stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרעות דורוחוי
ה"טיוח"

ביום 2 ביולי, למחרת הפרעות, רמטכ"ל צבא רומניה דיווח שחטיבה 3 "התנקמה" ביהודים בגלל הקשיים הגדולים שהיו לה עם היהודים בבסרביה. על פי הדו"ח שלו הרגו החיילים 4 יהודים, פצעו 15 ושדדו כמה חנויות.
ועדה בראשות התובע הצבאי של הקורפוס השמיני ובהשתתפות נציגי העיירה ורופאים, חקרה את האירועים. ביום 3 ביולי מצא התובע הצבאי חמישים גוויות ובהן 11 נשים, חמישה ילדים ושישה חיילים יהודים לא מקומיים שלא זוהו. התובע לא קבע את זהות הרוצחים והסתפק בקביעה שהמוות היה תוצאה של פצעי ירי. ניתן אישור לעיירה לקבור במהירות את הגוויות בגלל הריקבון המתקדם ולשם כך נשלחה פלוגת חיילים. באופן רשמי נקבע שנרצחו 53 יהודים, אך היהודים טענו, על פי פנקסי הקהילות, שמספר הנרצחים נע בין 165 ל-200. הגופות שהיו בתעלה שליד בית הקברות לא הוצאו מקברן המשותף ולא נספרו.
מפקד המשטרה המקומית, גאורגה פמפיל (Gheorghe Pamfil), חיבר דו"ח על "תקרית התכתשות" שהסתיימה במותם של כמה יהודים. מדו"ח זה לא ניתן היה להבין שהיו פרעות.
קציני חטיבה 3 הועברו לתפקידים אחרים והחטיבה עזבה את היישוב כשעגלותיה עמוסות בביזה. בין יתר הגנבות היו גם קופסאות צבע, שלא נסגרו היטב, לכן נתיב עגלות החטיבה סומן בצבעים אלה שנשדדו מהיהודים.
ראו גם

מגילת החורבן של יהודי רומניה
ואלריו קארפ
לקריאה נוספת

תולדות השואה – רומניה מאת ז'אן אנצ'ל, הוצאת יד ושם.
מתתיאס קרפ, הספר השחור, כרך ג' עמודים 46–48, מהדורה שנייה, הוצאת דיוג'נה 1996(ברומנית).
הערות שוליים

↑  140 de ani de legislaţie minoritară în Europa Centrală şi de Est עמוד 220  (ברומנית)
פרקרוקוטיים

| פרקרוקוטיים |
| --- | --- |
 דינוקרוקוטה
תקופה
אמצע מיוקן-סוף פליוקן 20–2.59 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: פרקרוקוטיים
שם מדעי
 Percrocutidae ‏ורדלין & Solounias, 1991

פרקרוקוטיים (שם מדעי: Percrocutidae) היא משפחה נכחדת בעלת שני סוגים של טורפים דמויי חתול שחיו באמצע המיוקן עד סוף תקופת הפליוקן ברחבי אפריקה, אירופה ואסיה.
חיות אלה הם קרובים של הצבועים החיים ובעבר הם גם שויכו למשפחה אך ב-1991 כמה חוקרים שייכו אותם למשפחה עצמאית המקובלת על חלק מהחוקרים בעוד אחרים סוברים שהם היו צבועים אמיתיים. אחרים משייכים אותם לחלק מהמשפחה הנכחדת סטנופלסיקטיים (Stenoplesictidae). בנוסף הם קרובים למשפחות טורפי מדגסקר ולנמיות.
מינים אלה היו גדולים מאוד ובעלי לסתות ומלתעות חזקות שנועדו לשבור עצמות והיו בעלות עוצמת נשיכה גבוהה מאוד. ייתכן שהיו טורפי-על או אולי אוכלי נבלות וייתכן שגם וגם בדומה לצבועים המודרניים. הגדול ביניהם היה הדינוקרוקוטה שהגיע לגובה 1.3-1.9 מטר ולמשקל של עד 300 קילוגרם.
מיון

משפחה פרקרוקוטיים (Percrocutidae) - נכחדה
סוג דינוקרוקוטה (Dinocrocuta )
מין D. algeriensis
מין D. gigantea
מין D. salonicae
מין D. senyureki
סוג פרקרוקוטה (Percrocuta )
מין P. abessalomi
מין P. carnifex
מין P. grandis
מין P. leakeyi
מין P. miocenica
מין P. tobieni
מין P. tungurensis
פרנקלין קרמייקל

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1890 אוריליה, קנדה 
 פטירה:  24 באוקטובר 1945 (בגיל 55) טורונטו, קנדה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מכללת אונטריו לאמנות ועיצוב 
 פרסים והוקרה:  חבר האקדמיה הקנדית המלכותית לאמנויות 
 
