stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנהרת ויקטוריה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תעלת רכבת 
 מיקום:  ניוקאסל על הטיין 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 
 קואורדינטות:  54°58′20″N 1°35′27″W﻿ / ﻿54.9721435°N 1.5907116°W﻿ / 54.9721435; -1.5907116
 he
 
מנהרת ויקטוריה (באנגלית: Victoria Tunnel) היא מנהרת מטען תת-קרקעית שנחפרה בעיר ניוקאסל על הטיין שבבריטניה ונפתחה לשימוש בשנת 1842. היא ננטשה בשנת 1860, אך במלחמת העולם השנייה שימשה כמקלט מפני התקפות אוויר. כיום משמש חלק ממנה כמוזיאון.
המנהרה > בנייה

המנהרה, באורך של 3.9 קילומטר, נבנתה ממכרה הפחם ליזס (Leazes) אל גדת נהר הטיין. היוזמה לחפירתה עלתה לאחר שבעלי המכרה נוכחו בקושי להוביל פחם ממנו דרך רחובותיה הצרים של העיר אל גדת הנהר, כדי להובילו משם בכלי שיט. לכך התווספו קשיים מעשיים אחרים, שעשו את הובלת הפחם בדרך זו ללא כלכלית.
המנהרה נחפרה ונבנתה במהלך שלוש שנים (1839-‏1842). כ-200 עובדים עסקו בבנייתה. דפנותיה רוצפו באבן והותקנה בה תקרת קשת של לבנים שתמכה בגגה. גובהה היה 2.26 מטר ורוחבה 1.91 מטר. ככזו היא התאימה למידותיו של קרון הובלת פחם סטנדרטי של התקופה. הקרונות גלשו בשיפוע על גבי פסים בכח הכובד מפי המנהרה אל המוצא ממנה, שהמרחק האנכי ביניהם היה 68 מטר. לאחר שרוקנו מתכולתם נמשכו הקרונות הריקים חזרה אל הכניסה למנהרה על ידי כבל שחובר למנוע קיטור. המנהרה נפתחה בטקס חגיגי ב-7 באפריל 1842 ונקראה על שם המלכה הצעירה והפופולרית של בריטניה, ויקטוריה.
פתיחת המנהרה הביאה להוזלה משמעותית בהובלת הפחם מהמכרה אל הנהר, אך המכרה עצמו לא היה מצליח באותה מידה והוא נסגר ב-1860. כך, המנהרה פעלה במשך 18 שנים בלבד. לאחר מכן ננטשה ונותרה בעלטה במשך שנים רבות. ב-1878 נהרס הקטע הסופי של המנהרה שהוביל אל נהר הטיין.
המנהרה > במלחמת העולם השנייה

לקראת מלחמת העולם השנייה ננקטו בערי בריטניה צעדים להגנה אזרחית על האוכלוסייה מפני הפצצות. בניוקאסל פעל מהנדס העיר להפוך את מנהרת ויקטוריה למקלט ציבורי שיוכל להכיל על פי הערכה עד ל-9,000 איש. עבודות ההכשרה של המנהרה כללו ניקיון וסיוד חלקי. נבנו בה רצפת בטון חדשה ומספר קירות הדף, למקרה של חדירת פצצה לתוכה. נפרצו שבע כניסות נוספות למנהרה, הותקנה תאורה חשמלית והוצבו בה כ-500 דרגשי עץ וכן שירותים כימיים ליד הכניסות.
לאחר תום המלחמה נחסמו כל הכניסות למנהרה פרט לאחת ורוב תכולתה הוצאה ממנה, ושוב היא ננטשה לשנים רבות. ב-1954 נשקל השימוש בה כמקלט מפני התקפות בנשק גרעיני.
המנהרה > שימור וסיורים

בשנת 1998 נפתחה המנהרה לראשונה לסיורים. ב-2006 הצליחה עיריית ניוקאסל להשיג מימון לשיקום ושימור המנהרה ופתיחתה לציבור. קטע של כ-700 מטר מנתיב המנהרה נפתח לסיורים והותקנה בו תצוגה אור-קולית.
אקסום

