stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע קאובוי
מורשת

קולונל ריד, קצין בכיר שאישר את המבצע ופיקד עליו, אמר: "מאסנו במוות והרס, רצינו לעשות משהו יפהפה". לואי הולץ, ששירת כלוטננט בכוח האמריקאי במבצע, אמר ב-1995: "חשבנו שיש לנו הזדמנות להציל פיסת תרבות עבור שאר העולם. הרגשנו שסוף המלחמה קרוב, והלך הרוח הזה איפשר ליופי לשוב". הגנרל פטון כתב על המבצע: "זה כנראה שגוי לאפשר לאמנות ברמה גבוהה להיעלם מהעולם, לא משנה מה היא האמנות. ועבורי, אילוף סוסים ברמה גבוהה הוא בוודאי יותר מעניין מציור או מוזיקה".
ב-1963 דיסני הפיקו סרט עליליתי שמבוסס על המבצע, נס הסוסים הלבנים. ב-2015 אולפני פרמאונט רכשו את הזכויות ליצירת עיבוד קולנועי לספר עיון שעוסק במבצע, אך נכון ל-2023 לא התחילו לצלם את הסרט.
נכתבו על המבצע מספר ספרי עיון, כולל אוטוביוגרפיה של פודייסקי, ספר עיון מאת סטיבן טאלטי (אנ') ועוד.
ב-1982 כמחווה דיפלומטית של אוסטריה לארצות הברית, הוצג במדשאת הבית לבן מופע של סוסי הליפיצן של בית הספר הספרדי לרכיבה, אל מול הנשיא רונלד רייגן. שר המסחר האוסטרי העניק לרייגן סוס כמתנה, ואמר: "הסוס הזה מסמל את הכרת התודה של הכלכלה האוסטרית לארצות הברית, על התמיכה הנדיבה שלכם בהבאת חופש ובהבאת כלכלה חופשית ויעילה אחרי מלחמת העולם השנייה. בנוסף, אני זוכר בחום איך הסוסים האלה ניצלו בידי הגנרל פטון". בנוסף, במשרדי בית הספר הספרדי לרכיבה תלוי לוח שיש להנצחת המבצע.
ראו גם

הקרב על טירת איטר, הקרב הנוסף היחיד במלחמת העולם השנייה שבו כוחות אמריקאים נלחמו לצד כוחות גרמניים
לקריאה נוספת

ספרי עיון באנגלית:
סטיבן טאלטי (אנ'), Operation Cowboy: The Secret American Mission to Save the World's Most Beautiful Horses in the Last Days of World War II, 2014
אליזבת לטס (אנ'), The Perfect Horse: The Daring U.S. Mission to Rescue the Priceless Stallions Kidnapped by the Nazis, ספרי בלנטיין, 2016
מרק פלטון (אנ'), Ghost Riders: When US and German Soldiers Fought Together to Save the World's Most Famous Horses in the Last Desperate Days of World War II, הוצאת Da Capo Press, 2018
הערות שוליים

↑  Dana Snitzky, The Secret Nazi Attempt to Breed the Perfect Horse, Longreads, ‏23 באוגוסט 2016 (באנגלית)
1 2  2CR, Czech Republic remember Operation Cowboy, www.army.mil (באנגלית)
1 2 3 4 5  Susan Davis, OPERATION COWBOY IN 1945 A GROUP OF U.S. SOLDIERS LIBERATED 375 LIPIZZANS FROM NAZI CAPTIVITY, Sports Illustrated Vault | SI.com (באנגלית)
1 2 3  MilitaryHistoryNow.com, Operation Cowboy – How American GIs & German Soldiers Joined Forces to Save the Legendary Lipizzaner Horses in the Final Hours of WW2, MilitaryHistoryNow.com, ‏25 בנובמבר 2018 (באנגלית)
1 2  Operation Cowboy, New Austrian, ‏16 בדצמבר 2015 (באנגלית)
↑  A quote from Operation Cowboy, goodreads.com
↑  Book review: 'The Perfect Horse' by Elizabeth Letts, DNA India (באנגלית)
↑  Patrick Hipes, ‘Operation Cowboy’ Movie A Go With Mark Canton & Lawrence Smith Saddling Up For True WWII Story, Deadline, ‏9 ביוני 2015 (באנגלית)
↑  My Dancing White Horses, Goodreads (באנגלית)
↑  Lipizzaner Horses of the Spanish Riding School, Presentation of horse to President Ronald Reagan's from Austria. Horsemen give small show, cut shots, on the South Lawn, United States' National Archives Catalog, ‏19 סנובמבר 1982 (באנגלית, גרמנית)
↑  Operation Cowboy Plaque, American War Memorials Overseas, Inc (באנגלית)
מוחמד אגא א-שאמי