פרנקלין קרמייקל (באנגלית: Franklin Carmichael‏; 4 במאי 1890 – 24 באוקטובר 1945) היה אמן קנדי וחבר בקבוצת השבעה. אף שהיה מפורסם בעיקר בשימוש בצבעי מים, הוא השתמש גם בצבעי שמן, פחם כדי ללכוד את נופי אונטריו שאהב. מלבד עבודתו כצייר, עבד כמעצב ומאייר, יצר חוברות קידום מכירות, פרסומות בעיתונים ומגזינים ועיצב ספרים. לקראת סוף ימיו לימד כרמייקל במחלקה לעיצוב גרפי ואמנות מסחרית במכללה לאמנות באונטריו.
שנים מוקדמות

פרנקלין קרמייקל נולד בשנת 1890 באוריליה, אונטריו, בנם של דייוויד גרהם וסוזאנה אלינור (סמית') קרמייקל. מכיוון שכישרונותיו האמנותיים כבר ניכרו בגיל צעיר מאוד, אמו רשמה אותו לשיעורי מוזיקה ואמנות.
כנער עבד קרמייקל בחנות הכרכרות של אביו בקישוט הכרכרות, כך תרגל את כישורי העיצוב, הרישום והצביעה שלו.
בשנת 1910, בגיל עשרים, הגיע קרמייקל לטורונטו ונכנס לקולג' לאמנות אונטריו, שם למד אצל ויליאם קרוישנק וג'ורג' ריד. בין חבריו היה גוסטב האן.
בשנת 1911 החל לעבוד כשוליה בחברת גריפ בע"מ. בסוף השנה, לורן האריס וג'יימס האריס מקדונלד החלו לצייר יחד, ועד מהרה הצטרפו קרמייקל ועמיתיו בחברת הגריפ, כולל ארתור ליסמר, טום תומסון ופרנק ג'ונסטון. בשנת 1913 הם עשו טיולים שכללו גם את פרדריק וארלי וא. ג'קסון.
קרמייקל עבר לאנטוורפן, בלגיה בשנת 1913 כדי ללמוד ציור באקדמיה רויאל דה ביו-ארטס. עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא קיצר את לימודיו וחזר למולדתו אונטריו בספטמבר 1914, והצטרף לתומסון, מקדונלד, ליסמר, וארלי וג'ונסטון. הם שהו בטורונטו במהלך המלחמה, ונאבקו לקיום.
במהלך סתיו 1914 עבר לגור בבניין הסטודיו וחלק חלל עם טום תומסון במהלך החורף.
קרמייקל וחברי הקבוצה היו מתוסכלים מהניסיונות הראשוניים שלהם לתעד את נוף קנדה ה"פראי" שלא נגעה בו יד אדם. כאשר את המאפיינים המיוחדים של הארץ קשה לייצג בעזרת מסורת הציור האירופית. ג'קסון כתב כי "אחרי שציירתי באירופה שבה הכל היה מרוכך על ידי זמן ואסוציאציות אנושיות, מצאתי בעיה לצייר ארץ במראה פראי".
רק לאחר שהקבוצה גילתה את ציורי הנופים הסקנדינבים הם התחילו לנוע בכיוון הנכון. תומסון הזמין את קרמייקל למסע רישומים לפארק אלגונקווין בסתיו 1915. קרמייקל לא יכול היה לצאת בגלל נישואיו ב-15 בספטמבר לעדה ליליאן ונט.
קבוצת השבעה (1920–1932)

באפריל 1920 הוקמה קבוצת השבעה על ידי ג'קסון, האריס, מקדונלד, ליסמר, וארלי, ג'ונסטון וקרמייקל. הקבוצה קיימה את תערוכתה הראשונה בגלריה לאמנות של אונטריו בטורונטו בין התאריכים 7–27 במאי 1920.
בשנת 1922 הצטרף קרמייקל למשרד סמפסון-מתיוס, שעסק בהדפסה. סביר להניח שהוא עבד כמעצב האמנותי הראשי.
בשנת 1925 יצאו קרמייקל, האריס וג'קסון לחוף הצפוני של ימת סופיריור. בנסיעה זו בחר קרמייקל להשתמש בצבעי מים ולא בצבעי השמן הרגילים שלו. הוא השתמש בצבעי מים באופן עקבי מנקודה זו ואילך, וצייר במדיום הזה כמה מיצירותיו המפורסמות ביותר. לאחר חוויה ראשונית זו, היה חזר מספר פעמים לאגם, בשנים 1926 ו-1928. אזור זה באגם סופריור כמו גם החוף הצפוני של אגם הורון בהרי לה קלוש יהיו נושאים עקביים בעבודתו.
מאמנות מסחרית להוראה

