stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורפיריה אמריקאית

| פורפיריה אמריקאית |
| --- | --- |
 פורפיריה אמריקאית
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: רליתיים
סוג:: פורפיריה
מין:: פורפיריה אמריקאית
שם מדעי
 Porphyrio martinica ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


פורפיריה אמריקאית או פורפיריה צהובת-רגל (שם מדעי: Porphyrio martinicus) היא מין של עוף מסוג פורפיריה שבמשפחת הרליתיים החיה באמריקה הצפונית, המרכזית והדרומית סביב גדות מים וביצות.
הפורפיריה מזכירה במראה מעט סופית אך בעלת מקור כהה יותר בצבע אדום. אורך הפורפיריה 26 עד 37 ס"מ בממוצע, מוטת כנפיה מגיעה ל-51 עד 60 ס"מ ומשקלה הממוצע 141 עד 305 גרם. הזכרים גדולים במעט מהנקבות אך צבעיהם דומים. צבע הפורפיריה הוא כחול-סגול עם כנפיים ירוקות ומעט תכולות בקצותיהן. הרגליים הארוכות צהובות והמקור אדום עם בליטה תכולה מעליו.
הפורפיריה היא עוף מים והיא מסוגלת לנוע על צמחי מים, להיאחז בהם ביעילות וגם לשחות. חלק מהאוכלוסיות נודדות מאזור לאזור ופרטים מסוימים חצו אוקיינוסים והגיעו עד לארץ האש ובריטניה, לרוב כפרטים תועים. הפורפיריה היא אוכלת כל הניזונה מעלים, זרעים ופירות שונים ומחרקים, תולעים, שבלולים, דו-חיים, דגים קטנים ואף מביצים ואפרוחים של עופות אחרים.
הפורפיריות הן מונוגמיות. הן מקננות על אדמת הביצות. הנקבה מטילה חמש עד עשר ביצים מוסוות ופגיעות, עליהן מגוננים שני ההורים מכל פולש.
הערות שוליים

↑  פורפיריה אמריקאית באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערפד חקיין

| ערפד חקיין |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים קטנים
משפחה:: זיזפיים
סוג:: ערפד חקיין
מין:: ערפד חקיין
שם מדעי
 Vampyrum spectrum ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ערפד חקיין או זיזף אוזנן שעיר. (שם מדעי: Vampyrum spectrum) הוא מין עטלף גדול ביותר בתת-סדרת עטלפי חרקים שבסדרת העטלפים - היונקים המעופפים. הוא חי בטבע בג'ונגלים של דרום ומרכז אמריקה. למרות שמו הוא אינו שייך לקבוצת הערפדים, אלא לסוג יחידי דומה, אך הוא ניזון מיצורים קטנים כמותם - מה שנתן לו את שמו. הוא המין הגדול ביותר מבין עטלפי החרקים וכן הגדול ביותר מעטלפי העולם החדש.
אורכו של עטלף זה 12.5–13.5 ס"מ ומוטת הכנפיים 60–91 ס"מ. משקלו הממוצע 145–190 גרם, מה שהופך אותו לגדול שבעטלפי החרקים. הוא חום כהה או ערמוני מלמעלה ואפור חיוור או צהוב בהיר מלמטה והפרווה קצרה. יש לו רגליים חזקות ובעלות טפרים מעוקלים אבל אין לו זנב. הראש מוארך ומלא שיניים חדות והשפתיים וחלל האף והנחיריים גדולים. עיטור העלה האפי שלו מקומט לשני חלקים.
עטלף זה חי בעיקר ביערות שונים, כולל באזורי חופים באמריקה הלטינית ממקסיקו לפרו ואקוודור ועד לברזיל, סורינאם, גיאנה והאי טרינידד. הם יוצאים לצוד בלילות ועוקבים אחרי טרפם על ידי קולות וכנראה על ידי ריחות.
הוא ניזון מחיות קטנות (ולא רק מחרקים כמו עטלפים אחרים) בעיקר מיונקים קטנים, כולל עטלפים אחרים וכן עופות קטנים ולעיתים זוחלים ודו-חיים. הטרף נתפס מענפים או מגזעים חלולים. הם עוקבים בשקט אחרי טרפם ועטים עליו מלמעלה כמו ינשופים, תופסים אותו בטפרים והורגים על ידי נשיכה חזקה בצוואר. בלסתותיו החזקות הוא יכול להרים חיה שמשקלה כמעט כמשקלו.
ואולם למרות שהוא אוכל בשר הוא אינו מוצץ דם כמו הערפדים האמיתיים.
ראו גם

