stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרנס קינסי

| --- | --- |

קינסי במדי אנאדולו אפס 2012
 לידה:  21 במרץ 1984 (בן 40) טמפה שבפלורידה, ארצות הברית
 עמדה:  קלע, סמול פורוורד
 גובה:  1.98
 מכללה:  אוניברסיטת קרוליינה הדרומית
 דראפט:  לא נבחר, 2006
 קבוצות כשחקן
 2007–2006   2008   2009–2008   2011–2009   2012–2011   2013–2012   2013   2014–2013   2015–2014   2015   2016   2018–2016   2018   2018–:  ממפיס גריזליס   פנרבחצ'ה   קליבלנד קאבלירס   פנרבחצ'ה   אנאדולו אפס   סקאבוליני פזארו   אוניקאחה מאלגה   פרטיזן בלגרד   ניז'ני נובגורוד   טרבזונספור   הכוכב האדום בלגרד   הפועל ירושלים   ברוגאן   דיז'ון באסקט
 הישגים כשחקן
 אליפות הליגה הטורקית  (2011,2010,2008)   הגביע הטורקי (2011,2010)   MVP בגמר הליגה הטורקית (2010)   אליפות סרביה (2016)   הליגה האדריאטית (2016)   גביע הליגה (2016)   אליפות ישראל (2017)
טרנס אנתוני קינסי (באנגלית: Tarence Anthony Kinsey; נולד ב-21 במרץ 1984) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת דיז'ון מהליגה הצרפתית ומליגת האלופות של פיבא. קינסי משחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
קריירה

קינסי החל את הקריירה שלו במכללת דרום קרולינה. ב-2006 קלע לממוצע 15.8 נקודות למשחק וניסה את מזלו בדראפט ה-NBA.
לאחר שלא נבחר בדראפט ב-2006 הצליח קינסי לקבל חוזה ב-NBA וחתם בממפיס גריזליס. ב-48 משחקים בעונה קלע 7.7 נקודות בממוצע. בעונתו השנייה שיחק 11 משחקים עד ששוחרר מהקבוצה.
לאחר מכן ב-2008 חתם בפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית, וסייע לה לזכות באליפות טורקיה ולהעפיל עד לרבע גמר היורוליג.
ב-1 באוגוסט 2008 חזר קינסי ל-NBA והצטרף לקליבלנד קאבלירס לעונה אחת בה מיעט לשחק.
ב-25 באוגוסט 2009 חתם קינסי שוב בפנרבחצ'ה ושיחק במדיה שנתיים, במהלכן קבוצתו זכתה פעמיים באליפות טורקיה תוך כדי שהוא זוכה ב-2010 בתואר ה-MVP של סדרת הגמר בליגה הטורקית.
ביולי 2011 חתם קינסי לעונה אחת באנאדולו אפס. בעונה זו קבוצתו הגיעה עד לגמר הפלייאוף בליגת העל הטורקית שם הפסידו בסדרה 2–4 לבשיקטש.
ב-26 בספטמבר 2012 הצטרף לגולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA אך נופה מהסגל הסופי.
ב-14 בדצמבר 2012 חתם קינסי בסקאבוליני פזארו מליגת העל האיטלקית איתה קלע 12.4 נקודות בממוצע למשחק. בהמשך אותה עונה עבר לאוניקאחה מלאגה מליגת העל הספרדית עד לסיום העונה.
ב-9 בספטמבר 2013 חתם קינסי לעונה אחת בפרטיזן בלגרד מליגת העל הסרבית.
ב-31 בינואר, במשחק היורוליג של קבוצתו נגד לוקומוטיב קובאן קלע 32 נקודות, לקח 5 ריבאונדים והוסיף 3 חטיפות. באותו עונה קלע 14.8 נקודות ולקח 4.6 ריבאונדים בממוצע למשחק ביורוליג.
ב-4 באוגוסט 2014 חתם קינסי בניז'ני נובגורוד מליגת ה-VTB.
ב-22 ביולי 2015 חתם לעונה אחת בטרבזונספור מליגת העל הטורקית.
ב-28 בדצמבר 2015 חתם בהכוכב האדום בלגרד וסייע להם לזכות באליפות סרביה, בליגה האדריאטית ולהעפיל לרבע גמר היורוליג. קלע בממוצע 9.6 נקודות למשחק ביורוליג.
ב-2016 חתם קינסי בהפועל ירושלים מליגת העל הישראלית לשנתיים.
ב-15 ביוני 2017 סייע לקבוצתו לזכות באליפות ליגת העל אחרי ניצחון 76–83 על מכבי חיפה במשחק הגמר בו קלע 19 נקודות והוסיף 5 ריבאונדים.
ב-2 בספטמבר 2018 חתם בקבוצת ברוגאן מליגת העל הספרדית בכדורסל.
בתחילת דצמבר עבר לקבוצת דיז'ון מהליגה הצרפתית, המשחקת גם בליגת האלופות של פיבא.
הערות שוליים

