stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סלאלה

| --- | --- |

 מדינה:  עומאן עומאן
 חבל ארץ:  ט'ופאר
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  המאה ה-16
 גובה:  18 מטרים
 דת:  אסלאם הינדואיזם בודהיזם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  331,949 (2020)
 קואורדינטות:  17°01′11″N 54°05′23″E﻿ / ﻿17.019722222222°N 54.089722222222°E﻿ / 17.019722222222; 54.089722222222 
 אזור זמן:  UTC +4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת עומאן מוגדלת) מסקט סיב ניזווא סוחאר היימא סור ח'סאב אל-בוריימי איראן איחוד האמירויות הערביות  ערב הסעודית תימן הים הערבי המפרץ הפרסיסלאלה(למפת עומאן רגילה) מסקט סיב ניזווא סוחאר היימא סור ח'סאב אל-בוריימי איראן איחוד האמירויות הערביות  ערב הסעודית תימן הים הערבי המפרץ הפרסיסלאלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סלאלה (בערבית: صَلَالَة) היא עיר נמל בדרום עומאן. העיר היא אתר תיירותי, שאליו מגיעים תיירים רבים ממדינות המפרץ ומערב הסעודית. העיר היא השנייה בגודלה בעומאן, אחרי הבירה מסקט, והגדולה ביותר במחוז ט'ופאר, הגדול ביותר במדינה. העיר היא אחת הערים הדרומיות במדינה, ונמצאת מעט מזרחית מגבול תימן–עומאן.
היסטוריה

סלאלה הייתה הבירה המיתולוגית של ט'ופאר, שהגיעה לשיא שגשוגה במאה ה-13 בזכות מסחר ושיווק של קטורת, שהייתה מיוצרת שם. במאה השבע עשרה נהרסה העיר עקב מלחמות בין תימן ליושבי עומאן, ובמאה ה--19 שולבה העיר בתחומי סולטנות מסקט. בין 1932 ל-1970 הייתה סלאלה בירת הסולטנות ונשלטה על ידי סעיד בן תיימור (אנ'). לאחר הפלתו של תיימור מהשלטון, בנו קאבוס בן סעיד (אנ') החליט להכריז על מסקט כעיר הבירה של עמאן. באופן מסורתי, הסולטן גר בסלאלה ולא במסקט, הבירה והעיר הגדולה ביותר בעומאן, אך קאבוס סיים מסורת זו עם עלייתו לכס המלכות בשנת 1970. עם זאת, קאבוס מבקר בסלאלה מדי חודש כדי להיוועץ עם מנהיגים שבטיים המתגוררים בה ועם אנשי דת משפיעים; הביקור האחרון שלו היה בשנת 2010.
בשנת 2010, במלאת 40 שנה לשלטון הסולטאן קאבוס, הוא החליט לבלות בעיר סלאלה. חגיגות יום השנה ה-40 כללו מצעד גדול שהגיע גם לעיר. אירוע זה נמשך כמספר שעות והיו בו יותר מ־100,000 משתתפים. בשנת 2011 נערכו הפגנות רבות בעיר כחלק מגל האביב הערבי. בעיר נערכה ההפגנה הגדולה ביותר מבין כל הערים במדינה, ובה דרשו המפגינים בין היתר החלפת השלטון לדמוקרטי, החלפת השרים הנוכחיים, העלאת השכר לעובדי ציבור, אפשרות גירושים חופשיים והקלה של החלת חוקי האסלאם על התושבים. בסופו של דבר המחאות כשלו.
אקלים

בעיר יש אקלים מדברי חם וצחיח, אף על פי שהקיץ קריר יותר מאשר בחלקים הצפוניים או היבשתיים יותר של עומאן. בעיר יש כמה חודשי מונסון בחורף, בהן רוב הזמן יש ערפל כבד והשמיים מלאי עננים אפורים, ויורד מעט גשם. במהלך תקופה זו הנוף החום של סלאלה וסביבתה הופך ממדבריות אבן וחול להררים ירוקים ושופעי צמחים - בעונה זאת החקלאים בעיר מגדלים את היבול ובסופה הם קוצרים אותו (העיר היא אחת הערים עם הגידול החקלאי הרב ביותר בעומאן). ציקלון מקונו, שמקורו בים הערבי, הפך לציקלון קשה מאוד לפני שפגע בעיר סלאלה ב־25 במאי 2018. הרוח הגיעה למהירות שיא של 200 קמ"ש וירדו בעיר 617 מ"מ של גשמים, שזה כמעט כמות הגשם שיורדת ב-5 שנים (בממוצע) של עומאן.
גאוגרפיה

