stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחב-מקור אפריקני

| רחב-מקור אפריקני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי-טירן
משפחה:: Calyptomenidae
סוג:: Smithornis
מין:: רחב-מקור אפריקני
שם מדעי
 Smithornis capensis ‏סמית, 1839
תחום תפוצה


רחב-מקור אפריקני (שם מדעי: Smithornis capensis) הוא מין של עוף מהמשפחה רחבי-מקור, החי באפריקה שמדרום לסהרה.
תיאור

רחב-המקור מגיע לאורך של 12 עד 14 ס"מ והזכרים מגיעים למשקל 21 עד 26.9 גרם בעוד הנקבות קטנות יותר ומגיעות למשקל 17.4 עד 27.5 גרם. ישנם הבדלי גודל וגוונים בין התת-מינים השונים.
לרוב צבע הציפור הוא אפור עד חום-זית בחלקו העליון והחלק התחתון בהיר יותר עד לבן, עם כנפיים מסורטטות בשחור והוא בעל ראש עם מצח שחור אצל הזכרים ואפור אצל הנקבות כשהמקור רחב וכהה והסנטר צהבהב. הבטן והחזה בעלי גוון לבן-שמנת עם פסים כתמים שחורים בחלק העליון, דומים לסרטוטי ינשוף.
רחב המקור מצוי ביערות בחבורות קטנות והוא חי ביערות גשם, יערות סבוכים סמוכים לנהרות או ביצות וכן ביערות נשירים מסוימים. ישנם 2 אוכלוסיות שלו: אוכלוסייה המצויה במערב אפריקה מסיירה לאון במערב עד הרפובליקה המרכז-אפריקאית ודרומה עד לגבון וצפון הרפובליקה של קונגו. אוכלוסייה שנייה ונפרדת מצויה באזור אפריקה הדרומית ומזרח אפריקה מקניה בצפון ודרומה עד לקוואזולו נטאל שבדרום אפריקה.
מין זה חי ביערות ולרוב הוא שקט ואיננו פעיל, אם כי קולו רם. לרוב הוא מחפש מזון על הקרקע אך גם יתפוס טרף מעופף. הוא ניזון מחסרי חוליות כמו חיפושיות, חגבים, פשפשים, זחלים ועכבישים.
בעת הרבייה הזכרים מבצעים טיסת תצוגה ומנפחים את נוצות הגב שלהם כדי להבליט את חזם הלבן וכן מנפחים את נוצות ה"זקן". שני הזוויגים עוזרים בבניית הקן הבנוי על ענף עץ נמוך ובו הנקבה מטילה 1 עד 3 ביצים. הנקבה דוגרת במשך 16 עד 17 ימים בעוד הזכר שומר על הקן מסכנות. לאחר שהגוזלים בוקעים שני ההורים, בעיקר הזכר מביאים להם מזון.
תפוצתו רחבה והוא איננו בסכנה בטבע, אף שכמה אוכלוסיות נפגעו מבירוא יערות.
תת-מינים

ישנם 9 תת-מינים במין זה:
Smithornis capensis delacouri
Smithornis capensis camarunensis
Smithornis capensis albigularis
Smithornis capensis meinertzhageni
Smithornis capensis medianus
Smithornis capensis suahelicus
Smithornis capensis conjunctus
Smithornis capensis cryptoleucus
Smithornis capensis capensis
הערות שוליים

↑  רחב-מקור אפריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
ריצ'רד ייטס הבן

ערך זה עוסק במושל אילינוי ה-22. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ריצ'רד ייטס הבן (באנגלית: .Richard Yates Jr;‏ 12 בדצמבר 1860 –  11 באפריל 1936) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-22 בשנים 1901–1905, הראשון מבין מושלי אילינוי שנולד בתחומה. בשנים 1919–1913 הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אילינוי.
ראשית חייו

ריצ'רד ייטס הבן נולד בג'קסונוויל, אילינוי, זמן קצר לפני השבעתו של אביו, ריצ'רד ייטס האב, כמושל אילינוי ה-13, שכיהן בתפקיד בתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית והיה מושל פופולרי מאוד. לפיכך, ארבע שנות ילדותו הראשונות של ייטס הבן עברו עליו במעון המושל בספרינגפילד, שלימים הוא התגורר בו כמושל. ייטס הבן התחנך בבתי ספר ציבוריים, ובשנים 1870–1874 הוא למד בקולג' האישה של אילינוי, כיום קולג' מקמורי. בשנים 1878–1879 הוא היה עורך העיתון Daily Courier ובשנים 1881–1883 עורך העיתון Daily Journal. ב-1880 הוא סיים את לימודיו בקולג' אילינוי בג'קסונוויל וב-1884 הוא סיים את לימודיו במחלקת המשפטים של אוניברסיטת מישיגן באן ארבור. הוא עסק בעריכת דין בג'קסונוויל, ובשנים 1885–1890 שימש כפרקליט העירוני, וכיהן כשופט במחוז מורגן בשנים 1894–1897. לאחר מכן, ועד 1900 שימש ייטס כגובה מטעם שירות הכנסות הפנים.
מושל אילינוי