ערך זה עוסק בעיר אתיופית. אם התכוונתם לממלכה קדומה, ראו .
אַקְסוּם (באמהרית: አክሱም, תעתיק מדויק: אכסום) היא עיר בצפון אתיופיה השוכנת במחוז תיגראי המרכזית שבתיגראי. היא ממוקמת לצד בסיסו של רכס הרי עדווה בגובה של 2,130 מטר מעל פני הים. העיר נתנה את שמה לממלכת אקסום אשר שלטה באזור משך 1,500 שנה לערך, משנת 400 לפנה"ס ועד המאה ה-10. אקסום היא העיר הקדושה ביותר לנוצרים באתיופיה, ובה הוכתרו קיסרי אתיופיה בני השושלת הסולומונית. הכנסייה האורתודוקסית האתיופית טוענת שבכנסיית גבירתנו מרים מציון שבאקסום שוכן ארון הברית המקורי והעתיק, ובו לוחות הברית שניתנו למשה בהר סיני, ואתיופים רבים מאמינים בכך.
לפי הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה של אתיופיה ב-2015, מנתה אוכלוסיית אקסום 66,800 נפש. כ-85% מכלל האוכלוסייה חברים בכנסייה האתיופית האורתודוקסית, ויתרתה מוסלמית סונית, נוצרית פרוטסטנטית וחברי קהילה נוצרית לא אורתודוקסית. ערכה ההיסטורי של אקסום זיכה אותה בתואר אתר מורשת עולמית מארגון אונסק"ו בשנת 1980, אף שרובה המכריע של העיר טרם נחקר.
שדה האסטלות הצפוני ובמרכזו "אסטלת המלך אזנה". משמאל "האסטלה הגדולה" שכובה מפורקת על הקרקע
האסטלה של רומא ("האובליסק") בפיאצה די פורטה קאפנה לפני השבתה לאתיופיה
מראה במחצבת האסטלות סמוך לעיר
מראה כללי של כנסיית גבירתנו מרים מציון החדשה ומגדל הפעמונים שלה
מפת אקסום והסביבה
היסטוריה

לפי האגדה המקומית שימשה אקסום כבירתה של מלכת שבא במאה ה-10 לפנה"ס, אך ברי כי מדובר באגדה בלבד. ממלכת אקסום נוסדה בסביבות שנת 400 לפנה"ס ובמאה ה-1 לספירה הייתה לכוח משמעותי בצפון אתיופיה והייתה ידועה לסוחרים יוונים. במאה ה-3 חרגה השפעתה של הממלכה מתחומי אפריקה וגלשה לדרום-מערבו של חצי האי ערב.
ממלכת אקסום פיתחה שפה כתובה משל עצמה הנקראת געז, וסגנון אדריכלי שייחודו בהקמתן של אסטלות גרניט עצומות ברחבי העיר. הממלכה הגיעה לשיאה בתקופתו של אזנה, מלך אקסום, אשר הוטבל לנצרות בשנת 325 או 328. בשיאה שלטה אקסום על אזורים נרחבים בצפון אתיופיה, אריתריאה, צפון סודאן, דרום מצרים, ג'יבוטי, תימן ודרום ערב הסעודית, ושטחה הסתכם בכ-1.25 מיליון קמ"ר.
הסיבות המדויקות לשקיעתה של הממלכה אינן ידועות בבירור אך נראה שזו נגרמה על ידי קבוצות מוסלמיות אשר ערערו את שליטתה בדרכי המסחר. בסופו של דבר נמוגו קשריה המסחריים של הממלכה עם אלכסנדריה, האימפריה הביזנטית ועם דרום אירופה, וגדולתה הייתה כלא הייתה. כפי ששקעה הממלכה, כך ירדה גם העיר מגדולתה, ואיבדה את מרבית תושביה אשר הוכרחו להגר דרומה. באמצע המאה ה-7 ננטשה העיר אך המקום המשיך ושימש כמקום פולחן דתי וכמקום הכתרת קיסרי אתיופיה על מנת להראות את המשכיות שושלת המלוכה. המלך האחרון של ממלכת אקסום אשר הומלך בעיר שלט במאה ה-10, אם כי השושלת כבר ירדה מגדולתה זמן רב קודם לכן.
אתרי העיר

אורכה של העיר כ-4 ק"מ ממזרח למערב ורוחבה מגיע ל-1.5 ק"מ לכל היותר. היא בנויה בצורת חצי סהר סביב גבעה הנישאת לגובה של 2,225 מטר, קרי כ-100 מטר מעל העיר והשוכנת מצפון לה. בחלקה הצפון-מערבי של העיר, ממערב לגבעה, שוכנים שדה האסטלות הצפוני ומתחם כנסיית גבירתנו מרים מציון.
אתרי העיר > שדה האסטלות הצפוני