העיר נמצאת באזור מדברי ולרוב לא יורדים בה משקעים (מלבד תקופת המונסונים), לכן היא מכילה מעט מאוד עצים. העיר היא עיר נמל עם מפרץ קטן לים הערבי. מצפון לעיר נמצאים הרים גבוהים שבהם הטמפרטורה יותר נוחה וצומחים עליהם אפילו מעט עצים. העיר גובלת בדרום עם הים, והנמל שלה הוא אחד החשובים במדינה, אחרי נמל מסקט. ממערב לעיר נמצאות כמה ערי מדבר נוספות, ואחרי כן הגבול עם תימן. ההרים שמצפון לעיר, אשר ניתן לראות אותם אפילו מהחלל בעקבות צבעם הכהה יותר מהחול שנמצא ברוב חלקי חצי האי ערב, מקיפים את העיר גם ממערב.
דמוגרפיה

בעיר, כמו במקומות רבים אחרים במדינה, יש קהילה גדולה של פליטים, מהגרים ותושבים זרים, בעיקר מהודו, מפקיסטן, מבנגלדש ומהפיליפינים. רוב האוכלוסייה העומאנית בסלאלה היא מוסלמית. כמו רוב המזרח התיכון, רוב האנשים בסלאלה משתייכים לזרם הסוני; בניגוד לרוב העומאנים במסקט המשתייכים לתת הזרם האיבאדיה. יש בעיר גם אוכלוסייה לא מבוטלת של הינדים, נוצרים, בודהיסטים וסיקים בקהילה הגולה שבעיר. השפה הרשמית בעיר (כמו ברוב עומאן) היא ערבית. השפה הבלתי רשמית היא השפה המדוברת ביותר ושפת האם של רבים בסלאלה וסביבתה, עם 25,000 דוברים מוערכים החל משנת 1993.
אנגלית היא השפה הזרה הרשמית והשפה המדוברת ביותר של המהגרים המגיעים לעיר. עוד שפות פופולריות המדוברות על ידי הקהילות הזרות הן טמילית, טלוגו והינדי. בעקבות היותה של סלאלה עיר נמל המתקשרת מאוד עם ערי נמל אחרות לחופי ים הערבי (פאנאג'י ההודית, קראצ'י הפקיסטנית ועוד) ישנן הרבה חילופי תרבויות ומנהגים של תושבי המקום עם אנשים המגיעים ממדינות שונות.
כלכלה

הכלכלה העיקרית של תושבי העיר היא הסחורות המגיעות לנמל העיר. הנמל הוא אחד הנמלים הגדולים ביותר בחצי האי ערב ומהווה מרכז סחר עולמי. נמל סלאלה הוא גם אחד הנמלים החיוניים ביותר בחצי האי מכיוון שהוא מחבר בין אפריקה, המזרח התיכון ואסיה. הנמל נמצא מחוץ לעיר (מדרום-מערב לה) ומאפשר גם נסיעות לתיירים. ליד הנמל נמצא גם אחד מאזורי התעשייה הגדולים ביותר בחצי האי ערב.
מלבד זאת, העיר היא העיר החקלאית ביותר בעומאן, מכיוון שהיא אחת מהערים היחידות במדינה שהמיקום שלה מאפשר גידול של יבול. על כן, יותר מ-90% מהחקלאות בעומאן מתרכזת בעיר. בניגוד למרבית העולם, השדות לא נמצאים בשולי העיר, אלא במרכזה, כך שבין הבתים שבצפון העיר לבתים שבדרום העיר מתרכזים מאות דונם של שדות ושטחים חקלאיים. שטחים אלה נשארים ירוקים במשך כל השנה, ולכן גדלים שם בעלי חיים רבים ובעיקר גמלי בר (בתמונה מימין). מלבד זאת, סלאלה היא עיר מתוירת מאוד והיא מכילה אטרקציות רבות לתיירים; בניגוד לעיר הבירה, מסקט, שהיא עיר מסחרית ולא מכילה בתי מלון רבים או אטרקציות, סלאלה היא עיר תיירותית שהרבה מכלכלתה נשענת על בתי מלון, מסעדות לתיירים, טיולים מאורגנים ועוד. בעיר וסביבתה ישנם אוצרות טבע, שמורות טבע ופלאי טבע שלא ניתן למצוא ברוב עומאן.
תיירות

כלכלת סלאלה מבוססת גם היא על תיירות. בעונת המונסונים (יוני עד ספטמבר) מבקרים תיירים רבים מהמזרח התיכון וחצי האי ערב מגיעים להתארח בעיר. יש הרבה מקומות לבקר בסלאלה בעונה זו מכיוון שההרים הופכים לירוקים והגשם גורם למפלים רבים בהרים, בעיקר בוואדי דרבאת, בעין את'ום, בעין תוברוכ ובעין כור. ישנם ארבעה קברים עתיקים ששייכים לפי המסורת לנביאים: הנביא עמראן, הנביא איוב, הנביא הוד והנביא צאלח. לעיר הגיעו למעלה מ־600,000 תיירים בעונת המונסונים בשנת 2017. ישנם מספר אירועי תרבות במחוז ט'ופאר שמושכים מבקרים, כולל הקרנבל בסלאלה הכולל פעילויות משפחתיות, הופעות, טיולים ופעילויות תרבות נוספות.
ספורט