ב-1900, בטרם מלאו לו 40, נבחר ייטס כמושל אילינוי. את מסע הבחירות שלו הוא החל כסוס שחור תחת מסווה של נייטרליות, שהקנתה לו את תמיכתו של הסנאטור ולשעבר מושל אילינוי שלבי מור קלם. חבר בית הנבחרים ויליאם לורימר, שתמך במועמד אחר מבין אלה הידועים יותר, שינה את עמדתו באופן פתאומי במהלך ועידת המפלגה הרפובליקנית והעביר את תמיכתו לייטס. תוצאות סבב ההצבעה השלישי בוועידה מעולם לא פורסמו, וייטס זכה במועמדות המפלגה לאחר סבב ההצבעה הרביעי. בבחירות הכלליות ניצח ייטס בהפרש של 61,233 את מועמד הדמוקרטים סמואל אלשולר.
החוק המרכזי שנחתם על ידי ייטס במהלך תקופת כהונתו כמושל היה חוק חדש להעסקת ילדים, הראשון מסוגו בכל אחת ממדינות ארצות הברית, שהגביל את שבוע העבודה של ילדים ללא יותר מ-48 שעות. צעד משמעותי נוסף של ממשלו של ייטס היה חתימתו על חוק שהתיר את בעלותן של העירייות על מסילות הברזל העירוניות. ייטס הגביל את התעשיות שפעלו בבתי הסוהר, אך הטיל וטו על הצעת חוק שקראה לבקרה מרכזית של כל סוכנויות המדינה. וטו זה היה משמעותי בביקורת שנמתחה עליו בעיתונות של שיקגו. מתוך ביקורת על המושל, טענו עיתוני שיקגו שייטס הכריח את עובדי המדינה לתרום כספים לקרן חשאית. במסגרת האשמות שהוטחו בו מאוחר יותר נטען שהעבודה במסע הבחירות הייתה חובה לכל עובדי מדינת אילינוי.
ב-1904 היה ייטס הרפובליקני הראשון ממערב לאוהיו שהביע את תמיכתו בתאודור רוזוולט. על אף היותו מושל מכהן, לא קיבל ייטס את מועמדות מפלגתו לכהונה שנייה באותה שנה. הוא הוביל את ההתמודות מבין שישה מועמדים במשך 58 סבבי הצבעה, עד אשר העביר את תמיכתו לפרקליט המדינה צ'ארלס דינין בכדי למנוע את מועמדותו של פרנק לואדן, יריבו הראשי של ייטס בוועידה.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית

בשנים שלפני בחירתו כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית היה ייטס פופולרי בקרב חוגי צ'אוטקואה להשכלת מבוגרים. הוא מילא שורת תפקידים כמו האחראי על חברות הטלפון בתור חבר בנציבות התשתיות המדינתית.
בשנים 1919–1933 כיהן ייטס כחבר בית הנבחרים מטעם אילינוי. ב-1928 לא עלה בידו לקבל את מועמדות מפלגתו לכהונה נוספות, אך מאוחר יותר הוא מונה כמועמד במקומו של הנרי רת'בון שנפטר לפני הבחירות. בבחירות של 1932 הוא כבר לא נבחר לכהונה נוספת. צעדו האחרון כחבר בית הנבחרים היה הצבעתו ב-1933 נגד ביטולו של התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית (חוק היובש). לאחר תום כהונתו בקונגרס התגורר ייטס בהרבור ספרינגס, מישיגן ובספרינגפילד, אילינוי, שם הוא כתב את זיכרונותיו.
ריצ'רד ייטס הבן נפטר בספרינגפילד ב-11 באפריל 1936. הוא נטמן בבית הקברות דיימונד גרוב שבג'קסונוויל.
לקריאה נוספת

Howard, Robert (1988). Mostly Good and Competent Men. Springfield, Illinois: Illinois Issues and the Illinois State Historical Society. pp. 204-209.
הערות שוליים

