stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס ר' שלזינגר
ביוגרפיה

שלזינג'ר נולד בשנת 1929 למשפחה יהודית בעיר ניו יורק. בשנת 1952 סיים תואר שני בכלכלה באוניברסיטת הרווארד, ובשנת 1956 השלים דוקטורט בכלכלה באותו המוסד. בין השנים 1955 ו-1963 לימד כלכלה באוניברסיטת וירג'יניה. בשנת 1960 יצא לאור ספרו The Political Economy of National Security. בשנת 1963 הצטרף לתאגיד ראנד, ועבד בו עד 1969. בשנותיו האחרונות שם היה מנהל המחקר האסטרטגי. בבגרותו המיר את דתו לנצרות לותרנית.
בשנת 1969 הצטרף לממשל הנשיא ניקסון, בתפקיד מנהל באגף התקציבים, שבו עסק בעיקר בענייני ביטחון, עד שבשנת 1971 מונה על ידי ניקסון ליו"ר הוועדה לאנרגיה אטומית (AEC). בתפקידו זה ערך שינויים ארגוניים וניהוליים נרחבים. בפברואר 1973 מונה לראש ה-CIA. בכהונתו הקצרה שם יזם שינויים ארגוניים ואישיים נרחבים, שעוררו התנגדות בארגון.
ביולי 1973 מונה על ידי הנשיא ניקסון למזכיר ההגנה בממשלו, בגיל 44 בלבד. במדיניותו דגל שלזינג'ר בהמשך גישת ההרתעה הגרעינית כנגד ברית המועצות. במהלך מלחמת יום הכיפורים, נקט במדיניות של סיוע לישראל באמצעות משלוחי נשק ותחמושת, אך לא בהתערבות צבאית ישירה. זאת, לאור המדיניות הכללית של ממשל ניקסון, ושל מזכיר המדינה באותה עת, הנרי קיסינג'ר.
בין השנים 1977 ו-1979 כיהן שלזינג'ר כשר האנרגיה בממשלו של הנשיא ג'ימי קרטר. כיהן לסירוגין כיועץ לענייני ביטחון בממשלו של ג'ורג' וו. בוש, במגוון נושאים.
לשלזינג'ר ולאשתו רייצ'ל מלינג'ר נולדו 8 ילדים.
נפטר ב-26 במרץ 2014 בגיל 85.
שלזינג'ר עם הנשיא ג'מי קרטר
הסוציאל-דמוקרטים (מפלגה שוודית)

| --- | --- |

 מדינה:  שוודיה 
 מנהיגים:  מגדלנה אנדשון
 תקופת הפעילות:  23 באפריל 1889 – הווה (135 שנים)
 אידאולוגיות:  סוציאליזם דמוקרטי סוציאל-דמוקרטיה
 מטה:  דרך סְוִויָה 68, סטוקהולם שוודיה שוודיה
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-שמאל
 ארגונים בינלאומיים:  האינטרנציונל הסוציאליסטי
 צבעים רשמיים:  אדום
 נציגויות בפרלמנטים
 ריקסדאג:  133 / 349
 הפרלמנט האירופי, נציגי שוודיה:  5 / 21
 
 www.socialdemokraterna.se
 
מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה (בשוודית - "Sveriges socialdemokratiska arbetareparti"), ובראשי תיבות - SAP, היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית שוודית. זו המפלגה הוותיקה והגדולה ביותר בשוודיה. המפלגה נוסדה בשנת 1889. בשנת 1917 התפצל ממנה פלג שהקים את המפלגה הקומוניסטית של שוודיה, הנקראת כיום "מפלגת השמאל".
המפלגה הייתה המפלגה השלטת במדינה במשך עשורים רבים. בתקופה זו ביססה את מדינת הרווחה השוודית, ויצרה את המודל הכלכלי המכונה "המודל הנורדי". המפלגה שלטה כמעט ברציפות בשוודיה משנת 1932, פרט למספר חודשים ב-1936, בין השנים 1976–1982, בין 1991–1994 ובין 2006-2014.
התמיכה המסורתית בסוציאל-דמוקרטים החלה מתערערת לאחר ההאטה הכלכלית במדינה בשנות השבעים, שיצרה לראשונה עימות בין המדיניות החברתית למדיניות הכלכלית, והחריפה עוד יותר עם רצח ראש הממשלה אולוף פלמה ב-1986. ב-2006 הייתה שוב המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לאופוזיציה כשלראשות הממשלה נבחר פרדריק ריינפלדט, מטעם המפלגה הליברלית-שמרנית. בשנים 2008–2010 השתייכה המפלגה לגוש פוליטי אופוזיציוני שכונה "הבלוק האדום - ירוק", בו היו חברות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לצד המפלגה הירוקה השוודית, ומפלגת השמאל. גוש פוליטי זה התפרק בנובמבר 2010.
המפלגה חברה במפלגת הגג האירופאית מפלגת הסוציאליסטים האירופאים הפועלת במוסדות האיחוד האירופי.
בראש המפלגה עומדת כיום מגדלנה אנדשון, המכהנת כראש ממשלת שוודיה החל מ-30 בנובמבר 2021.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מנהיגים

