stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרץ סמולנסקין
ספריו

ספריו של סמולנסקין עסקו בעיקר בתחום המושב שבאימפריה הרוסית, שם ישבו מרבית יהודי העולם בתקופתו. מספריו:
קבורת חמור
התועה בדרכי החיים
גמול ישרים
שמחת חנף
הירושה
נקם ברית
כל כתביו כונסו במהדורה בת מספר כרכים:
כל ספרי פרץ בן משה סמאלענסקי, וילנה: מ’ קאצענעלענבאגען, תרס"ה-1910
כמו כן, יצאה לאור מהדורה של מבחר ממאמריו:
פרץ סמולנסקין: מבחר מאמריו / סדר בצירוף מבוא על ידי שלום קרמר, [תל אביב]: בהוצאת המחלקה לענייני הנוער של הנהלת ההסתדרות הציונית ובהשתתפות קרן היסוד והקרן הקימת לישראל על ידי מצפה, תש"ב. (מהדורות נוספות: שם, י' שרברק, תש"ה; שם, המחלקה לענייני הנוער של הנהלת ההסתדרות הציונית: בהשתתפות קרן היסוד והקרן הקימת לישראל: י' שרברק, [אחרי תש"ח].)
מספריו (לחצו על התמונה לדפדוף בספר):
סמאלענסקי ותולדותיו, תולדות ימי חיי אביר סופרי ישראל בדור האחרון, דפוס האלמנה והאחים ראָם, וילנה 1905
מאה מכתבים, ורשה 1905
קבורת חמור או מדחי אל דחי, דפוס הצפירה, ורשה 1905
לקריאה נוספת

ראובן בריינין, סמולנסקין בתור מספר, אודסה: [חמו"ל], תרנ"ח-תרנ"ט
ה’ בריינין, סמאלענסקי ותולדותיו: כולל תולדות ימי חיי רבי פרץ בן משה סמאלענסקי ז"ל תכונתו הלך נפשו ורוחו עם תמונתו, וילנה: מ’ קאצענעלענבאגען: דפוס האלמנה והאחים ראָם, תרס"א
פרץ סמאָלענסקין: זיַין לעבען און ליטעראַרישע ווירקונג / בעארבייט דורך א’ יצחקי, ורשה: פראָגרעס, דפוס ש"ב לנדא, תרס"ה. (ביידיש)
ספר סמולנסקין / ערוך בידי ש’ ברימן, ירושלים: אחיאסף, תשי"ב-1952
הערות שוליים

1 2 3  גצל קרסל, לקסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, ספריית פועלים, 1965
↑  לקסיקון הספרות העברית החדשה, פרץ סמולנסקין
↑  ראו תצלום של הכתובה ב"אוסף הכתובות" של הספרייה הלאומית בירושלים. (KET 8* 901/1006; 300373).
↑  דוד אסף, 'עֲלֵי קֶבֶר קְדוּמִים תֶּאֱבַל מַצֶּבֶת': בעקבות קברו של פרץ סמולנסקין, באתר עונג שבת, ‏17 ביוני 2016
↑  מנחם מנדל דוליצקי, הלויה, פרויקט בן יהודה
↑  "הכנסת השישית – ועדת חינוך ותרבות – מושב ג' " בתוך: א"מ/כ-171/9
↑  דוד אסף‏, 'עֲלֵי קֶבֶר קְדוּמִים תֶּאֱבַל מַצֶּבֶת': בעקבות קברו של פרץ סמולנסקין, ראו לעיל, בבלוג "עונג שבת", יוני 2016
↑  ארכיון פרץ סמולנסקין, בספרייה הלאומית
1 2 3  ספר סמולנסקין, אחיאסף, 1952, עמ' 43–45
↑  פרץ סמולנסקין, התועה בדרכי החיים, וילנה, קצנלנבוגן, תרס"ה
↑  יוסף קלוזנר, פרץ בן משה סמולנסקין - אבי הרעיון הלאומי העברי, בתוך: ספר סמולנסקין, ראו לעיל, עמ' 68, אחיאסף
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת פסחים, דף ס"ח, עמ' ב'
↑  סמולנסקין, התועה בדרכי החיים, ח"ד, מהדורה שלישית עמ' 59. מצוטט בערכו באוצר ישראל, להלן "קישורים חיצוניים".
↑  לספר הסרוק באתר הספריה הלאומית לחצו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268173005171  PLWABN: 9810593076605606  BnF: cb144787670 (data)  GND: 124433758  ISNI: 0000 0000 6657 7743  LCCN: no93029792  NLA: 35436055  NTA: 183117212  SELIBR: 246752  SUDOC: 122577485  Trove: 952182  VIAF: 42066996   WorldCat (עם VIAF): 42066996 
עמוד השער של "השחר", מאי 1879
"התועה בדרכי החיים",נדפס בדפוס הצפירה, וילנה 1905. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 598
קדיאטו קונאטה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  המאה ה־20 במקו, מאלי 
 מדינה:  מאלי
 עיסוק:  במאית, תסריטאית, מפיקת קולנוע
 פרופיל ב-IMDb
 
