stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אניה מיטאג
קריירה > בנבחרת גרמניה

היא נכללה בסגל נבחרת גרמניה בכדורגל נשים עד גיל 19 למשחקי אליפות אירופה בקטגוריה זו, שהתקיימה ב-2004. הנבחרת הגיעה למקום השני לאחר שהפסידה בגמר לנבחרת ספרד, אולם מיטאג זכתה בתואר מלכת השערים עם 6 הבקעות ובתואר השחקנית המצטיינת של הטורניר. באותה שנה התקיימה אליפות העולם בכדורגל נשים עד גיל 19, ובה זכתה יחד עם נבחרת גרמניה בתואר והייתה במקום השני בטבלת המבקיעות. במקביל, החלה לשחק באותה שנה בנבחרת הבוגרת כשאת שערה הראשון הבקיעה במרץ 2005 במסגרת גביע אלגארבה. ב-2007 השתתפה בגביע העולם בכדורגל נשים, אך לא הרבתה לשחק. ב-2008 השתתפה עם הנבחרת באולימפיאדת בייג'ינג, שם זכתה במדליית הארד, לאחר שסיימה במקום השלישי. לאחר תקופה חלשה שלה, החליטה מאמנת הנבחרת לא לכלול אותה בסגל לגביע העולם בכדורגל נשים 2011. באליפות אירופה בכדורגל נשים 2013 השתתפה בשישה משחקים והבקיעה את הגול היחיד במשחק הגמר, בו ניצחה גרמניה וזכתה בתואר. היא נכללה בסגל גם למשחקי גביע העולם בכדורגל נשים 2015 והבקיעה חמישה שערים בטורניר בו הגיעה הנבחרת למקום הרביעי. בסיום הטורניר זכתה בנעל הארד, על הגעתה למקום השלישי בטבלת המבקיעות.
הערות שוליים

↑  הידיעה באתר אופ"א
↑  סטטיסטיקות 2013 באתר הליגה השוודית
↑  סטטיסטיקות 2014 באתר הליגה השוודית
↑  הידיעה באתר הקבוצה
↑  באתר אופ"א
↑  באתר פיפ"א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117277269X  VIAF: 8680154441761935460003   WorldCat (עם VIAF): 8680154441761935460003 
מיטאג במדי פוטסדם, 2008
אסון סברדלובסק (1950)

| --- | --- |

מטוס LI-2
 תאריך:  5 בינואר 1950
 מיקום:  שדה תעופה בקרבת סברדלובסק
 גורם:  בעיות תאום עם צוות קרקע בתנאי מזג אוויר קשים
 קואורדינטות:  56°44′41″N 60°47′48″E﻿ / ﻿56.744779°N 60.796756°E﻿ / 56.744779; 60.796756
 הרוגים:  19
 ניצולים:  0
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  LI-2
 מוצא:  נמל התעופה הבינלאומי קאזאן
 יעד:  צ'ליאבינסק
 מפעיל:  חיל האוויר הסובייטי
 נוסעים:  13
 אנשי צוות:  6
  (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניאסון סברדלובסק(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניאסון סברדלובסק(למפת מחוז סברדלובסק רגילה) יקטרינבורג ניז'ני טאגיל קמנסק-אורלסקי סרוב אסבסט קרסנוטורינסק לסנוי טאבדה חנטי ומנסי טיומן קורגן צ'ליאבינסק בשקורטוסטן פרם קומיאסון סברדלובסק(למפת מחוז סברדלובסק מוגדלת) יקטרינבורג ניז'ני טאגיל קמנסק-אורלסקי סרוב אסבסט קרסנוטורינסק לסנוי טאבדה חנטי ומנסי טיומן קורגן צ'ליאבינסק בשקורטוסטן פרם קומיאסון סברדלובסק
 
אסון LI-2 בסברדלובסק היה תאונה בטיסת מטוס של חיל האוויר הסובייטי ובו שחקני קבוצת הוקי קרח של החיל, וו"ס מוסקבה, שטסו למשחק ליגה שהיה צריך להתקיים בצ'ליאבינסק. על המטוס היו 11 ספורטאים. בנוסף היו על סיפון המטוס אנשי הצוות, רופא הקבוצה, ואיש מינהלה. לפי חלק מהמקורות התאונה התרחשה ב-7 בינואר.
וסילי סטלין (בנו של יוסיף סטלין) היה חובב ספורט. בהיותו מפקד בכיר בחיל האוויר הסובייטי הוא אסף קבוצת שחקני הוקי קרח מובילים למועדון של החיל. בבוקרו של 5 בינואר טסו שחקני הקבוצה במטוס של חיל האוויר ממוסקבה לצ'ליאבינסק, שם היה צריך להתקיים משחק הליגה. הטיסה נערכה במטוסו האישי של וסילי סטלין מדגם LI-2, שזה למעשה מטוס מדגם DC-3 דקוטה שיוצר בברית המועצות לפי אישור של החברה האמריקאית.
עקב מזג האוויר הקשה בוצעה חניית ביניים בקאזאן. בשלב זה היו למנהלי הקבוצה שתי חלופות - להמשיך את הטיסה למרות קשיי מזג אוויר או לנסוע לצ'ליאבינסק ברכבת. מבחינת מועד המשחק לא הייתה שום בעיה בהגעה ברכבת, כי המשחק נועד להתקיים כעבור 4 ימים. לאחר התלבטות, הוחלט לטוס לסברדלובסק, שם נמל תעופה היה פתוח למטוסים. המטוס הגיע לקרבת שדה תעופה בשעות הערב, ובמהלך הנחיתה הייתה סופת שלגים חזקה. נמל תעופה של סברדלובסק היה היחיד הכשיר לקבלת טיסות והיה לחץ גדול על פקחי הטיסה. מטוסי נוסעים מקומיים קיבלו עדיפות על פני מטוס של חיל האוויר והוא היה זמן רב בהמתנה. כאשר המטוס קיבל אישור לנחיתה, הטייס לא הצליח לנחות בפעם הראשונה וביצע מספר ניסיונות. בניסיון האחרון הוא הדליק פנסי טיסה אך הדבר הקשה על הנחיתה עוד יותר. טייס המטוס לא הצליח לנחות על המסלול והתרסק. בחקירת הטיסה התברר שהנווט היה בקשר עם שדה תעופה אחר שעבד באותו תדר, ולא עם פקחי הטיסה בשדה התעופה שבו בוצעה הנחיתה.
בהתרסקות נהרגו כל אנשי הצוות והנוסעים. הכוכב הגדול של הקבוצה, וסבולוד בוברוב, איחר לטיסה ולכן ניצל.
אמצעי התקשורת הסובייטים לא דיווחו כלל על התאונה. לקבוצת ההוקי של חיל האוויר הועברו שחקנים מקבוצות אחרות והיא הצליחה להגיע בסוף העונה למקום הרביעי. בהמשך היא זכתה באליפות ברית המועצות שלוש פעמים ברציפות.
אריק לונדין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 ביולי 1904 סטוקהולם 
 פטירה:  5 בדצמבר 1988 (בגיל 84) סטוקהולם, שוודיה 
 הישג בולט:  היה מס' 18 בעולם בשנת 1947
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי משנת 1950, רב־אמן של כבוד משנת 1983.
 מד כושר מרבי:  2661 (באוקטובר 1946)
 מדינה:  שוודיה
 
אריק לונדין (1946)
אריק לונדין (בשוודית: Erik Lundin‏; 2 ביולי 1904 - 5 בדצמבר 1988) היה שחמטאי שוודי שהיה אלוף שוודיה בשחמט 11 פעמים ואלוף ארצות הצפון שלוש פעמים.
אקרן (סדרת לוויינים)

אֶקרַן (ברוסית:Экран, מסך) הייתה סדרת לווייני תקשורת שפותחה בברית המועצות. השיגורים בוצעו בשנים 1976–2013. החלליות נוצלו בעיקר לצרכים אזרחיים - הבטחת העברת שידורי טלוויזיה ממוסקבה לאזורים מרוחקים בסיביר ובצפון-מזרח רוסיה. הלוויינים הוצבו במסלול גאוסטציונרי.
תכנון הלוויינים בוצע במערכות המידע הלווייניות רשטניוב על בסיס לוויין "רדוגה". משקל הלוויין היה 1970 ק"ג. על הלוויין הותקנו פאנלים סולאריים בשטח 25 מ"ר וממסר שפעל ב-C band. עוצמת הממסר איפרשה לקלוט את שידורי הלוויין ישר לטלוויזיה פרטית. אורך חיים של הלוויין היה כ-3 שנים. הלוויינים שוגרו עד לשנת 1988. כל השיגורים היו מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר לוויינים וחלליות מסדרת פרוטון השיגור האחרון (מס' 16) בוצע בשנת 1988.
בשנת 1987 שוגר לראשונה דגם "אקרן M". לוויינים מדגם זה היו במשקל 2000 ק"ג. על הלוויין הותקנו פאנלים סולאריים בשטח 25 מ"ר וממסרים שפעלו ב-C band. בסך הכל שוגרו בהצלחה 6 לוויינים מדגם זה (עוד 2 שיגורים נכשלו). אורך חיים של הלוויין היה כ-9 שנים.
כיום לווייני הסדרה הוחלפו על ידי לוויינים מסדרה "גוריזונט" ו"אקספרס".
רשימת שיגורים

כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר לוויינים וחלליות מסדרת פרוטון:
| אקרן‏,1976-1988 |  |
| --- | --- |
תאריך שיגור: חללית
26 באוקטובר 1976: אקרן 1
20 בספטמבר 1977: אקרן 2
25 במאי 1978: שיגור נכשל
17 באוגוסט 1978: שיגור נכשל
17 באוקטובר 1978: שיגור נכשל
21 בפברואר 1979: אקרן 3
3 באוקטובר 1979: אקרן 4
14 ביולי 1980: אקרן 5
26 בדצמבר 1980: אקרן 6
25 ביוני 1981: אקרן 7
5 בפברואר 1982: אקרן 8
122 ביולי 1982: שיגור נכשל
16 בספטמבר 1982: אקרן 9
12 במרץ 1983: אקרן 10
29 בספטמבר 1983: אקרן 11
16 במרץ 1984: אקרן 12
24 באוגוסט 1984: אקרן 13
22 במרץ 1985: אקרן 14
24 במאי 1986: אקרן 15
3 בספטמבר 1987: אקרן 16
6 במאי 1988: אקרן 17
| אקרן M‏,1987-2001 |  |
| --- | --- |
תאריך שיגור: חללית
30 בינואר 1987: שיגור נכשל
27 בדצמבר 1987: אקרן M-1
10 בדצמבר 1988: אקרן M-2
9 באוגוסט 1990: שיגור נכשל
30 באוקטובר 1992: אקרן M-3
7 באפריל 2001: אקרן M-4
אסמאעיל קבלאן

| --- | --- |

 לידה:  1922 מדינת ג'בל א-דרוז מדינת ג'בל א-דרוז
 פטירה:  4 באוקטובר 2007 (בגיל 85 בערך) ישראל עספיא, ישראל
 תאריך עלייה:  1948
 מדינה:  ישראל, סוריה 
 כינוי:  شيخ 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי הרפובליקה הסורית הראשונה צבא סוריה  צבא ההצלה  צבא הגנה לישראל    משמר הגבול
 תקופת הפעילות:  1948–1954, 1954 – 1960
 דרגה:  סרן, סגן ניצב במשמר הגבול
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד גדוד חרב מפקד גזרה במשמר הגבול
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות    מלחמת סיני
 
שייח' אִסמאעיל חסן קבלאן (1922 - 4 באוקטובר 2007) היה מראשוני וממנהיגי המתנדבים הדרוזים לכוחות הביטחון וממקימי יחידת המיעוטים, לימים גדוד חרב. קבלאן היה הקצין הדרוזי הראשון בצה"ל והיחיד ששירת כקצין גם בצבא סוריה.
קורות חיים

קבלאן נולד ב-1922 בהר הדרוזים שבסוריה. שירת בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה ואחר כך שירת כקצין בצבא סוריה, שם הגיע לתפקיד סגן מפקד פלוגה.
ב-1948 התנדב קבלאן כמ"פ לגדוד הדרוזי שבראשות שכיב ווהאב שהצטרף לצבא ההצלה של פאוזי קאוקג'י. באפריל 1948, נכנס הגדוד לגליל ומפקדתו מוקמה בשפרעם. בניסיון לנתק את חיפה מעמק יזרעאל לחם הגדוד בקרב רמת יוחנן מול כוחות חטיבת כרמלי של ההגנה. בתום הקרב, שגרם לאבדות קשות בשני הצדדים (28 הרוגים דרוזים ו-21 יהודים), נוצר עמו קשר על ידי ג'וש פלמון וגיורא זייד.
קבלאן נשלח לפגישה בראש ארבעה קצינים ומספר חיילים עם לוחמים דרוזים מן ההגנה. שם פגשו בגיורא זייד ונלקחו לפגישה בקריית עמל עם משה דיין, שאיבד את אחיו זוריק בקרב. בפגישה השתכנע קבלאן מדברי דיין שאין איבה בין היהודים לדרוזים בגליל, שהיהודים עומדים לנצח במלחמה, ושהפסקת אש היא עניינם של שני הצדדים. קבלאן עזר לארגן פגישה של מפקד הגדוד ואהב עם אנשי ההגנה, ובהשראתו הוחלט שהגדוד ייסוג חזרה לסוריה.
לטענת מרדכי שכביץ' קיבל קבלאן על עצמו לבצע פעולת חבלה בכביש בית ג'ן-פקיעין אך לא ביצע אותה. הגדוד התפרק ומיעוטו נסוג למלכיה, שם בוים קרב עם יחידת הפלמ"ח (קרב מלכיה השני), ואז נסוגו שאריות אנשי הגדוד ללבנון ובחזרה לסוריה.
אחרי חזרת הגדוד לסוריה נאלץ קבלאן להסתתר עקב השמועות שהוא בגד בסוריה. הוא הנהיג קבוצה קטנה של לוחמים שהחליטה לעבור לצד הישראלי ולהילחם לצד הדרוזים תושבי הכרמל והגליל שהצטרפו לצה"ל. 
הוא ברח מדמשק לביירות ומשם לחורפיש. כאשר נתפס על ידי אנשי ההגנה נכלא ליד נהלל ושוחרר מן הכלא בהשפעת גיורא זייד. קבלאן התיישב בעספיא והתגייס לצה"ל בדרגת סגן. בעקבותיו עברו כמה עשרות חיילים דרוזים מסוריה לישראל. במדי קצין הוא נסע בין כפרי הדרוזים בגליל ובכרמל וגייס כמאתיים מהם לצה"ל.
אנשיו אורגנו ביחידת המיעוטים בנגב, בפיקוד חיים לבקוב, והוא מונה לסגנו. בשנת 1954 השתחרר מצה"ל. הוא שהה בלבנון בשליחות מודיעינית ואז גויס למשמר הגבול. כמפקד יחידה במשמר הגבול פיקד על חיסול המסתנן הרוצח מוסטפא סמואלי בפרוזדור ירושלים ב-1956.
כאיש משמר הגבול השתתף במבצע קדש ונטל חלק בקרבות לכיבוש עזה.
פרש ממשמר הגבול בדרגת סגן ניצב בשנת 1980. בשנת 1982, התמנה למושל הצבאי בחאצביא בדרגת סגן אלוף. בשנת 1984 סיים את תפקידו, חזר בתשובה, העמיק בדת הדרוזית, הפך איש דת ונקרא שייח'. במקביל היה חבר בהנהלת בית יד לבנים. קבלאן נפטר ב-4 באוקטובר 2007 בכפרו עספיא ונקבר בהלוויה רבת משתתפים.
חיים אישיים

בניו ונכדיו שירתו גם הם בצה"ל, חלקם כקצינים. בנו ג'יהאד קבלאן, שירת כתת-ניצב במשמר הגבול וכיהן כמפקד מג"ב ירושלים. נכדו הוא נווט-הקרב הדרוזי הראשון בחיל האוויר הישראלי.
לקריאה נוספת

רפיק חלבי, כומתה ירוקה ומצנפת לבנה- סיפורו של אסמאעיל קבלאן, ספר הגבורה, בעריכת מיכאל בר-זהר, הוצאת משרד הביטחון, עמ' 196
מורדכי שכביץ', לפאתי מזרח ובלבב פנימה
הערות שוליים

↑  ראיון עם עמוס ינאי, תושב קרית-טבעון. כתב: יגאל אורן (http://www.tivon-lib.co.il/1313)
↑  עידו זליקוביץ, עוז אלמוג, ‏תרבות פוליטית בחברה הדרוזית, בארכיון האינטרנט של אתר "אנשים ישראל"
.
אקרנס

| --- | --- |
סמל אקרנססמל אקרנס

 מדינה:  איסלנד איסלנד
 מחוז:  וסטורלנד
 תאריך ייסוד:  1604 
 שטח:  9 קמ"ר
 גובה:  9.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  7,997 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  2000 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  64°19′12″N 22°4′48″W﻿ / ﻿64.32000°N 22.08000°W﻿ / 64.32000; -22.08000
 אזור זמן:  UTC
 http://www.akranes.is/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איסלנד מוגדלת) רייקיאוויק אקוריירי קפלאוויק איסאפיירד'ור סאוד'אורקרוקור איילססטאד'יר סלפוסאקרנס(למפת איסלנד רגילה) רייקיאוויק אקוריירי קפלאוויק איסאפיירד'ור סאוד'אורקרוקור איילססטאד'יר סלפוסאקרנס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אקרנס (באיסלנדית: Akranes) היא עיר נמל בוסטורלנד, מערב איסלנד, 25 ק"מ צפונית לרייקיאוויק. במפקד שנערך בשנת 2012 מנתה העיר 6,592 תושבים.
העיר נוסדה במאה ה-19 ככפר דייגים. עד היום משמש הדיג כמקור פרנסה עיקרי שאליו נוספה גם תעשייה, מפעל בטון החל לפעול ב-1950 ומפעל לאלומיניום ב-1998.
ב-11 ביולי 1998 נחנכה מנהרה ארוכה באורך של 5.5 ק"מ אשר מקצרת את המרחק אל הבירה ל-60 ק"מ בלבד.
אתרי תיירות

מוזיאון Garðar המציג בתים ישנים מתחילת המאה ה-20.
המגדלור הישן אשר ממנו ניתן לצפות על העיר ועל הים.
Vökudagar - פסטיבל התרבות הגדול של אקרנס, מתקיים בכל שנה בתחילת נובמבר.
מרכז Kirkjuhvoll לאומנות.
אנכיאורניס

| אנכיאורניס |
| --- | --- |

תקופה
יורה עליון, 161 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דינוזאוריה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
קבוצה:: אביאלאה
משפחה:: אנכיאורניטיים
סוג:: אנכיאורניס
מין:: Anchiornis huxleyi
שם מדעי
 Anchiornis ‏שׂ'וּ, 2009

אנכיאורניס (שם מדעי: Anchiornis, "אנכי" מיוונית="קרוב", "אורניס" מיוונית ="עוף") הוא סוג נכחד של דינוזאור זעיר מענף אביאלאה, שחי בתקופת היורה, 161 עד 151 מיליון שנה לפני זמננו.
אנכיאורניס היה דינוזאור מנוצה, והמאובנים שלו מראים נוצות מפותחות על זרועותיו, רגליו האחוריות וזנבו. הוא נחשב לאחד הדינוזאורים הנכחדים הקרובים ביותר לעופות, וייתכן אף שהיה אב קדמון שלהם.
גילוי ותיארוך

מאובני אנכיאורניס התגלו החל משנת 2009 בתצורת טיאוג'ישאן במחוז ליאונינג שבסין. עד שנת 2012 תוארו שלושה מאובנים מפורטים שלו בכתבי-עת מדעיים מובילים, על ידי צוות בראשות הפלאונטולוג שׂ'וּ שִׂינְג מן המכון הפלאונטולוגי של בייג'ינג. המאובן שלפיו הוגדר הסוג (מאובן ה"הולוטייפ") ידוע בספרות המדעית בסימון הקטלוגי IVPP V14378, אך במאובן זה שרדו רק רישומי נוצות מעטים ומטושטשים. מרבית הידע לגבי נוצות אנכיאורניס מקורו במאובן מפורסם יותר המסומן LPM-B00169, שבו הן נראות בפירוט רב, וצבעי הנוצות של אנכיאורניס פוענחו באמצעות מאובן המסומן BMNHC PH828. לפי דיווחים וצילומים ישנם מאות מאובנים נוספים של הסוג במוזיאונים ובאוספים פרטיים בסין, אשר לא תוארו עדיין בפרסומים רשמיים.
המגלים העניקו לסוג את השם המדעי "אנכיאורניס", שפירושו ביוונית "קרוב לעוף", עקב דמיונו וקרבתו הרבה לעופות. שם המין "האקסלייאי" ניתן לכבודו של תומאס הנרי האקסלי, אשר כבר בשנת 1868 הציע את השערת המוצא הדינוזאורי של העופות.
כל מאובני אנכיאורניס התגלו בתצורת טיאוג'ישאן, המתוארכת בשיטה הרדיומטרית ארגון-ארגון לגיל של כ-161 מיליון שנה לפני זמננו, בתור היורה התיכון. תיארוכים של השכבה בשיטות נוספות נתנו תוצאות דומות, בין 168 ל-151 מיליון שנה לפני זמננו. חשיבות תיארוך זה היא בהיותו קדום מזה של הדינוזאורים המנוצים שהתגלו לפני-כן בתצורות יישיין וג'יופוטאנג בליאונינג (כ-125 עד 110 מיליון שנה לפני זמננו, בקרטיקון התחתון), וקדום אף משל ארכאופטריקס, הנחשב לעיתים קרובות לעוף הראשון.
אנטומיה ומורפולוגיה

אנכיאורניס הוא בין הדינוזאורים הקטנים ביותר הידועים למדע, בערך בגודל של תרנגולת קטנה. משקל הגוף הוערך ב-110 גרם בלבד, ואורך הגוף ב-34 סנטימטרים, לא כולל הזנב. אורך הזנב היה ככל הנראה דומה לאורך הגוף, אך במאובנים שתוארו הוא לא שרד לכל אורכו.
בדומה לארכאופטריקס ולמיקרורפטור, לאנכיאורניס היו זרועות ארוכות יחסית, כ-80% מאורך הרגליים האחוריות. התארכות הזרועות בדינוזאורים תרופודים נחשבת בדרך-כלל כהתאמה לתעופה. גם אצבעות הזרועות ארוכות במיוחד, והן נפרדות (בניגוד לאצבעות המאוחות של עופות בני זמננו) ומצוידות בטפרים.
במאובני אנכיאורניס נראים בבירור רישומי 11 אברות יד ו-10 אברות אמה על כל זרוע, בדומה לנוצות התעופה של עופות בני-ימינו. אך שלא כמו בעופות בני-ימינו, אברות התעופה של אנכיאורניס היו קצרות, וסימטריות סביב הציר המרכזי שלהן (במונחים אווירודינמים הן חסרות "שפת התקפה" ו"שפת זרימה" ייעודיות). בכך הן מצביעות על כישורי תעופה ודאייה חלשים יחסית.
לאנכיאורניס היו נוצות תעופה גם על רגליו האחוריות, כך שהתקבלה תצורה של "ארבע כנפיים" בדומה לזו של מיקרורפטור. אך נוצות הרגליים האחורית קצרות בהרבה מאלו של מיקרורפטור, וגם בכך מצביעות על כישורי תעופה חלשים.
זנב אנכיאורניס היה ארוך ובתצורה הטיפוסית למיקרורפטור, לארכאופטריקס ולדינוזאורים מנוצים אחרים: השלד שלו בעל חוליות רבות בלתי-מאוחות (ולא קצר ומאוחה כמו אצל עופות בני ימינו) עם נוצות לכל אורכו בצורת מניפה. כמה מן המאובנים גם מראים בבירור ציצית נוצות על הראש.
בדומה לארכאופטריקס, מיקרורפטור ודינוזאורים מנוצים נוספים הקרובים לעופות, גולגולת אנכיאורניס היא בעלת מעין מקור המצויד בשיניים קטנות וחדות.
בשנת 2010 היה אנכיאורניס לסוג דינוזאור המנוצה השני (לאחר סינוזאורופטריקס) שבו פוענחו צבעי הנוצות. זאת באמצעות סריקה במיקרוסקופ אלקטרונים של רישומי הנוצות באחד המאובנים שלו, וגילוי מלנופורים - אברוני תא המכילים מלנין כמו אלו הנמצאים בנוצות של עופות בני-ימינו. הסתבר שגופו וכנפיו היו בדגם מפוספס בשחור-לבן (או אפור כהה ולבן), וציצית הראש שלו הייתה בצבע חום-אדמדם. הרגליים והאצבעות היו שחורות. צבע הזנב עדיין אינו ידוע בביטחון, שכן נוצות הזנב לא שרדו במאובן שבו התבצעה בדיקה זו. לאחר פרסום גילוי זה נודע על מאובן אנכיאורניס שבו ניתן לראות דגם פספוס על הנוצות אף בעין בלתי-מזוינת.
אורח חיים

לאנכיאורניס היו רגליים אחוריות מפותחות וארוכות, בתצורת שלד הנחשבת לרוב כמעידה על התאמה לריצה מהירה. אך רגליים אלו היו מכוסות בנוצות תעופה שקרוב לוודאי הפריעו להליכה וריצה, ולכן יש המשערים שהוא טיפס על עצים. בהשערה זו תומכות גם זרועותיו ואצבעות היד הארוכות שלו.
מגלי אנכיאורניס סברו שהוא פרש את נוצות הזרועות והרגליים שלו על-מנת לגלוש באוויר למרחקים קצרים בין ענפים, בדומה לאופן שבו סנאים מעופפים בני-ימינו משתמשים בקרום העור המתוח בין רגליהם. אורח חיים דומה מיוחס גם למיקרורפטור המאוחר יותר, אך אברות התעופה הקצרות והסימטריות של אנכיאורניס מצביעות על כישורי גלישה נחותים בהרבה משל מיקרורפטור. יש המעריכים שאברות אלו עברו ניוון חלקי יחסית לאלו של אב קדמון מעופף, כתוצאה מהסתגלות משנית של אנכיאורניס לאורח-חיים קרקעי, בדומה למינים רבים של תרנגולאים ועופות אחרים בני-ימינו.
אבולוציה

