stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארץ צבי (שיר)
רקע ותוכן השיר

השיר "ארץ צבי" נכתב על-ידי המשוררת תלמה אליגון עבור הסרט "מבצע יונתן", אשר הביא למסכים את אירועי מבצע אנטבה. השיר הופק בשנת 1977, הולחן על-ידי דובי זלצר, והוקלט על-ידי יהורם גאון אשר גילם את דמותו של יוני נתניהו בסרט. השיר יצא אל הרדיו ב-10 במרץ 1977, מעט לפני הופעת הסרט.
אליגון השתתפה בראיון בשנת 2014, ובראיון סיפרה כי השיר למעשה אף פעם לא נועד להיות שיר זיכרון, אלא נכתב מחוויותיה ומתחושותיה. היא הוסיפה כי השיר מסמל עבורה את הקשר שלה לארצה, לאנשיה ולהיסטוריה שלה.
אליגון שיתפה כי בשנת 2006 שמעה ברדיו את אחותו של רועי קליין, חייל שנפל במלחמת לבנון השנייה, מבקשת שישמיעו לזכרו את השיר "ארץ צבי". בשנת 2014, יזמו דוד זבה ודורון בן עמי הופעה של אליגון ובזמן הכנותיה להופעה הודיעו לאליגון כי משפחת קליין תהיה באירוע, וכמחווה למשפחה השכולה החליטה אליגון לכתוב לזכרו של רועי בית נוסף. לאחר שהמשפחה שמעה את השיר עם הבית החדש, שיתפו את אליגון במשאלתם שהשיר יבוצע על-ידי יהורם גאון, מבצע השיר המקורי. גאון הסכים לבקשתם וביצע את השיר החדש, אשר עובד על ידי המוזיקאי דוד זבה.
פרשנות

השיר פותח ב"בחצי הלילה הם קמו", המאזכר את הפיוט ויהי בחצי הלילה. להמשך הבית הראשון, "להשיב את כבוד האדם" ניתנה פרשנות הרואה את הקשר ליום העצמאות של ארצות הברית, ה-4 ביולי, שבו נערך המבצע.
המילים "ארץ צבי", שפותחות את הבית השני בשיר, לקוחות מפסוק ספר יחזקאל: ”בַּיּוֹם הַהוּא נָשָׂאתִי יָדִי לָהֶם לְהוֹצִיאָם מֵאֶרֶץ מִצְרָיִם אֶל אֶרֶץ אֲשֶׁר תַּרְתִּי לָהֶם זָבַת חָלָב וּדְבַשׁ, צְבִי הִיא לְכׇל הָאֲרָצוֹת” (יחזקאל, כ', ו'), בו משמש הנביא בביטוי ארץ הצבי בסמיכות לביטוי ארץ זבת חלב ודבש, שאף הוא משתקף בשיר - "אל דבש שדותיה". ייתכן כי המילים אף רומזות לשיר המעפילים של לוין קיפניס, בו נאמר ”אֶל רֹאשׁ הָהָר! אֶל רֹאשׁ הָהָר! הַדֶּרֶךְ מִי יַחְסֹם לִפְדוּיֵי שֶׁבִי? מֵעֵבֶר הַר הֵן זֶה מִכְּבָר רוֹמֶזֶת לָנוּ אֶרֶץ צֶבִי”. הביטוי אף מופיע כלשונו בספר דניאל, בהתייחסו אל ארץ ישראל: ”וְיַעֲמֹד בְּאֶרֶץ-הַצְּבִי, וְכָלָה בְיָדוֹ” (דניאל, י"א, ט"ז).
הצלחה וביקורת

השיר "ארץ צבי" הפך לקלאסיקה ישראלית עקב עיסוקו בגבורה, והוצג במצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' במרץ 1977. השיר רץ במשך 12 שבועות במצעדים של אותה השנה, ובשיאו אף הגיע למקום התשיעי במצעדים.
חידושים וביצועים

בשנת 2014, שרה להקת "מיתרים" בניצוחו של צביקה קצובר את התפילה לשלום חיילי צה"ל, לצלילי השיר "ארץ צבי", לכבוד יום העצמאות ה-66 למדינת ישראל.
הערות שוליים

1 2 3  ,יהורם גאון ארץ צבי, באתר yosmusic.com, ‏2021-12-16
↑  מבצע יונתן, 1977, באתר יהורם גאון - האתר הרשמי, ‏2020-01-09
1 2 3  ד"ר חזי עמיאור, "ארץ צבי": השיר על מבצע יונתן, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, ‏4 ביולי 2021
1 2  עמי פרידמן, יהורם גאון: "המלחמה לא תיגמר עד שיבינו שאנחנו כאן להישאר", באתר ynet, 21 ביולי 2014
↑  השיר "ארץ צבי" בביצוע מחודש - לזכרו של רס"ן רועי קליין ז"ל, באתר לינקטון - הפצת מוזיקה - הבלוג - התחנה הראשונה של המוזיקה בישראל
↑  ארץ צבי – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  האזינו: מי שברך לחיילי צה"ל על פי השיר 'אל ארץ צבי',  באתר כיפה, 5 במאי 2014
אפס סובלנות

