stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פינטובו
התעוררות ההר בשנת 1991 > התפרצות השיא

ב-15 ביוני 1991 החלה התפרצות השיא של פינטובו. רעידות אדמה נרחבות שהחלו בשעה 13:42 גרמו לעומס אדיר של נתונים במכשירי הסייסמוגרף שבבסיס חיל האוויר קלארק, עד שבשעה 14:30 יצאו המכשירים מכלל פעולה, כנראה עקב האבק הרב שבאוויר. באותה עת נרשמו גם שינויים קיצוניים בלחץ האטמוספירי באזור.
באותו היום הכה הטייפון "יוניה" באי וחלף כ-75 ק"מ מצפון להר הגעש. הגשמים העזים כתוצאה מהסופה לא איפשרו תצפיות ישירות על הר הגעש, אך ממדידות שנעשו עולה שענן האפר עלה לגובה של 34 ק"מ בשיא ההתפרצות, שנמשכה כשלוש שעות. זרמים פירוקלסטיים שנשפכו מהלוע הגיעו למרחק של 16 ק"מ. גשמי סופת הטייפון שהתערבבו באפר גרמו למפולות בוץ אדירות.
ענן האפר כיסה אזור של כ-125,000 קמ"ר והטיל אפלה על רוב שטחו המרכזי של האי לוזון. כמעט כל האי כוסה באפר, בכמויות משתנות. אפר נפל גם ברוב אזור ים סין הדרומי ונפילת אפר תועדה אף באזורים מרוחקים כמו וייטנאם, קמבודיה ומלזיה.
בערך בשעה 22:30, תשע שעות לאחר תחילת התפרצות השיא, החלו גלי הלחץ האטמוספירי לחזור לרמות שקדמו להתפרצות. כיוון שלא היו עוד סייסמוגרפים תקינים בסביבת ההר, אין תיעוד של הפעילות הסייסמית משלב זה, אולם וולקנולוגים אוחזים בדעה שהחל משעה זו החל סופה של ההתפרצות.
ההתפרצות הביאה לפליטת כמויות אדירות של מינרלים ומתכות מבטן האדמה לפני השטח. לפי הערכות נפלטו לסביבה 800,000 טון של אבץ, 600,000 טון נחושת, 550,000 טון כרום, 300,000 טון ניקל, 100,000 טון עופרת, 10,000 טון ארסן, 1,000 טון קדמיום ו-800 טון כספית.
התעוררות ההר בשנת 1991 > לאחר ההתפרצות

סך כל החומר שנפלט מהר פינטובו מוערך בכ-10 ק"מ מעוקב. זוהי התפרצות הר הגעש הגדולה ביותר מאז התפרצות הר נוברופטה שבאלסקה בשנת 1912, והיא גדולה פי עשרה מהתפרצות סנט הלנס בשנת 1980. התפרצות השיא דורגה בדרגה 6 במדד התפרצות געשית. במקום שבו הייתה פסגתו של ההר נותר לוע בקוטר של 2.5 ק"מ. הנקודה הגבוהה בהר, הנמצאת בשולי הלוע, היא בגובה 1,485 מטר, ונמוכה ב-299 מטר מגובה הפסגה שלפני ההתפרצות.
722 איש נהרגו כתוצאה מההתפרצות, כשרבים מהם נהרגו מהתמוטטות גגות בתיהם תחת כובד משקל האפר. סכנת ההתמוטטות גברה עקב הגשמים שירדו באזור כתוצאה מסופת הטייפון "יוניה". מאמצי הפינוי של תושבי האזור הצילו ממוות אלפי נפשות ונחשבים לאחד משיאי עבודת הוולקנולוגים בניבוי התפרצויות.
מאז ההתפרצות מתרחשות באזור, בכל עונה גשומה, מפולות בוץ שגורמות לפינוי אלפי תושבים. מאות תושבים מתו כתוצאה מתנאי תברואה ירודים במחנות הפליטים אליהם פונו. החקלאות באזור פינטובו נפגעה קשות מן ההתפרצות ומאות קמ"ר של שטחים מעובדים הפכו לאדמות בור והותירו חקלאים רבים ללא מקור פרנסה.
ממשלת ארצות הברית החזיקה באזור הר פינטובו שני בסיסי צבא גדולים: בסיס הצי במפרץ סוביק, כ-75 ק"מ מדרום-מערב להר, ובסיס חיל האוויר קלארק במרחק 40 ק"מ ממזרח לפסגת ההר. שני הבסיסים ניזוקו קשות כתוצאה מההתפרצות.
אף על פי שההתפרצות של פינטובו בשנת 1991 הייתה השנייה בגודלה במאה ה-20, היא הייתה חלשה יותר מהתפרצויות היסטוריות של ההר כפי שנמצא על ידי גאולוגים. יש הרואים בכך סימן שהתפרצויות הפינטובו הולכות ונחלשות לאורך ההיסטוריה.
התעוררות ההר בשנת 1991 > השפעות חברתיות וכלכליות

