stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניוטון בייקר
ראשית חייו

ניוטון דיל בייקר נולד ב-3 בדצמבר 1871 במרטינסבורג, וירג'יניה המערבית כבנם של ניוטון דיל בייקר האב ושל מרי אן (לבית דוקהארט) בייקר. סבו, אליאס בייקר, היה תומך נלהב של האיחוד. מנגד, אביו התגייס לצבא הקונפדרציה ושירת שם בחיל הפרשים, נפצע ונפל בשבי. לאחר שובו הביתה ב-1865 הוא קיבל תואר מבית הספר לרפואה אוניברסיטת מרילנד ועבד כרופא במרטינסבורג עד למותו ב-1906.
בייקר למד בבתי הספר שבמרטינסבורג עד לשנתו השנייה בבית הספר התיכון וסיים את חוק לימודיו בבית הספר התיכון של הכנסייה האפיסקופלית שבאלכסנדריה, וירג'יניה.
ב-1892 סיים בייקר את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, שם הוא היה חבר באחוות "פי גמא דלתא". הוא נכח בהרצאותיו של וודרו וילסון ששימש שם כפרופסור אורח באותה תקופה. ב-1894, לאחר שקיבל את התואר מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון ולי, הוא ניסה במשך שנה להקים משרד עורכי דין במרטינסבורג ואז היה למזכירו האישי של האחראי על הדואר של ארצות הברית, ויליאם ל. וילסון, ששירת בחיל הפרשים של הקונפדרציה עם אביו של בייקר. הוא נשאר בוושינגטון די. סי. עד יוני 1897, אז יצא לחופשה באירופה ושב למרטינסבורג. בינואר 1899 הוא היה לשותף זוטר במשרד עורכי הדין "פורן, מק'טיגן ובייקר" בקליבלנד.
קריירה פוליטית בקליבלנד

כאשר עבר בייקר לקליבלנד, הייתה אהדתו נתונה למפלגה הדמוקרטית. הוא תמך במה שהיה קרוי "הדמוקרטים של הזהב" (אנ') ובמצע שלהם בנוגע לתקן הזהב, סחר חופשי ורפורמות בשירות הציבורי. הוא זכה לקריירה משפטית מוצלחת והיה מעורב בפוליטיקה המקומית. הוא סייע למועד הדמוקרטי טום ל. ג'ונסון להיבחר כראש עיריית קליבלנד ותחת חסותו הוא החל את הקריירה הציבורית שלו. ג'ונסון היה תומך נלהב של הפילוסופיה הכלכלית שנקראה ג'ורג'יזם ובייקר נחשף לגישותיו הפוליטיות והיה בעצמו לג'ורג'יסט. הוא סייע לג'ונסון במאבקיו נגד המונופולים של התשתיות העירוניות, לדוגמה, חברת החשמליות העירונית בבעלותו של מארק האנה, כך זכה בייקר לאהדה בקרב תושבי קליבלנד.
לאחר ששימש כיועץ המשפטי של עיריית קליבלנד בין השנים 1901 – 1909, הוא נבחר ב-1911 כראש העיר. כנבחר ציבור האינטרס הראשי של בייקר היה לחבר את העיר לרשת החשמל, לבצע רפורמות במערכת התחבורה הציבורית, לבצע שיפורים בבתי החולים ולדאוג לשיפור חזות העיר. הוא תמך מאוד בקולג' קליבלנד, כיום חלק מאוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב. פסגת הישגיו כראש העיר הייתה העברת תיקון בנוגע לממשל עצמי בחוקת אוהיו, שאושר במשאל עם ב-1912. תיקון זה העניק לקליבלנד את הזכות לקבוע את זכויותיה ולנהל את ענייני העיר ללא מעורבות המדינה.
כאשר היה בייקר פעיל מטעמו של וודרו וילסון בוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית שהתקיימה בבולטימור ב-1912 הוא נחשב למועמד אפשרי לסגנות הנשיא. בייקר ווילסון הכירו עוד בימיהם בג'ונס הופקינס בשנות ה-90 ובייקר לקח חלק חשוב במהלך תהליך בחירתו של וילסון כמועמד לנשיאות באמצעות הבטחת קולותיהם של הנציגים מאוהיו. וילסון רצה להביא עמו את בייקר לוושינגטון, אך אף על פי שהוא הציע לו את המשרה פעמיים, בייקר דחה את ההצעה למשרת מזכיר הפנים בתקופת הכהונה הראשונה של וילסון כנשיא.
ב-1916, לאחר תום כהונתו כראש עיריית קליבלנד, פתח בייקר עם שנים שותפים את משרד עורכי הדין BakerHostetler.
מזכיר המלחמה