אפס סובלנות (מאנגלית: Zero tolerance) הוא מונח בתחום הקרימינולוגיה המתייחס לגישה מחמירה של גורמי אכיפת החוק כלפי עבירות קלות.
המונח החל להתקבע בתודעה הציבורית בשנות התשעים של המאה העשרים, בתקופת כהונתו של רודולף ג'וליאני כראש עיריית ניו יורק בשנים 1994–2001. לג'וליאני יצא שם של מי ש"ניקה" את רחובות העיר והפך אותה ל"עיר הגדולה הבטוחה ביותר בארצות הברית". למרות ההצלחה קמו מבקרים רבים נגד גישה זו לפשע, וכן גם נגד ייחוס הירידה בפשיעה לג'וליאני. עם השנים התרחבה משמעות המונח גם לתחומים שאינם קשורים בהכרח בתחום הפשיעה הפלילית.
רקע

על רקע עלייה חדה באלימות בעריה הגדולות של ארצות הברית במחצית השנייה של המאה העשרים, החל להתעורר דיון ציבורי בשאלה כיצד למגר את הפשע הגובר ולהפוך את הרחובות לבטוחים יותר לאזרחים שומרי חוק. ב-1973 חוקק בניו ג'רזי "חוק השכונות הנקיות והבטוחות", שמטרתו הייתה להבטיח את ביטחון האזרחים על ידי נוכחות משטרתית גוברת ברחובות, גם באמצעות סיורים רגליים של שוטרים.
ב-1982 הגו ג'יימס וילסון וג'ורג' קלינג את תאוריית החלונות השבורים. במאמרם "החלונות השבורים" כתבו השניים כי במקומות מוזנחים שהעליבות שורה בהם תתפתח במוקדם או במאוחר פשיעה, בין היתר כתוצאה מהעובדה ששומרי חוק ידירו רגליהם ממקומות אלה. לכן, לדעתם, המלחמה בפשע צריכה להתחיל מטיפול בעבירות הקלות ("ניפוץ חלונות") ולהחמיר בעונשים בגין עבירות אלה.
ב-1985 מונה קלינג לייעץ לרשות התחבורה של ניו יורק בדבר הפעולות שיש לנקוט על מנת ליישם את התאוריה הלכה למעשה ברכבת התחתית של ניו יורק. בשנים 1984–1990 נוקו קווי הרכבת והקרונות מגרפיטי. ב-1990 מונה ויליאם בראטון למפקד משטרת התחבורה של ניו-יורק. הוא תיאר את קלינג כמנטור שלו, והנהיג שורה של צעדים ובהם התייחסות בחומרה לנסיעה ללא-כרטיס, והקלת הליכי מעצר.
כאשר התמודד רודולף ג'וליאני על ראשות עיריית ניו יורק, הוא הבטיח להפחית את האלימות ברחובות. ב-1994, עם היבחרו של ג'וליאני לראש העירייה, מונה בראטון למפקד משטרת ניו-יורק (NYPD). ‏ 5,000 שוטרים חדשים גויסו ועידן המדיניות הקשוחה החל. בראטון הוחלף ב-1996 על ידי ויליאם ספיר, לאחר חילוקי דעות עם ג'וליאני, וב-2002 מונה למפקד משטרת לוס-אנג'לס – LAPD. גם שם רשם בראטון הישגים בהפחתת הפשיעה, ונבחנת הארכת כהונתו לתקופה נוספת.
רמת הפשיעה בתקופתו של ג'וליאני אכן ירדה באחוזים חדים: מקרי הרצח פחתו ב-65% והפשיעה הכללית ב-57%, והעיר הוכרה על ידי ה-FBI כעיר הגדולה הבטוחה ביותר בארצות הברית.
תחומים אחרים > במקומות העבודה

מדיניות של אפס סובלנות מיושמת גם במקומות עבודה רבים, מוסדות לימוד, ואפילו במסגרת הצבא, במטרה להילחם בתופעות בלתי חוקיות כגון הטרדה ואלימות. השיטה העיקרית ליישום המדיניות היא באמצעות יצירת מחויבות של מנהלים וממונים לטפל בכל מידע המונח לפניהם הנוגע לנושא. מבקרים טוענים כי מדיניות כזו עלולה להשיג דווקא את התוצאה ההפוכה כאשר עובדים ימנעו מלהתלונן על חברים לעבודה מחשש שיגרמו לפיטוריהם.
תחומים אחרים > בתחום המלחמה בסמים

