stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ירפה (סרט, 2019)
הערות שוליים

↑  В Каннах идут последние приготовления к открытию международного кинофестиваля
↑  Стартовало открытие 72 Каннского фестиваля во Франции…
↑  Каннский кинофестиваль-2019: что покажут два режиссёра из России
↑  Чего ждать от 72-го Каннского кинофестиваля
↑  «Как можно снимать такую мерзость?!»: премьера «Дылды» с участием Кантемира Балагова закончилась скандалом // קומסומולסקאיה פראבדה
↑  "Актрису из фильма "Дылда" выдвинули на премию Европейской киноакадемии". ТАСС. נבדק ב-2019-11-09.
↑  ""Дылда" вошла в шорт-лист премии "Оскар"". ТАСС. נבדק ב-2019-12-17.
↑  Дылда, 2019
↑  В Каннах Кантемир Балагов получил приз за фильм «Дылда».
↑  "Гран-при IX Сахалинского международного кинофестиваля "Край света" взял фильм "Дылда"". ТАСС. נבדק ב-2019-08-31.
↑  "Фильм "Дылда" Балагова получил главный приз Женевского кинофестиваля". ТАСС. נבדק ב-2019-11-12.
גאלוואן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  80 ק"מ ק"מ
 מוצא:  רכס קארקוראם
 שפך:  שיוק, אינדוס
 מדינות באגן הניקוז:  הודו, סין
גַאלְוַואן (בסינית: 加勒万, באנגלית: Galwan) הוא נהר הזורם מאזור אקסאי צ'ין השנוי במחלוקת, בדרום שינג'יאנג שבסין ועד לדאק, שבהודו. מקורו באזור של סמזונגלינג שבמזרח רכס קארקוראם, הוא זורם מערבה ומצטרף לנהר שיוק ב 34°45′33″N 78°10′13″E﻿ / ﻿34.75917°N 78.17028°E﻿ / 34.75917; 78.17028. זה הוא אחד מהנהרות שנשפכים אל נהר האינדוס במעלה הזרם שלו.
הנהר קרוי של שמו של החוקר הלדקי "גוּלַם רַסוּל גאלוואן" שמיפה את האזור תחת משלחת בריטית בשנת 1899.
אורך הנהר כ-80 ק"מ וזרימתו מהירה.
אזורים משמעותיים לאורך הנחל וסביבותיו נמצאים בסכסוך גבולות ארוך שנים בין שתי מעצמות הגרעין סין והודו. ואף ידע קרבות עקובים מדם במהלך מלחמת הודו–סין וזמנים נוספים.
לקריאה נוספת

Kler, Gurdip Singh (1995), Unsung Battles of 1962, Lancer Publishers, pp. 111–, ISBN 978-1-897829-09-7
הערות שוליים

↑  Kapadia, Harish (2005), Into the Untravelled Himalaya: Travels, Treks, and Climbs, Indus Publishing, pp. 215–216, ISBN 978-81-7387-181-8
↑  Kapadia, Harish (1992), "Lots in a Name", The Himalayan Journal, 48
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברית המורדים (מלחמת הכוכבים)

סמל הברית
ברית המורדים (Rebel Alliance), או בשמה הקודם הברית להשבת הרפובליקה (The Alliance to Restore the Republic) היא ארגון בדיוני בסרטי מלחמת הכוכבים. הברית היא איחוד בין כוכבי שנוצר במטרה להוות כוח צבאי שיוכל להתנגד לשלטון האימפריה הגלקטית הוקמה על ידי קבוצת נאמנים, שביקשו לשמר את האידיאלים של הרפובליקה הישנה. המייסדים העיקריים היו הסנאטורית מון מו'תמה, הסנאטור בייל אורגנה והסנאטור גארם בל איבליס.
השנים המוקדמות

אמנם אנחנו לא יודעים את התאריך המדויק שבו הברית הוקמה, אך ידוע שהדבר היה בסמוך ל"מפגש האלפיים" - שנערך עוד טרם סיום מלחמת המשובטים (ניתן לראות זאת בסצנה שנפלה בעריכה מנקמת הסית'), שבסופה הפך הקנצלר פלפטין את הרפובליקה הגלקטית לישות שנקראה כעת האימפריה הגלקטית.
עם זאת, ניתן למצוא הבדל במשחק התפקידים של מלחמת הכוכבים. בגרסה שלו, הפגישות של "בית קנטהאם" שנערכו בקורסאנט, בהן דנו על עתיד הרפובליקה עדיין התקיימו וההתנגדות למעשיו של פלפטין הייתה חלושה. הדבר היה נכון עד לתקרית על הכוכב גורמאן. במהלכה ספינה צבאית בפיקודו של קפטן טארקין שביקשה לנחות על פד נחיתה בכוכב, נחסמה על ידי קבוצת מפגינים שמחו בצורה שקטה במקום וסירבו להתפנות. לאחר שטארקין קיבל אישור מרומז מהקיסר עצמו, הוא הנחית את הספינה על המפגינים וגרם לפציעתם ומותם של רבים. תקרית שההיסטוריה תזכור אותה בשם "הטבח בגורמאן".
כעת, הסנאטורים מון מות'מה, בייל אורגנה וגארם בל איבליס הבינו שלאימפריה לא הייתה כל כוונה להתייחס לזכויותיהם, או אפילו לחייהם של אזרחיה ושלמעשה הערוצים הדיפלומטיים היו חסרי תועלת כדי להתמודד עם הבעיה. בעזרתם, הוקם ארגון התנגדות שמטרתו הייתה להפיל את הקיסר, אבל האקלים האלים שהקיסרות הביאה איתה גרמה לקבוצה לרדת למחתרת כיוון שהם נכשלו במטרתם להפיל אותו.
פרוץ המרד

