stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב איפר הרביעי
הקרב > קרב ארמנטייר

ב-9 באפריל, הארמייה הגרמנית השישית בפיקודו של הגנרל פרדיננד פון קוואסט החלה ב"מבצע ג'ורג'ט" מהאזור שבין ארמנטייר לפסטובר. התקפת חיל הרגלים החלה לאחר הכנה ארטילרית חזקה וירי פגזי גז. ארבעה קורפוסים עם 15 דיוויזיות נפרסו במתקפה, שנישאה מערבה מהאזור שממערב לליל:
הקורפוס הבווארי ה-2 עם הדיוויזיות ה-32 וה-38 וכן דיוויזיית המילואים ה-10 נערכו בימין. במרכז נערך הקורפוס ה-19 בפיקודו של אדולף פון קרלוביץ עם הדיוויזיות ה-35 וה-42 בקו הראשון ודיוויזיות המילואים ה-11 וה-81 בקו השני. משמאל לו ניצב הקורפוס ה-55 בפיקודו של גנרל פרידריך פון ברנהרדי עם דיוויזיות המילואים הבוואריות ה-1 וה-8. מאחור בקו השני נפרסו הדיוויזיות ה-8 וה-16.
הקורפוס ה-4 נפרס בגזרה הדרומית, משמאל כיסתה דיוויזיית המילואים ה-4 את פסטובר. דיוויזיות המילואים ה-18 וה-43 נשאו את המתקפה צפונה לה, מאחוריהן דיוויזיית המילואים ה-44 התקדמה בעקבותיהן כעתודה. באגף הדרומי של הארמייה השישית, קורפוס המילואים ה-40 נשאר במצב הגנתי במהלך הקרב באזור לה באסי.
ההתקפה של הארמייה השישית כוונה נגד עמדות הארמייה הבריטית הראשונה בפיקודו של הגנרל הנרי הורן. החזית בין תעלת לה באסה לארמנטייר נכבשה על ידי שש דיוויזיות של הקורפוס ה-11 בפיקודו של גנרל ריצ'רד הייקינג, שתי דיוויזיות פורטוגליות הגנו על הקטע שממזרח ללבנטי. צפונה בין ארמנטייר והולבקה היה פרוס הקורפוס ה-15 בפיקודו של גנרל ג'ון פיליפ דו קן מהארמייה השנייה, ושלוש דיוויזיות של הקורפוס הבריטי ה-9 בפיקודו של אלכסנדר המילטון-גורדון הגן על מבלט איפר שנמשך מזרחה והוחזק על ידי הצבא הבלגי מצפון-מערב ללנגמרק.
דיוויזיית האגף הימנית של קבוצת שטטן (הקורפוס הבווארי ה-2) הצליחה לכבוש את היער של Grenier בהתקפת אגף ימינה, לחדור לפלורבאיקס ולהשיג גישה ל-Lys ב-Bac St. Maur. יחידות אחרות יכלו אז להשתמש באזור זה כנקודת מוצא לחציית הנהר, בעוד שחלקים מקבוצת שטטן ליד פונט מורטייה היו מעורבים בקרב כבד עם האויב. הקווים של הדיוויזיה הפורטוגלית ה-2 תחת פיקודו של גנרל מנואל גומש דה קושטה בין La Bassee ל-Le Maisnil נפרצו על ידי הקורפוס הגרמני ה-19. לפני שהיחידות הבריטיות יכלו לבוא לעזרתם, איבדו הפורטוגלים כמעט 7,500 איש (פציעה, מוות או שבויי מלחמה.
"קבוצת קראוול" (הקורפוס ה-4) זינק מעבר לנהר הליס צפונית מזרחית לסיילי, אולם לאחר מכן נבלם מזרחית לקו ליס-לאווה דרומית לאסטייר, האגף השמאלי שלו נותר תלוי לאחור מעל הקצה הצפוני של פסטובר בז'יבנשי, שאותו לא ניתן היה לכבוש. עם זאת, הגרמנים כבשו את נויב-שאפל, הרחיבו את פריצת הדרך שלהם צפונה ודרומה, ואילצו את הבריטים לסגת.
הקורפוס ה-55 הצליח לכבוש את אסטרס יחד עם "קבוצת קרלוביץ" (הקורפוס ה-19). בינתיים, "קבוצת שטטן" הצליחה להתקדם בחזית נוספת מסביב לקצה המזרחי של ארמנטייר להופליינס, מה שהוביל לכיבוש העיירה ב-12 באפריל אחר הצהריים. ארמנטייר נפלה לידיה של הדיוויזיה ה-38 של הקורפוס הבווארי ה-2. התוצאה המוצלחת של קרב ארמנטייר יותר מאשר פיצה על אובדן הקרקע בפלנדריה ב-1917 תוך מספר ימים ויצרה בסיס פוטנציאלי לפעולה נוספת. על מנת להמשיך את ההתקפה לעבר רובק, הצטרף קורפוס המילואים ה-9 מדרום לליס בין מרווילו-Riez du Vinage, באגף הימני של הקורפוס ה-4 עם דיוויזיות הרגלים ה-239 וה-240.
הקרב > ההתקפה ברכס מסין

