stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האסכולה האוסטרית
היסטוריה > לודוויג פון מיזס

עבודתם של מנגר ובוהם-באוורק כוננה את היסודות ואבני הבניין העיקריות לאסכולה האוסטרית. לודוויג פון מיזס (1881–1973) היה זה שניגש לבניין התאוריה בפועל. בספרו "תאוריה של כסף ואשראי" משנת 1912 הרחיב מיזס את תיאורית התועלת השולית גם ביחס לכסף ופרט את "תאוריית הרגרסיה" שלו, שביקשה להראות כי כסף לא רק נוצר בשוק, אלא חייב תמיד להיווצר שם. על בסיס תאוריית שיעורי הריבית של קנוט וויקסל ותיאורית מבנה הייצור של בוהם-באוורק פרש מיזס מתווה של התאוריה האוסטרית ביחס למחזור העסקים וטען כי הגורם לו הוא הרחבה לא מבוקרת של אשראי בנקאי. ספרו של מיזס נחשב כספר לימוד תקני בנושאי כסף ובנקאות בעשורים שאחרי כתיבתו.
אחרי מלחמת העולם הראשונה פרסם מיזס מאמר הנחשב לפורץ דרך בשם "חישוב כלכלי במדינות סוציאליסטיות" בו טען כי ממשלה סוציאליסטית אינה מסוגלת לבצע את החישובים הכלכליים הנדרשים לארגון יעיל של כלכלה מורכבת, מה שגוזר מראש כישלון כלכלי של הסוציאליזם. מיזס המשיך ופיתח את התאוריה שלו בספרו "סוציאליזם" משנת 1922 בו טען כי בהיעדר רכוש פרטי או חליפין בטובין המבוססים על הון אין דרך לשימוש מיטבי במשאבים. התוצאה תהיה בהכרח "כאוס מתוכנן". תאוריה זו הייתה נתונה במחלוקת חריפה באותן שנים. כיום נוטים רוב הכלכלנים לקבל את תפישתו של מיזס או וריאציה מעט מרוככת שלה שהציע האייק.
טיעוניו של מיזס עוררו התנגדות, במיוחד החל מסוף שנות העשרים, עם עליית משטרי מדינת הרווחה ומשטרים סוציאליסטיים. מיזס נדחק לשוליים ולא הצליח אפילו לקבל משרת מרצה בתשלום משך רוב חייו, עובדה שייחס לעוינות כלפיו מצד האנטי-קפיטליסטים בממסד האקדמי. לצד ההסתייגות, הצליח מיזס לצבור לו גם מחנה אוהדים שנטשו את החשיבה הסוציאליסטית, ורובם השתתפו בסמינר הפרטי שלו (Privatseminar) באוניברסיטת וינה. בין המשתתפים נמנו האייק, וילהלם רפקה, פריץ מאכלופ, אוסקר מורגנשטרן, גוטפריד פון הארבלר, ריכארד פון שטריגל, פאול רוזנשטיין-רודן, קרל מנגר הבן ומבקרים חיצוניים כמו ליונל רובינס והווארד ס. אליס.
מיזס המשיך ופיתח בסוף שנות העשרים ובמהלך שנות השלושים תאוריה מקיפה של פעולה אנושית בשדה הכלכלי אותה כינה פרקסאולוגיה - הגיון הפעולה. נוסף על כך, השתתף מיזס (וכמוהו האייק) בוויכוח המרכזי של שנות השלושים על מחזור העסקים, הגורם שחולל את השפל הכלכלי הגדול והשיטות שיאפשרו להחלץ ממנו ולהימנע ממשברים תקופתיים.
מיזס המשיך להרצות באוניברסיטת ניו יורק עד שנה לפני מותו, בשנת 1973, וקנה לו תלמידים חדשים, וביניהם הנרי הזליט ומארי רות'בארד, שעבודתו הבולטת ביותר "אדם, כלכלה ומדינה" משנת 1963 המשיכה ופיתחה את רעיונותיו של מיזס ב"פעולה אנושית".
בשנותיו האחרונות ראה מיזס, בין השאר בהשפעת רותבארד, תחייה מחודשת מסוימת לרעיונותיו ורעיונות האסכולה האוסטרית. שנה אחרי מותו, בשנת 1974, כאשר פרידריך האייק קיבל את פרס נובל לכלכלה קיבלה האסכולה תשומת לב רבה יותר.
היסטוריה > פרידריך האייק

