stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לורה לופז
הערות שוליים

↑  "Laura Lopez's personal page".
1 2 3 4 5 6  Laura Lopez CV, Ohio State University
↑  Lopez, Laura A.; Grefenstette, Brian W.; Reynolds, Stephen P.; An, Hongjun; Boggs, Steven E.; Christensen, Finn E.; Craig, William W.; Eriksen, Kristoffer A.; Fryer, Chris L. (2015). "A SPATIALLY RESOLVED STUDY OF THE SYNCHROTRON EMISSION AND TITANIUM IN TYCHO'S SUPERNOVA REMNANT USINGNuSTAR". The Astrophysical Journal. 814 (2): 132. arXiv:1504.07238. Bibcode:2015ApJ...814..132L. doi:10.1088/0004-637x/814/2/132.
↑  Lopez, Laura A.; Krumholz, Mark R.; Bolatto, Alberto D.; Prochaska, J. Xavier; Ramirez-Ruiz, Enrico; Daniel Castro (2014-01-01). "The Role of Stellar Feedback in the Dynamics of H II Regions". The Astrophysical Journal (באנגלית). 795 (2): 121. arXiv:1309.5421. Bibcode:2014ApJ...795..121L. doi:10.1088/0004-637X/795/2/121. ISSN 0004-637X.
↑  Lopez, Laura A.; Castro, Daniel; Slane, Patrick O.; Ramirez-Ruiz, Enrico; Badenes, Carles (2014-01-01). "Identification of a Jet-driven Supernova Remnant in the Small Magellanic Cloud: Possible Evidence for the Enhancement of Bipolar Explosions at Low Metallicity". The Astrophysical Journal (באנגלית). 788 (1): 5. arXiv:1310.4498. Bibcode:2014ApJ...788....5L. doi:10.1088/0004-637X/788/1/5. ISSN 0004-637X.
↑  Lopez, Laura A.; Ramirez-Ruiz, Enrico; Castro, Daniel; Pearson, Sarah (2013-01-01). "The Galactic Supernova Remnant W49B Likely Originates from a Jet-driven, Core-collapse Explosion". The Astrophysical Journal (באנגלית). 764 (1): 50. arXiv:1301.0618. Bibcode:2013ApJ...764...50L. doi:10.1088/0004-637X/764/1/50. ISSN 0004-637X.
↑  "About Me". www.astronomy.ohio-state.edu. נבדק ב-2023-07-08.
↑  "Annie Jump Cannon Award in Astronomy | American Astronomical Society". aas.org (באנגלית). נבדק ב-2018-03-27.
↑  "RCSA Names Two Dozen 2019 Cottrell Scholars | Research Corporation for Science Advancement". rescorp.org (באנגלית). נבדק ב-2019-03-24.
פרויקט אדם

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  שון לוי
 הופק בידי:  דייוויד אליסון דנה גולדברג דון גריינג'ר שון לוי ראיין ריינולדס
 תסריט:  ג'ונתן טרופר טי. אס. נולין ג'ניפר פלאקט מארק לוין
 עריכה:  ג'ונתן קורן דין צימרמן
 שחקנים ראשיים:  ראיין ריינולדס מארק ראפלו ג'ניפר גארנר ווקר סקובל קתרין קינר זואי סלדנה אלכס מלארי ג'וניור
 מוזיקה:  רוב סימונסן 
 צילום:  טוביאס א. שליסלר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Skydance Media 21 Laps Entertainment Maximum Effort
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 במרץ 2022
 משך הקרנה:  106 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה סרט מדע בדיוני סרט מסע בזמן סרט פעולה
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
פרויקט אדם (באנגלית: The Adam Project) הוא סרט פעולה-מדע בדיוני אמריקאי שבוים על ידי שון לוי ונכתב על ידי ג'ונתן טרופר, טי. אס. נולין, ג'ניפר פלאקט ומארק לוין. בסרט מככבים ראיין ריינולדס, ג'ניפר גארנר, זואי סלדנה, מארק ראפלו, קתרין קינר, אלכס מלארי ג'וניור ו-ווקר סקובל.
הסרט עלה לשידור בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-11 במרץ 2022.
תקציר העלילה

לאחר שהוא נוחת בטעות בשנת 2022, אדם ריד, טייס המתמחה בנסיעה בזמן, מגייס לעזרתו את עצמו בן ה-12 אל משימה להציל את העתיד ממנו הוא הגיע.
צוות השחקנים

ראיין ריינולדס – אדם
ווקר סקובל – אדם, בצעירותו.
מארק ראפלו – לואיס ריד, אביו של אדם
ג'ניפר גארנר – אלי ריד, אמו של אדם
קתרין קינר – מאיה סוריאן
זואי סלדנה – לורה
אלכס מלארי ג'וניור – כריסטוס
הפקה > פיתוח וליהוק

