stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבע הקלאסיקות הצבאיות

שבע הקלאסיקות הצבאיות (בסינית מסורתית: 武經七書; בסינית מפושטת: 武经七书; בפין-יין: Wǔ jīng qī shū, ווּ גִ'ינְג צִ'י שׁוּ) היו שבעה טקסטים צבאיים חשובים בסין העתיקה, ביניהם "אמנות המלחמה" של סון דזה. הטקסטים הפכו לקאנוניים תחת השם "שבע הקלאסיקות הצבאיות" במאה ה-11 לספירה, ובתקופת שושלת סונג נכללו במרבית האנציקלופדיות הצבאיות. בקיאות בקלאסיקות הצבאיות הייתה תנאי חובה לקידום בתפקידי הקצונה של הקיסרות, בדיוק כפי שבקיאות בכתבים הקונפוציאניים הייתה הכרח לפקידים.
במהלך השנים יצאו לאור אסופות רבות של הקלאסיקות הצבאיות, ובהן מגוון רחב של הערות וניתוחים מאת מלומדים בני תקופות שונות. אסופות אלו הן המקור לתרגומים המערביים. הקיסר קאנגשי משושלת צ'ינג אמר על שבע הקלאסיקות הצבאיות "קראתי את כל שבעת הספרים, ויש ביניהן גם חומרים שאינם נכונים... ויש אמונות טפלות שיכולות לשמש בידי שוחרי רעה." חברים במפלגה הקומוניסטית של סין למדו גם הם את הקלאסיקות הצבאיות במהלך מלחמת האזרחים הסינית, וכך גם הוגים צבאיים רבים באירופה ובאמריקה.
הקיסר שנדזונג, הקיסר השישי של שושלת סונג, הוא שקבע בשנת 1080 מי יהיו הטקסטים הכלולים במסגרת שבע הקלאסיקות הצבאיות.
רשימת הקלאסיקות הצבאיות

על פי ראלף ד. סוייר ומיי-צ'ו'ן סוייר, מן המתרגמים האחרונים של הקלאסיקות לאנגלית, אלו הטקסטים הכלולים בשבע הקלאסיקות הצבאיות:
שש התחבולות של ג'יאנג דזה יה ("הדוכס האדיר")
תורתו של סְה-מָה
אמנות המלחמה של סון דזה
ווּ דְזְה של ווּ צִ'י
וֵיי לְיָאו דְזְה
שלוש התוכניות של מר אבן צהובה
שאלות ותשובות בין טָאנְג טָאיְדְזונְג ללִי וֵייגונְג
זהו ההרכב היחיד של רשימת שבע הקלאסיקות הצבאיות, ולא קיימות חלופות בעלות הרכב אחר. עם זאת, שבע היצירות עצמן הן בעלות מספר גרסאות, ובייחוד "אמנות המלחמה", שזכתה לכמה עשרות תרגומים שונים לאנגלית במאה העשרים לבדה.
"שש התחבולות" היא הארוכה מבין הקלאסיקות הצבאיות והיחידה שכתובה מנקודת מבטו של המהפכן. "אמנות המלחמה" היא המפורסמת מכולן. "שלוש התוכניות של מר אבן צהובה" שונה משאר הקלאסיקות הצבאיות בהתמקדותה בטכניקות פוליטיות כבסיס לוגי לשליטה במדינה ובחיילים. "תורתו של סְה-מָה" אבדה ברובה, וכיום ידועים רק חמישה מתוך 155 הפרקים שהיו בה במקור.
על פי הייחוס לכותבים, "שש התחבולות" היא העתיקה מבין הקלאסיקות הצבאיות, ומיוחסת לתקופת שושלת ג'ואו המערבית (אם כי גם הייחוס שלה לג'יאנג דזה יה פחות סביר ונראה יותר אגדי). "אמנות המלחמה" ו"תורתו של סְה-מָה" מקורן במדינת צ'י בתקופת האביבים והסתוים. "ווּ דְזְה" שמגיעה ממדינת וֵיי (衛) ו"וֵיי לְיָאו דְזְה" שמגיעה ממדינה אחרת ששמה וֵיי (魏) שתיהן מתקופת המדינות הלוחמות, "שלוש התוכניות של מר אבן צהובה" נכתבה בתקופת שושלת צ'ין, ו"שאלות ותשובות בין טָאנְג טָאיְדְזונְג ללִי וֵייגונְג" היא המאוחרת מבין היצירות, ונוצרה רק בתקופת שושלת טאנג, כשבע מאות שנים אחרי הקלאסיקה מתקופת צ'ין.
היצירה הקלאסית ספר ג'וֹאוּ המוסתר מכילה אף היא טקסטים צבאיים מובהקים, אולם אף אחד מפרקיה אינו נכלל בשבע הקלאסיקות הצבאיות. יצירה אחרת בשם "אמנות המלחמה של סוּן בִּין" הייתה לא פחות מפורסמת משבע הקלאסיקות, אולם אבדה כבר בתקופת שושלת האן המזרחית (25-220 לספירה), ולכן לא הוכנסה לרשימה. עותק של יצירה זו מתקופת שושלת האן נחשף רק בחפירות ארכאולוגיות ב-1972.
תרגומים