המרד בראשיתו הורכב מתאים מפוזרים בכל רחבי הגלקסיה שלא שיתפו פעולה וכל אחד פעל עבור מטרותיו.
בשנת 2 BBY הסנאטורית מון מות'מה שמיעה בסנאט נאום תקיף נגד שלטונו של הקיסר פלפטין טענה כי הוא מינה את עצמו לתפקיד ודיברה בגלוי על הדחתו של הקיסר בכוח היות שהדיפלומטיה אינה עובדת. לאחר מכן היא פרשה מהסנאט וירדה למחתרת. כשגראנד אדמירל ת'רון ויד ימינו, אירהינדה פרייס, רודפים אותה על מנת לעוצרה בעוון בגידה, מון מו'תמה מכריזה באופן רשמי, קבל עם ועדה, על הקמת ברית המורדים- ברית שתחבר את כל מורדי הגלקסיה.
בין הגורמים שתרמו יותר מכל למרד הייתה עריקתו של הארגון שפיתח ותכנן את מטוס ה-X-Wing ומאוחר יותר, הצטרפות אנשי מון קלאמרי למרד. אלה הביאו עמם את הטכנולוגיה לייצור ספינות דגל שיכלו להתמודד מול איום הצי הקיסרי. לפי משחק התפקידים, חלק מהאסטרטגיה שהברית השתמשה בה הייתה של "דוקטרינת שלילת החלל" שבה הברית התקיפה את נתיבי הספינות של הקיסרות בפגיעות "פגע וברח" כדי לפגוע בקווי האספקה של הקיסרות וכדי שיוכלו להחרים לטובתם מצרכים שהיו זקוקים להם בצורה נואשת. עקב כך, הברית דאגה להתקין במטוסי התקיפה שלה מנועי על חלל וליידע אותם מראש על נתיבים רלוונטיים כדי שיוכלו לבצע התקפות כאלה ולברוח לפני הגעתם של כוחות גדולים יותר של האימפריה.
בשנת הקרב על יאבין התרחשה מתקפה גדולה של ברית המורדים על בסיס האיפריה בסקאריף ובמהלכה הושגו תוכניות כוכב המוות.
הברית ספגה אבדות כבדות וספינת הפיקוד שלה הושמדה על יושביה, אך עקב השגת תוכניות כוכב המוות והעברתן למורדים, הקרב נחשב לניצחון הראשון של ברית המורדים.
ליאה קיבלה לידיה את תוכניות כוכב המוות אך מאוחר יותר נתפסה על ידי יד ימינו של הקיסר - דארת' ויידר. אך בהמשך חולצה על ידי לוק סקייווקר, האן סולו, צ'ובאקה ואובי ואן קנובי שהצליחו להעביר את תוכניות התחנה לידי המרד. הדבר תרם ישירות לניצחון הברית בקרב יאבין. בנוסף לכך זכתה הברית בלוחם היחיד שאומן בדרכי הכוח.
המאבק ממשיך

בקרב על הות' ספגה הברית תבוסה מוחצת מול האימפריה כאשר אחד מהבסיסים העיקריים שלה - בסיס אקו, נפל בידי לגיון העלית של האימפריה, הלגיון ה-501. בהמשך המורדים אספו צי ולזכות בניצחונם הגדול ביותר - השמדת כוכב המוות השני בקרב אנדור, שבו נהרגו ויידר והקיסר עצמו.
כ-6 חודשים לאחר מותו של הקיסר הכריזה מנהיגת הברית מון מות'מה על פרוק המרד והפיכתו לרפובליקה החדשה. מון מות'מה נתמנתה כעת לנשיאת הסנאט בבירה חדשה, צ'נדרילה, שהיא גם כוכב הבית של מות'מה.
לאחר פרישתה של מות'מה עברה בירת הרפובליקה להוסניאן פריים עד להשמדתו על המסדר הראשון ונפילת הרפובליקה החדשה.
ג'יימס מקהנרי