באוקטובר 2012, נמסר לראשונה אודות תסריט ספקולטיבי לסרט פוטנציאלי בשם "שמנו הוא אדם" (באנגלית: "Our Name Is Adam"), שנכתב על ידי טי. אס. נולין; בהמשך נמסר כי סרטי פרמאונט החלה להתעניין ברכישת זכויות הפקת הסרט, ואף נמסר על ליהוקו של טום קרוז.
ביולי 2020, נמסר כי הפקת הסרט עברה לידיה של נטפליקס, תחת בימויו של שון לוי ובכיכובו של ראיין ריינולדס. את הטיוטה האחרונה לתסריט כתב ג'ונתן טרופר, על בסיס טיוטות קודמות של נולין, ג'ניפר פלאקט ומארק לוין. בנובמבר 2020, נמסר על ליהוקם של ג'ניפר גארנר, זואי סלדנה, מארק ראפלו, קתרין קינר, אלכס מלארי ג'וניור ו-ווקר סקובל.
הפקה > צילומים

הצילומים החלו בנובמבר 2020 בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה; והסתיימו במרץ 2021.
מוזיקה

על הלחנת המוזיקה עבור הסרט היה אמון המלחין רוב סימונסן.
שידור

הסרט עלה לשידור בשירות הזרמת המדיה של "נטפליקס" ב-11 במרץ 2022.
הערות שוליים

↑  "Biography". Tobias Schliessler, ASC. Archived from the original on August 26, 2021. Retrieved February 10, 2022.
↑  Sneider, Jeff (October 17, 2012). "Tom Cruise circling Mary Parent sci-fi project". Variety. Retrieved February 10, 2022.
↑  Fleming, Mike Jr. (October 17, 2012). "Paramount In Talks For Tom Cruise Pic 'Our Name Is Adam,' But Studio Punts Ivan Reitman/Kevin Costner's 'Draft Day'". Deadline Hollywood. Retrieved February 10, 2022.
1 2  Butt, Muhammad Bilal (January 5, 2022). "Ryan, Jennifer, Zoe, Mark, Catherine, Alex and Walker to appear in the Netflix movie 'The Adam Project'". Youth Press Pakistan. Retrieved February 10, 2022.
↑  D'Alessandro, Anthony (July 23, 2020). "Ryan Reynolds-Shawn Levy Time Travel Project Shifts From Paramount To Netflix". Deadline Hollywood. Retrieved February 10, 2022.
↑  Kroll, Justin (November 17, 2020). "Jennifer Garner And Zoe Saldana Joins Ryan Reynolds in 'The Adam Project' For Netflix And Skydance". Deadline Hollywood. Retrieved February 10, 2022.
1 2  Kit, Borys (November 23, 2020). "Mark Ruffalo, Catherine Keener Join Ryan Reynolds in 'The Adam Project' for Skydance, Netflix (Exclusive)". The Hollywood Reporter. Retrieved February 10, 2022.
↑  "Ryan Reynolds Shares The Adam Project Photos of Gamora, Elektra, The Hulk, and Deadpool Stars". Movies. Retrieved February 10, 2022.
↑  "Rob Simonsen Scoring Shawn Levy's The Adam Project". filmmusicreporter.com. January 11, 2021. Retrieved February 10, 2022.
↑  "All the movies you'll want to watch in 2022 (including a new 'Top Gun' and 'Scream'". January 7, 2022. Retrieved February 10, 2022.
לוסיאן סימון

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1861 פריז, צרפת 
 פטירה:  13 באוקטובר 1945 (בגיל 84) קומבריט, צרפת 
 שם לידה:  Lucien Joseph Simon 
 מקום לימודים:  תיכון לואי הגדול  אקול פוליטקניק  אקדמיה ז'וליאן 
 הושפע על ידי:  ויליאם אדולף בוגרו, טוני רובר-פלורי 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד  צייר רשמי של הימאות 
 בן או בת זוג:  ז'אן סימון 
 צאצאים:  פול סימון 
 
לוסיאן ז'וזף סימון (בצרפתית: Lucien Simon‏, 18 ביולי 1861 – 13 באוקטובר 1945) היה צייר ומורה צרפתי יליד פריז.
ביוגרפיה

סימון נולד בפריז. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון לואי הגדול, למד ציור בסטודיו של ז'יל דידייה, ולאחר מכן בין השנים 1880–1883 באקדמיית ז'וליאן.
קריירה

