הימנון ללייבוביץ
עלילה > חלק שני: "יהי אור" > התרחשויות

אל ת'ון טאדאו מגיעות שמועות על הממוראביליה המוחזקת המנזר, והוא מבקש כי תישלח אליו לבדיקתו. הוא מתקשה להאמין כי מדובר במסמכים אותנטיים מלפני מבול הלהבות, וחושד כי מדובר בזיופים. הוא מבקש את מרקוס אפולו להפעיל את השפעתו על מנת לשכנע את המנזר להעביר אליו את המסמכים.
אפולו, שמתוך המתרחש בחצר מפענח את כוונותיו התוקפניות של האנגאן, מנצל את התירוץ שנותן לו טאדאו להעביר מסר למנזר ולניו-רומא על מנת להזהירם מפני האנגאן. המצב הנוכחי של פיצול מדיני נוח לכנסייה, שכן היא חוששת מצבירת כוח רבה מדי בידי שליט בודד, שתאפשר לו לפגוע בחופש הפעולה של הכנסייה.
לאחר שדום פאולו מסרב בתוקף לבקשתו של טאדאו אך מזמינו לבחון את המסמכים במנזר, מחליט זה האחרון לקבל את ההזמנה. פאולו חושש מהחילוניות המובהקת של טאדאו, אך רואה בבואו הזדמנות "לאשר" על ידי מדען חילוני את אמיתות הממוראביליה. עם זאת, פאולו חש כי ביקורו של טאדאו אינו "תמים" כפי שהוא נראה (ותחושה זו עולה גם מהאזהרה שהועברה אליו מאפולו), אך לא מצליח לשים את האצבע על הבעיה.
אל טאדאו נלווית יחידת משמר צבאית קטנה על מנת לאבטח את מסעו. את המסע הם מנצלים לביקור גם אצל 'דוב מטורף' - מנהיג שבט לוחמים עמו כרת האנגאן ברית. הביקור אצל דוב מטורף מבהיר לטאדאו את שיטותיו וכוונותיו של האנגאן.
לאחר שטאדאו ומלויו מגיעים למנזר, עורכים הנזירים והאח קורנהואר "תצוגת תכלית" של מנורת הקשת אותה המציא קורנהואר, שמכה את טאדאו בהלם - שכן כל עבודתו המדעית נשארה תאורטית, וזו הפעם הראשונה שהוא רואה יישום מעשי שלה. בתחילה מסרב טאדאו להאמין כי המנורה אכן הומצאה על ידי קורנהואר, ומתעקש כי מדובר בשריד יחיד במינו של מכונה מלפני מבול הלהבות, אולם לאחר הסברים כיצד עבודתו המדעית יושמה טכנית, מקבל טאדאו את הטענה.
טאדאו מתחיל לחקור את המסמכים הנמצאים במרתף המנזר, וככל שהוא מתקדם בעבודתו מסתבר לו כי הוא בסך הכל מגלה מחדש דברים שהיו ידועים לאנושות לפני מבול הלהבות. מהמסמכים אותם הוא בודק הוא מבין לאילו גבהים עשוי המדע להגיע.
בינתיים, במסגרת "סחיבותיו" מכייס הפייטן את אחד המלווים של טאדאו, ומסתבר כי אלה עורכים רישומים של ביצורי המנזר. משמעות הדבר גורמת להבנה של פאולו כי האנגאן מתכוון לכבוש את המנזר המבוצר, אשר ממוקם בנקודה אסטרטגית חשובה מבחינתו, על מנת להוות בסיס להתקפותיו על שכניו. כשהדבר נודע לטאדאו הוא מצהיר כי לא ידע דבר על כך. פאולו מבקש ממנו להפעיל את השפעתו בחצר על מנת להניא את האנגאן מכוונותיו.
בעקבות כך נוצר עימות אינטלקטואלי בין פאולו לטאדאו בשאלה מצפונית - כיצד על מדענים להתייחס לאפשרות של שימוש לרעה בתגליותיהם, במיוחד לאור העובדה שתוכניותיו וחוסר מוסריותו של האנגאן ידועות היטב הן לטאדאו והן לפאולו. פאולו רק מעלה את השאלות אך לא נותן תשובות. טאדאו טוען כי לצורך הקידמה המדעית זה בהחלט סביר להתבסס על תמיכתם של שליטים, גם אם אינם אנשים מוסריים. הוא דוחה את היסוסיו של פאולו: ”שמור על המדע עטוף ומבודד, אל תנסה ליישמו, אל תנסה לעשות דבר בקשר אליו, עד שיהיו בני האדם לקדושים. ובכן, זה לא יכול לפעול.”
בינתיים, כורת האנגאן ברית עם 'ממלכת לארדו' ועם מדינות הערים השכנות, המתורבתות יחסית, נגד איום ההתקפה מצד לוחמים נוודים החיים במישורים. אך במקביל מתמרן האנגאן בחשאי את הפוליטיקה האזורית ואף עושה שימוש בנשק ביולוגי (הפצת מגפה) כדי לנטרל למעשה את כל אויביו, ולהותיר אותו בשליטה על האזור כולו.
מונסיניור אפולו, הנזיר האפיפיור לחצרו של האנגאן, שולח הודעה לניו-רומא שבשלב הבא מתכוון האנגאן לתקוף את 'האימפריה של דנבר', וכי הוא מתכוון להשתמש במנזר כבסיס לפעולות שממנו ניתן לנהל את המערכה. על מעשיו, מוצא אפולו להורג, האנגאן יוזם פילוג בכנסייה, ומצהיר על עונש מוות לנאמני האפיפיור. בתגובה מנדה הכנסייה את האנגאן.
לקראת סוף ביקורו, מגיע למנזר פליט במצב קשה שניכר עליו שעבר עינויים, ומתברר שזה האח קלארט, מזכירו של אפולו. בין חפציו מתגלה מסמך ממנו מסתבר כי הכנסייה נידתה את האנגאן, וזה בתגובה שלל את חופש הפעולה של הכנסייה בתחומי שלטונו, והכפיף את כל הפעילות הדתית למרותו - בדיוק המהלך ממנו חששה הכנסייה. משמעות המסמך בפועל היא כי הכנסייה הקתולית ומדינת טקסארקנה הפכו לאויבות, ומכאן שגם המנזר, הנאמן לכנסייה הקתולית וטאדאו, שכפוף להאנגאן, הפכו אויבים.
על אף חילוקי הדעות העקרוניים בין פאולו לטאדאו, הם נפרדים כיריבים, אך לא כאויבים. לפני לכתו מחרים טאדאו ממלוויו את התרשימים שהכינו ומוסר אותם לפאולו, כעניין של כבוד, שכן אינו רואה בעין יפה ניצול זה של הכנסת האורחים.