stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולאי קינסקי

| --- | --- |

קינסקי, 2008
 לידה:  30 ביולי 1976 (בן 48) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Nanhoï Nikolai Nakszynski 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 פרסים והוקרה:  רומי 
 http://www.nikolaikinski.de
 פרופיל ב-IMDb
 
ננאוי ניקולאי קינסקי (בצרפתית: Nanhoï Nikolai Kinski; נולד ב-30 ביולי 1976) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון צרפתי-אמריקאי. הוא נולד בפריז וגדל בקליפורניה. כיום מתגורר בברלין, הוא שיחק בעיקר בסרטים אמריקאיים וגרמניים, ומדבר אנגלית, גרמנית וצרפתית. הוא מחזיק בשתי אזרחויות אמריקאית וצרפתית.
הוא בנם היחיד של השחקן הגרמני קלאוס קינסקי ואשתו השלישית, מינהוי ז'נבייב לואניק. הוא אחיה למחצה של השחקניות פולה קינסקי ונסטסיה קינסקי, ובאמצעות נסטסיה, דודה של הדוגמנית קניה קינסקי-ג'ונס.
ביוגרפיה

ניקולאי נולד בשנת 1976 בפריז, לשחקן הגרמני קלאוס קינסקי, ולאשתו השלישית, מינהוי ז'נבייב לואניק, דוגמנית לשעבר. אמו נולדה בווייטנאם והגיעה עם משפחתה לצרפת בגיל שבע. לאביו נולדו שתי בנות מבוגרות יותר, פולה קינסקי ונסטסיה קינסקי, שנולדו בגרמניה לנשותיו הראשונה והשנייה בהתאמה. הוא עבר עם משפחתו לקליפורניה, שם התגורר ניקולאי בעיקר עם אמו לאחר שהוריו התגרשו בשנת 1979. הוא מעולם לא היה קרוב לאחיותיו למחצה, שחיו רוב הזמן בגרמניה.
קריירת משחק

אביו עודד את התעניינותו במשחק. ניקולאי שיחק לראשונה בגיל 13 לצד אביו בסרט "פגניני" שאותו ביים אביו משנת 1989. באמצע שנות ה-90 הוא למד בבית הספר לתיאטרון באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בפקולטה לתיאטרון וסיים את לימודיו.
לאחר מכן עבר קינסקי לברלין, שם למד לדבר גרמנית שוטפת. מאז שיחק במספר סרטים וסדרות טלוויזיה בשפה הגרמנית, בנוסף ליצירות אמריקאיות.
הוא שיחק בסרט "איאון פלקס" משנת 2005 לצד שרליז ת'רון.
בשנת 2015 שיחק במותחן הפסיכולוגי האמריקאי "1915" שנכתב ובוים על ידי האמריקאי-ארמני גארין הובניסיאן. הסרט עוקב אחר במאי מסתורי שמעלה מחזה כדי להחזיר לחיים את רוחות הרפאים של טרגדיה נשכחת במלאת מאה שנים לרצח העם הארמני.
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

פגניני (19899
ג'מילה (1994)
West Coast (2000)
מרק טורטייה (2001)
איאון פלקס (2005)
קלימט (2006)
הרוזנת (2009)
מריה מנצרת (2012)
שלאחר המוות (2014)
1915 (2015)
נקודת פריצה (2015)
מאחורי הקלעים (2019)
תוכנית א' (2021)
היה שלום, מר הפמן (2022)
Gore‏ (TBA)‏
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

תחנת ברלין (2019)
ברברים (2020)
ויקינגים: ולהאלה (2023)
אדוני האוויר (2024)
הערות שוליים

↑  "Visiting UCLA", Nikolai Kinski website
↑  '1915': Film Review, באתר הוליווד ריפורטר, ‏20 באפריל 2015 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 133266532  ISNI: 0000 0003 7201 7795  LCCN: no2003003517  VIAF: 25787947   WorldCat (עם VIAF): 25787947
נפתלי וייץ

נפתלי וייץ בביתו בירושלים, שנות ה-20
בית הרופאים נפתלי וחנה וייץ בירושלים
נפתלי וייץ (21 בינואר 1866 – 12 בפברואר 1935) היה רופא ומחלוצי היישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת סוף השלטון העות'מאני ותחילת המנדט הבריטי.
קורות חייו

