stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדרבי של קהיר
היסטוריה > אמצע המאה ה-20

בשנים שלאחר הדחתו של המלך פארוק, נשלטה המדינה על ידי מנהיגים מתוך תנועת הקצינים החופשיים שהביעו את אהדתם בגלוי לקבוצת אל אהלי. דבר שהוביל לקריאות נגדם מצד אוהדי א-זמאלכ. ב-1960 עבר האצטדיון הבינלאומי בקהיר שיפוץ מסיבי. מספר המקומות יועד ל-100,000 צופים אך בימים של דרבי נדחסו באצטדיון גם 120,000 צופים. ב-1965 הפכה האיבה בין המועדונים קיצונית יותר כאשר אוהדי אל אהלי שלחו אבוקות אש לתוך יציעי א-זמאלכ לאחר פסיקה שנויה במחלוקת לגול לטובת א-זמאלכ באחד ממשחקי הדרבי. לאחר שנאצר מונה לנשיאה של אל אהלי, הפער והמחלוקת בין המועדונים הפכו ברורים וכעת ניתן היה להבחין באופן חד משמעי כי מועדון אל אהלי מייצג את הלאומניות ואילו מועדון א-זמאלכ מייצג את המלוכניות, וכעת משחקי הדרבי הפכו למוקד מרכזי לאלימות והתנגדות. ב-1966 נבלמה פעילות שכזו בעקבות הסתערות של הצבא על האצטדיון. הליגה לא חודשה כראוי במשך כחמש שנים לאחר מכן. כמה שנים לאחר מכן, 1971, שוערה של אל אהלי היה שותף לתגרה במגרש לאחר שאוהדי א-זמאלכ פרצו לכר הדשא. בעקבות האירוע הזה הליגה הושבתה. מאותו אירוע החריפה היריבות בין מחנות האוהדים, עד לכדי מצב בו האוהדים הפנאטיים ביותר אסרו על בנותיהם להתחתן עם גברים שאוהדים את הקבוצה היריבה.
היסטוריה > בשנים האחרונות

לאחרונה סובלת א-זמאלכ מחוסר יציבות בעמדת הנשיאים והמאמנים (הוחלפו תשעה נשיאים מ-2005), בעוד אצל אל אהלי הוחלפו סך הכל שני נשיאים ב-20 השנים האחרונות. בינואר 2012 קראו "האבירים הלבנים" מא-זמאלכ להפסקת אש ולהפסקת שפיכות הדמים בין מחנות האוהדים ולהתאחד למען עתידה של מצרים. בתגובה שלחו להם האוהדים האהלאווים סמיילי, שביטא הסכם פיוס ראשון בין המועדונים, שנבע משנאה ויריבות משותפת של מחנות האוהדים כנגד כוחות הביטחון. בעונת 2015–2016 זכתה אל אהלי באליפות ה-38 שנה (בעלת מספר הזכיות הגדול ביותר באליפות הליגה). א-זמאלכ היא השנייה במספר הזכיות באליפויות המדינה עם 12 זכיות (האחרונה שבהן הייתה בעונת 2014–2015). בשנת 2000, הוכתרו שתי הקבוצות רשמית על ידי התאחדות הכדורגל האפריקאית כ"קבוצות המאה של אפריקה" והן אף נפגשו בגמר ליגת האלופות האפריקאית בנובמבר 2020, במשחק שבו אל אהלי ניצחה בתוצאה 1-2.
רקע אידאולוגי ופוליטי ליריבות

האידאולוגיה של אל אהלי מושתתת על לאומנות ומאבק נגד הכיבוש הבריטי ואילו האידאולוגיה מאחורי א-זמאלכ מושתתת על הרעיון לאחד בין האוכלוסייה הזרה לבין המצרים. כבר מלכתחילה בהתאם למינויים המרכזיים שנעשו בכל מועדון ניתן לראות את הצד שבחר כל מועדון. סעד זגלול, שהיה פעיל חברתי פוליטי ולחם בכיבוש הבריטי, היה הראשון שעמד בראש המועדון אל אהלי, וביסס את האידאולוגיה הלאומית של המועדון. לאחר מכן תמיכתם של ראשי תנועת הקצינים החופשיים (נאצר, סאדאת ועוד) הביעה גם כן את מקומה של אל אהלי כקבוצה המייצגת את הלאומניות והפכה את המועדון לפופולרי יותר בקרב כלל העם הערבי. מנגד, שמה של א-זמאלכ בתחילת שנות ה-40 היה על שם המלך פארוק, דבר שהבליט יותר את הבדלי המעמדות והגישות בין המועדונים. מצד אחד עמדו "פשוטי העם", צעירים, סטודנטים מסורים וגאים, ומנגד עמדו הבורגנים, בני המעמד הבינוני, קציני הצבא והמנהל הבריטי ותומכי המונרכיה במצרים. הכינויים של מחנות האוהדים ייצגו את האידאולוגיה מאחורי כל מועדון. אוהדי א-זמאלכ כינו עצמם "האבירים הלבנים" – אבירים כמייצגים את האליטה ולבנים כצבע המסמל טהרה. מנגד אוהדי אל אהלי כינו עצמם "השדים האדומים" – אדום כצבע של דם המסמל אנושיות.
מפגשים ידועים

