stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תנועה מגונה

ערך זה עוסק בתנועת גוף בעל משמעות מינית שלילית. אם התכוונתם לסרט בבימויו של צחי גראד, ראו .
תנועה מגונה היא מחווה גופנית המביעה בוז, זלזול או התגרות. תנועות מגונות מסוימות רווחות ברחבי העולם, ואחרות אופייניות לתרבויות מסוימות.
תנועות מגונות נפוצות

| שם התנועה | תיאור התנועה | הערות נוספות | תמונה |
| --- | --- | --- | --- |
| אצבע משולשת | הפניית גב כף היד לעבר בן השיח תוך זקירת האמה וכיפוף יתר האצבעות או פתיחת כף היד לעבר בן השיח והפניית האמה לעברו כשיתר האצבעות מיושרות. במדינות שונות כגון אנגליה ישנה גרסה נוספת לתנועה ובה מופנה גב כף היד תוך זקירת שתי אצבעות: האצבע והאמה | מדובר באחת התנועות המגונות הקדומות. יש לה אזכורים בקומדיה היוונית "העננים" מהמאה החמישית לפני הספירה", והרומאים כינו אותה "אצבע מחוצפת" (digitus impudicus). |  |
|  | זקירת אצבע משולשת, תוך חבטת אמת היד השנייה בשקע המרפק של היד הזוקרת את האצבע המשולשת. | לתנועה מגונה זו, שאין לה שם בעברית, נפוצו כינויים שונים בשפות אחרות. בצרפתית היא מכונה bras d'honneur ("זרוע כבוד"). בברזיל מכונה התנועה "בננה", על שום דמיונה לפרי זה, ובאיטליה gesto dell'ombrello ("מחוות מטריה"). גם בקרואטיה השם המקובל, bosanski grb ("הסמל הבוסני"), מתייחס למראה התנועה, שכן הוא מזכיר את סמלה של בוסניה בעת שהייתה תחת שליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. בפולין נקראת התנועה "gest Kozakiewicza" ("מחוות קוזקייביץ'"), על שם האתלט ולדיסלב קוזקייביץ' שביצע אותה לעבר הקהל במהלך אולימפיאדת מוסקבה. |  |
| חריצת לשון | הוצאת הלשון החוצה | חריצת לשון נחשבת לאקט חצוף אך ילדותי. |  |
| מאנו קורנוטה | זקירת הזרת והאצבע תוך כיפוף יתר האצבעות | בתרבויות לטיניות מרמזת התנועה, כשהיא מופנית כלפי גבר, לכך שהיה קורבן לניאוף (יש לו "קרניים"). עם זאת, באיטליה התנועה היא גם מחווה נגד עין הרע והפכה למקובלת בקרב חובבי המטאל בעקבות השימוש שעשה בה הזמר רוני ג'יימס דיו. |  |
| מונינג | חשיפת הישבן | הישבן נחשב בתרבות המערב לאיבר מוצנע שחשיפתו בפרהסיה נחשבת לחוסר נימוס. במקרים מסוימים חשיפתו מהווה התרסה כלפי אדם אחר, אף שבמקרים רבים נעשה מונינג כמעשה של שובבות. |  |
| מוצה | הפניית כף היד לעבר בן השיח, כאשר האצבעות פרושות ומתוחות | מוּצָה (ביוונית: μούντζα), היא תנועה מגונה שנחשבת בוטה מאוד ביוון. כאשר יווני רוצה לסמן בידיו את הספרה 5, הוא יעשה זאת כשגב כף היד מופנה לעבר בן שיחו, כדי להימנע מביצוע התנועה. מקור התנועה בביזנטיון, אז הובלו פושעים על גבי חמורים ברחבי העיר, כאשר פניהם מכוסים באפר (ביוונית עתיקה: מוֹצוּס), מריחת האפר נעשתה באמצעות ליקוטו באגרוף קמוץ ואז פיזורו על פניו של הפושע תוך פתיחת האצבעות. |  |
|  | חיקוי תנועת אוננות בידי גבר | תנועה מגונה זו (באנגלית: wanker) נפוצה בבריטניה ומדינות אנגלו-סקסיות נוספות. המילה wanker, שנולדה כמילת סלנג שפירושה המילולי הוא שם תואר לאדם שמאונן, הפכה במהלך שנות ה-70 לגידוף. התנועה נוספה לגידוף וליוותה אותו, ולעיתים אף החליפה אותו לגמרי. |  |
| The shocker (אנ') | אצבע הטבעת והאגודל מכופפות ונוגעות זו זו בעוד שהאצבעות האחרות לא מכופפות. תנועה מגונה זו מתייחסת לפעולת החדרת האצבע המורה והאמצע האמצעית לנרתיק והאצבע הקטנה לפי הטבעת של הנמען. |  |  |
| תנועות מגונות בעלות קונוטציה מינית | וריאציות שונות, ובהן הפניית הידיים לעבר איבר המין בצורת משולש או הבלטת האגן תוך השמעת קול נשיקה מופגן | תנועות מגונות אלה, שיש בהן רמיזות מיניות נחשבות בוטות במיוחד. בישראל, קובע חוק העונשין כי תנועה מגונה שנועדה לשם גירוי, סיפוק או ביזוי מיניים מהווה עבירה פלילית שדינה עד 3 שנות מאסר. |  |
תחנת הרכבת המרכזית של סידני

