stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלד צירי
גולגולת

גולגולת (28)
עצמות קרניאליות (Cranial Bones) (8)
עצם הקודקוד (2)
עצם הצדע (או עצם הרקה) (2)
עצם המצח (1)
עצם העורף (1)
עצם הכברה (1)
עצם היתד (1)
עצמות הפנים (Facial Bones) (14)
עצם הלסת העליונה (Maxilla) (2)
עצם הלחי (2)
עצם הלסת התחתונה (Mandible) (1)
עצם האף (Nasal) (2)
עצם החך (Palatine) (2)
טובינת האף (Inferior nasal concha) (2)
עצם הדמע (Lacrimal) (2)
מחיצת האף (Vomer) (1)
עצמות השמע (6)
פטיש (Malleus) (2)
סדן (Incus) (2)
ארכוף (Stapes) (2)
עצם הלשון

עצם הלשון (1)
זוהי עצם דמוית פרסה במרכז החלק הקדמי-עליון של הצוואר, בין הסנטר לבלוטת התריס.
עמוד השדרה

עמוד השדרה (26)
החוליות הצואריות (Cervical vertebrae) (7)
החוליות החזיות (Thoracic vertebrae) (12)
החוליות המותניות (Lumbar vertebrae) (5)
חוליות העצה (Sacrum) (1) - בלידה 5, מתאחות בשלב הבוגר.
חוליות עצם העוקץ (Coccyx) (1) - בין 3 ל-5 בלידה, מתאחות בהמשך החיים.
החזה

כלוב בית החזה (Thoracic cage) (25)
עצם החזה (1) - עשויה 3 חלקים מאוחים:
ידית עצם החזה (Manubrium) (1)
גוף עצם החזה (Body of sternum) (1)
זיז עצם החזה (Xiphoid process) (1)
צלעות (24)
ראו גם

שלד תוספי
שלד
הערות שוליים

↑  "Axial skeleton". AnatomyExpert. נבדק ב-15 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A02.0.00.009
תחרת סלילים

תחרת סלילים מקוויבק
טוויה של תחרת סלילים בדוברובניק (קרואטיה)
תחרת סלילים היא טכניקה באומנות שעיקרה קליעה וטווייה של חוטים המלופפים סביב סלילים. במהלך העבודה הרקמה הנוצרת מוחזקת במקום על ידי סיכות נעוצות בכרית. מיקום הסיכות נקבע לפי הדוגמה הרצויה.
מקור

ראשיתה של תחרת הסלילים במאה ה-16 באיטליה. אומנות זו שימשה בעיקר בלבוש האצולה, בבגדי הכמרים ובקישוטי כנסיות. רוב העוסקים במלאכת התחרה היו נזירים ונזירות ומיעוטם נערות מהמעמד הגבוה. במאה ה-17 תחרת הסלילים הייתה פופולרית בעיקר בארצות השפלה ובנורמנדי.
מבנה

בתחרת סלילים ניתן להשתמש בחוטים גסים או עדינים. בעבר נעשה שימוש בסיבי פשתן, משי, צמר ומאוחר יותר כותנה. כיום נעשה שימוש במגוון חוטים טבעיים וסינתטיים.
תחרה עכשווית

הופעתה של תחרה שנוצרה על ידי מכונות דחפה את העוסקים באומנות זו ליצירת דוגמאות מסובכות יותר שהיו מעבר ליכולתן של המכונות המוקדמות. מאוחר יותר, בעקבות התקדמות המכונות, כמעט ולא נותרו אומנים העוסקים בתחרת סלילים ידנית לפרנסתם. כיום, תחרת סלילים ידנית פופולרית בעיקר כתחביב בעיקר בצרפת, ספרד, הולנד, בלגיה, אנגליה, גרמניה וקליפורניה.
בישראל

תחרת הסלילים הובאה לישראל מצ'כיה בשנת 1965 על ידי האמנית אנה קרלובה והוסבה מחלק של פריט לבוש לתחרה תלויה על קיר.
גלריה

תחרת סלילים בעיצומה
תחרה צרפתית
תחרה פלמית
תחרת סלילים ישראלית
תסמונת וולאנס

תרשים א.ק.ג. המציג תסמונת וולאנס
תסמונת וולאנס (באנגלית: Wellens' syndrome) היא כינוי לתבנית מסוימת בא.ק.ג. המעידה על היצרות משמעותית בעורק הקורונארי המכונה "left anterior descending" (הידוע גם כ-LAD), בחולה עם הסתמנות קלינית של אנגינה לא יציבה. במקור בנויה התסמונת משתי תבניות נפרדות בא.ק.ג. (A ו-B), אך כיום נחשבות שתי התבניות כהתפתחות אחת של השנייה. במהלך התסמונת יופיעו בתחילה גלי T ביפאזיים בלידים הקדמיים של בית החזה, ובהמשך ישתנו גלי ה-T ויעשו הפוכים, סימטריים ובדרך כלל עמוקים (מעל שני מילימטרים).
התסמונת תוארה לראשונה במחקרו של היי וולאנס בשנת 1982 שבוצע על תת-קבוצה של חולים עם הסתמנות של אנגינה בלתי יציבה. במחקרו המקורי הופיעה התסמונת בכ-18 אחוזים מן החולים.
נוכחות של תבנית המתאימה לתסמונת וולאנס בא.ק.ג. טומנת בחובה ערך אבחנתי ופרוגנוסטי משמעותיים. בקבוצת המחקר המקורית של וולאנס כ-75 אחוזים מהחולים לקו באוטם בקיר הקדמי של שריר הלב כתוצאה מהחסימה. 69 אחוזים מהחולים שסבלו מחסימה משמעותית (70 אחוז חסימה או יותר) הציגו את השינויים בא.ק.ג. ואילו ב-89 אחוזים מהחולים שהציגו את התסמונת בא.ק.ג. נמצאה חסימה משמעותית.
במקרים נדירים מקושרת תסמונת וולאנס בא.ק.ג. גם להסתמנות קלינית של תסמונת הלב השבור.
קריטריונים

