stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדם נילי
הערות שוליים

↑  "Adam Neely (@its_adamneely) | Twitter". twitter.com (באנגלית). נבדק ב-2021-12-09.
↑  Allread, Landry (16 במרץ 2019). "YouTuber Adam Neely explores language as universal music". The Daily Texan. נבדק ב-16 באפריל 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Adam Neely". SXSW (באנגלית). נבדק ב-16 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Adam Neely - Loop 2017". Loop. 2017. אורכב מ-המקור ב-4 באוקטובר 2018. נבדק ב-16 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  1.8 Million Subscribers (and no one cares), נבדק ב-2024-01-28
↑  "Adam Neely". Berklee College of Music. נבדק ב-16 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bio". adam neely (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-08-03.
↑  "2012 ASCAP Foundation Young Jazz Composer Awards Recipients Announced". ASCAP. 2 בפברואר 2012. נבדק ב-16 באפריל 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Musician's Show - Adam Neely - WKCR 89.9FM NY". WKCR. נבדק ב-16 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tagat, Anurag (2020-02-13). "New York Jazz Artists Shubh Saran and Sungazer to Tour India This Month -". Rolling Stone India. נבדק ב-2020-05-14.
↑  "Adam Neely". New Music USA (באנגלית). נבדק ב-16 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "American Rock Brass Band Aberdeen from New York in Bishkek and Osh". U.S. Embassy in The Kyrgyz Republic (באנגלית אמריקאית). 2019-05-16. נבדק ב-2021-08-16.
↑  I worked for the US State Department as a Jazz Diplomat (באנגלית), נבדק ב-2021-08-16
↑  Adam Neely (2019-08-02). "Why the Katy Perry/Flame lawsuit makes no sense". YouTube.
↑  Jeremy Hobson and Serena McMahon (2019-08-14). "Musician Says Katy Perry's 'Dark Horse' Copyright Infringement Verdict Sets A 'Dangerous Precedent'". WBUR-FM.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 6664 9099  MusicBrainz: c0d15053-c14f-4a0e-a62f-47766dd7f914 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אדם נילי".
קרב ז'מפ

קרב ז'מפ (בצרפתית: Bataille de Jemappes) התרחש במהלך 6 בנובמבר 1792 בין צבא המהפכה הצרפתי וכוחות האימפריה הרומית הקדושה במסגרת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה. הקרב, אשר התרחש בקירוב לעיירה ז'מפ (כיום בבלגיה) היה ניצחון צרפתי ואפשר את הפלישה הצרפתית אל עבר ארצות השפלה האוסטריות. הכוחות הצרפתים היו ברובם מגויסים חדשים לא מיומנים תחת פיקודו של שארל פרנסואה דומורייה ומנו לערך 40,000 איש. לעומתם עמד צבא מלוכת הבסבורג תחת פיקודו של פילדמרשל אלברט קזימיר, דוכס טשן אשר מנה לערך 13,000 איש.
רקע

בקיץ 1792 שארל פרנסואה דומורייה, שר החוץ הצרפתי ומאוחר יותר מפקד ארמיית הצפון, האמין שהדרך הטובה ביותר למנוע פלישה של מלוכת הבסבורג וממלכת פרוסיה לתוך הרפובליקה הצרפתית הראשונה היא לפלוש לארצות השפלה האוסטריות (בלגיה המודרנית), אך כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה החלו את הפלישה דרך האימפריה הרומית הקדושה לפני שדומורייה היה מוכן לנוע עם צבאו צפונה לעבר ארצות השפלה, והוא נאלץ לנוע דרומה כדי להתמודד מולם.
פלישת בעלות הברית נבלמה במהלך קרב ואלמי ב-20 בספטמבר 1792. מפקד בעלות הברית, קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, לא היה מוכן להסתכן במתקפה בקנה מידה מלא על קו הגבול הצרפתי, ולאחר שבילה עשרה ימים במאבק ממושך מול הצרפתים נסוג מחוץ לצרפת. דבר זה הותיר את דומורייה חופשי לנוע צפונה, תחילה להעלות את המצור על ליל אשר נמשך בין 25 בספטמבר ל-7 באוקטובר 1792, ואז לפתוח בפלישתו המתוכננת לארצות השפלה. כאשר איחרה האספקה המתוכננת של כוח אדם ונשק היה על דומורייה להוציא צו גיוס כללי בצפון צרפת שכלל גיוס כולל גם של חקלאים לא מנוסים ולאחר מכן צעד לעבר מונס, בדרך אל עבר בריסל.
רקע > הצבא האוסטרי

