stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלוסית גמה
אורח חיים

פלוסית גמה מעמידה שניים או שלושה דורות בשנה, ואפילו ארבעה בתנאי מחיה טובים במיוחד. הנקבה מטילה את הביצים בצדם התחתון של עלים. הביצים לבנבנות, חצי-כדוריות בצורתן ובעלות חריצים עמוקים. לאחר שלושה-ארבעה ימים, ואף יותר בתנאים קרים, הזחלים בוקעים מהביצים.
לזחל שלוש רגליים מדומות (בליטות בשרניות בהם הזחל נעזר בהליכתו), וצבעו לרוב ירוק עם סימנים לבנבנים. הזחלים הם רב-פונדקאים (ניזונים מצמחים שונים), ותועדו על יותר ממאתיים מיני צמחים שונים. הם עלולים להפחית את היבול על ידי פגיעה בעלים, ונחשבים לרוב כמזיקים. לפני התגלמותם הזחלים מגיעים לאורך 35 מ"מ. הם מתגלמים בפקעת הדבוקה לצמח.
הגולם ירוק בהתחלה, ומשחיר עם הזמן. הבוגרים מזדווגים יום או יומיים לאחר בקיעתם. הנקבות מטילות את הביצים חמישה ימים לאחר מכן. הבוגרים מתים 3-19 ימים לאחר ההגחה מהגלמים.
זחל על ענף של גזר
פסיון מצוי

| פסיון מצוי |
| --- | --- |
 פסיון מצוי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: פסיון
מין:: פסיון מצוי
שם מדעי
 Phasianus colchicus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


נקבת הפסיון
שלד של הפסיון
פסיון מצוי (שם מדעי: Phasianus colchicus) הוא מין בסוג פסיון שבמשפחת הפסיונים וקרובו לסוג של המין פסיון ירוק. הפסיון המצוי הוא עוף בינוני באורך 60–89 ס"מ ומשקל של 0.5-3 ק"ג בממוצע. הוא חי ביערות. הפסיון חי באסיה אך התפשט גם לאירופה, שם הוא מהווה מטרה מועדפת לציד. כמו כן פרטים רבים הגיעו לצפון אמריקה. קיימים כ-30 תת-מינים של הפסיון שחלקם מיני כלאיים עם הפסיון הירוק.
הפסיון המצוי הוא הציפור הלאומית של גיאורגיה.
מצב השימור של מין זה הוא ללא חשש.
הפסיון ביהדות

בקהילות ישראל רבות באירופה החזיקו במסורת על כשרותו של הפסיון המצוי, ונהגו לאוכלו. אולם לא הייתה הסכמה מלאה על כך וחלק מפוסקי ההלכה נטו להחמיר ואסרו על אכילתו.
הערות שוליים

↑  פסיון מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  כתב העת 'ישורון' גיליון י"ד (שנת תשס"ד) עמ' תתקכ"ז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538868905171  GND: 4153741-5  LCCN: sh85114124 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיקוס בנגלי

| פיקוס בנגלי |
| --- | --- |
 הפיקוס הבנגלי במקווה ישראל
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: תותיים
סוג:: פיקוס
מין:: פיקוס בנגלי
שם מדעי
 Ficus benghalensis ‏לינאוס, 1753
איור של פיקוס בנגלי
פיקוס בנגלי (שם מדעי: Ficus benghalensis) הוא עץ השייך למין של הסוג פיקוס ממשפחת התותיים הצומח בישראל כעץ נוי ירוק עד.
מאפיינים

פיקוס בנגלי צומח בר בהודו ובאזורים הטרופיים של אפריקה. גובה העץ עשוי להגיע לכדי 20 מטר ורוחבו כ-8 מטר. כאשר העץ גדל באזור לח, הוא מצמיח שורשי אוויר ואלה מתעבים כגזעים עגולים המשתרשים בקרקע והופכים לגזעים לכל דבר, שתומכים בהתפשטות העץ על פני שטח רחב. עקב נטיות התפשטות אלה, יש לנטוע את העץ במרווחים גדולים מהצמחייה סביבו, והוא מתאים לגנים ציבוריים גדולים ולא כעץ שדרה. העלים גדולים, 12 עד 15 סנטימטר. הפרי הוא ענבה בגוון אדום, בולט על העץ ומושך עטלפי פירות ולכן עלול להוות מטרד. הפיקוס הבנגלי עמיד בתנאי מזג אוויר קיצוניים. הפיקוס הבנגלי הראשון בישראל, נשתל במקווה ישראל ב-1888, ועודו קיים כיום (2024). קוטר צמרתו מעל 30 מטרים והשטח בסביבות 1,000 מטר מרובעים.
הפיקוס הבנגלי הוא העץ הלאומי של הודו.
גלריה

