stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חד-זנב צהוב-מקור
תפוצה והתנהגות

הוא חי בדרומה של אמריקה הדרומית מדרום קולומביה עד לארץ האש בארגנטינה וכן באיים קרובים כמו איי פוקלנד וכן איי ג'ורג'יה הדרומית.
ברווזים אלה חיים בחבורות קטנות ויכולים להסתגל לאזורים קרים, ואף לקרחונים. לעומת מינים אחרים הם מעדיפים מי ים, אם כי צריכים לשתות גם מים מתוקים. הם ניזונים מצמחייה מימית, חסרי חוליות ובאזורים מסוימים הם אף ניזונים מנבלות של כלבי ים ועופות.
לברווז זה היו שלושה תת-מינים שאחד מהם נכחד:
ברווז ג'ורג'יה הדרומית (Anas georgica georgica) - מצוי באיי ג'ורג'יה הדרומית וכן באיי סנדוויץ'. הוא התגלה ב-1775- על ידי החוקר ג'יימס קוק. זהו תת-המין הקטן יותר.
ברווז חד-זנב צ'יליאני (Anas georgica spinicauda) - מצוי מקולומביה בצפון ועד לארץ האש בדרום וכן באיי פוקלנד והוא גדול מקרוביו. האוכלוסייה נאמדת ביותר מ-100,000 עופות בוגרים.
ברווז ניקפורו (Anas georgica niceforoi) - נכחד. חי בנהרות קולומביה. התגלה ב-1950.
הערות שוליים

↑  חד-זנב צהוב-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
חואן מנואל אסנסי

חואן מנואל אסנסי ריפול (בספרדית-קטלאנית: Juan Manuel Asensi Ripoll; נולד ב-23 בספטמבר 1949 באליקנטה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי שהיה פעיל בשנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20. אסנסי ידוע בשל תקופתו במדי ברצלונה, במדיה שיחק מעל לעשור.
אסנסי החל את קריירת הכדורגל שלו באלצ'ה, שם שיחק במשך ארבע עונות. הוא חתם בברצלונה ב-1970, תמורת סכום העברה של 80 מיליון פסו, שהיה שיא בזמנו. אסנסי היה שותף לכל משחקי הקבוצה בעונת 1973/74, בין היתר בסופר קלאסיקו נגד ריאל מדריד בו ברצלונה ניצחה 5-0 בביתה של מדריד, כששניים מהשערים הבקיע אסנסי. בסוף העונה זכתה ברצלונה באליפות, כשלצידו של אסנסי שיחקו שחקנים כגון יוהאן קרויף וקרלס רשאק. לאחר פרישתו של קרויף תפס את תפקידו כקפטן הקבוצה. ב-1979 הניף את גביע המחזיקות, לאחר שברצלונה גברה על פורטונה דיסלדורף בתוצאה 4-3 בגמר שנערך בבזל. הוא השחקן עם מספר ההופעות העשירי בגודלו במועדון - 484 הופעות, בהן הבקיע 130 שערים.
בנובמבר 1980 ערך את המשחק הרשמי האחרון במדי הקבוצה, מול אתלטיקו מדריד. הוא עזב באמצע העונה את הקבוצה כדי לשחק בפואבלה שמליגת העל המקסיקנית. ב-24 במאי 1981 נערך לכבודו משחק פרידה. הוא שיחק בפואבלה במשך עונה בודדת, לפני שעבר לאואקסטפק המקסיקנית. הייתה זו הקבוצה האחרונה שלו כשחקן.
אסנסי השתתף עם הנבחרת האולימפית של ספרד באולימפיאדת 1968, בו הגיעה לרבע הגמר. כעבור שנה ערך אסנסי את הופעת בכורתו במדי נבחרת ספרד הבוגרת ב-23 בפברואר 1969, במשחק בו הפסידה נבחרת ספרד לנבחרת בלגיה בתוצאה 2-1. אסנסי ייצג את ספרד במונדיאל 1978 ומאוחר יותר גם ביורו 1980 שנערך באיטליה. בסך הכול הופיע 41 פעמים במדי הנבחרת והבקיע שבעה שערים. מאזנו בנבחרת עומד על 20 ניצחונות, 12 תוצאות תיקו ותשעה הפסדים.
לאחר פרישתו, עבד כמאמן במערכת הנוער של ברצלונה. ב-1984 ייסד בית ספר לכדורגל לילדים, שנקרא "TARR", כראשי תיבות של שמות המייסדים: טורס, אסנסי, רשאק וריפה.
התקופה הג'ורג'יאנית

