stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערכת ויקסבורג
מבצעי גרנט כנגד ויקסבורג והמצור על העיר (אפריל-יולי 1863) > המצור על ויקסבורג (18 במאי – 4 ביולי)

צבא האיחוד כיתר את כוחותיו של פמברטון בתוך המתחם המבוצר של ויקסבורג. גרנט קיווה לכבוש את העיר במהלך מהיר והורה על עריכת התקפה מיידית על ביצוריה. המתקפה הראשונה של כוחותיו, ב-19 במאי, נהדפה בקלות, וצבאו ספג כ-900 נפגעים מול כ-200 לקונפדרציה. ההתקפה השנייה, ב-22 בחודש, הייתה רחבה יותר והשיגה הבקעה חלקית בגיזרת הקורפוס של מקלירננד, אולם נהדפה לבסוף לאחר שהכוחות התוקפים ספגו אבדות כבדות: כ-3200 נפגעים לאיחוד אל מול כ-500 בלבד לקונפדרציה. כישלון שתי המתקפות שכנע את גרנט להטיל מצור על ויקסבורג, וזה החל ב-25 במאי. גנרל ג'ונסטון הורה לפמברטון לנטוש את העיר ולהציל את כוחותיו מהשמדה. אולם על אף שבשלב הראשון של המצור, טבעת הכיתור סביב העיר עדיין לא הושלמה, פמברטון סירב לנטוש אותה, כי חשב שלא יוכל לסגת בביטחה, ומכיוון שפעולה כזו סתרה את הנחיותיו של נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס. אל ג'ונסטון, אשר צבר כוחות באזור קנטון ותפס מחדש את ג'קסון, הוזרמו תגבורות מן המזרח. הוא תכנן לצאת לעזרתו של פמברטון ולתקוף את עורפם של כוחות האיחוד הצרים על העיר, אך התמהמה ונקט זהירות יתר.
גרנט היה מודע לאיום שיצרו כוחות הקונפדרציה באזור ג'קסון על צבאו, ונקט צעדים לאבטח את עורפו. בתחילה הוא הציב שתי דיוויזיות לחפות על עורפו: דיוויזיה אחת לשמור על הגשרים על נהר ביג בלאק, ודיוויזיה שנייה צפונה יותר באזור מקאניקסבורג. החל מסוף מאי החלו לזרום אל גרנט תגבורות, ועד אמצע יוני הוא תוגבר בעוד שש דיוויזיות נוסף לעשר שהיו לו בתחילת המצור. כעת עמדו לרשותו 77,000 חיילים, שיצרו שתי טבעות כיתור סביב ויקסבורג. טבעת הכיתור הפנימית כללה תשע דיוויזיות, שכיתרו את המתחם המבוצר של הקונפדרציה מצפון לדרום, ואילו טבעת הכיתור החיצונית כללה שבע דיוויזיות, שנערכו כלפי מזרח, כדי למנוע התקפה אפשרית מצידו של ג'ונסטון. שרמן קיבל את הפיקוד על הכוחות בטבעת הכיתור החיצונית, אשר כללו שני גייסות, אחד בפיקוד מייג'ור גנרל קאדוואלדר וושבורן, והשני בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון פארק. בריגדיר ג'נרל פרדריק סטיל החליף את שרמן בפיקוד על הגייס XV ב-22 במאי. כוחות הקונפדרציה הנצורים בוויקסבורג ספגו הפגזות כבדות וסבלו ממחסור חמור במזון. ג'ונסטון החל לבסוף להתקדם לכיוון ויקסבורג ב-1 ביולי, אולם דחה את תחילת המתקפה של כוחותיו במספר ימים. זה היה מאוחר מדי בשביל חיל המצב בוויקסבורג. לאחר שהחזיקו מעמד יותר מ-40 יום, ונותרו כמעט ללא אספקה, נכנעו המגינים ב-4 ביולי.
אבדות כוחות האיחוד במהלך המצור הסתכמו ב-4,865 הרוגים ופצועים. אבדות הקונפדרציה היו 3,202 נפגעים, ו-29,495 שבויים שרובם קיבלו שחרור על תנאי. בנוסף לשבויים, כוחות האיחוד תפסו כמויות גדולות של ציוד צבאי, כולל 172 תותחים וכ-50,000 רובים.
מבצעים בלואיזיאנה

לאורך כל המצור עסקו כוחות האיחוד והקונפדרציה בלואיזיאנה שממערב לנהר מיסיסיפי בפעולות סיוע למאמץ המרכזי שהתחולל ממזרח לנהר. שלושה קרבות התרחשו בסביבה כתוצאה מפעולות אלה:
מבצעים בלואיזיאנה > מיליקנ'ס בנד (7 ביוני)