קלס ת'ולין, 1896–1907
ילמאר ברנטין, 1907–1925
פר אלבין הנסון, 1925–1946
טויה ארלנדר, 1946–1969
אולוף פלמה, 1969–1986
ינגוואר קרלסון, 1986–1996
גורן פרסון, 1996–2007
מונה סהלין, 2007–2011
הוקאן יוהולט, 2011–2012
סטפן לוון, 2012–2021
מגדלנה אנדשון, 2021–מכהנת
ממשלות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית

ממשלת ברנטין הראשונה, 1920
ממשלת ברנטין השנייה, 1921–1923
ממשלת ברנטין השלישית, 1924–1925
ממשלת סנדלר, 1925–1926
ממשלת הנסון הראשונה, 1932–1936
ממשלת הנסון השנייה, 1936–1940
ממשלת הנסון השלישית, 1940–1945 (ממשלת אחדות בתקופת מלחמת העולם השנייה, בין 13 בדצמבר 1939 ל־31 ביולי 1945)
ממשלת הנסון הרביעית, 1945–1946
ממשלת ארלנדר הראשונה, 1946–1951
ממשלת ארלנדר השנייה, 1951–1957
ממשלת ארלנדר השלישית, 1957–1969 (תקופת-הממשל הארוכה ביותר בתולדות שוודיה)
ממשלת פלמה הראשונה, 1969–1976
ממשלת פלמה השנייה, 1982–1986
ממשלת קרלסון הראשונה, 1986–1990
ממשלת קרלסון השנייה, 1990–1991
ממשלת קרלסון השלישית, 1994–1996
ממשלת פרסון, 1996–2006
ממשלת לוון הראשונה, 2014–2018 (ממשלת מיעוט)
ממשלת לוון השנייה, 2018-יולי 2021
ממשלת לוון השלישית, יולי 2021-נובמבר 2021 (תקופת-הממשל הקצרה ביותר בתולדות שוודיה)
ממשלת אנדשון, נובמבר 2021 - מכהנת
תוצאות הבחירות > הפרלמנט האירופי

1995: 28,06 אחוזים
1999: 26,00 אחוזים
2004: 24,56 אחוזים
2009: 24,41 אחוזים
2014: 24,19 אחוזים
תוצאות הבחירות > בחירות עבור הפרלמנט השוודי 1911–2018

1911: 28,5 אחוזים
1914 אביב: 30,1 אחוזים
1914 סתיו: 36,4 אחוזים
1917: 39,2 אחוזים
1920: 36,1 אחוזים
1921: 39,4 אחוזים
1924: 41,1 אחוזים
1928: 37,0 אחוזים
1932: 41,1 אחוזים
1936: 45,9 אחוזים
1940: 53,8 אחוזים
1944: 46,6 אחוזים
1948: 46,1 אחוזים
1952: 46,1 אחוזים
1956: 44,6 אחוזים
1958: 46,2 אחוזים
1960: 47,8 אחוזים
1964: 47,3 אחוזים
1968: 50,1 אחוזים
1970: 45,3 אחוזים
1973: 43,6 אחוזים
1976: 42,7 אחוזים
1979: 43,2 אחוזים
1982: 45,6 אחוזים
1985: 44,7 אחוזים
1988: 43,2 אחוזים
1991: 37,7 אחוזים
1994: 45,3 אחוזים
1998: 36,4 אחוזים
2002: 39,9 אחוזים
2006: 34,9 אחוזים
2010: 30,7 אחוזים
2014: 31,0 אחוזים
2018: 28,4 אחוזים
תוצאות הבחירות > בחירות עבור הפרלמנט השוודי 1911–2018 > תוצאות הבחירות לריקסדאג עבור קומין

תוצאות הבחירות האחרונות (2018)
1973
1976
1979
1982
1985
1988
1991
1994
1998
2002
2006
2010
2014
2018
Say My Name