כאשר ארצות הברית שקלה אם להיכנס למלחמת העולם הראשונה, נקב הנשיא וילסון בשמו של בייקר לתפקיד מזכיר המלחמה, שכן בייקר היה מקובל הן על התומכים והן על המתנגדים לכניסה למלחמה. תפקיד זה הצריך גם מומחיות משפטית בשל תפקידה של מחלקת המלחמה בניהול הפיליפינים, תעלת פנמה ופוארטו ריקו. הניו יורק טיימס כינה אותו "תומך נלהב" של הנשיא. בגיל 44, היה בייקר לצעיר חברי הקבינט.
אחד ההיסטוריונים תיאר את יחסיו של בייקר עם הצבא:
כאזרח של האזרחים, בייקר ראה בצבא כצורך, אך לא הייתה לו מחויבות כלפי לובשי המדים, הוא לא חש שום רגשות כלפיהם ולא היו לו חלומות של תהילה. ...ביום בו הנשיא וילסון הכריז על מינויו של בייקר למזכיר המלחמה, הוא הודה בבורותו בענייני צבא. "אודה בכנות", הוא אמר לעיתונאים, "איני יודע דבר על תפקיד זה". אך הייתה לו מחשבה חדה ואנליטית ומיומנות מנהלית ניכרת.
כמזכיר המלחמה, ניהל בייקר את השתתפותה של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה בשנים 1917 ו-1918, כולל הנהגת גיוס החובה ברמה הלאומית. בייקר בחר בגנרל ג'ון פרשינג לעמוד בראש חיל המשלוח של ארצות הברית. בסיועו של בייקר, הפך הנשיא וילסון את חיל המשלוח לכוח לחימה עצמאי שהיה שותף של מדינות ההסכמה שלחמו נגד מעצמות המרכז, במקום לעשות שימוש בכוחות האמריקאים ככוח תגבור לצבאותיהם של בריטניה וצרפת כפי ששאפו ממשלותיהם. באחת מפגישותיו עם ראש ממשלת בריטניה, דייוויד לויד ג'ורג', אמר לו בייקר ש"אם נחפוץ לקבל עצה בנוגע למי שיפקד על צבאותינו, נבקש אותה. אך עד אז אנו לא זקוקים לכך מאף אחד, וממכם הכי פחות".
לעיתים הוא הותקף על ידי אנשי הצבא המקצועיים שסברו שהוא בלתי כשיר לתפקידו או שבעמקי ליבו הוא פציפיסט. בייקר אמר: "אני פציפיסט בכל ליבי, ואני מוכן להילחם על כך".
שנותיו האחרונות