במאמץ לנתק את קווי האספקה של גרנט במהלך המצור, תקפו כוחות הקונפדרציה את בסיס האספקה במיליקנ'ס בנד (Milliken's Bend), כ-25 קילומטר במעלה המיסיסיפי מוויקסבורג. בסיס זה אויש בעיקר על ידי חיילים שחורים לא מאומנים, אשר לחמו בגבורה אף על פי שהיו מצוידים בנשק נחות. עם סיוע ארטילרי מספינות התותחים הצליחו חיילי האיחוד להדוף את ההתקפה, אם כי במחיר כבד; חיילי האיחוד ספגו 652 נפגעים, אל מול 185 לקונפדרציה.
מבצעים בלואיזיאנה > גודריץ' לנדינג (29–30 ביוני)

לאחר שכוחות האיחוד החלו לכבוש קהילות בלואיזיאנה לאורך נהר המיסיסיפי, נהרו אליהן אלפי עבדים נמלטים. כוחות האיחוד השתלטו על מטעים, ייסדו בהם בסיסי הדרכה, ומסרו אותם לעיבוד העבדים המשוחררים, אשר גידלו בהם כותנה ויבולים אחרים. ההכנסות הוקדשו לאספקת מזון מלבוש וציוד לנמלטים. חיילים אפריקאים-אמריקאים טריים הוצבו לשמור על מטעים אלה, ושחררו יחידות מאומנות למשימות אחרות. חיילי הקונפדרציה היו נחושים לחבל בפעולות אלה, ותקפו מטע ובסיס הדרכה של האיחוד לעבדים משוחררים בגודריץ' לנדינג (Goodrich's Landing). חיילי הקונפדרציה הרסו את המטע ותפסו כמאה שבויים, לפני שנהדפו על ידי חיילי חטיבת המרינס של מיסיסיפי בפיקוד אלפרד וו. אֶלֶט. פשיטות כאלה של הקונפדרציה המשיכו להטריד ולגרום נזק, אולם לא היה בהם כדי לשנות את גורל המערכה.
מבצעים בלואיזיאנה > הלנה (4 ביולי)

בניסיון להקל את הלחץ על ויקסבורג, תקף כוח קונפדרציה בפיקוד לוטננט ג'נרל תאופיליוס הולמס את העיר הלנה (Helena), ארקנסו. הלנה הייתה בסיס חשוב על המיסיסיפי, כ-250 ק"מ צפונית לוויקסבורג, בין ויקסבורג לממפיס. כוחות הקונפדרציה נהנו מעדיפות מספרית (כ-7,500 אל מול 4,000 של האיחוד) והצליחו להשתלט על חלק מן הביצורים, אך למרות זאת נהדפו על ידי כוחות האיחוד. האבדות בקרב היו 206 לאיחוד ו-1636 לקונפדרציה. הניצחון בהלנה הבטיח לאיחוד בסיס מוצק ממנו יצא להשתלט על מזרח ארקנסו מאוחר יותר באותה שנה.
ראו גם

המצור על ויקסבורג
לקריאה נוספת > זיכרונות ומקורות ראשוניים

Grant, Ulysses S. Personal Memoirs of U. S. Grant. 2 vols. Charles L. Webster & Company, 1885–86. ISBN 0-914427-67-9.
U.S. War Department, The War of the Rebellion: a Compilation of the Official Records of the Union and Confederate Armies. Washington, DC: U.S. Government Printing Office, 1880–1901.
Organization of the Department of the Tennessee, Major General Ulysses S. Grant, U. S. Army, commanding, April 30, 1863: Official Records, Series I, Volume XXIV, Part 3, pages 250-259.
לקריאה נוספת > בעברית

ברוס קאטון, מלחמת האזרחים האמריקנית, הוצאת משרד הביטחון, 1979.
הערות שוליים > ביאורים

↑  סדר הכוחות וכמות האבדות בטבלה הוא עבור מערכת ויקסבורג השנייה בלבד – שלב המבצעים של גרנט נגד ויקסבורג.
1 2  באיו (Bayou): באנגלית אמריקנית, ערוץ עתיק של נהר אשר בו ביצה, אגם, נחל או נהר שזורם באיטיות במקביל לערוץ הנוכחי של הנהר.
↑  דמוקרט מלחמה: פלג של המפלגה הדמוקרטית בצפון אשר תמך במלחמה (War Democrats).
↑  דרך קורדרוי (Corduroy road): ריצוף דרך עפר בוצית או פגומה בגזעי עץ המונחים בצפיפות לרוחב הדרך. שיטה זו מאפשרת תנועה של עגלות בדרכים בוציות.
↑  בצבא ארצות הברית בתקופה ההיא בכירות בין שני קצינים בעלי אותה דרגה נקבעה עלי ידי תאריך המינוי, או הוותק.
↑  אחת מן הגייס של מק'פרסון ואחת מן הגייס של מקלירננד
↑  שחרור על תנאי משמעו שחיילי הקונפדרציה הבטיחו לא לשאת נשק מול ארצות הברית עד אשר יוחלפו בשבוי מן האיחוד, ובתמורה יורשו לעזוב את ויקסבורג.
↑  המעבר מדרגה בצבא המתנדבים לאותה דרגה בצבא הסדיר, נחשב קידום. (קאטון, עמ' 34.)
מאיר לנסקי

| --- | --- |

מאיר לנסקי בשנת 1958
 לידה:  4 ביולי 1902 גרודנו, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  15 בינואר 1983 (בגיל 80) מיאמי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Majer Suchowlański 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל, הרפובליקה הפולנית השנייה, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  Mount Nebo Miami Memorial Gardens 
 השקפה דתית:  יהדות 
 חתימה:   
 
