stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טירת סטירלינג
היסטוריה > מצודה צבאית

לאחר עזיבת המשפחה, ירד מעמדה של טירת סטירלינג כמושב מלכותי, והיא הפכה למרכז צבאי. הטירה שימשה כבית סוהר לבעלי מעמד גבוה במהלך המאה ה-17 ורק מונרכים מעטים ביקרו בה. ג'יימס הראשון, מלך אנגליה ביקר בסקוטלנד ב-1617, ושהה בטירה במהלך יולי. ב-1625 בוצעו עבודות בטירה בהם שיפוץ הגנים והקפלה המלכותית לקראת בואו הצפוי של המלך החדש, צ'ארלס הראשון, אשר הגיע לסקוטלנד רק ב-1633 ושהה בטירה לזמן קצר בלבד.
לאחר הוצאתו להורג של צ'ארלס הראשון הכתירו הסקוטים את יורשו, צ'ארלס השני בשנת 1650, שהיה למונרך האחרון שהתגורר בטירה. באותה שנה הובסו הכוחות המלוכנים על ידי צבאו של אוליבר קרומוול בקרב דאנבר, והמלך צעד דרומה לתוך אנגליה והובס בקרב ווסטר, אשר סיים את מלחמת האזרחים האנגלית. גנרל ג'ורג' מונק הטיל מצור על סטירלינג החל מה-6 באוגוסט 1651, והקים במות עליהן הציב תותחים בחצר הכנסייה השכנה. לאחר שחיל המצב של הטירה התמרד, נכנע מפקדה, הקולונל ויליאם קנינגהאם, ב-14 באוגוסט. את הנזק שנגרם במהלך המצור ניתן עדיין לראות בימינו בכנסייה ובאולם המרכזי.
לאחר הרסטורציה שהשיבה לשלטון את צ'ארלס השני, הושב הרוזן ממאר לתפקידו כמושל, ולעיתים קרובות נעשה בטירה שימוש כבית כלא עבור קובננטרים (תנועה פרסביטריאנית סקוטית). ג'יימס, דוכס אולבני (ולימים ג'יימס השני מלך אנגליה וג'יימס השביעי מלך סקוטלנד) ביקר בטירה ב-1681. בתקופה זו עלתה חשיבותה של סטירלינג כמעוז צבאי, בגני הטירה נבנה מחסן לאבק שרפה והוצב בה חיל מצב קבוע החל מ-1685. עם עלייתו לכס המלוכה של ג'ורג' הראשון ב-1714, הודח ג'ון אירסקין, רוזן מאר השישי מתפקידו כמושל, כמו גם ממינויו למזכיר לענייני סקוטלנד. בתגובה, הניף מאר את דגלו של ג'יימס סטיוארט במהלך המרד היעקוביטי של 1715. כוחות הממשלה, בפיקודו של דוכס ארגייל, נעו במהירות כדי לתפוס את הטירה ולאחר מכן התקדמו לעבר שריפמור (Sheriffmuir) כדי לחסום את נתיב נסיגתו של מאר. קרב שריפמויר הסתיים ללא הכרעה, אך למעשה הגיעה ההתקוממות לסיומה. במהלך המרד היעקוביטי של 1745 הוביל צ'ארלס אדוארד סטיוארט את צבא אנשי ההיילנדס שלו דרך סטירלינג לעבר אדינבורו. בעקבות הנסיגה מאנגליה, שבו היעקוביטים לסטירלינג בינואר 1746. העיירה נכנעה במהירות אך מושל הטירה סירב להיכנע והיעקוביטים הקימו עמדות לכלי ארטילריה בגבעת גוואן הסמוכה, אך אלה הושמדו במהירות על ידי התותחים שהוצבו בטירה. על אף ניצחונם בפאלקירק נסוגו היעקוביטים ב-1 בפברואר.
משנת 1800 עברה הטירה לאחריות משרד המלחמה ושימשה למגורי חיילים. שינויים רבים בוצעו במבנים השונים, כאשר ההיכל המרכזי הוסב למבנה מגורים, הקפלה המלכותית הוסבה לאולם הרצאות וחדר אוכל, מבנה המלך הישן הוסב למרפאה והארמון המלכותי הפך לחדר אוכל לקצינים. מספר מבנים חדשים הוקמו, ובכלל זה בית הכלא והמחסן לאבק שרפה ב-1810. המלכה ויקטוריה ביקרה בטירה ב-1842, והנסיך מוויילס ב-1859.
ב-1873, במסגרת רפורמות קרדוול, הוקמה מערכת חדשה של אזורי גיוס המבוססת על המחוזות השונים, וסטירלינג הפכה למפקדה ולנקודת הגיוס והאימון של הרגימנטים ה-72 וה-91. בעקבות רפורמות צ'ילדרס ב-1881 התמזגו רגימנט הרגלים ההיילנדרים ה-91 מארגייל עם רגימנט הרגלים ההיילנדרים ה-93 מסת'רלנד והפכו לרגמינט הארגייל וסת'רלנד היילנדרים ובסיסו נקבע בסטירלינג. בשנת 2006 נסגר הרגימנט והפך לגדוד החמישי של הרגימנט המלכותי של סקוטלנד החדש שהוקם (יחד עם כל שאר הרגימנטים הרגליים בסקוטלנד).
היסטוריה > המאה ה-20 ואילך