מוחמד אגא א-שאמי (בערבית: محمد اغا الشامي; 1770 – 1833) היה מושל יפו מטעם השלטון העות'מאני לאחר בריחתו של המושל מוחמד אבו אל-מארק למצרים. א-שאמי זכה לכינוי "אבו נבוט" (בערבית: أبو نبوت) משום שנהג להתהלך עם אלה בידו ("אבו נבוט" פירושו בעל האלה או אבי האלה בערבית). א-שאמי חידש את פני העיר יפו והקים בה מבנים רבים.
ביוגרפיה

א-שאמי נולד בשנת 1770 בקווקז, והיה ממוצא צ'רקסי או גיאורגי. ככל הנראה הובא לאיסטנבול בנערותו ונמכר כממלוכ (עבד) לאחמד אל-ג'זאר, מושל עכו בשנים 1775–1804. א-שאמי הוכיח כישרונות ניהוליים בולטים והצטיין בתפקיד גובה המיסים בעכו. בשנת 1807, לאחר שמוחמד עבד אל-מרק נכשל במילוי הבטחתו לשער העליון לגייס צבא ולצאת למסע צבאי נגד הווהאבים בחג'אז וברח למצרים, מינה סולימאן פאשה את א-שאמי, יורשו של אל-ג'זאר, למות'סארף (מושל) סנג'ק יפו וסנג'ק עזה, בדרגת אגא. בתפקידו זה היה כפוף לעיתים לוואלי של דמשק, ולעיתים לוואלי של עכו.
ביוגרפיה > פועלו ביפו

אבו נבוט שימש מושל יפו בשנים 1807–1818 ועם השנים הרחיב את תחומי שלטונו גם למחוזות ירושלים ועזה.
הוא מינה פקידים בעזה, רמלה ולוד באופן עצמאי וללא תלות בסולימאן פאשה. בתקופה זו מימש כמה מיזמים בעלי חשיבות ביפו.
אבו נבוט שיקם את חומות העיר ובנה בתים חדשים באמצעות אבנים שהובאו מקיסריה ומאשקלון. הוא בנה שער חדש, שרק דרכו ניתן היה להיכנס העירה, והציב בו משמר מצויד בתותחים. שער זה נקרא על שמו עד היום. לשער שתי קשתות ומעליהן שלוש כיפות ואין דרכו מעבר ישר על מנת להאט את הנכנסים ולשלוט בהם. נוסף על כך הוסיף אבו נבוט תעלת מגן ומצודות לביצורי העיר. הוא שיקם את הנמל, חיזק את המזח ואת שוברי הגלים והקים בית מכס. מאחר שהיה גם בעל אוניות, היה שיפוץ הנמל והפעלתו הריווחית אינטרס ראוי. על מנת להגן על הסחורות בנה את חומת הים הקיימת גם כיום. בשנת 1812 החל את בנייתו של מסגד מחמודיה המסגד עוטר בעמודים שהובאו מקיסריה ואשקלון, וניתן למצוא בו כותרות בשימוש משני. לידו נבנה חאן אל-קמח עבור עולי הרגל ומבקרים. מדרום למסגד הוקמו השווקים והפכו את רחבת המבוא של יפו למרכז השלטוני החדש, ממנו יצאו התהלוכות הדתיות המוסלמיות. עוד הקים א-שאמי מספר סבילים בעיר, ובהם סביל אבו נבוט בדרך בן צבי (1815) הקרוי על שמו ו"סביל סולימאן" שבחזית הדרומית של מסגד מחמודיה (1809). הניהול המוצלח של העיר הביא להתפתחותה המואצת שהשתלבה בנסיבות המאה ה-19, או אולי הכינו ונתנו בסיס לעליות הדתיות והחברתיות השונות שהחלו לזרום לארץ בחלק השני של אותה מאה. ניהולו של אבו נבוט את העיר והמבנים שבנה הביאו לו פרסום ואהדה רבה בקרב תושבי העיר, שהעריכו את פועלו. הוא מוזכר עד היום כאביה של יפו.
בהמשך למדיניותו של אל-ג'זאר מורהו, היה אבו נבוט מנהיג ששם דגש על משמעת האוכלוסייה. הוא נהג להטיל עונשים קשים על העוברים על החוק. ניהולו התקיף הקים לו אויבים רבים.
בשנת 1818 חלה סולימאן פאשה ואבו נבוט ניסה לרשת את מקומו כמושל עכו. מהלך זה נגד את האינטרסים של יועצו הכלכלי של סולימאן פאשה, חיים פרחי. פרחי העדיף לראות את בן טיפוחיו עבדאללה פאשא ממונה לתפקיד ופנה לסולימאן פאשה בקיץ אותה שנה בבקשה להדיח את אבו נבוט מתפקידו כמושל יפו.
ביוגרפיה > פועלו מחוץ לארץ ישראל

