stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קמה ורדי
ביוגרפיה > קריירה

את דרכה המקצועית החלה בגיל 17. היא טסה לאנגליה, שם גרה בלונדון ובחווה בדורסט לסירוגין. היא הקימה יחד עם חברתה אלה דניאל, סולנית להקת ה-Betty Bears, והזמרת סשה בויסן, את הרכב הפולק-קברט La La Cravat. ההרכב פעל כמופע רחוב ברחבי בריטניה ובצרפת, הקליט אלבום ביתי אחד והתפרק. כשמלאו לורדי 19 שנים, היא חזרה לישראל ומאז היא חיה ופועלת בתל אביב. באותה עת, מלווה בבן זוגה דייוויד מק'קירי, הקימה את ההרכב החשמלי The JackBand Blue. השניים הקליטו חמישה אלבומים ביתיים.
בשנת 2012 יצא לאור אלבום הבכורה שלה, ForgetMeNot בהפקת אודי נאור. בשנת 2016 שחררה ורדי את אלבומה השני, סוף מערב - Satchel - אלבום כפול, חציו באנגלית וחציו בעברית, בהפקת דן זייתון. האלבום מומן במלואו בתמיכת הקהל באתר מימון ההמונים הדסטארט. אלבומה השלישי של ורדי, MoonTicket, יצא בשנת 2021.
בשנת 2025 ראה אור שמרי נפשך - ספר פרוזה של ורדי בהוצאת עם עובד. את הספר ערך יובל שמעוני. הספר זכה בפרס טובה ויצחק וינר לעידוד יצירה ספרותית מקורית לשנת 2025 ולשבחי המבקרים. בעיתון הארץ תואר הספר כ"רומן ביכורים מתוק וכואב, שמעניק לספרות הישראלית אקלים קריר, נוגה ויפהפה". באתר וואלה נכתב כי ורדי יצרה "דיוקן מדויק של נפש שנפצעה מנטישה ואובדן".
יצירתה > אלבומים

| שם אלבום | יצא בשנת | חברת תקליטים |
| --- | --- | --- |
| ForgetMeNot‏ | 2012 |  |
| Satchel‏ | 2016 | נענע דיסק |
| סוף מערב | 2016 | נענע דיסק |
| Moonticket‏ | 2020 |  |
יצירתה > ספרים

שמרי נפשך, 2025. הוצאת עם עובד. עריכה: יובל שמעוני.
הערות שוליים

↑  קמה ורדי, באתר Shira Z. Carmel (באנגלית)
↑  אודי בן סעדיה, קמה ורדי טהרלב מגוננת ביופי על דמויותיה דרך המילים והכתיבה, באתר וואלה, ‏22.1.2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007379374205171  VIAF: 16150380606713372893   WorldCat (עם VIAF): 16150380606713372893
מזכיר העבודה של ארצות הברית

מזכיר העבודה של ארצות הברית (באנגלית: United States Secretary of Labor) הוא ראש מחלקת העבודה של ארצות הברית וחבר הקבינט של ארצות הברית. הוא מפקח על כל פעילויות משרד העבודה. זהו תפקיד ברמה I בתוכנית הביצוע ומרוויח את המשכורת שנקבעה עבור אותה רמה (246,400 דולר נכון לשנת 2024).
משרד העבודה ובראשו מזכיר העבודה, אחראים לנושאים המתעוררים הנוגעים לתקנים הפדרליים בארצות הברית ל: שכר ושעות עבודה, בטיחות מקצועית, שירותי העסקה מחדש, קצבאות ביטוח אבטלה, סטטיסטיקה כלכלית בשוק העבודה, זכויות והטבות הקשורות לעבודה, ותנאים במקום העבודה. מטרת משרד העבודה היא גם לקיים, לתמוך ולקדם את רווחתם של אזרחי ארצות הברית על ידי יישום תקנות והוראות שהן משפיעות על מקבלי שכר, אזרחים המבקשים עבודה ופנסיונרים. משרד העבודה מורשה לאכוף ולנהל למעלה מ-180 חוקים פדרליים ואלפי תקנות פדרליות, המשפיעים על לפחות 125 מיליון מקבלי שכר ו-10 מיליון מעסיקים. על ידי הקונגרס.
מזכיר העבודה הוא נושא המשרה ה־11 בסדר ההחלפה של נשיא ארצות הברית במקרה שכהונת הנשיא נקטעת.
מזכירת העבודה היא לורי צ'אבס-דרימר, שהחלה בכהונתה ב-11 במרץ 2025.
מזכירי העבודה

