stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טאמוטסו יאטו
יצירותיו

ריצ'רד הוקינס (אנ') כתב על יצירתו של טאמוטסו יאטו: טאמוטסו יאטו צלם את יצירותיו מאמצע שנות ה-60 ועד תחילת שנות ה-70, יצר תמונות של גברים יפניים שהיו נדירות לתקופתו. בקריירה של פחות מעשור הוא צילם כל הזמן ולעיתים בזעם, כשהוא מכוון את המצלמה שלו לחברים, חברים של חברים, תחרויות פיתוח גוף, פסטיבלים לגברים ודוגמניות לא מקצועיות מהתרבות העירונית המשגשגת של טוקיו. בסופו של דבר, הוא פיתח את הצילומים ומלא בהם שלושה כרכים של עבודות צילום נפרדים שפורסמו בשמות: הסמוראי הצעיר, פסטיבל עירום ואוטוקו. האלבום האחרון, אוטוקו, קיבל השראה במידה רבה מידידותו הצמודה של הצלם עם הסופר יוקיו משימה. צילומיו של יאטו תיארו גבריות יפנית המנוגדת באופן מובהק לסטריאוטיפים, בתקופתו, גבריים לחלוטין ויפנים לחלוטין.
אף על פי שעבודתו של טאמוטסו יאטו זכתה להפצה ציבורית מוגבלת בלבד, היא זכתה והוכרה כבעלת השפעה גדולה על ידי מספר אמנים העוסקים בתחום ההומוארוטיקה הגברית. לפיכך, סדאו הסגאווה (אנ') כתב בספרו "חזונות גן העדן": טאמוטסו יאטו זכה לתהילה על יצירתו "אוטוקו-Otoko", ספר תמונות. בספר מצולם יוקיו משימה בעירום. נושאי הספר: גברים כפריים מסורתיים, שריריים ולא מתחכמים שנכחדו. אוטוקו היה יקר מכיוון שאפשר היה לראות בו את הגברים ארוכי הגוף, חסוני הרגליים, קצוציי השער, הלסת המרובעת. . . להתראות, אנשי ניפון! "
ספרים מאת טאמוטסו יאטו

Taidō: Nihon no bodibirudā-tachi. Tokyo: Weatherhill, 1966; English version: Young Samurai: Bodybuilders of Japan, New York: Grove Press, 1967. With an introduction by Yukio Mishima.
Hadaka matsuri. Tokyo: Bijutsu Shuppansha, 1969; English version: Naked festival: A Photo-Essay, New York/Tokyo: John Weatherhill, 1968. With an introduction by Yukio Mishima and essays by Tatsuo Hagiwara, Mutsuro Takahashi, and Kozo Yamaji. Translated and adapted for Western readers by Meredith Weatherby and Sachiko Teshima.
Otoko: Photo-Studies of the Young Japanese Male, Los Angeles: Rho-Delta Press, 1972. Dedicated to the memory of Yukio Mishima.
קראו עוד

זוויות, ג'פרי . ראיון עם טאמוטסו יאטו, צמתים: מגדר, היסטוריה ותרבות בהקשר האסייתי, גיליון 12, ינואר 2006. דן בקצרה בחיי המין של טאמוטסו יאטו ובבריאותו היורדת.
ריצ'י, דונלד. יומני יפן: 1947-2004, הוצאת סטון ברידג '(2005). האוטוביוגרפיה של דונלד ריצ'י שמזכירה את טאמוטסו יאטו במספר הקשרים שונים (גרסה סרוקה לגלישה ב- GoogleBooks)
ריצ'י, דונלד. פסטיבל עירום: אמנות טאמוטסו יאטו, כתב העת של קיוטו מס. 44, קיוטו / ניו יורק, 2000.
תאגאמי, ג'נגורו . אמנות ארוטיות הומואים ביפן כרך א '. 2: Transitions of Gay Fantasy in the Times (קובץ PDF)
הערות שוליים

↑  Donald Richie, The Japan Journals: 1947-2004; Jeffrey Angles, interview with Takahashi Mutsuo.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007328161805171  ISNI: 0000 0000 3021 1125  LCCN: n87897692  NDL: 00095783  PIC: 379927  SUDOC: 223550493  VIAF: 8914870   WorldCat (עם VIAF): 8914870 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "טאמוטסו יאטו".
חמזה בארי

חמזה בארי (באנגלית: Hamza Barry; נולד ב-15 באוקטובר 1994) הוא כדורגלן גמביאני המשחק בעמדת הקשר בויילה בולקלוב ובנבחרת גמביה.
קריירה

