stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרל פרידריך כריסטיאן פאש
קורות חיים

פאש נולד בצרבסט, בנו של המלחין יוהאן פרידריך פאש, תלמיד של יוהאן סבסטיאן באך. מורו הראשון היה אביו. בשנת 1756 החל לשרת בחצרו של פרידריך הגדול מפרוסיה, שם היה משנה לצ'מבליסט החצר קרל פיליפ עמנואל באך. כשקפ"ע באך עזב את החצר בשנת 1787, תפס את מקומו. בשנת 1791 ייסד את ה"אקדמיה לזמרה" בברלין (Sing-Akademie zu Berlin), שהייתה עד מהרה למרכז חשוב בחיי המוזיקה של ברלין. בקונצרטים של האקדמיה קידם פאש את המוזיקה של י. ס. באך ומלחינים ידועי-שם אחרים של תקופת הבארוק, כמו גם מוזיקה בת זמנו. בשנת 1796 בא בטהובן לביקור באקדמיה.
פאש מת בברלין בשנת 1800. את מקומו כראש האקדמיה תפס קרל פרידריך צלטר.
הערות שוליים

↑  Barr, Raymond. "Fasch, Carl Friedrich Christian." In Grove Music Online.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290053205171  BNE: XX5534080  BnF: cb14408771s (data)  GND: 119116510  ISNI: 0000 0000 8079 6547  LCCN: n84075853  LNB: 000139496  MusicBrainz: cfbf2ef0-2a80-4c83-848f-080890606ea5  NKC: jx20060823001  NTA: 140312838  SNAC: w6v12gqw  SUDOC: 151823413  VIAF: 504149294225780521138   WorldCat (עם VIAF): 504149294225780521138
זוזנה רוז'יצ'קובה

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1927 פלזן, צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  27 בספטמבר 2017 (בגיל 90) פראג, צ'כיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות של וינוהראדי 
 מוקד פעילות:  צ'כיה, צ'כוסלובקיה 
 שפה מועדפת:  צ'כית 
 כלי נגינה:  צ'מבלו 
 בן או בת זוג:  ויקטור קלביס (1952–2006) 
 פרסים והוקרה:  אמן לאומי (1989)  Medaille für Kunst und Wissenschaft (Hamburg) (1993)  honorary citizen of Jindřichův Hradec (9 בנובמבר 1998)  אזרחות כבוד של פראג (16 במאי 2017)  חותם העיר פלזן (28 באוקטובר 2010)  Medal of Merit, 2nd class  אזרחות כבוד של פראג 3  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 אתר רשמי
 
זוּזָנָה רוּזִ'יצְ'קוֹבָה (בצ'כית: Zuzana Růžičková, ‏14 בינואר 1927 – 27 בספטמבר 2017) הייתה צ'מבליסטית צ'כית יהודייה. היא התפרסמה בעולם בהופעותיה ובהקלטותיה הרבות, ונמנתה עם הצ'מבליסטים המעטים שהקליטו את מכלול יצירות באך לכלי.
ילדותה ונעוריה

זוזנה רוז'יצ'קובה נולדה ב-1927 בעיר פלזן, אז בצ'כוסלובקיה. היא החלה ללמוד פסנתר בגיל תשע, ומורתה עודדה אותה לנגן גם בצ'מבלו. מורתה כתבה לצ'מבליסטית הפולנייה המפורסמת ונדה לנדובסקה כדי שתסכים לקבל אותה כתלמידה בפריז לאחר שתשלים את חוק לימודיה, אך התוכנית לא יצאה אל הפועל בשל הפלישה הנאצית לצ'כוסלובקיה.
רוז'יצ'קובה ובני משפחתה נשלחו לגטו טרזיינשטאט, שם נפטר אביה בשנת 1943. בגטו למדה רוז'יצ'קובה אצל המלחין גדעון קליין. אחרי שנתיים בטרזיינשטאט נשלחו רוז'יצ'קובה ואמה לאושוויץ, ומשם, לקראת סוף המלחמה, נשלחו תחילה למחנה הריכוז נוינגמה ולבסוף לברגן-בלזן. היא ואמה שרדו את אימי המחנות, וחזרו לביתן בפלזן בתום המלחמה.
קריירה מוזיקלית