גלי T שליליים, עמוקים וסימטריים (מעל שני מ"מ) בלידי החזה הקדמיים
ללא עליית מקטע ST או עם עלייה מינורית של פחות מ-1 מ"מ
ללא גלי Q בלידי החזה
ללא עליית מרקרים קרדיאליים או עם עלייה קלה בלבד
תרשים הא.ק.ג. מופיע שלא בזמן כאבים
ראו גם

תעוקת לב
תעוקת לב על שם פרינצמטאל
הערות שוליים

↑  Tandy, TK; Bottomy DP; Lewis JG (במרץ 1999). "Wellens' syndrome". Annals of Emergency Medicine. 33 (3): 347–351. doi:10.1016/S0196-0644(99)70373-2. PMID 10036351. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  de Zwaan, C; Bär FW; Wellens HJJ (באפריל 1982). "Characteristic electrocardiographic pattern indicating a critical stenosis high in left anterior descending coronary artery in patients admitted because of impending myocardial infarction". American Heart Journal. 103 (4): 730–736. doi:10.1016/0002-8703(82)90480-X. PMID 6121481. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Haines, DE; Raabe DS; Gundel WD; Wackers FJ (ביולי 1983). "Anatomic and prognostic significance of new T-wave inversion in unstable angina". American Journal of Cardiology. 52 (1): 14–18. doi:10.1016/0002-9149(83)90061-9. PMID 6602539. {{cite journal}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תומאס ג'ונתן ג'קסון

| --- | --- |

סטונוול ג'קסון, תמונה שצולמה שבוע לפני מותו
 לידה:  21 בינואר 1824 וירג'יניה קלארקסברג, וירג'יניה (כיום וירג'יניה המערבית)
 נהרג:  10 במאי 1863 (בגיל 39) תחנת גינאה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Oak Grove Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  סטונוול (Stonewall‏, "חומת אבן")
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  Elinor Jackson (אוגוסט 1853–22 באוקטובר 1854) Mary Anna Jackson (1857–1863) 
 השתייכות:  ארצות הברית צבא ארצות הברית קונפדרציית המדינות של אמריקה צבא הקונפדרציה של אמריקה
 תקופת הפעילות:  1846–1851 (צבא ארצות הברית)  1861 – 1863 (צבא הקונפדרציה של אמריקה)
 דרגה:   מייג'ור (צבא ארצות הברית)  גנרל (צבא הקונפדרציה של אמריקה)
 תפקידים בשירות
 מפקד בריגדת סטונוול מפקד הקורפוס השני, הארמייה של צפון וירג'יניה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת ארצות הברית–מקסיקו  מלחמת האזרחים האמריקנית
 
תומאס ג'ונתן "סטונוול" ג'קסון (באנגלית: Thomas Jonathan "Stonewall" Jackson;‏ 21 בינואר 1824 – 10 במאי 1863), היה גנרל ידוע בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, עימות אשר גבה את חייו. הוא נחשב לאחד המצביאים המחוננים בהיסטוריה האמריקנית, ומותו היווה מכה קשה עבור כוחות הקונפדרציה.
ביוגרפיה > ילדות