בארצות הברית יושמה מדיניות של אפס סובלנות כחלק מן המאמץ למניעת הברחת סמים. גורמי אכיפת החוק הפעילו לחץ על צרכני הסמים במקום על הסוחרים והמבריחים במטרה לגרום להקטנת הביקוש לסמים וכפועל יוצא להקטנת ההברחות. מדינות נוספות ברחבי העולם כגון איטליה, שוודיה, רוסיה, יפן וסין, אימצו ויישמו מדיניות זו גם בתחומן.
משמעותה של מדיניות אפס סובלנות בתחום צריכת הסמים היא כי כל הצורות והסוגים של חומרים אלו יחשב כבלתי חוקיים ומזיקים לחברה ובנוסף לכך תבוטל ההבחנה בין צרכן מזדמן באירועים חברתיים לבין נרקומן כבד וצרכן קבוע של סמים קשים.
תחומים אחרים > בתחומי התעבורה

מדיניות של אפס סובלנות בתחום אכיפת חוקי התעבורה מקושרת בדרך כלל עם נהיגה תחת השפעת אלכוהול וסמים. בין המדינות השונות בעולם קיימים הבדלים בהגדרות של רמת שיכרות כלומר כמות האלכוהול בדמו של נהג בהתייחס לגילו. ישנן מדינות המתירות נהיגה תוך כדי שימוש ברמה מסוימת של סמים אשר ניתנו במרשם רפואי.
תחומים אחרים > במוסדות חינוך

מדיניות של אפס סובלנות מיושמת במוסדות חינוך ברחבי העולם בעיקר בהקשר של שימוש בסמים, אלימות, והחזקת נשק. ענישה מחמירה מיושמת על תלמידים, הורים, מבקרים ואף אנשי צוות אשר מבצעים פעילות אסורה מכל סיבה שהיא. בדרך כלל העונש המקובל הוא הרחקה מיידית לתקופה ממושכת מן המוסד החינוכי וללא אפשרות ערעור.
ביקורת

מבקרי השיטה טוענים כי הירידה באלימות בניו יורק החלה עוד לפני עידן ג'וליאני, ולכן לא ניתן לייחס את הירידה בפשיעה לג'וליאני או לגישה הבלתי מתפשרת כלפי עבירות קלות.
עוד נשמעות טענות כי ירידה בפשיעה נרשמה בתקופה זו גם בערים גדולות אחרות ברחבי ארצות הברית, ובהן ערים שלא נקטו מהלכים דרסטיים לשמירה על הסדר.
יש הנוהגים לייחס חלק מהשיפור לירידה בשימוש בקראק.
ברנארד הארקורט (Bernard Harcourt), מרצה למשפטים באוניברסיטת שיקגו, טוען כי לא ניתן לייחס את הירידה בפשיעה לדוקטרינת ה"אפס סובלנות", וכי יש להבחין בין פשע לבין "אי-סדר". את הירידה בפשיעה יש לייחס, לדבריו, לשיפור במאפיינים הכלכליים והדמוגרפיים של העיר, ובין היתר לירידה בשיעורם של צעירים בכלל האוכלוסייה. ביקורת חריפה נרשמה גם עקב ההתמקדות בבני מיעוטים אתניים, כגון שחורים והיספאנים, שעיקרי המהלכים החדשים כוונו כלפיהם.
בישראל

המונח "אפס סובלנות" הוזכר בקשר למספר תחומים, ובהם האלימות הגואה בבתי הספר, והאלימות הגואה ברחובות הערים, בפרט מתחילת המאה ה-21. בדצמבר 2003 עלה הנושא לכותרות, כאשר שלושה עוברי אורח תמימים נהרגו ממטען שיועד לחיסול זאב רוזנשטיין, שלא נפגע כלל. למרות שניסיונות חיסול בעולם הפשע המאורגן נעשו גם קודם לכן, רמת התחכום והתעוזה של העבריינים עלו, והביאו לשורת מקרים בהם נרצחו אזרחים חפים מפשע בניסיונות חיסול של אנשי העולם התחתון.
אירועים אלה, בד בבד עם עלייה בעבירות אלימות חמורות בקרב בני נוער ובפרט ריבוי מעשי דקירה, שחלקם הסתיימו במוות, העלו את רמת המודעות הציבורית לנושא.
בספטמבר 2008 התבטא אופיר פינס, יו"ר ועדת הפנים של הכנסת, כי"אנחנו צריכים כמה רודי ג'וליאנים כדי לנהל את מלחמת החורמה הזאת, שאין לה סוף, באפס סובלנות ובאפס לגיטימציה לאנשים האלה".
באפריל 2009 הודיע השר לביטחון פנים, יצחק אהרונוביץ', על יוזמה להקמת משטרה עירונית שתהייה כפופה לראשי הערים ותטפל בין היתר באלימות הגואה ברחובות.
ראו גם

תאוריית החלונות השבורים
לקריאה נוספת

רודולף ג'וליאני עם קן קרסון, מנהיגות, תרגום מאנגלית: ברוך קורות, הוצאת מטר ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, הדפסה 2010
מלקולם גלדוול, נקודת המפנה, הוצאת ידיעות אחרונות 2001 (תרגום: עפרה אביגד), פרק 4.
אברהם נ. טננבוים, על שוטרים וגנבים: סוגיות בקרימינולוגיה, (תשס"ג – 2003) ספריית "אוניברסיטה משודרת" משרד הביטחון – ההוצאה לאור.
יאיר צפורי, שטר משטר משטרה, יהוד: אופיר ביכורים, 2014.
הערות שוליים