בימינו הושבו למגורים המלכותיים מעט מתפארתם הישנה. מיזם גדול למחקר ולשחזור, שארך 10 שנים ועלותו כ-12 מיליון פאונד, הושלם בקיץ 2011. מאז ינואר 2002 פעלו אורגים מטעם וסט דין קולג' על יצירה מחדש של שטיחי הקיר של "ציד החד-קרן", וארבעה מהם תלויים בימינו בחדר קבלת הפנים של המלכה ששוחזר בארמון המלכותי. היסטוריונים החוקרים את תקופת שלטונו של ג'יימס החמישי מעריכים שסדרה דומה של שטיחי הקיר היו חלק מהאוסף המלכותי.
קבוצה של אורגים ביקרה בקלויסטרס, חלק ממוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק, על מנת לבחון את שטיחי הקיר המקוריים מהמאה ה-15 המוצגים בו, וחקרו את טכניקות האריגה, לוחות הצבעים והחומרים. האורגים עבדו בווסט דין קולג' שבמערב סאסקס וגם בסדנה שהוקמה בטירת סטירלינג. המיזם הסתיים ב-2015.
טירת סטירלינג נותרה מפקדת רגימנט ההיילנדרים מארגייל וסת'רלנד, אם כי הפלוגה היחידה שנותרה במסגרתו מוצבת באדינבורו מאז שנת 2014. המוזיאון לתולדות הרגימנט שוכן גם הוא בתחומי הטירה.
מבנה > ביצורים חיצוניים

ביצורי הטירה מכילים עמדות תותחים, אר נבנו במתכונתם הנוכחית במאה ה-18, אם כי ישנם חלקים, כולל עמדת "דורבן צרפתי" (French Spur), מתקופת עוצרותה של מרי דה גיז, מאמצע המאה ה-16. הדורבן הצרפתי נבנה במקור כבאסטיון אשר הכיל עמדות תותחים שהגנו על הבאסטיון העיקרי. מחוץ לעמדה, הוקמה סוללת עפר משופעת המכונה טאלוס (Talus), והכניסה אליה בוצעה באמצעות גשר מיטלטל שהוצב מעל תעלה. חפירות שבוצעו במקום בשנות ה-70 הראו שחלק גדול מאבני המבנה המקורי נותרו כחלק מביצורי המאה ה-18.
בעקבות ניסיון הפלישה הצרפתית ב-1708 קיבלו העבודות לשיפור הביצורים בסטירלינג עדיפות עליונה. השיפוץ הושלם ב-1714, כאשר החומה הורחבה כלפי חוץ ובתוכה נבנה מתחם מבוצר המכונה "כיכר בית המשמר" (Guardhouse Square). הבנייה יצרה למעשה זוג חומות, עם תעלת מגן לפני כל אחת מהן, ובתוכן פתחי ירי המכונים קאפוניר (Caponier) שכיסו את שטח התעלות. בימינו קיימת גישה באמצעות גרם מדרגות אל תוך הקאפוניר יחיד שהשתמר.
בחלק האחורי נבנו חומות סוגרים כדי לחזק את הגנת החומות העיקריות ולספק עמדות לתותחים. "הדורבן הצרפתי" הורחב מעט כדי לאפשר הצבת תותחים רבים יותר. הבניינים שבתוך כיכר בית המשמר מתוארכים למאה ה-19. מחוץ לטירה קיימת רחבה פתוחה, אשר שימשה בעבר למצעדים ובימינו משמשת לחניה ולמופעים.
מבנה > הביצורים הקדמיים ובית השער

