stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישיבת אוהל תורה
היסטוריה > יסוד הישיבה

הישיבה הוקמה בשנת ה'תרס"ז בידי הרב יוסף יוזל הורוביץ, "הסבא מנובהרדוק". בימיה הראשונים היו בה קומץ של תלמידים מברנוביץ' ומסביבתה, מאחר שעד לשנת תרס"ג נאסרה ישיבת יהודים שם. הרב יוסף יוזל שיתף בהנהלת הישיבה את חתנו, הרב ישראל יעקב ליובצ'נסקי, שהיה בנו של הרב של ברנוביץ אז. עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שימשו בישיבה הרבנים יוסף שלמה הורביץ, נחמן גורביץ וחיים צבי לידר. ניהולה של הישיבה הופקד בידיו של ר' חייקיל הסופר, אשר עסק באיסוף תרומות ודאג לאכסניה לתלמידי הישיבה אצל יהודי המקום.
היסטוריה > הרב וסרמן כראש ישיבה

מלחמת העולם הראשונה פגעה בעיר ברנוביץ', שהייתה צומת דרכים חשוב. הקהילה היהודית בה סבלה מקשיים והישיבה נתרופפה. בשנת תרפ"א נאות רבי אלחנן וסרמן, תלמידו המובהק של החפץ חיים, לקבל על עצמו את ראשות הישיבה. בתקופתו עלתה קרנה של הישיבה באופן בולט. הגיעו אליה תלמידים ממדינות באירופה ומעבר לים וכמה מבוגריה היו לעמודי התווך של ישיבות אחרות. בישיבה לימדו רבנים בולטים כמו הרב שלמה היימן והרב דוד רפפורט. כמו כן הורו בישיבה הרב לייב גאביה מבריסק, הרב ישראל גורסקי מסלונים והרב יוסף דוב זלדס מסלוצק. הרב ישראל יעקב ליובצ'נסקי שימש כמשגיח והרב צבי הירש גוטמן היה המנהל הכלכלי.
בתחילה שכנה הישיבה באחד מבתי הכנסת בברנוביץ'. עם עליית מספר התלמידים נעשה המקום צר מלהכיל את כולם ובעזרתם נדיבים נבנה בניין מפואר עבור הישיבה.
היסטוריה > ימי השואה

עם פלישת הגרמנים לפולין ותחילתה של מלחמת העולם השנייה מנתה הישיבה למעלה משלש מאות תלמידים. כבר בתחילת המלחמה נפגעה ברנוביץ קשות. רוב תלמידי הישיבה הצעירים חזרו לביתם. המבוגרים התפזרו. הרב וסרמן נמלט עם מספר תלמידים לווילנה ומשם לטרוקי הסמוכה. עם השתלטות הסובייטים על ליטא בקיץ של 1940 עברה הישיבה לעיירה סמילישוק. עקב התנכלויות הסובייטים ברח הרב וסרמן לקובנה והישיבה נשארה בפיקוחו של הרב רפפורט. בשבת פרשת בהעלותך, י"ט בסיוון, עצרו הסובייטים את הרב רפפורט בישיבה באמתלה שהוא נשא דרכון זר ושלחוהו לעומק ברית המועצות למחנה עבודה.
בי"א בתמוז תש"א נלקחו מגטו קובנה הרב וסרמן עם תלמידים ורבנים אל הפורט השביעי, שם נרצחו הוא, בניו ותלמידיו.
חלק קטן מתלמידי הישיבה ניצל והגיע למקום מבטחים.
מבנה וסדרי לימוד

בישיבה היו שש כיתות ו"קיבוץ". ארבע הכיתות הראשונות היו מיועדות לצעירים בגיל רך ובהם למדו מסכת המותאמת לגיל. בשתי הכיתות האחרונות ובקיבוץ למדו התלמידים בעיקר בכוחות עצמם, וגם בהם נלמדה מסכת אחידה. את השיעורים בכיתות הגבוהות מסר הרב וסרמן מדי יום. בשנים האחרונות לפני המלחמה, בגלל הטורח הרב, לימד את הכיתה החמישית בנו הרב נפתלי. בפני תלמידי הקיבוץ מסר הרב וסרמן שיעור שבועי ופעם או פעמיים בשבוע מסר גם הרב רפפורט שיעור בפניהם.
מלבד לימודי הגמרא, מדי בוקר, בתום תפילת שחרית לימד הרב וסרמן, ובהיעדרו ר"מים אחרים, שיעור במשנה ברורה. תלמידי הכיתות הגבוהות והקיבוץ הקדישו מדי ערב טרם תפילת ערבית כחצי שעה ללימוד מוסר ומדי שבת העביר המשגיח דברי מוסר בין השמשות.
את שיעוריו של הרב וסרמן העלו תלמידיו על הכתב, והם נדפסו לימים בספר הנפוץ "קובץ שיעורים". הישיבה הוציאה לאור מאסף תורני בשם "אוהל תורה" בעריכתו של רבי יחיאל מיכל רבינוביץ, ובו קובצו מאמרי תורה ומוסר מאת הרב וסרמן וגדולי תורה נוספים.
בוגרים בולטים

