stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף ממן
הערות שוליים

↑  Rav Yosef Mamon, Geni
↑  בידינו מצויה הדרשה שדרש בעברית בשבת הראשונה אצלם שעסקה בענייני קדושת ארץ ישראל ומצות הצדקה, נדפס על ידי אחד מצאצאיו ר' שמעון חכם מבוכרה בספר "זכר צדיק" ירושלים תרנ"ד (אברהם יערי שלוחי א"י).
↑  "לא מן ההפלגה היא לומר ששליח צפת זה הציל את יהודי בוכרה מכליה רוחנית" (אברהם יערי-שלוחי א"י עמ' 665-666).
↑  תולדות יהדות בוכרה, באתר HebrewBooks
↑  רבי יוסף ממן - מחיה העדה הבוכרית, באתר Jew Age
יונתן גת

| --- | --- |

 לידה:  1982 (בן 43 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  תל אביב ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 סוגה:  רוק, פאנק רוק, רוק פסיכדלי
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר, גיטרה בס, תופים
 חברת תקליטים:  Drag city, Joyful Noise
 שיתופי פעולה בולטים:  Monotonix,Punkache
 http://yonatangat.com/
 
יונתן גת הוא גיטריסט ומלחין ישראלי, הפועל בניו יורק. ב-2013 הכתיר מגזין וילג' ווייס את גת כ"הגיטריסט הטוב ביותר בניו-יורק".
ביוגרפיה

גת התחיל את דרכו כסולן בלהקת פאנקייק (Punkache). הלהקה הוציאה שני אלבומים בלייבל פאסט מיוזיק. לאחר שהלהקה התפרקה עבר לנגן עם "מונו אדיקטד אסיד-מן". וכפרויקט צדדי הקים ב-2005 את Monotonix.
בשנת 2006 Monotonix הפכה ללהקתו העיקרית. הלהקה יצאה למסע הופעות בארצות הברית ובאירופה שקצר שבחים ופרסם את הלהקה. Monotonix שחררה EP אחד ועוד שני אלבומים בלייבל Drag city.
ב-2014 החל להקליט ולהופיע תחת השם שלו. גת המשיך את התוקפניות והאנרגיה של Monotonix, אבל באותו הזמן שילב אלתורים וסגנונות שונים של מוזיקה מרחבי העולם. האלבום הראשון שלו "Iberian Passage" יצא ב-2014, והאלבום השני "Director" יצא ב-2015. שני האלבומים הראשונים פורסמו בלייבל Joyful Noise.
גת המשיך בלוח זמנים צפוף את ההופעות בארצות הברית ובאירופה. גת ולהקתו הופיעו עם לא מעט אמנים מפורסמים, כגון Of Montreal, Thee Oh Sees ו-Sun Ra Arkestra.
כמו עם Monotonix כל ההופעות התקיימו במקום שבו עמד הקהל ולא על הבמה. ב-2014, הופיעו גת ולהקתו בפסטיבל הידוע SXSW. מגזינים נחשבים כ-BuzzFeed וספין הכתירו את ההופעה כאחת הטובות בפסטיבל.
בהמשך שנת 2015 גת הוציא EP בשם "Physical Copy" שהופק על ידי סטיב אלביני.
בשנת 2018 הוציא אלבום בשם "Universalists" גם הוא בלייבל "Joyful Noise". בעקבות יציאת האלבום יצא גת במסע הופעות ברחבי העולם.
בשנת 2022 יצא הסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר, שעוקב גם אחר פאנקייק ומונוטוניקס.
דיסקוגרפיה

אלבומים
Director - 2015
2018 - Universalists
EP-ים
Iberian Passage - 2014
Physical Copy - 2015
סינגלים
Ascension / Analog Gold Rush - 2015
Dark Party / Echo Sunset - 2015
East to West / Hydrogen Bomb - 2015
הערות שוליים

