stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס ליפטון
ביוגרפיה

ליפטון נולד בדטרויט שבמישיגן בשנת 1926, לבטי (במקור ויינברג) ולורנס. אמו בֶּרתי לבית ויינברג הייתה מורה ואביו לורנס ליפטון (אנ') היה סופר, משורר ועיתונאי, בעל טור יומי ביומון היהודי "פארווערטס".
לאחר מלחמת העולם השנייה עבר ליפטון לפריז ועבד במשך תקופה קצרה בתור סרסור של זונות בצרפת.
בהמשך ליפטון חזר לארצות הברית, והחל את הקריירה שלו כתסריטאי וכשחקן באופרות סבון - במהלך תקופה זו ליפטון כתב תסריטים לאופרות הסבון "Another World",‏ "The Edge of Night",‏ "Guiding Light" ו-"Capitol", וכמו כן הוא שיחק למעלה מ-10 שנים באופרת הסבון "Guiding Light".
בשנת 1994 ליפטון הקים את בית הספר למשחק "הסטודיו למשחק" בניו יורק. במקביל, החל להנחות את תוכנית הראיונות "סטודיו למשחק", בהשראת תוכנית האירוח הצרפתית "אפוסטרוף" בהנחיית ברנאר פיבו, בה הוא מראיין סלבריטאים בולטים בהוליווד. לאורך השנים התארחו בתוכנית מאות שחקנים, תסריטאים ובמאים בולטים, בהם אנשים כמו פול ניומן, רוברט רדפורד, סידני פולאק, סטיבן ספילברג, וברט ריינולדס.
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 פרסם את הספר האוטוביוגרפי "Inside Inside".
ליפטון נפטר בביתו ב-2 במרץ 2020 מסרטן שלפוחית השתן.
חייו הפרטיים

בין השנים 1954–1959 ליפטון היה נשוי לשחקנית נינה פוש. מאז 1970 היה נשוי לדוגמנית ולסוכנת הנדל"ן קדאקיי טרנר.
ראו גם

ברנאר פיבו
הערות שוליים

↑  James Lipton - Movie and Film Biography, Credits and Filmography - AllMovie
↑  This time, Lipton answers - Los Angeles Times
↑  Kim Kardashian gets classy in Playboy - Entertainment - TODAY.com
↑  Chris Koseluk, James Lipton, Creator and Host of 'Inside the Actors Studio,' Dies at 93, The Hollywood Reporter, ‏2 במרץ 2020
↑  אינה טוקר, ג'יימס ליפטון, מנחה "סטודיו למשחק", הלך לעולמו, באתר ynet, 2 במרץ 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007323097805171  BIBSYS: 90797189  BNE: XX4901311  BnF: cb15552689g (data)  CiNii: DA05992652  GND: 135609615  ISNI: 0000 0003 6654 2964  LCCN: n80160251  MusicBrainz: 4143a097-9d79-464c-b6ca-4be7197ac391  NDL: 01204735  NTA: 068340508  SNAC: w6xj2hn6  SUDOC: 189025425  VIAF: 231260443   WorldCat (עם VIAF): 231260443
ג'ורג' אנסון, ברון אנסון הראשון

| --- | --- |

ג'ורג' אנסון, ברון אנסון הראשון. פורטרט מאת תומאס הדסון
 לידה:  23 באפריל 1697 שוגבורו הול, הרטפורדשייר, ממלכת אנגליה ממלכת אנגליה
 פטירה:  6 ביוני 1762 (בגיל 65) מוּר פארק, הרטפורדשייר, ממלכת בריטניה הגדולה ממלכת בריטניה הגדולה
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה, הממלכה המאוחדת 
 בן או בת זוג:  אליזבת אנסון (25 באפריל 1748–?) 
 השתייכות:  הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי
 תקופת הפעילות:  1711–1761 (כ־50 שנה)
 דרגה:  אדמירל הצי
 תפקידים בשירות
 פיקוד על אוניות: אה"מ "ויזל" אה"מ "סקרבורו" אה"מ "גרלנד" אה"מ "דיימונד" אה"מ "סקווירל" אה"מ "סנטוריון" קומודור השייטת שהפליגה סביב העולם (1740-1744) סגן אדמירל של הדגל הכחול סגן אדמירל של הדגל הלבן תת אדמירל של הדגל הכחול אדמירל הדגל הכחול תת אדמירל של הממלכה המאוחדת
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הירושה הספרדית מלחמת הברית המרובעת מלחמת אוזנו של ג'נקינס מלחמת הירושה האוסטרית מלחמת שבע השנים
 עיטורים
 לורד אנסון, ברון סוברטון
 תפקידים אזרחיים
 חבר פרלמנט בריטניה מטעם מחוז הדון (Hedon) חבר במועצת הלורדים הממונים של האדמירליות הלורד הראשון של האדמירליות
 הנצחה
 שכונת אנסונבורו, צ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית  מחוז אנסון, קרוליינה הצפונית אנסון, מיין על שמו נקראו שמונה אוניות מלחמה של הצי המלכותי
 