הרב אריה לייב בארון
הרב יהושע יגל
דב ירדן
הרב אריה לייב מאלין
הרב צבי מגנצא
הרב משה שוואב
הרב נח שימנוביץ
הרב משה שמואל שפירא
אברהם ריין
סלמה, נסיכת ירדן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בספטמבר 2000 (בת 24) עמאן, ירדן 
 מדינה:  ירדן 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט אוניברסיטת דרום קליפורניה
 עיסוק:  טייסת סילון צבאית
 
הנסיכה סלמה בינת עבדאללה מירדן (בערבית: سلمى بنت عبدالله; נולדה ב-26 בספטמבר 2000) היא בתם השנייה והילדה השלישית מתוך ארבעה של עבדאללה השני, מלך ירדן ושל ראניה, מלכת ירדן.
חיים מוקדמים וקריירה צבאית

הנסיכה סלמה, נצר לשושלת ההאשמית, נולדה במרכז הרפואי המלך חוסיין בעמאן. היא למדה ב'IAA' (האקדמיה הבינלאומית של עמאן) בכיתה י"ב, וסיימה את לימודיה שם ב-22 במאי 2018. בנובמבר 2018 סיימה את לימודיה באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט וב-24 בנובמבר 2018 מונתה לסגן משנה בכוחות המזוינים של ירדן. לאחר קורס קצינים קצר הפכה לטייסת הסילון הראשונה בכוחות המזוינים של ירדן בשנת 2020. את כנפי הטיס העניק לה אביה, המלך. הנסיכה סיימה את לימודיה לתואר ראשון בארכאולוגיה באוניברסיטת דרום קליפורניה בשנת 2023.
בדצמבר 2023, הצטרפה כטייסת בחיל האוויר המלכותי הירדני, לטיסת סיוע לציוד מחדש של בית חולים שדה ירדני בן 41 המיטות בצפון עזה.
הערות שוליים

↑  "His Majesty King Abdullah II King of the Hashemite Kingdom of Jordan". Royal Hashemite Court. נבדק ב-2 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Deputy Secretary General inaugurates Jordan's Military Women's Training Centre". North Atlantic Treaty Organization. 14 ביוני 2021. נבדק ב-21 ביולי 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Jordanian princess becomes her country's first female pilot". Al Jazeera. 9 בינואר 2020. נבדק ב-21 ביולי 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  הנסיכה הירדנית הופכת לטייסת כנף קבועה הראשונה במדינה, באתר www.aeroflap.com, ‏15 ינואר 2020
↑   ציוץ של רועי קייס ברשת החברתית אקס (טוויטר), 8 בינואר 2020
↑  "King returns to Jordan after private visit". rhc.jo (באנגלית). 2023-05-13. נבדק ב-2023-05-14.
1 2  הפייק ניוז שרץ ברשת על הנסיכה סלמה מירדן, באתר ‏מאקו‏, 14 באפריל 2024
↑    Tim Sigsworth, ‏Pictured: Princess Salma of Jordan joins aid flight to Gaza, The Telegraph, 15 December 2023
↑  ליאור בן ארי, הנסיכה הירדנית הצניחה ציוד רפואי לבית חולים שדה ברצועת עזה, באתר ynet, 15 בדצמבר 2023
אלי פוטיבסקי

| --- | --- |
ראש מינהל המחקר החקלאי - מרכז וולקני
ראש מינהל המחקר החקלאי - מרכז וולקני
 לידה:  28 באוקטובר 1942 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  24 בינואר 2017 (בגיל 74)
 ענף מדעי:  בוטניקה צמחי תבלין, מרפא ובושם
 מקום מגורים:  ישראל
אלי פוטיבסקי (28 באוקטובר 1942 – 24 בינואר 2017) היה בוטנאי ישראלי. כיהן כמדען בכיר בנושא צמחי תבלין, מרפא ובושם במרכז המחקר נוה יער, ובשנים 1999–2007 כיהן כראש מינהל המחקר החקלאי מרכז וולקני.
ביוגרפיה

