אינטרנט בישראל
היסטוריה

החיבור הראשון לאינטרנט, לצרכים אקדמיים, נוצר בשנת 1982 בחיבור ישיר מול האינטרנט בארצות הברית. חיבור רשת בין מוסדות אקדמיים בישראל החל משנת 1984.
בנובמבר 1990 הונח הכבל התת-ימי הראשון בישראל, שנקרא EMOS-1, שמחבר את ישראל עם טורקיה, יוון ואיטליה. מאז, הונחו כבלים נוספים שמספקים תקשורת גדולה יותר בין ישראל לחו"ל.
מאז שנת 1990 קיים בישראל חיבור פס רחב לאינטרנט באמצעות טכנולוגיית ADSL. אבל רק בשנת 2000 הוא נכנס לשימוש ללקוחות ביתיים.
ב-1992 נכתב דף האינטרנט הראשון בעברית ובין הראשונים בעולם על ידי דודו רשתי באוניברסיטה העברית בירושלים. באותה שנה הוקמה גם חברת אקטקום, שסיפקה שירות חיבור לאינטרנט. ב-1993 עלה לרשת אתר האינטרנט "חולית" בנושא איכות סביבה. "חולית" הוליד מתוכו את אתר החינוך "סנונית", שהוקם על ידי דודו רשתי ונאוה בן-צבי.
בינואר 1994 הוקמה חברת נטוויז'ן שהייתה ספקית שירותי האינטרנט הראשונה ללקוחות ביתיים בישראל.
עד שנת 1997, רוב תעבורת האינטרנט המקומית בישראל הייתה מנותבת באופן ישיר באמצעות הרשת האקדמית באוניברסיטאות המופעלת על ידי מרכז החישובים הבין-אוניברסיטאיים. ומאז שנת 1997, כל נושא ניתוב תעבורת האינטרנט עבר לאחריות איגוד האינטרנט הישראלי שהקים את מחלף האינטרנט IIX לצורך כך, שהוא נתב המחבר בין ספקיות הגישה השונות, על מנת ליצור צומת חיבור לרשתות השונות בתוך ישראל ולמנוע מעבר תעבורת אינטרנט בין רשתות ישראליות דרך נתבים מחו"ל ושדרכו רוב תעבורת האינטרנט המקומית מנותבת.
בשנת 2001 תוקן חוק התקשורת (בזק ושידורים) בישראל על מנת לאפשר תחרות בישראל וגלישה באינטרנט באמצעות תשתית הכבלים, בנוסף לתשתית ADSL הקיימת.
החל משנת 2001 פרושה בישראל תשתית תקשורת של סיבים אופטיים בשם IC-1, בין ערים מרכזיות ואזורי תעשייה. תשתית זו הוקמה על ידי מד נאוטילוס ומאז שנת 2005 בבעלות חברת פרטנר. אליה מחוברים ספקי גישה לאינטרנט וגופים שונים. רשת זו כוללת כבל תת-ימי המחבר ערים לאורך מישור החוף בין נהריה לאשקלון.
בשנת 2001 מד נאוטילוס פרסה בין ישראל לאירופה וארצות הברית צמד כבלים תת-ימיים אשר דרכם מועברת כל תעבורת האינטרנט של מדינת ישראל, מכיוון שלישראל אין חיבור כבלים יבשתי להעברת תעבורת האינטרנט דרך המדינות הסמוכות לה, מסיבות פוליטיות.
בשנת 2011 אושר תיקון לחוק התקשורת, לפיו הוקטנו משמעותית קנסות היציאה ללקוחות שמעוניינים להתנייד בין חברות שונות, מה שהביא לכך שגברה התחרות בענף זה והביאה לירידה משמעותית במחירים בענף.
במאי 2012 אושרה רפורמה נוספת בשוק האינטרנט על ידי שר התקשורת משה כחלון, שמטרתה העיקרית היא שבירת הדואופול של בזק והוט ופתיחת התחרות בשוק לחברות נוספות.
עד שנת 2012 שלטה חברת "מד נאוטילוס" באופן בלעדי על תעבורת האינטרנט בישראל, בשנת 2012 הניחה בזק בינלאומי כבל תת-ימי נוסף בין ישראל לאיטליה ובכך הפכה לספקית הראשונה שמחזיקה בבעלות על כבל כזה.
בשנת 2014 השיקה חברת החשמל תשתית אינטרנט נוספת בישראל, שמבוססת על סיבים אופטיים, לצורך כך היא הקימה את חברת IBC שהשיקה את המותג unlimited שתספק אינטרנט בתשתית זו. המיזם נתקל בבעיות ופריסתו ברחבי ישראל מתעכבת.
בשנת 2017 השיקה חברת פרטנר תשתית אינטרנט חדשה המכונה "Partner Fiber" המבוססת סיבים אופטיים. התשתית נפרסה באמצעות השחלת הסיבים בתשתית פסיבית קיימת וגם דרך פריסת כבל תת-ימי לאורך מישור החוף. בסוף שנת 2017 חברת סלקום השיקה תשתית דומה הנקראת "סופר פייבר".
באוגוסט 2018 רכשה סלקום 70% ממניות Unlimited (חברת החשמל ממשיכה להחזיק ב-30% הנותרים).
בספטמבר 2020 הוסכם על הצטרפות חברת HOT למיזם Unlimited לפריסת רשת סיבים אופטיים, בהשקעה של 170 מיליון ש"ח, כך ש-30% ממנו יישארו בבעלות חברת החשמל, ו-70% הנותרים יהיו בבעלות שווה של קרן תשתיות ישראל, סלקום ו-HOT. ב-3 במרץ 2021 החברה הכריזה על השקת מיזם סיבים אופטיים.
בספטמבר 2020 פורסם כי דירקטוריון בזק אישר את פרויקט הסיבים הגדול במדינה. להערכה, בזק פרסה כ-60% מהמדינה ואמר כי היא תחבר לקוחות פרטיים ראשונים לסיבים האופטיים “בתוך מספר שבועות בלבד”. כמו כן, לפי המתווה החדש של משרד התקשורת בזק קיבלה אישור לפרוס רק כ-80% משטח המדינה ולא 100% כפי שהיה בתנאי הרישיון המקוריים שלה.