stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרידת אברהם ולוט
פרשנות > ביקורת המקרא

לפי מבקרי המקרא, הטוענים כי חמשת חומשי תורה חוברו בהתבסס על ארבע תעודות שונות, גם סיפור פרידת אברהם ולוט מורכב משתי תעודות. התעודה הראשונה קרויה בשם המקור היהוויסטי (J), כיוון שבה נעשה שימוש בשם "יהוה" לתיאור האל. התעודה השנייה קרויה בשם המקור הכהני (P, מ-Preist). רוב קטעי החוקים בספר ויקרא משויכים למקור זה, ומשכך הוא כתב בשפה מאוד יבשה, המתאימה לכתיבת חוקים. נוסף על כך, בתעודה זו נעשה שימוש בשם "אלוהים" לתיאור האל. חוקרים אלו טוענים כי בסיפור רועי אברהם ורועי לוט מתעוררות מספר בעיות, שניתן לפתור רק בחלוקה של הסיפור לשני סיפורים שונים:
בפרק עצמו יש כפילות בריב בין רועי אברהם לרועי לוט, בפסוק ו' ובפסוק ז'. מבקרי המקרא טוענים כי פסוק ו' מתקשר ישירות לפרק י"ב, פסוק ה', המיוחס ל-P. זאת, לנוכח המילה "רכוש", החוזרת בשני המופעים האלה.
בפרק אף כתובים שני מקומות שאליהם הלך לוט אחרי שנפרד מאברהם: האחד סדום והשני ערי כיכר הירדן. גם כאן שני המקומות הללו משויכים לשתי התעודות השונות: הראשון שייך ל-J והשני ל-P. שתי התעודות ממשיכות אף לסיפורי החורבן של אותם המקומות, הבאים בהמשך הספר: על חורבן סדום מתואר בהרחבה בפרק י"ט, השייך ל-J. בפסוק כ"ט שבפרק זה מסופר בפסוק אחד בלבד על חורבן ערי הכיכר, תוך שימוש בביטויים האופניים ל-P, כגון השם "אלוהים" לתיאור האל והפועל "לשחת".
להלן מוצג הסיפור, כשהוא מופרד בין שני המקורות. החלק האחרון של פסוק י' משויך אף הוא לעורך (R), כיוון שיש בו ביטויים המאפיינים את J, כגון השם "יהוה" לתיאור האל והעיר סדום, אף שמדובר בטקסט של P.
| סיפור J | סיפור P |
| --- | --- |
מסע אברהם לארץ כנען וירידת אברהם למצרים קודמים לסיפור זה. ה וְגַם לְלוֹט הַהֹלֵךְ אֶת אַבְרָם הָיָה צֹאן וּבָקָר וְאֹהָלִים. ז וַיְהִי רִיב בֵּין רֹעֵי מִקְנֵה אַבְרָם וּבֵין רֹעֵי מִקְנֵה לוֹט וְהַכְּנַעֲנִי וְהַפְּרִזִּי אָז יֹשֵׁב בָּאָרֶץ. ח וַיֹּאמֶר אַבְרָם אֶל לוֹט אַל נָא תְהִי מְרִיבָה בֵּינִי וּבֵינֶיךָ וּבֵין רֹעַי וּבֵין רֹעֶיךָ כִּי אֲנָשִׁים אַחִים אֲנָחְנוּ. ט הֲלֹא כָל הָאָרֶץ לְפָנֶיךָ הִפָּרֶד נָא מֵעָלָי אִם הַשְּׂמֹאל וְאֵימִנָה וְאִם הַיָּמִין וְאַשְׂמְאִילָה. יא ...וַיִּסַּע לוֹט מִקֶּדֶם... יב ...וַיֶּאֱהַל עַד סְדֹם. יג וְאַנְשֵׁי סְדֹם רָעִים וְחַטָּאִים לה' מְאֹד. מהפכת סדום ועמורה באה מאוחר יותר.: יב: ה וַיִּקַּח אַבְרָם אֶת שָׂרַי אִשְׁתּוֹ וְאֶת לוֹט בֶּן אָחִיו וְאֶת כָּל רְכוּשָׁם אֲשֶׁר רָכָשׁוּ וְאֶת הַנֶּפֶשׁ אֲשֶׁר עָשׂוּ בְחָרָן וַיֵּצְאוּ לָלֶכֶת אַרְצָה כְּנַעַן וַיָּבֹאוּ אַרְצָה כְּנָעַן.  יג: ו וְלֹא נָשָׂא אֹתָם הָאָרֶץ לָשֶׁבֶת יַחְדָּו כִּי הָיָה רְכוּשָׁם רָב וְלֹא יָכְלוּ לָשֶׁבֶת יַחְדָּו. י וַיִּשָּׂא לוֹט אֶת עֵינָיו וַיַּרְא אֶת כָּל כִּכַּר הַיַּרְדֵּן כִּי כֻלָּהּ מַשְׁקֶה לִפְנֵי שַׁחֵת ה' אֶת סְדֹם וְאֶת עֲמֹרָה כְּגַן ה' כְּאֶרֶץ מִצְרַיִם בֹּאֲכָה צֹעַר. יא וַיִּבְחַר לוֹ לוֹט אֵת כָּל כִּכַּר הַיַּרְדֵּן... וַיִּפָּרְדוּ אִישׁ מֵעַל אָחִיו. יב אַבְרָם יָשַׁב בְּאֶרֶץ כְּנָעַן וְלוֹט יָשַׁב בְּעָרֵי הַכִּכָּר... יט: כט וַיְהִי בְּשַׁחֵת אֱלֹהִים אֶת עָרֵי הַכִּכָּר וַיִּזְכֹּר אֱלֹהִים אֶת אַבְרָהָם וַיְשַׁלַּח אֶת לוֹט מִתּוֹךְ הַהֲפֵכָה...
הערות שוליים

