stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החוק להגנת האומה
יישום החוק והרחבתו > הרחבת החוק

ב-29 בספטמבר שוחררו עובדי הכפייה לבתיהם, אך ב-29 בינואר 1942 נקראו לפלוגות העבודה 9,000 גברים יהודים בגילאי 20–42, ללא כל הקלות בגין מצב רפואי מסוים. ב-29 בדצמבר 1941 נשלח אלכסנדר בלב לברלין, כדי לבחון את הרחבת האמצעים לטיפול ב"בעיה היהודית". עם שובו, ב-14 בפברואר 1942, הגיש בלב לשר הפנים גברובסקי המלצות לתיקון החוק להגנת האומה. בעקבות המלצותיו הגיש ביולי 1942 ראש הממשלה בוגדאן פילוב הצעת חוק חירום, שיתיר לממשלה הבולגרית לנקוט בכל האמצעים כדי לפתור את סוגיית יהודי הממלכה. ב-26 באוגוסט, עם אישור חוק החירום, הוקם הקומיסריון לענייני יהודים וב-3 בספטמבר הועמד אלכסנדר בלב בראשו. התקנות נגד יהודי הממלכה הוחמרו, הוחלה חובת ענידת כוכב צהוב בהופעה פומבית של יהודים בבולגריה, וכן דירות ובתי עסק בבעלות יהודית סומנו בסימון מיוחד.
במטרה להפקיע את כל הרכוש היהודי, פורסמה תקנה שחייבה את היהודים להצהיר על כל פריטי רכושם ושהכריזה על הטלת מס על הרכוש, בשיעור שנע בין 20 ל-25 אחוזים. חישוב המס בוצע על פי הערכת שוק מופרזת במתכוון, כך שבפועל מדובר היה בהחרמת הרכוש. בעקבות התקנה הוגשה מחאה רשמית מטעם נציגי הסגל הדיפלומטי בבולגריה שייצגו את איטליה, ספרד, ממלכת רומניה והונגריה, תוך דרישה לפטור את נתיניהן מיישום תקנה זו. ב-18 באפריל 1942 הוצא צו לפיזור ההסתדרות הציונית בבולגריה, וב-19 ביולי הוחרם כל רכוש התנועה.
יישום החוק והרחבתו > סוגיית בתי הספר הקהילתיים

ב-1938 התקיימו בקהילות יהודי בולגריה 8 בתי ספר יסודיים (כיתות א'-ד'), 5 פרו-גימנסיות (כיתות ה'-ו') ו-11 גני ילדים, בהם למדו 2,814 תלמידים. לאחר החלת החוק להגנת האומה לא נאסרה פעילות בתי הספר הקהילתיים משום שבהתאם ל"חוק השכלת העם" מ-1909 הם הוגדרו חלק ממערכת החינוך הארצית. בנוסף, התיר משרד הפנים לבתי הספר להמשיך וללמד תכנים לאומיים ודתיים וכן להמשיך בלימודי העברית. מפקחי משרד החינוך הבולגרי המשיכו לפקוד את בתי הספר ולבקר את פעולותיהם. בחלק מהמקרים, בשל האיסור על פעילות תנועות הנוער הוגברה הפעילות הציונית בין כותלי בתי הספר השונים ללא כל הפרעה מצד השלטונות. במאי 1943, לאחר גירוש יהודי סופיה לערי השדה והצורך בשיכונם של הפליטים הרבים במבני ציבור של הקהילות השונות, הופסקה כמעט לחלוטין פעילות בתי הספר הקהילתיים בבולגריה. בהמשך גורשו מאות יהודים מערים נוספות ובכללן פלובדיב ופאזארג'יק ומצב הקהילות היהודיות לא אפשר את פתיחת שנת הלימודים 1943/1944 במועדה. במרבית הקהילות הוחלט לבטל את שנת הלימודים ובמקצתן, כגון בווידין התקיימו לימודים באופן מקוטע ובמספר אתרים. באביב 1944 הופסקו הלימודים גם בקהילות אלו בשל ההפצצות הכבדות של חיל האוויר האמריקאי על בולגריה. בספטמבר, לאחר הפיכת חזית המולדת הבולגרית חודשו בהדרגה הלימודים בבתי הספר הקהילתיים.
ביטול החוק > רקע

