stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרך הררית

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פדווא טוקאן 
 שפת המקור:  ערבית 
 סוגה:  אוטוביוגרפיה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1985 
 
דרך הררית, אוטוביוגרפיה (בערבית: رحلة جبلية ,رحلة صعبة ,سيرة ذاتية) הוא ספר אוטוביוגרפיה שנכתב בשנת 1985 ועוסק בסיפור חייה של המשוררת הפלסטינית פדווא עבד אלפתאח אג’א טוקאן (فدوى عبد الفتاح اغا طوقان; 1917-2003) משכם. הסיפור ראה אור לראשונה בעיתון הפלסטיני אל-ג’דיד (الجديد) ב-6 ביוני 1977 תחת הכותרת "דפים מתוך יומן" (أوراق من المفكرة), ומדי חודש ראה אור מעל דפי העיתון פרק אחד לפחות מן היצירה. בסופו של דבר כונסו כל הפרקים לספר אחד שיצא ב-1985 על ידי דאר אלאסוואר-עכא ׁ (دار الاسوار -عكا) תחת הכותרת "רחלה ג’בליה, רחלה צעבה – סירה ד’אתיה", שמשמעותו "מסע הררי, מסע מפרך - אוטוביוגרפיה".
היצירה תורגמה מערבית לעברית בשנת 1993 על ידי רחל חלבה בהוצאת מפרש, תחת השם דרך הררית, אוטוביוגרפיה. היצירה תורגמה גם לאנגלית, צרפתית, יפנית ויוונית.
יצירותיה האוטוביוגרפיות של טוקאן

פדווא טוקאן נחשבת למשוררת הפלסטינית המפורסמת ביותר במאה ה-20 והמשוררת הפמיניסטית היצירתית ביותר בקרב העם הפלסטיני בעידן החדש. טוקאן כתבה יצירות ספרותיות רבות, בעיקר ספרי שירה. כמו כן, היא פרסמה שתי אוטוביוגרפיות: "מסע בדרך הררית, מסע מפרך - אוטוביוגרפיה" (1985) ו"המסע המפרך ביותר" (1993).
את האוטוביוגרפיה הראשונה שלה, "מסע בדרך הררית", כתבה בשפה ספרותית רחוקה מפואטיקה; שפתה הייתה נייטרלית, ויצירותיה נכתבו ברוגע, התבוננות והתבודדות בלי משוא פנים.
כשמו של הספר "מסע בדרך הררית, מסע מפרך", הוא מתאר את ניסיונותיה הבלתי-נלאים של המשוררת לפלס דרך עצמאית. ניסיונות אלה מתוארים בדרך ביטוי מיוחדת, כמאמץ הדרוש לטיפוס על הר גבוה בקרב חברה שאורח חייה מושתת על כללים נוקשים עתיקי-יומין הנטולים כל אפשרות להכרה בחיי אישה ובזכותה לחיים משלה.
יחסי טוקאן עם האנשים המשמעותיים בספר > יחסי אח ואחות בחיבורה האוטוביוגרפי של טוקאן

אבראהים טוקאן (ابراهيم طوقان), המשורר הלאומי של העם הפלסטיני, (בוגר האוניברסיטה האמריקנית בביירות ומורה בבית הספר אל-נג’אח בשכם, אשר התפרסם בזכות כתיבתו העשירה של הרבה ספרי שירה, בעיקר שירה קלאסית). הוא הדמות היחידה בעולמה של טוקאן שראה אותה כאדם עם שאיפה ובעירה פנימית. הוא לימד אותה שירה בבית ולמעשה, תחת חסותו (של גבר משכיל ובעל מעמד), הצליחה טוקאן לעשות את הלא ייאמן ולהשמיע את קולה כמשוררת אישה בחברה כל כך פטריארכלית ודכאנית. הדיכוי המלאכותי של רגשות האהבה האבהיים והצורך הטבעי של פדווא טוקאן הילדה באהבה גרמו לה לחפש מקור אלטרנטיבי לחום ולחיבה. אבראהים טוקאן אחיה היה עבורה תחליף נאות והולם לאב. הוא היה זה שהעתיר עליה חיבה וחמלה שכה חסרו לה, היא אהבה והעריצה אותו מאוד. בשנת 1929, כשחזר אחיה אבראהים מביירות אחרי שסיים את לימודיו באוניברסיטה האמריקנית וחזר להתגורר בשכם היא כתבה ”עם פניו של אבראהים האיר גם אללה פניו אליי” והמשיכה ואמרה ”המתנה הראשונה שקיבלתי בחיי הייתה ממנו. הנסיעה הראשונה שנסעתי בחיי הייתה בחברתו. הוא היה היחיד אשר מילא את החלל הנפשי שנפער בחיי אחרי מות דודי, אחי אבי”. אבראהים מילא את החלל הרגשי העצום שהותירו בה הוריה.”אבראהים היה רופא הנפש שהציל אותי מהתמוטטות פנימית”. תרומתו הבולטת לעיצוב אישיותה ולהתפתחותה האינטלקטואלית של טוקאן הייתה בכך שחשף לפניה את עולם השירה, והוא שימש לה תחליף לדמות המורה. בשנת 1941, נפטר אבראהים בגיל 36, אחותו פדווא טוקאן הספידה אותו, כתבה לו הרבה שירים והקדישה לזכרו את ספרה "אחי אבראהים" (1946), וספר השירים "בודדה עם הימים" (1952).
לקריאה נוספת