זמן קצר לאחר מכן הודח אבו נבוט מתפקיד המושל, במקומו מונה בן אחיו של סולימאן פחה, צאלח מוצטפה בק. אבו נבוט נמלט למצרים, שם שימש כמושל אלכסנדריה תקופה קצרה ובשנים 1819–1827 שימש כמושל סלוניקי ודיארבקיר. אבו נבוט נפטר ב-1833 ונקבר סמוך לסביל הנושא את שמו ביפו, אולם כיום הקבר לא נמצא שם יותר.
הערות שוליים

↑  הערה מס' 44
↑  לפי שארל קלרמון-גנו במחקרו בשנים 1873–1874
↑  לפי מקור זה (עמ' 172), היה הקבר קיים בשנת 1950 - Petersen, Andrew (2002), A Gazetteer of Buildings in Muslim Palestine: Volume I (British Academy Monographs in Archaeology)
סביל אבו נבוט
צ'יקנפוט

| --- | --- |

להקת צ'יקנפוט, 2009
 מקום הקמה:  קאבו סן לוקאס 
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 סוגה:  הארד רוק
 חברת תקליטים:  Redline Entertainment
 www.chickenfoot.us
 חברים
 סמי הייגר   ג'ו סטריאני   מייקל אנתוני   צ'אד סמית'
 
צ'יקנפוט (באנגלית: Chickenfoot) היא סופרגרופ אמריקאית אשר נוסדה בשנת 2008. חברי הלהקה הם יוצאי ואן היילן, סמי הייגר (שירה) ומייקל אנתוני (גיטרה בס), הגיטריסט ג'ו סטריאני וצ'אד סמית', המתופף של הרד הוט צ'ילי פפרז.
אלבומה הראשון של הלהקה, הנקרא על שמה, יצא ב-5 ביוני 2009. מהאלבום יצאו 4 סינגלים: "Oh Yeah", Soap on a Roap", "Get it Up", Sexy Little Thing".
אלבומה השני של הלהקה יצא ב-27 בספטמבר 2011 ונקרא "Chicken foot III".
מדד מיקום מרכזי

בסטטיסטיקה, מדד מיקום מרכזי (או מדד מרכז) הוא ערך מייצג של התפלגות (נקרא גם ערך מרכזי). אף על פי שהמושג אינו מוגדר פורמלית, הממוצע החשבוני, החציון והשכיח הם הדוגמאות הנפוצות ביותר למדדי מיקום מרכזי. בסטטיסטיקה תאורית בוחרים את מדד המרכז בהתאם לסוג המשתנה. משתנה איכותי ניתן לתיאור בעזרת השכיח; משתנה אורדינאלי ניתן לתיאור גם בעזרת החציון; ומשתנה בסולם מדידה שבו אפשר להשוות הפרשים – ניתן לתיאור גם בעזרת ממוצע.
מדד מרכז יכול להיות מחושב עבור קבוצה סופית של ערכים (תצפיות במדגם) או עבור פונקציית התפלגות נתונה, כגון ההתפלגות הנורמלית הסטנדרטית. בדרך כלל כהשלמה למדדי מרכז יוצגו גם מדדי פיזור שונים, דוגמת שונות וטווח בין רבעוני.
מדדי מרכז נפוצים

ממוצע חשבוני – סכום התצפיות מחולק במספר התצפיות.
ממוצע משוקלל – עבור כל תצפית במדגם נגדיר משקל, כך שסכום המשקלות יהיה אחד. הממוצע המשוקלל יהיה סכום המכפלות של כל תצפית במשקל שלה. נשים לב כי ממוצע חשבוני הוא למעשה ממוצע משוקלל עם משקלות זהות לכל התצפיות.
חציון – הערך אשר בדיוק חצי מכמות הערכים גדולים ממנו, ומחציתם קטנה או שווה לו. ניתן לחשב ערך זה גם למשתנים אורדינאליים.
שכיח – הערך שמופיע הכי הרבה פעמים במדגם. ניתן לחישוב גם עבור משתנה נומינלי.
ממוצע גאומטרי/הנדסי – השורש ה-n של מכפלת כל התצפיות כאשר n הוא מספר התצפיות.
אמצע הטווח – ממוצע חשבוני של ערכי המקסימום והמינימום במערכת נתונים.
מדדי מרכז ופונקציות הפסד

הממוצע, החציון והשכיח מתקבלים באופן טבעי כאשר מסתכלים על בעיה של מזעור פונקציית הפסד עבור אוסף נתון של תצפיות:
הממוצע יתקבל בתור הערך שממזער פונקציית הפסד ריבועית:  L_{2}(m)=\sum _{i=1}^{n}(X_{i}-m)^{2} כאשר  X_{i},i=1,\dots ,n הן התצפיות.
באופן דומה החציון הוא הממזער של פונקציית הפסד של ערך מוחלט  L_{1}(m)=\sum _{i=1}^{n}|X_{i}-m|.
השכיח הוא הממזער של פונקציית ההפסד הבאה:  L_{0}(m)=\sum _{i=1}^{n}I_{m}(X_{i}) כאשר  I_{m}(X_{i})={\begin{cases}1&{\text{if }}m=X_{i}\\0&{\text{else}}\end{cases}}.
פונקציות אלו הן חלק ממשפחה של פונקציות הפסד (נורמות) בשם פונקציות  \ell _{p}.
ראו גם

