stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עיטור (אמנות)
היסטוריה > ימי הביניים > המאה ה-18

סגנון ה-Bandelwerk (גר')  שמקורו בצרפת (1680–1720), מדגיש שוב עדינות, שולט גם בשאר אירופה במחצית הראשונה של המאה ה-18, ומכין לקראת הקלילות של סגנון הרז'נס (אנ') הצמחי המובהק עוד יותר (1715– 1730), והאלגנטיות של הרוקוקו. בעוד קנוקנות עדינות, סרטים כרוכים אל פני השטח וקומפוזיציות סימטריות בעלות מבנה טקטוני שלטו בעשורים הראשונים, הרוקוקו משאיר את הרוקאייל (אנ') עם קונכייתו, הוולוטים והעקומות ההופכיות, הקשר המרחבי לטובת מבנים א-סימטריים המרחיקים את עצמם עוד יותר ממודלים טבעיים, אינם מוגבלים עוד על ידי מסגור, אלא מתנדנדים לחלל ריק. סטוקו, לכל היותר מודגש במשורה בזהב, הוא אזור היישום האופייני לרוקאייל, מה שמדגים כאן במלואו את התאמתו הפלסטית. עבודות יד מציעות גם תחומי יישום רחבים ביישומי פורצלן, כסף, גילופי רהיטים ויישומי ברונזה. המגוון הצרפתי של שלב הסגנון הזה של לואי ה-15, הוא, כמו תמיד בצרפת, רציונלי יותר, נוטה להיות קלאסי יותר ומוביל לקלאסיקה ממשית בסביבות 1760. עם זאת, במיוחד בצרפת, יש תמיד לקחת את כללי הדקורום (אנ'). בחשבון: בחירת העיטור המתאים תלויה במטרה המיועדת; הרוקאייל (אם כי לרוב יותר סימטרי) מופיע גם בצרפת, אבל מוטיבים של הרוקוקו המשתובבים נמצאים בסבירות גבוהה יותר בבודואר (חדר השינה של האישה) מאשר בחדר הכס, למשל.
עיטורים של המאה ה-18
ז'. פ. בלונדל: : מחקר, 1738. עיטור הרוקאייל הצרפתי קפדני וסימטרי יותר מאשר באזורים דוברי גרמנית.
זה מוכח גם על ידי הריהוט ומבנה הקירות ב"חדר רוקאייל" של הלובר בפריז.
עיטור של עבודת סטוקו במנזר אמורבך, בסביבות 1747. הרוקאייל הצליח להתפתח בצורה החופשית ביותר בסטוקו.
רוקאייל, קישוט דמוי קונכייה טיפוסי של הרוקוקו
סטוקו התקרה בכנסיית ויס (1754) מראה כיצד עיטור הרוקוקו העצמאי נעשה באופן אידיאלי מכל קו ישר.
מכתבה בארמון קרלסרוהה. ידיות ברונזה בצורות צדפים ממלאים תפקיד מדגיש על רהיטי הרוקוקו.
טכניקת העיבוד של הצורף התאימה במיוחד למשטח החי של עיטור הרוקוקו.
בשלהי המאה ה-18, בשנים שסביב המהפכה הצרפתית, אופיינו צורות המעבר בין הרוקוקו לקלאסיציזם על ידי סגנון לואי ה-16 בצרפת, סגנון ג'ורג'יאני מאוחר באנגליה, סגנון ז'וזפין באוסטריה וסגנון זוף (גר') בגרמניה. כעת כל הצורות מתקשות ומתמצקות, האלמנטים הצמחיים הדלילים נקשרים בחוזקה לזרים וצמות, הוולוטות נשברות לצורות זוויתיות, וכל האלמנטים הבודדים ממוסגרים ומסודרים שוב בקו ישר יותר.
היסטוריה > ימי הביניים > המאה ה-20

