stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לילה קונווארי
תערוכותיה > יחיד

היכל האמנות הישן, בודפשט (1949)
גלרי ריימון דינסן, פריז (1960)
גלריית גרוסוונור, לונדון (1960)
מוזיאון לאמנות, טולון (1960)
בית העירייה, לה סיין-סור-מר (1960)
מוזיאון לאמנות, טולון (1963)
Ursula Wendtorf Galerie, אולדנבורג, גרמניה המערבית (1967)
שווייץ (1967)
ספרד (1975)
תערוכותיה > אוסף

היכל האמנות (בודפשט) (1949)
אולם אדולף פניאש (1962, 1978)
תערוכותיה > תערוכות מדליות בינלאומיות (FIDEM)

פראג (1969)
קלן (1971)
הלסינקי (1973)
קרקוב (1975)
בודפשט (1977)
עבודותיה (מבחר)

אישטוואן סניי (1952)
ז'ני וארנאי (1957)
צ'לן (ארד, 1947)
פרנץ מורה (ארד, 1952)
סנדור פקס (ארד, 1961)
יהודי מנוחין (ארד, 1962)
זולטן קודאלי (ארד, 1962)
נאבקים (טרקוטה, 1962)
אנדרטת הקבר וילמה מדיאסאי (1974)
עבודותיה באוספים ציבוריים

מוזיאון לאמנות, טולון
מוזיאון מונטר, פריז
המוזיאון הלאומי, קופנהגן
המוזיאון הלאומי, סטוקהולם
מוזיאון המדליות, ורוצלב
מוזיאון היסטורי, מוסקבה
ארמיטאז', סנקט פטרבורג
הגלריה הלאומית של ההונגריה, בודפשט
György Szolláth: הפסלת ומדליסטית לילה קונווארי בת 80 (1978) Az Érem, 34. שנה, גיליון 1, 28-30 הוא. גישה מקוונת
אגנש פדור: ביקור בסטודיו של לילה קונווארי (9 בינואר 1982) Magyar Nemzet, 38. כיתה 7 מספר 9 הוא. גישה מקוונת
מרתה בוזוקי: לילה קונווארי (בודפשט, 1983)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári születési akv. 2446/1897. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-02-07.
↑  "Meghalt Kunvári Lilla (1984. augusztus 15.) Magyar Nemzet, 47. évfolyam, 191. szám, 7. oldal". נבדק ב-2020-02-09.
↑  Házasságkötésük 1920-ban Prágában volt.
↑  "Sándor Imre halotti bejegyzése a Budapest IV. kerületi (belvárosi) polgári halotti akv. 41/1943. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-02-06.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2679 9253  LCCN: n84094193  RKD: 301531  VIAF: 38315826   WorldCat (עם VIAF): 38315826
קתדרלת מונפלייה

| --- | --- |

קתדרלת מונפלייה – במקור – מנזר בנדיקטוס הקדוש שהוקם על ידי האפיפיור אורבנוס החמישי ב-1364 והפכה לקתדרלה ב-1536. נבנתה מחדש ב-1855–1875 על ידי האדריכל אנרי רבואל.
 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה
 על שם:  פטרוס 
 כתובת:  place Saint-Pierre 
 מיקום:  מונפלייה 
 מדינה:  צרפת צרפת
 מייסדים:  אורבנוס החמישי 
 זרם:  הכנסייה הרומית-קתולית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1364–1875 (כ־511 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1364 
 יוצר:  ברנאר דה מאנס   ברטארן נוגרול (1364)   אנרי רבואל (1875)
 סגנון אדריכלי:  סגנון רומנסקי צרפתי אחר כך אדריכלות גותית
 מידות
 אורך:  102,50 מטר
 רוחב:  26,7 מטר
 גובה:  28,50 מטר
 גובה פנימי:  27,50 מטר
 
 קואורדינטות:  43°36′48″N 3°52′27″E﻿ / ﻿43.613333333333°N 3.8741666666667°E﻿ / 43.613333333333; 3.8741666666667
 אתר רשמי
  (למפת מונפלייה מוגדלת) קתדרלת מונפלייה(למפת מונפלייה רגילה) קתדרלת מונפלייה he
 
קתדרלת פטרוס הקדוש במונפלייה (בצרפתית:Cathédrale Saint-Pierre de Montpellier) היא הקתדרלה הרומית-קתולית של העיר מונפלייה במחוז ארו בצרפת.
היא נמצאת ב"אקוסון" או ה"מגן", לבה של העיר העתיקה, והיא המונומנט הגותי החשוב ביותר של העיר, הכנסייה הגדולה ביותר בחבל לנגדוק-רוסיון ומהווה דגם מובהק של "קתדרלה מבוצרת".
היסטוריה > התחלתה

הכנסייה הוקמה ב-1364 על ידי האפיפיור אורבנוס החמישי כקפלה של מנזר בנדיקטוס הקדוש סן ז'רמן וקפלת הפקולטה לרפואה בעיר.
כשמושב הבישופות הועבר ממגלון למונפלייה ב-1536 הכנסייה הוכרזה כקתדרלה
היסטוריה > אחרי 1536

