stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוצלו רושו
גאוגרפיה

העיר נמצאת בחלק הצפון-מזרחי של המחוז קאראש-סוורין, על הדרך הלאומית האצג-קאראנסבש, כשהמרחק לקאראנסבש הוא 20 קילומטר ולהאצג -50 קילומטר.
העיר נמצאת בגובה 268 מטר, בעמק הביסטרה המחברת את בקעת קאראנסבש עם בקעת האצג. היא מקוטעת צפונית-צפונית-מזרחית על ידי המדרונות המתונים של ההרים המיוערים פויאנה רוסקה או רוסקיי (Poiana Ruscăi) שגובהם אינו עובר מעל 500 מטר. הפסגות העיקריות הן פרדיננד וקיצ'ורה. 
הרי פויאנה רוסקה מתרוממים צפונית מעמק הביסטרה, בעוד שמדרום יורדים הרי צארקו דרך "מונטלה מיק" ("ההר הקטן") אל העיר.
אקלים

אוצלו רושו נתונה להשפעות האקלים הממוזג האירופי. בחורף השלג יכול להישאר 2–3 חדשים, אך הטמפרטורות אינן נמוכות מאוד. באביב, במיוחד בחודש מאי, קורים לפעמים שיטפונות בגלל הפשרת השלג בשטחים הרחבים של הרי צארקו ובגלל הגשמים. השיטפון האחרון בשנת 2000 הרס מספר גשרים מעל נהר ביסטרה.
דמוגרפיה

בשנת 1880 בימי האימפריה האוסטרו-הונגרית חיו בשטח העיר אוצלו רושו של ימינו 2,806 תושבים, מהם 1,195 בנאנדורהג' (פרדיננדסברג),770 באוהבה-ביסטרה, 397 בצ'ירשה ו-444 במאל.
בשלושת היישובים האחרונים חיו בעיקר רומנים. בנאנדורהג' חיו 442 גרמנים, 400 סלובקים, 224 רומנים ו 18 הונגרים.
בשנת 2002 מנתה העיר 11,749 תושבים, מהם 10,554 בעיר עצמה, ו-1,195 בשני הכפרים המסופחים צ'ירשה ומאל. 
מבחינה אתנית, נמנו 10,596 רומנים, 476 גרמנים, 476 הונגרים, 98 צוענים, 37 אוקראינים, 20 איטלקים ו 17 סלובקים. חיו אז ביישוב גם 5 יהודים.
10,961 תושבים דברו רומנית, 382 גרמנית, 364 הונגרית, 19 אוקראינית, 9 רומאני ו-2 איטלקית.
בשנת 2011 מספר התושביה של אוצלו רושו היה 10,510, פחות מבמפקד הקודם.
במפקד זה רוב רובם של התושבים היו רומנים (82.24%) כשהמיעוטים העיקריים הם ההונגרים (1,99%) והגרמנים (1.43%). 70.15% מהתושבים הם נוצרים אורתודוקסים והמיעוטים הדתיים העיקריים הם הרומיים-קתולים (6.92%), הפנטקוסטלים (4.1%) והבפטיסטים. (3.48%).
לפי ההערכות לשנת 2012 חיו אז באוצלו רושו 12,517 תושבים.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1948 | 1956 | 1966 | 1977 | 1992 | 2002 | 2012 |
| s/d | s/d | 8,568 | 11,618 | 13,056 | 11,749 | 12,517 |
כלכלה

למשך שנים רבות המשקל הרב ביותר בכלכלת העיר נתפס על ידי המפעל לפלדה הקרוי "אוצלו רושו", שהעסיק בין 3,500 ול- 5,500 עובדים. עד שנת 2002. אחרי המהפכה הרומנית משנת 1989 שהדיחה את המשטר הקומוניסטי המפעל הופרט ונמכר למספר משקיעים זרים, ביניהם חברת "גאבאצי סטיל". בשנת 2002 הוא פשט רגל ורוב רובם של 3,000 העובדים הפכו למובטלים. בספטמבר 2012 פועלת במפעל רק המחלקה ליציקה רצופה של הפלדה, במפעל החשמלי, המעסיק בערך 500 עובדים.
חינוך

בעיר שלושה בתי ספר ובית ספר תיכון מקצועי.
ערים תאומות

סרביה בלה צרקווה, וויבודינה, סרביה
לקריאה נוספת

Pamfil Polonic – „Despre valurile, drumurile şi cetăţile romane din toate ţările locuite de Români”
(פמפיל פולוניק - כתבי יד בספריה של האקדמיה הרומנית)
הערות שוליים

↑  יישובי רומניה, באתר Gwilimlaw 2007 לפי נתוני המפקד ב-2002
1 2 3 4 5 6 7 8 9  M.Donea 2013
↑  P.Polonic 1858-1944 מצוטט על ידי מאטיי דוניה
↑  מצוטט על ידי מ. דוניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007491939805171  VIAF: 123515310   WorldCat (עם VIAF): 123515310
איגנץ בריל

| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 1846 פרוסטיוב, צ'כיה 
 פטירה:  17 בספטמבר 1907 (בגיל 60) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי הישן של וינה 
 מוקד פעילות:  וינה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 צאצאים:  יוהאנה ברואר 
 
