stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
למידה מבוססת פרויקטים
ביקורות על שיטת הערכה > הערכת שיטת PBL מנוקדת מבטם של מורים

הערכת שיטת הלמידה המבוססת פרויקטים מנקודת מבטם של המורים מצביעה על יתרונות רבים, לצד אתגרים משמעותיים. מורים שהשתמשו ב-PBL דיווחו על עלייה במוטיבציה ובמעורבות הלומדים, לצד פיתוח מיומנויות כגון עבודת צוות, חשיבה ביקורתית ויכולת לפתרון בעיות. עם זאת, צוינו אתגרים כגון ניהול זמן, התמודדות עם אי-ודאות, והצורך בתמיכה ובהדרכה פדגוגית שוטפת. המחקר ממליץ על מתן ליווי מקצועי למורים בשלביה הראשונים של אימוץ השיטה, וכן על פיתוח מיומנויות הנחיה והערכה הממוקדת בתהליכים, ולא רק בתוצרים הסופיים (Brears, MacIntyre & O’Sullivan, 2011).
הכשרת מורים בשיטת למידה מבוססת פרויקטים

למידה מבוססת פרויקטים (Project-Based Learning – PBL) הינה אסטרטגיה פדגוגית מוכרת ויעילה במיוחד במסגרת הכשרת מורים להוראה אינטגרטיבית בין-תחומית, במיוחד בתחומי המדעים והטכנולוגיה. מחקר שנערך באוניברסיטת מאסי בניו זילנד (Brears, MacIntyre & O’Sullivan, 2011) הדגיש כי השימוש ב-PBL סייע לפרחי הוראה לפתח מודלים מנטליים חזקים וכישורים מטה-קוגניטיביים חיוניים. יכולות אלה מאפשרות למורים לעתיד להתמודד בהצלחה עם אתגרים פדגוגיים במאה ה-21, לחבר בין ידע תיאורטי לבין תהליכי למידה מעשיים, ולשפר את איכות ההוראה בכיתות הלימוד. המחקר אף מציין כי למידה זו מתבצעת בצורה אותנטית, תוך התנסות פעילה בפתרון בעיות מורכבות ורלוונטיות לעולמם של הסטודנטים.
הכשרת מורים בשיטת למידה מבוססת פרויקטים > יישום למידה מבוססת פרויקטים בהכשרת מורים - דוגמאה יישומית

מחקרם של Brears, MacIntyre ו-O’Sullivan (2011) מציג דוגמה יישומית של הכשרת מורים באמצעות PBL, במסגרתה סטודנטים להוראה ביצעו פרויקטים אינטגרטיביים המשלבים מדע וטכנולוגיה. באחד הפרויקטים המתוארים במחקר, סטודנטים בדקו בעיה סביבתית מקומית של נזק לחומת ים, תוך שילוב בין חקר מדעי מעמיק ופתרון טכנולוגי מעשי. הפרויקט כלל התייעצות עם מומחים מהקהילה, שימוש בטכנולוגיות מתקדמות לאיסוף נתונים, וביצוע ניתוח מדעי לצורך קבלת החלטות מושכלות. דוגמה זו ממחישה כיצד שיטת PBL מייצרת למידה מעמיקה, משמעותית ומחוברת לעולם האמיתי.
ראו גם

למידה משולבת מחשב
שיעור הפוך
למידת חקר
למידת עמיתים
הערכה פורמלית - מונחים
הערכת ביצוע
הערכת עובדים
הערכת עמיתים
הערכה מקוונת
לקריאה נוספת

זוהר, ע' ,2013. ציונים זה לא הכל. לקראת שיקומו של השיח הפדגוגי, ספרית פועלים, ת"א
Barr, Robert B.; Tagg, John (1995). "From TeachingtoLearning —A New Paradigm for Undergraduate Education". Change: the Magazine of Higher Learning 27
Bransford, J. D., Brown, A. L., & Cocking, R. R. (Eds.). (1999). How people learn: Brain, mind, experience, and school. Washington, DC: National Academy Press.
Driver, R., Squires, A., Rushworth, P., & Wood-Robinson, V. (1997). Making sense of secondary science: Research into children’s ideas. London: Routledge.
KANTER, D. (2009). Doing the Project and Learning the Content: Designing Project-Based Science Curricula for Meaningful Understanding, Science Education, 94(3).
Kirschner, Paul A.; Sweller, John; Clark, Richard E. (2006). "Why Minimal Guidance During Instruction Does Not Work: An Analysis of the Failure of Constructivist, Discovery, Problem-Based, Experiential, and Inquiry-Based Teaching". Educational Psychologist 41 (2): 75.
Krajcik, J. S., McNeill, K. L., & Reiser, B. J. (2008). Learning-goals-driven design model: Developing curriculum materials that align with national standards and incorporate project-based pedagogy. Science Education, 92(1), 1 – 32.
Merrill, M. David (2002). "A pebble-in-the-pond model for instructional design". Performance Improvement 41 (7): 41.
Schmidt, H. G. (1993). "Foundations of problem-based learning: Some explanatory notes".
Thomas j. w. (2000). a review of research on project-based learning
הערות שוליים

