stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מז'יבוז'
היסטוריה יהודית > חיי הקהילה

כאמור, על פי המסורת, הקימו לעצמם יהודיה הראשונים של העיר, במאה ה-15, בית מדרש קטן בנוי מעץ. משגדלה האוכלוסייה היהודית במז'יבוז', גדלו אף צרכיה. מנהיגי הקהילה - שהחלה לתפוס מקום של כבוד בין קהילות פודוליה - ראו לנכון להקים לעצמם בית מקדש מעט שיהא בנוי לתלפיות, ויוכל לשמש את כל תושבי העיר. בית הכנסת הגדול שהקימו יהודי מז'יבוז' במאה ה-16, נבנה מאבן על גבעה קטנה לא הרחק מהמצודה ובקרבת מקום לבית המדרש הישן.
עם התפתחות הקהילה היהודית, במרוצת השנים, הפך כל האזור שמבית הכנסת ועד הכניסה המערבית של מז'יבוז' לאזור חנויות ומסחר יהודיים.
בתחילת המאה ה-17 כבר הפכה מז'יבוז' לאחת הבולטות שבקהילות היהודיות בדרום מזרח פולין, ולבעלת ההשפעה הגדולה ביותר על החיים היהודיים באזור ובין רבניה (בשנים 1604–1612) נמנה גם רבי יואל סירקיש (1561–1640), הידוע בכינויו הב"ח (על שם פירושו "בית חדש" על ארבעה טורים).
היסטוריה יהודית > מז'יבוז' ותנועת החסידות

העיר מז'יבוז' ידועה היום בעיקר בזכות היותה מולדתה של תנועת החסידות ומקום מושבו של מייסד החסידות, הבעל שם טוב.
על פי מחקרו של ש. אנ-סקי ומשלחתו האנתרופולוגית, ראשי קהילת מז'יבוז' שחפצו להשיב לעירם המתפתחת את מעמדה משכבר הימים, הזמינו את מייסד תנועת החסידות, הבעל שם טוב, להתיישב בעירם. לבעש"ט, שכבר התפרסם באזור, התחייבו לדאוג לפרנסה מקופת הקהל ולמגורים. בית המדרש הראשון של העיר הפך להיות "בית מדרשו של הבעל שם טוב". בשנת 1760 נפטר הבעל שם טוב ונקבר בעיר.
גם נכדו, רבי ברוך ממז'יבוז' חי בעיר ונקבר ליד סבו. גם נינו של הבעש"ט, רבי נחמן מברסלב, נולד בעיר.
רבי אברהם יהושע השיל מאפטא אב"ד העיר אפטא שהיה מגדולי תנועת החסידות בדורו הגיע לגור בעיר מזיבוז ובנה בה בית מדרש שקיים עד היום, ובניו אחריו המשיכו את שושלת החסידות בעיר. והסתעפו ממנו חסידויות מזיבוז, אפטא-ז'ינקוב, קופיטשניץ וטורנופול.
היסטוריה יהודית > מז'יבוז' בשואה

עם נסיגת הצבא האדום ופינוי המוסדות הסובייטיים מאזור מז'יבוז' ביולי 1941, החלו לאומניים אוקראינים לפרוע ביהודי מז'יבוז'.
עם תחילת הכיבוש נהרס בית מדרשו של הבעש"ט עד היסוד. כמו כן נהרס בית הקברות.
יהודי מז'יבוז' רוכזו בגטו שהוקף בגדרות תיל גבוהות וסבוכות, בתנאי מחיה של 15–20 נפש בחדר. הצעירים שביהודי העיר נשלחו לעבודות כפייה, ורבים מהם מתו.
בבוקרו של יום שלישי, 22 בספטמבר 1942, הקיפו אנשי הגסטאפו ועוזריהם האוקראינים את הגטו היהודי וריכזו את יהודי הגטו הנותרים בכיכר העיר. הצעירים רוכזו ונשלחו למחנות עבודה, ויתר היהודים, כ-1,000 במספר, נלקחו משם לגדות נהר בוג, שם נרצחו. כ-2,500 יהודים עדיין הצליחו להסתתר בבונקרים ובכפרי הסביבה, ובמשך שלושה שבועות נמשך ציד היהודים, ובסיומו נמנו כ-3,500 הרוגים אשר קבורים בקבר אחים מחוץ לעיר.
מעטים מאוד מבני קהילת מז'יבוז' ניצלו.
היסטוריה יהודית > אחרי המלחמה