וייץ נולד בה' בשבט תרכ"ו באודסה. בעת לימודיו בגימנסיה היה שותף בהקמת סניף 'בני ציון' באודסה, הוא התקשר עם משה לייב ליליינבלום והיה לתלמידיו ומזכירו. למד רפואה באוניברסיטת חרקוב ואחר כך עבר בפריז ב-1888, שם הוא הוסמך כרופא. בתקופת לימודיו המשיך בפעילות ציונית: הוא היה שותף בייסוד אגודת סטודנטים יהודים, היה חבר ועד בוועד אגודת "ישוב ארץ ישראל", ופעיל באגודת "נושאי נס ציונה".
התחתן עם ד"ר חנה בת יעקב זלוטובסקי, אשר הייתה לשותפתו בפעילות הרפואית והציונית (ועם עלייתם לארץ הפכה לרופאה הראשונה בארץ ישראל)..
בשנת 1898 נענה להצעת הברון רוטשילד לשמש בתור רופא במושבות בארץ ישראל. לאחר תקופה קצרה בירושלים עבר להתגורר בראש פינה ומשם שימש כרופא מטעם פקידות הבארון לכל מושבות הגליל העליון. בשנת 1901 התגורר בזכרון יעקב. עם הגיעו לזכרון יעקב הוא התבקש לאשר רשימה שהכין קודמו בתפקיד, ד"ר יוסף קון, של איכרים שיש לנשל מהמושבה בשל סיבות שצוינו כ:'זקנים, חולים, חלשים או עצלים'. תשובתו של וייץ הייתה:
""הזקנים היו צעירים בעת שבאו ארצה, החולים היו אז בריאים, החלשים היו חזקים, ועצלים לא באו ארצה מעולם! האכר אינו סוס, שבהזדקנו יוציאוהו לשוק למכירה כדי להפטר ממנו. ואשר לעצלים, לפי דעת הפקידות, בדקתי ומצאתי כי כל עצלותם היא רק בזה, שלא הזדרזו להחניף לפקידים"
בתקופת שרותו בזכרון יעקב חלה התפרצות של מחלת קדחת צהובה. הוא גם עמד לצידם של איכרי המושבות במלחמתם בפקידות הבארון. בשנת 1903 השתתף בכינוס הראשון של ארגון היישוב שאורגן על ידי מנחם אוסישקין. בתקופה זאת גם נשלח על ידי יק"א לקפריסין על מנת לבדוק אפשרות של התיישבות פרטית שם.
בשנת 1907 עבר לירושלים שם עבדו הוא ואשתו כרופאים פרטיים. השניים התגוררו בשכונת החבשים, כיום רחוב בני ברית 5. בתקופה זאת היו הוא ואשתו מקורבים לאנשי ירושלים החדשה שכללו את בוריס שץ (מקים בצלאל), יהושע ברזילי, אירה יאן, יצחק בן-צבי ורחל ינאית בן-צבי. היה שותף בהקמת הגמנסיה העברית בירושלים ובתו הייתה בין עשרת התלמידים הראשונים. היה ממיסדיו ופעיליו של בית העם, ולקח חלק פעיל במלחמת השפות בשנת 1913.
ב- 1914 השתתף בוועידת הגרענת הארצית, שהתכנסה ב"בית חולי עיניים העברי", בירושלים, ונמשכה שלושה ימים. בוועידה השתתפו 24 רופאים מרחבי הארץ, לאו דווקא רופאי עיניים.
בראשית מלחמת העולם הראשונה גורש למצרים. עבד כרופא במחנות הפליטים באלכסנדריה. השתתף ביסוד גדוד נהגי הפרדות, וביסוד הגדודים העבריים. עם כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים חזר לארץ והיה פעיל ועד לחלוקת הסיוע מאמריקה, וכן בעזרה לוועד הצירים.
לאחר המלחמה חזר לעבוד כרופא פרטי, ובערוב ימיו שימש כרופא בבית החולים "משגב לדך". נפטר בירושלים בט' באדר א' תרצ"ה ונטמן בתום הלווייה רבת משתתפים בבית העלמין בהר הזיתים.
הוא הותיר אחריו את אשתו חנה ובתו לאה.
ועד העזרה משנת 1918, נפתלי וייץ הוא האיש המזוקן במרכז התמונה, לימינה של חנה יהודית לנדאו
תמונה נוספת של חברי ועד העזרה משנת 1918, נפתלי וייץ יושב בקצה הימני של התמונה
ד"ר נפתלי וחנה וייץ, בפתח ביתם בשכונת החבשים בירושלים, יחד עם בתם לאה ועם שרה ורבקה אהרונסון
לקריאה נוספת

עטר פלג, עצלים לא באו : סיפורם של נפתלי וחנה ווייץ: רופאים חלוצים; ירושלים : יד יצחק בן-צבי, תש"ע.
הערות שוליים

