stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבסנרע
הערות שוליים

↑  Leprohon, Ronald J. (2013). The great name: ancient Egyptian royal titulary. Writings from the ancient world, no. 33. Atlanta: Society of Biblical Literature. ISBN 978-1-58-983736-2.
↑  Bourriau, Janine (2003). "The Second Intermediate Period (c. 1650–1550 BC)". In Shaw, Ian. The Oxford History of Ancient Egypt (new ed.). Oxford: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-280458-7.
↑  Kaplony, Peter (1973). Beschriftete Kleinfunde in der Sammlung Georges Michailidis: Ergebnisse einer Bestandsaufnahme im Sommer 1968. Uitgaven van het Nederlands Historisch-Archaeologisch Instituut te İstanbul, 32. Istanbul: Nederlands Historisch-Archeologisch Instituut in het Nabije Oosten. OCLC 1064212.
↑  Baker, Darrell D. (2008). The Encyclopedia of the Egyptian Pharaohs. Volume I: Predynastic to the Twentieth Dynasty (3300–1069 BC). London: Bannerstone Press. ISBN 978-1-905299-37-9.
↑  Ryholt, Kim (1997). The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period, c. 1800–1550 B.C. CNI publications, 20. Carsten Niebuhr Institute of Near Eastern Studies, University of Copenhagen : Museum Tusculanum Press. ISBN 978-87-7289-421-8.
↑  von Beckerath, Jürgen (1999). Handbuch der ägyptischen Königsnamen (in German). Münchner ägyptologische Studien, Heft 49, Mainz : Philip von Zabern. ISBN 978-3-8053-2591-2.
↑  Ryholt, Kim (2012). "The Royal Canon of Turin". In Hornung, Erik; Krauss, Rolf; Warburton, David. Ancient Egyptian Chronology. Handbook of Oriental Studies. Leiden, Boston: Brill. pp. 26–32. ISBN 978-90-04-11385-5. ISSN 0169-9423.
מטוויי בלנטר

| --- | --- |

 לידה:  28 בינואר 1903 (יוליאני) פוצ'פ, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  27 בספטמבר 1990 (בגיל 87) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  מ-1920 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור אות הכבוד  אמן העם של ברית המועצות  עיטור לנין  גיבור העמל הסוציאליסטי  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה 
 פרופיל ב-IMDb
 
מטוויי איזאקוביץ' בלנטר (ברוסית: Матвей Исаакович Блантер;‏ 10 בפברואר 1903 – 27 בספטמבר 1990) היה מלחין סובייטי-יהודי. הלחין מספר רב של שירים כולל קטיושה.
בעל תואר אמן העם של ברית המועצות (1975), חתן פרס סטלין (1946) ובעל עיטור לנין (1973, 1983), עיטור אות הכבוד (1967) ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי (1983).
קורות חיים

מטוויי (מוטי) בלנטר נולד בעיירה הקטנה פוצ'פ בקרבת בריאנסק, אז בתחומי האימפריה הרוסית (כיום ברוסיה). אימו הייתה קרובת משפחה של שלמה מיכואלס.
לאחר מהפכת אוקטובר המשפחה עברה למוסקבה. בלנטר למד נגינת כינור, פסנתר והלחנה. לאחר סיום הלימודים, במהלך שנות ה-20 הוא היה מנהל מוזיקלי של מספר תיאטראות. בתקופה זו הוא גם כתב מספר מנגינות ואחת מהם - הפוקסטרוט "ג'ון גריי" זכתה לפופולריות רבה.
בשנות ה-30 הוא שינה את סגנון הכתיבה והחל לכתוב שירים לנושאים פטריוטיים-פוליטיים. בתקופה זו הוא החל שיתוף פעולה עם המשורר מיכאיל איסאקובסקי שביחד הם כתבו כ-20 שירים. אחד מהם נכתבה בשנת 1945 על אירועי מלחמת העולם השנייה אך קיבלה פופולריות רק בשנת 1960 לאחר שבוצע על ידי מארק ברנס.
בשנת 1938 חיבר בלנטר את הלחן המפורסם שלו לשיר קטיושה. באותה שנה בלנטר גם כתב "מארש כדורגל", מארש זה מושמע לפני תחילת כול משחק כדורגל ברוסיה עד היום. בסך הכל הוא כתב מוזיקה לכ-2000 שירים. בנוסף לשירים הוא כתב מוזיקה למספר סרטים, הצגות תיאטרון ואופרטות. בלנטר היה פעיל עד לשנת 1975.
בשנת 1983, בהיותו בן 80 הוא נעשה חבר בוועד האנטי-ציוני של הציבור הסובייטי. באותה שנה הוא קיבל מספר עיטורי ברית המועצות לכבוד יובל של 80.
מטוויי בלנטר נפטר ב-27 בספטמבר 1990 במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
גרין ורדימן בלאק

