stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לורנס ויינר

| --- | --- |

צילום בלונדון בשנת 2008
 לידה:  10 בפברואר 1942 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  2 בדצמבר 2021 (בגיל 79) מנהטן, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  תיכון סטאיווסנט  מכללת האנטר 
 תקופת הפעילות:  1960–2015 (כ־55 שנים) 
 תחום יצירה:  אינסטלציה, אמנות וידאו, קולנוע, גרפיקה, פיסול, סואנד-ארט
 זרם באמנות:  אמנות מושגית 
 יצירות ידועות:  (Put) on a fixed point (taken) from a fixed point (Lawrence Weiner), Staples, Stakes, Twine, Turf 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
לורנס ויינר (באנגלית:Lawrence Weiner;‏ 10 בפברואר 1942 – 2 בדצמבר 2021) היה אמן יהודי-אמריקאי שהתפרסם כנציג זרם האמנות המושגית שהתפתח בשנות ה-60 מן המינימליזם. יצירותיו שהיו משתמשות תכופות בטקסטים עם אותיות דפוס מוצבות תכופות על קירות בהקשר אמנותי של עיר או של נוף ומעבירים דרכם מסרים בעלי ממד הומניסטי, אוניברסלי ופוליטי. ויינר חילק את זמנו בעיקר בין ניו יורק ואמסטרדם.
ביוגרפיה > ראשית חיים

לורנס ויינר נולד בשנת 1942 ברובע ברונקס של ניו יורק כבן לבעל חנות ממתקים יהודי. אחרי שסיים בגיל 16 את התיכון סטייווסנט עבד בעבודות שונות: על מכלית נפט, כסוור בנמל, בפריקת קרונות רכבת. למד פחות משנה במכללת האנטר ואחר כך טייל בטרמפים ברחבי צפון אמריקה.
בדרך בנה מבנים קטנים אותם נטש בשולי הדרך.
ביוגרפיה > הקריירה האמנותית

ויינר היה אוטודידקט. נחשב לאחד ממייסדי האמנות המושגית הפוסטמינימליסטית, לצד אמנים כמו דאגלס הובלר, רוברט בארי, ז'וזף קוסוט וסול לוויט.

ויינר החל בקריירה האמנותית שלו בימי שיאו של האקספרסיוניזם המופשט. בגיל 19 הציג את יצירתו הראשונה: Cratering Piece (חפץ מכתשי). זאת הייתה "יצירת פעולה" מורכבת מחומרי נפץ TNT שפוצצו בו זמנית בארבע פינות של שדה בעיר מיל ואלי על יד סן פרנסיסקו, במחוז מרין של קליפורניה.
 בהמשך בשנות ה-1960 המוקדמות יצר ויינר למשך שש שנים מספר מכתשים כאלה כפסלים אינדיבידואליים בעזרת פיצוצים בנוף הקליפורני.
ב-1964 בניו יורק גילה האמן חוסר עניין הולך וגובר בציור כחפץ יחיד, וביצע שורת ציורים שחיקו את מוטיב אות הכוונון של הטלוויזיה.
קרא להם "ציורי פרופלור" ויצר אותם בפורמטים ובטכניקות מגוונות מאוד. בתערוכה בגלריה של סת זיגלאוב בניו יורק ב-1964 תמחר אותם באותו מחיר. מה שעניין אותו הייתה האידיאה של ציור ולא הציור כחפץ.
הוא החל ליצור סדרת יצירות שבהן חוסר עניינו בחפצים בלט עוד יותר. אלו נקראו "Removals" (הסרות). "על מנת ליצור תמונה מתוך בד, הספיק לי לקחת מלבן, להסיר מלבן מתוך הבד, בדרך כלל בפינה, מה שנראה לי הכי נוח, אחר כך להעביר אותו בתרסיס צבע, ולשים עליו רצועה אחת למעלה ואחרת למטה.... אחר כך ביקשתי מהלקוח לבחור בצבע, בגובה, בממדי המלבן שגזרתי, מכיוון שאלו דברים ללא חשיבות אמיתית. עם שיטה חדשה זו התפקידים התבהרו: ויינר הציע מבנה והלקוח בחר בצורה הסופית של הציור.
בסוף אפריל 1968 הוזמן ויינר יחד עם רוברט בארי ועם קרל אנדרה להשתתף בתערוכה משותפת במכללת וינדהם בפאטני במדינת ורמונט.
ויינר הציג "מהדקים, יתדות, חבל, דשא". הסטודנטים זעמו על אי הבנת הפסל והרסו אותו. ויינר קיבל בהבנה את תגובתם. הוא שם לב ששכח די מהר, במה החליף את החלקים ה"מוסרים".
כשסול לוויט ניסח ב-1968 את "הסעיפים על האמנות המושגית", גם ויינר שהחליט לא להעמיד את עצמו בעמדה דומיננטית, כתב "הצהרת הכוונות" משלו.
1. האמן יכול לבנות את היצירה
2.היצירה יכולה להיות מיוצרת
3. היצירה יכולה לא  להתגשם
כשכל משפט  הוא שווה ותואם  את כוונת האמן בחירת תנאי ההצגה של היצירה תלויה בלקוח  בעת קבלתה
מכאן ואילך הציג ויינר, בלי שיהיה לא משנה, או את הפסל, שיצר הוא עצמו (או מישהו אחר) או את ה"מבע" (énoncé) שלו. הטקסט המוצג על ידי ויינר איננו לדבריו ה"מבע" של מיזם, אלא הצורה הטקסטואלית של יצירות שכבר התגשמו. הטקסט הופך בעיני ויינר לצורה המיטבית, מכיוון שהיא היחידה המבטיחה ללקוח שיגשים מחדש או לא, את מה שתואר.
הטקסט הפך לחומר הגלם עצמו של העבודה של ויינר, וכל דבר שעליו ניתן להדביק טקסט הפך לכשיר להצגה בפני הקהל.
ברוח הדברים האלה, הספר הפך אצל ויינר לאחד השיטות העיקריות להצגת עבודתו.
בשנת 1968 יצר את ספרו הראשון "Statements" (משפטים), ספר קטן בכריכה רכה בן 64 עמודים ובו תיאור העבודות שביצע ויינר בעבר. הוא הוצא בהוצאה לאור לואי קלנר וסת זיגלאוב. ויינר השתתף בזירוקסבוק Xeroxbook שהוצא לאור גם הוא על ידי זיגלאוב בשנת 1968.
החל מתחילת שנות ה-1970 המדיום הראשי של אמנותו היו העתקים על הקירות של ה"מבעים" שלו. עם זאת הוא עבד גם עם וידאו, קולנוע, ספרים, פסקולים, פיסול, מיצג, אינסטלציה ורישום
יצירותיו מוצגות בגלריות לאו קסטלי בניו יורק ואיבון לאמבר בפריז. כיום הוא מיוצג על ידי גלריית מריאן גודמן
ביוגרפיה > חיים פרטיים

