stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פינקוושינג (להט"ב)
השוואות בין מדינות > ארצות הברית

לדברי עומר ג' אנקארנסיון, פרופסור ללימודים פוליטיים במכללת בארד שבמדינת ניו יורק, ממשלו של ברק אובמה הואשם על ידי מספר מבקרים בפינקוושינג "כדי להסיח את דעת [הקהל] ממדיניויות אחרות, לא מוצהרות, כגון גירוש מיליוני מהגרים לא מתועדים ואי-העמדתם לדין של האחראים להפרות זכויות האדם במסגרת מלחמתו של בוש בטרור".
סטפן לפבר מהמרכז לחקר הכלכלה והמדיניות (Center for Economic and Policy Research) ציין כיצד ממשל ברק אובמה, ובעקבותיו אמצעי התקשורת המרכזיים של ארצות הברית, מתחו ביקורת על רוסיה על כישלונה לספק חירויות אזרח בסיסיות לאוכלוסיית הלהט"ב שלה. הוא שציין שעם זאת, הממשל האמריקני איננו מגנה הפרות דומות של זכויות להט"ב על ידי מדינות בעלות בריתה של ארצות הברית, כמו הונדורס, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הערביות, מצד אחד, כמו גם אי-הכרה בקידומן של זכויות הלהט"ב על ידי קובה. בניתוחו, לפבר טוען שמדובר בפינקוושינג - "הבלטה מכוונה של תמיכה בהומואים תוך התעלמות או הפחתה בערכן של סוגיות רלוונטיות אחרות של זכויות אדם". לורי פני, סופרת ופעילה פמיניסטית, עימתה את מי שביקרו את מדיניותה של רוסיה כלפי הלטה"ב במהלך אולימפיאדת סוצ'י אל מול שתיקתם על מקרים של גילויי הומופוביה במעברי הגבול של ארצותיהם. היא כתבה:
בעוד מדינות המערב מנופפות בדגל הקשת בהתרסה בפניה של רוסיה, אנשים לסביים, הומואים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים אמיתיים סובלים מהטרדות ומהתעללויות כאשר הם מגיעים לגבולותיהן, לחפש מקום מבטחים. יש לשבח תמיכה בזכויותיהם של אנשי הלהט"ב ברחבי העולם, אבל אם הסנטימנט הזה הוא יותר מפינקוושינג, יש לגבות אותו במעשים.
השוואות בין מדינות > ישראל

שרה שולמן, סופרת ופרופסור באוניברסיטת העיר ניו יורק, טוענת שמסע ההסברה של ממשלת ישראל מנצל את התפיסה של מדינת ישראל כגיי פרנדלי על מנת לקדם את התפיסה הציבורית כי מדינת ישראל היא "דמוקרטיה מודרנית", "מקום בטוח ומבטיח למשקיעים", ו"יעד תיירותי של שמש וחופים". באוגוסט 2011 דיווח הג'רוזלם פוסט כי משרד החוץ מקדם את ישראל הגאה (Gay Israel) כחלק ממאמציה נגד הסטריאוטיפים השליליים שיש לאמריקאים ולליברלים נגד ישראל. מבקרי ישראל כמו ג'סביר פואר, מרצה ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת ראטגרס, מציגים את ההבדל בין זכויות להט"ב בישראל לבין אלו שבשטחים הפלסטיניים הכבושים כדוגמה לפינקוושינג. תוך התייחסות ל-WorldPride, אירוע גאווה בינלאומי שנערך בשנת 2006 בירושלים, פואר כותבת: "בתוך המעגלים ההומו-לסביים הגלובליים, להיות גיי פרנדלי זה להיות מודרני, קוסמופוליטי, מפותח ... ובעיקר - דמוקרטי". ג'וזף מסעד, פרופסור לפוליטיקה ערבית מודרנית והיסטוריה אינטלקטואלית באוניברסיטת קולומביה, כתב כי ממשלת ישראל "מתעקשת לפרסם ולהגזים ב[קידומה את] זכויות הלהט"ב ... כדי להדוף גינוי בינלאומי על הפרותיה של זכויות העם הפלסטיני".
אחרים טוענים כי קיים כשל לוגי בטענות לפינקוושינג מצד מדינת ישראל, מאחר שמעולם לא עשתה שימוש ביחס שלה לקהילת הלהט"ב כדי להצדיק או לתרץ את הכיבוש הישראלי של פלסטין, ומציינים כי הסובלנות הכללית של מדינת ישראל כלפי אנשים וקבוצות להט"ביים, הן ברמה הממלכתית והן ברמת הפרט, היא עובדה המנוגדת ליחס המפלה, ולעיתים קרובות אף אלים, כלפי להט"ביים מצד קבוצות ערביות ומוסלמיות. עידו אהרוני, לשעבר ראש פרויקט "Brand Israel", הגיב לביקורת זו ואמר: "אנחנו לא מנסים להסתיר את הסכסוך אלא להרחיב את השיחה, אנחנו רוצים ליצור תחושה של רלוונטיות עם קהילות אחרות". הוא התייחס לשימוש במונח כ-"לא יותר מאנטישמיות עם פנים ורודים".
יאיר קדר, במאי קולנוע הומוסקסואל ישראלי ופעיל זכויות אדם, אמר כי מדינת ישראל ראויה לשבח על יחסה כלפי הקהילה הלהט"בית, והטוענים אחרת "משרתים בסופו של דבר הומופוביה הרבה יותר מאשר דיאלוג ושלום". הוא מתח ביקורת על קבוצות להט"ביות ישראליות על שלא יצאו נגד ההאשמות.
ראו גם