איגנץ בריל (בגרמנית: Ignaz Brüll;‏ 7 בנובמבר 1846 – 17 בספטמבר 1907) היה פסנתרן ומלחין יהודי-צ'כי יליד מוראביה, שחי ופעל בווינה.
האופרות של בריל כוללות את "צלב הזהב" (Das Goldene Kreuz), שנכללה ברפרטואר האופראי למשך כמה עשורים לאחר הפקתה הראשונה בשנת 1875, אך במשך הזמן נשכחה לאחר שהמשטר הנאצי אסר על הצגתה עקב מוצאו היהודי של בריל. בריל כתב גם מספר לא גדול של יצירות בנויות היטב לאולם הקונצרטים ולרסיטלים. סגנונו של בריל היה מלא-חיים אך שמרני בגלוי, במורשתם של מנדלסון ושומאן.
בריל זכה להערכה רבה גם כפסנתרן קונצרטים רגיש. ברהמס הזמין דרך קבע את בריל לנגן עמו בהופעות פרטיות עיבודים לארבע ידיים של יצירותיו החדשות. למעשה, בריל היה חבר בולט בחוג ידידיו המוזיקליים והספרותיים של ברהמס, שהוא ואשתו הרבו לארח.
בשנים האחרונות, זכתה המוזיקה הקונצרטנטית של בריל לתחייה מחודשת על גבי תקליטורים, ואפשר להשיג הקלטות מבוקשות של הקונצ'רטי לפסנתר ושל יצירות לא-ווקאליות אחרות שלו.
בשנת 1872 התמנה בריל לפרופסור במכון הוראק בווינה.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

בריל נולד בפרוסניץ, מוראביה, בנם הבכור של קתרינה שרייבר וזיגמונד בריל. הוריו היו סוחרים יהודים אמידים ומוזיקאים חובבים נלהבים; אמו ניגנה בפסנתר ואביו היה זמר בריטון. ב-1848 העבירה המשפחה את עסקיה לווינה, שם חי בריל ועבד עד סוף ימיו.
בריל התחיל ללמוד נגינה בפסנתר בסביבות גיל שמונה, אצל אמו, וכישרונו התבלט עד מהרה. על אף מעמדו כיורש לעסק המשפחתי, השתכנעו הוריו בעתידו המבטיח כפסנתרן והחליטו להעניק לו הכשרה מוזיקלית רצינית. בגיל עשר החל ללמוד אצל יוליוס אפשטיין, פרופסור בקונסרבטוריון של וינה וידיד של ברהמס. כעבור שנה, ב-1857, החל ללמוד הלחנה אצל יוהאן רופינאצ'ה; הדרכה אינסטרומנטלית באה בהמשך, אצל פליקס אוטו דסוף.
בשנת 1860, בן 14, החל בריל לחבר את הקונצ'רטו הראשון שלו לפסנתר, שבוצע לראשונה כעבור שנה בווינה, בנגינת אפשטיין. יצירת הנעורים הזו תפסה עם הזמן מקום של קבע ברפרטואר הפסנתרני של בריל עצמו: הוא ניגן אותה בווינה (1869), ברלין (1871) ואנגליה (ליברפול, מנצ'סטר ולונדון, 1881). בארצות הברית נעשה הקונצ'רטו לפופולרי הודות לריצ'רד הופמן, שניגן אותו בבכורה האמריקאית בשנת 1880. עידוד נוסף לפיתוח קריירה מוזיקלית בא מן הפסנתרן-מלחין הנודע אנטון רובינשטיין.
ביוגרפיה > הצלחה ו"צלב הזהב"

