ג'ון שרמן קופר
כהונה ראשונה בסנאט וקריירה דיפלומטית מוקדמת

המחוז המשפטי שבראשו עמד קופר כשופט כלל את מחוז פולאסקי בו נולד, וכן את מחוזות רוקאייסטל, ויין וקלינטון. בתקופת כהונתו הורשו אפרו-אמריקאים לראשונה להיות חלק מחבר מושבעים במשפטים שנערכו במחוז. מתוך שש עשרה דעות שיפוטיות שפרסם במהלך כהונתו על כס השופט, חמש עשרה מהן אושרו על ידי בית המשפט לערעורים של קנטקי, שהיה הערכאה הגבוהה ביותר באותה התקופה.
קופר התפטר מכס השופט בנובמבר 1946 על מנת להתמודד לסנאט של ארצות הברית מטעם קנטקי כשהסנאטור המכהן, האפי צ'נדלר התפטר מהסנאט למען קבלת תפקיד נציב הבייסבול האמריקאי. יריבו של קופר, חבר הקונגרס האמריקאי לשעבר ויושב ראש בית הנבחרים של קנטקי, ג'ון בראון האב, היה ידוען יותר ודומה היה כי לו הסיכויים הרבים יותר להיבחר לסנאט. עם זאת, בראון ניכר ממנו את תומכיו של צ'נדלר במפלגה הדמוקרטית במהלך בחירות מקדימות רוויות-להט לסנאט האמריקאי מטעם קנטקי ב-1942, ותומכיו של צ'נדלר פעלו למניעת בחירתו ב-1946. יתר על כן, העיתון "לואיוויל-קורייר ג'ורנל" (Louisville Courier-Journal) התנגד לבראון בגלל התקפותיו על הסנאטור ג'ון בקהאם והשופט רוברט וורת' בינגהאם, אשר היו קבלני קולות רבי-השפעה בלואיוויל. כששני גורמים אלו פעלו נגד בראון, קופר זכה בבחירות הכלליות להשלמת שארית כהונתו של צ'נדלר בסנאט כשהוא זוכה ל-41,823 קולות, הניצחון הגדול ביותר שהשיג רפובליקני למשרה ציבורית כלשהי בקנטקי עד אותו זמן. הייתה זו הפעם השלישית בהיסטוריה של קנטקי בה נבחר רפובליקני ברוב קולות לסנאט. מעברו של קופר מקנטקי לוושינגטון הבירה רק החריף את הנישואים המתוחים של קופר ופראף. ב-1947 הגיש בקשה לגירושין, ובאותה שנה התגרשו בני הזוג.
קופר תיאר את עצמו כ"דובר ציבורי איום ונורא", ורק לעיתים רחוקות נשא נאומים במליאת הסנאט. הוא היה ידוע בתור רפובליקני-עצמאי במהלך הקריירה שלו בסנאט, בדומה לג'ון מקיין. בהצבעתו הראשונה בקריירה שלו, התנגד קופר להעברת סמכויות חקירה לוועדת החקירה המיוחדת של הסנאטור הרפובליקני אוון ברוסטר ממיין. בהצבעה השנייה שלו, בהנחה כי ההכנסות ממכירת ציוד מלחמתי עודף ישמשו ככיסוי לחובות שהצטברו לארצות הברית בעקבות מלחמת העולם השנייה, הצביע קופר בשנית נגד עמדת מפלגתו. הוא עורר אחת חמתו של הסנאטור רוברט טאפט מאוהיו, שהטיח בו: "האם אתה רפובליקני או דמוקרטי? מתי אתה מתכוון להתחיל להצביע איתנו?" קופר הגיב: "אם תסלחו לי, נשלחתי לכאן כדי לייצג את בוחריי, ואני מתכוון להצביע לפי מה שאני חושב שהטוב ביותר בעיני".
ימים ספורים לאחר שהושבע, נתן קופר לראשונה את חסותו (בצוותא עם סנאטורים אחרים) על חקיקה כלשהי, שהייתה אז הצעת חוק להספקת סיוע פדרלי למערכת החינוך. הצעת החוק עברה אמנם בסנאט, אך לא בבית הנבחרים של ארצות הברית. קופר היה אז יושב ראש ועדת המשנה לכבישים ציבוריים של הסנאט, וסייע בניסוח טיוטת הצעת חוק המסמיכה העברת 900 מיליון דולר אמריקני מקרנות פדרליות למדינות ארצות הברית לשם סלילת כבישים. ב-1948 הוא מימן הצעת חוק לנתינת מחיר תמיכה עבור 90% ממוצרי טבק. הוא התעקש לתקן את חוק תביעות המלחמה משנת 1948, אשר מסייע לחיילים משוחררים שנפצעו ונפגעו כשבויי מלחמה של גרמניה הנאצית והאימפריה היפנית במהלך מלחמת העולם השנייה תוך פיצויים באמצעות נכסי האויב. נוסף על כך, קופר נתן את חסותו לחקיקה המאפשרת למאות אלפי אנשים שנעקרו ממגוריהם בידי המפלגה הנאצית להיכנס לארצות הברית באופן חוקי.