בית השער, אשר שימש לכניסה לטירה עצמה מכיוון הביצורים החיצוניים, נבנה על ידי ג'יימס הרביעי והושלם ככל הנראה בשנת 1506. במקור שימש בית השער כחלק ממכלול הביצורים הקדמיים, ששימשו כחומה היקפית לרוחבה של קסטל היל. במרכז החומה ממוקם בית השער עצמו, המגיע בימינו למחצית מגובהו המקורי. המגדלים העגולים בפינות החיצוניות התרוממו לגגות בעלי צורת קונוס עם שינות שנבנו סביבם. באגפים נבנו מגדלים עגולים נוספים, מהם נותרו בימינו שרידים בלבד ומאחוריהם מגדלים נוספים, בחלקו האחורי של בית השער. תכנון המבנה הכולל, כפי ששרטט ג'ון סלזר (John Slezer) ב-1693 הפגין השפעה צרפתית והקביל בעיצובו לביצור הקדמי של ארמון לינלית'גו.
בדומה למבנה בלינלית'גו, נועד הביצור הקדמי בעיקר לראווה, במתכונת "עידן האבירות", מאשר למטרות הגנה, מכיוון שסיפק הגנה מועטה כנגד הארטילריה של אותו הזמן. הכניסה התאפשרה דרך מעבר מרכזי, עם שני שבילים שנועדו להולכי רגל באגפים. סידור משולש זה נחשב בלתי רגיל לזמנו, ושערי ניצחון מהתקופה הקלאסית הוצעו כגורם המשפיע. מבנה בית השער פורק בצורה הדרגתית ונותר במתכונתו הנוכחית ב-1810. בכל קצה של שינות חומת המסך היה מגדל מרובע. המגדל המערבי, המכונה "מגדל הנסיך", ככל הנראה על שמו של הנרי פרדריק, נסיך ויילס, שרד ונותר בשיא גובהו, ובימינו מחובר לארמון מתקופה מאוחרת יותר. בצד המזרחי, הכיל מגדל אלפינסטון (Elphinstone) מטבח וככל הנראה גם מגורי קצינים. מגדל זה הונמך על מנת ליצור מקום לסוללת תותחים, ככל הנראה במהלך המאה ה-18, כאשר נבנו הביצורים החיצוניים.
מבנה > החצר החיצונית

בתחומי הביצור הקדמי רחבה המכונה "החצר החיצונית" (Outer Close). בצד הדרום-מזרחי ניצבים מבנים צבאיים מתקופת המלך ג'ורג'; בית המשמר הראשי משלהי המאה ה-18 ובית פורט מייג'ור מתחילת המאה ה-19. השער הצפוני הישן מוביל אל מתחם המכונה "נד'ר ביילי" (Nether Bailey) ובו נמצאו המטבחים המקוריים של הטירה, אשר היו מחוברים ככל הנראה אל ההיכל המרכזי. המטבח הראשי הנראה בימינו נבנה בתקופה מאוחרת יותר, לצד החומה המזרחית של הטירה. עם זאת, ב-1689 נאטמו חדריו כדי שישמש עמדות לתותחים. חפירות שנערכו במקום בשנות ה-20 של המאה ה-20 אימתו את קיומם של מספר חדרים ששרדו והמבנה שוחזר ב-1929. המבנה הקטן שמעל השער הצפוני נחשב מסורתית כמטבעה, הידוע בסקוטית כ-"Cunzie Hoose" או "בית היציקה". מערבית לחצר הסגורה סודרו חלקיה העיקריים של הטירה סביב חצר פנימית מרובעת: הארמון המלכותי מדרום, בניין המלך הישן ממערב, הקפלה המלכותית מצפון וההיכל הראשי ממזרח.
מבנה > בניין המלך הישן

המבנה הישן ביותר בחצר הפנימית הוא בניין המלך הישן, הממוקם בצד המערבי ובנייתו הושלמה בסביבות 1497. הבניין נועד לשמש כמתחם מגורים על ידי ג'יימס הרביעי והיה מבנה דמוי האות "ר". החדרים הראשיים היו בקומה הראשונה, מעל מרתפים, וכללו שני אולמות עם תצפית נרחבת מערבה, אף על פי שהחללים הפנימיים עברו שינויים. למגדל המדרגות הבולט מבנה מתומן שהועתק במגדל מדרגות נוסף שנבנה מאוחר יותר בבניין זה.
ב-1855 נשרף חלקו הצפוני של הבניין ונבנה מחדש בסגנון ברוניאלי על ידי ההיסטוריון והארכיטקט רוברט ויליאם בילינגס. בצידו הדרום מערבי של המתחם מחובר מבנה ששימש כמטבח, ובנוי במתאר שונה מבניין המלך הישן והארמון המלכותי. קיימת סברה כי זהו מבנה מוקדם מן המאה ה-15, מתקופת שלטונו של ג'יימס הראשון. חפירות שנערכו בבניין ב-1998 חשפו בורות קבורה, המצביעים, ככל הנראה, שהמקום שימש ככנסייה או כקפלה.
מבנה > ההיכל הראשי