האוונגרד הווינאי היה הראשון שניסח ביקורת חריפה על העיטור בשלב הפרה-מודרני או המוקדם בין תחילת המאה למלחמת העולם הראשונה. אדולף לוס ניסח זאת במיוחד במאמרו "עיטור ופשע" משנת 1908 ועם בית לוס (אנ') שלו במייקלרפלאץ, ואוטו וגנר עם בנק החיסכון של הדואר האוסטרי (אנ') שלו עיצבו שני מבנים שנטשו כמעט לחלוטין את עיטור הנוי. נטיות דומות היו אצל חברו של לוס, ארנולד שנברג, שרצה לשחרר את המוזיקה הקלאסית מכל עודף ומיותר, וגם עם ציוריו של אגון שילה, עירום ומצטמצם בהשוואה ליצירותיו של גוסטב קלימט השופעות עיטורי זהב. הביקורת של האוונגרד הווינאי על העיטור, שהייתה לה השפעה רבה על המודרניזם של רפובליקת ויימאר ולפיכך על הבאוהאוס לאחר מלחמת העולם הראשונה, יש להבין יותר מכל בנסיבות המיוחדות של הבירה האוסטרית כמרכז של מדינה רב-לאומית מתמוטטת. השטחיות המלאכותית של החזיתות הייצוגיות, המפוארות של הרינגשטראסה, הפכה למוקד ביקורת מצד מספר רב של מעצבים צעירים משום שהושוותה למספר רב של בעיות במדינה: עם המוסר הכפול הקתולי ששרר במדינה, הנובו ריש הבורגנים שהפיקו תועלת מהתיעוש ומאימפריה אחת מיושנת.
לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר ולטר גרופיוס ולודוויג מיס ון דר רוהה היגרו לארצות הברית והקימו שם את הבאוהאוס החדש, התאוריה של הבאוהאוס מארצות הברית התבססה ברחבי העולם כסגנון הבין-לאומי, סטוקו, טפטים וחזיתות ביחד. החרם על העיטור התבסס ובית הספר לעיצוב של אולם (אנ') והסגנון הטיפוגרפי הבין-לאומי (אנ') השיגו תוצאות דומות בתחומי עיצוב המוצר והגרפיקה, העיטור נעלם כמעט לחלוטין ממחשבתם של המעצבים ככלי עיצובי במשך כמעט 40 שנה. רק מאז הפוסטמודרניזם ולבסוף עם המהפכה הדיגיטלית, הקישוט שוב משחק תפקיד גדול יותר בהתפתחויות העיצוב הנוכחיות.
העיטור חזר למודרניות כאלמנט גרפי שניתן להשתמש בו על פני תרבויות כחלק מהגלובליזציה של תהליכי תקשורת. הגיבורים של תחיית העיטור בעיצוב התקשורת בתחילת המאה ה-21 הם העולם המונחה אמנות פיקסלים של eBoy (אנ'), העיצוב הארגוני של גלריית Direktorenhaus (גר') בברלין, המגזין Idn שעוצב בהונג קונג על ידי Jonathan NG, ויישומי אינטרנט מאת יוגו נקאמורה (אנ') מטוקיו. עם זאת, יש עדיין הסתייגויות גדולות לגבי השימוש בעיטור באדריכלות.
ביקורת על עיטור

באדריכלות ובעיצוב מוצר מודרניים, התפתחה ספקנות רחבה ודחיית עיטורים. במקום זאת, קודמה הנוסחה "Form follows function" (הצורה נובעת מהתפקוד (אנ')) שהגדיר לואיס סאליבן. יצירתו של אדולף לוס "עיטור ופשע", שיצאה לאור ב-1908, הפכה לפופולרית במיוחד, שבה הוא הטיל דופי בשימוש בעיטור ובתפאורה ותיאר אותם כבלתי הכרחיים.
עבור הרופא הנס מרטין זוטרמייסטר, העיטור ייצג רגרסיה של הפנאי: "הקסם של העיטור" התבסס "על אפקט סוגסטיבי, הנגרם מהעובדה ש [...] גירויים חיצוניים קצביים נוטים להשפיע יותר ויותר על השכבות העמוקות של הנפש שלנו". לכן ניתן להשתמש בעיטור, בדומה למוזיקה קצבית, לשמש להשפעה על הצופה (או המאזין).
רשימת עיטורים > אפריז ועיטורים ליניאריים אחרים

| תמונה | שם | תיאור ושימוש |
| --- | --- | --- |
|  | ביצים ורמחים (אנ') | הסדר האיוני: בקרניז או בכותרת, בין הווולוטות. |
|  | מגילה ויטרובית (אנ') | אדריכלות קלאסית. |
|  | מיאנדר (אנ') | אדריכלות קלאסית. |
|  | אסטראגל (אנ') | הסדר האיוני: בין גוף עמוד לכותרת. רצף אינסופי של "חרוז" עגול אחד ואז שניים פחוסים. |
|  | דנטיל (אנ') | אדריכלות של העת העתיקה הקלאסית והתקופות שהשתמשו מחדש במוטיבים שלהן (מהרנסאנס לקלאסיציזם). |
|  | עיצוב כחבל (גר') | מוט עגול או טבעת חרוזים שאינם נראים חלקים, אלא מפותלים כמו חבל. |
רשימת עיטורים > עיטורים על שטחים ישרים ואחרים