האייק (1899–1992) היה דוקטורנט וחניכו של לודוויג פון מיזס, כאשר קרא את "סוציאליזם" של מיזס. "עבור כל הצעירים שקראו את הספר כאשר הופיע", נזכר האייק מאוחר יותר, "העולם השתנה". האייק, לצד רופקה, רובינס וברטיל אוהלין, נסוג מהרעיונות הסוציאליסטיים שבהם דבק קודם לכן ועבר לתמיכה ברעיונות השוק החופשי.
מחקריו הכלכליים העיקריים של האייק בשנות העשרים והשלושים עסקו במחזור העסקים. כמו מיזס, טען גם האייק כי הסיבה העיקרית ליצירת עליות בלתי סבירות ונפילות בעקבותיהן בכלכלה היא הזרמת אשראי לשוק, המחוללת "אות שגוי" ועיוות במבנה ההשקעה. החל מאמצע שנות השלושים, נדחו הסברים אלו, כמו הסברי האסכולה האוסטרית בכללה, מפני ההסברים הקיינסיאניים.
בשנת 1944 כתב האייק את הספר "הדרך לשעבוד", שטען כי לפתחה של בריטניה ניצבת סכנה חריפה הנובעת מכך שסוציאליסטים בריטיים רבים מנסים לקדם מדיניות של שליטה ממשלתית בחיי האנשים הדומה מאוד לזו שהטיפו לה בשנות העשרים בגרמניה. שליטה ממשלתית בחיים הכלכליים, טען, היא הדרך לשלטון טוטליטרי בכלל.
בתקופה זו חלה שקיעה משמעותית ביותר בכוחה של האסכולה האוסטרית, שאיבדה את בסיס האם הוינאי שלה וחבריה המובילים נפוצו ברחבי העולם. מיזס גיבש סביבו בארצות הברית חבורה נוספת של חוקרים והוגים, ונחשב לאחד מ"אבות" התנועה הליברטריאנית בארצות הברית.
האייק, באותן שנים, חדל מלעסוק בתאוריה כלכלית והתמקד בעיקר בפסיכולוגיה ופילוסופיה. עיקר התרומות במסורת האוסטרית באותה תקופה, שנים שפעילותו של מיזס כבר החלה דועכת בהן, היו של רותברד, קירזנר ולודוויג לאכמן. האייק עצמו נחשב לאחד הכלכלנים הליברטריאנים המובילים בעולם, אך האסכולה האוסטרית עצמה הפסיקה להתפתח וחשיבותה בעיני קהל הכלכלנים ירדה במידה ניכרת.
קבלת פרס נובל בשנת 1974 עוררה מחדש את העניין בהאייק והחייתה שוב את האסכולה האוסטרית, שהפכה לכוח חשוב יותר בעולם הכלכלה. האייק עצמו שאב חיים חדשים מן הפרס והחל מפרסם במרץ מחודש. ספרו האחרון, "התרמית הפטלית" יצא בשנת 1988, כאשר היה בן 89, וכלל ביקורת מעמיקה על משיכתם של אינטלקטואלים לסוציאליזם וניסיון להפרכה של בסיס אמונתם. האייק נפטר בשנת 1992 בפרייבורג שבגרמניה.
התאוריה האוסטרית

האסכולה האוסטרית, בניגוד לאסכולות אחרות המסתמכות על מודלים מתמטיים או גישה 'מדעית'-פוזיטיביסטית דבקה בשימוש בחשיבה ובהגיון מילולי ככלי המתודולוגי העיקרי.
על פי התפישה האוסטרית, כלכלה היא כלי המאפשר להבין איך אנשים משתפים פעולה ומתחרים ביניהם בשדה הפעולה הכלכלי, כשהיא רואה ביזמות כוח עיקרי בפיתוח הכללי, מקדשת את הקניין הפרטי כחיוני לשימוש יעיל במשאבים, ורואה בהתערבות ממשלתית בהליך השוק פעולה הרסנית, בכל מקום ובכל אופן בו היא קיימת.
האסכולה טוענת כי הבחירות הסובייקטיביות של פרטים - להלן ידע אישי, זמן, ציפייה וגורמים סובייקטיביים אחרים הם האחראיים לכל התופעות הכלכליות. האוסטריים מבקשים להבין את הכלכלה על ידי בחינת ההשלכות החברתיות של כל בחירה אינדיבידואלית מבין בפרטים במשק; גישה זו נקראת אינדיבידואליזם מתודולוגי. גישה זו שונה מאסכולות אחרות, שכן הן מתמקדות בקבוצות חברתיות (ולא יחידים), משתנים מצטברים ("אגרגטיביים") וניתוח שיווי משקל.
התאוריה האוסטרית > מחסור ובחירה

בליבה הרעיוני של התאוריה האוסטרית טמונים המושגים של מחסור ובחירה. על פי התאוריה אדם ניצב תמיד בפני מגוון רחב של בחירות, כשלכל מסלול פעולה שלו יש חלופות ועלויות. כל פעולה של הפרט מכוונת לשפר את מצבו, מנקודת מבטו, כשלכל פרט ישנה מערכת שונה של ערכים והעדפות, צרכים ורצונות וגם לוח זמנים שונה להשגת כל מטרה.
את הצרכים, הטעמים, הרצונות ולוחות הזמנים של אנשים שונים לא ניתן לחבר או לחסר מאלו של אחרים ולא ניתן לכמתם לעקומה בודדת שניתן לכנותה העדפת הצרכן, משום שערך כלכלי כפוף לאמות המידה הסובייקטיביות של הפרט.
בדומה לכך, לא ניתן לכמת את כל ההסדרים המורכבים הקיימים במשק לסך מצטבר אחד גדול שניתן למקמו במשוואה שתניב מידע בעל ערך. לדוגמה, הון צבור בידי פרטים הוא "הטרוגני", כלומר, בעל ערך משתנה בהתאם לשימושים הייעודיים שלו. הוא יכול לשמש ליצירת טובין למכירה מחר או בעוד עשר שנים. לוח הזמנים לשימוש בהון מגוון גם הוא. התחרות, לפי התפישה האוסטרית, היא תהליך הגילוי של דרכים חדשות ומשופרות לארגן משאבים. ההליך כמובן נגוע בשגיאות רבות, אך עובר הליך מתמיד של שיפור.
התאוריה האוסטרית > התנגדות למודלים מתמטיים פשטניים