בארבע זוויות הספינה מתרוממים ארבעה מגדלים, מתוכם אחד מהם הופל בעת התקוממות איקונוקלסטיות פרוטסטנטית ב-1587.
הבניין מצויד בביצורים ההופכים אותו למבצר. בשלהי המאה השש עשרה כונה גם "המבצר פטרוס הקדוש".
אחת החזיתות מצוידת ממשיקולים מתחת לחריצים, שמאחוריהם בעובי החומה עובר שמן דה רונד. בפני הכניסה יש אכסדרה מסיבית, המורכבת משני עמודים צילינדריים ומקמרון המחבר את העמודים אל חזית הכנסייה.
אלו היסודות היחידים האופייניים לאדריכלות מימי הביניים ששרדו עד היום. הכנסייה מורכבת מספינה יחידה, מחמשה מפרצים הגובלים את ארבע עשרה הקפלות הצדדיות. הקפלות מוקדשות לקדוש גרמנוס מאוקסר, לכנסיית נוטרדאם של השולחנות בעיר, לקדוש ויקטור השלישי, לצציליה הקדושה מרומא, לאורסולה הקדושה ולאחד-עשר אלף הבתולות, לקדוש מרטין מטור, לקתרינה מאלכסנדריה, להצלב הקדוש, לפטרוס הקדוש, ולמרים המגדלית, לבלזיוס הקדוש, לקדוש לזרוס ולמלאך-העל מיכאל הקדוש.
הכנסייה הייתה עתירת קישוטים. המזבח הראשי הוקף בתמונות מכסף מוזהב. בקומת קרקע נמצאה גם סכריסטיה הקטנה (החדר הקדוש הקטן). בתוכה שמרו תחת כמה מנעולים שרידים קדושים כמו למשל, יד מכסף של הקדושים בנדיקטוס, גרמנוס ובלזיוס, כמו כן ארגזים עם ספרים וכביסה. הסכריסטיה הגדולה נשמרו אוצרות:כלים להחזקת השרידים, אגרטלי פולחן, וקישוטים יקרי ערך.
היסטוריה > מלחמות הדת

בימי מלחמות הדת הותקפה הקתדרלה על ידי הפרוטסטנטים. ב-20 באוקטובר 1561 אחרי מצור בן לילה, דרך פרצה בחומה חדרו המונים לכנסייה שבה הסתתרו כמה כמרים קתוליים בכירים עם קומץ חיילים. לפי הכרוניקנים השונים נטבחו בין שמונה לחמישים אנשים, או אפילו חמש מאות בני אדם.
תואדור דה בז ב-l’Histoire ecclésiastique (ההיסטוריה הכנסייתית) שלו התייחס גם לאלו מתו במקום וכן לאלו שמתו מפצעיהם כעבור ימים ספורים. ב l’Histoire de l'Europe (ההיסטוריה של אירופה, 2014) של קרפנטייה ולברן, צוינו שבעה עשר נרצחים, ומספר זה נחשב לסביר ביותר. אחרי הרציחות באו הביזה וההרס.
תוך שש-שבע שעות הכנסייה נשדדה כולה. אמנם הקונסולים של העיר (כולם פרוטסטנטים) הצליח לשמור על האוצר וערכו בו רשימת מלאי.
בעקבות שוד הקתדרלה הגיע גם תורם של מנזרי בעיר. ב-1562 נעקר גם פעמון הקתדרלה וגדרות הברזל שלה נוצקו על מנת לייצר מהם תחמושת בימי המצור על ידי הקתולים.
ב-1567 שוב תקפו אותה הפרוטסטנטים. הם החריבו אחד המגדלים ויחד איתו קרס כל הבניין. הקאנונים של הקתדרלה נמלטו בוילנב-לה-מגלון ולפרונטיניאן, ונשארו שם עד שב-1622 המלך לואי השלושה עשר שם קץ למצור.
ב-1629 הקרדינל רישלייה הטיל על הקבלן פייר פרומאן ועל הבנאי הראשי ברטראן דלאן את משימת שיפוץ הבניין. שופצו הקמרון, רצפת הספינה והחזית. במאה ה-18 נערכה עבודת שיפוץ נוספת לפי תוכניתו השאפתנית של ז'אן-אנטואן ז'יראל.
היסטוריה > ההרחבות במאה ה-19