↑  אריה ליבנת, טרנס קינסי חתם בהפועל ירושלים, באתר הארץ, 23 ביולי 2016
חוקת הכמורה

מעצר כומר שסירב להישבע אמונים לחוקה האזרחית ב-1793; חלון זכוכית צבעונית בכנסייה בקרלה שבפיניסטר.
החוקה האזרחית לכמורה (צרפתית: Constitution civile du clergé) הייתה קובץ תקנות שהסדיר את מעמד הכנסייה הקתולית בצרפת והתקבל ב-12 ביולי 1790, במהלך המהפכה הצרפתית. היא ביטלה את מעמד הכנסייה כגוף קורפורטיבי עצמאי, הכפוף עקרונית לאפיפיור, והפכה אותה לגוף אזרחי הנתון לפיקוח הממשלה. החוקה הציתה מחאה וסרבנות רחבות היקף, והייתה גורם מרכזי בהכשלת הניסיונות לבסס את הישגי המהפכה בהסכמה.
רקע

ערב המהפכה הצרפתית, תססה בתוך הכנסייה הצרפתית מתיחות עזה בין המוני הכמרים הזוטרים והעניים, שאפשרויות הקידום שלהם היו מעטות, לשכבה צרה של יוצאי מעמד האצולה, שהחזיקו כמעט בכל התפקידים הבכירים. הדרישה לשינוי, שהצטרפה לתביעות לרפורמה בכל רחבי הממלכה שהביאו לבסוף את המהפכה, לא נכפתה מבחוץ אלא נבעה קודם כל מתוך הממסד הדתי עצמו. רעיונות כאלו לא היו חדשים, והתווספו להיסטוריה ארוכה של עימות על סמכויות האפיפיור לעומת המלך ועל עצמאות הכנסייה: במשך מאות שנים התגלעו סכסוכים בין הדוגלים בגליקניזם, שהדגישו את חובת הציות גם למלך צרפת ואת האוטונומיה של הממסד הקתולי בממלכה, לעומת האולטרה-מונטנים, שעמדו על עליונות הכס הקדוש. תביעות פופוליסטיות לקרבה רבה יותר אל העם והחלשת ההיררכיה התבטאו בתנועת היאנסניזם, שהוכרזה ככפירה ונאסרה ב-1712, אך אוהדיה המשיכו להיות קבוצה משמעותית בצרפת. לבסוף, ההנהגה החדשה שקמה לאחר המהפכה הייתה נחושה לבטל את המבנה הקורפורטיבי של נתיני צרפת, שהקנה לכל קבוצה חברתית זכויות-יתר נבדלות ומעמד משפטי נבדל בחסות המלך, וליצור חברה בה כולם שווים בפני החוק ונתונים ישירות אך ורק תחת מרות המדינה.
ב-29 במאי 1790 החלו דיונים על חוקה אזרחית לכמורה, שנועדה להחליף את קונקורדט בולוניה שנחתם עם פרנסואה הראשון ב-1516, ולהסדיר את תפקיד אנשי הדת במבנה הציבורי החדש. כמה צירים בולטים עם רקע כנסייתי, כמו האב אנרי גרגואר, האב קלוד פושה וארמן קאמו, אהדו את רעיונות היאנסניזם. אגף הימין השמרני באספה, שתומכיו כונו "קפוצ'ינים", הזדעקו כבר בהתחלה, דרשו התייעצות עם האפיפיור, וחלקם אף הכריז שהאסיפה מושפעת מרעיונות פרוטסטנטיים. כשהתחוור להם שהם שוב במיעוט, חדלו הקפוצ'ינים מלנסות להשפיע, מחשש שהשתתפות תעניק לגיטימציה כלשהי. הם נסוגו מהדיונים בשאלה ב-2 ביוני, לאחר הודעה רשמית על כך של הבישוף פרנסואה דה בונאל מקלרמון-פראן, בסימן מבשר רעות לנכונות השמרנים להסכין עם המהפכה.
הוועדה