Greenwash
סטרייטוושינג
קווירבייטינג
מיתוג ישראל
זילות השואה

זילות השואה הוא מושג שמשמעותו המעטה בערכה של השואה ועד זלזול מופגן בה, או אף הכחשתה[דרושה הבהרה].
למושג אין הגדרה אחידה והוא נמצא בשימוש מזדמן בשיח, באופן בו לעיתים מואשם בו צד מסוים, המכחיש האשמה זו. המושג עולה מדי פעם בשיח הציבורי בישראל בהקשר של ניצולן של הרגשות שמעוררת השואה לשם קידומן של מטרות שאינן בהכרח קשורות אליה ישירות.
מאז תחילת המאה ה-21 נהפכה זילות השואה לאמצעי נפוץ במסגרת גל האנטישמיות החדשה והפולמוס בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני. במסגרת זו נפוצה השוואה של ישראל ומעשיה ביהודה, שומרון ועזה לנאצים במטרה לעשות לה דה-לגיטימציה ודמוניזציה. השוואה זו נעשית בידי ארגונים פרו-פלסטינים ואנשי שמאל רדיקלי, כולל פעילי שמאל ישראליים.
זילות השואה היא עילה לתביעה משפטית במדינות רבות[דרושה הבהרה]. כך למשל: הצהרותיו של לאון דגרל פעיל נאצי, שזכה לחסינות בספרד, בנושא השואה הביאו לתביעה נגדו מצד ניצולת השואה ויולטה פרידמן. על אף שבתי המשפט המחוזיים בספרד היו לטובתו של דגרל, הוא הורשע לבסוף על ידי בית המשפט העליון הספרדי בזילות זכר הנספים בשואה, והוטל עליו קנס גבוה.
סוגים של זילות שואה > הכחשת השואה

חלק מהותי מהאנטישמיות החדשה היא הכחשת השואה או ממדיה, יחד עם העללות עלילות נגד ישראל. לפיהם ישראל עושה שימוש בשואה למטרות השגת רווח פוליטי דרך מניפולציה והשפעה על דעת הקהל להצדקת קיומה וקיום הציונות; זאת תוך הצדקת היחס השלילי, שלילת זכויות לאומיות, וקיום רצח עם פלסטיני. פעמים רבות מושווים הפלסטינים ליהודים בתקופת גרמניה הנאצית, והישראלים לנאצים. השוואות רווחות הן השוואת עזה לגטו ורשה והשוואת רייצ'ל קורי לאנה פרנק ופרימו לוי. זאת תוך העלאת סבל הפלסטינים מעל לזו שעברו היהודים בשואה ושילוב אלמנטים של אנטישמיות נוצרית קלאסית לצורך השגת מטרה זו. לפי מנפרד גרסטנפלד המטרה הישירה בהאשמה הכוזבת את ישראל בביצוע פשעי מלחמה ורצח עם בפלסטינים היא הכרח קיומי שנועד "להלבין ולכבס את חטאי העבר של היבשת כמו גם את פגעי ההווה. עבור אחדים הפטנט הזה משמש ככלי לכסות על פשעי אבותיהם במובן הפשוט ביותר."
בחברה הישראלית

אזכור השואה נוכח בשיח הציבורי בישראל מצד מגוון רחב של עמדות בדיון הציבורי ובהתאם האשמות בזילות השואה מופנות לכיוונים מגוונים.
כך למשל בתקופת תוכנית ההתנתקות האשים הרמטכ"ל דאז דן חלוץ בזילות השואה את המתנחלים שתלו שלטים עם הכתובת "לא נשכח ולא נסלח", שלצידה תמונה של חיילים מפנים תושבים. יד ושם כינה שימוש של חרדים באחת מהפגנותיהם בסמלי השואה "זילות זכר השואה".
ראו גם

טריוויאליזציה של השואה
האנטישמיות החדשה
השוואת ישראל לגרמניה הנאצית (אנ')
הערות שוליים

