stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תסמונת קוטאר
טיפול

הטיפול בתסמונת קשה במיוחד, ותרופות טריציקליות וכן תרופות נגד דיכאון מסוג SSRI לא נמצאו כיעילות באופן משמעותי. לעומת זאת, טיפול בנזעי חשמל הוכח כיעיל בחמישה מחקרים שונים שבחנו את הטיפול בסינדרום בשיטה שנויה במחלוקת זו.
בתרבות הפופולרית

בסרט הקולנוע סינקדוכה, ניו יורק מ-2008, שנכתב, הופק ובוים על ידי צ'ארלי קאופמן, שם המשפחה של הדמות הראשית הוא קוטאר, כהשתקפות של האובססיה שלו בנושא מוות ועיסוקו הבלתי-פוסק בהידרדרות של מצבו הגופני.
מאט אליוט, יוצר מוזיקה אלקטרונית בריטי, קרא לאחד משיריו "תסמונת קוטאר".
בסדרה חניבעל מוזכרת דמות הלוקה בתסמונת ומצויה במצב תודעתי בו היא מאמינה שהיא כבר לא קיימת
בסדרה סקרבס ישנו פרק בו קיים מטופל הלוקה בתסמונת
בסדרה לות׳ר (Luther) מתוארת דמותו של רוצח הלוקה בתסמונת.
ראו גם

תסמונת אליס בארץ הפלאות
לקריאה נוספת

Young, A.W. & Leafhead, K.M. (1996) Betwixt Life and Death: Case Studies of the Cotard Delusion. In P.W. Halligan & J.C. Marshall (eds) Method in Madness: Case studies in Cognitive Neuropsychiatry. Hove: Psychology Press.
הערות שוליים

↑  "תסמונת קוטאר - שני דוחות מקרה", אוניברסיטת סינגפור, 1989 (באנגלית)
↑  Pearn J, Gardner-Thorpe C, "Jules Cotard (1840-1889): his life and the unique syndrome which bears his name", May 2002
↑  Silva, JA, "A case of Cotard's syndrome associated with self-starvation", 1 January 2000, ISSN 0022-1198
↑  M. David Enoch, W. H. Trethowan,"Uncommon psychiatric syndromes", Bristol J. Wright, 1979
↑  Philip Gerrans, "Refining the Explanation of Cotard's Delusion", Mind and Language (2000) 15 (1):111-122
↑  חומרים ממריצים וחומרים מונעי דלקת ומשככי כאב
↑  Young, A.W. & Leafhead, K.M. (1996) Betwixt Life and Death: Case Studies of the Cotard Delusion. In P.W. Halligan & J.C. Marshall (eds) Method in Madness: Case studies in Cognitive Neuropsychiatry. Hove: Psychology Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12401166k (data) 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תלמי אליהו

| --- | --- |
בית הכנסת בתלמי אליהו (2013)
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: אשכול
גובה ממוצע: ‎136 מטר
תאריך ייסוד: 1970
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 320 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-0.3% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת מערב הנגב מוגדלת) תלמי אליהו(למפת מערב הנגב רגילה) תלמי אליהו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תלמי אליהו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תלמי אליהו31°13′44″N 34°25′44″E﻿ / ﻿31.2289878551898°N 34.4290252636828°E﻿ / 31.2289878551898; 34.4290252636828  heמפת היישובים של מועצה אזורית אשכול (in English: Eshkol Regional Council) באדום - תלמי אליהו בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

תַּלְמֵי אֵלִיָּהוּ הוא מושב בנגב הצפוני-מערבי, בחבל אשכול, המשתייך לתנועת המושבים. המושב נקרא על שמו של אליהו קראוזה, מנהל בית הספר החקלאי מקוה ישראל בתקופת מלחמת העולם הראשונה ולאחריה. המושב נוסד בשנת 1970.
היסטוריה

המושב הוקם בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 תחת השם "בשור ג". בתחילת שנת 1970 יושב על ידי גרעין "ארנון" שהיה מורכב בעיקר מעולים צעירים מצרפת ושמו נקבע כ "תלמי אליהו". המושב הוקם כמושב שיתופי אך די מהר הפך למושב עובדים. בשנותיו הראשונות הצטרפו אליו קבוצות נוספות של עולים מצרפת.
במושב זה גדלו אביב גדג' וגבריאל בלחסן מלהקת אלג'יר ושמו מוזכר בשיר "פעמוני המאה" מתוך האלבום מנועים קדימה. בנוסף, באחד מאלבומי הסולו של גבריאל בלחסן ישנו שיר הנושא שם זה. אחיו של גבריאל בלחסן, המוזיקאי ידידיה בלחסן ובת דודו נועה בלחסן, נולדו אף הם במושב.
בשנת 2012 הוציא האמן שלום גד, אחיו הגדול של אביב גדג', טרילוגיית אלבומים בשם "המצב", ובתוכה אלבום בשם "תלמי אליהו".
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  יוסף גילת, חבל אשכול מצפה לפיתוח, באתר על המישמר, ‏9 בספטמבר 1969
↑  שמות חדשים לשני ישובים, באתר מעריב, ‏1 בנובמבר 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520624505171  VIAF: 316603121   WorldCat (עם VIAF): 316603121
שרה לבני