בצד המזרחי של החצר הפנימי נמצא ההיכל הראשי, או היכל הפרלמנט, שנבנה על ידי ג'יימס הרביעי לאחר סיום בניית בניין המלך הישן ב-1497, וטויח ב-1503. הבניין תואר כ"הבניין המרשים ביותר שנבנה בסקוטלנד בסוף ימי הביניים", ומייצג את הדוגמה הראשונה של ארכיטקטורה מלכותית שהושפעה מהרנסאנס במדינה.
הבניין נבנה על ידי מספר בעלי מלאכה אנגליים ומשלב כמה רעיונות עיצוביים, ומושווה להיכל שבנה אדוארד הרביעי בארמון אלת'ם, שנבנה בשלהי העשור של 1470. במבנה כלולים פריטים בהשפעת אדריכלות הרנסאנס, כגון עיטורים מצטלבים על החלונות אך בתוך תכנון בניימי שמרני. בפנים נבנו חמישה אחים, וחלונות גדולים בצדדים האירו את הקצה בו הוקמה בימה עליה ישב המלך. אורכו של ההיכל הוא 42 מטרים לאורך ו-14.25 מטרים לרוחב.
הגג המקורי, שנתמך לרוחבו בקורות עץ, הוסר ב-1800, יחד עם השינות שהיו עליו ושימשו פריט עיצובי, במהלך העבודות להסבת ההיכל לקסרקטין. שתי קומות וחמישה קירות פנימיים הוכנסו והחלונות שונו בהתאם. כבר ב-1893 החלו קריאות לשחזורו של ההיכל הראשי, אך רק לאחר שהצבא עזב את המקום ב-1965 אפשר היה להתחיל בעבודות. הוסכם כי ניתן להגיע לשחזור שיהיה נאמן למקור, והעבודות החלו והושלמו רק ב-1999. הגג הנתמך בקורות הוחלף החלונות הוחזרו למקומם והקירות החיצוניים נצבעו מחדש.
מבנה > הארמון המלכותי

משמאל לבית השער ומהווה את צידה הדרומי של החצר הסגורה, נמצא הארמון המלכותי. הארמון, הראשון בסגנון הרנסאנס באיים הבריטיים, נבנה על ידי ג'יימס החמישי בשילוב עם אדריכלות גותית ומכוסה אבנים מסותתות ונחשב כאחד המבנים המרשימים בסקוטלנד. בניית הארמון החלה בעשור של 1530 והסתיימה ברובה בסוף העשור של 1540.
האחראי על העבודה, עד להוצאתו להורג ב-1540, היה סר ג'יימס המילטון מפינארט, אשר מימן בעצמו חלק מהוצאות הבנייה בתמורה לאדמות ותמיכה מהמלך. עבודות נוספות בארמון התנהלו בתקופת שלטונה כעוצרת של מארי דה גיז, והקומה העליונה הוסבה כדי לשמש לדירת מגורים עבור מושל הטירה במאה ה-18.
הארכיטקטורה הושפעה מהסגנון הצרפתי, אך עיצוב העיטורים היה גרמני בסגנונו, ומקורותיהם של הפסלים נמצאו מתוך עבודותיו של האמן חיתוך העץ הגרמני הנס בורגאמיר (Hans Burgkmair). הפסלים כוללים שורה של חיילים על המעקה הדרומי וסדרה של דמויות בגודל טבעי בכניסה לתחומי הקומה הראשית. הפסלים כללו את דמותו של ג'יימס החמישי, השטן, המלאך מיכאל וייצוג של נוגה וכוכבי לכת נוספים. קיימת פרשנות לאופן סידורם של פסלי כוכבי הלכת, בצפון במזרח ובדרום בחזית הארמון, לפיה זהו אזכור לקצות גן העדן.
הארכיטקט והיסטוריון בן המאה ה-19 רוברט ויליאם בילינגס, תיאר את הפסלים כ"פרי דמיון פורה אך מקומם". החזית המערבית נותרה בלתי מושלמת וללא עיטורים והמועצה המלכותית של סקוטלנד ציינה ב-1625 שהבניין "על סף נפילה מן הצוק".
בפנים הבניין, היה הארמון מורכב משתי דירות, אחת עבור המלך והשנייה עבור המלכה. לכל אחת מהן היה אולם, חדר קבלת פנים, חדר שינה ומספר חדרים קטנים שכונו "ארונות". העיצוב בסגנון הרנסאנס נשמר גם בחלק הפנימי, אם כי רק מעט שרד לאחר השימוש שעשה הצבא במבנה, מלבד האחים שגולפו באבן. תקרת חדר קבלת הפנים של המלך הייתה במקור מעוצבת באמצעות סדרת פורטרטים שגולפו מעץ אלון בתוך לוחות מעגליים, נודעו כ"הראשים של סטירלינג" ותוארו כ"בין הדוגמאות הקיימת הטובה ביותר של עבודת עץ של בסגנון הרנסאנס בסקוטלנד". הפורטרטים הוסרו מהתקרה בעקבות התמוטטות של התקרה ב-1777 ומתוך הראשים המקוריים, שמספרם הוערך ב-56, שרדו 38. מרביתם נמסרו למכון סמית' שבעיר סטירלינג, אך בימינו הם שמורים בטירה כאשר שלושה מתוכם מוצגים במוזיאון הלאומי של סקוטלנד שבאדינבורו. שניים נוספים מוצגים ב"סיר הגנבים", בית כלא שהשתמר מתקופת המאה ה-16 בתחומי מרכז הקניות של ת'יסטלס (Thistles Centre), בעיר סטירלינג.
ככל הנראה ייצגו חלק מהפורטרטים מלכים, מלכות ואנשי חצרם, ודמויות אחרות הציגו אישים מהתקופה הקלאסית ומתקופת התנ"ך. בדומה לעיצוב החיצוני, גם בחלק הפנימי נראית השפעת הסגנון הגרמני, בעיקר בהשוואה לתקרת טירת ואוול שבפולין. בוצע פרויקט בשווי 12 מיליון ליש"ט לשחזור תפארתו של האמון המלכותי, והמקום נפתח מחדש לציבור ביוני 2011. העבודה, שארכה כעשור של מחקר ועבודת בעלי מלאכה, שחזרה שש דירות מלכותיות כפי שנראו בעשור של 1540, כאשר שימש המקום כבית ילדותה של מרי סטוארט, כמו גם אריגתם הידנית של שטיחי קיר המהווים העתקים של היצירה "ציד החד-קרן".
מבנה > הקפלה המלכותית