לאחר שחרור העיר בידי הצבא האדום ב-24 במרץ 1944 חזרו למז'יבוז' כ-20 משפחות יהודיות, אולם חיי הקהילה במקום לא נתחדשו. בשנת 1969 עברו כל המוסדות הממשלתיים ללטיצ'ב, ורוב היהודים עזבו את העיירה. בשנות ה-80 חיו בעיר כשמונה יהודים, ובשנות ה-90 – שלושה.
בשנת 1977 ביקר בעיר הרב יצחק הכטמן, רבה של מונטריאול, ובידו תיאור בית הקברות הישן וקבר הבעש"ט. לאחר מאמצים למצוא את הקבר לפי התיאורים הקבר נמצא, אם כי הרוס. משפחת ליפיצקי חידשה את המצבה לאחר מכן, למרות אי מתן אישור מהשלטונות. לאחר 1991 בנתה חברת "דרך צדיקים", המארגנת נסיעות לקברי צדיקים, אוהל על קבר הבעש"ט, ואף בית מלון קטן לכל העולים לרגל.
בית המדרש העתיק שוחזר, ונבנה שם מקווה על יד מעיין הבעל שם טוב. מז'יבוז' מהווה מוקד עלייה לרגל לחסידים מרחבי העולם, העולים להתפלל על קברו של מייסד החסידות.
לקריאה נוספת

100 עיירות יהודיות באוקראינה הוצאת אלכסנדר גרשט.
הערות שוליים

↑  הוא כותב "Inter confluentem Buch et Bozek veluti Mesopotamia sedet Miedzyboz, ut etymon ipsum urbis indicat", בחיבור משנת 1585 בשם Descriptio veteris et novae Poloniae cum divisione eiusdem veteri et nova: Adiecta est vera et exquisita Russiae inferioris descriptio, iuxta revisionem commissariorum regiorum : Et Livoniae iuxta Odoporicon exercitus polonici redeuntis ex Moschovia.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531170905171  LCCN: n94083491  NKC: ge707546  VIAF: 126823310   WorldCat (עם VIAF): 126823310 
דפים מ"פנקס דחבורה משניות" של קהילת מז'יבוז'
קברו של הבעל שם טוב'
מצבת הבעל-שם-טוב במז'יבוז'.
פרדוקס המספרים המעניינים

פרדוקס המספרים המעניינים הוא פרדוקס מילולי, הנובע מהניסיון לסווג את המספרים הטבעיים למספרים "מעניינים" ו"לא מעניינים".
המספר הקטן ביותר בעל תכונה מסוימת נחשב למעניין. למשל, 1 מעניין משום שהוא המספר הטבעי הקטן ביותר, 2 מעניין בתור המספר הראשוני הראשון, 1,729 מעניין בתור המספר הקטן ביותר שניתן לבטאו כסכום של שתי חזקות שלישיות בשתי דרכים שונות, וכדומה.
נניח שיש מספרים לא מעניינים. אם כך, הקבוצה של המספרים הטבעיים שאינם מעניינים אינה ריקה, ולכן (לפי עקרון הסדר הטוב)  חייב להיות בקבוצה איבר מינימלי; עצם העובדה שאיבר זה הוא הקטן ביותר מבין כל המספרים הלא-מעניינים - היא מעניינת כשלעצמה, ועל כן מקומו בקבוצת המספרים המעניינים, ולא בקבוצת המספרים הלא-מעניינים. הוכחנו, אם כך, שכל המספרים מעניינים.
הבעיה הנעוצה בלב הפרדוקס היא המושג "מעניין", שאינו מוגדר היטב. ניתן, למשל, לטעון שהיות מספר כלשהו הקטן ביותר בקבוצת הלא-מעניינים אינה הופכת אותו למעניין. יתר על כן, לא ניתן מבחינה מתמטית להגדיר "מספר מעניין" בצורה כזו שאיבר שנמצא בקבוצת המספרים הלא-מעניינים יהיה מספר מעניין בעצמו, מבלי שבהגדרה עצמה תהיה סתירה. הדבר נובע מצורתה המעגלית של ההגדרה: המספר שאנו מוצאים בהוכחה בדרך השלילה הוא מעניין אם הוא לא-מעניין וגם הוא הקטן ביותר מבין הלא-מעניינים. מבחינה לוגית, אמירה זו דומה לאמירה "A הוא B אם A הוא לא B" שהיא סתירה. התייחסות עצמית מסוג זה ידועה במיוחד בפרדוקס השקרן.
ראו גם

הפרדוקס של ברי
הערות שוליים

↑  Manon Bischoff, The Most Boring Number, Scientific American Magazine 328(6), 2023, עמ' 76
דומיניק קרן

| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1965 (בת 59) צרפת סן-ז'רמן-אן-לה, איוולין, צרפת
 סגנון בישול:  צרפתי
 מסעדות:  Atelier Crenn
 פרסים והוקרה:  טיים 100 (2024)  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי (15 בנובמבר 2018)  כוכב מישלן 
 
דומיניק קרן (בצרפתית: Dominique Crenn; נולדה ב-7 באפריל 1965) היא שפית צרפתייה. נכון לשנת 2016, הייתה השפית היחידה בארצות הברית שזכתה בשלושה כוכבי מישלן עבור מסעדתה Atelier Crenn (אנ') שבסן פרנסיסקו. קרן השתתפה במספר תוכניות טלוויזיה ברשת Food Network ובפלטפורמות נוספות.
ביוגרפיה וחיים מוקדמים

