stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויז'ה אפקואן

| --- | --- |
הריסות העיירה
הריסות העיירה
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  בואנוס איירס (פרובינציה) בואנוס איירס
 מחוז:  אדולפו אלסינה
 חבל ארץ:  פמפס
 תאריך ייסוד:  1920 
 גובה:  97 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1 (2010)
 קואורדינטות:  37°08′02″S 62°48′33″W﻿ / ﻿37.134°S 62.8092°W﻿ / -37.134; -62.8092
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט ויז'ה אפקואן(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט ויז'ה אפקואן(למפת בואנוס איירס רגילה) לה פלאטה מאר דל פלאטה באיה בלנקה סן ניקולאס טנדיל סנטה פה אנטרה ריוס אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי ריו נגרו ל ה  פ מ פ ה  קורדובהויז'ה אפקואן(למפת בואנוס איירס מוגדלת) לה פלאטה מאר דל פלאטה באיה בלנקה סן ניקולאס טנדיל סנטה פה אנטרה ריוס אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי ריו נגרו ל ה  פ מ פ ה  קורדובהויז'ה אפקואן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ויז'ה אפקואן (בספרדית: Villa Epecuén) הייתה עיירת נופש לחוף לגונה אפקואן בפרובינציית בואנוס איירס, כ-520 ק"מ דרומית-מערבית לבואנוס איירס וכ-560 ק"מ מערבית ללה פלאטה. העיירה נחרבה בשיטפון ב-1985 וננטשה.
היסטוריה

ויז'ה אפקואן הוקמה בשנות ה-20 של המאה ה-20 והתבססה כעיירת תיירות לחוף לגונה אפקואן. מסילת ברזל חיברה בינה לבין בואנוס איירס, והקלה על הגעתם של התיירים הרבים, שהגיעו כדי ליהנות מהסגולות הרפואיות של מי הלגונה המלוחים. בשיאה, התגוררו בעיירה כ-1,500 תושבים, והיו בה כ-5,000 חדרי מלון. בין שנות ה-50 לשנות ה-70 הגיעו אליה מדי קיץ (בין נובמבר למרץ) כ-25 אלף מבקרים.
ב-10 בנובמבר 1985 גרם מזג האוויר הסוער לפריצת סכר באגם, ובעקבות זאת קרסה גם סוללה שנועדה להגן על העיר. המים הציפו את העיירה במהירות, תושביה נטשו אותה, והיא נהרסה. עד 1986 הגיע גובה פני המים בעיירה ל-4 מטרים, והוא המשיך לעלות עד לשיא של 10 מטרים, שנרשם ב-1993.
מאז 1993, החלה ירידה הדרגתית בגובה מפלס המים, וב-2009 כבר יבשו לגמרי חלקים ממנה. אחד התושבים, קשיש בשנות ה-80 לחייו, אף חזר לביתו, והוא התושב היחיד שחי כיום בוויז'ה אפקואן. בעקבות ירידת המפלס, שבה ויז'ה אפקואן והפכה למוקד משיכה לתיירים, שמגיעים עתה לחזות בבתים ההרוסים של עיר הרפאים.
שרידי בית המטבחיים של העיירה
כוחות היבשה הרוסיים

| --- | --- |
סמל החיל
סמל החיל
 פרטים
 כינוי:  חיל היבשה
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 שיוך:  משרד ההגנה
 סוג:  כוח יבשתי
 בסיס האם:  בניין משרד ההגנה של רוסיה 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1992 כיורשת צבא ברית המועצות – הווה
 מלחמות:  כל מלחמות רוסיה החל משנת 1992
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  לוחמים בשירות סדיר
 ציוד עיקרי:  טנקים, נגמ"שים, רובים וחימוש יבשתי
 פיקוד
 יחידת אם:  הכוחות המזוינים
 דרגת המפקד:   גנרל ארמייה
 מפקד נוכחי:  אולג סליוקוב
 
מסמלי החיל
דגל צבא היבשה הרוסי
בניין המטה הראשי של צבא היבשה הרוסי
צבא היבשה הרוסי או כוחות היבשה של הפדרציה הרוסית (רוסית: Сухопутные войска Росси́йской Федера́ции) הם הזרוע היבשתית של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית והחיל. מפקד הזרוע, החל משנת 2014, הוא גנרל אולג סליוקוב.
הזרוע נוסדה על בסיס כוחות היבשה הסובייטים וכוללת כ-280,000 חיילים וקצינים.
צבא היבשה הרוסי קיים עוד מהמאה ה-11 והוא כיום החיל המנוסה ביותר מבין הזרועות בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית לאחר שהשתתף בכל מלחמות רוסיה.
היסטוריה