במשך שלושים שנה התגורר לורנס ויינר עם אשתו לאליס ברחוב בליקר בניו יורק. מאוחר יותר עברו לדירה וסטודיו בווסט וילג'.
נפטר ב-2 בדצמבר 2021.
פרסים ואותות הוקרה

2017 - פרס וולף בתחום האמנות (ישראל) (יחד עם לורי אנדרסון)
יצירות

1960 : CRATERING PIECES,. מיל ואלי, קליפורניה
1962 : THE STONE ON THE TABLE,. (האבן על הלוח) באטלייה בניו יורק
1964 : Propeller paintings (ציורי פרופלור)
1965 : Removals (הסרות)
1968 : Staples, Stakes, Twine,Turf (מהדקים, יתדות, חבל, דשא)
1971 : Œuvre n° 352 Sections contrastées, .(יצירה מס. 352 מגזרים מנוגדים) ציור בגיר כחול על קיר, במוזיאון לאמנות של טולון
1971 :  IN AND OUT - OUT AND IN - AND IN AND OUT - AND OUT AND IN , (פנימה והחוצה - החוצה ופנימה - ופנימה והחוצה - והחוצה ופנימה) באוסף ז'ילסן -מולה -וייאוויל (Ghislain Mollet-Viéville) המופקד במוזיאון לאמנות מודרנית ועכשווית MAMCO בז'נבה, מאז פתיחתו ב-1994
1988 : A HANDFUL OF CHALK - UNE POIGNÉE DE CRAIE, MAGASIN - CNAC, Grenoble. (קומץ גיר) ב"חנות CNAC"
(המרכז הלאומית לאמנויות ולתרבויות) בגרנובל
2008 : STRAIGHT IS THE GATE BUT WATER FINDS ITS OWN LEVEL, . (צר השער אולם המים מוצאים את רמתם) במוזיאון Grand Curtius (גראן קורטיוס) בליאז',
1992 - Placé) sur un point fixe (Pris) depuis un point fixe. n° 717)
(מונח) על נקודה קבועה (נלקח) מנקודה קבועה מס. 717 - אינסטלצית-קיר באותיות לבנות מאפוקסי שנקנתה בשנת 2000 על ידי ממשלת צרפת ונמצאת בפריז, בגני טווילרי
Wind en de wilgen, הולנד.
Installation, espace Base / Progetti per l'arte, פירנצה.
Per sempre i un dia, ברצלונה
תערוכות

