצדם של עוזי חיטמן, שלמה בר, אלעזר שטורם, צמד רעים, חבורת "הרעננים" ובתו של קרליבך נשמה, שהובאה על ידי הפסטיבל במיוחד מצפון אמריקה. בהמשך להפקה זו הוליך יובל הופעה של שירי קרליבך עם עוזי חיטמן, שלמה בר ואלעזר שטורם. הופעה זו רצה ברחבי ישראל עד 2004. ההופעה האחרונה התקיימה בפסטיבל הכליזמרים בצפת, ופחות מחודשיים לאחריה נפטר חיטמן.
ב-2010 הוזמן יובל להיות אורחם של חברי תנועת המקויה ביפן לסדרת הופעות אשר היו מבוססות, רובן ככולן, על המוזיקה של קרליבך שאותה אימצה התנועה לצד אהבתה למדינת ישראל ולתנ"ך.
ביוגרפיה > השפעות מזרחיות

במהלך הקריירה המוזיקלית שלו, נטה יובל מספר פעמים לכיוון המוזיקה המזרחית-ישראלית. בתחילת שנות השמונים היה שותף כמפיק ומלחין באלבומו של האסיר שושי מאגף 7 בכלא באר שבע, "האסיר המזמר", הידוע בעיקר בלהיט "פסוליה". באותה תקופה יצא גם האלבום "הקוסקוס והסרפן" עם דודו אלהרר ובעקבותיו מופע בשם זה, שהיה בעל גוון מחאתי נגד קיפוח תרבות עדות המזרח. באלבום נכללו גם שירים ישנים ובעיקר חדשים שהלחין יובל, בהם "הימים שעוד נכונו לנו".
ב-1990 הוציא יובל את האלבום "הכל דיבורים", בעל הניחוח המזרחי (אם כי ישנה נטייה יותר לכיוון הפופ הקליל). יובל הלחין את רוב שירי האלבום, בהם את "הכל דיבורים" ששר עם חיים משה, "כמה אהבה" על פי לחן עממי טורקי, "ים תיכוני" (שהופיע באלבומו "דור" והוקלט לאלבום זה מחדש) ו"אז יאללה" למילים של אהוד מנור (שהופיע באלבום "כשהיונים חוזרות" והוקלט לכאן מחדש), את "סלסולים" למילותיו של יואב גינאי (שבוצע במקור על ידי רבקה זהר ואלי לוזון בפסטיגל 1987) ואת השירים שכתב דודו אלהרר לשושי: "הצעת עבודה", "הנהלת חשבונות" ו"פסוליה".
ביוגרפיה > ניהול והפקה מוזיקלית

במשך השנים שימש יובל כמפיק באלבומים שלו, של הרכבים שבהם השתתף, ושל אמנים אחרים, בהם שושי מאגף 7 ("האסיר המזמר"), ושייקה לוי. יובל גם שימש כמנהל האמנותי של פסטיבל ערד בשנים 1995–1996. ב-1996 ייסד יובל את פסטיבל "ימי זמר בחולון" והיה מנהלו האמנותי עד 1999. יובל הפיק מופע לזכרו של מאיר אריאל במסגרת פסטיבל זה, לאחר שהשתתף במופע לזכרו בשם "פתאום בלעדיו" (בשיר "אגדת דשא", שסוגר מעגל סביב שלושת יוצאי קיבוץ משמרות). בשנת 2000 היה יובל בין מפיקי המופע לזכרו של אריאל "עם הגב לים", ואף שר בו את השיר "שלל שרב".
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

בספטמבר 2001, לאחר מותו הפתאומי של דודו דותן, נבחר יובל לעמוד בראש אמ"י (איגוד אמני ישראל). ב-2002, כעבור חודשים ספורים מבחירתו, פרש יובל מהתפקיד באמ"י.
בשנים 2005–2002 שימש כחבר מליאת רשות השידור, חבר הנהלת פסטיבל ישראל בשנים 2004–2002 ובין השנים 2009–2018, שימש חנן יובל יו"ר העמותה לחינוך המוזיקלי בקריית אונו.
מינואר 2021 משמש יובל דירקטור בחברת "אשכולות" הדואגת לזכויות המבצעים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