הציג ב־Salon des Artistes Francais משנת 1891 וב-Salon de la Société Nationale des Beaux-Arts.
בשנת 1891 התחתן עם הציירת ז'אן דאושז, והתאהב בנוף ובחיי האיכרים של אזור ברטאן.
בשנת 1895 פגש את צ'ארלס קוטט והיה חבר בקבוצת אמנים Bande Noir, יחד עם אנדרה דאוצ'ז אחיה של אשתו, רנה-קסבייר פרינט, אדמונד אמאן-ז'אן ואמיל-רנה מנארד, תוך שהם מאמצים את עקרונות האימפרסיוניזם אך בשימוש בגוונים כהים יותר.
הוא היה אחד המורים המייסדים באקדמיה דה לה גרנדה שאומייר בשנת 1902. לימד גם באקדמיה קולארוסי באותה תקופה, וכן לימד סטודנטים באופן פרטי. הוא לימד באקולה נשיונל דה בוס-ארטס משנת 1923 ומ-1929 באקדמיה לאמנויות במשך 13 שנים. פרנק ארמינגטון ואגנס נויס גודסיר היו בין תלמידיו.
בשנת 1937 הוא זכה בפרס הראשון ב-"l'Exposition universelle de Paris" על עבודתו בביתן לוקסמבורג.
בנו פאול סימון הוא פסל ידוע.
דיוקן של לוסיאן סימון, מעשה ידי צ'ארלס קוטט בשנת 1907, מוצג במוזיאון ד'אורסה בפריז.
נפטר בשנת 1945 בקומבריט. בשנת 2002 התקיימה תערוכה בגלריה "פיליפ היים" בפריז המוקדשת ליצירתם של פול, לוסיאן וז'אן סימון.
גלריה

Fin de repas à Kergaït (1901)
Soirée à l'Atelier (1904)
דיוקן עצמי משנת 1908
Le Ramassage du goémon (1924)
"משב רוח" במוזיאון פושקין
תהלוכה או חנינה דה סנט אן-לה-פאלוד
כרזה תיירותית
סטודנטים בולטים

פרנק ארמינגטון
פטריק בקר
איב ברייר
אליזבת בוכסל
אליס דננברג
הערות שוליים

↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-4 בינואר 2009. נבדק ב-23 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
↑  (fr)Gallica.bnf, Musée des beaux-arts : catalogue / Ville de Liège
↑  "Lucien Simon". Google Arts & Culture (באנגלית). נבדק ב-2020-05-27.
↑  "Simon, Lucien". Porkopolis.org. 2016-06-24. נבדק ב-2016-06-30.
↑  "Adventures in the Print Trade: September 2009". Adventuresintheprinttrade.blogspot.com. נבדק ב-2016-06-30.
↑  "Simon lucien peintre officiel de la marine,vente d oeuvres,huile,aquarelles,dessins,achat". Historic-marine-france.com. נבדק ב-2016-06-30.
↑  "Paul Simon, sculpteur animalier, portraitiste et décorateur : English biography". Paulsimon.fr. 1926-09-17. אורכב מ-המקור ב-2016-06-22. נבדק ב-2016-06-30.
↑  "Portrait of Lucien Simon (1864-1945) 1907 reproduction by Charles Cottet". Artchive.com. נבדק ב-2016-06-30.
↑  Doridou-Heim, Anne; Galerie Philippe Heim (2002). Lucien, Jeanne et Paul Simon : une famille d'artistes  exposition, Paris, Galerie Philippe Heim, 22 mars-20 avril 2002. Paris: Galerie Philippe Heim.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810619394605606  AGSA: 3588  BnF: cb13530019g (data)  GND: 12413274X  ISNI: 0000 0000 8094 3244  KulturNav: 68661bbc-7b10-49ae-bae2-a8568811630c  LCCN: n87896125  Léonore: 346512  NGV: 1238  NKC: xx0125686  NTA: 305032038  RERO: 02-A012495645  RKD: 72671  SNAC: w6h15n5t  SUDOC: 027397955  ULAN: 500015751  VIAF: 14932672   WorldCat (עם VIAF): 14932672
הבחירות לכנסת השישית

תוצאות הבחירות לכנסת השישית
ניצגי המפלגות מתעדכנים בחדר המצב על נתוני ההצבעה ביום החירות לכנסת השישית,בוריס כרמי, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
הבחירות לכנסת השישית התקיימו ב-2 בנובמבר 1965, ז' בחשוון ה'תשכ"ו, ותוצאות הבחירות קבעו את הרכב הסיעות בכנסת השישית. הבחירות עמדו בסימן העימות בין המערך לאחדות פועלי ארץ ישראל, רשימה משותפת שהוגשה בבחירות על ידי שתי המפלגות מפא"י ואחדות העבודה - פועלי ציון ושבראשה עמד לוי אשכול, ורפ"י בראשות דוד בן-גוריון. הרקע לעימות היה לכאורה חילוקי דעות בנוגע ל"פרשה". בפועל, היה העימות סביב הדחתו של בן-גוריון מהנהגת מפא"י על–ידי "דור הביניים" של המפלגה.
בתום מערכת הבחירות התברר כי למרות המאמצים הניכרים שהשקיע בן-גוריון והשקיעו "הצעירים" במפלגה, הצליח דור הביניים להדיח את המנהיג הקשיש בלי שייפגע כוחה של המפלגה. רפ"י זכתה בבחירות בעשרה מנדטים בלבד, וניצחונו של לוי אשכול היה שלם. כישלון זה הביא לקצו הפוליטי של בן-גוריון, שחדל מעתה ואילך להוות דמות פוליטית בעלת חשיבות.
מערכת בחירות זו תיזכר גם בזכות פסילת "רשימת הסוציאליסטים" על ידי ועדת הבחירות המרכזית. פסק הדין שניתן בערעורה של הרשימה בפני בית המשפט העליון, הידוע בשם "פסק דין ירדור", מהווה אחד מעמודי התווך במשפט החוקתי במדינת ישראל.
רקע היסטורי