הקפלה, אותה ייסד ג'יימס הרביעי ב-1501, הייתה ממוקמת בין בניין המלך הישן לאולם הראשי, אך במקור נבנה דרומה יותר ממקומו הנוכחי. בקפלה זו הוכתרה מרי סטוארט ב-1543, אך כאשר נולד בנו הראשון של ג'יימס הנסיך הנרי ב-1594 הוחלט לבנות מחדש את הקפלה במיקום ההולם יותר הטבלה מלכותית.
הקפלה החדשה נבנתה בתוך שנה, צפונית מהבניין הישן, על מנת לשפר את הגישה אליו מהאולם הראשי. הקפלה, עם חלונותיה המקושתות בסגנון איטלקי, הייתה פרי עבודתו של אחראי הבנייה המלכותי ויליאם שאו (William Schaw). פנים המבנה קושט בידי הצייר ולנטין ג'נקין לפני ביקורו של צ'ארלס הראשון ב-1633. מאוחר יותר הוסבה הקפלה לשימוש צבאי, והפכה לחדר אוכל. ציורי הקיר נתגלו מחדש בשנות ה-30, ועבודות שיפוץ החלו לאחר מלחמת העולם השנייה.
מבנה > נד'ר ביילי

מעבר לשער הצפוני, תופס הנד'ר ביילי את חלקה הצפוני של קסטל היל. מוקף בחומות, כולל המתחם בית משמר מהמאה ה-19 ומחסנים לאבק שרפה, וגם את בית המלאכה המודרני לשחזור שטיחי הקיר. בעבר התאפשרה גישה למתחם מכיוון הדרך ממזרח לחומה, אך דלת אחורית זו נחסמה בתגובה לאיום של המרד היעקוביטי.
מבנה > גנים

בתוך תחומי הטירה קיימים שני גנים, הדרומי שבהם כולל את בולינג גרין (Bowling green). מתחת לחומה המערבית של הטירה שוכן קינגס נוט (King's Knot), גן ששימש לאירועים רשמיים מהמאה ה-16, ממנו נותרו בימינו רק תילי עפר, אך בעבר היה בנוי מערוגות ושבילים סימטריים. הגנים נבנו על שטח ששימש בימי הביניים לתחרות הפלה ברומח במסגרת חגיגות שכונו "השולחן העגול", כחיקוי לחצרו האגדית של המלך ארתור.
הטירה בימינו

הטיילת והשטח הפתוח שלפני שער הטירה, ששימשו בעבר למצעדים, משמשים מימינו כאתר להופעות וקונצרטים. בין ההרכבים שהופיעו במקום, תוך שהם עושים שימוש בקו הרקיע של הטירה כרקע להופעות שהוסרטו ב-DVD, ניתן למנות את REM, בוב דילן, אושן קולור סין, Wet Wet Wet ורוד סטיוארט. הטיילת ארחה גם את חגיגות השנה החדשה של העיר. מוזיאון ומפקדת רגימנט הארגייל וסת'רלנד היילנדרים ממוקמים בבניין המלך הישן. המוזיאון נסגר לשיפוצים ב-31 באוגוסט 2018 ואמור להיפתח מחדש ביוני 2019.
הטירה פתוחה לציבור במהלך השנה כולה. טירת סטירלינג היא מוקד משיכה פופולרי לתיירים, ועל פי נתוני האגודה לאטרקציות תיירותיות מובילות ביקרו באתר ב-2018 605,241 איש.
הטירה מהווה סמל לאומי בסקוטלנד, ומופיע על צידו האחורי של שטר ה-20 ליש"ט המונפק על ידי בנק קליידסדייל.
גלריית תמונות