1968 : מכללת וינדהם, פאטני, ורמונט
2012 : "דוקומנטה" 13 בעיר קאסל, הסן, גרמניה
2013 / 2014 :כתוב על הרוח, מוזיאון סטדלייק, אמסטרדם
(ספר רישומים)
פרסומים

1968 - Statements
Having been said : writings & interviews of Lawrence Weiner, 1968-2003
Lawrence Weiner : as far as the eye can see.with Donna M De Salvo, Ann Goldstein - Whitney Museum of American Art
GREEN AS WELL AS BLUE AS WELL AS RED (ירוק, כמו גם כחול, כמו גם אדום)
2012 : Brest, Zédélé éditions collection Reprint. (מהדורה ראשונה : ג'ק ונדלר, לונדון 1972.)
לקריאה נוספת

Dieter Schwarz. ed. Lawrence Weiner: Books 1968-1989. Köln / Villeurbanne: Verlag der Buchhandlung Walther König / Le Nouveau Musée, 1989.
Bartomeu Mari & Alice Weiner. ed. Show & Tell: The Films and Videos of Lawrence Weiner. Ghent: Imschoot, 1992.
Lawrence Weiner, Specific and general works, Villeurbanne : Le nouveau musée / Institut d'art contemporain, 1993.
Alexander Alberro et al. Lawrence Weiner. London: Phaidon, 1998.
Gerti Fietzek & Gregor Stemmrich. ed. Having Been Said: Writings & Interviews of Lawrence Weiner 1968-2003. Ostfildern-Ruit: Hatje Cantz, 2004.
[Collectif], Ceci n'est pas un parc, éditions Libel, 2010.
הערות שוליים

↑  מלני שטרן - פרס וולף באמנות- כתבה במוסף גלריה של העיתון"הארץ" 4 בינואר 2017
↑  Roberta SmithThe Well-Shaped Phrase as Art New York Times 16.11./2007
↑  Lawrence Weiner: En Route  February 24 – April 2, 2005 Marian Goodman Gallery, New York
↑  Lawrence Weiner, entretien avec Willoughby Sharp, « At Amsterdam » dans Avalanche, no 3, New York : Lenz, האביב 1972, מצוטט ב « Lawrence Weiner : biographie », dans Art Conceptuel 1, Bordeaux : CAPC Musée, 1988, p. 117
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269757705171  PLWABN: 9810589231905606  AAG: 5477  BIBSYS: 90965842  BNE: XX1167954  BnF: cb12019248c (data)  CANTIC: a11447795  GND: 118630237  ISNI: 0000 0001 1560 0584  KulturNav: bdae2b78-dc1f-42ad-8be1-a8f39cc1edf2  LCCN: n50020967  LNB: 000195734  MusicBrainz: 7ddc5d5b-ff84-4993-bfee-9d6e2c198f64  NGV: 4915  NKC: xx0119007  NTA: 069947465  PIC: 489  RERO: 02-A027468504  RKD: 83408  SELIBR: 271296  SNAC: w6rp5fhj  SUDOC: 028336046  TePapa: 36080  ULAN: 500013081  VIAF: 12320420   WorldCat (עם VIAF): 12320420 
יצירת טקסט של לורנס ויינר ב"פלאקטורם" שנבנה בפרק אסטרהאזי בווינה בשנים 1943-1942.הכתובת משנת 1991 אומרת:Zerschmettert in Stücke im Frieden der Nacht - "מרוסק ברסיסים בשתיקת הלילה"
מאבאשי

מָאֵבָּאשִׁי (ביפנית: 前橋市) היא עיר הבירה של מחוז גונמה שבחבל קאנטו שביפן. אוכלוסיית העיר מונה 339,701 תושבים, נכון לשנת 2015.
היסטוריה

בתקופת נארה נקרא האזור בו שוכנת מאבאשי אומאיאבאשי (厩橋), שפירושו "גשר" (橋 hashi) החוצה את נהר טונה, שבסמוך אליו שוכן בית הארחה עם אורווה (駅家 umaya). בתקופת אדו השתנה שם המקום למאבאשי (前橋) לאחר שנכבש על ידי שוגונות טוקוגאווה.
העיירה מאבאשי נוסדה לאחר ביטול שיטת ההאן באפריל 1889, וב-1892 הפכה רשמית לעיר. לקראת סיום מלחמת העולם השנייה הפציצו בעלות הברית את העיר, והחריבו יותר ממחציתה. לאחר המלחמה שוקמה העיר, והמשיכה להתרחב בשנות ה-50 תוך סיפוח עיירות וכפרים מסביבה. ב-1999 איחרה מאבאשי את אליפות העולם באתלטיקה באולם. ב-2001 קיבלה מאבאשי מעמד עיר מיוחדת המקנה לה אוטונומיה רבה יותר.
גאוגרפיה

