stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איניספיל

| --- | --- |
בית העירייה באיניספיל
בית העירייה באיניספיל
 מדינה:  קנדה קנדה
 פרובינציה:  אונטריו אונטריו
 ראש העיר:  Gord Wauchope
 תאריך ייסוד:  1820
 שטח:  262.71 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  36,566 (2016)
  ‑ צפיפות:  139.2 נפש לקמ"ר (2016)
 קואורדינטות:  44°18′N 79°35′W﻿ / ﻿44.300°N 79.583°W﻿ / 44.300; -79.583
 אזור זמן:  UTC -5
 http://www.innisfil.ca
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי איניספיל(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי איניספיל(למפת אונטריו רגילה) טורונטו אוטווה מיסיסוגה וינדזור ת'אנדר ביי טימינס קנורה גרייטר סדברי מניטובה קוויבק ארצות הברית מפרץ הדסוןאיניספיל(למפת אונטריו מוגדלת) טורונטו אוטווה מיסיסוגה וינדזור ת'אנדר ביי טימינס קנורה גרייטר סדברי מניטובה קוויבק ארצות הברית מפרץ הדסוןאיניספיל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
איניספיל (באנגלית: Innisfil) היא עיירה באונטריו, קנדה. העיירה שוכנת לאורך חופו המערבי של אגם סימקו שבאזור סימקו, דרומית לעיר בארי וכ-80 קילומטר צפונית לטורונטו. בעבר היה האזור כפרי אך עם התפתחות הערים בארי וטורונטו הגיע העיור גם לאיניספיל.
אטימולוגיה

השם איניספיל נלקח מהמילה האירית איניס פייל (Inis Fáil) שהיא בעצם כינוי עתיק לאירלנד.
דמוגרפיה

במפקד שנערך בשנת 2011 דיווחה הלשכה לסטטיסטיקה בקנדה כי באיניספיל מתגוררים 32,727 תושבים.
בשנת 2011 היו בעיר 13,797 בתים שמתוכם 12,162 מאוכלסים בקביעות.
במפקד שנערך בשנת 2006 התגוררו בעיר 31,175 תושבים והנתון מציג עלייה של 6.1%.
בשנת 2011 שטח העיירה הכולל היה 284.21 ק"מ וצפיפות האוכלוסייה הייתה 115 תושבים בכל קמ"ר.
שכונות

העיירה איניספיל כוללת את השכונות והכפרים הבאים:
אלקונה (Alcona)
סימקו ביץ' (Simcoe Beach)
אלדרסליה (Alderslea)
ברקליי (Barclay)
בייר פוינט (Bear Point)
בל יורט (Belle Ewart)
בל אייר ביץ' (Belle Air Beach)
בת'אסדה (Bethesda)
ביג ביי פוינט (Big Bay Point)
ביג סידר פוינט (Big Cedar Point)
סידר מאונט (Cedar Mount)
צ'רצ'יל (Churchill)
קוקסטאון (Cookstown)
דה גרזי פוינט (De Grassi Point)
פנל (Fennell)
גילפורד (Gilford)
גלנהבן ביץ' (Glenhaven Beach)
גלנווד ביץ' (Glenwood Beach)
איניספיל הייטס (Innisfil Heights)
קילרני ביץ' (Killarney Beach)
לפרוי (Lefroy)
מייפל גרוב (Maple Grove)
מוסלנקה ביץ' (Mooselanka Beach)
ננטיר (Nantyr)
ננטיר פארק (Nantyr Park)
סנדי קוב (Sandy Cove)
סנדיקוב אקרס (Sandycove Acres)
סטראונד (Stroud)
הערות שוליים

↑  פרופיל מפקד אוכלוסין לאיניספיל, מפקד 2016, סטטיסטיקס קנדה (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: c9410deb-e03c-4cc7-b56b-b1877473a02c 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אולקאדים

אולקאדים (בלטינית: Carpetani) היה שמו של שבט קלטי שחי בחצי האי האיברי בתקופה הקדם-רומית.
הם חיו באזור המחוז קסטיליה-לה מנצ'ה בספרד של ימינו, וייסדו שם מספר ערים חשובות. על פי ממצאים ארכאולוגיים, נראה שתרבותם הושפעה רבות מהפיניקים שעמם היו בקשרי מסחר. בשנת 221 לפנה"ס המצביא הקרתגי המפורסם חניבעל ברקה תקף את ארצם, והחריב את עירם אלתיאה. בשנה שלאחר מכן כרתו האולקאדים ברית עם הקרפטנים והוואקים, ויצאו לקרב נגד חניבעל, שהביס אותם בקרב נהר הטחו. אם כי אולקאדים רבים שרתו כשכירי חרב בצבא קרתגו, וחניבעל אף העביר חלק מהם לאפריקה. לאחר שחניבעל עזב את חצי האי האיברי, עברו האולקאדים לצדד ברומאים אויביהם של הקרתגים. הם נותרו נאמנים לרומאים גם לאחר שהללו סיפחו את חצי האי האיברי, ואף תמכו בהם בתקופת מלחמת נומנטיה. ארצם נכללה בתחום הפרובינקיה היספניה קיטריור.
ראו גם

