stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Breakout
סינגלים

7 Things הוא הסינגל הראשון מהאלבום. יצא ב-17 ביוני 2008. הסינגל זכה לביקורות חיוביות וזכה להצלחה מסחרית עולמית והסינגל הגיע למקום ה-9 במצעד האמריקאי בילבורד הוט 100 ונכנס לעשירייה הפותחת במצעד האוסטרלי, יפני ונורווגי. נכון לאפריל 2017, הקליפ לשיר צבר למעלה מ-250 מיליון צפיות.
See You Again (ברמיקס של Rock Mafia) הוא הסינגל השני מהאלבום. יצא ב-25 באוגוסט 2008. הסינגל זכה להצלחה ומכר 2.5 מיליון עותקים בארצות הברית והגיע למקום ה-10 במצעד האמריקאי בילבורד הוט 100 ונכנס לעשירייה הפותחת במצעד שירי הפופ של ארצות הברית ולמצעדים של אוסטרליה, קנדה והונגריה.
Fly On The Wall הוא הסינגל השלישי מהאלבום. יצא ב-27 בפברואר 2009. הוא מדבר על הפפראצי שהם כמו "זבוב על הקיר" שמנסה לצפות בה כל הזמן. הקליפ המוזיקלי של השיר לקח השראה מהקליפ Thriller של מייקל ג'קסון, הקליפ מתאר את סיירוס שמנסה להימלט מהפפראצי כשהם הולכים בעקבותיה במוסך חניה.
רשימת רצועות

| Breakout> מס' | Breakout> שם | Breakout> כותב(ים) | Breakout> משך | Breakout>  | Breakout>  | Breakout>  | Breakout>  | Breakout>  | Breakout>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Breakout  | ג'ינה שוק, טד ברונר, טריי ויטו | 3:25 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | 7 Things  | מיילי סיירוס, אנטונינה ארמאטו, טים ג'יימס | 3:34 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | The Driveway  | מיילי סיירוס, קטלר, פרבן | 3:42 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Girls Just Wanna Have Fan  | רוברט הזארד | 3:07 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Full Circle  | מיילי סיירוס, קטלר, פרבן | 3:15 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Fly on the Wall  | מיילי סיירוס, ארמאטו, ג'יימס, דרים קאראוגלו | 2:32 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Bottom Of The Ocean  | מיילי סיירוס, ארמאטו, ג'יימס | 3:15 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Wake Up America  | מיילי סיירוס, ארמאטו, ג'יימס, אהרון דאדלי | 2:45 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | These Four Walls  | קטלר, פרבן, שיין קימבל | 3:26 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Simple Song  | ג'פרי סטיל, ג'סי ליטלטון | 3:33 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Goodbye  | מיילי סיירוס, ארמאטו, ג'יימס | 3:53 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | See You Again (Rock Mafia Remix)   | מיילי סיירוס, ארמאטו, ג'יימס | 3:17 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 39:45 |  |  |  |  |  |  |
| Breakout — רצועת בונוס> מס' | Breakout — רצועת בונוס> שם | Breakout — רצועת בונוס> כותב(ים) | Breakout — רצועת בונוס> משך | Breakout — רצועת בונוס>  | Breakout — רצועת בונוס>  | Breakout — רצועת בונוס>  | Breakout — רצועת בונוס>  | Breakout — רצועת בונוס>  | Breakout — רצועת בונוס>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 13. | Hovering  | ארמאטו, ג'יימס | 2:29 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Someday  | מיילי סיירוס, ארמאטו, ג'יימס, קאראוגלו | 3:03 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 44:77 |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 12 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 1 |
|  אירופה | מצעד האלבומים האירופאי | 28 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 6 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 11 |
|  ארגנטינה | ארגנטינה הוט 100 | 19 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 16 |
|  דנמרק | היטליסטן | 27 |
|  הונגריה | Mahasz | 7 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 10 |
|  יפן | אוריקון | 10 |
|  מקסיקו | טופ 100 – מקסיקו | 23 |
|  נורווגיה | VG-lista | 15 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 2 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 7 |
|  פולין | ZPAV | 15 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 28 |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 32 |
|  צרפת | SNEP | 30 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 1 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 25 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2008)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2008)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2008)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 74 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 19 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 32 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 91 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 14 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 50 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 17 |
|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 78 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 138 |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | זהב | 35,000 |
| אוסטריה (IFPI) | זהב | 10,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה | 1,000,000 |
| גרמניה (BVMI) | זהב | 100,000 |
| מדינות המפרץ (IFPI) | זהב | 3,000 |
| אירלנד (IRMA) | פלטינה | 15,000 |
| פולין (ZPAV) | זהב | 10,000 |
| בריטניה (BPI) | פלטינה | 300,000 |
שבט בני קינוקאע

שבט בני קינוקאע (בערבית: بنو قينقاع; בתעתיק מדויק: בנו קינוקאע) היה אחד משלושת השבטים היהודיים שהתגוררו בקרבת העיר ית'רב (אל-מדינה) שבחג'אז (צפון-מערב ערב הסעודית) אשר בחצי האי ערב במאה ה-7. שני השבטים העיקריים האחרים היו שבט בני נצ'יר (بنو نضير) ושבט בני קורַיט'ה (بنو قـريظة). שבט בנו קינוקאע גורשו בעת מה שמכונה "קרב בני קינוקאע" לאחר ששברו את "חוקת אל-מדינה".
רקע

במאה ה-7, שבט בנו קינוקאע התגוררו בשני מעוזים בחלק הדרום-מערבי של העיר ית'רב, כיום אל-מדינה, התיישבות שהחלה במועד לא ידוע. אף על פי שבני השבט של בנו קינוקאע נשאו בעיקר שמות ערביים, הם היו יהודים, הן מבחינה אתנית והן מבחינה דתית. לא הייתה להם אדמה והם התפרנסו ממסחר ומלאכה, כולל צורפות. השוק של ית'רב היה ממוקם באזור של היישוב שבני קינוקאע חיו בו. אנשי השבט בנו קינוקאע היו בקשרי ברית עם השבט הערבי המקומי של בנו אל-ח'זרג' (بنو الخزرج, Banu Khazraj) ותמכו בהם בסכסוך שלהם עם השבט הערבי היריב של בנו אוס (بنو أوس, Banu Aws).
הגעתו של הנביא מוחמד

בספטמבר 622 הגיע מוחמד לית'רב (אל-מדינה) עם קבוצה של חסידיו, שקיבלו מקלט על ידי חברים מכל השבטים הילידים של העיר, שנודעו בכינוים "אנצאר". הוא החל לכונן חוזה, הידוע בשם "חוקת אל-מדינה", בין המוסלמים, האנצאר, לבין השבטים היהודיים השונים של ית'רב. חוזה זה הכיל תנאים המסדירים את ענייני הממשל של העיר, וכן את ההיקף ואת טיב היחסים הבין-קהילתיים. תנאי ההסכם, על פי מקורות מוסלמיים מסורתיים, כללו החרמת שבט קורייש, הימנעות מ"הרחבת כל תמיכה בהם", סיוע זה לזה אם יש התקפה בידי צד שלישי וכן "הגנה על אל-מדינה, במקרה של התקפה מגורם זר"
אופיו של מסמך זה, כפי שנרשם על ידי אבן אסחאק ונמסר על ידי אבן הישאם, הוא נושא למחלוקת בין היסטוריונים מודרניים, שרבים מהם סבורים כי "חוזה" זה ייתכן והוא קולאז' של הסכמים, בעל פה ולא בכתב, של תאריכים שונים, וכי לא ברור מתי הם נעשו או עם מי.
גירוש