בפברואר 1943 חתם אלכסנדר בלב, בשם ממלכת בולגריה, על הסכם עם תיאודור דנקר, בשם גרמניה הנאצית, בדבר גירושם של 20,000 יהודים מהשטחים שסופחו לבולגריה, אל השטחים הנתונים לשליטת הגרמנים בפולין. במהלך מרץ 1943 גורשו 11,343 יהודי תראקיה, מקדוניה הווארדארית ופּירוֹט אל מחנות ההשמדה, ועם זאת נכשל ניסיון גירושם של לפחות 6,365 יהודים מבני "בולגריה הישנה", לאחר מאבק שניהלו מנהיגי הקהילה היהודית תוך שהם מסתייעים בקומץ פוליטיקאים בראשות דימיטר פשב וראשי הכנסייה המטרופוליטנים סטפן וקיריל. ב-26 במאי 1943 גורשו יהודי סופיה לערי השדה, כצעד ראשון לקראת גירושם אל מחוץ לגבולות הממלכה.
ב-28 באוגוסט 1943 נפטר המלך בוריס השלישי במפתיע. מפאת גילו של בנו סימאון השני (שהיה בן שש באותה עת) מונתה מועצת עוצרים, שכללה גם את בוגדאן פילוב. פילוב התפטר מראשות הממשלה, ולתפקיד מונה דוברי בוז'ילוב. נטיית החזית המזרחית לרעת הגרמנים הביאה לשינוי במדיניות הבולגרית כלפי בני הקהילה היהודית, ובכלל זה להפסקת ניסיונות גירושם אל מחוץ לגבולות הממלכה.
ביטול החוק > מהלכי הביטול

ב-31 במאי 1944 התפטר ראש הממשלה דוברי בוז'ילוב, ולמחרת מונה להחליף אותו איוון בגריאנוב. בגריאנוב, שהיה בעל עמדות פרו-מערביות, החל במשא ומתן חשאי עם נציגי בעלות הברית, וב-26 באוגוסט הכריז על חזרת ממלכת בולגריה לעמדת נייטרליות במלחמה.
ימים ספורים לאחר מינויו נועד בגריאנוב עם נציגי הקונסיסטוריה של יהודי בולגריה, ומסר להם שבכוונת הממשלה להחזיר ליהודים את כל זכויותיהם, אם כי בהדרגה ובזהירות, בשל הנוכחות הצבאית הגרמנית בממלכה. לתפקיד הממונה על הקומיסריון לענייני יהודים מונה השופט דימיטר פרוטיץ' מסופיה, אשר בתיאום עם בגריאנוב, שר המשפטים החדש אלכסנדר סטאלייסקי (Александър Сталийски) ונציגי הקהילה היהודית, הכין טיוטת חוק שבמסגרתו יבוטלו החוקים והתקנות שהוטלו על יהודי בולגריה.
בנאומו הראשון ברדיו הבולגרי, הצהיר בגריאנוב שהחוקים נגד היהודים עומדים בסתירה "ליושר בין העמים ולצדק בין הבריות". ב-27 ביולי 1944 הודיע בגריאנוב, בנאום בפני האספה הלאומית הבולגרית, על כוונתו לבטל את החוק. ב-22 באוגוסט בוטלה חובת ענידת הכוכב הצהוב והושב חופש התנועה ליהודים. עם זאת, המגבלות הכלכליות לא הוסרו, והרכוש שהופקע לא הושב. בנוסף, לא בוטלו מחנות העבודה לעובדי הכפייה היהודים. ב-31 באוגוסט אושרה בפרלמנט הצעת החוק שניסח השופט פרוטיץ'. ב-2 בספטמבר התפטר בגריאנוב, ופרסום החוק החדש התעכב במספר ימים.
ב-5 בספטמבר 1944 פרסם ממשלו של קונסטנטין מוראבייב את תקנות ביטול החוק ברשומות הממלכה, ובכך בוטל רשמית החוק להגנת האומה. ב-9 בספטמבר התחוללה ברחבי בולגריה הפיכה בחסות הצבא האדום, שאותה הובילה חזית המולדת הבולגרית, ובמהלכה הודח מוראבייב וירד למחתרת. קימון גאורגייב מונה לראש הממשלה, ודימו קזאסוב לשר התעמולה והמידע. למחרת היום נאם השר קזאסוב ברדיו הממלכתי הבולגרי, והודיע בשם ממשלת בולגריה על החזרת כל הזכויות למיעוטים ובכלל זה על ביטולו המוחלט של החוק להגנת האומה. בכך נתנה ממשלת חזית המולדת ביטוי פומבי לחוק שבוטל רשמית מספר ימים קודם. העניין הוביל לתפיסת חזית המולדת בנרטיב ההיסטורי של יהודי בולגריה, כגורם שביטל את החוק.
השלכות החוק וביטולו על הקהילה היהודית