1 2  מנפרד גרסטנפלד, "היפוך השואה": כך הפכה ישראל לרוע המוחלט, באתר מידה, 17 באפריל 2015.
1 2 3  Ṿisṭrits, Roberṭ. From blood libel to boycott: changing faces of British antisemitism. Vidal Sassoon Internat. Center for the Study of Antisemitism, 2011.
↑  חוש הומור, המשקיף, 13 באפריל 1948
↑  Manfred Gerstenfeld, The Deep Roots of Anti-Semitism in European Society. Jewish Political Studies Review 17:1-2 Spring 2005
↑  Shermer, Michael, Alex Grobman, and Arthur Hertzberg. Denying history: who says the Holocaust never happened and why do they say it? Univ of California Press, 2009. p.80.
↑  Anti-Israel writer José Saramago's foundation to be housed in Casa dos Bicos in Lisbon, ‏21 SEPTEMBER 2008 (בספרדית)
↑  בריאל זלדין, (1994), ממסדי "הכנסייה הנוצרית" והבעיה היהודית-ישראלית למן אמצע שנות הארבעים ועד ראשית שנות התשעים, אחוה- המכללה האקדמית לחינוך, כתב עת לעיון ומחקר 1. עמ', 79-92.
↑  נטע סלע, חלוץ: שלטי המתנחלים - זילות השואה, באתר ynet, 24 באפריל 2006
↑  יד ושם מגנה בתוקף את השימוש בסמלים ומושגים הלקוחים מהשואה בהפגנה אמש במאה שערים, באתר יד ושם, 1 בינואר 2012.
קריקטורה אנטישמית מאת קרלוס לטוף המתארת את הפלסטינים כיהודים החיים במחנה ריכוז בתקופת השואה. הקריקטורה זכתה בתחרות קריקטורות הכחשת השואה שארגנה איראן.
יוסי אברהמי

ערך זה עוסק בפוליטיקאי וכדורגלן עבר. אם התכוונתם לחלל צה"ל שנהרג בלינץ' ברמאללה בשנת 2000, ראו .
יוסי אברהמי (נולד ב-25 בפברואר 1957) הוא כדורגלן עבר ופוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש מועצת גבעת זאב מ־2008 עד מרץ 2024. ככדורגלן שיחק בעמדת החלוץ בקבוצת בית"ר ירושלים, והיה שותף לזכייתה בגביע המדינה בשנים 1976 ו-1979. אברהמי כונה בפי האוהדים "הווספה".
ביוגרפיה

אברהמי נולד וגדל בירושלים במשפחה דתית, לשמואל ושרה, שעלו לישראל מהעיר יזד שבאיראן. אביו היה חנווני ברחוב צפניה בירושלים. אברהמי הסתיר מהוריו את העובדה ששיחק בנוער של בית"ר לנוכח העובדה שהמשחקים נערכו בשבת. אברהמי גדל כבן טיפוחיו של מישל פורטל שהעלה אותו לקבוצת הבוגרים בעונת 1974/1975.
אברהמי שיחק רוב הזמן כחלוץ, והיה ידוע בעיקר בשל מהירותו הגבוהה ביציאה להתקפות מעבר ולכן כונה "הווספה". אברהמי היווה שחקן משלים למערך של בית"ר בתקופה זו שכללה את שלישיית "שוקולד-מנטה-מסטיק" (אורי מלמיליאן, דני נוימן וויקטור לוי) אך לא הרבה לכבוש. בעונת 1975/1976 היה שותף כשחקן בתואר ההיסטורי הראשון של הקבוצה, גביע המדינה לעונת 1975/1976. בעונת 1979 זכה אברהמי יחד הקבוצה בגביע נוסף, כשבפריצה אופיינית למהירותו הרבה הבקיע את השער שהעלה את בית"ר ליתרון 0–2, שהכריע את המשחק. כמו כן, זכה אברהמי עם הקבוצה בתואר אלוף האלופים לעונת 1975/1976. במהלך הקריירה של אברהמי בקבוצה, סיימה הקבוצה 4 פעמים במקום השני של הליגה.
אברהמי זכה לדקות משחק רבות דווקא בעונת 1979/1980 בה נשרה הקבוצה לליגת המשנה, ואף הוזמן לשחק בנבחרת ישראל שם ערך הופעה בודדת במשחק נגד נבחרת אוסטריה בשנת 1979. לאחר עונת 1983/1984, בה הפסידה בית"ר את האליפות, החליט מאמן הקבוצה דוד שווייצר לשחרר את אברהמי, ובעקבות כך החליט אברהמי לפרוש ממשחק פעיל.
במהלך הקריירה שלו שנמשכה 10 עונות, כולן בבית"ר ירושלים, רשם אברהמי 229 הופעות במדי הקבוצה וכבש 18 שערים.
קריירה פוליטית

