stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרטוגרפיה של ירושלים
מאפיינים

ירושלים היא עיר קדושה לשלוש הדתות המונותאסטיות הגדולות: יהדות, נצרות ואסלאם, על כן היא עוררה עניין רב בקרב בני אומות וקבוצות אתניות רבות ברחבי העולם. כך, נוצרו מפות רבות שלה, בחומרים וסגנונות רבים, מאז ראשית הקרטוגרפיה.
המפות חוברו מתוך נסיבות שונות של תרבות וידע, ועל פי היכולות הטכניות של הקרטוגרפים בתקופתם.
המפות שונות באופיין ובתוכנן המהותי; חלק מהן נוצרו על סמך נתונים ממשיים ועובדות (בין שהקרטוגרף חקר בעצמו ובין שהובאו לפניו), וחלקן יצירות אמנות המבטאות את דמיונם, עולם הרעיונות ואמונתם של היוצרים; גם מנעד הסגנונות רחב: חלקן מפות המנגישות תיאור ריאלי (כמידת היכולת הטכנית של המחברים), וחלקן מפות סכמתיות.
קווי המתאר של ירושלים מופיעים במפות ייחודיות לעיר, או נכללים במפות ארץ ישראל וסביבתה, או מפות העולם.
המניעים להכנת המפות ולהעסקת הקרטוגרפים היו מגוונים; הן נוצרו בשל חשיבותה הדתית, וכפועל יוצא בשל עניינים מדיניים וצבאיים, ולצדן מחקר היסטורי וגאוגרפי, ולמען צליינות ותיירות בעיר.
המפות נוצרו בשלל חומרים, בהם: קלף וצבעי טמפרה, אבני פסיפס צבעוניות, נייר, קרטון וצבעי דפוס ואחרים.
היסטוריה > ימי הביניים

בימי הביניים התגברה הכמיהה הדתית לעיר, ובהתאמה הפכה השליטה בה לסמל של יוקרה, בהתמודדות בין הדתות: הנצרות והאסלאם. מצב זה הביא הן ליצירתן של מפות דמיוניות, מפורטות או סכמטיות, שביטאו את הכיסופים הדתיים לשהות בעיר, והן ליצירתן של מפות שחתרו לתיאור ריאלי של העיר וסביבתה, והועמדו לרשותם של אנשי הצבא והמדינאים, ולתיאור ההיסטוריה של הקרבות לאחריהם לשם תהילתם של הלוחמים.
מפת מידבא היא מפעל קרטוגרפי מרשים שנערך בראשית התקופה, על גבי רצפת פסיפס בכנסייה בעיר מידבא, בין המאה ה-6 לבין המאה ה-8 (על פי השערות החוקרים). במפת ירושלים שנכללה בה, מתוארים תוואיה העיקריים בצירי הדקומנוס שנבנה בנחל צולב (עליו נבנו אחר כך, רחוב דוד ורחוב השלשלת) והקארדו, שנבנו בתקופה הרומית, וטופחו בתקופה הביזנטית.
מפה של ירושלים שהופקה על ידי אדומנן מאיאונה (Adamnán of Iona) על סמך תיאוריו של הצליין ארקולף, 680
מפת ירושלים ("מפת האג") בכתב יד מאויר הכולל תיאור קרב פרשים בין צלבנים לבין ממלוכים, 1200
קטע ממפת ירושלים בספרו של מתיו פריז, 'כרוניקה מאיורה' (אנ') (סביבות 1250)
היסטוריה > העת החדשה

הקרטוגרפיה בעת החדשה אימצה תמורות רבות ומהירות: התפתחות הטכנולוגיה של השרטוט והציור והמצאת חומרים חדשים: נייר וקרטון משופרים ולצדם צבעים עמידים וחדשים; התמורות ביכולות התעבורה והתחבורה הביאו לגילוים גאוגרפים חדשים ומפורטים ברחבי העולם ולצורות תיאור חדשות ומשופרות שלהם על ידי הקרטוגרפים, וההשפעה הייתה הדדית; ככל שהמפות היו מפורטות ונגישות, כך גם השתמשו בהן ובאופן יעיל, חוקרים, כובשי ארצות ומתיישבים.
הרטמן שדל (Hartmann Schedel) הוציא לאור את מפתו בספרו "כרוניקה של העולם מאת שדל" שראה אור בנירנברג בשנת 1493, כאשר ירושלים הייתה בשלטון ממלוכי.
בתחילת התקופה העות'מאנית, בשנת 1581, ראתה אור מפת העולם שחיבר הכומר היינריך בונטינג, וביטא בה את האמונה הקדומה, שירושלים היא מרכז העולם.
נזיר איטלקי חיבר בשלהי המאה ה-16, את המפה ג'רוזלמה, כנראה על סמך הכרות ממשית עם העיר.
ז'אן-בטיסט נולין חיבר את מפת נולין בצרפת בשנת 1700.
דה פייר הכין את מפת דה פייר  בווינה, בשנת 1728.
פרנץ וילהלם זיבר הוציא לאור את מפתו (בספר: Reise von Cairo nach Jerusalem בפראג ובלייפציג) בשנת 1823.
צ'ארלס ויליאם מרדית ון דה ולדה יצר מפה של ירושלים, שראתה אור (בספרו של טיטוס טובלר) בשנת 1858.
סטפן אילש חיבר את המפה ירושלים ממעוף הציפור, בין שנת 1872 לבין שנת 1879.
ג'ורג' בראון, מפת ירושלים, 1572
מפת העולם של היינריך בונטינג, 1581
מפת ירושלים של יאן וילנברג (Jan Willenberg)‏, 1608
ירושלים ופרבריה, כפי שהיתה בזמנו של ישו. מאת ואן אדריכם, 1584, הודפסה בשנת 1590
מפת ירושלים בספרו של ברנרדינו אמיקו, 1620
מפת "ירושלים החדשה וסביבותיה" בספרו של פרנציסקוס קוארסמיוס, 1639
מפת ירושלים, הודפסה בשנת 1663
מפה סכמטית של רחובות ירושלים, 1650
אטיין גרוויאֶה (Etienne Gravier d’Ortières), מפת ירושלים, המאה ה-17
מפת ירושלים בספרו של ז'אן דובדאן, 1666
מפת ירושלים הכוללת טופוגרפיה ותוואי הרחובות, 1730
מפת ירושלים של טִימוֹתֶה גַבָּשווילי (אנ'), מציגה דימויים אופייניים וסמליים של המבנים והנוף של העיר
מפה דימיונית בעברית - ירושלים (ושאר ארבעת ערי הקודש) - של אלמוני, המאה ה-19
מפת פרדריק קתרווד (Frederick Catherwood), 1835
מפה ריאלית של היינריך קיפרט (Heinrich Kiepert),‏ 1845
מפת ירושלים וסביבותיה של ון דה ולדה, 1858
צ'ארלס וילסון, מפת ירושלים (צפון), 1865
צ'ארלס וילסון, מפת ירושלים (דרום), 1865
מפת ירושלים עם פירוט האתרים בעיר כפי שהופיעה במפת האימפריה העות'מאנית של הרמן מול  משנת 1752

המפה מבוססת על ציור ירושלים של ההולנדי קורנליס דה ברוין מ-1681
ראו גם

מפות ירושלים
לקריאה נוספת

אריאל תשבי ואחרים (עורכים), ארץ ישראל במפות : ממידבא ועד הלוויין, ירושלים, מוזאון ישראל, 2001.
ריכב רובין ומוטי יאיר, ‏מפותיו של סטפן אילש – כרטוגרף ירושלמי מן המאה הי"ט, קתדרה 36, יוני 1985, עמ' 72-63
ריכב רובין, ‏ מפת ירושלים מאת אנטוניו דה-אנג'ליס – מפת-אם ומפות שנגזרו ממנה, קתדרה 52, יולי 1989, עמ' 111-100
ריכב רובין ומילכה לוי, ‏נספח: המקרא למפת דה-אנג'ליס, קתדרה 52, יולי 1989, עמ' 119-112
ריכב רובין, ‏מן המפה המצוירת אל המפה המדעית – פרק בהתפתחות הכרטוגרפיה של ירושלים, קתדרה 75, אפריל 1995, עמ' 68-55
ריכב רובין ומילכה לוי, מקורותיהן של מפות ירושלים הצלבניות : למסורת המיפוי הקדומה של ארץ-ישראל, ארץ ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה כח . ירושלים (תשסח) 255-269
ריכב רובין, מפות עתיקות של ירושלים כמקורות גאוגרפיים היסטוריים
קטע ממפת מידבא המתאר את קווי המתאר של ירושלים בתקופה הביזנטית; העתק מעשי ידי נעמי הנריק (1983) המוצג בקארדו
מפה ירושלים של הרטמן שדל, 1493
קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג

| --- | --- |

קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג
 לידה:  18 באפריל 1771 וינה, ממלכת הבסבורג ממלכת הבסבורג
 פטירה:  15 באוקטובר 1820  (בגיל 49) לייפציג, ממלכת סקסוניה ממלכת סקסוניה
 מקום קבורה:  Schwarzenberg Vault in Orlík nad Vltavou 
 מדינה:  אוסטריה 
 בן או בת זוג:  Countess Maria Anna von Hohenfeld 
 צאצאים:  Edmund, Prince of Schwarzenberg, Karl II Prince of Schwarzenberg, Friedrich, Prince of Schwarzenberg 
 השתייכות:  הצבא האוסטרי
 תקופת הפעילות:  1789–1820 (כ־31 שנים)
 דרגה:  גנרל-פלדמרשל
 תפקידים בשירות
 מפקד בכיר בצבא האוסטרי
 פעולות ומבצעים
 המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792)   מלחמות המהפכה הצרפתית   המלחמות הנפוליאוניות
 עיטורים
 מסדר גיזת הזהב   המסדר הצבאי של מריה תרזה
 
קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג (בגרמנית: Karl I. Philipp zu Schwarzenberg;‏ 18 באפריל 1771 - 15 באוקטובר 1820), היה מצביא של בית הבסבורג ודיפלומט אוסטרי שפיקד על כוחות אוסטרים במהלך המלחמות הנפוליאוניות.
ביוגרפיה

קרל פיליפ שוורצנברג נולד ב-18 באפריל 1771 בווינה שהייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה, ליוהאן יוזף הראשון, נסיך שוורצנברג ולמריה אלאונורה, רוזנת אטינגן-ואלרשטיין, בתם של פיליפ קרל, רוזן אטינגן-ואלרשטיין ושרלוטה יוליאנה, רוזנת אטינגן-באלדרן.
בשנת 1787 התגייס שוורצנברג לצבא האוסטרי, ובאותה שנה החלה המלחמה העות'מאנית-רוסית, שבמהלכה לחמה האימפריה הרומית הקדושה לצד האימפריה הרוסית נגד האימפריה העות'מאנית. שוורצנברג לחם באומץ רב, ומשום כך הועלה בשנת 1792 לדרגת מיור.
במהלך מלחמת הקואליציה הראשונה נגד צרפת המהפכנית, השתתף שוורצנברג בלחימה בצרפת, ואף הביס כוח צרפתי גדול בקרב לה-קאטו בשנת 1794. לאחר הלחימה בקרב אמברג ובקרב וירצבורג בשנת 1796 הועלה שוורצנברג לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1799 הועלה לדרגת לוטננט פילדמרשל. במהלך קרב הוהנלינדן הציל שוורצנברג את האגף האוסטרי הימני מקריסה, ולאחר מכן מונה בידי הארכידוכס קרל, דוכס טשן לפקח על הנסיגה. בשנת 1704 קיבל שוורצנברג את התואר "נסיך שוורצנברג", שהיה זהה לאחיו הגדול יוזף השני, נסיך שוורצנברג.
שוורצנברג השתתף בקרב אולם בו ניצח נפוליאון בונפרטה את האוסטרים, והיה בין הניצולים הבודדים ששרדו בקרב מהצד האוסטרי. בשנת 1806 מונה שוורצנברג לשגריר אוסטריה ברוסיה, ובשנת 1809 מונה לשגריר אוסטריה בצרפת, ובתוקף תפקידו היה ממונה על המשא ומתן לנישואי נפוליאון עם הארכידוכסית מריה לואיזה. בפקודתו של נפוליאון פיקד בגרנד ארמה על גיס אוסטרי שמנה 34,000 מתנדבים, והשתתף עמו בפלישה הצרפתית לרוסיה, אולם שוורצנברג לא עודד את חייליו ולא עשה יותר ממה שנדרש ממנו. לבשנת 1813 הועלה שוורצנברג לדרגת גנרל-פלדמרשל, ולאחר מכן מונה למפקד הצבא האוסטרי בבוהמיה. לאחר מכן פיקד שוורצנברג על הצבא האוסטרי בקרב דרזדן, ובקרב לייפציג הוא פיקד על כוחות הקואליציה. לאחר מכן השתתף שוורצנברג בקרב פריז, ובעקבות ניצחונו פרש נפוליאון מתפקידו. לאחר מכן השתתף שוורצנברג בקונגרס וינה, ולאחר חזרתו של נפוליאון פיקד שוורצנברג על צבא אוסטרי בן 250,000 חיילים שהוצב באזור הריין.
בשנת 1817 חטף שוורצנברג שבץ, זמן קצר לאחר מותה של אחותו קרולינה שהייתה מאוד קשורה אליו, וב-15 באוקטובר 1820 מת שוורצנברג בלייפציג כתוצאה מהתקף שבץ נוסף.
קרטגו

ערך זה עוסק בעיר בקוסטה ריקה. אם התכוונתם לעיר פיניקית קדומה, ראו .
קרטגו (בספרדית: Cartago) היא בירת מחוז קרטגו בקוסטה ריקה. העיר שוכנת למרגלות הר הגעש אירסו במרחק של 25 קילומטרים מבירת קוסטה ריקה סן חוסה.
היסטוריה

העיר נוסדה ב־1563 על ידי הקונקיסטאדור הספרדי חואן ואסקס דה קורונדו, והיא הייתה התיישבות הקבע הראשונה בקולוניה של קוסטה ריקה. קרטגו הייתה גם בירת הקולוניה ומקום מושב המושל הספרדי עד עצמאות מדינות מרכז אמריקה ב־1821. בשנים הראשונות לאחר מכן הבירה עברה בין קרטגו וערים אחרות, כמו סן חוסה, עד שב־1823 הבירה עברה סופית לסן חוסה.
רעידות אדמה שאירעו בשנים 1822, 1841 ו־1910 גרמו לנזקים כבדים לעיר.
כלכלה

