stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת מאלה
היסטוריה

בית הכנסת מאלה הוא שריד למורשת הארוכה של יהודי מלבר ולגיווון הדתי של אזור קראלה, יחד עם מספר בתי כנסת אחרים שעדיין קיימים בעיר קוצ'ין ובסביבתה. קיימת השערה כי שם העיירה מאלה הוא ממקור עברי
ישנן דעות שונות לגבי מקורו של בית הכנסת מאלה. על פי פרם דוס סוואמי דוס יהודי, היסטוריון וחוקר יהדות דראווידי, שיר עם יהודי עתיק במלאיאלם מזכיר כי בית הכנסת נבנה במאה ה-11 תוך שימוש בעץ שנתרם ליוסף רבן בשנת 1000 לספירה על ידי מלך ממלכת קודונגאלור.[דרוש מקור] המבנה הראשון פורק במהלך המאה ה-14 מסיבות לא ידועות (ככל הנראה לאחר שיטפון פריאר הגדול בשנת 1341 אך לאו דווקא בגלל השיטפונות) ובניין חדש הוקם בשנת 1400.[דרוש מקור]
בית כנסת משוחזר זה מהמאה ה-14 שופץ כמעט ארבע מאות שנים מאוחר יותר, בשנת 1792, ככל הנראה כדי לתקן את הנזקים שנגרמו במהלך פלישת המיסוריאנים לקראלה על ידי טיפו סולטאן במהלך מלחמת אנגלו-מיסור השנייה בתחילת 1780. עם זאת, הכומר תומאס דוסון, מיסיונר CMS שהוצב בקוצ'ין במהלך 1817, דעה אחרת. בביקוריו באתר גילה שאף על פי שחלפו כמעט שלושה עשורים מאז כניעתו של טיפו סולטאן למלאבר לבריטים בשנת 1792, בניין בית הכנסת עדיין נותר חרב.
בשנת 1909, הבניין הישן מהמאה ה -19 נבנה מחדש (באופן חלקי או מלא) עם אותם יסודות.
קיימת גם השקפה נוספת על קיומן של עדויות היסטוריות המצביעות על כך שבית הכנסת הוקם בשנת 1597[דרוש מקור].
לאחר שהקהילה היהודית במאלה החלה לעלות לישראל בשנת 1955, הועבר בית הכנסת לידי מועצת העיר של מאלה ב-20 בדצמבר 1954. המועצה מחזיקה את בית הכנסת (שאינו פעיל) ואת בית הקברות של הקהילה.
הערות שוליים

↑  "Cultural Heritage of Kerala". Ananthapuri.com. אורכב מ-המקור ב-1 ביוני 2012. נבדק ב-2012-06-20. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Jewish Monument Mala Thrissur, Kerala". Mala.com. נבדק ב-2012-06-20.
↑  באתר הרשמי של העיר, ראו הערה., כתוב כי מקור השם הוא במילה "מל-אהא", שפירושה לכאורה "מרכז לפליטים" בעברית. ייתכן כי זהו שיבוש של המילה "מאהל".
1 2  Waronker, Jay A. "The Synagogues of Kerala". cochinsyn.com. נבדק ב-2017-12-08.
↑  "Architecture". Friends of Kerala Synagogues 2011. נבדק ב-2012-06-20.(הקישור אינו פעיל)
↑  "ISJM Jewish Heritage Report". International Survey of Jewish Monuments. אורכב מ-המקור ב-2001-05-15. נבדק ב-2012-06-20.
↑  "Kerala Synagogues". Mapsofindia.com. אורכב מ-המקור ב-10 ביולי 2012. נבדק ב-2012-06-20. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "District of Kerala :: Trichur". Coco Planet Tour Company. אורכב מ-המקור ב-2012-06-25. נבדק ב-2012-06-20.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בתי כנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עזרת נשים בתוך בית הכנסת
הלוויית 323 חללי מלחמת העצמאות בירושלים

המשאיות נושאות ארונות החללים ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים
הלוויית 323 חללי מלחמת העצמאות נערכה בירושלים ב-17 בנובמבר 1949. קהל בן עשרות אלפים חלק כבוד לחללים, ביניהם חללי גוש עציון, בדרכם האחרונה. הם נקברו בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. הייתה זו ההלוויה הראשונה שנערכה בבית קברות זה.
בשנים 1950–1953 נערכו בבית הקברות הלוויות המוניות נוספות, שבהן הובאו בו לקבורה למעלה מ-600 חללים נוספים ממלחמת העצמאות.
ההלוויה ואלו שבאו אחריה קידשו את בית הקברות בהר הרצל כפנתיאון לאומי, שבו נחים הגיבורים שנתנו את חייהם על עצמאות מדינת ישראל והצלת בירתה ירושלים.
רקע