| --- | --- |

הראשון משמאל - ד"ר בלאק
 לידה:  3 באוגוסט 1836 וינצ'סטר, אילינוי, ארצות הברית 
 פטירה:  31 באוגוסט 1915 (בגיל 79) שיקגו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  רפואת שיניים 
 מקום קבורה:  Diamond Grove Cemetery 
 מוסדות:  Northwestern University Dental School 
 
גרין ורדימן בלאק שכונה ג'.ו. בלאק (באנגלית: Greene Vardiman Black; 3 באוגוסט 1836 –  31 באוגוסט 1915) ידוע כ"אבי רפואת השיניים המודרנית".
חייו

את ילדותו בחווה במדינת אילינוי בילה בהתעניינות בלתי פוסקת בעולם החי. בגיל 17 החל ללמוד רפואה, וב-1857 עבר התמחות ברפואת שיניים.
בלאק חקר תחומים רבים ברפואת שיניים שיקומית, ביניהם את הסיבות לעששת, את הרכבי האמלגם הדנטלי ואת הסיבות לפלואורוזיס של השיניים. כמו כן, העקרונות שפיתח בלאק לביצוע שמרני של חללים בשיניים ושחזורים (סתימות) משמשים עד היום כאורים והתומים של רופאי השיניים בעולם. ד"ר בלאק הנהיג את המושג "הרחבה לצורך מניעה", אשר תכליתו - ביצוע של חללים נכונים בגודלם, גם אם במהלכם נפגע חומר שן בריא ולא רק פגוע, עשוי לשפר את איכות השחזור ולפיכך את איכות חיי המתרפא.
סיווג החללים העששתיים ברפואת שיניים לפי בלאק

חלל סוג I - חלל המופיע בחריצים במשטח הלעיסי של השיניים הטוחנות.
חלל סוג II - חלל המופיע בחריצים במשטח הלעיסי ומערב את אחת מדפנות השן, הבאות במגע עם שן סמוכה.
חלל סוג III - חלל המופיע בדפנות שיניים קדמיות חותכות, אשר אינו מערב את קצה הלהב.
חלל סוג IV - חלל המופיע בשיניים קדמיות חותכות ומערב את קצה הלהב.
חלל סוג V - עששת צווארית, המופיעה בחלק התחתון של כותרת השן ובחלק העליון של שורש השן.
חלל סוג VI - עששת המופיעה בקצוות של תלוליות לעיסיות בשיניים הטוחנות האחוריות.
מעבר למחקרו ברפואת השיניים השיקומית, פיתח ד"ר בלאק גם מקדחה לשימוש דנטלי, המונעת על ידי הרגל.
ארמן ג'יגרחניאן