בשנת 1932 עזב קרמייקל את התחום המסחרי ולימד כראש המחלקה לעיצוב גרפי ואמנות מסחרית במכללת אונטריו עד למותו בשנת 1945. בעקבות התפרקות קבוצת השבעה בשנת 1933, סייע קרמייקל בהקמת קבוצת הציירים הקנדית, אליה יצטרפו מאוחר יותר כמה מחברי קבוצת השבעה.
קרמייקל נפטר לפתע מהתקף לב כשחזר הביתה ממכללת אונטריו באוניברסיטה ב-24 באוקטובר 1945.
הוא נקבר בבית העלמין סנט אנדרו וסנט ג'יימס באוריליה, אונטריו.
סגנון ועבודות

פריצת הדרך האמנותית של קרמייקל הגיעה לאחר חזרתו לקנדה בשנת 1914, כשהתגורר אצל תומסון בבניין הסטודיו. בחורף של אותה שנה הוא צייר בחיק הטבע והפיק את אחת העבודות הגדולות הראשונות שלו, A Muskoka Road. הסצנה המתוארת בציור היא של דרך מושלגת, הממחישה את הטיפול הרחב שלו ואת עבודות המכחול הנועזות. ניתן לראות את השפעתו של תומסון בניסיונות הראשוניים של קרמייקל לצייר עננים ושלג. מאמציו המוקדמים מראים שהוא עדיין לא הבין קומפוזיציה וצבע באותה רמה כמו תומסון.
בסופו של דבר קרמייקל העדיף אמנות נוף, ורבים מיצירותיו מציגות מאמץ להשיג עיצוב עשיר. הוא צייר רק דיוקן בודד בצבע שמן על בד בכל הקריירה שלו: אישה בכובע שחור, עיבוד נושא לא מזוהה משנת 1939.
הציור האחרון של קרמייקל, צויר בשנת 1945 והיה היצירה המופשטת היחידה שלו. זה היה הבד הגדול הראשון שלו מאז 1942. האמנית קריסטין מורן כתבה על הציור הזה שמעיד "על רצונו של קרמייקל לעבוד מחוץ לאילוצי סגנון הנוף הפוסט-אימפרסיוניסטי שקבוצת השבעה הייתה ידועה."
גלריה

מדרון הררי
אביב
סתו
אגם סופרייר
דרך מוסקוקה
ענני שלג
אוקטובר
הערות שוליים

↑  Silcox, David P. (2006). The Group of Seven and Tom Thomson. Toronto: Firefly Books Ltd p.19
↑  Franklin Carmichael [1890–1945], McMichael Canadian Art Collection (ב־Canadian English)
↑  Franklin Carmichael, www.gallery.ca (באנגלית)
↑  Jackson, A. Y. (1958). A Painter's Country. Toronto: Clarke Irwin.
↑  Jackson, A. Y. (1958). A Painter's Country. Toronto: Clarke Irwin.p 25
↑  Richard Darby, Franklin Carmichael Design, McMichael Canadian Art Collection (ב־Canadian English)
↑  Bice, Megan; Mastin, Mary Carmichael (1990). Light and Shadow: The Work of Franklin Carmichael. McMichael Canadian Art Collection
↑  Moran, Kristine (2020). "Gambit #1". In Dejardin, Ian A. C.; Milroy, Sarah (eds.). A Like Vision: The Group of Seven & Tom Thomson. Fredericton: Goose Lane Editions. p. 289
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1597904  GND: 123699258  ISNI: 0000 0000 7373 3003  LCCN: nr92021557  RKD: 15443  SNAC: w6rc0z3c  SUDOC: 178109711  ULAN: 500013654  VIAF: 25517201   WorldCat (עם VIAF): 25517201
פשוטים

פשוטים הוא סינגל של הזמר-יוצר עקיבא תורג'מן, אשר יצא לאור ב-15 במרץ 2020.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי תורג'מן יחד עם אשתו, צורית, בדומה ללהיטו הקודם "אל תעזבי ידיים", הולחן על ידי תורג'מן והופק על ידי מאור שושן. על השיר סיפר תורג'מן: "אחרי כל השאלות, החיפושים, הרצונות הגדולים, בסוף, ישנה בקשה פשוטה, אבל כל כך לא פשוטה: לבית, לבריאות. כששום דבר הוא לא מובן מאליו אז כל דבר הוא מתנה. בתפילה לשגרה מבורכת שתבוא עלינו על כולנו אמן", וכן הגדיר את השיר כ"בן הזוג" של שירו של הזמר עידן רפאל חביב, "שלמים", שכתב והלחין תורג'מן.
הצלחה

