stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלייבק

ערך זה עוסק בליווי מוקלט. אם התכוונתם לספר מאת ריימונד צ'נדלר, ראו .
הקלטת פלייבק באולפן
פלייבק (ביצוע מוקלט) הוא ליווי מוקלט - נגינת רקע, או שירה שלא מתבצעת בזמן אמת, מוקלטת מראש.
ברוב תחרויות השירה והנגינה, השימוש בפלייבק אינו חוקי.
דוגמאות > פלייבק באולפן הקלטות

באולפן הקלטות, פלייבק הוא הליווי המוזיקלי שמלווה את הזמר/ת בעת השירה, הפלייבק מכיל את כל ערוצי הכלים המנגנים בשיר. לעיתים כולל הפלייבק גם קולות רקע או את קול הזמר.
כשזמרים מקליטים שיר באולפן הקלטות, הם מתכנסים בתוך חדר מבודד אקוסטית (המכונה בקצרה, חדר אקוסטי) ובו מיקרופון רגיש (אחד או יותר), ושרים בזמן שהם מאזינים לכל (או רוב) יתר ערוצי השמע, שכבר הוקלטו מראש וירכיבו את השיר הסופי (הפלייבק), דרך אוזניות מקצועיות שהם עוטים על ראשיהם.
בעקבות הצורך של אנשים פרטיים, מועדוני לילה, במאים, מפיקים, מוזיקאים, ובעיקר של ענף הקריוקי, אשר מבקשים להקליט עצמם שרים שיר ידוע כלשהו, או לחלופין, להופיע עבור עצמם או בפני קהל כאשר הם שרים שירים ידועים (קאברים), ובשל העובדה שהפלייבקים של שירים ידועים אלו אינם נגישים לקהל הרחב, נוצר הצורך בהפקת פלייבקים שיהיו נאמנים למקור.
טעות נפוצה היא המחשבה שניתן "לבטל" את קול הזמר מהשיר המקורי על ידי אמצעים ממוחשבים. יש כל מיני שיטות לא מקצועיות להסרת או החלשת קולו של הזמר משיר, אך שיטות אלה פוגעות באיכות הסאונד של השיר ומתקבל פלייבק לא איכותי ולא מקצועי דיו, שקשה מאוד לעשות בו שימוש ראוי ומכובד. הגם ששימוש מסחרי או פומבי בפלייבק שהופק בדרך כזו וללא אישור מפורש מבעל זכויות היוצרים אינו חוקי.
הדרך ליצור פלייבק חוקי ומקצועי לשיר ידוע, היא לנגן מחדש את כל התפקידים המוזיקליים, בדיוק באותם הכלים שמנגנים בפלייבק של השיר המקורי. למעשה, ליצור חיקוי שיהיה כמה שיותר מדויק ונאמן למקור.
דוגמאות > פלייבק בווידאו קליפ

בזמן הצילומים לווידאו קליפ, זמרים מקשיבים להקלטת קולם ולהקלטת המוזיקה שהם אמורים לנגן (אם הם מנגנים בקליפ) ושרים ומנגנים יחד עם ההקלטה, כאשר המצלמות מצלמות רק את התמונה, וללא המיקרופונים (או שלא משתמשים במה שהקליטו המיקרופונים), התמונות החדשות מצורפות ומסונכרנות לפסקול שהוקלט מראש.
דוגמאות > פלייבק בהופעה

פלייבק בהופעה כונה בעברית גם "תזמורת בצורת", מקור השם הוא בהופעה של להקת חובבים שהורכבה מחברי קיבוץ גבים שבדרום הארץ בתחילת שנות ה-60. בשנות ה-60 הפכה ה"תזמורת בצורת" לסוג הופעה מקובל בתרבות הקיבוצית.
בהופעה של זמרים, לעיתים הזמרים רק עושים תנועות עם השפתיים, מבלי להפיק קול כלל או תוך כדי הפקת קול חלש, כאשר המיקרופון כבוי (מכונה ליפ סינק).  הסיבות העיקריות למעשה זה הן השמירה על קול הזמר והקושי הכרוך בשירה רציפה לאורך הופעה מתמשכת, הדורשת לא אחת מהזמר גם ריקודים ומאמצים פיזיים נוספים.
הערות שוליים