התייחסות זו של האוסטרים לשוק שונה באופן מהותי מזו של אסכולת חשיבה אחרות. האסכולה האוסטרית תופשת את הזירה הכלכלית כהתרחשות דינמית, המחריבה ובוראת את עצמה מחדש באופן מתמיד, בלי נקודות ציון מוחלטות או חתירה לשיווי משקל, אלא כמערכת מורכבת של קביעות ערך יחסיות בין הפרטים המשתתפים במשחק הכלכלי. גישה זו מנוגדת באופן חריף למגמה הבולטת אצל כלכלנים המתייחסים לכלכלה דרך מודלים מתמטיים מפושטים שבהם ההתרחשות סטטית הרבה יותר, ההון הומוגני, התחרות היא בין מספר נכון של מוכרים וקונים, המחירים משקפים את עלויות הייצור, אין רווחים עודפים וההליך התחרותי מגיע לסוף סטטי מוגדר (שיווי משקל).
כלכלנים סבורים כי המודלים המתמטיים אינם "מציאותיים" במובן זה שהם משקפים התרחשות ממשית כלשהי, אך למרות זאת הם משמשים כלכלנים באופן שיטתי כדרך לניתוח המציאות על מנת ליצור המלצות מדיניות. לדוגמה, גופים רגולטוריים כמו רשות ההגבלים העסקיים פועלים תחת ההנחה לפיה לבירוקרטים היושבים ברשות הרגולטורית יש ידיעה ברורה מהו המבנה הנכון של תעשייה, אילו מיזוגים ורכישות יזיקו לה, למי יש נתח שוק גדול או קטן מדי ומהו השוק הרלוונטי. בצורה זו, תטען התאוריה האוסטרית, נגרמים עיוותים חריפים יותר ולכן, טוען רותבארד, הממשלה היא האחראית ליצירת כל המונופולים האמיתיים.
התאוריה האוסטרית > "היומרה לידע"

"היומרה לידע," כלשונו של האייק, היא הרעיון השגוי והנפוץ בעיקר בתפישות הקיינסיאניות והסוציאליסטיות שלרשות הממשלה עומד הידע והכוח 'לייצר' צמיחה כלכלית באמצעות מניפולציה בעקומות הביקוש המצטבר דרך הוצאה ממשלתית מהירה יותר. הוצאה זו הנחשבת למגבירת ביקוש ולא למפחיתת היצע או מה שהוא מכנה "בריונות ממשלתית", לדוגמה.
לפי תפישת האסכולה האוסטרית המדריך העיקרי לחשיבה כלכלית הוא בחינה מעמיקה של מערכת המחירים, משום שזו מספקת לכל אדם את המידע החיוני הדרוש להבנת מידת המחסור היחסית במוצרים השונים. לדוגמה, אין לצרכן צורך לדעת כי מגפת הפה והטלפיים פגעה בפרות במדינתו. מחיר בשר הבקר והחלב המאמיר יספר לו על כך ויאותת לו מהי ההתנהגות המתאימה במצב זה.
על פי הגישה האוסטרית הדרך היחידה ליצירת מחירים היא שוק חופשי. מחירים לא ניתן לברוא באמצעות צו ממשלתי ולא ניתן לבססם על עלות הייצור. נוהל כזה יוצר עיוותים ואי יעילות. המחירים חייבים לצמוח מתוך הפעולות החופשיות (כלומר, הוולונטריות) של הפרטים בתוך סביבה משפטית המכבדת את זכויות הקניין הפרטי. לא ניתן ליצור הפרדה בין הקניין הפרטי ומנגנון המחירים, משום שהמנגנון תלוי בפעולה החופשית המבוססת על קניין פרטי והחירות לעשות בו שימוש.
התאוריה האוסטרית > פגיעה גולשת

האסכולה האוסטרית מתייחסת באופן מצמצם לאפשרות של פגיעה או תועלת גולשת (השפעה חיצונית - שלילית או חיובית). גלישה היא מצב שבו פעולה של שחקן אחד משיתה עלויות (פוגעת) או מניבה רווחים (מועילה) לשחקן אחר. לפי הגישה האוסטרית, פגיעה גולשת קיימת רק כאשר יש פגיעה פיזית ברכוש (לדוגמה, גנבה או שפיכת זבל ברשות הפרט), אך אינה יכולה להתייחס לפגיעה או תועלת הנובעת באופן טבעי וחישוב כזה של תועלות או נזקים גם אינו יכול להיות רלוונטי.
נקודה זו נוגעת בעיקר להתערבות ממשלתית או גביה ממשלתית המעוגנות בטענה כי אותר כשל שוק או שישנה תועלת לפרט מפעולה כלשהי של הממשלה. העיקרון לפי הגישה האוסטרית צריך להיות חופש הבחירה, וזה מופר בהתערבות או גביה ממשלתית.
התאוריה האוסטרית > ניבוי העתיד