↑  המונח אפס סובלנות אינו קשור למונח סובלנות וסביר להניח שמקורו בטעות בתרגום מאנגלית. הכוונה היא לאפס הבלגה.
↑  http://www.policefoundation.org/docs/newark.html
↑  http://articles.latimes.com/2009/mar/26/local/me-lapd-bratton26
↑  כגון רצח שקד שלחוב באשקלון ב-2003, ומרגריטה לאוטין בחוף בת ים ב-2008
↑  מורן זליקוביץ', המשטרה: עלייה של 20% באלימות בני נוער, באתר ynet, 2 בנובמבר 2004
אפרים סולץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  אוגוסט 1904 פתח תקווה
 פטירה:  אוקטובר 1993 (בגיל 89)
 מקום קבורה:  בית העלמין הישן בהרצליה 
 תפקיד:  פעיל בהסתדרות בני בנימין, חבר מועצת הרצליה
 
אפרים סולץ (י"א באלול תרס"ד, אוגוסט 1904 - י"ד בחשוון תשנ"ד, אוקטובר 1993) היה מפעילי הסתדרות בני בנימין. ממקימי המושבה הרצליה ומחברי ועד המושבה הרצליה.
קורות חייו

אפרים סולץ נולד בפתח תקווה, ביום י"א באלול תרס"ד (1904), למאיר (מראשוני מתיישבי פתח תקווה), ולאיידלה בת אפרים גיסין (ראש משפחת גיסין בישראל). אח של אלכסנדר סולץ.
למד בבית הספר העממי בפתח תקווה ובבית הספר התיכוני למסחר בתל אביב וגמר במחזורו הראשון.
נשא לאשה את רחל בת שלמה שדרוביצקי מפתח תקווה, ולזוג נולדו בת ובן.
היה חבר במשמרת הצעירה של הסתדרות "בני בנימין". ממייסדי המושבה הרצליה. היה חבר המועצה המקומית, חבר ועד החקלאי, הלוואה וחסכון ומפעל המים. פעיל בארגון השמירה והביטחון במקום.
הערות שוליים

↑  כביש הרצליה-ת"א, הַבֹּקֶר, 26 במאי 1940
היום הבחירות למועצה המקומית בהרצליה, הַבֹּקֶר, 15 במרץ 1942
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304902405171  ISNI: 0000 0000 7708 029X  VIAF: 107511798   WorldCat (עם VIAF): 107511798
ארכיפלג בוקאס דל טורו

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הקריבי 
 קואורדינטות:  9°20′00″N 82°15′00″W﻿ / ﻿9.3333333333333°N 82.25°W﻿ / 9.3333333333333; -82.25
 שטח:  250 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  פנמה פנמה
  (למפת פנמה מוגדלת) פנמה סיטי קולון דויד איי הפנינה תעלת פנמה קולומביה קוסטה ריקה  הים הקריבי האוקיינוס השקטארכיפלג בוקאס דל טורו (למפת פנמה רגילה) פנמה סיטי קולון דויד איי הפנינה תעלת פנמה קולומביה קוסטה ריקה  הים הקריבי האוקיינוס השקטארכיפלג בוקאס דל טורו (למפת בוקאס דל טורו רגילה) אלמירנטה צ'נגינולה צ'יריקי גראנדה צ'יריקי נגובה-בוגלה הים הקריבי  ק ו ס ט ה ר י ק ה ארכיפלג בוקאס דל טורו (למפת בוקאס דל טורו מוגדלת) אלמירנטה צ'נגינולה צ'יריקי גראנדה צ'יריקי נגובה-בוגלה הים הקריבי  ק ו ס ט ה ר י ק ה ארכיפלג בוקאס דל טורו 
 
ארכיפלג בוקאס דל טורו (בספרדית: Bocas del Toro; "פיות השור") הוא ארכיפלג בים הקריבי במחוז בוקאס דל טורו בצפון מערב פנמה, קרוב לגבול עם קוסטה ריקה. הארכיפלג מפריד בין מפרץ אלמירנטה (Bahía Almirante) ולגונת צ'יריקי (Chiriqui) מהים הקריבי. העיר הגדולה בארכיפלג היא בוקאס דל טורו (אנ'), הממוקמת באי קולון (אנ').
גאוגרפיה