הבניין הראשי של הטירה
ביצורי הטירה - מבט לכיוון צפון מערב
תותח
גני הטירה
הטירה בלילה
לקריאה נוספת

Dunbar, Sir Archibald H. Scottish Kings – A Revised Chronology of Scottish History 1005–1625. Edinburgh, 1906
Dunbar, John G. Scottish Royal Palaces: The Architecture of the Royal Residences During the Late Medieval and Early Renaissance Periods. Dundurn, 1999. ISBN 186232042X
Stair-Kerr,Eric. Stirling Castle- Its Place in Scottish History, 1913. Project Gutenberg
Tabraham, C. J. Scotland's castles. London : B.T. Batsford : Historic Scotland. ISBN 9780713481471
פיאג'ו

| --- | --- |
לוגו

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  בורסת איטליה (PIA) 
 מייסדים:  רינלדו פיאג'ו
 תקופת הפעילות:  1884–הווה (כ־141 שנים)
 חברות בנות:  Moto Vespa SA 
 מיקום המטה:  פונטדרה 
 קואורדינטות:  43°39′41″N 10°37′21″E﻿ / ﻿43.661388888889°N 10.6225°E﻿ / 43.661388888889; 10.6225 
 משרד ראשי:  פיזה, איטליה
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב, הנדסת מכונות, רובוטיקה 
 מוצרים עיקריים:  קטנועים, אופנועים
 הכנסות:  1,607 מיליון אירו (2006)
 רווח תפעולי:  180.6 אירו (נכון ל־2023) 
 רווח:  70.3 מיליון אירו (2006)
 יו"ר:  רוברטו קולנינו
 מנכ"ל:  רוברטו קולנינו
 עובדים:  6,700
  
 www.piaggio.com
 he
 
פיאג'ו (באיטלקית: Piaggio) היא יצרנית קטנועים ואופנועים איטלקית. בנוסף למותג הנושא את שמה, נמצאים בבעלות החברה מותגים נוספים, בהם: ג'ילרה, אפריליה, מוטו-גוצי ודרבי. בשנת 2006 הייתה פיאג'ו יצרן האופנועים הרביעי בגודלו בעולם עם מכירות של כ-600,000 כלי רכב בשנה. הדגם המוכר ביותר של החברה, המלווה אותה ברוב שנותיה, הוא קטנוע הווספה שהוצג בשנת 1946.
מדגמי "פיאג'ו"

וספה 50 ספציאל
וספה T5
וספה קוזה
פיאג'ו אפה
פיאג'ו אפה קלסינו
פיאג'ו בוורלי
פיאג'ו גרילו
פיאג'ו בוס
פיאצ'ו בוקסר
פיאג'ו X8
פיאג'ו ליברטי
פיאג'ו זיפ
מדגמי "פיאג'ו" > דגם קונספט

פיאג'ו פפרינו
מירמקס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת הפקות והפצות
 מייסדים:  בוב וינשטיין הארווי וינשטיין
 תקופת הפעילות:  1979–הווה (כ־46 שנים)
 חברת אם:  beIN media group (51%) פרמאונט גלובל (49%)
 מיקום המטה:  לוס אנג'לס 
 משרד ראשי:  סנטה מוניקה, קליפורניה, ארצות הברית
 בעלות:  סרטי פרמאונט
 ענפי תעשייה:  יצירת קולנוע 
 מוצרים עיקריים:  סרטים
 יו"ר:  נאסר אל-חלאיפי
 מנכ"ל:  ג'ונתן גליקמן
  
 www.miramax.com
 
מירמקס (Miramax, LLC, נודעת גם בשם Miramax Films) היא חברה אמריקאית בבעלות-קטרית ותאגיד ויאקום להפקה והפצה של סרטי קולנוע. החברה הייתה בבעלות פרטית של מייסדיה עד לשנת 1993, אז נרכשה על ידי חברת וולט דיסני ונמכרה ב-2010. אחרי פירוק ויאקום, הבעלות על מירמקס, עברה ל-סרטי פרמאונט.
ההצלחות הגדולות של מירמקס