שדה האסטלות הצפוני שבו יותר מ-120 אסטלות הוא מאתרי העיר החשובים. מספר האסטלות המקורי היה גדול יותר, וחלקן הועברו למקומות אחרים או שהן עדיין מכוסות באדמה. גודלן של האסטלות נע בין מטר בודד ל-33 מטר, ונראה כי הן קשורות בדרך כלשהי למנהגי קבורה והנצחת המת, אם כי לא ברור אם מתחת לכל אסטלה אכן שוכן קבר. האסטלות הוקמו לפני שממלכת אקסום קיבלה עליה את הנצרות, ולכל המאוחר במאה ה-4, והן כוללות עיטורים פגניים של הירח והשמש. משקלן של האסטלות עשוי להגיע למאות טונות ומקימיהן נעזרו ככל הנראה בפילים ובגלילים כדי לשנען מהמחצבה העיקרית במרחק של 4 ק"מ מערבית למקום. האסטלות בשדה חדשות יחסית שכן האסטלות המוקדמות ביותר בסביבת העיר מתוארכות ללפני 5,000 שנים.
האסטלה הגדולה ביותר הניצבת עדיין במקום היא "אסטלת המלך אזנה" הנישאת לגובה של 24 מטר, אך למרות שמה, היא מוקדמת לתקופת מלכותו של המלך במאה ה-4.
אורכה של האסטלה הגדולה ביותר בשדה – "האסטלה הגדולה" – מגיע ל-33 מטר והיא שכובה על הקרקע ומפורקת למספר חלקים. נראה כי בעת הניסיון להרים את גוש האבן הענקי השוקל 517 טונות, הוא נפל על הקרקע, נשבר ונותר במקומו.
בחלקו הצפוני של השדה שוכנת כנסיית אנדה אייסוס. לצידה התגלתה בשנת 1997 אסטלה נוספת באורך של 18 מטר ועוד נמצאת לידה "אסטלת תבליט הבית" – אסטלה שכובה על הקרקע באורך של 9 מטר אשר זכתה לשמה מתבליט בצורת בית בחלקה העליון.
בשדה שוכנים קברים רבים שחלקם הגדול טרם נחקר. מבין ארבעת הקברים שנחקרו, רק שניים לא חוללו על ידי שודדים.
ב"קבר קשתות הלבנים" מהמאה ה-4 מוביל גרם בן 18 מדרגות לארבעה אולמות קבורה תת-קרקעיים חצובים בסלע הנבדלים זה מזה בקשתות לבנים. הקבר לא נשדד ונתגלו בו שני שלדים וחפצי אומנות עשויים שנהב, כלי זכוכית, כלי קדרות וכלי ארד מעוטרים.
"קבר הדלת המדומה" התגלה בשנת 1972 והוא מתוארך למאה ה-4 או למאה ה-5. הוא בנוי מאולם קבורה ומבואה תת-קרקעיים, והוא זכה לשמו מגוש אבן שניצב מעל הפתח המוביל אליו ושעליו תבליט של דלת מדומה. כל תכולתו של הקבר נשדדה ונראה כי הכיל חפצים בעלי ערך רב.
"קבר נפאס מאוצ'ה" עשוי מאולם מלבני באורך של 23 מטר וברוחב של 16 מטר. הקבר יוצא דופן בגודלו וגושי האבן המכסים עליו מגיעים לאורך של 17.3 מטר, רוחב של 6.4 מטר ולמשקל של כ-360 טונות.
הקבר הרביעי המכונה "המאוזוליאום" התגלה ב-1974 והוא בנוי ממעבר שמכל אחד משני צדדיו חמישה חדרים. הקבר חולל על ידי שודדי קברים שאף הסבו לו נזק.
בשנת 1937 אסטלה בגובה של 24 מטר ובמשקל של 160 טון נחתכה לשלושה חלקים בפקודת בניטו מוסוליני ונשלחה לרומא. האסטלה שגילה מוערך ביותר מ-1700 שנה זכתה לכינוי "אסטלת רומא" או "האובליסק של רומא", והיא הוצבה בכיכר פיאצה די פורטה קאפנה סמוך למבנה המשרד לענייני אפריקה. חרף הסכמת האו"ם בשנת 1947 כי על האובליסק לחזור לאקסום, השעתה ממשלת איטליה את הדבר, והפרשה שבה וגרמה למתיחות בין שתי המדינות. לבסוף, בחודש אפריל 2005, הוחזרו שלושת חלקי האסטלה לאקסום, והגעתם הייתה לאירוע בקנה מידה לאומי. איטליה מימנה את עלות המבצע בסך 6 מיליון אירו, אשר הצריך, בין היתר, את שדרוגו של מסלול הנחיתה בשדה התעופה של אקסום, כדי שיוכל לקלוט את מטוסי האנטונוב 124 שהטיסו את חלקי האסטלה. ב-31 ביולי 2008 הוצב חלקה השלישי והאחרון של האסטלה במקומו, פעולה שבוצעה על ידי ארגון אונסק"ו.
מרחצאות מלכת שבא הצמודות לשדה האסטלות ממזרח, הן מאגר מים גדול באורך של 67 מטר ובעומק של 5 מטר, שלמרות שמו, הוא הוקם כאלף שנים לאחר תקופתה של המלכה. המאגר שימש כמקור מים חשוב בתקופת ממלכת אקסום וגם כיום נשאבים ממנו מי שתייה.
אתרי העיר > כנסיית גבירתנו מרים מציון

כנסיית גבירתנו מרים מציון השייכת לכנסייה האתיופית היא הכנסייה החשובה ביותר באתיופיה ומהעתיקות שבה. למעשה מדובר בשתי כנסיות – ישנה וחדשה – השוכנות במתחם מוקף חומה מדרום לשדה האסטלות הצפוני. לפי האמונה נבנתה הכנסייה המקורית בתקופת המלך אזנה במאה ה-4. הכנסייה נהרסה ונבנתה מחדש לפחות פעמיים. בראשונה על ידי יהודית המלכה (גודית) במאה ה-11 ושוב ב-1535 על ידי מוסלמים מהרר. לאחר מכן נבנתה מחדש על ידי הקיסר פאסילידס ב-1665. לפי האמונה האתיופית שוכן ארון הברית ובו לוחות הברית שניתנו למשה בהר סיני, ב"קפלת לוחות הברית" שבמתחם.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 בנה הקיסר היילה סלאסי קתדרלה חדשה לצד הכנסייה העתיקה. לצידה הוקם מגדל פעמונים האמור להזכיר אסטלה מקומית מסורתית, ועוד הוקם במקום מוזיאון קטן שמציג בעיקר כתרים. המוזיאון הארכאולוגי של אקסום צמוד למתחם הכנסייה ובו תצוגה של כתובות עתיקות בגעז, ממצאים שנמצאו בקברים בעיר ואוסף של מטבעות מתקופת ממלכת אקסום.
ערים תאומות