לאחר השחרור חזרה רוז'יצ'קובה ללימודי מוזיקה מסודרים, תחילה במוסדות שנועדו לילדים, ולאחר מכן באקדמיה לאמנויות הבמה של פראג. ב-1950 החלה ללמד באותו מוסד, ואחד מתלמידיה שם היה המלחין הצ'כי ויקטור קלביס, שאיתו התחתנה ב-1952. בתקופת השלטון הקומוניסטי הוטלו עליה מגבלות בשל מוצאה היהודי ובשל העובדה שסירבה להיות חברת המפלגה הקומוניסטית. אך לאחר מותו של סטלין, ומאחר שכבר יצא לה שם בעולם, הוקלו ההגבלות שהושתו עליה והותר לה לראשונה לנגן עם התזמורת הפילהרמונית הצ'כית. עליית קרנה של רוז'יצ'קובה התרחשה במקביל לתחיית המוזיקה העתיקה באירופה והתחדשות העניין בצ'מבלו. ב-1965 הקליטה רוז'יצ'קובה את מכלול יצירות באך לכלי. בעקבות אירועי האביב של פראג ב-1968 ביקש השלטון החדש בצ'כוסלובקיה להצטייר כסובלני ויציב, ובעקבות זאת הוענקו לה פרסים ותוארי כבוד ממלכתיים, שהיא נאלצה לקבלם בעל כורחה.
מאז 2004 הפסיקה לנגן בפומבי. הייתה חברה פעילה בקרנות ובארגונים מוזיקליים שונים, וכן בארגונים להנצחת גטו טרזיינשטאט.
הערות שוליים

↑  Zuzana Ruzickova: Harpsichordist and Holocaust survivor dies at 90, באתר ה-BBC‏, 27 בספטמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007433180905171  PLWABN: 9810677508405606  BNE: XX853186  BnF: cb13899300t (data)  CiNii: DA07951587  GND: 128407972  ISNI: 0000 0001 1455 3819  LCCN: n81140131  LNB: 000150455  MusicBrainz: a0c08260-98d0-4d6c-848d-29c92ba0babf  NKC: jn19981002104  SNAC: w6d52nbc  SUDOC: 171946537  VIAF: 113538746   WorldCat (עם VIAF): 113538746
ארמן-לואי קופרן

| --- | --- |

ארמן-לואי קופרן, ציור של שארל ניקולה נואל, 1766
 לידה:  25 בפברואר 1727 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  2 בפברואר 1789 (בגיל 61) פריז, ממלכת צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 זרם:  מוזיקה קלאסית, המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 צאצאים:  אנטואנט-ויקטורי קופרן, פייר-לואי קופרן, ז'רווה-פרנסואה קופרן 
 
אַרְמָן-לוּאִי קוּפְּרֶן (בצרפתית: Armand-Louis Couperin;‏ 25 בפברואר 1727 – 2 בפברואר 1789) היה מלחין, נגן עוגב וצ'מבלו צרפתי משלהי תקופת הבארוק וראשית התקופות הקלאסיות. הוא היה בן למשפחת קופרן, משפחה של מוזיקאים, שהבולטים שבהם היו אבי דודו לואי ובן דודו פרנסואה.
קורות חיים

קופרן נולד בפריז. אימו נפטרה כשהיה רק בן 17 חודשים והוא גודל על ידי אביו, ניקולה, גם הוא מלחין והיורש של פרנסואה קופרן "לה גרנד" כנגן עוגב בכנסיית סן ז'רווה (אנ') בשנת 1748. דבר לא ידוע על החינוך של ארמן-לואי קופרן, אף על פי שספרייתו בזמן מותו הכילה 885 ספרים, יוצאי דופן למוזיקאי ועדות לעניין אקדמי.
בגיל 21, נפטר אביו של קופרן מבלי להשאיר צוואה, מה שהפך אותו ליורש היחיד של שני הוריו. הירושה שלו כללה את תפקידו של ניקולה בסן ז'רווה. ב-1752 נשא קופרן לאישה את אליזבת-אנטואנט בלאנשט (Elisabeth-Antoinette Blanchet), מוזיקאית מקצועית ובתו של יצרן הצ'מבלו הטוב ביותר בצרפת, פרנסואה-אטיין בלאנשט (אנ'). נולדו להם ארבעה ילדים, שלושה מהם הפכו למוזיקאים.
קופרין ואשתו העבירו שיעורי צ'מבלו והיא הייתה נגנית העוגב במנזר מונמארטר. לאחר שעזב את סן ז'רווה, התפקידים הרבים של קופרן כללו נגינה בעוגב בסן ברתלמי (Saint-Barthélemy, עד 1772), סן ז'אן-אן-גרב (St Jean-en-Grève), מנזר הקרמה-בייט (Carmes-Billettes), נוטרדאם (מ-1755), סנט שאפל (מ-1760), סנט מרגריט (Sainte Marguerite), והקפלה המלכותית (מ-1770).
קופרן מת בגיל 61 בפריז בתאונת דרכים בזמן שמיהר מתפילת הערבית (אנ') בסנט שאפל לסן ז'רווה.
מוזיקה

