stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניב בוגין
הערות שוליים

↑  מנחם כהן, חתיכת היסטוריה: חוויות ממשחק ה-1,000 של הפועל חולון, באתר nrg‏, 20 בינואר 2011
↑  ארבע זכיות להפועל חולון בגביע המדינה לנערים, באתר הרשמי של הפועל חולון
↑  רשימת אלופות ומחזיקות גביע הליגה לנוער, באתר ספסל
↑  גדעון קראוס, הפועל חולון זכתה בגביע הנוער בכדורסל, מעריב, 11 במאי 1979
↑  הישגי נבחרת הקדטים באליפויות אירופה, באתר ספסל
↑  כדורסלני העתודה יגיעו למקסיקו שעות ספורות לפני המשחק הבין-יבשתי, מעריב, 3 באוגוסט 1979
↑  הרכב נבחרת ישראל באליפות אירופה 1983, באתר www.linguasport.com
↑  קלעי כל הזמנים - עונת 1982-83, באתר מנהלת הליגה
↑  אבי בטלהיים, ספורט בצד: מחיר האמריקניזציה, מעריב, 2 בנובמבר 1986
↑  ברוריה ביגמן, אש ולהבה, מעריב, 30 בינואר 1986 - ראיון עם ישראל אלימלך.
↑  מרדכי רוזנבלום, אין חדש גם בגביע: מכבי, מעריב, 8 באפריל 1986
↑  חולון הלמה במכבי, מעריב, 20 בינואר 1987 - בעמוד השער של העיתון.
↑  אורי שטרק, נוק-אאוט חולוני למכבי: 66-85!, מעריב, 20 בינואר 1987
↑  סיכום עונת 1990/1991
↑  סטטיסטיקה אישית, עונה סדירה, עונת 1991-92, באתר מנהלת הליגה
↑  מועדון האלף - כל שחקני ליגת העל שעברו 1000 נק' בקריירה, באתר ספסל
↑  גדי רבינוביץ', המנחס הלאומי, באתר מנהלת הליגה
↑  ניב בוגין ברשימת מאמני הפועל חולון, באתר מנהלת הליגה
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1983 (מקום שישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 לאסוף •  2 אלימלך •  3 סילבר •  4 ארואסטי •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 זלוטיקמן •  ‏8‏ ‏זיסמן‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 יעקובי • 11 בוגין • 12 ויליס • מאמן: קליין  |  1 לאסוף •  2 אלימלך •  3 סילבר •  4 ארואסטי •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 זלוטיקמן •  ‏8‏ ‏זיסמן‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 יעקובי • 11 בוגין • 12 ויליס • מאמן: קליין  | ישראל |
נטייה מינית הפוכה

נטייה מינית הפוכה (באנגלית: Sexual inversion) או נטיות הפוכות הוא מונח נרדף להומוסקסואליות, הרואה בה את הפך הנטייה המינית הרגילה (הטרוסקסואליות). המונח שימש סקסולוגים במהלך השנים המאוחרות של המאה ה-19 והשנים המוקדמות של המאה ה-20. כיום נתפס כפוגעני בחלקים שונים בציבור הכללי ובקהילה הגאה[דרוש מקור], אך נמצא בשימוש חלק מהציבור המסורתי, רבנים, אנשי החינוך במגזר הדתי, וההומוסקסואלים הדתיים.
התפתחות המונח ומשמעותו

המונח "הומוסקסואליות" נטבע בשנת 1869 על ידי העיתונאי האוסטרו-הונגרי קרל מריה קרטבני, במסגרת פמפלט שיצא כנגד סעיף 143 בחוק הפרוסי האוסר על מעשי סדום (שבהמשך התגלגל לסעיף 175 בחוק העונשין הגרמני). הסקסולוג הבלוק אליס (1859–1939) התנגד למונח, היות שהוא הרכב כלאיים של יוונית ולטינית; הגדרתו המדויקת להומוסקסואליות הייתה (בתרגום חופשי): "אינסטינקט סקסואלי, אשר התהפך על ידי אנומליה מולדת מובנית כלפי אדם מהמין הזהה". הסקסולוג ריכרד פון קראפט-אבינג (1840–1902) תיאר נטייה הפוכה בנשים כ"נשמה גברית, מוסתרת בחיק נשי".
נטייה מינית נחשבה באותה התקופה לתכונה מגדרית, ועל כן גברים בעלי "נטייה הפוכה" נתפסו כנוטים ללבוש בגדי נשים ולעסוק במקצועות נשיים. התאוריה של המאה ה-19 בנושא נטיות מיניות הפוכות התמקדה לרוב בשינויים בתפקידי מגדר, ועל כן דמתה למה שהיום מכונה טרנסג'נדריות (ולא הומוסקסואליות), אף שרעיון זה לא היה קיים כתחום נפרד באותה התקופה.
בתחילה, היה המונח "נטיות מיניות הפוכות" מוגבל לטקסטים רפואיים בלבד, אך עם צאתו בשנת 1928 של הרומן הלסבי "תהום הבדידות" מאת מרגריט אנטוניה רדקליף הול, הוא הפך למונח שגור. אחת מהמטרות העיקריות שהביאו את הול לכתוב את הספר הייתה להביא לקהל הרחב את דעות הסקסולוגים בנושא; ואמנם, עם צאתו זכה הספר להתעניינות עצומה. הבלוק אליס כתב את ההקדמה לספר, והוא השתמש באופן עקבי בביטוי "בעלת נטייה הפוכה" (invert) בהתייחסו לגיבורת הספר, שהיה דמיון רב בינהּ לבין אחת מהמטופלות שלו.
השימוש במונח בישראל