הניצחון הגדול ביותר במשחקי דרבי הוא 0–6. פעמיים זו הייתה א-זמאלכ שיצאה כשידה על העליונה. הפעם הראשונה הייתה במסגרת הליגה הקהירית ב-1942, והפעם השנייה הייתה במסגרת גמר הגביע המצרי ב-1944. במאי 2002 הובסה א-זמאלכ 1–6 בידי אל אהלי. זוהי התבוסה הגדולה ביותר של א-זמאלכ במשחקי הדרבי מאז תחילתה של הליגה הסדירה ב-1948. מאז אותו דרבי מזכירים אוהדי אל אהלי לאוהדי היריבה את המשחק הזה באמצעות שירה: "אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש, שש".
אחד המשחקים הטעונים והמשמעותיים ביותר היה משחק גמר ליגת האלופות האפריקאית בנובמבר 2020.
אולטראס

הרעיון להקמת ארגון אולטראס קם לראשונה במצרים מתוך השראה מהאולטראס האיטלקי. חברים בארגון אולטראס אינם עוד חבורה של מופרעים שנהנית מליצור הפרעות לשווא, אלא מדובר בחבורה של אנשים אידאולוגים שמוכנים להקדיש ממירב מאמצם וזמנם לטובת שמירה על המוניטין של הקבוצה אותה הם מייצגים. לא מן הנמנע כי שתי קבוצות האולטראס המפורסמות והחזקות ביותר במצרים שייכות לשני מועדוני הפאר המצריים, אולטראס "אהלאווי" המקושר עם המועדון אל אהלי, ואולטראס ה"אבירים הלבנים" המשויך למועדון א-זמאלכ. שתי קבוצות האולטראס קמו בשנת 2007. בתקופת קיומן הראשונה עסקו קבוצות האולטראס בעיקר במכות בין מחנות האוהדים ובעידוד שנאה בין הקבוצות. לחברים בקבוצת האולטראס יש גאווה עליונה, הם הולכים עם הראש מורם, לא מדברים יותר מדי ולא מדברים עם חברי אולטראס של קבוצות יריבות. עד 2011 התעמתו האולטראס של אל-אהלי וא-זמאלכ בינם לבין עצמם וכן לעיתים קרובות עם המשטרה. כמו כן עד אותה שנה יצאו חברי אולטראס למיניהם בהצהרות פוליטיות בעיקר כיחידים ופחות כקבוצה מגובשת. על מנת שלא להיות נתונים להשפעת משטרו של מובארק, החליטו קבוצות האולטראס להיות עצמאיות מבחינה כלכלית.
אולטראס > אולטראס תחת משטרו של מובארק

הכדורגל במצרים הוא בעל חשיבות עליונה והמשמעות שלו באה לידי ביטוי גם בפוליטיקה. ב-2005 הבין מובארק את כוחו של הכדורגל וכחלק מהאסטרטגיה שלו במהלך הבחירות באותה שנה, הוא בחר להתמקד בשני המועדונים הגדולים במדינה על מנת לקדם את מעמדו בבחירות ולהזדהות עם העם. הוא ביקר במחנות אימונים, קיבל את המנצחים בשדה התעופה ועוד. כעיקרון התחלתי קבוצות האולטראס לא קמו מתוך רעיון פוליטי, אך רצף של אירועים פוליטיים הובילו אותם לתוך המערכה הפוליטית. הם הפכו יותר ויותר פוליטיים ויצאו נגד הרשויות תחת שלטונו של מובארק. מובארק ניסה באמצעות הכדורגל להסיח את דעתם של צעירים פעילים מהסוגיות הפוליטיות וטייח את השליליות שנוצרה במדינה בעקבות שלטונו. כמו כן הוא השתמש במשטרה על מנת להרתיע את הציבור מלצאת נגד שלטונו באמצעות הפחדות והשפלות. האולטראס יצאו נגד המשטר, לקחו חלק בקטטות אלימות עם שוטרים ולא מעט קיפחו את חייהם לטובת המדינה. במהרה תפסו האולטראס מקום חשוב ומשמעותי בהנהגת העם כנגד הרשויות ומשטרו של מובארק. ב-22 בפברואר 2011 הועלה סרטון ביוטיוב בו נראים מספר אירועים של התנגשויות של האולטראס עם המשטרה ואת האופן בו האולטראס מתמודדים עם כוחות הביטחון. בסרטון קראו לציבור להגיע לכיכר תחריר ביום ההפגנה (25 בינואר 2011) וכי אין להם ממה לחשוש, האולטראס בעל הניסיון יהיה שם כדי להגן עליהם. ב-25 בינואר האופי הפוליטי והפעיל חברתית של האולטראס יצא לאור בצורה חד משמעית. למרות הצהרתם כי לא יצטרפו למחאה כקבוצה מאורגנת מתוך אידאולוגיה אלא רק כיחידים, נוצר מצב בו התגבשה לה קבוצת האולטראס והנהיגה את הציבור ביום המחאה הגדול במה שנקרא לימים "קרב הגמלים". קרב זה נקרא כך מפני שכוחות הביטחון המצרים נלחמו במפגינים כשהם רכובים על גמלים וסוסים, חמושים בחרבות. האולטראס לקחו חלק מרכזי במהפכה כאשר הנהיגו והובילו את העם לצאת ולהפגין ולא חששו להתמודד עם השוטרים בעקבות הניסיון רצוף השנים שלהם במאבק נגדם במגרשי הכדורגל.
אולטראס > לאחר משטר מובארק