ההתייחסויות לקופרן על ידי בני דורו, כולל צ'ארלס ברני, מהללות את הווירטואוזיות האלתורית שלו (לעיתים קרובות על מזמור הטה דאום) וביססו את המוניטין שלו כאחד משני נגני העוגב הטובים של התקופה. עם זאת, רק יצירה אחת שלו לעוגב קיימת כיום.
קופרן לא פרסם את מוזיקת הכנסייה שלו והוא סירב לכתוב לתיאטרון. יצירותיו ששרדו הן כמעט אך ורק עבור כלי מקלדת, או כלי מקלדת ואנסמבל קאמרי קטן.
בניגוד לרבים מבני דורו, נשאר קופרן קשור מבחינה סגנונית ל"המסורת הצרפתית הגדולה" (la grande tradition française), ויצירותיו ספגו ביקורת בשל חוסר המודרניות שלהן. עם זאת, דייוויד פולר (David Fuller) מצטט את הדחף לניסיונות והצורך שלו לחקור את האפשרויות של כלי הנגינה. דוגמה לכך היא "סימפוניה של צ'מבלו" (Simphonie de clavecins) שלו, היצירה היחידה שקיימת שדורשת שני צ'מבלו עם ז'נוייר (genouillères, דוושות ברכיים שאפשרו דימינואנדו).
דיוקן אשתו
לארי פלינט

| --- | --- |

 לידה:  1 בנובמבר 1942 סליירסוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  10 בפברואר 2021 (בגיל 78) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  הוליווד הילס 
 תקופת הפעילות:  1965–2021 (כ־56 שנים) 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 בן או בת זוג:  אלתיאה פלינט (1976–27 ביוני 1987) 
 מספר צאצאים:  5 
 www.larryflynt.com
 
לארי פלינט, 2007
לארי פלינט (באנגלית: Larry Claxton Flynt, Jr;‏ 1 בנובמבר 1942 – 10 בפברואר 2021) היה מוציא לאור אמריקאי, שעמד בראש חברת "לארי פלינט הוצאה לאור" (Larry Flynt Publications). הוציא לאור בעיקר סרטי וידאו פורנוגרפיים וירחונים, שהבולט שבהם הוא "האסלר". מחזור המכירות השנתי של החברה הוא כ-150 מיליון דולר.
פלינט ניהל בארצות הברית מספר מאבקים פומביים; הבולטים בהם עסקו בתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית (הגנה על חופש הדת והביטוי). הוא גם התמודד למשרות ציבוריות מספר פעמים.
פלינט סבל מהפרעה דו-קוטבית ובעקבות התנקשות בחייו הפך למשותק בפלג גופו התחתון.
חייו

פלינט נולד ב-1 בנובמבר 1942 בקנטקי, למשפחה ענייה מאוד. מחוז הולדתו, מגופין, נחשב למחוז העני ביותר בכל ארצות הברית.
זמן קצר לאחר לידתו גויס אביו למלחמת העולם השנייה, שוחרר בשנת 1945 והתמכר לאלכוהול. הוריו התגרשו בשנת 1952. פלינט עבר עם אימו למדינת אינדיאנה, בעוד אחיו הצעיר גודל על ידי סבתו, אם אימו. לאחר שנתיים שב פלינט לחיות עם אביו בקנטקי.
בשנת 1958, בעת שהיה תלמיד כיתה ט' בתיכון, ברח פלינט מביתו ולמרות היותו בן 15 בלבד התגייס לצבא ארצות הברית בעזרת תעודת לידה מזויפת. פלינט שוחרר מהצבא בתוך זמן קצר, בשל קיצוץ בתקנים, היות שבתקופה זו לא הייתה ארצות הברית מעורבת במלחמה.
לאחר שעבד תקופה קצרה ואף עסק תקופה קצרה בהברחת משקאות אלכוהוליים הוא שב והתגייס בעזרת אותה תעודת לידה מזויפת והצטרף לצי האמריקאי. הוא הוכשר לתפקיד מפעיל מכ"ם ושירת על נושאת המטוסים הגרעינית "אנטרפרייז". הוא השתחרר משירות בחודש יולי 1964.
בשנת 1965 הוציא מהבנק את חסכונותיו בסך 1,800 דולר וקנה לאימו בר בעיר דייטון באוהיו. לאחר ששיפץ את המקום החל העסק מכניס כ-1,000 דולר בשבוע ובמהרה רכש פלינט שני ברים נוספים. באותה תקופה עבד, לעדותו, עד 20 שעות ביום וצרך אמפטמינים כדי להישאר ער. הברים שפתח היו בשכונות של המעמד הנמוך בעיר ולעיתים קרובות מצא עצמו מתמודד עם מהומות ומריבות בין לקוחותיו השתויים. לאחר שבאחת המריבות כמעט והרג לקוח, החליט לפתוח בר בשכונה בה אוכלוסייה ממעמד סוציו-אקונומי גבוה יותר, אשר היה הראשון באותו אזור בו ההגשה נעשתה על ידי מלצריות חשופות חזה. לבר זה קרא "מועדון האסלר" (אנגלית: Hustler Club). לאחר שנת 1968 החל פותח מועדונים מצליחים נוספים, באותה מתכונת, בערים נוספות באוהיו: קליבלנד, קולומבוס, סינסינטי וטולדו.
באותה תקופה יסד פלינט חברה, אשר עסקה בהשכרת אוטומטים למכירת מזון ומשקאות, תחום אשר אותה עת נשלט על ידי ארגוני פשיעה. הוא גם רכש זיכיון להפקת עיתון לרווקים בעיר דייטון, אותו פרסם במשך שנתיים בטרם מכרו.
פלינט נפטר ב-10 בפברואר 2021.
ירחון האסלר