יובל, המתגורר בקריית אונו, נשוי ליאירה, ולהם שני ילדים: דור (עורך וידאו; עליו נכתב שירו של יובל, "דור") ושירה, אשר הפכה לזמרת בזכות עצמה והתפרסמה בזכות המופע המשותף לה ולאביה שזכה להצלחה, שנקרא בפשטות "שירה וחנן יובל". השניים הוציאו לרדיו סינגל שנקרא "אמא מחכה בבית", אותו הלחין יובל למילים של אהוד מנור, והשתתפו בפסטיבל הזמר והפזמון ב-2001 עם השיר "לא הכל לא תמיד", שהגיע למקום השני וזכה בהמשך להצלחה. הוא סב לנכדים.
יובל, שיש לו רישיון נשק מזה שנים, חשף בראיון בגלי צה"ל שבמהלך אימון שגרתי לחידוש הרישיון הוא שכח להרכיב אוזניות מגן ושמיעתו נפגעה.
יובל ידוע באהדתו לקבוצות הכדורגל והכדורסל הפועל תל אביב, ובשנת 1981 אף ביצע יחד עם יצחק קלפטר ויגאל בשן את שיר האליפות של קבוצת הכדורגל.
פרסים והוקרה

באוקטובר 2016 הפיק היכל התרבות בפתח תקווה אירוע מחווה לציון יום הולדתו ה-70 של יובל.
בשנת 2018, קיבל את פרס אקו"ם על מפעל חיים, "פרס מפעל חיים ליוצר". מדברי השופטים בוועדת הפרס: "נדמה כאילו בכל צומת חשובה של המוזיקה הישראלית נמצא תמיד חנן יובל. שיריו של חנן הפכו לחלק מההוויה הישראלית ומלווים את ישראל בשמחה, בכאב, בגעגוע ותמיד ביופי רב".
פרס שר התרבות לאמנים ותיקים ע"ש אריק איינשטיין לשנת 2021, בתחום הזמר העברי, על תרומה משמעותית לתרבות בארץ ועל השארת חותם וסיוע להתפתחות התרבות בארץ לאורך השנים
במאי 2022 קיבל יובל אות הוקרה על מפעל חיים מאוניברסיטת בר-אילן, "על תרומתו החשובה לתרבות הישראלית, בהיותו מלחין ומבצע של שירים שהפכו לנכסי צאן ברזל בזמר העברי".
2023 ערב מחווה לכבודו - הקאמרי
במרץ 2024 הכריז אמ"י על חנן יובל כ"חתן פרס מפעל חיים של האיגוד".
באותו החודש, הוכרז חנן יובל בעירו, קריית אונו, כ"איש השנה", באירוע שאורגן על ידי ארגון "ליונס".
ביוני 2024 קיבל חנן יובל מידיו של פרופסור שמעון שיטרית את "אות החלוצים החדשים".
דיסקוגרפיה

"חנן יובל", 1974 - אלבומו הראשון של יובל, בו הלחין את רוב השירים, וביניהם נמצא השיר המזוהה איתו "אתם זוכרים את השירים"
"עוצם עיניים ושר", 1976
"אתם זוכרים את השירים", 1977 - גרסאות חדשות ללהיטים קודמים לצד שירים חדשים
"הקוסקוס והסרפן", 1982 - אלבום משותף ליובל ולדודו אלהרר בעקבות הופעה בשם האלבום, שהיה בעל גוון מחאתי נגד קיפוח עדות המזרח
"דור", 1985
"אמצע החיים", 1987
"כשהיונים חוזרות", 1989 - אלבום עם גרסאות חדשות לשירים ישנים של יובל שהוקלטו, חלקם דואטים
"הכל דיבורים", 1990
"באורות גבוהים", 1992
"זה אתה", 1998
"סידור אישי", 2009
"תמונה מאלבום ישן", 2022
דיסקוגרפיה > הרכבים

