stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פקסן
היסטוריה

פקסן נוסדה בסוף המאה ה-19. אזור פקסן חווה חוסר יציבות ביטחונית מאז פלישת אנאם (בני שושלת וייטנאמית) בשנת 1834, ואחר כך פלישות של הסיאמים (סיאם שמה הקדום של תאילנד), ריבונות סיאמית על לאוס בשנת 1836, במיוחד לאחר 1865 עם פלישות הוו (אנ') או "הדגלים האדומים", שהיו כנופיות מדרום סין. פלישות אלה גרמו לצמצום אוכלוסיות מהמחוזות סיינקהואנג (אנ') ובוליקמסאי (אנ'). הסיאמים היו אלה שהשלימו את גירוש מרבית אוכלוסיית האזור והתיישבו במקום במקומה.
בשנת 1876 הורה ראמה החמישי, מלך סיאם, ליצור את מחוז בוליקמסאי וליישב בו את ניצולי פלישת הוו בשנת 1874 . בהוראת מלך סיאם, ח'ה לואנג נונג חי התמנה לתפקיד מושל מחוז בוליקמסאי. משנת 1885, לאחר שהצרפתים השתלטו על וייטנאם השכנה, הם פלשו ללאוס וערערו את הריבונות הסיאמית על לאוס. אחרי סיום משימתיו של אוגוסט פאבי לאורך נהר המקונג ועד ללואנג פרבאנג, נאלצו הסיאמים לעזוב את הגדה השמאלית של הנהר ולפנות את אחיזתם באזור.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, מיסיונרים של המיסיון אטרנגרס דה פריז, שהיו במשימות הנצרות על נהר המקונג, כבשו את פקסן, שננטשה על ידי הסיאמים, ובנו שם כנסייה. בשנת 1911 היו במחוז בוליקמסאי כ־61 כפרים עם אוכלוסייה של כ־4,000 תושבים. בשנת 1937, כשמחוז ויינטיאן נחלק לשניים, פקסן לבדה מנתה 1,000 נפש והפכה לבירת מחוז בוליקמסאי החדש.
אקלים

האקלים בפקסן הוא טרופי, בהשפעת המונסון, על פי סיווג קופן. העונה הרטובה נמשכת ממאי עד אוקטובר, העונה היבשה הקרה נמשכת מנובמבר עד פברואר והעונה היבשה החמה בחודשים מרץ ואפריל על פי קופן.
כמות המשקעים הממוצעת עומדת על 1,350 מילימטרים וכמויות הגשם הגדולות ביותר יורדות בחודשים אוקטובר נובמבר. היות שהאזור נמצא על גבול אזור סופות הטייפון כמויות המשקעים יכולות להשתנות באופן קיצוני משנה לשנה.
ספרות

עלילות חלק מהרומנים של הסופר ז'אן הוגרון (צר') מתרחשות בפקסן:
אתה תקטוף את הסערה (1950),
איש הטרף (1974).
ראו גם

לאוס
ויינטיאן
מחוזות לאוס
אוגוסט פאבי
הערות שוליים

↑  נתוני הלישכה הסטטיסטית המרכזית הלאית לשנת 2015, שפורסם ב-23 במאי 2019
↑  Laos: Provinces, Major Cities & Urban Localities - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
↑  פקסן בירת מחוז בוליקמסאי באתר התיירות של לאוס
↑  The "red flags" are, like the black pavilions, bands of Chinese survivors of the Taiping
1 2 3  Jean-Louis Archet, Formes et résultat des activités du monde rural dans le Koueng Borikhane (Laos), mémoire de géographie du sous-développement, Université de Provence, Aix-en-Provence, 1973, p.16-17
↑  The Muong is an administrative entity of a lower level than that of "Khoueng", province
↑  Sandrine Gauffeny, Father Prodhomme and the mission of Laos, dissertation in contemporary history, University of Nantes, 1998
הכביש הארצי מספר 13 העובק בפקסן
פרנסואה אנגלר

| --- | --- |

פרנסואה אנגלר בישראל, 2007
 לידה:  6 בנובמבר 1932 (בן 91) אטרבק, בראבנט, בלגיה 
 ענף מדעי:  פיזיקה תאורטית
 מקום מגורים:  בלגיה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה החופשית של בריסל 
 מוסדות:  אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה החופשית של בריסל  אוניברסיטת צ'פמן 
 פרסים והוקרה:  פרס וולף לפיזיקה (2004)  Clarivate Citation Laureates (2013)  פרס פיזיקת חלקיקים ואנרגיה גבוהה (1997)  פרס פרנקי (1982)  פרס סאקורי (2010)  פרס נובל לפיזיקה (2013)  פרס נסיכת אסטוריאס למחקר טכני ומדעי (2013) 
 