ג'יימס מקהנרי (באנגלית: James McHenry;‏ 16 בנובמבר 1753 – 3 במאי 1816) היה רופא צבאי ופוליטיקאי אמריקאי ממוצא סקוטי-אירי. הוא היה אחד מהחותמים על חוקת ארצות הברית ממרילנד, ועל שמו נקרא המבצר פורט מקהנרי שבמרילנד. הוא גם ייצג את מרילנד בקונגרס הקונטיננטלי וכיהן כמזכיר המלחמה של ארצות הברית בין השנים 1796 – 1800 תחת הנשיאים ג'ורג' וושינגטון וג'ון אדמס.
ראשית חייו

מקהנרי נולד בבאלמינה שבמחוז אנטרים שבאירלנד למשפחה ממוצא סקוטי-אירי. מתוך חשש לבריאותו עקב עומס בלימודיו, שלחה אותו משפחתו ב-1771, בגיל 17, לצפון אמריקה כדי להחלים. מחקרים מודרניים גורסים שהוא נשלח אל המושבות גם כ"חלוץ" כדי לבדוק עבור המשפחה את התכנות ההגירה לשם, ואכן שנה לאחר הגעתו לאמריקה הגיעה אחריו כל המשפחה.
עם הגעתו התגורר מקהנרי לתקופת מה אצל ידיד משפחה בפילדלפיה ולאחר מכן נסע לסיים את לימודיו באקדמיית ניוארק שבניו ג'רזי. עם שובו לפילדלפיה הוא התלמד אצל בנג'מין ראש והיה לרופא.
קריירה רפואית

מקהנרי היה לכירורג וככזה הוא שירת במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית. ב-10 באוגוסט 1776, בגיל 23, הוא מונה כמנתח בגדוד החמישי של פנסילבניה שהוצב בפורט וושינגטון שבצפון האי מנהטן. בנובמבר אותה שנה הוא נלקח בשבי כאשר נכבש המבצר על ידי סר ויליאם האו. בהיותו בשבי הוא ראה את הטיפול הרפואי העלוב לו זכו השבויים ויזם את כתיבתם של דוחות, אך אלו לא זכו לאוזן קשבת.
במרץ 1778 הוא שוחרר מהשבי. הוא עשה רושם חיובי על ג'ורג' וושינגטון שבמאי 1779 מינה אותו לשלישו האישי. מקהנרי נכח בקרב מונמאות' ביוני 1778. באוגוסט 1780 הוא הועבר למטהו של מייג'ור גנרל לה פאייט, שם הוא נשאר עד פרישתו מהצבא בסתיו 1781.
קריירה פוליטית

לאחר המלחמה היה מקהנרי אחד משלושת הרופאים (האחרים היו יו ויליאמסון וג'יימס מקקלרג) שהשתתפו בוועידת החוקה שכוננה את חוקת ארצות הברית.
ב-17 בספטמבר 1781 הוא נבחר לסנאט של מרילנד וב-2 בדצמבר 1784 כנציג לקונגרס. לאחר מסע בחירות שנוי במחלוקת הוא נבחר ב-10 באוקטובר 1788 לבית המחוקקים של מרילנד. שנתיים לאחר מכן הוא פרש מהחיים הציבוריים ובילה שנה בעסקי מסחר. ב-15 בנובמבר 1791 הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה של חמש שנים בסנאט של מרילנד. לוושינגטון היו קשיים ניכרים בתקופת כהונתו השנייה, שכן חברי הקבינט שלו, אלכסנדר המילטון והנרי נוקס, התפטרו. בנוסף, לאחר שמינה את טימות'י פיקרינג למזכיר המדינה, נותר תפקיד מזכיר המלחמה, פנוי. לאחר שכמה אישים שוושינגטון ראה כראויים למינוי דחו את הצעתו, עלה שמו של ידידו, ג'יימס מקהנרי.
ב-1796 מינה וושינגטון את מקהנרי למזכיר המלחמה ומיד הטיל עליו את המשימה לאפשר את העברתם של עמדות הגבול המערביות משליטתה של בריטניה לשליטת של ארצות הברית, על פי תנאי אמנת ג'יי.
מקהנרי ייעץ לוועדה של הסנאט להימנע מצמצום כוחות הצבא. הוא סייע לארגון מחדש של צבא ארצות הברית לארבעה רגימנטים של חיל רגלים, מחלקת דרגונים וסוללת תותחנים. לזכותו נזקפת הקמתה במרץ 1798 של מחלקת הצי של ארצות הברית, בהתבסס על המלצתו ש"מחלקת המלחמה צריכה לקבל סיוע מנציב לענייני הימיה".
בתקופת ממשלו של הנשיא ג'ון אדמס בשנים 1797 – 1801, הוא המשיך את כהונתו כמזכיר המלחמה, שכן אדמס החליט להשאיר את הקבינט הנשיאותי שאך הוקם כפי שאויש מלכתחילה. בתקופה זו פרצה פרשת XYZ ובעקבותיה המלחמה הבלתי רשמית בין ארצות הברית לצרפת. מקהנרי ייצג בקבינט עמדה ניצית יחסית ביחס לצרפת. אדמס הבין בהדרגה ששלושה חברים בקבינט הביעו שוב ושוב את התנגדותם כלפיו: מקהנרי, פיקרינג (מזכיר המדינה) ואוליבר וולקוט, הבן (מזכיר האוצר). הם נטו להקשיב לדבריו של אלכסנדר המילטון יותר מאשר לנשיא ובאופן ציבורי הביעו אי הסכמה עם מדיניות החוץ של אדמס, בעיקר ככל שנגע העניין לצרפת. במקום להתפטר מתפקידיהם הם בחרו להישאר בקבינט ולפעול כנגד מדיניותו הרשמית של הנשיא. לא ידוע אם אדמס ידע על חוסר נאמנותם. אף על פי שרבים חיבבו את מקהנרי באופן אישי, וושינגטון, המילטון וולקוט הלינו כנגד חוסר כישרונו.
מקהנרי תרם לבעיותיו של אדמס כראש הרשות המבצעת בשל היעדרויותיו הארוכות והתכופות של הנשיא מהבירה, כאשר הוא משאיר את ענייני המדינה בידיהם של מזכיריו, שקיבלו את האחריות לניהולם מבלי לקבל את הסמכות המתאימה. לאחר ישיבת קבינט סוערת שהתקיימה במאי 1800 ביקש אדמס ממקהנרי להגיש את התפטרותו וב-13 במאי הוא עשה כן. בתחילה שקל אדמס להחליף את מקהנרי בג'ון מרשל, אך כאשר עזיבתו של פיקרינג את מחלקת המדינה השאירה חלל ריק, מינה אותו אדמס לתפקיד זה. כיורשו של מקהנרי נקב אדמס בשמו של סמואל דקסטר. כאשר סירב פיקרינג להתפטר, פיטר אותו אדמס בעצמו. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1800 דרבן מקהנרי את המילטון להטיח את האשמותיו כנגד הנשיא, ולהטיל ספק בנאמנותו ובפטריוטיות של אדמס, וכך לעורר ויכוחים ציבוריים בין המועמדים לנשיאות ובסופו של דבר לסלול את דרכו של תומאס ג'פרסון לבחירה כנשיא הבא.
שנותיו האחרונות