↑  Dead Sea Scrolls Handbook עמוד 27 וכן בספר אוצר ארץ ישראל של הרב ישראל אריאל עמוד 56-57
↑  Lot’s Absence in Abraham’s Plea for Sodom and Gomorrah, באתר "The Torah" (באנגלית)
↑  ספר בראשית, פרק י"ג, פסוקים י"א–י"ב
| ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| פרשת בראשית | בריאת העולם • תוהו ובוהו • רקיע • המים העליונים • בריאת אדם וחוה • אדם וחוה • פרייה ורבייה • גן עדן • נחש הקדמוני • חטא עץ הדעת • קללת האדם והאשה • עץ החיים • קין והבל • שירת למך • מעשה בני האלוהים |  |
| פרשת נח | תיבת נח • המבול • ברית הקשת • שבע מצוות בני נח • שכרות נח • תולדות בני נח • מגדל בבל |  |
| פרשת לך לך | מסע אברהם לארץ כנען • ירידת אברהם למצרים • פרידת אברהם ולוט • מלחמת ארבעת המלכים את החמישה • מלכי-צדק • ברית בין הבתרים • בריחת הגר ולידת ישמעאל • ברית המילה |  |
| פרשת וירא | ביקור המלאכים באוהל אברהם • מהפכת סדום ועמורה • לוט ובנותיו • ירידת אברהם לגרר • גירוש הגר וישמעאל • ברית אברהם ואבימלך • עקדת יצחק |  |
| פרשת חיי שרה | רכישת מערת המכפלה • מציאת אישה ליצחק • נישואי אברהם וקטורה • תולדות ישמעאל |  |
| פרשת תולדות | לידת יעקב ועשו • מכירת הבכורה • ירידת יצחק לגרר • הריב על הבארות • ברית יצחק ואבימלך • גנבת הברכות • בריחת יעקב מעשו |  |
| פרשת ויצא | חלום יעקב • נישואי יעקב עם רחל ולאה • לידת בני יעקב • מעשה הדודאים • בריחת יעקב מלבן • ברית יעקב ולבן |  |
| פרשת וישלח | מפגש יעקב ועשו • מאבק יעקב והמלאך • מעשה שכם ודינה • מעשה שמעון ולוי • קיום הנדר בבית אל • מות רחל וקבורתה • מעשה ראובן ובלהה • פרשת שמונת מלכי אדום |  |
| פרשת וישב | מכירת יוסף • מעשה יהודה ותמר • לידת פרץ וזרח • יוסף ואשת פוטיפר • חלומות שר המשקים ושר האופים |  |
| פרשת מקץ | חלומות פרעה • ירידת אחי יוסף למצרים |  |
| פרשת ויגש | התוודעות יוסף לאחיו • ירידת יעקב למצרים • מכירת ארץ מצרים לפרעה |  |
| פרשת ויחי | שבועת יוסף ליעקב • ברכת אפרים ומנשה • ברכת יעקב לבניו • מות יעקב וקבורתו |  |
| דמויות מרכזיות | אדם וחוה • קין והבל • נח • אברהם ושרה • לוט • הגר וישמעאל • יצחק ורבקה • עשו • יעקב רחל ולאה • בלהה וזלפה • ראובן • שמעון • לוי • יהודה • תמר • יששכר • זבולון • דן • נפתלי • גד • אשר • יוסף • בנימין |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
מרכז ההון הבין-לאומי דיוונג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  מלון, חדרי משרדים
 מיקום:  ליוג'ואו
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2010–2015 (כ־5 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2015 
 אדריכל:  AECOM 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות פוסט-מודרנית 
 מידות
 גובה:  303 מטר (994 רגל) מטר
 שטח:  61,062 מטר רבוע
 קומות:  72 (+3 קומות תת-קרקעיות)
 
 קואורדינטות:  24°19′24″N 109°24′26″E﻿ / ﻿24.3232°N 109.4071°E﻿ / 24.3232; 109.4071
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמרכז ההון הבין-לאומי דיוונג(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמרכז ההון הבין-לאומי דיוונג
 