עם שחרור עובדי הכפייה והחזרת המגורשים לערים השונות, הוחזרו דירות המגורים שהופקעו לידי בעליהן. כמו כן הוחזרו חלק מהחנויות בעיקר בתחום "המסחר הזעיר". חלק מהדירות אוכלסו בידי משפחות בולגריות. רובן פינו מרצונן את הדירות, ובמקצת המקרים התערבה המשטרה ופינתה אותן. תכולתן של מספר לא מבוטל של דירות וחנויות נשדדה. מפעלים, חלק לא מבוטל מהחנויות ומרבית הקרקעות לא הושבו לבעליהם, אך הותר לחדש את פעילותם של מקצת הבנקים בבעלות יהודית. בדצמבר 1946 נחקק חוק לשיקומם הכלכלי של יהודי בולגריה, שבמסגרתו הוחלט להעניק לבני הקהילה אשראי בסך מיליארד לבות, שייפרש על פני 6 שנים. ב-17 במרץ 1947 ביצעה הממשלה הבולגרית רפורמה מוניטרית שכללה החלפה של שטרות הכסף והטלת מס חובה חדש על כל נכסיהם ורכושם של אזרחי בולגריה ובכלל זה בני הקהילה היהודית. שיעור המס על בני הקהילה חושב לפי הערך העתידי של נכסיהם, כולל מיליארד הלבות שאותם התכוונה הממשלה הבולגרית להעביר לבני הקהילה בשש השנים הבאות. כך נוצר מצב שבני הקהילה נדרשו לשלם מס על כספים שכלל לא התקבלו, ומצבם הכלכלי החמיר עוד יותר.
בבחינת התמהיל הכלכלי של יהודי בולגריה, עולה כי לפני מלחמת העולם השנייה הוא הורכב משכירים, מעובדי מדינה בשירות הציבורי, מסוחרים ומאומנים. בנוסף, לצד שכבה אמידה של תעשיינים, בנקאים ובעלי קרקעות, הייתה גם שכבה ענייה, שכללה בחלקה רוכלים וקבצנים שנתמכו בידי מוסדות הקהילה. בתקופת חלותו של החוק להגנת האומה, הוחרם רכושה של השכבה האמידה בקהילה. חלק מכספי בני הקהילה הוחרם באמצעות מנגנון מיסוי, וחלקו הופקד בחשבונות בנקים מוגבלים. בתי העסק ומפעלי התעשייה נסגרו. לאחר עליית ממשלת חזית המולדת לשלטון, נוצרה ציפייה בקרב בני הקהילה להחזרת מצבם הכלכלי לקדמותו, בנוסף להשבת זכויות האזרח הבסיסיות שלהם. ציפייה זו נתבדתה, הן בשל מצבה הכלכלי של המדינה, והן בשל מדיניותה הכלכלית של ממשלת חזית המולדת, שהלכה ונטתה לכיוון הקומוניסטי עד כינונה של כלכלה ריכוזית.
כאמור, לא הותר לבעלי המפעלים לשוב ולעמוד בראשם, לא הוחזר כספם, ובפועל לא ניתן להם אשראי לפיתוח מחדש של עסקיהם. בשלהי 1947 השתלטו למעשה הקומוניסטים על בולגריה, והחל תהליך מדורג של הלאמת עסקים פרטיים. בנוסף, המעבר למשטר קומוניסטי פגע בחופש הביטוי, ומחאות בקרב בני הקהילה הובילו לשלילת רישיונם של עורכי דין ולפיטורי עשרות פקידי ציבור יהודים בטענת חתרנות נגד השלטון.
עם כינונה של ממשלת חזית המולדת, החלה עליית יהודים הדרגתית מבולגריה לארץ ישראל, תהליך שהואץ מאוד עם כינונה של מדינת ישראל. ב-31 בדצמבר 1951 נותרו בבולגריה 7,676 יהודים, כ-15 אחוזים מאוכלוסיית הקהילה בתום מלחמת העולם השנייה. השילוב בין אי-ביטולו המלא בפועל של החוק להגנת האומה, בעיקר בתחום הכלכלי, ובין אופייה הציוני של יהדות בולגריה, הוביל לשיעור גבוה במיוחד של עולים למדינת ישראל מקרבה.
ראו גם

יהדות בולגריה
לקריאה נוספת

שלמה שאלתיאל, מארץ הולדת למולדת: עלייה והעפלה מבולגריה ודרכה בשנים 1949-1939, העמותה לחקר מערכות ההעפלה ע״ש שאול אביגור, אוניברסיטת תל אביב, 2004.
משה מוסק, מוטי כנרי, הישרדות או הצלה?, יהודי בולגריה בתקופת השואה–היסטוריה וכתיבת היסטוריה, הוצאת בית מורשת יהדות בולגריה–ביפו, ישראל, 2023, ISBN 9789655984590
Jacky Comforty, Martha Aladjem Bloomfield, The Stolen Narrative of the Bulgarian Jews and the Holocaust, Rowman & Littlefield, 2021, ISBN 9781793632913
הערות שוליים