סלאלה ידועה כביתם של כמה ממועדוני הכדורגל הטובים בעומאן. בסך הכל יש לסלאלה 4 מועדוני ספורט שממוקמים בעיר: מועדון סלאלה, אל-איתיחאד, אל-נסר וט'ופאר. מועדון ט'ופאר מכונה "אל-זעים", בעברית "המנהיג", בשל הצלחתם האדירה הן בליגה הלאומית והן בגביע הסולטאן קאבוס.
לקבוצת ט'ופאר יש גם מספר נאות של גביעים במקצועות ספורט כמו כדורעף וכדוריד. קבוצת אל-נסר הפועלת בעיר ידועה גם בזכות ההצלחה הגדולה שלהם בכדורגל. הקבוצה זכתה 5 פעמים בליגה הלאומית, ובגביע הסולטאן קאבוס – 4 פעמים.
אל-נסר, כמו ט'ופאר, הצליחה גם בענפי ספורט אחרים כמו הוקי, כדורסל, כדורעף וכדוריד. בסלאלה יש כיום 2 אצטדיונים: מתחם הספורט סלאלה (המכונה גם "מתחם הספורט לנוער"), שהוא האצטדיון הרב-תכליתי היחיד בסלאלה. האצטדיון החדש, א-סעאדה, הוא אצטדיון ברובע א-סעאדה בסלאלה המוקדש לכדורגל. במתחם הספורט הזה, שגודלו כגודל שכונת פלורנטין בתל אביב, מצויים מגרשי הוקי, מגרש טניס, בריכת שחייה אולימפית ומגרש כדורעף / כדורסל מקורה.
אצטדיון א-סעאדה הוא המקום שבו מתמודדים המועמדים להיכנס לנבחרת ערב הסעודית בכדורגל, ונבחרת עומאן מקיימת את האימונים שלה באצטדיון זה. כדורגל חופים הוא מחזה נפוץ לאורך החוף ברובע אל-חיפה. ספורט פופולרי נוסף בסלאלה הוא כדורעף. אף על פי שהוא לא פופולרי כמו כדורגל, המשחק משוחק לעיתים קרובות וישנם מגרשים רבים ברחבי העיר.
חינוך

נכון להיום יש בסלאלה שתי מכללות, המכללה הטכנולוגית סלאלה ומכללת סלאלה למדע יישומי, שתיהן בבעלות לביבות ממשלתית. המכללה למדעים יישומיים של סלאלה משלבת מחלקה ללימודי אנגלית ומגמת שפות זרות. מטרתה של המחלקה ללימודי אנגלית היא להציע לתלמידים יכולת להבין את השפה האנגלית כך שהם יוכלו להמשיך ולהשלים לימודים נוספים באוניברסיטאות חשובות בינלאומיות ולעבוד בהמשך בצוותי I.T, תחום התקשורת ועיצוב. המחלקה מקדמת נושאים אלה על מנת לגרום למודרניזציה בקרב צעירי המדינה כדי לקדם טכנולוגית את עומאן, שכיום היא מדינה מתפתחת.
בסלאלה נמצא גם אוניברסיטה פרטית, אוניברסיטת ט'ופאר, שהיא אחת מהגדולות באזור. חלק גדול ממניותיה בבעלות מוסתחיל אל-מעשני, דודו של הסולטאן קאבוס בן סעיד. בית הספר ההודי סלאלה הוא מוסד השתלמות הודית המלמד צעירים עקרונות בודהיסטים והינדיים לצד לימוד בנושאי מימון עצמי וחינוך משותף. המוסד נוסד בעיקר כדי לענות על הצרכים האקדמיים של ילדי מהגרים הודים העובדים בסלאלה. בית הספר ההודי סלאלה הוא בית הספר דובר-האנגלית הגדול ביותר בעומאן; בית הספר ממוקם באזור שכונת צפון א-דהאריז שבצפון העיר.
בית הספר ליוצאי פקיסטן הוא בית ספר תיכון ציבורי פקיסטני שהוקם בשנת 1982. בית הספר ממוקם בסמוך לבית הספר ההודי סלאלה. בית הספר הבריטי סלאלה הוקם בשנת 1970. תוכנית הלימודים של בית הספר תואמת את תוכנית הלימודים הלאומית של אנגליה וויילס, והוא מציע לימודים לילדים החל מגיל 6 עד השנה התשיעית. הוא ממוקם גם בשכונת דהאריז ליד בית הספר ההודי ובית הספר הפקיסטני.
תחבורה > תחבורה אווירית