לאחר הפרישה פנה אברהמי לפוליטיקה. אברהמי, המתגורר בגבעת זאב, ניצח בבחירות ב-2008 בבחירות לראשות המועצה, וזאת לאחר שכבר התמודד על התפקיד בעבר ומילא תפקידים אחרים במועצה. הוא נבחר מחדש לתפקיד בבחירות המקומיות ב-2013 וב-2018.
לקראת הבחירות שנועדו להיערך באוקטובר 2023 הודיע אברהמי כי אין בכוונתו להתמודד לכהונה נוספת. עקב פריצת מלחמת חרבות ברזל נדחו הבחירות עד לפברואר 2024, ואברהמי סיים את תפקידו במרץ 2024.
תארים ככדורגלן

גביע המדינה (2): 1975/1976, 1978/1979
אלוף האלופים (1): 1975/1976
הערות שוליים

1 2  זמן מעריב, יוסי אברהמי ניצח בגבעת זאב, באתר nrg‏, 26 בנובמבר 2008
↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק שביעי, יוסי אברהמי, עמוד 117, הוצאת Media41LTD
↑  גביע המדינה 1975/6 – התואר הראשון של בית"ר ירושלים בהיסטוריה באתר האוהדים של בית"ר ירושלים
↑  גביע המדינה 1978-1979, באתר האוהדים של בית"ר ירושלים
↑  יוסי אברהמי פרש מכדורגל, מעריב, 30 באוגוסט 1984
↑  יעל פרידסון, ממשיכים לקדנציה נוספת: ברקת בירושלים וחולדאי בתל אביב, באתר nrg‏, 23 באוקטובר 2013
↑  מסכמים בחירות: כל המנצחים והמפסידים, באתר ישראל היום, 23 באוקטובר 2018
וילפריד קאפטום

וילפריד ג'ורה קאפטום (בצרפתית: Wilfrid Jaures Kaptoum; נולד ב-7 ביולי 1996) הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת הקשר בפאנסראיקוס.
קריירת מועדונים

קאפטום התחיל את לשחק כדורגל באקדמיה לכדורגל של סמואל אטו ובגיל 12 הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה. כעבור שנה עבר בהשאלה לסנט אנדרו ובסיום השנה חזר לברצלונה. ב-23 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון בהפסד 2-0 לאוססונה. ב-19 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1-4 נגד אלקורקון, בו גם בישל שער נוסף.
ב-28 באוקטובר 2015, קאפטום ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד וילאנוונסה במסגרת גביע המלך הספרדי. ב-10 בפברואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ולנסיה. בקיץ 2017 נפצע בברכו ונעדר מפעילות כחצי שנה.
ב-31 בינואר 2018, קאפטום חתם בריאל בטיס והצטרף תחילה לקבוצת המילואים. ב-13 בדצמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה בתיקו 0-0 נגד F91 דודלאנג' במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. ב-3 בפברואר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית בניצחון 0-1 נגד אתלטיקו מדריד. ב-10 בינואר 2020 הושאל לאלמריה. ב-5 באוקטובר 2020 שוחרר מהמועדון.
ב-23 בדצמבר 2020 קאפטום חתם בניו אינגלנד רבולושן מה-MLS. ב-16 באוקטובר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד שיקגו פייר.
ב-13 בינואר 2023 חתם בלאס פאלמאס.
ב-27 ביולי 2024 חתם בפאנסראיקוס מליגת העל היוונית.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, קאפטום שיחק בנבחרת הנוער ורשם בה 8 הופעות וכבש 2 שערים.
קאפטום נכלל בסגל הנבחרת הבוגרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2019, אך עדיין לא רשם דקות משחק בה.
תארים

גביע המלך הספרדי: 2015/2016
ליגת האלופות לנוער: 2013/2014
מגן האוהדים: 2021
ביקורת מסעדות

מבקר מסעדות הוא אדם שמתוקף תפקידו מתארח במסעדות שונות, נותן להן ציון על פי קריטריונים מקובלים ומפרסם את ממצאיו. מבקר מסעדות מתייחס בדרך כלל לטעם למחיר ולשירות אך גם לפעמים לעיצוב המסעדה.
פעילות

