stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סולנום שחור
תפוצה בישראל ובעולם

טיפוס התפוצה של סולנום שחור מגוון: אירו-סיבירי, ים-תיכוני ואירנו-טורני בעיקר באזורים הממוזגים.
תחום תפוצתו הטבעי של סולנום שחור בעולם הוא רחב: באזורים החמים אירו-אסיה וממקרונזיה דרך האזורים הטרופיים של צפון אפריקה וצפון מזרח אפריקה. כיום הוא התפשט ליבשות אמריקה, אוסטרליה ואזורים נוספים באפריקה הדרומית.
סולנום שחור גדל באזורים הים-תיכוניים, בבתות ספר וגם בערבות ובמדבריות עם העדפה לאזורים הממוזגים.
בישראל הוא נפוץ בבקעת החולה, בחוף הכרמל ובשרון; מצוי בגולן, בבקעת כנרות, בכרמל, בעמק יזרעאל, בבקעת בית שאן, בחוף הגליל, בעמק עכו, בדרום מישור החוף, בשומרון, בשפלה, בהרי יהודה ובערבה; נדיר בהרי הגליל וגם בדרום הארץ נוכחותו נדירה מאוד.
שימושים

חומר הרעל העיקרי הוא סולנין הנוצר גם בפקעות תפוחי אדמה ובעגבניות, השייכים לאותה משפחה בעת הפיכתם לירוק.
למרות רעילותו משמש הסולנום כצמח מרפא מאז ימי קדם בהודו, באירופה, במזרח הקרוב ובמערב אפריקה ובצפונה. הוא משמש לטיפול בתחלואים במערכת העיכול ודלקות של בלוטות. יוחסה לו גם יעילות בטיפול בעגבת. בימי הביניים השתמשו בסולנום לטיפול במחלת הנפילה.
במחקרים מודרניים נמצא שהחומר הפעיל הוא סולנין, שמצוי בעיקר בפירות הירוקים, שהוא גליקוזיד המתפרק לסולנידין ולסוכר. סולנידין הוא משכך מיגרנה וכאבי בטן ויעיל לריפוי מחלות עור שונות. בסולנום חומר נוסף - סולסודין המשמש היום אחד מן המקורות להכנת תרופות סטרואידיות, כגון קורטיזון והידרו-קורטיזון וכן הורמוני מין וטסטוסטרון. נמצא שלפירות הסולנום השפעת נרקוטית על מערכת העצבים המרכזית, באמצעות השפעתן על המעביר העצבי אצטלין כולין. במחקרים שנערכו במיצויים של סולנום נמצא כי הם מאיטים את פעולות הלב, מורידים לחץ דם, מרחיבים את כלי הדם, משככים כאבים, מונעים עוויתות שרירים ומגינים על הכבד מפני הרעלה. עובדות אלו מסבירות חלק ניכר מהשימושים העממיים בצמח.
הערות שוליים

1 2  Solanum nigrum, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏2022
1 2 3 4 5  אבינעם דנין, אלון עזריה (ע), החי והצומח של ארץ ישראל, רמת גן: הוצאת משרד הביטחון והחברה להגנת הטבע, 1983, עמ' 87-89
1 2 3  סולנום שחור, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2  דן פלביץ' וזהרה יניב, צמחי המרפא של ארץ ישראל, תל אביב: מודן בע"מ, 1991, עמ' 234-237
1 2  מיכאלי זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1998, עמ' 401
1 2 3 4  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, 591, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998
1 2  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 150, 498
1 2 3  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 391
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553393305171  LCCN: sh85124480  NDL: 00564182 
תפרחת של סולנום שחור
פירות בשלים ולא בשלים של סולנום שחור
עגור קנדי

| עגור קנדי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: עגוריים
סוג:: עגור
מין:: עגור קנדי
שם מדעי
 Grus canadensis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