אחד התפקידים העיקריים של כלכלנים לפי תפישת רבים מזרמי החשיבה בתחום, הוא אספקת מסד שיאפשר חיזוי כלכלי לעתיד. על פי התפישה האוסטרית, ניסיון כזה לחיזוי הוא סוג נוסף של "התיימרות לידע." העתיד אינו וודאי, בוודאי לא בעיקרו, ופעולתו של אדם בעולם לא וודאי שבו יש מחסור אינה ניתנת לחיזוי. היזמים והמחירים דרושים כדי להתגבר על אי-הוודאות, אם כי השגת מטרה זו לא תהיה שלמה בשום מקרה.
חיזוי העתיד, או לפחות הניסיון לעשות זאת, הוא עניין ליזמים, לא לכלכלנים. כמובן שניתן לצפות לתוצאות מסוימות בעקבות קווי מדיניות מסוימים, אבל התזמון והאופי הספציפי שילבשו התגובות לצעדים מסוימים אינם ניתנים לחיזוי מדויק.
התאוריה האוסטרית > הזרמת כספים ושפל כלכלי

האסכולה האוסטרית טענה כי מניפולציות באספקת הכסף בשוק, המבוצעות על ידי הפחתת שיעור הריבית מתחת ל"שערה הטבעי", או דרכי התערבות אחרות בפעולת השוק משבשים 'אתת' חיוני עבור יזמים ובעלי עסקים המשמש אותם לקביעת מחירים ולבחירת ערוצי השקעה. שיבוש זה ביכולת להתאמת הייצור להעדפות הבין-זמניות של צרכנים יגביר מאוד את הסיכוי לשפל כלכלי ולהארכת שפל כלכלי קיים.
לטענת הזליט ומאוחר יותר רותברד בספרו "השפל הגדול באמריקה", המשבר הכלכלי השפל הכלכלי בארצות הברית לא היה תוצר של היעדר השפעה ממשלתית על אספקת הכסף, אלא של פעולה ממשלתית נמרצת מדי, וכך גם ביחס לניו-דיל שביקש לאושש את המדינה מהשפל באמצעות הזרקת כספים, אך לטענתם כשל לחלוטין.
התאוריה האוסטרית > מחלוקת החישוב הכלכלי

חיבורו של מיזס משנת 1920, "חישוב כלכלי במדינות סוציאליסטיות" ואחריו ספרו "סוציאליזם" עוררו את מחלוקת החישוב הכלכלי, ויכוח חריף בשאלה האם אפשר ומהו תוקפו של חישוב כלכלי במדינה סוציאליסטית. הסוציאליזם זכה עד אז למבקרים רבים, אך אף אחד מהם לא בחן לעומק את האפשרות לבצע חישוב כלכלי בהיעדר מחירים חופשיים ורכוש פרטי.
מיזס טען כי חישוב כלכלי רציונלי צריך לעמוד במבחן רווח והפסד. אם חברה מרוויחה, הרי שהיא משתמשת במשאביה ביעילות. אם היא מפסידה, היא לא משתמשת בהם ביעילות. בחברה סוציאליסטית, אמצעי הייצור נמצאים בבעלות משותפת וכך אין אפשרות לרכוש או לקנות טובין המיוצרים באמצעות הון ולכן אין יכולת לתמחרם. במילים אחרות, ה'אתתים' החיוניים למחיר אינם קיימים ולגורם הפועל בתחום הכלכלי אין דרך לבחון אם החלטותיו נכונות וראויות או לא. הוא לא יכול לאמוד את עלויות ההזדמנות של החלטת ייצור מסוימת. מכאן נובע, טוען מיזס, כי קניין פרטי הוא עניין הכרחי כדי לקבל מחירים ועלות הדרושים לחישוב.
בנוסף לכך טען מיזס, כי היעדר אפשרות לבצע חישוב כלכלי בחברות סוציאליסטיות עשוי לגרום לתוצאות:
מיזס אינו טוען, כפי שייחסו לו לעיתים, כי קיום חברה סוציאליסטית אינו אפשרי כלל בהיעדר יכולת לחישוב כלכלי. אבל, חישוב כזה תלוי בקיומה של מערכת של שוק חופשי, שבה רכוש פרטי וחישוב כלכלי אכן מתקיימים. במילים אחרות, מערכת סוציאליסטית יכולה להתקיים רק באופן שהוא כינה "טפילי", כלומר - היא שואבת את המידע ההכרחי לחישוב ממערכות לא סוציאליסטיות סביבה.
טענותיו של מיזס עוררו מחלוקת רחבה באירופה ובאמריקה. אוסקר לנגה הסכים כי מחיר הוא מרכיב הכרחי בחישוב כלכלי, אך טען כי התכנון המרכזי יכול להפיק את המחירים על בסיס חישובים משלהם או לספק איתותי ייצור בעצמם. אחרים טענו כי שיטות של כלכלה מתמטית יוכלו להצליח במתן פתרון לבעיית החישוב במדינות סוציאליסטיות.
האייק ורובינס, שלא כמו מיזס, הסכימו כי הדבר אפשרי "בתאוריה" אך "בפועל" הוא בעייתי מאוד. לטענתם, במציאות כלכלית צרכים, משאבים וטכנולוגיה משתנים תמידית ובאופן שאינו ניתן לחיזוי, כך שכאשר המתכננים כבר מצליחים לקבל את המידע הדרוש לניסוח מערכת המשוואות המקיפה שלהם, מערכת המחירים כבר לא תהיה ישימה למצב הנוכחי שנתוניו כבר השתנו בינתיים.
ההבדל בין גישתם לזו של מיזס, היא שלשיטתו הבעיה כלל אינה קשורה למנגנונים של איסוף מידע, תיקשור או שימוש יעיל בידע. אלו חשובים, אך אינם רלוונטיים לחישוב שאינו יכול להתקיים כלל בהיעדר מחירי שוק. למעשה, טענתם של האייק ורובינס (ואחרים בעקבותיהם) מקבלת כנתון בסיסי או קיום של אלמנטים סוציאליסטיים בתוך מערכת שוק או קביעת מחירי שוק באמצעות אימוץ טפילי של מחירים כאלו בחברה חופשית על ידי החברה הסוציאליסטית.
ביקורת > ביקורת כללית