מרכז ההון הבין-לאומי דיוונג הוא גורד שחקים אשר ממוקם בעיר ליוג'ואו שבמחוז גואנגשי שבסין. גובה המגדל הוא 303 מטר (994 רגל) והוא כולל כ-72 קומות (וכן שלוש קומות תת-קרקעית). בניית המגדל החלה בשנת 2010 והסתיימה בשנת 2015. המגדל, המשתרע על שטח של 61,062 מ"ר, משמש כמלון וכולל גם חדרי משרדים.
רא וגם

המגדלים הגבוהים בעולם
ג'יאנגשי נאנצ'אנג גרינלנד סנטרל פלאזה
מגדל צ'אנג פו ג'ין מאו
הערות שוליים

↑  http://www.skyscrapercenter.com/building/diwang-international-fortune-center/491
ערך זה הוא קצרמרבנושא גורדי שחקים ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרכז ווהאן

| --- | --- |

המבנה בתחילת 2016
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  מלון, מגורים, משרדים
 מיקום:  ווהאן
 מדינה:  סין
 בעלים:  Oceanwide Holdings Co., Ltd. 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2009–2017 (כ־8 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2019 
 אדריכל:  סקידמור, אווינגס ומריל 
 מידות
 גובה:  438 מטר (1,437 רגל) מטר
 שטח:  343,900 מ"ר
 קומות:  88
 
 קואורדינטות:  30°35′48″N 114°14′23″E﻿ / ﻿30.59665°N 114.23967°E﻿ / 30.59665; 114.23967
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמרכז ווהאן(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמרכז ווהאן
 
מרכז ווהאן (בסינית: 武汉中心; בסינית מסורתית: 武漢中心) הוא גורד שחקים בעיר ווהאן אשר נמצאת בדרום-מזרח הרפובליקה העממית של סין. בניית המגדל החלה בשנת 2009 והיא הסתיימה בסוף שנת 2016. לאחר שעקף ב-16 באפריל 2015 גורד שחקים אחר במרכז סין הוא הפך לגורד השחקים הגבוה ביותר במרכז סין והיחיד שעבר את רף 400 מטרים (1,312 רגל).
הערות שוליים

↑  http://www.skyscrapercenter.com/building/wuhan-center-tower/8823
ערך זה הוא קצרמרבנושא אדריכלות ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היסטוריה צבאית של ברית המועצות

| --- | --- |

 
 זרועות
  חיל האוויר הסובייטי
  הצבא הסובייטי
  חיל ההגנה האווירית הסובייטי
 הצי הסובייטי
  חיל הטילים האסטרטגיים
 עיטורים ומבנה פיקודי
 מדליות ועיטורים בכוחות המזוינים של ברית המועצות
 דרגות הכוחות המזוינים של ברית המועצות
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של ברית המועצות
 היסטוריה של ברית המועצות
ההיסטוריה הצבאית של ברית המועצות החלה בשנת 1917, בימים שבאו לאחר מהפכת אוקטובר, שהעלתה לשלטון את הבולשביקים. ב-1918 הקימה הממשלה החדשה את הצבא האדום, שהביס כמה אויבים מבית במלחמת האזרחים ברוסיה (1922-1917). השנים 1918 – 1921 עמדו בסימן התבוסות של הצבא האדום במלחמה הפולנית-סובייטית (1921-1919) ובמלחמות העצמאות של אסטוניה (1920-1918), לטביה (1920-1918) ואסטוניה (1919-1918). בנובמבר 1939 פלש הצבא האדום לפינלנד, במה שנקרא מלחמת החורף, זאת לאחר שמאז מאי אותה שנה הוא היה מעורב בקרב חלקין גול, כשהוא נלחם לצד בעלת בריתה של ברית המועצות, מונגוליה, כנגד יפן ומדינת החסות שלה, מנצ'וקוו. עם חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב באוגוסט לקח הצבא האדום חלק בפלישה לפולין בספטמבר 1939 וביוני 1940 כבש את המדינות הבלטיות ואת בסרביה וצפון בוקובינה מידי רומניה. במלחמת העולם השנייה היה הצבא האדום לכוח הצבאי העיקרי שהיה אחראי לתבוסתה של גרמניה הנאצית וכבש את מנצ'וריה. לאחר המלחמה שלטה ברית המועצות בגרמניה המזרחית ובמדינות רבות במרכז ובמזרח אירופה, שהפכו למדינות גרורות של הגוש המזרחי.
לאחר ניצחון בעלות הברית על גרמניה ועל יפן ב-1945 הפכה ברית המועצות להיות מעצמת-העל היחידה שהיוותה משקל נגד לארצות הברית. המלחמה הקרה בין שתי האומות הללו הובילה להתחמשות צבאית, למרוץ החימוש הגרעיני ולמרוץ לחלל. בראשית שנות השמונים של המאה ה-20 עמדו לרשות הכוחות המזוינים של ברית המועצות יותר חיילים, טנקים, קני ארטילריה, וכלי נשק גרעיני בהשוואה לכל אומה אחרת על פני כדור הארץ. ב-1991 התפרקה ברית המועצות, לא בשל תבוסה צבאית, אלא עקב סיבות כלכליות ופוליטיות.
הכוחות המזוינים של ברית המועצות כללו חמש זרועות:
חיל הטילים האסטרטגיים (הוקם ב-1959)
כוחות הקרקע (הצבא האדום)
חיל האוויר הסובייטי
חיל ההגנה האווירית הסובייטי (זרוע נפרדת מ-1949)
הצי הסובייטי
שני כוחות צבאיים סובייטים נוספים שהתקיימו היו:
הכוחות הפנימיים של משרד הפנים
משמר הגבול של ברית המועצות (בכפיפות לק.ג.ב.)
התפתחות המבנה, האידאולוגיה ותורת הלחימה הסובייטית > ריגול נגדי

