stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלף שמשות זוהרות
עלילה > חלק שלישי

ראשיד ומריאם מחלצים את ליילה מהריסות ביתה ומעבירים אותה לביתם, שם היא מחלימה מפצעיה. כתוצאה מפגיעת הטיל מאבדת ליילה כמעט לחלוטין את שמיעתה באחת האוזניים. מאוחר יותר היא זוכה בביקור מסוחר שמספר לה שטאריק נפצע אנושות בדרכו לפקיסטן ומת בבית חולים.
זמן קצר אחר כך ראשיד מציע לה נישואין, ובכך מעורר את חמתה של מריאם. ליילה, אשר מגלה כי היא בהריון מטאריק, מחליטה להענות להצעה, מפני שהיא יודעת שהיא ותינוקה לא יוכלו לשרוד לבדם. ראשיד מרעיף עליה אהבה כפי שמעולם לא התייחס למריאם. אך בסופו של דבר היא יולדת בת וראשיד, אשר ציפה לבן, מתאכזב ומתחיל להתנכר אליה כפי שעשה למריאם. ליילה מוצאת נחמה בבתה עזיזה, בתו של טאריק.
יחסיהן של מריאם וליילה עוינים בהתחלה, אך ככל שעובר הזמן הן מתחילות לבטוח זו בזו. מריאם מגלה לה את סיפור חייה וליילה מבינה שהיא יכולה לבטוח בה ומספרת לה את סודה. שתי הנשים יוזמות בריחה מראשיד לפקיסטן, אך הן נבגדות ברגע האחרון על ידי אדם שחשבו כי יוכלו לבטוח בו. הן נעצרות ומובאות בחזרה לביתן. ראשיד הזועם מכה את שתיהן ונועל את ליילה ועזיזה בחדרו במשך ימים ללא מים. את מריאם נועל במחסן.
חולפות כמה שנים וליילה יולדת את זלמאי, הבן שראשיד ייחל לו. באותה עת, השתלט הטליבאן על קאבול ופתח בדיכוי נשים, האוסר עליהן לצאת לרחוב ללא בן לוויה ומורה להן לכסות את כל גופן בבורקה. בנוסף, נמנע מהן הטיפול הרפואי, עד כדי כך שבבית החולים שבו ילדה ליילה לא נמצאו כל חומרי הרדמה והיא נאלצת לעבור ניתוח קיסרי בהכרה מלאה.
לאחר לידתו של זלמאי נחלש מצבה הכלכלי של המשפחה, במיוחד לאחר שסנדלרייתו של ראשיד עולה באש. ראשיד מכריח את ליילה למסור את עזיזה בת השש לבית יתומים, הנמצא במרחק של קילומטרים מביתה. בפעמים הראשונות ראשיד מסכים להתלוות אליה ולבקר את עזיזה, אולם כעבור זמן-מה היא נאלצת ללכת לשם בעצמה, תוך הסתכנות במלקות והשפלות משוטרי הטליבאן המסיירים ברחובות.
יום אחד מופיע טאריק בכניסה לביתם וכך מגלה ליילה כי ראשיד שיקר לה ושילם לסוחר כדי שיספר לה על מות אהובה. טאריק מספר לליילה את קורות חייו בפקיסטן, על מות הוריו ועל שישב בכלא על הברחת סמים שהושתלו בחפציו. באותו יום, לאחר שראשיד חוזר מעבודתו, זלמאי בן השלוש מספר לו בתמימותו על טאריק. מריבה פורצת בין ראשיד לליילה והוא מתחיל להכות בה בחגורתו ולחנוק אותה, עד שמריאם באה לעזרתה ורוצחת את ראשיד באת שהביאה ממחסן הכלים.
ליילה מנסה לשכנע את מריאם להצטרף אליה ואל טאריק ולהימלט מקאבול, אך מריאם מסרבת, מסגירה את עצמה לטליבאן, מודה באשמת הרצח ומוצאת להורג, כדי שליילה תוכל להתחיל בחיים מאושרים עם אהובה ועם ילדיה.
עלילה > חלק רביעי