ערך זה עוסק בשיר של להקת הבנות האמריקאית דסטיניז צ'יילד. אם התכוונתם לסינגל של הדי ג'יי הצרפתי דייוויד גטה, הזמרת האמריקאית ביבי רקסה והזמר הקולומביאני ג'יי באלווין, ראו .
Say My Name (בעברית: אמור את שמי) הוא סינגל של להקת הבנות האמריקאית דסטיניז צ'יילד. השיר נכתב על ידי חברות הלהקה ביונסה נואלס, לטביה רוברסון, לאטויה לאקט וקלי רולנד ביחד עם לאשון דניאלס ופרד ג'רקינס השני, שגם הפיק את השיר. השיר יצא כסינגל השלישי מתוך אלבומן השני, The Writing's on the Wall.
הפקה

השיר מסמן את כניסתן של חברות הלהקה החדשות מישל ויליאמס ופארה פרנקלין והוא הסינגל מצליח ביותר באלבום ונחשב לאחד השירים המזוהים ביותר עם הלהקה.
השיר זכה להצלחה בביקורות, הוא זכה בשני פרסי גראמי ב-2001, עבור ביצוע הR&B הטוב ביותר על ידי קבוצה ועבור שיר ה-R&B הטוב ביותר, השיר הועמד גם לקטגוריית "שיר השנה" ו"הקלטת השנה" הקליפ זכה בטקס פרסי הVMA בשנת 2000 בפרס עבור "קליפ הR&B הטוב ביותר".
הווידאו, בבימויו של ג'וזף קאהן, כולל את ארבע חברות הלהקה יחד עם שתי רקדניות ורקדן אחד שרים ורוקדים בחדרים בצבעים שונים שמזכירים חדרי מגורים. קלי רולנד הייתה בחדר הכחול. ביונסה נמצאת בחדר הכתום, פארה פרנקלין בחדר אדום ומישל ויליאמס בחדר לבן. אחרי הבית הראשון והפזמון, הבנות, יחד עם הרהיטים שלהם עוברות במהירות בין הסטים של חברות להקה אחרות. מיד לאחר הבית השני, כל הבנות מתאספות במוסך מלא במכוניות, כאשר חברות הלהקה והרקדנים לבושים במכנס שחור וחולצה כתומה.
נכון לאוקטובר 2021, השיר נצפה כ-300 מיליון פעם ביוטיוב והוא השיר הנצפה ביותר של דסטיניז צ'יילד.
מורשת

באוקטובר 2011, NME הכניסו את השיר במקום 58 ברשימה של "150 השירים הטובים ביותר ב-15 שנים האחרונות", ומגזין "פיצ'פורק" בחרו אותו במקום 131 ברשימת "ל-500 השירים הטובים ביותר של שנות ה-2000". VH1 גם עשו רשימה של 100 השירים הטובים ביותר של שנות ה-1990, שם השיר דורג במספר 17.
מורשת > רשימות כל הזמנים

| ארגון | רשימה | מיקום | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| בילבורד | 500 שירי הפופ הטובים ביותר בכל הזמנים | 85 |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 1 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 15 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 1 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 14 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 7 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 3 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 8 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 4 |  |
|  צרפת | SNEP | 10 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 4 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 16 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 20 |  |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | 3× פלטינה | 1,800,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 1,800,000 |
הערות שוליים