↑  ד"ר אפרים סיני, "במלוא העין - מעולמו של רופא", צ'ריקובר מוציאים לאור, תל אביב, 1984, עמוד 144
↑  'הלוית ד"ר ווייץ ז"ל', דואר היום, 13 בפברואר 1935, עמ' 6.
תמונה של פקידי הבארון רוטשילד בארץ ישראל משנת 1898, נפתלי וייץ עומד בקצה התמונה מצד שמאל
נפתלי הרץ קרצ'מר

אין תמונה חופשית
רבי נפתלי הרץ קרצ'מר (מכונה: ר' הרצל קרצ'מר; ~ה'תרכ"ג, 1863 – ה'תרע"ג, 1913) היה שוחט העיר פוניבז' בליטא, שהתפרסם כצדיק וראש ישיבה שנקראה בשמו "ישיבת הגאון ר' הרצל". עיקר פרסומו נבע מספרו בן חמשת הכרכים נועם המצוות.
ביוגרפיה

נולד בביאליסטוק לר' אברהם (מֶמִי) קרצ'מר, נכדו של רבי אשר מטיקטין רבה של שרשוב ומחבר "כתר ראש" על הנהגות רבי חיים מוולוז'ין, ו"ברכת ראש" על מסכת ברכות ונזיר. אביו היה סוחר טקסטיל ועלה עם משפחתו ליפו. בנותיו נישאו לרבנים יוסף גרשון הורביץ, יונה ראם, ולשמואל הומינר. אחיו הגדול משה שמואל היה נציג הברון וחי בפתח תקווה.
נישא לשרה בתו של ר' אליהו מאיר זילברבלט ועבר לגור בפוניבז'. בראשית דרכו התפרנס כסוחר, אך החברה בשוק לא הייתה לרוחו והוא בחר לשמש שוחט תחת פיקוחו של רב העיר, רבי יצחק יעקב (איצל'ה) רבינוביץ.
הוא התפרסם כשהדפיס את ספרו "נועם המצוות" שזכה למספר מהדורות ולהסכמות נלהבות של רבי מאיר שמחה הכהן מדווינסק שהכירו בצעירותו בביאליסטוק, של רבי איצל'ה מפוניבז' ושל ר' יוסף לוינשטיין מסרוצק. בהקדמתו למהדורה המחודשת של הספר, מספר תלמידו הרב שך, כי השתתף בקביעות בשיעוריו על טעמי המצוות שנמסרו מדי יום בין מנחה למעריב, והעיד כי "דבריו הבוערים ביראת ה', חדרו עמוק לליבות הצעירים".
שנים ספורות לפני פטירתו הפתאומית, הקים ישיבה לצעירים בעיר פוניבז' שעד אז הסתובבו מחוסר מסגרת מתאימה, חלקם בבית המדרש וחלקם ברחובות העיר. מתלמידיו בישיבה זו היה הרב נחום ברוך גינצבורג. הישיבה התרחבה ועברה לבית המדרש "גליקל'ס קלויז" (הבית של גליקל'ה), ביתה של גליקל'ה אלמנת רב העיר הקודם הרב יעקב הלוי, שהוקדש על ידה לשמש בית מדרש. את טובי הבחורים היה מפנה ללימודי המשך בישיבת "כנסת ישראל" בסלובודקה, מסלול אותו עבר גם תלמידו המפורסם ביותר, הרב אלעזר מנחם שך, שהיה מנהיג הציבור החרדי במשך שנים.
לרבי נפתלי הרץ קרצ'מר לא היו צאצאים, הוא נפטר כנראה בפתאומיות בפוניבז' בשנת תרע"ג.
ספרו

נועם המצות - חלק ראשון, פיעטרקוב תרס"ה
נועם המצות - חלק שני, פיעטרקוב תרס"ז
נועם המצות - חלק שלישי, פיעטרקוב תרס"ט
נועם המצות - חלק רביעי, פיעטרקוב תרע"א
נועם המצות - חלק חמישי, פיעטרקוב תרע"ב
הערות שוליים

