stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה שחל
ביוגרפיה

מוריס פתאל נולד בשם בבגדאד שבעיראק, ובשנת 1950 עלה לישראל. את השכלתו רכש באוניברסיטת חיפה, שם למד כלכלה ומדעי המדינה, ובאוניברסיטת תל אביב, שם למד משפטים. לאחר לימודיו הוסמך כעורך דין. בשנת 1958, כאשר היה בן 24, מונה למזכיר סניף ההסתדרות בעיר התחתית. במהלך אירועי ואדי סאליב יצר קשר עם דוד בן הרוש וסיפק לו הלוואה כספית לטובת ארגון "ליכוד יוצאי צפון אפריקה" שהקים, שמטרתו הייתה לסייע לתושבי השכונה. בגיל 27 בלבד נבחר כחבר מועצת פועלי חיפה, תפקיד שבו כיהן 4 שנים.
בבחירות לכנסת השביעית, בשנת 1969,הוצב במקום ה-57 ברשימת המערך. תחילה דווח שנכנס לכנסת, אך לאחר ספירת כל הקולות זכתה הרשימה רק ב-56 מושבים. אחר כך היה אמור אחד מחברי הרשימה שמונה לשר, להתפטר מחברותו בכנסת, ושחל היה צריך להיכנס במקומו. חבר סניף חיפה של המערך העלה טענות נגד אמינותו של שחל, והוחלט שלא יכול להיכנס לכנסת עד סיום הבירור. אף על פי שמועמדותו אושרה בפברואר 1970, הוא לא היה יכול להיכנס לכנסת, מאחר שעבר המועד בו יכלו שרים להתפטר כדי להכניס את המועמד הבא ברשימה. בספטמבר 1971, לאחר פטירתו של חבר הכנסת מרדכי עופר במהלך כהונתה של הכנסת השביעית, שחל נכנס לכנסת במקומו. מאז המשיך שחל לכהן בכנסת בתפקידים שונים עד לפרישתו מהכנסת ה-14 בשנת 1998 לאחר 27 שנות פעילות בכנסת.
בסוף 1974 מונה ליושב ראש המועצה הישראלית לצרכנות. בשנת 1976 מונה לממלא מקום יושב ראש הכנסת. בכנסת השמינית והתשיעית שימש יושב ראש סיעת המערך בכנסת וסגן יושב ראש הכנסת. בשנת 1979 יזם הצעת חוק פרטית הקובעת שחבר כנסת שהורשע בפלילים יחדל לכהן.
בשנת 1984 מונה שחל לשר האנרגיה והתשתית, תפקיד שבו כיהן ברציפות במשך 6 שנים, עד 1990. במהלך כהונתו יזם את הרפורמה במשק הדלק, שמטרתה הייתה הגדלת התחרות והורדת מחירי הדלק בישראל.
בשנת 1992, לאחר בחירתו של יצחק רבין לתפקיד ראש הממשלה, מונה שחל לשר התקשורת, לשר המשטרה וחזר לתפקידו כשר האנרגיה והתשתית. בתפקידו כשר התקשורת, הביא להקמתו של הערוץ השני.
היה לשר הראשון שנושא בשלושה תיקים בעת ובעונה אחת. לאחר כשנה בתפקיד, נפרד שחל ממשרד התקשורת שהועבר לשולמית אלוני. בנובמבר 1995 נרצח יצחק רבין בעצרת השלום בכיכר מלכי ישראל. בעקבות זאת הוקמה הממשלה ה-26 ועם כינונה נשאר שחל עם תיק המשטרה, שהורחב ובהתאם שונה שמו למשרד לביטחון פנים, תפקיד בו נשאר עד סיום הקדנציה ב-1996.
במשך השנים נחשב למקורבו של שמעון פרס, ולאחר פרישתו מן הכנסת, המשיך להיות פעיל במפלגת העבודה. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-117 הסמלי ברשימתה לכנסת, ובבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצב כמועמד אחרון במקום ה-120 ברשימת העבודה לכנסת.
לאחר נטישת החיים הפוליטיים חזר שחל לעבודתו כעורך דין. בין השאר, הוא מייצג בערכאות משפטיות את החברה לישראל בשליטת עידן עופר וכן את מרכז פרס לשלום.
חייו האישיים