קרן נולדה ב-7 באפריל 1965 בסן-ז'רמן-אן-לה שבצרפת. בגיל 18 חודשים אומצה על ידי זוג מורסאי. היא בילתה את חופשות הקיץ בחוות המשפחה שבברטאן. אמה, שהייתה בשלנית בעלת טעם הרפתקני, חשפה אותה למטבחים מגוונים כמו הודי, סיני, יפני ווייטנאמי במסעדות בפריז. אביה, פוליטיקאי, לקח אותה לעיתים קרובות למסעדות יוקרה זוכות כוכבי מישלן בליווי מבקר מסעדות שהיה חברו.
השפעות החוויות בחוות המשפחה, הבישול של אמה, והביקורים במסעדות יוקרה עיצבו את טעמה הקולינרי. קרן בחרה לעזוב את סצנת המטבח הצרפתית הגברית-בעיקרה ופנתה ללימודי תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים בינלאומי.
קריירה

בסוף שנות ה-80 עברה קרן לארצות הברית, שם החלה את דרכה בסן פרנסיסקו. משרתה הראשונה הייתה במסעדת Stars בניהולו של השף המפורסם ג'רמיה טאוור. לאחר מכן עבדה במסעדות נוספות, כולל Campton Place ו-2223 Market. בשנת 1998, מונתה לשפית ראשית במסעדת מלון אינטרקונטיננטל בג'קרטה, אינדונזיה, שם הייתה השפית הראשית הראשונה במדינה. עם זאת, בשל מהומות אזרחיות, נאלצה לעזוב את אינדונזיה.
עם חזרתה לארצות הברית, עבדה כשפית ראשית במועדון מנהטן בלוס אנג'לס ולאחר מכן במסעדת Abode בסנטה מוניקה. בשנת 2008 הצטרפה למסעדת Luce בסן פרנסיסקו, שם זכתה בכוכב מישלן הראשון שלה בשנת 2009 ושוב בשנת 2010.
ב-2011 פתחה קרן את מסעדת Atelier Crenn. המסעדה זכתה לשני כוכבי מישלן, מה שהפך את קרן לשפית הראשונה בארצות הברית שזכתה בהישג זה. בשנת 2018 הוענק למסעדה כוכב המישלן השלישי שלה. לצד מסעדה זו, פתחה קרן את Petit Crenn בשנת 2015 ואת Bar Crenn בשנת 2018, שזכה לכוכב מישלן בשנה הראשונה לפעילותו.
קרן השתתפה בתחרויות ובתוכניות בישול, בהן Iron Chef America ו-Chef’s Table של נטפליקס. בשנת 2021 שימשה יועצת לסרט הקולנוע "התפריט", וב-2022 הופיעה בתוכנית Iron Chef: Quest for an Iron Legend. ב-2024 נבחרה לאחת מ-100 האנשים המשפיעים בעולם על ידי מגזין טיים.
פילוסופיה קולינרית

קרן מתייחסת למנותיה כ"פואטיקה קולינרית". מסעדת Atelier Crenn מתוארת כמשלבת ויזואליות, מרקמים ורעיונות חדשניים שזוכים להערכה רבה בעולם. קרן ידועה ביחסה החיובי לצוותה ובכך שהיא נמנעת מהתנהגות קיצונית שאפיינה בעבר מטבחים מקצועיים. היא נוהגת לברך את אורחי המסעדה באופן אישי.
חיים אישיים

בדצמבר 2019 התארסה קרן לשחקנית מריה בלו, והשתיים נישאו ב-12 במאי 2024. לקרן שני ילדים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Dominique Crenn. La meilleure Chef au monde est bretonne !". Le Télégramme (בצרפתית). 30 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Current biography yearbook 2015. New York: H.W. Wilson. 2015. pp. 121–123. ISBN 9781619257078. OCLC 934533200.
↑  Jung, Carolyn (5 ביולי 2009). "Dominique Crenn of Luce". San Francisco Chronicle. נבדק ב-6 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Madrigal-Yankowski, Nico (19 באפריל 2024). "Time's top 100 list includes a San Francisco chef". SFGATE. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Maria Bello Reveals She's Engaged to Chef Girlfriend Dominique Crenn: 'I've Finally Grown Up'". PEOPLE.com.
↑  "Maria Bello Marries Longtime Partner Dominique Crenn in 'Bohemian, Chic' Mexico Wedding (Exclusive)". PEOPLE.com.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811302116405606  LCCN: n2015034799  VIAF: 315987846   WorldCat (עם VIAF): 315987846
פרשת הבריחה אחרי פוגרום קיילצה