אדמירל הצי ג'ורג' אנסון, ברון אנסון הראשון (באנגלית: George Anson, 1st Baron Anson;‏ 23 באפריל 1697 – 6 ביוני 1762) היה חבר המועצה המלכותית, איש אחוות החברה המלכותית וקצין בצי המלכותי הבריטי. אנסון שירת כקצין זוטר במלחמת הירושה הספרדית, נטל חלק פעיל בקרב כף פאסארו במלחמת הברית המרובעת והקיף את העולם במהלך מלחמת אוזנו של ג'נקינס. אנסון פיקד על הצי אשר הביס את האדמירל הצרפתי דה לה ז'ונקרי בקרב כף פינסטרה הראשון במהלך מלחמת הירושה האוסטרית.
אנסון הפך ללורד הראשון של האדמירליות במהלך מלחמת שבע השנים ובזמן כהונתו ביצע מספר רפורמות: ביטול חוזים עם ספקים מושחתים, שיפור בטיפול הרפואי ועידוד מחקר בנושא מניעת מחלות (כגון צפדינה), ביצוע רביזיה של נוהלי הצי שהועבר לאישור הפרלמנט על מנת להדק את המשמעת, אספקת מדים לקצינים מוסמכים, העברת הנחתים מהצבא לסמכות הצי ושיטה חדשה לדירוג אוניות הצי על פי מספר תותחיהן.
ילדותו ותחילת הקריירה

אנסון היה בנם השני של ויליאם אנסון משוגבורו הול שבסטפורדשייר ואיזבלה קארייר, שגיסה היה הלורד צ'נסלור תומאס פארקר, רוזן מאסלפילד הראשון, קשר משפחתי אשר עתיד היה להיות מועיל מאוד עבור האדמירל לעתיד. אנסון נולד באחוזת שוגבורו הול ב-23 באפריל 1697, ומאחר שאחיו הבכור, תומאס, נועד לרשת את האחוזה המשפחתית, בחר אנסון לשרת בצי המלכותי. ב-2 בפברואר 1712, בתקופת מלחמת הירושה הספרדית בהיותו בן חמש-עשרה, התנדב לשרת באה"מ "רובי", אוניית קו מדרגה רביעית, לפני שהועבר לשירות על אונייה מדרגה שלישית – אה"מ "מונמאות'". ב-17 במרץ 1716 קודם אנסון לדרגת לוטננט ושירת על גבי אוניית הקו מדרגה רביעית אה"מ "המפשייר" שהייתה חלק מהצי הבלטי בפיקודו של אדמירל ג'ון נוריס. במרץ 1718 הועבר לאונייה מדרגה רביעית המתיישנת אה"מ "מונטגיו" ונטל חלק בקרב כף פאסארו באוגוסט אותה שנה במסגרת מלחמת הברית המרובעת. ב-2 באוקטובר 1719 הועבר לאונייה מדרגה שנייה אה"מ "בארפליור", ספינת הדגל של אדמירל ג'ורג' בינג.
ביוני 1722 קודם אנסון לדרגת קומנדר וקיבל את הפיקוד על אה"מ "ויזל", סלופ מלחמתי בעלת שמונה תותחים, והוטל עליו למנוע ולדכא ניסיונות הברחה בין בריטניה להולנד דרך הים הצפוני, משימה אותה ביצע במהירות וביעילות. כהוקרה על הצלחתו קודם בפברואר 1723 לדרגת קפטן וקיבל את הפיקוד על אה"מ "סקרבורו", אונייה מדרגה שישית בת 32 תותחים, ופעל כנגד פירטים ופריבטירים ספרדים באזור איי בהאמה. החל מיולי 1728 פיקד על האונייה מדרגה שישית אה"מ "גרלנד" כאשר משימתו הייתה להגן על אוניות הסוחר המפליגות מקרוליינה הצפונית והדרומית בדרכן לבריטניה. במהלך שהייתו בצ'ארלסטון רכש חלקות אדמה ונכסים והפך לדמות מוכרת ומשפיעה בקרב התושבים. לכבודו נקראה שכונת מגורים שהוקמה על חלק מהשטח – "אנסונבורו" – המנציחה את שהותו באזור זה, כאשר גם רחובותיה נקראו על שמו ועל שמות הספינות עליהן פיקד. לאחר מכן הועבר לאונייה מדרגה חמישית אה"מ "דיימונד" שהייתה חלק מצי התעלה ב-1730 ואז שוב לאזור קרוליינה ב-1731 כמפקד אונייה מדרגה שישית, אה"מ "סקווירל". ב-12 במאי 1735 עזב את צ'ארלטון והפליג לבריטניה, שם הוצאה האונייה משירות, ואנסון בילה את השנתיים וחצי הבאות על החוף ללא קבלת פיקוד על אונייה נוספת.
ב-1737 קיבל את הפיקוד על אה"מ "סנטוריון", אונייה מדרגה רביעית בת 60 תותחים שהייתה חלק משייטת מערב אפריקה, וניתנו לו משימות הגנה על אוניות סוחר, תחילה באזור מערב אפריקה, לאחר מכן באיי הודו המערבית ולבסוף באזור קרוליינה, כאשר ב-5 ביוני 1739 הגיע לצ'ארלסטון בפעם השלישית במהלך שירותו. אנסון הפליג בחזרה לבריטניה ועגן בפורטסמות' ב-10 בנובמבר, להכנות לקראת משימת תקיפת נכסים השייכים לאימפריה הספרדית בדרום אמריקה ובאוקיינוס השקט במסגרת מלחמת אוזנו של ג'נקינס. לאחר שקיבל דרגת קומודור ואת הפיקוד על שייטת קטנה בת שש אוניות מלחמה ושתי אוניות עזר, הפך אנסון את אה"מ "סנטוריון" לאוניית הדגל שלו והניף עליה את הדגל המסמן את דרגתו.
המסע סביב העולם

