stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גביע דייוויס 1991
ישראל בגביע דייוויס

בתחרות שנת 1991, נבחרת ישראל המשיכה להיות מוצבת בבית העליון. במשחקה הראשון היא נפגשה עם נבחרת צרפת שבסופו של דבר ניצחה בתחרות כולה.
| צרפת   צרפת   5 | צרפת   צרפת   5 | רן, צרפת   29–31 במרץ 1991  חימר באולם | רן, צרפת   29–31 במרץ 1991  חימר באולם | ישראל   ישראל   0 | ישראל   ישראל   0 | ישראל   ישראל   0 | ישראל   ישראל   0 | ישראל   ישראל   0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | צרפת | אנרי לקונט |  | 6 | 7 | 3 | 7 |  |
| 1 | ישראל | עמוס מנסדורף |  | 3 | 6 | 6 | 6 |  |
| 2 | צרפת | גי פורז' |  | 6 | 6 | 6 | 6 |  |
| 2 | ישראל | גלעד בלום |  | 4 | 7 | 2 | 4 |  |
| 3 | צרפת | גי פורז'/אנרי לקונט |  | 7 | 6 | 6 |  |  |
| 3 | ישראל | גלעד בלום/עמוס מנסדורף |  | 5 | 4 | 3 |  |  |
| 4 | צרפת | גי פורז' |  | 6 | 6 |  |  |  |
| 4 | ישראל | עמוס מנסדורף |  | 4 | 2 |  |  |  |
| 5 | צרפת | אנרי לקונט |  | 6 | 7 |  |  |  |
| 5 | ישראל | גלעד בלום |  | 3 | 5 |  |  |  |
לאחר הפסד לצרפת נבחרת ישראל נפגשה עם בלגיה. בעקבות הפסד נוסף, נבחרת ישראל ירדה מבית העליון ובתחרות של שנת 1992 היא הוצבה בבית אירופה.
| בלגיה   בלגיה   4 | בלגיה   בלגיה   4 | בריסל, בלגיה   20–22 בספטמבר 1991  חימר | בריסל, בלגיה   20–22 בספטמבר 1991  חימר | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | בלגיה | אדוארדו מסו |  | 3 | 7 | 6 | 6 |  |
| 1 | ישראל | עמוס מנסדורף |  | 6 | 6 | 4 | 1 |  |
| 2 | בלגיה | בארט וויטס |  | 7 | 6 | 5 | 6 |  |
| 2 | ישראל | גלעד בלום |  | 6 | 1 | 7 | 2 |  |
| 3 | בלגיה | פיליפ דוולף/טום ואנהאודט |  | 6 | 5 | 6 | 5 |  |
| 3 | ישראל | גלעד בלום/שחר פרקיס |  | 7 | 7 | 4 | 7 |  |
| 4 | בלגיה | בארט וויטס |  | 6 | 5 | 7 | 6 |  |
| 4 | ישראל | עמוס מנסדורף |  | 2 | 7 | 6 | 1 |  |
| 5 | בלגיה | אדוארדו מסו |  | 7 | 6 |  |  |  |
| 5 | ישראל | גלעד בלום |  | 6 | 3 |  |  |  |
איתמר נוי

איתמר נוי (נולד ב-28 באפריל 2001) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בהפועל חיפה.
קריירה

נוי התחיל לשחק כדורגל בקבוצות כדורגל מקומיות ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של הפועל בני לוד. ב-12 בספטמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–3 להפועל כפר סבא. נוי נכלל בסגל הקבוצה הבוגרת עד למחזור ה-10 ולאחר מכן חזר לקבוצת הנוער. בקיץ 2019 הצטרף לקבוצת הנוער של מכבי פתח תקווה וכעבור שנה חזר לקבוצת הבוגרים של בני לוד ששיחקה אז בליגה א'.
בקיץ 2021 חתם בהפועל אדומים אשדוד מהליגה הלאומית. נוי שיחק בקבוצה עונה אחת והיה מלך שערי הקבוצה עם 12 שערים ב-35 משחקי ליגה.
בקיץ 2022 חתם בפירסט וינה מהליגה האוסטרית השנייה.
בקיץ 2023 חתם בהפועל חיפה מליגת העל. ב-2 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד מכבי פתח תקווה. ב-28 באוקטובר 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד מכבי נתניה.
לזכותו של נוי 2 הופעות בנבחרת הצעירה.
חיים אישיים

