stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי אוסטרליה–קזחסטן

| יחסי אוסטרליה–קזחסטן |
| --- | --- |
אוסטרליה: קזחסטן


אוסטרליה: קזחסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 2,724,900
אוכלוסייה
26,778,707: 20,655,596
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 261,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 12,656
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה

יחסי אוסטרליה–קזחסטן הם יחסי החוץ בין הקהילייה של אוסטרליה לרפובליקת קזחסטן. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ביניהם ב-22 ביוני 1992.
יחסים פוליטיים

אוסטרליה היא המדינה השנייה אחרי ניו זילנד באוקיאניה שהכירה בעצמאות קזחסטן בשנת 1991. שגרירות אוסטרליה בקזחסטן נפתחה באלמטי בשנת 1995, אולם היא נסגרה בשנת 1999 בשל סיבות תקציביות. שגריר קזחסטן בסינגפור משמש גם כשגריר לא-תושב באוסטרליה. בשנת 2015, קזחסטן פתחה קונסוליה כללית בסידני.
מספר ביקורים בדרג גבוה התקיימו בין אוסטרליה לקזחסטן. ראש ממשלת קזחסטן לשעבר, סרגיי טרשצ'נקו, ביקר באוסטרליה ב-1993. המושל הכללי של אוסטרליה, ביל היידן, ביקר בקזחסטן ב-1994, ונשיא קזחסטן, נורסולטן נזרבייב, ביקר באוסטרליה ב-1996.
בשנת 2010, שר החוץ האוסטרלי, קווין ראד, ביקר באסטנה כדי להשתתף בפסגת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה שהתקיימה בזמן שנשיא קזחסטן היה יו"ר הארגון. שר החוץ ראד ביקר בקזחסטן פעם נוספת ביוני 2011 לפגישה עם שר החוץ של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי באסטנה.
יחסים כלכליים

קזחסטן היא שותפת הסחר המובילה של אוסטרליה במרכז אסיה. שתי המדינות חתמו על הסכם לשיתוף פעולה כלכלי ומסחרי, אשר אושרר ב-2 ביוני 2004. יחסי הסחר בין שתי המדינות צנועים. הסחר הדו-צדדי בין המדינות ב-2014 הגיע ל-22 מיליון דולר אוסטרלי.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מיוצגת בקזחסטן על ידי שגרירותה במוסקבה, בירת רוסיה.
קזחסטן מיוצגת באוסטרליה על ידי שגרירותה בסינגפור. בנוסף, קזחסטן מחזיקה קונסוליה כללית בסידני.
ראו גם

יחסי החוץ של אוסטרליה
יחסי ארמניה–קניה

| יחסי ארמניה–קניה |
| --- | --- |
ארמניה: קניה


ארמניה: קניה
שטח (בקילומטר רבוע)
29,743: 580,367
אוכלוסייה
2,968,413: 56,708,094
תמ"ג (במיליוני דולרים)
24,212: 107,441
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,157: 1,895
משטר
רפובליקה

יחסי ארמניה–קניה הם היחסים הדיפלומטיים בין ארמניה לקניה.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-13 ביולי 1993. הסחר בין המדינות צמח מ-61,900 דולר בשנת 2012 ל-199,100 דולר בשנת 2017.
נציגויות דיפלומטיות

ארמניה אינה מיוצגת בקניה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
קניה אינה מיוצגת בארמניה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יוסף ברויאר

ערך זה עוסק ברב אורתודוקסי גרמני-אמריקאי. אם התכוונתם לרופא ופסיכולוג אוסטרי, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1882 ה'תרמ"ב פאפה, הונגריה 
 פטירה:  19 באפריל 1980  (בגיל 98 בערך) ג' באייר ה'תש"ם ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת שטרסבורג 
 תקופת הפעילות:  ? – 19 באפריל 1980 
 השתייכות:  עדת ישורון
 מעסיק:  Klaus synagogue 
 אב:  שלמה זלמן ברויאר 
 
הרב לוי יוסף ברויאר (ה'תרמ"ב, 1882 – ג' באייר ה'תש"ם, 19 באפריל 1980) היה רב וראש ישיבה גרמני-אמריקאי. נכדו של רש"ר הירש וממנהיגי היהדות האורתודוקסית בארצות הברית.
שימש כראש הישיבה של קהילת עדת ישורון בפרנקפורט. לאחר הגירתו לארצות הברית, כיהן כרב המייסד של קהל עדת ישורון בניו יורק, המכונה בקיצור "ברויאר'ס", על שם מייסדה. הוא הקים ישיבה תחת השם ישיבת רבי שמשון רפאל הירש (אנ') שכונתה "ישיבת הרב ברויאר".
ביוגרפיה

