יוסף אלרון
פסיקה ומדיניות שיפוטית > משפט וחברה

אלרון סבור כי יש לחתור להשבת אמון הציבור במערכת המשפט, שבו תלוי עצם קיומה, וכי גם השופטים ועורכי הדין צריכים לחתור לשיפור בתפקודם. באחד מפסקי הדין שלו קבע כי יש לקבל ערעור של אדם בלתי מיוצג על הקביעה כי הוא אינו 'דייר ממשיך' בדירת אביו המנוח:
אלרון נמנה עם השופטים שהורו למשרד החינוך לממן הסעות לילדים עם צרכים מיוחדים המשולבים במוסדות חינוך "רגילים", בדומה למימון הסעות עבור תלמידי בתי הספר של החינוך המיוחד.
במקרה נוסף, הקל אלרון בעונש שנגזר על זוג הורים שהורשעו בעבירה של הפרת חובתם כהורים להבטיח את לימודי ביתם, לפי סעיף 4 לחוק לימוד חובה, התש"ט-1949, מחשש שחומרת העונש תפגע לבסוף בילדיהם.
בתביעתן של משפחות מקרב עולי תימן, הטוענות לנזקים נפשיים קשים שנגרמו להן על ידי רשויות המדינה, מחמת חלקן בהיעלמות ילדיהן ואחיהן מבתי התינוקות במחנות העולים, שבהם שוכנו עם עלייתם ארצה וכן מבתי החולים, במסגרת "פרשת ילדי תימן", קבע אלרון כי "היעלמותם המוחלטת של הילדים מבלי להותיר כל עקבות, מעוררת ... לכאורה, חשדות מטרידים באשר לדפוס פעולה אחד מצד המשיבות, אשר עשוי להקים את זכותם של המערערים לסעד בסופו של ההליך"; וכי יש לאפשר למשפחות להגיש את תביעותיהן יחד, בין היתר, על מנת להקל עליהן לממש את זכות הגישה לערכאות.
בתביעתם של מספר יוצאי גרמניה נגד הארגון למימוש האמנה על ביטחון סוציאלי, סבר אלרון כי יש להקל בדרישת הוכחת הנזק שנגרם להם, וקבע בדעת מיעוט, כי יש להחזיר את הדיונים לערכאות הדיוניות על מנת שאלו יקבעו את שיעור הנזק על דרך האומדנא.
בהזדמנות אחרת הדגיש אלרון את הערכים החברתיים המצדיקים את הרחבתו של בית אבות, שהיה בסכנת סגירה, במקרקעין סמוכים בפטור ממכרז, וקבע כי שיקולים אלו גוברים על שיקולים כלכליים הנוגעים לאופן הקצאת הקרקע.
כמו כן, הדגיש כי קיים קושי משמעותי לטעמו בקביעת מחוקק-המשנה כי מעשה של קיבוץ נדבות במקומות הקדושים – וברחבת הכותל המערבי בפרט – עשוי להוות, כשלעצמו, עבירה פלילית. לדבריו:
"הרחקתם של בני אוכלוסיות עניות וקשות יום מהמקומות הקדושים, אך בשל העובדה כי הם מבקשים לקבץ בהם נדבות למחייתם, מגבילה את חופש הגישה לאותם מקומות ומעוררת התלבטויות מוסריות משמעותיות."
במקרה אחר, העניק באופן חריג רשות ערעור בגלגול שלישי לנכה שביקש לבטל קנסות חנייה שניתנו לו, ובית המשפט המחוזי הטיל עליו לשלם הוצאות משפט נוספות מאחר שסבר כי מדובר ב"הליך סרק" – השופט אלרון ביטל את ההוצאות שהוטלו על המערער תוך שעמד על זכותו למצות את ההליך המשפטי בעניינו.
בעתירה בעניין חוקיותם של מסלולי לימוד אקדמיים נפרדים לגברים ולנשים, לשם שילוב האוכלוסייה החרדית באקדמיה, קבע שאין לפסול את האפשרות לקיים מסלולים מעין אלו ולקדמם. זאת, בין היתר, לאור האינטרס הציבורי רב המשקל שבפתיחת שערי ההשכלה הגבוהה עבור האוכלוסייה החרדית, באופן שיאפשר לה להשתלב בחברה ובשוק התעסוקה; ובשים לב לאיזונים הרבים הקיימים בתוכנית, שנועדו לצמצם את הפגיעה בזכויות, הכרוכה בעצם קיומם של מסלולי לימוד בהפרדה בין נשים לגברים. אולם, הדגיש שעל המל"ג לפעול באופן מעשי למניעת הפלייתן של מרצות, תוך הצבת דרישה ברורה וחד-משמעית לקבלת נשים למשרות הוראה גם במסלולים הנפרדים המיועדים לגברים.
במסגרת עתירה לתרגום אחת מבחינות הבגרות לערבית במלואה, לאחר שהתברר כי רק חלקים ממנה תורגמו לערבית, הדגיש אלרון כי על משרד החינוך להבטיח "שמערכי הבחינות בשפה הערבית לא יפלו במאומה מאלה אשר בשפה העברית". בהקשר אחר, הדגיש את החשיבות שבמתן אפשרות לבני האוכלוסייה הערבית ללמוד בשפתם, ואף קבע כי על הרשויות המקומית לפעול לבחינת הביקוש לחינוך מעין זה בקרב תושביהן. עם זאת, באותו עניין הדגיש כי בהיעדר ביקוש בפועל למסגרות חינוך מעין אלו, אין לכפות על הרשות המקומית להקימן – וחלף זאת, יש לאפשר לתושבים לפעול יחד עם הנהגת הרשות המקומית ליצירת מסגרות חינוכיות הנותנות מענה לצורכי כלל האוכלוסייה.
בהתייחס להליכי אישור תוכנית בנייה באזור עיר דוד, הדגיש את החשיבות שבשיתוף בני האוכלוסייה המקומית – ובפרט, תושבי העיר הערביים – בהליכי התכנון, תוך קיום דיון בתוכנית בשפה הערבית כאשר הדבר מתאפשר. לדבריו:
"התועלת הישירה שבשיתוף הציבור בהחלטות תכנוניות, נובעת מהאפשרות להביא לשיפור התוכנית בהתאם להערות והתנגדויות שתוגשנה לאחר הפקדתה, לצד בחינה ועמידה על זכויות הפרט, פן תפגענה או תקופחנה כתוצאה מתוכנית זו או אחרת. ..... לשיתוף הציבור תועלות עקיפות משמעותיות, שהרי ככל שתגבר נטיית רשויות התכנון לשתף את הציבור בהחלטותיהן, כך 'תגבר הסולידריות החברתית, ויקל על היחיד להזדהות עם מעשי הממשל והחלטותיו'... אין חולק כי מימוש מיטבי של זכות הטיעון של כלל הגורמים הנוגעים לעניין אכן דורש כי במהלך השימוע הפומבי והדיון בהתנגדויות לתוכנית יתקיים תרגום סימולטני ומדויק של הדברים. קיומו של דיון בשפה שאינה מובנת למתנגדים, מטבע הדברים, פוגם בתכליות לשיתוף הציבור בהליך התכנוני, ואף עלול לגרוע מתחושת הסולידריות שהדיון מבקש לקדם."