נוי נולד למשפחה דתית-לאומית. במהלך מלחמת חרבות ברזל גויס פעמיים לשירות מילואים בגדוד רפואה בפיקוד צפון.
נוי התחתן עם לי שוורץ בנובמבר 2024. את הזוג חיתן אוהד הקבוצה, איתן גונן, אביה של רומי גונן, אשר נחטפה מרכבו של בן שמעוני בכביש 232, בעת שברחה מהטבח בפסטיבל נובה.
הערות שוליים

↑  יגאל גולדשטיין, ‏ליגיונר חדש: איתמר נוי חתם בפירסט וינה, באתר ערוץ הספורט, 15 ביוני 2022
↑  שלמה וייס‏, החיזוק השביעי של הפועל חיפה: איתמר נוי חתם לשנתיים, באתר וואלה, 25 ביוני 2023
↑  הדר יעקבי, ‏גם איתמר נוי גויס: השחקנים שקיבלו צו 8, באתר ערוץ הספורט, 9 באוקטובר 2023
↑  דור אזרד,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'מצדיעים לך: הכדורגלן מליגת העל גויס בצו 8 למילואים בצפון, באתר עכשיו 14, 2 באוקטובר 2024
↑  בועז כהן, אביה של החטופה רומי גונן חיתן את המילואימניק של הפועל, באתר כלבו – חיפה והצפון, 20 בנובמבר 2024
קתלין מונרו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באפריל 1982 (בת 42) המילטון, אונטריו, קנדה קנדה
 מדינה:  קנדה 
 מקום מגורים:  לוס אנג'לס 
 השכלה:  אוניברסיטת טורונטו 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 עיסוק:  שחקנית
 
קתלין מונרו (באנגלית: Kathleen Munroe; נולדה ב-9 באפריל 1982) היא שחקנית קנדית.
ראשית חייה

מונרו נולדה בהמילטון, אונטריו, שבקנדה. כיום היא מתגוררת בלוס אנג'לס. היא למדה בתיכון בבית הספר התיכון ווסטדייל בהמילטון, ולמדה קולנוע באוניברסיטת טורונטו.
חיים אישיים

מונרו מזדהה כקוויר.
מונרו כותבת ויוצרת מוזיקה. היא דוברת אנגלית וצרפתית באופן שוטף.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | פרויקט | שם בשפת מקור | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | ילד תיפוף | Drummer Boy | לקסוס |  |
| 2004 | נצחי | Eternal ('אנ) | קוני |  |
| 2005 |  | The White Dog Sacrifice | קים |  |
| 2005 |  | Ice Age Columbus | זיה | דוקומנטרי |
| 2005 |  | Decoding Aleil | אלי קמדן | סרט קצר |
| 2006 |  | Perennial | קארלי | סרט קצר; מועמדות: השחקנית הטובה ביותר "פרס אלמת הזהב" בפסטיבל יורקטון |
| 2008 |  | Cutting for Stone | לקסואה |  |
| 2008 |  | Sticks & Stones Will Break My Heart | אישה | סרט קצר |
| 2009 |  | Let Him Be | קתלין ג'ויס |  |
| 2009 |  | Survival of the Dead ('אנ) | ג'נט / ג'יין או'פליין |  |
| 2016 | התהום | The Void ('אנ) | אליסון פרייזר |  |
| 2016 |  | Stake | שרה | סרט קצר |
| 2016 |  | Snapdragons | אלכסה |  |
| 2017 | איש משפחה | A Family Man ('אנ) | טוני |  |
| 2017 |  | The Inherent Traits of Connor James | ליאה | סרט קצר |
| 2018 | ארץ הציפורים | Birdland | שילה הוד |  |
| 2018 | כדור פרקים | Knuckleball ('אנ) | מארי |  |
| 2019 | המכונית: הדרך לנקמה | The Car: Road to Revenge | דריה |  |
| 2019 | טאוס | Taos | רבקה | סרט קצר |
| 2019 | במקום אחר | Elsewhere ('אנ) | לידיה |  |
| 2020 | תוכנית מושלמת | A Perfect Plan | קייט |  |
| TBA | הכלבים | The Dogs |  | בצילומים |
הערות שוליים

