stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאיל בכטין
תרבות פופולרית

בסרט עישון מספר ויליאם הארט על בכטין אשר בשנת 1942, בעת המצור על לנינגרד, ממחסור בסיגריות, השתמש בדפי אחד מכתבי היד של ספריו לצורך גלגול סיגריות וכך למעשה "העלה בעשן את יצירת המופת של חייו". לחקר הסיפור, שיש ספקות לגבי אמיתותו, הוקדש אתר באינטרנט בשם "The Mikhail Bakhtin manuscript smoking page"
הסופר והתסריטאי פול אוסטר משאיר את הספק כאשר בסצנה ויליאם הארט המשחק את פול, טוען שיש לו הוכחה בספר הנמצא בארון הספרים. כאשר הוא ניגש לחפש אותו הוא נתקל בשקית חשודה המביאה לתפנית בעלילה והנושא נשאר ללא פתרון.
עבודותיו > עבודותיו שתורגמו לעברית

סוגיות בפואטיקה של דוסטויבסקי תרגום מרים בוסגנג, ספרית פועלים, תשל"ח
הדיבר ברומן, תרגם מרוסית ארי אבנר, מבוא: דימטרי סגל, ספרית פועלים, תשמ"ט 1989
צורות הזמן והכרונוטופ ברומן תרגום דינה מרקון, מבוא, אחרית דבר ומסה ("המקום והזמן של מיכאיל בכטין"): הלנה רימון, הוצאת דביר, 2007. סקירה, תוכן ופרק מהספר
כתבים מאוחרים תרגם מרוסית והוסיף הערות והקדמה סרגיי סנדלר, עריכה מדעית: הלנה רימון, הוצאת רסלינג, 2008
עבודותיו > עבודות חשובות בתרגום לאנגלית

Problems of Dostoevsky's Poetics, University of Minnesota Press, 1984 ISBN 978-0816612284
Rabelais and His World (Translator: Helene Iswolsky), Indiana University Press, 1984 ISBN 978-0253203410
Michael Holquist and Vadim Liapunov (Ed.), Art and Answerability, Austin University of Texas press, 1990
Caryl Emerson (Ed.), Michael Holquist (Ed.), Speech Genres and Other Late Essays (Translator: Vern W. McGee), University of Texas Press, 1986 ISBN 978-0292775602
Michael Holquist (Ed.), Vadim Liapunov (Ed.), The Dialogic Imagination: Four Essays (Translators: Vadim Liapunov, Kenneth Brostrom), University of Texas Press, 1982 ISBN 978-0292715349
עבודותיו > עבודות "חוג בכטין"

V. N. Volosinov, Marxism and the Philosophy of Language (Translators: Ladislav Matejka, I. R. Titunik), Harvard University Press, 2006 ISBN 978-0674550988
M. M. Bakhtin, Pavel Nikolaevich Medvedev, The Formal Method in Literary Scholarship: A Critical Introduction to Sociological Poetics, The Johns Hopkins University, 1991 ISBN 978-0801843181
Pam Morris (Ed.), The Bakhtin Reader: Selected Writings of Bakhtin, Medvedev, Voloshinov, A Hodder Arnold Publication, 1997 ISBN 978-0340592670
לקריאה נוספת

ג'ון לכט, 50 הוגים מרכזיים בני זמננו: מסטרוקטורליזם ועד פוסט-מודרניות, כרך א' , רסלינג 2003 עמודים 25 - 30
Julia Kristeva, Word, Dialogue and Novel in Thomas Gora, Alice Jardine and Leon S. Roudiez, Desire in Language: A Semiotic Approach to Literature and Art, Columbia University Press, 1980 ISBN 978-0231048071 pp. 64–91
Tzvetan Todorov, Michail Bakhtin: The dialogic principle (Trans: Wlad Godzich), Manchester University Press, 1984
Gary Saul Morson, Caryl Emerson Mikhail Bakhtin: Creation of a Prosaics, Stanford University Press, 1990, ISBN 978-0804718226
Michae Holquist, Dialogism (New Accents), Routledge, 2002 ISBN 978-0415280082
Caryl Emerson, The First Hundred Years of Mikhail Bakhtin, Princeton University, 2000 ISBN 978-0691050492 ספר מקוון
Katerina Clark, Michael Holquist, Mikhail Bakhtin, Belknap Press, 1984 ISBN 978-0674574175
Gary Saul Morson (Ed.), Caryl Emerson (Ed.), Rethinking Bakhtin, Northwestern University Press, 1989 ISBN 978-0810108103 ספר מקוון
Michael Gardiner (Ed.), Michael Mayerfeld Bell (Ed.) Bakhtin and the Human Sciences: No Last Words, Sage, 1998 ISBN 9780761955306 – אוסף מאמרים מתחומים שונים על הגותו של בכטין
David K. Danow, The Thought of Mikhail Bakhtin: From Word to Culture, Palgrave Macmillan, 1991 ISBN 978-0312056094 ספר מקוון
הערות שוליים