כלכלנים מהזרם המרכזי בכלכלה טענו כי האוסטרים מתנגדים יתר על המידה לשימוש במתמטיקה ובסטטיסטיקה בניתוחים כלכליים.
הכלכלן פול קרוגמן הצהיר כי מאחר שהאוסטרים אינם משתמשים ב"מודלים מפורשים", הם אינם מודעים לחורים אפשריים בחשיבה שלהם.
הכלכלן בנימין קליין מתח ביקורת על עבודתו המתודולוגית-כלכלית של הכלכלן האוסטרי ישראל קירזנר. בעודו משבח את קירזנר על הדגשת החסרונות במתודולוגיה המסורתית, טען קליין כי קירזנר אינו מספק חלופה בת-קיימא למתודולוגיה כלכלית.
הכלכלן טיילר קוון כתב כי תאוריית היזמות של קירזנר יכולה בסופו של דבר להצטמצם למודל חיפוש נאו-קלאסי רגיל, והיזמים לפי קירזנר יכולים להיות מתוארים במונחים של הזרם המרכזי. לכן, לדעתו, התאוריה של קירזנר לא נמצאת במסורת הסובייקטיביסטית של הפרקסאולוגיה האוסטרית.
הכלכלן ג'פרי זקס טוען כי בקרב המדינות המפותחות, בעלות שיעורי מיסוי גבוהים ושירותי רווחה חברתית גבוהים מדורגות גבוה יותר על פני מדדים של ביצועים כלכליים לעומת מדינות עם שיעורי מיסוי נמוכים והוצאות נמוכות על שירותים רווחה וחברה.
הוא מסיק כי האייק טעה, ורמות גבוהות של הוצאות ממשלתיות אינן פוגעות בכלכלה, ו"מדינת רווחה נדיבה אינה דרך לשעבוד, אלא להוגנות, לשוויון כלכלי ולתחרות בינלאומית". הכלכלן האוסטרי, סודהא שנוי, אמר בתגובה כי מדינות עם מגזרים ציבוריים גדולים צמחו לאט יותר.
הכלכלן בריאן קפלן ציין כי מיזס זכה לביקורת על תיאור הפרדיגמה הסוציאליסטית כבלתי אפשרית מבחינת התכנון, ולא כמשהו שיצטרך לתת מענה בדמות הקמת מוסדות שאינם שוקיים על מנת להתמודד עם חוסר היעילות שיתרחש.
ביקורת > מתודולוגיה