↑  Rockingham, Graham (30 באפריל 2015). "Hamilton-born actress now singer: 'Storytelling is the thread'". The Hamilton Spectator. נבדק ב-18 באוגוסט 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Opinion | It's time to redefine Queer cinema". The Toronto Star. 24 בפברואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "2007 Craft Nominees". Yorkton Film Festival. אורכב מ-המקור ב-14 בספטמבר 2011. נבדק ב-16 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ausiello, Michael (21 ביולי 2008). "Exclusive: 'CSI: NY' Gets 'Beautiful' Cast Addition". Entertainment Weekly. נבדק ב-20 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Episode #805 'Air Apparent'". The Futon Critic. נבדק ב-4 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Saunders, Shane (16 באוקטובר 2012). "'CSI: NY' First Look: 'Misconceptions'". CSI Files. נבדק ב-27 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ACTRA Awards in Toronto 2010: Announcement of Winners" (אורכב 07.05.2013 בארכיון Wayback Machine). (February 19, 2010). ACTRA Press Release. Retrieved July 20, 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5039928  BnF: cb162488605 (data)  ISNI: 0000 0001 0829 673X  LCCN: no2010198674  SUDOC: 166666254  VIAF: 160782885   WorldCat (עם VIAF): 160782885
איריס לביא

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  רשות השידור, תאגיד השידור הישראלי 
 
איריס לביא היא קריינית ושדרנית רדיו בכאן ב' של תאגיד השידור הישראלי.
קריירה

לביא שימשה כקריינית חדשות ברשת ב' של קול ישראל והגישה תוכניות שונות ברשת ב' וברשת א', בהן פינת התרבות "הצגה יומית" בתוכנית האקטואליה "בחצי היום" והתוכנית "דין ודברים" (ביחד עם משה נגבי).
עם סגירת קול ישראל עברה לתאגיד השידור הציבורי. הגישה את התוכנית "עת לקראת שבת" בימי שישי אחר הצהריים. התוכנית עסקה בעיקר בנושאי תרבות, ומארחת אישים שונים. בנוסף לכך, לביא הייתה גם קריינית מבזקי חדשות בתאגיד השידור הציבורי. בנוסף לאלה, היא הגישה גם את תוכנית המוזיקה 'קפה וג'אז' בכאן 88 המשודרת ביום שישי בערב.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 40679e67-8228-4825-9642-44b1081bc50d 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חטיפת טיסה 181 של לופטהאנזה

בני הערובה והמחלצים יורדים מהמטוס בשדה התעופה של קלן
חטיפת טיסה 181 של לופטהאנזה הייתה פיגוע מיקוח באמצעות חטיפת מטוס שהתרחש ב-13 באוקטובר 1977.
מטוס נוסעים של חברת התעופה לופטהאנזה מסוג בואינג 737-230 נחטף בידי ארבעה חברים בחזית העממית לשחרור פלסטין (שכינו את עצמם "קומנדו הקדושה חלימה"). המטוס המריא מפלמה דה מיורקה והיה בדרכו לפרנקפורט לפני שנחטף. רוב הנוסעים במטוס היו תיירים גרמנים. ביחד עם צוות המטוס, היה מספר החטופים 91 בני אדם.
נתיב המטוס הוסט לרומא, משם לקפריסין, למפרץ הפרסי, אחר כך לעדן שבתימן ולבסוף – לאחר ארבעה ימי טיסה ונחיתות ביניים – הונחת המטוס בשליטת החוטפים ביום 18 באוקטובר, בנמל התעופה במוגדישו, שבסומליה. כבר בהיותם בנמל התעופה בעדן רצח מנהיג החוטפים את קברניט המטוס, ואת המטוס הטיס במקומו בהמשך טייס המשנה בלבד. החל משלב זה שיחות עם החוטפים נערכו בעזרת הדיילת גבריאלה דילמן. הטרוריסטים הפלסטיניים דרשו כי הממשלה הגרמנית תטיס את מנהיג כנופיית באדר מיינהוף הגרמנית ואת שאר חברי הארגון הכלואים בגרמניה למוגדישו או שהם יפוצצו את המטוס.
אנשי יחידת הלוחמה בטרור של מערב גרמניה הידועה גם בשם הקוד GSG-9, בסיוע פעולת הסחה של חיילים סומאלים ובהשתתפותם של שני נציגים של יחידת ה-SAS הבריטית השתלטו על המטוס בחסות החשיכה בליל 17 באוקטובר לאחר שעה של הכנות בנמל התעופה במוגדישו וכל 86 החטופים החיים – ועמם גם 4 מתוך 5 אנשי צוות המטוס – חולצו. המבצע נקרא בשם הקוד הגרמני קסם אש (בגרמנית: Feuerzauber).
על הפרשה הופקו שני סרטים קולנועיים, הראשון ב-1997 והשני ב-2008.
הערות שוליים