הוועדה שעסקה בחוקת הכמורה הציעה סולם שכר קבוע ושוויוני יחסית, במקום המענקים השונים שבוטלו – שכר שנתי של כומר כפרי היה אמור לנוע בין 1,200 ל-6,000 ליבר, שיפור ניכר עבור רובם; שכר הבישופים הוגבל ל-12,000 ושל הארכיבישופים ל-20,000 – ארגנה מחדש את הדיוקסיות בהתאמה למחוזות החדשים שנוצרו, וסגרה כל קהילה שהיו בה פחות מ-6,000 תושבים. על בישופים נאסר לפעול בלי התייעצות עם אסיפות, ורק הארכיבישופים היו אמורים להתמנות על ידי האפיפיור ולא בהסכמת הכפופים להם. אך התקנה מרחיקת הלכת ביותר הייתה העמדת כמרים לבחירה על ידי כל האזרחים שהתגוררו באזור בו כיהנו – כולל, פוטנציאלית, הוגנוטים, יהודים או אף דאיסטים. הייאנסניטים הטיפו קודם להליכי בחירות, אך בהשתתפות הכמורה לבדה. סמכויות האפיפיור על הכנסייה הצרפתית הוגבלו מאוד. כמרים מתונים ניסו להפוך את המתווה לקביל יותר: ב-9 ביוני כמעט הצליח האב קלוד ז'אקמאר לשכנע את האספה לתת לאנשי הדת קול בבחירות, ונבלם רק על ידי טיעון שהעלה רובספייר, מקיצוני היעקובינים, שיש בכך משום הותרת שריד קורפורטיבי שאינו כפוף לאומה. החרם שהטילו הקפוצ'ינים אפשר לרוב להעביר את החוקה בקלות יחסית ב-12 ביולי.
האפיפיור פיוס השישי השתהה בינתיים מלגלות את דעתו. ב-10 ביולי שיגר איגרת גינוי פרטית אל לואי השישה-עשר, והזהיר אותו מקרע דתי. זו הגיעה ליעדה ב-23 בחודש, יום לאחר שהמלך נאם באספה והבטיח כי יתמוך בחוקה, בהתאם למדיניות הסבילה שאימץ מאז אירועי אוקטובר הקודם. הוא השיב לפיוס השישי כי הדבר בלתי נמנע, וביקש הסכמה מהכס הקדוש. לואי ושריו הניחו כי פיוס יבלע את החוקה כפי שהבליג על הרפורמות שספג מיוזף השני, אך טעו. מלבד זאת שהמסמך הצרפתי היה קיצוני בהרבה מכל מה שנאלץ להסכין עמו באימפריה הרומית הקדושה, באותה שעה ממש התחזקו בוותיקן הכוחות שדגלו בעליונות האפיפיור, כמו החשמן ג'צ'ינטו ג'רדיל (איט'). כמו כן, הקיסר לאופולד השני ניצב בפני כמה מרידות על רקע המדיניות הדתית של אחיו יוזף ושלו, מה שחיזק את בטחת השמרנים בוותיקן. האפיפיור כתב לפריז שעליו להיוועץ בקולגיום הקדוש; הוא ציפה שההיררכיה בצרפת תניא או לפחות תעכב את המלך, מבלי שיצטרך להתערב בעצמו. אבל בעוד שהבישופים הליברלים הזהירו מקרע והתחננו שפיוס לא יגנה את המתווה, אפילו החשמן השמרן דה בואז'לה (צר'), מראשי הקפוצ'ינים, לא היה נחרץ בפניותיו לשליט. המלך אשרר את החוקה ב-24 באוגוסט, אך הכמורה הצרפתית לא יכלה להיות בטוחה בקבלתה בטרם נשמעה דעת רומא. ב-30 באוקטובר פרסמו שלושים בישופים, שהיו צירים באספה שהתנגדו לחוקה בשעתו, מכתב פומבי בו הסבירו את עמדתם. תוכנו לא היה מתריס, אך קרא להתייעצות בתוך הכנסייה.
קרע דתי