בארי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה בליגה הבכירה בגמביה, והפך במהרה לאחד מהכישרונות הבולטים במדינתו. ב-10 ביוני 2012, עוד בטרם חגג את יום הולדתו ה-18, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גמביה, בהפסד 1–2 לטנזניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
בקיץ 2013 הגיע בארי למלטה וחתם בוולטה מליגת העל המלטזית . ב-18 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–1 נגד מוסטה. שבוע לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו, בהפסד 2–3 נגד פאולה היברניאנס. בתום עונת 2013/2014 זכה עם המועדון בדאבל ובתואר "ספורטאי השנה בגמביה". בקיץ 2014 ביקשה חטאפה מהליגה הבכירה בספרד להשאילו, אולם לבסוף נפלה העסקה עקב סירובה של ולטה למעבר. בעונת 2014/2015 סיימה קבוצתו במקום השני בליגה המלטזית, וחמזה הבקיע 12 שערים בכל המסגרות וזכה בתואר "השחקן הצעיר של השנה במלטה".
בקיץ 2015 הגיע בארי לישראל ונבחן בקבוצת מכבי חיפה, אך לבסוף חתם במכבי נתניה. ב-16 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כאשר פתח בהרכב בניצחון 2–0 נגד הפועל באר שבע במסגרת גביע הטוטו וכבש את שערו הראשון בישראל. ב-22 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב הקבוצה בהפסד 0–1 למכבי פתח תקווה. ב-12 בספטמבר 2015 כבש את שערו הראשון בליגת העל, במשחק מול הפועל תל אביב באצטדיון בלומפילד שהסתיים בתיקו 1–1.
ב-3 בפברואר 2016 חתם בארי עד תום העונה בהפועל תל אביב. ארבעה ימים לאחר מכן כבר פתח בהרכב הקבוצה, במשחק הדרבי מול מכבי תל אביב שהסתיים בתיקו 1–1, ובסך הכל עד תום עונת 2015/2016 ערך 12 הופעות במדי הפועל תל אביב.
ב-31 באוגוסט 2016 חתם בארי בהיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית, ובעונתו הראשונה במועדון כבש שלושה שערים ב-27 הופעות ליגה. בסיום העונה האריך את חוזהו בשלוש שנים נוספות, ובעונת 2017/2018 כבש שני שערים ב-31 הופעות.
באפריל 2022 בארי הצטרף לקבוצת המילואים של לוס אנג'לס גלאקסי.
נכלל בסגל נבחרת גמביה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
הערות שוליים

↑  Hamza Barry will stay with Valletta F.C., באתר הרשמי של ולטה, 22 ביולי 2014
↑  רז אמיר, ‏חמזה בארי הצטרף באופן רשמי למכבי נתניה, באתר ONE‏, 13 באוגוסט 2015
↑  ארז נעמן, ‏חמזה בארי חתם עד סוף העונה בהפועל ת"א, באתר ONE‏, 3 בפברואר 2016
↑  CAF announces Final Squad List for TotalEnergies Africa Cup of Nations Cote d'Ivoire 2023  באתר הרשמי של קונפדרציית_הכדורגל_של_אפריקה, 6 בינואר 2024 (באנגלית)
| נבחרת גמביה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 מ. ג'ובה •  2 בארי •  3 ג'אלו •  4 אנגום •  5 ע. קולי •  6 מריח •  7 פאדרה •  8 אדמס •  9 סיסאי •  10 בארו •   11 סניאנג •  12 גומז • 13 טוראי •  14 סונקו סונדברג • 15 מנדי • 16 מאנה • 17 יאנקו • 18 גאייה • 19 א. קולי • 20 מינטה • 21 מ. סאנה • 22 סאר • 23 בדמוסי • 24 דרבו • 25 ב. סאנה • 26 סווה • 27 בוב • מאמן: סיינטפיט |  1 מ. ג'ובה •  2 בארי •  3 ג'אלו •  4 אנגום •  5 ע. קולי •  6 מריח •  7 פאדרה •  8 אדמס •  9 סיסאי •  10 בארו •   11 סניאנג •  12 גומז • 13 טוראי •  14 סונקו סונדברג • 15 מנדי • 16 מאנה • 17 יאנקו • 18 גאייה • 19 א. קולי • 20 מינטה • 21 מ. סאנה • 22 סאר • 23 בדמוסי • 24 דרבו • 25 ב. סאנה • 26 סווה • 27 בוב • מאמן: סיינטפיט | גמביה |
יוגנד

| --- | --- |

 מייסד:  Georg Hirth 
 תאריכי הופעה:  1896–1940 (כ־44 שנים) 
 שפה:  גרמנית 
 מערכת:  מינכן 
 מדינה:  גרמניה 
 ISSN:  2195-4895, 2195-4887
 אתר רשמי
 