שחל מתגורר בקיסריה. בנו, עפר שחל, הוא עורך דין ודירקטור.
לקריאה נוספת

יאיר קוטלר, הנבחרת הלאומית, כרך ב', פרק א'(6), עמודים 134 - 165
הערות שוליים

↑  אלמוגי במ. פ. חיפה: ההלוואה לבן־הרוש היתה סיבוך..., על המשמר, 17 באוגוסט 1959
↑  מזכיר ההסתדרות בוואדי סאליב מעיד על קשריו עם בן־הרוש, למרחב, 4 באוגוסט 1959
↑  פנים חדשות בכנסת, מעריב, 31 באוקטובר 1969
↑  מ. שמריהו, תאושר כשירותו של מ. שחל כנבחר הסניף בחיפה, מעריב, 23 בפברואר 1970
↑  משה שחל, דבר, 2 בספטמבר 1971
↑  אהוד גוט, שחל יתמנה ליו"ר המועצה לצרכנות, מעריב, 5 בספטמבר 1974
↑  חידוש של המ"מ, מעריב, 2 ביוני 1976
↑  ראובן בן צבי, ח"כ שחל דורש הבטחת זכויות היהודים יוצאי מצרים, מעריב, 1 בנובמבר 1978
↑  ח"כ משה שחל התפטר מתפקיד סגן יו"ר הכנסת, מעריב, 18 בינואר 1983
↑  שחל מציע: ח"כ שהורשע בעבירה פלילית לא יחוקק, מעריב, 7 באוקטובר 1979
↑  עת"י"ם, השר שחל: הרפורמה במשק הדלק תופעל גם ללא הסכמת החברות לפשרה שהוצע ע"י משרד האנרגיה, מעריב, 1 ביוני 1988
עודד שורר, שחל: ההסכם על הרפורמה במשק הדלק יחתם כנראה מחר, מעריב, 26 במאי 1988
↑  משה שחל, ‏הדו"ח שיחסל את הרפורמה בדלק, באתר גלובס, 25 בנובמבר 1996
| שרי המשטרה ושרי ביטחון הפנים בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| שרי המשטרה | בכור-שלום שטרית • אליהו ששון • שלמה הלל • חיים בר-לב • רוני מילוא • משה שחל |  |
| שרים לביטחון הפנים | משה שחל • אביגדור קהלני • שלמה בן עמי • עוזי לנדאו • צחי הנגבי • גדעון עזרא • אבי דיכטר • יצחק אהרונוביץ' • יריב לוין • גלעד ארדן • אמיר אוחנה • עמר בר-לב |  |
| שרים לביטחון לאומי | איתמר בן גביר |  |
| שרי הדואר והתקשורת בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| שרי הדואר | מרדכי נורוק • יוסף בורג • ישראל ברזילי • בכור-שלום שטרית • בנימין מינץ • אליהו ששון • ישראל ישעיהו-שרעבי • אלימלך-שמעון רימלט |  |
| שרי התקשורת | שמעון פרס • אהרן אוזן • יצחק רבין • מנחם בגין • מאיר עמית • יצחק מודעי • יורם ארידור • מרדכי צפורי • אמנון רובינשטיין • גד יעקבי • רפאל פנחסי • משה שחל • שולמית אלוני • לימור לבנת • בנימין בן אליעזר • ראובן ריבלין • אריאל שרון • אהוד אולמרט • דליה איציק • אברהם הירשזון • אריאל אטיאס • משה כחלון • גלעד ארדן • בנימין נתניהו • צחי הנגבי • איוב קרא • דודי אמסלם • יועז הנדל • איתן גינזבורג • יועז הנדל • שלמה קרעי |  |
| שרי האנרגיה בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| שרי האנרגיה והתשתית | יצחק מודעי • יצחק ברמן • משה שחל • יובל נאמן • אמנון רובינשטיין • גונן שגב • יצחק לוי |  |
| שרי התשתיות הלאומיות | אריאל שרון • אליהו סויסה • אברהם בייגה שוחט • אביגדור ליברמן • אפי איתם • יוסף פריצקי • אליעזר זנדברג • בנימין בן אליעזר • רוני בר-און |  |
| שרי האנרגיה והמים | עוזי לנדאו |  |
| שרי התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים | סילבן שלום |  |
| שרי האנרגיה | יובל שטייניץ • קארין אלהרר • ישראל כ"ץ • אלי כהן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526540705171  ISNI: 0000 0004 4772 4575  LCCN: no93000335  VIAF: 315535506   WorldCat (עם VIAF): 315535506
הזדווגות