↑  במפעל הביבליוגרפיה העברית נרשם תאריך הלידה ה'ת"ר, 1840 בערך. אך במקורות הביבליוגרפים לרשומה לא מופיע תאריך כזה. לפי וינגורט (להלן "קישורים חיצוניים") ומקורותיו, הוא נפטר בגיל 50, ולכן התאריך בסביבות 1863.
↑  א"ש הרשברג, פנקס ביאליסטאק, ניו יורק: דפוס האחים שולזינגר, תש"ט, עמ' 196.
↑  ברל כהן, יידישע שטעט, שטעטלעך און דארפישע יישובים אין ליטע ביז 1918, ניו יורק 1991, עמ' 380, מצטט בשם "תולדות אנשי שם" של ראנד, כי הרב קרצ'מר היגר לארצות הברית וכיהן כרב בכמה ערים בארצות הברית, אך הוא מעיר כי אינו יודע דבר על אמיתות גרסה זו. בספרו של ראנד "תולדות אנשי שם" ניו יורק תש"י, אין ערך המוקדש לרב קרצ'מר. על פי מה שמסופר במשפחתו[דרוש מקור] נפטר בדרך לארץ ישראל ונקבר בים. התפילין שלו נמסרו לשלמה ראם בן אחותו גולדה. פרטיו נחקקו על מצבת אביו ר' אברהם בבית הקברות בטבריה.
נמל התעופה קנברה

נמל התעופה קנברה (באנגלית: Canberra Airport) הוא נמל תעופה בינלאומי, המשרת את העיר קנברה, בירת אוסטרליה, ואת סביבותיה.
הנמל דורג כשמיני במדינה ברמת העומס שלו. בשנת 2018/19 עברו בו 3,217,391 נוסעים במסגרת 40,050 תנועות מטוסים. הוא משרת בעיקר טיסות פנים ארציות.
היסטוריה

נמל התעופה נבנה באתר בצפון-מזרח טריטוריית הבירה האוסטרלית, במיקום שבו נסלל בשנות העשרים מסלול טיסה פשוט. הוא ממוקם כשמונה קילומטר ממזרח למרכז קנברה.
ב-1939, לרגל מלחמת העולם השנייה, עברה הפעלתו לידי חיל האוויר האוסטרלי. הוקם בו טרמינל נוסעים, אשר הורחב ושופץ פעמים רבות.
ב-13 באוגוסט 1940 התרסק מטוס צבאי אוסטרלי בסמוך לנמל ועשרת יושביו נהרגו. ביניהם היו שלושה משרי ממשלת אוסטרליה וראש המטה הכללי של צבאה. בין ההרוגים היה שר התעופה ג'יימס פיירביירן (אנ'), והבסיס הצבאי בנמל נקרא לימים על שמו.
ב-1998 הופרט הנמל, וב-2003 נסגר בסיס חיל האוויר ששכן בו, אם כי מתחם בנמל עודנו משמש את חיל האוויר. ב-2004 נערכה טיסה בינלאומית ראשונה מן הנמל. שנתיים אחר כך שודרג מסלול הטיסה הראשי בו באופן שאיפשר טיסות ישירות אליו במטוסים כבדים ששימשו לביקוריהם של נכבדים מארצות חוץ. בשנת 2000–01 עלה מספר הנוסעים שעברו בנמל לראשונה על שני מיליון. כעבור שמונה שנים נחצה קו שלושה מיליון הנוסעים.
תוכנית לשדרוג מתקני הנוסעים בנמל הוצאה לפועל בשנים 2009–2013. במסגרתה נבנה טרמינל חדש ובו שני אגפים, בשטח כולל של 55 אלף מטר רבוע. בסך הכל גדל שטח הטרמינל ב-65%. ב-2016 החלה חברת סינגפור איירליינס לטוס לנמל ואחריה עשתה זאת חברת קטר איירווייז.
מגפת הקורונה העולמית השפיעה באופן דרמטי על הפעילות בנמל בשנת 2020. עד אוגוסט כבר צנח מספר הנוסעים שעברו בו ב-99% ביחס לעבר והטרמינל נסגר ליום אחד בשבוע על מנת לחסוך בהוצאות.
מתקני הנמל

בנמל שני מסלולי טיסה. המסלול העיקרי משתרע בקירוב מדרום לצפון ומצטלב עמו מסלול משני שכיוונו דרום-מזרח ולצפון-מערב. שני בנייני טרמינל הנוסעים ממוקמים ממערב לצומת המסלולים ומחברת ביניהם מבואה מהודרת. בטרמינל 44 עמדות בידוק לטיסה ועשרה גשרי עלייה למטוס. לטרמינל צמוד ממערב בניין טרמינל קטן לתעופה כללית.
מדרום לבנייני הטרמינל ממוקם פארק עסקים ובו גם מתקן תחזוקה למטוסים של חברת קואנטס. בעברו המזרחי של הנמל ממוקם מתקן חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, ולצדו מגדל הפיקוח ותחנת כיבוי האש של הנמל. אזור מסחרי נוסף הוקם בצפונו של מתחם הנמל.
פעילות