מאבאשי שוכנת למרגלות הר אקאגי, בפינה הצפון-מזרחית של מישור קאנטו, ומשני עבריה מתנשאים הר הרונה והר מיוגי. את העיר חוצה נהר טונה, הנהר השני באורכו ביפן, ונהר הירוסה.
גאוגרפיה > אקלים

במאבאשי שורר אקלים סובטרופי גשום. בחודשי החורף חולף דרך העיר זרם אוויר קר הנקרא "קרקאזה" ("רוח יבשה") המגיע מצפון. זרם זה נוצר בשל הצטברות ענני שלג המגיעים מים יפן ונעצרים על ידי הר אצ'יגו, בין המחוזות גונמה וניאיגטה. בשל כך החורף בעיר הוא יבש. בשל ריחוקה של העיר מהים, חודשי הקיץ חמים מאוד.
| אקלים במאבאשי> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים במאבאשי> ינואר.8.4.-1.8.24.3 | אקלים במאבאשי> פברואר.8.9.-1.3.34.1 | אקלים במאבאשי> מרץ.12.1.1.5.54.1 | אקלים במאבאשי> אפריל.18.0.7.1.79.5 | אקלים במאבאשי> מאי.22.4.11.7.103.1 | אקלים במאבאשי> יוני.25.4.16.6.161.5 | אקלים במאבאשי> יולי.28.9.20.9.189.7 | אקלים במאבאשי> אוגוסט.30.1.21.8.190.9 | אקלים במאבאשי> ספטמבר.25.9.18.0.204.1 | אקלים במאבאשי> אוקטובר.20.7.11.5.121.5 | אקלים במאבאשי> נובמבר.15.8.5.7.46.2 | אקלים במאבאשי> דצמבר.11.0.-0.8.24.1 | אקלים במאבאשי> שנה.19.0.9.4.1,233.1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: סוכנות המטאורלוגיה היפנית
ערים תאומות

למאבאשי יחסי ערים תאומות עם:
ארצות הברית ברמינגהאם, אלבמה, ארצות הברית
ארצות הברית מנשה, ויסקונסין, ארצות הברית
איטליה אורבייטו, אומבריה, איטליה
הערות שוליים

↑  נתוני אקלים של מאבאשי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566985805171  CiNii: DA01195120  GND: 4585830-5  LCCN: n81149841  MusicBrainz: 85d247ec-4f4f-4861-ae02-d808675814b5  NDL: 00290369  NKC: xx0036517  VIAF: 150112610   WorldCat (עם VIAF): 150112610
לויד ניל

| --- | --- |

לויד בשנת 1977
 לידה:  10 בדצמבר 1950 (בן 73) טלבוטון, ג'ורג'יה, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.01 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של טנסי
 דראפט:  בחירה מספר 31, 1972 פורטלנד טרייל בלייזרס
 קבוצות כשחקן
 1972–1979:  פורטלנד טרייל בלייזרס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (1977) חמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA‏ (1973)
לויד ניל (באנגלית: Lloyd Neal; נולד ב-10 בדצמבר 1950) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA בין השנים 1972–1979. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 11.1 נקודות, 7.7 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק.
בעונת 1976/1977 זכה באליפות ה-NBA כשחקן הטרייל בלייזרס, ובמרץ 1979 הפרישה הקבוצה את גופייתו, עם המספר "36".
ביוגרפיה

ניל נולד וגדל בעיר טלבוטון שבג'ורג'יה, ובשנת 1968 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של טנסי. ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, בה שיתף פעולה עם טראק רובינסון, רשם ממוצעים של 24.1 נקודות ו-17.9 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA‏ 1972 נלקח ניל בבחירה ה-31, על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס. בעונתו הראשונה ב-NBA קלע 13.4 נקודות והוריד 11.8 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בעונת 1976/1977 סייע לפורטלנד לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, כשקלע 6.8 נקודות למשחק כמחליפם מהספסל של ביל וולטון ומוריס לוקאס. בסיום עונת 1978/1979 פרש ניל ממשחק לאחר 7 עונות, בגיל 28.
במרץ 1979 הפריש מועדון הטרייל בלייזרס את גופייתו של ניל, עם המספר "36", ובהמשך זכו לכבוד זה שישה שחקנים נוספים מקבוצת האליפות של עונת 1977. הפרשת גופייתו של ניל, כמו גם אלו של חבריו לקבוצה בוב גרוס, דייב טוורדזיק ולארי סטיל, נחשבת בעיני רבים כ"לא מוצדקת".
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות קריירת המשחק של ניל, באתר basketball-reference.com
↑  ביוגרפיה, באתר היכל התהילה של הספורט בטנסי
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1972, באתר basketball-reference.com
↑  חמש הפרשות הגופיות הגרועות ב-NBA, באתר basketballinsiders.com,‏ 10 במרץ 2014
↑  שחקני ה-NBA הגרועים ביותר שגופייתם הופרשה, באתר brightsideofthesun.com,‏ 19 בספטמבר 2013
↑  15 גופיות ב-NBA שלא היו צריכות לצאת לגמלאות, באתר thesportster.com,‏ 20 בדצמבר 2016
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לב אלכסנדרוביץ' שוורץ

