stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נישואים מורגנטיים
בריטניה

בממלכה המאוחדת לא הוגדרו מעולם נישואים כנישואים מורגנטיים. המלך ג'ורג' השישי היה נשוי לאליזבת בווס-ליון, שלא הייתה בת אצולה, והדבר לא מנע מבתם אליזבת לרשת אותו. גם ארבעת ילדיה של אליזבת נישאו לאנשים "מהעם", והדבר לא השפיע על סדר הירושה.
במאה ה-17 טען וילם, נסיך אורנז' לקדימות בסדר הירושה לכתר האנגלי, כנכדו של המלך צ'ארלס הראשון, מעל לבנות דודותיו הנסיכה מרי והנסיכה אן, שנולדו מנישואיו של אביהן, ג'יימס השני לפשוטת העם אן הייד. טענותיו של הנסיך וילם התבססו על המנהג הקונטיננטלי של נישואים מורגנטיים, שלא היו מקובלים באנגליה, לפיהם למרי ואן לא הייתה זכות לרשת את הכתר כבנותיה של משרתת פשוטה.[דרוש מקור] לבסוף, כדי לבסס את תביעותיו לכתר גם בעיני החוק האנגלי, נישא וילם לנסיכה מרי, וכשמת המלך צ'ארלס השני הוכתרו בני הזוג כמונרכים במשותף.
חוק הנישואים המלכותיים של שנת 1772 קבע, כי כל נישואים של חבר משפחת המלוכה הבריטית ללא הסכמת המונרך המכהן הם אינם חוקיים. חוק זה הוביל לכך שנסיכים בריטים רבים, שנישאו בטקסי חתונה רשמיים וחיו עם בנות זוגן ועם משפחותיהם, גילו פתאום כי נישואיהם לא תקפים. כתוצאה מכך נשותיהם וילדיהם, שנחשבו כעת לממזרים, איבדו כל זכות לתארים או לרכוש. חוק זה נוגד את הגדרתם של נישואים מורגנטיים, הנחשבים לחוקיים; רק בשנת 2015 החוק שונה והגביל את חובת ההסכמה של המונרך לששת הראשונים בסדר הירושה.
בשנת 1936 הציע המלך אדוארד השמיני לראש ממשלת בריטניה דאז, סטנלי בולדווין, כי הוא ינשא לאהובתו ווליס סימפסון בנישואים מורגנטיים ובכך תימנע ממנה ומילדיה האפשרות לרשת את תאריו ונכסיו. בולדווין, לאחר התייעצות עם כל ממשלות חבר העמים הבריטי, דחה את הרעיון והמלך אדוארד נאלץ לוותר על כתרו כדי להנשא.
נישואים מורגנטיים מצד הכלה

במהלך ההיסטוריה היו מקרים מעטים בהם אישה אצילה נישאה לגבר ממעמד נחות יותר בנישואים מורגנטיים. בדרך כלל במקרים של נישואים מורגנטיים מצד הכלה, לא היו אלו נישואיה הראשונים. לנישואים כאלו יש שתי דוגמאות מפורסמות:
מריה לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, נישאה בגיל 18 לקיסר הצרפתי נפוליאון בונפרטה. בשנת 1814, לאחר הדחתו של נפוליאון, ברחה מריה לואיזה יחד עם בנה לווינה והוכרזה כדוכסית פארמה. בשל היותה דוכסית ריבונית בזכותה האישית ולא כרעייתו של דוכס, הייתה חופשית מריה לואיזה להנשא כרצונה לאחר מותו של נפוליאון בשנת 1821. הדוכסית נישאה בנישואים מורגנטיים למאהבה, הגנרל אדם אלברט פון נייפרג, לו ילדה שלושה ילדים שלא ירשו את תאריה.
מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות הפכה לעוצרת ספרד בשם בתה הקטינה איזבלה לאחר מותו של בעלה, פרננדו השביעי, מלך ספרד. שלושה חודשים בלבד לאחר מותו של המלך נישאה מריה כריסטינה בנישואים מורגנטיים לאוגוסטין פרננדז מוניוז, אחד משומריה בארמון. למוניוז הוענק התואר "דוכס ריאנסארז" ולשבעת ילדיהם הוענקו תוארי דוכסות ורוזנות שונים.
סטפני, נסיכת מונקו בת למשפחת האצולה לבית גרימלדי. אביה הוא רנייה השלישי, נסיך מונקו ואמה היא גרייס קלי. היא הצעירה במשפחתה; אחיה הגדולים הם אלבר השני, נסיך מונקו וקרוליין, נסיכת הנובר. נישאה לאחד המאבטחים של משפחת המלוכה, כשנה ורבע לאחר שנולדה בתם השנייה.
פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, רעייתו סופיה, רוזנת חוטק וילדיהם, שירשו את התואר "דוכסי הוהנברג".
מיכאל מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה עם רעייתו המורגנטית סופי, רוזנת מרנבורג
ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת ורעייתו אליזבת בווס-ליון. למרות שהמלכה אליזבת לא הייתה מהאצולה, נישואי בני הזוג לא נחשבו למורגנטיים לפי חוקי בריטניה.
מריה לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, דוכסית פארמה וקיסרית צרפת.
ווילו והנסיכה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור מאת ג'ורג' לוקאס
 בימוי:  רון הווארד 
 הופק בידי:  ג'ורג' לוקאס ג'ו ג'ונסטון נייג'ל וול
 תסריט:  בוב דולמן
 עריכה:  דניאל פ. הנלי מייק היל ריצ'רד היסקוט
 שחקנים ראשיים:  ווריק דייוויס ואל קילמר ג'ואן והאלי ג'ין מארש פטרישה הייס בילי בארטי פט רואץ'
 מוזיקה:  ג'יימס הורנר 
 צילום:  אדריאן בידל 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Lucasfilm Imagine Entertainment
 חברה מפיצה:  MGM
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 20 במאי 1988
 משך הקרנה:  126 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט חרבות וכישופים 
 תקציב:  35-50 מיליון דולר
 הכנסות:  $57,269,863
 הכנסות באתר מוג'ו:   willow
 פרסים:  מועמד לפרס אוסקר זוכה פרס סטורן מועמד לפרס הוגו מועמד לפרס פטל הזהב
 lucasfilm.com/willow
 דף הסרט ב־IMDb
 