המבקרים טוענים בדרך כלל כי הכלכלה האוסטרית חסרה קפדנות מדעית והיא דוחה שיטות מדעיות ושימוש בנתונים אמפיריים במידול של התנהגויות כלכליות. יש כלכלנים המתארים את המתודולוגיה האוסטרית כא-פריורית או כלא-אמפירית.
הכלכלן מארק בלוג מתח ביקורת על הסתמכות היתר בנוגע לאינדיבידואליזם המתודולוגי, וטען שהוא יפסול את כל ההנחות המקרו-כלכליות שלא ניתן לצמצם אותן להנחות מיקרו-כלכליות, ומכאן לדחות כמעט את כל הידע והחומר שהצטבר במקרו-כלכלה.
הכלכלן תומאס מאייר הצהיר כי האוסטרים תומכים בדחייה של השיטה המדעית, הכוללת פיתוח תאוריות כוזבות מבחינה אמפירית. יתר על כן, תומכים רבים בשימוש במודלים של התנהגות השוק לצורך ניתוח ובדיקת התאוריה הכלכלית טוענים כי כלכלנים פיתחו ניסויים רבים המעלים מידע שימושי לגבי העדפות הפרט במשק.
למרות שהכלכלן לילנד יגר מגלה אהדה לכלכלה האוסטרית, הוא דוחה את רוב הרעיונות האהודים על אוסטרים, ובפרט:
"הפרטים הספציפיים בתורה שלהם, כמו תאוריית מחזור העסקים, האולטרה-סובייקטיביות בתורת הערך ובמיוחד בתאוריה של שיעורי הריבית, ההתעקשות על סיבתיות חד-כיוונית ולא על תלות הדדית כללית, ועל חיבתם לעיסוק מתודולוגי, הם עומק חסר טעם ואקרובטיות מילולית".
הכלכלן וזוכה פרס נובל פול סמואלסון כתב בשנת 1964 כי רוב הכלכלנים סבורים שמסקנות כלכליות שהגיעו על ידי דדוקציה הגיונית וטהורה הן מוגבלות וחלשות.
לדברי סמואלסון וקפלן, המתודולוגיה הדדוקטיבית של מיזס שאומצה על ידי מארי רות'בארד ובמידה פחותה גם על ידי תלמידו של מיזס, ישראל קירזנר, לא הספיקה כשלעצמה.
ביקורת > מחזור העסקים

המחקר הכלכלי המרכזי בנוגע לתאוריית מחזור העסקים האוסטרי מגלה כי הוא אינו מתיישב ועקבי עם ראיות אמפיריות. כלכלנים כמו גורדון טולוק, מילטון פרידמן ופול קרוגמן אמרו שהם רואים בתאוריה טעות. הכלכלן האוסטרי לודוויג לאכמן ציין כי התאוריה האוסטרית נדחתה כבר עוד בשנות השלושים של המאה ה-20:
"ההבטחה של התאוריה האוסטרית לגבי מחזור המסחר, העשויה להסביר את חומרת השפל הגדול, היא שסיפקה את הרקע להופעתו המוצלחת של האייק בסצנה הלונדונית, הוכיחה עד מהרה כי היא שגויה. שלושה ענקים - קיינס, נייט וסראפה - פנו נגד האוסטרים האומללים, שבמשך העשור השחור נאלצו להילחם בשלוש חזיתות. מטבע הדברים זו הייתה משימה מעבר לכוחם."
ביקורת > מחזור העסקים > התנגדויות תאורטיות

מספר כלכלנים טוענים כי תאוריית מחזור העסקים האוסטרית דורשת מהבנקאים והמשקיעים להציג סוג של אי-רציונליות, משום שהתאוריה טוענת שהמשקיעים יולכו שולל שוב ושוב (על ידי שיעורי ריבית נמוכים באופן זמני) אל תוך בחירת השקעות לא רווחיות.
מילטון פרידמן התנגד להשלכות המדיניות של התאוריה, וציין את הדברים הבאים בראיון בשנת 1998:
"אני חושב שתאוריית מחזור העסקים האוסטרי עשתה לעולם הרבה נזק. אם תחזור אל שנות השלושים של המאה ה-20, שהיא נקודת מפתח, היו לך האוסטרים שיושבים בלונדון, האייק וליונל רובינס, ואומרים שאתה פשוט צריך לתת לתחתית לרדת מהעולם. אתה רק צריך לתת לזה לרפא את עצמו. אתה לא יכול לעשות שום דבר בקשר לזה. אתה רק תעשה את זה יותר גרוע. יש לך את רות'בארד שאומר שזה היה טעות גדולה לא לתת לכל המערכת הבנקאית להתמוטט. אני חושב שעל ידי עידוד כזה, סוג של מדיניות "לא לעשות כלום", הן בבריטניה והן בארצות הברית, היא אכן מזיקה."
ביקורת > מחזור העסקים > התנגדויות אמפיריות

בשנת 1969, מילטון פרידמן בחן את ההיסטוריה של מחזורי העסקים בארצות הברית, והגיע למסקנה כי "ההסבר של האייק-מיזס למחזור העסקים סותר את הראיות, והוא, לדעתי, שקר". הוא ניתח את השימוש בנתונים חדשים יותר ב-1993, והגיע למסקנה זהה. בהתייחסו לדיון של פרידמן במחזור העסקים, טען הכלכלן האוסטרי רוג'ר גאריסון, כי הממצאים האמפיריים של פרידמן "תואמים במידה רבה להשקפות המוניטריסטיות והאוסטריות", וממשיכים לטעון כי המודל של פרידמן "מתאר את ביצועי המשק ברמה הגבוהה ביותר של צבירה, התאוריה האוסטרית מציעה תיאור תובנה של תהליך השוק שעלול לבסס את אותם אגרגטים".
כלכלנים הקשורים לאסכולה האוסטרית > הוגים מוקדמים