"השלושרים", 1969
"כיף התקווה הטובה", 1971
"שובבי ציון", 1971
"ערב שירי רחל", 1974
משירי תנועות הנוער, 1974
"שלושרים על גשר הירקון", 1991 - אלבום מופע הטלוויזיה "שלושרים על גשר הירקון", בהשתתפות יובל והדודאים האלבום מורכב משיריהם של שלישיית גשר הירקון, בנוסף לשירים חדשים אחדים שנכתבו במיוחד למופע
"החברים של בני"- יולי 1994
"שלושתנו"- מרץ 2016
דיסקוגרפיה > אוספים

"עשרים", 1992 - האוסף הראשון, שכולל 20 מלהיטיו הגדולים והבולטים של יובל
"האוסף המשולש", 1998 - האוסף עם מרבית שיריו עד שנות התשעים, וכן שירים שהקליט עם אחרים ושירים שכתב או הלחין עבור אחרים וביצועיו לשירים אלה רואים אור לראשונה על גבי דיסק
"המיטב", 2006 - אוסף כפול עם 40 להיטים מוכרים של יובל מכל הזמנים
דיסקוגרפיה > ספרים

"ואם השיר הזה נשמע לכם מוכר" - בהוצאת מפעלי תרבות וחינוך, 1993 - ספר השירים הראשון של יובל
"סידור אישי", 2009 - ספר בעקבות מסע בן עשר שנים הנקרא בשם זה זהו הספר הראשון של יובל שמצורף אליו דיסק, שבו 16 שירים מהספר בביצוע יובל
הערות שוליים

↑  עופרה לקס, עניין אישי - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7, 16 בפברואר 2012
↑  אחותו הבכורה יעל
1 2   יונתן ריגר, ‏"הם התחילו, איך הם מעזים?" - אחרי הסערה שעורר, חנן יובל מסביר למה סירב לשיר בכנסת, באתר ‏מאקו‏, 3 במרץ 2023
↑  יואב איתיאל, הסידור האישי של חנן יובל, באתר מגזין המושבות (לקוח מגיליון 178), 25 בספטמבר 2009
↑  דודי פטימר, זוכרים את השירים: חנן יובל חוזר לראשית דרכו המוזיקלית, מעריב, 7 באוגוסט 1966
↑  חנן יובל, דבר, 8 בדצמבר 1978
↑  החדר אטום, הגל פתוח, קול ישראל (לקוח ממגזין ימי הרדיו), באתר רשות השידור
↑  ראיון אישי עם חנן יובל, תושב קריית אונו שיוצא בימים אלו במופע משותף עם הגבעטרון, באתר גל גפן בקעת אונו, ‏2020-01-16
↑  מיכל בן ארי, הבית של חנן יובל, באתר מגזין המושבות, 6 במאי 2011 (לקוח מגיליון 262); בעת הזאת, מתוך ארכיון האינטרנט "archive.is"
↑  בתוכנית "מה יהיה עם יואב גינאי" ב-31/05/19, באתר glz.co.il
↑  מאיה אשרי, חנן יובל ואהוד בנאי יקבלו פרס אקו"ם על מפעל חיים, באתר הארץ, 25 באפריל 2018
↑  ערב מחווה לחנן יובל בקאמרי - חלק שני, נבדק ב-2023-06-29
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281451805171  BnF: cb161708224 (data)  GND: 142240559  ISNI: 0000 0000 7852 5414  LCCN: n95030030  MusicBrainz: ff43ec6a-945a-475f-a5b1-a5b2ee5ada0a  NTA: 298159716  VIAF: 103635570   WorldCat (עם VIAF): 103635570 
יובל עם דורית ראובני ואורי הרפז - ההרכב המוזיקלי "שלושתנו"
לו הייתי פיראט (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 מבוסס על:  סיפור אמיתי
 סוגה:  קומדיה הרפתקאה בדיונית קומדיה רומנטית
 יוצרים:  דייוויד ג'נקינס (אנ')
 בימוי:  טאיקה ואיטיטי
 פסקול:  מארק מאתרסבו
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  18
 הפקה
 מפיק:  טוד קינג אלן מרשל פאלמר
 מפיקים בפועל:  Garrett Basch, דייוויד ג'ינקינס, דן הלסטד, טאיקה ואיטיטי 
 חברת הפקה:  Piki Films Human Animals
 צלמים:  Cynthia Pusheck 
 מוזיקה:  מארק מות'רסבו 
 שידור
 רשת שידור:  HBO Max
 רשת שידור בישראל:  HOT
 תקופת שידור מקורית:  3 במרץ 2022 – 26 באוקטובר 2023
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
לו הייתי פיראט (באנגלית: Our Flag Means Death, "דגלנו משמעו מוות") היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג קומדיה רומנטית תקופתית אשר נוצרה על ידי דייוויד ג'נקינס (אנ'). הסדרה עלתה לראשונה לשידור ב-3 במרץ 2022 ב-HBO Max והיא שודרה במשך שתי עונות עד שהיא בוטלה לבסוף בינואר 2024.
תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתרחשת בתחילת המאה ה-18 ומתמקדת באריסטוקרט העשיר סטד בונט אשר מחליט לנטוש את חיי המותרת במטרה להגשים את חלומו להפוך לשודד ים. בפועל, לבונט לא היה שום ניסיון קודם בשייט או בלחימה, והצוות שלו נוטה לזלזל בו לעיתים רבות. בנוסף לכך, ניסיונותיו להפוך לשודד ים מגושמים, מעוררי גיחוך וכאוטיים למדיי.
עם זאת, מצבו משתנה לחלוטין לאחר שהוא פוגש את שודד הים האגדי והידוע לשמצה אדוארד טיץ', אשר מוכר בעיקר בכינויו "שחור הזקן".
צוות השחקנים והדמויות > דמויות ראשיות