פרנסואה ברון אנגלר (בצרפתית: François Baron Englert; נולד ב-6 בנובמבר 1932) הוא פיזיקאי תאורטי יהודי-בלגי וחתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2013, ביחד עם פיטר היגס, על גילוי מנגנון היגס.
הוא פרופסור אמריטוס באוניברסיטה החופשית של בריסל (ULB) שם הוא חבר במחלקה לפיזיקה תאורטית.
תרם לתחומי הפיזיקה הסטטיסטית, תורת השדות הקוונטית, קוסמולוגיה, תורת המיתרים וסופר-כבידה.
ראשית חייו

פרנסואה אנגלר הוא ניצול שואה. הוא נולד למשפחה יהודית-בלגית ובמהלך מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני הוא נאלץ להסתיר את זהותו היהודית וחי בבתי יתומים ובתי ילדים בערים בלגיות עד ששוחרר על ידי הצבא האמריקאי.
קריירה אקדמית

הוא סיים את לימודיו האקדמאיים כמהנדס אלקטרומכניקה בשנת 1955 באוניברסיטת בריסל החופשית (ULB), שם קיבל דוקטורט במדעי הפיזיקה בשנת 1959. מ-1959 ועד 1961 הוא עבד באוניברסיטת קורנל, בתחילה כחוקר-עמית של רוברט בראוט ומאוחר יותר כפרופסור עוזר. לאחר מכן הוא שב כפרופסור ל-ULB, וב-1980 הוביל את קבוצת הפיזיקה התאורטית ביחד עם רוברט בראוט שהצטרף אליו. ב-1998 אנגלר הפך לפרופסור אמריטוס. ב-1984 פרופסור אנגלר מונה כעמית סאקלר במינוי מיוחד בפקולטה לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב. אנגלר הצטרף למכון למחקר קוונטי באוניברסיטת צ'פמן בשנת 2011, שם הוא משמש כמרצה אורח.
פרסים

פרס J. J. Sakurai לפיזיקת חלקיקים תאורטית (ביחד עם ג'רלד גורלניק, קארל ריצ'רד הייגן, טום קיבל, פיטר היגס ורוברט בראוט).
פרס וולף לפיזיקה לשנת 2004 (ביחד עם בראוט והיגס).
פרס האנרגיה גבוהה וחלקיקים של החברה הפיזיקלית האירופאית (ביחד עם בראוט והיגס) לשנת 1997 על המנגנון שמאחד תגובות קצרות וארוכות טווח על ידי יצירת בוזוני וקטור ענקיים.
פרס נסיך אסטוריאס למחקר טכני ומדעי לשנת 2013, ביחד עם פיטר היגס ו-CERN.
פרס נובל לפיזיקה לשנת 2013, ביחד עם פיטר היגס.
פריץ פרילינג

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1906 קנזס סיטי, ארצות הברית 
 פטירה:  26 במאי 1995 (בגיל 88) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הילסייד ממוריאל פארק 
 שם לידה:  Isadore Freleng 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1927–1986 (כ־59 שנים) 
 מקום לימודים:  Westport High School 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר (1965)  פרס וינזור מקיי (1974)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (20 באוגוסט 1992) 
 פרופיל ב-IMDb
 
איזדור ("פריז") פרילינג (באנגלית: Isadore "Friz" Freleng;‏ ‏ 21 באוגוסט 1906 - 26 במאי 1995) היה אנימטור אמריקאי יהודי, שיצר רבות מהדמויות המצוירות של סרטי "לוני טונס" של חברת האחים וורנר, ביניהן "פורקי פיג", "באגס באני", "סילבסטר החתול", "טוויטי" ועוד. מקור הכינוי שהפך לשמו הרשמי הוא במילה "פריזבי". בעברית שמו נכתב ונהגה בטעות "פריץ".
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

פרילינג נולד בקנזס סיטי שבמיזורי. בשנת 1927 נענה לחבריו ממיזורי, האנימטורים יו הרמן ורודולף אייזינג, ועבר להוליווד לעבוד איתם כאנימטור באולפני וולט דיסני. בדיסני יצרו האנימטורים דמויות מצוירות לסרטים כגון "Alice Comedies" ו-"Oswald the Lucky Rabbit".
ביוגרפיה > האחים וורנר

