גסטון (היפה והחיה)
פיתוח > התפתחות הדמות וכתיבתה

בתסריט המקורי של הסרט "היפה והחיה", שנכתב עבור אולפני דיסני בשנת 1988, אף על פי שגסטון עצמו לא היה קיים, הוא נכתב בדמותם של שלושה מחזרים שהתחרו על ידה של בל, ולבסוף הפכו לנבלים של הסרט, יחד עם האחיות המרושעות של בל והפכו יחד איתן לבעלי חיים כעונש על מעשיהם המושחתים (כולל פציעת החיה).
בשנת 1989, התסריט שוכתב מחדש, ודמויותיהם של שלושת המחזרים רוכזו לתוך דמותו של מחזר אחד, שנקרא גסטון. בתסריט המשוכתב, דמותו המקורית של גסטון נשאה תואר אצולה כמרקיז צרפתי, ושיחק בתפקיד הנבל יחד עם דודתה של בל, מרגריט, שבחרה בו כמחזר פוטנציאלי עבור בל כנקמה במוריס, אחיה הסוחר שאיבד את כל עושרו בים. בנקודת השיא של התסריט, גסטון נוסע אל טירת החיה, במטרה להילחם באופן אישי מול החיה על ליבה של בל והוא פוגש במותו לאחר שנאכל על ידי זאבים.
כמרקיז צרפתי, מראהו החיצוני של גסטון היה שונה לחלוטין: הוא היה גבוה ורזה עם שומה בצד השמאלי של פניו ואף עקום. לבושו האצילי כלל מעיל בצבע כחול-שמים ופאה אבקתית ותקופתית הקשורה בסרט אדום. מראהו החיצוני של גסטון כמרקיז הקנו לו מראה דומה במידה מסוימת לאצילים צרפתים, כגון ז'אן-ז'אק רוסו או נפוליאון בונפרטה.
אחרי שג'פרי קצנברג עמד על כך שפיתוח והפקת הסרט יתארכו יותר מהרגיל, האולפנים החליטו בסופו של דבר לשלב בסרט אלמנטים מתוך הסרט של ז'אן קוקטו משנת 1946. לגסטון, דמות שלא הייתה קיימת באגדה המקורית, הושאלו אלמנטים מדמות שקוקטו עצמו יצר במיוחד עבור סרטו - אבננט, שגולם בתפקיד כפול על ידי השחקן הצרפתי ז'אן מארה, ששיחק גם את החיה. בדומה ליצירת דמותו של אבננט בידי קוקטו עבור סרטו, גסטון נוצר עבור סרט האנימציה, מפני שאולפני דיסני חשו כי הסיפור יוכל להפיק תועלת מנבל לגיטימי וכן מהקניית תחושה אמיתית של סכנה לגורל התאהבותם של היפה והחיה, שני אלמנטים אשר היו חסרים באגדה המקורית. כשדמותה של מרגריט נמחקה לחלוטין, גסטון החליף אותה בדמות האנטגוניסט הראשי של הסרט. הסופר תומאס ס. היצ'אק ציין כי גסטון עצמו פותח כ"סוג חדש של נבל דיסני", וזאת משום שהוא מוצג כאדם בלתי מזיק, ואף קומי, אך עם התקדמות הסרט, הוא משתנה ומתפתח לדמות הרבה יותר מרושעת. יחד עם נבל נאה ויפה תואר וגיבורה ליברלית, שמתפתחים שניהם במהלך הסרט ליותר מדמויות חד־ממדיות, הפקת הסרט "היפה והחיה" סוף סוף החל להתגבש. עם זאת, כמה יוצרי סרטים המשיכו להתווכח אם גסטון הוא למעשה נבל חזק מספיק.
בנוסף להוצאת דמויותיהן של אחיותיה של בל אל מחוץ לתסריט, התסריטאית לינדה וולברטון הציגה את גסטון כ"מחזר אטום וחסר רגישות" עבור בל, וציינה כי דמותו מתבססת על בני זוגה לשעבר. בנוסף, מספר אלמנטים אפלים יותר שנועדו להדגיש את רשעותו של גסטון ושנכתבו במקור עבור הסרט, ביניהם הרעיון של גסטון לבקר במוסד לחולי הנפש, נחתכו לבסוף בגרסה הסופית של הסרט. לאחר שוולברטון כתבה מחדש את בל כגיבורה ליברלית יותר ולא טיפוסית יחסית עבור נסיכות דיסני, האנימטורים התאמצו להגשים את חזונה ותיארו בקצרה את הדמות כאחד שדוחה את גסטון בנבזיות לאחר שהוא מציע לה נישואין, אך וולברטון התנגדה לכך והתווכחה ממושכות עם האנימטורים במטרה לחתוך מן התסריט את הפן הזה באישיותה של בל, מפני שרצתה שבל תיפטר מגסטון בדרכים ושיטות אחרות, ולא בהכרח על ידי התנהגות נבזית. במהלך הקרב הסופי בין החיה לגסטון, השורה שדמותו של גסטון הייתה צריכה לצעוק במקור אל עבר החיה, הייתה "זמן למות!", אבל בסופו של דבר, התסריטאים, יחד עם וולברטון, החליפו את השורה הזו בשורה "בל שלי!" על מנת להחזיר חלק מהמוקד של הסצנה אל גיבורת הסיפור, שעליה השניים נלחמים. נוסף על כך, לאחר ששורד את הנפילה מהטירה של החיה וסובל מרגל שבורה, גסטון נועד לפגוש במותו לאחר שנאכל בידי להקת זאבים (כמו בתסריט המקורי עבור הסרט); אך רעיון זה נחתך בסופו של דבר, מפני שהתסריטאים חשו כי אופן המוות הזה יותר מדי גרפי ואלים עבור סרט של דיסני (למרות שלבסוף הרעיון שימש עבור אופן מותו של סקאר במלך האריות). התסריטאים דנו אף גם בהתאבדותו של גסטון לאחר שהוא מבין כי בל לעולם לא תאהב אותו, אך רעיון זה גם הוא גם ירד מהפרק במהירות. במקום זאת, גולגולות קטנות צוירו כהשתקפויות בעיניו של גסטון בזמן נפילתו מהטירה של החיה על מנת לרמז עבור הצופים כי הוא אכן מת מנפילתו.
במהדורות הפלטינום והיהלום של הסרט הסופי, נחשף כי שם משפחתו המקורי של גסטון נועד להיות לה-גום. שם משפחתו נועד להיות משחק מילים על דעותיו ואישיותו הקטנוניות (לה-גום; בתרגום חופשי מצרפתית, "ירקות", משל למשהו זניח ועלוב). הרעיון כנראה ירד בגרסת הסרט הסופי, מפני שגם הבימבטס (שלישיית אחיות) וגם בל מוסיפות את שמו אל התואר "מסייה" או "מאדאם": בשיר "Belle", הבימבטס מתייחסות אליו כ"מסייה גסטון", ובשיר "(reprise) ‏Belle", בל מתייחסת לעצמה (גם אם כי באופן סרקסטי) כ"מאדאם גסטון" ובכך ישנו סאבטקסט כי השם "גסטון" משמש גם עבור שמו הפרטי וגם עבור שם משפחתו.