stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסחפות האונייה אורורה
במצר מקמרדו > עקירה

המעגן הלא-מוגן של כף אוונס חשף את "אורורה" לפגעי החורף בכל עוצמתם. באמצע אפריל נראתה האונייה כ"שלד ספינה טרופה", בנטייה חדה ימינה וטרף לזעזועים אלימים ולרעידות ככל שהלך הקרח וסגר עליה סביב. כל אימת שמזג האוויר נרגע במידת מה, נעשו מאמצים להזקיף ולחבר את אנטנות הרדיו, כדי לאפשר תקשורת עם קבוצות החוף ובהמשך, כך קיוו, עם אוסטרליה וניו זילנד. שארית המטען שנועד להעברה אל המצבורים באמצעות מזחלות נפרקה אל החוף. אבל חלק גדול מן האספקה האישית של קבוצות החוף, דלק וציוד, נשארו על הספינה, לאור ההנחה, שהאונייה תישאר במקומה למשך כל החורף.
בסביבות השעה 21:00 ב-6 במאי, בעיצומה של סופה עזה, שמעו האנשים שעל האונייה שני "מטחי נפץ", כשהכבלים הראשיים נעקרו מעוגניהם. שילוב הכוחות של הרוח והקרח הנע במהירות תלש את "אורורה" ממעגנה והספינה, נעוצה ומוקפת בשדה קרח גדול, נסחפה אל מצר הים. סטנהאוז פקד להגביר קיטור בתקווה שבכוח המנוע תצליח "אורורה" לחזור אל החוף עם שוך הסערה, אבל המנועים פורקו בחלקם לצורך תיקונים בתקופת החורף, ומן הנמנע היה להפעילם מיד מחדש. בכל מקרה, למנוע בעל 98 כוח סוס ולמדחף בעל בורג יחיד לא היה הכוח הדרוש. בשל שאגות הרוח המשתוללת לא יכלה הקבוצה המדעית בכף אוונס לשמוע את המתרחש, ורק בבוקר נודע להם שהאונייה נסחפה ואיננה.
שמונה-עשר איש היו על סיפון ה"אורורה" כשזו נעקרה ממעגנה, ועשרה אנשים נשארו תקועים על החוף. ארבעה מדענים התגוררו בצריף שבכף אוונס; שישה חברים בקבוצות הראשונות להנחת מצבורים, בהם מקינטוש וג'ויס, נשארו מנותקים בהאט פוינט, מצפים להזדמנות לחצות את קרח הים כדי להגיע לכף אוונס.
במצר מקמרדו > ההיסחפות עם הקרח