ב-10 באפריל, החלה המתקפה של הארמייה הרביעית הגרמנית בפיקודו של פרידריך זיקסט פון ארמין מצפון ללייס בין ארמנטייר להולבקה נגד הארמייה הבריטית השנייה בפיקודו של הרברט פלומר. הארמייה הרביעית נאלצה לתקוף עם האגף השמאלי לכיוון ניפה וסטינוורק. היא כללה שני קורפוסים עם 6 דיוויזיות, שהרחיבו את חזית הקרב צפונה:
קורפוס המילואים ה-18 עם הדיוויזיה ה-7 ודיוויזיות המילואים ה-17 וה-49.
קורפוס המילואים ה-10 עם דיוויזיות הרגלים ה-31 וה-214 ודיוויזיית המילואים ה-36.
מתקפה זו, שהורחבה צפונה, פגעה בגזרת הקורפוס הבריטי ה-9 תחת גנרל המילטון-גורדון והתקדם במהירות, הצליחו הגרמנים לכבוש את מסין (Mesen) ביום הראשון. ב-11 באפריל הוציא פילדמרשל דאגלס הייג את פקודת היום הבאה לחייליו:
”אין לנו ברירה אלא להילחם בזה! כל תפקיד חייב להימשך עד האיש האחרון: אסור שתהיה נסיגה. עם הגב אל הקיר ואמונה בלגיטימיות של המטרה שלנו, כל אחד מאיתנו חייב להילחם עד הסוף.”
בתפר שבין הארמיות הרביעית והשישית, התקדמו הקורפוס הבווארי ה-3 וקורפוס המילואים של המשמר עם 7 דיוויזיות נוספות שהוכנסו לקרב. ב-12 באפריל, הקורפוס האלפיני הגרמני שזה עתה הובא בפיקודו של לודוויג פון טוצ'ק החליף את דיוויזיית המילואים ה-10 ב-Steenwerk ותקף את Bailleul בבוקר 13 באפריל. התוקפים הגרמנים דחפו הלאה לעבר מרכז האספקה החשוב של הזברוק. עד 15 באפריל הם התקדמו למרחק של 5 ק"מ מהאזברוק וכבשו את בייול.
במצב זה, ב-14 באפריל, ביקש הייג בדחיפות תגבורת מהמפקד העליון של כוחות בעלות הברית, גנרל פרדיננד פוש. אפילו שרידי היחידות הפורטוגזיות שימשו לחיזוק הכוחות הבריטיים בין לילרס לסטנבק. בגלל המשך ההתקפות הגרמניות בגזרה המרכזית, פוש סירב בתחילה לשלוח את התגבורת הצרפתית המבוקשת, רק שתי דיוויזיות הוקצו מיד לצפון. בסוף אפריל כבר היו 7 דיוויזיות צרפתיות בפלנדריה עם ה-Détachement d'armée d Nord תחת גנרל אנטואן דה מיטרי.
במתקפה שהושקה ב-9 באפריל, נפרסו תחילה 21 דיוויזיות גרמניות. בשלב השני של המתקפה, 15 דיוויזיות נוספות מגזרות אחרות של החזית. הדיוויזיות ה-233, ה-235 וה-240, הדיוויזיה הבווארית ה-4 ודיוויזיות המילואים ה-13 וה-19 הועברו לפלנדריה כתגבורת דרך ליל. בנוסף דיוויזיות המשמר ה-1 וה-3, הדיוויזיות ה-4, ה-12, ה-25, ה-39, ה-119 וה-239) הובאו מחזית ההתקפה של מבצע מיכאל שנבלם.
הקרב > התקפות על הר קמל