העבודות ב-1855–1875 בניהולו של אנרי אנטואן רבואל שחזרו את מגדל הפעמונים והוסיפו קפלות מסביב לבית המקהלה.
גג המקהלה עוטר באריחים מזוגגים "לפי האופנה הבורגונדית". אוגוסט בוסאן שיחזר את העיטור המפוסל של המגדל והטימפנון בסגנון המאה ה-13; גגות הזכוכית של הטרנספט והמקהלה, שבוצעו על ידי אדואר דידרון ופול ניקוד, הותקנו בין 1870 ל-1872. בזרוע הימנית, ציור של סבסטיאן בורדון מתאר את נפילת שמעון הקוסם (1657), פרק אפוקריפי ב חייו של פטרוס הקדוש.
ב-1795 מושב הבישוף (מנזר בנדיקטוס הקדוש לשעבר) הפך לבניין בית הספר לרפואה של מונפלייה.
ב-1847 הבישוף שארל תומא טיבו (1860-1835) השיג הכרת הכנסייה כבזיליקה מינורית.
ב-1856 מבנה הקתלדרה שימש לנזירי מסיוני החוץ בפריז כדגם לבניית "כנסיית אם האל ממלאקה" (הידועה כ"כנסיית פרנסואה-גזבר הקדוש" במלאקה, במלזיה של ימינו.
ב-1870 אוגוסט בוסאן הוזמן לקשט את פורטל הטרנספט המוקדש ל מרים הבתולה.
התבליט שהוא יצר כדי לעטר את המשקוף סימל את הכתרת הבתולה אחרי קבורת ישו והערצת המאגים. הוא נוצר בהשראת העיטורים המפוסלים של פורטל השיפוט האחרון של הבתולה בקתדרלת נוטר דאם בפריזף, לפי סגנון המאה ה-13.
ב-1906 סווגה הקתדרלה כמורשת היסטורית של צרפת .
בעקבות העלאתה בדצמבר 2002 של רמת דיוקסיית מונפלייה לדרגת ארכיבישופות הפכה קתדרלת פטרוס הקדוש לקתדרלה מטרופולטנית.
הפרובינציה הכנסייתית מונפלייה כוללת בימינו את הדיוקסיות הסופרגניות של מאנד (לוזר), דיוקסיית פרפיניאן-אלן (בעבר סופרגנים של אלבי).דיוקסיית נים (בעבר דיוקסיה סופרגנית של אביניון) וקרקסון
(בעבר הדיוקסיה הסופרגנית של טולוז).
המבנה

אורכה של הקתדרלה 95 מטר בפנים ו-102.50 מטר בחוץ; אם נוסיף את המרפסת, אורכה 113 מ'. גובה הספינה היא 28.50 מטר, בעוד הטרנספט והמקהלה מגיעים לגובה פנימי של 27.50 מטר. הרוחב הכולל של הספינה וחלקיה הצדדיים הוא 26.7 מטר.
בחוץ שני העמודים (קוטר 4.55 מטר) והחופה בחזית הפורטל הגדול מקוריים (המאה ה-14) והם דקורטיביים גרידא. הפורטל הגותי הצדדי משנת 1875, המוקדש לבתולה, הוא פרי עבודתו של הפסל אוגוסט בוסאן.
גלריה

חצר בית הספר לרפואה, בעבר הקלויסטר של המנזר
מגדל הפעמונים הנשקף מחצר בית הספר לרפואה
קתדרלת מונפלייה, מראה מן הקורום
העוגב לפין בקדתרלת מונפלייה, ששופץ על ידי קרן
אחת הכניסות המזרחיות לקתדרלה
לקריאה נוספת

Louise Guiraud, Les Fondations du pape Urbain V à Montpellier : le monastère Saint-Benoît et ses diverses transformations depuis sa constitution en cathédrale en 1536, J. Martel Aîné, 1891, p.268
(לואיז גירו – הבניינים מיסודו של האפיפיור אורבנוטס החמישי במונפלייה:המנזר בנדיקטוס הקדוש וגלגוליו השונים עד להכרזתו לקתדרלה ב-1536)
הערות שוליים

↑  Louise Guiraud 1891
↑  Hélène Palouzié, Alain Daguerre de Hureaux La cathédrale de Montpellier, Présentation historique, artistique et littéraire,Direction régionale des Affaires culturelles  du Languedoc-Roussillon et Conservation régionale des Monuments historiques (CRMH), monuments et objets ,collection Duo, 2013, Montpellier  pp.4, 13, 14, 43    isbn=9782111383760
↑  H. Palouzie
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16715351b (data)  GND: 4595901-8  MusicBrainz: b6cbe711-d70b-4391-98f5-b7d30455a3d0 
קתדרלת פטרוס הקדוש של מונפלייה
פנים הקתדרלה – הספניה עד לבית המקהלה.
זמר

ערך זה עוסק באדם ששר לקהל שמאזין. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
זמרת מופיעה בפני קהל
"קונצרט", ציורו של לורנצו קוסטה משנת 1488
זמר הוא בעל מקצוע המשתמש בקולו כדי לבצע מוזיקה. יש זמרים שכותבים או מלחינים את שיריהם בעצמם (ראה זמר-יוצר), או בשיתוף פעולה עם מלחינים או תמלילנים, ויש שרק מבצעים שירים שנכתבו על ידי אחרים. זמר יכול גם לבצע שירים עבור פרסומות או סרטים, או ללוות זמרים אחרים בקולות-רקע, כלומר בשירת תפקידים שיוצרים הרמוניה עם המלודיה של השיר.
תנאי עבודה