האספה המכוננת לא המתינה. באוקטובר החלו התקנות להיאכף: נבחרו בישופים, נסגרו דיוקסיות ומנזרים ופוטרו כמרים. אך בעוד שהכמורה הבליגה על כל הפגיעות ברכושה ובהכנסותיה, ורבים מזוטריה תמכו לפחות בחלק מהמהלכים, היא לא הייתה נכונה להסכין עם חתירה תחת הדת עצמה. הבישוף הנבחר הראשון, דה לה פואפ (צר'), נתקל בסירוב של הארכיבישוף מרן לסמכו. הבישוף רופו דה בונוואל (צר') הכריז: ”אם רצון האל הוא להביאנו לידי נסיון, אף למאה ה-18 יהיו קדושיה המעונים.” השלטונות המקומיים נתקלו בסירובים המוניים, מכמרי הכפר ועד לארכיבישופים, ובנאנט לבדה לא נענו לדרישות החוקה יותר ממאה אנשי דת. הרוב באספה המכוננת קיבל את הידיעות מרחבי הממלכה בכעס והיה נחוש להשליט את מרותו. ב-27 בנובמבר הוכרע שמי שיסרב לציית לחוקה יפוטר, וכדי לאכוף זאת נקבע שעל הכמרים להישבע לנהוג לפיה. ויליאם דויל כתב על האירועים: ”זו הייתה טעותה הגדולה ביותר של המכוננת... בפעם הראשונה, אולצו אזרחים לבחור אם הם בעד או נגד המהפכה.” שיעורי הסרבנות הרקיעו שחקים: בחוף המערבי, בנורמנדיה וברטאן, פחות מרבע נדרו, ודפוס דומה התקיים בפרובינציות מרוחקות כאלזס. בסך הכל, חצי מאנשי הדת בצרפת נמנעו מלהישבע, ובאסיפה עצמה הסכינו לכך אך 109 כמרים, כשליש מהצירים שנבחרו בשעתו על ידי המעמד הראשון. רק שבעה מתוך מאה ושישים הבישופים בצרפת, ביניהם טליראן, הסכימו לנדור ובכך אפשרו את שימור שלשלת הסמיכה ולגיטימציה לכנסייה החוקתית הנפרדת שהמהפכנים נאלצו להקים. השבועה גם הביאה לגילוי חולשה מביך, כשהסתבר שאין די כמרים להחליף את הסרבנים. האספה נאלצה להותירם במקומותיהם עד שיימצאו ממלאי מקום. בפריז, התפרצו רדיקלים לכנסיות והתפרעו בטקסים, ובובות בדמות האפיפיור נשרפו ברחובות.
האפיפיור טרם הגיב, וללא מענה ממנו אשרר המלך את השבועה ב-26 בדצמבר. לואי עצמו הוסיף לשמור אמונים לרומא, והוא ומשפחתו השתתפו במיסות שנערכו רק על ידי כמרים סרבנים. רק במרץ 1791 שבר פיוס השישי את שתיקתו וביקש מההיררכיה לסרב לשבועה. ב-4 במאי התפרסם לציבור גינוי חריף מטעמו לחוקה. כעשירית מאלה שכבר נדרו לציית לה חזרו בהם. הקרע בין הכנסייה הקתולית לצרפת המהפכנית הושלם עם סיפוח רשמי של המובלעות האפיפיוריות ונסן ואביניון, שהשתוללה בהם מלחמת אזרחים בין קתולים נאמנים לתומכי המהפכה שביקשו צעד כזה, והנונציו אנטוניו דוניאני עזב את הממלכה בסוף מאי.
בשנים הבאות נחשפו כמרים סרבנים לרדיפות קשות, לגירוש ולהוצאה להורג, ובשיא שלטון הטרור נרדפו גם הכמרים החוקתיים. הרדיפות רפו בסתיו 1794, לאחר הוצאת רובספייר להורג, וב-18 בספטמבר הפקיעה המדינה את החוקה למעשה כשהפסיקה לשלם משכורות לאנשי דת. ב-21 בפברואר 1795 הופרדה הדת מהמדינה והוכרז חופש מצפון גמור לכל האמונות. הקרע בין צרפת לכנסייה אוחה רק ב-15 ביולי 1801, כשנפוליאון חתם על קונקורדט חדש עם האפיפיור פיוס השביעי בפריז.
ראו גם

חוקת 1793
לקריאה נוספת

Dale van Cley, The Ancien Régime, Catholic Europe, and the Revolution's Religious Schism, בתוך: Peter McPhee, A Companion to the French Revolution, Blackwell, 2013. עמ' 123–138.
מפה מודרנית של מחוזות צרפת לפי אחוז הכמרים שהסכימו להישבע לחוקה (כהה יותר - אחוז גבוה יותר של נשבעים).
טרנס מקנה

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1946 פאוניה, ארצות הברית 
 פטירה:  3 באפריל 2000 (בגיל 53) סן רפאל, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אתנובוטניקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  תיכון לוס אנג'לס/עמק אנטילופ 
 צאצאים:  Klea McKenna 
 www.levity.com/eschaton/
 
טרנס מקנה
טרנס מקנה (אנגלית: Terence McKenna; ‏16 בנובמבר 1946 — 3 באפריל 2000) היה ביולוג וסופר אמריקאי בתחום הפסיכונאוטיקה ותחומים משיקים.
מקנה כתב והרצה על מצבי מודעות שונים, מיסטיקה, סמים פסיכדליים, הזיות, מטאפיזיקה, שמאניזם, שפה, תרבות, אתנובוטניקה, טכנולוגיה, עתידנות, אנתאוגנים מבוססי צמחים, אלכימיה, פילוסופיה, אתנומיקולוגיה, איכות הסביבה והמקורות התאורטיים של התודעה האנושית. הוא הטיף לשימוש אחראי בצמחים בעלי השפעות פסיכדליות (פסיכואקטיביות). הוא ידוע בעיקר על ספריו בתחום חקר צמחים המשמשים לטקסים שמאניים ומצבי תודעה מורחבים. כן נודע ב"תאוריית החדשנות" (novelty theory) שפיתח, ובנבואותיו לגבי תופעת 2012 והתאריך 21.12.2012, עליהן כתב החל מספרו הראשון "The Invisible Landscape" בשנת 1975 (עם אחיו הצעיר דניס מקנה).
מקנה כונה "טימותי לירי של שנות ה-90",  "אחת הסמכות המובילות על היסודות האונטולוגיים של השמאניזם" ו"הקול האינטלקטואלי של תרבות הרייב".
ספריו