ווילו והנסיכה (באנגלית: Willow) הוא סרט פנטזיה אמריקאי משנת 1988 בבימויו של רון הווארד. את הסיפור לסרט כתב ג'ורג' לוקאס, אשר היה אחד ממפיקי הסרט. כוכב הסרט הוא ווריק דייוויס, המגלם את ווילו, איכר פשוט מגזע של אנשים קטנים, בעולם פנטזיה של חרבות וכשפים, אשר בניגוד לרצונו לוקח חלק חשוב בהגנה על תינוקת מיוחדת מפני מלכה רודנית. עוד משתתפים בסרט: ואל קילמר, ג'ואן והאלי, ג'ין מארש, פטרישה הייס, בילי בארטי ופט רואץ'.
את הרעיון לסרט הגה לוקאס כבר בשנת 1972, והציע להווארד לביימו בשלב הפוסט-פרודקשן של הסרט קוקון בשנת 1985. בוב דולמן, אשר הובא כדי לכתוב את התסריט, סיים את עבודתו בסוף שנת 1986, לאחר שהשלים את הטיוטה השביעית והאחרונה לתסריט. הסרט הופק בתמיכת מטרו גולדווין מאייר. צילומי הסרט החלו באפריל 1987 והסתיימו באוקטובר שלאחר מכן. רוב הצילומים התקיימו באולפני Elstree אשר בהרטפורדשייר, אנגליה, אך גם בוויילס וניו זילנד. חברת Industrial Light & Magic (ILM) יצרה את האפקטים החזותיים שבסרט, שהובילו לפריצת דרך מהפכנית בטכנולוגיית המורפינג הדיגיטלי. הסרט יצא לאקרנים במאי 1988 וזכה לביקורות מעורבות של המבקרים, אך להצלחה כלכלית צנועה ואף קיבל שתי מועמדויות לפרס האוסקר.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ווריק דייוויס | ווילו אופגוד | גמד |
| ואל קילמר | מדמרטיגן | שכיר-חרב |
| קייט ורות' גרינפילד | אלורה דנן | נסיכה-תינוקת |
| ג'ואן ווילי | סורשה | ביתה של בבמורדה |
| ג'ין מארש | בבמורדה | המלכה של נוקמאר |
| פטרישה הייס | פין רזיאל | מכשפה מזדקנת, שבבמורדה הפכה לאופוסום |
| בילי בארטי | אלדווין | גמד-מכשף |
| פט רואץ' | גנרל קייל | ראש הצבא של נוקמאר |
| גייבן או'הרליהי | אירק | ראש הצבא של גאלאדורן |
| קווין פולאק | רול | פיה |
| ריק אוברטון | פרנז'אן | פיה |
| דייוויד ג'יי. סטיינברג | מיגוש | גמד |
| מארק נורת'הובר | ברגלקאט | גמד |
| פיל פונדקרו | ונקר | גמד |
| ג'וליה פיטרס | קאיה אופגוד | גמד |
| טוני קוקס |  | גמד-לוחם |
הפקה > פיתוח