↑  "צווטאן טודורוב, הוגה הדעות הצרפתי ממוצא בולגרי ויהודי, לא היסס לכתוב עליו: התאורטיקן הגדול ביותר של הספרות במאה העשרים." (יצחק לאור, בחטין, כמו האוורסט), "הפוטנציאל של כתיבתו של בכטין הוא אינסופי" (דרור בורשטיין, זמן לקרוא בכטין), "Mikhail Mikhailovich Bakhtin (1895-1975) is unquestionably one of the most important and influential literary theoreticians and philosophers of language" (David K. Danow, The Thought of Mikhail Bakhtin: From Word to Culture)
↑  הביוגרפיה מבוססת על הלנה רימון, הזמן והמקום של מיכאיל בכטין פרק א. מביוגרפיה למיתוס, מסה בתוך צורות הזמן והכרונוטופ ברומן, עמודים 227 - 239, על המבוא לכתבים מאוחרים מאת סרגיי סנדרל עמודים 8 - 11 ועל מבואות ביוגרפיים בספרים "לקריאה נוספת".
↑  הלנה רימון, הזמן והמקום של מיכאיל בכטין פרק א. מביוגרפיה למיתוס, מסה בתוך צורות הזמן והכרונוטופ ברומן, עמוד 229.
↑  ראו : Gary Morson, Caryl Emerson, Mikhail Bakhtin: Creation of a Prosaics, p. 66
↑  ראו עוד בחלק המוקדש לבכטין בספרו של ג'ון לכט, 50 הוגים מרכזיים בני זמננו: מסטרוקטורליזם ועד פוסט-מודרניות, כרך א' , רסלינג 2003 עמודים 25 - 30.
↑  ראו למשל במבוא ל-Mara Beller,  Quantum Dialogue: The Making of a Revolution
↑  בעיית הז'אנרים של השיח, כתבים מאוחרים עמוד 89, ההדגשות במקור
↑  ראו למשל בתשובה לשאלה ממערכת "נובי מיר", נובמבר 1970 - כתבים מאוחרים, עמוד 222
↑  רשימות עבודה משנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, כתבים מאוחרים עמוד 164. קיים בניסוח זה או אחר במקומות רבים ביצירתו, אך זה התרגום הטוב ביותר לעברית.
↑  Towards a Methodology for the Human Sciences in Speech Genres and Other Late Assays p. 170
↑  בעיית הז'אנרים של השיח, כתבים מאוחרים עמוד 61
↑  Towards a Philosophy of the Act, p. 6 - 9
↑  Rethinking Bakhtin, p. 9
↑  בעיית הז'אנרים של השיח, כתבים מאוחרים עמוד 89.
↑  רשימות עבודה משנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, כתבים מאוחרים עמוד 176.
↑  סוגיות בפואטיקה של דוסטויבסקי, עמוד 22
↑  ראו צורות הזמן והכרונוטופ ברומן, פתח דבר מאת הלנה רימון, עמודים 8 - 9.
↑  הלנה רימון, הזמן והמקום של מיכאיל בכטין, פרק ה. מהו כרונוטופ בסופו של דבר? מסה בתוך צורות הזמן והכרונוטופ ברומן עמודים 285 - 293.
↑  Craig Brandist ,Neo Kantianism in Cultural Theory. Bakhtin, Derrida and Foucault, Radical philosophy, July 2000, n.120, p.6
↑  סרגיי סנדלר, מיכאיל בכטין כפילוסוף של הנפש, השפה והתרבות - מבוא לתרגום העברי, כתבים מאוחרים עמוד 18.
↑  תסריט הסרט עישון מאת פול אוסטר (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258126405171  PLWABN: 9810596478205606  BIBSYS: 90124800  BNC: 000063053  BNE: XX1126791  BnF: cb118899349 (data)  CANTIC: a20032298  CiNii: DA00229373  GND: 118505653  ICCU: CFIV008138  ISNI: 0000 0001 2102 9425  LCCN: n80053231  LNB: 000027990  NDL: 00432139  NKC: jn19990210073  NLA: 35012523  NLG: 267247  NLK: KAC199601442  NSK: 000036015  NTA: 068443501  RERO: 02-A000015140  SELIBR: 220783  SNAC: w6fg5vj3  SUDOC: 026701626  Trove: 789510  VcBA: 495/312966  VIAF: 88958796   WorldCat (עם VIAF): 88958796
ציקדות