לאחר מספר שנים, הקימו הרמן ואייזינג חברת אנימציה עצמאית, ופרילינג יצר איתם ב-1929 את הפיילוט הראשוני לדמות מצוירת בשם "בוסקו", בסרטון "בוסקו הילד המדבר" (Bosko the talk-ink kid). האנימטורים ניסו למכור את הדמות החדשה לאולפנים שונים, ולבסוף היא נמכרה לליאון שלזינגר מחברת האחים וורנר. כך החלה תעשיית הסרטים המצוירים של האחים וורנר, שנקראה בשם "לוני טונס". משמעות השם היא "צלילים משוגעים", והסרטים נקראו כך מכיוון שהיו בעיקר סרטונים מוזיקליים.
ב-1931 נוצרה סדרה חדשה של סרטונים, בשם "מרי מלודיס" (שפירושו "נעימות שמחות"). ב-1932 ביים פרילינג את הסרטון הראשון בכיכובו של "בוסקו". ב-1933 עזבו יו הרמן ורודלף אייזינג לאולפני MGM, והמשיכו שם עם דמותו של "בוסקו". פרילינג הפך לבמאי האנימציה המוביל של החברה, ויצר במקום "בוסקו" את "באדי", שהיה פחות מוצלח, וסרטיו נחשבים עד היום לגרועים יחסית.
ב-1935 פרילינג יצר סרטון בשם "אין לי כובע" (I haven't got a hat), שהיה פארודיה על הקומדיה "השובבים". בסרטון הוצגה חבורת דמויות של חיות כמו "אוליבר אוול" (ינשוף), "ליטל קיטי" ו"בינס". הבולט מכולם היה "פורקי פיג" החזיר המגמגם, וראשי האולפנים החליטו שהוא יהיה כוכב ה"לוני טונס". בתחילה פורקי היה דמות חזיר שמנה, ובהדרגה פרילינג ועמיתיו האנימטורים יצרו דמות רזה יותר, עד שהגיע לדמות כפי שהיא מוכרת כיום. סרטי ה"לוני טונס" בהם כיכב פורקי נוצרו כולם בשחור לבן, עד לשנת 1943, לעומת סרטי "מרי מלודיס" שנוצרו כולם משנת 1934 בצבע.
בשנת 1937 עזב פרילינג את אולפני האחים וורנר לטובת אולפני MGM שהציעו לו שכר גבוה יותר. אך הסדרה "The Captain and the Kids" שניסה לביים שם נכשלה, וכשנה לאחר מכן הוא חזר לאולפני האחים וורנר. הוא קיבל חופש פעולה יצירתי רב, וכך יצר דמויות כגון יוסמיטי סאם בשנת 1945. בנוסף, ב-1947 שיפר את הדמויות טוויטי וסילבסטר החתול, שנוצרו מספר שנים לפני כן, ויצר את הסרטון "tweetie pie", שזכה בפרס האוסקר לסרט האנימציה הטוב ביותר, לראשונה בתולדות אולפני האחים וורנר.
בשנת 1953 יצר הבמאי רוברט מקימסון את דמותו של "ספידי גונזלס", כעכבר מהיר ממקסיקו, וב-1955 שינה פרילינג את עיצובו ויצר סרטון שזכה שוב באוסקר. ב-1957 זכה באוסקר נוסף על סרטון של סילבסטר החתול. ב-1958 יצר את הסרטון "knighty knight bugs" עם דמותו של באגס באני, אותה יצר כבר ב-1940 עם עמיתיו האנימטורים רוברט מקימסון, צ'אק ג'ונס ועוד. סרטון זה היה היחיד של "באגס באני" שזכה באוסקר.
ביוגרפיה > אולפני דה-פאטי-פרילינג

ב-1964 נסגרו אולפני האחים וורנר, ופרילינג פתח עם עמיתו המפיק דייוויד ה. דה-פאטי, אולפן עצמאי בשם "DePatie-Freleng". הם יצרו באולפן סרטונים חדשים של "לוני טונס" ו"מרי מלודיס", אם כי מרביתם נחשבים פחות טובים מאלו שיצרו באולפני וורנר. הם יצרו גם דמויות חדשות כמו "המפקח קלוזו", "הנמלה" ו"אוכל הנמלים", וגם סדרות טלוויזיה כמו "הזעפן", "הכלבתולים", "ספיידרוומן" (הגרסה הנשית של ספיידרמן) ועוד. אך הדמות המשמעותית ביותר שיצרו בתקופה זו הייתה "הפנתר הורוד", ב-1963, דמות שצברה פופולריות רבה ברחבי ארצות הברית. הסרטון "הפנתר הורוד" מ-1964 זכה בפרס האוסקר, ובעקבותיו נוצרה סדרת סרטים נוספים בכיכובה של הדמות, וכן סרטוני טלוויזיה ששודרו ברשת NBC ב-1969.
בשנת 1970 נוצרה סדרה "דוקטור דוליטל".
ביוגרפיה > קריירה מאוחרת

ב-1980 נמכרה חברת דה-פאטי-פרילינג לחברת ההפקות "מרוול". אז חזר פרילינג לאולפני האחים וורנר, ובמשך מספר שנים הפיק עם צ'אק ג'ונס מספר ספיישלים של "לוני טונס" עם אנימציה חדשה משולבת באנימציה מסרטונים קודמים, בהם שיחקו בעיקר הדמויות "באגס באני" ו"דאפי דאק".
פרילינג נפטר בשנת 1995 בגיל 88.
פרנסואה אטיין דה קלרמן

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1770 מץ, ממלכת צרפת ממלכת צרפת 
 פטירה:  2 ביוני 1835 (בגיל 64) פריז, המונרכיה של יולי צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז  Grave of Kellermann 
 מדינה:  צרפת 
 השתייכות:  חיל פרשים 
 דרגה:  גנרל דיוויזיה 
 פעולות ומבצעים
 המלחמות הנפוליאוניות 
 עיטורים
 צלב גדול של לגיון הכבוד  אביר מסדר לואי הקדוש  שמות החקוקים בשער הניצחון בפריז 
 