בין 17 ל-19 באפריל, הבריטים הדפו בהצלחה מתקפה גרמנית ראשונה על הר קמל, ואף הצליחו להחזיק את Béthune. ב-18 באפריל, ההתנגדות מול חזית הארמייה השישית הפכה נוקשה יותר ויותר. "קבוצת קראוול" (הקורפוס ה-4) השתלטה לזמן קצר על הכפרים פסטובר וז'יבנשי, אך אז נאלצה לסגת בשל התקפות הנגד הבריטיות. "קבוצת זיגר" (קורפוס המילואים ה-18) נאלצה להגן על עצמה מפני התקפות נגד כבדות ב-Wytschaete. בעקבות כך הארמייה השישית נאלצה לעבור להגנה.
בין 19 ל-24 באפריל חלה הפוגה בלחימה שבמהלכה השתלטו הכוחות הצרפתיים על חזית הר קמל. הקורפוס ה-36 הצרפתי בפיקודו של גנרל נולט הגיע בזה אחר זה עם שלוש דיוויזיות נוספות כדי לתגבר את החזית שם.
על מנת להעניק סיום מוצלח למבצע ג'ורג'ט, החליטו הגרמנים להעביר כעת את המוקד העיקרי לארמייה הרביעית שתקפה מצפון. כמו בתחילת המלחמה, המטרה הייתה לשלוט ברכסים ליד מסין. תוכנית התקיפה לכיבוש האזור הגבוה Kemmel - Dranoutre תוכננה ב-19 באפריל. על קורפוסי המילואים ה-10 וה-18 הוטל לבצע את המתקפה. "קבוצת זיגר" הייתה אמורה להיפרס עם שלוש דיוויזיות בקו הראשון ושתי דיוויזיות בקו השני על קו הכפרים של Voormezeele‏, Dickebusch וקמל. "קבוצת אברהרדט" היה אמור להתקדם עם מערך התקפה דומה נגד הר קמל והרכסים משני צידי ה-Vleugelhoek.
הקרב השני על הר קמל החל בבוקר 25 באפריל 1918. הגרמנים ירו כל הלילה פגזי גז לעבר עמדות בעלות הברית. הקורפוס הבריטי ה-22 בפיקודו של גנרל אלכסנדר גודלי וכוחות הצבא הצרפתי בפיקודו של גנרל מיטרי הגנו על הרכס החשוב. הצרפתים חיזקו את הגנותיהם בהתקפות אוויר חזקות. בשעה 6:00 הצליח הקורפוס האלפיני הגרמני להסתער על הר קמל, והצרפתים נאלצו לסגת לרודנברג ולשרפנברג. הניסיון של הכוחות המזוינים הגרמניים לכבוש את השרפנברג הצליח ב-29 באפריל.
לאחר מכן

ב-29 באפריל נתן הגנרל לודנדורף את ההוראה לעצור את המתקפה בחזית המערבית. ההפסדים בצד הגרמני היו 109,300 איש עם 28 דיוויזיות מעורבות. 25 הדיוויזיות הבריטיות המעורבות בקרב איבדו 76,300 איש ו-8 הדיוויזיות הצרפתיות איבדו 35,000 איש כולל שבויים. רק כעבור חודש, ב-27 במאי 1918, החלה מתקפה גרמנית נוספת על נהר האן, שהובילה את הגרמנים עד למארן ו-92 ק"מ מפריז. אולם התקדמות זו הסתיימה כבר ב-4 ביוני 1918.
הר קמל נכבש מחדש על ידי כוחות בריטים ובלגים במהלך מתקפת מאה הימים בסוף אוגוסט 1918.
הערות שוליים

↑  פורטוגל גייסה 56,500 חיילים לחזית בצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה, ראה פורטוגל במלחמת העולם הראשונה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541164705171  BnF: cb16610134t (data)  GND: 7665511-8  LCCN: sh85079182  SUDOC: 162257171 
פרדיננד פון קוואסט
חיילים פורטוגלים בליס
שבויי מלחמה פורטוגלים ובריטים
הלחימה על הר קמל במבט ממטוס, ציור מאת ריצ'רד קרליין
קומקום (מירי פליישר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  מירי פליישר
 תאריך יצירה:  2004
 טכניקה וחומרים:  שברי צלחות, אבנית כתחתית מאחדת ,זיגוג אדום, שרפה בטמפרטורה של 1200 מעלות צלזיוס
 ממדים בס"מ
 גובה:  35
 קוטר:  40
"קומקום" (2004) הוא פסל מאת האמנית הישראלית מירי פליישר.
תיאור

"קומקום" נוצר משברי כלים של האמנית, שחוברו בעזרת חומר. לצד השברים שיבצה פליישר גם ידית אחיזה, זרבובית ומכסה של קומקום חרסינה שיצרה ושברה לצורך העבודה. השימוש בהם ההופך את אסמבלאז' השברים לדימוי של קומקום. פליישר תיארה את העבודה כניסיון "לאסוף את ילדיי שהתפזרו לחייהם שלהם. בגלל זה גם הכתמים האדומים של הגלזורה. דם ליבי". פירוק והרכבה של הדימוי האמנותי מהווה מוטיב בולט ביצירותיה של פליישר בעשור הראשון והשני של המאה ה-21. בעבודות מאוחרות יותר, כגון "יפו" (2012), הוסיפה האמנית על דקונסטרוקציה זו גם היבטים פוליטיים וחברתיים.
העבודה הוצגה בביאנלה לקרמיקה ישראלית בשנת 2004 ותצלום היצירה הודפס על גבי כריכת הקטלוג.
הערות שוליים