כוח האדם הנוסף שהוקצה למשימה על ידי האדמירליות כלל נחתים צעירים ולא מנוסים, פנסיונרים שנלקחו מבית החולים של הצי המלכותי בגריניץ' ומלחים שגויסו בכפייה מאזור הנמל - 1,939 אנשי צוות בסך הכל. לאחר יציאה מאוחרת מכפי שתוכנן (הפקודות שהוציאה האדמירליות למשימה נכתבו בינואר 1740, אך הגיעו לידי אנסון רק ב-28 ביוני) ב-18 בספטמבר, התמודדה השייטת של אנסון עם סדרת אסונות: אה"מ "פרל" ואה"מ "סוורן נכשלו בהקפת כף הורן ושבו לבריטניה. מאוחר יותר עלתה אה"מ "וייג'ר" על שרטון מול חופי צ'ילה וצוותה התמרד. בנוסף, ההפלגה בשלב מאוחר של העונה הביאה לכך שהקפת כף הורן נעשתה במזג אוויר סוער, ואמצעי הניווט של אותה תקופה לא אפשרו תצפיות מדויקות. כאשר הגיע אנסון לאי חואן פרננדס ביוני 1741 נותרו בשייטת רק שלוש אוניות מתוך שש: אה"מ "סנטוריון", אה"מ "גלוסטר" ואה"מ "טרייאול". כוח האדם העומד לרשותו נפל מ-961 ל-335 איש בלבד. לאחר התאוששות ותיקון האוניות באי, ניצל אנסון את היעדרו של כוח ימי ספרדי באזור, לכד מספר ספינות סוחר ספרדיות ופשט על העיירה פאיטה (Paita) שבפרו בנובמבר 1741. הצמצום ההדרגתי במצבת כוח האדם של אנשי צוותו בשל צפדינה ומצבן הגרוע של ספינותיו הכריח את אנסון לרכז את כל אנשיו שנותרו על גבי אה"מ "סנטוריון". לאחר חציית האוקיינוס השקט עצר אנסון למנוחה בטיניאן בסוף ספטמבר 1742 ולאחר מכן הפליג למקאו, אליה הגיע ב-13 בנובמבר.
על אף קשיים בהתנהלות מול הסינים והפורטוגזים, שלא שמחו על נוכחותה של אוניית מלחמה בריטית באזור, הצליח אנסון לתקן ולצייד מחדש את אה"מ "סנטוריון". לאחר מכן הפליג ממקאו לעבר הפיליפינים במטרה למצוא ולבזוז את אחת מספינות האוצר של הגליאון של מנילה שהובילו סחורות יקרות ממנילה לאקפולקו שבמקסיקו, ומטעני כסף בכיוון הנגדי. התמדתו ועיקשותו השתלמו לבסוף כאשר הצליח ללכוד את הגליאון "נואסטרה סניורה דה קובאדונגה" (Nuestra Señora de Covadonga) ועליה אוצר של 1,313,843 מטבעות של דולר ספרדי מול כף איספיריטו סנטו (Cabo Espiritu Santo) ב-20 ביוני 1743. המפות שנתפסו על גבי הגליאון הוסיפו איים (וגם איי פנטום) רבים שהרחיבו את הידע של הבריטים אודות איי האוקיינוס השקט, בתוכם גם ארכיפלג אנסון. אנסון שב בחזרה למקאו, מכר במקום את האונייה על מטענה, שמר את המטבעות ובתחילת ינואר 1744 הפליג לאנגליה בנתיב הכף. אנסון עצר בקייפטאון בין ה-11 במרץ ל-4 באפריל 1744, חלף ליד האי סנט הלנה ב-19 בחודש וב-10 באפריל פגש אונייה סמוך לתעלה האנגלית ממנה למד כי מלחמה פרצה עם צרפת כבר ב-1740.
אנסון חמק בהצלחה משייטת צרפתית שסיירה בתעלה האנגלית כאשר הפליג דרכה בסיוע ערפל כבד, והגיע לתחנת העגינה של ספיטהד הסמוכה לסאות'המפטון ב-15 ביוני 1744. דמי השלל שהרוויח מלכידת הגליאון ומטענה הפכו את אנסון לעשיר לכל ימי חייו והקנו לו השפעה פוליטית ניכרת, אם כי סירב בתחילה לקידום כסגן אדמירל של הדגל הכחול בשל כעסו על האדמירליות, אשר לא אישרה קידום לדרגת קפטן שהעניק במהלך המסע לאחד מקציניו. אישיותו במהלך המסע הייתה מקור השראה לצוותו, מכיוון שהתעלם מהבדלי המעמדות שהיו נהוגים באותה תקופה כאשר סייע בפינוי חולים ופצועים וכן נטל חלק בתיקון האונייה. להערותיו לגבי נקודות ציון לניווט היה ערך רב למשרטטי מפות ובנוסף, ציין את הערך הפוטנציאלי הרב של איי פוקלנד כבסיס ימי עבור הצי בריטי.
מותו ומורשתו