באחד בפברואר 2012 התרחש אחד מאסונות הכדורגל הגדולים ביותר בהיסטוריה כאשר 79 אנשים (מרביתם חברי ארגון האולטראס של אל אהלי) נהרגו ועוד רבים נפצעו בסיום המשחק בין אל אהלי ואל מסרי. יש הסוברים כי אוהדי אל מסרי, כתומכים במשטרו של מובארק, ביצעו טבח באוהדי אל אהלי מתוך נקמה להפיכה שהתרחשה שנה קודם לכן בכיכר תחריר. ישנן עדויות כי כוחות הביטחון העלימו עין מכך שאוהדי אל מסרי נכנסו עם סכינים וחרבות למשחק, וכן אפשרו לאוהדי אל מסרי להגיע אל האוהדים של היריבה ולבצע בהם את הטבח. יש הטוענים[דרוש מקור] שאירוע זה הוא נקמה של כוחות המשטר באולטראס על תרומתם האדירה בהפיכה שהתרחשה שנה קודם לכן. לאחר האסון הושעו כל פעילויות הכדורגל במדינה. אל מסרי הושעתה מן הליגה וחזרה רק כשנה לאחר מכן לעונת 2013-2014. במרץ 2012 קראו שניים מהשחקנים הבכירים ביותר בקבוצות אל אהלי וא-זמאלכ (מוחמד אבו תריכה מאל אהלי ומחמוד עבדל ראזק פדללה, המכונה "שיקבלה", מא-זמאלכ) לארגוני האולטראס להתאחד ולא להגיע למשחק הידידות בין הקבוצות כאות מחאה נגד השלטון וכן הפצירו בפני חוקרי המקרה בפורט סעיד לחקור את האנשים העומדים בראש המשטר, ולהביא את הצדק למקומו.
שחקנים משמעותיים > חוסאם חסן

ערך את הופעתו הראשונה בליגה ב-1985 במדי אל אהלי. כבעל מספר ההופעות השני בגודלו במדי הנבחרת הלאומית עם 178 הופעות ושיאן הכיבושים במדי הנבחרת עם 69 כיבושים, זכה חוסאם חסן לכינוי "איש הברזל". ב-1992 חזר חוסאם לקבוצה בה התחיל את הקריירה שלו, אל אהלי, לאחר שתי עונות בהן שיחק במועדונים באירופה. יחד אתו, זכתה אל אהלי ב-11 אליפויות מצרים וב-4 גביעי מצרים. ב-1998 לאחר שהוביל את נבחרת מצרים לזכייה באליפות אפריקה לאומות, עבר חוסאם ליריבה א-זמאלכ כתוצאה מבעיות משמעת בהן היה מעורב מחוץ למגרשים. חוסאם הוביל את א-זמאלכ לזכייה ב-3 אליפויות בליגה המצרית וכן לזכייה ב-2002 בליגת האלופות האפריקאית.
שחקנים משמעותיים > מוחמד אבו תריכה

נחשב לאחד מ-50 השחקנים הגדולים ביבשת אפריקה בכל הזמנים. הופעתו הראשונה של מוחמד אבו תריכה בליגות המקצועניות במצרים הייתה ב-1997. ב-14 שנותיו הראשונות ככדורגלן הוא שיחק במועדון גיזה (עיר מצרית השוכנת בגדה המערבית של נהר הנילוס). לאחר מכן עבר לאל אהלי, שם זכה למוניטין והכרה של ווינר אודות לתארים הרבים שהביא למועדון וכן לנבחרת הלאומית באותה תקופה. ב-2012 העניקה התאחדות הכדורגל האפריקאית למוחמד אבו תריכה את התואר כדורגלן השנה באפריקה. מוחמד אבו תריכה ניצל את מעמדו כשחקן כדורגל מוביל ולא פעם יצא בהצהרות פוליטיות, גם כשהיה על המגרש. לאחר שהבקיע שער לטובת מצרים במסגרת משחקה של הנבחרת נגד נבחרת סודאן כחלק מגביע אפריקה לאומות 2008, הרים מוחמד אבו תריכה את חולצתו וחשף כיתוב על חולצתו בו הוא מביע תמיכה בפלסטינים בעזה. במסגרת הגמר של אליפות אפריקה באותה שנה, ניצחה מצרים את נבחרת קמרון בתוצאה 0–1, הודות לשער של מוחמד אבו תריכה בדקה ה-76. כתוצאה מכיבוש השער, זכה מוחמד לעידוד ופרגון מאוהדי א-זמאלכ, מחזה שנחשב מאוד נדיר.
שחקנים משמעותיים > אחמד חסן