פוגרום קיילצה, האבלים על יד ארונות הקורבנות
פרשת הבריחה בעקבות פוגרום קיילצה מתייחסת ליציאה ההמונית של שורדי השואה מפולין בקיץ 1946 בעקבות פוגרום קיילצה שהתרחש ב-3 ביולי 1946. פוגרום זה, בו נרצחו 47 יהודים שניצלו מהשואה, זעזע את יהדות פולין והעולם וכן את הממסד השלטוני הפולני. הממשלה הגיבה בחומרה למעשה ומספר ימים לאחר האירוע נפתח המשפט הראשון של הפורעים בו נגזרו להם עונשים חמורים.
היד הקשה בה נקטו השלטונות לא הרגיעה את יהודי פולין, שמתוך הבנה שלא ניתן לשקם את חייהם בפולין, החלו להתכונן ליציאה מפולין במסגרת תנועת הבריחה. יצחק צוקרמן, ממנהיגי תנועת הבריחה, הגיע ל"הסכם" עם גורמים בממשלת פולין, לפיו הגבול הפולני יפתח למעבר לקבוצות מאורגנות של הבריחה, באופן חצי חוקי.
במסגרת הסכם זה יצאו מפולין, בשלושה החודשים לאחר הפוגרום כ־76,730 שורדי שואה במסגרת תנועת "הבריחה".
רקע

עם סיום מלחמת העולם השנייה החלה באירופה נדידה של מיליוני בני אדם שניסו לחזור לבתיהם. גם יהודים רבים, ששרדו את השואה, חזרו ליישובים בהם גרו לפני המלחמה כדי למצוא בני משפחה שניצלו. היהודים החוזרים גילו, שלא רק שהאנטישמיות של המקומיים לא נעלמה, אלא שהמקומיים ניצלו את גירוש היהודים כדי להשתלט על רכושם. בפולין במיוחד האנטישמיות והעוינות התבטאו בפגיעה ביהודים ובמקרים רבים גם ברצח ובפוגרומים.
אירועים אלו ועוינות זו היו בין הסיבות שהביאו את היהודים להבנה ש"אי אפשר להישאר" וצריך לחפש מולדת חדשה. תנועת הבריחה החלה לפעול עוד לפני תום המלחמה באזורים ששוחררו מהכיבוש הנאצי. בינואר 1945 בלובלין שבפולין החליטה קבוצה של שורדים בוגרי תנועות הנוער הציוניות מלפני המלחמה על הקמת ועידת הבריחה. זה היה הארגון העיקרי שנרתם לסייע לאלו מיהודים שהחליטו לעזוב את ארצותיהם ולצאת למסע אל לארץ ישראל.
הפוגרום בקיילצה > אירועי הפוגרום

פוגרום קיילצה התחולל ב-4 ביולי 1946 בעקבות עלילת דם על יהודים בטענה שהם כלאו ילד נוצרי כדי להשתמש בדמו לטקסים דתיים. בעקבות שמועות אלה הגיעו אזרחים פולנים לבית חשוד במעשה ובסיוע שוטרים וחיילים פרצו לבית בו גרו חברי "קיבוץ" של תנועת הבריחה. אלה היו ניצולי שואה, שהכינו עצמם לעזוב את פולין. יושבי הבית נגררו לרחוב, הוכו ורבים מהם נרצחו. המהומות התפשטו לרחובות נוספים ובהמשך לערים בסביבה. הם שככו רק לאחר שהגיעו לקיילצה יחידות צבא מוורשה. בסיומו של יום הפוגרום נמנו 47 חללים יהודים (מתוך 163 היהודים ניצולי השואה ששהו בעיר) וכן כ-80 פצועים.
הפוגרום בקיילצה > התיאוריות לפרוץ הפוגרום

אנשי הממסד הפולני כיוונו אצבע מאשימה כלפי החוגים הלאומיים, מתנגדי השלטון הקומוניסטי וצבא הכיבוש הסובייטי, בטענה שכוונת הפורעים הייתה להסית את ההמון נגד הממשלה הדמוקרטית החדשה– אנטישמיות המכוונת נגד הדמוקרטיה הפולנית.החוגים הלאומנים וראשי הכנסייה, שלא גינו את הפוגרום, האשימו את הממשלה ביזום פרובוקציה, בטענה שמי שעמד מאחורי הפוגרום היו האו.בה (שרות הביטחון הפולני) ושמטרת הפרובוקציה לגרום למערב להתרחק מפולין ובכך לקרבה אל ברית המעוצות הקומוניסטית. תאוריה נוספת שהופצה טענה כי יהודים ציונים ארגנו את הפוגרום כדי להגביר את האנטישמיות ובכך לגרום ליהודים לצאת מפולין.
לאחר הפוגרום - הסכם עם ממשלת פולין > תגובת הממשל הפולני