עגור קנדי באוורגליידס.
עגור קנדי (שם מדעי: Grus canadensis) הוא מין של עגור גדול יחסית מהסוג עגור, שמצוי בצפון אמריקה ובקצה צפון-מזרח סיביר. שמו האנגלי של העגור (Sandhill Crane) מתייחס לאחד מבתי הגידול שלו - המישורים של אזור סנדהיל בנברסקה, באזור המישורים הגדולים. סביבה זו היא תחנת המנוחה העיקרית של תת-המין השלט Grus canadensis canadensis. כ-450,000 פרטים ממין זה נודדים דרך האזור כל שנה.
רוב גופם של עגורים בוגרים אפור. לקראת עונת הרבייה, במיוחד אצל פרטים נודדים, הצבע משתנה לדמוי אוכרה. אורכם של העגורים משתנה מתת-מין לתת-מין; אורכם הממוצע הוא 80-122 ס"מ. הזכרים גדולים יותר מהנקבות, אך זהים במראם. משקלו הממוצע של זכר הוא 4.57 ק"ג, ומשקלה הממוצע של נקבה הוא 4.02 ק"ג. המשקל שונה בין תת-מין לתת-מין, ונע בין 2.6 ק"ג ל-6.7 ק"ג. מוטת כנפיהם היא כ-41.8 עד 60 ס"מ.
העגור הקנדי הוא עוף חברתי, שחי בקבוצות משפחתיות או בזוגות. במהלך הנדידה ובמשך החורף מתקבצים העגורים ב"קבוצות הישרדות" שעשויות לכלול עד כ-10,000 פרטים. כל הפרטים בקבוצה מלקטים מזון יחד וישנים ביחד.
תזונתם של העגורים הקנדיים מורכבת בעיקר מצמחים, אך הם עשויים לאכול סוגי מזון שונים, לפי זמינותם. לעיתים הם משלימים את תזונתם גם בפירות יער, יונקים קטנים, חרקים, חלזונות, זוחלים ודו-חיים.
עונת הרבייה נמשכת בין דצמבר לאוגוסט באוכלוסיות שאינן נודדות, ומתחילה באפריל או מאי באוכלוסיות הנודדות. בני הזוג מבצעים "ריקוד" חיזור, שבמהלכו הם קופצים, בכנפיים פרושות, ומשמיעים צלילים ייחודיים. הקן מוקם בצמחיית ביצה, או על עשב ליד מים רדודים. הקן נבנה מחומרים צמחיים. הנקבה מטילה 2 ביצים (לעיתים רחוקות 1 או 3) חומות-סגלגלות עם כתמים אדומים. בני הזוג מאכילים את הגוזלים בתכיפות הולכת ויורדת, עד הגיעם לבגרות בגיל 9-10 חודשים.
הערות שוליים

↑  עגור קנדי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  http://www.npwrc.usgs.gov/resource/birds/cranes/gruscana.htm
↑  עגור קנדי, אתר האגודה העולמית לעגורים
↑  Sandhill Crane. Appendix 2. The Birds of North America. bna.birds.cornell.edu
↑  Johnsgard, Paul A. (1983). Cranes of the World: Sandhill Crane (Grus canadensis). University of Nebraska-Lincoln
↑  http://www.audubon.org/field-guide/bird/sandhill-crane
| עגוריים |
| --- | --- | --- |
| עגור | עגור אפור • עגור חן • עגור סיבירי • עגור ברולגה • עגור אדום-ראש • עגור לבן-עורף • עגור כחול • עגור הכתם • עגור שחור-צוואר • עגור יפני • עגור קנדי • עגור אמריקאי |  |
| עגור כתר | עגור כתר לבן-לחיים • עגור כתר אדום-לחיים |  |
| עגור כרבלתי (סוג ומין יחיד) | עגור כרבלתי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555803705171
ספונגילה לאקוסטריס

| ספונגילה לאקוסטריס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: ספוגיים
מחלקה:: ספוגנים
סדרה:: Spongillida
תת־סדרה:: Spongillina
משפחה:: Spongillidae
סוג:: Spongilla
מין:: ספונגילה לאקוסטריס
שם מדעי
 Spongilla lacustris ‏לינאוס, 1758

ספונגילה לאקוסטריס (שם מדעי: Spongilla lacustris) הוא מין של ספוג החי באמריקה הצפונית, אירופה, אסיה ואחד הספוגים הנפוצים ביותר במים מתוקים. ספוג זה תואר בידי החוקר קארולוס ליניאוס בשנת 1758.
מאפיינים

ספונגילה לאקוסטריס שייך למחלקת הספוגנים, הכוללת ספוגיים החיים בים, באוקיינוס, ובמים מתוקים. הוא מהספוגים הקטנים ביותר – אורכו סנטימטרים בודדים. צבעו נע בין ירוק ללבן.
פירוש השם לאקוסטריס הוא קשור לאגמים. הוא חי במים רדודים שבבריכות, אגמים, מתחת לסלעים וצמחי מים. הוא ניזון בעזרת סינון מפיטופלנקטון וחיידקים.
הספוג משמש פונדקאי לחרקים ממשפחת Sisyridae שבסדרת מרושתי-כנף, המטילים את הביצים שלהם במים. כשהביצים בוקעות, הזחלים ניזונים מהספוג וחיים בו, עד לשלב שהם הופכים לגולם.
מאפיינים > רבייה

