סחר העבדים האטלנטי
החלק של אפריקה בסחר

קיימות מחלוקות רבות לגבי הסיבה בעקבותיה הסוחרים האפריקאים היו מוכנים לספק עבדים אפריקאים לאירופאים. כבר בתחילת המאה ה-16 העבדות מילאה תפקיד מרכזי בחברות מערביות רבות ואמריקה תרמה למערכת סחר העבדים ברחבי האוקיינוס ההודי והים התיכון. היסטוריונים רבים טוענים כי האירופאיים ניצלו את מערכת הסחר הקיימת באפריקה והשתמשו בה. הם טוענים כי מלכתחילה, היחסים בין אירופה לאפריקה היו כלכליים. הם החליפו פריטים כמו פליז וצמידי נחושת תמורת מוצרים כמו פלפל, בד, חרוזים ועבדים. העבדות המקומית הייתה נפוצה באפריקה והרבה לפני שהאירופאים קוני עבדים הגיעו, היה מסחר בבני אדם. עבדים שחורים נתפסו או נרכשו על ידי ערבים ויוצאו דרך מדבר סהרה אל הים התיכון והמזרח הקרוב.
האירופאים לא יכלו להיכנס באופן עצמאי למערב ומרכז אפריקה ובעקבות כך לא יכלו ללכוד אפריקאים ולהעלות אותם לספינות במטרה להעביר אותם לאמריקה למטרת מסחר. כתוצאה מכך, הסוחרים האירופאים הסתמכו על רשת של שליטים וסוחרים אפריקאים שיעזרו להם ללכוד ולהביא אפריקאים מאזורי החוף ואזורים פנימיים שונים. סוחרים רבים רכשו שבויים כתוצאה מסכסוך צבאי והפקידו אותם בידי האירופאים, אך חלקם גם רדפו אחרי העבדים למטרות רווח. האירופאים השתדלו להשפיע על סוחרים ומנהיגים אפריקאים על מנת לספק עבדים למסחר האטלנטי. הם עודדו את האפריקאים, יצרו בריתות והעבירו מיקום של נקודות איסוף למסחר לאורך החוף המערבי ומרכז אפריקה במטרה להגדיל את מספר העבדים.
כפי שניתן להבין, קוני עבדים אירופאים עשו את הרווח הגדול יותר מהסחר, אך גם השותפים האפריקאים שלהם גזרו רווח לא מבוטל. רבים מתושבי יבשת אפריקה צמחו הודות לרווחים ממכירת ילידים אפריקאים משבטים שונים. כראייה לכך ניתן לקחת את כיכר טינובו כדוגמה, המרכז המסחרי של העיר לאגוס והמקום בו נמצא הבנק המרכזי של ניגריה, נקראת על שמה של סוחרת העבדים הגדולה של המאה ה-19, מאדאם טינובו שנולדה באגבלנד ועלתה מעוני לעושר באמצעות סחר בעבדים, מלח וטבק.
שליטי אפריקה, סוחרים ואנשי אריסטוקרטיה צבאית הגנו על התעניינותם בסחר העבדים. חברות המסחר האירופאיות הבינו את היתרון של ניהול קשרים עם ספקים אפריקאים ולאו דווקא סלדו מהם. החברות לא יכלו לגייס את המשאבים כדי לשבות ישירות את עשרות מיליוני האפריקאים. לכן, היה הגיוני ובטוח יותר לתת לאפריקאים נשק כדי שיילחמו במלחמות רבות שהניבו שבויים עבור הסחר. רשת המסחר של העבדים נפרסה גם אל פנים אפריקה.
הקשר עם אירופה פתח לאליטה האפריקאית חלון אל העולם והציג בפניהן מוצרים של ציוויליזציה. סחר העבדים עורר את תאבונם למוצרים של עולם מתקדם. האירופאים ראו את היתרונות בעזרה למלכים ומנהיגים אפריקאים למימוש רצונם לרכוש את התרבות המערבית, אם לא עבור עצמם אז עבור ילדיהם. המעצמות האירופאיות קיוו שעל ידי אירוח נסיכים אפריקאים באירופה, יוכלו להרוויח את ידידותם של אבותיהם. הסיבה החשובה ביותר שבגללה השליטים והסוחרים האפריקאים השתתפו בסחר העבדים הייתה הרצון שלהם לתגמולים המהותיים של הסחר ולכוח שסיפק. בתהליך זה הם גרמו להחלשת אומותיהם והפחיתו את סיכוייהם להתפתחות כלכלית וחברתית. כאשר בריטניה ביטלה את סחר העבדים ב-1807, היא נאלצה להתמודד עם התנגדות שליטים אפריקאים שהתרגלו לעושר שרכשו ממכירת עבדים או מהמסים שנאספו בתמורה לעבדים שעברו דרך שטחם. עם זאת, כל עוד היה ביקוש באמריקה לעבדים, העסק הרווחי המשיך.