ממוצע
חציון
שכיח
לקריאה נוספת

Weisberg H.F (1992) Central Tendency and Variability, Sage University Paper Series on Quantitative Applications in the Social Sciences, ISBN 0-8039-4007-6p.2
מדד מונסל

מדד מונסל, המתואר כמרחב גלילי.
מדד מונסל (במקור, Munsell color system) הוא דרך ייצוג (Notation) של צבע במרחב צבע תלת-ממדי בדיד, על פי שלוש תכונות: רוויה (Chroma), בהירות (Value) וגוון (Hue). מרחב צבע זה נוצר על ידי אלברט הנרי מונסל בתחילת המאה ה-20.
אף על פי שמדדי צבע מוקדמים יותר ייצגו גוונים וצבעים על פי תכונות שונות, מונסל היה הראשון שיצר מערכת של שלוש תכונות ניצבות, שאינן משפיעות זו על זו. מדד זה התבסס על תגובות אמפיריות ומדידות של נבחנים, ותגובותיהם לגוונים שונים. ביסוס זה סייע לשמור על מעמדו של המדד כפופולרי וידוע גם לאחר שמדדי גוון מדויקים יותר פותחו.
מהמדדים השונים שהיו קיימים בתקופת פיתוחו של מדד מונסל, רק הוא שרד בשימוש נפוץ במאה ה-21.
פירוט

ניתן להציג את מדד מונסל כשלוש קואורדינטות במרחב גלילי. שלוש הקואורדינטות מציינות נקודה על חתך הגליל: גוון, שניתן למדוד במעלות על חתך הגליל; רוויה, שהיא רדיוס הנקודה מהמרכז; ובהירות, שהיא נקודת גובה החתך. המרחב הוא בדיד, ומורכב מ"קוביות" בעלות צבע שונה. בגליל תאורטי שלם, יהיו מעל 10,000 גוונים שונים. בפועל, צורת הגליל אינה מושלמת, היות שכל גוון משיג רוויה (רדיוס) מקסימלי שונה בבהירות (גובה) שונה.
פירוט > גוון

הגליל מחולק לעשרה פלחים, כל אחד מייצג משפחת גוונים מסוימת. חמישה הם "גוונים ראשיים": אדום, צהוב, ירוק, כחול וסגול; חמישה נוספים מהווים "גוני ביניים": כחול-סגול, סגול-אדום, אדום-צהוב (כתום), צהוב-ירוק וירוק-כחול. עשרת הפלחים מיוצגים באותיות, בהתאם לאות הראשונה של הגוון באנגלית: R,Y,G,B,P לגוונים הראשיים, ו-YR, GY, BG, PB ו-RP לגוני הביניים. כך ניתן לחלק את מימד הגוונים לערכים במספרים טבעיים שבין 1 ל-10.
חלוקה קטנה יותר, בה כל גוון מקבל 10 תתי-גוונים, תחלק את המימד ל-100 חלקים שווים, הממוספרים במספרים טבעיים בין 1 ל-100. בערבוב כל שני גוונים, המצויים על אותו קוטר בחתך הגליל, יתקבל גוון אפור (ללא רוויה וגוון) בבהירות החתך.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5R | | 5R | | 5R | |  | 5YR | | 5YR | | 5YR | |  | 5Y | | 5Y | | 5Y | |  | 5GY | | 5GY | | 5GY | |  | 5G | | 5G | | 5G | |  | 5BG | | 5BG | | 5BG | |  |
|  | 201 130 134 | 201 130 127 | 201 131 118 | 200 133 109 | 197 135 100 | 193 137 94 | 187 140 86 | 181 143 79 | 173 146 75 | 167 149 72 | 160 151 73 | 151 154 78 | 141 156 85 | 127 159 98 | 115 160 110 | 101 162 124 | 92 163 134 | 87 163 141 | 82 163 148 | 78 163 154 | 73 163 162 |  |  |

| 5BG | | 5BG | | 5BG | |  | 5B | | 5B | | 5B | |  | 5PB | | 5PB | | 5PB | |  | 5P | | 5P | | 5P | |  | 5RP | | 5RP | | 5RP | |  | 5R | | 5R | | 5R | |  |
|  | 73 163 162 | 70 162 170 | 70 161 177 | 73 160 184 | 82 158 189 | 93 156 193 | 104 154 195 | 117 151 197 | 128 149 198 | 141 145 198 | 152 142 196 | 160 140 193 | 168 138 189 | 177 135 182 | 183 134 176 | 188 132 169 | 193 131 160 | 196 130 153 | 198 130 146 | 200 130 140 | 201 130 134 |  |  |
פירוט > בהירות