פרי פיקוס בנגלי
עלים של פיקוס בנגלי
פיקוס בנגלי בהאורה, הודו
פיקוס בנגלי בפלורידה, ארצות הברית
פיקוס בנגלי בקראלה, הודו
לקריאה נוספת

עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 12 עמ' 156: צמחים ובעלי חיים במשק האדם, הוצאת משרד הביטחון והחברה להגנת הטבע, 1988.
הערות שוליים

↑  הפיקוס של קרל נטר באתר משרד החקלאות
פיטנגו

ערך זה עוסק בעץ פרי. אם התכוונתם לקרן הון סיכון, ראו .
| איגניה חד-פרחית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: הדסאים
משפחה:: הדסיים
סוג:: איגניה
מין:: איגניה חד-פרחית
שם מדעי
 Eugenia uniflora ‏לינאוס, 1753
פיטנגו או פיטנגה הוא כינויה של איגניה חד-פרחית (Eugenia uniflora) שהוא צמח טרופי שמוצאו מברזיל. נעשה בו שימוש בגינון כגדר חיה, הניתנת לגיזום. הצמח אינו נמנה עם צורכי מים, ירוק כל השנה, פורח באביב ונותן פירות בקיץ. פירותיו אכילים, עדינים וחמצמצים, ובצבעי כתום, אדום ובמינים מסוימים גם סגול כהה (כמעט שחור).
ככל שצבע הפרי כהה יותר, כך הוא מתוק ובשל יותר. בכל פרי ישנם בין 1 ל-3 גלעינים.
שמות הפרי

מקור השם פיטנגו או פיטנגה הוא בפורטוגזית. באנגלית הוא נקרא "דובדבן סורינאם", בהודו הוא מכונה "דובדבן ברזיל", ובצרפתית הוא מכונה "סֶריזיֶיה דה-קאיֶין", על שם העיר בגיאנה הצרפתית.
שימושים

פרי הפיטנגו עובר שינויי צבע רבים עד להבשלתו - החל בירוק בהיר, המשך בכתום אדום ועד לבורדו כהה - אז הוא מוכן לאכילה. הפירות קטנים ולכן יש לקטופם בידיים, מה שהופך אותם ליקרים מאוד. יחד עם השימוש בפירותיהם למאכל, נעשה שימוש בעליהם לשם הרחקת חרקים על ידי פיזור עלים על הרצפה ודריכתם, תהליך המשחרר שמן דוחה חרקים. קליפת העץ מכילה הרבה טאנין.
הפיטנגו בישראל

למרות מוצאו הטרופי השיח גדל מצוין גם בתנאים סובטרופיים. הוא הגיע לישראל לראשונה בשנות העשרים של המאה ה-20, על ידי שמואל צבי הולצמן. בשנות ה-70 של המאה ה-20, נמצא בגינת בית בנהריה זן גדול וטעים במיוחד. הזן נקרא "גתית" על שם בעלת הבית. מטפח הצמחים אפרים סלור, עסק בהפצתו. פרי הגתית הוא כתום, מצולע וגדול. יש לו ארומה מיוחדת, המבדילה אותו מפירות הפיטנגו הרגילים.
אף על פי כן נכשלו עד היום הניסיונות לגדל את פרי הפיטנגו בצורה מסחרית בישראל, בגלל חיי המדף הקצרים שלו ובגלל היותו קשה מאוד לקטיף.
גידול

את הזרעים מוציאים מהפרי, מנקים אותם מציפת הפרי שמכילה חומרים מעכבי נביטה ומייבשים בשמש משך יום אחד. הזרע זקוק לחודשיים עד לנביטה וגדל במגוון גדול של אקלימים וקרקעות אך מעדיף אקלים טרופי וקרקע לחה, מנוקזת היטב וחומצית מעט (מכל מקום עדיף שלא תהיה מלוחה). לשתול במקום שאינו חשוף לרוחות ולקור או לאור שמש מלא. מהפריחה עד הפרי עוברים שלושה שבועות ואיכותו תלויה מאוד בהשקיה ובתזונה בזמן התפתחות הפרי. הצמח עמיד מאוד בתקופות יובש ארוכות, אך זקוק להרבה מים מזמן הפריחה ועד זמן הבשלת הפרי. על מנת לקבל פרי איכותי, מומלץ לקחת ייחורים משיח שידוע שפריו טוב, כדי לקבל עץ זהה גנטית. לא ידועות מחלות וטפילים המיוחדים לפיטנגו אך תיתכן נגיעות של הפרי ברימות של זבוב הפירות הים תיכוני.
מאפיינים