הארכיפלג מורכב מכשישה איים גדולים ועוד כ-300 איים קטנים יותר. באזור כ-13,000 תושבים. ניתן לנוע בין האיים במוניות-מים ובסירות פרטיות. לאי קולון ניתן להגיע גם באמצעות מטוסים ומעבורות. אי נוסף בארכיפלג הוא האי בסטימנטוס.
שטח הארכיפלג הוא כ-250 קמ"ר. זהו אזור נופש אקולוגי הכולל גם פארק ימי שהוכרז כאתר שימור של אונסק"ו ומכונה "גלאפגוס של הקריביים".
האיים בארכיפלג פופולריים מאוד ואהובים על התיירים, ולכן הם התפתחו בשנים האחרונות, אולי גם בגלל הקרבה לקוסטה ריקה. בפנים האיים יש יערות גשם, והחופים באזור הם עם חול לבן ועצי קוקוס, עם שוניות אלמוגים לצלילה ושנירקול. יש במקום אווירה של בילויים, וניתן למצוא באזור מסעדות חוף רבות, שלל בתי מלון, פאבים, ברים, וטיולי שייט (הכוללים צפייה בדולפינים, כוכבי-ים, צפרדעים אדומות וצבי-ים). כמו כן, במקום פועל גם בית חב"ד.
באי נערכו צילומי העונה הראשונה של הישרדות רוסיה.
בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג

| --- | --- |


 אוניברסיטה ציבורית
 על שם:  פליקס מנדלסון-ברתולדי 
 תקופת הפעילות:  2 באפריל 1843 – הווה (181 שנים) 
 מייסדים:  פליקס מנדלסון-ברתולדי 
 בעלי תפקידים
 סגל:  600 (נכון ל־2014) 
 סטודנטים
 :  992 (נכון ל־2014) 
 מיקום
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 קואורדינטות:  51°20′00″N 12°22′05″E﻿ / ﻿51.3333°N 12.3681°E﻿ / 51.3333; 12.3681
 www.hmt-leipzig.de
  (למפת סקסוניה מוגדלת) דרזדן לייפציג קמניץ צוויקאו פלאואן גרליץ פרייברג באוצן פרייטאל פולין צ'כיה בווריה תורינגיה סקסוניה-אנהלט ברנדנבורגבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג(למפת סקסוניה רגילה) דרזדן לייפציג קמניץ צוויקאו פלאואן גרליץ פרייברג באוצן פרייטאל פולין צ'כיה בווריה תורינגיה סקסוניה-אנהלט ברנדנבורגבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג
 
אוניברסיטת לייפציג למוזיקה ולתיאטרון (בגרמנית: Hochschule für Musik und Theater "Felix Mendelssohn Bartholdy" Leipzig) היא אוניברסיטה ציבורית בלייפציג, סקסוניה, גרמניה. האוניברסיטה, שפליקס מנדלסון ייסד ב-1843
כקונסרבטוריון למוזיקה, היא בית הספר הגבוה למוזיקה הוותיק ביותר בגרמניה.
המוסד כולל את "המכון למוזיקה כנסייתית" המסורתי, שייסד קרל שטראובה (1873-1950) ב-1919. בשנת 1972 נקרא בית הספר למוזיקה על שם מייסדו, פליקס מנדלסון ברתולדי. בשנת 1992 צורף "בית הספר האנס אוטו לדרמה בלייפציג", בית הספר הוותיק ביותר לדרמה בגרמניה, לאוניברסיטה.
מלכתחילה היה קשר הדוק בין חניכות וניסיון מעשי עם התזמורת הגוונדהאוס והאופרה של לייפציג, כמו גם תיאטראות בחמניץ (התיאטרון העירוני של חמניץ), התיאטרון הממלכתי של דרזדן, תיאטרון האלה, תיאטרון לייפציג והתיאטרון הגרמני הלאומי בוויימאר.
האוניברסיטה למוזיקה ותיאטרון היא אחת מ-365 אתרים שנבחרו בשנת 2009 על ידי הקבינט של גרמניה ומשרד נציג התעשייה והמסחר של גרמניה למבצע "גרמניה – ארץ של רעיונות".
היסטוריה