קרפטנים
ואקים
איל בן ראובן

איל בן ראובן (נולד ב-22 במאי 1954) הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם התנועה בסיעת המחנה הציוני וכיושב ראש ועדת האתיקה. אלוף במילואים בצה"ל, שירת בחיל השריון כמפקד חטיבה, אוגדה וגיס, וכיהן כמפקד המכללות הצבאיות.
ביוגרפיה

איל בן ראובן נולד וגדל בקיבוץ נצר סרני, בן יחיד ליוצאי הפלמ"ח.
ביוגרפיה > בצה"ל

עם גיוסו לצה"ל בשנת 1972 שובץ בחיל השריון. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בעיצומו של הקורס פרצה מלחמת יום הכיפורים, ובן ראובן לחם בגדוד 198 של חטיבה 460 בקרבות בחצי האי סיני. בסמוך למעוז "מפרקת" נתקע טנק הצנטוריון אותו נהג, אך הצוות נותר בו והמשיך להילחם בכוחות המצרים החוצים את התעלה. הטנק נפגע פגיעה ישירה, מפקד הטנק והתותחן נהרגו ואילו בן ראובן והטען-קשר הפצוע הצליחו לחלץ עצמם מהטנק הבוער. בסיום המלחמה עוטרו ההרוגים בעיטור המופת. בן ראובן המשיך בלחימה במסגרת גדוד 71 בחטיבה 7, בפריצה למובלעת הסורית, עד לסיומה של המלחמה.
ב-1975 סיים קורס קציני שריון ושובץ לחטיבה 188 בה מילא את כל תפקידי הפיקוד עד למינויו למפקד החטיבה. במלחמת לבנון הראשונה פיקד על גדוד 71 של החטיבה, עמו לחם תחילה בגזרה המרכזית ונתקל בכוחות הצבא הסורי. לאחר מכן המשיך הגדוד לגזרת החוף, והשתתף בכיבוש צידון ובקרב על הכפר סיל. לאחר סיום פרק הלחימה הראשון, המשיך הגדוד בלחימה בגזרה המזרחית, הן במרחב ביירות והן בגזרת הבקע המזרחית, שם לקח חלק ביום קרב "טרף" וחזר להמשך הלחימה לכיבוש שדה התעופה בביירות.
לאחר שמילא תפקיד סמח"ט 188 מונה למפקד קורס קציני שריון, ובהמשך למפקד חטיבת שריון במילואים 679. בסיום תפקידו, יצא בן ראובן ללימודי צבא במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית. ב-1989 מונה למפקד חטיבה 401 וב-1991 מונה למפקד חטיבה 188. תקופתו בחטיבה התמקדה בהסבה מטנקי שוט-צנטוריון ישנים לטנקי מרכבה סימן 3 מתקדמים. ב-1993 התמנה למפקד אוגדה במילואים 366 בפיקוד צפון, ובמקביל שימש כמפקד קורס מפקדי פלוגות, גדודים וחטיבות של צה"ל. ב-1995 מונה למפקד עוצבת הפלדה 162, אוגדה סדירה בפיקוד מרכז. ב-1997 עבר לתפקיד ראש חטיבת התכנון במפקדת חילות השדה, בתקופתו היה שותף להובלת שינויים במבנה צה"ל ובהקמת זרוע היבשה. לאחר הקמתה הפך לראש מטה הזרוע, תפקיד בו שימש עד שנת 2000.
לאחר שקודם לדרגת אלוף, כיהן כמפקד גיס 479 האחראי לגזרת לבנון. בשנים 2004–2006 כיהן כמפקד המכללות הצבאיות. לאחר מכן יצא לחופשת פרישה מצה"ל. עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה היה בחופשת שחרור ושהה בסין. הוא הצטרף למערכה ארבעה ימים לאחר תחילתה ומונה למפקד הכוחות הקרקעיים ולסגנו של אלוף פיקוד צפון אודי אדם. על תפקודם של הרמטכ"ל דן חלוץ והדרג המדיני במלחמה מתח בן ראובן ביקורת, הוא ציין שחלוץ לא האמין בכוח הקרקעי והיה עליו להתפטר מתפקידו כרמטכ"ל על רקע זה, והאשים את הדרג המדיני שלדבריו מנע ביצוע של מהלך קרקעי דרמטי שעשוי היה לשנות את פני המערכה.
בפברואר 2007 השתחרר מצה"ל. בשירות המילואים שירת כסגן מפקד פיקוד הצפון, עד לכניסתו לכנסת ה-20 ולהיותו חבר בוועדת חוץ וביטחון.
ביוגרפיה > לאחר שחרורו מצה"ל

לאחר שחרורו ייסד בן ראובן חברה בתחום הייעוץ הביטחוני ופיתוחים טכנולוגיים. באוקטובר 2007 מונה למנכ"ל עמותת "לחופש נולד", שפעלה עד 2012 להשבת חיילי צה"ל השבויים והנעדרים. במקביל הצטרף להנהלה ולסגל האקדמי של המכון למנהיגות העתיד בשדרות. בשנת 2014 מונה לראש חטיבת היבשה בתעשייה האווירית.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