על הצבא האוסטרי פיקד פילדמרשל אלברט קזימיר, דוכס טשן, מושל ארצות השפלה האוסטריות. אף על פי שהיה לרשותו יותר מ-20,000 חיילים, הם היו מפוזרים לאורך קו הגנה ארוך, וכך בעת נפגש עם הצרפתים בז'מפ הוא נלחם עם 11,600 חיילי חיל רגלים, 2,170 פרשים ועם 56 תותחים. בכוח זה הוא ניסה להגן על רכס ההררי קוזמס שאורכו חמישה קילומטרים, ונע ממונס באגף שמאל האוסטרי לז'מפ בימין. הימין האוסטרי הועמד על ידי פרנץ פרייהר פון ליליין, המרכז על ידי הגנרל פרנץ סבסטיאן דה קרואה ומשמאל על ידי יוהאן פטר פרייהר.
לליליין היו שבע פלוגות בז'מפ וארבעה רגימנטים חי"ר ושלושה רגימנטים של חיל פרשים משמאלם. לדה קרואה היו שלושה רגימנטים חי"ר וארבעה רגימנטים פרשים מול הכפר קוזמס, יוהאן פטר היו שלושה רגימנטים חי"ר על הגבעות מדרום לברטיימונט, כאשר חמש פלוגות חי"ר ורגימנט פרשים שמרו על שמאלו. שתי פלוגות נוספות הושארו עוד באגף האחורי ורגימנט חי"ר היה במונס. העמדה האוסטרית נסוגה לאזור הביצות סביב נהרות טרויל והיין איפה שהיה דרך מעבר במקרה של נסיגה אפשרית. המסלול האחר היחיד שהיה זמין לכל מקרה של נסיגה אפשרית היה דרך מונס.
רקע > הצבא הצרפתי

לדומורייז היו מספר חיילים כפול מהאוסטרים. ארמיית הצפון שלו הכילה 32,000 רגלים, 3,800 פרשים ו-100 תותחים, לעבר המערכה בז'מפ נוספו לצבאו 4,000 חי"ר ו-15 תותחים. חי"ר של דומורייה כלל שלושה עשר רגימנטים של מתנדבים אשר גויסו במהלך שנת 1792, אך מרבית המפקדים הבכירים היו חיילים מנוסים או אריסטוקרטים שתמכו במהפכה הצרפתית (מפקד המרכז הצרפתי אשר נודע בשם הבדוי אגליטה נודע מאוחר יותר בתור לואי פיליפ, מלך הצרפתים). האגף הימני היה בפיקודו של הגנרל פייר דה ריאל, מרקיז דה בורנונוויל והשמאל על ידי הגנרל מארי לואי פרנד דה לה קוסאדה. הכוחות המתגברים תחת הגנרל פרנסואה הארוויל אמור היה לחזק את האגף הימני. דומורייה תכנן להשתמש במספריו הנעלים כדי להתעלות על פני האוסטרים. התוכנית הצרפתית הלכה כך: הארוויל ובורנונוויל היו אמורים לתקוף תחילה, ולהקיף את אגף השמאל האוסטרי החלש. פרנד אז אמור היה לכבוש את העיירה קווארנון מול ז'מפ. בורנונוויל היה אז עובר שמאלה לתקוף את המרכז האוסטרי, ואילו הארוויל תכנן לכבוש את מונט פאליסל במטרה לנתק את הנסיגה האוסטרית.
הקרב