קופר המשיך לנקוט בעצמאות סנאטוריאלית ולהתנער ממפלגתו לאורך כל תקופת כהונתו, והתנגד בתוקף לתוכניות המפלגה הרפובליקנית לקיצוצים במסים על אף הגירעונות בתקציביים הלאומיים, והתנגד למאמצי המפלגה לצמצם את המימון לתוכנית מרשל לשיקום אירופה לאחר המלחמה. הוא שיתף פעולה עם עמיתו בסנאט מקנטקי, אלבן ברקלי ועם הסנאטור ויין מורס מאורגון במטרה לערער את חוקי ג'ים קרואו שנחקקו על ידי מדינות דרום ארצות הברית ובמטרה להסיר מכשולים להבטחת זכות הבחירה למיעוטים. אף על פי שהצביע קופר עם הרפובליקנים רק 51% מהזמן במהלך כהונתו החלקית בסנאט - מה שהיה הממוצע הנמוך ביותר מבין כל חברי המפלגה הרפובליקנית - קופר עמד בראש משלחת קנטקי אל הוועדה הרפובליקנית הלאומית ב-1948. הוא תמך במועמדותו של ארתור ונדנברג, סנאטור ממישיגן, לנשיאות ארצות הברית, אם כי תומאס דיואי קיבל בסופו של דבר את מועמדות המפלגה לבית הלבן. קופר עצמו הוזכר כמועמד אפשרי לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית, אך בסופו של דבר לא קיבל את המינוי וביקש להיבחר מחדש למושבו בסנאט. באותה שנה קיבל קופר תואר דוקטור לשם כבוד ממכללת סנטר.
כשהתמודד מחדש לסנאט לתקופת כוהנה מלאה, ניצב בפני מועמד המפלגה הדמוקרטית וחבר הקונגרס וירג'יל צ'פמן, בן בריתו של ארל קלמנטס, שנבחר למושל קנטקי ב-1947. בהיותו אחד הדמוקרטים הבודדים שהצביעו בעד חוק טאפט-הארטלי, איבד צ'פמן את תמיכתם של האיגודים המקצועיים, בוחרים חשובים של המפלגה הרפובליקנית. העיתון "לואיוויל טיימס", שהיה בעל נטיות דמוקרטיות, תמך במועמדותו של קופר, אך היותו של אלבן ברקלי, "הבן האהוב" של קנטקי, עמיתו למרוץ של הנשיא הארי טרומן בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1948 ובשל כך עזיבתו הצפויה מהסנאט, הבטיחה תמורה דמוקרטית חזקה במדינה. ברקלי וקלמנטס הדגישו את אחדות המפלגה במהלך מסע הבחירות, ואף על פי שקופר היה פופולרי הרבה יותר מהמועמד הרפובליקני לנשיאות דיואי ועמיתו למרוץ ארל וורן, הפסיד לצ'פמן בבחירות הכלליות בפער של כ-24,480 קולות.
בעקבות תבוסתו בבחירות, קופר שב והמשיך להתמחות בחוק ומשפט בוושינגטון הבירה במשרד עורכי הדין "גארדנר, מוריסון ורוג'רס". ב-1949 מינה הנשיא טרומן את קופר לאחד מחמשת נציגי ארצות הברית בעצרת הכללית של האו"ם. הוא היה נציג חלופי בעצרת הכלליות ב-1950 וב-1951. מזכיר המדינה של ארצות הברית, דין אצ'יסון, בחר בקופר כיועצו בפגישות שהובילו להקמת ארגון האמנה הצפון אטלנטית (נאט"ו) ובפגישות מועצת שרי נאט"ו בלונדון במאי 1950 ומאוחר יותר בבריסל בדצמבר. ההיסטוריון הפוליטי גלן פינץ' מציין כי בעוד קופר היה כשיר היטב לתפקידיו באו"ם ובנאט"ו, נוכחותו מחוץ לארצות הברית העיבה על יכולתו להתמודד על מושבו הפנוי שהותיר אחריו אלבן ברקלי שנבחר לסגן הנשיא.