| תמונה | שם | תיאור ושימוש |
| --- | --- | --- |
|  | עלה קוציץ | קישוט צמחי (קוציץ); מאז העת העתיקה היוונית למשל. בכותרות של עמודים קורינתיים |
|  | ערבסקה | עיטור קנוקנות טבעי ממלא שטחים, שפותח בתקופת הרנסאנס מדגמים עתיקים מאוחרים. המונח משמש לתיאור הן את קנוקנות הקוציץ של הרנסאנס והן את עיטורי קנוקנות העלים המסוגננים יותר באמנות האסלאמית. |
|  | Bandelwerk (גר') | קישוט שטוח העשוי מרצועות שהן תמיד באותו רוחב ומכופפות מספר פעמים. כמעט תמיד בשילוב עם עלווה, ולכן מכונה גם "עלווה וסרטים". נפוץ במיוחד בגרמניה בסביבות 1710–1740. |
|  | עץ החיים (אנ') |  |
|  | Strapwork (אנ') | עיטורים דמויי סרט שצורותיהם מזכירות אביזרי מתכת מסומרים. הוא פותח בהולנד בסוף המאה ה-16 ולאחר מכן התפשט בעיקר לגרמניה, שם הוא נשאר בשימוש עד 1620 בערך. |
|  | גולגולת שור (אנ') |  |
|  | פסטון (אנ') | עיטור דמוי זר תלוי עשוי מזרי עלים, פרחים ופירות. מוטיב דקורטיבי בשימוש בפיסול אדריכלי ועיצוב פנים בעת העתיקה, במיוחד בתקופת הרנסאנס והקלאסיציזם. |
|  | שלפוחיות דגים (גר') | עיטור מעוקל בצורת דמעה, מסודר בדרך כלל במספר קבוצות; במיוחד בתחרת חלונות בשלהי התקופה הגותית |
|  | שזירה (אנ') | עיטור המורכב מקווים או פסים השזורים זה בזה באופן קבוע, דמויי סרט; מאז הפרהיסטוריה, אבל במיוחד בימי הביניים והרנסאנס |
|  | פלוארון (אנ') | מוטיב מסוגנן, דמוי עלה או פרח, במיוחד כעיטור אחרון בספר. |
|  | גדרון (אנ') | עיטור קצה שבו אזורים מסוימים של כלי עגול מכוסים בצלעות רדיאליות, בדרך כלל מלוכסנות ומעוקלות המסתיימות בעיקול. במיוחד בצורפות. |
|  | גרוטסקה (גר') | סריג עדין ואוורירי של צורות אורגניות וארכיטקטוניות כמילוי פני השטח. בהשראת ציורי קיר עתיקים, שהגיעו לשיא בתקופת הרנסאנס האיטלקי, האפקטים נמשכו עד המאה ה-18. |
|  | קשר קלטי (אנ') |  |
|  | סגנון ציצת השיער (אנ') | גרסאות עיטור שונות מתקופת האמנות של המנייריזם מסביבות 1600. צורות מנופחות המזכירות בצק או סחוס. |
|  | לבירינת | דיאגרמה ליניארית של מערכת קווים דמוית מבוך שיש לה משמעות סמלית.. |
|  | תחרת חלונות | במקורו אלמנט אדריכלי בעל קווים סטטיים, הוא הפך לעיטור עצמאי והתפתח בווריאציות רבות בשלהי התקופה הגותית. |
|  | מורסק (אנ') | עיטור פני השטח עשוי מקנוקנות מסוגננות פרוסות באופן שווה. העיטור התפתח ברנסאנס על בסיס הדגם המורי, לרוב עם ניגודיות חזקה של שחור ולבן. |
|  | מילפלר | עיטור פרחוני שטוח וצפוף מתפרש על מלוא הרקע בשטיחי קיר משלהי התקופה הגותית. |
|  | תימורה (אנ') | כפות דקלים מסוגננים. אחד מהמוטיבים הנפוצים ביותר, לא רק באמנות האירופית. |
|  | אצטרובל | ייצוג מסוגנן של אצטרובל עץ האורן, לעיתים קרובות כפסל או תליון; מאז העת העתיקה הרומית. |
|  | רוקאייל (אנ') | עיטור בצורת קונכייה, בעיקר א-סימטרי מאמצע המאה ה-18, המקור לשם רוקוקו |
|  | מגילות (אנ') | צורות רצועות מתגלגלות במראה פלסטי, שחלקן שזורות זו בזו ודבוקות דרכן; מנייריזם, בארוק מוקדם. |
|  | רוזטה | ורד מסוגנן כאלמנט עגול דקורטיבי. גם עבור צורות תחרת חלונות מסודרות בצורה רדיאלית. |
|  | Schweifwerk (גר') | קימורים בצורת C ו-S, קצותיהם מעובים כמו אלות. זמן: מנייריזם עד הבארוק המוקדם (1570–1630 בקירוב) |
|  | סבכה (אנ') | קשתות מצטלבות; אדריכלות מורית. |
|  | יריעות בצק (גר') | וריאנט של סגנון ציצת השיער, עם יותר אונות. הולנד וצפון גרמניה, סביב 1590 עד 1680 |
|  | וולוטה | צורת חילזון (ספירלה); לפחות מאז יוון העתיקה, בולטת שם בעמודים של הסדר האיוני. |
לקריאה נוספת