לאחר תום כהונתו כמזכיר המלחמה, שב בייקר למשרד עורכי הדין שלו.
במשך כמה שנים הוא היה תומך מוביל בהשתתפותה של ארצות הברית בחבר הלאומים.
ב-1922 פרסמה האנציקלופדיה בריטניקה מאמר קצר על חייו של בייקר בו נמתחה עליו ביקורת קשה. בין השאר נכתב עליו "לעיתים קרובות הועלתה נגדו האשמה בפציפיזם ובאופן כללי הקריירה שלו כמזכיר המלחמה ספגה גינויים בכל רחבי ארצות הברית".
בוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית ב-1924, במהלך דיון על מצע המפלגה, היה בייקר התומך הראשי בנוסח שמחייב את המפלגה לחברותה של ארצות הברית בחבר הלאומים. לאחר שלא נחל הצלחה בוועדת המצע, שדחפה לנוסח על פיו יערך משאל עם בנושא, הוא העלה את הנושא במליאת הוועידה.
אף על פי שלא היה לו סיכוי לזכות בתמיכת הנציגים בעמדתו, הוא נשא נאום שהיה שיאה של הוועידה, "נאום פוליטי בפסגתו": "על לפי העיתונאים, גברים ונשים בכל מקום פרצו בדמעות. היה זה ביצוע מבריק, רגשי וגובל בהיסטריה". הוא העלה את הזיכרונות על וילסון, שנפטר חמישה חודשים קודם לכן ופילל לשובה של האידאולוגיה הוילסונית:
בשדות הקרב של אירופה סגרתי את עיניהם של החיילים האמריקנים במדים שגססו... והם היו נפלאים ואדירים. מעולם לא התלוננו, מעולם לא התחרטו, מוכנים להמשיך רק אם שני דברים יקרו: אחד, שאמם תדע שהם מתו בגבורה, והשני שמישהו יבנה על סמך גבורתם מקדש קבוע לשלום...
ואני נשבעתי למחויבות למתים, שבאותה עת ולאחר מכן, ביום ובלילה, בכנסייה, בכינוסים פוליטיים, בכיכר השוק, בכוונתי להרים את קולי תמיד עד אשר הקרבתם אכן לא תהיה לשווא...
שירתי את וודרו וילסון במשך חמש שנים. הוא ניצב מול כיסא הכבוד שאת אישורו הוא קיבל. כשהוא מביט עלינו מלמעלה, אני אומר לו: "עשיתי כמיטב יכולתי. אני עושה זאת כעת. אתה עדיין מוביל את נשמתי. אני חש את נשמתך באופן מוחשי כאן". הוא ניצב כאן, באמצעות קולי החלש, נוכחותו היא לא הדמות הצולעת, המכווצת והרצוצה שראיתי לאחרונה, אלא זו של מנהיג המפואר שניצב כאן, שעושה שימוש בי לומר לכם. "הצילו את האנושות, בצעו את חובתה של אמריקה"
כאשר תמה מגבלת עשרים הדקות של בייקר הקהל שאג לו להמשיך. לאחר שעה הוא ירד מדוכן הנואמים לקול תשואות אדירות. נואמים שניסו לדבר כנגדו זכו לקריאות בוז. ועדיין ההצבעה הסופית הייתה נגדו ביחס של יותר משניים לאחד.
בהמשך הוועידה הוא הציג את מושל אוהיו לשעבר, ג'יימס מידלטון קוקס כמועמד המועדף של המדינה.
ב-1928 מינה הנשיא קלווין קולידג' את בייקר כחבר בבית המשפט הקבוע לבוררות בהאג, וב-1935 הוארכה כהונתו שם בשש שנים נוספו ת על ידי הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט. ב-1929 מינה הנשיא הרברט הובר את בייקר כחבר בוועדת ויקרשאם שעסקה בסוגיות הקשורות לאכיפת החוק, פעילות פלילית, אלימות משטרתית וחוק היובש.
בייקר המשיך להיות פעיל במפלגה הדמוקרטית וב-1932 הוא נחשב לבעל סיכוי רציני כמועמד לנשיאות. הוא דחה את ההצעה, אך המשיך לעבוד מאחורי הקלעים בתקווה להיבחר אם לא יעלה בידיו של רוזוולט לקבל את מועמדות המפלגה.
בייקר ייצג את בעלי הקרקע בבית המשפט העליון בתיק "הכפר אוקליד נגד חברת הנדל"ן אמבלר", שהיה ציון דרך שמיסד חוקתית את חוקי יעוד הקרקע.
החל משנת 1918 היה בייקר חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס וב-1928 נשקלה מועמדותו לנשיא המוסד.
חייו האישיים

ב-5 ביולי 1902 נשא בייקר לאישה את אליזבת לאופולד, מרצה בווילסון קולג' שבפנסילבניה. לשניים נולדו שתי בנות ובן. ניוטון בייקר נפטר מדימום מוחי בשייקר הייטס שבאוהיו ביום חג המולד, 25 בדצמבר 1937. הוא נטמן בבית הקברות לייק ויו שבקליבלנד.
הנצחתו

במהלך מלחמת העולם השנייה נבנתה בפנמה סיטי שבפלורידה ספינה מסדרת אוניות ליברטי שנקראה לזכרו SS Newton D. Baker.
ב-1957 בנתה אוניברסיטת וסטרן ריזרב את בניין ניוטון ד. בייקר על שמו. הבניין שימש לצרכים כלליים ככיתות לימוד ומשרדים ונהרס בנובמבר 2004.
מעונו בשכונת ג'ורג'טאון שבוושינגטון, ידוע כיום כ"בית ניוטון ד. בייקר, והוא רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. בשנתיים שלאחר רצח קנדי התגוררו בבית זה אלמנתו ג'קלין קנדי ושני ילדיה קרוליין וג'ון ג'וניור.
משרד עורכי הדין שהוא ייסד, BakerHostetler (אנ'), פעיל עד היום והוא נמנה בין משרדי עורכי הדין הגדולים בארצות הברית.
שמו של בייקר הונצח בשם בית ספר תיכון בקולומבוס, ג'ורג'יה ובשם בית ספר לאומנויות בקליבלנד. בניין מעונות סטודנטים באוניברסיטת המדינה של אוהיו נקרא על שמו ב-1940. כמו כן נקרא על שמו גם בניין מעונות באוניברסיטת וושיגטון ולי. בית חולים בעיר הולדתו, מרטינסבורג, נקרא בעבר על שמו של בייקר ועדיין תושבי המקום מכנים אותו בשם זה.
הערות שוליים