ארצות הברית דנוור, ארצות הברית (מ־1995)
מוזיאון ויקטוריה ואלברט

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לעיצוב
 על שם:  ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת 
 כתובת:  Cromwell Gardens, South Kensington, London
 מיקום:  הרובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מבקרים בשנה:  3,932,738 (נכון ל־2019)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1852
 תאריך פתיחה רשמי:  1852 
 
 קואורדינטות:  51°29′49″N 0°10′18″W﻿ / ﻿51.49685°N 0.17162°W﻿ / 51.49685; -0.17162
 http://www.vam.ac.uk
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסמוזיאון ויקטוריה ואלברט(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסמוזיאון ויקטוריה ואלברט(למפת קנזינגטון וצ'לסי רגילה) מוזיאון ויקטוריה ואלברט(למפת קנזינגטון וצ'לסי מוגדלת) מוזיאון ויקטוריה ואלברט
 
עמוד טראיאנוס בחצר היציקות
מוזיאון ויקטוריה ואלברט (באנגלית: The Victoria and Albert Museum; ידוע בכינוי: V&A) הוא מוזיאון בשכונת קנזינגטון ברובע קנזינגטון וצ'לסי שבמערב לונדון. המוזיאון מתמחה בעיצוב מוצרים, הן מבחינה אסתטית והן מבחינה פונקציונלית.
המוזיאון הוקם בשנת 1852, אז נקרא "מוזיאון דרום קנסינגטון", כהמשך לתערוכה הגדולה שנערכה בלונדון בשנת 1851, ביוזמת הנסיך אלברט בעלה של המלכה ויקטוריה. בשנת 1899 שונה שם המוזאון ל-"מוזיאון ויקטוריה ואלברט".
בניין המוזיאון נבנה בסגנון אדוארדיאני וויקטוריאני, וב-145 הגלריות שלו (ששטחן הכולל 45,000 מ"ר) מוצגים כארבעה מיליון מוצגים.
מוצגים חשובים

במוזיאון שתי חצרות מקורות הקרויות "חצרות היציקות", ובהן מוצגות יציקות גבס של פסלים, אפריזים וארונות קבורה בגודל טבעי. המפורסמת מבין היציקות היא עמוד טראיאנוס שנחתך לשתי יציקות עמוד בשל גובהו.
מטרת הבאת יציקות הגבס ללונדון הייתה שאמנים אנגליים ילמדו מיציקות של מבנים ופסלים אלה (רובם מרומא ומיוון) וכך מוצרים המיוצרים באנגליה יושפעו מן האמנות הקלאסית.
חשיבותם של מוצגים אלה היא רבה כיום, מאחר שבמקרים רבים (כגון המקרה של עמוד טראיאנוס) ניזוקו היצירות המקוריות משיני הזמן, למשל מגשם חומצי, כך שהמקום היחיד בעולם בו ניתן לראות את המוצגים והאפריזים האלה כפי שהם היו באמצע המאה ה-18 הוא במוזיאון ויקטוריה ואלברט.
מיקום

המוזיאון ממוקם בסמוך למוזיאון ההיסטוריה של הטבע ומוזיאון המדע. תחנת הרכבת התחתית של לונדון הקרובה היא תחנת דרום קנסינגטון; דרך תת-קרקעית מחברת את המוזיאונים אל התחנה.
בן אנד ג'ריס

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  יצרן גלידה
 מייסדים:  בן כהן, ג'רי גרינפילד
 תקופת הפעילות:  5 במאי 1978 ארצות הברית ברלינגטון, ורמונט, ארצות הברית – הווה (46 שנים)
 חברת אם:  יוניליוור 
 מיקום המטה:  סאות' ברלינגטון, ורמונט, ארצות הברית
 בעלות:  יוניליוור (החל מאפריל 2000)
 ענפי תעשייה:  ice cream manufacturer 
 מוצרים עיקריים:  גלידה
 יו"ר:  אנורדהא מיטאל
 מנכ"ל:  דייב סטיבר
  