פוטיבסקי נולד בתל אביב, בן למשה פוטיבסקי ומרים פרווזניק ואח לרעיה. למד בבית ספר תיכון בעפולה ושירת כקצין תובלה בחיל האוויר. בשנת 1963 נישא לגילה שוטן ונולדו להם שלושה ילדים.
בשנת 1973 סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטורט שלו בנושא יחסים ציטוגנטיים בתלתן, נעשתה בהדרכת פרופ' דניאל זהרי וד"ר יוסף כצנלסון.
עם סיום לימודיו הצטרף כחוקר לסגל מינהל המחקר החקלאי והקים את היחידה למחקר ופיתוח של צמחי תבלין, מרפא ובושם בישראל, שנמצאת בנווה יער (ליד רמת ישי). במהלך עבודתו תרם להקמת ענף זה והפך למדען מוביל בתחום. במהלך תפקידו הציג בכנסים בינלאומיים רבים את ההישגים הישראליים במחקר ופיתוח גידולי התבלינים בישראל. בשנת 1993 מונה למנהל תחנת המחקר נווה יער, ופעל להפיכתה מתחנת ניסיונות אזורית למרכז המחקר הצפוני של מינהל המחקר החקלאי.
תוך כדי לימודיו שימש כמורה לביולוגיה בבית הספר החקלאי בנהלל, ובמהלך עבודתו שימש כמרצה בנושאי התמחותו בקורסים שונים במוסדות אקדמיים, בעיקר במדרשת רופין, הטכניון והפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות.
בשנת 1999 נבחר לכהן כראש מינהל המחקר החקלאי, תפקיד בו שימש עד 2007, סמוך למועד יציאתו לגמלאות בשנת 2009.
פוטיבסקי נפטר בינואר 2017.
פעילותו המחקרית ותרומתו לחקלאות

במסגרת התמחותו בגנטיקה של צמחים עסק בבירור היחסים הציטו-גנטיים הבין-מיניים בסוגים תלתן וסויה (משפחת הפרפרניים), אמיך (ארכוביתיים) וריחן (שפתניים). עבודותיו בנושא זה תרמו לתהליך הטיפוח הגנטי והעברת תכונות מועילות מצמחי בר לצמחי תרבות בצמחים מהסוגים האלו. במסגרת העבודה הזו פיתח גם שני זני תלתן חדשים בשם "אכזיב" ו"ספי".
פוטיבסקי עסק בבירור האנטומיה והפיזיולוגיה של ייצור השמן האתרי בצמחים ארומטיים, הגורמים המשפיעים על יבולו ואיכותו ואופטימיזציה של תהליך הגידול להפקת שמנים אתריים.
הוא ייסד את הגידול והייצור התעשייתי של עלי תבלין מיובשים בישראל, כולל פיתוח תהליכי הייבוש של המינים השונים. כן יזם את התירבות והטיפוח של מיני תבלין המלוקטים מהבר בארץ ובעולם והפיכתם לגידולים חקלאיים. הגידולים העיקריים שפיתח ומובילים כיום בחקלאות ישראל ובעולם הם אורגנו, אזוב מצוי, מרווה רפואית, ריחן (בזיל), פטרוזיליה מסולסלת ועוד. בנוסף, הוא פיתח זני סלרי וקימל (סוככיים) עשירים בשמן אתרי בהרכב איכותי שאין בהם שפיכה מוקדמת של הזרעים לפני ובמהלך הקציר. בקימל הוא הצליח להפוך זן איכותי דו שנתי (שמניב אחרי שתי שנות גידול) לחד שנתי.
בשנות השמונים היה חלוץ במחקר ופיתוח הגידול המתועש של צמחי תבלין טריים לייצוא מישראל לשוקי אירופה. תוצאות מחקריו תרמו לפיתוח ענף חקלאי וכלכלי חדש והפכו את ישראל לגורם מוביל בשוק צמחי התבלין הטריים באירופה.
פעילותו כראש מינהל המחקר החקלאי

פוטיבסקי יזם והקים את בנק הגנים הישראלי כחלק מארגון IPGRI העולמי, בסיוע תרומות, בעיקר מקרן רוטשילד. הוא יזם את פיתוח פעילות השימור של צמחי בר בעלי חשיבות חקלאית בבנק הגנים הישראלי, תוך הטמעת שיטות חדישות הנהוגות בבנקי גנים מודרניים בעולם.
בנוסף יזם וביצע רפורמה במבנה הארגוני והפיזי של מינהל המחקר החקלאי, מיזוג ושינוי מכוני מחקר, מחלקות וצוותי מחקר, דבר שהביא לייעול בהוצאות המנהלה, עודד והגביר את שיתוף הפעולה בין חוקרים מתחומי חקר שונים. כן ערך הסכם מתווה של ייעול כוח האדם, במשא ומתן עם משרד האוצר, ופעל לתגמול החוקרים על הישגים אישיים, מה שאיפשר גם תגבור בחוקרים בתחומים גנומיקה, פרוטאומיקה וחקלאות מדייקת. בתקופת כהונתו עבר מערך המנהלה של מינהל המחקר החקלאי לבניין חדש של המינסטריון הראשי של משרד החקלאות, שנמצא במתחם מרכז וולקני, והבניין הישן פונה עבור יחידות אחרות של משרד החקלאות. בנוסף עבר המינהל בתקופה זו למערכת מחשוב מתקדמת הכוללת קישור אל האתרים הרחוקים (נוה יער וגילת) בזמן אמת.
פוטיבסקי הקים ופתח במינהל יחידה לקידום ויישום מחקר ופיתוח בחקלאות, שתפקידה יישום תוצאות מחקר תוך פיתוח ויצירת קשרים עם גופים עסקיים, קניין רוחני ורישום פטנטים, בדומה לגופים מקבילים במוסדות מחקר והשכלה גבוהה.
ספרו