פרנסואה אטיין דה קלרמן, דוכס ואלמי השני (בצרפתית: François-Étienne Kellermann‏; 4 באוגוסט 1770 – 2 ביוני 1835) היה גנרל פרשים צרפתי שנודע במעלליו הנועזים והמיומנים במהלך מלחמות נפוליאון. הוא היה בנו של פרנסואה כריסטוף דה קלרמן ואביו של הדיפלומט פרנסואה כריסטוף אדמונד דה קלרמן.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומלחמות המהפכה הצרפתית

קלרמן נולד ב-4 באוגוסט 1770 במץ, ושירת תקופה קצרה ברגימנט ההוסרים של אביו לפני שנכנס לשירות הדיפלומטי ב-1791. ב-1793 שוב הצטרף לצבא, שירת בעיקר תחת פיקודו של אביו בהרי האלפים, ועלה ב-1796 לדרגת שף דה בריגדה. בחלק האחרון של המערכה האיטלקית המהוללת של בונפרטה בשנים 1796־1797 משך קלרמן הצעיר את תשומת לבו של הקיסר העתידי על ידי התנהלותו המבריקה בעת חציית הטאגלימנטו. הוא מונה מיידית לגנרל הבריגדה, והמשיך באיטליה לאחר שלום קמפו פורמיו, כשהוא מועסק ברציפות בצבאות רומא ונאפולי בפיקודם של מקדונלד ושמפיון.
בקרב מרנגו (1800) פיקד על חטיבת פרשים כבדה תחת הקונסול הראשון והוא יזם ויישם את אחת מהסתערויות הפרשים המפורסמות ביותר בהיסטוריה, אשר, עם התקפת הרגלים של דסה, הכריעה את הקרב. הכוחות הצרפתיים נלחמו כל היום ונסוגו. הכוחות האוסטריים יצרו טורים גדולים כדי לרדוף אחרי הצרפתים הנסוגים. בערב חזרה חטיבת הפרשים המדולדלת של קלרמן שהועסקה מדרום לשדה. יחד עם כמה אסקדרונים של דרגונים ואלמנטים אחרים, ההסתערות המתוזמנת בצורה מושלמת של אנשי קלרמן רכבה במורד שלושה גדודי גרנדירים אוסטריים. לאחר מכן, הוא דרבן במהירות את חייליו, הסתער וניתק גדוד דרגונים אוסטרי. הדרגונים דרסו דרך טורי חיל הרגלים האוסטריים, וגרמו לנסיגה כללית, והבטיחו ניצחון צרפתי בקרב שנראה כמעט אבוד רק שעה קודם לכן.
הוא הועלה לדרגת גנרל דיוויזיה בבת אחת, אך כבר בערב הקרב התרעם על מה שלדעתו היה ניסיון לזלזל במעשה הגבורה שלו. לאחר מכן נוצרה מחלוקת סוערת באשר להשפעת הסתערותו של קלרמן על מהלך הקרב, ובמחלוקת זו הוא לא הפגין טאקט ולא אורך רוח. עם זאת, יתרונותיו היו גדולים מכדי שהקריירה שלו תיהרס בין אם על ידי התנהלותו בסכסוך או על ידי השערוריות התכופות, ואפילו על ידי הונאות, של חייו הפרטיים.
ביוגרפיה > מלחמות נפוליאון