עד 8 במאי הדפה סופה דרומית מתמשכת את האונייה, עדיין בצבת הקרח, צפונה, החוצה ממצר מקמרדו ואל ים רוס הפתוח. ברשימה ביומנו
מיום 9 במאי תמצת סטנהאוז את מצבה של "אורורה": "תקועה בקרח ונסחפת אלוהים יודע לאן [...] כולנו בריאים ושלמים [...] מצב רוחנו טוב ואנו נצא מזה." הוא הכיר בכך, שבכך כלתה כל תקווה לחרוף עם האונייה במצר מקמרדו, והביע את דאגתו לשלום האנשים בכף אוונס: "זה צפי עגום בשבילם [...] שאר המעילים האטומים למים, הביגוד וכן הלאה, המיועדים למסעות המזחלות בשנה הבאה עודם בספינה."
במשך היומיים הבאים התחזקו הרוחות במידה כזאת, שהאנשים לא יכלו לעבוד על הסיפון, אבל ב-12 במאי התמתן מזג האוויר לאפשר הצבת אנטנת רדיו זמנית, והוק התחיל לנסות ליצור קשר עם האנשים שעל החוף. הודעות המורס שלו לא הצליחו להגיע אל כף אוונס. אף כי טווח השידור לא עלה בדרך כלל על 480 ק"מ, ניסה הוק להעלות לשידור את תחנת הרדיו באי מקוארי (אנ'), במרחק יותר מ-2,340 ק"מ, גם הפעם ללא הצלחה.
ב-14 במאי הועלו שרידיהם השבורים של שני עוגני החרטום, שאיימו להפוך את האונייה, אל סיפונה. במהלך הימים הבאים התעבה קרח הים הדחוס, ובסערה הגוברת והולכת כובו הדוודים, משום שניסיון לתמרן בכוח המנוע בתנאים כאלה היה מבזבז פחם. עוד קושי היה חידוש מלאי המים החיים של האונייה. גוש קרח גדול היה בטווח ראייה, אך רחוק מכדי להגיע אליו בתנאי מזג האוויר הקיימים. על כן, כדי להשיג מי שתייה, נאלצו האנשים לאסוף שלג. השגת מזון הייתה בעיה פחותה בערכה;  הם יכלו להגדיל את מלאי המזון של "אורורה" בצייד הפינגווינים וכלבי-הים שהתקהלו סביב הספינה. כדי להעלות את המוראל קיבלו אנשי הצוות הקצבה של רום לחגוג את "יום האימפריה" ב-24 במאי.
ב-25 במאי, בעוד "אורורה נסחפת לעבר חוף ארץ ויקטוריה, תיאר סטנהאוז חיזיון ש"מזכיר בית קברות", גושי קרח כבדים מפותלים וניצבים זקופים. "אורורה" הייתה נתונה בסכנה מתמדת כאשר גושי הקרח הללו נעו וחגו סביבה. סטנהאוז הורה לצוות להכין ציוד מזחלות ומצרכי מזון לאפשרות שייאלצו לצאת ברגל אל החוף, במקרה ש"אורורה" תילכד ותתנפץ, אבל הסכנה המיידית הזאת לא התממשה. לאחר זאת באו שבועות של חוסר-פעילות יחסי, וסטנהאוז שקל את האפשרויות. אם האונייה תישאר כבולה בקרח אך קבועה במקום אחד, יוכל, אם קרח הים יאפשר זאת, לשלוח קבוצת מזחלת חזרה אל כף אוונס עם ציוד ומצרכי מזון. אם, לעומת זאת, תימשך ההיסחפות צפונה, הרי בו ברגע שהספינה תשתחרר מכבלי הקרח ישים סטנהאוז פעמיו לניו זילנד ומשם, לאחר תיקונים וציוד מחדש, יחזור לכף אוונס בספטמבר או אוקטובר לעונה השנייה של הנחת מצבורים.
ב-9 ביולי התגברה מהירות ההיסחפות, והיו סימנים של הגברת הלחץ בקרח הדחוס. ב-21 ביולי הייתה הספינה לכודה במצב, שאיפשר לקרח ללחוץ עליה משני קצותיה, לפיתה שניפצה את מוט ההיגוי במידה שלא ניתן לתקנו. לפי יומנו של הוק: "כל הימאים היו מוכנים לקפוץ מעבר למעקה אל הקרח.
נראה ודאי, שהספינה לא תחזיק מעמד." למחרת היום התכונן סטנהאוז לנטישת הספינה, אבל תנועות חדשות בקרח הקלו על הלחץ ובסופו של דבר הביאו את "אורורה" לעמדה בטוחה יותר. התוכניות לנטישת הספינה בוטלו; הוק תיקן את אנטנות הרדיו שלו וחידש את מאמציו להגיע לאי מקווארי, ב-6 באוגוסט הופיעה השמש לראשונה מאז תחילת ההיסחפות. "אורורה", עדיין תקועה ללא תזוזה, נמצאה עכשיו 648 ק"מ צפונית לכף אוונס, סמוך לכף אדייר בקצה הצפוני של ארץ ויקטוריה, שם מתמזג ים רוס באוקיינוס הדרומי.
במצר מקמרדו > שלב האוקיינוס הדרומי

כשהספינה עברה את כף אדייר, השתנה כיוון הסחף לצפוני-מערבי. ב-10 באוגוסט העריך סטנהאוז, שהם נמצאים 81 ק"מ צפונית-מזרחית לכף, וכי שיעור הסחף של הספינה הוא בממוצע קצת יותר מ-36 ק"מ ליום. כמה ימים לאחר זאת רשם סטנהאוז ביומנו, שהספינה "הולכת וחוזרת", כלומר, נסחפת אחורה וקדימה בלי להתקדם. "מכל מקום, איננו צריכים להתלונן ואנו חייבים להיות סבלנים", כתב, והוסיף, כי מראש התורן יש רושם ברור של מים פתוחים במרחק.
 לאור האפשרות שקצה הקרח הדחוס נמצא בקרבת מקום, החלה עבודה על בניית מוט היגוי זמני. לשם כך היה צורך להרחיק את שברי מוט ההיגוי המנופץ, משימה שבוצעה ברובה על ידי המהנדס דונלי. מוט ההיגוי הזמני נבנה מתחליפים מכל הבא ליד, וב-26 באוגוסט היה מוכן לשימוש ברגע ש"אורורה" תשתחרר מן הקרח. אז יונמך מעבר לירכתי הספינה ויופעל ידנית, "כמו משוט ענקי". ב-25 באוגוסט התחיל הוק לקלוט פה ושם אותות רדיו מזדמנים מחילופי שדרים בין האי מקוארי לניו זילנד. בסוף אוגוסט החלו תעלות מים להתגלות בתוך הקרח, ולפעמים אפשר היה להבחין בגל מתגבע מתחת לספינה. עם זאת, מזג אוויר סוער חזר בספטמבר, כשרוח בעוצמה של הוריקן הפילה את אנטנת הרדיו ועיכבה זמנית את מאמציו של הוק. ב-22 בספטמבר, כשאורורה הייתה כמטחווי עין מאיי באלני הלא-מיושבים, העריך סטנהאוז שהם שייטו יותר מ-1260 ק"מ מכף אוונס, במה שכינה "היסחפות מופלא". עוד הוסיף וציין, שבמשך כל הזמן מתנהלים תצפיות ורישומים סדירים של טבע הקרח וכיוונו: "ההיסחפות לא הייתה לריק, ו[...] הכרת המצב והיסחפות של הקרח הדחוס תהיה תוספת יקרת-ערך לסך הידע האנושי".
בתנאי החיים ב"אורורה" לא חלו כמעט שינויים במהלך החודשים הבאים. סטנהאוז עמל לקיים את המוראל, העסיק את האנשים בעבודה כל אימת שהדבר התאפשר וארגן פעילויות פנאי, כולל משחקי כדורגל וקריקט על הקרח. ב-21 בנובמבר חצתה "אורורה" את החוג האנטארקטי, וסוף סוף היה ברור וגלוי לעין, שהקרח סביב הספינה מתחיל להימס: "... סופת שלגים אחת הגונה תחולל שבירת-קרח כללית", כתב סטנהאוז. חג המולד התקרב והקרח עוד היה מוצק; סטנהאוז הרשה לצוות לערוך מסיבה, אך ביומנו ציין: "אני מייחל בכל לבי, שהחגיגות הארורות יעברו כבר [...] אנחנו מתפטמים כאן בכל-טוב בשעה שלאומללים בכף אוונס אין כמעט מה לאכול!" כעבור ימים אחדים נחגגה השנה החדשה בנגינת תזמורת מאולתרת ושירת "משלי, בריטניה" ו"אלוהים נצור המלך".
במצר מקמרדו > שחרור