נולד בפאפה שבהונגריה לציפורה (סופי) בתו של רש"ר הירש ולרב שלמה זלמן ברויאר, רבה של קהילת עדת ישורון בפרנקפורט, מייסד וראש הישיבה בה. נישא לריקה (רבקה) אייזנמן.
לאחר פטירת אביו, זכה אחר ברבנות הקהילה והרב ברויאר התמנה לעמוד בראשות הישיבה שהקים אביו. הוא הוסמך לרבנות על ידי אביו וגם על ידי הרב קאפל רייך. הוא נהג להעביר בישיבתו שני שיעורים בתלמוד מדי יום, בשתי מסכתות שונות. שיעור בן שעתיים בשעות הבוקר ושיעור בן שעה בערב. גם כשהחלו ישיבות ברחבי גרמניה להיסגר לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 המשיכה ישיבתו להתרחב, לאחר תקופה שעשתה בפיומה (אז באיטליה הפאשיסטית), ואף פתחה מחלקה לצעירים, היא התקיימה עד ליל הבדולח.
עם סגירת הישיבה היגר לארצות הברית עם משפחתו והקים בוושינגטון הייטס, מנהטן, ניו יורק, את קהל עדת ישורון ואת "ישיבת רבי שמשון רפאל הירש". הוא סבר כי שיטת תורה עם דרך ארץ של סבו, תקפה בכל מקום בו נפגשים יהודים חרדים עם המודרנה ולא קיימת הוראה מפורשת אחרת של רבני המקום הוותיקים. בהתאם להבנתו את תורת סבו, התנגד לציונות ולמדינת ישראל.
נפטר בגיל 98 ביום שבת ג' באייר ה'תש"ם, 19 באפריל 1980.
בנו מארק (צר') היה מחנך יהודי אורתודוקסי בצרפת ואחרי המלחמה בניו יורק, הוא נפטר בשנת 2002.
מתלמידיו: יצחק שמשון לנגה, מהדיר ספרות הראשונים; פיליפ פלדהיים, מייסד הוצאת פלדהיים; הרב הלל ברוקנטל, רבו הראשון של קיבוץ חפץ חיים.
מעבודותיו

הפיוטים לראש השנה, מתורגמים לגרמנית ומבוארים, פרנקפורט 1919
הפיוטים של מחזור ליום כיפור, מתורגמים לגרמנית ומבוארים, פרנקפורט 1928
דברי יוסף על סוגיות הש"ס, ירושלים: קרן הרב ברייער, תש"ן
לקריאה נוספת

עטרת צבי: ספר היובל לכבוד... מהור"ר... יוסף ברייער... למלאות לו שמונים שנה, ניו יורק: פיליפ פלדהיים, תשכ"ב
יוסף ברויאר, תורה עם דרך ארץ - הוראת שעה?, המעיין, שנה ו' גיליון ד', תמוז תשכ"ו
שלמה וולבה, אחרי מטתו של הגאון הרב ד"ר יוסף ברייאר זללה"ה, המעיין, שנה כ"א גיליון ב', טבת תשמ"א, עמ' 11
הערות שוליים

↑  David Kranzler, Rav Breuer : his life and his legacy : a biography of Rav Dr. Joseph Breuer, Jerusalem: Published for the Rabbi Dr. Joseph Breuer Foundation by Feldheim, 1998, ISBN 1-58330-163-1
↑  מרדכי ברויאר, הרב שמשון רפאל הירש והאורתודוקסיה המודרנית, המעיין, שנה לד גיליון ג, ניסן תשנ"ד, עמ' 10.
↑  הגאב"ד עדת ישורון איננו, בתוך: המאור, שנה לב גיליון ד, עמ' 36, באתר היברובוקס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259053705171  GND: 124273955  ISNI: 0000 0000 6679 8132  LCCN: n88015472  NKC: zmp2016919212  NTA: 129963518  RERO: 02-A016542754  SUDOC: 204358485  VIAF: 3401055   WorldCat (עם VIAF): 3401055
יוסף ברבי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 באוקטובר 1851 א' בחשוון ה'תרי"ב ג'רבה, תוניסיה 
 פטירה:  13 בספטמבר 1918 (בגיל 66) ז' בתשרי ה'תרע"ט 
 מדינה:  הבייליק של תוניסיה, תוניסיה הצרפתית 
 תקופת הפעילות:  ? – 13 בספטמבר 1918 
 רבותיו:  רבי סאסי מעתוק הכהן יהונתן
 תלמידיו:  רבי דוד הכהן יהונתן, רבי כלפון משה הכהן, רבי מרדכי אמייס הכהן, רבי יעקב חדאד. רבי ציון כהן יהונתן
 בני דורו:  רבי משה זקן מאזוז
 חיבוריו:  ילדי יוסף ג' חלקים בן פורת יוסף ג' חלקים
 