מבקר המסעדות יכול לפעול מטעם עיתון, אתר אינטרנט, תוכנית טלוויזיה או מגזין. בדרך כלל ביקורת המסעדות היא עיסוק נוסף ולא העיסוק המרכזי של מבקר המסעדות (במקרים רבים מבקר המסעדות הוא עיתונאי) אך לרוב מבקרי המסעדות השכלה קולינרית כלשהי או לפחות הבנה מעמיקה בנושא.
מבקר המסעדות יכול להיות מוכר או אלמוני, וישנם מבקרי מסעדות המעדיפים לפרסם את ביקורתם תחת שם עט, וזאת כיוון שמבקר המסעדות אמור לתת ביקורת ללא משוא פנים, אך במידה ובעל המסעדה או צוות העובדים יזהו אותו - עלולה המסעדה לתת לו יחס מועדף ולהקפיד במיוחד על המזון המוגש לו, וכך תאבד הביקורת מהאמינות שלה.
ישנם מקרים לא מעטים של "ביקורת מסעדות מוזמנת" או אף פרסומת המתחזה לביקורת מסעדות.
היסטוריה

מבקר המסעדות הראשון הוא גרימו דה לה רנייר שנולד ב-1758 ובשנת 1803 הוציא לאור את "אלמנך הגרגרנים" (בצרפתית: l'almanac des gourmands), מדריך מסעדות שמיפה את בתי האוכל הטובים ביותר בפריז.
מבקרי מסעדות בעולם

שני מדריכי המסעדות המפורסמים בצרפת ובעולם כולו, מישלן וגו-מיו, מעסיקים מבקרי מסעדות אנונימיים במטרה למפות את המסעדות, אותן המגזין מבקר.
מבקרי מסעדות בישראל

בישראל תחום ביקורת המסעדות אינו מפותח כמו בחו"ל, יש מעט מבקרי מסעדות שזהו עיסוקם המרכזי או העיסוק שפרסם אותם. מבקרי מסעדות נודעים בישראל:
רנה מוקדי - מבקר מסעדות מטעם "הארץ" בשנות השישים, שחתם בשם העט "ר. איסטניס"
מנחם תלמי - עיתונאי מעריב שבין השאר פרסם ביקורות מסעדות בשם העט "מאו"ל", שפירושו "מנחם אוהב לאכול"
עמוס קינן - על ביקורת המסעדות שלו ב"ידיעות אחרונות" חתם "לוקולוס" על שם ההדוניסט לוקיוס ליקיניוס לוקולוס
אביטל ענבר - ייסד וניהל את מדריך "גו מיו ישראל" שהיה פעיל בשנים 1995–2003, פרסם סדרה של חמישה ספרי מסעות קולינריים בצרפת ובספרד, מבקר מסעדות בעיתונים שונים
רון מיברג - עיתונאי מעריב שפרסם ביקורות מסעדות בעיתון בשנות התשעים
דניאל רוגוב - היה מבקר מסעדות ומבקר יינות מטעם עיתון הארץ
אבי אפרתי - מבקר מסעדות מטעם וואלה ובעבר מטעם עיתון תל אביב
יקיר אלקריב - עורך, מבקר קולנוע ומבקר מסעדות מטעם ידיעות תל אביב וידיעות אחרונות
אמיר קמינר - כתב לענייני תרבות ומבקר קולנוע שמפרסם ביקורת מסעדות בידיעות אחרונות
גיל חובב - פרסם ביקורות מסעדות במגזין "7 ימים" של ידיעות אחרונות
ד"ר אלי לנדאו - פרסם ביקורת מסעדות מטעם ידיעות אחרונות
שגיא כהן - מבקר מסעדות במוסף "גלריה" של העיתון הארץ
שאול יהלום - חבר הכנסת לשעבר מטעם המפד"ל, המפרסם ביקורת שבועית בעלון השבת "מצב הרוח", ומהיחידים המסקרים רק מסעדות כשרות
ניב גלבוע - מבקר המסעדות של ערוץ I24NEWS
גיל חריף - מבקר המסעדות של המגזין "יין וגורמה"
חיליק גורפינקל - מבקר מסעדות, יינות וויסקי מטעם עיתון גלובס
סרחאן מחאמיד מבקר מסעדות הראשון במגזר ערבי 12 ערוץ -panet
עם התפתחות האינטרנט, נפתחו אתרי מסעדות או פורומים לביקורת מסעדות שבהם הגולשים יכולים לבקר ולדרג בעצמם את המסעדות, וכך למעשה כל גולש יכול להפוך למבקר מסעדות מטעם עצמו.
ברברה מקדונלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בספטמבר 1913 פומונה, ארצות הברית 
 פטירה:  15 ביוני 2000 (בגיל 86) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת וושינגטון  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 
ברברה אנה מקדונלד (באנגלית: Barbara Macdonald;‏ 11 בספטמבר 1913 – 15 ביוני 2000) הייתה עובדת סוציאלית, לסבית ופמיניסטית ופעילה נגד גילנות אמריקאית.
ביוגרפיה