↑  אלברט רומנו, המשבר והפילוג בתנועה הציונית 1930 - 1940, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 567.
↑  אלברט רומנו, המשבר והפילוג בתנועה הציונית 1930-1940, עמוד 605.
↑  ז'קלין סופרמן, החקיקה האנטי-יהודית בבולגאריה, 1940-1942, והתגובות עליה, פעמים, 27, תשמ"ו 1986, עמ' 143–168. חוברת שהוקדשה לנושא יהדות ספרד והמזרח בתקופת השואה, עמוד 147.
↑  אלברט רומנו, המשבר והפילוג בתנועה הציונית 1930-1940, עמודים 591–592.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ג'-תקופת השואה, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמודים 20–21.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמודים 34–37.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ג' - תקופת השואה, עמודים 42-40.
↑  חיים קשלס, החוק להגנת האומה, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 789–790.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות עמוד 42.
1 2  חיים קשלס, החוק להגנת האומה, עמודים 793–797.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, עמוד 47.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, עמוד 43.
1 2  שלמה שאלתיאל, החקיקה האנטי-יהודית והשלכותיה, באתר "כולנו בולגרים" אתר הבית של יהודי בולגריה.
1 2  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, עמוד 45.
1 2 3  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ג' - תקופת השואה, עמודים 51–56.
↑  חיים קשלס, החוק להגנת האומה, עמוד 800.
↑  אלברט רומנו, מאבק בין מתונים וקיצונים בהסתדרות הציונית, בתוך אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 289–291.
↑  ג'ני לבל, גאות ושבר - פרקים בתולדות יהודי מקדוניה הווארדארית, הוצאת מורשת, 1986, עמודים 196–201.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ג' - תקופת השואה, עמודים 73–74.
1 2 3  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ג' - תקופת השואה, עמודים 58–64.
↑  ג'ני לבל, גאות ושבר - פרקים בתולדות יהודי מקדוניה הווארדארית, עמוד 201.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, עמודים 57–61.
↑  אנגל צ'וראפצ'יאב, קווים כלליים בהתפתחות בתי ספר יהודיים בבולגריה אחרי מלה"ע הראשונה, באתר "כולנו בולגרים", אוחזר ב-25 בנובמבר 2012.
1 2  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, עמודים 213-212.
1 2 3  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ג' - תקופת השואה, עמודים 219–222.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמודים 23–27.
↑  יוסף בן, לחרות ולעלייה, בתוך:אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 925.
↑  יוסף בן, לחרות ולעלייה, בתוך:אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 926.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, עמודים 17–18.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, עמודים 170–171.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, עמוד 299.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, עמודים 301–305.
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
מכתבם של סופרי בולגריה נגד החוק להגנת האומה (בבולגרית)
פרסום התקנות ליישום החוק ברשומות
הטלאי הצהוב שיהודי בולגריה חויבו לענוד מתוקף תקנות הרחבת החוק להגנת האומה
עובדי כפייה יהודים מהעיר פלובדיב
שלט שבני הקהילה היהודית חויבו להציב על בתי מגורים בהם התגוררו יהודים, מתוקף תקנות הרחבת החוק להגנת האומה
המוסד להשתלמות

מודעה בעיתון על המשמר על פתיחת המוסד להשתלמות, יוני 1946
"המוסד להשתלמות" (נקרא גם בשם "בית הספר לדיפלומטים") נוסד בשנת 1946 כחלק מההכנות של הסוכנות היהודית לקראת האפשרות של הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. המוסד הכשיר את הדור הראשון של דיפלומטים מקצועיים בארץ ישראל והכין את התשתית להקמתו של משרד החוץ ולביסוס שירות החוץ המקצועי של מדינת ישראל.
המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית

עם הקמת הסוכנות היהודית בשנת 1929 כוננו בה מחלקות. המחלקה המדינית הייתה אמונה על ניהול יחסי החוץ של היישוב והייתה למעשה המשכה של המחלקה המדינית של ההנהלה הציונית, שפעלה עוד מראשית ימי המנדט הבריטי. במהלך שנות המנדט עשה מפעל ההתיישבות הציוני בארץ ישראל צעדים גדולים קדימה לקראת הקמת מדינה יהודית. במקביל הלך וגבר ערכה של המחלקה המדינית של הסוכנות והיא החלה להתנהל כעין משרד חוץ של המדינה שבדרך. לאחר תום מלחמת העולם השנייה, כשהאפשרות של הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל הלכה ונהייתה ממשית, הוחלט במחלקה המדינית על הקמת "המוסד להשתלמות", כדי שישמש את משרד החוץ של המדינה שבדרך.
המוסד וחניכיו