במרץ 1972 הוציא לאור את העיתון האסלר (אנגלית: Hustler Newsletter), עיתון שהודפס בשחור-לבן, על ארבעה עמודים ואשר נועד לספק מידע על מועדוניו. הפרסום החדש התקבל באהדה כה רבה עד שבחודש מאי 1972 הוא הורחב ל-16 עמודים ובחודש אוגוסט ל-32 עמודים. באמצע שנת 1973 החל מיתון בארצות הברית, אשר פגע קשות בעסקי מועדוני האסלר, וגרם לירידה חדה במספר הלקוחות. פלינט שקע בחובות כבדים ובניסיון להציל את עסקיו החליט להפוך את עיתון האסלר לעיתון פורנוגרפי אשר יופץ בכל ארצות הברית. לצורך ההון הראשוני להוצאת העיתון הוא השתמש בכספים אותם שמר לצורך תשלום מיסים על הכנסותיו ממועדוניו. הגיליון הראשון של האסלר יצא לאור בחודש יולי 1974. אף שזכה לתשומת לב מעטה, עד מהרה רווחי העיתון החלו גואים והוא הצליח לשלם את חובו לרשויות המס. בחודש נובמבר 1974 האסלר פרסם לראשונה עירום מלא, כולל פתח הנרתיק של המצולמות.
פלינט נאלץ לנהל מאבקים לפרסום כל ירחון היות שחברת ההפצה של העיתון טענה שהעיתון מציג תכנים מיניים בוטים מדי ואיימה להסירו מן הדוכנים. באותה עת פנה אל פלינט צלם פפראצי אשר הציע לו לרכוש תמונות עירום משנת 1971, של הגברת הראשונה לשעבר של ארצות הברית, ג'קלין קנדי-אונאסיס, כאשר הייתה בת 41. פלינט רכש את התמונות תמורת 18,000 דולר ופרסם אותן בגיליון חודש אוגוסט 1975. גיליון זה הביא את הירחון לתשומת הלב הציבורית בארצות הברית, הגיליון נמכר במיליון עותקים בתוך ימים ספורים ופלינט הפך למיליונר.
ההתנקשות

ב-6 במרץ 1978, בעיצומו של מאבק משפטי אותו ניהל, בעניין פרסומי תועבה, במחוז גווינת, במדינת ג'ורג'יה, נורה פלינט יחד עם עורך דינו, סמוך לבית המשפט בעיר המחוז לורנסוויל. רוצח סדרתי גזען בשם ג'וזף פאול פרנקלין, הודה בההתנקשות וטען כי חמתו בערה בו למראה תמונות בהן נראות יחד נשים מגזעים שונים על דפי האסלר. פרנקלין נידון למאסר עולם על רצח אחר שביצע ומעולם לא הובא למשפט על ההתנקשות בפלינט. אף שפלינט הודיע כי הוא מאמין לפרנקלין, היו שהטילו ספק בהיותו המתנקש. עורך דינו של פלינט החלים לחלוטין מן הפגיעה, אולם פלינט החל לסבול כאבים בלתי פוסקים, התמכר למשככי כאבים ועבר ניתוחים חוזרים לקטיעת הולכה עצבית לצורך שיכוך הכאב. לאחר ההתנקשות פלינט יצא כנגד הנצרות ועבר עם אשתו להתגורר באחוזה, ברובע יוקרתי של לוס אנג'לס. נכון לשנת 2008 הוא התגורר בסנטה מוניקה, קליפורניה.
פלינט אף לקה בשבץ מוחי כתוצאה ממינון יתר של משככי כאבים, ומאז סבל מקשיים בדיבור.
לארי פלינט הוצאה לאור

בשנת 1976 יסד פלינט את חברתו להוצאה לאור. החברה מפרסמת מספר ירחונים אשר הבולט בהם הוא "האסלר". החברה אף עוסקת בהפצת פרסומים. עד לשנת 1986 כל עיסוקה של החברה היה בתחום הפורנוגרפיה, אולם מאותה עת החברה מפיצה אף פרסומים בעלי אופי שונה ומקובל בשכבות רחבות יותר של האוכלוסייה. בשנת 1996 מכר פלינט את החברה יחד עם מספר פרסומים לא פורנוגרפיים שאותם הוציא לאור. בשנת 1998 החלה החברה אף בהפצת סרטים פורנוגרפיים שצולמו בחוזה עם פייר וודמן.
ב-22 ביוני 2000 פתח פלינט את קזינו האסלר, מועדון קלפים בפרברי לוס אנג'לס. רבים שיערו כי לאור עברו של פלינט הוא יתקשה לקבל רישיון להפעלת המועדון, אולם מועצת ההימורים של מדינת קליפורניה העניקה לפלינט רישיון לניהול המועדון. פלינט המשיך להחזיק במועדוני האסלר, ואילו אחיו מחזיק בחנויות המוכרות את המותג "האסלר". פלינט אף הוציא לאור ירחון בשם "בקושי (בגיל) חוקי" (אנגלית: Barely Legal) ובו תצלומי עירום של נשים צעירות, אשר זה עתה מלאו להן 18 שנה, גיל המינימלי בו אישה יכולה להסכים בארצות הברית לשמש כדוגמנית עירום.
בשנת 2001 הוערך הונו של פלינט ב-400 מיליון דולר.
הערות שוליים

