טריטוריית אוקלהומה
היסטוריה > דייוויד פיין והבומרים

למרות החסימה הפדרלית, הדרישות הפופולריות לאדמות לא הסתיימו. קפטן דייוויד ל. פיין היה אחד התומכים העיקריים בפתיחת אוקלהומה להתיישבות לבנה. פיין נסע לקנזס, שם ייסד את "האגודה הקולוניאלית" של בומר. ארגונו של פיין המונה 10,000 חברים קיווה להקים מושבה לבנה באדמות הבלתי מוקצות. הקמת הקבוצה הניעה את הנשיא הייז להוציא כרוז המורה לפיין לא להיכנס לטריטוריה האינדיאנית ב-12 בפברואר 1880. בתגובה, פיין וקבוצתו נסעו למחנה אליס באדמות הבלתי מוקצות, מזרחית לאוקלהומה סיטי. שם תכננו תוכניות לעיר, שאותה כינו "יואינג". רגימנט הפרשים הרביעי עצרו אותם וליוו אותם בחזרה לקנזס. פיין זעם, שכן חוק Posse Comitatus אסר על הצבא להתערב בעניינים אזרחיים. הממשלה הפדרלית שחררה את פיין ובני לווייתו, ולמעשה מנעה מהם גישה לבתי המשפט.
בהתלהבות להוכיח את עניינו בבית המשפט, פיין וקבוצה גדולה יותר חזרו ליאוינג ביולי. הצבא שוב עצר את הקבוצה וליווה אותם בחזרה לקנזס. שוב הם שוחררו, אבל הפעם הממשלה הפדרלית האשימה את פיין בהסגת גבול לפי החוק האינדיאני; הוא הלך למשפט בפורט סמית', ארקנסו. השופט אייזק פרקר פסק נגד פיין וקנס אותו בסכום המקסימלי של 1,000 דולר. מכיוון שלפיין לא היה כסף ולא היה רכוש, הממשלה לא יכלה לגבות את הקנס. הפסיקה לא הכריעה דבר בשאלת האדמות ברשות הרבים, ופיין המשיך בפעילותו.
פיין ניסה פעם שלישית להיכנס לאדמות הבלתי מוקצות. בדצמבר, פיין וקבוצתו נעו לאורך הגבול הצפוני של הטריטוריה האינדיאנית. אחריהם הגיעה יחידת פרשים בפיקודו של קולונל ג'יי ג'יי קופינגר. קופינגר הזהיר את פיין שאם יחצה את הגבול הם "יקבלו התנגדות בכפייה". ככל שמספר הבומרים גדל כשאנשים הצטרפו לפיין, הם שלחו שליח לנשיא הייז וביקשו רשות להיכנס לטריטוריה האינדיאנית. לאחר שבועות ללא תגובה, פיין הוביל את תומכיו לאדמות הבלתי מוקצות. שוב, הם נעצרו ופיין נשלח חזרה לפורט סמית'. הוא נמצא אשם ונידון לתשלום קנס של 1,000 דולר. עם שחרורו, הוא חזר לקנזס, שם בילה את ארבע השנים הבאות בניסיון לפתוח את אוקלהומה.
במהלך המיזם האחרון של פיין, הפעם באדמות הצ'ירוקי ב-1884, הצבא שוב עצר אותו. הם לקחו אותו כמה מאות קילומטרים בנסיבות פיזיות קשות לאורך נתיב מפותל לפורט סמית'. הציבור זעם על היחס אליו מצד הצבא, וממשלת ארצות הברית החליטה לשפוט את עניינו. פיין הועבר לבית המשפט המחוזי של ארצות הברית בטופיקה, קנזס. הוא הועמד לדין על פשע הכנסת ויסקי לטריטוריה האינדיאנית, עבירה פדרלית. בקדנציה הסתיו, השופט קסיוס ג' פוסטר ביטל את כתבי האישום וקבע כי התיישבות בקרקעות הבלתי מוקצות אינה עבירה פלילית. בני הזוג בומרס חגגו, אך הממשלה הפדרלית סירבה לקבל את ההחלטה.
פיין תכנן מיד משלחת נוספת, אך הוא לא הוביל אותה. ב-28 בנובמבר 1884, בוולינגטון, קנזס, בבוקר שלאחר פניית לילה מאוחרת לבומרס, הוא התמוטט ומת.
לאחר מותו של פיין, מקורבו, ויליאם ל. קאוץ', קיבל על עצמו את תפקיד המנהיגות. קאוץ' העביר את הבומרים לטריטוריה האינדיאנית והקים את מחנה סטילווטר ב-12 בדצמבר 1884. הנשיא צ'סטר ארתור שלח מחלקה קטנה של חיילים ללוות את ספה אל מחוץ לשטח. כשהחיילים הגיעו, פגשו אותם 200 חמושים וסירבו לזוז. לאחר שהגיעו 600 חיילים כתגבורת, הקצינים נתנו לבומרים את הבחירה לעזוב תוך 48 שעות או להיעצר. לאחר שהבומרים סירבו לעזוב, המפקדים העבירו את חייליהם מעבר לגבול קנזס וניתקו את קווי האספקה של קאוץ'. עד מהרה האוכל שלהם נעלם, וקאוץ' ושאר הבומרים נשלחו בחזרה לקנזס.
בתגובה לטענותיו של קאוץ' כי הממשל הפדרלי מפלה אותם לרעה, ב-3 במרץ 1885 אישר הקונגרס את חוק ההקצאות האינדיאניות משנת 1885. מעשה זה אישר משא ומתן לוויתור על אדמות לא מאוכלסות השייכות לקריק, הסמינול והצ'רוקי. קאוץ' הפסיק להיות קולוניסט והפך ללוביסט.
קאוץ' בילה ארבע שנים בוושינגטון הבירה, בניסיון לשכנע את הקונגרס לפתוח את אדמות אוקלהומה. אינדיאנים רבים מחמשת השבטים המתורבתים לחצו נגד מעשיו של קאוץ'. בינואר 1889, פליזנט פורטר הוביל קבוצה של Muscogee (Creek) שהציעו למכור את אדמותיהם הלא מאוכלסות. בתוך שבועות הם מכרו את "האדמות הבלתי מוקצות" שלהם לארצות הברית. אדמות אלה חבקו פחות מ 3,000,000 acre (12,000 קילומטרים רבועים) בלב הטריטוריה האינדיאנית.
ב-2 במרץ 1889, הקונגרס העביר תיקון לחוק ההקצאות האינדיאני משנת 1871, שקבע הקמת יישובים באדמות הבלתי מוקצות, כטריטוריית אוקלהומה. הנשיא בנג'מין הריסון הודיע כי אדמות אוקלהומה ייפתחו ב-22 באפריל באמצעות התיישבות בשטחים.