 www.benjerry.com
 
| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 קלוריות:  239.8 קק"ל
 
 חלבונים:  4.8 ג'
 פחמימות:  34.9 ג'
 שומן:  14.1 ג'
 כולסטרול:  27.1 מ"ג
 
 סידן:  110 מ"ג
 נתרן:  61.2 מ"ג
 
 מקור: [דרוש מקור]
מייסדי בן אנד ג'ריס, בן כהן וג'רי גרינפילד
גלידות בן אנד ג'ריס במהדורה הישראלית
גלידריה של בן אנד ג'ריס בסינגפור
בן אנד ג'ריס (באנגלית: Ben & Jerry's) הוא מותג גלידות, פרוזן יוגורט וסורבטים של החברה האמריקאית.Ben & Jerry's Homemade Holdings Inc שבסיסה בסאות' ברלינגטון (אנ') (פרוור של העיר ברלינגטון) שבוורמונט, ומפעל הייצור העיקרי שלה נמצא בווטרברי (אנ'), גם כן בוורמונט. מאז אפריל 2000 החברה נמצאת בבעלות התאגיד הבין-לאומי יוניליוור. לפי נתוני יוניליוור המותג מהווה כ-3% משוק הגלידה הבינלאומי, ומכירותיו צמחו בשנת 2021 ב-9% וגברו על הצמיחה הבסיסית הכוללת של 4.5%.
היסטוריה

בשנת 1977 השתתפו בן כהן וג'רי גרינפילד, צמד ילדי פרחים ממשפחות יהודיות, ילידי מדינת ניו יורק שבארצות הברית, בקורס בהתכתבות להכנת גלידה מטעם אוניברסיטת מדינת פנסילבניה. ב-5 במאי 1978 פתחו השניים בהשקעה של 12,000 דולר דוכן לממכר גלידה בתחנת דלק בברלינגטון שבוורמונט. היות שבן כהן סבל מתתרנות בחרו השניים להעשיר את טעמה של הגלידה על ידי הוספת חתיכות גדולות של אגוזים, שוקולד וכדומה וכך ליצור מרקם שונה מהרגיל.
ב-5 במאי 1979, במלאת שנה לפתיחת החנות, נערך לראשונה "יום גביע-חינם" (free cone day), שבו חולקה גלידה ללא תשלום לעוברים ושבים. מאז נפתחו סניפים רבים ו"יום גביע-חינם" הפך למסורת שנתית בכל רחבי ארצות הברית, הגם שהמועד משתנה משנה לשנה. בשנת 1980 שכרו בן וג'רי מבנה בברלינגטון ובו החלו לארוז את הגלידות שייצרו במכלים של פיינט. ב-1981 נפתחה חנות ראשונה לממכר גלידות בן אנד ג'ריס בידי זכיין. ב-1983 ייצרה החברה את מנת הגלידה (סאנדיי) הגדולה בעולם בסנט אלבנס שבוורמונט. משקל המנה היה 27,102 פאונד (כ-12.3 טונות).
בשנת 1984 ניסתה חברת "האגן דאז" למנוע את חלוקת הגלידות של בן אנד ג'ריס בבוסטון. בן אנד ג'ריס הגישה תביעה נגד החברה האם של "האגן דאז", פילסברי, וניהלה מסע פרסומי תחת הכותרת What’s the Doughboy Afraid Of? (ממה פוחדת דואובוי? דואובוי, איש הבצק, הוא סמלה המסחרי של פילסברי). ב-1987 ניסתה "האגן דאז" בשנית להבטיח לעצמה זכות חלוקה בלעדית, ובן אנד ג'ריס הגישה תביעה נוספת נגד פילסברי.
בשנת 1986 השיקה בן אנד ג'ריס את ה-Cowmobile, בית נייד שנועד לחלק גלידות של החברה ללא תשלום ברחבי ארצות הברית. מייסדי החברה נהגו ברכב המיוחד בעצמם והגישו את הגלידה ללקוחות. הרכב עלה בלהבות ארבעה חודשים לאחר השקתו. ב-1988 זכו בן וג'רי בתואר "אנשי השנה בעסקים קטנים בארצות הברית", שהוענק להם על ידי הנשיא רונלד רייגן.
באפריל 2000 נרכשה החברה על ידי תאגיד המזון הבינלאומי יוניליוור. כיום שני המייסדים אינם מעורבים עוד בניהול השוטף של החברה. זמן קצר לאחר הרכישה לקה בן כהן בהתקף לב, והיו סימנים שונים לכך שהדבר נבע ממתיחות בינו לבין יוניליוור והמנהל שמינתה, אשר לא גילו נאמנות לחזון המקורי של החברה.
קו מוצרים > בן אנד ג'ריס טבעוני

באפריל 2015 הודיעה החברה כי תיענה לבקשת הצרכנים ותייצר גלידות טבעוניות - ללא מוצרים מהחי. מאוחר יותר, בינואר 2016, הודיעה כי תשיק ארבעה טעמים חדשים בסדרת הגלידות הטבעוניות שלה.
לאור הביקוש הרב של הקהל הטבעוני ושל האלרגים לחלב ולביצים בישראל, ב-8 בפברואר 2017 החלה המכירה במפעלי החברה בבאר טוביה וביבנה. שבוע לאחר מכן הופצו הגלידות ברחבי ישראל.
בן אנד ג'ריס בטלוויזיה ובקולנוע