↑  אחת השיטות הפשוטות ביותר: רוב השירים כיום מוקלטים בסטריאו (כלומר, ערוץ שמע ימני וערוץ שמע שמאלי). מכיוון, שלרוב, קול הזמר/ים מפוזר באופן שווה וזהה (סימטרי) בין שני ערוצי השמע, ואילו פיזור הכלים והליווי אינו סימטרי, היפוך המשרעות של רק אחד מערוצי השמע ייצור התאבכות הורסת של גלי הקול של הזמר/ים, בעוד גלי הקול של כל היתר - הליווי, יישארו ללא פגע. האפקט שיתקבל הוא, שמוזיקת הזמר/ים תוחלש כמעט לחלוטין, בעוד יתר הצלילים יוותרו ללא פגע, ותתקבל מוזיקה נקייה ברמה סבירה מקולות.
↑  אורי בית-אור, https://web.archive.org/web/20141111235356/https%3A//www.kibbutz.org.il/sipurim/sipur/uri_beit_or_yesh.htm יש דבר כזה], סיפורי קיבוצים ב"אתר הקיבוצים".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4174903-0
אופטיקנה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  מאיר ושרית רסין
 תקופת הפעילות:  1988, ישראל ישראל – הווה
 מיקום המטה:  פתח תקווה - האודם 12
 משרד ראשי:  פתח תקווה - האודם 12
 שליטה בחברה:  מאיר רסין
 בעלות:  מאיר רסין
 ענפי תעשייה:  קמעונאות אופטית ואודיולוגית. וחברת החזקות.
 מוצרים עיקריים:  מוצרי אופטיקה, משקפיים, משקפי שמש, עזרי שמיעה
 יו"ר:  מאיר רסין
 מנכ"ל:  אלרועי תורג'מן
 עובדים:  550
  
 https://www.opticana.co.il/
 
אופטיקנה - האופטיסטור הראשון בע"מ, המוכרת במותג "אופטיקנה", היא רשת האופטיקה הוותיקה בישראל, המשווקת מוצרי אופטיקה, משקפיים, משקפי שמש, עדשות מגע ועזרי שמיעה.
בחנויות אופטיקנה נמכרים למעלה מ-40 מותגים שונים של משקפי שמש וראייה, ובהם: גוצ'י, ריי באן, פראדה, ורסצ'ה, ג'ימי צ'ו ועוד.
היסטוריה

הרשת הוקמה בשנת 1988 על ידי שרית ומאיר רסין. מאיר רסין הוא דור שני לאופטומטריסטים, בעל תואר ראשון ושני באופטומטריה מאוניברסיטת קלן בגרמניה. לאחר עשור בקליניקה פרטית, יסד רסין את אופטיקנה.
החנות הראשונה הוקמה בדיזנגוף סנטר.
בשנת 2005 החלה אופטיקנה לייצא לחו"ל את מותגי הבית של הרשת, ומ-2006 הרשת החלה למכור לחנויות עצמאיות פרטיות בישראל את מותג הבית KOYA, ומותגים בינלאומיים אחרים שהרשת ייבאה ביבוא מקביל לישראל.
בשנת 2005 עתרה הרשת לבג"ץ בשיתוף עם מועצת האופטומטריסטים, על מנת שיורה לאסור מכירת עדשות מגע ללא מרשם מרופא עיניים או מאופטומטריסט. העתירה נדחתה אך בעקבותיה בג"ץ הורה למשרד הבריאות להסדיר את נושא מכירת עדשות המגע בתקנות. ועדה שהקים משרד הבריאות המליצה כי מכירת עדשות מגע ללקוח, תתבצע רק בצמוד למרשם.
בשנת 2007 נכנסה הרשת לתחום עזרי השמיעה, בלמעלה מ-15 סניפי אופטיקנה מופעל מכון שמיעה. מכוני השמיעה מעניקים שירותי בדיקת שמיעה, ייעוץ לשיקום שמיעה, התאמה ומכירה של מכשירי שמיעה ואביזרי עזר. אופטיקנה היא אחת מספקיות מכשירי השמיעה הנבחרות של קופת חולים כללית.
בשנת 2011 פתחה הרשת מכללה להכשרת אופטיקאים ואקוסטיקאים, אך סגרה אותה בשנת 2016.
בשנת 2013 השיקה הרשת את מותג הצעירים SEVEN.
בשנת 2016 נפתח במתחם שרונה "מוזיאון אופטיקנה" העוסק בעולם האופטיקה. אך סגרה אותה בשנת 2021 בעקבות מגפת הקורונה.
נכון לשנת 2023 הרשת מפעילה 80 סניפים בישראל ומספר סניפים בקפריסין בלימסול ולרנקה, קפריסין.
החל משנת 2018, כחלק מהפעילות החברתית שלה, מקדמת הרשת מדי פעם חלוקת משקפי ראייה לילדים אחת לשנה בחינם, במטרה להגדלת המודעות לחשיבות בדיקות ראייה בקרב ילדים.
עדשות הייצור באופטיקנה מיוצרות ב-SEIKO שבגרמניה, מותג שנוסד בשנת 1881 ביפן, ובשנת 1942 נכנס לתחום האופטיקה.
החל משנת 2023 הרשת היא הרשת היחידה תחת מכרז קופת החולים ככלית המעניקה משקפי ראיה לילדים עד גיל 8.
לרשת ניידת ייעודית שבה אופטומטריסטים ונציגי מכירות. הניידת מציעה את שירותיה ברחבי ישראל ובמקרים יוצאי דופן בבית הלקוח.
משנת 2016 מנכ"ל החברה הוא רו"ח אלרועי תורג'מן. הרשת מעסיקה למעלה מ-550 עובדים, בהם 150 אופטומטריסטים.
היסטוריה > מוזיאון האופטיקה, משקפיים ותרבות חזותית