המשימה של הקמת המוסד להשתלמות, שכונה גם "בית הספר לדיפלומטים", הוטלה על ולטר איתן. איתן שאף להקים מוסד שיכשיר את העתודה הניהולית הבכירה של המדינה העתידית בכלל, ולא רק של משרד החוץ. במודעה שפורסמה ביוני 1946 בעיתונות הארץ-ישראלית נכתב:
"המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית לא"י עומדת להקים מוסד להשתלמות, אשר מתפקידו יהיה לחנך עובדי ציבור שיפעלו בעיקר בתחום המגע עם גורמי חוץ [...] הכוונה היא לקבל למוסד תלמידים מוכשרים ובעלי השכלה על מנת שאפשר יהיה למנות מבין גומרי המוסד לתפקידים אחראיים מטעם המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית או מוסדות צבוריים יהודיים אחרים. תפקידים אלה יהיו בדרך כלל בעלי אופי מנהלתי או מדיני ומקום השרות יהיה בארץ או בחו"ל.
המוסד להשתלמות יאורגן כפנימייה (מקומו יהיה בירושלים. הלימודים יימשכו שנה וחצי ויחולקו לשלושה זמנים. שכר הלימוד הכולל דמי פנימייה, נקבע ל-75 לא"י לזמן. [...] מועמדים, בעיקר בגילים 28-22, המעוניינים להתקבל למוסד, מתבקשים לפנות בכתב למחלקה המדינית של הסוכנות."
כ - 500 מועמדים ניגשו למכרז. לאחר תהליך ארוך של בחינה וסינון של המועמדים, שכלל שלושה שלבים, נבחרו 25 חניכים, כולל חמש נשים, בהם:  חנה פרגר (פלטי), אסתר הרליץ, שאול קריב (קרפט), חיים רפאל (וורפל), צבי נאמן, אריה לפיד (ליבוביץ), קלמן טוחנר, שמעון אמיר (אנרייך), גדעון אלרום, אהרן יריב, משה אראל (אנגל), יוסף נבו, יהושפט הרכבי, רות וולף, מיכאל פרגאי (פרגר), פינחס אליאב (לאובר), מרדכי גזית, אלקנה גלי (גליבטר) משה ברטור (ברגר), גדעון שמרון (זילברשטיין), משה סלומון, אורה הרצוג, אלה יפת (גלעד), אביעד יפה ומיכאל אליצור (צילצר).
את בית הספר ניהלו ולטר איתן וסגנו אריה לבבי. ההשתלמות החלה בנובמבר 1946 והסתיימה באביב 1948. במשך הלימודים יצאו החניכים למשימות שונות מטעם "ההגנה", כמו שמירות ותצפיות. עם פרוץ המאורעות בעקבות החלטת האו"ם על תוכנית החלוקה התגייסו תלמידי המוסד לכוחות המגן. כמחצית מהם לא סיימו את ההשתלמות.
תוכנית הלימודים

תוכנית הלימודים כללה לימודי שפות: אנגלית, צרפתית וערבית בשלוש רמות, עד כדי יכולת קריאת עיתון. כמו כן היא כללה את הנושאים הבאים:
"קווים למבנה משרד החוץ"

מעבר לחובותיהם כתלמידי המוסד, הוטלה על החניכים המשימה לתכנן את משרד החוץ העתידי. החניכים החלו לחקור את מבנה משרדי החוץ במדינות חשובות, בדגש על בריטניה, צרפת וארצות הברית. העבודה שהכינו על בסיס מחקרם נקראה "קווים למבנה שירות החוץ של המדינה היהודית" והיא הוגשה לוועדת המצב בינואר 1949. העבודה, שסווגה כסודית, קבעה בין היתר כי "יש צורך לנהוג בחיסכון. אסור לנו להוציא על משרד החוץ יותר מן הדרוש בהחלט". בנוסף, על פי המסמך, על הדרגה הגבוהה ביותר בשירות החוץ החדש להיות ציר ממונה על צירות (ולא שגריר), וזאת מטעמי צניעות. המסמך כלל גם הצעה מפורטת לגבי מבנה משרד החוץ תוך חלוקה בין אגף טריטוריאלי, אגף פונקציונלי ואגף מנהלי. המלצות אלו שימשו כמסד שעל בסיסו הוקם משרד החוץ הישראלי.
הערות שוליים

↑  פתיחת מוסד להשתלמות - מודעה, משמר, 18 ביוני 1946
1 2  שמואל כהן-שני, ‏המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית ו"בית הספר לדיפלומטים" – בינוי מוסדותיה של מדינה חדשה, הציונות י"ט, 1995, עמ' 344-325
↑  אורי דרומי, חנה פלטי, מתנדבת לצבא הבריטי, ממייסדי משרד החוץ, 1920-2010, באתר הארץ, 28 במאי 2010
המוסד לתקינה בחשבונאות פיננסית

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  נורווק, קונטיקט 
 תקופת הפעילות:  1973–הווה (כ־51 שנים) 
 www.fasb.org
 