| --- | --- |

 
 זרועות
  כוחות היבשה
  כוחות האוויר והחלל
  הצי הרוסי
  חיל הטילים האסטרטגיים
  חיל הצנחנים
  הכוחות למבצעים מיוחדים
 עיטורים ומבנה פיקודי
 עיטורים, מדליות ותוארי כבוד
 דרגות הפדרציה הרוסית
 המפקד העליון
 ראש המטה הכללי
 משרד ההגנה
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של רוסיה
 היסטוריה של רוסיה
עם פירוק ברית המועצות היה ניסיון להקים צבא מאוחד של חבר המדינות, שר ההגנה האחרון של ברית המועצות יבגני שפושניקוב אף קיבל בדצמבר 1991 מינוי של מפקד הכוחות המאוחדות. עד מהרה התברר שרעיון זה לא ניתן למימוש וב-7 במאי 1992 הנשיא בוריס ילצין חתם על צו הקמה של צבא הפדרציה הרוסית. באותה תקופה הפיקוד העליון היה עסוק בפינוי כוחות מגרמניה, פולין, צ'כוסלובקיה, הונגריה, מונגוליה, המדינות הבלטיות, אוקראינה ובלארוס. היה מדובר בפינוי של מאות אלפי חיילים וקצינים כולל ציוד כבד, נשק ותחמושת. תהליך זה היה מורכב ועלה הון רב. לצבא לא היו תשתיות מתאימות לקליטת האנשים והתחמושת והדבר גרם לבעיות רבות. בנוסף לכך, בהתאם להסכמי הגבלת הנשק היה צורך להשמיד כמויות תחמושת גדולות.
כבר בשנת 1992 דובר על ביצוע רפורמות בצבא, אך אלולא יצאו לפועל.
מלחמת צ'צ'ניה הראשונה חשפה את הבעיות בצבא היבשה שלא היה מוכן לניהול הלחימה. לאחר שלוש שנים של קרבות נחתם הסכם הפסקת אש. בשנת 1999 החלה מלחמת צ'צ'ניה השנייה וכוחות היבשה הצליחו לכבוש את כל השטח יחסית מהר. אומנם הקרבות עם המורדים הצ'צ'נים נמשכו תקופה ארוכה ורק בשנת 2009 הוכרז על סיום המלחמה.
כוח אדם

בשנת 2006 כללו כוחות היבשה כמעט 395 אלף חיילים וקצינים מהם כ-190 אלף חיילי חובה - זאת לעומת כ-670 אלף בשנת 1995. החל משנת 1995 הולך וגדל חלקם של חיילים לפי חוזה בכוחות היבשה. לא ברור מהו היקף "חיילי החוזה" אך ברור שהממשל משקיע מאמץ להגדלת חלקם בצבא.
המצב הנוכחי

בכוחות היבשה של רוסיה נכללות:
כוחות חי"ר ממוכן. היחידה בסיסית של החיל היא רגימנט (ברוסית: полк) שכולל בתוכו מטה, 3 גדודים ממונעים, גדוד שריון, יחידת תותחנים, יחידת טילים נגד מטוסים, יחידה נגד טנקים, פלוגת סיור, פלוגת קשר, פלוגת הנדסה, פלוגת רפואה וכו'.
חיל השריון. מהווים כוח המחץ של כוחות היבשה. ברשות החיל נמצאות כ-20 אלף טנקים מדגמים שונים, רובם פותחו בתקופת ברית המועצות. בתקופת 2001–2010 נקלטו 280 טנקים חדשים בלבד. בשנת 2010 סוכם על הקפאה של רכישות חדשות עד לסיום פיתוח כלים חדשים.
חיל ארטילריה ורקטות
חיל הגנה אווירית שהוקם כחיל נפרד בשנת 1958 ובמבנה הנוכחי פועלים משנת 1997. בהתאם לנתונים לשנת 2012 רק 1% מהכלים שברשות החיל נמצאים בשרות מבצעי פחות מ-15 שנים וכ-50% מהכלים נמצאים בשימוש מעל 30 שנים.
חילות מיוחדים שכוללים יחידות סיור, קשר, לוחמה אלקטרונית, הנדסה, הגנת אב"כ, תמיכה לוגיסטית, ניוד והגנת העורף.
כוחות מיוחדים.
יחידות ומפעלים לוגיסטיים.
לאחר שבשנות ה-90 הצבא סבל מהתדרדרות חמורה ברמת המוכנות והתקצוב, בוטל ב-1997 מטה הפיקוד של כוחות היבשה והחיל הוכפף ישירות לרמטכ"ל הרוסי. רק ב-2001 כשמונה מחדש מפקד לחיל היבשה, משרד ההגנה הרוסי החל להקדיש תקצוב ומכשור רב יותר עבור החיל, בשנים האחרונות נקלטו נגמ"שים ורכבים משוריינים חדשים בחיל, כמו גם רכבי שטח צבאיים מדגמי טיגר, כמקבילות להאמר האמריקני.
טנקי המערכה העיקריים הם טנק T-90 וטנקי T-72 מהתקופה הסובייטית (טנקי הT-72 מהווים את רוב כוח הטנקים של רוסיה  שנמצא בשימוש כיום)
החיל נמצא בלב הרפורמה הצבאית שהובילו אנאטולי סרדיוקוב, שר ההגנה ונשיא רוסיה דמיטרי מדבדב, במסגרתה צבא היבשה חולק לארבעה פיקודים למעט פיקוד אסטרטגי מאוחד נפרד. ביוזמת סרגיי שויגו נערכים תמרונים ותרגולים צבאיים תכופים, על מנת לשמור על רמת מוכנות גבוהה וקיימות תוכניות לקיצוץ כוח האדם בצבא היבשה, כמו גם הקמת אוניברסיטה צבאית אחת עבור כלל הצבא, במקום מכוני הלימוד הצבאיים השונים הקיימים ברחבי המדינה.
מבנה