↑  טקסט שנשלח ליאיר טלמור, אפריל 2019
↑  ראו: שבר, שבריריות: דקונסטרוקציה ושברים באמנות [קרמיקה] עכשווית, בית בנימיני, תל אביב, 2012, עמ' 11-10
↑  הביאנלה השלישית לקרמיקה ישראלית, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב, 2005
קולובוס אדום

| קולובוס אדום |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: קולובוס אדום
שם מדעי
 Piliocolobus ‏רושברון, 1887

קולובוס אדום (שם מדעי: Piliocolobus) הוא סוג של קופים ממשפחת קופים בעלי זנב.
סוג זה של קופים נפוץ במערב, מרכז ומזרח אפריקה. מיני הקופים בסוג זה מעדיפים לחיות ביער טרופי מלבד קולובוס אדום זנזיברי שמעדיף לחיות בסבך שיחים ליד חוף הים. מיני קוף זה, רגיש מאוד להרס אזור חיותו ולכן כל המינים (מלבד קולובוס אדום מרכז אפריקאי) נמצאים בסכנת הכחדה (EN) או בסכנת הכחדה חמורה (CR) לפי דירוג ה-IUCN.
תזונת הקולובוס האדום מורכבת מעלים צעירים, פרחים ופירות לא בשלים. בנוסף, הם אוכלים פחם על מנת לנטרל רעלנים שיכולים להימצא בעלים שהם אוכלים. כמו כן, הקיבה שלהם יכולה לעכל צמחים רעילים שפרימטים אחרים לא מסוגלים לעכל.
מיון מדעי

עד שנת 2005 מקובל היה שמדובר על תת-סוג בסוג Procolobus. אולם בשנת 2005 גרובס (Groves) סיווג את הקולומבוס האדום בסוג Piliocolobus והשאיר בסוג Procolobus את המין קולובוס ירוק (Procolobus verus). זו גם החלוקה המקובלת היום.
מיון מדעי > מינים

בסוג תשעה מינים:
קולובוס אדום זנזיברי (Piliocolobus kirkii) - נפוץ באי זנזיבר.
קולובוס אדום מערבי (Piliocolobus badius) - נפוץ ביערות מערב אפריקה מסנגל ועד גאנה.
קולובוס אדום פנטי (Piliocolobus pennant) - נפוץ באי ביוקו בגינאה המשוונית ובדלתת נהר ניז'ר.
קולובוס אדום פראוסי (Piliocolobus preussi) - נפוץ בקמרון.
קולובוס אדום טולוני (Piliocolobus tholloni) - נפוץ בקונגו.
קולובוס אדום מרכז אפריקאי (Piliocolobus foai) - נפוץ בקונגו.
קולובוס אדום אוגנדי (Piliocolobus tephrosceles) - נפוץ באוגנדה, רואנדה, בורונדי וטנזניה.
קולובוס אדום אודזונגואה (Piliocolobus gordonorum) - מין אנדי להרי אודזונגואה שבטנזניה.
קולובוס אדום מזרחי (Piliocolobus rufomitratus nah) - נפוץ בנהר טאנה שבקניה.
הערות שוליים

↑  Groves, C. (2005). Wilson, D. E., and D. M. Reeder (eds). Mammal Species of the World. Éditions Johns Hopkins University Press, 2005
↑  קולומבוס אדום במאגר mammal species of the world
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565760705171  LCCN: sh85112041
קש (גבינה)

קש (Caş, לפי האלפבית הפונטי הבינלאומי: kaʃ) היא סוג של גבינה המיוצרת במזרח אירופה ובארצות הבלקן.
המילה קש לקוחה מהמילה הלטינית caseus והיא קרובה מבחינה לשונית למילה האנגלית cheese (גבינה).
הגבינה מיוצרת על ידי הוספת אנזים הגבנה לחלב טרי ולאחר שהיא מקרישה, הקום נמעך ואחר כך נאסף ונתלה בתוך אריג כדי לאפשר למי הגבינה להתנקז. בתהליך זה, הגבינה מקבלת צורה של מין דמעה עגולה ומיובשת ומבשילה עד שהיא מקבלת צבע צהוב וטעם חמוץ במידת-מה.
לאחר שגבינת הקש מוכנה, לעיתים הופכים אותה לגבינות מסוגים אחרים, כמו בורדוף או קשקבל.
מחוץ לטרנסילבניה, לעיתים המונח Caş מתאר גבינת טלמיה לפני שהומלחה או קצת אחרי.
קונצרן (כלכלה)