מדד מונסל מציין את הבהירות על ידי חלוקת המימד שבין שחור מוחלט ללבן מוחלט לאחד עשר חלקים, הממוספרים בין 0 (שחור) ל-10 (לבן). ביניהם תשעה גוני אפור, המסודרים באופן הדרגתי ובדיד משחור ללבן. כך גוון המצוין כ"בהירות 2" יהיה כהה מאוד, וגוון ב"בהירות 9" יהיה כמעט לבן.
פירוט > רוויה

רוויה נמדדת על רדיוס הגליל, כאשר גוון המצוי קרוב יותר למרכז הגליל דומה לאפור (שהוא נטול רוויה) וגוון שקרוב יותר לדופן הגליל בוהק יותר, וקל יותר להבחין בגוונו הייחודי. אף על פי שמתארים את מרחב הצבע של מונסל כגליל, בו לכל גוון בכל בהירות רמת רוויה מקסימלית זהה, בפועל אין הדבר כך. הגוונים סגול סיגלית (Violet) ואדום חסומים ברוויה בבהירות גבוהה, היות שהעין האנושית מתקשה להבחין בגוונים בקצה הסקאלה של האור הנראה; בדומה, צהוב וירוק בבהירות גבוהה מגיעים לרמות רוויה גבוהות במיוחד. לכל גוון מידת רוויה מקסימלית שונה בבהירות שונה, כך שצהוב מגיע לרוויה מקסימלית בבהירות גבוהה בלבד, וסגול בבהירות בינונית-נמוכה בלבד.
מידת הרוויה נמדדת במספרים מ-0 ומעלה, לרוב עד 12; המספרים הגבוהים יותר (ונדירים יחסית, תלויי גוון ובהירות) מגיעים ל-30. ככלל, גוונים ברוויה של מעל 20 קשים מאוד לשחזור באמצעות צבע הנמשח על עצם אמיתי, וגוונים הקרובים ל-30 לא ניתנים לתצוגה על צג LCD כלל.
הדוגמה מטה מתארת את ההבדל בין הגוונים Y צהוב ו-PB כחול-סגול. החצי הימני של התרשים הוא משטח דו-ממדי (רוויה X בהירות) של הגוון PB בדרגה 5 (באמצע הפלח), ומראה כיצד הרוויה המקסימלית של הגוון מושגת רק בבהירות בינונית (5-6). הצד השמאלי של התרשים מציג את הגוון צהוב 5, וממחיש כיצד הרוויה המקסימלית מושגת רק בבהירות גבוהה (7-8).
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 12 | 10 | 8 | 6 | 4 | 2 | 0 | 2 | 4 | 6 | 8 | 10 | 12 |
| 10 |   |   |   |   |   |   | 255 255 255 |   |   |   |   |   |   |
| 9 |  |  |  |  |  | 228 228 250 | 232 232 232 | 243 227 207 | 250 227 178 |  |  |  |  |
| 8 |  |  |  |  | 190 201 239 | 200 200 222 | 203 203 203 | 215 200 181 | 221 200 154 | 227 200 126 | 233 199 97 | 237 199 63 |  |
| 7 |  |  | 142 176 241 | 154 175 225 | 164 175 210 | 173 174 195 | 179 179 179 | 188 173 155 | 194 173 128 | 200 173 101 | 205 172 72 | 210 172 29 |  |
| 6 | 79 150 244 | 101 150 227 | 116 149 213 | 128 149 198 | 138 148 182 | 146 148 168 | 150 150 150 | 161 147 129 | 167 147 103 | 173 146 75 | 178 146 42 |  |  |
| 5 | 46 124 214 | 72 123 199 | 89 123 185 | 101 123 171 | 111 122 156 | 120 122 142 | 124 124 124 | 134 121 103 | 141 121 77 | 146 120 48 | 150 119 9 |  |  |
| 4 |  | 38 97 172 | 59 97 158 | 74 97 144 | 85 96 130 | 93 96 116 | 97 97 97 | 108 96 77 | 114 95 52 | 119 94 25 |  |  |  |
| 3 |  |  | 26 72 133 | 45 72 120 | 58 72 106 | 67 72 92 | 70 70 70 | 81 71 55 | 87 70 33 |  |  |  |  |
| 2 |  |  | 20 49 93 | 35 49 79 | 44 49 66 | 48 48 48 | 57 48 34 | 63 47 6 |  |  |  |  |  |
| 1 | 5PB | 5PB | 5PB |  | 13 28 56 | 23 28 45 | 28 28 28 | 37 27 9 |  |  | 5Y | 5Y | 5Y |
| 0 |  |  |  |  |  |  | 0 0 0 |  |  |  |  |  |  |
פיתוח היסטורי