Dolmetsch, Heinrich (1898). The Treasury of Ornament.
Owen Jones (1856) The Grammar of Ornament.
Meyer, Franz Sales, (1898), A Handbook of Ornament
Speltz, Alexander (1915). The Coloured Ornament of All Historical Styles.
Lewis, Philippa; G. Darley (1986). Dictionary of Ornament. New York: Pantheon. ISBN 0-394-50931-5.
Rawson, Jessica, Chinese Ornament: The lotus and the dragon, 1984, British Museum Publications, ISBN 0-7141-1431-6
Tabbaa, Yasser, The transformation of Islamic art during the Sunni revival, I.B.Tauris, 2002, ISBN 1-85043-392-5, ISBN 978-1-85043-392-7, google books
James Trilling The Language of Ornament
Peterson, Sara, Ornament and Pattern in Western Art: Renaissance and Mannerist; Baroque; Rococo; Neoclassical; Historicist and Traditional Historicism; 19th century Reform Movement; 20th century, Grove's Dictionary of Art, edited Jane Turner, 1996
ביאורים

↑  תִּימוֹרָה, הצעת האקדמיה ללשון העברית למונח Palmette מוטיב באמנות דקורטיבית אשר בביטויו האופייני ביותר דומה לעלים דמויי מניפה של עץ דקל.
↑  מֵאַנְדֶּר, באתר האקדמיה ללשון העברית, הוא גבול דקורטיבי בנוי מקו רציף, מעוצב למוטיב חוזר
↑  גוש קטן המשמש כקישוט חוזר בכרכוב
↑  אפריז הבנוי מקשתות עיוורות
↑  כלי קודש מוזהב בנצרות המשמש להגשת לחם הקודש
↑  פסטון הוא זר התלוי משתי נקודות, ובאדריכלות בדרך כלל קישוט מגולף המתאר סידור קונבנציונלי של פרחים, עלווה או פירות קשורים זה לזה ותלויים בסרטים.
↑  השימוש בייצוגים מסוגננים בקישוט של צורות דמויות סרט. אלה עשויים לחקות באופן רופף רצועות עור, קלף או מתכת חתוכים לצורות משוכללות, ולעיתים קרובות שזורות בדוגמה גאומטרית.
↑  צורת עיטור שהחלה מה-Strapwork
↑  קישוט סימטרי ושטוח מהמחצית הראשונה של המאה ה-18, שקיבל את שמו מהרצועות המדהימות, הרחבות באופן עקבי, החופפות ולעיתים קרובות משנות כיוון בפתאומיות. הם מסתיימים בוולוטים או בעלים פרוסים בצורה שטוחה.
↑  עוצרות, התקופה בהיסטוריה הצרפתית בין 1715 ל-1723 כאשר המלך לואי ה-15 נחשב קטין והמדינה נשלטה במקום זאת על ידי פיליפ ד'אורליאן (אחיינו של לואי ה-14 מצרפת) כנסיך העוצר.
↑  סגנון צרפתי של עיטור שופע, עם שפע של קימורים, עקומות הופכיות, גליות ואלמנטים מתחום הטבע, שהופיעו ברהיטים ובקישוט הפנים בתקופת שלטונו המוקדמת של לואי ה-15 הצרפתי.
↑  עיקרון של רטוריקה קלאסית, שירה ותאוריה תאטרונית בנוגע להתאמה של סגנון לנושא.
↑  הוא הפרשנות האירופית והחיקוי של מסורות אמנותיות סיניות ואחרות במזרח אסיה, במיוחד באמנויות דקורטיביות, עיצוב גנים, אדריכלות, ספרות, תיאטרון ומוזיקה. מגמה זו, שהופיעה לראשונה במאה ה-17, זכתה לפופולריות במאה ה-18 עקב העלייה בסחר עם סין ושאר חלקי מזרח אסיה.
↑  סגנון תחייה היסטורי של המאה התשע-עשרה של אדריכלות שהיה פופולרי בארצות דוברות הגרמנית ובפזורה הגרמנית. הוא משלב אלמנטים של אדריכלות ביזנטית, רומנסקית ורנסאנס עם מוטיבים סגנוניים מיוחדים.
↑  האירועים התרבותיים והאמנותיים של איטליה במהלך התקופה מ-1400 עד 1499.
↑  מוטיב דקורטיבי המורכב מעקומות קמורות בסדרה.
הערות שוליים