כבר במהלך קרבות מלחמת העצמאות החלו שלטונות ישראל לטפל במשימה הקשה של הבאתם לקבורה בישראל של חללי צה"ל, שגופותיהם נותרו בשטחים שמחוץ לשליטתה. משימה זו נדרשה בין השאר על מנת לפתור את שאלת גורלם של רבים שהוכרזו כנעדרים ואת בעייתן של עשרות נשים עגונות. כבר בינואר 1949 ביקר הרב הצבאי הראשי סגן-אלוף שלמה גורן בשטח כיס פלוג'ה, שהוחזק על ידי המצרים, על מנת לאסוף את גופות החללים משם.
משימת איסוף החללים הייתה מסובכת במיוחד בשדות הקרב שסביב ירושלים. בניגוד למצרים בכיס פלוג'ה הערימו אנשי הלגיון הירדני קשיים רבים בפני ביקור באתרי הקרב. נוהל משא ומתן ממושך בוועדת שביתת הנשק ירדן–ישראל בתיווך משקיפי האו"ם. רק בתחילת אוקטובר 1949 הסכים הלגיון לתת לאנשי הרבנות הצבאית גישה לשדות הקרב בגוש עציון, נווה יעקב, גבעת הרדאר ולטרון.
בראש אנשי הרבנות הצבאית פעל הרב גורן. במהלך שישה שבועות,באזור חודש מרחשוון תש"י, אוקטובר-נובמבר 1949, פקדו גורן ואנשיו 152 נקודות שונות שבהן נקברו חללי צה"ל – תחילה בלטרון, אחר כך בנווה יעקב ולבסוף בעשרה ימי פעילות בגוש עציון, דמות מרכזית באיסוף העצמות בגוש עציון הייתה דוד בן דוד . הם טיפלו בהעברת גופותיהם של אלו שנקברו במקור בקבורה מסודרת (היה זה בעיקר בגוש עציון) ובאיסוף שרידי גופותיהם של אלו שנותרו מוטלים בשדות הקרב. המלאכה הייתה כרוכה גם בסיכון בשל מוקשים שהיו פזורים בשטח. במלאכתם הסתייעו גורן ואנשיו במפות שנערכו למקומות הלחימה והקבורה ובעדויות שניתנו להם על ידי ניצולי הלחימה באותם שדות קרב. בעבודה הפיזית סייעו להם פועלים ערבים שהועמדו לרשותם בשכר. הרב גורן נדרש לפסוק בעצמו בשאלות הלכתיות רבות ושונות שנגעו לפעילותו זו.
במהלך חודש אוקטובר וראשית נובמבר 1949 הועברו לישראל 228 ארונות ובהם עצמותיהם של 323 חללים שנאספו על ידי הרב גורן ואנשיו. מרבית הארונות הועברו לישראל דרך מעבר שער מנדלבאום. אלו רוכזו על ידי צה"ל במבנה נטוש בקרבת המעבר והוחזקו שם תוך מתן כבוד צבאי. ארונות חללי לטרון וגבעת הרדאר רוכזו במבנה בכפר ערבי נטוש ממערב לירושלים.
משרד הביטחון החליט בהסכמת קרובי כל החללים (למעט ארבעה) כי הם – שהיו מגיני ירושלים - יובאו לקבורה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים, שהוכרז על הקמתו מוקדם יותר באותה שנה ושהכשרתו החלה זמן לא רב לפני כן.
במסיבת עיתונאים שנערכה ביום ההלוויה נמסרו פרטים על איסוף החללים מפי הרב גורן ואנשי משרד הביטחון יוסף דקל ויצחק זיו-אב.
טקס האשכבה