פליקס מנדלסון, המלחין והמנהל המוזיקלי של תזמורת הגוונדהאוס, ייסד קונסרבטוריון בלייפציג ב-2 באפריל 1843. מימון למוסד העניק משרת ציבור בכיר של ממלכת סקסוניה, יועץ החצר הבכיר לענייני משפט, היינריך בלימר (Heinrich Blümner)‏ (1765–1839), שהעביר למלך פרידריך אוגוסטוס השני, מסקסוניה 20,000 טאלר.
בית הספר למוזיקה שכן בגוונדהאוס הראשון במרכז העיר. חברי התזמורת חויבו לכהן כסגל הוראה, מסורת שלא הופרה עד איחוד גרמניה בשנת 1990.
בשנת 1876 ניתן לבית הספר היתר לשנות את שמו ל"קונסרבטוריון המלכותי למוזיקה בלייפציג" (Königliches Konservatorium der Musik zu Leipzig). המשכן החדש ברחוב גראסי 8 נחנך ב-5 בדצמבר 1887. האדריכל שבנה אותו בשנים 1885-1887 היה הוגו ליכט (1841-1923), ומיקומו היה ברובע המוזיקה של לייפציג, דרומית-מערבית למרכז העיר. תורם הבניין היה הפתולוג יוסטוס רדיוס (Justus Radius)‏ (1797-1884).
רק בשנת 1924, שש שנים לאחר נפילתה של מלכות סקסוניה, שונה שם הקונסרבטוריון המלכותי ל"קונסרבטוריון הארצי למוזיקה של לייפציג" (Landeskonservatorium der Musik zu Leipzig).
בסמסטר הקיץ של 1938 היו 343 סטודנטים (גברים בלבד) רשומים לקונסרבטוריון, שתפס אפוא את המקום הרביעי בין בתי הספר למוזיקה ברייך הגרמני, אחרי האוניברסיטה לאמנויות בברלין (633 סטודנטים), בית הספר למוזיקה של קלן (406 סטודנטים) ובית הספר למוזיקה ותיאטרון של מינכן (404 סטודנטים).
המלחין האוסטרי יוהאן נפומוק דויד (1977-1895) ניהל את בית הספר מ-1939 עד 1945.
שם בית הספר שונה שוב ב-8 ביוני 1941 ל"בית הספר הממלכתי הגבוה למוזיקה, חינוך מוזיקלי ואמנויות הבמה" (Staatliche Hochschule für Musik, Musikerziehung und darstellende Kunst). ב-1944 נסגר בית הספר עד תום מלחמת העולם השנייה.
ב-10 באפריל 1992 סופח לבית הספר למוזיקה קולג' הנס אוטו לתיאטרון (המכללה הגרמנית הראשונה לתיאטרון) ותוצאת המיזוג היה "בית הספר הגבוה למוזיקה ותיאטרון על שם פליקס מנדלסון ברתולדי" (Hochschule für Musik und Theater Felix Mendelssohn Bartholdy).
הבניין החדש נחנך בשנת 2001 וב-2004 זכה בפרס התאחדות האדריכלים הגרמנית. אקדמיה לתזמורת עובדת מאז 2004 בשיתוף פעולה עם תזמורת הגוונדהאוס, במטרה לעודד נגנים מן השורה הראשונה.
אישים הקשורים לבית הספר > בוגרים ידועי שם

ארתור סאליבן
אדוארד גריג
לאוש יאנאצ'ק
איסאק אלבניס
פרדריק דיליוס
אולריך מיהה
קורט מזור
להלן רשימה נבחרת של בוגרים ידועי שם:
אמיל ביכנר (1826-1908), מנצח ומלחין גרמני
פרידריך באומפלדר (1836-1916), מנצח, מלחין ופסנתרן גרמני
ארתור סאליבן (1842-1900), מלחין אנגלי
ניקולא ליסנקו (1842-1912), מלחין, פסנתרן ומחנך אוקראיני
אדוארד גריג (1843-1907), מלחין נורווגי
הוגו ריימן (1849-1919), תאורטיקאי, היסטוריון, מחנך ומילונאי גרמני בתחום המוזיקה
לאוש יאנאצ'ק (1854-1928), מלחין צ'כי
פאול קלנגל (1854-1935), כנר, פסנתרן ומלחין גרמני
פריץ שטיינבאך (1855-1916), מנצח גרמני
כריסטיאן סינדינג (1856-1941), מלחין נורווגי
אתל סמית' (1858-1944), מלחינה אנגלית
איסק אלבניס (1860-1909), מלחין ופסנתרן ספרדי
יוזף הירשבאך (1860-1897), מנהל מוזיקלי של בית האופרה טיבולי, סן פרנסיסקו
פרדריק דיליוס (1862-1934), מלחין אנגלי
פרוצ'ו בוזוני (1866-1924), פסנתרן ומלחין איטלקי
פליקס פון ויינגרטנר (1863-1942), מנצח, מלחין, פסנתרן וסופר אוסטרי
אלפרד היל (1869-1960), מלחין, מנצח ומורה אוסטרלי
אדריאן בולט (1889-1983), מנצח אנגלי
ארווין שולהוף (1894-1942), מלחין ופסנתרן צ'כי
פרנץ קונוויטשני (1901-1962), מנצח גרמני
רודולף מאוארסברגר (1889-1971), מנצח מקהלה ומלחין גרמני
ארהרד מאוארסברגר (1903-1982), נגן עוגב, מורה למוזיקה ומנצח מקהלה גרמני
הלמוט ולכה (1907-1991), נגן עוגב וצ'מבליסט גרמני
הרמן ברלינסקי (1910-2001), מלחין, נגן עוגב, פסנתרן, מוזיקולוג ומנצח מקהלה אאמריקאי יליד גרמניה
זינה ברלינסקי (1910-) פסנתרנית ומורה לפסנתר, אמריקאית ילידת גרמניה
קרל ריכטר (1926-1981), מנצח, צ'מבליסט ונגן עוגב גרמני
קלאוס טנשטדט (1926-1998), מנצח גרמני
אולריך מיהה (1953-2007), שחקן גרמני
קורט מזור (1927-2015), מנצח גרמני
מורים ידועי-שם