בספוג זה, יש שתי צורות רבייה: רבייה מינית ורבייה אל מינית.
אל־זוויגית (אל־מינית), בשתי דרכים:
קטעי גוף ספוגיים ניתקים מגוף הספוג, ונצמדים למצע ובו מתפתח ספוג חדש.
גמולות – קטע מהספוג שמתעטף במעטפת שמגינה עליו עד שמגיע למצע עליו יכול להתפתח, הספוג שיתפתח בצורה זו יהיה זהה גנטית לספוג ההורה. גופים אלו הם גופי קיימא אשר מטרתם לשרוד תקופות של תנאים קיצוניים.
זוויגית (מינית) – הספוג הוא הרמאפרודיט, כלומר שיש בו איברי מין זכריים ונקביים כאחד, אך בדרך כלל הוא מייצר תאי זרע ותאי ביצה בזמנים שונים. תאים אמביים הופכים לתאי זרע והספוג משחרר אותם מהאוסקולום (הפתח הגדול בראש הצינור), תאי הזרע חודרים דרך נקבובים לספוג אחר ומפרים תאי ביצית שנמצאים שם. מתפתחת זיגוטה, ביצית מופרית, והספוג משחרר המוני פגיות, עוברים זעירים (בלסטולה). 90% נאכלים, אחוז קטן נקלט ומתפתח.
הערות שוליים

↑  Evans, Karen L.; Montagnes, David J. S. (September 2019). "Freshwater sponge (Porifera: Spongillidae) distribution across a landscape: Environmental tolerances, habitats, and morphological variation". Invertebrate Biology. 138 (3). doi:10.1111/ivb.12258. ISSN 1077-8306.
↑  Cocchiglia, Letizia; Purcell, Patrick J.; Kelly-Quinn, Mary (December 2012). "A Critical Review of the Effects of Motorway River-Crossing Construction on the Aquatic Environment". Freshwater Reviews. 5 (2): 141–168. doi:10.1608/frj-5.2.489. ISSN 1755-084X. S2CID 85723766.
↑  Corallini, Carla; Gaino, Elda (February 2003). "The caddisfly Ceraclea fulva and the freshwater sponge Ephydatia fluviatilis: a successful relationship". Tissue and Cell. 35 (1): 1–7. doi:10.1016/S0040-8166(02)00086-1. PMID 12589724.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535033405171
עבראש ירוק

| עבראש ירוק |
| --- | --- |
 זכר     נקבה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזי ים
סוג:: עבראש
מין:: עבראש ירוק
שם מדעי
 Bucephala clangula ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה

שמות נוספים
 Clangula clangula

Bucephala clangula
עַבְרֹאשׁ ירוק (שם מדעי: Bucephala clangula) הוא מין של ברווז בגודל בינוני מהסוג עבראש, ומתת-משפחת ברווזי הים. העבראש מאופיין בדו-צורתיות זוויגית, וקיבל את שמו בגלל ראשו הירוק של הזכר, שהוא חלק מה"תלבושת" של הזכר בעונת החיזור. לעומת הזכרים הצבעוניים, ראשן של הנקבות חום.
מאפיינים

אורכו של הזכר כ-45-52 ס"מ, ומשקלו בין 888 ל-1400 גרם. הנקבה, לעומתו, קטנה הרבה יותר: אורכה 40-50 ס"מ, ומשקלה 500-1182 גרם.
העבראשים הירוקים מתרבים באזורי הטייגה. הם נמצאים בעיקר ביערות ואגמים צפוניים בקנדה, ארצות הברית, סקנדינביה ורוסיה. הם נודדים, בעיקר בחורף, אל מקורות מים, בין השאר חופים.
העבראש הירוק מקנן בחורים של עצים גדולים, אך למד להשתמש גם בתיבות קינון, מה שמקל על שיקום האוכלוסייה המעטה שלו בסקוטלנד. בהודו הוא רשום כעוף מזדמן.
בישראל מזדמן נדיר ביותר בחורף.
הערות שוליים