↑  תימורה באתר האקדמיה
↑  IdN™ Magazine
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13602689b (data)  GND: 4043886-7  NKC: ph115611  TDVİA: tezyinat 
Bandelwerk: סטוקו של התקרה מאת יאקופו איפאני, בסביבות 1730, ספריית מנזר ואלדסאסן.
עיטור בסגנון זוף, טירת פוקשטיין בשטרסבורג (קרינתיה), בסביבות 1782.
עיטור נאו-רנסאנס בקטלוג אוסף הדגמים של מוזיאון Gewerbe, ברמן, 1889.
עיטור על כנסיית פאולוס בברן
רוני בן-חור

| --- | --- |

רוני בן-חור
 לידה:  9 ביולי 1962 (בן 62) דימונה, ישראל
 שם לידה:  רוני בוקובזה
 מוקד פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1981
 עיסוק:  מוזיקאי
 סוגה:  ג'אז, ג'אז לטיני
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  TCB, Motéma Music
 בת זוג:  אמי לונדון
 ronibenhur.com
 
רוני בן חור (נולד ב-9 ביולי 1962) הוא גיטריסט ג'אז ישראלי שהיגר לארצות הברית בשנת 1985. בן להורים מיהדות תוניסיה.
ביוגרפיה

רוני בוקובזה נולד בדימונה, ישראל. הוא הצעיר מבין שבעה ילדים ואחד משניים שנולדו לאחר שהמשפחה היגרה מתוניסיה לישראל בשנת 1955. שם משפחתו שונה לבן-חור בהיותו בגיל 10.
כשהיה בן 11, התחיל לנגן בגיטרה. הוא למד לדעת על ג'אז מתוך האזנה לאוסף התקליטים של חבר בתיכון. בישראל הופיע במועדונים, בחתונות ובר מצוות עד שחסך די כסף כדי לעבור לארצות הברית. הוא הגיע לניו יורק בשנת 1985, ובילה Jazz Cultural Theater של הפסנתרן בארי האריס. הוא קיבל שיעורים מהאריס, ואז הפך לחבר בלהקתו.
כמורה ומחנך מוזיקלי, בן חור פתח שלוש תוכניות מוצלחות ומתמשכות של מוזיקת ג'אז בתיכון ב"בית הספר לאומנויות הבמה המקצועיות", וב"The Coalition School for Social Change" ו-Landmark High School, כולם בעיר ניו יורק.
התנהגותו מעוררת ההשראה וכישורי התקשורת שלו יצרו קשר אישי חזק עם תלמידיו, מה שגרם לשחקנית ופעילה חברתית/חינוכית, בט מידלר, לבקש מבן חור להכין תוכנית לחינוך מוזיקלי עבור בתי ספר ציבוריים אחרים בניו יורק. הוא הקים בשנת 1992, את תוכנית הג'אז ב " Lucy Moses School", והוא המנהל המייסד של תוכנית זו בבית הספר הממוקם ב"מרכז קאופמן למוזיקה" באפר ווסט סייד של מנהטן בניו יורק, שם הוא מלמד.
בן-חור הקים, בנוסף, מחנה ג'אז Saint-Cézaire-sur-Siagne, בצרפת, עם המוזיקאי נגן הבאס סאנטי דבריאנו. הוא אף הקים, עם נילסון מאטה נגן הבס הברזילאי, מחנה לנגינת ג'אז ומוזיקה ברזילאית בעיירה Bar Harbor, במיין, שניהם מיועדים לחובבי ג'אז מבוגרים.
ספרו "Talk Jazz: Guitar" (בהוצאת מל ביי, 2004) כולל תקליטור עם ביצועי גיטרה של בן חור המבצע את התרגילים בספר עם טארדו האמר בפסנתר, ארל מאי בבס ולירוי ויליאמס בתופים.
אלבומו "Anna's Dance" נחשב על ידי השבועון וילג' ווייס (The Village Voice) לאחד מאלבומי הג'אז הטובים ביותר של 2001. אתר המוזיקה All About Jazz כינה אותו "גיטריסט וירטואוזי עם קצב סווינג ללא דופי". בשנת 2000, הוא זכה בסקר הקוראים של המגזין "Jazziz" בתואר "הכישרון החדש הטוב ביותר" ("Best New Talent".)
בן חור מתגורר בטינק, ניו ג'רזי, עם אשתו, הזמרת איימי לונדון ושתי בנותיהם.
הוא מגיע לישראל מדי פעם לקונצרטים בהם ניגן עם נגנים ישראלים וביניהם דני גודפריד, אהרלה קמינסקי ויוראי אורון.
דיסקוגרפיה

