מחיקה לסבית
שפה לסבית ומרחבים לסביים

הסופרת וחוקרת ההיסטוריה הנשית, בוני ג'יי. מוריס (אנ'), ופעילות לסביות אחרות, כמו רובין טיילר, אשלי אובינוואן, וממורי ג'ואל, אומרות שכאשר משתמשים במונח קוויר לתיאור לסביות, הוא מונח "דיסידאטיפיקציה" שתורם לבלתי נראות לסבית. בראיון של המחברת ג'וליה דיאנה רוברטסון על הרומן Beyond the Screen Door,‏ היא גילתה כי היא מזדהה כלסבית ותיארה את ז'אנר הרומן שלה כתמיהות קווירית. במצעד הגאווה בברייטון (אנ') של 2018, המקרה היחיד בו הופיעה המילה "לסבית" היה על כרזה שנשא את שמה של סטורמה דלרוורי (אנ').‏
שאנון קיטינג, מ-BuzzFeed, הצביעה על יותר אנשים באופן משמעותי, במיוחד על הדור הצעיר שיש לו זהויות מחוץ למגדר הבינארי, ואומרת כי ”על רקע הצבעוניות ההולכת וגדלה של המגוון המגדרי, תוויות בינארית כמו 'גיי' או 'לסבית' מתחילות להרגיש קצת מיושנות ועמוסות”. בנוסף, קיטינג אמרה גם כי חלק מהנשים המזוהות כקוויריות, מרגישות יותר בנוח עם קווירים, מאשר לסביות, מאחר שזה מביא רעיונות לגבי חיוניות מגדרית (אנ'), ונותן גיוון להט"בי ומאפשר להומופוביה מופנמת. קיטינג אמרה גם כי: ”המילה 'לסבית' נושאת קונוטציה כה לא מגניבה כל כך הרבה זמן - לפעמים מסיבות איומות (מכוערות, מיושנות, סטריאוטיפים מהותיים) ולפעמים מסיבות לגיטימיות ביותר (היסטוריה של טרנסמיזוגניה) - כדאי לשקול אם [צריך] להפוך את המונח למגניב [יותר]. זה משהו שאנחנו באמת צריכים [לשקול] בכלל.”
כמה פעולות פמיניסטיות לסביות הקוננו על היעלמותן ההולכת וגוברת של מרחבים פיזיים רבים, כמו לסביאן בר, חנויות ספרים לנשים ופסטיבלי מוזיקה, שהיו מרחבים לסביים אלטרנטיביים בהם התת-תרבות הלסבית שגשגה. אלכסיס קלמנטס, מהמגזין Curve (אנ'), אמרה כי ההסבר מדוע כל כך הרבה מרחבים לסביים נסגרו או השתנו אינו ברור, אך ”חלק ממנו בהחלט כלכלי” וחלקו ”מתייחס לשינויים פוליטיים”, ואמרה גם כי ”ככל שהחקיקה משתנה בהדרגה. כדי להפחית את האפליה הלהט"בית סביב דברים כמו נישואים או עבודה, ייתכן שרבים מרגישים כעת יותר משולבים בתרבות הגדולה ולא רואים צורך רב במרחב נפרד או באקטיביזם פוליטי.” היא גם שאלה אם השינוי הוא דורי, שכן ”היה שינוי בזהויות הקוויריות ובפוליטיקה שנולדה מתוך אמונה שמגדר ומיניות פועלים על ספקטרום שלא בהכרח מתאים לזכר/נקבה או סטרייט/גיי/בי, [בעוד ש]אחרים עדיין מעדיפים ומאמינים בצורך ליצור מרחבים מכילים יותר.”