פליקס מנדלסון (1809-1847), מלחין, פסנתרן ומנהל מוזיקלי של תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג
פרדיננד דוויד (1810-1873), כנר וירטואוז ומלחין גרמני
יוהאן נפומוק דוויד (1895-1977), מלחין אוסטרי
קרל דווידוב (1838-1889), צ'לן רוסי
נילס גאדה (1817-1890), מלחין דני
פרידריך גריצמאכר (1832-1903), צ'לן גרמני
מוריץ האופטמן (1792-1868), מלחין וסופר גרמני
דיטהרד הלמן (1928-1999), נגן עוגב ומנצח מקהלה גרמני
סלומון יאדאזון (1831-1902), מלחין גרמני
יוליוס קלנגל (1859-1933), צ'לן גרמני
פאול קלנגל (1854-1935), כנר, פסנתרן ומלחין גרמני
קורט מזור (1927-2015), מנצח גרמני
איגנץ מושלס (1794-1870), מלחין ווירטואוז פסנתר בוהמי
אוסקר פאול (1836-1898), מוזיקולוג וסופר גרמני
מקס רגר (1863-1917), מלחין, מנצח, פסנתרן ונגן עוגב גרמני
קרל ריינקה (1824-1910), מלחין, מנצח ופסנתרן דני
פרידריך שניידר (1786-1853), מלחין ומנצח גרמני
קלרה שומאן (1819-1896), פסנתרנית, מורה ומלחינה גרמנית
רוברט שומאן (1810-1856), מלחיו, אסתטיקן ומבקר מוזיקה גרמני רב-השפעה
הנס זיט (1850-1922), כנר ומלחין גרמני
הערות שוליים

↑  Hochschule und Studium | Hochschule für Musik und Theater »Felix Mendelssohn Bartholdy« Leipzig, www.hmt-leipzig.de
↑  [San Francisco Call, November 3d, 1895, p.28]
↑  ננסי ב. רייך, "קלרה שומאן, האמנית והאישה", הוצאה מתוקנת, אוניברסיטת קורנל 1985, עמ' 123, 148
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16242253s (data)  GND: 2128246-8  ISNI: 0000 0001 2293 251X  LCCN: n2008016372  MusicBrainz: 2158d48c-865d-4478-b648-0f4267313373  NKC: olak2008460230  SUDOC: 178375926  VIAF: 141410238   WorldCat (עם VIAF): 141410238 
אולם בית הספר 1900
גרם מעלות ברחוב גראס.
רוברט שומאן
מקס רגר
פרידריך שניידר
אפקט סניאק

האינטרפרומטר של סניאק. אלומת אור מפוצלת לשתי אלומות אור שסובבות את הלולאה בכיוונים מנוגדים ומתאבכות ביציאה. האינטרפומטר מותקן על שולחן מסתובב. נוסחת סניאק קובעת את הקשר בין הזזת המופע בהתאבכות לבין מהירות הסיבוב.
אפקט סניאק (Sagnac effect) הוא תופעה שמתרחשת   באינטרפרומטר טבעתי (קרן אור בכניסה לטבעת, מפוצלת לשתי קרנים שסובבות בכוונים מנוגדים) ונמדד הפרש פאזה  \Delta \Phi  בין שתי הקרניים בנקודת הכניסה לאחר ששתי הקרניים השלימו סיבוב והושפעו באופן שונה מהמהירות הזוויתית  \Omega  של הטבעת.
הקשר בין הפרש הפאזה בין שני הגלים למהירות הסיבוב הזוויתית  \Omega  קשור בנוסחת סניאק: \Delta \Phi \approx {\frac {4\omega }{c^{2}}}{\boldsymbol {\Omega }}\cdot \mathbf {A} כאשר  \mathbf {A}  הוא השטח שמוגדר על ידי לולאת האינטרפרומטר ו-  \omega  היא תדירות האור. לאינטרפרומטר שימושים רבים. השימוש החשוב ביותר הוא כגירוסקופ במערכות ניווט אינרציאליות. העיקרון בבסיס הפעולה של אינטרפרומטר Sagnac נמצא בגירוסקופ לייזר טבעתי (RLG) ובגירוסקופ סיב אופטי (Fiber Optics Gyro).
היסטוריה

ג'ורג' סניאק (אנ') פיתח את האינטרפרומטר שקרוי על שמו במטרה לבדוק את השערת האתר. האינטרפרומטר מבוסס על האינטרפרומטר הטבעתי של ארמן איפוליט פיזו. סניאק גזר את הנוסחה שנקראת על שמו בהנחה שמהירות האור היא c במערכת המעבדה, והסיק מכך, בטעות, שהניסיון מוכיח קיום מערכת מועדפת בה מהירות האור היא c ולכן מאשש את השערת האתר. למרות שהנוסחה אכן נכונה הפירוש שנתן לה סניאק שגוי: לפי תורת היחסות מהירות האור היא c בכל מערכת אינרציאלית, ולכן גם בקירוב בתוך מערכת המעבדה. סניאק כנראה לא הכיר או לא קבל את תורת היחסות הפרטית למרות שזו פורסמה 8 שנים קודם לכן ולמרות העובדה ששנתיים לפני כן מקס פון לאואה נתן הסבר תאורטי של האפקט במסגרת תורת היחסות.
סניאק ערך את נסיונותיו כאשר המסלול של הקרן היה באוויר. נוסחת סניאק תקפה גם כאשר המסלול האופטי עובר דרך תווך דיאלקטרי שבו מהירות האור היא c/n כאשר  n>1 הוא מקדם השבירה. הזזת הפאזה באינטרפרומטר של סניאק אינה תלויה במקדם השבירה בניגוד למשל להזזת הפאזה באינטרפרומטר של פיזו, שכן תלויה במקדם השבירה.
פיתוחים מאוחרים