בניגוד לאביו, התואר שלו לתהילה לא נשען על הזדמנות אחת. אף על פי שלא היה המפורסם ביותר, הוא היה אולי המוכשר ביותר מבין כל מנהיגי הפרשים של נפוליאון, והתבלט בקרב אוסטרליץ בפיקוד על דיוויזיית פרשים קלה באגף השמאלי. קלרמן פיקד על דיוויזיית פרשים בפיקודו של ז'אן-אנדוש ז'ונו בפלישה לפורטוגל ב-1807. בקרב וימירו הוא הוביל את עתודת הגרנדירים ולאחר התבוסה הצרפתית, השתמש בכישורים הדיפלומטיים הרבים שלו במשא ומתן על אמנת סינטרה. בקרב אלבה דה טורמס ב-28 בנובמבר 1809, הוא הוביל 3,000 חיילים במתקפת פרשים מבריקה שהובילה את הצבא הספרדי של הדוכס דל פארקה לנסיגה. הוא שירת בהצטיינות בהזדמנויות אחרות במלחמת חצי האי. הדורסנות שלו הייתה ידועה לשמצה בספרד, ובכל זאת נפוליאון קיבל את התירוצים הלא משכנעים שלו במילים, "גנרל, בכל פעם ששמך מובא בפניי, אני לא חושב על דבר מלבד מרנגו".
הוא היה בחופשת מחלה במהלך הפלישה הצרפתית לרוסיה ב-1812. עם זאת, בשנים 1813 ו-1814 הוא הוביל את קורפוס הפרשים הרביעי במיומנות בולטת. הוא שמר על דרגתו תחת הרסטורציה הראשונה, אך הצטרף לנפוליאון במהלך מאה הימים, ופיקד על קורפוס הפרשים השלישי במערכה בווטרלו.
הוא הוביל את האסקדרונים שלו במתקפת פרשים מפורסמת בקרב קאטר ברה ב-16 ביוני 1815. בפעולה זו, קיבל קלרמן הוראה מחייבת על ידי המרשל מישל נה לבצע הסתערות חזיתית על הקו של בעלות הברית האנגלית עם 770 החיילים של חטיבת הקירסירים של גיטון. נגד תורת הפרשים, קרא קלרמן לדהרה מיידית כדי שאנשיו לא יראו עד כמה הם נחותים במספרם. בארבע הסתערויות נפרדות, הקירסירים ה-8 וה-11 שברו את עמדות רגימנט הרגלים ה-69 ותפסו את ניסי הרגימנט, פיזרו גדוד הנוברי ושלחו את רגימנטים הרגלים ה-33 וה-73 להימלט למחסה של יער סמוך. הפרשים תפסו לזמן קצר את צומת הדרכים המכריע, אבל אי השוויון היה גדול מדי. ללא סוס, קלרמן נמלט בקושי על ידי אחיזת האוכף של אחד מאנשי הפרשים שלו.
בקרב ווטרלו הוא נפצע. בתחילה נפרסו שתי הדיוויזיות של קלרמן לתמיכה בחיל הרגלים במרכז השמאלי של הקו. מוקדם יותר, קירסירים - או של קלרמן או של מילהוד - השמידו גדוד חי"ר הנוברי שהוצב ברשלנות. אחר הצהריים, שלח נה את קורפוס הפרשים השלישי להתקפה המונית נגד ריבועי החי"ר הבריטים בין הוגומון ללה היי סנט. באיזשהו זמן בשעות אחר הצהריים המאוחרות, רכבו חיילים - אולי של קלרמן - במורד גדודי הלגיון הגרמני של המלך ה-5 וה-8. אבל ההסתערויות חסרות התוחלת והחוזרות נגד הקו הראשי של בעלות הברית לא הצליחו לשבור ריבוע אחד ובזבזו את חיל הפרשים הצרפתי המפואר.
קלרמן זכה לחרפה ברסטורציה השנייה, ולאחר שזכה לתואר ולמושבו של אביו בלשכת עמיתים ב-1820, מיד תפס ושמר עד נפילתו של שארל העשירי ב-1830 יחס של התנגדות נחושה לבורבונים. הוא מת בפריז ב-2 ביוני 1835.
KELLERMANN, F. רשום על העמוד הדרומי (העמוד ה-21) של שער הניצחון.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Hugh Chisholm, פרנסואה אטיין דה קלרמן, אנציקלופדיה בריטניקה 1911 כרך 15
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb107365046 (data)  GND: 140940553  ISNI: 0000 0000 7778 0464  Léonore: 200139  SNAC: w6n601tz  SUDOC: 224498533  VIAF: 49216809   WorldCat (עם VIAF): 49216809
פקעת של קשרים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ליסה גרף.
 שפת המקור:  אנגלית.
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2013 
 תאריך הופעה ראשונה:  שנת 2013.
 עורך:  ענת לויט.
 הוצאות בעברית
 הוצאה:  ידיעות ספרים.
 תרגום:  נועה בן פורת.
 מספר עמודים:  259.
  
 הוצאה:  הדפסה בישראל - נ.ב. יהודה שיווק בע"מ.  עימוד בישראל - גאלה קדם דפוס בע"מ.
 פרסים
 הספר היה מועמד לפרס ה – National book award. הספר נבחר לאחד מספרי הילדים הטובים והמומלצים לשנת 2013 באתר אמזון.
 
פקעת של קשרים הוא ספר מאת הסופרת ליסה גרף שיצא לאור לראשונה בשנת 2013. הוא תורגם לעברית מאנגלית על ידי המתרגמת נועה בן פורת.
הספר מציג לקוראים עולם שבו כישרון הוא חלק בלתי נפרד מחייהם של האנשים, ולכל אחד יש כישרון ייחודי. דמויות רבות עם כישרונות מיוחדים מופיעות בספר, נקשרות אחת לשנייה ותורמות לעלילה.
הספר נבחר לאחד מהספרים הטובים והמומלצים לשנת 2013 באתר אמזון והיה מועמד לפרס ה – National book award.
תקציר העלילה

בספר זה מסופרים במקביל מספר סיפורים שאינם קשורים זה לזה, שבמוקד כולם עומד כישרונם של אנשים:
סיפורה של קיידי: קיידי היא יתומה מבית היתומות "מיס מאלורי לילדות אבודות". יש לה כישרון לאפית עוגות מדהימות (שהמתכונים שלהן משולבים במהלך הספר). קיידי היא היתומה היחידה שנשארה בבית היתומות ליותר מחודש (למעשה, היא שם מאז שהיא הייתה תינוקת). כל שנה קיידי מתחרה בתחרות העוגות השנתית נגד אופים וטבחים מקצועיים ותמיד (עד עכשיו) היא מנצחת. בסוף הסיפור קיידי מאומצת על ידי טובי, בנו של בעל הבית, ומגלה מי הם ההורים הביולוגים שלה ומהם שורשיה המשפחתיים.
סיפורו של בעל הבית: בעל "בית המסחר לחפצים אבודים". בבית המסחר הוא אוסף דברים שונים ומשונים וביניהם כישרונות של אנשים (בעזרת לחיצת יד). בצעירותו אימו הייתה בעלת מפעל לייצור חמאת הבוטנים הטובה והטעימה ביותר שהייתה. לאחר שהמפעל נסגר, נשארה לו מזוודה עם המתכון לחמאת הבוטנים בתוכה, שאותה איבד בנסיעה ברכבת לפני חמישים ושלוש שנים. במהלך שנים אלו הוא מחפש את המתכון לחמאת הבוטנים האגדית של אמו ללא הצלחה, עד שמתרחש שינוי מפתיע כאשר קיידי מוצאת אותה ומתגלה דבר מפתיע: לא המתכון הוא מה שהפך את חמאת הבוטנים לטובה, מיוחדת ומפתיעה כל כך, אלא הכישרון הייחודי של אמו בבישול ואפיה.
סיפורה של משפחת אשר: דולורס אשר, אם המשפחה, מסתירה סוד כמוס ומסתורי כבר זמן רב - ממצא ארכאולוגי עתיק שגנבה מוחזק אצלה בתור סיכת ראש. וויל, שמחפש אחר ההרפתקה שלו יחד עם חיית המחמד שלו סאלי החמוסה (ובסוף הסיפור מוצא אותה). זיין, המסתבך בצרות בבית הספר בגלל כישרונו, ומריגולד, שללא הצלחה מנסה פעם אחר פעם למצוא את הכישרון השייך לה.
בסוף הספר כל הסיפורים מתקשרים ומתחברים אחד לשני והופכים לתמונה אחת גדולה. כל דמות משלימה את הפרטים החסרים בסיפורה ובסיפור הדמויות האחרות, ונעזרת בדמויות השונות.
הדמויות > רשימת דמויות מרכזיות

קיידי (קדנס במקור): ילדה שחיה בבית יתומים הנקרא "בית מיס מאלורי לילדות אבודות". היא הילדה ששהתה הכי הרבה זמן בבית היתומות. כישרונה הוא אפייה, ובייחוד אפיית עוגות. היא מתאימה ואופה לכל אדם את העוגה המושלמת אך ורק בשבילו, העוגה שהכי תמצא חן בעיניו. קיידי בת 11, נמוכה ובעלת שיער שחור מבריק ועיניים גדולות.
מיס מאלורי (ג'ניפר מאלורי): היא האישה שמנהלת את בית היתומים: "בית מיס מאלורי לילדות אבודות". כישרונה הוא התאמת דברים אחד לשני בצורה מושלמת. בכישרונה היא משתמשת לרוב כדי להתאים לכל ילדה יתומה משפחה מאמצת מתאימה ומושלמת בשבילה. בינה ובין קיידי קיים קשר הדוק.
בעל הבית/מייסון דרלינגטון בורג'ס: בעל הבית הוא כינוי לאיש בעל בית מסחר. שמו של בית המסחר הוא "בית המסחר לחפצים אבודים". הוא אביו של טובי, ובמהלך הסיפור מתגלה שהוא גונב כישרונות של אחרים ושומר אותם לעצמו. יש לו אוסף שלם וגדול של כישרונות גנובים. בחלק הראשון של הספר, 53 שנים לפני עלילת הסיפור הוא מאבד מזוודה כחולה נדירה ובה המתכון הנדיר לחמאת הבוטנים המעולה של משפחתו - משפחת דרלינגטון. מטרתו בסיפור היא להשיב אליו בחזרה את המתכון.
טובי/טוביאס דרלינגטון בורג'ס: עבודתו של טובי היא מכירת מזוודות ותיקים בחנותו, שאותם הוא קונה משדה התעופה. במהלך הסיפור, הוא מאמץ את קיידי. לקראת סוף הסיפור מתרחש שינוי מפתיע ובו מתגלה שקיידי היא בתו הביולוגית והאמיתית של טובי והם מתאחדים מחדש למשפחה אמיתית ומאושרת.
מריגולד אשר: מריגולד היא ילדה בת 10 עם שיער חום מתולתל. אחיה הם וויל וזיין, והיא הבוגרת מבין האחים. מטרתה בסיפור היא למצוא את כישרונה הייחודי, ובסופו היא מקבלת את הכישרון שהיה שייך לזיין, אחיה.
זיין אשר: זיין הוא אחיהם של וויל ומריגולד. בספר מסופר שזיין הסתבך בבית ספרו. כישרונו הוא יריקות מדויקות למרחק, אך במהלך הסיפור, הוא מאבד אותו ומריגולד מקבלת אותו במקומו.
וויל אשר: אחיהם הקטן של מריגולד וזיין. הוא בעל חיית מחמד – חמוסה, ששמה הוא סאלי, ובסיפור מתואר שכישרונו הוא להיעלם ולהופיע מחדש משום מקום, דבר שפעמים רבות מקשה על משפחתו למצוא אותו.
דולורס אשר: אמם של כל שלושת הילדים – מריגולד, זיין וויל. כישרונה בסיפור הוא סריגה. במהלך הספר, היא חושפת את סודה הגדול ששמרה לעצמה במשך שנים רבות, שגנבה ללא כוונה חפץ ארכאולוגי יקר ערך בעת טיול בצעירותה.
מר אשר: בעלה של דולורס, ואביהם של מריגולד, זיין ווויל, הוא עוסק כספרן ראשי של בית הספר התיכון המקומי, ולא מדובר עליו הרבה בספר. כישרונו הוא קיפול נייר, בייחוד קיפול נייר לחצי 12 פעמים, בעוד שהרוב מצליחים שבע פעמים בלבד.
הסוכן הנוסע: דמות מסתורית המופיעה בספר מספר פעמים. גילו לא ידוע, גובהו גבוה, ופעמים רבות הוא אומר בספר את המשפט המסתורי הבא: "אני יותר ממה שחושבים". כישרונו הוא קשירת קשרים.
וי (ויקטוריה ולנסי): זוהי דמות שבמהלך הסיפור מתגלים פרטים רבים ובסופו הם מתקשרים אליה, כמו שאת שמה המלא גילו באמצע. היא נפגעה בתאונת דרכים וכתוצאה מכך עברה אירוע מוחי. היא איבדה את בתה קרוליין, שלימים מתגלה שהיא אמה של קיידי, וויקטוריה (וי) היא סבתה. היא סופרת, וכתבה את הספר "ערך נקוב" שמוזכר פעמים רבות בספר, ובנוסף, היא מנגנת באבוב.
קרוליין: בתה של וי, ואמה של קיידי.
הדמויות > דמויות משניות