במהלך המאות ה-18 וה-19 בוצעו מספר ניסיונות לייצור מרחב צבע בדיד בשלושה ממדים, בצורות שונות. טוביאס מאייר יצר מרחב בצורה פירמידה משולשת כפולה ב-1758, יוהאן היינריך למברט עם פירמידה בודדת ב-1772, פיליפ אוטו רונגה יצר מרחב כדורי ב-1810, ואחריו נוצרו מרחבים חרוטיים, בצורת חצי-כדור ואף קובייה זקורה על פינתה. ככל שהמודלים התאורטיים לתיאור מרחב הצבע הפכו יותר מדויקים, ניתן היה להבחין כי אף מודל לא מייצג את כלל הצבעים הניתנים לראייה - ובנוסף, המודלים התאורטיים לא כללו מדידות אמפיריות של יכולת ההבחנה האנושית בין גוון לגוון.
מונסל יצר את מרחב הצבע במטרה להדריך אמנים צעירים באופן מדויק. הרעיונות לגבי המדד התבססו על חלוקה לשלושה ממדים ניצבים, על מנת שגוונים לא יידרשו בשמות (כגון "אפרסק", "לילך" וכדומה, עיקרון שמונסל רשם בכתביו כ"מטופש ומטעה") אלא בנקודות ציון עשרוניות. העבודה על מדד מונסל החלה ב-1898 והסתיימה עם פרסום "A Color Notation" ב-1905. היו מספר רב של אי-דיוקים לגבי המודל התאורטי שהוצע באטלס זה, וגרסה מתוקנת ומלאה יותר יצאה לאור ב-1929 בשם Munsell Book of Color. לאחר סדרות של מדידות אופטיות יצאה מהדורה מחודשת בשנות הארבעים, שעיצבה את מדד מונסל כמבוסס אמפירי.
גלגל הצבעים של מונסל - לא חתך מדויק של המרחב הגלילי, שכן הבהירות שונה בכל גוון להשגת רוויה מרבית.
מרחב גוונים בתצורת כדור.
מדד מחירים

מדד מחירים הוא מדד, המחושב בטכניקות סטטיסטיות ומשתנה מזמן לזמן, אשר מיועד למדוד את השתנות המחירים של סל מוצרים ושירותים הנקבעים במסגרת מדד ספציפי.
מדדים כאלה יכולים להיות מדד המחירים לצרכן אשר אמור למדוד את השתנות מחירי סל מוצרים ושירותים (להלן: "הסל") הנצרכים על ידי קבוצת אנשים מסוימת, מדד המחירים ליצרן, מדד מחירי הייבוא ועוד. המדד יכול להתייחס לסל של קבוצות בני אדם שונות המוגדרות על פי משתנים שונים (גאוגרפיים, דמוגרפיים ועוד).
המדד כגודל יחסי

מאחר שמטרת המדד היא למדוד את השינוי ברמת המחירים, אין חשיבות לערכו המוחלט אלא לשנוי היחסי בערך זה. לעליית המדד מרמה של 100 נקודות לרמה של 110 נקודות משמעות זהה לעלייה מ-200 ל-220. לפיכך, קובעים את ערך המדד בנקודת זמן אחת (הקרויה "תקופת הבסיס") באופן שרירותי. בדרך כלל, נהוג לקבוע את ערך המדד בתקופת הבסיס בגובה של 100 (או 100 נקודות). קביעה כזו תגרום לכך שערך המדד בכל נקודת זמן יהיה שווה ל"רמת המחירים הכללית" באותו זמן, כשהיא מבוטאת באחוזים מרמת המחירים בתקופת הבסיס.
סל בסיסי קבוע או משתנה

כדי לקבוע את ערכו של המדד יש לחשב את ערכו של הסל בכל עת ולקבוע את ערכו היחסי לעומת סל הבסיס. מכאן החשיבות בקביעת הסל המשמש לחישוב המדד.
שיטה אחת לחישוב המדד היא לקבוע סל בסיסי קבוע שישמש לקביעת ערכי המדד בכל עת. לשיטה זו יש יתרון בכך שהיא מאפשרת (לפחות תאורטית) השוואה בין מחירי אותו סל במשך תקופה ארוכה. חסרונות השיטה הן:
סל קבוע אינו מתחשב בשינוי הרכב הסל האפקטיבי במשך השנים ולצורך בדיקת שינויי מחירים בתקופות מרוחקות מתקופת הבסיס - עלול לתת תוצאות שאינן עונות לשאלות המעניינות את המשתמשים.
סל קבוע אינו נותן ביטוי למוצרים חדשים הנכנסים לשימוש.
קיימות בעיות של שינוי ושיכלול של מוצרים שאינו בא לביטוי בסל קבוע.
קיימת בעיית העלמות מוצרים מן השוק.
כדי לענות על בעיות אלה, הונהגה שיטה של חישוב מדדים לתקופות קצרות (של מספר שנים) תוך שרשורם (כלומר, קביעת הערך ההתחלתי של כל מדד כזה בגובה הסופי של המדד הקודם). גם שיטה זו אינה נטולה בעיות ובייחוד הבעיה שאין היא נותנת תשובה הולמת לשאלה של שיעור השינוי במחירים לתקופות ארוכות.
מדד לספיר ומדד פאש