קדיאטו קונאטה (בצרפתית: Kadiatou Konaté) היא במאית ותסריטאית מאלית. יצירתה המפורסמת ביותר היא L'Enfant terrible, סרט אנימציה קצר המבוסס על מיתוסים אפריקאים. היא גם הפיקה מספר סרטים דוקומנטריים, תוך התמקדות בסוגיות של נשים וילדים במאלי.
תחילת דרכה

קונאטה נולדה בבמקו, שבמאלי. היא למדה לתואר שלה באוניברסיטת שיח' אנטא דיופ ובאוניברסיטת דקר.
קריירה קולנועית

אחרי שסיימה את לימודיה באוניברסיטה, קונאטה עבדה כעוזרת הפקה בסרטו הקלאסי של סולימאן סיסה משנת 1985, Yeelen. ב-1989, היא כתבה את התסריט עבור סרט האנימציה הקצר, La de Geste Ségou, בבימויו של עמיתה המאלי ממבאיה קוליבלי. הסרט הראשון שלה כיוצרת היה הסרט התיעודי Des Yeux לשפוך Pleurer (עיניים בוכות), שצולם בווידאו ב-1992. גם את סרטה התיעודי השני צילמה קונאטה בווידאו, Circulation Routiere (תנועה), אשר ביימה במשותף עם קאבידה דג'דג'ה. ב-1993 היא הפיקה שלושה סרטים קצרים, הבולט מביניהם L'Enfant terrible (ילד נוראי). הסרט מבוסס על מיתוס מרכז אפריקאי, המסופר באמצעות אנימציה של בובות. הסיפור עוקב אחר רוח טובה, ילד אשר נולד עם שיניים והיכולת לדבר וללכת, אשר מוצא את אחיו הגדול ומתחיל מסע יוצא דופן. זוהי עבודתה עתירת השבחים ביותר.
אחרי כן, חזרה קונאטה ליצור סרטים דוקומנטריים, והוציאה את Femmes et Développement בשנת 1995. סרט זה משווה בין נשים מקבוצות סוציו-אקונומיות שונות במאלי. הסרט בוחן מה הושג על ידי נשים בארצה, וכן את מה שעוד נותר להיעשות. ב-1998, היא ביימה את הרט התיעודי הקצר, Un mineur en milieu carcéral, אשר חוקר את מצוקתם של ילדים במעצר, לעיתים קרובות בגין עבירות קלות.
סרטה התיעודי משנת 2008 תיעודי Daman Da (מיראז' צהוב), עוקב אחר חיי היום-יום של כורי זהב במאלי. היא נמשכה לנושא אחרי צפייה בדיווח חדשות מקומיות בנושא. הסרט מראה את קשיי הכורים, את עבודתם בתנאים קשים, אך גם את הכנות ואת מוסר העבודה שלהם.
פילמוגרפיה > תסריטאית

La de Geste Ségou ‏(1989)
פילמוגרפיה > במאית

Des Yeux Pour Pleurer ‏(1992) - תיעודי
Circulation Routiere ‏(1993) - תיעודי
L'Enfant terrible ‏(1993)
L'enfant et l'hygiène corporelle ‏(1993)
L'enfant et la circulation routière ‏(1993)
Musow Bemi ‏(1995)
Femmes et Développement ‏(1995)
Un mineur en milieu carcéral ‏(1998)
Petit à petit ‏(2001)
Daman da ‏(2008)
הערות שוליים

↑  "Kadiatou Konaré". africultures.com/ (בצרפתית).
↑  Bolly, Moussa (2007). "Fanta Régina Nacro et kadiatou Konaré : Les amazones d'une nouvelle ère du cinéma africain". musow.com (בצרפתית). אורכב מ-המקור ב-2016-10-27.
↑  Les cinémas d'Afrique: dictionnaire. KARTHALA Editions. 2000. pp. 269–270. ISBN 978-2-84586-060-5.
↑  "The Terrible Child / L'Enfant Terrible". africanfilmny.org. אורכב מ-המקור ב-2018-10-02.
↑  Diop, Baba. "Daman da, le mirage jaune, de Kadiatou Konaté". africine.org (בצרפתית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb146512477 (data)  GND: 1019197250  ISNI: 0000 0000 5438 0644  LCCN: nr2001018835  NTA: 275909158  SUDOC: 087800470  VIAF: 2394890   WorldCat (עם VIAF): 2394890
חבקוק

ערך זה עוסק בנביא תנ"כי מנביאי תרי עשר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
חבקוק, פסל של דונטלו
חבקוק, פסל של דונטלו
 
 מספר פרקים:  3
 מספר פסוקים:  56
 סדרת ספרים:  תרי עשר
 הספר הקודם:  נחום
 הספר הבא:  צפניה
 דמויות מרכזיות:  חבקוק
חֲבַקּוּק היה אחד מנביאי המקרא, מתקופת הבית הראשון. נבואותיו של חבקוק מצויות בספר חבקוק בן שלושת הפרקים, שהוא הספר השמיני מספרי תרי עשר, והן עוסקות בשאלת צדיק ורע לו על רקע עלייתם של הכשדים – הם הבבלים.
חבקוק הנביא