אלי פוטיבסקי ואמוץ דפני, תבלינים, הוצאת מסדה, 1979.
הערות שוליים

↑  מודעת אבל באתר "אבלים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266729105171  ISNI: 0000 0000 5454 6309  LCCN: nr91028898  VIAF: 7247598   WorldCat (עם VIAF): 7247598
משק בית

פעילויות יומיומיות במשק הבית בציור 
 "השיבה הביתה", אוטו קירברג (1850–1926), שמן על בד
משק בית הוא יחידת משק בסיסית, בדרך כלל קטנה ביותר, הכוללת לפחות אדם אחד שמפעיל אותה. משק בית הוא היחידה הבסיסית לניתוח במודלים כלכליים, חברתיים וממשלתיים רבים, כאשר ההגדרות למשק בית משתנות בתחומים השונים בהתאם למטרות המודלים. מאפיין חשוב של משק בית הוא היותו יחידה אוטונומית - פעולותיו אינן תלויות בגורמים חיצוניים לו, אם כי עשויות להיות מושפעות מהם.
תפקידי משק הבית

התפקיד העיקרי של משק הבית הוא סיפוק הצרכים האישיים והבסיסיים של בני המשק: מזון, ביגוד, תנאים נאותים לשינה ולניקיון אישי. מעבר לכך, במקרים רבים מספקים משקי בית מגוון של צרכים נוספים:
תהליכי חיברות ראשוניים.
הקניית מיומנויות שונות.
יצירת בסיס כלכלי להקמת משקי בית חדשים.
רמת חיים

בהקשר של משקי בית, מתייחס המושג רמת חיים בעיקר להתנהגות הצרכנית של המשק, קרי לכמות, המגוון והאיכות של המוצרים והשירותים אותם המשק צורך. מוצרים ושירותים נחשבים כמשויכים למשק הבית בין אם הצרכן הסופי שלהם הוא בן בית בודד, ובין אם מספר בני בית צורכים אותם במשותף.
רמת חיים > מוצרים

משקי בית צורכים מגוון רחב של מוצרים. ישנם מוצרים שמשקי בית הם כמעט הצרכנים היחידים שלהם, למשל מוצרי תינוקות, הלבשה לילדים ונוער. עבור מוצרים רבים אחרים משקי בית הם צרכנים עיקריים או מהווים נתח שוק משמעותי. כך למשל בתחום המזון, מכשירי חשמל ביתיים ודיור.
רמת חיים > שירותים

גם בתחום השירותים ישנם שירותים המאפיינים יותר משקי בית מאשר מגזרים אחרים. שירותים כאלה הם שירותי רפואה, שירותי טיפוח אישי כספרות, קוסמטיקה וחדרי כושר, שירותי תוכן לבידור ופנאי, ועוד. חלק מהשירותים אותם צורך משק הבית מסופקים על ידי המגזר הפרטי, וחלק על ידי המגזר הציבורי.
רמת חיים > עבודות ועובדים במשק בית

העבודה במשק הבית כוללת משימות רבות, הנפוצות בהן הן:
קניות - חידוש מלאי המוצרים הדרושים לתפעול השוטף של משק הבית.
הכנת המזון - הכנת המצרכים לאכילה בין אם בתחומי משק הבית (למשל על ידי בישול) ובין אם מחוצה לו (למשל הכנת כריכים לאכילה בבית הספר).
ניקיון - ניקוי כללי של תחומי ותכולת משק הבית, ברמה התלויה בתפקוד של הפריטים העוברים ניקיון. כך, למשל, כלי אוכל ינוקו בצורה יסודית לאחר כל ארוחה, ואילו ריהוט ינוקה אחת לתקופה.
ביגוד והנעלה - התאמה שוטפת של מערך הביגוד וההלבשה לצורכי בני הבית בהתאם לעונות השנה, גדילה ושינויים נוספים, כולל פעולות תחזוקה של הביגוד כצחצוח נעליים, תפירה ותיקונים אחרים.
כביסה - ניקוי יסודי של בגדים. חלק מהבגדים עשוי לעבור גם גיהוץ.
סידור משק הבית - העברת פריטים שאינם בשימוש לאחסון במקום שהוגדר כמקומם הקבוע.
טיפול בצרכיהם של חברי משק הבית שאינם מסוגלים לטיפול עצמי (כגון תינוקות, ולעיתים קשישים ונכים).
גינון - במשקי בית הכוללים שימוש בחצר, אך גם כאשר מדובר בעציצים.
טיפול בחיות מחמד.
אדם אשר עיסוקו היחידי הוא ביצוע הפעולות הללו בחלקן או בכללותן במסגרת משק הבית שלו מכונה עקר בית. ישנן משימות של משק הבית שמסירתן למיקור חוץ (ראו להלן) - קרי ביצוען באופן קבוע על ידי אדם שאינו אחד מבני משק הבית, נחשב כהעסקת עובד משק בית.
רמת חיים > עבודות ועובדים במשק בית > ייצור עצמי מול מיקור חוץ