התקופה הג'ורג'יאנית הייתה תקופה בהיסטוריה הבריטית מ-1714 ועד 1830 או 1837, על שם המלכים מבית הנובר: ג'ורג' הראשון, ג'ורג' השני, ג'ורג' השלישי וג'ורג' הרביעי. הגדרת התקופה מורחבת לעיתים קרובות כך שתכלול את שלטונו הקצר יחסית של ויליאם הרביעי, שהסתיים עם מותו ב-1837.
תקופת העוצרות היא תקופת משנה של תקופה זו, בה ג'ורג' הרביעי היה נסיך ויילס, ושימש עוצר במהלך מחלת אביו ג'ורג' השלישי. המעבר לתקופה לתקופה הוויקטוריאנית התאפיין מבחינה דתית, מבחינת ערכים חברתיים ואמנויות, בשינוי טון הרחק מהרציונליזם לכיוון רומנטיקה ומיסטיקה.
המונח "ג'ורג'יאני" משמש בדרך כלל בהקשרים של היסטוריה פוליטית וחברתית ואדריכלות. המונח "ספרות אוגוסטנית" משמש לעיתים קרובות לדרמה אוגוסטנית, שירה אוגוסטנית ופרוזה אוגוסטנית בשנים 1700–1740. המונח "אוגוסטני" מתייחס להכרה בהשפעתה של הספרות הלטינית מ-הרפובליקה הרומית העתיקה.
המונח "התקופה הג'ורג'יאנית" אינו מתייחס לתקופתם של שני המלכים הבריטים בני המאה ה-20 בשם זה, ג'ורג' החמישי וג'ורג' השישי.
אמנות ותרבות

החברה הג'ורג'יאנית ועיסוקיה הוצגו היטב ברומנים של סופרים כמו דניאל דפו, ג'ונתן סוויפט, סמיואל ריצ'רדסון, הנרי פילדינג, לורנס סטרן, מרי שלי וג'יין אוסטן.
התקופה מאופיינת באדריכלות של רוברט אדם, ג'ון נאש וג'יימס וויאט ובהופעתו של סגנון התחייה הגותית, ששאב מתור הזהב כביכול של עיצוב מבנים.
פריחת האמנויות הוצגה בצורה חיה ביותר בהופעתם של המשוררים הרומנטיים, בעיקר סמואל טיילור קולרידג', וויליאם וורדסוורת', פרסי ביש שלי, וויליאם בלייק, ג'ון קיטס, לורד ביירון ורוברט ברנס. עבודתם פתחה עידן חדש של שירה, המאופיינת בשפה חיה וצבעונית, המעוררת רעיונות ונושאים מרוממים.
ציוריהם של תומאס גיינסבורו, סר ג'ושוע ריינולדס, ג' מ' ויליאם טרנר הצעיר וג'ון קונסטבל המחישו את העולם המשתנה של התקופה הגיאורגית - וכך גם עבודתם של מעצבים כמו מעצב הנוף קפביליטי בראון.
דוגמאות מעולות לאדריכלות ג'ורג'יאנית ייחודית הן העיר החדשה של אדינבורו, דבלין הגורג'יאנית, גריינג'ר טאון בניוקאסל על הטיין, הרובע הג'ורג'יאני של ליברפול וחלקים גדולים מבריסטול ומבאת'.
המוזיקה של ג'ון פילד, הנדל, היידן, קלמנטי, יוהאן כריסטיאן באך, ויליאם בויס, מוצרט, בטהובן ומנדלסון הייתה מהפופולריות ביותר באנגליה באותה תקופה.
אמנות ותרבות > הטיול הגדול

שיא אופנת הטיול הגדול התרחש במאה ה-18 והוא מקושר עם החברה הגבוהה הג'ורג'יאנית. מנהג זה גרם לאנגלים צעירים מהמעמד הגבוה לנסוע לאיטליה דרך צרפת והולנד למטרות אינטלקטואליות ותרבותיות. ההיסטוריון הבולט אדוארד גיבון ציין כי הטיול הגדול מועיל לשיפור עצמי אינטלקטואלי. המסע והשהייה מחוץ לבריטניה היו לוקחים בדרך כלל שנה או יותר. הטיול הגדול היווה בסופו של דבר בסיס לרכישה באיטליה והפצה באנגליה של אוספי אמנות, כמו גם אופנה. המנהג גם עזר לפופולריות את סגנון המקרוני שהפך במהרה לאופנתי באותה תקופה.
שינוי חברתי

זו הייתה תקופה של שינוי חברתי עצום בבריטניה, עם תחילתה של המהפכה התעשייתית שהחלה תהליך של הגברת חילוקי המעמדות, והופעתן של מפלגות פוליטיות יריבות כמו הוויגים והטוריים.
באזורים הכפריים, המהפכה החקלאית ראתה שינויים עצומים בתנועת האנשים ובדעיכתן של קהילות קטנות, צמיחת הערים והתחלה של מערכת תחבורה משולבת. ככל שהעיירות והכפרים הכפריים דעכו והעבודה התמעטה, גדלה ההגירה לקנדה, למושבות צפון אמריקה (שהפכו לארצות הברית במהלך התקופה) ולחלקים אחרים של האימפריה הבריטית.
שינוי חברתי > דת אוונגליסטית ורפורמה חברתית

