stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רכס דאסקי
היסטוריה > מקור השם

שמו של הרכס (שנקרא אז "הרי דאסקי" - "Dusky Mountains") ניתן לו על ידי המשלחת לחקר קרחון דרווין, שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי אשר חקרה את האזור בין השנים 1956–1958. הרכס נקרא בשם זה, בשל ציבעו הכהה, שנגרם בשל העדר שלג וקרח על מדרונותיו החשופים.
שם הרכס שונה לשמו הנוכחי ("רכס דסקי") בעקבות מיפוי שנערך על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (מיפוי באמצעות סקרים על הקרקע וצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית) בין השנים 1960–1962.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  צו ממשלת ניו זילנד המאשר את שמו של הרכס
| אתרים ברכס בריטניה |
| --- | --- | --- |
| הרים | אדמס • אולדריץ' • אופרוס • אסקין • ביל • באנה • בורווזקי • ג'ייקובס • דארטמות' • דגאלאן • דול • דריק • הייבן • הנדרסון • וורד • טרנסטייל • לוסיה • מקלינטוק • סאבורו • סטרנברג • פריצ'רד • קאסאטלי • קריסק • ראמג' • רנד |  |
| רכסי הרים | אונום • אייסנהאואר • באנה • דאנום • דאסקי (רכס) • מגניס • נברסקה • סברינה • פונטס |  |
| מצוקים | בנסון • דאסקי (מדף סלע) • כהן • פורבס |  |
| עמקים | אבוס • אונום • איטונה • איסקה • ביברה • בלום • דובריס • טאמארוס • טיסוביס • לינדום • למאניס • מגניס • מטאריס • סברינה |  |
| מישורים | מישור ואנטייג' • וולדריפ • וורברטון • ונטה |  |
| קרחונים | הוריהאן • יאנסי • מקרו • סנט • פקהאם • ראגוצקי |  |
| נונאטאקים | דארנל • וסטהייבן • טאייק • מארטי • שלושת הנונאטאקים |  |
| מפלי קרח | ברייר • ראגוצקי |  |
שארל עיסאווי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במרץ 1916 קהיר, סולטנות מצרים 
 פטירה:  8 בדצמבר 2000 (בגיל 84) ניוטון, ארצות הברית 
 מדינה:  מצרים 
 השכלה:  ויקטוריה קולג' 
 מעסיק:  אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת קולומביה, האוניברסיטה האמריקנית בביירות 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
שארל פיליפ עיסאווי (1916 - 8 בדצמבר 2000) היה כלכלן והיסטוריון ממוצא מצרי שעסק במזרח התיכון. נמנה עם סגל אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת פרינסטון. עיסאווי היה מחלוצי המחקר של ההיסטוריה הכלכלית של האימפריה העות'מאנית בתקופתה המאוחרת ושל מדינות ערב.
חייו

עיסאווי נולד בקהיר למשפחה ממוצא סורי שהשתייכה לכנסייה הסורית-אורתודוקסית. למד בוויקטוריה קולג' שבאלכסנדריה ולאחר מכן בקולג' מגדלנה שבאוניברסיטת אוקספורד. החל ב-1937 שירת בממשל המצרי; תחילה במשרד האוצר המצרי ולאחר מכן בבנק הלאומי המצרי. מ-1943 החל להרצות באוניברסיטה האמריקאית בביירות וב-1947, בה סיים להורות בביירות, יצא לאור ספרו הראשון, "Egypt: An Economic and Social Analysis". המהדורה הראשונה של הספר אזלה ולאחר מכן אסרה הצנזורה המצרית (במשטר המלוכני) את המשך הוצאתו לאור. בשנים 1948–1955 כיהן במחלקה לעניינים כלכליים במזכירות האו"ם. ב-1951 החל להרצות באוניברסיטת קולומביה בניו יורק ובשנים 1964-1962 ניהל את "המכון ללימודי המזרח הקרוב והתיכון" באוניברסיטה. ב-1975 עבר לאוניברסיטת פרינסטון, שם התיידד עם המזרחן, ברנרד לואיס, למרות חילוקי הדעות הפוליטיים ששררו ביניהם. ב-1986 פרש מהוראה בפרינסטון ועבר להרצות באוניברסיטת ניו יורק, שם לימד בשנים 1987–1991, אז פרש סופית מהוראה.
פרסם ספרים רבים. רובם עסקו בהיסטוריה הכלכלית של המזרח התיכון בעת החדשה, כולל עיסוק בנושא הנפט ובשילוב שבין ההתפתחויות הפוליטיות והכלכליות באזור. הוציא סדרה בת ארבעה ספרים שעסקו בהיסטוריה של כלכלת המזרח התיכון והיוו למעשה אוסף של תרגומים וקטעים נבחרים מפרסומים של חוקרים אחרים שלוו בהתייחסויותיו לנושאים השונים. בשנות ה-60 עסקו חלק מפרסומיו בתאוריות החדשניות של פיתוח כלכלי (אנ'), שהיו אז נושא פופולרי בכלכלה ובאפשרות יישומן בכלכלות העולם הערבי. עמיתו, ברנרד לואיס, העריך לאחר מותו, כי חיבוריו החשובים היו ספריו שעסקו במצרים וסדרת ספרי ההיסטוריה הכלכלית שחיבר. אחד מספריו, "Egypt in Revolution", שיצא לאור ב-1963, נתרגם לעברית בשם, "מצרים במהפכה".
הערות שוליים