מוזיאון האופטיקה, משקפיים ותרבות חזותית הוקם על ידי משפחת רסין. המוזיאון היה ממוקם במתחם שרונה בתל אביב, ובו תערוכה עם כ-300 פריטי אספנות המספרים את סיפורו של ההיסטורי, האומנותי והאופנתי של עולם האופטיקה. המוזיאון מארח מפגשים ופעילויות העוסקים בנושאים בראיה, אופטיקה ועיצוב. במתחם פועל חדר בריחה ייחודי עם תעתועי אופטיקה ברוח המותג. לאור מגפת הקורונה מתחם זה נסגר.
הערות שוליים

↑  גולן חזני, סופר־פארם בדרך להפוך למעצמת אופטיקה: תרכוש את אופטיקנה בכ־200 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 21 ביולי 2021
↑  גלי ברגר, ראיון: הבעלים של אופטיקנה רואה את עצמו קודם כל כאופטומטריסט, באתר כלכליסט, 7 בספטמבר 2008
↑  אופטיקנה תייצא משקפיים לסינגפור, באתר וואלה, 1 בפברואר 2005
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏רשת אופטיקנה מתרחבת: תשווק את מותגיה לחנויות אופטיקה פרטיות חיצוניות, באתר גלובס, 15 ביוני 2006
↑  דן אבן, אוי לעיניים שסובלות מעדשות מגע, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2009
↑  גלי ברגר, רשת אופטיקנה תמכור גם מכשירי שמיעה, באתר הארץ, 17 במאי 2007
↑  מי רוצה להיות אופטיקאי מדופלם?, באתר וואלה, 23 בינואר 2011
↑  אורנה יפת, רשת אופטיקנה במגמת התכווצות: סניפים נסגרו, שטחי מסחר אחרים הוקטנו, באתר כלכליסט, 23 במרץ 2016
↑  כתבה פרסומית, ‏שנה שנייה ברציפות: אופטיקנה דואגת לעיניים של הילדים שלכם, באתר ‏מאקו‏, 26 בפברואר 2019
↑  אתר המוזיאון
↑  איתי יעקב, עיניים גדולות: הכירו את מוזיאון המשקפיים הראשון בישראל, באתר Xnet‏, 4 באפריל 2016
↑  אתר חדר הבריחה
ינשופיים

| ינשופיים |
| --- | --- |
 ינשוף צווחן מזרחי  הקלטה של ינשוף נושף.
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי לילה
משפחה:: ינשופיים
שם מדעי
 Strigidae ‏ויגורס, 1825

אוח השלג
כוס המחילות.
ינשופיים (שם מדעי: Strigidae) היא המשפחה הגדולה מבין השתיים שבסדרת דורסי הלילה.
במשפחה זו נכללים מיני דורסי הלילה הקטנים ביותר, מביניהם הקטן ביותר הוא הינשוף השדוני, שאורכו לא עולה על 12–15 ס"מ, וכן הגדולים ביותר, כשהגדול מבין כולם הוא האוח המצוי, שאורכו מגיע עד 75 ס"מ.
סוגי ינשופיים