יום ההלוויה נקבע ליום חמישי, 17 בנובמבר. בלילה שלפני כן הועברו 228 הארונות מהמקומות שבהם הוחזקו על גבי 38 משאיות – שישה ארונות בכל משאית. המשאיות הוצבו למשך הלילה בחצר הגימנסיה רחביה. בשעת בוקר מוקדמת הוצבו המשאיות משני צידיו של רחוב המלך ג'ורג'. על גבי הארונות נפרשו דגלי ישראל וזר פרחים עיטר כל משאית.
לקראת טקס האשכבה פסקו העבודה והפעילות בירושלים. קהל אלפים התקבץ במרכז ירושלים לקראת הטקס. הוא כלל את קרובי החללים (כ-1,800 מהם הגיעו בהסעות מחוץ לירושלים), שרי ממשלת ישראל וחברי כנסת, קציני צה"ל וחייליו, אישי ציבור לרבות ראש העיר ואנשי הסוכנות היהודית, חברי תנועות נוער, תלמידי בתי ספר ותושבים מירושלים. דגלי המדינה על בנייני הממשלה והמוסדות הלאומיים בירושלים הורדו לחצי התורן. על בתים פרטיים רבים הונפו דגלים שחורים.
טקס האשכבה לנופלים החל בשעה 10:00 ברחבת בית הכנסת ישורון, הסמוך לבניין המוסדות הלאומיים. בפתח הטקס קרא חבר הכנסת הרב אברהם חיים שאג, שבנו נהרג עם הל"ה, את פרק ע"ט בתהילים. אחריו נשא דברים בשם הממשלה שר האספקה והקיצוב דב יוסף, גם הוא אב שכול, ששימש בימי המלחמה כמושל ירושלים. נשאו דברים גם הרמטכ"ל יגאל ידין והרב גורן. החזן משה קראוז נשא תפילת אל מלא רחמים וילד שאביו נהרג בגוש עציון אמר קדיש.
בשעה 11:15 יצאה שיירת המשאיות בנסיעה איטית בשני טורים אל הר הרצל דרך רחוב יפו ושדרות הרצל. לפניה נסעו קצינים ומשמרות חיילים ב-20 ג'יפים, ואחרי המשאיות נסעו מכוניות ואוטובוסים ובהם מלווי ההלוויה. לפי הערכה נקהלו לצידי נתיב השיירה להר הרצל 50 אלף בני אדם. מסע השיירה להר הרצל נמשך כשעה.
בתל אביב הושמעה בשעה 10:00 צפירת זיכרון והציבור והתנועה נעצרו לשני רגעי דומייה לזכר החללים. גם בחיפה כובדו באותה שעה שתי דקות דומיה.
טקס הקבורה

בהר הרצל נכחו כ-10,000 איש בטקס הקבורה. המשאיות נושאות הארונות ניגשו אחת אחת לפתח בית הקברות וארונות החללים נישאו לחלקות הקבורה במשך כשעתיים על ידי חיילי צה"ל וחברי משקי הקיבוץ הדתי. נקראו פרקי תהילים. הרבנים הראשיים הרצוג ועוזיאל נשאו דברי הספד, הושמעו תפילת אל מלא רחמים וקדיש ומשמר ירה מטח כבוד. עם רדת הערב נסתיימה סתימת הגולל על הארונות.
החללים נקברו בשתי חלקות מדורגות (בגבולו המערבי של בית הקברות דהיום) :
החלקה העליונה – חלקת חללי קרבות גוש עציון:
אנשי מחלקת הל"ה – קבריהם נערכו בסדר שבו נקברו במקור בגוש עציון.
שתי שורות ל-12 חללי קרב כ"ה בניסן (4 במאי)
168 חללי גוש עציון, מהם 156 שנקברו בקבר אחים
עשרה חללי שיירת העשרה לגוש עציון, שהותקפה ב-11 בדצמבר 1947
החלקה התחתונה – חלקת חללי לטרון, גבעת הרדאר ונווה יעקב:
88 חללי הקרבות בלטרון וסביבה, שנקברו בשלושה קברי אחים
17 חללי הקרב בגבעת הרדאר, בקבר אחים
חמשת חללי הקרב בנווה יעקב.
הלוויות נוספות

בשנים 1950–1953 נערכו בהר הרצל הלוויות המוניות נוספות לחללי מלחמת העצמאות:
28 בפברואר 1950 - הלוויית 140 חיילים, שנהרגו בקרבות בלטרון ועל הדרך לירושלים.
16 במאי 1950 – הלוויית שישה חיילים, שנהרגו בקרבות בדרום הארץ.
22 ביוני 1950 - הלוויית שלוש חיילות, שנהרגו בקיבוץ דורות.
3 באוגוסט 1950 – הלוויית 51 חיילים, שנהרגו בקרבות סביב ג'נין.
30 באוגוסט 1950 - הלוויית 83 חיילים, שהועברו מבית הקברות שייח' באדר א'.
10 בספטמבר 1950 – הלוויית 199 חיילים, שהועברו מבית הקברות בשייח' באדר א'.
21 ביוני 1951 - הלוויית 47 חיילים, שהועברו מבית הקברות בשייח' באדר ב'.
7 בספטמבר 1951 - הלוויית 24 חיילים, שהועברו מבית הקברות סנהדריה (מהם 16 ממגיני עטרות).
20 בספטמבר 1951 – הלוויית 24 חיילים, שהועברו מבית הקברות סנהדריה.
26 בספטמבר 1951 – הלוויית 24 חיילים, שהועברו מבית הקברות סנהדריה.
15 בנובמבר 1951 – הלוויית 21 חיילים, שהועברו מבית הקברות סנהדריה.
24 באפריל 1952 – הלוויית 11 חיילים, שהועברו מבית הקברות סנהדריה.
19 בנובמבר 1953 – הלוויית 30 חיילים שהועברו מבית הקברות סנהדריה וממעלה החמישה.
חלקת מחלקת הל"ה; מאחוריה נראה קבר האחים של חללי גוש עציון
קבר האחים של חללי גבעת הרדאר
קבר אחים של חיילים שנהרגו ליד לטרון
קבר אחים של חללי קרבות לטרון
הערות שוליים