מבחינה טכנית יכולים משקי בית למלא בעצמם רבים מתפקידיהם. למרות זאת, נבדלים משקי בית בתפקידים אותם הם בוחרים למלא בעצמם ובאלה אותם הם בוחרים לצרוך במיקור חוץ.

ככלל, ככל שמשק בית צורך יותר מוצרים ושירותים במיקור חוץ, נחשבת רמת החיים כגבוהה יותר. עם זאת, רבים מחשיבים דווקא את העבודות והמוצרים המיוצרים בתוך משק הבית כאיכותיים יותר. דוגמה בולטת לכך היא מזון שהוכן במסגרת משק הבית, הנחשב בריא יותר הן בשל ההקפדה על חומרי גלם איכותיים, על טריות, ועל אי שימוש בחומרים משמרים.
עבודות משק הבית הנפוצות כיום במיקור חוץ הן:
הפקת ביגוד - מעט מאוד משקי בית מייצרים בעצמם את הביגוד בו הם משתמשים, ועל פי רוב גם מקרים אלה מוגבלים לתוצרי סריגה. נכון לתחילת המאה ה-21, רוב מכריע של הביגוד מופק בייצור תעשייתי, ונרכש על ידי משקי בית כמוצר צריכה.
ייצור חומרי גלם להכנת מזון (למשל קמח) ותוצרת חקלאית.
כיום נדירים מאוד משקי בית המבצעים פעולות אלו.
עבודות נוספות המבוצעות בתפוצה רחבה במיקור חוץ, אך לא מעט משקי בית עדיין מבצעים בעצמם הן גינון, ניקיון וטיפול בקשישים הכולל סיעוד.
כלכלה

עקרונות כלכלת משק הבית דומים בבסיסם לעקרונות של כלכלת משקים גדולים יותר, אך קיימים הבדלים בולטים ומשמעותיים. העקרונות המפורטים להלן נכונים במידה רבה לרוב משקי הבית במאה ה-21 אך אינם מאפיינים בהכרח משקי בית כפי שהתקיימו עד למאה ה-20 ואף בראשיתה.
כלכלה > הכנסות

הבסיס לקיומו של משק בית כיום הוא הכנסותיו. להכנסות של משקי בית מספר מקורות אפשריים:
שכר עבודה שמשמש את צורכי משק הבית.
תשלומים תומכים, בין אם מידי גורמים פרטיים, למשל הורים המעבירים כספים לצאצאיהם הבגירים הנכללים במשק בית נפרד, ובין אם בידי גורמים ציבוריים כגון תשלומי העברה.
הכנסה פסיבית מנכסים השייכים למשק הבית.
כלכלה > רכוש ונכסים

בבעלותו של משק בית יש בדרך כלל רכוש פרטי במסגרתו עשויים להמצא גם נכסים. על אף שמשק בית אינו נחשב לא כתאגיד ולא ישות או אישיות משפטית, הרי שלצורך ניתוח פעילותו כמשק נחשבים נכסים אלו כנכסיו. על פי רוב, נכסים כאלו רשומים על שם אישיות ספציפית במשק הבית, אחת או יותר. רכוש ונכסים נפוצים במשקי בית הם:
מזומנים.
יתרות זכות באמצעים פיננסיים שונים כחסכונות ובנאמנות.
השקעות בשוק ההון.
מלאי של מוצרים, מכונות ומכשירים.
מקרקעין.
כלכלה > הוצאות והתחייבויות