רבי יוסף ברבי (כונה מהרי"ב; א' בחשוון ה'תרי"ב, 27 באוקטובר 1851 – ז' בתשרי ה'תרע"ט, 13 בספטמבר 1918) היה מגדולי ראשי הישיבות באי ג'רבה ודיין ברובע הגדול ("חארה כבירה") בג'רבה, שימש גם בתפקיד ראב"ד ב"חארה כבירה" לזמן קצר.
קורות חייו

ברבי נולד באי ג'רבה בא' חשוון התרי"ב (1851). למד בישיבתו של רבי סאסי מעתוק הכהן יהונתן בשיטת "העיון התוניסאי", שכלל עיון מדוקדק בדברי הגמרא, רש"י, תוספות, מהרש"א ומהרש"ל. שיטת לימוד זו הייתה נפוצה בעיקר בעיר הבירה תוניס ועדיין לא הייתה נפוצה בג'רבה. וממנו נפוצה שיטה זו לתלמידיו בכל רחבי דרום תוניסיה.
בשנת התרכ"ח (1868) התמנה רבי סאסי הכהן יהונתן לדיין באי ג'רבה והעביר את תפקיד ראש הישיבה לתלמידו רבי יוסף כשהוא בגיל 16 בלבד, רבי יוסף היה מפקח על התלמידים, אולם גם רבי סאסי היה מגיע לעיתים ללמדם, מלבד כהונתו כדיין.
בשנת התרנ"ז (1897) התמנה לדיין ברובע הגדול לצידם של רבו סאסי מעתוק הכהן יהונתן, והראב"ד רבי רחמים חדאד. יחד איתו צורפו לבית הדין רבי יעקב הכהן גדישא ותלמידו רבי ציון כהן יהונתן.
בג' טבת התר"ע (1909) נפטר הראב"ד רבי יעקב הכהן גדישא ורבי יוסף ברבי מונה במקומו. לאחר כשנה, פוטר ממשרה זו על ידי השלטונות לדרישת נשיא הקהילה, מכיוון שערך מגבית לטובת שד"ר מארץ ישראל בניגוד לרצונו של האחרון, בעקבות כך הופסקה התמיכה הכלכלית ברב על ידי הקהילה.
במקומו מונה רבי משה זקן מאזוז שכיהן אז כראב"ד הרובע הקטן ("חארה צגירא") וכרבה הראשי של ג'רבה מטעם "הביי" (מלך תוניסיה מטעם הטורקים).
נפטר בז' תשרי התרע"ט (1918).
קורות חייו > פועלו כמנהיג וכראש ישיבה

כיהן כראש ישיבה תקופה ארוכה, ורוב רבני ג'רבה בדור שאחריו היו תלמידיו, בין תלמידו המפורסמים ניתן למנות את: רבי דוד הכהן יהונתן, רבי כלפון משה הכהן, רבי מרדכי אמייס הכהן, רבי יעקב חדאד. רבי ציון כהן יהונתן. רבי מכלוף עידאן, רבי אבא שאול חדאד, רבי יעקב כהן (אב"ד גפצא), רבי דוד דידו הכהן, רבי דוד עידאן, רבי ניסים עידאן ועוד מגדולי רבני ג'רבה ותוניס בדור שאחריו. תלמידו המובהק רבי כלפון משה הכהן כתב עליו בספרו בספרו: "אלמלא הוא, כמעט נשתכחה תורה מישראל".
רבי יוסף ברבי לימד את שיטת העיון התוניסאי כפי שקיבלה מרבו, שיטה זו חותרת להבנת ולעיון בפשט הסוגיות, כפי המובן מהגמרא ומהראשונים, מבלי להסתמך על פלפולים.
חיבוריו

חיבורו ילדי יוסף נדפס ונלקט בחייו על ידי תלמידיו, והוא נקרא כך כיוון שלמחבר לא היו ילדים, חיבורו בן פורת יוסף יצא לאחר מותו.
ילדי יוסף ג' חלקים, מוסר, דרושים על הש"ס בדרך אגדה, יצא לאור בחייו - ג'רבה תרע"ד.
בן פורת יוסף ג' חלקים, חידושי תורה, חידושים על הש"ס ושו"ת בהלכה, יצא לאור לאחר פטירתו בג'רבה.
חיים אישיים

מאשתו הראשונה לא נולדו לו ילדים, ולכן נשא במקביל אישה נוספת ולאחר מכן אף אישה שלישית, אך גם מהן לא הוליד ילדים.
הערות שוליים

↑  מלכי תרשיש חלק א', ערך רבי סאסי הכהן יהונתן
↑  הרב מאיר מאזוז, בספרו "מגדולי ישראל" חלק ב' במאמר על רבי יוסף ברבי.
↑  מלכי תרשיש חלק א', ערך רבי משה זקן מזוז
↑  רבי יוסף ברבי, באתר www.mytzadik.com
↑  חכם יוסף ברבי : החכם היומי, באתר www.hyomi.org.il
↑  HebrewBooks.org Sefer Detail: ילדי יוסף - חלק א -- ברבי, יוסף, 1851-1918, באתר hebrewbooks.org
↑  HebrewBooks.org Sefer Detail: בן פורת יוסף - חלק ג -- ברבי, יוסף, 1851-1918, באתר hebrewbooks.org
↑  מלכי תרשיש חלק א', ערך רבי יוסף ברבי
יונת מלחמה