הפוגרום גרם לזעזוע לא רק בקרב היהודים, אל גם בקרב אנשי השלטון הפולני. זאת מאחר שהיה חלק מסדרה של אירועים אנטישמיים, שכללו עלילות דם, פגיעות ורציחות, שגרמו לכ-1,000 נרצחים יהודים אחרי המלחמה. החשש של הממשל, שהאירועים יערערו את יציבות השלטון, הביא להחלטה לדכא את האירועים ביד חזקה. ב-9 ביולי 1946, למחרת ההלוויה, נפתח המשפט ראשון נגד 12 מהפורעים ופסק הדין הוקרא שלושה ימים לאחר מכן. תשעה מהנאשמים נידונו למוות והאחרים למאסר של שבע עד עשר שנים. בהמשך נערכו משפטים נוספים והעונשים שהוטלו בהם היו קלים יותר.
לאחר הפוגרום - הסכם עם ממשלת פולין > תגובת היהודים

הידיעות על הפוגרום נפוצו ברחבי הקהילות היהודיות באירופה ועוררו זעזוע גדול. העונשים של הפורעים לא הרגיעו את החרדות מכך שהשלטון אינו מסוגל להגן עליהם. לפיכך נרשם גידול משמעותי בנהירת יהודים אל מחוץ לפולין. היקף זה של יציאה מפולין, אילץ את ארגון הבריחה להתארגן מחדש. הדפוס הקודם של הוצאת קבוצות קטנות, לא התאים למציאות החדשה שנוצרה בפולין. והבהיר היה בורו שיש להגיע להסכם עם ממשלת פולין כדי להסדיר את הגירת היהודים.
לאחר הפוגרום - הסכם עם ממשלת פולין > ההסכם עם ממשלת פולין

יצחק (אנטק) צוקרמן, חבר בוועד המרכזי של יהדות פולין, יצא לוורשה ונפגש עם חבר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית וממלא מקום שר ההגנה, גנרל ספיכלסקי (אותו הכיר וידע על יחסו החיובי ליהודי פולין). צוקרמן, שהיה דמות מוכרת ומוערכת על ידי הפולנים לאור תפקידו במרד גטו ורשה, הצליח, כחבר בוועד המרכזי היהודי, לחתום על הסכם עם גנרל ספיכלסקי. ההסכם קבע כי היהודים יוכלו לצאת מפולין באופן חצי חוקי. ההסכם קבע שהיציאה תהיה דרך נקודות שיקבעו מראש, בתאום עם משמר הגבול הפולני, בקבוצות מאורגנות, עם תיעוד וזאת בכפוף למספר תנאים:
הסכמת ארגון הבריחה שהיציאה תשמר בסוד ולא תהיה שום הוכחה למעורבות הממשלה בפעילות זו או להסכמתה לה.
בין היוצאים לא יסתננו פולנים, אויבי המשטרגורמים פלילים או משתפי פעולה עם הנאצים. האחריות לכך מוטלת על תנועת הבריחה.
תוגבל הוצאת מטבע זר וכסף מהמדינה.
יציאת היהודים לא תתבצע על ידי מבריחים "לא לגאליים", ותהיה באחריות הבריחה.
גנרל ספיכלסקי דרש לכוון את זרם היוצאים דרומה לצ'כוסלובקיה ולא צפונה דרך העיר הפולנית שצ'צ'ין לגרמניה, אזור שנשלט על-ידי הצבא האדום. הוא מינה את הגנרל צ'רבינסקי, מפקד משמר הגבולות, לשמש אחראי על הקשר עם אנשיו של צוקרמן.
לעומת הסבר זה להסכם עם ממשלת פולין טען הפרטיזן סטפן גראייק כי ההסכם נולד ביינו לבין גנרל קומאר, ראש אמ"ן במטכ"ל הפולני, וד"ר דוד כהנא, הרב הראשי של פולין באותה תקופה, טען כי ההסכם נולד בינו לבין גנרל קומאר ולא בעזרתו של גראייק.
לאחר הפוגרום - הסכם עם ממשלת פולין > יחס השלטון הפולני לבריחה

למרות החתימה על ההסכם היה יחס שלטונות פולין להסכם ולתהליך הבריחה מורכב ובלתי עקבי והושפע ממספר גורמים:
גלויי האנטישמיות כנגד היהודים, שחזרו לפולין מרחבי אירופה, איימו על יציבות המשטר.
שנוי היחס של ברית המועצות לציונות לחיוב. מאבק היישוב בבריטים הוליד אצל הסובייטים תקווה להשיג דריסת רגל במזרח התיכון ולכן הם תמכו בשאיפת היהודים לחזור לארץ ישראל. פולין הלכה בעקבותיהם. שינוי זה בברית המועצות בא לידי ביטוי בנאומו ההיסטורי של אנדריי גרומיקו באו"ם ב–29 בנובמבר 1947.
הממשל הפולני האמין שיחס טוב כלפי היהודים יעזור לממשלת פולין בקשריה עם המערב.עם זאת, הרצון של הממשלה הפולנית לשמור על יחסים טובים עם הממשלה הבריטית הביא, במקרים רבים, להתנכלות לפעילות הבריחה, הצרת צעדיה ומעצר פעיליה.
לאחר הפוגרום - הסכם עם ממשלת פולין > תכנון "הבריחה" בעקבות ההסכם