1 2 3 4  Barak, M., & Shachar, A. (2008). Projects in technology education and fostering learning: The potential and its realization. Journal of Science Education and Technology, 17(3), 285-296.
1 2  Blumenfeld PC, Soloway E, Marx RW, Krajcik JS, Guzdial M,
Palinscar A (1991) Motivating project-based learning: Sustaining the doing, supporting the learning. Educ Psychol 26(3 &
4):369–398
↑  Marx RW, Blumenfeld PC, Krajcik JS, Soloway E (1997) Enacting
project-based science. Elem Sch J 97(4):341–358
↑  Barak M (2002) Learning good electronics, or coping with challenging tasks? Priorities of excellent students. J Technol Educ
14(2):20–34
1 2  Barlex D (1994) Organizing project work. In: Banks F (ed) Teaching
technology. Routledge, London, pp 124–143
1 2  Thomas JW (2000). A review of research on project-based learning,
Autodesk, San Rafael, CA. Retrieved from http://www.bie.org/
files/researchreviewPBL.pdf
↑  זוהר, ע. (2013). ציונים זה לא הכל. לקראת שיקומו של השיח הפדגוגי, ספרית פועלים, ת"א.
↑  Barrows, Howard S. (1996). "Problem-based learning in medicine and beyond: A brief overview
↑  Kilpatrick, William Heard, 1871-1965., The project method the use of the purposeful act in the educative process., Teachers college, Columbia University, 1929 [©1918]
↑  רם, א' (2011). למידה מבוססת פרויקטים: הפדגוגיה לגל השלישי, ע' רוזנברג (עורכת), קריאת ביניים 18, מטה מל"מ ומשרד החינוך.
↑  Brandt R (1998) Powerful learning. Association for Supervision and
Curriculum Development (ASCD), Alexandria, VA
↑  Bransford JD, Brown AL, Cocking R (eds) (1999) How people learn:
brain, mind, experience, and school. National Academy Press,
Washington, DC
1 2 3  וולנסקי, ע' (2011). מגמות שינוי בעולם החינוך – היכן ישראל?, כנס מכון מופ"ת, החינוך בישראל, פיסות מציאות.
↑  רשת בתי-הספר היי-טק היי,
↑  רם א' (2013),למידה מבוססת פרויקטים, הד החינוך, הסתדרות המורים בישראל, תל אביב.
↑  Brears, Lindsay; MacIntyre, Bill; O’Sullivan, Gary, [chrome-extension://efaidnbmnnnibpcajpcglclefindmkaj/https://files.eric.ed.gov/fulltext/EJ916495.pdf#page=36 Preparing Teachers for the 21st Century Using PBL as an Integrating Strategy in Science and Technology Education], Design and Technology Education: An International Journal 16 (מספר 1), 2011, עמ' 36–46
↑  מאירה אבידר, איל רם, מרב ברקת, הוראה ולמידה מבוססות פרוייקטים ופתרון בעיות, באתר meyda.education.gov.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4047445-8  NKC: ph196646 
ג'ון דיואי, תמונה משנת 1902.
אפסארה

פסל אבן חול מהמאה ה-12 של אפסארה ממאדהיה פרדש, הודו.
אפסארה (בסנסקריט: अप्सरा בתעתיק IAST (אנ')‏: Apsarā; פאלי: अच्छरा; קמרית: អប្សរា; בתאית: นางอัปสร) היא בת מעמד של יצורים שמימיים בתרבות ההינדית ובתרבות הבודהיסטית (אנ'). הן היו במקור סוג של רוח נשית של העננים והמים, אך מאוחר יותר ממלאים את התפקיד של "נימפה" או "פיה". הן בולטות בפסלים, במחול, בספרות ובציורים של תרבויות רבות בדרום אסיה ובדרום-מזרח אסיה.
האפסארות מתוארות כיפות, צעירות ואלגנטיות, ונאמר כי הן מסוגלות לשנות את צורתן כרצונן; פשוטו כמשמעו, כל אחד יתאהב ביופיין. ישנם שני סוגים של אפסארות – "לאוקיקה" (עולמית) ו-"דאיוויקה" (אלוהית). הן רקדניות מעולות, ולעיתים קרובות הן נישאות לגנדהארווה (אנ'), מוזיקאי החצר של אינדרה. האפסארות שוכנות בארמונות האלים ומשעשעות אותם בריקודים לצלילי המוזיקה של הגנדהארוואים. 26 האפסארות של החצר של אינדרה מסמלות כל אחת מהן פן אחר של אומנויות הבמה, מה שיוצר השוואות למוזות של יוון העתיקה. הן גם ידועות בפיתוי רישים על מנת למנוע מהם להשיג כוחות אלוהיים. האפסארות המפורסמות ביותר הן אורוואשי (אנ'), מנאקה (אנ'), ראמבהה (אנ'), טילוטאמה (אנ') וגהריטאצ'י (אנ').
ביפן האפסארות ידועות כטננין (אנ') (天人); "טנניו" (天女) עבור "טננין נקבה" ו"טננאן" (天男) עבור "טננין זכר".
ספרות

התיאורים העתיקים ביותר של אפסארות מציגים אותן כיצורים דמויי "נימפת מים".
הריג ודה מספר על אפסארה שהיא אשתו של גנדהארווה (אנ'); עם זאת, נראה שהריג ודה מאפשר גם את קיומן של יותר מאפסארה אחת. האפסארה היחידה ששמה מוזכר ספציפית היא אורוואשי (אנ'). מזמור שלם עוסק בשיח דתי בין אורוואשי למאהב בן התמותה פורוראוואס (אנ'). כתבי קודש הינדיים מאוחרים יותר מאפשרים את קיומן של אפסארות רבות, הפועלות כעוזרות של אינדרה או כרקדניות בחצר השמימית שלו המשמשות כמוזיקאים לצד הגנדהארוואות ("מוזיקאים שמימיים").
ה"קאושיטאקי אופנישאד (אנ')" מזכיר את האפסארות כמעמד של אלוהויות הקשורות למשחות, זרים, ביגוד ואבקות מבושמות.
מקורן של האפסארות מתואר בראמאיאנה ובפורנאות (אנ'). האפסארות קשורות עוד יותר למים על ידי קישורן לחיבוץ אוקיינוס החלב (אנ'), ספורט מים וקבוצות כגון הנאגה.
ברבים מהסיפורים הקשורים במהאבהארטה, אפסארות מופיעות בתפקידי משנה חשובים. האפוס מכיל מספר רשימות של האפסארות הראשיות, אם כי הרשימות אינן תמיד זהות. להלן רשימה אחת כזו, יחד עם תיאור כיצד הופיעו הרקדנים השמימיים בפני התושבים והאורחים בחצר האלים:
גהריטאצ'י (אנ'), מנאקה (אנ'), ראמבהה (אנ'), טילוטאמה (אנ'), פוראצ'יטי, סוואיאמפראבהה, אורוואשי (אנ'), מיסראקשי, דנדאגאורי, וארותיני, גופאלי, סהאג'אניה, קומבהאיוני, פארג'אגרה, צ'יטראסנה, צ'יטראלקהה, סאהה ומדהוראסוואנה — אלו ואלפים נוספות, בעלות עיניים כמו עלי לוטוס, הועסקו בפיתוי לבם של אנשים שתרגלו סגפנות קיצונית, והן רקדו שם. בעלות מותניים דקות וירכיים גדולות ונאות, הן החלו לבצע אבולוציות שונות, מנענעות את חזותיהן העמוקים, והשליכו מבטים מצועפים סביבן, והפגינו גישות מושכות אחרות המסוגלות לגנוב את לבם והחלטותיהם ומוחותיהם של הצופים.
המהאבהארטה מתעדת את מעלליהן של אפסארות בודדות, כמו טילוטאמה (אנ'), שהצילה את העולם מצמד אסורה (אנ') משתוללים, האחים סונדה ואופסונדה; ואורוואשי (אנ'), שניסתה לפתות את הגיבור ארג'ונה.
נושא שחוזר על עצמו במהאבהארטה הוא זה של אפסארה שנשלחה כדי להסיח את דעתו של חכם ממנהגיו הסגפניים. סיפור אחד המגלם את הנושא הזה הוא זה שסיפרה הגיבורה האפית שקונטאלה (אנ') כדי להסביר את זהות הוריה. פעם, החכם וישוואמיטרה (אנ') יצר אנרגיה כה עזה באמצעות הסגפנות שלו, עד כי אינדרה עצמו החל לפחד. הוא החליט שצריך להסיח את דעתו של החכם מסיגופיו, הוא שלח את האפסארה מנאקה (אנ') להפעיל את קסמיה. מנאקה רעדה מהמחשבה להכעיס סגפן כה רב עוצמה, אך היא צייתה לפקודה של האל. כשהתקרבה לווישוואמיטרה, אל הרוח ואיו קרע את בגדיה. כשראה אותה מתפשטת כך, התאווה התגברה עליו והם התעלסו, וכך הופסקה הסגפנות של וישוואמיטרה. כתוצאה מכך ילדה מנאקה בת, אותה נטשה על גדות נהר. הבת ההיא הייתה שקונטאלה עצמה, המספרת של הסיפור.
המשוררת הסינית המודרנית שו טינג (אנ') התייחסה לאפסרה בשירה "הו ארץ מולדת, ארץ מולדת יקרה".
באמנויות

אפסארות הודיות רבות זוהו עם שמות והיו מרכזיות במיתוסים. עם זאת, מכיוון שלא יוחסו להם מאפיינים או תכונות פיזיות ספציפיות, תיאורים אמנותיים אינם מייחדים אותם.
באמנויות > נאתייה שסטרה

"נאתייה שסטרה (אנ')", העבודה העיקרית של התאוריה הדרמטית לדרמה בסנסקריט, מפרטת את האפסארות הבאות: מנג'וקסי, סוקסי, מיסרקסי, סולוצ'אנה, סאודאמיני, דוואדאטה, דוואסנה, מנוראמה, סודאטי, סונדארי, ויגאדג'ה, ויווידהה, בודהה, סומאלה, סנטאטי, סונאנדה, סומוקי, צגאדהי, ארג'וני, סראלה, קראלה, דהריטי, ננדה, סופוסקאלה, סופוספמאלה וקלאבהה.
באמנויות > קמבודיה

אפסארות מייצגות מוטיב חשוב בתבליטי אבן של מקדשי אנגקור בקמבודיה (מאות 8–13 לספירה), אולם לא כל הדמויות הנשיות נחשבות לאפסארות. בהרמוניה עם האסוציאציה ההודית של ריקוד עם אפאסרות, דמויות נשיות קמריות הרוקדות או מוכנות לרקוד נחשבות ל"אפסארות"; דמויות נשיות, המתוארות בנפרד או בקבוצות, העומדות במקום ופונות קדימה כדוגמת שומרות המקדש או האפוטרופסות נקראות "דוואטה (אנ')".
אנגקור ואט, מקדש אנגקור הגדול ביותר (נבנה בשנים 1113–1150 לספירה), כולל גם אפסארות וגם דוואטות, עם זאת, סוג הדוואטה הוא הרב ביותר עם יותר מ-1,796 שנספרו בפעם האחרונה. אדריכלי אנגקור ואט השתמשו בדמויות אפסארה קטנות (30–40 ס"מ כפי שניתן לראות להלן) כמוטיבים דקורטיביים על עמודים וקירות. הם שילבו דמויות דוואטות גדולות יותר (כל דיוקנאות הגוף המלאים בגודל של כ-95–110 ס"מ) בצורה בולטת יותר בכל מפלסי המקדש, החל מביתן הכניסה ועד לראשי המגדלים הגבוהים. בשנת 1927, פרסם סאפו מרשאל מחקר המקטלג את המגוון המדהים של שיערם, כיסויי הראש, הבגדים, העמדה, התכשיטים והפרחים הדקורטיביים שלהם, אשר מרשאל הגיע למסקנה שהתבססו על מנהגים בפועל של תקופת אנגקור. כמה דוואטות מופיעות עם זרועות זו סביב זו ונראה כאילו שהן מברכות את הצופה. "נראה שהדוואטות מייצגות את כל המרכיבים של אלגנטיות מעודנת", כתב מרשאל.
התבליטים של מקדשי אנגקור העניקו השראה לריקוד הקמרי הקלאסי (אנ'). אמנות המופע המקומית דמוית הבלט של קמבודיה נקראת לעיתים קרובות "ריקוד אפסארה". הריקוד נוצר על ידי הבלט המלכותי של קמבודיה באמצע המאה ה-20 בחסותה של המלכה סיסובאת קוסאמק (אנ') מקמבודיה. את תפקיד האפסארה ממלאת אישה, הלובשת שמלה מסורתית צמודה עם תכשיטים מוזהבים וכיסוי ראש בדוגמת תבליטי אנגקור, שמחוותיה החינניות והחושניות מתוכננות לספר מיתוסים או סיפורים דתיים קלאסיים.
באמנויות > ג'אווה ובאלי, אינדונזיה