↑  Weiss, Dan. "Ex-Monotonix Guitarist Yonatan Gat Gets Psychedelic on 'Iberian Passage' EP". SPIN.com. נבדק ב-2015-05-22.
↑  "Yonatan Gat of Monotonix Readies EP". Austintownhall.com. 2014-03-24. נבדק ב-2015-05-22.
↑  Fred Thomas (2015-03-03). "Director - Yonatan Gat | Songs, Reviews, Credits, Awards". AllMusic. נבדק ב-2015-05-22.
↑  "Yonatan Gat: Director | Album Reviews". Pitchfork.com. 2015-04-02. נבדק ב-2015-05-22.
↑  "Yonatan Gat brings some 'world punk' to San Francisco this weekend". Thebaybridged.com. נבדק ב-2015-05-22.
↑  "Yonatan Gat readies new LP (stream a song), playing NYC release show, touring w/ Of Montreal & other dates". Brooklynvegan.com. 2015-02-13. נבדק ב-2015-05-22.
↑  Terry, Josh (2015-03-12). "Live Review: of Montreal and Yonatan Gat at NYC's Webster Hall (3/11)". Consequenceofsound.net. נבדק ב-2015-05-22.
↑  "Yonatan Gat | SXSW 2015 Event Schedule". Schedule.sxsw.com. נבדק ב-2015-05-22.
↑  "The 11 Most FOMO-Worthy Performances Of SXSW 2015". Buzzfeed.com. 2015-03-07. נבדק ב-2015-05-22.
↑  Weiss, Dan. "SXSW 2015: The Six Best Things We Saw on Day Three". SPIN.com. נבדק ב-2015-05-22.
↑  Weiss, Dan. "SXSW 2015: The 21 Best Things We Saw in Austin". SPIN.com. נבדק ב-2015-05-22.
↑  Yarbrough, Marshall (2015-03-04). "Music Features: Yonatan Gat Fuses Jazz Prowess with Punk Energy | Flagpole Magazine | Athens, GA News, Music, Arts, Restaurants". Flagpole.com. נבדק ב-2015-05-22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1231823763  MusicBrainz: 5cb41b23-90fe-4228-a439-cb449714f72a  VIAF: 19151715624613781333   WorldCat (עם VIAF): 19151715624613781333
יוז'ף בנצה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביולי 1893 אוראיאויפלו, הונגריה 
 פטירה:  23 באוקטובר 1970 (בגיל 77) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Kohn József 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא משפחה, היסטוריון של הרפואה 
 
יוז'ף בנצה, (במקור עד 1902 קוהן-Kohn (כהן) בהונגרית: Bencze József;‏ אוראיאויפלו, 26 ביולי 1893 – בודפשט, 23 באוקטובר 1970) היה רופא (MD) יהודי-הונגרי, היסטוריון רפואי, אתנוגרף, קנדידט (דוקטורט .C.Sc - למדעי הרפואה - 1960). נשיא האגודה ההונגרית להיסטוריה של הרפואה.
קורות חיים

יוז'ף קוהן נולד במשפחה יהודית כבנם של יצרן העורות לנעליים שאנדור קוהן ושל אידה פולק. הוא נאלץ להפסיק את לימודיו באוניברסיטה עקב שירותו בחזית במלחמת העולם הראשונה, וקיבל את התואר שלו ב-1922 בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פאזמאן פטר בבודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). בין 1922 לבין 1944 היה הרופא המחוזי של אוראיאויפלו. הוא גורש ב-1944 למחנה השמדה, אשתו הראשונה נספתה באושוויץ. משנת 1945 הוא היה רופא עירוני והרופא הראשי של המרכז לביטוח לאומי של SZTK (המרכז לביטוח לאומי של האיגודים המקצועיים). בין 1949 לבין 1956 היה רופא בתי סוהר. משנת 1956 היה קצין הרפואה הראשי בעיר סומבטהיי. ב-1966 נבחר לנשיא הראשון של האגודה ההונגרית להיסטוריה של הרפואה.
יוז'ף בנצה הובא למנוחות בבית הקברות היהודי בסומבטהיי.
חברות בגופים ועבודות מחקר

בנצה היה חבר ב:
ועדה להיסטוריה של הרפואה של האקדמיה ההונגרית למדעים
ועדת העריכה של הפרסומים של ספריית ההיסטוריה של ההרפואה
הנהלה המרכזית של איגוד עובדי הרפואה והבריאות
החברה הבינלאומית להיסטוריה של רפואה
הנשיא הראשון של האגודה ההונגרית להיסטוריה של הרפואה
עמית בכיר במוזיאון זמלווייס להיסטוריה של הרפואה
כמו כן בנוסף לפעילויות הריפוי שלו :
ביצע עבודה ארגונית, מחקרית וספרותית חשובה
אסף ועיבד אמונות עממיות שעדיין חיו באזור הפעילות שלו ומסורות ריפוי.
אסף זיכרונות מההיסטוריה של הרפואה
עסק בהיסטוריה של מוסדות בריאות טרנסדנוביים ובחייהם של כמה רופאים הונגרים שנשכחו.
השלים את הביוגרפיה של לאיוש מרקוסובסקי על ידי חשיפת מסמכים חדשים
ספריו

היסטוריה של שירותי הבריאות במחוז ואש (Vas County Health Care, 1955)
היסטוריה של הרפואה. חלק 2. ימי הביניים (בודפשט, 1958)
חוות ושממה כשומרי הרפואה האמפירית ושל האמונות התפלות (דוקטורט, 1960)
על המרפא האחרון של אדם וחיות במחוז ואש (1966)
פרסים והוקרה