במשך כל ההיסטוריה של הצבא האדום, החזיקה המשטרה החשאית (בגלגוליה השונים כמו הצ'קה, הגפא"ו והנ.ק.ו.ד. בין השאר) שליטה על המחלקות המיוחדות לריגול נגדי (Особый отдел) שהתקיימו בכל העוצבות הצבאיות. הידועה מבניהן הייתה היחידת ה"סמרש" (СМЕРШ) שפעלה בין השנים 1943–1946 במהלך מלחמת העולם השנייה. בעוד שהסגל של יחידות אלו פעל בגלוי, הייתה לו שליטה על רשת של מודיעים, שכונו צ'קיסטים וגויסו ליחידות הרגילות.
התפתחות המבנה, האידאולוגיה ותורת הלחימה הסובייטית > דוקטרינה פוליטית

בהנחייתם של לנין וטרוצקי דבק הצבא האדום בהכרזתו של קרל מרקס שניתן לגבור על הבורגנות רק באמצעות מרד עולמי של מעמד הפועלים ובאותה עת התמקדה הדוקטרינה הצבאית הסובייטית בהפצת בשורת המהפכה ובהרחבת ההשפעה הסובייטית ברחבי העולם. לנין יישם את תורתו של מרקס כאשר הוא פלש לפולין בתקווה לעורר את המהפכה הגרמנית הקומוניסטית. ההישג היחיד של חיל המשלוח לפולין היה הקמת הקומינטרן במרץ 1919, ארגון שמטרתו היחידה הייתה להילחם "בכל האמצעים האפשריים, כולל בכוח צבאי למיגור הבורגנות הבינלאומית וליצירת רפובליקה סובייטית בינלאומית כשלב מעבר לקראת ביטולו המוחלט של מוסד המדינה".
בקנה אחד עם פילוסופית הקומינטרן, דיכא הצבא האדום בכוח את המרד הבסמצ'י של המוסלמים במרכז אסיה כדי להשאיר את טורקסטן בתחום השליטה הסובייטית. ב-1921 הדיח כוח הפלישה של הצבא האדום לרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה את נציגי הממשלה הגאורגית והפך אותה לרפובליקה סובייטית. גאורגיה אולצה אז להתאחד עם ארמניה ועם אזרבייג'ן כדי ליצור את הרפובליקה הסובייטית הפדרלית הסוציאליסטית עבר-הקווקז, מדינה חברה בברית המועצות.
התפתחות המבנה, האידאולוגיה ותורת הלחימה הסובייטית > יחסי הצבא והמפלגה