אנסון נפטר באחוזת מוּר פארק שבהרטפורדשייר ב-6 ביוני 1762 ונקבר בכנסיית סיינט מייקל וכל המלאכים (St Michael and All Angels Church) בקולוויץ' (Colwich) הסמוכה לשוגבורו הול. על שמו נקראים מקומות בקרוליינה הצפונית והדרומית (שכונה בצ'ארלסטון ומחוז) ועיירה במיין. כמו כן, במהלך השנים נקראו על שמו שמונה אוניות מלחמה של הצי המלכותי.
בחוג החברתי של בריטניה, נתפס אדמירל הצי אנסון כ"קר, עצור רגשות וגאה", שהעדיף שלא לבלוט יתר על המידה וספג ביקורת על כך. אף על פי כן, נחשב אנסון כקצין מוערך ביותר, שביצע את תפקידיו היטב, ודאג שהצי המלכותי יאמץ את גישתו. הוא בחר לקדם רק את הקצינים המבריקים ביותר והעניק להם מדים חדשים אשר ישקפו את הכבוד הרב לו זכו בהיבחרם, הורה על בניית אוניות טובות יותר לפעולה סביב העולם ושדרג כל הבט של השירות. אנסון הביא את האדמירליות לעבוד כגוף המתאם טוב יותר בין הפוליטיקה למקצוענות הצבאית בנושאי אסטרטגיה ולוגיסטיקה, הון וכוח אדם. כושר השיפוט שלו היה בלתי ניתן לערעור ומעמדו היה יציב והוא העלה את הצי אל מעל הפוליטיקה והתעמת במהלך כהונתו עם שני מלכים ומספר גדול של שרים על מנת לשמר את העליונות המקצועית שלו.
אנסון שימש כמקור השראה במהלך השנים הבאות של המאה ה-18, תחילה עבור עמיתיו בתקופת הקפת העולם ובהמשך עבור דור של קצינים שהתחנכו על פי מורשתו. כפי שציין היסטוריון בן המאה ה-21: "שלוות הנפש וקור הרוח שהראה אנסון תחת תנאים קיצוניים ביותר היו זכורים היטב בצי ותוך זמן קצר סייעו בעיצוב דמותו של קצין הצי המלכותי שהגיע לממדים אייקוניים בתקופתו של נלסון". היסטוריון בן המאה ה-18 ציין כי "איש מלבדו לא שילב בצורה מוצלחת כל כך את תפקיד הפוליטיקאי והאחראי המקצועי על הצי, כיוון שאף פוליטיקאי לא ידע כה הרבה על השירות ואף אדמירל לא העמיד קריירה פוליטית כה מוצלחת או ניתב את הצלחתו לטובת הצי".
בין בחירותיו לקידום קצינים מבריקים מקצועית, היו שניים שהובילו את הצי המלכותי במלחמה הבאה – ג'ון ג'רוויס וסמיואל הוד – כאשר שניהם קיבלו את הפיקוד הראשון על אוניות מאנסון. ג'ורג' אנסון היה הקצין המקצועי האמיתי הראשון שהטביע את חותמו על הצי המלכותי, והשאיר אחריו מורשת של פיקוד, מנהיגות וניהול שמעולם לא הוטל בהם ספק.
משפחה