שתי שיטות מפורסמות לחישוב המדד (או למעשה, לחישוב הסל הבסיסי של המדד) ידועות בשמות: מדד לספיר (Laspeyres) ומדד פאש (Paasche).
לפי שיטת לספיר נקבע הרכב הסל הבסיסי להיות זה שבתקופה הראשונה לחישוב המדד (בדרך כלל החודש הראשון) ואילו לפי שיטת פאש נקבע הסל לפיו מחושב המדד להיות הסל של החודש האחרון. כלומר, מדד לספיר מודד את השיעור שבו השתנו מחירי הסחורות שנצרכו בחודש הראשון ואילו מדד פאש מודד את השתנות מחירי הסחורות שנצרכו בחודש האחרון.
אם:
אז:
קביעה מעשית של סל בסיסי

למעשה, אם רוצים לחשב את המדדים בכל תקופה (בדרך כלל חודש) ללא פיגור גדול, אין אפשרות להשתמש במדד פאש. זאת, מאחר שלצורך זה יש להשתמש בהרכב הסל הנקבע על יסוד נתוני החודש האחרון. גם מדד לספיר אינו יכול לשמש לצורך מעשי, אם רוצים למנוע פיגור בחישוב המדדים הראשונים ואם מניחים שהנתונים לגבי הרכב הסל נאספים בפיגור מסוים.
לפיכך, בדרך כלל, לצרכים מעשיים, משתמשים בסל בסיסי המבוסס על נתוני הכמויות הידועים לגבי מספר תקופות (חודשים) שלפני התקופה לגביה מחושבים המדדים.
מדד כמויות

בטכניקה דומה ניתן להשתמש לחישוב מדד כמויות. מדד הכמויות נותן ביטוי לשינוי בכמויות המוצרים לאורך זמן. במקרה זה, מתהפכים התפקידים של המחירים ושל הכמויות בכל הנוסחאות. בעוד שבמדד המחירים משמשות הכמויות בתקופת הבסיס לצורך קביעת המשקל שיש לתת לכל מוצר במסגרת המדד, הרי, במדד כמויות, משמשים המחירים בתקופת הבסיס לצורך קביעת המשקל הניתן לכל כמות של מוצר.
אטיין לספיר

Ernst Louis Étienne Laspeyres, 1834 – 1913
הרמן פאש

Hermann Paasche, 1851-1925
פרידייש שפיגל

| --- | --- |

עיצוב חזית של אחד הבניינים
 לידה:  24 באפריל 1866 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  26 בפברואר 1933 (בגיל 66) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
פרידייש שפיגל (בהונגרית: Spiegel Frigyes; פשט, 24 באפריל 1866 – בודפשט, 26 בפברואר 1933) היה אדריכל יהודי-הונגרי, דמות יוצאת דופן של האר נובו. הוא היה גם אמן משמעותי בתחום האמנות השימושית ועיצוב רהיטים.
ביוגרפיה

שפיגל נולד במשפחה יהודית כבנם של מוריץ שפיגל (1825–1899), פקיד ושל של פאולינה הירשל. אשתו הייתה יולאן נוימן. בתם מריה פאולה נולדה בשנת 1896. שפיגל סיים את לימודיו בשנת 1887 באוניברסיטה המלכותית יוז'ף (היום אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה) ואז החל לעבוד במשרד האדריכלים של וילמוש פרוינד. הוא לקח חלק בתכנון בית הלוויות של בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט, ועסק גם באומנויות יישומיות.
בשנת 1895 פתח משרד אדריכלים עם פילפ ויינרב, והם תכננו מספר בנייני דירות בבודפשט, בהם יושמו באומץ אלמנטים דקורטיביים באר נובו. שפיגל פתח סלון רהיטים בשם "Maison Modern" בבזאר קיראי לשעבר, (בודפשט, רובע 5, רחוב קיראי 3–5 ), ואחר כך ב-1912 חנות בשם "Lady Jewellery Shop" ברחוב ואצי. גם עיצובי הרהיטים שלו זכו להכרה בינלאומית.
בנוסף לאדריכלות, שפיגל היה פעיל גם בתחומים רבים אחרים: בובות מעוצבות (עבור לוטה פריצל וקטה קרוזה), תפאורות לסרטים (עבור אלכסנדר קורדה), ותפאורה לנשף צדקה על קרח הדנובה בשנת 1914.
בשנת 1902 הוא היה חבר מייסד של "איגוד האדריכלים ההונגרי", ובין השנים 1914–1917 היה מנהלו הראשון (כלומר הנשיא). בשנת 1918 היה חבר ב"מועצה הספרותית והאמנותית", וב-1919, תחת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, ב"מועצה הלאומית לדיור". בשנת 1920 נאלץ להגר מסיבה זו והתיישב באוראדיה, שם תכנן כמה בתי מגורים, הוא היה חבר בקבוצת החברים של המהגרים ההונגרים (פרידייס קרינתי, פרנץ מולנאר, הנריק מאיור).
יצירתו > בודפשט