עטלף רפאים
ערפדים
עטלפי חרקים
הערות שוליים

↑  ערפד חקיין באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  תרגום של נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל
פוקנה מצויה

| פוקנה מצויה |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: פוקניים
סוג:: פוקנה
מין:: פוקנה מצויה
שם מדעי
 Phocoena phocoena ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


פוֹקֵנָה מְצוּיָה או פוקנת המפרץ (שם מדעי: Phocoena phocoena) היא מין יונק ימי המשתייך לסוג פוקנה שבמשפחת הפוקניים. כפי שמשתמע משמו, פוקנת המפרץ נוטה להישאר סמוך לחופים או לשפכי נהרות, כך שהוא אחד מהפוקנות הידועות ביותר לחובבי צפייה בלווייתנים. הפוקנה המצויה נפוצה בחצי הכדור הצפוני, במים קרים הקרובים אל החוף, בעיקר באזורים שממוצע הטמפרטורה בהם עומד על בסביבות 15°C.
פוקנה מצויה היא אחד ממיני הפוקנות הקטנים יותר. בלידה אורכה הוא בסביבות 75 ס"מ. זכרים בוגרים גדלים עד לאורך של 1.6 מטר ונקבות גדולות עד ל-1.7 מטר. הנקבות בדרך כלל שוקלות יותר מהזכרים: המשקל המרבי של נקבה הוא 76 ק"ג, לעומת משקל מרבי של 61 ק"ג בזכרים.
רוב הגוף הוא אפור כהה, כשהצדדים מנומרים באפור בהיר. החלק התחתון של הגוף בהיר, עם פסים כהים לאורכו.
לאחר היריון בן 11 חודש מולידה האם צאצאים. הצאצאים נולדים לרוב מתקופת האביב ועד אמצע הקיץ ומונקים עד הגיעם לגיל 7–8 חודשים. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל חמש או אף לפני כן. תוחלת החיים של הפוקנה המצויה היא כ־25 שנה.
מספר יונקים ימיים מתקיפים את הפוקנות מבלי לטרוף אותם, אך יכולים להרוג אותם, כמו דולפינן מצוי וכלב ים אפור.
הערות שוליים

↑  פוקנה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ע"פ החלטות האקדמיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550639805171  GND: 4298737-4  LCCN: sh85058836  NKC: ph451008 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלי גבע

| --- | --- |

אלי גבע
 לידה:  1950 (בן 74 בערך) נהלל, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1968–1982 (כ־14 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד בחיל השריון  מפקד חטיבה 679  מפקד חטיבה 211
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 
אלי גבע (נולד ב-1950) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, ששימש בתפקידו האחרון כמפקד חטיבה 211.
גבע עמד במרכזה של סערה ציבורית במהלך מבצע שלום הגליל, כאשר במהלך המצור על ביירות ביקש להשתחרר מהפיקוד על החטיבה, מחשש לפגיעה נרחבת באוכלוסייה אזרחית ומוות מיותר של חיילים.
ביוגרפיה

גבע נולד בנהלל, לשושנה זמל ואלוף יוסף גבע (אלוף פיקוד מרכז בעברו). ויש לו שני אחים ואחות. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון, ועבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ושימש מפקד מחלקת טנקים. שירת כמ"מ במלחמת ההתשה, נחשב לקצין מצטיין וכבר בגיל 28 מונה לאלוף-משנה. בשנה שלפני מלחמת יום הכיפורים היה מפקד פלוגת שריון בגדוד 82 של חטיבה 7. פלוגתו התמחתה בגרירת גשר הגלילים ויועדה לגרור את הגשר במקרה של מלחמה. ערב המלחמה הועלתה חטיבה 7 לרמת הגולן ומפקד החטיבה, יאנוש בן גל, העלה את הפלוגה של גבע איתו, בניגוד לפקודה מפורשת שקיבל. בן גל הסביר את מעשהו בכך שהעריך שלא תהיה מלחמה בסיני אלא רק ברמת הגולן.
פלוגתו של גבע סופחה במלחמה לחטיבה 188. בין היתר לחם גבע בקרב הבלימה באזור מוצב 116, בו השמידה פלוגתו גדוד סורי ממוכן על כל ארבעים הטנקים והנגמ"שים שכלל[דרוש מקור]. ביום שני, 8 באוקטובר, לחם גבע תחת פיקודו של המג"ד חיים ברק באזור סינדיאנה ונאפח. לאחר שהמג"ד נפצע ופונה ופלוגתו סבלה מאבדות כבדות, עלה בקשר מול יאנוש בן גל ושאל אותו מה לעשות. בן גל, שלא היה מודע לתמונת המערכה באזור נאפח, אמר לגבע לחבור אליו בגזרה הצפונית. ביום שלישי בבוקר, בעת שהטנקים שלו התחמשו, נשלח גבע בבהילות לסייע בלחימה בקרב עמק הבכא והשתתף בבלימת הסורים. לאחר מכן עמד בראש פלוגתו בקרב ההבקעה לסוריה. במהלך הקרב על מזרעת בית ג'אן סייעה פלוגתו של גבע ללוחמי גדוד 12 (ברק) של חטיבת גולני. הכוח המשולב הדף בהצלחה התקפות קומנדו ושריון סוריים והרג רבים מהתוקפים.
לאחר מלחמת יום הכיפורים לחם גבע במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. שימש מפקד גדוד 196 (קורס קציני שריון). בשנים 1979 עד 1981 שירת כמפקד חטיבה 679, חטיבת שריון במילואים, ובתקופה זו שימש ראש מחלקת פיתוח אמצעי לחימה של השריון ופעל למען פיתוח מערכת ממחושבת לבקרת ירי לטנק.
במבצע שלום הגליל