הפיטנגו הוא שיח צפוף ותדיר-ירק, ונוח לעיצוב. העלים שלו בעלי גוון ירוק חזק וניצניו ניחנים בגוון אדמדם. כמו כן, אין הוא צורך מים רבים ולכן משמש כצמח גדר-חיה. הפיטנגו פורח בין פעמיים לשלוש בשנה.
גלריית תמונות

פרי פיטנגו לאחר קטיף
פיקוס קדוש

| פיקוס קדוש |
| --- | --- |
 עץ פיקוס קדוש בקרלה, הודו
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: תותיים
סוג:: פיקוס
מין:: פיקוס קדוש
שם מדעי
 Ficus religiosa ‏לינאוס, 1753
עלים מקרוב
פיקוס קדוש במדרכה
פיקוס קדוש (שם מדעי: Ficus religiosa) הוא עץ ירוק עד מסוג פיקוס, ממשפחת התותיים, הגדל בין השאר בארץ כצמח נוי וכצמח פולש. העץ הוא ממאריכי הימים, ופרט בודד שלו נחשב למין מכוסי הזרע העתיק בעולם, עם גיל משוער של מעל ל-2000 שנה.
תפוצה

הפיקוס הקדוש הוא מין שגדל באופן טבעי בסרי לנקה, בנגלדש, פקיסטן, מיאנמר, נפאל והודו, כמו גם אזורים של סין.
בארץ יובא הפיקוס הקדוש כעץ נוי, ופרטים שלו קיימים כעצי שדרות בתל אביב (בין השאר, גן הכובשים ושדרות נורדאו) ובדרך לה גארדיה. הוא נחשב למין פולש, וזרעיו מופצים בעזרת ציפורים ועטלפי פרי למקומות חדשים. תודות למהירות צימוח גבוהה, יכולת להשתלט על עצים אחרים ושורשים המבקעים בטון ואספלט, פרטים רבים שלו קיימים בכל רחבי הארץ ללא שנשתלו בידי אדם.
מאפיינים

הפיקוס הקדוש הוא עץ ירוק עד או חצי נשיר, שגובהו יכול להגיע ל-30 מטרים וקוטר גזעו עד שלושה מטרים. העלים בצורת לב, עם חוד מוארך בקצוותיהם. שפת העלה תמימה. כמיני פיקוסים אחרים, פרי הפיקוס הקדוש הוא פגה הנחנטת באמצעות צרעות. הפגות ירוקות לפני החניטה וסגולות לאחריה, וגודלן קטן מעט מגודל תאנה. הפצת הזרעים מתבצעת לרוב על ידי ציפורים אוכלות פרי ועטלפי פרי.
לעץ אין שורשי אוויר, אך יש לו שורשי ענפים שמסוגלים להיצמד לעץ בוגר וגדול יותר ולינוק את לשדו. פעמים רבות ניתן לראות עצי פיקוס קדוש צעירים הנתלים על עצי דקל, מתלפפים סביבם ולאחר מספר שנים מחליפים אותם כשהעץ התומך מת.
חשיבות דתית

הפיקוס הקדוש בעל חשיבות דתית לשתי דתות גדולות באזור המחיה הטבעי שלו - הינדואיזם ובודהיזם. בבודהיזם נקבע כי גאוטמה בודהה הצליח להגיע להארה כאשר עשה מדיטציה תחת ענפי העץ. אף על פי שאותו עץ עתיק ככל הנראה הוחלף מספר פעמים, מאחד מחוטריו נשתל עץ חדש באתר באנורדהפורה, סרי לנקה בשנת 228 לפני הספירה. פרט זה נחשב כעץ בעל הפרי העתיק בעולם, ומחוטריו נשתלו עותקים זהים גנטית לעצים חדשים ברחבי העולם. עצים אלו, בעלי שושלת נטיעה מדוקדקת ודמיון גנטי, נקראים "עצי בודהי", או "עצי הארה" והם בעלי חשיבות דתית לבודהיסטים. עצים זריעים אחרים הם פיקוסים נטולי ייחוס.
בהינדואיזם, כל פרטי הפיקוס הקדוש בעלי חשיבות דתית, ונהוג להתפלל ולבצע מדיטציה תחת הפיקוסים, לרוב בקבוצות של שבעה מתפללים. התפילה מוכוונת לעץ, ומהללת את "מלך העצים". הם ממפים 27 קבוצות כוכבים ל-27 עצים מסוימים, כל אחד משול כנגד קבוצת כוכבים. הפיקוס הקדוש ממופה לכוכבים γ, δ ו-θ בקבוצת הכוכבים סרטן.
הערות שוליים