ב־16 ביוני 1963 התפטר דוד בן-גוריון מראשות הממשלה בפעם השנייה, כשהוא מנמק את החלטתו ב"סיבות אישיות" והכריז כי בכוונתו לפרוש מן הפוליטיקה ולהתמסר לתחביביו - קריאה בתנ"ך והתעמלות בשיטת פלדנקרייז.
הרקע לפרישה הייתה אי קבלת דעתו של בן-גוריון במשבר המדענים הגרמנים במצרים והעובדה ש"ועדת השבעה" מצאה כי פנחס לבון אינו האיש אשר נתן את "ההוראה" ב"עסק הביש". הסיבה האמיתית להתפטרותו של בן-גוריון, כבפעמים אחרות בעבר, הייתה ניסיון נוסף להטיל משמעת ב"דור הביניים" או "השלישייה" - גולדה מאיר, זלמן ארן ופנחס ספיר - ובלוי אשכול.
מיד אחרי פרישתו החל בן-גוריון פועל במרץ, כפי שעשה עשור קודם לכן מול משה שרת, לערער את מעמדו של לוי אשכול באמצעות הדרישה להתעלם מהחלטת "ועדת השבעה" ולהקים ועדת חקירה משפטית בהשתתפות שופטים מבית המשפט העליון. עניין נוסף שטרד את מנוחתו של בן-גוריון הייתה יוזמתו של אשכול לכונן "מערך" בין מפא"י ואחדות העבודה - פועלי ציון, אותה תפס בן-גוריון כהקמת מרכז כוח מתחרה בראשות יגאל אלון וישראל גלילי בתוך המפלגה. בן-גוריון סבר גם כי האיחוד יפגע במימוש ההבטחה שנתן לו אשכול לשינוי שיטת הבחירות.
בדצמבר 1964 הגיעו הדברים לכדי עימות גלוי בין אשכול לבן-גוריון על רקע סירובו של אשכול להקים ועדת חקירה משפטית לחקר "הפרשה". אשכול התפטר ב־15 בדצמבר, אך מיד הטיל עליו הנשיא, זלמן שזר את הרכבת הממשלה, וכבר ב־22 בדצמבר הציג אשכול ממשלה חדשה, זהה לקודמתה.
בוועידת מפא"י בפברואר 1965 נערך העימות הגדול בין אשכול ובין בן-גוריון. בוועידה נשאו אישים מרכזיים במפלגה דברים חריפים ביותר נגד בן-גוריון. משה שרת, אשר היה על ערש דווי, הגיע על כיסא גלגלים, ונשא נאום חריף נגד המנהיג בן ה-79. בסיום הנאום נשקה לו גולדה מאיר על מצחו, ולאחר מכן נשאה נאום חריף עוד יותר. בסיומה של הוועידה נשא אשכול נאום שבו קרא להפסיק את העיסוק ב"פרשה" ולהקים את המערך החדש. הוא קרא לבן-גוריון - "תן לי אשראי!" בסיום הוועידה הצביעו רוב הצירים נגד הצעת בן-גוריון לבירור "הפרשה" בוועדת חקירה משפטית.
היה ברור כי עתה הייתה מפלגת השלטון בשלה לתת גט כריתות למנהיגהּ מזה שלושים שנה, אך בן-גוריון עדיין לא ויתר. ב־3 ביוני 1965 העמיד את עצמו בן-גוריון כמועמד המפלגה לראשות הממשלה, אך מרכז מפא"י בחר ברוב גדול דווקא באשכול.
בן-גוריון החליט להקים מפלגה מתחרה. הנחתו הייתה כי המפלגה עתידה לקבל בין 20 ל־25 מנדטים, בעיקר על חשבון המערך, דבר שיאפשר לו לעמוד בראש הקואליציה שתקים את הממשלה הבאה. הוא שאף להתאחד עם מפא"י לאחר שזו תטוהר מתומכי לבון ואשכול. בן-גוריון כפה דעתו זו על תומכיו במפלגה. אישים כמשה דיין, שמעון פרס, יוסף אלמוגי ואחרים התפטרו מן הממשלה ומן המפלגה, וחלקם אף גורשו ממנה ב"משפט חברים". מפלגתו החדשה של בן-גוריון, "רשימת פועלי ישראל", הייתה לעובדה קיימת.
פרשת ירדור