במרץ 624, מוסלמים בהנהגתו של מוחמד ניצחו את אנשי מכה משבט בנו קורייש בקרב בדר. אבן אסחאק כותב כי מיד לאחר מכן פרץ סכסוך בין המוסלמים לבני קינוקאע (בני הברית של שבט בנו אל-ח'זרג'). כאשר אישה מוסלמית ביקרה בחנות של תכשיטן בשוק של קינוקאע, היא הוטרדה. הצורף, יהודי, החזיק את בגדיה כך שכאשר קמה, היא הייתה עירומה. גבר מוסלמי שהגיע בעקבות המהומה, הרג את בעל החנות כנקמה. כנקמה, יהודים משבט קינוקאע התנפלו על המוסלמי והרגו אותו. אירוע זה הסלים את המצב לידי שרשרת של מעשי נקמה, והאיבה בין המוסלמים לבנו קינוקאע גדלה.
מקורות מוסלמים מסורתיים רואים מאורעות אלה כהפרה של חוקת אל-מדינה. מוחמד עצמו ראה זאת כ"קָזוּס בֵּלִי". אולם היסטוריונים מערביים אינם מוצאים באירועים אלה את הסיבה הבסיסית להתקפתו של מוחמד על קינוקאע. לדברי פרנסיס אדוארד פטרס, הנסיבות המדויקות של הפרה לכאורה של החוקה של אל-מדינה לא מצוינת במקורות. לדברי פרד דונר, המקורות הקיימים אינם מבהירים את הסיבות לגירוש בני קינוקאע. דונר טוען שמוחמד פנה נגד קינוקאע משום שכבעלי מלאכה וסוחרים הם היו בקשרים הדוקים עם סוחרים ממכה. וינסק רואה באירועים אלה שהובאו על ידי ההיסטוריונים המוסלמים, כמו סיפורו של הצורף היהודי, כבעלי ערך אנקדוטלי. הוא כותב שהיהודים התייחסו באופן מעורר מחלוקת כלפי מוחמד וכקבוצה בעלת עוצמה עצמאית ומשמעותית, הם היוו סכנה גדולה. וינסק מסיק אפוא כי מוחמד שהתחזק מניצחון בקרב בדר, החליט מייד לחסל את האופוזיציה היהודית כנגדו. נורמן סטילמן סבור גם שמוחמד החליט לצאת כנגד יהודי אל-מדינה בעקבות התחזקותו בקרב בדר.
מוחמד אסף את בנו קינוקאע בשוק ואמר להם כך:
ושבט בנו קינוקאע מגיב:
שיבלי נומאני וסאפי אל-מובארקפרי רואים בתגובה זו הכרזת מלחמה. על פי המסורת המוסלמית, פסוקים 3:10-13 בקוראן נתגלו למוחמד בעקבות חילופי הדברים הללו. לאחר מכן, צר מוחמד על הבנו קינוקאע למשך ארבעה עשר או חמישה עשר יום, ולפי אבן הישאם, מצור שלאחר מכן נכנע השבט ללא תנאי. מה שבטוח, על פי ויליאם מונטגומרי ואט, שהיה סוג כלשהו של משא ומתן. בעת המצור, היה לקינוקאע כוח לוחם של 700 איש, 400 מהם משוריינים. ואט מסיק מכך שמוחמד לא היה יכול לצור בהצלחה כה גדולה על כוח כה גדול ללא תמיכת בני הברית של קינוקאע (השבט הערבי המקומי של בנו אל-ח'זרג').
לאחר כניעת בנו קינוקאע, עבדאללה אבן אובאיי, ראש השבט של בנו אל-ח'זרג', התחנן עליהם, על פי אבן אסחאק.
על פי ואט, עבדאללה אבן אובאיי, ניסה לעצור את הגירוש, והתעקשותו של מוחמד הייתה שקינוקאע יצטרכו לעזוב את העיר, אבל היה מוכן להקל בתנאים אחרים; טענתו של אבן אוביי הייתה שנוכחותם של קינוקאע עם 700 לוחמים יכולה לסייע לנוכח ההתקפה הצפויה של אנשי מכה. בגלל התערבות זו ומקרים אחרים של מחלוקות אחרות שלו עם מוחמד, קיבל עבדאללה אבן אובאיי את הכינוי של מנהיג "הצבועים" (מונאפיקין) במסורת המוסלמית.
לאחר הגירוש

בנו קינוקאע עקרו תחילה אל היישובים היהודיים בוואדי אל-קורה (אנ'), מצפון לעיר אל-מדינה, ומשם לדרעא שבסוריה, ממערב לסאלחד. במרוצת הזמן הם התבוללו עם הקהילות היהודיות שהיו קיימות באזור זה עוד קודם, וחיזקו אותן מספרית.
מוחמד חילק את הרכוש של בנו קינוקאע, כולל הנשק והכלים, בקרב נאמניו, כשהוא נוטל עבור המדינה האסלאמית חמישית מהשלל בפעם הראשונה. כמה מבני השבט בנו קינוקאע בחרו להישאר במדינה ולהתאסלם. אחד מהם היה עבדאללה אבן סלאם, שהפך למוסלמי אדוק. למרות שכמה מקורות מוסלמים טוענים כי הוא המיר את דתו מיד עם בואו של מוחמד למדינה, חוקרים מודרניים נוטים יותר להאמין למקורות המוסלמים האחרים, המצביעים על כך ששמונה שנים לאחר מכן, 630, הייתה השנה של ההתאסלמות של אבן סלאם.
ראו גם

שבט בני נצ'יר
שבט בני קוריט'ה
הערות שוליים

1 2 3 4  Guillaume 363, Stillman 122, ibn Kathir 2
1 2  Watt (1956), p. 209.
1 2 3 4 5 6  Wensinck, A.J. "Kaynuka, banu". Encyclopaedia of Islam
↑  Peters 182
↑  al-Mubarakpuri (1996), pg. 197-8
↑  Ibn Hisham, as-Seerat an-Nabaweeyat, Vol. II, pp. 147-150
↑  Ibn Ishaq, pp. 231-235
↑  Firestone 118; Welch, "Muhammad", Encyclopaedia of Islam.. For opinions disputing the early date of the Constitution of Medina, see e.g., Peters 119.
↑  Peters 218
↑  Donner 231–232
↑  Stillman 13
1 2  Guillaume 363
↑  Nomani 90-91, al-Mubarakpuri 239
↑  Stillman 123
↑  Guillaume 363, Stillman 123
↑  Watt (1956), pg. 209-10
↑  William Montgomery Watt. "Abd Allah b. Ubayy b. Salul." Encyclopaedia of Islam
↑  M. V. (Michael V.) McDonald, William Montgomery Watt, The history of al-Tabari, p.86
↑  Watt, Muhammad the prophet and statesman, p.131,
William Montgomery Watt. "Abd Allah b. Ubayy b. Salul." Encyclopaedia of Islam
↑  William Montgomery Watt. "Abd Allah b. Ubayy b. Salul." Encyclopaedia of Islam, see also Stillman 13, 123
↑  Ben-Zvi 147
| יהדות חצי האי ערב |
| --- | --- | --- |
| שבטים יהודים בחצי האי ערב | שבט בני קוריט'ה • שבט בני קינוקאע • שבט בני נצ'יר | יהודי תימני בארץ ישראל, תחילת המאה ה-20 |
| שבטים ערבים שהתגיירו בקדם-אסלאם | שבט בני אל-חארת' • חמיר • בני עוף • בני שוטייבה | יהודי תימני בארץ ישראל, תחילת המאה ה-20 |
| קהילות יהודיות בחצי האי ערב | איחוד האמירויות • בחריין • כווית • עדן • עומאן •  ערב הסעודית • תימן | יהודי תימני בארץ ישראל, תחילת המאה ה-20 |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: kaynuka-beni-kaynuka
אפרים קישון

| --- | --- |

צילום דיוקן מסביבות שנת 2000 (צלם: צבי טיבריו קלר)
 לידה:  23 באוגוסט 1924 כ"ג באב ה'תרפ"ד הונגריה (1920–1945) בודפשט, ממלכת הונגריה
 פטירה:  29 בינואר 2005 (בגיל 80) י"ט בשבט ה'תשס"ה שווייץ אפנצל, שווייץ
 שם לידה:  Ferenc Hoffmann
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 אירועים משמעותיים:  עלייה לארץ ישראל (הונגריה, 1949) 
 שם עט:  Kishont Ferenc
 עיסוק:  סופר, סאטיריקן, מחזאי, תסריטאי ובמאי קולנוע
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  סיפורת, סאטירה, הומורסקה, פובליציסטיקה, מחזות ותסריטים
 יצירות בולטות:  "סאלח שבתי", "השוטר אזולאי", "תעלת בלאומילך", "הכתובה", "ארבינקא" ו"הו, הו יוליה"
 תקופת הפעילות:  1945–2005 (כ־60 שנה)
 בן או בת זוג:  שרה קישון (1959–2002)  ליזה ויטאסק קישון (2003–2005) 
 צאצאים:  רננה קישון, רפי קישון, עמיר קישון 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2002)  Golden Schlitzohr (1988)  מסדר קרל ולנטין (1985)  פרס אופיר על מפעל חיים (1993)  פרס כינור דוד (1964)  מסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי (1970)  פרס סוקולוב (1958)  מסדר כנגד החמרה עם בעלי החיים (1978)  פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר (1971)  פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר (1965)  פרס ביאליק (1998)  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 אתר רשמי
 
קישון בחדר העבודה שלו בביתו בתל אביב
אפרים קישון זוכה פרס כינור דוד, 1964
צילום מאחורי הקלעים מן הסרט "סאלח שבתי". מימין לשמאל: אפרים קישון, גאולה נוני וחיים טופול, נובמבר 1963
ראש הממשלה יצחק רבין והסאטיריקן אפרים קישון עם דניאלה שמי בתוכנית מיוחדת ליום העצמאות
אפרים קישון (‏האזנהקובץ:He-Efraim Kishon.ogg‏Ⓘ‏ 23 באוגוסט 1924 – 29 בינואר 2005; נולד בשם פֶרֶנְץ הופמן ומאוחר יותר נקרא פרנץ קישהונט) היה סופר, סאטיריקן, מחזאי, תסריטאי, עיתונאי, פובליציסט, בעל טור, צייר ובמאי קולנוע ותיאטרון ישראלי, חתן פרס ישראל וניצול השואה. קישון, מהסאטיריקנים והבמאים הישראלים הידועים ביותר בעולם, הוא הבמאי הישראלי הראשון שסרט בבימויו היה מועמד לפרס אוסקר, וכן הישראלי הראשון שסרטים בבימויו זכו בפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה > נעוריו ומלחמת העולם השנייה

אפרים קישון נולד בבודפשט, בירת הונגריה ב-23 באוגוסט 1924 בשם פֶרֶנץ הופמן (Ferenc Hoffmann). אביו עבד כמנהל בנק ואמו הייתה מזכירה. לקישון אחות: אגנס קישון קארצ'וני. הוא חסר כל חינוך דתי, ואת ההפטרה בבר-המצווה שלו קרא מתעתיק באותיות לטיניות.
כישרון הכתיבה שלו ניכר כבר בנעוריו. בשנת 1940 זכה בפרס הראשון בתחרות כתיבת נובלה לתלמידי תיכון. בגלל פרסום החוקים האנטי יהודיים בהונגריה, ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי, לא הורשה להמשיך את לימודיו באוניברסיטה ולכן החל בשנת 1942 בלימודי צורפות. בשנת 1944 גויס לשירות העבודה ונשלח למחנה ביולשבה, בשטח שנכבש מסלובקיה, ממנו נמלט עם קבוצת חברים. הופמן חזר לבודפשט וחי שם בהיחבא. בתוכנית הטלוויזיה "חיים שכאלה" סיפר כי הוא חייב את חייו לאדם שלימד אותו כיצד לזייף חותמות רשמיות, באופן גרפי, באמצעות עט רגיל, ודאג לו לכל צרכיו במחבוא. מאחת מצעדות המוות בודפשט-הדיישהאלום (סתיו 1944) ניצל כאשר באמצע הדרך העמיד פני ישן ונחשב כנראה למת. כשהגיע לבודפשט נקלע למרתף בקו האש שבין כוחות הרוסים לכוחות הגרמנים, ושם שהה זמן רב כשהוא ניזון מירקות כבושים שפגעו בקיבתו וגרמו לה נזק בלתי הפיך. עם שחרור בודפשט נלקח לזמן מה לעבודת כפייה על ידי הצבא האדום. לאחר המלחמה גילה כי הוריו ואחותו שרדו, אך בני משפחה רבים אחרים נרצחו בתאי הגזים באושוויץ.
בשנת 1948 השלים את לימודיו בפיסול מתכת ובתולדות האמנות והחל לפרסם מאמרים הומוריסטיים, בין היתר גם בשבועון הסאטירי לודאש מתי שהחל להופיע בבודפשט בשנת 1945, בשם פרנץ קישהונט (Kishont - השם הנפוץ הונט בתוספת הקטנה [קיש = קטן]). במאי 1949 יצא עם רעייתו הראשונה, חוה קלאמר, מהונגריה ועלה לישראל באוניה "גלילה". את שמו העברי קיבל קישון מידיו של פקיד הסוכנות בנמל. לדברי קישון, שאל אותו פקיד הסוכנות לשמו וכאשר נענה "פרנץ" אמר: אין דבר כזה, ורשם "אפרים", וכך עשה גם ביחס לשם משפחתו.
קישון התגורר תחילה במעברת "שער העלייה" שליד חיפה, בדירה אחת עם משפחה מרובת ילדים שעלתה ממרוקו. לאחר מכן עבר לקיבוץ כפר החורש, שבו עבד כסניטר, ואת זמנו הפנוי ניצל ללימוד עברית בעזרת שכנו לצריף יוסף ביליצר. את השפה הוא רכש בכך שהעתיק את מילון השפה העברית של יהודה גור, מילה במילה, בכתב ידו. כבר בתקופה זו כתב מספר רשימות הומוריסטיות בהונגרית לעיתון "אוי קלט". משם עבר לשיכון עממי, כשהוא רוכב על אופנוע, אותו כינה באהבה "הדוקטור" (על–שם הפושע הנאצי ד"ר ארנסט קלטנברונר, שכן האופנוע היה שחור "כנאצי טרום-שילומי"). הוא למד עברית באולפן "עציון" בירושלים, ועד מהרה השתלט על השפה והחל מחדש בה חידושים. רק המבטא ההונגרי הכבד שלו ליווה אותו לאורך כל ימיו.
ביוגרפיה > תחילת דרכו בעיתונות הישראלית

את דרכו בעיתונות הישראלית החל בשנת 1951 בכתיבת טור סאטירי בעיתון היומי בעברית קלה "אומר" ומאוחר יותר אף בעיתון האם, "דבר", שבו פרסם סאטירה בשם "אגדה על תעלה בתל אביב", עליה התבסס בסופו של דבר התסריט של "תעלת בלאומילך" (דבר היה העיתון היומי של ההסתדרות הכללית, והיה רב השפעה באותה תקופה). באותה שנה יצא לאור ספרו הראשון בישראל, "העולה היורד לחיינו", שנכתב בהונגרית ותורגם לעברית על ידי אביגדור המאירי. שמו של הספר שיקף את תוכנו, שעסק בעיקר בחוויות חייהם של עולים חדשים. בשנת 1952 החל לכתוב טור סאטירי קבוע בשם "חד גדיא" בעיתון "מעריב". קישון התמיד בכתיבת המדור כשלושים שנה, כאשר בעשרים השנים הראשונות פרסם טור כמעט מדי יום.
בתוך שנים ספורות הפך קישון להומוריסטן והסאטיריקן הבולט ביותר בישראל. מחזהו הראשון "שמו הולך לפניו" הועלה בתיאטרון "הבימה" בשנת 1953 ואחריו הוסיף קישון וכתב מספר מחזות מצליחים כמו, "שחור על גבי לבן" (1956) על גזענות, "הכתובה" (1959) על חיי זוגיות ונישואים, "אף מילה למורגנשטיין" (1960) על נפלאות הפקידות הישראלית, "הוא והיא" (1961), ערב מערכונים עם אריק לביא ושושיק שני, "תוציא את השטקר, המים רותחים" (1968) על אמנות מודרנית ועולם ביקורת האמנות, ו"הו, הו יוליה", מחזה שנון המנסה לנחש מה היה גורלם של רומיאו ויוליה לולא התאבדו. נוסף על כך, כתב שורה ארוכה של מערכונים שהוצגו על ידי תיאטרון המטאטא (בתוכנית 'אתה מספר לי?' ב-1954), תיאטרון דו-רה-מי (בתוכנית 'שלום שלום'ב-1955), להקת הנח"ל ובצל ירוק. בשנים אלו קנה לעצמו גם הצלחה ראשונה מחוץ לישראל, כאשר "הניו יורק טיימס" האמריקני בחר בספרו "הביטי לאחור, גברת לוט" לספר החודש בשנת 1959.
ביוגרפיה > שנות השישים ועד שנות השבעים המאוחרות

בראשית 1964 נערכה בישראל תחרות בבקיאות בכתבי אפרים קישון. למבחן המוקדם נגשו עשרות מתמודדים. בתחרות הגמר, ששודרה בתוכנית 'טובים השניים' בקול ישראל (בהנחיית יצחק שמעוני ומרדכי פרימן, השופט: אפרים קישון) הוכתר המנצח - גדעון רון - בתואר 'אלוף הארץ בכתבי אפרים קישון'. קישון אמר שקשה היה לו לשפוט, משום שהמנצח בקי בכתביו (של קישון) יותר ממנו עצמו.
ביוגרפיה > שנות השישים ועד שנות השבעים המאוחרות > סרטים

קישון הרחיב את פעילותו בתחילת שנות השישים לתחום הקולנוע. כמו השפה העברית שלמד במהירות לשלוט בה ולחדש חידושים, גם כאן, ללא רקע או השתלמות מיוחדת, הוא רכש שליטה ופתח בקריירה כבמאי סרטים עם:
"סאלח שבתי" (1964). סאטירה נוקבת בכיכובו של חיים טופול כסאלח שבתי, תיארה את עלילותיו של עולה מארצות המזרח ואת יחסה של החברה לעולים החדשים. הסרט זכה להצלחה גדולה בישראל ומחוצה לה. בישראל נמכרו כשני מיליון כרטיסים (כמעט כרטיס לכל תושב) ומחוץ לישראל זכה הסרט לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר (טופול) ולסרט הזר הטוב ביותר. בפסטיבל הסרטים של סן פרנסיסקו זכה הסרט לפרס התסריט והשחקן הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס האוסקר.
"ארבינקא" (1967). התבסס על ההומורסקות של קישון בהן כיכב ארבינקא, דמות האדם המסתדר היטב בכל מערכת. גם סרט זה זכה להצלחה גדולה. גם בסרט זה כיכב חיים טופול ולצדו בלטו גילה אלמגור ושייקה אופיר בתפקיד קטן של שוטר.
"תעלת בלאומילך" (1969). התבסס אף הוא על הומורסקה. בסרט מתואר חולה הבורח מבית חולים לחולי נפש ומתחיל לקדוח בפינת אלנבי. בסיוע הבירוקרטיה הענפה הוא מצליח ליצור תעלה בלב העיר, המוכרזת לפיכך "ונדיג של המזרח הקרוב" (כשמה הגרמני של העיר ונציה). בסרט כיכב בומבה צור (בתפקיד המשוגע - הטקסט שלו כלל רק מילה אחת - בלאומילך).
"השוטר אזולאי" (1971). הוא בעיני רבים סרטו הטוב ביותר, בין השאר בזכות משחקו המרגש של שייקה אופיר, שכיכב בסרט כשוטר תמים ולא יוצלח המתאהב בפרוצה. הסרט זכה למועמדות נוספת לפרס אוסקר כסרט הזר הטוב ביותר, וזכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר ובפרס הסרט הזר בפסטיבל הסרטים של ברצלונה, פרס הבמאי בפסטיבל מונטה קרלו ופרס השופטים באטלנטה.
"השועל בלול התרנגולות" (1978). בעקבות הרומן הסאטירי שלו "עין כמונים" (במקור, 1955; יצא בשנת 1972 במהדורה חדשה בשם "השועל בלול התרנגולות"). בסרט כיכב שייקה אופיר כעסקן ההסתדרותי אמיץ דולניקר המגיע לכפר קטן ושלו, הנדמה בעיניו כה נחשל עד ש"עדיין לא נוצרו בו הפערים החברתיים שיש לבטלם" ודואג להפוך את הכפר לבוקה ומבולקה של יצרים ומריבות. הסרט נכשל בישראל ובעולם וחתם את הגולל על הקריירה של קישון כבמאי קולנוע. שנים רבות אחרי כן עדיין תהה קישון מדוע נכשל הסרט והגיע למסקנה כי לא הסרט נכשל אלא "הקהל נכשל".
ביוגרפיה > שנות השישים ועד שנות השבעים המאוחרות > מחזות

בשנות השישים, עת עמד קישון בשיא הצלחתו האמנותית והיצירתית, הופקו מחזות שלו גם בברודוויי ("רחמו על גלית") בעקבות ספריו "אוי למנצחים" ו"סליחה שניצחנו" שנוצרו במהלך מלחמת ששת הימים ואחריה. בגרמניה, לא במעט בזכות תרגומיו המעולים של הסופר פרידריך טורברג, זכה קישון להצלחה כבירה לאורך שנים רבות, גם בזכות ספריו וגם בזכות העלאתם של מחזות כמו "הו הו יוליה" שאריק לביא ושושיק שני הופיעו בהם (בכל התפקידים) ברחבי גרמניה במשך שנים ארוכות.
בשנות השישים כתב אפרים קישון את המחזה "הרמאי" שעלה בסופו של דבר כאופרה.
ביוגרפיה > שנות השישים ועד שנות השבעים המאוחרות > מאמצע שנות השבעים

בתקופה זו ניכרה ירידה חדה בתפוקה של קישון וברעב היצירתי שלו. כעדותו, הוא כתב על כל דבר שבעולם, פעמיים. בסוף שנות השבעים פרש קישון מכתיבת הטור שלו בעיתון מעריב. בעשרים וחמש השנים האחרונות לחייו חילק את חייו בין תל אביב לעיירה אפנצל שבצפון שווייץ. באותן שנים, הרבה קישון לקבול על יחס מזלזל כלפיו מצד האליטות בישראל. לטענתו, לאחר שהזדהה עם עמדות הימין בישראל, החרימה אותו התקשורת הישראלית והמבקרים כתבו ביקורות שליליות על יצירות שלו שקודם לכן כתבו עליהן ביקורות אוהדות. קישון נתן דוגמאות רבות לסופרים אשר התעלמו ממנו. לעומת זאת, קהל קוראים רחב ונאמן הפך שורה ארוכה של ספרים, שכולם התבססו על הומורסקות ותיקות שלו שנארזו בלקטים, לרבי מכר לאורך שנים ארוכות.
בעקבות טבח מעלות, הוא הצטרף לקריאה של חוגים נרחבים בעם, לתת עונש מוות למחבלים. את העונש הוא הציע שלא לתת מיידית, אלא להעמיד על תנאי (וכך למנוע פיגועי מיקוח): אם חוליית טרור לוקחת בני ערובה ודורשת שחרור מחבלים, ומאיימת בהריגת בני הערובה במקרה של אי היענות - ישראל, מצידה, מכריזה שאם בני הערובה יירצחו, היא תוציא להורג את כל המחבלים שדרשו את שחרורם.
ביוגרפיה > משנות השמונים ועד פטירתו

בשנת 1988 העלתה "הבימה" גרסת מחזמר של "סאלח שבתי" אותה ביים קישון. המחזמר, בכיכובו של זאב רווח זכה להצלחה עצומה בקרב הקהל, ולביקורות קשות מצד המבקרים, עובדה שהעמיקה את מרירותו של קישון. עם זאת, החל מאמצע שנות התשעים התרחשה 'רהביליטציה' הדרגתית של קישון בישראל, שסימן פרסומו של ספר השיחות שלו עם ירון לונדון, דו-שיח ביוגרפי, ב-1993. סרטיו זכו להערכה ואהבה מחודשת והקרנות תכופות במועדי חג בטלוויזיה הישראלית. כמו כן, הופקה סדרת טלוויזיה בשם "ייסורי אפרים" שהתבססה על הומורסקות מתוך "ספר משפחתי" של קישון (לקט הומורסקות שהופיעו קודם בספרים שונים).
בשנת ה'תשס"ב זכה קישון בפרס ישראל בקטגוריה של תרומה לחברה ויום הולדתו ה-80 נחוג בישראל בשנת 2004 בשורה של טקסים. בשנת 2003 החלה הוצאת הספרים "ידיעות אחרונות" בהוצאה מחדש של כל כתביו, תוך שהיא מוסיפה עליהם ספרים שטרם ראו אור בעברית. במסגרת זו יצאו לאור:
בשנת 2004: הספר "נקמתו המתוקה של פיקאסו", מסה נגד האמנות המודרנית שכתב קישון שנים רבות קודם לכן.
בתחילת 2005: המחזה "משפט האבהות של הנגר יוסף".
הגשש החיוור ביצעו ארבעה מערכונים שנוצרו במקור על ידי קישון: "תיבת הדואר" (לפי 'בולמוס') בעיבודו של שייקה אופיר; "אופסייד סטורי", "המוסך" (לפי 'לפי רצון') ו"קסיוס קליי נגד חלפון" (לפי 'הערצה גלויה') שעובדו על ידי יוסי בנאי.
אפרים קישון נחשב חבר במה שכונה בחיבה ה"מאפיה ההונגרית" בארץ, עמה נמנו גם יוסף (טומי) לפיד והקריקטוריסטים זאב ודוש.
חיים אישיים

לפי מקורות זרים הוא התחתן עם אשתו הראשונה אווה (חוה) קלאמר בהונגריה בשנת 1946. בשנת 1949 עלה אתה לארץ. בשנת 1957 נולד להם בנם היחיד רפאל (כיום וטרינר). בשנת 1959 התגרש מחוה והתחתן עם שרה ליפוביץ, עמה התגורר בשכונת אפקה שבתל אביב, וממנה נולדו לו ילדיו עמיר (1964) ורננה (1968). בני משפחתו הרבו להופיע ביצירתו. הוא חי עם שרה עד מותה בשנת 2002.
בשנת 1997 עבר להתגורר בשווייץ, אך המשיך להגיע לישראל לעיתים מזומנות. שרה נפטרה בשנת 2002. חווה נפטרה בשנת 2017. בשנת 2003 התחתן בשלישית, עם ליזה ויטאסק, אוסטרית לא-יהודייה שהייתה צעירה ממנו בשנים רבות. קישון כתב צוואה בה הוריש את רוב עיזבונו לאשתו השלישית, אך לאחר מאבק משפטי ארוך זכו ילדיו בזכויות היוצרים של כתביו.
קישון היה גם צורף של תכשיטים, צייר ושחקן ביליארד ופינג פונג. על שמו עורך איספא - איגוד ישראלי לספורט ביליארד את אליפות ישראל בביליארד. כמו כן היה קישון שחמטאי מחונן ואף היה מעורב בפיתוח תוכנת מחשב למשחק השחמט. כישורי השחמט שלו הצילו אותו בימי השואה, כאשר הצליח לעורר את תשומת לבו של מפקד המחנה בו היה כלוא.
אפרים קישון נפטר ב-29 בינואר 2005 בביתו שבשווייץ בגיל 80 בעקבות דום לב. גופתו הובאה לישראל והוא נקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.