| --- | --- |
ג'יגרחניאן, 2015
ג'יגרחניאן, 2015
 לידה:  3 באוקטובר 1935 ירוואן, רפובליקת עבר הקווקז ארמניה הסובייטית, ברית המועצות
 פטירה:  14 בנובמבר 2020 (בגיל 85) מוסקבה, רוסיה
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 מדינה:  רוסיה
 תקופת הפעילות:  1955–2020 (כ־65 שנים)
 עיסוק:  מורה תיאטרון, שחקן, במאי תיאטרון, מנהל תיאטרון הדרמה המוסקבאי ע"ש ארמן ג'יגרחניאן, היותו השחקן הרוסי הפורה ביותר על פי ספר השיאים של גינס
 מקום לימודים:  Yerevan State Institute of Theatre and Cinematography 
 בת זוג:  טטיאנה ולאסובה
 צאצאים:  Stěpan A. Džigarchanjanн 
 פרסים והוקרה:  אמן העם של ברית המועצות (1985)  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית (1977)  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (1973)  מדליית עשור לאסטנה (2008)  עיטור אות הכבוד הארמני (2010)  אמן כבוד של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית (1966)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית (2005)  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית (1995)  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה (2010)  medal "for outstanding service to the City of Moscow"  תעודת הוקרה נשיאותית של הפדרציה הרוסית  איקרוס  פרס משרד הפנים של רוסיה  אזרח כבוד של ירבאן  מסכת הזהב  פרס המדינה של ברית המועצות 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
ארמן בוריסוביץ' גִ'יגָרְחַנְיָאן (ברוסית: Арме́н Бори́сович Джигарханя́н; בארמנית: Արմեն Բորիսի Ջիգարխանյան; ‏3 באוקטובר 1935 – 14 בנובמבר 2020) היה שחקן קולנוע ותיאטרון סובייטי ורוסי ממוצא ארמני, ששיחק בעיקר בתפקידים קומיים. שימש כמנהל תיאטרון דרמה מוסקבאי הנושא את שמו וידוע כמי שנכנס לספר השיאים של גינס כשחקן הרוסי שהשתתף במספר הרב ביותר של סרטים (למעלה מ-300 סרטי קולנוע וטלוויזיה). בישראל מוכר גִ'יגָרְחַנְיָאן מהופעתו כאוליגרך במיני הסדרה הישראלית "טרויקה". בשנת 1985 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות.
נאמר עליו כי "יש מעט מאוד ארמנים בכדור הארץ, בהשוואה לסרטים שבהם שיחק ג'יגרחניאן".
נפטר במוסקבה ב-14 בנובמבר 2020.
טריוויה

טריוויה הם פריטי מידע, לרוב לא חשובים במיוחד. לפעמים מציין המונח ידע כללי.
מקור המילה באנגלית, כגזירה לאחור של שם התואר "טריוויאלי". מוצאה של המילה "טריוויאלי" מן השם הלטיני "טריוויום" ("שלוש דרכים"), הקבוצה הראשונה והפחות חשובה מבין שבע האומנויות החופשיות – דקדוק, רטוריקה ולוגיקה (ארבע האחרות, אריתמטיקה, גאומטריה, מוזיקה ואסטרונומיה נקראו קוואדריוויום).
חידוני טריוויה מתקיימים באמצעי התקשורת השונים: בעיתונים, ברדיו ובטלוויזיה, ובהם נדרשים המתחרים לענות על שאלות טריוויה המוצגות להם.
רחל חלפי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1939 (בת 85 בערך) תל אביב, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראל ישראל
 עיסוק:  משוררת
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1973
 בן זוג:  חיים תדמון
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (2006) פרס אקו"ם (2015)
 
רחל חלפי (נולדה ב-1939) היא משוררת ישראלית.
ביוגרפיה

חלפי היא ילידת תל אביב ומתגוררת בה. בשירותה הצבאי הייתה כתבת צבאית, ובהמשך עבדה כעורכת תוכניות דוקומנטריות בקול ישראל, כבמאית סרטי קולנוע וטלוויזיה וכעיתונאית. למדה באוניברסיטה העברית לתואר שני, והמשיכה את לימודיה בארצות הברית באוניברסיטת ברקלי ובמכון האמריקאי לקולנוע. היא עבדה בקול ישראל כקריינית ועורכת בטלוויזיה הישראלית, יצרה סרטים דוקומנטריים ולימדה קולנוע ותסריטאות במסגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב וספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב.
חלפי זכתה בפרסים רבים על יצירתה בישראל ובשאר העולם, ובהם פרס ראש הממשלה, ופרס ביאליק לספרות על ספרה "מקלעת השמש" ועל מכלול יצירתה לשנת 2006.
ב-2015 זכתה חלפי בפרס אקו"ם ע"ש דליה רביקוביץ' לשירה ופרוזה על מכלול יצירתה. בנימוקי השופטים נאמר:
”שירתה היא יצירה נועזת וחדשנית שחוקרת בלי לאות, בסקרנות רעננה, את העולם ואת השפה המתארת אותו. בשלל אמצעים אמנותיים, לשוניים וטיפוגרפיים היא ממציאה מוזיקה פוליפונית משלה ומפרקת את גבולות השיר כדי לבדוק את האטומים שלו ולהקימו מחדש על סף תהום. היא נעה בין הדברים הוודאיים מתוך תהייה וספקנות המציבות סימני שאלה רבים אך גם שבות ומגלות את היופי שבעצם הקיום. השילוב בין יפעה לחרדה, בין טרגיות להומור, בין רצינות לקלילות הוא מן המאפיינים המרכזיים בשירי רחל חלפי, מן היוצרים החשובים והמקוריים בשירה העברית כיום”.
ביוגרפיה > משפחתה