במשפחה זו 240 מינים המקובצים תחת 25 סוגים:
Aegolius - בו 4 מינים.
ינשוף (Asio) - בו 8 מינים.
כוס (Athene) - בו 6 מינים.
אוח (Bubo) - בו 24 מינים, כולל את הקטופות (Ketupa).
ינשוף ננסי (Glaucidium) - בו 25 מינים.
סוג ומין יחיד ינשוף חשוף-רגל (Gymnoglaux lawrencii).
סוג ומין יחיד Heteroglaux blewitti.
סוג ומין יחיד ינשוף הרעמה ( Jubula lettii).
סוג ומין יחיד  ינשוף מצויץ   (Lophostrix cristata).
ינשוף צווחן (Megascops) - בו 28 מינים.
סוג ומין יחיד ינשוף שדוני (Micrathene whitneyi)
סוג ומין יחיד Nesasio solomonensis.
ינשוף נצי (Ninox) – בו 38 מינים.
סוג ומין יחיד אוח השלג (Nyctea scandiaca).
שעיר (Otus) - בו 55 מינים.
סוג ומין יחיד Pseudoscops grammicus.
סוג ומין יחיד Psiloscops flammeolus.
ינשוף לבן-פנים (Ptilopsis) - בו 2 מינים.
פולסטריקס (Pulsatrix) - בו 4 מינים.
סוג ומין יחיד ינשוף פלאותי
לילית (Strix) - בו 24 מינים.
סוג ומין יחיד כוס ניצי (Surnia ulula)
Taenioglaux - בו 9 מינים.
סוג ומין יחיד כוס-בזי פפואני   (Uroglaux dimorpha).
סוג ומין יחיד Xenoglaux loweryi.
במשפחה זו ישנם גם שני סוגים שנכחדו:
Mascarenotus - בו היו 3 מינים.
סוג ומין יחיד ינשוף צוחק (Sceloglaux albifacies)
סימוכין

Mikkola, Heimo, "Owls of the World: A Photographic Guide" (2nd edition), Firefly Books, 2013. ISBN 9781770852747.
גלריה

ינשוף שדוני
ינשוף שדות
כוס ניצי
ינשוף חזק
אוח הודי
פרחון של כוס חום
הערות שוליים

↑  Mikkola, p. 24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538948605171  BnF: cb121245607 (data)  LCCN: sh85128727  NKC: ph487827
כוס חום

| כוס חום |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי לילה
משפחה:: ינשופיים
סוג:: אגוליוס
מין:: ינשוף בוריאלי
שם מדעי
 Aegolius funereus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


כּוֹס חוּם (שם מדעי: Aegolius funereus) הוא מין של עוף דורס ממשפחת הינשופיים, החי באזורי הטייגה שבצפון אירואסיה ואמריקה הצפונית. הוא נצפה לעיתים רחוקות ליד מגורי אדם והוא נוטה להתרחק מיישובים.
טקסונומיה ואטימולוגיה

המין תואר לראשונה בספרו של קארולוס לינאוס ב-1758, על שם אייגוליוס (אנ'), דמות מהמיתולוגיה היוונית של תושב כרתים שנענש בהפיכה לינשוף. שם המין הספציפי funereus פירושו מלטינית: "בן לוויה".
טקסונומיה ואטימולוגיה > תת-מינים

A. f. richardsoni
A. f funereus
A. f. magnus
A. f. sibiricus
A. f. pallens
A. f. caucasicus
A. f. beickianus
תיאור

זהו ינשוף קטן יחסית ומגיע לאורך של 22 עד 27 ס"מ, עם מוטת כנפיים של 50–62 ס"מ. הנקבות כבדות יותר מהזכרים ומשקלם כ-131–179 גרם בממוצע לעומת כ-107 גרם בממוצע לזכרים. לכוס החום מעטה נוצות עבות חומות מלמעלה עם כתמים לבנים על הכתפיים ובטן בהירה שלאורכה פסים אפורים-בהירים. הראש גדול עם פרצוף-שמע עבה המכסה את מרבית הראש. המבנה מעוגל מעט עם עיניים צהובות וסביבם מעטה אפור-כחלחל ובקצוות מעטה כהה יותר, המעניק הבעת גבות לכוס. המקור צהוב בהיר ודק יחסית. שני הזוויגים דומים במראם אך הצעירים בעלי גוונים חומים כהים. בדומה לשאר הינשופים הוא יכול לעופף מבלי להשמיע רעשים מכנפיו.
אקולוגיה

זהו מין חובב אזורי יערות ולעיתים נצפה גם במורדות הרים גבוהים, כמו הרי הרוקי או האלפים, ובעיקר מצוי סביב הטייגה הצפונית. הוא מקנן באותם יערות בהם הוא שוכן ואיננו נוהג לנדוד. ינשופים ממין זה יכולים לחיות עד גיל 16 שנה בטבע, אם כי לרוב הם נטרפים בידי עופות דורסים גדולים יותר.
הוא עצמו טורף של מגוון מיני עופות, צפרדעים, חרקים כמו חיפושיות ועוד חסרי חוליות וכן יונקים קטנים, ביניהם מכרסמים שונים, חפרפרות ועטלפים. במרבית המקרים הינשופים הם פעילי לילה, אם כי באזורים הצפוניים הם פעילים גם לאורך היום.
הערות שוליים