חואן דה מריאנה ואסכולת סלמנקה
רישאר קנטיון
אן רובר ז'ק טורגו
ז'אן-בטיסט סיי (ולואי סיי)
קלוד פרדריק בסטייה
כלכלנים הקשורים לאסכולה האוסטרית > האסכולה האוסטרית (ומקורבים)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  קרל מנגר  פיליפ ויקסטיד  אויגן פון בהם-באוורק  פרידריך פון ויזר  פרנק פטר  לודוויג פון מיזס  ריכארד פון שטריגל  בנג'מין אנדרסון  הנרי הזליט  פרידריך האייק  וילהלם רפקה  ויליאם הארולד האט  גוטפריד פון הברלר |  אריק פוגלין  אלפרד שץ  קרל שלזינגר  פריץ מאכלופ  לודוויג לאכמן  ויליאם ט. סמרט  קרל מנגר הבן  פליקס קאופמן  ליונל רובינס  הווארד ס. אליס  ברטיל אוהלין  ישראל מאיר קירזנר  מורי רותבארד |  דון לבואיה  רוג'ר גריסון  הנס הרמן הופה  ולטר בלוק  ג'ין קלהן  פיטר בואטקה  סטיבן הורביץ  יורג גווידו הולסמן  ג'ורג' רייסמן  לוולין רוקוול  מרק תורנטון  ג'רלד אודריסקול  ארנסט ס. פסור |  תומאס דילורנצו  דייוויד גורדון  ג'וזף סלרנו  רלף רייקו  רודריק ט. לונג  ריצ'רד אבלינג  מריו ריצו  פסקל סלין  ז'ן פייר סנטי  ז'ק גרלו  הנרי לפאז'  חסוס ורטה דה סוטו  יוזף סימה |
כלכלנים הקשורים לאסכולה האוסטרית > דמויות ציבוריות

ג'ים רוג'רס
רון פול
מארק פאבר
תומאס סואל
פיטר שיף
כלכלנים הקשורים לאסכולה האוסטרית > הוגים מקושרים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  תומאס מלתוס  קרל מרקס  לאון ואלרה  ג'וזף שומפטר |  ויליאם סטנלי ג'בונס  קנוט וויקסל  אירווינג פישר  ג'ון מיינרד קיינס  אוסקר מורגנשטרן |  פאול רוזנשטיין-רודן  אוטו באואר  ג'ון היקס  אוסקר לנגה  אבא לרנר |  פיירו סראפה  פרנק נייט  מילטון פרידמן  ג'ורג' שטיגלר  פול סמואלסון |
ראו גם

ליברליזם קלאסי
ליברטריאניזם
אנרכו-קפיטליזם
פרידריך האייק
לודוויג פון מיזס
מארי רות'בארד
בוהם-באוורק
לודוויג פון מיזס
נסים נסימוב

| --- | --- |

המלחין והמעבד נסים נסימוב
 לידה:  4 באוקטובר 1909 פלובדיב, ממלכת בולגריה ממלכת בולגריה
 פטירה:  24 ביוני 1951 (בגיל 41) מעברות, ישראל ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1940–1951 (כ־11 שנים)
 עיסוק:  מנצח, מוזיקאי ומלחין. מייסד והעומד הראשון בראש המדור למוזיקה של הוועד הפועל של ההסתדרות
 שפה מועדפת:  עברית, בולגרית 
 צאצאים:  רחל הוכמן 
 
נסים נסימוב (בבולגרית: Нисим Нисимов‏; 4 באוקטובר 1909, פלובדיב, ממלכת בולגריה - 24 ביוני 1951, מעברות, ישראל) היה מלחין, מנצח, ומעבד ישראלי, מחשובי המלחינים הקלאסיים לשירת מקהלות בישראל בשנות ה-40 של המאה ה-20, ייסד והיה הראשון שכיהן בראש המדור למוזיקה של הוועד הפועל של ההסתדרות.
קורות חייו