↑  חזות קשה למצרים, דבר, 5 במרץ 1948
↑  על פי הקדמת עיסאווי לספרו, "מצרים במהפכה"
↑  שארל עיסאווי, מצרים במהפכה, תרגמו: אליהו לוי ושלמה גונן, עיינות - הוצאה לאור, תל אביב, 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306489405171  BnF: cb123641771 (data)  GND: 119001152  ISNI: 0000 0003 5452 5278  LCCN: n80007876  NKC: xx0169371  NTA: 068749163  SNAC: w6252qw8  SUDOC: 032653220  TDVİA: issawi-charles-philip  VIAF: 41917732   WorldCat (עם VIAF): 41917732
ריינגראפנשטיין

ריינגראפנשטיין בתמונה מתחילת המאה ה-20
ריינגראפנשטיין היא תצורת סלע פורפיר בגובה 136 מטר, על גדת נהר נהה סמוך לבאד מונסטר בשטיין-אברנבורג, במדינת ריינלנד-פפאלץ, גרמניה.
מבחינה גאולוגית הסלע הוא חלק ממסיב קרויצנאכר. על ראש הסלע נמצאות חורבות טירת ריינגראפנשטיין, אשר נבנתה במאה ה-11 ונהרסה בשנת 1688, בתקופת מלחמת תשע השנים. ריינגראפנשטיין היא נקודת הציון הבולטת בעיר באד מונסטר בשטיין-אברנבורג. מעט מתחתיה נמצאת חורבת אפנשטיין. בשנת 1985 הוכרז שטח של כאלפיים דונם סביב תצורת הסלע כשמורת טבע.
הגישה לריינגראפנשטיין מכיוון באד מונסטר בשטיין היא בשביל הולכי רגל, לאחר חציית נהר נהה במעבורת המופעלת בכוח אדם. דרך גישה שנייה היא ברכב, דרך באד קרויצנאך, עד חנייה הסמוכה לסלע ומשם הליכה בשביל לטירה ולנקודת התצפית.
קליפטון היל (ניאגרה פולס)

פינת קליפטון היל ושדרת פולס בלילה בשנת 2006.
אותה הפינה באביב 2005.
קליפטון היל (באנגלית: Clifton Hill) או גבעת קליפטון היא אחת מהטיילות התיירותיות הגדולות בניאגרה פולס, אונטריו. קליפטון היל, הקרובה למפלי הניאגרה ונהר ניאגרה, עוברת דרך הנהר בפארק ניאגרה ומצטלבת עם שדרת ויקטוריה. הרחוב מכיל מספר חנויות מזכרות, מוזיאוני שעווה, בתים רדופים, משחקיות ארקייד, מסעדות, מלונות ואטרקציות נוספות. עבור המבקרים, במיוחד משפחות ובני נוער, זהו אזור שעשועים וחיי לילה מרכזי.
במהלך השנים, הנכסים השונים שעל קליפטון היל נקנו, נמכרו ושמם שונה לעיתים קרובות. הרחוב מחולק בין שני בעלי נכסים ראשיים: חברת הארי אוקס (HOCO) וקבוצת ניאגרה קליפטון.
קומפורט אין, אף הוא חלק מקליפטון היל, נסגר בשנת 2015 ובהמשך נהרס כחלק מפיתוח האזור שכלל את מסלול הגו-קארט של ניאגרה ספידווי, הרחבתה של משחקיית הארקייד הגדולה, סרט ארבע מימד בנושא זומבים, ריבוי עמדות החטיפים והמזון והרחבת מוזיאון "תאמינו או לא" של ריפלי. ההרחבה החלה בתחילת 2016 והושלמה בקיץ 2018.
המוזיאון של ריפלי, קליפטון היל, מפלי הניאגרה, אונטריו, פברואר 2017.
אטרקציות

האטרקציות הבולטות בשדרה כוללות את מוזיאון "תאמינו או לא" של ריפלי, מוזיאון ותיאטרון נע בארבע מימד, מוזיאון שיאי העולם של גינס, גלגל הענק ניאגרה סקייוויל, ומוזאון השעווה של לואי טוסו. מוזיאון השעווה קיים זה שנים בשדרה, ודגם שעווה של צ'ארלס בונדין בעת הליכה על חבל, שהיה תלוי בעבר מעל קליפטון היל ומאז הועבר לשדרת ויקטוריה הוא נקודת ציון נפוצה זמן רב.
אטרקציות > מוזיאוני שעווה