| # | דיוקן | שם | תקופת כהונה> התחלה | תקופת כהונה> סיום | נשיא תחתיו כיהן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | ויליאם בואושופ וילסון | 6 במרץ 1913 | 4 במרץ 1921 | וודרו וילסון |
| 2 |  | ג'יימס ג' דייוויס | 5 במרץ 1921 | 30 בנובמבר 1930 | וורן הרדינג |
| 2 |  | ג'יימס ג' דייוויס | 5 במרץ 1921 | 30 בנובמבר 1930 | קלווין קולידג' |
| 2 |  | ג'יימס ג' דייוויס | 5 במרץ 1921 | 30 בנובמבר 1930 | הרברט הובר |
| 3 |  | ויליאם דואק | 9 בדצמבר 1930 | 4 במרץ 1933 | הרברט הובר |
| 4 |  | פרנסס פרקינס | 4 במרץ 1933 | 30 ביוני 1945 | פרנקלין דלאנו רוזוולט |
| 4 |  | פרנסס פרקינס | 4 במרץ 1933 | 30 ביוני 1945 | הארי טרומן |
| 5 |  | לואיס שוולנבק | 1 ביולי 1945 | 10 ביוני 1948 | הארי טרומן |
| 6 |  | מורי ג' טובין | 13 באוגוסט 1948 | 20 בינואר 1953 | הארי טרומן |
| 7 |  | מרטין פטריק דארקין | 21 בינואר 1953 | 10 בספטמבר 1953 | דווייט אייזנהאואר |
| 8 |  | ג'יימס פ' מיטשל | 9 באוקטובר 1953 | 20 בינואר 1961 | דווייט אייזנהאואר |
| 9 |  | ארתור גולדברג | 21 בינואר 1961 | 20 בספטמבר 1962 | ג׳ון פיצג׳רלד קנדי |
| 10 |  | ויליאם וילארד וירץ | 25 בספטמבר 1962 | 20 בינואר 1969 | ג'ון פיצג'רלד קנדי |
| 10 |  | ויליאם וילארד וירץ | 25 בספטמבר 1962 | 20 בינואר 1969 | לינדון ג'ונסון |
| 11 |  | ג'ורג' שולץ | 22 בינואר 1969 | 1 ביולי 1970 | ריצ'רד ניקסון |
| 12 |  | ג'יימס הודג'סון | 2 ביולי 1970 | 1 בפברואר 1973 | ריצ'רד ניקסון |
| 13 |  | פיטר ברנן | 2 בפברואר 1973 | 15 במרץ 1975 | ג'רלד פורד |
| 14 |  | ג'ון דאנלופ | 18 במרץ 1975 | 31 בינואר 1976 | ג'רלד פורד |
| 15 |  | ויליאם אוזרי | 10 בפברואר 1976 | 20 בינואר 1977 | ג'רלד פורד |
| 16 |  | ריי מרשל | 27 בינואר 1977 | 20 בינואר 1981 | ג'ימי קרטר |
| 17 |  | ריימונד דונובן | 4 בפברואר 1981 | 15 במרץ 1985 | רונלד רייגן |
| 18 |  | ביל ברוק | 29 באפריל 1985 | 31 באוקטובר 1987 | רונלד רייגן |
| 19 |  | אן מקלפלין קורולוגוס | 17 בדצמבר 1987 | 20 בינואר 1989 | רונלד רייגן |
| 20 |  | אליזבת דול | 25 בינואר 1989 | 23 בנובמבר 1990 | ג'ורג' הרברט ווקר בוש |
| 21 |  | לין מורלי מרטין | 22 בפברואר 1991 | 20 בינואר 1993 | ג'ורג' הרברט ווקר בוש |
| 22 |  | רוברט רייך | 22 בינואר 1993 | 20 בינואר 1997 | ביל קלינטון |
| 23 |  | אלכסיס הרמן | 1 במאי 1997 | 20 בינואר 2001 | ביל קלינטון |
| 24 |  | איליין צ'או | 29 בינואר 2001 | 20 בינואר 2009 | ג'ורג' ווקר בוש |
| 25 |  | הילדה סוליס | 24 בפברואר 2009 | 22 בינואר 2013 | ברק אובמה |
| 26 |  | טום פרז | 23 ביולי 2013 | 20 בינואר 2017 | ברק אובמה |
| 27 |  | אלכסנדר אקוסטה | 28 באפריל 2017 | 19 ביולי 2019 | דונלד טראמפ |
| 28 |  | יוג'ין סקאליה | 30 בספטמבר 2019 | 20 בינואר 2021 | דונלד טראמפ |
| 29 |  | מרטי וולש | 23 במרץ 2021 | 11 במרץ 2023 | ג'ו ביידן |
| מזכירה בפועל |  | ג'ולי סו | 11 במרץ 2023 | 20 בינואר 2025 | ג'ו ביידן |
| מזכיר בפועל |  | וינס מיקון | 20 בינואר 2025 | 11 במרץ 2025 | דונלד טראמפ |
| 30 |  | לורי צ'אבס-דרימר | 11 במרץ 2025 | מכהנת | דונלד טראמפ |
רלף ריצ'רדסון

| --- | --- |

רלף ריצ'רדסון, 1962
 לידה:  19 בדצמבר 1902 צ'לטנהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  10 באוקטובר 1983 (בגיל 80) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות הייגייט 
 שם לידה:  Ralph David Richardson 
 סוגה מועדפת:  קומדיה שייקספירית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1921 
 בן או בת זוג:  Meriel Forbes (26 בינואר 1944–10 באוקטובר 1983)  Muriel Hewitt (1924–?) 
 צאצאים:  Charles Richardson 
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor  פרס מיוחד של אגודת התאטרון של לונדון 
 פרופיל ב-IMDb
 