למשקי בית הוצאות אופייניות. הגם שיחס ההוצאות אינו קבוע לכל משקי הבית, ההוצאות הבאות הן הנפוצות ביותר. חלקן מאפיינות בעיקר משקי בית וכמעט ואינן קיימות ביחידות כלכליות אחרות:
דיור - הוצאה על שכר דירה או משכנתה. קיימים משקי בית שבבעלותם נכס המשמש את המשק למגורים והוצאת הדיור אינה קיימת.
מזון.
תשתיות - הוצאה על צריכת חשמל, מים, גז, ושירותי תקשורת.
תחבורה - הוצאות על רכב, אחד או יותר שבבעלות משק הבית ושמשמש לצרכיו וכן על תחבורה ציבורית.
ארנונה.
עבודה במשק הבית (ראו לעיל).
מכשירים, ציוד וריהוט.
הלבשה.
חינוך והכשרה מקצועית, כולל תשלום על חוגים וחומרי עזר.
בריאות, כולל תרופות, רפואת שיניים, התקני עזר (כמשקפיים) ועוד.
היגיינה.
אחזקת הבית
תרבות, בילוי ופנאי.
מתנות ותרומות.
חלק מההוצאות הללו, כגון ההוצאות על דיור, תחבורה ובריאות עשויות לכלול בתוכן מרכיב של ביטוח.
כאשר הוצאות משק הבית עולות על הכנסותיו נוצרות למשק הבית התחייבויות, כלומר נעשה שימוש בהכנסות עתידיות למימון של הוצאות בהווה. מצב זה יכול להיווצר בגלל הוצאה חד פעמית גדולה, או בגלל תזרים מזומנים שלילי. גם ההתחייבויות, כמו הנכסים, נחשבות מבחינה חוקית כאישיות, אך כחלק מהמודל הכלכלי של משק הבית הן נחשבות כהתחייבויות של כלל המשק. התחייבויות נפוצות הן הלוואות כגון משכנתה וכרטיסי אשראי.
יצירת התחייבויות תלויה בהסכמת גופים פיננסיים חיצוניים למשק הבית להעניק הלוואות. התנהלות כלכלית של משק בית שמובילה ליצירת חובות ההולכים ותופחים, עלולה לגרום לגופים הפיננסיים שלא לתת את הסכמתם ליצירת חובות נוספים, ואף לפעול לגביית חובות בדרך של עיקול. במצב כזה עלולות לקטון רמת החיים והאוטונומיה של משק הבית.
כלכלה > ניהול משק הבית

ניהול משק בית כרוך בקבלת החלטות מה יהיו ההוצאות, מה יבוצע באופן עצמי ומה במיקור חוץ, מתי תתבצע כל פעולה וכיוצ"ב, באחריות לביצוע ההחלטות ולתוצאותיהן.
שלא כגופים כלכליים כעסקים ותאגידים, למשק בית אין מנהל מוגדר. בפועל, קיימים מודלים שונים של קבלת ההחלטות הנוגעות לניהול משק הבית. במשק בית הכולל אדם אחד בלבד, כל ההחלטות מתקבלות על ידיו והוא הנושא באחריות המלאה לביצוען ולתוצאות. במשקי בית הכוללים יותר מאדם אחד, מתרחש תהליך של חלוקת עבודה כולל תפקידים, סמכויות ואחריות, שנובע מגורמים רבים ומשתנים בקרב בני משק הבית, כגון גיל, מבנה אישיות, מיומנויות, ידע מקצועי ועוד.
משק בית משותף

ניהול משק בית משותף על ידי בני זוג הוא קריטריון מקובל לקיומה של זוגיות יציבה, המקנה את הזכויות והחובות של אנשים נשואים. דוגמאות:
בפקודת מס הכנסה מוגדר בן זוג - ”אדם נשוי החי ומנהל משק בית משותף עם מי שהוא נשוי לו”. בהתאם להגדרה זו, בני זוג נשואים שאינם מקיימים משק בית משותף ייחשבו כפרודים.
קריטריון מקובל להכרה בבני זוג כידועים בציבור הוא ניהול משק בית משותף על ידיהם.
ניהול משק בית משותף מתקיים גם בקומונה, שבה אנשים אחדים מתגוררים יחדיו. גם בדירת סטודנטים מתקיים לעיתים משק בית משותף בין הדיירים, בלי שהדבר ייחשב לזוגיות.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בישראל

לפי נתוני הלמ"ס בשנת 2021 היו בישראל 2,766,800 משקי בית. ממוצע הנפשות למשק בית היה 3.23 (2.22 בתל אביב ו־4.54 בבני ברק), כ־20% היו משקי בית בהם נפש אחת, כ־5.5% היו משקי בית בהם 7 נפשות ויותר; כ־43% ממשקי הבית היו עם ילדים עד גיל 17, וכ־28% כללו בני 65 ומעלה.
ראו גם

כלכלת בית
עשה זאת בעצמך
ספרה של הגברת ביטון לניהול משק הבית
בית בובות (צעצוע)
הערות שוליים

↑  משקי בית, באתר www.cbs.gov.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529375705171  GND: 4023744-8  HDS: 007985  LCCN: sh85062594  NARA: 10639226  NDL: 01066358  NKC: ph935889 
עובדת משק בית בקולומביה
גרמולטה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  רוטב לתיבול 
 מטבח:  Lombard cuisine 
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  פטרוזיליה, שום, גרידת לימון
 
גרמולאטה (באיטלקית: Gremolata) או גרמולאדה הוא רוטב ירוק העשוי מפטרוזיליה קצוצה, גרידת לימון ושום. זהו הרוטב המסורתי למנת האוסובוקו.
מרכיבים