↑  ריצ'רד ייטס הבן, באתר Find a Grave
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1190062453  ISNI: 0000 0000 4121 8939  LCCN: n2006054722  SNAC: w6m32vrd  US Congress: Y000011  VIAF: 46190128   WorldCat (עם VIAF): 46190128
ריתוק (שחמט)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
8: 
7: 
6: 
5: 
4: 
3: 
2: 
1: 
|  | א | ב | ג | ד | ה | ו | ז | ח |
בתמונה הרץ הלבן מבצע ריתוק של המלכה למלך וזוכה במלכה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
8: 
7: 
6: 
5: 
4: 
3: 
2: 
1: 
|  | א | ב | ג | ד | ה | ו | ז | ח |
תור הלבן, הצריח השחור במשבצת ו4 מוגן על ידי הפרש השחור המרותק. אי אפשר להכות את הצריח באמצעות המלך אבל אפשר להכות אותו באמצעות המלכה ללא חשש שהפרש השחור יכה אותה.
בשחמט, ריתוק היא טקטיקה שבה כלי מאיים על כלי, כך שאם הכלי המאוים יזוז, הוא יחשוף את הכלי שמאחוריו להכאה, ומאחר שהכלי שמאחוריו חשוב יותר, הוא לרוב יעדיף לא לזוז. במקרה שהכלי שמאחוריו הוא מלך, הכלי איננו יכול לזוז כלל, או שהוא יכול לזוז רק לאורך ציר ההתקפה של הכלי המרתק אותו.
רק הכלים "ארוכי הטווח": מלכה, רץ וצריח מסוגלים לבצע ריתוק.
סוגי ריתוקים

ריתוק מוחלט - ריתוק למלך כך שאי אפשר להזיז את הכלי המרותק כלל, גם לא לאורך ציר ההתקפה של הכלי המרתק; ריתוק של פרש למלך הוא תמיד ריתוק מוחלט.
ריתוק חלקי - ריתוק למלך כך שאפשר להזיז את הכלי המרותק רק לאורך ציר ההתקפה של הכלי המרתק או להכות באמצעותו את הכלי המרתק; ריתוק של מלכה תמיד יהיה חלקי ולא מוחלט מאחר שמלכה יכולה לזוז גם לאורך ציר ההתקפה של צריח וגם של רץ.
ריתוק יחסי - ריתוק לכלי שאינו המלך שלא מונע לחלוטין את סטייתו של הכלי המרותק מציר ההתקפה של הכלי המרתק אלא רק הופך אותה ללא כדאית מאחר שמאחורי הכלי המרותק יש כלי חשוב יותר או חזק יותר (למשל מלכה) או כי אם הכלי המרותק יוזז זה יאפשר איום משמעותי (למשל מט).
ריתוק לכאורה - לכאורה הזזת הכלי המרותק אינה כדאית כי מאחוריו יש כלי חזק יותר, אך דווקא אם הכלי המרותק יוזז והכלי שמאחוריו יוכה השחקן שהזיז את הכלי המרותק יזכה (ראו: מט לגל).
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריצ'רד ייטס

ערך זה עוסק בסופר אמריקאי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בפברואר 1926 יונקרס, ארצות הברית 
 פטירה:  7 בנובמבר 1992 (בגיל 66) ברמינגהאם, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  Avon Old Farms School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  פרוזה 
 יצירות בולטות:  חלון פנורמי, Eleven Kinds of Loneliness, Liars in Love, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
ריצ'רד ייטס (באנגלית: Richard Yates‏; 3 בפברואר 1926 – 7 בנובמבר 1992) היה סופר אמריקאי אשר כתב רומנים וסיפורים קצרים. הוא נחשב לאחד מגדולי הסופרים האמריקנים בכל הזמנים. ייטס תיאר את דרמת החיים של מעמד הביניים האמריקאי באמצע שנות העשרים. מבחינה ספרותית הוא נחשב כמי שסגנונו עומד בין ג'רום דייוויד סלינג'ר לג'ון צ'יוור.
ביוגרפיה