בן ראובן היה פעיל במפלגת מרצ. ב-2010 הביע תמיכה בהחזרת רמת הגולן במסגרת הסכם עם סוריה בנימוק שאין מדובר באזור בעל חשיבות אסטרטגית. תומך ביציאה מרוב שטחי יהודה ושומרון גם אם לא ניתן להגיע להסכם.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים שוריין על ידי ציפי לבני במקום ה-24 ברשימת המחנה הציוני, כנציג מפלגת התנועה, ונבחר כחבר הכנסת העשרים. שימש כחבר בוועדת החוץ והביטחון, בוועדה לענייני ביקורת המדינה, ובוועדת האתיקה של הכנסת. לאחר מינויו של יו"ר ועדת האתיקה יצחק וקנין לשר לשירותי דת, מונה בן ראובן ליו"ר הוועדה במקומו.
במהלך כהונתו, חבר בן ראובן ליו"ר ועדת העבודה והרווחה אלי אלאלוף מסיעת כולנו ולעבד אל-חכים חאג' יחיא מתע"ל, והשלושה היוו ל'צוות משימה פרלמנטרי' בלתי פורמלי לטיפול בסוגיית התאונות המרובות בענף הבניין שעלו לשיח הציבורי. יחדיו יזמו השלושה שורה של מהלכי חקיקה - בהם חוק הקובע כי אתרי בניה בהם אירעו תאונות קשות או קטלניות יסגרו מיידית למשך יומיים, חוק המחייב מינוי עוזרי בטיחות באתרי בניה גדולים, חוק האוסר להעסיק מנופאים שלא בהעסקה ישירה או באמצעות חברות ייעודיות ועוד. השלושה יזמו גם שורה של דיונים בנושא בכנסת ואף יצאו לסיורי פתע משותפים באתרי בניה ברחבי ישראל. לאחר הודעת מפלגת התנועה כי לא תתמודד לכנסת ה-21, הודיע בן ראובן כי בכוונתו להוסיף ולעסוק בתחום זה גם לאחר שיסיים כהונתו, ואכן ב-1 במאי 2019, יום לאחר סיום תפקידו בכנסת, מונה לראש המחלקה לבטיחות בהתאחדות הקבלנים.
חיים אישיים

בן ראובן הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת חיפה, ותואר שני בלימודי ביטחון ואסטרטגיה באוניברסיטת תל אביב. בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובית הספר למלחמה של צבא ארצות הברית בקרלייל שבפנסילבניה.
הוא אב לשישה. שניים מהם מאשתו הראשונה, ממנה נפרד באמצע שנות ה-90, וארבעה נוספים מבת זוגו הנוכחית, יעל, בת מושב יודפת, אותה הכיר כששירתה כראש הלשכה שלו כשהיה מפקד אוגדה. מתגורר ביודפת.
לקריאה נוספת

עמיר רפפורט, "להגיע למסיבה של הילד בגן. בפקודה" עיתון מעריב 7 באפריל 2006
אמירה לם, "האלוף מדבר" מגזין 7 ימים ידיעות אחרונות, 9 במרץ 2007
רני רביב וניר נוימן, "התחנות של אייל", במחנה, 31 במרץ 2006
עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה, הוצאת ידיעות ספרים, 2007
עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש, הוצאת ידיעות אחרונות, 2008
איל בן ראובן, "מנהיגות צבאית בכירה וניהול צבאי", בתוך: "על מנהיגות צבאית", אוניברסיטה משודרת הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמ' 82–91
יעל בן ראובן, "נקודת ההכרח", ביוגרפיה משותפת עם אייל בן ראובן, הוצאת ידיעות ספרים 2019 נקודת ההכרח - איל ויעל בן ראובן, באתר www.e-vrit.co.il
תומר לויסמן, בשדה הקרב של הזיכרון, כנרת זמורה-ביתן דביר, נובמבר 2020, עמוד 241
הערות שוליים

1 2  עמיר רפפורט, "להגיע למסיבה של הילד בגן. בפקודה", עיתון מעריב, 7 באפריל 2006
↑  האלוף איל בן-ראובן מונה למפקד המכללות, באתר nana10‏, 15 באפריל 2004.
↑  עמוס הראל‏, מתיחות בין הרמטכ"ל לאלוף אייל בן ראובן, באתר וואלה, 31 בדצמבר 2006
1 2  רמי שני‏, "על חלוץ היה להתפטר לפני המלחמה בלבנון", באתר וואלה, 13 בפברואר 2010
↑  עמיר רפפורט, אייל בן ראובן מונה לראש מטה היבשה בתע"א, "ישראל דיפנס", 1 באפריל 2014
1 2  דני קיפר, האלוף במילואים אייל בן ראובן מצטרף למר"צ, אתר עיתונות, 10 ביוני 2013
↑  ועידת מרצ דנה בנושא המדיני, אתר מפלגת מרצ
↑  מורן אזולאי, האלוף במיל' בן-ראובן ישובץ ברשימת המחנה הציוני, באתר ynet, 27 בינואר 2015
↑  ניצן צבי כהן, ‏הכנסת אישרה: אתר בנייה שבו נהרג או נפצע עובד ייסגר ליומיים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 באוגוסט 2016
↑  ניצן צבי כהן, ‏אושר סופית: חובה למנות עוזר בטיחות באתרי בנייה גדולים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 27 בנובמבר 2018
↑  ניצן צבי כהן, ‏אושר סופית: מנופאים יועסקו רק ישירות או דרך חברה מורשה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 31 בדצמבר 2018
↑  ניצן צבי כהן, ‏ח"כ בן ראובן: "להכריז מצב חירום מיידי בנושא הבטיחות בעבודה", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 19 במרץ 2019
↑  הלית ינאי-לויזון, ‏מהכנסת להתאחדות בוני הארץ: ח"כ איל בן ראובן יכהן כיו"ר מטה הבטיחות בארגון, באתר גלובס, 30 באפריל 2019
↑  עמרי נחמיאס‏, האלוף במיל' אייל בן ראובן ישוריין במחנה הציוני, באתר וואלה, 27 בינואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007417697405171  LCCN: no2019095917  VIAF: 15155646130418210451   WorldCat (עם VIAF): 15155646130418210451 
מפקד עוצבת הפלדה, תא"ל איל בן ראובן מנגן בפסנתר במהלך ריאיון לעיתון במחנה, דצמבר 1997
איניגו ג'ונס

| --- | --- |

איניגו ג'ונס, דיוקן מעשה ידי הצייר סר אנתוני ואן דייק
 לידה:  15 ביולי 1573 סמיתפילד, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  21 ביוני 1652 (בגיל 78) לונדון, קהיליית אנגליה 
 תקופת הפעילות:  1595–1652 (כ־57 שנים) 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 זרם באמנות:  אדריכלות הרנסאנס 
 יצירות ידועות:  St Paul's Church, Covent Garden, Queen's Chapel 
 
איניגו ג'ונס (באנגלית: Inigo Jones‏; 15 ביולי 1573 – 21 ביוני 1652) היה אדריכל אנגלי שנחשב לאחד מחשובי האדריכלות האנגלית. ג'ונס היה זה אשר הביא את סגנון אדריכלות הרנסאנס לאנגליה ולצרפת.
ביוגרפיה

ג'ונס נולד בסמית'פילד שבמרכז לונדון, בן ליצרן בדים קתולי ולשי. ג'ונס נקרא על שם אביו איניגו (ככל הנראה קיצור של "איגנשיוס" - "ignatius"‏) והוטבל בכנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה. לא ידוע היכן התחנך בצעירותו, אולם בסוף המאה ה-16 נסע ללמוד אדריכלות באיטליה, ובכך היה לאחד מראשוני תושבי אנגליה שעשה זאת).
ג'ונס ביקר באיטליה בין השנים 1598–1603 (ככל הנראה במימון רוג'ר מנרס, הארל החמישי מרות'לנד), ובשנית בין 1613 ו-1614. בביקוריו הושפע מסגנון אדריכלות הרנסאנס האיטלקי וכן מעבודותיו של אנדראה פלדיו. השפעות אלו נראו לימים בתכנוניו של ג'ונס ובכך הביא לאנגליה את סגנון האדריכלות הפלדיאנית, הקרוי על שמו של פלדיו.
עם פרוץ מלחמת האזרחים האנגלית בשנת 1642 הוחרם רכושו, אולם זה הושב לו בשנת 1646. בתקופה שבה הוחרם רכושו התגורר במגורים שניתנו לו בבית סומרסט.
ג'ונס נקבר בכנסיית רציף סנט בנט פאול שבלונדון.
ביוגרפיה > עבודותיו הבולטות

עם יצירותיו הידועות ביותר של ג'ונס נמנים בית המלכה שבגריניץ', אותו תכנן בשנת 1616, ובית הסעודות שהיה חלק מארמון וייטהול, אותו תכנן ג'ונס בשנת 1619 בסיועו של עוזרו ואחיינו, האדריכל ג'ון וב.
ג'ונס תכנן את מתחם קובנט גרדן במימונו של פרנסיס ראסל, הארל הרביעי מבדפורד, אשר ביקש ממנו לתכנן פיאצה איטלקית. ראסל התחייב לבנות בכיכר כנסייה, אולם ביקש לחסוך בהוצאות ועל מנת לבנות יותר יחידות דיור במתחם הורה לג'ונס לבנות "אסם". ג'ונס הסכים, אולם לעוזרו אמר כי יבנה את "האסם הכי יפה באירופה".
ג'ונס שימש כמנהל עבודות הבנייה עבור המלך צ'ארלס הראשון ובמסגרת תפקיד זה התבקש לערוך סקר ארכיטקטוני של סטונהנג' והיה הראשון שערך מדידות מסודרות במקום. כמו כן תכנן עבור המלכה הנרייטה מריה את הקפלה הקתולית בבית סומרסט.
תחומי יצירה נוספים

בנוסף להיותו אדריכל מוכשר ג'ונס פעל רבות בתחום עיצוב תפאורות ותלבושות לתיאטרון. הוא היה לראשון שתכנן תפאורות נעות עבור התיאטרון האנגלי. כמו כן, תכנן תחפושות, תלבושות ואביזרי במה עבור בן ג'ונסון.
לקריאה נוספת

מייקל ליפמן, Inigo: The Troubled Life of Inigo Jones, Architect of the English Renaissance. לונדון, הוצאת הדליין בוק, 2003.
הערות שוליים

↑  ליפמן, עמ' 14
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278317805171  PLWABN: 9810619883105606  BIBSYS: 90072987  BNE: XX982476  BnF: cb11937918q (data)  CANTIC: a11516999  CiNii: DA03621751  GND: 118776371  ICCU: VEAV026286  ISNI: 0000 0001 2137 1968  LCCN: n79045469  LNB: 000015650  NKC: xx0156611  NLA: 35252392  NTA: 068318782  RKD: 42548  SELIBR: 191901  SNAC: w65b054p  SUDOC: 02730874X  Trove: 882949  ULAN: 500014160  VcBA: 495/206468  VIAF: 66475425   WorldCat (עם VIAF): 66475425 
בית המלכה בגריניץ'
תחפושת בעיצובו של איניגו ג'ונס
אל רחום שמך

יהודים מתפללים בבית הכנסת ביום הכיפורים (1878), ציור של מאוריצי גוטליב
אֵל רַחוּם שְׁמָךְ הוא פיוט שנאמר בקהילות רבות כחלק מאמירת הסליחות. יהודי ספרד נוהגים לומר פיוט זה בעשרת ימי תשובה, ויהודי אשכנז נוהגים לאומרו בנוסח שונה מעט בסופה של כל מערכת סליחות (במנהג המקורי, רק בסוף סליחות של ימים נוראים, אבל בתקופה המאוחרת ניתוסף בקצת קהילות גם בתעניות.). הפיוט חובר על ידי מחבר לא ידוע.
הפיוט מושר לאחר הפיוט 'אדון הסליחות' בסליחות של כל עדות המזרח, ובאופן מקוצר גם בסוף הסליחות של האשכנזים.
תוכן ומבנה הפיוט

הפיוט כתוב כך שהמשפטים יוצרים תקבולת משלימה. כל הפסוקים מסתיימים במילה "שְׁמֶךָ". חתימת הפיוט משמשת פתיחה לפיוט הבא בעקבותיו: עשה למען שמך, עשה למען אֲמִתָּךְ.
הפיוט מתאר את שמותיו של האל הרחום והחנון, שיחמול על העם שקרוי על שמו.
הבקשה נשענת על הרעיון המובע בספר יחזקאל, פרק ל"ו, פסוקים כ"ב–כ"ד: ”לֹא לְמַעַנְכֶם אֲנִי עֹשֶׂה בֵּית יִשְׂרָאֵל כִּי אִם לְשֵׁם קָדְשִׁי אֲשֶׁר חִלַּלְתֶּם בַּגּוֹיִם אֲשֶׁר בָּאתֶם שָׁם. וְקִדַּשְׁתִּי אֶת שְׁמִי הַגָּדוֹל הַמְחֻלָּל בַּגּוֹיִם אֲשֶׁר חִלַּלְתֶּם בְּתוֹכָם וְיָדְעוּ הַגּוֹיִם כִּי אֲנִי ה'... וְלָקַחְתִּי אֶתְכֶם מִן הַגּוֹיִם וְקִבַּצְתִּי אֶתְכֶם מִכָּל הָאֲרָצוֹת וְהֵבֵאתִי אֶתְכֶם אֶל אַדְמַתְכֶם.”
ראה בעני עמך

בעשרת ימי תשובה יש מוסיפים בקהילות הספרדים פיוט זה:
אֵל רַחוּם שְׁמָךְ. אֵל חַנּוּן שְׁמָךְ. רְאֵה בָּעֳנִי עַמָּךְ. רַחֵם עַל עוֹלָמָךְ:

אֵל אַדִּיר שְׁמָךְ. אֵל בָּרוּךְ שְׁמָךְ. אֵל גָּדוֹל שְׁמָךְ. אֵל דָּגוּל שְׁמָךְ: רְאֵה בָּעֳנִי עַמָּךְ. רַחֵם עַל עוֹלָמָךְ:"

אֵל הָדוּר שְׁמָךְ. אֵל וָתִיק שְׁמָךְ. אֵל זַכָּאי שְׁמָךְ. אֵל חוֹנֵן שְׁמָךְ: רְאֵה בָּעֳנִי עַמָּךְ. רַחֵם עַל עוֹלָמָךְ:

אֵל טָהוֹר שְׁמָךְ. אֵל יָחִיד שְׁמָךְ. אֵל כַּבִּיר שְׁמָךְ. אֵל לָעַד שְׁמָךְ: רְאֵה בָּעֳנִי עַמָּךְ. רַחֵם עַל עוֹלָמָךְ:

אֵל מֶלֶךְ שְׁמָךְ. אֵל נוֹרָא שְׁמָךְ. אֵל סוֹמֵךְ שְׁמָךְ. אֵל עוֹזֵר שְׁמָךְ: רְאֵה בָּעֳנִי עַמָּךְ. רַחֵם עַל עוֹלָמָךְ:

אֵל פּוֹדֶה שְׁמָךְ. אֵל צַדִּיק שְׁמָךְ. אֵל קָדוֹשׁ שְׁמָךְ. אֵל רַחְמָן שְׁמָךְ: רְאֵה בָּעֳנִי עַמָּךְ. רַחֵם עַל עוֹלָמָךְ:

אֵל שַׁדַּי שְׁמָךְ. אֵל שׁוֹמֵר שְׁמָךְ. אֵל תּוֹמֵךְ שְׁמָךְ. אֵל תָּמִים שְׁמָךְ: רְאֵה בָּעֳנִי עַמָּךְ. רַחֵם עַל עוֹלָמָךְ:
כל פסוק, המורכב משלוש מילים פותח במילה "אֵל", אחריו אחד מכינויי האל ולסיום המילה "שְׁמָךְ".
האותיות הראשונות של כינויי האל בכל תיבה בפיוט יוצרות אקרוסטיכון אלפביתי.
לאחר כל ארבעה כינויים כאלו מופיעה הבקשה החוזרת המפנה את רחמיו של ה' ואת יתר תכונותיו החיוביות כלפי עמו וכלפי העולם כולו.
הפזמון החוזר (רפרן) בפיוט הוא המשפט "רְאֵה בָּעֳנִי עַמָּךְ, רַחֵם עַל עוֹלָמָךְ." בדרך כלל שר החזן כל בית בן ארבעה תארים, וקהל המתפללים עונה כנגדו את הרפרן.
הערות שוליים

↑  עיין לדוגמה דניאל גולדשמידט, סדר הסליחות כמנהג פולין ורוב הקהילות בארץ ישראל, ירושלים תש"ל, עמ' יד.
↑  כינוייו של ה' לפי שתיים ממידות הרחמים שבהן התגלה למשה במעמד נקרת הצור, 'אל רחום וחנון',
↑  ראו תפילת חנה בספר שמואל א', פרק א', פסוק י"א: "אִם רָאֹה תִרְאֶה בָּעֳנִי אֲמָתֶךָ וּזְכַרְתַּנִי וְלֹא תִשְׁכַּח אֶת אֲמָתֶךָ וְנָתַתָּה לַאֲמָתְךָ זֶרַע אֲנָשִׁים וּנְתַתִּיו לַה"
↑  ספר תהלים, פרק צ"ג, פסוק ד': ...אַדִּיר בַּמָּרוֹם ה'
↑  ספר דברים, פרק ז', פסוק כ"א: "כִּי ה' אֱלֹהֶיךָ בְּקִרְבֶּךָ אֵל גָּדוֹל וְנוֹרָא"
↑  מגילת שיר השירים, פרק ה', פסוק י': "דּוֹדִי צַח וְאָדוֹם דָּגוּל מֵרְבָבָה"
↑  ספר ישעיה, פרק ל"ה, פסוק ו': "הֵמָּה יִרְאוּ כְבוֹד ה' הֲדַר אֱלֹהֵינוּ"
↑  ספר איוב, פרק ל"ו, פסוק ה': "הֶן אֵל כַּבִּיר וְלֹא יִמְאָס כַּבִּיר כֹּחַ לֵב"
↑  ספר תהלים, פרק ס"א, פסוק ט': "כֵּן אֲזַמְּרָה שִׁמְךָ לָעַד"
1 2  ספר תהלים, פרק קי"א, פסוק ט': "פְּדוּת שָׁלַח לְעַמּוֹ צִוָּה לְעוֹלָם בְּרִיתוֹ קָדוֹשׁ וְנוֹרָא שְׁמוֹ"
↑  ספר תהלים, פרק נ"ד, פסוק ו': "הִנֵּה אֱלֹהִים עֹזֵר לִי אֲדֹנָי בְּסֹמְכֵי נַפְשִׁי"
↑  ספר תהלים, פרק ל"ד, פסוק כ"ג: "פֹּדֶה ה' נֶפֶשׁ עֲבָדָיו"
↑  שירת האזינו (דברים, ל"ב, ד'): "הַצּוּר תָּמִים פָּעֳלוֹ כִּי כָל דְּרָכָיו מִשְׁפָּט אֵל אֱמוּנָה וְאֵין עָוֶל צַדִּיק וְיָשָׁר הוּא."
↑  ספר שמות, פרק ו', פסוק ג': "וָאֵרָא אֶל אַבְרָהָם אֶל יִצְחָק וְאֶל יַעֲקֹב בְּאֵל שַׁדָּי וּשְׁמִי ה' לֹא נוֹדַעְתִּי לָהֶם. "
↑  ספר תהלים, פרק קכ"א, פסוק ד': "הִנֵּה לֹא יָנוּם וְלֹא יִישָׁן שׁוֹמֵר יִשְׂרָאֵל"
↑  ספר תהלים, פרק ט"ז, פסוק ה': "ה' מְנָת חֶלְקִי וְכוֹסִי אַתָּה תּוֹמִיךְ גּוֹרָלִי"
איחוד הכתרים