עיטור הצטיינות לעבודה סוציאליסטית (1955)
עיטור הזיכרון לאיוש מרקוסובסקי (1958)
לקריאה נוספת

A múlt magyar orvostörténészei. Sajtó alá rendezte: Gazda István. Magyar Tudománytörténeti Intézet, Semmelweis Orvostörténeti Múzeum, Könyvtár és Levéltár, Piliscsaba-Bp., 2002.
Révai új lexikona II. (Bak–Bia). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 1998. ISBN 963-901-540-7
Életutak. Sárvár és Sárvár környéki személyek életrajzgyűjteménye. Szerkesztette: Sulyokné Matócza Eleonóra. Sárvár, Sylvester Könyvtár, 1993.
Új magyar életrajzi lexikon I. (A–Cs). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2001. ISBN 963-547-414-8
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 34359/1902. Forrás: MNL-OL 30790. mikrofilm 589. kép 1. karton. Névváltoztatási kimutatások 1902. év 18. oldal 31. sor
↑  "Majorok és puszták – Emlékezés dr. Bencze Józsefre". Vas Népe. 1970-10-25.
↑  Magyar Közlöny, 1955. március 26. (36. szám)
יולאן קלן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בנובמבר 1891 מוקצ'בו, אוקראינה 
 פטירה:  28 בדצמבר 1979 (בגיל 88) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של הונגריה, מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית, המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 בן או בת זוג:  יוז'ף קלן 
 
יולאן קלן, (במקור יולאן פרידה בלום, בהונגרית: Kelen Jolán; מונקצ'בו, 29 בנובמבר 1891 – בודפשט, 28 בדצמבר 1979) הייתה מורה, סופרת ומרצה באוניברסיטה. אשתו של המהנדס יוז'ף קלן וגיסתו של אוטו קורווין.
ביוגרפיה

יולאן קלן נולדה במשפחה יהודית בעיר מונקאץ' (אז ממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית), שמחצית מתושביה היו יהודים. אביה היה לאיוש פריד ואמה פאולה הלר. קלן הצטרפה לחוג גליליאו בשנת 1910, היא הייתה זמן מה המזכיר הכללי של החוג וגם העבירה בו הרצאות. קלן סיימה את לימודיה בבודפשט, לימדה בבית ספר למסחר משנת 1910 עד 1918 ואז נעצרה בגין השתתפותה בעבודה האנטי-מיליטריסטית של הסוציאליסטים המהפכניים ונשלל תפקידה בהוראה. היא הייתה ממקימי מחלקת ההוראה של ההתאחדות הלאומית לעובדים עירוניים (VAOSZ) שהוקמה על ידי ארנה צובל. קלן הפכה לחברה במפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP) עם הקמתה. ב-30 ביולי 1917 נישאה ליוז'ף (קליין) קלן בבודפשט. בדצמבר 1918 השתתפה בעבודת הוועדה לרפורמה בבתי הספר כמפקחת בית הספר במחוז פשט. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית עמדה בראש המחלקה החברתית לילדים בוועדה העממית לחינוך ציבורי והייתה חברה במועצת העובדים והצבא המרכזית של בודפשט. לאחר נפילת הרפובליקה היגרה לווינה בסתיו 1919. היא נסעה למוסקבה בשנת 1922 ועבדה כמרצה באוניברסיטה. קלן הצטרפה למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ולאחר מכן עבדה כעורכת ראשית של הוצאת ספרי לימוד. בשנים 1926–1931 הייתה עובדת בנציגות המסחרית של ברית המועצות בברלין. היא חזרה לרפובליקה העממית ההונגרית רק בשנת 1954 ועבדה כשכירה במכון להיסטוריה של מפלגת העם הסוציאליסטית ההונגרית. היא כתבה מספר רומנים היסטוריים.
יצירותיה החשובות ביותר

בדרך לא סלולה. חייו של אוטו קורווין (בודפשט, 1955)
משפט גלילאו במאה ה-20. (1957).
ואף על פי כן נוע תנוע (1957)
העולם שלכם! (1960)
בבית הדין של העם. פרקים מחייו של דזיה בוקאני (עם 1964).
ראו גם

יאנוש קומלוש : יולאן קלן: בדרך לא סלולה (Irod. Újság, 1955. sz.);
בלה אילש :יולאן קלן: העולם שלכם! (כתב העת "חיים וספרות", 1960)
ארנה קבוש: יולאן קלן: בית הדין העממי (1965)
פרידה מיולאן קלן (יומון "האומה ההונגרית", 29 דצמבר 1979)
הספד ליולאן קלן (היומון "נפסבדשאג", 29 בדצמבר 1979)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967.
Munkásmozgalom-történeti lexikon. Szerkesztette Vass Henrik – Bassa Endre – Kabos Ernő. Budapest: Kossuth Könyvkiadó. 1976. 283. o. ISBN 963 09 0412 8
הערות שוליים