Backyard with Barry Harris (TCB, 1995)
Sofia's Butterfly (TCB, 1998)
Anna's Dance (Reservoir, 2001)
Signature (Reservoir, 2005)
Keepin' It Open (Motéma, 2007)
Smile with Gene Bertoncini (Motéma, 2008)
Fortuna (Motéma, 2009)
Mojave with Nilson Matta (Motéma, 2011)
Our Thing with Santi Debriano, Duduka Da Fonseca (Motéma, 2012)
Alegria de Viver with Leny Andrade (Motéma, 2014)
Introspection with Harvie S. (Jazzheads, 2018)
Stories (Dot Time Records, 2021)
הערות שוליים

↑  Ben-Hur (Roni Bohobza) – Jazz.com | Jazz Music – Jazz Artists – Jazz News, web.archive.org, ‏2012-09-25
↑  What's Hot With Jazz Guitar: Roni Ben-Hur (Guitarsite), www.guitarsite.com
↑  Blog, jazztopia.mysite.com
↑  Roni Ben-Hur | Jazz | Guitar, web.archive.org, ‏2011-09-29
↑  Gorce, Tammy La (2008-04-06). "For Longtime Jazz Singer, Latest Success Is Sweet". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-08-28.
↑  רוני בן חור עם דני גוטפריד אהרלה קמינסקי ויוראי אורון, באתר eventbuzz.co.il (באנגלית)
↑  Spaceb0y, "Stories": Roni Ben Hur's New Album, America-Israel Cultural Foundation, ‏2021-03-06 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16562421n (data)  GND: 134965892  ISNI: 0000 0000 5552 9690  LCCN: n2005003652  MusicBrainz: f088566e-0022-4eb8-aba6-96a45b3944fb  NKC: osa2012733259  VIAF: 260149106050068491014   WorldCat (עם VIAF): 260149106050068491014
קרקשי הסנה

| קרקשי הסנה |
| --- | --- |
 הזדווגות קַרְקָשִׁי הַסְּנֶה   בנחל אליאב, 5 באפריל 2014
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: כחליליים
סוג:: Iolana
מין:: קַרְקָשִׁי הַסְּנֶה
שם מדעי
 Iolana alfierii

קַרְקָשִׁי הַסְּנֶה (שם מדעי: Iolana alfierii, שם קודם: כחליל הקרקש) הוא פרפר יום מדברי המשתייך למשפחת הכחליליים.
הפרפר מעופף בקרבת שיח הקרקש הצהוב המהווה את הצמח הפונדקאי אשר מזרעיו, המצויים בתרמיליו, ניזונים זחלי הפרפר.
קַרְקָשִׁי הַסְּנֶה הוא מין אנדמי לאזורים המדבריים בסיני, בנגב המרכזי, בהרי אדום, ובאזורים שונים בחצי האי ערב. המין הוגדר בשנת 1948 על ידי בחינת פרטים שנמצאו ליד סנטה קתרינה באפריל 1940.
קרקשי הסנה הוא אחד ממיני הכחליליים הגדולים בישראל. מין זה מתאפיין בדו-צורתיות זוויגית. הזכר כחול מבריק עם שוליים שחורים בולטים. הכנפיים בצידן התחתון אפורות ומעוטרות בנקודות. הנקבה בעלת כנפים חומות בצידן העליון, ודומה לזכר בצידן התחתון של כנפיה.
אזור מחיה

אזורים מדבריים בקרבת שיחי קרקש צהוב. הפרפרים הבוגרים מופיעים בהר הנגב בסוף פברואר ומעופפים סביב שיחי הקרקש עד לתחילת חודש אפריל ובסיני (הרי סיני, דרום סיני) מתאחרת פעולתם עד לסוף אפריל.
שלבי התפתחות > הביצה

הביצה לבנה ירקרקה ושטוחה - בעלת מעין מבנה קשקשי רעפי. נקבת קַרְקָשִׁי הַסְּנֶה מטילה את הביצים כאשר היא מחדירה את צינור ההטלה לתוך הפרח, בקצה בטנה ישנו מעין "פותחן" המותאם לפתיחת הפרח המכונה - "עלעל מול-נרתיקי"(Lamella antevaginalis). הנקבה מטילה על פרחים יבשים או פרחים בשיא תפרחתם כדי להתאים את בקיעת הזחלים להתפתחות התרמילים והזרעים ובכך להבטיח את הישרדותם.
שלבי התפתחות > הזחל

הזחל מגיח כתום וראשו שחור ובשיא גודלו צבעו לבן קרמי. מתפתח בתוך התרמילים מוגן ממזיקים ומטורפים, בתרמילים הזחלים ניזונים מזרעי הקרקש. בהיעדר מזון נגיש הזחלים נעשים קניבלים וטורפים את בני מינם. הזחלים הבוגרים עוזבים את השיח חודרים לאדמה ובה הם מתגלמים.
שלבי התפתחות > הגולם

הגולם חום ומצוי מוגן מטורפים וממזיקים בתוך האדמה. הגולם נכנס לדיאפאוזה עד לאביב הבא.
השמירה על קַרְקָשִׁי הַסְּנֶה בישראל

בעקבות רעיית יתר של הצמח הפונדקאי שלו (קרקש צהוב) חלה ירידה בתפוצת המין, הוא נחשב לנדיר ונמצא בין 14 מיני הפרפרים המוגנים בישראל.
לקריאה נוספת

דובי בנימיני, מדריך הפרפרים בישראל, כתר, 2002, מהדורה שישית 2010, עמ' 202 - 203.
דובי בנימיני, גינת הפרפרים בישראל, כתר, 2009, עמ' 203.
יצחק איזנשטיין, פרפרי ארץ ישראל, הוצאת המחבר, 2003, עמ' 228-226.
יצחק איזנשטיין, על פרפרים וצמחים בישראל, הוצאת משרד הביטחון, עמ' 141-140
דובי בנימיני, ביטאון אגודת חובבי הפרפרים בישראל, כרך כט' אייר תשע"ב - מאי 2012" -" "פותחן הקופסאות" הסודי של נקבות כחליל הקרקש ושל הסוג Iolana - מאמר מאת דובי בנימיני, עמ' 80 -84.
הערות שוליים

↑  "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 163-162
↑  "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 163-162
↑  "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 163-162
↑  "גינת הפרפרים" מאת דובי בנימיני, 2009, עמ' 211
↑  " פרפרי ארץ ישראל " מאת יצחק איזנשטיין, הוצאת המחבר, 2003, עמ' 227-226
↑  "ביטאון אגודת חובבי הפרפרים בישראל, כרך כט' אייר תשע"ב - מאי 2012" - מאמר מאת דובי בנימיני, עמ' 80 -84
↑  "גינת הפרפרים" מאת דובי בנימיני, 2009, עמ' 211
↑  "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 202 - 203
↑  "על פרפרים וצמחים בארץ ישראל " מאת יצחק איזנשטיין, הוצאת "משרד הביטחון", עמ' 140 -142
↑  " פרפרי ארץ ישראל " מאת יצחק איזנשטיין, הוצאת המחבר, 2003, עמ' 227-226
↑  "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 203-202
↑  " פרפרי ארץ ישראל " מאת יצחק איזנשטיין, הוצאת המחבר, 2003, עמ' 227-226
↑  "על פרפרים וצמחים בארץ ישראל " מאת יצחק איזנשטיין, הוצאת "משרד הביטחון", עמ' 141-140
↑  "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 203-202
↑  "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 202
↑  "על פרפרים וצמחים בארץ ישראל " מאת יצחק איזנשטיין, הוצאת "משרד הביטחון", עמ' 141-140
קַרְקָשִׁי הַסְּנֶה זכר (Iolana alfierii)
שיח קרקש צהוב (Colutea istria) בנחל אליאב, 5 באפריל 2014
רוברט שיידט

רוברט שיידט (בפורטוגזית: Robert Scheidt; נולד ב-15 באפריל 1973) הוא שייט רוח ברזילאי, פעמיים אלוף אולימפי (אטלנטה 1996 ואתונה 2004) בדגם הלייזר. הוא אחד השייטים המצליחים ביותר באולימפיאדה והספורטאי הברזילאי שזכה בהכי הרבה מדליות אולימפיות.
תחילת הקריירה

שיידט נולד בסאו פאולו. הוא קיבל את הסירה הראשונה שלו בגיל 9 מאביו והתחיל להתחרות, תחת מאמנו דודו מלכרט (Dudu Melchert) זכה במספר תחרויות.
בגיל 11 שיידט זכה באליפות דרום אמריקה בדגם האופטימיסט בתחרות שנערכה בצ'ילה ושמר על התואר גם בשנתיים הבאות. בעקבות הצלחותיו הוא נבחר לייצג את ברזיל באליפות העולם בדגם זה.
בעקבות מידותיו הגופניות עבר שיידט מהאופטימיסט לדגם הגדול יותר, הסנייפ, וזכה איתו 3 פעמים רצוף אלוף ברזיל לנוער. בשנת 1990, בגיל 17, עבר לדגם הלייזר וזכה גם איתו באליפות ברזיל לנוער ונשלח לייצג אותה באליפות העולם לנוער שנערכה בהולנד. בעקבות התחרות עבר להתאמן בדנמרק ובשוודיה ובאליפות ב-1991 שנערכה בסקוטלנד ניצח ב-10 מ-11 השיוטים וזכה באליפות העולם לנוער בלייזר.
קריירת בוגרים