בעל מספר ההופעות הרב ביותר בנבחרת מצרים, עם 184 הופעות במדי הנבחרת הלאומית. הודות לכישרונו יצא אחמד חסן לשחק מחוץ לגבולות מצרים, במועדונים בטורקיה ובבלגיה. שנה לאחר שחזר למצרים, ב-2008, זכה אחמד חסן יחד עם מועדון אל אהלי באליפות (2009) וכן גם בשנתיים לאחר מכן. אחמד חסן זכה עם נבחרתו ב-4 גביעי אפריקה לאומות. ב-2011 עבר ליריבה העירונית א-זמאלכ, עימה זכה בגביע המצרי ב-2013.
סטטיסטיקות > מאזן המפגשים בין המועדונים

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| טורניר | סה"כ | ניצחון של אל אהלי | תוצאות תיקו | ניצחון של א-זמאלכ |
| אליפות ליגת העל המצרית | 115 | 43 | 47 | 25 |
| הגביע המצרי | 31 | 16 | 5 | 10 |
| הסופר קאפ המצרי | 5 | 2 | 2 | 1 |
| ליגת האלופות האפריקאית | 9 | 6 | 3 | 0 |
| הסופר קאפ האפריקאי | 1 | 0 | 0 | 1 |
| סה"כ | 161 | 67 | 58 | 36 |
סטטיסטיקות > תארים

| אל אהלי | טורנירים | זמאלכ |  |
| --- | --- | --- | --- |
לאומיים
| 42 | ליגת העל המצרית | 12 |  |
| 36 | הגביע המצרי | 27 |  |
| 11 | הסופר קאפ המצרי | 4 |  |
| 7 | גביע סולטן חוסיין (לא פעיל) | 2 |  |
| 16 | ליגת קהיר (לא פעילה) | 13 |  |
| 1 | אליפות הרפובליקה הערבית המאוחדת (לא פעילה) | 0 |  |
| 1 | גביע הקונפדרציה המצרי (לא פעיל) | 0 |  |
| 0 | ליגת אוקטובר (לא פעיל) | 1 |  |
| 114 | במצטבר | 59 |  |
ביניבשתיים ובינלאומיים
| 9 | ליגת האלופות האפריקאית | 5 |  |
| 1 | גביע הקונפדרציות האפריקאי | 1 |  |
| 6 | הסופר קאפ האפריקאי | 4 |  |
| 1 | אליפות מועדונים אפרו-אסייתים (לא פעילה) | 2 |  |
| 4 | הגביע האפריקאי למחזיקות גביע (לא פעיל) | 1 |  |
| 21 | במצטבר | 13 |  |
| 135 | סך הכל במצטבר | 72 |  |
הערות שוליים

1 2 3 4  Montague, James (2008-07-18). "The world's most violent derby: Al Ahly v Zamalek". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2017-03-23.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  Onwumechili, Chuka, and Gerard Akindes, Identity and nation in African football: Fans, community and clubs., Springer, 2014
1 2  "Pitched Battles: The Role Of Ultra Soccer Fans In The Arab Spring – Analysis". Eurasia Review (באנגלית אמריקאית). 2012-12-24. נבדק ב-2017-03-23.
↑  "FourFourTwo's 50 Biggest Derbies in the World, No.10: Al Ahly vs Zamalek". FourFourTwo (באנגלית). 2016-04-29. נבדק ב-2017-03-23.
↑  נדב יעקבי, אם כל הדרבים: מי תהיה אלופת אפריקה?, באתר ynet, 25 בנובמבר 2020
1 2  Woltering, Robbert, Unusual Suspects:“Ultras” as Political Actors in the Egyptian Revolution, Arab Studies Quarterly 35.3 (2013): 290-304
1 2 3  Jerzak, Connor T, .Ultras in Egypt: state, revolution, and the power of public space, Interface: A Journal For and About Social Movements 5.2 (2013): 240-262
↑  El-Zatmah, Shawki, From Terso into Ultras: the 2011 Egyptian revolution and the radicalization of the soccer’s Ultra-Fans, Soccer & Society 13.5-6 (2012): 801-813
↑  Montague, James (2012-02-02). "Egyptian football: a hotbed of rivalries, antagonism and politics". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2017-03-23.
↑  Tuastad, Dag, From football riot to revolution. The political role of football in the Arab world, Soccer & Society 15.3 (2014): 376-388
1 2 3 4  Parrish, Charles, and John Nauright, Soccer around the world: a cultural guide to the world's favorite sport, ABC-CLIO, 2014
↑  Elgohari, Mohamed, The Ultras Political Role and the State in Egypt, Diss. New York University, 2013
↑  Aulaqi, Arwa, Muslims, Soccer, and the Politics of National Identity, 2008
המכללה השוודית לכלכלה ומנהל עסקים