כלכלת העיר מבוססת על תוצרת חקלאית מהאזורים הכפריים באזור. ישנו גם פארק תעשייתי שבו נמצאות חברות קוסטריקניות ובינלאומיות. למרות זאת, חלק גדול מתושבי העיר עובד באזור המטרופולין של סן חוסה הסמוכה.
בעיר נמצאים מספר אתרים תיירותיים, כמו בזיליקת נואסטרה סניורה דה לוס אנחלס והריסות כנסיית סנטיאגו אפוסטול.
חינוך

העיר היא מקום משכנו של מכון קוסטה ריקה לטכנולוגיה, אחד ממוסדות החינוך היוקרתיים ביותר בקוסטה ריקה, ואחד ממוסדות החינוך להנדסה החשובים ביותר במרכז אמריקה.
ספורט

בקרטגו משחקת קבוצת הכדורגל קרטחינס, המשחקת בליגת העל של קוסטה ריקה. הקבוצה זכתה שלוש פעמים באליפות קוסטה ריקה והגיעה לגמר גביע אינטראמריקנה ב־1994. הקבוצה משחקת באצטדיון חוסה רפאל "פייו" מסה איבנקוביץ' בעיר.
ערים תאומות

מקסיקו טולוקה, מקסיקו
מקסיקו ספופן, מקסיקו
מקסיקו אואחאקה, מקסיקו
ניקרגואה מסאיה, ניקרגואה
ניקרגואה גרנדה, ניקרגואה
טאיוואן גאושיונג, טאיוואן
קרל פון רוקווס

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1880 פרנקפורט, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  24 בדצמבר 1949 (בגיל 69) לנדסברג אם לך, גרמניה המערבית 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  כוחות היבשה של הוורמאכט, צבא הקיסרות הגרמנית 
 דרגה:  גנרל חיל הרגלים 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 הצלב הגרמני בכסף 
 
קרל פון רוקווס (בגרמנית: Karl von Roques;‏ 7 במאי 1880 – 24 בדצמבר 1949) היה גנרל גרמני ופושע מלחמה נאצי בעת מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הועמד לדין במסגרת משפט הפיקוד העליון, נמצא אשם ונידון ל-20 שנות מאסר. הוא מת בכלא בשנת 1949.
ביוגרפיה

קרל פון רוקווס נולד למשפחת אצולה גרמנית ממוצא הוגנוטי. הוא החל את הקריירה הצבאית שלו בצבא הקיסרות הגרמנית בשנת 1899. בעת מלחמת העולם הראשונה שימש כקצין במספר פלוגות. עם תום מלחמה זו קודם לדרגה המקבילה לסרן. לאחר הפסקת האש, נשאר ברייכסווהר, מילא את תפקיד שר המלחמה, ולאחר מכן תפקידים בכירים אחרים בצבא. באוקטובר 1938 נקרא לשירות מילואים בלופטוואפה בדרגת לוטננט-גנרל. ביוני 1939 עזב את הלופטוואפה בדרגת גנרל.
במלחמת העולם השנייה שירת כקצין בורמאכט. בדצמבר 1939 קיבל את הפיקוד על חטיבת חיל הרגלים 142. מה-15 במרץ 1941 עד אוקטובר 1941 פיקד על אחת מקבוצת ארמיות דרום. מה-1 ביולי 1941 קודם לדרגת גנרל חיל הרגלים של גרמניה.
כמפקד ארמייה מקבוצת ארמיות דרום, רוקווס פעל לפי חוקי הגזע והמלחמה הנאציים וביצע השמדה של שבויי מלחמה סובייטים, עמים סלאבים ושל יהודים בשטחים בהם פעל. מאוקטובר 1941 נכנס למאגר ה"פיהררריזרב" (מאגר של קצינים בכירים בהמתנה לקידום ולאיוש דרגות רמות). ביוני 1942 חזר לפקד על קבוצתו מקובצת ארמיות דרום, ולאחר פיצולן לשתיים פיקד על קבוצת ארמיות B. ב-1 בינואר 1943 הוא שוב הוצא משירות ונכנס לרשימת הפיהררריזרב, וב-31 במרץ 1943 הוצא ממנה. באוגוסט 1943 נשלח לוורשה כנציג של הצלב האדום הגרמני.
העמדה לדין

לאחר כניעת גרמניה הנאצית ב-1945, נעצר רוקווס והועמד לדין במסגרת משפט הפיקוד העליון. הוא נמצא אשם ונידון לעשרים שנות מאסר. עקב בריאותו הלקויה הוא הועבר מכלא לנדסברג לבית חולים בנירנברג, ושם מת ב-24 בדצמבר 1949.
הערות שוליים

↑  גזר הדין של משפט הפיקוד העליון מיום 27 באוקטובר 1948
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 129407224  ISNI: 0000 0000 1628 6059  LCCN: n87836437  VIAF: 35534167   WorldCat (עם VIAF): 35534167
קרל אובה קנאוסגורד

