stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשת הריגול של לוסי

רודולף רסלר
במלחמת העולם השנייה, רשת הריגול של לוסי ניהלה פעילות נגד הנאצים משווייץ. היא נוהלה על ידי רודולף רסלר, פליט גרמני, אשר היה בעל חברת הפצה קטנה בשם "ויטה נובה". מעט מאוד מידע הובא לידיעת הציבור אודות הרשת, אודות רסלר או אודות מקורות המודיעין של הרשת ומניעיה.
לאחר המלחמה, רסלר גולל בפני עיתונאים את סיפורו הסתום מעט. לפי הסיפור, בעת שעבר לשווייץ בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20, הוא הותיר מאחוריו בגרמניה מספר חברים שהיו ממתנגדי הנאצים. בין ידידיו היו מספר קצינים בצבא הגרמני, אשר התברגו לתפקידים בכירים במהלך המלחמה. באופן כלשהו, וזהו החלק הסתום ביותר בסיפור, הקצינים הצליחו לשדר אליו מידע (לעיתים על פי דרישה מפורשת שהגיעה ממוסקבה) באמצעות משדרים גרמניים.  המשמעות של טענתו של רסלר היא שהתקיימה פעילות חשאית, שמעולם לא עוררה חשד בקרב הנאצים, אשר עשתה שימוש בשדרים גרמניים. טכנית הדבר יותר מבלתי סביר ומעלה שאלות בנוגע לאמינות סיפורו של רסלר. ברם, המידע שסיפקה הרשת היה תכוף, מדויק והגיע תמיד במועד.
רסלר הצליח ליצור קשר עם ארגון הריגול הסובייטי של אלכסנדר ראדו בשווייץ ועשה בו שימוש כדי להעביר מידע למוסקבה. כתנאי לעבודה עם ראדו העלה רסלר דרישות תמוהות – הוא ביקש להותיר את מקורותיו עלומים בכל עת והתנה את שיתוף הפעולה שלו בכך שהסובייטים לא יעשו שום ניסיון לגלות את מקורותיו. מוסקבה חשדה בו בתחילה אולם לבסוף החלה להסתמך יותר על המידע שסיפקה הרשת שלו.
לבסוף השווייצרים מצאו את המשדרים של הרשת והוציאו אותה מכלל פעולה טרם הסתיימה המלחמה.
היבט מעורר מחלוקת בסיפור של הרשת של לוסי הוא ההאשמה שהרשת הייתה במהותה חלק מפעולה של השירות החשאי הבריטי, אשר מטרתה הייתה להעביר מידע מאולטרה לסובייטים באופן מהימן שלא יחשוף את פעולות הפענוח הבריטיות. סטלין חשד במידע שהגיע מהאמריקנים ומהבריטים אודות תוכניות הנאצים לפלוש לרוסיה בשנת 1941. לכן, בהחלט מתקבל על הדעת שבעלות הברית עשו מאמצים כבירים כדי למצוא שיטה להעביר מידע חיוני לסובייטים.
ריק קארי

ריצ'רד ג'ון "ריק" קארי (באנגלית: Richard John "Rick" Carey; נולד ב-13 במרץ 1963) הוא שחיין אמריקאי בעבר. אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן עולם בסגנון הגב.
ביוגרפיה

קארי נולד במאונט קיסקו, ניו יורק. הוא החל להתאמן בגיל 12 במועדון השחייה באדג'ר, לרצ'מונט ניו יורק, תחת הדרכתו של המאמן ג'ון קולינס. תוך שנתיים בשנת 1977 הוא קבע שיא לאומי חדש, הראשון שלו.
קארי נבחר לייצג את נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת מוסקבה (1980) אך בגלל החרם האמריקאי עקב הפלישה הסובייטית לאפגניסטן נמנע ממנו להשתתף במשחקים.
שנה מאוחר יותר, ב-1981, זכה קארי להיות אלוף ארצות הברית בשני משחי הגב ל-100 מטר ול-200 מטר כשקבע שיאים לאומיים חדשים תחת הדרכתו של המאמן אדי ריס מאוניברסיטת טקסס באוסטין בה למד.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 זכה קארי בשתי מדליות זהב. במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:00.82 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב כששחה את סגנון הגב. הרביעייה האמריקאית קבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 3:40.84 דקות. ב-100 מטר גב הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 56.04 אחרי המזרח גרמני דירק ריכטר ששחה זמן של 55.95 שניות.
באליפות ארצות הברית בשחייה שנערכה בקלוביס, קליפורניה בתחילת אוגוסט 1983 קבע קארי לראשונה שלושה שיאי עולם חדשים במשחים ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.38 שניות ול-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.93 דקות. הוא שיפר את שיאיו של ג'ון נייבר מאולימפיאדת מונטריאול (1976). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.44 שניות. במשחקים הפאן אמריקאים שנערכו בקראקס ונצואלה בסוף אוגוסט אותה שנה הוא שיפר שוב את השיא העולמי ב-100 מטר גב בתוצאה של 55.19 שניות. הוא ניצח במשחה ל-200 מטר גב ושבר את השיא העולמי במשחה ל-4x100 מטר מעורב יחד עם סטיב לנדקוויסט, מאט גריבל וראודי גיינס כל אחד מהם היה שיאן עולם בעצמו במשחה אישי.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה קארי בשלוש מדליות זהב במשחי הגב ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. ב-100 מטר גב הוא קבע זמן של 55.79 שניות לפני בן ארצו דייב וילסון והקנדי מייק ווסט. ב-200 מטר גב הוא קבע זמן של 2:00.23 דקות לפני הצרפתי פרדריק דלקורט והקנדי קמרון הנינג. ב-4x100 מטר מעורב יחד עם סטיב לנדקוויסט, פאבלו מוראלס וראודי גיינס הם קבעו שיא עולם חדש בתוצאה של 3:39.30 דקות, לפני קנדה (3:43.23 דקות) ואוסטרליה (3:43.25 דקות). במשחה זה כשחיין ראשון קבע קארי שיא אולימפי חדש בתוצאה של 55.41 שניות. הוא עורר כעס מסוים בגלל שנראה לא מאושר למרות ניצחונו ב-200 מטר גב כשלא הצליח לשפר את שיאו העולמי. הוא התנצל בפומבי על התנהגותו הלא ספורטיבית.
הוא המשיך לזכות בתוארי המדינה במשחי הגב עד לפרישתו בשנת 1986.
קארי עובד בלונדון עבור בנק ברקליס.
תארים והישגים