במשפחתה של רחל חלפי אמנים רבים. דודה, אברהם חלפי, היה משורר ושחקן תיאטרון; אביה, שמשון חלפי, היה משורר וממתעדי ראשית תל אביב; ואמה, מרים ברוך חלפי, הייתה פסלת ומשוררת.
נשואה לסופר ולמתרגם ובעבר שדר וקריין בקול ישראל, חיים תדמון.
ספרי שיריה

שירים תת-ימיים ואחרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1975
נפילה חפשית, עכשיו, 1975
זיקית, או עיקרון אי-הוודאות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1986
חומר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1990
אהבת הדרקון, הקיבוץ המאוחד, 1995
נוסעת סמויה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999
מקלעת השמש - מבחר 1975–1999, מסה: דן מירון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2002
תמונה של אבא וילדה, קשב לשירה, 2004
פרטים סודיים מתוך הקלסר השקוף, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007
מכשפות, קשב לשירה, 2009
תמונה של אמא וילדה, קשב לשירה, 2010
ספר היצורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011
סין, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2013
שוליים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2014
בלט על הקרח, קשב לשירה, 2015
תרשימי זרימה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017
קרקס, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019
פרפר הפוך, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019
פַּנְגֵיאָה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2023
סרטים שהפיקה (כתבה וביימה)

שידוכין (1970)
אפשרויות או כחול הזקן ואני (1983)
חלומה (1987)
ספר פרוזה

כחול נגד עין הרע, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012
לקריאה נוספת > ביקורת על ספרי הפרוזה

יורם קניוק: "מאחורי הכסף יש סיפור", על נובלה של רחל חלפי, 'הארץ, ספרים', 15.9.10.
ירון אביטוב: "ספר לנו סיפור", זמן ירושלים, 31.12.10.
יוני ליבנה: "תיאטרון בובות", 'ידיעות אחרונות', 24.2.12.
מוטי פוגל: "חמסה חמסה", עכבר העיר, 17.5.12.
עידו באלס: "כותבת בעיניים עצומות", ראיון ב'גלריה, הארץ', 18.5.12
הערות שוליים

↑  https://viaf.org/viaf/66741713/
↑   גל אפלרויט, פרס אקו"ם למשוררת רחל חלפי ולמלחין ארי בן שבתאי, באתר הארץ, 27 בינואר 2016
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דויד גרוסמן, אפרים סידון, חיה שנהב | פרס ביאליק לספרות יפה במשותף עם אורי אורלב, רות אלמוג  2006 | הבא: ישעיהו קורן, ישראל אלירז, עודד בורלא |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286288705171  BnF: cb150025779 (data)  GND: 1102230804  ISNI: 0000 0000 6663 674X  LCCN: n86121036  SNAC: w6qk4zqq  SUDOC: 077898788  VIAF: 66741713   WorldCat (עם VIAF): 66741713
ג'יל אברמסון

| --- | --- |

ג'יל אברמסון, 28 בינואר 2012
 לידה:  19 במרץ 1954 (בת 70) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  מכללת רדקליף  בית הספר פילדסטון לאתיקה תרבותית  אוניברסיטת הרווארד 
 מעסיק:  The American Lawyer, טיים מגזין, וול סטריט ג'ורנל, אוניברסיטת פרינסטון, הניו יורק טיימס 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2001)  רשימת 100 הנשים החזקות בעולם של מגזין פורבס (2012) 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  JillAbramson
 