שבע הקלאסיקות תורגמו במלואן לאנגלית, בין אם כספרים בודדים, ובין אם כאסופה יחידה הכוללת את כל שבע הקלאסיקות, כמו במקרה של תרגום סוייר.
בעברית הופיעו מספר תרגומים ל"אמנות המלחמה", כולם על בסיס התרגומים לאנגלית, וכן תרגום יחיד ל"שש התחבולות", אשר מבוסס על המקור הסיני. שאר הקלאסיקות הצבאיות לא תורגמו מעולם לעברית.
הערות שוליים

↑  Van de Ven, Hans J. (2000). Warfare in Chinese History. BRILL. p. 7. ISBN 90-04-11774-1.
↑  Van de Ven, 2000.
↑  Gawlikowski, Kzysztof and Michael Loewe. (1993). "Sun tzu ping fa," in Early Chinese Texts: A Bibliographical Guide, Michael Loewe,ed., Berkeley: The Society for the Study of Early China, p.449
↑  Sawyer, Ralph D.; Mei Mei-chün Sawyer (1993). The Seven Military Classics of Ancient China. Westview Press. ISBN 0-8133-1228-0.
↑  六韜
↑  司馬法
↑  孫子兵法
↑  吳子
↑  尉繚子
↑  黃石公三略
↑  唐太宗李衛公問對
↑  逸周书
↑  孙膑兵法
↑  ראו בערכים אמנות המלחמה ושש התחבולות לפרטים על התרגומים השונים.
צעדת המוות הראשונה מחלם והרוביישוב

אין תמונה חופשית
צעדת המוות הראשונה מחלם והרוביישוב יצאה ב-1 בדצמבר 1939 מככר העיר בחלם ונרצחו בה קרוב ל-4,000 גברים מיהודי חלם והרוביישוב. זוהי צעדת המוות הראשונה בשואה.
תיאור צעדת המוות

במועד פלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1 בספטמבר 1939 חיו בחלם ובכפרים הסמוכים כ-18,000 יהודים, מעל מחצית אוכלוסייתה של העיר. יהודי חלם היוו את עמוד התווך במסחר בעיר, בבנקאות ובתעשייה. היהודים היוו חברה הטרוגנית ומגוונת – החל באנשי חסידויות וחצרות רבנים וכלה באקדמאים, אומנים ופוליטיקאים.
בסוף נובמבר 1939 פרסמו הנאצים הודעה, על פיה נדרשים כל הגברים היהודים, בגילאי 16 עד 60, להתרכז ביום שישי בבוקר, 1.12.1939, בכיכר העיר. במועד זה התייצבו בככר כ-2,000 מיהודי חלם. השאר – בחרו להתחבא או לחמוק לכפרים הסמוכים. הנאצים הקיפו עם מכונות ירייה את המתייצבים והותירו אותם לעמוד במשך שעות, תוך השפלות ושריפת מסמכים ותעודות שהביאו עימם. כעבור מספר שעות הובילו אותם לעיר הרוביישוב, לאחר שירו בנכים ומוגבלים. הגברים היהודים נאלצו לצעוד בשלג במהירות תוך השפלות, מניעת אוכל ושתייה, ורציחת כל מי שנדמה שמעכב את הצעדה. עשרים ממנהיגי הקהילה, נורו 20 קילומטרים מזרחית לחלם, ביער פופולוביצה.
בערב הגיעו הצועדים לפאתי הרוביישוב ושם הוכנסו למחסן ריק. בבוקר הצטרפו אליהם כ-2,000 גברים מיהודי הרוביישוב, שנקראו על ידי הגרמנים מבלי שידעו על גורל יהודי חלם. הנאצים הצעידו אותם לנהר הבוג דרך יערות וביצות.
כעבור ארבעה ימים הגיעו מאות בודדים לנהר הבוג. האיכרים המקומיים יצאו מאוחר יותר לקבור את הגופות שנותרו לצידי הדרך בקברי אחים המוניים, על מנת למנוע התפשטות מחלות. הנאצים התכוונו להעביר את השורדים אל שטחי רוסיה. החיילים הרוסים שמצדו השני של הנהר סירבו לאפשר להם לחצות את הגבול. בודדים הצליחו להתחבא בצידי הנהר או לחצות אותו. חלקם חזרו כעבור מספר ימים לחלם ולהרוביישוב. קרוב ל-4,000 גברים, מיהודי חלם והרוביישוב, לא שרדו בצעדה.
ידיעה ראשונה על צעדת המוות והרצח ההמוני התפרסמה ב-22 בינואר 1940 בעיתונות העולמית אולם לא זכתה להתייחסות.
לא ברור מדוע חלם והרוביישוב נבחרו לצעדת המוות. ייתכן בשל היותה של האוכולוסיה קשת יום והקרבה לגבול הרוסי. אירוע תקדימי נוסף שהתרחש בחלם בתחילת המלחמה הוא השמדה של פולנים נוצרים, נכים ומוגבלים, ממוסד לחולי נפש בחלם.
הנצחה

רשימת קורבנות הצעדה לוקטה בעיקר מעדויות ניצולים אשר פורסמו בספרי היזכור של הקהילות ובספרים אוטוביוגרפיים.
בשנים האחרונות מופו וסומנו ארבעה קברי אחים לאורך מסלול הצעדה על ידי עמותת זיכרון אחרון הפולנית ובפיקוח הרבנות הראשית של פולין. שני קברי אחים בדרך מחלם להרוביישוב, ליד היישובים Busno ו-Mojslawice, ושניים בדרך מהרוביישוב לנהר הבוג, ליד היישובים Cichoburz ו-Malkow .
ב-1 בדצמבר 2018 צוינה לראשונה צעדת המוות. בעקבות כתבה בעיתונות המקומית אותר קבר אחים נוסף ביער פובולוביצה בו נקברו 20 גברים יהודים. ב-1 בדצמבר 2019, באירוע לציון 80 שנה לצעדה, הוצב לוח הנצחה על אחד הבתים בכיכר וכן על קבר האחים שנמצא.
היטליסטן

| --- | --- |

 תחום:  תעשיית המוזיקה 
 מדינה:  דנמרק 
 תקופת הפעילות:  אפריל 1965 – הווה (כ־59 שנים) 
 www.hitlisten.nu
 
היטליסטן (Hitlisten), הידוע גם כטראקליסטן (Tracklisten), הוא מצעד מוזיקה בדנמרק שמפורסם מדי יום רביעי בחצות. מצעד הסינגלים מתבסס על נתוני הזרמת מוזיקה והורדת מוזיקה שנאספו על ידי לומינייט, ואילו מצעד האלבומים מתבסס על נתוני מכירות וכן נתוני הזרמות מוזיקה והורדות מוזיקה שנאספו על ידי לומינייט.
היסטוריה

מצעד המוזיקה החל לפעול באפריל 1965 כמצעד מוזיקה חודשי עם 20 מיקומים, בעריכתו של איגוד תעשיית ההקלטות הדני. המצעד פורסם במספר עיתונים גנים גדולים. מאז אפריל 1969, מצעד המוזיקה מפורסם מדי שבוע על בסיס נתוני מכירות מסיטונאים לקימונאים. במאי 1973 – דצמבר 1978, מצעד המוזיקה הכיל סינגלים ואלבומים כמצעד מוזיקה אחד. בינואר 1979, היו שני מצעדים שונים לאלבומים וסינגלים.
ב-5 בינואר 1979, העיתון הדני B.T. (אנ') החל לפרסם מדי יום שישי את עשרת הסינגלים שהגיעו לעשרת המקומות הראשונים בדירוג (אף על פי שבמצעד המוזיקה מופיעים יותר שירים). ב-12 ביוני 1981, מספר השירים שהופיע בעיתון עלה ל-15, ומאוחר יותר (באפריל 1990) הוא הוחזר ל-10. ב-5 ביוני 1992, המגזין הפסיק לפרסם את מצעד המוזיקה בטענה כי איננו מכיל אמנים החברים ב-IFPI, והחליף להפיק את מצעד 20 האלבומים על סמך מכירות בפועל. מצעד המוזיקה הופיע במגזין האירופאי מוזיקה & מדיה.
ב-1 בינואר 1993, איגוד תעשיית ההקלטות הדני הודיע כי יבוצעו שינויים במצעד המוזיקה החל מ-5 במרץ 1993, והוא יתחיל להתבסס על נתוני מכירות בפועל בדנמרק. עם זאת, מצעד המוזיקה החל להתבסס בפועל על נתוני מכירות רק מ-10 ביולי 1993. אף על פי שהחישוב נעשה על 50 הסינגלים המובילים, בדנמרק פורסמו רק 20 הסינגלים המובילים, ואילו במוזיקה & מדיה פורסמו רק עשרת הסינגלים המובילים.
מאז שבוע 15 ב-1996, מוזיקה & מדיה מתבססת על נתוני מכירות דו-שבועיים. ב-2000, מוזיקה & מדיה מתבססים על נתוני מכירות שבועיים.
בדצמבר 1997, חברת התקליטים סקנידבין רקורדס הגישה תלונה על מצעד המוזיקה ל-IFPI בטענה כי מצעד המוזיקה התבסס יותר מדי על מכירות מסופרמרקטים, וזאת לאחר שהאלבום It's My Life – The Album של סאש! הגיע למקום השני עם 2,000 יחידות, ואילו בשבוע שלאחר מכן ירד למקום ה-20 עם 8,000 יחידות.
ב-12 בינואר 2007, מספר השירים המופיעים במצעד המוזיקה עלה מ-20 ל-40.
ב-1 בנובמבר 2007, לאחר שנים של ירידה במכירות של תקליטורים, מצעד המוזיקה החל להתבסס על נתוני הורדת מוזיקה.
ב-2011, מצעד 20 שירי הסטרימינג היה פעיל.
ב-14 בנובמבר 2013, מצעד המוזיקה החל להתבסס על נתוני הזרמת מוזיקה.
מצעדי המוזיקה הנוכחיים