1975 - The Invisible Landscape: Mind, Hallucinogens, and the I Ching (with Dennis McKenna), Seabury
1976 - Psilocybin - Magic Mushroom Grower's Guide (with Dennis McKenna), And/Or Press
1992 - The Archaic Revival, HarperSanFrancisco
1992 - Food of the Gods: The Search for the Original Tree of Knowledge - A Radical History of Plants, Drugs, and Human Evolution, Bantam
1992 - Synesthesia (with Timothy Ely), Granary Books
1992 - Trialogues at the Edge of the West: Chaos, Creativity, and the Resacralization of the World (with Ralph H. Abraham, Rupert Sheldrake and Jean Houston), Bear & Company Publishing
1993 - True Hallucinations: Being an Account of the Author’s Extraordinary Adventures in the Devil’s Paradise, HarperSanFrancisco
1998 - True Hallucinations & the Archaic Revival: Tales and Speculations About the Mysteries of the Psychedelic Experience, Fine Communications/MJF Books
1998 - The Evolutionary Mind: Trialogues at the Edge of the Unthinkable (with Rupert Sheldrake and Ralph H. Abraham), Trialogue Press
1999 - Food of the Gods: A Radical History of Plants, Drugs, and Human Evolution, Rider & Co
1999 - Robert Venosa: Illuminatus (with Robert Venosa, Ernst Fuchs, H. R. Giger, and Mati Klarwein), Craftsman House
2005 - The Evolutionary Mind: Trialogues on Science, Spirit & Psychedelics, Monkfish Book Publishing
הערות שוליים

↑  Znamenski, Andrei A. (2007). The Beauty of the Primitive: Shamanism and Western Imagination. Oxford University Press. p. 138. ISBN 978-0-19-803849-8.
↑  Horgan, John (2004). Rational Mysticism: Spirituality Meets Science in the Search for Enlightenment. Houghton Mifflin Harcourt. p. 177. ISBN 978-0-547-34780-6.
↑  Brown, David Jay; Novick, Rebecca McClen, eds. (1993). "Mushrooms, Elves And Magic". Mavericks of the Mind: Conversations for the New Millennium. Freedom, CA: Crossing Press. pp. 9–24. ISBN 978-0-89594-601-0.
↑  Partridge, Christopher (2006). "Ch. 3: Cleansing the Doors of Perception: The Contemporary Sacralization of Psychedelics". Reenchantment of West. Alternative Spiritualities, Sacralization, Popular Culture, and Occulture. Vol. 2. Continuum. p. 113. ISBN 978-0-567-55271-6.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426394805171  PLWABN: 9810551195005606  BIBSYS: 90635820  BnF: cb123173251 (data)  CiNii: DA07001996  GND: 115444262  ISNI: 0000 0001 1079 202X  LCCN: n91060000  MusicBrainz: 239bb378-500b-4011-a822-552e229b4551  NDL: 00471406  NKC: jn19990005541  NLG: 77849  NLK: KAC202295553  NTA: 108306283  SNAC: w6mj001c  SUDOC: 032073666  VIAF: 99983343   WorldCat (עם VIAF): 99983343
טורבייחה

טורבייחה (בספרדית: Torrevieja; בוולנסית: Torrevella, נהגה: טורבליה) היא עיר במחוז אליקנטה בקהילה האוטונומית ולנסיה בספרד. העיר שוכנת על חוף הים התיכון בצדה המזרחי של ספרד, במרחק של 48 קילומטרים דרומית לאליקנטה, בירת המחוז.
היסטוריה

עד תחילת המאה ה-19 במקום היה רק מגדל שמירה ישן ונטוש, ככל הנראה מתקופת הרקונקיסטה, שהעניק לעיר את שמה (השם הוא הלחם בסיסים של המילים Torre ו-Vieja ומשמעו "מגדל ישן").
ב-1803 הורה קרלוס הרביעי, מלך ספרד, להעביר מתקנים להפקת מלח מהעיירה הסמוכה לה מטה לטורבייחה, ובמקביל התחילו להקים עיירה בשביל העובדים שם. ב-1829 העיירה נחרבה ברעידת אדמה אך היא שוקמה לאחר מכן.
ב-1931 אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, העניק לטורבייחה מעמד של עיר.
כלכלה

כלכלת העיר מסתמכת קיום בעיקר על תיירות ועל מגזר השירותים. ענפי הפקת המלח והדיג, שהיו בעבר מקורות הפרנסה העיקריים של אנשי טורבייחה, עדיין נותרו משמעותיים בכלכלה המקומית, אם כי ברמה פחותה מבעבר. המלח מופק משתי לגונות באזור הנכללות בפארק הטבעי של הלגונות של לה מטה וטורבייחה.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564504305171  BNE: XX451191  BnF: cb13740139x (data)  GND: 3040010-7  LCCN: n82135993  MusicBrainz: 759b0336-bcf7-47f4-a1ac-8ffc733b6194  SUDOC: 121389162  VIAF: 146607097   WorldCat (עם VIAF): 146607097
חמור אירופי

| חמור אירופי |
| --- | --- |

תקופה
פליסטוקן תיכון-הולוקן כ-350–2.5 אלף שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
תת־סדרה:: Hippomorpha
משפחה:: סוסיים
סוג:: סוס
תת־סוג:: חמור
מין:: חמור אירופי
שם מדעי
 Equus hydruntinus