כמעט דבר אינו ידוע על חייו האישיים. בניגוד למצוי אצל כמה נביאים אחרים, לא נמסר בספר על זמנו, מקומו או שם אביו. על כך כתב ראב"ע: 'הנביא הזה לא ידענו דורו ולא משפחתו'.
שמו

השם חבקוק מופיע פעמיים בספר חבקוק, ואף לא פעם אחת מחוצה לו. כמו כן, לא ידוע על תנא או אמורא בשם זה. לפי המחקר, מקור השם הוא כנראה בשמו של צמח ריחני שנקרא באכדית "Khabbaququ". המילה איננה מתועדת במקרא אלא בשם פרטי זה.
וילהלם גזניוס זיהה את שם הנביא עם הצמח הידוע בתימן בשם 'חבַקבַק' שהוראתו: 'ריחן (סוג)-אמריקאי' (למרות שמו, מקורו מאפריקה המשוונית)
הזוהר (המזהה את חבקוק כבנה של האישה השונמית) גוזר את השם מן השורש חב"ק, וטוען שנקרא כך על שם שני החיבוקים שקיבל מאימו שנאמר: "לַמּוֹעֵד הַזֶּה כָּעֵת חַיָּה אַתְּ (כתיב: אתי) חֹבֶקֶת בֵּן", ומאלישע בעת החייאתו.
ספר חבקוק

הספר נפתח בכותרת ”הַמַּשָּׂא אֲשֶׁר חָזָה חֲבַקּוּק הַנָּבִיא”, כלומר זוהי נבואה מסוג "משא" – בדרך כלל (אם כי לא תמיד) נבואות משא הן נבואות פורענות על עמים זרים מסוימים, וכך גם כאן.
בארבעת הפסוקים הבאים (א', ב' - ה') מעלה חבקוק שאלות קשות כלפי השמים לגבי און, שוד וחמס, אך ללא ציון סיבה כלשהי וללא הסבר מהי הרעה שבשלה הוא זועק. על פי פירוש רש"י לספר ישעיהו, ישעיהו התנבא על חבקוק, שעתיד "לריב את יוצרו" ולזעוק כלפי שמים על העוול שיראה. בהמשך (א', ו' - י"א) הוא עובר לתיאור הצבא הבבלי, כיבושיו ועוצמתו, ואז (א', י"ב - י"ז) הוא שואל מדוע מצליחים הבבלים ואלוהים לא מתערב: ”לָמָּה תַבִּיט בּוֹגְדִים, תַּחֲרִישׁ בְּבַלַּע רָשָׁע צַדִּיק מִמֶּנּוּ?!” (א', י"ג).
בתחילת פרק ב' מתאר הנביא את תשובת ה' לשאלותיו: ”וַיַּעֲנֵנִי ה' וַיֹּאמֶר: 'כְּתֹב חָזוֹן, וּבָאֵר עַל-הַלֻּחוֹת, לְמַעַן יָרוּץ קוֹרֵא בוֹ” (שם, ב'). ה' מספר לחבקוק שבסופו של דבר (גם ”אִם-יִתְמַהְמָהּ חַכֵּה-לוֹ כִּי-בֹא יָבֹא” (שם, ג')) ינצח הצדק, ”וְצַדִּיק בֶּאֱמוּנָתוֹ יִחְיֶה” (שם, ד'). הכשדים, שבעבר כבשו את העולם ושלטו בו, יהיו למשל ומליצה בפי הגויים שנכבשו. כאן מתחיל הנביא בתיאור משלי הלעג של הגויים, הנאמרים בצורת שירת-אבל אירונית בת חמישה בתים, שכל בית בה מתחיל במילת הקריאה 'הוֹי'. הבתים הראשונים עוסקים ברשעים שייענשו, כאשר דבריו מכוונים לכשדים שנהגו ברוע ורשעות כלפי העמים שכבשו. הבית האחרון (וגם הפסוק האחרון של הבית הרביעי, י"ח, שנראה כאילו איננו נמצא במקומו הטבעי, שנמצא לאחר פסוק י"ט) לועג לעבודת האלילים: ”הוֹי אֹמֵר לָעֵץ הָקִיצָה, עוּרִי לְאֶבֶן דּוּמָם! הוּא יוֹרֶה?! הִנֵּה-הוּא תָּפוּשׂ זָהָב וָכֶסֶף, וְכָל-רוּחַ אֵין בְּקִרְבּוֹ” (שם, י"ט).
פרק ג' (מזמור חבקוק או תפילת חבקוק) הוא מזמור הדומה מאוד במבנהו, תוכנו וצורתו למזמור תהילים, ונפתח בכותרת: ”תְּפִלָּה לַחֲבַקּוּק הַנָּבִיא עַל שִׁגְיֹנוֹת”. השימוש במילה 'סֶלָה' שלוש פעמים במזמור מחזק את הקשר למזמורי התהילים, בהם מופיעה מילה זו פעמים רבות; מזמור זה הוא המקום היחיד בתנ"ך מחוץ לספר תהילים שבו מופיעה המילה.
למזמור ארבעה חלקים:
פרולוג - פסוקים א-ב
חלק ראשון - פסוקים ג-ז
חלק שני - פסוקים ח-טו
אפילוג - פסוקים טז-יט
חלקו הראשון הוא תיאור של עוצמת ה': מתואר כי אלוהים בא מדרום (תימן) ומלווים אותו שני בני לוויה (דבר ורשף) ”לְפָנָיו יֵלֶךְ דָּבֶר, וְיֵצֵא רֶשֶׁף לְרַגְלָיו; עָמַד וַיְמֹדֶד אֶרֶץ, רָאָה וַיַּתֵּר גּוֹיִם, וַיִּתְפֹּצְצוּ הַרְרֵי-עַד, שַׁחוּ גִּבְעוֹת עוֹלָם” (ג', ה' - ו'), ובחלקו השני נקמתו בגויים הרשעים: ”בְּזַעַם תִּצְעַד-אָרֶץ, בְּאַף תָּדוּשׁ גּוֹיִם... מָחַצְתָּ רֹּאשׁ מִבֵּית רָשָׁע, עָרוֹת יְסוֹד עַד-צַוָּאר סֶלָה” (שם, י"ב - י"ג).
באפילוג מתואר מצב של בצורת: ”כִּי-תְאֵנָה לֹא-תִפְרָח, וְאֵין יְבוּל בַּגְּפָנִים, כִּחֵשׁ מַעֲשֵׂה-זַיִת, וּשְׁדֵמוֹת לֹא-עָשָׂה אֹכֶל. גָּזַר מִמִּכְלָה צֹאן, וְאֵין בָּקָר בָּרְפָתִים” (שם, י"ז). חלק מהפרשנים מניחים כי מדובר בארבה (הוא ”עַם יְגוּדֶנּוּ” המוזכר בפסוק הקודם) שגרם לבצורת, אולם לא ניתן לקבוע בוודאות.
ספר חבקוק > מיקום בתנ"ך וחלוקה