ברברה מקדונלד נולדה בפומונה, קליפורניה ארצות הברית וגדלה בלה להברה, קליפורניה. כשהייתה בת 15 עזבה את בית הוריה והחלה לפרנס את עצמה כעובדת בית בלונג ביץ', קליפורניה. היא למדה במכללת ג'וניור לונג ביץ' בין השנים 1931–1932 ובמכללת ג'וניור בסנטה אנה בשנים 1932–1937. היא כמעט גורשה ממכללת ג'וניור בסנטה אנה בגלל קשר אינטימי עם אישה והגדירה את עצמה כלסבית. היא המשיכה את לימודיה באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, בין השנים 1938–1940. בזמן לימודיה עבדה כפעלולנית. עד פרישתה לגמלאות ב-1974, מקדונלד המשיכה בלימודים אקדמיים במספר אוניברסיטאות ורכשה תואר ראשון ושני בעבודה סוציאלית ותעודות נוספות. היא עבדה כעובדת סוציאלית במגוון מדינות הרחבי ארצות הברית. לאחר פרישתה השתתפה בסדנת כתיבה פמיניסטית שהעבירה סינתיה ריץ' ולאחריה השתיים הפכו לזוג.
מקדונלד נפטרה מאלצהיימר ב-15 בספטמבר 2020.
גילנות בתנועה הפמיניסטית

מקדונלד התוודעה לתנועה הפמיניסטית כאישה מבוגרת וזיהתה את האפליה על בסיס גיל של נשים פמיניסטיות צעירות כלפי נשים זקנות. נשים צעירות מתנכרות לנשים זקנות, חוששות להיות איתן וסולדות מגופן של נשים זקנות. היא טענה שתרבות הצריכה הסקסיסטית המקדשת את הנעורים ודוחקת זקנים בכלל ונשים זקנות בפרט חלחלה לתנועה הפמיניסטית. על פי מקדונלד, הפטריארכיה והקפיטליזם, הן אידאולוגיות המחזקות את השליטה הגברית, המגיעות לשיא הזיקוק שלהן במשפחה ההטרונורמטיבית המערבית. המשפחה מקבעת את תפקידיהן המסורתיים של נשים ומגבירה אי-שוויון מיני. נשים מבוגרות נתפסות כבלתי יצרניות מפני שאינן פוריות והערך הכלכלי שלהן נמוך. כך נוצרת אצל נשים זקנות תחושת חוסר התועלת שלהן. חוסר ערך וחוסר אונים מועברים לנשים מבוגרות לא רק על ידי גברים, אלא גם על ידי נשים צעירות יותר. לטענתה התנועה הפמיניסטית ולימודי נשים אימצו את היחס המתנשא לנשים זקנות. בכנס ללימודי נשים בשנת 1985 אמרה: ”האם מעולם לא עלה על דעתכן, אלו מכן מלימודי נשים, שכאשר אתן מתעלמות מהמשמעות ומהפוליטיקה של חייהן של נשים מעבר לשנות הרבייה שלנו, שזו חשיבה גברית? [האם] מעולם לא עלה בדעתכן כשאתן מפתחות תיאוריה פמיניסטית גילנות היא נושא פמיניסטי מרכזי?”
ב-1983 פרסמו מקדונלד וריץ את הספר Look Me in the eye: old women, Aging and Ageism. הספר עוסק בפמיניזם, גילנות, מערכות יחסים לסביות ובאופן שבו החברה מתייחסת אליהן. הוא משלב חוויה אישית של הזדקנות עם תיאוריה פמיניסטית.
הערות שוליים

↑  Barbara Macdonald, Barbara's Introduction, Look me in the eye : old women, aging, and ageism, 1st ed, San Francisco: Spinsters, Ink, 1983, ISBN 0-933216-09-2
↑  Rich, Cynthia. Papers of Cynthia Rich and Barbara Macdonald, 1893-2004: A Finding Aid, web.archive.org, ‏2015-04-04
↑  Lise Weil, Remembering Barbara Macdonald, TRIVIA: Voices of Feminism
↑  Sheila M Peace, Book reviews : Look Me in The Eye: Old Women, Ageing and Ageism Barbara Macdonald with Cynthia Rich The Women's Press Ltd, 1984, £2.95 paperback, Critical Social Policy 5, 1985-09-01, עמ' 117–119 doi: 10.1177/026101838500501415
↑  Leni Marshall, Aging: A Feminist Issue, NWSA Journal 18, 2006, עמ' vii–xiii
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8443 560X  LCCN: n82253230  NDL: 00514738  VIAF: 40739708   WorldCat (עם VIAF): 40739708
קאזויושי מיורה