בווריאציות מודרניות של האינטרפרומטר מזינים את שתי האלומות לסיב אופטי. השימוש החשוב ביותר של האינטרפרומטר הוא כגירוסקופ. הוא משמש גם חיישן טמפרטורה וחיישן עיבור.
אפקט סניאק אינו ייחודי לאור, והוא תופעה כללית בגלים. הקבוע  c^{2} שמופיע בנוסחת סניאק אינו קשור עם מהירות הגל אלא עם מבנה מרחב-זמן כמרחב מינקובסקי. אפקט דומה לסניאק קיים באלקטרונים כאפקט גלי של מכניקה קוונטית.
בשנת 2004 חקרו וואנג ושותפיו  אינרפרומטרים טבעתיים עם סיב אופטי גמיש בתנועה של מסוע שאינה סיבוב קשיח. נוסחת סניאק המקורית אינה תקפה במקרה זה אבל ביטוי שקול שלה בנוסחה שתקרא להלן נוסחת סניאק-וואנג נמצא תקף נסיונית:
\Delta \Phi \approx {\frac {2\omega }{c^{2}}}\oint \mathbf {v} \cdot d\mathbf {x} נוסחת סניאק ונוסחת סניאק-וואנג תקפות לסדר ראשון במהירות. נוסחה מדויקת במסגרת תורת היחסות היא
\Delta \Phi ={\frac {2\omega }{c^{2}}}\oint \gamma ^{2}\mathbf {v} \cdot d\mathbf {x}
גזירת אלמנטרית של נוסחת סניאק-וואנג

במערכת אינרציאלית רגעית הצמודה למקטע קטן של הסיב  d\mathbf {x} ' שארכו במערכת העצמית d\ell '=|d\mathbf {x} '|, (ראה ציור), הזמן שלוקח לאור לעבור את המקטע אינו תלוי בכיוון התקדמות הגל ונקבע על ידי מהירות האור בסיב
 dt'_{\pm }={n \over c}d\ell ' האורך העצמי והאורך במעבדה  d\ell  קשורים זה בזה על ידי נוסחת התכווצות האורך  d\ell '=\gamma d\ell \approx d\ell  כאשר הזהות המקורבת היא עד לסדר שני במהירות יחסית למהירות האור. במערכת המעבדה הזמן שלוקח לאור לעבור את המקטע תלוי בכיוון הגל ונתון בנוסחת טרנספורמציות לורנץ dt_{\pm }=\gamma \left(dt'\pm {\frac {\mathbf {v} \cdot d\mathbf {x} '}{c^{2}}}\right)\approx {\frac {n}{c}}d\ell \pm {\frac {\mathbf {v} \cdot d\mathbf {x} }{c^{2}}}כאשר רמת הדיוק היא לסדר ראשון במהירות. הזמן שלוקח לאור להקיף את הסיב תלוי בכיוון התפתחות הגל. וגלים שהגיעו לגלאי באותו זמן, יצאו בהפרש זמנים מהליזר \Delta T=\int \left(dt_{+}-dt_{-}\right)\approx {\frac {2}{c^{2}}}\oint \mathbf {v} \cdot d\mathbf {x} הפרש הזמנים מתורגם להפרש מופע  
 \Delta \Phi \approx {\frac {2\omega }{c^{2}}}\oint \mathbf {v} \cdot d\mathbf {x} זו הנוסחה הכללית של סניאק-וואנג לסיב שנע בתנועה כללית (ללא מתיחה).
כאשר הסיב נע כגוף קשיח 




v

=

Ω

×

x



{\textstyle \mathbf {v} ={\boldsymbol {\Omega }}\times \mathbf {x} }

 ובמקרה זה ניתן לבטא את האינטגרל באמצעות השטח שהלולאה מגדירה: \oint \mathbf {v} \cdot d\mathbf {x} =\oint {\boldsymbol {\Omega }}\times \mathbf {x} \cdot d\mathbf {x} =\oint {\boldsymbol {\Omega }}\cdot \mathbf {x} \times d\mathbf {x} =2{\boldsymbol {\Omega }}\cdot \int d\mathbf {A} =2{\boldsymbol {\Omega }}\cdot \mathbf {A} הצבה בנוסחת סניאק-וואנג נותנת את נוסחת סניאק המקורית.