| --- | --- |

  נגיש לכיסאות גלגלים
 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  4 באוגוסט 1906 
 אדריכל:  Walter Liberty Vernon 
 מיקום
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 קואורדינטות:  33°52′57″S 151°12′24″E﻿ / ﻿33.8825°S 151.20666666667°E﻿ / -33.8825; 151.20666666667
 מידע על התחנה
 בעלים:  Rail Corporation New South Wales 
  (למפת סידני מוגדלת) תחנת הרכבת המרכזית של סידני(למפת סידני רגילה) תחנת הרכבת המרכזית של סידני
 
תחנת הרכבת המרכזית של סידני היא תחנת הרכבת הגדולה והעמוסה ביותר בעיר סידני שבאוסטרליה. התחנה ממוקמת באזור היימרקט אשר ברובע העסקים המרכזי של סידני. התחנה מהווה מחלף תחבורה מרכזי עבור שירותי הרכבת הבין-עירוניים של NSW TrainLink, שירותי רכבות הפרוורים של Sydney Trains, שירותי הרכבת הקלה של סידני, שירותי האוטובוסים העירוניים ושירותי אוטובוס פרטיים. בשנת 2018 לבדה עברו בתחנה כ-85.4 מיליון נוסעים. לפי ההערכות התחנה משרתת מעל ל-250,000 אנשים מדי יום.
היסטוריה

התחנה נפתחה רשמית ב-4 באוגוסט 1906, והחליפה את תחנת טרמינל סידני אשר הייתה קיימת עוד משנת 1855 אך לא הייתה מתאימה יותר לעיר הצומחת. התחנה נבנתה באתר של בית הקברות לשעבר ברחוב דבונשייר, כאשר שרידים מבית הקברות הועברו לבתי קברות אחרים לפני תחילת הבנייה.
התחנה עברה מספר הרחבות ושיפוצים לאורך השנים בעקבות הביקוש ההולך וגובר לשירותי רכבת. הוספת רציפי חשמליות בשנות ה-20 ורכבת הפרברים בשנות ה-70 הרחיבה משמעותית את קיבולת התחנה.
גלריית תמונות

עיצוב מוקדם של התחנה משנת 1898 לערך
מבט על התחנה מפארק בלמור
התחנה במבט מפארק בלמור, 1924
האולם המרכזי, תצלום משנת 1958 לערך
האולם המרכזי, 2018
הערות שוליים

↑  Station details - CityRail, web.archive.org, ‏2013-05-08
תלמה אדמון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בפברואר 1950 (בת 74) פלמחים 
 שם לידה:  תלמה גורלניק 
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  עיתונאית וסופרת
 מעסיק:  מעריב
 שפות היצירה:  עברית 
 
תלמה אדמון (נולדה ב-25 בפברואר 1950) היא עיתונאית, סופרת, עורכת ומתרגמת. כלת פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת תשס"ב 2002.
ביוגרפיה

נולדה כתלמה גורלניק בקיבוץ פלמחים. אביה ישראל גורלניק היה ממייסדי הקיבוץ ותלמה היא הבת הראשונה של הקיבוץ. את שירותה הצבאי עשתה ככתבת בבמחנה נח"ל. לאחר שהשתחררה מהצבא עסקה בכתיבה ובעריכה בעיתונים את ומעריב. בין השנים (1995־2005) ערכה את המדור "ספרות וספרים" של העיתון מעריב. במקביל עסקה כל השנים גם בכתיבה ספרותית. מתגוררת עם בן זוגה במושב שדמה.
יצירתה הספרותית ופרסים

סיפורים מפרי עטה של אדמון פורסמו באנתולוגיות שונות ("בואי כלה", "טעם החיים" בהוצאת כרמל, "אלה החיים שהייתי רוצה לחיות" בהוצאת עם עובד) וכן במוספים ספרותיים ובכתבי-עת (קשת). זכתה בפרס היצירה לסופרים עבריים מטעם קרן ראש הממשלה ע"ש לוי אשכול ז"ל לשנת תשס"ב. ספרה "מכתבים לעמוס" זיכה אותה ב-2007 בפרס זאב לספרות ילדים ונוער לשנת תשס"ז.
ספריה

נועה כבר גרה כאן עיצוב ואיור, יעל ליאור, הוצאת ספרית מעריב, 1985
צריף עף ברוח, כתר הוצאה לאור, 1989 (לילדים)
אגמים, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2005
מכתבים לעמוס: רומן מכתבים לנוער, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2006
שלי בוחרת מתנה, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2008
אלה של החתולים, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2011
בוקר ראשון באירופה: הערה על מקום אחר, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2014
תעלת דנובה–בוקרשט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תעלת מים 
 מדינה:  רומניה 
 קואורדינטות:  44°17′41″N 26°01′30″E﻿ / ﻿44.2947°N 26.02494°E﻿ / 44.2947; 26.02494
 he
 