ספר חבקוק הוא הספר השמיני מתוך שנים עשר בקובץ תרי עשר שבנביאים. הוא מורכב מחמישים ושישה פסוקים, שחולקו לשלושה פרקים. בחלוקה היהודית של התנ"ך לסדרים, מהווה הספר את הסדר הי"ג של התרי עשר, וזה מחולק לתשע פרשיות, שש פתוחות ושלוש סתומות. מבחינה תוכנית (ראו לעיל) מחולק הספר לשלושה חלקים עיקריים: שאלתו-זעקתו של חבקוק כלפי שמים (פרק א'), תשובת ה' (פרק ב'), ומזמור תהילה, הודיה ושבח לה' (פרק ג').
ספר חבקוק > זמנו של הספר

בספר עצמו לא נמסר לנו שמו של המלך שבחייו התנבא חבקוק, ועובדה זו נותנת פתח לדעות רבות בנושא. בית האחיזה העיקרי הנמצא בידינו הוא הזכרת הכשדים בספר (א', ו') ותיאור צבאם באופן חי וציורי – ”וְקַלּוּ מִנְּמֵרִים סוּסָיו, וְחַדּוּ מִזְּאֵבֵי עֶרֶב, וּפָשׁוּ פָּרָשָׁיו; וּפָרָשָׁיו מֵרָחוֹק יָבֹאוּ - יָעֻפוּ כְּנֶשֶׁר חָשׁ לֶאֱכוֹל... הוּא לְכָל-מִבְצָר יִשְׂחָק, וַיִּצְבֹּר עָפָר וַיִּלְכְּדָהּ” (א', ח' - י') – אך דבר זה, מסתבר, לא נותן בידינו את האפשרות לקבוע במדויק את זמנו של חבקוק. לשונו של הספר מצביעה על זמן יחסית קדום, אך לא ניתן לקבוע על פיה הערכה בדיוק סביר של התקופה.
לדעתם של רבים מן החוקרים, חי חבקוק בימים בהם נזדמן לאנשי יהודה לחזות במו עיניהם בעוצמתם הצבאית של הבבלים. דבר זה אירע שנים מספר לאחר קרב כרכמיש (605 לפנה"ס), שבו הביס צבא הבבלים את צבא אשור המתפוררת ויצא למסע ”לְמֶרְחֲבֵי-אֶרֶץ לָרֶשֶׁת מִשְׁכָּנוֹת לֹּא-לוֹ” (א', ו'). אין בידינו מידע מדויק לגבי הרגע שבו נכנסו הבבלים (כצבא כובש) ליהודה, אך דבר זה אירע שנים מועטות לאחר 605 לפנה"ס – ואם כך, אליבא דאותם חוקרים, זהו זמנו של חבקוק. באותן שנים מלך ביהודה המלך יהויקים.
חלק מן החוקרים סבורים, כי חבקוק נתנבא בימי יאשיהו המלך – לפני קרב כרכמיש דווקא – וזאת מכמה טעמים: ראשית, עלייתם של הבבלים מתוארת בספר כאירוע יוצא מגדר הרגיל ובלתי ייאמן: ”רְאוּ בַגּוֹיִם וְהַבִּיטוּ – וְהִתַּמְּהוּ תְּמָהוּ, כִּי-פֹעַל פֹּעֵל בִּימֵיכֶם, לֹא תַאֲמִינוּ כִּי יְסֻפָּר” (א', ה'). לאחר קרב כרכמיש אפשר היה להבין שמנצחי האשורים יהפכו לאימפריה, ויצאו למסעות כיבוש. שנית, נראה שבזמן חבקוק ממלכת יהודה לא הייתה תחת עולם של כובשים כלשהם – לא ניכר הדו של כיבוש זר בספר, והתלונות על כיבוש בבלי לא מקבלות עוצמה רבה אם באותו זמן הייתה יהודה כבושה כבר. שלישית, מדברי חבקוק ניתן להסיק שעליית הכשדים איננה רחוקה כל כך, כאשר הוא מבטיח לאנשי דורו ”כִּי-פֹעַל פֹּעֵל בִּימֵיכֶם” (א', ה'). מכל הטעמים הללו חייב היה חבקוק, לדעת אותם