ג'יל אלן אברמסון (באנגלית: Jill Ellen Abramson; נולדה ב-19 במרץ 1954) היא עיתונאית אמריקאית ממוצא יהודי, לשעבר עורכת העיתון "הניו יורק טיימס". אברמסון היא האישה הראשונה שהחזיקה במשרה זו.
קורות חיים

אברמסון גדלה במנהטן, בתם של יבואנית טקסטיל ואשתו. היא למדה באוניברסיטת הרווארד וקיבלה בשנת 1976 תואר ראשון בהיסטוריה וספרות. בזמן לימודיה שימשה כעורכת מדור האמנות של The Harvard Independent, ובין השנים 1973 ל-1976 שימשה ככתבת במגזין טיים. אחר כך החל לשמש ככתבת בכירה בכתב העת The American Lawyer. בשנת 1986 קיבלה תפקיד כעורך הראשי של Legal Times. מגזין, שזה עתה נרכש על ידי עורך הדין האמריקאי סטיבן בריל. אברמסון נותרה שם עד 1988. בין השנים 1988 ל-1997 שימשה ככתבת במשרד וושינגטון הבירה של העיתון "Wall Street Journal" ובשנת 1997 עברה לעיתון "ניו יורק טיימס". בין השנים 2000 ל-2001 לימדה באוניברסיטת פרינסטון. בספטמבר 2011 מונתה לתפקיד העורכת הראשית של עיתון "ניו יורק טיימס", ממנו פוטרה במאי 2014, לאחר שדרישה להעלאת שכרה הכעיסה את ממוניה. היא הוחלפה על ידי דין באקט.
אברמסון לימדה בתפקידים שונים באוניברסיטת פרינסטון (בשנים 2000–2001) ובאוניברסיטת ייל (2007–2011). משנת 2014 הייתה פרופסור אורח בהרווארד. אברמסון נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 2001.
הערות שוליים

↑  רויטרס, עורכת 'ניו יורק טיימס' פוטרה: 'דרשה העלאה', באתר ynet, 15 במאי 2014
↑  Richard Pallardy, [https://www.britannica.com/biography/Jill-Abramson Jill Abramson
American journalist], ENCYCKOPAEDIA BRITANNICA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434378305171  GND: 13892208X  ICCU: RAVV699277  ISNI: 0000 0000 8122 0742  LCCN: n85073593  NKC: xx0264933  NTA: 141649542  SUDOC: 237692767  VIAF: 43266284   WorldCat (עם VIAF): 43266284 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עונת 2011/2012 בליגת המשנה ההולנדית

| --- | --- |

 מספר משתתפות:  18
 הזוכה:  זוולה ווילם II
 → עונת 2010/2011עונת 2012/2013 ←
עונת 2011/2012 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה ה-56 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה.
בסיום עונה זו, זוולה ווילם II העפילו לליגה הראשונה.
מבנה