שדה התעופה הבינלאומי של סלאלה נועד בעיקר לטיסות פנים ממסקט וכמה טיסות בינלאומיות מהודו וממדינות ערביות אזוריות כמו קטר, איחוד האמירויות הערביות וערב הסעודית. עומאן אייר, חברת התעופה הלאומית של עומאן, מפעילה כ-5 טיסות מדי יום מסלאלה למסקט, וגם 2 טיסות לדובאי, אמירות באיחוד האמירויות הערביות, מדי שבוע. עומאן אייר הציגה קו טיסה שיוצא 10 פעמים ביום לקבוצות מטיילים בין סלאלה למוסקט. לקטר איירווייז טיסות יומיות מסלאלה לדוחה.
ישנן גם טיסות שבועיות ישירות מסלאלה ליעדים רבים בהודו, שמספקת חברת אייר אינדיה. בעונת המונסונים מתקיימות טיסות שבועיות ליעדים בינלאומיים אחרים כולל שוודיה וטורקיה. ישנן גם טיסות חודשיות לכמעט כל מדינה בעלת קשרים עם עומאן. שדה התעופה הבינלאומי החדש נפתח ב־15 ביוני 2015 ונמל התעופה הישן הוסב מאז לשדה תעופה מקומי ומשמש לעיתים רק למקרי חירום.
תחבורה > תחבורת אוטובוסים

קיים שירות אוטובוסים על בסיס יומי מדיה, בדובאי שבאיחוד האמירויות, לסלאלה, בשעה 15:00. יש שירות אוטובוסים תלת-יומי בין מסקט לסלאלה המספקי שירותי אוטובוסים רבים.
תחבורה > תחבורה ציבורית

לסלאלה לא הייתה מערכת תחבורה ציבורית בגבולות העיר עד שנת 2018, אך בשנת 2019 הודיע הסולטאן קאבוס על שירות אוטובוסים חדש בתוך העיר משדה התעופה סלאלה למרכז העיר וממרכז העיר לנמל סלאלה.
חברת התחבורה הלאומית עומאן (Mwalat) החלה את שירות האוטובוסים הציבורי היומי בסלאלה בדצמבר 2018, כשהביאה אוטובוסים ממוזגים, שהיו חדשים בעומאן, הנוסעים מרחקים ארוכים ומופעלים מדי יום מסלאלה לערים חיימה, מסקט, ניזווא, אל בוראיימי, דובאי, אל-עין, אל-גיידה, מקאלה וסייאן. צורות אחרות של תחבורה ציבורית הפופולריות בסלאלה הן מוניות. המוניות מקודדות בצבע כתום–לבן. אוטובוסים פרטיים גם הם כתומים ולבנים עם צבע מקודד.
תחבורה > תחבורה ימית

נמל סלאלה הוא אחד מנמלי המים העמוקים ביותר בעומאן, וגם הנמל ה-11 העמוס ביותר בעולם, והנמל השני העמוס ביותר במזרח התיכון, שנמצא בנמל רייסות, בקצה מטרופולין סלאלה. הנמל מסוגל להכיל כלי שיט גדולים עד 18 מטר. נמל זה הוא טרמינל המשלוח העיקרי של האזור. נמל זה מופעל ומנוהל על ידי חברת שירותי נמל סלאלה (S.A.O.G). בנמל עוגנות גם ספינות שייט תענוגות ואוניות יוקרה.
פרויקטים

פרויקט GreenOman, פרויקט שיזמה המועצה לפיתוח ידידותיות לסביבה בעומאן על ידי חברת "Mast.Hridith Sudev" שהוקמה על ידי תלמיד בית הספר ההודי סלאלה ואחיו הצעיר, סמבד שאג'י. הפרויקט, שהתחיל כפרויקט בית ספרי, זכה בתחרות בית הספר העולמי לידידות לסביבה שנערכה על ידי ועידת האו"ם לפיתוח בר-קיימא ואקולוגיה. הצלחה זו הביאה תהילה לבית הספר ההודי סלאלה והפכה את סלאלה לפופולרית יותר בעולם תחת קטגוריית עיר ירוקה. בשנת 2014, בטקס פרס Energy Globe International שבאוסטריה, הוכרז על פרויקט GreenOman כפרויקט הטוב ביותר של עומאן לקיימות.
ערים תאומות

תוניסיה סוסה, תוניסיה
גלריה

אבן עתיקה בפארק הארכאולוגי "אל-באליד".
מבקרים בחוף אל-מאסייל
שדרת דקלים על קו החוף בתקופת המונסונים
מסגד בכיכר מרכזית בלב סלאלה
פסטיבל סלאלה, הופעות במרכזי העיר
כביש בהרים הירוקים שמצפון לעיר, המוביל אל העיר
כניסה לנמל התעופה של סלאלה
הערות שוליים

↑  Shehri, Ethnologue (באנגלית)
↑  Hussain, Top 10 Places to Visit in Salalah, Travel with Hussain, ‏2018-11-09 (באנגלית)
↑  15 Best Places to Visit & Things to Do in Salalah Oman - in 2020, Beautiful Salalah (באנגלית)
↑  Oman tourism: Khareef Salalah visitor numbers cross 600,000 mark, Times of Oman, ‏2017-09-09 (באנגלית)
↑  Dhofar University campus construction contracts reach RO 25 million, web.archive.org
↑  Access denied | Oman Air
↑  Hussain, Guide|Salalah Airport Oman |Restaurant, Duty Free, Travel with Hussain, ‏2019-05-20 (באנגלית)
↑  Hussain, GTC: Gulf Transport Company Bus Between UAE & Oman, Travel with Hussain, ‏2018-10-18 (באנגלית)
↑  Route Detail - Mwasalat Salalah Public Bus Service, Travel with Hussain, ‏2018-12-26 (באנגלית)
↑  IIS7, web.archive.org, ‏2013-11-14
חופי העיר בתקופת המונסונים. השמיים אפורים וערפל כבד יורד
תמונת לוויין של העיר סלאלה. ניתן לראות את ההרים הגבוהים שמצפון לעיר, ואת השדות שבמרכזה
נמל סלאלה. ניתן לראות ברקע את ההרים הגבוהים שמצפון לעיר
גמלי בר המטיילים באזורי השדות במרכז העיר בעונת המונסונים
מסגדו של סעיד בן תיימור, 1961
בית המלון "חוף סלאלה" מצידו האחורי
תמונת פנורמה מחלון בית המלון פלאזה בעיר
אוניברסיטת סלאלה, 2013
נמל התעופה של סלאלה
מטוס נוחת בנמל התעופה הבינלאומי של סלאלה
הנמל הימי של סלאלה
הנמל הימי של סלאלה
בריל ברנרד קרוהן

| --- | --- |

בריל ברינרד קרוהן
 לידה:  13 ביוני 1884 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  29 ביולי 1983 (בגיל 99) ניו מילפורד, קונטיקט, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה  המכללה לרופאים וכירורגים של אוניברסיטת קולומביה 
 
בריל ברנרד קרוהן (באנגלית: Burrill Bernard Crohn,‏ 13 ביוני 1884 ניו יורק – 29 ביולי 1983 ניו מילפורד, קונטיקט) היה רופא גסטרואנטרולוג יהודי-אמריקאי. נודע כקלינאי וחוקר שתרם רבות להבנת המחלות של מערכת העיכול. שמו קשור במיוחד לתיאור המחלה הנושאת את שמו - מחלת קרוהן.
קורות חיים

בריל ברנרד קרוהן נולד בניו יורק בשנת 1884 במשפחה יהודית שהיגרה מגרמניה לארצות הברית. הוריו היו תיאודור קרוהן ולאה, יהודים דתיים אורתודוקסים שהולידו וגידלו 12 ילדים. בריל ברנרד קרוהן למד בסיטי קולג' של ניו יורק.
כפי שהעיד בספר אוטוביוגרפי שכתב, הוא בחר ללמוד רפואה, בין השאר, גם מפני שאביו סבל מהפרעות מטרידות מאוד במערכת העיכול, ורצה להיות מסוגל לעזור לו. קרוהן למד רפואה במכללת הרופאים והכירורגים של אוניברסיטת קולומביה. למרות שמחקריו בעת הלימודים איפשרו לו להיות מועמד לתואר דוקטור PhD, מסיבות כלכליות דחה את האפשרות הזאת. בשנת 1907 נמנה עם שמונה המועמדים מתוך 120 שהתקבלו כמתמחה בבית החולים מאונט סיני. ההשתלמות שנמשכה שנתיים וחצי כללה רוטציה במחלקות כירורגיות ולרפואה פנימית והתווספה לה שנה נוספת במחלקה לפתולוגיה תחת הדרכתו של עמנואל ליבמן (1946-1872). בהמשך היה קרוהן למדריך במחלקה הפתולוגית
עבד תקופה גם במחלקה לכימיה פיזיולוגית,
את המאמר הראשון שלו הקדיש למחלת הנחרת. בהמשך, החל משנת 1908, התמסר קרוהן בעיקר לתחום הגסטרואנטרולוגיה. בתום התמחותו פתח מרפאה פרטית גסטרואנטרולוגית ובשנת 1922 הוא התמנה כמנהל של המחלקה הגסטרו-אנטרולוגית בבית החולים מאונט סיני, במקום המייסד שלה, אדמונד ארונסון. בשנת 1925 יחד עם הרמן רוזנברג פרסם מאמר על קרצינומה של הסיגמואיד שהתפתח על רקע של קוליטיס כיבי. באותו מאמר - The Sigmoidoscopic Picture of Ulcerative Colitis השניים תארו מקרה של קוליטיס קרוב לוודאי גרנולומטוטי. בשנת 1927 כתב קרוהן את הספר "מחלות הקיבה".
מיוזמתו של מנהל מחלקה כירורגית א.א. ברג, יחד עם רופאים אחרים בבית החולים זיהה קרוהן 14 מטופלים עם תסמינים וממצאים עקביים שנתגלו בעת הניתוחים, ושלא התאימו לאף מחלה ידועה עד אז. יחד עם הכירורגים לאון גינצבורג וגורדון אופנהיימר, הוא כתב מאמר שהפך לקלאסי שבו תיאר את המחלה. המאמר הוקרא על ידו בכנס מקצועי במאי 1932 (אי אזכורם אל שני עמיתיו למחקר עורר פולמוס שנמשך כשנה) ופורסם בעיתון של איגוד הרופאים האמריקאים באוקטובר 1932. כותרת המאמר הייתה "אילאיטיס אזורית:ישות פתולוגית וקלינית". מאמרו של קרוהן תרם לתיקון התאוריה שהייתה מקובלת עד אז שמחלה זו היא צורה של שחפת. בעבודתו התבסס קרוהן גם על מחקרו של קנדי דלזיל מגלאזגו על "האנטרטיס האזורי" שפורסם 20 שנה קודם לכן. קרוהן העדיף תמיד לקרוא למחלה שגילה אותה "אילאיטיס אזורי" ו"אנטריטיס אזורי" אך השם "מחלת קרוהן" הוא זה שהשתרש בניגוד לרצונו.
בית החולים מאונט סיני קיבל הרבה מטופלים יהודים שבהם שיעור הדלקת הכרונית של המעיים היה גבוה. אחד מעמיתיו של קרוהן ב"מאונט סיני", ג'סי שפירא, לקה בעצמו במחלת קרוהן.
בתחילת מחקרו יצא גם קרוהן מתוך הנחה שהמחלה נגרמת על ידי חיידק הנקרא מיקובקטריום פאראטוברקולוזיס, האחראי למחלת מעיים דומה הפוגעת בבקר ונקראת מחלת יוהנה (Johne's disease).
בשנת 1917 התקבל קרוהן כחבר מן המניין באיגוד הגסטרואנטרולוגי האמריקאי, בהמלצתם של ליבמן ושל ויליאם מאיו.
אחרי 1921 הוא עסק בחקר תפקודו ומחלותיו של הלבלב. הוא עשה בין היתר ניסויים על גופו, כשלמשל, בלע צנתר מגומי כדי לחקור את הפרשת המיץ הלבלבי אחרי שתיית כוס חלב.
בריל ברנרד קרוהן נפטר בשנת 1983 בגיל 99 בבית החולים ניו מילפורד שבמדינת קונטיקט.
חייו הפרטיים

בשנת 1912 התחתן קרוהן עם לוסיל פלס, שילדה לו שני ילדים: רות (ילידת 1912) ואדוארד (יליד 1917). הוא הקדיש את רוב זמנו לעבודה, מה שייתכן כי פגע בחיי הנישואים, שהסתיימו כעבור שנים ספורות בגירושים. אחרי פרישתו לגמלאות, הוא המשיך לגור ולעבוד בניו יורק, באפר איסט סייד ברובע מנהטן ומדי פעם בבית קיט בניו מילפורד, קונטיקט, שם הכיר את רוז בלומנטל אלבוגן, שהפכה ב-1948 לאשתו השנייה.
פרט לרפואה, בה המשיך לעבוד עד גיל 90, בשעות הפנאי נהנה קרוהן לצייר בצבעי מים ולהתעמק בתולדות מלחמת האזרחים האמריקאית. ציוריו הוצגו מספר פעמים בגלריות בניו מילפורד.
בנו, אדוארד קרוהן, היה גם הוא רופא פנימאי, וחי עד גיל 95.
הוא לא הצליח לבודד את החיידק שחיפש, גם מפני שאצל בני אדם M.paratuberculosis משיל את קרומו התאי והופך לספרופלאסט, שהוא בלתי ניתן לצפייה במיקרוסקופ אופטי. מאוחר יותר הומצאו שיטות מתוחכמות לזיהוי החיידק.
קרוהן הקדיש עניין גם להפרעות המערכת העיכול המופיעות תוך כדי חרדה והתמודדות עם מצבי דחק נפשיים. הוא הדגיש את הקושי להבדיל בין מחלות "אורגניות" לבין נוירוזות עם ביטוי גופני. להערכתו, כל רופא עלול לטעות ולבלבל בין שני סוגי ההפרעות.
פרסים ואותות הוקרה

1932 - נבחר ליושב ראש איגוד האמריקאי לגסטרואנטרולוגיה
1948 - מדליית טאונזנד האריס של הסיטי קולג' של ניו יורק
1953 - מדליית יוליוס פרידנוולד של האיגוד האמריקאי לגסטרואנטרולוגיה
1962 - מדליית ג'ייקובי של בית החולים מאונט סיני
ספרים

בריל קרוהן פרסם 4 ספרים ו-150 מאמרים.
1928 - Affections of the Stomach (מחלות הקיבה)
ספרים > אוטוביוגרפיה

* 1907-1965 :Notes on the Evolution of a Medical Specialist מהדורה שנייה (2010)
הנצחה

1983 - הקמת קרן המחקר על שם בריל ב. קרוהן Burril B.Crohn Research Fundation התומך בחקר המחלות הדלקתיות של המעיים בבית החולים מאונט סיני
קתדרה לגסטרואנטרולוגיה בבית הספר לרפואה איקאהן במאונט סיני קיבלה את שמו
פאג (אי)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים האדריאטי 
 קואורדינטות:  44°29′11″N 14°57′15″E﻿ / ﻿44.486388888889°N 14.954166666667°E﻿ / 44.486388888889; 14.954166666667
 שטח:  285 קילומטר רבוע
 אורך:  60 קילומטר
 רוחב:  בין 2 ק"מ ל־10 ק"מ
 היקף החוף:  270 ק"מ
 נתונים מדיניים
 מדינה:  קרואטיה 
 אזור זמן:  UTC+1
  (למפת קרואטיה מוגדלת) זאגרב ספליט רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה סלובניה אי. איטליה הים האדריאטי פאג(למפת קרואטיה רגילה) זאגרב ספליט רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה סלובניה אי. איטליה הים האדריאטי פאג
 
מראה העיר פג
נמל המעבורת בקצה הצפוני של האי
פאג (בקרואטית: Pag, באיטלקית: Pago) הוא אי במפרץ קוורנר הקטן (Kvarnerić) בצפונו של הים האדריאטי, מול חופי ולביט בקרואטיה. אורכו של האי הוא 63 ק"מ ורוחבו נע בין 2 ק"מ ל-10 ק"מ. שטחו הכולל של האי הוא 284.50 קמ"ר, עובדה המציבה אותו במקום החמישי מבחינת גודלו בים האדריאטי. חופיו של האי מפורצים ואורך קו החוף מגיע ל-270 ק"מ . חלקו הדרומי של האי שייך למחוז ליקה-סני (Ličko-senjska županija) וחלקו הצפוני למחוז זאדר (Zadarska županija). רוב שטחו של האי צחיח וסלעי אם כי חלקים ממנו מכוסים בשיחים ים תיכוניים ובעצי זית. האקלים באי ים תיכוני.
היסטוריה

בתקופה העתיקה היה האי מיושב באזור צאסקה (Caska) בחלקו המערבי של מפרץ פאג. צאסקה שנוסדה ככל הנראה על ידי הרומאים (לטינית Cissa), שקעה בעקבות רעידת אדמה במאה ה-4, ותושביה נמלטו ממנה לאתר העיר העתיקה של פאג (Stari grad). לפי דעה אחרת, עזבו התושבים את המקום מסיבה בלתי ידועה ורק לאחר מכן שקעה מתחת למים. במקום נתגלה ב-1964 פתח למערכת ביוב גדולה הרומז לכך שהעיר הייתה גדולה למדי, וייתכן שהתגוררו בה עד 30,000 תושבים. סביב חורבנה של צאסקה רווחת אגדה מקומית הדומה עד מאוד לסיפורו של לוט והשמדת סדום ועמורה בתנ"ך.
השם "פג" נזכר לראשונה במאה ה-10, מועד בו העיר העתיקה כבר הייתה מוקפת חומה. ב-1192 נבנתה בעיר העתיקה כנסיית מריה הקדושה, וב-1244 העניק לה המלך בלה הרביעי מהונגריה מעמד של רובע מלכותי. ב-1403 עברה פאג לשליטת של הרפובליקה של ונציה, וב-1433 זכתה במעמד של עיר, בין היתר בשל חשיבותו של ייצור המלח על האי. בשנה שלאחר מכן נבנתה העיר החדשה באתר הנוכחי ועוצבה לפי שרטוטיו של האדריכל בן העיר זאדר יוריי מטווייב דאלמטינץ.
האי היה חלק מהפרובינציות הצרפתיות של איליריה, נשלט על ידי בית הבסבורג וממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
במלחמת העולם השנייה נכבש פאג על ידי האיטלקים. עם זאת, היה האי בחזקת מדינת קרואטיה העצמאית בהנהגת האוסטאשה. באי הוקמו שני מחנות ריכוז. מחנה הריכוז סלאנה לגברים ומחנה הריכוז מטאינה לנשים וילדים. המחנות פעלו מיוני ועד סוף אוגוסט 1941 ואנשי האוסטאשה טבחו באלפי יהודים, סרבים ובני רומה. גלעדים שהוקמו במקום נותצו מספר פעמים על ידי תושבים לאומנים.
לאחר המלחמה שקע האי במשבר כלכלי אשר נמשך כעשרים שנה עד תחילת התפתחותה של התיירות במקום.
אוכלוסייה וכלכלה

בשנת 2001 מנתה אוכלוסיית האי 7,969 תושבים, רובה בשתי הערים הגדולות פאג ונובליה (Novalja). האי מחובר ליבשה בקצהו הדרומי בגשר באורך של 300 מטר, ובחלקו הצפוני פועל קו מעבורת סדיר של חברת ידרוליניה בין הערים פריזנה (Prizna) שעל היבשה וז'יגליין (Žigljen).
בדרומו של האי אגנים להפקת מלח המשתרעים על שטח של 3 קמ"ר עשוי בוץ טבעי שאינו מחלחל. באגנים מופקים כ-33,000 טון מלח בשנה שהם כשני שלישים מסך תוצרת המלח בקרואטיה. הפקת המלח נעשית בדרך של התאיידות מהירה כתוצאה מהרוחות שנושבות באי בקיץ ובאביב. בנוסף נסמכת כלכלת האי על תיירות, דיג וחקלאות, והתושבים מגדלים ירקות, עצי פרי וגפן. באי כ-40,000 כבשים שמחלבן מייצרים המקומיים את גבינת פאג (Paški sir). עוד ידוע האי במוצרי התחרה שלו.
האי הוא מקור של גבינת פאג עוד מהמאה ה-18.
גלריה

הטיילת בעיר פאג
כנסיית מריה הקדושה בפאג
מראה האי פאג מהיבשה
מפרץ באי פאג ומבט לעבר רכס הולביט
הערות שוליים

↑  Upis u pretraživače
| הריביירה הקרואטית |
| --- | --- | --- |
| ערים | דוברובניק • ספליט • רוביני • רייקה • טרוגיר • זאדאר • אופטיה • פורץ' • פולה • שיבניק |  |
| איים | צרס • קרק • מלייט • ראב • פאג • ויס • לושין • דוגי אוטוק • בראץ' • הוואר • קורצ'ולה • קורנטי |  |
| ערכים אחרים | מפרץ קוורנר • דלמטיה • הים האדריאטי • ולביט • איסטריה • האלפים הדינריים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544271905171  GND: 5163808-3  LCCN: sh90000508  NKC: ge558927  VIAF: 123552745   WorldCat (עם VIAF): 123552745
כספית

ערך זה עוסק במתכת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
כספית (מיוונית ὑδράργυρος אל הלטינית: Hydrargyrus) היא יסוד כימי מסדרת מתכות המעבר שסמלו הכימי Hg ומספרו האטומי 80. זוהי המתכת היחידה היציבה (בניגוד לפרנציום) שמצב הצבירה שלה בתנאים סטנדרטיים הוא נוזל.
שם

שמה של הכספית נובע מדמיונה למתכת כסף. שמות נוספים רומזים גם למצבה הנוזלי ול"יכולת התנועה" שלה: השם היווני hydrargyrum משמעותו "כסף-מים" או "כסף מימי". באנגלית היא נקראת mercury על שם מרקוריוס, וכן quicksilver, כינוי שפירושו "כסף חי". כינוי זה נמצא גם כן בשפה העברית, והשם "כסף חי" מופיע במקורות עבריים שונים, בעיקר העוסקים בקבלה, וכן בפרשנות התלמוד והמשנה.
תכונות

הכספית יוצרת בקלות סגסוגות עם מתכות רבות, ביניהן זהב, אלומיניום וכסף, אך לא עם ברזל. סגסוגות של כספית מכונות "אמלגמה".
דרגות החמצון הנפוצות של כספית הן 1+ ו-2+. דרגת החמצון 3+ קיימת אך היא נדירה.
שימושים

השימוש העיקרי בכספית כיום הוא לייצור חומרים ליישומים אלקטרוניים. כמו כן כספית מצויה במדי טמפרטורה, מדי-כובד ובמתקנים מדעיים אחרים. שימושים נוספים:
לכספית תפקיד בייצור מדי לחץ דם ומדחומים (במספר מדינות נאסרו מכשירים כאלו המכילים כספית).
לכספית תפקיד בייצור ברומטרים ומכשירי מדידה אחרים.
בעבר נעזרו בכספית לטיהור זהב וכסף.
מכספית ייצרו בעבר את הצבען ורמיליון, שהיה האדום השולט בציורים בתקופת הרנסאנס ועד המאה ה-18.
כספית משמשת כמרכיב בסתימות שיניים (סתימת אמלגם-כסופה), ומהווה 50% מן הסתימה. לא ידועה סכנה בריאותית מהכספית הזו כאשר הסתימה ממוקמת כראוי בשן, אך כאשר יש צורך להסירה, הפעולה חייבת להיות זהירה.
מכספית מייצרים כספית רועמת, שבעבר היה חומר היזימה העיקרי ברוב סוגי התחמושת (כמו הפיקה של כדורי רובה). הכספית הרועמת נוטה עם הזמן להתפרק ליסודות ממנה עשויה התרכובת. הכספית שנוצרת בפירוק עלולה ליצור אמלגם עם המתכות סביבה (למשל, תרמיל הכדור העשוי פליז) ולהחלישן. במקום הכספית הרועמת, משתמשים כיום בחומרי נפץ אחרים בפיקות ומרעומים.
בנורות פלואורסצנטיות וכן בנורות כספית, מתכת הליד.
כעזר הדלקה בנורות נתרן לחץ גבוה (בצורת תרכובת נתרן-כספית).