באנגליה התחזקה התנועה האוונגליסטית בתוך הכנסייה האנגליקנית ומחוצה לה, בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. התנועה ערערה על ההנחיה הדתית המסורתית שהדגישה קוד של כבוד למעמד הגבוה, והתנהגות מתאימה לכל השאר, יחד עם שמירה נאמנה של טקסים. ג'ון ווסלי (1703–1791) וחסידיו הטיפו לדת תחייה, בניסיון להמיר אנשים לקשר אישי עם ישו באמצעות קריאה בתנ"ך, תפילה קבועה, ובעיקר חווית התחייה. ווסלי עצמו הטיף 52,000 פעמים, וקרא לגברים ולנשים "לגאול את הזמן" ולהציל את נפשם. ווסלי תמיד פעל בתוך הכנסייה של אנגליה, אבל במותו, חסידיו הקימו מוסדות חיצוניים שהפכו לכנסייה המתודיסטית. היא עמדה לצד הכנסיות המסורתיות הנון-קונפורמיסטיות, הפרסביטריאנים, הקונגרגציונליסטים, הבפטיסטים, האוניטאריים והקווקרים. הכנסיות הנון-קונפורמיסטיות הושפעו פחות, ביחס לכנסייה האנגליקנית, מהתחייה.
הכנסייה של אנגליה נותרה דומיננטית באנגליה, אך הייתה לה פלג אוונגליזם ותחייה גדל והולך, שכונה "הכנסייה הנמוכה". מנהיגיה כללו את ויליאם וילברפורס ו-האנה מור. זה הגיע למעמד הגבוה דרך כת קלפהאם. היא לא חיפשה רפורמה פוליטית, אלא הזדמנות להציל נפשות באמצעות פעולה פוליטית על ידי שחרור עבדים, ביטול הדו-קרב, איסור אכזריות לילדים ובעלי חיים והפסקת הימורים; הם קראו בכתבי הקודש בכל יום. כל הנשמות היו שוות בעיני האל, אבל לא כל הגופים, ולכן האוונגליסטים לא ערערו על המבנה ההיררכי של החברה האנגלית. כפי שציין מוריס, "בריטניה של המאה השמונה עשרה הייתה חברה יציבה במובן זה שבעלי כוח חומרי ואידאולוגי היו מסוגלים להגן על כוחם בצורה יעילה ודינמית", אבל "בעשרים השנים שאחרי 1780, מבנה הקונצנזוס הזה נשבר". לפיכך, כפי שציינה ליסה ווד, אוונגליזם אנגליקני תפקד ככלי של שליטה חברתית של המעמד השליט, והשקיטה את חוסר שביעות הרצון, אשר בצרפת הוביל למהפכה; ובכל זאת הוא הכיל בתוכו זרעים של קריאת תיגר על להיררכיות המגדר והמעמדות.
נאורות

היסטוריונים חקרו את חשיבותה של הנאורות הסקוטית, כמו גם האמריקאית, תוך כדי דיון על עצם קיומה של הנאורות האנגלית.
נאורות > הנאורות הסקוטית

ההיסטוריון האנגלי פיטר גיי טוען כי הנאורות הסקוטית "הייתה קבוצה קטנה ומגובשת של חברים - דייוויד יום, אדם סמית', אדם פרגוסון ואחרים - שהכירו זה את זה מקרוב ודיברו זה עם זה ללא הרף". החינוך תועדף בסקוטלנד, ברמה המקומית ובמיוחד בארבע אוניברסיטאות. תרבות ההשכלה התבססה על קריאה קפדנית של ספרים חדשים, ועל דיונים אינטנסיביים שהתקיימו מדי יום במקומות מפגש אינטלקטואליים באדינבורו כמו The Select Society ומאוחר יותר במועדון הפוקר וכן באוניברסיטאות העתיקות של סקוטלנד (אוניברסיטת סנט אנדרוז, אוניברסיטת גלאזגו, אוניברסיטת אדינבורו ואוניברסיטת אברדין). כשהם חולקים את ההשקפה ההומניסטית והרציונליסטית של הנאורות האירופית באותה תקופה, דגלו הוגי הנאורות הסקוטית בחשיבותה של התבונה האנושית בשילוב עם דחייה של כל סמכות שלא ניתן להצדיק בהיגיון. בסקוטלנד התאפיינה הנאורות באמפיריות יסודית ובמעשיות. הערכים העיקריים בה היו שיפור, סגולה ותועלת מעשית לפרט ולחברה כולה. בין התחומים שהתקדמו במהירות היו פילוסופיה, כלכלה, היסטוריה, אדריכלות ורפואה. מנהיגיה כללו את פרנסיס האצ'סון, דייוויד יום, אדם סמית', דוגאלד סטיוארט, תומאס ריד, ויליאם רוברטסון, הנרי הום (לורד קמס), אדם פרגוסון, ג'ון פלייפייר, ג'וזף בלאק וג'יימס האטון.
נאורות > נאורות אנגלית