ב-1792 רכש מקהנרי שטח אדמה של 95 אקרים ברידג'לי דילייט שבבולטימור וקרא לו "פאייטוויל", על שמו של ידידו המרקיז דה לה פאייט, שם הוא בילה את שנותיו האחרונות. באותה תקופה המשיך מקהנרי בתכתובת ענפה עם ידידיו ועם עמיתיו לתקופת כהונתו בממשלה, במיוחד טימות'י פיקרינג ובנג'מין טלמג', שאיתם הוא החזיק ברעיונות הפדרליסטיים ועקב אחר התקדמות מלחמת 1812.
התקף שיתוק שלקה בו ב-1814 הותיר את מקהנרי עם כאבים קשים ועם חוסר יכולת מוחלט לעשות שימוש ברגליו. שנתיים מאוחר יותר נפטר ג'יימס מקהנרי. עם מותו כתבה עליו רעייתו, פגי לבית קולדוול, שאותה נשא לאישה ב-8 בינואר 1784, את הדברים הבאים:
כאן מגיעים לסיומם חייו של ג'נטלמן נוצרי אדיב, יפה נפש ולהוט רוח. הוא לא היה אדם גדול, אך הוא השתתף באירועים גדולים ואנשים חשובים אהבו אותו, בעוד שכל האנשים העריכו את טוב ליבו ואת טוהר נשמתו. תאריו הרמים שאותם יש לזכור הם שהוא היה נאמן לכל תפקיד שמילא ושהוא היה ידיד אישי ונאמן של לפייט, המילטון וושינגטון.
הערות שוליים

↑  Karen E. Robbins, James McHenry, Forgotten Federalist (Athens and London: The University of Georgia Press, 2013) 9, 12–16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279145505171  GND: 1046537245  ISNI: 0000 0000 3050 4323  LCCN: n79056007  NARA: 10582464  SNAC: w6hb9xk4  SUDOC: 182121852  US Congress: M000469  VIAF: 18499106   WorldCat (עם VIAF): 18499106 
קברו של מקהנרי בבולטימור
ג'ואל קמפבל

ג'ואל נתניאל קמפבל סמואלס (בספרדית: Joel Nathaniel Campbell Samuels; נולד ב-26 ביוני 1992) הוא כדורגלן קוסטה ריקני המשחק בלאון ובנבחרת קוסטה ריקה.
קריירה