רייס דארבי בתפקיד סטד בונט, הקפטן של הספינה "הנקמה"אשר מכונה גם "הפיראט הג'נטלמן".
טאיקה ואיטיטי בתפקיד אדוארד "אד" טיץ' / שחור הזקן, קפטן הפיראטים האגדי, שלאחרונה התעייף מחייו החוזרים על עצמם בלי שינוי.
יואן ברמנר בתפקיד נתנאל באטונס, הקצין הראשון של "הנקמה", שסטיד קורא לו לעיתים קרובות לייעוץ.
ג'ואל פריי בתפקיד פרנצ'י, חבר לצוות על "הנקמה" ששר לעיתים קרובות על הרפתקאות הצוות.
סמסון קאיו בתפקיד אולואנדה בודהארי, חבר צוות מיומן ב"הנקמה" שאוהד את סטיד ומנסה להרחיק אותו מסכנה.
קון אוניל בתפקיד ישראל "איזי" הנדס, הקצין הראשון חסר הרחמים של שחור הזקן.
נייתן פוד בתפקיד לוציוס ספריגס, סופר על הנקמה שהוטל עליו לשמור תיעוד של הרפתקאותיו של סטיד
ויקו אורטיז בתפקיד ג'ים חימנז (שנודע בעבר בשם בוניפאסיה), לוחם מיומן עם פרס על ראשו על הריגת אחד מבעליה של ג'קי. בעזרת חברו אולוונדה, הוא מצטרף לצוות הנקמה במסווה ומתחזה לאילם.
כריסטיאן ניירן בתפקיד ווי ג'ון פיני, חבר לצוות ב"נקמה". אובססיבי לאש.
מתיו מאהר בתפקיד פיט השחור, פיראט עצבני על סיפון "הנקמה" שטוען שהוא חלק מצוותו של בלאקבירד. בן זוגו של לוציוס.
גוז חאן בתפקיד איוון, חבר בצוות של שחור הזקן שמצטרף אליו לנקמה.
דייוויד פאן בתפקיד פאנג, חבר בצוות של שחור הזקן שמצטרף אליו ל"נקמה".
רורי קיניר בתפקיד קפטן נייג'ל בדמינטון, קפטן חיל הים הבריטי שהציק לסטיד כששניהם היו ילדים. קינאר מגלם גם את אחיו של נייג'ל, אדמירל צ'ונסי בדמינטון.
נאט פקסון בתפקיד "השוודי", חבר לצוות על הנקמה.
סמבה שוטה בתפקיד רואץ', הטבח של הספינה על הנקמה.
צוות השחקנים והדמויות > דמויות משניות

