stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרגוס מילאר
הערות שוליים

↑  פרגוס מילאר באקדמיה הבריטית
↑  Kenyon Medal for Classical Studies
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265312605171  PLWABN: 9810539577405606  BIBSYS: 90186628  BNE: XX868870  BnF: cb120304663 (data)  CANTIC: a11660557  CiNii: DA0080755X  GND: 11858247X  ICCU: CFIV035826  ISNI: 0000 0001 1032 2159  LCCN: n81132504  NKC: jo2014815317  NLG: 86287  NTA: 070045011  RERO: 02-A003594960  SUDOC: 028476735  VcBA: 495/319233  VIAF: 108556483   WorldCat (עם VIAF): 108556483
שלהבת פריאר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  16 ביולי 1920 הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  27 בנובמבר 1994 (בגיל 74) 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  מכון ויצמן למדע 
 מוסדות:  המרכז למחקר גרעיני שורק 
 
שלהבת פְרַיֶאר (16 ביולי 1920 - 27 בנובמבר 1994) היה מדען ישראלי ודמות מפתח בתחום הגרעין בישראל.
ביוגרפיה

שלהבת פריאר נולד בעיר אשווגה בגרמניה בשנת 1920, בנם של הרב ד"ר משה יששכר פריאר ורחה פריאר, מייסדת "עליית הנוער". ב-1937 סולק מבית הספר התיכון הנוצרי בו למד, בשל חיבור שכתב, ובו תקף את תורת הנאציזם, ונשלח לאנגליה לבקשתו, כדי להמשיך שם את לימודיו.
בשנת 1940 עלה לארץ ישראל והתקבל ללימודי מתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר סיום שנת לימודים אחת, ולאחר שאמו הגיעה לארץ והשתכנה בשכונת קטמון בירושלים, התגייס בשנת 1941 לצבא הבריטי. שירת בפלוגת ההובלה 462 בצפון אפריקה ובאיטליה. היה על האנייה "ארינפורה", וניצל כשהוטבעה על ידי מטוסים גרמנים. היה פעיל בקבוצה בשם "החבורה" שפעלה למען הפליטים היהודים. "החבורה" ניצלה את שליטתו באנגלית והמבטא הבריטי שרכש לשם התחזות לקצין בריטי והובלת שיירות עולים וכן בניסיונותיה להשיג נשק. פריאר השתחרר מהשירות הצבאי ב-1946, ולאחר חזרתו לישראל המשיך לקחת חלק בפעולות ההעפלה. במקביל חזר לאוניברסיטה והשלים את לימודיו במתמטיקה ובפיזיקה. לפרנסתו, נתן שיעורים פרטיים.
במלחמת העצמאות שירת כמפקד יחידת המודיעין "ירוחם" - יחידה של שירות הידיעות הש"י - בירושלים ועבר למחלקה המדינית של משרד החוץ כאיש מודיעין. עקב סכסוך מקצועי עם ראובן שילוח החליט לפרוש ולחזור ללימודים. במהלך תקופת הלימודים כתב בעיתון "ג'רוסלם פוסט". לאחר השלמת התואר הראשון באוניברסיטה העברית, כיהן בשנים 1953–1954 כמנהל יחידת אמ"ת של משרד הביטחון, שממנה צמחה רפא"ל.
שימש כיועץ מדעי בשגרירות ישראל בפריז בין השנים 1956 ו-1959 והיה שותף מרכזי לקשירת הקשרים המדעיים בין ישראל לצרפת ולהקמת התשתית למחקר הגרעין בארץ. בשנים 1960–1966 למד פיזיקה במכון ויצמן למדע, בו קיבל תואר שני ולמד לתואר שלישי. באותה תקופה סייע בהקמתה של המעבדה הישראלית הראשונה למוזיקה אלקטרונית. בשנת 1967 מונה לסגן נשיא המכון. עם פטירתו של עמוס דה-שליט בשנת 1969 נבחר פריאר לראשות הנציגות הישראלית בועידות פגוואש בנושא מדע ועניינים בינלאומיים, תפקיד אותו מילא כמעט עד יום מותו.
בשנת 1970 מונה למנהל המרכז למחקר גרעיני בנחל שורק, ובשנת 1971 למנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית, תפקיד שמילא עד שנת 1976. במסגרת תפקידו זה זומן ביום השני למלחמת יום הכיפורים ללשכתה של ראש הממשלה גולדה מאיר לאחר ששר הביטחון משה דיין העלה הצעה, שלא מומשה, לקיים הפגנה של יכולתה הגרעינית של ישראל. משנת 1981 ועד מותו היה ראש הצוות המדיני של הסוכנות לאנרגיה אטומית.
בשנת 1971 יזם פריאר את הקמת פארק המדע קריית ויצמן, הנמצא בנס ציונה בגבול עם רחובות ונחשב לפארק המדע הראשון בישראל.
הנצחתו