קמפבל התחיל את הקריירה שלו בדפורטיבו סאפריסה. בשנת 2009 עלה לבוגרים ובינואר 2011 הושאל לפונטרנאס. ב-28 ביולי 2011, קמפבל סיכם בארסנל. ב-19 באוגוסט 2011 חתם ל-5 שנים. ב-27 באוגוסט 2011 דווח כי לא הצליח להשיג רישיון עבודה דבר שלא יכל לתת לו לשחק בליגה עד יולי 2013, לכן הושאל ללוריאן. ב-1 באוקטובר, הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-2 נגד ולנסיאן. ב-6 ביולי 2012, הושאל לריאל בטיס עד לסיום העונה. ב-25 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 2-1 נגד ראיו וייקאנו. קמפבל הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 2-3 נגד דפורטיבו לה קורוניה. למרות שהצליח להשיג רישיון עבודה באנגליה, הושאל ביולי 2013 לאולימפיאקוס. ב-27 באוקטובר 2013, בישל קמפבל 4 שערים בניצחון קבוצתו 1-5 נגד OFI כרתים. ב-10 בנובמבר הבקיע שער ובישל שתיים נוספים בניצחון 0-4 של קבוצתו נגד פאוק סלוניקי. בסיום העונה זכה עם הקבוצה באליפות. ב-26 בינואר 2015 הושאל לויאריאל. ב-21 באוגוסט 2016 הושאל לספורטינג ליסבון. ב-31 באוגוסט 2017 הושאל לריאל בטיס. ב-16 באוגוסט 2018 חתם לשלוש שנים בפרוזינונה. ב-26 בינואר 2019 חתם בקלוב לאון המקסיקנית.
בצעירותו היה קמפבל חלק מנבחרת הנוער של קוסטה ריקה והשתתף עמה בגביע הזהב עד גיל 17 ב-2009. אל הנבחרת הבוגרת הצטרף קמפבל בשנת 2011. הוא נכלל בסגל נבחרת קוסטה ריקה לגביע הזהב 2011, קופה אמריקה 2011 ומונדיאל 2014.
נכלל בסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת קוסטה ריקה לטורניר קופה אמריקה 2024.
בריאנצה

אגם אנונה והר בארו.
קורני די קאנצו.
תחנת הכוח Trezzo sull'Adda.
ארמון בורומאו, צ'זאנו מדרנו.
בריאנצה (באיטלקית: Brianza, נהגה: briˈantsa, בלומברדית: Brianza, נהגה: briˈãː(t)sa) הוא אזור גאוגרפי, היסטורי ותרבותי באיטליה, למרגלות הרי האלפים, בצפון-מערב לומברדיה, בין מילאנו לאגם קומו.
אטימולוגיה

באיטלקית, בריאנצה תחתית מכונה בסה בריאנצה (bassa Brianza) ובריאנצה עילית מכונה אלטה בריאנצה (alta Brianza).
המילה בריאנצה עשויה להיות נגזרת מהמילה הקלטית brig (גבעה), או מהמילה הלטינית Brigantia שמקורה בכמה מושבות של בריגנטס, או Brigantii, תת-שבט קלטי מהאלפים שעבר רומניזציה אחרי שפלישות הברברים נדדו למקומות אחרים. על פי מסורת אחרת, כאשר המנהיג הקלטי בלובסוס ייסד את מילאנו, סגנו בריאנטיאו כבש את האזור הגאוגרפי מסביב, שנקרא על שמו בריאנטיה או בריאנצה.
גאוגרפיה

בריאנצה משתרעת מאזור קאנצו, צפונית למונצה (כ-14 ק"מ ממילאנו), עד נהר סבסו במערב ונהר אדה במזרח. החלקים הדרומיים והמערביים של חבל הארץ מישוריים ברובם, בעוד שהחלקים הצפוניים והמזרחיים הרריים.
בריאנצה מקיפה חלק מהאזור המנהלי של נפת מונצה-בריאנצה, חלק מהאזור המנהלי של נפת לקו, חלק מהאזור המנהלי של נפת קומו וחלק מנפת מצילאנו. השפה העיקרית המדוברת באזור זה היא איטלקית ובמידה פחותה ניב של השפה הלומברדית.
בריאנצה מאוכלסת בצפיפות, עם כ-1,372 תושבים לקמ"ר, אך בכל זאת נותרה פורייה להפליא למטרות חקלאיות. בשל אופיה ההררי, בריאנצה נחשבת כאתר נופש מועדף על תושבי מילאנו. כלכלת האזור כוללת ייצור רהיטים וכלי עבודה. סביב האזור התפתחה תעשייה טכנולוגית ענפה בשנים האחרונות.
גבולות גאוגרפיים

בצפון-מזרח: גבעות ועמקים באזור אגם גרלייט, עד תחילתו של נהר למברו באזור ההר מונטה סן פרימו.
בצפון-מערב: גבעות המקיפות את מקור נהר הלמברו עד לקומונת טברנריו (שממוקמת בסמיכות לאגם מונטורפונו), הגבול הדמיוני נמשך לאורך הקומונות ליפומו-קפיאגו אינטימיאנו-סנה קומסקו-קזנטה קון ברנאטה ומסתיים במקורות נהר הסבסו.
בדרום: הגבול הדמיוני מתחיל בקומונת לימביאטה, ממשיך דרך העיריות שלאורך תעלת וילורסי עד למפגש של התעלה עם נהר האדה.
במזרח: הגבול הדמיוני מתחיל בנהר האדה, ממשיך באגמים של גרלטה ואולגינטה, ומסתיים במימי תעלת וילורסי.
במערב: הגבול הדמיוני מתחיל בנהר הסבסו שם הוא חוצה את תעלת וילורסי.
היסטוריה