במהלך שנות השלושים יצרו תוכניות החומש ותהליך התיעוש של יוסיף סטלין בסיס תעשייתי שהיה חיוני למודרניזציה של הצבא האדום. עם התגברות הסיכויים למלחמה באירופה בשנים האחרונות לעשור זה, שילשה ברית המועצות את ההוצאות שלה על כוחותיה הצבאיים והכפילה את כוחותיה הסדירים כדי להתאים את עוצמתה לזו של אויביה הפוטנציאלים.
עם זאת, ב-1937 טיהר סטלין את הצבא האדום ממיטב קציניו. מתוך חשש לאיום שהיווה הצבא לשלטונו, כלא סטלין או הוציא להורג רבים מקציני הצבא, במספרים שמוערכים באלפים, כולל שלושה מתוך חמשת המרשלים שלו. פעולות אלו גרמו לנזק קשה ליכולותיו של הצבא האדום במלחמת החורף בשנים 1939 – 1940.
מתוך חשש מהאהדה הציבורית האדירה של הצבא לאחר תום מלחמת העולם השנייה, הוריד סטלין בדרגה את גיבור המלחמה, המרשל גאורגי ז'וקוב וייחס לעצמו את הצלתה של המדינה. לאחר מותו של סטלין ב-1953 עלה מחדש כוחו של ז'וקוב כתומך נאמן של ניקיטה חרושצ'וב. זה האחרון גמל לז'וקוב כשמינה אותו להיות שר ההגנה וחבר מן המניין בפוליטביורו. הדאגה שהצבא הסובייטי יהפוך לגורם רב משקל יתר על המידה בפוליטיקה, הובילה בכל אופן לפיטוריו הפתאומיים של ז'וקוב בסתיו 1957. מאוחר יותר התנכר חרושצ'וב לצבא על ידי קיצוץ בתקציבו כדי ליישם את תוכניותיו לרפורמה כלכלית.
שנות שלטונו של ליאוניד ברז'נייב עמדו בסימן של שיא בשיתוף הפעולה בין הצבא למפלגה כאשר הוא הגדיל את משאבי הצבא. ב-1973 היה שר ההגנה לחבר מלא בפוליטביורו בפעם הראשונה מאז פיטוריו של ז'וקוב ב-1957. אך ברור היה עדיין שברז'נייב חש מאוים על ידי הקצונה המקצועית והוא שאף ליצור חוג מצומצם של מנהיגות צבאית סביבו במאמץ לבסס את סמכותו על הכוחות המזוינים.
בראשית שנות השמונים התגלעו מתחים בין הצבא לבין המפלגה בסוגיית הקצאת המשאבים לצבא. למרות האטה שחלה בצמיחה הכלכלית, דרש הצבא, לעיתים ללא הועיל, להקצות לו יותר משאבים לפיתוח כלי נשק קונבנציונליים מתקדמים.
מיכאיל גורבצ'וב הפחית בחשיבותם של הכוחות המזוינים בטקסים הממלכתיים, כולל העברת נציגי הצבא לקצה שורת המנהיגים שניצבו על המאוזוליאום של לנין במהלך הטקס השנתי בכיכר האדומה לציון יום השנה למהפכת אוקטובר. תחת זאת הדגיש גרובצ'וב את סדר הקדימות לעדיפויות הכלכליות האזרחיות על פני הדרישות של הפיקוד הצבאי.
הפריסה הצבאית של הכוחות הסובייטיים > מלחמת העולם השנייה

הסכם ריבנטרופ–מולוטוב שנחתם באוגוסט 1939 הסדיר את יחסי האי-התקפה בין גרמניה הנאצית לבין ברית המועצות וכלל פרוטוקול סודי לחלוקת פולין והארצות הבלטיות בין שתי המדינות. בפלישה לפולין חילקו אותה שתי המעצמות בין שתיהן וביוני 1940 כבשה ברית המועצות את אסטוניה, לטביה וליטא.
לצבא האדום עמד זמן מועט כדי לתקן את הליקויים הרבים לפני שגרמניה ובנות בריתה חצו את קו הגבול החדש של ברית המועצות ב-22 ביוני 1941 בשלבי הפתיחה של מבצע ברברוסה. תפקודם הלקוי של הסובייטים במלחמת החורף כנגד פינלנד עודדה את היטלר להתעלם מתנאי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ולהפתיע את הצבא האדום. בשלבים הראשונים של המלחמה נצטוו כוחות הצבא האדום לעיתים קרובות להישאר בעמדותיהם למרות יכולות ההגנה המוגבלות שלהם, וכתוצאה מכך הם כותרו פעמים רבות ובהתאם לכך הייתה כמות האבדות שלהם.
חוק השאל-החכר של ארצות הברית הורחב לברית המועצות בספטמבר 1941 והיא סיפקה לה מטוסים, טנקים, משאיות וחומרי גלם אחרים. בסופו של דבר עלה בידם של הסובייטים להאט את מלחמת הבזק של הורמאכט ולעצור את המתקפה הנאצית בדצמבר 1941 לפני שערי מוסקבה, בין השאר בזכות גיוסם של כוחות שהיו מצוידים בבגדי חורף ושהועברו מסיביר לאחר שסטלין הבין שיפן לא עומדת לתקוף את ברית המועצות. הצבא האדום שיגר מתקפת נגד חורף עזה שהדפה את הגרמנים מפרברי מוסקבה. בראשית שנת 1942 ויתרו כוחות הציר על מסעם למוסקבה והתקדמו דרומה לכוון הקווקז ונהר הוולגה. מתקפה זו איבדה את תנופתה בסתיו 1942 ובכך התאפשר לסובייטים לשגר מתקפת נגד הרסנית על האויב. הצבא האדום צר על כוח משמעותי של הגרמני וחיסל אותו בקרב סטלינגרד שהסתיים בפברואר 1943 והיווה נקודת מפנה במהלך המלחמה באירופה.
החל מקיץ 1943, לאחר קרב קורסק, לקח הצבא האדום את היוזמה עד לתום המלחמה. כל השטחים הסובייטיים שוחררו מכיבוש כוחות הציר עד ל-1944. לאחר שמיגר את כוחות הציר מכל מזרח אירופה החל הצבא האדום במאי 1945 את הקרב על ברלין, שלמעשה היה השלב האחרון במלחמה באירופה. שטחים נרחבים ממזרח אירופה ומברית המועצות עצמה נחרבו על ידי הצבא האדום במסגרת שיטת האדמה החרוכה. מרגע שגרמניה נכנעה הצטרפה ברית המועצות למלחמה כנגד יפן ובקיץ 1945 היא שיגרה מתקפה כנגד הכוחות היפנים שהיו מוצבים בצפון מנצ'וריה. הצבא האדום סיים את המלחמה כאחד מצבאות היבשה רבי העוצמה ביותר בהיסטוריה, כשהוא מונה חמישה מיליון חיילים ומצויד בטנקים ובקני ארטילריה רבים יותר מכל צבא שהשתתף במלחמה.
עם זאת, ניצחונה של ברית המועצות על גרמניה עלה במחיר כבד של 8 מיליון חיילים סובייטים הרוגים ו-15 מיליון אזרחי ברית המועצות שקיפחו את חייהם, מחיר גבוה יותר ממחיר הדמים ששילמה מדינה כל שהיא שהשתתפה במלחמה. מקובל בקרב החוקרים שזהו מחיר הדמים הגבוה ביותר שנגבה ממדינה כל שהיא בעימות צבאי בהיסטוריה האנושית.
הפריסה הצבאית של הכוחות הסובייטיים > המרוץ הגרעיני