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1898 טשקנט, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  24 בפברואר 1962 (בגיל 63) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות דונסקויה החדש 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  1934–1962 (כ־28 שנים) 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 צאצאים:  Aleksandr Shvarts 
 פרופיל ב-IMDb
 
לייב אלכסנדרוביץ' שוורץ (ברוסית: Лев Александрович Шварц ; ג' בכסלו ה'תרנ"ט, 17 בנובמבר 1898 - כ"ז בחשוון ה'תשכ"ג 24 בפברואר 1962) היה מלחין סובייטי. הלחין בעיקר לחנים לפסקול עבור סרטי תעמולה סובייטיים מפורסמים. התפרסם בישראל בשל הלחן ל"דוגית נוסעת" של נתן יונתן.
חייו

שוורץ, יליד טשקנט, סיים בשנת 1927 את לימודיו בקונסרבטוריון של מוסקבה, היה מורה לפסנתר, ואחר כך מרכז ומנצח תזמורת ועדת רדיו האיגודים המאוחדים. משנת 1935, החל להלחין פסי-קול עבור סרטים.
נפטר בגיל 63. גופתו נשרפה ואפרו נטמן בחלקה ד' של בית הקברות דון, במנזר דונסקוי שבמוסקבה, ופסל עם דמות פניו הוצב עליו.
יצירות

קונצ'רטו לפסנתר ולתזמורת (1934)
קונצ'רטו לכינור ולתזמורת (1941)
סימפוניה (1942)
האופרה: יונת (1944)
זרם נפלא מחזה-אופרה (1947)
כמו כן כתב לחנים עבור מחזות וכן עבור הרכבים קאמריים
פסקולים

סרטים בהם השתתף בהלחנת הפסקול:
ילדות (תורגם ביידיש לקינדער יאהרן) לשיר הפתיחה מנגינה יהודית ידועה למלים שנכתבו ביידיש לשיר בשם זה בידי מרדכי גבירטיג.
בין הבריות
האוניברסיטאות שלי
פרח הסלע
מורה הכפר
ידידתי ניקולקה
סרטים אוקראיינים, בהם הלחין את הפסקול:
איך הברזל חושל (1942)
קשת (1944)
אינביקטוס (הבלתי מנוצח - 1945) - סרט בו נראה לראשונה הטבח בבאבי-יאר.
מחיר גבוה
אמא (1956)
הערות שוליים

↑  לב אלכסנדורביץ' שוורץ', מכונה גם לב שוורץ
1 2  על גלגוליו של הלחן, לשירו המאוחר של נתן יונתן: "דוגית נוסעת"
↑  לפי ויקיפדיה האוקראיני, נפטר בעיר רומני שבאוקראינה, ורק נקבר במוסקבה, אך לא ניתן לכך מקור חיצוני.
↑  קינדער יארן כולל תמלול ותרגום המלים (אתר יוטיוב)
↑  השיר בלחן של "דוגית נוסעת" בסוף הסרט האוניברסיטאות שלי (אתר יוטיוב)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308937505171  PLWABN: 9810624256105606  BnF: cb16251990w (data)  GND: 1024951421  ISNI: 0000 0001 0804 5383  LCCN: no2010027670  LNB: 000155294  NKC: mzk2015864114  VIAF: 107441746   WorldCat (עם VIAF): 107441746
לובוש קמנאר

לובוש קמנאר (נולד ב-17 ביוני 1987 בטרנבה) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת השוער בספרטק טרנבה.
קריירת מועדונים