בשנת 1995 ניצח במשחקים הפאן-אמריקאיים והפך לאטרקציה עבור התקשורת הברזילאית. שנה אחר כך באולימפיאדת אטלנטה זכה לראשונה במדליית זהב אולימפית בדגם הלייזר, בנוסף זכה באליפות העולם שנערכה בקייפטאון באותה שנה ובשנה שאחר כך.
בשנת 1999 שיחזר את הישגו וזכה שוב במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג. בשנת 2000 זכה פעם רביעית בתואר אלוף עולם. באולימפיאדת סידני זכה במדליית הכסף.
בשנת 2003 זכה בפעם השלישית במשחקים הפאן אמריקאיים ובשנת 2004 זכה באולימפיאדת אתונה בפעם השנייה במדליית זהב אולימפית בדגם הלייזר. באותה שנה גם הוכתר בפעם השישית בקריירה באלוף עולם.
בשנת 2006 זכה באליפות העולם האחרונה שלו במדינתו שלו, ברזיל, בתחרות שהייתה בפורטלזה.
אחרי אליפות זאת, שיידט החליט לעבור לדגם סטאר שמיועד לשני אנשים, והתחרה עם ברונו פראדה הברזילאי גם כן. ביוני 2006 הם זכו במדליית הכסף בשיוט קייל שנערך בגרמניה וחודשיים לאחר מכן זכו שוב במדליית הכסף באליפות אירופה.
בדגם הסטאר הוא זכה במדליית כסף באולימפיאדת בייג'ינג ובארד באולימפיאדת לונדון ואף היה נושא הדגל הברזילאי באולימפיאדת בייג'ינג. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) חזר להתחרות בדגם הלייזר וסיים במקום הרביעי. הוא ייצג את המשתתפים בשבועה האולימפית.
חיים אישיים

שיידט נשוי למדליסטית האולימפית הליטאית ג'ינטר וולוג'יוצ'ו ולהם שני ילדים.
הערות שוליים

↑  Medal finder - Sailing (ארכיון)
↑  Medal Finder - Brazil (ארכיון)
↑  Star Teams at the Delta Lloyd Regatta – An Overview (ארכיון)
דויד גרוסמן

ערך זה עוסק בסופר דויד גרוסמן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

דויד גרוסמן, 2015
 לידה:  25 בינואר 1954 (בן 71) כ"א בשבט תשי"ד ירושלים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  יהודי
 עיסוק:  סופר
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, התיכון ליד האוניברסיטה 
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  ספרות
 זרם ספרותי:  זרם התודעה
 נושאי כתיבה:  ספרי ילדים וספרים על יחסים משפחתיים ויחסי יהודים-ערבים
 יצירות בולטות:  עיין ערך: אהבה • הזמן הצהוב • ספר הדקדוק הפנימי • מישהו לרוץ אתו • אשה בורחת מבשורה • סוס אחד נכנס לבר • גן ריקי • איתי החיים משחק הרבה
 תקופת הפעילות:  מ-1975
 פרסים והוקרה:  פרס זאב לספרות ילדים ונוער • פרס ספיר • פרס ברנר • פרס מדיסיס • פרס נלי זק"ש • פרס אקו"ם • פרס א.מ.ת • פרס מאן בוקר הבינלאומי • פרס ישראל לספרות • פרס ארסמוס • פרס היינריך היינה
 
דָּוִד גְּרוֹסְמַן (נולד ב-25 בינואר 1954) הוא סופר, מסאי, משורר, מחזאי ושדרן רדיו ישראלי. ספריו תורגמו לשפות רבות, ופורסמו ברחבי העולם. זוכה פרס ראש הממשלה ליצירה, פרס נלי זק"ש, פרס א.מ.ת, פרס ספיר, פרס אלבטרוס, פרס ארסמוס, פרס מאן בוקר הבינלאומי ופרס היינריך היינה. עמית כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. חתן פרס ישראל לספרות לשנת ה'תשע"ח. חבר באגודה המלכותית לספרות (RSL) בבריטניה. בעל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים, מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומהטכניון.
בכל יצירותיו משתמש גרוסמן בכלים ספרותיים מודרניים, כגון זרם התודעה, זוויות ראייה שונות בסיפור, ועירוב של דמיון עם מציאות, במיוחד בסיפורי ילדים.