תנאי העבודה של הזמרים מגוונים מאוד, ובהתאם לכך גם מידת החופש האמנותי שלהם. זמר רחוב או טרובדור – זמר נודד, יכול לשיר מה שהוא רוצה, בכל אופן בו הוא בוחר, בכל מקום ובכל זמן. זמרים ממוסדים יותר נאלצים לתאם הופעות או זמני הקלטות ולקבל רשות מבעלי זכויות היוצרים לבצע שירים שלא נכתבו על ידם. בעל זכויות היוצרים עשוי שלא לאשר להם לבצע גרסת כיסוי מסוימת לשירו. על כן, זמר יוצר זוכה ביותר חופש אמנותי מזמר ששר יצירות שנכתבו על ידי אחרים.
החופש האמנותי הניתן לזמר נובע גם ממעמדו. סולן של להקת פופ, או זמר שיוצר אלבום סולו, נוהג לדרוש מהנגנים לנגן בסולם שהכי מתאים לקולו, ויש לו השפעה רבה על בחירת הרפרטואר. דרישה כזו לא בהכרח אפשרית עבור זמר ששר פרסומות והיא בוודאי אינה אפשרית עבור זמר ששר קולות רקע בעת שסולן הלהקה שר, עבור זמר במקהלה או עבור זמר ששר מוזיקה קלאסית (למשל באופרה). במוזיקה קלאסית המלחין קובע את הסולם וליהוק הזמרים נעשה בהתאם להוראות המלחין עבור תכונות קולותיהם.
תנאי עבודה > מעמדם של הזמרים

על פי רוב, הזמרים בולטים יותר מחבריהם ללהקה, גם במקרים בהם אחד החברים האלה הוא מנהיג הלהקה בפועל. הזמרים בעת החדשה זוכים להערצה רבה ביחס לבעלי מקצוע ואמנים אחרים, ולחלק מהם יש עדת מעריצים. בסגנונות זמר רבים, זו נחשבת פחיתות כבוד לזמר מפורסם להופיע במקומות פשוטים ועממיים כמו בחתונות.
מגוון הקולות

בשל השוני הביולוגי בין אדם לאדם, לכל אדם יש קול ייחודי. לאנשים שונים יש קולות עם תדירותיות (גבהים) ממוצעות שונות, עם יכולת להגיע לתדירויות רבות או מעטות (יש, למשל, זמרות סופרן שיכולות לשיר אלט וכאלה שאינן יכולות), עם גוני קול שונים (צלילות, צרידות, עמימות), עם הגייה ברורה יותר או ברורה פחות של ההברות וכיוצא בזה. ההבדלים בין הקולות האנושיים הם כה רבים עד ששני זמרים מקצועיים לא בהכרח יכולים לבצע זה את שיריו של זה, גם כאשר משנים את הסולמות של שירים כך שיתאימו זה לתדירות קולו של זה.
יתרה מזאת, ייחודיות קולו של הזמר קובעת גם סוגות זמר שלמות הסגורות בפניו. רוקנרול לא נשמע טוב כשלזמר יש קול צלול מאוד ודיקציה ברורה כמו אלה שמקובלים במוזיקה קלאסית – זהו סגנון מרדני שלא נשמע טוב עם קול "ממוסד". רוק כבד דורש קול חזק ביותר. ראפ דורש יכולת שירה מהירה במיוחד עם הגייה ברורה במיוחד. רמבטיקו מאסכולת פיראוס דורש קול גברי עמוק, עמום ומחוספס (סגנון שדומה למה שמכונה בסלנג "טורקי בכייני").
מגוון הקולות > סגנונות שירה תובעניים במיוחד

שירת מוזיקה קלאסית מציגה לפני זמר מקצועי תביעות רבות. נוסף לאיכות קולית גבוהה, המצריכה פיתוח קול ממושך, נדרש מן הזמר גם ידע מוזיקלי מעמיק, היכרות מקיפה עם מוזיקה מתקופות שונות, יכולת לשיר בשפות שונות במבטא המתאים ובדיקציה ברורה. זמרי אופרה נדרשים גם ליכולת משחק גבוהה ולכושר גופני, שיאפשר להם שירה בתנאים ובמצבים שונים, מהם בלתי נוחים עד מאוד לשירה. זמרי מוזיקה קלאסית צריכים לשיר כך, שקולם יישמע מעל לתזמורת או מקהלה, בין אם באופרה, באורטוריה או בכל סוג מוזיקה אחר, דתי או חילוני.
גם זמרי השיר האמנותי, הליד, נדרשים לשיר כך, שקולם יישמע עד לשורות האחרונות של האולם ללא מיקרופון צמוד, גם בשירת פיאניסימו. מבחינה ידועה, אפשר להגיד, שתפקידם של זמרים במוזיקה הקלאסית הוא הקשה, המחייב והתובעני מבין כל המבצעים, כיוון שאין להם כלי נגינה להחלפה, לכיוון או לשיפוץ וטיב ביצועם תלוי לחלוטין בהם עצמם.
זמרי מטאל הם מוזיקאים המבצעים שירים מתחום ההבי מטאל ותת-סגנונותיו השונים. תחום זה מתאפיין בשירה ונגינה אגרסיבית והזמר צריך גוון קול שבעזרת מערכות ההגברה נשמע הגמוני לנגינה האגרסיבית של חברי הלהקה. חלק מהזמרים האלה שרים בצעקות (צלולות או צרודות) או בשאגות (הנקראות גרואלינג) במשך שעות אחדות ברציפות, במשך מספר לילות בכל שבוע. לצד זמרי המטאל, ישנן גם זמרות מטאל, שבעיקר בסוגות המטאל הגוֹתי והמטאל הסימפוני, שרות בסגנון קלאסי-אופראי.
על מנת להפיק צליל בצורה טובה ולשמור על הגייה ברורה, זמרים רבים עוברים פיתוח קול שמעניק להם את הכלים לשירה נכונה והופעה מול קהל.
מגוון הקולות > דוגמאות לסוגי קולות מוגדרים