↑  Larry Flynt and Kenneth Ross, An Unseemly Man: My Life As A Pornographer, Pundit And Social Outcast (1996) ISBN 0-7871-1143-0
↑  עמי פרידמן, האיש והסקנדל: לארי פלינט הלך לעולמו, באתר ישראל היום, ‏11 בפברואר 2021
↑  http://www.yuddy.com/celebrity/larry-flynt/bio
↑  FLYNT v. OHIO, 451 U.S. 619 (1981)
↑  Keeton v. Hustler Magazine, Inc., 465 U.S. 770 (1984)
↑  Citizen Flynt באתר Salon.com
↑  Indicted on Charge Of Desecrating the Flag, הניו יורק טיימס, 26 בנובמבר 1983.
↑  Hustler Magazine, Inc. v. Falwell
↑   לארי פלינט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349676505171  PLWABN: 9811281180705606  BnF: cb15608231n (data)  GND: 1102219762  ISNI: 0000 0001 1646 887X  LCCN: n78037464  LNB: 000094095  NDL: 00549473  NKC: xx0162121  SNAC: w62n5zbz  VIAF: 55402482   WorldCat (עם VIAF): 55402482 
מועדון האסלר ברחוב 52 ברובע מנהטן בניו יורק
בקי ג'י

| --- | --- |

גומז ב-2020
 לידה:  2 במרץ 1997 (בת 27) אינגלווד, ארצות הברית
 שם לידה:  רבקה מארי גומז
 שם במה:  Becky G 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 עיסוק:  זמרת-יוצרת, שחקנית
 סוגה:  R&B • פופ • פופ לטיני • דאנס-פופ
 סוג קול:  סופרן
 שפה מועדפת:  אנגלית, ספנגלית, ספרדית, שפות מרובות 
 כלי נגינה:  קול, מנדולינה, גיטרה
 חברת תקליטים:  קימוסבי • RCA • סוני מיוזיק • אריסטה
 שיתופי פעולה בולטים:  נאטי נטשה, שר לויד, טליה
 פרסים והוקרה:  Leading Ladies of Entertainment (2018)  Radio Disney Music Award for Catchiest New Song (2015)  Radio Disney Music Award for Best New Artist (2014)  פרס המוזיקה האמריקאית לאמן הלטיני האהוב ביותר (2000, 2001)  Radio Disney Music Award for Song to Dance to (2016) 
 http://kaceymusgraves.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
רבקה מארי גומז (באנגלית: Rebbeca Marie Gomez; נולדה ב-2 במרץ 1997) היא זמרת-יוצרת ושחקנית אמריקאית, אשר פועלת בעיקר בארצות הברית. היא ידועה בשם הבמה שלה בקי ג'י. גומז נולדה באינגלווד שבארצות הברית והחלה את הקריירה שלה בשנת 2008.
בשנת 2013, הוציאה גומז את מיני-אלבומה הראשון, Play It Again. מתוך המיני-אלבום יצא השיר "Can't Get Enough" כסינגל. בהמשך, הוציאה את השיר "Shower" שהפך ללהיט בינלאומי, כאשר צבר למעלה מ-350 מיליון צפיות באתר יוטיוב. לאחר מכן, הוציאה את השיר "Can't Stop Dancin'" שהפך ללהיט גם כן. בשנת 2017, הוציאה את הלהיט השני הגדול ביותר שלה, "Mayores", שצבר למעלה ממיליארד צפיות ביוטיוב.
לאחר שנתיים, הוציאה את "Sin Pijama", בו השתתפה זמרת הרגאטון נאטי נטשה. השיר הפך ללהיט השני הגדול ביותר שלה, וללהיט השני הגדול ביותר של נטשה. בין היתר, השתתפה בשיר "Mad Love", אותו כתבה הזמרת הקולומביאנית שאקירה.
ביוגרפיה

בקי ג'י נולדה ב-2 במרץ 1997, באינגלווד שבארצות הברית. בתחילת הקריירה שלה, השתתפה ג'י בסרט הקצר "El Tux", ובסרט הטלוויזיה "La estación de la Calle Olvera". בשנת 2009, הצטרפה ללהקה G.L.A.M..
בראשית דרכה, ביצעה ג'י מחדש שירים כדוגמת "Take Care" של ריהאנה, "Boyfriend" של ג'סטין ביבר וכדומה.
קריירה

בשנת 2012, הוציאה את הסינגל "Problem", ביחד עם הראפר האמריקאי ויל.איי.אם, אשר גרסת הרמיקס שלו הוא שיר הנושא של הסרט מפלצת של מלון.
ב-8 באפריל 2013, הוציאה גרסה משל עצמה לשיר "Becky from the Block" של הזמרת ג'ניפר לופז.
את מיני-אלבומה הראשון, הוציאה ג'י בשנת 2013. מתוך המיני-אלבום יצאו שלושת הסינגלים; "Play It Again", "Built for This" ו-"Can't Get Enough". בהמשך, הוציאה את הלהיט "Shower", שהגיע בשיאו אל המקום ה-16 במצעד הבילבורד הוט 100. השיר אף זכה למעמד פלטינה כפולה בארצות הברית, על סך מכירות של שני מיליון עותקים. בסמוך לכך, הוציאה את הלהיט "Can't Stop Dancin'", שזכה להצלחה רבה גם כן. שנה לאחר מכן, הוציאה את "Como Tú No Hay Dos" ביחד עם טליה. באותה השנה הוציאה גם את "Break a Sweat" שזכה להצלחה נאה.
בשנת 2016, הוציאה את השיר "Sola". השיר זכה להצלחה מתונה כאשר הגיע אל המקום השישי במצעד שבצ'ילה. בסמוך לכך, השתתפה בשיר "Take It Off" של ליל ג'ון. לאחר מכן, הוציאה את "Mangú" ו-"Si Una Vez (If I Once)". ב-3 במרץ 2017, יצא השיר "Todo cambió" שהפך ללהיט במצעדים הלטיניים. באותה השנה הוציאה ג'י גם את "Que Nos Animemos", שזכה להצלחה מתונה.
ביולי 2017, הוציאה ג'י את השיר "Mayores", שהפך ללהיט בינלאומי. קליפ השיר צבר למעלה מ-1.9 מיליארד צפיות ביוטיוב. מכירותיו של השיר בארצות הברית נאמדות בכ-1.2 מיליון עותקים. לאחר ההצלחה שלה זכתה עם השיר, הוציאה ג'י את "Díganle", ביחד עם CNCO. ב-20 באפריל 2018, הוציאה ג'י ביחד עם נאטי נטשה את השיר "Sin Pijama", שהפך לאחד מהלהיטים הגדולים ביותר של אותה השנה. קליפ השיר צבר 1.8 מיליארד צפיות, והוא הקליפ הנשי הנצפה ביותר בשנת 2018. בשנת 2019, הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Mala Santa.
באפריל 2020, הוציא ביחד עם אלכסנדר דלגאדו את הסינגל "Muchacha".
בספטמבר 2023, יצא אלבום האולפן השלישי של בקי ג'י, Esquinas. היא חשבה על הקונספט של האלבום כבר כמה שנים לפני צאתו והוא מתואר כפרויקט אינטימי.
ב-10 באוקטובר 2024 בקי ג'י הוציאה אלבום בשם Encuentros. הסינגל שלה, "Como Diablos", יצא כחלק מקידום האלבום. האלבום הוא האלבום הרביעי של בקי ג'י ומשתלב עם תאריכי סיבוב ההופעות הצפוי שלה, "Casa Gomez: Otro Capítulo".
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2019: Mala Santa
2022: Esquemas
2023: Esquinas
2024: Encuentros
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

2013: Play It Again
פילמוגרפיה > קולנוע

2011: בית החטאים
2017: פאוור ריינג'רס
2017: משחקי גמדים
2018: A.X.L.
2022: Good Mourning
2023: בלו ביטל (קול בלבד).
פילמוגרפיה > טלוויזיה

2008: תחנת רחוב אולברה
2015: אוסטין ואלי
2015: אימפריה
פייר-לואי קופרן

| --- | --- |
 לידה:  14 במרץ 1755 
 פטירה:  10 באוקטובר 1789 (בגיל 34) 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 
פְּיֶיר-לוּאִי קוּפְּרֶן (בצרפתית: Pierre-Louis Couperin;‏ 14 במרץ 1755 – 10 באוקטובר 1789) היה מלחין, נגן עוגב וצ'מבלו צרפתי משלהי תקופת הבארוק וראשית התקופות הקלאסיות. הוא היה בן למשפחת קופרן, משפחה של מוזיקאים, שהבולטים שבהם היו לואי קופרן ופרנסואה קופרן.
קורות חיים

כמו אחיו ז'רווה-פרנסואה, פייר-לואי קופרן למד אצל אביו ארמן-לואי קופרן. ב-19 באפריל 1773 מינתה אותו מועצת המנהלים של כנסיית סן ז'רווה (אנ') ליורשו של אביו כנגן העוגב של הכנסייה. פייר-לואי קופרן מילא את תפקידי המשפחה המסורתיים: הוא היה נגן עוגב בקתדרלת נוטרדאם, שם ירש אותו אחיו, אך גם בסן-ז'רווה, סן ז'אן-אן-גרב (St Jean-en-Grève), מנזר הקרמה-בייט (Carmes-Billettes), והקפלה המלכותית (אנ').
פייר-לואי קופרן מת זמן קצר לאחר אביו ונקבר עמו בכנסיית סן ז'רווה בקפלה דה לה פרובידנס.
יצירות

רומנסות לצ'מבלו
1782: Air de Malbrough mis en variations
1784: Allegro
1784: Air de Tibulle et d'Élie
1787: Romance de Nina mise en variations pour le clavecin, ou piano-forte
הערות שוליים

↑  Composition list on Musicalics
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb149816135 (data)  GND: 1204452369  ISNI: 0000 0000 0225 5331  LCCN: no2015154984  MusicBrainz: aaf0441f-ab94-479b-a6eb-ca7ac81d8617  NTA: 167993151  VIAF: 56886068   WorldCat (עם VIAF): 56886068
פרנסואה קופרן

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1668 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  11 בספטמבר 1733 (בגיל 64) פריז, ממלכת צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 זרם:  מוזיקה קלאסית, המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  צרפתית, גרמנית 
 כלי נגינה:  עוגב, כינור 
 צאצאים:  François-Laurent Couperin, Marguerite-Antoinette Couperin, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנסואה קופרן 'הגדול' (בצרפתית: 'François Couperin 'Le Grand;‏ 10 בנובמבר 1668 – 12 בספטמבר 1733) היה מלחין צרפתי מתקופת הבארוק, נגן עוגב וצ'מבליסט. נצר למשפחה גדולה של מוזיקאים מפורסמים, ואחיינו של לואי קופרן. ביצירותיו ניסה למזג בין הסגנון האיטלקי והסגנון הצרפתי.
קורות חייו

קופרן נולד בפריז. הוא למד מוזיקה מאביו, שארל קופרן (הוא ידע לנגן עוד לפני שידע קרוא וכתוב), ואצל ז'אק תומלן. ב-1685 הוא התמנה למשרת נגן עוגב בכנסיית סן זֶ'רְוֵוה בפריז. ב-1693 הוא החליף את מורו בתפקידו כאחד מארבעת נגני העוגב בקפלה המלכותית בוורסאי, וזכה כך לתואר Organiste du Roi, כלומר "עוגבן מלכותי".
ב-1714 קודם קופרן לדרגת מלחין ועוגבן החצר (Ordinaire de la musique de la chambre du Roi), אם כי מעולם לא הצליח להגיע למשרת צ'מבליסט החצר שאליה שאף, אף כי היה צ'מבליסט וירטואוזי ורוב יצירותיו כתובות לכלי זה. קופרן היה חלק מהרכב נגנים קטן, שכלל גם את מישל דה לה באר וז'אק-מרטין אוטטר. ההרכב ניגן בקונצרטים לפני המלך לואי ה-14, שהעריך מאוד את כישוריו. כמו כן לימד קופרן את הנסיכים והנסיכות.
במשך חייו המקצועיים חזר קופרן והסתבך באינטריגות החצר וקנה לו אויבים רבים, בעיקר בקרב עמיתיו המוזיקאים, איתם ניהל מריבות קולניות ולעיתים קטנוניות. לאחר מותו של לואי ה-14 ב-1715 פחתה חשיבותו של קופרן בחצר, ותפקידיו התמעטו – הקרדינל פלרי, שניהל את ענייני המדינה לאחר לואי ה-14, התנגד לקיום קונצרטים בארמון, וקופרן עבד בעיקר כנגן עוגב בימי ראשון ואירועים חגיגיים, מה שהותיר לו זמן רב להלחנה. הוא הפסיק לעבוד ב-1723, משהתדרדר מצב בריאותו. הוא מת ב-1733 בפריז.
יצירותיו

קופרן היה מהראשונים שהביאו לצרפת את הסגנון האיטלקי במוזיקה, והיה מעריץ גדול של ארכאנג'לו קורלי. הוא היה בין הצרפתים הראשונים שכתבו סונאטות, וניסה ליצור סגנון איטלקי-צרפתי, שהוא קרא לו בשם Les Goûts réunis (הטעמים המאוחדים), אם כי סגנון זה עדיין צרפתי מאוד, למרות השימוש בצורות איטלקיות. קופרן פרסם שני כרכים של טריו-סונאטות תוכניתיות המתארים את עלייתם לשמיים של קורלי ושל לולי, ופגישתם שם.
אחד מספריו החשובים ביותר הוא L'Art de toucher le clavecin (אמנות הנגינה בצ'מבלו), שהוא אחד המקורות החשובים ביותר על הנגינה בצ'מבלו בצרפת, וכולל דוגמאות רבות לאצבוע, קישוט וטכניקת נגינה. מלבד דוגמאות רבות מתוך ספרי הסוויטות לצ'מבלו של קופרן עצמו, כלולים בספר גם מספר פרלודים ואלמנד.
כיום מפורסם קופרן בעיקר בשל ארבעת כרכי הסוויטות (Ordres) לצ'מבלו שפרסם, ונקראו 'קטעים לצ'מבלו' (Pièces de clavecin). עשרים-ושבע הסוויטות הן בין היצירות הטובות ביותר בספרות הצ'מבלו, והשפיעו רבות על רבים ממלחיני התקופה, ביניהם יוהאן סבסטיאן באך, שהעתיק כמה מיצירותיו של קופרן. לצד הריקודים המסורתיים של סוויטת הבארוק מופיעים 'קטעי אופי' רבים, כלומר קטעים בסגנון חופשי. לרבים מהם שמות תיאוריים ורבי-דמיון, המתייחסים לעיתים למקומות ואנשים בני תקופתו של קופרן. החל מהסוויטה השמינית, נקראים כל הקטעים בשם, ואינם נקראים עוד בשמות המחולות.
קופרן כתב גם טריו סונאטות (ביניהן האוסף המוכר Les Nations, "האומות"), 'קונצרטים מלכותיים' (סוויטות לנגינה בהרכב קאמרי משתנה, שנועדו לביצוע בפני המלך), שתי סונאטות לויולה דה גמבה ויצירות קוליות (המוכרות ביותר מביניהן הם Leçons de ténèbres, קטעי קינה).
כל יצירותיו של קופרן מצטיינות בפשטות, בהירות, שקיפות ואקספרסיביות. קופרן היה צ'מבליסט משובח, והדבר משתקף בכתיבתו לכלי; היצירות שלו מפיקות מן הצ'מבלו גוני-גוונים ודקויות הבעה. פשטותן ההרמונית (היחסית) של היצירות מחד, ועושרן הצלילי מאידך הביאו לכך שקופרן מושווה לעיתים קרובות לשופן ולמוצרט.
מורשתו

במידה רבה קופרן נשכח כמעט לחלוטין לאחר מותו, אם כי כמה מיצירותיו היו פופולריות בקרב תלמידי פסנתר. העניין ביצירותיו התעורר מחדש במסגרת ההתעניינות הגוברת במוזיקה עתיקה. בראהמס, שהתעניין מאוד בבארוק, אהב את יצירותיו של קופרן, ביצע אותן בקונצרטים, והשתתף בעריכת ההוצאה המודרנית הראשונה שלהן ב-1880. השפעתן על היצירות הקצרות של בראהמס לפסנתר ניכרת. כמה מן הקטעים לצ'מבלו של קופרן עובדו לתזמורת בידי ריכרד שטראוס. מוריס ראוול הנציח את זכרו של קופרן בסוויטה שלו לפסנתר קברו של קופרן, המתכתבת עם סגנונו של המלחין - שֵם היצירה מתייחס למסורת הברוקית להנציח שמות מלחינים שנפטרו באמצעות 'קבר' מוזיקלי.
אף כי יצירותיו של קופרן מבוצעות כיום בעיקר בצ'מבלו, יותר ויותר פסנתרנים נהנים מהאפשרויות המרעננות הגלומות במוזיקה שלו. בין השאר, הקליטה הפסנתרנית אנג'לה יואיט קטעים לצ'מבלו של קופרן.
ז'רווה-פרנסואה קופרן

| --- | --- |
 לידה:  22 במאי 1759 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  11 במרץ 1826 (בגיל 66) פריז, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 צאצאים:  סלסט-תרז קופרן 
 
זֶ'רְוֵוה-פְרַנְסוּאָה קוּפְּרֶן (בצרפתית: Gervais-François Couperin;‏ 22 במאי 1759 – 11 במרץ 1826) היה מלחין, נגן עוגב וצ'מבלו צרפתי משלהי תקופת הבארוק וראשית התקופות הקלאסיות. הוא היה בן למשפחת קופרן, משפחה של מוזיקאים, שהבולטים שבהם היו לואי קופרן ופרנסואה קופרן.
קורות חיים

כמו אחיו פייר-לואי, הוא למד אצל אביו ארמן-לואי קופרן. בשנת 1789, החליף ז'רווה-פרנסואה את אביו כנגן עוגב בכנסיית סנט-שאפל. ז'רווה-פרנסואה ירש את אחיו פייר-לואי קופרן כנגן עוגב בקתדרלת נוטרדאם, תפקיד בו כיהן עד המהפכה הצרפתית. מאוחר יותר הוא היה נגן עוגב בכנסיית סן ז'רווה (אנ') ובכנסיית סן-מרי (אנ') (1818–1826).
הוא נישא להלן תרז פרה (Hélène Thérèse Frey), זמרת, איתה נולדה להם בת, סלסט-תרז (Céleste-Thérèse)‏ (1795–1860), אף היא נגנית עוגב.
ז'רווה-פרנסואה קופרן מת בפריז ב-11 במרץ 1826 בגיל 66.