השיר זכה להצלחה, כשהגיע בשיאו למקום השישי במצעד הרשמי של גלגלצ, ואף למקום ה-24 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-ynet, כשלצידו השירים "אל תעזבי ידיים" בביצוע תורג'מן שהגיע למקום השביעי ו"שלמים" בביצוע עידן רפאל חביב, שכתב והלחין והגיע למקום הראשון.
וידאו קליפ

בסמוך לצאת הסינגל, פורסם בערוץ היוטיוב של תורג'מן וידאו קליפ רשמי לשיר, אשר בוים על ידי יעקב אסרף. נכון לאפריל 2023, עומד הקליפ על כ-12.6 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 6 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | גלגלצ | 24 |  |
|  ישראל | כאן גימל | 14 |  |
הערות שוליים

↑  קוביס, עקיבא מבקש: תשמור עלינו פשוטים, באתר ערוץ 7, 15 במרץ 2020
↑  "קרה בקליק": עקיבא ועידן חביב בשיתוף פעולה מפתיע, באתר "סרוגים", 27 ביולי 2020
↑  המצעד השבועי 2020 11.6, באתר גלגלצ
↑  ynet, העם אמר את דברו: "שלמים" של עידן חביב הוא שיר השנה, באתר ynet, 17 בספטמבר 2020
↑   עקיבא - פשוטים, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:15)
| עקיבא תורג'מן |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | עולמות • אל תעזבי ידיים |  |
| סינגלים | "הכל עוד אפשרי" • "לך לך"  • "אל תעזבי ידיים" • "פשוטים" • "רק עוד רגע"  • "אתה הולך איתי" • "שלום בבית" • "כמו שאת" • "יש בך הכל" • "בשעה אחת" • "צעדים" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 7c1a21e4-79ab-4cd0-b3d8-05af67dcf169
פתחים

אין תמונה חופשית
פתחים היה ירחון ישראלי שמוקדש "לדיון בבעיות ערכי היהדות והגשמתם בזמננו", אשר נוסד על ידי איש החינוך יוסף בנטוויץ' בירושלים. הירחון יצא לאור בשנים 1965 עד 1982.
הירחון התאפיין בגישה פלורליסטית ליהדות, אשר נתנה מקום לזרמים ולדעות שונות. כל גיליון הוקדש בדרך כלל לנושא אחד, כאשר כל כותב מביא את הזווית האישית שלו לנושא. בין הנושאים שנידונו היו מקום ההלכה והשבת בעולם המודרני, בר המצווה ועוד.
מועצת מערכת הירחון הייתה מורכבת ממגוון של חברים, בהם אנשי רוח דתיים וחילונים ואנשי אקדמיה. המועצה הייתה נפגשת ומחליטה יחדיו מה יהיו הנושאים שבהם יעסוק הירחון. עם חברי המערכת נמנו: אברהם אדרת, מרדכי בר און, משה חיים ויילר, צבי זינגר, חוה לצרוס, יהודה ניני, יוסף עמנואל, אליעזר שבייד, אלכסנדר ברזל, אשר הירש, דוד הרטמן, יעקב .י. כהן, אהרן אפלפלד, רפאל ארצט, זאב פלק, מיכאל רוזנק, אבא קובנר, הוגו ברגמן, טוביה פרידמן וצבי צמרת.
עם הכותבים בירחון נמנו: אריה בן-גוריון, פנחס פלאי, אליעזר שביד, חיים כהן, צבי ורבלובסקי, יהושע עמיר ומשה זילברג.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צומת השרון

ערך זה עוסק בצומת בכביש 4. אם התכוונתם למקומון, ראו .
| --- | --- |
 כינוי:  צומת בית ליד
 תאריך הקמת הצומת:  שנות השלושים
 מיקום:  גנות הדר, כפר יונה
 כבישים בצומת:    כביש 4   כביש 57
 אתרים סמוכים:  בית סוהר אשמורת
 קואורדינטות:  32°19′25″N 34°54′14″E﻿ / ﻿32.32352778°N 34.90397222°E﻿ / 32.32352778; 34.90397222
  (למפת נתניה מוגדלת) צומת השרון(למפת נתניה רגילה) צומת השרון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת השרון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת השרון
 
צומת השרון (המכונה צומת בית ליד) הוא צומת חשוב במרכז הארץ, בו מצטלבים כביש 4 ("כביש חיפה – תל אביב הישן") וכביש 57 המוליך מנתניה למחלף ניצני עוז. הכינוי "צומת בית ליד" מקורו בשמו של הכפר הערבי ששכן בסמוך לו, ח'רבת בית ליד (שהוקם על ידי תושבי הכפר בית ליד בנפת טולכרם), אשר ננטש ונהרס במלחמת העצמאות. בסמוך לחורבות הכפר הנטוש הוקם בשנת 1948, על ידי חיילים משוחררים מאנשי בית"ר ואצ"ל, המושב נורדיה.
בתחום הצומת נמצא "מסוף בית ליד" המשמש קווי אוטובוס של חברות אגד, קווים ותנופה. קווי האוטבוס הם לאזורי הצפון, השומרון ולשרון.
היסטוריה