המוסד לתקינה בחשבונאות פיננסית (באנגלית: Financial Accounting Standards Board; ראשי תיבות: FASB) הוא גוף אמריקאי פרטי ללא מטרות רווח שמטרתו היא לבסס ולשפר עקרונות חשבונאיים מקובלים בארצות הברית, עקרונות אלו מכונים בשם: "US GAAP". הוועדה לניירות ערך ולבורסות האמריקאית הגדירה את ה-FASB כארגון האחראי לקביעת התקנים החשבונאיים עבור חברות ציבוריות בארצות הברית. ב-1 ביולי 1973 החליף ה-FASB את הוועדה לעקרונות חשבונאים (APB) שהייתה גוף אשר השתייך ללשכת רואי החשבון האמריקאית (AICPA).
תקני החשבונאות שמפרסם ה-FASB משמשים ארגונים רבים הכוללים מוסדות תקינה רבים ברחבי העולם וביניהם גם לשכת רואי החשבון האמריקאית (AICPA).
רקע

בתחילת 1970 נשיא לשכת רואי החשבון האמריקאית, מארשל אמסטרונג, מינה קבוצה של 7 אנשים (אשר כונתה "ועדת החיטה") לבחון את הארגון והפעילות של הוועדה לעקרונות חשבונאים (APB) במטרה לבדוק איזה התאמות צריך לעשות על מנת שיהיה ניתן להגיע לתוצאות מדויקות יותר ומתוזמנות יותר בדיווחים החשבונאים של החברות בארצות הברית. מסקנות הוועדה פורסמו במרץ 1927 וכללו, בין השאר, הצעה להקמת גוף תקינה חשבונאית אשר יהיה נפרד ובלתי תלוי מפירמות מקצועיות אחרות. ה-FASB נועד להיות גוף אשר החברים בו עושים את עבודתם במשרה מלאה בשביל להבטיח השתתפות מעמיקה ואובייקטיבית ככל הניתן ובשביל לוודא שהחברים אינם מושפעים ממניעים פוליטיים/פרטיים כלשהם.
בשנת 1973 פרסמה הוועדה לניירות ערך ולבורסות האמריקאית מסמך שקובע כי לפרסומי ה-FASB יש "תמיכה סטטוטרית משמעותית", זאת גם השנה שבה פורסם התקן הראשון של ה-FASB.
רקע > חוק סרבנס-אוקסלי

ביולי 2002 נחקק חוק סרבנס-אוקסלי אשר מטרתו היא להגן על משקיעים ובעלי עניין אחרים על ידי שיפור האמינות והדיוק של הדיווחים הכספיים של החברות בארצות הברית. החקיקה גם הובילה להקמת המועצה לפיקוח על הביקורת בחברות ציבוריות (PCAOB) וכללה עמלות ממנפיקי ניירות ערך ל-FASB.
מבנה

ה-FASB ממוקם בקונטיקט וחברים בו 17 משתתפים במשרה מלאה כאשר אחד מהם מהווה היו"ר אשר ממונה על ידי המוסד לחשבונאות פיננסית (FAF). הקדנציה של היו"ר נמשכת 5 שנים כאשר ישנה אפשרות הארכה של שנה נוספת.
הקריטריונים להיבחר כחבר ב-FASB כוללים, בין השאר, כישורים וניסיון פרקטי בתחומי החשבונאות, ההשקעות והתכנון הפיננסי. חברי המוסד כוללים אנשי עסקים, אקדמאיים, משפטנים וסוכנים ממשלתיים.
בנוסף ל-17 החברים במוסד, ישנו צוות של כ-60 עובדים אשר תומכים בפעילות השוטפת של ה-FASB.
הגוף שאחראי על פיקוח על ה-FASB נקרא המוסד לחשבונאות פיננסית (FAF) והוא זה שבוחר את חברי המוסד. חברי המוסד לחשבונאות פיננסית נבחרים בתהליך שמעורבים בו מספר ארגונים מתחומי ההשקעות, חשבונאות והעסקים ובנוסף מוערבים בו גם גופים ממשלתיים. הגוף שמממן את ה-FASB נקרא מועצת תקני החשבונאות הממשלתית (GASB).
המסגרת המושגית

המסגרת המושגית של ה-FASB פורסמה ב-1973 והיא מהווה סט של חוקים וכללים אשר מטרתם לדון ולפתור בבעיות שעולות בעת יישום תקני החשבונאות שמפרסם ה-FASB, יש המתייחסים למסגרת המושגית כמאין "חוקה" חשבונאית. המסגרת מתארת את העומד מאחורי השיקולים של המוסד כאשר הוא מנסח תקנים חדשים.
הערות שוליים