הבחירות הבאות נקבעו ליום 2 בנובמבר 1965. בין הרשימות שנרשמו בוועדת הבחירות המרכזית הייתה "רשימת הסוציאליסטים", שרבים מחבריה היו חברים בארגון "אל ארד" שהוכרז כהתאגדות בלתי חוקית. בשל כך החליטה ועדת הבחירות, בראשות השופט משה לנדוי, לפסול את "רשימת הסוציאליסטים". הרשימה ערערה לבית המשפט העליון, ופסק הדין שניתן (ע"ב 1/65 ירדור נ. יו"ר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת השישית פ"ד יט (3), 365) מהווה אבן יסוד במשפט החוקתי במדינת ישראל. הדעה שנתקבלה היא דעתו של הנשיא שמעון אגרנט, שבה תמך השופט יואל זוסמן אשר כתב אף הוא פסק דין מפורט, וכנגדה יצא השופט חיים כהן, שסבר בדעת מיעוט כי אין לפסול רשימה במקום בו החוק אינו מתיר זאת במפורש. אגרנט פסק כי בשל הנתון החוקתי הבסיסי, כי מדינת ישראל היא מדינה בת-קיימא ומדינה יהודית, אין כל אפשרות להעלות על סדר היום את השתתפותה בבחירות של רשימה הקוראת לחיסולה של מדינת ישראל ושלילת ריבונותה. הרשימה נפסלה מלהשתתף בבחירות, והייתה זו הפעם הראשונה במדינת ישראל שבה נפסלה רשימה מהשתתפות בבחירות על רקע עמדותיה ודעותיה.
עם זאת, ניסיונות עתידיים בהתבסס על הלכה זו לפסול רשימות נוספות המייצגות דעות קיצוניות מן הימין ומן השמאל לא הצליחו עד שנת 1985. בשנה זו תוקן חוק יסוד: הכנסת וניתנה לוועדת הבחירות המרכזית סמכות מפורשת לפסול רשימת מועמדים שיש במטרותיה או במעשיה שלילת קיומה של המדינה כמדינת העם היהודי, שלילת האופי הדמוקרטי של המדינה או הסתה לגזענות.
מערכת הבחירות

מערכת הבחירות התמקדה במאבק שבין רפ"י ובין "המערך". רפ"י הייתה המפלגה האופנתית, ורבים הצטרפו לשורותיה. על אף שבראשה עמד "הזקן", הייתה זו מפלגה בעלת תדמית צעירה וחדשנית. עם זאת, דומה היה כי הציבור מאס בחיטוט בפצע "הפרשה" וייתכן כי העובדה כי דיגלה של רפ"י היה פתיחת העניין לעיון נוסף הייתה בעוכריה. ברשימה לכנסת שהציגה רפ"י היו שמות נוצצים, רמטכ"לים לשעבר כצבי צור ומשה דיין, ו"צעירים" כיצחק נבון ושמעון פרס, שלכאורה נראו כמורדים היוצאים מול המנגנון המפלגתי המפא"יניקי (אף כי תוכניתו של בן-גוריון הייתה להתאחד עם המנגנון המפלגתי המפא"יניקי מיד אחרי הבחירות).
לעומתם נקט אשכול בצעד חריג, בפעם הראשונה במערכות–הבחירות בישראל, כאשר הקים ארגון חוץ מפלגתי בשם את"א, אזרחים תומכי אשכול, אשר בראשו עמד הרמטכ"ל לשעבר חיים לסקוב. הארגון, שהתיימר לייצג אזרחים שאינם חברי מפא"י, טען כי בבחירות אלו יש להצביע לאשכול בשל היותו נושא דגל המינהל התקין והיציבות השלטונית, ללא כל קשר לשייכות המפלגתית.
העימות בין הצדדים היה חריף ביותר. שר המשפטים יעקב שמשון שפירא, איש מפא"י, התבטא כי רפ"י היא "קבוצה נאו-פשיסטית שבראשה עומד מנהיג". משפגש בן-גוריון בשר בכור-שלום שטרית במסדרונות הכנסת, סירב ללחוץ את ידו. תקריות אלו העיבו על מערכת הבחירות, אשר הייתה, כלשונו של בן-גוריון ביומנו "מערכת הבחירות המכוערת ביותר שהתקיימה בישראל".
מחוץ למאבק זה אירעו אירועים חשובים נוספים. המפלגה הליברלית התפצלה למרכיביה, הפרוגרסיבים והציונים הכלליים. הפרוגרסיבים הפכו לליברלים העצמאים, ואילו הציונים הכלליים הצטרפו אל תנועת החרות ויצרו את "גח"ל" - גוש חרות ליברלים. המפלגה החדשה הייתה צעד נוסף בדרכו של מנחם בגין למיתון מסריו כדי להגיע אל הקונצנזוס.
המפלגה הקומוניסטית הישראלית התפלגה. הפלג בראשות שמואל מיקוניס, שמר על השם מק"י, ואילו הפלג, בראשות מאיר וילנר נאלץ להיקרא בשם רק"ח (רשימה קומוניסטית חדשה). רק"ח הייתה זו שזכתה לתמיכת רוב מצביעי מק"י המאוחדת.
תנועה רדיקלית חדשה, "העולם הזה-כוח חדש" הוקמה על ידי אורי אבנרי עורך השבועון "העולם הזה". התנועה הוקמה על מנת להילחם בחוק איסור לשון הרע, אך מצעה היה רדיקלי ואנטי-ממסדי. הקריאה להכרה בעם הפלסטיני נחשבה אז למעשה של כפירה בעיקר. מפלגה זו הצטרפה לאחר מכן ל"מחנה של"י". בעיני רבים, היו מסריה של המפלגה אז חידוש מרעיש ואף מזעזע.
לאחר הבחירות