סלילת כביש 4 מהצומת צפונה לעמק חפר החלה בשנת 1936. לאחר פתיחתו של כביש 4 בשלהי שנות ה־30 ככביש מקשר בין מרכז הארץ לצפונה (וכתחליף לכביש 60) הפך הצומת לתחנת מעבר מרכזית של נוסעים באוטובוסים. בשנת 1947 עברו בצומת בממוצע 600 נוסעים בימי חול ובערבי שבת כ-3,000. ב-14 ביוני 1946 פוצץ רכב משטרתי בריטי בכביש 57 (כביש בית ליד).
ליד הצומת הוקמה בימי המנדט הבריטי מצודת טגארט בה פעלה תחנת משטרה. לאחר קום מדינת ישראל הוקמה במקום תחנה של משטרת ישראל. בשנת 1960 הוסבה תחנת המשטרה לבית הסוהר נווה תרצה. בשנת 1968 הפך בית הסוהר לאסירים ביטחוניים שנקרא "כלא בית ליד" בשל סמיכותו לצומת. בהמשך שונה שם בית הכלא לבית הסוהר אשמורת.
לאחר קום מדינת ישראל גברה חשיבותו של הצומת, בעקבות קרבתו של כביש 444 לקו הגבול ומניעת השימוש בכביש 60 שנותר בשטח השליטה הירדני. התחנה בצומת שימשה נקודת מעבר מרכזית לנוסעים בתחבורה ציבורית ממרכז הארץ לצפונה.
לאחר פתיחתו של כביש 2 המקשר בין תל אביב והרצליה לנתניה וחדרה, ובייחוד לאחר הארכתו לחיפה והפיכתו לכביש מהיר בראשית שנות ה־70, פחתה חשיבותו של כביש 4 וצומת בית ליד.
בסמוך לצומת הוקם בתקופת העלייה ההמונית מחנה העולים בית ליד שהיה גדול מחנות העולים בישראל ובהמשך היה למעברת שבות עם.
תוכניות

חברת נתיבי ישראל מתכננת את החלפת צומת השרון במחלף השרון שימוקם מצפון לצומת הקיים. במסגרת התוכנית, כדי לאפשר את העברת נקודת ההצטלבות של הכבישים 4 ו-57 ממיקומה הנוכחי יוסט כל התוואי של כביש 57 צפונה בקטע שמכפר יונה ועד מערבית לצומת בית ליד. בתחילת 2020 פרסמה החברה מכרז לביצוע עבודות מקדימות עבור המחלף.
פיגועים באזור צומת בית ליד

ביוני 1975 פתחו מחבלים בירי לעבר חיילים שחיכו לטרמפים בצומת. החיילים השיבו באש יחד עם סוהר מבית הסוהר אשמורת הסמוך לצומת, וחיסלו את אחד המחבלים. מחבל נוסף נעצר על ידי משטרת ישראל לאחר הגעת כוחות נוספים למקום הפיגוע.
מדרום מזרח לצומת נמצאת תחנת אגד הנקראת "מסוף בית ליד", שבה בוצע ב-22 בינואר 1995 הפיגוע בצומת בית ליד: פיגוע התאבדות כפול של מחבלים מהג'יהאד האסלאמי. בפיגוע נהרגו 22 איש - 21 חיילי צה"ל ואזרח נוסף שהגיע לסייע לנפגעים ונהרג בהתפוצצות השנייה. כמה מאות מטרים מזרחית לצומת הוקמה אנדרטה לזכר הנופלים בפיגוע זה. האנדרטה בנויה בצורה של סולם ארוך נטוי, עליו מטפסים חיילים בדרכם לשמים. סמוך לצומת נמצא גם אתר זיכרון לדב הוז שנספה ליד הצומת עם משפחתו בתאונת-דרכים.
בספטמבר 2001 התפוצצה מכונית תופת בצומת. כ-12 אנשים נפצעו באורח קל. המחבל שנהג ברכב נהרג.
הערות שוליים

↑  לסלילת הכביש עמק חפר—חדרה, דבר, 4 באוגוסט 1936
↑  נתניה - תחנת אגד, דבר, 9 באפריל 1947
↑  תחנת משטרה נפתחה בבית ליד, מעריב, 14 במאי 1950
↑  מ. עוז, תחנת היסורים בית ליד, חרות, 8 בספטמבר 1949
↑  יעקב ארז, קרב יריות בין חיילים ומחבלים בבית־ליד מחבל אחד נהרג - מתנהל מרדף אחרי חברו, מעריב, 8 ביוני 1975
↑  רענן בן צור, מכונית תופת התפוצצה בצומת בית ליד, באתר ynet, 9 בספטמבר 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415960305171  VIAF: 3154327886226850251   WorldCat (עם VIAF): 3154327886226850251 
אנדרטה לנספים בסמוך לצומת בית ליד
פרקסיטלס