סיר רלף דייוויד ריצ'רדסון (באנגלית: Sir Ralph David Richardson; ‏19 בדצמבר 1902 - 10 באוקטובר 1983) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי, מגדולי שחקני התיאטרון הבריטים בכל הזמנים.
מועמד לשלושה פרסי טוני ושני פרסי אוסקר על תפקידיו בסרטים "היורשת" ו"גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים" (במועמדות שקיבל לאחר מותו).
קורות חייו

נולד בעיר צ'לטנהאם שבמחוז גלוסטרשייר לארתור וללידיה ריצ'רדסון.
גדל לצד אמו כנוצרי קתולי לאחר שזו עזבה את אביו ונסעה עם ילדיה להתגורר בעיירה גלוסטר.
לאחר שנשר ממוסדות הלימוד הקתוליים בהם למד עבד ריצ'רדסון בחברת ביטוח ולמד אומנות, פנה בגיל צעיר לתחום התיאטרון.
קריירה > תיאטרון

כדי ללמוד משחק בתיאטרון המקומי שבאזור מגוריו נאלץ לשלם עשרה שילינג לשבוע.
למד במוסד במשך חמש שנים לפני שהתקדם לבימות גדולות יותר ולתפקידים במחזות השייקספיריים "מקבת'" ו"יוליוס קיסר".
ב-1925 הצטרף לחברת התיאטרון המרכזית של העיר ברמינגהאם
וב-1926 הופיע לראשונה בבירה לונדון בתיאטרון מקומי בתפקיד קטן במחזה"אדיפוס בקולונוס" וב"תיאטרון סוף מזרח"
בשנת 1929 החל להופיע בתיאטרון "אולד ויק" במשך כשנתיים בהם התפרסם בעיקר בתפקידים שייקספיריים בתור קאליבן במחזה "הסערה", בתור הפוליטיקאי הרומאי דמטריוס אהנוברבוס במחזה "אנטוני וקלאופטרה", בתור פטרוצ'יו ב"אילוף הסוררת" וניק בוטום ב"חלום ליל קיץ".
שידרג את מעמדו לאחד משחקני התיאטרון הטובים ביותר בבריטניה בשנת 1936 אחרי הופעותיו במלודרמה הקומית "ד"ר קלירט'האוס המדהים" ובמחזה "ג'ונסון על ג'ורדן".
הופיע לראשונה על הבמה הגדולה בברודוויי באותה השנה במחזה "רומיאו ויוליה".
בשיא הצלחתו כשחקן תיאטרון התגייס ריצ'רדסון במהלך מלחמת העולם השנייה לכוחות המילואים של הצי המלכותי והשתחרר יחד עם השחקן לורנס אוליבייה  בשנת 1944 רק כדי לחזור לתיאטרון אולד ויק ולחזות במה שנותר ממנו לאחר הפצצות הנאצים. בעקבות ההרס במקום עבר להופיע ב"תיאטרון נואל קווארד" שבסיטי של וסטמינסטר שם נתן הופעות בלתי נשכחות במחזמר "פר גינט" ובמחזות "זרועות ואדם", "בלש קורא" ו"ריצ'רד השני" לצידו של אלק גינס אותו גם ביים ריצ'רדסון.
בשנת 1945 נסעו ריצ'רדסון ולורנס אוליבייה לגרמניה כדי להופיע בפני אלפי חיילים בריטיים, והספיקו להופיע גם בתיאטרון הלאומי הצרפתי ה"קומדי פראנסז".
ריצ'רדסון ואוליבייה נחשבים עד היום לשחקני התיאטרון הגדולים ביותר בהיסטוריה של "תיאטרון אולד ויק".
היה מועמד לשלושה פרסי טוני על תפקידיו במחזות "הוואלס של לוחמי השוורים", "בית" ו"מדינה של אף אחד".
קריירה > קולנוע