בכלכלה, קוֹנצרן (על פי האקדמיה ללשון העברית: תשלובת; בגרמנית: Konzern) הוא קבוצת חברות הנמצאות בבעלות אחת וכפופות למנגנון כלשהו של ניהול מרכזי המכוון ומתאם את פעולותיהן.
קונצרנים נוצרים על פי רוב כתוצאה מתהליכי רכישה ומיזוג של חברות בידי גורמים עסקיים המעוניינים להגדיל את כוחם והשפעתם בשוק, באופן שייתן להם יתרון ניכר על פני מתחריהם. קונצרנים מודרניים הם במקרים רבים תאגידים רב-לאומיים, שתחומי פעילותם – מאספקת חומרי גלם, דרך שלבי הייצור השונים ועד לשיווק מוצרים מוגמרים – חוצים יבשות.
בין הקונצרנים הראשונים בעולם נמנות חברת הודו המזרחית ההולנדית וחברת הודו המזרחית הבריטית. מיוזמת מסחר שבתחילה נוסדה במטרה לייבא לרפובליקה ההולנדית סחורות מהמזרח הרחוק, צמחה חברת הודו המזרחית ההולנדית לכדי ישות כלכלית בעלת עוצמה, אשר חבקה מיזמים המתמקדים הן במסחר והן בייצור.
קונצרנים לעומת קונגלומרטים

בעוד קונצרנים עוסקים בפעולות שונות של כל שלבי היצור אשר מקיימות קשרי גומלין עסקיים בתחום פעילות או מטרה משותפת, גופים המהווים קונגלומרט (Conglomerate) פועלים בתחומים שונים ללא ליבת עסקים מוגדרת אשר לא תמיד מקיימות קשרי גומלין עסקיים ביניהן. הקונצרן יכול להיות מורכב מחברת החזקות וחברות בנות, או כחברת ענק השולטת ישירות בפעילויות מחלקותיה השונות.
דוגמה לקונגלומרט היא חברת ההשקעות IDB. השקעות החברה, דרך החברות הבנות שלה, כללו בנקים, מפעלי תעשייה, חברות ספנות, בנייה, חקלאות ועוד והתפרשו על פני ענפים שונים כגון ענפי התקשורת, הנדל"ן, הפיננסים והמסחר. עם החברות המוכרות שהיו בשליטתה נמנו חברת התקשורת "סלקום", הרשת הקמעונאית "שופרסל", חברת הביטוח "כלל ביטוח", חברת האגרוכימיה "מכתשים אגן", חברת המלט "נשר", חברת הנדל"ן "נכסים ובניין" ומפעלי נייר חדרה.
דוגמאות לקונצרן

| --- | --- |
 סמסונג  LG  ג'נרל דיינמיקס  קבוצת מיצובישי:  תדיראן  כלל החזקות עסקי ביטוח  כור תעשיות  קבוצת האחים עופר
ראו גם

חברת החזקות
הערות שוליים

↑  תִּשְׁלֹבֶת במילון בנקאות (תשס"ז), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553818305171  GND: 4032356-0  LCCN: sh93009520  NDL: 00566604  NKC: ph121784 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קולובוס

| קולובוס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
תת־משפחה:: קולובים
סוג:: קולובוס
שם מדעי
 Colobus ‏יליגר, 1811

לצאצאי הקולובוס פרווה לבנה
קולובוס (שם מדעי: Colobus) הוא סוג של קופים ממשפחת קופים בעלי זנב החיים באפריקה, הקרובים לסוג קולובוס אדום. מקור השם "קולובוס" במילה היוונית (κολοβός) שפירושה "קטום", ונובע מהאגודל הקטום המאפיין את הקופים מסוג זה.
מאפיינים

קופי קולובוס צמחוניים וניזונים מעלים, פירות, פרחים וזרדים. בשל תזונתם הצמחית יש להם תפקיד חשוב בהפצת זרעים. בתי הגידול שלהם כוללים יערות צפופים וערבות עשב מיוערות. לקופים אלו מערכת עיכול דומה למערכת עיכול של מעלי גירה, והיא מאפשרת להם לאכלס נישות שבהן פרימטים אחרים אינם מסוגלים לחיות.

קופי הקולובוס חיים בקבוצות טריטוריאליות המונות כתשעה פרטים, זכר אחד ומספר נקבות וצאצאיהן. הצאצאים בעלי פרווה לבנה לחלוטין. בקרב קופים אלו נצפתה תופעה של טיפול בצאצאים על ידי פרטים בקבוצה שאינם האם הביולוגית. קופי הקולובוס מהווים טרף עבור טורפים רבים ביער, ובנוסף נשקפת להם סכנה בשל ציד, כריתת עצים והרס בית הגידול הטבעי שלהם.
מינים

