stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדריי מדבדב
הערות שוליים

↑  אורן אהרוני, מדבדב: "אני לומד הרבה מאלכס שטילוב", באתר ynet, 21 במאי 2014
↑   איתמר קציר, עם מדליית כסף מאליפות אירופה לצווארו, אנדריי מדבדב רוצה סוף סוף לגעת בשמיים, באתר הארץ, 18 באפריל 2019
↑  אורן אהרוני, מדליה למדבדב, שטילוב נפל מהמתח, באתר ynet, 20 באפריל 2014
↑  אורן אהרוני, מדליית זהב לאנדריי מדבדב בגביע העולם בקרואטיה, באתר ynet, 27 במאי 2018
↑  שירי אלג'ם, ‏הישג נוסף: אנדריי מדבדב זכה בכסף באליפות אירופה, באתר ערוץ הספורט, 14 באפריל 2019
↑  אסי ממן, ‏מדבדב זכה בארד בגביע העולם, אך לא יהיה בטוקיו, באתר ONE‏, 26 ביוני 2021
↑    אורן אהרוני, הקפיצה הגדולה, באתר "ידיעות אחרונות", 24 באוקטובר 2021
אנה גולדי

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1734 זנוואלד, שווייץ 
 הוצאה להורג:  13 ביוני 1782 (יוליאני) (בגיל 47) Glarus, שווייץ 
 מדינה:  שווייץ 
 
אנה גולדי (בגרמנית: Anna Göldi;‏ 14 באוקטובר 1734 – 13 ביוני 1782) הייתה אישה שווייצרית שהואשמה בכישוף ונידונה למוות בעריפת ראש באמצעות חרב. נחשבת ל"מכשפה האחרונה" של שווייץ ולאחת מהנשים האחרונות שהוצאו להורג בגין כישוף באירופה. משפטה היה מהראשונים שתוארו כ"רצח שיפוטי" (אנ') על ידי ההיסטוריון אוגוסט לודוויג פון שלצר. בשנת 2008 זוכתה מאשמה על ידי הרשויות בגלרוס.
ביוגרפיה

גולדי נולדה בכפר הקטן סנוולד בסנט גאלן למשפחה קשת יום, הרביעית מבין שמונה ילדים. בגיל 15 החלה לעבוד כעובדת משק בית ובשנים 1762–1765 עבדה בביתו של הכומר המקומי. בהיותה בת 31 נכנסה להריון משכיר חרב שעזב את שווייץ לפני שילדה. התינוק שנולד מת זמן קצר לאחר הלידה, ולמרות שתמותת התינוקות הייתה שכיחה וגבוהה באותה תקופה, הואשמה גולדי ברצח תינוקה. בתור עונש, נכבלה לעמוד קלון והוטל עליה מאסר בית במשך שש שנים. בסופו של דבר הצליחה להמלט וברחה אל הכפר מוליס (היום גלרוס נורד), שם מצאה עבודה אצל משפחת זוויקי בשנים 1768–1775/6. הייתה לה מערכת יחסים עם בנו של מעסיקה, רופא הצעיר ממנה ב-11 שנים. היא נכנסה להריון וילדה את בנם. בגלל הבדלי המעמדות ביניהם, השניים מעולם לא נישאו והילד נשלח לגור אצל משפחה אחרת.
בעודה בת 46 החלה גולדי לעבוד בבית משפחת טצ'ודי, שהייתה עשירה ומיוחסת. אב המשפחה היה יוהאן יעקב טצ'ודי, רופא, שופט ופוליטיקאי מהאליטה המקומית. בוקר אחד גילתה אחת מבנותיו מחטים בכוס חלב שהוגשה לה. הם האשימו את גולדי ופיטרו אותה. כעבור שבועיים וחצי, בת נוספת החלה להקיא סיכות מתכת. למרות שלא עבדה שם יותר, גם הפעם הפנה טצ'ודי אצבע מאשימה אל גולדי וטען שקיללה את בתו והשתמשה בכישוף כדי להזיק לה.
גזר הדין

גולדי הצליחה להמלט ממאסר, אך בעקבות פרס כספי שהוצע למי שיעזור לתפוס אותה, נעצרה. תחילה הכחישה את ההאשמות נגדה אך בעקבות מסכת עינויים שעברה, הודתה בברית עם השטן ובכישוף הנערה. לאחר שהעינויים פסקו חזרה בה, אך המועצה הפרוטסטנטית של גלרוס חרצה את דינה וגזרה עליה עונש מוות. אנה גולדי הוצאה להורג באמצעות עריפת ראש ב-13 ביוני 1782 בגיל 48.
ביקורת על המשפט

המקרה של גולדי עורר זעם רב באירופה הנאורה של סוף המאה ה-18. האישומים המקוריים בנוגע לעיסוק אסור בכישוף וציד המכשפות שבא בעקבותם לא באו לידי ביטוי במהלך המשפט עצמו. במקום זאת, נשפטה גולדי על הרעלה, כאשר מרביתם המכריע של העדים היו חברים של בני משפחת טצ'ודי. גזר הדין שניתן היה מוות, למרות שהחוק במקרה של הרעלה לא-קטלנית אינו דורש זאת. בנוסף, כל הפרוטוקולים מבית המשפט הושמדו.
המשפט תואר על ידי ההיסטוריון הגרמני אוגוסט לודוויג פון שלצר כ"רצח שיפוטי", כלומר "מתן גזר דין מוות בכוונה תחילה ובחסות מערכת המשפט והצדק, עבור אדם שהוא חף מפשע". לדברי חוקרים מודרניים, טצ'ודי ניצל את כוחו ומעמדו כדי להסתיר רומן בינו לבין גולדי, דבר שהיה עשוי לפגוע בקריירה הפוליטית שלו ובמעמדו החברתי אם יוודע.
הנצחה

הפרלמנט השווייצרי קבע כי נעשה לגולדי אי-צדק וקרא לתקן את עיוות הדין. 226 שנים לאחר מותה, ב-27 באוגוסט 2008, זוכתה לחלוטין מאשמה.
ב-2014 הוצבו כאות הנצחה שני פנסים משני צדי בית המשפט בגלרוס כאשר הם מאירים באופן קבוע. ב-2017 נפתח בעיר אננדה (Ennenda) "מוזיאון אנה גולדי" המתמקד בסיפור חייה, בזכויות נשים ובזכויות אדם ככלל.
הערות שוליים

↑  "Last witch in Europe" cleared, SWI swissinfo.ch, ‏27 באוגוסט 2008
1 2 3 4 5  Lars Gotsch, ‘Anna Göldi was like a wild horse, impossible to catch’, SWI swissinfo.ch, ‏21 באוגוסט 2017
1 2 3  לירון מילשטיין, ‏למה באמת אנה גולדי הוצאה להורג?, באתר ‏מאקו‏, 12 במרץ 2018
↑  Harald Sack, The Case of the Last Condemned Witch – Anna Göldi, Scihi, ‏13 ביוני 2021
↑  Imogen Foulkes, Europe's last witch-hunt, BBC, ‏20 בספטמבר 2007
↑  Last ‘witch’ given ‘eternal light’ memorial, SWI swissinfo.ch, ‏13 ביוני 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118993208  HDS: 043539  ISNI: 0000 0003 8586 108X  LCCN: n2008039081  VIAF: 15570135   WorldCat (עם VIAF): 15570135
אמיר בן שמעון

אמיר בן שמעון (נולד ב-14 בדצמבר 1993) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה

בן שמעון, בנו של כדורגלן העבר והמאמן מירו בן שמעון ואחיו הצעיר של הכדורגלן רן בן שמעון, התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, וב-2 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1–2 למכבי חיפה במסגרת חצי גמר גביע המדינה. עד לסיום העונה רשם עוד 3 הופעות בליגת העל. בעונת 2012/2013 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת, ושותף ב-19 משחקי ליגה. בעונת 2013/2014 ערך 18 הופעות ליגה, ובמקביל זומן לסגל הנבחרת הצעירה של ישראל, במדיה ערך שמונה הופעות וכבש שער אחד. לפני תחילת עונת 2014/2015 שיחק את משחקו האחרון בנבחרת, בניצחון 3–0 נגד מקדוניה, בו קרע את הרצועה הצולבת.
ב-18 בדצמבר 2015 שיחק בן שמעון את משחקו הראשון מאז הפציעה בתיקו 3–3 נגד הפועל בני לוד. אולם לאחר שחזר מהפציעה התקשה למצוא את מקומו בקבוצה, ובקיץ 2016 הושאל להפועל ירושלים מהליגה הלאומית. ב-5 בדצמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–0 נגד הפועל רמת גן. ב-10 בינואר 2017 חזר לליגת העל, כאשר חתם בהפועל אשקלון עד לסיום העונה, וסייע לה להינצל מירידה לליגה הלאומית.
את עונת 2017/2018 פתח ללא קבוצה, וב-31 באוקטובר 2017 חתם בסניצה מליגת העל הסלובקית, אך כעבור זמן קצר שוחרר מהקבוצה. בפברואר 2018 חתם באינטר ברטיסלאבה מהליגה השנייה בסלובקיה.
ביוני 2018 חתם בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שני שערים ב-30 הופעות בעונת 2018/2019.
ב-19 במאי 2019 חתם בן שמעון בעירוני קריית שמונה.
הערות שוליים

↑  יגאל ברמן, ‏מכה קשה למ.ס. אשדוד: בן שמעון ייעדר כחצי שנה, באתר ONE‏, 18 באוגוסט 2014
↑  הפועל אשקלון: ברניסלב יובאנוביץ' ואמיר בן שמעון חתמו, באתר וואלה, 10 בינואר 2017
↑  דור ביטון, ‏ליגיונר סלובקי: אמיר בן שמעון חתם בסניצ'ה, באתר ONE‏, 31 באוקטובר 2017
↑  שלום אלבז, ‏דגו מונה למאמן ק"ש, אמיר בן שמעון הצטרף, באתר ONE‏, 19 במאי 2019
אמיר בוגן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  amir_bogen
 
אמיר בוגן הוא עיתונאי ומבקר קולנוע, עורך תוכניות קולנוע ומנהל האומנותי של פסטיבל הסרטים "Lighthouse" בניו ג'רזי, ארצות הברית. עבד ככתב הקולנוע והטלוויזיה הראשי של ynet ומאז הוא כתב האתר בארצות הברית.
ביוגרפיה

בוגן הוא החל את דרכו ככתב תרבות וספורט, ובמשך הזמן התמקד בקולנוע. במשך שבע שנים ניהל וערך את מדור הקולנוע של ynet, שם כתב על סרטים, יוצרי קולנוע ואירועים בתחום.
בשנת 2017 עבר לניו יורק, שם המשיך לכתוב עבור ynet כעיתונאי בכיר לקולנוע וטלוויזיה וככתב המערכת בעיר, תוך שהוא עוקב אחרי התפתחויות בקולנוע העולמי.
בשנת 2018 מונה בוגן כמנהל פסטיבל הסרטים הבינלאומי "מגדלור" בניו ג'רזי, והוא אחראי על תכנון והפקת הפסטיבל, המציג סרטים מהעולם ומקדם יוצרים חדשים.
בנוסף לעבודתו בפסטיבל, בוגן מלמד קולנוע כמרצה אורח באוניברסיטת ווסליאן (אנ'). הוא עובד על דוקטורט באוניברסיטת תל אביב ומפתח תסריט לסדרת טלוויזיה מדע בדיונית בשפה האנגלית, העוסקת בנושאים חברתיים ותרבותיים.
חיים אישיים

בוגן מתגורר בניו יורק. הוא בעל תואר שני מהתכנית הבינתחומית לאמנויות באוניברסיטת תל אביב.
אמיר שלח

אמיר שלח (נולד ב-11 ביולי 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם וכיום עוזר מאמן נבחרת ישראל בכדורגל. במרבית הקריירה שיחק שלח במכבי תל אביב, עימה זכה ב-3 אליפויות, 3 גביעי מדינה וגביע טוטו אחד. כמו כן שיחק שלח בנבחרת ישראל ואף החזיק בעבר בתואר שיאן ההופעות של הנבחרת.
קריירה

שלח החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. בעונת 1989/1990 שיחק במכבי הרצליה ששיחקה אז בליגה השלישית, ובעונה שלאחר מכן חזר למכבי תל אביב, שם שיחק עד סוף עונת 1997/1998. באותן שנים היה שלח חלק מחוליית הגנה שכללה את גדי ברומר, אלכסנדר פולוקארוב ואבי כהן "הירושלמי". בעונת עונת 1991/1992 זכה עם הקבוצה באליפות ראשונה לאחר 13 שנים בהן לא זכתה הקבוצה בתואר. שלח שיחק כמעט לאורך כל עונת 1993/1994, בה זכתה קבוצתו בגביע המדינה, אך לא שותף בניצחון 2–0 בדרבי מול הפועל תל אביב במשחק הגמר בעקבות פציעה שהשביתה אותו בחודש האחרון של העונה.
בעונת 1994/1995 זכה שלח באליפות השנייה שלו עם הקבוצה.
בעונת 1995/1996 זכה שלח עם מכבי תל אביב בדאבל. כמות השערים הנמוכה שספגה הקבוצה באותה עונה הייתה חסרת תקדים: 16 שערים בלבד ב-30 משחקים. שלח, שהחמיץ משחק אחד בלבד בליגה, הציג כושר שיא תחת המאמן דרור קשטן, ובמחזור השישי של העונה גם כבש שער נדיר מבחינתו, בניצחון 0-3 על מכבי פתח תקווה.
ב-1998 עזב את מכבי תל אביב ושיחק עונה אחת בבית"ר ירושלים ועונה אחת בהפועל חיפה לפני שחזר למכבי תל אביב בעונת 2000/2001 וזכה עמה בגביע נוסף. בסוף הקריירה שלו שיחק שלח שנתיים במכבי נתניה ובשנת 2004 פרש ממשחק פעיל.
קריירה > נבחרת ישראל

את הופעת הבכורה בנבחרת ישראל ערך שלח ב-12 בפברואר 1992 במשחק ידידות נגד נבחרת חבר המדינות העצמאיות, בו הפסידה ישראל 1–2. בהמשך הקריירה שלו שיחק שלח משחקים רבים בנבחרת וב-15 באוגוסט 2001, בהתמודדות מול נבחרת ליטא, שבר את שיא ההופעות בנבחרת שהיה שייך עד אז למוטל'ה שפיגלר ולניר קלינגר. לאחר מכן שיחק שלח רק עוד משחק אחד בנבחרת, מול נבחרת בוסניה והרצגובינה במסגרת מוקדמות הגביע העולמי 2002. בסך הכל צבר שלח 85 הופעות במדי נבחרת ישראל המציבות אותו כיום במקום הרביעי, אחרי אריק בנדו, יוסי בניון ואלון חרזי.
קריירה > קריירת האימון

בינואר 2007 מונה שלח לעוזרו של מאמן מכבי נתניה דאז, ראובן עטר, אולם לאחר כ-4 חודשים בלבד, במאי 2007, פוטר מתפקידו. בעונת 2012/13 מונה למאמן קבוצת נערים א' של בית"ר טוברוק, בה שיחק באותה עת בנו טום.
ב-2 ביוני 2024 מונה לעוזר מאמן נבחרת ישראל.
חיים אישיים

שלח הוא בנו של הכדורסלן והמאמן שמעון שלח. הוא היה נשוי לעדי שום, בתו של שחקן העבר והמאמן יצחק שום. אשתו הנוכחית היא הדוגמנית ויקי מקריאניס. בנו הוא הכדורגלן טום שלח.
לאחר פרישתו מכדורגל החל שלח לעסוק באדריכלות פנים.
תארים

אליפויות (3): 1991/1992, 1994/1995, 1995/1996
גביעי מדינה (3): 1993/1994, 1995/1996, 2000/2001
גביעי טוטו (1): 1992/1993
הערות שוליים

↑  מועדון שחקני העבר: אמיר שלח, באתר הרשמי של מכבי תל אביב
אליזבת קופין

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1850 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  21 ביוני 1930 (בגיל 79) ננטקט, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכללת ואסר  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה 
 
אליזבת רבקה קופין (באנגלית: Elizabeth Coffin;‏ 1850–1930) הייתה אמנית, מחנכת ופילנתרופית אמריקאית, הידועה בציוריה של ננטקט, מסצ'וסטס. היא הייתה אחת מ"הנשים החדשות" של המאה ה-19.
ראשית חייה

אליזבת רבקה קופין, שכונתה "ליזי", נולדה ב־9 בספטמבר 1850 בברוקלין, ניו יורק, למשפחת קווייקרים. היא הייתה בתם של אנדרו ג' קופין ואליזבת' שרווד קופין. אביה נולד בננטקט, מסצ'וסטס, ואמה בעיר ניו יורק.
היא הייתה צאצא של דור שמיני של מתיישבי ננטקט המקוריים טריסטרם ודיוניס קופין.
חינוך

קופין למדה בבית ספר בעיר ניו יורק לפני שנכנסה למכללת ווסאר, שם לימד אותה הצייר ההולנדי הנרי ואן אינג. היא קיבלה תואר ראשון באומנויות בשנת 1870. בשנת 1872 נרשמה לאקדמיה לאמנויות של האג, הולנד והייתה לאישה הראשונה שהתקבלה לבית ספר זה. קופין למדה באקדמיה בהאג במשך שלוש שנים והשתתפה בקורסים באנטומיה, קומפוזיציה, פרספקטיבה ורישום עתיק. היא קיבלה את התואר השני לאמנויות יפות ממכללת ווסאר בשנת 1876; קופין הייתה הראשונה בארצות הברית שקיבלה תואר זה. מריה מיטשל, פרופסור לאסטרונומיה בווסאר, הייתה המנטורית וחברתה של קופין לאורך חייה.
בהמשך למדה קופין בליגה לסטודנטים לאמנות בניו יורק ובאקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה. היא גם נסעה רבות לאירופה ולקליפורניה והייתה תלמידתו של תומאס אייקינס.
קריירה

קופין החלה לבלות בקיץ בקביעות באי ננטקט, החל משנות ה-80 של המאה ה-19, ועברה לשם בשנת 1900. היא ציירה בסגנון הריאליסטי האמריקאי. ציוריה תיעדו את אורח החיים בננטקט, שכבר לא הייתה נמל לווייתנים, עקב המשבר הכלכלי שפקד את ענף הלווייתנים בעקבות המעבר לתאורת נפט וחשמל. הציור שלה Hanging the Nets הוצג בשנת 1892 באקדמיה הלאומית לעיצוב וזכה בפרס נורמן דודג' על התמונה הטובה ביותר שצוירה על ידי אישה. היא זכתה בפרס זה שוב באקדמיה הלאומית בשנת 1902. היא הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
היא הייתה אחת מהפעילות בתנועת "האישה החדשה" של אמניות נשים מצליחות במאה ה-19, כמו אלן דיי הייל, מארי קאסאט, אליזבת נורס וססיליה בו.
בערך בשנת 1890 קופין יצרה דיוקן עצמי. יחד עם הייל ונורס, נשים אלו "יצרו דיוקנאות עצמיים משכנעים שבהם הן הציגו את עצמן ללא מורא כאינדיבידואליות שמוכנות לחרוג מקודים חברתיים ולאתגר רעיונות מקובלים ביחס למקום האישה בחברה. דיוקנאות הנשים החדשות של שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19 מציגות נשים אנרגטיות, בעלות ביטחון עצמי ומיומנות."
קופין הייתה חברה בגילדת האמנות בברוקלין ובליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק. עבודות האמנות שלה היו באוספי הגלריה לאמנות במכללת ווסאר, אוסף פרנסס להמן לוב, האיגוד ההיסטורי של ננטקט.
מחנכת

בשנותיה המאוחרות יותר, היא השקיעה את מרבית מירצה בהדרכת מלאכת יד בבית הספר קופין, שנבנה בשנת 1852 לחינוך ימי ופרטי של בנים ולצאצאיו של מייסד העיירה טריסטראם קופין על ידי האדמירל סר אייזיק קופין. בית הספר נסגר בשנת 1898 ואליזבת קופין פתחה מחדש את בית הספר לתלמידים משני המגדרים בשנת 1903.
הוא לימד בנים עבודות עץ, רישום מכני, אינסטלציה ועבודות מתכת. הבנות למדו קליעת סלים, בישול ותפירה. עד שקופין לימדה עשיית סלים, הסלים היו מיוצרים באופן מסורתי על ידי בנים וגברים יורדי ים שפרשו בננטקט. התלמידים שלה כללו נשים מהאגודה הספרותית על שם גולדן רוד שהוקמה בשנת 1895. קופין פתחה מחדש את בית הספר בתקופה בה הסתיים צייד הלווייתנים, שהיה עמוד השדרה הכלכלי של האי.
המקצועות סייעו ביצירת הזדמנויות חדשות לגברים ונשים. בבית הספר ע"ש קופין מוצגים ציוריה של אליזבת קופין.
חיים אישיים

בשנת 1910 גרה קופין ברחוב רמסן 30 בברוקלין, ניו יורק. היא נסעה לאירופה מתוך כוונה לבלות שם שנתיים. בשנת 1927 הפליגה מסאות'המפטון, אנגליה לניו יורק ב-SS Nieuw Amsterdam עם פרד קופין, שנולד בשנת 1873 והתגורר ברחוב רמסן 30 בברוקלין.
תחומי ההובי שלה כללו שייט, הליכה ונהיגה. היא התעניינה גם בתיאטרון, באופרה ובמוזיקה.
במהלך חייה היא עבדה עם מועדוני בנים ובנות, כולל תמיכה בגימנסיה במועדון האתלטיקה ננטקט לילדים, ותנועת זכיות הבחירה. היא הייתה פעילה בוועד הלאומי לעבודות ילדים, האגודה לשימור פרחי בר, האגודה ההיסטורית של ננטקט והליגה האזרחית של ננטקט.
קופין התגוררה בביתה ברחוב לילי בננטקט כשנפטרה ב־21 ביוני 1930.
היא נקברה בברוקלין, ניו יורק בבית העלמין בפארק פרוספקט.
מורשת

רטרוספקטיבה של עבודתה נערכה בווסאר בשנת 1920 במהלך מפגש "איחוד הכיתה ה-50 שלה"; טיילור הול הציגה יותר מ-70 מיצירותיה.
בשנת 2007 הציגה האגודה ההיסטורית ננטקט את ציוריה של קופין.
הערות שוליים

↑  John William Leonard, Woman's Who's who of America: A Biographical Dictionary of Contemporary Women of the United States and Canada, 1914-1915, American Commonwealth Company, 1914. (באנגלית)
↑  "About Books: Nantucket Spirit: The Art and Life of Elizabeth Rebecca Coffin", vq.vassar.edu
↑  United States Women Painters: 1893 Exposition--page 3, arcadiasystems.org
↑  Newark Museum, Frick Art & Historical Center, Off the Pedestal: New Women in the Art of Homer, Chase and Sargent, Rutgers University Press, 2006, ISBN 978-0-8135-3696-5. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 124118453  ISNI: 0000 0000 3310 3533  LCCN: n91037012  SNAC: w6sr2t3k  VIAF: 30462674   WorldCat (עם VIAF): 30462674 
אליזבת קופין, בעליית הגג של סבתא,1884
אליזבת קופין, החלון אל הים, 1887
אליזבת קופין, האמנית משוחחת עם דוגמנית, 1890
אמיר שטרנפלד

אמיר שטרנפלד (נולד בשנת 1968), הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל. התמחה בסגנון פרפר, בסגנון חופשי ובסגנון מעורב אישי. בעל 3 מדליות מהמכביה.
ביוגרפיה

שטרנפלד התאמן בקבוצת השחייה של מכבי קריית אונו בהדרכתו של אורי קליינמן ובקבוצת השחייה של הפועל הוד השרון בית ברל בהדרכתו של ברוך צ'יש.
ביוגרפיה > 1985

בתחרויות השחייה של המכביה ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1985 זכה שטרנפלד במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם זוהר וייס, יוחאי ליפשיץ ושגב פורת בשיא ישראלי חדש של 7:50.61 דקות, אחרי הרביעייה מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 7:43.17 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:51.83 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכה שטרנפלד ב-4 מדליות, 1 כסף ו-3 ארד. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:50.22 דקות, אחרי יוחאי ליפשיץ (4:34.60 דקות) ולפני ערן גרומי (4:51.62 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.80 דקות, אחרי שגב פורת (1:55.18 דקות) וזוהר וייס (1:56.37 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:12.15 דקות, אחרי פורת (4:05.51 דקות) ווייס (4:07.85 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:17.05 דקות, אחרי יוחאי ליפשיץ (2:09.42 דקות) ואייל שטיגמן (2:12.05 דקות).
ביוגרפיה > 1986 > אלוף ישראל (בריכת 25 מטר)

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר 1986 זכה שטרנפלד בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:11.03 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:37.79 דקות, לפני בן אגודתו חן גנור (4:47.03 דקות) וגלעד חן (4:47.21 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכה שטרנפלד ב-4 מדליות, 2 כסף ו-2 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:12.54 דקות, אחרי יוחאי ליפשיץ (2:11.63 דקות) ולפני שגיא שטיגמן (2:12.94 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:41.59 דקות, אחרי ליפשיץ (4:40.20 דקות) וגלעד חן (4:50.45 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.20 שניות, אחרי רזיאל רימר (54.02 שניות) וזוהר וייס (54.13 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.07 דקות, אחרי וייס (1:57.79 דקות) וליפשיץ (1:57.89 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:14.69 דקות.
ביוגרפיה > 1987

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1987 זכה שטרנפלד בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:12.54 דקות, אחרי שגב פורת (2:12.26 דקות) ולפני אלון קובל (2:14.32 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:43.02 דקות, אחרי ערן גרומי שקע שיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 4:42.13 דקות ולפני גלעד חן שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 4:43.21 דקות.
ביוגרפיה > 1989

בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו שווייץ בתחילת יולי 1989 סיים שטרנפלד במקום שישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:12.64 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.97 שניות. שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש של 3:53.93 דקות, ביחד עם ערן גרומי, שגיא שטיגמן ויואב ברוק ובמדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.30 דקות, אחרי ערן גרומי שקבע שיא מכביה חדש של 2:04.80 דקות וג'פרי אברמס מארצות הברית (2:05.45 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.43 שניות, 3 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
ביוגרפיה > 1989 > אלוף ישראל

חודש לאחר המכביה, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט זכה שטרנפלד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:10.74 דקות, לפני גלעד רפאלי מהפועל בני שמעון (2:12.77 דקות) ועידו שפירא מהפועל עמק חפר (2:13.33 דקות).
הערות שוליים

↑  אלכס פרסלמן, החזה של אייל עטור זהב, מעריב, 22 ביולי 1985
↑  אלכס פרסלמן, "המלך" העניק זהב לברון, מעריב, 19 ביולי 1985
↑  עמי כברי, גלילי: שוב מציל תורן, מעריב, 23 באוגוסט 1985
↑  עמי כברי, גלילי החזיר לעצמו השיא ב-100 גב, מעריב, 22 באוגוסט 1985
↑  אלכס פרסלמן, שיא מצויין לשגב פורת ב-200 חתירה, מעריב, 21 בפברואר 1986
↑  אלכס פרסלמן, פורת מחק את גניאל מהטבלה, מעריב, 23 בפברואר 1986
↑  אלכס פרלסמן, חן שכטר - זהב עם יד אחת, מעריב, 7 באוגוסט 1986
↑  אלכס פרלסמן, שיא ישראלי כמתנת פרידה מהחברים, מעריב, 8 באוגוסט 1986
↑  אלכס פרלסמן, אליפות השחייה - כל התוצאות, מעריב, 8 באוגוסט 1986
↑  אלכס פרלסמן, זוהר בריכה - גלילי שבר השיא ב-100 גב, מעריב, 10 באוגוסט 1986
↑  סוף השבוע בבריכה, מעריב, 10 באוגוסט 1986
↑  אלכס פרלסמן, שממון איכותי ביום הראשון באליפות השחיה, מעריב, 27 באוגוסט 1987
↑  אלכס פרלסמן, גרומי:פרפר על הגב, מעריב, 28 באוגוסט 1987
אנדריי לינדה

| --- | --- |

 לידה:  2 במרץ 1948 (בן 76) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 ענף מדעי:  פיזיקה תאורטית 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה של אוניברסיטת מוסקבה  אוניברסיטת מוסקבה  מכון לבדב לפיזיקה 
 מנחה לדוקטורט:  דוד קירז'ניץ 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד 
 תלמידי דוקטורט:  Mahdiyar Noorbala 
 פרסים והוקרה:  הפרס לפיזיקה יסודית (2012)  פרס דיראק של המרכז הבינלאומי לפיזיקה תיאורטית (2002)  פרס קאוולי באסטרופיזיקה (2014)  מדליית אוסקר קליין (2001)  פרס גרובר בקוסמולוגיה (2004)  Clarivate Citation Laureates (2006)  קרן גרובר 
 בן או בת זוג:  Renata Kallosh 
 אתר רשמי
 
אנדריי דמיטרייביץ' לינדֶה (ברוסית: Андре́й Дми́триевич Ли́нде; נולד ב-2 במרץ 1948) הוא פיזיקאי וקוסמולוג אמריקאי (סובייטי בעברו) ממוצא יהודי.
חייו

לינדה נולד במוסקבה ולמד פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה, ומאוחר יותר התמחה בפיזיקת חלקיקים ובקוסמולוגיה במכון לבדב לפיזיקה לפיזיקה במוסקבה. בשנת 1974 קיבל תואר דוקטור, והמשיך את מחקריו במכון לבדייב אודות פיזיקת החלקיקים בתנאים ששררו במהלך שברירי הזמן הראשונים לאחר המפץ הגדול.
מודל המפץ הגדול הראשוני (או הסטנדרטי), ניבא מספר ניבויים אשר עמדו בהתאמה גמורה למציאות. לדוגמה: המודל הסטנדרטי ניבא את קיומה של קרינת הרקע הקוסמית, ולאחר שזו התגלתה בהתאם לתחזיות של התאוריה, הפכה הקוסמולוגיה מ"מדע ספקולטיבי" לתאוריה מדעית לכל דבר. בעקבות כך, החלו פיזיקאים רבים, מומחים בתחומי פיזיקה מגוונים, לגלות עניין בקוסמולוגיה ולנסות להחיל עליה את תחומי המחקר שלהם. המחקרים הללו גילו כי המודל הסטנדרטי נתקל במספר בעיות שלא נמצא להן מענה במסגרת התאוריה. כדי להתמודד עם בעיות אלו הגה הפיזיקאי האמריקאי אלן גות' בשנת 1981, את מודל התפיחה של המפץ הגדול.
בעיקרו של המודל טמונה ההנחה כי בשבריר הזמן הראשון של המפץ הגדול היקום התפשט התפשטות מערכית כלומר, הוא הכפיל את גודלו שוב ושוב במרווחי זמן שווים וזעירים עד למאוד. כתוצאה מכך, היקום גדול לאין שיעור מגודלו המשוער במסגרת המודל הסטנדרטי של המפץ הגדול. התפיחה הסתימה ברגע 0.0000000000000000000000000000000001 שניות לאחר המפץ הגדול, ומיד אחר-כך עבר היקום להתפשטות המתוארת על ידי המודל הסטנדרטי. מודל התפיחה פתר בעיות רבות שעורר המודל הסטנדרטי של המפץ הגדול. מאידך גיסא גם הוא עורר קשיים חדשים. כדי להתמודד עם הקשיים הללו הגה אנדריי לינדה בשנת 1982 דגם משופר של תאוריית התפיחה הנקרא "דגם התפיחה הכאוטית". המודל של לינדה הוא למעשה דגם משופר של המודל של אלן גות. הוא מספק הסבר "טבעי" (מבחינה פיזיקלית) לתפיחה, כיוון שאינו דורש תנאי התחלה לתהליך התפיחה. מעבר לכך, דגם התפיחה של לינדה מגשר היטב בין תורת היחסות הכללית לבין תורת הקוונטים. עובדה מעניינת נוספת- כאשר מחילים את "תורת המיתרים" על הקוסמולוגיה, מסתבר כי התפיחה היא חלק טבעי ואינטגרלי מתאוריה זו. כמו כן, תאוריית התפיחה מקושרת לשדות סקלריים, ובשל כך היא מאפשרת מצב שבו התפשטות היקום מואצת על אף שכוח הכבידה פועל כנגד ההתפשטות של היקום. עובדה זו מעוררת לתחייה את הקבוע הקוסמולוגי שהגה אלברט איינשטיין בגרסה הראשונה של תורת היחסות הכללית.
בשנת 1986 העלה לינדה את הסברה שהיקום שלנו הוא אחד מיני אינסוף יקומים הנולדים מתוך מרחב על - "רב יקום" נצחי. בסוף שנות השמונים היגר לינדה לארצות הברית ובאוניברסיטת סטנפורד הוענק לו התואר פרופסור לפיזיקה. לינדה עוסק עדיין בפיתוח רעיונותיו המתארים את היקום כאחד מאינסוף יקומים תפיחתיים. רעיונותיו של לינדה מהווים כיום כר נרחב למחקר עבור פיזיקאים וקוסמולוגים רבים ברחבי העולם.
פרסים

פרס קוולי לאסטרופיזיקה, 2014
ראו גם

המפץ הגדול
לקריאה נוספת

בראיין גרין, מארג היקום, הוצאת למטר, 2006 (פרק 11).
טימוטי פריס, היקום וכל אשר בו, הוצאת הד ארצי, 2000.
גון גריבין, המדריך לקוסמוס, הוצאת דביר, 2002.
בראיין גרין, היקום האלגנטי, הוצאת למטר, 2000.
אנג'ם צ'ודארי

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1967 (בן 57) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  אילפורד 
 השכלה:  אוניברסיטת סאות'המפטון  בית הספר לרפואה ולרפואת שיניים של בארטס ולונדון 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
אנג'ם צ'ודארי (נולד ב-1967) (באנגלית: Anjem Choudary, אורדו: انجم چودهرى) הוא מוסלמי בריטי ממוצא פקיסטני, מחבל שפעיל פוליטית וכלכלית למען השתלטות אסלאמית על בריטניה ושאר אירופה ואנטישמי נלהב. עורך דין לשעבר שכיהן כיושב ראש "מועצת עורכי הדין המוסלמים" (Society of Muslim Lawyers) וכן כיושב ראש ההתארגנות האסלאמית Islam4UK עד שזו הוצאה מחוץ לחוק. ב-2024 נגזר עליו מאסר עולם על כך שעמד בראש ארגון הטרור "אל-מוהאג'ירון".
דעות ופעילות פוליטית > דעות

בהתייחסות לפיגועי 11 בספטמבר כינה את המבצעים "שהידים נפלאים", ב-2003 תמך בפיגועי טרור נגד מטרות מערביות בבריטניה באומרו ביחס לפעילות כזו, שהארגון "אל מוהאג'ירון" שאותו הקים "יעודד אנשים למלא את חובותיהם האסלאמיות" .
הבט, בסופו של יום אנשים חפים מפשע, וכשאנחנו אומרים "אנשים חפים מפשע" אנו מתכוונים מוסלמים שכן אם להתייחס ללא-מוסלמים, הם לא קיבלו את האסלאם וככל שזה נוגע לנו, זה פשע של כפירה.
בספטמבר 2014 הביע תמיכה בפעילות המדינה האסלאמית. בין השאר ציין כי: "אבו בכר אל-בגדאדי הוא הח'ליפה של כלל המוסלמים ואמיר המאמינים". בעקבות כך נעצר יחד עם שמונה מתומכיו בחשד לעידוד פעילות טרור.
פעילותו של צ'ודארי תועדה בסדרות הסרטים של צבי יחזקאלי בערוץ 10 – "אללה אסלאם" ו"הג'רה".
ב-2010 פרסם המרכז ללכידות חברתית של דאגלס מארי מחקר שחשף כי 1 מכל 7 מקרי טרור אסלאמיים בממלכה המאוחדת קשורים לאל-מוהאג'ירון – רשת הטרור של צ'ודארי.
טען כי פיגועי 11 בספטמבר הועילו לאסלאם.