איחוד הכתרים (באנגלית: Union of the Crowns) הוא היענותו של המלך ג'יימס השישי מלך סקוטלנד לכתר האנגלי בחודש מרץ 1603 ואיחודן של ממלכות אנגליה וסקוטלנד תחת מונרך אחד. איחוד הכתרים התאפשר לאחר מותה של אליזבת הראשונה מלכת אנגליה, המלכה האחרונה לבית טיודור אשר הייתה רווקה וחשוכת ילדים, והייתה בת דודו של ג'יימס החמישי, סבו של ג'יימס השישי.
על אף היותו מקובל כיום, המונח עצמו מטעה; האיחוד עצמו היה בעיקרו איחוד אישי ושושלתי, הכתרים (הממלכות) נותרו ייחודיים ומפוצלים וזאת למרות נסיונותיו של ג'יימס ליצור כתר "אימפריאלי" חדש בשם "בריטניה הגדולה". אנגליה וסקוטלנד נותרו מדינות עצמאיות על אף העובדה כי חלקו מונרך אחד. מצב זה נותר עד חוקי האיחוד של 1707 במהלך שלטונה של המונרכית האחרונה של בית סטוארט, המלכה אן.
ראו גם

אמנת השלום הנצחי
אמנת גריניץ'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566546105171  LCCN: sh2006005218 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנגליה ובנושא סקוטלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איספריך (עיר)

ערך זה עוסק בעיר בבולגריה. אם התכוונתם למייסד האימפריה הבולגרית הראשונה, ראו .
אִיסְפֶּרִיך (בבולגרית: Исперих) היא עיר בצפון מזרח בולגריה, השנייה בגודלה במחוז ראזגרד ושוכנת כ-307 ק"מ מהבירה סופיה ו-40 ק"מ מבירת המחוז ראזגרד. איספריך שקרויה על שמו של אספרוך מייסד האימפריה הבולגרית הראשונה, נודעת גם בשמה העות'מאני קֶמָאלָאר וממוקמת במישור הדנובה, צפונית להרי הבלקן. כ-7 קילומטרים צפונית מערבית לעיר מצוי הקבר התראקי בסוושטארי שהוא אתר מורשת עולמית ובסמיכות אליה מאוזוליאום ובית תפילה בקטשי בן המאה ה-17.
היסטוריה

ב-1545 נוסד היישוב כאשר משפחתו של מהגר עות'מאני בשם כמאל התיישבה במקום ולאורך שנים ארוכות כונה היישוב קמאלאר על שמו. גם לאחר תבוסת האימפריה העות'מאנית במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877-1878) והקמת נסיכות בולגריה נותר היישוב בשמו המקורי. ב-1960 שונה שמו של היישוב לאיספריך והוא זכה למעמד של עיירה.
דמוגרפיה

אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת קיטון (תמותה לעומת ילודה ובמגמת הגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה למערב אירופה. בין 2000 – 2009 קטנה אוכלוסיית איספריך ב-7.1%. שיעור הילודה הוא 10 נפשות לכל 1,000 תושבים, לעומת שיעור התמותה העומד על 15.1 נפשות לכל 1,000 תושבים. 50.5% מקרב האוכלוסייה הן נשים ו-49.5% הם גברים. כמחצית מתושבי העיירה הם ממוצא טורקי, 40% הם בולגרים וכ-10% הם צוענים.
אקלים

באיספריך שורר אקלים ממוזג עם השפעה יבשתית מקצינה, הגורמת להפרשי טמפרטורות משמעותיים בין הקיץ לחורף וכמות משקעים נמוכה יחסית לממוצע הארצי, העומדת על 656 מילימטרים בשנה. החודש הגשום בשנה הוא יוני והשחון הוא פברואר. שלגים יורדים מנובמבר ועד אפריל. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10.3oc וערכי הקיצון נעים ממינוס 2oc בינואר ועד 24oc ביולי.
הערות שוליים

↑  איספריך-סקירה היסטורית באתר הרשות המקומית איספריך (בבולגרית).
↑  איספריך-פרופיל אקלימי באתר הרשות המקומית איספריך (בבולגרית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566715505171  NKC: ge919642  VIAF: 138535446   WorldCat (עם VIAF): 138535446
איגוד היהודים הגרמנים-לאומיים

איגוד היהודים הגרמנים-לאומיים (בגרמנית: Verband nationaldeutscher Juden) היה ארגון יהודי גרמני בתקופת רפובליקת ויימאר ובשנותיה הראשונות של גרמניה הנאצית, עד שפורק ב-1935.
היסטוריה