↑  HU BFL VII.18.d 13/1070/1921
↑  A házasságkötés bejegyezve a BP. IX. ker. állami házassági akv. 531/1917. folyószáma alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 99028883  GND: 108945936X  ISNI: 0000 0003 8563 6771  VIAF: 238427132   WorldCat (עם VIAF): 238427132
המרכז האקדמי כרמל

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מכללה
 תקופת הפעילות:  2008–2017 (כ־9 שנים)
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  1,842
 סטודנטים לתואר ראשון:  1,842
 מיקום
 מיקום:  חיפה
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°49′06″N 35°00′05″E﻿ / ﻿32.818333333333°N 35.0015°E﻿ / 32.818333333333; 35.0015
 http://www.carmel.ac.il
  (למפת חיפה מוגדלת) המרכז האקדמי כרמל(למפת חיפה רגילה) המרכז האקדמי כרמל(למפת הגליל המערבי רגילה) המרכז האקדמי כרמל(למפת הגליל המערבי מוגדלת) המרכז האקדמי כרמל
 
המרכז האקדמי כרמל היה מכללה אקדמית פרטית בחיפה, בה למדו לתואר ראשון במגוון מסלולים. הקמפוס הוקם במסגרת מיזם "קמפוס הנמל" בעיר התחתית של חיפה.
כנשיאי המכללה כיהנו פרופסור יוסי יגיל, אשר מונה לתפקידו באוקטובר 2016. ולפניו הפרופסורים נחום ביגר (בשנים 2011–2016) ויחזקאל טלר (מיסוד המכללה ועד ל-2011).
בחודש אוקטובר 2017 סגר המרכז האקדמי כרמל את שעריו, ובמקומו נפתחה שלוחה של הקריה האקדמית אונו.
היסטוריה

המבנה בו שכנה המכללה היה בעבר מחסן קירור והוסב על ידי חברת "ש.א.א. רשת מכללות בע"מ" למבנה מתאים להוראה בתכנון משרד קנפו כלימור אדריכלים. בשנת 2008, לאחר אישור המועצה להשכלה גבוהה, החל המרכז האקדמי כרמל לקלוט סטודנטים אשר עמדו בתנאי הקבלה למסלולי בוקר וערב למסלולי לימודים לתואר ראשון במשפטים ולתואר ראשון במנהל עסקים. במקביל ללימודיהם של הסטודנטים של המכללה, המשיכו להתקיים במבנה המכללה לימודים של שלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל (שהופעלה על ידי אותה חברה) וזאת עד שהסטודנטים של השלוחה סיימו את חובות לימודיהם. החל משנת 2011 ועד 2017 התקיימו במקום לימודים של המרכז האקדמי כרמל בלבד.
בקיץ 2016 החליטה המועצה להשכלה גבוהה למנוע מן המכללה רישום סטודנטים חדשים לבית הספר למשפטים עד לתיקון הליקויים שעליהם הצביעה המועצה. לאחר הליכים משפטיים שונים, הסכימה מל"ג בדיון שנערך בבית המשפט המחוזי בחיפה, לאפשר לקריה האקדמית אונו לפתוח שלוחה בחיפה במקומו של המרכז האקדמי כרמל. ברם עם זאת, נפתח בית ספר למדעי סייבר של אוניברסיטת חיפה במקום.
יחידות אקדמיות

LL.B במשפטים – נסגר בחודש אוקטובר 2017.
B.A במנהל עסקים בהתמחויות: שיווק ופרסום, מימון ובנקאות, ראיית חשבון, משאבי אנוש וניהול תיירות- נסגר.
B.A במינהל ציבורי – מסלול דו חוגי
B.A בכלכלה – מסלול דו חוגי
B.A בלוגיסטיקה – מסלול דו חוגי
הערות שוליים

1 2  לפי לוח 8 - סטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה באתר המועצה להשכלה גבוהה, נכון לשנת הלימודים ה'תש"ף (2019–2020)
↑  שאינה נתמכת על ידי הקופה הציבורית
↑   אור קשתי, חברים במועצה להשכלה גבוהה מבקרים בחריפות החלטה לילית חריגה להרחיב מכללה פרטית, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2017
↑   טלי חרותי-סובר, המל"ג: המרכז האקדמי כרמל לא ירשום סטודנטים למשפטים לשנת הלימודים הקרובה, באתר TheMarker‏, 7 באוגוסט 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0534 8575
פלבונואיד