↑  ביונסה נואלס, קלי רונלד, לאטביה רוברסון, לטויה לאקט
↑  150 Best Tracks Of The Past 15 Years | NME, NME Music News, Reviews, Videos, Galleries, Tickets and Blogs | NME.COM, ‏2011-10-06 (באנגלית בריטית)
↑  http://pitchfork.com/features/staff-lists/7686-the-top-500-tracks-of-the-2000s-200-101/7/
↑  Ali, Rahsheeda (2013-05-23). "The 100 Greatest Songs Of the '90s". VH1. Viacom Media Networks. נבדק ב-2014-07-23.
↑  The 500 Best Pop Songs (Nos. 500-301): Staff List, בילבורד, ‏17 באוקטובר 2023 (באנגלית אמריקאית)
↑  Destiny's Child, Say My Name, Single, BPI (באנגלית)
| דסטיניז צ'יילד |
| --- | --- | --- |
| ביונסה נואלס • קלי רולנד • מישל ויליאמס • לטבייה רוברסון • לטויה לאקט • פרה פרנקלין   דיסקוגרפיה • שירים • פרסים ומועמדויות | ביונסה נואלס • קלי רולנד • מישל ויליאמס • לטבייה רוברסון • לטויה לאקט • פרה פרנקלין   דיסקוגרפיה • שירים • פרסים ומועמדויות |  |
| אלבומי אולפן | Destiny's Child • The Writing's on the Wall • Survivor • 8 Days of Christmas • Destiny Fulfilled |  |
| אלבומי אוסף | This Is the Remix • #1's • Love Destiny • Playlist: The Very Best of Destiny's Child • Love Songs • Destiny's Child: The Untold Story Presents Girls Tyme |  |
| מיני-אלבומים | Love: Destiny |  |
| אלבומי וידאו והופעה | The Platinum's on the Wall • Destiny's Child World Tour • Destiny's Child: Live in Atlanta • Destiny's Child Video Anthology |  |
| סינגלים | "No, No, No" • "With Me" • "Get on the Bus" • "Bills, Bills, Bills" • "Bug a Boo" • "Say My Name" • "Jumpin', Jumpin'" • "Independent Women Part I" • "Survivor" • "Bootylicious" • "Emotion" • "Nasty Girl" • "8 Days of Christmas" • "Rudolph the Red-Nosed Reindeer" • "Lose My Breath" • "Soldier" • "Girl" • "Cater 2 U" • "Stand Up for Love" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Just Be Straight with Me" • "What's Going On" • "The Girl Is Mine" |  |
| סיבובי הופעות | Total Request Live Tour • Destiny Fulfilled... and Lovin' It |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2000: TLC – ‏"No Scrubs" | פרס גראמי לשיר ה-R&B הטוב ביותר  2001: דסטיניז צ'יילד – "Say My Name" | הבא: 2002: אלישה קיז – "Fallin'" |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2000: TLC – ‏"No Scrubs" | פרס הגראמי לביצוע ה-R&B הווקאלי הטוב ביותר - צמד/להקה   2001: דסטיניז צ'יילד – "Say My Name"  | הבא: 2002: דסטיניז צ'יילד – "Survivor" |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: be556c8e-6a70-3e8a-99fc-bddfcb2597bb  MusicBrainz work: 65292cd4-9ee6-30f9-a689-51e15eb3c790
ריאל בטיס

ערך זה עוסק בקבוצת כדורגל ספרדית. אם התכוונתם לקבוצת הכדורסל של המועדון, ראו .
ריאל בטיס בלומפיה (בספרדית: Real Betis Balompié) היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר סביליה. הקבוצה, שנוסדה ב-1907, משחקת בלה ליגה ואצטדיונה, הבניטו ויימרין, מכיל 60,721 מקומות ישיבה. צבעי הקבוצה הביתיים הם ירוק ולבן, וצבעי הקבוצה במשחקי החוץ הם ירוק ושחור. הקבוצה זכתה פעם אחת באליפות הליגה, בעונת 1934/35, ושלוש פעמים בגביע הספרדי (1977, 2005, 2022). הקבוצה הגיעה פעמיים נוספות לגמר הגביע הספרדי.
סגל שחקנים

נכון ל-14 בספטמבר 2024
תארים

1934/35
1976/1977, 2004/2005, 2021/2022
הערות שוליים

↑  Plantilla - Real Betis Balompié, www.realbetisbalompie.es
| קונפרנס ליג 2024/2025 |
| --- | --- | --- |
| דרג א' | אנגליה צ'לסי • דנמרק פ.צ. קופנהגן • בלגיה גנט • איטליה פיורנטינה • אוסטריה ל.א.ס.ק. לינץ • ספרד ריאל בטיס |  |
| דרג ב' | טורקיה איסטנבול בשאקשהיר • נורווגיה מולדה • פולין לגיה ורשה • גרמניה פ.צ. היידנהיים • שוודיה יורגודן • קפריסין אפואל ניקוסיה |  |
| דרג ג' | אוסטריה ראפיד וינה • קפריסין אומוניה ניקוסיה • פינלנד ה.י.ק. הלסינקי • פורטוגל ויטוריה דה גימארייש • קזחסטן אסטנה • סלובניה אולימפיה ליובליאנה |  |
| דרג ד' | בלגיה סרקל ברוז' • אירלנד שמרוק רוברס • ויילס דה ניו סיינטס • שווייץ לוגאנו • סקוטלנד הארט אוף מידלות'יאן • צ'כיה מלאדה בולסלאב |  |
| דרג ה' | מולדובה פטרוקוב חנצ'שט • שווייץ סנט גאלן • יוון פנאתינאיקוס • סרביה באצ'קה טופולה • בוסניה והרצגובינה בוראץ באניה לוקה • פולין יגילוניה ביאליסטוק |  |
| דרג ו' | סלובניה נ.ק צליה • צפון אירלנד לרן • בלארוס דינמו מינסק • קפריסין פאפוס • איסלנד ויקינגור רייקיאוויק • ארמניה נואה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009116576505171  BNE: XX134138  LCCN: nb2021003065  VIAF: 316874743   WorldCat (עם VIAF): 316874743
ג'ונאס גלושה