קמנאר רשם את צעדיו הראשונים בכדורגל במועדון עיר מולדתו ספרטק טרנבה. הוא עבר דרך כל מחלקות הנוער של הקבוצה עד שהגיע לקבוצה הבוגרת של המועדון. קמנאר הופיע חמש פעמים במדי ספרטק טרנבה לפני שחתם בפברואר 2005 בקבוצת ארטמדיה ברטיסלאבה. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא היה שותף לזכייה באליפות הקורגון ליגה, אף על פי שלא היה שוערה הראשון של ארטמדיה ושיחק רק במשחק ליגה אחד. בעונת 2007-2008 היה שותף פעם נוספת לזכייה באליפות הליגה הסלובקית ובנוסף זכה יחד עם קבוצתו גם בגביע הסלובקי.
ב-2 ביולי 2009, חתם קמנאר בן ה-22 על חוזה ל-5 עונות, במדי נאנט הצרפתית. לאחר שנתיים הושאל לקבוצות סיוואספור, ספרטק טרנבה וסלטיק.
בשנת 2013 חתם בקבוצת גיור מליגת העל ההונגרית. בשנת 2015 עבר לשחק בקבוצת ספרטק טרנבה. בקיץ 2016 עבר לשלונסק ורוצלב הפולנית. ב-4 ביולי 2017 חתם קמנאר בואשאש ההונגרית.
קריירה בינלאומית

קמנאר שיחק את משחקו הראשון בנבחרת הסלובקית בניצחון 3-1 נגד סן מרינו, ב-11 באוקטובר 2008, במשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. בהמשך לובוש קמנאר הוזמן לנבחרת למשחק ידידות בודד.
תארים

קורגון ליגה: 2005, 2008
הגביע הסלובקי: 2008
לקחת את המפתחות

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
"לקחת את המפתחות" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי איתי לוי. השיר יצא לאור ב-17 בדצמבר 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים ליאם הפקות.
רקע וכתיבה

השיר נכתב, הולחן והופק על ידי דולב רם ופן חזות. השיר הוא מעין בלדת פופ מיד-טמפו בה לוי מדבר על פרידתו מארוסתו, זמן קצר לאחר שהתארסו.
הסינגל עצמו סוקר על ידי יוסי חרסונסקי, אשר נתן לשיר ביקורת מעורבת תוך שהעניק לו שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה.
בסמוך לצאתו כסינגל עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שצבר למעלה ממיליון השמעות.
וידאו קליפ

הקליפ הנלווה לשיר, בוים על ידי דורון סרי והועלה לערוץ היוטיוב של לוי ב-17 בדצמבר 2019, בסמוך לצאת הסינגל.
נכון למאי 2021, מונה הצפיות של הקליפ ביוטיוב עומד על כ-13 מיליון.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 9 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 8 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | גלגלצ | 38 |  |
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, ‏איתי לוי מתמודד עם הפרידה מארוסתו ואביב גפן ביצירה מושלמת, באתר מעריב אונליין, 21 בדצמבר 2019
↑  לקחת את המפתחות, באתר יוסמיוסיק, ‏2019-12-17
↑  לקחת את המפתחות, נבדק ב-2020-03-21
↑   איתי לוי - לקחת את המפתחות (קליפ רשמי) Itay Levi, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 0:53)
| איתי לוי |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | מה עובר עלייך • כל העיר יודעת • שורדים אהבה • שתישרף האהבה |  |
| מיני-אלבומים | הולכת יחפה • סופה של חול |  |
| ערכים קשורים | ליאם הפקות • "הכוכב הבא" |  |
| איתי לוי - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| מה עובר עלייך | "כמעט שיר אהבה" • "מה עובר עלייך" • "בלילות קרים" • "ילדות של פעם" • "נשב ונדבר" • "אף אחת אחרת" |  |
| כל העיר יודעת | "יום שני" • "חוטים ומיקרופונים" • "5 מילים" • "כל העיר יודעת" • "שריקות" • "בשעות המתות" |  |
| שורדים אהבה | "מסיבה בחיפה" • "הפוך" • "היי את" • "פרח בשממה" • "ג'סטה" |  |
| שתישרף האהבה | "שתישרף האהבה" • "מאמו" • "אחרי הכל מתגעגע" • "פתאום אהבה" • "מסיבת רווקים" • "כמעט שנתיים" • "הנה זה בא" • "קירות" • "חיוך קטן" • "קעקוע על הלב" • "השמחה שלנו" • "טכנו" • "בואי לתמיד" • "הזמן שלנו" • "NYC" |  |
| הולכת יחפה | "הולכת יחפה" |  |
| סינגלים אחרים | "עוד יום" • "גיבורים" • "ליום הזה חיכיתי" • "חיכיתי חיכיתי" • "הלו מאמי" • "לקחת את המפתחות" • "קפה אצל ברטה" • "חצי בשבילי" • "רק בנות" • "שן ילד שן" • "אם העולם יגמר" • "את יודעת אמא" • "בסוף תמיד חוזר" |  |
לאבוצ'קין