בימים הראשונים של ינואר 1916 התחיל מצוף הקרח שלפת את הספינה להישבר בשמש. לפי השערתו של סטנהאוז, לאחר התיקונים בניו זילנד: "אם נוכל להפליג מליטלטון בסוף פברואר ואם ישחק לנו המזל ונזכה למעבר מהיר דרומה, יש לנו סיכוי להגיע להאט פוינט לפני שהמצר יקפא כולו."
במרחק קצר מן הספינה נראה קרח נע במהירות, אבל "אורורה" נשארה תקועה ללא ניע במשך כל חודש ינואר.
ככל שהקיץ האנטארקטי קרב אל קצו, נאלץ סטנהאוז לשקול את האפשרות ש"אורורה" תישאר לכודה לעוד שנה, ואחרי שסקר את מלאי הדלק והמזון, הורה לצוד עוד כלבי-ים ופינגווינים. המשימה הייתה קשה, כיוון שהקרח שהתרכך עשה את ההתרחקות מן הספינה למסוכנת. עם התמוססות קליפת הקרח שעטפה את הספינה, נפתחו חיבורי הקורות ומים בגובה מטר בערך חלחלו אל הספינה מדי יום וחייבו עבודה מתמדת במשאבות. ב-12 בפברואר, כשהצוות היה עסוק בפעילות זו, החל סוף סוף הקרח שהקיף את הספינה להישבר. תוך דקות נסדק כל המצוף והתרסק לחתיכות, בריכת מים נפתחה לפניהם וה"אורורה" צפה חופשית ומשוחררת. בבוקר הבא פקד סטנהאוז להעלות את המפרשים, אבל ב-15 בפברואר נבלמה הספינה במצבור קרח ונשארה לבלי נוע למשך עוד שבועיים. סטנהאוז לא רצה להפעיל את המנועים משום שעתודות הפחם שלו היו מעטות, אבל ב-1 במרץ הגיע להחלטה, שאין עוד ברירה; הוא הורה להגביר את הקיטור, ולמחרת היום נעה הספינה קדימה בכוח מנועיה. אחרי סדרה של עצירות וזינוקים, התגלה ב-6 במרץ, מרום התורן, קצה הקרח. ב-14 במרץ יצאה סוף סוף אורורה מן הקרח הדחוס, אחרי שנסחפה כלואה בתוכו במשך 312 ימים ולאורך 2,880 ק"מ. סטנהאוז קבע את מיקום הספינה בהגיעה לים הפתוח בקו רוחב '27 64° דרום וקו אורך '32, 157° מזרח.
במצר מקמרדו > חזרה לציוויליזציה

