stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מילי (אטול)
היסטוריה

מעט מאוד ידוע על הפרה-היסטוריה של איי מרשל. ב-1529 הגיע לאיים מגלה הארצות הספרדי אלונסו דה סלסאר, וב-1799 חקר את האיים מגלה הארצות האנגלי ג'ון מרשל, על שמו הם נקראים.
אוניית הלווייתנים "גלוב" בה התחולל בה מרד, הושטה על ידי המורדים למילי, לשם הגיעו ב-14 בפברואר 1824. תושבי האי רצחו את רוב המורדים ורק שניים שרדו. הם חולצו כעבור כ-18 חודשים על ידי סקונר של הצי האמריקני.
ב-1874 הכריזה ספרד על בעלותה על איי מרשל, וב-1884 העבירה אותם לידי האימפריה הגרמנית, שהחזיקה בהם במסגרת גינאה החדשה הגרמנית. הגרמנים הקימו על האטול תחנת סחר וכנסייה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל האטול תחת המנדט הדרום-פסיפי שהעניק חבר הלאומים ליפן. היפנים הקימו באטול תחנה מטאורולוגית ומשואת רדיו ששימשה כעזר ניווט.
בתחילת מלחמת העולם השנייה ביצרו היפנים את האטול והקימו בו בסיס למטוסי ים ובהמשך גם תחנת מכ"ם ושדה תעופה בעל שלושה מסלולים באורכים של מעל קילומטר. משנת 1943 החל הצי האמריקאי להפציץ ולהפגיז את מילי, אולם חיל המצב היפני החזיק מעמד, תוך אבדות כבדות, עד לכניעתו ב-22 באוגוסט 1945, לאחר הודעת הקיסר הירוהיטו על כניעת יפן.
לאחר המלחמה עבר האטול לשליטתה של ארצות הברית, עד למתן עצמאות לאיי מרשל בשנת 1986.
הערות שוליים

↑  מנחת מילי באתר FAA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10037106
ממבה ירוקה מערבית

| ממבה ירוקה מערבית |
| --- | --- |
 ממבה ירוקה מערבית
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פתניים
סוג:: ממבה
מין:: ממבה ירוקה מערבית
שם מדעי
 Dendroaspis viridis ‏הלוול, 1844
תחום תפוצה


ממבה ירוקה מערבית (שם מדעי: Dendroaspis viridis) הוא מין של נחש מסוג ממבה ממשפחת הפתניים. היא ארוכה, דקה, ארסית ביותר ושוכנת על עצים באפריקה הטרופית.
תיאור

היא קצרה מממבה שחורה וארוכה יותר מהממבה המזרחית וממבה ג'יימסונית, ממבה ירוקה מערבית היא נחש דק וארוך מאוד בעל זנב ארוך. היא הגדולה מבין הממבות שוכני העצים. האורך הממוצע של נחש בוגר הוא בין 2.2-1.8 מטרים. רוב הנחשים באורך 1.8, אך נחשים באורך 2 מטרים נפוצים גם כן. האורך המקסימלי אליו הם יכולים להגיע הוא 3.2 מטרים, דבר שהופך אותם ביחד עם קוברת היערות לנחש הארסי השני הכי ארוך באפריקה (הראשון הוא ממבה שחורה).
הראש צר ובעל צורה ייחודית. במקרים נדירים הצוואר עשוי להשתטח כשמציקים לו, אך אין לו עור נמתח כמו לקוברה. למרות שרוב הנחשים ממין זה בצבע ירקרק-צהוב, ירוק זית או ירוק ברקת, לחלק מהפרטים יש צבע שונה. על אף שנדירים, קיימים פרטים בצבע כחול בהיר או צהוב מלא. הקשקשים חלקים, צרים וגדולים בצורה ניכרת בשביל נחש ממשפחת הפתניים.
תחום מחייה

הממבה המערבית נפוצה באפריקה המערבית וניתן למצוא אותה בסנגל, גמביה, גינאה ביסאו, גינאה, סיירה לאון, ליבריה, חוף השנהב, גאנה, בנין, טוגו ודרום מערב ניגריה. כמו כן ניתן למצוא אותה בקצה הדרומי של מאלי בגבול עם חוף השנהב, מערב קמרון וגבון.
היא נפוצה בעיקר ביערות גשם באזורי החוף, ובאזורים מיוערים במערב אפריקה. למרות שהם נמצאים בעיקר באזורי יער סבוכים, נחשים אלו מסוגלים להישאר באזורים שכיסוי העצים הוסר, ובלבד שנשארה צמחייה סבוכה שם. באזורים בהם כל הצמחייה חוסלה, הם יעברו לאזורי פרברים בהם קיימת צמחייה רבה.
התנהגות

הנחש פעיל בעיקר ביום אך ניתן למצאו צד גם בלילה. הוא שוכן לרוב על עצים, אך ניתן למצוא אותו גם על הקרקע. למעשה הוא צד באופן שווה על העצים ועל הקרקע. כאשר ברצונו לישון, הוא מחפש ענפים שמהווים מחסה סבוך. הוא מהיר מאוד, זריז ביותר, ערני, ומאוד עצבני ותוקפני. כאשר מתעמתים מולו הוא יעדיף לחפש מילוט מהיר ולהימנע מעימות כלשהו. כאשר מכותרת, הממבה המערבית מסוכנת מאוד ותראה תצוגה חסרת פחד של תוקפנות, השמעת קולות חזקים והיא תתקוף ברצף.
ממבה ירוקה מערבית ניזונה בעיקר על ציפורים, מכרסמים ויונקים קטנים. כמו כן היא תאכל לטאות, צפרדעים וביצי ציפורים. נחש זה צד ורודף את טרפו באופן אקטיבי, מכיש אותו מספר פעמים עד שהטרף נכנע לארס.
אין לממבה המערבית טורפים טבעיים, אך בני האדם ועופות דורסים הם איומיו העיקריים.
ארס

ארס הממבה המערבית קטלני לאדם ודומה מאוד לארס של שאר מיני הממבות, אך ניכר מהם ברעילותו ובהרכבו. מקרי מוות לאדם כתוצאה מהכשה שלו נדירים, וזאת הודות לעובדה שאזור מחייתו לא חופף עם אזורים מאוכלסים. אולם יש תיעוד של נשיכות ממין זה והרבה מהן היו קטלניות. שיעור התמותה מנשיכה לא ידוע במדויק, אך נחשב לגבוה יחסית. לאחר שהוא מכיש, הסימפטומים של הארס מתחילים להשפיע במהירות, לרוב בתוך 15 דקות או פחות. ללא טיפול, הקורבן יכול למות בתוך שעה, אך לרוב לוקח 4-2 שעות עד למות הקורבן.
ראו גם

ממבה ירוקה מזרחית
ממבה שחורה
הערות שוליים

↑  ממבה ירוקה מערבית באתר הרשימה האדומה של IUCN
ממבה ג'יימסונית

| ממבה ג'יימסונית |
| --- | --- |
 ממבה ג'יימסונית
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פתניים
סוג:: ממבה
מין:: ממבה ג'יימסונית
שם מדעי
 Dendroaspis jamesoni ‏טרייל, 1843
תחום תפוצה


ממבה ג'יימסונית (שם מדעי: Dendroaspis jamesoni) הוא מין של נחש מסוג ממבה ממשפחת הפתניים. היא מהירה, שוכנת על עצים באפריקה הטרופית וארסית ביותר.
תיאור

מין זה של ממבה הוא ארוך ומעט דחוס, דק מאוד עם זנב באורך בינוני, לרוב בצבע צהוב. האורך הממוצע של בוגר הוא 1.65 מטר, אך נמדדו גם פרטים באורך עד 2.7 מ'.
הממבה הג'יימסונית נוטה להיות דומה מאוד בצבעה לממבה ירוקה מערבית וכמוה, הקשקשים שלאורך גופה שחורים בקצותיהם. לרוב הממבה היא בצבע ירוק כהה, אך מינים בעלי גוון צהבהב בהיר יותר נפוצים גם כן.
לנחש זה יש ראש צר ומאורך המובדל מן הצוואר. כמו הממבה הירוקה המערבית, הוא יכול לשטח את הצוואר כשמציקים לו, אך אין לו עור נמתח כמו לקוברה. העיניים בגודל בינוני עם אישונים מעוגלים.
תפוצה ואזור מחיה

ממבה ג'יימסונית נפוצה ברובה מרכז אפריקה ובחלקים ממזרח ומערב אפריקה. היא יכולה להימצא מצפון אנגולה, מזרחה לזמביה וצפונה לרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אוגנדה, רואנדה, קניה, בורונדי, דרום סודאן, סודאן, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, קמרון, גבון, גאנה, טוגו, ניגריה וגינאה המשוונית.
היא נפוצה בעיקר ביערות גשם בראשיתיים ומשניים ובאזורים מיוערים עד לגובה של 2,200 מטר. זהו מין מסתגל, שיישאר באזור גם לאחר בירוא נרחב, בתנאי שיישארו לו עצים וזרדים להסתתר בהם. ניתן למצוא אותם גם בגגות מבנים כפריים, בפארקים פרבריים ובאזורים חקלאיים.
התנהגות ותזונה

מין זה פעיל מאוד על עצים, יותר משאר מיני הממבות האחרות, והוא יורד לקרקע רק לשם צייד. כמו שאר הממבות הוא פעיל בעיקר ביום. ממבה ג'יימסונית תנסה להיעזר במהירות שלה על מנת לברוח במהירות כאשר היא חשה באיום או לנצל את הזריזות שלה ולתמרן את האויב שלה ואז לברוח ממנו. אולם, היא עירנית מאוד ועלולה להתעצבן מהר. כאשר היא מכותרת או שהאיום ימשיך להטריד, היא עלולה להתעצבן ולהפוך להיות מאוד אגרסיבית. במקרה כזה היא תרים את ראשה מעל הקרקע, תשמיע קולות חזקים ותכיש שוב ושוב.
הממבה הג'יימסונית צדה את טרפה באופן אקטיבי, בדומה לשאר מיני הממבות. כאשר היא לוכדת את טרפה היא ממשיכה להכיש אותו עד שהוא נכנע לארס. מכיוון שמין זה חי רוב הזמן על עצים, ציפורים וגוזלים מהווים חלק מרכזי בתפריט שלה. כמו כן היא צדה יונקים קטנים כמו עכברים, חולדות, עטלפים ולטאות קטנות.
האויבים העיקריים שלה הם בני האדם ועופות דורסים שונים כמו עיט לוחם ועופות אחרים ממשפחת הנציים. גירית הדבש, נחשים אחרים ומיני נמיות שונות עלולים לצוד אותה גם כן.
ארס

כמו שאר הממבות, הארס של הממבה הג'יימסונית רעיל ביותר ומכיל בעיקר רכיבים נוירו-טוקסיים (רעל עצבים) קטלניים, אך מכיל גם רכיבים קרדיו-טוקסיים, המשפיעים על פעולת הלב, ורכיבים נוספים הפוגעים בדם. הכשה של ממבה ג'יימסונית יכולה להיות קטלנית כבר לאחר 30 עד 120 דק', אם לא ניתן טיפול רפואי. אולם, הזמן הממוצע של קורבנות הכשה לא מטופלים עומד על בין שעתיים לשלוש ואף יכול להגיע ל-4 עד 6 שעות. אחוז המוות מהכשה לא מטופלת אינו ידוע במדויק, אך נחשב לגבוה מאוד, בדומה לשאר הממבות.
תת-מינים

| תת-מין | שם מדעי | תפוצה |
| --- | --- | --- |
| ממבה ג'יימסונית | D. j. jamesoni | ברחבי מרכז אפריקה כולל את הרפובליקה המרכז-אפריקאית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גאנה, סודאן, גבון, הרפובליקה של קונגו, גינאה המשוונית, טוגו, ואנגולה |
| ממבה ג'יימסונית שחורת זנב | D. j. kaimosae | רואנדה, אוגנדה, קניה, סודאן, דרום סודאן, ומזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו |
ראו גם

ממבה ירוקה מערבית
ממבה ירוקה מזרחית
ממבה שחורה
הערות שוליים

↑  ממבה ג'יימסונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
מידע אסימטרי

מידע אסימטרי הוא מונח בכלכלה, המציין מצב שבו לא לכל המשתתפים בפעילות הכלכלית יש אותו מידע רלוונטי בנוגע לעסקה.
המידע האסימטרי נוצר מכיוון שלצדדים השונים יש כמות או איכות שונה של מידע ומכיוון שלעיתים קרובות לצד אחד (בדרך כלל הצד המוכר) יש מידע מסוים שאינו מצוי ברשותו של האחר (בדרך כלל הצד הרוכש). הדבר נובע מסיבות שונות, חלקן משום שהמידע הוא פרטי, חלקן משום שהמידע נמדד בצורה אחרת על ידי הגורמים השונים ומוערך בשל כך בצורה אחרת. דבר זה הוא היוצר קושי בקבלת החלטות עסקיות ובקביעת אסטרטגיות של פעולה.
מחקרים בתחום

בין החוקרים תחום זה היה זוכה פרס נובל לכלכלה, קנת' ארו, שהראה כיצד אסימטריה של מידע יוצרת תמריץ לצד שלו מידע רב יותר לרמות את הצד בעל המידע המועט יותר, ודבר זה עלול לגרום מצב של כשל שוק. כתוצאה מכך התפתחו מספר מנגנוני שוק, ביניהם ערבויות ואימות על ידי צד שלישי, המאפשרים לשווקים עם מידע אסימטרי לתפקד.
חוקר נוסף היה זוכה פרס נובל בכלכלה לשנת 2001, ג'ורג' אקרלוף, שבמחקרו "שוק הלימונים: איכות ומנגנון השוק", הדגים כיצד מידע אסימטרי בשוק יכול להביא לבחירה השלילית (Adverse Selection) שנגרמת מכשל השוק. "הלימונים" הם כינוי בשוק המכוניות המשומשות למכוניות פגומות. בעיית המידע כאן היא שכאשר אדם קונה מכונית משומשת, אין הוא יודע בוודאות מתקבלת על הדעת מהו מצבה. בעלי "לימונים" שבידם המידע החשוב בנוגע למצב המכונית, יהיו מוכנים להיפטר ממכוניותיהם, גם כאשר מחירי המשומשות נמוכים יחסית. בעלי מכוניות תקינות יחכו למחירים טובים יותר בשוק המשומשות. לפיכך, ככל שמחירי המשומשות נמוכים יותר, כן גדלה ההסתברות שקונה המכונית ירכוש "לימון".
באותה שנה זכה בפרס גם מייקל ספנס שפיתח את מודל האיתות (signaling model), המתמודד עם מידע אסימטרי בעת בחירת מועסקים חדשים בשוק העבודה. מכיוון שבידי המעסיק אין מידע מושלם אודות רמת המועסק, וקבלתו לעבודה כרוכה בעלויות עסקה גבוהות, נאלצים שני הצדדים להסתמך על "איתותים" של יכולת המועסק המתבטאים ברכישת רמה מסוימת של השכלה, שדורשת עלות מהמועסק, זאת אף שלהשכלה כשלעצמה עשוי להיות ערך נמוך עד אפסי עבור המעסיק.
ראו גם

סיכון מוסרי
מיאמי פיוז'ן

מיאמי פיוז'ן (באנגלית: Miami Fusion) היה מועדון כדורגל מקצועי מהעיר פורט לודרדייל שבפלורידה, ששיחק בליגת ה-MLS במשך ארבע עונות, בין השנים 1998–2001. המועדון הוכרז בשנת 1997 כאחת משתי קבוצות ההרחבה הראשונות בהיסטוריה של ה-MLS, והעונה הטובה ביותר בתולדות המועדון הייתה עונת 2001, אז הם זכו במגן האוהדים והיו עם המאזן הטוב ביותר בליגה בסיום העונה הסדירה. בשנת 2002, לאחר ארבע שנים של מכירות כרטיסים והכנסות ירודות, ה-MLS פירקה את מיאמי פיוז'ן יחד עם המועדון השני מפלורידה, טמפה ביי מיוטיני. אצטדיון לוקהארט שימש כאצטדיון הביתי של המועדון.
היסטוריה > השנים הראשונות

MLS הכריזה על הקמת קבוצה בדרום פלורידה בשנת 1997 כאחת משתי קבוצות ההרחבה הראשונות של הליגה, יחד עם שיקגו פייר. איש העסקים ממיאמי, קן הורוביץ, שימש כבעלים, הוא היה המשקיע החדש הראשון שהצטרף ל-MLS מאז הקמתה בשנת 1995. הקבוצה, שנקראה בסופו של דבר בשם מיאמי פיוז'ן, שיחקה לראשונה בעונת 1998 של ה-MLS, כששיחקה באצטדיון לוקהארט, האצטדיון הראשון בליגה ששימש רק לכדורגל.
מיאמי פתחה את עונת הבכורה שלה באופן חזק, בהנהגת הקשר קרלוס ולדרמה. למשחקה הראשון באצטדיון לוקהארט נגד די. סי. יונייטד מול קהל של 20,450 צופים, האצטדיון היווה חוויה אינטימית יותר משאר האצטדיונים, משום שתוכנן במיוחד לכדורגל. עם זאת, עניין האוהדים בקבוצה דעך לאורך השנה יחד עם הופעות בינוניות של הקבוצה על המגרש. מיאמי החליפה את מאמן הראשי קרלוס "צ'אצ'ו" קורדובה באיבו וורטמן לאחר המחזור ה-19, והקבוצה הצליחה להשיג מקום בפלייאוף, בו הפסידה לדי. סי. יונייטד, ובסוף השנה מספר הצופים הממוצע של הקבוצה ירד ל-10,284.
הפיוז'ן המשיכה להיאבק הן במגרש והן מחוצה לו במשך השנתיים הבאות. לאחר שנים של חילוקי דעות, הנציב "הקצה מחדש" את קרלוס ולדרמה חזרה לטמפה ביי מיוטיני בשנת 1999, והקבוצה החליפה את מאמן הראשי איבו וורטמן בריי הדסון באמצע עונת 2000. הקבוצה עשתה שיפור דרמטי בעונת 2001, כשזכתה במגן האוהדים עם המאזן הטוב ביותר בעונה הסדירה, מקום ראשון במחוז המזרחי, והגיעה עד לחצי גמר הפלייאוף. נוכחות האוהדים במשחקים השתפרה גם היא, אך עדיין נותרה במקום הרביעי הגרוע ביותר בליגה עם ממוצע של 11,177 אוהדים למשחק. בהנהלה, הבעלים קן הורוביץ נאבק פיננסית. הוא, יחד עם רוברט קראפט מניו אינגלנד רבולושן וסטיוארט סובוטניק מניו יורק/ניו ג'רזי מטרוסטארס, הקימו סיעה בקרב הבעלים ב-MLS שרצו להמשיך לבזבז, לעומת למאר האנט ופיליפ אנשוץ שרצו להשקיע בפיתוח לטווח הארוך. למרות השיפורים של הקבוצה, בסוף עונת 2001 היו לה את כמות המינויים השנתיים הנמוכה ביותר בליגה, ואת ההכנסות הנמוכות ביותר מספונסרים.
היסטוריה > הפירוק

על פי הדיווחים, ה-MLS הפסידה כ-250 מיליון דולר בחמש שנותיה הראשונות. מצבה הכלכלי הירוד של הליגה אילץ את ה-MLS להפסיק את הדימום. בפגרת החורף בין עונת 2000 לעונת 2001, החלו להתפרסם דיווחים כי ה-MLS שוקלת לקצץ את הליגה מ-12 קבוצות בחזרה ל-10 קבוצות. שמועות החלו להסתובב שהליגה עשויה לפרק את מיאמי, למרות שלפיוז'ן היה חוזה שכירות על האצטדיון בעל עלות נמוכה, וביצועים משופרים בעונת 2001 עם חזרה מוגברת של האוהדים למשחקים.
ה-MLS הודיעה בינואר 2002 כי החליטה לחתוך את שתי הקבוצות מפלורידה, הפיוז'ן וטמפה ביי מיוטיני. שתי הקבוצות הוצאו מהליגה, הפסיקו פעילות והתפרקו. ההתכווצות של ה-MLS צמצמה את הליגה מ-12 ל-10 קבוצות. הליגה בחרה לפרק את מיאמי פיוז'ן, בין היתר מכיוון שלפי הדיווחים קבוצת הבעלות של הפיוז'ן הייתה חסרת משאבים כספיים, ניסתה להפעיל את הפיוז'ן בתקציב מינימלי בלבד, וביקשה מהליגה לשלם חלק מהוצאות המועדון. הנציב דון גרבר הצהיר כי למיאמי היו ההכנסות הנמוכות ביותר בליגה, בגלל שפחות מינויים שנתיים נמכרו, וכמעט ללא הכנסות מחסויות מסחריות.
על פי הדיווחים, קבוצת הבעלות במיאמי חוו הפסדים תפעוליים של 15 מיליון דולר מאז הצטרפותה של מיאמי לליגה. קן הורוביץ, בעלי מיאמי פיוז'ן תיאר מספר קשיים בהפעלת קבוצת MLS בדרום פלורידה. רבים מתושבי מיאמי לא היו במקור מהאזור ולא הזדהו עם קבוצות הספורט המקומיות. בנוסף, עונת ה-MLS היא בקיץ, השונה מעונת הכדורגל בגילי הנוער, ומקשה על משיכה של קבוצות נוער ללכת ולצפות במשחקי מיאמי פיוז'ן. היו גם בעיות עם החום והגשם המקומיים בקיץ. לבסוף, הורוביץ זיהה גם חוסר תמיכה מצד חברות מסחריות בקבוצה.
אצטדיון

מיאמי פיוז'ן שיחקה את משחקיה הביתיים באצטדיון לוקהארט שבפורט לודרדייל. במקור הם תכננו לשחק באצטדיון אורנג' בול במרכז מיאמי, אך הקבוצה לא הצליחה להגיע לחתימה על הסכם עם עיריית מיאמי, מכיוון שהעירייה רצתה הסכם חכירה למשך 10 שנים ואיסור על הקבוצה לעבור לאצטדיון אחר בדרום פלורידה. לאחר מכן, הפיוז'ן הגיעה להסכם עם "מועצת בתי הספר של מחוז ברווארד" ועיריית פורט לודרדייל על השימוש באצטדיון לוקהארט.
אצטדיון לוקהארט, שבמקור הוקם כאצטדיון פוטבול אמריקאי עם מסלול ריצה בשנת 1959, שימש כביתה של פורט לודרדייל סטרייקרס מליגת הכדורגל הצפון-אמריקאית המקורית בשנים 1977 עד 1983, וכן גם משחקי כדורגל אחרים. בעלי מיאמי פיוז'ן קן הורוביץ עמד הוביל שיפוץ בעלות של 5 מיליון דולר שהפך את אצטדיון לוקהארט לאצטדיון ייעודי לכדורגל בעל 20,000 מושבים. האצטדיון המחודש היה הראשון מסוגו ב-MLS; באותה תקופה כל הקבוצות האחרות בליגה שיחקו באצטדיוני פוטבול אמריקאי ענקיים. חידוש זה התחיל מגמה לבניית מתקנים דומים ברחבי הליגה הנמשכת גם היום.
תארים והישגים

מגן האוהדים
זכייה: 2001.
מחוז מזרחי
זכייה (עונה סדירה): 2001.
גביע ארצות הברית הפתוח
סגנות: 2000.
שנה אחרי שנה

| עונה | עונה סדירה  (ניצ'-הפס'-תיקו) | פלייאוף | גביע ארצות הברית הפתוח | ממוצע אוהדים  (עונה סדירה) | ממוצע אוהדים  (פלייאוף) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | מקום 4, מזרח (15–17) | הפסידה בחצי גמר המחוזי (די. סי. יונייטד 0–2) | רבע הגמר | 10,284 | 13,128 |
| 1999 | מקום 4, מזרח (13–19) | הפסידה בחצי גמר המחוזי (די. סי. יונייטד 0–2) | לא השתתפה | 8,689 | 13,128 |
| 2000 | מקום 3, מזרח (12–15–5) | לא העפילה | גמר | 7,460 |  |
| 2001 | מקום 1, מזרח (16–5–5)* | ניצחה ברבע הגמר (קנזס סיטי וויזרדס 2–1)  הפסידה בחצי הגמר (סן חוזה ארת'קווייקס 1–2) | שמינית הגמר | 11,177 | 8,720 |
* זכתה במגן האוהדים
שחקנים מפורסמים

ארצות הברית רוי לאסיטר (2000)
ארצות הברית פאבלו מאסטרוני (1998–2001)
הונדורס אלכס פינדה צ'אקון (2001)
ארצות הברית פרקי (2001)
קולומביה דייגו סרנה (1998–2001)
קולומביה קרלוס ולדרמה (1997–1999)
ארצות הברית אריק וינאדלה (1999–2000)
שיאי מועדון

הופעות:
ארצות הברית פאבלו מאסטרוני (100)
קולומביה דייגו סרנה (100)
שערים:
קולומביה דייגו סרנה (52)
בישולים:
קולומביה דייגו סרנה (36)
שערים נקיים:
ארצות הברית ג'ף קסאר (7)
ארצות הברית ניק רימאנדו (7)
מאמנים

ארגנטינה קרלוס קורדובה (1998)
ברזיל איבו וורטמן (1998–2000)
אנגליה ריי הדסון (2000–2001)
הערות שוליים

1 2  Dure, Beau (2010). Long-Range Goals: The Success Story of Major League Soccer. Potomac Books. p. 47. ISBN 1597975095. נבדק ב-17 במרץ 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Dure, Beau (2010). Long-Range Goals: The Success Story of Major League Soccer. Potomac Books. p. 64. ISBN 1597975095. נבדק ב-17 במרץ 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2 3  "Fusion's Lockhart Stadium stint paved way for new MLS venues". sun-sentinel.com. 8 באוקטובר 2012. אורכב מ-המקור ב-2014-06-22. נבדק ב-2020-03-25. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dure, Beau (2010). Long-Range Goals: The Success Story of Major League Soccer. Potomac Books. p. 60. ISBN 1597975095. נבדק ב-17 במרץ 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Dure, Beau (2010). Long-Range Goals: The Success Story of Major League Soccer. Potomac Books. pp. 129–130. ISBN 1597975095. נבדק ב-17 במרץ 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Holmes, Stanley (22 בנובמבר 2004). "Soccer: Time To Kick It Up A Notch". Bloomberg BusinessWeek. אורכב מ-המקור ב-28 ביוני 2011. נבדק ב-11 במאי 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "MLS considering weight-loss program". ESPN. 28 בדצמבר 2000. נבדק ב-25 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Fusion Owner Looking For Way Out". sun-sentinel.com. 15 בדצמבר 2001. נבדק ב-25 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Fusion and Mutiny fold". BBC News. 9 בינואר 2002. נבדק ב-2 במאי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Fusion Flushed at Orange Bowl? Horowitz Down on Lease Terms". www.sportsbusinessdaily.com. Sports Business Daily. 25 ביולי 1997. נבדק ב-18 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rusnak, Jeff (15 באוגוסט 1997). "Fusion Might Be Heading North To Lockhart". Sun-Sentinel. אורכב מ-המקור ב-2014-03-17. נבדק ב-18 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rusnak, Jeff (17 בספטמבר 1997). "School Board, City Ok Tentative Fusion Deal". Sun-Sentinel. אורכב מ-המקור ב-2014-03-17. נבדק ב-18 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
| MLS |
| --- | --- | --- |
| המחוז המזרחי | אורלנדו סיטי • אטלנטה יונייטד • אינטר מיאמי • די. סי. יונייטד • טורונטו • מונטריאול • ניו אינגלנד רבולושן • ניו יורק סיטי • ניו יורק רד בולס • סינסינטי • פילדלפיה יוניון • קולומבוס קרו • שארלוט • שיקגו פייר |  |
| המחוז המערבי | אוסטין • דאלאס • ונקובר וייטקאפס • יוסטון דינמו • מועדון הכדורגל לוס אנג'לס • לוס אנג'לס גלאקסי • מינסוטה יונייטד • נאשוויל • סיאטל סאונדרס • סנט לואיס סיטי • סן חוזה ארת'קווייקס • ספורטינג קנזס סיטי • פורטלנד טימברס • קולורדו ראפידס • ריאל סולט לייק |  |
| קבוצות עתידיות | סן דייגו |  |
| קבוצות עבר | צ'יבאס ארצות הברית • טמפה ביי מיוטיני • מיאמי פיוז'ן |  |
| שונות | גביע ה-MLS • מגן האוהדים • משחק האולסטאר • USSF • גביע ארצות הברית הפתוח • הסופרדראפט |  |
אצטדיון לוקהארט, 2008
מכתבי תענך

מכתבי תענך הם שלושה עשר לוחות שהתגלו באתר הארכאלוגי תל תענך בדרום עמק יזרעאל. הלוחות כתובים בכתב היתדות האכדי על גבי חומר (בדומה למכתבי אל עמרנה). 12 תעודות התגלו בחפירות של 1903–1904, ותעודה נוספת התגלתה על ידי אלברט גלוק בשנת 1968. התעודות הן מתקופה שקדמה לתקופת אל עמרנה והן מתוארכות לתקופת הברונזה המאוחרת א (1470-1550 לפנה"ס לערך), אבל מבחינת סגנונן שייכות לאותה תרבות. התעודות הן חלק מאוסף המוזיאון למזרח התיכון הקדום השוכן באיסטנבול.
בנוסף לתעודות אלה נחשפה קבוצה של תעודות מכנען בכאמד א-לוז היא כּוּמידוּ במכתבי אל-עמארנה, השוכנת היום בלבנון.
התעודות

התעודות שהתגלו בחפירות של 1904-1903 כוללות שבעה לוחות וחמישה שברים והן מתחלקות לשמונה מכתבים. ארבעה מתוך השמונה הם מכתבים שלמים שנשלחו למלך או מושל מקומי ששמו תַלוִישַר. ארבעת המכתבים הנוספים שהתגלו בחפירות אלו, וכן התעודה שהתגלתה על יד גלוק הם למעשה רשימות מינהליות המכילות שמות אנשים פרטיים. בארבעת המכתבים נעשה שימוש בניב כנעני, זהו שימוש קדום לניב זה בתעודות אכדיות.
מכתבים 5 ו-6 נשלחו על ידי אישיות בשם אמנחותפ שהיה פקיד מצרי שישב בעזה. מכתב מס' 6 נשלח מעזה, וייתכן שהוא המוקדם מבין שני המכתבים. במכתב זה פונה אמנחותפ למושל תענך בדרישה לשלוח לו את מכסת החיילים ומרכבות לחיל המצב שלו, שבויים שנפדו על ידו, ומסים. במכתב מס' 5 שייתכן ונשלח ממגידו, הוא דורש באופן תקיף יותר את הסוסים שתלוישר התחייב לשלוח, את המתנה, ואת האסירים, כיוון שכנראה שתַלוִישַר לא הזדרז לשלוח לאחר מכתב 6. בשני המכתבים משתקף ניב כנעני.
שני המכתבים הנוספים הם מכתבי מושלים שכנים. מכתב מספר 2 נשלח ממושל בשם "אַחִיַמִי". במכתבו הוא מספר שנשאר לבד בבית ריק ומבקש מתלוישר שישלח אליו קשת, יתרים לקשת, שני גלגלי מרכבה וציר, שני בגדים וחנית נחושת. במכתב נוסף, מושל בשם "אֶחְלִיתֶשוּבּ" מבטיח להחזיר חמישים שקל כסף, מבקש עצים ומור, ומציע את אחת השפחות שלו לצורך מכירה או נישואים. במכתבים אלה התגלו סימני כנענית, יחד עם ביטויים בבליים שכיחים.
ברשימות המינהליות נזכרים כ-90 שמות, כ-60% מהם הם שמות שמיים צפון-מערביים, ו 20% שמות חוריים-אנטוליים או הודו-אריים. כן נזכרות מספר ערים במרחב הכנעני שהיו להן קשרים עם העיר תענך, ביניהן העיר הקדומה רחוב.
הארכאולוג בדז'יך הרוזני שהצטרף לחפירותיו של ארנסט זלין לאחר גילוי המכתבים, פרסם בדוחות החפירה את העתקי המכתבים. בשנת 2005 פורסם הפענוח של ארבעת המכתבים השלמים בשפה העברית, בספרה של ציפורה כוכבי-רייני "למלך אדוני - מכתבי אל-עמארנה".
ראו גם

מכתבי אל-עמארנה
מכתבי כומידו
לקריאה נוספת

ציפורה כוכבי-רייני, למלך אדוני: מכתבי אל-עמארנה, ירושלים, מוסד ביאליק, 2005 עמודים: 14-13, 307-305
A.E. Glock, Anew Ta'anek Tablet ,BASOR 204, 1971,pp. 17-30
A.F. Rainey, Verbal Usages in the Taanach Text IOS 7, 1977, pp 33-64
הערות שוליים

↑  ציפורה כוכבי-רייני, למלך אדוני: מכתבי אל-עמארנה, ירושלים, מוסד ביאליק, 2005 עמוד 14
↑  אלברט א' גלוק, "תענך", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, כרך 4, עמודים 1615-1614
מכניסי רחמים (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע שלמה כהן
 יצא לאור:  1992 
 סוגה:  מוזיקה חסידית 
 לחן:  חיים בנט 
 
מכניסי רחמים הוא שיר רגש, שהלחין חיים בנט והפך ללהיט שגרר מספר רב של ביצועים ושל גרסאות כיסוי.
היסטוריה וביצועים

השיר יצא והולחן על ידי המלחין חיים בנט במסגרת המקהלה של "רננו חסידים" של חסידות סערט ויז'ניץ לקראת ימי הסליחות בשנת תשמ"ח, הסולן של השיר במקור היה שלמה כהן, מקור למילות השיר הוא הפיוט לימים נוראים מכניסי רחמים הנאמר על ידי קהילות שונות בעם ישראל.
השיר יצא לראשונה ב-1992 בדיסק "מכניסי רחמים" של שלמה כהן, ב-1997 יצא באלבום "הנשמה לך 1" של תזמורת שלהבת וגלעד פוטולסקי, ב-2010 יצא באלבום אוחילה של אודהליה ברלין, ב-2014 יצא באלבום "שרים בתפילה" של יצחק מאיר ועוד.
השיר בוצע גם על ידי אברהם פריד, מרדכי בן-דוד, יונתן שינפלד, מוטי שטיינמץ, יעקב שוואקי, שמואל ברונר ועוד.
בשנת תשע"ב (2012) זכה חיים בנט בפרס אקו"ם על הישג מיוחד בתחום הזמר החסידי. בין החלטת השופטים נכתב: "כי יצירתו הקלאסית והמרגשת "מכניסי רחמים" ליוותה את עם ישראל בשעות קשות שבהן לא נותר אלא לעמוד בתחינה בפני יוצר כל.
אברהם פריד אף התבטא כי זה השיר שלא שלו שהוא הכי אוהב.
הערות שוליים

↑  מכניסי רחמים ביוטיוב
↑  אודהליה ברלין - מכניסי רחמים ביוטיוב
↑  יצחק מאיר - מכניסי רחמים ביוטיוב
↑  אברהם פריד - מכניסי רחמים ביוטיוב
↑  מרדכי בן דוד -מכניסי רחמים
↑  יונתן שינפלד והחזן ישראל רנד - מכניסי רחמים ביוטיוב
↑  מכניסי רחמים ביוטיוב
↑  אתר אקו"ם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: b771b411-0015-4cc8-9cdf-e5af39047c74
מכנובקה

ערך זה עוסק בעיירה באוקראינה. אם התכוונתם לחסידות בשם זה, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז ויניצה ויניצה
 תאריך ייסוד:  1410 
 שטח:  5.15 קמ"ר
 גובה:  225 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  3,467 (2001)
 קואורדינטות:  49°43′N 28°40′E﻿ / ﻿49.717°N 28.667°E﻿ / 49.717; 28.667
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםמכנובקה(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםמכנובקה(למפת מחוז ויניצה רגילה) ויניצה ז'מרינקה מוהיליב-פודילסקי חמילניק האיסין קוזיאטין טולצ'ין ז'יטומיר קייב צ'רקאסי קירו. אודסה מולדובה צ'רנו. חמלניצקימכנובקה(למפת מחוז ויניצה מוגדלת) ויניצה ז'מרינקה מוהיליב-פודילסקי חמילניק האיסין קוזיאטין טולצ'ין ז'יטומיר קייב צ'רקאסי קירו. אודסה מולדובה צ'רנו. חמלניצקימכנובקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מכנובקה (מיידיש. לעיתים: מאַכניװקאַ; באוקראינית, Махнівка, מכניבקה; בשנים 1935–2016: Комсомольське, קומסומולסקה; ברוסית: Комсомольское, קומסומולסקויה) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, על גדת נהר גנילופיאט, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה בשנת 1648, עת פשטו עליו גייסות חמלניצקי, ורצחו את היהודים ואת הפולנים המקומיים בו. בחלוקת פולין בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית.