stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקורפוס העשירי (האימפריה הגרמנית)
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-30 באוקטובר 1866 וכמפקדו מונה קונסטנטין ברנהרד פון וויטס-רץ. מטה הקורפוס היה בהנובר, וחייליו גויסו מפרובינציית הנובר (שטחי ממלכת הנובר לשעבר), הדוכסות הגדולה של אולדנבורג ודוכסות בראונשווייג. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה היה הקורפוס שכלל את הדיוויזיות ה-19 וה-20 בפיקודו של פון וויטס-רץ, תחת פיקוד הארמייה השנייה, וכראש מטהו כיהן לאו פון קפריבי. הקורפוס לחם בקרבות מארס-לה-טור, אורליאן, לה מאן, ספישרה, המצור על מץ וקרב באון-לה-רולנד.
במהלך התקופה שלאחר מכן, היה הקורפוס חלק מהאזור הצבאי השלישי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה אוטו פון אמיך מפקד הקורפוס. הקורפוס הועבר לארמייה השנייה תחת פיקודו של מקס פון האוזן, וכלל את הדיוויזיות ה-19 וה-20. הקורפוס לחם בקרב לייז' ובקרב סן-קנטן, ולאחר מכן בקרב המארן ובקרב על האן. באפריל 1915 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, שם לחם כחלק מהארמייה ה-11 במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב. בספטמבר אותה שנה הוחזר הקורפוס לחזית המערבית, ולחם כחלק מארמייה השלישית בקרב שמפאן השני. לאחר מתקפת ברוסילוב בשנת 1916 חזר הקורפוס לחזית המזרחית, בנובמבר אותה שנה חזר הקורפוס לחזית המערבית, ולחם בקרבות השונים כחלק מפלגת הארמייה B עד סוף המלחמה. ב-11 באוקטובר 1919 פורק הקורפוס, בעקבות תבוסת גרמניה במלחמה ופירוק צבא האימפריה הגרמנית.
מפקדים

גנרל חיל הרגלים קונסטנטין ברנהרד פון וויטס-רץ (30 באוקטובר 1866 - 11 בדצמבר 1873)
גנרל חיל הפרשים אלברכט, נסיך פרוסיה (12 בדצמבר 1873 - 9 ביולי 1888)
גנרל חיל הרגלים לאו פון קפריבי (10 ביולי 1888 - 23 במרץ 1890)
גנרל חיל הרגלים ולטר ברונזארט פון שלנדורף (24 במרץ 1890 - 26 בינואר 1893)
גנרל חיל הרגלים אוגוסט פון זיבק (27 בינואר 1893 - 3 באפריל 1899)
גנרל חיל הרגלים אוגוסט פון בומסדורף (4 באפריל 1899 - 16 באוקטובר 1899)
גנרל חיל הפרשים קרל פון שטינצר (17 באוקטובר 1899 - 8 בפברואר 1908)
גנרל חיל הרגלים אלפרד פון לוונפלד (9 בפברואר 1908 - 28 במאי 1909)
גנרל חיל הרגלים אוטו פון אמיך (29 במאי 1909 - 21 בדצמבר 1915)
גנרל לוטננט ולטר פון ליטוויץ (22 בדצמבר 1915 - 20 באוגוסט 1916)
גנרל חיל הרגלים קונסטנטין שמידט פון קנובלסדורף (21 באוגוסט 1916 - 11 באוקטובר 1919)
הקורפוס העשירי (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הקורפוס
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1942–1968 (כ־26 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה   מלחמת קוריאה
הקורפוס ה-10 (אנגלית: X Corps) היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה ובמהלך מלחמת קוריאה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

במאי 1942 הוקם הקורפוס ה-10 בשרמן, טקסס, ולאחר אימונים במשך כשנתיים נשלח הקורפוס לזירת האוקיינוס השקט, שם לחם כחלק מהארמייה השישית במהלך המערכה בגינאה החדשה, קרב לייטה והמערכה בדרום הפיליפינים, ובשנת 1946 הושבת הקורפוס.
היסטוריה > מלחמת קוריאה

עם פרוץ מלחמת קוריאה נשלח הקורפוס לחצי האי קוריאה שם השתתף בקרב אינצ'ון ובקרב מאגר צ'וסין, ולאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים עד לסיום המלחמה בשנת 1953.
היסטוריה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נותר הקורפוס כיחידת מילואים בארצות הברית, וב-31 במרץ 1968 פורק הקורפוס.
הקורפוס המוטס הראשון (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943–1945 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 יחידת אם:  הארמייה המוטסת הראשונה
 דרגת המפקד:   לוטננט גנרל
 מפקדים
הקורפוס המוטס הראשון היה קורפוס של כוחות מוטסים שהופעל על ידי הצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה. יחד עם הקורפוס המוטס האמריקני ה-18 כחלק מהארמייה המוטסת הראשונה.
היסטוריה

תחת פיקודו של לוטננט-גנרל פרדריק ארתור מונטגיו בראונינג, הקורפוס המוטס הראשון הוקם בשנת 1943, עם הדיוויזיות המוטסות ה-1 וה-6 תחת פיקודו. באוגוסט 1944, הקורפוס הפך לחלק מהארמייה המוטסת הראשונה, לצד הקורפוס המוטס האמריקני ה-18.
מאוחר יותר במהלך המלחמה, לצד הדיוויזיות המוטסות ה-1 ו-6, הקורפוס כלל את חטיבת שירות האוויר המיוחד ה-1, הטיבת הצנחנים הפולנית ה-1 והדיוויזיה ה-52 (לואולנד). יחידות אחרות שהוקצו לקורפוס היו הדיוויזיות המוטסות ה-82, וה-101 במהלך מבצע מרקט גארדן בספטמבר 1944. לוטננט-גנרל ריצ'רד גייל, מי שבעבר פיקד על הדיוויזיה המוטסת ה-6 במהלך המערכה בנורמנדי, לקח את הפיקוד על הקורפוס בדצמבר 1944, ופיקד עליו עד סוף המלחמה.
מפקדים

פרדריק בראונינג (1943 – דצמבר 1944)
ריצ'רד גייל (דצמבר 1944 – 1945)
הערות שוליים

↑  Horn and Wyczynski, p.294
↑  Otway, p.202
↑  Otway, p.210
↑  Richard Gale Pegassus archive
הרברט גלאדסטון, ויקונט גלאדסטון הראשון

הרברט ג'ון גלאדסטון, ויקונט גלאדסטון הראשון (באנגלית: Herbert John Gladstone, 1st Viscount Gladstone;‏ 7 בינואר 1854 – 6 במרץ 1930) היה פוליטיקאי בריטי מטעם המפלגה הליברלית. שר הפנים בממשלות הנרי קמפבל-באנרמן והרברט הנרי אסקווית' עד שנת 1910 והמושל הכללי הראשון של דרום אפריקה בין 1910 ל-1914. גלאדסטון היה בנו של ויליאם גלאדסטון, ראש ממשלת הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה

הרברט ג'ון גלאדסטון נולד בוסטמינסטר, לונדון, בשנת 1854. הוריו היו ויליאם גלאדסטון וקתרין גלאדסטון. גלאדסטון הצעיר חונך באוניברסיטת קולג' של אוקספורד. בין השנים 1877–1880 היה גלאדסטון מרצה להיסטוריה בקולג' קבל באוניברסיטת אוקספורד. לאחר מכן נכנס גלאדסטון לקריירה פוליטית מטעם המפלגה הליברלית שהונהגה בידי אביו. גלאדסטון היה חבר בית הנבחרים הבריטי במשך שלושים שנה עד 1910. בשנה הראשונה לקריירה הפוליטית שלו עסק בתור מזכיר פרטי של אביו שהיה באותה העת בקדנציה השנייה שלו בתור ראש הממשלה. בשנת 1881 מונה ללורד הראשון של האוצר (בבריטניה הלורד השני של האוצר הוא שר האוצר). במהלך אירועי מלחמת הבורים השנייה מילא גלאדסטון תפקיד של מגשר ופעל למנוע מהתפרקות של המפלגה הליברלית בין תומכי למתנגדי המלחמה. בשנת 1903 הסדיר ברית פוליטית עם מנהיג מפלגת הלייבור, רמזי מקדונלד, אשר השפיעה על תוצאות הבחירות הכלליות ב-1906. במסגרת הקריירה הפוליטית שלו היה מעורב גלאדסטון במספר משרות מנהל בממשלות הליברליות ובשנת 1905 מונה לשר לענייני פנים בממשלתו של הנרי קמפבל-באנרמן.
בתפקיד השר לענייני פנים פעל גלאדסטון לצד דייוויד לויד ג'ורג' להסדר חוק הפיצויים לפועלים משנת 1906 אשר הביא לכך שפועלים שנפצעו בזמן עבודתם יקבלו תמיכה ממשלתית כלכלית. לאחר קריאה ציבורית ממושכת, גלאדסטון היה האחראי לחקיקת 8 שעות עבודה לפועלים במכרות מתחת לפני האדמה. לצד מזכירו הרברט סמואל, גלאדסטון העביר 34 חקיקות שונות בתקופת כהונתו בתפקיד השר לענייני פנים. בשנת 1910 ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת מינה את גלאדסטון לתפקיד המושל הכללי הראשון של דרום אפריקה לאחר הקמתה של מושבת איחוד דרום אפריקה. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נכנס גלאדסטון, לצד ראש ממשלת דרום אפריקה, לואי בותה, למאבק נגד מרידת מאריץ שהתנגדה למעורבות הדרום אפריקאית במלחמה לצד הבריטים. חודש לאחר כניסת הממלכה המאוחדת למלחמה הוחלף גלאדסטון בתפקיד המושל הכללי בסידני בוקסטון, הרוזן בוקסטון הראשון. לאורך מלחמת העולם הראשונה היה מעורב גלאדסטון בארגוני גיוס תרומות שונים בדרום אפריקה. בשנת 1917 ניתן לגלאדסטון מסדר האימפריה הבריטית. לאחר המלחמה יצא לגמלאות ונפטר בשנת 1930 בואר, הרטפורדשייר.
הערות שוליים

↑  הרפורמות הליברלית בין 1906 - 1914 (Liberal Reforms 1906-1914), באתר BBC
↑  מכרות פחם (Coal mines), באתר פרלמנט הממלכה המאוחדת (United Kingdom Parliament)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305247105171  BnF: cb113182088 (data)  CiNii: DA15387946  GND: 117545430  ISNI: 0000 0001 0796 8602  LCCN: nr97011999  SNAC: w6kh0xxj  SUDOC: 235156647  Trove: 1489328  VIAF: 8167937   WorldCat (עם VIAF): 8167937
הר טוהיבאה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש
 גובה:  1,207 מ' 
 מדינה:  צרפת 
 מיקום:  פולינזיה הצרפתית פולינזיה הצרפתית
 קואורדינטות:  17°32′42″S 149°48′46″W﻿ / ﻿17.5449°S 149.8127°W﻿ / -17.5449; -149.8127
  (למפת פולינזיה הצרפתית מוגדלת) פפאטה פאאה טאיאוהא רורוטו האוקיינוס השקטהר טוהיבאה(למפת פולינזיה הצרפתית רגילה) פפאטה פאאה טאיאוהא רורוטו האוקיינוס השקטהר טוהיבאה
 
הר טוהיבאה (בצרפתית: Mount Tohivea) או הר טוהיאה (בצרפתית: Mount Tohiea) הוא הר הגעש הכי גבוה במרכז האי מוריאה (אנ'), שבאיי החברה שבפולינזיה הצרפתית. גובהו 1,207 מטרים מעל פני הים.
ההר נמצא כ-24.2 ק"מ מפפאטה, בירת פולינזיה הצרפתית.
הערות שוליים

↑  Mount Tohivea, Google Maps (ב־)
↑  Mont Tohivea, Mapcarta (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וארירפטור

| וארירפטור |
| --- | --- |
  למעלה, שלד של וארירפטור למטה, השוואה לאדם
תקופה
קרטיקון עליון 70 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דרומאוזאוריים
סוג:: וארירפטור
שם מדעי
 Variraptor ‏1998

וארירפטור (שם מדעי: Variraptor; מילולית: "השודד של נהר ואר") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדרומאוזאוריים אשר חי בסופו של תור הקרטיקון. היצור התגלה ב-1992 בתצורת ארז'יל א גרה א רפטיל (Argiles et Grès à Reptiles Formation) שבדרום צרפת וקיבל שם ב-1998. את שמו קיבל על שם הנהר ואר שבאלפים הימיים, לא הרחק ממקום הימצאו.
בסוג נמצא מין אחד - Variraptor mechinorum התבסס על שלוש חוליות, עצם סקרום וכן עצמות אגן. מבנה הגוף שהתבסס על דמיון לדרומזאורים אחרים הוביל למחשבה שהיה דומה לדיינוניכוס קטן באורך 2 מטר. מספר חוקרים קבעו שסוג זה צריך להיות שייך לסוג Pyroraptor, שגם חי בצרפת, ולהיות מוטל בספק. חוקרים אחרים רואים בדינוזאור שייך לקבוצה אחרת של קלורוזאוריה. כמו חברים רבים בקבוצה ייתכן שגופו כוסה בנוצות.
המערכה על נגבה

מגדל המים שנוקב בקרבות
המערכה על נגבה הייתה שורה של קרבות במהלך מלחמת העצמאות, בהם עמד קיבוץ נגבה מול התקפות עזות של חיל המשלוח המצרי (1948), אשר ניסה לשווא לכבשו. בקרבות להגנת הקיבוץ השתתפו, פרט ללוחמים תושבי הקיבוץ, כוחות של חטיבת גבעתי (תש"ח) וחטיבת הנגב. עיקר הקרבות נערכו בתקופה של כחודשיים, מעת פלישת הצבא המצרי באמצע מאי 1948, עד וכולל קרבות עשרת הימים ביולי אותה שנה. פעמיים במהלך אותה תקופה, ב-2 ביוני וב-12 ביולי, הסתער הצבא המצרי על נגבה. האיום על נגבה הוסר סופית עם כיבוש משטרת עיראק סווידאן, על ידי כוחות צה"ל, ב-9 בנובמבר 1948. סיפור עמידתו של הקיבוץ נחשב לאחת מפרשיות הגבורה של ישראל באותה המלחמה.
רקע

קיבוץ השומר הצעיר נגבה עלה על הקרקע ב-12 ביולי 1939, במסגרת התיישבות חומה ומגדל. הקיבוץ הוקם על ידי גרעין 'גבעת גנים' של חברי השומר הצעיר מפולין, אליו הצטרפו החברים הפולנים של גרעין 'שמיר' שרוב חבריו עלו מרומניה. היישוב הוקם בסיוע חברי קיבוץ גבעת ברנר. בעת הקמתה הייתה נגבה הנקודה היהודית הדרומית ביותר בכל ארץ ישראל, למעט סדום.
בתחילה נקראה הנקודה בית עפה על שם הכפר הערבי הסמוך, או 'גבעת גנים' כשם הגרעין המייסד, ולאחר כשנה הוסב שמו ל'נגבה' כדי לסמל את השאיפה להתיישבות יהודית בנגב.
החלטת החלוקה הותירה את הקיבוץ בתחומי המדינה היהודית.
השטח

הקיבוץ נבנה על גבעה נמוכה, המוקפת בערוצים וברכסים, נמוכים אף הם, במרחק של כשמונה ק"מ מזרחה למג'דל, היא אשקלון של היום, כ-1,800 מטר צפונית לכביש מג'דל- אל-פאלוג'ה (קריית גת)-חברון (כיום כביש 35). הקיבוץ שכן כשני ק"מ מזרחה לדרך הפנימית לנגב (כיום כביש 232). צפונה מערבה לצומת שבין שני כבישים אלה (כיום צומת גבעתי, להלן: הצומת), נמצאה משטרת עיראק סווידאן (כיום מצודת יואב), המרוחקת כ-1,700 מ' מן הקיבוץ. מזרחה למשטרה, ודרומה מזרחה לקיבוץ, שכן כפר ערבי בעל אותו שם. כשני ק"מ מזרחה לקיבוץ שכן הכפר הערבי בית עפא, וצפונה לו, כשני ק"מ מצפון מזרח לקיבוץ, שכן הכפר הערבי עיבדיס. על הצומת חלשו מספר גבעות, אשר נודעו במהלך המלחמה כמשלטים: ממערב לצומת, מצפון ומדרום, נמצאות גבעות אשר כונו משלט הצומת הצפוני והדרומי, בהתאמה. מצפון מזרח לצומת נמצא משלט 113 והמשכו, כק"מ ממזרח, משלט 100. בין 113, מעט מזרחה ל-113, לבין 100 עבר שביל המוליך מהצומת לג'וליס. מצפון לאלה, כשני ק"מ צפונה לנגבה וכ-1,500 מערבה לעיבדיס, נמצא משלט 105.
נגבה, לצד גת וגלאון, היו היישובים היהודיים היחידים הפזורים לאורכו של ציר הרוחב האסטרטגי מג'דל -עיראק אל-מנשייה (קריית גת) - חברון. מיקומה של נגבה היווה, מנקודת ראות מצרית, איום מתמיד על ציר זה והביא לניסיונות נמרצים לכבשה (ר' להלן).
הכוחות > המצרים

הצבא המצרי פלש לישראל, ביום הראשון לעצמאותה, בשתי זרועות. האחת, במקביל לחוף הים התיכון, נעצרה מעט מצפון לאיסדוד. השנייה, ובה בעיקר כוחות קלים של מתנדבים, עשתה דרכה צפונה מזרחה דרך אל-פאלוג'ה (בימינו קריית גת), להר חברון. אגב כך, ניתקה זרוע זו את כל היישובים היהודיים בנגב שמדרומה.
הכוחות המצריים אשר פלשו לארץ מנו שתי חטיבות סדירות, כולל ארטילריה ושריון. אלה הסתייעו בשלוש טייסות קרב.
כל חטיבת חי"ר מצרית הכילה שישה גדודים, כל גדוד הכיל חמש פלוגות מהן ארבע רגלים ואחת מסייעת.
נוסף לכך, לכל גדוד מצרי הייתה מחלקת תותחים נגד טנקים שש ליטראות.
כמו כן הכילה הפלוגה המסייעת שלושה עשר נושאי ברן.
הכוחות > הישראלים

לרשות ההגנה, ואחר כך צה"ל, היו במרחבי הנגב והדרום שתי חטיבות, אשר השתתפו בקרבות על נגבה.
חטיבת גבעתי, האחראית למרחב שמצפון לכביש מג'דל-פאלוג'ה. נגבה הייתה בתחום אחריותו של גדוד 53 של 'גבעתי'.
חטיבת הנגב, האחראית למרחב שמדרום לאותו כביש.
בקיבוץ עצמו היו 70 חברי קיבוץ, אשר קיבלו אימון טוב יחסית, וחלקם עברו קורסים מקצועיים שונים במסגרת 'ההגנה'. הקיבוץ תוגבר ב-66 לוחמי גבעתי. ב-25 במאי 1948, הגיעה תגבורת של 30 לוחמים נוספים, ובכך עלה מספר הלוחמים ל-166 איש.
שרשרת של 13 עמדות הקיפה את הקיבוץ. עמדות אלה היו מיועדות לארבעה עד שישה לוחמים כל אחת. בשטח הקיבוץ נחפרו תעלות קשר שחיברו את כל המוצבים, את הבונקרים, מחסני התחמושת, המירפאה, המיפקדה וכן התחברו אל כל שוחות השועל והחפירות בקיבוץ. בכל עמדה היה מכשיר טלפון שדה EE-8. במקלט המטה הייתה מרכזייה שחיברה את כל העמדות ושלטה על הקשר ביניהן.
מצבת הנשק של המגינים כללה: שני מקלעים כבדים בזה, ולה 16,000 כדורים ו-בראונינג "0.5, 14 מקלעים מסוג מ.ג. 34, שלוש מרגמות שלושה אינץ' עם 50 פצצות לכל מרגמה, שלוש מרגמות שני אינץ', פיא"ט, 142 רובי מאוזר צ'כיים, 20 תת-מקלעים, וכן רימונים ובקבוקי תבערה.
סביב גדרות הקיבוץ נטמנו ארבעה שדות מוקשים ותשע חגורות מוקשים, במספר כולל של כ-2,200 מוקשים. היו אלה מוקשים נגד רכב וסוגים שונים של מוקשים נגד אדם: מוקשי נעל, מוקשים קופצים 47 (שרפנלים) ומוקשים מאולתרים. שדות מוקשים אלה נפרסו לכיוון צפון מזרח למשלט עיבדיס, לדרום עד לקרבת משטרת עיראק סווידאן, למערב עד לגבעה 113 ובמזרח עד לשדות בית עפה.
תחילת מלחמת העצמאות

בשל מיקומה, שימשה נגבה נקודת יציאה לשיירות לנגב, וכן כנקודת יציאה לכוחות 'ההגנה' בצאתם למבצעים שונים בדרום.
בלילה שבין 11 ו-12 במאי 1948 עזבו הבריטים את משטרת עיראק סווידאן, ומסרו אותה לערבים, כמנהגם למסור נקודות מפתח למי שנראה כשולט בשטח.
בלילה שבין 17 ל-18 במאי יצאו מנגבה כוחות 'גבעתי' אשר תקפו, ללא הצלחה, את משטרת עיראק סווידאן. המצרים, מצדם, הפציצו את הקיבוץ באמצעות מטוסים. ניסיון נוסף נעשה יומיים לאחר מכן: ב-19 במאי 1948 הוחדרו בהחבא מבעוד לילה לנגבה כוחות 'גבעתי' כהכנה למתקפה על משטרת עיראק סווידאן. גם התקפה זו נכשלה. ב-21 לחודש חידשו המצרים את ההפצצה. אחת הפצצות, שהוטלה על ידי מטוסי וסטלנד לייסנדר, פגעה בריכוז של לוחמים והרגה את מפקד נגבה, יצחק דובנו ('יואב') וארבעה מחיילי גדוד 53. את מקומו של דובנו מילא יעקב (קובה) וילן. כן התקדם כוח מצרי לעבר הקיבוץ, אולם הכוח לא הסתער. ב-22 במאי שוב התקדם כוח מצרי אל הקיבוץ, תוך המטרת אש עזה, אולם גם בפעם הזו לא נערכה הסתערות.
ההתקפה המשולבת הראשונה

ב-2 ביוני 1948, נצפו כוחות מצריים נעים אל נגבה מן הגבעה עליה ניצבת משטרת עיראק סווידאן ומן הכפר עיראק סווידאן. בו זמנית נצפתה תנועה של העברת תותחים נגד טנקים בבית עפה לעמדות שהוכנו מראש במרחק של כ-100 מטר לפנים. בעוד הרגלים מתקדמים לכיוון נגבה, החלו מטוסי ספיטפייר להטיל פצצות שבחלקן הגדול התפוצצו מחוץ לגדרות המשק. לאחר כשבע דקות הופיעו שני מטוסי דקוטה שהטילו אף הם פצצות, שרובן לא פגע בתחומי המשק. כאשר המפציצים עזבו את שמי נגבה, החלה הפגזה של תותחי 25 ליטראות משתי סוללות שהיו מוצבות האחת ליד מג'דל והשנייה בשדה התעופה של אל פאלוג'ה.
אחרי גישושים ותיקוני ירי, הצליחה אחת הסוללות לפגוע במגדל המים. ההפגזה נמשכה כעשרים וחמש דקות וחדלה משום שהכוחות הרגליים המצריים התקרבו למרחק של 800–900 מטר מגדרות נגבה.
בשלב זה, החלו לנוע לכיוון נגבה כוחות שריון שמנו כתשעה טנקים, ארבעה מהם המשיכו לכיוון גבעה 113 ושם נשארו. יתר חמשת הטנקים התקדמו לכיוון נגבה ושלושה מהם המשיכו לכיוון בית עפה, איפשרו לשריוניות שירדו מהכפר עיראק סוידאן לעבור אותם ונעצרו במרחק של כ-1,100 מטר מזרחית לעמדה מספר 10 (בפינה הדרומית מזרחית של הקיבוץ). כל השריוניות התקדמו עד למרחק של כ-800 מטר. בשלב זה החלו שתי המרגמות של המגינים לטווח על קבוצות השריוניות ונושאי הברן ואף פגעו בחלקן.
תוך תנועתם, עלו שני טנקים על מוקשים במרחק של כ-1,200 מטר דרומית לגדר ומיד הגיעו שני טנקים מהמצודה וגררו אותם. מפקדי העמדות הורו לנצור אש עד אשר יגיעו הרגלים המצריים למרחק של אש יעילה (כ-400–500 מטר), על מנת לחסוך בתחמושת.
כל השריוניות ירו כאחת אש רצופה. תותחי שש הליטראות בבית עפה ירו אף הם ברצף לכיוון המבנים והעמדות של המגינים. ופגעו בבתים ובמבני המשק.
התוקפים הרגלים המצריים המשיכו לנוע והגיעו לטווח הירי של המגינים. אש נפתחה עליהם והכריחה אותם לתפוס מחסה. קרב זה נמשך כארבע שעות, ובמהלכו הגיעו חלק מהתוקפים קרוב לגדרות.
לעזרתם של המגינים באה יחידת ג'יפים של חיות הנגב מחטיבת הנגב, תחת פיקודו של ישראל כרמי. הם פתחו באש על המצרים מאגפם. נוסף להם תותח שדה 25 ליטראות שהוצב בכפר ורבורג. בשעות אחר הצהריים המצרים החלו לסגת.
מספר אבדות המצרים אינו ידוע, אולם נצפו תשעה אמבולנסים ומספר משאיות אשר עסקו באיסוף הנפגעים.
אבדות המגינים היו: שבעה הרוגים וכ-30 פצועים.
ההתקפה המשולבת השנייה