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1922 ורשה, פולין
 פטירה:  8 באוקטובר 2007 (בגיל 85)
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 תאריך עלייה:  1925
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  יעל, שרה הקטנה
 בן או בת זוג:  איתן לבני 
 צאצאים:  ציפי לבני 
 השתייכות:   ההגנה  בית"ר  ארגון צבאי לאומי
 
שרה לבני (נולדה כשרה רוזנברג; 30 במרץ 1922 – 8 באוקטובר 2007) הייתה מלוחמות האצ"ל.
קורות חיים

שרה רוזנברג נולדה בוורשה בירת פולין. בגיל שלוש עלתה עם משפחתה לארץ ישראל, והתגוררה בחיפה.
בנעוריה הייתה חברה במכבי הצעיר והצטרפה ל"הגנה", אך משפטו של ראשון עולי הגרדום - שלמה בן יוסף וההפגנות סביב תלייתו השפיעו עליה עמוקות, בגיל 16 עברה לתנועת בית"ר ובהמשך הצטרפה לשורות האצ"ל.
תחילת פעילותה הייתה בהפעלת משתף פעולה ערבי תושב עכו כדי שיצור קשר בין מפקדת אצ"ל ובין חבריה שבכלא. בהמשך, לאחר מעצרם של 38 חברי האצ"ל במשמר הירדן וכליאתם במחנה המעצר מזרעה, סייעה שרה עצמה בשמירת קשר אתם, תוך שהיא מתחזה לעוזרתו של רופא השיניים שטיפל בהם. בתקופת הסזון עברה לצפת, שם עבדה כגננת, וכן עסקה בגיוס חברים לסניף האצ"ל שם, וכך הכירה את מיכאל אשבל. לאחר שנתיים בצפת עברה לתל אביב.
ב-1942 הכירה את איתן לבני, ממפקדי האצ"ל, ולימים חבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד. ב-12 בינואר 1946 השתתפו שניהם בשוד רכבת הכסף, כאשר שרה נמנתה עם קבוצה של שבע נשים שהובילה את כספי השוד לתל אביב. איתן לבני נעצר באפריל 1946 ונדון למאסר ממושך. באוקטובר 1946, נעצרה שרה על ידי שלטונות המנדט הבריטי, ונכלאה בבית הסוהר לנשים בבית לחם. בדצמבר 1947 הועברה למחנה המעצר בעתלית, שבו ביימה התקף תוספתן על ידי הזרקת חלב חם לשרירים, אשר הוביל לאשפוזה בבית חולים, וממנו ברחה.
כינויה באצ"ל היה "יעל", אך בנוסף כינו אותה "שרה הקטנה". בעת שהייתו בתא הנידונים למוות לאחר שנגזר דינו לתליה, כתב חברה מיכאל אשבל עבורה את השיר "עלי בריקדות" בעיבוד מהשיר היידי "פארטיזאנער ליבע" (אהבן פרטיזן), והתחיל אותו במילים "היום שרה הקטנה". זאת לאור כך שבהזדמנות בה שר את השיר האמור בנוכחות חברי האצ"ל ביקשה ממנו לתרגם אותו לעברית והוא הבטיח לה שיעשה זאת. אשבל לבסוף לא נתלה (בעקבות חטיפת קצינים בריטיים כבני ערובה בידי המחתרת) אך נהרג במהלך הפריצה לכלא עכו והשיר היה לאחד משירי המארש האהובים ביותר על אנשי האצ"ל.
יומיים לאחר קום המדינה, ב-16 במאי 1948, נישאה שרה לאיתן לבני, לאחר שלבקשת אמו של איתן, התיר הרב איסר יהודה אונטרמן את עריכת החופה במהלך ספירת העומר. חתונתם הייתה החתונה הראשונה שנערכה במדינת ישראל לאחר הקמתה.
לזוג לבני נולדו שלושה ילדים, בהם ציפי לבני, לימים ממלאת מקום ראש הממשלה ושרה בממשלות ישראל.
לאחר קום המדינה שרה לבני הייתה עקרת בית במשך שנים, ובסביבות 1974 החלה לעבוד בעיריית תל אביב.
נפטרה ב-2007, בגיל 85.
לקריאה נוספת