↑  Craig, Douglas B. Progressives at War: William G. Mcadoo and Newton D. Baker, 1863-1941. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2013, pp. 19-20.
1 2  Craig, Douglas B. Progressives at War: William G. Mcadoo and Newton D. Baker, 1863-1941. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2013, p. 21.
↑  Washington and Lee School of Law, Distinguished Alumni.
↑  Craig, Douglas B. Progressives at War: William G. Mcadoo and Newton D. Baker, 1863-1941. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2013, p. 23.
↑  Craig, Douglas B. Progressives at War: William G. Mcadoo and Newton D. Baker, 1863-1941. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2013, p. 23.
↑  Dawley, Alan. Changing the World: American Progressives in War and Revolution. Princeton, N.J: Princeton University Press, 2003, p. 121.
↑  Baker, Newton Diehl - The Encyclopedia of Cleveland History
↑  Wilson, Richard L. American Political Leaders. New York: Facts on File, 2002, p. 25.
↑  Home Rule - The Encyclopedia of Cleveland History
↑  O'Brien, Steven, Paula McGuire, James M. McPherson, and Gary Gerstle. American Political Leaders: From Colonial Times to the Present. Santa Barbara, Calif: ABC-CLIO, 1991, p. 18.
↑  DR. JAMES P. TATE Lt Col, USAF, Retired, The Army and Its Air Corps - Army Policy toward Aviation - 1919–1941, Air University Press, Maxwell Air Force Base, Alabama, June 1998, p. 3.
↑  Duane C. S. Stoltzfus, Pacifists in Chains: The Persecution of Hutterites during the Great War, JHU Press, 2013, p. 55.
↑  On League of Nations
↑  "Captioned photo of Wickersham Commission". Library of Congress.
↑  "Village of Euclid v. Ambler Reality Co. - The Encyclopedia of Cleveland History".
↑  Maritime Administration. "Newton D. Baker". Ship History Database Vessel Status Card. U.S. Department of Transportation, Maritime Administration.
↑  "National Register of Historic Places Inventory-Nomination: Newton D. Baker House / Newton D. Baker - Jacqueline Kennedy House". National Park Service.
↑  אתר המשרד
↑  מידע על הבניין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258129305171  BnF: cb11044819q (data)  CiNii: DA11082696  GND: 1012436446  ISNI: 0000 0001 2024 2574  LCCN: n86114582  NARA: 10572009  NLA: 35012451  NTA: 070248362  RERO: 02-A002962075  SNAC: w6vj92p9  SUDOC: 08883381X  Trove: 789470  VcBA: 495/95702  VIAF: 39369767   WorldCat (עם VIAF): 39369767
הספירה (פסל)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פסל 
 על שם:  קורבנות פיגועי 11 בספטמבר
 כתובת:  Liberty Park 
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1971
 תאריך פתיחה רשמי:  1971 
 חומרי בנייה:  ארד 
 יוצר:  פריץ קוניג 
 מידות
 גובה:  760 ס״מ 
 קואורדינטות:  40°42′38″N 74°00′50″W﻿ / ﻿40.71049°N 74.013871°W﻿ / 40.71049; -74.013871
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיהספירה(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיהספירה
 
פסל הספירה כפי שהיה לפני פיגועי 11 בספטמבר
הספֵירה (באנגלית: The Sphere) הוא פסל מעשה ידי הפסל הגרמני פריץ קוניג שהוצב בעבר ברחבת אוסטין טובין שבין מגדלי התאומים, ומוצב כיום כאנדרטה לפיגועי 11 בספטמבר בפארק החירות בקצה הדרומי של רובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
תיאור היצירה

היצירה הוזמנה בשנת 1966 עבור מרכז הסחר העולמי על ידי רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי. במהלך התכנון של מגדלי התאומים שאפה הרשות להזמין את הפסל מהפסל הנרי מור אולם קוניג נבחר לאחר שהאדריכל מינורו יאמאסאקי ראה תערוכה של עבודותיו של קוניג בגלריית סטמפפלי.
קוניג עבד על היצירה בסטודיו שלו בבוואריה, וסיים את העבודה עליו בשנת 1967 - זמן רב לפני שהחלה בניית המגדלים. האמן קרא ליצירה בשם Große Kugelkaryatide (הספירה הקאריאטידית הגדולה) אולם היצירה זכתה במהרה לכינוי המקוצר "הספירה".
היצירה נועדה לסמל את השלום העולמי שיבוא באמצעות סחר עולמי, והוצבה במרכז מזרקה בין שני המגדלים.
היצירה עשויה מ-52 חלקי ברונזה הניצבים על בסיס פלדה, ושקלה 22.5 טונות. גובהה של היצירה 7.62 מטרים וקוטרה 4.6 מטרים.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר

היצירה נפגעה במהלך פיגועי 11 בספטמבר מפגיעות חלקי מבנה בעת קריסת מגדלי התאומים. במהלך פינוי המגדלים פורקה היצירה הפגועה (גובהה הופחת מעט בשל הפגיעות), והועברה לאחסנה בסמוך לשדה התעופה הבינלאומי קנדי. שישה חודשים לאחר מכן, בעקבות סרט דוקומנטרי שנקרא "הקוגל של קוניג" שהופק אודותיה על ידי הבמאי הגרמני פרסי אדלון, הוחלט להציבה כחלק מאתר הנצחה בפארק באטרי שבדרום האי מנהטן ב-11 במרץ 2002.
האנדרטה נחנכה בנוכחות ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג, קודמו בתפקיד רודולף ג'וליאני והפסל עצמו.
בשנת 2017 הפסל הועתק למקומו החדש בפארק החירות שהוקם במתחם מרכז הסחר העולמי.
הערות שוליים

↑  "The Sphere, a Symbol of Resilience After 9/11, Is Unveiled at Liberty Park". 2017-09-06. נבדק ב-2017-09-30.
↑  Warerkar, Tanay (2017-09-06). "World Trade Center's iconic 'Sphere' sculpture is now on view at Liberty Park". Curbed NY. נבדק ב-2017-10-01.
| פיגועי 11 בספטמבר |
| --- | --- | --- |
| רקע | ההכנות לפיגועי 11 בספטמבר • פעולות החילוץ בתאומים • השפעות הפיגועים • תאוריות הקשר • הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר |  |
| חטיפות המטוסים | טיסה 11 של אמריקן איירליינס • טיסה  175 של יונייטד איירליינס • טיסה 77 של אמריקן איירליינס • טיסה 93 של יונייטד איירליינס |  |
| אמנות ותרבות | 9/11 ההבדל הקטן • Tears in Heaven ‏• האדם הנופל • התייר ממגדלי התאומים • האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר • האנדרטה הלאומית לטיסה 93 • האנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים (ירושלים) • הנפת הדגל בגראונד זירו • מגדלי התאומים (סרט) • טיסה 93 (סרט) • 11 בספטמבר (סרט) • פסטיבל הסרטים טרייבקה • צייטגייסט • הספירה • 9/11: בתוך חדר המלחמה של הנשיא |  |
| שונות | מרכז הסחר העולמי • מגדל החירות • מגדלי התאומים • גראונד זירו |  |
אברהם גולדמן

הרב אברהם גולדמן (מכונה ה"אור אברהם"; י"א בתשרי ה'תרצ"ד, 1 באוקטובר 1933 – י"ב בטבת ה'תש"ע, 29 בדצמבר 2009) היה האדמו"ר השביעי של חסידות זוויהל, והרביעי בארץ ישראל.
קורותיו

נולד בעיר העתיקה בירושלים לרב מרדכי גולדמן - האדמו"ר השישי של חסידות זוויהל, ולאסתר שיינא רחל. בצעירותו גדל בצילם של אבי סבו האדמו"ר שלמה גולדמן וסבו האדמו"ר גדליה משה גולדמן. כמו כן היה מקורב לרב אהרן ראטה ולאדמו"ר מבעלז הרב אהרן רוקח. למד בישיבת תפארת ציון, בישיבת סלונים ברמת גן, בישיבת תורת אמת בירושלים ובישיבת מיר בירושלים.
לאחר פטירת אביו, בשנת ה'תשל"ט (1979), התמנה לאדמו"ר. עבר להתגורר בבית אביו בבניין ישיבת זוויהל בירושלים.
נפטר בשנת ה'תש"ע, ונקבר בהר הזיתים בירושלים. רעייתו איטה מרים סימא (בת הרב מרדכי שטרנברג מרוסיה) נפטרה בא' באייר ה'תשע"ד.
משפחתו