העיכובים בהיחלצות מן הקרח הדחוס שמו קץ לתקוותיו של סטנהאוז להביא סיוע מהיר לכף אוונס. בעדיפות ראשונה במעלה הציב עכשיו את הצורך להגיע לניו זילנד ולשוב לאנטארקטיקה באביב הבא. במשך השבועות האחרונים המתסכלים בשבי הקרח, עמל הוק על מכשיר הרדיו והתחיל שוב לשדר. הוא ושאר אנשי הצוות לא היו מודעים לכך, שתחנת השידור באי מרקוארי (אנ'), הקרובה ביותר לאזור ההיסחפות שלהם, נסגרה בזמן האחרון על ידי ממשלת אוסטרליה מטעמי חיסכון. ב-23 במרץ, בשימוש באנטנה מרובעת שהורכבה במיוחד בגובה 24 מטרים, שידר הוק מסר, שהגיע, הודות לתנאי אטמוספירה חריגים, אל תחנת השונית בניו זילנד. למחרת היום נקלטו האותות שלו בהובארט, טסמניה, ובמהלך הימים הבאים שידר פרטים על מיקומה של "אורורה", מצבה הכללי ומצוקת הקבוצה התקועה על החוף. השדרים האלה, והתנאים החריגים שאיפשרו את העברתם למרחק גדול בהרבה מן הטווח הרגיל של הציוד, דווחו לעולם כולו.
מסעה של "אורורה" מן הקרח לאזור מבטחים היה איטי והרה סכנות. ההכרח לחסוך בעתודות הפחם המתמעטות והולכות איפשר שימוש מוגבל  במנועים, ומוט ההיגוי המאולתר היקשה על ההיגוי; הספינה התנודדה לעיתים חסרת-ישע, נתונה בסכנת התהפכות. אפילו לאחר יצירת הקשר עם העולם החיצון נרתע סטנהאוז מבקשת סיוע ישיר, מחשש שתביעת הצלה עלולה להעמיד את המשלחת במבוכה נוספת. אף על פי כן, הוא נאלץ לבקש עזרה כש"אורורה" התקרבה לניו זילנד ב-31 במרץ, במזג אוויר סוער שאיים להדוף אותה אל הסלעים. כעבור יומיים הגיעה הגוררת "דאנדין" אל הספינה והתחברה אליה בכבל גרירה. בבוקר המחרת, 3 באפריל 1916, הובאה "אורורה" אל הנמל בפורט צ'אלמרס.
לאחר מעשה

עם הגיעו לניו זילנד נודע לסטנהאוז, שאין כל ידיעות משקלטון ומקבוצת ים ודל מאז הפליגו מג'ורג'יה הדרומית בדצמבר 1914; התגבר הרושם, ששני חלקיה של המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית זקוקים לחילוץ. משרדי המשלחת בלונדון הודיעו לסטנהאוז, שמקורות המימון נוצלו עד תום ואת הכסף לעבודות התיקון והציוד של "אורורה" צריך יהיה למצוא במקום אחר. עוד התברר, שבעלי הדעה סבורים שהצלת הקבוצה של שקלטון קודמת לזו של האנשים הלכודים בכף אוונס.
תקופה זו של חוסר ודאות עמדה בעינה עד להופעתו הפתאומית של שקלטון באיי פוקלנד, בראשית חודש יוני. עכשיו, כשמשימת חילוץ יחידה עמדה לפניהם, הסכימו ממשלות בריטניה, אוסטרליה וניו זילנד לממן במשותף את משלחת החילוץ לים רוס, וב-28 ביוני החלה העבודה על "אורורה". סטנהאוז הניח עדיין, שכרב חובל בפועל של האונייה יהיה זה הוא שינהיג את קבוצת החילוץ, אבל התברר, שהוועדה שמונתה לפקח על שיפוץ ה"אורורה" והחזרתה לפעולה מתחה ביקורת על שקלטון כמי שארגן את משלחת ים רוס מלכתחילה. הוועדה רצתה למנות מפקד מטעמה על משלחת החילוץ וסטנהאוז, כאיש אמונו של שקלטון, לא היה מקובל עליה. התעורר גם ספק בשאלה, אם סטנהאוז מנוסה דיו לפקד על משלחת, לאור בחירתו האומללה במעגן חורף. לאחר חודשים של חוסר ודאות נודע לסטנהאוז, באמצעות ידיעה בעיתון מיום 4 באוקטובר, שג'ון קינג דייוויס מונה לרב החובל החדש של "אורורה". לדייוויס היה ניסיון רב באנטארקטיקה, כמי שהיה קצין ראשון ובהמשך רב-חובל של "נמרוד" במשלחת של 1907–1909 ורב החובל של "אורורה" במהלך המשלחת האוסטרלו-אסייתית לאנטארקטיקה. בהמרצתו של שקלטון, שלא לשתף פעולה עם החלטה זו, דחה סטנהאוז את ההצעה להצטרף להפלגה כקצין ראשון ושוחרר מתפקידו, יחד עם תומסון, דונלי והוק. שקלטון הגיע לניו זילנד מאוחר מכדי להשפיע על מהלך העניינים, מעבר לארגון מינויו הוא לקצין מחוץ למניין על "אורורה" לפני הפלגתה לכף אוונס ב-20 בדצמבר 1916. ב-1920 העניק המלך ג'ורג' החמישי תואר אבירות לג'וזף סטנהאוז לאות הוקרה לשירותו על ה"אורורה".
ב-10 בינואר 1917, עם צוות שכמעט כולו חדש, הגיעה "אורורה" לכף אוונס ואספה את שבעת הניצולים ששרדו מקבוצת החוף לאחר שמקינטוש, ויקטור היוורד וארנולד ספנסר-סמית נספו. היה זה ביקורה האחרון של האונייה במימי אנטארקטיקה; עם שובו לניו זילנד מכר אותה שקלטון לחברה להובלת פחם. "אורורה" הפליגה מניו קאסל, ניו סאות' וויילס, ב-20 ביוני 1917 לכיוון צ'ילה, ולא נראתה עוד. חברת הביטוח לויד'ס דיווחה עליה באופן רשמי ב-2 בינואר 1918. בין הימאים שאבדו עם האונייה היה ג'יימס פאטון, שהיה רב מלחים ב"אורורה" בכל תקופת המשלחת לים רוס ובמשך ההיסחפות, וכן במשימת החילוץ שאחריה.
לקריאה נוספת