בישראל נעשה גם היום שימוש במונח "נטיות מיניות הפוכות" או "נטייה הפוכה", בעיקר על ידי רבנים (לדוגמה: הרבנים אליהו מאלי, שלמה אבינר ויוסף וייצן), שרואים בהטרוסקסואליות את הנטייה המינית הנורמטיבית היחידה. קיימים גם הומוסקסואלים ולסביות דתיים המשתמשים במונח זה, כפי שניתן לראות בפניותיהם בעניין הנטייה המינית לאתרים כדוגמת "עצת נפש", "כיפה", ו"מורשת".
ארגונים דתיים גאים, כגון "חברותא" ו"בת קול", התומכים בהשלמה עם הנטייה המינית, וכן ארגון "הו"ד", נמנעים משימוש במונח "נטיות הפוכות", ומעדיפים את השימוש במילה "הומו" לגבר ו"לסבית" לאישה.
ראו גם

הומוסקסואליות
נטייה מינית
הומוסקסואליות ויהדות
הומוסקסואליות בהלכה
טיפול המרה
הערות שוליים

↑  Havelock Ellis, "Sexual inversion", Studies in the Psychology of Sex, Volume 2, 1927. The Project Gutenberg eBook.
1 2  Taylor, Melanie A. (1998). "'The Masculine Soul Heaving in the Female Bosom': Theories of inversion and The Well of Loneliness". Journal of Gender Studies 7 (3): 287–296.
↑  Doan, Laura (2001). Fashioning Sapphism: The Origins of a Modern English Lesbian Culture. New York: Columbia University Press. ISBN 0-231-11007-3.
↑  Prosser, Jay (2001). "'Some Primitive Thing Conceived in a Turbulent Age of Transition': The Transsexual Emerging from The Well.", in Doan, Laura; Prosser, Jay (2001). Palatable Poison: Critical Perspectives on The Well of Loneliness. New York: Columbia University Press. pp. 129–144. ISBN 0-231-11875-9.
↑  נטיות הפוכות ותורשה גנטית, אתר פורטל הכרמל
↑  שלמה אבינר, אין דבר כזה הומו דתי, באתר nrg, nrg מעריב, 12 בדצמבר 2004
↑  הרב ש. יוסף וייצן, נטיות מיניות הפוכות, אתר קריית הישיבה בית אל
↑  נטיות הפוכות, מדור "שאל את הרב", באתר כיפה
↑  נטיות הפוכות, מדור "שאל את הרב", באתר כיפה
↑  התמודדות עם נטייה הפוכה, אתר מורשת
נטיית שם

בבלשנות, נטיית שם (בלעז: Declension) היא שינוי צורת המילה, בדרך כלל כדי לבטא את תפקידה התחבירי במשפט, בדרך של הטיה כלשהי. גזרות עשויות לחול על שמות עצם, כינויי גוף, שמות תואר, תוארי פועל ותוויות כדי לציין מספר (למשל, יחיד, זוגי, רבים), יחסה דקדוקית (למשל נושא או מושא במשפט), מין דקדוקי (למשל זכר או נקבה), ועוד מספר קטגוריות דקדוקיות.
נטיית שם מתרחשת בשפות רבות ברחבי בעולם. היא מאפיין דקדוקי חשוב של משפחות שפות רבות, כמו שפות קצ'ואה, שפות הודו-אירופיות (ביניהן גרמנית, ליטאית, לטבית, רוסית, סנסקריט, לטינית, כורדית ויוונית עתיקה ומודרנית), שפות בנטו (למשל זולו), שפות שמיות (למשל ערבית ועברית), שפות פינו-אוגרית (למשל הונגרית, פינית ואסטונית) ושפות טורקיות (למשל טורקית ואזרית).
היסטוריה