פסלו של פרקסיטלס, "הרמס נושא את דיוניסוס התינוק"
פרקסיטלס (ביוונית: Πραξιτέλης‏; שיא פעילותו בין השנים 330–370 לפנה"ס), פסל יווני בן המאה הרביעית לפנה"ס.
חייו ויצירתו

פרקסיטלס פעל עד לשנות השלושים של המאה הרביעית לפני הספירה, כשלשיא פעילותו הגיע בשנות השישים של אותה מאה. עם זאת, ישנן השערות כי פעלו שני פסלים בשם זה. המוקדם מביניהם היה כנראה בן דורו של פידיאס.
יצירתו של פרקסיטלס הייתה מגוונת וכללה גם פיסול בשיש, בנוסף לפיסול בברונזה. נהוג לראות בפסל "הרמס נושא את דיוניסוס התינוק", ובתבליט, אשר נמצא בחפירות ארכאולוגיות בעיר מנטיניאה והמציג את דמותם של לטו וילדיה אפולו וארטמיס, כעבודתו המקורית של הפסל. יצירות אחרות כגון "קוטל לטאה" "סאטיר נשען על עץ" ו"אפרודיטה מקנידוס" נשמרו כהעתקים מאוחרים. יצירות נוספות אשר נטען כי הן עבודתו של פרקסיטלס הן ראש האלה אפרודיטה מפתוורת' (Petworth) באנגליה וראש הרמס המוצג במוזיאון הבריטי. ליצירותיו אלו של פרקסיטלס מוצאים העתקים רבים, בייחוד של פסל אפרודיטה, אשר היווה מודל ליצירת דגם "אפרודיטה העירומה" באמנות.
הערות שוליים

↑  אבי-יונה, מיכאל, תולדות האמנות הקלאסית, מוסד ביאליק, ירושלים, 2004, עמ' 146.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291952605171  BnF: cb13163357h (data)  CANTIC: a19566645  GND: 118793241  ISNI: 0000 0000 9561 4259  KulturNav: 4a4d623c-3556-4f5f-9849-b8e799e6722e  LCCN: nr90003636  LNB: 000228349  NKC: xx0063575  NTA: 120462249  RKD: 353494  SUDOC: 031018998  ULAN: 500010499  VcBA: 495/40465  VIAF: 76163187   WorldCat (עם VIAF): 76163187
צב תרנגולי

| צב תרנגולי |
| --- | --- |
 צב תרנגולי
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבים ביצתיים
סוג:: Deirochelys
מין:: צב תרנגולי
שם מדעי
 Deirochelys reticularia ‏לטריי, 1801

צב תרנגולי (שם מדעי: Chrysemys picta) הוא מין של צב מהמשפחה צבים ביצתיים, החי במקווי מים במזרח ארצות הברית. צב זה הוא המין היחיד בסוגו והוא קרוי על שם בשרו המשובח, המזכיר טעם תרנגולת, שבעבר נמכר בכמויות בשוקי דרום ארצות הברית.
מאפיינים

צב זה מזכיר במראהו את הצבגון המצויר הקרוב אליו טקסונומית. הוא מגיע לאורך ממוצע של 10.2 עד 25.4 סנטימטרים, כשהנקבות לרוב גדולות יותר מהזכרים, להם זנבות וטפרים ארוכים יותר. הוא בעל שריון קמור בצבע חום-ירוק ולעיתים מכוסה באצות. הגפיים והבטן חומים כהים מפוספסים בצהוב ותחתית הגוף והגרון בהירים. צב זה יכול לחיות 20 עד 24 שנה.
הצב מצוי לרב בסביבות לחות של ביצות, גדות נהר או קרקעית לחה בוצית ויכולים להימצא גם בין צמחייה סבוכה מיימית או יבשתית, בין השאר ביערות ברושיים. צבים רבים חיים יחדיו ומבלים בהתחממות משותפת על בולי עץ או סלעים בקרבת המים, בדומה לצבגונים. הצבים החיים באזורים הצפוניים גם נכנסים לתרדמת חורף, אך מרביתם חיים דרומה יותר.
הצבים הם אוכלי כל הניזונים ממיני סרטני נהרות, רכיכות שונות, ראשנים, דגים קטנים ונבלות אך גם מאצות ועלי צמחי מים. בשנים הראשונות הם טורפים לחלוטין והם משתמשים בצווארם הארוך וטופריהם כדי לתפוס ולקרוע את טרפם. הם עצמם יכולים להיטרף בידי עופות מים שונים, אליגטור אמריקני ודביבונים.
אוכלוסיית הצב נחשבת ליציבה באזורים רבים, אך חלקם מאוימים מהרס בתי גידול, ציד לא חוקי וצבים יכולים להידרס בכבישים מסוימים.
תת-מינים