קאזויושי מיורה (יפנית: 三浦知良; נולד ב-26 בפברואר 1967) הוא כדורגלן יפני, הידוע גם בכינויו "קאזו". קאזויושי שיחק מספר רב של שנים בנבחרת יפן והיה לשחקן היפני הראשון שזכה בתואר כדורגלן השנה באסיה בשנת 1993, תואר הניתן מדי שנה על ידי ה-AFC. קאזויושי משחק כיום בקבוצה היפנית יוקוהאמה. קאזו, שעלייתו בשנת 1993 לתודעה הבינלאומית גרמה לעליית הרמה של הליגה היפנית כולה, נחשב בעיני רבים ביפן ל"סופר-סטאר" הראשון בכדורגל היפני. קאזו שיחק את משחקו האחרון בנבחרת יפן בשנת 2000. מיורה הוא הכדורגלן המקצועי הפעיל המבוגר ביותר בעולם.
מועדונים

בשנת 1982 עזב מיורה את בית הספר התיכון בו למד לאחר פחות משנה אחת ועבר לבדו לברזיל בגיל 15 במטרה להפוך לכדורגלן מקצועי. הוא חתם על חוזה עם קלוב אתלטיקו ז'ובנטוס, מועדון נוער בעיר סאו פאולו ובשנת 1986 חתם על חוזהו המקצועי הראשון בקבוצת הפאר הברזילאית, סנטוס. הוא שיחק מספר שנים במספר קבוצות בברזיל לפני שחזר ליפן בשנת 1990. כאשר חזר מיורה ליפן מברזיל, הוא כבר היה במעמד של גיבור מקומי בכדורגל וחתם בקבוצת הליגה היפנית הבכירה, יומיאורי. אך לאחר שנתיים בקבוצה נפרדה הקבוצה מהבעלים הקודמים ושינתה שמה לקבוצת ורדי קוואסקי. עם העלייה ברמה של הליגה היפנית בשנת 1993, הגיעה תקופת השיא של קבוצת יומיאורי/קוואסקי שזכתה בארבע אליפויות רצופות ביפן, בהן שיחק מיורה ביחד עם שחקנים בכירים אחרים בנבחרת יפן כגון רוי ראמוס וטסויושי קיטאזאווה.
מיורה הפך לכדורגלן היפני הראשון אי פעם בסרייה א', כאשר עבר לקבוצת גנואה בעונת 1994/95, במהלך העונה הזאת, שיחק מיורה 21 משחקים, בהם הבקיע רק גול אחד, בדרבי של גנואה מול סמפדוריה. לאחר עונה זו באיטליה הוא שב לורדי קוואסקי ושיחק בה עד עונת 1998. מיורה ניסה את כוחו שנית בכדורגל האירופי כאשר עבר ב-1999 לקבוצת הקרואטית דינמו זאגרב, והגיע עמה לשלב הבתים של ליגת האלופות אך חזר ליפן לאחר עונה אחת בלבד ושיחק בקבוצות קיוטו פרפל סאנגה וויסל קובה עד שחתם שנת 2005 בקבוצה היפנית יוקוהאמה. באותה השנה גם עבר להשאלה בת חודשיים בקבוצת האוסטרלית סידני והספיק להשתתף עמה באליפות העולם לקבוצות 2005 שנערכה ביפן. קאזו כבש שני שערים במהלך הופעותיו בסידני, שניהם בניצחון 3-2 על מוליכת הטבלה באותה עת, אדלייד יונייטד. לאחר שני חודשי ההשאלה שב מיורה ליוקוהאמה, בה הוא משחק כיום.
נבחרת

מיורה החל את הופעותיו בנבחרת יפן ב-26 בספטמבר 1990, במשחק מול בנגלדש. את שערו הראשון בנבחרת כבש מיורה מול נבחרת צפון קוריאה ב-26 באוגוסט 1992, ומאז אותו השער כבש מיורה 55 שערים ב-89 הופעות במדי הנבחרת הלאומית במשך 10 שנים. הנבחרות מולן הבקיע מיורה את מספר השערים הרב ביותר באופן מצטבר הן נבחרת גואם (8 שערים), בנגלדש (5 שערים) ואוזבקיסטן (5 שערים). מיורה הבקיע את מספר השערים הרב ביותר שלו במשחק יחיד נגד נבחרת גואם, אז הבקיע 6 שערים במוקדמות מונדיאל 1998, אז ניצחה נבחרתו את נבחרת גואם בתוצאה המצוינת 10-0,
משחקו האחרון של מיורה בנבחרת יפן היה ב-6 ביוני 2000, במשחק ידידות מול נבחרת ג'מייקה, משחק בו ניצחה יפן 4-0 ומיורה אף כבש את שערו ה-55 בנבחרת במעמד זה.
תארים במהלך הקריירה > תארים אישיים

כדורגלן השנה באסיה: 1993
שחקן השנה בליגה היפנית: 1993
11 השחקנים הטובים בליגה היפנית: 1993, 1995, 1996
מלך השערים של הליגה היפנית: 1996
תארים במהלך הקריירה > תארים קבוצתיים ועם נבחרת יפן

