stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זיגמונט השלישי, מלך פולין ושוודיה
בחירתו כמלך פולין

הקשר שלו לפולין היה דרך אמו, שהייתה בתו של זיגמונט הראשון, מלך פולין ונצר לשושלת היגלונית, שהייתה משפחת המלוכה של ממלכת פולין ושל האיחוד הפולני-ליטאי מאז ימיו של ולדיסלב השני יגיילו, שב-1386 עלה לכס המלכות בזכות אשתו, ידוויגה, מלכת פולין. ב-1587 עמד זיגמונט לבחירה לכתר הפולני לאחר מותו של סטפאן באטורי. הוא קיבל את תמיכתו של ההאטמן והקנצלר, יאן זמויסקי, של המלכה-האלמנה, אנה יגיילונקה ושל האצילים שהיו נאמנים לבית זבורובסקי. עם תמיכה רחבה מאחוריו הוא נבחר ב-19 באוגוסט 1587 כמלך האיחוד הפולני-ליטאי בברכתו של הפרימאט של פולין, סטניסלב קרנקובסקי. מאותה עת היה שמו הרשמי ותוארו "זיגמונט השלישי, בחסד האל, מלך פולין, הדוכס הגדול של ליטא, רותניה, פרוסיה, מזוביה, זמוגיטיה, ליבוניה ומלך השוודים, הגותים והונדים". תאריו האחרונים היוו סימוכין לתביעתו לכתר מלך שוודיה של אביו.
ההתנגדות למלוכתו

עם זאת, כפי שקרה לעיתים קרובות במלוכה הנבחרת של פולין, התעוררה התנגדות לבחירתו של זיגמונט מצדם של אלה שהפסידו בתהליך הבחירה ומצדם של אצילים פולנים  שתמכו במועמדותו של מקסימיליאן השלישי, ארכידוכס אוסטריה. עם קבלת הבשורה על בחירתו כמלך פולין, חמק זיגמונט מאחיזתם של הפרוטסטנטים בשוודיה, הגיע לפולין ב-7 באוקטובר ומיד הסכים לוותר על כמה מזכויותיו המלכותיות לטובת הסיים (הפרלמנט) של האיחוד מתוך תקווה לגבור על כמה מאויביו ולהרגיע את הרוחות סביב בחירתו השנויה במחלוקת. הוא הוכרז כמלך על ידי שר האוצר יאן דולסקי, בשמו של מרשל הכתר אנדז'יי אופלינסקי, ולאחר שהגיע לבירה המלכותית קרקוב, הוכתר ב-27 בדצמבר בקתדרלת ואוול. נראה היה שסוגיית בחירתו של מלך פולין כבר יושבה כאשר מקסימיליאן השלישי פלש בראש צבאו לתבוע את הכתר. מעשי האיבה לא נמשכו זמן רב, שכן יאן זמויסקי, בראש הצבא הפולני הנאמן למלך זיגמונט, הביס בהצלחה את הכוחות האוסטריים בקרב בצ'ניה ושבה את מקסימיליאן. עם זאת, לבקשת האפיפיור סיקסטוס החמישי, שחרר זיגמונט את מקסימיליאן שב-1589 ויתר על תביעתו לכתר הפולני. זיגמונט ניסה לשמור על השלום עם שכניו החזקים באמצעות נישואין לאנה מאוסטריה ב-1592.
לאחר מות אביו, ביקש זיגמונט מהפרלמנט לאפשר לו לתבוע את זכותו להיות מלך שוודיה. הפולנים לא התנגדו לכך וכאשר הבטיח לכבד את הלותרניזם כדת הרשמית של שוודיה, הסכימו השוודים להצעה וב-1594 הוכתר זיגמונט כמלך שוודיה. הוא מינה את דודו, הדוכס קרל, למשול כעוצר בשמו בשוודיה, בעוד שהוא נשאר בפולין, שכן שוודיה והאיחוד הפולני-ליטאי לא היו מאוחדים פוליטית אלא רק באמצעות אוניה פרסונלית. בכל אופן, עד מהרה התגברו המתחים עם שוודיה ולמרות הערובות המשפטיות, העובדה שזיגמונט היה קתולי אדוק ומסור, גרמה למתח אצל השוודים שהיו ציניים כלפיו במידת מה. ראשי המסיתים מקרב הפרוטסטנטים הזהירו שזיגמונט שואף להחזיר את שוודיה לחיק הקתוליות. כהוכחה לטענתם הם הצביעו על קיומו של איחוד ברסט, שכונן ב-1596 ושהביא רבים ממאמיני הנצרות האורתודוקסית לאמונה הקתולית ולמה שמהווה כיום את הכנסייה היוונית קתולית של אוקראינה. בנוסף הצביעו על ידידותו עם אוסטריה הקתולית ותמיכתו ברפורמציה הקתולית, במיוחד במסדר הישועים, שהטיפו נגד הפרוטסטנטיות ופעלו להשיב מאמינים פרוטסטנטים בחזרה לחיק הקתוליות.
ענייני פנים וחוץ של האיחוד הפולני-ליטאי

המלחמה בכופרים ודאגה לממשל יציב בפולין היו המטרות העיקריות של זיגמונט. הוא העביר את חצר המלכות מקרקוב לוורשה ודאג להגעתם של הישועים שהקימו בתי ספר חדשים בכל רחבי פולין והיו לעמוד השדרה של הכמורה הפולנית. הכנסייה הקתולית בפולין התאוששה באופן משמעותי במהלך השנים הראשונות של מלכותו. דרשותיהם של הישועים התקבלו בברכה בציבור ולצד ההגנה שסיפקו לאמונה הקתולית, הם גם הזכירו לבני העם הפולני על תפקידם המרכזי כקו ההגנה הראשון של הנצרות הקתולית כנגד הרוסים האורתודוקסים וכנגד האימפריה העות'מאנית. עם זאת, היו לזיגמונט קשיים ו-1598 הייתה שנה כואבת במיוחד עבורו. אשתו אנה מתה באופן פתאומי (ב-1605 הוא נשא לאישה את אחותה קונסטנס) והוא חווה את התפרצותו של מרד בשוודיה בהנהגת דודו, העוצר קרל, שהעמיד עצמו כמנהיג הפרוטסטנטים בשוודיה שנלחמו כנגד מלכם הפולני-קתולי. זיגמונט נלחם בו בראש כוח משולב של הצבא השוודי והצבא הפולני. בתחילה הוא נחל ניצחונות, אך שיאו של המרד הגיע בקרב סנגברו, שבו 8,000 ממיטב לוחמיו הובסו על ידי 12,000 לוחמיו של קרל. נאמניו השוודים של זיגמונט הוצאו להורג על ידי הממשלה הפרוטסטנטית ולאחר שזיגמונט שב לפולין, הוא הוכרז כמלך מודח על ידי דודו, שב-1604 הוכתר כמלך שוודיה. מספר מלחמות בין שוודיה לבין פולין התנהלו, אך האיחוד הפרסונלי לא חזר עוד, למרות מאמצים תמידיים של זיגמונט.
גם בגבולה הדרומי של פולין נכונו לזיגמונט בעיות. פולין נגררה למלחמות של האצולה המקומית ושל בית הבסבורג האוסטרי כנגד הטטרים והעות'מאנים המוסלמים. זיגמונט היה להוט לסייע לאוסטריה והובטח לו שהוא יקבל שטחים שיסופחו לפולין בתמורה לעזרתו. הוא שיגר לנסיכות מולדובה צבא של שכירי חרב, שלחמו במלחמות מול רוסיה, אך ב-1620, הובסו הכוחות הפולנים וזיגמונט נאלץ לוותר על תביעותיו בנסיכות זו. הייתה זו מפלה, אך היא הסתיימה במשא ומתן לשלום והמוסלמים לא נחלו ניצחון של ממש. מטרתם העיקרית הייתה לפורר את האיחוד הפולני-ליטאי ובמטרה זו הם נחלו כישלון. בערך באותה תקופה ובמקביל למרידה בשוודיה, נלחם זיגמונט כנגד נסיכות מוסקבה. בתקופת קיומו של האיחוד, נאלצו הפולנים להתחשב באליטה של ההוסרים. אצל הרוסים התרחשו מלחמות פנימיות וזיגמונט היה מעורב בהן, כפי שעשתה שוודיה, אך הוא מעולם לא נטה לצד זה או אחר. בנקודת זמן מסוימת הזמינו הרוסים את בנו של זיגמונט, הנסיך ולדיסלב, להיות הצאר שלהם, אך זיגמונט לא התיר לו לקבל את ההצעה. מבחינתו הוא היה אמור להיות שליט רוסיה, ולמרות ששאיפתו זו לא התגשמה, הוא הצליח לזכות בשטחים נרחבים לטובת האיחוד הפולני-ליטאי. ברגע מסוים הכוחות הפולנים, בפיקודו של הגנרל סטניסלב ז'ולקייבסקי, אף כבשו את מוסקבה והחזיקו בקרמלין, עד שסולקו בידי צבא מתנדבים בראשות מינין ופוז'ארסקי. משמעותו השלילית של עימות זה הייתה שכל איחוד רחוק טווח בין האיחוד הפולני-ליטאי לבין רוסיה הוא בלתי אפשרי ותוכניות בנוגע להרחבתה הסופית של המדינה הרוסית לא ינחלו הצלחה.
שנותיו האחרונות

במשך כל שנות המלחמות הללו ניסה זיגמונט גם לייצב ולייעל את ממשלת האיחוד. המונרכיה הנבחרת בפולין גרמה ליצירתה של שכבת אצולה בעלת כוחות ממשיים אך מפולגת. זיגמונט שקד על צבירת כוח נוסף כמלך ודאג שההחלטות הממשלה יעברו בהצבעת רוב בפרלמנט. צעדים אלו גרמו למרידות אך ידו של זיגמונט הייתה על העליונה ולמרות כל הדברים שנאמרו על ידי מלעיזיו, תקופת מלכותו נחשב כתור הזהב של פולין כפי שמעולם לא נראתה כמוה. הוא הפך את האיחוד הפולני-ליטאי למעצמה מובילה במרכז ובמזרח אירופה ואת פולין למדינה קתולית יציבה על מול פני הפלישות הפרוטסטנטיות. הוא נחשב לאדם אמיץ, כמלך מוכשר וכאיש הרנסאנס, כפי שמעידה אמונתו המסורה וכישרונו האומנותי. אם הרפורמות שהוא תכנן היו מצליחות ואם הוא היה יוצר איחוד פרסונלי עם שכנותיה של פולין, הוא היה יכול להיחשב כאביה של שושלת קתולית שהייתה שולטת בכל רחבי פולין, שוודיה, פינלנד, ליטא, מולדובה, טורקיה ורוסיה. חזון זה לא יצא לפועל, אך אין בכך מלגרוע מגדולתו כאחד מהמלכים הגדולים של תקופת הרפורמציה הקתולית. זיגמונט היה אומן מחונן, צייר וצורף. רק אחד משלושת הציורים שהוא צייר שרד, אחד מהם יוחס במשך שנים בטעות לטינטורטו.
לקראת סוף תקופת מלכותו, נטש זיגמונט את ענייני הפוליטיקה והתמסר לענייני משפחתו ולעיסוקיו באומנות. זמן קצר לאחר מותה הפתאומי של אשתו השנייה, קונסטנס, התדרדרה בריאותו של זיגמונט והוא סבל משורה של בעיות נפשיות. זיגמונט השלישי מת משבץ מוחי ב-30 באפריל 1632, בגיל 65, בטירה המלכותית בורשה ונטמן בקתדרלת ואוול בקרקוב. בנו, ולדיסלב הרביעי ואזה, ירש אותו כמלך פולין.
משפחתו

ב-31 במאי 1592 התחתן זיגמונט עם אנה מאוסטריה, בתם של קרל השני, ארכידוכס אוסטריה ומריה אנה מבוואריה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
אנה מריה ואזה (1593–1600)
קטרז'ינה ואזה (1594)
ולדיסלב הרביעי ואזה (1595–1648)
קטרז'ינה ואזה (1596–1597)
קשישטוף ואזה (1598)
ב-11 בדצמבר 1605 התחתן זיגמונט עם אחות אשתו הראשונה קונסטנצה מאוסטריה, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
יאן קז'ימייז' (1607–1608)
יאן השני קז'ימייז', מלך פולין (1609–1672)
יאן אלברט ואזה (1612–1634)
קרול פרדיננד ואזה (1613–1655)
אלכסנדר קרול ואזה (1614–1634)
אנה קונסטנסיה ואזה (1616)
אנה קתרז'ינה קונסטנסיה ואזה (1619–1651), התחתנה עם פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ
הערות שוליים

↑  Sigismund III Vasa, Internet Encyclopedia of Ukraine
↑  Sigismund III Vasa, Encyclopædia Britannica
| מלכי פולין |
| --- | --- | --- |
| שליטים אגדתיים ואגדתיים-למחצה | לֵך • קראק • קראק השני • לך השני • ואנדה • לשקו הראשון • לשקו השני • לשקו השלישי • פופייל הראשון • פּוֹפּיֵיל השני • חושצ'יסקו • פיאסט • בולסלאב הנשכח |  |
| שושלת פיאסט | שֵׁמוֹבִיט • לֶסְטֶק • שֵׁמוֹמִיסְל  מיישקו הראשון • בולסלאב הראשון (האמיץ) • מיישקו השני למברט • בֶּזְפְּרִים • מיישקו השני למברט • (בין המלכויות) • קז'ימייז' הראשון (המשקם) • בולסלאב השני (הנדיב) • ולדיסלב הראשון הרמן • זביגנייב • בולסלאב השלישי ("עקום הפה") |  |
| תקופת הפיצול והפלישות | ולדיסלב השני, הגולה • בולסלאב הרביעי (המתולתל) • מיישקו השלישי (הזקן) • קז'ימייז' השני (הצדיק) • לשק הראשון (הלבן) • ולדיסלב השלישי (רגלי מקל) • ולדיסלב אודוניץ • מיישקו הרביעי (עקום הרגליים) • קונרד הראשון • הנריק הראשון (המזוקן) • הנריק השני החסוד • בולסלאב החמישי (הצנוע) • לשק השני (השחור) • הנריק הרביעי (הצודק) • פשמיסל השני |  |
| פשמיסליד | ואצלב השני • ואצלב השלישי |  |
| שושלת פיאסט | ולדיסלב הראשון (ארוך האמה) • קז'ימייז' השלישי (הגדול) |  |
| בית קאפה-אנז'ו | לאיוש הראשון ההונגרי • ידוויגה |  |
| השושלת היגלונית | ולדיסלב השני יגיילו • ולדיסלב השלישי מווארנה • קז'ימייז' הרביעי (היגלוני) • יאן אולברכט • אלכסנדר יגיילו • זיגמונט הראשון (הזקן) • זיגמונט השני אוגוסט |  |
| הנבחרים | אנרי השלישי מוולואה • אנה יגיילונקה • סטפאן באטורי • זיגמונט השלישי ואזה • ולדיסלב הרביעי ואזה • יאן השני קז'ימייז' ואזה • מיכל קוריבוט וישניובייצקי • יאן השלישי סובייסקי • אוגוסט השני (החזק) • סטניסלב לשצ'ינסקי • אוגוסט השלישי (הסקסוני) • סטניסלאב השני אוגוסט פוניאטובסקי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277145105171  PLWABN: 9810546806905606  BIBSYS: 90057588  BnF: cb12254683z (data)  GND: 119383845  ICCU: CFIV163344  ISNI: 0000 0003 7441 4735  KulturNav: 999e8d9f-2682-4355-b368-6506874f5c6d  LCCN: n79036925  LNB: 000144337  NKC: jo2003192744  NTA: 11992434X  RERO: 02-A013249619  RKD: 459651  SELIBR: 199224  SNAC: w6sn14mm  SUDOC: 031306292  TePapa: 68713  ULAN: 500070779  VcBA: 495/58591  VIAF: 45110433   WorldCat (עם VIAF): 45110433
מילאן בוריאן

מילאן בוריאן (בסרבית: Mилaн Бopjaн, נולד ב-23 באוקטובר 1987) הוא כדורגלן קנדי-סרבי המשחק בסלובן ברטיסלאבה ובנבחרת קנדה בעמדת השוער בא-ריאד.
קריירת מועדונים

בוריאן נולד בקנין שביוגוסלביה (כיום קרואטיה). לאחר מלחמת יוגוסלביה משפחתו עברה לבלגרד, ולאחר מכן להמילטון שבקנדה. בשנת 2005 הצטרף למחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס. לאחר שלא זכה לעלות לבוגרים של המועדון, הוא השתייך בין היתר לנסיונל, ריבר פלייט וקילמס אתלטיקו קלוב.
בינואר 2009 הוא חזר לסרביה וחתם בראד בלגרד. לאחר כמה בעיות באישורי העבודה שהיה צריך, ב-16 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 2-3 נגד סמדראבו. בוריאן זכה לקרדיט רב בהרכב ויצר עם הקבוצה רצף של 9 משחקים ללא הפסד. בסיום עונתו הראשונה במועדון הוא סיים עם הקבוצה במקום ה-4 שזיכה אותם לכרטיס למוקדמות הליגה האירופית.
לאחר הופעה מוצלחת בגביע הזהב 2011, הוא חתם בסיוואספור הטורקית. בוריאן ערך את הופעת הבכורה שלו בטורקיה ב-11 בספטמבר 2011 בהפסד 2-1 לקראבוקספור.
בפברואר 2012 בוריאן הושאל לואסלוי עד לסיום העונה עם אופציה לרכישת כרטיס השחקן שלו. בואסלוי הוא שיחק 16 משחקים, ב-7 מהם שמר על רשת נקייה והוא עזר למועדון לסיים במקום ה-2 בליגה.
לאחר שסיים את תקופת ההשאלה שלו ברומניה, חזר לסיוואספור בקיץ 2012. בפברואר 2014 רוברטו קרלוס שמונה למאמן החליט לסיים את החוזה עם השחקן.
ב-12 בספטמבר 2014 חתם בלודוגורץ ראזגרד לאחר שכמעט וחתם בסרייבו. ארבעה ימים לאחר חתימת בוריאן ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד 2-1 נגד ליברפול במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-15 בפברואר 2015 חתם בראדניצ'קי ניש מליגת המשנה הסרבית. בתום העונה חזר ללודוגורץ.
בקיץ 2017 חתם בכוכב האדום בלגרד. ב-23 במאי 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה במחזור הסיום נגד ווז'דובאץ.
קריירה בינלאומית

בנובמבר 2010 החליט בוריאן לשחק בנבחרת קנדה למרות התעניינות מצד נבחרת סרביה. ב-9 בפברואר 2011 בוריאן ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות נגד יוון שהסתיים בהפסד 1-0. בקיץ 2011 השתתף עם הנבחרת בגביע הזהב 2011.
נכלל בסגל נבחרת קנדה לטורניר מונדיאל 2022.
הערות שוליים

↑  Canada Soccer announces squad for FIFA World Cup Qatar 2022 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הקנדית, 13 בנובמבר 2022 (באנגלית)
| נבחרת קנדה – גביע הזהב 2019 |
| --- | --- | --- |
|  1 לוטווילר •  2 ברול-גיארד •  3 מורגן •  4 קורנליוס •  5 ג'ונסון •  6 פייטה •  7 טייבר •  8 ארפילד •  9 לארין •  10 הויילט •   11 ל. מילר •  12 דייוויס • 13 האצ'ינסון •  14 קייה • 15 הנרי • 16 אוקלו • 17 כ. מילר • 18 בוריאן • 19 קבאליני • 20 דייוויד • 21 אוסוריו • 22 קראפו • 23 גודיניו • מאמן: הרדמן |  1 לוטווילר •  2 ברול-גיארד •  3 מורגן •  4 קורנליוס •  5 ג'ונסון •  6 פייטה •  7 טייבר •  8 ארפילד •  9 לארין •  10 הויילט •   11 ל. מילר •  12 דייוויס • 13 האצ'ינסון •  14 קייה • 15 הנרי • 16 אוקלו • 17 כ. מילר • 18 בוריאן • 19 קבאליני • 20 דייוויד • 21 אוסוריו • 22 קראפו • 23 גודיניו • מאמן: הרדמן | קנדה |
| נבחרת קנדה – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 סנט קלייר •  2 ג'ונסטון •  3 אדקוגבה •  4 כ. מילר •  5 ויטוריה •  6 פייטה •  7 אאוסטקיו •  8 פרייזר •  9 קבאליני •  10 הויילט •   11 ביוקנן •  12 אוגבו • 13 האצ'ינסון •  14 קאיה • 15 קונה • 16 פנטמיס • 17 לארין • 18 בוריאן • 19 דייוויס • 20 דייוויד • 21 אוסוריו • 22 לרייאה • 23 מילר • 24 וות'רספון • 25 קורנליוס • 26 ווטרמן • מאמן: הרדמן |  1 סנט קלייר •  2 ג'ונסטון •  3 אדקוגבה •  4 כ. מילר •  5 ויטוריה •  6 פייטה •  7 אאוסטקיו •  8 פרייזר •  9 קבאליני •  10 הויילט •   11 ביוקנן •  12 אוגבו • 13 האצ'ינסון •  14 קאיה • 15 קונה • 16 פנטמיס • 17 לארין • 18 בוריאן • 19 דייוויס • 20 דייוויד • 21 אוסוריו • 22 לרייאה • 23 מילר • 24 וות'רספון • 25 קורנליוס • 26 ווטרמן • מאמן: הרדמן | קנדה |
| נבחרת קנדה – גביע הזהב 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 סנט קלייר •  2 ברול-גיארד •  3 פרייזר •  4 מילר •  5 ויטוריה •  6 זאטור •  7 נלסון •  8 וות'רספון •  9 קבאליני •  10 הויילט •   11 מילר •  12 לוטורי • 13 שפלבורג •  14 בומביטו • 15 מקגרו • 16 מקגיל • 17 ראסל-רואו • 18 בוריאן • 19 ברים • 20 אחמד • 21 אוסוריו • 22 לרייאה • 23 קנדי • 24 סיריוס • מאמן: הרדמן |  1 סנט קלייר •  2 ברול-גיארד •  3 פרייזר •  4 מילר •  5 ויטוריה •  6 זאטור •  7 נלסון •  8 וות'רספון •  9 קבאליני •  10 הויילט •   11 מילר •  12 לוטורי • 13 שפלבורג •  14 בומביטו • 15 מקגרו • 16 מקגיל • 17 ראסל-רואו • 18 בוריאן • 19 ברים • 20 אחמד • 21 אוסוריו • 22 לרייאה • 23 קנדי • 24 סיריוס • מאמן: הרדמן | קנדה |
עבדת

מראה התל
שרידי המקדש הנבטי
שער המקדש הנבטי
אגני טבילה בכנסייה הצפונית
עבדת הייתה העיר המרכזית על ציר המסחר הנבטי שבין פטרה לנמל עזה המכונה דרך הבשמים. האקרופוליס של העיר ניצב על שלוחת גבעה בהר הנגב, לצד ציר התנועה העתיק מצפון לדרום, וממזרח לכביש 40. הוא נישא לגובה של 655 מטר מעל פני הים, ומשקיף על סביבתו מרום של כ-80 מטר. כלל שטחה הבנוי של עבדת משתרע על כ-85 דונם, והיא ניצבת כיום במרכזו של גן לאומי בשטח של 2,100 דונם. כ-3 ק"מ צפונית לעבדת נמצא גן לאומי עין עבדת הקרוי על שמה.
במקום פועל מרכז מבקרים, ובאתר עצמו שרידים רבים ומרשימים, הכוללים שכונת מגורים ומגדל תצפית, גת לדריכת ענבים, רחבת מקדשים ובה שרידי כנסיות, מחנה צבאי, מערות מגורים רבות, בית מרחץ שמור היטב וטרסות חקלאיות ששוחזרו בחלקן. בשנת 2005 הוכרזה עבדת כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו ביחד עם שבטה, חלוצה וממשית, כחלק מדרך הבשמים.
היסטוריה

עבדת נוסדה על ידי הנבטים במאה ה-3 לפנה"ס כתחנה לאורך דרך הבשמים. לראשונה נזכרת העיר בכתבי הגאוגרף היווני תלמי בשנת 150 בקירוב, והוא מנה אותה בראש רשימת שבעה כפרים בפרובינקיה ערביה. הידיעה החשובה ביותר אודותיה נשתמרה אצל סטפנוס מביזנטיון, היסטוריון מן המאה ה-6, שנשען על כתבי אורנאיוס מהמאה ה-1 לפנה"ס. הוא מגדיר אותה כ"מקום של נבטים. הנקרא על שמו של המלך עבדת, שנקבר בה ונערץ כאל".
עבדת קיבלה את שמה משמו של המלך עבדת, המלך הנבטי היחיד שזכה להיחשב לאל לאחר מותו, ולפי אורניוס הוא אף נקבר בעיר. שלושה ממלכי הנבטים כונו עבדת ולא ברור על שם איזה מהם קרויה העיר. כנראה שהכוונה היא לעבדת השני (62–60 לפנה"ס) שעליו אין כל מידע, אך בימיו זכתה העיר לתנופת פיתוח. מטבע נבטי המתאר את עבדת השני בפרופיל מלמד על מראהו. שרידי מבנים ומקדשים וכן בית מלאכה לכלי חרס שרדו באתר מתקופה זו. העיר המשיכה להתפתח אך נפגעה באמצע המאה ה-1 בידי שבטים ערבים. היא התאוששה והמשיכה לפרוח עד שנכבשה בידי הרומאים עם מותו של המלך רבאל השני, בשנת 106. עבדת הופיעה במפת פויטינגר מן המאה ה-3, ובתחילת המאה ה-4 הייתה למרכז חקלאי חשוב בנגב.
מגילות הפפירוס של ניצנה מלמדות שבתקופה הביזנטית נהנתה העיר מתמיכה כלכלית וצבאית בהיותה עיר-גבול לאימפריה, ובין המאה ה-4 למאה ה-7 הגיעה לשיא פריחתה. בעיר נבנו כנסיות, נחפרו בורות מים ומערות ששימשו כמחסנים וכבתי מלאכה, וחשיבותה החקלאית עלתה. בשנת 630 פקדה רעידת אדמה את העיר והיא ננטשה. שמה נשתמר בתעתיק הערבי "ח'ירבת עבדה".
המחקר במקום

אולריך יאספר זטצן הוא החוקר האירופי הראשון שביקר בעבדת ב-1807, אך רק בשנת 1870 התבררה זהותו. בקיץ 1902 ערך החוקר הצ'כי אלואיס מוסיל סקר מפורט של השרידים בעיר, ובייחוד של המערות הרבות במדרון המערבי. הוא גם הראשון שזיהה את המחנה הצבאי בסמוך לעיר ואת בית המרחץ שלמרגלות התל.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוקמה חווה חקלאית ליד עבדת, אשר ביקשה לשחזר את החקלאות הקדומה שנהגה במקום, ובמיוחד את אופן אגירת המים המעטים וניצולם. החפירות השיטתיות במקום החלו 1958 מטעם האוניברסיטה העברית ורשות הגנים הלאומיים. העונה הראשונה נוהלה על ידי מיכאל אבי-יונה ובהמשך על ידי אברהם נגב. החפירות נמשכו עד 1961, וחודשו שוב בין השנים 1977–1975. חפירות קטנות היקף בוצעו גם ב-1989, ובשנת 1999 חודשו החפירות במחנה הצבאי בניסיון לקבוע אם הוא שימש את הצבא הנבטי או הרומי, אך עד היום אין בין החופרים תמימות דעים באשר לתקופתו של המחנה.
האתר

השרידים הנבטים והרומים מרוכזים בצידו המערבי של התל, למעט המחנה הצבאי שנמצא בקצהו המזרחי ווילה רומית בודדת בצידו הדרומי. עיקר הממצאים הביזנטיים נמצאים בחלקו המזרחי של האתר וכן למרגלות המדרון המערבי.
שרידים נבטיים :
בית מלאכה לכלי חרס שבו תנור ובריכת טין.
מקדש נבטי ששערו הוא אחד מהמראות המוכרים של האתר. על משקוף השער כתובת הקדשה משנת 268.
המחנה הצבאי נחשף בחפירות בשנות ה-90 של המאה ה-20 ממזרח למרכזה של העיר, והחוקרים חלוקים באשר לשאלה אם הוקם על ידי הנבטים או על ידי הרומאים. המחנה רבוע בצורתו ואורך כל אחת מצלעותיו הוא מאה מטרים. במתחם שמונה חדרים ארוכים שיכלו לשכן מאות חיילים. אל המחנה הובילו ארבעה שערים, אחד בכל אחת מצלעותיו, ומגדלי שמירה הגנו עליו.
שרידים רומיים :
מערת קבורה מהמאה ה-3 שבה יותר מעשרים כוכי קבורה, ובכניסה אליה מזבח ותבליטים של השמש הירח. במקום התגלו שלוש כתובות ביוונית שבהן שמות נשים, והסברה היא כי הן שימשו ככוהנות האלה אפרודיטה, ונקברו במקום.
מגדל תצפית הנתמך על ידי קשתות אבן שלפי כתובת במקום, הוקם בשנת 294.
שרידים ביזנטיים :
רובע מגורים ביזנטי שראשיתו בתקופה הרומית, ואשר בתיו ערוכים משני צדדיו של רחוב מרכזי שבו מערכת בורות ותעלות לאיסוף מי גשמים.
מצודה באורך של 63 מטרים וברוחב של 43 מטרים ובה בור מים גדול.
שני אגני טבילה – האחד בצורת צלב ששימש להטבלת מבוגרים, והאחר, קטן ממנו, שימש לטבילת תינוקות.
בית מרחץ מהמאה ה-4 השוכן למרגלות התל. מימיו סופקו מבאר בעומק של 70 מטר, וממנה הוזרמו לבריכת אגירה.
חמש גתות לדריכת ענבים. באחת מהן משטח דריכה שממנו מובילה תעלה תת-קרקעית אל בור אגירה. היין הועבר למערות בשולי התל ושם עובד ואוחסן.
בית ביזנטי משוחזר ובו מערות ששימשו כבית שימוש וכמקום לאחסנת תוצרת חקלאית. במקום נמצאו תבליט של צלב, ראשי שוורים ואשכול ענבים.
באתר מפוזרים פסלי מתכת מעשה ידיו של דוד גרשטיין.
השחתת האתר