עשרת הסרטים המצליחים ביותר של מירמקס ברחבי העולם:
| # | סרט | שנה | הכנסות עולמיות (במיליון $) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | שיקגו | 2002 | 306 |
| 2 | שייקספיר מאוהב | 1998 | 289 |
| 3 | מת לצעוק | 2000 | 278 |
| 4 | הפצוע האנגלי | 1996 | 231 |
| 5 | החיים יפים | 1997 | 228 |
| 6 | סיפורו של ויל האנטינג | 1997 | 225 |
| 7 | הטייס | 2004 | 213 |
| 8 | ספרות זולה | 1994 | 213 |
| 9 | אדון ומפקד: הצד הרחוק של העולם | 2003 | 210 |
| 10 | האחרים | 2001 | 209 |
פרסי אוסקר

איכותם של סרטי מירמקס, לצד הפרסום העצמי האגרסיבי הידוע לשמצה[דרוש מקור] שמנהלים האחים ויינשטיין, הביאו להצלחה רבה והקנו לסרטיהם פרסים רבים של האקדמיה האמריקאית לקולנוע. מירמקס זכתה בפרסים הבאים:
2007:
ארץ קשוחה: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר להגשת ספרותית, שחקן המשנה הטוב ביותר (חאווייר ברדם)
זה ייגמר בדם: השחקן הטוב ביותר (דניאל דיי-לואיס), הצילום הטוב ביותר
2006:
המלכה: השחקנית הטובה ביותר (הלן מירן)
2005:
צוצי: הסרט הזר הטוב ביותר
2004:
הטייס: שחקנית המשנה הטובה ביותר (קייט בלאנשט), הבימוי הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר
למצוא את ארץ לעולם לא: הסאונד הטוב ביותר
2003:
אדון ומפקד: עד קצה העולם: הצילום הטוב ביותר, האפקטים הקוליים הטובים ביותר
פלישת הברברים: הסרט הזר הטוב ביותר
2002:
שיקגו: הסרט הטוב ביותר, שחקנית המשנה הטובה ביותר (קתרין זיטה-ג'ונס), עיצוב, תלבושות, עריכה, וסאונד הטובים ביותר
פרידה: התסריט הטוב ביותר, הסאונד הטוב ביותר
השעות: השחקנית הטובה ביותר (ניקול קידמן)
2001:
אייריס וג'ון: שחקן המשנה הטוב ביותר (ג'ים ברודבנט)
1999:
תקנות בית השיכר: התסריט הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר (מייקל קיין)
1998:
החיים יפים: הסרט הזר הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (רוברטו בניני), המוזיקה הטובה ביותר בקטגוריה דרמה
שייקספיר מאוהב: הסרט הטוב ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר (גווינת' פלטרו), שחקנית המשנה הטובה ביותר (ג'ודי דנץ'), עיצוב תלבושות הטוב ביותר, המוזיקה הטובה ביותר בקטגוריית הקומדיה
1997:
סיפורו של ויל האנטינג: התסריט המקורי הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר (רובין ויליאמס)
1996:
חוד התער: התסריט הטוב ביותר להגשת ספרותי
אמה: המוזיקה הטובה ביותר בקטגוריה קומדיה
הפצוע האנגלי: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, שחקנית המשנה הטובה ביותר (ז'ולייט בינוש), הבימוי הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, עיצוב תלבושות הטוב ביותר, המוזיקה הטובה ביותר בקטגוריה של דרמה, הטוב ביותר בממוצע, הסאונד הטוב ביותר
קוליה: הסרט הזר הטוב ביותר
1995:
אפרודיטה האהובה (Geliebte Aphrodite): שחקנית המשנה הטובה ביותר (מירה סורבינו)
הדוור: המוזיקה הטובה ביותר בקטגוריה דרמה
זמן הרגישות: הבימוי הטוב ביותר, עיצוב תלבושות הטוב ביותר
1994:
קליעים מעל ברודוויי: שחקנית המשנה הטובה ביותר (דיאן ויסט)
ספרות זולה: התסריט המקורי הטוב ביותר
1993
פסנתר: התסריט המקורי הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר (הולי האנטר), לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אנה פקווין)
1992:
משחק הדמעות: התסריט המקורי הטוב ביותר
1991:
מדיטראנו (Mediterraneo): הסרט הזר הטוב ביותר
1990:
החלום האמריקאי: הסרט התיעודי הטוב ביותר
מסע של תקווה: הסרט הזר הטוב ביותר
1989:
סינמה פרדיסו: הסרט הזר הטוב ביותר
כף רגלי השמאלית: השחקן הטוב ביותר (דניאל דיי-לואיס), שחקנית המשנה הטובה ביותר (ברנדה פריקר)
1988:
פלה הכובש: הסרט הזר הטוב ביותר
הערות שוליים