קיטינג אמרה כי מספר היבטים של תרבות הגברים ההומוסקסואלים מיוצגים בתרבות המיינסטרים ”באופן שלתרבות הלסבית פשוט לא הייתה” וכי ”מרחבים גבריים הומוסקסואליים, מברים ועד לשכונות עיר שלמות, הצליחו לשמור על רלוונטיות מודרנית, בעוד שלסביאן בר וחנויות ספרים לא פרחו בהמוניהם ברחבי הארץ, [אך הם] וחללים לסביים נוספים ברחבי הארץ נסגרו מסיבות שאין להם שום קשר לשילוב הטרנסים.” קיטינג אמרה כי ישנם עדיין מקומות ואירועים לסביים, אך לעיתים קרובות הם נמצאים תחת ”שם אחר, רחב יותר, כולל יותר” ו-”זה לא בהכרח מחיקה: זו אבולוציה." קיטינג נימקה כי "אימוץ המגוון המגדרי וקבלת פנים של אנשים קווירים מכל הקשת שמרו על כאירועים וחללים היסטוריים ללסביות בלבד, ואפשרו לצמיחה של [אירועים וחללים] חדשים.”
כריסטינה קטורוצ'י מהמגזין האמריקאי, סלייט, אמרה כי קיימת התפתחות של הומופוביה מופנמת אצל נשים לסביות. אותן נשים לא משתמשות במילה לסבית כלל, וכי ישנה דחייה של המונח להכללה ורצון להשתמש במונח רחב יותר למרחבים שבעבר תויגו באופן מסורתי כמרחבים לסביים. בנוסף, היא אמרה כי החברה דאגה לכך שיהיה ”יותר מקום לנשים מאשר לגברים לטעון לנטייה מינית נוזלית, כלומר לנשים קוויריות יש סיכוי גדול יותר, בהווה או בעבר, להיות פרטנרים שאינן נשים, [וכי זו] הסיבה שבדרך כלל, זה קל ומדויק לתייג מעגלים של גברים הומוסקסואליים כ-'גברים הומוסקסואליים', וגם מדוע גברים הומוסקסואליים חופשיים יחסית מהמאבק התמידי סביב תוויות ופוליטיקה שנראים יותר נפוצים בקרב נשים קוויריות.” בנוסף, היא אמרה כי אף על פי שיש מי שמתאבל על אובדן המרחבים הלסביים וכלי התקשורת, ”כדאי לתהות כיצד אנו מצפים שמסיבת ריקודים או מגזין יספקו לנו כאשר נראה שזהותנו והפוליטיקה מונעים מאיתנו לשתף שם.”
ג'וליה דיאנה רוברטסון מ-AfterEllen, טענה כי המילה לסבית היא מילה נבזית ולכן היא נמחקת, וטענה גם כי משתמשים במונח קוויר במקום המונח הקיים מפני שמהמונח קוויר אין גבולות מיניים מוגדרים ומגניב יותר, מה שמעביר את המסר ללסביות צעירות ”כי אם מיניותן אינה משאירה מקום [לאחרים], היא מיושנת, לא מגניבה או לא רלוונטית איכשהו. זו פשוט הומופוביה המחופשת לפרוגרסיביות.” כריסטינה קטורוצ'י אמרה גם כי: ”לסבית לא מותירה ספק שהזיקה המינית והרומנטית של האישה נופלת כלפי נשים אחרות. בעולם המועדף על זיווגים הטרוסקסואליים, לסביות מתמודדות עם מציאות שונה לחלוטין מזוגיות בשם בלבד, ומעניקות למונח את הכוח של הצהרה בוטה, ברורה ולא מתנצלת.” מרי גרייס לואיס מהמגזין אדבוקט טענה כי המילה "לסבית" אינה מילה גסה, כאשר אמרה שהיא ”נבל במדיה מאחר ש[לסביות] אינן משרתות מטרה לאנשים השולטים בה.” היא אמרה כי סטריאוטיפים לסביים הנראים בתקשורת אינם מייצגים את המונח, וכי נשים המקבלות כי אינן נמשכות מינית לגברים אינן צריכות לחשוש להכיר בכך או להרגיש שהוא מגביל. היא הרגישה שככל שמשתמשים יותר במונח, ”כך ילדות ונשים [ירגישו] יותר בנוח”, להשתמש בו ופחות להפוך אותו לנשק.