במבצע שלום הגליל היה גבע מח"ט חטיבה 211 בשריון (עוצבת יש"י). החטיבה שלו הייתה אמורה לחבור לצנחנים שהונחתו בשפך האוואלי תוך 48 שעות ולהגיע תוך 96 שעות לפאתי ביירות. גבע עמד בראש חייליו בזמן הפריצה ללבנון מראש הנקרה לכיוון ביירות. ביום הראשון ללחימה טעה אחד הכוחות שלו ונכנס בטעות לפאתי צור. בקרב שנוצר נהרגו כ-10 לוחמים, כולל אחד המג"דים, אורי גייגר. למרות זאת, החטיבה התקדמה כמתוכנן ועמדה ביעדיה, ליום הראשון. אולם, במהלך הלילה נעצרה התקדמות החטיבה. לקראת היום השני ללחימה, הועברה החטיבה לאחריות עוצבת געש. החטיבה התקדמה באיטיות ונמנעה מתנועה בלילה. בבוקר היום השלישי הוטל על החטיבה להשתתף בכיבוש צידון במקום לעקוף את העיר כפי שהייתה אמורה לעשות על פי התוכנית המקורית. הלחימה בצידון התעכבה זמן רב בגלל התנגדות במחנות הפליטים שבפאתי העיר. לאחר שעברו את צידון, חברה החטיבה לכוחות הצנחנים שהונחתו מהים ביום רביעי, כ-65 שעות משעת השי"ן, בעוד החבירה הייתה אמורה להיות 48 שעות משעת השי"ן. החטיבה התקדמה ופרצה קדימה אך בכפר סיל היא נתקעה, נסוגה והוחלפה על ידי חטיבה 188. קצין אג"ם של העוצבה שהונחתה מהים תיאר כך את הבעיה בכפר סיל: "החטיבה עשתה כאן את אחת הטעויות האופייניות בחטיבת טנקים במצב הזה, שחטיבת חי"ר לא עשתה אף פעם: התחילה לרוץ. זאת אומרת, הרגישו שאין התנגדות, רצו, רצו, רצו. הגיעו [לאזור כפר סיל], עברו אותו קצת, רצו עוד טיפה צפונה - וחטפו בבת אחת מכת אש RPG או מטולים ... טנק אחד התהפך, שני טנקים נדלקו, כל החטיבה נעצרה. היה כאן שלב מאוד לא נעים ... נגמ"ש ושני טנקים נדפקו. שלושה כלים - וכל ההתקפה הנוראית הזו נעצרה. החטיבה לדעתי נכנסה פה לאיזה תת-מורל כזה. רצו אחורה, התקבצו והתכנסו; החלטנו לעצור אותה ולהתארגן להתקפה מחדש."
במבצע שלום הגליל > פרשת פרישתו / הדחתו > תגובות לפרשה