יום לפני תום ההפוגה הראשונה, שעמדה לפוג ב-9 ביולי, הפרו המצרים את הפסקת האש ותקפו מספר משלטים שהוחזקו בידי צה"ל, כבשום ופנו לשלב הבא בנסיונותיהם להתקדם צפונה. בכך נפתחו קרבות עשרת הימים בדרום. ב-8 ביולי 1948 החלה מתקפה מצרית משולבת על בית דראס, משלט עיבדיס ומשלטי ג'וליס. מקרבות אלה ומפי שבויים נודע למגינים כי צפויה התקפה על נגבה, אשר הייתה בכוננות גבוהה מאז 8 ביולי.
ב-12 ביולי (יום השנה התשיעי להקמת הקיבוץ) בשעה 06:25, החלה לנחות על נגבה הרעשת תותחים ומרגמות מעשרות קנים. ההרעשה נמשכה כ-90 דקות. מיד עם סיומה הופיעו שתי טייסות מפציצים מצריים מעל שמי נגבה. האחת, טייסת מטוסי "דקוטה" והשנייה מטוסי "וסטלנד לייסנדר". הדקוטות הטילו את מטענן שנפל חלקו בתוך שטח הקיבוץ וחלקו מחוצה לו. מטוסי הלייזנדר הטילו מטען של כ-20 פצצות רסק ותבערה שפגעו במדויק בתחומי המשק וגרמו מיד לשרפות באזורים שונים של הקיבוץ. מבנים בערו וקרסו וביניהם הרפת וגן החיות של הילדים. עמדה בערה ולוחמיה עמלו לכבות את הלהבות.
דקות ספורות מתום ההפצצה הגיעו ארבעה מטוסי ספיטפייר והטילו מטען של שמונה פצצות של 50 קילוגרם.
התצפיתן שעל מגדל המים דיווח על יחידות גדולות של שריון יורדות בכיוון נגבה ממצודת עיראק סויידאן, מהכפר הסמוך לה ומגבעה 113, מאחוריהן נעו גדודי רגלים. יחידות השריון כללו כ-20 טנקים רובם קלים ומיושנים עם תותחי 2 ליטראות. בין הטנקים התוקפים היו שני טנקים מסוג מטילדה עם תותחי 40 מ"מ ושני טנקים בינוניים מסוג M13/40 חמושים בתותחי 47 מ"מ. בו זמנית חזרה טייסת הספיטפיירים והחלה בהפצצת הקיבוץ. כעשר דקות לאחר מכן החלה התקדמות של שריוניות ונושאי ברן תוך כדי פליטת אש חזקה מתותחים ומכונות ירייה. תוך כ-20 דקות התקרבו יחידות הרגלים לטווח ירי האש של המגינים. כולם פתחו באש רובים, גם המגינים וגם התוקפים. ארבע שריוניות עלו על מוקשים והתפוצצו. גם שלושה טנקים נפגעו. שניים מהם נגררו מיד למצודה המצרית. טנק שלישי מסוג M13/40 עלה על מוקש כ-80 מטר מדרום לגדר, ונעצר לאחר שהמוקש קרע את השרשרת שלו.
עשרות לוחמים מצריים נראו נפגעים מירי המגינים ומפגיעות המוקשים. טנק מצרי אחר הגיע לגדר, לפתע הסתובב לאחור והחל לנוע דרומה לכיוון המצודה, ללא סיבה ברורה. אחריו פנו ונסוגו שאר הטנקים, השריוניות והחיילים.
אחר הצהריים ניסו המצרים לתקוף שוב. אולם גם הפעם הצליחו המגינים להודפם, תוך גרימת אבדות כבדות בשורותיהם. עשרות פצועים מצריים נלקחו על ידי חבריהם לכיוון המצודה. כן גררו המצרים כלי רכב משוריינים שנפגעו.
הקרב הסתיים בשעת בין הערביים לאחר כתשע שעות של לחימה.
אבדות המגינים: חמישה הרוגים וארבעים וחמישה פצועים. אבדות המצרים אינן ידועות, אך היו גדולות יותר.
אחרית דבר

אחרי 12 ביולי 1948, המצרים לא עשו ניסיונות נוספים לכבוש את נגבה, וכללית, משלב זה והלאה נקטו בגישה פסיבית. האיום על נגבה הוסר סופית עם כיבוש משטרת עיראק סווידאן, על ידי כוחות צה"ל, ב-9 בנובמבר 1948.
ראו גם

המוזיאון הפתוח בנגבה
לקריאה נוספת

אברהם אילון, חטיבת גבעתי מול הפולש המצרי, מערכות, 1963.
ישראל גרנית ודן יהב, התיישבות במלחמה - יישובים שעמדו, פונו, או נפלו במלחמת העצמאות 1948, מכללת כנרת, 2015.
יעקב (קובה) וילן, בדרך אל נגבה, אופיר ביכורים, 1993.
אריה חשביה (עורך), עד הלום, הוצאת משרד הביטחון, 2005.
עודד נגבי, הייתי חבלן, הוצאת ירון גולן, 2001.
עודד נגבי, קובץ סיפורי קרבות, הוצאה עצמית, 2013.
יצחק פונדק (עורך), גדוד 53 הפרברים, ירון גולן, 2006.
אשר שופט, קול נגבה, יומן קרבות תש"ח, קיבוץ נגבה, 1979.
אביחי ברג, ודרך אין אחרת, סלע מאיר, תל אביב, 2021.
נגבה וסביבתה
מערך שדות המוקשים סביב נגבה, יוני 1948
מטוס סיור מסוג וסטלנד לייסנדר שניתן לחמשו ב-8 פצצות
מטוס ספיטפייר מצרי, אחד מאלה שתקפו את קיבוץ נגבה, חוף הרצליה, 1948
עמדה מבוצרת בנגבה. על השלט כתוב:תבונה, אומץ לב, אהבת החרות, הם יסודות לחימתנו
הטנק המצרי מסוג פיאט M13/40 שעלה על מוקש ב 12.7.48 ליד הגדר הדרומית של נגבה. ללא חולצה ליד הטנק - החבלן עודד נגבי שהטנק עלה על מוקש שטמן
חיילים מוצבים בקיבוץ נגבה במלחמת העצמאות 30 באוגוסט 1948
טנק מטילדה סימן 2
אנדרטת המגינים - חברה, חבר וחיל. פסל: נתן רפופורט, 1953
מבט אווירי על קיבוץ נגבה שספג פגיעות קשות, 30 באוגוסט 1948
הר מאסיב (קולורדו)