↑  עבראש ירוק באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533648805171  GND: 4238563-5  LCCN: sh85055769
סמר חד

| סמר חד |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צמחים
מערכה:: צמחים וסקולריים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: דגנאים
משפחה:: סמריים
סוג:: סמר (Juncus)
מין:: סמר חד
שם מדעי
 Juncus Acutus ‏לינאוס, 1753
שמות נוספים
 בערבית: סמאר
עונת פריחה
חודשים: אפריל-ספטמבר

סמר חד (שם מדעי: Juncus Acutus) הוא מין של צמח ממשפחת הסמריים.
סמר חד הוא צמח חד פסיגי, רב שנתי. הסמר גדל בין החודשים אפריל-ספטמבר (עונת האביב והקיץ). את צמח הסמר החד ניתן למצוא בנגב הצפוני, הערבה, בשפלה, הרי יהודה ושומרון, בכרמל ובגליל ובגולן.
סביבת גידול

הסמר גדל בביצות מלוחות ובקרקע כבדה בכל חלקי הארץ פרט למדבר.
תיאור חיצוני

הסמר ירוק כל השנה וגובהו יכול להגיע עד מטר וחצי. גבעולו של הסמר החד הוא קנה בלתי מסועף ובראשו תפרחת מורכבת שבבסיסה עלה מחודד ודוקרני. העלים והגבעולים של הסמר יוצאים היישר מקנה-השורש כלפי מעלה. צורת העלים היא סרגלית והיא מזכירה עלים דגניים.
רבייה

הפצת הזרעים מתבצעת בעזרת הרוח ומגיעה למרחקים גדולים. ובנוסף מתבצעת רבייה וגטטיבית מקנה השורש שמפיצה את הצמח למרחק קצר.
שימושים

קליעת מחצלות וסלים
להפקת סיבים
מרעה
הערות שוליים

↑  סמר חד באתר הרשימה האדומה של IUCN
סבראש

| סבראש |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נקריים
סוג:: סבראש
מין:: סבראש
שם מדעי
 Jynx torquilla ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Jynx torquilla
סַבְרֹאשׁ (שם מדעי: Jynx torquilla) הוא עוף נודד ממשפחת הנקריים. תפוצתו טרנספלארקטית. הוא מתרבה באזורים הממוזגים של אירופה ואסיה, וחורף באפריקה ובדרום אסיה. בישראל הוא חולף בחודשי הסתיו בדרכו דרומה, ושוב באביב כשהוא חוזר לאזורי הרבייה שלו.
השם סבראש ניתן לו בשל יכולתו לסובב את ראשו ב-180 מעלות כמעט. במצבי סכנה, הוא מפתל את ראשו ולוחש כנחש במצג הרתעה.
מראה

אורך גופו של הסבראש כ-17 סנטימטרים, ומשקלו עד 50 גרם. צבע הנוצות חום-אפרפר כצבע קליפת עץ, ללא כיתום מובהק, והרגליים קצרות וחומות. הזנב חום-אפור, ארוך יחסית לגוף, עם שלושה פסי רוחב חומים כהים. המקור אפור, מחודד פחות וקצר מזה של נקריים אחרים. לעיתים נראה גוון ירקרק ברגליים ובמקור. הגחון בהיר, משורטט בדוגמה כהה של "ראשי חץ", והגרון חום בהיר.
נוצות הראש מזדקרות לצורת כיפה במצבי התרגשות. פס חום כהה נמשך מהראש עד הגב, המופרד בבירור אצל עופות בוגרים. אצל הצעירים הפס מטושטש יותר ומתמזג עם שאר הנוצות. פס באותו צבע נמשך מקצה העין לרוחב הלחי.
הזכר והנקבה דומים, אך צבעי הנקבות מעט עמומים יותר, וגוני החום-אדמדם המופיעים בלבוש החיזור של הזכר חסרים אצלן. הצעירים דומים לבוגרים, מלבד גוני החום הדהויים יותר. דוגמת ראשי החץ על הגחון כמעט אינו נראית, והגרון בהיר מאוד, לעיתים כמעט לבן.
קול

בזמן החיזור, ההזדווגות והטיפול בגוזלים, הסבראשים קולניים למדי. מחוץ לתקופות אלה התנהגותם חששנית וקשה להבחין בהם. קולו של הסבראש ברור, צלול ובלתי משתנה, ומזכיר קריאת בז. בני הזוג מרבים לשיר ביחד, וכשהם מחליפים משמרות בעונת הדגירה הם משמיעים קולות תיפוף ונקישה חרישיים.
הצעירים, ולעיתים גם בוגרים, משמיעים קול דומה ללחישת נחש במצבי סכנה, התנהגות המכונה "מימיקה".
בית גידול