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1937–הווה (כ־87 שנים) 
 מיקום המטה:  חימקי 
 ענפי תעשייה:  יצרן תעופה וחלל 
 הכנסות:  16,066,678,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 רווח תפעולי:  498,206,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 רווח:  476,365,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 הון עצמי:  8,970,657,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
  
 www.laspace.ru
 
מטוס La-9, שפותח על ידי החברה
דגם גשושית החלל פובוס-גרונט, שפותח על ידי החברה
לאבוצ'קין או רשמית איגוד המחקר המדעי ע"ש סמיון לאבוצ'קין («Научно-производственное объединение им. С. А. Лавочкина») היא החברה המובילה ברוסיה לפיתוח גשושיות חלל. החברה הייתה אחראית לפיתוח פובוס-גרונט, שהיה הניסוי הראשון של הפדרציה הרוסית לטיסה לחלל בשנות ה-2000, מאז מארס 96. משרדי החברה ממוקמים בעיר חימקי שבמחוז מוסקבה.
החברה נקראת על שם מהנדס הטילים סמיון לאבוצ'קין שהיה המהנדס הראשי משרד התכנון מספר 301 (OKB-301), ממנה צמח המפעל.
היסטוריה

החברה הוקמה באפריל 1937 כמפעל תעשייה אווירית, ביוני אותה שנה הפך למשרד התכנון מספר 301.
בסוף מאי 1939 המשרד התמקד בבניית מטוסי קרב ומטוסי ניסוי וביוני 1939 מונה ולדימיר גורבונוב לעמוד בראש המשרד, בדצמבר 1940 החליפו מיכאיל גודקוב.
באוקטובר 1945 מונה סמיון לאבוצ'קין לעמוד בראש משרד התכנון הניסויי 301, תפקיד אותו מילא עד למותו ביוני 1960. לאחר מותו החל המשרד לשאת את שמו ונקרא מפעל בניית המכונות ע"ש לאבוצ'קין.
בשנים 1962–1964 המפעל היה לסניף של משרד התכנון מס' 52 וייצר טילים עבור הצי הסובייטי.
בשנת 1965 המשרד עבר הסבה לתכנון וייצור מערכות תקשורת חלל ולוויינים ובראשו הועמד גאורגי בבקין. בשנת 1971 שמו שונה ל"איגוד המחקר המדעי ע"ש לאבוצ'קין". במהלך הנשים המשרד תכנון גשושיות לתוכנית לונה, תוכנית ונרה ותוכנית מארס הסובייטיות.
לאחר התפרקות ברית המועצות הופרטה החברה והפכה לחברת מניות ולאחת מהחברות הגדולות בתעשיית החלל של רוסיה והיא פועלת כקבלן של רוסקוסמוס.
פרויקטים

מטוסי קרב: LaGG-1, LaGG-3, La-5, La-7, La-9 La-11, La-15
מטוס ביון: La-17R
מטוסי ניסוי: La-120 ,La-126 ,La-130 ,La-132 ,La-134 ,La-138 ,La-140 ,La-190 ,La-200 ,La-250
גשושיות חלל: תוכנית ונרה, תוכנית וגה, תוכנית לונה,, תוכנית לונוחוד, תוכנית מארס, תוכנית זונד, תוכנית לונה-גלוב, תוכנית פובוס, מארס 96
טלסקופ חלל: Astron
לוויין מטאורולוגי: אלקטרו L
טיל קרקע-אוויר:G-300, V-300, V-500,
ראשי החברה

דוברובין (1937–1938)
ולדימיר גורבונוב (1939–1940)
מיכאיל גודקוב (1940–1943)
סמיון לאבוצ'קין (1945–1960)
גאורגי בבקין (1965–1971)
סרגיי קריוקוב (1971–1977)
ויאצ'סלב קובטוננקו (1977–1995)
ולדימיר קולמיקוב (החל מ-2018)
מאיר גרוסמן

| --- | --- |
מאיר גרוסמן עם בתו רינה, 1942
מאיר גרוסמן עם בתו רינה, 1942
 לידה:  3 ביוני 1888 טמריוק שברוסיה
 פטירה:  27 ביוני 1964 (בגיל 76) ט"ז בתמוז תשכ"ד
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 תאריך עלייה:  1934
 מקום מגורים:  הרצליה 
 בת זוג:  ברברה גרוסמן
 מספר צאצאים:  2
 
מאיר גרוסמן ישוב לימינו של הנואם, אהרן צבי פרופס, בכנס ברית הציונים הרוויזיוניסטים באולם אוהל שם בתל אביב בשנת 1949 (לשמאלו של הנואם: מנחם בגין).
מאיר גרוסמן (בכתיב יידי: גראָסמאן; 3 ביוני 1888, כ"ד בסיוון תרמ"ח – 27 ביוני 1964, ט"ז בתמוז תשכ"ד) היה עיתונאי וממנהיגי הציונות הרוויזיוניסטית באירופה ובישראל.
קורות חיים