חמור אירופי (שם מדעי: Equus hydruntinus) הוא מין נכחד של הסוג סוס מהפליסטוקן התיכון והעליון שתחום מחייתו היה באירואסיה.
העדות הראשונה לקיומו מופיעה במאובנים מלפני 300,000 שנים, וככל הנראה הוא נכחד בהולוקן. בפליסטוקן העליון הייתה תפוצתו נרחבת במערב אירואסיה מהמזרח התיכון לאירופה, בייחוד לאורך חופי הים התיכון. מאובנים של החמור האירופי נמצאו בסיציליה, טורקיה, ספרד, צרפת ופורטוגל. במזרח השתרע תחום מחייתו לפחות עד הוולגה ואיראן, בצפון הוא הגיע כמעט עד הים הצפוני בגרמניה. מבחינה מורפולוגית היה החמור האירופי שונה מהערוד והפרא בייחוד על פי שיניו הטוחנות ונחיריו הקצרים יחסית. מיקומו הטקסונומי טרם נקבע סופית, אך מחקר גנטי ומורפולגי מצביע כי היה קרוב משפחה של הפרא.
הערות שוליים

↑  Ariane Burke, Vera Eisenmann and Graeme K. Ambler: The systematic position of Equus hydruntinus, an extinct species of Pleistocene equid. Quaternary Research, Volume 59, Issue 3, May 2003, Pages 459-469. online
↑  LUDOVIC ORLANDO, MARYAM MACHKOUR, ARIANE BURKE, CHRISTOPHE J. DOUADY, VÉRA EISENMANN and CATHERINE HÄNNI: Geographic distribution of an extinct equid (Equus hydruntinus: Mammalia, Equidae) revealed by morphological and genetical analyses of fossils. Molecular Ecology
Volume 15 Issue 8 Page 2083-2093, July 2006. online
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חמור הזהב

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אפוליוס 
 שפת המקור:  לטינית 
 סוגה:  רומן 
 
חמור הזהב (לטינית: Asinus aureus) או המטמורפוזות (Metamorphoses) הוא רומן קומי מאת לוקיוס אפוליוס. הוא נכתב במחצית השנייה של המאה השנייה לספירה והוא הרומן היחיד בשפה הלטינית הקלאסית ששרד במלואו מאותה תקופה.
החיבור כתוב בגוף ראשון ומגולל את סיפורו של לוקיוס, בן טובים מקורינתוס, אשר בעת ביקורו בתסליה שביוון, עיר שהייתה ידועה כמרכז מאגי, מנסה את כוחו בכישוף. כתוצאה משימוש לא אחראי בשיקוי הלא נכון, הופך לוקיוס לחמור. בדמותו החדשה הוא עובר תלאות וייסורים עד שהוא מצליח, בעזרתה של האלה המצרית איזיס, להשיב לעצמו את דמותו האנושית. הרומן משלב אלמנטים רבים מן המיתולוגיה הגרקו-רומית ומהתרבות העממית בת התקופה.
ה"מטמורפוזות" של אפוליוס מבוסס על מקור יווני, שלא השתמר. עם זאת, קיים עיבוד אחר של אותו מקור, "לוקיוס או החמור", שנכתב בשפה היוונית בערך באותה תקופה, ויוחס, כפי הנראה בטעות, ללוקיאנוס מסאמוסאטה. שני החיבורים דומים בתוכנם, אך זה של אפוליוס כולל שתי תוספות:
סיפור על אמור ופסיכה.
סיפור התערבותה של איזיס למען לוקיוס.
תרגומים לעברית

חמור הזהב. תרגם עמוס קינן. תל אביב, הוצאת ישראל, תשי"ד. (תורגם מאנגלית, על פי העיבוד של רוברט גרייבס.)
חמור הזהב. תרגום מלטינית אריה חורשי. תל אביב, הוצאת ירון גולן, 2001.
פסיכה וקופידון. תרגום מלטינית יואב גלבוע. תל אביב, הוצאת קתרזיס, 2021.
זרימה בלתי דחיסה

