stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עפעפית
תיאור מורפולוגי

סוג זה כולל עשבים ובני שיח, בעלי עלים שסידורם על הגבעול הוא מסורג, לרוב. גביע הפרח בעל 5 אונות, כמעט שוות. לפרח כותרת דו-שפתנית, אופיינית למשפחה, שצבעה לרוב צהוב, והיא בעלת דרבן ניכר.
שני עלי הכותרת סוגרים על הלוע, ובו 4 אבקנים, שאורכם אינו שווה- זוג מהם ארוך יותר. הפרי הוא מטיפוס הלקט, חצוי לשתי מגורות.
כאמור, סוג זה נבדל מהסוג הקרוב פשתנית באופן פתיחת הפרי. בעוד בפשתנית ההלקט נפתח ב'שיניים' מרובות, בעפעפית ההלקט נפתח במכסה יחיד, או אינו נפתח כלל.
מיני העפעפית > מינים המיוצגים בצמחיית ארץ ישראל

עפעפית גדולת-פרחים (kickxia spartioides)
עפעפית רבת-פרחים (kickxia floribunda)
עפעפית עגולת עלים (kickxia spuria)
עפעפית צמירה (kickxia lanigera)
עפעפית הקנוקנות (kickxia cirrhosa)
עפעפית שרועה (kickxia sieberi) הכוללת שני זנים
עפעפית אשונה (kickxia acerbiana)
עפעפית מצרית (kickxia aegyptiaca)
עפעפית יהודה (kickxia judaica)
עפעפית אדומית (kickxia petrana)
עפעפית סיני (kickxia macilenta)
לקריאה נוספת

אבינעם דנין ואחרים. (1983). קיקסיה. החי והצומח של ארץ ישראל (כרך 11, עמודים 95–97), הוצאת משרד הביטחון, תל אביב.
פינברון-דותן, נעמי ודנין, אבינעם. (1991). קיקסיה. המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, (601-603), ירושלים, הוצאת כנה. (הספר בקטלוג ULI)
טגמנטום

| --- | --- |
 שיוך:  גזע המוח 
 מזהים
 מזהה נרולוקס:  birnlex_1031 
 
הטגמנטום (אנגלית: Tegmentum) מהווה את האזור המרכזי של גזע המוח ועובר בכל אחת משלוש רמותיו: המוח המוארך (Medulla oblongata), הגשר (Pons) והמוח האמצעי (Midbrain). הוא מורכב מחומר לבן רב המחבר בין חוט השדרה לבין אזורי מוח גבוהים יותר, וכן מחומר אפור המרכיב מספר מבנים מוחיים וגרעינים מרכזיים. בין אלו ניתן למצוא את עצבי הגולגולת, את הגרעין האדום (Red nucleus), החומר השחור ותצורת הרשת. נוסף למבנים עיקריים אלו, הטגמנטום הוא מיקומו של גרעינים ומבנים מוחיים רבים כדוגמת הגרעין הרוסטרלי-מדיאלי (Rostro-medial tegmental nucleus; RMTg) והטגמנטום הדורסלי-לטראלי (Lateral dorsal tegmental region), הקשורים בתפקודי מערכת התגמול. הטגמנטום אחראי על תפקודים חשובים כגון תפיסת כאב, תפקודי תנועה ושליטה בתהליכים של ערות ושינה. יתרה מכך, הטגמנטום קשור בהתמכרות לחומרים, התפתחות מחלת פרקינסון ושינויים מוחיים בתגובה לחשיפה לדחק.
מיקום

הטגמנטום מהווה את האזור המרכזי של גזע המוח, המצוי ונטרלית לטקטום ולמערכת חדרי המוח, ודורסלית לבסיס גזע המוח (Basis). הטגמנטום עובר לכל אורכו של גזע המוח, ובעל מופע בכל אחת מרמותיו (מלמטה למעלה): תחילתו במוח המוארך (מיילנצפלון, Medulla-oblongata), ממנו ממשיך הטגמנטום הלאה לגשר (Pons) ולאחר מכן למוח האמצעי (מזנצפלון). לבסוף מסתיים הטגמנטום בחלקו התחתון של הדיאנצפלון.
חלוקה

את הטגמנטום ניתן לחלק בשני אופנים. ראשית, ניתן לבחון את הטגמנטום על פי חלקו הדורסלי (גבי) והונטרלי (גחוני), כאשר כל צד מכיל גרעינים מובחנים; הטגמנטום הדורסלי מכיל את מרבית גרעיני עצבי הגולגולת, מוטוריים וסנסוריים כאחד. הטגמנטום הוונטרלי מכיל גרעינים מוטוריים מרכזיים נוספים כגון החומר השחור (Substantia nigra) והגרעין האדום (Red nucleus). יתר על כן, מרבית החומר הלבן (האקסונים) של גזע המוח עובר במרכזו של הטגמנטום. אקסונים אלו מתחלקים לשני סוגים של מסלולים עצביים: מסלולים עצביים יורדים, האחראים על נתינת פקודות מוטוריות של המערכת המוטורית, וכן מסלולים עצביים עולים, אשר מעבירים את כל המידע החישתי הנקלט במערכת העצבים ההיקפית אל הקורטקס. מסלולים עצביים אלו מוקפים על ידי תצורת הרשת (Reticular formation), הנפרשת לאורכו של הטגמנטום. שנית, ניתן לחלק את הטגמנטום על פי רמות גזע המוח השונות:
חלוקה > הטגמנטום של המוח המוארך (Tegmentum of the medulla oblongata)

המוח המוארך מהווה את המבנה המוחי המחבר בין חוט השדרה לבין הגשר. הוא נמצא בחלקו האמצעי של עצם העורף ומאחוריו נמצא המוחון (Cerebellum). המוח המוארך מכיל כמויות גדולות של חומר לבן הממשיך את חוט השדרה, ובכך מעביר את מרבית המידע העובר בין חוט השדרה לבין אזורי מוח גבוהים יותר. נוסף לזאת, המוח המוארך מכיל גרעינים חשובים השולטים בתפקודים חיוניים של הגוף כגון נשימה, קצב לב ולחץ דם.
הטגמטום ברמה זו של גזע המוח מצוי בחלקו הדורסלי של המוח המוארך. הוא מכיל ומהווה את מיקומם של ארבעת העצבים הגולגולתיים האחרונים, המשמשים את אזור הראש והצוואר; עצב הלשון והלוע (IX), העצב התועה (X), עצב הלוואי (XI) ועצב תת-הלשון (XII). בנוסף, בטגמנטום של המוח המוארך ניתן למצוא את ראשיתה של תצורת הרשת - כאשר קצהה התחתון של תצורת הרשת מצוי בקו האמצע של חלקו העליון של המוח המוארך.
חלוקה > הטגמנטום של הגשר (Pontine tegmentum)

הגשר ממוקם מעל למוח המוארך ומתחת למוח האמצעי, ומקבל את שמו עקב הדמיון הוויזואלי לגשר אשר מחבר בין שתי ההמיספרות במוח. הגשר אחראי בין היתר להעברת המידע מן המוח המוארך לאזורי מוח גבוהים יותר, כמו לצרבלום. חלקו הוונטרלי של הגשר, אשר נקרא גם "הגשר הבזלי" (Basal Pons), הוא מרכזי בסיפוק הקישוריות הנרחבת המחברת בין הקורטקס לבין הצרבלום. קישוריות זו תורמת ליעילותן המקסימלית של ביצוע פעולות מוטוריות. חלקו הדורסלי של הגשר (Dorsal pons), מהווה את אזור הטגמנטום ברמה זו של גזע המוח. על כן, אזור זה של הגשר נקרא לעיתים גם "הטגמנטום של הגשר" (Pontine tegmentum) והוא בעל מאפיינים המשותפים לשאר רמות גזע המוח: הוא כולל ברובו מסלולים עצביים עולים ויורדים וכן מספר עצבים גולגולתיים. בפרט, אזור זה מהווה את מיקומם של עצבי הגולגולת החמישי עד השמיני: העצב המשולש (V), העצב המצדיד (VI), עצב הפנים (VII) ועצב השמיעה ושיווי המשקל (VIII).
חלוקה > הטגמנטום של המוח האמצעי (Midbrain tegmentum)

המוח האמצעי הוא האזור המוחי המחבר בין הגשר (ובאופן כללי יותר, גזע המוח) לבין הדיאנצפלון. חלקו העליון של המוח האמצעי הוא הטקטום, אזור האחראי על תפקודים חשובים של מערכות השמיעה והראייה. חלקו התחתון של המוח האמצעי הוא הטגמנטום, ובאופן ממוקד חלקו של הטגמנטום המאפיין רמה זו של גזע המוח. הטקטום והטגמנטום מופרדים על ידי תעלת המוח (Cerebral aqueduct), דרכה עובר הנוזל המוחי-שדרתי בין החדרים השלישי והרביעי. הטגמנטום של המוח האמצעי הוא מרכזי בחשיבותו עקב הגרעינים והאזורים המוחיים החשובים הרבים המוכלים בו; הגרעין האדום, החומר השחור, ה-PGA (Periaqueductal grey matter) והטגמנטום הגחוני. בנוסף, חלקו הדורסלי מהווה מיקומם של עצבי הגולגולת השלישי והרביעי, הקשורים במוטוריקה של שרירי העיניים: העצב מניע העיניים (III) ועצב הסליל (IV).
מבנים עיקריים > חומר אפור מרכזי (Periaqueductal gray matter (PAG