תומאס ג'ונתן ג'קסון נולד ב-21 בינואר 1824, והיה בנם השלישי של ג'וליה ניל ג'קסון (1789–1831) וג'ונתן ג'קסון (1790–1826), פרקליט במקצועו. הוריו של ג'קסון היו ילידי וירג'יניה שהתגוררו בקלרקסבורג.
בשנת 1826, אחותו אליזבת' ואביו נפטרו מטיפוס הבטן. אמו של ג'קסון ילדה את אחותו, לורה אן, יום לאחר מות אביו. לפיכך ג'וליה התאלמנה בגיל 28 ועמדה בחובות כבדים אשר אילצו אותה למכור את כל רכוש המשפחה. היא סירבה לקבל צדקה ונאלצה לשכור בית קטן בן חדר אחד. האם תפרה ולימדה בבית הספר כדי לתמוך בשלושת ילדיה למשך כארבע שנים. בשנת 1830 היא התחתנה מחדש, אולם בעלה החדש לא חיבב את ילדיו החורגים, והבעיות הכלכליות המשיכו להטריד את המשפחה. לאחר שג'וליה ילדה את אחיו למחצה של ג'קסון, היא נפטרה מסיבוכים והותירה את ילדיה מיותמים. האם נקברה בקבר לא מסומן בעיר קטנה לגדות נהר הג'יימס וכביש קנווה במדינת פאייט, מערב וירג'יניה.
ג'קסון היה בן שבע עם מות אמו. הוא ואחותו התגוררו אצל דודם מצד אביהם, קומינס ג'קסון, שבבעלותו טחנת קמח בג'קסונס מיל (בסמוך לוסטון, מערב וירג’יניה). קומינס החמיר עם תומאס, שהתייחס אל דודו כאל מורה. אחיו הגדול של תומאס, וורן ג'קסון, נשלח לקרובים מצד אמו המנוחה, אך נפטר משחפת בשנת 1841 בגיל 20.
ג'קסון סייע לדודו במשק. הוא פיקח על הכבשים, הוביל קבוצות שוורים ועזר בקציר שדות החיטה והתירס. הוא לא זכה לחינוך רשמי בקלות, אך ניסה להשתתף בלימודים מדי פעם בפעם כאשר ניתנה לו ההזדמנות. את מרבית השכלתו רכש ג'קסון בזכות עצמו. לעיתים תכופות היה קורא בליל. לפי מעשיה אחת, ג'קסון לימד את אחד מעבדי דודו לקרוא בתמורה לעצים, אותם ניצל ג'קסון כדי להפיק אור עבור קריאתו. לימודו של עבד לקרוא או לכתוב היה לדבר עבירה במדינת וירג'יניה, אולם ג'קסון קיים את הבטחתו. את שנותיו האחרונות בג'קסונס מיל העביר תומאס בהוראה.
בשנת 1842 התקבל ג'קסון לאקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית בווסט פוינט, ניו יורק. הוא התקשה לעבור את מבחני הכניסה עקב השכלתו החלקית. כתלמיד הוא נאלץ לעבוד קשה יותר מרוב הצוערים כדי להבין את תוכן השיעורים. אף על פי כן, בנחישותו העיקשת אשר אפיינה את חייו הפך ג'קסון לאחד הצוערים הפעילים באקדמיה. ג'קסון סיים את לימודיו בשנת 1846 כתלמיד השבעה עשר מכיתה של 59 איש.
ביוגרפיה > צבא ארצות הברית ומלחמת מקסיקו

ג'קסון החל את הקריירה הצבאית שלו בחטיבת הארטילריה הראשונה של צבא ארצות הברית. הוא נשלח להילחם במלחמת מקסיקו (1846–1848). אופיו הייחודי התגלה במלחמה כאשר סירב למה שחשב שהייתה "פקודה רעה" - להסיג את כוחותיו. הוא התעמת עם אחד הממונים עליו והסביר לו את נימוקו לסירוב. ג'קסון טען שעם 50 חיילים נוספים בלבד, הוא יוכל לנצח. שיקולו הוכח כנכון, והוא זכה לקידום לדרגה זמנית של מייג'ור. הוא שירת בווראקרוס, קונטררס, צ'פולטפק ומקסיקו סיטי. בשירותו זכה לשני קידומים וכן פגש לראשונה את רוברט אדוארד לי.
ביוגרפיה > המכון הצבאי של וירג’יניה

באביב של שנת 1851 הוצע לג'קסון תפקיד הוראה חדשני, במכון הצבאי של וירג'יניה (VMI), בלקסינגטון, וירג'יניה. הוא הפך לפרופסור לפילוסופיה טבעית ונסיונית ומדריך בנושאי ארטילריה. לימודיו של ג'קסון עמדו על משמעת, קלות תנועה, הערכת כוח וכוונות האויב תוך החבאת אלו שלך, ויעילות הארטילריה בשילוב עם חיל הרגלים. למרות טיב עבודתו ג'קסון לא היה מורה אהוד. תלמידיו לעגו להופעתו הקפדנית, לאופיו הדתי ולתכונותיו התימהוניות.
ג'קסון לא היה ידוע בקרב הלבנים בלקסינגטון, אולם עבדיה רחשו לו כבוד רב, והוא סייע בהקמת מסגרת חינוכית לשחורים, עבדים או משוחררים, בימי ראשון בכנסייה מקומית.
בזמן הקריירה שלו ב־VMI, בשנת 1853, נשא ג'קסון לאישה את אלינור "אלי" ג'נקין שהייתה בִּתו של נשיא אוניברסיטת וושינגטון. לזוג נולד בן, אולם אלינור נפטרה בזמן הלידה והוולד נפטר תוך זמן קצר. לאחר טיול באירופה בשנת 1857, ג'קסון נישא מחדש, הפעם למרי אנה מוריסון מצפון קרוליינה. לזוג נולדה בת בשם מרי גרהם ב־30 באפריל 1858, אך התינוקת נפטרה לאחר פחות מחודש. בת נוספת נולדה לזוג בשנת 1862, זמן קצר לפני מות אביה. בני המשפחה קראו לה ג'וליה לורה, על שם אמו ואחותו של ג'קסון.
בנובמבר 1859, לבקשת מושל וירג'יניה, הוביל מייג'ור ויליאם גילהם מספר צוערים מה־VMI לצ'ארלס טאון, במערב וירג'יניה, כדי לספק נוכחות צבאית נוספת בהוצאתו להורג בתלייה של ג'ון בראון בעקבות פשיטתו על מחסן הנשק הפדרלי בהרפרס פרי, במערב וירג'יניה. ג'קסון הופקד על הארטילריה אשר הורכבה מצמד תותחי הוביצר המאוישים על ידי 21 צוערים.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים האמריקנית