ליילה, טאריק, עזיזה וזלמאי משתכנים בפקיסטן וחיים שם חיים שלווים ומאושרים. אך אפגניסטן רודפת אותם, ובשנת 2003 (כמעט שנתיים לאחר שחרור אפגניסטן מידי הטליבאן על ידי הכוחות האמריקאים ובני בריתם) מחליטה המשפחה לחזור לקאבול. בדרכם לשם הם עוברים בעיר הראט, ושם מוצאת ליילה את מכתבו של ג'אליל למריאם, מכתב שבו הוא מתנצל על הדרך שנהג בה, מכתב המגלה אדם חלש שבכל זאת אהב את בתו, למרות הכול. ג'אליל שולח למריאם את הסרט שחלמה לראות - פינוקיו. ליילה מבקרת בבקתה הקטנה שבה התגוררה מריאם עם אימה וזוכה לחיזיון: מריאם הקטנה יושבת ליד שולחן ומשחקת. היא מרימה את עיניה ממשחקה ומזהה את ליילה.
המשפחה חוזרת לקאבול וליילה וטאריק עוזרים בשיפוץ בית היתומים שבו התגוררה עזיזה. ליילה הופכת למורה ומלמדת את היתומים פרסית. לליילה ולטאריק יהיה בקרוב תינוק נוסף, וכל המשפחה מציעה שמות שונים בשבילו: שמות של בנים בלבד מפני שאם תהיה זו בת, ברור ששמה יהיה מריאם.
דמויות

מריאם: ממוצא טג'יקי, ילידת 1959. בתם הלא חוקית של ננה וג'אליל ואשתו השנייה של ראשיד.
ננה: אמה של מריאם, אשר ילדה אותה לאחר פרשת אהבים עם ג'אליל. היא תולה את עצמה לאחר שמריאם הולכת להראט, מחשש שבתה תעזוב אותה.
מולה פאיזוללה: מורה הקוראן וידיד של מריאם.
ג'אליל: אביה העשיר של מריאם, ולו שלוש נשים חוקיות. לאחר מותה של ננה, הוא ונשותיו מוסרים את מריאם לראשיד, אך ג'אליל מתחרט על כך בהמשך.
ליילה: ממוצא טג'יקי, ילידת 1978. סיפורה מתחיל כשהיא בת שמונה, ולומדת בבית ספר. בת למשפחת מעמד הפועלים בקאבול. חייה נקשרים באלה של מריאם כשהיא נאלצת להינשא לראשיד ולהפוך לאשתו השלישית.
חכים: אביה של ליילה. מורה משכיל וליברלי באוניברסיטה. הוא נהרג מפגיעת טיל בביתם יחד עם אשתו, פאריבה.
פאריבה: אמה של ליילה. בחלק הראשון, בפגישתה הקצרה עם מריאם, היא מוצגת כאשה עליזה ובעלת שמחת חיים, אך שמחתה נעלמת כאשר שני בניה, אחמד ונור, מצטרפים לג'יהד נגד הסובייטים והופכים לשאהידים. היא נהרגת מפגיעת טיל יחד עם חכים.
טאריק: ממוצא פאשטוני, אהובה של ליילה, ולאחר מכן בעלה.
ראשיד: סנדלר ממוצא פאשטוני המתגורר בקאבול. ראשיד הוא האנטוגוניסט בסיפור. הוא נושא את מריאם לאישה כשהיא בת 15, ומאוחר את ליילה, כשהיא בת 14. כמיהתו הגדולה היא לבן, והוא מתייחס לנשים כאל מי שצריכים לשרת את צרכיו ורצונותיו. לאורך הספר הוא אלים פיזית ומילולית כלפי שתי הנשים, ובסוף החלק השלישי הוא נרצח על ידי מריאם.
עזיזה: בתם של ליילה וטאריק. ההיריון מחוץ לנישואין גורם לליילה להינשא לראשיד כך שעזיזה תיחשב לבתו של ראשיד.
זלמאי: בנם של ראשיד וליילה.
הערות שוליים

↑  אלף שמשות זוהרות - תיאטרון גשר, באתר www.gesher-theatre.co.il
איוואן דוברונראבוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 ביוני 1989 (בן 35) וורונז', ברה"מ 
 שם לידה:  Иван Фёдорович Добронравов 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 פרופיל ב-IMDb
 
איוואן דוברונראבוב (ברוסית: Иван Фёдорович Добронравов; נולד ב-2 ביולי 1989) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה רוסי.
ביוגרפיה

דוברונראבוב בוורונז' כבנו של השחקן פיודור דוברונראבוב ואירינה, גננת. אחיו הגדול ויקטור אף הוא שחקן. הוא ידוע במשחקו בסרט המצליח השיבה כילד שאביו חוזר לאחר היעדרות ממושכת ויוצא למסע עימו.
בשנת 2010 זכה בפסטיבל הפתוח לסרטים רוסים על משחקו בתפקיד הראשי בסרט "האמת".
ב-2013 שיחק בסרט ביוגרפי אודות יורי גגארין.
ב-2014 שיחק בסדרה "יקטרינה" אודות יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה ששודרה בערוץ רוסיה-1.
ב-2015 שיחק בסדרה השיטה.
הערות שוליים