"Aurora Sent Word By Wireless Freak" (PDF). New York Times. 14 במאי 1916. נבדק ב-25 במרץ 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
Béchervaise, John. "Davis, John King (1884–1967)". Australian Dictionary of Biography. נבדק ב-5 באפריל 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
Bickel, Lennard (2001). Shackleton's Forgotten Men. London: Pimlico Original. ISBN 0-7126-6807-1.
Fisher, Margery and James (1957). Shackleton. London: James Barrie Books.
Haddelsey, Stephen (2008). Ice Captain. Stroud, Gloucestershire: The History Press. ISBN 0-7509-4348-3.
Huntford, Roland (1985). Shackleton. London: Hodder & Stoughton. ISBN 0-340-25007-0.
"Marooned Men Have Food Supplies". New York Times. 29 במרץ 1916. נבדק ב-25 במרץ 2009. {{cite news}}:  (עזרה) PDF format
Shackleton, Ernest (1983). South. London: Century Publishing. ISBN 0-7126-0111-2.
Tyler-Lewis, Kelly (2007). The Lost Men. London: Bloomsbury Publications. ISBN 978-0-7475-7972-4.
הערות שוליים

↑  Kelly Tyler-Lewis, "The Lost Men", Bloomsbury London,  pp.2-3
↑  Kim Heacox, "Shackleton", National Geographic, Washington p.94
↑  טיילר-לואיס עמ' 114
↑  טיילר-לואיס, עמ' 50
↑  הוק היה כעבור שנים ליו"ר תאגיד הרדיו האוסטרלי וקיבל תואר אבירות בשנת 1957. טיילר-לואיס, עמ' 273-272
↑  טיילר-לואיס, עמ' 66
↑  טיילר-לואיס, עמ' 112
↑  טיילר-לואיס, עמ' 116-114
↑  טיילר-לואיס, עמ' 68
↑  טיילר-לואיס, עמ' 121-120 ו-126
↑  טיילר-לואיס, עמ' 221
↑  טיילר-לואיס, עמ' 119-118
↑  הספינה "טרה נובה" של סקוט עגנה למשך החורף בניו זילנד, אחרי שפרקה את קבוצות החוף המקום זה, כפי שעשתה גם "נמרוד" במשלחת של שקלטון, 1909-1907. טיילר-לואיס, עמ' 114
↑  טיילר-לואיס, עמ' 123
↑  טיילר-לואיס, עמ' 127-125
↑  מטעני האספקה הקודמים שנועדו למצבור נפרקו עוד קודם ואוחסנו בצריף. טיילר לואיס, עמ' 131
↑  טיילר-לואיס, עמ' 127-125
↑  קבוצת האט פוינט שמעה על היעלמות "אורורה" רק כשהגיעה לכף אוונס ב-2 ביוני. ביומנו תיאר מקינטוש את החדשות כ"מכת מחץ". טיילר-לואיס, עמ' 129
↑  שקלטון, עמ' 313-309
↑  טיילר-לואיס, עמ' 199
↑  שקלטון, עמ' 311-310
↑  שקלטון, עמ' 310
↑  שקלטון, עמ' 312
↑  שקלטון, עמ' 312
↑  טיילר-לואיס, עמ' 204
↑  טיילר-לואיס 207
↑  שקלטון, עמ' 321-320
↑  שקלטון, עמ' 320
↑  שקלטון, עמ' 320
↑  טיילר-לואיס, עמ' 205
↑  טיילר-לואיס, עמ' 205
↑  שקלטון עמ' 324-322
↑  טיילר-לואיס, עמ' 205
↑  שקלטון, עמ' 322
↑  שקלטון, עמ' 328
↑  טיילר-לואיס, עמ' 210-207
↑  שקלטון, עמ' 328
↑  טיילר-לואיס, עמ' 207
↑  טיילר-לואיס, עמ' 207
↑  טיילר-לואיס, עמ' 207
↑  ניו יורק טיימס, 29 במרץ 1916
↑  טיילר-לואיס, עמ' 213
↑  לפני מקורות מסוימים (למשל שקלטון, עמ' 333), שם הגוררת היה "פלאקי"
↑  טיילר-לואיס, עמ' 215-214
↑  טיילר-לואיס, עמ' 214
↑  טיילר-לואיס, עמ' 217
↑  טיילר-לואיס, עמ' 219
↑  טיילר-לואיס, עמ' 224
↑  טיילר-לואיס, עמ' 225
↑  טיילר-לואיס, עמ' 230-227
↑  http://www.adb.online.anu.edu.au/biogs/A080262b.htm
↑  טיילר-לואיס, עמ' 227
↑  טיילר-לואיס, עמ' 231
↑  שקלטון, עמ' 337-335
↑  טיילר-לואיס, עמ' 274
ארנסט שקלטון, מנהיג המשלחת כולה
אניאס מקינטוש, מפקד קבוצת ים רוס
מראה מן האוויר של מצר מקמרדו הקפוא, מימין למטה (A) האט פוינט ומשמאל באמצע (B) כף דייוויס
מפה המציגה את נתיב ההיסחפות של "אורורה" בקרח הדחוס מ-6 במאי 1915, מיקומה בעת השחרור מן הקרח ב-14 במרץ 1916, ונסיגתה לאחר מכן אל פורט צ'אלמרס
"אורורה" בניו זילנד אחרי שנחלצה מן הקרח. מוט ההיגוי הארעי נראה לעין
סטיב בלום