אחיו: הרב שלמה גולדמן - חתנו של האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג, כיהן כאדמו"ר מזוויהל-צאנז בארצות הברית; הרב יעקב גולדמן - חתנו של הרב משה ברגמן; הרב דוד גולדמן - רב חסידי זוויהל בבני ברק. אחותו בתיה חיה נישאה להרב אברהם חיים ראטה, האדמו"ר משומרי אמונים. אחות נוספת נישאה לרב נתן דוד רוזנבוים, האדמו"ר מזוטשקא.
בניו: האדמו"ר רבי גדליה משה גולדמן מ"קהילת זווהיל" (הקים את מבני מוסדות החסידות בירושלים, אך בהמשך הורחק על ידי אביו, ופתח חצר עצמאית בשם "קהילת זווהיל"), האדמו"ר רבי שלמה גולדמן מזווהיל, רבי שמואל דוד גאב"ד זוועהיל, והרבנים רבי שאול, רבי יצחק, רבי זאב, רבי יוסף, רבי יעקב לייב.
חתניו: האדמו"ר רבי ירמיה רבינוביץ מביאלה בית שמש, ורבי שלמה הופשטיין.
הערות שוליים

↑  שמואל הכהן, הרבנית מזוועהיל, אשת האדמו"ר זצ"ל, הלכה לעולמה בגיל 78, באתר חרדים10, 1 במאי 2014
יעקב אבוביץ, מעמד הקמת מציבה על קבר הרבנית הצדקנית מזוועהיל ע"ה – גלריה, באתר JDN
↑  משה ויסברג, המחלוקות והפיצולים בחצרות החסידים, באתר בחדרי חרדים, 28 בספטמבר 2018
אברמי פרלשטיין, בחדרי חרדים • צילום: קובי הר צבי, אלימות קשה בהלווית הרבנית מזוועהיל • צפו, באתר בחדרי חרדים, 2 במאי 2014
שמואל הכהן, ביזיון בהלוויה: החסידים הכו את האדמו"ר המתחרה, באתר חרדים10, 2 במאי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306875105171  ISNI: 0000 0004 9619 3651  LCCN: n2019059899  VIAF: 97197033   WorldCat (עם VIAF): 97197033 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
(What's The Story)

(What's The Story) Morning Glory? הוא האלבום השני של אואזיס. האלבום יצא באוקטובר 1995 ובמהרה זכה להצלחה רבה.
הפקה

הסגנונות שבהם מתאפיין האלבום הם בריטפופ, רוק ורוק אלטרנטיבי.
רבים מחשיבים את האלבום כתמצית הבריטפופ. אואזיס ובלר, שנחשבו לטובי הבריטפופ בתקופה, הכריזו על תחרותם בגלוי כשהוציאו את שני הסינגלים הראשונים שלהם מהאלבום באותו יום. "Country House" של בלר מכר 274,000 עותקים ואילו "Roll With It" של אואזיס מכר רק 216,000 עותקים. אך לבסוף האלבום של אואזיס, "(What's The Story) Morning Glory?", היה מצליח בהרבה מ-"The Great Escape" של בלר.
באלבום זה הוחלף המתופף טוני מק'קרול באלן וייט.
רשימת השירים

כל השירים נכתבו על ידי נואל גלאגר ובוצעו על ידי אחיו, ליאם, פרט ל-"Don't Look Back in Anger", אותו מבצע נואל עצמו.
ג'ורדן מרון

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1992 (בן 32) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  קליפורניה, ארצות הברית
 מקום מגורים:  לוס אנג'לס, סנטה ברברה 
 כינויים נוספים:  CaptainSparklez
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה  תיכון סנטה ברברה 
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 מקצוע:  יוטיובר, גיימר
 פרסים והוקרה:  לחצן הפעלה מכסף (2011)  לחצן הפעלה מזהב (2012)  לחצן הפעלה מיהלום (2017) 
 https://www.youtube.com/user/CaptainSparklez
 
ג'ורדן מרון (באנגלית: Jordan Maron; נולד ב-10 בפברואר 1992) הוא יוטיובר אמריקאי-יהודי הידוע בעיקר בשם ערוץ היוטיוב שלו CaptainSparklez, שערוצו בעיקר מכיל סרטונים בהם הוא משחק מיינקראפט.
קריירה

מרון עבד בעבר עבור משינימה בע"מ. מרון התחיל את דרכו ביוטיוב עם ערוץ גיימינג של Call of Duty בשם ProsDONTtalkSHIT, שלא היה מתאים למשפחות, לא כמו הערוץ הנוכחי שלו, בו הוא מדבר בשפה פחות בוטה. ב-2010, הוא עבר לערוץ חדש בשם CaptainSparklez, שם הוא מתמקד בעיקר במיינקראפט. הוא היה מוצג ברשימת 30 מתחת ל-30 של פורבס ב-2016. ביוני 2016 הוא התחיל ערוץ בשם Maron Music בו הוא מפרסם מוזיקה אלקטרונית כדי לקדם מפיקי מוזיקה מתחילים. הוא גם מפרסם שם את השירים שלו.
ביוגרפיה