מאיר לנסקי (באנגלית: Meyer Lansky; ‏4 ביולי 1902 – 15 בינואר 1983) היה מאפיונר ואיש עסקים אמריקאי-יהודי, ושותף קרוב של לאקי לוצ'יאנו, מראשי המאפיה האמריקאית.
תחילת חייו

מאיר לנסקי נולד בשם מאיר סוכובלנסקי בעיר גרודנו, שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית (היום בבלארוס), להוריו, ייטה ומאקס. בשנת 1910 הוריו של מאקס, בנימין ובאשה, עלו לארץ ישראל ותוך חודשיים נפטרו שניהם מסיבות לא ידועות. הם נקברו זו לצד זה בהר הזיתים.
כמו משפחות יהודיות רבות באותה התקופה, חיי המשפחה היו קשים, והם החליטו להגר לארצות הברית. בשנת 1909 נסע מאקס סוכובלנסקי לבדו לארצות הברית כדי להכין את הקרקע לבואה של המשפחה. באליס איילנד הוא קיצר את שם משפחתו ל"לנסקי", והשתקע בברוקלין. משפחתו הצטרפה אליו באפריל 1911. להורים לנסקי נולדו שני בנים בגרודנו (מאיר ויעקב) ושלוש בנות נולדו בארצות הברית (רוז, לנה ואסתר). בהגיעו לגיל בר-מצווה עלה מאיר לנסקי לתורה בבית כנסת שכונתי בעיר ניו יורק.
פעילותו במאפיה האמריקאית ובפשע המאורגן

לנסקי התפרסם עוד בצעירותו כחבר בכנופיות ניו יורק יחד עם חברו מילדות, באגסי סיגל. מאז ועד מותו הוא נשא את הכינוי "הקטן" ("ליטל" באנגלית) בגלל קומתו הנמוכה (150 ס"מ). לנסקי הכיר בצעירותו את צ'רלי (לאקי) לוצ'יאנו, מהמאפיונרים האיטלקים הבולטים בניו-יורק. שניהם התחילו בעסקים הלא חוקיים: מכירת משקאות חריפים שהייתה אסורה בשל "חוק היובש", סרסרות ועוד. בראשית דרכו היה לנסקי בן חסותו של הגנגסטר היהודי ארנולד רוטשטיין. אחרי תקופה מסוימת נעשה לנסקי בעל השפעה גדולה מאוד במאפיה. בין היתר, עמד בראש מועצה שכללה את ראשי סינדיקט הפשע באמריקה.
לנסקי היה אחד היוזמים העיקריים של בתי הקזינו בלאס וגאס יחד עם חברו באגסי סיגל כמו גם של בתי הקזינו האמריקנים בקובה. על פי הערכות שונות, הוא ניסה למנוע את חיסולו של סיגל לאחר כישלון הפרויקט בלאס וגאס וגנבת כספי חבריו, אך נכשל בכך וחיסולו של סיגל אושר על ידי מועצת הסינדיקט. ב-1959, בגלל ההפיכה הצבאית של פידל קאסטרו, נאלץ לנסקי לחסל את עסקי המלונאות וההימורים המשגשגים שלו בקובה ולעבור לאיי הבאהמה.
תרומתו למפעל הציוני

בזמן מלחמת העולם השנייה, לנסקי השתמש בקשריו כדי לפגוע בתומכי המפלגה הנאצית בארצות הברית, ולהשבית עצרות של המפלגה הנאצית האמריקנית.
לקראת מלחמת העצמאות, סייע לנסקי לרכישת נשק ולהברחתו ליישוב העברי בארץ ישראל. בנוסף לסיוע כספי, הסיוע שלו היה בשני עניינים. ראשית, הוא נענה לבקשתו של יהודה ארזי שפעל מטעם ההגנה בתחום אספקת הנשק, למנוע או לחבל באספקת הנשק שרכשו מדינות ערב ללא הגבלה מצד השלטונות האמריקניים. הנשק שרכשו מדינות ערב הוטען על אוניות שעגנו בנמל ניו יורק על ידי סוורים שהיו מאורגנים באיגוד המקצועי של עובדי הנמל. לנסקי הפעיל את קשריו עם ראש המאפיה האיטלקית ששלט באיגוד, והוא נרתם למשימה. משלוחי נשק נפלו למים "בטעות" ואבדו, או שהוטענו על אוניות שהפליגו ליעדים שאינם במזרח התיכון. שנית, האיגוד של הסוורים סייע לארזי להבריח לישראל נשק ואמצעי לחימה אחרים דרך נמל ניו יורק. זו הייתה פעילות מסוכנת ובלתי חוקית כי השלטונות האמריקניים הטילו אמברגו על אספקת נשק לישראל.
ב-16 במאי 1948 יצאה גולדה מאיר בשליחות המגבית היהודית המאוחדת לארצות הברית לגייס כספים למדינת ישראל, שזה עתה הוכרז על הקמתה ושנלחמה על קיומה. לנסקי ואנשיו תרמו מיליון דולר בעצרת המונית בניו יורק שבה גולדה מאיר נאמה.
דחיית בקשתו לעלות לישראל על-פי חוק השבות ושובו לארצות הברית