בריל קצר עוד הצלחה בסרנדה מס' 1 לתזמורת, שנוגנה בביצוע בכורה בשטוטגרט בשנת 1864. בריל היה אז בן 18 ואך זה סיים להלחין פרטיטורה ראשונה לאופרה, "הקבצן מסמרקנד" (Die Bettler von Samarkand). אומנם, מיזם הגילוי מחדש של בריל מציין את שנת ההלחנה כ-1867, הרי הביוגרף של בריל, הארמוט וקר, קובע שהאופרה נכתבה בשנת 1864, אז הגיש אותה בריל לראשונה לתיאטרון בחצר בשטוטגרט, לפני שיצא לשם בעצמו כעבור שנתיים בניסיון כושל לפקח על ההפקה המתוכננת. (על פי מקורות שלישוניים לא ידוע, האופרה הופקה בווינה בשנת 1864.) התוכניות להפקת האופרה בתיאטרון החצר בשטוטגרט בשנת 1866 לא יצאו לפועל ונראה, שהאופרה לא הוצגה מעולם.
בניגוד לכך, האופרה השנייה של בריל, "צלב הזהב", הייתה ההצלחה הגדולה ביותר שלו: מקומה ברפרטואר נשמר במשך כמה עשורים והיא הביאה את מחברה לעין הקהל כמעט בן לילה. בהצגת הבכורה שלה בברלין בדצמבר 1875 זכה בריל למחמאה אישית מן הקייזר וילהלם הראשון. האופרה, שהלברית שלה, מאת סלומון הרמן מוזנטל, מבוססת על סיפור מאת מֶלֶסְווִיל (en:Mélesville), היא דרמה עתירת רגשות של בלבול זהויות במהלך מלחמות נפוליאון.
במקביל, טיפח בריל קריירה של פסנתרן קונצרטים וניגן כסולן פופולרי בקונצרטים וברסיטלים ברחבי המדינות דוברות הגרמנית. ביצוע הבכורה בלונדון של "צלב הזהב", בהפקה משנת 1878 של להקת האופרה של קארל רוזה, יצא באותו זמן עם הראשון בשני מסעות קונצרטים מקיפים באנגליה. סיור הקונצרטים השני שלו באנגליה היה ב-1881, אז ניגן בשמונה קונצרטים. סיור הקונצרטים של 1878 כלל לפחות 20 קונצרטים. ההפקה של קארל רוזה, שלילי להמן שיחקה בה את התפקיד הראשי, לא נחלה הצלחה של ממש. בסיור הקונצרטים הזה התאפשר לו לנגן את הקונצ'רטו השני שלו (גם זו יצירת נעורים, שנכתבה בשנת 1868) ולארגן ביצועים של כמה מיצירותיו האחרות. הוא סייר גם עם ג'ורג' הנשל.
ביוגרפיה > חוג ברהמס והשנים הבאות

בשנת 1882 התחתן בריל עם מרי שוסברג, בתו של בנקאי, שהייתה למארחת פופולרית לחברת המוזיקאים והאמנים בווינה. בריל העתיק עכשיו את עניינו להלחנה, הפחית את מספר הופעותיו הקונצרטיות וויתר סופית על סיורי קונצרטים. הוא התחיל לארח את חוג ידידיו של יוהנס ברהמס, בהם מבקר המוזיקה רב העוצמה אדוארד הנסליק, הרופא ידוע השם וחובב המוזיקה תאודור בילרות, ומלחינים כמו קרל גולדמארק, רוברט פוקס וגוסטב מאהלר. עוד היו ידידיו המלחינים אויזביוס מנדיצ'בסקי, ריכרד הויברגר, ולודוויג רוטנברג. חבר אחר בחוג היה מורה הפסנתר הוותיק של בריל, יוליוס אפשטיין (שקיבל את מאהלר כתלמידו באותה שנה שבה החל ללמד את בריל). שני מוריו של בריל להלחנה היו גם הם ידידים של ברהמס. הידידות עם גולדמרק החלה בימיו כסטודנט. כשברהמס רצה להשמיע לראשונה את יצירותיו התזמורתיות החדשות בגרסה לארבע ידיים בשני פסנתרים, כהרגלו, לקבוצת מאזינים נבחרת, היה זה בריל שניגן דרך קבע עם המלחין הבכיר.
שלא כברהמס, בריל היה איש התיאטרון, וחיבר לפחות עוד שבע אופרות, שלא התקרבו לרמת ההצלחה הפופולרית שלה זכתה "צלב הזהב". האופרה האחרונה שלו, קומדיה בשתי מערכות בשם "ההוסאר", התקבלה יפה כשהוצגה בווינה ב-1898.
המוזיקה של בריל

עוד אופרות של בריל הן Der Landfriede (וינה, 1877), "ביאנקה" (דרזדן, 1879), "המלכה מריאטה" (מינכן, 1883), Das Steinerne Herz (פראג, 1888), Gringoire (מערכה אחת, מינכן, 1892) ו-Schach dem König (מינכן, 1893). לבלט, כתב סוויטת-מחולות תזמורתית בשם Ein Märchen aus der Champagne ‏ (1896).
יצירותיו התזמורתיות הקונצרטיות של בריל כוללות הן האוברטורות "ביער" ו"מקבת", סימפוניה ושלוש סרנדות, קונצ'רטו לכינור ושניים לפסנתר, ועוד שלוש יצירות קונצרטנטיות לפסנתר. המוזיקה הקאמרית והאינסטרומנטאלית שלו כוללת סוויטה ושלוש סונאטות לפסנתר וכינור, שלישייה, סונאטה לצ'לו, סונאטה לשני פסנתרים ועוד יצירות שונות לפסנתר. כמו כן חיבר שירים לקול יחיד ולקולות אחדים.
הקלטות