קודם לפרוץ מגפת הקורונה בראשית 2020 שירת הנמל תשע חברות תעופה, כולל חברה זרה אחת. הן הפעילו טיסות ליעדים בכל רחבי אוסטרליה ובמיוחד לחלקה המזרחי והדרום-מזרחי וכן לסינגפור (כ-53 אלף נוסעים ב-2018), לדוחה שבקטר (כ-29 אלף) ולוולינגטון שבניו זילנד (כ-13 אלף).
קווי התעופה הפנימיים העמוסים ביותר אל הנמל וממנו ב-2018 היו אל מלבורן (1.176 מיליון), סידני (953 אלף), בריסביין (643 אלף) ואדלייד (195 אלף).
הנמל מופעל על ידי החברה הפרטית Capital Airport Group.
הערות שוליים

1 2  מקור: אתר הנמל.
נפוליאון דינמיט

| --- | --- |

 מבוסס על:  Peluca 
 בימוי:  ג'ארד הס 
 הופק בידי:  ג'רמי קון, כריס ויאט, שון קובל 
 תסריט:  ג'ארד הס, ג'רושה הס 
 עריכה:  ג'רמי קון 
 שחקנים ראשיים:  ג'ון הדר, אפרן רמירז, טינה מג'ורינו, ארון רול, ג'ון גריס
 מוזיקה:  ג'ון סויהארט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרצ'לייט פיקצ'רס, פרמאונט, אולפני MTV אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 ביוני 2004
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט נעורים, סיפור התבגרות, סרט קומדיה 
 תקציב:  400,000‏$
 הכנסות:  46,118,099‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   napoleondynamite
 פרסים:  פרס הקולנוע של MTV לסרט הטוב ביותר  פרס סטלייט לפסקול המקורי הטוב ביותר (ג'ון סויהארט)  Teen Choice Award for Choice Hissy Fit (ג'ון הת'ר) 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
נפוליאון דינמיט (באנגלית: Napoleon Dynamite) הוא סרט מ-2004 אותו ביים ג'ארד הס, אשר מבוסס על סרט קצר קודם שלו, פלוקה. הסרט צולם במקור ב-2003 בעיירה פרסטון באיידהו. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בטקס פרסי הקולנוע של MTV של שנת 2005.
תקציר העלילה

נפוליאון דינמיט, תלמיד תיכון ביישן ומגושם חברתית, חי עם סבתו ואחיו הגדול באיידהו. כשסבתו נפצעת, דודו המאצ'ואיסטי נשלח לשמור על השניים. במהלך הסרט דודו מנסה לפתוח עסק באזור, אחיו הגדול מקווה להכיר את האישה איתה הוא מתכתב באינטרנט, ונפוליאון עוזר לחבר חדש שלו, פדרו סאנצ'ז, במסע בחירות לנשיאות בית ספרם.
נמל התעופה ראוניון רולאן גארוס

נמל התעופה ראוניון רולאן גארוס (בצרפתית: Aéroport de la Réunion Roland Garros באנגלית: Roland Garros Airport) ידוע גם כנמל התעופה גילו על שם שופט מקומי שהקרקע עליה הוקם הנמל הייתה בבעלותו, הוא נמל התעופה הגדול בראוניון, ומשמש כשער הכניסה האווירי הראשי לאי.
הכניסה לטרמינל הנוסעים
נמל התעופה ממוקם בקומונה סנט-מארי, כ-7 קילומטרים מזרחית לעיר הבירה סן-דני, והוא קרוי על שם הטייס הצרפתי רולאן גארוס שנולד בעיר. השדה משמש כבסיס פעולה מרכזי לחברת התעופה המקומית אייר אוסטרל, בשנת 2012 עברו בנמל 2,067,764 נוסעים.
מתקני הנמל