ב-5 באוקטובר 2009 הושחת האתר בידי שני בדואים, שזעמו על הריסת מבנים לא חוקיים באזור; נופצו מאות פריטים ארכאולוגיים עתיקים, קירות נצבעו בצבע, ונגרם נזק כבד לאתר. זאת, על אף שהאתר נמצא תחת שמירה 24 שעות ביממה. בשיקום האתר הושקעו כ-8.7 מיליון שקלים. כתב אישום הוגש כנגד שני נאשמים במעשה, וחומר הראיות התבסס על עדותו של מדובב, אך משהסתבר כי עדותו נגועה בחוסר אמינות, ניסחו ביניהם הצדדים הסדר טיעון, ולפיו תוקן כתב האישום ועל כל אחד מהנאשמים יושת עונש של שישה חודשי עבודות שירות.
ראו גם

גן לאומי עין עבדת
הערות שוליים

↑  ABRAHAM NEGEV, AVDAT: A CARAVAN HALT IN THE NEGEV, Archaeology 14, 1961, עמ' 122–130
↑  אילנה קוריאל ודניאל אדלסון, שני בדואים חשודים שהשחיתו את האתר בעבדת, באתר ynet, 5 באוקטובר 2009
↑  אילנה קוריאל, המשטרה: נמצה את הדין עם משחיתי עבדת, 05.10.09, ynet
זיו ריינשטיין ואילנה קוריאל, אלמונים השחיתו הלילה את הגן הלאומי עבדת, 05.10.09, ynet
אלעד רובינשטיין, ההרס בעבדת: "פרצתי בבכי - זה חילול הקודש", 06.10.09, ynet 
כתבת וידאו על מקרה ההשחתה, 05/10/2009, חדשות 10 באתר נענע10
↑  צפריר רינת, חשד: השומר בגן הלאומי עבדת סייע בהשחתת המקום, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2009
↑  הגן הלאומי עבדת שוקם, אך הנזק בלתי הפיך, באתר ערוץ 7, 28 בינואר 2013
↑  אילנה קוריאל, השחתת עבדת: מדובב שקרן הפיל את התביעה, באתר ynet, 24 במרץ 2013
| דגל ישראל סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרים | העיר העתיקה בירושלים וחומותיה • מצדה • העיר העתיקה בעכו • העיר הלבנה בתל אביב • מערות בית גוברין ומרשה בגבעות יהודה (בית גוברין ומרשה) • בית שערים |  |
| המקומות הבהאים הקדושים בחיפה ובגליל המערבי | המרכז הבהאי העולמי: מקדש הבאב • אל-באהג'ה • בית הצדק העולמי |  |
| תלים מקראיים | תל מגידו • תל חצור • תל באר שבע |  |
| דרך הבשמים | עבדת • ממשית • חלוצה • שבטה • מואה הנבטית • חורבת קצרה • מצד נקרות • מצד גרפון • מצד סהרונים • מצד מחמל |  |
| נחל מערות | מערת תנור • מערת גמל • מערת הנחל • מערת הגדי |  |
|  גנים לאומיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן והגליל | אושא • אכזיב • ארבל • בית הכנסת בכפר נחום • בית שערים • ברעם • הר תבור • חורשת טל • חורבת מנים • חמת טבריה • חצור • כוכב הירדן • כורזים • כורסי • כפר נחום • מבצר יחיעם • מבצר נמרוד • מונפור • נחל צלמון • סוסיתא • ציפורי • קרני חיטין • ראש הנקרה • שדה עמודים • שמרון • תל חי • תל יודפת • תל צפצפות • תל קדש |  |
| השרון והשומרון | אביחיל • אפולוניה • בית אלפא • בית שאן • גן השלושה • הר גריזים • הר הכרמל • חוף גדור • חוף השרון • מבצר קאקון • מעיין חרוד • נחל אלכסנדר • נחל מהר"ל • נחל נדר • סידנא עלי • פארק השרון • צור נתן • קיסריה • שומרון • תל דור • תל מגידו • תל שקמונה |  |
| יהודה ומישור חוף יהודה | בית גוברין • בית עיטאב • גן המלך • הגן הבוטני הלאומי • הגן הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש טבצ'ניק • הר צובה • הרודיון • הרי יהודה • חוף פלמחים • גבעות הכורכר נס ציונה • ירקון • מאוזוליאום מזור • מגדל אפק • מורדות הר הצופים • מערות סמך • מערות חזן • נבי סמואל • נחל רובין • סובב חומות ירושלים • עין חמד • עמק צורים • קומראן • תל גזר • תל חברון • תל לכיש • תל צפית |  |
| הנגב | אנדרטת חטיבת הנגב • אשכול • אשקלון • גן הפסלים • ממשית • מצדה • ניצנה • עבדת • עין עבדת • עתיקות עין גדי • שבטה • תל באר שבע • תל ערד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534465905171  GND: 4496636-2  SUDOC: 035695315  VIAF: 2712148574388124430003   WorldCat (עם VIAF): 2712148574388124430003 
דגם הממחיש הצעת שחזור של העיר עבדת בתקופה הביזנטית. הדגם נמצא במרכז המבקרים באתר
יהושע סיגל

איור תמונה של הרב יהושע סיגל
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הרב יְהוֹשֻׁעַ סִיגֶל (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: סיגעל; באנגלית: Joshua Siegel; כ"ו באב ה'תר"ו, 18 באוגוסט 1846 - י"ג באדר א' ה'תר"ע, 22 בפברואר 1910) היה רב ופוסק הלכה פולני-אמריקאי שפעל בניו יורק.
הערות שוליים

↑  לעיתים: Seigel או: Seigal, הגייה אשכנזית-חסידית של שמו המקורי: סגל.
↑  יהודה דוד אייזנשטיין, אגודת הקהלות באמריקא, בתוך: אוצר זכרונותי, עמ' 270. התיאור "הרב הכולל" שבא בחתימותיו של הרב סיגל על כרוזים, כתבי המלצה והסכמות, מטעה לעיתים, ראו למשל: הרב נחום אליעזר רבינוביץ', מלומדי מלחמה, מעלה אדומים תשס"ד, עמ' 64: "[…] להרב יהושע סיגל ז"ל (שנתמנה ממלא מקומו של רב הכולל ר' יעקב יוסף ז"ל בניו יורק)".
↑  שו"ת מהרש"ם, ח"ט, או"ח סימן י"ח.
↑  שו"ת הרי בשמים, מהדורה חמישאה חלק רביעי, סימן ע"ג.
↑  על פולמוס העירוב במנהטן ראו עוד: הרב ד. מ. קרויזר, תיקון עירובין במנהטן נ.י., בתוך כתב העת נעם, א, ירושלים תשי"ח, עמ' קצג-רמד.
↑  ראו על כך: הודעת "ועד הרבנים דבארא פארק", בתוך: אוצרות ירושלים, גיליון רצ"ה, עמ' תתתשיג-תתתשיד.
↑  יהודה דוד אייזנשטיין, אגודת הקהלות באמריקא, בתוך: אוצר זכרונותי, עמ' 270
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301921005171  LCCN: nr93003286  VIAF: 298072553   WorldCat (עם VIAF): 298072553
אלפבית ארמי

כתובת דו לשונית בארמית וביוונית (המאה ה-3 לפנה"ס)
האלפבית הארמי הוא אבג'ד (אלפבית עיצורי) המשמש לכתיבת השפה הארמית (שדוברה החל מתחילת האלף הראשון לפני הספירה). הוא התפתח מן האלפבית הפיניקי והחל להיבדל ממנו לקראת המאה ה-8 לפנה"ס. כמו בסוגים אחרים של אלפבית עיצורי, כל האותיות מייצגות עיצורים, חלקן גם כאם קריאה, ואז הן מסמנות תנועות.
מבחינה היסטורית, האלפבית הארמי חשוב מכיוון שכמעט כל מערכות הכתיבה ההודיות והמזרח תיכוניות מסתמכות עליו במידה זו או אחרת. זאת בין היתר בשל היותה של הארמית לינגואה פרנקה ושפה רשמית במספר מדינות, בהן האימפריה האשורית החדשה, האימפריה הבבלית וממלכת פרס האחמנית. כתבי הקודש של היהדות והאסלאם, כמו גם כתבי קודש נוצריים וחלק מהבודהיסטיים כתובים בסוגי כתב שמוצאם מן הארמית. ייתכן שאף קיים קשר בין המשפחה הברהמית של סוגי הכתב, שבהם נעשה שימוש בהינדואיזם, בסיקהיזם ובחלק מענפי הבודהיזם לבין האלפבית הארמי.
האלפבית הארמי היה כתוב בתחילה באלפבית פיניקי ובהמשך התפתח לכתב מרובע. ישנם דוברי ארמית אשר השתמשו בעבר ואף משתמשים כיום באלפבית סורי, הדומה מאוד לאלפבית העברי.
בלשון חז"ל ובעקבותיהם אף בספרות העברית הארכאית מכונה כתב זה בשם אלפבית אשורי, חילוף זה נגרם בשל כך שבתקופת בית שני נהגו היהודים לכנות את ארם בשם "אשור", משום שבשלהי ימיה הפכה ארם למחוז אשורי (ומכאן השם המודרני סוריה). באימפריה האשורית עצמה לעומת זאת הונהגה השפה האכדית בניב הצפוני (אשורית), ומערכת הכתב הייתה כתב היתדות השומרי, אם כי בשלבים מאוחרים יותר קיבלה את האלפבית הארמי ככתב היומיומי שלה בשל פשטותו הרבה לעומת כתב היתדות העתיק והמסובך יותר.