stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניק מייסון

| --- | --- |

ניק מייסון
 לידה:  27 ינואר 1944 (בן 80) ברמינגהאם, אנגליה
 שם לידה:  ניקולס ברקלי מייסון
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1964
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וסטמינסטר, בית ספר פרנסהאם הייטס, Hall School 
 סוגה:  רוק מתקדם, רוק פסיכדלי, הארד רוק, רוק אינסטרומנטלי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  מערכת תופים 
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס, קולומביה רקורדס, סוני רקורדס, EMI, Harvest
 בן או בת זוג:  Annette Mason (23 במאי 1990–?) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ניקולס ברקלי מייסון (באנגלית: Nicholas Berkeley "Nick" Mason; נולד ב-27 בינואר 1944 בברמינגהאם, אנגליה) הוא מוזיקאי אנגלי ומתופף להקת פינק פלויד. מייסון הוא היחיד שנשאר בלהקה כל השנים מאז שנוסדה ב-1965.
ביוגרפיה

מייסון גדל בהמפסטד, לונדון ולמד בפנימיה במחוז סארי. מאוחר יותר הוא למד בריג'נט סטריט פוליטכניק, שם פגש את רוג'ר ווטרס, בוב קלוז וריצ'רד רייט ב-1964 והקים איתם את להקת "Sigma 6". לאחר פירוקה ב-1965, הקימו מייסון, ווטרס ורייט את פינק פלויד יחד עם סיד בארט.
מייסון עבד מעט גם עם אמנים אחרים, במיוחד כמתופף ומפיק מוזיקלי של סטיב הילג' ורוברט וייאט, מתופף של מייקל מנטלר ומפיק של להקת The Damned.
ביולי 2005 הצטרף מייסון לדייוויד גילמור, רייט, ולראשונה לאחר 24 שנים - ווטרס, להופעה של 4 שירים במופע "לייב 8" בלונדון. ב-12 במאי 2007 נערכה הופעת איחוד נוספת של מייסון עם עוד שניים מחברי הלהקה, שוב בלונדון.
ב-2018 הקים מייסון להקה בשם Nick Mason's Saucerful of Secrets, במטרה לנגן חומרים מהשנים הראשונות של פינק פלויד. הלהקה כללה את המוזיקאים גיא פראת, גרי קמפ ולי האריס. הלהקה ביצעה סיבובי הופעות באירופה ובארצות הברית והוציאה אלבום הופעה חיה בשם Live at the Roundhouse.
בבעלותו של מייסון מספר מכוניות קלאסיות שהוא גם מתחרה איתן במרוצים, והוא התחרה בהצלחה גם במרוץ 24 השעות של לה מאן. יש לו גם רישיון טיס.
הוא נשוי בשנית לנטי, ויש לו ארבעה ילדים.
ספרו "Inside Out: A Personal History of Pink Floyd", פורסם בבריטניה באוקטובר 2004. הספר הביא נקודת מבט הומוריסטית על הלהקה, שנתפסה בעיני רבים כחבורת מהורהרים-ממורמרים. לדבריו, זו ראייה אישית של האירועים.
הערות שוליים

↑  אמיר שוורץ, המתופף של פינק פלויד יוצא מהצללים וחוזר לשירים המוקדמים של הלהקה, באתר ynet, 30 בספטמבר 2020
| פינק פלויד |
| --- | --- | --- |
| סיד בארט • דייוויד גילמור • ניק מייסון • רוג'ר ווטרס • ריצ'רד רייט | סיד בארט • דייוויד גילמור • ניק מייסון • רוג'ר ווטרס • ריצ'רד רייט |  |
| אלבומי אולפן | The Piper at the Gates of Dawn‏ (1967) • A Saucerful of Secrets‏ (1968) • More‏ (1969) • Ummagumma‏ (1969) • Atom Heart Mother‏ (1970) • Meddle‏ (1971) • Obscured by Clouds‏ (1972) • The Dark Side of the Moon‏ (1973) • Wish You Were Here‏ (1975) • Animals‏ (1977) • The Wall‏ (1979) • The Final Cut‏ (1983) • A Momentary Lapse of Reason‏ (1987) • The Division Bell ‏ (1994) • The Endless River ‏ (2014)  |  |
| אלבומי הופעה | Delicate Sound of Thunder‏ (1988) • P•U•L•S•E‏ (1994) • The Wall Live‏ (2000)  |  |
| סרטים | Live at Pompeii‏ (1972) • The Wall‏ (1982) • ‏The Final Cut‏ (1983) • Delicate Sound of Thunder‏ (1989) • Pulse‏ (1995) • סיפורם של פינק פלויד וסיד בארט‏ (2003) • The Making of The Dark Side of the Moon ‏(2003) • ‏The Story of Wish You Were Here ‏(2012)  |  |
| פסקולים | Tonite Lets All Make Love in London‏ (1968) • Zabriskie Point‏ (1970)  |  |
| אוספים | Relics‏ (1971) • A Nice Pair‏ (1973) • A Collection of Great Dance Songs‏ (1981) • Works‏ (1983) • Shine On‏ (1992) • ‏Echoes‏ (2001) The Best of Pink Floyd: A Foot in the Door ‏ (2011)  |  |
| מסעי הופעות | Pink Floyd World Tour 1968‏ (1968) •‏ The Man and The Journey Tour ‏(1969) •‏ Atom Heart Mother World Tour‏ (1970) •‏ Meddle Tour ‏(1971) •‏ Dark Side of the Moon Tour ‏(1972) •‏ Pink Floyd 1974 tours ‏(1974) •‏ Wish You Were Here Tour‏ (1975) •‏ In the Flesh ‏(1977) •‏ The Wall Tour‏ (1980) •‏ A Momentary Lapse of Reason Tour‏ (1987) •‏ The Division Bell Tour‏ (1994)  |  |
| ערכים קשורים | בוב קלוז • אלן פרסונס • רון גיסין • היפנוסיס (סטורם ת'ורג'רסון) • פינק אנדרסון ופלויד קאונסל • בוב גלדוף • אלן פארקר • 19367 Pink Floyd |  |
ראו גם דיסקוגרפיה של פינק פלויד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007355653005171  PLWABN: 9810676692205606  BNE: XX1024293  BnF: cb138971839 (data)  GND: 120864975  ICCU: UBOV508437  ISNI: 0000 0001 1068 490X  LCCN: n93045590  MusicBrainz: d6c37074-0155-46a3-8af2-338a4f625afc  NKC: ola2002151413  NTA: 070655820  SUDOC: 084272058  VIAF: 66652429   WorldCat (עם VIAF): 66652429 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נחמיה צורי

אין תמונה חופשית
נחמיה צורי-צימבליסט (י"ב בחשוון ה'תרס"ג, 12 בנובמבר 1902 - 27 בינואר 1991) היה ארכאולוג ישראלי.
קורות חיים

צורי נולד בטרקאי, במחוז וילנה ללאה ונפתלי. בשנת 1914 גורש עם משפחתו לוילנה ושם התגורר אצל בני משפחתו. ב-1917 עברה המשפחה לז'מר, במחוז קובנה. לאחר מותה של אמו בשנת 1918, נאלץ להפסיק את לימודיו והחל לעזור בפרנסת המשפחה. הוא עבד ביער, ברישום מספרים על גזעי אורנים ובמנסרה. במשך שלוש שנים עד לשנת 1924, לימד עברית בפוליטכניקום ובאביב אותה שנה עלה לארץ ישראל. הוא עבד בראש פינה, בחקלאות ובאריזה וב-1925 עבר לתל אביב ושם עבד בבניין. העבודה הקשה והלכלוך הרב גרמו לו להתקפי חום ולדיזינטריה, עד שהרופאים אמרו לו כי עליו לעזוב את הארץ. באותן שנים הוא למד כינור בהדרכתו של גבריאל גראד (מלחין ידוע בתל אביב בשנות ה-30 וה-40), דבר שהקל מעט על סבלו.
בשנת 1925 עבר צורי לבאר יעקב ועבד בחליבת פרות, בהובלת חלב לתל אביב וחלוקתו לבתים שונים, בפרדס, בקטיף שקדים ועוד. ב-1927, הוא חזר לתל אביב והחל ללמוד מוזיקה בהדרכת פרופ' דוד שור.
בשנת 1932 הפליג צורי לטיול באירופה. באביב אותה שנה, הוא חוזר ומתיישב בקיבוץ תל יוסף.
בשנת 1934 הוא נסע לטיול למצרים, לעשרה ימי ארכאולוגיה והיסטוריה.
ב-1941 התחיל לעבוד במוזיאון בית שטורמן שרק הוקם כמוזיאון לידיעת האזור. הוא חפר בגבעת קומי, באתרי עתיקות בתל יוסף ובעמק יזרעאל המזרחי. הוא גילה שרידים ארכאולוגיים המעידים על התיישבות בעמק יזרעאל, בתקופות קדומות. בגשר, בתל דלהמייה, בתיאום עם מחלקת העתיקות בירושלים.
במלחמת העצמאות התמנה צורי לקצין תרבות, והגיע ליחידות שונות להרצות על ארץ ישראל ועתיקותיה.
בשנות ה-50 ביצע סקרים ארכאולוגיים נרחבים, מטעם אגף העתיקות, בעמק יזרעאל ובעמק הירדן, וזיהה שתי התיישבויות נוספות של התרבות, חורבת מנחה (מונחתה).
בשנים 1950–1967 ניהל צורי את בית הנכות, מסגד ממלוכי ששימש כמוזיאון לשימור עתיקות, בבית שאן. הוא פיקח על העתיקות בחבל הצפוני של ישראל, וכן השתתף במאות חפירות ומשלחות לחפירות בארץ ובשטחים החדשים שנכבשו במלחמת ששת הימים, ביהודה, שומרון ובעזה.
בשנת 1964 הייתה אחת מתגליותיו המרגשות, רצפת פסיפס בבית לאונטיס, בית אמידים בבית שאן, המוצגת במוזיאון ישראל בירושלים, בכניסה למוזיאון.
צורי קיבל את אות יקיר בית שאן.
נחמיה צורי נפטר בשנת 1991, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ תל יוסף, לצד אשתו חנה.
משפחתו

נחמיה צורי נישא לחנה מרכוס ב-1937 ובשמחת תורה אותה שנה נולד בנם הבכור, אוריאל. ב-1939, נולד בנם השני, ינון, בחורף 1941 נולדה בתו השלישית אלה, בחג שבועות נולדה בתו הרביעית, רות-בכורה ובשבועות 1946 נולדה בתו החמישית נעמי.
ספריו

נחלת יששכר; סקר ארכאולוגי של הגלבוע ומורדותיו, הוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1977
תל-יוסף בימי קדם, הוצאת ועדת התרבות של תל יוסף, 1971
הערות שוליים

↑  אלבום יזרעאל - משמות ראשונים, נחמיה צורי
↑  קורות גבעה אחת …
↑  תל יוסף בימי קדם
↑  תל דלהמייה
↑  בית הנכות - מוזיאון בית שאן
↑  פסיפס לאונטיס חזר לבית שאן, חרות, 24 באוגוסט 1965
↑  בית לאונטיס – בית שאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269187605171  ISNI: 0000 0004 0289 8459  RERO: 02-A009017267  SUDOC: 243909209  VIAF: 299074500   WorldCat (עם VIAF): 299074500
סטגוזאוריים

| סטגוזאוריים |
| --- | --- |
 מיני סטגוזאורים מצפון אמריקה
תקופה
יורה תיכון-קרטיקון תחתון, 165–136 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דינוזאוריה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: תיראופורה
אינפרא־סדרה:: סטגוזאוריה
משפחה:: סטגוזאוריים
שם מדעי
 Stegosauridae

סטגוזאוריים (שם מדעי: Stegosauridae) היא משפחה של דינוזאורים אוכלי-צמחים בעלי אגן דמוי עוף שהתקיימה מתקופת היורה תיכון שבתור היוּרה ועד הקרטיקון התחתון שבתור הקרטיקון.
לבני משפחה זו היו לוחיות עצם גדולות על גופם, אשר שימשו כנראה כמווסתי חום גוף. בקצה זנבם היו זוג זיזים דוקרניים איתם הם נפנפו כאזהרה לעבר טורפים אפשריים, וככל הנראה שימשו גם ככלי נשק להתגוננות מפני טורפים. מוחם היה קטן מאוד והם נעו לאטם. הם אכלו אך ורק צמחים שצמחו קרוב לאדמה.
סוגים

ציאלינגוזאורוס (Chialingosaurus)
ג'יאנגונוזאורוס (Jiangjunosaurus)
קנטרוזאורוס (Kentrosaurus)
לוריקטוזאורוס (Loricatosaurus)
טואוג'יאנגוזאורוס (Tuojiangosaurus)
דסנתרורוס (Dacentrurus)
מירגאיה (Miragaia)
אלקובזאורוס (Alcovasaurus)
הספרוזאורוס (Hesperosaurus)
לקסוביזאורוס (Lexovisaurus)
פרנתודון (Paranthodon)
סטגוזאורוס (Stegosaurus)
ווארוזאורוס (Wuerhosaurus)
יינגשאנוזאורוס (Yingshanosaurus)
סטיגמטה

פרנציסקוס מקבל את הסטיגמטה
סטיגמטה (ריבוי המילה סטיגמה, ביוונית "דקירה" או "צלקת המהווה סימן בעלות") הוא הכינוי שניתן לפצעים אשר לפי הברית החדשה נגרמו לישו בזמן צליבתו. התופעה המוכרת כסטיגמטה בימינו מתייחסת להופעת פצעים מעין אלה על גופיהם של מאמינים נוצרים, כסוג של סימן אלוהי.
סימני הסטיגמטה מקבילים לרוב לסימני "חמשת הפצעים הקדושים": ארבעת הפצעים שנגרמו לישו במפרקי (או בכפות) הידיים והרגליים כתוצאה ממסמור גופו לצלב, ופצע אחד בצדו הימני של הגוף, שגרם לונגינוס מדקירת חנית בגופו על מנת לסיים את ייסוריו. אצל סטיגמטיסטים מסוימים הופיעו גם פצעים על המצח, בדומה לאלה שנגרמו על ידי כתר הקוצים, ופצעי ההצלפות על הגב.
היסטוריה

לאורך ההיסטוריה הנוצרית נודעו ברבים כ־500 אנשים בעלי סטיגמטה. הסטיגמטיסט הראשון והמפורסם ביותר הוא פרנציסקוס הקדוש, מייסד מסדר הפרנציסקנים. על פי המסורת, קיבל פרנציסקוס את פצעי הסטיגמטה לראשונה בשנת 1224, בעקבות התגלות דתית שחווה בעיר לה ורנה באיטליה. בעקבות פרנציסקוס הופיעו סטיגמטיסטים רבים אחרים, רובם הגדול נשים. סיפורים על התופעה נמשכו מאז ימי הביניים ועד לימינו. אחד המקרים המפורסמים ביותר של מאה ה־20 הוא האב פיו (אנ'), כומר ממוצא איטלקי שנחשב לעושה ניסים אשר סבל מסטיגמטה במשך שנים רבות והוכרז כקדוש על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב־16 ביוני 2002, אם כי סימני הסטיגמטה לא נחשבו לאחד משלושת הניסים הדרושים להכרת אדם כקדוש.
באופן רשמי, ובניגוד למסורות העממיות, הכנסייה הקתולית אינה מכירה באף מקרה של הופעת סטיגמטה, למעט מקרים ספורים, בהם זה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי וכן של קתרינה הקדושה מסיינה.
ההסבר המדעי

כיום ידוע בוודאות כי לפחות חלק ממקרי הסטיגמטה הידועים היו מזויפים, כמו במקרה של מגדלנה דה לה קרוז (1487–1560), שהודתה בביצוע תרמית שכזו. למרות זאת, מעולם לא הוכחה או הופרכה באופן חד-משמעי אמיתותם של רבים ממקרי הסטיגמטה.
יש המשערים כי תופעת הסטיגמטה אינה אלא מקרה מיוחד של היחס הפסיכוסומטי. הללו טוענים שאדם המוציא חלק ניכר מזמנו בהתבוננות ממושכת באיקונת הצלוב הפצוע והשוקע בהגיגים עמוקים סביב פציעותיו, יכול לגרום (גם מבלי להתכוון) להופעת דימום בגופו.
ידוע כי מספר אנשים שזייפו סטיגמטה סבלו מסינדרום מינכהאוזן, מחלת נפש אשר נגרמת מרצון בלתי מרוסן לתשומת לב. החולים במחלה לרוב פוגעים בעצמם, או מזייפים חולי כדי להגיע לבתי חולים, שם הם מקבלים תשומת לב וטיפול חם.
לקריאה נוספת

אפי זיו, הצופן הנוצרי באמנות, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2015, עמ' 320, מסת"ב 978-965-566-137-8
הערות שוליים

↑  מסתרי חמשת הפצעים
↑  מחקר על מקרי סטיגמטה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536428605171  GND: 4057560-3  LCCN: sh85128110  LNB: 000077918  NKC: ph138507
יחסי גאנה–ספרד

| יחסי גאנה–ספרד |
| --- | --- |
גאנה: ספרד


גאנה: ספרד
שטח (בקילומטר רבוע)
238,533: 505,370
אוכלוסייה
34,586,839: 47,905,341
תמ"ג (במיליוני דולרים)
76,370: 1,580,695
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,208: 32,996
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

יחסי גאנה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין גאנה וספרד.
יחסים דיפלומטיים

ספרד כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של גאנה ב-10 בנובמבר 1967. מאז, היחסים בין שתי המדינות היו לבביים. בשנים האחרונות ניתן לראות עלייה בעניין ההדדי, ובשנת 2004 פתחה גאנה שגרירות במדריד. בשנת 2008 פתחה ספרד את המשרד הכלכלי והמסחרי באקרה.
היחסים הדו-צדדיים מבוססים על התדמית הטובה שיש לספרד בגאנה, והדאגה של מדיניות החוץ הספרדית להגביר את הנוכחות היעילה של ספרד באפריקה, ובמיוחד במערב אפריקה.
יחסים כלכליים

היחסים הכלכליים בין המדינות החלו לצבור חשיבות בשנת 2011 הן בהשקעות והן במסחר, בין אם של מוצרים או שירותים. גאנה מושכת יותר ויותר תשומת לב מצד חברות ספרדיות.
שיתוף פעולה

באופן מסורתי גאנה לא הייתה מדינה בראש סדר העדיפויות לשיתוף פעולה ספרדי, והיא אינה רשומה ככזו בתוכנית האב (2012–2016). לכן, שיתוף פעולה ספרדי דו-צדדי הוא מועט. עם זאת, תוכנית המתאר האמורה מציינת כי "מערב אפריקה תיחשב לאזור עדיפות לשיתוף פעולה ספרדי", אשר "תשיק תוכנית שיתוף פעולה אזורית, המוקנית במבנה, עם צד רב-צדדי (ECOWAS) וצד דו-צדדי" וכי "מנגנונים יאפשרו למדינות להפיק את המרב מהכספים הרב-צדדיים שהוקצו לאזור".
נציגויות דיפלומטיות

גאנה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד, וקונסוליה בברצלונה.
ספרד מחזיקה בגאנה שגרירות באקרה.
סוקוטאי

הירוהיטו, קיסר יפן בטקס הכתרתו, כשהוא לובש סוקוטאי מסורתי, ואוחז בידו שאקו.
סוקוטאי (ביפנית: 束帯) היא מערכת פרטי לבוש יפני הנלבשת באירועים חגיגיים על ידי אריסטוקרטים או בני המשפחה הקיסרית בחצר קיסרות יפן. הסוקוטאי כולל מכנסיים רחבים, גלימה מיוחדת, שאקו (שרביט טקסי) וקאנמורי (כובע המהווה חלק מתלבושת הסוקוטאי). מאפייני לבוש זה השתנו במעט מאז המאה ה-12.
השימוש במערכת בגדים מסורתית זו פחת מאז אמצע המאה ה-20, אולם גם כיום נהוג ללבוש בגדים אלה באירועים חגיגיים בחצר הקיסרות, כגון טקס הכתרה וחתונה מלכותית.
סמל העיר קריית אונו

| --- | --- |

סמל העיר הרשמי
 פרטים
 המחזיק בסמל:  עיריית קריית אונו
 תאריך אימוץ:  1954
סמל העיר קריית אונו, סמלה הרשמי של העיר והעירייה, אומץ ב-1954.
תיאור הסמל

סמל מורכב מאיור של עץ הדר המורכב מעיגול ירוק ובתוכו שלושה עיגולים כתומים קטנים, ממנו יוצא קו שחור כלפי מטה, גזע העץ, ומשני עבריו עלים ירוקים גדולים. ציור זה וצבעיו, כתום וירוק, מסמלים את הפרדסים שבאזור ואת הצבעוניות והיופי של העיר. מאחורי העץ יש חומת אבנים שמסמלת את הבניה בעיר.
היסטוריה

הסמל אומץ על ידי ועדה שהקים ראש המועצה הראשון של קריית אונו, יעקב כהן, לאחר פרישתו של היישוב ממועצה אזורית אונו ב-1954.
ב-2010, לכבוד חגיגות 70 השנים להקמת העיר, נערך סקר בקרב תושבי העיר לבחירת סמל מתוך שש אפשרויות. הסמל הנבחר כלל את סמלה הרשמי של העיר לצד המספר 70 בצבעי ירוק וכחול, ומימינו עיגולים רבים בצבעי כחול, ירוק וכתום, חופפים אחד לשני ויוצרים צורה של בועות סבון, לסמל התווסף המוטו "איכות חיים".
ב-2020, לכבוד חגיגות 80 השנים להקמת העיר, אומץ סמל נוסף, דומה לסמל ה-70, שכלל את המספר 80 לצד סמלה הרשמי של העיר. מהמספר "פרחו" כלפי מעלה גרסאות מוקטנות בצבעי ירוק וכתום של סמל העיר. הסמל נבחר מתוך ארבעה עיצובים אפשריים במסגרת סקר אינטרנטי שנערך בין תושבי העיר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  סמל העיר קריית אונו, אתר עיריית קריית אונו
↑  עיצוב סמל ה-70
↑  תומר קרן, נבחר סמל לחגיגות ה-80 לקריית אונו, אתר אונוnews,‏ 6 בינואר 2020
| דגל ישראל סמלי מחוז תל אביב |
| --- | --- | --- |
| ערים | תל אביב-יפו • אור יהודה • בני ברק • בת ים • גבעתיים • הרצליה • חולון • קריית אונו • רמת גן • רמת השרון | מפת מחוז תל אביב |
| מועצות מקומיות | אזור • כפר שמריהו | מפת מחוז תל אביב |
מחוז הצפון • מחוז חיפה • מחוז תל אביב • מחוז המרכז • מחוז ירושלים • מחוז הדרום • מחוז יהודה ושומרון
יוסי גיל

ערך זה עוסק בשדרן רדיו ומפיק מוזיקלי חרדי. אם התכוונתם לפרופסור למדעי המחשב בטכניון, ראו .
אין תמונה חופשית
יוסי קדיש גיל (נולד בג' בתשרי תשל"ז, 27 בספטמבר 1976) הוא שדרן רדיו ומפיק מוזיקלי ישראלי חרדי.
ביוגרפיה

נולד בשכונת רמות בירושלים למשפחת קרישבסקי המשתייכת לחסידות בויאן. נולד כפג ואיבד את כושר הראייה בעקבות כשל באספקת החמצן לאינקובטור.
למד בתלמוד תורה "סנהדרין" של החינוך העצמאי, ובישיבת "נזר התורה" בירושלים כשהוא נעזר בספרייה המרכזית לעיוורים בנתניה.
כבר כילד התחבר למוזיקה יהודית - חסידית. השתתף במקהלת בית הספר והחל לנגן בפסנתר.
קריירה

בגיל 22, סיים את לימודיו בישיבות והחל לשדר ברדיו "קול השמחה" תוכנית יומית בת שעתיים של מוזיקה חסידית, והיה מארח זמרים ויוצרים חסידיים, באחד הפעמים שידר עם מרדכי בן-דוד במשך שש שעות תוכנית על כל התקליטים שלו.
בהמשך החל להגיש תוכניות מוזיקה ברדיו ערוץ 7. בימי חול את התכנית "וגילו צדיקים", ביום שישי התכנית 'ניחוחות של שבת' ובמוצאי שבת התכנית 'מלווה מלכה'. בשנים 2002–2012 היה משדר את תוכנית הרדיו פסק זמן ברדיו קול חי, ומאז 2012 עד סוף שנת 2020 הגיש את תוכניתו ברדיו קול ברמה העונה לשם "בשירי זמרה". באחת הפעמים שידר עם אברהם פריד במשך שעתיים לכבוד הוצאת האלבום אוצר של יראת שמיים, ממאי 2021 הוא מגיש תוכנית "בגיל וזמר" ארבעה ימים בשבוע בקול פליי.
הוא מרצה ומנחה פאנלים עם זמרים במסגרות שונות, כגון במחנות נופש חרדיים או אירועים של חצרות חסידיות.
בשנת ה'תשע"ז הנחה באמפי פארק באלעד מופע של מוטי שטיינמץ, בהשתתפות של כ-15 אלף איש.
בשנת 2005 הפיק את האלבום "ועינינו תראינה" ונכללו בו 14 שירים בביצועם של מיטב הזמרים החסידיים.
דיסקוגרפיה > אלבומים

ועינינו תראינה (2005)
הלל (2006)
פרויקט בר מצווה (2013)
שובה (2014)
דיסקוגרפיה > אלבומים בהם השתתף

עתיקא קדישא של יצחק מאיר (2011)
הערות שוליים

↑  שמעון מירוני, יוסי גיל: "לא סולח למנחם טוקר", באתר בחדרי חרדים, 9.9.2018
↑  יוסי גיל מצטרף לרדיו "קול ברמה", באתר כיכר השבת, 2.4.2012
↑  אברהם פריד בראיון מיוחד עם יוסי גיל ברדיו "קול ברמה" באתר יוטיוב
↑  כ-15 אלף איש השתתפו בהפנינג הקיץ באלעד • תיעוד אווירי אתר כל זמן, 17.8.2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 8c5b5d04-3ab3-4251-ba94-1b87f130d9dc
סטגודוניים

| סטגודוניים |
| --- | --- |
 איור של סטגודון
תקופה
מיוקן-פליסטוקן כ-11,600,000–4,100 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פילאים
משפחה:: סטגודוניים
שם מדעי
 Stegodontidae ‏אוסבורן, 1918

סטגודוניים (שם מדעי: Stegodontidae) היא משפחה נכחדת של פילאים, שהתקיימה בתקופת המיוקן עד הפליסטוקן (כאשר כמה חוקרים סוברים שהגיעו גם להולוקן) ברחבי אסיה ובחלק מאפריקה. במשפחה נכללו שני סוגים: סטגודון וסטגולופודון.
המשפחה הוגדרה לראשונה ב-1918 בידי החוקר האמריקאי הנרי פיירפילד אוסבורן. עם זאת, חלק מהחוקרים סוברים ששני הסוגים הכלולים בה בעלי מאפיינים קרובים מאוד לפיליים ועל כן ראוי שיהיו מקובצים תחתיהם.
מאפיינים

הסטגודוניים היו מגדולי הפילאים. מדידת עצמותיהם העלתה שגובהם היה עד 3.87 מטר בכתפיים ומשקלם עד 12–14 טונות. הוא היה בעל חטים ארוכים ומעוקלים ישר. בכמה מאיי פלורס באינדונזיה היו אוכלוסיות של סטגודונים, שעברו גמדיות איים.
ע"פ ההשערות, לפילים הענקיים היו טורפים טבעיים מועטים, והאדם הקדמון היה האחראי לצימצום מספריהם עד לכדי הכחדה.
סוגים

סטגודון (Stegodon)
סטגולופודון (Stegolophodon)
יחסי ליכטנשטיין – קוסטה ריקה

| יחסי ליכטנשטיין – קוסטה ריקה |
| --- | --- |
ליכטנשטיין: קוסטה ריקה


ליכטנשטיין: קוסטה ריקה
שטח (בקילומטר רבוע)
160: 51,100
אוכלוסייה
39,935: 5,135,708
תמ"ג (במיליוני דולרים)
7,365: 86,498
תמ"ג לנפש (בדולרים)
184,417: 16,842
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי ליכטנשטיין–קוסטה ריקה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות ליכטנשטיין לבין רפובליקת קוסטה ריקה.
היסטוריה

בין נסיכות ליכטנשטיין לבין רפובליקת קוסטה ריקה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. היחסים שבין שתי המדינות כוננו ב-12 בינואר 2000 כאשר שגרירותה של קוסטה ריקה בשווייץ היא האמונה על היחסים.
אזרחי קוסטה ריקה המעוניינים להיכנס, לבקר ולשהות בליכטנשטיין אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה לפני הגעתם למדינה והם יכולים לשהות בה באופן חופשי למשך תשעים ימים. גם אזרחי ליכטנשטיין המעוניינים להיכנס, לבקר ולשהות בקוסטה ריקה אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה לפני הגעתם למדינה והם יכולים לשהות בה באופן חופשי למשך תשעים ימים.
נציגויות דיפלומטיות

ליכטנשטיין אינה מיוצגת בקוסטה ריקה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קוסטה ריקה אינה מיוצגת בליכטנשטיין, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. קוסטה ריקה האמינה את שגרירותה שבברן, בירת שווייץ הסמוכה, על ליכטנשטיין.
סמל העיר קריית ביאליק

| --- | --- |

סמל העיר הרשמי
 פרטים
 המחזיק בסמל:  עיריית קריית ביאליק
 תאריך אימוץ:  2016
 פרטים נוספים
 גרסאות קודמות:     סמל של העיר עד 2016
סמל העיר קריית ביאליק, סמלה הרשמי של העיר קריית ביאליק והעירייה, אומץ בראשית שנת 2016.
תיאור הסמל

מורכב ממגן בעל מסגרת כחולה ושדה תכלת מוטען בציור של ספר אשר בו נכלל בצד ימין סימני תווי נגינה ובצד שמאל סמל העיר הישן, עיצוב של האותיות ק' ו-ב', ראשי התיבות של שם העיר, בצורת בית. תווי הנגינה מסמלים את שאיפה של קריית ביאליק להיות "בירת הספרות והשירה של ישראל" ואת כך שנקרא על שמו של המשורר הלאומי של ישראל, חיים נחמן ביאליק. בתחתית הסמל קלף עם שם העיר.
היסטוריה

סמלה הראשון של העיר אומץ ב-1935 בסמוך להקמתה והיה בשימוש בעיר ב-81 השנים הראשונות לקיומה. ב-2016 נערכה תחרות לעיצוב סמל חדש לעיר, הוצעו 24 סמלים מתוכן נבחרה הצעתו של אורגד עמר.
כעיר מודרנית ומתחדשת, שבשנים הקרובות תמנה כ-100,000 תושבים, החלטנו לעדכן את סמל הקריה הישן לימינו. יחד עם זאת, בסמל החדש הקפדנו לשמור על מקום של כבוד לסמל הקודם, שהיה דמוי בית, כאשר אחת המטרות היתה להדגיש את העובדה, שהעיר חרטה על דגלה את ערכי החינוך והתרבות.
הערות שוליים

1 2 3  סמל העיר, אתר עיריית קריית ביאליק
| דגל ישראל סמלי מחוז חיפה |
| --- | --- | --- |
| ערים | חיפה • אום אל-פחם • אור עקיבא • באקה אל גרביה • חדרה • טירת כרמל • נשר • קריית אתא • קריית ביאליק • קריית ים • קריית מוצקין | מפת מחוז חיפה |
| מועצות מקומיות | בנימינה-גבעת עדה • ג'סר א-זרקא • דלית אל-כרמל • זכרון יעקב • כפר קרע • עספיא • פרדס חנה-כרכור • קריית טבעון | מפת מחוז חיפה |
| מועצות אזוריות | אלונה • זבולון • חוף הכרמל • מנשה | מפת מחוז חיפה |
מחוז הצפון • מחוז חיפה • מחוז תל אביב • מחוז המרכז • מחוז ירושלים • מחוז הדרום • מחוז יהודה ושומרון
סמל העיר ראש העין

| --- | --- |

סמל העיר הרשמי
 פרטים
 המחזיק בסמל:  עיריית ראש העין
 תאריך אימוץ:  1 בדצמבר 1968
סמל העיר ראש העין, סמלה הרשמי של העיר והעירייה, אומץ ב-1 בדצמבר 1968.
תיאור הסמל

הסמל מורכב ממגן בעל שדה כחול המוטען בראשו באיור של כנפי נשרים ובתחתיו מזרקה. במכנפי הנשרים יוצאות קרני אור בצבע צהוב וקרן אור מרכזית לבנה המאירה את המזרקה ובתוך אורה איור בתי מגורים קטנים לצד עצים. קרני האור הצהובות יוצרות דוגמה שמכונה "מרבד הקסמים". בתחתית הסמל קלף צהוב ובו שם העירייה.
הרעיון לעיצוב הסמל נלקח מהפסוק מספר שמות שמופיע בראשו:
וָאֶשָּׂא אֶתְכֶם עַל כַּנְפֵי נְשָׁרִים
הפסוק מתאר את רעיון השיבה לארץ ישראל, ממנו נלקחו איור כנפי הנשרים שמופיעות בראש הסמל. גם שאר המוטיבים בסמל נועדו לסמל את עלייתם לארץ ואת שאיפתם לבניין העיר של תושביה הראשונים. הבתים עם העצים מסמלים את רצונם להקים יישוב כפרי וחם עם המורכב מבתים קטנים עם גגות רעפים אדומים. דוגמת המרבד בתחתית הסמל וכנפי הנשר והפסוק הם אזכורים למבצע על כנפי נשרים (המכונה גם מבצע מרבד הקסמים) ומהווים ביחד סמל ואזכור לעלייה מתימן.
המזרקה בתחתית הסמל מסמלת את מעיינות ראש העין, מקורות נחל הירקון, שסמוכים לעיר.
היסטוריה

את הסמל עיצב אהרון אלקלעי, תושב העיר שהיה מדריך לציור וגרפיקה בבית הנוער. בעיצוב הסמל היה מעורב גם מרדכי יצהרי, סופר ומשורר יליד תימן ותושב העיר. הסמל אושר בישיבת המועצה בראשות שלום מנצורה ב-1 בדצמבר 1968.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  סמל ראש העין, באתר עיריית ראש העין
↑  סמל ראש העין, באתר פסגות-אפק
| דגל ישראל סמלי מחוז המרכז |
| --- | --- | --- |
| ערים | אלעד • גבעת שמואל • הוד השרון • טייבה • טירה • יבנה • יהוד-מונוסון • כפר יונה • כפר סבא • כפר קאסם • לוד • מודיעין-מכבים-רעות • נס ציונה • נתניה • פתח תקווה • קלנסווה • ראש העין • ראשון לציון • רחובות • רמלה • רעננה | מפת מחוז המרכז |
| מנהלות מקומיות | נוה מונוסון • מכבים-רעות | מפת מחוז המרכז |
| מועצות מקומיות | אבן יהודה • אליכין • באר יעקב • בית דגן • בני עי"ש • גדרה • ג'לג'וליה • גן יבנה • גני תקווה • כוכב יאיר צור יגאל • כפר ברא • מזכרת בתיה • סביון • קדימה-צורן • קריית עקרון • שוהם | מפת מחוז המרכז |
| מועצות אזוריות | ברנר • גדרות • גזר • גן רווה • דרום השרון • חבל יבנה • חבל מודיעין • חוף השרון • לב השרון • נחל שורק • עמק חפר • שדות דן | מפת מחוז המרכז |
מחוז הצפון • מחוז חיפה • מחוז תל אביב • מחוז המרכז • מחוז ירושלים • מחוז הדרום • מחוז יהודה ושומרון
יחסי ונצואלה–רוסיה

| יחסי ונצואלה–רוסיה |
| --- | --- |
ונצואלה: רוסיה


ונצואלה: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
912,050: 17,098,242
אוכלוסייה
28,433,569: 144,612,532
תמ"ג (במיליוני דולרים)
482,359: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
16,964: 13,978
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחסי ונצואלה–רוסיה הם היחסים הפוליטיים, המדיניים ושיתופי הפעולה בין הפדרציה הרוסית והרפובליקה הפדרלית של ונצואלה. רוסיה מיוצגת בוונצואלה באמצעות השגרירות שממוקמת בקראקס, וונצואלה מיוצגת ברוסיה באמצעות השגרירות שממוקמת במוסקבה. היחסים בין המדינות מורכבים מכיוון שרוסיה מכירה כיום (2019) בנשיא ונצואלה ניקולאס מדורו שאינו מוכר בידי מדינות רבות ככזה. ונצואלה היא אחת מבעלות הברית ושותפות המסחר החשובות ביותר בעבור רוסיה באמריקה הלטינית.
היסטוריה

ברית המועצות הקימה שגרירות בוונצואלה ב-3 במרץ 1945 ופתחה ביחסים דיפלומטיים. היחסים נותקו ב-13 ביוני 1952 וחודשו ב-16 באפריל 1970.