ברית המועצות ביצעה את הניסוי הגרעיני הראשון שלה, שכונה RDS-1 ושם הקוד שלו היה "ברק ראשון" (ברוסית: Первая молния), ב-29 באוגוסט 1949, ארבע שנים לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי והפתיעה פרשנים רבים במערב שציפו שהמונופול הגרעיני של ארצות הברית יישמר למשך זמן רב יותר. עד מהרה התברר שמיזם הפצצה האטומית הסובייטי נסמך על היקף נרחב של פעילות ריגול שנשאב מפרויקט מנהטן בתקופת מלחמת העולם השנייה ושפצצת האטום הסובייטית הראשונה הייתה העתק של הפצצה האמריקאית איש שמן, שהוטלה על נגסאקי. הבט חשוב של מהירות הפיתוח של הפצצה הגרעינית של הסובייטים היה שהם הצליחו לאגור כמויות אורניום גדולות יותר בהשוואה להערכות של המומחים במערכת הצבאית האמריקאית. החל מסוף שנות הארבעים התמקדו הכוחות המזוינים של ברית המועצות בהפיכתה של המלחמה הקרה לכזאת שבמרכזה יעמוד מאגר הנשק הגרעיני באמצעות השגת שוויון מול ארצות הברית בתחום זה.
אף על פי שלאחר פיתוחו של הנשק הגרעיני על ידי ארצות הברית הציעה ברית המועצות כמה וכמה תוכניות לפירוק הנשק הגרעיני, המלחמה הקרה עמדה בסימן של ייצור ופריסת עוד ועוד כלי נשק גרעיניים. רק בשנות השישים הסכימו לבסוף שתי המעצמות על איסור אגירת כלי נשק באנטארקטיקה ועל עריכת ניסויים גרעיניים באטמוספירה, בחלל החיצון ומתחת לפני הים.
בסוף שנות השישים הגיעו שתי המעצמות למידה מסוימת של איזון בכמה מסוגי כלי הנשק הגרעיניים ובאותה תקופה עלו הצעות לקיום משא ומתן על הגבלת פרישתם של כלי נשק אסטרטגיים. ברית המועצות שאפה להגביל את פרישת מערכות הטיל נגד טילים האמריקאים ולהמשיך להיות מסוגלת לפרוש מערכים עצמאיים של טילים מרובי ראשי נפץ.
שיחות סאל"ט הראשונות החלו בנובמבר 1969 בהלסינקי. הסכם הביניים שנחתם במוסקבה במאי 1972 הקפיא את פיתוחם רמת פיתוחם של הטילים הבליסטיים הבין-יבשתיים וויסת את כמות הטילים הבליסטיים המשוגרים מצוללות. כחלק מתהליך סאל"ט נחתם גם הסכם הטילים האנטי-בליסטיים.
במערב נתפשו הסכמי סאל"ט ככאלה שקיבעו את התפישה של השמדה הדדית מובטחת. הן ארצות הברית והן ברית המועצות הכירו בקיומה של הפגיעה ההדדית ללא תלות בזהות הצד שישגר את המתקפה הראשונית. השני מבין הסכמי סאל"ט נחתם ביוני 1979 בווינה. בין סעיפי ההסכם הזה נקבעה מגבלה לכמויות הטילים הבליסטיים הבין יבשתיים ומשגרי הטילים מצוללות. ההסכם לא אושרר מעולם על ידי הסנאט של ארצות הברית, בעיקר בשל התמוטטות הדטאנט בסוף שנות השבעים וראשית שנות השמונים.
בנקודת זמן מסוימת החזיקה ברית המועצות במאגר כלי הנשק הגרעיניים הגדול ביותר בהיסטוריה. על פי הערכות של "מועצת ההגנה על משאבי הטבע" (Natural Resources Defense Council) עמד השיא של מספר ראשי הנפץ על 45,000 ב-1986. כ-20,000 מתוכם היו ככל הנראה כלי נשק גרעיניים טקטיים ובכך השתקפה הדוקטרינה של הצבא האדם שהעדיפה את השימוש בכלי נשק אלו במקרה של מלחמה באירופה. שאר ראשי הנפץ, כ-25,000, היו טילים בליסטיים בין יבשתיים אסטרטגיים. כלי נשק אלו נחשבו הן כהגנתיים והן כהתקפיים. ייצורם של כלי נשק אלו הוא אחד הגורמים שהובילו לקריסתה של ברית המועצות.
התעשייה הצבאית והכלכלה

להוציא את חרושצ'וב וגורבצ'וב, הדגישו מנהיגי ברית המועצות החל משנות העשרים את עדיפות ההשקעה בתעשייה הצבאית על חשבון הכלכלה האזרחית. העדיפות הגבוהה שניתנה לייצור כלי הנשק אפשרה באופן מסורתי למפעלי התעשייה הצבאית לגייס אליה את מיטב המנהלים, הפועלים והחומרים מהמפעלים האזרחיים. כתוצאה מכך עמדה לרשות ברית המועצות אחת התעשיות הצבאיות המתקדמות ביותר בעולם. בכל אופן, בסוף שנות השמונים העביר גורבצ'וב כמה מראשי התעשייה הצבאית למגזר האזרחי של כלכלת המדינה במאמץ לעשותו יעיל יותר כמו זה הצבאי.
השילוב של המפלגה, הממשלה והצבא בברית המועצות הפך לכה ברור בתחום התעשייה הצבאית. ל"וועדת התכנון של המדינה" (Госпла́н) היה תפקיד חשוב בהכוונת האספקה והמשאבים החיוניים לטובת התעשייה הצבאית. מועצת ההגנה הסובייטית קיבלה החלטות על פיתוח וייצור מערכות כלי הנשק העיקריות. משרד התעשייה הצבאית של הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית פיקח על כל המפעלים הצבאיים כנציג המנהל של מועצת ההגנה. בממשלה ישב סגן ראש הממשלה בראש מועצת התעשייה הצבאית שתיאמה את הפעילויות של גורמי התעשייה, ועדות ממשלתיות, גופי מחקר ופיתוח ובתי חרושת שתכננו וייצרו כלי נשק וציוד לטובת הכוחות המזוינים.
בסוף שנות השמונים הקדישה ברית המועצות כרבע מתוצר הכלכלה שלה לטובת המגזר הצבאי (בהשוואה ל-15% על פי ההערכות שהיו מקובלות במערב). באותה עת העסיק מגזר התעשייה הצבאית אחד מכל חמישה מבוגרים בברית המועצות. באזורים מסוימים לפחות מחצית בכוח העבודה הועסק במפעלי התעשייה הצבאית (בארצות הברית עמדו הנתונים המקבילים על 1/16 מהתוצר הלאומי הגולמי ויחס דומה לגבי נתוני כוח האדם). ב-1989 הייתה כרבע מאוכלוסיית ברית המועצות מועסקת באופן זה או אחר בפעילות הקשורה לצבא, בין אם בשירות פעיל, בין אם בעבודה במפעלי התעשייה הצבאית ובין אם באימונים צבאיים במסגרת אזרחית.
סיוע צבאי זר

בנוסף למלחמות שבהן השתתפה ברית המועצות בצורה ישירה, היא לקחה חלק במספר עימותים פנימיים בארצות שונות וכן במלחמות באמצעות שליח בין מדינות צד שלישי כאמצעי לקידום האינטרסים האסטרטגיים שלה תוך הימנעות מעימות ישיר בין המעצמות בעידן הגרעיני (או במקרה של מלחמת האזרחים בספרד, הימנעות מעימות ישיר מול גרמניה הנאצית בזמן שאף אחד מהצדדים לא היה מוכן למלחמה). במקרים רבים, המעורבות של ברית המועצות בעימותים אלו הייתה באמצעות שיגור יועצים צבאיים ומכירת או אספקת כלי נשק.
| שנים | המדינה המסתייעת |
| --- | --- |
1936 – 1939: ספרד
1933 – 1934, 1937 – 1939: סין
1939: מונגוליה
1945 – 1949, 1950 – 1953: הרפובליקה העממית של סין
1950 – 1953: קוריאה הצפונית
1961 – 1974: צפון וייטנאם
1962 – 1964: אלג'יריה
1962 – 1963, 1967 – 1975: מצרים
1962 – 1963, 1969 – 1976: תימן
1967, 1970, 1972 – 1973, 1982: סוריה
1975 – 1979: אנגולה
1967 – 1969, 1975 – 1979: מוזמביק
1977 – 1979: אתיופיה
1960 – 1970: לאוס
1980 – 1991: עיראק
1982: לבנון
קומו (כדורגל)