↑  "חלימה" היה כינויה של בריגיטה קוהלמן, חברת תאי המהפכה שנהרגה במהלך מבצע אנטבה
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'אמיר אורן,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'גולדה ערב המלחמה ב-73': "להילחם נגד מצרים וסוריה - זה פשוט", באתר הארץ, 7 ביוני 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551682005171  LCCN: sh95005118 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקריות ואסונות תעופה ובנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נבטים

ערך זה עוסק בנַבַּטִים, עם קדום. אם התכוונתם למשמעויות נוספת, ראו .
מסלולי הנבטים
שרידי הכנסייה הביזנטית בשבטה
חזית מצבת הקבורה למלך חרתת ד', מראה מהסיק בפטרה החצובה בסלע
הנַבַּטִים היו אחד השבטים הנודדים שמקורם בחצי האי ערב. הם הופיעו באזור ארץ ישראל כבר בשלהי התקופה הפרסית ותחילת התקופה ההלניסטית (המאה ה-4 לפנה"ס). הם ידעו לשרוד במדבר ונודעו בעיקר בהעברת סחורות דרך המדבר, שאותו חצו בשיירות גמלים. הנבטים סחרו במור ולבונה (שהובאו מאזור תימן ואתיופיה), ובסוגי בשמים נוספים, תבלינים (שהובאו מהודו), מלח, בדים יקרים, ואף אספלט מאזור ים המלח (ששימש לדיפון סירות ולחניטה). הנבטים נודעו ביכולת הישרדותם במדבר הצחיח בשל מומחיותם בחפירת בורות מים שבהם אגרו מי נגר. בארות אלה הוסתרו והיו ידועות להם בלבד. במהלך הזמן נקבע מסלול דרך הבשמים שבו הוקמו תחנות מעבר כל 30–40 ק"מ לאורך המסלול. סחורותיהם הגיעו לים התיכון בעיקר דרך נמל עזה ומשם ליוון ובעיקר לרומא. שיירותיהם עברו דרך סיני גם למצרים.
במהלך הזמן שלטו הנבטים על חבל ארץ גדול יחסית בין סוריה למצרים ובנו מצדים וערים של קבע. סופרים בני זמנם של הנבטים, וגם חלק מהחוקרים המודרניים, זיהו את הנבטים עם שבט נַבַּתֻ (נביות במקרא) הארמי, זיהוי שנפסל במחקר מטעמי רציפות היסטורית ולשון (השם נביות הוא מהשורש נ־ב־י/ו בעוד השם נבטים הוא מהשורש נ־ב־ט, ולכן חילופי ט–ת לא יכולים להתקיים ביניהם). לימים קבעו את בירתם בעיר פטרה שבעבר המזרחי של הירדן, שתרגומה מיוונית הוא "סלע".
מוצא

הנבטים היו שבטים ערביים שהגיעו לאזור ארץ ישראל מצפון חצי האי ערב, פלשו לארץ אדום ודחקו את האדומים לדרום ארץ יהודה, לאדומיאה. יוסף בן מתתיהו קרא לחבל הארץ שבין סוריה לחצי האי ערב, ובין נהר הפרת לים סוף בשם נבטיה. שפתם של הנבטים הייתה הארמית. בארמית נקראו הנבטים "נבטו".
היסטוריה