בשפה האינדונזית לאורך ימי הביניים, אפסארות ידועות גם בשם "בידאדרי", כשהן מתמזגות עם ה"וידיאדהארי" (מסנסקריט: vidhyadhari: vidhya, "ידע"; dharya, "בעל, נושא או מביא") המכונה "בידאדרי" באינדונזית המודרנית, הנקבות של ה"וידיאדהארה (אנ')", סוג נוסף של יצורים שמימיים במיתולוגיה ההודית. פירושו המילולי של "וידיאדהארה" הוא "בעלים של מדע או לחשים", ומתייחס ל"סוג של יצור על-טבעי... בעל כוח מאגי" או "פיה" לפי מילון מונייר-ויליאמס. הבידאדאריות הן עלמות שמיימיות, המתגוררות בסווארגאלוקה (אנ') או בארמון השמימי של אינדרה, המתוארות בריקוד הבאלינזי דדארי (בידארי או אפאסרה).
באופן מסורתי אפסארות מתוארות כעלמות שמיימיות החיות בגן העדן של אינדרה (קאנדראן). הן ידועות היטב במשימה המיוחדת שלהן: להישלח לכדור הארץ על ידי אינדרה כדי לפתות סגפנים שעל ידי תרגולי הסיגוף הקיצוניים שלהם עלולים להפוך לחזקים יותר מהאלים. נושא זה מופיע לעיתים קרובות במסורות ג'וואניות, כולל הארג'ונאוויוואהה (אנ'), שנכתב בשנת 1030 בתקופת שלטונו של המלך אירלנגגה (אנ'). הסיפור מספר שארג'ונה, על מנת להביס את הענק ניוואטקוואקה, תרגל מדיטציה וסגפנות, ואז אינדרה שלח אפסארות לפתות אותו. ארג'ונה, לעומת זאת, הצליח לכבוש את תאוותו ולאחר מכן לזכות בכלי הנשק האולטימטיביים מהאלים כדי להביס את הענק.
מאוחר יותר במסורת של ג'אווה נקראה האפסארה גם הפסארי, הידועה גם בשם וידודארי. המסורת ההינדית-בודהיסטית של ג'אווה השפיעה גם על באלי. בריקוד הבאלינזי, מופיע הנושא של עלמות שמיימיות לעיתים קרובות. ריקודים כמו סנגהיאנג דדרי ולגונג (אנ') תיארו עלמות אלוהיות. בחצר סולטנות מטאראם (אנ') המסורת של תיאור עלמות שמיימיות בריקודים עדיין חיה וקיימת. ריקוד הבדהאיה (אנ') של חצרות המלכים בג'אווה מתאר אפסארות.
עם זאת, לאחר אימוץ האסלאם, בידאדרי מושווה לחורי, העלמה השמיימית המוזכרת בקוראן, שבה אלוהים קבע ש"הפנינים האסורות" של גן העדן מיועדות לאותם אנשים שעמדו בפיתוי ועמדו בסבלות החיים. האסלאם התפשט בארכיפלג המלאי כאשר סוחרים ערבים הגיעו לסחור בתבלינים עם המלאים; באותה תקופה הינדואיזם היווה את הבסיס לתרבות המלאית, אך סינקרטיזם עם הדת והתרבות האסלאמית הוליד את הרעיון של בידאדרי. רעיון זה נתפס בדרך כלל כפרס המוענק לאלה שחיו אורח חיים בשירות והנאה לאלוהים; לאחר המוות, הבידאדרי הייתה אשתו או נשותיו של הגבר, כתלות באיזה סוג אדם הוא היה. כשירותו של אדם שהציעו לו את הבידאדרי הייתה תלויה בקדושתו: באיזו תדירות הוא התפלל, עד כמה התרחק מה"עולם החיצון", ועד כמה מעט הוא נכנע לתאוות העולם הזה.
דמויות של אפסארות נמצאות במספר מקדשים של ג'אווה העתיקה מתקופת שושלת שילנדרה (אנ') ועד לתקופת אימפריית מג'פהיט. העלמות השמיימיות של האפסארה עשויות להימצא כמוטיבים דקורטיביים או גם כחלקים בלתי נפרדים מסיפור בתבליטים. ניתן למצוא את דמותן של האפסארות בבורובודור, מנדוט (אנ'), פראמבאנאן, פלאוסן (אנ') ופנאטראן (אנ').
בבורבודור מתוארות האפסארות כעלמות שמיימיות יפות להפליא, המצוירות כשהן עומדות או מעופפות, בדרך כלל אוחזות בפרחי לוטוס, פורשות עלי כותרת של פרחים או מניפות בגדים שמימיים כאילו היו כנפיים המאפשרות להן לעוף. מקדש מנדוט (אנ') ליד בורובודור תיאר קבוצות של דוואטות (אנ'), יצורים אלוהיים עפים בגן עדן, שכללו אפסארות. במתחם מקדש פראמבאנאן, במיוחד במקדש וישנו, יחד עם הגלריה, נמצאות כמה תבליטי של דוואטה זכרי שלצידו שתי אפאסרות.
באמנויות > מניפור, הודו

בתרבות מניפור העתיקה של בני הקבוצה האתנית של המייטיי (אנ') בצפון-מזרח הודו, האפסארות נחשבות כנימפות שמיימיות או "הלואיס" כמו היצורים המעופפים הדומים לגוף הנשי האנושי המושכים את הזכרים המשוטטים או כל אביר שאיבד את דרכו ביער. הן היו ידועות ביופיין, בזוהרן, בכוחות הקסומים שלהן ובמשיכה המינית העל-טבעית הקסומה שלהן. מאמינים שהן שבע במספר והן בנותיו של אל השמים או האל סורארן.
באמנויות > צ'אמפה

אפסארות היו גם מוטיב חשוב באמנות צ'אמפה (אנ'), ממלכה שהייתה שכנתה ממזרח של אנגקור בימי הביניים לאורך החוף של מה שכיום מרכז וייטנאם. בולטים במיוחד התיאורים של אפסארות ב"סגנון טרה קיו" של אמנות צ'אם, סגנון ששגשג במאות ה-10 וה-11 לספירה.
באמנויות > סין

אפסארות מתוארות לעיתים קרובות באמנות בודהיסטית של מזרח אסיה. הן מכונות בסינית פֵייטְייֵן (בסינית מפושטת: 飞天; בסינית מסורתית: 飛天).
הן מתוארות כדמויות מעופפות בציורי הקיר ובפסלים של אתרי מערות בודהיסטיות בסין כמו במערות מוגאו, מערות יולין (אנ'), מערות טיאנלונגשאן (אנ'), מערות יונגאנג, ומערות לונגמן. הן מתוארות גם על אריחי פגודות, כגון פגודת שְׂיוֹ'דִינְג-סְה.
הן עשויות גם להיות מתוארות כרקדניות או מוזיקאיות המחזיקות בכלי נגינה כגון חליל צד, פיפה (אנ') או שנג (אנ'). אפסארות עשויות להצטייר כרוחות מרובות שניגנו מוזיקה עבור בודהות. בדרך כלל, הן מתוארות עם חצאית ארוכה המתנופפת ברוח.
אפסארה מתוארת לפעמים כרוח יחידה עוצמתית ומשפיעה או אלה שלובשת תלבושת עם "שרוולים זורמים" ומתגוררת בטיאן (אנ'). גרסה זו של אפסארה משמשת בדת הסינית העממית  כמושא לפולחן ובפולקלור הסיני (אנ').
גלריה

ריקוד אפסארות במקדש באיון (אנ') מהמאה ה-12 באנגקור בקמבודיה
אפסארות מתוארות על בסיס כן בסגנון טרא קיו, יצירה של אמנות צ'אם מהמאה ה-10.
אפסארה ממערות יולין (אנ') ליד דוּנְחְוָאנְג, סין
אפסארה מנגנת בקונגהוא עם ראש עוף החול - מערת יולין 15
האפסארה סוראסונדארי (אנ') בבורובודור
ציור של אפסארה בסיגירייה, סרי לנקה
רקדנית אפסארה קמרית
לקריאה נוספת

Marchal, Sappho. Khmer Costumes and Ornaments of the Devatas of Angkor Wat. First English edition. Orchid Press, 2005. ISBN 978-974-524-057-5
The Rig Veda in the English translation prepared by Ralph T. H. Griffith is available online at sacred-texts.com.
The Mahabharata in the English translation prepared by Kisari Mohan Ganguli is available online at sacred-texts.com.
The Monuments of the Angkor Group by Maurice Glaize is available online in English translation.
ביאורים

↑  חבר במעמד של יצורים שמימיים בדתות הודיות, כמו הינדואיזם, בודהיזם וג'ייניזם, שהזכרים שלהם הם מוזיקאים וזמרים מעולים, והנקבות הן רקדניות בחסד עליון.
↑  אדם משכיל, מוכשר ונאור
↑  ישויות צמאות לכוח הקשורות לדוות המיטיבות יותר בהינדואיזם.
↑  הוא מקום משכנם השמימי של הדוות בהינדואיזם. סווארגה הוא אחת משבע הלוקות הגבוהות (מישורים אזוטריים) בקוסמולוגיה ההינדית.
↑  אחד המונחים הסיניים העתיקים ביותר לגן עדן ומושג מפתח במיתולוגיה, בפילוסופיה ובדת הסינית.
הערות שוליים

↑  Higham, C.. (2014). Encyclopedia of Ancient Asian Civilizations. N.Y., United States: Facts On File, Inc. p. 24. ISBN 978-143-8-10996-1
↑  "Apsara | Indian religion and mythology". Encyclopedia Britannica (באנגלית).
1 2  Stefon, Matt (2009-10-20). "apsara" (באנגלית). Encyclopedia Britannica. נבדק ב-2023-06-07.
1 2  Apsaras, 1911 Encyclopædia Britannica
1 2 3  Cohen, Simona (2021). "The Indian Hair-Wringing Apsaras and her Discriminating Goose: Meanings and Migrations". Religions of South Asia (באנגלית). 15 (2): 156–157. doi:10.1558/rosa.20975. ISSN 1751-2697.
↑  Edward Morin, The Red Azalea: Chinese Poetry since the Cultural Revolution
↑  Lucas Varro, Apsara or Devata?
1 2  "Bidadari". KBBI.
1 2  "Flying Celestial Apsara (Feitian 飛天) 7th century". www.metmuseum.org. ארכיון מ-13 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Other Divinities". depts.washington.edu.
↑  "Feitian – flying Apsaras in Longmen Grottoes[1]". www.chinadaily.com.cn. נבדק ב-2021-12-13.
| הינדואיזם ומיתולוגיה הינדואית |
| --- | --- | --- |
| טרימורטי (האלים הראשיים) | הבורא: ברהמה • המגן והמשמר: וישנו • ההורס והבורא-מחדש: שיווה |  |
| אלים נוספים | אינדרה • גאיטרי • גנש • דנוונטרי • הנומאן • לקשמי • סראסווטי  • פרוואטי • קאלי • קרישנה • ראמה • שאקטי |  |
| כתבים | אופנישדות • בהגווד גיטא • ודות (ריג • סמא • יג'ור • אתהרוה) • מהאבהארטה • ראמאיאנה • פוראנות |  |
| מושגים בהינדואיזם | מנטרה (אום • הרא קרישנה) • אטמן • ארבע הווארנות • ברהמן • יוגה • פוג'ה • פרה קדושה • ודאנטה • סמסרה • מוקשה |  |
| חגים ומועדים | דיוואלי • הולי • מהא שיוורטרי • קומבה מלה |  |
| קטגוריות | אלים הינדואים • הינדואיזם • מיתולוגיה הודית |  |
אפסארה, מקדש דווי ג'אגדמבי בקהג'וראהו במאדהיה פרדש, הודו
אפסארה על בול דואר משנת 1931 של הודו-סין
פסל תבליט דוואטה על חומת מקדש אנגקור ואט
רקדניות אפסארה קמריות
האפסארה של בורובודור, העלמה השמימית המעופפת המתוארת בתבליט של מקדש בורובודור מהמאה ה-9, ג'אווה, אינדונזיה
מחול לגונג (אנ') באלינזי מתאר את העלמות השמיימיות. באלי, אינדונזיה
דוואטה זכרי שבצדו שתי אפסארות, מקדש וישנו, פראמבאנאן, ג'אווה
אפסארה (פֵייטְייֵן), סין, שושלת וי הצפונית (אנ') או המזרחית (אנ'), 500–550 לספירה
קוסמוס 1408

קוסמוס 1408 (ברוסית: Космос-1408) היה לוויין מודיעין אותות שהופעל על ידי ברית המועצות. הוא שוגר למסלול נמוך סביב כדור הארץ ב־16 בספטמבר 1982 והחליף את הלווין קוסמוס 1378. ב־15 בנובמבר 2021, הוא הושמד בניסוי של נשק אנטי-לווייני רוסי, שגרם לפיזור פסולת חלל בגובה בין 300–1,100 קילומטרים (190–680 מיל) מעל כדור הארץ. האיום של התנגשות פוטנציאלית עם פסולת אילץ את הצוות של תחנת החלל הבינלאומית לתפוס מחסה בקפסולות המילוט שלהם.
מטרה ושיגור

הלוויין היה חלק ממערכת צלינה-D של לווייני מעקב צבאיים למטרת מודיעין אלקטרוני. הוא פותח על ידי לשכת העיצוב יוז'נויה, במסה של כ־2,200 ק"ג, עם אורך חיים צפוי של כ־6 חודשים. הוא החליף את הלווין קוסמוס 1378 במערכת צלינה.
הוא שוגר על גבי רכב השיגור ציקלון-3 ב־16 בספטמבר 1982, מאתר 32/2 בקוסמודרום פלסצק.
השמדה

ב-15 בנובמבר 2021, הלוויין הושמד בניסוי צבאי שיצר ענן של פסולת חלל שאיים על תחנת החלל הבינלאומית. שבעת אנשי הצוות על סיפון התחנה (4 אמריקאים, 2 רוסים וגרמני) תפסו מחסה בקפסולות המילוט כדי שיוכלו לחזור במהירות לכדור הארץ אם פסולת תפגע בתחנה. הלוויין היה במסלול בגובה ממש מעל לגובה המסלול של תחנת החלל, והפסולת חלפה ליד תחנת החלל הבינלאומית כל 93 דקות. הפסולת גם מהווה סיכון ללוויינים אחרים במסלול נמוך של כדור הארץ.
מחלקת המדינה של ארצות הברית האשימה לאחר מכן את רוסיה בכך שכיוונה את קוסמוס 1408 במהלך הניסוי נשק נגד לוויינים, תוך שימוש בטיל קרקעי נגד הלוויין שלהם שאבד, ואמרה שזה "מסוכן וחסר אחריות". למחרת, סרגיי שויגו, שר ההגנה הרוסי, הודה כי ההריסות נובעות מניסוי טיל רוסי, אך טען כי היא אינה מהווה איום על פעילות חלל כלשהי. דובר מחלקת המדינה האמריקאית, נד פרייס, אמר שהאירוע יצר כ־1,500 חלקי פסולת שניתן לעקוב אחריהם באמצעות מכ"מים קרקעיים ועוד מאות אלפים שקשה יותר לעקוב אחריהם. הפסולת צפויה להמשיך במסלול במשך כמה שנים, אולי עשרות שנים. הפסולת סובבת בגבהים שבין 440–520 קילומטרים (270–320 מיל); עד 17 בנובמבר טווח זה גדל ל 300–1,100 קילומטרים (190–680 מיל).
טיל A-235 ("נודול") שוגר מקוסמודרום פלסצק. המערכת עוברת בדיקות מאז 2014, אך זה היה הלוויין הראשון שהיא השמידה. אמנת החלל החיצון, שרוסיה אישרה, אוסרת על סוגים מסוימים של פעילויות צבאיות בחלל, אך לא טילים נגד לוויינים המשתמשים בראשי נפץ קונבנציונליים.
מנהל נאס"א, ביל נלסון, הצהיר כי, "עם ההיסטוריה הארוכה והמפורסמת שלה בטיסות אנושיות בחלל, לא יעלה על הדעת שרוסיה תסכן לא רק את האסטרונאוטים השותפים האמריקאים והבינלאומיים בתחנת החלל הבינלאומית, אלא גם את הקוסמונאוטים שלה" עם שני קוסמונאוטים רוסים בתחנה מתוך שבעה אסטרונאוטים, ו"הפעולות הן פזיזות ומסוכנות, מאיימות גם על תחנת החלל הסינית."
השמדה > ניסויים דומים אחרים

בשנת 1985 ארצות הברית ביצעה ניסוי בטיל ASM-135 ASAT נגד לוויינים מאותה מטרה.
בשנת 2007 בוצע ניסוי טילים נגד לוויינים סיני, שאף הוא גרר ביקורת דומה.
מבצע קרח שרוף היה ניסוי בטיל נגד לוויינים של ארצות הברית מ־2008.
משימת שאקטי היה ניסוי הודי בטילים נגד לוויינים משנת 2019.
הערות שוליים

↑  "Russian anti-satellite missile test poses no threat – Moscow". BBC News. 16 בנובמבר 2021. נבדק ב-16 בנובמבר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Outer Space Treaty". United Nations Office for Outer Space Affairs. בנובמבר 2021. נבדק ב-16 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Weitering, Hanneke (2021-11-16). "NASA chief Bill Nelson condemns Russian anti-satellite test". Space.com (באנגלית). נבדק ב-2021-11-18.
אריק ברדון

| --- | --- |

אריק ברדון (1967)
 לידה:  11 במאי 1941 (בן 83) ווקר (אנ'), ניוקאסל על הטיין, אנגליה
 שם לידה:  אריק ויקטור ברדון
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1962
 סוגה:  רוקנרול, רוק קלאסי, רית'ם אנד בלוז, סול, פאנק רוק, בלוז
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  Columbia Graphophone Company ,Decca Records MGM Records
 שיתופי פעולה בולטים:  להקת החיות להקת War להקת Greenhornes
 בן או בת זוג:  Marianna Proestou  טווינקל 
 מספר צאצאים:  3 
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
אריק ברדון (עומד משמאל) עם להקת החיות (1964)
אריק ברדון בהופעה בהמבורג (1973)
אריק ברדון בהופעה בקונטיקט (2008)
אריק ברדון (2013)
אריק ברדון (באנגלית: Eric Victor Burdon; נולד ב-11 במאי 1941) הוא זמר, כותב שירים ושחקן שהתפרסם, בעיקר, כסולן להקת החיות. נחשב לאחד מהזמרים האנגלים המשמעותיים בפלישה הבריטית לארצות הברית. נודע בקולו העמוק ובסגנון הופעתו האגרסיבי. הופיע פעמיים בישראל. ב-2008 דורג במקום ה-57 ברשימת "100 הזמרים הגדולים" של מגזין רולינג סטון.