נולד בפלובדיב ובה רכש השכלה יסודית ופרו-גימנסיה בבי"ס של הקהילה היהודית, בהמשך למד בבית ספר תיכון ממשלתי. בגיל 10 החל בלימודי נגינה על כינור וויולה. בהמשך למד ניצוח והחל בקריירה מוזיקלית בקרב קהילת פלובדיב. היה פעיל בתנועת השומר הצעיר. ב-1929 עלה לארץ ישראל המנדטורית התיישב בקיבוץ ג' ובהמשך עבר להתגורר במעברות. הוא למד אצל אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', ובהמשך החל בקריירת הלחנה וניצוח. ב-1945, לכבוד 20 שנה לקיבוץ מעברות, הלחין את יצירתו הקהילתית הנודעת "שיר השירים" שהוקדש למטי נסימוב, בה שילב לחנים ומסורות מעדות שונות, עליה ניצח ובה השתתפה כל קהילת קיבוץ מעברות. המחזה נכתב על חבר קיבוץ, יצחק פסח. בהמשך חיבר מספר רב של יצירות ובכללן סוויטת בהן שילב גם פולקלור של יהדות בולגריה. עוד הלחין שירים להצגות ילדים והתפרסם גם בהלחנת שירים פופולריים לתקופה, כגון משה בתיבה.
נסימוב ייסד והיה ראשון העומדים בראש המדור למוזיקה של הוועד הפועל של ההסתדרות. בתקופת כהונתו הקצרה הפיק המדור 150 חוברות וקבצים לזימרה, למקהלות, סולנים ולזמר עממי. הוא פעל לארגון קורסים והדרכות למנצחים ומדריכי זמר, בשיתוף המנצחים והמלחינים המובילים בישראל באותה התקופה. נסימוב הקים את ספריית המוזיקה של המרכז לתרבות ולחינוך של ההסתדרות ובה פעלה גם הוצאת ספרים, והיה עורכה ומנהלה.
נפטר ביוני 1951 ממחלת הסרטן ונקבר במעברות. ארכיונו הועבר למכון לבון. לאחר מותו מונה סגנו שלמה קפלן, למנהל מדור המוזיקה של הוועד הפועל. מספר חודשים לאחר מותו זכתה הספרייה למוזיקה שייסד בפרס אנגל.
היה נשוי למטי נסימוב גננת ובמאית הצגות ילדים. בנו הבכור, מיכה ניסימוב, מהנדס יצור ומוזיקאי, היה נשוי לסופרת והמשוררת חוה ניסימוב, בתו היא המורה לפיתוח קול רחל הוכמן, נכדו הוא שחקן התיאטרון אורי הוכמן, ונכדתו מיכל הוכמן שחקנית תיאטרון וקולנוע. בנו יאיר נסימוב בעל אולפן הקלטות בקיבוץ העוגן.
הנצחתו

"פרס נסימוב": שנה לאחר מותו, נוסד הפרס לזכרו על ידי המרכז לתרבות והסברה של ההסתדרות בראשות שלמה קפלן. הפרס נועד לעודד מלחינים צעירים להלחין למקהלות. עם חבר השופטים נמנו אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', ידידיה אדמון, ארנסט הורוביץ, מרדכי סתר, פרנק פלג, עדן פרטוש, שלמה קפלן, ומטעם המרכז לתרבות ישעיהו אברך. החל משנת 1954 נמנה עם צוות השופטים גם פאול בן-חיים. במסגרת זו חולקו מספר מלגות ע"ש נסימוב, למלחינים ומקהלות בוגרים ונוער בסכומים שנעו בין 150 ל-250 לירות.
ספריית המוזיקה של המרכז לתרבות ולחינוך של ההסתדרות נקראה על שמו.
מיצירותיו

שיר השירים שהוקדש לאשתו מטי נסימוב.ובלדות למקהלה מעורבת, אוגוסט 1944 (13 שירים).
שירי מקהלה נבחרים.
פרקי זמרה לראש השנה ולסוכות, נסים נסימוב (עורך).
גלריה

דמות מתוך ההצגה שיר השירים שהועלתה לכבוד 20 שנה לקיבוץ מעברות
ההצגה שיר השירים בקיבוץ מעברות
דמות מתוך ההצגה שיר השירים
הערות שוליים

1 2 3  נסים נסימוב, באתר "שירה עובדת".
↑  שיר השירים בפעם השנייה בהיסטוריה, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2009
↑  לזכרו של נסים נסימוב, קיבוץ השומר הצעיר - מעברות, תשי"ב - 1952.
↑  רשימת הזוכים בפרס אנגל, באתר עיריית תל אביב-יפו.
↑  מחלקת המוזיקה, בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, האוניברסיטה העברית, ירושלים. "פרס נסימוב", שנת 1952.
↑  רונית שפירא, מקהלת הילדים בארץ ישראל למן שנות העשרים ועד תחילת שנות החמישים: פעילות, אידאולוגיה ורפרטואר, אוניברסיטת תל- אביב, הפקולטה  לאומנויות  ע"ש  יולנדה  ודוד כץ, החוג  למוזיקולוגיה, 2003, עמוד 57.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313835905171  ISNI: 0000 0003 6985 2730  LCCN: n2014038378  NTA: 310266068  VIAF: 244800496   WorldCat (עם VIAF): 244800496
יואל לוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 באוגוסט 1950 (בן 74) סאטו מארה, רומניה (הרפובליקה העממית הרומנית)
 מוקד פעילות:  חיפה, אטלנטה, סיאול
 תקופת הפעילות:  מ-1975
 מקום לימודים:  בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה, בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  כינור, כלי הקשה
 שיתופי פעולה בולטים:  התזמורת הסימפונית של אטלנטה  תזמורת רשות השידור הקוריאנית  התזמורת הסימפונית חיפה
 פרסים והוקרה:  International Besançon Competition for Young Conductors (1978)  אביר מסדר האמנויות והספרות 
 פרופיל ב-IMDb
 
יואל לוי (נולד ב-16 באוגוסט 1950) הוא מוזיקאי ומנצח ישראלי אמריקאי, המשמש בתפקיד היועץ המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית חיפה החל ממרץ 2021.