מצעדי היטליסטן הנוכחיים הם:
מצעד 40 האלבומים המובילים
מצעד 40 הרצועות
מצעד עשרת אלבומי האוסף
מצעד 20 שירי האיירפליי
מצעד 40 תקליטי הויניל (אלבומים בלבד)
מצעד סוף שנתי
הערות שוליים

↑  "Sådan bliver hitlisterne til". hitlisten.nu (בדנית). ארכיון מ-2023-08-10. נבדק ב-28 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| מצעדי מוזיקה |
| --- | --- | --- |
| אפריקה | דרום אפריקה • המזרח התיכון וצפון אפריקה • ניגריה |  |
| אסיה | אינדונזיה • הודו • הונג קונג • המזרח התיכון וצפון אפריקה • הפיליפינים • וייטנאם • טאיוואן • יפן • ישראל • לבנון • סין • פקיסטן • קוריאה הדרומית • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • איטליה • אירלנד • אסטוניה • בלגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד (הולנד טופ 40 • מצעדי הולנד) • הונגריה • הממלכה המאוחדת • טורקיה • יוון • ליטא • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • קרואטיה (שירי קרואטיה • טופ ליסטה) • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אמריקה הצפונית | ארצות הברית • מקסיקו (איירפליי • שירי מקסיקו • טופ 100 • מוניטור לטינו) • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| אמריקה הדרומית | ארגנטינה • ברזיל (טופ 100 ברזיל • שירי ברזיל • ברזיל הוט 100) • ונצואלה • סורינאם • פרגוואי • פרו • קולומביה |  |
| אמריקה המרכזית | אמריקה המרכזית • הונדורס • קוסטה ריקה |  |
פנחס רוזנבליט

ערך זה עוסק במחנך ישראלי. אם התכוונתם לבן דודו, פוליטיקאי ישראלי, ראו .
פנחס רוזנבליט
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
פנחס (אריך) רוזנבליט (Pinchas E. Rosenblüth;‏ 23 ביולי 1906 – 22 ביולי 1985) היה מראשוני הפעילים בעליית הנוער, מנהל הסקטור הדתי במקוה ישראל, פובליציסט ומרצה באוניברסיטת בר-אילן.
קורות חיים

פנחס רוזנבליט נולד בברלין בשנת 1906, למשפחה אורתודוקסית ממוצא הונגרי, אשר הגיעה לברלין יחד עם הרב עזריאל הילדסהיימר בשנת 1869. בצעירותו למד בישיבת הרב ברויאר בפרנקפורט ובבית המדרש לרבנים בברלין, ובנוסף גם באוניברסיטאות של ברלין ולונדון. בתחילת שנות השלושים החל לעסוק בפעילות ציונית בברלין והיה מראשי הפעילים בארגון עליית הנוער, שהוקם בברלין ב-1932 על ידי רחה פריאר. במהלך פעילותו נפגש עם מרטין בובר ועם עקיבא ארנסט סימון למטרות איסוף כספים וארגון הנוער. בשנת 1934 עלה ארצה עם מספר חברים בארגון והם הצטרפו לקבוצת רודגס (על יד פתח תקווה) אשר הוקמה בשנת 1929, ושלימים הפכה לקבוצת יבנה.
מאוחר יותר התמנה למנהל הסקטור הדתי בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, בו למדו דתיים וחילוניים כאחד, ובתפקיד זה שימש במשך שנים רבות. בנוסף לכך, שימש רוזנבליט כמרצה להיסטוריה באוניברסיטת בר-אילן. מחקריו ומסותיו עסקו בעיקר בהיסטוריה של האידיאות ובמיוחד בעימות של היהדות עם המודרנה. בין השאר הקדיש חלק מעבודתו למחקר על הרש"ר הירש, ובכך שילב בין העולם שבו גדל (יהדות גרמניה) ובין תפקידיו כמחנך, לבין עבודתו האקדמית. בנוסף לכך, פרסם במשך השנים בעיתונות מאמרים רבים שעסקו בענייני השעה – במתרחש בעולם בכלל ובחברה הישראלית בפרט.
משפחתו

לפנחס רוזנבליט נולדו שלושה ילדים: בנו משה מרוז הוא עורך דין פלילי, בנו דוד נופר הוא אדריכל ובת בשם חווה.
בן דודו היה שר המשפטים הראשון של מדינת ישראל, פנחס רוזן (רוזנבליט).
ספריו

עליית הנוער: קורות המפעל - פרקי מקרא, דעת אישים, ירושלים: המחלקה לענייני הנוער והחלוץ - המחלקה לעליית ילדים ונוער, 1968 (על "קורות עליית הנוער" כתב פנחס רוזנבליט).
רעיון הברית בהגות היהודית המודרנית / פנחס רוזנבליט, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן - המחלקה למדעי המדינה - הקתדרה על-שם סנטור נ.מ. פטרסון, תשמ"ג-1982.
בישראל ובאדם: מבחר מאמרים / פנחס רוזנבליט (בירר, ערך והביא לדפוס: מאיר חובב), ירושלים: מכון ליאו בק, תשנ"ג-1992 (עמ 7–11: יעקב צור, "פנחס רוזנבליט, האיש ופועלו") – מבחר מכתביו וממאמריו שפורסמו בעיתונות, ולאחר פטירתו קובצו לספר על ידי ילדיו.
לה רומנה

| --- | --- |
סמל לה רומנהסמל לה רומנה

לה רומנה
 מדינה:  הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
 מחוז:  לה רומנה
 תאריך ייסוד:  1897
 שטח:  185.52 קמ"ר
 גובה:  10 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  139,238 (10 בנובמבר 2022)
  ‑ במטרופולין:  214,109 (2010)
  ‑ צפיפות:  700 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  18°26′N 68°58′W﻿ / ﻿18.43°N 68.97°W﻿ / 18.43; -68.97
 אזור זמן:  UTC -4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה הדומיניקנית מוגדלת) סנטו דומינגו לה וגה איגוויי סן קריסטובל סן פרנסיסקו דה מקוריס  סנטיאגו פוארטו פלטה האוקיינוס האטלנטי הים הקריבי האיטילה רומנה(למפת הרפובליקה הדומיניקנית רגילה) סנטו דומינגו לה וגה איגוויי סן קריסטובל סן פרנסיסקו דה מקוריס  סנטיאגו פוארטו פלטה האוקיינוס האטלנטי הים הקריבי האיטילה רומנה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
לה רומנה (בספרדית: La Romana) היא העיר השלישית בגודלה ברפובליקה הדומיניקנית ובירת מחוז לה רומנה. העיר שוכנת על חוף הים הקריבי מול האי קטלינה במרחק של 210 קילומטרים מבירת הרפובליקה הדומיניקנית סנטו דומינגו.
היסטוריה

העיר הוקמה ב-1897 כאשר ניתן זיכיון לחברה קובנית להקים בית זיקוק באזור. ב-1917 הוקמה טחנה גדולה לייצור סוכר מקני סוכר מהמטעים בסביבת לה רומנה. עם זאת התעשייה קרסה עם עליית מחירי הסוכר בעולם בעשורים הבאים.
העיר התאוששה בתחילת שנות השישים כאשר תאגיד אמריקני קנה את הטחנה והתחיל להשקיע בתעשיית הבטון, וכמו כן השקיע סכום של כ-20 מיליון דולר בשיקום לה רומנה ובניית בתי ספר, מרפאות, בתים ותשתיות אחרות לעובדים הדומיניקנים שלהם.
כלכלה

בניגוד לערים אחרות ברפובליקה הדומיניקנית, מרבית העסקים בעיר נשלטים על ידי חברה אחת – "תאגיד מרכז רומנה".[דרושה הבהרה] בעיר קרוב ל-100% תעסוקה, כשהרוב עובדים בתיירות או אצל התאגיד.
כלכלה > תיירות

לה רומנה היא אחד מיעדי התיירות הפופולריים ביותר במדינה, הודות לחופיה ולתשתית התיירות הנרחבת בה. בין האטרקציות בעיר ניתן למנות את אלטוס דה צ'בון, העתק של כפר אירופאי-ים תיכוני מהמאה ה-16, וקסה דה קמפו, אחד ממקומות הנופש הגדולים ביותר ברפובליקה הדומיניקנית.
תחבורה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי לה רומנה, המציע טיסות לארצות הברית, קנדה, אירופה, איים קריביים אחרים באזור כמו קובה וגם טיסות ליעדי פנים כמו סנטו דומינגו.
הערות שוליים

1 2  "censo">Citypopulation, La Romana
↑  Merit Designs Consulting Group, 2006-2020, The stunning city on Dominican Republic’s Southeast, DominicanToday (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567175605171  LCCN: n85046918  NARA: 10037397  NKC: xx0168692  VIAF: 134927988   WorldCat (עם VIAF): 134927988 
אלטוס דה צ'בון, העתק של כפר אירופאי מסוף ימי הביניים.
קרב יוטלנד

קרב יוטלנד (באנגלית: Battle of Jutland; בגרמנית: Skagerrakschlacht, קרב מצר סקאגרק) היה קרב ימי גדול שהתחולל במלחמת העולם הראשונה. הקרב ניטש בים הצפוני, מצפון-מערב לחצי האי יוטלנד, ב-31 במאי 1916, בין הצי הקיסרי הגרמני לבין הצי המלכותי הבריטי. הוא נחשב לקרב המודרני הגדול ביותר בין אוניות שטח (להבדיל מנושאות מטוסים וצוללות), ולאחד מן הגדולים בהיסטוריה בכלל, הן בשל מספר כלי השיט שהשתתפו בו, והן בשל עוצמת החימוש שלהם. זה היה הקרב היחיד במלחמה שהתנהל בין אוניות מערכה, וסימן את תחילת הקץ של סיירת המערכה.
רקע > האסטרטגיה הימית של שני הצדדים