גרמולאטה קלאסית מכילה קליפת לימון מגוררת, אם כי ניתן להחליפהּ בגרידת פירות הדר אחרים (כגון ליים, תפוז, אשכולית וכו'). ניתן להחליף גם את הפטרוזיליה בעשבי תיבול שונים (למשל כוסברה, נענע או מרווה), או את השום (שניתן להחליף בחזרת מגוררת דק או בשאלוט קצוץ). כמו כן, יש המשתמשים במרכיבים נוספים, כמו גבינת פקורינו, אנשובי, צנוברים קלויים או בוטארגה מגוררת.
הערות שוליים

↑  Restino, S. (1996). Mrs. Restino's Country Kitchen. Shelter Publications. p. 148. ISBN 978-0-936070-18-6. נבדק ב-27 במאי 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Guatteri, Fabiano (2004). Cucina Milanese (la) (באיטלקית). HOEPLI EDITORE. ISBN 978-88-203-3365-2.
↑  "Gremolada". Alimentipedia.it (באיטלקית). 2012-05-02. נבדק ב-2022-06-12.
בצרה (עיראק)

ערך זה עוסק בעיר הנמל הראשית של עיראק. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

פוטומונטז' של בצרה
 מדינה:  עיראק עיראק
 מחוז:  מחוז בצרה
 תאריך ייסוד:  636
 שטח:  181 קמ"ר
 גובה:  5 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,340,827 (1 ביולי 2018)
 קואורדינטות:  30°30′00″N 47°49′00″E﻿ / ﻿30.5°N 47.8166666666667°E﻿ / 30.5; 47.8166666666667
 אזור זמן:  UTC +3
 http://www.basra.gov.iq/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת עיראק מוגדלת) בגדאד מוסול ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. בצרה(למפת עיראק רגילה) בגדאד מוסול ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. בצרה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בצרה (בערבית: البصرة, תעתיק לעברית: אלבצרה, ובהגייה פשוטה: אלבסרה) היא עיר הנמל הראשית של עיראק ובירתו של המחוז הקרוי על שמה בדרום-מזרח המדינה. העיר נחשבת לבירה הכלכלית של עיראק וממוקמת לגדת נהר השט אל-ערב הנשפך אל המפרץ הפרסי במרחק של כ-450 ק"מ מדרום-מזרח לבירה בגדאד.
האזור סביב בצרה כולל מספר רב של בארות נפט. בעיר קיים שדה תעופה, שלאחרונה החל לפעול מחדש. סביב בצרה אדמות מתאימות לחקלאות למרעה, והיבולים העיקריים מאזור העיר הם אורז, תירס, שעורה, דוחן, חיטה ותמרים. בית הזיקוק בעיר יכול להפיק כ-140,000 חביות נפט ביום.
בעבר היו בבצרה קהילות יהודיות, וכן ידוע שפעל בה רבי שמעון קיירא מחבר הספר הלכות גדולות, אך רובן עזבו אותה בזמן הקמת מדינת ישראל ועלו לישראל במבצע עזרא ונחמיה. כיום, על פי הערכות, יש בבצרה כמה עשרות יהודים בלבד.
היסטוריה

העיר הוקמה בשנת 636 כבסיס צבאי של כוחותיו של עומר בן אל-ח'טאב. בהמשך השנים מצביאים נוספים אשר נלחמו באימפריה הסאסאנית יישבו את האזור ושלטו בו. במהלך העשורים שלאחר מכן העיר נשלטה על ידי בית אומיה. בשנת 740 נכבשה על ידי א-ספאח, הח'ליף הראשון של בית עבאס.
תחת שלטון בית עבאס הפכה בצרה למרכז אינטלקטואלי. פעלו בה דמויות מפורסמות כגון איש האשכולות אבן אל-היית'ם והמיסטיקנית הסופית ראבעה אל-עדוויה. בשנת 923 פלשו הקרמטים לעיר והרסו אותה. השושלת הבויהית שלטה בעיר בשנים 945- 1055.
בשנת 1122 השליט הסלג'וקי זנגי סיפח את העיר לשטחו. בית עבאס הפסיק להתקיים בשנת 1258 לאחר שהאימפריה המונגולית כבשה את האזור, כולל בצרה, תחת הנהגתו של הולאגו חאן. בשנת 1411 נכבשה העיר על ידי קארה קויונלו. במהלך המאה ה-16 התרחשו באזור קרבות ועימותים בין האימפריה הפורטוגזית לפרס. לבסוף, האימפריה הפורטוגזית היא זו ששלטה בבצרה. במשך שנים רבות בצרה הייתה מרכז מסחרי ותרבותי פורח.
העיר נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1668, לאחר עימותים הולכים ומתמשכים עם ממלכת פרס. אחרי קרב בצרה ב-1914 חידשה הממלכה המאוחדת את הפעילות של הנמל והאינטרסים הבריטיים הביאו לפריחתו של הנמל והפיכתו למרכזי בסחר עם המזרח הרחוק. בזמן מלחמת העולם השנייה היה הנמל למקום חשוב מאוד עם שליחת ציוד ואספקה שנשלחו לברית המועצות מבעלות הברית.
אוכלוסיית המדינה הייתה בשפל בזמן מלחמת איראן–עיראק ורבים מהתושבים עזבו. העיר הופצצה רבות על ידי איראן והתרחשו בסביבתה קרבות רבים. לאחר המלחמה הקים סדאם חוסיין אנדרטאות רבות בעיר. במלחמת עיראק התרחשו קרבות קשים בעיר, עם פלישת ארצות הברית למדינה.
אוכלוסייה

לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.34 מיליון בני אדם והיא העיר השלישית בגודלה בעיראק אחרי בגדאד ומוסול, כמעט כולם הם ערבים ו-95% הם שיעים כאשר 5% הנוספים הם סונים. בעיר מתגוררת קהילה קטנה של מנדעים.
אוכלוסייה > יהודים

קהילת בצרה נזכרת לראשונה בספרות הגאונים בשנת 830. בנימין מטודלה ציין שבעיר מתגוררים כמה אלפי יהודים. בשנת 1888 כללה הקהילה כ-1000 אנשים, ב-1910 עלה מספרם ל-1,500 – רובם סוחרים שעסקו ביבוא משי, פשתן, וסחורות נוספות מהודו ומאירופה. בשנת 1936 היו בעיר 7,260 יהודים ששלחו ציר אחד לפרלמנט ומשנת 1946 – שני צירים.
בתקופת מלחמת העצמאות היו בעיר התנכלויות ביהודים. המיליונר היהודי שפיק עדס הואשם בריגול ובגידה, נידון למוות וניתלה. בעיר היו אז כ-11,000 יהודים. בעיר התפתחה מחתרת יהודית בה למדו עברית והתכוננו לעלייה. עלייה בלתי לגאלית החלה עם הקמת המדינה וצעירים רבים עזבו את המדינה. חיי היהודים באותה תקופה מתוארים ביצירות של לילי זלוף.
בשנת 1975 היו בעיר 35 יהודים בלבד.
ערים תאומות

עיראק בגדאד, עיראק
איחוד האמירויות הערביות דובאי, איחוד האמירויות הערביות
ארצות הברית יוסטון, טקסס, ארצות הברית
ירדן עקבה, ירדן
אזרבייג'ן באקו, אזרבייג'ן
ראו גם

עלילת בצרה
קרב בצרה
הערות שוליים

↑  Iraq: Governorates, Major Cities & Urban Centers - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559633805171  GND: 4230588-3  LCCN: n80123145  MusicBrainz: 9f98f80d-dfba-4526-bcab-a5c980d32da7  NARA: 10046234  NKC: ge335725  SUDOC: 061435171  TDVİA: basra  VIAF: 24145376502483721133   WorldCat (עם VIAF): 24145376502483721133
סקוט וביילי

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה משטרתית, ספרות בלשית, סרט דרמת פשע 
 בימוי:  Syd Macartney, Alex Kalymnios, שרה פיה אנדרסון, Benjamin Caron, Noreen Kershaw, ג'ולייט מיי, Simon Delaney, China Moo-Young, Neasa Hardiman 
 שחקנים:  סוראן ג'ונס  בן בט  דייוויד פרושו  שון מגווייר  ג'ודית ברקר  דני וב  אמליה בלמור  ניקולס גליבס  וינסנט רייגן  לזלי שארפ  פיפה הייווד  דני מילר  ג'ינג לוסי 
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  5 
 מספר פרקים:  33 
 הפקה
 מפיקים בפועל:  ניקולה שינדלר, סאלי ויינרייט, סוראן ג'ונס 
 הפצה:  ITV, הולו 
 מוזיקה:  מוראי גולד, בן פוסטר 
 אורך פרק:  45 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  ITV 
 תקופת שידור מקורית:  29 במאי 2011 – 27 באפריל 2016 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
סקוט וביילי (באנגלית: Scott & Bailey) היא סדרת דרמה בריטית ששודרה לראשונה ב־ITV ב-29 במאי 2011 והסתיימה ב-27 באפריל 2016. בסדרה מככבות סוראן ג'ונס ולזלי שארפ, ומשתתפים גם אמיליה בולמור, ניקולס גליבס, דני מילר, ופיפה הייווד. את הסדרה כתבה סאלי ויינרייט, בהתבסס על רעיון מקורי של ג'ונס וסאלי לינדזי. הסדרה סובבת את חייהן האישיים והמקצועיים של שתי בלשות משטרה, ג'נט סקוט ורייצ'ל ביילי, ומתקיימת במדור בדיוני של משטרת מנצ'סטר.