| --- | --- |

 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  1909–הווה (כ־115 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  פינלנד פינלנד
 קואורדינטות:  63°05′56″N 21°36′44″E﻿ / ﻿63.0988°N 21.6121°E﻿ / 63.0988; 21.6121
 www.hanken.fi
  (למפת הלסינקי מוגדלת) המכללה השוודית לכלכלה ומנהל עסקים(למפת הלסינקי רגילה) המכללה השוודית לכלכלה ומנהל עסקים
 
המכללה השוודית לכלכלה ומנהל עסקים (Svenska handelshögskolan) היא מכללה בהם לומדים ומלמדים בשפה השוודית. המכללה ממוקמת, בהלסינקי שבפינלנד.
המכללה השוודית לכלכלה ומנהל עסקים
המכללה נבנתה בשנת 1909, והורחבה עוד בשנת 1980, על ידי הקמת קמפוס נוסף.
יש במכללה בקירוב כ-2,400 סטודנטים, ו-500 מהם לומדים בקמפוס החדש. ישנם 200 סטודנטים הלומדים לדוקטורט. סגל ההוראה והמחקר כולל 170 אנשים.
רוב השיעורים מועברים בשפה השוודית, אך מספר השיעורים באנגלית גדל.
איגוד התלמידים בשני הקמפוסים כולל מגוון של תחרויות סטודנטים, ואירועים אחרים.
המכון לתרגום ספרות עברית

| --- | --- |
 תחום:  הוצאה לאור 
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 עובדים:  6 
 תקופת הפעילות:  1962–הווה (כ־62 שנים) 
 www.ithl.org.il
 
המכון הישראלי לספרות עברית; באנגלית: The Israeli Institute for Hebrew Literature)‏ IIHL) הוא עמותה ישראלית הפועלת לשם קידום הספרות הישראלית ברחבי העולם ותרגומה לשפות רבות. משרדי המכון נמצאים כיום בתל אביב-יפו. שמו הקודם של המכון הוא המכון לתרגום ספרות עברית, ITHL, עד לשנת 2021.
היסטוריה

הצעה להקמת המכון הועלתה על ידי ישראל כהן בכינוס של המועצה הציבורית לתרבות ואמנות. הרעיון נכלל בהמלצות של הנהלת המועצה ביוני 1960, הגם שהיו לו גם מתנגדים, כמו מתי מגד ושלמה גרודזנסקי.
המכון הוקם בשנת 1961, כשיתוף פעולה בין המועצה הציבורית לתרבות ואמנות, משרד החינוך, משרד החוץ, הסוכנות היהודית ואגודת הסופרים. יושב ראש ההנהלה היה ישראל כהן, מזכיר ההנהלה והעורך הראשון היה יוסף מכמן-מלקמן ומרכז המכון היה יוסף בר. הפעילות הראשונה של המכון הייתה הכנת שלוש אנתולוגיות של יצירות מתורגמות, לשירה, סיפור ומסה. באפריל 1962 קיים המכון כינוס מתרגמים.
משנת 1966 עמד בראש המכון בנימין יצחק מיכלי ובשנת 1972 נתמנה ד"ר יוסף מכמן מלקמן ליו"ר המכון.
בשנת 1986 המכון שינה את הסטטוס שלו מחברה ממשלתית לעמותה ציבורית
בשנים 1990-2020 עמדה בראש המכון לתרגום נילי כהן.
החל מחודש ספטמבר 2020 עומדת בראש המכון סיגלית גלפנד.
הערות שוליים

↑  מציעים הקמת מכון מיוחד לתרגום ספרות עברית ללועזית, דבר, 18 בדצמבר 1959
↑  המלצות המועצה הציבורית לתרבות ואמנות יובאו למשרד החינוך, דבר, 8 ביוני 1960
↑  שלמה גרודזנסקי, קישוטים, עיטורים - ותרבות, דבר, 1 ביולי 1960
↑  ספרות ישראלית מתורגמת ללועזית, מעריב, 8 בדצמבר 1961
↑  יצירות עבריות בתרגום לועזי, דבר, 29 בנובמבר 1961
↑  המכון לתרגום ספרות עברית בפעולתו, חרות, 27 באפריל 1962
↑  בנימין יצחק מיכלי, הנחה ללא אחיזה, מעריב, 2 בדצמבר 1966
מ. דרומי, למען קשרי סופרים, מעריב, 18 בספטמבר 1970
↑  ד"ר יוסף מכמן מלקמן, דבר, 13 ביולי 1972
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256832105171  LCCN: n50073335  NKC: kn20120327003  SUDOC: 028359313  VIAF: 169774912   WorldCat (עם VIAF): 169774912
הלמוט פון מולטקה הצעיר