טקס פתיחת הפרויקט בתעלה דנובה–בוקרשט, ב-5 באוגוסט 1986
אתר בנייה של אחד מתאי השיט של התעלה. אתר הבנייה ננטש בשנת 1990
תעלת דנובה–בוקרשט (ברומנית: Canalul Dunăre–București) היה פרויקט שנועד לאפשר שיט נהרות מבוקרשט לים השחור דרך הדנובה.
העבודות לביצוע הפרויקט החלו ב-1986, אך ב-1989, לאחר המהפכה הרומנית, נפסקו לחלוטין, על אף שכבר בוצעו כ-70% מהפרויקט. קיימים נימוקים למען חידוש העבודות וגם נגד החידוש ובמהלך השנים נגנבו לוחות בטון ופריטים שונים וחלקים אחרים ניזוקו. ההתנגדות העיקרית נובעת מזיהוי הפרויקט עם המשטר הקומוניסטי מלפני המהפכה.
תוכניות היסטוריות

לראשונה מתועד רעיון חיבורה של בוקרשט לדנובה בתעלה ב-1864, כששליח של אלכסנדרו יואן קוזה בפריז מציע לקבוצת בעלי הון צרפתים להקים חברה לשם תיעול דמבוביצה למטרה זו. את התוכנית הראשונה יזם המהנדס ניקולאה קוקו, שהכין טיוטה לתעלת שיט מאולטניצה לבוקרשט.
ב-1927 פרסם המהנדס הרומני דימיטריה לאונידה תוכנית ליצירת תעלת שיט, שתעבור דרך בוקרשט ותגיע לדנובה. ב-1928 קבע חוק של הפרלמנט הרומני את בוקרשט כנמל על הדנובה, אך המשבר הכלכלי העולמי הוביל לזניחת הפרויקט. על בסיס חוק זה הכין המהנדס דורין פאוול לפני מלחמת העולם השנייה תוכנית. התוכנית כללה נמל בבוקרשט ושישה תאי שיט, בתעלה מקבילה לדמבוביצה, שתוביל עד נמל באולטניצה. התרשמות המלך ושריו הייתה חיובית, אך תקציבי הפיתוח הופנו לשיפוץ דרך ויקטוריה וארמון המלך ולאחר מכן החלה מלחמת העולם השנייה.
תקופת צ'אושסקו

ב-1984, בסיום העבודות על תעלת דנובה–הים השחור יזם ניקולאה צ'אושסקו את התחלת העבודות על תעלת דנובה בוקרשט, תוך שימוש בציוד וכוח אדם, שסיימו את תפקידם בפרויקט האחר.
התוכנית כללה תעלה באורך 73 קילומטרים ורוחב 80 מטר ועומק מינימלי של 4.5 מטרים. גובה הקרקע בבוקרשט הוא 63 מטרים מעל פני הים ובאולטניצה, בקצה התעלה המתוכננת, תוכנן הגובהלהגיע לעשרה מטרים מעל פני הים. על פער הגובה, 53 מטרים, תכננו להתגבר בעזרת ארבעה תאי השיט. התוכנית כללה שלושה נמלים, שניים בבוקרשט, האחד על הארג'ש, ליד היישוב 1 בדצמבר והשני בגלינה, על הדמבוביצה והשלישי באולטניצה.
גניזת הפרויקט ותוכניות חדשות

לאחר המהפכה הרומנית והפלת משטרו של צ'אושסקו נעצרו העבודות על הפרויקט והוא נעזב בינואר 1990. זיהוי הפרויקט עם המשטר הקומוניסטי גרם להתרחקות ממנו. מבנים שלא הושלמו נטו להתפורר, מהפרויקט העזוב נגנבו חומרים ואפילו פורקו מבנים קיימים.
התוכניות והמידע הועברו מיד ליד ולבסוף הגיעו למשרד המים, היערות והגנת הסביבה. בהתאם להחלטה HGR 487/2008 משרד התחבורה הרומני, באמצעות Compania
Naţională Administraţia Canalelor Navigabile SA Constanţa, לקח את החומר לידיו לצורכי תכנון קשרי שיט בין בוקרשט ובין הדנובה. ב-2012 הופק מחקר בשם Amenajarea râurilor Argeș și Dâmbovița pentru navigație
și alte folosințe (טיפול בנחלים ארג'ש ודמבוביצה לשיט ושימושים אחרים). ממשלת רומניה מחפשת משקיעים פרטיים שייקחו על עצמם את הפרויקט בתקווה להפיק רווחים ממנו. על פי המחקר הרווחים צפויים להניב בעיקר מהפקת חשמל בתחנות כוח הידרוחשמליות, ממכר מי שתייה ומים לתעשייה, אספקת מים לחקלאות, הובלת סחורות ונוסעים ועוד.
הערות שוליים