מעשהו של גבע עורר דיון נוקב בחברה הישראלית באותם ימים, שנבע מהקרע שחוללה המלחמה. אנשי השמאל, ובהם תנועת "שלום עכשיו" שארגנה את המחאה כנגד המלחמה, ראו במעשהו הגנה על חיילים ועל אזרחים מפני מה שראו כשיקול לא אחראי של הדרג המדיני בזמן המלחמה. בהפגנת ה-400 אלף אף הונפו שלטים עם הכיתוב "כולנו אלי גבע". לעומתם טענו אחרים, כי גבע פעל בצורה חסרת אחריות ואיים במעשהו על חוסנה של מדינת ישראל. גבע אמר שקיבל הצעה להצטרף למפלגה אך העדיף שלא להיכנס לזירה הפוליטית.
היו שהציגו את צעדו של גבע כצעד אישי. אחרים, כמו זאב שיף ואהוד יערי טענו שלגבע הייתה מטרה להשפיע על מהלכי המלחמה, בכותבם: "גבע שאף להוציא את הביקורת מכלל "שיחות על המרפסת" (של הצבא) לכלל התבטאות ברורה מול הדרג המדיני כדי לסכל את הכוונה לפרוץ למערב ביירות".
גורמים בצה"ל, בהם הרמטכ"ל, רפאל איתן, סגן מפקד החטיבה במלחמה יחיעם ששון, יפתח רון טל שהיה קצין אג"ם של החטיבה ואודי שני ועמוס מלכא שהיו מג"דים בחטיבה, טענו שמניעיו של גבע היו יותר אישיים מכפי שהוא הציג אותם. גבע הכחיש טענות אלו. מנגד, פורסם בעיתון הארץ מאמר דעה נוקב מאת רב-סרן גרשון הכהן תחת הכותרת "אלי גבע - בין צייתנות למוסר, הרהוריו של איש צבא". המאמר פורסם בעילום שם, אך לאחר שהמחבר חשף את זהותו הדיח אותו הרמטכ"ל מצה"ל (אך לאחר מספר שנים הוחזר לשירות ואף הגיע לדרגת אלוף).
הגם שגבע טען שהוא לא סירב פקודה אלא יצר אווירה שהקשתה על מתן פקודה, צעדו אומץ בידי סרבנים משמאל, כמו דוד זונשיין, שהציגו אותו כמופת.
באזרחות

גבע הוא בעל תואר ראשון בחוג המשולב לכלכלה ולמדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, ובעל תואר שני במנהל עסקים (אוניברסיטת תל אביב).
גבע מילא מגוון של תפקידי ניהול במפעלים שונים. באפריל 1983 התמנה למנהל תפעול של וולקן. בשנת 1987 ניהל את מפעל אופק לנייר רציף במצפה רמון. בראשית המאה ה-21 ניהל גבע את חברת קום נט בדייטון, אוהיו למשך מספר שנים.
מדי פעם התבטא בעניינים ציבוריים. בעת פרסום דו"ח ולד טען שצה"ל אינו מפיק לקחים כי אותם אנשים שנכשלו מאיישים את תפקידי המפתח. בשנת 1986 טען בראיון שקצינים רבים לא מילאו פקודות במבצע שלום הגליל. בשנת 2004 הביע תמיכה בתוכנית ההתנתקות והבנה לסרבנות משמאל, אך סירב להתייצב לצדם של הסרבנים בטוענו שהמצב אינו די קיצוני כדי להצדיק סרבנות.
גבע נשוי לליאורה ולהם ארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  קרבות עמק הבכא, דבר, 16 בספטמבר 1983;המשך
↑  אורי מילשטיין כותב על פלוגתו של גבע: "לחמה ביומיים הראשונים תחת פיקוד חטיבה אחרת ותרומתה הייתה שולית". ראו אורי מילשטיין, מי הוציא את הערמונים, דבר, 23 בספטמבר 1983
↑  אורי מילשטיין, מי יתעקש יותר?, דבר, 30 בספטמבר 1983
↑  עמק הבכא, דבר, 7 באוקטובר 1983
↑  אביחי בקר, הכריזמה של ארבינקא האפור, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2003
↑  יצחק מרדכי, ‏אוגדת הגליל במלחמת של"ג, מערכות 413, יולי 2007 עמ' 23
↑  עמנואל ולד, קללת הכלים השבורים, עמ' 35-36
1 2 3  אלכס פישמן, גבע הולך לאיבוד, ידיעות אחרונות המוסף לשבת, 1 ביוני 2012
↑  עמנואל ולד, קללת הכלים השבורים, עמ' 36-37
1 2 3 4 5 6  אהוד יערי, זאב שיף, מלחמת שולל, עמ' 266-263.
↑  רפול: גבע נטש חייליו, מעריב, 30 בינואר 1986
↑  ניבה לניר, מלחמה היא שחמט, בלבנון שיחקנו שש בש, דבר, 3 ביוני 1983
↑  זאב גלילי, האלוף שהסתתר מאחורי אלי גבע, הגיון בשגעון, 3 בנובמבר 2006
1 2  אלי גבע, על סרבנות ומלחמת לבנון, הארץ, 9 במרץ 2002
↑  לגבע אין מקום במילואים, מעריב, 5 בפברואר 1986
↑  ראו למשל: אריה פלגי, מותר ואסור במלחמה, מעריב, 17 באוקטובר 1982
טל בשן, רדיו חזק, מעריב, 21 באוקטובר 1982
↑  עוזי בנזימן, אמת דיברתי, הוצאת כתר, 2002, עמ' 98
↑  אהרן דולב, עצרנו על קצות המסלול, מעריב, 6 באוגוסט 1982
↑  מירב הלפרין, אלי גבע: חייל סרבן לא היה גומר אצלי כה בזול, כשם שיצאתי אני, מעריב, 12 באוקטובר 1982
↑  מתוך ספרו של רפול, לאלי גבע היו צרות בבית, מעריב, 6 בספטמבר 1985
↑  דוד זונשיין, איפה אלי גבע?, באתר ynet, 30 במאי 2004
↑  ראובן בן צבי, אלי גבע:לא מפלגה זו או אחרת מינתה אותי, מעריב, 16 במאי 1983
↑  רוני סופר, אין כאן שום שאלה של חיבה אישית, מעריב, 13 במרץ 1987
1 2  רונן טל, הנה אלי גבע, ידיעות אחרונות, 18 ביוני 2004
↑  ינוש:צורת פרסום דו"ח ולד, מעריב, 20 במאי 1986
↑  קצינים רבים לא מילאו פקודות במלחמת לבנון, מעריב, 4 בנובמבר 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009828060505171  VIAF: 6021162181255008290008   WorldCat (עם VIAF): 6021162181255008290008
עכן חרטומים