רובע 6 רחוב איזבלה 94 ו-96 (Izabella utca). בתי לינדנבאום 1896–1897. חזיתות שני הבניינים נהרסו כליל במלחמת העולם השנייה. חזית בית 94 שופץ לאחר תחילת המילניום.
רובע 6 דרך בייצ'י-ז'לינסקי 63 (Bajcsy-Zsilinszky út ). בית מגורים, 1897, עם פילפ ויינרב
רובע 9 דרך אולאי 21. (Üllői út) בית מגורים 1897–1898, עם פילפ ויינרב.
רובע 6 שדרת אנדראשי 101. וילה שאנצר (Schanzer-villa) 1907–1908. הריהוט והעיצוב כולו גם הוא עבודתו של שפיגל.
יצירתו > סגד

רחוב ג'רג דוז'ה 5 (Dózsa György utca). בית רגדון, 1911
רחוב יאנוש אראן 1. בית פרינץ 1912–1913
שטפאניה 10. (ארמון ויידה)
יצירתו > אוראדיה

רחוב דז'ה סילאדי (כיום רחוב מוסקבה) 6, בית הדפוס זוננפלד, 1911–1912
בית זוננפלד, 1899
בית קונראד, 1909–1910
בית דירות להשכרה של לאיוש וייסוביץ' 1910–1911
בית שכירות מרקוביץ-מת'זר, 1911?
בית בנק אשראי כללי בהונגריה להשכרה, 1922–1923
בית בנק האשראי ההונגרי למכירה 1923
יצירתו > אחרים

סנקט פטרבורג, הואריטה לשעבר של הצאר לשעבר (נהרס)
קלוז'-נאפוקה, תיאטרון הטיילת (כיום מקום מושב התיאטרון והאופרה הממלכתית ההונגרית בקלוז'-נאפוקה), עם גזה מרקוש, 1909-191
מאמריו

אמנות דקורטיבית מודרנית בארכיטקטורה, בתוך: אומנות שימושית הונגרית 1897/98, כרך 1, מספר 2 58-66. דף, זמין באופן מקוון
אדריכלות מודרנית ובנייני מגורים בבודפשט, 1902; זמין באופן מקוון
גלריית תמונות

בית לינדנבאום המשופץ ועדיין הרוס חלקית
ארמון פרינץ בסגד על גלויה ישנה
ארמון פרינץ במצב הנוכחי
דרך בייצ'י-ז'ילינסקי 63. חזית
דרך בייצ'י-ז'ילינסקי 63. פרטי חזית
מכרזי התכנון של שפיגל

תחרות עיצוב של התיאטרון הלאומי של בודפשט (אדריכלות הונגרית מספר 1, 1913)
תחרות עיצוב של אולם המסחר ההונגרי (אדריכלות הונגרית מס '5, 1913)
תחרות עיצוב לבניין בית הספר למוזיקה סגד (אדריכלות הונגרית מס '6, 1910)
בתי דירות, וילות (אדריכלות הונגרית מס '9, 1910)
מבנים של בירת בודפשט. II. מחזור. (אדריכלות הונגרית מס '2 משנת 1911)
מכרז תכנון לבניין המטה של לשכת המסחר והתעשייה של דברצן הקשורה לבניין המגורים, (אדריכלות הונגרית מס '7, 1911)
זמין באופן מקוון: http://kolibri.omikk.bme.hu/digit/index.php?page=person&id=15109%5B%5D(הקישור+אינו+פעיל)
ספרות

אגנש קניירש (עורכת ראשית), פרידייש שפיגל, בלקסיקון הביוגרפי ההונגרי 1000–1900, בודפשט, 1994 (ברומנית) מסת"ב 9630525003
האדריכלות ההונגרית של תחילת המאה ה-20
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 387/1866. folyószáma alatt".
↑  "Spiegel Móric halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 2080/1899. folyószáma alatt".
↑  "Spiegel Paula Mária születési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári születési akv. 973/1896. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1035444852  ISNI: 0000 0000 6834 0600  ULAN: 500122530  VIAF: 96584991   WorldCat (עם VIAF): 96584991 
בית לינדנבאום פרי תכנונו
הבניין הצר ביותר בבודה עם פילפ ויינרב
צ'יריאקו דה מיטה

צ'יריאקו לואיג'י דה מיטה (באיטלקית: Ciriaco Luigi De Mita; ‏2 בפברואר 1928 – 26 במאי 2022) היה ראש ממשלתה ה-47 של איטליה משנת 1988 ועד 1989. כיהן גם כחבר הפרלמנט האירופי בשנים 2009–2013, וכיהן גם כראש עיריית נוסקו, עיר הולדתו.