↑  Canalul Dunăre – București, aproape 100 de ani și 73 de kilometri de neputință. Canalul Suez e dublu ca lungime și a fost gata în 10 ani! (ברומנית)
↑  https://e-nergia.ro/wp-content/uploads/2018/12/studiu_fundamentare_amenajare_arges_dambovita.pdf (ברומנית)
תרזה הקדושה מליזייה

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1873 אלנסון, צרפת
 פטירה:  30 בספטמבר 1897 (בגיל 24) ליזייה קלבדוס צרפת
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית
 ביאטיפיקציה:  29 באפריל 1923, קריית הוותיקן על ידי פיוס האחד עשר
 קאנוניזציה:  17 במאי 1925, קריית הוותיקן על ידי פיוס האחד עשר
 מקום פולחן עיקרי:  בזיליקת תרזה הקדושה בליזייה
 חג:  3 באוקטובר
תרז הקדושה מליזייה (בצרפתית: Thérèse de Lisieux‏; 2 בינואר 1873 – 30 בספטמבר 1897), הידועה גם בכינויים "הקדושה תרזה של התינוק ישו המשיח" ו"הפרח הקטן של ישו", הייתה נזירה צרפתייה חברת המסדר הכרמליתי, קדושה ודוקטור של הכנסייה הקתולית.
חייה

תרזה נולדה באלנסון שבצפון-מערב צרפת למשפחה נוצרית קתולית בעלת אמונה חזקה. חלק מילדי המשפחה נפטרו בעודם רכים בשנים. אביה היה שען וצורף, ואמה רוקמת תחרה. אביה שאף בצעירותו להיות נזיר, אך נדחה כי לא ידע לטינית. אמונת המשפחה הייתה כה חזקה עד שכל חמש הבנות שנותרו בחיים הקדישו את עצמן ואת חייהן לישו והפכו לנזירות.
בהיותה בת 15 קיבלה תרזה אישור חריג להצטרף למנזר, על אף גילה הצעיר והלא מקובל. ב-9 באפריל 1888 נכנסה למנזר, ב-10 בינואר 1889 נדרה את נדריה ועד יום מותה לא יצאה משערי המנזר. במהלך שהותה במנזר כתבה בשפה פשוטה ומובנת איגרות הדרכה המדריכות כיצד לחיות חיי אמונה.
בהיותה בת 24 מתה ממחלת השחפת ונקברה בקתדרלה שבעיר הולדתה. רוב הנסים המיוחסים לה אירעו אחרי מותה, כגון ריפוי ילדה בת 4 מעיוורון. בשנת 1925 הוכרזה כקדושה נוצרית וב-19 באוקטובר 1997 הוכרה על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני כאחת ממורי הכנסייה ("דוקטור של הכנסייה").
ארון קבורתה של תרזה ובו עצמותיה וחפצים אישיים נלקח על ידי אנשי הכנסייה למסע במדינות שונות בעולם. במקומות שנקבעו כיעדים במסגרת מסע זה נערכו תהלוכות שבמהלכן נהגו המאמינים לגעת בארון. ב-2011 הגיע הארון לישראל.
הערות שוליים

↑  תרזה הקדושה מליזייה באתר www.catholiceducation.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269079105171  PLWABN: 9810593363505606  BIBSYS: 90181411  BNC: 000107967  BNE: XX907070  BnF: cb11926349w (data)  CANTIC: a10486951  GND: 118621815  ICCU: CFIV019717  ISNI: 0000 0001 2276 0762  LCCN: n80036570  LNB: 000071825  MusicBrainz: 94148830-96bc-4fbb-9a62-d30973cff544  NDL: 00476067  NKC: jn19990210610  NLA: 41571335  NLK: KAC201105869  NSK: 000018630  NTA: 068348053  RERO: 02-A000162109  SELIBR: 199681  SNAC: w6km03xn  SUDOC: 02715923X  Trove: 1082064  VcBA: 495/151  VIAF: 7397609   WorldCat (עם VIAF): 7397609
תסמונת הלם רעלי

| --- | --- |

 תחום:  מחלות זיהומיות 
 גורם:  Streptococcus pyogenes, Staphylococcus aureus 
 תסמינים:  הקאה, שלשול, תת לחץ דם, הלם 
 טיפול:  נרקאן  קלונידין  דקסמתזון  אדרנלין  קורטיזול  ADH  סימבסטטין  פנילאפרין 
 קישורים ומאגרי מידע
 InfoMed:  תסמונת הלם רעלני
 eMedicine:  169177 
 DiseasesDB:  13187
 MeSH:  D012772
 MedlinePlus:  000635
 סיווגים
 ICD-10:  A48.3
 ICD-11:  1B52 
 
תסמונת הלם רעלי (באנגלית: Toxic shock syndrome, או בראשי תיבות: TSS) היא מצב מסכן חיים אשר נגרם כתוצאה מרעלן המופרש מחיידקים, ובעקבותיו מתרחש כשל רב מערכתי (קריסת מערכות), כניסה להלם המלווה בעלייה בחום הגוף, ולעיתים גם באודם (פריחה שלעיתים דומה לכווית שמש). ישנם מספר חיידקים שיכולים לגרום לתסמונת זו. הבולטים שבהם הם Staphylococcus aureus ו-Streptococcus pyogenes. התסמונת שאליה גורם האחרון מביניהם נקראת לעיתים תסמונת דמוית הלם רעלי או תסמונת הלם רעלי סטרפטוקוקלית.
סימנים ותסמינים

התסמינים המאפיינים תסמונת הלם רעלי משתנים כתלות ברעלן הגורם לתסמונת. תסמונת הלם רעלי שהגורם לה הוא Staphylococcus aureus מאופיינת בחום גבוה, לחץ דם נמוך, תחושה רעה ובלבול, אשר עלול במהרה להחמיר לכדי ערפול הכרה ותרדמת, כמו גם כישלון של איברים רבים. הפריחה האופיינית, אשר נצפית לרוב בשלבים המוקדמים, דומה לכוויית שמש ויכולה להופיע בכל מקום בגוף, לרבות השפתיים, הפה, העיניים וכפות הידיים והרגליים. בחולים השורדים את השלב הראשוני של הזיהום הפריחה מתקלפת לאחר 10–14 יום. לעומת זאת, תסמונת הלם רעלי כתוצאה מרעלן של Streptococcus pyogenes מופיעה בדרך כלל באנשים שכבר יש להם פצעים פתוחים שהזדהמו בחיידקים. חולים אלה חשים לרוב כאב חזק באתר הזיהום, אשר אליו מתווספים התסמינים שתוארו קודם לכן, למעט הפריחה דמוית כוויית השמש, שפחות נפוצה בתסמונת הסטרפטוקוקלית.
הקריטריונים לאבחנה של תסמונת הלם רעלי נקבעו על ידי המרכז לבקרת מחלות ומניעתן, והם שונו ב-1981 בעקבות עלייה חדה במספר מקרי תסמונת ההלם הרעלי כתוצאה משימוש בטמפונים. בקריטריונים אלה:
חום גוף העולה על 38.9°C
לחץ דם סיסטולי נמוך מ-90 מ"מ כספית
פריחה מפושטת, אדמנת, הלבנת העור שאחריה התקלפות, במיוחד בכפות הידיים והרגליים
מעורבות של שלוש מערכות איברים או יותר:
מערכת העיכול – הקאות ושלשולים
גודש דם בריריות – הנרתיק, הפה או הלחמית
כשל כלייתי – רמות קריאטינין בסרום פי 2 או יותר מהטווח התקין
דלקת בכבד – רמות אלנין טרנסאמינאז ואספרטט טרנסאמינאז בסרום פי 2 או יותר מהטווח התקין
מיעוט טסיות דם – ספירת טסיות נמוכה מ-100,000 לממ"ק
מערכת העצבים המרכזית – בלבול ללא ממצאים נוירולוגיים מוקדיים
פתופיזיולוגיה

הן בתסמונת הלם רעלי והן בתסמונת דמוית הלם רעלי התקדמות המחלה נובעת מרעלן סופראנטיגן, אשר מאפשר קישור לא ספציפי בין MHC מסוג II לקולטני תאי T, ובכך מפעיל תאי T משבטים רבים, לעיתים עד כ-20% מאוכלוסיית תאי T בגוף. הפעלה זו מעוררת סערת ציטוקינים שגוררת אחריה מחלה המערבת מערכות רבות בגוף.
הרעלן בחיידק Staphylococcus aureus הגורם לתסמונת נקרא TSST-1, והוא מופרש כשרשרת פוליפפטידית יחידה. הגן המקודד לפפטיד זה נישא על גבי גורם גנטי נייד ממשפחת SaPI השייכת לאיי מרענות.
טיפול

החומרה של התסמונת הזו, אשר כאמור היא מצב מסכן חיים, מחייבת לעיתים תכופות אשפוז בבית חולים. יש להבהיל את החולה ליחידה לטיפול נמרץ לצורך טיפול תומך הכולל עירוי נוזלים, אוורור דרכי הנשימה, מעקף של הכליות ועידוד כיווץ הלב, במיוחד בעת קריסת איברים. יש לסלק את מקור הזיהום במידת האפשר, לרבות ניקוז של מורסות, וכן להוציא טמפון או גביעונית במידה ונעשה שימוש בהם. כישלון בהרחקת מקור הזיהום מביא על פי רוב לתוצאות גרועות יותר.
הטיפול האנטיביוטי הניתן נגד Staphylococcus aureus ו-Streptococcus pyogenes יכול לכלול צפלוספורין, פניצילין או ונקומיצין. תוספת של קלינדמיצין או גנטמיצין מפחיתה את ייצור הרעלן, וכתוצאה מכך את התמותה.
עם טיפול מתאים חולים מחלימים בדרך כלל בתוך שבועיים עד שלושה, אולם בהיעדר טיפול ייתכן מוות בתוך מספר שעות.
אפידמיולוגיה

תסמונת ההלם הרעלי היא נדירה, ומספר המקרים המדווחים ירד משמעותית מאז שנות ה-80 של המאה ה-20. מחקר משנת 2004 קבע את שיעור ההיארעות של התסמונת על 3–4 מכל 100,000 משתמשות בטמפון לשנה, בעוד המידע המסופק על ידי יצרניות מוצרי ההיגיינה הנשית מעמיד שיעור זה על 1–17 ל-100,000 נשים מקבלות וסת לשנה. המרכז לבקרת מחלות ומניעתן חדל מלעקוב אחר התסמונת, אולם בשנות ה-2000 המוקדמות ניכרה עלייה במספר המקרים המדווחים. החוקר פטריק שליברט סבור כי הסיבה היא גיל תחילת הווסת המוקדם, בעוד חוקרים אחרים, כגון פיליפ טיירנו וברוס האנה, תולים את האשמה בטמפונים בעלי הספיגה המרבית שיצאו לשוק ב-1999 ובהפסקת פרסום האזהרה על אריזות הטמפונים שלא להשאיר את הטמפונים בתוך הנרתיק למשך הלילה.
היסטוריה > תיאור ראשוני

המונח תסמונת הלם רעלי נטבע לראשונה בשנת 1978 על ידי רופא ילדים מדנוור, ד"ר ג'יימס טוד, אשר תיאר מחלה סטפילוקוקלית בשלושה בנים ובארבע בנות בגילאים 8–17. אף שהחיידק Staphylococcus aureus בודד מהריריות, לא ניתן היה לבודדו מהדם, מנוזל השדרה או מהשתן, דבר שהעלה את החשד כי רעלן מעורב במקרים אלה. מחברי המאמר ציינו מקרים של מחלות סטפילוקוקליות דומות שהופיעו מדי פעם החל משנת 1927, אולם הם לא השכילו לקשר בין התסמונת לבין שימוש בטמפונים, הגם ששלוש מתוך הבנות שקיבלו וסת בזמן שהמחלה התפתחה השתמשו בטמפונים. בשנים שלאחר מכן נצפו מקרים רבים של התסמונת שבהם הטמפונים נשארו בנרתיק של הנשים שהשתמשו בהם.
היסטוריה > הקישור לטמפונים

בעקבות ניסיון שיווקי שנוי במחלוקת שנערך באוגוסט 1978 ברוצ'סטר, ניו יורק, ובפורט ויין, אינדיאנה, השיקה חברת פרוקטר אנד גמבל את הטמפונים מסוג Rely בעלי הספיגה המוגברת. זאת, בתגובה לביקוש לטמפונים שיוכלו לספוג דימום וסתי מלא, ללא דליפה או החלפה. הטמפונים מסוג Rely הכילו קרבוקסימתילצלולוז וחרוזים דחוסים עשויים פוליאסטר לצורך הספיגה המוגברת. דגם זה של הטמפון, היה באפשרותו לספוג עד פי 20 ממשקלו בנוזלים. יתרה מזאת, הטמפון תפח בנרתיק לצורה של גביע על מנת לאגור נוזלים בנרתיק מבלי שידלוף.
בינואר 1980 דיווחו למרכז לבקרת מחלות ומניעתן אפידמיולוגים מוויסקונסין וממינסוטה על הופעת תסמונת הלם רעלי, במיוחד בקרב נשים בזמן וסת. Staphylococcus aureus תורבת בהצלחה מרוב הנבדקות. צוות מיוחד הוקם כדי לחקור את המגפה, שכן מספר המקרים עלה במהלך קיץ 1980. בספטמבר של אותה שנה דיווח המרכז לבקרת מחלות ומניעתן כי המשתמשות בטמפון מסוג Rely הן בסיכון מוגבר לפתח תסמונת הלם רעלי. ב-22 בספטמבר 1980 הורידה פרוקטר אנד גמבל את טמפוני Rely מהמדפים בעקבות דו"ח המרכז לבקרת מחלות ומניעתן. יחד עם זאת, מכיוון שמספר מקרי התסמונת הקשורים בווסת עלה באזורים אחרים בארצות הברית עוד בטרם הושק הטמפון מסוג Rely, חוקרים אחרים תלו את האשמה בגורמים נוספים.
בשלב מאוחר יותר הראה מחקר כי טמפונים בעלי ספיגה מוגברת קשורים בסיכון גבוה יותר לתסמונת הלם רעלי, ללא קשר להרכבם הכימי או לחברה המייצרת. אולם, טמפוני Rely בכל זאת נקשרו באופן חזק יותר לתסמונת, לאחר תיקון הספיגה המוגברת, ייתכן בשל היכולת של קרבוקסימתילצלולוז לסנן ולהשאיר בגוף את הרעלן הגורם לתסמונת.
עד סוף שנת 1980 החל מספר מקרי תסמונת ההלם הרעלי לרדת, אם כי יש ויכוח באשר לאמינות הנתונים שפרסם המרכז לבקרת מחלות ומניעתן בשל הבעייתיות שבזיהוי סימני התסמונת על ידי הצוות הרפואי ושבתיעוד המקרים. ישנם המעריכים כי רק שליש מכל מקרי התסמונת שדווחו נכללו בנתונים.
ראו גם

החיידק הטורף
תרזה ברגנצה

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1933 מדריד, ספרד 
 פטירה:  13 במאי 2022 (בגיל 89) סן לורנסו דה אל אסקוריאל, ספרד 
 שם לידה:  María Teresa Berganza Mariana 
 מוקד פעילות:  ספרד 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון המלכותי של מדריד 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  פליקס לאווילה (1957–1977) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס נסיך אסטוריאס לאמנות (1991)  הצלב הגדול של מסדר אלפונסו העשירי החכם (2013)  מדליית הזהב של מדריד (1998)  ד״ר לשם כבוד מאוניברסיטת אלקלה (2015)  מדליית זהב של החוג לאמנויות היפות (2018)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מדריד (2003)  מדליית הזהב על הצטיינות באמנות יפה (ספרד) (1982)  פרס האופרה הבינלאומי 
 www.teresaberganza.com
 פרופיל ב-IMDb
 
תרזה ברגנצה (בספרדית: Teresa Berganza;‏ 16 במרץ 1933 – 13 במאי 2022) הייתה זמרת אופרה ספרדייה, שעשתה לה שם עולמי כסופרן/מצו סופרן במחצית השנייה של המאה ה-20. שמה נקשר ביותר לתפקידי רוסיני, מוצרט וביזה. הווירטואוזיות הטכנית, המוזיקליות והנוכחות הבימתית כובשת הלב שלה זיכו אותה בהתפעלות המאזינים.
ביוגרפיה

מריה תרזה ברגנצה נולדה במדריד. היא למדה פסנתר ופיתוח קול בקונסרבטוריון של מדריד ובשנת 1954 זכתה שם לפרס ראשון בשירה. הופעתה הראשונה בקונצרט הייתה במדריד בשנת 1955.
ברגנצה הופיעה לראשונה באופרה בתפקיד דוראבלה ב"כך עושות כולן" של מוצרט, בשנת 1957 בפסטיבל אקס־אן־פרובנס בצרפת. באותה שנה הופיעה לראשונה בלה סקאלה, מילאנו ובשנה שלאחריה בגליינדבורן באנגליה (1958). בשנת 1959 הופיעה ברגנצה בפעם הראשונה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בתפקיד רוזינה ב"הספר מסביליה" של רוסיני, תפקיד שהיה לאחד מסימני ההיכר שלה. בשנת 1967 הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, בתפקיד כרובינו ב"נישואי פיגארו".
כזמרת רסיטלים, הופיעה ברגנצה לראשונה בקרנגי הול ב-1964. הרפרטואר הקונצרטנטי שלה כולל שירים ספרדיים, צרפתיים, גרמניים ורוסיים. משנת 1957 עד 1977 הייתה ברגנצה נשואה למלחין והפסנתרן פליקס לאווילה, שותפה הקבוע להקלטות ולהופעות ואבי שלושת ילדיה, ביניהם הסופרן צ'צ'יליה לאווילה ברגנצה.
ברגנצה קיבלה, עם עוד שישה זמרים ספרדים, את פרס "נסיך אסטוריאס" לספרות ולאומנות לשנת 1991.
ב-1992 השתתפה ברגנצה בחגיגות הפתיחה של תערוכת "אקספו 92'" בסביליה ובחגיגות הפתיחה של המשחקים האולימפיים בקיץ 1992 בברצלונה. ב-1994 הייתה לאישה הראשונה שנבחרה לאקדמיה המלכותית לאומנויות של ספרד. היא לימדה שירה בבית הספר הגבוה למוזיקה על שם המלכה סופיה (Escuela Superior de Música Reina Sofía), המשיכה לבצע מוזיקה של מלחינים ספרדים והעבירה כיתות אומן ברחבי העולם. בין תלמידיה מריה באיו.
נפטרה בסן לורנצו דה אל אסקוריאל.
סרטי קולנוע

תרזה ברגנצה הופיעה בתשעה סרטי קולנוע מלבד ההסרטות של "הספר מסביליה" (1972); דון ג'ובאני של ג'וזף לוסי (בתפקיד צרלינה; 1979); "ורתר" ו"כרמן" (שניהם ב-1980), שיחקה גם כשחקנית מן השורה בדרמה המורכבת של פאטיניו, "אוקטביה" (2002); בסרטו הפופולרי של פול מקגיגאן, "החשבון"
(2003); ב"גרים" של אלקס ואן ורמרדאם (2003); ב-Buen viaje, excelencia! משנת 2003 (בתפקיד נכדתו של פרנקו) וב-Cuéntame (ספרד; ידוע גם בשם Cuéntame cómo pasó; במקור Por el humo se sabe dónde está el fuego)
משנת 2006, פרק בסדרת טלוויזיה ששמה לקוח מרומנסה מפורסמת לטנור מתוך הסרסואלה "דונה פרנצ'יסקיטה" מאת אמדיאו ויווס.
תנועת השמאל הירוק

| --- | --- |

 מדינה:  איסלנד 
 מנהיגים:  קתרין יקובסדוטיר 
 תקופת הפעילות:  6 בפברואר 1999 – הווה (25 שנים) 
 אידאולוגיות:  סוציאליזם דמוקרטי, אקו-סוציאליזם, פציפיזם, פוליטיקה ירוקה, פמיניזם, אירוסקפטיות 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל-מרכז, שמאל 
 ארגונים בינלאומיים:  ברית השמאל הנורדי הירוק 
 www.vg.is
 
תנועת השמאל הירוק (באיסלנדית: Vinstrihreyfingin – grænt framboð), אות המפלגה: V היא מפלגה באלת'ינגי, בית הנבחרים של מדינת איסלנד, המתבססת על רעיונות של סוציאליזם דמוקרטי, פמיניזם, פציפיזם ושל שמירה על הסביבה. בעקבות הבחירות שנערכו בשנת 2017 היא קיבלה 11 מושבים ומובילה את הקואליציה הממשלתית. מנהיגת המפלגה, קתרין יקובסדוטיר מכהנת כראש הממשלה של איסלנד.
המפלגה הוקמה בשנת 1999 כאשר חלק מחברי הפרלמנט לא השלימו עם איחוד מפלגות השמאל. בבחירות של שנת 1999 המפלגה קיבלה 9.1% מקולות הבוחרים ו-6 מקומות באלת'ינג. בשנת 2009 ייצוגה גדל ל-9 מקומות והיא לראשונה נכנסה לממשלה בראשות יוהנה סיגורדרדוטיר. תוך זמן קצר, ליליה מוססדוטיר שהייתה בין ראשי התנועה התפצלה ממנה, הקימה מפלגה חדשה שאף נכנסה לפרלמנט בבחירות.
בעקבות בחירות של שנת 2016 ייצוגה גדל ל-10 מקומות.
המפלגה דוגלת ברעיונות של סוציאליזם דמוקרטי, פמיניזם, פציפיזם וסביבתנות. היא מתנגדת לשיתוף פעולה של המדינה עם ברית NATO, חברות בקהילה האירופאית ותומכת ברשות הפלסטינית. המפלגה כוללת כ-1800 חברים.
תנועה מרכזית, סגורה, בלתי-מעוגלת

ראו גם: IPA, עיצורים
כאשר מופיעות זוג תנועות באותה משבצת, הימנית מעוגלת.
תנועה מרכזית סגורה ובלתי מעוגלת מסומנת באלפבית פונטי בינלאומי באות I לטינית קטנה עם קו חוצה / ɨ / ומשמשת במספר שפות טבעיות, בעיקר שפות סלאביות.
בשפה הרומנית יש שתי אותיות, Î ו-Â, המבטאות פונמה זו.
בשפה הרוסית פונמה זו מבוטאת על ידי האות Ы.
התנועה קיימת גם בשפות פולנית, פורטוגזית ובניבים מסוימים של שוודית, אך בשפות אלה אין אות מיוחדת לביטויה.
הערות שוליים

↑  Sarlin, Mika, Sounds of Romanian and their spelling, 2014
תבטיה הרדופית

| תבטיה הרדופית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: גנציינאים
משפחה:: הרדופיים
סוג:: .Cascabela Raf
מין:: תבטיה הרדופית
שם מדעי
 Cascabela thevetia (L.) Lippold ‏Lippold, 1980
תֶּבֶטִיָּה הַרְדּוּפִית (שם מדעי: Cascabela thevetia (L.) Lippold) הוא שיח גדול או עץ נוי נמוך, ירוק-עד, רעיל, פרחיו צהובים-כתומים מוצאו מאמריקה הטרופית היובשנית, והוא נמנה עם משפחת ההרדופיים. כל חלקי הצמח למעט הפרחים מכילים מוהל חלבי רעיל. וכל חלקי הצמח לרבות הפירות רעילים. תבטיה הרדופית בעלת שחלה עילית באופן מלר וכותרתה בעלת סימטריה רדיאלית. עלי הכותרת מאוחים בבסיסם לצינור והם נושרים כיחידה אחת. הגביע משתייר בפרי ואף גדל עמו מעט.
תבטיה הרדופית היה פופולרי כצמח גן או כשיח שדרות, ואיבד מיוקרתו. בישראל גדל מין נוסף, לא נפוץ, תבטיה גדולה (Cascabela thevetioides (Kunth) Lippold) שקטר פריה גדול בהרבה מתבטיה הרדופית.