באפריל 1748 נשא אנסון לאישה את ליידי אליזבת יורק, בתו של פיליפ יורק, רוזן הארוויק הראשון והלורד צ'נסלור; לזוג לא היו ילדים ולכן לא הותיר יורש לתואר הברון שלו. אף על פי כן, נוצר ב-1806 התואר "ויקונט אנסון" עבור נכדה של אחותו ג'אנטה, שאביו לקח את שם המשפחה ואת סמל האצולה בו השתמש אנסון מ-1747 ועד מותו. שניים מקרוביו הגיעו אף הם לדרגות קצונה גבוהות בצי המלכותי הבריטי.
לקריאה נוספת

Anson, George. Walter, Richard. A Voyage Round the World, in the Years 1740-44 Vol.1. 1781
Anson, Walter Vernon. The life of Admiral Lord Anson, the father of the British navy, 1697-1762. London: Murray, 1912. University of Toronto - Robarts Library
Lambert, Andrew. Admirals: The Naval Commanders Who Made Britain Great. Faber & Faber, 2011. ISBN 0571265685
Fish, Shirley. HMS Centurion 1733–1769 An Historic Biographical-Travelogue of One of Britain's Most Famous Warships and the Capture of the Nuestra Senora De Covadonga Treasure Galleon.. AuthorHouse, 2015. ISBN 1504944917
הערות שוליים

↑  Burke, Bernard. Genealogical and Heraldic Dictionary of the Peerage and Baronetage of the British Empire. Harrison and sons, 1865. עמוד 681
1 2  "George Anson, Baron Anson", Encyclopædia Britannica, 11th ed., Vol. II, Cambridge: Cambridge University Press, 1911, עמודים 83–84
↑  Heathcote, T A. British Admirals of the Fleet: 1734-1995. Pen and Sword, 2002. ISBN 0850528356. עמוד 11
↑  Fish, עמודים 39–40
↑  Anson, 1912. עמודים 1–3
1 2 3  Heathcote, עמודים 11–12
1 2  Fish, עמודים 40–55
↑  בנוסף לאה"מ "סנטוריון" בעלת 60 התותחים, כללה השייטת את האוניות מדרגה רביעית אה"מ "גלוסטר" ואה"מ "סוורן" בעלות 50 תותחים, האוניה מדרגה רביעית אה"מ "פרל" בעלת 42 תותחים, האונייה מדרגה שישית אה"מ "ווייגר" בעלת 24 תותחים והסלופ אה"מ "טרייאול". אוניות העזר, שנשאו אספקה נוספת עבור השייטת, היו ה"אינדסטרי" ו"אן"
↑  Fish, עמודים 40–55, 66–67, 79–80
↑  Anson, 1912. עמודים 23–31
↑  Anson, George. Walter, Richard. A voyage round the world, in the years 1740, 41, 42, 43, 44 (compiled by R. Walter). 1853. עמוד 5
↑  Fish, עמודים 80–85
↑  Anson, 1912. עמודים 33–53
1 2 3  Heathcote, עמוד 12
↑  Anson, 1912. עמודים 53–61
1 2  "George Lord Anson", Encyclopædia Britannica, 9th ed., Vol. II, New York: Charles Scribner's Sons, 1878, עמוד 93
↑  Anson, 1912. עמוד 61
↑  Anson, 1912. עמודים 64–72
1 2 3 4 5 6  Heathcote, עמוד 13
↑  The London Gazette. Issue: 8863, page 4. 1 July 1749
↑  Lambert, עמודים 142–145
↑  Lambert, עמודים 149–151
↑  Lambert, עמוד 151
↑  Lambert, עמודים 152–153
↑  "About Anson County".  Anson County Chamber of Commerce
↑  "Anson". Skowhegan Chamber of Commerce
↑  "HMS ANSON". Royal Navy
1 2 3 4  Lambert, עמודים 155–156
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308844505171  PLWABN: 9810533789705606  BIBSYS: 90100527  BNC: 000121891  BNE: XX1359921  BnF: cb122371351 (data)  GND: 118645323  ISNI: 0000 0000 8077 0611  LCCN: n50024762  NKC: mzk2009528143  NLA: 35007287  NLG: 211972  NSK: 000560361  NTA: 069086222  RERO: 02-A002932507  SELIBR: 306201  SNAC: w61n8kxv  SUDOC: 031086152  Trove: 139533  ULAN: 500436387  VcBA: 495/84821  VIAF: 41893590   WorldCat (עם VIAF): 41893590 
"ג'ורג' אנסון לוכד את הגליאון ממנילה", מאת סמיואל סקוט
פורטרט של ג'ורג' אנסון מאת ג'ושוע ריינולדס, 1755
לוחית הזיכרון של ג'ורג' אנסון בכנסיית סיינט מייקל וכל המלאכים בקולוויץ', סטפורדשייר
גאולה (אלבום של אדם)