על ניצחון הוענקו 3 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, 16 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו, היורדות מליגת העל, וילם II והעולה מהליגות החובבניות טופ אוס, ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצה במקום ה-1 וזוכת הפלייאוף זכו בכרטיס לליגה הראשונה.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | זוולה  | 34 | 22 | 6 | 6 | 68 | 34 | 34 | 72 | העפלה לליגת העל |
| 2. | ספרטה רוטרדם  | 34 | 19 | 8 | 7 | 59 | 32 | 27 | 65 | העפלה לסיבוב השני בפלייאוף העלייה |
| 3. | מועדון הכדורגל איינדהובן  | 34 | 18 | 9 | 7 | 52 | 33 | 19 | 63 | העפלה לסיבוב השני בפלייאוף העלייה |
| 4. | הלמונד ספורט  | 34 | 18 | 8 | 8 | 62 | 50 | 12 | 62 | העפלה לסיבוב השני בפלייאוף העלייה |
| 5. | וילם II  | 34 | 17 | 7 | 10 | 67 | 41 | 26 | 58 | העפלה לסיבוב השני בפלייאוף העלייה |
| 6. | דן בוס  | 34 | 16 | 9 | 9 | 57 | 32 | 25 | 57 | העפלה לסיבוב הראשון בפלייאוף העלייה |
| 7. | קמבור  | 34 | 16 | 8 | 10 | 68 | 44 | 24 | 57 | העפלה לסיבוב הראשון בפלייאוף העלייה |
| 8. | מאסטריכט  | 34 | 14 | 9 | 11 | 59 | 55 | 4 | 51 | העפלה לסיבוב הראשון בפלייאוף העלייה |
| 9. | גו אהד איגלס  | 34 | 14 | 8 | 12 | 65 | 56 | 9 | 50 | העפלה לסיבוב הראשון בפלייאוף העלייה |
| 10. | דורדרכט 90  | 34 | 13 | 11 | 10 | 56 | 62 | 6- | 50 |  |
| 11. | פורטונה סיטארד  | 34 | 13 | 9 | 12 | 62 | 51 | 11 | 48 |  |
| 12. | פולנדם  | 34 | 14 | 6 | 14 | 57 | 55 | 2 | 48 |  |
| 13. | אלמיירה סיטי  | 34 | 11 | 7 | 16 | 52 | 62 | 10- | 40 |  |
| 14. | טופ אוס  | 34 | 10 | 5 | 19 | 56 | 76 | 20- | 35 |  |
| 15. | טלסטאר ספורטקלאב  | 34 | 9 | 5 | 20 | 45 | 70 | 25- | 32 |  |
| 16. | פיינדאם  | 34 | 4 | 10 | 20 | 42 | 67 | 25- | 22 |  |
| 17. | אפלדורן  | 34 | 5 | 4 | 25 | 36 | 94 | 58- | 19 |  |
| 18. | אמן | 34 | 6 | 5 | 23 | 24 | 73 | 49- | 17 |  |
טבלת הליגה > פלייאוף העלייה

| קבוצה 1 | תוצאה | קבוצה 2 | משחק 1 | משחק 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| גו אהד איגלס | 1–3 | דן בוס | 1–1 | 0–2 |
| מאסטריכט | 1–2 | קמבור | 0–2 | 1–0 |
| קבוצה 1 | תוצאה | קבוצה 2 | משחק 1 | משחק 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| דן בוס | 1–1 | דה חראפסחאפ | 0–0 | 1–1 |
| וילם II | 3–2 | ספרטה רוטרדם | 2–1 | 1–1 |
| הלמונד ספורט | 3–0 | מועדון הכדורגל איינדהובן | 1–0 | 2–0 |
| קמבור | 3–4 | פנלו | 0–0 | 3–4 |
| קבוצה 1 | תוצאה | קבוצה 2 | משחק 1 | משחק 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| דן בוס | 1–2 | וילם II | 2–1 | 0–0 |
| הלמונד ספורט | 3–4 | פנלו | 1–2 | 2–2 |
| עונות בליגת המשנה ההולנדית |
| --- | --- | --- |
| ליגת המשנה ההולנדית | 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1967 • 1967/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 • 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 |  |
אייאן חירסי עלי

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1969 (בת 54) מוגדישו, סומליה 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ליידן 
 שפות היצירה:  אנגלית, הולנדית, סומלית 
 יצירות בולטות:  Submission, Heretic: Why Islam Needs a Reformation Now, כופרת, The Caged Virgin, Nomad: From Islam to America 
 בן או בת זוג:  ניל פרגוסון (2011–?) 
 פרסים והוקרה:  Harriët Freezer Ring (2004)  פרס אניספילד-וולף (2008)  אירופאי השנה (2006)  זכוכית ההיגיון (2006)  Jyllands-Posten's Freedom of Expression Award (2010)  פרס המלך הוא עירום (2010)  ההולנדי של השנה (2004)  פרס ריצ'רד דוקינס (2008)  פרס סימון דה בובואר 
 www.ayaanhirsiali.com
 
אייאן חירסי עלי (Ayaan Hirsi Ali; נולדה ב-13 בנובמבר 1969) היא פעילה והוגה פמיניסטית, פוליטיקאית וסופרת הולנדית ממוצא סומלי, הידועה בביקורתה החריפה על האסלאמיזם. משנת 2006 חיה בארצות הברית.
ביקורת ומחלוקות

