stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרסי בחירת הנוער 2016
מועמדויות וזכיות > בחירת האופנה ושונות

| סקסי השנה | סקסית השנה | קומיקאי/ת השנה |
| --- | --- | --- |
|  הארי סטיילס אוסטין מאהון  קמרון דאלאס  ג'סי סמולט  ג'סטין ביבר  זאיין |  קנדל ג'נר ג'יג'י חדיד  סלינה גומז  דמי לובאטו  היילי בולדווין  בלה ת'ורן |  אלן דג'נרס עזיז אנסרי  ג'יימס קורדן  ג'ימי פאלון  ג'ורדן דואו  קווין הארט |
| סטייל אופנה - גבר | סטייל אופנה - אישה | דוגמנית השנה |
|  ניק ג'ונאס ברוקלין בקהאם  ברשיר גריי  קולטון היינס  קניה ווסט  זאיין |  זנדאיה בקי ג'י  בלה ת'ורן  בלייק לייבלי  קשה  ווילו סמית' |  קנדל ג'נר היילי בולדווין  אשלי גרהאם  ג'יג'י חדיד  וויני הרלואו  שאנל אימאן |
| רקדן/רקדנית | צלם סלפי | כוכב רשת |
|  מאדי זיגלר מיסטי קופלנד  קלאני היליקר  דרק האף  ג'וליאן האף  קלואי לוקסיאק |  אריאנה גרנדה  ג'סטין ביבר  מיילי סיירוס  ליידי גאגא  קיילי ג'נר  קים קרדשיאן |  התאומים דולן קמרון דאלאס  ג'ואי גרייספה  הייז גריר  נאש גריר  טיילר אוקלי |
| כוכבת רשת | כוכב/ת רשת קומי/ת | כוכב/ת רשת מוזיקלי/ת |
|  לילי סינג (“Superwoman”) קולין בלינגר  אווה גוטובסקי (“MyLifeAsEva”)  גבי הנה (“The Gabbie Show”)  ג'ן מק'אליסטר (“jennxpenn”)  בת'אני מוטה |  לילי סינג (“Superwoman”) קולין בלינגר  גלוזל גרין  ראיין היגה (“nigahiga”)  The Janoskians  Smosh |  כריסטינה גרימי Boyce Avenue  Chloe X Halle  סימורלי  ג'וני אורלנדו  MattyBRaps |
| כוכבת רשת אופנתית | ויינר | אינסטגרמר |
|  בת'אני מוטה באני מאייר (“grav3yardgirl”)  קנדי ג'והנסון  מישל פאן  ניקי וגבי  רייצ'ל לוין (“rclbeauty101”) |  ללה פונס ג'וש פק  מת'יו אספינוסה  The Gabbie Show  תומאס סנדרס  זאק קינג |  סלינה גומז ג'סטין ביבר  בלייק גריי  קים קרדשיאן  האנטר רולנד  בריטני ספירס |
| יוטיובר | סנאפצ'טר | מיוזר (musical.ly) |
|  התאומים דולן מג דיאנג'לס (“MayBaby”)  קונור פרנטה  אווה גוטובסקי (“MyLifeAsEva”)  קיאן לואולי  לילי סינג (“Superwoman”) |  קיילי ג'נר טיילור כאניף  ג'יג'י חדיד  דיג'יי חאלד  לוגן פול  ברנדון רולנד |  Baby Ariel Loren Beech  Kristen Hancher  Ariana Renee  Jacob Sartorius  Mackenzie Ziegler |
| מלך הרשת החברתית | מלכת הרשת החברתית | ציוץ בטוויטר |
|  קמרון דאלאס ג'סטין ביבר  לברון ג'יימס  דוויין ג'ונסון  קניה ווסט  זאיין |  פיפת' הרמוני מיילי סיירוס  ליידי גאגא  ג'יג'י חדיד  קים קרדשיאן  בריטני ספירס |  ג'סטין ביבר ליידי גאגא  קווין הארט  קייטי פרי  בריטני ספירס  קניה וסט |
| עדת מעריצים | פרס העשור |  |
|  וואן דיירקשן 5 Seconds of Summer  פיפת' הרמוני  ג'סטין ביבר  Super Junior  זאיין |  ג'סטין טימברלייק |  |
הערות שוליים

↑  Teen Choice Awards 2016 Nominations Announced: See the "First Wave" of Potential Winners
↑  WINNERS OF “TEEN CHOICE 2016” ANNOUNCED
נעם-צביה

רשת נעם-צביה (נקראת גם מרחביה) היא רשת חינוך ציונית-דתית, המחנכת בנים ובנות בנפרד ברמה תורנית גבוהה. השם "צביה" הוענק לה לאחר פטירת הרצי"ה קוק, שמקימיה היו תלמידיו, על שמו.
לאחר יסוד בית ספר נעם ברחובות ואולפנת צביה רחובות, הוקמה רשת נעם צביה ואולפנות ובתי ספר הצטרפו לה. הרב איתן איזמן עמד בראשה במשך עשרות שנים, ובשנת 2015 מונה הרב שמחה בונים ויסמן להחליפו. מנכ"ל הרשת הוא ינקי פרידמן.
נשיא הרשת בשנותיה הראשונות היה הרב צבי יהודה הכהן קוק. מאז פטירתו כיהן בנשיאותה הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.
הרקע להקמת הרשת