עד דצמבר 2010, כוחות היבשה נוהלו בעזרת שישה פיקודים:
פיקוד מוסקבה
פיקוד לנינגרד
פיקוד צפון קווקז
פיקוד וולגה-אורל
פיקוד סיביר
פיקוד המזרח הרחוק
בדצמבר 2010 הרפורמה הצבאית של הנשיא דמיטרי מדבדב נכנסה לשלב ביצועי כאשר כל המחוזות הצבאיים בוטלו ורוכזו בחמישה פיקודים צבאיים, וזה מבנה הצבא כיום:
מבנה > פיקוד המערב הצבאי

מיקום המטה - סנקט פטרבורג
מפקד - גנרל-קולונל יבגני ניקיפרוב (אנ')
סדר הכוחות כולל ארמייה מס' 6 ומס' 20
מבנה > פיקוד הדרום הצבאי

מיקום המטה - רוסטוב על דון
מפקד - גנרל קולונל סרגיי קוזובלב (אנ')
סדר הכוחות כולל ארמייה מס' 49 ומס' 58
מבנה > פיקוד המרכז הצבאי

מיקום המטה - יקטרינבורג
מפקד - גנרל-קולונל אנדריי מורדביצ'ב
סדר הכוחות כולל ארמייה מס' 2 ומס' 41
מבנה > פיקוד המזרח הצבאי

מיקום המטה - חברובסק
מפקד - גנרל-קולונל אנדריי קוזמנקו (אנ')
סדר הכוחות כולל ארמייה מס' 5, מס' 29, מס' 35 ומס' 36
סדר הכוחות של כל פיקוד בנוסף ליחידות של כוח היבשה כולל גם יחידות של הצי ושל חיל האוויר הרוסי הממוקמות בשטח הפיקוד. סדר הכוחות הוא כ-300,000 חיילים וקצינים.
חימוש

הצבא הרוסי מחזיק ברשותו את חיל השריון הגדול ביותר בעולם - כ-3,030 טנקים פעילים, 10,200 טנקים באחסון וכן 250 טנקים בשירות חיל הנחתים (נכון ל-2017).
כוחות היבשה של הפדרציה הרוסית חמושים בטנקי מערכה עיקריים מדגמי T-72‏, T-80, ‏ו-T-90.
טנק המערכה העיקרי של החיל הוא ה-T-90, ש-500 טנקים מסוגו משרתים את הצבא הרוסי - מתוכם כ-400 טנקי T-90A. זהו הטנק הראשון שפותח בפדרציה הרוסית ונכנס לייצור סדרתי. כמו כן ישנם מאות טנקי T-80 וטנקים מדגם T-72 ו-T-64 מתוצרת ברית המועצות. החל משנת 2015 החיל קולט לשירותיו את טנק המערכה החדש, ארמטה הידוע רשמית כטנק T-14.
בשירות החיל ישנם גם טנקי T-62,‏ T-55,‏ ו-PT-76 - אך כל אלה אינם בשירות פעיל.
נוסף לטנקים, בשירות החיל ישנם גם אלפי נגמ"שי לחימה וכ-10,000 נגמש"ים להעברת כוחות.
בראשות חיל התותחנים נמצאים כ-7,000 תותחים ממונעים בקוטר 120–203 ממ"ר שרובם פותחו עוד בתקופת ברית המועצות. כמו כן בשימוש החיל נמצאות כ-3,500 מערכות אש ראקטיביות. בנוסף לכך, החל משנת 2006 לנכנסו לשירות מבצעי מערכות טילים מגדם SS-26 Stone.
לצורך לחימה לצד חיל שריון ברשות חיילי החיל נמצאות אלפי מערכות נגד טנקים כולל מערכות מהדור השני 9M133 קורנט.
נשקם האישי של חיילי צבא היבשה הוא באופן מסורתי רובה הסער AK-47 קלשניקוב, מדגמים שונים. בשנות ה-90 תוכנן להחליף את רובם ברובה סער מדגם AN-94, אך תוכנית זאת לא יצאה לפועל. PK הוא המקלע הנפוץ בצבא היבשה. החל משנת 1999 החל שימוש מבצעי של דגם מתקדם ממקלע זה. בנוסף לכך בשימוש נמצא מקלע כבד מדגם NSV. קציני הצבא מצוידים באקדח מדגם מאקארוב PM שייצור החל עוד בשנת 1951 אך נמצא בשירות עד היום. בשנת 2003 החל שימוש באקדח חדש, MP-443 Grach, שמיועד להחליף בהדרגה את האקדח הישן.
מפקדי כוחות היבשה > מפקדי צבא היבשה הסובייטי