מבחר מיצירות הקונצרט והרסיטל של בריל נמצא עכשיו על תקליטורים, אך יצירתו הווקאלית נשכחה ברובה. ההקלטות המסחריות הבודדות שידוע עליהן, של בן-ארצו המוראבי של בריל, לאו סלזאק ושל עמנואל ליסט, בין השאר, עודן על תקליטי ויניל. הקונצ'רטו השני לפסנתר הוקלט פעמיים על אריכי-נגן כושלים, וב-1999 הוציאה חברת היפריון רקורדס הקלטה מוצלחת של שני הקונצ'רטי לפסנתר וקונצ'רטינו (Konzertstück) בנגינת מרטין רוסקו עם התזמורת הסימפונית הסקוטית של הבי.בי.סי. בניצוח מרטין בראבינס.הסונאטה לפסנתר של בריל הוקלטה בביצוע אלכסנדרה אוהלר לחברת קלאסיק פרודקשן אוסנבריק (CPO) יחד עם עוד יצירות מקלדת קצרות יותר.
לציון שנת המאה למות בריל, ב-2007, החלו חברת ההקלטות קמיאו קלאסיקס ומיזם הגילוי מחדש של בריל בתוכנית הקלטות, שנועדה להפיץ את יצירותיו התזמורתיות של בריל לקהל הרחב. הסימפוניה אופוס 31 והסרנדה מס' 1, אופוס 29 שלו הוקלטו על ידי התזמורת הסימפונית הממלכתית של בלארוס בניצוח מריוס סטרווינסקי. ג'אנט אולני הקליטה מבחר יצירות סולו לפסנתר מאת בריל (CC9030CD). הסונאטה מס' 3 שלו לפסנתר הוקלטה ב-2010 בנגינת ולנטינה ספרינובה, וכך גם הסרנדה מס' 2, אופוס 36 לתזמורת (CC9031CD). ב-2011 תיקן המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של מלטה, מייקל לאוס, והשלים את הפרטיטורה של הקונצ'רטו לכינור של בריל והקליט את היצירה השלמה עם איליה הופמן כסולן (עקב ריבוי השגיאות והחסרים הן בפרטיטורה והן בכתב היד המקורי של בריל, רק הפרק האיטי יצא קודם לכן לאור). גם האוברטורה "מקבת, הוקלטה. כל מושבי ההקלטה של חברת קמיאו קלאסיקס צולמו, וסרט תעודה על המוזיקה של בריל ומלחינים יהודים גרמנים בני תקופתו נמצא בעבודה.
הערות שוליים

↑  הערך "איגנץ בריל" באנציקלופדיה היהודית
↑  ורנר בולרט, deutsche-biographie.de, "איגנץ בריל" 1955 (בגרמנית)
↑  "איגנץ בריל", האנציקלופדיה היהודית
↑  הרמוט וקר, "הקונצ'רטו הרומנטי לפסנתר", כרך 20, "בריל" 1998
↑  דייוויד מייסון גרין, "האנציקלופדיה של גרין לביוגרפיות של מלחינים", "אפשטיין ניאות לנגן את היצירה בביצוע בכורה על אף מיאונו הרגיל לבצע קונצ'רטי." 1 באוקטובר 1985
↑  ישראל שליטא, "אנציקלופדיה למוזיקה", "בריל, איגנץ", עמ' 156
↑  ו. ל. הובארד, ה. א. קרביל, "האנציקלופדיה האמריקאית למוזיקה: אופרות" 30 ביולי2004, הוצאת קסינגר, isbn=978-1-4179-3492-8, עמ' 336
↑  ישראל שליטא, "אנציקלופדיה למוזיקה", "בריל, איגנץ, עמ' 156
↑  "צלב הזהב", מאת פון מוזנטל והרמן סלומון, 1875, הוצאת בוזי את הוקס
↑  ג'ורג' אפטון, "אופרות ברפרטואר: עלילותיהן, המוזיקה שלהן ומלחיניהן", הוצאה ראשונה 1885, הוצאת קסינגר, isbn=978-1-4179-6970-8, עמ' 56–58, 2005
↑  אלכסנדר פולר, "איגנץ בריל", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים
↑  ארתור אלסון, "מלחינים מודרניים באירופה"
↑  a list of known recordings מיזם הגילוי מחדש של בריל עורך את רשימת הקלטותיו המוכרות של בריל.
↑  ג'רלד פנך, סקירה בחוברת התקליטור מאי 1999
↑  דייוויד הורביץ, סקירת יצירות הפסנתר של בריל 8 במרץ 2009
↑  רוב ברנט, סקירת תקליטור דצמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259286405171  PLWABN: 9810600420205606  BIBSYS: 14020058  BNE: XX1639793  BnF: cb148094560 (data)  CANTIC: a11127971  CiNii: DA12990500  GND: 118660284  ISNI: 0000 0001 1079 835X  LCCN: n82078493  LNB: 000234981  MusicBrainz: 79d8a394-f65f-4439-a364-813b835dd6c6  NDL: 01186515  NKC: ola200201418  NTA: 095795766  SELIBR: 277355  SNAC: w6dj5t71  SUDOC: 079984541  VIAF: 102407348   WorldCat (עם VIAF): 102407348
אירוויזיון 1990

| --- | --- |

 מספר התחרות:  35
 גמר:  5 במאי 1990
 מנחים:  הלגה ולאהוביץ' ואוליבר מלאקאר
 רשת השידור המפיקה:  יוגוסלביה JRT / Croatia RTV Zagreb
 מיקום האירוע:  הרפובליקה הסוציאליסטית קרואטיהיוגוסלביה אולם הקונצרטים ואטרוסלב ליסינסקי, זאגרב, קרואטיה, יוגוסלביה
 השיר הזוכה:  איטליה איטליה – "Insieme: 1992" (טוטו קוטוניו)
 שיטת הניקוד:  בכל מדינה חבר שופטים, המעניק 1–8, 10 או 12 נקודות ל-10 שירים נבחרים
 מספר משתתפות:  22
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  אין
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  אין
 מדינות שפרשו מהתחרות:  אין
 סיימו עם 0 נקודות:  אין
 המדינות המשתתפות
 
   המדינות המשתתפות  מדינות שהשתתפו בעבר אך לא השנה
 → אירוויזיון 1989 אירוויזיון 1991 ← 
 
אירוויזיון 1990 נערך בזאגרב ב-5 במאי 1990 לאחר זכייתה של יוגוסלביה באירוויזיון שנערך שנה קודם לכן.
איטליה זכתה בתחרות בפעם השנייה בתולדותיה עם הזמר טוטו קוטוניו בשיר "Insieme 1992". למקום השני הגיעה צרפת עם השיר White and Black Blues של הזמרת ז'ואל אורסול עם 132 נקודות ו-17 נקודות פחות מאיטליה, אירלנד סיימה במקום השלישי עם אותו מספר נקודות כמו צרפת, אך צרפת קיבלה 6 פעמים דוז פואה ואירלנד רק פעמיים, לכן צרפת זכתה במקום גבוה יותר.
את ישראל ייצגה הזמרת ריטה עם השיר "שרה ברחובות", שכתבה צרויה להב והלחין רמי קלינשטיין. השיר הגיע למקום ה-18 עם 16 נקודות בלבד.
אירוע מביך קרה בפתיחת התחרות: צמד הבנות אסוקר מורנו מספרד שהוגרלו לפתוח את התחרות עלו לבמה כדי להתחיל בשירן, אך הפלייבק של השיר נוגן בטעות מאמצע השיר ולא בתחילתו, הן התחילו מחדש וסיימו במקום החמישי.
השירים המשתתפים

| סדר | מדינה | שפה | שם המבצע | שם השיר | תרגום | מיקום | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד ספרד | ספרדית | אסוקר מורנו | Bandido | בנדיט ("פושטק") | 5 | 96 |
| 2 | יוון יוון | יוונית | כריסטוס קאלאוו | Horis skopo) Χωρίς σκοπό) | ללא כוונה | 19 | 11 |
| 3 | בלגיה בלגיה | צרפתית | פיליפ לאפונטיין | Macédomienne | מקדונית | 12 | 46 |
| 4 | טורקיה טורקיה | טורקית | קאייהאן | Gözlerinin hapsindeyim | שבוי בעינייך | 17 | 21 |
| 5 | הולנד הולנד | הולנדית | מאיווד | Ik wil alles met je delen | אני רוצה לחלוק עימך הכל | 15 | 25 |
| 6 | לוקסמבורג לוקסמבורג | צרפתית | סלין קרזו | Quand je te rêve | כאשר אני חולמת עליך | 13 | 38 |
| 7 | בריטניה בריטניה | אנגלית | אמה | Give a little love back to the world | החזר מעט אהבה לעולם | 6 | 87 |
| 8 | איסלנד איסלנד | איסלנדית | סטיורנין | Eitt lag enn | עוד שיר אחד | 4 | 124 |

| 9 | נורווגיה נורווגיה | נורווגית | קטיל סטוקאן | Brandenburger Tor | שער ברנדנבורג | 21 | 8 |
| 10 | ישראל ישראל | עברית | ריטה | שרה ברחובות | – | 18 | 16 |
| 11 | דנמרק דנמרק | דנית | לוני דוואנטייר | Hallo, hallo | שלום, שלום | 8 | 64 |
| 12 | שווייץ שווייץ | גרמנית | אגון אגמן | Musik klingt in die Welt hinaus | מוזיקה נשמעת מסביב לעולם | 11 | 51 |
| 13 | גרמניה גרמניה המערבית | גרמנית | כריס קמפרס ודניאל קובאק | Frei zu leben | חופשי לחיות | 9 | 60 |

| 14 | צרפת צרפת | צרפתית, אנגלית | ז'ואל אורסול | White and black blues | בלוז שחור לבן | 2 | 132 |
| 15 | יוגוסלביה יוגוסלביה | קרואטית | טאיצ'י | Hajde da ludujemo | בוא נשתגע | 7 | 81 |
| 16 | פורטוגל פורטוגל | פורטוגזית | נוצ'ה | Há sempre alguém | תמיד יש מישהו | 20 | 9 |