| עכן חרטומים |
| --- | --- |
 עכן החרטומים
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעיים
תת־משפחה:: צפעונים
סוג:: עכן
מין:: עכן חרטומים
שם מדעי
 Cerastes cerastes ‏לינאוס, 1758

עֲכַן חַרְטֻמִּים (שם מדעי: Cerastes cerastes) הוא נחש ארסי בסוג עכן ממשפחת הצפעיים המצוי במדבריות של צפון אפריקה וחלקים במזרח התיכון, ובכלל זה בארץ ישראל, לרוב באזור הנגב המערבי. הוא ניתן לזיהוי בקלות על ידי נוכחותם של זוג קרניים מעל עיניו, למרות שקיימים פרטים החסרים את הקרניים הללו. ידועים לפחות שני תת-מינים למין זה. נמנה בין תשעת הנחשים הארסיים בישראל.
עכן החרטומים הוא קרוב משפחתו של העכן הגדול והעכן הקטן, באזורים מסוימים מצוי הנחש בסכנת הכחדה.
תיאור

האורך הממוצע של עכן החרטומים נע בין 30 ל-60 ס"מ, עם אורך מרבי של 85 ס"מ. הנקבות גדולות מן הזכרים. אחד המאפיינים הבולטים ביותר שלו הוא צמד "קרניים" היוצאות מעל עיניו, אחת מעל כל עין. אולם, ייתכנו פרטים בהם הקרניים יהיו קטנות או חסרות לחלוטין. העיניים בולטות ונמצאות בצידי הראש.
ישנו הבדל ברור בין המינים, כאשר לזכרים ראש ועיניים גדולות משל הנקבה. בהשוואה לעכן גדול, הראש גדול יותר וקיים סיכוי רב יותר להימצאות הקרניים מעל העיניים (48% לעומת 13% בלבד אצל העכן הגדול).
צבעו חום בהיר-צהבהב עם כתמים בצבע חום כהה, ראשו משולש, הגחון לבן והזנב, שייתכן ויהיה לו קצה שחור, דק לרוב.
תפוצה ואזור מחיה

הנחש נפוץ מצפון אפריקה (מרוקו, מאוריטניה, מאלי, מזרחה דרך אלג'יריה, תוניסיה, ניז'ר, לוב, צ'אד ועד למצרים, סודאן, אתיופיה, סומליה) דרך סיני ועד לצפון הנגב בישראל. בחצי האי ערב הוא נפוץ בתימן, כווית, ערב הסעודית וחלקים מקטר.
עכן החרטומים מעדיף אזורים יבשים, חוליים בעלי מחשופי סלע מועטים. מדי פעם ניתן למצוא אותם בנאות מדבר ובגבהים של עד 1,500 מטרים.
התנהגות ותזונה