קארי שיפר את השיא העולמי 9 פעמים מתוכם 5 פעמים במשחים אישיים.
קארי זכה בתואר שחיין השנה בעולם בשנת 1983.
בשנת 1993 זכה קארי להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר גב
רכנפיים

| רכנפיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: פשפשים
אינפרא־סדרה:: Cimicomorpha
משפחה:: רכנפיים
שם מדעי
 Miridae ‏Hahn, 1833

רכנפיים (שם מדעי: Miridae) היא המשפחה הגדולה ביותר בתת-סדרת הפשפשים המונה יותר מ-10,000 מינים שונים בכ-1,300 סוגים, בישראל ידועים כ-300 מינים. (1988) Henry & Wheeler העריכו כי מספר המינים בעולם כנראה עומד על 20,000 כאשר רוב תת-המשפחות נפוצות בכמה יבשות. קל לזהות את הרכנפיים מבין משפחות אחרות לפי הקוּניאוּס (cuneus) בקצה הקוֹריאוּם (corium) שאינו מופיע בכנפיים של פשפשים ממשפחות אחרות.
כנף רכנף
שם המשפחה נובע מהלחם המילים רך + כנף, זאת מאחר שגופם רך והעדין בניגוד למשפחות אחרות כגון התריסיתיים והסרחניים שהם בעלי קוטיקולה קשה יותר. הרכנפיים מופיעים בגדלים וצבעים שונים, לרוב קטנים מ-12 מ"מ, חלקם טורפים אך רובם צמחוניים. יש ביניהם שניזונים מצמחים מסוימים ויש שניזונים מקבוצות צומח גדולות יותר. צבע גופם לרוב בעלי גוני ירוק או צהוב אך חלקם בעלי גוונים שחורים, הכנפיים פעמים רבות צבעוניות בעלות הדפסים מגוונים. העינית תמיד חסרה, מלבד בתת-המשפחה Isometopinae.
עדויות מאובנים מראות שהמשפחה הפכה נפוצה מאוד בתור המיוקן אשר בעידן קנוזואיקון, כנראה כתוצאה משינויים פאוניסטים אשר גרמו להתפשטות מהירה של עשבים וצמחים אחרים.
מינים בולטים בישראל (רשימה חלקית)

תת-משפחה Bryocorinae
שבט Dicyphini
רכנף עדין Nesidiocoris tenuis
תת-משפחה Deraeocorinae
שבט Deraeocorini
רכנף האשל Deraeocoris addendus
רכנף טורף Deraeocoris pallens
תת-משפחה Isometopinae
תת-משפחה Mirinae
שבט Mirini
רכנף העירית Horistus infuscatus
רכנף אדום-שחור Dionconotus neglectus
רכנף חיוור Creontiades pallidus
תת-משפחה Orthotylinae
אורתוטילוס
תת-משפחה Phylinae
שבט Phylini
קמפילומה חדגוונית Campylomma unicolor
סימוכים