סבראשים חיים בנופים פתוחים או פתוחים למחצה, שיש בהם לפחות עצים בודדים, כגון שטחי פארק, גנים גדולים ומטעים. הם נמנעים מיערות עבותים, שטחים חסרי עצים, מדבריות והרים גבוהים, ומעדיפים אקלים יבשתי שאינו לח מדי.
באזורי החריפה שלהם, הסבראשים מחפשים אזורים עשירים בחרקים, בעיקר סוואנה עם עצי שיטה. הם אינם נכנסים ליערות גשם ושוהים רק פרקי זמן קצרים באזורים מדבריים.
נדידה

רוב הסבראשים נודדים, למעט אוכלוסיות איים (כגון קורסיקה, סרדיניה, סיציליה וקפריסין), שהן יציבות או נודדות למרחקים קצרים. נדידת הסבראשים מתחילה באמצע אוגוסט. בדרך כלל הם חוצים את הרי האלפים, אך עוקפים את הים התיכון בנתיב מערבי, דרך ספרד וגיברלטר, או בנתיב מזרחי, דרך הבלקנים והבוספורוס. יש החורפים בדרום ספרד, בדרום יוון או באיי יוון. אוכלוסיות מצפון סקנדינביה נודדות בחלקן מעל בריטניה, ופרטים בודדים נצפו חורפים שם.
סבראשים מאירופה וממערב אסיה חורפים מדרום לסהרה, באזור נרחב המשתרע מסנגל, גמביה וסיירה לאון במערב עד אתיופיה במזרח, ועד הרפובליקה של קונגו וקמרון בדרום. אוכלוסיות ממרכז ומזרח-אסיה חורפות בתת-היבשת ההודית, בדרום-מזרח אסיה ובדרום יפן.
הסבראשים מתחילים לחזור לאזורי הרבייה שלהם בסוף מרס, אך רובם יוצאים לדרכם באמצע אפריל. אוכלוסיות צפון-פליארקטיות מגיעות לשטחי הרבייה שלהן רק בתחילת מאי או מאוחר יותר. פרטים בודדים מגיעים לעיתים עד מערב אלסקה.
התנהגות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תזונה

מזונו העיקרי של הסבראש הוא נמלים וחרקים אחרים שהוא מוצא בעצים רקובים או על הקרקע.
קינון

סבראשים משתמשים בחורי קינון נטושים של נקרים, במקום לחצוב חורים בעצמם. הביצים לבנות, כמו אצל עופות רבים המקננים בנקרות.
הערות שוליים

↑  סבראש באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4189620-8 
סבראש מציג צבעי הסוואה על רקע גזע עץ
Jynx torquilla
עוזרר קוצני

| עוזרר קוצני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: ורדיים
סוג:: עוזרר
מין:: עוזרר קוצני
שם מדעי
 Crataegus azarolus ‏לינאוס, 1753
פירות העוזרר האדום
עוזרר אדום בגן הבוטני ירושלים
עוּזְרָר קוצני (עֻזְרָר קוֹצָנִי, שם מדעי: Crataegus azarolus, שם נרדף: Crataegus aronia) הוא עץ קטן או שיח ממשפחת הוורדיים. על ענפיו של העוזרר ישנם קוצים חדים באורך 1–2 ס"מ, בעיקר על הענפים העבים יותר, ומכאן שם התואר של המין – קוצני.
מאפיינים

גובהו הממוצע של העץ בין מטר וחצי לשני מטרים וחצי, אבל ניתן למצוא פרטים בגבהים משתנים, עד כחמישה מטרים ולעיתים יותר מכך. עליו של העוזרר הקוצני מאונים־מנוצים ומסורגים לאורך הענף. הם שעירים משני צדדיהם (ולכן צבעם ירוק־אפרפר), ונושרים בחורף. הפרחים, המופיעים במרץ–אפריל, לבנים, לעיתים בעלי גוון צהוב או ורוד, בעלי 5 עלי־כותרת. הפרי הוא מסוג ענבה מדומה, וצבעו צהוב (או אדום בתת-המין עוזרר אדום) בהבשלתו. הפרי אכיל ובעל טעם דומה לתפוח, ואף משויכות לו סגולות רפואיות מסוימות כמו הורדת לחץ דם.
העוזרר הקוצני גדל בבתה ובחורש, באזורים רבים במרכז ובצפון הארץ (בשפלה, בהר, במדבר יהודה, בגולן ועוד). עוזרר אדום, שנחשב בעבר למין נפרד, הוא תת-מין של עוזרר קוצני הגדל בגליל העליון. בניגוד לעוזרר הקוצני הטיפוסי, שפירותיו צהובים, פירותיו של העוזרר האדום הם אדומים.
עוזרר קוצני הוא צמח מוגן בישראל.
הערות שוליים