↑  He is alive in my head, theguardian (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007342875605171  BnF: cb14612984s (data)  GND: 1036971465  ISNI: 0000 0001 1458 8093  LCCN: no2005028129  NTA: 395069831  SUDOC: 083163735  Trove: 1457979  VIAF: 165305699   WorldCat (עם VIAF): 165305699
אמצעים פיגורטיביים

אמצעים פיגורטיביים הם כלים רטוריים המשמשים להמחשת מושג או תיאור באמצעות יצירת תמונה מילולית המתאימה או מקבילה אליו. אמצעים אלו משמשים בספרות ובעיקר בשירה להמחשה של מושגים מופשטים או של תחושות אישיות שקשה לתארם באופן ישיר. המושג המקורי מכונה "הנושא הראשי" של האמצעי הפיגורטיבי, ואילו התמונה, הנמצאת בדרך-כלל בשדה סמנטי אחר, מכונה "הנושא המשני". יש המתייחסים לכלל האמצעים הפיגורטיביים כ"מטפורה", או במונח "מטאפוריקה", אף כי המונח מתייחס למעשה רק לאחד האמצעים.
מיון האמצעים הפיגורטיביים

ניתן למיין את השימוש באמצעים פיגורטיביים על-פי שני מישורים בלתי-תלויים: אופן הקשר שנוצר בין השדות הסמנטיים מצד אחד, ו"תוכנו" של קשר זה, מצד שני.
על פי אופן יצירת הקשר, סוגים עיקריים של אמצעים פיגורטיביים הם:
מטפורה – העברה של הנושא הראשי לעולם הסמנטי של הנושא המשני, כך שנוצר בעצם איחוד בין המושג המקורי לבין התמונה המילולית.
דימוי – השוואה בין הנושא הראשי למשני, היוצרת בין הנושאים יחס סדר מלא או חלקי (גדול מ, קטן מ, שווה ל...)
מטונימיה – החלפה של נושא ראשי בנושא משני שאינו דומה לו אלא נמצא קרוב אליו במקום או בזמן.
סינקדוכה – אמצעי הדומה למטונימיה; החלפה של חלק בשלם או של פרט בכלל ולהפך.
מריזם – אמצעי הדומה לסינקדוכה; החלפה של כלל ברשימה של מרכיביו.
זאוגמה – מילה אחת עומדת ביחס לשתי מילים או יותר או חלקי משפט אחרים, כאשר לרוב יחול שינוי בהוראתה.
על פי תוכן הקשר, סוגים עיקריים של אמצעים פיגורטיביים הם:
האנשה (פרסוניפיקציה) – מתן תכונות אנושיות לחפץ או למושג שאינו אנושי.
החפצה (ראיפיקציה) – מתן תכונות של חפץ לאדם או לבעל-חיים.
הגזמה (היפרבולה) – שימוש בתיאור מוגזם בבירור על מנת ליצור ערך רטורי.
סינסתזיה – ערבוב רשמים משני חושים שונים זה בזה.
אנטונומזיה – שם פרטי שמציין מושג כללי, כגון "ביאליק" במקום "המשורר הלאומי" במשפט: שייקספיר הוא הביאליק האנגלי.
שני המיונים הם בלתי-תלויים, ויכולים לשמש כצירי שתי-וערב למיון אמצעים פיגורטיביים; כך למשל, תיתכן האנשה שהיא מטפורה ('רגלי ההר'), האנשה שהיא דימוי ('העיר שקטה כמו תינוק'), והאנשה שהיא מטונימיה או סינקדוכה ('הבית הלבן חש שיש סיכוי לשלום'); וכך גם באשר לשאר האפשרויות.
| סיפר |
| --- | --- | --- |
| דמות | פרוטגוניסט • דמות שנייה בחשיבותה (אנ') • דמות שלישית בחשיבותה (אנ') • סיידקיק • אנטגוניסט • נבל-על • דמות משנה • דמות חוזרת • מספר • גיבור • אנטי-גיבור |  |
| עלילה | דיאלוג • מצג • מבנה דרמטי (אנ') • סיפור מסגרת • כלי עלילתי • מקגאפין • נקודת שיא • עימות • תת-עלילה • פלשבק/פלשפורוורד |  |
| רקע | דיסטופיה • אוטופיה • יקום בדיוני • יקום משותף • היסטוריה • היסטוריה בדיונית |  |
| תמה | מוטיב • לייטמוטיב • סאבטקסט • מוסר השכל |  |
| סגנון | אמצעים פיגורטיביים • טכניקות ספרותיות • נקודת תצפית • השעיית הספק • סימבוליזם • אתנחתא קומית |  |
| סיפורת | משל • מעשייה • סיפורת בזק • רומן • נובלה • מחזה • שירה • תסריט • נובליזציה • סיפור קצר |  |
| סוגה | רומן הרפתקאות • רומן פשע • רומן מלחמתי • רומן מערבון • רומן מסתורין • רומן היסטורי • רומן ריאליסטי • רומן רומנטי • רומן ביוגרפי • רומן מכתבים • רומן גרפי • רומן פילוסופי • רומן פוליטי • רומן ארוטי • רומן חניכה • סאגה • פנטזיה (אפלה, חרבות וכשפים) • ספרות בלשית • ספרות אימה • ריאליזם קסום • סאטירה • מדע בדיוני (קשה, צבאי, אופרת חלל, סייברפאנק, סטימפאנק) • מותחן • ספרות ספקולטיבית • ספרות זולה • קומיקס |  |
| נושאים קשורים | זרם התודעה • קהל • מחבר • תורת הספרות • מבנה נרטיבי • נרטולוגיה • רטוריקה |  |
פורטל: ספרות
אלקלי