החומר האפור המרכזי (PAG) הוא החומר האפור הסובב את תעלת המוח אשר בטגמנטום של המוח האמצעי. הוא מהווה את מרכז השליטה העיקרי במוח במסלולים העצביים היורדים מהמוח למערכת העצבים ההיקפית הקשורים בתפיסת כאב. אזור זה ניחן במספר רב של קולטנים המגיבים לאופיאטים, וכן עירור חשמלי של אזור זה נמצא כקשור בהפחתה משמעותית בתחושת כאב.
מבנים עיקריים > החומר השחור (Substantia nigra)

החומר השחור הוא גרעין גדול הממוקם בטגמנטום של המוח האמצעי ומכיל ריכוז רב של תאים דופמינרגיים, האחראיים לצבעו השחור. הוא מצוי דורסלית לרגליות הבסיס (Basis Peduculi), ומתרחב לאזור התת-תלמי של הדיאנצפלון, בקצהו העליון של הטגמנטום (Subthalamic tegmental region). הגרעין השחור אחראי ליצירת הקישוריות שבין הגרעינים הבאזאליים לבין המוח הקדמי, וקשור בהתנהגויות של חיזוק, התמכרות ותנועה.
מבנים עיקריים > הגרעין האדום (Red nucleus)

הגרעין האדום ממוקם בחלקה של תצורת הרשת העוברת בטגמנטום של המוח האמצעי. הוא משתרע מגבולו התחתון של התליל העליון (Superior colliculus) ולתוך האזור התת-תלמי של הדיאנצפלון. הוא קשור בקורדינאציה ואחראי על העברת המידע המוטורי בין חוט השדרה לבין הצרבלום. ניתן לזהותו על ידי צבעו הוורדרד, הנובע מכך שהוא מכיל כלי דם רבים בהשוואה לרקמה המקיפה אותו. הגרעין מקבל את המידע המוטורי מהקורטקס המוטורי הראשוני, והתאים המצויים בגרעין מעבירים מידע זה באמצעות מסלולים מוטוריים היורדים דרך המוח המוארך. חלקם מסתיימים בגרעיני העצבים הגולגולתיים האחראיים על שרירי הפנים, וחלקם ממשיכים אל חלקו הדורסו-לטרלי של חוט השדרה.
מבנים עיקריים > תצורת הרשת (Reticular formation)

תצורת הרשת מהווה רשת מורכבת של גרעינים מוחיים וצרורות אקסונים עטופי מיאלין, אשר מסלולם רב-כיווני. נוירונים רבים במסלולים העצביים היורדים העוברים בגזע המוח מקושרים לתצורת הרשת, אשר בתורה שולחת סיגנלים לקורטקס ובכך קשורה בפונקציות חשובות של וויסות תהליכי תודעה, ערות ושינה. תצורת הרשת נפרשת בטגמנטום לאורך קו האמצע של גזע המוח. קצהה התחתון מצוי בחלקו העליון של המוח המוארך וקצהה העליון מצוי לאורך קו האמצע של המוח האמצעי.
מבנים עיקריים > הטגמנטום הגחוני (Ventral tegmental area; VTA)

הטגמנטום הגחוני מהווה אוכלוסייה מרכזית נוספת של נוירונים דופמינרגיים במוח האמצעי. הוא מצוי לצידה המדיאלי של תעלת המוח, וממוקם בין החומר השחור לבין הגרעין האדום. נוסף לנוירונים הדופמינרגיים המאפיינים אזור זה, הטגמנטום הגחוני מכיל גם קבוצות של נוירוני גאבא (GABA) וגלוטמט. האקסונים היוצאים מהטגמנטום הגחוני מתקשרים עם אזורי מוח רבים כגון ההיפותלמוס והאמיגדלה, ומייצרים רשת השלכה עצבית הנקראת המערכת הדופאמינרגית המזולימבית (Mesolimbic dopaminergic system). מערכת זו נחקרה רבות בבעלי חיים משום שנמצא כי התרופות האנטגוניסטיות לדופמין אשר משמשות בטיפולים בחולי סכיזופרניה ובהפרעות נפשיות אחרות, חוסמות את פעילותה. השפעתן החמורה ביותר היא תסמונת הדומה למחלת פרקינסון.
מבנים משניים > הטגמנטום התת-תלמי (Subthalamic tegmental region)

חלקו העליון ביותר של הטגמנטום, העובר מהמוח האמצעי אל הדיאנצפלון. באזור זה מסתיימים הגרעין האדום והחומר השחור.
מבנים משניים > הטגמנטום הדורסלי-לטראלי (Lateral dorsal tegmental region)

מהווה את מקור המידע העיקרי של הטגמנטום הגחוני במוח האמצעי. קשור בוויסות התנהגויות של עוררות ותגמול.
מבנים משניים > הגרעין הרוסטרלי-מדיאלי (Rostro-medial tegmental nucleus; RMTg)

נקרא גם "זנבו של הטגמנטום הגחוני". ממוקם בטגמנטום הגחוני ומורכב מאוכלוסיית נוירוני גאבא. בשונה מהנוירונים הדופמינרגיים, המרכיבים את מרבית אוכלוסיית הנוירונים של הטגמנטום הגחוני ואשר קשורים במערכות של תגמול, גרעין זה קשור בוויסות התנהגויות אברסיביות: בעוד הפעלתו גורמת לעיכוב שחרור דופמין לסינפסה על ידי הנוירונים הדופמינרגיים של ה-VTA, עיכוב פעילותו גורמת להגברת שחרור הדופמין.
מחלות ופגיעות מוחיות הקשורות בטגמנטום > התמכרות לחומרים

התמכרות לחומרים מהווה הפרעה חמורה במרבית המקומות בעולם. היא קשורה בפעילות המערכת הדופמינרגית המזוטלנצפלית (Mesotelencephalic dopamine system), המתייחסת לתקשורת המוחית שבין נוירוני הטגמנטום הדופמינרגיים של המוח האמצעי (החומר השחור והטגמנטום הגחוני), לבין אזורים של המוח הגדול (טלנצפלון). הטגמנטום הגחוני הוא בעל קשר הדוק לתופעת ההתמכרות, במעורבותו במערכת התגמול ובתגובה לגירויים אברסיביים. באמצעות אוכלוסיית הנוירונים הדופמינרגיים המצויה בו, וכן באמצעות נוירוני הגלוטמט והגאבא המוכלים בו, משפיע הטגמנטום הגחוני על הפרשת הדופמין המכוונת אל גרעין האקומבנס. גרעין זה מעורב בהשפעותיה של מערכת החיזוק על המוח, אשר בתורה משפיעה על התמכרות.
מחלות ופגיעות מוחיות הקשורות בטגמנטום > מחלת פרקינסון

מאפייניה הקליניים של מחלת פרקינסון מתבטאים בקשיחות שרירים, רעידות איטיות וברידיקינזיה (דלות תנועה), כגון קושי בייזום תנועות רצוניות וכן בביצוע תנועות לא רצוניות, כגון התנודדות הזרועות בעת הליכה. בעוד הסיבה הישירה להתפתחות המחלה אינה ברורה, נראה כי היא קשורה בניוון הנוירונים הדופמינרגיים המצויים בחומר השחור. באופן ממוקד, הממצא הפתולוגי העקבי ביותר במחלת פרקינסון הוא התנוונות התאים המכילים מלנין באזור הפארס קומפקטה (Pars compacta) של החומר השחור. כאשר נוירונים אלו מתים, ישנם פחות מוליכים עצביים של דופמין הזמינים למערכת המוטורית.
היבטים קליניים נוספים > שינה

גרעין ה-PPT (Pedunculopontine tegmentum) הוא גרעין המצוי בטגמנטום של הגשר, באזור הסמוך לרגליות (Peduncles) של המוח האמצעי. הוא מהווה את אחד המקורות העיקריים של אציטילכולין ושל תחמוצת החנקן, להם חשיבות מרכזית בייצור ותחזוקה של שנת REM (המוכרת בתור שנת החלום). פעילות תאיו הכולינרגיים של הגרעין חשובים לוויסות הנורמטיבי של מצבי ערות ושל שנת REM, כאשר קצב הירייה של שני סוגי נוירונים הקיימים באזור קשורים ביכולת הכניסה לשנת REM ובשימורה. תאי REM-on מגבירים את קצב הירייה לסינפסה במעבר ממצב ערות לשנת גלים איטיים (SWS) ולאחר מכן לשנת REM. תאי Wake-REM-on מגבירים את קצב הירייה הן במעבר לערות והן במעבר לשינה.
היבטים קליניים נוספים > תגובת דחק (לחץ)

לנוירונים הדופאמינרגיים של הטגמנטום הגחוני ישנו תפקיד חשוב בזיהוי לחץ ובוויסות התנהגות בתגובה לאותו הלחץ. חשיפה ללחץ אקוטי גורמת לשינויים סינפטיים בתאים הדופמינרגיים של הטגמנטום הגחוני, באופן הדומה לשינויים הסינפטיים המתרחשים באזור זה כתוצאה מחשיפה לחומרים ממכרים. כך, נראה כי קיים קשר בין יכולת ניהול וויסות לחץ לבין רשתות מערכת התגמול. שינויים מקבילים אלו המתרחשים לאחר חשיפה ללחץ אקוטי ולאחר נטילת סם עשויים להסביר מדוע לחצים אקוטיים מאיצים את חיפוש הסם לאחר הצריכה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  Fernández-Gil, M. Á., Palacios-Bote, R., Leo-Barahona, M., & Mora-Encinas, J. P. (2010), Anatomy of the brainstem: a gaze into the stem of life, In Seminars in Ultrasound, CT and MRI  (Vol. 31, No. 3, pp. 196-219). WB: Saunders.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17  Kiernan, J., & Rajakumar, R., Barr's the human nervous system: an anatomical viewpoint, Lippincott, Williams & Wilkins., 2013
1 2  Schünke, M., Schulte, E., Schumacher, U., Ross, L. M., & Lamperti, E. D., Thieme atlas of anatomy: General anatomy and musculoskeletal system (Vol. 1), Stuttgart: Thieme, 2006
1 2 3 4  Pinel, J. P., Biopsychology, Boston, MA: Pearson, 2011
1 2 3 4 5 6 7  Manji, H., Connolly, S., Kitchen, N., Lambert, C., & Mehta, A, Oxford handbook of neurology, Oxford University Press, 2014
1 2 3 4 5 6 7  Oliva, I., & Wanat, M. J. (2016), Ventral tegmental area afferents and drug-dependent behaviors, Frontiers in psychiatry, 7.
1 2  Datta, S., & Siwek, D. F. (1997), Excitation of the brain stem pedunculopontine tegmentum cholinergic cells induces wakefulness and REM sleep, Journal of neurophysiology, 77 (6), 2975-2988.
1 2  Datta, S., & Siwek, D. F. (2002)., Single cell activity patterns of pedunculopontine tegmentum neurons across the sleep‐wake cycle in the freely moving rats., Journal of neuroscience research, 70 (4), 611-621.
1 2  Monti, J. M., Pandi-Perumal, S. R., & Möhler, H. (Eds.)., Gaba and sleep: Molecular, functional and clinical aspects., Springer Science & Business Media, 2010
1 2  Polter, A. M., & Kauer, J. A. (2014), Stress and VTA synapses: implications for addiction and depression, European Journal of Neuroscience, 39 (7), 1179-1188.
הטגמנטום של הגשר (בסגול): מצוי מעל למוח המוארך ומתחת למוח האמצעי.
המוח האמצעי: גרעינים חשובים. הגרעין האדום, החומר השחור והחומר האפור המרכזי.
הטגמנטום הגחוני (VTA): מצוי בטגמנטום של המוח האמצעי, חלק מהמערכת הדופמינרגית המזולימבית.
בולען

.
ערך זה עוסק בשקע הנפער באופן פתאומי בקרקע. אם התכוונתם לתא שבולע גופים קטנים אחרים, ראו .
בולען בים המלח
בולען (באנגלית: Sinkhole או Doline) הוא שקע הנפער באופן פתאומי בקרקע. בולענים נפוצים בין היתר בסביבה קרסטית בה הם נוצרים בתהליך איטי מהתמוססות שכבות של גיר כמו גם באזורי חוף ים כתוצאה מהמסה של שכבת מלח מתחת לפני הקרקע, תהליך מהיר יותר מהמסת שכבת גיר.
בישראל נוצרים בולענים בסביבת ים המלח כתוצאה מירידת מפלס ים המלח, שהיא מעשה ידי אדם (הסבר בהמשך). ירידת המפלס גורמת לזרימת מי תהום מתוקים לאזור, ואלה ממיסים את שכבת המלח התת-קרקעית.
לעיתים נוצרים בולענים עקב השפלת מי תהום שגורמת לשקיעת הקרקע.
שמות מקומיים

חורים שחורים (Black holes) - מונח זה מתייחס לקבוצה של בורות ייחודיים, עגולים, מלאי מים באיי בהאמה. תצורות אלה נראים שמומסים בבוץ פחמתי מלמעלה, על ידי מי הים. הצבע הכהה של המים נגרם על ידי שכבה של מיקרואורגניזמים שפונה אל אור מרוכז בשכבה צפופה, בצבע סגול בעומק 15 עד 20 מטרים. שכבה זו "בולעת" את האור. חילוף חומרים בשכבה של מיקרואורגניזמים גורם לחימום של המים, המקרה היחיד הידוע בעולם הטבעי שבו מיקרואורגניזמים היוצר אפקטים תרמיים משמעותיים.
חורים כחולים (Blue holes) - שם זה ניתן בתחילה לבולענים מתחת למים העמוקים של איי בהאמה, אך משמש לעיתים קרובות לכל הבורות המלאים מים עמוקים שנוצרו בסלעי קרבונט. מקור הצבע הכחול העמוק של מי בולענים האלה, מהבהירות הגבוהה של המים והעומק הרב של הבולענים; רק הצבע הכחול העמוק בספקטרום הנראה יכול לחדור לעומק כזה ולחזור אחרי ההשתקפות.
סוטנוס (Sótanos) - כינוי מקובל בכמה ממדינות מקסיקו - לבולענים גדולים מאוד.
סנוטה - בולען שנפער בסלע, המוצף בחלקו במי תהום. מרבית הסנוטות מצויות בחצי האי יוקטן שבמקסיקו, ובחלק מהאיים הקריביים הסמוכים.
טְייֵנְקֶנְג (בסינית: 天坑, בפין-יין: Tiānkēng, מילולית "חור השמים") - בולענים גדולים מאוד, בדרך כלל עמוקים יותר ורחבים יותר מ-250 מטרים, עם קירות אנכיים בעיקר, לרוב נוצרו על ידי הקריסה של מערות תת-קרקעיות. בולענים רבים מסוג גדול זה נמצאים בסין, לדוגמה בקרסט של דרום סין.
טומו (Tomo) - מונח זה משמש באזור הקרסט בניו זילנד לתאר בולענים.
בולענים בישראל > בולענים באזור ים המלח

בולענים נפוצים, בין השאר, בסביבות ים המלח, בחלק הצפוני של האגם. הבולענים מהווים סכנה בשל הפתאומיות בה הם נפערים ובשל גודלם. עומקו של הבולען הגדול ביותר שנמדד עד כה מגיע ל-26 מטר. עד היום דווח על ארבעה מקרי נפילה לבולענים. מספרם של הבולענים נכון לאמצע שנת 2018, עמד על יותר מ-6,000, ומספרם גדל לעיתים בקצב של כמה מאות בשנה.
הבולענים הם תופעה המוכרת עוד משנות השבעים של המאה ה-20. הסיבה להיווצרותם היא ירידת מפלס ים המלח, שמקורה בעיקר בהפחתת הזרימה בנהר הירדן. הסיבה העיקרית להפחתת הזרימה בירדן קשורה בסגירת סכר דגניה ובניית סכרים על רוב הנחלים הנשפכים לנהר הירדן ממזרח. סיבה נוספת לירידה במפלס מקורה בפעילות מפעלי האשלג של ישראל וירדן. בתהליך הפקת האשלג נשאבים מי האגן הצפוני של ים המלח ומועברים אל ברכות האידוי באגן הדרומי. פיזור מי הים בשטחי ברכות האידוי מגדיל את ההתאיידות מאגן ים המלח.
על פי מחקר שביצע פרופסור שלמה שובאל מהאוניברסיטה הפתוחה תהליך יצירת הבולען מתחיל במי תהום מתוקים הזורמים לכיוון ים המלח בעקבות ירידת מפלס מי ים המלח. המים ממיסים את שכבת המלח התת-קרקעית שנוצרה עם נסיגת ים המלח בעבר וכוסתה במשקעים של חרסיות וקונגלומרטים. שכבת החרסית באזור ים המלח מכונה תצורת צאלים, כאשר החרסיות מכילות בעיקר מינרלים מקבוצת הסמקטיט המתאפיינים בכושר ספיחת מים, והבוץ שנוצר עקב כך הוא אלסטי. לכן שכבת החרסית המצויה מעל שכבת המלח ומתחת למפלס מי התהום היא בוצית וגמישה מאוד. כאשר מי התהום ממיסים את שכבת המלח זורמת החרסית הבוצית הגמישה אל החלל שנוצר מתחתיה וכך נוצר חלל מעל לשכבת החרסית הבוצית. מעל לחרסית הבוצית מצויה שכבת חרסית יבשה שחלקיקיה דבוקים בחוזקה זה לזה ולכן שכבה זו נשארת שלמה מעל החלל שנפער מתחתיה. עם הזמן נוצרים בשכבה יבשה זו סדקי קריסה ההולכים ומתרחבים וגם מתרבים, ובסופו של דבר היא מתמוטטת אל תוך שכבת החרסית הבוצית שמתחתיה. תופעה דומה מתרחשת כאשר על פני הקרקע מצויה שכבת קונגלומרט, שגם היא נשארת תלויה מעל לחלל שנוצר מתחתיה עד שמשקלה העצמי מושך אותה מטה או שמשקל נוסף, רכב או בני אדם, גורם להתמוטטותה. מאחר שמתחת לכל צדו הישראלי של האגם ישנה שכבת מלח, סכנת הבולענים מורגשת בעיקר שם. בצד הירדני ישנה שכבת מלח רק באזור המפעלים, ולכן ישנם רק כחמישה בולענים בשטח ירדן.
הבולענים מסכנים בעיקר את העוברים בכביש העובר לאורך ים המלח (כביש 90), בקיבוץ עין גדי ובמלונות שנמצאים בחלק הדרומי של האגם. עקב כך נסלל כביש חדש בשנים האחרונות באזור נחל דוד, העוקף את האזור המסוכן לבולענים.
בולענים בישראל > בולענים באזור ים המלח > שיקום

מכיוון שתופעת הבולענים נגרמת כתוצאה מירידת מפלס מי ים המלח, ברור כי המצב לא ישוב לקדמותו כל עוד ימשיך המפלס לרדת או יישאר במצבו הקיים. נכון לשנת 2005 קיים גירעון שנתי של 650 מיליון מטרים מעוקבים של מים בים המלח. מפלס האגם יורד בקצב של מטר בשנה. קיימות שתי דרכים להזרים מים לים המלח כדי להשיב את המפלס לקדמותו: להשיב את הזרימה הטבעית מהכנרת או להקים את "תעלת הימים" – תעלה שתחבר את ים המלח לים סוף או לים התיכון. גם אם תתקבלנה החלטות בנידון, תחלופנה כ-30 שנה עד שישתנה מאזן המים באופן מהותי. בינתיים ממפים את אזורי הסיכון תוך מעקב אחרי התפתחות התופעה. פרופ' שובאל טוען כי לא ניתן למנוע את התופעה, מכיוון שאין סיכוי להשבת הזרימה הטבעית מהכנרת, ומכיוון שתעלת הימים תגרום לאסון כלכלי בכך שתעכיר את מי ים המלח בגלל שקיעת גבס ובגלל התפתחות אצות במים המלוחים פחות, ובכך תפגע הן בתיירות המקומית והן במפעלי ים המלח. הפתרון לדעת שובאל יבוא באופן טבעי כאשר כל הבולענים יתחברו וכל השטח יתיישר ויתאים עצמו בכך לבסיס הסחיפה החדש שנוצר עם ירידת מפלס מי ים המלח.
בולענים בישראל > בולענים במקומות אחרים

בשנת 1979 נפער בולען גדול-ממדים במושב עזריה שבשפלה שקוטרו שמונה מטרים ועומקו כ-24 מטרים. הבולען נחקר, אך הגאולוגים לא הגיעו למסקנה באשר למקורו, ובשל חשש לחיי אדם נסתם הבולען בעזרת עפר שנחפר ביישוב סמוך שהקים בריכת שחיה. כעבור 22 שנים נפער הבולען מחדש ונסתם בשנית.
ביולי 2022 נשאב גבר לבולען, שנפער בקרקעית בריכת שחייה פרטית, בכרמי יוסף, והוא אותר ללא רוח חיים.
בספטמבר 2022 נפער בולען בנתיבי איילון.
מקרי מוות בעקבות בולענים בעולם

מקרי מוות כתוצאה מבולענים הם נדירים, אך בהחלט לא בלתי ידועים. במילים אחרות, הבולענים עצמם אינם נדירים, אך מוות והרס קטסטרופלי כתוצאה מהם כן. מקרי מוות ידועים כוללים לדוגמה את הבולענים של גואטמלה סיטי.
הבולען של גואטמלה סיטי משנת 2007: בולען בעומק 100 מטר שנוצר בגואטמלה סיטי בשנת 2007, עקב קרעים בצנרת הביוב. הבולען גרם למותם של חמישה בני אדם ולפינוי של למעלה מאלף.
הבולען של גואטמלה סיטי משנת 2010: בולען שבין היתר הרג לפחות 15 אנשים ובלע מפעל בן שלוש קומות.
ראו גם

פויבה
מערת פער
מערת נזר
התנזלות קרקע
לקריאה נוספת

כרמית איש שלום, "אימת הבולענים", מטרופוליס 78, מאי 2022, עמ' 114–121
הערות שוליים

↑  אסף קמר, בריכות טבעיות ו"יהלומי מלח": יצאנו למסע בארץ הבולענים בים המלח, באתר ynet, 25 בינואר 2022
↑   משה גלעד, יש בין 6,000 ל–8,000 בולענים וכ–400 נוספים מדי שנה, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2023
1 2  "בעיית הבולענים תיפתר מעצמה"
↑  על שם תצורת הקרקע המופיעה בנחל צאלים
↑  סלע משקע שנוצר מהתלכדות חלוקי סלע
↑  אבי גדלוביץ', אחרי שעות: הצעיר שנשאב לבולען אותר ללא רוח חיים, באתר בחדרי חרדים, 21 ביולי 2022
↑  אדם קוטב, רועי רובינשטיין, אילנה קוריאל, הילה ציאון, בולען נפער בנתיבי איילון, שצפויים להיחסם הרמטית תוך שעות: תיעוד, באתר ynet, 17 בספטמבר 2022
↑  The 5 Most Terrifying Sinkholes In History Will Have You Running For The Hills, Bustle (באנגלית)
1 2  chix on board, Dig In Deep, Tripoto (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546240805171  GND: 4152657-0  LCCN: sh85122888 
שלט אזהרה מפני בולענים בים המלח
טד קזינסקי

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1942 שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 התאבד:  10 ביוני 2023 (בגיל 81) המרכז הרפואי הפדרלי, בוטנר, ארצות הברית 
 שם לידה:  Theodore John Kaczynski 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  שיקגו, Unabomber's cabin, לינקולן, לומברד, אוורגרין פארק 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד (1962)  אוניברסיטת מישיגן (1967)  מחוז בית הספר קהילת אוורגרין פארק 231  Eliot House 
 מעסיק:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 חתימה:   
 
תיאודור (טד) קזינסקי (באנגלית: Theodore Kaczynski;‏ 22 במאי 1942 – 10 ביוני 2023) שנודע בכינוי יונבומבר (Unabomber) היה ד"ר למתמטיקה, רוצח סדרתי, טרוריסט ואנרכיסט אמריקאי שפעל לבדו. בשנים 1978–1995 שלח 16 חבילות נפץ לאנשים שונים בארצות הברית וגרם למות שלושה מהם ולפציעתם של 23.
קורות חיים

קזינסקי נולד בשיקגו ב 22 במאי 1942. הוא נחשב לילד מחונן, אך חסר כישורים חברתיים. את לימודיו התיכוניים סיים בגיל 16, ולאחר מכן סיים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת הרווארד.
מייקל מלו, בספרו "ארצות הברית נגד תיאודור קזינסקי", כתב שבין השנים 1959–1962 השתתף קזינסקי בניסוי פסיכולוגי שמטרתו למדוד את תגובות המשתתפים במצבים של לחץ. הניסוי נערך באוניברסיטת הרווארד על ידי ד"ר הנרי מארי, ומספר כותבים על הפרשה טענו שהוא נעשה תחת פיקוחו של סידני גוטליב מה-CIA, במסגרת פרויקט MKULTRA. במהלך הניסוי המשתתפים נחקרו באגרסיביות ובאמצעות שיטות שמארי עצמו תיאר כמשפילות ופוגעניות.
קזינסקי סיים לימודי דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת מישיגן בשנת 1967, בגיל 25, ובאותה שנה התקבל למשרת מורה מן החוץ באוניברסיטת ברקלי. הוא פרש ממשרת ההוראה לאחר שנתיים וחזר זמנית לגור אצל הוריו בלומברד, אילינוי.
בשנת 1970 נסע לגור במדינת מונטנה, בה קנה מגרש בעזרת משפחתו ובנה עליו בקתה במקום מבודד, קרוב ליישוב לינקולן. הוא חי שם חיי צמצום קיצוני, ללא חיבור לחשמל וללא מים זורמים. את המזון סיפק לעצמו על ידי ציד וליקוט. לפעמים עשה עבודות מזדמנות וקיבל עזרה ממשפחתו. ב-1978 עבד זמן קצר עם אביו ואחיו במפעל לגומי מוקצף. את אורח החיים הסגפני והמתבודד הסביר, בין השאר, על ידי השקפה נאו-לודיטית שלדבריו קרא עליה בספרי ז'אק אלול.
פעילות טרור > התקפה ראשונה

ב-25 במאי 1978 שלח קזינסקי פצצה למגרש החניה של אוניברסיטת אילינוי בשיקגו, שהייתה ממוענת לפרופסור להנדסה בשם איי. ג'יי. סמית' מהמכון הפוליטכני ע"ש רנסילאר בעיר טרוי שבניו יורק. שם המוען, כפי שהופיע על החבילה, היה באקלי קרייסט, פרופסור עמית להנדסה מאוניברסיטת נורת'ווסטרן שבעיר הסמוכה, אוונסטון. האדם שהרים את החבילה התקשר מיד לשולח, פרופסור קרייסט. הלה היה נבוך ולא זכר ששלח חבילה לפרופסור סמית', אך ביקש מהמוצא לשלוח את החבילה לאוניברסיטת נורת'ווסטרן. למחרת, כאשר הגיעה החבילה לאוניברסיטה הבחין קרייסט כי כתב היד אינו שלו והזעיק את משטרת האוניברסיטה. השוטר שהגיע, טרי מרקר, פתח את החבילה והיא התפוצצה מול פניו. הוא הפך לקורבן הראשון של ה"יונבומבר". מרקר שרד ונפצע פצעים קלים בלבד. השאלה כיצד הגיעה הפצצה לאוניברסיטת אילינוי בשיקגו, שבה לא לימד איש מהמרצים, נותרה ללא פתרון.
הנהלת האוניברסיטה התקשרה לסוכנות הפדרלית לפיקוח על אלכוהול, טבק ונשק (ATF) ולאחר בדיקה הגיעה ה-ATF למסקנה כי מייצר הפצצה הוא חובבן. כיוון שהפצצה הורכבה ברובה מעץ ונראתה כאילו נלקחה ממגרש גרוטאות, קיבל הטרוריסט האלמוני את הכינוי Junkyard Bomber – "המפציץ ממגרש הגרוטאות".
פעילות טרור > התקפה שנייה

ב-9 במאי 1979, ג'ון האריס, סטודנט מאוניברסיטת נורת'ווסטרן, ראה חפיסת סיגרים של חברת פיליס (אנ') מונחת ליד חדר באוניברסיטה. לאחר מספר ימים עלה בדעתו לבדוק אותה. הוא פתח את דבק הסלוטייפ במשיכה עזה, אך רק המרעום הופעל והפצצה לא התפוצצה. למזלו הרב הוא נפצע קל כשהוא סובל מחתכים וכוויות בלבד. כאשר הגיעו חוקרי ה-ATF היה ברור להם כי "המפציץ ממגרש הגרוטאות" הכה שוב, ובמקביל הם הבחינו שהפצצה הנוכחית הייתה משוכללת בהרבה מקודמתה.