↑  בגוש עציון גילו גורן ואנשיו כי נמחו כל השרידים ליישובים שהיו שם, כאשר נהרסו כל המבנים ונעקרו 130 אלף עצים.
↑  דב קנוהל, גוש עציון במלחמתו
↑  דקל היה ראש המחלקה להנצחת החייל במשרד הביטחון, וזיו-אב היה ראש האגף ליחסי ציבור בו.
↑  א. ירושלמי, מסע האבל של 228 ארונות, מעריב, 20 בנובמבר 1949
↑  היו אלו השרים יהודה לייב פישמן מימון, חיים משה שפירא ודב יוסף.
↑  בראש אנשי צה"ל עמדו הרמטכ"ל יגאל ידין, האלוף דוד שאלתיאל ומפקד מחוז ירושלים סגן-אלוף מיכאל שכטר.
↑  חלקה 18 בגוש א'.
↑  חלקה 1 בגוש ב'.
↑  לאחר כיבוש גבעת הרדאר במלחמת ששת הימים נתגלו שם עצמות שבעה חיילי צה"ל נוספים, שנהרגו ב-1948. הם נקברו בהר הרצל ב-28 במרץ 1968 (מקור: שרידי עצמותיהם של לוחמי חטיבת "הראל" – הובאו לקבורה, דבר, 29 במרץ 1968).
↑  140 שנפלו בפריצת הדרך לירושלים הובאו למנוחת־עולם, דבר, 1 במרץ 1950
↑  חללי ג'נין לקבר ישראל, דבר, 4 באוגוסט 1950
המונים צופים בירושלים בצידי הדרך במסע ההלוויה
קבר האחים של חללי גוש עציון
אירווינג קפלן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באוגוסט 1933 (בן 91) ארצות הברית 
 מדינה:  ישראל 
 צאצאים:  ירמי קפלן, אהרן קפלן 
 פרופיל ב-IMDb
 
אירווינג ("אירב") קפלן (באנגלית: Irving Kaplan; נולד ב-5 באוגוסט 1933) הוא במאי טלוויזיה, שחקן ומפיק ישראלי ממוצא אמריקאי.
תולדות חייו

קפלן נולד בארצות הברית וב-1969 עלה לישראל משיקגו. בארצות הברית ביים תוכנית טלוויזיה לילדים, היה זמר מוזיקת פולק ומנהל מחנה קיץ לילדים יהודיים.
קפלן ביים וכיכב בסדרות הטלוויזיה הקלאסיות של הטלוויזיה החינוכית להוראת אנגלית: "Neighbours", "Here we are" ו-"The Sheriff of Hollywood Hills". קפלן ביים גם חלק ניכר מפרקי זהו זה! ואת קלטת הילדים "ציפור הנפש" (1991, על פי סיפור של מיכל סנונית).
חיים אישיים

קפלן נשוי לאורה ואב לארבעה ילדים, בהם האמנים ירמי ואהרון קפלן, שאף השתתפו כשחקנים-ילדים במספר הפקות של אביהם.
מעבודותיו

More About English, סדרת שיעורים באנגלית (1969- 1972), מנחה, מורה ושחקן
The adventures of scooterman ("סקוטרמן"), סדרה להוראת אנגלית (1972), במאי ושחקן
The Sheriff Of Hollywood Hills (השריף מגבעות הוליווד, "השריף", "שריף גודמן"), שחקן
Here we are, סדרה להוראת אנגלית (1975), במאי
מוזיקה בתיאטרון, סדרה בהנחית גארי ברתיני בשנות ה-70, במאי
זהו זה!, סדרת בידור, במאי ושחקן אורח באחד הפרקים.
שובו של השריף, תוכנית טלוויזיה (הטלוויזיה החינוכית), 1996, במאי ומפיק
מחסיה

| --- | --- |
שלט הכניסה למושב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: ירושלים
מועצה אזורית: מטה יהודה
גובה ממוצע: ‎251 מטר
תאריך ייסוד: 1950
תנועה מיישבת: הפועל המזרחי
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 500 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) מחסיה(למפת השפלה רגילה) מחסיה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחסיה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחסיה31°44′52″N 35°00′26″E﻿ / ﻿31.7478657914362°N 35.0072967920365°E﻿ / 31.7478657914362; 35.0072967920365  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה יהודה (in English: Mateh Yehuda Regional Council) באדום - מחסיה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

מַחְסֵיָה הוא מושב ליד בית שמש, השייך למועצה אזורית מטה יהודה שבמחוז ירושלים.
היסטוריה