"גאולה" הוא אלבום האולפן השביעי והאחרון של הזמר הישראלי אדם. הוא יצא באופן עצמאי בשנת 2019, לאחר פרסום הסינגלים "בסוף כולם רוצים אהבה", "מי הוא האחד", "שר לך" ו"גאולה", שלא נכנסו למצעדי הפזמונים השבועיים השונים. האלבום הושק במסיבה חגיגית במרכז ענב לתרבות ב-9 במרץ. יוסי חרסונסקי שיבח את אדם על הפקת ויצירת "גאולה", ואף העניק לו ארבע וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה באתר שלו. גם תימורה לסינגר מ"גלובס" אהבה את האלבום, וכינתה אותו כ"אלבום החזרה של אדם לחיים".
רשימת רצועות

| גאולה> מס' | גאולה> שם | גאולה> משך | גאולה>  | גאולה>  | גאולה>  | גאולה>  | גאולה>  | גאולה>  | גאולה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | בסוף כולם רוצים אהבה  | 3:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | גאולה  | 3:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | הדברים הכי פשוטים  | 3:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | שר לך  | 3:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | מי הוא האחד  | 4:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | מחר יהיה שקט  | 2:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | הרוח  | 3:18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | אחרי שאמות  | 4:09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | ג'יפסי ליידי / גרסת רמיקס  | 5:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 34:07 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  שגיא בן נון‏, אחרי 30 שנה: אדם חוזר לעבוד עם יזהר אשדות ואלונה קמחי בשיר חדש, באתר וואלה, 3 במרץ 2019
↑  אדם - גאולה, באתר של יוסי חרסונסקי
↑  תימורה לסינגר, ‏"גאולה" הוא אלבום החזרה של אדם לחיים וביותר ממובן אחד, באתר גלובס, 30 במרץ 2019
| אדם |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| אלבומי אולפן | סוד • מרחוק לרחוק • חופשי • הימים שאנחנו ביחד • סוד האחד • רגעים קטנים • גאולה |  |
| אלבומי אוסף | פעמיים ביום • אדם – האוסף |  |
| אלבומי הופעה | LIVE זאפה – הלהיטים הגדולים • לייב בגריי 2023 |  |
| סינגלים | "לא לוקח בקלות" • "הכרזת מלחמה" • "ימים ברקיע" • "אין מוצא" • "בלדה בין כוכבים" • "סוד" • "תמונות" • "נוסע רחוק" • "מצטער" • "היא רוקדת לבדה" • "שקיעה אחת" • "איש עוד לא הכיר אותי" • "מרחוק לרחוק" • "מכור לאהבה" • "איש עוד לא הכיר אותי" • "תפקיד חיי" • "פעמיים ביום" • "עד" • "ברוש" • "לילות אהבה" • "נגד הגורל" • "סוס מעץ" • "מחר יהיה שקט" • "הדברים הכי פשוטים" |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גאולה (חברה)

גאולה הייתה חברה שהוקמה בשנת 1904 למטרת גאולת קרקע בארץ ישראל. החברה הוקמה לאחר שבשנת 1902 הוחלט באספה הכללית של חובבי ציון שהתכנסה באודסה על הקמת ועד שיעסוק ברכישת קרקעות ומכירתן לאנשים פרטיים. שמו של הוועד נקבע כ"ועד גאולה", מנחם אוסישקין נקבע כיושב ראש הוועד ומאיר דיזנגוף מונה למזכיר.
גאולה הייתה החברה הציונית הראשונה שעסקה בגאולת קרקע ממניעים ציוניים, רק ב-1910 הצטרפה חברת הכשרת הישוב לפעילות רכישת הקרקע.
על מנת להתגבר על האיסור שהוטל על יהודים רוסים לרכוש קרקעות בשטחי האימפריה העות'מאנית, הוחלט כי הקרקעות תרשמנה על שם אפ"ק שהיה ארגון בריטי, ואפ"ק יתן לוועד גאולה אישור שהקרקעות הן שלו.
קהל היעד לגיוס הכסף הוגדר כיהודים אמידים שמעוניינים לרכוש קרקעות בארץ ישראל לצורך השקעה ולא לצורך התיישבות בעתיד הקרוב.
רחוב גאולה בתל אביב נקרא על שם החברה שבנתה את השכונה.
החברה פורקה סופית בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20.
לקריאה נוספת