↑  עוזרר קוצני באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
סלעית איברית

| סלעית איברית |
| --- | --- |
 סלעית איברית זכר, ספרד.
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: חטפיתיים
סוג:: סלעית
מין:: סלעית איברית
שם מדעי
 Oenanthe hispanica ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה
 מפת התפוצה של סלעית איברית   מקייצת   חולפת   חורפת
שמות נוספים
 סלעית ספרדית, סלעית קיץ מערבית.

Oenanthe hispanica hispanica
סלעית איברית או סלעית קיץ מערבית (שם מדעי: Oenanthe hispanica) היא ציפור שיר בסוג סלעית, שמצויה בצפון מערב אפריקה ומערב אירופה. זהו מין בקבוצה שסווגה בעבר כבני משפחת הקיכליים Turdidae, אך כיום נחשבת באופן כללי יותר לחלק ממשפחת החטפיתיים.
טקסונומיה ואטימולוגיה

ב-1743 חוקר הטבע האנגלי ג'ורג' אדוארדס פרסם איור ותיאור של הסלעית האיברית בספרו "A Natural History of Uncommon Birds". הוא קרא לה בשם האנגלי "The Red or Russet-colour’d Wheat-Ear". אדוארדס ביסס את האיורים שלו על פוחלץ של מארק קטסבי ש"נאסף" בגיברלטר. כשב-1758 חוקר הטבע השוודי קארולוס ליניאוס עדכן את Systema Naturae למהדורה עשירית, הוא מיקם את הסלעית האיברית עם הנחליאליים בסוג Motacilla. ליניאוס כתב תיאור קצר, טבע את השם המדעי "Motacilla hispanica" וציטט את עבודתו של אדוארדס. שם הסוג, Oenanthe, הוא גם שמו של סוג צמחים בעל שם זהה, והוא נגזר מ-"ainos" היווני "יין" ו"-anthos" "פרח", מהריח דמוי היין של הפרחים. במקרה של הסלעית, הכוונה היא לחזרת הציפורים ליוון באביב בזמן פריחת הגפנים. שם המין הספציפי הוא מ-hispanicus "ספרדי" בלטינית, כיוון שהאוכלוסייה העיקרית של מין זה בספרד. שמה באנגלית Western black eared wheater מרמז על הקרבה בין סלעית איברית וסלעית קיץ (Eastern black eared wheatear) שנחשבו אותו מין של עד 2019. (בחלק מהרשימות הן עדיין מוגדרות כשייכות לאותו מין.
תיאור

לזכר בחיזור המצח והכיפה לבנים או לבנבנים, הגב העליון בצבע בז' או קרם, והכנפיים שחורות בוהקות יותר מאלו של סלעית אירופית. הבטן והשת בצבע לבנבן או חום בהיר. הגב, העל שת ורוב הזנב לבנים. מסכה שחורה משתרעת מסוככות האוזניים ועד למקור. הגרון יכול להיות שחור או לבן (יש מופעים שונים).
בלבוש סתיו ובלבוש חורף הראש והגב העליון חומים באופן מובהק, וכך גם החלקים התחתונים (כולל הגרון אצל פרטים במופע "לבן גרון"), אך הצבע משתנה בעוצמתו. נוצות הזנב הרבה יותר לבנות מסלעית אירופית, הלבן על הרשת הפנימית משתרע לעיתים קרובות עד לקצה.
הנקבה חומה יותר, אך בעלת הגב התחתון לבן, והשינויים ממופע קיץ לחורף שלה פחות בולטים.
ניתן להבחין בין זכר סלעית איברית לבין זכר סלעית קיץ על ידי חלקיה העליונים בעלי גוון זהוב יותר, מה שמקנה לה מראה שחור-לבן פחות מובהק מסלעית קיץ, וגם ה"מסכה" השחורה של סלעית איברית מגיעה עד בסיס המקור בעוד שלסלעית קיץ המסכה ממשיכה מעל המקור. לפרטים שחורי גרון ממין זה יש פחות שחור בגרון ובפנים מסלעיות קיץ, והשחור בדרך כלל מסתיים בפחות קונטרסט. נקבות ממין זה שונות ממקבילותיהן סלעיות הקיץ בהיותן בעלות צבע חום חזק יותר בסך הכל.
תפוצה ובית גידול

סלעית זו מקננת באזורי אקלים חמים בשטחים סלעיים, מחורצים, ושיחיים (מדרונות ולמרגלות גבעות) בסביבות חורשים פתוחים של מיני ברושים כמו Tetraclinis וערער (Juniperus) או אלונים (Quercus); מטעי קקטוסים, זיתים, ופיסטוק; ובאדמות בור, כרמים, ערבות מאקי יבשות וגבעות גיר מכוסות שיחים. עונת הקינון מתחילה ממרץ עד יוני בצפון-מערב אפריקה, סוף אפריל בספרד ומתחילת מאי ביוון ובארמניה. הקן בצורת כוס שטוחה למדי ומורכב מגבעולים, טחב, וסיבים; מרופד בשיער או בפלומה; וממוקם על הקרקע מתחת לסלע, סלעית או ציצת עשב, בין דרדרות אבנים, בתוך מחילה או חור בחורבה, או גדות ואדי. התטולה מכילה בדרך כלל ארבע עד חמש ביצים. התזונה מורכבת מחסרי חוליות, פירות יער, וזרעים. המין נודד בחזית רחבה מעל הים התיכון והסהרה עד לאזורי החריפה בחבל הסאהל האפריקאי.
היא תועדה במדינות הבאות: קרואטיה, איטליה, צ'כיה, שוודיה, גרמניה, דנמרק, שווייץ, מונקו, צרפת, בלגיה, הולנד, בריטניה, אירלנד, ספרד, פורטוגל, לוב, תוניסיה, אלג'יריה, מרוקו, מאוריטניה, סנגל, מאלי וקמרון.
לקריאה נוספת

מגנוס אולמן, הפיצול בין סלעית קיץ לסלעית איברית. צפרות הולנדית, 25 (2), עמ' 77–97.
הערות שוליים

↑  סלעית איברית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  George Edwards, A natural history of uncommon birds : and of some other rare and undescribed animals, quadrupedes, fishes, reptiles, insects, &c., exhibited in two hundred and ten copper-plates, from designs copied immediately from nature, and curiously coloured after life, with a full and accurate description of each figure, to which is added A brief and general idea of drawing and painting in water-colours; with instructions for etching on copper with aqua fortis; likewise some thoughts on the passage of birds; and additions to many subjects described in this work, London: Printed for the author, at the College of Physicians in Warwick-Lane, 1743
↑  Carl von Linné, Lars Salvius, Caroli Linnaei...Systema naturae per regna tria naturae :secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis, כרך 1, Holmiae: Impensis Direct. Laurentii Salvii, 1758
↑  "Dropwort, Hemlock Water". A Modern herbal. Botanical.com. נבדק ב-2008-02-05.
↑  Chats, Old World flycatchers – IOC World Bird List, www.worldbirdnames.org
↑  Manuel Schweizer, Vera Warmuth, Niloofar Alaei Kakhki, Mansour Aliabadian, Marc Förschler, Hadoram Shirihai, Alexander Suh, Reto Burri, Parallel plumage colour evolution and introgressive hybridization in wheatears, Journal of Evolutionary Biology 32, 2019-01, עמ' 100–110 doi: 10.1111/jeb.13401
↑  Black-eared Wheatear (Oenanthe hispanica) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
עגור אמריקאי

| עגור אמריקאי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: עגוריים
סוג:: עגור
מין:: עגור אמריקאי
שם מדעי
 Grus americana ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


משפחת עגורים
עגור אמריקאי או עגור קורא (שם מדעי: Grus americana) הוא עוף נדיר, בן למשפחת העגוריים. מקור שמו, "העגור הקורא", בא לו בשל קריאתו הרעשנית הנשמעת למרחק של 3 קילומטרים. זהו מין העגור היחיד, מלבד העגור הקנדי, החי בצפון אמריקה.
מאפיינים