בשנת 1861, עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, ג'קסון הפך למדריך אימונים לחלק ממגויסי צבא הקונפדרציה. ב־27 באפריל של אותה השנה הורה מושל וירג'יניה, ג'ון לצ'ר, לקולונל ג'קסון לקחת את הפיקוד בהרפרס פרי, ולהקים יחידה שעתידה להתפרסם כ"בריגדת סטונוול" (חומת אבן) במהלך קרב הרפרס פרי. בעקבות הקרב, כאות הערכה לגבורתו בקרב זה, הועלה ג'קסון לדרגת בריגדיר גנרל.
חשיבותו של ג'קסון גברה והוא זכה לכינויו המפורסם לאחר קרב בול ראן הראשון ביולי 1861, כאשר בריגדיר-גנרל ברנרד אליוט בי פנה לחייליו וצעק: ”הנה ג'קסון ניצב שם, כחומת אבן! התקבצו מאחורי בני וירג'יניה אלה!”. ג'קסון הועלה לדרגת מייג'ור גנרל, והוענק לו הפיקוד על עמק שננדואה, שם הביס ג'קסון את כוחות האיחוד הודות להבנתו ולניצולו של השטח, כמו גם ליכולתו להמריץ את אנשיו לצעידה וללחימה. עם פחות מ־17,000 איש, הביס ג'קסון 60,000 מחיילי האיחוד בסדרה של צעדות מהירות וקרבות מבריקים. מהירות כוחותיו העניקה להם את הכינוי "פרשי רגלים".
באביב 1862, ארמיית הפוטומק של ג'ורג' מקללן הובילה את מערכת חצי האי, וכוחותיו של אירווין מקדואל מוקמו מצפון לריצ'מונד. לאחר סיום מערכת שננדואה, נקראו ג'קסון וחייליו לריצ'מונד. ג'קסון הפיק תועלת ממנהרות רכבת תחת הרי בלו רידג', אשר נבנו על ידי מייסד ה־VMI קלאודיוס קרוזט, והעביר את חייליו אל מחוז הנובר, דרך רשת מסילות הברזל המרכזית של וירג'יניה. ג'קסון וכוחותיו הופיעו, לתדהמת מקללן, במצ'ניקסויל, אל מול כוחות האיחוד. דיווחים קודמים מיקמו את ג'קסון בעמק, ולכן נוכחותו בסמוך לריצ'מונד תרמה להערכתו המוגזמת של מקללן לגודל צבא הקונפדרציה והובילה להחלטתו לסגת לנהר הג'יימס.
ג'קסון מונה למפקד גיס תחת רוברט א. לי, ובקרב בול ראן השני סייע ג'קסון להנחיל תבוסה נוספת לאיחוד. כאשר לי החליט לפלוש לצפון, ג'קסון כבש את הרפרס פרי ומיהר להצטרף לצבא בשרפסבורג, מרילנד. שם נערך קרב אנטיאטם בו נאבק צבא הפדרציה בכוחו של מקללן. כוחות הפדרציה שמרו על עמדתם, אולם הקרב היה עקוב מדם עבור שני הצדדים; לי נסוג עם צבא צפון וירג'יניה, אל מעבר לנהר הפוטומק, וסיים את הפלישה.
חייליו של ג'קסון הדפו מתקפה של כוחות האיחוד בפרדירקסבורג, וירג'יניה. בקרב צ'נסלורויל, כוחו של ג'קסון איגף את צבא האיחוד בקרב קשה בעומקי היערות הסבוכים והניס אותם מקוויהם. עם רדת הלילה נפסקה המתקפה. בלילה ג'קסון ופמלייתו נחשבו בשוגג לפרשי האיחוד, וחיילי הקונפדרציה ירו לעברם; בג'קסון פגעו שלושה כדורים. ידו השמאלית נכרתה על ידי המנתח האנטר מקגואיר, והוא נפטר כעבור שבוע מדלקת ריאות. מילותיו האחרונות של ג'קסון היו: "לא, לא, בואו נעבור את הנהר וננוח בצל העצים".
כאשר נודע ללי על מות ג'קסון הוא התאבל על האובדן של חבר ומפקד נאמן. בלילה בו מת ג'קסון, אמר לי לטבחו: "ויליאם, איבדתי את יד ימיני" (בכוונה מנגד ליד השמאלית של ג'קסון) ו"אני מדמם בליבי".
מורשתו

ג'קסון נחשב לאחת הדמויות החשובות במלחמת האזרחים. אופיו היה דתי עמוק והוא היה דיאקון בכנסייה הפרסביטרית. ג'קסון סלד מלהילחם בימי ראשון, אולם לא נמנע מכך. הוא אהב את אשתו עמוקות ונהג לכתוב לה מכתבים רבים. בפיקודו היה ג'קסון חשאי לגבי תוכניותיו וקפדן בכל הקשור למשמעת הצבאית. הוא לבש לרוב בגדים ישנים ובלויים, במקום מדים מהודרים. הוא נודע בשל מנהגו ללעוס לימונים באופן קבוע בזמן צעידות, מנהג בו החל בתקופת שירותו במקסיקו. במשך כל חייו האמין כי אחת מידיו הייתה ארוכה מהשנייה, ונהג להרים את ידו "הארוכה" כדי להשוות את מחזור הדם שלו. הוא תואר כ"אלוף השינה" ולעיתים אף נרדם כשהאוכל עדיין בפיו.
הדרום התאבל על מותו ורבים שיערו כי אם ג'קסון עוד היה בחיים, רוברט לי היה מנצח בקרב גטיסברג. ג'קסון קבור בלקסינגטון ליד המכון הצבאי בווירגיניה. מצבות נוספות לזכרו נמצאות בהר סטון שבג'ורג'יה, בשדרת מונומנט בריצ'מונד ובאתרים נוספים.
לאחר המלחמה, אשתו ובתו הצעירה ג'וליה עברו מלקסינגטון לצפון קרוליינה. מרי אנה ג'קסון כתבה שני ספרים אודות חיי בעלה אשר כוללים חלק ממכתביו. היא מעולם לא נישאה מחדש ונודעה כ"אלמנת הקונפדרציה". היא נפטרה בשנת 1915. ג'וליה התחתנה וילדה מספר ילדים, אך נפטרה מקדחת בגיל 26. סרן תומאס רנסון, חייל הקונפדרציה לשעבר שהעריץ את ג'קסון, הקים מצבה על קברה הבלתי מסומן של אמו, ג'וליה ניל ג'קסון, לבל יאבד לעולם.
בסמוך לגן הלאומי על שם סטונוול ג'קסון במערב וירג'יניה נמצאת הטחנה של קומינס ג'קסון. במקום נמצא מרכז ג'קסונס מיל ללמידה אשר משמש כקמפוס מיוחד לאוניברסיטת מערב וירג'יניה. צוללת טילים בליסטיים של חיל הים האמריקני USS סטונוול ג'קסון (USS Stonewall Jackson (SSBN-634)), נקראה על שמו. המילים "כוח – קלות תנועה" אשר נלקחו ממכתביו, קישטו את דגל כלי השיט.
הערות שוליים

↑  ארנסט המינגוויי, "מעבר לנהר ואל בין העצים", ידיעות ספרים, 2013, עמוד 295.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278902505171  PLWABN: 9810582803305606  BNE: XX5493176  BnF: cb12438721k (data)  GND: 11890793X  ISNI: 0000 0000 6676 2033  LCCN: n50027952  NARA: 10580514  NTA: 17423936X  SNAC: w6cc0xwv  SUDOC: 059206276  VIAF: 30335431   WorldCat (עם VIAF): 30335431 
ג'קסונס מיל
תומאס ג'יימס צ'רצ'יל

תומאס ג'יימס צ'רצ'יל (באנגלית: Thomas James Churchill;‏ 10 במרץ 1824 –  14 במאי 1905) היה פוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו ה-13 בשנים 1881–1883. במלחמת האזרחים האמריקנית הוא פיקד כקצין בכיר בצבא הקונפדרציה על כוחות רגלים בזירה המערבית ובזירה הטרנס-מיסיסיפית (אנ').
ראשית חייו

תומאס ג'יימס צ'רצ'יל נולד ליד לואיוויל, קנטקי. ב-1844 הוא סיים את לימודיו בקולג' סנט מרי שבברדסטאון, ואז למד משפטים באוניברסיטת טרנסילבניה שבלקסינגטון. הוא שירת במלחמת ארצות הברית-מקסיקו וקודם לדרגת לוטננט ראשון ברגימנט הפרשים הראשון של קנטקי. במהלך הקרבות הוא נפל בשבי בידי צבא מקסיקו, ושוחרר רק בתום המלחמה. ב-1848 עבר צ'רצ'יל לליטל רוק, ארקנסו, נשא לאישה את אנה מ. סווייר, בתו של הסנאטור אמברוז ה. סווייר, והיה לבעל מטע. הוא מונה כמנהל משרד הדואר של ליטל רוק על ידי הנשיא ג'יימס ביוקנן, תפקיד בו הוא שימש מספטמבר 1857 ועד מרץ 1861.
מלחמת האזרחים האמריקנית

עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, התגייס צ'רצ'יל לכוחות הפרשים של צבא הקונפדרציה כקצין בדרגת קולונל ברגימנט הרובאים הרכובים הראשון של ארקנסו. הקרב הראשון בו הוא השתתף היה קרב וילסון קריק (אנ') ליד ספרינגפילד, מיזורי. ב-4 במרץ 1862 הוא קודם לדרגת בריגדיר גנרל, לחם במצור על קורינת', וזמן קצר לאחר מכן השתתף במתקפת לב הארץ (Confederate Heartland Offensive). צ'רצ'יל לקח חלק מרכזי בקרב ריצ'מונד, ופיקד על דיוויזיה של אנשים מטקסס ומארקנסו. הוא הוביל את הדיוויזיה שלו לאורך ערוץ שנודע בכינוי "המסלול של צ'רצ'יל" (Churchill's Draw), וביצע מתקפת פתע מאגפת מוצלחת. ב-17 בפברואר 1864 היה צ'רצ'יל אחד משלושה קצינים שזכו לציון לשבח מיוחד על פי החלטה של הקונגרס של הקונפדרציה על פועלו בריצ'מונד.
לקראת סוף 1862 הועבר צ'רצ'יל בחזרה לארקנסו והוצב כאחראי על הביצורים של מוצב ארקנסו (Arkansas Post). בינואר 1863 הותקף המוצב ונכבש במסגרת הקרב על מוצב ארקנסו (אנ') על ידי כוח עדיף של צבא ארצות הברית בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ון א. מקלירננד (אנ'). לאחר שחרורו, שירת צ'רצ'יל לזמן קצר בארמיית טנסי (אנ') לפני שנשלח שוב אל מעבר למיסיסיפי, שם הוא המשיך בשירותו במחלקת טרנס-מיסיסיפי, ופיקד על דיוויזיה במהלך מערכת רד ריבר (אנ'). הוא לקח חלק משמעותי בקרב ג'נקינס פרי (אנ'), וב-17 במרץ 1865 קודם לדרגת מייג'ור גנרל.
מושל ארקנסו

לאחר המלחמה שב צ'רצ'יל לחוותו שליד ליטל רוק, אך עדיין נותר פעיל בפוליטיקה המדינתית. הוא תמך באלישע בקסטר במהלך מלחמת ברוקס-בקסטר ב-1874 כאשר פעל לגיוס מיליציית המתנדבים של בקסטר. ככל שהמפלגה הרפובליקנית בארקנסו כמעט ונעלמה, השיבה המפלגה הדמוקרטית לעצמה את השליטה במדינה עם בחירתו של אוגוסטוס היל גרלנד כמושל, וצ'רצ'יל נבחר כגזבר המדינה. בתפקיד זה הוא כיהן בסך הכול שלוש תקופות כהונה. ב-1880 הוא נבחר כמועמד המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל ארקנסו. בבחירות הכלליות הוא ניצח בקלות את מועמד מפלגת השטרות הירוקים ו. פ. פארקס. עד לאחר הבחירות לא עלו האשמות בנוגע להתנהלות לקויה של צ'רצ'יל כגזבר. על אף הישגים חשובים במהלך תקופת כהונתו, העיבה השערורייה הפיננסית על תקופת ממשלו.
במהלך תקופת כהונתו של צ'רצ'יל כמושל, הועברו צעדי חקיקה חשובים, כולל הטלת מס למימון בניית בית חולים לחולי נפש. לצד התקנת תקנות בנוגע לעיסוק ברפואה בארקנסו, העביר בית המחוקקים המדינתי חוק להקמת מחלקה לרפואה באוניברסיטה התעשייתית של ארקנסו (כיום אוניברסיטת ארקנסו) בליטל רוק, והוקמה מועצת הבריאות המדינתית. הקצבה של 10,000 דולר הופנתה לרכישת בניין להקמת קולג' לאפרו-אמריקאים בפיין בלאף, שכיום מהווה את שלוחת אוניברסיטת ארקנסו בעיר. התקבלה גם החלטה בנוגע לאופן הגיית שמה של המדינה, שעל פיה השם ארקנסו "יבוטא בשלוש הברות, כשהאות S בסוף שמה של המדינה לא תבוטא, האות A בכל הברה תבוטא בצליל 'איטלקי', והדגש יהיה על ההברה הראשונה והאחרונה".
מושב בית המחוקקים של 1881 מינה ועדה לבחינת ההאשמות בנוגע לאי-התאמות באוצר המדינה בשנים 1874–1880, השנים בהן כיהן צ'רצ'יל כגזבר. בדוח הראשוני של הוועדה סוכם ש-114,587 דולרים חסרו בקופת המדינה. דוח שני הגדיל את הסכום ל-233,616 דולרים. כתוצאה מכך ניצב צ'רצ'יל בפני תביעה משפטית בבית המשפט של מחוז פולאסקי לאחר תום כהונתו. פרקליטיו של צ'רצ'יל טענו שהחוסרים לכאורה נבעו משגיאות בניהול פנקסי החשבונות ובשל העובדה שמועצת חובות המדינה השמידה שלא בכוונה מסמכים ללא זיכוי החשבונות המתאימים. בעוד שטיעונים אלו היו ככל הנראה נכונים, בסופו של דבר שילם צ'רצ'יל סכום של 23,973 מכיסו לקופת המדינה, אף על פי שהוא לא הואשם בבית המשפט.
בעיה נוספת שניצבה לפתחו של צ'רצ'יל, נגעה למחוז פרי, שם חילוקי דעות שופט המחוז ל. מ. האריס לבין יריביו הפוליטיים לאיומים ולנזקים לרכוש. בסופו של דבר ביקש האריס את עזרתו של צ'רצ'יל לטיפול במצב. צ'רצ'יל שלח כוחות מיליציה של המדינה למקום מושב המחוז, פריוויל, שם הם נשארו במשך שלושה שבועות, אך לא נקטו בשום צעדים. עד לתום תקופת כהונתו של צ'רצ'יל כמושל, טענו יריביו הפוליטיים נגד המחסור בקופת המדינה ועל נוכחות המיליציה במחוז פרי, שהזכירה לתושבי ארקנסו את השימוש שעשה המושל פאוול קלייטון במיליציה במהלך תקופת השיקום. כשהוא היה כבר חלש מבחינה פוליטית, השלים צ'רצ'יל את תקופת כהונתו, פרש לחוותו, ויותר לא התמודד על משרה פוליטית.
שנותיו האחרונות

במשך כמה שנים לאחר תום כהונתו, חי צ'רצ'יל בשלווה בליטל רוק, והמשיך לגלות עניין בענייני המדינה, האומה והעולם. באחת הפעמים הוא שלח מברק לסנאטור ג'יימס הנדרסון ברי, בו הוא הציע את שירותיו לנשיא ארצות הברית במהלך משבר דיפלומטי. כאשר נשאל לסיבה לכך, הוא השיב, "עשיתי זאת כדי להראות שהדרום וכל ותיקי הקונפדרציה נאמנים לאיחוד ושואפים ומוכנים להגן על הממשל מפני כל אויב חיצוני...". בשנותיו האחרונות הוא גילה עניין בארגון ותיקי הקונפדרציה, שבו הוא שימש כמייג'ור גנרל של חטיבת ארקנסו ב-1904.
תומאס ג'יימס צ'רצ'יל נפטר בליטל רוק ב-14 במאי 1905. הוא נטמן בבית הקברות מאונט הולי שבעיר בהלוויה צבאית.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 75-76.
הערות שוליים

↑  "Postmaster Finder". United States Postal Service.
1 2  Eicher, John H.; Eicher, David J. (2001). Civil War High Commands. Foreword by John Y. Simon. Stanford: Stanford University Press. p. 173.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010649810805171  GND: 1211767094  LCCN: n99271513  NARA: 10575321  SNAC: w6qn7fhn  VIAF: 6730254   WorldCat (עם VIAF): 6730254
שחין (מחלה)

איור מוכי שחין
שחין היא מחלת עור המוזכרת במקרא, בין היתר כמכה השישית בעשר מכות מצרים. היא איננה מתייחסת למחלת עור ספציפית, כי אם למגוון מחלות עור דלקתיות המאוגדות תחת צורות שונות של שחין, כדוגמת: גרב, חרס, ילפת, חיכוך, חפפית, חזזית ועוד, ולפי חז"ל קיימים 24 מיני שחין. יש להפריד בין שחין המוזכר בחז"ל מצד אחד, כמו במקרא, הוא שם כללי לנגעים בעור אך מצד שני גם כשם ספציצפי למחלת הנסן שבטעות מייחסים אותה לצרעת.
מקור המחלה

שחין היא מלשון שחן, פירושו בארמית - חם, והוא מתייחס לחימום ושרפה, מכאן גם המושג "שנה שחונה".
מחלת השחין דומה לצרעת ולכוויה על העור, אלא שהמחלה אינה נגרמת על ידי מקור אש, אלא בדלקת או גורם אחר כדוגמת חבלה חיצונית, מחלת עור ומחלה כללית.
השחין מאופיין בנגעי בהרת על עור לא תקין ועובר שלושה שלבים:
מורדין - השלב הטרי והחריף של המחלה
צרבת השחין - שלב המגיע לאחר תחילת הריפוי עם הופעתו של גלד טרי
צלקת - שלב הריפוי הסופי
נגעי שחין נחשבים למטמאים רק במידה ובנוסף לנגעים מצטרפים אחד משני הסימנים הבאים:
שתי שערות לבנות בתוך הנגע הראשי
הגדלתו של שטח הנגע
קיימת אי הסכמה באשר לשיוך הספציפי של המחלה; המדע מתייחס אליה כאל מחלה נמקית קשה ונרחבת שעלולה להביא לכריתת איברים, אך קיימות השערות שונות לזיהויה. הזיהוי הרווח ביותר היא מחלת הגרב, שבדומה לתיאור השחין היא מחלת עור דלקתית, שמתאפיינת בבועות דלקתיות מפרישות וקשקשי גלדים. עם זאת, גם מחלות העגבת, הצרעת, אבעבועות שחורות והגחלת מזוהים עם המחלה.
מקור המחלה > אזכורים מן המקרא

מלבד מכת השחין, המחלה מופיע בתנ"ך מספר פעמים בהקשרים שונים. מן האזכורים ניתן להסיק על אופייה וסממניה של המחלה.
השימוש במחובר ב"שחין פרח אבעבעת" מצביע על שחין שבסמוך אליו צומחות בועות.
"וְהָיָה לְאָבָק, עַל כָּל-אֶרֶץ מִצְרָיִם; וְהָיָה עַל-הָאָדָם וְעַל-הַבְּהֵמָה, לִשְׁחִין פֹּרֵחַ אֲבַעְבֻּעֹת--בְּכָל-אֶרֶץ מִצְרָיִם. וַיִּקְחוּ אֶת-פִּיחַ הַכִּבְשָׁן, וַיַּעַמְדוּ לִפְנֵי פַרְעֹה, וַיִּזְרֹק אֹתוֹ מֹשֶׁה, הַשָּׁמָיְמָה; וַיְהִי, שְׁחִין אֲבַעְבֻּעֹת, פֹּרֵחַ, בָּאָדָם וּבַבְּהֵמָה. וְלֹא-יָכְלוּ הַחַרְטֻמִּים, לַעֲמֹד לִפְנֵי מֹשֶׁה--מִפְּנֵי הַשְּׁחִין: כִּי-הָיָה הַשְּׁחִין, בַּחַרְטֻמִּם וּבְכָל-מִצְרָיִם"
בספר ויקרא קיים תיאור למצב השחין. במידה ובגופו של חולה השחין ישנה בהרה לבנה אדמדמה וממנה יוצאת שערה - הוא מוגדר על ידי הכהן כטמא.
"יח וּבָשָׂר, כִּי-יִהְיֶה בוֹ-בְעֹרוֹ שְׁחִין; וְנִרְפָּא. יט וְהָיָה בִּמְקוֹם הַשְּׁחִין, שְׂאֵת לְבָנָה, אוֹ בַהֶרֶת, לְבָנָה אֲדַמְדָּמֶת; וְנִרְאָה, אֶל-הַכֹּהֵן. כ וְרָאָה הַכֹּהֵן, וְהִנֵּה מַרְאֶהָ שָׁפָל מִן-הָעוֹר, וּשְׂעָרָהּ, הָפַךְ לָבָן--וְטִמְּאוֹ הַכֹּהֵן נֶגַע-צָרַעַת הִוא, בַּשְּׁחִין פָּרָחָה."
השטן מכה את איוב בשחין רע - שחין קשה במיוחד בכל חלקי גופו. העונש נעשה כדי לאלץ אותו לקלל את אלוהים. כשהוא מתחיל להתגרד הוא מתיישב בעפר מכיוון שהישיבה בעפר מקילה את מצבו הפיזי.
" ז וַיֵּצֵא, הַשָּׂטָן, מֵאֵת, פְּנֵי ה'; וַיַּךְ אֶת אִיּוֹב בִּשְׁחִין רָע, מִכַּף רַגְלוֹ עד (וְעַד) קָדְקֳדוֹ. ח וַיִּקַּח לוֹ חֶרֶשׂ, לְהִתְגָּרֵד בּוֹ; וְהוּא, יֹשֵׁב בְּתוֹךְ הָאֵפֶר. ט וַתֹּאמֶר לוֹ אִשְׁתּוֹ, עֹדְךָ מַחֲזִיק בְּתֻמָּתֶךָ; בָּרֵךְ אֱלֹהִים, וָמֻת. י וַיֹּאמֶר אֵלֶיהָ, כְּדַבֵּר אַחַת הַנְּבָלוֹת תְּדַבֵּרִי--גַּם אֶת הַטּוֹב נְקַבֵּל מֵאֵת הָאֱלֹהִים, וְאֶת הָרָע לֹא נְקַבֵּל; בְּכָל זֹאת לֹא חָטָא אִיּוֹב, בִּשְׂפָתָיו"
טיפול

דרכי הטיפול בשחין מן המקורות הן: מריחת תאנים, משיחת שמן ותערובת זנגביל בעזרת נוצתו של אווז, חומץ יין, שמן זית, משחת זפת, ובגרד מטפלים בישיבה בעפר.
שחין מצרים

מתוך סוגי השחין ישנה התייחסות מובדלת ל"שחין מצרים", כאשר הוספת 'מצרים' מייחדת אותה ממחלות השחין האחרות ותוך כך מעלה אותה לרף גבוה במדרג החומרה שמייחסים למחלה. השימוש במונח "שחין מצרים" מהווה התכתבות עם מכות מצרים, ומטעין את המחלה עם זיהוי של השחין כעונש שניתן מן האל לאלו שעושים את הרע בעיניו.
בנוסף לבולטות החיצונית של המחלה, שפצעיה לא רק כואבים, כי אם נראים לעין, היא מדבקת ובכך היא דנה את החולים בה לחיות בנפרד משאר החברה, כך עונשם הוא לא המחלה בלבד - נוספת אליו ההגליה (לרוב זמנית) מהחברה.
מוכה שחין ביהדות

לפי היהדות, מי ששחין מצוי בגופו חייב להתגרש מאשתו, וזהו למעשה אחד מארבעת המקרים שנאמר עליהם בתלמוד בצורה מפורשת כי כופים בהם גט. זאת בין אם חלה האדם במחלה בטרם הנישואים ובין אם לאחריהם, וגם אם האישה מסכימה להישאר בנישואים. זאת למעט מצב בו בני הזוג מסכימים שלא לקיים חיי אישות ביניהם.