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1848 בירנדורף, הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין 
 פטירה:  18 ביוני 1916 (בגיל 68) ברלין, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 מקום קבורה:  Invalids' Cemetery 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 כינוי:  "יוליוס העצוב"
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1868–1914 (כ־46 שנים)
 דרגה:   גנרל-אוברסט
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית המשמר ה-1   ראש אגף האפסנאות   ראש המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צרפת–פרוסיה   מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 פור לה מריט  אביר מפקד  במסדר הוויקטוריאני המלכותי  מסדר העיט השחור 
 
מולטקה (על הסוס מימין) סוקר את תמרוני הצבא הגרמני יחד עם הקיסר (על הסוס משמאל)
תמונה של מולטקה מ-1914
הלמוט יוהנס לודוויג פון מולטקה (בגרמנית: Helmuth Johannes Ludwig von Moltke‏; 25 במאי 1848 – 18 ביוני 1916) הידוע לרוב כמולטקה הצעיר (Jüngere Moltke), להבדילו מדודו מולטקה "הזקן", היה איש צבא גרמני, אשר שימש כראש המטה הכללי הגרמני עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
מולטקה שינה את תוכנית שליפן ונטל ממנה את עוקצה, וכאשר האסטרטגיה שלו התנפצה בקרב הראשון על המארן, הוחלף בידי אריך פון פאלקנהיין.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

מולטקה נולד ב-25 במאי 1848 בבירנדורף, שהשתייכה אז לדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין. אביו היה אדולף פון מולטקה, ואמו נקראה אוגוסטה. משפחתו הייתה משפחת אצולה בעלת עבר צבאי-פוליטי עשיר, ודודו היה מולטקה "הזקן", לימים גיבור איחוד גרמניה. עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה, הוא שרת ברגימנט הגרנדירים הראשון (פרוסיה המערבית), וצוין לשבח על גבורתו. לאחר המלחמה, למד באקדמיה צבאית בין 1875–1878. בשנת 1880 הפך לחבר במטה הכללי הקיסרי (Oberste Heeresleitung), ובשנת 1882 הפך לשלישו האישי של דודו שהיה אז ראש המטה הכללי.
עם מותו של דודו בשנת 1891, מונה מולטקה לעוזרו של וילהלם השני, קיסר גרמניה, וכך הפך לחלק מהמעגל הפנימי של הקיסר. בשנת 1902 הועלה לדרגת גנרל-לוטננט, וקיבל פיקוד על דיוויזיית המשמר ה-1, והחזיק בתפקיד עד 1904. אותה שנה מונה לסגנו של ראש המטה הכללי אלפרד פון שליפן, ולראש אגף האפסנאות של הצבא.
ביוגרפיה > ראש המטה הכללי

בשנת 1906 שליפן פרש מתפקידו והקיסר מינה את מולטקה לרמטכ"ל החדש. מינויו היה שנוי במחלוקת בזמנו, ונותר כזה עד ימינו. היו מועמדים אחרים לתפקיד, שנחשבו למתאימים בהרבה, ביניהם הנס פון בזלר וקרל פון בילוב. נטען שהקיסר מינה את מולטקה לתפקיד בעיקר בגלל ידידותם האישית ודודו המפורסם של מולטקה. אין ספק שלקיסר הצעיר נעמה חברתו של מולטקה, שנודע כבעל גינוני נימוס ללא רבב. אחד ממדריכיו הצבאיים לשעבר העיר כי "האיש הזה עלול להביא אסון". מולטקה אהב את תפקידו, שהפך אותו למעשה לאחד האנשים החזקים ביותר בגרמניה. הוא לא היה כפוף לאף אחד פרט לקיסר, אפילו לא לשליטים המקומיים בנסיכויות ובממלכות שהרכיבו את הקיסרות הגרמנית.
כסגן הרמטכ"ל, היה מולטקה מהמנסחים של "תוכנית שליפן", שתכנן קודמו בתפקיד. עם זאת, כבר בשלב זה התעוררו חילוקי דעות בינו לבין שליפן. שליפן האמין שעם פרוץ המלחמה יחתרו הצרפתים לקרב הכרעה, בעוד מולטקה האמין שהם ייסוגו לעומק ארצם, ויהרסו בדרכם את מסילות הברזל וכך יעכבו את תנועות הצבא הגרמני. מולטקה ערך שינוי מהותי בתוכנית של שליפן, על ידי כך שביטל את הפלישה המתוכננת להולנד, והגביל אותה לתחומי לוקסמבורג ובלגיה. בכך, צמצם מולטקה באחד את מספר האויבים ומנע מהבריטים להשתמש בנמלים ההולנדיים שעדיין היו נייטרליים. עם זאת, הדבר גם הגביל בצורה משמעותית את יכולת האיגוף שעליהן התבססה התוכנית.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

מלחמת העולם הראשונה פרצה ב-28 ביולי 1914. גרמניה הייתה מחויבת להסכמים עם בעלת בריתה האימפריה האוסטרו-הונגרית, ועל כן הכריזה מלחמה על האימפריה הרוסית. על פי תוכנית שליפן, הייתה גרמניה אמורה להכריז מלחמה גם על בעלת בריתה של רוסיה, צרפת, ולכבוש את בלגיה ולוקסמבורג. עם זאת, זמן קצר בטרם ביצעה גרמניה את הצעד הגורלי, הודיע שגריר גרמניה בלונדון הנסיך ליכנובסקי, כי בריטניה תערב לנייטרליות של צרפת אם גרמניה לא תתקוף את בלגיה. הקיסר הורה לפיכך למולטקה לעצור את הגייסות הנעים אל לוקסמבורג, ולהעביר אותם לחזית מול רוסיה. מולטקה סירב בטענה ששינוי דרסטי כזה יזרוק את הצבא הגרמני לתוך כאוס ארגוני. הקיסר אמר לו: "דודך היה נותן לי תשובה אחרת". מולטקה הבין את הרמז, ובאותו ערב חזר למטהו ופרץ בבכי.
כעבור כמה שעות דרש הקיסר ממולטקה לחתום על מסמך בו הוא מבטל את כל פקודותיו הקודמות לגבי החזית המערבית. מולטקה סיפר מאוחר יותר כי "השלכתי את עטי על השולחן וסרבתי לחתום" הוא אמר לשלישו שהגיש לו את המסמך: "עשה כרצונך במברק הזה אני לא אחתום עליו". כעבור עוד מספר שעות, נקרא מולטקה אל ארמון הקיסר מולטקה הופתע לראות את הקיסר לבוש בבגדי שינה שעליהם מעיל צבאי. הקיסר אחז בידו מברק נוסף מהנסיך ליכנובסקי, שהבהיר כי לאחר שיחה נוספת עם שר החוץ הבריטי אדוארד גריי התברר לו שבכל מקרה צרפת לא תישאר נייטרלית. הקיסר אמר למולטקה "עשה כרצונך" ונכנס למיטה. מולטקה סיפר מאוחר יותר: "זאת הייתה חווית המלחמה הראשונה שלי. מימי לא התאוששתי מן ההלם שבתקרית. משהו בתוכי נשבר ולא חזרתי מעולם ליושני."
הפלישה הגרמנית לבלגיה נמשכה 12 ימים, ורק לאחר מכן חדרו הגרמנים לצרפת. הצרפתים והבריטים ביצעו נסיגה מסודרת, והגרמנים התקדמו במהירות בצרפת וכבר הגיעו למרחק של כמה עשרות קילומטרים מפריז. אולם אז בניסיון לאגף את הכוחות הצרפתיים, נעו הארמיות הראשונה והשנייה לכיוון דרום-מזרח, תנועה שניתקה אותן משאר הכוחות. הצרפתים והבריטים פתחו בהתקפה שזכתה לכינוי הקרב הראשון על המארן, והיא הסתיימה בניצחון גדול לבריטים והצרפתים. מולטקה הורה לכנף הימנית לסגת מהמארן אל נהר האן. הצרפתים פתחו במרדף, אולם הגרמנים היו מהירים יותר והספיקו להגיע עד האן ולקבוע בו עמדות, המערכה הפכה למלחמת חפירות שעתידה ללוות את החזית המערבית לאורך כל המלחמה. על פי המסופר לאחר התבוסה במארן מולטקה אמר לקיסר "הוד מלכותך הפסדנו במלחמה".
התבוסה במארן מוטטה את עצביו הרעועים של מולטקה, וב-14 בספטמבר שליח של הקיסר הודיע לו שהוא מפוטר מתפקידו, רשמית בגלל מצבו הבריאותי. הוא הוחלף בתפקידו באריך פון פאלקנהיין. עם זאת, דבר פיטוריו לא פורסם בציבור במשך מספר חודשים. בריאותו, שהייתה בלאו הכי תמיד מעורערת למדי, המשיכה להתדרדר, והוא נפטר בברלין ב-18 ביוני 1916. נערך לו טקס קבורה מכובד.
חיים אישיים