עם זאת, השתתפות אפריקה בסחר יצרה קונפליקט. הקונפליקט התייחס לניגודיות שבין השתתפות אפריקה בסחר והחלק הפעיל שלה בו לבין התנגדותה אליו. החלק של האפריקאים שהשתתפו בסחר לא היה פאסיבי. השליטים והסוחרים הציבו תנאים לבריתות וניהלו משא ומתן על התשלום.
המלחמות והחטיפות עוררו עוינות וחשדנות בין קהילות אפריקאיות. חוסר האמון היה דרישה בסיסית להישרדות אישית וקהילתית. סחר העבדים עצר ועיוות את ההתפתחות התרבותית של החברות. ההיסטוריה העכשווית של אפריקה עשויה הייתה להיות שונה אם שליטיה וסוחריה היו דורשים מוצרי הון לצורך בניית המשק ולא תכשיטים זולים ומשקאות. סחר העבדים עצר את הפיתוח הכלכלי באפריקה ולאובדן משאבי האנוש היו השלכות קשות על הכלכלה החקלאית שתלויה בעבודה. כל אפשרות שהדינמיקה הפנימית של החברה האפריקנית תוביל לפיתוח הקפיטליזם והתיעוש נחסמה על ידי סחר העבדים. השיעור הגבוה של הסחר בעבדים, שהיו כוח עבודה, מנע התפתחויות עסקיות באפריקה שהיו יכולות להביא לניצול של המשאבים ביבשת ולהוביל ליותר הצלחה כלכלית. למשל, מעט מפעלי הייצור הקיימים נהרסו או שלא היו בהם תנאים לצמיחה.
במשך כל תקופת המסחר נוצר קרע באפריקה: המשועבדים או המאוימים בשעבוד התנגדו לדה- ההומניזציה שבפעולה זו. בעקבות כך, כפרים ועיירות בנו ביצורים ומערכות התראה ויצרו הפרדה בין חוץ הכפר לתוכו וזאת כדי למנוע התקפות. הם העדיפו לשבות רעב, ליצור מרד ואף להתאבד במקום לחיות בעבדות.
אפריקאים רבים החלו להילחם בסחר מיד עם תחילתו. הלוחמה בסחר התרחשה באפריקה והגיעה גם לאמריקה. בנוסף להתנגדות האזרחים, כמה מנהיגים פעלו באופן פעיל נגד הסחר. אחד המנהיגים המפורסמים היה עבדאל קאדר קין, מנהיג מוסלמי מצפון סנגל שהצליח לאכלס את ממלכתו דרך החזרת הכוח דרך החזרת אנשיו שנחטפו ודרך איסור מעבר של שיירות עבדים באזורו. לאחר שהצרפתים לקחו ילדים מאזורו, כתב קאדר קין מכתב למושל:
אנחנו מזהירים אתכם כי כל מי שיבוא לארצנו למסחר [בעבדים] ייהרג וייטבח אם לא תשלחו את ילדנו חזרה. האם אדם רעב מאוד לא היה נמנע באכילה אם היה עליו לאכול משהו שבושל בדמו? אנחנו בהחלט לא רוצים לקנות מוסלמים בשום מצב. אני חוזר ואומר שאם הכוונה שלך היא לקנות מוסלמים אתה צריך להישאר בבית ולא לבוא לארצנו יותר. כי כל מי שיבוא יכול להיות סמוך ובטוח כי יאבד את חייו.
ככל שהסחר התרחב כך גם ההתנגדות אליו גברה. האפריקאים השתמשו במגוון אסטרטגיות כדי להפגין את העוינות שלהם הן לסחר שהביא אותם לאמריקה ואפריקה והן לשעבוד עצמו. חלקם לא היו אלימים כגון בריחה וחבלה ברכוש, אחרים גרמו להרעלה, רצח ומרידות. אלה עוררו את החשש הגדול יותר- כי המרידות יהפכו למזוינות.