שיגור הודעה על ידי יונת דואר במסגרת הצבא השווייצרי במהלך מלחמת העולם הראשונה
יונת מלחמה היא יונה שנעשה בה שימוש צבאי.
החל מהעת העתיקה יוני דואר שימשו להעברת מסרים במלחמות. בשל יכולת הביות שלהן, המהירות והגובה שלהן, הן שימשו לעיתים קרובות כשליחות צבאיות. יוני דואר ששימשו בתחרויות שימשו לשאת מסרים במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, ו-32 יוני מרוץ מסוג זה קיבלו את מדליית דיקין.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה העבירו יוני דואר הודעות חזרה לשובך הביתי שלהן. כשהן נחתו, החוטים בשובך היו מצלצלים בפעמון או מזמזמים, וחייל של חיל האותות היה יודע שהגיעה הודעה. החייל היה ניגש לשובך, מוציא את ההודעה מהקופסה ושולח אותה ליעדה באמצעות טלגרף, טלפון שדה או שליח אישי.
עבודתה של יונת דואר הייתה מלאת סכנות ליונה. חיילי אויב בקרבת מקום ניסו לעיתים קרובות להפיל יונים, בידיעה שיוני דואר נושאות לעיתים מסרים חשובים. חלק מהיונים הללו התפרסמו למדי בקרב חיילי הרגלים שעבורם עבדו. יונה אחת, בשם "ספייק", שימשה ב-52 משימות מבלי להיפצע פעם אחת. אחר, בשם "שר אמי", איבד את רגלו ועין אחת, אך המסר שלו עבר והציל קבוצה גדולה של חיילי רגלים אמריקאים מוקפים.
היסטוריה

לפני הופעת הרדיו, יוני דואר שימשו תכופות בשדה הקרב כאמצעי לכוח נייד לתקשר עם מפקדה נייחת. במאה השישית לפני הספירה, כורש, מלך פרס, השתמש ביוני דואר כדי לתקשר עם חלקים שונים באימפריה שלו. ברומא העתיקה, יוליוס קיסר השתמש ביוני דואר כדי לשלוח הודעות לגאליה.
במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, אנשי פריז הנצורים השתמשו ביוני דואר כדי להעביר מסרים מחוץ לעיר; בתגובה, הצבא הפרוסי העסיק נצים כדי לצוד את היונים. הצבא הצרפתי השתמש בבלונים כדי להעביר את היונים על פני קווי האויב. תמונות מיקרופילם המכילות מאות הודעות אפשרו לשאת מכתבים לפריז על ידי יונה מלונדון. יותר ממיליון הודעות שונות הועברו בדרך זו במהלך המצור על פריז, שנמשך ארבעה חודשים. יוני הדואר היו שימושיות מאוד, ושימשו תפקיד חשוב גם בתיאוריה הצבאית שהובילה למלחמת העולם הראשונה.
מלחמת העולם הראשונה

במלחמת העולם הראשונה נעשה שימוש נרחב ביוני דואר. בשנת 1914, במהלך הקרב הראשון על המארן, קידם הצבא הצרפתי 72 שובכי יונים יחד עם הכוחות.
חיל האותות של צבא ארצות הברית השתמש ב-600 יונים בצרפת לבדה. אחת מיוני הדואר בשירות צבא ארצות הברית, שר אמי, זכה בפרס על שירות הרואי מכיוון שהעביר 12 מסרים חשובים במהלך קרב ורדן. במשימתו האחרונה, באוקטובר 1918, הצליח להעביר הודעה על אף שנורה בחזו או בכנפיו. המסר המכריע, שנמצא בקפסולה התלויה על רצועה של רגלו המנופצת, הציל 194 חיילים אמריקאים של "הגדוד האבוד" של דיוויזיית הרגלים ה-77.
טייסי צי ארצות הברית הקימו 12 שובכי יונים בצרפת, עם כמות כוללת של כ-1,508 יונים בסיום המלחמה. יונים נישאו במטוסים כדי להחזיר הודעות במהירות לתחנות אלה, ו-829 ציפורים עפו ב-10,995 סיורי מטוסים בזמן מלחמה. טייסים של 230 סיורים יחד עם הודעות שהופקדו בידי יונים ניווטו את יונת הדואר למעלה או למטה[דרושה הבהרה], בהתאם לסוג המטוס, כדי להרחיק את היונה מהמדחף ולהזרים את האוויר לכיוון כנפי המטוס ותמוכות המטוס. 11 מהיונים נעלמו בפעולה, אך 219 ההודעות הנותרות נמסרו בהצלחה.
יונים נחשבו למרכיב חיוני בתקשורת תעופה ימית כאשר נושאת המטוסים הראשונה של ארצות הברית, USS Langley, כללה בית יונים בירכתיה. היונים אומנו במספנת הצי נורפוק (אנ') בזמן שנושאת המטוסים עברה הסבה. כל עוד שוחררו היונים לתרגול, מעטות בכל פעם, הן חזרו לספינה; אך כאשר כולן שוחררו בזמן שנושאת המטוסים עגנה ליד האי טנג'יר (אנ'), היונים עפו דרומה ונחתו על מנופי המספנה של נורפוק. היונים לא עלו שוב לים.[דרוש מקור]
מלחמת העולם השנייה ומאוחר יותר