ערך זה עוסק במגע מיני בין בעלי חיים. אם התכוונתם להעברת מטען תורשתי בין חד-תאיים, ראו .
הזדווגות (Mating) היא מונח בביולוגיה המתאר זיווג של אורגניזמים ממין הפוך או הרמפרודיטי בעיקר למטרות רבייה מינית. בלשון מדוברת
היא מתייחס למגע בין איברי מין של בעלי חיים. מונח זה כולל גם את בני האדם, אך מקובל בשימוש בעיקר אצל בעלי חיים אחרים, ואצל האדם מקובל השימוש במינוח "יחסי מין". רבייה מינית, הכוללת הזדווגות נפוצה ביצורים חיים אאוקריוטים רב-תאיים, כגון בעלי חיים, פטריות וצמחים, ומתרחשת גם בחלק מהאאוקריוטים החד-תאיים כלומר בפרוטיסטים.
ההזדווגות היא הדרך העיקרית ועד לדורות האחרונים הדרך הבלעדית, ליצירת הפריה. עם התפתחות המחקר והטכנולוגיה, החלה להתאפשר גם הפריה מלאכותית המשמשת בני אדם וכן ביחס לבעלי חיים המגודלים בשבי כגון בעלי חיים בחקלאות או בגני חיות.
קיום הזדווגות שלא למטרת רבייה אלא למטרות עונג בלבד שכיח בקרב בעלי חיים אחרים פחות לעומת האדם, אבל מצוי אצל כמה בעלי חיים בהם חלק מהקופים (שימפנזים ובונובו), הדורבנים והדולפינים. אצל רוב בעלי החיים קיים חלון הזדמנויות צר מאוד, פעם או פעמיים בשנה, שבו הנקבה מתייחמת ומסוגלת להזדווג. בנוסף להזדווגות בין זכר ונקבה קיים בטבע גם יחסי מין הומוסקסואליים הן בקרב בני האדם והן בקרב מינים אחרים של בעלי חיים.
גלריה

נימפית המדבר
זבוב הבית
אריות
שפיריות
חיפושיות
חלזונות רומיים
ראו גם

רבייה מינית
מיניות
איבר מין
ג'ני ברויאר

אין תמונה חופשית
ג'ני (אסתר) ברויאר לבית אייזנמן (1892 – 1985), הייתה האשה הראשונה, ובמשך שנים היחידה, שעסקה בסחר ביהלומים בישראל. ברויאר מילאה תפקיד חשוב באספקת גלם לענף היהלומים הישראלי בראשית דרכו. ייחודה של ג'ני ברויאר במעבר שעשתה בגיל מבוגר, מכורח נסיבות חייה, מהיותה אשת איש ואם להיותה בעלת מקצוע ייחודית ומובילה בתחום גברי מובהק, ששעריו היו סגורים באותם הימים בפני נשים.
ביוגרפיה

ג'ני אסתר ברויאר נולדה באנטוורפן. אביה, יעקב אייזנמן, סוחר תבלינים מצליח, שלח אותה בהיותה בת 18 ללונדון, שם למדה אנגלית ומזכירות. מששבה לאנטוורפן עבדה כמזכירתו של אביה, עד לפטירתו ב-1914. מאביה למדה להתהלך כשווה בעולמם של גברים. ג'ני אייזנמן נישאה בפרנקפורט, גרמניה, לרב ד"ר יצחק ברויאר, עורך דין, הוגה דעות וממנהיגי אגודת ישראל. היא עלתה ארצה ב-1936, התיישבה עם משפחתה בירושלים, ופעלה בהתנדבות למען הקהילה, כשם שעשתה טרם עלותה ארצה. אולם, ב-1946, התאלמנה וכך, בהיותה בת 54, נאלצה לוותר על דירתה הנאה, ולחפש פרנסה עצמאית.
קריירה

ב-1948 הציע לה גיסה – סוחר יהלומי הגלם, הוגו לונצר, מלונדון, לנסות כוחה במסחר בגלם שישלח אליה. את הרישיון לעיסוק ביהלומים קיבלה מהמפקח הראשון על היהלומים – ד"ר יעקב ואן אמרונגן (לימים - ד"ר יעקב ארנון). ג'ני ברויאר התייצבה במשרדו ללא הודעה מוקדמת, ונתנה למזכירתו פתק, עליו חתמה בשם ברויאר-אייזנמן. ד"ר אמרונגן יצא מהמשרד ושאל: "את בתו של יעקב אייזנמן מאנטוורפן? לעולם לא אשכח מה שאביך עשה למען אבי. כל מה שתבקשי – אתן לך", ומייד נתן לה רישיון עיסוק ביהלומים.
ברויאר עברה מירושלים לתל אביב, והחלה לעסוק בסחר בגלם. כיוון שהייתה ילידת אנטוורפן, וכיוון שנקלטה מהר מאוד בעולם המסחר ביהלומים, היו היהלומנים התל אביבים משוכנעים, שיש לה ניסיון קודם בענף היהלומים, וכך זכתה מהם ביחס של אמון.
ברויאר הייתה חברה כבר במועדון יהלומים א"י, שפעל בשנות הארבעים. קבלתה של אשה, שאינה אלמנת חבר, כחברה במועדון היהלומים, הייתה צעד יוצא דופן.
בדצמבר 1952 אושרה בקשתה של ג'ני ברויאר להתקבל כחברה בבורסת היהלומים הישראלית במהירות ללא שום התנגדות. בכך הייתה לאשה הראשונה, והיחידה במשך למעלה מ-30 השנים שלאחר מכן, עד שנות השמונים של המאה העשרים, שהתקבלה כחברה בבורסת היהלומים הישראלית.
כשעברה בורסת היהלומים למשכנה ברחוב אחוזת בית 6, תל אביב, פתחה בו משרד ושימשה כנציגתו בישראל של סוחר הגלם מאנטוורפן – נייקרק.
ברויאר פרשה מעבודתה בהיותה בת 76, עם המעבר של בורסת היהלומים הישראלית מתל אביב לרמת גן.
משפחה והנצחה