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1960 (בן 64) סנטה מוניקה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Steven Jay Blum 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו 
 בן או בת זוג:  Mary Elizabeth McGlynn (2017–?) 
 http://www.steveblumvoices.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיב בלום (באנגלית: Steve Blum; נולד ב-29 באפריל 1960) הוא שחקן ומדבב אמריקאי-יהודי.
ביוגרפיה

בלום נולד באפריל 1960, למשפחה יהודית בסנטה מוניקה, קליפורניה. בילדותו סבל מעודף משקל. כשהיה בן 12, עבד בלום בחנות הספרים של סבו בהוליווד, שם היה ממיין ומקטלג כותרים.
הוא החל לעבוד בחברה Empire International Pictures בחדר הדואר עקב הקול העמוק שלו. הוא החל לדבב במשרה מלאה אף שהוצע לו גם להיות מנהל שיווק.
הוא החל לדבב במספר סדרות ביניהם מ:קאובוי ביבופ, מלחמת הכוכבים: המורדים, סמוראי צ'מפלו, נארוטו ואת דמותו של וולברין במספר הפקות של מארוול.
ב-5 ביוני 2012 הוענק לו שיא גינס על היותו המדבב הפורה ביותר במשחקי ווידאו, עם 261 הופעות לזכותו, נכון ל-10 במאי 2012.
חיים אישיים

בלום נשוי למדבבת מרי אליזבת מקגלין משנת 2017 ויש לו שלושה בנים מזוגיות קודמת.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1985 | Countdown to Looking Glass | מרטי שינדלר |  |
| 2014 | הקופסונים | שואו וספארקי |  |
| 2014 | דורימון: תמיד לצידך | יושיו מינמוטו |  |
| 2015 | מפלצת של מלון 2 | תפקידים שונים |  |
| 2016 | באטמן: דם רע | פיירפליי והמסיכה השחורה |  |
| 2018 | באמבלבי | וויג'ק |  |
| 2019 | שהאזאם | אנווי וגלוטוני |  |
| 2020 | אגדות מורטל קומבט: נקמתו של סקורפיון | סאב זירו, בי האן | דיבוב |
| 2021 | המכשף: סיוטו של הזאב | לשי |  |
| 2022 | Catwoman: Hunted | סולומון גרנדי / אבדון |  |
| 2024 | רובוטריקים: ההתחלה | דמויות שונות | דיבוב |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | קאובוי ביבופ | ספייק ספינג'ל |  |
| 2002 | שינזו | סאגו |  |
| 2005-2006 | סמוראי צ'מפלו | מוגן |  |
| 2009-2019 | נארוטו | אורוצ'ימארו, זבוזה מומוצ'י |  |
| 2007-2008 | דיג'ימון | פלקומון, פקומון, קרוונון, ראוומון |  |
| 2014-2018 | מלחמת הכוכבים: המורדים | זב אורליוס, אלטון קסטל |  |
| 2018 | קונג פו פנדה: כפות הגורל | ג'ינדיאיו, פניקס האדום |  |
| 2016, 2018–2019 | משמר האריות | מקוצ'ה |  |
| 2020 | קוטל השדים | קיוגאי |  |
| 2021 | טרסה: בין שני עולמות (אנ') | דאטו טלגבוסאו | דיבוב; 6 פרקים |
| 2022-2023 | הנבלים מהוואלי | אוניקס |  |
| 2023 | המנדלוריאן | זב |  |
| 2024 | דרגה סודית (אנ') | מכונאי | דיבוב; פרק: "Armored Core: Asset Management" |
| 2024 | מלחמת הכוכבים: סיפורה של אימפריה (אנ') | פקיד קבלה | דיבוב; 2 פרקים |
קארסון פיקט (כדורגלנית)

