stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טומהוק (גרזן)
היסטוריה

העם האלגונקי (אנ) היו הראשונים שיצרו את הטומהוק. עוד לפני בואם של האירופים ליבשת אמריקה, האינדיאנים השתמשו באבנים, שחודדו בתהליך של פיצול וניקוש, אשר חוברו לידיות עץ ונקשרו ברצועות עור גולמי. הטומהוק התפשט במהירות מהתרבות האלגונקית לשבטים של הדרום ומישורי הגדולים.
האינדיאנים יצרו "פול" (עורף) לטומהוק, שהיה בצד השני של הלהב, וכלל פטיש, סכין או צינור. אלה הפכו לידועים כטומהוקים צינוריים, שכללו קערה בעורף ועמוד מחורר. אלה נוצרו על ידי אומנים אירופים ואמריקנים לצורכי מסחר ומתנות דיפלומטיות לשבטים.
טומהוקים בעיצוב מודרני חולקו לחיילים אמריקאים במהלך מלחמת וייטנאם.
שימוש מודרני

גרזני הטומהוק משמשים בעיקר כתחליף לגרזן קטן, מאחר שהם לרוב קלים וצרים יותר. לעיתים קרובות הם כוללים כלים נוספים בנוסף לראש הגרזן, כמו קוצים או פטישים.
טומהוקים מודרניים ולא מסורתיים שימשו יחידות נבחרות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית במהלך מלחמת וייטנאם ונקראים "טומהוקים וייטנאמים". רבים מהטומהוקים המודרניים עשויים מפלדה מסגסוגת שעברה חישול בחימום. תהליך זה מאפשר שחלקי החיתוך והקוצים יהיו קשים יותר מחלקי האמצע, מה שמקנה לטומהוק גוף עמיד בפני זעזועים ובעל קשיות גבוהה.
שימוש מודרני > תחרויות זריקת טומהוקים

זריקת טומהוק היא ספורט פופולרי בארצות הברית ובקנדה. אמנויות לחימה חדשות, כמו אוקיצ'יטאו (Okichitaw), החלו להחיות את טכניקות הלחימה בטומהוק. טומהוקים הם קטגוריה בתחרויות זריקת סכינים, וכיום נפחים מומחים ברחבי ארצות הברית מייצרים טומהוקים בעבודת יד.
אירועים רבים מארחים תחרויות זריקת טומהוקים. לתחרויות אלו קיימים תקנות הנוגעות לסוג ולסגנון הטומהוק המשמש לזריקה, וישנם טומהוקים מיוחדים שנעשו במיוחד למטרה זו. התקנות כוללות לרוב דרישות כמו אורך ידית מינימלי ורוחב להב מרבי.
שימוש מודרני > שימושים צבאיים ומשטרתיים

גרזני טומהוק שימשו יחידות שונות בצבא ארצות הברית באפגניסטן, נאט"ו הנפיקו לטומהוק מספר מלאי (4210-01-518-7244) והכלי סווג כ"ערכת חילוץ מחלקה 9" כתוצאה מתוכנית שנקראת יוזמת השדה המהיר; הוא כלול גם בכל רכב של יחידת סטרייקר בתוך "סט כלי פריצה מודולרי".
גם ביחידות משטרה אמריקאיות (דוגמת SWAT) משתמשים בגרזני טומהוק ("טומהוק טקטיים") שיוצרו באופן ייעודי למשטרה ונועדו להיות שימושיים וקלים יחסית.
שימוש מודרני > בתרבות המודרנית

במאה ה-20 וה-21, הופיעו גרזני הטומהוק בסרטים ובמשחקי וידאו. למשל רוקד עם זאבים, אחרון המוהיקנים, הפטריוט, ג'ונה הקס, אברהם לינקולן: צייד הערפדים, כדור בראש ו-Assassin's Creed III. Tomahawks.
גלריה

טומהוק מעוטר
ראש טומהוק
טומהוק מהמאה ה-19
טומהוק מודרני
גרזני טומהוק
הערות שוליים

↑  Extreme Gear - אקסטרים גיר (2013-10-08), גרזן טומהוק – SOG TACTICAL TOMAHAWK BLACK, נבדק ב-2024-12-02
1 2 3 4  שקד זיכלינסקי, ‏פגז מן העבר: כלי הנשק הקטלניים של פעם, באתר ‏מאקו‏, 12 בינואר 2012
↑  Charles L. Cutler, Tracks that speak : the legacy of Native American words in North American culture, Boston : Houghton Mifflin Co., 2002, ISBN 978-0-618-06510-3
↑  Geoffrey Guy, History and Origins of the Tomahawk - Camp4, ‏2021-06-03 (באנגלית אמריקאית)
1 2  How to Score at Axe Throwing? (Score Card Download) - Awesome Axes, www.awesomeaxes.com, ‏2022-01-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  A. B. C. News, Some U.S. Troops Choose Historic Tomahawk, ABC News (באנגלית)
↑  GamerGuides.com, Assassin's Creed III - Strategy Guide, Gamer Guides, 2015-10-28, ISBN 978-1-62154-531-6. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541484205171  GND: 4845488-6  LCCN: sh85135913 
טומהוק צינורי
טומהוק מחושל ייעודי לתחרות הטלת גרזנים
חייל אמריקאי זורק גרזן טומהוק במסגרת תחרות זריקת גרזנים
קהילות אה"ו

.
בית הקברות היהודי באלטונה
קהילות אה"ו או איחוד ג' קהילות הייתה התאגדות של הקהילות היהודיות בעיר המבורג ובעיירות אלטונה וואנדסבק (אנ') הסמוכות לה (היום שכונות בהמבורג) שהתקיימה בשנים 1674–1811.
בעיר המבורג התקיימו שתי קהילות יהודיות עוד מן המאה ה-16: קהילה ספרדית של צאצאי האנוסים מפורטוגל, וקהילה אשכנזית שהתרחבה במהלך המאה ה-17 ובעקבות פרעות ת"ח ת"ט[דרוש מקור] (אם כי הכרה רשמית כקהילה מטעם השלטונות קיבלו האשכנזים רק ב-1696). בעיירות אלטונה וואנדסבק הסמוכות להמבורג היו קהילות יהודיות מאמצע המאה ה-17. ב-1671 התאחדו הקהילה האשכנזית של המבורג וקהילת אלטונה למסגרת קהילתית אחת, וב-1674 הצטרפה אליהן קהילת ואנדסבק. הקהילות הצליחו לשמור על המסגרת הקהילתית המשותפת לאורך כל המאה ה-18, אף על פי שהיו תחת מסגרות מדיניות שונות: אלטונה וואנדסבק היו תחת חסותו של מלך דנמרק ואילו המבורג הייתה עיר חופשית ועצמאית. הקהילות שמרו על עצמאותן הארגונית אך היו להן רב ובית דין משותפים שישבו באלטונה, והן התחלקו בתשלום שכרו של רב הקהילה. בשנת 1811, לאחר שכבש נפוליאון את האזור, אילצו השלטונות הצרפתיים לפרק את האיחוד ומאז התקיימה כל קהילה בפני עצמה.
בין רבני קהילות אה"ו:
רבי משולם זלמן מירלש מנוימרק (בשנים 1678–1706)
רבי צבי הירש אשכנזי, ה"חכם צבי"
רבי יחזקאל קצנלבוגן, בעל "כנסת יחזקאל" ועוד. (1712–1749)
רבי יהונתן אייבשיץ, בעל "אורים ותומים" ו"כרתי ופלתי", ובר-מחלוקתו של רבי יעקב עמדין (נפטר ב-1764)
רבי יעקב עמדין עצמו, שישב באלטונה כאדם פרטי ולא כיהן כרב הקהילה
רבי יצחק הלוי הורביץ (1767)
רבי דוד ברלין (נפטר ב-1771)
רבי רפאל זיסקינד הכהן מהמבורג, בעל "תורת יקותיאל" (1776–1799)
רבי נח חיים צבי ברלין בעל "מעיין החכמה" ועוד. (1799–1802)
רבי צבי הירש זמושץ (1803–1807)
תושבת ידועה נוספת בהמבורג ובאלטונה היא גליקל מהמלין, המתארת בזכרונותיה את הווי החיים בקהילות אה"ו ואירועים היסטוריים שהתרחשו בתקופתה באזור.
ראו גם

קהילות שו"ם
ועד ארבע ארצות
לקריאה נוספת

יחזקאל דוקקעס, אוה למושב (חלק א'), חכמי אה"ו (חלק ב'), המבורג תרס"ח
קהילת יהודי המבורג
המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות

| --- | --- |

 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 מייסד:  ולדימיר איליץ' לנין 
 מנהיגים:  ולדימיר לנין יוסיף סטלין ניקיטה חרושצ'וב ליאוניד ברז'נייב יורי אנדרופוב קונסטנטין צ'רניינקו מיכאיל גורבצ'וב
 תקופת הפעילות:  1912–1991 (כ־79 שנים)
 אידאולוגיות:  קומוניזם מרקסיזם-לניניזם
 מטה:  מוסקבה, כיכר סטריה 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי
 צבעים רשמיים:  אדום, צהוב
 
המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (ברוסית: Коммунистическая Партия Советского Союза, בראשי תיבות: КПСС; בקיצור בעברית: מקב"מ), הידועה גם בתור מפלגת הבולשביקים ("אנשי הרוב"), החלה כזרם בתוך מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, אחר כך הפכה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של הפועלים הרוסים (בולשביקים), ולאחר המהפכה הפכה למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (בולשביקים).
המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות היה מנהיג המפלגה וכיהן הלכה למעשה כמנהיג המדינה.
ראשית המפלגה

מנהיגו הראשון של הסוציאליזם הרוסי היה יוצא ארגון ה"נרודנאיה ווליה" גאורגי פלכאנוב, שהביא את התאוריה המרקסיסטית לרוסיה וייסד בז'נבה את קבוצת המהפכנים "שחרור העבודה". בעקבות עבודותיו של פלכאנוב ואנשיו, שכללו תרגום של המניפסט הקומוניסטי לרוסית, החלו הרוסים להתוודע אל רעיונות הסוציאליזם והקומוניזם של מרקס. לקראת סוף המאה ה-19 נוצרו ברוסיה מועדוני סוציאליסטים רבים, אשר החליטו להתמזג למפלגה אחת לשם תיאום טוב יותר של פעולותיהם. הכנס הראשון של המפלגה המאוחדת, אשר הוחלט שתיקרא "מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית", התקיים במינסק ב-13 במרץ 1898, במשך תקופה ארוכה במפלגה התקיימו שני מחנות – הבולשביקים בראשות ולדימיר לנין ומנשביקים בראשות יולי מרטוב.
בפברואר 1917 פרצה המהפכה ברוסיה, והוקמה ממשלה בורגנית זמנית. באותו הזמן הוקמו גם סובייטים (מועצות) של פועלים, איכרים וחיילים בעלות עמדות כוח רב. לנין חזר לרוסיה מגלותו, עם שינוי אסטרטגי בעמדתו – מהפכה סוציאליסטית ברוסיה כהקדמה למהפכה עולמית. הוא התנגד לכל שיתוף פעולה עם הממשלה הזמנית ולכוונתה להקים רפובליקה פרלמנטרית. לנין דרש הקמה של רפובליקה סובייטית המנוהלת על ידי המועצות ולא על ידי פרלמנט (אף על פי שבתוך הסובייטים עצמם הבולשביקים היו מיעוט), סיום מיידי של המלחמה והלאמה של כל הקרקעות. בסופו של דבר הוא הקים מפלגה חדשה נפרדת. הבולשביקים נרדפו על ידי הממשלה הזמנית הבורגנית וגם על ידי הממשלה שבאה אחריה – ממשלת קואליציה בהשתתפות המנשביקים והסוציאל-רבולוציונרים. באוגוסט 1917 התקיים הכנס ה-7 של המפלגה הבולשביקית, ללא השתתפות לנין וראשי המפלגה שירדו למחתרת. שתי החלטות חשובות נתקבלו: האחת – להתכונן להתקוממות מזוינת למען תפיסת השלטון; והשנייה – לקבל את טרוצקי וקבוצתו למפלגה הבולשביקית. התעמולה הרבה של הבולשביקים בעורף ומצבה האומלל של רוסיה במלחמה הביאו במהירות להגברת כוח הבולשביקים בתוך הסובייטים.
מטרתה של סיעת הבולשביקים הייתה לתפוס את השלטון ברוסיה בכוח וליישם את משנתה "מלמעלה". ב-7 בנובמבר 1917 (25 באוקטובר לפי הלוח הקדם-מהפכני) תפסו הבולשביקים את השלטון לאחר הפיכה, והחלו להקים את השלטון הסוציאליסטי הסובייטי; אולם זמן קצר לאחר מכן התחילה מלחמת אזרחים, שבהּ נלחמו הבולשביקים בכוחות אנטי-מהפכניים, שנודעו בשם הקיבוצי "הצבא הלבן" בחזיתות אחדות, מסיביר שבמזרח עד חצי האי קרים שלחופי הים השחור.
לאחר תום המלחמה, שגבתה מיליוני קורבנות, הייתה רוסיה (שנקראה אז "הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה" ובראשי תיבות רספס"ר) לאחת המייסדות של ברית המועצות בדצמבר 1922.
מבנה המפלגה

הסיעה הבולשביקית הייתה זו שהניחה את היסוד למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (הסיעה האחרת, המנשביקים, חוסלה כמו שאר המפלגות שהיו ברוסיה – חלק מחבריהן הוצאו להורג, חלק אחר ברח, חלק פרש מהחיים הפוליטיים וחלק הצטרף לבולשביקים). המפלגה הייתה, בהתאם לרצונו של לנין צנטרל דמוקרטית, משמע: "חופש בדיון הפנים-מפלגתי, אחדות במעשה מחוץ למפלגה", והייתה בה שרשרת פיקוד ברורה. בתקופה שלאחר לנין, סטלין ביטל את החופש בתוך המפלגה וניהל טרור קשה כלפי רבים מחבריה שביקרו אותו (גם אם עשו זאת במסגרת פנים-מפלגתית).
הגוף המרכזי של המפלגה הקומוניסטית היה הכנס הכללי של המפלגה, שכונס אחת לזמן קצוב (אחת לשנה, לאחר מכן אחת לשנתיים, אחר־כך אחת לארבע שנים ולקראת סופה של ברית המועצות אחת לחמש שנים). בנוסף לכנסים, לעיתים כונסו ועידות של המפלגה – פורומים בעלי סמכויות פחותות, שתכליתם "לדון בענייני מדיניות שבָּשְלו"; החלטותיהן של הוועידות דרשו את אישורו של הוועד המרכזי. בכנסי המפלגה הוחלטה והתפרסמה המדיניות והתקבלו ואושרו ההחלטות החשובות של המפלגה – אך זאת באופן רשמי בלבד. לכנסי המפלגה הוזמנו גם נציגי מפלגות קומוניסטיות/סוציאליסטיות מכל העולם. מתוך צירי הכנס נבחר הוועד המרכזי (ЦК), שישבו בו כמה עשרות (ומאוחר יותר כמה מאות) חברים; בנוסף לכך, הכנס בחר את חבריהם של גופים מפלגתיים אחרים, כדוגמת מזכירות המפלגה, הלשכה המנהלת, מערכת העיתון המפלגתי ("פראבדה") וכו'. הוועד המרכזי בחר את חברי הפוליטביורו (политбюро; הלשכה המדינית), שהיה הגוף העליון ולמעשה מקבל ההחלטות היחיד במפלגה, ואת המזכיר הכללי וכן, ניהל את המפלגה (ולמעשה, גם את המדינה) בתקופות הביניים שבין הכנסים.
כמו כן, למפלגה הקומוניסטית של ברית-המועצות היו סניפים מחוזיים (обком), עירוניים (горком), אזוריים (райком) ולשכות מקומיות (ячейка). המפלגות הקומוניסטיות של הרפובליקות החברות בברית שולבו בה ברמה של סניפים מחוזיים.
המפלגה אחרי המהפכה > עידן סטלין

במרץ 1918 התקיים הכנס ה-7 של המפלגה. שם נתקבלה ההחלטה הקשה של שלום עם הגרמנים – שלום ברסט-ליטובסק – על אף התנגדותם של הסוציאל-רבולוציונרים ושל הפלג השמאלי במפלגה בראשות ניקולאי בוכארין. שֵם המפלגה הבולשביקית שונה ל-"המפלגה הקומוניסטית של רוסיה (בולשביקים)", והוכרז על קרע מוחלט מהמפלגות הסוציאל-דמוקרטיות בעולם, שנחשבו לבוגדות עקב תמיכתן במלחמת העולם.
ב-1920 הוחלט שחברי המפלגה יוגבלו בשכר (פרטמקסימום). הגבלה זו בוטלה רשמית בשנת 1932, אך מעשית לא כובדה עוד לפני זה.
בשנת 1922 מונה יוסיף סטלין לתפקיד המזכיר הכללי. במקור תוכנן שתפקיד זה יהיה תפקיד מִנהלי לחלוטין, אולם סטלין השתמש בסמכויות שניתנו לו על-מנת לבסס שלטון יחיד שלו. הוא מינה מקורבים אליו להיות ראשי הסניפים האזוריים והמחוזיים, ואלה דאגו לשלוח לכנסים ולוועד המרכזי אנשים שיהיו נאמנים לו – מה שיצר רוב פרו-סטליני בוועד המרכזי.
לאחר מותו של לנין בתחילת שנת 1924, נותרה המפלגה בלא מנהיג מוסכם על הכול, והחל קרב על השלטון בין כל הקומוניסטים הבכירים. במלחמה זו הצליח סטלין לגבור על כל השאר, כיוון שהשכיל לכרות בריתות (זמניות) עם בכירי מפלגה אחדים כנגד אחרים. בהתחלה הוא התאחד עם קאמנייב וזינובייב כנגד טרוצקי, ומאוחר יותר התאחד כנגד שלושתם עם בוכארין; בשנת 1927 אנשי האופוזיציה השמאלית – טרוצקי, קמיינב וזינובייב – סולקו מהוועד המרכזי, וב-1928 – מהמפלגה עצמה. שנה אחר-כך, בשנת 1929, דיכא סטלין את מתנגדי הקולקטיביזציה, "האופוזיציה מימין", בראשות בעל-בריתו לשעבר בוכארין ותומכיו ריקוב וטומסקי, וסילק גם אותם מכל עמדת מפתח ב-1930; בכך נהיה לשליט יחיד ובלתי-מעורער במפלגה ולכן בברית המועצות כולה. מאוחר יותר, הוצאו להורג כל הקומוניסטים הבכירים במשפטי הראווה של הטיהורים הגדולים של השנים 1936–1938. את טרוצקי, שנמלט למקסיקו, חיסל איש נ.ק.ו.ד. (בעתיד ק.ג.ב.) בשנת 1940.
בשנת 1948 חולל סטלין גל טיהורים שני, שבו נרצחו אנשי מפלגה חשובים שהיו יוצאי לנינגרד, ובראשם מזכיר המחוז הראשון לשעבר וחבר המרכז קוזנייצוב. במסגרת גל הטיהורים הואשמו יהודים ואחרים ב"קוסמופוליטיות" שנחשבה סטיה חמורה לעומת "אינטרנציונליזם" שנחשב לחלק חיובי של האידאולוגיה הקומוניסטית.
המפלגה אחרי המהפכה > ברז'נייב, אנדרופוב, צ'רניינקו

בהתחלה ברז'נייב לא היה המנהיג הבלתי-מעורער של המפלגה ושל ברית המועצות כולה; אך הוא, כמו קודמיו, ניצל את מעמדו כמזכיר הכללי ואת עליונותה של המפלגה על המדינה, וקידם לעמדות מפתח אנשים שהכירו אותו והיו נאמנים לו אישית. כך הוא הצליח אט-אט לבסס את מעמדו כמנהיג ברית המועצות, בעיקר על חשבון ראש הממשלה קוסיגין.
עידן ברז'נייב הן במפלגה והן בברית המועצות גופא התאפיין בראש ובראשונה על ידי שמרנות, אשר גרמה מצד אחד ליציבות אך מצד שני לעמידה במקום ולסטגנציה. מדיניותו של ברז'נייב הייתה, כזו של קודמיו, מכוונת לייצור חימוש ולא מוצרי צריכה, בניגוד לקו של קוסיגין, מה שגרם למפלגה לאבד את לִבּותיהם של התושבים, אשר הוטרדו מהמחסור במוצרים יותר מאשר מהמהפכה העולמית. עידן ברז'נייב התאפיין ביציבות וקיבעון ונכנס להיסטוריה הרוסית בתור "המיתון" (Застой). יורשיו של ברז'נייב בתפקידו, יורי אנדרופוב וקונסטנטין צ'רניינקו, שלטו תקופות קצרות ונקטו באותה מדיניות שברז'נייב נקט.
נפילת המפלגה

בשנת 1985 נבחר מיכאיל גורבצ'וב לתפקיד המזכיר הכללי, לאחר שהמפלגה איבדה בזה אחר זה שלושה מזכירים כלליים בשלוש שנים. המזכיר הצעיר (יחסית לקודמיו) החל מיד ברפורמות מרחיקות-לכת ופתח במדיניות של "פרסטרויקה" (בנייה-מחדש), "גלאסנוסט" (שקיפות) ו"אוסקורנייה" (האצה). רפורמות אלה כללו ברמה המעשית את קיום חופש הביטוי למעשה והפיכת לפחות חלק מהבחירות, הן במפלגה והן מחוצה לה, לבחירות אמיתיות, עם מספר מועמדים; כמו כן, גורבצ'וב ערך גם רפורמות בתחום המבנה הכלכלי של ברית המועצות.
פעולותיו אלה של גורבצ'וב הביאו לניכור הולך וגדל בינו לבין חברים בולטים אחרים במפלגה הקומוניסטית, אשר לא רצו למוטט את שלטונם שלהם, ואף-על-פי שהוא השיג בהתחלה את התמיכה של המפלגה ברפורמות שלו, עם הזמן הוא נאלץ להעבירן בדרך יותר ויותר עוקפת-מפלגה.
בשנת 1990 השיג גורבצ'וב את ביטולו של סעיף 6 לחוקת ברית המועצות, שקבע את "תפקידה המנהיג והמכוון של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות"; בכך הוא ביטל את הבסיס החוקי לעליונות המפלגה על שאר הרשויות במדינה. המפלגה הפכה יותר ויותר ללא-רלוונטית והחלה להתפצל למפלגות הבודדות של הרפובליקות החברות בברית.
באוגוסט 1991, לאחר שנודע כי גורבצ'וב מתכנן לשנות את המבנה של ברית המועצות ולהפוך אותה לקונפדרציה, קבוצה של שמרנים במפלגה גמרה אומר לשים קץ לרפורמות ולהחזיר את הגלגל לאחורנית. לשם כך הם ניצלו את היעדרותו של גורבצ'וב ממוסקבה ועשו את הפוטש של אוגוסט. ברם, מאמציהם עלו בתוהו, משום שנשיא הרפובליקה הרוסית, בוריס ילצין, דיכא את ההפיכה, והפך בכך לגיבור ההמון, אשר מאס בקומוניזם ובמפלגה. הקץ הקיץ על המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות כאשר ילצין הורה על איסורה בכל תחומי הרפובליקה הרוסית וכאשר ברית המועצות חדלה מלהתקיים.
יורשים

למרות נפילת ברית המועצות, הרעיון הקומוניסטי לא נזנח לחלוטין על ידי הרוסים. עד מהרה קמו למפלגה הקומוניסטית ממשיכים בדמות המפלגה הקומוניסטית הרוסית בראשותו של גנאדי זיוגנוב, שמיוצגת בעקביות בדומה וכמה מפלגות קומוניסטיות זעירות נוספות שטוענות לכך שהן הירושות האמתיות של המפלגה.
ראו גם

המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית
הערות שוליים

↑  ראו על קוסמופוליטיות בברית המועצות(הקישור אינו פעיל, 23.10.2020)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301025805171  BnF: cb11866780s (data)  GND: 2016004-5  ISNI: 0000 0001 2369 340X  LCCN: n80126146  NKC: olak2002159814  SELIBR: 121495  SUDOC: 026416824  VIAF: 125435541   WorldCat (עם VIAF): 125435541 
"הבולשביק", ציורו של בוריס קוסטודייב, 1920
קבוצה מקטגוריה ראשונה

במתמטיקה, ובפרט בטופולוגיה, קבוצה מקטגוריה ראשונה (נקראת גם קבוצה דלה, באנגלית: meagre set) היא קבוצה אשר נוצרת מאיחוד בן-מניה של קבוצות דלילות. קבוצה אשר איננה קבוצה מקטגוריה ראשונה נקראת קבוצה מקטגוריה שניה.
לקבוצות מקטגוריה ראשונה חשיבות רבה בניסוח משפט הקטגוריה של בר, משפט מרכזי בטופולוגיה ובאנליזה פונקציונלית.
הגדרות מתמטיות

בהינתן מרחב טופלוגי  X עם טופולוגיה  {\mathcal {T}} וקבוצה  N\subseteq X, הקבוצה  N תקרא קבוצה דלילה אם ורק אם היא מקיימת את אחד מהתנאים השקולים הבאים:
הפנים של הסגור שלה ריק, כלומר  \operatorname {Int} (\operatorname {Cl} (N))=\emptyset
לכל קבוצה פתוחה  \emptyset \neq U\in {\mathcal {T}} קיימת קבוצה פתוחה  \emptyset \neq V\in {\mathcal {T}} כך ש- V\subseteq U ו- V\cap N=\emptyset
קבוצה  A\subseteq X תקרא קבוצה מקטגוריה ראשונה אם ורק אם היא ניתנת לכתיבה כ- A=\bigcup _{i=1}^{\infty }{N_{i}} כאשר  N_{i} כולן קבוצות דלילות. מאידך,  A תקרא קבוצה מקטגוריה שניה אם ורק אם היא אינה מקטגוריה ראשונה.
הערות בנוגע לניסוח:
באנגלית נקראת קבוצה מקטגוריה ראשונה גם כ-Meager Set שפרושו המילולי הוא קבוצה דלה או קבוצה דלילה, אולם בעברית המונח קבוצה דלילה נוגע לקבוצות שהן Nowhere Dense.
אין קשר בין קבוצות מקטגוריה ראשונה (או שנייה) לתורת הקטגוריות.
מרחבי בר ומשפט הקטגוריה של בר

מרחב בר הוא מרחב טופולוגי שעבורו המשלים לכל קבוצה מקטגוריה ראשונה הוא קבוצה צפופה. משפט הקטגוריה של בר מוכיח כי כל מרחב מטרי שלם וכל מרחב רגולרי קומפקטי מקומית הם מרחבי בר. ממשפט זה נובע כי  \mathbb {R}  הוא מרחב בר.
הגדרה אלטרנטיבית באמצעות משחק בנך-מזור

ניתן להגדיר את המונח קבוצה מקטגוריה ראשונה באמצעות המשחק הטופולוגי משחק בנך-מזור. עבור מרחב טופולוגי  X וקבוצה  A\subseteq X, משחק בנך-מזור משוחק על-ידי שני שחקנים אליס ובוב. בתחילת המשחק אליס בוחרת קבוצה פתוחה  U_{1}\subseteq X ובוב בוחר בעקבותיה קבוצה פתוחה  U_{2}\subseteq U_{1}. לאחר מכן אליס בוחרת קבוצה פתוחה נוספת  U_{3}\subseteq U_{2} ובוב ממשיך בבחירת קבוצה פתוחה  U_{4}\subseteq U_{3}. המשחק נמשך עד לאינסוף. אליס מנצחת את המשחק אם  A\cap \bigcap _{n=1}^{\infty }{U_{n}}\neq \emptyset . אחרת, בוב מנצח.
ניתן להוכיח כי בוב יכול לשחק לפי אסטרטגיה מנצחת (כלומר, תוכנית פעולה שתבטיח את ניצחונו לכל בחירת פעולות של אליס) אם ורק אם  A היא קבוצה מקטגוריה ראשונה. בכך, ניתן להגדיר באופן אלטרנטיבי קבוצה מקטגוריה ראשונה להיות קבוצה שעבורה יש לבוב אסטרטגיה מנצחת במשחק בנך-מזור.
דוגמאות

כל קבוצה דלילה היא קבוצה מקטגוריה ראשונה.
קבוצת המספרים הרציונליים  \mathbb {Q}  היא קבוצה מקטגוריה ראשונה תחת  \mathbb {R}  עם הטופולוגיה הסטנדרטית, אך היא אינה קבוצה דלילה (למעשה, היא קבוצה צפופה)
הקבוצה הריקה  \emptyset  היא מהקטגוריה הראשונה בכל מרחב טופולוגי.
אם  A\subseteq X היא קבוצה מקטגוריה ראשונה, אז כל  B\subseteq A גם היא מקטגוריה ראשונה.
אם  \{A_{n}\}_{n=1}^{\infty }\subseteq X הן קבוצת נקודות מקטגוריה ראשונה אז  \bigcup _{n=1}^{\infty }{A_{n}} מקטגוריה ראשונה.
הערות שוליים

↑  Eric W. Weisstein, First Category, mathworld.wolfram.com (באנגלית)
↑  R. C. Haworth, R. A. McCoy, Baire spaces, 1977
↑  Eric W. Weisstein, Baire Category Theorem, mathworld.wolfram.com (באנגלית)
↑  Banach-Mazur game - Encyclopedia of Mathematics, encyclopediaofmath.org
אשרף בזנאני

| --- | --- |
אשרף בזנאני
אשרף בזנאני
 לידה:  1979 (בן 46 בערך) מרקש, מרוקו 
 תקופת הפעילות:  מ-2006 
 תחום יצירה:  צילום ויצירת סרטים
 זרם באמנות:  סוריאליזם
 www.baznani.com
 
יצירה של אשרף בזנאני: ה"אני" האמיתי שלי
אשרף בזנאני (בערבית: أشرف بزناني, באנגלית: Achraf Baznani; נולד ב-1979) הוא אמן מרוקאי, יוצר סרטים וצלם. הוא נולד במרקש בשנת 1979.
ביוגרפיה

בזנאני החל את דרכו בעולם הצילום במקרה. הוא קיבל מצלמת קודאק מדגם Ektra compact 250 ליום הולדתו בגיל הנעורים. בזנאני לימד את עצמו ומעולם לא לקח שיעורי צילום. הוא יצר מספר סרטים קצרים וסרטים תיעודיים. ביניהם נכללים הסרטים "הליכה" משנת 2006 ו"הנאבד" משנת 2007. הסרט "המהגר" משנת 2007 זכה במספר פרסים לאומיים ובינלאומיים.
בזנאני מוכר בעיקר בתור הערבי הראשון בעולם שפרסם ספר תמונות שמבוסס על תמונות סוריאליסטיות. שני הספרים, "דרך עדשתי" ו-"בתוך חלומותיי" הם סוריאליסטיים. בזנאני תייג עצמו עם צלמי פרטי היומיום, צלמי הנופים והמצבים המשעשעים.
בתור ילד, אשרף בזנאני הוקסם ממיניאטורות סרטים ומקסם הסרטים. כך שכאשר צלם אוטודידקט זה החל את קריירת הצילום שלו, הוא החליט שאינו רוצה לצלם תמונות "רגילות" והחל להתמקד במניפולציה של תמונות, תוך שימוש ברעיונות אישיים, בנופים מחלומות ובדברים החשובים לו או שבהם הוא מאמין. הוא עצמו משמש כנושא המרכזי ברוב תמונותיו וזאת על מנת לתת מגע אישי בעולם החלומי, הסוריאליסטי והאירוני שהוא יוצר.
בסדרתו "בתוך חלומותיי", רוצה אשרף שאנשים יחשבו מחוץ לקופסה, יהרהרו ויתעמקו בתמונותיו הסוריאליסטיות. "הצופים ימצאו מראה שתשקף את תמונת חייהם ואת המצבים עימם הם נאבקים וכן את הבעיות עימם הם צריכים להתמודד בחיים האמיתיים".
עבודותיו הוצגו במספרים מגזינים בינלאומיים כגון פיקסארט, נשיונל ג'יאוגרפיק, ממבו, פוטו+, אמוצ'ר פוטוגרפר, פוטוגרף מלהור, דיגיטל פוטו מגזין וזום מגזין.
בשנת 2014 הוא השלים את "פרויקט 52", משימה אישית שלו שבה התחייב לצלם תמונה בכל שבוע ברצף במשך שנה.
פרסים

2015: Best in the show in Park Art Fair International
2015: Merit in Sydney International Exhibition of Photography
2015: 1st Prize in B2zone art contest in Switzerland
2016: Honorable mention in Park Art Fair International
2016: 1st Place Winner – Golden Ribbon in Notindoor photography magazine contest
2016: Golden Orchid Grand Prize
2016: International Prize Colosseo, Roma, Italy
2016: KUNST HEUTE AWARD, Deutschland
תצוגה > 2020

Corona Call, Berlin
תצוגה > 2017

Artmuc, Munich, Germany
Fine Art, Blank Art Gallery, Athene, Griekenland
Nordart, Duitsland
Biennale di Peschiera del Garda
הערות שוליים

↑  "The mind bending surreal photography of Achraf Baznani - Resource Magazine". Resource Magazine (באנגלית). נבדק ב-2016-11-10.
↑  Ziv, Kay (2016-01-24). "ACHRAF BAZNANI A Surreal Dream – Lens Magazine". Lens Magazine (באנגלית). נבדק ב-2016-11-10.
↑  Mind-bending photographic art from Achraf Baznani, Lost At E Minor: For creative people, ‏2015-02-20
↑  Inside My Dreams – a photo book by Achraf Baznani | Jute Fashion Magazine, www.jutefashionmagazine.com (ארכיון)
↑  "About the artist |  Achraf Baznani". Achraf Baznani (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2016-11-10. נבדק ב-2016-11-10.
↑  KUNST HEUTE AWARD - deutsch, www.kunstheuteaward.com (ארכיון)
↑  Fatine Alaoui, Achraf Baznani et les créations du corona, Maroc Local et Nouvelles du Monde, ‏2020-10-07 (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1117716813  ISNI: 0000 0004 7392 6357  PIC: 385532  VIAF: 5486147872010675170009   WorldCat (עם VIAF): 5486147872010675170009
העולם הבא

ביהדות, העולם הבא (או "עולם האמת") הוא עולם הגמול, בו מתקיימים החיים לאחר המוות. בו ניתן שכר לצדיקים על מעשיהם הטובים ועונש לרשעים על מעשיהם הרעים בצורה מושלמת ומדויקת; להבדיל מן ה"עולם הזה", בו הגמול, אם קיבלו, איננו שלם וגמור. הגמול בעולם הבא בא לקיים עיקרון בסיסי ביהדות – עקרון הצדק האלוהי. ביהדות, שכר העולם הבא מגיע לכל אדם על פי מעשיו, בין אם הוא יהודי ובין אם לא. אך בנצרות, רק נוצרים זכאים לעולם הבא ואילו כל השאר נידונים לייסורי גיהנם.
קיימות שתי גישות מנוגדות להבנת הביטוי "העולם הבא" בדברי חז"ל:
גמול העולם הבא הוא לנשמה בלבד, ותחילתו מיד לאחר המוות, לאחר היפרד הנשמה מהגוף ("עולם הנשמות"). נציגה המובהק הוא הרמב"ם.
גמול העולם הבא הוא לגוף ולנשמה יחד, ותחילתו בתחיית המתים, עם שובה של הנשמה אל הגוף ("העולם המתוקן"). נציגה המובהק הוא הרס"ג.
רעיונות דומים לגרסה הראשונה קיימים בדתות ופילוסופיות מגוונות יחסית, ביניהן נצרות, פלאטוניזם והינדואיזם, וממלאים בהן פונקציה דומה. הגרסה השנייה מופיעה בכל הדתות האברהמיות ואצל הזורואסטרים.
תפיסת העולם הבא בתקופת בית שני

כבר בספר מקבים ב' (פרק ז) בסיפור על חנה ושבעת בניה מופיעה האמונה בתחיית המתים בפי הבנים הנהרגים על קידוש השם. לעומת זאת, באותו הסיפור בספר מקבים ד' (פרק יז) הגורל הטוב של מקדשי שם שמים מתואר במילים: "עומדים הם עתה קרובים לכיסא אלהים וחיים הם את חיי הנצח המאושרים".
פילון האלכסנדרוני ראה בהישארות הנפש אחת מחמש או שמונה אמונות היסוד של היהדות.
יוסף בן מתתיהו מתאר בספרו "מלחמת היהודים" את ההשקפות שרווחו בזמנו על העולם הבא. הפרושים סברו שהנשמות אינן כלות, אולם רק נשמות הטובים עוברות אל גוף חדש, ונשמות הרשעים נדונות לייסורי עולם. האיסיים האמינו שהנשמות תישארנה לנצח ואחרי עוזבן את "מוסרות הבשר" הן מתנשאות בשמחה למרום. לדעתם, הנפשות חיות מעבר לאוקיינוס, שם רוח ים מנשבת תמיד ומשיבה נפש (כעין "קורת רוח בעולם הבא" המוזכר אצל חז"ל). נחלת הנשמות הרעות היא קרן חשכה, מקום סער וסופה וייסורי נצח. הצדוקים כפרו בהישארות הנפש ובשכר ועונש בעולם הבא. (דבר זה מתאשר בדברי חז"ל במספר מקומות: "משקלקלו הצדוקים ואמרו אין עולם אלא אחד", "צדוקים אומרים מסורת הוא ביד פרושים שהן מצערין עצמן בעולם הזה ובעולם הבא אין להם כלום").
הוא עצמו, בנאומו בפני האנשים שנמלטו מן הרומאים אל המערה אחרי כיבוש יודפת, אומר:
אלה האנשים יזכו לשם עולם וביתם וזרעם יכונו לאורך ימים ושמותיהם הטהורות והישרות תשכונה בחבל גורלן אשר בקודש קודשי השמים ומשם תרדנה אל גופות טהורים לקץ הימין. ואולם נשמות האנשים, אשר שלחו יד בנפשם, תרדנה אל שאול מקום צלמות