ספר גאולה: (תרס"ד–תשי"ד): דברי ימי החברה; סודרו ונערכו על ידי יוחנן פוגרבינסקי, תל אביב: הוצאת חברת גאולה בע"מ, תשט"ז.
יוסף כץ, גאולה תתנו לארץ: חברת ’גאולה’ לרכישת קרקעות 1902–1914, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ז 1987. (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר").
הערות שוליים

↑  מערכת האנציקלופדיה העירונית, אדמת גאולה, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306737905171  BnF: cb14513869p (data)  GND: 4409695-1  LCCN: n87921264  VIAF: 130283145   WorldCat (עם VIAF): 130283145 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ציונות ובנושא חברות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גאולה (אלבום של חמי רודנר)

גאולה הוא אלבום הסולו הראשון של סולן להקת "איפה הילד?" לשעבר, חמי רודנר. האלבום הוקלט בחודש ינואר 2000 בלבד ויצא לאור במרץ 2000 על ידי חברת התקליטים "הד ארצי" בהפקת עידו אגמון, איל דפנא ורודנר עצמו. באלבום שיתף פעולה רודנר עם להקת הקאברים "שליחי הבלוז". בין השירים הפופולריים שבאלבום נמצאים "בואי נפרד" ו"גאולה".
"גאולה" התחיל את דרכו בשלהי 1999, לאחר שרודנר סיים מערכת יחסים בת חמש שנים וחצי. את ההשראה לחומר החדש קיבל אחרי הופעת גרסאות כיסוי של הביטלס בניצוחו של מפיקם ג'ורג' מרטין שבה השתתף.
...מרטין הבחין בכך וקרא לי. "דע לך," הוא אמר, "שהביצוע שלך ל־I'm the Walrus, הוא הטוב ביותר שאני זוכר מאז לנון!" זה היה במוצאי שבת וביום ראשון שלמחרת הגשתי את התפטרותי מהמשרד.
חזרתי לכתוב כאחוז טרוף.
השירים לאלבום, שנקרא בתחילה "מילים נוזלות", נכתבו על חייו של רודנר באותה תקופה כאוטית, ובדרך כלל נכתבו בשכרות. באותה תקופה התחיל להופיע אקוסטית בפאב "פרילנד" באזור עם גיטרה, סגנון שלא ניסה עד אז. הסגנון המוזיקלי של האלבום פולקי ובלוזי יותר מרוב האלבומים הפופולריים באותה תקופה, שנשענו לרוב על אלקטרוניקה. היה זה ניסיון לתפוס את רוח שנות השישים והשבעים ברוק. רודנר החל להופיע גם עם עידו אגמון, גיטריסט צעיר שמצא איתו שפה משותפת. "שליחי הבלוז" נבחרו לאחר שרודנר חיפש להקה ברוח התקופה. מהר מאוד רודנר ושליחי הבלוז נכנסו לאולפן והקליטו שתים-עשרה רצועות לאלבום החדש. יומיים לאחר סיום ההקלטות "בואי ניפרד" כבר הושמע בתחנות הרדיו.
את "דנה שלי", השיר היחיד שהוקלט לאלבום ולא מצא את דרכו למוצר הסופי, ניתן להוריד בחינם באתרו הרשמי של רודנר.
האלבום נמכר במעל לשלושים אלף עותקים וזכה בנוצת הזהב של אקו"ם בקטגוריית האלבום הטוב ביותר לשנת 2001, וכן זיכה את רודנר בפרס תמלילן השנה.
רשימת שירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי חמי רודנר, אלא אם כן מצוין אחרת.
אל תוך הבלוז של עצמך – 0:22 (לחן: שמעון אבוטבול טל)
אין רוקנ'רול בעברית – 4:43 (לחן: אסף שריג)
מה היה – 3:59
בואי נפרד – 5:03
אולי בכל זאת סאלי – 4:57
כל אחד והבוב שלו – 4:32
לזרום עם הרוח – 4:56
מלים נוזלות – 6:17
יהיה אשר יהיה – 6:19
גאולה – 4:38
הייתי אור – 4:05
משתתפים

חמי רודנר – שירה, עיבודים, הפקה מוזיקלית
עידו אגמון – עיבודים, הפקה מוזיקלית
איל דפנא – הפקה מוזיקלית
מיץ מיצל – גיטרה, קולות רקע, מפוחית
נעם רפפורט – עיבודים, האמונד
ערן סנדרי – גיטרה בס
טל ליבני – תופים
צ'לי סיגלסקי – גיטרה, קולות רקע
יהלי סובול – קולות רקע
ירמי קפלן – קולות רקע
אסף ארליך – קולות רקע
גל פרמן – קולות רקע
יגאל כרמל – קולות רקע
געגועי לקיסינג'ר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אתגר קרת
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן 
 נושא:  סיפורת 
 הוצאה
 הוצאה:  זמורה ביתן
 תאריך הוצאה:  1994
 מספר עמודים:  159
 עורך:  חיים פסח
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002336938, 001302381
 