התפרסם לראשונה בקולנוע הבריטי ב-1936 בקלאסיקה המדע בדיונית בהפקתו של אלכסנדר קורדה "דברים העתידים לבוא".
קיבל ביקורות אוהדות ראשונות על הופעותיו בעיבוד הקולנועי המצליח "המצודה" לרומן של ארצ'יבלד ג'וזף קרונין "המצודה" בתור ד"ר פיליפ דני חברו הטוב של גיבור העלילה ד"ר אנדרו מנסון (רוברט דונט) ובמותחן ההרפתקאות המלחמתי "ארבעה האבות" בו גילם את קפטן ג'ון דוראנס.
ב-1948 שיחק בעיבודו של קרול ריד לסיפור קצר של גרהם גרין "האליל שנפל" את ביינס רב המשרתים של השגריר. באותה השנה גם התפרסם לצידה של ויוויאן לי בתפקיד אלכסיי קרנין בעיבוד הקולנועי הטוב ביותר שנעשה לרומן של לב טולסטוי "אנה קארנינה".
ריצ'רדסון שיחק בהוליווד לראשונה ב-1949 בדרמה הקלאסית של ויליאם ויילר "היורשת". בסרט גילם את ד"ר אוסטין סלופר אביה הקשוח והבלתי מתפשר של קת'רין (אוליביה דה הבילנד) וקיבל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 1952 זכה בפרס באפט"א לשחקן הבריטי הטוב ביותר על תפקידו בתור איל הנפט ג'ון ריידג'פילד בעל חברת התעופה בדרמת המלחמה של דייוויד לין "מחסום הקול".
ב-1955 גילם את הדוכס מבקינגהאם בעיבוד שערך לורנס אוליבייה לטרגדיה השייקספירית "ריצ'רד השלישי".
שיחק בתחילת שנות ה-60 באפוסי המלחמה ההיסטוריים "אקסודוס" בתור הגנרל הבריטי סות'רלנד ו"300 ספרטנים" המבוסס על קרב תרמופילאי בתור תמיסטוקלס המנהיג של אתונה.
ב-1962 גילם את ג'יימס טיירון בעלה השתיין של מרי (קת'רין הפבורן) המכורה למורפיום בעיבודו המוצלח של סידני לומט למחזהו של יוג'ין או'ניל "מסע ארוך אל תוך הלילה". על הופעתו זכה בפרס השחקן הטוב ביותר במסגרת פסטיבל קאן.
ב-1965 השתתף בדרמת המלחמה המבוססת על הרומן של בוריס פסטרנק "דוקטור ז'יוואגו" בתור אלכסנדר גרומקו.
הועמד פעמיים לפרס השחקן הבריטי הטוב ביותר על הופעתו בתור ראש ממשלת בריטניה ויליאם גלאדסטון בסרט המלחמה "חרטום" ועל תפקידו בקומדיה "הקופסה השגויה".
שיחק ב-1969 ב"הקרב על בריטניה", סרט המלחמה של גאי המילטון שתיאר את אירועי הקרב על בריטניה.
ב-1972 הועמד לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר בקולנוע הבריטי על תפקידו בתור המלך ג'ורג' הרביעי בסרט "ליידי קרוליין לאמב" וגילם את הזחל בעיבוד הקולנועי לספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות".
ב-1975 הופיע בקומדיה המוזיקלית "בר מזל" בתור התעשיין הרשע סיר ג'יימס בורג'ס.
הופיע בסדרה האיטלקית "ישו מנצרת" בדמותו של אחד מחסידיו הראשונים של ישו, שמעון הקדוש.
ב-1981 גילם את המכשף אולריך בסרט ההרפתקאות התקופתי "קוטל הדרקונים (אנ')" ואת סופרם בינג בסרטו של טרי גיליאם "שודדי הזמן".
ריצ'רדסון נפטר זמן קצר לאחר צילומי הסרט "גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים", בסרט הופיע ריצ'רדסון בתור הרוזן ה-6 של גרייסטוק והיה מועמד בטקס האוסקר שנערך כחצי שנה לאחר מותו לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בפעם השנייה לאחר 35 שנה. למרות שנפטר, ריצ'רדסון נחשב לשחקן המבוגר ביותר בהיסטוריה שהיה מועמד לאוסקר.
הסרט הוקדש לזכרו של ריצ'רדסון.
חיים אישיים

בשנת 1924 התחתן עם השחקנית בת השבע עשרה מוריאל יואיט, הזוג היה נשוי באושר ללא ילדים עד למותה של יואיט ממחלת השינה בשנת 1942.
ב-1944 התחתן עם השחקנית מריאל פורבס, לריצ'רדסון ולפורבס נולד ילד אחד. הם היו נשואים במשך 29 שנים עד למותו של ריצ'רדסון.
ריצ'רדסון הוא הראשון בדורו שקיבל תואר אבירות על עשייתו בשנת 1947, לפני ג'ון גילגוד ולורנס אוליבייה.
ריצ'רדסון נפטר בשנת 1983 משבץ כשהוא בן 80, ונקבר בבית הקברות הייגייט שבלונדון.
פילמוגרפיה נבחרת

דברים העתידים לבוא (1937)
האיש שהיה עושה ניסים (1936)
הגירושים של גברת אקס (1938)
המצודה (1938)
לאריה יש כנפיים (1939)
תוכניות קיו (1939)
ארבע נוצות (1939)
בליל האש (1939)
החולה הנעלם (1941)
הצי הכסוף (1943)
אנה קארנינה (1948)
האליל שנפל (1948)
היורשת (1949)
מהירות הקול (1952)
ריצ'רד השלישי (1955)
הזר הנלהב (1957)
האיש שלנו בהוואנה (1959)
אוסקר ויילד (1960)
אקסודוס (1960)
מסע ארוך אל תוך הלילה (1962)
300 ספרטנים (1962)
אשת הקש (1964)
דוקטור ז'יוואגו (1965)
הקופסה השגויה (1966)
חרטום (1966)
איזו מלחמה נפלאה (1969)
הקרב על בריטניה (1969)
חדר השינה (1969)
בשם חברים (1970)
מי הרג את דודה רו? (1971)
ליידי קרוליין לאמב (1972)
הרפתקאות אליס בארץ הפלאות (1972)
בית בובות (1973)
בר מזל (1973)
רולרבול (1975)
קוטל הדרקונים (אנ') (1981)
שודדי הזמן (1981)
גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים (1984)
תמסור את ברכותיי לרחוב ברואד (1984)
צב ביצות אירופי

| צב ביצות אירופי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבים ביצתיים
סוג:: צב ביצות
מין:: צב ביצות אירופי
שם מדעי
 Emys orbicularis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