במהלך מלחמת העולם השנייה, הממלכה המאוחדת השתמשה בכ-250,000 יוני דואר למטרות רבות, כולל תקשורת מרגלים בבסיסי האויב. מדליית דיקין, העיטור הגבוה ביותר האפשרי לגבורה שניתן לבעלי חיים, הוענק ל-32 יונים, כולל GI Joe של שירות היונים של צבא ארצות הברית והיונה האירית פאדי.
בריטניה שמרה על מחלקת היונים של משרד האוויר במהלך מלחמת העולם השנייה, ולזמן מה לאחר מכן. ועדת מדיניות בנושא יוני דואר קיבלה החלטות לגבי השימוש ביונים בהקשרים צבאיים. ראש המחלקה, ליה ריינר, דיווחה ב-1945 שניתן לאמן יונים להעביר חומרי נפץ קטנים או נשק ביולוגי למטרות מסוימות מאוד. הרעיונות לא התקבלו בוועדה, ובשנת 1948 הצהיר צבא בריטניה כי ליונים אין שימוש נוסף. במהלך המלחמה, יוני דואר יכלו לקבל קצבה מיוחדת של תירס וזרעים, אך ברגע שהמלחמה הסתיימה, הקצבה בוטלה וכל מי שהחזיק יונים נזקק לגדל בעצמו תירס ומזון ליונים כדי להאכילן.[דרוש מקור] עם זאת, שירות הביטחון הבריטי MI5 עדיין היה מודאג מהשימוש ביונים על ידי כוחות האויב. עד שנת 1950 הם דאגו לתחזוקה של 100 ציפורים על ידי מגדל יונים אזרחי כדי להתכונן לכל אירוע. צבא שווייץ פירק את מחלקת היונים שלו ב-1996.
חבר צוות של מפקדת החוף של ה-RAF (RAF Coastal Command during World War II) לוקהיד הדסון מחזיק יונת דואר, 1942
"ויליאם מאורנג'" (אנ') ששירת במלחמת העולם השנייה
משמאל: סמל שירות יונת דויה שווייצרי, שירות צבאי נשים, מדי 1986
נושא יונים מלחמה במוזיאון ההיסטוריה על גלגלים (אנ'), אטון וויק, וינדזור, בריטניה : היונה תשוחרר מהכלי כשהיא נושאת מסרים חשובים בחזרה הביתה.
בשירות "ההגנה" וצה"ל

בארגון "ההגנה" ובצה"ל שירתו יוני דואר בשנים 1938–1957. במסגרת "ההגנה" הופעלו היונים בפעולות שונות. בליל הגשרים, למשל, צוידו החוליות ביונים, והשתמשו בהן להעברת ידיעות מיישובים במצור, וכן לפעולות שונות ולפעולות יחידים בתפקידים מיוחדים, לדוגמה: יצירת קשר עם אוניות המעפילים שהתקרבו לחוף בזמן שנדרשה דממת אלחוט.
עם הקמת צה"ל הוקמה יחידת היונאים של חיל הקשר. היחידה כללה מאות יונים, חלקן גויסו משובכים קיימים ברחבי הארץ, בעיקר בקיבוצים ובמושבים. חלק נוסף הובאו על ידי שליחות ההגנה שחזרו ארצה עם יונים שנתרמו בארצות הברית. בשנותיו הראשונות של צה"ל השימוש ביונים הפך מקובל וחיוני, ונבנו שובכים ניידים שהיו קשורים ליחידות צה"ל. עם זאת, ככל שהתקדמה ההתפתחות הטכנולוגית, חיל הקשר התקדם בידע ובמכשור חדיש, ויחידת יוני הדואר נדחקה הצידה החל משנת 1954. היחידה הלכה וקטנה עד שנסגרה סופית בשנת 1957.
המאה ה-21