בשנת 1878 מולטקה נישא לאליזה פון הויטפלד. נישואיהם היו מאושרים, והוא נודע במסירותו הרבה לה. היא והעוזרת שלה היו הנשים היחידות שהותר להן לבקר במשרד המלחמה הגרמני. מולטקה נחשב לדמות לא שגרתית במטכ"ל הגרמני. הוא ניגן בצ'לו, והיה חבר בתנועת המדע הנוצרי. בעידודה של אשתו, הוא גילה עניין רב במאגיה ובחיים שלאחר המוות, ועמד בקשר עם רודולף שטיינר. מולטקה גם סבל מהתקפי מלנכוליה חוזרים ונשנים שהקשו על תפקודו.
לקריאה נוספת

סיריל פולס, "מלחמת העולם הראשונה", הוצאת מערכות, 1981.
מקס הייסטינגס, "פורענות: 1914, אירופה יוצאת למלחמה", הוצאת מודן, 2014.
ברברה טוכמן, "אוגוסט 1914", הוצאת מערכות, 1964. (הספר בקטלוג ULI)
מיכאל הרסגור, אהוד פוקס, "רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים: החלטות בתנאי משבר", הוצאת דביר, 2010.
יהודה ואלך, "תוכנית שליפן", זמנים חוברת 3, עמ' 62–74.
הערות שוליים

1 2 3  מקס הייסטינגס, "פורענות: 1914, אירופה יוצאת למלחמה", הוצאת מודן, 2014. עמ' 75.
↑  מיכאל הרסגור, אהוד פוקס, "רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים: החלטות בתנאי משבר", הוצאת דביר, 2010. עמ' 101.
↑  מיכאל הרסגור, אהוד פוקס, "רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים: החלטות בתנאי משבר", הוצאת דביר, 2010. עמ' 100.
↑  מקס הייסטינגס, "פורענות: 1914, אירופה יוצאת למלחמה", הוצאת מודן, 2014. עמ' 77.
1 2  מקס הייסטינגס, "פורענות: 1914, אירופה יוצאת למלחמה", הוצאת מודן, 2014. עמ' 76.
↑  אלימור מקבת, "טייסים יהודים בחיל האוויר הגרמני במלחמת העולם הראשונה", ספריית מעריב, 2012. עמ' 303.
↑  יהודה ואלך, "תוכנית שליפן", זמנים חוברת 3, עמ' 71-72.
↑  סיריל פולס, "מלחמת העולם הראשונה", הוצאת מערכות, 1981. עמ' 35.
↑  מיכאל הרסגור, אהוד פוקס, "רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים: החלטות בתנאי משבר", הוצאת דביר, 2010. עמ' 102.
↑  ברברה טוכמן, "אוגוסט 1914", הוצאת מערכות, 1964. עמ' 80.
↑  סיריל פולס, "מלחמת העולם הראשונה", הוצאת מערכות, 1981. עמ' 73.
↑  מקס הייסטינגס, "פורענות: 1914, אירופה יוצאת למלחמה", הוצאת מודן, 2014. עמ' 470.
↑  https://www.marybakereddylibrary.org/research/women-of-history-countess-dorothy-von-moltke/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265395705171  PLWABN: 9810694600205606  BIBSYS: 90644313  BnF: cb14622553m (data)  CiNii: DA16710286  GND: 118854801  ISNI: 0000 0000 6677 4018  LCCN: n98039557  NTA: 213804379  SELIBR: 213860  SNAC: w6pd8b61  SUDOC: 133541525  VIAF: 50022884   WorldCat (עם VIAF): 50022884
המחזה העשוי היטב

תמונה מן המחזה "הגברת בלבן", La Dame blanche מאת אז'ן סקריב
המחזה העשוי היטב או המחזה הבנוי כהלכה (בצרפתית: la pièce bien faite) הוא סוגה של כתיבה דרמטית ריאליסטית המדגישה את חשיבות הרצף המתמשך ואת סבירותם של מניעי הפעולות ואת הרלוונטיות והקרבה של הנושא והבעיות שמעלה המחזה עבור הקהל. כל זאת על מנת לבנות הזדהות פסיכולוגית של הקהל עם הדמויות והערכים. יצירת הסוגה והגדרתה קשורה בשמו של המחזאי הצרפתי אז'ן סקריב שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-19, כן פעלו בסוגה זו המחזאים ויקטוריאן סרדו (אנ'), אלכסנדר דיומא הבן, אמיל אוז'ייה, אז'ן לביש, ז'ורז' פדו. בין המחזאים שהושפעו ממנה ניתן למנות את הנריק איבסן, אוגוסט סטרינברג, אנטון צ'כוב, אמיל זולא וגרהרט האופטמן שהפכו את המחזה הבנוי היטב למודל המסורתי של בניית מחזה, כך שגם אלו הפועלים בסוגות אחרות מתמודדים עמו ומנסים לתקוף אותו.