ג'ונאס גלושה (באנגלית: Jonas Galusha;‏ 11 בפברואר 1753 –  24 בספטמבר 1834) היה פוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, ולזמן קצר המפלגה הפדרליסטית, שכיהן בין השאר כמושל ורמונט השישי והשמיני בשנים 1809–1813, ובשנים 1815–1820, בהתאמה.
ראשית חייו

ג'ונאס גלושה נולד בנוריץ' שבמושבת קונטיקט. ב-1769 הוא עבר יחד עם הוריו, ג'ייקוב ולידיה (הנטינגטון) גלושה, ועם אחיו, לסולסברי שבקונטיקט, וב-1775 הם עברו לשפטסברי שבוורמונט.
סבו של גלושה, ג'ייקוב, היה חוואי ונפח. אף אל פי שחינוכם היה מוגבל ובבתי ספר מקומיים, הוא ואחיו היו אישים מובילים בעיירה ובמידה מסוימת במדינה.
במהלך המהפכה האמריקאית, אחיו של גלושה, דייוויד, היה קולונל במיליציית "נערי ההר הירוק" (Green Mountain Boys), וגלושה עצמו היה קפטן, ולחם בקרב בנינגטון (אנ') ב-16 באוגוסט 1777.
ב-1778 נשא גלושה לאישה את מרי צ'יטנדן, בתו של תומאס צ'יטנדן מושל רפובליקת ורמונט העצמאית. לשניים נולדו תשעה ילדים. בנם, טרומן גלושה, נישא גם הוא למשפחת צ'יטנדן, ועבר עם משפחתו לג'ריקו שליד ברלינגטון. בן אחר שלהם, אילון גלושה, היה כומר בפטיסטי ופעיל ידוע בתנועה לביטול העבדות.
קריירה

כחוואי וכבעל פונדק, נבחר גלושה כשריף של מחוז בנינגטון, ולתפקיד זה נבחר מדי שנה בין השנים 1781–1787. ב-1792 הוא היה חבר במועצת הצנזורים של ורמונט לאחר קבלתה כמדינה בארצות הברית. המועצה התכנסה כל שבע שנים כדי לבחון את החוקים שעברו באספה הכללית של ורמונט ולהבטיח את תאימותם לחוקת המדינה. בשנים 1793–1798 נבחר גלושה מדי שנה כחבר במועצת המושל, קבוצה של 12 איש שסמכויותיה הפכו אותה לכמעט שוות ערך לחלק מבית המחוקקים.
ב-1794 נפטרה מרי, רעייתו של גלושה, ולאחר מכן הוא נשא לאישה את מרתה "פטי" סמסונס, שנפטרה ב-1797. ב-1808 הוא נשא את אשתו השלישית, אביגיל וורד, שנפטרה ב-1809.
שש פעמים בין השנים 1796–1808 היה גלושה מועמד לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה הראשון של ורמונט לקונגרס. למעט בבחירות של 1806 שבהן הוא התמודד מטעם המפלגה הפדרליסטית, הוא התמודד כל הפעמים מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
בשנים 1795–1798 ובשנים 1800–1806, היה גלושה עוזר שופט המחוז. בשנים 1807–1808 הוא היה שופט בבית המשפט העליון של ורמונט. ב-1808 הוא היה חבר בחבר האלקטורים מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, והצביע בעד ג'יימס מדיסון.
בשנה שלאחר מכן נבחר גלושה בפעם הראשונה כמושל ורמונט, וכיהן בתפקיד עד 1813. אחרי תקופות כהונתו זו ולפני תקופת כהונתו השנייה, כיהן כמושל הפדרליסט מרטין צ'יטנדן, אחיה של רעייתו הראשון של גלושה. במהלך תקופת כהונתו כמושל הוא עודד את ניהולה של מלחמת 1812. ב-1814 הוא היה נציג לוועידת החוקה של ורמונט. בשנים 1815–1820 כיהן גלושה בתקופת כהונתו השנייה כמושל. בשנים 1820 ו-1824 הוא היה שוב חבר בחבר האלקטורים.
מותו

