ליאו לבנטל
ביוגרפיה

לבנטל גדל בפרנקפורט במשפחה חילונית שהתרחקה מן היהדות ואורח החיים של הוריו לא היה לרוחו. כתלמיד בתיכון הצטיין בלימודי יוונית, לטינית וגרמנית. הוא השלים את לימודיו יחד עם חברו הפסיכואנליטיקאי לעתיד אריך פרום, ובשנת הלימודים האחרונה שניהם גויסו לצבא גרמניה. עם שחרורו מהצבא, בחורף 1918, החל ללמוד משפטים באוניברסיטת פרנקפורט, בלחץ אביו. לאחר שנה עבר לאוניברסיטת גיסן ולמד פילוסופיה, ספרות ומתמטיקה ובקיץ 1920 העתיק את מקום לימודיו לאוניברסיטת היידלברג. הוא נודע כסטודנט אופוזיציונר ואנטי-ממסדי, ויצא נגד המעמד הבורגני והמשכיל. ב-1923 הגיש את עבודת המחקר שלו לתואר דוקטור בכלכלה ומדעי החברה באוניברסיטת פרנקפורט, שהתמקדה בהגות הפילוסוף והתאולוג הגרמני פרנץ פון בדר.
בשנת 1918 יסד בפרנקפורט קבוצת סטודנטים פעילה, יחד עם פרנץ ליאופולד ניומן, ארנסט פרנקל ונוספים. לאחר מכן היה פעיל במפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית שנטתה לכיוון השמאל המהפכני. האווירה המרקסיסטית לאחר המהפכה הבולשביקית היוותה ללבנטל השראה פוליטית חשובה. עם זאת, השלטון הסטליניסטי וכן חוסר התמיכה בניסיונות המהפכניים ברפובליקת ויימאר יצרו סלידה בקרב פעילי השמאל בגרמניה, ולבנטל ביניהם.
לבנטל נישא לאשתו הראשונה, גולדה גינצבורג, בשנת 1923, והשניים אימצו אורח חיים יהודי. זמן קצר לאחר החתונה נולד בנם דניאל.
עם סיום לימודיו ב-1926 הצטרף למכון למחקר חברתי בפרנקפורט, שלימים כונה "אסכולת פרנקפורט". בהמשך הפכו פרידריך פולוק, תיאודור אדורנו, אריך פרום, הרברט מרקוזה, ולטר בנימין ואחרים לשותפי מחקר וחברים קרובים של לבנטל.
הוא ערך את כתב העת של המכון, שעסק בפסיכואנליזה, תפיסה כלכלית, היסטוריה, תרבות וספרות. עם עליית הנאצים לשלטון הופסקה פעילות המכון, ולבנטל ועמיתיו עברו לז'נבה, ולאחר מכן קיבלו את הצעת אוניברסיטת קולומביה, וב-1934 עברו לניו יורק. באוניברסיטת קולומביה הוא המשיך לערוך את כתב העת של המכון, לימד וכן חיבר כמה מאמרים.
במהלך שנות מלחמת העולם השנייה הועסק לבנטל על ידי הממשל האמריקני. הוא שימש יועץ במחלקת המדיה הארצית של משרד המידע על המלחמה ולאחר מכן עסק בניתוח המורל הגרמני על בסיס מעקב אחרי תוכניות רדיו של הצבא הנאצי והעיתונות הגרמנית.
בשנת 1949 הצטרף ל"קול אמריקה", רשת תקשורת ממשלתית שהוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה על מנת להילחם בתעמולה הנאצית. הרשת שידרה תחילה ברדיו, ובהמשך גם בטלוויזיה, ונועדה לקדם דעת קהל חיובית כלפי ארצות הברית ברחבי העולם. הוא שימש מנהל מחלקת המחקר של הרשת ותפקידו כלל עיסוק רב בתעמולה אמריקנית בעיקר מול ברית המועצות, אל עף דעותיו הסוציאליסטיות. תפקידו ב"קול אמריקה" הסתיים לאחר השתלטות הרפובליקנים על רשת התקשורת וצמצום סמכויותיו. הוא התפטר ועבר לאוניברסיטת ברקלי בשנת 1956.
במהלך עבודתו במרכז ללימודים מתקדמים בסטנפורד חיבר את ספרו "הספרות ודמות האדם", שעסק בשקיעת הפאודליזם האירופאי לצד עליית מדינת הלאום, והשפעת תהליכים אלה על תמורות חברתיות המשתקפות ביצירות ספרות. כן כתב מאמרים רבים, בהם המאמר המנתח את היחסים שבין אמנות לתרבות המונים באנגליה של המאה ה-18. על בסיס פרסומיו החדשים, הוצעה ללבנטל המשרה בברקלי.
במהלך שנותיו בברקלי חקר ולימד לבנטל קורסים בסוציולוגיה של הספרות. בנוסף היה פעיל ותמך בתנועות המחאה הסטודנטיאליות של שנות ה-60 על רקע המקארתיזם וההתנגדות למלחמת וייטנאם. הוא כיהן כראש המחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטה. בנוסף לכך, היה חבר בוועדת מוסקטין אשר פרסמה ספר המכיל המלצות ורפורמות בחינוך בברקלי בשנת 1968. במהלך מהומות בקמפוס בשנת 1970 שהחלו בעקבות פלישת ארצות הברית לקמבודיה, אירח לבנטל את הסמינר שלימד בביתו. מתוך סמינר זה נולד ה"סמינר הפרטי" – מפגש בלתי פורמלי שקיים עם תלמידיו, גם לאחר שפרש בשנת 1968. ליאו התחתן בשלישית עם סוזן הופמן בשנת 1977.
בהיותו החבר האחרון באסכולת פרנקפורט זכה לבנטל להתעניינות של הדור החדש של סוציולוגים גרמנים, וכן קיבל פרסים רבים בארצות הברית ובאירופה. הוא נפטר בגיל 92 מדלקת ריאות בבית חולים בקליפורניה.