נמל התעופה שוכן בגובה עשרים מטרים מעל פני הים. בנמל שני מסלולי טיסה עשויים אספלט: 12/30 - שאורכו 3,200 מטרים, ו-14/32 שאורכו 2,670 מטרים.
בעבר תוכננה הקמת קו רכבת חשמלית בראוניון אשר הייתה אמורה לעבור בנמל, ולקשר אותה לבירה סן-דני ולעיר סן-פול. בשנת 2013 נזנחו התוכניות להקמת הקו.
בנמל ממוקמים משרדיה הראשיים של חברת התעופה המקומית אייר אאוסטרל, גם משרדי חברת התעופה אייר בורבון שפשטה את הרגל בשנת 2004, היו בנמל.
חברות תעופה ויעדים

| חברת תעופה | יעדים |
| --- | --- |
אייר אוסטרל: אנטננריבו, בנגקוק-סוברנבהומי, צ'נאי, דזאודזי-פאמאנדזי, יוהנסבורג, מאהה, מאוריציוס, מורוני, נוסי בה, פריז-שארל דה גול, טומאסינה
אייר פראנס: פריז-אורלי
אייר מדגסקר: אנטננריבו, אנטסירננה, גואנגג'ואו, מאהאז'אנגה, סנט מארי, טולאנרו
אייר מאוריציוס: מאוריציוס
קורסאייר אינטרנשיונל: פריז-אורלי, מיוט, אנטננריבו
French Bee (אנ'): פריז-אורלי
XL אירווייז (צרפת): מרסיי-פרובאנס, ליון, פריז-דה גול, טולוז
סטטיסטיקות

קטגוריה:דפים עם גרפים מושבתים באופן זמני – 
ההרחבה Graph להצגת תרשימים שיחת תבנית:גרף#שימו לב: הגרפים לא מוצגים בוויקיפדיה!!!.
ר' שאילתת מקור בוויקינתונים.
הערות שוליים

↑  ST DENIS GILLOT באתר worldaerodata.com
↑  2018, UBM (UK) Ltd. "Air Madagascar adds Tolanaro – Reunion service from Nov 2018". Routesonline (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-08-30.{{cite news}}:  תחזוקה - ציטוט: numeric names: authors list (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb136206689 (data)  ISNI: 0000 0000 9343 6778  LCCN: n99908484  SUDOC: 067093345  VIAF: 137284297   WorldCat (עם VIAF): 137284297
נפתלי טלמן

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1926 העיר החופשית דנציג
 פטירה:  28 במרץ 2012 (בגיל 85)
 ענף מדעי:  גאוגרפיה, היסטוריה
 מקום מגורים:  גרמניה, ישראל
 תרומות עיקריות
 מחקרים על התיישבות הטמפלרים בארץ ישראל
נפתלי טלמן (בגרמנית: Naftali Norbert Thalmann; ‏30 באפריל 1926 - 28 במרץ 2012) היה גאוגרף ישראלי, חוקר מושבות הטמפלרים בארץ ישראל.
קורות חיים > ילדות ונעורים

נפתלי טלמן נולד לחיה לבית קוכמן ולחיים שלום טלמן, בעיר החופשית דנציג. אביו, היה בעל חנות צעצועים מקומית ואימו, הייתה מיילדת ידועה בקרב הקהילה היהודית. בגיל שלוש הלך לגן ילדים יהודי בעיר ואחר כך לבית ספר עממי כללי עד כיתה ד'. עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, נעשו חיי היהודים קשים וההורים נאלצו לשלחו לבית ספר יהודי פרטי, שם למד עד כיתה ח'. בשנת 1938, כאשר הפכו חיי היהודים לבלתי נסבלים, ארגנה הקהילה היהודית בעיר קבוצה של משפחות, ומשפחת טלמן ביניהם, שנשלחו כמעפילים לארץ ישראל על גבי האונייה "אסתיר". תלאות רבות עברו על מעפילי "אסתיר" ולאחר ארבעה וחצי חודשים של נדודים, הגיעה האונייה אל מול חופי ארץ ישראל.
המשפחה התיישבה בעיר עפולה וטלמן נשלח למוסד של עליית הנוער בכפר הנוער הדתי "כפר חסידים" שם למד מגיל 14 עד גיל 16 וחצי. בכפר הנוער, גמר אומר כי ברצונו ללמוד את מקצוע החקלאות ועבר לבית הספר החקלאי "מקוה ישראל" – שם הוכשר להיות מדריך חקלאי. מצויד בהכשרה זו, חזר לכפר הנוער וניהל שם את גן הירק. אחר כך התגייס לצבא ושירת את שירות החובה כמדריך בחיל התותחנים.
קורות חיים > חייו הבוגרים