ב-2014 חירסי עלי הוזמנה על ידי אוניברסיטת ברנדייס לקבל תואר של כבוד בשל עבודתה למען נשים, אך זמן קצר לאחר מכן חזרה בה האוניברסיטה מן ההזמנה, באומרם שלא היו מודעים לאמירות האנטי-אסלאמיות שלה. גורמים שמרנים המזוהים עמה טענו שהאוניברסיטה נכנעה ללחץ שהפעילו עליה ארגונים אסלאמיסטיים, ואילו גורמים ליברלים הצביעו על כך שאמירותיה הן נגד האסלאם כולו, ולא רק ההתבטאויות האסלאמיסטיות שלו, כפי שאמרה בריאיון למגזין Reason (אנ') ב-2007, שאת האסלאם צריך "להביס" וכי "אנו במלחמה עם האסלאם", גם במובן המיליטריסטי של המילה.
יש גם הטוענים שאמירותיה של חירסי עלי נוגדות את חופש הבחירה של נשים, בכך שהיא קוראת לשנאת האסלאם, גם כשזוהי הדת הנבחרת של נשים, ובכך דורסת את חופש הבחירה של נשים מוסלמיות.
ספריה

מפעל הבנים (De Zoontjesfabriek);‏ 2002
הבתולה הכלואה (De maagdenkooi);‏ 2004
חירותי (Mijn Vrijheid);‏ 2006. בתרגום העברי: כופרת, הוצאת כנרת-זמורה ביתן, 2008. על ספר זה זכתה בפרס אניספילד-וולף בשנת 2008.
נוודת - מסע אישי מהאסלם לאמריקה, הוצאת כנרת-זמורה ביתן, 2014
הערות שוליים

1 2 3  מיכאל טוכפלד, מקור ראשון, גיליון 706, י"ד באדר א תשע"א, 18 בפברואר 2011
↑  איאן חירסי עלי, Why I am now a Christian.‏ 11 בנובמבר 2023.
↑  Ayaan Hirsi Ali: Enlightened Intolerance‏The Economist, ‏April 16 2014
↑  Ayaan Hirsi Ali: Neither a Critic of Islam, Nor a Champion of Women's Rights ‏Nathan Lean, ‏Huffington Post, ‏April 18 2014
↑  Ayaan Hirsi Ali and the Double-Bind of Muslim Women’s Rights ‏Rochelle Terman, ‏The Feminist Wire, ‏May 12 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309421505171  PLWABN: 9810576703505606  BIBSYS: 5094200  BNE: XX1771890  BnF: cb14640524z (data)  CiNii: DA1581219X  GND: 129730696  ISNI: 0000 0001 1496 0713  LCCN: n2005025022  MusicBrainz: 274366ff-1f26-4306-91d6-706810e1ce2c  NDL: 01141585  NKC: js20060616001  NLA: 41405845  NLK: KAC201008957  NSK: 000460743  NTA: 231598971  RERO: 02-A012880921  SELIBR: 288341  SUDOC: 08851773X  Trove: 1454386  VIAF: 100329178   WorldCat (עם VIAF): 100329178
נאו-ליברליזם

נאו-ליברליזם הוא מושג המשמש במובנו המודרני לתיאור זרם רעיוני של הגות הקפיטליזם. מקובל לזהות את הרעיונות הנאו-ליברלים עם המדיניות הכלכלית של ממשלותיהם של מרגרט תאצ'ר ורונלד רייגן בשנות ה-80 של המאה ה-20, וכן עם משטר אוגוסטו פינושה בצ'ילה באותה התקופה. תקופה זו מכונה גם פוסט-פורדיזם, שכן קדמה לה תקופת הקפיטליזם הפורדיסטי, אשר התאפיינה גם במדיניות מקרו-כלכלית קיינסיאנית של מדינות המערב.
הזרם הנאו-ליברלי התאפיין בצעדי מדיניות כלכלית שכללו צעדי הפרטה, קיצוץ בתשלומי העברה, ליברליזציה בסחר, פיטורי עובדים או צמצום ההטבות בתנאי ההעסקה במגזר הציבורי. המהלך לווה בנימוקים אידאולוגיים הנשענים על תפיסות של ליברליזם. המונח נאו-ליברליזם קשור גם לגלובליזציה או "פונדמנטליזם שוק".
יש הטוענים נגד תוקפו התאורטי של המונח וסבורים כי הוא משמש כשם גנאי בלבד, מאחר שלעיתים רחוקות אם בכלל משמש המונח לתיאור עצמי של תומכי מדיניות השוק החופשי. כיום זהו מושג רווח במדעי החברה.
המונח