| ציקדות |
| --- | --- |
 ציקדה מחזורית
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: ציקדות
שם מדעי
 Auchenorrhyncha ‏דומריל, 1806
ציקדה בישראל (מומלץ ללחוץ להגדלת התמונה)
ציקדה מתנשלת בגלגול האחרון
נֶשֶׁל ציקדה
ציקדות (שם מדעי: Auchenorrhyncha) היא תת-סדרה של חרקים בעלי גלגול חסר מסדרת הפשפשאים, הכוללת את רוב המשפחות שהוגדרו בעבר תחת סדרת אחידי הכנף. במקומות בהם מצויים הציקדות ניתן למצוא שאריות נֶשֶׁל לעיתים בצורה ממש דומה לציקדה עצמה רק בצורה שקופה (ראו תמונה).
תפוצת הציקדות היא כלל עולמית. מאפיין ידוע של תת-סדרה זו הוא קולות הצרצור שחרקים אלו משמיעים כצורת תקשורת. הם ניזונים מלשד צמחים בלבד לעיתים מינים מסוימים ניזונים ממין צמח יחיד. כל הציקדות יבשתיות.
במזרח ארצות הברית וקנדה קיים סוג של ציקדה המכונה ציקדה מחזורית. סוג זה נוהג להגיח ממקום משכנו התת-קרקעי במחזורים קבועים של 13 או 17 שנה. בבוא מועד זה, המשתנה ממין למין, הם יוצרים נחילים עצומים, ומשמיעים רעש מחריש אוזניים. עקב מנהגם זה, זיהו אותם המתיישבים המקומיים עם הארבה, למרות שאין קשר בין שני מיני חרקים אלה.
מאפייני זיהוי

מחושים קצרים המסתיימים בזיף.
חדק בעל שלושה פרקים מחובר לצידו התחתון של הראש.
שני זוגות כנפיים קרומיות.
פיסת הרגל עשויה משלושה פרקים.
עיניים קטנות בשני צידי הגוף.
מאפייני זיהוי > מיון

בעבר נקראה תת-סדרה זו Cicadina והשתייכה לסדרת אחידי כנף. בתת-הסדרה שתי על-משפחות, עפרוניתים (Fulgoroidea) וציקדים (Cicadoidea).
מאפייני זיהוי > משפחות המצויות בישראל

בארץ ישראל ידועים כ-280 מינים.
ציקדיים Cicadidae
קצפיות Cercopidae
גבנוניתיים Membracidae
ציקדיתיים Cicadellidae
על משפחה עפרוניתים Fulgoroidea
ראו גם

Tanna japonensis - סוג ציקדה אשר נפוץ ביפן
הערות שוליים

↑  מדובר במספריים ראשוניים, מה שמקטין את הסיכוי לשנה בה מחזורי הבקיעה יחפפו, וזאת על מנת לשמור על ייחוד גנטי
↑  לוטם אליהו, ‏פעם ב-13 שנים, באתר "הידען", 7 באוגוסט 2011
↑   שני נחילים של טריליוני ציקדות בוקעים במקביל בארה"ב, באתר הארץ, 18 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012441061905171  GND: 4190823-5  LCCN: sh85061775  NKC: ph520041
פרוצ'ידה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 קואורדינטות:  40°45′40″N 14°01′09″E﻿ / ﻿40.7611°N 14.0193°E﻿ / 40.7611; 14.0193
 שטח:  4.1 קמ"ר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איטליה 
 אוכלוסייה:  10,596 (1 בינואר 2023)
 אזור זמן:  UTC +1
 עיר ראשית:  פרוצ'ידה 
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןפרוצ'ידה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןפרוצ'ידה(למפת קמפניה רגילה) נאפולי סלרנו קזרטה אבלינו בנוונטו וזוב לאציו מוליזה פוליה בזיליקטה ק. הים הטירניפרוצ'ידה(למפת קמפניה מוגדלת) נאפולי סלרנו קזרטה אבלינו בנוונטו וזוב לאציו מוליזה פוליה בזיליקטה ק. הים הטירניפרוצ'ידה
 
פרוצ'ידה (בנפוליטנית: Proceta) הוא אי מול חופי נאפולי במחוז קמפניה בדרום איטליה.
האי נבחר כבירת התרבות האיטלקית לשנת 2022 בידי המשרד למורשת תרבותית ותיירות.
אטימולוגיה

שם האי נובע מהמילה הלטינית Prochyta - "נשפך החוצה", בגלל מראה האי, שנראה כאילו מורם מקרקעית הים. הערכה אחרת היא שהוא נובע מהפועל היווני prokeitai שפירושו "נשען קדימה", שמתאר את מראה האי מכיוון הים.
גאוגרפיה