הפלבונואידים או ביופלבונואידים (בלטינית: flavus, צהוב), שנודעו בעבר גם בשם כולל "ויטמין P", הם קבוצת תרכובות המסונתזות על ידי צמחים ומצויות בפירות וירקות.
הפלבונואידים הם מטבוליטים משניים, כלומר אינם חיוניים באופן מיידי לחיי התא הצמחי. עם זאת, יש להם מספר תפקידים:
פיגמנטים של צמחים המייצרים צבע צהוב, אדום או כחול מסייעים במשיכת בעלי חיים מאביקים.
משיכת חיידקים סימביוטיים ממשפחת הריזוביום ודחיית טפילים.
בתנאי מעבדה הראו יכולת אנטי בקטריאלית ודחיית פטריות בצמחים.
הפלבונואידים התגלו במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי הביוכימאי ההונגרי אלברט סנט-גיירגי שכינה אותם בשם ויטמין P.
הערך התזונתי

ניסויים שונים אין ויטרו in vitro - בתנאי מעבדה, הראו שייתכן שפלבונואידים שונים יכולים לטפל באלרגיות, דלקות ועוד.
ניסויים במעבדה הראו שחומרים אלו יכולים לשמש כנוגדי חימצון, אולם בפועל הרמה בגוף נמוכה בהרבה מהרמה הנדרשת לשם כך ורוב הכמות שמצליחה להיספג מופרשת בשתן.
סוגים ומקורות

ישנם מעל 5,000 סוגים שונים של פלבונואידים הנבדלים זה מזה במבנה הכימי שלהם.
להלן מספר דוגמאות של פלבונואידים מצויים:
קוורציטים (Quercetin)- מצויים בבצל, תפוח, תותים, תה, יין אדום ומגוון פירות וירקות.
קזפרטין - פירות הדר, יין אדום ומגוון פירות וירקות.
אפיקטצ'ין Epicatechin- תה, קקאו ותותים.
כורכומינואידים Curcuminoids- תבלין כורכום מלא.
הערות שוליים

↑  PubChem, Vitamin P, pubchem.ncbi.nlm.nih.gov (באנגלית)
↑  Maheep K. Chahar, Neelu Sharma, Mahabeer P. Dobhal, Yogesh C. Joshi, Flavonoids: A versatile source of anticancer drugs, Pharmacognosy Reviews 5, 2011, עמ' 1–12 doi: 10.4103/0973-7847.79093
↑  מחקרים גורמים למבט חדש על הביולוגיה של הפלבונואידים - הודעה לעיתונות של מכון לינוס פאולינג, 5 במרץ 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536035505171  BNE: XX528035  BnF: cb121515666 (data)  GND: 4154585-0  LCCN: sh85049031  LNB: 000325775  NDL: 01181026  NKC: ph120259
יהושע רבינוביץ

ערך זה עוסק בראש עיריית תל אביב. אם התכוונתם לרבן של קלצק ונעשוויז, ראו .
קבר יהושע רבינוביץ בבית הקברות טרומפלדור
יהושע רבינוביץ (13 בנובמבר 1911 – 14 באוגוסט 1979) היה ראש העירייה השביעי של תל אביב, חבר הכנסת, שר האוצר ושר השיכון.
ביוגרפיה

יהושע רבינוביץ נולד בכ"ב בחשון תרע"ב ליוסף מנחם רבינוביץ ולמרים לבית רובין בווישנבה שבתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). בתיכון למד בגימנסיה עברית וסיים הכשרה כמורה בסמינר עברי למורים בווילנה. לאחר סיום לימודיו עבד כמורה וכמנהל בית ספר עברי של תנועת "תרבות". הוא היה פעיל בתנועת "החלוץ". בדצמבר 1934 עלה לארץ ישראל, הצטרף למפא"י והיה פעיל בהסתדרות הכללית וכן היה מראשי ברית הקואופרציה הצרכנית של ההסתדרות.
בשנת 1938 נישא לגאולה לבית מלניק.
ביוגרפיה > ב"גוש" של מפא"י

רבינוביץ היה האיש מאחורי הקלעים ב"גוש" של מפא"י (שהיווה קבוצה מאורגנת בתוך מפא"י, בעיקר חברים ותיקים, בשנות המדינה הראשונות, ששרגא נצר היה הדמות הבולטת בה, ואשר הייתה הקבוצה העירונית בעלת ההשפעה הרבה ביותר במפלגה). אשר ידלין אמר עליו כי "שמר על אלמוניות עד שנבחר לראש עירייה" וגם כאשר נבחר לתפקיד שר האוצר היה "פוחד מהשלטון גם כשהוא עצמו השלטון".
רבינוביץ שימש כציר בקוגרס הציוני הכ"ג.
ביוגרפיה > בעיריית תל אביב