לסלי ג'ונס בתפקיד ג'קי הספרדית, קפטן פיראטים רב עוצמה ומפחיד עם 19 בעלים.
פרד ארמיסן בתפקיד ג'ראלדו, נובח נדוש ברפובליקת הפיראטים ואחד מבעליה של ג'קי.
קלאודיה או'דוהרטי בתפקיד מרי בונט, אשתו של סטד.
בוריס מקגייבר בתפקיד האב בונט, אביו המתעלל רגשית של סטד.
גארי פארמר בתפקיד צ'יף מאבו, מנהיג ילידים שנזהר ממתיישבים.
קריסטן שאל בתפקיד אנטואנט, אריסטוקרטית צרפתייה ובת זוגו/אחותו של גבריאל
ניק קרול בתפקיד גבריאל, אריסטוקרט צרפתי ובן זוגה/אח של אנטואנט
טים היידקר בתפקיד דאג
קריסטן ג'ונסטון בתפקיד האלמנה אוולין היגינס
איבון זימה בתפקיד פלר דה מגויס
ויל ארנט בתפקיד קליקו ג'ק, קפטן פיראטים שהודח לאחרונה וחבר לשעבר של שחור הזקן.
אנגוס סמפסון בתפקיד המלך ג'ורג'
פרקים

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | הוזרמה לראשונה> הפרק הראשון | הוזרמה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 10 | 10 | 3 במרץ 2022 | 24 במרץ 2022 |
|  | 2 | 8 | 8 | 5 באוקטובר 2023 | 26 באוקטובר 2023 |
פיתוח

היוצר ומנהל המופעים דייוויד ג'נקינס קיבל השראה לכתוב את התוכנית לאחר שלמד על סטד בונט מאשתו ולאחר מכן קרא את המאמר שלו בוויקיפדיה. מלכתחילה הוא ראה בעיני רוחו את התוכנית כמרכזת מערכת יחסים רומנטית בין בונט לשחור הזקן, והציג אותה ככזו. טאיקה וואיטיטי, חולק מנהל עם ג'נקינס, והאחרון סיפר לו את הסיפור של סטד בונט ושאל אם הוא רוצה להיות מעורב. וייטיטי נמשך לפרויקט עקב גישתו המקורית של ג'נקינס לפיראטים. בדיונים שלאחר מכן הם הסכימו שרומן בין בונט ולטיץ' הוא "הסיבה לעשות את הסדרה". גארט באש הצטרף מאוחר יותר לפרויקט כמפיק בפועל, לאחר שקרא את התסריט.
הסדרה קיבלה הזמנה ישר לסדרה על ידי HBO Max בספטמבר 2020 עם ג'נקינס, באש והלסטד כמפיקים בפועל, וואיטיטי כמפיק בפועל וגם כמפיק של הפרק הראשון.
ליהוק

בינואר 2021, ריס דרבי לוהקה לככב בסדרה. וואיטיטי הצטרף לצוות כדי לגלם את שחור הזקן באפריל. ביוני נוספו לקאסט כריסטיאן נירן, נתן פוד, סמסון קאיו, רורי קיניר, קון אוניל וויקו אורטיז, עם יוון ברמנר, דייוויד פאן, ג'ואל פריי, גוז חאן ומתיו מאהר. לסלי ג'ונס, נאט פקסון, פרד ארמיסן וסמבה שוטה ילווקו לתפקידים חוזרים באוגוסט.
צילום