קארסון פיקט (נולדה ב-15 בספטמבר 1993) היא כדורגלנית אמריקאית גידמת, שלמרות נכותה, משחקת כדורגל מקצועני.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פיקט גדלה באי פלמינג (אנ') בחוף הצפון-מזרחי של פלורידה ליד ג'קסונוויל, היא למדה בבית הספר סנט ג'ונס (אנ') וזכתה ב-3 אליפויות מדינה עם קבוצת הכדורגל שלהם. בשנת 2012, היא נבחרה לשחקנית השנה בכדורגל בדירוג "גטורייד בנות" (אנ') עבור מדינת פלורידה וגם בתואר שחקנית החוף המזרחי לשנת 2012 מטעם העיתון "פלורידה טיימס יוניון" (אנ'). פיקט נולדה ללא אמת יד שמאל, עובדה שכתבים רבים הדגישו במהלך הקריירה שלה. נכוּתה היוותה נושא לתמונה ויראלית ברשת במהלך עונת 2019. התמונה הראתה אותה "מחליפה זרוע" עם ילד בן שנתיים שנולד אף הוא ללא אמה ויד שמאל, כששניהם משתמשים בזרועותיהם השמאליות לשם כך.
ביוגרפיה > קריירה בליגת המכללות

פיקט למדה באוניברסיטת המדינה של פלורידה בין השנים 2012 ל-2015, שם שיחקה כדורגל בנבחרת האוניברסיטה שמכונה ה"סמינולס" (אנ') והייתה מגנה במשך ארבע שנים. בשנת 2014, היא הובילה את הסמינולס לאליפות האיגוד הלאומי לספורטאי המכללות בארצות הברית - NCAA הראשונה שלהם בכדורגל נשים בתחום כדורגל הנשים (אנ'), ועיגנה הגנה שלא אפשרה שערים לאורך כל הטורניר.
קריירה מקצוענית

פיקט נבחרה על ידי מועדון הכדורגל סיאטל ריין (כיום OL Reign (אנ')) בדראפט המכללות של ליגת הנשים העליונה (אנ') של שנת 2016. היא ערכה את הופעת הבכורה שלה במועדון במהלך פתיחת העונה נגד מועדון הכדורגל סקיי בלו, ב-17 באפריל.
באוקטובר 2017, פיקט הושאלה פיקט ל"בריסביין רואר" (אנ') מליגת הנשים האוסטרלית לעונת 2017-18 (אנ'). היא חזרה להשאלה שנייה ושלישית במהלך עונות הליגה האוסטרלית 2018-19 ו-2019-20. ב-23 בפברואר 2020, פיקט ניהלה משחק רב-שערים כשהבקיעה פעמיים בניצחון 5-0 על קנברה יונייטד (אנ'). פיקט נבחרה לשחקנית השנה של הקבוצה לעונת 2019-20.
בינואר 2018, פיקט נרכשה על ידי קבוצת אורלנדו פרייד. פיקט שיחקה ב-19 מתוך 24 משחקים והקבוצה סיימה במקום השביעי בליגה. בשנת 2020 הושאלה פיקט לקבוצת אפולון ליידיס (אנ') מהליגה הקפריסאית (אנ').
ב-4 בפברואר 2021, קבוצת צפון קרוליינה קוראג' (אנ') רכשה את פיקט בטרייד עם אורלנדו.
בחודש יוני 2022 ביצעה את הופעתה הראשונה בנבחרת הנשים הלאומית של ארצות הברית במשחקה נגד נבחרת קולומביה. בכך עשתה היסטוריה בהיותה השחקנית הנכה הראשונה שמשחקת בנבחרת הנשים הלאומית של ארצות הברית כשחקנית "רגילה" לכל דבר.
בשנת 2022 נבחרה לנבחרת העונה בתפקידה כמגנה.
ראו גם

האנסל אנמנואל
הערות שוליים

↑  Brian Miller, FSU's Carson Pickett: Attitude key to overcoming disabilities, Tallahassee Democrat (אנ'), July 14, 2015
↑  Graham Hays, Attitude sets FSU's Carson Pickett apart, ESPN, September, 26, 2012
↑  Mark Woods, First Coast soccer player with disability still flying toward her goal, Jacksonville.com|The Florida Times-Union
↑  Ben Rohrbach, Florida Girls Hoop POY: Carson Pickett, ESPN, May 23, 2012
↑  Matt Pentz, For Seattle Reign rookie Carson Pickett, first glance may be deceiving, The Seattle Times, April 16, 2016
↑  Joe Mario Pedersen, ‘Lucky fin’ fist bump with Orlando Pride player goes viral, Orlando Sentinel, July 23, 2019
↑  Sidereal, Reign Add Left Back, Defensive Depth in 2016 NWSL Draft, The Seattle Sounders and Seattle Reign Blog, January 15, 2016
↑  Graham Hays, FSU's Carson Pickett The Picture Of Determination, ESPN, August 19, 2015
↑  Matt Pentz, Florida State defender Carson Pickett headlines Seattle Reign 2016 NWSL Draft class, The Seattle Times, January 15, 2016
↑  Ruiz, Don. 2016. Reign opens season with surprising loss. The News Tribune. April 18, 2016
↑  GREAT NEWS: ROAR WOMEN ADD TALENTED AMERICAN DUO, BrisbaneRoar.com October 21, 2017
↑  PICKETT RETURNS FOR THIRD SEASON IN BRISBANE ORANGE, Brisbane Roar.com. November 1, 2019
↑  Pride Bolster Roster in Trades for Christine Nairn, Carson Pickett and Haley Kopmeyer, Orlando City S.C., January 29, 2018
↑  Pride Defenders Alanna Kennedy, Shelina Zadorsky Loaned to Tottenham, Carson Pickett to Apollon Ladies FC, Orlando Ciry S.C., August 20, 2020
↑  Orlando Pride Acquire Rights to English International Jodie Taylor from North Carolina, Orlando Ciry S.C., February 4, 2021
↑  Carson Pickett becomes first player with limb difference to play for USWNT, The Guardian, June 29, 2022
↑  NWSL Editor, NWSL Announces Winners of Mastercard Best XI Awards, NWSL, October 25, 2022
מקולי קאלקין