מרון נולד ב-10 בפברואר 1992 בעיר לוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית. הוריו מעולם לא היו נשואים ונפרדו זמן קצר לאחר לידתו, את רוב חייו גר ביחד עם אימו בעיר סנטה ברברה וביקר מדי כמה שבועות את אביו. כיום הוא גר בלוס אנג'לס.
קריירת היוטיוב

נכון לאוקטובר 2024, לערוץ היוטיוב שלו "CaptainSparklez" יש מעל ל - 11.4 מיליון עוקבים ומעל 4.1 מיליארד צפיות בכל הסרטונים שלו ביחד. הסרטונים בערוץ המרכזי שלו, עוסקים בעיקר במשחק המחשב "Minecraft" בו הוא משחק לרוב ב"Hunger Games", "Ultra Modded Survival" וגם ב"adventure maps". נוסף על כך הוא משחק גם במשחקים נוספים כמו המשחק "Garry's Mod" ובמשחקים אחרים.
מרון התפרסם בעיקר בזכות סרטוני המוזיקה המקוריים שלו ובזכות הפארודיות שהוא עשה לשירים קיימים. בין השירים שהוא פרסם בערוץ שלו ניתן למצוא את: Minecraft Style (פארודיה ל"Gangnam Style" של הזמר הדרום קוריאני PSY), את Fallen Kingdom (פארודיה ל- "Viva La Vida" של קולדפליי), את Take Back The Night, את Find the Pieces ואת Revenge שבינתיים הוא השיר עם הכי הרבה צפיות בערוץ שלו.
במאי 2015, מרון הוציא משחק ל- IOS ול- Android בשם Fortress Fury. את הפרסום למשחק עשה באמצעות ערוץ היוטיוב שלו, ואף שילב מעריצים שלו בניסויי ה"בטא" של המשחק.
מרון מוכר גם פרטי לבוש תחת המותג "CaptainSparklez" בחנות וירטואלית באינטרנט.
למרון ערוצים נוספים, כגון הערוץ הראשון שלו "prosdonttalkshit", אליו העלה סרטונים מהמשחקים Call of Duty ו-Skate 3. הערוץ היה פעיל בשנת 2010, כשהסרטון האחרון הועלה בחודש יולי באותה שנה, שבו מרון מודיע על פתיחת הערוץ החדש - CaptainSparklez. בקיץ 2016 מרון פתח ערוץ מוזיקה הנקרא "Maron Music" שבו הוא מעלה מוזיקה מקורית שלו וגם של אמנים אחרים, ובנוסף הוא מפעיל ערוץ אישי בשם Jordan Maron, בו הוא מעלה בעיקר וידאו בלוגים.
2041

| --- | --- |
 : ערך זה עוסק בשנה עתידית פרטים המופיעים בו עשויים להשתנות, ואירועים המצוינים בו עשויים שלא להתרחש.
שנת 2041 היא השנה ה-41 במאה ה-21. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 2041 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-13 ימים.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני.
אירועים צפויים > תחבורה

מתוכננת השלמת בניית מסילת רכבת בין ניו יורק למוסקבה
אירועים צפויים > אירועים אסטרונומיים

10 במרץ - השביט 14P/Volfa צפוי לחלוף סמוך לכוכב הלכת צדק. קוטר גרעין השביט המוערך הוא 4.6 ק"מ
אירועים צפויים > הסכמים

אמנת אנטארקטיקה תעבור בדיקה
הערות שוליים

↑  Could a Russia-US rail tunnel be built?, BBC News (באנגלית)
ה'תשצ"ו

| --- | --- |
 : ערך זה עוסק בשנה עתידית פרטים המופיעים בו עשויים להשתנות, ואירועים המצוינים בו עשויים שלא להתרחש.
ה'תשצ"ו (5,796) ובקיצור תשצ"ו – היא שנה עברית  אשר תחל ביום א' בתשרי, אור ל-4 באוקטובר 2035, ותסתיים ביום כ"ט באלול, 21 בספטמבר 2036.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, 13 שעות ו-239 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג הכז. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנת שמיטה, ושנת 1 במחזור העיבור ה-306. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 28 (סימנה כחיבז) במחזור השמש ה-208.
שנה זו היא שנת 1,967 לחורבן הבית, ושנת 2,347 לשטרות.
מדינת ישראל תחגוג ביום העצמאות ה'תשצ"ו 88 שנות עצמאות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
כ"ד בתשרי חל בשבת, ולכן יום הזיכרון לחללי מלחמת חרבות ברזל נדחה ליום ראשון כ"ה בתשרי.
כ"ט בחשוון חל ביום השבת, ולכן חג הסיגד מוקדם ליום חמישי כ"ז בחשוון
ה' באייר חל ביום שישי, ולכן יום העצמאות מוקדם ליום חמישי ד' באייר ויום הזיכרון לחללי מערכות ישראל מוקדם ליום רביעי ג' באייר.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
טד ויליאמס