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא ניסוח לא אנציקלופדי.
בחודש יולי 1970 הגיע לנסקי לישראל לביקור. הוא ביקר בישראל גם לפני כן ונפגש עם מכרים וידידים ואף תרם לארגונים שונים בה. הוא נהג לספר שסבו וסבתו קבורים בהר הזיתים. הפעם סיפר שהוא מעוניין להשתקע בישראל לתמיד.
השלטונות בישראל הבחינו שאנשים שמוכרים כשייכים למאפיה האמריקנית מגיעים ארצה לבקרו והם חשדו שלנסקי מתכנן להעביר ארצה את מרכז פעילותו ועסקיו הלא-חוקיים ולהתחמק מחקירת הבולשת הפדרלית ושלטונות המס בארצות הברית. הבולשת השתדלה זמן רב למצוא עדים מהימנים וראיות משפטיות שיביאו למאסרו, אבל ללא הצלחה.
החל משנת 1918 ועד שנת 1971, לנסקי הורשע בעברות זוטרות בלבד בעבר הרחוק. במשרד הפנים העריכו כי לנסקי יבקש לקבל מעמד של עולה על-פי חוק השבות שייקנה לו אוטומטית גם אזרחות ישראלית. התקיימו התייעצויות רבות בדרגים שונים, ביניהן עם בכירי משרד המשפטים, היועץ המשפטי לממשלה מאיר שמגר ופרקליט המדינה גבריאל בך. שר הפנים היסס והטיל ספק בכך שבג"ץ יכריע נגד העתירה של לנסקי, ונדרשו מידע וממצאים נוספים כדי לשכנעו. פרקליט המדינה נסע לארצות הברית, נפגש שם עם התובע הכללי, ג'ון ניוטון מיצ'ל, שפתח בפניו את הארכיבים של הבולשת הפדרלית שבהם נשמרו חומרים מפלילים רבים נגד לנסקי. לאחר שמלאו שמונה חודשים לשהותו של לנסקי בישראל, הוגשו נגדו בפלורידה כתבי-אישום בעבירות מס והוא נקרא להופיע בפני בית המשפט. כשלא עשה כן, הורשע בביזיון בית המשפט והוצא נגדו צו מעצר. הרשויות בארצות הברית נמנעו מלבקש את הסגרתו מכיוון שעבירות המס בהן הואשם לא היו כבדות-משקל דיין (ובוטלו לאחר מכן). סיבה נוספת מכרעת נוספת הייתה, כי השלטונות בארצות הברית הניחו שלנסקי יקבל אזרחות ישראלית על פי חוק השבות, ויעביר לישראל את הונו, וכן שישראל לא תיתן לארצות הברית להניח את ידה על לנסקי והכספים שלו. לנסקי פנה לשר הפנים לקבל אשרת עולה כיהודי שעולה לישראל על-פי חוק השבות, אך ב-23 בספטמבר 1971 שר הפנים דחה את הבקשה מהנימוק שחל על לנסקי סעיף 2(ב)(3) לחוק השבות, מאחר שלנסקי הוא "בעל עבר פלילי העלול לסכן את שלום הציבור".
לנסקי עתר לבג"ץ נגד ההחלטה. הדיון בעתירה החל ב-22 במרץ 1972 בבג"ץ בהרכב מיוחד של חמישה שופטים: נשיא בית המשפט העליון שמעון אגרנט, ממלא מקום הנשיא יואל זוסמן, והשופטים משה לנדוי, צבי ברנזון, וחיים כהן. ב-11 בספטמבר 1972 ניתן פסק הדין, שבו נדחתה העתירה פה אחד, חרף חפותו לכאורה של לנסקי בדין הפלילי. לנסקי נאלץ לעזוב את ישראל וחזר לארצות הברית.
לנסקי הועמד לדין על עבירות מס ונידון למאסר של שנה וחצי, אך לבסוף בוטל אישומו. בזקנתו סיכם לנסקי את פעילותו במאפיה במשפט המפורסם: ”למדתי מאוחר מדי שהרבה יותר קל ומשתלם לגנוב כסף מהציבור בדרכים חוקיות מאשר בדרכים לא חוקיות”.[דרוש מקור]
משפחתו