| --- | --- |

מקולי קאלקין בפסטיבל ברלין, 2010
 לידה:  26 באוגוסט 1980 (בן 44) ניו יורק, ארצות הברית
 שם במה:  מקולי קאלקין
 שם לידה:  Macaulay Carson Culkin 
 סוגה מועדפת:  פופ רוק, רוק אלטרנטיבי 
 מדינה:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 מקום לימודים:  בית הספר לבלט אמריקאי  בית ספר המקצועי לילדים 
 בת זוג:  ברנדה סונג
 צאצאים:  דקוטה סונג קאלקין 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס הקולנוע של MTV לנשיקה הטובה ביותר (1992)  פרס עולם התיאטרון (2001)  פרס האומן הצעיר  פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV 
 פרופיל ב-IMDb
 
מקוֹלִי קאלקין (באנגלית: Macaulay Culkin;‏ ב-26 באוגוסט 1980) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. התפרסם בשנות ה-90 המוקדמות, והפך לאחד השחקנים הצעירים המפורסמים ביותר בהוליווד.
ביוגרפיה

נולד בספרד בשם "מקוֹלִי קרסון קאלקין". אביו הוא השחקן כריסטופר "קיט" קאלקין ואמו היא פטריסיה ברנטאפ. דודתו היא השחקנית בוני בדליה. למקולי שישה אחים ואחיות: כריסטיאן, קיראן, רורי, שיין, דקוטה וקווין קאלקין. בראשית חייו התגוררה המשפחה בדירה קטנה; אימו עבדה כמרכזנית ואילו אביו עבד בכנסייה הקתולית המקומית. קאלקין גדל כקתולי ואף חונך בבתי ספר קתוליים, אך לאחר זמן עזבו הוריו את הדת והוציאו אותו מבית הספר הקתולי. כשהיה קאלקין בן 15, הוריו נפרדו ונאבקו על המשמורת שלו. אביו היה לאמרגן שלו. ב-2008 נהרגה אחותו הגדולה דקוטה בתאונה.
קאלקין התחיל את קריירת המשחק שלו בגיל 4 כשהשתתף בהצגות; הוא המשיך להופיע בהצגות, בתוכניות טלוויזיה ובסרטי קולנוע לאורך שנות ה-80. ב-1988 הוא הופיע לראשונה בקולנוע בסרט "Rocket Gibraltar". לאחר מכן, הוא הופיע בסרטים: "הדוד באק" ו"חיים בצל הסיוט".
ביוגרפיה > שכחו אותי בבית

קאלקין התפרסם בזכות תפקידו הראשי כקווין מקאליסטר בשובר הקופות "שכחו אותי בבית" (1990). הוא גילם את הדמות של קווין גם בסרט ההמשך שיצא שנתיים לאחר מכן "שכחו אותי בבית 2", שזכה גם הוא להצלחה. הסרט "שכחו אותי בבית" הפך לסמל נפילת מסך הברזל בפולין, והוא משודר שם בכל חג מולד.
ביוגרפיה > המשך הקריירה בשנות ה-90

קאלקין התיידד עם הזמר מייקל ג'קסון, והוא הופיע בקליפ שלו "Black or White". כמו כן כיכב קאלקין בתוכנית מצוירת שנקראה "Wish Kid" (בעברית: "כפפת המשאלות").
לאחר הצלחתו המסחררת בסרטי "שכחו אותי בבית", השתתף קאלקין בסרטים נוספים: "החברה שלי" לצד אנה קלמסקי ובסרט אנימציה "שר הסיפורים" עם כריסטופר לויד (מטרילוגיית "בחזרה לעתיד"), שהצלחתם הייתה סבירה, בעוד הסרטים "הבן הטוב" (עם אלייז'ה ווד), "סוגר חשבון עם אבא" ו"ריצ'י ריץ'" כשלו בקופות. על תפקידו ב"ריצ'י ריץ'" קיבל שכר של שמונה מיליון דולר, הסכום הגבוה ביותר אי פעם שקיבל שחקן-ילד בהוליווד.
ב-1998 השתתף בקליפ של להקת סוניק יות' לשיר "Sunday".