לאחר שירותו הצבאי, נשא לאישה את חנה לבית קרייטנר (הנערה בעלת הצמה והסינר משירו של נתן אלתרמן – "צריף בנגב") והם עברו להתגורר במושבה יקנעם. לאחר כשנה, נקרא לעבוד בבית הספר החקלאי כדורי, שם עבר הכשרה כמורה לחקלאות. בכדורי נולד בנו הבכור אלי. כעבור שלוש שנים, עברה המשפחה לכפר הנוער והילדים "הדסים", שליד נתניה. נפתלי עבד שם כמורה לחקלאות ואשתו, חנה, כאם בית. ב"הדסים" חיו במשך ארבע שנים (1956–1960), ושם גם נולדה בתו, דורית. ב-1960 עברו מ"הדסים" לחדרה והוא החל לעבוד כמורה לחקלאות בחווה החקלאית "ערוגות פלז" בחדרה, שם הדריך פרחי הוראה של הסמינר למורים לחקלאות ולטבע, ובמדרשת רופין, בסמינר למורים חקלאיים (1960–1980). כאשר הועבר הסמינר לבית ברל, המשיך ללמד שם בין השנים 1980–1993. נפתלי לימד שני מקצועות בחקלאות ושימש כמדריך פדגוגי. ב-1987, נפטרה אשתו חנה, והוא נשא לאישה את אווה לבית גנדלמן. נפטר לאחר מאבק עיקש במחלה ממושכת ב-28 במרץ 2012, ו' בניסן תשע"ב, בעיר חדרה.
פועלו האקדמי

במקביל לעבודתו, למד בערבים בבית הספר להשתלמות עובדי הוראה לתואר ראשון בהיסטוריה. לאחר מכן למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר שני ושלישי. פועלו האקדמי-מחקרי המחדש והחשוב, עסק בהתיישבות גרמנים נוצרים בארץ ישראל ובירושלים, ובהתיישבות הטמפלרית בארץ. עבודת הדוקטור שלו, בהנחיית רות קרק ואלכס כרמל, עסקה במשק החקלאי הטמפלרי, והחידושים הטכנולוגיים שלו. ד"ר טלמן קיים קשרים הדוקים עם צאצאי הטמפלרים בגרמניה ובאוסטרליה. הוא הציג את עבודותיו המחקריות בכנסים רבים בישראל ומחוצה לה, בין פרסומיו השונים:
פועלו האקדמי > מאמרים שפרסם

טלמן, נפתלי, "השפעות הגורם הגרמני (למעט הטמפלרים) על ההתפתחות היישובית של ארץ ישראל במאה הי"ט ועד למלחמת העולם הראשונה". עבודת גמר לתואר שני בהנחיית רות קרק, המחלקה לגאוגרפיה, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1980.
טלמן נפתלי, "מוסדות ומבנים גרמניים בירושלים", קרדום, יולי 1982.
טלמן, נפתלי, "אופיו והתפתחותו של המשק החקלאי במושבות הגרמניות הטמפלריות בארץ ישראל 1869-1939(הקישור אינו פעיל)", עבודת דוקטור בהנחיית יהושע בן-אריה ורות קרק, המחלקה לגאוגרפיה, האוניברסיטה העברית בירושלים, דצמבר, 1991.
טלמן, נפתלי, "הארגון והניהול במושבות הגרמניות של הטמפלרים בארץ ישראל (1989-1868)", מתוך: מחקרים בגאוגרפיה היסטורית של ארץ ישראל, (העורכים יוסי כץ, יהושע בן אריה, יהושע קניאל), הוצאת יצחק בן צבי, ירושלים, תשנ"א, עמ' 95–197
נאוה דקל ונפתלי טלמן, "חינוך ומסגרות חינוכיות במושבות היהודיות והטמפלריות הכפריות בשלהי התקופה העות'מאנית", דור לדור, ל"ה, תש"ע, 2010, עמ' 7 – 24.
Ruth Kark and Naftali Thalmann “Technological Innovation in Palestine: The Role of the German Templers.” In Germany and the Middle East - Past, Present and Future. Ed. H. Goren. Jerusalem: Magnes Press, 2003, pp. 201-224
נפוליאון ואני

| --- | --- |

 מבוסס על:  N. 
 בימוי:  פאולו וירזי 
 הופק בידי:  ריקרדו טוצי
 תסריט:  פוריו סקרפלי, פרנצ'סקו ברוני, ג'אקומו סקרפלי, פאולו וירזי 
 עריכה:  ססיליה זאנוסו 
 שחקנים ראשיים:  דניאל אוטיי   אליו ג'רמנו   מוניקה בלוצ'י   פרנצ'סקה אינודי
 מוזיקה:  פאולו בונבינו   חואם ברדם
 צילום:  אלסנדרו פשי 
 מדינה:  איטליה, צרפת, ספרד 
 חברת הפקה:  Cattleya Studios 
 הקרנת בכורה:  13 באוקטובר 2006
 משך הקרנה:  103 דקות
 שפת הסרט:  איטלקית וצרפתית
 סוגה:  דרמה קומית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נפוליאון ואני (באיטלקית: N (Io e Napoleone)‏) הוא סרט קולנוע איטלקי-צרפתי-ספרדי שיצא לאקרנים בשנת 2006. הסרט בוים על ידי פאולו וירזי.
תקציר העלילה