חוקרים, להתנבא זמן קצר לפני הגעת הכשדים ליהודה, ובזמן שהיא משוחררת מעול זרים. דבר זה התרחש בסוף ימי יאשיהו, כאשר השליטה האשורית הייתה חלשה או בלתי מורגשת, ומצרים (שהשתלטה על יהודה לפרק זמן קצר ומיד אחריה באו הבבלים) טרם הספיקה למלא את ה"וואקום השלטוני". אם כך, קל להבין את מרירותו של חבקוק בשאלת 'צדיק ורע לו': בימי יאשיהו הייתה עלייה רוחנית גדולה ביהודה, וחבקוק הצטער והתמרמר מאוד על כך שזה לא יעזור לאנשי יהודה לחיות את חייהם בשלווה.
חז"ל הניחו (סדר עולם רבה, פרק כ') שחבקוק נתנבא בימי מנשה המלך, ”ומפני שלא היה מלך כשר לא נקראו על שמו”. אם הכוונה לסוף ימיו של מנשה, דעה זו דומה מאוד לדעה הקודמת – לא ידוע מתי בדיוק נפסקה שליטתם של האשורים ביהודה למעשה, וסביר שחלק מאנשי יהודה של תקופת מנשה הספיקו לראות את כיבושי הבבלים בחייהם. על פי ספרות הזוהר, חבקוק הוא בנה של השונמית מתקופת אלישע בן שפט (כנראה בימי יהוא).
דעה נוספת טוענת, שחבקוק כלל לא מדבר על הכשדים, אלא זוהי טעות סופרים והכוונה ל"כתיים" – ואם כך כל הספר מתייחס אל מסעו של אלכסנדר מוקדון, ולכן חבקוק שייך לחלק ההלניסטי של תקופת בית שני. דעה זו הועלתה על ידי החוקר ברנרד דוהם, שחי בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, והלכו בדרכו חוקרים רבים. לאחר זמן מה נזנחה דעה זו, וכיום כמעט ואין מי שמחזיק בה. שנים לאחר שהועלתה סברה זו נמצא פשר חבקוק בין מגילות מדבר יהודה, שדרשה את נבואות חבקוק על ה"כתאים" – אולם שם הכוונה לרומאים ולא לאלכסנדר.
ספר חבקוק > ניבים וביטויים שמקורם בספר חבקוק

”עוֹד חָזוֹן לַמּוֹעֵד” פרק ב', פסוק ג' - ביטוי לדבר שמקווים לו אך יש לחכות הרבה זמן על להתממשותו.
”גם אם יתמהמה בוא יבוא” - מקור: ״”אִם-יִתְמַהְמָהּ, חַכֵּה לוֹ כִּי בֹא יָבֹא, לֹא יְאַחֵר” (ספר חבקוק, פרק ב', פסוק ג') - הוא יגיע בוודאות, גם אם יאחר. מצוטט ומופיע אצל הרמב״ם: ”אֲנִי מַאֲמִין בֶּאֱמוּנָה שְׁלֵמָה בְּבִיאַת הַמָּשִׁיחַ, וְאַף עַל פִּי שֶׁיִּתְמַהְמֵהַּ, עִם כָּל זֶה אֲחַכֶּה לּוֹ בְּכָל יוֹם” (הרמב"ם, י״ג עיקרים).
”איש באמונתו יחיה” - מקור: ”צַדִּיק, בֶּאֱמוּנָתוֹ יִחְיֶה” (ספר חבקוק, פרק ב', פסוק ד') - ביטוי נפוץ בעברית מודרנית שמשמעו כי לכל אדם הזכות לחיות את חייו על פי ראות עיניו, השקפתו ואמונותיו. הביטוי המקורי בעל משמעות הפוכה כמעט: מי שמאמין בה׳ הוא הצדיק, ובזכות אמונתו, יחיה.
”אֶבֶן, מִקִּיר תִּזְעָק” (פרק ב', פסוק י"א) - ביטוי לעוול שנעשה והוא זועק לשמים.
ספר חבקוק > בעיית אחדותו של הספר