בסוג זה של קופים חמישה מינים ולפחות שמונה תת-מינים:
קולובוס שחור (C. satanas )
קולובוס שחור גבוני (C. s. anthracinus)
קולובוס שחור ביוקו (C. s. Satanas)
קולובוס אנגולי (C. angolensis )
קולובוס אנגולי ע"ש סקלייטר (C. a. angolensis)
קולובוס אנגולי ע"ש פאוול-קוטון (C. a. cottoni)
קולובוס אנגולי ע"ש אדולף פרידריך או קולובוס רוונזורי (C. a. ruwenzorii)
קולובוס אנגולי ע"ש קורדייה (C. a. cordieri)
קולובוס אנגולי ע"ש פריגוגין (C. a. prigoginei)
קולובוס אנגולי ע"ש פיטרס או קולובוס טנזני (C. a. palliatus)
קולובוס מלכותי (C. polykomos)
קולובוס דובי (C. vellerosus)
קולובוס גרזה (C. guereza)
גלריה

קולובוס גרזה
קולובוס אנגולי
קולובוס מלכותי
קרל כריסטיאן פיליפ טאוכניץ

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1798 לייפציג, נסיכות הבוחר מסקסוניה 
 פטירה:  16 באפריל 1884 (בגיל 86) לייפציג, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית 
 
קַרְל כְּרִיסְטִיאַן פִילִיפּ טַאוּכְנִיץ (בגרמנית: Carl Christian Philipp Tauchnitz‏; 4 במרץ 1798 – 16 באפריל 1884) היה מוציא לאור, תאולוג ונדבן גרמני.
קורות חיים

טאוכניץ היה בנם של המדפיס והמו"ל קרל כריסטוף טראוגוט טאוכניץ (1761–1836) ושל פרידריקה זופי לבית דיר (1770–1843), שהגיעה גם היא ממשפחת מדפיסים.
הוא למד בתיכון הפרציסקני בצרבסט (Francisceum Zerbst). לאחר מכן למד - בניגוד לבקשת אביו - תאולוגיה פרוטסטנטית באוניברסיטאות טיבינגן ובזל. טאוכניץ התגורר בלונדון ובבזל במשך זמן רב כדי להתמסר לעבודת מיסיון. נוסף על עבודתו המיסיונרית באנגליה ובשווייץ, הוא עבד והטיף למען כנסיות חופשיות בגרמניה, במיוחד עבור מנוניטים בפפאלץ (אנ'), בבאדן ובהסן.
לאחר מות אביו ויתר על הקריירה התאולוגית שלו על מנת למלא את מקומו של האב כמו"ל, מדפיס ויצרן גופנים. הוציא לאור בהוצאת קרל טאוכניץ מילונים בשפות שונות וכתבי כנסיות חופשיות. בשנים 1844–1865 מכר את החברה בהדרגה.
טאוכניץ היה חבר בלשכת בונים חופשיים בלייפציג.
טאוכניץ הקים שבע קרנות מהכנסותיו כמו"ל וממכירת החברה של אביו, שהמשיכה להתקיים זמן רב לאחר מותו:
1870: הקרן לדיור עובדים (Arbeiterwohnungsstiftung)
1877: קרן המלגות לתלמידי סמינר לכמרים (Seminaristen-Stipendien-Stiftung)
1881: קרן סופיה (Sophienstiftung)
1882: קרן אנונימית לבית החולים העירוני (Anonyme Stiftung für das städtische Krankenhaus), קרן לבית החולים למצורעים (Siechenhausstiftung) וקרן הפילנתרופ (Stiftung eines Menschenfreundes)
1884: קרן הפילנתרופ לבית היתומים (Stiftung eines Menschenfreundes für das Waisenhaus)
המוסד המשמעותי ביותר שהקים היה "קרן הפילנתרופ". טאוכניץ הוריש לקרן זו יותר מ-4 מיליון גולדמרק בצוואה שלו. את הקרן ניהלה העיר לייפציג והיה לה מעמד של אישיות משפטית החל משנת 1885. טאוכניץ רצה שבכסף ייעשה שימוש למטרות חבריות, וכתב כי אין לעשות בו שימוש למטרות כנסייתיות, למבני יוקרה או לתיאטראות.
קברו של טאוכניץ בבית העלמין הצפוני של לייפציג נבנה בשנת 1892 בעיצובו של הוגו ליכט. בשנת 1885 נקרא רחוב ברובע המוזיקה (גר') של לייפציג על שם טאוכניץ (גר').
אתר הקבורה של טאוכניץ בבית העלמין הצפוני של לייפציג (אנ')
קמחית האורז