מאיר גרוסמן נולד בטמריוק (Темрюк) בבחבל קרסנודר שברוסיה בשנת 1888, בנם של רחל לבית סלבוטסקי ואליהו. קיבל חינוך כללי בבתי ספר רוסיים ולמד באוניברסיטאות של פטרבורג וברלין. עוד כצעיר גילה הזדהות עם רעיונות הציונות והצטרף לתנועת פועלי ציון. במהלך מלחמת העולם הראשונה שהה בקופנהגן ועבד במשרד הציוני שם. גרוסמן היה בין הראשונים שתמכו בזאב ז'בוטינסקי ביוזמתו להקמת הגדודים העבריים ובהמשך סייע לו בכך, ולצורך כך נסע מדי פעם ללונדון. בשנת 1917 נבחר למוסדות ההסתדרות הציונית והמועצה היהודית באוקראינה. כמו כן היה ציר בפרלמנט האוקראיני. באותה עת היה עורך העיתון "אונזער טריבונע". וייסד עם יעקב לנדאו את סוכנות הידיעות "יט"א" (יידישע טלעגראף אגענטור). היה ממייסדי העיתונים "פלסטיין ביולטין" ו"פלסטיין פוסט".
גרוסמן היה ממייסדי מפלגת ברית הציונים הרוויזיוניסטים ונבחר בשנת הקמתה (1925) לסגן יו"ר התנועה.
בתחילת 1932 הציג גרוסמן את עמדתו כי אין עוד לסמוך על הבריטים שיעזרו להקים מדינה יהודית ויש לפתוח במרי אזרחי נגדם.
במשך שנת 1931 התנהלה מחלוקת ערה במפלגה הרוויזיוניסטית. ז'בוטינסקי הוביל דרישה כי על ההסתדרות הציונית להכריז בגלוי על מטרתה הסופית של הציונות (הקמת מדינה עברית). כאשר מהלכים שהציעה המפלגה לא התקבלו בקונגרסים הציוניים ה-16 וה-17 לחץ ז'בוטינסקי לפרישה מן ההסתדרות. גרוסמן ואישים נוספים כגון רוברט שטריקר וריכרד ליכטהיים התנגדו לפרישה זו. ז'בוטינסקי השתמש בסמכותו כראש המפלגה ופיזר את הנהלת המפלגה. לאחר שמשאל הכריע לטובת פרישה (שנת 1933) הקימו גרוסמן ומצדדי השקפתו את מפלגת המדינה העברית, שבראשה עמד, שפעלה כסיעה עצמאית בהסתדרות הציונית, בעוד הצה"ר פרשה ויצרה את ההסתדרות הציונית החדשה. הרוב הגדול של הרוויזיוניסטים השאירו את תמיכתם בידי הצה"ר.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. בנובמבר 1937 הושעה גרוסמן מהוועד הפועל הציוני לאחר שהואשם בהדלפת מסמכים מדיניים רגישים של ההסתדרות הציונית.
העיתון "עיתון מיוחד" שהקים אלכסנדר זאובר היה מעין בטאון בלתי רשמי של "מפלגת המדינה העברית" בהנהגתו של מאיר גרוסמן. בשלב מסוים הפך לביטאונה הרשמי כשגרוסמן הפך לעורך בפועל של העיתון כשלצידו המשפטן, העיתונאי וחבר מרכז מפלגתו, משה מילר מולאור, משמש כמזכיר המערכת של העיתון.
בשנת 1946 הואשם על ידי ההסתדרות הציונית בשיתוף פעולה עם "קבוצת ברגסון" של הלל קוק, אותה ההסתדרות הציונית החרימה, אך הוא הכחיש כל קשר עם הקבוצה. למרות זאת, נדון גרוסמן לנזיפה חמורה.
בשנת 1946 חזרה ברית הצה"ר לשורות ההסתדרות הציונית ומפלגת המדינה התאחדה עמה. גרוסמן עמד בראשה של התנועה המאוחדת.
בשנת 1956 הצטרף למפלגת הציונים הכלליים ונבחר כנציג המפלגה לסוכנות היהודית. בשנת 1963 תמך באיחוד המפלגה הליברלית עם תנועת החרות (אשר ב-1965 התאחדו לכדי גח"ל).
כיהן במשך שנים כחבר מועצת אוצר התיישבות היהודים.
גרוסמן נפטר בשנת 1964 בתל אביב, בגיל 76. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
הותיר אישה, ברברה, בן ובת (העיתונאית-הסופרת רינה סמואל), ונכדים.
על שמו קרואה סירה מדגם ליוויתנית בשבט צופי הים המקומי. כן קרויים רחובות על שמו בשכונת עיר גנים בירושלים, בתל אביב ובבאר שבע.