כחודש וחצי לאחר הבחירות הציג אשכול את ממשלתו, שהסתמכה על אנשי המערך, מפ"ם, הליברלים העצמאים והמפלגות הדתיות. הייתה זו הפעם הראשונה שבה כוננה בישראל ממשלה שכהונתה לא הסתיימה בהתפטרות בטרם עת והיא כיהנה ברצף עד מותו של אשכול ב-26 בפברואר 1969.
הישגו של אשכול, שהצטייר כאדם אפור ולא כריזמטי, היה גדול במיוחד משום שבמהלך תקופת כהונתו נעשה ניסיון ראשון לריסון תקציבי שהוביל למיתון, והתרחשה מלחמת ששת הימים, על המשבר הממושך שלפניה ומלחמת ההתשה שאחריה. אחרי מותו של אשכול נבחרה גולדה מאיר לכהן כראש הממשלה.
הערות שוליים

↑  ערן אלדר, הדרך ל-77': קריסתה של הגמוניית מפלגת הפועלים, עם עובד, 2018, עמ' 69.
↑  הכנסת השישית, באתר הכנסת
| לוי אשכול |
| --- | --- | --- |
| אירועים מרכזיים בעת כהונתו כראש ממשלה | הממשלה ה-11: ביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל (1964) • קבורת זאב ז'בוטינסקי בישראל (1964) • חנוכת מוביל המים הארצי (1964) • ביקור האפיפיור פאולוס השישי בישראל (1964) • הסכם הסחר בין ישראל והשוק האירופאי המשותף (1964) הממשלה ה-12: מזכר ההבנה בין ישראל וארצות הברית (1965) • פרשת בן ברכה (1965) • הבחירות לכנסת השישית  הממשלה ה-13: מיתון 1966 בישראל • ביקור קונרד אדנאואר בישראל (1966) • ביקור לוי אשכול באפריקה (1966) • תקופת ההמתנה ומלחמת ששת הימים (1967) • הקמת מפלגת העבודה הישראלית (1968) • הוועידה הכלכלית היהודית העולמית (1968) |  |
| כללי | ביקורי לוי אשכול בארצות הברית • אזרחים תומכי אשכול • הנאום המגומגם • כל בדיחות אשכול • הלוויית לוי אשכול |  |
| הנצחת לוי אשכול | יד לוי אשכול ובית לוי אשכול • פרס היצירה לסופרים עבריים • חבל אשכול • מועצה אזורית אשכול • גן לאומי אשכול • מאגר אשכול • מגדל אשכול • שדרות לוי אשכול |  |
| משפחתו | בנות זוג: רבקה מהרשק (1927–1922) • אלישבע קפלן (1959–1930) • מרים אשכול (1969–1964)  נועה אשכול (בתו) • תמה שוחט (בתו) • עפרה נבו (בתו) • אליעזר רפאלי (חתנו) • אברהם שוחט (חתנו) • ברוך נבו (חתנו) • שיזף רפאלי (נכדו) • אשכול נבו (נכדו) |  |
ליליאן רוט

ערך זה עוסק בזמרת ושחקנית יהודית אמריקאית. אם התכוונתם לשחקנית תיאטרון גשר, ראו .
| --- | --- |

ליליאן בפרסום משנות ה-30
 לידה:  13 בדצמבר 1910 בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית
 פטירה:  12 במאי 1980 (בגיל 69) ניו יורק, מדינת ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1917–1979 (כ־62 שנים)
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
Down Among the Sugar Cane 1932'
Ain't She Sweet 1933
ליליאן רוט (באנגלית: Lillian Roth;‏ 13 בדצמבר 1910 – 12 במאי 1980) הייתה זמרת ושחקנית יהודייה-אמריקאית הידועה בעיקר בזכות האוטוביוגרפיה שלה "מחר אזיל דמעה" (I'll cry tomorrow), המתארת את תהליך הגמילה מאלכוהול שעברה.
ביוגרפיה