↑  כוס חום באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4177039-0  NKC: ph849185
ליאור מילר

| --- | --- |

ליאור מילר בסרט מפטיר
 לידה:  13 בפברואר 1972 (בן 52) אוקראינה
 תאריך עלייה:  1976
 מדינה:  ישראל 
 בן או בת זוג:  יעל אבקסיס (1996–2003) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליאור מילר (נולד ב-13 בפברואר 1972) הוא שחקן, דיג'יי ודוגמן ישראלי.
ביוגרפיה

מילר נולד בברית המועצות ועלה לישראל עם משפחתו ב-1976, בגיל ארבע. בצה"ל עשה את שירותו הצבאי כלוחם בחטיבת גולני. הוא התפרסם בשנת 1994 כאשר הופיע בפרסומת לחברת קסטרו לצד יעל אבקסיס, אחת הפרסומות הראשונות בערוץ 2, הערוץ המסחרי הראשון בישראל.
ב-1996 הנחה את תחרות הפסטיגל, לצד דנה דבורין, ליאור כלפון וסער בן יוסף. הוא התחרה עם השיר "את אומרת שאני", שזכה במקום החמישי. באותה השנה התארח בסדרה ״הקומדי סטור״ בסצנה שהיא פרודיה על זה שהוא אחיו התאום של ליאור כלפון ועל הפרסומת שלו בשמפו גילם בתפקיד עצמו.
לצד קריירת דוגמנות החל מילר לשחק באופרת הסבון הישראלית הראשונה "רמת אביב גימל", ששודרה בערוץ 2 משנת 1995. בנוסף, הוא נכנס לעולם המוזיקה האלקטרונית והחל לתקלט במועדונים.
ב-1997 שיחק במחזמר "רובין הוד" לצידם של סיגל שחמון, רות גונזלס, אבי יפה, נתן דטנר, וישראל (פולי) פוליאקוב.
ב-1999 התארח בסדרה הקומית ״שמש״ ששודרה בערוץ 2 בתפקיד עצמו / גולן המנעולן.
ב-2001 שיחק בדרמה "צה"ל 1" ככתב גלי צה"ל. באותה שנה שיחק מילר בהצגת הילדים "פו הדב" בהפקת התיאטרון הקלאסי, ולצידם של גלעד פרלמן, ניר שלמון, וזהר סדן. באותה השנה השתתף בעונה השנייה של סדרת הנוער ״החבר'ה הטובים״ ששודרה בערוץ הילדים, שם גילם את בן מילר מורה לציור של נטלי (אביטל אברג'יל). כמו כן באותה השנה גם התארח בסדרה ״שוטטות״ ששודרה ב"רשת" ערוץ 2, שם גילם את עצמו.
בשנת 2004 שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של שמוליק קלדרון "תגובה מאוחרת".
בשנת 2005 השתתף לצד אורי גבריאל בסדרת הטלוויזיה של חיים בוזגלו "כתב פלילי", ששודרה בערוץ הראשון.
בשנת 2006 שיחק בסרט הפתיחה של הפסטיבל הבינלאומי ה-11 לסרטי סטודנטים, הסרט הקצר "סיפורו של ג. ג. אסלמונד", לצידם של שרון אלכסנדר, גיא שמי, גורי אלפי, לוסי דובינצ'יק וגילה אלמגור.
בשנים 2007–2008 גילם מילר את עמרי טולדנו בסדרה "אולי הפעם" ב-yes.
בשנת 2008 השתתף מילר בעונה הרביעית של תוכנית הריאליטי "רוקדים עם כוכבים" יחד עם הרקדנית אנה ארונוב והגיע למקום השלישי.
בשנת 2009 גילם את דמותו של גבי בסדרה "חשופים".
ב-2012 שיחק בסרט "מלח ים", בבימויו של איתי לב.
כתקליטן

מילר היה חבר בהרכבים Angel Tears ו-Private Taste. הוא יצר ביחד עם אבי שמיילוב (Astrix) את Rhythmos.
חיים אישיים

בשנת 1996 נישא מילר לשחקנית יעל אבקסיס ולהם בן. בשנת 2003 השניים התגרשו. לאחר מכן היה במערכת יחסים עם העיתונאית ומגישת הטלוויזיה מיכל אנסקי ואף התארס לה בשנת 2007, אך השניים נפרדו.
היה במערכת יחסים עם הרקדנית אנה ארונוב, בת זוגו מ"רוקדים עם כוכבים".
מילר נשוי בשנית לגלית ואב לבן נוסף מנישואים אלו. הוא עוסק כיום בייעוץ מוזיקה ותוכן ובהפקה, ומשמש מאז 2018 כמנהלו ומפיקו האישי של הזמר והראפר טונה, במסגרת חברת ההפקה שהקים "ועד הוויב", והפיק את אלבומיו של הזמר "ועכשיו לחלק האינטרגלקטי" ו"מזרח פרוע". מילר מוזכר בשירו של טונה "גם זה יעבור".
מתגורר בבנימינה.
הערות שוליים

↑  יפעת הללי אברהם, ‏ליאור מילר מדבר על תאונת בנו, באתר ‏מאקו‏, 17 באפריל 2018
↑    ליאור אוחנה, אתי אברמוב, דג זהב, באתר "ידיעות אחרונות", 17 בינואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445862205171  GND: 141032367  ISNI: 0000 0003 7462 9461  LCCN: no2010099758  VIAF: 120285676   WorldCat (עם VIAF): 120285676
This Is... Icona Pop

This Is... Icona Pop הוא אלבום האולפן השני של צמד הסינת'-פופ השוודי איקונה פופ. האלבום יצא לאור ב-23 בספטמבר 2013 על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ו-TEN מיוזיק גרופ.
האלבום הגיע למקום השלישי במצעד אלבומי דאנס\אלקטרוני.
רשימת רצועות

| This Is> .. Icona Pop.מס' | This Is> .. Icona Pop.שם | This Is> .. Icona Pop.משך | This Is> .. Icona Pop. | This Is> .. Icona Pop. | This Is> .. Icona Pop. | This Is> .. Icona Pop. | This Is> .. Icona Pop. | This Is> .. Icona Pop. | This Is> .. Icona Pop. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | I Love It (בשיתוף צ'ארלי XCX)   | 2:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | All Night  | 3:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | We Got the World  | 3:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Ready for the Weekend  | 2:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Girlfriend  | 2:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | In the Stars  | 3:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | On a Roll  | 3:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Just Another Night  | 3:09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Hold On  | 3:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Light Me Up  | 3:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Then We Kiss  | 2:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| This Is> .. Icona Pop — מהדורת טארגט.מס' | This Is> .. Icona Pop — מהדורת טארגט.שם | This Is> .. Icona Pop — מהדורת טארגט.משך | This Is> .. Icona Pop — מהדורת טארגט. | This Is> .. Icona Pop — מהדורת טארגט. | This Is> .. Icona Pop — מהדורת טארגט. | This Is> .. Icona Pop — מהדורת טארגט. | This Is> .. Icona Pop — מהדורת טארגט. | This Is> .. Icona Pop — מהדורת טארגט. | This Is> .. Icona Pop — מהדורת טארגט. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 12. | Nights Like This  | 3:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Heads Up  | 2:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Lovers to Friends  | 2:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | I Love It (Fix8 Mix)   | 5:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 47:14 |  |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 36 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי דאנס\אלקטרוני | 3 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 86 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 78 |
|  צרפת | SNEP | 185 |
נתוני מכירות

| מדינה | תואר | עותקים |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | זהב | 500,000 |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| צרפת | 23 בספטמבר 2013 | תקליטור • הורדה דיגיטלית | TEN • אטלנטיק |  |
| ארצות הברית | 24 בספטמבר 2013 | תקליטור • הורדה דיגיטלית | ביג ביט |  |
| הממלכה המאוחדת | 4 בנובמבר 2013 | תקליטור • הורדה דיגיטלית | TEN • אטלנטיק |  |
| גרמניה | 8 בנובמבר 2013 | תקליטור • הורדה דיגיטלית | TEN • אטלנטיק |  |
הערות שוליים

↑  Lipshutz, Jason (18 בספטמבר 2013). "Icona Pop, 'This Is… Icona Pop': Track-By-Track Review". Billboard (באנגלית). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Zoladz, Lindsay (26 בספטמבר 2013). "This Is… Icona Pop". Pitchfork (באנגלית). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gentile, John (20 בספטמבר 2013). "The Dark Side of Icona Pop". Rolling Stone. נבדק ב-19 בדצמבר 2017. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  This Is... Icona Pop, discogs (באנגלית)
↑  Icona Pop, Billboard
↑  Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית)
↑  This Is, נבדק ב-2020-04-24
↑  "This is...Icona Pop: Icona Pop: Music". Amazon.com. Retrieved Sep 19, 2013., www.amazon.com
↑  This Is... Icona Pop by Icona Pop (באנגלית בריטית), נבדק ב-2020-04-24
↑  This Is...Icona Pop, 2013-11-15, נבדק ב-2020-04-24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: af635412-fa88-4624-b33c-bbea72afedd0
ציורי הסלע בוואל קמוניקה

עמנואל ענתי
ציור סלע מפופה די נדרו, הוורד הקמוני
דגל לומברדיה מבוסס על הוורד הקמוני. הרקע הירוק מייצג את עמק הפו
אייל בפארק קאפו די פונטה
"הנזיר הרץ" - כינוי זה ניתן לדמות שבמחקר מעמיק יותר התגלתה כלוחם מרקד, בקאפו די פונטה
פגיונות רמדליאניים חרוטים על "סלע בורנו" (Masso di Borno). התמונה צולמה במוזיאון הארכאולוגי של מילאנו ב-2003. הסלע הוחזר לבורנו ב-2008.
דמות אנושית, אייל ושני סמלים בצורת את שמטרתם נתונה במחלוקת בין החוקרים
זירת ציד איילים
סצנה של דו-קרב
ציורי הסלע בוואל קמוניקה (באיטלקית: Incisioni rupestri della Val Camonica) הם אוסף פטרוגליפים (ציורי סלע) פרהיסטוריים הפזורים לאורך עמק ואל קמוניקה שבצפון איטליה. זהו אחד האוספים הגדולים בעולם מסוגו, והוא הוכרז על ידי אונסק"ו ב-1979 כאתר המורשת העולמית הראשון באיטליה. על פי ארגון אונסק"ו, יש בעמק 140,000 דמויות וסמלים, אך בעקבות תגליות חדשות גדל מספרם הכולל של הציורים הידועים לכ-300,000. פטרוגליפים חקוקים בכ-2,000 סלעים במעל ל-180 אתרים לכל אורך העמק, אך הריכוזים העיקריים שלהם מצויים בסביבות היישובים קאפו די פונטה, דרפו בואריו טרמה (Darfo Boario Terme), צ'טו (Ceto), נדרו (Nadro), צ'ימברגו (Cimbergo), סלרו (Sellero), אוסימו (Ossimo) ופספרדו (Paspardo), כשלאורך העמק ישנם שמונה פארקים שהוכנו לצפייה בפטרוגליפים.
מאפיינים > תיארוך ציורי הסלע

הסלע ששימש כלוח ציור לפטרוגליפים עשוי מאבן חול צורנית קשה, דקת גרגיר, המתוארכת לתקופת הפרם, שפניה הוחלקו מאוד על ידי פעולת הקרחונים. בניגוד לציורים על גבי סלעים (כדוגמת ציורי המערות) שצוירו בצבעים העשויים מחומרים אורגניים, שאותם ניתן לתארך בעזרת שיטות כדוגמת תיארוך פחמן-14, תיארוך ציורים החרוטים על סלע הוא משימה מורכבת. עד שהגיע עמנואל ענתי ב-1957 לחקור את הציורים, ההנחה הרווחת הייתה שכל הפטרוגליפים נוצרו בתקופת הברזל. ענתי היה הראשון שזיהה כי התקופה שבה נעשו הציורים ארוכה בהרבה ממה שסברו בעבר, וכי חלק מהציורים נעשו בתקופה הנאוליתית, בתקופה הכלקוליתית, בתקופת הברונזה ואפילו בתקופה האפיפלאוליתית.
מאפיינים > תיארוך ציורי הסלע > שיטות תיארוך