גאורגי ז'וקוב (1946)
איוואן קונב (1946–1950, 1955-1956)
רודיון מלינובסקי (1956-1957)
אנדריי גרצ'קו (1957-1960)
וסילי צ'וייקוב (1960-1964)
איוואן פאבלובסקי (1967-1979)
ואסילי פטרוב (1980-1985)
יבגני איוואנובסקי (1985-1989)
ולנטין וארניקוב (1989-1991)
מפקדי כוחות היבשה > מפקדי צבא היבשה הרוסי

ולדימיר סמיונוב (1991-1997)
ניקולאי קורמילצב (2001-2004)
אלכסיי מאסלוב (2004-2008)
ולדימיר בולדירב (2008-2010)
אלכסנדר פוסטניקוב (2010-2012)
ולדימיר צ'ירקין (2012-2014)
אולג סליוקוב (מאז מאי 2014 - )
גלריה

טנק T-90A, טנק המערכה העיקרי בצבא הרוסי
טנק ארמטה, טנק המערכה מדור 5
נגמ"ש לחימה BMP-3
נגמ"ש אמפיבי BTR-80
רכב שטח צבאי GAZ-2330 Tigr
תותח מתנייע 2S19 Msta-S (אנ')
טיל בליסטי לטווח קצר איסקנדר
משגר רקטות BM-30 Smerch (אנ')
משגר רקטות "טורנדו - G" (אנ')
משגר רב-קני TOS-1A סולנצפיוק
טיל נגד טנקים 9M133 קורנט
רכב קרבי בלתי מאויש Uran-9
כלי טיס בלתי מאויש אורלן-10
כטמ"ם וחימוש משוטט  ZALA לנסט (אנ')
הערות שוליים

↑  ב-1997 פורק הפיקוד הראשי של כוחות היבשה וצבא היבשה הוכפף ישירות לראש המטה הכללי הרוסי. ב-2001 הפיקוד הוקם מחדש.
מפת פיקודים חדשים (החל משנת 2010)
דן רביב (עיתונאי אמריקאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1954 (בן 70 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  תיכון ג'ון ל. מילר 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  danraviv
 טוויטר:  DanRaviv
 
דן רביב (באנגלית: Dan Raviv; נולד ב-1954) הוא עיתונאי ומחבר ספרי עיון אמריקאי.
ביוגרפיה

רביב נולד בניו יורק ב-1954. הוא בוגר אוניברסיטת הרווארד. ב-1974 הצטרף לרשת CBS News בתחנת הרדיו שלה בבוסטון (WEEI). ב-1976 עבר ל-WCBS Newsradio בניו יורק, ולאחר מכן לדסק החדשות של הרדיו ברשת בניו יורק. תחילת הקריירה שלו בשידור הייתה משימתו במשרד של CBS בתל אביב, מ-1978 עד 1980, ואחריה שתים עשרה שנים ככתב רדיו במשרד בלונדון. שם החל להופיע מדי פעם ב-CBS TV. הוא עבד במשרד במיאמי מ-1993 עד 1997, ולאחר מכן מונה לכתב לאומי ביחידת הרדיו ב-CBS News בוושינגטון די. סי.. עד 21 בינואר 2017 היה רביב מנחה של תוכנית מגזין רדיו שבועית, CBS News Weekend Roundup.
ב-2017 הצטרף ל-i24NEWS עם השקת ערוץ של הרשת בארצות הברית, והיה הכתב הבכיר של הרשת בוושינגטון עד 2020.
רביב הוא גם מחברם של ספרי עיון אחדים, בהם ארבעה שכתב בשיתוף עם העיתונאי הישראלי יוסי מלמן.
מספריו

שותפות עוינת: הקשרים הסודיים בין ישראל וירדן (ביחד עם יוסי מלמן), הוצאת ידיעות אחרונות, 1987.
מרגלים לא מושלמים: סיפורו של המודיעין הישראלי, (ביחד עם יוסי מלמן), ספרית מעריב, 1990.
שותפים לדבר מעשה: בתוככי הברית הישראלית אמריקנית (ביחד עם יוסי מלמן), ספרית מעריב, 1994.
מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין (ביחד עם יוסי מלמן), הוצאת ידיעות ספרים, 2012.
Comic Wars, על עלייתה של מארוול אנטרטיינמנט מפשיטת רגל.
הערות שוליים