לזכרו הוקם בשנת 1996 "מרכז שלהבת פריאר לשלום, מדע וטכנולוגיה".
במכון ויצמן למדע מתקיים טורניר פיזיקה על שמו. טורניר זה, המכונה "טורניר הכספות", הוצע לראשונה על ידי פריאר בעקבות צפייה בפרק מהסדרה "מקגייוור"[דרוש מקור]. בתחרות משתתפים צוותים של תלמידי תיכון מכל העולם; כל צוות בונה "כספת" המבוססת על עקרון פיזיקלי ומנסה לפרוץ לכספותיהם של הצוותים המתחרים.
גיסתו, מרים פריאר, הקימה לזכרו את עמותת שלהב"ת, "שילוב נכים בסביבה תומכת", המפעילה את "בית שלהב"ת" בירושלים.
לקריאה נוספת

שלהבת פריאר: רחה פריאר והטסטימוניום. חדשות ממ"י (רבעון בהוצאת המכון למוזיקה ישראלית), 92/1 ע' 3–6
הערות שוליים

1 2  מעין לנדוי-פריאר, פריאר שלהבת ז"ל - סיפור המעשה באתר פלי"ם
↑  יוסף טל: עד יוסף - זכרונות, הרהורים, סיכומים, הוצאת כרמל, 1997 ISBN 965-407-162-2 ע' 175-187, 303
↑  ד"ר שלהבת פראייר מנהל הוועדה לאנרגיה אטומית, דבר, 16 ביוני 1971
↑  Avner Cohen, When Israel Stepped Back From the Brink, New York Times, October 3, 2013
רונן ברגמן, "לחץ אטומי", ידיעות אחרונות, 4 באוקטובר 2013
↑  מרכז שלהבת פריאר לשלום, מדע וטכנולוגיה, באתר המרכז למחקר גרעיני - שורק
↑  טורניר בפיזיקה ע"ש שלהבת פריאר, באתר מכון ויצמן למדע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309540705171  ISNI: 0000 0000 7088 1123  LCCN: no2010137804  SNAC: w6mq9h5h  VIAF: 97417831   WorldCat (עם VIAF): 97417831 
שלהבת פריאר בעת שירותו בצבא הבריטי, בפעילות "החבורה", 1944 (ארכיון פלמ"ח)
הדס שטייף

| --- | --- |

הדס שטייף, 2015
 לידה:  4 בדצמבר 1956 (בת 68) חוקוק, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  גלי צה"ל
 תחקירים בולטים:  חשיפת הטרדות מיניות על ידי אנשי ציבור ואנשי תקשורת
 סוג כתב:  כתבת משטרה
 תחום סיקור:  משטרה, פלילים, הטרדות מיניות
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  hadas.shtaif.9
 טוויטר:  hadasshtaif
 
הדס שטייף (נולדה ב-4 בדצמבר 1956) היא עיתונאית, תחקירנית ושדרנית רדיו ישראלית. שימשה כתבת לענייני משטרה בגלי צה"ל. נודעה בחשיפותיה על הטרדות מיניות מצד בכירים בעולם התקשורת והבידור, אנשי ציבור וקצינים בכירים בצבא ובמשטרה.
ביוגרפיה

נולדה בשם הדס פורת, בקיבוץ חוקוק, ומשם עברה עם משפחתה לדימונה. אביה יליד שווייץ ואימה ילידת קזבלנקה שבמרוקו. לאחר שירותה הצבאי, עבדה כדיילת באל על.
ביוגרפיה > קריירה

שטייף החלה את דרכה העיתונאית ככתבת ספורט במקומון נשים. הייתה עיתונאית בגלי צה"ל משנת 1989. שידרה כתבות בנושאים מדיניים-ביטחוניים רבים, ובהן סיקור פיגועים רבים, תוכנית ההתנתקות, מבצע עופרת יצוקה ועוד.
שטייף שימשה כראש תא הכתבים לענייני משטרה ועולם הפשע בגלי צה"ל. לאורך השנים חשפה מספר פרשיות שחיתות במשטרת ישראל ובשירות בתי הסוהר. בין השאר, שידרה מדי יום "פינת פלילים" בת מספר דקות בתוכנית הבוקר של גלי צה"ל; בפינה, שהפכה למזוהה עימה, תיארה שטייף מספר אירועים פליליים שאירעו בימים שלפני השידור, בנימה הומוריסטית.
שטייף שימשה גם ככתבת בענייני משטרה של העיתון "ישראל היום".
ב-2001 הורשעה בסיוע להאזנות סתר לקציני משטרה ונגזרו עליה 100 שעות עבודות שירות.
ב-2010 הופיעה שטייף בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "נבלות", בה גילמה כתבת בגלי צה"ל.
ב-2012 הייתה ממקימי ארגון "תא העיתונאיות". ב-14 במרץ 2017 נעצרה שטייף על ידי המשטרה לאחר שהגיעה לסקר זירת פיצוץ במפעל בשרון, זאת בטענה שהיא "מפריעה לפעילות כוחות ההצלה במקום"
מדצמבר 2017 הגישה את הפודקסט "רשת הקשר" בגלי צה"ל, הכולל חשיפה של הקלטות שיחות למוקדי החירום של המשטרה.
בנובמבר 2022 הושעתה מדיווח על הפיגוע הכפול בירושלים לאחר שקישרה בשידור בין הפיגוע לח"כ איתמר בן גביר. בסוף חודש מאי 2024 פרשה מעבודתה.
ביוגרפיה > תחקירים וחשיפות בולטים

בפברואר 2013 פרסמה בדף הפייסבוק שלה ובגלי צה"ל, כי מפקחת על הגנים במודיעין עילית התלוננה במשטרה כי טיפלה בילדה בת חמש, שנאנסה. המשטרה חקרה, וגילתה כי המפקחת בדתה את הסיפור מליבה.
באפריל 2013 החלה במהלך לחשיפת החשדות להטרדה מינית נרחבת על ידי איש התקשורת עמנואל רוזן, מהלך שהביא ליציאתו לחופשה מכל משרותיו באמצעי התקשורת, עד לבירור החשדות. בסיומה של פרשה זו לא הועמד רוזן לדין, אולם גם לא הוחזר לעבודתו העיתונאית.
ביוני 2013 חשפה שטייף בגלי צה"ל כי שופט מחוזי בדימוס, ניסים ישעיה, ביושבו כיו"ר ועדת עררים לפי חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, השמיע הערה סקסיסטית קשה. בעקבות חשיפתה נאלץ השופט לפרוש מכל תפקידיו השיפוטיים.
ביולי 2013 פרסמה שטייף פרוטוקול מדיון בפרשת אונס קבוצתי בנערה בת 15 בבית המשפט המחוזי בירושלים משנת 2007, בו ישב השופט צבי סגל בראש הרכב השופטים. לדברי הנערה, היא נאלצה לכרוע על ארבע באולם בית המשפט, ולהדגים בפני השופטים כיצד נאנסה. שרת המשפטים ציפי לבני הגישה תלונה לנציב תלונות השופטים וסגל הסיר את מועמדותו לתפקיד פרקליט המדינה. בדיקת נציב תלונות הציבור, השופט אליעזר גולדברג, העלתה שהמתלוננת לא התבקשה לכרוע ולהדגים את מעשה האונס, וכי לטענה זו אין כל יסוד.
כעבור כחצי שנה, בפברואר 2014, חשפה שטייף אירוע בו שופט שלום בבאר שבע השמיע הערות סקסיסטיות קשות כנגד אחת העדות שהעידו בפניו במסגרת משפט דיבה. כתוצאה מהחשיפה שקלה הנהלת בתי המשפט להדיח את השופט אם לא יפרוש מתפקידו פרישה מוקדמת.
במרץ 2014 פרסמה שטייף בגלי צה"ל כי שר בכיר נחשד כי הטריד מינית עובדת שעבדה תחתיו לפני כ-15 שנה, מאוחר יותר פורסם כי מדובר על השר סילבן שלום. בעקבות כך נטען על ידי מקורבי השר, כי מדובר בעלילת שווא שנועדה לפגוע בו במרוץ הקרוב לנשיאות המדינה. במאי 2014 סגר היועץ המשפטי לממשלה יהודה וינשטיין את התיק לאחר בדיקת והמלצת המשטרה כי המידע "בחלקו הוכחש, ובחלקו אינו מאפשר את איתור הנשים המתוארות בו". בדצמבר 2015 התפרסמו עדויות נוספות נגד שלום שהובילו לפרישתו מהפוליטיקה.
בסתיו 2017, כחלק מקמפיין Me Too, פרסמה סדרה של האשמות על הטרדה מינית מצד בכירים בתחומי התקשורת והבידור. ב-18 בנובמבר טענה שאהוד אולמרט הטריד אותה מינית.
בתחילת 2019, הזמינה שטייף פריצה לטלפון של ראש לשכת עורכי הדין אפי נוה, אשר נמסר לה על ידי גרושתו. שטייף חילצה התכתבויות ומסרה אותן למשטרה. כתוצאה מכך החלה חקירה משטרתית, שהתפתחה לפרשת מין תמורת מינוי במסגרתה נחשד נוה כי סייע במינוי וקידום שופטות תמורת שוחד מיני. בעקבות חשיפת הפרשה התפטר נוה מתפקידו כראש לשכת עורכי הדין, והשופטת אתי כרייף פרשה מכס השיפוט. במרץ 2021 נגנז התיק נגד נוה, בין השאר בשל האופן הלא חוקי בו השיגה את ההתכתבויות.
תלונות ותביעות דיבה

שטייף פרסמה שמספר נשים התלוננו בפניה שהן הוטרדו מינית בידי נתן זהבי. זהבי הכחיש את ההאשמות והגיש נגד שטייף תביעת דיבה בסך 1.8 מיליון ש"ח. במהלך המשפט התברר כי שטייף כלל לא נפגשה עם המתלוננת א.ק. לפני הפרסום, לא הצליבה פרטים עם גורמים אחרים שנכחו במקום לטענת המתלוננת ואף לא ניתנה לזהבי אפשרות סבירה להגיב לדברים לפני הפרסום. ב-7 באפריל 2019 קיבל בית המשפט את תביעתו של זהבי וחייב את שטייף לשלם לזהבי 390 אלף ש"ח כפיצויים, בתוספת הוצאות משפט. פרקליטות המדינה ערערה על פסק דין זה, ובערעור הופחת הפיצוי לזהבי ל-130 אלף ש"ח, תוך שבית המשפט ייחס הגנת "אמת בפרסום" לאחדות מהטענות שפרסמה שטייף.
ב-23 בנובמבר 2022 השעתה מפקדת גלי צה"ל את שטייף מסיקור הפיגוע הכפול בירושלים, לאחר שאמרה כי "אי אפשר להפריד בין האירוע לבין המשא ומתן הקואליציוני והרצון למנות מישהו מסוים לתפקיד ניהול משרד מסוים".
בנובמבר 2024 הוסכם כי תחנת גלי צה"ל תשלם לתנ"צ בדימוס גיא ניר 100 אלף ש"ח בגין פרסומים מכפישים של שטייף בשידורי התחנה ושטייף תשלם בעצמה עוד עד 100 אלף ש"ח נוספים לניר.
תלונות ותביעות דיבה > עבירות לכאורה על החוק