המושב הוקם בשנת 1950 על ידי עולים מתימן, על חלק מאדמות הכפר הנטוש דיר אבאן. המושב ננטש לאחר מספר שנים, ויושב מחדש מאוחר יותר על ידי עולים ממרוקו ומקוצ'ין שבהודו.
המושב חבר בתנועה המיישבת "הפועל המזרחי".
שם המושב לקוח מתוך ספר ירמיהו, שם הוא משמש שם פרטי:
וָאֶתֵּן אֶת-הַסֵּפֶר הַמִּקְנָה, אֶל-בָּרוּךְ בֶּן-נֵרִיָּה בֶּן-מַחְסֵיָה, לְעֵינֵי חֲנַמְאֵל דֹּדִי, וּלְעֵינֵי הָעֵדִים הַכֹּתְבִים בְּסֵפֶר הַמִּקְנָה--לְעֵינֵי, כָּל-הַיְּהוּדִים, הַיֹּשְׁבִים, בַּחֲצַר הַמַּטָּרָה
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מחסיה באתר תנועת העבודה הישראלית
↑  10 יישובים חדשים הוקמו בחודש מאי, 9 ביוני 1950
↑  עמנואל הראובני, לקסיקון ארץ ישראל, משרד החינוך, מטח, 2010, עמ' 581
↑  זאב ענר, כל מקום ואתר: מדריך לכל מקום ואתר בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000, עמ' 196
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588264105171  VIAF: 317132560   WorldCat (עם VIAF): 317132560 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דב לאוטמן

| --- | --- |

 לידה:  29 בפברואר 1936 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  23 בנובמבר 2013 (בגיל 77) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 
דב לאוטמן (29 בפברואר 1936 – 23 בנובמבר 2013) היה תעשיין ואיש עסקים ישראלי. מייסד, בעלים ויו"ר של מפעלי הטקסטיל "דלתא גליל", נשיא התאחדות התעשיינים בשנים 1986–1993 וחתן פרס ישראל לשנת ה'תשס"ז בתחום מפעל חיים – תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
ביוגרפיה

לאוטמן, בוגר בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה, היה בעל תואר בוגר בהנדסת מכונות מטעם MIT. בגיל 27 התמנה למנכ"ל חברת הטקסטיל "סברינה". בשנת 1975 הקים את מפעל "דלתא" הראשון בכרמיאל, וכיום החברה מעסיקה קרוב ל-14,000 עובדים ברחבי העולם ובעלת מחזור שנתי של כ-700 מיליון דולר. דלתא גליל נחשבת לאחת מ-5 החברות המובילות בעולם בייצור הלבשה תחתונה.[דרוש מקור]
בשנת 1979 נמנה עם מייסדי חברת ההחזקות "דנות" שקרסה ב-1985.
בשנת 1982 זכה לאוטמן בפרס התעשייה מטעם התאחדות התעשיינים בישראל בקטגוריית הטקסטיל.
בשנת 1996 נמנה עם מדליקי המשואות בפתיחת חגיגות יום העצמאות.
במהלך שנות התשעים הועברו מחצית ממפעלי "דלתא" לירדן, תוך פיטורים נרחבים של עובדי ייצור בישראל, כחלק ממשבר הטקסטיל של שנות התשעים. בשנת 2007 הועבר מפעל נוסף, מכרמיאל למצרים. לדעת לאוטמן, העברת מפעלי הטקסטיל, שהתחייבה כתוצאה מהגלובליזציה, דווקא למצרים וירדן, ולא למזרח הרחוק, תסייע לקידום תהליך השלום. לדבריו, כרמיאל תמיד תמשיך להיות מרכזה של "דלתא" העולמית.
בשנות התשעים תרם כספים רבים למפלגת העבודה. לאחר רצח רבין, לאוטמן היה ממקימי תנועת "דור שלום". מאז ועד מותו לאוטמן היה ידוע במעורבותו ונחישותו להשפיע באמצעות חינוך על עתיד המדינה במגוון מיזמים אשר זיכו אותו באות המתנדב של הנשיא לפני שנים אחדות[דרושה הבהרה][דרוש מקור]. לאוטמן היה חבר בוועד המנהל של עמותת "אחריי! נוער מוביל שינוי" המפעילה שמונה פרויקטים ייחודיים המשלבים העצמת בני נוער בפריפריה חברתית וגאוגרפית באמצעות פעילות בשטח לצד חינוך לתרומה לקהילה ולקיחת אחריות. לאוטמן תרם כספים גם לקמפיין הבחירות של אהוד ברק באופן עקיף, דרך עמותת דור שלום וכתוצאה מכך שמו נקשר בפרשת עמותות ברק.
לאוטמן היה מהמקדמים הבולטים של רפורמות במערכת החינוך וממעודדי ועדת דוברת. לאוטמן היה חבר בוועד העמותה של תנועת חינוך ישראלי שפועלת להעמקת ערכי החינוך הממלכתי בישראל. בנוסף עסק לאוטמן בקידום עמותות וגופים ציבוריים כדוגמת מרכז פרס לשלום, עמותת "אחריי! נוער מוביל שינוי" המפעילה פרויקט להכנת נוער מעיירות פיתוח לשירות צבאי. כיהן כיו"ר הוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2001 קיבל את "פרס הרצוג" בגין תרומתו לקידום דו קיום בין יהודים לערבים.
בשנת 2006 מונה לאוטמן לנשיא עמותת ישראלס למען חולי ALS, מחלה בה חלה בעצמו. במשך שנות כהונתו בהתנדבות, תרם מיליוני דולרים למען חקר המחלה והגברת המודעות אליה. כמו כן, הוא עזר לגייס מיליוני דולרים נוספים למען העמותה.
בחודש יולי 2007 הודיע לאוטמן כי הוא מוכר למעלה ממחצית מהחזקותיו במניות "דלתא" לאיש העסקים אייזיק דבח, שהצטרף להנהלת דלתא שנתיים קודם לכן. לאחר השלמת העסקה הודיע לאוטמן על פרישתו מדירקטוריון החברה וניהולה בשל מצב בריאותו. בספטמבר 2008 הודיע לאוטמן כי לא יתמודד לכהונה נוספת כיו"ר הוועד המנהל של אוניברסיטת ת"א.
בשנת 2007 יסד את עמותת "קו משווה" לעידוד התעסוקה של אקדמאים ערבים-ישראלים.
בראשית 2008 החלו מהלכים להקמת קרן משפחת לאוטמן המתעתדת להמשיך את פועלו של לאוטמן בתחומי החינוך. בשנה זו, ייסד לאוטמן את תנועת הכל חינוך.
לאוטמן היה נשוי במשך שנים רבות לרחל'ה, שהלכה לעולמה ביולי 2008. לבני הזוג בן, נעם, איש עסקים. בנם השני, עדי, התאבד בשנת 1994, ועל שמו קרויה התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן שבאוניברסיטת תל אביב.
ב-23 בנובמבר 2013 הלך לעולמו.
לקריאה נוספת

כרמית גיא, דב לאוטמן : לא מרים ידיים, כנרת זמורה-ביתן דביר, תשע"א 2011.
הערות שוליים

↑   יום העצמאות | 1996, באתר כאן ארכיון, 23 באפריל 1996
↑  אחריי! נוער מוביל שינוי
↑  ספיר פרץ, ‏התעשיין דב לאוטמן קיבל את פרס חיים הרצוג על תרומתו לדו קיום יהודים-ערבים, באתר גלובס, 3 באפריל 2001
↑  עופר אדרת, יהונתן ליס, דב לאוטמן, חתן פרס ישראל ומבכירי התעשיינים בארץ, מת בגיל 77, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313986705171  ISNI: 0000 0003 6015 3335  LCCN: no2011191541  VIAF: 220707208   WorldCat (עם VIAF): 220707208
מאורות הדף היומי

מאורות הדף היומי
מאורות הדף היומי הוא ארגון שהוקם מתוך מטרה להנחיל את לימוד הדף היומי בקרב שכבות שונות של לומדים בארץ ובעולם. בשנים האחרונות הארגון הרחיב את פעילותו והיום יוזם פרויקטים נוספים שמטרתם עידוד 'לימוד התורה' בקרב הציבור הרחב. הארגון נוסד בשנת תשנ"ט (1999), ועומד בראשו הרב חיים דוד קובלסקי. בהדרכתו ובנשיאותו של האדמו"ר רבי יעקב ישכר בער מנדבורנה, ולאחר פטירתו על ידי בנו האדמו"ר רבי אליעזר זאב מנדבורנה, פעילותו העיקרית של הארגון היא הפעלת מגידי שיעור שונים שמוסרים את השיעור במקומות רבים ברחבי הארץ.
הארגון מפעיל בתי מדרש שונים ברחבי הארץ, בהם עוסקים תלמידי חכמים בלימוד הדף היומי. המפעל המרכזי של מאורות הדף היומי הוא בתי המדרש להכשרת מגידי שיעורים בדף היומי, הוותיק שביניהם נמצא בבית המדרש של חסידות סוכטשוב בבני ברק. בבית מדרש זה מכשירים את מגידי השיעורים. בשנת תשס"ג (2003) הוקם בית מדרש כזה גם בירושלים, ובשנת תשס"ה (2005) גם בעמנואל וברכסים.
מפעם לפעם עורך הארגון מעמדי סיום פומביים בראשות גדולי ישראל.
באתר האינטרנט של הארגון אלפי שיעורים מצולמים, כולל שיעורי דף יומי על כל הש"ס.
עזרי לימוד