↑  פיקוס קדוש באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  www.rmtrr.org old tree list,
↑  הסבר על הפיקוס הקדוש באתר צמח ישראלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531244205171  GND: 4363215-4  LCCN: sh85048073
פרוש מצוי

| פָּרוּשׁ מָצוּי |
| --- | --- |
 פרוש מצוי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פרושיים
סוג:: פרוש
מין:: פרוש מצוי
שם מדעי
 Fringilla coelebs ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


נקבת הפרוש המצוי
Fringilla coelebs africana
פָּרוּשׁ מצוי (שם מדעי: Fringilla coelebs) הוא מין של ציפור שיר נודדת, ממשפחת הפרושיים. הוא קרוב משפחה של פרוש הרים.
הפרוש המצוי עובר בישראל בתקופת החורף, לפני נדידת האביב, החל מחודש אוקטובר. ציפור זו היא הקטנה במשפחת הפרושיים. לזכר כיפה וצווארון אפורים תכלכלים. רוב גופו בצבע ערמוני, חום אדמדם. כנפיים חומות, גרון וגחון ערמוניים, גב חום אפרפר, מקור ירקרק או צהבהב, אברות כנף חומות ששוליהן לבנבנים. צבעי הנקבה עמומים יותר. לזכר קול חזק יחסית, בו הוא משתמש לצורך חיזור.
תפוצת הפרוש המצוי היא ברוב מדינות אירופה, על פני אסיה לכיוון סיביר, ובמערב עד אפריקה. הוא מעדיף שטחי חורש פתוחים ולעיתים קרובות מחפש מזון על הקרקע. התטולה היא בדרך כלל של 4–5 ביצים, אשר בוקעות לאחר כ-13 ימים. פרחון הגוזלים הוא תוך כ-14 ימים, אך שני ההורים ממשיכים להאכילם עוד מספר שבועות. הפרוש הוא ציפור נודדת. עם התקרב החורף היא נודדת מאתרי הקינון שלה למעונות-חורף באזורים חמים יותר, ושבה עם התקרב הקיץ, לאתרי הקינון שלה באירופה.
הערות שוליים

↑  פָּרוּשׁ מָצוּי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284799305171  GND: 4008618-5  LCCN: sh85022313
פיגם מצוי

| פיגם מצוי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סבוננאים
משפחה:: פיגמיים
סוג:: פיגם
מין:: פיגם מצוי
שם מדעי
 Ruta chalepensis ‏לינאוס, 1767

זחל זנב סנונית על צמח פיגם מצוי
פֵּיגָם מָצוּי (שם מדעי: Ruta chalepensis) הוא בן-שיח ממשפחת הפיגמיים. צבעו ירוק כהה בעל גוון כחלחל. הצמח נושא ענפים רכים, ועלים קטנים לרוב. גדל בחלק ממדינות הים התיכון.
תיאור

הצמח מפריש חומרים קוטלי חרקים מבלוטות שמן אתרי. ריחם החריף מרחיק מהצמח גם חתולי בית. יוצא מן הכלל הוא פרפר זנב סנונית, המטיל את ביציו על הצמח, כמו גם על ההדרים בני משפחה זו. לפריחת הפיגם צבע צהוב, והיא מתאפיינת בשפע פרחים קטנים, שצורתם מסמר או ציפורן. הצמח מתרבה בטבע ברבייה מינית, אך ניתן להרבותו גם באמצעות ייחורים.
בתרבות

לפיגם מיוחסות אמונות הקשורות לשדים ולגירושם, כפי שהסיקו חוקרים ובלשנים[דרוש מקור: מי?] משמותיו בשפות שונות: בערבית, שם הצמח הוא פיג'ן (فيجن), משמע "שד"[דרוש מקור]; יהודי תימן קוראים לו שד'אב, משמע "שד בו"[דרוש מקור]; ובמרוקו קוראים לו רוטה (או רודא), על שמו הלטיני, Ruta.[דרוש מקור] גם כך בלאדינו, רודא: ruda. לעיתים מוזכר הפיגם כבעל סגולות להרחקת עין הרע ושלל מחלות.
על פי המסופר, אחת מקובלנותיו של ישו (מתי כג',כג') כנגד הפרושים היא כי הם מעשרים פגמים, שֶׁבֶת רֵיחָנִי ומנטה.
גם בתלמוד נזכר הפגם: "אמר רב ספרא האי עינבתא פרוונקא דמלאכא דמותא היא מאי אסותא טיגנא בדובשא או כרפסא בטילייא" (פירוש: העיניב – שליח של מלאך המוות הוא. מה רפואתו? – טיגנא בדבש וכרפס בטוליא – מין יין חריף). מפרש רש"י: "טיגנא בדובשא – עשב הנקרא רוד"א בלע"ז ושוחקים אותו עם הדבש".
הפיגם זוכה למקום של כבוד בתרבות של יהדות ספרד. כיוון שהצמח לא היה נפוץ בספרד של ימי הביניים, נראה כי מגורשי ספרד החלו להשתמש בו עם הגיעם לשטחי האימפריה העות'מאנית. בתרבותם של יהודי ספרד, הפיגם משמש כסגולה נגד עין הרע, ומסמל אהבה וחיבה. הוא נזכר בבלדה פופולרית בשפת הלדינו, "Una Matica de Ruda", שיר הכולל שיחה בין אם ובתה על אהבה ונישואין. הבת מקבלת צרור של פיגם ממאהב, בעוד האם מזהירה אותה מפני סכנות האהבה החדשה.
שימושים