במלחמת העולם הראשונה היה הצי הבריטי הצי הגדול בעולם, ובמרכזו עמדו עשרים ושמונה אוניות מערכה מתקדמות ("דרדנוט"). מולו, לגרמנים היו שש עשרה אוניות מערכה חדישות. עם תחילת המלחמה הטילו הבריטים מצור ימי על גרמניה. הגרמנים היו מודעים לנחיתותם הימית מול הבריטים, ולכך שלא יוכלו לשבור את המצור באמצעות עימות ישיר בין הציים. אולם הם קיוו לשחוק את כוחו של הצי הבריטי באמצעות פגיעה באוניות בריטיות במוקשים ימיים ובטורפדות, וכן קיוו שהבריטים ינסו לתקוף את הצי הגרמני בנמליו המוגנים.
הבריטים הבינו את הסכנה הגדלה והולכת, והחליטו על אסטרטגיה אחרת. הצי הבריטי רוכז בצפון בריטניה, רובו במעגן סקפה פלו שבאיי אורקני מצפון לסקוטלנד (שייטת סיירות המערכה רוכזה בנמל לשון הים של פורת', במזרח סקוטלנד). כך חלש הצי הבריטי על כל היציאות מהים הצפוני צפונה ומנע את יציאת הצי הגרמני אל האוקיינוס האטלנטי דרך הים הצפוני. צי הים הגרמני הגדול מצא עצמו לכוד בבסיסיו, מנוטרל מפעילות. האסטרטגיה שהחלה להתגבש אצל הגרמנים הייתה לנסות ולשחוק את הצי הבריטי בדרך אחרת: הגרמנים תכננו פעולות שבהן יבודדו וישמידו יחידות קטנות של הצי הבריטי, כך שלאחר כמה התנגשויות כאלה יוכלו להגיע קרוב יותר לשוויון מול הצי הבריטי.
מפקד הצי הגרמני החדש, אדמירל ריינהרד שר, שנכנס לתפקידו בתחילת 1916, החליט שיש לפרוץ את המבוי הסתום בזירה הימית; אם לא ניתן לעשות זאת בעזרת הצוללות (שר היה תומך נלהב במערכת הצוללות במלחמת העולם הראשונה) יש לעשות זאת על ידי צי הים הגדול.
יחד עם התסכול הגרמני, גם הבריטים מצאו עצמם בבעיה, תודעתית ומחשבתית בעיקר: הצי הבריטי, גאוות האומה הבריטית והצי החזק ביותר בעולם, מצא עצמו מנהל מדיניות הגנתית בעיקרה. בעוד הצבא הבריטי מעורב בלוחמה הקשה והעקובה מדם בחפירות צרפת, הרי שהצי הבריטי כמעט ולא יצא מנמליו בשנתיים הראשונות למלחמה. היה זה מצב מוזר ובעייתי מאוד לצי שהתחנך על המסורת האגרסיבית והתוקפנית של נלסון; הציבור הבריטי ציפה לקרב גדול והחלטי שבו ישמיד הצי הבריטי את צי האויב, קרב בסגנון קרב טרפלגר.
השליטה בים הייתה קריטית לבריטים. שליטה זו איפשרה לבריטים להעביר לצרפת ציוד וחיילים מבריטניה, וכן להעביר תגבורות ואספקה ממדינות האימפריה הבריטית ברחבי העולם, כמו גם מארצות הברית וממדינות נייטרליות, אל הלחימה באירופה. תבוסה של הצי הבריטי משמעותה הייתה אובדן השליטה בים, ותבוסה במלחמה.
רקע > סדר הכוחות

הצי הגרמני בים הצפוני, שהיווה את עיקרו של הצי הגרמני כולו, נקרא "צי הים הפתוח" (High Seas Fleet, בגרמנית: Hochseeflotte). בראשו עמד ויצה-אדמירל ריינהרד שר (Reinhard Scheer). הצי הבריטי שהתבסס במעגן סקפה פלו עם תחילת המלחמה, נקרא "גרנד פליט" ("הצי הגדול"). מפקד הגרנד פליט היה אדמירל ג'ון ג'ליקו. בקרב יוטלנד השתתפו כ-150 אוניות מלחמה בריטיות, בהדחק כולל של יותר ממיליון טון, ובהן כ-65,000 איש, וכ-100 אוניות מלחמה גרמניות, בהדחק כולל של כ-900,000 טון, ובהן כ-45,000 איש.
שני הציים היו מחולקים לשני כוחות עיקריים: צי אוניות המערכה (דרדנוט), שהיה בפיקודו הישיר של אדמירל ג'ון ג'ליקו בצד הבריטי, ובפיקודו של אדמירל ריינהרד שר בצד הגרמני, וצי משני, שייטת סיירות המערכה, בפיקודו של אדמירל דייוויד ביטי בצד הבריטי ואדמירל פרנץ פון היפר בצד הגרמני. לבריטים היו 28 אוניות מערכה מול שש עשרה אוניות מערכה גרמניות.
קוטר התותחים הבריטיים היה גדול יותר מזה של הצי הגרמני, ומספרם היה רב יותר; האוניות הגרמניות היו בנויות טוב יותר ובצורה בטוחה יותר. לחלק גדול מן האוניות בשני הצדדים הייתה גם יכולת לשגר טורפדו. שייטת אוניות המערכה פרה-דרדנוט, שנלוותה לצי הגרמני, הייתה איטית וחימושה היה נחות יחסית, דבר שהכביד על הצי הגרמני. שייטת הסיירות המשוריינות הבריטיות הייתה גם היא איטית ופגיעה; שתי השייטות המיושנות היו פגיעות מאוד לכלי השיט המודרניים יותר משני הצדדים.
אדמירל ג'ון ג'ליקו, מפקד ה"גרנד פליט"
תת אדמירל דייוויד ביטי, מפקד שייטת סיירות המערכה
אדמירל ריינהרד שר
התוכנית הגרמנית

שר החליט לחזור לתוכנית הפעולה שהפעיל הצי הגרמני בעת הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי. על פי התוכנית, אמורה הייתה שייטת סיירות המערכה בפיקודו של היפר להפגיז את העיירה סנדרלנד, הנמצאת בצפון מזרח אנגליה, ליד ניוקאסל על נהר טיין. שר קיווה, שעם קבלת הידיעה על ההפגזה, תצא ממעגנה שייטת סיירות המערכה הבריטית, בפיקודו של ביטי, בניסיון ללכוד את הכוח הגרמני. השייטת של ביטי הייתה ממוקמת במפרץ לשון הים של פורת', כמאה קילומטרים מצפון לשם; ביטי, אדמירל אגרסיבי ואימפולסיבי, לא יבליג על התגרות כזו וימהר לצאת בניסיון ללכוד את הגרמנים, כך קיווה שר. כאשר ייצאו הבריטים, ימשוך אותם היפר לכיוון מארב של צי הים הפתוח כולו, שימתין כ-50 קילומטר ממזרח לשם, והשייטת הבריטית תושמד. שר הניח מלכודת נוספת: מכיוון שמערכת הצוללות הופסקה, עמדו לרשות הצי כעת מספר רב של צוללות. שר תכנן להציב כמה צוללות ביציאה מן המעגן הבריטי, בתקווה שאלה יצליחו להטביע אחת או שתיים מסיירות המערכה הבריטיות, וכך להחליש עוד יותר את האויב. במקביל, הוצבו מארבי צוללות ליד מעגנים נוספים של הצי הבריטי, בתקווה לפגוע באוניות נוספות, כאשר אלה ייצאו מנמליהן כדי לסייע לביטי.
שר חשש מאוד מהתערבותו של ה"גרנד פליט" הבריטי, אך קיווה שהמרחק הגדול מסקפה פלו, בסיסו של ה"גרנד פליט", יקשה עליו להתערב בקרב בזמן. להערכתו של שר יעברו כשש או שבע שעות עד הגעתו של ג'ליקו עם ה"גרנד פליט", וזמן זה יספיק לגרמנים לסגת. ואולם, כדי לוודא שהצי הגרמני לא ימצא את עצמו מתמודד עם הצי הבריטי העדיף, הכניס שר מרכיב נוסף לתוכנית. התוכנית הייתה אמורה להתבצע רק במזג אוויר טוב, כאשר צפלינים יוכלו לסייר מעל הבסיסים הבריטיים ולספק מידע בזמן אמת על יציאתם של הכוחות הבריטיים.
שר קבע את תאריך המבצע ל-23 במאי 1916. בהתאם, יצאו הצוללות לדרכן ב-17 במאי. יציאתן של הצוללות החלה חלון זמן שבו ניתן היה לבצע את המבצע: הצוללות לא היו יכולות להישאר בים מעבר ל-30 במאי, בשל מלאי הדלק המצומצם שלהן. ואולם, תקלות שונות באוניות הגרמניות עיכבו את יציאת הצי הגרמני; בנוסף לכך, היה מזג האוויר קשה, ולא ניתן היה לבצע סיורים אוויריים. רק ב-30 במאי יצא הצי הגרמני סוף סוף לדרכו, ועד אז החליט שר על שינוי התוכנית: השייטת של היפר תפליג צפונה, לכיוון חצי האי יוטלנד, כדי לאיים על התעבורה הימית הבריטית לסקנדינביה. צי הים הפתוח יפליג בעקבותיו, כאשר המטרה נותרה אותה מטרה: לגרום לשייטת סיירות המערכה הבריטית לנסות וללכוד את היפר, וכך ליפול בעצמה במלכודת.
ההיערכות הבריטית

למפקדי הצי הבריטי היה ברור שהקרב המכריע בין הצי הגרמני לצי הבריטי יתחיל ביוזמה גרמנית. ג'ליקו חשש לסכן את הצי שלו במתקפה יזומה על הצי הגרמני; כל עוד הצי הגרמני נמצא בנמליו לא היה הצי הבריטי יכול להצליח ללא סיכון משמעותי לאובדן כלי שיט רבים. ואולם לבריטים היה יתרון חשוב: כבר בראשית המלחמה הצליחו הבריטים להשיג את כל ספרי הצופן של הצי הגרמני, וכך היו יכולים לקרוא באורח שוטף את התשדורות הגרמניות. באדמירליות הבריטית הוקמה מחלקה מיוחדת שנקראה חדר 40, ובה עסקו מומחים בפענוח התשדורות הגרמניות. לקראת תחילת המבצע הגרמני קלטו הבריטים תשדורות רבות, וגם אם לא הצליחו לפענח את תוכנן, היה ברור לראשי הצי שהגרמנים מתכננים מבצע נרחב. בהתאם, החליט ג'ליקו שה"גרנד פליט" יצא כולו לים, במקביל ליציאת שייטת סיירות המערכה. ב-30 במאי יצאו גם האוניות הבריטיות; הבריטים היו בים 5 שעות לפני הצי הגרמני, הודות למודיעין שלהם.
הצוללות הגרמניות נכשלו לגמרי בתפקידן, ולא מסרו לשר את המידע החיוני על יציאת הצי הבריטי. שר היה משוכנע שהוא עומד מול שייטת סיירות המערכה, ולא היה לו מושג שהוא עומד להיתקל בצי הגדול. מאידך, גם ג'ליקו לא היה בטוח מה הכוח שיעמוד מולו.
שלב ראשון: קרב סיירות המערכה

ג'ליקו הורה לביטי לנוע לנקודה הנמצאת כ-160 קילומטרים מצפון מערב לחוף חצי האי יוטלנד. כאשר יגיע לנקודה זו, בערך בשעה 14:00, עליו לפנות צפונה ולחבור לצי הגדול, שיהיה במרחק כ-100 קילומטרים מצפון לו. זאת, אם לא ייתקל בכוחות אויב לפני כן. ג'ליקו לא ציפה להיתקלות; האווירה על סיפון האוניות הבריטית הייתה אווירת שגרה. ב-12:48 קיבל ג'ליקו הודעה ממפקדת הצי בלונדון; המסר שהועבר אליו היה שהצי הגרמני עדיין נמצא בנמליו. ההודעה הסתמכה על המודיעין הבריטי, שקלט את השידורים הגרמניים. ההודעה הייתה מוטעית, אך ג'ליקו לא ידע זאת. הטעות נבעה מ"קצר" בין המפענחים האזרחיים לבין הקצינים במטה הימייה, וכאשר הסתבר לג'ליקו מאוחר יותר שהמסר שקיבל היה טעות, איבד את אמונו בהודעות המודיעיניות שקיבל, ולכך הייתה השלכה משמעותית על המשך הקרב.
ביטי הגיע לנקודת הפנייה בזמן, ללא שנתקל בכוחות האויב. במקביל, הגיע היפר לנקודה קרובה, במרחק כמה עשרות קילומטרים, גם הוא ללא מגע עדיין עם הבריטים. ביטי החל לפנות צפונה, כפי שהורה לו ג'ליקו, ואולם אחת הסיירות הקלות של ביטי שסיירה לפני השייטת הבריטית, זיהתה באופק עשן של אונייה. היא התקרבה אליה כדי לוודא את זהותה, וגילתה שזו אוניית סוחר דנית תמימה, בשם N J Fjord. ואולם, מעבר לאונייה הדנית התגלו שתי אוניות מלחמה, שבתוך דקות התבררו כמשחתות גרמניות; המשחתות הגרמניות התקרבו לאונייה הדנית לאותה מטרה. היריות הראשונות בקרב יוטלנד נורו על ידי שתי משחתות בריטיות בשעה 14:28, וביטי פנה במהירות כדי להגיע למגע עם האוניות הגרמניות. ביטי נע בנתיב שנועד להביא אותו בין האוניות הגרמניות ובין דרך נסיגתן, כדי לחסום אותן ולהשמידן. ואולם, שייטת אוניות המערכה שהייתה מצורפת לסיירות המערכה של ביטי, בפיקודו של אדמירל משנה יו אוון-תומאס, לא קיבלה את ההוראה, והמשיכה בפנייה צפונה. רק שבע דקות לאחר מכן, כאשר הבין ביטי שאוניות המערכה אינן איתו, הוא אותת להן שוב, ורק אז הצטרפו אליו. ביטי לא האט, ואוניות המערכה פיגרו אחריו, במרחק של כ-16 קילומטרים. לו היה ביטי יודע שהמדובר לא רק בכוח של משחתות וסיירות, ייתכן והיה מאט, אך בשלב זה עדיין לא ידע ביטי שהכוח מולו הוא כוח סיירות המערכה של היפר. בכך ויתר ביטי על יתרון חשוב: אוניות המערכה של אוון תומאס היו מסדרת "קווין אליזבת", שהיו אוניות המערכה החזקות ביותר בעולם באותה עת, ותותחיהן הכבדים, בני 15 אינץ' (381 מ"מ) היו יכולים לשנות לגמרי את מהלך הקרב המתפתח.