החל משנת תשס"ג החלו להוציא ספרי תלמוד בהדפסה מחדש. מתחילת המחזור ה-12 בדף היומי, החלו להוציא אף תלמוד במהדורת "ותלמודו בידו" – בפורמט קטן, שמכילה כ-30 דפים כל אחת. כמו מהדורות חדשות אחרות הקיימות בשוק, הוסיפו אנשי "מאורות הדף היומי" בסוף התלמוד קונטרסים אשר נועדו לעזור ללומד להבין את דברי הגמרא. במסכתות שדורשות הבהרה ויזואלית (לדוגמה מסכת עירובין ומסכת סוכה) צירפו איורים תלת-ממדיים ממוחשבים, ובמסכתות אחרות תוספות אחרות, כגון הסברים לדברי האגדה שבגמרא. בנוסף, מצורף גם חלק העוסק בענייני ההלכה העולים מתוך הגמרא, במגמה לעודד את לימוד ההלכה למעשה במקביל ללימוד העיוני.
לקראת סוף המחזור ה-11 החלה "מאורות הדף היומי" בהוצאת מהדורה מיוחדת של תקליטורים, בהם שיעורי הדף היומי הנמסרים בארבע שפות: עברית, אנגלית, יידיש וצרפתית.
כחלק מהבנת הצורך בהפשטת מושגי הגמרא הקשים אל הציבור הפשוט מוציאה "מאורות הדף היומי" מפעם לפעם עזרים העוסקים בלימוד הגמרא. למשל, כאשר נלמדו מסכתות סדר קדשים, העוסקים במלאכת הקרבנות והמקדש, הוכן דגם של בית המקדש מקרטון. כאשר נלמדה מסכת עירובין, אשר היא מהמסכתות הקשות שבש"ס, הוציאו "מאורות הדף היומי" את "המאור המבואר", ובו מאות תמונות צבעוניות ותלת-ממד, כדי לפשט את המונחים הקשים המופיעים במסכת. כאשר נלמדה מסכת חולין ערכו מעמד גדול של טקס שחיטה וראשית הגז ליד ביתו של הרב יוסף שלום אלישיב ובהשתתפותו, ובליווי הסברים מפורטים ממומחים בתחום שהדגימו בצורה מוחשית את המושגים הקשים שבהלכות שחיטה וטריפות המופיעים במסכת זו.
תוספות לדף היומי

רבני בית המדרש למגידי שיעורים מוציאים לאור מדי שבוע גיליון בשם "מאורות הדף היומי" העוסק בנושאים אקטואליים ומעט מעמיקים יותר היוצאים מדפי הגמרא שנלמדים מדי שבוע. הגיליון מופץ בעשרות אלפי עותקים בשפות עברית, צרפתית ואנגלית, באופן חופשי ולמנויים.
עם תחילת המחזור ה-12 של הדף היומי, בחודש אדר א' תשס"ה, החל הארגון בהוצאת גיליון שבועי לילדים בנושאי הדף היומי של אותו השבוע. בכל עלון מופיעים 7 קטעים, קטע אחד מכל דף שילמד באותו השבוע. העלון נכתב בשפה העברית, ומופץ מדי שבוע בבתי הכנסת בכ-30 אלף עותקים.
החל מתחילת המחזור ה-12 החלו "מאורות הדף היומי" להוציא חוברת ובה שתי הלכות רלוונטיות על כל דף מדפי הגמרא הנלמדת. החוברת מודפסת הן בסוף הגמרא בהוצאת "מאורות הדף היומי" והן כחוברת נפרדת. מאורות הדף היומי הוציאה עד עתה עשרה כרכים שמאגדים בתוכם את הנושאים אשר נדונו במהלך השנים בגיליונות השבועיים של "מאורות הדף היומי".
מכיוון שמי שמסיים את מסלול הדף היומי לא מסיים את כל ש"ס המשניות (על כ-43% מהמשניות אין תלמוד בבלי), במחזור השלושה עשר (מאז תשע"ב) הגשים הארגון את רעיונו של הרב אריה צבי פרומר מקוז'יגלוב משנת תרצ"ח להוסיף לימוד של משנה אחת מדי יום מהמסכתות שאין עליהן גמרא, וכך ניתן בסוף המחזור לסיים את הש"ס כולו, כולל המשניות.
פעילויות נוספות > מאורות השבת

מפעל שנוסד בשנת תשס"ז ומטרתו לימוד הלכות השבת בכל בית בישראל, במחזור לימוד קבוע של שלוש שנים. ההלכות המובאות בספר הם לפי פסקי המשנה ברורה, ולכן ההלכות בספר הם כמנהג בני אשכנז. בשנת תשס"ח, עם יציאת החלק השלישי, תורגם הספר גם לאנגלית ויידיש. עד שנת ה'תשפ"ג יצאו לאור 14 כרכים.
פעילויות נוספות > משנה מאירה

ספרוני משניות חודשים המחולקים לפי סדר לימוד יומי. הספרונים מופצים למנויים. מטרתו עידוד לימוד משניות וקביעת עיתים לתורה, הפרויקט נוסד בביתו של הרב חיים קניבסקי בהשתתפות גדולי הדור בשנת תשע"ח.
פעילויות נוספות > ותן חלקנו