בשנת 1955 נבחר רבינוביץ למועצת עיריית תל אביב, וכיהן בתפקיד סגן ראש העירייה בשנים 1959–1969, במהלך כהונתו של מרדכי נמיר כראש העירייה. בשנת 1961 הוא נבחר לשמש גם כיו"ר ועדת הכספים וגם ליו"ר ועדת בניין ערים.
לאחר התפטרותו של נמיר בשנת 1969 נבחר על ידי מועצת העירייה לכהן בפועל כראש העירייה, ובבחירות 1969 נבחר על ידי תושבי העיר לתפקיד ראש העירייה.
רבינוביץ קידם תוכניות פיתוח והתחדשות רבות. מרבית הפרויקטים שקידם נחנכו רק לאחר שסיים את תקופת כהונתו ועל כן אינם נזקפים לזכותו, אלא לשלמה להט. בין השאר קידם רבינוביץ את פיתוח חופי תל אביב ובניית הטיילת החדשה, החל את הכשרת פארק הירקון שלימים נקרא על שמו ("גני יהושע"), החל את פרויקט נתיבי איילון, קידם את תוכנית בניית הרכבת התחתית (שנגנזה לאחר מלחמת יום הכיפורים) וייסד את מרכז התעסוקה קריית עתידים.
עם זאת נטען כי חלק מהפרויקטים הללו כללו בינוי מאסיבי ללא התחשבות סביבתית, דוגמת "חומת בתי המלון" לאורך החוף, או פרויקטים כושלים ופילים לבנים דוגמת כיכר אתרים או פרויקט המע"ר במנשייה. רבינוביץ טיפח מאוד את מערכת החינוך העירונית, הקים את קרן תל אביב לספרות ואמנות וסייע להתפתחות אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1974 זכה שלמה להט בבחירות לעיריית תל אביב, ורבינוביץ מונה לתפקיד שר השיכון, לאחר ששימש זמן קצר בתפקיד יו"ר מועצת המנהלים של חברת עמידר.
ביוגרפיה > שר האוצר

ב-3 ביוני 1974 מונה רבינוביץ לשר האוצר בממשלתו הראשונה של יצחק רבין. בתפקיד זה כיהן עד 20 ביוני 1977, מועד תום כהונתה של ממשלת רבין.
כשר האוצר הוביל רבינוביץ צעדים אחדים בתחום המסים:
הרפורמה במס הכנסה בעקבות המלצותיה של "ועדת בן שחר": רפורמה מרחיקת לכת, ששינתה את פניו של מס ההכנסה בישראל, ובפרט ביטלה מנגנונים רבים להתחמקות ממס.
הטלתו של מס מעסיקים: המס הוצג כמס זמני, עד להטלתו של מס ערך מוסף, אך הוא המשיך להתקיים עד סוף שנת 2007.
הטלתו של מס ערך מוסף: מס זה הפך למרכזי שבמיסים העקיפים בישראל.
האינפלציה, שהחלה לעלות כבר בתחילת שנות השבעים, גאתה אחרי מלחמת יום הכיפורים ומשבר הנפט. כלכלנים קפיטליסטיים סוברים שהאינפלציה נגרמה, בין השאר, מכך שרבין ורבינוביץ לא נקטו במדיניות של ריסון תקציבי, שמשמעותה הייתה פיטורי עובדים במגזר הממשלתי וקיצוץ בתוכניות הרווחה.
כדי להימנע מן ההלם שגרמו למשק פיחותים חד-פעמיים גדולים ולצמצם עיוותים שנגרמו בשל אי-התאמת שער החליפין לערך הריאלי של המטבע הישראלי, הנהיגה ממשלת רבין מדיניות של "פיחות זוחל" – מנגנון שהביא להתאמה שוטפת של שער הלירה אל מול הדולר על פי ערכה המדרדר של הלירה. שיטה זו איפשרה ניהול המשק ללא זעזועים גדולים גם באינפלציה שהגיעה לשיעור של כ-50 אחוז בתקופת כהונתה של הממשלה.
ליהושע רבינוביץ' מיוחס המשפט "לפני שנה עמדנו על פי התהום ומאז לקחנו צעד גדול קדימה" שהיווה התייחסות למצבה המתדרדר ולצעדים הכושלים של הממשלה להתמודד עם המצב הכלכלי.
כשלושה חודשים לפני פטירתו מונה רבינוביץ לתפקיד יושב ראש הוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב.
יהושע רבינוביץ נפטר בכ"א באב תשל"ט ונקבר בבית הקברות טרומפלדור. הוא הותיר אחריו אישה, גאולה-(יקירת העיר תל אביב ומראשוני הגננות בארץ) ושלושה בנים. בעקבות פטירתו נכנסה אסתר הרליץ לכנסת התשיעית.
הנצחתו