איגוד היהודים הגרמנים-לאומיים נוסד בשנת 1921 על ידי מקס נאומן (אנ'), שהיה יושב ראש האגודה עד 1926 ושוב מ-1933 עד פירוק האיגוד ב-1935. האיגוד היה מזוהה עם התומכים היהודים של מפלגת העם הלאומית הגרמנית השמרנית והמלוכנית, אם כי זו סירבה להכיר בכל קשר אליו.
מטרת האיגוד הייתה התבוללות מוחלטת של יהודים בגרמניה, הכחדה עצמית מרצון של הזהות היהודית, וגירוש מגרמניה של מהגרים יהודים ממזרח אירופה. נאומן התנגד לציונות ולאוסטיודן שהביאו אותה. הוא ראה בציונות איום על האינטגרציה של יהודי גרמניה, ואף כאידאולוגיה גזענית המשרתת מטרות אימפריאליות בריטיות; ואילו את המהגרים העניים והפרימיטיביים מן המזרח ראה כנחותים מבחינה גזעית ורוחנית. עם זאת, את עיקר עוינותו ייחד נאומן לא ליהודים הזרים, אלא לממסד הבורגני-ליברלי של יהדות גרמניה שהתגלם באגודה המרכזית. שאיפתם להמשיך לקיים את חזון האמנציפציה, של זהות יהודית ממוקפת ודתית בעיקרה בכפיפה אחת עם השתייכות לאומית גרמנית, נראתה לו כפסיחה על שני הסעיפים שהצדיקה את האנטישמיות (מן הזן השמרני) שגינתה את היהודים כמיעוט מתנכר, המבקש לדלל ולהחליש את קהיליית העם הכמו-משפחתית לכדי הסדר חוקי של זכויות אזרח. יהודי גרמניה השורשיים נדרשו, לדעת נאומן, להיות נאמנים ללא סייג ל"פולק" הגרמני ולאמץ את רוחו.
כתב העת הרשמי של האגודה היה הירחון "Der nationaldeutsche Jude" בעריכת נאומן. לכתב העת הייתה תפוצה של כ-6,000 עותקים בשנת 1927. פעילות נוספת של האיגוד הייתה המאבק נגד החרם נגד גרמניה הנאצית (1933), שהחל לאחר עליית הנאצים לשלטון. היא גם הוציאה מניפסט שקבע כי היהודים זוכים ליחס הוגן בגרמניה הנאצית.
בשנת 1934 הצהיר האיגוד את ההצהרה הבאה:
תמיד החזקנו את טובת העם והמולדת הגרמניים (שאליה אנו מרגישים קשורים בקשר בל יינתק) מעל לרווחתנו שלנו. לכן בירכנו על התוצאות של ינואר 1933, למרות שבחירות אלו הביאו קשיים עבורנו באופן אישי.
למרות הפטריוטיות הקיצונית של נאומן ועמיתיו, ממשלת גרמניה הנאצית לא הכילה וקיבלה את כוונתיהם. איגוד היהודים הגרמנים-לאומיים הוכרז כבלתי חוקי ופורק ב-18 בנובמבר 1935. נאומן נעצר על ידי הגסטפו באותו יום ונכלא בקולומביה האוס. הוא שוחרר לאחר מספר שבועות, ומת מסרטן במאי 1939.
ראו גם

הנס יואכים שפס
דיכוי מופנם
אוטואנטישמיות
הערות שוליים

↑  Sarah Ann Gordon, Hitler, Germans, and the "Jewish Question", p.47
1 2 3  Robert S. Wistrich, Who's Who in Nazi Germany (London: Weidenfeld and Nicolson, 1982), p.177. ISBN 0-297-78109-X
↑  גיא מירון, בין השתלבות לייחוד : תפיסת האמנציפציה בשיח הפוליטי של יהודי גרמניה. ישראל: כתב עת לחקר הציונות ומדינת ישראל - היסטוריה, תרבות, חברה, גיליון 9, 2006. עמ' 14
↑  מיכאל מאיר, מיכאל ברנר, תולדות יהודי גרמניה בעת החדשה - כרך ד : התחדשות וחורבן 1918 - 1945. מרכז זלמן שזר, 2005. עמ' 92.
↑  N. Stoltzfus. Resistance of the Heart: Intermarriage and the Rosenstrasse Protest in Nazi Germany. p. 315.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269402005171  GND: 82484-7  LCCN: nr95034061  NKC: zmp2018984924  SUDOC: 112507549  VIAF: 146008809   WorldCat (עם VIAF): 146008809
איחוד הג'יהאד האסלאמי

איחוד הג'יהאד האסלאמי (בראשי תיבות IJG או JCAM, ראשי תיבות של "איחוד הג'יהאד של מרכז אסיה") הוא ארגון טרור קטן המסונף לארגון הטרור העולמי אל-קאעידה ופעיל באוזבקיסטן, טג'יקיסטן, קירגיזסטן, קזחסטן, אפגניסטן, פקיסטן, ישראל ורוסיה. הארגון התפרק מהתנועה המוסלמית של אוזבקיסטן אבל עדיין הארגון מקושר עמו ומתאם פעילות עמו. נאג'מידין ג'אלולוב היה בין מנהיגי ומקימי הארגון.