התפרצות פינטובו פגעה קשות בהתפתחות הכלכלית באזורים הסמוכים להר. נדרשו מיליארדי פסו פיליפיניים כדי לתקן את הנזק הניכר למבנים ולתשתיות שנגרם כתוצאה מההתפרצות. תקציבים גדולים נוספים נדרשו לבניית סכרים וקירות כדי לתעל את זרמי מפולות הבוץ.
364 קהילות ו-2.1 מיליון תושבים נפגעו מההתפרצות כתוצאה מהרס בתיהם, או מקורות פרנסתם. יותר מ-8,000 בתים נהרסו כליל ו-73,000 בתים נוספים ניזוקו. נוסף לנזקים שנגרמו ליישובים הסמוכים להר, נהרסו גם כבישים וקווי תקשורת כתוצאה מהזרמים הפירוקלסטיים ומפולות הבוץ. ההערכות הן שההשקעה בתיקון הנזקים לתשתיות הסתכמה ב-3.8 מיליארד פסו.
פרויקטים רבים של ייעור נהרסו כתוצאה מההתפרצות ובסך הכול נהרס יער בשטח 150 קמ"ר שערכו הוערך ב-125 מיליון פסו. 800 קמ"ר של שטחים חקלאיים ניזוקו קשות וכמעט 800,000 ראשי בקר ובעלי חיים אחרים במשקי חי מתו. הערכה היא שהנזק לחקלאות מסתכם בסך 1.5 מיליארד פסו.
מתקני בריאות שונים נפגעו אף הם ומחלות שפגעו בתושבים שנעקרו מבתיהם גרמו לעלייה חדה בשיעור התמותה. חינוכם של ילדים רבים נפגע עם הריסת בתי ספר. חלקו של אזור פינטובו בתוצר המקומי הגולמי של הפיליפינים היה כ-10%. לפני ההתפרצות היה גידול שנתי של 5% בתוצר המקומי הגולמי, אולם בשנת 1991 הוא ירד ביותר מ-3% לעומת שנת 1990.
התעוררות ההר בשנת 1991 > השפעות עולמיות

התפרצות כה עזה של כמויות אדירות של לבה ואפר העיפו כמות גדולה של תרסיסים ואבק לסטרטוספירה. דו-תחמוצת הגופרית עברה תהליך של חמצון באטמוספירה ויצרה אובך של חומצה גופרתית אשר התפשטה בהדרגה בעולם במשך השנה שלאחר ההתפרצות. לדעת מדענים, חדירת תרסיסים אלה לסטרטוספירה הייתה הגדולה ביותר מאז התפרצות קרקטואה בשנת 1883, והייתה במסה כוללת של כ-17 מיליון טון דו-תחמוצת הגופרית.
חדירת כמות כה גדולה של תרסיס לסטרטוספירה גרמה לירידה שהגיעה עד ל-5% בכמות האור על פני כדור הארץ. כתוצאה מהאובך בשכבות הסטרטוספירה ירדה הטמפרטורה הממוצעת בחצי הכדור הצפוני בין 0.5-0.6 מעלות צלזיוס, ובעולם כולו הייתה ירידה ממוצעת בטמפרטורה של 0.4 מעלות צלזיוס. בה בעת עלתה הטמפרטורה הממוצעת בסטרטוספירה במספר מעלות, זאת בשל הקרינה שנספגה בתרסיסים. ניתן היה עדיין לזהות את הענן שנוצר בסטרטוספירה כתוצאה מההתפרצות אף שלוש שנים לאחר שאירעה.
להתפרצות הייתה השפעה משמעותית על רמת האוזון בסטרטוספירה והיא גרמה לעלייה ניכרת בקצב הרס שכבת האוזון. בעונת החורף של שנת 1992 הגיעה שכבת האוזון בגבהי-הביניים לרמות הנמוכות ביותר שנרשמו בחצי הכדור הדרומי, והחור באוזון מעל אנטארקטיקה הגיע לממדיו הגדולים ביותר עד לאותה עת, כתוצאה מהירידה המהירה ביותר בכמויות האוזון. התפרצות הר הדסון בצ'ילה בחודש אוגוסט 1991 תרמה אף היא להרס האוזון בחצי הכדור הדרומי.
בחורף של שנת 1991 - 1992 ירדו כמויות גשמים חריגות ביותר בישראל, ובכל אגן מזרח הים התיכון הייתה אותה שנה ברוכה בגשמים. מדענים שונים ייחסו כמויות גשמים חריגות אלה להתפרצות הפינטובו, כמו גם לתופעת אל ניניו באותה שנה.
השפעה בולטת נוספת של הימצאות אבק ההתפרצות באטמוספירה הייתה במהלך הופעת ליקויי ירח. בדרך כלל אפילו באמצע הליקוי ניתן עדיין להבחין בחלקו החשוך של הירח אף שהוא מטושטש יותר, בעוד שלאחר ההתפרצות בקושי ניתן היה להבחין בירח בעת הליקוי.
התעוררות ההר בשנת 1991 > האזור לאחר שנת 1991