הנחש פעיל בלילה. הוא נע בדרך כלל בתנועה צדית, המזכירה את האות S, תוך כדי שהם לוחצים את משקלם לתוך החול או האדמה היוצר מראה מרשים. יש לנחש מזג יציב, אך אם הוא מרגיש מאוים, הוא עשוי להתקבץ לצורת C ולחכך את קשקשיו זה בזה, דבר היוצר רעש מאיים. בטבע הם אורבים לטרף שלהם, שכובים מתחת לחול, תחת סלעים או תחת צמחייה. כאשר הטרף מתקרב הוא מכיש במהירות רבה, ומחזיק בטרף עד להשפעת הארס. הוא ניזון בעיקר ממכרסמים ולטאות.
מין זה מטיל ביצים, הנקבה מטילה כ-20 ביצים הבוקעות לאחר 45–60 יום. תוחלת החיים של נחשים אלו הוא כ-14 שנה.
ארס

ארסו של עכן החרטומים אינו רעיל מאוד, למרות שהוא דומה לארסו של האפעה. הכשה גורמת בדרך כלל לנפיחות, דימום, נקרוזה, בחילות, הקאות והמטוריה. רעילות הארס מוערכת ברמה של 3.0 במדד LD50.
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 239-241
הערות שוליים

↑  עכן חרטומים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים – א"י (תש"ס), 2000, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Werner, Yehudah L. (1999). "A statistical approach to variation in Cerastes (Ophidia: Viperidae), with the description of two endemic subspecies". Kaupia. 8: 83–97.
Aziz Subach, Arik Dorfman, Bar Avidov, Adi Domer, Yehonatan Samocha and Inon Scharf. 2022 Foraging behaviour, habitat use and population size of the desert horned viper in the Negev desert. Royal Society Open Science https://doi.org/10.1098/rsos.220326
Dorfman, A., Subach, A., & Scharf, I. (2023). Snakes on a slope: strong anti-gravitactic responses and differential habitat use in the Saharan horned viper (Cerastes cerastes) in the Negev desert. Royal Society Open Science, 10(3), 221652. https://doi.org/10.1098/rsos.221652
Movement ecology and foraging behavior of the Saharan horned viper in the Negev Desert – an outline for research
עכן חרטומים חורץ לשון
עכן חרטומים בדיונות הנגב המערבי
פטישן טיבורו

| פטישן טיבורו |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: כרישאים
משפחה:: פטישניים
סוג:: פטישן
מין:: פטישן טיבורו
שם מדעי
 Sphyrna tiburo ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


פטישן בגן חיות באינדיאנה
פטישן טיבורו (שם מדעי: Sphyrna tiburo) הוא מין של כריש מהסוג פטישן שבמשפחת הפטישניים אשר חי בחופים הטרופיים וממוזגים של אמריקה הצפונית והדרומית.
לפטישן זה יש ראש דמוי-פטיש אשר נבדל בין הזכרים לנקבות והוא קצר באורכו מאשר שאר הפטישנים והוא מעוגל יותר. בעוד לנקבות הראש נוקשה ומעוגל יותר לזכרים ישנם קצוות בולטים מצידי הפטיש המיוצרים מסחוס. זהו כריש קטן יחסית באורך 0.61-0.91 מטר כשהאורך המרבי הוא 1.5 מטר. הנקבות גדולות יותר מהזכרים. צבע הפטישן חום כהה עד אפור והבטן לבנה. בניגוד לשאר הכרישים הפטישן לא חייב לשחות כדי לנשום והוא בעל סנפירים קצרים יותר מקרוביו.
הפטישן שוחה לאורך קרקעית הים שבין חופי ניו אינגלנד עד מפרץ מקסיקו וברזיל במזרח ובין חופי קליפורניה לאקוודור במערב, כאשר הוא חוצה את תעלת פנמה. הוא נפוץ באזורים צפוניים בין פלורידה לקרוליינה במשך הקיץ בעוד בחורף הוא מצוי באזורים טרופיים. הכריש מעדיף חופים בוציים או בעלי כרי עשב ימי.
מזונו של הכריש מורכב מסרטנים שונים, בעיקר מקריל ומסרטן מהמין Callinectes sapidus הנפוץ בחופי אמריקה וכן מדגים, תוך שימוש בשיניו החזקות. בניגוד לרוב הכרישים הוא ניזון גם מעשבי ים, לעיתים למעלה מ-60% מתזונתו, בדומה לאוכלי עשב יבשתיים גם הפטישן נעזר בחיידקים במערכת העיכול לפירוק התאית שבעשב הים לחד-סוכרים, ייתכן שהמקור האבולוציוני ליכולת עיכול זו הוא סימביוזה עם חיידקים מפרקי כיטין המרכיב את שריון הסרטנים .
הערות שוליים

↑  פטישן טיבורו באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Leigh, Samantha C., Yannis P. Papastamatiou, and Donovan P. German, Gut microbial diversity and digestive function of an omnivorous shark, Marine Biology 168:5, 2021, עמ' 1-16
עכן קטן

| עכן קטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעיים
תת־משפחה:: צפעונים
סוג:: עכן
מין:: עכן קטן
שם מדעי
 Cerastes vipera ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