ריצ'רד ייטס נולד ביונקרס, ניו יורק. הוריו התגרשו כשהיה בן שלוש ורוב ילדותו עברה עליו במגורים בערים שונות ורבות. הוא התעניין לראשונה בעיתונאות ובכתיבה כאשר היה מועמד לפנימייה באייבון, קונטיקט. לאחר שעזב את אייבון, הצטרף לצבא ושרת בצרפת ובגרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה. באמצע שנת 1946 שב לניו יורק, שם עבד כעיתונאי, פרילנס, "סופר צללים" (כתב נאומים קצרים עבור רוברט קנדי) ובאופן פומבי כתב בעבור איגוד רמינגטון רנד – מפעל מכונות עסקי.
הקריירה שלו ככותב רומנים החלה ב-1961, עם פרסום רומן החלוץ הרחב שלו, "חלון פנורמי". ("דרך המהפכה", בשמו המקורי, על דרך האירוניה).
לאחר מכן לימד כתיבה באוניברסיטת קולומביה, בבית הספר החדש למחקר חברתי בניו יורק, באוניברסיטת בוסטון (שבה מצוי ארכיון עבודותיו), הנחה סדנאות סופר באוניברסיטת איווה, באוניברסיטת ויצ'יטה בקנזס, ובתוכנית המיוחדת לכתיבה מקצועית באוניברסיטה של דרום קליפורניה.
ב- 1962 הוא כתב תסריט קולנועי על פי "למטה בחשכה" של ויליאם סטורון.
ייטס ב-1969 כתב את התסריט ל-"הגשר על הרמגאן",סרט מלחמה בינוני למדי, בבימויו של ג'ון גילרמין.
התגרש פעמיים והיה אב לשלוש בנות. ב-1992 הוא נפטר בברמינגהאם שבאלבמה מנפחת הריאות.
בשנת 2003 נתפרסמה הביוגרפיה שלו, מאת בלייק ביילי, וזכתה לשבחים רבים,מסייעת בשיקום מעמדו והתעניינות חדשה בספריו.
עבודתו הספרותית

הרומן הראשון של ייטס, "חלון פנורמי", היה מועמד סופי ל"נשיונל בוק אוורד" היוקרתי, בין היתר, לצד "מלכוד 22" של ג'וזף הלר. ייטס שובח בידי סופרים מגוונים כגון קורט וונגוט, דורותי פארקר, ויליאם סטורון, טנסי ויליאמס וג'ון צ'יוור.
הריאליזם החדש שלו היה בעל השפעה ישירה על סופרים כמו אנדרה דובוס, ריימונד קארבר, וריצ'רד פורד.
ב-1962 ראה אור קובץ סיפורים קצרים מאת ייטס בשם "אחד עשר סוגים של בדידות" ושבע שנים נוספות חלפו עד שהתפרסם ב-1969 הרומן השני שלו, "ההשגחה עליונה".
רומנים נוספים : "הפרעת השלווה" (1975), "מצעד הפסחא" (1976), "בית ספר טוב" (1978),
"לבבות צעירים בוכים" (1984).
הרומן האחרון שלו, עליו עבד שש שנים עד יום מותו, "זמנים לא בטוחים", לא ראה אור מעולם.
ייטס היה גם סופר של סיפורים קצרים. למרות זאת, רק סיפור אחד שלו הופיע במגזין "ניו יורקר" לאחר דחיות רבות. הסיפור "התעלה" פורסם מחדש באותו המגזין תשע שנים לאחר מותו וציין את פרסומו של אוסף הסיפורים הקצרים מאת ריצ'רד ייטס שיצא באותה השנה (2001). בימי חייו אף אחד מספריו לא מכר יותר משנים עשר אלף עותקים בכריכה קשה במהדורה הראשונה. עם זאת, בשנים האחרונות הוא זוכה להתעניינות רבה, ספריו מודפסים מחדש ו"חלון פנורמי" הפך בסיס לסרט הוליוודי בבימויו של סם מנדס ובכיכובם של לאונרדו דיקפריו וקייט וינסלט.
ספריו

Revolutionary Road (1961)
Eleven Kinds of Loneliness (1962) (stories)
A Special Providence (1969)
Disturbing the Peace (1975)
The Easter Parade (1976)
A Good School (1978)
Liars in Love (1981) (stories)
Young Hearts Crying (1984)
Cold Spring Harbor (1986)
The Collected Stories Of Richard Yates (2001)
בתרגום לעברית:
חלון פנורמי, אחוזת בית, 2008
לקריאה נוספת

Mitgang, Herbert, "Moving the Story Along", הניו יורק טיימס, October 28, 1984.
O'Nan, Stewart, "The Lost World of Richard Yates: How the great writer of the Age of Anxiety disappeared from print", Boston Review, October/November, 1999
Wood, James, "Out of the ashes: James Wood salutes Blake Bailey's generous biography of Richard Yates, A Tragic Honesty", The Guardian, Saturday September 25, 2004. Guardian article on Yates biography.
Amidon, Stephen, "Movie May Renew Interest in Richard Yates", The Sunday TImes, March 9, 2009
.
הערות שוליים