מגליו של אנכיאורניס סיווגו אותו למשפחת הטרודוניים. זוהי משפחת דינוזאורים מנוצים הקרובה מאוד לקבוצת האביאלאה, אשר על פי הגדרתה כוללת את העופות ואת הדינוזאורים שהיו אבותיהם הישירים. לעומת זאת, חוקרים אחרים סיווגו את אנכיאורניס לקבוצת האביאלאה, או למשפחת הדרומאוזאוריים (כמו מיקרורפטור ודינוניכוס). חילוקי דעות אלו נובעים קרוב לוודאי מקדמוניותו של אנכיאורניס באבולוציה - הוא חי ככל הנראה רק זמן קצר לאחר הפיצול בין הטרודוניים, הדרומאוזאוריים והאביאלאה, בתקופה שבה ההבדלים בין שלוש הקבוצות האלו היו עדיין קטנים מאוד.
חשיבותו המרובה של אנכיאורניס לפיענוח האבולוציה של העופות נובעת מן התיארוך הקדום שלו, כ-161 מיליון שנה לפני זמננו, בתור היורה התיכון. בניגוד למרבית סוגי הדינוזאורים המנוצים שהתגלו עד היום, אנכיאורניס קדום מארכאופטריקס, הנחשב לרוב לעוף הראשון, ומתוארך לתקופה של 150 עד 145 מיליון שנה לפני זמננו. למעשה, אם נכונה המסקנה שהייתה לאנכיאורניס יכולת מסוימת של תעופה או דאייה, נובע מכך שהוא הדינוזאור המעופף הקדום ביותר המוכר למדע. תצורת נוצות התעופה של אנכיאורניס פחות מתקדמת מזו של ארכאופטריקס, שאברות הכנף שלו הן כבר ארוכות ואסימטריות בדומה לאלו של עופות בני-זמננו, וגם זה מצביע על מעמדו הקדום יותר באבולוציה של תעופת העופות.
בשנת 2011, חישוב עץ פילוגנטי אשר התבסס על מאפייני שלד רבים של דינוזאורים ועופות קדומים מצא שאנכיאורניס קרוב מאוד לארכאופטריקס, וייתכן שהוא אף אב קדמון שלו, אך הוציא את שניהם מקבוצת האביאלאה, כלומר מן השושלת הישירה המובילה לעופות בני-ימינו. ואולם בשנת 2013, חישוב מקיף יותר שנערך בעקבות גילוי המאובן של אורורניס החזיר גם את אנכיאורניס וגם את ארכאופטריקס אל בסיסה של קבוצת האביאלאה. לפי מיון מעודכן זה, ייתכן איפוא שאנכיאורניס הוא אב קדמון ישיר של כל העופות בני ימינו:
דינוזאוריה
תרופודה (Theropoda)
פאראבס (Paraves) - לפני כ-175 מיליון שנה
סקנסוריופטריגיים (Scansoriopterygidae)
יִי (Yi) (יורה 160)
אפידקסיפטריקס (Epidexipteryx hui) (יורה 160)
אאומנירפטוריים (Eumaniraptora) - לפני כ- 173 מיליון שנה
דרומאוזאוריים (Dromaeosauroidea)
טרודוניים (Troodontidae)
אביאלאה (Avialae) - לפני כ-170 מיליון שנה
אורורניס (Aurornis xui) (יורה 160)
אנכיאורניס (Anchiornis huxleyi) (יורה 161)
ארכאופטריקס (Archaeopteryx lithographica) (יורה 145)
שיאוטינגיה (Xiaotingia zhengi) (יורה 160)
ג'הולאורניס (Jeholornis prima) (קרטיקון 125)
פיגוסטיליה (Pygostylia) (לפני כ-131 מיליון שנה)
עופות בתראים (Neornithes) - לפני כ-80 מיליון שנה, כוללים את כל העופות בני זמננו
ראו גם

ארכאופטריקס
אפידקסיפטריקס
דינוזאורים מנוצים
הערות שוליים

1 2  Hu, D. et al (2009) "A pre-Archaeopteryx troodontid theropod from China with long feathers on the metatarsus" Nature, Vol. 461, pp. 640-643, doi:10.1038/nature08322
↑  Yong-Qing Liu et al. (2012) "Timing of the earliest known feathered dinosaurs and transitional pterosaurs older than the Jehol Biota" Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology, Vol. 323-325, pp. 1–12, http://dx.doi.org/10.1016/j.palaeo.2012.01.017
↑  Xu, X. et al (2011) "An Archaeopteryx-like theropod from China and the origin of Avialae" Nature, doi:10.1038/nature10288
↑  Godefroit, P. et al (2013) "A Jurassic avialan dinosaur from China resolves the early phylogenetic history of birds" Nature, doi:10.1038/nature12168
גודלו של אנכיאורניס בהשוואה לאדם
שיחזור אמנותי של אנכיאורניס עם צבעי הנוצות שהתגלו במחקר המאובנים שלו
חלק מן המאובן BMNHC PH828 של אנכיאורניס מראה נוצות בעלות קולמוס על הזרועות
אסתקלאל טהראן

מועדון הכדורגל אסתקלאל טהראן (בפרסית: باشگاه فوتبال استقلال تهران; לפני המהפכה האיראנית נקרא מועדון הכדורגל תאג' טהראן, باشگاه فوتبال تاج تهران), המכונה בפשטות אסתקלאל, הוא מועדון כדורגל איראני המייצג את עיר הבירה טהראן, בליגת העל האיראנית. המועדון הוקם בשנת 1945. מאז תחילת עונת 1973/1974, הקבוצה שיחקה את משחקי הבית שלה באצטדיון אזאדי בעלת קיבולת של 78,116 מושבים. המועדון נתמך על ידי משרד הספורט והנוער של איראן.
זהו אחד ממועדוני הכדורגל הוותיקים ביותר בטהראן ובאירן ואחד המועדונים המצליחים ביותר בכדורגל האירני, לאחר שזכה בשני גביעי ליגת האלופות האסיאתית, שמונה תוארי אליפות לאומיים ושיא של שבעה גביעים לאומיים. למועדון יריבות ארוכת שנים עם יריבתה המקומית פרספוליס המכונה דרבי סורחאבי (אדום-כחול) או הדרבי של טהראן.
תארים

ליגת העל האירנית
זכייה (8): 1970/71, 1974/75, 1989/90, 1997/98, 2000/01, 2005/06, 2008/09, 2012/13
סגנות (9): 1973/74, 1991/92, 1994/95, 1998/99, 1999/00, 2001/02, 2003/04, 2010/11, 2016/17
גביע חאזפי
זכייה (7): 1976/77, 1995/96, 1999/00, 2001/02, 2007/08, 2011/12, 2017/18
סגנות (4): 1989/90, 1998/99, 2003/04, 2015/16
אליפות מחוז טהראן
זכייה (13): 1949/50, 1952/53, 1956/57, 1957/58, 1959/60, 1960/61, 1962/63, 1968/69, 1970/71, 1972/73, 1983/84, 1985/86, 1991/92
סגנות (7): 1946/47, 1951/52, 1958/59, 1969/70, 1982/83, 1989/90, 1990/91
גביע טהראן
זכייה (3): 1946/47, 1950/51, 1958/59
סגנות (2): 1945/46, 1969/70
הסופרקאפ של טהראן
זכייה (1): 1994
ליגת האלופות האסיאתית
זכייה (2): 1970, 1990/91
סגנות (2): 1991, 1998/99
הערות שוליים

↑  "استقلال و حسرت ستاره سوم؛ شادی سامورايی ها در تهران | ورزش 11". www.varzesh11.com. אורכב מ-המקור ב-2018-12-06. נבדק ב-6 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Esteghlal the Iranian Crown". FIFA.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2010217575  VIAF: 167814916   WorldCat (עם VIAF): 167814916
אצטדיון סנטנאריו

| --- | --- |

אצטדיון סנטנאריו
 כתובת:  Montevideo, 11400 
 מיקום:  מונטווידאו, אורוגוואי
 קואורדינטות:  34°53′40″S 56°9′10″W﻿ / ﻿34.89444°S 56.15278°W﻿ / -34.89444; -56.15278
 אבן יסוד:  21 ביולי 1929
 תקופת הפעילות:  18 ביולי 1930 – הווה (94 שנים)
 בעלים:  עיריית מונטווידאו
 מפעיל:  התאחדות הכדורגל האורוגוואית 
 משטח:  דשא
 אדריכל:  חואן אנטוניו סקאסו
 קבוצות:  נבחרת אורוגוואי בכדורגל
 מושבים:  76,609
 ממדי משטח:  105 × 68 מטר
 האתר הרשמי
 he
 
אצטדיון סנטנאריו (בספרדית: Estadio Centenario) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בשכונת פארק באטל בעיר מונטווידאו שבאורוגוואי. האצטדיון נחנך בשנת 1930 ומכיל 76,609 מקומות, והוא משמש מאז הקמתו כאצטדיון הבית של נבחרת אורוגוואי בכדורגל.
האצטדיון נבנה לקראת טורניר מונדיאל 1930, המונדיאל הראשון בהיסטוריה, וכן לכבוד מאה שנות עצמאות לאורוגוואי, משם נגזר שמו.
היסטוריה

בנייתו של אצטדיון סנטנאריו החלה ב-21 ביולי 1929, לקראת טורניר מונדיאל 1930 אותו אירחה אורוגוואי שנה לאחר מכן. האצטדיון תוכנן על ידי האדריכל חואן אנטוניו סקאסו, שמספר שנים אחר כך כיהן כנשיא קבוצת פניארול, ונבנה על ידי פועלים מהגרים בזמן שיא של תשעה חודשים בלבד.
בתחילה, תוכנן כי האצטדיון יארח את כל משחקי המונדיאל, אך דחייה בבנייה בעקבות גשמים כבדים בשמי מונטווידאו הביאו לפיזור הטורניר על פני אצטדיונים שונים במדינה. עם זאת, נבחרת אורוגוואי אירחה את כל משחקיה בטורניר בסנטנאריו, הראשון שבהם ב-18 ביולי 1930 מול פרו. היה זה המשחק הראשון אי פעם באצטדיון, בתאריך המדויק בו ציינה אורוגוואי מאה שנה להקמתה, והוא הסתיים בניצחון ביתי בתוצאה 1-0. הקטור קסטרו היה לכובש הראשון אי פעם באצטדיון.
ב-30 ביולי, לעיני 68,346 צופים, אירח אצטדיון הסנטנאריו את גמר המונדיאל הראשון בהיסטוריה, בו ניצחה אורוגוואי את ארגנטינה בתוצאה 4-2.
במרוצת השנים אירח האצטדיון ארבעה משחקי גמר קופה אמריקה (1942, 1956, 1967 ו-1995) ובכולם ניצחה אורוגוואי (את ארגנטינה פעמיים, צ'ילה וברזיל).
באתר התאחדות הכדורגל העולמית פיפ"א, מוזכר הסנטנאריו כאחד מעשרים האצטדיונים הקלאסיים ברחבי העולם, לצד אצטדיון ומבלי, סן סירו, מרקנה, אצטדיון האצטקה, אצטדיון סנטיאגו ברנבאו ועוד.