לנסקי נשא לאשה את אנה לבית ציטרון ב-9 במאי 1929 בניו-יורק. כשמונה חודשים לפני נישואיו הוא קיבל אזרחות אמריקנית. ב-13 בנובמבר 1930 נולד לזוג בנם הבכור, ברנארד, בחודש השמיני להריונה של אמו, וסבל מנכות מלידתו. אנה האשימה את לנסקי שאלוהים מעניש אותו על פשעיו, ויחסיהם התקררו. ב-22 בספטמבר 1932 נולד בנם השני, פול. ב-6 בדצמבר 1937 נולדה לזוג בתם, סנדרה (סנדי), שזכתה להערצה ולתפנוקים מאביה. עם התבגרות הילדים התגלע ויכוח נוסף בין בני הזוג בשאלת עתידם – אנה רצתה שבנה יהיה רב ואילו מאיר חלם שבנו יסיים את האקדמיה הצבאית של ארצות הברית. חלומו התגשם. בנו סיים את האקדמיה כקצין, הוכשר כמהנדס ושירת בווייטנאם. הבן הלך בדרכו ורחק מהוריו. מריבות נוספות בין אנה ומאיר לנסקי היו על רקע היעדרויותיו התכופות והממושכות של לנסקי מהבית לרגל עיסוקיו הבלתי-חוקיים. אנה ביקשה להתגרש לאחר שעברה בחיי הנישואים משברים נפשיים, התמוטטות עצבים ואשפוז במוסד פסיכיאטרי בשנת 1945. ב-13 בספטמבר 1946 הסכימו על פרידה וב-14 בפברואר 1947 הזוג התגרש פורמלית בבית משפט בגלל "התאכזרות נפשית" מצד לנסקי.
ב־12 בדצמבר 1948 התחתן לנסקי עם תלמה (טדי) שיר שוורץ, גרושה עם 2 ילדים, בטקס צנוע. אשתו השנייה ידעה שהוא בעל עסקי הימורים, אבל לא הייתה מעורבת בהם והשלימה אתם מלכתחילה.
מותו

לנסקי בילה את שנותיו האחרונות בשלווה בביתו במיאמי ביץ'. הוא נפטר ממחלת סרטן הריאות ב-15 בינואר 1983, בגיל 80, והשאיר אחריו אלמנה ושלושה ילדים. על הנייר, רכושו והונו כמעט לא היו שווים מאומה. באותה עת, האמין ה-FBI שלנסקי השאיר אחריו יותר מ-300 מיליון דולר בחשבונות בנק חסויים, אולם הארגון לא הצליח למצוא את הכספים. מנגד טען רוברט לייסי, הביוגרף של לנסקי, כי מצבו הפיננסי היה קשה במשך שני העשורים האחרונים של חייו, וכי הוא לא עמד בתשלומים על ההוצאות הרפואיות של בנו הנכה, שנפטר בחוסר-כל.
לייסי הגיע למסקנה מהעדויות שגבה, לרבות בראיונות עם בני משפחתו של לנסקי ששרדו, שהפרסומים על הונו של לנסקי היו מוגזמים לחלוטין. נכדו של אשתו השנייה של לנסקי רואיין על ידי טי.ג'יי אנגליש, סופר ועיתונאי אמריקני שהתפרסם בזכות ספריו העיוניים אודות עולם הפשע המאורגן ומסקרים את המשפט הפלילי, שאמר לו כי לנסקי השאיר במותו סכום של 57,000 דולר בלבד במזומן. האנק מסיק, העיתונאי של היומון "מיאמי הארלד", שהקדיש שנים רבות לחקר על לנסקי, אמר עליו כי המפתח להבנת לנסקי מונח באנשים שסביבו: ”מאיר לנסקי לא היה בעל נכסים; הוא שלט באנשים”. להאנק מסיק, ל-FBI ולתובע האזורי של מנהטן היה ברור שבפועל לנסקי שמר סכומים גדולים של כסף תחת שמות של אנשים אחרים במשך עשורים רבים, בעוד שלעצמו התרגל לשמור סכומי כסף קטנים.
דמותו בתרבות

על לנסקי וחבריו נוצרו מספר סרטי קולנוע, בהם "באגסי" שבו גילם אותו בן קינגסלי. בסרט "קובה סיפור אהבה" גולמה דמותו של לנסקי על ידי דסטין הופמן. בסרט "מאפיונרים" משנת 1991 גולמה דמותו על ידי פטריק דמפסי. כמו כן, דמותו של המאפיונר היהודי היימן רות' בסרט "הסנדק חלק 2" מבוססת בצורה חלקית על לנסקי; בסרט זה הוזכרה גם עלייתו לישראל וסירובו של בית המשפט להעניק לו אזרחות. נכתב אף מחזה על חייו שהועלה גם בישראל ב-2005, בכיכובו של יוסי גרבר. דמותו של לנסקי שולבה גם בסדרת הטלוויזיה "אימפריית הפשע" (2010) בגילומו של אנטול יוסף.
בנוסף, בשנת 2011 הוציא המוזיקאי סגול 59 שיר בשם "הבלדה על מאיר לנסקי", שיר מחווה בלוזי שבו הוא מתאר את חייו של לנסקי מלידתו ועד מותו. השיר הופיע באלבום "עוד נוסע אחד".
בשנת 2021 עלה לאקרנים הסרט דרמטי-ביוגרפי "לנסקי", שאותו כתב וביים איתן רוקאווי. את גיבור הסרט משחק הארווי קייטל, ואת לנסקי הצעיר ג'ון מגארו.
במערכון בסדרה היהודים באים, משחק יוסי מרשק את דמותו של לנסקי, בעוד מוני מושונוב מגלם את סיגל. במערכון הם מצליחים להתחמק מאיומים של מאפיונר יריב באמצעות האשמתו באנטישמיות כלפיהם.
לקריאה נוספת

הנק מסיק, מאיר לנסקי, תרגם אריה חשביה, הוצאת שוקן, 1972
רוברט רוקאווי, מהגרים, פועלים וגנגסטרים - פרקים בתולדות היהודים בארצות הברית, תרגמה איטה ישראלי, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 1990
רוברט רוקאווי, הגנגסטר היהודי בארצות הברית - חייו ופשעיו בראשית המאה ה-20, תרגמה איטה ישראלי, הוצאת גפן, 1994
ריץ' כהן, יהודים קשוחים, תרגמה עפרה אביגד, הוצאת מודן, 1998
מייקל בנסון, גנגסטרים נגד נאצים, מטר, 2024
הערות שוליים

↑  יענקי פרבר, למדו לקח: גנגסטרים יהודים "טיפלו" בנאצים ברחובות ניו יורק, באתר בחדרי חרדים, 9 במאי 2022
↑   רונן טל, היהודים הגנגסטרים שכן ניצחו את הנאצים, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2024
↑  יעל רוזמן, גבריאל בך, פרקליט, שופט וג'נטלמן, הפרק: "יהודי "חם" או סכנה לשלום הציבור", למשכל - הוצאה לאור של ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2011, עמ' 181 - 188
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264249505171  PLWABN: 9810675664405606  BIBSYS: 90574868  BNE: XX4770404  BnF: cb12256004n (data)  GND: 119082063  ISNI: 0000 0001 1452 9624  LCCN: n91044849  NTA: 073688371  RERO: 02-A010106095  SUDOC: 254701248  VIAF: 97987950   WorldCat (עם VIAF): 97987950 
מאיר לנסקי עם אשתו ופולחנסיו בטיסטה, 1948
גיאואינפורמטיקה

הנדסת מיפוי וגאו אינפורמציה
גיאואינפורמטיקה או הנדסת מיפוי וגאו-אינפורמציה היא תת-תחום הנדסי של הנדסה אזרחית, העוסקת בקביעת מיקום על פני כדור הארץ ובחלל, ובניתוח ועיבוד מידע מרחבי.
מהווה את הבסיס למערכות מודרניות למיפוי, לניהול ופיתוח תשתיות הבינוי, התחבורה, הטלקומוניקציה והאנרגיה ולפיתוח מערכות מדויקות למודיעין ושליטה.
נגישות המידע המרחבי, ההנדסי והגאוגרפי ומערכות המחשוב המהיר והאינטרנט הפכו מידע זה לאלמנט חשוב בתעשיות המידע המודרני.
חשיבות זו באה לידי ביטוי הן בתחום הפצת המידע והן בתחום פיתוח יישומים.
פיתוחים מעין אלה מבוצעים כיום באמצעות מהנדסי מיפוי וגאו-אינפורמציה בחברות ההיי טק בישראל ומחוצה לה. גיאואינפורמטיקה הוא אחד מענפי המחקר הבינתחומיים של אינפורמטיקה.
הכשרת מהנדס מיפוי וגאו-אינפורמציה

מהנדס המיפוי וגאו-אינפורמציה (הנקרא גם גאודט) מקבל הכשרה יסודית בתחומי הבסיס כגון: מתמטיקה, כימיה, מחשבים, אנגלית, פיזיקה וכדומה, הכשרה במקצועות בסיס הנדסיים כגון: סטטיסטיקה, כלכלה הנדסית, שימוש בשיטות נומריות וכדומה וכן את הכשרה בתחומי המיפוי והגאו-אינפורמציה, כגון: גאודזיה, מדידות שדה, פוטוגרמטריה, קרטוגרפיה, מיפוי ממוחשב וכדומה. לקראת סיום הכשרתו נדרש המהנדס להתמחות בתחומי המיפוי והמידע המרחבי (עיבוד תמונה לצורכי מיפוי, מודלים ספרתיים של פני השטח, מערכות מידע גאוגרפי ועוד) או לחלופין בתחום המדידות הגאודטיות וההנדסיות (רשתות בקרה, מדידות GPS ועוד). בנוסף מקבל המהנדס הכשרה בתחומי "רוחב" כגון הנדסה אזרחית וסביבתית ובינוי ערים (מיפוי ימי, חישה מרחוק, תכנות מערכות, תורת הגרפים, תכנון אזורי ועוד).
שימושים בגאו-אינפורמציה

שדות רבים נהנים מגאו-אינפורמציה: תכנון עירוני ושימוש בקרקע, מערכות ניווט לרכב, גלובוסים וירטואליים, בריאות הציבור, ניהול תיקונים מקומיים וארציים, מודלים וניתוח סביבתי, צבא, תכנון רשתות תחבורה, חקלאות, מטאורולוגיה ואקלים, מידול הים והאוויר, תכנון מיקום העסק, אדריכלות ושיקום ארכאולוגי, טלקומוניקציה, קרימינולוגיה וסימולציה לפשע, תעופה, שימור המגוון הביולוגי ותובלה ימית. בניטור ומידול נושאים שונים ובעיות הקשורות לניהול בר קיימא של משאבים טבעיים הגיאואינפורמציה הופכת לטכנולוגיה חשובה מאוד למקבלי ההחלטות במגוון רחב של תחומי דעת, בתעשייה, במסחר, בסוכנויות לאיכות הסביבה, בממשלות, במחקר ואקדמיה, בארגוני סקר ומיפוי לאומיים, בארגונים בינלאומיים, באו"ם, בשירותי חירום, בשירותים ציבוריים ושירותי בריאות, אפידמיולוגיה, מיפוי פשעים, תחבורה ותשתיות, תעשיות טכנולוגיות מידע, חברות ייעוץ של GIS, סוכנויות ניהול סביבתי, תעשיית תיירות, חברות כלי עזר, ניתוח שוק ומסחר אלקטרוני, חיפושי משאבים מתכלים ועוד. הגיאואינפורמציה עוזרת להשתמש בנתונים מרחביים לניהול הפעילויות היומיומיות שלהם.
לימודי הנדסת מיפוי וגאו-אינפורמציה בישראל

הנדסת מיפוי וגאו-אינפורמציה או גיאואינפורמטיקה נלמדים במוסדות הבאים:
לימודי הנדסת מיפוי וגאו-אינפורמציה בישראל > הנדסת מיפוי וגאו-אינפורמציה

הטכניון, הפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית, היחידה להנדסת תחבורה וגיאו-אינפורמציה, במסגרת שני מסלולי לימודים; מסלול ארבע שנתי לתואר B.Sc בהנדסת מיפוי וגאו-אינפורמציה ומסלול תלת-שנתי לתואר BA במיפוי וגאו-אינפורמציה (לא תואר בהנדסה).
אוניברסיטת אריאל שבשומרון, הפקולטה להנדסה, המחלקה להנדסה אזרחית, מסלול מדידות וגיאו-אינפורמציה. הלימודים נמשכים 4 שנים בסיומם מקבלים תואר B.Sc בהנדסה אזרחית.
לימודי הנדסת מיפוי וגאו-אינפורמציה בישראל > גיאואינפורמטיקה

האוניברסיטה העברית, הפקולטה למדעי החברה, המחלקה לגאוגרפיה, תואר בוגר בגאוגרפיה, סביבה וגיאואינפורמטיקה.
אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, הפקולטה למדעי הרוח והחברה, המחלקה לגאוגרפיה ופיתוח סביבתי, מסלול גאואינפורמטיקה. תואר בוגר.
מרחב פעילויות

חילוץ וזיהוי עצמים
מיפוי ספקטראלי
קרטוגרפיה ומערכות מידע גאוגרפי (GIS)
מיפוי ימי ותת-ימי
מדידות ו-GPS
קדסטר וניהול מקרקעין
תנועות בקרום כדור הארץ
ראו גם

אינפורמטיקה (מידענות)
אסטרואינפורמטיקה
ביואינפורמטיקה
כימואינפורמטיקה
שארל, דוכס ונדום

שארל דה בורבון, דוכס ונדום (בצרפתית: Charles de Bourbon;‏ 2 ביוני 1489 - 25 במרץ 1537), היה נסיך צרפתי ומפקד בצבאו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת, וסבו של אנרי הרביעי, מלך צרפת.
ביוגרפיה

שארל נולד ב-2 ביוני 1489 בוונדום, לפרנסואה, רוזן ונדום ולמארי מלוקסמבורג, רוזנת ונדום, בתם של פייר השני, רוזן סן-פול ומרגריטה מסבויה, רוזנת סן-פול. בשנת 1495 הצטרף שארל לצבאו של לואי השנים עשר, מלך צרפת באיטליה, ובאותה שנה מת אביו ושארל ירש את תאריו. בשל נאמנותו למלך הועלה שארל למעמד דוכס, ולאחר נפילת פרנסואה הראשון, מלך צרפת בשבי, בקרב פאביה, מונה שארל לראש המועצה.
מותם של בני דודיו שארל הרביעי, דוכס אלנסון (1525) ושארל השלישי, דוכס בורבון (1527), הפכו אותו לרביעי בסדר הירושה של כס המלוכה, ממש לאחר בני המלך. אשתו, אחותו של דוכס אלנסון האחרון, הייתה אמורה לרשת את נחלות אחיה, אולם פרנסואה הראשון הרשה לאחותו, מרגריט מאנגולם, אשת הדוכס המנוח, לשמור עליהם, אף שלא היו להם ילדים. שארל גם היה היורש לדוכסות בורבון, אולם היא הועברה לידי הכתר, בשל בגידתו של שארל השלישי, דוכס בורבון, אולם לאחר מותו הפך שארל לראש בית בורבון.
בנו אנטואן התחתן עם ז'אן ד'אלברה, מלכת נאווארה, בתה של מרגריט מאנגולם, שירשה את דוכסות אלנסון, ובנם עלה לשלטון כאנרי הרביעי, מלך צרפת. בניו אנטואן ולואי, נסיך קונדה, הפכו למנהיגים צבאיים במהלך מלחמות הדת בצרפת. שארל מת באמיין ב-25 במרץ 1537, ובנו אנטואן דה בורבון ירש את תאריו.
משפחתו

ב-18 במאי 1513 התחתן שארל עם פרנסואז ד'אלנסון, בתם של רנה, דוכס אלנסון ומרגרט מלורן, ממנה נולדו לו 13 ילדים:
לואי דה בורבון (1514–1516)
מרי דה בורבון (1515–1538)
מרגריט דה בורבון (1516–1589), התחתנה עם פרנסואה הראשון, דוכס נבר
אנטואן דה בורבון, דוכס ונדום (1518–1562)
פרנסואה דה בורבון, רוזן אנחיין (1519–1546)
מדלן דה בורבון (1521–1561)
לואי דה בורבון (1522–1525)
שארל הראשון, קרדינל דה בורבון (1523–1590)
קתרין דה בורבון (1525–1594)
רנה דה בורבון (1527–1583)
ז'אן דה בורבון, רוזן של סואסון ואנחיין (1528–1557)
לואי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה (1530–1569)
לאונור דה בורבון (1532–1611)
לואי, דופן צרפת (1729–1765)

ערך זה עוסק ביורש העצר הצרפתי, בנו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
לואי, דוֹפֶן (יורש העצר) צרפת (4 בספטמבר 1729 - 20 בדצמבר 1765), בנו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ואביהם של לואי השישה עשר, לואי השמונה עשר ושארל העשירי מלכי צרפת.
ביוגרפיה

לואי נולד בארמון ורסאי כבנם של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ושל אשתו מריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין. אחיו פיליפ שנולד בשנת 1730 מת כשהוא בן שלוש שנים בלבד. כבן זכר יחיד של מלך צרפת, לואי נחשב ליורש העצר (דופן) של הממלכה. הוא התעניין מאוד בתורת הלחימה, אך התאכזב קשות כאשר אביו לא אבה לשתפו במערכה במלחמת הירושה האוסטרית. בשנת 1744, כאשר המלך נדבק במחלה אנושה בהיותו בחזית באזור העיר מץ, לואי, דופן צרפת הפר את פקודת אביו ויצא לשם כדי לשבת ליד מיטתו. בעקבות ביקור זה שעלול היה להסתיים במותם של המלך ושל יורש העצר, לואי החמישה עשר, שהחלים ממחלתו, התרחק מחברת בנו.
בשנת 1745 נישא לואי למריה תרסה רפאלה, נסיכת ספרד, בתו של פליפה החמישי, מלך ספרד, היא מתה כעבור שנה, שלושה ימים בלבד אחרי שילדה לו בת. בשנת 1747 הוא נישא למריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, בתם של אוגוסט השלישי, מלך פולין ושל מריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנה נולדו לו 8 ילדים.
לואי היה קתולי אדוק ותמך במסדר הישועים. בעיני אמו ואחיותיו הוא נחשב לנסיך נוצרי, בניגוד להתנהגותו המינית חסרת המעצורים של אביו. היות שאביו לא שיתף אותו בניהול ענייני המדינה, לואי, דופן צרפת טיפח קבוצה של קתולים אדוקים שתעזור לו לשלוט כאשר הכתר יעבור לידיו. אולם, הוא מת בארמון פונטנבלו כתוצאה ממחלת השחפת כשהוא בן שלושים ושש שנה, בעוד אביו בשלטון.
משפחתו

מנישואיו למריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, נולדו ללואי 13 ילדים, מתוכם 8 נשארו בחיים:
בן מת (1748)
בן מת (1749)
מארי זפירין, נסיכת צרפת (1750–1755)
לואי, דוכס בורגונדיה (1751–1761)
בת מתה (1752)
קסווייר, דוכס אקיטן (1753–1754)
לואי השישה עשר, מלך צרפת (1754–1793)
לואי השמונה עשר, מלך צרפת (1755–1824)
בן מת (1756)
שארל העשירי, מלך צרפת (1757–1836)
מארי קלוטילד, נסיכת צרפת (1759–1802), התחתנה עם קרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה
בן מת (1762)
אליזבת, נסיכת צרפת (1764–1794)
הערות שוליים

↑  לואי דופן באתר www.biography.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281556105171  PLWABN: 9810603669005606  BNE: XX5031293  BnF: cb15075159f (data)  GND: 132343762  ISNI: 0000 0001 2138 4929  LCCN: n95099031  NTA: 155250337  SELIBR: 208340  SUDOC: 169287661  VcBA: 495/61867  VIAF: 70645013   WorldCat (עם VIAF): 70645013