↑  ראו גם ריצ'רד ייטס, חלון פנורמי, אחוזת בית, 2008, עמ' 377–379 (ביוגרפיה).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281067905171  PLWABN: 9810537795205606  BNE: XX1497370  BnF: cb12475673n (data)  CANTIC: a11263787  CiNii: DA05242346  GND: 119432471  ICCU: RAVV024956  ISNI: 0000 0001 2122 4474  LCCN: n50014254  NDL: 01146278  NKC: xx0004058  NLK: KAC200901866  NTA: 069453969  SELIBR: 315712  SNAC: w64m9m04  SUDOC: 033952256  Trove: 1018924  VIAF: 17323284   WorldCat (עם VIAF): 17323284
ריתוך בלייזר

רובוט מבצע ריתוך של דלת מכונית באמצעות לייזר
ריתוך בלייזר (באנגלית: Laser beam welding; בראשי תיבות: LBW) היא טכניקת ריתוך המאפשרת לחבר שני גופי מתכת באמצעות לייזר. קרן הלייזר מספקת מקור חום ממוקד המאפשר ריתוך צר, עמוק ושיעור ריתוך גבוה. השימוש בקרן לייזר לריתוך נפוץ בייחוד ביישומים בהם מעורבים תהליכים אוטומטיים רבים, כמו בתעשיית הרכב.
ביצוע הריתוך

כמו בריתוך בקרן אלקטרונים (EBW), בריתוך קרן לייזר יש צפיפות הספק גבוהה בסדר גודל של 1 מיליוואט לסנטימטר מרובע (1 MW/cm2). כתוצאה מכך קיימים אזורים משופעים מחום וכן אזורים בהם יש חום נמוך ושיעורי חימום וקירור גבוהים. גודל אלומת הלייזר יכולה לנוע בין 0.2   מ"מ ו -13 מ"מ, אם כי רק גדלים קטנים יחסית משמשים לריתוך. עומק החדירה הוא יחסי לכמות החשמל המסופקת, אך תלוי גם במיקום המוקד.
השימוש בקרן נעשה באופן רציף או בפעימות בהתאם לצורך. פעימות קצרצרות (סדר גודל של מילישניות), משמשות לעיצוב סכיני גילוח. שימוש רציף בקרן לייזר מאפשר ריתוכי עומק.
ריתוך בלייזר הוא תהליך בעל שימושים רבים, הוא מאפשר לרתך פלדות פחמן, פלדות HSLA, נירוסטה, אלומיניום, טיטניום. בשל שיעורי קירור גבוהים, יש סכנת שבירה בעת ריתוך פלדות רוויות פחמן. איכות הריתוך גבוהה, בדומה לזו של ריתוך בקרן אלקטרונים. מהירות הריתוך פרופורציונלית לכמות החשמל שסופקה, אך תלויה גם בסוג ועובי החלקים אותם מנסים לחבר. עצמתם הגבוהה של גזי לייזר מאפשר להם להיות מותאמים במיוחד לעבודה עם יישומים בעלי נפח גבוה. ריתוך בלייזר דומיננטי במיוחד בתעשיית הרכב.
חלק מהיתרונות של ריתוך בלייזר בהשוואה לריתוך בקרן אלקטרונים הם:
קרן הלייזר עוברת דרך האוויר ולא דורשת ואקום.
ניתן להקל על התהליך באמצעות שימוש ברובוטים.
לא נוצרת קרינת רנטגן.
אחת הנגזרות של ריתוך בלייזר, נקראת ריתוך בלייזר היברידי. שיטה זו משלבת את הלייזר של הריתוך בלייזר עם שיטות ריתוך המבוססות על קרן אלקטרונים. שילוב זה מאפשר גמישות רבה יותר, שכן חלק משיטות הריתוך המבוססות על קרן אלקטרונים מספקות מתכת למילוי החיבור בריתוך והשימוש בלייזר מגדיל את המהירות בריתוך עצמו. בכך גם גדל קצב החיתוך וגם יציבות החיבור המתקבל גדלה.
הערות שוליים

↑  Cieslak, M. (1988). "On the weldability, composition, and hardness of pulsed and continuous Nd: YAG laser welds in aluminum alloys 6061, 5456, and 5086". Metallurgical Transactions B. 9.2: 319–329.
↑  קארי והלזר, עמ '210
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph268215
ארטור דה קוסטה אה סילבה