ב-1831 נפטרה אשתו הרביעית של גלושה, אביגיל "נאבי" אטווטר ביץ'. ג'ונאס גלושה נפטר בשפטסברי ב-24 בספטמבר 1834. הוא נטמן בבית הקברות המרכזי של העיר.
ביתו שבשפטסברי הוכנס אל המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1564-1565
הערות שוליים

↑  Jonas Galusha. Vermont Historical Society. 1866, pp. 4-5.
↑  Jonas Galusha. Vermont Historical Society. 1866.
| מושלי ורמונט ורמונט |
| --- | --- | --- |
| מושלי רפובליקת ורמונט | תומאס צ'יטנדן • מוזס רובינסון • תומאס צ'יטנדן |  |
| מושלי ורמונט | תומאס צ'יטנדן • פול בריגהאם • אייזק טיצ'נור • ישראל סמית' • אייזק טיצ'נור • ג'ונאס גלושה • מרטין צ'יטנדן • ג'ונאס גלושה • ריצ'רד סקינר • קורנליוס פ. ואן נס • עזרא בטלר • סמואל קרפטס • ויליאם פאלמר • סילאס ג'ניסון • צ'ארלס פיין • ג'ון מטוקס • ויליאם סלייד • הוראס איטון • קרלוס קולידג' • צ'ארלס ויליאמס • ארסטוס פיירבנקס • ג'ון רובינסון • סטיבן רויס • ריילנד פלטשר • הילנד הול • ארסטוס פיירבנקס • פרדריק הולברוק • ג'. גרגורי סמית' • פול דילינגהאם • ג'ון פייג' • פיטר וושבורן • ג'ורג' וייטמן הנדי • ג'ון וולקוט סטיוארט • ג'וליוס קונברס • עשהאל פק • הוראס פיירבנקס • רדפילד פרוקטור • רוזוול פרנהאם • ג'ון ברסטו • סמואל פינגרי • אבנעזר אורמסבי • ויליאם דילינגהאם • קרול פייג' • לוי פולר • אורבן וודברי • ג'וזאיה גראוט • אדוארד קרטיס סמית' • ויליאם סטיקני • ג'ון מקאלה • צ'ארלס בל • פלטשר פרוקטור • ג'ורג' פראוטי • ג'ון מיד • אלן פלטשר • צ'ארלס גייטס • הוראס גרהאם • פרסיבל קלמנט • ג'יימס הארטנס • רדפילד פרוקטור הבן • פרנקלין בילינגס • ג'ון ויקס • סטנלי וילסון • צ'ארלס מנלי סמית' • ג'ורג' אייקן • ויליאם הנרי וילס • מורטימר פרוקטור • ארנסט ויליאם גיבסון הבן • הרולד ארתור • לי אמרסון • ג'וזף ג'ונסון • רוברט סטאפורד • פ. ריי קייזר הבן • פיליפ הוף • דין דייוויס • תומאס סלמון • ריצ'רד סנלינג • מדלן קונין • ריצ'רד סנלינג • האוורד דין • ג'ים דאגלס • פיטר שמלין • פיל סקוט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118571779X  ISNI: 0000 0000 4988 096X  LCCN: nr2004036160  SNAC: w6bv7fch  VIAF: 66421532   WorldCat (עם VIAF): 66421532
מפלגת המתונים (שוודיה)

| --- | --- |

 מדינה:  שוודיה שוודיה
 מנהיגים:  אולף קריסטרסון
 תקופת הפעילות:  17 באוקטובר 1904 – הווה (120 שנה)
 אידאולוגיות:  שמרנית-ליברלית
 מטה:  סְטוֹרָה נִיגוֹטֵן 30, גָמְלָה סְטָאן, סטוקהולם
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-ימין
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת העם האירופית, איחוד הדמוקרטיה הבין-לאומי 
 צבעים רשמיים:  כחול
 נציגויות בפרלמנטים
 ריקסדאג:  84 / 349
 הפרלמנט האירופי, נציגי שוודיה:  4 / 21
 