פרוצ'ידה ממוקמת בין קאפו מיסנו לאי איסקיה. חופי האי, שאורכם 16 ק"מ, משוננים מאוד.
האי נוצר בעקבות התפרצות ארבעה הרי געש, שרדומים כעת.
הנקודה הגבוהה ביותר באי היא גבעת טרה מוראטה (91 מטר).
ניתן להגיע לאי באמצעות מעבורת מהנמלים מולו בוורלו ופורטה די מסה בנאפולי, ומנמל פוצולי, צפונית לנאפולי.
החי והצומח

באי קיימים מינים רבים של ציפורים, בין היתר תור מצוי, שליו נודד, סלעית, חטפית שחורת עורף, דוחל חום-גרון ונחליאלי צהוב. בנוסף לכך, האי מהווה מוקד משיכה לציפורים נודדות שונות.
הצומח מתאפיין בצמחייה ים תיכונית, וכולל בין היתר חלבלוב, אלון הגלעין, יערה, הדס ואלת המסטיק.
מוקדי עניין

מארינה גרנדה הוא הנמל הראשי של האי. מול המזח נמצא פאלאצו מונטיפוסקו, הידוע גם בשם פאלאצו מרלטו, בניין מהמאה ה-12, שהיה בעבר בית הקיץ של המלך.
כנסיית סנטה מריה דלה פייטה - נבנתה בשנת 1760 על גבי הריסותיה של כנסייה קודמת משנת 1616. ציורי קיר ותקרה מעטרים את המקום ובו ניצב מגדל שעון בסגנון בארוק.
כפר הדייגים מרינה קוריקלה - הכפר הוא הוותיק ביותר באי, ובו חוף הים הפופולרי ספיאגיה דלה קיאולטה. במקום נמל שנבנה במאה ה-17 ומפורסם בשל האדריכלות הייחודית שלו.
ארמון ד'אבאלוס - הבניין נבנה בשנת 1500 ובשנת 1815 הוסב לבית ספר צבאי. לאחר מספר שנים נסגר והבניין הפך לבית סוהר בשנת 1830.
האי בתרבות פופולרית

באי צולמו סרטים רבים, בין השאר:
לעין השמש (1960)
מורגן הפיראט (1960)
הדוור (1994)
למה? (1971)
Farfallon (1974)
Amore vuol dir gelosia (1975)
Giuro che ti amo (1986)
הכישרון של מר ריפלי (1999)
Liela piektdiena (2005)
Gli Dei del mare (2008)
Francesca and Nunziata (2001)
Sfuoco su di me (2006)
קריפטונייט (2011)
משהו באוויר (2012)
Turysta (2012)
שם קוד מ.ל.א.ך (2015)
(Glue (2016
טטריס (2017)
הבנים האיטלקים (2020)
Procida. L'isola che non isola (2021)
הערות שוליים

↑  פרוצ'ידה - בירת התרבות 2022 (איטלקית)
↑  This Tiny Island Was Named Italy’s Capital of Culture for 2022, cntraveler.com
↑  Bird poaching in Ischia and Procida during migratory spring season, europarl.europa.eu
↑  הצומח באי פרוצ'ידה (איטלקית)
↑  Marina Grande - Il porto principale dell'isola (איטלקית)
↑  https://www.visitprocida.com/
↑  הכפר העתיק ביותר מרינה קוריקלה, באתר https://www.visitprocida.com/
↑  ארמון ד'אבאלוס, באתר https://www.visitprocida.com/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007487186105171  BnF: cb13986337d (data)  GND: 4116110-5  LCCN: sh85107157  MusicBrainz: 54471274-e9a3-4c76-acb5-5ca932ecf9e7  NKC: xx0124535  VIAF: 145739018   WorldCat (עם VIAF): 145739018
צוותי התערבות במשבר

צוותי התערבות במשבר הם צוותים ייעודיים, שמטרתם לתת תמיכה בזמן משבר לאנשים עם מוגבלות נפשית, ולשפר את ההתמודדות של רשויות אכיפת החוק והביטחון בממשק עם אנשים עם מוגבלויות.
רקע