צבי נצר ("אלכסנדר") מונה כמוציא לפועל של ההסכם מול הגורמים הפולניים, יוחנן כהן ("גדעון"), איסר בן צבי ("שמעון") וטוביה הכהן ("תיאופיל") היו בצוות המתכנן. הצוות הציע לפולנים שני צירי מעבר מפולין לצ'כוסלובקיה:
צבי נצר בגבול פולין צ'כיה בקודובההציר הצפוני, שנקודת היציאה שלו הייתה בוואלבז'יך (כנויה – 'יער') והמעבר היה דרך פרידלנד לברואומוב ('ארבה').
הציר הדרומי, שנקודת היציאה שלו בבקלוצ'קו ('כפר'), דרך קודובה ('נגב') לנאחוד ('נחום'), עיר הגבול הצ'כית.
כמו כן הוחלט, למרות ההסכם עם פולין ואופי הפעולה החצי חוקי, לא לחשוף את ארגון הבריחה, את הפעילים ואת דרכי הבריחה הנוספות ששימשו את הבריחה. הוחלט לתגבר את מספר הפעילים בנקודות היציאה (וואלבז'יך, קלוצ'קו וקודובה), תוך צמצום הצוותים במקומות אחרים, ולגייס פעילים נוספים. הגדלת הצוותים הייתה כרוכה בעיכוב יציאתם של כמה מחברי הארגון שכבר "ישבו על מזוודותיהם" בדרך לארץ ישראל.
הצוות העריך, שלאחר חודשיים של התארגנות, ניתן יהיה להוציא כ-50,000 יהודים במסלולים שסוכמו עם השלטונות הפולנים. אנטק מונה לפעול מול הרשויות הפולניות והארגונים הרשמיים במספר נושאים: ארגון הסעה ברכבות, סיוע מהוועד היהודי המרכזי וסיוע מארגון הג'וינט בפולין. כמו כן פעל אנטק מול מפקד המליציה, הגנרל ויטולד, להשיג אישור אספקת נשק מגן ונשיאתו על ידי פעילי הבריחה. הארגון החליט גם להעביר את הבורחים ברכבות לילה כדי לנצל את התאורה הקלושה בקרונות ובכך להקשות על פורעים לזהות את היהודים במטרה לפגוע בהם.
צוקרמן, גראייק ונצר יצאו לוורשה לפגישה עם הגנרל צ'רבינסקי שם הוצג נצר כאיש השטח, שאתו תתואם הפעילות, תחת השם פאן (אדון) חרקובסקי, חבר "מפלגת היהודים המאוחדת". לא הייתה מפלגה כזו. הייתה, לעומת זאת, מפלגה שנקראה "מפלגת הפועלים המאוחדת". התקווה הייתה שהשם הדומה לא יסגיר את ההטעיה. גנרל צ'רבינסקי אישר את המסלולים שנצר הציע והבטיח לדאוג שהנהלת הרכבת תעמיד קרונות מיוחדים להעברת הקבוצות של הבריחה.
השיחות עם הנהגת הצבא המשיכה בתאומים עם מפקדי משמר הגבול איתם הגיע נצר להסכם פעולה שעיקריו היו:
ציר מעבר עיקרי יהיה קלצקו-קודובה-נאחוד (מעבר הגבול הצ'כי).
ציר נוסף – וואלבז'יך-פרידלנד-ברואומוב.
היוצאים יגיעו לנקודות המעבר, כשבידי האחראי על הקבוצה תהיה רשימה קולקטיבית שמית הנושאת חותמת מוסכמת.
מטען אישי הוגבל ליכולת נשיאה והיה איסור על הוצאת זהב, תכשיטים, כסף זר ומסמכים סובייטיים.
הבריחה תהיה אחראית שלא יסתננו נוסעים לא יהודיים.
המעבר ייעשה בלילה או מוקדם בבוקר ולא יאוחר משעה 10.30.
האחראים על היציאה מפולין ידאגו כי מהצד הצ'כי יעשו סידורים לקליטת הבאים.
הכרחי לשמור על סודיות המבצע, שלא יגיע לידיעת עיתונות מקומית או זרה.
התחלת המבצע תהיה ב–28 ביולי 1946.
לאחר הפוגרום - הסכם עם ממשלת פולין > מימוש ההסכם ותחילת העברת יהודים

בהתאם להסכם החלו אנשי הבריחה בחיזוק והרחבת צוות הפעילים והעברתם ליישובים השונים לאורך המסלול. כמו כן נשכרו בתים גדולים, שננטשו על ידי גרמנים שגורשו, בהם אפשר היה לאכסן עד 4,000 איש בתנאים מינימליים: מנוחה, רחצה, שתייה חמה והתארגנות. במהלך תקופת ההתארגנות סייר צבי נצר, בזהות של פאן חרקובסקי, לאורך הגבול בחברת קצינים פולניים ודאג ששומרי הגבול יתרשמו שהוא "אישיות חשובה מאוד".
בבוקר 28 ביולי יצאו המשאיות הראשונות לדרך כשהן עמוסות ביהודים. בתחנת הגבול, בין פולין לצ'כסלובקיה, חיכו נצר וקצין פולני, שהיה אחראי על המבצע, ואתם חוליות של שומרי גבול. היוצאים ירדו מהמשאיות, הסתדרו בתור, ניירותיהם נבדקו והם תושאלו על ידי השומרים. בסיום הבדיקה חזרו היוצאים למשאיות והשיירה המשיכה בדרכה לגבול הצ'כי.
בימים שלאחר מכן יצאו מפולין, בצירים שסומנו, כ–2,000 יהודים מדי יום. הנקודות, בהן נאספו היהודים לקראת היציאה לגבול התמלאו במהירות ביהודים בורחים נוספים. התהליך לווה לא פעם באירועים שליליים, למשל, שני פעילי בריחה נורו ונהרגו על ידי השומרים הפולנים, או היו מקרים של גילוי רכוש שהוצאתו נאסרה אצל היהודים היוצאים. מצב זה אילץ את הבורחים להשאיר מאחור חלק מרכושם היקר, כשעיקר הצער היה על אובדן מכתבים ותמונות משפחתיות.
היקף היהודים הבורחים היה גדול מאוד ויצר עומס פיזי ונפשי על הפעילים שעבדו יומם ולילה. פעילים אלו נדרשו לטפל בשלל נושאים הקשורים לבורחים, החל מבעיות לוגיסטיות וכלה בבעיות אישיות של ילדים, זקנים, חולים וכו'. כל זאת תוך גילוי סבלנות והבנה לכך שהבורחים הם אנשים שניצלו זה עתה מהשואה. אחד הפעילים, טוביה כהן, כתב:
”את המכתב אני כותב בצד הצ'כי של הגבול... יום יום עוברים אלף חמש מאות – אלפיים איש. הדבר נעשה מתוך הסכמה חשאית של הרשות הפולנית. הממשלה הצ'כית מעבירה הלאה דרך ברטיסלבה ללינץ (אוסטריה). אנו מניחים שהעניין ימשך עוד כחודש ימים. תעשו את החשבון ותראו מה גודל המפעל..”
”2,500 עברו ביום אחד... יום יום באים אלפים. לחץ הבריטים לסגור את הגבולות גובר על פולין ועל צ'כיה, הצ'כים עוצרים את הזרימה. מקומות הקליטה מלאים פליטים והסבל רב. נוצרו 'פקקים' בכל מקום – פולין, צ'כיה, אוסטריה וגרמניה...” (אוגוסט 1946)
”...שוב התחלנו להעביר יהודים בגבולות 'שחורים', לילה-לילה יוצאות קבוצות, וחוצות את הגבול. מאסרים אינם מעכבים את המשך הפעולה...” (ספטמבר 1946)
המעבר החלופי בגבול פולין לגרמניה

על אף שההסכם עם ממשלת פולין, הסדיר את יציאת היהודים מפולין בציר הדרומי פולין-צ'כוסלובקיה, הייתה הדרישה ליציאת יהודים מפולין גדולה מיכולת ההכלה של ציר זה, לכן בחנה הנהגת ארגון הבריחה צירים חלופיים להוצאת יהודים מפולין.
אחד המסלולים, שהיה פעיל עוד לפני ההסכם, היה המסלול דרך העיר שצ'צ'ין בצפון מערב פולין, לגרמניה דרך ליבק לאזור ברלין. הוחלט להעביר לשם בורחים שלא יצאו מפולין דרך צ'כוסלובקיה. יהודה באואר, בספרו "הבריחה", העריך כי מספר האנשים שהגיעו לברלין משצ'צ'ין בתקופה זו היה כ-16,000 יהודים.
בשצ'צ'ין פעל צוות גדול של פעילי בריחה. ביוני 1945 קיבל את הפיקוד על הצוות מרדכי מיטלמן, פעיל ציוני בעברו, שבילה שנים בכלא סובייטי והיה מנוסה בפעילות חשאית. אנשי "הבריחה" ניצלו את החלטת ממשלת פולין לגרש אזרחים גרמנים מהאזורים שסופחו לפולין, בסיום המלחמה, לגרמניה והחליטו לצרף, באופו לא חוקי, למשלוחים של הגרמנים היוצאים לגרמניה גם יהודים. ארגון הבריחה יצר קשר עם "הוועד הממשלתי הפולני לרפטריאציה" (PUR) שתפקידו היה לגרש את הגרמנים מגבולות פולין. היהודים צוידו בתעודות "גרמניות" ועברו ברכבות ומשאיות משצ'צ'ין הפולנית לגרמניה, דרך אזור הכיבוש הסובייטי אל ליבק, הנובר וברגן בלזן, שהיו בשליטה בריטית, ומשם לאזור ברלין שהיה בשליטה אמריקאית. הניירות שהחזיקו הבורחים היו מסמכים אישיים מזויפים, שהופקו במעבדה לזיוף מסמכים של הארגון בלודז' ("המסגרייה"), וכן במכתב מזויף, מראש העיר לודז', בו נכתב שהמחזיקים במכתב הם אזרחים גרמניים המבקשים לחזור למולדתם. כדי לבסס את האופרציה גייס הארגון שני קצינים פולניים יהודים שעבדו ב-PUR, שתפקידם היה לסייע במקרים של הסתבכות .
בהגיע היהודים הבורחים לגרמניה לאזור השליטה האמריקאי הם שוכנו במחנות פליטים. לאחר שהתמלאו המחנות באכלוס יתר, למשל, במחנה שלאכטנזה, שנבנה ל-3,000 פליטים, חיו מעל 5,000 פליטים, פתחו האמריקאים מחנות נוספים, כמו המחנה בטמפלהוף. ב-15 בספטמבר 1946 נעצרו שלוש משאיות על ידי הרוסים באזור שבין שצ'צ'ין לליבק וכל הפעילים והבורחים נעצרו. אחרי משא ומתן שוחררו הבורחים אך פעילי "הבריחה", שהיו כבר מוכרים למשטרה הסובייטית, נשלחו לכלא בסיביר ושוחררו רק אחרי שנים ארוכות.
באוקטובר 1946 הסתיימה פרשת הבריחה במסגרת "ההסכם" עם ממשלת פולין בעקבות לחץ של הממשלה הבריטית, אך פעילות הבריחה המשיכה, באופן חשאי ולא חוקי, עד שנת 1948, פרוץ מלחמת העצמאות. סה"כ יצאו מפולין כ-200,000 שורדי שואה, כולל הרפטריאנטים מברית המועצות, והמשיכו את דרכם, רובם, לארץ ישראל.
השפעת יציאת יהודים בעקבות פוגרום קיילצה על המאבק הציוני עם המנדט הבריטי

עיתוי הפוגרום ובריחת כ-100,000 יהודים מפולין וארצות נוספות בחודשים שלאחר הפוגרום הייתה לה השפעה מכרעת על המהלכים הבינלאומיים שהתנהלו באותה תקופה.
כשאירע הפוגרום היו באזורי הכיבוש במערב אירופה, בעיקר בגרמניה, כ־100,000 יהודים שנדרש פתרון דחוף להוצאתם והעברתם למקום משכן חלופי. התנועה הציונית נאבקה להעלאתם לארץ ישראל וגם רוב היהודים היו מעוניינים בכך. בעקבות דו"ח הריסון הנשיא טרומן הפעיל לחץ כבד על הבריטים להיענות לדרישה זו ומסקנות הוועדה האנגלו-אמריקאית תאמו גם הם דרישה זו. הבריטים אומנם התנגדו אבל הלחץ האמריקאי הכבד עמד לשנות את עמדתם. עלית 100 אלף יהודים מאירופה הכבושה לארץ ישראל עמדה לפתור את בעיית שארית הפליטה בלא שתוקם מדינת יהודים ובלא שהבריטים יעזבו את הארץ.
בנקודת זמן קריטית זו (סתיו-חורף 1946) הוצפה אירופה מערבית בעוד כ-100 אלף יהודים שהגיעו, בעזרת תנועת הבריחה, לגרמניה ותבעו גם הם פתרון לעתידם.
מספר עצום זה של פליטים, שיבש את התוכנית האמריקאית לעליה והותיר את הבריטים בלא יכולת לגשר בין המצב היהודים שנוצר לבין ההתנגדות הערבית לעליה בממדים כאלה. באין מוצא אחר, הבריטים נדחפו להחלטה לסגת מהמנדט על ארץ ישראל והחזרתו לאו"ם במרץ 1947.
ראו גם

תנועת הבריחה
פוגרום קרקוב
צבי נצר
יצחק צוקרמן
פוגרום קיילצה
מחנות העקורים
לקריאה נוספת

צביקה דרור, בנתיבי הצלה, הקיבוץ המאוחד, 1988.
מירי נהרי, הבריחה הביתה, עמותת הבריחה, 2021.
אשר בן נתן ודוד שיף, הבריחה, משרד הביטחון, 1998.
אפרים דקל, הבריחה תש"ו - תש"ח, הבריחה