אזור בריאנצה המודרני יושב לראשונה באלף ה-2 לפנה"ס לפני הספירה או אפילו קודם לכן.
בריאנצה ממוקמת בלומברדיה, האזור שנקרא על שם הלומברדים, שהגיעו בסביבות שנת 570 לספירה, לאחר התפשטות הקלטים ורומא.
התפשטות הנצרות בבריאנצה מתוארכת למאה ה-3 לספירה, הרבה בזכות פועלו של אמברוזיוס. אוגוסטינוס מהיפו (כפי שהעיד על עצמו בחיבורי הווידויים שלו) התגורר ברוס קאסיאקום (כיום קאסאגו), בתקופה שלאחר המרתו ורגע לפני הטבלתו על ידי אמברוזיוס. בימי הביניים שלטו באזור הקתרים, ההומיליאטים והתנועה הדתית פטריה במספר עיירות בבריאנצה. הפרנציסקנים פרחו במקום ונשארו עד היום. רוב האזור דבֵק בטקס האמברוזיאני של הכנסייה הקתולית עם האפיפיור ברומא.
בריאנצה הייתה ביתם של דמויות מכובדות רבות בדת, בשירה, בפילוסופיה ובהיסטוריה של הרפואה, ביניהן:
ג'וזפה פאריני - משורר
פיוס האחד עשר - אפיפיור
צ'זארה קאנטו - היסטוריון
פיירו קורטי - רופא
לואיג'י ג'וסאני - תאולוג
ג'ובאני בטיסטה סקאלבריני - בישוף
אלברטו דה ג'וסאנו - מצביא
אריברט, הארכיבישוף של מילאנו - ארכיבישוף
פיליפו טוראטי - סוציולוג
סימונה ברמבילה - נזירה קתולית
סרג'יו סלה - כדורגלן
הערות שוליים

↑  Canale Villoresi
↑  Adda park
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 304914246   WorldCat (עם VIAF): 304914246
גודינוטיה

| גודינוטיה |
| --- | --- |
 מאובני שיניים בסריקות רדיוגרפיה
תקופה
תחילת אאוקן 49 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף לח
סוג:: גודינוטיה
מינים
 Godinotia neglecta
שם מדעי
 Godinotia

גודינוטיה (שם מדעי Godinotia) הוא סוג נכחד של פרימט שחי בתחילת האאוקן בהסן שבגרמניה. מאובני הפרימט שנמצאו רק בשנת 2000 מזכירים עצמות של למורים, והוא היה שייך כמותם לקבוצה בעלי אף לח, אך היה שונה מעט מבני הקבוצה החיים כיום. מקור שמו הוא מהפרימטולוג מארק גודינוט (Marc Godinot).
אורך יצור זה הגיע ל-30 סנטימטר ללא הזנב, בערך בגודל של חתול בית. ליצור היו שיניים מחודדות וקשות שהותאמו לאכילת חרקים או פירות.
בתקופתו הייתה גרמניה מוקפת ביערות גשם לחים וחמימים בהרבה מהיום. ככל הנראה הוא היה שוכן עצים ובדומה לגלגויים וללוריסים היה פעיל בלילות. הוא היה בעל ראיית צבעים ירודה מעט מהלמורים והקופים וחי בקבוצות קטנות או בזוגות.
בתרבות

יונק זה הופיע בסדרה ללכת עם חיות.
ברית הנשים הבין-לאומית

| --- | --- |

 מטה הארגון:  ז'נבה 
 מייסדים:  קארי צ'פמן קאט 
 תקופת הפעילות:  1904–הווה (כ־120 שנה) 
 www.womenalliance.org
 
ברית הנשים הבין-לאומית (נקרא גם הארגון הבין-לאומי לנשים; בצרפתית: Alliance Internationale des Femmes, AIF, באנגלית: International Alliance of Women, IAW) הוא ארגון חוץ-ממשלתי בינלאומי הפועל לקידום זכויות האישה ברחבי העולם, תוך התמקדות בשוויון מגדרי והעצמת נשים. זהו אחד הארגונים הוותיקים, הגדולים והמשפיעים ביותר בתחום זכויות האישה.
הארגון הוקם בברלין בשנת 1904 תחת השם International Woman Suffrage Alliance (הברית הבינלאומית למען זכות בחירה לנשים) על ידי מנהיגות פמיניסטיות מרחבי העולם, בהן מארי סטריט (אנ'), מיליסנט פוסט, קארי צ'פמן קאט וסוזן ב. אנתוני. מטה הארגון היה בלונדון.
הארגון מייצג כיום למעלה מ-50 ארגוני נשים ברחבי העולם ובהם מאות אלפי חברות. הנהלת הארגון נמצאת בז'נבה.
החל משנת 1926 קשר הארגון קשרים חזקים עם חבר הלאומים. בשנת 1947 היה הארגון בין הראשונים שקיבלו מעמד ייעוץ כללי במועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות, ולאחר מכן מעמד דומה במועצת אירופה. לארגון נציגים בגופים בינלאומיים רבים נוספים, בהם ארגון המזון והחקלאות, הליגה הערבית ומועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ.
היסטוריה