צב ביצות אירופי (שם מדעי: Emys orbicularis) הוא מין של צב ביצות, שבעבר חי גם בישראל.
תפוצת הצב היא בדרום ומרכז אירופה, מזרח אסיה וצפון אפריקה. בתקופות קדומות יותר היה הצב נפוץ בשטח נרחב יותר, כמו צפונית לשוודיה. צבי הביצות, כשמם, מעדיפים לחיות באזורי הביצות כשהם מוקפים שטח גדול טבעי ומיוער, אך הם יכולים להימצא גם באזורים אחרים בהם יש מזון רב.
גודלו של צב הביצות האירופאי הוא בינוני, ואורכו נע בין 12 ל-38 סנטימטרים. צבע השריון שלו הוא חום-ירקרק מנוקד בצהוב.
הערות שוליים

↑  צב ביצות אירופי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543352205171  GND: 4556267-2  LCCN: sh85042956  NKC: ph886994 
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חג

ערך זה עוסק בחג כיום שמחה. אם התכוונתם לחגים ביהדות, ראו .
הכדור המסמל את תחילת השנה החדשה, בחגיגות בכיכר טיימס בניו יורק
חג הוא יום שבו מצוין אירוע משמח בעל משמעות היסטורית, דתית, לאומית וכדומה, באמצעות טקסים, חגיגות, תפילות ומנהגים שונים, על פי מנהג או על פי החוק. בדרך כלל פעולות שגרתיות כגון עסקים, עבודה ולימודים מושהים או מצטמצמים ביום זה.
לכל אחת מהדתות יש חגים משלה ובנוסף לכך יש בכל מדינה חגים לאומיים המשותפים לאזרחיה בני כל הדתות.
בשונה מן החגים שהם ימי שמחה, יש בדתות ובמדינות שונות גם ימי זיכרון ואבל. כמו כן ישנם ימים מיוחדים המציינים דבר מה כגון יום האם ויום האישה.
רקע לקביעת החגים

קיום חגים הוא אוניברסלי: החגים קיימים בכל התרבויות, אך ביטויים משתנה מחברה לחברה ומדת לדת. גם לאדם החילוני וגם לכל דת ישנו לוח שנה הכולל חגים בעלי מסורות ומנהגים. החג הוא מסורת החוזרת על עצמה בהתאם ללוח השנה – אך לאורך השנים ייתכן שינוי במשמעות ובמנהגים הקשורים לכל חג (כדוגמה – הוספת נופך של מאכלי חלב לחגיגות חג שבועות).
הנוצרים שינו את יום המנוחה היהודי ליום ראשון בשבוע, נתנו משמעות שונה לחג הפסח וקבעו יום אחר לראש השנה. המוסלמים אחריהם שינו את יום המנוחה ליום שישי.
דוגמה נוספת היא קביעת מועדו של ראש השנה. המשתנה בין דת לדת לפי לוח השנה שהיא מחזיקה בו. במזרח הקדום נהגו שתי שיטות הקשורות לכלכלה חקלאית: השקיה טבעית (שדה בעל), שנשענה על גשמים והשקיה מלאכותית, שהשתמשה בשיטות אגירה והצפה. במקומות בהם השתמשו בהשקיית גשמים, כמו בכנען, קבעו את ראש השנה בתחילת ימי הגשמים (כמו בלוח גזר), והתפללו לכך לאלים המרכזיים (כמו האל בעל), ואילו במסופוטמיה, שם מסתמכים על מי הפרת והחידקל, ראש השנה נקבע בתחילת האביב. במצרים, הנסמכת על הנילוס, ראש השנה נקבע לתחילת הקיץ, שאז הנילוס עולה ומציף את סביבתו.
לחלק מהחגים אופי שמח ולאחרים אופי של עצב, צום ומגבלות. כדוגמה מעניינת לכך – מקור חג "הימים הנוראים" הקיים תרבויות עתיקות רבות בעולם – הוא באי ההתאמה בין מחזור השמש למחזורי הירח. הפער דורש הוספת כשבוע לשנת הירח (מופע הירח או הירח המלא היה לוח השנה הקדום – על פיו נחגגו חגים) כדי להיות מתואם עם שנת השמש (על פי שנת השמש מבוססת החקלאות ועונות השנה). בעבר הפאגאי היה לחג אופי שמח (בדומה ליום הולדת), ואילו ביהדות החג התפצל ל"ימים הנוראים" הדבוקים לסוף השנה, ולחג "ראש השנה" בתחילת השנה – אשר להם אופי מנוגד.[דרושה הבהרה] בדומה לכך, גם החגים המודרניים של "ימי הזיכרון" ו"יום העצמאות" הם צמודים ובעלי אופי מנוגד.
מקור המילה חג