↑  אודות ה-FASB,מתוך אתר ה-FASB
↑  אבני הדרך בהקמת ה-FASB, מתוך אתר ה-FASB
↑  חוק סרבנס-אוקסלי, מתוך אתר המידע של ממשלת ארצות הברית
↑  עובדות על ה-FASB, מתוך אתר ה-FASB
↑  מה הם הקרטריונים בשביל להיות חבר ב-FASB?, מתוך Chron
↑  חברי ה-FASB, מתוך אתר ה-FASB
↑  מה היא המשגרת המושגית?, מתוך Chron
| ניירות ערך והשקעות בשוק ההון |
| --- | --- | --- |
| ניירות ערך הוניים | הון מניות • מניה • מניה רגילה • כתב אופציה • כתב זכויות • מניות הטבה • כתב זכויות • מניית בכורה • מניית שליטה • מניות באוצר • יחידת השתתפות • בעל מניות |  |
| ניירות ערך התחייבותיים | איגרת חוב (איגרת חוב קונצרנית • איגרת חוב ממשלתית • איגרת חוב מוניציפלית) • אג"ח אופציה |  |
| ניירות ערך אחרים | קרן נאמנות • קרן מחקה • תעודת סל • תעודת סל בחסר • קרן סל • נייר ערך המיר • המירות • אג"ח להמרה |  |
| קבוצות ניירות ערך | שטר הון • מניית בכורה |  |
| השקעות שאינן נייר ערך | מוצר מובנה • פיקדון • חיסכון • חשבון בנק • קרן הון סיכון • קרן גידור • קרן השקעות פרטיות • מימון המונים • הלוואת בעלים • קרן נדל"ן |  |
| חסכונות פנסיוניים | קופת גמל (קרן פנסיה • קרן השתלמות) • קופת גמל להשקעה • ביטוח מנהלים • קופת גמל בניהול אישי |  |
| נגזרים | אופציה • חוזה עתידי • אופציה אקזוטית (אופציה בינארית • אופציה אסייתית) • CDO • CDS • עסקת החלף |  |
| סחורות נפוצות | סחורה • זהב • כסף (יסוד) • נפט |  |
| מטבעות דיגיטליים | הצעת מטבע ראשונית • מטבע מבוזר • ביטקוין |  |
| ניתוח ניירות ערך | ניתוח טכני • מודל בלאק ושולס • בטא (מדד) • ארביטראז' • רווח למניה |  |
| בורסות מרכזיות | הבורסה לניירות ערך בתל אביב • נאסד"ק • הבורסה לניירות ערך בניו יורק • הבורסה לניירות ערך בלונדון • Euronext |  |
| מדדים מרכזיים | מדד תל אביב 35 • דאו ג'ונס • S&P 500 • FTSE • מדד נאסד"ק 100 |  |
| תאגידים | מיזוגים ורכישות • הערכת שווי • בדיקת נאותות • הצעת רכש • השתלטות עוינת • רכישה ממונפת • מנוף פיננסי • דיבידנד • מיזוג חברות • פירוק חברות • דיני תאגידים • שליטה |  |
| דוחות כספיים | יחסים פיננסיים • דו"ח כספי • רואה חשבון • תקן דיווח כספי בין-לאומי • תשקיף • הערת עסק חי |  |
| רגולציה וגופים רגולטוריים | רשות ניירות ערך • רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון • הפיקוח על הבנקים • חוק ניירות ערך • הוועדה לניירות ערך ולבורסות (ארצות הברית) • מועצה לפיקוח על הביקורת בחברות ציבוריות • פדרל ריזרב • חוק גלאס-סטיגל • רפורמת בכר • חוק החברות |  |
| היסטוריה | השפל הגדול • משבר הסאבפריים • משבר מניות הבנקים |  |
| תחומים אקדמיים קשורים | מימון • חשבונאות • כלכלה • מנהל עסקים |  |
| דירוג אשראי | דירוג אשראי • דירוג אג"ח • מודי'ס • סוכנות הדירוג פיץ' • סטנדרד אנד פורס |  |
| ערכים נוספים | הנפקה • ערך ריאלי וערך נקוב • הנפקה ראשונה לציבור • השוק הראשוני • השוק המשני • בנק השקעות • חיתום • רכישה עצמית • בורסה לניירות ערך • נייר ערך • ברוקר • דילר • חוזה הפרשים • מסלקת הבורסה • נייר ערך מגובה משכנתה • איגוח • עושה שוק • מעבר לדלפק • ספר הפקודות • מכירה בחסר • שורט סקוויז • קסטודיאן • שוק המעו"ף • בקדייטינג • מידע פנים • Dark Pool • הרצת מניות • ויסות שערי ניירות ערך • סיכון אשראי • נזילות פיננסית • EBITDA • אמות מידה פיננסיות • פירמידת שליטה • עקום התשואה • אזהרת רווח |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425310705171  CiNii: DA00928940  GND: 219651-7  ISNI: 0000 0004 0549 0416  LCCN: n79036871  NLA: 36513945  SUDOC: 084546123  VIAF: 151215578   WorldCat (עם VIAF): 151215578
המלכים הנורמנים

| --- | --- |

 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 תארים:  רוזן רואן   דוכס נורמנדיה   מלך אנגליה   רוזן פלנדריה
 מייסד:  רולו מנורמנדיה 
 השליט האחרון:  הנרי הראשון או מתילדה הקיסרית
 תקופת השושלת:  911–1167 (כ־256 שנים)
 