איתן לבני, המעמד – מבצעים ומחתרת, הוצאת עידנים, 1987, עמ' 171, 291–292.
אילן בן עמי, אותה הגברת בשינוי הדרך: ציפי לבני - ביוגרפיה פוליטית, הוצאת סטימצקי, 2019.
הערות שוליים

↑  לבני שרה באתר אנציקלופדיה יהודית דעת
↑  ציפי לבני על סיפור הבריחה של אמא שלה, לוחמת האצ"ל שרה לבני
↑  מילות השיר "עלי בריקדות" והאזנה לו, באתר זמרשת
↑  איתן לבני, המעמד – מבצעים ומחתרת, הוצאת עידנים, 1987, עמ' 291–292
↑  דיאנה בחור ניר, אמא שלי אמרה לי: "זה בסדר שתשירי בציבור, אבל לא סולו", באתר כלכליסט, 11 באוקטובר 2011
↑  איה אורנשטיין, 4 מעיריית ת"א תובעים 2 מליון שקל מרשות השידור, מעריב, 6 בינואר 1984
↑  רועי מנדל, אמה של שרת החוץ נפטרה ממחלה קשה, באתר ynet, 8 באוקטובר 2007
Beeline

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  6 באוגוסט 1993 – הווה (31 שנים) 
 חברת אם:  VEON 
 מיקום המטה:  מוסקבה 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הטלקומוניקציה, תעשיית הטלפונים הניידים 
  
 www.beeline.ru
 
"Beeline" (ברוסית: Билайн, בעבר נקראה Bee Line GSM‏ Би Лайн GSM) הוא ספק תקשורת סלולרית בבעלות חברת וימפל קום המהווה גם ספק שירותי אינטרנט ותקשורת סלולרית על רשתות GSM, UMTS ו-LTE ונחשב לאחת מחברות הסלולר הגדולות ברוסיה.
החברה הוקמה ביוזמת דמיטרי זימין ב-6 באוגוסט 1993 כמותג תקשורת סלולרית. וימפל קום הייתה מפעילת התקשורת השלישית בגודלה ברוסיה והיא מתחרה בחברות כמו מגאפון, Tele2 רוסיה ו-MTS.
Beeline הושקה כמותג המזוהה עם הצבעים שחור-צהוב, כדבורה ונועד לשדר את החברה כמותג צעיר וכייפי ומוטו החברה הוא "לחיות בצד הבהיר" ("Живи на яркой стороне"). כיום זהו אחד ממאה המותגים היקרים בעולם.
החברה התפתחה מאוד ברבות השנים, בעיקר לאחר תחילת המאה ה-21 והיא מספקת שירותים גם לארמניה (באמצעות חברת ArmenTel), גאורגיה, קירגיזסטן, קזחסטן (באמצעות KaR-Tel), לאוס ואוקראינה (באמצעות קייב סטאר).
תלמי ביל"ו

| --- | --- |
שלט הכניסה למושב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: מרחבים
גובה ממוצע: ‎171 מטר
תאריך ייסוד: 1953
תנועה מיישבת: התאחדות האיכרים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 548 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎2.6% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת מערב הנגב מוגדלת) תלמי ביל"ו(למפת מערב הנגב רגילה) תלמי ביל"ו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תלמי ביל"ו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תלמי ביל"ו31°26′17″N 34°38′44″E﻿ / ﻿31.4379976550971°N 34.6455722081972°E﻿ / 31.4379976550971; 34.6455722081972  heמפת היישובים של מועצה אזורית מרחבים (in English: Merhavim Regional Council) באדום - תלמי ביל"ו בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

תַּלְמֵי בִּיל"וּ הוא מושב בצפון הנגב ליד העיר נתיבות והוא חלק ממועצה אזורית מרחבים. היישוב הוקם בשנת 1953 במסגרת הקמת מושבי השבלים בקו שובל והוא כונה באופן זמני שובל 8. שמו הקבוע מציין 70 שנה (בשנת הקמת היישוב) לעליית חברי ביל"ו לארץ ישראל. המושב הוקם על ידי עולים מרומניה ואיראן, אך יוצאי רומניה עזבו את המקום, והעדה העיקרית ביישוב היא יוצאי כורדיסטן. ביישוב יש גם יוצאי איראן, יוצאי בולגריה ומעט יוצאי טורקיה.
רוב חברי המושב מתפרנסים מחקלאות. בין הגידולים: מטעי פרי – משמש, תפוחים, תפוזים ולימונים, ירקות בחממות: עגבניות, פלפל, גמבה וחסה. כמו כן מגדלים במושב תבלינים ופרחים. 
חברי המושב מתפרנסים גם מתיירות (השכרת צימרים).
גלריית תמונות