מקור המילה מופיע במקרא מספר פעמים, לדוגמה לגבי חג הפסח "וְהָיָה הַיּוֹם הַזֶּה לָכֶם לְזִכָּרוֹן וְחַגֹּתֶם אֹתוֹ חַג לַה'".
שורש המילה הוא ח-ג-ג. משמעות הפועל "לחוג" היא מלשון "סיבוב" כלומר לסובב או להסתובב (לדוגמה: המטוס חג בשמי הארץ, עוגה עוגה עוגה – במעגל נחוגה).
לשורש זה כמה משמעויות בעלות עניין המקשר בין משמעות של "סיבוב" למשמעות של "חגיגה" :
בחברה החקלאית הקדומה היו טקסים שציינו שלבים בעיבוד האדמה (כגון הגשם, הקציר וכדומה). חזרה על טקס שוב ושוב (השנה היא מעגל החוזר על עצמו) הפכה לחג.  החזרה על אותה פעולה שוב ושוב (כמו סיבוב) בשילוב עם טקס (חגיגה) קיבלה משמעות של "חגיגה" במועד נתון.
במרבית התרבויות החגים החקלאיים נחגגו לפי לוח שנה מרכזי המבוסס ירח. סיבוב הירח הוא חג (במשמעות סיבוב), בתרבויות רבות (כולל פאגאניות, טרום היהדות) חגגו חג בכל חודש במופע הירח המלא. בחלק מהחודשים נתנו לחג נופך הרלוונטי לחקלאות (גשם, שתילה, קציר) – וחגים אלו נחגגו (שלא במקרה) באמצע החודש (בו הירח מלא). זהו גם מקור תאריך החגיגה של כל החגים היהודים הקדומים – המופיעים גם הם באמצע החודש בלוח השנה העברי. בדומה להזזת יום החופש בין היהדות-נצרות-אסלאם, הוזזו חלק מהחגים היהודים (כגון שבועות) מאמצע החודש – וזאת בכדי להיות מובדלים ממנהגים זרים וקדומים. עד היום המנהג ללבוש חולצה לבנה בראש חודש – הוא ביטוי נוסף של חגיגת חג בכל חודש עוד מימי קדם (בעבר ניסו להילחם בתופעה, אך המנהג השתרש עמוק בחוגים דתיים רבים עד היום).
בעבר היו נהוגים טקסים בהם סבבו (חגו) את המזבח או הבמה מספר פעמים – תופעה המקושרת גם כן עם חג חגיגה וחגיגיות (אולם אין זה המקור להפיכת המשמעות של חג מ"סיבוב" ל"יום מיוחד", המהפיכה החקלאית חלה אלפי שנים לפני הופעת מזבחים). באופן דומה, בערבית אדם העולה לרגל למכה (כדי להסתובב סביב אבן הכעבה) קוראים חג'. השורש ח-ג-ג קרוב לשורש ע-ג-ג (עוגה, למשל), שגם משמעותו היא עיגול.
המונח יום טוב

יום טוב הוא המונח ההלכתי למועדים המוזכרים בתורה. יום כיפור כלול בהגדרה זו, אך שבת לא. פורים וחנוכה אינם "ימים טובים", אלא "קביעה מדרבנן" כימי הלל והודאה. צומות (גם אלו מתקופת בית ראשון, כמו עשרה בטבת ושבעה עשר בתמוז) אינם כלולים במונח זה.
בימים אלו חלות הגדרות הלכתיות מיוחדות ותפילות מיוחדות. ביום טוב אסור כמו בשבת להדליק אש, אך מותר "להעביר אש" אם הייתה כבר דולקת.
לימים הטובים יש קידוש מיוחד השונה בנוסחו מהקידוש של שבת, הן בלילה והן ביום. (ואם יום טוב חל בשבת, אז לפי הכלל "תדיר ושאינו תדיר – תדיר קודם" אומרים את הקידוש של שבת (התדיר) לקידוש של יום טוב (שאינו תדיר)).
ישנה קריאה בתורה המיוחדת. לכל יום מהימים האלו – עם חמש או שש עליות.
מבחינה הלכתית ישנם דינים מיוחדים לימים טובים
ביידיש נהגו לברך ביום טוב איש את רעהו "א גוט יומטב" (מילולית: יום טוב טוב).
בעברית באנגלית ובשפות נוספות משתמשים במילים 'יום טוב' כאיחול נפוץ, בכל השנה.
קרבן חגיגה

בתקופות בהן בית המקדש היה קיים, היו העולים לרגל לבית המקדש מביאים קרבן חגיגה, שמו של הקורבן נגזר מן המילה חג משום שקורבן זה מובא דווקא בשלושת הרגלים המוזכרים בתורה פסח שבועות וסוכות שבהם מצווים על העלייה לרגל.
ראו גם