↑  הסרט ב-IMDb - The Thin Blue Line, 1988-08-25, נבדק ב-2018-02-26
↑  הלך על חבל דק, באתר nrg
↑  Pollack, Andrew (1996-07-24). "Disney in Pact for Films of the Top Animator in Japan". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-09-25.
↑  GKIDS Takes Over U.S. Studio Ghibli Distribution From Disney, Kotaku (באנגלית)
↑  Interview: Hayao Miyazaki, the Guardian, ‏2005-09-14 (באנגלית)
↑  When Harvey met Mickey, www.newstatesman.com (באנגלית)
↑  Disney to slash Miramax Films staff to 20, reduce releases to 3 a year - TOP OFFERS TO LINK, web.archive.org, ‏2016-06-01
↑  Barnes, Brooks (2009-10-30). "President Is Stepping Down From a Shrunken Miramax". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-09-25.
↑  "Miramax offices close, Disney says brand continues". Boston.com. נבדק ב-2020-09-25.
↑  Lew Harris, Miramax Dies: Rest in Peace, TheWrap, ‏2010-01-27 (באנגלית)
↑  Will there be a place for Miramax in Disney's new movie script?, LA Times Blogs - Company Town, ‏2009-09-24 (באנגלית)
↑  הקישור ממנו נלקח הציטוט אינו קיים יותר
↑  Disney completes $663M sale of Miramax - Yahoo! Finance, web.archive.org, ‏2011-06-29
↑  Miramax CEO Lang Grilled: 'We're Focusing on the Library', TheWrap, ‏2010-12-14 (באנגלית)
↑  Schwartzel, Benjamin Mullin and Erich (2019-08-01). "Lions Gate, Spyglass Media, Viacom Are Leading Contenders to Buy Stake in Miramax". Wall Street Journal (באנגלית אמריקאית). ISSN 0099-9660. נבדק ב-2020-09-25.
↑  Bloomberg - Are you a robot?, www.bloomberg.com
↑  Viacom Bows Out of Bidding for Miramax Library | Hollywood Reporter, www.hollywoodreporter.com
↑  Anthony D'Alessandro, Anthony D'Alessandro, Viacom In The Lead For Miramax Library, Lionsgate Withdraws Bid, Deadline, ‏2019-09-11 (באנגלית)
↑  Brent Lang, Brent Lang, ViacomCBS and Paramount Resume Talks to Buy Stake in Miramax (EXCLUSIVE), Variety, ‏2019-12-10 (באנגלית)
↑  Cynthia Littleton, Cynthia Littleton, ViacomCBS Sets $375 Million Deal for 49% Stake in Miramax, Variety, ‏2019-12-20 (באנגלית)
↑  Jill Goldsmith, Jill Goldsmith, ViacomCBS Closes Purchase Of Stake In Miramax, With Distribution And First Look Deals, Deadline, ‏2020-04-03 (באנגלית)
↑  Jake Kanter, Jake Kanter, ViacomCBS International Studios Partners With Miramax On ‘The Turkish Detective’, Deadline, ‏2020-06-24 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605681705171  GND: 10005956-9  ISNI: 0000 0004 1346 0903  LCCN: no94027623  MusicBrainz: e8033271-e697-4fdf-9fed-b74acc377a34  NKC: kn20100301004  SUDOC: 170690857  VIAF: 155064711   WorldCat (עם VIAF): 155064711
פדקס

| --- | --- |
לוגו תאגיד פדקס משנת 2016

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית, נסחרת ב-NYSE, סמלה FDX
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (FDX) 
 מייסדים:  פרדריק וו. סמית
 תקופת הפעילות:  1971–הווה (כ־54 שנים)
 חברות בנות:  פדקס אקספרס  FedEx Office  FedEx Ground 
 מיקום המטה:  ממפיס 
 משרד ראשי:  ארצות הברית ממפיס, טנסי, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  לוגיסטיקה, תעשיית התחבורה 
 מוצרים עיקריים:  שילוח מטענים
 שווי שוק:  62.19 מיליארד דולר (10 בפברואר 2025)
 הכנסות:  39.304 מיליארד דולר (2011)
 רווח תפעולי:  6,245,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח:  1.425 מיליארד דולר (2011)
 הון עצמי:  16,073,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2017) 
 נשיא:  ראג' סוברמניאם (אנ')
 יו"ר:  פרדריק וו. סמית
 מנכ"ל:  ראג' סוברמניאם
 עובדים:  255,573 (2011)
  
 www.fedex.com
 
לוגו תאגיד פדקס עד שנת 2016
פדקס (באנגלית: FedEx), לשעבר פדרל אקספרס (Federal Express), היא חברת שילוח מטענים שמרכזה בארצות הברית, המציעה שירותי שליחים בארצות הברית וברחבי העולם. החברה מציעה גם שינוע מטענים כבדים, ביבשה ובאוויר, וכן שירות העתקת מסמכים ושירותים לוגיסטיים. "פדקס" הוא קיצור של שמה המקורי של החברה, "פדרל אקספרס".