ליוונים הקדמונים היה ככל הנראה מושג "עמום" לגבי צורותיהם של שמות עצם בשפתם. נראה שקטע מאת אנאקראון מאשר את הרעיון הזה. אף על פי כן, לא ניתן להסיק שהיוונים הקדמונים באמת ידעו מה היו היחסות הדקדוקיות. הסטואים פיתחו תפיסות בסיסיות רבות שהיום הן חלק מיסודות הבלשנות. מקור הקונספט של היחסה הדקדוקית מגיע מהסטואים, אבל עדיין לא ברור לגמרי למה בדיוק התכוונו עם מונח היחסות שלהם.
בשפות שונות > לטינית

שמות עצם ותארים בשפה הלטינית נוטים במספר יחסות דקדוקיות, וכמו כן לפי מספר (יחיד או רבים). תארים בלטינית נוטים גם לפי המין הדקדוקי של העצם אותו הם מתארים. נהוג לחלק עצמים בלטינית לחמש קבוצות נטייה, שמוגדרות לפי סיומות הנומינטיב והגנטיב שלהן, ולכל אחת מהן דפוס נטייה אחיד.
יחסת הנושא (Nominativus), שמשמשת כנושא המשפט או הפסוקית.
יחסת השיוך (Genetivus), שמשמשת כדי להגדיר שייכות: Cāsus Bellī, גורם של מלחמה.
יחסת המושא העקיף (Dativus), שמשמשת כדי לתאר את המושא העקיף של פועל, או את הנמען (recipient) של פעולה כלשהי. לדוגמה: Amicō pecūniam dedī, "נתתי את הכסף לחבר".
יחסת המושא הישיר (Accusativus), שמשמשת כדי להגדיר את המושא הישיר של פועל. לדוגמה: Amicō pecūniam dedī, "נתתי את הכסף לחבר".
יחסת הפנייה (Vocativus), שמשמשת כדי לתאר פנייה ישירה לאדם. לדוגמה: Et tu, brute? "הגם אתה, ברוטוס?". יחסת הווקטיב בדרך כלל זהה לנומינטיב, פרט לשמות עצם זכריים מהנטייה השנייה שמסתיימים ב-us.
יחסת המוצא (Ablativus), שמשמשת לתיאור מוען של פעולה או תנועה ממקום אחד לאחר, וכמו גם ליצירת תוארי פועל (Adverb) ושימוש יחד עם מילות יחס.
יחסת המקום (Locativus), שקיימת רק עבור מספר קטן של מילים ומתארת מיקום מסוים (לרוב המילים נעשה שימוש במילות יחס במקום). למשל: Rōmae habitō, "אני גר ברומא".
לדוגמה, טבלת הנטייה של המילה "Dominus", שמשמעותה אדון או שליט, ומשתייכת לנטייה השנייה (Second Declension).
| יחסה | יחיד | רבים |
| --- | --- | --- |
| נושא | Dominus | Dominī |
| פנייה | Domine | Dominī |
| שיוך | Dominī | Dominōrum |
| מושא עקיף | Dominō | Dominīs |
| מושא ישיר | Dominun | Dominōs |
| מוצא | Dominō | Dominīs |
ראו גם

נטיית הפועל
יחסה דקדוקית
הערות שוליים

↑  נטיית שם במילון תורת הצורות [בלשנות] (תשע"ח), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Frede, Michael (1994). "The Stoic Notion of a Grammatical Case". Bulletin of the Institute of Classical Studies. 39: 13–24. doi:10.1111/j.2041-5370.1994.tb00449.x. JSTOR 43646836free{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
↑  "Linguaggio nell'Enciclopedia Treccani".
↑  Frederic M. Wheelock, Richard A. LeFleur, Wheelock's Latin, עמ' 90
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542284805171  BnF: cb120825406 (data)  GND: 4133570-3  LCCN: sh99005494  NKC: ph123498 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נץ אפור דרומי

| נץ אפור דרומי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
סוג:: נץ אפור
מין:: נץ אפור דרומי
שם מדעי
 Melierax canorus ‏תונברג, 1799