מולקולת סודה קאוסטית, סוג נפוץ של חומר אלקלי
בכימיה המונח אלקלי או אלקאלי (בערבית القلي, القالي) מתאר מלח יוני בסיסי של מתכת אלקלית, כגון נתרן, או של מתכת אלקלית עפרורית, כגון סידן. לעיתים קרובות נעשה שימוש במונח גם כדי לתאר באופן כללי חומרים בסיסיים המסיסים במים או חומרים בסיסיים בכלל. זאת כיוון שמלחים אלקליים היו מהבסיסים המוכרים הראשונים וגם במאה ה-21 הם משמשים כבסיסים נפוצים.
אטימולוגיה

המילה "אלקלי" מגיעה מערבית, ופירושה המילולי "האפר השרוף" (מהשורש ק־ל־י המשמש גם בעברית לציון חימום יבש – קלייה). המילה מתייחסת לאופן ההפקה של חומרים אלקליים בשריפה. תמצית מימית של אפר צמחים שרוף, הנקרא אשלג ומורכב בעיקר מאשלגן פחמתי, היא בסיס חלש. אחרי חימום החומר עם סידן הידרוקסידי (נוסחתו Ca(OH)2), היה נוצר בסיס חזק בשם אשלג קאוסטי (אשלגן הידרוקסידי), שנעשה בו שימוש בעיקר בשילוב עם שומן מהחי ליצור סבונים רכים. שם זה העניק את הסימן הכימי ליסוד אשלגן, K, מהשם הגרמני קליום שמקורו במילה אלקלי.
תכונות נפוצות

אלקלים הם כולם בסיסים חזקים, שנוטים ליצור יוני הידרוקסיד (-OH) כשמתמוססים במים. תכונות נפוצות של תמיסות מימיות של אלקליים כוללות:
תמיסות בריכוז נמוך (מעל 0.001M) יהיו בעלות pH בערך 7.1 או גבוה יותר. כלומר, בנוכחות פנולפתלאין צבע התמיסה ישתנה מחסר צבע לורוד.
תמיסות בריכוז גבוה הן קאוסטיות, כלומר יגרמו לכוויות כימיות.
תמיסות אלקליות הן חלקלקות למגע, בשל הסיבון של חומצות השומן במגע עם העור.
אלקליים הם לרוב מסיסים במים, אף על פי שמיעוטן, כגון בריום פחמתי, מסיסים אך ורק בתגובות עם תמיסות מימיות של חומצות.
הבדל בין חומר אלקלי לבין חומר בסיסי

המושגים "בסיס" ו"אלקלי" לעיתים רבות משמשים בהתייחסות לאותו הדבר, בעיקר בקרב הדיוטות שאינם עוסקים בכימיה ובהנדסה כימית.
ישנם מספר פירושים למושג אלקלי. חומרים אלקליים לעיתים מוגדרים כתת-סוג של בסיסים. עם זאת, שתי הגדרות הן הנפוצות ביותר:
מלח בסיסי של מתכת אלקלית או מתכת אלקלית עפרורית.
כל בסיס שמסיס במים ויוצר יונים הידרוקסידים, או תמיסה של בסיס במים.
מלחים אלקליים

להלן מספר דוגמאות של מלחים אלקליים נפוצים:
נתרן הידרוקסידי, NaOH – נפוץ בשם סודה קאוסטית.
אשלגן הידרוקסידי, KOH – נקרא גם אשלג קאוסטי.
מגנזיום הידרוקסיד, Mg(OH)2 – אלקלי לא טיפוסי, שכן יש לו מסיסות נמוכה במים.
קרקע אלקלית