וואיטיטי, המשמש כמפיק בפועל, ביים גם את פרק הפיילוט, שצולם לאחר שהוא השלים את ההפקה של Thor: Love and Thunder. יוצר הסדרה והמפיק בפועל, דייוויד ג'נקינס, משמש כשואו-רנר. הצילומים התרחשו בין 14 ביוני ל-28 בספטמבר 2021. הסצנות על סיפון ה'נקמה' צולמו על במת קול.
מוזיקה

הקטע המקורי של הסדרה הולחן על ידי מארק מות'רסבו. ב-5 במאי 2022 הוכרז שאלבום הפסקול לעונה הראשונה יצא על ידי WaterTower Music ב-6 במאי 2022.
יציאה

הסדרה עלתה לראשונה ב-HBO Max ב-3 במרץ 2022. העונה הראשונה הסתיימה ב-24 במרץ 2022.
קבלה בקהל

אתר הביקורות Rotten Tomatoes דיווח על דירוג אישור של 91% עם דירוג ממוצע של 7.60/10, בהתבסס על 34 ביקורות מבקרים. הקונצנזוס של מבקרי האתר קורא, "הרגישות העדינה של "לו הייתי פיראט" לא ממש זהב קומי, אבל הלהקה המשעשעת של הבוקאנרים שלו חביבה מספיק כדי שצופים המחפשים צפייה מנחמת ימצאו שלל שופע." Metacritic העניקה לעונה הראשונה ציון ממוצע משוקלל של 70 מתוך 100 על סמך 13 ביקורות מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל". התוכנית הפכה לסדרה המבוקשת ביותר בארצות הברית לאחר הגמר שלה, עברה את מון נייט של מארוול והסירה את הספר של בובה פט, שתפס את המקום הראשון במשך שלושה חודשים.
הסדרה זכתה לשבחים על ייצוג הלהט"ב המהותי שלה, המורכב משלוש מערכות יחסים קוויריות, שאחת מהן כוללת דמות לא בינארית (ג'ים חימנז). הרומנטיקה המרכזית של התוכנית, בין טיץ' ובונט, זכתה גם לשבחים על החתרנות שלה לטרופ הנפוץ של קווירבייט על ידי הפיכת מערכת היחסים ביניהם למפורשת לפני סוף העונה.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה | סדרת הקומדיה הטובה ביותר | "לו הייתי פיראט" | מועמדות |  |
שרה ודינגטון

| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1945 אבילין, טקסס, ארצות הברית 
 פטירה:  26 בדצמבר 2021 (בגיל 76) אוסטין, טקסס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר למשפט של אוניברסיטת טקסס (1967)  McMurry University 
 תקופת כהונה:  ? – 26 בדצמבר 2021 
 תקופת הפעילות:  ? – 26 בדצמבר 2021 
 תפקידים בולטים:  חבר בית הנבחרים של מדינת טקסס 
 פרסים והוקרה:  Margaret Brent Award (2008) 
 
שרה ודינגטון (באנגלית: Sarah Weddington;‏ 5 בפברואר 1945 – 26 בדצמבר 2021) הייתה פרופסור למשפטים וחברת בית הנבחרים של טקסס, שהייתה ידועה בעיקר בזכות ייצוג "ג'יין רו" בדיונים בבית המשפט העליון של ארצות הברית בתיק רו נגד וייד שבו נקבע כי "כל חוק האוסר על הפלה מלאכותית סותר את חוקת ארצות הברית", פסק דין שהיווה ציון דרך בהיסטוריה של ארצות הברית ונחשב לאחד מפסקי הדין החשובים של בית המשפט העליון.
ביוגרפיה

שרה רייגל (Ragle) נולדה ב-5 בפברואר 1945 באבילין, טקסס. הוריה היו לנה קתרינה והכומר המתודיסטי הרברט רייגל. בגיל 19 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת מק-מורי (אנ') בעיר הולדתה. בשנת 1964 החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין. בשנת 1967 סיימה את לימודי המשפטים וקיבלה תואר יוריס דוקטור (אנ').
הייתה חברת בית הנבחרים של טקסס במשך 3 קדנציות.
שימשה כפרופסור למשפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין עד פרישתה בשנת 2012.
בשנת 1968 נישאה לרון ודינגטון, ממנו התגרשה ב-1974.
נפטרה ב-26 בדצמבר 2021.
רו נגד וייד