אַרְטוּר דֶּה קוֹסְטָה אה סִילְבָה (בפורטוגזית: Artur da Costa e Silva; ‏3 באוקטובר 1899 – 17 בדצמבר 1969) היה איש צבא בדרגת מרשל ברזיל (מקביל לפילדמרשל) ופוליטיקאי ברזילאי. ארטור דה קוסטה א סילבה היה מראשי הכת הצבאית שעלתה לשלטון בהפיכת 1964 והיה הנשיא הדיקטטורי הצבאי בין השנים 1967–1969, השני במהלך תקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל לאחר אומברטו קסטלו ברנקו.
קוסטה אה סילבה נולד בשנת 1899 בתקווארי שבמדינת ריו גראנדה דו סול להורים סוחרים פורטוגלים, מאיי מדירה. הוא למד במכללה הצבאית בפורטו אלגרה וסיים שם את לימודיו ראשון בכיתתו. בשנת 1918 החל ללמוד בבית הספר הצבאי ריאלנגו בריו דה ז'ניירו וסיים שלישי בכיתתו. בשנת 1922 החל את דרכו בצבא כקצין צעיר והתקדם בסולם הדרגות. במחצית הראשונה של 1944 השתלם בארצות הברית וכשחזר לימד טקטיקה כללית בבית הספר לפיקוד ומטה של צבא ברזיל. בין השנים 1950–1952 היה הנספח הצבאי בארגנטינה, וכשחזר לברזיל הועלה לדרגת גנרל ב-2 באוגוסט 1952. בין השנים 1957–1959 היה מפקד הפיקוד השלישי של ברזיל ובין השנים 1961–1962 פיקד על הארמייה הרביעית של ברזיל. בהמשך קיבל תפקידים שונים במטה הכללי.
בסוף שנת 1963 השתתף בקשר להדחתו של נשיא הרפובליקה הברזילאית והתמנה לתפקיד שר הביטחון של ברזיל תחת אומברטו קסטלו ברנקו בשנת 1964. כשר ביטחון הגן על האינטרסים של הימין הקיצוני בצבא ברזיל. בשנת 1966 נבחר לנשיא ברזיל על ידי הקונגרס של ברזיל והושבע לתפקיד ב-15 במרץ 1967. אל מול אופוזיציה חזקה של סטודנטים, פועלים ודמויות מפתח בפוליטיקה הברזילאית, הוא העביר שינויים בחוקה הברזילאית אשר הגבירו את כוחו של הנשיא והביא לפיזורו של הקונגרס. השינויים בחוקה גם הוציאו את האופוזיציה אל מחוץ לחוק והגבירו את הצנזורה על אמצעי התקשורת. באוגוסט 1969 לקה בשבץ מוחי והועבר מתפקידו על ידי שריו מהצבא אשר השליטו חונטה צבאית על המדינה. בדצמבר 1969 נפטר קוסטה אה סילבה בריו דה ז'ניירו.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