קרקעות עם ערכי pH הגבוהים מ-7.3 לרוב מוגדרות כאלקליות. מצבים כאלו עלולים להתרחש באופן טבעי, בשל נוכחות של מלחים אלקליים. אף על פי שישנם מספר צמחים שאכן מעדיפים קרקע בסיסית במעט (כגון כרוב וסוגי מספוא שונים), מרבית הצמחים מעדיפים קרקע חומצית במקצת (בתחום ערכי pH של 6.0 עד 6.8), ועל כן קרקע אלקלית נחשבת בעייתית.
ראו גם

בסיס
מתכת אלקלית
מתכת אלקלית עפרורית
אלקלואיד
אמקיהי מצוי

| אמקיהי מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פרושיים
סוג:: Chlorodrepanis
מין:: אמקיהי מצוי
שם מדעי
 Chlorodrepanis virens
תחום תפוצה


אמקיהי מצוי (שם מדעי: Chlorodrepanis virens) הוא מין של ציפור ממשפחת הפרושיים האנדמית להוואי.
ישנם 2 תת-מינים לציפור זו:
Chlorodrepanis virens wilsoni - מופיע ביערות באיי מאווי, מולוקאי ובעבר גם בלאנאי.
Chlorodrepanis virens virens - החי באי הוואי.
תיאור

האמקיהי היא ציפור קטנה יחסית באורך של עד 10 ס"מ ובעלת נוצות בגווני צהוב-ירוק כשל ירקון עם מקור שחור מעט מעוקל באורך 1.3 ס"מ. רגליה ועיניה שחורות והצידיים שתחת הכנפיים לבנים.
היא יונקת צוף בעיקרה כשמקורה עוזר לה לשתות צוף של ברזילי גבעות פולינזי, פטל הוואי (Rubus hawaiensis), של Sophora chrysophylla ועוד וכן של מיצי עסיס של פירות והיא משלימה את תזונתה בחרקים ועכבישים.
לציפור זו עונת רבייה ארוכה של כ-9 חודשים ולרוב הם מקננים בזוגות מעל צמרות העצים ובקן הנקבה מטילה 2 ביצים, אשר בבקיעתם נשארים בקן כ-15 עד 21 ימים לפני עזיבתם. הם הופכים לעצמאיים בגיל 2 עד 3 חודשים.
הציפור חיה באיים: הוואי, מאווי, מולוקאי ובעבר גם בלאנאי, שם היא נראתה לאחרונה ב-1976. תפוצתו היא במגוון בתי גידול מיערות, יערות גשם ומורדות הרים עד לגובה 2,400 מטרים, לעיתים גם ביערות מחטניים נמוכים. בניגוד למרבית פרושי הוואי ולמרות אנדמיותו הוא איננו מצוי בסכנת הכחדה בטבע והוא אף מסתגל להופעת מחלות חדשות כמו המלריה, שהובאה בידי יתושים להוואי.
הערות שוליים

↑  אמקיהי מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
אסנת זהיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוגוסט 1952 (בת 72) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 השתייכות:  עוצבת סיני 
 דרגה:    סרן
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   צל"ש הרמטכ"ל
 
אסנת זהיר-איתן (נולדה ב-28 באוגוסט 1952) היא קצינת צה"ל בדימוס, שעוטרה בצל"ש הרמטכ"ל על פעולתה במלחמת יום הכיפורים ולאחריה.
ביוגרפיה