הצמח משמש במספר תרופות עממיות. במדינות ערב נהוג לטפל בכאבי אוזניים באמצעות חימום שמן זית עם ענפי הצמח, וטפטופו לתוך האוזן הכואבת. באתיופיה משמש לתיבול קפה.
במסורת היהודית-ספרדית, נהוג לתת את הפיגם בכמויות קטנות לנשים הרות, להניחו על מיטות יולדות ועריסות הרך הנולד, וכן ליד תינוק בזמן מילתו. ביטוי לכך ניתן למצוא באמרה: "ruda menuda, guarda de las criaturas", או "רודה קצוצה, שומרת הילדים". הצמח נודע גם בשל סגולותיו הרפואיות. כאשר משלבים אותו עם סוכר, הוא יכול להקל על אי נוחות בעיניים. במהלך יום הכיפורים, הצמח משמש לעיתים בבתי כנסת כדי לרענן את הצמים.
תגובה אלרגית

חשיפת העור למוהל הצמח בשילוב קרינת השמש עלולה לגרום לגירוי קשה ולהופעת שלפוחיות, תופעה המכונה פיטו-פוטו-דרמטיטיס (אנ'). הגורמים לכך הם חומרים מקבוצת הפסוראלנים, המצויים במוהל הצמח, אשר מגבירים את רגישות העור לקרינה על-סגולה. תופעה זו שכיחה יותר אצל אנשים שעורם בהיר.
מינים קרובים

המין פיגם ריחני (Ruta graveolens) גדל בר באירופה, ונפוץ כצמח גינון בכל העולם. הוא דומה בתכונותיו לפיגם המצוי.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Sarah Abrevaya Stein, The Queen of Herbs: A Plant’s-Eye View of the Sephardic Diaspora, Jewish Quarterly Review 112, 2022, עמ' 119–138
חיים של אחרים (תוכנית רדיו)

"חיים של אחרים" היא תוכנית רדיו, בהגשת ערן סבאג, המשודרת בימים א'-ד' בתחנת הרדיו גלי צה"ל. התכנית משודרת מאז 2008 ועוסקת מידי ערב בדמות או נושא היסטורי שונה.
בתוכנית מוצגות מדי יום ביוגרפיות של דמויות ופרשיות היסטוריות. רבות מן הדמויות נמנות עם מבקרי התרבות, מהפכנים, מתקני עולם, פילוסופים, אנשי תרבות הנגד, מוזיקאים (בעיקר אמני בלוז ומוזיקאי רגאיי ג'מייקנים) ואמנים מאסכולות שונות. כחלק מהתפיסה האידיאלוגית של השידור התוכן ההיסטורי משולב במוזיקה שורשית שחורה (Roots Music) - בלוז ורגאיי. התכנית הייתה חלוצה בשידור מיסיסיפי-בלוז כקו מוזיקלי ראשי. עם הזמן החל סבאג לשלב עם הבלוז מוזיקת רגאיי שורשית, וכן מוזיקה אפריקנית. נתח ניכר בתוכנית מוקדש לעיסוק בהיסטוריה של יבשת אפריקה, תרבותה וגיבוריה.
מעורכי התכנית בעבר: ענבר מאור, שאולי מלמד, אחינעם קפון, יובל שילר ונעמי קנטור-יצחייק. בין מפיקי העבר נמנים: שירה אל עמי, איתמר לב-אוחנה, נגה סמדר, גולי דולב-השילוני, שקד הילה שובל.לי רודוי ועמליה נוימן. על צוות התכנית היום נימנים, נמרוד קהלני ואלון אביטל.
השיר Green Onions של בוקר טי וה-M.G.'s‏ (Booker T. & the M.G.'s) הוא אות פתיחה של התוכנית.
מחוץ לרדיו