חלק מחוקרי מקרא סבורים שהספר איננו יצירה אחידה של נביא אחד, אלא מורכב מבסיס שעליו הוטלאו טלאים. מאידך גיסא, רואים מספר חוקרים בספר מעשה כפיו של אדם אחד.
לטענתם של המצדדים באי-אחדותו של ספר, אפשר להסיק מן הבלבול שבין פסקאות הספר (לאחר תיאור הכשדים ונפילתם מגיע שוב תיאור עושק ועיוות הדין, בפרק ב') את ההרכבה של מספר קטעים כתובים שונים (שנעשתה באופנים שונים, על פי שיטתו של כל מבקר).
למשל, היה מי שטען כי תיאור הכשדים איננו מקורי, אלא תוספת מאוחרת - והיה גם מי שהסיק מכאן את ההפך: דווקא תיאור הכשדים הוא מעשה ידיו של חבקוק, ואילו תיאורי המשפט המעוות והזעקה הם הרחבות שנעשו בידי אנשים אחרים. היו גם מי שפקפקו בשייכותו של המשא בפרק ג' לחבקוק, למרות הכתובת הבאה בראשו.
בנוסף, היו שהציעו פתרונות אחרים לבעיה זו, שאינם פוסלים את האפשרות שנכתבו בידי חבקוק עצמו. כך, על פי גישה אחת הספר הוא כולו יצירה אחת, אך הסדר הפנימי שובש באופן כלשהו, או שחלקים נוספו מאוחר יותר בידי חבקוק עצמו.
המצדדים באחדות הספר טוענים כי הוא מתאפיין בעקביות לשונית, סגנונית ורעיונית לכל אורכו.
ספר חבקוק > מקומו של ספר חבקוק בנצרות

לספר חבקוק יש מקום מרכזי בתאולוגיה הנוצרית ובמיוחד אצל שאול השליח. אחד הרעיונות המרכזיים בברית החדשה הוא שאין בקיום מצוות התורה כדי להביא ישועה לאדם, אלא האמונה באלוהים היא המצדיקה את האדם בפני האלוהים. הרעיון הזה מתבטא בין היתר בציטוט מספר חבקוק: ”צַדִּיק, בֶּאֱמוּנָתוֹ יִחְיֶה” (פרק ב', פסוק ד'). הפסוק הזה מפורש בברית החדשה בכך שאדם מוצדק על ידי אמונתו ולא על ידי מעשיו. מעשים של קיום מצוות שאינם מגובים באמונה אין בהם ערך. הפסוק מצוטט שלוש פעמים בברית החדשה:
”כִּי בָּהּ צִדְקַת הָאֱלֹהִים מִתְגַּלֵּית מִתּוֹךְ אֱמוּנָה לְתַכְלִית אֱמוּנָה, כַּכָּתוּב: "וְצַדִּיק בֶּאֱמוּנָתוֹ יִחְיֶה."” (רומיים 1: 17)
”וְגָלוּי וְיָדוּעַ שֶׁבַּתּוֹרָה לֹא־יִצְדַּק הָאָדָם לִפְנֵי הָאֱלֹהִים כִּי־צַדִּיק בֶּאֱמוּנָתוֹ יִחְיֶה” (גלטים 3: 11)
”הַצַּדִּיק בֶּאֱמוּנָתוֹ יִחְיֶה וְאִם־יִסֹּג אָחוֹר לֹא־רָצְתָה נַפְשִׁי בּוֹ” (עברים 10: 38)
מרטין לותר, מייסד הרפורמציה בנצרות, מספר שקיבל התגלות שמימית מתוך קריאת הפסוק ״צדיק באמונתו יחיה״ כפי שמופיע ברומים 1: 17. הפסוק הביא אצלו להבנה לגבי מהות האמונה באלוהים והכרה שהכנסייה הקתולית מחטיאה את מטרת הנצרות.
”יום ולילה הרהרתי עד שראיתי את הקשר בין צדק אלוהים וההצהרה כי "וְצַדִּיק בֶּאֱמוּנָתוֹ יִחְיֶה." ואז הבנתי שהצדק של אלוהים הוא הצדקה שלפיו דרך חסד ורחמים בלבד אלוהים מצדיק אותנו דרך האמונה [במשיח]. מיד לאחר מכן הרגשתי את עצמי נולד מחדש ועברתי בדלתות פתוחות לגן עדן. כל כתבי הקודש קיבל משמעות חדש”
חבקוק במסורת היהודית

בכתבי חז"ל ישנם כמה אזכורים של הנביא חבקוק. למסורות המובאות שם אין ביסוס היסטורי, אך יש בהן כדי ללמד כיצד ראו חז"ל את חבקוק ואת תורתו.
על פי אחד המדרשים (ראו למשל, ספר הזוהר, מ"ד, ב') היה חבקוק בנה של האשה השונמית מתקופת אלישע (ספר מלכים ב', ד'). על פי מסורת זו, השם הייחודי "חבקוק" נובע מחיבוקו של הילד על ידי אלישע הנביא ואמו. מסורת סותרת לזו הובאה בסדר עולם רבה, ועל פיה חי ופעל חבקוק בימי מנשה המלך, מאות שנים לאחר מכן.
תפילת חבקוק מוזכרת בחז"ל כדוגמה לתפילה תובענית (תפילתו של חוני המעגל הושוותה לזו של חבקוק (תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ג), כזו המשיגה את מטרתה:
ואמר רב אילעא בר יברכיה: "אלמלא תפלתו של חבקוק, היו שני תלמידי חכמים מתכסים בטלית אחת (רש"י: משום עוני), ועוסקין בתורה."
את רעיונו המרכזי של חבקוק סיכמה האמרה התלמודית הבאה:
דרש רבי שמלאי: 'שש מאות ושלש עשרה מצות נאמרו לו למשה'... בא חבקוק והעמידן על אחת שנאמר: 'וצדיק באמונתו יחיה' (חבקוק ב', ד')
בסיפור החיצוני בל והתנין מוזכר חבקוק כמי שהציל את דניאל – ואם כך הוא בן אותה תקופה. שם גם מצוין שם אביו, יהושע, ומסופר עליו שהוא שייך למשפחת לויים, מה שכבר הזכרנו לעיל.
במסורת של יהדות אתיופיה שמור לחבקוק מקום של כבוד, והוא נזכר פעמים רבות בתפלתם. בקרב יהודי אתיופיה מסורת עתיקת יומין, ולפיה שמו של אביו של חבקוק היה דקר.
חבקוק במסורת היהודית > קבר חבקוק

קבר המיוחס לחבקוק מצוי בשלושה מקומות בעולם: בשני מקומות בישראל, ובמקום אחד באיראן, בעיירה בשם טוסרקאן (הקרובה לעיר המדאן).
פשר חבקוק

באמצע המאה ה-20 התגלו במדבר יהודה מגילות מדבר יהודה, ובהן גם "פשר חבקוק" – חיבור מתקופת בית שני, המהווה מעין מדרש על ספר חבקוק. לפי הפשר, הכשדים הם ה"כתאיים" (או "כתיאים"). על פי חוקרים בני זמננו התכוונו כותבי המגילות לצבא רומא העתיקה. הפשר מספר על "כוהני ירושלים האחרונים" טרם השתלטות הרומאים, ועל המאבק בין "מורה הצדק" לבין "הכהן הרשע", דמויות אשר לא ברור מי הן בוודאות, אם כי הסברה היא שהראשון הוא מנהיג ומייסד הכת שבה התחבר הפשר והשני הוא המנהיג האזרחי של יהודה באותה תקופה, שאליו התנגדה הכת.
הפשר רואה ב"מורה הצדק" נביא שהבין את דברי האל לחבקוק טוב יותר מחבקוק עצמו, ומספר על מרדף של הכהן הרשע אחרי מורה הצדק למדבר, על-מנת לכפות עליו לציין את יום-כיפור על-פי לוח-שנה אחר. פרטי-מידע אלה מתקשרים לפרטים אחרים הידועים לנו על תקופת בית שני, דוגמת הביקורת של כת מדבר יהודה על הנעשה במקדש כפי שמופיע בספר ברית דמשק ובמגילת מקצת מעשי התורה, והפולמוס על לוח השנה במגילות קומראן המופיע בכמה חיבורים במגילות מדבר יהודה וכן בספר היובלים. כאשר הפשר מצטט את השם המפורש של האל מתוך הפסוק המקראי, השם מופיע בכתב העברי הקדום, ואילו בחלקי הפירוש, השם המפורש מוחלף בתיבה "אל".
לקריאה נוספת > ספר חבקוק

פירוש דעת מקרא לספר חבקוק
חבקוק, ספר חבקוק, ערך באנציקלופדיה מקראית
פירוש וייזר לספר חבקוק
פירוש מ.צ. סגל לספר חבקוק
מרדכי כוגן ושמואל אחיטוב, נחום, חבקוק וצפניה, סדרת "מקרא לישראל", הוצאת מאגנס ועם עובד, 2007
בלהה ניצן, מגילת פשר חבקוק ממגילות מדבר יהודה, מוסד ביאליק, 1986
לקריאה נוספת > הנביא חבקוק

דב קמחי,"אנציקלופדיה לאישים בתנ"ך", הוצאת יהושע צ'צ'יק, 1969, כרך ראשון-עמוד 282-283
הערות שוליים