סגן אסנת זהיר נולדה וגדלה בחיפה. למדה בממרכז חינוך ליאו באק. ערב מלחמת יום הכיפורים היא שימשה כקצינת סעד של אוגדת סיני. לאחר פרוץ המלחמה הייתה לקצינת הנפגעים של האוגדה. בימים והלילות הראשונים למלחמה פעלה במשך שעות רבות בבסיס צה"ל ברפידים, לשם הובאו הרוגים ופצועים רבים, וסייעה במסירות בזיהוים למרות הקושי הנפשי הכרוך במשימה זו.
לאחר המלחמה ביקרה זהיר את חיילי המילואים של האוגדה בסיני וממערב לתעלת סואץ וטיפלה בצרכיהם. היא הקימה נוכח קשיים ארגוניים רבים יחידה שתפקידה היה טיפול בכל פצועי האוגדה, שהיו מאושפזים באתרים שונים בישראל, והפעילה אותה כשהיא מקדישה את כל זמנה למשימה. בין היתר ארגנה הסעות לבני משפחות הפצועים שהתקשו להגיע אל יקיריהם בבתי החולים ולפצועים שביקשו לצאת מהם לחופשה, הפעילה משרד קשר טלפוני, ניצחה על ביקורי חיילות אצל הפצועים וטיפלה בענייניהם מול הרשויות. בהמשך היא יצרה קשר אישי עם משפחות ההרוגים והפצועים מקרב חיילי האוגדה. היא דאגה לצרכיהן וייצגה אותן מול גורמים צבאיים ואזרחיים.
בחודש אפריל 1976 עוטרה זהיר על פעולתה בצל"ש הרמטכ"ל. בכתב העיטור צוין כי היא גילתה במעשיה יוזמה, מסירות ויחס אנושי חם לפצועים ולמשפחות השכולות.
בהמשך חייה למדה זהיר-איתן עבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים, חיה במושב כרם מהר"ל ועוסקת במקצועה.
איליט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:   (K,H3O)(Al,Mg,Fe)2(Si,Al)4O10[(OH)2,(H2O)]
 מערך קריסטלוגרפי:  מונוקליני
 צורת הגביש:  מקבץ עלעלי או גושי, הגבישים זעירים ביותר.
 צבע:  לבן, לבו-כסוף עד אפור.
 ברק:  עמום
 שקיפות:  שקוף למחצה.
 פצילות:  מושלמת בכיוון אחד.
 שבירה:  עלעלית.
 קשיות:  2-1 בסולם מוס
 משקל סגולי:  משתנה. בממוצע בין 2.6 ל-2.9.
 שרטוט:  לבן
איליט הוא מינרל וגם שם קבוצה של מינרלי חרסית (מינרלים פילוסיליקטים שהם סיליקטים במבנה בצורת לוחיות). על פי אתר Mindat הקבוצה מכילה את המינרל איליט בלבד, בעוד ש אתר U.S. Geological Survey משייך גם את המינרל גלאוקוניט לקבוצה זו. האיליט הוא מינרל רך שאינו תופח במים, המתגבש בגבישים זעירים. המינרל קרוי על שם המדינה בו זוהה לראשונה ב-1937, אילינוי שבארצות הברית. האיליט מכונה גם "הידרומיקה", ו"הידרומוסקוביט". המינרל בראמאליט הוא המקבילה עתירת הנתרן לסוג מינרל זה.
מבנה האיליט זהה למבנה המינרלים ממשפחת הנציצים כדוגמת המוסקוביט. כלומר, שלוש שכבות היוצרות לוחית. שתי השכבות החיצוניות בנויות מטטרהדרונים של SiO4. שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה האמצעית. השכבה האמצעית בנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם אלומיניום המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH). מבנה זה מכונה חרסית של 2:1. עובי הלוחית כ-~ 1nm‏. ההבדל בין איליט למשפחת הנציצים הוא בכך שבאיליט יש אחוז גבוה יותר של צורן, מגנזיום, ברזל ומים ואחוז נמוך יותר של אלומיניום בשכבות הטטרהדרליות וקטיוני אשלגן בשכבת הביניים שבין הלוחות אשר ממקומים בחור האקסגונלי ("החלל" בין אטומי החמצן בטטרהדר) מצמידים את הלוחות בקשרים חזקים ואינם מאפשרים החלפה עם מולקולות מים ותפיחה של החרסית.
הנוסחה הכימית המקובלת של האיליט רשומה בטבלה משמאל, אך קיימים לא מעט החלפות של יונים. האיליט מופיע כמקבצים של גבישים מונוקלינים זעירים בצבע לבן עד אפור. משום שגביש האיליט הוא זעיר נדרש שימוש בשיטות אבחון כגון שיקוף בקרני רנטגן על מנת לזהות את המינרל.
איליט נוצר כתוצאה מבליה של פצלת השדה או מוסקוביט ובסביבות של מעיינות חמים. הוא נפוץ באדמות וסלעים חרסיתיים כמו גם בסלעים מותמרים נמוכי דרגה. בין איליט לבין גלאוקוניט ניתן להבדיל רק בעזרת שיקוף בקרני רנטגן. הגלאוקוניט הוא מינרל במבנה זהה לזה של האיליט בו היונים בשכבה האוקטהדרלית הם של ברזל ולכן יש המגדירים אותו כחלק מקבוצת האיליט.
אנדה אולדום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1979  (בן 45 בערך) קקרטרסואק, גרינלנד
 שם מלא:  אנדריאס רנה אולדום
 מדינה:  גרינלנד גרינלנד
 מפלגה:  הדמוקרטים
 בת זוג:  שרלוטה אולדום
 