קומו 1907 (באיטלקית: Como 1907) הוא מועדון כדורגל איטלקי מהעיר קומו שבאיטליה. שנוסד ב-1907. המועדון משחק בסרייה א' ומארח את משחקיו באצטדיון באצטדיון ג'וזפה סיניגאליה המכיל 13,602 מקומות.
היסטוריה > המאה ה-20

המועדון הוקם בשנת 1907 בעיר קומו שבמחוז לומברדיה בצפון איטליה והעפיל לראשונה לליגה האיטלקית הבכירה הסרייה א' בעונת 1949/1950. אך לאחר ארבע עונות ירד חזרה לסרייה ב'. ובמשך שני עשורים התנדנד בין הסרייה ב' והסרייה ג' עד שבסיום עונת 1974/1975 סיים המועדון במקום השני בסרייה ב' ושב לסרייה א'. אך לעונה אחת בלבד כשאת עונת 1975/1976 הוא סיים במקום האחד לפני אחרון, וירד חזרה לליגה השנייה. בשנים הבאות התדרדר המועדון עד לליגה השלישית. אך שב לליגה השנייה בסיום עונת 1978/1979 ובעונת החזרה שלו לליגה השנייה עונת 1979/1980 זכה באליפות הסרייה ב', ושב לליגה הבכירה.
המועדון שרד שתי עונות בליגה הבכירה ובסיום עונת 1981/1982 שב לסרייה ב'. לאחר שנתיים בסרייה ב' שב המועדון לסרייה א' בסיום עונת 1983/1984. המועדון הצליח לשרוד בליגה הבכירה חמש עונות כשבשתיים מהן 1985/1986 ו-1986/1987 הוא הצליח לסיים במקום התשיעי שהיווה מיקום השיא מבחינתו. את עונת 1988/1989 סיים המועדון במקום האחרון בליגה ושב לליגת המשנה. כאשר את רב שנות ה-90 העביר המועדון בליגה השלישית.
היסטוריה > העשור הראשון והשני של המאה ה-21

לאחר שאת רוב שנות ה-90 העבירה הקבוצה בליגה השלישית היא שבה לסרייה ב' בתחילת המאה ה-21, ובסיום עונת 2001/2002 היא זכתה באליפות הסרייה ב' בפעם השנייה בתולדותיה ולאחר היעדרות של 13 שנים היא שבה לסרייה א'. אך לאחר עונה אחת בלבד שבה הקבוצה לליגת המשנה לאחר שסיימה את עונת 2002/2003 במקום האחד לפני אחרון. בעונה לאחר מכן סיימה קומו במקום האחרון בסרייה ב' ובדצמבר 2004 הכריז המועדון על פשיטת רגל והמועדון פורק. אך תוך זמן קצר הוא הוקם מחדש כישות חדשה והחל את עונת 2005/2006 בליגה הרביעית.
במשך כמעט עשור התנדנד המועדון בין הליגה השלישית והרביעית. בסיום עונת 2014/2015 הצליחה הקבוצה לנצח בפלייאוף העלייה ולשוב לסרייה ב' אך סיימה את עונת 2015/2016 במקום האחרון בליגת המשנה ונשרה בחזרה לליגה השלישית.
בעונת 2016/2017 החלו בעיות כלכליות חדשות, מה שהשבית את המועדון ואילץ אותו להימכר. המועדון נרכש על ידי אקוסה פוני אסיין, אשתו של הכדורגלן הגנאי מייקל אסיין. עם זאת ההתאחדות האיטלקית דחתה את בקשת הרוכשים לשחק בליגה שלישית, שם שיחק המועדון לפני שהושבת, מפני שהמועדון לא עמד בכל התנאים הדרושים לשם כך, והמועדון החל את דרכו בעונת 2017/2018 בליגה הרביעית.  לאחר שתי עונות שב המועדון לליגה השלישית. ועבר לבעלות החברה האינדונזית Djarum Group שבבעלות מייקל הרטונו ורוברט בודי הרטונו. בין בעלי המניות של המועדון נמצאים גם כדורגלני העבר תיירי הנרי וססק פברגאס שגם שיחק בקבוצה.
היסטוריה > העשור השלישי של המאה ה-21

את שנות ה-20 של המאה ה-21 החלה הקבוצה בליגה השלישית ובסיום עונת 2020/2021 שבה לסרייה ב'. לאחר שאת שתי העונות הראשונת שלה בחזרה המחודשת לסרייה ב' העבירה קומו בתחתית הליגה ונאבקה כנגד הירידה, בעונתה השלישית בסרייה ב' עונת 2023/2024 סיימה קומו במקום השני בליגה, ושבה לסרייה א' לאחר היעדרות של 21 שנים.
סגל שחקנים

נכון ל-26 בספטמבר 2024
שחקנים מפורסמים

איטליה ניקולו בארלה
צרפת רפאל וראן
איטליה פייטרו ורכובוד
איטליה ג'אנלוקה זמברוטה
ספרד ססק פברגאס
איטליה קרלו קודיצ'יני
ספרד סרג'י רוברטו
איטליה פאולו רוסי
ספרד פפה ריינה