חגי ישראל ומועדיו
חגים ומועדים באסלאם
הערות שוליים

↑  ספר דברים, פרק י"א, פסוק י"א.
↑  ספר שמות, פרק י"ב, פסוק י"ד.
↑  מתיה קם, אמצע החודש – ותאריכי חגים ומועדים, באתר תרבות IL
↑  טלה בר, החגים הפגאניים של ישראל, באתר האייל הקורא, ‏5/6/2003
↑  טלה בר, חגי 'כנען' בישראל, באתר האייל הקורא, ‏6/9/2002
↑  הרה"ג דוב ליאור, חולצה לבנה בראש חודש, באתר yeshiva
↑  רבני בבל התירו להדליק ביום טוב מגפרור, שהאש "נמצאת" בו, ולנסוע בחשמלית שהייתה בבגדאד.
↑  משנה ברורה, חלק ה'
↑  תנ"ך, שמות פרק טז' פסוק טז'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562967205171  GND: 4153848-1  HDS: 016124  LCCN: sh85061453  LNB: 000048025  NDL: 00572392  NKC: ph116350
פול ג'ונסון

| --- | --- |

 לידה:  2 בנובמבר 1928 מנצ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  12 בינואר 2023 (בגיל 94) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Paul Bede Johnson 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 השכלה:  מודלין קולג'  קולג' סטוניהרסט 
 תפקיד:  עורך (1965–1970) 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 בן או בת זוג:  Marigold Johnson (1957–12 בינואר 2023) 
 פרסים והוקרה:  מדליית החירות הנשיאותית (2006)  מפקד במסדר האימפריה הבריטית (2016)  פרס פרנסיס בויאר (1979) 
 pauljohnsonarchives.org
 
פול ביד ג'ונסון (באנגלית: Paul Bede Johnson;‏ 2 בנובמבר 1928 – 12 בינואר 2023) היה עיתונאי, היסטוריון, כותב נאומים וסופר אנגלי. ג'ונסון התפרסם לראשונה בשנות ה-50 כעיתונאי ואחר כך כעורך כתב העת ניו סטייטסמן. הוא כתב למעלה מ-40 ספרים ומאמרים וכתבות רבות בכתבי עת ועיתונים. בתחילת דרכו החזיק בדעות שמאל ולאחר מכן עבר לדעות ימין. הדבר בא לידי ביטוי בכתיבתו ההיסטורית-פופולרית. בניו הם העיתונאים דניאל ג'ונסון, מייסד הירחון הבריטי Standpoint (אנ'), ואיש העסקים לוק ג'ונסון, שכיהן כמנהל ערוץ 4 הבריטי.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות והקריירה שלו

ג'ונסון נולד במנצ'סטר שבאנגליה. למד בבית הספר הישועי העצמאי סטוניהרסט קולג', ובמגדלן קולג', אוניברסיטת אוקספורד. שאותו ביכר על פני מערכת לימודים חילונית יותר באוקספורד. אחד ממוריו באוקספורד היה ההיסטוריון א. ג. פ. טיילור (אנ') אחרי שסיים את התואר בהצטיינות, שירת ג'ונסון בצבא, הצטרף לחיל הרובאים המלכותי ולאחר מכן לחיל החינוך המלכותי, לאחר זמן התמנה לקפטן והוצב בגיברלטר.
שירותו הצבאי של ג'ונסון סייע לו להתקבל לעבודה בעיתון הפריזאי Realités,‏ שם שימש כעוזרו של העורך (1952–1955).
ג'ונסון אימץ השקפת שמאל פוליטית במהלך תקופה זו, כשהיה עד, במאי 1952, לתגובת המשטרה למהומות בפריז כתב "לא הייתי מאמין שנוקטים בכזו אכזריות, אילולא נוכחתי בכך במו עיניי." אחר כך הוא גם שימש ככתבו הפריזאי של כתב העת ניו סטייטסמן והואשם בקשרים עם תנועת "הבוואניסטים" ובקשרים עם אניירין בוואן בעצמו. הוא שב ללונדון ב-1955, הצטרף לסגל העיתון ניו סטייטסמן, היה כותב בולט, סגן העורך ואחר כך העורך בשנים 1965–1970.
מינויו של ג'ונסון כעורך הניו סטייטסמן נתקל בהתנגדות מסוימת, הסופר לאונרד וולף התנגד לכך שקתולי ימלא את המשרה, וג'ונסון היה בתקופת מבחן של שישה חודשים. כמה ממאמריו של ג'ונסון כבר ניפצו מוסכמות: ב-1964 התריע על "סכנת הביטליזם", הוא גם נחשד בכך שהגיע למסיבה של אנטוניה פרייזר שהייתה נשואה לחבר פרלמנט מהמפלגה השמרנית.
ספרו Statesmen And Nations‏ (1971) הוא אנתולוגיה של מאמריו ב-סטייטסמן, המכילים סקירות רבות של ביוגרפיות של פוליטיקאים שמרנים ושל פתיחות כלפי יבשת אירופה; במאמר אחד ג'ונסון אהד את אירועי מאי 1968 בפריז, אם כי הוא נותר מודע לבעיות האלימות בעידן של תמורה פוליטית. לפי הכתוב בספרו, ג'ונסון כתב 54 דיווחים על הנעשה מעבר לים בשנותיו ב-סטייטסמן.
ביוגרפיה > העשורים האחרונים לחייו