במכניקת הזורמים או באופן כללי יותר במכניקת הרצף, זרימה בלתי דחיסה היא זרימה בה כל אלמנט זורם שומר על צפיפותו הראשונית במהלך הזרימה. באופן שקול, זרימה תהיה בלתי דחיסה כאשר הדיברגנץ של שדה המהירות הזורם שווה לאפס, כלומר שדה המהירות הוא שדה סולונואידי (שקילות התנאים תוכח בהמשך). זרימה בלתי דחיסה היא קירוב אידיאלי שלעולם לא מתקיים באופן מלא, אך השימוש בקירוב זה מוצדק כאשר השינויים בצפיפות קטנים ויכולים להיות מוזנחים.
זורם בלתי דחיס הוא תיאור הניתן לזורמים שבדרך כלל ניתן להתייחס לזרימתם כזרימה בלתי דחיסה. נוזלים הם זורם בלתי דחיס, בעוד גזים הם זורם דחיס וזרימתם יכולה להיות דחיסה או בלתי דחיסה. דחיסות של זורם מוגדרת על ידי השינוי היחסי בצפיפות הזורם בתגובה ללחץ אינפינטיסמלי המופעל עליו. לכן דחיסות נמוכה מתארת נוזל בלתי דחיס. מהגדרה זו ניתן לראות שגם נוזל בעל דחיסות נמוכה יכול להידחס תחת השפעת לחצים גבוהים, ושגם נוזל דחיס יכול להיחשב כלא דחיס אם שינוי הלחצים במערכת קטן. באווירונאוטיקה נהוג להניח שהזרימה היא בלתי דחיסה עבור זרימה במהירויות נמוכות מ-0.3 מאך ואפקטי דחיסות חשובים בזרימה מהירה יותר.
פיתוח

ההגדרה הבסיסית של זרימה בלתי דחיסה דורשת שהצפיפות,  \rho , תהיה קבועה בנפח אנפיניטסימלי,  dV, שנע במהירות הזורם  \mathbf {u} . מבחינה מתמטית, ניתן לנסח אילוץ זה בכך שהנגזרת המלווה של הצפיפות מתאפסת, כלומר  {\frac {D\rho }{Dt}}=0. כעת נוכיח שתנאי זה שקול לכך שדיברגנץ שדה המהירות מתאפס  \nabla \cdot \mathbf {u} =0.
לפי משוואת הרצף:
מצד שני, הנגזרת המלווה עבור אלמנט זורם הנע עם הזרימה מקיימת:
ועל ידי שימוש במשוואת הרצף נקבל:
ולכן הדרישה לפיה  {\frac {D\rho }{Dt}}=0 גוררת את הדרישה:
כי הצפיפות של הזורם שונה מאפס בכל המרחב ולכן ניתן לחלק בה.
דחיסות

בשדות מסוימים, ניתן למדוד את האי-דחיסות של זורם על ידי שינוי בצפיפות כתוצאה משינוי בלחץ. זוהי דחיסות הזורם.
אם הדחיסות מספיק קטנה, הזורם נחשב בלתי דחיס. הדחיסות של זורמים נמוכה מאוד, לדוגמה עבור מים בלחץ אטמוספירי בטמפרטורת החדר הדחיסות היא  \beta \approx 5\times 10^{-5}atm^{-1}, בעוד הדחיסות של אוויר בתנאים אלו היא בערך  \beta \approx 1\ atm^{-1}. לכן במערכת בה שינויי לחצים של מספר אטמוספירות, יהיה ניתן להתייחס למים כזורם בלתי דחיס, בעוד אוויר יחשב כדחיס.
זרימה לפלסיאנית

זרימה בלתי דחיסה היא זרימה בה דיברגנץ המהירות שווה לאפס. לפי משפט הפירוק של הלמהולץ כל שדה ניתן לפירוק כסכום של שדה בלתי דחיס ושדה לא רוטציוני. אם בזרימה בלתי דחיסה השדה הוא גם לא רוטציוני, כלומר אם רוטור שדה המהירויות שווה לאפס, אז שדה המהירויות הוא שדה לפלסיאני. כלומר קיים פוטנציאל  \varphi  כך ש- \mathbf {u} =\nabla \varphi  והפוטנציאל מקיים את משוואת לפלס  \nabla ^{2}\varphi =0.
היחס לחומר הומוגני ובלתי דחיס

כפי שהוגדר מקודם, עבור זורם בלתי דחיס:
כלומר הנגזרת המלווה של הצפיפות שווה לאפס. בביטוי זה שני איברים: הראשון  {\tfrac {\partial \rho }{\partial t}} מתאר את שינוי הצפיפות של אלמנט החומר בזמן. ביטוי זה נקרא גם הביטוי ה"לא יציב". הביטוי השני  \mathbf {u} \cdot \nabla \rho  מתאר את שינוי הצפיפות עם תנועת האלמנט החומרי מנקודה לנקודה; זהו הביטוי של ההסעה עבור שדה סקלרי. על מנת שהזורם יהיה בלתי דחיס, סכום שני הביטויים צריך להתאפס.
באופן נפרד, חומר הומוגני ובלתי דחיס מוגדר כחומר בעל צפיפות קבועה, עבורו  \rho ={\text{constant}}. ולכן,  {\frac {\partial \rho }{\partial t}}=0 ו- \nabla \rho =0 באופן בלתי תלוי ובפרט מתקיים:
ולכן זרימה בתווך הומגני בלתי דחיס תמיד תהיה בלתי דחיסה, אך ההפך לא נכון וזרימה בלתי דחיסה איננה בהכרח זרימה הומגנית. עם זאת, במקרים מסוימים נעשה שימוש במונח זרימה בלתי דחיסה תוך כוונה לזרימה הומגנית בלתי דחיסה.
אילוצי זורם הקשורים לאי דחיסות