אנדה אולדום (נולד בקקרטרסואק, גרינלנד ב-21 באפריל 1979) הוא פוליטיקאי גרינלנדי לשעבר ששימש כחבר הפרלמנט של גרינלנד וכמנהיג של מפלגת הדמוקרטים. בשנת 2015 הוא הפך לשר האוצר ואוצרות הטבע כאשר מפלגתו הדמוקרטים נכנסה לקואליציה עם מפלגת סיומוט הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת סולידריות המרכז-ימנית, בשנת 2016 הוא התפטר מתפקידו ועזב את הפוליטיקה בשל בעיות בריאותיות. אחר כך עבר לדנמרק.
ביוגרפיה

אולדום הוא בנם של נילס ואנה סופי אולדום. יש לו שני ילדים עם אשתו שרלוט מארי. הוא עובד סוציאלי מיומן ועבד כיועץ לילדים ונוער עבור סרומסוק של קומונקרפיק. הוא ידוע בעיקר בגרינלנד כגיטריסט של להקת הרוק דיסקו הרפובליקה הדמוקרטית ( DDR) וכסולן.
הוא התמודד על מושב באינאטיסיסרטוט לראשונה בבחירות לפרלמנט 2009, השיג את התוצאה החמישית הטובה ביותר של מפלגתו ובכך הגיע למקום הראשון עבור הדמוקרטים. בשנת 2012 החליף את פאל כריסטיאנסן כיו"ר המפלגה. בבחירות במרץ 2013 הוא השיג את התוצאה השלישית הטובה ביותר בקרב עמיתיו למפלגה, אך מכיוון שהפעם הדמוקרטיה השיגה רק שני מושבים, הוא עדיין הגיע רק למקום הראשון. פאל כריסטיאנסן התפטר מהאינאטיסיסרטוט באוקטובר אותה שנה ואנדה אולדום תפס את מקומו. בבחירות המקומיות בשנת 2013 הוא חבר לחבר המועצה המקומית של קומונקרפיק סרמרוק.
בתחילת נובמבר 2015 הוא לקח חופשה של שלושה חודשים בשל לחץ. באמצע ינואר 2016 הודיע אולדום כי הוא פורש מהפוליטיקה בגרינלנד, מכיוון שאשתו מתחילה להתמחות בדנמרק, לכן הוא יעבור לשם עם משפחתו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא גרינלנדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמי"ת י'

| --- | --- |

בית ספר אמי"ת י' אשדוד
 בית ספר תיכון
 מוטו:  "מחנכים דור מצוין באהבה"
 השתייכות:  רשת אמי"ת
 תקופת הפעילות:  אלול תשס"ג (ספטמבר 2003) – הווה
 מייסדים:  ד"ר ירדנה חדד
 שכבות לימוד:  כיתות ז' עד י"ב
 בעלי תפקידים
 מנהל:  ירון כרמי
 תלמידים
 :  כ-900
 מיקום
 מיקום:   אשדוד
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′58″N 34°38′05″E﻿ / ﻿31.782847°N 34.634617°E﻿ / 31.782847; 34.634617
 amit10.tik-tak.net
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אשדוד מוגדלת) אמי"ת י'(למפת אשדוד רגילה) אמי"ת י'(למפת השפלה רגילה) אמי"ת י'(למפת השפלה מוגדלת) אמי"ת י'  he אמי"ת י'he אמי"ת י'מפת  __ אשדוד (in English: Ashdod)  __ גן יבנה (in English: Gan Yavne) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית חבל יבנה (in English: Hevel Yavne Regional Council) ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה (in English: Be'er Tuvia Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית החינוך חמ"ד אמי"ת מקיף י' אשדוד (מוכר גם בשם "אמי"ת י' אשדוד ע"ש בצלאל שפרן") הוא בית ספר תיכון דתי באשדוד. בית הספר הוקם ב-2003, עם פתיחת שנת הלימודים תשס"ד.
הקמה

בית הספר הוקם על ידי עיריית אשדוד בספטמבר 2003 תחילת שנת הלימודים תשס"ד, כמענה להתפתחות המואצת של העיר לכיוון דרום, ומתן מענה נוסף לאוכלוסייה החפצה בחינוך דתי, מעבר לתיכון הדתי הוותיק שהיה ממוקם בצפון העיר. המחזור הראשון כלל 160 בנים ובנות. בית הספר החל את דרכו החינוכית כאשר הבנים והבנות למדו בכיתות נפרדות, אך כעבור כחמש שנים החלו ללמוד במשותף וכיום כל הכיתות בו מעורבות בין בנים לבנות, והוא אחד מהתיכונים הדתיים המעורבים מגדרית היחידים בישראל.
המנהלת הראשונה, ד"ר ירדנה חדד, שימשה בתפקידה כחמש שנים. בית הספר צמח בתקופה זו, והגיע לשיא של 1,056 תלמידים בשנת הלימודים תש"ע. לאחר עזיבתה של המנהלת המייסדת נקלע בית הספר לקשיים רבים ותחלופת מנהלים רבה מאוד. לקראת שנת הלימודים תשע"ג קיבלה רשת אמי"ת את האחריות לניהולו של בית הספר, שהגיע לשיא שלילי של כ-600 תלמידים. מאז צמח בית הספר בחזרה, וכיום מספר הלומדים בו עומד על כ-900 תלמידים.
מאפיינים