קרן תל אביב לספרות ואמנות אותה הקים במהלך כהונתו כראש העיר נקראת מאז מותו על שמו.
בשנת 1982 החליטה עיריית תל אביב לקרוא את פארק הירקון "גני יהושע" לזכרו.
בבת ים ובחולון נקראו רחובות על שמו.
לקריאה נוספת

פנחס בן שחר, בתי תל אביב יפו מספרים, תולדותיה של העיר העברית הראשונה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תש"ן-1990.
אשר ידלין, עדות, ידיעות אחרונות (עידנים), 1980.
יובל אליצור, יהושע רבינוביץ - השר שהציל את המשק, 31 דמויות ממעצבי דור המדינה, הוצאת "כרמל", עמודים 49 - 54
יהדות רודוס

יהדות רודוס היא קהילה יהודית עתיקה שהתקיימה ברודוס לפחות מהמאה ה-12 וגדלה משמעותית מאז גירוש ספרד בשנת 1492. תחת השלטון העות'מאני זכתה הקהילה ליחס טוב עד הכיבוש האיטלקי ב-12 במאי 1912.
ערב מלחמת העולם השנייה חיו ברודוס כ-6,000 יהודים. הקהילה הושמדה כמעט כולה בשואה, וכיום חיים באי כ-40 יהודים.
היסטוריה

לקהילה היהודית ברודוס היסטוריה מפוארת ועתיקה וכבר בנימין מטודילה מספר בסוף המאה ה-12 שמצא באי ארבע מאות יהודים. הרב עובדיה מברטנורא עבר באי בשנת ה'רמ"ח (1487), שהה בו כחודש ומחצה וציין לשבח את השכלתם של יהודי האי. לאחר גירוש ספרד ב-1492 הקהילה גדלה אחר שמגורשים רבים מצאו באי את משכנם וייסדו במקום קהילה יהודית ספרדית. כיבוש האי בשנת 1522 בידי סולימאן הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית היטיב עם מעמד היהודים באי ומספרם גדל. על פי האנציקלופדיה יודאיקה, שלמה אבן יחיא, (משושלת בני חייא – חרל"פ) ממגורשי פורטוגל הגיע מפיזה באיטליה לרודוס ונפטר שם בשנת 1533, לאחר כיבוש האי. השלטון העות'מאני היטיב עם היהודים ואפשר להם להמשיך ולהתגורר בין חומות העיר, דבר שנאסר על הנוצרים. ברובע היהודי לה ג'ודריה (La Juderia) פעלו שישה בתי כנסת בהם בית הכנסת קהל שלום וכן ישיבות, והיהודים עסקו בכל המלאכות, ובכלל זה מסחר, רפואה, ייצור כלי נשק, אריגה ועוד. בשנת 1927 הוקם באי בית מדרש לרבנים בתמיכת הממשלה האיטלקית.
בשנת 1840 סבלה הקהילה מעלילת הדם ברודוס. רק לאחר התערבות משפחת רוטשילד הקהילה נוקתה מהאשמה של רצח הנער. לקראת סוף המאה ה-19 היוו היהודים את הקבוצה הדתית השנייה בגודלה באי, כשקהילתם מונה 11 אלף נפש מתוך 28 אלף יושביו. לאחר הכיבוש האיטלקי בתחילת המאה ה-20, עזבו יהודים רבים את רודוס, בחיפושיהם אחר פרנסה טובה יותר, או מפחד הכרזת החוקים האנטישמיים, בין השאר לקהילת העיירה מילאס השוכנת בקרבת העיר בודרום שבאסיה הקטנה. בשנת 1930 מנתה הקהילה היהודית כ-4,000 איש מתוך 30,000 תושבי האי.
בשנת 1887 מנתה הקהילה כ-2600 איש מתוך 30,000 תושבי העיר. כשהגיע השלטון העות'מאני באי לסופו, ירדה גם הקהילה היהודית מגדולתה, ורבים מהיהודים עזבו את האי. הראשונים שעזבו את האי לרודזיה וקונגו הבלגית שבאפריקה היו האחים מוסא וסלמון בן-עטר שהגיעו לשם כבר בשנת 1895. בעקבותם היגרו יהודים רבים נוספים מרודוס לקונגו הבלגית, לדרום אפריקה ולרודזיה.
סידור זכות יוסף הוא נוסח התפילה של יהודי רודוס והוא מעט שונה מנוסח הספרדים.
בית הקברות היהודי