במהלך שנות ה-70 הפך ג'ונסון לבעל השקפה שמרנית יותר ויותר, ונותר במידה רבה כזה עד למותו. בספרו Enemies of Society ‏(1977), שבא בעקבות סדרת מאמרים בעיתונות הבריטית, הוא התנגד לתנועות האיגודים המקצועיים, ותפש אותה כאלימה ולא-סובלנית, כינה את האיגודים המקצועיים "פשיסטיים". כשהכלכלה הבריטית קרטעה, הפך ג'ונסון לתומך בהשקפתה של ראש ממשלת בריטניה לעתיד של צמצום הבירוקרטיה והורדת המיסוי. בסופו של דבר הוא פנה לימין ונעשה אחד מיועציה הקרובים של תאצ'ר. "בשנות השבעים בריטניה כרעה על ברכיה. לשמאל לא היו פתרונות. אני התחלתי לסלוד מכוחם המוגזם של האיגודים המקצועיים שהרסו את בריטניה", הוא נזכר לימים.
לאחר ניצחונה של תאצ'ר בבחירות של 1979, יעץ ג'ונסון לערוך שינויים בחקיקה הנוגעת לאיגודים מקצועיים, והיה גם אחד מכותבי נאומיה של תאצ'ר. "נמשכתי אליה מייד", הוא נזכר, "אני מכיר את מרגרט מאוקספורד. היא לא הייתה בליינית. היא אינדיבידואליסטית בעלת דעות עצמאיות. אנשים אומרים שהיא הושפעה מקרל פופר ופרידריך האייק. התוצאה היא שלתאצ'ר היו שלושה עקרונות מנחים: כנות, הגינות ולעולם לא לקחת אשראי", אמר ג'ונסון.
ג'ונסון כתב טור בשבועון השמרני הבריטי The Spectator בשנים 2009-1981; בתחילה התמקד בהתפתחויות בתקשורת, לאחר מכן זכה הטור לכינוי "ומשהו אחר". בעבודתו העיתונאית התעסק ג'ונסון בדרך-כלל בסוגיות ואירועים אותם הוא ראה כסממנים של ירידה חברתית כללית, בין אם באמנות, בחינוך, בחקיקה הדתית, או ביחסי אנוש.
ג'ונסון כתב טור בדיילי מייל עד 2001. בראיון שנתן לדיילי טלגרף בנובמבר 2003, הוא מתח ביקורת על המייל על השפעתו המשחיתה: "הגעתי לכלל מסקנה שסוג זה של עיתונות הוא רע למדינה, רע לחברה ורע לעיתון."
ג'ונסון כתב דרך קבע בדיילי טלגרף, על-פי-רוב סקירות ספרים, ובארצות הברית הוא כתב לעיתון הניו יורק טיימס, וול סטריט ז'ורנל, קומנטרי ו-National Review. הוא גם כתב טור בנושאי אקטואליה ב-Forbes.com. בראשית שנות ה-80 כתב זמן מה ב-The Sun.
ג'ונסון היה מבקרה של המודרניות בגלל מה שהוא חשב כרלטיביזם מוסרי,
כן הוא התנגד לאלה המשתמשים בתורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין כדרך להצדיק את האתאיזם שלהם או להשתמש בה על-מנת לקדם ניסויים ביוטכנולוגיים.
כתוצאה מהשקפותיו של ג'ונסון על האבולוציה,
המדען הדרוויניסטי והאתאיסט הנודע ריצ'רד דוקינס
היווה מטרה לחיצי קולמוסו של ג'ונסון. כקתולי שמרן, ג'ונסון גם החשיב את תאולוגית השחרור ככפירה ודיבר בזכות צליבט הכמורה, אולם תמך מסיבות רבות בהסמכתן לכמורה של נשים.
הוא זכה להערצה מצד שמרנים בארצות הברית ובמקומות אחרים, והיה בעל דעות אנטי-קומוניסטיות.
ג'ונסון לימד סנגוריה על ריצ'רד ניקסון בזמן פרשת ווטרגייט. במאמר שכתב ב-Spectator הגן ג'ונסון על חברו ג'ונתן איטקן (Aitken),
במקומות אחרים הביע את הערצתו לגנרל פרנקו,
ותיאר את אוגוסטו פינושה כאחד מגיבוריו.
ספרו "אינטלקטואלים" (תורגם לעברית וראה אור בהוצאת דביר ב-1996) עוסק ב-13 אנשים, מגדולי אנשי הרוח של האנושות, כל פרק מוקדש לדמות אחרת. הספר בוחן את הפער בין הפילוסופיה המוסרית לה הטיפו בכתביהם, לבין מעשיהם המושחתים בחייהם, שעמדו בניגוד לה. בין האישים עליהם הוא כתב: לב טולסטוי, ז'אן-פול סארטר, קרל מרקס, הנריק איבסן וז'אן-ז'אק רוסו.
הוא שירת בוועדה המלכותית לעיתונות (1974–1977) והיה חבר רשות הכבלים (רגולטור) בשנים 1984–1990.
ב-2006 קיבל ג'ונסון את מדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש.