stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בת הים של ורשה
אנדרטאות ופסלים של בת הים ורשה > פסל באולם הישיבות הראשי של הפרלמנט הפולני, ה-Sejm

בתולת ים שעוצבה על ידי אלכסנדר ז'ורקובסקי בשנת 1947 נחרתה על מגן על חזהו של פסל של נשר הממוקם באולם הישיבות הראשי של הפרלמנט הפולני, ה-Sejm .
אנדרטאות ופסלים של בת הים ורשה > רחוב אינז'ניירסקה

בתולת הים הזו נמצאת מעל הכניסה למחסן החשמלית לשעבר ברחוב אינזיניירסקה 6.
אנדרטאות ופסלים של בת הים ורשה > תבליט ברחוב קטוביץ'

תבליט של וויצ'ך צ'רבוש ממוקם בבניין של בית ספר מס' 77 בפינת הרחובות Katowicka ו-Zwycięzców ב- Saska Kępa.
אנדרטאות ופסלים של בת הים ורשה > רחוב גרוכובסקה

בתולת הים הזו נמצאת מול המשרד המחוזי של רובע ורשה של פראגה-פולודני ברחוב גרוכובסקה 274, והיא נוצרה על ידי יז'י צ'ונאקי. הוא עמד במקור בסאסקה קפא, מול קולנוע סאווה.
אנדרטאות ופסלים של בת הים ורשה > ארמון התרבות והמדע

בראש ארמון התרבות והמדע, על כל לוח שעון (שנוספו לפני חגיגות המילניום בשנת 2000), מופיעה בת הים של ורשה.
אנדרטאות ופסלים של בת הים ורשה > מחוץ לוורשה

מזרקת זיכרון של בתולת הים ורשה בעלת צורה דומה לאנדרטה ב-Powiśle ממוקמת בכיכר המרכזית של Bielsko-Biała. היא נוצרה בשנת 1954 על ידי Ryszard Sroczyński .
גלריה

בת ים בסיים
בת ים ברחוב אינז'ניירסקה
בת הים של ורשה על עמוד השער של ספר החשבונות של ורשה העתיקה משנת 1609
בת הים של ורשה על עמוד השער של ספר החשבונות של ורשה העתיקה משנת 1599
בת הים של ורשה על עמוד השער של ספר החשבונות של ורשה העתיקה משנת 1602
תמונה של הסמל בעיתון קוריור ורשבסקי מ-1845
סמליל של ורשה
ראו גם

בת הים הקטנה בקופנהגן
הערות שוליים

↑  "Warsaw legends". Warsaw Tour/Fall in love with Warsaw. Warsaw Tourist Office. אורכב מ-המקור ב-2014-10-06. נבדק ב-2014-10-02. Ever since, the Mermaid, armed with sword and shield, has been ready to help protect the city and its residents
↑  "Syrenka Warszawska". www.suerteprzewodnicy.pl (בפולנית). 2023-04-15. נבדק ב-2023-04-27.
↑  "The Story of Syrenka - Symbol of Warsaw". In Your Pocket. In Your Pocket. נבדק ב-2014-10-02. Miraculously, a mermaid emerged and guided the prince to safety by firing burning arrows into the sky. Warsaw was founded out of gratitude, and the mermaid adopted as its emblem.
↑  "Monument to the Mermaid". monuments-remembrance.eu. נבדק ב-2020-03-29.
↑  User: TenKobuz (2014-06-10). "Palac Kultury i Nauki Detal 80 30017.jpg". Wikimedia. Wikimedia. נבדק ב-2014-12-30. {{cite web}}: |last= has generic name (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 301950368   WorldCat (עם VIAF): 301950368
ג'ון מרטל (שודד ים)

| --- | --- |

דיוקן של ג׳ון מרטל, מהספר על ההיסטוריה של הפיראטים, 1724
 לידה:  המאה ה־17 
 פטירה:  המאה ה־18 
 מדינה:  צרפת 
 
ג'ון מרטל ( באנגלית: John Martel; פעיל בערך 1716–1718, כונה גם ג'יימס ובמקור כנראה ז'אן) היה פיראט צרפתי, פעיל בקריביים.
ביוגרפיה

מרטל החל את דרכו כפירט עם רישיון ממלכתי, בזמן מלחמת הירושה הספרדית, ופנה לפיראטיות לאחר שנחתם הסכם אוטרכט שסיים את המלחמה. בספטמבר 1716 הוא היה פעיל בג'מייקה, ותפס כמה ספינות וגם ספינה גדולה עם 80 תותחים. עד מהרה הוא סחר בספינות גדולות יותר, ושמר את הטובות ביותר עבור הצי ההולך וגדל שלו. הוא הכריח מספר מלחים שנתפסו לשרת באוניותיו אך שחרר לרוב את שבוייו . בשלב מסוים הוא החליף עם רב החובל את הספינה שנלכדה, לקח את כלי השייט שנתפס ונתן תמורתו ספינה אחרת ושחרר אותו לחופשי.
עם ספינת הדגל החדשה שלו, בעלת 22 תותחים ושהיו בה מאה אנשי צוות, ועוד ארבעה כלי שיט נוספים, הוא נכנס לסנט קרוקס בסוף 1716 כדי להצטייד מחדש ולטפל בספינה. גורמים רשמיים בג'מייקה גילו את מיקומו ושיגרו את ספינת המלחמה ״סקרבורו״ בפיקודו של פרנסיס הום כדי לצוד אותו. הום מצא את השייטת של מרטל בינואר 1717. לאחר שהטביע את אחת מספינות הפיראטים והרס את סוללות החוף שהקימו, עגן הום לחוף הים. מרטל ניסה לברוח אך עלה על שרטון בניסיון זה. הוא הורה לשרוף את האוניהֿ כשכמה עבדים נלכדו על סיפונה. מרטל וכמה מצוותו הצליחו להימלט. שאר אנשי הצוות שלו הסתתרו על האי כאשר הום בזז והטביע את הספינות הנותרות.
מאוחר יותר באותו חודש סמואל בלמי ובן זוגו פולסגרב ויליאמס ניכנסו לסנט קרוקס לתיקון ולצייד את הספינה. שאר אנשי הצוות של מרטל הצטרפו אל הצוות של הפיראט סמואל בלאמי, שהפליג לפני שאוניית המלחמה ״סקרבורו״ חזרה לנמל. [7] לעיתים קרובות מצוטטים כי שחור הזקן נלחם בסקרבורו, אף כי ביומני הצי המלכותי לא מזכירים מעולם אירוע כזה. ההערכה היא כי סופרים מאוחרים יותר ערבבו את המפגש של שחור הזקן עם המאבק של מרטל נגד סקארבורו.
הום זכה לתגמול על הפעולה נגד מרטל ואחרים וקיבל פיקוד על ספינת מלחמה הגדולה בהרבה ״בדפורד״. מרטל עצמו נעלם לאחר שברח מהום. מקורות מסוימים טוענים שהוא קיבל את החנינה הכללית של המלך ג'ורג׳ הראשון שהציע בסוף 1717 לכל הפיראטים שנכנעו תוך שנה.
הערות שוליים

↑  Gosse, Philip (1924). The Pirates' Who's Who by Philip Gosse. New York: Burt Franklin. p. 206. Retrieved 23 June 2017.
1 2  Johnson, Captain Charles (1724). A GENERAL HISTORY OF THE PYRATES. London: T. Warner. Retrieved 18 June 2017.
↑  Brooks, Baylus C. (2 October 2016). "B.C. Brooks: A Writer's Hiding Place: French Pirate Jean Martel: Deception in "A General History"". B.C. Brooks. Retrieved 14 September 2017.
1 2  Woodard, Colin (2008). The Republic of Pirates: Being the True and Surprising Story of the Caribbean Pirates and the Man Who Brought Them Down. Orlando FL: Houghton Mifflin Harcourt.
↑  Woodard, Colin (2008). The Republic of Pirates: Being the True and Surprising Story of the Caribbean Pirates and the Man Who Brought Them Down. Orlando FL: Houghton Mifflin Harcourt
↑  Gosse, Philip (1924). The Pirates' Who's Who by Philip Gosse. New York: Burt Franklin. p. 206. Retrieved 23 June 2017.
ברוס בואנו דה מסקיטה

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1946 (בן 77) ארצות הברית 
 ענף מדעי:  יחסים בין־לאומיים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מישיגן (20 באוגוסט 1971)  קווינס קולג' 
 מוסדות:  אוניברסיטת המדינה של מישיגן (1971–1973)  אוניברסיטת סטנפורד (1 ביולי 1986–1 בספטמבר 2010)  אוניברסיטת ניו יורק (1 בספטמבר 2001)  אוניברסיטת רוצ'סטר (1 ביולי 1973–30 ביוני 1994) 
 תלמידי דוקטורט:  Yi Feng, David L. Lalman 
 פרסים והוקרה:  Susan Strange Award (2016)  Karl Deutsch Award (1985)  מלגת גוגנהיים 
 
ברוס בואנו דה מסקיטה (באנגלית: Bruce Bueno de Mesquita; נולד ב-24 בנובמבר 1946) הוא פרופסור בחוג למדע המדינה באוניברסיטת ניו יורק, ועמית בכיר במכון הובר (אנ') באוניברסיטת סטנפורד.
ביוגרפיה

בואנו דה מסקיטה סיים את לימודיו בבית הספר התיכון סטאיווסנט בשנת 1963 (יחד עם ריצ'רד אקסל ואלכסנדר רוזנברג (אנ')). הוא סיים את התואר הראשון שלו במכללת קווינס, ניו יורק, ב-1967 ולאחר מכן את התואר השני והדוקטורט שלו באוניברסיטת מישיגן. הוא מתמחה ביחסים בין-לאומיים, מדיניות חוץ ובניית אומה. הוא אחד מהוגי תאוריית הסלקטורט (אנ'), וניהל את מרכז אלכסנדר המילטון לכלכלה פוליטית באוניברסיטת ניו יורק בין השנים 2006 ל-2016.
הוא היה שותף מייסד ב-Mesquita & Roundell, עד שחברה זו התמזגה עם חברה אחרת שלו, Selectors, LLC, שהשתמשה במודל הסלקטורט לניתוח מדיניות ברמת מאקרו. כעת, החברה נקראת Selectors, LLC ומשתמשת הן במודל החיזוי והן בגישת הסלקטורט במתן ייעוץ.
בדצמבר 2008 בואנו דה מסקיטה היה נושא לספיישל בן שעתיים של ערוץ ההיסטוריה בשם "הנוסטרדמוס הבא". ב-16 באוגוסט 2009, במהדורת יום ראשון של המוסף ניו יורק טיימס מגזין הוזכר במאמר שכותרתו "האם תורת המשחקים יכולה לחזות מתי איראן תקבל את הפצצה?". בשנת 2021 הוא הופיע בסדרת הדוקו של נטפליקס, "How to Become a Tyrant" (איך להפוך לרודן).
בשנת 2016, הוענק לו התואר דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת חיפה על היותו "אחד מגדולי החוקרים בתחום היחסים הבינלאומיים בכלל וחקר סכסוכים, מלחמה ושלום בפרט".
הוא מחברם של ספרים רבים, כולל "The Dictator's Handbook" (המדריך לדיקטטור), שנכתב בשיתוף עם אלסטייר סמית', והספר "The Invention of Power" (המצאת הכוח) שיצא בינואר 2022.
עבודה בחיזוי

בתחילת שנות ה-2000, בואנו דה מסקיטה היה ידוע בפיתוחו של מודל התועלת הצפויה (EUM) המסוגל לחזות את התוצאות של אירועי מדיניות על פני מרחב מדיניות חד-ממדי. ה-EUM השתמש במשפט הבוחר החציוני של דאנקן בלאק כדי לחשב את עמדת הבוחר החציונית של משחק מיקוח עם N-שחקנים ופתר את עמדת הבוחר החציונית כתוצאה של מספר סבבי מיקוח תוך שימוש ברכיבי אד הוק אחרים בתהליך.
היישום הראשון של ה-EUM שימש כדי לחזות בהצלחה את יורשו של ראש ממשלת הודו, יאסחוואנטארו צ'אואן, לאחר קריסת ממשלתו (זו הייתה הפעם הידועה הראשונה שהדגם נבדק). המודל של בואנו דה מסקיטה לא רק חזה נכון שצ'אראן סינגח יהפוך לראש הממשלה (תחזית שמעט מומחים בפוליטיקה ההודית חזו באותה התקופה), אלא גם שיאסחוואנטארו צ'אואן יהיה בקבינט של סינג, שאינדירה גנדי תתמוך לזמן קצר בממשלתו של צ'אראן, וכן שהממשלה תתמוטט תוך זמן קצר (כל האירועים התרחשו). מההצלחה המוקדמת של המודל שלו, בואנו דה מסקיטה החל בקריירה ארוכה ומתמשכת של ייעוץ באמצעות יישומים מעודנים של מודל החיזוי שלו. הערכה מסווגת לשעבר, על ידי סוכנות הביון המרכזית דירגה את המודל שלו כמדויק ב-90 אחוז.
מאז 2005 בערך, בואנו דה מסקיטה עבד על פיתוחו של מודל הידוע כשם Predictioneer's Game (הלחם בסיסים של Prediction – תחזית ו-Pioneer – חלוץ) או PG שחוזה במרחב רב-ממדי, משתמש במשפט הבוחר הממוצע של שופילד ופותר שיווי משקל בייסיאני מושלם במשחק מיקוח של N-שחקנים, כולל את האפשרות של כפייה, מהין גרסה כללית מאוד של משחק שני השחקנים ב-War and Reason (ספר המכיל מודל קדמוני לגרסה זו). מודל זה מנבא בצורה יותר מדויקת באופן משמעותי ועושה עבודה טובה יותר בזיהוי הזדמנויות שיש לשחקנים בכדי לשפר את התוצאה על ידי ניצול אי ודאות. מודל זה מתועד ב-"A New Model for Predicting Policy Choices: Preliminary Tests",‏ ונדון ומיושם עם דוגמאות בספר "The Predictioneer's Game".‏
מודל החיזוי של בואנו דה מסקיטה תרם רבות לחקר אירועים פוליטיים באמצעות שיטות חיזוי, במיוחד באמצעות מאמרים רבים שלו המתעדים אלמנטים מהמודלים והתחזיות שלו. בואנו דה מסקיטה פרסם עשרות תחזיות בכתבי עת אקדמיים.
חיים אישיים

לבואנו דה מסקיטה יש שלושה ילדים. בנו, אתאן בואנו דה מסקיטה, הוא מדען פוליטי שעובד בבית הספר האריס למדיניות ציבורית באוניברסיטת שיקגו.
פרסומים

ברוס בואנו דה מסקיטה, The war trap, New Haven: Yale University Press, 1981, עמ' 226, ISBN 0-300-02558-0
ברוס בואנו דה מסקיטה, Forecasting political events: the future of Hong Kong, New Haven: Yale University Press, 1985, ISBN 0-300-03519-5
ברוס בואנו דה מסקיטה, War and reason: domestic and international imperatives, New Haven, 1992, ISBN 978-0-300-15810-6
ברוס בואנו דה מסקיטה, Predicting politics, Columbus: Ohio State University Press, 2002, ISBN 0-8142-0898-3
The logic of political survival, Cambridge, Mass.: MIT Press, 2003, ISBN 0-262-02546-9
The strategy of campaigning : lessons from Ronald Reagan & Boris Yeltsin, אן ארבור, 2007, עמ' 356, ISBN 978-0-472-02585-5
ברוס בואנו דה מסקיטה, Predictioneer's game : using the logic of brazen self-interest to see and shape the future, 1st ed, New York: Random House, 2009, ISBN 978-1-4000-6787-9
ברוס בואנו דה מסקיטה, The dictator's handbook : why bad behavior is almost always good politics, 1st ed, New York: PublicAffairs, 2011, עמ' 272, ISBN 978-1-61039-044-6
ברוס בואנו דה מסקיטה, Principles of international politics, 5th ed, Los Angeles: Sage/CQ Press, 2014, ISBN 1-4833-0043-9
ברוס בואנו דה מסקיטה, The Spoils of War: Greed, Power, and the Conflicts That Made Our Greatest Presidents, First edition, New York, 2016, עמ' 291, ISBN 978-1-61039-662-2
ברוס בואנו דה מסקיטה, The invention of power: popes, kings, and the birth of the West, First edition, New York, 2022, ISBN 978-1-5417-6875-8
הערות שוליים

↑  Rehmeyer, Julie. "Mathematical Fortune-Telling". ScienceNews. נבדק ב-12 במאי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Thompson, Clive (12 באוגוסט 2009). "Can Game Theory Predict When Iran Will Get the Bomb?". New York Times. נבדק ב-12 במאי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  מקבלי התואר דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד 2016, באתר web.archive.org, ‏13 ביולי 2016
1 2  Mesquita, Bruce Bueno de (2002). Predicting Politics (באנגלית). Ohio State University Press. ISBN 978-0-8142-0898-4.
↑  Mesquita, Bruce Bueno de. "Recipe for Failure". Foreign Policy (באנגלית). נבדק ב-2021-02-02.
↑  War and Reason, Yale University Press (באנגלית)
↑  Bueno de Mesquita, Bruce (2011-02-01). "A New Model for Predicting Policy Choices: Preliminary Tests". Conflict Management and Peace Science (באנגלית). 28 (1): 65–87. doi:10.1177/0738894210388127. ISSN 0738-8942.
↑  Bueno de Mesquita, Bruce (2009). The Predictioneer's Game. Random House.
↑  Bruce Bueno De Mesquita, A.F.K. Organski, A Mark in Time Saves Nein, International Political Science Review 13, 1992-01, עמ' 81–100 doi: 10.1177/019251219201300106
↑  de Mesquita, Bruce Bueno (1984). "Forecasting Policy Decisions: An Expected Utility Approach to Post-Khomeini Iran". PS. 17 (2): 226–236. doi:10.2307/418786. ISSN 0030-8269. JSTOR 418786.
↑  De Mesquita, Bruce Bueno (1985). "The War Trap Revisited: A Revised Expected Utility Model". The American Political Science Review. 79 (1): 156–177. doi:10.2307/1956125. ISSN 0003-0554. JSTOR 1956125.
↑  de Mesquita, Bruce Bueno (1990). "Multilateral Negotiations: A Spatial Analysis of the Arab-Israeli Dispute". International Organization. 44 (3): 317–340. doi:10.1017/S0020818300035311. ISSN 0020-8183. JSTOR 2706779.
↑  De Mesquita, Bruce Bueno; Moretti, Lorenzo; Ray, Sabin (2013). "The Power of Predictive Models". The Brown Journal of World Affairs. 19 (2): 27–35. ISSN 1080-0786. JSTOR 24590817.
↑  Bueno de Mesquita, Bruce (1990). "Multilateral Negotiations: A Spatial Analysis of the Arab-Israeli Dispute". International Organization. 44 (3): 317–340. doi:10.1017/S0020818300035311. ISSN 0020-8183. JSTOR 2706779.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259282805171  PLWABN: 9810664323705606  BIBSYS: 90103156  BnF: cb118858462 (data)  CANTIC: a11641782  CiNii: DA01303267  GND: 137424914  ISNI: 0000 0001 0923 9673  LCCN: n80131624  MGP: 240901  NDL: 01200276  NKC: jx20090528001  NLA: 35023472  NLK: KAC199603858  NSK: 000048611  NTA: 068577796  ORCID: 0000-0001-8582-8330  RERO: 02-A003055224  SELIBR: 43576  SUDOC: 026650827  Trove: 797422  VIAF: 91278972   WorldCat (עם VIAF): 91278972 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ברוס בואנו דה מסקיטה".
גנרל חיל טייסי הקרב

| --- | --- |

 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 צבא:  ורמאכט ורמאכט
 מערכת הדרגות:  דרגות הוורמאכט
 היררכיה:  קצינים
 בתוקף:  ?–1945
 מקבילת נאט"ו:  OF-8
 מקבילת צה"ל:  רב-אלוף
 מקבילת הצבא:  גנרל חיל
 מקבילת חיל האוויר:  גנרל חיל האוויר
 מקבילת חיל הים:  אדמירל
 
סמלי הדרגה
גנרל חיל טייסי הקרב (בגרמנית: General der Flieger) היה גנרל חיל של הלופטוואפה בגרמניה הנאצית. עד סוף מלחמת העולם השנייה ב-1945, דרגת גנרל מסוימת זו הייתה ברמת שלושה כוכבים (OF-8), שווה ערך ללוטננט גנרל אמריקאי.
דרגות "גנרל חיל" של הלופטוואפה היו ב-1945:
גנרל חיל הצנחנים
גנרל חיל הנ"מ
גנרל חיל המודיעין האווירי
גנרל חיל האוויר
גנרל חיל הקשר האווירי
הדרגה הייתה שוות ערך לגנרל חיל של כוחות היבשה של הוורמאכט כדלקמן:
גנרל חיל התותחנים
גנרל הכוחות ההרריים
גנרל חיל הרגלים
גנרל חיל הפרשים
גנרל חיל הקשר
גנרל חיל השריון
גנרל חיל ההנדסה
גנרל חיל הרפואה
גנרל חיל הווטרינרים
הדרגה הייתה מקבילה גם לדרגות שלושת הכוכבים הגרמניים:
אדמירל הקריגסמרינה, שווה ערך לסגן אדמירל האמריקאי
אובר-גרופנפיהרר בוואפן אס אס.
בית פברז'ה

בית פברז'ה (ברוסית: Дом Фаберже) הוא בית מלאכה וחברה לייצור תכשיטים שנוסדה בשנת 1842 בסנקט פטרבורג שברוסיה. מייסד החברה היה גוסטב פברז', אשר קרא לחברה בשם משפחתו, בהגייה צרפתית. את גוסטב פברז' ירש בנו פטר קארל פברז'ה בניהול החברה. פטר קארל פברז'ה ניהל את החברה והביא לה את פרסומה העולמי ואת המוניטין שלה בייצור ביצי פברז'ה עבור משפחת קסרי רוסיה.
החברה הולאמה בשנת 1918 על ידי הבולשביקים בעקבות המהפכה הרוסית.
בשנת 1924 פתחו אלכסנדר פברז'ה, בנו של פטר קארל פברז'ה, ואחיו למחצה אז'ן פברז'ה את בית העסק "Fabergé et Cie" בפריז, וייצרו תכשיטים תחת הסימן המסחרי "פברז'ה, פריז" (FABERGÉ, PARIS). בשנת 1937 נמכר המותג "פברז'ה", ובשנת 1964 נמכר בשנית לחברת הקוסמטיקה רייט (Rayette Inc), אשר שינתה את שמה ל-"רייט פברז'ה". הסימן המסחרי נמכר עוד מספר פעמים נוספות.
היסטוריה