| קמחית האורז> מיון מדעי |
| --- | --- |
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: כנימות
על־משפחה:: כנימות מגן
משפחה:: קמחיתיים
סוג:: Brevennia
מין:: קמחית האורז
שם מדעי
 Brevennia rehi ‏Lindinger, 1943
קמחית האורז (שם מדעי: Brevennia rehi) היא חרק ממשפחת הקמחיתיים, השייכת לעל-משפחה כנימות מגן. שמה העממי קמחית האורז, באנגלית rice mealybug, נגזר מעובדת היותה מזיק קשה לאורז בהודו, פקיסטן ודרום מזרח אסיה.
הכנימה מתפתחת בעיקר על צמחים ממשפחת הדגניים (48 צמחים פונדקאים), אך נמצאה גם על 3 פונדקאים בני משפחת הגמאיים, ופונדקאי אחד של הסמריים. כנימה זאת נפוצה באזורים הטרופיים והסוב-טרופיים של אסיה, אמריקה ואוסטרליה. באזור הים התיכון היא נרשמה עד כה מישראל, מצרים ועיראק.
הכנימה מאלחת את צמחי הדשא מתחת לנדן של העלים. נקבה בוגרת צבעה חום צהבהב עד סגול בהיר, והיא מכוסה בפתיתים של שעווה לבנה.
בישראל נמצאה הכנימה מאלחת ומזיקה (ראו תמונה) לדשא דרבן (Dactyloctenium australe), בדשאים בניר דוד, תל אביב, רחובות וגדרה. הנזק מתבטא תחילה בהצהבה של העלים ולאחר מכן בהתייבשותם.
ביבליוגרפיה

Ben-Dov, Y. 2008. The rice mealybug, Brevennia rehi (Lindinger, 1943): new synonyms, and new distribution records (Hemiptera. Coccoidea, Pseudococcidae). Bulletin de la Société Entomologique de France 113 (1): 85-88.
קמחית ירושלים

| קמחית ירושלים> מיון מדעי |
| --- | --- |
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: כנימות
על־משפחה:: כנימות מגן
משפחה:: קמחיתיים
סוג:: Phenacoccus
מין:: קמחית ירושלים
שם מדעי
 Phenacoccus yerushalmi
קמחית ירושלים (שם מדעי: Phenacoccus yerushalmi) היא חרק ממשפחת הקמחיתיים, השייכת לעל-משפחה כנימות מגן.
מקור שמה של הכנימה בגילוי ובתיאור הראשון של החרק על עצי אורן ירושלים בירושלים. לאחר מכן נתגלה כי הכנימה נפוצה באזורים רחבים יותר של ארצות הים התיכון: טורקיה, יוון, תוניסיה, סיציליה, קורסיקה וספרד. כל הפרסומים על כנימה זאת מצביעים כי כנראה היא מתפתחת אך ורק על מינים של אורן.
ביבליוגרפיה

Ben-Dov, Y. 1985. Further observations on scale insects ( Homoptera: Coccoidea ) of the Middle East.   Phytoparasitica 13: 185-192.
Ben-Dov, Y. & Matile-Ferrero, D. 2001. On the distribution of Phenacoccus yerushalmi Ben-Dov ( Hemiptera: Coccoidea: Pseudococcidae ) in the Mediterranean Basin. Phytoparasitica 29(2): 167.
Ben-Dov, Y. & Gounari, S., Kaydan, M.B. & Hadjina, F. 2006. Phenacoccus yerushalmi Ben-Dov newly recorded from Greece and Turkey ( Hem., Coccoidea, Pseudococcidae ). Bulletin de la Société Entomologique de France 111(1): 42.
קסנדה

| --- | --- |
 מדינה:  אוגנדה אוגנדה
 אזור:  האזור המרכזי
 בירת המחוז:  קסנדה
 שטח:  1,919 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  271,544 (2014)
  ‑ צפיפות:  141.5 נפש לקמ"ר (2014)
 קואורדינטות:  0°32′00″N 31°45′00″E﻿ / ﻿0.53333333333333°N 31.75°E﻿ / 0.53333333333333; 31.75 
 אזור זמן:  UTC +3
 www.kasanda.go.ug
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז קסנדה (באנגלית, בסוואהילי: Kasanda) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה. בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, קסנדה.
מיקום

המחוז גובל במחוז קיאנקוונצי מצפון, במחוז קיבוגה מצפון מזרח, במחוז מיטיאנה ממזרח, במחוז גומבה מדרום ובמחוז מובנדה ממערב. מטה המחוז יושב בעיר הבירה של המחוז. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא קסנדה.
רקע

במקור נחשב המחוז לחלק ממחוז מובנדה. בשנת 2019 התפצל המחוז והפך למחוז עצמאי, כחלק מתוכנית ממשלתית להקטין את המחוזות במדינה, ובכך יועברו הכספים גם לעיירות הקטנות, ולא יישארו בידיי הערים הגדולות במחוז, כפי שקרה עד אז.
אוכלוסייה

קצב גידול האוכלוסייה הוא 2.44% בשנה. כ-95% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים.
| שנה | אומדן אוכלוסייה |
| --- | --- |
2014: 271,544
2020: 312,700
הערות שוליים