בניהם של ג'ני ויצחק ברויאר הם ההיסטוריון פרופ' מרדכי ברויאר, והמשפטן יעקב בר-אור.
על שמה של ג'ני ברויאר נקרא "רעות – בית ג'ני ברויאר" - בית דיור מוגן לאוכלוסייה המבוגרת מהציבור הדתי-לאומי, הממוקם בשכונת יד אליהו בתל אביב.
קורות חייה המקצועיים של ג'ני ברויאר הונצחו בספר תולדות בורסת היהלומים הישראלית שיצא לאור במלאת 70 שנה לבורסה.
הערות שוליים

↑  שירה עמי, היהלום שבכתר - תולדות בורסת היהלומים הישראלית, בורסת היהלומים הישראלית, 2008
בגדי עבודה

פועלים בבגדי עבודה
בגדי עבודה הם בגדים שנלבשים בעיקר למטרות עבודה. במקרים רבים הבחירה בבגדי עבודה נובעת מהמאפיינים של בגדים אלה, המסייעים בביצוע המטלות הכרוכות בעבודה, להגן ולשפר את הבטיחות ולייעל את ביצוע העבודה. במקרים רבים, נחשבים בגדי עבודה כחלק מציוד ההגנה הנדרש בעבודה.
קיימים בגדי עבודה מסוגים שונים וייעודים שונים כגון לטבחים ועובדי מטבח, לצוות רפואי, לצלמים ועוד.
בגדי עבודה מאופיינים בעיקר באופן שבו הם מיועדים לעובד. בגדי עבודה של צלם, לדוגמה, מכילים כיסים רבים לצורך אחסון של כל ציוד הצילום. בגדי עבודה של לוחם אש יהיו ממוגנים כנגד אש. בגדים של עובדים בחדר נקי ימנעו מעבר חלקיקים מגוף העובד לחלל החדר.
כאשר מקום עבודה מספק את בגדי העבודה, יהיו אלה ממותגים בהתאם.
ראו גם

מדים
קרימצ'קים

קרימצָ'קים (ברוסית: Крымчаки, שמם העצמי הוא בני ישראל או שראל באלאלרי, או יהודילר - יהודים, או קירימלר) היו קהילה יהודית רבנית סגורה, ששפתה טורקית-קרימצ'קית, הדומה לטטרית של קרים.
הקהילה התפתחה בחצי האי קרים החל מהמאה ה-10, והם התיישבו בסמוך לקראי מזרח אירופה.
השם "קרימצ'קים" הוטבע על ידי רוסים על מנת להבדיל ביניהם לבין שאר היהודים, האשכנזים או הגאורגים, שחיו בשטחי האימפריה הרוסית לשעבר.
שמונים אחוז מהקהילה הקרימצ'קית הושמדו על ידי הנאצים בדצמבר 1941, וכיום נשארו ממנה פחות מ-1,500 איש, מהם כאלף מפוזרים במספר ערי קרים, והשאר מתגוררים בישראל וברוסיה ואינם חיים עוד במסגרת קהילתית אלא התערבבו ביהודים אחרים (בישראל) ובלא יהודים (באוקראינה וברוסיה).
בברית המועצות נחשבו בני הקהילה כעם נפרד, והיחס אליהם היה שונה מן היחס לרוב היהודים. רבה הגדול של הקהילה הוא חיים חזקיהו מדיני, אשר קבע בוודאות שהם אכן מזרע ישראל ויהודים לכל דבר חרף ניסיונו של אברהם פירקוביץ' לראות בהם אחים לקראים. על פי עדויות הקרימצ'קים חיו באוכלוסייה סגורה בנפרד מהקראים.
ליהודים הקרימצ'קים היה נוסח תפילה ייחודי משלהם שבוסס ברובו על נוסח הרומניוטים אך הכיל גם מנהגים ייחודיים. הנוסח מכונה לעיתים "מנהג כפא", והוא נתקן על ידי ר' משה הגולה מקיוב בן המאות ה-15–16 שקבע נוסח זה כדי לפשר בין יהודים שונים שחיו בקרים באותה העת.
גידול זקן היה חלק חשוב בתרבותם.
שפה

השפה הקרימצ'קית שייכת לקבוצת השפות הטורקיות והיא קרובה לטטרית של קרים. ערב מלחמת העולם השנייה השפה דוברה בפי כ-6,000 קרימצ'קים, אך בעקבות השמדת רוב בני הקהילה בשואה ירד מספר הדוברים בצורה דרמטית. כיום נותרו כמה עשרות בודדות של קשישים דוברי השפה, ביניהם היה דוד רבי (רו'), בלשן ומחבר ספר לימוד ומילון של השפה הקרימצ'קית.
ראו גם