עצם קיומה של נאורות אנגלית נדון על ידי חוקרים. רוב ספרי הלימוד והסקירות הספרותיות הסטנדרטיים אינם מכירים בה. כמה סקירות אירופאיות כוללות את אנגליה. אחרות מתעלמות ממנה אבל סוקרות אינטלקטואלים גדולים כמו ג'וזף אדיסון, אדוארד גיבון, ג'ון לוק, אייזק ניוטון, אלכסנדר פופ ו-ג'ושוע ריינולדס.
לפי דרק הירסט, בשנות ה-1640 וה-1650 נרשמה כלכלה מחודשת המאופיינת בצמיחה בייצור, פיתוח מכשירים פיננסיים ואשראי ומסחור התקשורת. המעמד הגבוה מצא זמן לפעילויות פנאי, כמו מרוצי סוסים וכדורת דשא. מבחינת תרבות גבוהה, חידושים חשובים כללו פיתוח שוק המוני למוזיקה, הגברת המחקר המדעי והרחבת ההוצאה לאור. כל הטרנדים נדונו לעומק בבתי הקפה החדשים שהוקמו.
רוי פורטר טוען שהסיבה להזנחה הייתה ההנחה שהתנועה הייתה בעיקר בהשראה צרפתית, שהיא ברובה א-דתית או אנטי-קלריקלית, והיא עמדה בהתרסה גלויה לסדר המבוסס. פורטר מודה שאחרי שנות ה-1720, אנגליה יכלה לטעון להוגים המשתווים ל-דני דידרו, וולטר או רוסו. ואכן, האינטלקטואלים המובילים שלה, כמו אדוארד גיבון, אדמונד בורק ו-סמואל ג'ונסון היו כולם די שמרניים ותמכו בסדר הקיים. פורטר טוען שהסיבה לכך הייתה שהנאורות הגיעה מוקדם לאנגליה, והצליחה כך שהתרבות קיבלה את הליברליזם הפוליטי, האמפיריציזם הפילוסופי והסובלנות דתית מהסוג שהאינטלקטואלים ביבשת נאלצו לנהל מלחמת חורמה כדי להשיגם. יתר על כן, אנגליה דחתה את הקולקטיביזם של היבשת, והדגישה את השבחת הפרטים כמטרה העיקרית של הנאורות.
נאורות > מדע ורפואה

הבריטים נתנו חסות למדענים רבים שגילו תגליות גדולות במעבדות קטנות. ג'וזף פריסטלי חקר חשמל. הכימאי הנרי קוונדיש זיהה מימן ב-1772. דניאל רתרפורד בודד חנקן ב-1774, בעת שפריסטלי גילה חמצן ואמוניה. חוקרי עתיקות וארכאולוגים מיפו את העבר. ברפואה, בשנת 1717 הציגה ליידי מרי וורטלי מונטגו וקידמה חיסון נגד אבעבועות שחורות בבריטניה, ועד 1740 הגיע החיסון לשימוש נרחב. בית החולים של תומאס גאי נוסד בשנת 1721; בית החולים המלכותי של אדינבורו ב-1729; בית החולים ליולדות של המלכה שרלוט ב-1739 ובית החולים מידלסקס ב-1745. הוקמו בתי מקלט לחולי נפש, בעיקר בית החולים ביתאל בנוריץ' (1713); מחלקה למשוגעים חשוכי מרפא בבית החולים של גיא (1728); ובתי חולים למשוגעים במנצ'סטר (1766) וביורק בשנת (1777) - יורק היה הראשון שנקרא בית מקלט.
סוף התקופה

היסטוריונים חלוקים בדעתם, האם סמן סוף התקופה הוא מותו של ג'ורג' הרביעי ב-1830 או של ויליאם הרביעי ב-1837. מבחינת המגמות החברתיות והתרבותיות, העיתוי משתנה. הופעתה של הרומנטיקה והספרות החלה כבר בשנות השמונים של המאה ה-19, אך השינויים הדתיים ארכו הרבה יותר זמן ולא היו שלמים עד כמאה שנה מאוחר יותר. בשנות ה-30 של המאה ה-10 חלו התפתחויות חשובות כמו הופעתה של תנועת אוקספורד בדת ודעיכת האדריכלות הקלאסית. הוויקטוריאנים בדרך כלל הסתייגו מן התקופה הקודמת. עד סוף המאה ה-19, "התקופה הג'ורג'יאנית" הייתה מילה נרדפת לתרבות מנוונת. צ'ארלס אבי טען בשנת 1878 כי הכנסייה של אנגליה:
מרד פוליטי וחברתי