השם "בן אנד ג'ריס" זכה להתייחסויות רבות בטלוויזיה ובקולנוע. בסדרת הטלוויזיה "טווין פיקס" נקראו האחים במשפחת הורן בן וג'רי, ובאחד הפרקים בן אוכל גלידה ומתאר את רשימת מרכיביה. בשנת 1998, בפרק בסדרת הטלוויזיה "הסימפסונים" - Lisa Gets an A - הומר מזכיר כמה מן הטעמים המיוחדים של גלידות בן אנד ג'ריס. בקטע הפתיחה רושם בארט על הלוח "I will not scream / for ice cream". בשנת 2006 זכתה החברה להתייחסות פרודית בסדרה "סאות' פארק", בפרק בו הוצגה החברה Jen & Berry's Frozen Yogurt and Ice Cream. ב-5 במרץ 2007 הציגו בן וג'רי בתוכנית הטלוויזיה הקומית "הקולבר ריפור" את טעם הגלידה החדש "סטיבן קולבר'ס אמריקון דרים" ואת הארגון TrueMajority שהוקם על ידי בן כהן לשם קידום מדיניות ליברלית יותר של הממשל בארצות הברית. בסדרה סקראבס מתאר הגיבור ג'ון דוריאן מקרה שבו נפגע בעינו מגלידה בטעם צ'אנקי מאנקי (אחד הטעמים הפופולריים של בן אנד ג'ריס).
בסרט הקולנוע משנת 2000 "איזה מין שוטרת" (Miss Congeniality) מזמינה הגיבורה (בגילומה של סנדרה בולוק) פיינט שלם של גלידת בן אנד ג'ריס בטעם עוגיות שבבי שוקולד בעת ארוחת הצהריים. בסרט "ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים" מ-2004 מציינת הגיבורה, בעודה אוכלת ממכל גלידה, כי יש לה מערכת יחסים עם שני גברים - שם האחד בן ושם האחר ג'רי. הלצה דומה שימשה גם בסדרת הטלוויזיה המצוירת "איש משפחה". באחד הפרקים צופה משפחת גריפין בתוכנית טלוויזיה שבה משוחחות שתי נשים אגב אכילת גלידה. האחת אומרת לרעותה כי היא חברתה השלישית הטובה ביותר; מששואלת החברה מי הם שני החברים הראשונים מתקבלת התשובה "בן וג'רי".
בן אנד ג'ריס בישראל

בישראל מיוצרות גלידות בן אנד ג'ריס על ידי חברת AQP ("מוצרי איכות אמריקאים בע”מ", באנגלית: American Quality Products), בהובלת אבי זינגר, ברישיון מטעם החברה העולמית במפעל באזור התעשייה בבאר טוביה, החל משנת 1982, המותג הבינלאומי הראשון שיוצר בישראל.
לכל הטעמים תעודת כשרות מטעם הרבנות של קריית מלאכי. לחלק מהטעמים יש כשרות נוספת מטעם בד"ץ בעלז.
הגלידות נמכרות במרכולים במכלים בנפח של פיינט, כ-470 מ"ל. בנוסף לכך, לחברה שתי חנויות מפעל: האחת ביבנה, והשנייה באזור תעשייה באר טוביה. החברה מאפשרת הזמנה של "עגלות גלידה" לאירועים.
במאי 2013 הושקו בישראל, בהשקעה של מיליון שקלים וחצי, ארבעה טעמים של יוגורט יווני, שיוצרו במפעל הישראלי של החברה אך כיום כבר אינם מיוצרים.
בנוסף בן אנד ג'ריס השיקו בישראל גלידה מיוחדת בטעם חרוסת לכבוד חג הפסח. הושקה בישראל גם גלידה מיוחדת לכבוד הבחירות לכנסת העשרים ושלוש.
בן אנד ג'ריס בישראל > החרם על יהודה ושומרון