זרימה נחשבת בלתי דחיסה אם הדיברגנץ של מהירות הזורם מתאפסת. למרות זאת, משתמשים לפעמים בניסוחים קלים יותר, המגבילים פחות את שדה המהירות אך עדיין מאפשרים לפשט את משוואות הזרימה. גרסאות מסוימות מתוארות להלן:
זורם בלתי דחיס:  {\nabla \cdot \mathbf {u} =0}. ניתן להניח צפיפות קבועה (בלתי דחיס) או צפיפות משתנה. צפיפות משתנה קובעת פתרונות הכוללים שינויים קטנים בצפיפות, לחץ או שדות טמפרטורה, ויכולה להרשות עבור לחץ ריבוד בתחום.
זרימה לא אלסטית:  {\nabla \cdot \left(\rho _{o}\mathbf {u} \right)=0}. זרימה זו רלוונטית בעיקר בתחום של מדעי האטמוספירה, אילוץ זה מרחיב את הנחת הזרימה הבלתי דחיסה למצב בו הצפיפות מרובדת (וכך גם הטמפרטורה והלחץ). תחת האילוץ הזה זורם יכול לשנות את צפיפותו אם הוא נע מאזור בו הצפיפות ההתחלתית נמוכה לאזור בו הצפיפות ההתחלתית גבוהה (לדוגמה במצב בו אוויר משכבה גבוהה באטמוספירה זורם לעבר שכבה נמוכה) אבל לא באופן אחר. הנחה זו שקולה להזנחת גלי קול באטמוספירה. תנאי זה יכול משמש גם עבור מערכות שונות באסטרופיזיקה.
זרימה במספר-מאך נמוך/פסאודו-אי דחיסות:  \nabla \cdot \left(\alpha \mathbf {u} \right)=\beta . באמצעות שימוש במשוואת אוילר וניתוחן באמצעות משתנים חסרי ממדים ניתן להראות שהסרת גלי קול בתווך דחיס יכולה להיכתב באמצעות המגבלה הזו. כלומר, בזרימה תחת המגבלה הזו יכולות להיות הפרעות גדולות בצפיפות או בטמפרטורה אבל אין גלי קול. זרימה כזו מתקבלת עבור מטוס המתקדם במהירות נמוכה מבערך 0.3 מאך. כמו בכל זרימה בלתי דחיסה, התנאי נכון רק אם הסטייה מהלחץ חייבת להיות קטנה יחסית למצב הבסיסי של הלחץ.
הנחות אלו מתבססות על הנחות נבדלות לגבי הזורם, אבל כולן מגיעות לצורה הכללית של האילוץ  \nabla \cdot \left(\alpha \mathbf {u} \right)=\beta  עבור פונקציות  \alpha  and  \beta  התלויות במאפייני הזרימה.
קירובים נומריים של זורם בלתי דחיס

ההגבלה של הזרימה לזרימה בלתי דחיסה חמורה, ולכן נדרש פיתוח של שיטות מתמטיות מיוחדות לצורך פתרון משוואות התנועה לזרימה זו. חלק משיטות הן:
שיטת ההטלה (מקורבת ומדויקת)
שיטת הדחיסות המלאכותית (מקורבת)
הצגת אי הדחיסות כתנאי ראשוני לפתרון
הערות שוליים

↑  Durran, D.R. (1989). "Improving the Anelastic Approximation" (PDF). Journal of the Atmospheric Sciences. 46 (11): 1453–1461. Bibcode:1989JAtS...46.1453D. doi:10.1175/1520-0469(1989)046<1453:ITAA>2.0.CO;2. ISSN 1520-0469. (הקישור אינו פעיל)
↑  Almgren, A.S.; Bell, J.B.; Rendleman, C.A.; Zingale, M. (2006). "Low Mach Number Modeling of Type Ia Supernovae. I. Hydrodynamics" (PDF). Astrophysical Journal. 637 (2): 922–936. arXiv:astro-ph/0509892. Bibcode:2006ApJ...637..922A. doi:10.1086/498426.
טג'אן

טֶגַ'אן (הנגול: 대전광역시, הנג'ה: 大田廣域市, ‏ IPA: ‏[tɛd͡ʑʌn]) היא עיר מטרופוליטנית בקוריאה הדרומית. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.488 מיליון תושבים והיא העיר החמישית בגודלה במדינה (אחרי סיאול, פוסאן, אינצ'ון ודאיגו). העיר שוכנת על צומת תחבורה ראשי, שבו נפגשות מסילות הברזל קְיַאנְגְבּוּ ופוֹנַאם, והכבישים המהירים המקבילים להם. בתחומי העיר נמצאת "טֵדאק, עיר המדע" בה שוכנים מעל 200 מכוני מחקר.