| 17 | אירלנד אירלנד | אנגלית | ליאם ראיילי | Somewhere in Europe | איפהשהו באירופה | 2 | 132 |
| 18 | שוודיה שוודיה | שוודית | אדין-אדאל | Som en vind | כמו הרוח | 16 | 24 |
| 19 | איטליה איטליה | איטלקית | טוטו קוטוניו | Insieme: 1992 | יחד: 1992 | 1 | 149 |
| 20 | אוסטריה אוסטריה | גרמנית | סימון | Keine Mauern mehr | ללא חומות יותר | 10 | 58 |
| 21 | קפריסין קפריסין | יוונית | האריס אנסטסיו | Milas poli) Μιλάς πολύ) | את מדברת יותר מדי | 14 | 36 |

| 22 | פינלנד פינלנד | שוודית | Beat (קצב) | ?Fri | חופשי? | 21 | 8 |
אירוויזיון 1991

| --- | --- |

 מספר התחרות:  36
 גמר:  4 במאי 1991 
 מנחים:  ג'יליולה צ'ינקווטי, טוטו קוטוניו
 רשת השידור המפיקה:  איטליהRAI
 מיקום האירוע:  איטליה צ'ינצ'יטה, רומא, איטליה
 השיר הזוכה:  שוודיה שוודיה - "נסחפת בסערת האהבה" "Fångad av en stormvind" (קרולה)
 שיטת הניקוד:  בכל מדינה חבר שופטים, המעניק 1–8, 10 או 12 נקודות ל-10 שירים נבחרים
 מספר משתתפות:  22
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  מלטה מלטה
 מדינות שפרשו מהתחרות:  הולנד הולנד
 סיימו עם 0 נקודות:  אוסטריה אוסטריה
 המדינות המשתתפות
 
   המדינות המשתתפות  מדינות שהשתתפו בעבר אך לא השנה
 → אירוויזיון 1990 אירוויזיון 1992 ← 
 
אירוויזיון 1991 נערך ב-4 במאי 1991 באולפני צ'ינצ'יטה שברומא, בעקבות זכייתה של איטליה באירוויזיון 1990 שנה קודם לכן.
את התחרות הנחו שני הזמרים האיטלקיים היחידים - נכון למועד התחרות - שהביאו לאיטליה את המקום הראשון, ג'יליולה צ'ינקווטי שזכתה באירוויזיון 1964 וטוטו קוטוניו שזכה באירוויזיון 1990. מאז זכתה איטליה פעם נוספת ב-2021 עם להקת מונסקין.
את ישראל ייצגו זוכי הקדם אירוויזיון, הצמד אורנה ומשה דץ, עם השיר "כאן", שכתב והלחין עוזי חיטמן. הצמד, שהגיש הופעה סוחפת עם זמרי הליווי שלו, הוביל כבר מעמדת השיפוט הראשונה של יוגוסלביה וקיבל 12 נקודות גם מעמדות השיפוט של טורקיה וספרד. לאחר מכן הוביל השיר השוודי של קרולה. בסיום ההצבעה התברר שדווקא השיר הצרפתי של אמינה זכה באותו מספר נקודות שהשיג השיר השוודי - 146 נקודות. הבעיה נפתרה בזכות סעיף תקנוני (לקח מאירועי אירוויזיון 1969), ושוודיה הוכרזה כמנצחת. שוודיה וצרפת זכו לאותו מספר פעמים של "דוז פואה" - ארבע פעמים כל אחת, אולם שוודיה זכתה יותר פעמים ב-10 נקודות (שוודיה זכתה לקבל 10 נקודות חמש פעמים ואילו צרפת רק פעמיים, ולכן שוודיה הוכרזה כמנצחת).
ישראל סיימה במקום השלישי עם 139 נקודות, 7 נקודות פחות משוודיה וצרפת.
בתחרות הזאת חזרה להשתתף מלטה אחרי 16 שנות ההיעדרות השתתפותה הקודמת של מלטה עד לאותו אירוויזיון הייתה באירוויזיון 1975.
בכך שברה מלטה את השיא של דנמרק שחזרה ב 1978 לאירוויזיון אחרי 12 שנות היעדרות. השיא הזה היה עתיד להישבר בשנת 2004 על ידי מונקו שחזרה באותה שנה לתחרות האירוויזיון אחרי 25 שנים של היעדרות. השיא הזה גם כן עתיד להישבר על ידי לוקסמבורג שעתידה לחזור באירוויזיון 2024 אחרי 31 שנים.
הולנד נעדרה מהתחרות בפעם השנייה בתולדותיה (והפעם הראשונה מאז אירוויזיון 1985) משום שתאריך האירוויזיון נקבע ליום הזיכרון של הולנד שמצוין מדי שנה בתאריך 4 במאי.
השירים המשתתפים

| סדר | מדינה | שפה | שם המבצע | שם השיר | תרגום | מיקום | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | יוגוסלביה יוגוסלביה | סרבית | בייבי דול | Brazil | ברזיל | 21 | 1 |
| 2 | איסלנד איסלנד | איסלנדית | סטפאן ואייפי | Draumur um Nínu | החלום אודות נינה | 15 | 26 |
| 3 | מלטה מלטה | אנגלית | ג'ורג'ינה ופול גיורדימאינה | Could it be | האם זה יכול להיות | 6 | 106 |
| 4 | יוון יוון | יוונית | סופיה ווסו | Η άνοιξη‏ (I anixi) | אביב | 13 | 36 |
| 5 | שווייץ שווייץ | איטלקית | סנדרה סימו | Canzone per te | שיר בשבילך | 5 | 118 |