ארטור דה קוסטה אה סילבה נולד בשנת 1899 בעיר תקווארי, מדינת ריו גראנדה דו סול, בתקופת הרפובליקה הברזילאית הראשונה. הוריו היו אלשיו רוצ'ה אה סילבה ואלמרינדה מסקוויטה דה קוסטה אה סילבה. מוצאו היה מעורבב בין איי מדירה לליסבון, בירת ממלכת פורטוגל, ממנה היגר סבא רבא שלו אל האימפריה הברזילאית. קוסטה אה סילבה החל את הקריירה הצבאית שלו במכללה הצבאית בפורטו אלגרה, בירת מדינת ריו גראנדה דו סול. בשנת 1918 עבר לאקדמיית "מיליטרה דו ריאלנגו" בריו דה ז'ניירו, אשר באותה התקופה הייתה בירתה הלאומית של ברזיל. בשאיפה בשנת 1921, בשנת 1922 סיים בהצלחה קורס קצונה.
ב-5 ביולי 1922, קוסטה אה סילבה השתתף בניסיון להפיל את הממשלה הקיימת כאשר החל במרד מזוין בידי בריגדת חיל הרגלים הראשונה של כוחות היבשה. המרד כשל כאשר נשיא ברזיל, אפיטסיו פסואה, הורה על הפלתו בידי כוחות הצבא הנאמנים לממשלה הרפובליקנית הקיימת. לאחר שנתפס, נשלח קוסטה אה סילבה למאסר בגין בגידה במוסד השלטון הרפובליקני. באותה שנה, לאחר שסיים את שהותו בבית הסוהר, קוסטה אה סילבה שב לשירות פעיל, הועלה לדרגת לוטננט, והועבר לשירות במדינת מינאס ז'ראיס, שם פגש והתחתן עם יולנדה ברבוסה קוסטה אה סילבה, בתו של איש צבא. בקריירה הצבאית המוצלחת שלו, קוסטה אה סילבה הוא הועלה לדרגת קפטן בשנת 1931, לדרגת מייג'ור בשנת 1937 ולדרגת לוטננט קולונל בשנת 1943. בשנת 1958 הוא הועלה לתפקיד מפקד דיוויזיית חי"ר והיה בדרגת לוטננט גנרל. קוסטה אה סילבה היה נספח צבאי בארגנטינה בין השנים 1950–1952 איפה שהתרשם מסגנון המשטר הדיקטטורי של חואן דומינגו פרון. הוא פיקד על האזור הצבאי השלישי בריו גראנדה דו סול, הדיוויזיה השנייה במדינת סאו פאולו ולבסוף הועלה לפיקוד על הארמייה הרביעית במדינת פרנמבוקו.
ב-25 בנובמבר 1961 הועלה קוסטה אה סילבה לדרגת מרשל ברזיל, הדרגה הגבוהה ביותר בצבא הברזילאי המקבילה לפילדמרשל. החל משנות החמישים, אינפלציה חריפה ואי יציבות שלטונית עוררו תסיסה אזרחית וחברתית. נשיא ברזיל, ז'ואאו גולאר, אשר הנהיג מדיניות של הלאמת חברות, העלה חשד בידי פלגים בשורות המטה הכללי הצבאי כמו גם באופוזיציה הפוליטית, כי ינהיג הפיכה דיקטטורית קומוניסטית, אידאולוגיה שנחשד בתמיכה בה. קוסטה אה סילבה היה מתומכי ההפיכה הצבאית שנגד גולאר שהוצאה לפועל ב-1 באפריל 1964 בהוראתו של ראש המטה הכללי, אומברטו קסטלו ברנקו, שהיה מראשי הקנוניה המהפכנית.
לאחר הפיכת 1964, הפיקוד העליון המהפכני, שהורכב מגנרל קוסטה אה סילבה, מייג'ור גנרל קורייה דה מלו וסגן האדמירל אוגוסטו רדמאקר, הפך בפועל לחונטה צבאית שלטת והחל בתיקון לחוקה הברזילאית שהחל את תקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל. ב-15 באפריל קיבל ראש המטה הכללי אומברטו קסטלו ברנקו את הנשיאות, לאחר שהודח הנשיא האזרחי הזמני, פסקואל רניירי מזילי. סמכויות מוסד הנשיאות הוגדלו ובפועל היה ברנקו לדיקטטור צבאי. במהלך ממשלתו של ברנקו, קוסטה אה סילבה שירת בתפקיד שר המלחמה והיה חלק מהפלג ה"קיצוני" בשורות הכת הצבאית השלטת שדחק בנשיא ברנקו להמשיך בשלטון הדיקטטורי ולא להשיב את השלטון האזרחי מחשש כי דבר שכזה יאפשר הפיכה קומוניסטית. קוסטה אה סילבה הגיש את מועמדותו לנשיאות ברזיל במטרה להחליף את ברנקו עת הסתיימה הקדנציה שלו בנשיאות. הבחירות לנשיאות היו עקיפות ובפועל קוסטה אה סילבה הפך לנשיא הודות לקשריו הפנימיים עם הדרג הצבאי השלט בתוך הדיקטטורה. הוא הושבע לנשיאות ברזיל ב-15 במרץ 1967 והיה לנשיאה ה-27 של המדינה.
ביוגרפיה > נשיא ברזיל > יחס לישראל

עוד מימיו של קסטלו ברנקו ראה המשטר הדיקטטורי הצבאי בברזיל את מדינת ישראל בעין טובה. קשרים צבאיים סובסדו עם מדינת ישראל לשיתוף פעולה צבאי אשר כלל בין לבין גם פיתוח של נשק גרעיני. לאחר מלחמת ששת הימים תמכה ברזיל, לצד ארגנטינה, בהחלטת מועצת הביטחון של האומות המאוחדות שקראה לנסיגת ישראל מהשטחים הכבושים. למרות זאת, לאחר התערבותו של נשיא מדינת ישראל, זלמן שזר, המשטר הברזילאי של קוסטה אה סילבה חזר בו מתמיכתו הקודמת בקריאה.
ביוגרפיה > מוות וירושה