מוזיאון השעווה הראשון במפלי הניאגרה היה עבודות השעווה של לואי טוסו, שנפתח בשנת 1949. הוא היה הראשון מבין מוזיאוני שעווה רבים שנפתחו. מיקומו על קליפטון היל נסגר בספטמבר 2000 כאשר תם זמן החוזה שלו, והוא נפתח מחדש מעל קליפון היל בשדרת ויקטוריה. סגנון המוזיאון דומה למוזיאוניה של מאדאם טוסו (מאדאם טוסו הייתה סבתא רבתא של לואי טוסו) בעקבות האופן שבו הדמויות ממוקמות בהישג ידם של המבקרים.
מוזיאון שעווה אחר, מוזיאון השעווה של מובילנד (Movieland), מציג ידוענים מפורסמים רבים מסרטים, מוזיקה וטלוויזיה, אם כי במוזיאון זה חלק מהדמויות ממוקמות מאחורי זכוכית או לא בהישג יד. בשנים האחרונות עבר המוזיאון מאזור המיני גולף "קוסם" למיקום גדול יותר, קרוב לקרקעית הגבעה, שבעבר היה המיקום של עולם הקרקס הסגור כעת. לבסוף, ישנו גם מוזיאון שעווה של אגדות רוק המציג סמלים מוזיקליים רבים (בעיקר רוקנרול) מהמאות ה-20 וה-21, שנמצא בסמוך לפינת מרכז הרחוב ושדרת ויקטוריה, בראש גבעת קליפטון.
לכל אחד מהמוזיאונים הללו אזורים אינטראקטיביים משלו, שבהם המבקרים יכולים להצטלם עם דמויות, לשבת בכיסא חשמלי (אפשרות זו זמינה אצל המובילנד ולואי טוסו), או לפסל בשעווה (Movieland). ישנו גם סטודיו שעווה הנמצא בחנות המתנות שמאחורי הלובי אודיטוריום של המוזיאון של ריפלי.
מוזיאון השעווה של היכל התהילה של הפושעים הוקם בשנת 1977 ועמד לצד המקום שהיה פעם הבית הרדוף בחייזרים. במוזיאון הוצגו ארבעים פסלי שעווה של פושעים ידועים לשמצה, החל ממאפיונרים ועד לרוצחים סדרתיים. המוזיאון נסגר בשנת 2014 וכיום הוא חנות מזכרות.
אטרקציות > מסלולי גולף מיניאטוריים

בקליפטון היל נמצא בית הגולף של הרפתקאות הדינוזאורים, המיני גולף הגדול ביותר בקנדה (70,000 מ"ר), הממוקם לצד הניאגרה סקייוויל, וכולל דינוזאורים בקנה מידה גדול במיוחד, בורות חול, נהר והר געש / מפל פעיל. בסמיכות לבית הגולף של הדינוזאורים ממוקם הגולף של הקוסמים, בית גולף מקורה בן 18 חורים הממוקם ליד "תאמינו או לא". באזור ממוקם גם מיני ספארי פראי הממוקם בתוך עיר ההרפתקאות (לשעבר עיר ההרפתקאות של גיבורי העל של מארוול).
אטרקציות > בתים רדופים

ישנם חמישה בתים רדופים הפתוחים בכל השנה בקליפטון היל ובסביבתה: ביתו של פרנקנשטיין (הנמצא בסמוך לתיאטרון סרטי ארבע המימד של ריפלי), הטירה הרדופה של דרקולה (הממוקמת ליד מרכז הבידור הגדול), והבית הרדוף (בסמוך לקרקעית הגבעה) נמצאים על קליפטון היל, ואילו הנייטמר פקטורי ממוקם בשדרת ויקטוריה. שני בתים רדופים נוספים היו אמורים להיות ממוקמים בשדרת ויקטוריה, "בית הזוועות" ו-"יצורי הלילה". לאחר סגירתו של המקלט רדוף הרוחות, הפך הבניין למתחם פיינטבול של זומבים המכונה "מנהרות הצעקה" (על שם המנהרה הרדופה המפורסמת באותו השם הנמצאת בפינה הצפונית-מערבית של מפלי ניאגרה) אך אטרקציה זו נסגרה בשנת 2018 וכיום הוא מתחם המכיל פופיז ומסעדת שווארמה. לאחר יצורי הלילה נפתח תיאטרון ארבע מימד המכונה דינו ראמפייג' 4D, אך כיום פועלת במקום סטייקיה. בעבר פעל גם בית רדוף בשם "מפגש חייזרים" בגבעת קליפטון ושדרת ויקטוריה, שהציע "מפגש" עם חייזר שנמלט ממעבדה. אטרקציה זו נסגרה בשנת 2006.
אטרקציות > מסעדות