המתקפה הצרפתית החלה בהפגזת ארטילריה, מיד עם עלות השחר ב-6 בנובמבר. בהמשך לכך החלו התקפות על האגפים, שאף אחת מהן לא התקדמה כצפוי. בימין הצרפתי הארוויל לא הצליח לכבוש את הכפר ציפלי, ואגף השמאל האוסטרי התחפר בעמדותיו. משמאל כבשו אנשי פרנד את קווארנון, אך לא תקפו באופן מיידי את ז'מפ. האוסטרים עדיין החזיקו ברוב עמדתם המקורית, אך דה קרואה נאלץ לחזק את אגף הימין, ובכך החליש את מרכז הקו.
בצהריים דומורייה פתח במתקפה כוללת לאורך רוב קו האש. פרנד הצטווה לתקוף את ז'מפ, ואילו הימין והמרכז הצרפתי תקפו את מרכז הקו האוסטרי. בשלב זה הצרפתים עדיין ניסו להילחם באופן קונבנציונלי, והתקדמו בשיירה לפני שהתפרסו לביצוע ההתקפה בפועל. שמונה רגימנטים מאגף בורנונוויל תקפו את הקו האוסטרי בצורה זו, ולכדו מספר תותחים לפני שהיה עליהם לסגת במנוסה לנוכח מתקפת פרשים אוסטרית. הכוחות הצרפתיים הנסוגים נרתמו על ידי מפקדיהם. באותה העת גנרל אגליטה הסדיר את חי"ר שלו לכדי שיירה מאוחדת, ופתח במתקפה עם הכיבוש של החלק המרכזי של רכס קוזמס.
הצרפתים זכו להצלחה גם סביב ז'מפ, שם חלק מכוחותיהם הצליחו לחצות את פרברי העיירה כדי לתקוף את העמדה האוסטרית מאחור. עד מהרה נאלץ הימין האוסטרי כולו לסגת לכיוון מונס, ואחריו הכוחות באגף המרכזי, שלא הצליחו לעקור את הצרפתים מרכס קוזמס. החלק היחיד בקו האוסטרי שהחזיק היה שמאלם שהתחפר במקום מספיק זמן כדי לכסות על הנסיגה ואז לסגת בעצמו. השמאל והמרכז הצרפתי כבר היו עייפים מכדי לצאת במרדף ראוי, מה שאפשר לצבא האוסטרי לסגת.
הקרב > תוצאה

על פניו ז'מפ לא היה ניצחון צרפתי מרשים. האוסטרים ספגו 828 אבדות, ואיבדו עוד 413 חיילים שנשבו, ואילו הצרפתים איבדו 2,000 איש, ולא הצליחו למנוע בריחה של צבא קטן בהרבה בהגנה על עמדה מסוכנת. עם זאת, בהקשר של 1792, עם חלק ניכר מהצבא הצרפתי בתוהו ובוהו, כאשר רבים מהקצינים בגלות ורבים אחרים ללא אמון מצד אנשיהם, זה היה הישג גדול. בואלמי הצבא הצרפתי נמנע מתבוסה, ובכך אילץ את בעלות הברית לפנות את כוחותיהם מצרפת, אך בז'מפ הצבא הצרפתי הביס למעשה צבא של אנשי קבע אוסטריים וכפה את נסיגתם מהשטח. הניצחון בז'מפ הגדיל מאוד את אמון הממשלה המהפכנית בפריז לצאת למתקפת נגד אל מול כוחות הקואליציה, ועודד את נטייתו למלחמה תוקפנית.
בטווח הקצר ז'מפ פתח את הדרך לפלישה הצרפתית אל תוך ארצות השפלה. העיירה מונס פתחה את שעריה לכוחותיו של דומורייה, שנשאר שם עד 12 בנובמבר. לאחר מכן התקדם לעבר בריסל, נלחם בפעולת עורף באנדרלכט ב-13 בנובמבר ונכנס לעיר ב-14 בנובמבר. הכיבוש הצרפתי הראשון הזה בארצות השפלה האוסטריות היה קצר מועד, אך גם בחודשים הספורים שעמדו לרשותם הצליחו המהפכנים להרחיק את האוכלוסייה, ולהטיל את רעיונות הנאורות החדשים שלהם על אוכלוסייה שמרנית. בשנת 1793 לא יכול היה דומורייה להגן על אזורי הכיבוש בארצות השפלה ועל עמדתו הפוליטית ונאלץ לברוח לגלות, אך ניצחונו בז'מפ היה צעד חשוב לניצחונות הצבאיים הבאים של הרפובליקה הצרפתית. קרב זה גם הבטיח שרוב הלחימה במהלך 1793 תתרחש מחוץ לגבולות צרפת.
ראו גם

קרב ואלמי
הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה
ארצות השפלה האוסטריות
מפת המלחמה נכון לנובמבר 1792; בכחול הרפובליקה הצרפתית ובאדום הקואליציה האנטי-צרפתית.
פיתון בורמזי

| פיתון בורמזי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פיתוניים
סוג:: פיתון
מין:: פיתון בורמזי
שם מדעי
 Python bivittatus ‏קאל, 1820
תחום תפוצה


האזורים בארצות הברית אליהם פלש הפיתון - באדום
פיתון בורמזי שנתפס באוורגליידס.
פיתון בורמזי (שם מדעי: Python bivittatus) הוא נחש, מסוג פיתון ממשפחת הפיתוניים. הפיתון הבורמזי הוא אחד מ-5 הנחשים הגדולים בעולם. עד שנת 2009 הוא נחשב לתת-מין של הפיתון ההודי, אך כיום הוא נמנה בתור מין משל עצמו. בית הגידול שלו מצוי באזורי יערות הגשם של דרום-מזרח אסיה, והוא נמצא לעיתים קרובות ליד ואף בתוך מים, כמו גם על עצים. פרטים בטבע מגיעים לאורך ממוצע של 3.7 מטר, אך יכולים להגיע אף לגודל של 5.74 מטרים (18.8 רגל). בעשורים האחרונים הפיתון הבורמזי הגיע באופן לא חוקי גם לפארק הלאומי אוורגליידס שבדרום פלורידה ונמצא שם במספרים גדולים.
גודל ומבנה