לאחר כנס מועצת נשים בינלאומית בשנת 1902 התאכזבו פעילות פמיניסטיות בארצות הברית מכך שהארגון נרתע מלתמוך בזכות בחירה לנשים, והן החליטו להקים ארגון שיקדם מטרה זו. הארגון הוקם בברלין ב-3 ביוני 1904, במהלך הכנס השני של מועצת הנשים בינלאומית. הארגון נקרא בתחילה International Woman Suffrage Alliance (הברית הבינלאומית למען זכות בחירה לנשים) ומקום מושבו היה בלונדון. בין מייסדות הארגון נמנו מארי סטריט (אנ'), מיליסנט פוסט, קארי צ'פמן קאט וסוזן ב. אנתוני.
פעילות הארגון נרתעו מהסגנון התוקפני של אמלין פנקהרסט ואיגוד הנשים החברתי והפוליטי, ובכנס בשנת 1906 סירבו לקבל את האיגוד לשורותיו.
קונגרסים של הארגון התקיימו בקופנהגן (1906), אמסטרדם (1908), לונדון (1909), סטוקהולם (יוני 1911) ובודפשט (1913). לארגון הצטרפו ארגונים לאומיים שנאבקו למען זכות הבחירה לנשים, והוא הוציא לאור כתב-עת חודשי. כנסי הארגון נערכים מעת לעת בערים שונות בעולם. בשנת 2017 נערך הכנס בניקוסיה, קפריסין.
בשנת 1946 שינה הארגון את שמו לברית הנשים הבינלאומית. נשיאת הארגון הייתה קארי צ'פמן קאט, שהייתה גם בין המייסדות של ליגת הנשים הבוחרות (אנ') בארצות הברית.
הצבע המסורתי של הארגון, המשמש כסמל לזכויות האישה וזכות הבחירה לנשים, הוא צהוב.
בשנת 1947 היה הארגון בין הראשונים שקיבלו מעמד ייעוץ כללי במועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות, ולאחר מכן מעמד דומה במועצת אירופה. לארגון נציגים בגופים בינלאומיים רבים נוספים, בהם ארגון המזון והחקלאות, הליגה הערבית ומועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ.
הארגון כיום

הנושא המרכזי בו עוסק הארגון כיום הוא מימוש מלא של האמנה לביעור כל הצורות של אפליה נגד נשים (CEDAW). בכנסים האחרונים של הארגון אומצה הסיסמה "זכויות האישה הן זכויות האדם" והוחלט שהארגון יפעל לקידום נושאים נוספים, בהם צדק וזכויות אדם, קידום הדמוקרטיה והשלום, חיסול האלימות נגד נשים ונערות, שינוי אקלים, קידום הזכות לבריאות מינית ורבייה (אנ'), קידום הבריאות בעולם וקידום נשים בכלכלה.
כיום מייצג הארגון יותר מ-50 ארגונים ברחבי העולם, בהם ויצו. הלנה גלזר, יושבת ראש הנהלת ויצו העולמית, היא גם חברת הנהלה בברית הנשים הבינלאומית.
הערות שוליים

↑  Action program 2018 – 2020 – International Alliance of Women, באתר ברית הנשים הבינלאומית, ‏2018 (באנגלית).
↑  הלנה גלזר, נבחרה ליו"ר הוועד הפועל הציוני, באתר ויצו, ‏16 ביוני 2010.
צלחת מעוטרת בסמל "הברית הבינלאומית למען זכות בחירה לנשים" מכנס הארגון באמסטרדם ב-1908.
גאלוס אנונימוס

פסלו הסמלי של הכרוניקן האלמוני של המלך בלה של הונגריה, בפארק העירוני של בודפשט. ישנם חוקרים המזהים אותו עם גאלוס אנונימוס
גאלוס אנונימוס (בלטינית: Gallus Anonymus; בפולנית: Gall Anonim) היה כרוניקן והיסטוריון עלום בן המאה ה-12.  מחבר הכרוניקה -Gesta principum Polonorum ("מעשיהם העיקריים של הפולנים" בלטינית). השם Gallus יכול להצביע אולי על מוצאו הצרפתי.
לפי מספר חוקרים פולנים, גאלוס אנונימוס יכול להיות זהה עם "אנונימוס", Anonymi Bele Regis Notarii כלומר ה"פקיד האנונימי של המלך בלה" שכתב את הכרוניקה ההונגרית בלטינית Gesta Hungarorum ("מעשי ההונגרים" בלטינית),
לא ידוע כמעט דבר על המחבר. ידוע שלפני שבא לפולין היה בהונגריה, שם פגש במלך פולין בולסלאב השלישי, עקום הפה. לפי דבריו עלה לרגל למקום פולחנו של אגידיוס הקדוש (ליד ארל שבצרפת). כן ניכר בכתביו ידע לגבי סקנדינביה. לפי טיב כתיבתו היה אדם מלומד, המפגין רמת השכלה המתאימה לבן אצולה או לנזיר ומומחיות בכתיבה. סגנונו אופייני לצפון צרפת וארצות השפלה באותה תקופה.
אחד הפסלים הבולטים בפארק העירוני של בודפשט הוא פסלו של הכרוניקן האלמוני ההונגרי, אנונימוס, המפוסל כדמות עוטה ברדס ללא פנים. את הפסל יצר הפסל מיקלוש ליגטי ב-1903.
לקריאה נוספת