בקליפטון היל ובסביבתה פועלות מסעדות רבות, ביניהן סניפי קלסיס, רובי טיוזדיי, דיירי קווין, IHOP,וונדיס, ברגר קינג, טים הורטונס, הוטרס, קוקהאוס מונטנה, בוסטון פיצה (אחד מהסניפים הגדולים ביותר של הרשת), קפה יערות הגשם (הסניף הקנדי היחיד שנותר), Mama Mia's, הארד רוק קפה, פיצה פיצה, סאבוויי, והמסעדה הפרטית "Clifton Hill Family Restaurant".
אטרקציות > משחקיות ארקייד

ישנן שלוש משחקיות ארקייד בולטות בקליפטון היל. משחקיית הווידאו הגדולה ביותר בגבעת נקראת The Great Canadian Midway.
היסטוריה: אוגדן קרייטון

אדמתה של קליפטון היל נרכשה על ידי משפחת פיליפ בנדר בשנת 1782 כחלק ממענק אדמות לנאמני האימפריה. בשנת 1832 נרכש הנכס על ידי קצין הצבא הבריטי, קפטן אוגדן קרייטון, ששירת בגדודים ה-70 וה-81 וכן במזרח הרחוק. קרייטון הקים ובנה רחובות ומגרשים על האדמה שרכש, וקרא ליישוב העתידי קליפטון, ככל הנראה על שם קליפטון שבערוץ נהר אייבון, בריסטול, אנגליה. הקצין בנה את בית מגוריו, קליפטון קוטג', על שפת גדה גבוהה הפונה לצד האמריקאי של מפלי ניאגרה.
קרייטון היה מעורב בדיכוי המרד בשנת 1837. לאחר ההתנגשות בין ויליאם ליון מקנזי למיליציית ממשלת קנדה העילית מצפון לטורונטו, לקח מנהיג המורדים את כוחותיו לאי נייבי שבנהר ניאגרה כדי להקים ממשלה זמנית. באמצע ינואר 1838 פינו מקנזי ואנשיו את האי. באותה תקופה הפך הקליפטון קוטג המטה לניתוק צבאי שהוטל בו לשמור על מעבורת הגבול. משפחת קרייטון עזבה את אזור הניאגרה בראשית שנות ה-40 של המאה ה-20, ועברה לטורונטו ובהמשך לברנטפורד, אונטריו. קרייטון נפטר בסביבות 1850.
פיתוח מוקדם

השדרה שנקראת כיום קליפטון היל היה אז כביש המעבורת, ושמו בא בעקבות קרבתו למערכת התובלה של סירות המשוטים שהעבירו אנשים מעבר לנהר ניאגרה בין קנדה לארצות הברית לפני השלמת הגשר התלוי של מפלי ניאגרה. דרך המעבורת סיפקה גישה לנקיק ניאגרה בו עגנו הסירות.
בשנת 1833 נבנה מלון קליפטון הראשון בבסיס הרחוב על ידי הרמנוס קרייזלר. בעקבות זאת בשנת 1842, בנה האוצר סמואל צימרמן נכסים בצד הדרומי של הכביש. צימרמן תכנן ליצור גנים רבים, מזרקות גדולות ואחוזה שעתידה הייתה להיות מגוריו. האחוזה תפסה את כל הצד הדרומי של הקליפטון היל כיום, ונתחמה על ידי נהר ניאגרה, גבעת המורי ודרך המעבורת. בין הבניינים שנבנו היו ארבעה בתי שער גדולים (האחרון הושלם בשנת 1856) ואורווה בעלות 18,000 דולר שנבנתה מלבנים צהובות אנגליות מיובאות. בנוסף נבנתה מזרקה במרכז הנכס.
צימרמן נהרג ב-12 במרץ 1857 בתאונת רכבת. כיום נותרה רק המזרקה, הנמצאת בקצה הצפוני של פארק המלכה ויקטוריה.
האחוזה של צימרמן נלקחה לידי בנק קנדה עילית, שפשט את הרגל בשנת 1866. האחוזה הועמדה למכירה ונרכשה על ידי סנטור המדינה ג'ון ט. בוש, מבאפלו, ניו יורק תמורת 25 סנט לדולר. בוש רכש את בית קליפטון, הנכסים הסמוכים לו, והמשיך להשלים את אחוזת קליפטון פלייס המפוארת. בוש ומשפחתו התגוררו באחוזה במשך 50 השנים הבאות, כשבתו ג'וזפין התגוררה בו עד שנת 1927. בשנת 1928 נמכרה אחוזת בוש להארי אוקס מוואלנד סקיוריטיס.
מלון קליפטון הראשון נהרס בעקבות שרפה שפרצה בשנת 1898, וההריסות נותרו ללא מגע עד 1905, אז נבנה בית קליפטון השני ומלון לאפייט. שרפה נוספת פרצה בקליפטון ב-31 בדצמבר 1932 וגרמה לנזקים רבים.
הארי אוקס רכש את הנכס והעביר אותו לנציבות הפארקים של ניאגרה, שבנתה את תיאטרון אוקס גארדן, שנפתח בספטמבר 1937.
בשנות העשרים של המאה העשרים נראתה צמיחה ניכרת באזור כיעד תיירותי. בשנת 1925 הווארד פוקס פתח את פונדק פוקסהד בקליפטון היל, בשדרת פולס. בצד הצפוני של הגבעה נפתח מחנה תיירים של מפלי ניאגרה על ידי צ'ארלס בורלנד. ארל מקינטוש פתח שני קמפינגים, מחנה הסיורים של קליפטון בצד הדרומי של הרחוב ומחנה קליפטון מצפון. פונדק ריהרהסט של ריינהרט נבנה בין מחנה התיירים במפלי הניאגרה לפונדק פוקסהד.
בשנות החמישים הוצעה האדמה בצד הדרומי של השדרה לממשלת ארצות הברית כאתר לקונסוליה אמריקאית חדשה, אולם ההצעה מעולם לא התקבלה והקרקע נמכרה אחר כך (ניאגרה הייתה ביתה של הקונסול האמריקני משנת 1899 עד 1959). שני מלונות שעדיין פועלים היום נפתחו בשנות החמישים: The Park Motor ומלון Fallsway.
החל משנות השישים של המאה הקודמת, התחילו להיבנות ולהיפתח בקליפטון היל מוזיאונים, ביניהם "היכל התהילה של הודיני", "תאמינו או לא" של ריפלי, מוזיאון השעווה של הוליווד, בית פרנקנשטיין ומוזיאון שיאי העולם של גינס.
ראו גם

מפלי ניאגרה
ניאגרה סקייוויל
הערות שוליים

↑  Niagara Speedway ready for its first test drive
↑  "For sale: the worst of the worst in wax". Niagara Falls Review.
↑  "Alien Encounter".
↑  "Alien Encounter, Criminals Hall of Fame Wax Museum, Victoria Avenue and Clifton Hill Niagara Falls - Details". Niagara Falls Public Library.
↑  "Alien Encounter". Roadside America.
ביתו של פרנקנשטיין.
קליפטון היל.
שארל פגי

| --- | --- |
ציור דיוקן מאת ז'אן-פייר לוראנס
 לידה:  7 בינואר 1873 אורליאן, צרפת 
 פטירה:  5 בספטמבר 1914 (בגיל 41) Le Plessis-l'Évêque, צרפת 
 שם לידה:  Charles-Pierre Péguy 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  Grande Tombe de Villeroy (Chauconin-Neufmontiers) 
 השכלה:  אקול נורמל סופרייר  בית הספר התיכון לקנאל  קולז' סנט-בארב 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 בן או בת זוג:  Charlotte Péguy 
 פרסים והוקרה:  Estrade-Delcros award (1911)  Broquette-Gonin prize in poetry (1915)  אביר בלגיון הכבוד  מוות למען צרפת  קונקור ז'נרל  צלב המלחמה 1914–1918 
 חתימה:   
 www.charlespeguy.fr
 
שארל פגי (בצרפתית: Charles Péguy;‏ 7 בינואר 1873 – 5 בספטמבר 1914), משורר ומסאי צרפתי.
קורות חייו

שארל פגי נולד למשפחת פועלים בעיר אורליאן שבצרפת. אמו עסקה בהתקנת מושבי קש לכיסאות ואביו, שהיה נגר, מת כתוצאה מסרטן הקיבה כאשר שארל היה בן מספר חודשים בלבד, והוא גדל אצל אמו ואצל סבתו. ב-1885 נכנס לבית ספר תיכון באורליאן וקיבל מלגה שאפשרה לו להמשיך בלימודיו. הוא השתתף בלימודי הדת הקתולית שאורגנו על ידי הקתדרלה של אורליאן.
אחרי שקיבל תעודת בגרות ב-1891, שירת בחיל הרגלים הצרפתי עד 1893. ב-1894 התקבל לאקול נורמל סופרייר בפריז, שם היה תלמידם של רומן רולן ושל אנרי ברגסון. הוא נתפס לסוציאליזם וב-1897 פרסם את מאמרו הראשון בכתב עת סוציאליסטי. ב-1898 ייסד ספרייה בקרבת הסורבון בפריז, שהפכה למקום מפגש של אלה שדרשו את זיכויו בדין של אלפרד דרייפוס.
ב-1900, משלא הצליח לקבל הסמכה כפרופסור לפילוסופיה, וספרייתו עמדה בפני סגירה, נפרד מחבריו הסוציאליסטים ובהם לאון בלום, וייסד כתב עת בשם "מחברות החמישה עשר" כדי לפרסם את יצירותיו ואת אלה של מחברים חדשים. רומן רולן, זוליין בנדה, ז'ורז' סורל, דניאל הלוי ואנדרה סוארה היו בין התורמים לכתב עת זה, שהתקיים עד מותו של שארל פגי ב-1914.
הוא היה מתומכיו של המנהיג הסוציאליסטי ז'אן ז'ורס עד 1907, כאשר חזר בתשובה לאמונה הקתולית, והחל להאשים את ז'אן ז'ורס בבגידה בצרפת ובסוציאליזם. ב-1908 כתב לידידו ז'וזף לוט: "מצאתי את האמונה... אני קתולי." ב-16 בינואר 1910 פרסם את המחזה "מסתורי הצדקה של ז'אן ד'ארק", שבו ביטא את חזרתו בתשובה. למרות זאת, לא היה רצוי בחוגי הכנסייה הקתולית בגלל שהעז לתקוף את סמכותה. ב-1912 וב-1913 עלה לרגל לקתדרלת שארטר, אך מעולם לא עבר קונפירמציה.
הוא התנתק מן השמאל הפוליטי, תקף את הסוציאליזם על עמדותיו נגד הדת ובזכות הפציפיזם והצטרף אל המחנה הלאומי שהשתוקק לצאת למלחמה נגד גרמניה כדי להשיב לצרפת את הטריטוריה שאיבדה במלחמת צרפת–פרוסיה.
יצירתו של שארל פגי עוסקת בערכיו היסודיים של האדם כמו אלה של העבודה האדמה והמשפחה. אלה הם ערכים המועדפים על הפטריוטים. מחזהו "שער הכניסה המסתורי של המידה הטובה השנייה" (1912), שנכתב בסגנון פואמה, הודפס יותר מ-60 פעם, והיה אהוב ביותר על הגנרל שארל דה גול.
במסה "הכסף" (1913) שארל פגי מותח ביקורת על המודרניזם ועל הקִדמה, בהצביעו על אפסיותו של האדם המתיימר לרשת את אלוהים, ועל השפל המוסרי שאין בכוחו של האדם המודרני להימלט ממנו. בכתב העת "מחברות החמישה עשר" כתב: "האדם המודרני נמצא במצב של מבוכה מבחינה מצפונית. לצערנו עלינו לומר כי העולם המודרני נמצא בכל רע."
כאשר שירת כקצין מילואים בספטמבר 1914, ערב הקרב הראשון על המארן, שארל פגי נהרג מכדור שנורה בראשו, בעת שהפציר בחייליו לא לאפשר לגרמנים להשתלט על אף שעל של אדמת צרפת.
ריגול סייבר באוניברסיטאות

סטודנטים באוניברסיטת הרווארד. גם היא נמצאת ברשימת הנפגעות מריגול הסייבר
ריגול סייבר באוניברסיטאות (באנגלית: Cyber spying on universities) הוא מונח המתאר מתקפת סייבר אשר מטרתה היא גנבת מידע סודי מאוניברסיטאות, מכללות ומוסדות לימוד, באמצעות מערכת טכנולוגיית המידע שלהם. עד כה ידוע על אוניברסיטאות רבות בבריטניה (בניהם אוקספורד וקיימברידג'), ארצות הברית, אירופה ואף בישראל שנפגעו ממתקפה זו.
סקירה כללית

אוניברסיטאות מהוות יעד לריגול סייבר בשל שפע המידע האישי אותו הם מחזיקים על סטודנטים, עובדים, אנשים הרוכשים כרטיסים לאירועי ספורט, החומר המקצועי אותו הם מחזיקים ובמקרה ויש באוניברסיטה גם מרכז רפואי אקדמי, אזי גם על חולים המטופלים במקום. כמו כן, במקרה של פרויקטים מחקריים המתבצעים במשותף עם גורמים תעשייתיים או צבאיים, הרי שרשימת היעדים מתרחבת משמעותית. החשש לגנבת מידע וקניין רוחני באוניברסיטאות לא מתבטא רק בחשש מגנבת המידע על ידי סטודנטים, אלא גם על ידי מרצים וחוקרים, להם גישה רחבה יותר למערכות.
תרבות שיתוף המידע באוניברסיטאות והעובדה שלסטודנטים רבים יש גישה לרשת האוניברסיטה, מהווה נקודת התורפה בעקבותיה עלתה רמת הפופולריות של מתקפות אלו בשנים האחרונות. גנבת המידע יכולה להתבצע על ידי סטודנטים ששותפים למחקרים, או בעזרת סריקות רשת, מתקפות דיוג, פיצוח סיסמאות או כל מתקפה סטנדרטית אחרת.
בעקבות מתקפות אלו, נגנב מאוניברסיטאות בולטות מידע אשר כלל מחקרים צבאיים בתכנוני טילים ובטכנולוגיות התגוננות, הודלפו עשרות אלפי פרטים אישיים של סטודנטים, וכן הוצעו למכירה ברחבי האינטרנט תעודות אוניברסיטאות רבות, אשר תבניתן נגנבה על ידי התוקפים.
עימותים בין מדינות בעקבות תקיפות מסוג זה