ערך זה עוסק בהר בקולורדו. אם התכוונתם להר אחר בשם זה, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  4,395.4 מ' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  קולורדו, ארצות הבריתארצות הברית
 רכס הרים:  רכס סאוואץ' 
 קואורדינטות:  39°11′15″N 106°28′34″W﻿ / ﻿39.1875°N 106.476°W﻿ / 39.1875; -106.476
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר מאסיב(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר מאסיב(למפת קולורדו רגילה) דנוור קולורדו ספרינגס  אורורה פורט קולינס פואבלו גרילי גראנד ג'נקשן י ו ט ה  ויומינג נברסקה ק נ ז ס  אוקלהומה ניו מקסיקו א.הר מאסיב(למפת קולורדו מוגדלת) דנוור קולורדו ספרינגס  אורורה פורט קולינס פואבלו גרילי גראנד ג'נקשן י ו ט ה  ויומינג נברסקה ק נ ז ס  אוקלהומה ניו מקסיקו א.הר מאסיב
 
עז הרי הרוקי על פסגת הר מאסיב
הר מאסיב (באנגלית: Mount Massive) הוא ההר השני בגובהו בהרי הרוקי שבאמריקה הצפונית, וההר השני בגובהו בהרי מדינת קולורדו שבארצות הברית.
ההר, שגובהו 4,298 מטרים מעל פני הים (והוא מתנשא לגובה של 604 מטרים מעל סביבתו) ממוקם ברכס סאוואץ', באזור הטבע הבראשיתי הר מאסיב (שמהווה חלק מהיער הלאומי סן איזאבל).
הר מאסיב נמוך מהר אלברט (ההר הגבוה בהרי הרוקי) ב-3.7 מטרים, וגבוה מהר הרווארד (ההר השלישי בגובהו) ב-2.1 מטרים.
הר מאסיב הוא ההר השלישי בגובהו בארצות הברית הרציפה (ארצות הברית למעט אלסקה, הוואי והטריטוריות של ארצות הברית), לאחר הר ויטני והר אלברט.
שמו של ההר ניתן לו בשל גודלו (המאסיביות שלו) - להר חמש פסגות שגובה כל אחת מהן עולה על 4,300 מטרים. אורכו של ההר גדול הממדים עולה על 4.8 קילומטרים, ושטחו של ההר שמעל גובה זה גדול מכל הר אחר בארצות הברית הרציפה.
היסטוריה > מיפוי ההר, הטיפוס על ההר ומקור שמו

הר מאסיב מופה לראשונה בשנת 1873 במסגרת הסקר שבוצע על ידי פרדיננד ואנדוויר היידן של מערב ארצות הברית. חבר משלחת הסקר הנרי גאנט (Henry Gannet) היה הראשון שהעפיל לפסגת ההר.
בשנת 1901 הוצע לקרוא לפסגה הגבוהה ביותר של ההר - "הר מקינלי" (Mount McKinley), וב-1916 התקבלה ההחלטה לקרוא לפסגה זו פסגת גאנט (Gannett Peak). לאור התנגדות תושבי האזור החלטה זו בוטלה בשנת 1922. בשנת 1961 הוצע לקרוא להר בשם "הר וינסטון צ'רצ'יל" אולם לא התקבלה החלטה רשמית בעניין זה.
היסטוריה > המחלוקת בדבר גובה ההר

מאחר שהפרש הגבהים בין הר מאסיב להר הסמוך לו (הר אלברט) הוא 3.7 מטרים בלבד, הייתה מחלוקת בשאלה מי הגבוה משני ההרים, וחסידי הר מאסיב בנו ערימת אבנים גדולה על הפסגה על מנת להגביר את גובהה, בעוד שחסידי הר אלברט הרסו את הערימה.
תיירות

שביל הליכה שאורכו 21.9 קילומטרים מוביל לפסגת ההר ובחזרה ממנה (שביל מעגלי).
באזור הטבע הבראשיתי מצויים מספר אגמים קרחוניים. מורדות ההר מכוסים ביערות אורן, אשוחית ואשוח. בעלי החיים המצויים בהר הם: הפיקה האמריקאית, עז הרי הרוקי, איילים קנדיים, איילים פרדיים שחורי-זנב, אייל קורא, ומרמיטות זהובות-בטן.
הערות שוליים

1 2 3  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  תיאור ההר
↑  ההיסטוריה של שם ההר
↑  סטוארט גרין, עובדות על הר אלברט
↑  קן ג'נינגס, מדוע גובהו של הר חשוב בקולורדו