יוּגֶנְד (Jugend, גרמנית: נעורים), או בשמו המלא: יוּגֶנְד: שבועון מינכנאי מאויר לאמנות ולחיים (בגרמנית: Jugend: Münchner illustrierte Wochenschrift für Kunst und Leben) היה שבועון לספרות ואמנות שייסד גאורג הירת. "יוגנד" (שנקרא לעיתים קרובות גם "דִי יוגנד", ביידוע) יצא לאור במינכן בשנים 1896–1940. אחרי מותו של הירת החליף אותו פרנץ שנברנר (Schoenberner) כמוציא לאור. בין העורכים הראשיים היו ד"ר האנס א' הירש, ד"ר תיאודור ריגלר וד"ר וולפגנג פֶּצֶט.
ה"יוגנד" נתן את שמו לאסכולת יוגנדסטיל באמנות ובאדריכלות, מה שמצביע על חשיבותו הרבה של כתב העת במפנה המאה העשרים. ועם זאת, לא ניתן לצמצם את תוכנו של "יוגנד" ואת דרכו האמנותית בשיא תהילתו לכותרת "יוגנדסטיל" בלבד. לצד איורים ועיטורים בסגנון מודרני, ניתנה גם במה חשובה לטקסטים סאטיריים וביקורתיים.
החל ממלחמת העולם הראשונה הפך "יוגנד" בהדרגה לעיתון גרמני-לאומני ובווארי-פטריוטי, בדומה לתהליך שעבר על כתב העת "זימפליציסימוס", ועקב כך איבד מחשיבותו והפך לעיתון פרובינציאלי. תהליך זה נפסק רק ב-1927, משנתמנה פרנץ שנברנר (שכתב גם בזימפליציסימוס) כעורך ראשי ופתח את כתב העת בפני אמנים מהדור הצעיר; אז התחילו להופיע בו טקסטים של קורט טוכולסקי ואריך קסטנר ורישומים של ג'ורג' גרוס. סופרים ואמנים אחרים שיצירותיהם התפרסמו ב"יוגנד" היו קרל ארנולד, מקסים גורקי, ארנסט ברלאך ומקס ברנשטיין.
אחרי 1933 יישר "יוגנד" קו עם מדיניות המפלגה הנאצית. למרות זאת, ב-1940 הוא הפסיק להופיע.
חיל הים הלבנוני

| --- | --- |

סמל חיל הים הלבנוני
 פרטים
 מדינה:  לבנון לבנון
 שיוך:  צבא לבנון
 סוג:  חיל ים
 בסיס האם:  הבסיס הימי ביירות
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1950–הווה (כ־74 שנים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  5,000
 ציוד עיקרי:  65 כלי שיט
חיל הים הלבנוני (בערבית: القوات البحرية اللبنانيه) הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים הלבנוניים.
חיל הים של לבנון הוקם בשנת 1950 ונמצא בבסיס הימי הראשון של לבנון בביירות. לחיל אשר סובל ממחסור בציוד, יש קרוב ל-65 כלי שיט. בשנת 1972 הוקם בסיס ימי חדש בג'וניה, ושנה לאחר מכן נוסדה אקדמיה צבאית. הבסיס נהרס ב-1990 על ידי מיליטנטים במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית, אך נבנה מחדש עד 1991.
סמל החיל מכיל ספינה פיניקית עם עץ ארז הלבנון, אשר נמצאים מעל לעוגן ומתחתיו הכיתוב בערבית של חיל הים.
בשנת 2009 אישרה ממשלת לבנון בקשה לבנייה של בסיס ימי חדש באזור החוף של מחנה הפליטים הפלסטיני נהר אל-בארד אשר בצפון המדינה.
כלי שיט וציוד > צי נוכחי

| סוג | דגם | מדינה | כמות |
| --- | --- | --- | --- |
| ספינת סיור | AMP 145 | ארצות הברית ארצות הברית | 1 |
| ספינת סיור |  | גרמניה גרמניה | 1 |
| ספינת סיור | Avel Gwalarn Class | צרפת צרפת | 1 |
| ספינת סיור | Class 905 | גרמניה גרמניה | 1 |
| ספינת סיור | Fassmer FFPB 20 | גרמניה גרמניה | 1 |
| ספינת סיור | Attacker class | בריטניה בריטניה | 7 |
| ספינת סיור | יאכטה בינונית (הוחרמה מסוחר סמים) |  | 1 |
| ספינת סיור | Watercraft 45 ft | בריטניה בריטניה | 4 |
| ספינת סיור מהירה |  | איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות | 10 |
| ספינת סיור מהירה | Phenix 55 FPB | לבנון לבנון | 1 |
| נחתת | EDIC-III Class | צרפת צרפת | 2 |
| סירת סיוע קרבי | MK2 | בריטניה בריטניה | 27 |
| ספינת תותחים |  | ארצות הברית ארצות הברית | 8 |
לבנון מתכננת לספק הגנה למאגרי גז טבעיים, להמשיך לאכוף את החוק ואת ריבונות המדינה במים הטריטוריאליים של לבנון. צרפת תשתמש בתקציב הסיוע הצבאי של ערב הסעודית על מנת לספק ללבנון ספינות קרב מהירות מדגם FS56.
כלי שיט וציוד > תחנות חופים

חיל הים הלבנוני אחראי על תחנות המכ"ם בחופים. ב-1992 הוקמו שלוש תחנות בטריפולי, צידון וצור ובהמשך עברו שדרוג ב-1997. במהלך מלחמת לבנון השנייה כל התחנות הופצצו על ידי חיל הים הישראלי. לאחר סיום המלחמה חתמו לבנון וגרמניה לשיתוף פעולה הדדי, במטרה להקים שרשרת של שבע תחנות מכ"ם לאורך חופי לבנון, ועל מנת לקבל כיסוי מלא של הים התיכון מול לבנון. שלוש תחנות היו ישנות וצוידו בציוד חדיש, וארבע תחנות הן חדשות לחלוטין.
הכשרה

חיל הים הלבנוני שולח את מפקדיו לאימונים באירופה וארצות הברית. בארצות הברית לומדים החיילים על לוחמה ימית ומבצעים התנסות מעשית במשמר החופים האמריקאי. מהנדסי החיל נוסעים לצרפת שם לומדים על שידורים וארטילריה. הכשרות בנוגע לאכיפה פנימית הכוללות עצירת משלוחי סמים מבוצעות בבריטניה.
שיתוף פעולה עם יוניפי"ל

יוניפי"ל מסייעים לחיל הים הלבנוני לשפר את מקצועיות ומיומנויות הצוותים הימיים באמצעות תרגילים משותפים, ושיתוף פעולה הדוק.
חיל הים הלבנוני וישראל

לפי צה"ל מכ"ם חוף של חיל הים הלבנוני, סייע לחזבאללה לכוון את הטיל שפגע באח"י חנית במלחמת לבנון השנייה, בתגובה פגע צה"ל בכל תחנות מכ"ם החוף הלבנוניות.
צה"ל מקיים שיתוף פעולה מסוים עם חיל הים הלבנוני, שיתוף הפעולה מבוצע כך שכל המסרים בין החיילות מועברים באמצעות צד שלישי. עיקר שיתוף הפעולה הוא בכך שצה"ל מתריע על סירות לבנוניות המתקרבות לגבול המים של ישראל, ובתגובה חיל הים הלבנוני מרחיק אותן מהגבול הישראלי.
בשנת 2012 טענה לבנון כי עצרה מרגל שעבד בחברת תקשורת לבנונית והעביר לטענתה מידע אודות חיל הים הלבנוני, שכלל מידע על תנועות סירות ואוניות.
הערות שוליים

↑  עמוס הראל, הפגיעה הקטלנית בספינה: מערכות ההגנה לא הופעלו, באתר הארץ, 20 ביולי 2006
↑  גילי כהן, צה"ל נעזר בחיל הים הלבנוני כדי למנוע משטים נוספים, באתר הארץ, 11 באפריל 2012
↑  ניר יהב‏, דיווח בלבנון: "המרגל הוותיק ביותר של ישראל נעצר" - וואלה חדשות, באתר וואלה, 12 בינואר 2012
מלחים מחיל הים האמריקאי וחיל הים הלבנוני מתרגלים יחדיו
טירת אבונדייל

מראה הטירה מכביש A71.
טירת אבונדייל או טירת סטרטהייבן (באנגלית: Avondale Castle או Strathaven Castle) היא טירה הממוקמת בסמוך לעיירה סטרטהייבן בדרום לנרקשייר שבסקוטלנד.
היסטוריה

הטירה הוקמה ככל הנראה בשנת 1350 לערך על ידי משפחה מקומית בשם ביירד. לימים הועברה הטירה לידי משפחת סינקלייר ולאחר מכן לרוזני דאגלס. לאחר שג'יימס השני, מלך סקוטלנד הביס את רוזני דאגלס בשנת 1455, הוא בזז את הטירה והרס חלקים נרחבים ממנה.
בשנת 1457 הוענקו שרידי הטירה לסר אנדרו סטיוארט, נכדו של מרדוך סטיוארט, דוכס אולבני. סטיוארט, לימים לורד אבונדייל, בנה את הטירה מחדש. בשנת 1534 הועברה הטירה לידי סר ג'יימס המילטון מפינארט אשר הרחיב את הטירה, ובשנת 1611 נמכרה הטירה לג'יימס המילטון, מרקיז המילטון.
הטירה ננטשה בשנת 1717, ובהיעדר תחזוקה נהרסה בשל פגעי מזג האוויר.
שרידי הטירה מהווים אתר לאומי היסטורי בסקוטלנד.
תיאור המבנה

הטירה ניצבת בראש תל מלאכותי בחלקו. מבנה התל מעניק לטירה הגנה ממזרח, דרום וממערב.
מבנה הטירה היה מבנה מלבני, בן שלוש קומות, שמידותיו 11.2 מטרים על 21.2 מטרים. בפינה הצפון מזרחית של המבנה נבנה מגדל מעגלי, ומגדל נוסף הבולט מהמבנה מצוי בפינה הדרום מזרחית של המבנה. עמדות התותחים שבמגדל העגול נוספו, ככל הנראה במאה ה-16.
חיל הים ההודי

| --- | --- |
 
סמל חיל הים ההודי
 מי יתן ואל הימים יברכנו
 פרטים
 מדינה:  הודו הודו
 בסיס האם:  ניו דלהי 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  4 בדצמבר 1947 – הווה (76 שנים)
 מלחמות:  מלחמת הודו-פורטוגל (1961) מלחמת הודו–פקיסטן השנייה (1965) מלחמת העצמאות של בנגלדש (1971) מלחמת הודו–פקיסטן השלישית (1971)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  53,350 (סדיר)
 ציוד עיקרי:  כלי שיט, כלי טיס
 
INS Chakra צוללת גרעינית של חיל הים ההודי מתוצרת רוסיה
טיל נגד ספינות BrahMos
חיל הים ההודי הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים של הודו. נשיא הודו משמש כמפקד העליון של חיל הים. מפקד חיל הים ההודי הוא בדרגת אדמירל. תחילתו של חיל הים ההודי היא בחיל הים המלכותי ההודי, אולם במבנהו הנוכחי חיל הים נוסד בשנת 1947 לאחר שהודו זכתה בעצמאות מבריטניה.
אף שמשימתו העיקרית של חיל הים ההודי היא לשמור על הגבולות הימיים של המדינה, הודו אף עושה שימוש בחיל הים לקידום יחסים בינלאומיים באמצעות קיום תרגילים ימיים משותפים, ביקורי נמל ומשימות הומניטריות. בשנים האחרונות עבר חיל הים ההודי תהליך מודרניזציה אשר כלל החלפת כלי שיט, זאת כחלק מניסיונה של הודו לפתח יכולות ארוכות טווח ולחזק מעמדה באוקיינוס ההודי. נכון לשנת 2013 משרתים בחיל הים ההודי 58,350 חיילים והצי כולל מספר גדול של כלי שיט כולל נושאת מטוסים, נושאת כוח נחיתה אמפיבית, שמונה משחתות המצוידות בטילים מונחים, 15 פריגטות, צוללת גרעינית אחת ו-15 צוללות בהנעת דיזל, 24 קורבטות, 30 ספינות סיור, 7 שולות מוקשים ואוניות סיוע שונות.
פיקוד וארגון

חיל הים ההודי מאורגן בשלוש זירות. על כל זירה מפקד קצין בדרגת תת-אדמירל:
הזירה המערבית - מטה הזירה במומבאי
הזירה המזרחית - מטה הזירה בויסאקפאטנאם
הזירה הדרומית - מטה הזירה בקוצ'י
מאז שנת 2001, זירת איי אנדמן וניקובר נמצאת בפורט בלייר בפיקוד משותף של שלוש הזרועות של הכוחות המזוינים. בשנת 2005 נחנך בסיס חיל הים ההודי קדמבה, בקרנאטקה, כ-100 ק"מ מגואה. זהו בסיס חיל הים השלישי, לאחר בסיסים במומבי ובוישקפטנאם, הראשון אשר משמש את חיל הים לבדו. שני הבסיסים האחרים שוכנים בנמל אזרחי. בשנת 2009 נחנך בסיס ההדרכה אזימלה, בקרלה ובו פועלת האקדמיה של חיל הים ההודי. לחיל הים ההודי אף בסיס במדגסקר לצורך סיורים לאורך חופי מוזמביק ודרום האוקיינוס ההודי וכן זכויות עגינה בעומאן ובווייטנאם.
בשלבי בנייה מתקדמים נמצא בסיס ימי חדש INS וארשה.
פיקוד וארגון > זרועות > זרוע האוויר של חיל הים

זרוע האוויר מהווה מרכיב חשוב של חיל הים ההודי. זרוע האוויר מצוידת בגרסה ימית של מטוסי הארייר הפועלים מסיפון נושאת המטוסים ויראט. מסוקים ימיים מדגם קאמוב Ka-31 משמשים להתראה מוקדמת. ללוחמה בצוללות משמשעים מסוקי סי קינג (WS-61), מסוקי קאמוב Ka-28, ומסוקי דרוב מתוצרת הודו. מטוסי טופולב 142, איליושין 38, דורניר 228 ומסוקי אלואט III מתוצרת מקומית משמשים למשימות סיור. מטוסי טופולב Tu-22M משמשים כמטוסי הפצצה אסטרטגיים, היכולים גם לבצע משימות סיור. לזרוע האוויר של חיל הים ההודי אף כלי טיס בלתי מאוישים, בהם מטוסי הרון 1 וסרצ'ר מתוצרת התעשייה האווירית לישראל, המסוגלים להמריא אף מכלי שיט. לזרוע האווירית של חיל הים ההודי אף נבחרת אווירובטית ובה ארבעה מטוסים. בחודש מאי 2013 קיבל חיל הים ההודי מטוס בואינג P-8I (מבוסס על בואינג 737-800) המיועד ללוחמה בצוללות, זהו מטוס ראשון מתוך שמונה שהוזמנו בארצות הברית.
לאחר רכישת נושאת המטוסים הסובייטית "אדמירל גורשקוב" בשנת 2004, והפיכתה לנושאת מטוסים הודית "ויקראמדיטיאה", הודו אף רכשה מטוסי מיג 29 בגרסה K, גרסה ימית המותאמת לנושאות מטוסים. טייסת ראשונה של מטוסי מיג 29 בגרסה K הפכה מבצעית בחודש מאי 2013. נושאת המטוסים ויקראמידיטיאה נכנסה לשירות באמצע שנת 2014.
בשנת 2008 החלה בניית הנושאת הראשונה מנושאות המטוסים מסדרת ויקראנט, נושאת מטוסים מתקדמת אך עקב קשיים טכניים ואחרים נדחתה ההשקה המבצעית עד ל-2023.
פיקוד וארגון > זרועות > כוח הקומנדו הימי

כוח הקומנדו הימי ההודי (ידוע בראש תיבות MARCOS), נוסד בחיל הים ההודי בשנת 1987 לצורך ביצוע משימות מיוחדות, משימות סיור, כוח נחיתה, ולוחמה בטרור. בשנת 1988 הכוח הצליח לשחרר מספר בני ערובה, בהם שר החינוך של האיים המלדיביים, אשר נחטפו בידי שכירי חרב בספינה בעת ניסיון ההפיכה במלדיבים. בעת מתקפת הטרור במומבאי בנובמבר 2008 השתתף כוח של הקומנדו הימי בשחרור בני ערובה ממלון טאג' מהאל בעיר.
הצי וציודו > אוניות וצוללות

שמות כל כלי השיט בשרות חיל הים ההודי מתחילים בראשי התיבות INS, אשר משמעותן אוניית חיל הים ההודי (באנגלית: Indian Naval Ship). צי חיל הים ההודי מורכב מכלי שיט ממקורות שונים, חלקם נבנו בהודו וחלקם נקנו ממדינות אחרות.
נכון למחצית הראשונה של 2022 לחיל הים ההודי יש נושאת מטוסים אחת בשרות פעיל, נושאת מטוסים סובייטית לשעבר, INS Vikramaditya, לאחר שעברה הסבה יסודית שבה הותאמה לשימוש חיל הים ההודי. לחיל הים ההודי אף נושאת כוח נחיתה אמפיבית, INS Jalashwa, אשר שימשה בעבר בצי האמריקני. בצי ההודי אף מספר נחתות טנקים.
בצי שבע משחתות טילים מונחים, בהן שלוש מדגם דלהי וארבע מדגם רג'פוט. אלה יוחלפו על פי תוכנית ההצטיידות, החל משנת 2012, בשבע משחתות חדשות מדגם כלכתה. בשנת 2011 אישרה ממשלת הודו בניית ארבע משחתות משופרות נוספות מדגם זה. בצי אף פריגטות מדגמים שונים וקורבטות. לצי אוניות אספקה ומכליות דלק, רובן נבנו במהלך המאה ה-21.
נכון ליוני 2022, בצי ההודי 16 צוללות תקיפה מסוגים שונים. הודו אף בונה צוללות גרעיניות משלה, סדרת הצוללות אריהנט, עם יכולת לשגר טילים בליסטיים. הצוללת הראשונה מדגם זה נכנסה לשירות ב-2014. הצי ההודי מתעתד להצטייד בשש צוללות מדגם זה. בשנת 2009 ממשלת הודו שילמה 2 מיליארד דולר לחכירת שתי צוללות גרעיניות רוסיות מדגם Akula-II, למשך 10 שנים. 300 אנשי צוות הודים עברו אימונים ברוסיה להפעלתן של הצוללות. הצוללת הראשונה, INS Chakra, נמסרה להודו ב-23 בינואר 2012. הצוללת הוחזרה לרוסיה ב-2019.
בצי ההודי משרתות 7 ספינות מדגם "סופר דבורה סימן 2" תוצרת חברת רמתא, חברת בת של התעשייה האווירית לישראל.
הצי וציודו > מערכות נשק

להודו מספר מערכות טילי שיוט, כולל טילי ים-יבשה SS-N-27 מתוצרת רוסיה אותם ניתן לשגר מספינות ומצוללות. לחיל הים ההודי אף מערכות טילים מתוצרת הודו, בהם טיל נירבהי (Nirbhay) לטווח 1,000 ק"מ וכן טיל בליסטי סגריקה (Sagarika) לשיגור מצוללות. לחיל הים ההודי אף מערכות טילים נגד ספינות, שהם גרסה מקומית לטיל יחונט הרוסי.
להגנה אווירית של כלי השיט פיתחה התעשייה הצבאית ההודית, בשיתוף פעולה עם התעשייה האווירית לישראל, את טיל ברק 8 בעקבות אי הצלחתו של "ברק 1" לירט את הטיל שפגע באח"י חנית, אשר שימש להגנה אווירית בחיל הים ההודי מאז 2015.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, הודו השיקה צוללת גרעינית ראשונה, והצטרפה למועדון יוקרתי של שש מדינות, באתר הארץ, 26 ביולי 2009
↑  דרור מרום, ‏צבא הודו חשף שתי ספינות "סופר-דבורה 2" שרכש ממפעל רמת"א של התעשייה האווירית, באתר גלובס, 9 באוקטובר 2003
↑  דרור מרום, ‏הודו מאשרת: רכשנו מישראל טילי "ברק"; מדינות אחרות סירבו לספק טילים דומים בגלל האמברגו האמריקני, באתר גלובס, 5 באפריל 2001
↑  יובל אזולאי, ‏עוד עסקת ענק לתעשייה האווירית בהודו - ב-630 מיליון דולר, באתר גלובס, 21 במאי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1128 6882  VIAF: 161719093   WorldCat (עם VIAF): 161719093
יהושע קמפינסקי

יהושוע דוד קמפינסקי (נולד בז' באדר א' ה'תשי"א, 13 בפברואר 1951) הוא איש חינוך, רב, מלחין ובעל תפילה. נודע בשל קולו, ואף הוגדר בילדותו כילד פלא. קמפינסקי ניהל בין השנים 1995–2020 את אולפנת הרא"ה ברמת גן, ולפני זה היה מורה וסגן המנהל.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב לנתן והניה קמפינסקי, בכור מבן 4 אחים, ולמד בבי"ס ממ"ד מוריה בעיר. כשגדל למד במדרשית נעם בפרדס חנה, ולאחר מכן למד בישיבת כרם ביבנה. בילדותו, לקח אותו אביו למקהלת ילדים אצל הזמר והיוצר דוד ורדיגר. במהלך האימונים במקהלה, הוגדר קמפינסקי כילד פלא, והחל לשיר באירועים ובכנסים. קמפינסקי הוקלט שר שירים רבים. בשנת 1964 יצא תקליט משיריו בהפקת הד ארצי.
התגייס בשנת 1969 לצה"ל, ושירת בחיל הנדסה קרבית. בשנת 1973 נישא לפנינה, והתגורר בתחילה בתל אביב. לאחר מספר שנים עברו להתגורר בבני ברק.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה גויס קמפינסקי למילואים, ונלחם בדרום לבנון.
בשלהי שנות ה-80, הצטרף קמפינסקי לאולפנת הרא"ה ברמת גן, ושימש שם מורה וסגן המנהל. בשנת 1995 מונה למנהל האולפנה, ושימש בתפקיד זה עד 2020.
קמפינסקי נחשב לחסיד מודז'יץ ומקורב לאדמור חיים שאול טאוב. גם נחשב מקורב לאדמו"ר מבוהוש.
חזנות

משנת 1979 עד 2020 נהג קמפינסקי לטוס לעיר מינכן שבגרמניה לימים הנוראים, והיה שם חזן בבית הכנסת הגדול. עם התפרצות נגיף קורונה בישראל ובעולם, קמפינסקי הפסיק לטוס לגרמניה.
הוקרה

ב-5 ביוני 2019 קיבל קמפינסקי פרס מנהל מצטיין של עיריית רמת גן, ביחד עם עוד שני מורים, ולאחר מכן קיבל פרס איש החינוך המצטיין של עיריית רמת גן.
חיים אישיים

קמפינסקי נשוי לפנינה, בתם של ישראל וציפורה לבנון, ולהם חמישה ילדים. גיסו הוא הרב דוד לבנון, אב"ד בבית הדין הרבני באשקלון.
מתגורר בבני ברק.
הערות שוליים

↑  למנהלים המצטיינים נבחרו מנהל אולפנת הרא"ה הרב יהושע קמפינסקי
↑  מודעות אבל, באתר ערוץ 7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007421173505171
טריומף ליוברצי

טריומף הוא מועדון כדורסל רוסי מהעיר ליוברצי שבמחוז מוסקבה, שהתקיים בשנים 2007–2014. בשיאו העפיל לגמר היורוצ'אלנג בשנת 2014.
הקבוצה אירחה את משחקי הבית שלה בהיכל הספורט טריומף, ליוברצי, בן 4,000 המושבים.
היסטוריה

מועדון טריומף נוסד בקיץ 2007, אך למעשה הוא מהווה המשכה של קבוצת דינמו מחוז מוסקבה שהתקיימה במשך חמש שנים ואירחה את משחקיה בליוברצי. הקבוצה הקודמת, דינמו מחוז מוסקבה, פורקה אז בשל החלטת הבעלים החדש שרכש את זכויות הקבוצה, אלכסיי ויקטורוביץ' קאזאן להעביר את הקבוצה לרובע טריומף במוסקבה ובנוסף לכך, טריומף ליוברצי נרשמה לליגה הבכירה כקבוצה חדשה ואילו דינמו התפרקה ונסגרה. הקבוצה השתתפה בליגת העל הרוסית ובגביע ULEB.
בעונת הבכורה 2002/03, הקבוצה נקראה אז "דינמו-RGAFK", הקבוצה אירחה בדמיטרוב ליד מוסקבה וסיימה כאלופת ליגת המשנה בכדורסל. בעונת 2003/04, הקבוצה עברה להיכל הספורט דינמו וקיבלה את הזכות לשחק בליגת העל ובגביע פיב"א. ואז, בשנת 2004, הקבוצה עברה לעיר צ'כוב והתחזקה בכמה שחקנים כמו צ'אק קורנגיי, ניקיטה מורגונוב, ואלרי דיינקו ואחרים.
בנובמבר 2005 עברה הקבוצה להיכל הספורט טריומף בעיר ליוברצי. זו הייתה השנה השנייה ברציפות, שדינמו הגיעה לפיינל פור הגביע הרוסי, ושנה לאחר מכן חזרה על ההישג.
ביוני 2007 מונה סטניסלב ירמין למאמן הקבוצה, ולאחר זמן מה חדלה דינמו להתקיים ואורגנה מחדש בקבוצת טריומף. נשיא הכבוד של המועדון היה לב לשצ'נקו.
את עונת הבכורה, עונת 2007/08, כ'טריומף' שיחקה הקבוצה בליגה הבכירה ותפסה את מקומה של דינמו מחוז מוסקבה. הקבוצה החדשה הגיעה לרבע גמר הפלייאוף, בו נעצרה על ידי דינמו מוסקבה, העפלה זו הבטיחה לה מקום ביורוקאפ. בעונת 2008/09, הקבוצה נעצרה שוב ברבע גמר הפלייאוף, הפעם על ידי אוניקס קאזאן.
בעונת 2013/14 הגיעה עד לגמר היורוצ'לנג', בו הפסידה לקבוצת פלקנסטרו רג'אנה 65-79 ובקיץ 2014 עבר עמוד השדרה של הקבוצה לסנקט פטרבורג, שם נוצרה קבוצת הכדורסל זניט.
הישגים לפי עונה

| שם | עונה | ליגה | עונה סדירה | פלייאוף | גביע רוסיה | מפעלים אירופיים | מקום באירופה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דינמו מחוז מוסקבה | 2003/2004 | ליגת העל הרוסית | מקום 6 | רבע גמר | ‏16 האחרונות | גביע פיב"א | מקום רביעי |
| דינמו מחוז מוסקבה | 2004/2005 | ליגת העל הרוסית | מקום 7 | רבע גמר | שמינית גמר | גביע פיב"א | מקום שלישי |
| דינמו מחוז מוסקבה | 2005/2006 | ליגת העל הרוסית | מקום 6 | רבע גמר | מקום רביעי | גביע האתגר | טופ-16 |
| דינמו מחוז מוסקבה | 2006/2007 | ליגת העל הרוסית | מקום 6 | מקום 6 | חצי גמר | גביע האתגר | רבע גמר |
| טריומף | 2007/2008 | ליגת העל הרוסית | מקום רביעי | מקום 5 | רבע גמר | יורופקאפ | 1/16 גמר |
| טריומף | 2008/2009 | ליגת העל הרוסית | מקום 5 | מקום 5 | מקום רביעי | גביע אירופה | מוקדמות |
| טריומף | 2008/2009 | ליגת העל הרוסית | מקום 5 | מקום 5 | מקום רביעי | גביע האתגר | מקום שלישי |
| טריומף | 2009/2010 | ליגת העל הרוסית | מקום 6 | מקום 7 | רבע גמר | גביע אירופה | שלב הבתים |
| טריומף | 2010/2011 | ליגת הכדורסל המקצוענית | מקום 10 | לא השתתפה | רבע גמר | גביע האתגר | מוקדמות |
| טריומף | 2011/2012 | ליגת הכדורסל המקצוענית | מקום שלישי | מקום רביעי | רבע גמר | גביע האתגר | מקום שלישי |
| טריומף | 2011/2012 | BBL | מקום שני | רבע גמר (סירבה להשתתף) | רבע גמר | גביע האתגר | מקום שלישי |
| טריומף | 2012/2013 | PBL | מקום 5 |  |  | גביע אירופה | שלב הבתים |
| טריומף | 2012/2013 | ליגת VTB | מקום 6 בבית ב' | שמינית גמר |  | גביע אירופה | שלב הבתים |
| טריומף | 2013/2014 | ליגת VTB | מקום שלישי בבית ב' | רבע גמר מקום 6 באליפות רוסיה | רבע גמר | גביע יורוצ'אלנג | מקום שני |
היכל הבית

כשהקבוצה התמקמה בעיר ליוברצי, היא אירחה בהיכל הספורט טריומף, המכיל 4,000 מושבים.
ניהול, בעלות ומימון

מאז הקמתה הקבוצה נתמכה תחילה על ידי ממשלת מחוז מוסקבה והאוליגרך אלכסיי קאזאן, עד פירוקה ב־2014.
סגל > מאמנים ראשיים

2003–2005: יבגני קובלנקו
2005: אלכסנדר ואסין
2005–2007: רוטיאניס פאולאוסקאס
2007: דמיטרי שאקולין
2007—2010: סטניסלב ירמין
2010—2012: ולדמראס הומיצ'יוס
2012—2014: וסילי קראסב