ב-3 במרץ 2018, הטילה ארצות הברית סנקציות על תשעה איראנים וחברה איראנית אחת, בגין ניסיון לפרוץ בשליחות ממשלת איראן לעשרות אוניברסיטאות בארצות הברית ובעולם ובכלל. לדברי משרד המשפטים האמריקני, במהלך המתקפה האיראנית, החלה בשנת 2013, נגנבו יותר מ-31 טרה-בייט של נתונים אקדמאים וקניין רוחני, מכ-144 אוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית ומכ-176 אוניברסיטאות ב-21 מדינות אחרות.
ב-3 במרץ 2020 פורסם, כי ממשלת סין משקיעה מאמצים רבים בריגול סייבר באוניברסיטאות ומכללות ברחבי ארצות הברית. ע"פ נתוני ה-FBI, סין פועלת להשיג גישה להשגת הסודות המסחריים של גופים בארצות הברית, על ידי שימוש בחוקרים באוניברסיטאות כמרגלים. חשש זה התעצם בעקבות חשיפת העובדה כי יו"ר המחלקה לכימיה וביולוגיה כימית באוניברסיטת הרווארד, צ'ארלס ליבר, העביר מידע סודי לסין, במסגרת הסכם שנחתם עמו. בעקבות גילויים אלו, הורו ה-FBI ומשרד המשפטים האמריקני לאוניברסיטאות והמכללות ברחבי ארצות הברית, להדק את דרישותיהם לעובדים, ביחס לדיווח על קשרים כספיים שיש להם עם מדינות זרות.
קודם לכן, ב-28 באוקטובר 2019, הזהירו סוכנות הביון הבריטית ומטה התקשורת הממשלתית בבריטניה אוניברסיטאות ומכללות במדינה, כי ישנו חשש שהסטודנטים הסינים הלומדים באוניברסיטאות, מעבירים מידע סודי מחומרי המחקר לידי ממשלת סין, כתגמול לכך שהממשלה מממנת כחצי משכר הלימוד שלהם.
הערות שוליים

↑  Bennett, Peter Yeung, Rosemary. "University secrets are stolen by cybergangs" (באנגלית). ISSN 0140-0460. נבדק ב-2020-05-11.
↑  , "Foreign Economic Espionage in Cyberspace"
↑  Michael Koziol, Major universities hit by data breach affecting thousands of job applicants at top firms, The Sydney Morning Herald, ‏2018-06-08 (באנגלית)
↑   עודד ירון, האקרים איראנים נאשמים שגנבו מידע מאוניברסיטאות בארה"ב, ישראל והעולם, באתר הארץ, 23 במרץ 2018
↑  Cadie Thompson, Hackers target colleges to steal personal data, university research, CNBC, ‏2014-08-21 (באנגלית)
↑  Universities: Prime Breach Targets, www.databreachtoday.asia (באנגלית)
↑  Why schools are prime targets for data breaches, WPRI.com, ‏2018-08-28 (באנגלית)
↑  Internet Crime Complaint Center (IC3) | Cyber-Related Scams Targeting Universities, Employees, And Students, www.ic3.gov
↑  By, Guest Post: Think Sci-Hub is Just Downloading PDFs? Think Again, The Scholarly Kitchen, ‏2018-09-18 (באנגלית)
↑  "U.S. charges, sanctions Iranians for global cyber attacks on behalf of Tehran". Reuters (באנגלית). 2018-03-24. נבדק ב-2020-05-11.
↑  China Focuses Espionage on U.S. Colleges and Universities, The Cipher Brief (באנגלית)
↑  Naveen Goud, UK suspects China is conducting espionage with few among 100,000 Chinese University students, Cybersecurity Insiders, ‏2019-10-28 (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ריגול סייבר באוניברסיטאות".
שארל פונסה

| --- | --- |
 לידה:  1655 סן-קלוד, צרפת 
 פטירה:  1706 (בגיל 51 בערך) אספהאן, איראן 
 מדינה:  צרפת 
 