אנשים עם מגבלה נפשית מעורבים לפי הערכה בשישה עד עשרה אחוזים מהמקרים שהמשטרה מטפלת בהם, וכ-25% מאנשים המאובחנים עם מחלה נפשית ייעצרו על ידי המשטרה לפחות פעם בחיים . ממצאי מחקר שחקר את מאפייני האנשים שנהרגו על ידי משטרת ארצות הברית בשנת 2015, גילה כי קרוב לרבע מהם אובחנו בעברם כחולי נפש.בנוסף מצביעים מחקרים שונים כי אנשים המאובחנים עם מחלה נפשית יש להם ייצוג יתר בבתי מאסר ומעצר, ואנשים המאובחנים עם אבחנה נפשית וצורכים חומרים פסיכואקטיביים (סמים ואלכוהול) נתקלים בקשיים לא שגרתיים מול מערכות אכיפת החוק, כך שהם נכלאים לתקופות ארוכות יותר והם מתויגים ביתר קלות כאנשים שאינם ברי שיקום. בהתאם לכך, במחקר שבדק את תפיסת המאובחנים כחולי נפש ביחס למערכות אכיפת החוק ב-27 מדינות שונות, 17 אחוזים מהנשאלים שהיו מאובחנים כחולים בסכיזופרניה דיווחו שהמשטרה התנהגה אליהם בצורה גרועה יותר משהיא מתנהגת לשאר האוכלוסייה .
הקשיים של מערכות אכיפת החוק בהתמודדות עם אנשים המתמודדים עם משברים נפשיים, הנמצאים בהליך הפלילי, מאפיינים את כל שלבי ההליך החל מהמעצר, דרך השפיטה עד לגזר דין וריצוי העונש או הליך השיקום, כאשר מערכות אלה אינן מצליחות להתמודד עם אוכלוסיית המתמודדים עם משברים נפשיים ומשכך נכשלות בהתייחסות אליהם. לפיכך, מוסדות לאכיפת החוק במדינות רבות מאמצים אסטרטגיות לשפר תגובותיהם של שוטרים עת הם עונים לקריאה אשר מתייחסת לאדם עם מגבלה נפשית, או אדם החווה משבר נפשי.
בישראל

בינואר 2019 פנו עשרה ארגוני החברה האזרחית לשמירה על זכויות אנשים עם מוגבלויות לסגן שר הבריאות ולשר לביטחון פנים, בקריאה למשרד הבריאות ולמשטרת ישראל לשלב כוחות, ולהקים בדחיפות מערך של צוותי משבר אשר ייתן מענה למצבי משבר של אנשים עם מוגבלות. הפנייה נעשתה על רקע מותו של יהודה ביאדגה, אדם עם מוגבלות נפשית שנהרג מידי ירי של שוטר שהגיע לאירוע לאחר קריאה של בן משפחתו. בעקבות הפנייה במהלך שנת 2019 הקימו במחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים שולחן עגול במסגרתו נערכו מספר מפגשים, בהשתתפות מספר גורמי ממשלה – משרד הבריאות, משרד הרווחה, הסיוע המשפטי, משטרת ישראל, המשרד לביטחון פנים, פרקליטות המדינה, הסניגוריה הציבורית ועמותות שעוסקות באנשים עם מוגבלויות. בעקבות משבר הקורונה הופסקו השיחות בעניין. בחודש מאי 2020 נהרג איאד אל-חלאק, צעיר על הרצף האוטיסטי, על ידי כוחות הביטחון. אירוע זה, יחד עם שורת מקרים נוספים בהם נפגעו ואף מצאו את מותם אנשים עם מוגבלויות שונות, לרבות מוגבלויות נפשיות על ידי נציגי כוחות הביטחון ואכיפת החוק, הובילו את נשיא המדינה מר ראובן ריבלין להקים ועדה ייעודית שתעסוק במציאת פתרונות למניעת התנגשות בין כוחות הביטחון ואכיפת החוק לאנשים עם מוגבלות.
תפקידי הוועדה היו לבחון את הגורמים שהובילו לתקריות הללו ולהמליץ על צעדים שיש לנקוט במטרה שתקריות מהסוג לא יחזרו על עצמן, לבחון מודלים הנהוגים בעולם, ברמה המקצועית והמשפטית-חקיקתית ואם ניתן לאמץ חלק מהם, לבחון את הפרקטיקה הנהוגה בישראל ולהמליץ על שורה של צעדים, ביניהם הכשרת גורמי האכיפה ושיפור שיתופי פעולה ביניהם. הוועדה המליצה לפעול בשלושה מישורים עיקריים:
פיתוח הכשרות לנציגי אכיפת החוק
הקמת צוותי התערבות במשבר
המשך בחינת ייצוג היתר של אנשים עם מוגבלות בהליך הפלילי .
קישורים פנימיים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
פוליטיקה של תוניסיה