פאודוסיה
קראים
לקריאה נוספת

יבסיי איסקוביץ' פסח, קרימצ'קים, הוצאת סובטיש היימלנד 1974
דוד בן אליהו רבי, השפה הקרימצ'קית ומילון קרימצ'קי-רוסי, סימפרופול 2004
יהודי חצי האי קרים תודלותיהם ותרבותם : אנציקלופדיה קרימצ'אקית קצרה. ירושלים 2024
הערות שוליים

↑  שמעון ברנשטיין, המחזור כמנהג כפא תולדותיו והתפתחותו בתוך ספר היובל לשמואל מירסקי, ניו יורק, תשי"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291812305171  LCCN: sh00009850 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סתאתירה

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־5 לפנה״ס 
 פטירה:  395 לפנה״ס כנראה 
 בן זוג:  ארתחששתא השני
 
סתאתירה (נפטרה בסביבות 400 לפנה"ס) הייתה מלכת הממלכה האחמנית, אשתו של המלך ארתחששתא השני.
ביוגרפיה

סתאתירה הייתה בתו של האציל הפרסי הידרנס. היא התחתנה עם ארתחששתא השני, הבן הבכור של דריווש השני מלך פרס ואשתו פריסאטיס.
דריווש השני רצה לבסס יחסים טובים עם הינדרנס ומשפחתו ולהודות לו על פועלו. אחיה טריטוכמס התחתן עם אמסטריס, בתו של דריווש השני. אולם טריטוכמס אהב את אחת מהאחיות-למחצה שלו יותר מכלתו המיועדת, וניסה להתחיל מרד. לכן ציוותה פריסאטיס להרוג את כל ילדיו של הינדרנס מלבד סתאתירה, לבקשתו של ארתחששתא השני.
בשנת 404 לפנה"ס, לאחר מות אביו, ירש ארתחששתא השני את הכתר. היו לו מספר נשים-פילגשים, אך כנראה רק סתאתירה הייתה במעמד אשה רגילה. לסתאתירה נולדו ארתחששתא השלישי, יורש כס המלכות, ועוד שני בנים ושלוש בנות.
המלכה האם פריסאטיס וסתאתירה ניסו להשפיע על הפוליטיקה השלטונית ועל המלך, והפכו ליריבות. סתאתירה תמכה בבעלה במהלך הסכסוך שלו עם אחיו כורש הצעיר ולא הסתירה את הביקורת שלה על פריסאטיס. פריסאטיס התאמצה מאוד שכורש שהיה המועדף עליה יזכה בכתר, אולם ללא הועיל וארסקס הבכור הוכתר בשם "ארתחששתא השני". כורש הואשם בניסיון לרצוח את המלך החדש בזמן טקס ההכתרה, אולם פריסאטיס השפיעה על ארתחששתא לבטל את האישום, וכורש הוחזר לתפקידו הקודם כאחשדרפן של סרדיס.
פריסאטיס עודדה את בנה לקחת פילגשים כדי לפגוע בהשפעת אשתו. סתאתירה הייתה מאוד פופולרית. על פי הסיפורים נהגה לנסוע בכרכרתה עם חלון פתוח והייתה נגישה לשיחות עם פשוטי העם. סתאתירה גם דיברה בפומבי על אכזריותה של פריסאטיס בחצר המלוכה הפרסית. לדוגמה, היא מתחה ביקורת על יחסה של פריסאטיס כלפי הסריס Masabates והעצימה את הסכסוך בין השתיים.
לבסוף פריסאטיס רצחה או הביאה לרציחתה של סתאתירה. לפי המקורות הקלאסיים היו מספר סיבות למעשה. לפי גרסה אחת רצתה פריסאטיס להציל את חייו של המפקד הספרטני קליארכוס (אנ') ושל חבריו, שנלקחו בשבי על ידי טיספרנס, אבל סתאתירה הצליחה לשכנע את בעלה להוציא להורג את האסירים. פלוטרכוס, בביוגרפיה של ארתחשסתא השני, מפקפק באמינות סיפור הזה. על פי מסורת אחרת פריסאטיס הבינה שבעלה של סתאתירה אוהב אותה ומקשיב רק לה. לפי פלוטרכוס פריסאטיס ביצעה את ההתנקשות בעזרת המשרתת והיועצת הנאמנה שלה, גיגיס. במהלך הארוחה, היא פרסה ציפור עם סכין מורעלת שרק חצי מהסכין הייתה עם הרעל, ורק החלק של סתאתירה היה מורעל, כאשר הן ישבו לסעוד ביחד. כתוצאה מכך מתה סתאתירה בייסורים רבים. המלך חשד שמדובר ברעל, תפס את המשרתת ודן אותה למוות אכזרי. פריסאטיס עצמה הוגלתה לבבל, לבקשתה.
בתרבות

אסטרואיד ‏831 סתאתירה (אנ'), שהתגלה על ידי מקס וולף, נקרא על שמה.
הערות שוליים

1 2  "Artaxerxes II Mnemon". Livius.org.
1 2 3  קטסיאס, "Photius' Excerpt of Ctesias' Persica". Livius.org.
↑  אנבסיס "אנבסיס באתר פרוייקט גוטנברג".
1 2 3  פלוטרכוס, חיי אישים, ארתחשסתא 5-6 ו 17-19, "Plutarch, The Parallel Lives, The Life of Artaxerxes". penelope.uchicago.edu.
↑  פלוטרכוס מצטט את קטסיאס בספרו "חיי אישים".
רנדי קרופורד

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1952 (בת 72) מייקון, ג'ורג'יה, ארצות הברית
 שם לידה:  Veronica Crawford 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1976
 סוגה:  ג'אז ורית'ם אנד בלוז
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, וורנר מיוזיק גרופ, MCA רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
וורוניקה "רנדי" קרופורד (באנגלית: Randy Crawford, נולדה ב-18 בפברואר 1952) היא זמרת ג'אז ורית'ם אנד בלוז ילידת מייקון, ג'ורג'יה, ארצות הברית.
ביוגרפיה

קרופורד החלה את הקריירה שלה בהופעה במועדונים מסינסינטי ועד סנט טרופה. היא זכתה לפרסום כאשר הופיעה באמצע שנות ה-70 בניו יורק לצד זמרי הג'אז ג'ורג' בנסון וקנונבול אדרלי. לאחר מכן הייתה הזמרת הראשית בלהיט הרית'ם אנד בלוז של הקרוסיידרס Street Life בשנת 1979. בשנת 1980 הוציאה את אחד מלהיטיה הגדולים, One Day I'll Fly Away.
אלבומה Secret Combination שהה יותר מששים שבועות במצעד האלבומים של המגזין בילבורד בשנת 1981. קרופורד חזרה למצעדים בשנת 1986 עם הסינגל "Almaz", שהיה בין עשרת הגדולים.
קרופורד ידועה, בין היתר, בשל גרסאות כיסוי לשירים Purple Rain, Holding Back the Years, Captain of Her Heart, Wishing on a Star, All I Do, Foolish Heart, Knockin on Heaven's Door,Give Me the Night ועוד רבים אחרים.
פרסים

1982: פרסי המוזיקה הבריטית - לזמרת הטובה ביותר.
דיסקוגרפיה

Everything Must Change ‏ (1976)
Miss Randy Crawford ‏ (1977)
Raw Silk ‏ (1979)
Now We May Begin ‏ (1980)
Secret Combination ‏ (1981)
Windsong ‏ (1982)
Nightline ‏ (1983)
Abstract Emotions ‏ (1986)
Rich and Poor ‏ (1989)
Through the Eyes of Love ‏ (1992)
Don't Say It's Over ‏ (1993)
Naked and True ‏ (1995)
Every Kind of Mood: Randy, Randi, Randee ‏ (1997)
Play Mode ‏ (2000)
Feeling Good ‏ (2006)
אב בית דין

ראב"ד פוזן רבי עקיבא איגר (במרכז) ושני הדיינים שעמו. ציור מהשליש הראשון של המאה ה-19.
אַב בֵּית דִּין (בראשי תיבות: אב"ד) הוא הדיין או השופט היושב בראש בית הדין. המושג שמקורו בהלכה היהודית, משמש כיום בכל הנוגע לבתי דין הדנים על פי ההלכה, כגון בית הדין הרבני במדינת ישראל. במשפט הישראלי המודרני, מוכר המושג בכל הנוגע לבתי משפט ובתי דין שונים, אך הוא בעל משמעות שונה מזו ההלכתית.
בסנהדרין, היה האב"ד המשנה לנשיא. כיום, הביטוי מציין את הדיין החשוב ביותר בבית הדין הרבני והעומד בראשו, או לדיין המקומי הגדול ביותר.
ביהדות אירופה כינויו של רב העיר היה אב"ד, ולעיתים קרובות, כינויו של הדיין או ראש ההרכבים היה ראב"ד. בקרב החסידים, בעיקר בארצות הברית, נפוץ הכינוי אב"ד לאדמו"רים לא רשמיים, בעיקר כאלו שאבותיהם כיהנו כרבנים באירופה וצאצאיהם רצו לשמור את התואר.
אב בית הדין בתורה

ביהדות, בזמן הבית השני, אב בית דין היה המשנה לנשיא במושב הסנהדרין. כיום, אב בית דין הוא הדיין החשוב ביותר שבאותו בית דין.
אב בית הדין בתורה > כבוד אב בית דין

אמר רב הונא: באושא התקינו: אב בית דין שסרח אין מנדין אותו אלא אומר לו: הכבד ושב בביתך. חזר וסרח מנדין אותו מפני חילול השם. ופליגא דריש לקיש. דאמר ריש לקיש: תלמיד חכם שסרח - אין מנדין אותו בפרהסיא...
מספר הלכות נקבעו לכבודו של אב בית הדין בקימה לפניו, באבל עליו ועצמת כח נידויו. (מדובר כאן רק על האב בית דין של תקופת התלמוד.) כאשר רואים את אב בית הדין, ואפילו מרחוק, נעמדים עד שיעבור ארבע אמות הלאה ובבית המדרש עושים לכבודו שורה מכל צד בדרכו עד שישב. כשנפטר אב"ד כל היהודים צריכים להתאבל עליו בקריעת הבגד, תוך איסור לתפור את הקרע, ולגלות את כתף שמאל, וכל בתי המדרש מפסיקים מלימודם ו"נכנסין לבית הכנסת ומשנים את מקומן היושבין בצפון יושבין בדרום...". כשאב"ד מנדה אדם כלשהו, אותו אדם מנודה לכלל החכמים אך לא כולל את הנשיא.
אב בית הדין בתורה > סוגי בתי הדין

בית הדין הגדול הוא מושב בן 71 אנשים. כמוהו יש רק אחד, הסנהדרין, ורק בזמן שהיא ישבה בלשכת הגזית. תפקידה להכריע בכל ענייני התורה ולאחד בכך את כל הדעות והזרמים ביהדות, היה לה ולסנהדרין הקטנה סמכות להוציא אנשים להורג ולדון בענייני ממון.
סנהדרי קטנה מעמידין שני בתי דינין של עשרים ושלשה, אחד על פתח העזרה ואחד על פתח הר הבית, ומעמידין בכל עיר ועיר מישראל שיש בה מאה ועשרים או יותר סנהדרי קטנה. כאמור, היא מוסמכת לדון אף בדיני נפשות.
בית דין קטן הוא בן שלושה אנשים, והוא מוקם לפי הצרכים. לשני בתי דינים אלו סמכויות להכריע בדיני ממונות, סכסוכים ושאר תביעות קטנות.
אב בית הדין בתורה > סמכויות אב בית דין

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אב בית הדין הוא האחרון שאומר את דברו, על פי הכלל שהדיין הפחות חשוב מתחיל והחשוב ביותר מסיים על מנת שלא תשונה דעתו. קולו של אב בית הדין כשאר כל הדיינים והוא אינו מכריע במקרה של שוויון וחוסר הכרעה.
אב בית הדין בתורה > מינוי אב בית דין

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
את השני בחוכמה מבין אנשי בית הדין הגדול - ממנים להיות אב בית הדין בדיבור.
אב בית הדין בתורה > ראב"ד וגאב"ד

הגאב"ד – ראשי תיבות של "הגאון אב בית דין", ומקביל לתואר אב בית דין, וכמוהו – משמש את ה"מרא דאתרא". כיום משמש בעיקר את מנהיג בד"ץ העדה החרדית, וכן רבני קהילות שמשמרים את שמות היישובים באירופה מהם באו (כגון גאב"ד מאקווא וגאב"ד אונגוואר).
ראב"ד – במקור ראשי תיבות של "ראש בית דין" (לעיתים רב"ד). באירופה שימש את ראש הדיינים, שמעמדו היה נמוך משל האב"ד/הגאב"ד. שימוש זה משתמר אף הוא בבד"ץ העדה החרדית. במדינת ישראל, משמש התואר את "ראש אבות בתי דין".
אב בית הדין בתורה > אבות בית דין ידועים

רשימת האישים המובאים להלן היו על פי חז"ל אבות בית דין.
| אב בית דין | הערות |
| --- | --- |
אהרון הכהן: הנשיא: משה רבנו
עלי הכהן: 
דואג האדומי: תקופת שאול המלך
יהונתן בן שאול: הנשיא: שאול
בניהו בן יהוידע: 
יוסי בן יוחנן: הנשיא: יוסי בן יועזר
נתאי הארבלי: הנשיא: יהושע בן פרחיה
שמעון בן שטח: הנשיא: יהודה בן טבאי
אבטליון: הנשיא: שמעיה
מנחם: הנשיא: הלל הזקן
שמאי הזקן: הנשיא: הלל הזקן
רבי יהושע בן חנניה: הנשיא: רבן גמליאל דיבנה
רבי נתן: הנשיא: רבן שמעון בן גמליאל
רבי אפס: הנשיא: רבן גמליאל ברבי
רבי חנינא בר חמא:
אב בית הדין בתורה > אב בית דין במשפט העברי כיום

כיום, בהיעדר סנהדרין וסמיכת זקנים, יושבים בבתי הדין רק הרכבים של שלושה דיינים שסמכותם מוגבלת לתחומים מסוימים. ראש הדיינים נקרא אב בית הדין.
במדינת ישראל ישנה מערכת ממלכתית של בתי דין רבניים אזוריים. רב העיר בה נמצא בית הדין משמש, על פי הנהוג, כאב בית הדין בהרכבים בהם הוא משתתף כדיין.
בבתי דין גדולים, שבהם מעל שלושה הרכבים, ישנו גם ראש אבות בתי דין (ראב"ד) השווה במעמדו לנשיא בית משפט מחוזי.
אב בית דין במשפט הישראלי

חוק בתי המשפט, שלפיו מתנהלים הדיונים בבתי המשפט במדינת ישראל קובע כי בדיון במותב, שפירושו דיון ביותר מדן אחד, הנהוג בדיוני בית המשפט העליון, במשפטים בשל פשעים חמורים וערעורים בבית המשפט המחוזי ובעניינים נדירים הנדונים בפני בית משפט השלום, ייקבע אב בית דין. אב בית הדין הוא נשיא בית המשפט, או סגנו, או נשיא בית המשפט בדימוס, או סגן נשיא בית המשפט בדימוס, או הוותיק מבין השופטים, ואם הם בעלי וותק שווה – הקשיש מביניהם.
לאב בית הדין הדעה המכריעה אם נחלקו הדעות בעניין הנוגע למשפט אזרחי ולא הושג רוב לאחת מהדעות, ובמשפט הפלילי, אם לא הייתה דעת רוב לעניין סוג העונש או מידתו, תצורף הדעה המחמירה יותר לדעה המקילה הקרובה אליה; נחלקו הדעות לגבי החומרה של סוג העונש או מידתו, תכריע דעת אב בית הדין. לאב בית הדין אין מעמד מיוחד לעניין עצם ההרשעה בפלילים.
חיקוקים העוסקים בבתי דין כגון חוק השיפוט הצבאי, חוק בית הדין לעבודה וחוקים שונים העוסקים בבתי דין אחרים, משתמשים אף הם במושג זה, אך במשמעות שונה, ומקנים לאב בית הדין סמכויות שונות בניהול ההליך, מעבר להיות דעתו הדעה המכריעה במקרה של דעות שקולות. לרוב, בטריבונלים בהם משמשים הדיוטות (שאינם משפטנים) ביחד עם משפטנים, כגון בית הדין לעבודה, שבו יושב בדין שופט שהוא משפטן בצוותא עם נציגי הציבור שאינם משפטנים, ישמש המשפטן כאב בית הדין.
הערות שוליים

↑  למשל בני רבי צבי הירש מייזליש.
↑  ספר מלכים ב', פרק י"ד, פסוק י'.
↑  1.92 מטר לפי השיעור המקובל. לפי שיטה אחרת חדשה יותר שהחלה מהנודע ביהודה והתפרסמה על ידי החזון איש, 4 אמות הן 2.32 מטר. ראו גם רשימת מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה.
↑  מוסיפים עוד דיינים.
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות סנהדרין והעונשין המסורין להם, פרק א', הלכה ג'.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת הוריות,  פרק ג', הלכה ב'.
1 2  מדרש תנחומא שמיני ג' ד"ה ויהי.
↑  תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף כ"ו, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ד', עמוד א'
| הסנהדרין |
| --- | --- | --- |
| מונחים | נשיא • אב בית דין • סנהדרין גדולה • סנהדרין קטנה • בית דין • משפט עברי • שבעים הזקנים • כנסת הגדולה • סמיכת זקנים |  |
| נשיאי הסנהדרין | יוסי בן יועזר • יהושע בן פרחיה • יהודה בן טבאי • שמעיה • הלל הזקן • שמעון בן הלל • רבן גמליאל הזקן • רבן שמעון בן גמליאל הזקן • רבן יוחנן בן זכאי • רבן גמליאל דיבנה • (רבי אלעזר בן עזריה) • רבן שמעון בן גמליאל • רבי יהודה הנשיא • רבן גמליאל ברבי • רבי יהודה נשיאה • רבן גמליאל הרביעי • רבי יהודה נשיאה השני • הלל נשיאה • רבן גמליאל החמישי • רבי יהודה נשיאה השלישי • רבן גמליאל השישי |  |
| מקומות מושב הסנהדרין | לשכת הגזית • חנות • ירושלים • יבנה • אושא • יבנה • אושא • שפרעם • בית שערים • ציפורי • טבריה |  |
| שונות | מסכת סנהדרין (ומסכת מכות) • עדות • הענישה בהלכה • ארבע מיתות בית דין • זקן ממרא • חידוש הסנהדרין • הסנהדרין של פריז • קברי הסנהדרין שבגן הסנהדרין בשכונת סנהדריה • שביל הסנהדרין |  |