לאחר התפרצות השיא ב-15 ביוני 1991, המשיך הר הגעש בפעילות חלשה הרבה יותר, שלוותה בהתפרצויות אפר מתמשכות עד לחודש אוגוסט והתפרצויות קצרות במשך חודש נוסף אחר כך. לאחר מכן היה ההר בפעילות נמוכה מאוד עד לחודש יולי 1992, כשאז החלה להיווצר כיפה געשית חדשה בלוע ההר.
הכיפה החדשה הורכבה, ככל הנראה, מלבה טרייה שנבעה ממאגר מגמה הנמצא מתחת להר ולא משיירי החומר שנותר בלוע לאחר התפרצות השיא משנת 1991. לנוכח התפתחות זו היו וולקנולוגים שחששו מפני התפרצויות עזות נוספות של ההר, ופעם נוספת ניתנה הוראה לפנות שטחים הסמוכים להר. אולם ההתפרצות שבאה לא הייתה עזה. לאחר כשנתיים של שקט שב ההר והתפרץ למשך כשלוש שעות בחודש מאי 1994, דבר המעיד על כך שקיימים עדיין מאגרים של מגמה בבטן ההר.
בני האייטה היו אלה שנפגעו בצורה הקשה ביותר מההתפרצות. רבים מכפריהם נהרסו לחלוטין בזרמים הפירוקלסטיים ובמפולות הבוץ וכך לא ניתן היה ליישב מקומות אלה מחדש. לאחר שהשטחים הסמוכים להר הוכרזו בטוחים למגורים שבו התושבים לכפרים שלא נהרסו, אולם רוב התושבים עברו ליישובים חדשים שהוקמו על ידי ממשלת הפיליפינים. התנאים ביישובים חדשים אלה היו עלובים, כל משפחה קיבלה רק חלקת אדמה קטנה עליה קשה היה לגדל גידולים חקלאיים. רבים מבני האייטה הפכו לעובדים חקלאיים שכירים אצל חקלאים בעמקים סמוכים, וחברת בני האייטה, שהייתה מגובשת עד למועד ההתפרצות, חוותה תהליך של התפרקות ושחיקה תרבותית.
לאחר שהפסיק ההר להתפרץ נוצר אגם בלוע ההר (אגם פינטובו) ובתוכו נוצר בשנת 1992 אי של כיפה געשית. בתחילה היה האגם בלוע קטן ממדים, מימיו היו חומציים (pH דרגה 2) וחומם היה כ-40 מעלות צלזיוס. בשנת 2003, לאחר שנאגרו באגם מי גשמים רבים, ירדה טמפרטורת המים ל-26 מעלות וחומציותם פחתה (ל-pH בדרגה 5.5).
פני המים באגם עלו בגובה של מטר לערך בכל חודש עד שבחודש ספטמבר 2001, כשהחלו חששות שקירות הלוע עלולים להתמוטט, הורתה ממשלת הפיליפינים לווסת את גובה המים על ידי ביצוע חפירה בעומק 5 מטר בשפת הלוע וכך נוקז כרבע מנפח האגם. עומק האגם נע בין 600 ל-800 מטר.
ב-10 ביולי 2002 קרס הקיר המערבי של הלוע, תוך שחרור איטי של כ-160 מיליון מ"ק של מים ומשקעים לנהר סמוך.
לקריאה נוספת

Decker, R. and Decker, B. (1997) Volcanoes, 3rd edition, WH Freeman, New York.
Hiromu Shimizu (2002), Struggling for Existence after the Pinatubo Eruption 1991: Catastrophe, Suffering and Rebirth of Ayta Communities. Paper presented inter-congress of the International Union of Anthropological and Ethnological Sciences, Tokyo, Japan.
McCormick, M. Patrick et al. Atmospheric effects of the Mt Pinatubo eruption Nature 1995; 373:399-404
Newhall, C. and Punongbayan, R., eds. (1997) Fire and Mud: Eruptions and Lahars of Mount Pinatubo, Philippines. ISBN 0-295-97585-7.
Scaillet, B. and Evans, B. W. (1999) The 15 June 1991 Eruption of Mount Pinatubo. I. Phase Equilibria and Pre-eruption P–T–fO2–fH2O Conditions of the Dacite Magma. Journal of Petrology, v. 40, 381-411.
Stimac J.A., Goff F., Counce D., Larocque A.C.L., Hilton D.R. (2003), The crater lake and hydrothermal system of Mount Pinatubo, Philippines: evolution in the decade after eruption, Bulletin of Volcanology, v. 66, p. 149-167
Wiesner, M.G., Wetzel, A. Catane, S.G., Listanco, E.L. and Mirabueno, H.T. (2004) Grain size, areal thickness distribution and controls on sedimentation of the 1991 Mount Pinatubo tephra layer in the South China Sea. Bulletin of Volcanology, v. 66, 226-242.
Dhot,S. Mt Pinatubo Safety.
רוזנפלד ד., יערי-גזית נ., השפעת התפרצויות וולקניות על הגשם בישראל. מטאורולוגיה בישראל 1991;1:75-83.
הערות שוליים

↑  Global Volcanism Program site
1 2  Pinatubo Eruptive History
↑  The Cataclysmic 1991 Eruption of Mount Pinatubo, Philippines U.S. Geological Survey Fact Sheet 113-97
↑  Global Volcanism Program - Pinatubo
↑  Garret, R.G. (2000) Natural sources of metals in the environment. Human and Ecological Risk Assessment., (6), 945-963.
↑  השפעת שינויים אקלימיים על זמינות משאבי מים בישראל בפסקה 2.3 למאמר
↑  Timelines Page @ glassiris.info, glassiris.info
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530163805171  LCCN: sh92003838  VIAF: 315530330   WorldCat (עם VIAF): 315530330 
האזור בו נפל אפר בהתפרצות הפינטובו בשנת 1991. ההר מסומן בכוכבית
מראה הפינטובו לפני ההתפרצות בשנת 1991
אזורי הפינוי סביב ההר
התפרצות אנכית בתחילת חודש יוני 1991
ענן האפר מעל ההר זמן קצר לפני התפרצות השיא
מגרש חניה מכוסה באפר לאחר התפרצות השיא
גגות של מוסכי מטוסים שהתמוטטו ממשקל האפר בבסיס קלארק של חיל האוויר האמריקאי
תמונה שצולמה ב-8 באוגוסט 1991, מעל דרום אמריקה ממעבורת החלל אטלנטיס במהלך משימה STS-43. מעל פסגות ענני הקומולונימבוס ניתן להבחין בשכבת אבק שמקורה בהתפרצות פינטובו
האגם בלוע הפינטובו בתמונה משנת 2006
אריה בירו

| --- | --- |
סגן אלוף אריה בירו, 1968
 לידה:  4 בדצמבר 1927 ארד, רומניה 
 פטירה:  15 באפריל 2006 (בגיל 78) ישראל
 מקום קבורה:  הרצליה 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   פלמ"ח   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1948–1984 (כ־36 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד שריון 129  ראש מטה אוגדה 143  מפקד חטיבה 8 (875)  מפקד מרחב שלמה  קחל"ר, קצין חיל ראשי להג"א והגמ"ר (הגנה מרחבית)
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון
 
אריה בירו (דיין) (4 בדצמבר 1927 – 15 באפריל 2006) היה קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד חטיבה במלחמת יום הכיפורים וקצין חיל ראשי להג"א והגמ"ר (הגנה מרחבית).
תולדותיו

בירו נולד בעיר ארד שברומניה בנם של אסתר ואברהם, כנער למד מסגרות מכנית בהונגריה. במלחמת העולם השנייה, עברה העיר לשלטון הונגרי בעקבות תכתיב וינה, וב-1944 נשלח בירו יחד עם משפחתו למחנה ההשמדה אושוויץ. בירו הועסק בכפייה כשוליית חרש ברזל במפעל הכימי של חברת אי גה פארבן במונוביץ'. עם חיסול המחנה, התחזה בירו לחולה במחלה מידבקת וכך לא נלקח לצעדת המוות. בתום המלחמה הגיע לאיטליה ומשם העפיל לארץ ישראל באוניה באוגוסט 1945.
בירו התנדב לפלמ"ח עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי כיתות. במלחמת העצמאות שירת במחלקת הסיור של הגדוד הרביעי, תחת פיקודו של דוד אלעזר, בגזרות ירושלים והנגב. הוא עבר לשרת בחטיבת גולני ובספטמבר 1949 יצא לקורס קצינים. התנדב ליחידת הצנחנים והיה מראשוני המפקדים ביחידה. הוא השתתף ברבות מפעולות התגמול בהן פיקוד על כוח ה' במבצע כנרת, במבצע שעיר לחטיפת חיילים סורים ובמבצע לולב. במלחמת סיני פיקד על פלוגה ה' בגדוד 890, פלוגה שהורכבה מחניכי קורס מ"כים של הצנחנים, שייטת 13 ובה"ד 4, הכוח בפיקודו השתתף בצניחה ובקרב המיתלה.
ב-1957 ביקש לעבור לשרת בחיל השריון. הוא שירת כסגן מפקד בית הספר לשריון ובמחצית 1964 מונה למפקד גדוד. במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 129 של חטיבה 8, חטיבת שריון במילואים. הגדוד מנה 26 טנקי סופר שרמן והוטלה עליו המשימה לכבוש את מוצבי גור אל-עסכר ונעמוש ברמת הגולן, ולהשתלט על השטח החיוני הגבוה השולט על מוצבי זעורה. במהלך הקרב נפגע טנק הפיקוד שלו מספר פעמים, ובירו נפצע מצרור של מקלע שריסק את לסתו. הוא המשיך לפקד על הכוח באמצעות התכתבות בפתקים, עד שפונה לטיפול רפואי, לא לפני שהעביר בפתק את הפיקוד לנתי גולן.
שימש ראש מטה אוגדה 143 בפיקוד הדרום ובאוגוסט 1973 מונה למפקד חטיבה 8 (אז נקראה חטיבה 875), חטיבה ממוכנת באוגדה.
במלחמת יום הכיפורים פיקד בירו על חטיבת המילואים, בהרכב של גדוד טנקי שרמן ושני גדודי חרמ"ש, החטיבה בפיקודו הצטרפה למערכה ב-7–8 באוקטובר תחת אוגדה 252 והשתתפה בקרבות בחזית המצרית. בירו עצמו נפצע במהלך הקרבות ופונה ב-18 באוקטובר.
ב-1978 פיקד על מצעד ותיקי המחתרות בירושלים. בשנים 1975–1978 פיקד על מרחב שלמה, ב-1979 מונה בירו לקחל"ר, קצין חיל ראשי להג"א והגמ"ר (הגנה מרחבית) הוא שירת בתפקיד זה עד 1984.
ב-1995 הודה כי הוא ופקודיו רצחו שבויים מצרים כפותים במהלך מבצע סיני. לדבריו "לא היה לי זמן להתעסק עם שבויים. את מי שהצלחנו לדפוק - דפקנו".
ב-2006 נפטר לאחר מחלה קשה, ונקבר בבית העלמין הישן בהרצליה.
לקריאה נוספת