נץ אפור דרומי (שם מדעי: Melierax canorus) הוא דורס דמוי נץ מהסוג נץ אפור החי באזור דרום אפריקה. מכונה גם נץ אפור בהיר.
הנץ האפור הדרומי הוא הגדול והכבד ביותר בסוגו. אורכו 56–65 ס"מ ומוטת כנפיו עד 105 ס"מ. הוא בעל נוצות אפורות עם בטן מפוספסת מעט בשחור וזנב ארוך ושחור. הרגליים ותחילת המקור ורודים. שאר המקור צהוב וה"גבות" שחורות. מין זה בעל נוצות בהירות יותר מקרוביו ומכאן שמו השני.
הנץ חי על הקרקע באזורים תת-מדבריים וכן בסוואנות וברמות. נוהג לעמוד על עמודי חשמל ומוטות בצדי דרכים ולארוב לטרף. הוא ניזון ממכרסמים שונים, חסרי חוליות וחרקים, עופות וזוחלים קטנים כולל נחשים.
במרבית השנה אלה עופות יחידים אך בעונת הרבייה הם מחפשים בני זוג ואז הם קולניים ביותר. הם בונים את קינם במרומי העצים באזור. הנקבה מטילה 1–2 ביצים בצבע כחול. לרוב שורד רק גוזל אחד כי הגדול מביניהם אוכל את השני, הקטן ממנו.
לנץ זה 2 תת-מינים:
Melierax canorus argentior - מצוי באנגולה, זימבבואה ובדרום אפריקה.
Melierax canorus canorus - מצוי במרכז דרום אפריקה.
הערות שוליים

↑  נץ אפור דרומי באתר הרשימה האדומה של IUCN
משה דדש

| --- | --- |

 לידה:  1943 (בן 81 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מפלגה:  הליכוד 
 
משה דדש (נולד ב-1943) הוא איש עסקים ישראלי המוכר בעיקר מתפקידו ארוך השנים כיושב ראש בית"ר ירושלים.
הערות שוליים

↑  רונית מזרחי ומירב שלום, בגובה העיניים עם משה דדש, באתר nrg‏, 13 בפברואר 2009
↑  אור שקדי‏, משה דדש: "רוצים להתחיל בליגה הראשונה", באתר וואלה, 18 במרץ 2012
↑  אולם הקולנוע-תיאטרון "אדיסון", אתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
↑  מוטי בסוק, דרכו של רוני בר-און למשרד האוצר, באתר TheMarker‏, 1 ביולי 2007
↑  אהרל'ה ויסברג, מר בית"ר ירושלים כועס, באתר ישראל היום, 3 במאי 2013
↑  משה דדש נגד בן גור: ההחלטה להדיח את אלי לא חוקית הוא נשאר, באתר וואלה, 20 במרץ 2000
↑  משה גוזגל, קבוצת זאבי: "דדש סחטן שפוגע בבית"ר", באתר ynet, 20 באוגוסט 2001
↑  בית המשפט המחוזי קבע: דדש, אבולוף ופדרמן ישלמו 6 מיליון ש"ח לגד זאבי, באתר nrg‏, 30 בדצמבר 2010
↑  דוד בן שימול ושלמה חסיד, משה דדש עשוי לרכוש את בית"ר, באתר ynet, 13 באוגוסט 2001
↑  יניב טוכמן ואלי ברדנשטיין, משה דדש מתכנן אפשרות לקאמבק: יש הרבה מחשבות, הכל פתוח, באתר nrg‏, 1 ביוני 2009
משה דדש מניף את צלחת האליפות של עונת 1996/1997
נבחרת אוסטריה בכדוריד

נבחרת אוסטריה בכדוריד היא הנבחרת לאומית של אוסטריה. הנבחרת הייתה בין החזקות בשנות ה-30 של המאה ה-20 כאשר הייתה סגנית אלופת המשחקים האולימפיים וסגנית אלופת העולם. הנבחרת ערכה את המשחק הראשון בשנת 1925. בהתאם לדירוג של האיגוד הכדוריד העולמי, נכון לדצמבר 2022 הנבחרת מדורגת במקום ה-16 עם 22 נקודות.
הישגי הנבחרת > אולימפיאדות

1936 -
הישגי הנבחרת > אליפויות העולם

1938 :
1958 : מקום 9
1993 : מקום 14
2011 : מקום 17/18
2015 : מקום 13
הישגי הנבחרת > אליפויות אירופה

2010 : מקום 9
2014 : מקום 11
2020 : מקום 8
הערות שוליים

↑  טבלת דירוג של האיגוד העולמי
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדוריד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נץ אפור כהה

| נץ אפור כהה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
סוג:: נץ אפור
מין:: נץ אפור כהה
שם מדעי
 Melierax metabates ‏הויגלין, 1861