ענתי וצוותו השתמשו במגוון טכניקות תיארוך:
כאשר ישנם כמה ציורים על אותו משטח ניתן לזהות מי עתיק יותר. תחריטים מאוחרים יותר נראים בדרך כלל חדים יותר, משום שנשחקו פחות על ידי מזג האוויר. לעיתים קרובות ניתן לזהות הבדלים אלה בעין בלתי מזוינת, אך על מנת להגיע לדיוק, לכימות ולהשוואה, יש צורך באנליזות באמצעות מיקרוסקופ או בצילום מאקרו. כאשר התחריטים טריים ונשמרים היטב, מחשבים את מספר סימני הניקור לסנטימטר, כמו שעושים סוחרי שטיחים כדי לבסס את צפיפות הקשרים.
הפטינה שעל התחריטים מאפשרת לזהות תחריטים מודרניים בהשוואה לתחריטים בני יותר מ-2,000 שנים. כך אפשר לזהות בקלות זיופים שנעשו מתוך קלות דעת או בניסיון להביך עובדי מחקר.
סוגי החפצים שצוירו על הסלעים, כלי נשק (כידונים, חרבות, סכינים, מגינים וכדומה), חפצים אופייניים לתקופה הקשורים ללבוש, האדריכלות של המגורים החרוטים, מחרשות ושאר כלים מספקים מידע כרונולוגי יקר. אפשר להשוות מידע זה לחפצים פיזיים זהים, שכדוגמתם התגלו בחפירות ארכאולוגיות במקומות אחרים, ושאת גילם תיארכו בשיטות מקובלות, כדוגמת תיארוך פחמן-14.
סטרטיגרפיה, כאשר הסלעים עם הפטרוגליפים התגלו בתוך שכבות ארכאולוגיות שזוהו ושתוארכו בשיטות שונות.
מחקר הציורים החופפים: בחלק מהמקרים נחרטו ציורים על גבי ציורים קודמים. אבן החול משמרת היטב את כל החריטות וקל בבחינה של הסלע לאתר את הסדר שבו בוצעו החריטות.
כל מגוון השיטות אפשר לקבוע נוכחות של תקופות שונות כמעט בכל סלע שנבדק. המחקר ההשוואתי של סטרטיגרפיה של כ-2,000 סלעים תרם לקבוע מסגרת עקבית של אלמנטים שחוזרים על עצמם לאחר מכן, שיכולים לשמש כמאובנים מנחים כדי להכין כרונולוגיה כללית של אמנות הסלע בעמק.
עם השנים התפתחו שיטות תיארוך נוספות המתבססות על תהליך היווצרות הפטינה או קרום שיוצרים חזזיות או חומר אורגני אחר, אם כי אלו לא מסוגלות להחליף את שיטות התיארוך המסורתיות.
חשיבות הציורים

עמנואל ענתי מסכם בספרו "אמנות הסלע של וואלקמוניקה" את החשיבות של הציורים כך:
עד מהרה הבנו שעמק ואלקמוניקה יכול לספק שפע של נתונים על התפתחות תרבותית, היסטוריה של דת והיסטוריה של האמנות, בגלל מיקומו הגאוגרפי במרכז האלפים עם מוצא לעמק הפו, ובגלל הכמות יוצאת הדופן של דמויות בעלות מאפיינים מציאותיים-תיאוריים. הממצאים הוכיחו לא רק עושר יוצא דופן של אמנות סלע, אלא גם שרידי תרבות שאף על פי ששמרה על עקביות משלה ועל אישיות אתנית-תרבותית חזקה לאורך אלפי שנים, היא מציגה את עצמה כיום כהמחשה למופת להיסטוריה של אירופה. שלוש מאות אלף תחריטים מייצגים ארכיון ענק שתיעד את נטיותיהם, רוחם, מאפייניהם הכלכליים, החברתיים והפוליטיים, החוזקות והחולשות, התקוות, השאיפות והרצונות. במהלך שמונה אלפי השנים הקדם-רומאיים הללו, האגוצנטריות האירופית הגתה, התגבשה ורכשה את הפיזיונומיה שאכפה מאוחר יותר את זהותה על שאר כדור הארץ. ואלקמוניקה הוא המקור לידע חדש על אופן צמיחתה של הציוויליזציה האירופית העכשווית, והוא מוכיח שהוא אלמנט בסיסי בהיסטוריה החדשה של אירופה ומקורותיה.
לקריאה נוספת

Emanuele Süss, Rock Carvings in the Valcamonica, Edizioni del Milione, 1959
Emmanuel Anati, Camonica Valley: A Depiction of Village in the Alps From Neolithic Times to the Birth of Christ as Revealed by Thousands of Newly found Rock Carvings, 1961
Emmanuel Anati, Evolution and style in Camunian rock art: An inquiry into the formation of European civilization, 1976
Emmanuel Anati, I Camuni, 1982
Emmanuel Anati, Valcamonica rock art: A new history for Europe, 1994.
Emmanuel Anati, The rock art of Valcamonica, Atelier, 2015, ISBN 9788898284177
The intellectual expressions of prehistoric man, art, and religion, Acts of the Valcamonica Symposium, 1979
Angelo Eugenio Fossati, The rock art tradition of Valcamonica-Valtellina during the Neolithic period, In the The Oxford Handbook of Neolithic Europe, OUP Oxford, 2015, ISBN 9780191666896
Piero Adorno, Mesolitico e Neolitico, in L'arte italiana, Firenze, D'Anna, 1992, Vol. 1, tomo I, pp. 14-23
Alberto Marretta, Angelo Fossati, Tiziana Cittadini, La Riserva Naturale Incisioni Rupestri di Ceto, Cimbergo e Paspardo. Guida ai percorsi di visita, Capo di Ponte, Edizioni del Centro, 2007, ISBN 88-86621-48-5