Henry, T.J. & Wheeler, A.G., Jr 1988. Miridae. pp. 251-507 in Henry, T.J. & Froeschner, R.C. (eds). Catalog of the Heteroptera, or True Bugs, of Canada and the Continental United States. Leiden: E.J. Brill xix 958 pp.
ריק קרלייל

| --- | --- |

קרלייל בשנת 2011
 לידה:  27 באוקטובר 1959 (בן 64) אוגדנסבורג, ארצות הברית 
 עמדה:  רכז 
 גובה:  1.96 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת מיין אוניברסיטת וירג'יניה
 דראפט:  בחירה מספר 70, 1984 בוסטון סלטיקס
 קבוצות כשחקן
 1984–1987  1987 1987–1988 1989:  בוסטון סלטיקס אולבני פטרונס ניו יורק ניקס ניו ג'רזי נטס
 הישגים כשחקן
 אליפות ליגת ה-NBA ‏(1986)
 קבוצות כמאמן
 2001–2003 2003–2007 2008–2021   2021-:  דטרויט פיסטונס אינדיאנה פייסרס דאלאס מאבריקס   אינדיאנה פייסרס
 הישגים כמאמן
 אליפות ליגת ה-NBA ‏(2011) מאמן השנה ב-NBA ‏(2002)
 
ריצ'רד פרסטון קרלייל (באנגלית: Richard Preston Carlisle; נולד ב-27 באוקטובר 1959) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי המכהן כמאמנה של קבוצת אינדיאנה פייסרס מליגת ה-NBA.
קריירת המשחק

קרלייל שיחק במדי קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מיין בין השנים 1979 ל-1981 בטרם עבר לשחק במדי קבוצת "וירג'יניה קאבלירס", קבוצתה של אוניברסיטת וירג'יניה, בה שיחק לצידו של רלף סמפסון.
קריירת המשחק > NBA

קרלייל נבחר בדראפט ה-NBA בבחירה מספר 70 בסיבוב השלישי, על ידי בוסטון סלטיקס, בה שיחק לצידם של לארי בירד, ביל וולטון ורוברט פאריש. הוא שיחק בבוסטון במשך שלוש שנים, וזכה עם הקבוצה באליפות הליגה עם ניצחון בגמר ה-NBA מול יוסטון רוקטס, בה שיחק סמפסון, חברו לשעבר בקבוצת המכללות. קרלייל, שלא היה גורם משמעותי בהרכב הנחשב לאחד מהטובים בהיסטוריה, שותף בסדרת הגמר בשלושה מששת המשחקים, בהם קיבל סך של 8 דקות ותרם שש נקודות בלבד.
בשנת 1987, אחרי ששוחרר מהסלטיקס, שיחק קרלייל תקופה קצרה במדי אולבני פטרונס מליגת ה-CBA בטרם חתם על חוזה בקבוצת ניו יורק ניקס. הוא שיחק בניקס עונה בודדת, עונת 1987/1988, בה שותף ב-26 משחקים בלבד, ובשנת 1989 שיחק חמישה משחקים במדי ניו ג'רזי נטס תחת המאמן ביל פיץ', בטרם פרש ממשחק פעיל.
הערות שוליים

↑  Top 10 Teams in NBA History באתר NBA.com‏
↑  סטטיסטיקת סדרת הגמר 1986
↑  עד עונת 2002/03 הסיבוב הראשון התקיים בסדרת הטוב מחמישה משחקים, ומאותה עונה גם הסיבוב הראשון מתקיים בשיטת הטוב משבעה משחקים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 5692 0850  LCCN: no2015132243  VIAF: 44144648379609622251   WorldCat (עם VIAF): 44144648379609622251
ראש מדינה

יצחק הרצוג נשיא מדינת ישראל. על פי החוק הישראלי, הנשיא הוא ראש המדינה; בפועל לנשיא תפקיד סמלי בעיקר.
ראש מדינה הוא הנציג העליון של מדינה, מדינת לאום, פדרציה או חבר עמים, המגלם בתפקידו את ההמשכיות והלגיטימיות של המדינה, עומד בראש הממשל, ומנהל את ענייניה תוך הפעלת סמכויותיו השלטוניות, הפוליטיות, הטקסיות והאחרות, המפורטות על פי רוב בחוקת המדינה.
במשטר מלוכני (מונרכיה), המלך הוא ראש המדינה. במשטר רפובליקני ראש המדינה מכונה על פי רוב בתואר נשיא, אף שקיימים תארים אחרים (ראו להלן), וישנם מנהיגים שתוארם הרשמי הוא "ראש המדינה", פשוטו כמשמעו.
מערכות שלטוניות

אף שקיימות מערכות שלטוניות שונות ברחבי העולם, ככלל ניתן להצביע על ארבעה טיפוסים עיקריים:
מערכות שלטוניות > מערכות נשיאותיות

ישנן חוקות (או חוקי־יסוד) לפיהן ראש המדינה משמש בפועל ראש הרשות המבצעת, הפועל בנפרד ובאופן עצמאי מהרשות המחוקקת. מערכת זו ידועה, לעיתים, כ"מערכת נשיאותית", שכן הממשלה על גופייה השונים כפופה למרותו של ראש־מדינה פעיל, הממנה את חבריה ללא התערבות הרשות המחוקקת. ישנן מערכות נשיאותיות המחייבות אישור חקיקתי לפני מינויי שרים, או מקנות לרשות המחוקקת את הסמכות להדיח את הנשיא.
במערכות נשיאותיות אחדות קיים גם ראש ממשלה, אלא שבדומה ליתר חברי הממשלה גם הוא כפוף לנשיא, ולא לרשות המחוקקת. ברוב המקרים האלה משרת ראש הממשלה היא בעלת חשיבות פוליטית שולית; לעיתים היא אף מופקדת בידיו של פקיד ולא בידי פוליטיקאי. לראש ממשלה במערכת נשיאותית אין את הסמכויות הנתונות בידי ראש ממשלה במערכת פרלמנטרית; הנשיא הוא שמתווה את המדיניות הלאומית, כאשר לראש ממשלתו סמכויות מנהלתיות בדרך כלל.
מערכות נשיאותיות מאפיינות את חוקותיהן של חלק ניכר ממדינות אמריקה. הגם שרוב הנשיאים במערכות אלה נבחרים באופן דמוקרטי (בחירות ישירות או בלתי־ישירות), אפשר שיתפסו את השלטון גם באמצעים אחרים (הפיכה צבאית, למשל) ויקיימו מערכת נשיאותית בדמות משטר צבאי. כמה ממאפייניה של המערכת הנשיאותית (כלומר, אישיות פוליטית חזקה החולשת על הרשות המבצעת, ולא המחוקקת) קיימים גם במונרכיות אבסולוטיות, כמו בערב הסעודית, ובסין, שמשטרה רשמית פרלמנטרי.
מערכות שלטוניות > מערכות נשיאותיות למחצה

מערכות נשיאותיות־למחצה משלבות מאפיינים נשיאותיים ופרלמנטריים, כשעקרון היסוד הוא שהרשות המבצעת כפופה הן לנשיא והן לרשות המחוקקת. חוקתה של הרפובליקה הצרפתית החמישית קובעת כי בסמכותו של נשיא צרפת למנות ראש ממשלה, ואולם המינוי חייב בהסכמת הפרלמנט הצרפתי. כאשר הנשיא הצרפתי נמנה עם צד מסוים בקשת הפוליטית, ואילו בפרלמנט שולטת האופוזיציה, הנשיא נאלץ למנות את נציג האופוזיציה לראש ממשלה (תהליך המכונה קוהביטציה). כך מינה הנשיא הסוציאליסט פרנסואה מיטראן את איש הימין ז'אק שיראק לראש ממשלה בפרק זמן מסוים בשנות ה־80. במצב של קוהביטציה במערכת הצרפתית, הנשיא אחראי בדרך כלל על ענייני מדיניות החוץ שעה שראש הממשלה מופקד על ענייני הפנים.
לאורך ההיסטוריה המודרנית אימצו מדינות דפוסים שונים של מערכת נשיאותית־למחצה. רפובליקת ויימאר, לדוגמה, קבעה בחוקתה נשיא בעל סמכויות תאורטיות לשעת חירום, בנוסף לקבינט שאת חבריו בחר מקרב הפרלמנט הגרמני, הרייכסטאג. הקבינט אמור היה להיות כפוף במידה שווה לרייכסטאג, ואילו משרת הנשיא נועדה להיות סמלית במהות, בעוד הפוליטיקה הוויימארית סובבת סביב הרייכסטאג. בעקבות חוסר יציבות כרוני חל שינוי במבנה הפוליטי של המדינה, וניצול סמכויות החירום של הנשיא נגד גורמים עוינים נעשה תדיר יותר ויותר. עד 1932 נתערער מאזן הכוחות באופן כה חמור עד כי הנשיא פאול פון הינדנבורג יכול היה לפטר את הקנצלר (ראש הממשלה) גם אם זכה לתמיכת הרייכסטאג, ולבחור תחתיו קנצלר מטעמו. פון הינדנבורג השתמש בסמכותו זו כדי למנות את אדולף היטלר לקנצלר מבלי להיוועץ עם הרייכסטאג.
מערכות שלטוניות > מערכות פרלמנטריות

במערכות פרלמנטריות ראש המדינה ממלא בדרך כלל תפקיד טקסי וסמלי, כאשר סמכותו הביצועית היא בדרך כלל תאורטית או סמלית בלבד (כך למשל מכונה ממשלתו של מלך אנגליה "ממשלת הוד מלכותו", כדי לציין שלהלכה, הממשלה שייכת למלך ולא לפרלמנט). במציאות, תהליך ההתפתחות החוקתית שחל באזורים רבים בעולם (ובעיקר במערב אירופה) הביא לכך שעל פי רוב, הסמכות הביצועית במערכת פרלמנטרית היא בידי ממשלה שבראשה עומד ראש ממשלה, הכפופה לפרלמנט. כפיפות זו באה לידי ביטוי בכך שראש הממשלה ומרבית, אם לא כל חברי הממשלה, הם חברי הפרלמנט ומהווים בו רוב. בנוסף, בסמכותו של הפרלמנט להטיל וטו על החלטות הממשלה ואף להפיל את הממשלה.
מעמדו של ראש המדינה במערכת הפרלמנטרית מועד לשינויים ולגרסאות שונות. ככל שהחוקה מוקדמת יותר, כך סביר שראש המדינה יהנה מסמכויות רבות יותר ביחס לממשלה; מערכות פרלמנטריות מוקדמות העניקו לראשי המדינה סמכויות המקבילות לאלו של נשיאים במערכות נשיאותיות־למחצה ואף נשיאותיות לחלוטין, לעיתים תוך עקיפת סמכויות הפרלמנט. כך למשל חוקתה של ממלכת איטליה משנת 1848 אפשרה למלך ויקטור עמנואל השלישי להעלות את בניטו מוסוליני לשלטון בנסיבות מעוררות מחלוקת. דוגמה נוספת היא זו של לאופולד השלישי מלך בלגיה, אשר החליט - בניגוד לרצון ממשלתו - להיכנע בשם מדינתו לצבא הגרמני שפלש לבלגיה ב־1940. בתום המלחמה פרץ ויכוח סוער בבלגיה אודות מעשהו של המלך, שבסיומו נאלץ המלך לוותר כליל על הכתר.
מערכות שלטוניות > ראשי מדינות נטולי סמכות מבצעת

את הטיפוס האחרון (והמודרני ביותר) של ראשי מדינה ניתן לכנות "ראש מדינה נטול סמכות מבצעת". אישים אלה אינם נמנים אפילו להלכה על הרשות המבצעת של המדינה. אין להם כל תפקיד בממשלה, ולכן אין מתייחסים לממשלות מדינותיהם ככפופות למרותם, בניגוד למודל הפרלמנטרי המסורתי. גם כאן, קיימים חריגים וגרסאות שונות המעניקים מידה מסוימת של סמכות שאיננה טקסית בלבד. מלך שוודיה, לדוגמה, איננו מחזיק בסמכויות המדיניות בהן החזיקו קודמיו עד כינונה של החוקה השוודית המודרנית בשנות השבעים; ואולם הוא עדיין מקבל דיווח חודשי על פעולות הממשלה. דוגמאות נוספות לראשי מדינות מעין אלה הן נשיא מדינת ישראל, נשיא הרפובליקה הפדרלית של גרמניה וקיסר יפן. נשיאה הראשון של מדינת ישראל, חיים ויצמן חש מאוד שלא בנוח עם חוסר הסמכויות של תפקידו, שאותו תיאר במילים "ממחטה היא הדבר היחידי שהממשלה מרשה לי לדחוף בו את אפי".
תפקידי ראש המדינה

ראשי מדינות ממלאים כמה מהתפקידים הבאים, ולעיתים אף את כולם (בכפוף לטיפוס החוקתי אליו הם משתייכים).
תפקידי ראש המדינה > קודקוד המדרג הדיפלומטי

ראש המדינה מאמין (מסמיך) את שגרירי מדינתו באמצעות חיבור כתבי האמנה שאותם מוסרים השגרירים לראש המדינה המארחת. לפי הפרוטוקול הדיפלומטי, אדם איננו רשאי למלא כל תפקיד דיפלומטי בכיר במדינה זרה ללא האמנה רשמית מראש מדינתו.
ראש המדינה מקבל האמנתם של נציגים דיפלומטים זרים המשוגרים למדינתו.
ראש המדינה חותם על אמנות בינלאומיות בשם מדינתו, או שולח נציגים שיחתמו בשמו.
תפקידי ראש המדינה > ראש הזרוע המבצעת

ברובן הגדול של מדינות העולם, בין אם הן מקיימות משטר מלוכני או רפובליקני, הסמכות הביצועית נתונה, לפחות להלכה, בידי ראש המדינה. במערכות נשיאותיות ראש המדינה משמש בפועל כראש הרשות המבצעת. במערכות פרלמנטריות הסמכות הביצועית היא להלכה בידי ראש המדינה, אך למעשה בידי ראש הממשלה או הקבינט. דוגמאות למערכות פרלמנטריות מעין אלה, בהן ראש המדינה משמש בתאוריה ראש הזרוע המבצעת, כוללות את אוסטריה, אוסטרליה, איטליה, בריטניה וקנדה. יוצאות־דופן בולטות הן ישראל, שוודיה ואירלנד, שבהן הממשלה מוגדרת בפירוש כזרוע המבצעת בנפרד מראש המדינה.
תפקידי ראש המדינה > עורך המינויים הראשי

ראש המדינה ממנה את כל פקידי המפתח במדינה, כולל חברי הממשלה, ראש הממשלה (אם קיים), שופטים בכירים ויתר בעלי המשרות הבכירות בשירות המדינה. ברוב המערכות הפרלמנטריות מינוי ראש הממשלה כפוף לאישור הפרלמנט, ואילו פקידים אחרים ממונים על ידי ראש הממשלה או לפי המלצתו. הפעם האחרונה שבה התערב ראש המדינה הבריטית במינוי ראש הממשלה הייתה ב־1963 כאשר המלכה אליזבת השנייה בחרה באלק דאגלס-יום כמחליפו של הרולד מקמילן. במערכות נשיאותיות כמו זו האמריקנית, המינויים נעשים על פי שיקול דעתו של הנשיא (אף שבארצות הברית הליך מינויים של חברי הממשלה ובכירים במערכת המשפט טעון אישור הסנאט).
ראש המדינה רשאי להעביר פקידים מתפקידם. במערכות פרלמנטריות הדבר נעשה רק בכפוף להמלצת ראש הממשלה. עם זאת, ראשי מדינות רבים מחזיקים בסמכות תאורטית לפטר כל פקיד במדינותיהם, אף שהדבר נדיר ביותר. במערכות נשיאותיות, בסמכות ראש־המדינה לפטר כל פקיד על פי שיקול דעתו.
תפקידי ראש המדינה > חתימה ואישור הצעות חוק

רוב מדינות העולם דורשות כי ראש המדינה יחתום על כל הצעות החוק המאושרות בפרלמנט בטרם תיעשנה לחוקים רשמיים. במדינות אחדות, כמו בריטניה ואירלנד, ראש המדינה נחשב במידה מסוימת לציר רשמי בפרלמנט. במערכות נשיאותיות לנשיא יש על פי רוב זכות וטו ביחס להצעות חוק המועלות בפרלמנט. עם זאת, ברוב המערכות הפרלמנטריות אין בסמכותו של ראש המדינה להתנגד לחתימה על הצעות החוק; חתימתו היא סמלית במהותה, ונועדה לאשר כי הליך העברת החוק היה תקין.
ישנן מערכות פרלמנטריות בהן לראש המדינה סמכויות מסוימות ביחס להצעות חוק, שאותן ביכולתו להפעיל בהתאם לשיקול דעתו. סמכויות אלה עשויות לכלול:
הטלת וטו על הצעת חוק עד שבתי הפרלמנט ישקלוה מחדש ויאשרוה בשנית.
דחיית החתימה על הצעת החוק או השהייתה לפרק זמן בלתי מוגבל.
להעביר את הצעת החוק למערכת המשפטית על מנת לבחון את מעמדה החוקתי.
להעביר את הצעת החוק לעם באמצעות משאל עם.
תפקידי ראש המדינה > מפקד הצבא העליון

במדינות רבות ראש המדינה הוא מפקדו העליון – נומינלית או מעשית – של צבא מדינתו, ומחזיק בדרגה הרמה ביותר בשרשרת הפיקוד הצבאית.
בדיקטטורות צבאיות, או בממשלות שקמו לאחר הפיכות צבאיות, תפקיד זה של ראש המדינה ברור מאליו, שכן עצם סמכותה של ממשלה מעין זו נגזר משליטתה בכוח צבאי.
תפקידי ראש המדינה > זימון הפרלמנט ופיזורו

בסמכותם של ראשי מדינות רבים לכנס ולפזר את הרשות המחוקקת. ברוב המערכות הפרלמנטריות, הדבר נעשה בהמלצת ראש הממשלה או הממשלה. במערכות פרלמנטריות אחדות, כמו גם במערכות נשיאותיות מסוימות, ראש המדינה עשוי לעשות זאת ביוזמתו הוא. עם זאת, ישנן מדינות (כארצות הברית) שבהן מושב הפרלמנט קבוע, ואין אפשרות להקדים את תאריך הבחירות. גם במערכות אחרות המושב קבוע, אולם בסמכותו של ראש המדינה לפזר את הפרלמנט בנסיבות מסוימות. מדינות אחדות מסמיכות את ראש המדינה לסרב לפיזור הפרלמנט גם אם ראש הממשלה אינו זוכה עוד לאמונו, וכך נאלץ ראש הממשלה להתפטר.
תפקיד סמלי

אחד מתפקידיו החשובים ביותר של ראש המדינה המודרני הוא להוות סמל לאומי של מדינתו. ברוב מדינות העולם דיוקנו הרשמי של ראש המדינה מופיע במשרדי ממשלה, בנמלי תעופה, ובבניינים ציבוריים דומים. הרעיון, ששורשיו עוד בימי הביניים, הוא ליידע את הציבור בדבר סמליות הקשר בין ראש המדינה לעמו. לעיתים מפריזים במנהג הזה, וראש המדינה מתחיל להאמין כי הוא לבדו מהווה סמל האומה. כך נוצר פולחן אישיות, שבו דיוקנו של ראש המדינה הופך לייצוג החזותי היחיד של המדינה, ונעשה חשוב יותר אף מהדגל, ההמנון הלאומי, החוקה, מייסדי המדינה וכדומה. ביחסים דיפלומטיים, ראשי מדינות הם בדרך כלל הראשונים לברך אורח רם־מעלה המבקר במדינה. הם אף עשויים לקיים תפקיד של "מארחים" בלתי־רשמיים במהלך ביקורו של האח"מ, בהזמינם אותו לארוחה מדינית בארמונם או באחוזתם, או בקיימם מחוות אחרות.
בחירת ראש המדינה