הפוליטיקה של תוניסיה היא מכלול הנושאים הפוליטיים של הרפובליקה של תוניסיה. תוניסיה היא, נכון ל-2021, רפובליקה דמוקרטית רב-מפלגתית, כאשר נשיא תוניסיה הוא ראש מדינה והמערכת הצבאית, המשפטית והממשלתית פועלות באופן דומה לחוק האזרחי הצרפתי. בין השנים 1956 ל-2011, הייתה תוניסיה אוטוקרטיה בעלת משטר חד-מפלגתי כאשר בראשה עמדו שני נשיאים במהלך ההיסטוריה; חביב בורגיבה, הנשיא הראשון ואבי האומה התוניסאית שלט החל מ-1957 עם הקמת הרפובליקה, ועד לשנת 1987 אז הוחלף במהפכה התוניסאית הראשונה על ידי ראש הממשלה דאז, זין אל-עאבדין בן עלי. בן עלי המשיך לשלוט במדינה באופן א-דמוקרטי במשך מספר עשורים, עד שגם משטרו נפל בשנת 2011 במהלך המהפכה בתוניסיה ונוסדה במדינה דמוקרטיה. מאז ביסוס הדמוקרטיה, תוניסיה מתפקדת כאחת המדינות הדמוקרטיות ביותר באפריקה.
באוקטובר 2014 נערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות לפרלמנט התוניסאי, ובה ניצחה ברוב קטן המפלגה נידא תוניס עם 85 מושבים מתוך 217 חברים. תוניסיה חברה בליגה הערבית, באיחוד האפריקאי ובארגון השיתוף האסלאמי. היא מקיימת קשרים הדוקים עם ארצות הברית, צרפת והאיחוד האירופי, עימם מקיימת תוניסיה יחסים באופן רציף מאז 1995. היחסים הנוחים של תוניסיה עם ארצות הברית והאיחוד האירופי נוצרו בעקבות שנים של שיתוף פעולה כלכלי מוצלח במגזר הפרטי ומודרניזציה של תשתיות.
תוניסיה נחשבת על פי רוב לדמוקרטיה היחידה בעולם הערבי. הנשיא הראשון של תוניסיה שנבחר באופן דמוקרטי, בז'י קאיד אסבסי, נפטר ביולי 2019. הוא הוחלף באותה שנה על ידי קייס סעיד, שזכה ברוב גדול בבחירות.
שם המדינה

שם שגרתי ארוך: רפובליקת תוניסיה
שם שגרתי קצר: תוניסיה
הצורה הארוכה המקומית: Al Jumhuriyah at Tunisiyah
הצורה הקצרה המקומית: תוניס
ארגונים בינלאומיים בהם תוניסיה משתתפת

תוניסיה משתתפת במספר ארגונים בינלאומיים ובהם:
ABEDA, ACCT, AfDB, AFESD, AMF, AMU, האיחוד האפריקאי, BSEC ארגון המזון והחקלאות, G77, הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, IBRD, הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית, בית הדין הפלילי הבינלאומי, ICFTU, הצלב האדום, IDA, בנק הפיתוח הערבי, הקרן הבינלאומית לפיתוח חקלאי, IFC, IFRCS, ארגון ההידרוגרפיה הבינלאומי, ארגון העבודה הבינלאומי, קרן המטבע הבינלאומית, ארגון הימאות הבינלאומי, אינטרפול, הוועד האולימפי הבינלאומי, ארגון ההגירה הבינלאומי, ארגון התקינה הבינלאומי, איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי, הליגה הערבית, MICAH, MONUC, המדינות הבלתי-מזדהות, אועפ"ק, ארגון מדינות אמריקה (משקיפה), הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי, הארגון למניעת הפצת נשק כימי, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (שותפה), האומות המאוחדות, ועידת האו"ם לסחר ופיתוח, אונסק"ו, נציבות האו"ם לפליטים, UNIDO, משלחת האו"ם לאתיופיה ולאריתריאה, UNMIK, איגוד הדואר העולמי, WCO, WFTU, ארגון הבריאות העולמי, הארגון העולמי לקניין רוחני, הארגון המטאורולוגי העולמי, ארגון התיירות העולמי, ארגון הסחר העולמי
פוליטיקה עד למהפכה בשנת 2011

תוניסיה הייתה רפובליקה עם מערכת נשיאותית חזקה הנשלטת על ידי מפלגה אחת. הפרלמנט שוכן בתוניס (בירת תוניסיה), ויש בו 189 צירים, הנבחרים כל חמש שנים. זכות הבחירה נתונה לכל אזרח מגיל 20. זין אל-עאבדין בן עלי כיהן כנשיא מאז שנת 1987, אז החליף את הנשיא שכיהן מאז העצמאות מצרפת בשנת 1956, חביב בורגיבה. "מפלגת החוקה הסוציאליסטית" הייתה המפלגה
החוקית היחידה 25 שנים ושלטה על החיים הפוליטיים של תוניסיה.
פוליטיקה עד למהפכה בשנת 2011 > המערכת המשפטית