לתוכנית קהל מאזינים אדוק, שפעיל כקהילה. התכנית מתקיימת גם כפודקאסט ביישומון גלי צה"ל ובאתרים icast ו-Mixcloud, והחל משנת 2011 כמה פעמים פגשה את מאזיניה במסגרת מופעים מיוחדים מול קהל בשם "ערבי חיים של אחרים". המופעים, בהנחיית סבאג, עוסקים בדמויות מרכזיות מגיבורי התכנית והם כוללים הופעות מוזיקאים, הרצאות מפי מומחים וכן מוקרנים ומוקראים בהם קטעים ארכיוניים נדירים. כולם הועברו בשידור חי בגלי צה"ל. ערב התכנית הראשון הוקדש להוגה הדעות והמורה, איש העלייה השנייה, אהרן דוד גורדון והתקיים במועדון הבארבי. ערב התכנית השני, התקיים באותו מקום והוקדש למהפכן הקומוניסטי היהודי לאון טרוצקי. ערב התוכנית השלישי התקיים במועדון רדינג 3 והוקדש למשורר הרוויזיוניסטי אורי צבי גרינברג. שני ערבי התכנית האחרונים התקיימו במועדון התיאטרון, כשהרביעי הוקדש לקיסר אתיופיה האחרון היילה סלאסי, והחמישי הוקדש לציון 100 שנים למהפכת אוקטובר.
פינגווין שחור-רגל

| פינגווין שחור-רגל |
| --- | --- |
 פינגווין שחור-רגל
מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: פינגווינאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פינגוויניים
סוג:: פינגווין החגורה
מין:: פינגווין שחור-רגל
שם מדעי
 Spheniscus demersus ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה


פינגווין שחור-רגל (שם מדעי: Spheniscus demersus) הידוע גם כפינגווין אפריקני (ובעבר כפינגווין חמורי, על-שם קריאותיהם, המזכירות במידה רבה נעירות חמור) הוא מין פינגווין הנמצא בחופי דרום-מערב אפריקה וחי במושבות ב-24 איים בין נמיביה לבין מפרץ אלגואה, סמוך לפורט אליזבת, דרום אפריקה.
תיאור

אורכו של הפינגווין כ-68–70 ס"מ, ומשקלו בין 2 ל-5 ק"ג. גופו של הפינגווין צבוע בשחור ולבן, ויש לו עור חשוף בצבע ורוד מסביב לעין. כאשר הפינגווין מתחמם, מגיע יותר דם לבלוטות אלו, כך שיתקרר באוויר הסובב את הבלוטות, ובמצב זה הבלוטות מקבלות צבע ורוד יותר. הזכרים גדולים יותר מהנקבות ובעלי חוטם גדול יותר. צבעיהם של הפינגווינים שחורי-הרגל משמשים להסוואה - צבע לבן, שמסווה את הפינגווינים מעיני טורפים תת-מימיים, ושחור, עבור טורפים שמסתכלים על הפינגווינים כשהם שוחים מלמעלה.
במהלך שנות השמונים של המאה ה-20 החלו הפינגווינים להתיישב בחוף בולדרס שבדרום אפריקה. החוף מהווה אתר משיכה לתיירים, והפינגווינים נותנים לבני אדם להתקרב אליהם עד למרחק של מטר.
בשנת 1994 פינגוונים רבים מתו כתוצאה מזיהום ים אחרי טביעת אוניית "ים אפולו".
בשנת 2000 התבקעה מול חופי קייפטאון מכלית נפט שגרמה לפגיעה קשה באוכלוסיית הפינגווינים שחורי הרגל באזור. 35 אלף פינגווינים חולצו מהאזור המזוהם.
נכון ל-2022 מצב השימור של מין זה הוא בסכנת הכחדה.
התנהגות

אין לפינגווינים עונת רבייה מוגדרת, אך עונת הרבייה העיקרית מתחילה בפברואר. הנקבה מטילה שתי ביצים, ודוגרת עליהן במשך כ-38–42 ימים. הגוזלים בוקעים כשהם מכוסים פלומה, וההורים מתחלקים בטיפול באפרוחים שנמשך כשמונה שבועות.
תזונה

הפינגווינים ניזונים מדגים, דיונונים וסרטנים. בחיפושיהם אחר מזון הם עשויים להרחיק למרחק של כ-50 קילומטרים מהחוף.
גלריה

פינגווינים בגן החיות התנ"כי
איור של פינגווין אפריקאי
Museum specimen
הערות שוליים

↑  פינגווין שחור-רגל באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑   TREASURE OIL SPILL בתאריך 29 בספטמבר 2011, בארכיון האינטרנט
| פינגוויניים |
| --- | --- | --- |
| פינגווין גדול | פינגווין קיסרי • פינגווין מלכותי |    |
| פינגווין זנב-מכחול | פינגווין לבן-אוזן • פינגווין רצועת-הסנטר • פינגווין אדלי |    |
| פינגווין מצוייץ | פינגווין הסלעים • פינגווין עב-מקור • פינגווין חסון • פינגווין ישר-ציצה • פינגווין לבן-פנים • פינגווין מצויץ מערבי • פינגווין מצויץ צפוני |    |
| פינגווין צהוב-עין (סוג ומין יחיד) | פינגווין צהוב-עין |    |
| פינגווין זוטר (סוג ומין יחיד) | פינגווין זוטר |    |
| פינגווין החגורה | פינגווין מגלן • פינגווין גלאפגוס • פינגווין שחור-רגל • פינגווין הומבולדט |    |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012431030605171  NKC: ph451653
פנגולין סיני

| פנגולין סיני |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פנגולינאים
תת־סדרה:: Eupholidota
משפחה:: פנגולניים
סוג:: פנגולין
מין:: פנגולין סיני
שם מדעי
 Manis pentadactyla ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


הפנגולין הסיני (שם מדעי: Manis pentadactyla) הוא יונק ממשפחת הפנגולנאים הנפוץ במזרח אסיה: בצפון הודו, נפאל, בהוטן, בנגלדש, מיאנמר, צפון לאוס וצפון וייטנאם, רוב שטחה של טאיוואן, צפון תאילנד ודרום סין, כולל איי האינאן.
הפנגולין הסיני מתאפיין בטפרים ארוכים וחזקים לקריעת קיני טרמיטים ונמלים, קשקשי קרטין קשים בדומה לכל הפנגולינאים, ולשון ארוכה, דקה ודביקה, המשמשת לתפיסת טרפו. אין לו שיניים. הוא נבדל משאר מיני הפנגולין בקשקשיו הקטנים, בקשקשים שעל ראשו, ובחוסר הכריות בכפות רגליו. הפנגולין פעיל בלילה.
המין ניצוד על ידי האדם בגלל בשרו, הנחשב למעדן, ובגלל עורו וקשקשיו אשר משמשים ברפואה סינית מסורתית. מחירי איברי הפנגולין גבוהים בשוק הבינלאומי, ונראה כי המסחר בהם גדל, למרות חוקים שנועדו להגן על המין ברוב מדינות תפוצתו.
תיאור כללי

הפנגולין הסיני מכונה דוב נמלים מקושקש, וכך הוא נראה. אורך ראשו וגופו כשישים סנטימטרים, וזנבו כשמונה עשר סנטימטרים, משקלו בין שניים לעשרה קילוגרמים. לפנגולין 18 שורות של קשקשים, המלווים בשערות, שילוב חריג אצל יונקים. ראשו קטן ומחודד, פיו צר ואפו בשרני. אורך לשונו כארבעים סנטימטרים וגופו עגלגל. כאשר הפנגולין מרגיש מאוים, הוא מתכדרר כדי להגן על בטנו הרכה ועל ראשו. הפנגולין הסיני הוא קצר רואי, והוא מסתמך על חוש הריח כדי לאתר את טרפו, נמלים וטרמיטים. הוא קורע את קיניהם בעזרת טפריו החזקים, ומשתמש בלשונו הארוכה והדביקה כדי לגרוף את טרפו לתוך פיו חסר השיניים. במהלך הלילה הוא תר אחר מזון, ואת יומו הוא מבלה במאורה. לרוב הפנגולין עצמו חופר את המאורה, אך לפעמים הוא משתמש במאורות נטושות של בעלי חיים אחרים. למרות שהוא מסוגל לטפס על עצים, הוא נחשב לחי על הקרקע, וכמו שאר מיני הפנגולין, הוא שחיין טוב.
בתי גידול

מין זה חי במגוון רחב של בתי גידול, כולל יערות טרופיים ראשיים ומשניים, יערות חזרן, שטחי מרעה ושדות חקלאיים.
מבנה החברה ורבייה

הפנגולינאים הם בעלי חיים יחידאים, החיים בשטח גדול אחד. ההזדווגות מתרחשת בסוף הקיץ או בתחילת הסתיו, במהלכו הזכרים נלחמים על הנקבות. גורים יחידים (לעיתים זוגות) נולדים באביב הבא. הגורים נולדים עם קשקשים, הנשארים רכים בימי חייהם הראשונים. למרות שהם מסוגלים ללכת מלידה, הצעיר לרוב נישא על זנב אמו.
הערות שוליים

↑  פנגולין סיני באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  http://savepangolins.org/conservation/
↑  http://animaldiversity.ummz.umich.edu/accounts/Manis_pentadactyla/
↑  www.edgeofexistence.org/mammals/species_info.php?id=1411#distribution
| פנגולינאים |
| --- | --- | --- |
| פנגולין | פנגולין פיליפיני • פנגולין הודי • פנגולין סיני • פנגולין מלאי |  |
| פנגולין עצים | פנגולין עצים קטן • פנגולין עצים גדול |  |
| פנגולין גדול | פנגולין ענק • פנגולין הכף |  |
פסיון (סוג)

| פסיון |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: פסיון
מינים
 פסיון מצוי פסיון ירוק
שם מדעי
 phasianus ‏לינאוס, 1758