| 6 | אוסטריה אוסטריה | גרמנית | תומאס פורסטנר | Venedig im Regen | ונציה בגשם | 22 | 0 |
| 7 | לוקסמבורג לוקסמבורג | צרפתית | שרה בריי | Un baiser volé | נשיקה גנובה | 14 | 29 |
| 8 | שוודיה שוודיה | שוודית | קרולה | Fångad av en stormvind | לכודה ברוח סערה | 1 | 146 |

| 9 | צרפת צרפת | צרפתית | אמינה | C'est le dernier qui a parlé qui a raison | זה שדיבר אחרון הוא זה שצודק | 2 | 146 |
| 10 | טורקיה טורקיה | טורקית | איזל צ׳ליקז, רייהן קארג׳ה וג׳אן אואורלואר | İki dakika | שתי דקות | 12 | 44 |
| 11 | אירלנד אירלנד | אנגלית | קים ג'קסון | Could it be that I'm in Love | האם יכול להיות שאני מאוהבת | 10 | 47 |
| 12 | פורטוגל פורטוגל | פורטוגזית | דוסה פונטש | Lusitana paixão | תשוקה | 8 | 62 |
| 13 | דנמרק דנמרק | דנית | אנדרס פרנדסן | Lige der hvor hjertet slår | היכן שהלב פועם | 19 | 8 |
| 14 | נורווגיה נורווגיה | נורווגית | Just 4 Fun | Mrs. Thompson | גברת תומפסון | 17 | 14 |

| 15 | ישראל ישראל | עברית | אורנה ומשה דץ | כאן | — | 3 | 139 |
| 16 | פינלנד פינלנד | פינית | קאייה | Hullu yö | לילה מטורף | 20 | 6 |
| 17 | גרמניה גרמניה | גרמנית | אטלנטיס 2000 | Dieser Traum darf niemals sterben | החלום הזה לעולם אינו יכול למות | 18 | 10 |
| 18 | בלגיה בלגיה | הולנדית | קלוזו | Geef het op | ותרי על זה | 16 | 23 |
| 19 | ספרד ספרד | ספרדית | סרחיו דלמה | Bailar pegados | לרקוד צמוד | 4 | 119 |
| 20 | הממלכה המאוחדת בריטניה | אנגלית | סמנתה ג'אנוס | A Message to your Heart | מסר לליבך | 10 | 47 |
| 21 | קפריסין קפריסין | יוונית | אלנה פטרוקלו | S.O.S. | אס. או. אס | 9 | 60 |
| 22 | איטליה איטליה | איטלקית | פפינו די קאפרי | Comme è ddoce 'o mare | כמה מתוק הים | 7 | 89 |
אוסקר, נסיך פרוסיה

אוסקר קרל גוסטב אדולף, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Oskar Karl Gustav Adolf Prinz von Preußen; ‏27 ביולי 1888 פוטסדאם – 27 בינואר 1958 מינכן) היה בנו החמישי של אחרון קיסרי גרמניה וילהלם השני.
ביוגרפיה

אוסקר נולד ב-27 ביולי 1888 בפוטסדאם, לוילהלם השני, קיסר גרמניה ולאוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה, ואת צעירותו בילה עם אחיו. ב-31 ביולי 1914 הוא נישא לרוזנת אינה מריה פון באסוויץ ונולדו לו ארבעה ילדים. הבכור שבהם מת בתחילת המערכה בפולין. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הקיסרות הגרמנית ולאחר המלחמה והמהפכה הגרמנית גלה יחד עם כל משפחת המלוכה להולנד.
עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה היו הדעות חלוקות בקרב משפחת המלוכה לשעבר. הקיסר הגולה וילהלם השני ראה זאת כהזדמנות לחזור ולתפוס את השלטון. אוסקר לעומת זאת יחד עם אחיו אייתל פרידריך ואחיינו לואי פרדיננד תיעבו את הנאציזם והתנגדו לו בכל תוקף, ואף ניתקו את קשריהם עם אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה אחיו של אוסקר שהצטרף לאס אה. התנגדות זו לא מנעה מאוסקר ובנו לשרת בוורמאכט, אולם כאשר במהלך המערכה על צרפת מת וילהלם, נסיך פרוסיה אחיינו של אוסקר ובהלווייתו השתתפו כ-50,000 איש, מה שהבהיר לנאצים שעדיין יש תומכים למלוכנים בגרמניה וגרם להיטלר לפרסם את צו הנסיכים האוסר על נסיכים גרמניים לשרת בצבא. בעקבות הצו סולק הנסיך אוסקר מהצבא.
אוסקר נפטר במינכן ב-27 בינואר 1958 מסרטן הקיבה.
משפחתו