ג'ורג' לוקאס הגה את הרעיון לסרט זה ("מאנצ'קינים" היה שמו המקורי) בשנת 1972. לוקאס רצה כי סרט זה יהיה דומה ל"מלחמת הכוכבים", בכך שיצר "מספר סיטואציות מיתולוגיות הידועות לקהל הצעיר". במהלך הפקת הסרט "שובו של הג'דיי" בשנת 1982 פנה לוקאס לוורוויק דייוויס, אשר גילם אחת מהאִיווֹקים בסרט, בנוגע לליהוקו לדמות של ווילו אופגוד, שגילם בסופו של דבר חמש שנים לאחר מכן. לוקאס חשב ש"זה יהיה נהדר ללהק אדם קטן לתפקיד הראשי. הרבה סרטים שלי הם על הבחור הקטן מול המערכת, וזה הפירוש המילולי יותר של הרעיון הזה".
לוקאס הסביר כי הוא היה צריך לחכות עד אמצע שנות ה-80 להפקת הסרט, כי רק אז הטכנולוגיה הייתה מתקדמת מספיק, על מנת שיוכל יהיה לבצע את חזונו הוויזואלי. בינתיים, השחקן-שהפך-במאי רון הווארד חיפש לעשות סרט פנטזיה. הווארד היה ב-Industrial Light & Magic במהלך שלב הפוסט-פרודקשן של סרטו "קוקון", כאשר פנה אליו לוקאס לראשונה בהצעה כי יביים את "ווילו". הווארד כיכב בעבר בסרטו של לוקאס "אמריקן גרפיטי", ולוקאס חש כי לו ולהווארד מערכת יחסים הדומה לזו שיש לו עם סטיבן ספילברג. הווארד בחר בבוב דולמן לכתוב את התסריט, על פי הסיפור של לוקאס. הווארד עבד בעבר עם דולמן על פיילוט לתוכנית טלוויזיה שלא יצאה אל הפועל, ולוקאס העריץ את עבודתו של דולמן על כתיבתו בתוכנית "WKRP in Cincinnati" (סיטקום משנות ה-70' המאוחרות).
דולמן חבר אל הווארד ואל לוקאס ב"חוות סקייווקר", שם קיימו השלושה סדרת ישיבות ארוכה. דולמן כתב שבע טיוטות שונות לתסריט, בין האביב לסתיו של 1986. שלב הפרה-פרודקשן החל בסוף שנת 1986. אולפני הסרטים הגדולים דחו את ההזדמנות לממן ולהפיץ את הסרט בשותפות עם Lucasfilm, משום שהאמינו כי ז'אנר הפנטזיה איננו מצליח במיוחד. זה היה בעיקר בגלל סרטים כמו "מצור על יבשת קרול", "אגדה", "קוטל הדרקונים (אנ')" ו"המבוך". לוקאס לקח את "ווילו" לאולפני MGM, אז בראשותו של אלן לאד ג'וניור. ללוקאס ולאד מערכת יחסי עבודה כבר מאז אמצע שנות ה-70, כאשר לאד, בעת היותו ראש פוקס המאה ה-20, אישר ללוקאס לצאת לדרך עם הרעיון שלו ל"מלחמת הכוכבים". אולם בשנת 1986, לחברת MGM היו בעיות כלכליות והשקעה משמעותית בסרט פנטזיה נתפסה כסיכון גדול. לאד הזרים כמקדמה מחצית מתקציב הסרט - כ-$36,000,000 - בתמורה לזכויות הקרנה ושידור באולמות קולנוע ובערוצי הטלוויזיה הביתית, והותיר ל-Lucasfilm את הזכויות להשכרת ומכירת קלטות וידאו ביתיות ולשירותי "שלם וצפה" בתמורה לחצי השני.
את דמותו של הגנרל קייל (פאט רואץ') ביסס לוקאס על מבקרת הקולנוע המפורסמת פאולין קייל, עובדה שלא נעלמה מעיניה בראיון מודפס שהעניקה עם צאתו של הסרט. היא התייחסה אל הגנרל קייל כאל "הומאז' לעצמי". באופן דומה, הדרקון בעל שני הראשים נקרא "איבורסיסק", על שם שני מבקרי הקולנוע רוג'ר איברט וג'ין סיסקל.
הפקה > צילום

צילומי הסרט החלו ב-2 באפריל 1987, והסתיימו באוקטובר באותה השנה. צילומי הפנים התקיימו באולפני Elstree אשר בהרטפורדשייר, אנגליה, ואילו צילומי החוץ התקיימו בוויילס ובניו זילנד. בתחילה, לוקאס דמיין כי לסרט יהיה מראה הדומה מאוד לזה של הסרט "שובו של הג'דיי", עם כוונה לצלם באולפני Elstree ובצפון קליפורניה, אולם רעיון זה דעך בסופו של דבר. עם זאת, חלק מצילומי החוץ של הסרט התקיימו בסופו של דבר באזור "חוות סקייווקר" ומפלי ברני, בסמוך להר שסטה. הממשלה הסינית סירבה לאפשר ללוקאס לצלם בתחומיה, אפילו לפרק זמן קצר. לפיכך, לוקאס שלח קבוצה של צלמים לדרום סין, לצלם נוף מסוים, אשר שימש בסופו של דבר כרקע עבור צילומי על רקע מסך כחול. הפארק הלאומי טונגרירו נבחר לשמש מקום מושבה של המלכה בבמורדה.
הפקה > אפקטים ויזואליים

חברת ILM יצרה את האפקטים החזותיים עבור הסרט. על פי התסריט, וילו משנה את צורתה של פין רזיאל (פטרישיה הייס) מעז אל צורתה האנושית המקורית. וילו מדקלם את מה שהוא חושב שהם מילות הקסם המתאים, אבל הופך את העז ליען, ולאחר מכן לצב ולנמר, לפני שרזיאל חוזרת לגוף האנושי שלה. דניס מורן, מנהל ב-ILM, שקל להשתמש בסטופ מושן לצורך יצירת האנימציה עבור סצנה זו. כמו כן, הוא הסביר כי הדרך הנוספת לבצע סיקוונס זה - המסורתית והמעשית של סוף שנות ה-80' - היא באמצעות שימוש באפקטים אופטיים של עריכה (Dissolve) תוך שימוש בשוטי הסחה בנקודות מסוימות.
Muren סבר כי הן השימוש בסטופ מושן והן השימוש באפקטים אופטיים אינם אפשריים ליישום מבחינה טכנית, והחליט כי סיקוונס שינוי הצורה הוא הזדמנות מצוינת עבור ILM ליצור התקדמות עם הטכנולוגיה הדיגיטלית של אפקט המורפינג. מורן הציע לצלם כל בעל חיים, וכן את כפילתה של השחקנית פטרישיה הייס, בנפרד, ולאחר מכן - להזין את התמונות אל תוך תוכנת מחשב שפותחה על ידי דאג סמיית ("שליחות קטלנית 2: יום הדין" (1991), "איירון מן" (2008)).
התוכנה הייתה יוצרת מעבר חלק ממצב אחד למשנהו, בטרם פלטה את התוצאה בחזרה אל הפילם. סמיית החל בפיתוח התוכנה הדרושה בספטמבר 1987. במרץ 1988 התוצאה המרשימה של מורן ועמיתו המעצב דייוויד אלן ("שרלוק הולמס הצעיר" (1985), "מכסחי השדים 2" (1989)) הייתה להישג משמעותי ופורץ דרך עבור טכנולוגיית ההדמיה הממוחשבת.
פסקול

| --- | --- |
 פסקול מאת ג'יימס הורנר
 יצא לאור:  1988
 סוגה:  פסקול
 אורך:  69:23 דקות
 חברת תקליטים:  Virgin
 הפקה:  ג'יימס הורנר שון מרפי
 
המוזיקה עבור הסרט הולחנה על ידי ג'יימס הורנר ובוצעה על ידי התזמורת הסימפונית של לונדון.
נעימת הנושא של הסרט דומה באופן בולט לפתיחה של הפרק הראשון ("Lebhaft") של הסימפוניה השלישית של רוברט שומאן.
פסקול > רשימת השירים

| מספר השיר | שם השיר במקור | שם השיר בתרגום מילולי לעברית | אורך השיר בדקות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Elora Danan | אלורה דנן | 9:45 |
| 2 | Escape from the Tavern | הבריחה מהמסבאה | 5:04 |
| 3 | Willow's Journey Begins | המסע של וילו מתחיל | 5:26 |
| 4 | Canyon of Mazes | קניון של מבוכים | 7:52 |
| 5 | Tir Asleen | טיר אסלין | 10:47 |
| 6 | Willow's Theme | נעימת הנושא של וילו | 3:54 |
| 7 | Bavmorda's Spell is Cast | הכישוף של בבמורדה הוטל | 18:11 |
| 8 | Willow the Sorcerer | וילו המכשף | 11:55 |
ביקורות ותגובות > הקרנות והכנסות

הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן ה-41 בשנת 1988. הסרט יצא לאקרנים ב-20 במאי 1988, ב-1209 בתי קולנוע ברחבי ארצות הברית והכניס $8,300,169 במהלך סוף השבוע הראשון לצאתו, והיה לסרט המכניס ביותר באותו סוף שבוע. על אף שבסך הכל הסרט הכניס מעל $57,000,000 בקופות בצפון אמריקה
, הסרט לא הפך לשובר הקופות שיוצריו קיוו שיהיה. לוקאס קיווה כי הסרט יהיה רווחי כמו "אי.טי. - חבר מכוכב אחר", אולם לסרט הייתה תחרות קשה בקופות, עם צאתם של הסרטים "קרוקודיל דנדי 2", "רמבו III" ו-"ביג". עם זאת, הסרט לא היה כישלון כלכלי: עם הכנסות משמעותיות מקופות ברחבי העולם, השכרות בספריות וידאו ומכירות לערוצי טלוויזיה שונים, הסרט היה, בסופו של דבר, רווחי.
ביקורות ותגובות > ביקורות

הסרט קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים. בהתבסס על 26 ביקורות שנאספו באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, כ-46% מהמבקרים נהנו מהסרט, אשר קיבל ציון ממוצע של 5.4 מתוך 10.
ג'נט מסלין מהניו יורק טיימס שיבחה את כישרונו של לוקאס כמספר סיפורים, אולם מתחה ביקורת על הבימוי של הווארד. "נראה כי האוורד היה עסוק מדי ברתימה פשוטה של האפקטים המיוחדים", אמרה מסלין.
דסון תומסון מהוושינגטון פוסט הסביר כי "סרט הפנטזיה/הרפתקאות הדומה של רוב ריינר 'הנסיכה הקסומה' (שנעזר באותו צלם - אדריאן בידל) הצליח להגיע לעוצמות גבוהות יותר, ללא כל האפקטים המיוחדים הצעקניים. זה עצוב לצפות בלוקאס, יוצר טרילוגיית 'מלחמת הכוכבים' ו'שודדי התיבה האבודה', ששכח מהם הטריקים של הבידור". מייק קלארק מהUSA Today כתב כי הסרט "כנראה יותר מדי עבור ילדים קטנים, ואולי גם יותר מדי אותו הדבר בעבור ציניקנים. אבל כל מי שבגיל 6 עד 13, שצופה בו, עלול להידבק ב'חיידק הסרט' לכל החיים".
ביקורות ותגובות > מועמדויות וזכיות בפרסים

מעצבי הקול בן ברוט וריצ'רד היימנס מ"סקייווקר סאונד" היו מועמדים לפרס אוסקר על עריכת קול, אולם הפסידו ל-"מי הפליל את רוג'ר ראביט".
גם המפקחים על האפקטים הוויזואליים היו מועמדים לפרס אוסקר, וגם כן הפסידו לרוג'ר ראביט, אשר נעשה באופן דומה, על ידי Industrial Light & Magic של לוקאס.
מעצבת התלבושות ברברה ליין זכתה בפרס סטורן על עיצוב התלבושות הטוב ביותר. וורוויק דייוויס וג'ין מארש היו מועמדים לפרס סטורן, בקטגוריות השחקן הצעיר הטוב ביותר ושחקנית המשנה הטובה ביותר, בהתאמה. הסרט היה מועמד, אך שוב הפסיד לטובת רוג'ר ראביט את פרס סטורן לסרט הפנטזיה הטוב ביותר ופרס הוגו על ההופעה הדרמטית הטובה ביותר. ג'ורג' לוקאס ובוב דולמן היו מועמדים לפרס פטל הזהב על התסריט הגרוע ביותר. בילי בארטי היה גם כן מועמד לפרס זה, בקטגוריה "שחקן המשנה הגרוע ביותר".
| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1989 | פרס אוסקר | אפקטים חזותיים הטובים ביותר | מועמדות |
| 1989 | פרס אוסקר | אפקטים קוליים הטובים ביותר | מועמדות |
| 1990 | פרס סטורן | עיצוב תלבושות הטוב ביותר | זכייה |
| 1990 | פרס סטורן | סרט הפנטזיה הטוב ביותר | מועמדות |
| 1990 | פרס סטורן | ווריק דייוויס - השחקן הצעיר הטוב ביותר | מועמדות |
| 1990 | פרס סטורן | אפקטים מיוחדים הטובים ביותר | מועמדות |
| 1990 | פרס סטורן | ג'ין מארש - שחקנית המשנה הטובה ביותר | מועמדות |
| 1989 | פרס הוגו | Best Dramatic Presentation | מועמדות |
| 1989 | פרס פטל הזהב | התסריט הגרוע ביותר | מועמדות |
| 1989 | פרס פטל הזהב | בילי בארטי - שחקן המשנה הגרוע ביותר | מועמדות |
מורשת

בנובמבר 2001 הפיצה פוקס המאה ה-20 מהדורה מוגבלת של הסרט על גבי DVD. המהדורה כללה ערוץ פרשנות אודיו מאת ווריק דייוויס וכן שתי גרסאות של כתבות "מאחורי הקלעים" (Making of). דייוויס מאשר כי היו סצנות אשר ירדו מן הסרט בשלב העריכה, הכוללות קרב בעמק, וילו נלחם בילד שהופך לכריש וכן הרחבה לסצנת הדו-קרב בין שתי המכשפות. על אף שסצנות אלו נחתכו מן הסרט, הן עדיין מופיעות בגרסת הקומיקס של הסרט, שהפיצה מארוול קומיקס.
מורשת > ספרות

לוקאס תיאר את דברי הימים של טרילוגיית "מלחמת הצללים" - אירועים שהתרחשו לאחת תום עלילת הסרט. הוא שכר את הסופר כריס קלרמונט, שיהפוך אותם לסדרת ספרים. האירועים המתוארים בסדרת הספרים מתרחשים כ-15 שנה לאחר האירועים שבסרט המקורי, וכוללים את אלורה דנן, כעת נערה בגיל העשרה, כדמות הגיבורה הראשית.
כריס קלרמונט (1995). ירח של צללים. ISBN 0-553-57285-7.
כריס קלרמונט (1996). שחר של צללים. ISBN 0-553-57289-X.
כריס קלרמונט (2000). כוכב של צללים. ISBN 0-553-57288-1.
מורשת > סרט המשך

מאז שיצא הסרט לאקרנים בשנת 1988, לוקאס ודייוויס אמרו באפריל 2005 כי נשקלת יצירתה של סדרת טלוויזיה, אשר תשמש בפועל כסרט המשך. ביוני 2008 חזר דייוויס והביע את תקוותו כי הסרט יזכה לסרט המשך על המסך הגדול.
ב-2022 עלתה סדרת טלוויזיה של דיסני+ באותו שם המתרחשת 20 שנה לאחר עלילת הסרט.
מורשת > התייחסויות בתרבות פופולרית

קיימת התייחסות נרחבת אל הסרט (ואל הכישלון המסחרי המיוחס לו) בסדרה הקומית של ערוץ BBC Two "החיים קצרים מדי", בה מככב וורוויק דייוויס.
בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "Eastbound and Down" של רשת HBO (בפרק השני של עונה 3), קני פאוורס הלוחמני מניח לבנו התינוק לצוף במורד נחל, ומיד משווה זאת ל"תינוק של וילו".
לקריאה נוספת

Wayland Drew (בינואר 1988). Willow: A Novel. Novelization of the film. Del Rey Books. ISBN 978-0-345-35195-1. {{cite book}}:  (עזרה)
Jo Duffy (בינואר 1988). Willow. Comic book adaptation of the film. St. Martin's Press. ISBN 978-0-87135-367-2. {{cite book}}:  (עזרה)
Allen W. Varney; Eric Goldberg (בספטמבר 1988). The Willow Sourcebook. St. Martin's Press. ISBN 978-0-312-93083-7. {{cite book}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
הערות שוליים

1 2  Gray, Beverly. Ron Howard: from Mayberry to the moon-and beyond, page 134. Rutledge Hill Press, Nashville, Tennessee (2003). ISBN 1-55853-970-0.
↑  Shannon, Jody Duncan (August 1988). "Willow". Cinefex, p. 178
↑  Vinge, Joan D.; & Lucas, George (1988). Willow: The Novel Based on the Motion Picture. London: Piper. ISBN 0-330-30631-6
1 2  Marcus Hearn (2005). The Cinema of George Lucas. New York City: Harry N. Abrams, Inc. pp. 153. ISBN 0-8109-4968-7.
1 2  Aljean Harmetz (1987-05-21). "'Star Wars' Is 10, And Lucas Reflects". The New York Times.
↑  Ron Howard (2005). "Forward". The Cinema of George Lucas. New York City: Harry N. Abrams, Inc. ISBN 0-8109-4968-7.
1 2  Hearn, p.154-155
↑  Aljean Harmetz (1988-06-09). "A Pained Lucas Ponders Attacks on 'Willow'". The New York Times.
1 2 3 4 5 6 7  Hearn, p.156-157
↑  Lawrence Van Gelder (4 בספטמבר 2001). "Pauline Kael, Provocative and Widely Imitated New Yorker Film Critic, Dies at 82". The New York Times. נבדק ב-2008-07-13. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  John Baxter (באוקטובר 1999). Mythmaker: The Life and Work of George Lucas. New York City: Avon. pp. 365–366. ISBN 0-380-97833-4. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Baxter, p.367
1 2  Hobart, Tavia. "Willow [Original Score]". Allmusic. נבדק ב-2009-01-20.
↑  "Festival de Cannes: Willow". festival-cannes.com. נבדק ב-2009-07-31.
1 2 3  Baxter, p.372
↑  "Willow". Box Office Mojo. נבדק ב-2008-12-23.
↑  Wasko, Janet. Hollywood in the information age: beyond the silver screen, page 198. Polity Press/Blackwell Publishers, UK (1994). ISBN 0-292-79093-7.
↑  Staff (1988-06-09). "'Crocodile Dundee II' Top Film at Box Office". The New York Times.
↑  Maltby, Richard. Hollywood cinema: second edition, page 198. Blackwell Publishing, UK (1994). ISBN 0-631-21614-6.
↑  "Willow‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
↑  Janet Maslin (1988-05-20). "'Willow,' a George Lucas Production". The New York Times.
↑  Desson Thomson (1988-05-20). "Willow". The Washington Post.
↑  "Willow". Academy of Motion Picture Arts and Sciences. נבדק ב-2008-12-23.
↑  "Past Saturn Awards". Academy of Science Fiction, Fantasy & Horror Films. אורכב מ-המקור ב-2008-02-07. נבדק ב-2008-12-23.
↑  "1989 Hugo Awards". Internet Movie Database. נבדק ב-2008-12-23.
↑  "Ninth Annual RAZZIE Awards (for 1988)". Golden Raspberry Award Foundation. אורכב מ-המקור ב-2009-05-30. נבדק ב-2008-12-23.
↑  "Willow (Special Edition) (1988)". Amazon.com. נבדק ב-2008-12-23.
↑  Eric "Quint" Vespe (2005-04-24). "CELEBRATION is had by many a STAR WARS geek! Lucas talks! Footage shown! Details here!". Ain't It Cool News. נבדק ב-2008-12-23.
↑  Shawn Adler (2008-06-13). "Warwick Davis Enthusiastic About Possibility For 'Willow 2′". MTV News. נבדק ב-2008-12-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n96010311  VIAF: 224732196   WorldCat (עם VIAF): 224732196
קאמרטה אקדמיקה זלצבורג

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1952 
 מייסד:  ברנרד פאומגרטנר 
 www.camerata.at
 
קאמרטה אקדמיקה זלצבורג (בגרמנית: Camerata Salzburg) היא תזמורת קאמרית אוסטרית השוכנת בזלצבורג, אוסטריה. אולם הקונצרטים העיקרי של הקאמרטה הוא מוצרטאום זלצבורג.
היסטוריה

ברנרד פאומגרטנר ייסד את ההרכב בשנת 1952 בשם Camerata Academica des Mozarteums Salzburg, וכלל בה את עמיתיו המורים והסטודנטים מן ה"מוצרטאום". הוא כיהן כמנהל האנסמבל וכמנצחהו הראשי בפועל עד מותו בשנת 1971. אנטוניו ג'ניגרו התייצב בראש הקאמרטה בשנת 1974, השנה שבה בוצעה סדרת המנויים הראשונה בזלצבורג. שנדור וג כיהן כמנצח הראשי של הקאמרטה מ-1978 עד מותו ב-1997. רוג'ר נורינגטון התמנה למנצח הראשי של הקאמרטה בשנת 1997 והחזיק במשרה עד 2006. במהלך כהונתו שם נורינגטון דגש רב יותר על נוהלי ביצוע אותנטי. לאונידס קבקוס היה אמן אורח ראשי של הקאמרטה מ-2001 עד 2006, ומנהל האמנותי מ-2007 עד פרישתו ביולי 2009, בטענת "חוסר יציבות בהנהלת התזמורת". ביוני 2011, מונה לואי לאנגרה למנצח הראשי השישי של הקאמרטה, מינוי שנכנס לתוקף בספטמבר 2011, בחוזה התחלתי ל-5 עונות.
קאמרטה זלצבורג הוציאה הקלטות מסחריות לחברות כמו דקה, וורנר קלאסיקס.
פרסים

"פרס התרבות האירופאי לשנת 1999 בקטגוריה "תזמורת קאמרית"
מנצחים ראשיים ומנהלים אמנותיים

ברנרד פאומגרטנר (1952 - 1971)
אנטוניו ג'אניגרו (1974 - 1978)
שאנדור וג (1978 - 1997)
רוג'ר נורינגטון (1997 - 2006)
לאונידס קבקוס (2007 - 2009)
לואי לאנגרה (2011 - 2016)
אבנר גרעין

אבנר גרעין (21 באוגוסט 1925 – 7 ביולי 1993) היה ראש מועצת אזור השני וראש עיריית אשדוד הראשון.
קורות חיים

נולד בעיר נובי סאד שביוגוסלביה, למקסים גרין ומרגוט לבית פסינג. לימודי התיכון שלו הופסקו בגלל כיבוש יוגוסלביה בידי הנאצים. הוריו נספו במחנות הריכוז בשואה, ואילו הוא עצמו נלקח למחנה עבודה, ממנו נמלט לעבר כוחות הפרטיזנים היוגוסלוביים בפיקודו של יוסיפ ברוז טיטו. הוא שירת כרב-סמל בחיל התותחנים של טיטו ובמסגרתם השתתף בשחרור וינה. לאחר המלחמה סיים את בית הספר התיכון בעיר הולדתו ולמד לימודי כלכלה במשך שנתיים בבלגרד. עלה לישראל באוקטובר 1948 במסגרת גיוס חוץ לארץ. עם עלייתו גויס גרעין למשטרה הצבאית ושירת בין היתר כסמל תרבות. עם שחרורו מהצבא, בשנת 1954 נבחר לתפקיד ראש מועצת אזור. במקביל למד סוציולוגיה וקיבל תואר בתוכנית הראשונה שהוקמה ב"אוניברסיטת תל אביב".
בשנת 1955 נישא גרעין ליהודית לבית פרוכטמן. בשנת 1958 סיים את תפקידו כראש מועצת אזור אך המשיך לכהן בהנהלת המועצה. בשנת 1962 עבר לאשדוד שהוקמה אז ושימש ראש לשכת הסעד ביישוב. מרכז מפא"י החליט ביולי 1963 להעמיד אותו בראש רשימתה למועצת עיריית אשדוד בניגוד לעמדת הסניף המקומי. בעקבות זאת, גרעין התפטר מתפקידו כראש לשכת הסעד והתמקד בהכנות לבחירות. בבחירות למועצה, בסתיו 1963, זכתה רשימתו ב-3 מתוך 11 מושבים במועצה וגרעין נבחר לראש המועצה על ידי קואליציה של מפא"י, אחדות העבודה והמפד"ל.
בשנת 1968 הוקם הגוף העירוני המקומי ואשדוד הוכרזה כעיר במדינת ישראל. גרעין שימש מאותה עת כראש העיר הראשון. התכנון הראשוני היה לחלק את העיר ל-17 רבעים, ובמרכזה הקריה. תוכנית זו אכן באה למימושה בעזרתו של יורשו של גרעין, צבי צילקר. בבחירות בסתיו 1969 גרעין לא התמודד והמערך הציבה בראש רשימתה את ראובן אבל שהפסיד לזכה צילקר מרשימת גח"ל.
גן אבנר גרעין, רובע י"ג
בשלהי 1969 מונה גרעין לתפקיד בשגרירות ישראל בצרפת. בתפקיד זה כיהן עד שנת 1973. בשנת 1974 הקים גרעין סניף של בנק אגוד באשדוד ושימש כמנהל הראשון של הסניף. לאחר מספר שנים חלה במחלה קשה והתפטר מתפקידו בבנק.
אבנר גרעין נפטר ב-7 ביולי 1993 ונטמן בבית העלמין באשדוד. הוא הותיר אחריו את אשתו יהודית, שעסקה בציור ופיסול, ושני ילדים - ענת ויריב.
גרעין הוא יקיר העיר אשדוד. להנצחתו הוקם גן אבנר גרעין ברובע י"ג בעיר.
הערות שוליים

1 2  משה אדמון, אבנר גרעין, מועמד מפא"י לראשות אשדוד, הארץ, 17 ביולי 1963
↑  נרשמו ברבנות הראשית בתל אביב, הצופה, 19 ביוני 1955
אבנר גרעין ובח"ל יהודית, דבר, 7 ביולי 1955
↑  הסכם בין 3 מפלגות הפועלים באשדוד, הארץ, 30 ביוני 1963
↑  חברי מפא"י באשדוד מרדו במרכז מפלגתם, מעריב, 9 ביולי 1963
↑  בתוך מפא"י באשדוד נערך מאבק - אך גרעין לא נרתע, מעריב, 23 ביולי 1963
↑  אשדוד, דבר, 30 באוקטובר 1969
↑  עזרא ינוב, אשקלון ואשדוד העדיפו את גח"ל - הביסו המערך, מעריב, 3 בנובמבר 1969
↑  נפתח סניף בנק איגוד באשדוד, מעריב, 15 באוקטובר 1974
↑  אתר "Billiongraves"
↑  ברכות מאלפות להולדת הבת, דבר, 28 ביוני 1957
↑  למר אבנר גרעין חבר הנהלת המועצה להולדת הבן, דבר, 27 ביולי 1959
| ראשי המועצה המקומית ועיריית אשדוד ‏  |
| --- | --- | --- |
| ראשי המועצה המקומית | דב גור (1959–1960) • אפרים לנגסנר (1960-1961) • רוברט חיים (1961–1963) • אבנר גרעין (1963–1968) |  |
| ראשי העירייה | אבנר גרעין (1968–1969) • צבי צילקר (1969–1983) • אריה אזולאי (1983–1989) • צבי צילקר (1989–2008) • יחיאל לסרי (2008–מכהן) |  |