אף שקדנציית הנשיא של קוסטה אה סילבה אמורה הייתה להימשך ממרץ 1967 ועד מרץ 1971, היא נקטעה בגלל שבץ מוחי קטלני שספג בספטמבר 1969 ואשר הביא למותו. פטירתו המפתיעה תפסה את המשטר הצבאי בזמן לא צפוי. על כן הוקמה חונטה צבאית זמנית ששלטה בתור הסמכות הדיקטטורית והורכבה משלושה חברים בכת הצבאית: אוגוסטו רדמאקר, אורליו דה לירה טבארס ומרציו מלו. באוקטובר 1969 נבחר חבר המעגל הפנימי בכת הצבאית, אמיליו גרסטזו מדיסי, לרשת את קוסטה אה סילבה בתור נשיא ברזיל, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1974.
מורשת

למרות סכסוכים עם קסטלו ברנקו, בין ההפיכה בשנת 1964 להשבעתו לנשיאות במרץ 1967 קוסטה אה סילבה היה אחד הגנרלים הציבוריים הקולניים ביותר של המשטר הצבאי הדיקטטורי. על רקע דעותיו הבולטות והמוניטין המכובד שלו, פיתח המרשל סמכות בתוך ההיררכיה הצבאית השלטת והסדיר מעמדו בתור הנשיא השני של המשטר המיועד לרשת את ברנקו. אף על פי שהצבעה עקיפה בקונגרס עקפה את השתתפותם של אזרחים ברזילאים בתהליך הבחירות, לקראת הבחירות בנובמבר יצא קוסטה אה סילבה למסע ארצי לקידום האידאולוגיה הפוליטית שלו והציג את עצמו כנשיא לעתיד שיהיה בעל אוזן קשבת לאנשיו, וטען כי יביא לפיתוחה של הדמוקרטיה הייצוגית בברזיל. בנוסף, לאחר "הבחירות" הוא יצא לסיור בינלאומי ממושך, שכלל אך ורק במדינות הקשורות לגוש המערבי. כתוצאה מכך הוא היה דמות ידועה בברזיל ומחוצה לה, עוד לפני שקיבל על עצמו את הנשיאות במהלך ההשבעה הרשמית.
בניגוד לקסטלו ברנקו, שהיה ידוע בדרך שלטונו ואופיו הצנוע, הנשיא הצבאי השני בתקופת הדיקרטטורה, ארטור דה קוסטה אה סילבה, היה בעל תדמית עממית של אדם מוחצן ובוטה. הוא היה, כפי שתיאר אותו תומאס סקידמור (פרופסור אמריקאי להיסטוריה שהתמחה בהיסטוריה של ברזיל, חי בין השנים 1932–2016), אדם המבלה זמנו "יותר בבית ובמסלולי המירוץ מאשר בלימוד אסטרטגיות צבאיות" והיה קשור יותר לפלג הלאומני הרדיקלי בשורות הכת הצבאית של הכוחות המזוינים מאשר ל"קבוצת סורבון" שהייתה כינוי למפקדים אינטלקטואלים שבהם נכלל גם קודמו ברנקו. נאום הפתיחה שלו הבטיח "להאניש את המהפכה" ולתת יחס רב יותר אל זכויות האדם בברזיל מאשר בתקופת שלטון קודמו. עם זאת, התחדשותה של התנגדות אזרחית מגוונת ואופוזיציה מחודשת בתוך שורות הקונגרס הלאומי, ערערו את יציבות נשיאותו של הגנרל בשנתיים שבהן משל ובסוף 1968 שכנעו אותו לנטוש את תוכנית השבת הדמוקרטיה. במקום לצאת במדיניות המובטחת של ליברליזציה, קוסטה אה סילבה ביטל את מוסד הקונגרס והורה על פינוי חבריו מכל תפקידיהם על פי צו נשיאותי סמכותני, והרתיע את אי הציות האזרחי באמצעות מעצר ועינויים של מתנגדים. קוסטה אה סילבה שלט במשטר טוטליטריזם ובפועל ביטל את הפרדת הרשויות והסדיר את מעמדו בתור הסמכות העליונה והבלתי מעורערת של ברזיל. מדיניותו הקשה אומצה גם בידי יורשו, אמיליו גרסטזו מדיסי. הכביש המהיר מינהוקאו בעיר סאו פאולו נקרא בעבר "הנשיא קוסטה אה סילבה" אך שמו השתנה בשנת 2016 ל"הנשיא ז'ואאו גולאר".
ראו גם

אומברטו קסטלו ברנקו
היסטוריה של ברזיל: דיקטטורה צבאית (1964–1985)
אמיליו גרסטזו מדיסי
יחסי ארצות הברית–ברזיל