ב-31 ביולי 1914 הוא נישא לרוזנת אינה מריה פון באסוויץ ונולדו לו ארבעה ילדים:
אוסקר, נסיך פרוסיה (1915–1939)
בורכארד, נסיך פרוסיה (1917–1988)
הרצליידה, נסיכת פרוסיה (1918–1989), התחתנה עם קרל, נסיך בירון פון קורלנד
וילהלם-קרל, נסיך פרוסיה (1922–2007)
אורה וושינגטון

| --- | --- |

 לידה:  1898 פילדלפיה, ארצות הברית
 פטירה:  28 במאי 1971  (בגיל 73 בערך) גרמנטאון (אנ'), פילדלפיה
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 ספורט
 ענף ספורט:  טניס
 הישגים
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הכדורסל לנשים (2009) 
 
לוחית זיכרון לאורה וושינגטון בפילדלפיה.
אורה וושינגטון (באנגלית: Ora Washington;‏ 1898 – 28 במאי 1971) הייתה טניסאית וכדורסלנית אפרו-אמריקאית. זכתה שבע פעמים ברציפות (1929–1935) באליפות איגוד הטניס האמריקאי (ATA) (אנ'). בשנת 2009 נבחרה להיכלל בהיכל התהילה של כדורסל הנשים, ובשנת 2018, נבחרה להיכלל בהיכל התהילה של הכדורסל.
קריירה

נולדה בפילדלפיה, ארצות הברית. בתחילת שנות העשרים לחייה, החלה לשחק טניס, כפעילות שנועדה להסיח את דעתה ממות אחותה. וושינגטון, שלא התאמנה בשיעורי טניס מקצועיים, פיתחה בעצמה טכניקה לאחיזת המחבט. בשנת 1924 זכתה לראשונה בתחרות לאומית כשהביסה את שחקנית הטניס דורותי רדקליף (Dorothy Radcliffe). במשך 12 שנים ברציפות, וושינגטון נותרה בלתי מנוצחת. היא ניצחה באליפויות ליחידות ולזוגות, וזכתה בסך הכל ב-14 אליפויות של איגוד הטניס האמריקאי (איגוד הטניס לאפרו-אמריקאים), מתוכן - שבע אליפויות ברציפות. יריבתה הלבנה, הלן וילס, שהפגינה דומיננטיות רבה במשחקי התאחדות הטניס של ארצות הברית (USTA) (אנ') וזכתה לתהילה רבה יותר מזו של וושינגטון, סרבה להתחרות נגד וושינגטון, על אף שזו הביעה מספר פעמים את רצונה להתחרות נגד וילס.
בשנת 1935, וושינגטון פרשה מעולם הטניס, אולם בשנת 1937 שבה לשחק נגד פלורה לומאקס (Flora Lomax) שזכתה באליפות איגוד הטניס האמריקאי בשנת 1936. בתחרות זו, וושינגטון ניצחה והיא המשיכה לשחק באיגוד הטניס האמריקאי עד שעובדי הארגון ביקשו ממנו לפרוש בשנית בטענה כי הדומיננטיות שלה פוגעת בתקוות של שחקניות טניס צעירות באיגוד. בגיל 32 החלה לשחק כדורסל עם קבוצת Germantown Hornets והובילה את הקבוצה לניצחון לאומי. בין השנים 1932–1942, שיחקה כדורסל בקבוצת Philadelphia Tribunes בעמדת סנטר ואף אימנה אותה. הקבוצה זכתה ב-11 ניצחונות רצופים באליפויות עולם בכדורסל לשחורים. וושינגטון, שלא שיחקה מעולם נגד שחקניות כדורסל לבנות, נחשבה לשחקנית הכדורסל השחורה הטובה ביותר בעולם
חיים אישיים

בשנות הארבעים, פרשה וושינגטון מעולם הספורט. בשנת 1961 רכשה בניין ושגשגה כמשכירת דירות. בשנת 1971 נפטרה בגרמנטאון (אנ'), פילדלפיה.
הוקרה

בשנות השמונים, נבחרה להיכלל בהיכל התהילה של אוניברסיטת טמפל.
בשנת 2009, נבחרה להיכלל בהיכל התהילה של הכדורסל לנשים (אנ').
לוחית זיכרון על פועלה ניצבת בפילדלפיה.
בשנת 2018, נבחרה להיכלל בהיכל התהילה של הכדורסל.
הערות שוליים

1 2 3 4  WASHINGTON, ORA, Edelson, Paula. A to Z of American Women in Sports. Infobase Publishing, 2014.
1 2  ORA WASHINGTON, gladiathers.com, 2014
1 2  Dual-Sport Trailblazer Ora Mae Washington Gets Her Due in Basketball Hall of Fame, si.com
↑  ORA WASHINGTON, wbhof.com
אורה יעקבי

אין תמונה חופשית
אורה יעקבי (נולדה ב-1959 כאורה יכין) היא סופרת וחוקרת ישראלית.