עלילת הסרט עוקבת אחר מרטינו פפוצ'י (המגולם על ידי אליו ג'רמנו), מורה המתעב את נפוליאון בונפרטה ורוצה לרצחו כנקמה על כל המתים במלחמות נפוליאון, לאור הגעתו של נפוליאון לגלות באי אלבה. פפוצ'י מתמנה לתפקיד היומנאי של נפוליאון ומנסה מספר פעמים לרצוח את נפוליאון. הנסיבות מכשילות אותו בכל פעם (המשרתת מירלה (המגולמת על ידי פרנצ'סקה אינודי), האוהבת את המורה, מחביאה לו את האקדח; שומר הראש של נפוליאון לוקח ממנו את כלי הנשק) והוא לומד לאהוב ולחבב את נפוליאון, ולבסוף אף מכשיל בעצמו ניסיון התנקשות בנפוליאון. המתנקש הוא מורהו של פפוצ'י ונפוליאון מבטיח שלא יוצא להורג, אולם חוזר בו. פפוצ'י מנסה שוב לרצוח את נפוליאון, אולם זה נמלט מהאי בדרכו לפריז עם אהובתו של פפוצ'י – הברונית (המגולמת על ידי מוניקה בלוצ'י). פפוצ'י המאוכזב נותר באי ונושא לאישה את המשרתת מירלה.
סעדה (מחוז)

| --- | --- |

 מדינה:  תימן תימן
 בירת המחוז:  סעדה
 שטח:  14,364 קמ"ר
 גובה:  1,930 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  887,482 (2012)
  ‑ צפיפות:  56 נפש לקמ"ר (2004)
 קואורדינטות:  17°04′00″N 43°55′00″E﻿ / ﻿17.066666666667°N 43.916666666667°E﻿ / 17.066666666667; 43.916666666667 
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז סַעְדָה (בערבית: محافظة صَعْدَة, בתעתיק מדויק: מחאפט'ת צַעְדַה) הוא מחוז בצפון-מערבה של תימן.
בירת המחוז היא העיר סעדה. המחוז הוא ה-11 בגודלו בתימן מבחינת גודל אוכלוסייה (695,033 איש) והמחוז ה-8 בגודלו מבחינת שטח (14,364 קמ"ר). המחוז גובל בצפון ובמזרח עם המדינה ערב הסעודית, בדרום הוא גובל עם עמראן ועם חג'ה, ובמזרח עם אל ג'וף.
בשנת 2011 חות'ים השתלטו על המחוז ופארס מנאע מונה למושל.
סן רמו

סן רמו (באיטלקית: Sanremo; בליגורית: Sanrœmu) היא עיר של 56,800 תושבים בנפת אימפריה במערב ליגוריה בצפון-מערב איטליה.
גאוגרפיה

בסן רמו מבנים רבים בעלי עניין ארכיטקטוני השייכים לתקופת הבארוק, סגנון האר-נובו, הרומנסק, וגם הסגנון הנאו-קלאסי, כך שהמבקרים יכולים להתפעל מכמה מגדלים, טירות, וילות, ארמונות וכנסיות השייכות אף הן. לתרבויות ודתות שונות. בין שלל האטרקציות סאן רמו מציעה גם את הקזינו העירוני שלה, והזדמנויות לעסוק בסוגי ספורט שונים.
העיר אירחה ומארחת לא מעט אירועים חשובים, למשל באפריל 1920 אירחה העיר את הוועידה הקרויה על שמה, ועידת סן רמו. מדי שנה מארחת העיר את פסטיבל הזמר האיטלקי, פסטיבל סן רמו, וכן מארחת מרוצי ראלי ותחרות בסבב גביע העולם לאופניים (תחרות מילאנו – סן רמו).
ערים תאומות

דנמרק אלסינור, דנמרק
הערות שוליים

↑  Sanremo, About Liguria
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559846405171  BNE: XX5692218  BnF: cb120924168 (data)  GND: 4118347-2  LCCN: n82255306  MusicBrainz: 88553c95-218c-470b-a9fe-01b341c1e863  NARA: 10044673  NKC: ge188143  SUDOC: 029258952  VcBA: 497/3270  VIAF: 127873888   WorldCat (עם VIAF): 127873888 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באיטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.