Deirochelys reticularia reticularia
Deirochelys reticularia chrysea
Deirochelys reticularia miaria
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545594705171  LCCN: sh85036503
צ'פאייב (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  Chapayev 
 בימוי:  גאורגי וסילייב, סרגיי וסילייב 
 תסריט:  על בסיס רומן של אנה ודימיטרי פורמנוב
 שחקנים ראשיים:  בוריס בבוצ'קין,
 מוזיקה:  גברייל ניקולאיביץ' פופוב
 צילום:  אלכסנדר קסנופונטוב
 מדינה:  ברית המועצות 
 חברת הפקה:  לנפילם 
 חברה מפיצה:  סטודיו לנפילם
 הקרנת בכורה:  7 בנובמבר 1934
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  רוסית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט היסטורי, סרט הרפתקאות, סרט מלחמה, סרט ביוגרפי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
"צַ'פַּאיֶב" (ברוסית: Чапаев) הוא סרט פולחן, תוצרת ברית המועצות, 1934, בבימוי סרגיי וגאורגי וסילייב (שכונו לעיתים "האחים וסילייב", למרות שחלקו שם משפחה זהה, אבל היו בנים להורים שונים) ואחד הסרטים הרוסיים הידועים ביותר מן התקופה שבין שתי מלחמות העולם.
הסרט מבוסס על זכרונות בני הזוג דמיטרי ואנה פוּרְמַנוֹב על וסילי צ'פאייב (1887–1919), גיבור מלחמת האזרחים ברוסיה.
יוצריו זכו לפרס ראשון בפסטיבל הבינלאומי הראשון במוסקבה (1935).
יוסיף סטלין ראה בו הסרט הטוב מבין סרטי הקולנוע הסובייטים.
פשקוויל

חרדי קורא פשקוויל במאה שערים (2006)
פסל ה"פסקוינו" ברומא
פשקוויל של נטורי קרתא המגנה את חברי הקהילה שטסו לאיראן
פַּשְׂקֶוויל (נכתב גם: פסקוויל; בכתיב יידי: פּאַשקעוויל) הוא כרזת קיר או כרוז ברחוב החרדי הנושאים מסר לוחמני כלפי רעיון או אדם כלשהו. הם כתובים לעיתים בעברית ארכאית ("לשון הקודש"), מליצית או דרמטית מאוד.
אטימולוגיה

המילה מקורה ב-Pasquill הגרמני (גר'). מקור המונח בפסקוינו (Pasquino), פסל קטוע גפיים קדום המוצב ברומא. החל מהמאה ה-16 נהגו תושבי העיר לתלות עליו מודעות היתוליות בגנות האפיפיור ומוסד הכנסייה. המילה התגלגלה לשפות אירופאיות רבות וייתכן שהגיעה ליידיש דרך הגרמנית או הפולנית. האטימולוגיה העממית היהודית במזרח אירופה פירשה את המילה כגלגול של הביטוי 'פתקי אוויל' הנהגה בהברה אשכנזית "פיסקיאוויל".
בעולם החרדי

הפשקוויל נתלה על קירות הבתים ועל לוחות מודעות בריכוזים החרדים (בעיירות באירופה, ביישוב הישן בירושלים וכיום בשכונות החרדיות בירושלים, בבני ברק ובריכוזי חרדים אחרים), או מופץ בכרוזים המושלכים ברחובות או מונחים בבתי הכנסת, ומהווה אמצעי תקשורת מקובל לצד העיתונות החרדית.
פעמים רבות מדובר בכרוז אנונימי שמטרתו למחות כנגד דבר מה הנוגד את אמונת מחברו, והוא מבקש להנחות את הציבור או לדרבנו לנקוט בפעולה כלשהי בסוגיה העומדת על הפרק. פעמים רבות כולל הפשקוויל ביקורת חריפה כלפי אדם או גורם כלשהו. היו רבנים [דרוש מקור] שיצאו נגד התופעה ואמרו על כותבי הפשקווילים כי הם עוברים על איסור התורה: "ארור מכה רעהו בסתר" (דברים כז, כד).
ישנם גם הקוראים "פשקוויל" לתיאור כל מודעת קיר מודפסת הנתלית על לוחות מודעות.
לקריאה נוספת

פרופ' מנחם פרידמן וניצה בהרוזי ברעוז, פשקווילים - מודעות קיר וכרזות פולמוס ברחוב החרדי, יד יצחק בן-צבי ומוזיאון ארץ ישראל, 2005.
הערות שוליים

↑  ראו Pasquino
↑  אמצעי התקשורת הייחודיים לחברה הדתית והחרדית, באתר משרד החינוך; מנחם פרידמן, פשקווילים ומודעות קיר בחברה החרדית, בתוך: גניה דולב (עורכת) פשקווילים, תשס"ה, עמוד 9; A Nude Who Inspired Modesty, בעיתון האמריקני Forward.
צ'פולטפק

פארק צ'פולטפק
צ'פולטפק (בספרדית: Chapultepec) הוא פארק במקסיקו סיטי. הפארק משתרע על פני שטח של 6.8 קמ"ר והוא הגדול ביותר באמריקה הלטינית. אחד מייעודיו של פארק צ'פולטפק הוא לשמש כאזור אקולוגי ו"ריאה ירוקה" למקסיקו סיטי. אזור צ'פולטפק שימש בתקופה הפרה קולומביאנית כמקום התבודדות לשליטים האצטקים, ומאוחר יותר הוקמה במקום טירת צ'פולטפק אשר שימשה כמקום מגוריהם של ראשי המדינה עד שנת 1940, אז הועבר משכן הנשיא ללוס פינוס הנמצא גם כן בפארק צ'פולטפק. הפארק מחולק לשלושה אזורים, כשהאזור הראשון הוא העתיק והמתויר ביותר וכולל בתוכו גן חיות, את המוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה ואת מוזיאון רופינו טמאיו. מדי שנה מבקרים בצ'פולטפק כ-15 מיליון מבקרים.
משמעות שמו של צ'פולטפק הוא "בגבעת החגבים" בנאוואטל, המתייחס לאזור מרכז האזור הראשון של הפארק. במקור היה האזור יער מחוץ לטנוצ'טיטלאן (היום מקסיקו סיטי) ונחשב קדוש בתקופה הפרה קולומביאנית, אולם כיום הוא נמצא כולו בתוך העיר (בעיקר ברובע מיגל אידלגו). הפארק מחולק לשלושה אזורים, כשהאזור הראשון הוא העתיק ביותר, מוקף בגדר וסגור בשעות הלילה. הפארק כולל בתוכו תשעה מוזיאונים, פארקי שעשועים, שבילים, פסלי הנצחה, אגמים ומזרקות.
מפה סכמטית של האזורים של צ'פולטפק
הפארק משמש כריאה ירוקה למקסיקו סיטי, ועוברות בו ציפורים נודדות מקנדה, ארצות הברית ואזורים אחרים של מקסיקו. בפארק נמצאים בין 38 ל-60 מיני עופות, חלקם נודדים וחלקם יציבים. בפארק חיים גם מיני זוחלים ודו-חיים שונים. בין המינים בסכנת הכחדה החיים בפארק נמצאים האקסולוטל המקסיקני, מיני דג כליל גרמיים ממשפחת הגודאתיים ומיני עש מהסוג Alandria. בפארק נמצאים עצים רבים של ברושי מונטזומה (Taxodium mucronatum) שחלקם בני מאות שנים.
באזור הפארקים נמצאים שרידים של נוכחות אנושית עוד מתקופת הטולטקים. במחקרים ארכאולוגיים גילו וזיהו בין היתר קברים של תושבי טאוטיווקאן, מזבח טולטקי בפסגת גבעת צ'פולטפק ומוביל מים מהתקופה הקולוניאלית. אחד האתרים הבולטים במקום הוא מרחצאות מוקטזומה, מערכת של מאגרי מים ותעלות שהוקמו בתקופת האצטקים.
פשר החלומות

| --- | --- |

הספר "פשר החלומות", מהדורה ראשונה בגרמנית 1889
 מידע כללי
 מאת:  זיגמונד פרויד
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  פסיכולוגיה, פסיכואנליזה
 נושא:  פירוש חלומות, לא-מודע 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1899
 מספר עמודים:  603
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת יבנה
 תאריך:  1959
 תרגום:  מרדכי ברכיהו
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001144218, 002340920, 002043768, 002043977, 002694876
 
פשר החלומות (גרמנית: Die Traumdeutung) הוא ספר משנת 1899 של הפסיכואנליטיקאי זיגמונד פרויד, שבו מציג פרויד את התאוריה שלו על הלא-מודע ביחס לפרשנות חלומות, ולמעשה מניח את היסודות לתאוריה הפסיכואנליטית. במהלך הספר פרויד מנתח, תוך תיאור של המיתוס על המלך אדיפוס כפי שנכתב במחזה מאת סופוקלס, את תסביך אדיפוס הידוע אשר קיים בבסיס מבני הנפש הפסיכואנליטיים.