ב-2012 הארגון "ורמונט למען שלום הוגן בפלסטין" (VTJP) יצר קשר עם בן כהן וג'רי גרינפילד, לאחר שפורסם כי הגלידה שמיוצרת בישראל נמכרת גם מעבר לקו הירוק. הארגון חילק עלונים במחאה במקומות ייעודיים בוורמונט, בניו יורק, ובקליפורניה, במהלך חגיגות החברה באפריל 2013 ובאפריל 2014. מאז נובמבר 2014 232 ארגונים פרו פלסטינים ברחבי ארצות הברית ובשבע עשרה מדינות שונות ברחבי העולם חתמו על מכתב שנכתב על ידי VTJP ולחצו על החברה להחרים את ההתנחלויות.
ב-19 ביולי 2021 הודיעה החברה העולמית על כוונתה להפסיק את מכירת מוצריה ב"שטחים הפלסטיניים הכבושים". כיוון שהזכיין הישראלי סירב להיענות לדרישה זו, הודיעה החברה העולמית שהזיכיון שלו יסתיים בסוף שנת 2022, והחברה תחפש הסדר אחר להמשך פעילותה בישראל.
בתגובה קראו פוליטיקאים ישראלים מן הימין, כגון איילת שקד ויוסי דגן (ראש המועצה האזורית שומרון), לרכישה מוגברת של מוצרי בן אנד ג'ריס בישראל, כל עוד הייבואן הנוכחי מחזיק בזיכיון. אחדות ממדינות ארצות הברית, בהן מדינת ניו יורק, ניתקו בעקבות המהלך את קשרי המסחר שלהן עם בן אנד ג'ריס ועם חברת האם יוניליוור, ואף פתחו בהליכים נגדן בחשד לעבירה על חוקים האוסרים חרם על ישראל. מדינות אחרות, כמו אריזונה, טקסס וניו ג'רזי, הודיעו על חרם נגדי שלהן על בן אנד ג'ריס ויוניליוור, במסגרתו יופסקו ההשקעות בחברות. מספר מדינות, בהן פלורידה ואילינוי, הודיעו כי יצטרפו לצעד אם החברה לא תחזור בה מההחלטתה. קרן הפנסיה של מדינת ניו יורק הכריזה על כוונתה למכור את אחזקותיה ביוניליוור.
במאמר אורח שפרסמו מייסדי החברה (בן כהן וג'רי גרינפילד) בניו יורק טיימס ב-28 ביולי 2021 הם אמרו "לדעתנו, הפסקת מכירת הגלידה בשטחים הכבושים היא אחת ההחלטות החשובות ביותר שהחברה קיבלה ב-43 שנותיה", וכי הפסקת הפעילות שם אינה חרם על ישראל. עוד הסבירו כי לדעתם מדובר ב"החלטה חשובה המקדמת שלום".
במרץ 2022 הגיש אבי זינגר, הזכיין הישראלי והבעלים של AQP תביעה נגד יוניליוור על הפסקת החוזה שלא כדין, ועל כך שהדרישה לא לשווק את הגלידה בשטחי יהודה ושומרון מהווה הפרה של חוק איסור החרם על ישראל והחוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם.
בפשרה בין הצדדים ביוני 2022 רכש זינגר מחברת יוניליוור (חברת האם של בן אנד ג'ריס) את זכויות הייצור והשיווק של הגלידה, ולמעשה חברת AQP (בבעלות אבי זינגר) הפכה להיות יצרן ומפיץ עצמאי במנותק מבן אנד ג'ריס העולמית. כמו כן הוסכם כי חברת AQP של זינגר תהיה בעלת הזכויות הבלעדיות על הלוגו של בן אנד ג'ריס בעברית ובערבית, והוא יוכל להמשיך את פעילות המפעל ללא הגבלת זמן או מגבלת מכירה בכל רחבי ישראל ויהודה ושומרון.
הושגה הסכמה בין הצדדים לפיה האריזות יוחלפו לכאלו שהכיתוב בהן יהיה בעברית ובערבית - ולא באנגלית. כמו כן, תמונתם של מייסדי החברה, בנט כהן וג'רי גרינפלד, תוסר מהאריזה בישראל. בן אנד ג'ריס ישראל תמשיך לייצר את הגלידות באמצעות הפורמולות המקוריות של בן אנד ג'ריס העולמית.
הנהלת בן אנד ג'ריס העולמית הצהירה כי היא מתנגדת למהלך זה וכי מכירת גלידות ב"שטחים הפלסטינים הכבושים אינה עומדת עם ערכי החברה" וב-5 ביולי 2022 בן אנד ג'ריס העולמית תבעה את חברת האם יוניליוור במטרה לחסום את המכירה לזכיין הישראלי. במקביל החל תהליך גישור בין החברות על מנת להסדיר את המחלוקת ביניהן. ב-22 באוגוסט פורסם כי בן אנד ג'ריס העולמית הפסידה בתביעה נגד חברת האם שלה יוניליוור ובעקבות כך חברת בן אנד ג'ריס ישראל תוכל להמשיך בהסדר שיאפשר את מכירת מוצרי הגלידות בכל רחבי ישראל, כולל ביהודה ושומרון.
ראו גם

בסקין-רובינס
האגן דאז
המשפט

ערך זה עוסק ברומן מאת פרנץ קפקא. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פרנץ קפקא
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 מקום הוצאה:  ברלין 
 תאריך הוצאה:  1925
 מספר עמודים:  219 (240 כולל פרקים לא גמורים)
 פרסים
 רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001225190, 002061545, 002061550, 002061509, 002061538, 002061563, 002061511, 002061556, 002787528
 
המשפט (בגרמנית: Der Process) הוא רומן שחיבר פרנץ קפקא בין השנים 1914–1915. אחד משלושת הרומנים הגדולים שכתב קפקא אך לא פרסם. הוא נחשב לאחת היצירות המשפיעות של המאה העשרים. הרומן היווה את פסגת הסגנון הייחודי של קפקא, המכונה "סגנון קפקאי", וחלוציותו בתהליך שעוברת הדמות הראשית ברומן, העומדת למשפט על ידי מערכת בעלת סמכויות עצומות ובלתי מוגדרות, מבלי לדעת כלל איזה פשע ביצעה.
המשפט הוא רומן שלא הושלם מעולם על ידי מחברו, והתפרסם רק לאחר מותו על ידי נאמנו של קפקא מקס ברוד, ב-1925. ברוד קיבל לידיו את הרומן בהיותו יורשו על פי צוואה, והוא שאסף את הפרקים, ברר אותם, ואף ערך אותם בעבור ההוצאה לאור. הרומן יצא לאור למרות בקשתו המפורשת של קפקא לגנוז אותו, וכן את מרבית כתביו.
דמויות