Krzysztof Stopka, Gallus Anonymus and his chronicle, Polska Akademia Umiejętności, 2010
הערות שוליים

↑  על הפסל ליגטי ויצירותיו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274172405171  PLWABN: 9810675951705606  BIBSYS: 2075591  BNE: XX1366579  BnF: cb12770729r (data)  CiNii: DA05493710  GND: 118639137  ISNI: 0000 0001 1850 1274  LCCN: n87146215  NKC: jn19981001308  NTA: 068309600  RERO: 02-A009072419  RSL: 7761785  SELIBR: 187894  SUDOC: 112703704  VIAF: 13100620   WorldCat (עם VIAF): 13100620
גולדה (סרט תיעודי)

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל, גרמניה 
 הקרנת בכורה:  2019 
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
גולדה מאיר מציגה את הממשלה השש עשרה בכנסת, 10 במרץ 1974 (מימין נראה יושב ראש הכנסת ישראל ישעיהו-שרעבי)
גולדה הוא סרט תיעודי בהפקה ישראלית-גרמנית משותפת משנת 2019. הוא עוסק בשנות כהונתה של גולדה מאיר (1898 – ‏1978) כראש ממשלת ישראל. במאי הסרט הם שגיא בורנשטיין, אודי ניר ושני רוזנס.
הסרט

הסרט פורש רקע קצר על ראשית חייה של מאיר בארץ מולדתה רוסיה ובארצות הברית, שאליה היגרה כילדה עם משפחתה, וכן על תפקידים ציבוריים שמילאה מאז עלייתה לארץ ישראל ועד שנת 1969. הוא מתמקד בחמש השנים שבהן כיהנה מאיר כראש הממשלה (1969-‏1974). נסקרים בו בפירוט תפקודה ויחסה לשורה של סוגיות: יחסי ארצות הברית-ישראל, הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ההתמודדות עם הטרור, עתידם של השטחים שנכבשו על ידי ישראל במלחמת ששת הימים, המחאה החברתית ותנועת הפנתרים השחורים, הסכסוך הצבאי עם מצרים והניסיון לכונן יחסי שלום עמה, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים. הסרט מתאר גם את המציאות של זקנה ומחלה, שמאיר פעלה תחת משאם ומילאה את תפקידה למרות אלו.
הציר העובר לאורכו של הסרט הוא קטעים משיחה בין מאיר לבין עיתונאי רשות השידור יעקב אחימאיר ואלימלך רם. שיחה זו נערכה לאחר סיומו הרשמי של ראיון טלוויזיוני עמה במסגרת התוכנית "מוקד" בשנת 1978, חודשים ספורים לפני פטירתה. השיחה נערכה באולפן וצולמה, אך הוגדרה שלא לפרסום. במהלכה דיברה מאיר בגילוי לב נדיר על דעותיה ותחושותיה ביחס לענייני הציבור שבהם עסקה. הקלטת השיחה התגלתה בארכיון רשות השידור לאחר תחילת הפקת הסרט ובעקבות תגלית זו הוא הופק למעשה מחדש.
בנוסף לקטעי השיחה באולפן רשות השידור נעשה במסגרת הסרט שימוש נרחב בחומרי ארכיון שבהם הופיעה ודיברה מאיר. כמו כן שובצו בו בהרחבה קטעי מונולוגים מצולמים של אישים שהכירו את מאיר ועבדו אתה. הם דיברו על דמותה של מאיר, על כהונתה ועל חוויותיהם ממגעיהם עמה. האישים הדוברים הם אורי אבנרי - חבר הכנסת, צבי זמיר - ראש המוסד, מירון מדזיני - דובר לשכת ראש הממשלה, קולט אביטל - דיפלומטית וכן יוסי ביילין - דובר מפלגת העבודה. חלק מהדוברים תיארו את מאיר כדמות הגונה, טראגית, שלא התאימה מבחינת אישיותה וגילה למילוי התפקיד החיוני שנטלה על עצמה.
הסרט מלווה בפסקול אודות חייה ועבודתה של מאיר והרקע ההיסטורי, המדיני והצבאי להם, כמו גם הרקע האישי של מאיר.