סוזן: ילדה כשרונית במשחק "חמש אבנים". מוזכרת מעט מאוד בסיפור, היא מוזכרת בחלק הראשון של הספר - 53 שנה לפני עלילת הסיפור.
איימי: אחת הילדות בבית היתומים "בית מיס מאלורי לילדות אבודות", ובמהלך הסיפור משפחה מאמצת אותה. כישרונה הוא ללקק מעטפות.
ביקורות

בגב הספר, צוין שקירקוס ריוויז שיבח את הספר ואת הכותבת ליסה גרף, לפיו קריאת הספר היא "הרפתקה קסומה ומענגת". וכן העיתון "טיים מגזין" הילל גם כן את הספר - "10 מתוך 10... לא יכולתי להניח מהיד".
הערות שוליים

1 2 3  ליסה גרף, פקעת של קשרים, ידיעות ספרים, 2013
↑  ליסה גרף, פקעת של קשרים (גב הספר), ידיעות ספרים, 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 461153954863305680000   WorldCat (עם VIAF): 461153954863305680000
פרקידס

| --- | --- |

 לידה:  580 לפנה״ס? סירוס, יוון 
 פטירה:  499 לפנה״ס? (בגיל 81 בערך) 
 עיסוק:  פילוסוף, סופר, מיתוגרף 
 הושפע מ:  פיטאקוס איש מיטילנה, הסיודוס
 השפיע על:  פיתגורס, מרקוס טוליוס קיקרו, אוגוסטינוס
 
פרקידס איש סירוס (ביוונית עתיקה:  Φερεκύδης), בן המאה השישית לפנה"ס היה פרוטו-פילוסוף יווני, ותלמיד של פיטאקוס. הוא נודע כיווני הראשון שכתב פרוזה, על הולדת האלים ועל יצירת היקום. בנוסף לכך, האמין באלמותיות הנשמה.
לקריאה נוספת

The Oxford Classical Dictionary, eds. S. Hornbowler and A. Spawforth, Third Edition, Oxford, p.1157, s.v. Pherekides
פרנצישק ומגדלנה בנסיביץ'

פרנצישק ומגדלנה בנסיביץ' (באנגלית:Franciszek and Magdalena Banasiewicz) וילדיהם יז'י, תדיאוש, אנטוני ומריה התגוררו בחווה ב - אורזצ'אוס (Orzechowce) ליד פשמישל (אנ') במהלך הכיבוש הגרמני הנאצי של פולין במלחמת העולם השנייה. ביולי 1991 הוענק להם תואר חסידי אומות העולם על ידי יד ושם בירושלים, על הצלת חמישה עשר יהודים שנמלטו בשואה מהגטו בפשמישל.
רקע