בבית הספר מגוון כיתות לפי צורכי התלמידים - חינוך מיוחד, כיתות שח"ר, כיתות מופ"ת וכיתות עתודה מדעית טכנולוגית. התלמידים לומדים במגוון מגמות - אלקטרוניקה, מדעי המחשב, אדריכלות, רפואה, תקשוב, סייבר, פיזיקה, ביולוגיה ועוד. מנהל בית הספר כיום הוא ירון כרמי.
הערות שוליים

↑  תעודת הצטיינות מחוז דרום לשנת הלימודים תשפ"א, מינהל החינוך הדתי במשרד החינוך
↑  שער בית הספר, באתר בית הספר
↑  לשונית מאפייני מוסד
↑  נתונים כלליים למקיף י' (644823) לשנת הלימודים תשע"ט–2019, באתר שקיפות בחינוך
↑  מנהל חדש לאמית י' בעיר: ירון כרמי מחליף את מוטי ארבל, אשדוד-נט, 20 ביוני 2022
איוואן גשוב

איוואן אֶבְסְטְרָטִיֶיב גֶשוֹב (בבולגרית: Иван Евстратиев Гешов;‏ 20 בפברואר 1849, פלובדיב, האימפריה העות'מאנית – 11 במרץ 1924, סופיה, ממלכת בולגריה) היה פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן במספר כהונות כשר, כיושב ראש האספה הלאומית של בולגריה וכן כראש ממשלת ממלכת בולגריה.
ראשית הקריירה

איוואן גשוב נולד בפלובדיב וב-1865 עקר עם משפחתו לעיר מנצ'סטר שבאנגליה, שם השלים את השכלתו התיכונית והאקדמית באוניברסיטת ויקטוריה. ב-1872 שב לבולגריה והצטרף למאבק נגד שלטון העות'מאנים ולמען עצמאות המדינה. הוא נעצר, נשפט ונדון למוות, אך עונשו הומתק והוא הוגלה לעיר חלב. לאחר תום המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) זכה לחנינה והותר לו לשוב לפלובדיב. הוא השתלב במנגנון הממשל העצמי בפלובדיב שהייתה בירת המחוז העות'מאני רומליה המזרחית. ב-1883 שב לסופיה ומונה ליושב ראש הבנק הלאומי הבולגרי. לאחר מלחמת בולגריה–סרביה (1885) צורף גשוב לצוות המשא ומתן הבולגרי שגיבש את תנאי הסכם בוקרשט (1886). בהמשך, כיהן כשר האוצר ושר המסחר והחקלאות בממשלותיהם פטקו קרבלוב ווסיל רדוסלאבוב.
כהונת ראש הממשלה ואחריתו

גשוב נמנה עם מייסדי מפלגת העם הבולגרית וכיהן כשר האוצר בממשלתו של קונסטנטין סטואילוב. לאחר הפילוג במפלגת העם עבר גשוב למפלגת העם הפרוגרסיבית וב-1911 מונה לראש ממשלת בולגריה. בתפקידו זה היה שותף לכינון הליגה הבלקנית שהובילה למלחמת הבלקן הראשונה ולהצלחות משמעותיות לצבא הבולגרי שבאו לידי ביטוי בהסכם לונדון (1913) אשר חתם את המלחמה. פרדיננד הראשון, מלך בולגריה לא היה מרוצה מסעיפים מסוימים בהסכם אותם כפו המעצמות על בולגריה ולא הייתה לו כוונה לכבדו. גשוב נאלץ להתפטר, תחתיו מונה סטויאן דאנב ועד מהרה פרצה מלחמת הבלקן השנייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה ומינויו של אלכסנדר סטמבוליסקי לראש הממשלה, גלה גשוב לצרפת מחשש שייעצר ויישפט בידי מנגנוני השלטון. הוא שב לבולגריה רק לאחר ההפיכה הצבאית במסגרתה הודח ונרצח סטאמבוליסקי. איוואן גשוב הלך לעולמו ב-1924 בסופיה והוא בן 75 שנים.