בהחלטת הגניזה של התיק שנפתח נגד אפי נוה בעקבות פעולותיה של שטייף, כתב שלמה למברגר, המשנה לפרקליט המדינה, כי שטייף יזמה פריצה למכשיר טלפון סלולרי באופן לא חוקי תוך ביצוע עבירה לכאורה.
ב-20 בינואר 2019 הגיש נוה תלונה במשטרה נגד שטייף על גניבת הטלפון הנייד שלו, פריצה ושימוש בו תוך פגיעה קשה בפרטיותו. בנוסף תבע נוה מגלי צה"ל ושטייף פיצוי של 7 מיליון שקלים והשבת כל ההעתקים של כל החומרים שהיו במכשיר. במאי 2019 הגדיל נוה את סכום התביעה ב־141,000 ש"ח, בעקבות פרסומים של שטייף נגדו שבהם כינתה אותו – בין היתר – "תולעת אשפה". ביוני 2021 הסכימו הצדדים להליך גישור לפי הצעת בית המשפט.
ביולי 2022 הגישה השופטת לשעבר אתי כרייף תביעת פיצויים בסך 4 מיליון ש"ח כנגד שטייף ושותפיה לפריצה לטלפון ופרסום התוכן ממנו. ב-27 בדצמבר 2023 נדחתה התביעה ונפסק כי כרייף תשלם לשטייף ולחוקר יוליוס רוזנברג הוצאות בסך 10,000 ש"ח לכל אחד, וכן 10,000 ש" למדינה.
חיים אישיים

שטייף נשואה בשנית ואם לשניים, ומתגוררת בבאר טוביה.
באחד מפרקי התוכנית "המתחזים" ששודר ביולי 2018 חשפה שטייף כי נפלה בעברה קורבן להתחזות מצד אישה שהציגה עצמה כנערה חירשת-אילמת בת 15 ושאותה אימצה במשך חודשים אחדים עד לגילוי התרמית.
ארנולד שרינג

ארנולד שרינג (בגרמנית: Arnold Schering;‏ 2 באפריל 1877 - 7 במרץ 1941) היה מוזיקולוג גרמני.
שרינג נולד בברסלאו (אז בגרמניה, כיום ורוצלב בפולין), בנו של מו"ל של ספרי אמנות. הוא גדל בדרזדן ולמד כינור ב"אננגימנזיום", שאותו סיים בשנת 1896. בהמשך למד כינור בבית הספר למוזיקה בברלין אצל יוזף יואכים. משנת 1899 עד 1902 למד מוזיקה בברלין ובלייפציג וכתב את עבודת הדוקטורט שלו על הקונצ'רטי האינסטרומנטליים של ויוואלדי (בגרמנית 
Geschichte des Instrumentalkonzertes bei Antonio Vivaldi) ולעבודתו זו הייתה השפעה בהחייאת המוזיקה של ויוואלדי. ב-1907 החל תקופת השתלמות והכשרה וב-1915 מונה לפרופסור למוזיקה. ב-1920 אסף שרינג חומר ראיות לכך, שיוהאן סבסטיאן באך השתמש בדרך כלל ב-12 זמרים בקנטטות וביצירות ווקאליות אחרות שלו. גילוי זה התבטא עם הזמן בביצועים אותנטיים של מוזיקה עתיקה. משנת 1928 ואילך כיהן שרינג כפרופסור למוזיקולוגיה בברלין.
לאחר עליית הנאצים לשלטון, היה שרינג לחבר באיגוד המורים הנאצים ובמועצת המנהלים של לשכת המוזיקה של הרייך (Reichsmusikkammer). עד 1936 כיהן כנשיא האגודה הגרמנית למוזיקולוגיה (עד 1933 אגודת המוזיקה הגרמנית), ששינתה את פניה בהתאם לעקרונות הנאציים: "ניתן עידוד להעסקת נאצים צעירים, אבל אלפרד איינשטיין אולץ להתפטר מעריכת כתב העת למוזיקולוגיה, שבראשו עמד מאז הופעתו לראשונה בשנת 1918. "עקרון הפיהרר" נשמר, בייחוד בשנת 1936 או 1937 בהנהגת לודוויג שיידרמאייר (1876-1957), ממשיכו על כס הנשיאות."
בינואר 1934 נשא שרינג הרצאה באגודה הגרמנית לחינוך בנושא "הגרמאני במוזיקה הגרמנית". באותה שנה הופיע ספרו "בטהובן בפרשנות חדשה", שבו הוא מביא הקבלות ביצירות בטהובן לסצנות ממחזות שקספיר ושילר ומעלה את הטענה הנועזת, כי התבנית הצורנית הזאת התואמת את סצנות שקספיר ושילר הייתה מכוונת. באותה שנה כתב גם מאמר בכתב העת למוזיקולוגיה, שבו הגדיר את הסימפוניה החמישית של בטהובן כ"סימפוניה של התקוממות לאומית", שאותה השווה לעליית המשטר הנאצי. לבסוף, בשנת 1936, כתב ב"בטהובן ושירה", כי "אם מוזיקה ברוטאלית, חושנית וכן, בעינינו, זרה מבחינה גזעית, מאיימת לנתק אותנו מן הקשר הלא-מובן בין מוזיקה נעלה לאמנות נעלה, הרי בבטהובן נוכל לחזור וליצור ברית אידיאלית חדשה."
שרינג גילה עניין רב בחקר המוזיקה של תקופת הרנסאנס והבארוק ובעיקר יצירות באך. במסגרת מחקריו אלה חלק על הגרסה המקובלת, לפיה מוזיקת הקודש של המאה ה-16 בוצעה כולה בשירת א-קפלה.
באוגוסט 1940 פרש מעבודתו מחמת מחלה. הוא מת בשנה שלאחריה ונקבר בפרידהוף הרשטראסה. מקום קברו אינו ידוע.
הערות שוליים

↑  אדית בת שנאפר ופמלה מ. פוטר, "ארנולד שרינג", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  גרוב
↑  ציטוט של ארנסט קלה ב"לקסיקון התרבות של הרייך השלישי"
↑  גרוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267625805171  PLWABN: 9810587843405606  BIBSYS: 90099145  BNE: XX1114651  BnF: cb13773150s (data)  CANTIC: a11665798  CiNii: DA01755371  GND: 118754688  ISNI: 0000 0001 0857 359X  LCCN: n86130321  LNB: 000149030  MusicBrainz: 7c6e4fa3-962a-488b-aa66-a602116f55f7  NDL: 00455522  NKC: mzk2003182496  NLA: 35479856  NSK: 000044628  NTA: 067528473  RERO: 02-A003795108  SELIBR: 296962  SNAC: w6s18x7n  SUDOC: 066924502  Trove: 968043  VcBA: 495/250385  VIAF: 49405704   WorldCat (עם VIAF): 49405704
פורבס 30Under30

הלוגו של הרשימה
פורבס 30 Under 30 היא רשימה הנערכת על ידי מגזין "פורבס" האמריקאי שיוצאת מדי שנה המכירה באישים מתחת לגיל 30 הבולטים בתחומם.
המגזין מוציא לאור את הרשימה הראשית שלו, בנוסף לרשימות אשר שלוחות מקומיות של המגזין מפרסמות באופן עצמאי. הרשימה האמריקאית מכירה בכ-600 עסקים ואישים. המגזין הישראלי מכיר מדי שנה בכ-60 אישים, שמחציתם הם אישים בתחום הטכנולוגיה ומחציתם השנייה עוסקים בעיסוקים אחרים.
תהליך המועמדות לרשימה פתוח לציבור, ואנשים יכולים להציע את עצמם או אחרים כל עוד המועמד הוא מתחת לגיל 30.
היסטוריה

מגזין פורבס השיק את הרשימה בשנת 2011. עד שנת 2016, מספר הגשת המועמדויות עמד על כ-15 אלף הגשות שונות. המגזין בחר כ-30 אישים לכל אחת מ-20 הקטגוריות שלו, המחולקים לתחומים הבאים:
הוליווד ובידור
מדיה חברתית
תקשורת
חינוך
כלכלה
ספורט
קרנות הון סיכון
אנרגיה
אמנות וסגנון
יזמות טכנולוגית
מוזיקה
בריאות
ייצור ותעשייה
מדע
משחקים
קמעונאות ומסחר אלקטרוני
מזון ושתייה
השפעה חברתית
טכנולוגיית צריכה
שיווק ופרסום
החל משנת 2016, גם כתב העת "פורבס ישראל" משיק רשימה מקומית של 30 Under 30.
ישראלים ברשימה האמריקאית

הישראלית הראשונה שהופיעה ברשימה האמריקנית - היא מדענית המחשבים קירה רדינסקי בשנת 2015. הישראלית הצעירה ביותר שהופיעה ברשימה הייתה השחקנית שירה האס, שהופיעה ברשימה לשנת 2021 כשהייתה בת 25.
| שם | שנה | גיל | תחום | עיסוק | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אדם אדלמן | 2021 | 29 | ספורט ומשחקים | ספורטאי אולימפי בענף המזחלות |  |
| אוהד אלהלו | 2018 | 28 | יזמים חברתיים | מייסד חברת Our Generation Speaks |  |
| אלעד וולך, מיכאל ברג וגיא ריינר | 2018 2019 | 29,30 | יזמים טכנולוגיים | מנכ"ל וסמנכ"לי חברת Aidoc |  |
| רועי אליהו | 2021 | 27 | יזמות טכנולוגית | מייסד שותף בחברת Salt Security |  |
| אלן בקר | 2019 | 29 | טכנולוגיה | מייסד שותף בחברת voca.ai |  |
| אלון גובקין | 2022 | 25 | טכנולוגיה | CTO חברת Aporia |  |
| ארטם גולדמן | 2018 | 26 | חוק ומדיניות | מייסד חברת Visabot |  |
| רוב גורזייב | 2020 | 28 | יזמות טכנולוגית | מייסד שותף בחברת CyCognito |  |
| שירה האס | 2021 | 25 | הוליווד ותרבות | שחקנית |  |
| מיכה הנדלר | 2017 | 27 | מוזיקה | מייסד מקהלת צעירי ימק"א ירושלים |  |
| שרלוט ווגט | 2021 | 29 | מדע ובריאות | חוקרת בטכניון |  |
| איימי וג'קי זיטלמן | 2018 |  | אוכל | מייסדות Soom Foods |  |
| שיר חורב | 2021 | 29 | טכנולוגיה | מייסדת שותפה, Deepchecks |  |
| יונתן יוזרוביצ'י | 2018 | 24 | כלכלה | משקיע קרן הון סיכון |  |
| תומר ירון-בריר | 2024 | 29 | מדע | חוקר וסטודנט לרפואה באוניברסיטת קולומביה |  |
| שי מגזימוף | 2020 | 28 | ייצור ותעשייה | מייסד חברת Phantom Auto |  |
| רוי מורד | 2016 | 29 | אנרגיה | מנכ"ל חברת EVolution Networks |  |
| אורן מירון | 2018 | 29 | בריאות | עמית מחקר בתחום האוטיזם |  |
| מקס פירסקי | 2017 | 27 | אמנות | מעצב גרפי |  |
| עידן ציטיאט | 2020 | 29 | יזמות טכנולוגית | מייסד שותף ב־Bonobo AI |  |
| גנאדי קורול | 2017 | 29 | משחקים | מייסד שותף בחברת Moon Studios |  |
| קירה רדינסקי | 2015 | 28 | יזמות טכנולוגית | מייסדת שותפה בחברת SalesPredict |  |
| בן רובין | 2016 | 28 | טכנולוגיית צריכה | מייסד שותף ומנכ"ל חברת Life on Air Inc. |  |
| דניאל שוקימאס  (עם גרגורי רוקסון וג'יימס פינוקיין) | 2019 | 27 | יזמות טכנולוגית | מייסדי חברת mPharma |  |
ראו גם

פורבס סלבריטי 100
רשימת האנשים החזקים בעולם לפי פורבס
ביאורים

↑  הגיל בעת היכללותו ברשימה.
1 2 3 4 5 6 7 8  נכלל במהדורה האירופאית של הרשימה.
↑  נכללו גם במהדורה האירופאית של הרשימה בשנת 2018 בקטגוריה בריאות ומדע.
הערות שוליים

↑  Nominate Someone You Know—Or Yourself—For 2023 Forbes Under 30, פורבס, ‏20 במאי 2022
↑  הנה, זה מגיע: נפתחה ההרשמה לרשימת Forbes 30Under30 לשנת 2023, באתר פורבס ישראל, ‏23 באוקטובר 2022
↑  Keith J. Kelly, Forbes promotes its top magazine editor to content chief, New York Post, ‏6 בדצמבר 2017 (באנגלית)
↑  Forbes annual '30 under 30' lists boasts the best and the brightest, Washington Examiner, ‏6 בינואר 2016 (באנגלית)
↑  Forbes 30 Under 30 Directory, פורבס
↑  Adam Edelman, Forbes (באנגלית)
↑  Ohad Elhelo, Forbes (באנגלית)
↑  Aidoc, Forbes (באנגלית)
↑  Roey Eliyahu, Forbes (באנגלית)
↑  Alan Bekker, Forbes (באנגלית)
↑  Alon Gubkin, Forbes (באנגלית)
↑  Artem Goldman, Forbes (באנגלית)
↑  Rob Gurzeev, Forbes (באנגלית)
↑  Shira Haas, Forbes (באנגלית)
↑  Micah Hendler, Forbes (באנגלית)
↑  Charlotte Vogt, Forbes (באנגלית)
↑  Soom Foods, Forbes (באנגלית)
↑  Shir Chorev, Forbes (באנגלית)
↑  Jonathan Userovici, Forbes (באנגלית)
↑  Tomer Yaron-Barir, Forbes (באנגלית)
↑  גלעד ילון, תואר ראשון בתיכון, שני בצבא: הישראלי שזינק לרשימת 30 הצעירים המבטיחים של "פורבס", באתר ynet, 8 במרץ 2024
↑  Shai Magzimof, Forbes (באנגלית)
↑  Roy Morad, Forbes (באנגלית)
↑  Oren Miron, Forbes (באנגלית)
↑  Max Pirsky, Forbes (באנגלית)
↑  Idan Tsitiat, Forbes (באנגלית)
↑  Gennadiy Korol, Forbes (באנגלית)
↑  Kira Radinsky, Forbes (באנגלית)
↑  Ben Rubin, Forbes (באנגלית)
↑  mPharma, Forbes (באנגלית)
אגרופן

אגרופן בו השתמש שומר הראש של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן.
אגרופן הוא סוג של נשק קר. האגרופן עשוי לרוב ממתכת, בדרך כלל ברזל, ומעוצב כך שיתאים לאחיזה ביד כאשר חלקו בולט מעבר לפרקי האצבעות. לעיתים, על מנת שלא להחשף בגלאי מתכות, מיוצרים אגרופנים מפלסטיק קשיח. האגרופן נועד להגברת העוצמה של מכת אגרוף, ולשמירה על ידו של המכה בה בעת. בעת מתן מכת אגרוף תוך שימוש באגרופן מעוצב האגרופן כך שיגרום לשטח מגע קטן יותר ונוקשה יותר עם היריב, וכתוצאה מכך נגרם נזק רב יותר. האגרופן גם סופג חלק ניכר מעוצמת המכה, ובכך מגן על אצבעותיו של התוקף.
האגרופן בחוק

החוק בישראל (חוק העונשין סעיף 186) אוסר על אדם להחזיק אגרופן (בדומה להחזקת סכין), מחוץ לרשותו. זוהי עבירה פלילית שעונשה עד 5 שנות מאסר, אלא אם המחזיק הוכיח שהחזקה זו לא נועדה לפגיעה באנשים.
ראו גם

Bagh nakh
הערות שוליים

↑  https://www.nevo.co.il/law_html/law01/073_002.htm#Seif474
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חסידות דומברובה

|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 דת:  יהדות
 קבוצה:  תנועת החסידות
 מייסד:  רבי מרדכי דוד אונגר,
 
חסידות דומברובה היא חסידות גליציאנית. אבי החסידות היה רבי מרדכי דוד אונגר, תלמידו של החוזה מלובלין.
תולדות החסידות

רבי מרדכי דוד נולד לרבי צבי הירש ומושקיט בסביבות שנת תק"ל. בצעירותו היה אצל רבי אלימלך מליז'נסק והיה נוסע גם לרבי ישראל מקוז'ניץ. נישא לחיה שרה, בתו של גביר מטשמלוב. כיהן באדמו"רות בדומברובה (Dąbrowa Tarnowska). נפטר בז' בשבט תקצ"ג. לאחר מותו, בנו רבי יוסף מילא את מקומו. ילדיו האחרים היו רבי מנחם מנדל (חתן רבי ישראל מסטנביץ), רבי אברהם אלחנן מקאלושין, רבי משה (תק"פ – י"ח בתשרי תרנ"ח, חתן רבי חיים מצאנז) מצפת, רבי יחיאל צבי הירש (בערך ה'תק"ע – בערך ה'תר"ם) מטורנא, רבי נפתלי חתן רבי יעקב ממעליץ מדז'בנה וחתנו רבי נחום צבי מדרוהוביטש.
רבי יוסף נולד בשנת תק"ס. בגיל 7 היה אצל החוזה מלובלין. נישא לבתו של רבי משה מקוז'ניץ. כיהן כ-20 שנה ברבנות קוז'ניץ. לאחר פטירת אביו מילא את מקומו בדומברובה. חתניו היו רבי מאיר רובין מגלגוב והרב יהודה הרטשטיין-רפפורט. נפטר ב' בחשוון תרכ"ז.
רבי ישראל אלימלך, בנו של רבי יוסף מילא את מקומו בדומברובה ולאחר מכן בדז'בנה אך נפטר לאחר פחות משנה מפטירת אביו. נולד בערך בשנת תק"פ. היה חתנו של רבי יחיאל מקוריץ נכדו של החוזה מלובלין. רבי חיים מצאנז הורה לו להתנהג באדמו"רות. חתניו היו רבי משה מקשאנוב ורבי מאיר מזברוב. נפטר בז' באלול תרכ"ז. שני בניו מילאו את מקומו.
בנו השלישי, רבי מרדכי דוד (תרי"ח–תרע"ו) היה חתנו של דודו זקינו רבי משה. התגורר לאחר חתונתו אצל חותן חותנו רבי חיים מצאנז ולאחר פטירתו פתח בית מדרש עצמאי בצאנז. בנו רבי בן ציון מילא את מקומו. היה חתנו של רבי משה משינאווא ובזיווג שני של הרב שלום ריינמן מנארול. בנו רבי יעקב יצחק כיהן כאדמו"ר מדומברובה בניו יורק, רב בית הכנסת "בית יוסף" בקראון הייטס. בניו של רבי יעקב יצחק הם רבי בן ציון יהושע אשר ממלא מקומו (חתנו של רבי שמואל צבי מספינקא) ורבי מרדכי דוד האדמו"ר מבאבוב (חצרו מכונה בשם באבוב - 45) ורבי שלום גרשון ורבי משה יוסף אבד"ק ווייצען בשיקגו .
תולדות החסידות > דז'בנה

בנו הגדול של רבי ישראל אלימלך, רבי יעקב יצחק מילא את מקומו בדז'בנה. נולד בשנת תקצ"ח. היה חתנו של רבי מאיר הורוביץ מדז'יקוב. נפטר בשנת תרנ"ב. בניו היו:
רבי שלום דוד אונגר ממלא מקומו. נולד בשנת תר"כ. נישא לבתו של רבי מנחם מנדל מלנצהוט ובזיווג שני לבתו של דודו רבי משה הורוביץ מרוזבדוב ממנה נולדו לו ילדיו. כיהן ברבנות רקוב ולאחר פטירת אביו מילא את מקומו. בזמן מלחמת העולם הראשונה נמלט לווינה. בשנת תרע"ט חזר לגליציה והתיישב בטרנוב. חיבר את ספר השו"ת "יד שלום". נפטר בא' באלול תרפ"ג. בנו היה מנשה אונגר. חתנו היה רבי ישראל מבלאז'וב.
רבי יהודה אונגר (תרכ"ב – י"ז בסיוון תרצ"ט) כיהן ברבנות בסוקולוב ומשנת תרס"ה בריישא ובסוף ימיו בניימארקט. נפטר בווינה. חתניו היו רבי מנשה מזאלין והרב אלעזר שפירא (בן רבי יוסף מדינוב). בנו רבי נפתלי (תרמ"ג – כ"ג בסיוון תש"ב) מילא את מקומו בניימארקט. היה חתנו של רבי אלתר זאב מסטריזוב. נרצח בשואה. חתנו היה רבי לוי יצחק הורוביץ מבוסטון.
רבי חיים אליעזר אונגר (בערך תרכ"ה – תר"פ) כיהן משנת תר"נ בראדלוב. לאחר מכן עבר לריישא ולניימארקט. נקבר בטרנוב. היה חתנו של רבי נפתלי ממעליץ. בנו רבי מאיר מילא את מקומו. נרצח בטרנוב בא' בתמוז תש"ב.
רבי ישראל יוסף אונגר (תרכ"ח – ל' בסיוון תש"ב) היה חתנו של דודו זקינו רבי ראובן מדמביץ. היה תלמידו של דודו רבי יהושע הורוביץ מדז'יקוב ולאחר פטירתו החל לנהוג באדמו"רות בטארנא (טרנוב). נרצח עם משפחתו באקציה השנייה של טרנוב. אחד מחתניו היה רבי חיים צבי מזאלין. בנו רבי ראובן כיהן כרב ואדמו"ר בקוזמיר.
רבי אלעזר אונגר, בנו של רבי שלום דוד, מילא את מקומו. נולד בשנת תר"נ. היה חתנו של רבי נפתלי מנאווריה ובזיווג שני של רבי אהרן אלימלך מקרוסנה. היה תלמידו של רבי ישכר שלמה טייכטל. בשנת תרע"ט התמנה לרבנות דז'בנה ולאחר פטירת אביו לאדמו"רות בטרנוב. בחשוון ת"ש נלקח לעבודת כפייה. חסידיו רצו למלטו לבונקר בדז'בנה אך הוא סירב לעזוב את טרנוב. תחת השלטון הנאצי ניהל כמעט כל שבת טיש. נרצח בב' באלול תש"ג. ארבעת ילדיו נרצחו איתו.
רבי ישראל בנו של רבי שלום דוד כיהן כרב ואדמו"ר בדז'בנה. היה חתנו של רבי אריה לייב מגריבוב. בשנת תרצ"ד היגר לארצות הברית. נפטר בניו יורק בא' בכסלו תרצ"ז. משפחתו נרצחה בשואה.
תולדות החסידות > דומברובה

בנו השני של רבי ישראל אלימלך, רבי משה אליקים בריעה, מילא את מקומו בדומברובה. נולד בשנת תרי"ג. היה חתנו (פעמיים) של רבי אברהם הורוביץ משנדישוב. כשגדל מילא את מקום אביו באדמו"רות בדומברובה. חתניו היו רבי אברהם מפאקשווניץ והרב אלעזר פרנס. במלחמת העולם הראשונה ברח לקאשוי שם נפטר בכ"א בטבת תרע"ז. נקבר בדומברובה. בנו השלישי רבי יצחק אלעזר, חתן רבי שלמה יעקב אייכנשטיין מזידיטשוב, מילא את מקומו. בנו השני רבי מאיר כיהן כאדמו"ר מדומברובה בקרקוב.
בנו הגדול רבי נפתלי צבי (ה'תר"ם – ט"ז באב תש"ב), היה חתנו של רבי משה מברדיוב שם כיהן כראש ישיבה ולכן ויתר לאחיו רבי יצחק אלעזר על אדמו"רות דומברובה. נרצח בז'אלין בט"ז באב תש"ב. בניו היו רבי יצחק (חתן דודו הרב אלעזר פרנס), הרב יעקב אלימלך, הרב חיים יוסף, הרב ישראל אהרן (חתן בזיווג ראשון של רבי חיים מטעטש) דומ"ץ קאשוי ורב קהל עדת יראים במונטריאול, רבי ברוך אברהם בוויליאמסבורג והרב יקותיאל יהודה. חתנו היה הרב יוסף שמואל שמעלקע ערליך רב בריגליץ.