ותן חלקנו הוא ספרון חודשי ללימוד יומי, המופץ למנויים ומטרתו עידוד קביעת עיתים לתורה לכל יהודי בכל עת. הספרון כולל קטעי לימוד קצרים וקלים של גמרא, משנה, והלכה. ודברי הגות לפרשת שבוע. בסגנון השווה לכל נפש.
במסגרת הפרויקט יצאו לאור מספר סינגלים פרסומיים בהשתתפות אמנים ישראלים רבים, בהם הלהיטים מתחילים מחדש, שמור עלי, ולאבא שלי יש סולם שזכו לצפיות רבות ביוטיוב ולגרסאות כיסוי רבות. את השירים כתב והלחין אבי אוחיון והפיק מתן דרור.
הזמרים שהשתתפו בפרויקט הם (לפי הא"ב): אביב אלוש, אברהם טל, איל גולן, איתי לוי, אליעד נחום, ארקדי דוכין, בניה ברבי, גיא ויהל, גיא זו-ארץ, דוד ד'אור, דודו אהרון, דודי בר דוד, הראל סקעת, הפרויקט של רביבו, זהר זכרוב, טליס, יואב יצחק, יונתן רזאל, יניב בן משיח, יעקב שוואקי, ישי ריבו, ישי לוי, ליאור נרקיס, לי בירן, לירן דנינו, מאור אדרי, מאור תיתון, מוש בן ארי, משה פרץ, ניר שעיבי, נתן גושן, עדיאל בראל, עדן חסון, עדן מאירי, עומר אדם, עידן בקשי, עידן יניב, עידן רפאל חביב, עמיר בניון עמרי גליקמן, עקיבא, פאר טסי, רביב כנר, רותם כהן, רמי קלינשטיין, שלומי סרנגה, שלומי שבת, שמעון בוסקילה, ששון איפרם שאולוב.
הערות שוליים

↑   אתר האינטרנט הרשמי של ותן חלקנו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302242005171  LCCN: n2008040365  VIAF: 135097725   WorldCat (עם VIAF): 135097725 
גיליון מאורות הדף היומי
ג'ורג' חורש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1944 (בן 80 בערך) איראן 
 מדינה:  ישראל, הממלכה המאוחדת 
 
ג'ורג' חורש (נולד ב-7 במאי 1944 באיראן) הוא איש עסקים ישראלי בריטי ממוצא איראני, בעל השליטה ב"קבוצת יוניון". את עיקר הונו עשה באיראן, טורקיה, קנדה וישראל כיבואן מכוניות מתוצרת טויוטה היפנית. נכון לשנת 2019 נחשב חורש לאחד מעשירי ישראל, והונו האישי מוערך בכ-1.7 מיליארד דולר, על פי רשימת עשירי ישראל של המגזין TheMarker.
ביוגרפיה

חורש נולד באיראן להורים שהיגרו אליה מעיראק בשנת 1918, והוא הצעיר מארבעה אחים. בסיום לימודיו התיכוניים התגייס לשורות הצבא האיראני[דרושה הבהרה] וכשסיים את שירות החובה, הצטרף לעסקי הטקסטיל והפלדה שבבעלות אביו.
בשנת 1969 החל את דרכו בעולם העסקים כאשר הקים באיראן עם שותף מקומי חברה המייבאת מלגזות תוצרת HINO היפנית. בשנת 1971 לאחר שהעסק גדל והתפתח השניים החלו לייבא לאיראן גם מכוניות מתוצרת טויוטה היפנית, וכך הם עשו את הונם הראשוני. בשנת 1979 בעת המהפכה האסלאמית באיראן ברח עם אשתו, אייסר, לאנגליה תוך כדי שהוא משאיר את עסקיו ונכסיו מאחור. מאוחר יותר הצליח לחלץ חלק מהכסף הרב שהשאיר באיראן בעזרת משפחתו וחבריו. ב-1985 הקים בלונדון עם שותפו עזרא דגמי את סוכנות הרכב "יוניון מוטורס" שעסקה בייבוא ומכירת מכוניות.
ב-1990 הקימו השניים גם בישראל את סוכנות הרכב "יוניון מוטורס" וב-1991 היא קיבלה את הזיכיון לייבוא מכוניות תוצרת טויוטה.
בשנת 1993 עלה חורש לישראל, לאחר שחי קרוב ל-15 שנים באנגליה. בשנת 1999 יוניון מוטורס שבאנגליה הפסיקה את פעילותה.
בשנת 2005, לאחר 20 שנות שותפות, רכש 20% ממניותיו של דגמי ביוניון תמורת כמה עשרות מיליוני דולרים וכמעט הגיע להחזקה מלאה בחברה. אחיו, מוריס חורש, מחזיק בכ-2.5% ממניות החברה הנותרות.