↑  אפרים הראובני, לחקר שמות בני ישראל. לשוננו, כתב-עת לחקר הלשון העברית והתחומים הסמוכים כרך ב'. חוברת: ד' (ניסן תר"ץ), עמ': 384
↑  ספר מלכים ב', פרק ד', פסוק ט"ז
↑  ספר הזוהר, חלק ב', דף מ"ד, עמוד ב'
↑  רש"י על ישעיהו מה – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  פרשת משפטים | איש באמונתו יחיה / הרב עדו רוזנטל (תשס"ט), באתר www.bneidavid.org (ארכיון)
↑  אבן מקיר תזעק - ויקימילון, באתר he.wiktionary.org
↑  Roland H. Bainton, Here I Stand: A Life of Martin Luther, Nashville Tennessee: ABINGDON-COKESBURY PRESS, עמ' 65
| ספרי התנ"ך |
| --- | --- | --- |
| תורה | בראשית • שמות • ויקרא • במדבר • דברים |  |
| נביאים | יהושע • שופטים • שמואל (א' וב') • מלכים (א' וב') • ישעיהו • ירמיהו • יחזקאל • תרי עשר (הושע ⁃ יואל ⁃ עמוס ⁃ עובדיה ⁃ יונה ⁃ מיכה ⁃ נחום ⁃ חבקוק ⁃ צפניה ⁃ חגי ⁃ זכריה ⁃ מלאכי) |  |
| כתובים | תהילים • משלי • איוב • שיר השירים • רות • איכה • קהלת • אסתר • דניאל • עזרא ונחמיה • דברי הימים (א' וב') |  |
| ספרי הברית הישנה |
| --- | --- | --- |
| החומש | בראשית • שמות • ויקרא • במדבר • דברים |  |
| ספרות ההיסטוריה | יהושע • שופטים  • רות • שמואל (א' וב') • מלכים (א' וב') • דברי הימים (א' וב') • עזרא החיצוני2 • עזרא • נחמיה • טוביה1 • יהודית1 • אסתר • ספר מקבים: א'1, ב'1, ג'2, ד'2 |  |
| ספרות החכמה | איוב • תהילים • ספר האודות (אנ')2 • משלי • קהלת • שיר השירים • חכמת שלמה1 • משלי בן סירא1 |  |
| נביאים גדולים | ישעיהו • ירמיהו • איכה • ברוך1 • איגרת ירמיהו2 • יחזקאל • דניאל |  |
| נביאים קטנים | הושע • יואל • עמוס • עובדיה • יונה • מיכה • נחום • חבקוק • חגי • צפניה • זכריה • מלאכי |  |
1 מצוי בקאנון הקתולי והאורתודוקסי, אך לא בקאנון הפרוטסטנטי.   2 מצוי רק בקאנון האורתודוקסי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499241605171  BnF: cb150688398 (data)  GND: 118639439  ISNI: 0000 0000 5229 1453  LCCN: nr95044736  SUDOC: 169788288  VIAF: 9739544   WorldCat (עם VIAF): 9739544 
בסיפור בל והתנין אודותיו מסופר בספרים החיצוניים. סיפור זה מתאר את חבקוק הנביא אשר הביא אוכל לקוצרים בשדה. על פי המסופר בהמשך, מלאך אלוהים נושא בציצית ראשו את הנביא חבקוק עד לבבל אל דניאל בגוב האריות בציור קיר במנזר המצלבה
מבנה הקבר בציון המיוחס במסורת העממית לחבקוק הסמוך ליישוב עתיק חוקוק, 2007
קבר חבקוק, בתוך המבנה
קוד מורס

קוד מורס אנגלי
המילים "morse code" בקוד מורס
מכשיר מורס של גוליילמו מרקוני
קוד מורס הוא קוד עבור שיטות תקשורת קולית או חזותית בינאריות - שיטות שידור בהן יש שני מצבים: דולק וכבוי. הקוד פותח על ידי סמואל מורס ואלפרד וייל במהלך שנות השלושים של המאה ה-19. קוד המורס הבינלאומי שבו נעשה שימוש ברוב חלקי העולם נקבע בשנת 1851.
הקוד

בשיטת תקשורת בינארית יש רק שני מצבים: דולק וכבוי. קוד מורס מגדיר את המצב הכבוי כרווח שבין הסימנים, את המצב בו המשדר דולק למשך זמן קצר כ-"נקודה" ואת המצב בו המשדר דולק למשך זמן ארוך כ-"קו". בעזרת רצפים של סימני הקו והנקודה, קוד המורס מיצג ספרות ואותיות האלפבית. כל אות מיוצגת על ידי רצף של ארבעה סימנים לכל היותר (ישנן אותיות חיצוניות המיוצגות על ידי רצף של חמישה או שישה סימנים, ובמקרה של האות Ś הפולנית, שבעה סימנים) וכל ספרה על ידי רצף של חמישה סימנים בדיוק. הקוד כולל גם סמני פיסוק, אשר מיוצגים על ידי רצף של שלושה עד שישה סימנים (פרט לסימן הדולר המיוצג על ידי רצף של שיבעה סימנים).
אם נציין את משך הזמן של הנקודה כיחידה אחת, אזי הקו ישווה לשלוש יחידות, רווח בין קווים ונקודות בתוך אות אחת ישווה ליחידה אחת, רווח בין אותיות לשלוש יחידות, ורווח בין מילים לשבע יחידות.
הקודים עבור האותיות נבחרו בהתאם לשכיחות הופעתן בשפה - כך במקור האנגלי וכן גם בקוד העברי.
למשל, האותיות השכיחות ביותר בעברית הן וו ויוד. בהתאם לכך הקוד עבור וו הוא נקודה אחת, ועבור יוד - שתי נקודות.