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1968 (בן 55) אוסלו, נורווגיה 
 מדינה:  נורווגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברגן, Kristiansand Cathedral School 
 שפות היצירה:  נורווגית, אנגלית 
 סוגה:  סיפורת, ספר זיכרונות 
 יצירות בולטות:  My Struggle 
 בן או בת זוג:  Linda Boström Knausgård (2007–2016) 
 פרסים והוקרה:  Norwegian Critics Prize for Literature (1998)  Aust-Agder County Culture Award (2012)  Rhinos Price (2011)  פרס ירושלים (2017)  פרס אוסטריה לספרות אירופית (2017)  Norwegian P2 listener's literature award (2009)  פרס גילדנדל (2011)  Norwegian P2 listener's literature award (2004)  פרס בראגה (2009)  Bjornson scholarship (1999)  הפרס הנורדי של האקדמיה השוודית (2019) 
 
קָרל אוֹבֶה קנאוסגורד (בנורווגית: Karl Ove Knausgård; נולד ב-6 בדצמבר 1968) הוא סופר נורווגי המתגורר בשוודיה.
יצירתו

יצירת הביכורים של קנאוסגורד, רומן בשם מחוץ לעולם (Ute av verden), התפרסמה ב-1998. הרומן זכה בפרס מבקרי הספרות הנורווגיים. הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות הפרס שהוא הוענק לספר ביכורים. הנובלה השנייה שלו, לכל זמן (En Tid for Alt, יצירה ששמה שאוב מספר קהלת – "לכל זמן ועת לכל חפץ"), מספרת את סיפוריהם של מלאכים על פני כדור הארץ תוך שילוב חלקי של סיפורים תנ"כיים. הספר זכה למספר פרסים והיה מועמד לפרס מועצת הספרות הנורדית ולפרס הספרותי הבין-לאומי של דבלין (אנ'). הניו יורק רוויו אוף בוקס כינה את הספר "מוזר, מחוספס, נפלא".
יצירתו > סדרת "המאבק שלי"

שני ספריו הקודמים של קנאוסגורד זכו לשבחי הביקורת, אך סדרת הספרים האוטוביוגרפית שלו, "המאבק שלי" (אנ')‏ (Min Kamp), פרסמה את שמו בכל נורווגיה. הסדרה כוללת שישה ספרים, כולם תורגמו לעברית: "מוות במשפחה" (הוצאת מודן, 2014), "גבר מאוהב" (הוצאת מודן, 2016), "ילדות" (הוצאת מודן, 2017), "לרקוד בחשכה" (הוצאת מודן, 2018), "גשם חייב לרדת" (הוצאת מודן, 2019) ו"הסוף" (הוצאת מודן, 2022). הסדרה פורסמה בין 2009 ל-2017 וזכתה להצלחה מסחרית, נמכרה בכחצי מיליון עותקים בנורווגיה, תורגמה ל-22 שפות ועוררה מחלוקת רבה. החשיפה האישית של קנאוסגורד – חייו האישיים, יחסיו עם אביו השתלטן והאלים, תיאור בני משפחתו וחבריו – התקבלה בביקורת בחברה הנורווגית הלותרנית השמרנית. גם שם הסדרה, כשם ספרו של היטלר, מיין קאמפף, עורר ביקורת.
בריאיון עם אשתו הראשונה, טוניה אורסלנד (Tonje Aursland), שמופיעה בחלק מספרי הסדרה, הודה קנאוסגורד שעשה "עסקה פאוסטיאנית" – הוא זכה להצלחה ספרותית, מסחרית וביקורתית, אבל הקריב את יחסיו הטובים עם חברים ובני משפחה.
יצירתו > לאחר "המאבק שלי"

בשנת 2011 היה קנאוסגורד יועץ לפרויקט של מתרגמי התנ"ך לנורווגית. בשנת 2013 פרסם אוסף מאמרים, "אמריקה של הנפש: כתבים, 1996–2003" (Sjelens Amerika) והחל בעיבוד ספרו "מחוץ לעולם" לתסריט.
קריירה

בין 1999 ל-2002 היה קנאוסגורד עורך-שותף של Vagant, מגזין ספרותי נורווגי שנוסד בשנת 1988. עד 1999 פעל המגזין באוסלו ומאז – בברגן. קנאוסגורד פרסם במגזין מאמרים על כתיבתו של דון דלילו והקומדיה האלוהית של דנטה וכן ראיונות עומק עם סופרים נורווגיים.
בשנת 2010 הקים עם אחיו אינגבה הוצאת ספרים, "פליקן" (Pelikanen). בהוצאה יצאו בין היתר ספריהם של פטר הנדקה וסטיג לרסון.
חיים אישיים

קנאוסגורד נולד באוסלו, גדל בטרומאיה שבארנדל, בקריסטיאנסנד, ולמד אמנות וספרות באוניברסיטת ברגן. קנאוסגורד נישא לטוניה אורסלנד, התגרש, נישא ללינדה בוסטרום, עמה נולדו לו ארבעת ילדיהם, והתגרש ממנה.
כיום נשוי קנאוסגורד לאשתו השלישית, מיכל שביט, עמה נולד לו ילד אחד.
פרסים

פרס ירושלים, 2017.
פרס אוסטריה לספרות אירופית, 2017.
פרס בראגה (אנ'), פרס קרן הספרות הנורווגית, 2009.
פרס "ספר השנה" של השבועון הנורווגי מורגנבלאדט (אנ'), ‏2010.
פרס מבקרי הספרות הנורווגיים, 1998.
תרגום לעברית

מוות במשפחה, תרגמה דנה כספי, הוצאת מודן, 2014.
גבר מאוהב, תרגמה דנה כספי, הוצאת מודן, 2016.
ילדות, תרגמה דנה כספי, הוצאת מודן, 2017.
לרקוד בחשכה, תרגמה דנה כספי, הוצאת מודן, 2018.
גשם חייב לרדת, תרגמה דנה כספי, הוצאת מודן, 2019.
הערות שוליים

↑  ניו יורק רוויו אוף בוקס, 14 באוקטובר 2010
↑   איריס לעאל, מהו סוד ההצלחה של יצירת הענק החושפנית, באתר הארץ, 4 בינואר 2022
↑  Knausgård burde være glad, בעיתון הנורווגי דאגבלאדט (אנ')‏, 3 באוקטובר 2010
↑  What I've Learned: Karl Ove Knausgaard - ראיון באסקווייר, 18 באוגוסט 2017
↑  גילי איזיקוביץ, זוכה פרס ירושלים: הסופר הנורווגי קרל אובה קנאוסגורד, באתר הארץ, 28 במאי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526538105171  PLWABN: 9810619418505606  BIBSYS: 98065663  BNE: XX5246600  BnF: cb135530424 (data)  CANTIC: a11505643  CiNii: DA18304672  GND: 133516512  ICCU: LO1V375113  ISNI: 0000 0000 7837 7853  LCCN: n99018704  LNB: 000023223  NDL: 001212953  NKC: js20060915012  NLK: KAC201601856  NSK: 000649225  NTA: 27588502X  RERO: 02-A013556620  SELIBR: 352362  SUDOC: 164194207  VIAF: 84253903   WorldCat (עם VIAF): 84253903
רוח זדונית

| --- | --- |

 בימוי:  סקוט דריקסון 
 הופק בידי:  ג'ייסון בלאם 
 תסריט:  סקוט דריקסון, כריסטופר רוברט קרגיל 
 עריכה:  פרדריק טוראבל 
 שחקנים ראשיים:  אית'ן הוק ג'ולייט ריילנס ג'יימס רנסון וינסנט ד'אונופריו פרד תומפסון קלייר פולי 
 מוזיקה:  כריסטופר יאנג 
 צילום:  Christopher Norr 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, קנדה 
 חברת הפקה:  IM Global, Summit Entertainment, Alliance Films 
 חברה מפיצה:  Big Bang Media, קוך מדיה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בנובמבר 2012 
 משך הקרנה:  105 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, צרפתית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט בלשי, סרט רוחות רפאים 
 הכנסות באתר מוג'ו:   sinister
 סרט הבא:  רוח זדונית 2
 www.haveyouseenhim.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
רוח זדונית (בתרגום מילולי מאנגלית: Sinister) הוא סרט אימה אמריקאי, שבוים על ידי סקוט דריקסון. בסרט מככבים אית'ן הוק, ג'ולייט ריילנס, ג'יימס רנסון, פרד תומפסון ו-וינסנט ד'אונופריו. עלילת הסרט עוקבת אחר סופר ספרי "פשע אמיתי" בשם אליסון שמגלה בעליית הגג של ביתו החדש קופסה מלאה בסרטים ביתיים המציגים רציחות זוועתיות.
ההשראה לסרט ניתנה לכותב סי רוברט קרגייל לאחר סיוט שחלם בעקבות צפייה בסרט "הצלצול". הצילומים החלו בסתיו 2011 ועלות ההפקה הסתכמה ב-3 מיליון דולר. על מנת להוסיף לאותנטיות של הסרטים הביתיים הישנים נעשה שימוש במצלמת "8 מ"מ" וגלגלי פילם. הסרט הופק בשיתוף ארצות הברית, קנדה ובריטניה.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל South by Southwest ויצא לבתי הקולנוע באוקטובר 2012 ובבריטניה באוקטובר של אותה השנה. הסרט קיבל ביקורות חיוביות ששיבחו את המשחק, הבימוי, המוזיקה הצילום והאווירה, אך קיבל ביקורות שליליות בגלל השימוש "ב-jump scares" (טכניקה בסרטי אימה שבה מבהילים את הצופה), דבר שנחשב לקלישאה מאוסה בסרטי אימה. הסרט הרוויח 87 מיליון דולר בהקרנות. מחקר משנת 2020 של Broadband Choices הגדיר את הסרט בתור המפחיד ביותר שנוצר אי-פעם, על סמך ניתוח של קצב הלב של הצופים.
לסרט יצא סרט המשך בשם "רוח זדונית 2" שיצא באוגוסט 2015.
עלילה

סופר ספרי "פשע אמיתי" בשם אליסון אוסוולט עובר עם אשתו טרייסי, בנם בן ה-12 טרוור ובתם בת ה-7 אשלי לבית שבו (ללא ידיעת משפחתו) התרחש רצח של משפחה באמצעות תלייה בחצר הבית. אליסון מתכנן לחקור את הרצח עבור ספרו הבא ומקווה לגלות מה עלה בגורלה של הבת השלישית במשפחה, סטפני בת ה-10 שנעלמה לאחר הרצח. באותו הלילה אליסון מבחין בקופסת קרטון שמתוכה יוצא טרוור הצורח מתוך שינה בעקבות סיוט.
אליסון מוצא בעליית הגג קופסה ובה גלגלי פילם שצולמו בעזרת מצלמת "8 מ"מ" ועליהם הכיתוב "סרטים ביתיים". אליסון מגלה שהסרטים הם בעצם תיעוד של משפחות שונות שנרצחות בדרכים מגוונות הכוללות טביעה, שיסוף הגרון והצתה. כל רצח בוצע על ידי אדם בלתי נראה שמחזיק את המצלמה ומצלם את הרציחות. אליסון מבחין בסמל מסתורי שמופיע בסרטים וכן בדמות העוטה על עצמה מסיכה. אליסון מתייעץ עם שוטר מקומי והם מגלים שהרציחות התבצעו בזמנים שונים, החל משנות ה-60 ובערים שונות ברחבי המדינה. אליסון גם מבין שילד אחד מכל משפחה נעדר לאחר כל רצח. השוטר מפנה את אליסון לפרופסור ג'ונאס שמתמחה בתורת הנסתר על מנת שהאחרון ייפרש את הסמל שמופיע בסרטים. ג'ונאס מסביר לאליסון שהסמל שייך לישות פגנית בשם "בוגול" שהורג משפחות שלמות ולוקח את אחד הילדים במטרה לספוג את נשמתו.
באחד הלילות אליסון שומע את מקרין הסרטים פועל ומבחין בילדים הנעלמים מקובצים יחדיו בעליית הגג וצופים באחד הסרטים. בוגול מופיע לפתע בסרט ולאחר מכן מופיע מול אליסון ההמום וגורם לו ליפול מסולם. אליסון שורף בחצר ביתו את המצלמה והסרטים, אך אשתו מופיעה ואליסון מפציר במשפחה לעבור בחזרה לביתם הישן במהירות. בביתם הישן, אליסון מקבל הודעה מצולמת מג'ונאס ששולח לו תמונות היסטוריות שקשורות לבוגול הכוללות בתוכן את הסמל. נוצרים קדומים מאמינים שתמונותיו של בוגל משמשות כדלת עבור השד בין העולם שלנו לעולם הרוחני וילדים שבאים במגע עם התמונות מקוללים.
אליסון מגלה מכונת הקרנה וסרטים בעליית הגג בדיוק כמו בבית הקודם, יחד עם סרט חדש שנקרא "סופים: הגרסה המורחבת". השוטר מתקשר לאליסון ומספר לו שכל משפחה שנרצחה חיה בבית שבו המשפחה הקודמת נרצחה ושכל רצח חדש התרחש לאחר שהמשפחה עזבה את הבית למקום אחר. בכך שהם עברו דירה, אליסון ומשפחתו כעת מצויים בסכנה.
הסרט החדש מציג את הילדים שנעלמו עומדים מול המצלמה וחושפים את עצמם בתור הרוצחים, ולפתע נעלמים. אליסון נעשה סהרורי ורגע לפני שהוא מאבד את הכרתו, הוא מבחין בנוזל ירוק שמצוי בקפה שלו יחד פתק שעליו רשום "לילה טוב אבא". אליסון מתעורר ומוצא את עצמו, את טרייסי ואת טרוור קשורים על הרצפה. אשלי, תחת השפעתו של בוגול מתקרבת אליהם ומצלמת אותם עם מצלמת 8 מ"מ, רוצחת את כולם עם גרזן ומשתמשת בדמם כדי לצייר תמונות על קירות הבית ואת סמלו של בוגול על הדלת. לאחר מכן אשלי צופה בסרט הרצח של משפחתה ובקופסה מלאה בסרטים נוספים. הילדים הנעלמים צופים בה מחזיקה את המצלמה, אך בורחים כאשר בוגול מגיע. הוא נושא את אשלי בידיו ומשתגר ביחד איתה אל תוך הסרט. הקופסה נשארת בעליית הגג של הבית וסרט הרצח של משפחת אוסוולט מצורף לקופסה בשם "צביעת הבית 12". בוגול לפתע מופיע מול המסך בפתאומיות והסרט נגמר.
שחקנים

אית'ן הוק - אליסון.
ג'ולייט ריילנס - טרייסי.
פרד תומפסון - השריף.
ג'יימס רנסון - השוטר.
קלייר פולי - אשלי.
מייקל הל ד'דאריו - טרוור.
וינסנט ד'אונפוריו - פרופסור ג'ונאס.
ניק קינג - מר בוגי/בוגול.
הפקה

הכותב סי רוברט קרגייל אמר שההשראה לסרט הגיעה בעקבות סיוט שחווה לאחר צפייה בסרט "הצלצול" ובמהלכו הוא ראה סרט שמתאר את תלייתם של משפחה שלמה. התרחיש הזה במהרה הפך לעלילה הראשית בסרט. בזמן יצירת הנבל לסרט קרגייל שאב השראה מהסרט "בוגימן" וקרא לישות "מר בוגי". קרגייל תיאר את הדמות כאימתנית שמפתה ילדים למותם כמעין גרסה שטנית של "ווילי וונקה".
הכותב השני בסרט, סקוט דריקסון (שביים את הסרט) החליט להוריד מהתסריט את טבעה המפתה של הדמות והפך אותה לדמות ששולטת בילדים וגורמת להם לרצוח. בהמשך הפיתוח השניים התייעצו והחליטו לשנות את הדמות משד לישות פגנית במטרה לא לקשור אותה לשום דת ספציפית. לבסוף הדמות נקראה "בוגול" ורק דמויות הילדים בסרט קראו לה "מר בוגי".
במהלך העבודה על מראה הדמות קרגייל רצה להעניק לה מראה של ווילי וונקה שטני, אך גנז את הרעיון לאחר שהבין שקהל הצופים יימצא את זה כטיפשי ויגנוז את האפשרות לסרטי המשך. בזמן החיפוש אחר השראה, דריקסון הקליד את המילה "אימה" במנוע החיפוש "flickr" ועבר על 500 אלף תמונות ולאחר מכן צמצם את מספר התמונות ל-15 ולבסוף החליט להעניק לדמות את מראה בעזרת השראה ששאב מאחת מהן. קרגייל ודריקסון יצרו קשר עם הצלם של התמונה ורכשו את זכויות השימוש תמורת 500 דולר. דריקסון הסביר שהוא התלהב מהתמונה כי היא הזכירה לו את האיפור והתחפושות שזמרי להקות "דארק מאטל" לובשים, אך בניגוד אליהם העיצוב הוא מקורי כך שאי אפשר לקשר ללהקה ספציפית.
הצילומים לסרט החלו בסתיו 2011 לאחר שאית'ן הוק וג'ולייט ריילנדס חתמו על השתתפותם בסרט. הסרטים הביתיים (שצולמו במצלמת 8 מ"מ אמיתית וגלגלי פילם) צולמו קודם במטרה לשמור על האסתטיות שלהם. הצילומים נערכו בלונג איילנד.
במהלך ראיון באתר Bleeding Cool קרגייל התוודה שדמותו של הוק קיבלה את שמה (אליסון אוסוולט) מהכותב הרלן אליסון והקומיקאי/הסופר פאטון אוסוולט. קרגייל שומר בביתו ספרים של שניהם.
ביקורות

באתר "Rotten Tomatoes" הסרט קיבל ביקורת של 64% על פי 151 ביקורות וזה לציון 6.25/10. הביקורות העיקריות ציינו שהסרט "הוא סרט אימה כמעט בלתי אפשרי ומלא בקלישאות של הז'אנר, אבל רוח זדונית מביא איתו רוח רעננה וטוויסט שטני".
הסרט גם זכה לביקורות של 53/100 באתר "Metacritic" על פי 30 ביקורות ממוצעות.
מגזין וראייטי שיבח את הסרט וטען "שהסרט ישתק ילדים". המבקר רוג'ר איברט נתן לסרט 3 מתוך 4 כוכבים ואמר ש"לא ניתן להכחיש שהסרט מפחיד".
סרט המשך

לסרט יצא המשך בשם "רוח זדונית 2". דריקסון כתב את הסרט יחד עם קרגייל, אך לא חזר לכס הבימוי. הסרט יצא באוגוסט 2015.
הערות שוליים

↑  A Scientific Study Has Determined the Scariest Movie Ever, Nerdist (באנגלית אמריקאית)
רחוב גרייט פולטני

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  ויליאם פולטני 
 מיקום
 עיר:  באת' וצפון מזרח סומרסט 
 רחובות מסתעפים:  לאורה פלייס, סידני פלייס 
 קואורדינטות:  51°23′04″N 2°21′15″W﻿ / ﻿51.3844°N 2.3543°W﻿ / 51.3844; -2.3543
 he
 
רחוב גרייט פולטני (אנגלית: Great Pulteney Street) הוא שדרה רחבה המשתרעת בין גשר פולטני למחוז הבחירה באת'וויק שבצד המזרחי של העיר באת', השוכנת באנגליה.