דרך הררית, אוטוביוגרפיה, פדווא טוקאן (תרגמה רחל חלבה), חיפה: מפרש, 1993 (בעברית)
ששון סומך. לב אשה מן המזרח – עיון בשירת פדוא טוקאן, קשת, תל אביב: מ"ז, תש"ל.
שרון שטרית-ששון. רק על עצמי לספר ידעתי?! עיצוב הזהות האישית והקולקטיבית בראי הכתיבה האוטוביוגרפית של היוצרות הפלסטיניות פדוא טוקאן וסחר ח'ליפה. חיבור לשם קבלת התואר "דוקטור לפילוסופיה", רמת-גן, כסלו, תשס"ח.
מירה צורף, דרך הררית : מסע מן האישי אל הקולקטיבי ביצירתה של פדוא טוקאן. מתוך הספר נשים ומגדר במזרח התיכון, רות רודד ונוגה אפרתי, הוצאת מאגנס, 2009.
הערות שוליים

↑  דורזה, אפנאן, 2005, פדווא טוקאן כמא ערפתהא, עמאן; עמ' 44 - 45
1 2 3 4  טאהה, אלמותווקל, 2004, קראאת אלמחדוף, ראמאללה
↑  דרך הררית - אוטוביוגרפיה, מתוך העיתון השומרוני, חדשות השומרונים, גיליון 602, 1994; עמ' 41 - 45
1 2 3 4 5  מירה צורף, 2009, דרך הררית: מסע מן האישי אל הקולקטיבי ביצירתה של פדוא טוקאן. מתוך הספר נשים ומגדר במזרח התיכון, רות רודד ונוגה אפרתי, הוצאת מאגנס
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22  דרך הררית - אוטוביוגרפיה, פדווא טוקאן (תרגמה רחל חלבה), 1993, תל אביב
↑  "רחלה צ’עבה - רחלה ג’בליה - מדח’ל אלא אל-רחלה", אל-ג’דיד, 6 ביוני 1977, עמ' 7
↑  הררי, יצחק, 2007, נוצות הטווס: ארוס ומוות בפרוזה של חיים באר, תל אביב. דיונון מבית פרובוק
↑  אל-עיסאווי, רים, 1998, פדווא טוקאן נקד אלדאת, אלקאהרה
↑  נווה, חנה, 2004, "לב האור", בתוך: אביעד קליינברג (עורך), "על אהבת אם ועל מורא אב: מבט אחר על משפחה", ירושלים. עמ' 106 - 108
↑  אדריאן ריץ’, 1990, ילוד אישה, (תרגמה כרמית גיא). תל אביב, עמ' 172
↑  עומר, רמדאן, 2004, סירת פדווא טוקאן ואתרהא פי אשעארהא, עכא. אלאסוואר
↑  יהונתן גפן, "אישה יקרה", כתר, תל אביב, 1999, עמ' 200. מתוך הספר נוצות הטווס, ארוס ומוות בפרוזה של חיים באר. יצחק הררי, 2007
הברית למען איטליה

| --- | --- |
 מדינה:  איטליה איטליה
 מייסד:  פרנצ'סקו רוטלי 
 מנהיגים:  פרנצ'סקו רוטלי 
 תקופת הפעילות:  2009–2016 (כ־7 שנים)
 אידאולוגיות:  ליברליזם
 מטה:  רומא 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז
 ארגונים בינלאומיים:  המפלגה הדמוקרטית האירופית, הברית של דמוקרטים 
 http://www.alleanzaperlitalia.it
 
הברית למען איטליה (באיטלקית: Alleanza per l'Italia) הייתה מפלגת מרכז באיטליה.
המפלגה תוארה במניפסט שלה כ"דמוקרטית, ליברלית, עממית", והתנגדה "לשמאל הסוציאל-דמוקרטי ולימין הפופוליסטי". המפלגה התפלגה מהמפלגה הדמוקרטית בנובמבר 2009, ורבים מ-APL הגיעו ממפלגה זו. המפלגה פורקה באופן רשמי בסוף שנת 2016.
היסטוריה