בשנות השישים של המאה העשרים, לאחר שרמת החינוך בבתי הספר הממלכתיים דתיים לא סיפקה את בקשות ההורים, רבים מהם בוגרי ישיבת מרכז הרב, לחינוך תורני ברמה גבוהה, ולאחר שנעשה ניסיון (שלא צלח) לפתיחת כיתות תורניות בבית הספר "מימון" שבקריית משה, הוקם בית הספר נעם בקריית משה שבירושלים, בו ניתן תגבור ללימודי הקודש. בית הספר (ולימים רשת נעם) הוקם בידי עמותת "מרחביה - האגודה לקידום החינוך התורני" בראשות הרב יעקב פילבר. המוסדות ממשיכים את הקו האידאולוגי של ישיבת מרכז הרב ושלושת מייסדי בית ספר נעם בירושלים, הרב יעקב הלוי פילבר, הרב נפתלי בר-אילן והרב איתן אייזמן  הם בוגרי ישיבה זו.
נעם

ב-1971 נוסדה רשת של בתי ספר יסודיים, על פי המודל של בית הספר בשכונת קריית משה בירושלים, הקיים עד היום.
לאחר מספר שנים הוקמה גם ישיבה תיכונית לבוגרי בית הספר היסודי, ששהתה מספר שנים בקריית משה, ולאחר מכן עברה למשכנה החדש בגבעת מרדכי.
בשנת 2008 הוקם מבנה נוסף בשטח הישיבה ובו 2 בתי-מדרש וחדר אוכל. כמו כן בישיבה ישנן מגמות רבות, וביניהן: פיזיקה, ביולוגיה, אלקטרוניקה, קולנוע, ומוזיקה. בנוסף פועלים מסלולים מתוגברים של סייבר ואקדמיה בתיכון. הישיבה מכילה מגוון רחב של תלמידים בכיתות ז'-י"ב, וביניהם עולים חדשים.
בישיבה לומדים תלמידים מכל קצוות ירושלים ושכנותיה.
בנוסף במבנה הישיבה שוכן חדר מחשבים, חדר קולנוע אור קולי ואולם ספורט חדשני.
ראש הישיבה כיום הוא הרב אורי ביר, מנהל חטיבת הביניים הוא הרב בנצי טויבר ומנהל התיכון הוא הרב אבישי סגל. הישיבה מציעה מגוון רחב של פעילויות ומסגרות התנדבותיות בכיתות השונות, בנוסף קיים מסלול הנקרא-"שביל ישראל"-מסע רגלי בארץ ישראל. במקביל למסלול זה, ישנו מסלול ייחודי של עשיית שביל הגולן, התלמידים עם אביהם.
בחודשי הקיץ ישנו מסלול ייחודי למעוניינים בחטיבת הביניים שמשלב בין לימודי קודש והנאה בהנחיית הרב אהוד שרגא ואיתמר וולר.
צבי"ה

במקביל, הוקמה אולפנה לבנות ברחוב ירמיהו בירושלים, הקרויה צבי"ה על-שם הרב צבי יהודה הכהן קוק, שמקימיה היו מתלמידיו. לימים, התפתחה רשת של כעשרים אולפנות על-פי אותו מודל. לרשת משתייכות גם עשר ישיבות תיכוניות.
ממוסדות הרשת

אולפנות:
אולפנת צביה כוכב יעקב
אולפנת צביה מעלה אדומים
אולפנת צביה ירושלים
אולפנת צביה לוד
אולפנת צביה מעלות
אולפנת צביה רבבה
אולפנת צביה הר ברכה
אולפנת צביה אשקלון
אולפנת צביה בת ים
אולפנת צביה הרצליה
אולפנת צביה חיפה
אולפנת צביה שדות נגב
אולפנת צביה תאיר בבית אל
אולפנת צביה רחובות
אולפנת צביה קריית גת
אולפנת צביה הר חברון במצפה אשתמוע
אולפנת צביה עפולה
אולפנת צביה יצירתית ירושלים
אולפנת צביה חפץ חיים
אולפנת צביה דימונה
אולפנת צביה בני ברק
אולפנת צביה רננה ירושלים
ישיבות תיכוניות:
ישיבת צביה פתח תקווה
ישיבת צביה קטיף, יד בנימין
ישיבת צביה דימונה
ישיבת צביה כרמי קטיף
ישיבת צביה אשקלון
ישיבת צביה אילת
ישיבת צביה לוד
ישיבת צביה מעלה אדומים
ישיבת בני חיל ירושלים
בית חינוך ארץ הצבי ירושלים
ישיבת נעם ירושלים
ישיבת צביה בקעת הירדן
בתי ספר