בהיעדר היסטוריה כתובה של הנבטים, הידיעות אודותיהם נלקטו ממקורות שונים: ממצאים ארכאולוגיים, היסטוריה המתארת עמים אחרים ומאזכרת את הנבטים, והמטבעות שהם טבעו. לגבי ימיהם הקדומים המידע חלקי בלבד. למן ראשית האלף הראשון לפנה"ס, העבירו שבטי דרום ערב צמחי תבלין ובושם בשיירות למערב, דרך ערב הצפונית, אך לא ידוע מתי בדיוק הפכו הנבטים לשבט הדומיננטי.
האזכור ההיסטורי הקדום ביותר על ערבים הנקראים נבטים מופיע אצל הסופר הקדום דיודורוס מסציליה (Diodorus) בן המאה ה-1 לפנה"ס, המתעד מידע שכתב הירונימוס מקארדיה (Hieronymus) במאה ה-4 לפנה"ס. שם מסופר על קצין סלאוקי בצבא אנטיגונוס א' מונופתלמוס אשר יצא במשלחת צבאית נגד ערבים הידועים בשם נבטים. המשלחת יצאה בשנת 311/312 לפנה"ס בכיוון סלע מסוים, אך נכשלה וכך קרה גם למשלחת שנייה שהוביל דמטריוס. המשלחת השלישית והאחרונה הובלה בידי הירונימוס מקרדיה ואף היא נכשלה. משלחת זו התכוונה להשיג את הביטומן (אספלט) מאזור ים המלח, שלפי הירונימוס הופק בידי הנבטים והיה מצוי בשטחם. לאחר שלושה ניסיונות שנכשלו, זנחו הסלאוקים את מאמציהם לנצח את הנבטים.
דיודורוס מסיציליה תיאר את מנהגי הנבטים במאה הרביעית לפנה"ס כדלהלן: "הם חיים במרחב הפתוח באזור שאין בו מקורות מים... ומנהג בידם שלא לזרוע זרע, לא לשתול עצי פרי, אין הם שותים יין ואף לא יבנו בית. הם שומרים מנהגים אלה בקנאות כי הם סבורים שבני האדם העושים דברים אלה עשויים להיכנע בקלות לאנשים החזקים מהם. קצתם מגדלי גמלים והאחרים מגדלי כבשים שאותם הם רועים במדבר. הנבטים עולים על כל השבטים האחרים בעושרם למרות שמספרם אינו עולה על עשרת-אלפים איש. עושרם נובע מהובלת מור ולבונה ותבלינים יקרים ביותר שאותם הם מביאים מערב אל הים. הם קנאים לחרותם וכאשר מתקרב כוח אויב הם מסתתרים במדבר המשַמש להם מבצר, כי במדבר אין מים ורק הם יודעים היכן נמצאים במדבר בורות המים המטויחים שהכינו מבעוד מועד. לאחר שמילאו את הבורות במי גשם, הם מטשטשים את עקבות החפירה ומותירים סימנים הידועים רק להם. מזונם הוא בשר וחלב, דבש פרא וצמחים הגדלים בטבע. לקראת חגיגת יום הכינוס הלאומי שלהם, הם מפקידים על סלע מסוים את רכושם, את זקניהם וכן את נשותיהם וטפם. מקום זה [הסלע], מרוחק מהלך יום אחד מן הארץ הנושבת והוא חזק ביותר אף שאינו מוקף חומה. ביום הכינוס נאספים אלה השוכנים סביב כדי לפגוש איש את רעהו ולקיים מסחר".
הדיווח של דיודורוס על הנבטים המבוסס על הירונימוס משקף את המצב בימיו של האחרון, אך הלכה למעשה במחצית המאה הרביעית לפנה"ס הנבטים כבר לא היו רק שבט נודד והתיאור כנראה התייחס לתקופה קדומה יותר. למעשה בסוף המאה הרביעית לפנה"ס הנבטים כבר היו מאורגנים היטב כדי להגן על עצמם נגד המשלחות של הסלאוקים וכן מספיק מיומנים כדי לנהל מסחר מצליח של בשמים ותבלינים. הם אף כבר ניהלו את הפקת הביטומן מאזור ים המלח וכבר נודעו כעשירים ביותר מבין השבטים הערביים. כל זה יכול היה להתאפשר רק באמצעות מנגנון ארגוני וכוח צבאי. אם בתחילת התקופה ההלניסטית כבר היו הנבטים בעלי מנהלה וארגון צבאי, יש להניח שתהליך זה החל עוד קודם לכן כלומר בתקופה הפרסית, במהלך המאות 6 עד 4 לפנה"ס. עדויות על כך נמצאו באתרים נבטיים בנגב ובפטרה שבהם נחשפו כלי חרס ומטבעות מן המאה ה-4 לפנה"ס ואילך, שהגיעו מרחבי העולם ההלניסטי ושימשו את הנבטים. בתחילת התקופה ההלניסטית, הנבטים החלו בגיבוש הגאוגרפי והאתני שלהם שהוביל לעליית עצמאותם התרבותית. התארגנותם כממלכה התחזקה במאה ה-3 לפנה"ס ואז לראשונה טבעו מטבעות משלהם.
התיישבות נבטית ליד נאפולי באיטליה

ב-2023, ארכאולוגים גילו שרידים של מבנה בן 2,000 שנה במי הים התיכון מול חופי איטליה בקרבת נאפולי, אשר נבנה על ידי נבטים. המבנה, שנמצא קבור במים, ושימש לפי ההערכות את הסוחרים הנבטים, היה בעל מבנה מלבני שהיה בו אזור שיועד למסחר. ההנחה שזהו חלק ממבנה נבטי הובעת מלוחות שיש שעליהם חרוטות כתובות בלטינית ומוקדשות לאל הנבטי דושרא. במקום נמצא גם מזבח שמוכיח לפי הארכאולוגים כי הנבטים היו נוכחים באזור איטליה. הממלכה הנבטית שלטה בעבר ברשת מסחר שהשתרעה מצפון חצי ערב ערב ועד הים התיכון, וסחרה בקטורת, זהב, שנהב ובשמים מצרכים שהיה להם ביקוש רב ברומא, והעיר נאפולי הייתה הנמל המסחרי הגדול ביותר של האימפריה הרומית באזור הים התיכון.
תרבות

הנבטים פיתחו תרבות ואמנות משלהם, שאת שרידיהן ניתן לראות במקומות יישובם. עם התיישבותם בערים של קבע הם שינו רבים מהרגליהם כנוודים, ופיתחו חקלאות מדבר ייחודית וחלוצית בצד שמירת המסורת הנוודית. הנבטים פיתחו מלבד את הכתב המיוחד להם גם אדריכלות ואמנות המיוחדים להם. אלה מצאו ביטוי בעיקר באמנות הקברים. לנבטים כלי חרס המיוחדים להם שאותם שִכללו במהלך הזמן לכלים עדינים מצוירים שנחשבים עד היום ליצירות מופת. הם עסקו גם באמנות הצורפות, המטבעות והחותמות.
התרבות הנבטית הושפעה במהלך הזמן מהתרבויות היוונית, הרומית, המצרית והסורית (אשורית) שסבבו אותה. השפה הנבטית היא ארמית שמית ששלטה באזור. במהלך התקופה הרומית נשמט בהדרגה המסחר מידי הנבטים שכן הרומאים החלו לסחור באמצעות ספינות. תחנות מעבר של הנבטים התפתחו והפכו ליישובי קבע, ואחר כך לערים. בנגב הם ייסדו את הערים: חלוצה, עבדת, ממשית, שבטה, רחובות, וניצנה. עם הסיפוח לפרובינקיה ערביה והפיכתה של בוסטרה לבירה, חדרה עוד יותר התרבות הרומית לחיי הנבטים, אך כיוון שלא התנגדו לאימפריה הרומית, תרבותם המשיכה להתקיים גם לאחר ביטול עצמאותם. כתוצאה ממדיניות זו שרדו הנבטים בתרבותם לדור נוסף. קיימת בנייה נבטית גם תחת האימפריה הרומית, ובוואדי פיראן שבסיני נמצאה כתובת נבטית המציינת את שנת 85 להיפרכיה (משמע לפרובינקיה ערביה), היא שנת 191 לספירה. חיסולם התרבותי של הנבטים חל גם בידי שבטים נודדים חדשים – צבאיים ות'מודיים שהגיעו מאזור ערב.
בראשית התקופה הביזנטית (324–638), תושבי הערים הנבטיות, שעד אז היו עובדי אלילים, קיבלו על עצמם את הנצרות, ובנו כנסיות רבות ביישוביהם. עם הכיבוש הערבי התאסלמו ואיבדו את ייחודם.
תרבות > פולחן

הנבטים לא הותירו אחריהם כתבים דתיים וידיעותינו על חיי הפולחן של הנבטים אינן רבות.
המקור ההיסטורי היחיד המתייחס לאמונה הנבטית הוא סטרבון שכתב "הם עובדים את השמש ונוהגים לבנות מזבח על גג הבית ועליו הם נוסכים נסך מדי יום ביומו ומקטירים קטורת".
אליהם הוצגו בתבליטים למשל בגומחות בפטרה ועל מטבעותיהם בצורת בטילים (מצבות אבן), וכעולה מן התיאורים עבדו לאלים על במות בשטח הפתוח וכנראה מאוחר יותר במקדשים בנויים אבן. מרכזם הדתי הגדול ביותר היה בפטרה, אך גם בערים אחרות כגון חגרה (מדאאן סאלח של ימינו). הבמה הפולחנית המרכזית של הנבטים נמצאת בפטרה והיא הוקמה בראש ההר שמעל התיאטרון הגדול. שם נמצאו שני בטילים (אבנים זקופות) חצובים מן הסלע אשר ייצגו שני אלים (כנראה האל הראשי דושרא וזוגתו אל-עוזא). אל אתר הפולחן הובילה דרך תהלוכות דתיות מן העמק שלמטה. הייתה זו דרך צרה ומתפתלת, וכיוון שהייתה תלולה נחצבו בה מדרגות כדי להקל על העלייה. לאורך הדרך נמצאו חרותות רבות. נראה שהפולחן במקדשים הבנויים התנהל כך: תחילה נערכה תהלוכה טקסית של הקהל אשר עלה באמצעות מדרגות אל גג המקדש. על הגג נסכו נסכים והקטירו קטורת וכנראה צפו בפסל האל שניצב בדביר. אחר כך הוקרבו קורבנות ונערכה סעודה פולחנית שבה ישב הקהל על המדרגות ובסטווים כשהוא פונה אל המקדש. הנבטים כינו את החצר בשם 'תיאטרא'. בטרקלינים הקטנים יותר הגישו כנראה את הסעודה למיוחסים.
בכניסה לתחום המקדש נבנו מרחצאות ציבוריים שנחשפו בחפירות גם במקדש בפטרה 'קצר אל-בינת' ובמקדש המקודש בשיע שבחורן. כאשר באו עולי הרגל את המקדש, היו משלמים את המיסים לכיסוי ההוצאות עבור הקטורת, הנסכים והקורבנות, והביאו גם מנחות למקדש. מנחות כאלה נמצאו במקדש של עבדת כשהן שמורות בחדר קטן מעל מגדל המדרגות. בין המנחות נמצאו כלי חרס, וכן כמה כתובות הקדשה על לוחיות שיש וכן חפצי ברונזה רבים. כמו כן נמצאה דמות אלה על לוחית זהב. ממצאים אלה שייכים לימי המלך חרתת ד' ואילך. כלי החרס מילאו תפקיד חשוב בפולחן, השתמשו בהם בסעודות הפולחניות, והם נמצאים בהמונים בשפכים הסמוכים.
לאורך דרכי המדבר ניתן למצוא ציורי סלע של האלים השונים, שייתכן שהיו מקומות פולחן לנוודים. הדת הנבטית הייתה דת פגנית. הם עבדו את האל הראשי דושרא (אל ההר), ואת האלות הערביות אל-עוזא (אלת האהבה), אל-לאת (אנ') ואל-מנאת (אנ') (אלת הלבנה). עבדת א' היה המלך היחיד שהפך לאל והיה לו פולחן. על שמו קרויה העיר עבדת שבנגב. ידוע ששלישיית האלים הראשית הייתה דושרא, קאום ואל-עוזא כשאל-לאת מלווה אותם במסעם. הם עבדו לשמש ולירח ולגורמי הטבע שכן מרבית שנותיהם חיו כנוודים במדבר.
תרבות > פולחן > האלים הנבטיים

דושרא – האל הראשי. פירוש השם דו-שרא: 'הוא מהרי שארה' (שארה שמם של הרי אדום). הוא הוערץ כאל הצמחייה, היום והשמש ואדון ההרים שסביב פטרה. בתקופה הרומית הוא זוהה עם האל דיוניסוס (אל היין) ועם מרס (אל המלחמה). דושרא היה גם האל הרשמי של בית המלוכה הנבטי. את דושרא ייצג בטיל (אבן זקופה) שלעיתים היו קובעים אותה בתוך גומחה חצובה. בטילים כאלה נמצאו גם בבורות מים שחצבו הנבטים ובהם הוא נחשב למגן המים.
אל-לאת – האלה הראשית של הנבטים. בתקופה הרומית זוהתה עם אתנה. בדמותה כללה את אלת האהבה ואת האלה האם.
אל-כותביי (אנ') – (מהמילה כתב) אלוהות הכתיבה הנבטית. אף הוא הוערץ בצורת בטיל. אבני מצבה של האל נמצאו בין השאר במקדשו של אל זה באתר קצרוות שבצפון סיני.
שיע-אל-קאום – הוראתו בערבית 'מנהיג הצבאות', שימש כאל ההגנה והמלחמה. זהו אל ערבי קדמון שנועד להגן על השיירות במדבר בתקופת הנוודות ונודע בכך שלא שתה יין.
בעל שמין – 'אדן השמים'. הנבטים עבדו אותו בעיקר בחורן והוקם לו מקדש בשיע.
אל-עוזא – אלה ערבית חשובה ומשמע שמה הוא: 'החזקה'. אחת האלות של כוכב ונוס ויסוד החוזק שבשמה מכוון אל כוחו של כוכב השחר. עבדו אותה באמצעות בטיל שניצב בתוך גומחה. הבטילים היו ניידים וניתנו להעברה מאתר פולחן אחד לשני. ברבות השנים נוספו לבטלים עיניים ואף סכמתיים. גם בסיני עבדו את אל-עוזא. בכתובת שנמצאה באי היווני קוס זוהתה אל-עוזא עם האלה אפרודיטה.
מנתו – אלת הגורל, הייתה אלה משנית הנזכרת רבות על מצבות קבורה בחגרה.
ראו גם

נשים בחברה הנבטית
פטרה
מדאאן סאלח
לקריאה נוספת

יגאל ידין, ממלכת הנבטים, הפרובינקיה ערביה, פטרה ועין גדי לאור התעודות מנחל חבר, בתוך: אילת (קובץ): ירושלים: הכנוס הארצי השמונה-עשר לידיעת הארץ, תשכ"ג-1963, עמ' 149–167
אברהם נגב, הכרונולוגיה של התקופה הנבטית התיכונה, ידיעות החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה לא (תשכ"ז-1967), עמ' 189–202. סריקה במאגר DLIR
אברהם נגב, פרשיות בתולדות עבדת, בתוך: אילת: הכנוס הארצי השמונה-עשר לידיעת הארץ, ירושלים, תשכ"ג-1963, עמ' 118–148
אברהם נגב, כתובות נבטיות מעבדת (א), ידיעות החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה כ"ה, תשכ"א, עמ' 129–142. סריקה במאגר DLIR
אברהם נגב, כתובות נבטיות מעבדת (ב), ידיעות החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה כ"ז, תשכ"ג, עמ' 145–157. סריקה במאגר DLIR
אברהם נגב, אדוני המדבר, תולדות הנבטים וממלכתם, ירושלים 1983.
ארתור סג"ל, המורשת התרבותית של הנבטים, אריאל, מארס 1995, עמ' 107–108
יוסף פטריך, ‏איסור פסל ותמונה בקרב הנבָּטים – הסגידה לאלילי-מצבה, קתדרה 26, דצמבר 1982, עמ' 104-47
יוסף פטריך, ‏איסור פסל ותמונה בקרב הנבטים – המגמה הנון-פיגוראטיבית ביצירתם האמנותית, קתדרה 38, דצמבר 1985, עמ' 54-3
Rachel Barkay, Coinage of the Nabataeans, QEDEM 58, Jerusalem 2019
Philip C. Hammond, The Nabataeans: Their History, Culture and Archaeology, (Studies in Mediterranean Archaeology), Gothenburg, 1973
Joseph Patrich, The Formation of Nabatean Art, Jerusalem 1990
מס הכנסה שלילי

מס הכנסה שלילי (המכונה גם "מענק עבודה") הוא מענק שהמדינה נותנת לעובדים בעלי הכנסה נמוכה, לשם עידוד השתתפות בשוק העבודה. הצורך במתן מענק נובע מכך שברמות ההכנסה הנמוכות, פטור ממס אינו משמעותי מאחר שהן לא מגיעות לסף המס. מס הכנסה שלילי מצטרף לכלים אחרים שבאו להבטיח הכנסה מינימלית, ובהם שכר מינימום והשלמת הכנסה. מס הכנסה שלילי נחשב על ידי תומכיו כרעיון חלופי לקצבאות שאינן מותנות בעבודה.
הרעיון של מס הכנסה שלילי פותח בשנות ה-40 של המאה ה-20 על ידי הפוליטיקאית הבריטית ג'ולייט ריס-ויליאמס, ובשנת 1962 המשיך בכך הכלכלן מילטון פרידמן, בספרו "קפיטליזם וחירות".
מס הכנסה שלילי בישראל

בישראל העלה לראשונה מנכ"ל משרד האוצר יעקב ארנון את רעיון מס הכנסה שלילי בשנת 1972. בשנת 1974 הוקמה ועדת בן שחר, ועדה ציבורית לבחינת רפורמה במערכת המיסים בישראל, והיא המליצה על הנהגת מס הכנסה שלילי. בעקבות יישום הרפורמה בשנת 1975, הונהג מס הכנסה שלילי באופן עקיף, לאחר שהוחלט שקצבאות ביטוח לאומי לא יזקפו כהכנסה, כך ששיעור מס ההכנסה למעוטי הכנסה ירד.
מס הכנסה שלילי שולם לראשונה בישראל בשנת 2008, על פי נתוני שנת 2007. בישראל משולם המענק באמצעות רשות המיסים על פי נתוני שנת המס הקודמת למועד התשלום. מס הכנסה שלילי משולם מכוח החוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי), התשס"ח-2008.
מס הכנסה שלילי בישראל > מטרת המענק

מטרת המענק מוצגת בדברי ההסבר להצעת החוק: