stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרותורקס

| גרותורקס |
| --- | --- |
 
תקופה
תחילת טריאס 230–200 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: טמנוספונדילים
סוג:: גרותורקס
מין:: Gerrothorax pulcherrimus
שם מדעי
 Gerrothorax

גרותורקס (שם מדעי: Gerrothorax; מילולית: "חזה זר") הוא סוג נכחד של דו-חיים יבשתי מסדרת הטמנוספונדילים אשר התקיים במשך תחילת הטריאס שלפני 230 עד 200 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו באזורים רבים, אשר נכלל יחד ביבשת הקדומה פנגיאה ביניהם בגרינלנד, גרמניה, פולין, שוודיה ובתאילנד.
כיום ידוע בסוג זה רק המין G. pulcherrimus, לאחר שמין נוסף G. pustuloglomeratus ועוד מינים בוטלו מספק. הוא תואר למדע בידי החוקר טאגה נלסון ב-1934.
סוג זה היה בעל מבנה גוף שטוח באורך של מטר אחד ודמה במראהו לדיפלוקאולוס ובדומה למספר סלמנדרות חיות כמו הפרוטיאוסיים הוא היה בעל זימים חיצוניים גם בבגרות וכן היה בעל זנב ארוך וכלוב צלעות בולט. מעריכים שבניגוד לדו-חיים המודרניים הוא יכל לשרוד גם במים מליחים ואף במי ים ובהם התמקם על הקרקעית, שם ארב לטרף. ליצור זה היה מנגנון לסתות חזק שיכל לעוט קדימה על טרפו בדומה לאכילה של עקרבנונאים או דגים נוספים שיכולים לשאוב במהירות את טרפם. הראש היה מכוסה בלוחיות שכנראה יועדו להגנה, אף שלא הגבילו את מהירות בעליהם.
דיוקן של נערה עולה באש

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  סלין סקיאמה 
 הופק בידי:  Bénédicte Couvreur
 תסריט:  סלין סקיאמה 
 עריכה:  Julien Lacheray
 שחקנים ראשיים:  אדל האנל  נעמי מרלן
 מוזיקה:  Para One 
 צילום:  קלייר מתון 
 מדינה:  צרפת צרפת
 חברת הפקה:  Lilies Films
 חברה מפיצה:  Pyramide Films
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 במאי 2019 (קאן)  8 בספטמבר 2019  צרפת
 משך הקרנה:  120 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  דרמה   סרט להט"בי
 תקציב:  4.86 מיליון אירו
 הכנסות:  10 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   portraitofaladyonfire
 פרסים:  פרס הקולנוע האירופי לתסריטאי הטוב ביותר (סלין סקיאמה)  Dorian Award for LGBTQ Film of the Year  פרס הקולנוע של האוניברסיטה האירופית (סלין סקיאמה, בנדיקט קווראור)  קוויר פאלם 
 www.portraitmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
דיוקן של נערה עולה באש (בצרפתית: Portrait de la jeune fille en feu) הוא סרט דרמה רומנטית היסטורית שיצא לאקרנים בשנת 2019. הסרט נכתב ובוים על ידי סלין סיאמה ומככבות בו אדל האנל ונעמי מרלן. עלילת הסרט מתרחשת בצרפת בשלהי המאה ה-18 ומציגה את סיפור אהבתן של בת למשפחת אצולה והציירת שנשכרת לצייר את דיוקנה. הסרט זכה במספר פרסים ולביקורות אוהדות.
עלילה

הסרט נפתח בשיעור ציור שמעבירה ציירת בשם מריאן (נעמי מרלן), ובמהלכו שואלת אחת התלמידות על ציור שמצאה. מריאן מאשרת שהיא זו שציירה אותו, ומספרת שהוא נקרא "דיוקן של נערה עולה באש".
כמה שנים לפני כן, מריאן מגיעה לבית אחוזה מבודד בברטאן שבצרפת על מנת לצייר את דיוקנה של אלואיז (אדל האנל), בתה של בעלת האחוזה (ולריה גולינו). האם מיידעת אותה שהדיוקן ישלח לאציל מחזר ממילאנו, שיישא את אלואיז לאישה אם התמונה תמצא חן בעיניו. היא מספרת שאלואיז סירבה לשבת מול הצייר הקודם שהוזמן לצורך המשימה, כיוון שהיא לא מעוניינת להינשא. מריאן מגלה שאחותה של אלואיז הייתה זו שנועדה להינשא לאציל, אבל נהרגה בנפילה מצוק, שהייתה ככל הנראה התאבדות.
מריאן מוצגת בפני אלואיז בתור בת הלוויה שלה לטיולים בחוץ, ומנצלת את הזמן על מנת להתבונן באלואיז כדי שתוכל לצייר אותה אחר כך מהזיכרון. במהלך המפגשים היומיים השתיים מתקרבות, וכאשר הדיוקן מושלם, מריאן מבקשת לגלות לאלואיז את האמת בעצמה ומראה לה את הציור. אלואיז מאוכזבת לגלות שהציור מציית לחוקים ולמוסכמות במקום לתת ייצוג אמיתי למי שהיא, ובהחלטה אינסטינקטיבית, מריאן הורסת אותו. אמה של אלואיז מתכוונת לפטר אותה, וחוזרת בה רק כשאלואיז מודיעה להפתעתה שהיא מוכנה לדגמן בשביל מריאן. עם זאת, היא מודיעה שהציור צריך להיות מוכן כשתחזור לאחר נסיעה של כמה ימים.
בהיעדרה של האם, הבנות מבלות את זמנן יחד עם סופי (לואנה בראמי), המשרתת בבית. הן קוראות יחד את הסיפור של אורפאוס ואורידיקה מהמיתולוגיה היוונית, ודנות על מהות הסיבה שגרמה לאורפיאוס להסתובב להביט באשתו ובכך לאבד אותה לנצח. מריאן טוענת שהפעולה של אורפיאוס נבעה מהיותו משורר יותר משהיה מאהב, ומכך שבחר לשמור את אהובתו באמצעות הזיכרון ולא בחיים.
מריאן ואלואיז עוזרות לסופי לבצע הפלה, והולכות איתה למפגש של נשות הכפר, שבמהלכו נתפסת שמלתה של אלואיז באש מן המדורה - התמונה מהציור שהוזכר בתחילת הסרט. למחרת מריאן ואלואיז חולקות נשיקה בפעם הראשונה ומבלות יחד את הלילה.
מריאן רואה חזיונות של אלואיז בשמלת כלולות ברחבי האחוזה. כשהציור השני מושלם, מריאן מתעמתת עם אלואיז בנוגע לנישואיה הצפויים, אבל שתיהן מכירות בחוסר האונים שלהן לגבי העניין. מריאן מציירת לעצמה פורטרט קטן של אלואיז כמזכרת, ומציירת לאלואיז דיוקן של עצמה בעירום בעמוד מספר 28 בספר שנתנה לה.
כשאמה של אלואיז חוזרת, השתיים נפרדות, וכשמריאן פונה לצאת מהבית היא שומעת את קולה של אלואיז קורא לה להסתובב, והיא פונה לאחור ורואה את אלואיז בשמלת הכלולות שלה.
בזמן ההווה, מריאן מספרת שמאז היא ראתה את אלואיז עוד פעמיים. הפעם הראשונה הייתה בתצוגת אמנות - שבה הופיע גם ציור שלה - ושם היא ראתה דיוקן של אלואיז, יושבת לצד ילדה שהיא כנראה בתה, ומחזיקה בספר כשאצבעה מסמנת בו את עמוד 28. הפעם השנייה התרחשה בקונצרט במילאנו, ומריאן הבחינה באלואיז באחד המושבים מבלי שזו שמה לב אליה. מריאן צפתה באלואיז מקשיבה בסערת רגשות ליצירה מוזיקלית, אותה היצירה שמריאן ניגנה עבורה בפסנתר שנים קודם לכן.
דיאנה באומרינד

| --- | --- |

באומרינד, 1965 לערך
 לידה:  23 באוגוסט 1927 ארצות הברית ניו יורק, ארצות הברית 
 נהרגה:  13 בספטמבר 2018 (בגיל 91) ארצות הברית אוקלנד, קליפורניה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה התפתחותית 
 מקום לימודים:  מכללת האנטר  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 פרסים והוקרה:  Award for Distinguished Contributions to Developmental Psychology (1988) 
 
דיאנה בלומברג באומרינד (באנגלית: Diana Blumberg Baumrind;‏ 23 באוגוסט 1927 – 13 בספטמבר 2018) הייתה פסיכולוגית קלינית והתפתחותית יהודייה-אמריקאית הידועה בשל מחקריה על סגנון הורות ובביקורתה על השימוש בהטעיה במחקר פסיכולוגי.
ביוגרפיה

באומרינד נולדה בקהילה היהודית בניו יורק, והייתה הבכורה מבין שתי בנותיהם של היימן ומולי בלומברג. היא סיימה לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה ובפילוסופיה במכללת האנטר ב-1948, ולימודי תואר שני ודוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. עבודת הדוקטורט שלה נקראה "Some personality and situational determinants of behavior in a discussion group".
באומרינד נהרגה ב-2018, בתאונת דרכים, בגיל 91.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר שהשלימה את הדוקטורט שלה, החלה באומרינד לעבוד כפסיכולוגית בבית החולים קאוול ממוריאל בברקלי. באומרינד ניהלה שני פרויקטים תחת שירות הבריאות הציבורי בארצות הברית (אנ') ויעצה לפרויקט אחר של מדינת קליפורניה. בין השנים 1958–1960 היא ניהלה קליניקה פרטית בברקלי.
באומרינד הייתה פסיכולוגית התפתחותית ועסקה במחקר במכון להתפתחות אנושית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי משנת 1960 ועד יום מותה. מחקריה עסקו בסגנונות הורות, לצד פרסום ביקורת על הונאה במחקר פסיכולוגי ובמיוחד על הניסוי של סטנלי מילגרם. לפי באומרינד, פסיכולוג שעורך מחקר ניסויי אינו דואג תמיד לרווחתו האישית של המשתתף בניסוי, והתוצאה בטווח הרחוק היא אובדן אמון מצד הנבדק. באומרינד הדגישה את הצורך בחמלה, בהדדיות, ביושרה ובצדק בזמן הניסוי.
באומרינד פרטה במחקריה שלושה סגנונות הורות:
סגנון הורות סמכותני: הסגנון מאופיין בשליטה הורית, ללא היענות. סגנון הורות סמכותני מאפיין הורים המאמינים בכוח הסמכות, התופסים את המשמעת כדבר החשוב ביותר. בקטגוריה זו נמצאים בדרך כלל הורים מתעללים, אם כי באומרינד הקפידה להדגיש שלא כל ההורים הסמכותניים הם מתעללים.
סגנון הורות מתירני: הסגנון מאופיין בהיענות, אך ללא שליטה הורית. ההורה המתירני מגיב יתר על המידה לדרישותיו של הילד, ורק לעיתים רחוקות אוכף כללים וגבולות עקביים. באומרינד טענה שלרוב התוצאה של הורים מתירניים היא ילד שנחשב ל"מפונק".
סגנון הורות סמכותי: הסגנון מאופיין בשליטה הורית ובהיענות. ההורה הסמכותי הוא תקיף אך לא נוקשה. סגנון הורות סמכותי מתאפיין בשיטות חינוך דמוקרטית, הבנויה על עקרונות שיתוף. באומרינד הבהירה במחקריה שהיא העדיפה את הסגנון הסמכותי.
באומרינד עסקה בחקר העונשים הגופניים המוטלים על ילדים. לדבריה, הכאה בעוצמה נמוכה המשולבת בסגנון הורות סמכותי, ככל הנראה איננה מובילה להשפעה מזיקה על הילד. היא אף הוסיפה ואמרה כי מחקרים קודמים שקשרו בין עונש גופני לבין השפעה שלילית על הילד עלולים להיות שגויים, שכן לטענתה הם לא התחשבו במצבם הסוציו-אקונומי של המשפחות שעליהן נעשה המחקר. משפחות המצויות במצב סוציו-אקונימי נמוך יותר עלולות להשתמש במידה רבה יותר בעונש גופניים, בהשוואה למשפחות ממעמד גבוה יותר. כך גם באשר לשיעורי הפשיעה בקרב הילדים משני המעמדות. עם זאת, לדבריה של באומרינד, אם לוקחים בחשבון משתנים נוספים במשוואה פרט למצבה הסוציו-אקונומי של המשפחה, ניתן לגלות כי לעונש גופני בעוצמה נמוכה לא אמורה להיות השפעה רבה על מצבו העתידי של הילד. טענותיה אלה ספגו ביקורת רבה מצד חוקרים אחרים, שטענו כי מחקריה עלולים לעודד שימוש בעונשים גופניים.
באומרינד הושפעה במחקריה, בין השאר, מתאודור אדורנו.
הערות שוליים

1 2 3  Dr. Diana Baumrind, Ph.D, www.mindedu.com (באנגלית)
↑  Diana Baumrind, Some Personality and Situational Determinants of Behavior in a Discussion Group, University of California, Berkeley, 1955. (באנגלית)
↑  Elderly driver who killed renowned psychologist in crash to appear in court, באתר "Berkeleyside" (באנגלית)
↑  Baumrind CV, web.archive.org, ‏2008-05-13
1 2  Diana Baumrind & Parenting Styles, www.devpsy.org
↑  Diana Baumrind, Some thoughts on ethics of research: After reading Milgram's "Behavioral Study of Obedience.", American Psychologist 19, 1964-06, עמ' 421–423 doi: 10.1037/h0040128
↑  Diana Baumrind, Principles of ethical conduct in the treatment of subjects: Reaction to the draft report of the Committee on Ethical Standards in Psychological Research., American Psychologist 26, 1971-10, עמ' 887–896 doi: 10.1037/h0032145
↑  Diana Baumrind, Research using intentional deception: Ethical issues revisited., American Psychologist 40, 1985, עמ' 165–174 doi: 10.1037/0003-066X.40.2.165
↑  דרך הכפר - יוזמות חינוך, סגנונות הורות
↑  Erica Goode, ‏Findings Give Some Support To Advocates of Spanking, New York Times, December 12, 1987
↑  Diana Baumrind, Robert E. Larzelere, Philip A. Cowan, Ordinary physical punishment: Is it harmful? Comment on Gershoff (2002)., Psychological Bulletin 128, 2002, עמ' 580–589 doi: 10.1037/0033-2909.128.4.580
↑  Elizabeth Thompson Gershoff, Corporal punishment, physical abuse, and the burden of proof: Reply to Baumrind, Larzelere, and Cowan (2002), Holden (2002), and Parke (2002)., Psychological Bulletin 128, 2002-07, עמ' 602–611 doi: 10.1037/0033-2909.128.4.602
↑  Hendrika Vande Kemp, Diana Blumberg Baumrind (1927-), www.apadivisions.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007320846805171  GND: 172499097  ISNI: 0000 0000 3030 5965  LCCN: n95039650  VIAF: 11552326   WorldCat (עם VIAF): 11552326
דייגו מרטינס

הרמס דייגו מרטינס (בספרדית: Hermes Diego Martínez; נולד ב-5 ביולי 1992) הוא שחקן כדורגל ארגנטינאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אלמרגו מהליגה השנייה בארגנטינה.
קריירה

מרטינס ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ריבר פלייט ב-16 במאי 2012, במשחק בשלב רבע הגמר של גביע ארגנטינה נגד סן לורנסו במשחק שהסתיים בניצחון 0-2. ב-23 בספטמבר אותה שנה ערך את הופעת הבכורה בליגה, במשחק נגד ראסינג קלוב.
ב-22 בינואר 2016, הצטרף מרטינס לניו יורק סיטי מה-MLS, במדיה הופיע 5 הופעות. ב-10 בפברואר 2017 הצטרף בהעברה חופשית למועדון ספורט אסטודיאנטס מהליגה השלישית הארגנטינאית.
ב-20 ביולי 2017 הצטרף לקבוצת סן מרטין טוקומן, וב-1 ביולי 2018 חתם על חוזה ל-4 שנים בקבוצת נואבה שיקגו ששיחקה באותה עת בליגה השלישית בארגנטינה. בעונת 2018-19 מרטינס עזר לקבוצה להעפיל לליגת המשנה הארגנטינאית, אולם בתום עונת 2020-21 שוחרר מהקבוצה וחתם לעונה אחת במועדון הכדורגל וילה דלמינה.
מרטינס היה שותף ל-30 משחקי ליגה בקבוצה, אולם החליט בסוף העונה שלא להאריך את חוזהו ולעבור לקבוצת אלמרגו מהליגה השנייה בארגנטינה.
תארים > ריבר פלייט

גביע ליברטדורס עד גיל 20: 2012
דיוקן של אישה שחורה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  מארי-גיימין בנואה 
 תאריך יצירה:  1800 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  65 ס״מ 
 גובה:  81 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  INV 2508 (מחלקת הציורים של הלובר) 
 מיקום:  Room 935
 
דיוקן של אישה שחורה (בצרפתית: Portrait d'une négresse) הוא ציור שמן על בד, בגודל 65 × 81 ס"מ, מאת מארי-גיימין בנואה. הציור צויר בשנת 1800 וכיום מוצג במוזיאון הלובר בפריז.
היצירה

הציור מציג אישה שחורה יושבת, לבושה באופן חלקי בבד לבן, כאשר השד הימני שלה חשוף. היא עוטה כיסוי ראש עטוף וכרוך בכמה שכבות, בבד הנראה דומה במרקמו לבגד שהיא לובשת. היא מישירה מבט חד ונחרץ אל הצופה, ונראה שהיא מעורבת בסיטואציה. למרות שאין פרטי רקע המציינים היכן ממוקם האירוע, היא ישובה על כיסא שחלק ממנו מסגיר את היותו כיסא יוקרתי השייך למשטר הצרפתי הישן, והבד הלבן נראה כדומה לווילאות בד בבתי עשירים, דבר העשוי לרמוז על מעמד גבוה.
מארי-גיימין בנואה ציירה את הדיוקן בשנת 1800, שש שנים לאחר ההכרזה משנת 1794 של הרפובליקה הצרפתית הראשונה על שחרור העבדים, ומיד עם פרסומו זכה להכרה כיוצא דופן. בתקופה שבה צויר, בראשית המאה ה-19, לא ניתן היה לראות במרחב הציבורי באירופה ובארצות הברית תמונה כה יוצאת דופן כדוגמנית שחורה חולצת שד. רוב הנשים שצוירו בתקופה זו היו נשים לבנות, ומעט הנשים השחורות שצוירו היו תמיד בתפקידי שפחות ועוזרות, ובלבוש ומראה תואם. בתקופה זו, שבה הייתה העבדות חוקית ונפוצה ברוב חלקי העולם המערבי, היה פרסום תמונה כזו מעשה מתריס שספג ביקורת ציבורית נוקבת.
הציירת, מארי-גיימין בנואה, הייתה מהאליטה הצרפתית, ואחת הנשים הבודדות בתקופתה שהוכרו כציירות מפורסמות. ציורה, שנחווה כלוחם בעד שחרור נשים ושחרור שחורים, שתי קבוצות שסבלו מאפליה קשה, ספג ביקורת משני צדי האוקיינוס. הציור הזכיר לרבים את הפורטרט של העבד המשוחרר ז'אן באטיסט בֶּלי, ציורו של אן לואי ז'ירודֶה בהתרסתו כנגד ההגמוניה של האדם הלבן. אך בניגוד אליו, לא היה במרכז התמונה גבר שחור לבוש בחליפה, דבר מתריס בפני עצמו, אלא אישה בעלת ביטחון עצמי המישירה מבט, ועם שד חשוף, כאילו הייתה דוגמנית ציור לבנה. הציור מוכר עוד כיום כמתריס כנגד אפליית נשים ושחורים.
בשנת 2012 הסעיר הציור את העולם פעם נוספת, כאשר מגזין ספרדי הציב את התמונה בעמוד השער, עם עיבוד גרפי שמצמיד לה את פניה של מישל אובמה, הגברת הראשונה של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  מירי פרקס, שערורייה: מישל אובמה כדמות שפחה עירומה על שער מגזין ספרדי, מאקו, 28.8.2012
↑  מישל אובמה בלי חלק עליון, באתר ynet, 28 באוגוסט 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Bildindex: 00077511  GND: 4827064-7  Joconde: 000PE000082  VIAF: 210976806   WorldCat (עם VIAF): 210976806 
דיוקן ז'אן באטיסט בֶּלי (נשען על פרוטומה של גיום-תומאס ריינל), 1798, מאת אן-לואי ז'ירודה דה רוסי-טריוזון. הציור ראשוני לתקופתו, בהתרסה כנגד הגמוניית האדם הלבן.
גוג'ראנוואלה

| --- | --- |

תחנת הרכבת גוג'ראנוואלה
 מדינה:  פקיסטן פקיסטן
 פרובינציה:  פנג'אב (פקיסטן) פנג'אב
 רשות מחוקקת:  Municipal Corporation Gujranwala 
 שטח:  240 קמ"ר
 גובה:  231 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  2,511,118 (2023)
 קואורדינטות:  32°09′36″N 74°11′00″E﻿ / ﻿32.16°N 74.18333°E﻿ / 32.16; 74.18333
 אזור זמן:  UTC +5
 http://www.gujranwala.gop.pk/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פקיסטן מוגדלת) אסלאמאבאד רוואלפינדי קראצ'י לאהור פייסלאבאד מולטאן פשאוור היידראבאד כוויתה הודו סין קשמיר אפגניסטן טורקמניסטן איראן הים הערביגוג'ראנוואלה(למפת פקיסטן רגילה) אסלאמאבאד רוואלפינדי קראצ'י לאהור פייסלאבאד מולטאן פשאוור היידראבאד כוויתה הודו סין קשמיר אפגניסטן טורקמניסטן איראן הים הערביגוג'ראנוואלה(למפת פנג'אב (פקיסטן) רגילה) לאהור פייסלאבאד רוואלפינדי מולטאןגוג'ראנוואלה(למפת פנג'אב (פקיסטן) מוגדלת) לאהור פייסלאבאד רוואלפינדי מולטאןגוג'ראנוואלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גוּגְ'רָאנְוָואלָה (באורדו: ‏گوجرانوالہקובץ:Ur-Gujranwala.ogg‏Ⓘ‏; בפנג'אבי: گجرانوالا, תעתיק מדויק: גג'ראנואלא) היא עיר בפרובינציית פנג'אב שבפקיסטן. העיר ידועה גם כ"עיר המתאבקים" ומפורסמת למדי בזכות האוכל שלה. גוג'ראנוואלה גובלת במספר עיירות וכפרים קטנים והיא אחת מהערים המתועשות ביותר בפקיסטן.
היסטוריה

סבורים כי אזור גוג'ראנוואלה היה מיושב כבר מהעת העתיקה. על פי המהדורה הראשונה של דברי ימי המחוז, שמה הראשון של ההתיישבות במקום היה "חנפור שאנסי" על שם חבר בקבוצה האתנית ובקאסטת הג'אט (אנ'), שייסדו 11 כפרים באזור הסמוך. גם הקבוצה האתנית גוג'אר התיישבה באזור והשפעתה הייתה כה גדולה עד כי העיר נקראת על שמם. על פי דברי הימים המלכותיים של הודו, נוסדה העיר על ידי גוג'ארים ומאוחר יותר שונה שמה על ידי נוודי סאנסי (אנ') מקבוצת ג'אט שבאו מאמריטסר והתיישבו במקום. אולם השם העתיק שרד וחזר לשימוש עד היום.
בשנת 630 עולה הרגל הבודהיסטי, הסיני שוואנדזאנג, ביקר בעיר גדולה בשם צה-קיה (או טאקי) שהייתה באזור של גוג'ראנוואלה המודרנית. תל ליד הכפר אסארור, שממזרח לגוג'ראנוואלה, זוהה כאתר של עיר עתיקה זו שעל פי דבריו של הנוסע, הייתה בירת האזור. עד הגעתם של המוסלמים, ידוע אך מעט על גוג'ראנוואלה, אלא זאת שטאקי ירדה מגדולתה ונעזבה ואת מקומה כעיר המרכזית באזור תפסה לאהור. תחת השלטון המוסלמי שגשג האזור למשך זמן, אלא שאז, באופן מסתורי, עזבה אותו האוכלוסייה וכל המחוז היה עזוב לחלוטין. "דברי הימים" של המחוז מתארך את מתן השם גוג'ראנוואלה לעיר לאמצע המאה ה-16.
לאחר מותו של השליט המוגולי אורנגזב ב-1707, השתלטו הסיקים על פנג'אב. העיר הפכה לחשובה במשך שלטונם של אביו וסבו של המהראג'ה הסיקי רנג'יט סינג. סינג עצמו נולד בגוג'ראנוואלה ב-1780 והפך לגדול השליטים של הממלכה הסיקית. בנייתה של העיר החדשה של גוג'ראנוואלה מיוחסת לשר הצבא של הממלכה הסיקית, הארי סינג נאלווה.
אזור העיר נכבש על ידי הבריטים ב-1849 וסופח לשטח שלטונם בהודו. גוג'ראנוואלה הוכרזה כישות מוניציפלית ב-1867 וב-1881 נסללה מסילת ברזל לאורך כביש הגרנד טראנק, כדי לחבר את ערי פנג'אב לערי החוף בים הערבי ולשפר את אפשרויות הסחר. מסילת הברזל הצפון מערבית של הודו חיברה את גוג'ראנוואלה לשאר ערי הודו הבריטית כולל לערי המסחר החשובות קולקטה ומומבאי. ב-1901 מנתה אוכלוסיית העיר 29,224 נפש. ב-1903 עמדה ההכנסה השנתית הממוצעת לנפש על 83,100 רופיות וההוצאה השנתית הממוצעת לנפש עמדה על 67,900 רופיות.
לאחר הקמת פקיסטן ב-1947, התפתחה גוג'ראנוואלה במהירות והיא כיום אחת מהערים הראשיות בפקיסטן. היא משמשת כמרכז לסחר חקלאי באזורה וכמרכז מסחרי ותעשייתי.
גאוגרפיה ואקלים

גוג'ראנוואלה נמצאת בצפון-מזרח מחוז פנג'אב של פקיסטן. היא נמצאת 67 קילומטר צפונית ללאהור - בירת המחוז והעיר הגדולה שבו. גוג'ראנוואלה נמצאת במחוז גוג'ראנוואלה ששטחו 3,622 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתו מנתה ב-1981 7.5 מיליון נפש. המחוז נמצא בין שני יובליו של נהר האינדוס, הצ'נאב בצפון מערב והרווי בדרום מזרח ומורכב מאדמת הסחף המצויה בסמוך לנהרות ומרמה הנמצאת בין שני הנהרות. קטע זה בין הנהרות, בו נמצא המחוז, הוא כעין קטע מעבר בין מורדות ההרים הפוריים של מחוז סיאלקוט (אנ') בצפון מזרח ובין המישורים המדבריים של מחוז ג'הנג (אנ'), הנמצא מדרום למחוז שיחאופורה שגובל במחוז גוג'ראנוואלה. אדמת המחוז נחשבת כפוריה וכראויה לעיבוד חקלאי.
חלקה המערבי של העיר הוא הישן יותר בעוד שהחלקים החדשים יותר נמצאים בצידה המזרחי.
אקלים מחוז גוג'ראנוואלה הוא חם ויבש בקיץ וקריר בחורף. הקיץ מתחיל באפריל ונמשך עד ספטמבר כשיוני הוא החודש החם בשנה ובו הטמפרטורה המרבית הממוצעת עומדת על 40° והמזערית הממוצעת על 27°. החורף מתחיל בנובמבר ונמשך עד מרץ כשינואר הוא החודש הקר בשנה ובו עומדת הטמפרטורה המרבית הממוצעת על 19° והמזערית על 5°. עונת המונסון נמשכת בין החודשים יולי וספטמבר וממוצע המשקעים השנתי במחוז הוא 888 מילימטרים כשחלקו המזרחי של המחוז מקבל מנה גדולה יותר של משקעים.
דמוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2023, התגוררו בגוג'ראנוואלה כ-2.5 מיליון בני אדם והיא העיר החמישית בגודלה בפקיסטן. רובה המכריע של אוכלוסיית העיר הוא מוסלמי. קיים מיעוט נוצרי קטן, המתגורר בשכונת פרנסיסאבאד ונהנה מחופש פולחן. בשכונה זו קיימות מספר כנסיות. כמו כן, קיים בעיר מיעוט סיקי קטן.
כלכלה

ענפי התעשייה המרכזיים הם: טקסטיל, קרמיקה, תעשיית עיבוד מתכות כגון ברזל, נחושת, פליז וחמרן, מוצרי חשמל, זכוכית, חלקים לכלי רכב, אביזרים סניטריים, תעשיית משי ועיבוד עורות.
העיבוד החקלאי באזור תלוי בהשקיה המתבצעת על ידי רשת תעלות מים שרובן מקבלות את מימיהם מנהר הצ'נאב. הגידולים העיקריים הם: חיטה, כותנה, אורז, שעורה, תפוחי אדמה ודוחן. כמו כן, קיימים בעיר מפעלים לעיבוד תוצרת חקלאית.
תחבורה

מסילת הברזל המרכזית העוברת בעיר היא מסילת הברזל שבין לאהור ופשאוור. תחנת הרכבת המרכזית של גוג'ראנוואלה נבנתה על ידי השלטון הבריטי ונמצאת במרכז העיר. המסילה והתחנה צמודים ל"דרך הראשית הגדולה" שכינויה המודרני הוא N-5 ואשר מקבילה וצמודה למסילת הברזל לכל אורכה. כביש זה הוא הנתיב המרכזי בפקיסטן. אורכו 1819 קילומטר והוא מחבר את קראצ'י, לאהור, רוואלפינדי ופשאוור. כבישים חשובים נוספים הם הכביש צפונה לסיאלקוט והכביש לכיוון דרום מערב המוביל לשחאופורה ולפייסלאבאד.
בעיר קיים נמל יבשתי הנותן מגוון שירותים המאפשר הובלת ויצוא סחורות דרך מערכת מסילות הברזל והכבישים של פקיסטן אל רחבי המדינה ואל נמלי הים הערבי ומשם לחוץ לארץ.
אין בגוג'ראנוואלה נמל תעופה. נמלי התעופה הסמוכים ביותר לעיר הם: נמל התעופה הבינלאומי אלאמה איקבל בלאהור ונמל התעופה הבינלאומי של סיאלקוט.
בריאות

בגוגראנוואלה קיימים מוסדות רבים לטיפולים בריאותיים: בתי חולים, מרפאות וארגונים חוץ ממשלתיים כמו "קרן סונדאס" ו"בתי רושני". עם זאת, בתי החולים בעיר אינם מתוכננים ואינם מסוגלים לתת טיפול נאות לאוכלוסיית העיר שצמחה במהירות. חלק גדול מהאוכלוסייה נוסע ללאהור כדי לקבל טיפולים רפואיים. בעיר קיים בית חולים ממשלתי אחד בלבד שהוא בעל היקף ורמה נאותים, DHQ Hospital, והוא עמוס במטופלים תושבי גוג'ראנוואלה. בית חולים נוסף הקיים בעיר הוא בית החולים הצבאי המשולב (Combined Military Hospital).
חינוך

קיימות בעיר מספר מכללות המסונפות לאוניברסיטת פנג'אב שמרכזה בלאהור. האוניברסיטה אף מפעילה קמפוס בעיר שבו מתקיימים לימודים במספר תחומים. מוסדות אקדמאים נוספים בעיר הם:
אוניברסיטת GIFT שבה, בנוסף למסלולי לימוד כלליים, גם קיימים גם מסלולי לימוד לטקסטיל ולעיצוב.
אוניברסיטת רכנה להנדסה
מכללת פנג'אב למסחר ולטכנולוגית מידע
המכללה העילית למסחר
המכללה הלאומית למדע
המכללה העליונה למדע
המכללה הממשלתית לנערים והמכללה הממשלתית לנערות
המכללה הממשלתית האיסלאמית
בית ספר ומכללה לתנאי עבודה
מכללת קרסנט למדע
תרבות וספורט

השפה המדוברת היא הפנג'אבי והיא מדוברת במספר דיאלקטים גם בתוך אזור העיר.
הספורט הפופולרי ביותר בגוג'ראנוואלה הוא היאבקות. במיוחד פופולרי סוג ההיאבקות האופייני לתת היבשת ההודית, הפהלווני (אנ') והעיר אף זכתה לכינוי "עיר הפהלוונים". מתקן הספורט העיקרי בעיר הוא אצטדיון הקריקט שנקרא בעבר האצטדיון העירוני והיום נקרא אצטדיון ג'ינה. האצטדיון מארח משחקים ותחרויות בינלאומיות ומכיל 20,000 מושבים. ב-1987 ארח האצטדיון את אחד ממשחקי טורניר הגביע העולמי בקריקט.
מידע ותקשורת

בנוסף לעיתונות הארצית, מופיעים בגוג'ראנוואלה מספר עיתונים מקומיים. הוותיק בהם הוא ה-Daily Samaaj המופיע מ-1980. עיתונים נוספים הם ה-Daily Gujranwala Times וה-UrduWaqt המופיעים באורדו.
בעיר פועלת תחנת טלוויזיה מקומית - GTV‏ (Gujranwala TV) שהחלה את שידוריה ב-1999 ופועלת במתכונת של תחנת טלוויזיה קהילתית המסקרת את הנעשה בעיר ואת כל תחומי החיים, כולל: ספורט, תעשייה, חינוך, בידור ופעילויות חברתיות.
הערות שוליים

↑  Pakistan: Provinces and Major Cities - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.de
↑  Gujranwala- The City of Wrestlers - Daily The Patriot, dailythepatriot.com
↑  Gujrānwāla Town - Imperial Gazetteer of India, v. 12, p. 363.
↑  אתר אודות ההיסטוריה של העיר לאהור
1 2 3  פורטל ממשלת פנג'אב (פקיסטן
↑  מידע על גוג'ראנוואלה באתר הטלוויזיה העירונית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007489573305171  GND: 4356567-0  LCCN: n2005044482  MusicBrainz: 01ff5834-5656-406a-87df-0537610e2d1f  VIAF: 144457989   WorldCat (עם VIAF): 144457989
גלדיס קופר

| --- | --- |

גלדיס קופר, 1913
 לידה:  18 בדצמבר 1888 הית'ר גרין, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  17 בנובמבר 1971 (בגיל 82) הנלי על התמזה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1905 
 בן או בת זוג:  Sir Neville Pearson, 2nd Baronet (1928–1937)  פיליפ מרווויל (אפריל 1937–1946)  Herbert John Buckmaster (12 בדצמבר 1908–1921) 
 צאצאים:  John Rodney Buckmaster 
 פרסים והוקרה:  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (1967) 
 פרופיל ב-IMDb
 
דיים גלדיס קונסטנס קופר (באנגלית: Dame Gladys Constance Cooper; ‏18 בדצמבר 1888 - 17 בנובמבר 1971) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אנגלייה מועמדת 3 פרסי אוסקר.
ביוגרפיה

קופר נולדה בפרוור הית'ר גרין וגדלה בשכונת צ'יזוויק שבמערב לונדון, הייתה המבוגרת מבין שלוש בנותיהן של ויליאם פרדריק קופר ומייבל בראנט.
קריירת משחק > קולנוע

גלדיס החלה את דרכה כנערה בסרטים שקטים והתגלתה כשחקנית משנה לראשונה בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 בדרמות "ליידי המילטון" של אלכסנדר קורדה בתפקיד ליידי פרנסיס נלסון אשתו של האדמירל הבריטי הוריישו נלסון (לורנס אוליבייה), "רבקה" של אלפרד היצ'קוק ו"קיטי פוייל" של סם ווד.
זכתה לפרסום רק לאחר שהועמדה פעמיים ברצף לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעותייה בסרטים "ועתה, הנוסע" בתפקיד גברת ווינדל וייל לצידה של בטי דייוויס ו"שירת ברנדט" בתפקיד המחנכת הדתייה, האחות מרי טרזה ווזו.
ב-1944 הופיעה גלדיס בדרמה הרומנטית "הצוקים הלבנים של דובר" (1944) ובדרמה "גברת פרקינגטון" בתור הדוכסית אליס דה בראנט.
ב-1945 שיחקה בדרמות "מכתבי אהבה" ו"עמק החרוץ".
סגרה את שנות ה-40 המוצלחות מאוד מבחינתה עם הופעות בדרמות "השנים הירוקות", "רחוב הדולפין הירוק", "מאדאם בובארי" ו"אשת הבישוף".
ב-1958 השתתפה בדרמה "שולחנות נפרדים" בתור אורחת בית המלון גברת מאד ריילטון בל.
ב-1964 הועמדה גלדיס בפעם השלישית לפרס האוסקר על תפקידה בתור גברת היגינס בסרטו המצליח של ג'ורג' קיוקור "גברתי הנאווה".
את הופעותיה הבולטות האחרונות עשתה בסדרת הפעולה "The Rogues" בתפקיד עליו הועמדה לפרס אמי ובקומדיה המוזיקלית "המיליונר המאושר ביותר".