נעם מוהליבר בני ברק
נעם אופקים מורשת ישורון
נעם אלעד בנות
נעם אלעד בנים
נעם אשדוד
נעם בני דקלים בנות
נעם בני דקלים בנים
נעם דימונה
נעם חדרה
נעם טבריה
נעם יבנה
נעם לוד המאירי בנות
נעם לוד נריה בנים
נעם נתניה
נעם עכו
נעם פסגת זאב בנות
נעם פסגת זאב בנים
נעם צפת
נעם קמ"ש בנות
נעם קמ"ש בנים
נעם קריית אתא
נעם רחובות בנות
נעם רחובות בנים
נעם רמות בנות
נעם רמות בנים
ראש העין (אוהל שלום)
לקריאה נוספת

איזק, פנחס, "נועם: מחינוך ממלכתי דתי לתגבור תורני", הוצאת יצירה, ירושלים תשנ"א
יוחאי רודיק ונאווה כהן ברוזובסקי (עורכים), קריית משה: תולדות שכונת קריית משה ובית הכנסת אהל יצחק בירושלים, ירושלים: מוסד הרב קוק, 2008 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  גם בעקבות קיצוצים רבים בתקציב משרד החינוך.
↑  הרב אליעזר מלמד, רביבים באתר ערוץ 7
↑  הופכים חלומות למציאות בישיבת 'צביה' בבקעת הירדן, באתר ערוץ 7, 15 בינואר 2024
סיגל שחמון

| --- | --- |

שחמון, 1999
 לידה:  13 ביוני 1971 (בת 53) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
סיגל שחמון (נולדה ב-13 ביוני 1971), היא מנחת טלוויזיה, שחקנית וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בשם סיגל שהמון ליוסף ושולמית, משפחה ממוצא עיראקי כבת זקונים ולה שתי אחיות גדולות, וגדלה בפתח תקווה.
ב-1989 הופיעה בקדם אירוויזיון כאחת מהמלוות של נסים גרמה בשירו "חולף לו עם הזמן".
בשנת 1995 התמודדה שחמון בטקס בחירת נערת "גלגל המזל", אולם הפסידה את התפקיד לרות גונזלס. ארז טל ראה את הפוטנציאל של שחמון ולקח אותה להנחות לצידו את תוכניתו "העולם המופלא". במקביל סיימה רות גונזלס את תפקידה כנערת "גלגל המזל" ושחמון החליפה אותה.
בשנת 1997 שיחקה במחזמר "רובין הוד". בשנת 1998 התארחה בעונה הראשונה של הסדרה הקומית של ערוץ 2 ״שמש״ שיחקה בתפקיד עצמה. בין השנים 1998–1999 השתתפה כמנחה בשעשועון בערוץ 2 "המבצר" לצד אקי אבני, ובתוכנית ההיכרויות "החצי השני" לצד נתי רביץ. לאחר מכן הגישה את העונה השנייה של התוכנית "נוצץ", במקומה של עינת ארליך.
בשנת 1999 הנחתה את אירוויזיון 1999, שהתקיים בירושלים, יחד עם יגאל רביד ודפנה דקל.
לאחר האירוויזיון לקחה שחמון הפסקה מעולם הטלוויזיה כדי להגשים את חלומה להיות זמרת. במשך שנתיים וחצי עבדה על אלבומה, שיצא במאי 2002, בו כתבה והלחינה את כל השירים. האלבום, שקיבל את השם "חלומות" זכה לביקורות מעורבות והיה כישלון מסחרי, דבר שגרם לשחמון למעט בקריירה המוזיקלית לטובת ההנחיה בטלוויזיה.
באותה השנה הופיעה בתפקיד אורח במספר פרקים בודדים בעונה השלישית של סדרת הדרמה "החבר'ה הטובים" ששודרה בערוץ הילדים בתפקיד גאיה.
בנובמבר 2003 החלה להנחות את תוכנית הבוקר "סיגליות", שעסקה בתרבות הפנאי. בנוסף הנחתה מספר תחרויות יופי, כגון "ניו מודלס" 2003 של הירחון "את" וטקס "נער ונערת השנה של מעריב לנוער" 2004. כמו כן הנחתה את משדר העצמאות 55 של הערוץ הראשון, לצד יהורם גאון.
בשנת 2004, במהלך הריונה הראשון, כיכבה בקמפיין האופנה של "רמי לי" לבגדי היריון.
בשנת 2005 נבחרה לככב בקמפיין הארצי הראשון של חברת האופנה "אריסטו שמט". כעבור חצי שנה החליפה אותה בתפקיד עדן הראל.
לאחר ירידתה מן המרקע של תוכניתה "סיגליות", עברה שחמון להנחות תוכנית בוקר בערוץ 10 בשם "משהו טוב", העוסקת בדרך חיים אלטרנטיבית.
ב-2007 השתתפה בהנחיית תוכנית הבוקר "העולם הבוקר" לצד אברי גלעד, אך עזבה לאחר שבועיים. בשנת 2008 הנחתה בתוכנית "לחיות טוב" לצד משה דץ במשך 10 חודשים, והמשיכה לדגמן.
ב-2009 הוציאה סינגל לרדיו בשם "תגלי לו", ובהמשך סינגל שני בשם "חלומות".
בשנת 2011 כיכבה בדוקו-ריאליטי "בקרוב אהבה" לצד אמירה בוזגלו, גאיה טראוב, גילי שם-טוב, מיכל שפירא וגלית לוי בערוץ 2 של קשת.
ב-2017 ו-2019 גילמה את נורית גבע, אמה המאמצת של קירקי (גילי איצקוביץ') ואמה הביולוגית של אביגיל (דנה לב) בסדרת הנוער "כדברא". בנוסף בשנת 2019 גילמה בסדרה "התחנה" את אליאן פרנק, אמו של פרנקו.
ב-3 בינואר 2025 החלה להנחות לצד עדי שילון את תוכנית האירוח "שישי ישראלי" ברשת 13.
שחמון עוסקת בנוסף גם בעיצוב פנים.
חיים אישיים

