נעימה ברזל
ביוגרפיה

ברזל נולדה בפתח תקווה להורים חלוצים מעולי העלייה הרביעית. אביה, יוסף גינזבורג, יליד פינסק, כיהן כמהנדס העיר פתח תקווה, לימים פתח משרד עצמאי והיה פעיל במפא"י. אמה, רבקה (ריבה) לבית זולקוב, עלתה בשנת 1930 מליטא. עד נישואיה הייתה שחקנית חובבת בתיאטרון האהל. ברזל התייתמה מאביה בגיל 13. לקראת גיוסה לצבא הצטרפה לגרעין נח"ל של תנועת הנוער העובד והלומד, שהיה מיועד לקיבוץ כפר החורש בגליל התחתון. בקיבוץ הכירה את מי שעתיד היה להיות בעלה, גבריאל (גבי) ברזל. היא חברת קיבוץ כפר החורש משנת 1968, שימשה כמזכירת הקיבוץ, הייתה ממובילי המהלך למעבר הילדים ללינה משפחתית ומשנת 1998 הייתה שותפה לצוות שהוביל מהלכי שינוי והקליטה בקיבוץ, שהוא היום קיבוץ מתחדש אשר נכסיו שויכו לחברים. שימשה יועצת ומלווה לתוכניות דוקומנטריות שנעשו במשך השנים על החברה הקיבוצית ותהליך השינוי שהיא עוברת. למדה ולימדה פילוסופיה, היסטוריה ואזרחות בבית ספר התיכון האזורי. בין השנים 1972–1974 עבדה כמחנכת ב-LONDON JEWISH SCHOOL. בשנים 1982 – 1988 שימשה רכזת חטיבה עליונה ואחר כך מנהלת בית הספר התיכון האזורי "העמק המערבי".
פרופסור ברזל היא בוגרת תואר ראשון ומוסמכת תואר שני בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת חיפה. עבודת הדוקטורט שלה (1991) עסקה ב"יחסי ישראל גרמניה 1945–1956, התפתחות יחס החברה והמדינה בישראל לגרמניה בעקבות השואה". במחקריה התמקדה בין היתר בזיכרון השואה ובכלל זה בהתמודדות החברה בישראל עם שורדי השואה ולקחיה. בין ספריה: "עד כלות ומנגד – המפגש בין הנהגת המרד בגיטאות לחברה הישראלית" (1998) ו"על הבחירה בטוב – דיון השוואתי במעשי ההצלה בפולין והולנד במלחמת העולם השנייה" (2004). עסקה בהוראת השואה ותודעתה ובפיתוח תוכניות לימוד בתחום, שימשה כיועצת אקדמית לבית לוחמי הגיטאות והייתה מהראשונים שריכזו והובילו משלחות נוער לפולין (1986). מיד לאחר נפילת מסך הברזל. בשנת 1991 פעלה כשליחה מטעם "לשכת הקשר" במשרד ראש הממשלה, אל הקהילות היהודיות בברית המועצות לשעבר.
פעלה שנים ארוכות במכללת אורנים והייתה ממובילות המהלך להכרה אקדמית במכללה כגוף עצמאי ומחקרי המוסמך להעניק תואר שני (מוסמך). שימשה כמרצה, מרצה בכירה וחברת הנהלה. ניהלה את המכון לשיפור דרכי הוראה. ייסדה את הפקולטה ללימודים מתקדמים ובית הספר ללימודי מוסמך ושימשה דיקנית הפקולטה בין השנים 2000–2012. בעבודתה במכללה עסקה רבות בחקר הציונות, חינוך לדמוקרטיה ובשיח יהודי ערבי, תוך עידוד שילובם של סטודנטים ומרצים ערבים במכללה, באקדמיה ובחברה הישראלית. פיתחה וריכזה תוכניות לימוד בתחומי התמחותה ובכלל זה ערכה את הספר "מקימים מדינה – פרקי עיון בתולדות התנועה הציונית והיישוב", שהוא ילקוט ידע מקיף, לצד היותו ספר לימוד, בנושא תולדות הציונות והיישוב. אחרי פרישתה לגמלאות המשיכה לערוך את כתב העת האקדמי, "דברים", העוסק ב-מדעי הרוח והחברה בכלל ובסוגיות חינוך בחברה בישראל בפרט.
בספרה "המתנחלים בלבבות: הסוחפים ל'גאולה עכשיו והמהלכים בדרך" (2017), חקרה ברזל באופן השוואתי שתי קבוצות של חלוצים ומגשימים. בני ההתיישבות העובדת המיוצגים ב"שיח לוחמים" מזה, ומקימי "גוש אמונים" מזה. פרופסור ברזל מתחקה אחר טענתם של אנשי "גוש אמונים" שהם ממשיכי דרכם האותנטיים של תנועת העבודה, ובוחנת כיצד הפכה דרכם המשיחית לזרם אידאולוגי מרכזי במחשבה הציונית ובחברה בישראל. בספרה מזמינה ברזל את קוראיה להביט במאפייניה הייחודיים של התפישה האמונית, בדמויותיהם ומשנתם של מוביליה, ולבחון במבט מפוכח את ההגדרה החדשה של מושגי היסוד שלה. בסיפרה מנכיחה ברזל את כוחה וחשיבותה של הקבוצה האמונית ומחדדת את ההבנה בדבר המחיר המתעצם של הכיבוש והנינוחות השעונה על הדרת האחר והצדקת הגזל כמובן מאליו. לצד הביסוס המחקרי והכתיבה האקדמית, שלובים בספר קטעי יומן אישי ורגשי, של עבודתה המחקרית בהתנחלויות בסגנון ובאופן החריגים לכתיבה אקדמית.