↑  גד יעקבי, המלצה - ספר: "שותפות עוינת". יוסי מלמן,, חדשות, 25 באוקטובר 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453267105171  PLWABN: 9810601994705606  BnF: cb12215176q (data)  GND: 1113563605  ISNI: 0000 0001 0781 4427  LCCN: n88074445  LNB: 000042025  NDL: 00473541  NKC: jn20000710489  NTA: 084412488  SUDOC: 030811759  VIAF: 52359119   WorldCat (עם VIAF): 52359119
סרחיו הררה

סרחיו הררה פירון (בספרדית: Sergio Herrera Pirón; נולד ב-5 ביוני 1993) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אוסאסונה מהלה ליגה. במהלך 7 העונות שלו במועדון, צבר מעל 180 הופעות.
קריירה

הררה נולד ב-5 ביוני 1993, במירנדה דה אברו שבמחוז בורגוס, קסטיליה ולאון.
הוא גדל במחלקת הנוער של דפורטיבו אלאבס, וערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים כמחליף בעונת 2011/2012, בקבוצה. ב-28 בנובמבר 2012, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה, במשחק שהסתיים בהפסד 3–1 על גביע המלך הספרדי מול ברצלונה.
הררה הופיע רק במשחק אחד נוסף בקבוצה הבוגרת (שהעפילה לסגונדה דיוויזיון, הליגה הספרדית השנייה) לפני שהושאל ללאודיו ב-23 ביולי 2013. עם שובו, שובץ באלאבס ב' מהליגה הרביעית.
ב-2 ביולי 2015 חתם באמורבייטה מהליגה השלישית. ב-22 ביוני של השנה שלאחר מכן, חתם על חוזה של שלוש שנים בוסקה מהליגה השנייה.
ב-20 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת מקצוענית, כשפתח ושמר על שער נקי בתיקו 0–0 במשחק חוץ מול אלקורקון.
ב-12 ביולי 2017 חתם על חוזה לארבע שנים עם אוססונה מלה ליגה, תמורת 300,000 אירו. הוא בילה את המחצית הראשונה של עונת 2018/2019 בהחלמה מפציעה בברך, ועד תום העונה, בו שבה אוססונה לליגה הבכירה, הוא זכה לדקות משחק מעטות.
הערות שוליים

↑  "Sergio Herrera debutará en el Camp Nou" [Sergio Herrera will debut in Camp Nou] (בספרדית). El Correo. 26 בנובמבר 2012. נבדק ב-19 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FC Barcelona – Alavés: Comeback and into last sixteen (3–1)". FC Barcelona. 28 בנובמבר 2012. נבדק ב-19 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sergio Herrera se marcha cedido al Laudio" [Sergio Herrera goes on loan at Laudio] (בספרדית). Marca. 23 ביולי 2013. נבדק ב-19 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sergio Herrera, nuevo jugador de la SD Amorebieta" [Sergio Herrera, new player of SD Amorebieta] (בספרדית). SD Amorebieta. 2 ביולי 2015. נבדק ב-19 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sergio Herrera se une a la SD Huesca" [Sergio Herrera joins SD Huesca] (בספרדית). SD Huesca. 22 ביוני 2016. נבדק ב-20 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alcorcón y Huesca, sin gol en un partido con poco fútbol" [Alcorcón and Huesca, without goals in a match with little football] (בספרדית). Marca. 20 באוגוסט 2016. נבדק ב-20 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sergio Herrera, nuevo portero del Club Atlético Osasuna" [Sergio Herrera, new goalkeeper of Club Atlético Osasuna] (בספרדית). CA Osasuna. 12 ביולי 2017. נבדק ב-13 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sergio Herrera recibe el alta médica siete meses después de su lesión" [Sergio Herrera is given the medical release seven months after his injury] (בספרדית). Mundo Deportivo. 20 בדצמבר 2018. נבדק ב-24 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
RADIUS

RADIUS (ראשי תיבות באנגלית: Remote Authentication Dial In User Service) או רדיוס הוא פרוטוקול תקשורת המספק ניהול מרכזי של אימות, הרשאה, ואחריותיות (באנגלית: Authentication, Authorization, and Accounting ‏(AAA)) עבור משתמשי הרשת. RADIUS פותח על ידי תאגיד לווינגסטון בע"מ (Livingston Enterprises, Inc) בשנת 1991 כפרוטוקול אימות ופיקוח על חשבונות לשרתי גישה ולאחר מכן הפך לתקן בינ"ל בידי ה-IETF (כוח המשימה ההנדסי של האינטרנט). הודות לשימוש הנרחב והתמיכה הניתנת לו, הוא משמש לעיתים קרובות אצל ספקיות אינטרנט וארגונים גדולים לבקרת כניסת משתמשים לאינטרנט, רשתות פנימיות ואלחוטיות, ושירותי דואר אלקטרוני, ללא תלות בדרכי ההתקשרות ברשת (בין אם דרך מודמים, VPN, DSL, שרתי ווב וכיוצא בזה). זהו פרוטוקול שרת-לקוח אשר עובר בשכבת היישום מעל UDP. צד הלקוח רץ אצל רכיבי גישה לרשת (כגון נתב או שרת VPN) המבקשים לזהות את הנכנסים בשעריהם. הלקוח פונה לצד השרת הרץ כתהליך-רקע בשרתי חלונות או יוניקס.
פרוטוקול ה-AAA

ניתן לחלק את הדרך בה שרתי רדיוס מנהלים גישה לרשתות לשני שלבים של החלפת אינפורמציה והוראות עם המשתמש באמצעות "פעולות AAA". השלב הראשון מכסה את אימות והרשאה המתרחש טרם כניסת המשתמש לרשת וקובע בעצם מיהו המשתמש ומהי הרשת אליה הוא מורשה להיכנס, והשני את ניטור ובקרת (מעין ראיית חשבון) המשתמש בזמן חיבורו. לכל שלב מוקדש תקן נפרד: RFC 2865 ו-RFC 2866 בהתאמה.
פרוטוקול ה-AAA > אימות והרשאה

המשתמש או המכשיר שולח בקשה לשרת גישה מרחוק (RAS - Remote Access Server) - למשל נתב אלחוטי - על מנת לקבל גישה למשאבי רשת מסוימים בעזרת אמצעי-הזיהוי (credentials) שלו. הבקשה מועברת בפרוטוקול שכבת קו כגון PPP עבור ספקי חיוג או DSL, או על ידי פרוטוקול גבוה יותר כמו דף אינטרנט מאובטח (באמצעות פרוטוקול HTTPS). השרת בתורו שולח בקשת גישה לשרת הרדיוס בה הוא מציג את אמצעי הזיהוי של המשתמש ומבקש לאמתם. אמצעים אלו יכולים להיות שם משתמש וסיסמה, או תעודה דיגיטלית החותמת את זהות המשתמש. אליהם יכולים להצטרף לבקשה פרטים נוספים אותם יודע השרת על המשתמש כגון נקודת החיבור הפיזית שלו לרשת, כתובת הרשת או מספר הטלפון שלו.
שרת הרדיוס בודק את המידע שהתקבל באמצעות שיטות אימות כגון: פרוטוקול אימות סיסמה (PAP), פרוטוקול אימות אתגר (CHAP) או פרוטוקול אימות מורחב (EAP). כך ניתן לאמת את זהות המשתמש ובמקרה הצורך אף ניתן לקבל מידע נוסף הקשור לבקשה כפי שהוזכר קודם. לצורך כך זקוק השרת לבסיס נתונים של המשתמשים אשר לעומתו תתבצע השוואת פרטי המשתמש הנכנס. בעבר היה בסיס הנתונים מאוחסן מקומית על גבי השרת, אולם בשרתים מודרניים נהוג לפנות למאגרי נתונים חיצוניים כדוגמת שרתי LDAP ,Active Directory, או SQL. בסיס הנתונים יכול לכלול אישורי / מניעות גישה עבור שירותים ומשאבי רשת מסוימים. כך למשל, ייתכן שמשתמש כלשהו מורשה להיכנס לרשת האלחוטית של הארגון ויחד עם זאת אינו מורשה להשתמש בשירות ה-VPN.
שרת הרדיוס משיב ל-RAS אחת משלוש תשובות: 1) דחייה, 2) אתגר, 3) קבלה. דחייה (Access Reject) פירושה מניעת כל גישה עבור המשתמש לרשת. היא יכולה לנבוע מאמצעי-זיהוי לא מספקים או חשבון משתמש שאינו פעיל. אתגר (Access Challenge) פירושו בקשת פרטים נוספים מהמשתמש כגון סיסמה נוספת או קוד (PIN), על מנת שיהיה ניתן לאמת את זהות המשתמש באמצעות מנגנוני אבטחה נוספים. שימוש נוסף בבקשת אתגר נעשה כאשר תהליך האימות מורכב יותר וכולל העברת מידע בערוץ ישיר ומאובטח בין המשתמש לשרת הרדיוס, באופן שבו אמצעי הזיהוי חבויים משרת ה-RAS. קבלה (Access Accept) פירושה שהמשתמש מאומת ומורשה, דהיינו, הוא אכן מי שהוא טוען שהוא (במובן זה שאמצעי הזיהוי שלו תואמים לחשבון המוגדר במערכת) ועל כן הוא רשאי לגשת למשאבים אותם הוא מבקש. כל אחת מהתשובות הנ"ל עשויה לכלול הסברים נוספים (attributes) עבור המשתמש כמו סיבת הדחייה, שאילתת אתגר או הודעת כניסה, המוצגים כדף אינטרנט. ההסברים הללו משותפים עם שרת ה-RAS לצורך עדכון פרטי המשתמשים. לדוגמה קבלה עשויה לכלול את הפרטים הבאים: כתובת IP או מאגר כתובות המוקצה למשתמש, משך הזמן בו מותר לו לשהות ברשת, פרמטרים ל-VLAN או QoS וכיוצא בזה.
פרוטוקול ה-AAA > חשבונאות

במהלך חיבורו של המשתמש שולח שרת ה-RAS לשרת הרדיוס בקשות חשבונאות (Accounting requests) המכילות מידע על שימוש המשתמש ברשת. שרת הרדיוס מאשר את קבלתן באמצעות תשובות חשבונאות (Accounting responses). מעבר לאיסוף נתונים על המשתמש לצורכי סטטיסטיקה וניטור הרשת, ניתן גם לגבות ממנו תשלום עבור קבלת גישה לרשת, בהתאם לאופי והיקף השימוש בה.
כאשר מוענקת למשתמש גישה לרשת, שרת ה-RAS שולח לשרת הרדיוס רשומת התחל חשבונאות (Accounting Start) המודיעה על כניסתו של המשתמש לרשת. רשומת התחל חשבונאות כוללת בדרך-כלל את זהות המשתמש, כתובתו, נקודת התחברותו, ומזהה שיחה ייחודי (session id).
שרת ה-RAS עשוי לשלוח רשומות עדכון ביניים (Interim Update) המודיעות על מצב השיחה. רשומות אלו כוללות בדרך-כלל את משך החיבור הנוכחי וכן מידע על שימוש ותעבורת הנתונים של המשתמש.
לבסוף, כאשר נסגר חיבור המשתמש לרשת, שרת ה-RAS שולח לשרת הרדיוס רשומת עצור חשבונאות (Accounting Stop), המספקת מידע סופי על שימוש המשתמש ברשת: הזמן, סוגי הנתונים וחבילות המידע, סיבת הניתוק ונתונים נוספים אודות חיבור המשתמש.
ג'ואל שומאכר

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 1939 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  22 ביוני 2020 (בגיל 80) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Joel T. Schumacher 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1970–2017 (כ־47 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  בית הספר החדש לעיצוב ע"ש פרסונס  המכון הטכנולוגי לאופנה 
 פרסים והוקרה:  פרס מכונת הזמן (2004) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ואל ט. שומאכר (באנגלית: Joel T. Schumacher;‏ 29 באוגוסט 1939 – 22 ביוני 2020) היה במאי ותסריטאי קולנוע יהודי-אמריקאי. נודע בעיקר כבמאי הסרטים "באטמן לנצח", "באטמן ורובין", "תא טלפון" ו"פנטום האופרה".
ביוגרפיה

הוא נולד בניו יורק, ניו יורק שבארצות הברית. אמו, מריאן (לבית קנטור) יהודייה משוודיה, התאלמנה כשהיה רק בן ארבע מאביו, פרנסיס שומאכר האמריקאי-נוצרי. הוא למד במכון הטכנלוגי לאופנה של ניו יורק ולאחר מכן בבית ספר פרסונס לעיצוב, ולאחר שעבד בתעשיית האופנה, הוא החל לשמש כמעצב תלבושות בפרויקטים טלוויזיוניים ובהמשך במספר סרטי קולנוע, כולל שניים של וודי אלן. בד בבד החל לעסוק בכתיבה וכתב את הלהיט דל התקציב "שטיפת מכוניות" (1976), כמו גם סרטים עצמאיים נוספים, ובהם "הקוסם" (1978), עיבוד קולנועי להצגת התיאטרון, בו כיכבו דיאנה רוס ומייקל ג'קסון.
קריירה

לאחר שביים שני סרטי טלוויזיה בשנות ה-70 של המאה ה-20 ביים שומאכר ב-1981 את סרט הבכורה שלו, "האישה המתכווצת המדהימה", קומדיית מדע בדיוני לילדים שבא הציג את הקו הקולנועי בו נקט - סרטים הוליוודים נוסחתיים. בהמשך הוא ביים סרט פעולה בכיכובו של מיסטר טי ("D.C. Cab"), דרמת נעורים ("חברים") (1985), קומדיית אימה שהפכה לקאלט ("נשיכות קטנות") (1987), וקומדיה רומנטית ("בני דודים") (1989).
בשנות ה-90 של המאה ה-20 המשיך עם הקו הזה בדרמת המתח "קו הדממה", בדרמה הרומנטית "בחירתה של אהבה" (שניהם בכיכובה של ג'וליה רוברטס), דרמת המתח "הלקוח", על פי ספרו של ג'ון גרישם, כמו גם את "עת להרוג", הדרמה "אנשים מושלמים" בכיכובו של רוברט דה נירו, וסרטי הפעולה "בדרך למטה", "שמונה מ"מ". הקריירה של שומאכר התחילה להתדרדר כשהוא ביים את שני סרטי ההמשך המבוססים על הקומיקס של באטמן: הסרט הראשון שביים "באטמן לנצח" הפך לשובר קופות מספר שתיים במדינה באותה שנה. לעומתו, הסרט השני שביים "באטמן ורובין" קיבל ביקורות קשות ולא הצליח בקופות כמו קודמיו. בהמשך שומאכר הודה שהסרט היה מצועצע ולא אפל מספיק כפי שהמעריצים ציפו באותה תקופה.
בשנות האלפיים, שלוש שנים לאחר שני סרטי באטמן שביים, הוא המשיך לביים סרטי פעולה ואקשן אבל בתקציב נמוך. תחילה "טייגרלנד" ו"באד קומפני", ומשם המשיך לסרטו "תא טלפון", בו חרג מן הבימוי האופייני שלו וביים מותחן בסגנון היצ'קוק שזכה להצלחה קופתית רבה. לאחר מכן ביים את הדרמה על חייה של העיתונאית ורוניקה גרין ועיבוד קולנועי למחזמר המצליח "פנטום האופרה", שקיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב כסרט הקומי/מוזיקלי הטוב ביותר, דבר ששומאכר לא זכה לקבל בכל 20 השנים שבהן ביים סרטי קולנוע עד אז. ב-2007 ביים את הסרט "מספר 23" שהוא מותחן פסיכולוגי בכיכובו של ג'ים קארי.
בעשור השני של המאה ה-21 בייים ב-2010 את דרמת הנעורים "12". ב-2011 ביים את סרט המתח "הסגת גבול" בכיכובם של ניקולס קייג' וניקול קידמן.
חיים אישיים

שומאכר יצא מהארון ונודע כגיי מוצהר במשך רוב הקריירה שלו.
הוא נפטר ב-22 ביוני 2020.
הערות שוליים

↑  מאיר שניצר, רק זכרונות המהלכים על בהונות, חדשות, 25 באוקטובר 1985
↑  עירית לינור, לכל הרוחות  - אולי זה נשמע חולני, אבל לערפדים יש סקסאפיל. הסרט "נשיכות קטנות", חדשות, 8 ביוני 1989
קולנוע - מפחידון בקושי - "נשיכות קטנות" (ארצות הברית 1987), "העולם הזה", גיליון 2695 מ-24 באפריל 1989, עמוד 24
↑  יונתן ארוך, תמונות מחיי נישואין, חדשות, 10 באוגוסט 1989
↑  זה טלפון זה?, באתר גלובס, 11 ביוני 2003
↑  אורי קליין, "12": כבר היו סרטים גרועים יותר, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2010
טל לוין, עכבר העיר, "12": לפחות אסתי גינזבורג עוברת טוב מסך, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2010
↑  ארז דבורה, "הסגת גבול": המסך הגדול גדול עליו, באתר ynet, 4 בדצמבר 2011
עמית קלינג, עכבר העיר, "הסגת גבול": תשכחו את זה בבית, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2011
1 2  איתי שטרן, הבמאי ג'ואל שומאכר מת בגיל 80, באתר הארץ, 22 ביוני 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428849805171  PLWABN: 9810664127905606  BIBSYS: 90896155  BNE: XX1110432  BnF: cb13175667b (data)  CANTIC: a11945412  CiNii: DA11207441  GND: 120920360  ICCU: RAVV092894  ISNI: 0000 0001 1700 2668  LCCN: n92054665  MusicBrainz: 66a08040-f503-49f9-ba60-c1443742df62  NKC: xx0026901  NLA: 36033142  NLK: KAC200702448  NTA: 073098736  RERO: 02-A005667479  SNAC: w6j966pm  SUDOC: 078777003  Trove: 1194382  VIAF: 115929339   WorldCat (עם VIAF): 115929339
איזבל לרוסה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בספטמבר 2004 (בת 20) אנאפוליס, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2021
 עיסוק:  זמרת-יוצרת • במאית וידאו קליפים • מפיקה מוזיקלית
 isabel-larosa.com
 
איזבל סופיה לרוסה (באנגלית: Isabel Sofia LaRosa; נולדה ב-18 בספטמבר 2004), הידועה בשמה הפרטי איזבל לרוסה, היא זמרת-יוצרת, במאית וידאו קליפים ומפיקה מוזיקלית אמריקאית-קובנית.