stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'רנובייץ
יהודי ז'רנובייץ

קהילה יהודית מאורגנת התקיימה בז'רנובייץ מהמאה ה-18, ובאמצע המאה ה-19 היוו היהודים כמחצית מתושבי היישוב, ורבים מהם היו חסידים.
בשנת 1919 הופצה נגד יהודי הכפר עלילת דם. בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי הכפר ממקרים גוברים והולכים של תקיפות אנטישמיות מצד שכניהם הפולנים.
כמה ימים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נכבש הכפר בידי הגרמנים. בתקופה זו נמנו בו כ-1,000 יהודים, ביניהם עשרות פליטים מקרקוב, ועד מהרה הוטלו עליהם גזירות שונות, ומונה במקום יודנרט, אשר נצטווה לספק לשלטונות עובדים יהודים לעבודות כפייה. מסיבה שאינה ידועה היודנרט שמינו הגרמנים בזרנובייץ' פורק בתחילת 1941 על ידי הגרמני הממונה עליו. מאוחר יותר באותה שנה מינו הגרמנים יודנרט חדש ובראשו מאיר קורנברג. היודנרט פעל רבות למען יהודי זרנובייץ', ובין היתר הוא דאג לחילוק מזון לילדי הקהילה, תרופות בחינם והעמדת צוות תברואה שהשתדל ככל יכולתו למנוע התפרצויות מחלות מידבקות והקפיד על היגיינת חברי הקהילה וכמו כן על היגיינת המגורים. הופעל על ידי נשים יהודיות מטבח ציבורי בו חולקו קרוב ל-200 ארוחות חמות לנזקקים יום-יום. היודנרט אף השיג מהשלטונות הגרמניים הקצבות של מצרכי מזון בסיסיים כמו לחם, תפו"א וסוכר.
באותה שנה פתח הארגון יס"ס (עזרה עצמית ליהודים) סניף בז'רנובייץ שפעל לעזרה סוציאלית לקהילה היהודית. אמנם כוונותיו של הארגון היה לקיים בז'רנובייץ קורסים מקצועיים לאלקטרוניקה, נגרות וכו', אך בקיץ 1942 נלקחו כ-300 מיהודי ז'רנוביץ לעבודות כפייה שונות, מה שפגע בתכנון זה.
ב-5 בספטמבר 1942 נערכה ביישוב אקציה, בה רוכזו היהודים בכיכר השוק בכפר, הועלו לעגלות, והוסעו לתחנת הרכבת בוולברום. למחרת, נערכה בהם סלקציה. הכשירים לעבודה שולחו למחנות עבודה, וכל היתר שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
התרסקות מטוס איליושין Il-76 במחוז בלגורוד

| --- | --- |

מטוס הדומה לזה שהיה מעורב בהתרסקות.
 תאריך:  24 בינואר 2024
 מיקום:  מחוז בלגורוד שברוסיה
 גורם:  תקיפה אווירית
 קואורדינטות:  50°53′37″N 37°20′29″E﻿ / ﻿50.893638888889°N 37.341333333333°E﻿ / 50.893638888889; 37.341333333333
 הרוגים:  74
 ניצולים:  0
 he
 
התרסקות מטוס איליושין Il-76 במחוז בלגורודי התרחשה ב-24 בינואר 2024. בסביבות השעה 11:15 התרסק מטוס תובלה צבאי של חיל האוויר הרוסי מסוג איליושין Il-76 בסמוך לגבול האוקראיני ברובע קורוצ'נסקי הנמצא במחוז בלגורוד שברוסיה, וכל נוסעיו נהרגו.
רוסיה הצהירה כי המטוס הופל על ידי אוקראינה כשעליו 65 שבויי מלחמה אוקראינים שנתפסו במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה, כמו גם שישה אנשי צוות ושלושה שומרים, וכי השבויים היו אמורים להיות מוחלפים בעסקת חילופי שבויים. המטה הכללי של הכוחות המזוינים של אוקראינה התנער חלקית מהאחריות להפלת המטוס, אך הצהיר עם זאת כי מדובר ביעד צבאי לגיטימי, שכן המטוס נשא לטענתם טילי קרקע-אוויר מסוג S-300.
רקע

מטה התיאום של אוקראינה לטיפול בשבויי מלחמה העריך כי יותר מ-8,000 אזרחים ואנשי צבא אוקראינים נתפסו בשבי על ידי רוסיה מאז פלישתה לאוקראינה ב-2022, בנוסף לעשרות אלפים שעדיין אינם ידועים[דרושה הבהרה]. ב-3 בינואר, טרם ההתרסקות, החזירה אוקראינה 248 שבויי מלחמה לרוסיה בתמורה ל-230 מאזרחיה במסגרת עסקת חילופי שבויים שהתבצעה בתיווך איחוד האמירויות הערביות.
מחוז בלגורוד, שבו אירעה ההתרסקות, היה זה מכבר זירת קרבות חוצי גבולות עם אוקראינה. ב-30 בדצמבר 2023 הותקפה העיר בלגורוד בטילים, 25 בני אדם נהרגו ולמעלה מ-100 נפצעו.
המטוס ואנשי הצוות

איליושין Il-76 הוא מטוס רב תכליתי, שיש לו גרסה צבאית לנשיאת חיילים, ציוד ותחמושת. גורמים רוסיים אמרו כי בין נוסעי המטוס היו 65 שבויי מלחמה אוקראינים, שישה אנשי צוות רוסים ושלושה שומרים. משרד ההגנה הרוסי מסר כי ההתרסקות אירעה "במהלך טיסה שיגרתית" שבה הועברו 65 חיילים אוקראינים למחוז בלגורוד לצורך מימוש עסקה לחילופי שבויים שהייתה אמורה להתבצע במעבר הגבול בקולוטילובקה השוכנת 100 ק"מ מערבית לעיר בלגורוד. הצבא הרוסי מסר כי הטיסה יצאה מבסיס חיל האוויר צ'קלובסקי הסמוך למוסקבה.
המטוס והצוות השתייכו לרגימנט התעופה הצבאי ה-117 (בסיס צבאי מס '45097) שכלי הטיס שלו מוצבים בשדה התעופה אורנבורג. משימות הרגימנט כוללות שירות לכלי רכב צבאיים המובילים מטענים מיוחדים לתמיכה חומרית בצבא הרוסי.
התקשורת הרוסית דיווחה על הרכב הצוות שאייש את הטיסה: קפטן סטניסלב אלכסייביץ 'בזובקין, טייס המשנה ולדיסלב ואדימוביץ' צ'מירב (24), הנווט אלכסיי אנטוליביץ 'ויסוקין (31), מהנדס הטיסה אנדריי לאונידוביץ' פילואב (38), הטכנאי סרגיי ניקולאביץ 'ז'יטנייב ומפעיל הרדיו איגור ויאצ'סלבוביץ 'סבלינסקי.
ההתרסקות

על פי תיעודים שפורסמו ברשתות החברתיות נצפה מטוס גדול צולל מהשמיים לעבר הקרקע בטרם הפך לכדור אש גדול., ההתרסקות התרחשה בשדה במרחק של 5-6 ק"מ (3.1-3.7 מייל) מיבלונובו, מחוז בלגורוד. שובלי עשן שנצפו בשמיים הצביעו על האפשרות שהמטוס התרסק כתוצאה מפגיעת טילים. ויקטור בונדארב, מפקד חיל האוויר והחלל הרוסי לשעבר, אמר כי צוות המטוס הספיק לדווח כי הייתה פגיעה חיצונית בגוף המטוס טרם ההתרסקות. העיתון המקוון The Moscow Times, שציטט ניתוח סרטונים של ההתרסקות שהופיעו ברשתות החברתיות, דיווח כי המטוס הצבאי טס הרחק מהגבול עם אוקראינה בעת התרסקותו.
בשעה 10:35 דיווח מושל מחוז בלגורוד, ויאצ'סלב גלדקוב, כי מערכת ההגנה האווירית של מחוז בלגורוד הפילה מל"ט מעל הכפר בליז'נה, 75 ק"מ דרום-מערבית ליבלונובו. בשעה 11:12 הודיע שוב כי הופעלה "התרעת טילים" באזור והפציר בתושבים למצוא מחסה ובשעה 11:43 דיווח כי ההתרעה בוטלה. הדיווחים הראשונים אודות ההתרסקות הופיעו בתקשורת בשעה 11:48.
עמדות הצדדים > עמדת רוסיה

משרד החוץ הרוסי האשים את אוקראינה בהפלת המטוס וכינה זאת "מעשה ברברי" וכן הצהיר כי המטוס הופל על ידי אחד מהטילים - פטריוט או איריס - ששוגרו לעברו על ידי אוקראינה. שר החוץ סרגיי לברוב האשים את אוקראינה כאחראית למעשה ה"נפשע" וקרא לכינוס דחוף של מועצת הביטחון של האו"ם כדי לדרוש הבהרות מאוקראינה.
משרד ההגנה הרוסי מסר כי המטוס הופל על ידי שלושה טילים שנורו מאזור ליפצי, הנמצא 100 ק"מ מעבר לגבול במחוז חרקוב, תוך ציון מערכות המכ"ם שלו. אנדריי קרטאפולוב, יו"ר ועדת ההגנה של הדומה הממלכתית, אמר כי מטוס שני שהיה בדרכו להעביר 80 שבויי מלחמה אוקראינים חזר על עקבותיו בשל התקרית והוסיף כי "כעת לא ניתן לדבר על עסקת חילופי שבויים חדשה". מאוחר יותר אמר קרטפולוב כי רוסיה הזהירה את אוקראינה מפני התקרבות המטוס לפחות 15 דקות לפני התקרית, אך גורמים אוקראינים הכחישו זאת. יו"ר הדומה הממלכתית, ויאצ'סלב וולודין, הודיע כי הלשכה תפנה באופן רשמי לקונגרס האמריקני ולבונדסטאג הגרמני ותדרוש כי אוקראינה תיטול אחריות על התקרית.
דוברו של נשיא רוסיה דמיטרי פסקוב כינה את התקרית "מעשה מפלצתי" של "המשטר בקייב" ואילו הנשיא ולדימיר פוטין פסק כי "אין ספק" שאוקראינה הפילה את המטוס, וכי קייב ידעה מראש על התוכנית להעברת השבויים. הוא התחייב גם לפרסם את תוצאות החקירה הרוסית "כדי שאנשים באוקראינה ידעו מה אירע באמת".מאוחר יותר אמר פוטין כי המטוס הופל על ידי מערכת טילי פטריוט. ב-25 בינואר החלה ועדת החקירה של רוסיה לחקור את אירוע ה"טרור" ופרסמה תיעוד של אתר ההתרסקות, שבו נראו עקבות דם
וחלקים משרידי אדם הכוללים קעקוע של טריזוב.
לאחר מכן, פרסם הארגון[דרושה הבהרה] סרטון מטושטש שבו נראים לכאורה שבויים מועברים למטוס. ב-30 בינואר ציטטה סוכנות הידיעות הרוסית טאס"ס מקור מסוכנות הביטחון שאמר בעקבות ניתוח הקופסאות השחורות שנמצאו, כי המטוס הופל כתוצאה מ"פגיעה חיצונית".
עמדות הצדדים > תגובת האו"ם

תת-מזכ"ל האו"ם לעניינים מדיניים אמר יום לאחר ההתרסקות, כי הארגון אינו יכול לאמת את הדיווחים או את הנסיבות שהובילו להפלת המטוס הצבאי של רוסיה, עם זאת הוסיף כי "ברור שהמקרה התרחש בהקשר של פלישת רוסיה לאוקראינה והמלחמה המתמשכת בין שתי המדינות", כמו כן אמר כי "כדי למנוע הסלמה נוספת, אנו קוראים לכל המעורבים להימנע מפעולות, רטוריקה או האשמות שעלולות להעצים את הסכסוך המסוכן ממילא".
עמדות הצדדים > תגובת אוקראינה

סוכנות הידיעות האוקראינית "אוקראינה פראבדה" דיווחה מפי מקורות צבאיים כי המטוס נשא טילי S-300, וכי אוקראינה הפילה את המטוס. מאוחר יותר היא שינתה את הדו"ח ודיווחה כי אין בעובדה זו כדי להצביע על מעורבות אוקראינית. מטה התיאום לטיפול בשבויי מלחמה, האשים את רוסיה בהפצת מידע כוזב נגד אוקראינה, במטרה לערער את היציבות באוקראינה.
בהודעה שפרסם דובר מנהלת המודיעין הראשית של אוקראינה (GUR), נכתב כי בניגוד לעסקאות שבויים קודמות שהתבצעו בין רוסיה לאוקראינה, מוסקבה לא ביקשה בפעם זו מקייב להבטיח את המרחב האווירי של האזור ולהימנע מתקיפות במרחב האווירי של בלגורוד במועד קיום העסקה. כמו כן נכתב בהודעה כי מוסקבה לא עדכנה את אוקראינה באילו אמצעי תחבורה יובלו השבויים למקום החילופים ודרך אילו נתיבים יובאו לשם, כדי שתימנע מפגיעה בהם. בהודעת ה-GUR נטען כי על בסיס זה "ייתכן שמדובר במעשים מכוונים מצד רוסיה שמטרתם לערער את המצב באוקראינה ולהחליש את התמיכה הבינלאומית במדינה שלנו".
עוד נאמר כי ייתכן שהמטוס הופל בזמן שההגנה האווירית הרוסית ניסתה ליירט מל"ט. כמו כן נמסר בתגובה לטענה הרוסית על הימצאות שבויים במטוס, כי ייתכן שרוסיה משתמשת בשבויי מלחמה אוקראינים כמגנים אנושיים להעברת נשק ותחמושת.
בנאומו באותו ערב אמר הנשיא וולודימיר זלנסקי כי "ברור שהרוסים משחקים בחיי השבויים האוקראינים, ברגשות קרוביהם וברגשות החברה שלנו", אך לא אישר את נוכחותם של שבויים על סיפון המטוס, ואמר כי שירות הביטחון של אוקראינה חוקר אף הוא את ההתרסקות.
הערות שוליים

↑  No survivors on plane Russia says was carrying 65 Ukrainian PoWs, באתר BBC
1 2 3 4  מטוס אחד, 3 טילים ו-65 שבויים שלא יחזרו הביתה: השאלות הפתוחות על ההתרסקות ברוסיה, באתר ynet, 25 בינואר 2024
↑  גיא אלסטר‏, מטוס צבאי רוסי עם שבויים אוקראינים התרסק ליד הגבול, 74 נהרגו - וואלה חדשות, באתר וואלה, 24 בינואר 2024
↑  Russia Says Kyiv Shot Down Plane Carrying Ukrainian POWs באתר themoscowtimes
↑  Russia’s Putin blames Ukraine for crash of POW’s plane and pledges to make investigation public באתר apnews
↑  תגובת האו"ם באתר aeroflap
ואראשאפאט

אצ'מיאדזין (בארמנית: Էջմիածին) או בשמה הרשמי ואראשאפאט (Վաղարշապատ) היא העיר הקדושה בארמניה ומקום מושבו של הקתוליקוס של הכנסייה הארמנית. העיר שוכנת כ-20 ק"מ מערבית לירוואן ומהווה את הפרבר הגדול ביותר של הבירה. במרכזה של העיר נמתחת שדרה בצורת מחומש ובמרכזה שוכנת כיכר קומיטאס. בשנת 2001 מנתה אוכלוסיית העיר 51,280 תושבים. הקתדרלה ושלוש כנסיות נוספות בעיר הוכרזו בשנת 2000 כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

העיר נוסדה על ידי המלך וארארשק אשר שלט בארמניה במאה ה-2, במקום בו שכן קודם לכן יישוב קודם, ושמה הרשמי של העיר נגזר משמו. סמוך לשנת 163 הייתה העיר לבירת ארמניה ושמרה על מעמד זה עד למאה ה-4. הקתדרלה בעיר נבנתה בידי גרגוריוס המאיר (Գրիգոր Լուսաւորիչ - "גריגור לוסווריץ'"), מייסד הכנסייה הארמנית והקתוליקוס הראשון שלה. היא הוקמה לראשונה בין השנים 301–302 כשארמניה הייתה למדינה היחידה בעולם שהנצרות היא דתה הרשמית, ונחשבת למבנה הכנסייתי העתיק במדינה. לפי אגדה מהמאה ה-5 ראה גרגוריוס הקדוש את ישו בחזונו כשהוא יורד מהשמיים ומכה בפשיט זהב על הקרקע במקום בו על הקתדרלה להיבנות. לכן שונה שמה של העיר לאצ'מיאדזין, היינו "המקום בו ירד הבן היחיד (מהשמיים)".
בשנת 428 איבדה ארמניה את עצמאותה ובאה תחת שלטון האימפריה הסאסאנית, אולם בתקופה זו נבנו יתר הכנסיות בעיר וכן קתדרלת זוורטנוץ מספר קילומטרים ממזרח לה. מושבו של הקתוליקוס נע ברחבי ארמניה ואסיה הקטנה משך מאות שנים ושב לעיר ב-1441. הדבר בוצע לפי המלצות של גריגור טאטבצי, למרות שאזור היה תחת שליטה מוסלימית. במאה ה-17 ידעה העיר התפתחות ושגשוג ונשכרה ממיקומה על ציר הסחר בין טבריז באיראן וארזורום בטורקיה. העיר שבה באופן רשמי לשם "ואראשאפאט" ב-1995, אך השימוש בשם זה מוגבל לצרכים רשמיים בלבד.
אתרי המורשת העולמית בעיר > הקתדרלה

קתדרלת אצ'מיאדזין, ה"מייר טצ'אר" ("הכנסייה האם"), היא המבנה החשוב בעיר. הכנסייה בנויה בצורת ריבוע שאורך כל אחת מצלעות הוא 20 מטר. המבנה המקורי מתחילת המאה ה-4 הוחלף בכנסייה הנוכחית בשנת 480 ובשנת 618 הוחלפה כיפת העץ שעיטרה אותו בכיפת אבן. הכיפה נחה על ארבעה עמודי אבן פנימיים המחוברים אל קירותיו החיצוניים של המבנה בקשתות. מגדל הפעמונים בן שלוש הקומות נוסף בחזית הכנסייה בשנת 1648 כשבראש הקומה העליונה כיפה המונחת על שמונה עמודים. ציורי הקיר בכנסייה נוספו במאה ה-18.
בכנסייה שמורים חלקים מהצלב האמיתי, מתיבת נח, שרידיהם של השליחים פטרוס, אנדראס ותדאוס, וכן חלק מהחנית בה דקר החייל הרומאי את ישו בעת צליבתו. סמוך לכנסייה ניצבת אנדרטה לזכר רצח העם הארמני ואנדרטה אחרת לזכר ביקורו במקום של האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-2001.
אתרי המורשת העולמית בעיר > כנסיית הריספימה הקדושה

כנסיית הריספימה הקדושה הניצבת במזרחה של העיר הושלמה בשנת 618 במקום בו ניצבה כנסייה אחרת קודם לכן. מתחת לכנסייה שוכן קברה של הריספימה הקדושה אשר נמלטה במאה ה-3 לארמניה מפני רדיפות דיוקלטיאנוס, ונסקלה לפי האגדה במקום זה לאחר שסירבה להינשא למלך טירידאטס השלישי. הכנסייה מתאפיינת בכיפה גדולה המכסה את מרכז המבנה ובשתי נישות גבוהות בחזיתה שהיו לאחד ממאפייני הבנייה הכנסייתית בארמניה בימי הביניים. בשנת 1653 היא שופצה באופן מסיווי וב-1790 נוסף לה מגדל פעמונים ובו שני מפלסים שונים, כשבראש העליון כיפה הדומה לזו של מגדל הפעמונים בקתדרלה.
אתרי המורשת העולמית בעיר > כנסיית גיאנה הקדושה

כנסייה זו נבנתה בשנת 630 מדרום לקתדרלה, במקום בו שכנה קפלה לזכרה של גיאנה הקדושה. לכנסייה ארבעה גמלונים, אחד בכל אחד מצדדיה, ואלה מקיפים את כיפה גדולה בצורת מתומן הנושאת גג מחודד. בחזית הכנסייה נרתקס ובו שלוש קשתות.
אתרי המורשת העולמית בעיר > כנסיית שורגאט

כנסיית שורגאט הקדוש מאוחרת מהכנסיות האחרות בעיר והיא נבנתה מזרחית למרכז אצ'מיאדזין ב-1694.
ערים תאומות

הולנד אלמלו, הולנד
רוסיה סרגייב פוסט, רוסיה
רוסיה פטרוזבודסק, רוסיה
צרפת איסי-לה-מולינו, צרפת
קליפורניה פרזנו, קליפורניה
אזרבייג'ן הדרוט, אזרבייג'ן
אזרבייג'ן מרקטרט, אזרבייג'ן
קתדרלת אצ'מיאדזין
כנסיית הריפסימה הקדושה
מפת אצ'מיאדזין
חאמרנבטי השנייה

חאמרנבטי השנייה הייתה מלכה מצרית מהשושלת הרביעית. הייתה אשתו ואחותו של הפרעה מנכאורע.
ביוגרפיה

ידוע כי חאמרנבטי הייתה אשתו ואחותו של הפרעה מנכאורע. לטענת מנתון, מנכאורע היה בנו של פרעה בשם ביכריס. לדברי הרודוטוס הוא היה בנו של ח'ופו (חיאופס). אולם על פי עדויות ארכאולוגיות מנכאורע וחאמרנבטי היו בניו של חאפרו, ולפיכך נכדיו של ח'ופו. אמם נקראה חאמרנבטי הראשונה. ישנם רמזים כי חאמרנבטי הראשונה הייתה למעשה בתו של חאפרו, ולפיכך גם אחות מאב של מנכאורע וחאמרנבטי השנייה.
מנכאורע עלה לשלטון לאחר מותו של חאפרו באזור שנת 2532 לפנה"ס, ושלט בין 18 ל-28 שנים. מבין ילדיו השונים של מנכאורע, ידוע בוודאות כי חאמרנבטי הייתה אמו של בנו ח'ונר. בקבר גלארזה, המהווה חלק ממתחם הפירמידות בגיזה, נמצאו פסל וטקסטים המזכירים את חאמרנבטי השנייה לצד חאמרנבטי הראשונה. ייתכן שחאמרנבטי הראשונה החלה בבנייה זו וחאמרנבטי השנייה השלימה אותה. ייתכן והיא נקברה בפירמידה G3a או פירמידה G3b המהוות חלק ממתחם פירמידת מנכאורע.
לקריאה נוספת

Tyldesley, Joyce. Chronicle of the Queens of Egypt. Thames & Hudson. 2006
Dodson, Aidan and Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt. Thames & Hudson. 2004
Grajetzki, Ancient Egyptian Queens: A Hieroglyphic Dictionary, Golden House Publications, London, 2005
הערות שוליים

↑  שרידי כתבי מנתון באתר קורטיוס
↑  הרודוטוס, ספר שני, 129.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015085552  VIAF: 316565383   WorldCat (עם VIAF): 316565383
ונגיים

| ונגיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ונגיים
שם מדעי
 Vangidae ‏סווינסון, 1831

ונגיים (שם מדעי: Vangidae) הם משפחת ציפורי שיר שמצויות במדגסקר וכן באיי קומורו.
אלו מינים שהם קרובים רחוקים של החנקניים (Laniidae) וחיים ביערות גשם. הם ניזונים מחרקים ומזוחלים ודו-חיים קטנים שהם תופסים במקורם הגדול. 
למיני הוונגים ישנם מקורים מעוקלים מעט שמופיעים במגוון סוגים וגדלים, וכך מאפשרים להם להתמחות במזון ספציפי.
מיון

במשפחה 22 מינים המסווגים ל-15 סוגים:
Calicalicus - בה 2 מינים
מין יחיד ונגה אדמונית (Schetba rufa)
מין יחיד ונגת מקור קרס (Vanga curvirostris)
Xenopirostris - בו 3 מינים
מין יחיד ונגה מגלנית (Falculea palliata)
מין יחיד ונגה לבנת ראש (Artamella viridis)
מין יחיד ונגת צ'ברט (Leptopterus chabert)
מין יחיד ונגה כחולה (Cyanolanius madagascarinus)
מין יחיד ונגת ברניאר (Oriolia bernieri)
מין יחיד ונגת הקסדה (Euryceros prevostii)
מין יחיד ונגת טילאס (Tylas eduardi)
Hypositta - בו 2 מינים
Newtonia - בו 4 מינים
מין יחיד ונגת קלוסרי (Mystacornis crossleyi)
מין יחיד ונגת ווארדי (Pseudobias wardi)
ז'רמן ריבייר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באפריל 1917 לימוז', ויין עילית, צרפת 
 פטירה:  20 בנובמבר 1999 (בגיל 82) הרובע הארבעה-עשר של פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקצוע:  לוחמת בתנועת ההתנגדות הצרפתית 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (18 ביולי 1967) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  ז'רמן ריבייר
 
ז'רמן ריבייר (בצרפתית: Germaine Ribière,‏[דרושה הבהרה] 1917, שאטלרו (אנ')‏ – 1999, פריז) הייתה צרפתייה קתולית, חברה בתנועת ההתנגדות הצרפתית וחסידת אומות העולם.
קורות חיים

ריבייר הייתה סטודנטית צעירה שהתגוררה עם הוריה בלימוז'.
קורות חיים > פעילות להצלת יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה

לאחר כיבוש צרפת על ידי הגרמנים במאי 1940 עזבה ריבייר את לימודיה ואת בית הוריה והקדישה עצמה להצלת ילדים יהודים. היא הצטרפה למחתרת ההצלה שהקים האב רוז'ה בראון, שלימים הוכר גם הוא בתור חסיד אומות העולם, וכן למחתרת בה היו מעורבים פייר שאייה והבישוף ז'יל-ז'רו סאלייז'. ריבייר יצרה קשר עם משפחות של יהודים שהתגוררו בצרפת, ולאחר שביקשה וקיבלה את רשות ההורים הייתה מארגנת מקומות מסתור עבור ילדיהם במנזרים ובבתיהם של לא-יהודים. באחד המקרים ליוותה ילדים יהודים מהאזור הכבוש של צרפת לאזור משטר וישי ושם מצאה עבורם מקלט במוסד נוצרי שהסכים להסתיר אותם עד תום המלחמה.
ריבייר הייתה פעילה בארגון ההצלה "ידידות נוצרית" (Amitié Chrétienne), שנוסד בליון בשנת 1941 ונועד לסייע ליהודים ולנפגעים ונרדפים אחרים על ידי הכיבוש הנאצי ושלטונות וישי משתפי הפעולה. בינואר 1943 השתתפה ריבייר בפגישה מחתרתית בביתו של הכומר הפרוטסטנטי רולאן דה פורי בליון, פגישה שמטרתה הייתה לתכנן כיצד להזהיר יהודים מפני הגעה למשרדי ארגון ההצלה, עקב חשיפת ארגון ההצלה והטמנת מארב של הגסטפו בתוך המשרדים. הוחלט שלמחרת בבוקר תצא ריבייר בלבוש של מנקה ותנקה את המדרגות בכניסה לבניין וכן חלקים אחרים של הבניין, ותחת מסווה זה תזהיר כל יהודי שיתקרב מפני כניסה לבניין. המבצע הצליח ואף יהודי לא נתפס בבניין באותו היום.
קורות חיים > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הצטרפה ריבייר לכוחות של בעלות הברית שביקרו במחנות ריכוז בגרמניה וסייעה לניצולי השואה במשך מספר חודשים.
ריבייר השלימה את לימודיה והוסמכה בתור עובדת סוציאלית. בזכות מקצועה ובזכות האמון שזכתה לו מצד יהדות צרפת, הייתה ריבייר מעורבת בתיווך בפרשת ילדי פינאלי - שני אחים שהוסתרו והוטבלו לנצרות ועל כן ביקשו בעלי הסמכות במנזר בו שהו הילדים להחשיבם כנוצרים ולהשאירם בספרד. ריבייר הגיעה לספרד, מצאה את הילדים, העבירה אותם לצרפת ומשם העבירה אותם לדודם ולדודתם בישראל.
הכרה

ב-1967 הכיר יד ושם בז'רמן ריבייר בתור חסידת אומות העולם.
וינס בורילה

וינסנט ג'וזף "וינס" בורילה (באנגלית: Vincent Joseph "Vince" Boryla;‏ 11 במרץ 1927 – 27 במרץ 2016) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בניו יורק ניקס מליגת ה-NBA בין השנים 1949–1954, ואימן אותה בין השנים 1956–1958. בין השנים 1960–1987 שימש לתקופות קצרות כג'נרל מנג'ר של הניקס ושל דנוור נאגטס.
ביוגרפיה

בורילה נולד וגדל בעיר שיקגו המזרחית שבאינדיאנה, ובין השנים 1944–1949 למד באוניברסיטת נוטרדאם ובאוניברסיטת דנוור. בקיץ 1948 השתתף באולימפיאדת לונדון כשחקן נבחרת ארצות הברית בכדורסל, אשר ניצחה בכל משחקיה בפער ממוצע של כ-34 נקודות וזכתה במדליית הזהב. בורילה עצמו השתתף בחמישה מתוך שבעת משחקי נבחרתו, וקלע 5.6 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 1949/1950 החל בורילה לשחק באופן מקצועי, כשהצטרף לניו יורק ניקס מליגת ה-NBA. בעונתו השנייה הוביל את קלעי הניקס עם 14.9 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר הראשון של ה-NBA, לצד חבריו לקבוצה הארי גלאטין ודיק מקגווייר. ב-3 מתוך 5 עונותיו בליגה העפיל עם הניקס לגמר ה-NBA, אך בכל המקרים הפסידה הקבוצה בסדרת הגמר. ממוצעיו הכוללים של בורילה ב-NBA הם 11.2 נקודות, 3.7 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
לקראת סיום עונת 1955/1956 מונה בורילה למאמן הניקס, במקומו של ג'ו לאפצ'יק, ונשאר בתפקיד זה עד לסיום עונת 1957/1958. לאורך התקופה רשמה הקבוצה מאזן כולל של 80 ניצחונות ו-85 הפסדים, ולא העפילה לשלב הפלייאוף.
בין ינואר 1960 למאי 1961 שימש בורילה כג'נרל מנג'ר של הניקס, וב-1967 החזיק בתפקיד דומה בדנוור רוקטס מליגת ה-ABA. בין השנים 1984–1987 חזר לשמש כג'נרל מנג'ר של דנוור, אשר עברה בינתיים ל-NBA ושינתה את שמה ל"דנוור נאגטס". מעט לאחר מינויו העביר את כוכב הקבוצה קיקי ואנדוויי לפורטלנד טרייל בלייזרס, בתמורה לפאט ליבר, ויין קופר, קלווין נאט ושתי בחירות דראפט עתידיות. באותה עונה העפילו הנאגטס לגמר האזור המערבי, לראשונה מזה 7 עונות, ובסיומה זכה בורילה בפרס מנהל השנה ב-NBA.
ב-27 במרץ 2016 נפטר בורילה בדנוור, קולורדו, כתוצאה מדלקת ריאות.
הערות שוליים

1 2  פעולותיו של בורילה כג'נרל מנג'ר, באתר basketball-reference.com
1 2  ההודעה על פטירתו של בורילה, באתר הניו יורק טיימס, 30 במרץ 2016
↑  נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת לונדון, באתר USA Basketball
↑  סטטיסטיקות המשחק של בורילה, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות האימון של בורילה, באתר basketball-reference.com
וינס לומברדי

| --- | --- |

וינס לומברדי (משמאל) וברט סטאר
 לידה:  11 ביוני 1913 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  3 בספטמבר 1970 (בגיל 57) MedStar Georgetown University Hospital, ארצות הברית 
 היכל התהילה:  חבר היכל התהילה של ה-NFL משנת 1971
 קבוצות כמאמן
 (1954-1958)     (1959-1967)     (1968)     (1969):  ניו יורק ג'איינטס   (עוזר מאמן)   גרין ביי פאקרס   (מאמן ראשי)   גרין ביי פאקרס   (ג'נרל מנג'ר)   וושינגטון רדסקינס   (מאמן ראשי)
 
וינסנט תומאס לומברדי (באנגלית: Vincent Thomas Lombardi;‏ 11 ביוני 1913 - 3 בספטמבר 1970) היה מאמן פוטבול אמריקני. לומברדי נחשב לאגדת פוטבול ולחלק משמעותי מהיסטוריית גרין ביי פאקרס. לאחר פטירתו ב-1970 נקרא על שמו גביע הסופרבול, גביע וינס לומברדי.
את קריירת האימון החל בסנט סיסיליה, בית ספר תיכון קתולי באנגלווד, ניו ג'רזי. לאחר מכן עבר לאמן באוניברסיטת פורדהאם בה למד ובאקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית. לומברדי אימן לראשונה בליגת ה-NFL בשנת 1954, כמתאם התקפה עבור ניו יורק ג'איינטס ובשנת 1956 עזר לה לזכות באליפות ה-NFL. בשנת 1959 עבר לומברדי לגרין ביי פאקרס כמאמנה הראשי ואימן אותה עד שנת 1967. בתשע עונות אלו זכה בחמש אליפויות מתוכן בשני סופרבולים רצופים. ב-1968 פרש מתפקיד מאמן הפאקרס והפך לג'נרל מנג'ר בקבוצה. ב-1969 חזר לקריירת האימון עבור וושינגטון רדסקינס אותה אימן עונה אחת בלבד. ב-3 בספטמבר 1970 נפטר לומברדי ממחלת הסרטן ממנה סבל. ב-1971 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL.
סטטיסטיקה

| קבוצה | שנה | עונה סדירה> ניצחונות | עונה סדירה> הפסדים | עונה סדירה> תיקו | עונה סדירה> אחוז ניצחונות | עונה סדירה> מיקום | פלייאוף> ניצחונות | פלייאוף> הפסדים | פלייאוף> אחוז ניצחונות | פלייאוף> תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פאקרס | 1959 | 7 | 5 | 0 | 0.583 | 4 ב-NFL מערב |  |  |  |  |
| פאקרס | 1960 | 8 | 4 | 0 | 0.667 | 1 ב-NFL מערב | 0 | 1 | 0.000 | הפסד לפילדלפיה איגלס בגמר אליפות ה-NFL |
| פאקרס | 1961 | 11 | 3 | 0 | 0.786 | 1 ב-NFL מערב | 1 | 0 | 1.000 | זכייה באליפות ה-NFL |
| פאקרס | 1962 | 13 | 1 | 0 | 0.929 | 1 ב-NFL מערב | 1 | 0 | 1.000 | זכייה באליפות ה-NFL |
| פאקרס | 1963 | 11 | 2 | 1 | 0.846 | 2 ב-NFL מערב |  |  |  |  |
| פאקרס | 1964 | 8 | 5 | 1 | 0.615 | 2 ב-NFL מערב |  |  |  |  |
| פאקרס | 1965 | 10 | 3 | 1 | 0.769 | 1 ב-NFL מערב | 2 | 0 | 1.000 | זכייה באליפות ה-NFL |
| פאקרס | 1966 | 12 | 2 | 0 | 0.847 | 1 ב-NFL מערב | 2 | 0 | 1.000 | אלופת סופרבול 1 |
| פאקרס | 1967 | 9 | 4 | 1 | 0.692 | 1 ב-NFL מרכז | 3 | 0 | 1.000 | אלופת סופרבול 2 |
| סה"כ בפאקרס | סה"כ בפאקרס | 89 | 29 | 4 | 0.754 |  | 9 | 1 | 0.900 |  |
| רדסקינס | 1969 | 7 | 5 | 2 | 0.583 | 2 ב-NFL מזרח |  |  |  |  |
| סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | 96 | 34 | 6 | 0.738 |  | 9 | 1 | 0.900 |  |
ראו גם

גביע וינס לומברדי
ויקטור מוניוס

ויקטור מוניוס מנריקה (בספרדית: Víctor Muñoz Manrique; נולד ב-15 במרץ 1957 בסרגוסה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל.
כשחקן הוא נודע בשמו הפרטי ויקטור, ושיחק ברוב הקריירה בקבוצת ברצלונה, עמה זכה בשבעה תארים אירופים וספרדים. הוא ייצג את נבחרת ספרד בשני טורנירי אליפות אירופה ובמונדיאל 1986, ובסך הכול רשם 60 הופעות במדי הנבחרת. הישג השיא של ויקטור כמאמן היה הזכייה בגביע המלך עם קבוצת נעוריו ריאל סרגוסה ב-2004.