גובהו של עגור זה עד 140 ס"מ. מוטת כנפיו מגיעה עד שני מטרים. צבעו לבן, קצות כנפיו שחורים ופניו אדומים. הוא ניזון מדגים קטנים, צפרדעים ומיני יצורים קטנים. ניזון גם מחיטה, זרעים וצמחי מים.
תוחלת חייו של העגור בטבע היא 22-24 שנה.
בית הגידול של העגור האמריקאי הוא בטייגה ובמוסקג (Muskeg). כנרמז משמו, העגור האמריקאי חי ברחבי צפון אמריקה ומקנן בצפון אמריקה ובסיביר. הוא חורף באזור שבין דרום קנדה ועד צפון מקסיקו. העגורים נודדים דרומה בחורף וחוזרים צפונה לפני בוא האביב. מחזור הרבייה של העגור ארוך למדי. הנקבה מטילה שתי ביצים, בדרך כלל בסוף אפריל ועד אמצע מאי. רוחב הביצים כ-6.5 סנטימטרים, אורכן כ-10 סנטימטרים, משקלן כ-190 גרם וצבען כצבע זית עם פסים חומים. הדגירה נמשכת בין 27 ל-36 ימים. העופות מונוגמיים, כלומר הם חיים ביחד עם בן או בת זוג יחידים במשך כל חייהם. שני ההורים שותפים בבניית הקן, בדגירה ובטיפול בצאצאים. הצאצאים הם אפרוחים - עיניהם פקוחות, והם לומדים לשחות ולרוץ רק דקות אחדות לאחר בקיעתם. כעבור עשרה שבועות העגורים הצעירים מסוגלים לעוף. עד גיל שישה או שמונה חודשים הם מקבלים את מזונם מהוריהם.
העגור האמריקאי הוא אחד ממיני העופות הנדירים ביותר באמריקה הצפונית. ב-1941 נמנו 21 פרטים בלבד, ובסוף שנות ה-60 של המאה העשרים נמנו 50 פרטים בבר ו-18 בשבייה. רבים מהעגורים מתים בנדידה כתוצאה ממזג אוויר סוער, אחרים נופלים קורבן לציידים. בנוסף לכך בני אדם ביראו את מקומות המחיה של העגורים. העגור האמריקאי הוכרז כמין הנתון בסכנת הכחדה רק ב-1971, ורק משנות השבעים החלו מאמצים ממשלתיים לשימור המין, אשר כללו חקיקה המלווה בהטלת קנסות על ציידי העגורים. למרות זאת המין עודנו נמצא על סף הכחדה. נכון לאפריל 2007 נמנו 340 פרטים בבר, ו-145 בשבייה.
לקריאה נוספת

ג'ניפר הולנד, שיבת העגורים, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 145, יוני 2010
הערות שוליים

↑  עגור אמריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| עגוריים |
| --- | --- | --- |
| עגור | עגור אפור • עגור חן • עגור סיבירי • עגור ברולגה • עגור אדום-ראש • עגור לבן-עורף • עגור כחול • עגור הכתם • עגור שחור-צוואר • עגור יפני • עגור קנדי • עגור אמריקאי |  |
| עגור כתר | עגור כתר לבן-לחיים • עגור כתר אדום-לחיים |  |
| עגור כרבלתי (סוג ומין יחיד) | עגור כרבלתי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556183505171
עבקנה

| עבקנה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: דגנאים
משפחה:: דגניים
סוג:: עבקנה
מינים
 עבקנה שכיח (A. donax)  עבקנה נדיר (A. pliniana)
שם מדעי
 Arundo ‏לינאוס, 1753
עבקנה (שם מדעי: Arundo) הוא סוג במשפחת הדגניים.
מאפיינים ושימוש

העבקנה הוא עשבוני רב שנתי גבוה, גבעוליו ארוכים – עד כ־8 מטרים, חלולים, קשים וגמישים, בדרך כלל אינם מסתעפים. הגבעול מחולק לפרקים ארוכים – כ־50 ס"מ. עובי הגבעולים 3–5 ס"מ. העלים ארוכים מאוד, רחבים בבסיסם, ומשם צרים והולכים בהדרגה. סידורם דו צדדי סימטרי, והם צומחים כלפי מעלה ולא נופלים לצדדים. בין יוני לדצמבר, בקצות הגבעולים צומחת תפרחת בצורת מכבד, אורכו כ־50 ס"מ, רוחבה כ־10 ס"מ. הזרעים מכוסים במוצים שעירים, ומופצים על ידי הרוח. שורשי העבקנה בנויים מפרקים קצרים ומעובים, והם עקומים ומפותלים.
מגבעולי העבקנה הקשיחים מיוצרים עלים, המהווים חלק חשוב ברוב כלי הנגינה ממשפחת כלי הנשיפה מעץ, ביניהם סקסופון, קלרינט, אבוב, בסון וחמת חלילים.