באמצע שנות ה-90 ניהלה מערכת יחסים קצרה ומתוקשרת עם השחקן אקי אבני.
ב-2002 התחתנה עם איש העסקים עופר אמיר. ב-2004 נולד בנה הבכור, וב-2007 כשהייתה בחודש החמישי להריונה של בנה השני, נפרדה מאמיר, וכשנה לאחר מכן השניים התגרשו.
מתגוררת בכפר שמריהו.
הערות שוליים

↑  בר זגה, סיגל שחמון: "הסוכן שלי אמר שיש אודישן ל'גלגל המזל'. עניתי לו 'לסובב אותיות? לשם אתה לוקח אותי?'", במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524039005171  VIAF: 310737651   WorldCat (עם VIAF): 310737651
אברהם אלדמע

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1884 ברדיצ'ב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  5 ביוני 1963 (בגיל 79) 
 שם לידה:  אברהם אַיזנשטיין 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 
יהודה לייב ופניה מטמון-כהן, מייסדי גימנסיה "הרצליה", עם אברהם אלדמע (מאחור)
אברהם אַלְדֶמַע (אַיזנשטיין) (1 באפריל 1884 – 5 ביוני 1963) היה אמן ומורה לאומנות בגימנסיה הרצליה, מראשוני הפעילים בהגנה וחלוץ אנשי התרבות בעיר תל אביב. אלדמע מימש בחייו את פילוסופיית החיים שלו – להיות שמח ואופטימי תמיד, ולהפיץ שמחה ברבים. הוא כונה "רומנטיקן ביום ובכיר הגנה בלילה", עקב יכולתו לשלב פעילות צבאית ותרבותית.
ראשית חייו

אלדמע נולד בעיירה ברדיצ'ב שבאוקראינה. כבר בצעירותו הראה כישרון לציור ונשלח, כסטודנט לאומנות, לאקדמיה לציור באודסה שם השלים את לימודי התיכון. באותה תקופה היה גם חבר בתנועות מהפכניות ("נרודניקים"). בהשפעת דב בר בורוכוב הצטרף לכוחות ההגנה היהודית באודסה במהלך פרעות 1905. בהשפעתם של בורוכוב וחנה מייזל שוחט התקרב גם לציונות והיה חבר בפועלי ציון.
הוא עלה לארץ ישראל במסגרת העלייה השנייה והגיע ליפו ב-1906. הוא סייר בארץ ברגל וביקר בירושלים, בית לחם וחברון. כבר בשנתו הראשונה בארץ החליף את שם משפחתו לסמל הפילוסופיה שלו: "אל-דמע" – תמיד בצחוק ובשמחה.
עשייתו בארץ ישראל > מרכז חיי התרבות בתל אביב

אלדמע הוזמן על ידי יהודה לייב מטמון-כהן למלא את משרת המורה לציור ב"גימנסיה היפואית", שהפכה לגימנסיה הרצליה, משרה שבה כיהן למעלה מ-45 שנים. כמורה לציור היה אחראי על הפן האסתטי של בית הספר ובמיוחד של ההצגות שהועלו בו בחגים ובאירועים שונים. כך למשל, הוא העמיד תפאורות מפוארות והחביא בהן תלמידים-שחקנים אשר יצאו אל הקהל במפתיע וכל זאת בתנאי החיים הקשים של תל אביב הקטנה. "הופעתו, אפילו בימים הקשים והספגניים ההם, הייתה הדורה: מכנסי-רכיבה ('בְּריצֶ'ס' בלשון העת ההיא), חולצה מגוהצת, עניבה גדולה מהרגיל, כובע רחב שוליים, והעיקר: פרח ציפורן אדומה בדש, חדש וטרי מדי יום."
בפורים שנת 1912 החליט אלדמע לארגן קרנבל ברחובות תל אביב. הוא ארגן תהלוכה בה רכב בראש על סוסו ואחריו בובות ענק וכל ילדי תל אביב, יפו והמושבות הקרובות מחופשים. בקרנבל זה נכללו תחרויות ספורט ואף תחרות יופי (אסתר המלכה העברייה) בסגנון בחירת אסתר המלכה במגילת אסתר. ראש העיר מאיר דיזנגוף ביקש מאלדמע להוביל "קרנבל פורים" שכזה מדי שנה, למרות התנגדות החוגים הדתיים שראו בה פריצות.
לא הייתה חגיגה בתל אביב דאז, שאלדמע לא היה בין יוזמיה, מארגניה ומבצעיה. הוא היה מצייר תפאורה, בונה מבנים, מתכנן ומנצח על השמחה. טיולים, קרנבלים, כנסים – בכל אלה הוא היה הרוח החיה... בחגיגות הפרטיות, שהיו נערכות אז כה תדיר, היה אלדמע מתיישב אל הפסנתר ומסוגל לנגן כל הלילה, כדי שהחבר'ה, גברים ונשים, יוכלו לצאת במחול.
אלדמע קיבץ סביבו קבוצת חברים שנודעו כ"חבר'ה טראסק". הם נודעו כ"עושים שמח" במעשי קונדס, תהלוכות והצגות רחוב, נשפים וחגיגות.
עשייתו בארץ ישראל > פעילות ביטחונית

בשנת 1909 נסע אלדמע להשתלמות בשווייץ, שם נפגש עם חיים בוגרשוב, אשר גייס אותו למאמצי רכישת נשק לטובת הגנת היישובים העבריים בארץ ישראל. אלדמע הבריח שלושה רובים אך נתפס בנמל יפו. עקב היותו נתין רוסי נלקח למעצר במגרש הרוסים בירושלים, נשפט, זוכה ושוחרר לאחר חמישה חודשים. בכלא שעשע את העצירים והסוהרים בנגינה וזכה אף לימי חופש.
במהלך גירוש תל אביב, ב-1917, נשאר אלדמע יחד עם נחום גוטמן, יצחק אולשן ועשרה אחרים חברי הקבוצה היפואית ככוח שמירה על הרכוש היהודי, בשעה שכל תושבי העיר היהודית יצאו לגלות.
הוא הצטרף לארגון "ההגנה" עוד בראשיתו ב-1920, בהזמנתם של מפקדי הארגון אליהו גולומב ויוסף הכט. ב-1922 הקים עמם ועם שאול אביגור ויהודה שרת "סליק" גדול לאחסון מאות כלי נשק מתחת לחצר ביתו. הסליק החשאי היה למעשה מחסן הנשק הגדול בגוש דן במשך 25 שנה, עד קום המדינה, וקיומו לא נודע עד אז. ביתו של אלדמע הפך למפקדה בלתי-רשמית והשבעות חברי ההגנה לארגון באזור גוש דן נערכו במרתף הבית.
לאלדמע היה כישרון לזיהוי כתב יד והוא הופיע לא אחת בבתי המשפט של השלטון המנדטורי, ואף סייע לקציני המשטרה הבריטית, שאף ביקרו בביתו. בעת המתיחות של המרד הערבי הגדול (1936–1939) קיבל אלדמע מינוי של קצין משטרה וריכז את ההגנה על שכונת בורוכוב באופן חוקי.
עשייתו בארץ ישראל > שכונת בורוכוב וחצר אלדמע

בשנת 1922 הקימה חברת "שיכון" של ההסתדרות את שכונת הפועלים הראשונה, שכונת בורוכוב, שהתרחבה והפכה לימים לעיר גבעתיים. המטרה הייתה ליצור כעין "קיבוץ" סמוך לעיר, שבו יגורו פועלים באווירה עירונית-שיתופית. אלדמע היה מבין המתיישבים הראשונים בשכונה. בעוד שעבור 21 המשתכנים הראשונים הוקמו בתים קטנים זהים בעלי קומה אחת, בנה אלדמע בית מיוחד ומקושט. מדי חג ובכל הזדמנות, כגון יום תל חי ויום פטירת הרצל, קישט את גג הבית בכרזות, דגלים תמונות וצמחים. כל החגיגות בשכונה, החל מחגיגת הייסוד, נערכו בבית אלדמע ובחצרו.
לאחר נישואיו הפך אלדמע את ביתו למרכז תרבות ובידור, שנודע כ"חצר אלדמע". הוא הקים בחצר אמפיתיאטרון בן 800 מושבים שבו התקיימו הופעות של תיאטרוני המטאטא, הקומקום, האוהל והבימה. הפדיון ממכירת הכרטיסים נמסר במלואו לתיאטרון, בלי כל שכר על "השכרת" המקום. השחקנים הפכו לחברים אישיים של המשפחה ולבני-בית. השחקנים וחלק מהקהל נהגו להישאר בבית לאחר ההצגה, לשתות ולאכול ולהמשיך בהצגת קטעים חופשיים עד שעות הלילה הקטנות, לרוב בהשתתפות ילדי המשפחה.
התדמית העליזה והפרועה שימשה לאלדמע גם כמסווה לפעילותו החשאית בשורות ההגנה. החגיגות בחצר, שמשכו גם קצינים בריטיים שעמם שמר אלדמע על יחסי ידידות, נערכו ממש מעל פתח הסליק הענק שבנה תחת ביתו. פתח האוורור הוסווה על ידי שובך יונים.
בבית המשיכו להיערך חגיגות מכל סיבה. אלדמע היה הראשון שקיבל אישור ממשלת המנדט להפעלת זיקוקין די-נור, אותם הפריח בחגיגות ימי ההולדת של ילדיו (שכולם נולדו ביום כיפור והזיקוקין הופרחו מיד לאחר סיום תפילת נעילה). אלדמע הפעיל את זיקוקי הדי-נור גם בחגיגת יום העצמאות הראשון באצטדיון המכתש בגבעתיים (שאלדמע היה אחד מיוזמי הקמתו).
חיים אישיים

לאחר שהתגורר כשנה לבדו בביתו הגדול בשכונת בורוכוב החדשה, פנתה אליו חנה צ'יזיק, שניהלה בשכונה משק הכשרה לפועלות, ובפיה דרישה כי יאפשר לנערות לגור בביתו הריק ורחב-הידיים במקום באוהלים דולפים במשק. במשך שנה עבר אלדמע לגור במרתף ביתו (ככל הנראה השתלב הדבר עם הקמת הסליק) בעוד הנערות מתגוררות בביתו המרווח. אלדמע היה רווק בן 41 כאשר אחת הצעירות שגרו בבית, זהבה יודלביץ', שבתה את לבו.
בני הזוג נישאו בשנת 1925 בחצר הבית הגדול. בהזמנה לחתונה בעיתון "דבר" נכתב כי השניים "מודיעים בזה כי הלכו בדרך כל הארץ ובאו בברית הנישואין – עליהם השלום", וכי החברים "מוזמנים לבוא להשתתף בצערם... בביתם, 'בית מועד לכל חי'". שושביני החתן היו חברי ה"חבר'ה טראסק", שערכו במקום הילולה שנמשכה כל הלילה כולו, בצירוף יריות באוויר, כמנהג החגיגות אצל הערבים.
לזוג שלושה ילדים, שנקראו בשמות המביעים שמחה: רן, גיל ודיצה. רן אלדמע היה מראשוני חיל הקשר. גיל אלדמע נפצע במהלך מלחמת העצמאות ואיבד את רגלו.
אלדמע נפטר ב-5 ביוני 1963 ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
לקריאה נוספת

'אלדמע (איזנשטין), אברהם', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 44–45. (הספר בקטלוג ULI)
יעקב שרת ונחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות - כרך א', הוצאת המרכז לתרבות וחינוך תל אביב, 1974, עמודים 106–109
הערות שוליים

1 2  מרדכי נאור, מוכרחים להיות שמח: אברהם אלדמע - האיש והאגדה, עת-מול 107, 2003
↑  עיתון החרות, "אלדמע מארגן עדלידע", כ"ב אדר תרע"ד (1914)
↑  דוד תדהר (עורך), "זהבה אלדמע", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יג (1963), עמ' 4260.
↑  הזמנה לחתונתם של אברהם אלדמע וזהבה יודילוביץ, דבר, 21 באוקטובר 1925.
↑  אברהם אלדמע באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007521267905171  VIAF: 308282660   WorldCat (עם VIAF): 308282660 
תמונת מחזור של כיתה בגימנסיה הרצליה ב-1913 על רקע תפאורה של אלדמע
חבר'ה טראסק 1915, אלדמע יושב משמאל (עם תרבוש ונרגילה), לצד התמונה שיר היתולי: "יום אתמול כבר עבר / עוד לא בא יום מחר / ומהיום רק קצת נשאר /הלאה דאגה וצער "
שלט במקום שהיו בית אלדמע וסליק אלדמע
ביתו המפואר של אלדמע בשכונת בורוכוב
שובך היונים שהיסווה את סליק אלדמע בשכונת בורוכוב בגבעתיים
פופ רוק

| --- | --- |

אבריל לאבין
 מקורות סגנוניים:  פופ • רוק • דו-וופ
 מקורות תרבותיים:  שנות ה-1960 בממלכה המאוחדת וארצות הברית
 מוצא:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 כלים:  גיטרה חשמלית • גיטרה בס • תופים • כלי מקלדת • סינתיסייזר
 פופולריות מיינסטרים:  מוזיקת מיינסטרים ברחבי העולם משנות ה-1960
 תת-סוגות
 פאוור פופ
 נושאים קרובים
 תרבות פופולרית • גל חדש • גלאם מטאל • פופ-פאנק • סינת'-פופ
 
פופ רוק (באנגלית: Pop rock) היא סוגה מוזיקלית המשלבת מוזיקת פופ ומוזיקת רוק. השירים בסגנון זה מאופיינים בעיקר במבנה שיר פשוט, במנגינות קליטות, בפזמון קליט אשר חוזר על עצמו בהם פעמים רבות, במילות שיר פשוטות, בשימוש בגיטרה חשמלית וכלי הקשה.
המונח נכנס לשימוש בתחילה במהלך שנות השישים לתיאור הסגנון המוזיקלי של הלהיטים המוקדמים של להקת הביטלס.
במהלך שנות השבעים סלל סגנון הפופ רוק את הדרך להיווצרות סגנון הרוק הקל. אמני פופ רוק אשר בלטו במיוחד במהלך שנות השבעים, כוללים בין היתר את קווין, אלטון ג'ון, פיל קולינס, להקת פול מקרטני וכנפיים, להקת The Cars ולהקת פליטווד מק, ובישראל את דני סנדרסון ולהקותיו כוורת וגזוז.
אמני פופ רוק אשר בלטו במהלך שנות השמונים, כוללים בין היתר את בילי ג'ואל, ג'ורג' מייקל, להקת א-הא, להקת רוקסט ופיל קולינס. בישראל בלטה להקת משינה.
אמני פופ רוק אשר בלטו במהלך שנות התשעים כוללים בין היתר את אלאניס מוריסט, רובי ויליאמס, דיידו ולהקת הקורס.
במהלך העשור האחרון, עבר הז'אנר סוג של התחדשות כאשר שירי הפופ רוק העכשוויים מושפעים במידה רבה ממוזיקת רוק אלטרנטיבי וממוזיקת פאנק רוק. אמני פופ רוק בולטים מהעשור הראשון של המאה ה-21 כוללים בין היתר את טוקיו הוטל, אבריל לאבין, קלי קלרקסון, דמי לובאטו, מקפליי ומארון 5.
slow it down

השיר פופ רוק הכי פופולרי ב-2024 הוא "תאט את זה" "slow it down" של בנסון בון
ראו גם

מוזיקת פופ
מוזיקת רוק
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה, באתר משינה – האתר הרשמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph627051 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סרגיי שצ'וקין

| --- | --- |

סרגיי שצ'וקין, 1915
 לידה:  27 ביולי 1854 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 בינואר 1936 (בגיל 81) פריז, צרפת 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 
סרגי איוואנוביץ' שצ'וקין (ברוסית: Сергей Иванович Щукин; ‏27 במאי 1854 – 10 בינואר 1936) היה סוחר ואספן רוסי הידוע באוסף האמנות האימפריוניסטי והפוסט-אימפרסיוניסטי שלו.
חייו

שצ'וקין החל לאסוף יצירות אימפריוניסטיות בעקבות נסיעתו לפריז בשנת 1897. בנסיעה זו קנה יצירה מעשה ידי קלוד מונה. בהמשך קנה יצירות רבות מעשה ידי פול סזאן, וינסנט ואן גוך ופול גוגן, ויצירות אלה עיטרו את ביתו רחב הידיים שבמוסקבה.
שצ'וקין היה ידוע בחברותו עם הצייר אנרי מאטיס ממנו רכש עבודות רבות. מאטיס יצר עבורו גרסה של יצירתו הידוע "הריקוד" הנחשבת לנקודת המפנה קריירה של מאטיס ואחת היצירות הידועות ביותר של המאה ה-20. יצירה זו צוירה בשנת 1909 עבור שצ'וקין יחד עם היצירה "מוזיקה" משנת 1910 כחלק משתי יצירות שהוצבו יחד.
בנוסף רכש שצ'וקין כמאה יצירות מעשה ידי פבלו פיקאסו ובהם יצירות מרכזיות מהתקופה הוורודה והתקופה הכחולה של האמן, וכן ניסיונותיו הראשונים לצייר בסגנון קוביסטי.
בשנת 1909 פתח שצ'וקין את ביתו פעם בשבוע לציבור הרחב על מנת לאפשר צפייה ביצירות האמנות.
לאחר המהפכה הבולשביקית הלאימה הממשלה הקומוניסטית את אוספיו של שצ'וקין, ושצ'וקין עצמו נמלט לפריז, בה נפטר.
בשנת 1948 הועבר אוספו, כמו גם אוספו של איוואן מארוזוב ממוזיאון לאמנות מערבית חדשה בו הוצג עד שנה זו אל מוזיאון פושקין במוסקבה ואל מוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג.
דגי זהב יצירה של אנרי מאטיס משנת 1912, שנרכשה על ידי שצ'וקין
ציורו של אנרי מאטיס, הריקוד (גרסה 2), שצוירה בשנת 1910 במיוחד עבור שצ'וקין. היצירה מוצגת כיום במוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג.
אפוקליפסה - מלחמת העולם השנייה

| --- | --- |
 סוגה:  תעודה
 יוצרים:  דניאל קוסטל  איזבל קלארק ג'ין לואיס גילאווד  הנרי דה-טורן
 בימוי:  איזבל קלארק, דניאל קוסטל 
 ארץ מקור:  צרפת
 שפות:  צרפתית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 חברת הפקה:  France 2 
 הפצה:  נטפליקס 
 מוזיקה:  Kenji Kawai 
 אורך פרק:  52 דקות
 שידור
 רשת שידור:  France 2  RTBF   TSR
 תקופת שידור מקורית:  2009 – 22 בספטמבר 2009 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
"אפוקליפסה - מלחמת העולם השנייה" (בצרפתית: "Apocalypse, la 2e Guerre mondiale", ידוע גם בשם מלחמת העולם השנייה - סרט מלחמה) היא סדרת טלוויזיה תיעודית צרפתית אשר שודרה בשנת 2009, לציון 65 שנה לסיום מלחמת העולם השנייה, ומספרת על ההיסטוריה של מלחמה זו מזווית הסתכלותן של בעלות הברית.
את הסדרה הפיקו וערכו דניאל קוסטל ואיזבל קלארק.
הסדרה מורכבת מצילומים נדירים מחזית המלחמה כפי שצולמו בידי כתבים צבאיים, חיילים, לוחמי תנועת ההתנגדות הצרפתית, ואזרחים. קטעי הצילום שבסדרה, אשר צולמו במקור בשחור-לבן, נערכו והוסבו לצילום צבע, למעט מספר קטעי צילום, העוסקים לרוב בשואה, שנשמרו בצילום השחור-לבן המקורי.
הסדרה עלתה לראשונה ב-20 באוגוסט, 2009, תחילה בבלגיה ובהמשך בצרפת, ארצות הברית, נשיונל ג'יאוגרפיק, הממלכה המאוחדת, קנדה, אוסטרליה ואסיה. בישראל שודרה לראשונה הסדרה במאי 2010, עם קריינותו של אלכס אנסקי.
פרקי הסדרה