ישנן כמה דרכים בהן עשוי ראש מדינה להתמנות לתפקיד:
מלכים בדרך כלל עולים לכתר מתוקף ירושה. כיום, קיימים חריגים מעטים לכך, כגון האפיפיור.
במדינה המקיימת משטר רפובליקני, ראש המדינה נבחר בדרך כלל לתפקידו, בין אם ישירות, לאחר קיום בחירות עממיות, או בעקיפין, על ידי חברי הפרלמנט או על ידי גוף בוחרים מצומצם אחר.
ראש מדינה שהוא שליט אוטוקרטי עשוי לתפוס את השלטון בכוח. דיקטטורים משתמשים בדרך כלל בתארים דמוקרטיים, ואולם אחרים מכריזים על עצמם מלכים. כך עשו הקיסר נפוליאון השלישי וזוג מלך אלבניה, בעוד שאידי אמין הכריז על עצמו "נשיא לכל ימי חייו".
תארים

לצד התארים המקובלים לראשי מדינה (נשיא, מלכה), מנהיגים שונים מחזיקים בתארים אחרים: בכווית מכונה ראש המדינה אמיר; במונקו ובליכטנשטיין – נסיך; בלוקסמבורג – דוכס גדול; בעומאן – סולטאן; בוותיקן – אפיפיור; וביפן – קיסר. בנוסף, קיימות מדינות שבהן תוארו ומהות תפקידו של ראש המדינה מעורפלים כגון עלי ח'אמנאי, "המנהיג העליון" של איראן או מועמר קדאפי שהיה השליט הדיקטטורי של לוב עד ההתקוממות בלוב (2011) על אף שלא נשא בכל תואר ממלכתי רשמי.
סטטיסטיקה לגבי ראשי מדינות

ראש המדינה הוותיק בעולם: חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי (החל מ־1967)
ראש המדינה הוותיק בעולם שאינו מלך: פול בייה (החל מ-1982)
מדינות עם מספר ראשי המדינה הגדול ביותר: שווייץ (מועצה פדרלית בת שבעה חברים); בוסניה והרצגובינה (נשיאות בת שלושה חברים, כל אחד מייצג פלג אתני אחר); אנדורה (נשיא צרפת ובישוף אורחל שבספרד מכהנים שניהם כנסיכים); סן מרינו (שני "קפיטאני רג'נטי" או מושלים)
האדם המכהן כראש מדינה עבור האומות הרבות ביותר: צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, המשמש ראש מדינה עבור 15 מדינות עצמאיות.
ראו גם

רשימת ראשי המדינות וראשי הרשות המבצעת המכהנים
נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' בוש הבן חותם על תיקון חקיקתי במהלך טקס ציבורי. כראש מדינה במערכת נשיאותית, חתימתו של הנשיא נדרשת על כל החוקים. עם זאת, ניתן לעקוף את סמכות הווטו שלו על ידי רוב של שני שלישים בקונגרס
צ'ארלס השלישי המכהן כראש מדינה עבור האומות הרבות ביותר
רשת הספריות של מערב שווייץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 תאריך ייסוד:  1985 
 קואורדינטות:  46°06′20″N 7°04′42″E﻿ / ﻿46.1055344°N 7.0782906°E﻿ / 46.1055344; 7.0782906
 https://www.rero.ch/
 he
 
רשת הספריות של מערב שווייץ (בצרפתית: Réseau des bibliothèques de Suisse occidentale; בראשי תיבות: RERO) הוקמה על ידי כמה ספריות מרכזיות בשנת 1985, באזור דובר הצרפתית ברומאנדי שבמערב שווייץ. RERO הוא הלחם בסיסים של "Réseau Romand" ("רשת רומנד").
RERO כולל את הספריות האקדמיות, הציבוריות והמתמחות של הקנטונים של שווייץ. היא מנהלת קטלוג איגודים של 180 איש, ספריות המשרתות 50,000, סטודנטים משלוש אוניברסיטאות אקדמיות: ז'נבה, פריבור ונשאטל, האוניברסיטה למדעים שימושיים ואמנויות ואוניברסיטאות החינוך למורים.
נכון ל-2019, הכיל הקטלוג 6.8 תיאורים ביבליוגרפיים של מעל ל-10 מיליון מסמכים. הקטלוג הכיל תקצירים גם של מעל ל-200 אלף כתבי עת.
רוגע

אישה רגועה צופה בנוף
רוגע הוא מצב שבו האדם חופשי מתחושות גופניות ורגשיות של דחק וחרדה. תחושת הרוגע אינה ייחודית לבני אדם והיא מופיעה גם אצל בעלי חיים. במצב של רוגע מופחתת הפרשתו של המוליך העצבי נוראדרנלין.
גורמים המעודדים תחושת רוגע

טכניקת הרפיה היא כל שיטה או תהליך שמסייע לאדם להגיע למצב של רגיעה או להפחית את רמת החרדה או הדחק בה הוא נתון. מטרת הטכניקה היא לסייע בהפחתת מתח השרירים, הורדת לחץ דם, והאטת קצב הנשימה ופעימות הלב. הטכניקה משמשת לעיתים קרובות בתוכניות שונות להתמודדות עם חרדה ודחק, בטיפולים פסיכולוגיים (בעיקר טיפול קוגניטיבי התנהגותי), בהרפיה עצמית של האדם, ועוד.
הנשיפה יכולה לשמש כטכניקה להירגעות. כאשר אנו נושפים, ולאו דווקא בשיטות מיוחדות, אנו נרגעים. כאשר אנו לחוצים, אנו לוקחים שאיפה עמוקה ולאחר מכן נושפים בחוזקה דרך האף. ישנן שיטות המנצלות את הנשיפה עד תומה, כמו יוגה.
דמיון מודרך הוא שיטה המשתמשת בדמיון כדי להשפיע על המצב הנפשי, להעלות מחשבות לא מודעות באופן אסוציאטיבי, ולתרגל את שליטת המוח על התפקודים הגופניים. הוא יכול לשמש בין היתר גם ליצירת תחושת רוגע.
ספירת כבשים הוא תרגיל דמיון מודרך שמשמש בחלק מהתרבויות כאמצעי מרדים כדי לישון.
מוזיקת העידן החדש היא מוזיקה שלווה במגוון סגנונות מוזיקליים שנועדו להשרות אווירת רוגע ורגשות חיוביים, כאמצעי לשחרור מתחים באמצעות יוגה, מדיטציה ועיסוי. מוזיקה זו מסתמכת רובה ככולה על מכלול האמונות של העידן החדש.
עיסוי הוא שיטת מגע המבוססת על חיכוך, שפשוף ולחיצה בנקודות שונות בגוף אשר מבוצעת על ידי אדם או באמצעות מכשור מכני. העיסוי יכול לבין היתר לסייע לאדם להירגע.
מכל ציפה יכול לשמש אף הוא להירגעות.
הערות שוליים

↑  Chakravarty, A. (2010). "The creative brain–Revisiting concepts". Medical hypotheses, 74 (3), 606–612
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529502405171  BnF: cb11932747j (data)  LCCN: sh85112498  NARA: 10676295  NKC: ph125108 
רוגע הוא תחושה של חופש מתחושות דחק
רות בייטייה

רות בייטייה וילה (בספרדית: Ruth Beitia Vila; נולדה ב-1 באפריל 1979) היא אתלטית ספרדייה. האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) ובעלת מדליית ארד מאליפות העולם (מוסקבה 2013) בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה

בשנת 1998, כשהיא בת 19, שברה בייטייה את השיא הספרדי, כשקפצה לגובה של 1.89 מטר. מאז שיפרה את השיא מספר פעמים וכיום עומד השיא על 2.02 מטר, הישג אותו קבעה באוגוסט 2007. בייטייה היא האתלטית הספרדייה היחידה שקפצה לגובה של יותר משני מטרים.
בשנת 2002 השתתפה לראשונה באליפות אירופה באתלטיקה, שהתקיימה במינכן וסיימה במקום ה-11. הישג עליו חזרה שנה לאחר מכן באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה בפריז. באולימפיאדת אתונה לא הצליחה להעפיל לגמר. בשנת 2005 זכתה במדליית הכסף באליפות אירופה באתלטיקה באולם, אך לא הצליחה להגיע לגמר באליפות העולם שהתקיימה באותה שנה בהלסינקי. בשנת 2006 זכתה במדליית הארד באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה במוסקבה. שנה לאחר מכן זכתה במדליית הארד באליפות אירופה באולמות.
בשנת 2009 זכתה במדליית הכסף באליפות אירופה באולמות שהתקיימה בטורינו ובמקום החמישי באליפות העולם שהתקיימה בברלין. באליפות העולם באולמות שהתקיימה בשנת 2010 בדוחא זכתה במדליית כסף נוספת. בייטייה הוכתרה כאלופת אירופה לראשונה באליפות אירופה בשנת 2012. באותה שנה השתתפה באולימפיאדת לונדן בה סיימה רביעית. בעקבות חוסר ההצלחה לזכות במדליה אולימפית הודיעה על פרישה.
מספר חודשים לאחר הפרישה שבה להתחרות והוכתרה לאלופת אירופה באולמות בתחרות שנערה בגטבורג בשנת 2013. בשנת 2014 זכתה בפעם השנייה באליפות אירופה ובשנת 2016 השלימה זכייה שלישית ברציפות. באולימפיאדת ריו, כשהיא בת 37, קפצה לגובה 1.97 מטר וזכתה במדליית הזהב.
שיאים אישיים > אצטדיון

קפיצה לגובה: 2.02 מטר (2007)
שיאים אישיים > אולם

קפיצה לגובה: 2.01 מטר (2007)