בשנת 2010, המשטרה ההודית חשדה שיונה שנלכדה נשאה הודעה מפקיסטן. בשנת 2015, יונה נוספת מפקיסטן נרשמה לרשומות ההודיות כ"חשודה בריגול". במאי 2020, יונת ריגול פקיסטנית חשודה נוספת נתפסה על ידי כוחות הביטחון ההודיים בקשמיר. לאחר שלא מצאו דבר חשוד, הרשויות בהודו שחררו את היונה בחזרה לפקיסטן.
בשנת 2016, פקיד גבול ירדני אמר במסיבת עיתונאים כי כוחות המדינה האסלאמית משתמשים ביוני בית כדי להעביר הודעות לפעילים מחוץ ל"ח'ליפות" שלה.
יוני מלחמה מעוטרות

בסך הכל, 32 יונים עוטרו במדליית דיקין כולל:
"ווינקי" (1943)
"קומנדו" (1944)
"פאדי" (1944)
"ויליאם מאורנג'" (1944)
מרי מאקסטר (1945)
"GI Joe" (1946)
גוסטב (1944)
ביץ' קומבר (1944)
ראו גם

אולגה, נסיכת קייב, השתמשה ביונים ובדרורים כדי להצית כפרים במאה ה-10
בעלי חיים בשימוש צבאי
צילום באמצעות יונים
פרויקט יונה
הערות שוליים

↑  "PDSA Dickin Medal: 'the animals' VC', Pigeons — Roll of Honour". PDSA. אורכב מ-המקור ב-22 בספטמבר 2008. נבדק ב-28 בדצמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pigeon Heroes of the Great War: Spike". pigeonsofwar.wordpress.com.
↑  "Cher Ami – The Carrier Pigeon who saved 200 men". HomeOfHeroes.com.
1 2  "Carrier pigeons still serve; Even in modern war they do messenger duty", The New York Times. 12 April 1936. p. SM26.
↑  Levi, Wendell (1977). The Pigeon. Sumter, South Carolina: Levi Publishing Co, Inc. ISBN 0-85390-013-2.
↑  Cleaver, Hylton (ביוני 1951). "They've earned their corn". Men Only: 101. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Jim Greelis. "Pigeons in Military History". World of Wings. אורכב מ-המקור ב-25 באוגוסט 2007. נבדק ב-13 בספטמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Van Wyen, Adrian O. (1969). Naval Aviation in World War I. Washington, D.C.: Chief of Naval Operations. p. 30.
↑  "Auflösung des Brieftaubendienstes abgeschlossen". Admin.ch. 2 ביולי 1996. נבדק ב-25 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Express / AFP (28 במאי 2010). "Fowl play: alleged spy pigeon held in India". Tribune.com.pk. נבדק ב-1 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pakistanis respond after 'spy pigeon' detained in India". BBC News (באנגלית בריטית). 2 ביוני 2015. נבדק ב-1 ביוני 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Suspected 'spy' pigeon from Pakistan carrying 'coded message' captured in Jammu and Kashmir". Hindustan Times (באנגלית). 26 במאי 2020. נבדק ב-1 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "India returns alleged spy bird to Pakistan". DW.COM. 29 במאי 2020. נבדק ב-1 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jordanian military official says ISIS using homing pigeons to carry messages". Fox News Channel. Foxnews.com. 6 במאי 2016. נבדק ב-6 במאי 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Flying heroes: The true story, PDSA Dickin Medal: 'the animals' VC'
↑  "PDSA Dickin Medal: 'the animals' VC'". PDSA. אורכב מהמקור ב-19 ביוני 2009. נבדק ב-31 במרץ 2011. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: unfit URL (link)
כרזה בריטית שפורסמה במהלך מלחמת העולם הראשונה, מודיעה שהרג יוני מלחמה הוא עבירה לפי תקנה 21א לחוק הגנת הממלכה
יונת צילום גרמנית בלתי מאוישת במהלך מלחמת העולם הראשונה
טוטף ליונת מלחמה, חיל האותות של צבא ארצות הברית, מלחמת העולם הראשונה. 1.0 x 2.9 ס"מ, 1.7 גרם
האנדרטה ליונה האלמונית בבה"ד 7
יחסי אוסטרליה–קולומביה

| יחסי אוסטרליה–קולומביה |
| --- | --- |
אוסטרליה: קולומביה


אוסטרליה: קולומביה
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 1,138,910
אוכלוסייה
26,778,707: 53,021,775
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 363,540
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 6,856
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה

יחסי אוסטרליה–קולומביה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין רפובליקת קולומביה.
היסטוריה