Melierax metabates
נץ אפור כהה בשמורת הסרנגטי בטנזניה
נץ אפור כהה או נץ קולני אפור (שם מדעי: Melierax metabates) הוא עוף דורס קטן אפריקני מהסוג נץ אפור וכשמו הוא בעל נוצות אפורות.
הנץ האפור הוא סוג דמוי נץ בעל 3 מינים ומין זה הוא הקטן ביותר בו. הוא בעל נוצות אפורות ומקור ורוד עם קצה צהוב, עיניים גדולות ושחורות ולהם "גבות" שחורות וזנב ארוך ושחור. הבטן לבנה ומפוספסת במעט שחור והשת לבן. הכנפיים רחבות וקצוותיהם שחורות. הרגליים יותר ארוכות מלשאר הדורסים מה שמאפשר לו ללכת על הקרקע. אורכו הממוצע 38–51 ס"מ, מוטת הכנפיים 86–105 ס"מ ומשקלם 512–852 גרם בנקבות ו-478-700 גרם בזכרים. מלבד המשקל אין הבדל גדול בין הזכרים לנקבות.
כמו קרוביו הוא מותאם לחיים תת-מדבריים וכן לערבות והוא חי באפריקה שמדרום לסהרה, אם כי אוכלוסייה מסוימת נצפתה במרוקו וחלק אף בסעודיה ותימן. הוא שוכן על ענפים או עמודי חשמל ומהם משקיף בחיפוש מזון או שהוא הולך על הקרקע עד שהוא מוצא טרף. הוא ניזון מחסרי חוליות יבשתיים כמו חרקים, זוחלים, יונקים קטנים עד גודל של ארנבת וציפורים קטנות. הם חיים ביחידות מעט בעונת הרבייה.
נצים אלה פולטים קריאות רמות כדי למשוך את הנקבות בעונת הרבייה ומכאן שמן האנגלי "chanting goshawk"- "נץ מזמר". הנץ מצוי ברוב חלקי אפריקה והוא איננו בסכנת הכחדה.
נץ זה נצפה פעם אחת בשנת 2014 בישראל אך בדרך כלל ישראל לא נמצאת באזורי תפוצתו.
הערות שוליים

↑  נץ אפור כהה באתר הרשימה האדומה של IUCN
נטיית ציר הסיבוב

נטיית ציר סיבוב של גוף אסטרונומי היא הזווית שבין האנך למישור המכיל את מסלולו של אותו גוף לציר הסיבוב העצמי שלו. נטיית ציר הסיבוב של  כוכבי לכת מבטאת את הזווית שבין האנך למישור המילקה אל הקוטב הגאוגרפי הצפוני של אותו כוכב לכת.
נטיית הציר של כדור הארץ

ציר הסיבוב של כדור הארץ נטוי בזווית של 66.5 מעלות יחסית למישור המילקה (או נטייה של 23.5 מעלות בין ציר הסיבוב לניצב על מישור המילקה). משערים[דרושה הבהרה] שהנטייה הנוכחית של ציר הסיבוב נוצרה באירוע התנגשות עצום אשר יצר את הירח לפני כ-4 מיליארד שנים. ככל הנראה, בתקופת ההפצצה הכבדה המאוחרת.
מכיוון שציר הסיבוב של כדור הארץ אינו ניצב בדיוק למישור המילקה, אנו חווים את עונות השנה; כאשר כדור הארץ נע סביב השמש, גובה מסלולה בשמיים משתנה וכך גם מידת החום אותה אנו מרגישים.
זווית הנטייה של ציר סיבוב כדור הארץ משתנה מעט, במחזוריות של 41,000 שנים בין 22 מעלות לבין 24.5. כיום ובאלפי השנים הקרובות, צידו הצפוני של ציר הסיבוב של כדור הארץ מכוון לעבר הכוכב פולריס (הידוע בכינוי כוכב הצפון) שבקבוצת הדובה הקטנה. בגלל תופעת הנקיפה, הכיוון אליו מצביע ציר הסיבוב משתנה ובעוד כ-13,000 שנים יצביע בכיוון הכוכב וגה שבקבוצת הכוכבים נבל.
השינוי המחזורי בזווית כדור הארץ גורם לשינויי אקלים שונים במחזורים של עשרות אלפי שנים. שינוי הזווית הוא אחד הגורמים האפשריים לתהליך התפשטות ונסיגת המדבר באזור הסהרה.
מחקר שפורסם בבטאון Geophysical Research Letters הצביע על כך ששאיבת מי התהום השפיע על הנטייה בשיעור של כ-80 ס"מ.
כוכבי הלכת

לפי השערת הערפילית, גם יתר כוכבי הלכת במערכת השמש שינו את נטייתם מן האנך למישור המלקה. הבולט מכולם הוא אורנוס הנוטה בזווית של 98 מעלות ולמעשה "מתגלגל" לאורך מסלולו.
ירחים

נטיית ציר הסיבוב של ירחים נמדדת ביחס למישור הניצב לציר הסיבוב של כוכב הלכת אותו הם מקיפים.
נטיית הציר של גופים שונים