מקורה של משפחת פברז'ה במשפחת פאוורי (Favri) שהתגוררה בפיקארדי שבצרפת של המאה ה-17. המשפחה ההוגנוטית נמלטה מצרפת בשנת 1685 לערך בשל ביטולו של צו נאנט.
המשפחה נמלטה לגרמניה והתגוררה צפונית מזרחית לברלין במחצית השנייה של המאה ה-18. באותה עת השתנה כיתוב שם המשפחה מ- Favri ל- Favry. בשנת 1800 לערך עברה המשפחה לליבוניה שבסמוך לים הבלטי (באסטוניה של ימינו), ושם המשפחה השתנה ל-Fabrier. בשנת 1814 נולד בעיר זו גוסטב פברייר, אשר בשנת 1825 שינה שמו לפברז' (Faberge), ובהמשך לפברז'ה.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 עברה המשפחה לסנקט פטרבורג וגוסטב פברז'ה למד צורפות תחת אנדראס פרדיננד שפיגל, אשר התמחה בהכנת קופסאות תכשיטים עשויות זהב.
היסטוריה > הקמת בית המלאכה

בשנת 1842 ייסד גוסטב פברז' את בית המלאכה וקרא לו "פברז'ה" (Fabergé) - הגייה צרפתית של שם המשפחה, במטרה למשוך לקוחות אריסטוקרטים. (באותה עת האצולה הרוסית הייתה פרנקופילית ודיברה צרפתית). בית המלאכה נוסד במרתף בית ברחוב בולשיה מורסקיה. באותה שנה נשא גוסטב לאישה את שארלוט יוגשטדט, ביתו של קארל יונגשטשט, אמן דני, ובשנת 1846 נולד בנם הבכור - פטר קארל פברז'ה.
בעקבות הצלחת העסק, פרש גוסטב פברז'ה ממנו, כשהוא נותר הבעלים היחיד, והמשפחה עברה בשנת 1860 לדרזדן שבגרמניה. פטר קארל פברז'ה למד ב-Dresden Handelsschule, ובהיותו בן 18 יצא לטיול הגדול ברחבי אירופה, ובמסגרתו למד צורפות והתמחה אצל צורפים בפרנקפורט, צרפת ואנגליה.
בשנת 1872 שב פטר קארל פברז'ה לסנקט פטרבורג, והחל לעבוד בעסק המשפחתי, שנוהל באותה עת על ידי היסקיאס פנדין. בשנת 1881 הורחב בית המלאכה. קארל פברז'ה עבד בעיקר עם מוזיאון הארמיטאז', והתמחה בשחזור תכשיטים עתיקים.
בשנת 1882, עם מותו של פנדין החל קארל פברז'ה לנהל את העסק המשפחתי. באותה שנה הוא קיבל את התואר תכשיטן מומחה, ואחיו, אגתון פברז'ה (שהיה אז בן 16) הצטרף לעסק המשפחתי.
בעקבות עבודתו של פברז'ה בארמיטאז, הוזמן להציג בתערוכת כל רוסיה שנערכה בשנת 1882 במוסקבה. בין המוצגים שהוצגו על ידי בית פברז'ה בתערוכה, הוצג חיקוי של צמיד סקיתי מהמאה הרביעית לפנה"ס. הצאר אלכסנדר השלישי הכריז, כאשר ראה את הצמיד, כי אינו מסוגל להבדיל בין המקור לחיקוי, והורה כי עבודתו של פרבז'ה תוצג בארמיטאז' כדוגמה ליכולת הגבוהה של התכשיטנות הרוסית המודרנית.
בשנת 1885 קיבל בית העסק את התואר "תכשיטנים במינוי מיוחד של החצר הקיסרית".
היסטוריה > ביצי פברז'ה

ביצת פברז'ה הראשונה ה-"תרנגולת" נוצרה על ידי קרל פברז'ה בשנת 1885 בהזמנת הצאר אלכסנדר השלישי. אלכסנדר רצה להפתיע את רעייתו, הצאריצה מריה פיודרובנה במתנה לכבוד חג הפסחא. המתנה שנבחרה הייתה תכשיט בצורת ביצת פסחא מעוטרת. הביצה הייתה עשויה זהב ומצופה אמייל, אולם ניתן היה לפתוח אותה, בדומה לבובת מטריושקה, ובתוכה היה חלמון מוזהב, שבתוכו תרנגולת עשויה זהב, ובתוכה כתר עשוי אבני אודם.
הצאריצה כה התלהבה מהמתנה עד כי הצאר אלכסנדר מינה את פברז'ה לתכשיטן המלכותי והורה לו ליצור ביצת פסחא חדשה מדי שנה, ובלבד שבתוך כל ביצה תהיה הפתעה. בנו של אלכסנדר, הצאר ניקולאי השני המשיך מנהג זה, והעניק מדי שנה מתנה לאשתו אלכסנדרה פיודרובנה, ולאימו האלמנה. מסורת זו הופסקה בשל פרוץ המהפכה הרוסית בשנת 1917. הביצה של שנת 1917 לא הושלמה.
במהלך השנים נוצרו 54 ביצים עבור בית המלוכה הקיסרי, מהם 42 שרדו עד ימינו.
היסטוריה > פסלי אבנים יקרות

בית המלאכה נודע גם בפסלים אשר יצר באבנים יקרות. פסלים אלו כללו פסלי בני אדם, בעלי חיים ופרחים. הפסלים זכו לפופולריות רבה והיו חביבים בין היתר על משפחת המלוכה הבריטית.
הפסלים היו באיכות גבוהה, ודמו לצמחים חיים, כאשר פרחי וצמחי האבן הוצגו בתוך אגרטלים, העשויים קוורץ, כאשר הם פוסלו כאילו האם מלאים מים (העשויים אף הם קוורץ). באוסף המלכותי של בית המלוכה הבריטי 250 פסלים שנוצרו על ידי בית המלאכה.
היסטוריה > התרחבות בין העסק וסגירתו

בראשית המאה ה-20 הפך בית העסק לחברת ייצור התכשיטים הגדולה ברוסיה, ואחת הגדולות בעולם. בבית המלאכה עבדו למעלה מ-500 עובדים (תכשיטנים ומעצבים), ונפתחו סניפים של בית המלאכה במוסקבה, אודסה, קייב ולונדון.
הצלחת בית העסק נפסקה בשנת 1918. המהפכה הרוסית הביאה להשתלטות העובדים על בית העסק ב-1917, והלאמתו על ידי הבולשביקים בשנת 1918. בראשית אוקטובר, נמלט קארל פברז'ה מסנקט פטרבורג ברכבת הדיפלומטים האחרונה שיצאה לריגה, וממנה נמלט לבאד הומבורג ולאחר מכן לווייסבאדן שבגרמניה. הבולשביקים אסרו את הבנים אגאתון ואלכסנדר. אגתון שוחרר לזמן קצר על מנת שיעריך את שוויים של התכשיטים וחפצי הערך שהוחרמו מאת המשפחה הקיסרית והאריסטוקרטים, ולאחר מכן נכלא מחדש, מאחר שהבולשביקים לא הצליחו למכור את התכשיטים בשווי שקבע (שווי התכשיטים ירד, מאחר שהשווקים באירופה הוצפו בתכשיטים רוסיים).
רַעֲיָיתוֹ של קארל, ובנה הבכור אז'ן נמלטו ברגל ובמזחלת דרך היערות המושלגים שבין סנקט פטרבורג ופינלנד, ובדצמבר 1918 חצו את הגבול לפינלנד. אז'ן פגש את אבין בווייסבאדן, והמשפחה התאחדה בשווייץ ביוני 1920. קרל פברז'ה נפטר בלוזאן ב-24 בספטמבר 1920, משברון לב. רעייתו נפטרה בינואר 1925.
היסטוריה > הסניף הפריזאי

ב-1924 פתחו אלכסנדר ואז'ן סניף "פברז'ה" בפריז שבצרפת (Fabergé et Cie) ומכרו תכשיטים תחת המותג "FABERGÉ, PARIS". החנות המשיכה לפעול עד שנת 2001, אולם מכרה קודם לכן את המותג, ובשנת 1984 אף הפסידה את הזכות להשתמש בשם "פברז'ה".
שוויין של הביצים

נדירות הביצים, שוויין ואיכותן הביאו לכך שבמהלך השנים האמיר מחירן.
ב-27 בנובמבר 2007 נמכרה ביצת רוטשילד בבית המכירות כריסטי'ס שבלונדון עבור סכום של 8.98 מיליון ליש"ט - הסכום הגבוה ביותר ששולם אי פעם עבור יצירת אמנות רוסית ועבור שעון.
מכירת המותג

בשנת 1937 נמכר המותג "פברז'ה" לסמיואל רובין, הבעלים של החברה הספרדית למסחר, בעלות של 25,000 דולר אמריקאי. רובין מכר את המותג בשנת 1964 לג'ורג' בארי, הבעלים של חברת ראייט (Rayette Inc) במחיר של 26 מיליון דולרים, וחברת ראייט שינתה את שמה בשנת 1964 ל-ראייט פברז'ה (Rayette-Fabergé Inc). בשנת 1971 שינתה החברה את שמה ל"פברז'ה". החברה נרכשה על ידי קבוצת מקגרגור (McGregor Corp) בשנת 1984, וזו שינתה את שמה למקגרגור-פברז'ה (Mcgregor Fabergé). בשנת 1986 רכשה הקבוצה את חברת אליזבת ארדן. החברה נרכשה על ידי קבוצת יוניליבר בשנת 1989, וזו מכרה את המותג ב-3 בינואר 2007 לקבוצת משקיעים.
ביצת הקרמלין משנת 1906
ג'ון מרפי (מושל אלבמה)

ג'ון מרפי (באנגלית: John Murphy;‏ 1786 –  21 בספטמבר 1841) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה הרביעי בשנים 1825–1829.
ביוגרפיה

ג'ון מרפי נולד במחוז רובסון שבקרוליינה הצפונית. הוא למד בקולג' קרוליינה הדרומית (כיום אוניברסיטת קרוליינה הדרומית), שם הוא היה חבר באגודה הספרותית המקומית. בין חבריו לספסל הלימודים נמנו ג'ון גייל, לימים גם הוא מושל אלבמה, וג'יימס דלט, לימים חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אלבמה. ב-1808 סיים מרפי את לימודיו.
מרפי היה לפקיד של הסנאט של קרוליינה הדרומית. בשנים 1808–1818 הוא היה חבר במועצת הנאמנים של אוניברסיטת קרוליינה הדרומית. ב-1818 הוא עבר לאלבמה ונבחר לבית הנבחרים של המדינה ב-1820 ולסנאט שלה ב-1822. ב-1824 הוא נבחר כמושל אלבמה, וב-1827 נבחר לתקופת כהונה שנייה. בשנים 1833–1835 הוא ייצג את אלבמה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בתיאור מיומנו מיום 2 באפריל 1834 תיעד הנשיא לשעבר, ואז חבר בית הנבחרים ג'ון קווינסי אדמס, שחבר בית הנבחרים ג'יימס בלייר, "ירה בעצמו אמש במעונו... לאחר שקרא חלק ממכתב שנשלח מרעייתו למושל מרפי מאלבמה, שהיה איתו בחדר לבדו, והתגורר איתו במעון באותו בית".
ג'ון מרפי נפטר ב-21 בספטמבר 1841 במחוז קלארק שבאלבמה. הוא נטמן באחוזת הקבר המשפחתית בעיירה גוספורט.
הערות שוליים

↑  John Quincy Adams diary 39, 1 December 1832 - 31 May 1835, page 285 John Quincy Adams Diary: An Electronic Archive. Boston, Mass.: Massachusetts Historical Society
↑  "Gov. John Murphy". The Clarke County Democrat. September 7, 1905. p. 1. Retrieved April 8, 2023 – via Newspapers.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1175403539  LCCN: nr95008438  SNAC: w6794vs8  US Congress: M001097  VIAF: 26951506   WorldCat (עם VIAF): 26951506
גלעד (כתב עת)

כר' כ"ג של כתב העת "גלעד", תשע"ג
גלעד הוא כתב עת (נקרא גם מאסף) לתולדות יהודי פולין ותרבותם. כתב העת יוצא אחת לשנתיים (דו-שנתון) ומתפרסם על ידי המכון לחקר תולדות יהדות פולין ויחסי ישראל-פולין, המרכז לחקר התפוצות על שם גולדשטיין-גורן, אוניברסיטת תל אביב.
על כתב-העת

גלעד הוא כתב עת ייחודי בכך שהוא דו-לשוני בפרסום מאמרים בחקר יהדות פולין. באתר המכון הוא מכונה 'ספינת הדגל' של המכון לחקר תולדות יהדות פולין ויחסי ישראל-פולין, ובהיותו היחיד מסוגו שמפרסם מחקרים בעברית ובאנגלית, הוא זוכה למוניטין ויוקרה בינלאומיים". בחלקו העברי מכיל כתב העת מאמרים של חוקרים בתחום היהדות, תעודות היסטוריות עם טקסט מלווה ומאיר, דיונים, הספדים לחוקרים שנפטרו לאחרונה, רשימות ביבליוגרפיות, ביקורות על ספרים וכדומה. החלק האנגלי מכיל גם הוא מחקרים מקוריים, דיונים ותעודות בשפה האנגלית. שני החלקים מכילים חומר מקורי, שזוהי הופעתו הראשונה.