הקאמפונטו פאראננסה (אלוף עם קוריטיבה)
גביע אסיה 1992 (אלוף עם נבחרת יפן)
גביע אסיה 1996 (עם נבחרת יפן)
חאלד אדנון

עבדול חאלד אקיולה אדנון (בצרפתית: Abdoul Khaled Akiola Adénon; נולד ב-28 ביוני 1985) הוא כדורגלן בניני המשחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

אדנון נולד באללה שבבנין, אולם התחיל לשחק כדורגל במימוסאס מחוף השנהב. בשנת 2008 חתם בלה מאן. תחילה, הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון וב-19 באוקטובר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד נאנסי. בקיץ 2009 הושאל לבסטיה מהליגה הצרפתית השנייה במדיה שיחק עונה אחת שבסיומה הצטרף לקבוצה הבוגרת של לה מאן.
ביולי 2014 חתם בלוצ'ון אליה הגיע בהעברה חופשית לאחר התפרקותה של לה מאן. שנה לאחר מכן, חתם באמיין מהליגה השלישית.
ביולי 2019 חתם לשנתיים באל-ווחדה מכה מליגת העל הסעודית, אולם שוחרר ממנה בפברואר 2020.
ביולי 2020 חזר לצרפת ושיחק באבראנש.
ב-16 באוגוסט 2021 הוא חתם בדוקסה קטוקופיאס מליגת העל הקפריסאית.
קריירה בינלאומית

ב-3 בספטמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בנין בהפסד 2-1 לטוגו. ב-7 בספטמבר 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-3 נגד אנגולה.
ב-10 ביוני 2012, אדנון תקף שופט במהלך משחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 נגד רואנדה. עקב כך, פיפ"א השעתה אותו ממשחק כדורגל בכל המסגרת למשך שנה, עוונש שנכנס לתוקפו בעונת 2013/2014.
אדנון השתתף עם הנבחרת 3 פעמים בגביע אפריקה לאומות.
ליאונרד רוברטס

| --- | --- |

ליאונרד רוברטס עם נואה גריי-קיביי ב-2006
 לידה:  17 בנובמבר 1972 (בן 51) סנט לואיס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דהפול  תיכון יוניברסיטי סיטי 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליאונרד רוברטס (באנגלית: Leonard Roberts; נולד ב-17 בנובמבר 1972) הוא שחקן אמריקאי, המוכר מתפקידו בתור שון טיילור בסרט "שורת המתופפים" (2002) ובזכות הופעותיו בסדרות "באפי ציידת הערפדים" (2000-1999) ו"גיבורים" (2007-2006).
ביוגרפיה

רוברטס נולד בסנט לואיס, אילינוי. את לימודי התיכון סיים בשנת 1991. לאחר מכן הוא למד לתואר ראשון באמנויות הבמה באוניברסיטת דה פול בשיקגו; אותם הוא סיים בשנת 1995.
ב-17 בדצמבר 2020 רוברטס כתב מאמר עבור מגזין Variety, שמדבר בין היתר על המתח שהיה בינו לשחקנית אלי לרטר, שהביא לפיטוריו מהסדרה "גיבורים".
קריירה

בשנת 1999 הצטרף כדמות משנית לעונתה הרביעית של הסדרה "באפי ציידת הערפדים" בדמותו של פורסט גייטס.
רוברטס ידוע בעיקר מגילום דמותו של די-אל הוקינס, אביו של מייקה בסדרת המדע הבדיוני "גיבורים" בה השתתף כשחקן משני בין השנים 2006–2007.
בשנת 2016 התארח בסדרה הקומית של MTV "מרי + ג'יין" בתפקיד נייט.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997 | מדברים ועושים אהבה | אדי קולס |  |
| 1997 | כבודו של גנגסטר | טיירון |  |
| 1998 | יש לו את זה | דאנדר'ה מאקי |  |
| 2002 | שורת המתופפים | שון טיילור |  |
| 2006 | The Last Adam | בובי ג'קסון |  |
| 2009 | Red Sands | ריאן |  |
| 2011 | Pizza Man | ליאו |  |
| 2012 | בלי חוקים | פרנקי |  |
| 2012 | California Winter | לארי ג'ונסון |  |
| 2014 | צלף אמריקאי | רול |  |
| 2015 | My Favorite Five | מת'יו |  |
| 2015 | Any Day | טרוי |  |
| 2015 | Dancer and the Dame | הסוכן שפרד |  |
| 2016 | Love Is All You Need? | המאמן תומפסון |  |
| 2017 | Fixed | פיל |  |
| 2018 | Headgame | המבוגר |  |