יוזף ק' - הדמות הראשית.
העלמה בירסטנר - שכנה של ק' באכסניה. היא מתירה לק' לנשקה בפגישתם הראשונה, ומאז מתחמקת ממנו לכול אורך הרומן.
העלמה מונטאג - חברתה של העלמה בירסנטר, היא רומזת לק' לסיים את מערכת היחסים עם העלמה.
וילם והרץ - הסוכנים שעוצרים את ק' אך מסרבים לדון בפשע שבו הוא מואשם.
מפקח - סוכן בכיר המנהל הליך זריז בחדרה של העלמה בירסטנר כדי להודיע רשמית לק' על מעצרו.
מלקה - מפקח בדרגה בכירה שנשלח להעניש את הסוכנים וילם והרץ אחרי האשמותיו של ק' בבית המשפט שבעליית הגג.
רבנשטיינר, קוליך וקמינר - פקידים זוטרים בבנק הנוכחים בעת מעצרו של ק'.
הגברת גרובך - בעלת האכסניה בה שוכן ק', המשתדלת לרצות את ק' גם לאחר מעצרו.
אשת השמש - משדלת את ק' להציל אותה מעליית הגג ומספרת לו פרטים על המשפט, אך מיד לאחר מכן נלקחת החוצה על ידי סטודנט.
סטודנט - מסתכסך עם ק' בנוגע לאשת השמש, ומתואר כאדם מכוער.
שופט-חוקר - השופט הראשון במשפטו של ק'. כמעט ולא מתייחס למשפט עצמו, אך סבור בטעות שק' הוא צבע ואומר שק' פגע בעצמו בהתנהלותו.
הדוד קארל - דודו קצר הרוח של ק', אשר מגיע מהכפר. הוא המכיר בינו לבין עורך הדין הולד.
עו"ד הר הולד - עורך דין חולני המתואר על ידי הדוד כעורך דין משובח לעניים. סגנונו מתנשא ופומפוזי, והוא ממעיט בדיבור ענייני על המשפט.
לני - האחות הטיפולית של עו"ד. יש לה רגשות כלפי ק', והיא מראה לו את ידה בעלת קרומי השחייה. היא נמשכת כהוגן לנאשמים, ועובדת היותם כאלה הופכת אותם למקסימים בעיניה.
סגן מנהל הבנק - יריבו של ק', המשווה אליו בכול מפגש. הוא מנצל את המשפט להטות את הכף לטובתו.
מנהל הבנק - נעדר רבות מהבנק ובשל מחלותיו הרבות מנהלים סגן מנהל הבנק וק' מאבק של שליטה על סמכויותיו. הוא מתגלה כאדם בעל הליכות כאשר הוא מחפה על ק' בשל הקושי שלו לשוחח באיטלקית עם הלקוח האיטלקי.
בלוק, סוחר - לקוח של עו"ד הולד. מזה חמש שנים מתנהל נגדו משפט שהפך אותו לחצי בן אדם. הוא משקיע את כול מרצו, כספו וזמנו במשפט וכבר שכר לו חמישה עורכי דין פרט להולד, ובכל זאת הוא כנוע ומתרפס לפניו ככלב.
תעשיין - לקוח של הבנק ששמע על המשפט ומציע לק' לפגוש בצייר שמכיר את המערכת.
טיטורלי, צייר - צייר הדיוקנאות הרשמי של מערכת המשפט, ירש תפקיד זה מאביו. בעל ידע בלתי מבוטל על מערכת המשפט, הוא מציע לעזור לק' ובו בעת מוכר לו ציורי נוף הזהים זה לזה לחלוטין.
כומר - הדמות הדתית במערכת המשפט, מציע לק' לקבל את גורלו כי מצבו רע, ודן איתו במשל "לפני החוק".
שומר הסף והכפרי - הדמויות במשל "לפני החוק".
שני סוכנים נוספים - הסוכנים שמבצעים בק' את גזר הדין מתוארים כזהים במראם זה לזה. הם אינם מדברים, אך מתוארים כבעלי צורה של טנורים, והילוכם קריר ואף רובוטי.
הסגנון הקפקאי

פרנץ קפקא נודע בסגנונו הספרותי הייחודי, שהוא חלוץ בהצגת חוסר האונים האנושי ובדידותו מתוך החברה. העוצמה שבכתבי קפקא ובראש ובראשונה כתבים כדוגמת המשפט, העבירה לקורא בצורה כה טובה תחושות אלו, עד שהם דבקו לכדי שם גנרי בכינוי "הסגנון הקפקאי". הוגים וסופרים רבים, בהם כמעט כול סופר אקזיסטנציאליסטי, הושפעו מהסגנון הקפקאי, העמוס דמויות בודדות בעולמות מייאשים.