הפיתון הבורמזי הוא אחד הנחשים הגדולים ביותר בעולם, הגדל בממוצע לאורך של 5.5 מטר ולמשקל של 71 ק"ג. הנקבה גדולה במידה ניכרת מן הזכר. אורכה של הנקבה 6–7 מטרים ומשקלה נע בין 70–100 ק"ג. הזכר קטן יותר: אורכו 250–450 ס"מ ומשקלו 50–67 ק"ג. קוטר גופה של נקבת פיתון בורמזי נע בין 25–31 ס"מ, ואילו קוטרו של זכר 20–23 ס"מ.
תיאור

צבעו של הפיתון הבורמזי בטבע הוא חום בהיר עד צהבהב מנוקד בנקודות חומות כהות יותר או בצבע ירוק-זית. הדוגמה על עורו מזכירה את זו של פיתון הסלעים האפריקני, דבר הגורם לעיתים לבלבול בין שני המינים למרות אזורי מחייתם השונים ואופיים כאשר הבורמזי ידוע כרגוע יותר מהפיתון האפריקאי. בשבי, הפיתונים גם הם מנוקדים בגוונים כהים מעט יותר מצבע גופם, וישנן מוטציות שונות, כגון פיתונים לבקנים, כתמתמים, ירוקים, ועוד.
תפוצה

תפוצתו של הפיתון הבורמזי נרחבת: היא משתרעת על פני הודו, נפאל, בנגלדש, סין, מיאנמר, לאוס, קמבודיה, תאילנד ווייטנאם. מספר קטן של פיתונים נמצאו גם במדינות איים שונות בדרום-מזרח אסיה: במערב אינדונזיה, ובצפון מלזיה. פיתון זה הוא שחיין מעולה וזקוק למקור מים תמידי. ניתן למצוא אותו באחו, בביצות, באזורי חורש, יערות, גבעות, ערוצי נחלים, וג'ונגלים. הם מטפסים טובים על עצים.
מין זה נמצא ברשימת CITES קטגוריה II, המטילה הגבלות על הסחר שלו, דבר הנובע מהביקוש לעורו.
התנהגות

הפיתון הבורמזי הוא טורף לילי השוכן ביערות גשם. כאשר הם קטנים הם מבלים את זמנם באופן שווה על האדמה ועל העצים, אך ככל שהם גדלים הם נוטים להיות יותר ויותר על האדמה. הם שחיינים מעולים ומסוגלים לשהות עד חצי שעה מתחת למים. הפיתון הבורמזי נוטה להיות רוב זמנו חבוי בסבך. באזורים הצפוניים יותר של שטח מחייתו הוא לעיתים נכנס למעין תרדמת חורף בחודשים הקרים של השנה, בתוך גזעים חלולים, בורות לאורך נחלים או מתחת לסלעים.
תזונה

כמו כל הנחשים, הפיתון הבורמזי הוא אוכל בשר. תזונתו היא בעיקר עופות ויונקים המתאימים לגודלו. הנחש משתמש בשיניו החדות כדי לתפוס את טרפו ואחר כך הוא כורך את גופו סביב הטרף והורג אותו על ידי חנק. לעיתים הם נמצאים ליד אזורים מאוכלסים עקב הימצאותן של חולדות, ומכרסמים נוספים המהווים את טרפם. פיתונים בוגרים עשויים לטרוף יונקים גדולים יותר כמו עיזים וחזירים ובמקרים נדירים אף נמרים. מין זה מוגדר כמין פולש באזורי פלורידה ובעקבות התפשטותו באזור ידועים מקרים רבים בהם הם טרפו אליגטורים. ידועים גם מקרים בהם פיתון הרג ובלע אדם בוגר.
במחקר שפורסם ב-2022 בכתב העת Integrative Organismal Biology דווח על ידי ביולוגים מאוניברסיטת סינסינטי שלפיתון הבורמזי יש עור אלסטי במיוחד בין הלסתות התחתונות שלו, המאפשר לו להכניס לפיו טרף הגדול פי שישה מנחש בגודל דומה.
רבייה