געגועי לקיסינג'ר הוא ספרו השני של אתגר קרת. הספר מכיל סיפורים קצרים ויצא לאור בשנת 1994. ספר זה עודד את מכירתו של "צִנורות", ספרו הראשון של קרת.
הספר כולל 49 סיפורים קצרים ובהם הסיפורים: "לשבור את החזיר", "שימותו", "עמודו" אשר כמו כל ספריו של קרת מבטאים את ההווי הישראלי.
תרגומים ועיבודים

הספר תורגם לגרמנית, צרפתית, פולנית, ספרדית, גליסית, שוודית, איטלקית ואנגלית. התרגום לאנגלית משנת 2007 (מרים שלזינגר) זיכה את קרת במועמדות לפרס הבינלאומי לקובצי סיפורים קצרים על שם פרנק אוקונור.
הסיפור "לשבור את החזיר" עובד בשנת 2008, עם מספר סיפורים נוספים של קרת, לסרט האנימציה $9.99.
הצגת יחיד המבוססת על סיפורים מהספר ומ"צנורות" מועלית מתחילת שנות ה-2000 בתיאטרון הסימטה.
רשימת הסיפורים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1. לשבור את החזיר  2. כל כך טוב  3. געגועי לקיסינג'ר  4. האנשים החלולים  5. יומולדת בלי קוסם  6. להטוט כובע  7. חור בקיר  8. מדרכות  9. אלוף העולם  10. ציור  11. אח שלי בדיכאון  12. סיפורה העצוב של משפחת נמלים  13. הדוד של הקוף  14. דרוך ונצור  15. החברה של קורבי  16. כוונות טובות  17. גילוח צחצוח |  18. בועות  19. ביצים של דינוזאורוס  20. שימותו  21. להגביה את הרף  22. המנצח האמיתי של המשחקים המוקדמים  23. שפה זרה  24. טיפות  25. רוח כבדה  26. נעליים  27. החבר הכי טוב שלי  28. החומר שממנו עשויים החלומות  29. כאבי מחזור  30. מלך הספרים  31. אברם קדאברם  32. פארש ונוס  33. דרך קירות |  34. הסאנטינים המעופפים  35. מאה אחוז  36. הבחורה על המקרר  37. ימים נוראים  38. ספרות מתורגמת: איש-שלג  39. גאזה בלוז  40. בלעדיות  41. בית-ספר לקוסמים  42. נמלים  43. עמודו !  44. עוד אופציה  45. בלעדיה  46. באפלו  47. גדידין בהרפתקאות נגד הריגול הנגדי  48. סבלנות  49. קיץ שבעים ושש |
הערות שוליים

↑  אתגר קרת, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה".
↑  אתגר קרת באתר המכון לתרגום ספרות עברית.
↑  מרב יודילוביץ', אתגר קרת ברשימה הסופית לפרס אוקונור, באתר ynet, 26 ביולי 2007
↑  אורלי פרום, עכבר העיר אונליין, עומד באתגר, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2006. נכון לשנת 2011 על פי אתר התיאטרון.
↑  הסיפור הוכנס לתוכנית הלימודים בספרות. פירוט היצירות לכיתות ז'-ט', תוכנית לימודים בספרות, תשס"ז, באתר משרד החינוך.
גירית יפנית

| גירית יפנית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: סמוריים
סוג:: גירית
מין:: גירית יפנית
שם מדעי
 Meles anakuma ‏טמינק, 1844
תחום תפוצה


גירית יפנית (שם מדעי: Meles anakuma) היא מין של גירית החיה בטבע רק ביפן בהונשו, קיושו ושיקוקו וכן באי שודו שליד יפן. היא קרובת משפחה של הגירית האסייתית והמצויה החיים באירופה ואסיה.
אורכה של הגירית הוא 79 ס"מ אצל זכרים ו72 ס"מ אצל הנקבות ומשקלה 4-8 ק"ג. הגירית בעלת גוף מגושם מעט,  ורגליים ארוכות בעלות טפרים ארוכים. הפרווה אפורה-חומה,  הפנים לבנות ובעלות מסיכה שחורה על העיניים. הגירית בעלת אף מוארך ולסת עם שיניים חדות. הגיריות מסוגלות להשמיע קולות גבוהים לצורך תקשורת.
הן חיות ביערות יפן, בעיקר על הקרקע, אך הן יודעות גם לטפס ונפוצות גם באזורי נחלים ונהרות. הגירית חיה בבדידות ונפגשת רק למטרת רבייה. הזכר יכול להסתובב עם 2-3 נקבות ביחד. הם יוצאים בלילות ממאורתם לחפש מזון כמו שלשולים, חרקים, יונקים קטנים וזוחלים וגם פירות יער שונים.