 www.moderat.se
 
מפלגת המתונים (בשוודית: Moderata samlingspartiet ובראשי תיבות – M), המוכרת בתור המפלגה השמרנית או המתונים, היא מפלגה שמרנית-ליברלית שוודית. היא המפלגה הגדולה והמרכזית בגוש המרכז-ימין בשוודיה. מאז אוקטובר 2022, ראש המפלגה אולף קריסטרסון מכהן כראש ממשלת שוודיה.
המפלגה הוקמה בשנת 1904 תחת השם "ליגת הבחירות הכללית" בידי קבוצת שמרנים בפרלמנט השוודי. במהלך ההיסטוריה פעלה המפלגה תחת שני שמות אחרים: "ארגון הימין הלאומי" (1938–1952) ו"מפלגת הימין" (1952–1969). מילולית משמעות השם הנוכחי של המפלגה הוא "אספת המתונים", ומחוץ לשוודיה היא לרוב מכונה כ"מפלגה השמרנית".
לאחר מספר תפקידים זוטרים בממשלות מרכז-ימין, הפכה המפלגה למפלגה המובילה באופוזיציה מול מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה, ומאז שתי המפלגות היו למפלגות המרכזיות בפוליטיקה השוודית. ב-1991 הקים ראש המפלגה קארל בילדט ממשלת מיעוט. זו הייתה הפעם הראשונה בה מפלגת אספת המתונים קיבלה את ראשות הממשלה. לאחר הפסד בבחירות 1994 הנהיגה המפלגה במשך 12 שנים את האופוזיציה עד לחזרתה לשלטון בעקבות בחירות 2006. בבחירות 2010 זכתה המפלגה ל-30.06% מקולות הבוחרים, והפכה למפלגה המרכזית בקואליציית הימין-מרכז, הברית, שכללה את מפלגת המרכז, המפלגה העממית הליברלית ומפלגת הנוצרים הדמוקרטים. הקואליציה הובסה בבחירות 2014.
ב-10 בינואר 2015, נבחרה אנה קינברג בטרה ליושבת הראש של המפלגה, והחליפה את פרדריק ריינפלט, ראש ממשלת שוודיה בשנים 2006–2014. תחת הנהגתו של ריינפלט, נעו עמדות המפלגה לכיוון מרכז בפוליטיקה השוודית. המפלגה תומכת בהפחתת מסים ובליברליזם כלכלי. באוקטובר 2017 נבחר ליושב ראש המפלגה אולף קריסטרסון, שהוביל קו ימני יותר מקודמיו.
מפלגת אספת המתונים חברה ב-International Democrat Union (בראשי תיבות IDU) וב-European People's Party (בראשי תיבות EPP) בפרלמנט האירופי.
היסטוריה

המפלגה נוסדה ב-17 באוקטובר 1904 בסטוקהולם, בכוונה להניע ארגון שיתמוך בקבוצת השמרנים שנוצרה בפרלמנט השוודי. במהלך המאה ה-19 השמרנים היוו חלק מהפרלמנט אולם לא הייתה מפלגה שתמכה בשמרנות. הימין השוודי אוים בשל הופעתן של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה (הוקמה ב-1889) והמפלגה העממית הליברלית (1902). המפלגה החדשה שהוקמה נקראה "התאגדות האנשים הבוחרים" (בשוודית: Allmänna valmansförbundet).
בראשית דרכה הייתה המפלגה לאומית ושמרנית. היא הדגישה את חשיבותה של הגנה חזקה, ותמכה במונרכיה במדינה וברעיון מדינת חוק. תחילה נקטה המפלגה בגישה של פרוטקציוניזם כלפי הכלכלה – תמיכה רחבה במכס על סחורות ייבוא כמו גם התערבות בכלכלה כגון סובסידיות לענף החקלאות. במהלך משבר מדיניות ההגנה בשנת 1914, המפלגה צידדה במלך גוסטב אך לא קיבלה את ממשלת הימין שמונתה בידי המלך והעדיפה "קבינט-מלחמה" עצמאי שמרני. בסופו של דבר הוקמה ממשלה ליברלית-סוציאל-דמוקרטית.
ארביד לינדמן הפך לגורם משפיע במפלגה וכיהן כראש ממשלת שוודיה בין השנים 1906–1911 (כיהן בהמשך בקדנציה נוספת בשנים 1928–1930). בשנת 1907 הציע בפרלמנט השוודי זכות בחירה לכל הגברים ובשנת 1912 נבחר רשמית למנהיג המפלגה. עם זאת, המפלגה הצביעה נגד זכות בחירה אוניברסלית לגברים ונגד זכות בחירה לנשים. חקיקה זו עברה לבסוף כיוון שהמפלגה הייתה במיעוט ובשל תמיכת הליברלים והסוציאל-דמוקרטים, למרות התנגדות הימין. לינדמן והישגיו כמנהיג הוערכו כבעלי חשיבות למפלגה החדשה.
בתחילת המאה העשרים סוציאל-דמוקרטיה ותנועת העבודה החליפו את הליברליזם ככוחות העיקריים המניעים לרפורמות קיצוניות. בתקופת הנהגתו של לינדמן המפלגה הגבירה את התנגדותה לסוציאליזם. בו בזמן, סוגיות סוציאליסטיות עוררו עניין פוליטי. המפלגה קיוותה להפחית מאיומן של המגמות המהפכניות על ידי פיוס מעמד הפועלים, ובממשלות שהנהיג לינדמן נעשו מספר רפורמות לקדמה חברתית. ממשלתו של לינדמן הייתה הראשונה שהחלה בהנהגת פנסיה ציבורית של המדינה.
בשנות העשרים הימין השוודי שינה מעט את עמדתו לכיוון השקפות הליברליזם הקלאסי בסוגיות כלכליות, בעיקר בשל השפעתו של הכלכלן הליברלי גוסטב קאסל. זמן קצר לפני השפל הגדול, בבחירות הכלליות שנערכו ב-1928 זכתה המפלגה ב-29.4% מקולות הבוחרים, הצלחתה הגדולה ביותר עד אז, על בסיס מצע אנטי-סוציאלי. הממשלה שהוקמה בהמשך בידי המפלגה לא קיבלה את הרעיון של כלכלת שוק אלא המשיכה במדיניות ההגנתית באמצעות תמיכה כספית נדיבה. הממשלה גם החלה בהסדרת הרגולציה בנושא חקלאות. באותה תקופה נוסדה התאחדות היצרנים, ששמה לה למטרה לנהל את הרגולציה ולקיים מונופולים בייבוא. ממשלתו של לינדמן הופלה בשנת 1930 לאחר שהסוציאל-דמוקרטים ומפלגת האנשים חופשיי הדעת (אנ') התנגדו להצעה להעלאת המכס על תבואה.
במהלך שנות השלושים התחבטה המפלגה ביחס כלפי הנאציזם והפשיזם. תנועת הנוער של המפלגה, האיגוד הנציונאלי של צעירי שוודיה (Sveriges Nationella Ungdomsförbund), הייתה פרו-נאצית במוצהר. המפלגה האֵם לא אהבה את ההתפתחות הזו – לינדמן הצהיר שהשקפות פרו-נאציות אינן מקובלות במפלגה ובשנת 1933 האיגוד הנציונאלי של צעירי שוודיה הופרד מהמפלגה. בעוד המפלגה הקימה תנועת נוער חדשה בשם "ליגת הנוער המתון" או "השוודים הצעירים", ליבת הפעילים בתנועת הנוער הישנה הקימה מפלגה חדשה, "הליגה הלאומית של שוודיה".
היסטוריה > ארגון הימין הלאומי (1938–1952)

בשנת 1938 שינתה המפלגה את שמה ל"ארגון הימין הלאומי" (בשוודית: Högerns riksorganisation). מחוץ לשוודיה כונתה המפלגה לרוב "המפלגה השמרנית".
במהלך מלחמת העולם השנייה, המפלגה נטלה חלק בקבינט השלישי של פר אלבין הנסון. זו הייתה ממשלת אחדות שכללה את כל המפלגות הגדולות ולא כללה רק את המפלגה הקומוניסטית ואת המפלגה הסוציאליסטית הפרו-נאצית. ב-1934 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הקימה ממשלה חדשה ולמעט תקופת מלחמת העולם השנייה, נותרה בשלטון עד 1976. לאחר מלחמת העולם השנייה איבדה המפלגה בהדרגה תמיכה והמפלגה העממית הליברלית הפכה למפלגה השנייה בגודלה בשוודיה. מעמדה של מפלגת שלטון עברה המפלגה לעמדת מפלגת אופוזיציה ימנית.
היסטוריה > מפלגת הימין (1952–1969)

בתחילת שנות החמישים שינתה שוב המפלגה את שמה ל"מפלגת הימין" (בשוודית: Högerpartiet) אך כינויה מחוץ לשוודיה נותר "המפלגה השמרנית". תחת הנהגתו של יארל יאלמרסון (Jarl Hjalmarson) בשנים 1950–1961 ביטאה המפלגה קול משמעותי נגד העלאת דרגות המס והגנה על צורת הקניין של רכוש פרטי, אותן ראתה המפלגה כחלק ממגמה גוברת לריכוזיות בידי המדינה.
בבחירות 1958 הפכה למפלגה הגדולה באופוזיציה ואולם, בבחירות של 1968 זכתה מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית ברוב מוחץ, עם למעלה ממחצית קולות הבוחרים ומפלגת הימין קיבלה כ-12% מקולות הבוחרים, המפלגה השנייה הקטנה ביותר.