פסלו של ויליאם הכובש
שושלת הנורמנים היא שושלת מלכים אשר שלטו בממלכת אנגליה משנת 1066 ועד 1154, ואשר מלכי הממלכה המאוחדת עד ימינו הם צאצאים שלה.
רקע

מוצא שושלת זו הוא משבטים סקנדינבים אשר התיישבו בצפון מערב צרפת במאה ה-9 לספירה. מנהיג פולשים אלו נקרא רולו מנורמנדי, ובן נינו נקרא ויליאם הכובש. בשנת 1066 לספירה פלש ויליאם לאנגליה וניצח את מלך אנגליה דאז, הרולד גודווינסון, בקרב הייסטינגס.
היסטוריה

לאחר פלישתו וניצחונו של הצבא הנורמני, נכנס ויליאם ללונדון והוכתר שם למלך בכנסיית וסטימנסטר על ידי אולדרד הארכיבישוף של יורק. בשנים שלאחר מכן ביסס את שלטונו ונלחם כנגד ערי הצפון, שעדיין לא היו תחת שלטונו: בשנת 1069 הוא כבש את יורק, וב-1070 כבש את העיר האחרונה שהתנגדה לו - צ'סטר. אחר הכיבוש הוחלפה מרבית האצולה בממלכה, שהייתה ממוצא סקסוני, באצילים נורמנים ובבעלי בריתו של ויליאם.
בשנים הבאות רקם בית המלוכה הצרפתי מזימות שונות כנגד ויליאם, כדי לקחת מידיו את קרקעותיו בצרפת. ב-1087 נפצע ויליאם פצעים אנושים באחת ממלחמותיו בצרפת, ולאחר הקרב מת במנזר בעיר רואן. השליטה בנחלותיו התחלקה בין בניו: הבכור רובר קיבל את השטחים בצרפת, ואילו הצעיר יותר, שנקרא אף הוא ויליאם (נקרא גם ויליאם 'רופוס') ירש את הכס באנגליה, כמלך ויליאם השני.
בשנת 1088 פתחו האבירים הנורמנדים במרד כנגד ויליאם השני, כדי להכתיר את אחיו הבכור רובר למלך בשני צדי התעלה, אך רוב תושבי אנגליה עמדו לצידו של ויליאם והמורדים הובסו. ב-1096 יצא רוברט למסע הצלב הראשון, והותיר את ויליאם כעוצר בנורמנדיה, ב-1100 מת ויליאם במהלך ציד, כאשר חץ מסתורי פילח את ראשו, ואחיו הצעיר הנרי עלה לכס המלכות.
ב-1105 יצא הנרי למלחמה באחיו רובר בנורמנדיה, וב-1106 הביסו ולקחו בשבי, ואיחד שוב את נורמנדיה ואנגליה תחת שלטון אחד.
ב-1120 טבע בנו היחיד של הנרי מול חופי נורמנדיה, כשחזר מצרפת בספינה הלבנה. בעקבות זאת השביע הנרי את ברוניו שיקבלו את בתו מתילדה כיורשתו.
היסטוריה > השפעות

היותו של ויליאם הכובש וסאל של מלך צרפת, הולידה מצב מורכב: בעוד שבאנגליה עצמה שלטו מלכי אנגליה שלטון מלא, בשטחיהם בצרפת הם היו כפופים למלך צרפת. כתוצאה מכך התנהלו סכסוכים רבים בין צרפת לאנגליה סביב שאלת השליטה במחוזות המערביים של צרפת. סכסוכים אלו ששיאם התרחש במלחמת מאה השנים לא הסתיימו אלא בשנת 1453.
כיבוש הנורמנים הביא לאנגליה את הפיאודליזם, שעד אז לא היה קיים שם כלל.
השפה האנגלית של טרום ימי הנורמנים, הייתה למעשה ניב של השפות הגרמאניות, אך הכיבוש הנורמני הביא לאנגליה גם את השפה הצרפתית. לפיכך האנגלית של ימינו מורכבת מהשפעות של גרמנית וצרפתית.
ראו גם

ויליאם הראשון
ויליאם השני
הנרי הראשון
מתילדה הקיסרית
סטיבן, מלך אנגליה
לקריאה נוספת

דברי ימי אירופה - ה. א. ל. פישר, הוצאת מסדה - תשי"ח, כרך ראשון.
היסטוריה של העמים דוברי אנגלית - וינסטון ס. צ'רצ'יל, הוצאת עם הספר - תשי"ט, כרך ראשון - הולדת בריטניה.