עכן קטן
עָכָן קטן (שם מדעי: Cerastes vipera) הוא נחש ארסי בסוג עכן ממשפחת הצפעיים האנדמי למדבריות של צפון אפריקה, סיני וישראל. נמנה בין תשעת הנחשים הארסיים בישראל.
תיאור

אורכו הממוצע נע בין 20-35 ס"מ, כאשר אורכו המרבי מגיע ל-50 ס"מ. הנקבות גדולות מן הזכרים.
צבע הנחש חום עד צהוב חולי עם נקודות חומות לאורך כל גופו. הגחון בצבע צהוב והזנב עשוי להיות שחור אצל הנקבות.
הראש משולש ונבדל מן הגוף, בדומה לרוב הצפעיים, וללא נקודות חומות. הגוף מוצק יחסית לאורכו.
הכשות של בני אדם על ידי מין זה אינן נפוצות וארסו אינו נחשב כקטלני לאדם.
התנהגות ותזונה

העכן הקטן הוא נחש לילי. הוא נע בחול בתנועה צדית, כך שבכל רגע רק 2 חלקים מגופו נוגעים בקרקע, ובכך הוא לא מתחמם יתר על המידה כאשר נע על החול החם. במשך היום הוא מתחפר בחול או מסתתר במאורות מכרסמים.
כאשר הוא מרגיש מאוים הוא מחכך את קשקשיו ומשמיע קול רשרוש הדומה לזה של העכסן.
העכן מתחפר בחול כאשר רק עיניו מציצות ואורב לטרף שיעבור לידו. הוא ניזון בעיקר משנונית החולות. את טרפו הוא משיג בשני אופנים: סריקת מחילות שנונית וחדירה לתוך מחילה מאוכלסת שם השנונית ישנה בשעות הלילה שכן היא פעילה ביום. תפיסת השנונית וטריפתה. או לחילופן בדרך של מארב בוקר לשנוניות חולפות. ממחקרם של סובח וחוב' (2009) וסיוון וחוב' (2013) עולה כי עכנים קטנים צדים גם את ישימונית רביבים אך במספרים קטנים מאוד. לא נתגלה עד היום ממחקרי השדה המצוינים לעיל כי עכנים קטנים אוכלים מכרסמים או חרקים.
הנקבה משריצה בין 3 ל-5 נחשים קטנים.
תפוצה

הוא מצוי בצפון אפריקה ב: מרוקו, מאוריטניה, מאלי, אלג'יריה, תוניסיה, לוב, ניז'ר, צ'אד ומצרים. כמו כן הוא מצוי בחצי האי סיני ובנגב, שבישראל.
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 233-235
Subach, A., Scharf, I., & Ovadia, O. (2009). Foraging behavior and predation success of the sand viper (Cerastes vipera). Canadian journal of zoology, 87(6), 520-528.
עקבות בחול - מדריך לעקבות בעלי חיים בחולות \סובח עזיז\החברה להגנת הטבע ומדרשת שדה בוקר
הערות שוליים

↑  עכן קטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
עצבונית החורש

| עצבונית החורש |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מכוסי זרע
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: שושנאים
משפחה:: עצבוניתיים
סוג:: עצבונית
מין:: עצבונית החורש
שם מדעי
 Ruscus aculeatus ‏לינאוס, 1753
עצבונית החורש (שם מדעי: Ruscus aculeatus) הוא שיח קטן, קוצני רב שנתי וירוק עד, מהסוג עצבונית שבו שבעה מינים.
מאפיינים