מבנה ציבור
בית הכנסת
רחוב במושב
רחוב במושב
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  הודעה בדבר שמות יישובים, ילקוט הפרסומים 326, 31 בדצמבר 1953, עמ' 360
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590414105171  VIAF: 317286948   WorldCat (עם VIAF): 317286948 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תוכנית לאנדסאט

לאנדסאט 7 במהלך בדיקות לפני שיגורו ב-1999.
תוכנית לאנדסאט (באנגלית: Landsat) היא תוכנית חלל של ארצות הברית המופעלת על ידי נאס"א והסקר הגאולוגי של ארצות הברית, להשגת תצלומי לוויין של כדור הארץ לשימושים שונים. התוכנית החלה עם שיגור הלוויין Earth Resources Technology Satellite (לוויין משאבי ארץ) ב-23 ביולי 1972, ששמו שונה לאחר מכן ל-Landsat 1. לוויין הלאנדסאט האחרון ששוגר, לאנדסאט 8, שוגר ב-11 בפברואר 2013. לווייני הלאנדסאט צילמו מיליוני תמונות המאורכבות במאגרי מידע ברחבי העולם, המשמשים לבחינת שינויים גלובליים בתחומים כגון חקלאות, קרטוגרפיה, גאולוגיה, יערנות, ביטחון לאומי ועוד. נכון למרץ 2023, ישנם שני לוויינים פעילים - לאנדסאט 8 (ששוגר ב-2013) ולאנדסאט 9 (ששוגר ב-2021).
היסטוריה > לוויינים

לאנדסאט 1 - שוגר ב-23 ביולי 1972. חדל לפעול ב-6 בינואר 1978.
לאנדסאט 2 - שוגר ב-22 בינואר 1975, חדל לפעול ב-22 בינואר 1981.
לאנדסאט 3 - שוגר ב-5 במרץ 1978, חדל לפעול ב-31 במרץ 1983.
לאנדסאט 4 - שוגר ב-16 ביולי 1982, חדל לפעול ב-1993.
לאנדסאט 5 - שוגר ב-1 במרץ 1984, חדל לפעול ב-2013.
לאנדסאט 6 - שוגר ב-5 באוקטובר 1993, נכשל להגיע למסלול.
לאנדסאט 7 - שוגר ב-15 באפריל 1999, פעל עד 2021, שאז יצא משירות עם הפעלת לאנדסאט 9, והמשימה המדעית הסתיימה באפריל 2022, שולב בתוכנית EOS
לאנדסאט 8 - שוגר ב-11 בפברואר 2013, פעיל.
לאנדסאט 9 - שוגר ב-27 בספטמבר 2021, פעיל.
נתונים טכניים

ה-MSS היו בעלי צלחת מראה אפוקסית מסגסוגת סיליקה שחוברה על ידי שלושה מוטות לבסיס מסבך מניקל וזהב. מבנה זה הבטיח שהמראה המשנית תתנדנד תמיד מעל ציר הראייה הראשי של המראה הראשית שהייתה עשויה בריליום ובקוטר 360 מ"מ. טכנולוגיה זו איפשרה לארצות הברית לשגר את לאנדסאט 5 שנים לפני שיגור SPOT הצרפתי שהשתמש בטכנולוגיית CCD.
ראו גם

לוויין צילום
מערכת מידע גאוגרפי
חישה מרחוק
TIROS
הערות שוליים

↑  "The LANDSAT Tutorial Workbook: Basics of Satellite Remote Sensing"
1 2  "Govt. pulls the plug on two satellites, threatening jobs"
↑  Greenberg, Joel S.; Hertzfeld, Henry (1992). Space Economics. AIAA (American Institute of Aeronautics & Ast). p. 372.
↑  "Quayle backs satellite program"
↑  "U.S. Halts Plan to Turn Off the Landsat Satellites"
↑  "Landsat 7". NASA. נבדק ב-22 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Landsat 9 Continues a Legacy of 50 Years". NASA. 27 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553100705171  LCCN: sh85074388 
איור של לאנדסאט 1 (ERTS-1).
שיגור לאנדסאט 5 על גבי משגר דלתא 3920 ב-1 במרץ 1984. לאנדסאט 5 פעיל גם היום, והוא נחשב ל"סוס העבודה" של תוכנית לאנדסאט.
תוכנית חפרפרת

תוכנית חפרפרת (בעגה הצבאית נקראה "ס 59") הייתה תוכנית צבאית משנת 1956 לעקירת תושבי יישובים ערביים מאזורי הגבול המזרחי של ישראל במקרה של מלחמה. את התוכנית הכינו אנשי פיקוד מרכז של צה"ל, ובראשם אברהם טמיר, שהיה קצין אג"מ של הפיקוד, בהנחיית הרמטכ"ל משה דיין. התוכנית הוכנה כמסגרת כללית למקרה שתפרוץ מלחמה עם ירדן, על רקע החשש והחשדנות כלפי עשרות אלפי האזרחים הערבים שהתגוררו באזור המשולש, ביישובים שהיו סמוכים מאוד לגבול. החשש היה שבמקרה של מלחמה תושבי המשולש יהוו גיס חמישי ויסייעו לכוחות האויב, ולכן היה צורך להרחיק אותם מאזורי הגבול. בעת הכנת התוכנית היו תושבי המשולש נתונים תחת הממשל הצבאי על ערביי ישראל, שהונהג בין השנים 1948–1966.
במשך שנים ארוכות עצם קיומה של תוכנית חפרפרת היה נתון תחת איסור פרסום של הצנזורה הצבאית. ביולי 2022 הותרו לעיון פרוטוקולים חדשים ממשפט טבח כפר קאסם, שהיו עד אז סגורים לעיון, בהם נחשפו למעשה רכיביה העיקריים של התוכנית, כפי שעלו מתוך עדויות שניתנו במשפט בדלתיים סגורות. התוכנית עצמה עדיין חסויה וסגורה לעיון בארכיון צה"ל.
רקע: טבח כפר קאסם והמשפט

ב-29 באוקטובר 1956 פלשו כוחות צה"ל לחצי האי סיני במהלך שהביא לפתיחת מלחמת סיני. בעקבות אירועים אלה הוחלט להפעיל את השלב הראשון בתוכנית חפרפרת: הטלת עוצר על כפרי המשולש. העוצר תוכנן לשעה 21:00 אך הוקדם לשעה 17:00. מפקד המחלקה במג"ב שהוצבה בשטח, שמואל מלינקי, פעל על פי ההוראות שנגעו לעוצר בתוכנית חפרפרת.
תושבי האזור לא ידעו ששעת העוצר הוקדמה, וחיילי צה"ל ראו בהם מפירי עוצר. מלינקי הנחה את חייליו לירות על מנת להרוג בכל ערבי שיימצא מחוץ לביתו לאחר שעת כניסת העוצר. בטבח כפר קאסם הרגו חיילי צה"ל 43 מתושבי הכפר, בהם 9 נשים ו-17 ילדים ונערים, ופצעו 13 נוספים. בנוסף לכך נהרגו בתוך הכפר עוד ארבעה תושבים, ונער וגבר נוסף נרצחו בכפרים סמוכים. תושבי הכפר מונים בנספים גם אדם שמת משבץ לאחר ששמע על מות נכדו בטבח, ואת עוברה של אישה הרה שנרצחה בטבח, ומגיעים ל-51 קורבנות.
בעקבות טבח כפר קאסם הועמדו לדין 11 שוטרי משמר הגבול. רוב המשפט היה פומבי ותועד בהרחבה בעיתונות ובספרות של התקופה, ולאחר סיום המשפט פורסמו הפרוטוקולים של הדיונים הפומביים, שכללו כ-8,000 עמודים. במסגרת המשפט נדונה באריכות תוכנית חפרפרת, בגלל הקשר שלה לטבח, שהתרחש עקב הפרת העוצר שהוטל במסגרת התוכנית. פרטי התוכנית השפיעו על האווירה ששררה באותה עת בצה"ל ובמג"ב. עם זאת, בכל פעם שסנגורי הנאשמים ניסו להזכיר את התוכנית בדיון, כדי להפחית את אשמתם של היורים ולהסביר את הפקודות שלפיהן פעלו, מייד היו מפסיקים את הדובר, כדי לא לחשוף את פרטי התוכנית.
פרטי התוכנית

תוכנית חפרפרת הוכנה בהנחיית הרמטכ"ל, משה דיין, שגם קבע את שמה. תכנונה לפרטים נעשה בידי סא״ל אברהם טמיר, שהיה קצין המבצעים של פיקוד המרכז.
מטרת תוכנית חפרפרת הייתה להרחיק את הכפרים מקו הגבול. שלבי התוכנית העיקריים היו:
הטלת עוצר על הכפרים הערביים באזור המשולש
ביצוע מעצרים של יחידים, על פי רשימה שהוכנה מראש
ביצוע מעצרים המוניים של שכבות גיל שלמות
החרמת רכבי תושבי הכפרים
החרמת האמצעים הכלכליים של הכפרים
העברת אוכלוסיית הכפרים ליישובים אחרים, רחוקים מקו הגבול, בגבולות המדינה.
מתכננה העיקרי של התוכנית, אברהם (אברשה) טמיר, סיפר בעדותו: "הכוונה הייתה להרחיק את הכפרים במשולש מקו הגבול, לקחת אותם אחורה ולהכניס אותם למחנות מעצר, מקומות סגורים. זו פעולה נורמלית, שהייתה נהוגה בעבר גם על-ידי האמריקנים והיפנים. חפרפרת הייתה תוכנית שהתייחסה לשאלה מה עושים עד שמתחילה מלחמה, ולא מה עושים אחרי שמתחילה מלחמה. פינוי עד יעבור זעם".
בנוסח הכתוב של תוכנית חפרפרת לא ניתנו הוראות בדבר גירוש אוכלוסייה לירדן, אולם ניתנו הנחיות בעל פה לעודד את בריחתם של תושבי המשולש אל מעבר לגבול, לירדן. בראיון שנתן ב-2002 למרכז יצחק רבין אמר טמיר: "הדרך לירדן תהיה פתוחה לברוח אם הם רוצים. אבל מי שיישאר נצטרך לפנות אותו אחורה כדי שיהיה חופש פעולה לתמרן את הכוחות בהגנה."
על פי מסמכים שנמצאו בארכיון המשטרה נראה שתוכנית חפרפרת הייתה חלק מתוכנית גדולה שנהגתה בדרגים הגבוהים ביותר, במטרה להטעות את המצרים בזמן מלחמת סיני באמצעות יצירת הרושם שהמאמץ הצבאי הישראלי מרוכז נגד ירדן.
פרסום התוכנית

הבלשן והעיתונאי רוביק רוזנטל היה הראשון שפרסם את תוכנית חפרפרת, בכתבה בעיתון "חדשות" בשנת 1991. לאחר מכן פרסם ספר על טבח כפר קאסם ובו פרק נרחב על התוכנית. רוזנטל כתב בספרו כי "פרוטוקול משפט כפר קאסם חושף באופן מבהיל את האווירה ששררה בקרב השוטרים הזוטרים במשמר הגבול כלפי הערבים, אווירה שהלכה והתעצמה לקראת מבצע קדש. עדויות הנאשמים חושפות את השנאה והחשד העמוק שקיננו כלפי הערבים בקרב חלק מאנשי החיל, ואת ה'תורה שבעל-פה' ששררה שם, כמו בקרב חלקים לא מעטים בחברה הישראלית ובצה״ל. לפי תורה זו ניתן, ואף רצוי, להביא לבריחתם או לסילוקם של הערבים הישראלים שנשארו בגבולות הקו הירוק אל מעבר לגבול."
המ"מ צבי הולנדר מצטט בחלק החסוי של המשפט פקודת מבצע גדודית שנכתבה בידי מלינקי ב-27 באוקטובר 1956, בה נכתב: "הפלוגה תחסום ותבודד את כפרי המיעוטים - ניטרול שטחי המעבר בין כפרי המיעוטים לבין עצמם ובינם לבין העורף הישראלי." הולנדר אמר במשפט כי דובר והודגש ש"כך תמיד יהיה פתח לערבים לברוח מזרחה ולעזוב את שטח המדינה."
במהלך עדותו של אלוף פיקוד מרכז, צבי צור, עלתה לא פעם תוכנית חפרפרת. צור אמר בעדותו כי לא הייתה כל כוונה להפעיל את התוכנית. המושל הצבאי הכללי, אל"ם מישאל שחם, העיד כי רק מעטים ידעו על התוכנית, וכי היא מעולם לא אושרה, אלא הייתה רק "תוכנית מגירה".
על אף זאת, מפקדים אחרים העידו כי פעלו על פי השלבים שפורטו בתוכנית, בהם מפקד חטיבה 17, אלוף-משנה יששכר שדמי, מושל צבאי מחוז תיכון, סא"ל מרט זלמן, ורב-סרן שמואל מלינקי, מפקד הכוח שיבצע את פעולות הפינוי באזור הקרוב לגבול.
בשל סודיות התוכנית, חלק מדיוני המשפט התקיימו בדלתיים סגורות והם תועדו בכמה מאות עמודי פרוטוקול שנותרו סגורים לעיון במשך יותר מ-60 שנה. בשנת 1998, בעקבות פנייה של תושבי כפר קאסם והעיתונאי והבמאי נפתלי גליקסברג לבית הדין הצבאי לערעורים, התיר נשיא בית הדין הצבאי דאז לעיין בחלק מצומצם מהחומר שהיה סגור. אולם החומר שעסק ישירות בתוכנית חפרפרת לא הותר אז לעיון ונותר סגור.
פתיחת חומרי המשפט העוסקים בתוכנית

בשנת 2017 הגיש ההיסטוריון אדם רז עתירה לבית הדין הצבאי לערעורים, בדרישה לעיין בכל חומרי משפט טבח כפר קאסם שנותרו עדיין סגורים. במרץ 2022 הכריע בית הדין הצבאי לערעורים בבקשתו של רז, והתיר לפרסם חומרים חדשים מהמשפט. נשיא בית הדין לערעורים, האלוף (מיל') דורון פיילס, קבע בהחלטתו כי חלק מהחומרים יועברו לעיונו של רז, בעוד שחלק מהחומרים יישארו חסויים, בהם התוכנית עצמה שהוגשה כראייה במשפט וכן תמונות שצולמו בזירה לאחר הטבח.
הפרוטוקולים פורסמו לבסוף באוגוסט 2022 וכללו את העדויות שנתנו בדלתיים סגורות אישים שונים שהיו מעורבים בפרשה, בהם מפקד פיקוד מרכז, האלוף צבי צור, מפקד חטיבה 17, סגן אלוף יששכר שדמי, המושל הצבאי של אזור תיכון (המשולש), מרט זלמן, וכן קצינים וחיילים שהיו מעורבים באופן ישיר בטבח. מהעדויות עולה כי התוכנית הייתה מוכרת מהדרגים הגבוהים ביותר ועד לדרגים הזוטרים בשטח.
הערות שוליים

↑  על פי עדות שמסר למצ"ח מפקד חטיבה 17 אל"ם יששכר שדמי, מיד לאחר הטבח. מוצג נ/1 במשפט טבח כפר קאסם.
↑  ירון דרוקמן, התוכנית להעברת ערבים שלא בוצעה: מסמכים מ-1956 חשפו את "מבצע חפרפרת", באתר ynet, 31 ביולי 2022.
↑  אדם רז, טבח כפר־קאסם: ביוגרפיה פוליטית, באתר ע-ברית, ‏אוקטובר 2018, הוצאת כרמל.
↑  גדי אלגזי, טבח כפר קאסם, 1956: תוכנית חפרפרת – تـــرابـــط, באתר תראבוט, ‏24 באוקטובר 2009.
↑  זוהי תוכנית חפרפרת: בעקבות פתיחת חומרים סגורים ממשפט טבח כפר קאסם, באתר מכון עקבות, ‏פברואר 2023.
↑  רוביק רוזנטל‏, סיפורו של מבצע "חפרפרת", באתר "הזירה הלשונית", 16 ביולי 2018.
↑   אברשה טמיר מספר על תוכנית חפרפרת, סרטון בערוץ "מכון עקבות Akevot Institute", באתר יוטיוב (אורך: 03:20).
↑  Yagil Henkin and Danny Orbach, From Deception to Mass Murder: Operation Mole and the Kafr Qasim Massacre Reconsidered, The Journal of Military History 87 (April 2023): pp. 438-470.
↑  רוביק רוזנטל, מבצע חפרפרת, או: איך באמת נולד טבח כפר קאסם, חדשות, 25 באוקטובר 1991.
↑  עופר אדרת, בית הדין הצבאי התיר לפרסם את הפרוטוקולים ממשפט טבח כפר קאסם, באתר הארץ, 30 במאי 2022.
↑  ירון דרוקמן, רועי רובינשטיין, "מוטב שיהיו הרוגים, כך יהיה שקט באזור": העדויות של נאשמי הטבח בכפר קאסם נחשפות, באתר ynet, 29 ביולי 2022.
תורשה מול סביבה

מארק וסקוט קלי תאומים זהים, שניהם אסטרונאוטים בנאס"א
המחלוקת הנקראת תורשה מול סביבה נובעת מחשיבה דיכוטומית על הגורמים להתנהגות. המצדדים בתורשה מדגישים את חשיבותם של גורמים מולדים בקביעת תכונות התנהגותיות, בעוד המצדדים בסביבה מדגישים את חשיבותם של גורמים סביבתיים. מזה שנים מתעניינים חוקרים והוגים בהשפעה היחסית של התורשה והסביבה על תופעות פיזיולוגית בכלל, ופסיכולוגיות בפרט. כשמדובר בבעלי חיים שאינם אנושיים, לא קיימת מחלוקת משמעותית לגבי השפעתה של התורשה. לעומת זאת, כשמדובר בבני אדם, קיימת מחלוקת בנוגע למידת השפעתה של התורשה, במיוחד כשמדובר בתכונות התנהגותיות. למצדדי הסביבה יש כמה סיבות לרתיעה מהסברים גנטיים להתנהגות. ראשית, דטרמיניזם גנטי מעורר בהם חששות לגבי השלכותיו המוסריות. שנית, הם נוטים להתייחס להתנהגות אנושית כאל מורכבת יותר מזו של בעלי-חיים אחרים, שאותה כן ניתן, לדעתם, לחקור באופן גנטי. מתחילת המאה, המחלוקת שככה. מקובל לחשוב שגם לתורשה וגם לסביבה יש תפקיד חשוב, ושקיימים ביניהן יחסי גומלין.
היסטוריה של המחלוקת

בשנת 1869, פרנסיס גלטון פרסם ספר על השפעת התורשה על תכונות פסיכולוגיות. התעניינותו בתחום נבעה גם מתפיסת עולמו הפוליטית שטענה שאנשים נולדים שונים זה מזה בשל גורמים גנטיים. עבודתו קיבלה תמיכה עשור לאחר מכן על ידי הביולוג הגרמני אוגוסט וייסמן. לשניהם יחד הייתה השפעה גדולה על הביולוגיה שגרמה לרבים ליצור הבחנה חדה בין תורשה לבין סביבה. חלוקה זו הובילה גם ליצירת תחומי מחקר נפרדים המתמקדים רק באחד הגורמים: תורשה או סביבה.
סביב 1930, נוסד באירופה תחום המחקר אתולוגיה על ידי קונראד לורנץ, ניקולאס טינברגן ואחרים. האתולוגים חקרו התנהגות אנושית בעזרת כלי מחקר של התנהגות בעלי חיים. הם האמינו שבדומה לאיברים אחרים, גם המוח עובר ברירה טבעית וכך נבררות תכונות התנהגותיות באופן תורשתי. מנגד, עמדה התנועה ההתנהגותית-ביהיויוריסטית בארצות הברית שהתמקדה בהשפעתן של חוויות ולמידה על התנהגות.
גם בפילוסופיה היה ויכוח דומה בין נייטיביסטים לבין אמפיריציסטים. הנייטיביסטים האמינו שהאדם מגיע לעולם עם מידע מוקדם. האמפיריציסטים, לעומת זאת, טענו שכל הידע האנושי הוא תוצר של חוויותינו בעולם. מחלוקת זו התבטאה גם בוויכוח על הגורמים להתפתחות השפה, שהתרחש במחציתה הראשונה של המאה ה-20. באותה תקופה, רוב הפסיכולוגים הניחו שידע הוא תוצר של חוויות. נועם חומסקי, לעומת זאת, הציע תיאוריה רבת-השפעה שטוענת שחלק מכללי השפה הם מולדים ואוניברסליים, ולא נרכשים.
במהלך המאה ה-20, התפרסמו מאות מחקרים התומכים בהשפעה גנטית משמעותית על התנהגות אנושית. מחקרים אלה עוררו גם מחלוקות. לאור המחקרים האלה, הפסיכולוג החינוכי ארתור ג'נסן טען שהפערים בין תלמידים אמריקאים שחורים ללבנים נובעים מבסיס גנטי, ובשל כך יהיה קשה לצמצם את הפערים. אמירה זו גררה ביקורת מוסרית, פוליטית ומדעית רבה.
אגדה אורבנית מספרת שלאחר הרצאה לציבור, עיתונאי ניגש לפסיכולוג הנודע דונלד הב ושאל אותו מה משפיע יותר על ההתנהגות: תורשה או סביבה. הב השיב ששאלה זו מקבילה לשאלה מה תורם יותר לשטח המלבן: אורכו או רוחבו. סיפור זה משקף את העמדה המקובלת בפסיכולוגיה מסוף המאה ה-20, על כך שקיים תפקיד לתורשה, לסביבה, וליחסים ביניהן. המחלוקת על תורשה וסביבה נחשבת מאז למחלוקת לא מועילה הנובעת מדטרמיניזם גנטי וסביבתי.