המונח "נאו-ליברליזם" מקורו בקשר בין ההגות הנאו-ליברלית לרעיונות הליברליזם הקלאסי. על-פי התפיסה הליברלית הקלאסית, חירות וקניין פרטי קשורים בקשר גורדי. מהמאה ה-18 ועד היום, הוגים המזוהים עם הליברליזם הקלאסי גורסים כי מערכת כלכלית המבוססת על קניין פרטי הולמת את חירות הפרט ואין בלתה, משהיא מאפשרת לכל פרט לממש את חייו – כולל כוח העבודה וההון שלו – על פי רצונו ומאווייו. ליברטריאנים/נאו-ליברלים וליברלים קלאסיים נוטים לטעון שחירות וקניין הם למעשה אותו הדבר. מבין ההוגים הליברליים, יש שטענו אף כי כל הזכויות, כולל החירות, הם צורות של קניין, ואילו אחרים ביקשו לזהות את הקניין כסוג של חירות.
ליונל רובינס אף טוען כי שוק המתבסס על קניין פרטי הוא התממשותה של החירות. אם כך, לפי הליברליזם הקלאסי, היכולת של אנשים להיקשר בחוזים למכירת כוח עבודתם ולהשקעת הונם ללא מגבלות, היא חלק משמעותי מהחופש שלהם.
טיעון נוסף האופייני למסורת הקלאסית מקשר אף הוא בין הקניין הפרטי לבין החירות. כך, נטען כי הקניין הפרטי מתפקד כשומר הטוב ביותר על חירותם של פרטים. זאת, להבדיל מהטיעון הראשון, לפיו ישנו יחס של זהות בין השניים, והקניין הוא למעשה מימוש של חירות זו. הרעיון מאחורי טיעון זה עניינו שפיזורו של הקניין הפרטי מגן על חירותם של הפרטים מפני ידה הארוכה של המדינה. פרידריך האייק כתב: ”חופש העיתונות לא יכול להתקיים אם המוציאים לאור הם בשליטה ממשלתית, חופש ההתאגדות לא יכול להתקיים אם החדרים הדרושים הם בבעלות הממשלה, חופש התנועה לא יכול להתקיים אם כלי התחבורה הם מונופול ממשלתי.”
חרף ההסכמה בתוך הזרם הליברלי הקלאסי על החשיבות של קניין פרטי, עמדות ההוגים השונים בזרם נבדלות זו מזו עד מאוד ביחסן למקומה של המדינה. מקצתן של העמדות קרובות לאנרכיזם, ואילו הוגים אחרים מבקשים לתת מקום מרכזי יחסית למדינה בכלכלה ובמדיניות החברתית.
בקצה הליברטריאני של עמדות אלו, יש הוגים הרואים במדינה כמונופול לגיטימי על כוח בתחומים מוגדרים ומבוררים בלבד. דוגמה לעמדה אופיינית בקצה הליברטריאני תהיה שהמדינה יכולה לגבות מיסים באופן לגיטימי אך ורק על-מנת להבטיח הגנה אפקטיבית על החירות והקניין. שמאלה בספקטרום ניתן למצוא הוגים שרואים במס שמטרתו הבטחת חינוך ציבורי כלגיטימי, ואף הבטחת רווחה סוציאלית מינימלית. מרבית ההוגים במאה ה-19 ראו את תפקידה של המדינה להבטחת החירויות והביטחון כמשתרע אל מעבר לתחומי המשפט הפלילי ודיני החוזים, כך שתפקידה כולל גם מתן רישיונות, רגולציה על בריאות ובנקאות, וכדומה.
אף שיש הנוטים כיום לזהות בין הליברליזם הקלאסי לליברטריאניות/נאו-ליברליזם, התפיסה הליברלית הקלאסית רחבה יותר, ומרכיב מרכזי בה שם דגש בשיפור מצבם של בני מעמד הפועלים, נשים, שחורים, מהגרים, וכדומה. המשותף לעמדות הליברליות הוא בעיקר בהתנגדות לשימוש בכוחה הכופה של המדינה להשגת צדק חלוקתי.