אר דקו
תכשיטנות

צמיד אר דקו מזהב, קורל וירקן (1925) (המוזיאון לאמנויות דקורטיביות, פריז, צרפת)
תליוני זכוכית מעוצבים על חוטי משי מאת רנה לליק (1925–1930)
"שרשרת מאקאי אמרלד", ברקת, יהלום ופלטינה, מאת קרטייה (1930) (המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע, ארצות הברית)
אבזם זהב משובץ יהלומים ואוניקס מגולף, לפיס לזולי, ירקן וקורל, מאת בושרון (1925)
בשנות ה-20 וה-30, מעצבים רבים וביניהם רנה לליק וקרטייה ניסו להפחית את הדומיננטיות המסורתית של יהלומים על ידי הצגת אבני חן צבעוניות יותר, כמו אבני ברקת קטנות, אבני אודם ואבני ספיר. הם גם שמו דגש גדול יותר על הגדרות מאוד משוכללות ואלגנטיות, הכוללות חומרים זולים יותר כמו אמייל, זכוכית, קרן ושנהב. היהלומים עצמם נחתכו בצורות פחות מסורתיות; בתערוכה של 1925 נראו יהלומים רבים חתוכים בצורה של מוטות זעירים או גפרורים. גם ההגדרות ליהלומים השתנו; לעיתים קרובות, יותר ויותר תכשיטנים השתמשו בפלטינה במקום בזהב, בזכות חוזקה וגמישותה, והיא יכלה לשאת אשכולות של אבנים טובות. תכשיטנים החלו להשתמש גם בחומרים בגוונים כהים יותר, כמו אמייל ואוניקס שחור, שסיפקו ניגודיות גבוהה יותר לצד היהלומים.
תכשיטים הפכו להרבה יותר צבעוניים ומגוונים בסגנון. קרטייה וחברת בושרון שילבו יהלומים עם אבני חן צבעוניות אחרות חתוכות בצורה של עלים, פירות או פרחים, כדי ליצור סיכות ראש, טבעות, עגילים, אטבים ותליונים. גם נושאי המזרח הרחוק הפכו פופולריים; לוחות של ירקן וקורל שולבו עם פלטינה ויהלומים, וקופסאות איפור, קופסאות סיגריות וקופסאות אבקה עוטרו בנופים יפניים וסיניים עשויים מאם הפנינה, אמייל ולכה.
האופנות שהתחלפו במהירות בבגדים הביאו סגנונות חדשים של תכשיטים. שמלות ללא שרוולים של שנות ה-20 הביאו למצב בו הזרועות יכלו לקבל קישוטים, ומעצבים יצרו במהירות צמידים מזהב, כסף ופלטינה מצופים בלפיס לזולי, אוניקס, קורל ואבנים צבעוניות אחרות; צמידים אחרים נועדו לזרועות העליונות, ולעיתים קרובות נענדו מספר צמידים בו-זמנית. התספורות הקצרות של נשים בשנות העשרים פתחו אפשרויות לעיצובי עגילי דקו משוכללים. כאשר נשים החלו לעשן בציבור, מעצבים יצרו מארזי סיגריות מקושטים מאוד ומחזיקי סיגריות משנהב. המצאת שעון היד לפני מלחמת העולם הראשונה העניקה השראה לתכשיטנים ליצור שעונים מעוטרים יוצאי דופן, מצופים יהלומים ומצופים אמייל, זהב וכסף. גם שעוני תליון, התלויים על סרט, הפכו לאופנתיים.
בתי התכשיטים המבוססים של פריז בתקופה, קרטייה, שאומט, ז'ורז' פוקה, מאובוסין (Mauboussin), ואן קליף וארפלס (Van Cleef & Arpels) יצרו כולם תכשיטים וחפצים לפי האופנה החדשה. חברת Chaumet יצרה קופסאות סיגריות גאומטריות במיוחד, מציתים, פנקסים ומחברות, העשויות מאבנים קשות מעוטרות בירקן, לפיס לזולי, יהלומים ואבני ספיר. אליהם הצטרפו מעצבים צעירים רבים, כל אחד עם רעיונות הדקו שלו. ריימונד טמפלייה עיצב יצירות עם דוגמאות גאומטריות מורכבות ביותר, כולל עגילי כסף שנראו כמו גורדי שחקים. ז'ראר סנדוז היה רק בן 18 כשהחל לעצב תכשיטים ב-1921; הוא עיצב יצירות מפורסמות רבות המבוססות על המראה החלק והמלוטש של מכונות מודרניות. לתחום התכשיטנות נכנס גם מעצב הזכוכית רנה לליק, שיצר תליונים של פירות, פרחים, צפרדעים, פיות או בתולות ים מזכוכית מפוסלת בצבעים עזים, תלויים על חוטי משי עם עיטורי ציציות. התכשיטן פול ברנדט העמיד דגמים מלבניים ומשולשים, והטמיע פנינים בקווים על לוחות אוניקס. ז'אן דספרס יצר שרשראות בצבעים מנוגדים על ידי חיבור של כסף ולכה שחורה, או זהב עם לאפיס לזולי. רבים מהעיצובים שלו נראו חלקים מלוטשים במיוחד כמו חלקי מכונות התקופה. ז׳ן דונאנד קיבל גם הוא השראה ממכונות מודרניות, בשילוב גוונים בהירים של אדום ושחור, בניגוד למתכת המלוטשת.