שתי המדינות לחמו יחד במהלך מלחמת קוריאה, ובשנת 1976 שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים. אוסטרליה פתחה את שגרירותה בבוגוטה ביוני 2017.
אוסטרליה וקולומביה חברות ב-IMF, הבנק העולמי, קבוצת Cairns‏, OECD, ארגון הסחר העולמי (WTO), האומות המאוחדות (UN) וארגוני האו"ם. בשנת 2018 קולומביה הצטרפה לנאט"ו לצד אוסטרליה.
אוסטרליה וקולומביה פועלות יחד במגוון פורומים בינלאומיים, כולל האו"ם, ה-WTO ו-OECD, שאליהם הצטרפה קולומביה בשנת 2018. שתי המדינות משתפות פעולה במגוון נושאים בינלאומיים, כולל סחר והשקעות, פיתוח חקלאי, נגד שחיתות ופשע בין לאומי.
קולומביה היא חברה מייסדת בברית האוקיינוס השקט ובפורום לשיתוף פעולה אמריקה הלטינית–מזרח אסיה (FEALAC) ומבקשת חברות ב-APEC.
קולומביה היא גם חברה בקהילת מדינות אמריקה הלטינית והקריביים (CELAC), איגוד מדינות הקריביים (ACS) וארגון המדינות האמריקאיות (OAS).
קולומביה כיהנה כחברה שאינה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם בשנים 2011–2012.
שיתוף פעולה בין המדינות

מאז 2017, ממשלת אוסטרליה העניקה תמיכה כספית באמצעות תוכנית הסיוע הישיר ל-14 פרויקטים, שהגיעה לכמעט 4,000 איש ברחבי קולומביה. הפרויקטים התמקדו בפיתוח כפרי וחקלאי, הגנה על הסביבה, שוויון בין המינים, בריאות הקהילה, סיוע הומניטרי וחינוך.
מדענים אוסטרלים ומומחי מדיניות משתפים פעולה עם רשויות קולומביה בנושאים בעלי עניין הדדי, כולל אבטחה ביולוגית, מדעי הים, מדעי האקלים ובטיחות אזבסט.
בשנת 2019, המועצה ליחסי אוסטרליה-אמריקה הלטינית (COALAR) העניקה מענקים רבים, כולל האקדמיה האוסטרלית למדעים, המכון האוסטרלי ללימודי תושבי האבוריג'ינים וטורס, Somos21 Limited, בית הספר לתואר שני וביטחון באוסטרליה בצ'ארלס סטורט. אוניברסיטה ואוניברסיטת ניו סאות' ויילס כדי ליצור קשר ולשתף פעולה עם אנשים ומוסדות בקולומביה.
יחסים כלכליים

קולומביה היא הכלכלה הרביעית בגודלה באמריקה הלטינית, ומתרחבת בקצב שנתי ממוצע של 3.2 אחוז בחמש השנים האחרונות. משנת 2000 היא נהנתה מצמיחה כלכלית ללא הפרעה עד שמגפת הקורונה גרמה להתכווצות בשנת 2020, אולם הצמיחה צפויה להתאושש. מעמד הביניים במדינה גדל באופן עקבי מכ-30 אחוזים מהאוכלוסייה בשנת 2014 לכ-37 אחוזים בשנת 2020. קולומביה חברה ב-OECD ומתגאה ביסודות מקרו-כלכליים חזקים, בסביבה התורמת לעסקים ובגישה יזומה ליברליזציה כלכלית.
השיפורים בסביבת הביטחון של קולומביה פותחים הזדמנויות חדשות להתפתחות כלכלית, במיוחד בענפי החקלאות, שירותי הבריאות והחינוך.
אוסטרליה מנהלת בימים אלה משא ומתן עם ה-FTA הראשון שלה עם קולומביה באמצעות גוש הסחר האזורי של הברית הפסיפית (צ'ילה, קולומביה, מקסיקו ופרו).
Austrade שואפת למשוך השקעות זרות ישירות לאוסטרליה. היא גם מזהה הזדמנויות בשוק ומקדם את היכולות של יצואנים וספקי חינוך אוסטרלים.
קולומביה היא כלכלה גדולה ותוססת החובקת את פתיחות השוק ומושכת תשומת לב גוברת מצד משקיעים ועסקים בינלאומיים, כולל אוסטרליה.
החינוך הוא היצוא המוכר ביותר באוסטרליה לקולומביה (בשווי של 430 מיליון דולר בשנים 2016–2017), בעוד שההשקעה האוסטרלית בקולומביה מתמקדת בענף ציוד כרייה, טכנולוגיה ושירותים (METS) עם צמיחה בטכנולוגיה ושירותי אנרגיה חדשים, ואילו ההשקעה האוסטרלית בקולומביה התמקדה בענפי הכרייה והתשתיות.
ישנם 90 עסקים אוסטרליים עם נוכחות בקולומביה, מתוכם 49 פתחו משרד בארץ ו-15 רשומים ב-ASX.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מחזיקה בקולומביה שגרירות בבוגוטה.
קולומביה מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה, קונסוליה כללית בסידני וקונסוליות במלבורן ופרת'.
יחסי ארמניה–צ'ילה

| יחסי ארמניה–צ'ילה |
| --- | --- |
ארמניה: צ'ילה


ארמניה: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
29,743: 756,102
אוכלוסייה
2,968,413: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
24,212: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,157: 16,956
משטר
רפובליקה: רפובליקה דמוקרטית

יחסי ארמניה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים בין ארמניה לצ'ילה. ישנם כיום מעל 600 ארמנים המתגוררים בצ'ילה. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה

במהלך רצח העם הארמני ולאחריו; ארמנים רבים עלו על ספינות ל"אמריקה" מבלי שידעו שהאוניות נוסעות לאמריקה הדרומית. הארמנים הראשונים שהגיעו לצ'ילה התיישבו בעיירה לילה-לייה, קרוב לנמל ולפראיסו. בשנות ה-40 של המאה ה-20 ממשלת צ'ילה עודדה את ההגירה לארץ, וכתוצאה מכך הגיעו ארמנים נוספים והתיישבו בצ'ילה. ב-26 בדצמבר 1991 זכתה ארמניה בעצמאותה מחדש לאחר פירוק ברית המועצות. ב-15 באפריל 1993 כוננו ארמניה וצ'ילה יחסים דיפלומטיים.
בשנת 2007 הכירה ממשלת צ'ילה ברצח העם הארמני. בשנת 2010 מינתה ארמניה קונסול כבוד בסנטיאגו דה צ'ילה. ביולי 2014, נשיא ארמניה, סרז' סרקיסיאן, הגיע לביקור רשמי בצ'ילה. במהלך הביקור נפגש הנשיא סרגסיאן עם נשיאת צ'ילה מישל בצ'לט ושני המנהיגים דנו במגוון רחב של נושאים הנוגעים לחיזוק היחסים הדו-צדדיים הארמניים-צ'יליאנים ולעשות מאמצים משותפים לקידום שיתוף פעולה במספר תחומים מבטיחים. שני המנהיגים חתמו על מזכר הבנות הדדי בשיתוף פעולה בין שתי המדינות של משרד החוץ. בשנת 2016 מינתה צ'ילה קונסול כבוד תושב בירוואן.
באפריל 2018 חגגו שתי המדינות 25 שנות יחסים דיפלומטיים. באותה שנה ביטלו שתי המדינות אשרות לבעלי דרכונים דיפלומטיים ורשמיים בין ארמניה לצ'ילה.
יחסי סחר

בשנת 2018 הסתכם המסחר בין ארמניה לצ'ילה ב-1.9 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של ארמניה לצ'ילה הוא עפרות ברזל. הייצוא העיקרי של צ'ילה לארמניה כולל דגים ומשקאות אלכוהוליים (יין).
נציגויות דיפלומטיות

ארמניה מוסמכת לצ'ילה משגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליית כבוד בסנטיאגו דה צ'ילה.
צ'ילה מוסמכת לארמניה משגרירותה במוסקבה, רוסיה, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליית כבוד בירוואן.
יחסי איסלנד–נורווגיה

| יחסי איסלנד–נורווגיה |
| --- | --- |
איסלנד: נורווגיה


איסלנד: נורווגיה
שטח (בקילומטר רבוע)
103,000: 323,802
אוכלוסייה
394,617: 5,588,322
תמ"ג (במיליוני דולרים)
31,020: 485,513
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,608: 86,880
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

יחסי איסלנד–נורווגיה (באיסלנדית: Samskipti Íslands og Noregs, בנורווגית: Forholdet mellom Island og Norge) הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת איסלנד לבין ממלכת נורווגיה, ושתיהן חברות במועצה הנורדית.
היחסים בין המדינות מוגדרים "מצוינים", ויש רבים שמאמינים שהשותפות בין המדינות היא השותפות החזקה ביותר באירופה.
היסטוריה

איסלנד יושבה בימי הביניים בעיקר על ידי נורווגים, הגל הראשון החל כנראה בשנת 860, ושיא ההתיישבות היה בין השנים 870–930. איסלנד ונורווגיה יצרו אזור תרבותי נורדי נרחב בים הצפוני, וחלק גדול מההיסטוריה של נורווגיה פורסם על ידי הסופר האיסלנדי סנורי סטורלוסון. בשנת 1262 עברה איסלנד לשלטון נורווגי, ובשנת 1380 הצטרפה לאיחוד קאלמאר, שאיחד את ממלכות דנמרק, נורווגיה (עם איסלנד, גרינלנד, איי פארו, שטלנד ואורקני), ושוודיה (כולל פינלנד) תחת מלך יחיד. באיחוד, דנמרק הייתה המדינה החזקה, ובסופו של דבר קיבלה שליטה גם בנורווגיה וגם באיסלנד (כמו גם בגרינלנד ובאיי פארו). נורווגיה נפרדה מהאיחוד בשנת 1814, ואיסלנד בשנת 1944.