להלן טבלה המסכמת את נטיית הציר של מספר גופים בולטים:
| גוף | נטיית ציר הסיבוב (°) |
| --- | --- |
חמה: ~0.01
נוגה: 177.36
כדור הארץ: 23.4366
הירח: 1.5424
מאדים: 25.19
קרס: ~4
פאלאס: ~60
צדק: 3.13
שבתאי: 26.73
אורנוס: 97.77
נפטון: 28.32
פלוטו: 119.61
הערות שוליים

↑  Robin M. Canup and Erik Asphaug (2001). "Origin of the Moon in a giant impact near the end of the Earth's formation". Nature 412, 708-712.
↑  Orbit - Earth's Extraordinary Journey, BBC 2013
↑  Kevin White and David J. Mattingly (2006). "Ancient Lakes of the Sahara" 94 (1). American Scientist. pp. 58–65.
↑  ניב ליליאן‏, נטיית ציר כדור הארץ השתנתה ולא תנחשו את הסיבה, באתר וואלה, 18 ביולי 2023

Obliquity of the ecliptic for 20,000 years, from Laskar (1986) שינוי זווית ציר הסיבוב של כדור הארץ ביחס למישור המלקה, במהלך 20,000 שנים, מתוך מאמרו של לסקר, משנת 1986
מתלול ווטסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  תומאס ווטסון 
 גובה:  3,550 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי המלכה מוד 
 אורך הרכס:  180 ק"מ 
 קואורדינטות:  86°S 145°W﻿ / ﻿86°S 145°W﻿ / -86; -145
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימתלול ווטסון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימתלול ווטסון
 
מתלול ווטסון (באנגלית: Watson Escarpment) הוא מדרון (מתלול) גדול ותלול בהרי המלכה מוד, הנוטה צפונה לאורך השוליים המזרחיים של קרחון סקוט, ואחר מזרחה אל קרחון רידי, שם הוא פונה דרומה לאורך צדו המערבי של הקרחון.
גאוגרפיה

אורך המתלול, המקושת במידת-מה, הוא כמעט 180 ק"מ; הוא מתנשא לגובה 3,550 מ' מעל פני הים, ובין 1,000 ל-1,500 מ' מעל הקרקע הסמוכה. חלקו הצפוני-מרכזי של המתלול נצפה מנקודה גבוהה על הר קבוצת הסיוע ומופה בחלקו בדצמבר 1929 על ידי הקבוצה הגאולוגית של המשלחת הראשונה של ריצ'רד בירד לאנטארקטיקה, בראשות לורנס גולד. מנקודה קרובה יותר צפתה במתלול הקבוצה הגאולוגית של משלחת בירד לאנטארקטיקה בשנת 1934, בראשות קווין בלקברן, ובירד קרא אותו על שם תומאס ווטסון, איש עסקים אמריקאי, מממני המשלחת. המתלול מופה בפרוטרוט על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) ממדידות וצילומי אוויר של הצי האמריקאי, בשנים 1964-1960.
נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 17

נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 17 היא הנבחרת הפחות מצליחה מבין נבחרות הכדורגל לגברים של ארגנטינה.
גביע העולם עד גיל 17 הוא התואר היחיד בו לא זכתה ארגנטינה.
את הנבחרת מאמן שחקן העבר פאבלו איימר.
הישגים > גביע העולם