פסיון (שם מדעי: Phasianus) הוא סוג של עופות ממשפחת הפסיוניים. סוג זה בעל שני מינים.
מינים

פסיון מצוי (Phasianus colchicus)
פסיון ירוק (Phasianus versicolor)
הפסיון ביהדות

תרגום יונתן בספר שמות מזהה את ה'שליו' עם ה"פיסיונין" (שמות טז יג), וכן בספרות חז"ל נחשב הפסיון לאחד ממיני השליו (יומא עה ע"ב). נוהג אכילת הפסיון היה מקובל בתקופה הרומית והוא מוזכר בספרות חז"ל יחד עם התרנגול והטווס כעוף מאכל שטעמו משובח. מהמקורות עולה בבירור שמדובר בעוף כשר. קיימות עדויות למכירתו ולאכילתו בעת החדשה באזור גרמניה ואנגליה, אך המסורת המהימנה ביותר לאכילתו לאורך הדורות, הנמשכת עד ימינו, היא מאיטליה. אף על פי שבדורות האחרונים לא הייתה תמימות דעים בספרות ההלכה באשר למסורת אכילתו של הפסיון, רבים מן הפוסקים נטו להתיר, ורק מיעוטם אסר. הרב אליהו טואף, רבה הראשי הקודם של רומא, שחט ואכל פעמים רבות פסיונים, עד לשנת תשס"א.
הפסיון נמצא כיום בקבוצת הסיכון של אובדן מסורת האכילה. בסעודות המסורת שנערכו בשנים האחרונות בישראל ובחו"ל נאכלו פסיונים.
הערות שוליים

↑  להרחבה זהר עמר, מסורת העוף, תל אביב תשס"ד, עמ' 54 – 58, 60 – 61
↑  זהר עמר, "בעקבות 'סעודת ההלכה'", על אתר, יב (תשס"ג), עמ' 109 – 112
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541525105171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרוש הרים

| פרוש הרים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פרושיים
סוג:: פרוש
מין:: פרוש הרים
שם מדעי
 Fringilla montifringilla ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


פרוש הרים זכר באנגליה
פרוש הרים (שם מדעי: Fringilla montifringilla) היא מין ציפור שיר ממשפחת הפרושיים הקרובה למין פרוש מצוי.
פרוש זה דומה באורכו לפרוש המצוי. אורכו 15 ס"מ, מוטת כנפיו 25–26 ס"מ ומשקלו 17–30 גרם. הוא בעל צבעים ורודים-לבנים עם ראש אפור עד שחור, מקור גדול וצהבו בצורת חרוט וכנפיים ורודות המסתיימות בקצוות שחורים. הנקבות בהירות מעט יותר מהזכרים.
הפרוש חי כשמו באזורים הרריים וכן באזורים צפוניים. הוא מצוי מצפון אסיה וצפון אירופה ובחורף נודד דרומה להודו, צפון אפריקה, פקיסטן, סין ויפן. חלק מהפרושים הגיעו לאמריקה הצפונית מאלסקה ועד צפון מקסיקו.
הפרושים מעדיפים לאכול חרקים ולהזין בהם את צאצאיהם אך ברוב החורפים הם נאלצים לאכול גרגירים וזרעים שונים.
הערות שוליים

↑  פרוש הרים באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561231305171  BnF: cb13567446s (data)  GND: 4144637-9  LCCN: sh98001421
פסיון הכסף

| פסיון הכסף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: פסיון אדום-גב
מין:: פסיון הכסף
שם מדעי
 Lophura nycthemera ‏לינאוס, 1758

פסיון הכסף (שם מדעי: Lophura nycthemera) הוא מין של עוף קרקע ממשפחת הפסיוניים החי ביערות, בעיקר בהרים, של דרום-מזרח אסיה.
מאפיינים

אורכו של הזכר, כולל זנבו, 120–125 ס"מ ומשקלו 1.3 עד 2.0 ק"ג. אורך הנקבה 55–90 ס"מ ומשקלה 1.0 עד 1.3 ק"ג.
הזכר שחור בחלקו התחתון ולבן בחלקו העליון כולל הזנב. ראשו אדום עם ציצה שחורה. המקור לבן והרגליים ורודות. הנקבה חומה, מקורה לבן, עיגול אדום סביב עיניה וגם רגליה אדומות.
הפסיון חי ביערות ובאזורים הרריים בדרום סין ודרום-מזרח אסיה ופעיל במשך היום.
הפסיונים ניזונים מפירות, זרעים וחרקים.