שבתאי טבת, חשופים בצריח, ירושלים: שוקן, תשכ"ח 1968, עמ' 277–281.
הערות שוליים

↑  טבת, שבתי, גדודו של בירו, חשופים בצריח, ירושלים ותל-אביב: שוקן, תשכ"ח, עמ' 281
↑  שבתי טבת, "חשופים בצריח", כנרת זמורה-ביתן דביר, 2017, עמוד 396.
↑  מצרים שוקלת לדרוש פיצויים מישראל על רצח השבויים, באתר ynet, 5 ביולי 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009302887805171  VIAF: 1857160978146717940002   WorldCat (עם VIAF): 1857160978146717940002 
אריה בירו, פברואר 1957
יאיר קדר

| --- | --- |

 לידה:  13 ביוני 1969 (בן 55) עפולה, ישראל 
 סוגה מועדפת:  סרט תיעודי 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרופיל ב-IMDb
 
יאיר קדר, בערב השקת הסרט "הזמן הוורוד - סיפורן של הקהילות הגאות", אוקטובר 2022
יאיר קדר (נולד ב-13 ביוני 1969) הוא במאי קולנוע תיעודי ופעיל בקהילה הגאה. יצר את מיזם "העברים", הכולל 19 סרטים תיעודיים באורך מלא שזכו ב32 פרסים בישראל ובעולם. הוא זכה בפרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום הקולנוע (2016), ציון לשבח לסדרת העברים בפסטיבל חיפה 2018, אות הוקרה על תרומה לספרות העברית מטעם אגודת הסופרים והסופרות העבריים, פרס החוויה היהודית בפסטיבל הקולנוע בירושלים בשנים 2015 ו-2018, פעמיים בפרס הסדרה הטובה ביותר על מיזם העברים בתחרות הסרט הדוקומנטרי (2015. 2019) של פורום היוצרים, ופרסי הסרט הקצר הטוב, העריכה, המוזיקה המקורית ופרס עיצוב הפסקול. זוכה פרס וייל בלוך ופרס ראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במומבאי על סרטו "החלון הרביעי" על עמוס עוז, 2021, זוכה במקום הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה (2016) על סרטו ליליאן יחד עם אילן פלד ומועמד לפרס אופיר בקטגוריית הסרט התעודי לשנת 2017 ובשנת 2019 עם סרטו "דבש שחור". כ-במאי קולנוע להט"בקי, ביים את הסרט הזמן הוורוד בשנת 2009 וסרטים להטב"קים נוספים.
קדר הוא פעיל להטב"קי מאז ראשית שנות התשעים, הוא אחד ממייסדי תחום הלימודים ההומו-לסביים והקוויריים בישראל, מעורכי האנתולוגיה המחקרית הראשונה בתחום - "מעבר למיניות", הקים שני עיתונים לקהילה הגאה - את מגזין התרבות "תת תרבות" ב-1995, ואת עיתון "הזמן הוורוד" ב-, שאותו גם ערך, כמו כן, יצר את ההצגה ההומואית "יש לו מלים משלו" ב-1994. בשנת 2021, יזם יחד עם חבר מועצת עיריית תל אביב יפו, הפעיל איתי פנקס ארד, את הקמת מרכז המורשת הלהטב"קי הישראלי.
בתחום התרבות והתקשורת, קדר היה מיוזמי חגיגות המאה למשוררת לאה גולדברג ושימש עורך ראשי של מגזין מסע אחר בתחילת המאה ה-21.
ביוגרפיה

קדר נולד וגדל בעפולה. הוא בוגר תואר ראשון ושני בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, ותושב תל אביב. בשנת 2003 נולד בנו מיכאל רון קדר, בהורות משותפת עם העיתונאית זהרה רון. ובשנת 2017 התחתן עם גידי יונה בנישואים אזרחיים בדנמרק, שהוכרו לאחר מכן במשרד הפנים בישראל.
לימד קולנוע בבית הספר סם שפיגל בירושלים, ובמוסדות אקדמיים שונים, בהם בית הספר שנקר, מכללת בית ברל ומכללת עמק יזרעאל.
מאז תחילת שנות התשעים עוסק בכתיבה ובעריכה עיתונאית. כתב ברשת שוקן, "הארץ", "מסע אחר", "דבר" ובמגזינים אחרים. זוכה פרס בני ברית לעיתונות יהודית עולמית וזוכה פרס האיחוד האירופי לדיווח עיתונאי באגן הים התיכון. בשנים 2000–2005 שימש כעורך וכסגן עורך במגזין הגאוגרפי "מסע אחר".
בשנת 2005 השיק את מיזם "העברים", שזכה עד כה ב-30 פרסים בתחרויות שונות. המיזם כולל סרטי תעודה (בבימויים של עשרה במאים מובילים על הדמויות לאה גולדברג, ח"נ ביאליק, יונה וולך, י"ח ברנר, זלדה, דוד בוזגלו, רחל המשוררת וזאב ז'בוטינסקי, אברהם סוצקבר, אבות ישורון, דוד פוגל, שלום שבזי, מרים ילן שטקליס וז'קלין כהנוב), ספרים ותיעוד וידאו, ושבהם הוא משתף פעולה עם אנשי רוח, יוצרים, מוזיקאים, במאים וחוקרים (הלית ישורון, חיים באר, חוה אלברשטיין, חיים טופול, נינט, אריאל הירשפלד, ס. יזהר, קרולינה, דן מירון ואחרים) ביצירת דיוקנאות קולנועיים ביוגרפיים של דמויות מרכזיות בתרבות העברית ובקנון הספרותי שלה. במרץ 2013 הושק אתר האינטרנט של המיזם.
סרטי המיזם הוקרנו ברחבי הארץ והעולם בעשרות פסטיבלים ובערוצים 8, 2, 1, ו-10, בפני מאות אלפי צופים. רטרוספטיקבות חגיגיות נערכו למיזם בין השאר במוזיאון היהודי בברלין ב-2018, בדוקאביב 2019, באוניברסיטאות קיימברידג ואוקספורד בבריטניה ובמקומות רבים אחרים. המיזם זכה בפרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום הקולנוע לשנת 2016, ובפרס הסדרה הטובה ביותר על מיזם העברים בתחרות הסרט הדוקומנטרי לשנת 2015 של פורום היוצרים, בפרס המוזיקה המקורית ובפרס עיצוב הפסקול. קדר זכה גם במקום הראשון בפסטיבל הקולנוע בחיפה 2016 על סרטו ליליאן יחד עם אילן פלד, והיה מועמד גם לפרס אופיר בקטגוריית הסרט התעודי לשנת 2017. בשנת 2019 ערך פסטיבל דוקאביב רטרוספטיקה מיוחדת למיזם העברים, כמו גם מכון ון ליר, המוזיאון היהודי בברלין וגופי תרבות אחרים בישראל ובעולם.
בעבר פעיל חברה ותרבות, ואיש תקשורת בתחומי עריכה, כתיבה, יזמות ואקטיביזם. יחד עם גדעון טיקוצקי יזם את אירועי חגיגות המאה ללאה גולדברג, שבמהלכן נערכו עשרות אירועים ויוזמות תרבותיות, היה ממייסדי תחום הלימודים ההומו-לסביים והקוויריים בישראל, וערך את האנתולוגיה המחקרית הראשונה בתחום, מעבר למיניות, יחד עם עמליה זיו ואורן קנר. הקים מיזמי תקשורת לקהילה הגאה (העיתון "הזמן הוורוד" ומגזין התרבות "תת תרבות"), שבמסגרתם עודד ייצוג וביטוי לקהילות גאות מגוונות, בין השאר לקהילה הטרנסית בזמן הוורוד, כמו גם את "מילון אבן שושנה" לסלנג להט"בי, ותיעד את ראשית התגבשות הקהילה המאורגנת. כעורך ראשי הוביל את מגזין מסע אחר בתחילת המאה ה-21.
פילמוגרפיה > סרטים נוספים

אמא ואבא, יש לי משהו לספר לכם, בימוי: יאיר קדר, הפקה: קסטינה, 2010, סרטו התיעודי האישי של אסי עזר, ששודר בשידורי קשת ביולי 2010.
סטף, בימוי: יאיר קדר, הפקה: גרין הפקות, 2016, סרט מוזמן על חייו של התעשיין סטף ורטהיימר.
החלון הרביעי, 2021
האקטיביסט. קרל מרקס, 2023
אאוטסיידר. פרויד, 2024
מספריו

"זאת היונה", 2013, ספר על יצירתה וחייה של יונה וולך, עורכים: הלית ישורון ויאיר קדר. הספר מכנס מבחר משירתה, ומבחר של שירים גנוזים מתוך מחברות היומן האחרונות שלה, מסות ומאמרים על יצירתה. עיצוב: JEWBOY ותום רזניקוב. הוצאת מודן, העברים והקיבוץ המאוחד.
"מעבר למיניות", 2003, עורך, יחד עם עמליה זיו ואורן קנר קובץ מאמרים בתאוריה קווירית ובלימודים הומולסביים, הוצאת הקיבוץ המאוחד. כל הכנסות הספר הוקדשו לוועד למלחמה באיידס.
פעילות להטבק"ית ותרבותית

הקים בשנת 1991 קבוצת קריאה ללימודים הומו-לסביים ותאוריה קווירית.
ערך והפיק יחד עם נעם מאירי את ההצגה "יש לו מלים משלו", המבוססת על מונולוגים שכתבו הומואים ישראלים. ההצגה הועלתה ברחבי ישראל ובעולם, והייתה נושא הסרט התיעודי "אדינבורו לא מחכה לי" בבימויו של ארז לאופר (1996).
הקים קבוצת קריאה לתאוריה קווירית וללימודים הומו-לסביים בבית סבתו בתל אביב, שהפכה לאחר מכן לחוג קריאה באוניברסיטת תל אביב ולימים הכנס "סקס אחר".
הקים וערך את כתב העת הקווירי הראשון בישראל, שיצא בשני גליונות בלבד, בשם "תת תרבות", בהשתתפות אנשי רוח ואמנים ישראלים, בהם משה גרשוני, עדי נס, ראובן כהן, דן דאור, נעמי טליתמן, דגנית ברסט ואחרים.
הקים וערך את הירחון "הזמן הוורוד", העיתון המרכזי של הקהילה ההומולסבית. העיתון חולק חינם ויצא בעשרת אלפים עותקים החל מ-1997. הוא המשיך עיתונים אחרים של הקהילה, בהם "מגעים" ו"נתיב נוסף", אבל נבדל מהם בכך שכלל לסביות וטרנסג'נדרים, בכך שהיה חינמי ונגיש, ובכך שנקט קו פוליטי לא-מתפשר ונועז. ב-2009 יצר את הסרט ההיסטורי ״הזמן הוורוד״ על סיפורה של הקהילה הגאה בשנות השמונים והתשעים וב-2022 יצר את ״הזמן הוורוד - סיפורן של הקהילות הגאות״, המבוסס על מאה ראיונות עם ותיקי הקהילה בבימוי ובעריכת שגיא בורנשטיין ואודי ניר, אוצר ומפיק: יאיר קדר.
ב-2010 הקים יחד עם יוסי ברג את ארגון "משפחות הקשת" - למשפחות גאות ואלטרנטיביות, שכנס היסוד שלו התקיים ביום המשפחה 2010 במרכז הקהילתי הגאה בתל אביב.
ב-2011 יזם את חגיגות המאה שנה להולדת לאה גולדברג יחד עם גדעון טיקוצקי. במסגרתן, הקים עמותה להנצחת לאה גולדברג ויצירותיה בשיתוף עו"ד יאיר לנדאו, מנהל עיזבונה ואנשי ציבור אחרים. העמותה יזמה סדרת אירועים: מופעים בנושא לאה גולדברג ברחבי הארץ בהפקת מרכז הספר והספריות, מופע חגיגי של התזמורת הפילהרמונית, תיאטרון הקאמרי וגלי צה"ל על לאה גולדברג, הפקת מארז - ספר בשם "כאור בשולי הענן", שמופץ יחד עם הסרט "לאה גולדברג בחמישה בתים", שיצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד ספריית הפועלים, כנס אקדמי באוניברסיטאות תל אביב וירושלים בנושא לאה גולדברג בעריכת גדעון טיקוצקי ועוד.
ב-2021 השיק עם שותפי.ות את פרויקט המורשת של הקהילה הגאה, שיכלול בשלב הראשון השקת מאה ראיונות היסטוריים בתמיכת ממשלת גרמניה.
כתבות ופרסומים

יאיר קדר, המיתוס מעלה אבק, באתר הארץ, 13 במרץ 2008 - על הפרוטזה של יוסף טרומפלדור.
יאיר קדר, החיים בוורוד, באתר הארץ, 28 במאי 2008
יאיר קדר, חבורות שכאלה, באתר הארץ, 28 במאי 2009
יאיר קדר, אימפריית הגאווה, באתר הארץ, 7 ביוני 2010
יאיר קדר, "שש הערות עבריות", באתר הארץ, 21 במאי 2019 - על תולדות מיזם העברים
יאיר קדר, 25 שנה אחרי הקמתו של "הזמן הוורוד" קשה לדמיין את המציאות שאליה נולד, באתר הארץ, 15 ביוני 2021
"זאת היונה", יונה וולך: השירים, המחברות הגנוזות, הראיון. יאיר קדר, הלית ישורון
"לאה גולדברג: ספר, סרט, מבחר שירים", גדעון טיקוצקי, יאיר קדר
"אם שכולה, אלמנה ובלש: עדויות מהבית האדום", מאמר על הרוצח של ברנר באתר "מאמרים"
"מרוקו כתפאורה לעצמה", הדימוי של מרוקו מול המציאות של מרוקו - ספרות ואמנות, כתבה במסע אחר.
"עשרה ציוני דרך לגאווה", האירועים המרכזיים בהיסטוריה הישראלית הגאה, כתבה באתר וואלה.
ראו גם

העברים
הזמן הוורוד
מחאת ההייטק

| --- | --- |

דוכן מחאת ההייטק בהפגנה בחיפה, ספטמבר 2023
 פעילות:  מחאה אזרחית
 תחום:  פוליטי-חברתי
 מדינה:  ישראל
 משרד ראשי:  תל אביב
 תקופת הפעילות:  2023–הווה 
 democratech.net
 
מחאת ההייטק הוא ארגון מחאה ישראלי המורכב מאנשי תעשיית הטכנולוגיה והחדשנות הישראלית. ההתארגנות החלה לאחר נאומו של שר המשפטים, יריב לוין, על צעדיו כחלק מהרפורמה במערכת המשפט.
ההתארגנות כוללת חברות ועובדי היי-טק, יזמים, מנכ"לים ומשקיעי הון סיכון, החברים בהייטק הישראלי. טענתם המרכזית היא שחוקי הרפורמה המשפטית מאיימים על הדמוקרטיה הישראלית ועלולים לגרום פגיעה בתעשיית ההייטק.
לאחר מתקפת הפתע של החמאס על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 נדחקה לשוליים פעילות המחאה, והארגון הסב את עיקר פעילותו לתמיכה אזרחית בעורף ובמאמץ המלחמתי.
הקמת הארגון ואופן פעולתו

הפעילות הראשונה של מחאת ההייטק הייתה הפצת מכתב פומבי ב-15 בדצמבר 2022, עליו חתמו כ-1200 חברים בתעשיית הייטק הישראלית, ובמקביל החלו להתגבש קבוצות של עובדי הייטק לפעולת מחאה. המכתב נכתב בעקבות התפרסמות סעיפים שונים מההסכמים הקואליציוניים בין הליכוד למפלגות אחרות שעסקו במשא ומתן להקמת קואליציה בכנסת העשרים וחמש, בהם הובעו התחייבויות לשינויים במערכת המשפט בישראל. במכתב טענו בכירי ההייטק כי "התערערות האמון במערכת המשפט הישראלית וכתוצאה מכך בדמוקרטיה הישראלית, וחקיקה ששמה בסימן שאלה זכויות בסיסיות ויסודיות של כל אדם באשר הוא, עשויים להרתיע את אותם משקיעים שהניעו את צמיחתה של התעשייה המופלאה הזו."
מחאת ההייטק מהווה שיתוף פעולה של שני ארגונים: הארגון הראשון כולל מנהלי קרנות הון סיכון, מנכ"לים ויזמים והשני הוא ארגון של עובדי הייטק. שני הארגונים עובדים בשיתוף פעולה מלא הן בפעילות שטח והן בפעילות מטה והסברה. מחאת ההייטק זכתה לאות אבירי איכות השלטון בקטגוריית מאבק חברתי מטעם התנועה לאיכות השלטון.
ב-13 בפברואר ארגנה מחאת ההייטק שביתה בת יום שכללה עובדים מחברות הייטק רבות. בהמשך, הפעילה מחאת ההייטק עשרות קבוצות וואטסאפ בהן עדכנה על אירועי מחאה, אפשרה דיון ושיח על סוגיות אקטואליות וכלכליות, ודרכן התארגנו פעילויות מחאה שונות. כחלק מההתארגנות פעלו מוקדי מחאה באזורי תעשייה בהן מרוכזות חברות הייטק שונות ברחבי הארץ, מחיפה ויקנעם עילית ועד באר שבע. במשך חודשים רבים התנהלו הפגנות שבועיות של הייטקיסטים במוקדים הגאוגרפיים השונים, בדרך כלל בימי שלישי ורביעי. להפגנות אלה הצטרפו מפגינים נוספים מהאזור. המוקד המרכזי של מחאת ההייטק היה במתחם שרונה בתל אביב. בנוסף, מחאת ההייטק הייתה מעורבת בהפגנות השבועיות במוצאי שבת במחלף קפלן בתל אביב וביוזמות מחאה שונות.