עונת הרבייה של הפיתון הבורמזי מתרחשת בדרך כלל בתחילת האביב. הנקבה מטילה בין 12–36 ביצים בממוצע בחודשי מרץ-אפריל. פיתונים בורמזיים מגיעים לבגרות מינית בגיל 18 חודשים עד 4 שנים. כאשר הצעירים בוקעים, אורכם 40–60 ס"מ, ואויביהם העיקריים הם עופות דורסים ממינים שונים. הנקבה נוטשת את צאצאיה עם בקיעתם מהביצים.
כמין פולש

הפיתון הבורמזי הוא מין פולש בפלורידה, ובמיוחד בדרום המדינה, שם הוא נמצא במספרים גדולים, כולל בפארק הלאומי אוורגליידס. הפיתונים הגיעו לפארק בשתי דרכים. בשנת 1992 הוריקן אנדרו הרס מתקן לגידול פיתונים, ושחרר מספר עצום של פיתונים לביצות הסמוכות. בנוסף, לאורך השנים, ככל הנראה גם שוחררו בפארק פיתונים שגודלו כחיות מחמד ובעליהם לא יכלו לטפל בהם יותר. כיום, יותר מ-99 אחוז מהדביבונים והאופוסומים נעלמו מהפארק, וכן רוב אוכלוסיית חתולי הבר. בעלי חיים אחרים, כדוגמת שפנים, ארנבונים ושועלים, כבר אינם נמצאים בשמורת הטבע כלל.
הערות שוליים

↑  פיתון בורמזי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  יוגב ישראלי, פה גדול: סודות הבליעה של הפיתון הבורמזי, באתר ynet, 22 בספטמבר 2022
↑  רונה סרור, ‏נחשי ענק מציפים את פלורידה, באתר ‏מאקו‏, 31 בינואר 2012
| פיתוניים |
| --- | --- | --- |
| פיתון קטן | פיתון צ'ילדרן • פיתון מנומר • פיתון גמדי • פיתון סטימסון |  |
| פיתון איריאן (סוג ומין יחיד) | פיתון איריאן |  |
| פיתון מפוספס | פיתון שחור-ראש • פיתון וומה |  |
| פיתון ביסמרק טבעתי (סוג ומין יחיד) | פיתון ביסמרק טבעתי |  |
| פיתון לבן-שפה (סוג ומין יחיד) | פיתון לבן-שפה |  |
| פיתון מים | פיתון מים חום  • פיתון מקלוט • פיתון זית |  |
| פיתון עצים | פיתון השיחים • פיתון בולן • פיתון ברדלי • פיתון עבה-קשקשים • פיתון אונפלי • פיתון השטיחים • פיתון עצים ירוק |  |
| פיתון | פיתון טימור • פיתון מלכותי • פיתון דם • פיתון הודי • פיתון בורמזי • פיתון אנגולה • פיתון ברונגרסמה • פיתון בורנאו • פיתון סלעים אפריקני • פיתון מרושת • פיתון מיאנמר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546616405171
מרדכי אורן

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1905 פודהייצה, אוקראינה 
 פטירה:  27 בפברואר 1985 (בגיל 79) 
 שם לידה:  מארקוס אורנשטיין 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 
מרדכי אורן בעת שחרורו מהכלא, 13 במאי 1956
מרדכי אורן (שמו המקורי: מרקוס אורנשטיין; 16 במרץ 1905 – 27 בפברואר 1985) היה מראשי מפ"ם והקיבוץ הארצי השומר הצעיר. בראשית שנות החמישים הועמד לדין במשפט ראווה במזרח אירופה וזכה לכינוי "אסיר פראג", במסגרת פרשה שזכתה לסיקור נרחב בישראל.
ביוגרפיה

אורן נולד בפודהייצה שבגליציה. עלה לארץ ישראל בשנת 1929 והצטרף לקבוצת השומר הצעיר שהייתה בנס ציונה, שם נקלע למחלוקות עם אנשי מפא"י. ב-1934 התיישב בקיבוץ מזרע ובשנת 1938 נבחר לחברות בהנהלת הקיבוץ המורחבת. בסוף אותה שנה יצא לשליחות בלונדון ופריז מטעם הקיבוץ הארצי השומר הצעיר. בשנת 1940 יצא לז'נבה בשליחות תנועת החלוץ להקמת מרכז עולמי שם במקום המרכז בוורשה שחדל לפעול בגלל הכיבוש הנאצי של פולין. בספטמבר 1944 נבחר לוועד הלאומי מטעם חזית השמאל. בשנת 1948 היה ממייסדי מפ"ם והיה נציג המפלגה בהסתדרות הכללית.
אורן היה מתומכי ברית המועצות ושיבח את חופש הבחירה והדמוקרטיות שלה. בשנות החמישים, בעת המלחמה הקרה, היה אורן מהתומכים בנטייה הפרו-סובייטית של מפ"ם.
ביוגרפיה > מאסרו

בנובמבר 1951 ייצג אורן את מפ"ם כמשקיף בוועידת הפדרציה העולמית של האיגודים המקצועיים בברלין. בוועידה זאת אמר שפועלי ישראל לא יצאו לעולם למלחמה נגד ברית המועצות. בדרכו מברלין לציריך עבר אורן בפראג והתעכב בה מספר ימים בשליחות העיתון על המשמר. בתקופה זאת נעצר אורן ביחד עם קרוב משפחתו שמעון אורנשטיין והואשם בתמיכה באימפריאליזם ובהיותו סוכן ציוני. השלטונות בצ'כוסלובקיה לא דיווחו על המעצר וקרוביו בישראל לא ידעו לאן הוא נעלם. רק בסוף מרץ 1952 הודיעו שלטונות צ'כוסלובקיה שאורן נעצר באשמת פשעים נגד ביטחון המדינה.
אורן ואורנשטיין אולצו להעיד כנגד מנהיגים צ'כוסלובקיים במשפט ראווה שנערך להם, כחלק ממשפטי פראג. במהלך המשפט אמר אורן את הדברים הבאים שהובאו בהקלטה של ה־BBC:
בטרם אגיד משהו על סלאנסקי ברצוני לאמר משהו על עצמי. הייתי חבר פעיל בארגונים ציוניים ופעלתי נגד הדמוקרטיות העממיות. כן עמדתי בקשר עם סוכנויות ריגול והיה עלי לתאם פעולות ריגול, משום שמאז שנת 1934 שימשתי גם כסוכן השירות החשאי הבריטי. משימותיי המיוחדות מאז 1945 היו לנהל פעולות ריגול נגד הדמוקרטיות העממיות, במיוחד נגד פולין, הונגריה, צ'כוסלובקיה, בולגריה ורומניה והרפובליקה הגרמנית העממית. כחלק מפעולות הריגול המשכתי בעבודתי למען ארגונים ציוניים בינלאומיים.
בנוסף העיד אורן שהוא שימש כמקשר בין משה פיאדה ואהוד אבריאל. בעיתון דבר התייחסו בזלזול להאשמות של צ'כוסלובקיה והביעו אי אמון בהאשמות ובהודאה של אורן, אותם כינו סיפורי אלף לילה ולילה. במפלגתו של אורן, מפ"ם, התייחסו אל ההאשמות כאל אי הבנה שיש ליישב, אולם בקרב המפלגה הקומוניסטית הישראלית דרשו שמפ"ם תוקיע את אורן אם רצונה להמשיך בשיתוף פעולה עימה.
אורן נשפט ל-15 שנות מאסר ואורנשטיין למאסר עולם, מה שהביא לתגובות קשות של זעזוע בשמאל הישראלי, במפלגת מפ"ם ובתנועת הקיבוץ הארצי. קבוצה שמאלנית של חסידי משה סנה, אשר סירבה לגנות את משפט פראג ואת האשמתו של אורן כמרגל אימפריאליסטי, אולצה לעזוב את קיבוצי התנועה.
ביוגרפיה > שחרורו וטיהור שמו

אורן שוחרר מן הכלא והגיע לציריך ב-13 במאי 1956, שם אמר שההאשמות נגדו היו עלילה אך לא גרמו לו לשנות את השקפותיו הפוליטיות. כשחזר לישראל פורסמו ראיונות עימו בעיתונות בהם שיתף על העינויים שעבר בכלא, שכללו הרעבה, מניעת שינה ו"התעללות בהרגשה היהודית והאנושית" ועל משפט הכזב שנערך לו. ספרו "רשימות אסיר פראג" ראה אור בשנת 1958. בספר הוא מתאר כי בתקופת מאסרו בכלא הרגיש כי כל מפלגתו יושבת שם עמו. גם לאחר הפרשה תועד אורן כתומך בברית המועצות וניהל על כך ויכוחים בעיתונות עם יוסף ברגר-ברזילי.
באוקטובר 1963 הודיעו שלטונות צ'כוסלובקיה שבחנו מחדש את תיקו של אורן והוא טוהר מכל אשמה. אורן היה בכך אחרון מורשעי משפטי פראג ששמו טוהר.
חיים אישיים

מרדכי אורן היה נשוי לרגה ורשביאק ולהם שני ילדים פועה גונן והסופר משה אורן. אורן נפטר בשנת 1985 בהיותו בן 80, והובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוצו מזרע.
ספרו

רשימות אסיר פראג, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1958.
הערות שוליים

↑  מזרע, קיבוץ השומר הצעיר להתיישבות שיתופית בע"מ, דבר, 7 באוקטובר 1938
↑  בין החוזרים, דבר, 12 בדצמבר 1938
↑  מרכז החלוץ בז'נבה, דבר, 7 ביוני 1940
↑  הועד הלאומי החדש, דבר, 14 בספטמבר 1944
↑  יוסף שפירא, חופש ודמוקרטיה, דבר, 28 בפברואר 1938
↑  שליח מפ"ם נואם בוועידת ברלין, דבר, 20 בנובמבר 1951
↑  משרד החוץ עושה לגילוי מקום המצאו של אורן, דבר, 4 בפברואר 1952 ומ. ד., דבר היום, דבר, 13 במרץ 1952
↑  אורן נעצר ונאשם במעשים פליליים נגד ביטחון המדינה, דבר, 24 במרץ 1952
↑  מרדכי אורן הודה באשמות ריגול וחבלה, דבר, 23 בנובמבר 1952
↑  ח. שורר, המשפט והמשטר, דבר, 24 בנובמבר 1952
↑  המשפט בפראג יגרור משבר בתנועת השלום הישראלית, דבר, 23 בנובמבר 1952
↑  אורן לסופר "דבר": אשמת הריגול - עלילה, דבר, 14 במאי 1956
↑  הצ'כים הפעילו נגדי שיטות גסטאפו, דבר, 18 במאי 1956
↑  הערך עליו ב"הכל פוליטי" של עמוס כרמל
↑  מולד, על המשמר, 25 באפריל 1958
↑  בסימן כפירה או אמונה?, על המשמר, 29 בספטמבר 1963
↑  צ'כוסלובקיה טיהרה שמו של מרדכי אורן, דבר, 6 באוקטובר 1963
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301512605171  PLWABN: 9810630425105606  BnF: cb11536274b (data)  GND: 119266903  ISNI: 0000 0000 7870 317X  LCCN: no96067945  NTA: 204256763  SUDOC: 103609067  VIAF: 18223400   WorldCat (עם VIAF): 18223400
באה סוזי

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1994 (בת 30) קוואנגג'ו, קוריאה הדרומית 
 שם לידה:  Bae Su-ji • 배수지
 שם במה:  Bae Suzy
 מוקד פעילות:  קוריאה הדרומית 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 מקום לימודים:  המכון לאמנות סיאול, School of Performing Arts Seoul 
 סוגה:  קיי-פופ 
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  קוריאנית 
 חברת תקליטים:  JYP Entertainment, Management SOOP 
 בן או בת זוג:  לי מין-הו (2015–2017) Lee Dong-wook (2018–2018) 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
באה סוזי (בקוריאנית: 배수지, באנגלית: Bae Su-ji ; נולדה ב-10 באוקטובר 1994) הידועה בפשטות כסוזי, היא זמרת, שחקנית ודוגמנית דרום קוריאנית, שזכתה להצלחה בדרום קוריאה כחברה בלהקת הבנות מיס איי ובמספר סדרות טלוויזיה.
ביוגרפיה

באה סוזי נולדה בעיר קוואנגג'ו. אביה היה מאמן נבחת הנוער בטקוואנדו.
בשנת 2009 היא משכה תשומת לב מצד אנשי JYP אנטרטיינמנט והחל משנת 2010 היא הייתה בהרכב של להקת מיס איי החדשה.
באה סוזי הופיעה בטלוויזיה כמנחה תוכניות בידור וטקסים של הענקת פרסים.
בהמשך היא החלה ללמוד משחק בסאול וסיימה את הלימודים בשנת 2013. עוד בזמן הלימודים סוזי החלה להצטלם בסדרות טלוויזיה.
בשנת 2014 היא שיחקה בסרט על זמרת פנסורי וכהכנה לתפקיד למדה את הנושא במשך שנה.
בשנים 2015-2017 סוזי הייתה במערכת יחסים עם לי מין-הו.
בשנת 2017 בהא סוזי עזבה את הלהקה ופתחה בקריירה של זמרת עצמאית.
בשנת 2022 אחרי הפסקה של ארבע שנים סוזי הוציאה סינגל חדש ותוך זמן קצר שיר נוסף.
בשנת 2023 היא החלה לשחק בתפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה "דונה!" של נטפליקס.
באה סוזי זכתה במספר פרסים כזמרת וכשחקנית.
אלה אמהוף

| --- | --- |

 לידה:  29 במאי 1999 (בת 25) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר החדש לעיצוב ע"ש פרסונס  בית הספר וילדווד 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 www.ellaemhoff.com
 
אלה רוז אמהוף (באנגלית: Ella Rose Emhoff; נולדה ב-29 במאי 1999) היא אמנית ומעצבת אופנה אמריקאית ממוצא יהודי. היא בתו של האדון השני של ארצות הברית דאגלס אמהוף ובתה החורגת של סגנית נשיא ארצות הברית קמלה האריס.
ביוגרפיה

אמהוף נולדה לדאגלס אמהוף, עורך דין בתיקים הקשורים לתחום הבידור ולקרסטין אמהוף (לבית מקקין), מפיקת סרטים ולה אח בוגר בשם קול. היא קרויה על שם זמרת הג'אז הידועה אלה פיצג'רלד. אף על פי שאביה הוא יהודי, אמהוף סיפרה כי לא קיבלה חינוך יהודי, ולכן אינה מזדהה כיהודייה. הוריה התגרשו ב-2008. באוגוסט 2014, אביה התחתן עם קמאלה האריס, שהייתה באותה העת התובעת הכללית של קליפורניה. ב-2016, אמה החורגת נבחרה לכהן כחברת הסנאט מטעם מדינת קליפורניה וב-2021, נבחרה לתפקיד לסגנית נשיא ארצות הברית לאחר שרצה עם ג'ו ביידן בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו ב-2020.
אמהוף למדה בבית ספר פרסונס לעיצוב שבניו יורק, שם התמחתה בעיצוב אופנה והיא סיימה את לימודיה במאי 2021.
ב-20 בינואר 2021, אמהוף השתתפה בהשבעה של ג'ו ביידן בוושינגטון די. סי., שם הושבעה אמה החורגת כסגנית הנשיא ה-49 של ארצות הברית. היא קיבלה תשומת לב תקשורתית בטקס ההשבעה בשל השמלה והמעיל עטור תכשיטים (בעיצובה של חברה האופנה האיטלקי Miu Miu) אותם לבשה בהשבעה. לאחר ההשבעה, מספר העוקבים של אמהוף באינסטגרם גדל מ-50,000 עוקבים ליותר מ-300,000 תוך פחות משבוע, והייתה עלייה של כ-455% בחיפוש שמה באינטרנט בשש השעות לאחר ההשבעה.
ביוגרפיה > קריירה

אמהוף מעצבת ז'קטים, כובעים, מעילים ומכנסיים קצרים סרוגים. היא גם מוכרת קרמיקה וציורים פרי יצירתה.
בינואר 2021, אמהוף הוחתמה על ידי סוכנות הדוגמנות IMG (אנ'). היא זכתה לתשומת לב תקשורתית רבה, בעיקר מה-BBC ומהניו יורק טיימס על כך שיש לה קעקועים והיא לא מגלחת את שיער בית השחי שלה.
חיים אישיים

אמהוף מתגוררת בברוקלין וידועה בתמיכתה הרבה בזכויות להט"ב, במיוחד בזכויות טרנסג'נדרים. היא פעילה בהפגנות פרו-פלסטיניות מאז פרוץ מלחמת חרבות ברזל.. אמהוף נמצאת בזוגיות עם עורך מגזין האופנה לגברים GQ, סם הין.
ארטמיס פאול: המזימה של אופאל

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אואן קולפר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 נושא:  ארטמיס פאול, גאון, אלף 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת כנרת
 תאריך הוצאה:  2005
 מספר עמודים:  319
 הוצאה בעברית
 תרגום:  עפרה אביגד
 סדרה
 סדרת ספרים:  סדרת ארטמיס פאול
 ספר קודם:  ארטמיס פאול: צופן הנצח
 הספר הבא:  ארטמיס פאול: המושבה האבודה
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002590135, 003883439
 
ארטמיס פאול: המזימה של אופאל הוא ספר פנטזיה לנוער שפורסם לראשונה בשנת 2005, ובארץ בשנת 2008, הרביעי במספר בסדרת הספרים ארטמיס פאול מאת הסופר האירי אואן קולפר. אחרי "ארטמיס פאול: צופן הנצח" וקודם ל"ארטמיס פאול: המושבה האבודה", מתרכז הספר בניסיון השני של הפיה המבריקה אופאל קובוי למרד (אחרי הניסיון הראשון שלה ב"ארטמיס פאול: התקרית בקוטב הצפוני" נחל כישלון) ומאמציהם של ארטמיס פאול וחברי הפיות שלו לעצור אותה.