פרנצישק בנסייביץ' (נולד ב-2 אַפּרִיל 1884 - וחי עד 5 פברואר 1954) היה צייר לפני המלחמה. אשתו מגדלנה לבית לנר (7 יולי 1884 - 28 סֶפּטֶמבֶּר 1957) שימשה כעקרת בית. שניים מבניהם, אנטוני ותדיאוש, נשלחו על ידי הגרמנים הנאצים לעבודות כפייה למען הרייך השלישי עם פרוץ המלחמה. תדיאוש נמלט, ולאחר שהצליח לחזור הביתה הסתתר ברפתות ובשדות. אביו, פרנסישק, ארגן בעזרתו משימות הצלה הרואיות רבות. פרנצישק החל לקלוט יהודים שנמלטו מהתופת.
הבונקר

משפחת בנאסייביץ' והיהודים שנמלטו מהגטאות, החלו לבנות בונקר מתחת לבית במהלך סתיו 1943, לקראת החורף הפולני הקר. אזור המסתור החדש איפשר לבני הזוג בנסייביץ' להציל אנשים נוספים. באוקטובר 1943, לבקשת סלומון ארנפרויד, אחד מהניצולים ששהה בבית בנאסייביץ', הבריח טדיאוש את בוניה סטמהופר ופלה שאטנר מהגטו. בינואר 1944 הציל את סמואל ריינהרץ יחד עם אחיו בנימין ואמם ברטה. הוא ניסה לחלץ את יוזף ווינדלינג, אולם אחיו של יוזף. שוטר בגטו, עצר את תדיאוש באותו זמן והעביר אותו לידי הנאצים. המפקד הגרמני שחרר אותו בכל זאת, בשוחד על ידי סמואל ריינהרץ, שנמלט אז עם תדיאוש ויוזף חזרה לחווה שבה הסתתרו כל חמישה עשר היהודים.
מריה בנסיביץ' נזכרת עד כמה הם היו המומים, אם כי הם לא נרתעו לגלות שבכפר הסמוך טרנווצ'ה התגלה במאי 1944 החקלאי קורפיאל שהעניק מחסה ל-27 יהודים בבונקר דומה לשלהם. כל הנמלטים נרצחו. קורפיאל עם אשתו ומשפחתו הוצא להורג בליפוביץ'. מספר חודשים קודם לכן, גורל דומה פגש את הקשר של בנסייביץ' עם הגטו, מיכל קרוק. הוא הוצא להורג ב-6 בספטמבר 1943, במהלך ההוצאה להורג הפומבית הראשונה בפשמישל, יחד עם עוד כמה אנשים שנענשו במוות על הסיוע שהם העניקו ליהודים.
בפשמישל: 15,210 יהודים איבדו את חייהם במהלך השואה, כולל 568 פולנים לא יהודים שנהרגו בגלל שניסו להצילם. נותרו רק 675 יהודים, ביניהם 415 יהודים שניצלו ישירות בעיירה ובהם 60 ילדים. - לשק מ' ולודק
במאי 1944 הגיעו ז'נדרמים גרמנים לתפוס את אחד מבני בנסייביץ'. הם הקיפו את הבית, אך לא הצליחו. גם הבונקר לא התגלה. הצבא האדום החזיר את העיירה מידי הכוחות הגרמניים ב-27 ביולי 1944. כל בני המשפחה והבורחים היהודים שרדו. ב-1988 (או ב-17 ביולי 1991, המקורות משתנים) קיבלו משפחת בנסייביץ', כולל פרנצישק, מגדלנה, מריה, תדיאוש ויז'י, את התואר של חסידי אומות העולם על עמדתם ההרואית נגד שואת גרמניה הנאצית.
הערות שוליים

1 2  The Banasiewicz Family. Museum of the History of Polish Jews. Retrieved September 14, 2011.
↑  "Banasiewicz Franciszek & Magdalena; Son: Tadeusz; Daughter: Jurek Maria (Banasiewicz)". The Righteous Among The Nations. נבדק ב-2021-05-30.
↑  Władysław Bartoszewski, The Blood Shed Unites Us: Pages from the History of Help to the Jews Page 213 — 1970 — 243 pages
↑  Lukasz Biedka, Chris Webb, Przemysl Holocaust Education & Archive Research Team 2007
↑  Leszek M. Włodek, historian (2002). "Zagłada Żydów przemyskich (The destruction of Przemyśl Jews)" (PDF). Bulletin No 28 – January 2002 (בפולנית). Przemyśl: Katolickie Stowarzyszenie „Civitas Christiana”. p. 2. אורכב מ-המקור (PDF 4,096 bytes) ב-5 במרץ 2016. נבדק ב-14 בינואר 2012. Życie utraciło 15,210 Żydów i 7,123 Polaków w tym 568 za ukrywanie Żydów [...] pozostało 675 osób: 415 spośród nich, w tym 60 dzieci, ukrywało się na terenie miasta i najbliższej okolicy. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Władysław Bartoszewski, Zofia Lewin, The Samaritans: Heroes of the Holocaust Published by Twayne Publishers, 1970, 442 pages