המערכת המשפטית של תוניסיה היא מערכת משפט בפני עצמה ועצמאית, אם כי לפעמים הממשלה מתערבת במקרים פוליטיים חשובים. קיימים בערך 13 בתי משפט, ועוד 3 בתי משפט לערעורים. בית הדין הגבוה ביותר בתוניסיה, נמצא בעיר הבירה, תוניס. מלבד בתי המשפט שהוזכרו לעיל, יש גם ברוב העיירות בתוניסיה שופטים מקומיים.
הנשיא נבחר לתקופת נשיאות של חמש שנים ללא התנגדות, והוא זה שממנה את ראש הממשלה והקבינט, שעל ידיהם הוא מבצע את מדיניותו. מושלים אזוריים ומנהלים מקומיים ממונים על ידי הממשלה השוכנת בנציבות הראשית; כיום, הם נבחרים בדרך כלל על ידי מועצת העירייה של אותו האזור.
פוליטיקה עד למהפכה בשנת 2011 > הרשות המחוקקת

בבית הנבחרים (Chamber of Deputies) יש 189 כיסאות, והחברים בה נבחרים על ידי הצבעה המונית של הציבור הרחב, לתקופת קדנציה של חמש שנים (כמו תקופת הקדנציה של ראש הממשלה). בחירות לנשיאות ולחברי בית הנבחרים היו ב-24 באוקטובר בשנת 2004, בניצחון מוחץ של מפלגת החוקה הסוציאליסטית וכן היו בחירות בשנת 2009.
פוליטיקה עד למהפכה בשנת 2011 > הרשות המבצעת

נשיא תוניסיה עד למהפכת 2011 היה זיין אל עבידין בן עלי, שנבחר לראשונה ב-7 בנובמבר 1987, והמשיך בתפקיד עד למהפכה. בהתאם לחוקה, משרת הנשיאות הייתה נבחרת ובבחירות לנשיאות בשנת 1999, זכה הנשיא ברוב הקולות (99.4% מהקולות) ונבחר לקדנציה נוספת. ב-24 באוקטובר 2004 נבחר לעוד קדנציה, ובשנת 2009 הנשיא זין אל-עאבדין בן עלי נבחר לקדנציה הרביעית שלו.
הנשיא ממנה את ראש הממשלה והקבינט, כאמור, והצירים בבית הנבחרים ממונים על ידי הנשיא.
הנשיא עומד בראש הרשות המבצעת, ומסיבה זו, משקלה של הממשלה אינו רב.
פוליטיקה אחרי המהפכה בשנת 2011

בדצמבר 2010 החלו הפגנות ענק בתוניסיה שבעקבותן בינואר 2011 הנשיא בן עלי נמלט מהמדינה ומוחמד ע'אנושי החליף אותו.
ב-23 באוקטובר 2011 נערכו בחירות כלליות חופשיות לאספה המכוננת. המפלגה האיסלמיסטית "א-נהדה" ניצחה בבחירות עם 41.47% מקולות הבוחרים.
בינואר 2014 אושרה חוק חדשה. במסגרת החוקה החדשה הוקמה אספה לאומית שבה 217 מושבים.
ב-26 באוקטובר 2014 נערכו הבחירות הפרלמנטריות בתוניסיה. מפלגת נידא תוניס, מפלגה פוליטית חילונית, זכתה ברוב הקולות וקיבלה 86 מושבים. אל המקום השני הגיעה מפלגת א-נהדה האסלאמיסטית, שזכתה בבחירות הראשונות במדינה אחרי מהפיכת 2011, וקיבלה 69 מנדטים. חודש אחר כך, ב-23 בנובמבר, נערכו גם בחירות דמוקרטיות לנשיאות המדינה, לראשונה בתולדות תוניסיה. מאחר שאף מועמד לנשיאות לא גרף למעלה מ-50 אחוז מהקולות, נערך סיבוב מכריע בין שני המועמדים המובילים ב-28 בדצמבר. מנהיג מפלגת נידא תוניס, מחמד אל-באג'י א-סבסי, זכה בנשיאות המדינה.
בנובמבר 2015, 32 חברי פרלמנט מטעם מפלגת המרכז השלטת הודיעו על פרישתם מהמפלגה והקמת סיעה חדשה, בעקבות האשמות קשות נגד נשיא המדינה. לטענתם הוא קידם מקורבים וקרובי משפחה בתוך מנגנוני המפלגה, פגע בהתנהלות הדמוקרטית של המנגנונים הפנים מפלגתיים ומשרת אינטרסים של בעלי הון.
באוקטובר 2019, נערכו שוב בחירות לנשיאות המדינה, ולאחר שני סיבובי הצבעה נבחר נשיא חדש, קייס סעיד, שניצח את הנשיא המכהן מחמד אל-באג'י א-סבסי. לפני כן, נבחרו הנציגים באספת נציגי העם. מפלגת נידא תוניס התרסקה וזכתה ב-3 מושבים. מפלגת א-נהדה נחלשה אך השיגה 52 מושבים. המפלגה השנייה בגודלה הייתה לב תוניסיה.
הבחירות לאספה התקיימו ב-6 באוקטובר 2019, לאחר הדחתו של יוסיוף ג'האד מתפקיד ראש הממשלה. הוא הוחלף על ידי אליאס אל-פח'פאח' שזכה באותן בחירות והוחלף מספר חודשים מאוחר יותר על ידי הישאם משישי.
שינוי שיטת המשטר תחת קייס סעיד

ב-25 ביולי 2021, על רקע ההפגנות המתמשכות הנוגעות לתפקוד לקוי של הממשלה בנושא מגפת הקורונה בתוניסיה וחשד לשחיתות שלטונית, השעה הנשיא קייס סעיד את הפרלמנט ל-30 יום, פיטר את ראש הממשלה, ביטל את חסינות חברי הפרלמנט, ושמר לעצמו את הזכות לפטרם כרצונו. ב-29 בספטמבר מינה סעיד לראשות הממשלה את נג'אלה רמדאן, האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה, והגיעה לתפקיד ללא ניסיון פוליטי. בפברואר 2022 פיזר גם את מועצת השיפוט העליונה בטענות לשחיתויות ברשות השופטת. ביולי 2022 נקבע במשאל עם לכונן חוקה חדשה שקידם סעיד, לאחר שמשאל העם הוחרם על ידי האופוזיציה ופחות משליש מבעלי זכות ההצבעה השתתפו במשאל.
הערות שוליים

↑  Publications | International IDEA, www.idea.int
↑  Democracy Index 2020, Economist Intelligence Unit (באנגלית בריטית)
↑  Tunisia: Freedom in the World 2020 Country Report, Freedom House (באנגלית)
↑  "Tethered by history". The Economist. 2014-08-14. ISSN 0013-0613. נבדק ב-2021-06-12.
↑  "Secularist Nidaa Tounes party wins Tunisia election". BBC News (באנגלית בריטית). 2014-10-30. נבדק ב-2021-06-12.
↑  Ministère du développement de l'investissement et de la coopération internationale — (ב־)
↑  Review Essay: Why Tunisia?, Journal of Democracy (באנגלית אמריקאית)
↑  צבי בראל, ושלא תעזי לצאת מהבית עם רעלה, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2006
↑  צבי בראל, האשה שהפילה את נשיא תוניסיה, אל-עאבדין בן עלי, באתר הארץ, 17 בינואר 2011
↑  יואב שטרן, התוניסאים באו לראות שאין לנו קרניים, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2005
↑  צבי בראל, נשיא תוניסיה הכריז על עוצר בבירה עקב המהומות, באתר הארץ, 13 בינואר 2011
↑  נדב פרנקוביץ', ענבל בן-יהודה ויעל מרום, בחירות דמוקרטיות בתוניסיה: סמל התקווה של האביב הערבי, באתר "שיחה מקומית", 19 באוקטובר 2014
↑  נדב פרנקוביץ' ויעל מרום, המרכז החילוני ניצח בבחירות הדמוקרטיות בתוניסיה, באתר "שיחה מקומית", 28 באוקטובר 2014
↑   קרלוטה גול, ניו יורק טיימס, המבחן של תוניסיה: היום ייערכו בחירות דמוקרטיות לנשיאות, לראשונה בתולדותיה, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2014
↑  נדב פרנקוביץ' ויעל אבן אור, סיבוב שני: המנהיג החילוני ופעיל זכויות האדם יתחרו על נשיאות תוניסיה, באתר "שיחה מקומית", 25 בנובמבר 2014
↑  נדב פרנקוביץ', טלטלה בממשלת תוניסיה: מפלגת השלטון נקרעה לשתיים, באתר "שיחה מקומית", 9 בנובמבר 2015
↑  יאסר אבו ערישה, כשהגיע רגע האמת, האזרחים בתוניסיה הצילו את המהפכה, באתר "שיחה מקומית", 27 באוקטובר 2019
1 2  חדשות 13, לראשונה בתוניסיה: אישה בראשות הממשלה, באתר חדשות 13, 29 בספטמבר 2021
↑  Yee, Vivian (2021-07-26). "Tunisia's Democracy Verges on Collapse as President Moves to Take Control". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-07-29.
↑  Tunisian president sacks PM, suspends parliament after violent protests, France 24, ‏2021-07-25 (באנגלית)
↑   בגלל הקורונה והמשבר הכלכלי: נשיא תוניסיה הדיח את רה"מ והקפיא את פעילות הפרלמנט, באתר הארץ, 26 ביולי 2021
↑  תוניסיה: הנשיא עשה צעד דרמטי נגד מערכת המשפט, באתר בחדרי חרדים, 6 בפברואר 2022
↑  ynet והסוכנויות, 11 שנה אחרי "האביב הערבי": תוניסיה חוזרת לדיקטטורה?, באתר ynet, 27 ביולי 2022