המתקפה (1933-1939): עליית הנאציזם והפלישה לפולין, המלחמה המדומה.
מפלה ניצחת (1939-1940): הקרב בדנקרק, המערכה על צרפת, הקרב על בריטניה.
התלקחות (1940-1941): המערכה בצפון אפריקה, החזית היוגוסלבית, הקרב על יוון, הקרב על כרתים, מבצע ברברוסה, הקרב על סמולנסק והקרב על מוסקבה.
נקודת מפנה (1941-1942): המתקפה על פרל הארבור, קרב מידוויי וגוודלקנל, מבצע בראונשווייג.
הנחיתות הגדולות (1942-1943): כישלונות ראשונים למדינות הציר, קרב סטלינגרד, קרב אל-עלמיין השני, מבצע לפיד, המערכה בתוניסיה, קורסק ואיטליה.
קץ הסיוט (1944-1945): שחרור צרפת והפלישה לגרמניה, כניעתה של גרמניה, הטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי וכניעתה של יפן.
דמויות

הסדרה כוללת פורטרטים של המנהיגים ודמויות המפתח במלחמת העולם השנייה:
דמויות > גרמנים

אדולף היטלר
הרמן גרינג
יואכים פון ריבנטרופ
רודולף הס
יוזף גבלס
מרטין בורמן
היינריך הימלר
אלברט שפר
אווה בראון
מגדה גבלס
וילהלם קייטל
פדור פון בוק
היינץ גודריאן
פרידריך פאולוס
ארווין רומל
אריך פון מאנשטיין
ולטר פון בראוכיטש
דמויות > צרפתים

שארל דה גול
פיליפ לקלרק
אנרי פיליפ פטן
פול ריינו
מוריס גמלאן
אנרי ז'ירו
שארל הונציגר
דמויות > בריטים

נוויל צ'מברלין
וינסטון צ'רצ'יל
ברנרד לו מונטגומרי
ארתור האריס
דמויות > אמריקאים

פרנקלין דלאנו רוזוולט
דווייט אייזנהאואר
דאגלס מקארתור
צ'סטר נימיץ
ג'ורג' פטון
צ'ארלס לינדברג
הנרי פורד
ג'וזף קנדי
ג'ון קנדי
דמויות > סובייטים

יוסיף סטלין
ויאצ'סלב מולוטוב
גאורגי ז'וקוב
סמיון טימושנקו
ניקיטה חרושצ'וב
אנדריי ולאסוב
דמויות > איטלקים

בניטו מוסוליני
דמויות > יפנים

הירוהיטו
הידקי טוג'ו
טומויוקי ימאשיטה
איסורוקו יממוטו
דמויות נוספות:
רוז גוולנד- ילדה בריטית שהייתה בת שנה כשהמלחמה פרצה.
גאסטון סירק- נהג משאית צרפתי שנשבה כשגרמניה כבשה את צרפת.
אוגוסט פון-קגנק- מפקד טנק מהורמאכט.
צנזור הקשרים בין הנאצים לאל-חוסייני

ביוני 2020 חשף העיתונאי ינון מגל שערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק בישראל המשדר את הסדרה בליווי הקריינות של אנסקי, צנזר את הקטע המתעד את קשריו של שייח אמין אל חוסייני עם היטלר, את צילומו סוקר פלוגת חיילי אס אס מוסלמים ואף את קריינותו של אנסקי המתארת את זהותו של חוסייני.
ביקורת

המבקר דוד רוזנטל כתב באתר וואלה על הסדרה כי: "לראות את מלחמת העולם השנייה בצבע ולא בשחור-לבן זו חוויה יוצאת דופן, אבל כשהסיפור שחוק ומוכר, כפי שקורה ב"אפוקליפסה", התוצאה לא יותר טובה מעמוד האש".
מאידיך, העיתונאי יאיר אטינגר כתב ב"הארץ" ביקורת טובה לסדרה, ובין השאר כתב: "אך התוצאה היא סדרה מרתקת ומרשימה, חובה בעיקר למי שלומדים המון על השואה, וכמעט כלום על הקטל מסביב."