מיקום השיא של ארגנטינה בגביעי העולם הוא המקום השלישי בו סיימה במשחקי גביע העולם שנערכו ב-1991, 1995 ו-2003. כמו כן, הנבחרת סיימה פעם אחת במקום הרביעי, ב-2001.
1991 - המונדיאל נערך באיטליה. ארגנטינה עלתה משלב הבתים בו התחרתה מול נבחרות ארצות הברית, סין והמארחת איטליה. בשלושת משחקיה ניצחה ארגנטינה פעם אחת (1:2 את סין), סיימה בתיקו (0:0 עם איטליה) והפסידה (1:0 לארצות הברית). ברבע הגמר ניצחה ארגנטינה את אוסטרליה בתוצאה 1:2, אך בחצי הגמר הפסידה לספרד 1:0. במשחק על המקום השלישי ניצחה ארגנטינה את קטר 1:4 בבעיטת הכרעה מ-11 מ' אחרי תיקו 1:1 בתום הזמן החוקי.
1995 - המונדיאל נערך באקוודור. ארגנטינה עלתה מהמקום הראשון בשלב הבתים אחרי שניצחה בכל משחקיה את נבחרות פורטוגל, קוסטה ריקה וגינאה. ברבע הגמר ניצחה את המארחת אקוודור 1:3, אך הפסידה בחצי הגמר לברזיל 3:0. במשחק על המקום השלישי ניצחה ארגנטינה את עומאן 0:2.
2001 - המונדיאל נערך בטרינידד וטובגו. ארגנטינה עלתה מהמקום הראשון בשלב הבתים אחרי שניצחה את נבחרות ספרד ועומאן וסיימה בתיקו עם בורקינה פאסו. ברבע הגמר גברה על מאלי 1:2, אך הפסידה בחצי הגמר לצרפת 2:1, שלבסוף גם זכתה בתואר. במשחק על המקום השלישי הפסידה ארגנטינה 2:0 לבוריקינה פאסו.
2003 - המונדיאל נערך בפינלנד. ארגנטינה עלתה מהמקום הראשון בשלב הבתים אחרי שניצחה בכל משחקיה את נבחרות ניגריה, אוסטרליה וקוסטה ריקה. ברבע הגמר גברה על מקסיקו 0:2, אך הפסידה בחצי הגמר לספרד 3:2. במשחק על המקום השלישי ניצחה ארגנטינה את קולומביה 4:5 בבעיטות הכרעה מ-11 מ' אחרי תיקו 1:1 בתום הזמן החוקי.
2013 - המונדיאל נערך באיחוד האמירויות הערביות. ארגנטינה עלתה מהמקום הראשון בשלב הבתים אחרי שניצחה את נבחרות אוסטריה וקנדה, וסיימה בתיקו עם איראן. בשמינית הגמר גברה על תוניסיה 3:1, ברבע הגמר גברה על חוף השנהב 2:1, אך הפסידה בחצי הגמר למקסיקו 3:0. במשחק על המקום השלישי הפסידה ארגנטינה 4:1 לשוודיה.
הישגים > אליפות דרום אמריקה בכדורגל עד גיל 17

ארגנטינה זכתה ארבע פעמים באליפות דרום אמריקה בכדורגל עד גיל 17 (1985, 2003, 2013, 2019). היא סיימה כסגנית האלופה 6 פעמים (1988, 1995, 1997, 2001, 2009, 2015) ובמקום השלישי 4 פעמים (1991, 1993, 2007, 2011).
| כדורגל בארגנטינה ארגנטינה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל הארגנטינאית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | הליגה הראשונה • ליגה שנייה • ליגה שלישית (מטרופוליטנה) • ליגה שלישית (פדראל) • הליגה הרביעית (מטרופוליטנה) • הליגה הרביעית (פדראל) • הליגה החמישית |  |
| תחרויות גביע | גביעים לאומיים בעבר ובהווה • גביע ארגנטינה • הסופר קאפ הארגנטינאי • גביע הליגה הארגנטינאית • טרופאו דה קמפאונס |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • עד גיל 20 • עד גיל 17 • נבחרת הנשים |  |
נורמן קירק

נורמן אריק קירק (באנגלית: Norman Eric Kirk; ‏ 6 בינואר 1923 – 31 באוגוסט 1974) היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-29 משנת 1972 ועד מותו הפתאומי. הוא הנהיג את הסיעה הפרלמנטרית של מפלגת הלייבור של ניו זילנד מ-1965 ועד 1974 והיה ראש הממשלה הרביעי מטעמה. לקירק יצא שם של דיבייטור מרשים בתקופתו ואחת מאמירותיו המפורסמות הייתה שאנשים לא זקוקים להרבה, רק ל"מישהו לאהוב אותו, מקום לחיות בו, מקום לעבוד בו ומשהו לקוות לו".
ראשית חייו

נורמן קירק נולד בעיירה ואימטי שבדרום מחוז קנטרברי. הוא הגיע ממשפחה ענייה שלא יכלה להרשות לעצמה מותרות כמו קניית עיתון יומי או מכשיר רדיו. הישגיו של קירק בבית הספר לא היו מזהירים והוא נשר ממנו זמן קצר לפני שמלאו לו 13 שנים. למרות זאת, הוא נהנה מקריאה וביקר לעיתים קרובות בספריות. במיוחד הוא נהנה ללמוד באופן עצמאי היסטוריה וגאוגרפיה.
לאחר שעזב את בית הספר, עבד קירק בכמה עבודות, בתחילה כעוזר לצבעי גגות ומאוחר יותר כנהג קטר וכמפעיל דוודים במפעלים שונים. יחד עם זאת, החלה בריאותו להתדרדר וכאשר הוא נקרא לשרת בצבא ניו זילנד בשנת 1941, הוא נמצא בלתי כשיר רפואית. לאחר שהחלים, הוא שב למעגל העבודה והחזיק בכמה משרות שונות. ב-1943 נשא קירק לאישה את לוסי רות מילר. יחד הם הביאו לעולם שלושה בנים ושתי בנות.
ראשית הקריירה הפוליטית