↑  NRM releases roadmap for primaries in New districts, PML Daily, ‏4 באוגוסט 2018 (באנגלית)
↑  Kassanda (District, Uganda) - Population Statistics, Charts, Map and Location, www.citypopulation.de (באנגלית)
קמחית הסולניים

| קמחית הסולניים |
| --- | --- |
 נקבה בוגרת של קמחית הסולניים על צמח חלמית
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: כנימות
על־משפחה:: כנימות מגן
משפחה:: קמחיתיים
סוג:: Phenacoccus
מין:: קמחית הסולניים
שם מדעי
 Phenacoccus solani
קמחית הסולניים (שם מדעי: Phenacoccus solani) היא חרק ממשפחת הקמחיתיים, השייכת לעל-משפחה כנימות מגן.
קמחית הסולניים רב פונדקאית (Polyphagous) ונכון ל-2005 ידועים בעולם כ- 52 מינים של צמחים פונדקאים השייכים ל-25 משפחות צמחים שונות. הקמחית התגלתה לראשונה בארץ ב-1998 כמין פולש אשר הגיע כנראה על חומר צמחי מיובא מאמריקה או אירופה. כיום נפוצה הכנימה בישראל באזור הערבה, בעיקר בגידולי פלפלים מתוקים, ובאזור השרון והשפלה על צמחי נוי, כגון צסטרום לילי, אמריליס, נץ-החלב, סיגל ריחני.
באזור ים התיכון ידוע עד כה על מציאותה בישראל, טורקיה וסיציליה.
בישראל לא נמצאו עדויות לנזקים חקלאיים משמעותיים אך קיימים דיווחים על נזקים לצמחי טבק בזימבבואה ולצמחי גן בפלורידה שם היא נחשבת כמזיק חקלאי.
בישראל לא נמצאו זכרים של מין זה, וכנראה שקמחית הסולניים מתרבה בארץ ברביית בתולים.
ביבליוגרפיה

Ben-Dov, Y. 2005. The Solanum mealybug, Phenacoccus solani Ferris* (Hemiptera: Coccoidea: Pseudococcidae), extends its distribution range in the Mediterranean basin. Phytoparasitica 33(1): 15-16.
קרל לגרפלד

| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1933 המבורג, גרמניה הנאצית 
 פטירה:  19 בפברואר 2019 (בגיל 85) ניי-סיר-סן, צרפת 
 שם לידה:  Karl Otto Lagerfeld 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מקום קבורה:  נאנטר 
 מקום מגורים:  Villa La Vigie 
 השכלה:  תיכון מונטן 
 מעסיק:  שאנל, Balmain, פנדי, קלואה (חברה) 
 בן או בת זוג:  Jacques de Bascher (1972–1989) 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1985)  דב ברלין (1997)  פרס CFDA למפעל חיים (2002)  מפקד בלגיון הכבוד (2010)  Lucky Strike Designer Award (1993) 
 חתימה:   
 www.karl.com
 
קרל אוטו לגרפלד (בגרמנית: Karl Otto Lagerfeld;‏ 10 בספטמבר 1933 – 19 בפברואר 2019) היה מעצב אופנה גרמני.
ביוגרפיה

לגרפלד נולד בהמבורג שבגרמניה, למשפחה קתולית. פרטים ביוגרפיים רבים אודותיו לוטים בדיס-אינפורמציה, שלגרפלד הקפיד לפזר לאורך השנים. למשל שנת הלידה שלו (1938 לטענתו) או מקום לידתו של אביו, שנולד בוולדיווסטוק (שוודיה לטענת לגרפלד).
לגרפלד היגר לפריז שבצרפת בשנת 1953. בתחילה עבד ברישום בבתי אופנה, ובשנת 1955 התחיל לעבוד כשוליה אצל פייר בלמה, לאחר שהגיע שני בתחרות לעיצוב מעיל מטעם איגוד הצמר העולמי (במקום הראשון זכה איב סן-לורן).
בשנת 1958 עבר לעבוד אצל ז'אן פאטו, שם עיצב שתי קולקציות של אופנה עילית בשנה, במשך חמש שנים.
ב-1965 הגיע לעבוד בבית האופנה העילית האיטלקי פנדי, כמעצב הראשי של קו הפרווה וקו הנשים הראשי, תפקיד אותו הוא מילא עד מותו.
ב-1983 מונה לראש בית האופנה העילית הצרפתי "שאנל", שהיה תחת ניהולו עד למותו, לצד בית האופנה על שמו, Karl Lagerfeld, כאשר גם עבורו יצר קולקציות.
בשנת 2011 צילם את לוח השנה הוותיק של חברת הצמיגים האיטלקית "פירלי".
ב-2017 הועלו האשמות על התבטאויות אנטישמיות שלו לכאורה בזמן שניהל את בית האופנה הצרפתי "שאנל", מה שהזכיר את הסיוע לנאצים של מייסדת בית האופנה המקורית בה עמד, המעצבת הצרפתייה קוקו שאנל.
קרל לגרפלד מת ב-19 בפברואר 2019.