פרנצ'סקו רוטלי, שהנהיג את מפלגת "דמוקרטיה היא חופש" (שהרכיבה בשנת 2007 את המפלגה הדמוקרטית) היה אישיות מרכזית במפלגה הדמוקרטית. בשנת 2009 רוטלי הסתכסך עם המפלגה הדמוקרטית, לאחר שזו ראתה אותו כסממן שמאלי מדי. ב-27 באוקטובר של אותה השנה, לאחר חודשים של ספקולציות, רוטלי פרסם כי הוא עוזב את המפלגה, בטענה שהיא לא מציעה מענה ראוי לפיצול שמובל על ידי הליגה הצפונית. ב-11 בנובמבר 2010 הציג רוטלי את המפלגה שם מפלגתו ואת הלוגו הזמני שלה. כחודש לאחר מכן נערך הקונגרס הראשון של המפלגה בפארמה שבצפון המדינה. באותה השנה נוצרו סיעות ראשונות של המפלגה בבית הנבחרים ובסנאט. בחודשים שלאחר מכן המפלגה ניסתה למשוך אליה קהלים ליברליים וירוקים. בסוף מארס 2010 נערכו בחירות אזוריות במדינה, והמפלגה נערכה בארבעה אזורים בצפון איטליה. בכל אחד מאזורים אלו המפלגה קיבלה אחוזים בודדים מהקולות, ולכן לא היה לה כוח ממשי באזורים אלו. לאור התוצאה (שחשבה למאכזבת מאוד), נשמעו ביקורות רבות ממנהיגי המפלגה בצפון איטליה, ודרשו את התפטרותו של רוטלי ויצירת מבנה קונפדרלי למלגה. רבים ממנהיגים אלו עזבו בהמשך השנה.
בשנת 2012 ניסתה המפלגה להיערך מחדש בקואליציות ובסיעות חדשות, אך ניסיונות אלו לא צלחו. בבחירות לפרלמנט האירופי שנערכו בשנת 2014, המפלגה קיבלה רק 0.7% מהקולות, ולא הצליחה להכניס שום נציג מטעמה אל פרלמנט זה.
בסוף שנת 2016 המפלגה פורקה.
דרקון סיני

תבליט של דרקונים סיניים
הדרקון הסיני (סינית מסורתית: 龍; סינית מפושטת: 龙; ;פין-יין: Lóng) הוא יצור אגדי המופיע במסורת הסינית, ומשמש בה כסמל מבשר טובות. הוא מהווה את התגלמות היאנג, ומקושר עם מזג האוויר והמים בתור מביא הגשם.
במערב נתפס הדרקון הסיני כסמל המייצג את סין, אך שימוש זה גם ברפובליקה העממית של סין וגם ברפובליקה הסינית בטאיוואן הוא נדיר ביותר, מכיוון שלדרקון יש הקשרים מונארכיים אשר סותרים אידאולוגיות סיניות מאוחרות, וגם משום שלדרקון יש הקשרים מלחמתיים, אשר ממשלות סיניות אינן אוהבות. בגלל הסיבה האחרונה, לעיתים קרובות הרבה יותר נעשה שימוש בתוך סין בפנדה ענקית כסמל סיני.
אגדת הקיסר הצהוב

לפי האגדה, הקיסר הצהוב השתמש בנחש בשלט המשפחתי שלו, ובכל פעם שכבש שבט נוסף, הוא הוסיף את הסמל של אותו שבט לשלט. הקיסר הצהוב חי חיי נצח בתור דרקון הנראה כמו סמלו. זה מסביר מדוע לדרקון הסיני יש גוף של נחש, קשקשים וזנב של דג, קרני צבי, פני קילין (יצור מיתולוגי דמוי צבי שאש מכסה את גופו) שני זוגות טופרים של עיט ועיניים של שד. הדרקונים עפים בשמיים בין העננים. כמעט כל התמונות של דרקונים סיניים מציגות אותם כמשחקים בפנינה מוקפת להבות. זו אמורה להיות הפנינה שמעניקה להם את כוחם ונותנת להם להרקיע לשחקים. לעיתים מתוארים דרקונים סיניים עם כנפי עטלף הצומחות מגפיהם הקדמיות, אך לרובם אין כנפיים.
כמו כן, מכיוון שהסיניים מחשיבים את הקיסר הצהוב לאביהם, הם מכנים עצמם לעיתים "צאצאי הדרקון".
אגדת הקרפיונים

אגדה אחרת מספרת כי קרפיונים המסוגלים לקפוץ מעבר לשער הדרקון יהפכו לדרקונים. יש כמה מפלי מים בסין שמאמינים כי הם שער הדרקון. אגדה זו היא אלגוריה למוטיבציה והמאמץ הדרושים כדי להתגבר על מכשולים.
בהונות דרקון צהוב

לדרקונים קיסריים, סיניים או קוריאניים, יש חמש בהונות בכל רגל. לדרקונים אינדונזיים יש ארבע, וליפניים שלוש. כדי להסביר את התופעה, אגדה סינית טוענת כי אף על פי שמקורו של הדרקון בסין, הרי שככל שהתרחק מסין התמעטו בהונותיו, ודרקונים קיימים אך ורק בסין, קוריאה, אינדונזיה ויפן מכיוון שלו התרחקו הדרקונים יותר מכך, הרי שלא היו נותרות להם בהונות כדי להמשיך בדרכם. באגדה היפנית יש סיפור הפוך, כלומר שמקור הדרקון ביפן, וככל שהדרקונים מתרחקים מיפן צומחות להם עוד בהונות, עד כי הם אינם מסוגלים ללכת כהלכה. תאוריות אלה נדחות בקוריאה ובאינדונזיה.
פירוש אחר: לפי מספר מקורות, כולל מסמכים היסטוריים רשמיים, לדרקונים סיניים רגילים היו ארבע בהונות - אך לדרקון הקיסרי היו חמש. הייתה זו עבירה חמורה אם מישהו פרט לקיסר השתמש במוטיב של דרקון בעל חמש בהונות. נראה כי מקורות קוריאניים אינם מסכימים עם תאוריה זו, מכיוון שלדרקון הקיסרי בארמון גיאונגבוק שבע בהונות, המרמזות על עליונותו על הדרקון הסיני.
המספר תשע

המספר תשע נחשב בר-מזל בסין, והדרקונים הסיניים מקושרים איתו לעיתים קרובות. למשל, לדרקון סיני יש לעיתים קרובות תשע תכונות, ובדרך כלל יש לו 117 קשקשים: 81 (9X9) זכריים ו-36 (9X4) נקביים. כמו כן, נאמר כי לדרקון 9 צאצאים, כולם יצורים מיתולוגיים.
מזלות סיניים

הדרקון הוא אחד מ-12 המזלות הסיניים המציינים שנה בלוח השנה הסיני. יש המאמינים כי כל חיה קשורה בקווי אופי ייחודיים.
תינוקות שנולדים בשנה של הדרקון נחשבים לברי מזל.
סמלו של הקיסר

הדרקון היה סמלו של הקיסר בשושלות סיניות  רבות. הכס הקיסרי נקרא כס הדרקון. בתקופת שושלת צ'ינג המאוחרת, הדרקון אף אומץ כדגל הלאומי. הייתה זו עבירה חמורה לפשוטי העם ללבוש בגד שעליו דמות דרקון.
בכמה אגדות סיניות, קיסר חייב להיוולד עם כתם לידה בדמות דרקון. לדוגמה, אגדה סינית עשויה לספר את סיפורו של בן איכרים שנולד על כתם לידה בדמות דרקון אשר בסופו של דבר מדיח את השושלת השלטת ומייסד שושלת חדשה. אגדה אחרת תספר על נסיך המסתתר מאויביו, אך מזוהה לפי כתם הלידה בדמות הדרקון.
הקיסרית זוהתה לעיתים קרובות עם עוף החול.
שליטי הימים

מאמינים כי הדרקונים הם שליטי הימים. הם יכולים להתגלות בדמות טוויסטר או טורנדו מעל המים. יש ארבעה דרקונים, אחד מייצג כל ים. המלך הדרקון של המזרח, של המערב, וכן הלאה.
האגדות מספרות על ארבע מלכי דרקונים עיקריים שחיו בסין ומסמלים את ארבע רוחות השמים: אָוּ-צִ'ין בדרום, אָו-שׁוּן בצפון, אָו-ז'וּן במערב, והשליט אָו-גואנג במזרח.
הברית הצרפתית-פולנית (1921)

הברית הצרפתית-פולנית הייתה ברית צבאית בין הרפובליקה הפולנית השנייה לרפובליקה הצרפתית השלישית שהתקיימה בין 1921 ל-1940. ההסכם היה אחד מאבני היסוד של מדיניות החוץ של צרפת בתקופת בין המלחמות, ויחד עם ההסכמה הלבבית היווה הסכם זה בסיס להקמת בעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
רקע

במהלך יריבות שהתקיימה בין בית הבסבורג לממלכת צרפת במאה ה-16 תרה צרפת אחר בעלות ברית למזרחה של אוסטריה, וייחלה להתאחד עם פולין. ליאן השלישי סובייסקי, מלך פולין, גם הוא, הייתה השאיפה להתאחד עם צרפת כנגד האיום האוסטרי ולבוא עימם יחד בברית, אך איום חמור יותר הציבה האימפריה העות'מאנית המוסלמית העולה והמתגברת לקיומה של הנצרות, אשר הוביל לקרב וינה. במאה ה-18 חולקה פולין על ידי ממלכת רוסיה, פרוסיה ואוסטריה, אך נפוליאון ייסד מחדש מדינה פולנית בדוכסות ורשה. עלייתה של האימפריה הגרמנית במאה ה-19 היוותה עבור שתי המדינות אויב משותף חדש.
בעת המלחמה הפולנית-סובייטית הייתה צרפת התומכת העיקרית של פולין, ושלחה גדודים מיוחדים כדי לסייע להם בלחימה בזירה הפולנית. בפברואר 1920 דנו מנהיגי שתי המדינות – אלכסנדר מילרנד ויוזף פילסודסקי, בנושאי כלכלה, פוליטיקה והסכמים צבאיים.
חתימת ההסכם

הברית הצרפתית-פולנית נחתמה ב-19 בפברואר 1921, בין שר החוץ הפולני אוסטאכי ספייהה לבין ראש ממשלת צרפת אריסטיד בריאן, במהלך תקופת נוהלי המשא ומתן שהובילו לחתימת הסכם ריגה. בשורת ההסכמים חתמו שני הצדדים על מדיניות חוץ משותפת, קידום מגעים כלכליים דו-צדדיים, וסיוע הדדי במקרה של תקיפה. יומיים לאחר החתימה חתמו המדינות על הסכם צבאי סודי על התמודדות מפני תקיפה אפשרית מצד רפובליקת ויימאר ומצד ברית המועצות. ההסכם אושר עם חתימתו של הסכם כלכלי אשר נחתם ב-2 באוגוסט 1923.
שנתיים לאחר ההסכם הכלכלי הורחב ההסכם במסגרת הסכמי לוקרנו (אשר הוביל ליציבות בגרמניה ולכניסתה לחבר הלאומים ב-1926), ושתי המדינות חברו לצ'כוסלובקיה כדי לבוא עימה יחד בברית משולשת, ולהניא את הגרמנים מהשתלטות בכוח על שטחים. אולם ברית משולשת זו לא נכנסה לתוקף בכל מאודה והצ'כוסלובקים מעולם לא התאחדו באופן רשמי עם הפולנים מכיוון שלא רצו לנקוט באף צד בסכסוכים הטריטוריאליים בין גרמניה לפולין. לפיכך צרפת סירבה לתמוך בפיתוח התעשייה הפולנית ובצבא צ'כוסלובקיה, או להגדיל את הסכמי הסחר שלהם.
הברית הצרפתית-פולנית הראשונית נמשכה עד להתחמשותה של גרמניה הנאצית. תחת האיום הנאצי ההולך ומתגבר ובשאיפה להגיע להסכם שיתופי צבאי חדש, נחתם הסכם צבאי שיתופי ב-19 במאי 1939 בפריז, על ידי הגנרלים מוריס גמלאן וטדאוש קספז'יצקי. הוא אושר על ידי ממשלת צרפת ב-4 בספטמבר, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין.
הדיוויזיה ההררית אס אס ה-21

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  Skanderbeg (סקנדרבג)
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  אס אס אס אס
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 במאי 1944 – 1 בנובמבר 1944 (185 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  6,000–6,500
דיוויזיית אס אס הררית ה-21 'סקנדרבג', שקיבלה לאחר מכן את השם "הדיוויזיה האלבנית הראשונה", הוקמה על ידי גרמניה הנאצית, בתקופת מלחמת העולם השנייה, מתוך האוכלוסייה האלבנית המוסלמית של קוסובו.
ב-1943 הוקמה על ידי האלבנים הליגה השנייה של פריזרן, כדי לקדם את שלטונם במקומות המאוכלסים על ידי אלבנים. הליגה הכריזה על ג'יהאד נגד סלאבים, צוענים ויהודים. בראש הליגה נבחר רדז'פ מיטרוביצה, מי שהתמנה גם לראש ממשלת אלבניה שתחת שלטון גרמניה הנאצית. הליגה ומנהיגיה עודדו את האלבנים להתגייס ליחידות אס אס גרמניות.
לאחר הצלחת הגיוס של בוסנים מוסלמים (בעידוד המופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני) לדיוויזיית אס אס הררית ה-13, החליטו הגרמנים להקים דיוויזיה נוספת המבוססת על חיילים אלבנים מוסלמים, מרביתם ממחוז קוסובו. הדיוויזיה הוקמה במרץ 1944 והתקיימה עד מרץ 1945.
הדיוויזיה האלבנית נקראה על שמו של הגיבור הלאומי האלבני, סקנדרבג, נועדה למלחמה נגד הפרטיזנים ולאלבנים הובטח שלאחר המלחמה תוקם מדינה אלבנית גדולה שתכלול, בנוסף לאלבניה עצמה, גם את קוסובו ואת צפון מקדוניה.
בפברואר 1944 הדיוויזיה עצרה כ-280 יהודים ומסרה אותם לנאצים הגרמנים – יהודים אלה לא שבו. הסרבים האשימו את לוחמי הדיוויזיה שביצעו טיהור אתני כנגד הסרבים.
לקריאה נוספת

Williamson, Gordon, German Mountain & Ski troops 1939-45, Oxford: Osprey Publishing, 1996.
הערות שוליים

↑  Chaim Frank, Antisemitism in Eastern Europe: History and Present in Comparison, 2010, Bern, עמוד 91 (באנגלית)
↑  Balkan Genocides: Holocaust and Ethnic Cleansing in the Twentieth Century מאת Paul Mojzes, עמוד 95 (באנגלית)
| גרמניה הנאצית דיוויזיות הוואפן אס אס  |
| --- | --- | --- |
| דיוויזיות פאנצר | דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה • דיוויזיית אס אס "דאס רייך" • דיוויזיית האס אס השלישית "טוטנקופף" • דיוויזיית פאנצר אס אס החמישית "ויקינג" • דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית "הוהנשטאופן" • דיוויזיית פאנצר אס אס העשירית "פרונדסברג" • דיוויזיית פאנצר אס אס ה-12 "היטלריוגנד" |  |
| דיוויזיות פאנצרגרנדיר | דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-11 "נורדלנד" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-16 "רייכספיהרר-אס אס" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-17 "גץ פון ברליכינגן" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-18 "הורסט וסל" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-23 "נדרלנד" |  |
| דיוויזיות הרריות | דיוויזיית אס אס השישית "נורד" • דיוויזיית אס אס השביעית "פרינץ אויגן" • דיוויזיית אס אס הררית ה-13 "הנדשאר" • דיוויזיית אס אס הררית ה-21 "סקנדרבג" • דיוויזיית אס אס הררית ה-23 "קאמא" • דיוויזיית ואפן הררית אס אס ה-24 "קארסטייגר" |  |
| דיוויזיות פרשים | דיוויזיית פרשים אס אס השמינית "פלוריאן גאייר" • דיוויזיית פרשים אס אס ה-22 "מריה תרזה" • דיוויזיית ואפן פרשים אס אס ה-33 • דיוויזיית פרשים אס אס ה-37 "ליצו" • דיוויזיית הפרשים הקוזאקים הראשונה • דיוויזיית הפרשים הקוזאקים השנייה |  |
| דיוויזיות חיל רגלים | דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-14 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-15 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-19 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-20 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-25 "הוניאדי" • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-26 • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-27 "לנגמרק" • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-28 'ולוניה' • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס רונה • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-29 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-30 • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-31 • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-32 "ינואר" • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-33 "שרלמן" • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-34 'לנדשטורם נדרלנד' • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-36 • דיוויזיית האס אס ה-38 "ניבלונגן" |  |
| דיוויזיות משטרה | דיוויזיית האס אס הרביעית • דיוויזיית האס אס ה-35 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4215090-5  LCCN: n2006025484  VIAF: 207104096   WorldCat (עם VIAF): 207104096
האוסף Live

האוסף Live (בעברית: האוסף בהופעה חיה) הוא אלבום האוסף ואלבום ההופעה הראשון של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה ברגר שפורסם ב-9 במרץ 2016, בהוצאת חברת התקליטים הליקון. ב-25 בינואר 2016 הוציאה ברגר את הסינגל הכפול "בא והולך" / "הנה באתי הביתה" בתור הסינגל המוביל מהאלבום.
רקע

לאחר שהוציאה בשנת 2014 את אלבום האולפן השביעי שלה מתנות של זמן, נודע כי ברגר תוציא אלבום אוסף והופעה שיופץ על גבי תקליטור. בוואלה! נכתב: ”לאחר 25 שנות יצירה, דנה ברגר משחררת אלבום אוסף. האוסף מורכב מביצועים חיים למיטב שיריה שהוקלטו במהלך השנתיים האחרונות ולוקטו משלל הופעותיה של ברגר”.
בכתבה שפורסמה במעריב, הצהירה ברגר: ”רציתי לפנק את הקהל שלי באלבום שכולל את השירים שהם הכי אוהבים. מצד אחד, לא ניסיתי להתחכם. מצד שני, בחרתי להעניק להם משהו שיש בו נשמה וחיות. לא מוצר קר שמכיל אסופת הקלטות ישנות. חוץ מזה, אף פעם לא הוצאתי אלבום אוסף או אלבום בהופעה חיה, וזאת הזדמנות מעולה לצרור את שתי השמחות האלה יחד”.
רשימת רצועות

| האוסף Live> מס' | האוסף Live> שם | האוסף Live> משך | האוסף Live>  | האוסף Live>  | האוסף Live>  | האוסף Live>  | האוסף Live>  | האוסף Live>  | האוסף Live>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | יש בזה טעם  | 4:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | אהבה  | 4:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | לומדת לעוף  | 3:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | תוך כדי תנועה  | 4:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | מחכה לו  | 6:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | בא והולך  | 4:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | גן מאיר  | 4:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | תראה אותך  | 4:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | עד הקצה  | 4:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | חמימות חולפת  | 4:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | אם אתה רוצה להיות מלך  | 4:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | שלח לי שקט  | 5:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | הנה באתי הביתה  | 4:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | לא ליפול  | 3:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | ושום סלע  | 4:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 67:29 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

1 2  האוסף (Live), 2016-03-09, נבדק ב-2023-12-09
1 2  דנה ברגר שרה "בא והולך" ו"הנה באתי הביתה". האזינו, באתר וואלה, 25 בינואר 2016
↑  מתנות של זמן, 2014-09-10, נבדק ב-2023-12-09
↑  חן לב, ‏הנה באתי הביתה: דנה ברגר הוציאה אלבום אוסף עם להיטיה הגדולים, באתר מעריב אונליין, 27 במרץ 2016
הארמייה החמישית (איטליה)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ממלכת איטליה ממלכת איטליה
 שיוך:   הצבא המלכותי האיטלקי
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  מאי 1916 – ספטמבר 1943 (כ־27 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו מפקדים
 
הארמייה החמישית של הצבא המלכותי האיטלקי (באיטלקית: Armata 5) הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה. הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הארמייה הוקמה לראשונה במהלך מלחמת העולם הראשונה ב-25 במאי 1916, כדי לבלום את מתקפת טרנטינו של הצבא האוסטרו-הונגרי. כמפקד הארמייה מונה פייטרו פרוגוני, אשר ב-19 ביוני הוחלף בסטימיו פיאצ'נטיני. הארמייה פורקה כבר ב-2 ביולי של אותה שנה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

הארמייה הוקמה בשנית בלוב ב-7 בספטמבר 1939 במהלך מלחמת העולם השנייה. כמפקדה מונה איטלו גריבולדי. הארמייה הגנה על קירנאיקה והגישות לטריפולי מפני פלישה אפשרית של צרפת מתוניסיה ואלג'יריה. הצורך בארמייה פחת לאחר הקרב על צרפת, והארמייה הפכה למקור לאספקה ואנשים עבור הארמייה העשירית בגבול מצרים. הארמייה פורקה ב-16 בפברואר 1941. היא הוקמה פעם נוספת לתקופה קצרה בין 15 באפריל-5 בספטמבר 1941. היא הוקמה פעם שלישית ואחרונה ב-10 באפריל 1942, ובסיסה היה בפירנצה. היא הגנה על טוסקנה וסרדיניה, ובנובמבר הורחבו תחומי אחריותה גם לקורסיקה. עם כניעתה של איטליה בספטמבר 1943, פורקה הארמייה וחייליה נשבו בידי הגרמנים.
מפקדים > מלחמת העולם הראשונה

פייטרו פרוגוני (25 במאי 1916 - 19 ביוני 1916)
סטימיו פיאצ'נטיני (19 ביוני 1916 - 2 ביולי 1916)
מפקדים > מלחמת העולם השנייה

איטלו גריבולדי (7 בספטמבר 1939 - 16 בפברואר 1941)
מריו קרקיולו די פרוליטו (15 באפריל 1941 - 5 בספטמבר 1941)
מריו קרקיולו די פרוליטו (10 באפריל 1942 - ספטמבר 1943)
הארמייה החמישית (האימפריה היפנית)

| --- | --- |
אנשי הארמייה החמישית במהלך מלחמת סין–יפן השנייה
אנשי הארמייה החמישית במהלך מלחמת סין–יפן השנייה
 פרטים
 מדינה:  יפן האימפריה היפנית
 שיוך:  הצבא הקיסרי היפני הצבא היפני הקיסרי
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  15 בינואר 1905 – 15 באוגוסט 1945 (40 שנה)
 מקים היחידה:  קאוואמורה קאגאקי
 מלחמות:  מלחמת רוסיה–יפן מלחמת סין–יפן השנייה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הארמייה החמישית (ביפנית: 第5軍) הייתה ארמייה של הצבא היפני הקיסרי.
היסטוריה

הארמייה הרביעית הוקמה לראשונה ב-15 בינואר 1905, במהלך מלחמת רוסיה–יפן, בפיקוד גנרל קאוואמורה קאגאקי, על בסיס הדיוויזיה ה-11, וכן דיוויזיות מילואים נוספות. הארמייה לקחה חלק חשוב בקרב מוקדן באותה שנה. בלילה שבין 18 בפברואר ל-19 בפברואר הארמייה החמישית פתחה במתקפה על האגף השמאלי של הרוסים. הרוסים לא עמדו במתקפה והחלו בנסיגה. לאחר קבלת תגבורות, ב-2 במרץ הם הצליחו לייצב את החזית. ב-24 בפברואר הארמייה השלישית היפנית הצטרפה למתקפה. רק ב-2 במרץ הצליחו הרוסים לייצב את החזית ולעצור את ההתקדמות היפנית. אולם במקביל שאר הכוח היפני תקף חזיתית והקרב הסתיים בניצחון יפני מוחץ שסיים את המלחמה. בינואר 1906 לאחר כניעת רוסיה פורקה הארמייה החמישית.
הארמייה החמישית הוקמה שוב ב-7 בדצמבר 1937, במנצ'וריה. היא פורקה באופן זמני ב-26 בפברואר 1938, אולם הוקמה בשלישית ב-19 במאי 1939, ויחד עם הארמייה הרביעית, הארמייה ה-30, הארמייה ה-44, הארמייה השלישית, והארמייה ה-34, שימשה כחיל מצב נגד פלישה אפשרית של הצבא האדום למנצ'וריה. ביולי 1942 נכללה בתוך צבא קוואנטונג. זירה זו התבררה בהדרגה כשקטה, הסובייטים כיבדו את הסכם הנייטרליות הסובייטי-יפני. אולם זירות אחרות של מלחמת העולם השנייה החלו להתגלות כנוטות לרעת היפנים, ועל כן חלק מהיחידות של הארמייה הרביעית הועברו לזירות אחרות.
ב-9 באוגוסט 1945 פתחה ברית המועצות במבצע סערת אוגוסט, במהלכו פלש הצבא האדום למנצ'וריה, מונגוליה, סחלין, איי קוריל וקוריאה. הכוח היפני באזור כלל 1,217,000 חיילים, אך מרבית החיילים היו מגויסים חדשים, שחסרו ניסיון וציוד, והיו מאומנים בעיקר בלחימת אנטי-גרילה והגנה על הגבול, ולא עמדו בפני הפלישה המסיבית של כוחות השריון וחיל רגלים ממוכן של הסובייטים, שריכזו 1,577,225 לוחמים. הצבא היפני המאולתר התפרק תוך 3 שבועות מול הכוח הרוסי העדיף, הארמייה החמישית נאלצה לסגת אל מחוז אנדונג שבקוריאה. ב-16 באוגוסט 1945, יום לאחר הודעתו של הקיסר הירוהיטו על כניעת יפן, הורה מפקד הכוחות היפניים באזור אוטוזו יאמאדה לחייליו להיכנע. הצבא היפני הקיסרי פורק בידי בעלות הברית, ובכלל זה הארמייה החמישית.
מפקדים > הקמה ראשונה

גנרל קאוואמורה קאגאקי (15 בינואר 1905 - ינואר 1906)
מפקדים > הקמה שנייה

גנרל מוטואו פורושאו (8 בדצמבר 1937 - 26 בפברואר 1938)
מפקדים > הקמה שלישית

גנרל קנג'י דויאראה (19 במאי 1939 - 28 בספטמבר 1940)
לוטננט גנרל סאיגאיצ'י האדה (28 בספטמבר 1940 - 15 באוקטובר 1941)
לוטננט גנרל יו אימוארה (15 באוקטובר 1941 - 29 באוקטובר 1943)
לוטננט גנרל טושאימיצ'אי אומורה (29 באוקטובר 1943 - 27 ביוני 1944)
לוטננט גנרל נוריצומה שאימיצו (27 ביוני 1944 - 2 בספטמבר 1945)
הארמייה החמישית (בריטניה)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1916–1918 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה החמישית של הצבא הבריטי הייתה ארמייה בריטית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

הארמייה החמישית נוצרה ב-30 באוקטובר 1916, על ידי שינוי שמה של ארמיית העתודה, ולמפקדה מונה יוברט גוף. הארמייה לחמה בקרב אנקר, בקרב אראס, ובקרב איפר השלישי. באביב 1918 ספגה הארמייה את עיקר המהלומה הגרמנית במבצע מיכאל, שהיה חלק ממתקפת האביב הגרמנית, וכתוצאה מכך פוטר יוברט גוף, והארמייה לא מילאה עוד תפקיד משמעותי עד סוף המלחמה.
מפקדים

גנרל יוברט גוף (אוקטובר 1916 - מרץ 1918)
גנרל ויליאם פייטון (אפריל 1918 - מאי 1918)
גנרל ויליאם בירדווד (מאי 1918 - נובמבר 1918)