רוט נולדה בבוסטון כליליאן רוטשטין (Lillian Rutstein) לזוג יהודים אוהבי תיאטרון, שקראו לה ליליאן על שמה של הזמרת ליליאן ראסל.
בהיותה בת שש אמה לקחה אותה לחברת "סרטים חינוכיים" בה נשכרה לשמש מודל לסמל של החברה שהציגה תמונה של ליליאן נושאת את פנס הידע. מיד לאחר מכן החלו רוט ואחותה להופיע בתפקידים זוטרים בסרטים של סמואל גולדווין. באוגוסט 1917 הופיעה רוט בברודוויי וזכתה לביקורות חיוביות שהכתירו אותה ככוכבת הצעירה ביותר בברודוויי. בהמשך הקימה האם את להקת "האחיות רוט" שכללה אותה ואת אחותה הקטנה אן. בתקופה זו הוזמנו האחיות רוט לפגישה עם נשיא ארצות הברית וודרו וילסון. את הלהקה דרבנה בעיקר אמהּ השאפתנית של רוט, שהייתה נחושה כי בתה תהפוך לשחקנית מפורסמת.
ב-1929 חתמה רוט על חוזה בן שבע שנים עם אולפני סרטי פרמאונט והופיעה בסרטים רבים שהפכו אותה לכוכבת בימים ההם. בסופו של דבר עזבה רוט את פאראמונט ועברה לשחק בברודוויי שבניו יורק. בתקופה מסוימת הוצגו במקביל שלוש הפקות שבהם השתתפה.
אך חייה האישים העיבו על הצלחתה. לאחר שאיבדה את אהובה דייוויד, התמכרה רוט לטיפה המרה בעוד כל קרוביה, כולל רופאיה שהיו עדים לסבלה, יעצו לה להמשיך ולשתות דווקא, כדי להקהות את הכאב. בתקופה ההיא לא הייתה מודעות לנזקי האלכוהול.
בהיותה תחת השפעת אלכוהול נישאה רוט למספר בעלים. הם ניצלו אותה, לקחו את כספה, ואחד מהם אף הכה אותה. בפרשה זאת נפתח משפט פומבי, אך רוט ביטלה אותו בעטיה של השפעת האלכוהול שניתן לה בכוונת תחילה על ידי בעלה המכה.
בעקבות המכות והשלכות השימוש באלכוהול הפילה רוט את ילדה והפכה לעקרה.
רוט הפסיקה לשחק בסרטים ובברודוויי מסוף שנות ה-30 עד 1953. בשנים אלה הייתה מכורה כבדה לאלכוהול ונתלתה בעיקר בבעליה שניצלו אותה. אל אמהּ הייתה קשורה רוט בעבותות חזקים אשר הובילו אותה לבחור במסלול חיים שנועד להגשים את שאיפותיה של האם.
בשנים אלה הגיעה רוט לשפל המדרגה. לעיתים לנה ברחוב, ובמעט הכסף שעליה בידה להשיג קנתה משקאות משכרים. הרופאים הזהירו אותה שאם לא תפסיק לשתות, ייהרס הכבד שלה. אמה אשפזה אותה במרכז גמילה רפואי, אך כמה חודשים לאחרי שחרורה חזרה רוט לשתות. בשיאם של אותם ימים אף ביצעה ניסיון אובדני.
רוט הצליחה להיגמל שוב בעזרת אגודה בלתי מוכרת בימים ההם - אגודת האלכוהוליסטים האנונימיים. ב-1953 חזרה רוט לחיי הזוהר כשהופיעה בתוכניתו של רלף אדוארדס "אלה הם חייך". היא חזרה אמנם לקריירת הזמרה, אך הופיעה בעיקר בברים, ומדי פעם גם בסרטים ובברודוויי.
על סיפור חייה כתבה רוט ספר הנקרא "מחר אזיל דמעה" (באנגלית: I'll Cry Tomorrow) - שאף הפך לסרט, שבו גולמה דמותה בידי השחקנית סוזן הייוורד. הספר הפך לרב מכר עולמי, ונמכרו יותר משבעה מיליון עותקים ממנו. הספר אף תורגם לכעשרים שפות. ב-1958 פרסמה רוט ספר שני הנקרא Beyond My Worth, שלא הצליח כקודמו.
רוט נישאה לשבעה בעלים; משניים התאלמנה, ומהיתר התגרשה.
ההפקה האחרונה המפורסמת ביותר שלה היא ההצגה "I Can Get It for You Wholesale", שבה שיחקה לצד ברברה סטרייסנד. ההצגה הועלתה 301 פעמים.אך מירב תשומת הלב הופנתה אל השחקנית החדשה סטרייסנד, ורוט התקשתה להשלים עם כך וחזרה לשתות. עד מותה המשיכה ליליאן רוט להיאבק בטיפה המרה ולהיות חברה ב-A.A (אלכוהוליסטים אנונימיים).
הערות שוליים