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1918 סן דייגו, ארצות הברית 
 פטירה:  5 ביולי 2002 (בגיל 83) Inverness, ארצות הברית 
 עמדה:  שמאל השדה 
 גובה:  1.95 מטרים
 מספר:  9
 היכל התהילה:  נבחר בשנת 1966
 קבוצות כשחקן
 1939–1942 1946–1960:  בוסטון רד סוקס בוסטון רד סוקס
 הישגים כשחקן
 19 השתתפויות במשחק האולסטאר (1940–1942, 1946–1951, 1953–1960) 2 זכיות בתואר ה-MVP של העונה (1946, 1949) 2 זכיות בטריפל קראון (1942, 1947) 6 זכיות בתואר מלך החבטות (1941, 1942, 1947, 1948, 1957, 1958) 4 זכיות בתואר מלך ההום ראן (1941, 1942, 1947, 1949)
 קבוצות כג'נרל מנג'ר
 1969–1972:  וושינגטון סנטורס / טקסס ריינג'רס
 
תיאודור סמואל ויליאמס (באנגלית: Theodore Samuel Williams‏; 30 באוגוסט 1918 – 5 ביולי 2002) ידוע בשם טד ויליאמס, מגדולי שחקני הבייסבול האמריקאים בכל הזמנים. ויליאמס שיחק 19 עונות בליגת ה-MLB, כולן בקבוצת הבוסטון רד סוקס, הקריירה המקצוענית שלו נקטעה פעמיים לטובת שירות כטייס קרב בחיל הנחתים האמריקני, בזמן מלחמת העולם השנייה ובזמן מלחמת קוריאה. ב-1966 נבחר להיכל התהילה של הבייסבול, וב-1991 העניק לו נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר במדינה.
נעוריו

ויליאמס נולד בסן דייגו, קליפורניה, אביו היה חייל, שריף וצלם, שהעריץ את נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט ועל כן בחר לקרוא לבנו על שמו. בתקופת לימודיו בבית ספר תיכון הצטיין במשחק הבייסבול וקיבל הצעות מהקבוצות המקצועניות הניו יורק יאנקיז וסנט לואיס קרדינלס. אימו סברה שהוא צעיר מדי לעזוב את הבית, ועל כן בחר לשחק בקבוצה המקומית הסן דייגו פאדרס, אז בליגת המשנה.
קריירה מקצוענית

ב-1939 הצטרף ויליאמס לקבוצת הבוסטון רד סוקס, ועד מהרה הפך לכוכבה. ב-1941 הגיע למשחק האחרון של העונה עם ממוצע חבטות של 0.399 אשר בעיגול המקובל, היה מכניס אותו לספרי ההיסטוריה עם ממוצע של 0.400, מספר בעל משמעות מיתית בליגה. אף על פי שיכול היה לבחור שלא להשתתף במשחק ולהבטיח בכך את ההישג, בחר ויליאמס לעלות לחבוט, הוא הצליח לחבוט שש פעמים מתוך שמונה ניסיונות, ובכך שיפר את הממוצע שלו ל-0.406. הישג זה הוא הפעם האחרונה בהיסטוריה של ה-MLB ששחקן בייסבול הצליח לסיים עונה מלאה בממוצע של מעל 0.400. תקופה זו התאפיינה בתחרות בינו לבין ג'ו דימאג'יו על תואר החובט המצטיין, דימאג'יו השיג באותה שנה רצף שיא של 56 משחקים עם חבטות רצופות, והמאבק בינו לבין ויליאמס היה במוקד העניין התקשורתי בארצות הברית.
במהלך הקריירה שלו זכה שש פעמיים בתואר אלוף החבטות של האמריקן ליג (הפעם האחרונה בגיל 40), פעמיים בתואר הכתר המשולש (מלך החבטות, מלך ההום ראנס ומלך הנקודות באותה עונה), שבע עשרה פעמים נבחר למשחק האולסטאר ופעמיים זכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה, הוא השיג בקריירה ממוצע חבטות של 0.344, החמישי בטיבו בכל הזמנים, ו-521 הום-ראנס.
משחקו האחרון בתור שחקן פעיל היה ב-28 בספטמבר 1960, הקריירה שלו הגיעה לסיומה בדרך ראויה כשחבט להום ראן בעלותו בפעם האחרונה לחבוט.