התקופה נפתחה ב-מהומות של יעקוביטים והכנסייה הגבוהה במחאה נגד הורשת הכתר ל-בית הנובר. המהומות כללו התקפות על מקומות הפולחן של זרמים שפרשו מן הכנסייה (דיסנטרים). אלה כללו את מהומות ההכתרה של 1714, שהתרחשו ביום הכתרתו של ג'ורג' הראשון, ואת מהומות 1715. בתגובה, העביר הפרלמנט את חוק המהומות, שהעניק לרשויות סמכויות גדולות יותר להפסיק את המהומות.
אף על פי שהסובלנות הדתית הייתה נרחבת בסטנדרטים של יבשת אירופה, עוינות כלפי מיעוטים דתיים הייתה נפוצה בבריטניה במהלך המאה השמונה עשרה ולעיתים התבטאה בהתפרעויות. חוק ההתאזרחות היהודית 1753 בוטל שנה לאחר שעבר בגלל התנגדות נרחבת ו-מהומות גורדון בלונדון ב-1780 כוונו נגד הקתולים לאחר שחוק הפאפיסטים משנת 1778 הסיר חלק מהנכויות המשפטיות שלהם. במהלך מהומות פריסטלי בשנת 1791 בברמינגהם, ההמון תקף את המתנגדים, כולל הרדיקל הבולט ג'וזף פריסטלי.
החוק השחור של 1723, בחסות רוברט וולפול, חיזק את הקוד הפלילי לטובת המעמד הגבוה. הוא ציין למעלה מ-200 פשעים שניתן לגזור מוות בגינם, רבים מהם עם ענישה מוחרפת. פשע ההצתה, למשל, הורחב לכלול שריפה או איום בשריפת ערימות חציר. הזכויות המשפטיות של נאשמים שונות משהן כיום. לדוגמה, חשודים שסירבו להסגיר את עצמם תוך 40 יום היו עלולים להישפט באשמה סופית ולהידון למוות אם יתפסו. כפרים מקומיים נענשו אם לא הצליחו למצוא, להעמיד לדין ולהרשיע פושעים לכאורה, בשל הגידול בפשיעה באותה תקופה.
עם סיום המלחמה עם צרפת ב-1815, נכנסה בריטניה לתקופה של שפל כלכלי גדול יותר וחוסר ודאות פוליטית, המאופיינת באי שביעות רצון חברתית ואי שקט. המפלגה הפוליטית הרדיקלית פרסמה עלון בשם The Political Register, אשר כונה בפי יריביה בשם "The Two Penny Trash". במרץ של עושי השמיכות, מרץ 1817, צעדו 400 טווים ואורגים ממנצ'סטר ללונדון כדי להגיש לממשלה עצומה. הלודיטים הרסו מכונות ופגעו בהן באזורים התעשייתיים שבצפון מערב אנגליה. טבח פיטרלו בשנת 1819 החל כעצרת מחאה שבה התאספו 60,000 בני אדם כדי למחות על רמת חייהם. העצרת דוכאה בפעולה צבאית אשר הסתיימה ב-11 הרוגים ו-400 פצועים. קונספירציית רחוב קאטו משנת 1820 ביקשה לפוצץ את הקבינט ולאחר מכן להסתער על מצודת לונדון ולהפיל את הממשלה. הקשר סוכל, והקושרים הוצאו להורג או הועברו לאוסטרליה.
חד-לסתיים

| חד-לסתיים |
| --- | --- |
 חד-לסת כתמים (Hemiramphus far)
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: חניתאים
תת־סדרה:: Exocoetoidei
משפחה:: חד-לסתיים
שם מדעי
 Hemiramphidae ‏גיל, 1859

חַד-לִסְתִּיִּים (שם מדעי: Hemiramphidae) היא משפחת דגי גרם ימיים השייכים לסדרת החניתאים והם קרוביהם של השפודניים. הם חיים בכל האוקיינוסים בעיקר בים הפתוח, אך גם בחופים רבים לרבות בחופי מפרץ אילת והים התיכון והם נודדים גם לשפכי נהרות ומים מליחים שמעבר להשגת דגי ים אחרים. לפעמים חלק מהמינים מקפצים מעל פני המים.
מאפיינים

לבני המשפחה לסת תחתונה ארוכה בהרבה מהעליונה ובעלת צורת סיף. אורכם מגיע לעיתים ל-30 סנטימטרים. הגוף שלהם בנוי בצורת טורפדו בדומה לשפודניים, והם בעלי קשקשים כסופים ארוכים המותאמים למהירות. הם אוכלי כל הניזונים מאצות, פלנקטון צמחי וחי, רכיכות כמו פטרופודות (Pteropoda) וסרטנים משייטים וכן דגים קטנים. הצעירים ניזונים בעיקר מבשר וחלק מהמינים משחרים לטרף בלילה, בעוד אחרים צדים ביום.
הם עצמם משמשים מזון לדגים גדולים כמו קולייסיים, מפרשניים וכרישים. הם אינם דגי מאכל חשובים, אך עדיין נידוגים באזורים מסוימים או למטרות ספורט.
סוגים

סוג ומין יחיד Arrhamphus sclerolepis
סוג ומין יחיד Chriodorus atherinoides
דַּקְמַקּוֹר (Euleptorhamphus) - בו 2 מינים
חַד-לֶסֶת (Hemiramphus) - בו 12 מינים
מַקּוֹרָן (Hyporhamphus) - בו 37 מינים
סוג ומין יחיד Melapedalion breve
סוג ומין יחיד Oxyporhamphus micropterus - ייתכן ששייך למשפחת הדאוניים
Rhynchorhamphus - בו 4 מינים
חלק מהסוגים שהשתייכו בעבר למשפחה עברו למשפחה Zenarchopteridae, החיים רק במי האזור האינדו-פסיפי.
חידת כדור במבוך

כדור במבוך עשוי עץ
חידת כדור במבוך הוא סוג של משחק זריזות, בו יש לתמרן מבוך (או לבירינת) או כדור אחד או יותר כך שהכדור או הכדורים יגיעו למטרה מסוימת. משחקים מעין אלו היו נפוצים מאז שצ'ארלס מרטין קרנדל המציא את המשחק חזירים בתלתן בשנות ה-80 של המאה ה-19, ורשם על כך פטנט בשנת 1889.
בכמה גרסאות, יש לבירינת עץ שמוטה לצדדים בעזרת שתי ידיות, ועל הכדור לעבור דרך כמה מכשולים וחורים. בחלק מהגרסאות יש מגנט המשפיע על תנועת הכדור. פרפלקסוס הוא דוגמה לחידת כדור במבוך תלת־ממדית. עם עידן המחשבים, מספר גדול של גרסאות וירטואליות החלו להופיע.
ראו גם

לבירינת
רוביק 360
פרפלקסוס
הערות שוליים

↑  Pigs in Clover
1 2  van Delft, Pieter; Jack Botermans (1978). Creative Puzzles of the World. Cassell. p. 141. ISBN 0-304-30300-3.
↑  R Journet
↑  http://www.indiana.edu/~liblilly/overview/puzzle_docs/Sam_Loyd_Successful_Hoax.pdf
↑  US 410956, Crandall, Charles, "Game or Puzzle No. 410,956", issued 1889
חוצי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הילה נועם
 איורים:  הילה נועם
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספרות ילדים ונוער
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  "עם עובד"
 תאריך הוצאה:  מאי 2019
 מספר עמודים:  74
"חוּצי" הוא ספר ילדים ישראלי בסגנון קומיקס, מאת הסופרת והמאיירת הילה נועם. הספר יצא לאור בישראל במאי 2019 בהוצאת "עם עובד". כמו כן, הוא ראה אור גם באירופה, ואף זכה בפרס הזהב על־שם דודו גבע.
תקציר העלילה

הקומיקס מגולל סיפור על חתול ושמו חוּצי שתמיד בורח מהבעלים שלו, תמר, ומתנהג בצורה מצחיקה ומסתורית. יונתן, חברה של תמר, חובר אליה ויחדיו הם מטפלים בחתול ומנסים להבין היכן הוא מטייל במשך שעות היום. בכל פעם שחוּצי יוצא מן הבית, הוא חוזר עם הפתעות מוזרות המסתבכות בפרוותו. יום אחד חוּצי חוזר עם הפתעה מבהילה. ברגע זה תמר מחליטה לעקוב אחריו ולראות לאן הוא מטייל. כשחוּצי בורח, הוא הולך ל"דוקטור ינשופי". הדוקטור קוראת לו "שחורי" במקום חוּצי, והיא בונה לו פינה עם בובות רק בשבילו. תמר ויונתן חושבים שהיא רעה מכיוון שבכל פעם שהם באים להציל את חוּצי היא צועקת ומאיימת עליהם. תמר ויונתן מתעמתים עם "דוקטור ינשופי", ולבסוף מבינים מה קורה בביתה המפחיד.
ההשראה לספר

את ההשראה לספר קיבלה הסופרת מחתולה הפרטי "חוּצי". כמו החתול בספר, גם החתול שלה יוצא לטיולים יומיים וחוזר עם מציאות מעניינות בפרווה.
תהליך האיור

הספר אויר על ידי הילה נועם, בעזרת אקריליק, במכחולים דקים מאוד בעובי של שערות בודדות. נועם מספרת שתהליך זה דרש העתקה של הסקיצות לנייר אקוורל על שולחן אור שבעזרתו ניתן לצייר בדיוק יתר, ולאחר מכן ציור במכחולים ובצבע.
על הסופרת

הילה נועם היא בוגרת המחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל. פרויקט הגמר שיצרה בשנה האחרונה ללימודיה זכה בפרס על שם שמעון שסטוביץ' לפרויקט גמר מצטיין. בתום לימודיה הקימה עם מאיירים אחרים את קבוצת הקומיקס "Humdrum", והיא משתתפת בקביעות בפסטיבלים ברחבי העולם.
נועם היא יוצרת קומיקס, מאיירת ספרי ילדים ומרצה לאיור באקדמיה בצלאל. בעלת טור הקומיקס "כשכושי חיות" במגזין "נשיונל ג'אוגרפיק קידס", ויוצרת סיפורי קומיקס בארץ ובעולם. "חוּצי" הוא ספר הקומיקס הראשון שכתבה ואיירה לילדים.
הערות שוליים

1 2 3 4  החתול של הילה נועם התחיל לבלות אצל השכנים. בסוף יצא מזה ספר, באתר lionizes65.rssing.com, ‏4 ביוני 2019
1 2  הילה נועם, באתר בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים
↑  חוצי - הילה נועם, באתר עברית
↑    אנה זטרברג, יוצאים מהקווים, באתר "ידיעות אחרונות", 30 ביולי 2019
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חוצי".
זאב אלכסנדרוביץ'

זאב אלכסנדרוביץ' בקרקוב, שנות השלושים
זאב (וילהלם) אלכסנדרוביץ' (קרקוב, 6 באפריל 1905 - תל אביב, 5 בינואר 1992) היה צלם ישראלי, אשר הרבה לצלם בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20, תחילה בפולין, לאחר מכן בארץ ישראל (מ-1932) ובארצות שונות שבהן תייר, במיוחד יפן וארצות הברית.
קורות חייו

נולד בקרקוב שבגליציה (כיום פולין) כבן יחיד לסיני זיגמונט ולהלה לבית רקובר. אביו, מנכבדי הקהילה וסוחר נייר אמיד, ייעד אותו להיות ממשיכו בעסק, אולם אלכסנדרוביץ' נטה מילדותו לצילום. בשנות ה-20 הרבה לצלם בפולין ובארצות אירופיות אחרות שבהן טייל. מתקופה זו נשמרו מאות צילומים.
בתחילת שנות ה-30 רכש אלכסנדרוביץ' צמד מצלמות לייקה חדישות, אשר אפשרו לו גמישות רבה בבחירת נושאי צילומיו. הוא הרבה לנסוע בעולם עם מצלמתו; ממסעות אלה נותרו צילומים רבים שצולמו בפולין, ביפן, בארצות הברית, במצרים ובלא מעט ארצות נוספות.
אלכסנדרוביץ' היה תומך פעיל ונלהב ברעיון הציוני. בין השנים 1932 ל-1935 ביקר בארץ ישראל שלוש פעמים וצילם בה אלפי צילומים, בעיקר בתל אביב וביפו, בחיפה, בירושלים, בטבריה, בחדרה, בעמק יזרעאל ובעמק הירדן. כמו כן צילם דיוקנאות של אישים מרכזיים בתנועה הציונית של אותם ימים, כגון חיים נחמן ביאליק, אורי צבי גרינברג, זאב ז'בוטינסקי, אב"א אחימאיר, חיים ארלוזורוב, נחום סוקולוב, יצחק בן-צבי ואחרים.
אלכסנדרוביץ' הגדיר את עצמו, בשיחותיו עם בני משפחתו, כ"צלם חובב", צלם שאינו תלוי לצילום בפרנסתו וחופשי לבחור כרצונו את נושאי צילומיו. גישתו זו לא מנעה ממנו לנסות לפרסם את עבודותיו ברבים. אלכסנדרוביץ' שלח מצילומיו למספר עיתונים יהודיים וציוניים בפולין ובארצות הברית, ואלה הדפיסו אותם כרפורטז'ות מצולמות בחתימתו.
התלהבותו של אלכסנדרוביץ' מהמדיום של הצילום ניכרת בכמות יוצאת הדופן של צילומים שהניבו שנות פעילות ספורות, שבהם מתועדים חיבתו לבני אדם באשר הם וכישרונו ביצירת מגע קרוב עם מושאי צילומיו. ברבים מהצילומים נראה שהצליח להציב רגלו במקומות שזר מזדמן היה נמנע או מתקשה מלהגיע אליהם. חשיבות רבה ראה גם בלכידת הרגע הנכון, ה"מכריע", ובצריבתו בסרט הצילום, תוך הקפדה יתרה על הקומפוזיציה הסופית. בצילומים שצילם בארץ ישראל ניכרת הזדהותו עם המפעל הציוני; זו באה יד ביד עם אמפתיה גדולה שחש כלפי כל תושבי הארץ, יהודים כערבים. שנותיו הפוריות של אלכסנדרוביץ' כצלם היו המחצית הראשונה של שנות השלושים.
ב-1936, נישא ללאה שלוש (1914-2010), בת לאחת מהמשפחות הוותיקות ביישוב היהודי ביפו, והזוג השתקע בתל אביב. הוא הפסיק לצלם כמעט לגמרי והסתפק בצילום בני משפחה קרובים. הסיבות לכך אינן ברורות גם היום. נראה שהמרץ, שהוקדש קודם לכן לצילום, הופנה לכיוונים אחרים.
בעקבותיו של אלכסנדרוביץ', עלו גם הוריו לארץ ישראל ובה גם נפטרו.
בערוב ימיו חזר לעסוק מעט בצילומיו הישנים. הוא שלח כמה מהם לתערוכה הגדולה שארגן מוזיאון בית התפוצות, "עולם יהודי בעין המצלמה" (1984), וזכה בפרס מיוחד. בעקבות הזכייה מסר מספר לא גדול של הדפסים ותשלילים למרכז לתיעוד חזותי במוזיאון.
זאב אלכסנדרוביץ' נפטר בתל אביב. הוא הותיר אחריו את רעייתו לאה וארבעה ילדים משותפים.
11 שנים לאחר מותו התגלתה בביתו בדרך מקרה מזוודת עור מרופטת ובה הוטמן פרי יצירתו - למעלה מ-16,000 תשלילים שנמצאו מגולגלים בקופסאות פח. רובם הגדול של הצילומים לא הודפס בחייו. על ערכו וחשיבותו של האוסף עמדו חוקרים ואנשי מקצוע רבים לאחר תהליך ממושך של סריקה וזיהוי הצילומים (מקומות, אישים ותאריכים). פליאה היא לבני משפחתו כיצד לא הזכיר אפילו במילה את קיומו של אוסף התשלילים הגדול, במיוחד לאחר שזכה להכרה מחודשת כצלם בשנותיו האחרונות.
אוסף אלכסנדרוביץ', המוחזק בידי משפחת הצלם, היה אוסף התצלומים הראשון שהנגישה הספרייה הלאומית לקהל דרך אתר האינטרנט שלה, בפרויקט משותף עם המשפחה שהסתיים ב־2010.
תערוכות יחיד

האיש שלנו ביפן: תצלומיו של זאב אלכסנדרוביץ' ממסעו ליפן ב-1934, מוזיאון מנגה לאמנות יפן בקרקוב (2008)
יפן 1934: תצלומיו של זאב אלכסנדרוביץ', מוזיאון טיקוטין לאמנות יפן בחיפה (2008)
חולות נודדים: תל אביב של שנות השלושים בצילומי זאב אלכסנדרוביץ', המוזיאון היהודי של גליציה בקרקוב (2009)
פולין ופלשתינה, שתי ארצות ושתי כיפות שמיים: דיוקנאות יהודים קרקובאים בתצלומי זאב אלכסנדרוביץ', המוזיאון היהודי של גליציה בקרקוב (2011)
בין חיפה ליריחו: הערים ההיסטוריות בתצלומיו של זאב אלכסנדרוביץ', מוזיאון העיר חיפה (2014)
ישראל שלפני ישראל: תצלומים מאת זאב אלכסנדרוביץ', 1936-1932, המוזיאון היהודי של וינה (2017)
ספרי תערוכות

Our Man in Japan: Ze'ev Aleksandrowicz's Photographs from his Journey to Japan in 1934 (2008: Krakow, Manggha Musuem of Japanese Art and Technology)
חולות נודדים: תל אביב של שנות השלושים בצילומי זאב אלכסנדרוביץ' (2009: קרקוב, המוזיאון היהודי של גליציה)
Poland and Palestine - Two Lands and Two Skies: Cracovian Jews in the Photographs of Ze'ev Aleksandrowicz (2012: Krakow, Galicia Jewish Museum)
בין חיפה ליריחו: הערים ההיסטוריות בתצלומיו של זאב אלכסנדרוביץ' (2014: מוזיאון העיר חיפה)
Israel Before Israel: Photographs by Ze’ev Aleksandrowicz 1932–1936 (2017: Vienna, Jewish Museum Vienna)
הערות שוליים

↑  אוסף התצלומים של זאב אלכסנדרוביץ', באתר האוספים הדיגיטליים של הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310930105171  PLWABN: 9810576021205606  CiNii: DA18176619  GND: 137197853  ISNI: 0000 0000 7962 7367  LCCN: no2009199764  PIC: 385035  SUDOC: 181571439  VIAF: 120789853   WorldCat (עם VIAF): 120789853
חד-פסיגיים

| חד-פסיגיים |
| --- | --- |
 Ensete ventricosum
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד־פסיגיים
סדרות
 כף צפרדע  שושנאים  דקלאים  דגנאים  אספרגאים  קומלינאים  טמוסאים (Dioscoreales)  Acorales  Pandanales  זנגבילאים  ו־6 משפחות בלתי משויכות
שם מדעי
 Liliopsida
חד־פסיגיים (שם מדעי: Liliopsida) הם מחלקה במערכת בעלי הפרחים, המאופיינת על ידי פסיג (עלה זרע) יחיד בזרע הצמח. השם המדעי נקבע על־פי הסוג האופייני שושן (Lilium), אם כי נהוג להשתמש גם בשם Monocotyledones.
מבנה החד־פסיגיים פשוט יחסית לדו־פסיגיים, למרות העובדה שהראשונים התפתחו מהאחרונים. השרידים המאובנים הראשונים המיוחסים לחד־פסיגיים שייכים לתקופת הקרטיקון התחתון. כיום החד־פסיגיים תופסים מעמד דומה בחשיבותו לזה של הדו־פסיגיים במערכת האקולוגית של כדור הארץ.
המחלקה מונה כ־130 משפחות, מהן 18 מיוצגות בישראל. אחת החשובות ביותר היא משפחת הסחלביים המתמחה בהאבקה באמצעות חרקים, והפרחים של אחדים מבני המשפחה הם מן המורכבים שבעולם הצומח (ע"ע דבורנית). משפחה חשובה נוספת היא דגניים המתמחה בהאבקה בעזרת הרוח.
סדרות

סדרת Acorales
סדרת כף צפרדע (Alismatales)
סדרת אספרגאים (Asparagales)
סדרת טומוסאים (Dioscoreales)
סדרת שושנאים (Liliales)
סדרת Pandanales
סדרת Petrosaviales
על-סדרת Commelinids
סדרת דקלאים (Arecales)
סדרת קומלינאים (Commelinales)
סדרת דגנאים (Poales)
סדרת זנגבילאים (Zingiberales)