בית הקברות היהודי החדש נמצא כ-2 קילומטרים מדרום לרובע היהודי לה ג'ודריה. בתחילה שכן בית בקברות העתיק בקרבת ברובע היהודי, אך בשנות ה-30 של המאה ה-20 הכריחו האיטלקים את היהודים להוציא את הקברים על מנת לעשות פארק באזור העיר העתיקה.
בכניסה לבית הקברות מצד שמאל קבורים רבני קהילת רודוס בחלקה גבוהה, ליד החלקה ישנם מצבות עתיקות שנמצאו לאחר העברת בית הקברות.
מימין לכניסה יש מוזיאון קטן על העברת הקברים.
בבית הקברות יש אנדרטה לזכר יהודי רודוס שנרצחו בשואה. ישנה אנדרטה נוספת לזכר נעדרי ספינת המעפילים פנצ'ו.
שואת יהודי רודוס וקוס

בעקבות הנהגת חוקי הגזע באיטליה ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה, עזבו את העיר כ-4,000 מתוך 6,000 יהודי רודוס.
ב-23 ביולי 1944 הגרמנים ריכזו 1,673 מיהודי הקהילה בכיכר המרטירים שברובע היהודי. היהודים הובלו לנמל העיר רודוס, והועלו על מעבורות משא. בכך התחיל מסעם המייסר והמפרך לאושוויץ.
מעברות המסע שטו תחילה לפיראוס. משם הובלו היהודים למחנה הריכוז חיידרי. בדרך אספו עימן כ-100 מבני קהילת קוס. שבעה יהודים מתו במהלך המסע מרודוס לנמל פיראוס. ב-1 באוגוסט הגיעו יהודי רודוס וקוס למחנה חיידרי, ולאחר מספר שבועות שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ, שם נרצחו בני הקהילה להוציא 151 מיהודי רודוס שניצלו.
הקונסול הטורקי, סלאחטין אולקומן, הצליח להציל 42 יהודים בטענה שהם אזרחים טורקיים או בעלי זיקה לטורקיה.
מששת בתי הכנסת שהיו בעיר רק בית הכנסת קהל שלום עומד היום על תילו. בבית הכנסת ובחדרים הסמוכים נמצא המוזיאון היהודי של רודוס.
דמוגרפיה

| שנה | יהודים | לא יהודים | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- |
| 1887 | 2,600 | 30,000 |  |
| סוף המאה ה-19 | 11,000 | 28,000 | 39,000 |
| 1930 | 4,000 | 30,000 | 34,000 |
| שנות ה-40 של המאה ה-20 | כ-2000 |  |  |
| 2011 | כ-40 | 115,450 | 115,490 |
רבני רודוס

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| רבי חיים בן מנחם אלגאזי |  | מחבר ספר "בני חיי" |
| הרב משה ישראל | 1713 - ה'תצ"ו | היה במסע בין השנים ה'תפ"ז-ה'תצ"א |
| חכם עזרא מלכי | 1752 - 1768 |  |
הרב שמואל ידידיה טאריקה: 
| הרב אברהם הלוי | ???? - 1815 |  |
| הרב חיים יהודה ישראל | 1815 - 1821 |  |
| הרב מיכאל יעקב ישראל | ה'תקפ"א - ה'תרי"ג | רבה של רודוס בזמן עלילת הדם ברודוס |
| הרב רפאל יצחק ישראל | ה'תרי"ג - ה'תרמ"ב | לימים אב"ד הספרדי בירושלים. |
| הרב רחמים חיים יהודה ישראל | ה'תרמ"ה - ה'תרנ"א |  |
| הרב שבתאי הלוי | ה'תרנ"א - ???? |  |
| הרב משה יהודה פרנקו | ה'תרס"ו - ה'תרע"א | לימים הראשון לציון ה־33 |
| הרב נסים יהודה דנון |  | רבה של רודוס בזמן הכיבוש האיטלקי ב-1912. לימים הראשון לציון ה־34 |
| הרב ראובן אליהו ישראל | י"ד באייר ה'תרפ"א - כ' בתשרי ה'תרצ"ג | רבה של רודוס האחרון בשושלת משפחת ישראל |
אישים בולטים

רבני משפחת ישראל:
הרב משה ישראל
הרב אליהו ישראל
הרב חיים יהודה ישראל
הרב מיכאל יעקב ישראל
הרב רחמים חיים יהודה ישראל
הרב ראובן אליהו ישראל
הרב משה יהודה פרנקו
הרב ריקרדו פצ'יפיצ'י
ישעיהו זנה - מנהל בית המדרש לרבנים ברודוס
ראו גם

עלילת הדם ברודוס
בית כנסת קהל שלום
לקריאה נוספת

ברכה ריבלין, "רודוס", בתוך: הנ"ל (עורכת), פנקס הקהילות: (10) יוון, ירושלים: יד ושם, תשנ"ט 1998, עמ' 392–407.
Marc D. Angel, The Jews of Rhodes: The History of a Sephardic Community, New York, 1978
סיפור משפחת חסון מרודוס באתר יד ושם.