↑  ליליאן רוט, מחר אזיל דמעה, עברית: זאב הרטבי, המתמיד, 1956; יצא גם בהוצאת "מזרחי", 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007508067405171  BNE: XX1096920  BnF: cb155032360 (data)  GND: 134771826  ICCU: RAVV037677  ISNI: 0000 0001 0837 6879  LCCN: n85199129  MusicBrainz: 0331830d-af3b-499b-a018-0e5980d219f6  NLK: KAC201770709  SNAC: w6w1132r  SUDOC: 249496550  VIAF: 76507167   WorldCat (עם VIAF): 76507167
ברגהיין

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מועדון טכנו 
 על שם:  פרידריכסהיין-קרויצברג 
 כתובת:  heating and power plant Rüdersdorfer Straße 
 מיקום:  פרידריכסהיין-קרויצברג 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – דצמבר 2004
 תאריך פתיחה רשמי:  דצמבר 2004 
 קואורדינטות:  52°30′40″N 13°26′35″E﻿ / ﻿52.5111°N 13.4431°E﻿ / 52.5111; 13.4431
 www.berghain.berlin/en/
  (למפת ברלין מוגדלת) ברגהיין(למפת ברלין רגילה) ברגהיין
 
ברגהיין (בגרמנית: Berghain, /bɛɐ̯k.haɪn/) הוא מועדון לילה מפורסם בברלין בירת גרמניה. מקור שמו נקבע בשילוב שמות שני הרבעים בקרבתם הוא ממוקם, קרויצברג ופרידריכסהיין בעיר. פיליפ שרבורן כתב בשנת 2007: "זוהי כנראה בירת הטכנו העולמית",
ועל פי המגזין הנחשב "DJ Magazine" והניו יורק טיימס הוא נחשב למועדון הלילה הטוב בעולם (נכון לשנת 2009).
בחודש ספטמבר 2017 הושק בושם בריח ברגהיין
המבנה והעיצוב

המועדון ממוקם במבנה של תחנת כוח ישנה ליד תחנת הרכבת אוסטבנהוף, לא רחוק מחומת ברלין.
הבניין מתאפיין בממדים גדולים, התקרה מגיעה לגובה 18 מטר והוא מאפשר תפוסה של 1,500 בליינים. המועדון מעוצב באופן מינימליסטי בפלדה ובטון.
בקומת הכניסה ישנו חלל גדול ובו מקום לשמירת חפצים ופינת ישיבה. החלל לאחר מכן מלא בפינות ישיבה וישנו בר וחדרי חושך (מקומות חשוכים לגמרי לקיום יחסי מין). מהחלל עולה גרם מדרגות ברזל אשר מוביל לקומה הראשונה בה ממוקמת רחבת הריקודים המרכזית של הברגהיין ושמה כשם המועדון. ישנו בר אשר ממוקם בצידה של הרחבה ובצד השני של הרחבה ממוקם בר נוסף עם פינת ישיבה. עד שנת 2010 כלל החלל המרכזי גם פינות ישיבה בצידי הרחבה בהן קוימו לעיתים יחסי מין גלויים.
משני צידי הרחבה המרכזית ניתן לעלות בגרמי מדרגות נוספים לקומה העליונה שבה ממוקמת רחבת ריקודים נוספת קטנה ורגועה יותר אשר נקראת הפנורמה בר. במעברים שבין הקומות ממוקמים מספר ברים, חדרי שירותים נסתרים ותאי התבודדות ללא דלת או וילון.
המקום מקושט בתצלומים וחלונות ענק מהם ניתן לראות את מזרח ברלין.
כל חדרי השירותים במבנה מיועדים לשני המינים, בחדרי השירותים כמו גם במבנה כולו לא ניתן למצוא מראות או חפצים מחזירי אור.
כל החדרים במבנה מוחשכים לחלוטין ולבליינים אין קשר עם המתרחש מחוץ למועדון עד ליום שני בבוקר בו נפתחים תריסים חשמליים ענקיים הממוקמים בתקרת המבנה ומאפשרים לאור להיכנס.
כמו מועדונים רבים בברלין, האירועים בברגהיין ארוכים מאוד. בסופי השבוע המועדון נפתח ביום שבת בערב ונסגר ביום שני בשעות הבוקר.
בקומת המרתף, אליה הכניסה היא מצדו השמאלי החיצוני של הבניין, ממוקמת הסאונה "Laboratory" הפועלת בכל ימות השבוע, ומיועדת לגברים בלבד.