ב-1943 הצטרף קירק לסניף מפלגת הלייבור בקאיפואי, שם החליטו הוא ואשתו לבנות את ביתם. קירק. ב-1951 הוא נבחר כיושב ראש ועדת הבחירות של המפלגה במחוז הבחירה המקומי. ב-1953 הוא הנהיג את סניף המפלגה המקומי לניצחון בבחירות למועצת העיר ובהיותו בן 30 היה לראש העיר הצעיר בכל ניו זילנד.
כראש העיר, הפגין קירק יצירתיות רבה ויישם שינויים רבים. הוא הפתיע את פקידי הציבור בכך שלמד את הנושאים בצורה יסודית ולעיתים רכש ידע רחב יותר בהשוואה לאנשים שתפקדו כיועציו. בינואר 1958 הוא התפטר מתפקידו כראש העיר ועבר עם משפחתו לקרייסטצ'רץ' לאחר שנבחר לפרלמנט של ניו זילנד.
חבר הפרלמנט

ב-1954 הציג קירק את מועמדותו לראשונה בבחירות לפרלמנט, אך למרות שאחוזי ההצבעה עבור הלייבור גדלו באופן משמעותי, הוא לא הצליח לנצח בהן. ב-1957 הוא נחל הצלחה בבחירות כמועמד הלייבור במחוז הבחירה של לייטלטון.
לכל אורך הקריירה הפוליטית שלו, קידם קירק את רעיון מדינת הרווחה ותמך בהוצאת כספי הממשלה על דיור, בריאות, תעסוקה וחינוך. ככזה, נתפש קירק לעיתים קרובות כתומך של הניו זילנדי הפשוט. הרקע שלו ממעמד העובדים העניק לו גם יתרון והמצביעים מהשורה ראו את הפוליטיקאים האחרים כמתנשאים ומרוחקים. בהדרגה החל קירק לעלות בסולם ההיררכי של מפלגת הלייבור וב-1963 הוא נבחר להיות סגן נשיא המפלגה ושנה לאחר מכן הוא נבחר כנשיא. בסוף שנת 1965 הוא התמודד בהצלחה מול ארנולד נידרמאייר על מנהיגות הסיעה הפרלמנטרית. עד לשנת 1972 היה קירק מנהיג האופוזיציה, אז הביסה הלייבור את המפלגה הלאומית בראשותו של ג'ק מרשל.
ראש ממשלת ניו זילנד

כראש ממשלה, יישם קירק בקצב תזזיתי מספר רב של צעדי מדיניות חדשים. במיוחד הייתה ממשלת קירק פעילה יותר בתחום מדיניות החוץ בהשוואה לקודמתה והיא שמה דגש על הרחבת הקשרים של ניו זילנד עם מדינות אסיה ואפריקה. זמן קצר לאחר בחירתו כראש הממשלה, הסיג קירק את כוחותיה של ניו זילנד מווייטנאם ובכך הביא לסיומן שמונה שנים של מעורבות במלחמת וייטנאם. קירק ייזכר גם כמי שביטל את אימוני החובה הצבאיים בניו זילנד ומאז כוח האדם של כוחות ההגנה של ניו זילנד מבוסס על בלתי-מתנדבים בלבד.
שתי פרשות שאירעו בתקופת כהונתו של קירק ראויות במיוחד לציון. האחת, צעדי המחאה של קירק כנגד הניסויים בנשק גרעיני שביצעה צרפת באוקיינוס השקט. במסגרת פרשה זו הגישה ניו זילנד, יחד עם אוסטרליה, ב-1972, תביעה נגד צרפת בבית הדין הבינלאומי לצדק וב-1973 שלח קירק שתי פריגטות של הצי המלכותי של ניו זילנד, "קנטרברי" ו"אוטגו" לשטח הניסויים באטול מורורואה, כאקט של מחאה סמלית. הפרשה השנייה הייתה סירובה של ניו זילנד לארח את נבחרת הרוגבי של דרום אפריקה, החלטה שננקטה עקב משטר האפרטהייד שבמסגרתו לא שולבו שחקנים שחורים בנבחרות הלאומיות של דרום אפריקה. כמו כן מתח קירק ביקורת חריפה על מדיניות החוץ של ארצות הברית על מעורבותה בהפיכה הצבאית בצ'ילה ב-1973.
ממשלת קירק גם בלטה במספר של צעדים לבניית הזהות הלאומית של ניו זילנד. ב-1973 החלה המסורת של "יום ניו זילנד" וב-1974 הוכרזה המלכה אליזבת השנייה בחקיקה כמלכת ניו זילנד.