שארל-ז'אק פּוֹנְסֶה (צרפתית: Charles-Jacques Poncet;‏ 1655, פראנש-קונטה – 1706, איספהאן, פרס) היה רוקח צרפתי שהתגורר בעיקר בקהיר וונודע בזכות מסעותיו לאתיופיה והספר שכתב על אודותיה.
פּוֹנְסֶה, שהתגורר במצרים מאז שנת 1687, הוזמן על ידי קיסר אתיופיה ייאסו הראשון כדי לטפל בו ובבנו מפני מחלת הצרעת. הוא יצא למסע בחודש מאי 1698 והגיע לבירה גונדר ביולי 1699. הוא שהה בגונדר במשך תשעה חודשים וטיפל בקיסר ובבנו. בעקבות מסעו כתב את הספר "מסע לאתיופיה בשנים 1698, 1699 ו-1700", שחשיבותו העיקרית היא בכך שזהו המסמך האירופי היחיד המתאר את הנעשה במדינה בשנים אלה. אחת ממטרותיו של פונסה הייתה לבסס קשרים דיפלומטיים בין אתיופיה לצרפת, אך הדבר לא צלח, ומסיבה זו לא זכה ספרו להערכה בימיו. פונסה ניסה להגיע לאתיופיה פעם נוספת בשנת 1702, אך הדבר לא עלה בידו עקב מלחמת אזרחים שהתחוללה במדינה.
ספריו

Charles Jacques Poncet, A Voyage to Æthiopia made in the years 1698, 1699, and 1700, London: William Lewis, 1709
William Foster (ed.), The Red Sea and Adjacent Countries at the Close of the Seventeenth Century: As described by Joseph Pitts,  William Daniel, and Charles Jacques Poncet , London: Hakluyt Society, 1949
הערות שוליים

↑  חלקו של פונסה באסופה זו זה לקוח מתוך ספרו על המסע לאתיופיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438433005171  BnF: cb131961141 (data)  GND: 1015992544  ISNI: 0000 0000 6154 6104  LCCN: nr93031389  NKC: ola2013765927  NTA: 071062386  SUDOC: 035553693  VcBA: 495/305743  VIAF: 69073116   WorldCat (עם VIAF): 69073116 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שארל פברי

| --- | --- |

 לידה:  11 ביוני 1867 מרסיי, צרפת 
 פטירה:  11 בדצמבר 1945 (בגיל 78) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Marie Paul Auguste Charles Fabry 
 מקום לימודים:  תיכון טייר  אקול פוליטקניק  הפקולטה למדעים של פריז 
 מנחה לדוקטורט:  Jules Macé de Lepinay 
 מוסדות:  סורבון 
 תלמידי דוקטורט:  Constantin Pârvulescu, Jean Dufay, Jean Cabannes, איב רוקאר 
 פרסים והוקרה:  מדליית רמפורד (1918)  מדליית הנרי דרייפר (1919)  הרצאת גאטרי (1926)  מדליית פרנקלין (1921)  פרס פייר ז'נסן (1929)  מדליית ז'נסן (1916)  חבר זר של החברה המלכותית (25 ביוני 1931) 
 
מוריס פול אוגוסט שארל פברי (צרפתית: Maurice Paul Auguste Charles Fabry‏; 11 ביוני 1867, מרסיי – 11 בדצמבר 1945, פריז) היה פיזיקאי צרפתי.
חייו

מוריס פברי סיים את לימודיו באקול פוליטקניק וקיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת פריז בשנת 1892. הוא התמחה בתחום האופטיקה והספקטרוסקופיה. ב-1904 הוא התמנה לפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת מרסיי, שם הוא בילה 26 שנים.
קריירה

בשנת 1913, פברי יחד עם הנרי בויסון (Henri Buisson) גילו את שכבת האוזון. באופטיקה, פברי גילה הסבר לתופעה של טבעות ההתאבכות. 
בשנת 1921 יחד עם עמיתו אלפרד פרו המציאו את האינטרפרומטר פברי-פרו.
בנוסף ב-1921 פברי מונה לפרופסור לפיזיקה כללית בסורבון, האוניברסיטה בפריז, ומונה גם למנהלו הראשון של מכון האופטיקה החדש.
ב-1926 פברי הפך גם לפרופסור במכון הפוליטכני בפריז. ובנוסף, הוא היה המנהל הכללי הראשון של בית הספר הגבוה לאופטיקה (Institut d'optique théorique et appliqué) ומנהלו של המכון הגדול לאופטיקה ("grande école" École supérieure d'optique).
במהלך הקריירה שלו פברי פרסם 197 מאמרים מדעיים, 14 ספרים, ומעל 100 מאמרים פופולריים. על ההישגים המדעיים החשובים שלו הוא קיבל בשנת 1918 את מדליית רמפורד, המדליה המלכותית של לונדון. 
בארצות הברית עבודתו הוכרה על ידי האקדמיה הלאומית למדע ובשנת 1919 הוא קיבל את מדליית דרפר (Henry Draper Medal) . בשנת 1921 קיבל את מדליית בנג'מין פרנקלין ממכון פרנקלין. 
בשנת 1927 הוא נבחר לאקדמיה הצרפתית למדעים.