סופרן – קול נשי גבוה במיוחד, קולות גבוהים ממנו ניתן למצוא כמעט ורק אצל פעוטות.
סופרן דרמטי / סופרן קולורטורה – עוצמת קול, נוכחות דרמטית חזקה. את תפקיד מלכת הלילה באופרה חליל הקסם של מוצרט יכולה לבצע רק זמרת עם קול כזה. (דוגמה, מריה קאלאס)
סופרן וגנריאני – קול יפה, בעל גוון ייחודי, ביטוי רגשי מאופק. (קירסטן פלגסטד)
סופרן לירי אופראי – רפרטואר רחב, הן באופרה והן ברסיטלים. (ברברה בוני)
סופרן לירי, מתאים למוזיקה עתיקה, קול עדין, נקי ומדויק. (קתרין בוט)
מצו סופרן – קול נשי הנמוך מהסופרן אך גבוה מהאלט. (הקול השכיח אצל נשים, דוגמה ליידי גאגא)
אלט – קול נשי נמוך.
קונטראלטו – קול נשי הנמוך מהאלט – קול נדיר. מתאים ללידר. (דוגמה, קייטי פרי, קתלין פרייר)
קונטרה-טנור – קול גברי נדיר. קול בעל גוון גברי ברור אבל גובה של קול אלט. (למשל פרדי מרקיורי)
טנור – קול גברי גבוה. (דוגמה, מייקל ג'קסון)
בריטון – קול גברי נמוך מהטנור וגבוה משל בס, הקול השכיח אצל גברים.
בס – קול גברי נמוך.
זמר מטאל בהופעה
חזון קוסמי

לוגו חזון קוסמי
חזון קוסמי (באנגלית: Cosmic Vision) היא התוכנית השלישית של סוכנות החלל האירופית לחקר החלל. פעילויות להגדרת התוכנית החלו בשנת 2004 והיא מגדירה את משימות הסוכנות לשנים הבאות החל משנת 2015.
בשנת 2007 פורסם פנייה להצעות בתחום אסטרופיזיקה, פיזיקה וחקר מערכת השמש. הוחלט לסווג את הפרויקטים ל-4 קבוצות.
פרויקטים קטנים

פרויקטים קטנים (Small class) כוללים פרויקטים שעלותם לסוכנות תהיה פחות מ-50 מיליון יורו. הפניה הרשמית פורסמה במרץ 2012 והתקבלו 70 הצעות. ההצעה הראשונה נבחרה בשנת 2012.
S1 - טלסקופ חלל CHEOPS לחקר כוכבי לכת חוץ-שמשיים. פרויקט משותף עם סוכנות החלל השווייצרית. שיגור בוצע בדצמבר 2019.
S2 - חללית לחקר השדה המגנטי של השמש. פרויקט משותף עם האקדמיה הסינית למדעים. השיגור מתוכנן באפריל 2025.
פרויקטים בינוניים

פרויקטים בינוניים (Medium class) כוללים פרויקטים שעלותם לסוכנות תהיה פחות מ-500 מיליון יורו. ההצעה הראשונה נבחרה בשנת 2011.
M1 - חללית Solar Orbiter לחקר השמש. פרויקט משותף עם נאס"א. שיגור בוצע בפברואר 2020.
M2 - אוקלידס טלסקופ בתחום אופטי ותת-אדום. שיגור בוצע ביולי 2023.
M3 - טלסקופ החלל PLATO. שיגור מתוכנן לשנת 2026.
M4 - טלסקופ החלל ARIEL. שיגור מתוכנן לשנת 2029.
M5 - גשושית EnVision לחקר נוגה. שיגור מתוכנן לשנת 2031.
M6 - הפרויקט בוטל
M7 - הפרויקט נמצא בשלב בחירה
פרויקטים גדולים

פרוקיטים בינוניים (Large class) כוללים פרויקטים שעלותם לסוכנות תהיה פחות מ-900 מיליון יורו. ההצעה הראשונה נבחרה בשנת 2012.
L1 - גשושית Comet Interceptor לחקר שביט. פרויקט משותף עם סוכנות החלל היפנית. שיגור מתוכנן לשנת 2029 (ביחד עם M4).
L2 - טלסקופ החלל ATHENA בתחום קרני רנטגן. מתוכנן לשיגור בשנת 2035.
L3 - גשושית LISA לחקר כבידה. מתוכנן לשיגור בשנת 2037.
פרויקטים מהירים

פרויקטים אלו ישוגרו לחלל ביחד עם פרויקטים בינוניים החל מ-M4. קבוצה זו הוגדרה לראשונה בשנת 2018.
F1 - גשושית JUICE לחקר צדק וסביבתו. פרויקט משותף עם נאס"א. שיגור בוצע באפריל 2023.
F2 - גשושית ARRAKIHS לחקר גלקסיה. פרויקט משותף עם נאס"א. השיגור מתוכנן לשנות ה-30 של המאה ה-21
הערות שוליים

↑  פרויקט ARRAKIHS
השייטת העשירית

| --- | --- |
סמל הצי המלכותי האיטלקי
סמל הצי המלכותי האיטלקי
 "Memento Audere Semper"   "זכור להיות אמיץ"
 פרטים
 כינוי:  "דצימה" (העשירית)
 מדינה:  איטליה
 שיוך:  הצי המלכותי האיטלקי
 סוג:  קומנדו ימי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  מרץ 1941 – ספטמבר 1943 (כשנתיים)
 מקים היחידה:  ויטוריו מוקגטה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 נתוני היחידה
 ייעוד:  חבלות ימיות, פשיטות.
 כוח אדם:  נהגי סירות, צוללים פושטים, חבלנים.
 ציוד עיקרי:  חזירים, סירות נפץ, סירות מהירות
 הפלות:  הטבעת אה"מ "יורק" במפרץ סודה. הטבעת אה"מ "קווין אליזבת", אה"מ "ואליאנט", וכ-20 אוניות סוחר.
 פיקוד
 יחידות בת:  מריאסלטו   Xª MAS
 דרגת המפקד:  סא"ל
 מפקדים:  מריו ג'ורגיני  ויטוריו מוקגטה   ארנסטו פורצה   יוניו ולריו בורגזה.
 עיטורים
 מדליית זהב יחידתית על אומץ מבצעי   מדליות אומץ אישיות ללוחמים
השייטת העשירית, הידועה בשם "דצימה מאס", הייתה יחידת קומנדו ימי של הצי המלכותי האיטלקי שהוקמה בתקופת השלטון הפשיסטי ולחמה במלחמת העולם השנייה.
השייטת הייתה פעילה בקרבות הים התיכון ולקחה חלק במספר פשיטות נועזות על ספינות ומתקנים של בעלות הברית. בפעולות אלו השתמשו בסירות נפץ מהירות כמו בפשיטה על מפרץ סודה, טורפדו מאוישים בפשיטה על אלכסנדריה (1941) ואנשי צפרדע נגד גיברלטר. במהלך המלחמה השתתפה היחידה ביותר מתריסר מבצעים שהטביעו או פגעו בחמש ספינות מלחמה ו-20 אוניות סוחר של בנות הברית.
בשנת 1943, לאחר שהרודן האיטלקי בניטו מוסוליני הודח, עזבה איטליה את ההסכם התלת-צדדי. כמה מאנשי השייטת שהוצבו בצפון ובמרכז איטליה הכבושים על ידי הגרמנים, התגייסו להילחם למען הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית שהוקמה על ידי מוסוליני ושמרו על שם היחידה. אך הועסקו בעיקר ככוח אנטי-פרטיזני הפועל ביבשה.
אנשי שייטת אחרים באזורים שנכבשו על ידי בעלות הברית הצטרפו לצי האיטלקי המשותף. פעלו כיחידת תקיפה ימית ונקראו "מריאסלטו".
רקע היסטורי

במלחמת העולם הראשונה, ב-1 בנובמבר 1918, רפאלה פאולוצ'י ורפאלה רוסטי מרג'יה מרינה רכבו על טורפדו מאויש לתוך הנמל של פולה, בקרואטיה, שם הם הטביעו את ספינת הקרב Jugoslavija, של הצי של הצי האוסטרו-הונגרי, ו-אוניית משא "Wien" באמצעות מוקשי עלוקה.
לתוקפים לא היה ציוד צלילה, ולכן נאלצו להחזיק את הראש מעל המים כדי לנשום. הם התגלו ונלקחו בשבי כשניסו לעזוב את הנמל.
בשנות ה-20, ספורט הדיג ללא מכשירי נשימה הפך לפופולרי בחופי הים התיכון של צרפת ואיטליה. זה דרבן את התפתחותם של סנפירי צלילה, מסכת צלילה ושנורקל שחייה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו דייגי ספורט איטלקיים להשתמש בחמצן תעשייתי בצלילה באיטליה.
מקורות היחידה

צורת צלילה זו הגיע לידיעת הצי המלכותי האיטלקי, אשר ייסד את יחידת הצוללים הראשונה ככוחות מיוחדים, שהועתקה מאוחר יותר על ידי הצי המלכותי הבריטי וצי ארצות הברית. סא"ל פאולו אלויסי היה המפקד הראשון של "שייטת התקיפה הראשונה" שהוקמה ב-1939 כתוצאה של מאמצי המחקר והפיתוח של המהנדסים הקרביים טזאו טזאי ואליוס טושי. השניים הקימו לתחייה את נושא הטורפדו המאוישים של פאולוצ'י ורוסטי.
בשנת 1941, סגן אלוף ויטוריו מוקגטה ארגן מחדש את השייטת, וחילק את היחידה לשתיים: קבוצת שטח המפעילה סירות נפץ מהירות, ותת-קרקע. וקבוצת צוללים המשתמשים בטורפדו מאוישים הנקראים "siluri a lenta corsa" או "טורפדו רצים לאט", אשר זכו לכינוי "חזיר" על ידי הצוותים שלהם. וכן גם צוללי תקיפה "גמא" המשתמשים במוקשי עלוקה. מוקגטה ייסד את בית הספר לאימון אנשי צפרדע בבסיס סן ליאופולדו של האקדמיה הימית האיטלקית, בליבורנו.
ניסיון קרבי

השייטת החלה לפעול ב-10 ביוני 1940, כאשר איטליה הפשיסטית נכנסה למלחמת העולם השנייה. במשך יותר משלוש שנות מלחמה השמידה היחידה כ-72,190 טון של אוניות מלחמה של בעלות הברית ו-130,572 טון של אוניות סוחר של בעלות הברית. חבלני השייטת הטביעו את אוניות המערכה של הצי המלכותי אה"מ וליאנט ואה"מ המלכה אליזבת. שתיהן, הוצפו מחדש וחזרו לפעולה לאחר חודשים של תיקונים.
כמו כן הרסו את הסיירת הכבדה אה"מ יורק ואת המשחתת אה"מ ארידג', גרמו נזק למשחתת אה"מ ג'רביס והטביעו או פגעו ב-20 אוניות סוחר, כולל ספינות אספקה ומכליות. במהלך המלחמה, הוענקה לשייטת מדליית זהב יחידתית על אומץ קרבי. 29 מדליות זהב צבאיות הוענקו ללוחמים בשייטת, הכמות הגבוהה ביותר של מדליות שהוענקה לצוותי יחידה של הכוחות המזוינים האיטלקיים. 104 מדליות כסף צבאיות ו-33 מדליות ארד צבאיות.
ניסיון קרבי > שנת 1940

10 ביוני 1940: בניטו מוסוליני הכריז מלחמה על בריטניה.
22 באוגוסט 1940: בעת התנועה לתקיפת בסיס הצי הבריטי באלכסנדריה, הותקפו הצוללת האיטלקית "אירידה" שנשאה ארבעה חזירים ו-10 צוללים, וגם ספינת התמיכה "מונטה גורגנו" במפרץ בומבה ליד טוברוק, על ידי מפציצי טורפדו בריטיים וטבעו. המפקד טזאו טסאי שרד את המתקפה, אך האבדות בקרב צוות הצוללת היו כבדות.
21 בספטמבר 1940: הצוללת האיטלקית "גונדר" יצאה מלה ספציה לאלכסנדריה, כשהיא נושאת שלושה "חזירים" וארבעה צוותי צלילה בני שני אנשים. ה"גונדר" הגיעה לאלכסנדריה בערב 30 בספטמבר, אך זוהתה על ידי משחתות בריטיות ואוסטרליות, שתקפוה. הצוללת ניזוקה קשה, נאלצה לעלות על פני השטח, והוטבעה על ידי הצוות. הצוללנים והצוללים, הלכו בשבי כולל המפקד אליוס טושי.
24 בספטמבר 1940: הצוללת האיטלקית "שירה" בפיקודו של ג'וניו ולריו בורגזה, יצאה מלה ספציה כשהיא נושאת שלושה טורפדות מאוישים וארבעה צוותים, להתקפה מתוכננת על בסיס הצי הבריטי בגיברלטר. המבצע בוטל כאשר נודע שהצי הבריטי יצא מהנמל לפני הגעת הצוללת.
21 באוקטובר 1940: "שירה" יצאה מלה ספציה והפליגה שוב לגיברלטר כשהיא נושאת שלושה טורפדות מאוישים וארבעה צוותים. אנשי הצפרדע נכנסו לנמל, אך לא הצליחו לתקוף מטרות כלשהן עקב בעיות טכניות עם הטרפדות וציוד הנשימה. רק טורפדו אנושי אחד הצליח להתקרב לאוניית הקרב אה"מ "ברהאם". המטען התפוצץ אך לא גרם לנזק משמעותי. שני אנשי צפרדע, ג'ינו בירינדלי ודמוס פאקגניני, נתפסו על ידי הבריטים. ארבעת האחרים, כולל טזאו טסאי, הצליחו להגיע לספרד וחזרו לאיטליה. במבצע זה נצבר ניסיון רב ערך. ג'ינו בירינדלי קיבל את מדליית הזהב השנייה שלו, ודמוס פקגניני קיבל את מדליית הכסף.
ניסיון קרבי > 1942

29 באפריל 1942: הצוללת האיטלקית "אמברה" יצאה מלה ספציה כשהיא נושאת שלושה טורפדות מאוישים. בלרוס הועמסו עבורם שישה אנשי צוות בחשאי. ב-14 במאי הגיעה "אמברה" לאלכסנדריה והטביעה רציף צף בריטי. ה"אמברה" נצפתה ולא הצליחה להטביע דבר. כל ששת רוכבי החזירים נתפסו.
יולי 1942: אנשי צפרדע איטלקיים התמקמו בבסיס סודי בספינת העזר האיטלקית "אולטרה" שהייתה כלואה בנמל אלג'סיראס במפרץ גיברלטר. היה צורך להעביר את כל החומרים בחשאי דרך ספרד והפעולות היו מוגבלות.
13 ביולי 1942: 12 אנשי צפרדע איטלקיים שחו מחוף אלג'סיראס אל נמל גיברלטר והדביקו חומרי נפץ, ולאחר מכן חזרו בשלום. ארבע ספינות הוטבעו.
10 באוגוסט 1942: הצוללת האיטלקית "שירה" הוטבעה על ידי אה"מ "איסלאי" בעת שניסתה לתקוף את נמל חיפה. היו עליה 11 אנשי צפרדע בעת טביעתה.
29 באוגוסט 1942: מול ראס אל דאבא מצרים. המשחתת אה"מ "ארידג'" טורפדה מטווח קצר על ידי סירת נפץ נושאת טורפדו. שישה מאנשי הצוות שלה אבדו. המשחתת נגררה לאלכסנדריה, אך זמן קצר לאחר מכן הוכרזה כ"אובדן טוטאלי קונסטרוקטיבי", ונמחקה ב-1946.
4 בדצמבר 1942: ה"אמברה" עזבה את לה ספציה כדי לתקוף את נמל אלג'יר, כשהיא נושאית אנשי צפרדע ושני חזירים. עשרה אנשי צפרדע שנשאו מוקשי עלוקה שחו עם החזירים, אך בגלל המרחק הם לא הגיעו לנמל, אלא תקפו ספינות מחוצה לו, הטביעו שתיים וגרמו נזק לשתיים אחרות.
17 בדצמבר 1942: שישה לוחמים איטלקים על שלושה חזירים עזבו את "אולטרה" כדי לתקוף את שלוש ספינות המלחמה הבריטיות אה"מ "נלסון" אה"מ "פורמידבל" ואה"מ "פיוריוס" בגיברלטר. סירת סיור בריטית חיסלה צוות של חזיר אחד עם מטען עומק. גופותיהם של סגן ויסינטיני וסג"ם מאגרו נמצאו. מכשירי הצלילה שלהם נלקחו לשימוש צוללי המשמר הבריטיים של גיברלטר. סירת סיור בריטית אחרת הבחינה בחזיר נוסף, רדפה וירתה לעברו ולכדה את שני אנשי הצוות שלו. החזיר שנותר חזר ל"אולטרה" ללא הרוכב האחורי שלו.
ניסיון קרבי > 1943

8 במאי 1943: שלוש טורפדות מאוישות איטלקיות עזבו את "אולטרה" כדי לתקוף את גיברלטר במזג אוויר גרוע והטביעו שתי ספינות מטען בריטיות וספינת משא ליברטי. כולם חזרו בשלום ל"אולטרה".
מאי 1943: בורגזה הופך למפקד היחידה כאשר פורזה חזר לים
25 ביולי 1943: הדיקטטור האיטלקי בניטו מוסוליני הוחלף בפילדמרשל פייטרו באדוליו כראש ממשלת איטליה.
9 ביולי 1943: איש צפרדע יחיד של השייטת העשירית פגע והטביע את הספינה "קאיטונה" (4,917 טון) במרסין, טורקיה.
3 באוגוסט 1943: בערב, שלושה חזירים איטלקיים עזבו את ה"אולטרה" כדי לתקוף את גיברלטר. הם הטביעו שלוש ספינות משא, (מהן אחת "ליברטי" אמריקאית) וחזרו ל"אולטרה". אחד הצוללים האיטלקים נלכד.
1 באוגוסט 1943: איש צפרדע יחיד של השייטת העשירית טיבע את ספינת המשא הנורווגית "פרנפלנט" (7,000 טון) באיסקנדרון בטורקיה.
8 בספטמבר 1943: ממשלת באדוליו החדשה של איטליה חתמה על שביתת נשק עם בעלות הברית. ה"אולטרה" נגררה לגיברלטר, והבריטים גילו את מה שהוכן בה. נמנעו התקפות נוספות על גיברלטר תוך שימוש בטורפדו מאויש החדש והגדול יותר (Siluro San Bartolomeo).
גלריה

שבר אה"מ יורק והטרפדת האיטלקית "סיריו" הקשורה לידה.
גשר מעל פתח הכניסה לנמל ואלטה שקרס מתקיפת סירת נפץ איטלקית יולי 1941.
סירת נפץ איטלקית מדגם הסירות שהשתתפו בתקיפה. נתפסה במלטה, 1941.
האוניות "יורק" ו"פריקלס" פגועות ושקועות על הקרקעית, במפרץ סודה. סירה מעופפת סנדרלנד נוחתת ביניהם.
משחתת איטלקית "סלה", אחת המשחתות שהובילה את סירות הנפץ למפרץ סודה.
יחידות ממשיכות

בעקבות שביתת הנשק של איטליה ב-8 בספטמבר 1943, פורקה השייטת העשירית.
ממשלת באדוליו בדרום איטליה תחת כיבוש בעלות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה והפכה לשותפה ללוחמה.