ענפי העצבונית ירוקים, בדרך כלל אינם מסתעפים. על גבי הענפים הראשיים, צומחים פילוקלדים - ענפים שטוחים דמויי עלה (בדומה לצמח הצבר או האספרג שגם בהם ה"עלים" פילוקלדים). בקצות הפילוקלדים (פילו-עלה, קלדוס-ענף) קוצים חדים. העלים עצמם הם קשקשים קטנים ושקופים - הצומחים הן על הפילוקלדים והן על הענפים הראשיים בעודם צעירים. העלה צומח במרכז הפילוקלד, ומחיקו יוצאים הפרחים והפירות. הצמח דו ביתי, הפרחים בהירים, בעלי שלושה אבקנים בפרחים הזכריים ועמוד עלי אחד בנקביים. הפרי הוא ענבה אדומה, קוטרה עד כ-15 מ"מ. גודלו של הפרי ביחס לצמח ומיקומו המוזר - במרכז ה"עלה", הופכים את הצמח לייחודי. הגודל והצבע מעידים שהפצת הזרעים נעשית על ידי ציפורים האוכלות את הפרי. הצמח הוא דו ביתי ולכן לא על כל שיח ניתן למצוא פרי.
כיוון שהפילוקלד אינו עלה אלא ענף, הוא סימטרי משני עבריו ולכן יש לו יכולת הטמעה טובה גם בחלקו התחתון, תכונה זו היא יתרון בתנאי האור של חורש הצפוף. כיוון שה"עלה" הוא פילוקלד הוא אינו נושר ושורד זמן רב ולכן הפך לצמח נוי המשמש לקישוט זרי פרחים וכצמח נוי פופולרי בגינות, בעציצים, 'עצבונית גדולת עלים'.
תפוצתה של עצבונית החורש היא בכל האזור הים תיכוני. בישראל צומחת העצבונית בחורשים בכרמל, בגליל ובגולן. היא גדלה בעיקר בצל כבד בחורש הסבוך ומעדיפה חורשים של ער אציל בגליל, כרמל וגולן ואוהבת גם את קרבתו של ההדס. עצבונית החורש היא ערך טבע מוגן בישראל. מינים אחרים של עצבונית צומחים באזור הים תיכוני, ובמזרח התיכון עד פרס.
שמו בעברית ובשפות אחרות

פירוש מקובל לשמה של העצבונית הוא על שם העצב, הכאב, שנגרם מקוציה. באנגלית הצמח מכונה לעיתים Jew's Myrtle היינו 'הדס היהודים'. שם זה נועד ללעוג ליהודים שכן זהו 'הדס' קוצני ובלא ריח. שמה הערבי הוא 'אס ברי' שפירושו גם כן 'הדס הבר' ואכן מראהו מזכיר את ההדס ולעיתים הצמח מלווה את ההדס. גם השם האחר באנגלית מציין את תכונתו של הצמח (צפוף וקשה ומתאים לטאטוא) אך בצורה הומוריסטית מעט: Butcher's Broom שפירושו הוא 'מטאטא הקצבים'. באירופה נהגו קצבים לתלות לצד הדוכן מטאטא עשוי אגד עצבוניות ולכן הצמח הפך מזוהה עימם. מטאטא עצבונית הוא נוקשה ומתאים לניקוי משטחים גסים.
עצבונית החורש במקורות

העצבונית צומחת לרוב בחברת ההדס בעובי החורש הים-תיכוני. את העובדה הזו ואת הדמיון והשוני בין שני הצמחים הציגו חכמי ארץ ישראל במדרש בראשית רבה. מדרש על הפסוק "ויגדלו הנערים ויהי עשיו איש יודע ציד ויעקב איש תם יושב אהלים", ר' פינחס בשם ר' לוי אומר: "משל להדס ועיצבונות שהיו גדולים זה על גבי זה. וכיון שהגדילו הפריחו זה ריחו וזה חוחו, כך כל שלוש-עשרה שנה שניהם הולכים לבית הספר ושניהם באים מבית הספר, לאחר שלש-עשרה שנה זה הולך לבתי מדרשות וזה הולך לבתי עבודה-זרה. אמר ר' אלעזר: צריך אדם לטפל בבנו עד י"ג שנה ומכאן והילך צריך שיאמר ברוך שפטרני מעונשו של זה"
נראה שחכמי המדרש הציגו גם משחק מילים בין שמו של הצמח 'עצבונית' ובין השם 'עשו'.
חיים באר בספרו 'עת הזמיר' תיאר את העצבונית וההדס תוך שימוש במדרש זה.
שימושים ורפואה

באירופה השתמשו בה כחומר משלשל ומשתן, טיפול בדרכי העיכול, רבייה ושתן על ידי הרתחת שורש או אבקת שורש במים או יין. הרופא דיסקורידס דיווח על שימוש נגד אבנים בכליות, הרבליסט אנגלי השתמש במאה ה-17 בתחבושות פירות עצבונית לאיחוי עצמות שבורות. ניסים קריספל מספר שלשם הרגעת תינוקות היו טובלים צמר גפן או מוצץ במרתח שורשים ומגישים לפיו של הינוקא. ברפואה הסינית היא ידועה כמעצימה את כח הרחם ולכן שימשה לריפוי חוסר עניין מיני, תסמונת טרום ויסתית, תסמונות גיל מעבר, ליקוי פוריות ויובש וגינאלי.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
↑  פרשה סג, י, עמ' 692 במהדורת תיאודור-אלבק. הנוסח על פי 'מאגרים' מפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית.
↑  הוצאת עם עובד, תל אביב 1987, עמ' 445
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12344781h (data)