לאחר סיום לימודיה התקשתה ודינגטון למצוא משרה במשרד עורכי דין. במקום זה הצטרפה לקבוצה של תלמידי משפטים שניסתה לערער את החוקים שאסרו הפלות.
כעבור 3 שנים, במרץ 1970, יזמה ודינגטון את הפרשה המשפטית שנקראה בהמשך "רו נגד וייד". היא הגישה לבית המשפט המחוזי תביעה בשם נורמה מקורווי, אישה צעירה לא נשואה ובהריון, כנגד החוק של מדינת טקסס האוסר הפלות. התביעה טענה לבטלותו של החוק בשל היותו סותר את חוקת ארצות הברית ואת הזכויות המוגנות מכוחה במסגרת התיקון הראשון, התיקון הרביעי, התיקון החמישי, התיקון התשיעי והתיקון הארבעה עשר לחוקה.
בית המשפט המחוזי קיבל את התביעה ופסק שהחוק האוסר הפלות נוגד את החוקה. טקסס ערערה לבית המשפט העליון.
ודינגטון הציגה את עמדתה בבית המשפט העליון בישיבותיו ב-1971 ובסתיו 1972.
ב-22 בינואר 1973 נתן בית המשפט העליון את פסק דינו. בדעת רוב של שבעה שופטים למול שניים הוחלט כי חוק מדינת טקסס, האוסר הפלות, בלתי חוקתי ובטל.
"ג'יין רו" היא נורמה מקורווי, הפכה לאחר פסק הדין בעניינה למתנגדת להפלות ותומכת נלהבת של "התנועה למען החיים", בעקבות הפיכתה לאישה דתית. בנאום בפני עיתונים שנערך ב-18 בינואר 2003 אמרה מקורווי שהיא נוצלה על ידי ודינגטון. עם זאת, בסרט תיעודי שפורסם אחר מותה הודתה מקורווי כי פעילותה בתנועה נגד הפלות הייתה שקרית ונעשתה תמורת כסף.
הערות שוליים

↑  ודינגטון, שהייתה בת ה-27, הייתה האדם הצעיר ביותר שניהל תביעה מוצלחת בבית המשפט העליון.
↑  וידויה של האישה שהובילה לאישור הפלות בארה"ב, באתר ynet, 20 במאי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007337981405171  BIBSYS: 90662449  CiNii: DA15307674  GND: 1248489985  ISNI: 0000 0001 1716 5336  LCCN: n87151192  NARA: 10572198  NTA: 112676286  SNAC: w63z8wx9  VIAF: 164142039   WorldCat (עם VIAF): 164142039
קרל תומאס, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג

קרל תומאס, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג (בגרמנית: Karl Thomas zu Löwenstein-Wertheim-Rosenberg;‏18 ביולי 1783 - 3 בנובמבר 1849) היה קצין אוסטרי במהלך המלחמות הנפוליאוניות, ומשנת 1814 ואילך, היה אציל בכיר באימפריה האוסטרית.
רקע

מוצא בית לוונשטיין, תחילתו בילדיו של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ שהתחתן בנישואים מורגנטיים עם קלרה טוט, ובשל כך הם לא יכלו לרשת את נכסי בית ויטלסבאך, אז הם הקימו משפחת אצולה נפרדת. לאחר מותו של לודוויג השלישי, רוזן לוונשטיין בשנת 1611, נחלקה המשפחה לשני ענפים עיקריים; הענף הפרוטסטנטי בית לוונשטיין-ורטהיים-פירנבורג (מאוחר יותר פרוידנברג), והענף הקתולי בית לוונשטיין-ורטהיים-רוכפורט.