stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איתן לדרר
הערות שוליים

↑  איתן לדרר, באתר ג'וינט ישראל.
↑  עידו באום, 92 לוחמי צה"ל תבעו, 39 כבר נפטרו מסרטן: כך נתקעה היוזמה לפשרה בקישון, באתר TheMarker‏, 14 בנובמבר 2010
↑  נועם שרביט, ‏עו"ד איתן לדרר יחליף את פנינה שרצקי כפרקליט מחוז חיפה בתחום האזרחי, באתר גלובס, 2 בדצמבר 2008
↑  פאדי עיאדאת, הנשק החדש של פרקליטות חיפה: תביעות אזרחיות נגד נאשמים בתקיפות שוטרים, באתר הארץ, 24 במרץ 2010
↑  פוסט בדף הפייסבוק של משרד המשפטים, 25 במרץ 2015.
↑  פוסט בדף הפייסבוק של משרד המשפטים, 4 באוקטובר 2016.
↑  סמר עודה-כרנתינג'י, מינויים חדשים: עו"ד אילה פיילס-שרון נבחרה לפרקליטת מחוז חיפה ועו"ד איתן לדרר לפרקליט מחוז צפון, באתר חי פה, ‏19 פברואר 2018
↑   רויטל חובל, בכיר בפרקליטות התריע על חשש לשחיתות בפרשת האמוניה, ניצן ומנדלבליט התעלמו, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2017
↑  בהמלצת ביהמ"ש: עיריית עפולה פותחת את הפארק העירוני לכלל המבקרים, לאחר שהיועץ המשפטי לממשלה התייצב בהליך, באתר משרד המשפטים.
↑  יואב איתיאל‏, ביהמ"ש דן בעתירת ש"ס על פתיחת נחל האסי; השופטת הציעה למשוך את העתירה, באתר וואלה, 8 בפברואר 2021
↑  יום עיון בנושא התקנות החדשות בסדר הדין האזרחי, באתר לשכת עורכי הדין מחוז צפון.
↑  חן מענית, ‏לשכת עוה"ד פרסמה את מועמדיה לוועדה לבחירת שופטים, באתר גלובס, 14 ביולי 2020
↑  המדינה וההליך המשפטי - עו"ד איתן לדרר, באתר אוניברסיטת חיפה.
↑  עוה"ד איתן לדרר, באתר מכללת צפת.
↑  מאחורי מינוי דן אלדד: מתח גדול בפרקליטות, באתר כאן, ‏7 בפברואר 2020
↑  ציוץ של כתב הארץ נטעאל בנדל ברשת החברתית טוויטר, 24 באפריל 2020.
↑  אורי קליין, בלאגן בפרקליטות: פרקליט מחוז צפון תוקף את מנדלבליט במייל פנימי ורומז לביצוע "מחטף", באתר 10 באוגוסט 2020, ‏חדשות המשק
↑  טובה צימוקי, "לא אהיה חלק מישראבלוף": קבר הרשב"י והעימות החריג בפרקליטות, באתר ynet, 8 במאי 2021
  ביני אשכנזי, ‏כרוניקה של אסון ידוע מראש: השאלות שעולות מאסון מירון, בעיתון מקור ראשון, 2 במאי 2021
↑  יובל אראל, ‏ועדת מירון | בכיר בפרקליטות בביקורת חריפה על מנדלבליט: "היה לי ברור שהוא לא יתעמת עם פוליטיקאים", באתר ‏מאקו‏, 29 בדצמבר 2021
↑  ניצן שפיר, ‏שני משנים חדשים מונו לפרקליט המדינה, באתר גלובס, 16 בינואר 2025
↑   גור מגידו, מדוע הסדרי ניגוד העניינים של בכירי משרד המשפטים ריקים מתוכן, באתר TheMarker‏, 21 באוגוסט 2018
איחוי קליעה

ערך זה עוסק בשיטה לחיבור חבלים. אם התכוונתם ליצירת מולקולת רנ"א שליח בתאים איקריוטיים, ראו .
איחוי קליעה (Splicing) היא שיטה לחיבור של גדילים או חבלים מפותלים לכבלים או חבלים שזורים, ללא שימוש בקשירה. הרעיון הכללי הוא לשזור את קצה החבל אל תוך החבל עצמו (ובכך ליצור לולאה בקצה החבל - eye splice (אנ')) או אל קצה חבל אחר (וכך לחבר שני חבלים - short splice). יש שיטות קליעה שונות, לחבלים מפותלים ולחבלים שזורים מסוגים שונים.
מקור המונח בפועל ההולנדי הנושן splissen.
איחוי קליעה משמש אמני סיבים שיוצרים בקליעה, בקשירה ובליפוף ביצירותיהם בעזרת חבלים. למשל, הוא משמש את אמני הסיבים האמריקאים אד רוסבך (אנ') וברברה שאוקרופט (אנ').
בספר The Ashley Book of Knots (אנ') מוקדשים שלושה פרקים לאיחוי קליעה: "איחויים ארוכים וקצרים" (עיקולים של חבלים מרובי-גדילים), "איחויי לולאות" ו"איחויי קליעות בודדות".
ראו גם

אמנות סיבים
סל (תיק)
הערות שוליים

↑  המונחים במילוני האקדמיה (42), באתר מונחי האקדמיה ללשון העברית
↑  Ed Rossbach, The New Basketry, 1976, New York: Van Nostrand Reinhold, 1976, עמ' 9-128, ISBN 0-442-27055-0. (באנגלית)
↑  Clifford W. Ashley, 34, 35, 36, The Ashley Book of Knots, 1985, London: Faber and Faber, 1944, עמ' 425-470, ISBN 978-0385040259. (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משה דוד הר

| --- | --- |

 לידה:  8 במאי 1935 (בן 89) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 מנחה לדוקטורט:  אפרים אלימלך אורבך
 תלמידי דוקטורט:  עדיאל שרמר
 
משה דוד הֵר (Herr; נולד ב-8 במאי 1935) הוא פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

משה דוד הר נולד בתל אביב וגדל בה. אביו, שמואל הר (מצאצאי אחיו של הגר"א), סופר ומורה, נולד בליטא, עלה לארץ ישראל ב-1927 והיה מורה בבית-ספר תיכון ומרצה במכללת ערב לפועלים בתל אביב; כתב סיפורי ילדים וספרי לימוד. אמו, חיה הר, ילידת אוקראינה, עלתה לארץ ב-1930 וניהלה הוצאת ספרים בתל אביב.
הר למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב ואחר כך, החל מ-1952, באוניברסיטה העברית בירושלים. קיבל בהצטיינות תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ובתלמוד ותואר שני בתלמוד ובלימודי הרחבה (הלניזם יהודי, נצרות קדומה ולשון עברית). בשנים 1959–1961 שירת שירות חובה בצה"ל, רוב הזמן כקצין זוטר במטכ"ל. קיבל תואר ד"ר לפילוסופיה על עבודתו: "השלטון הרומי בספרות התנאים: דמותו והערכתו" שנעשתה בהדרכת פרופסור אפרים אלימלך אורבך. בשנת פוסט-דוקטורט היה חבר-מחקר במכון ללימודים קלסיים בקולג' האוניברסיטאי של לונדון כאורחו של ההיסטוריון הקלאסי הדגול פרופ' ארנלדו מומיליאנו. שלושת המלומדים שהשפיעו ביותר על דרכו המחקרית היו אורבך, מומיליאנו וחברו פרופ' מנחם שטרן.
שימש כמדריך לתלמוד באוניברסיטת תל אביב בשנים 1961–1966. היה מדריך לתלמוד והיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בשנים 1963–1970 שבה מונה מרצה להיסטוריה של עם ישראל בימי בית שני ובתקופת המשנה והתלמוד ב-1971, מרצה בכיר ב-1973, פרופסור חבר ב-1979 ופרופסור מן המניין ב-1991. היה ראש החוג להיסטוריה של עם ישראל. בסוף 2004 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס. היה עמית-מחקר באוניברסיטת קיימברידג' ובוולפסון קולג' באוניברסיטת אוקספורד ופרופסור-אורח ליהדות הלניסטית באקול פראטיק דה אוטז אטיד, לקשרים בין היהדות לבין הנצרות הקדומה באוניברסיטת לוצרן ובאוניברסיטת בזל בשווייץ, בקתדרה להיסטוריה של עם ישראל ע"ש גולדסמית בקולג' האוניברסיטאי של לונדון, בקתדרה לספרות חז"ל על שם פרנקל באוניברסיטת מישיגן באן ארבור ובקתדרה למדעי היהדות על שם פטינקין באוניברסיטת שיקגו.
היה חבר המערכת של סדרת הספרים "יד לתלמוד" של הוצאת מסדה ושל "ההיסטוריה של ארץ ישראל" בעשרה כרכים בהוצאת יד יצחק בן-צבי וכתר. היה אחד מעורכי "תרביץ", הרבעון למדעי היהדות של המכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית. היה חבר הוועדה האקדמית של מרכז דינור לחקר תולדות ישראל, חבר המועצה וההנהלה של החברה ההיסטורית הישראלית והוא חבר המועצה של האיגוד העולמי למדעי היהדות וחבר ההנהלה האקדמית של המכון לחקר הנצרות המזרחית באוניברסיטת קיימברידג'. היה פעיל בוועדות של משרד החינוך: חבר הוועדה לאישור ספרי לימוד לבתי-ספר תיכוניים בשנים 1967- 1970; חבר ויועץ אקדמי בכיר של הוועדה לתוכניות לימודים בתורה שבעל פה בשנים 1975–1981 ויו"ר שלה בשנים 1997–2000; יו"ר ועדת המקצוע לתורה שבעל פה בשנים 1993–2000.
הר היה ממקימיה ומחברי הנהלתה של "התנועה ליהדות של תורה" שנוסדה, בהנהגתו של א"א אורבך, ב-1965.
משה דוד הר נשוי למרים הר שהייתה מרצה לספרות צרפתית באוניברסיטה העברית ולהם שני בנים ושתי בנות.
מחקריו > תחומי מחקריו

מחקריו של משה דוד הר משתרעים על פני התחומים הבאים: אחדותן של תולדות ישראל לכל אורכן וחלוקתן לתקופות; ספרות ישראל בימי בית שני; כיתות וזרמים בימי בית שני; שנאת ישראל והאהדה ליהודים בעולם העתיק; הלניזם יהודי; השלטון הרומי והיהודים בארץ; יהדות ונצרות בזמן העתיק; תולדות היהודים בתקופת המשנה והתלמוד; עולמם של חז"ל, מחשבתם וספרותם – תולדות ההלכה; האגדה והמדרש; היסטוריה רעיונית (אמונות ודעות) – והקשר בין כל אלו למציאות הריאלית; תולדות 'חכמת ישראל'. קצת ממחקריו עניינם המעבר מן העולם העתיק לימי הביניים והספרות הרבנית בימי הביניים.
מחקריו > אחדותן של תולדות ישראל וחלוקתן לתקופות

במסת מבוא בחן הר את השאלה מה מאחד את תולדות ישראל לכל אורכן ופיתח את השקפתו של יחזקאל קויפמן, שלפיה מה שהעמיד את הזהות היהודית מאז היות ישראל לעם היא 'האידיאה הדתית' שהתגשמותה בפועל היא בנורמה של 'הדת וחוקיה'. הר שכלל תפיסה זו ואף הגדיר ביתר חדות את 'האידיאה' כרעיון הברית (בין האומה לבין האל) ואת 'הדת' כמערכת המצוות של התורה. לפי הר דווקא העובדה, שהחל מאמצע המאה ה-18 שוב אין חלקים גדולים מאוד מן האומה רואים את ההלכה כנורמה מחייבת וההלכה עצמה שרויה מאז במשבר פנימי חמור, מאשרת את התפיסה בדבר מרכזיותה של ההלכה, שכן מאז המאה ה-18 שרויה האומה גופה במשבר זהות קשה ביותר. הר הראה שהדברים המרכזיים שהעמידו את חייה של האומה בימי בית ראשון נעלמו או הפכו שוליים בימי בית שני והדבר היחיד, שמרכזיותו נשמרה ואף נתגברה, ירושלים והמקדש ועבודת ה' בו, הפך להיות הציר המרכזי של העם בין בארץ בין בגולה בין במציאות בין בתודעה לאורך כל ימי בית שני.
במאמר נוסף טען שהגבול בין התקופה הראשונה בתולדות ישראל לבין זו שלאחריה הוא חורבן בית ראשון שלאחריו הופכת המציאות שבה רובה של האומה שרוי בגולה תופעת-קבע, אך הראה שקשה להכריע בשאלה אם התקופה המתחילה בחורבן בית ראשון נמשכת עד לכיבושי הערבים או שמא יש להפריד בין ימי בית שני מזה לתקופת המשנה והתלמוד מזה ומטעמים שונים נטה הר יותר לדעה השנייה.
במחקר על המונח 'ימי הביניים' (שהורתו ותוקפו עניינם רק באירופה הנוצרית שהייתה חלק מהאימפריה הרומית המערבית) בתולדות ישראל מצא הר שהדבר היחיד היכול להצדיק שימוש במושג זה בהיסטוריה היהודית הוא, שבניגוד לזמן העתיק מזה ולזמן החדש מאז המאה ה-18 מזה, שבהם היו יהודים שווי-זכויות לנכרים שבקרבם חיו, הם לא נחשבו, ואף לא יכלו להיחשב, שווים בעיני הנכרים בימי הביניים.
מחקריו > ספרות ישראל בימי בית שני

הר הציג לראשונה את השאלה: האם הספרים היהודיים מימי בית שני (האפוקריפים, הפסאודואפיגרפיה והספרות היהודית-הלניסטית) ששרדו ונשתמרו רק בעולם הנוצרי (כל האחרים, שהם, לפי הר, רובה של ספרות ישראל מתקופה זו, אבדו לחלוטין) הם מדגם מקרי, ולפיכך אף מדגם מייצג, מכל מה שנתחבר בעם בעידן זה? על שאלה זו השיב בשלילה וניסה להוכיח שהספרים היהודיים ששרדו בעולם הנוצרי הם, על פי רוב, אלו שהיו בהם עניין ותועלת מיוחדים לנצרות, כולה או חלקה, והישרדותם בנצרות היא תוצאה של תהליך מעין-דרוויני ארוך (המתאימים ביותר שורדים במלחמת הקיום). הר ניסה להוכיח שיצירתה של ספרות יהודית בגולה ההלניסטית בלשון היוונית לא פסקה בסוף השליש הראשון של המאה השנייה לספה"נ, כפי שהיה מקובל על החוקרים, אלא נמשכה עוד כחמש מאות שנים, עד לעליית האסלאם. אולם מתקופה זו שרדו, בעולם הנוצרי, רק חיבורים מעטים ולעיתים מקוטעים.
מחקריו > שנאת ישראל

במאמר על השתקפותה של שנאת-ישראל בספרות חז"ל הראה הר שחכמים לא רק ידעו היטב מה חשבו ומה אמרו עליהם הנכרים אלא שהם אף ידעו לחקות, הן מבחינת התוכן הן מבחינת הצורה, תיאורי שטנה ספרותיים של מנהגי היהודים ותולדותיהם. במחקר אחר הסביר את תגובתם של חז"ל, שנאה כנגד שנאה ואפליה כנגד אפליה, שלימים נתחלפה לטובה, מחשש חילול השם, ואף הביאה לידי התהוותם של המושגים 'צדיקים באומות' ו'מצוות בני נח'.
מחקריו > הלניזם יהודי

בסדרת מאמרים בא הר לערער לחלוטין את שיטת ביקרמן והנגל בדבר התפשטותו הרבה של ההלניזם בקרב היהודים ביהודה בדורות הראשונים לאחר אלכסנדר ולתפוס את המאורעות בירושלים בשנים 175–167 לפסה"נ כתוצאת מזימותיה של כנופיית הרפתקנים תאבי שלטון והנאות סוציו-אקונומיות ללא כל מגמות רוחניות ודתיות. הר מסביר כיצד הפכה מדינת החשמונאים להיות מייוונת וכיצד, לאחר זמן, באה ונתפשטה בהדרגה השפעה הלניסטית בעולמם של חכמים (שבצידה הייתה גם דחייה, בייחוד של אופנת תספורת ומלבושים ושל תרבות השעשועים והבידור) עד שהגיעה לשיאה בתקופה הביזנטית. הר מוכיח שגם אלו מיהודי הארץ שידעו יוונית לא זו בלבד שלא חיברו ספרים בלשון זו אלא שאף לא הכירו כלל את הספרות היוונית מכלי ראשון והשפעותיה באו לחכמים על-פה, כגון מתוך שיחות וויכוחים.
מחקריו > היהודים והשלטון הרומי

בשני מאמרים, באנגלית ובעברית, ניסה הר להוכיח שהסיבה למרד בן-כוסבה (בר-כוכבא) הייתה גזירת המילה. שאר גזירות השמד של הדריינוס נגזרו לאחר זמן, סמוך לסופה של המלחמה, והיו רק על מצוות עשה בלבד ולפיכך אף עמדותיהם של חכמים כלפיהן היו מגוונות ושונות. הר דן במשמעותם של הדיאלוגים בין חכמים לבין גדולי רומי בספרות חז"ל והראה שגם אם חלק גדול מהם אינו אלא ז'נר ספרותי יש משמעות לנושאיהם המתאימים לאופים ולזמנם השונים של המשוחחים. במאמרו על המשיחות בהגותם ובמעשיהם של חכמים תיאר הר מה היו הדרכים השונות שבהם ראו חז"ל את אפשרות מימושה של הגאולה מעולה של רומי, בין במציאות הריאלית בין בתפיסה אסכטולוגית.
מחקריו > תולדות ההלכה ויחסה למציאות

במחקר מפורט עסק הר בבעיית מלחמה בשבת והראה עד כמה כרוכות התפתחויותיה השונות של ההלכה בעניין זה במציאות ההיסטורית הריאלית של החיים המשתנים במהלך הדורות. הר ניסה להוכיח שבניגוד לתפישת הנישואים אצל הרומאים ובעקבותיהם אצל הנוצרים, שלהם הנישואים הם תכלית בפני עצמה ודבר קדוש, בעל ערך בלתי תלוי, שהוא יסוד חשוב של המדינה, החברה והדת, לפי תפיסתה של ההלכה הנישואים אינם, בעיקרו של דבר, תכלית אלא אמצעי טוב להגן על האישה, החלשה מבחינה סוציו-אקונומית, ומכאן בעקיפין גם על הילדים. הר מנתח טקסטים הלכתיים המוכיחים זאת. בין השאר הוא מראה שאם אמצעי זה מאבד את תועלתו והופך להיות מפריע או מזיק, מעדיפה ההלכה חיים משותפים של איש ואישה בלא נישואים. הר ניסה להוכיח שתפילת "כל נדרי", הנאמרת בליל יום הכיפורים, אינה אלא נוסחה מאגית שיסודה בקערות השבעה מאגיות ממסופוטמיה שמקורן נוכרי. בבל הייתה תמיד שטופה במאגיה. מבבל נתפשט המנהג גם לתפוצות אחרות ועל אף התנגדותם העצומה לו של החכמים כמעט בכל מקום וניסיונותיהם לבטלו, וקודם לכול בבבל גופה, נקלט המנהג ותפס במרוצת הדורות עמדה מרכזית ביותר בליטורגיה היהודית. הר ניסה להוכיח שהבייתוסים, הנזכרים ככת מיוחדת בספרות חז"ל, אינם זהים לאיסיים ושגם כת מדבר יהודה אינה אחת עם האיסיים, שכן בסוף ימי בית שני היו יותר מארבעה הזרמים שאותם מתאר יוספוס. במחקרים אחדים דן הר בתולדות הלוח העברי ובקווי התפתחותו מתקופת המקרא ועד לתקופת המשנה והתלמוד.
מחקריו > היסטוריה רעיונית; מחשבת חז"ל; פולמוס יהודי-נוצרי; אגדה ומדרש

מאמרו של הר על מהותה של האגדה דן בדעותיהם של חז"ל גופם ושל חכמי ימי-הביניים על טיבה של האגדה: יצירה ספרותית-אמנותית מזה וחינוכית-מורליסטית מזה. הר ניסה להראות שחכמי המשנה והתלמוד, שהתעניינו בתחומים רבים, היו בעלי תמונת-עולם היסטורית, אך לא הייתה להם היסטוריוגרפיה והעובדות ההיסטוריות אף לא עניינו את רובם. הם העדיפו להפיק לקחים היסטוריים מתוך מודלים בדיוניים, כדרכה של ספרות יפה מורליסטית. במאמרו על ההרמנויטיקה מתאר הר את הדומה והשונה בשיטות הרמנוטיות יהודיות בספרות ישראל מימי בית שני ובספרות חז"ל מזה ובספרות הנוצרית הקדומה מזה. במאמר על הפונדמנטליזם מעמת הר את גישתם לכתובי המקרא של חז"ל מזה ושל ישו מזה לעומת גישתם הפונדמנטליסטית הדומה של כת מדבר יהודה מזה ושל פאולוס מזה. במחקר אחר ניסה הר להוכיח כיצד מילאה הדרשה בציבור בבית-הכנסת תפקיד מעין זה שמילאו ההצגות בתיאטרון ההלניסטי-רומי: כשם שבו היו ההצגות, בעיקר הופעותיו של המימוס, סטירות על המצב המדיני והחברתי האקטואלי שבאו להפיג מתיחויות כנגד השלטונות, ממש כך הייתה אף הדרשה בציבור בבית-הכנסת. הדרשנים עשו פרוייקציה (השלכה): דיברו לכאורה על אישים ומאורעות מן המקרא אבל באמת נתכוונו כנגד אישים ומאורעות בני-זמנם שלהם. במאמרו המוקדש להערכת השלום בעיני חכמים מראה הר שבניגוד מפורש לסיפור המקראי על מלחמתו של משה בסיחון ובעוג ומלחמת כיבושה של כנען בידי יהושע, שהיו שתיהן בגדר מילוי ציוויו של ריבונו של עולם, מתארים חכמים כיצד סירב משה למלא את פקודתו של ה' לתקוף את סיחון אלא פתח והציע לו שלום וכך נהג אף יהושע, קודם לכניסתם של בני ישראל לארץ, כששלח לכנענים איגרות דיפלומטיות ובהן הציע להם אופציות שונות. לאחרונה ניסה הר להוכיח שהאגדה צמחה בעיקר מתוך הדרשה בציבור בבית הכנסת ונתהוותה בארץ ישראל (ולא בבבל) והטעם לזה נעוץ בריבוים של הנוצרים בארץ ובפולמוס עימהם.
מחקריו > ההיסטוריה של ארץ ישראל

בסדרה זו, בת עשרה כרכים, שהר היה אחד מעורכיה, העמיד הר כמה תזות. לאחר חורבן בית שני נעשה רבי יוחנן בן זכאי מנהיגם של החכמים ולימים של היהודים בארץ-ישראל בכלל. דבר זה בא מכוח מנהיגותו הטבעית ותושייתו, אבל התהליך היה מורכב יותר. היו אנשים אחרים שיכלו להיות מועמדים להנהגה, כגון אגריפס השני, כוהנים גדולים לשעבר ובני המשפחה המלכותית מחדייב, ומהם גם מחוגי חכמים, כגון בנו של רבן שמעון בן גמליאל, שעמד בראש בית הילל וכן בראש הממשלה הקואליציונית של המרד הגדול. אולם כל אלו לא באו בחשבון בין מבחינתם של הרומאים בין מבחינתם של היהודים. דרכו של רבי יוחנן בן זכאי למנהיגות הייתה, אפוא, תחילתה בדרך אלימינציה וסופה מכוח עצמו. דוגמה מאלפת אחרת היא העובדה שכשם ששלטונו המוחלט של הקיסר הרומי הלך ונתגבר ככל שהאימפריה הרומית הלכה וירדה מגדולתה במאות השלישית והרביעית, כך הלך אף שלטונם המוחלט של הנשיאים היהודיים ונתחזק ככל שהיישוב היהודי בארץ הלך ונתמעט ונחלש.
הר חיבר גם כמאה וחמישה-עשר ערכים באנציקלופדיה העברית ובאנציקלופדיה יודאיקה.
ספרים שכתב

השלטון הרומי בספרות התנאים (דמותו והערכתו). עבודת-דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים, תש"ל. 245+IX עמ'
ההיסטוריה של ארץ-ישראל, כרך ד': התקופה הרומית-ביזנטית: שלטון רומי מהכיבוש ועד מלחמת בן כוסבה (63 לפני הספירה – 135 לספירה) (עורך: מ' שטרן), יד יצחק בן-צבי וכתר, ירושלים 1984. חלק ב': מחורבן הבית עד מרד בן כוסבה (70–135 לספירת הנוצרים), עמ' 281–370, 380–386 (חלק א' נכתב בידי י"ל לוין)
ההיסטוריה של ארץ-ישראל, כרך ה': התקופה הרומית-ביזנטית: תקופת המשנה והתלמוד והשלטון הביזנטי (70–640) (עורך: מ"ד הר), ירושלים 1985, עמ' 1–80, 107–111, 230-126, 375–384, 386–426 (שאר הספר נכתב בידי א' אופנהיימר וירון דן)
ספרים שערך

א-ה. תרביץ (רבעון למדעי היהדות). כרכים מ"א-מ"ה (תשמ"ב-תשמ"ו). ירושלים, מגנס (יחד עם י' דן ומ' הרן)
ו. מוסף התרביץ, ד', ירושלים, מגנס, תשמ"ו (יחד עם י' דן ומ' הרן)
ז. א"א אורבך, ההלכה: מקורותיה והתפתחותה, גבעתיים, יד לתלמוד – מסדה, 1984 (הספר הופיע שנתיים לאחר מכן גם בתרגום לאנגלית). - מ"ד הר היה חבר המערכת של סדרת "יד לתלמוד" (עורך ראשי: א"א אורבך; חברים נוספים: י' זוסמן וי' תא-שמע) שבה יצאו לאור, מלבד הספר הנ"ל (בעברית ובאנגלית), גם הספרים: מ' איילי, פועלים ואומנים: מלאכתם ומעמדם בספרות חז"ל, 1987; י' פרנקל, דרכי האגדה והמדרש, א'-ב', 1991
ח. ההיסטוריה של ארץ ישראל, ה', ירושלים, יד יצחק בן-צבי וכתר, 1985. הר היה חבר המערכת המדעית של כל הסדרה, בת עשרה כרכים, 1981–1985 (יחד עם י' אפעל, י' בן-אריה, א' כהן, י' פראוור ומ' שטרן; עורך מרכז: י' שביט)
ט. מ' שטרן, מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני, ירושלים, יד יצחק בן-צבי, תשנ"א (יחד עם י' גפני ומ' עמית) (הדפסה שנייה, בתיקונים קלים, תשנ"ב)
י. : Les nazaréens et les proto-chrétiens [Série Aux origines juives du christianismeJérusalem Hommes et Sociétés], Centre de recherche fran¬¬çais de Jérusalem, 1993 (יחד עם פ' בלנשטייר)
יא. כנסת עזרא – ספרות וחיים בבית הכנסת: אסופת מאמרים מוגשת לעזרא פליישר, ירושלים, יד יצחק בן-צבי, תשנ"ה (יחד עם ש' אליצור, א' שנאן וג' שקד)
יב-יג. א"א אורבך, מחקרים במדעי היהדות, א'-ב', ירושלים, מגנס, תשנ"ח (יחד עם י' פרנקל).
יד. E. E. Urbach, Collected Writings in Jewish Studies, Jerusalem, Magnes, 1999 (יחד עם ר' ברודי)
טו. ספר זיכרון לפרופסור זאב פלק ז"ל: מאמרים במדעי היהדות ובשאלות השעה, ירושלים, מישרים ומכון שכטר למדעי היהדות, תשס"ה (יחד עם ר' הורביץ, י"ד סילמן ומ' קורינלדי)
בארה דה טיז'וקה

| --- | --- |
בארה דה טיז'וקה
בארה דה טיז'וקה
 מידע
 עיר:   ריו דה ז'ניירו
 שטח:  48.15 קמ"ר
 אוכלוסייה:  135,924 (2010)
 קואורדינטות:  22°59′58″S 43°21′57″W﻿ / ﻿22.99944°S 43.36583°W﻿ / -22.99944; -43.36583
  מיקום השכונה בריו
 
בארה דה טיז'וקה (בפורטוגזית: Barra da Tijuca), המכונה גם בקצרה "בארה", היא שכונה במערב העיר ריו דה ז'ניירו בברזיל, השוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי. העיר ידועה בחופים, נהרות ואגמים רבים, ובסגנון החיים המאפיין אותה.
בשכונה מתגוררת רק 4.7% מאוכלוסיית העיר, אך 30% מהמיסים של העיר נגבים בה; היא נחשבת לאחד האזורים המפותחים בברזיל. היא נבנתה ופותחה בעיקר החל משנות ה-70, על פי סטנדרטים מודרניים יחסית, כגון כבישים רחבים המהווים צירי תנועה מרכזיים. היא נחשבת כיום כשכונה המשלבת מודרניות, קיימות וטבע. השכונה תוכננה על ידי לוסיו קוסטה, שתכנן גם את העיר המודרנית ברזיליה. היא כוללת גנים רבים, מרכזי קניות, בנייני מגורים ואחוזות רחבות ידיים.
הגידול באוכלוסיית השכונה הוא הגבוה ביותר בריו: מ-98,851 איש בשנת 1991, ל-174,353 בשנת 2000, ועד ל-300,823 בשנת 2010. תושבי השכונה מכונים "באריסטאס". היא נחשבת לשכונה בטוחה יחסית מבין שכונות המעמד הגבוה של ריו, מכיוון שאין בה פאבלות ופועלים בה כוחות ביטחון ציבוריים ופרטיים רבים.
בארה אירחה במתקניה את מרבית אירועי אולימפיאדת 2016, המרכזי שבהם היה הכפר האולימפי.
אפרים שילה

| --- | --- |

לוחית זיכרון לאפרים שילה בבית הכנסת "בית ציון ואוהל אית"ן" שבנווה יעקב.
 לידה:  5 במרץ 1916 שרפץ, פולין פולין
 פטירה:  25 במאי 2007 (בגיל 91) ישראל ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה  המוסד לעלייה ב'  המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
 תפקידים בשירות
 ממייסדי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
 
אפרים שילה (5 במרץ 1916 - ח' בסיוון ה'תשס"ז, 24 במאי 2007) היה פעיל בתנועת הציונות הדתית ובארגונים ההגנה והמוסד לעלייה ב'. לאחר קום המדינה היה ממקימי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ושירת בו בתפקיד בכיר. היה ממייסדי קיבוץ טירת צבי.
ביוגרפיה

אפרים שילה נולד בעיירה היהודית שרפץ במרכז פולין בשנת 1916 כאפרים שולץ. בפולין פעל שילה במסגרת הציונות הדתית ואחר עלייתו לארץ ישראל היה בין מייסדי קיבוץ טירת צבי ומילא תפקידים מרכזיים. ב-1942 הצטרף לשורות הארגונים "ההגנה" והמוסד לעלייה ב' ופעל במסגרתם בדרכים שונות לקידום העלייה לארץ ישראל. במסגרת תנועת הבריחה נשלח לדרום-מזרח אירופה (בלגרד וסופיה), שם ארגן את העלייה הבלתי ליגאלית של ניצולי השואה, מטעם המוסד לעליה ב'. בסוף 1942 נשלח על ידי ראש הארגון לאמן את צעירי הקהילה היהודית בטהראן בהגנה עצמית לאור הידיעות על כוונת הגרמנים להסית את המוסלמים לביצוע פרעות ביהודים שהתגוררו במקום.
לאחר קום המדינה, נענה לפנייתו של שאול אביגור, שהיה הממונה על הפעילות החשאית בארגון ההגנה, והתמנה לתפקיד מתכנן ומתווה הקמתו של גוף הביון הישראלי. מטרת גוף זה הייתה ביצוע משימות דרושות מחוץ לגבולות ישראל, ונקרא בהמשך "המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים". כאחד ממקימיו, פעל שילה בשירות המוסד בתפקיד בכיר ובין השאר, נשלח לפריז והיה פעיל בתנועת הבריחה. שילה, שם קוד בבריחה יורם, היה מרכז הבריחה בארצות הבלקן. פעילותו העיקרית הייתה ביוגוסלביה, בבולגריה וברומניה. כמו כן וטיפל בהעלאת יהודי צפון אפריקה לישראל. כמו כן, ביצע מטעם המוסד משימות חשאיות בירדן והיה ממקימי מערכת היחסים עם חוסיין, מלך ירדן. ב-1978 אפרים וידידה שילה עזבו את טירת צבי ועברו לירושלים, שם היה שילה מרכז ועדת השרים לענייני ירושלים, ומ-1986 היה המייסד והיו"ר של ה"מנהלת להקמת מבני דת" בירושלים.
ב-1989 השיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות.
בין 1989–1992 ריכז צוות תכנון בין-דיסציפלינרי לשיקום שלוש שכונות חרדיות בירושלים שפעלו כהקדשים: בתי ויטנברג, בתי וורשה ובתי אונגרין.
אזכרה במלאת שנה למותו נערכה במרכז למורשת המודיעין.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  תש"ה-תש"ט, אתר הקיבוץ הדתי
ברכת בורא נפשות

ברכת בורא נפשות היא ברכה אחרונה הנאמרת לאחר אכילת רוב סוגי המזון, למעט מוצרי בצק (לחם ועוגות), יין ופירות שנשתבחה בהן הארץ, שאחריהם נאמרת ברכת המזון או ברכת מעין שלוש.
מקור הברכה

לדעת חלק מהפרשנים, בתקופת התלמוד הבבלי הייתה ברכה זו נאמרת רק אחרי בשר וביצה, שהם מאכלים שמקורם בנפש, אולם אחרי שאר מיני המאכל הייתה ברכה זו רשות. כך גם מובן הביטוי המובא בתלמוד על ברכה זו, מברך "ולא כלום" המלמד שלא כולם היו מברכים ברכה זו.
ברכה זו הובאה לראשונה במשנה: ”השותה מים לצמאו אומר שהכל נהיה בדברו, ר' טרפון אומר בורא נפשות רבות” - כוונת רבי טרפון היא לברך לפני שתיית המים 'נפשות'; דעה זו לא נפסקה להלכה.
כברכה כללית

קיימות שיטות בהלכה לפיהן 'נפשות' היא גם ברכה כללית, המשמשת במקרה שלא ידוע מהי הברכה שצריך לברך לאחר אכילת מזון מסוים, לדוגמה: עוגה שלא ידוע היחס בין הקמח שבה לשאר מוצריה, אם ישנו אחוז מסוים של קמח יש לברך עליה (ביניהם הדעה המקובלת 17% חיטה) ברכה אחת מעין שלוש ומתחת לאחוז מסוים הקמח נחשב טפל ליתר המרכיבים ויש לברך עליה ברכת 'נפשות'. לפי השיטה שברכת 'נפשות' היא ברכה כללית, יש לברך ברכת 'נפשות' אחרי אכילת עוגה כזו.
ברם, יש חולקים וסוברים שברכת 'נפשות', בניגוד לברכת 'שהכל', אינה פוטרת כלל ברכות אחרונות אחרות, לפיכך: במצב של ספק אין לברך ברכה אחרונה בכלל.
חתימת הברכה

לפי התלמוד הבבלי אין חותמים בברכה הזאת כלל (לומר בסיומה 'ברוך'). לעומת זאת, בתלמוד ירושלמי סברו שיש לחתום עם שם ה'. להלכה: נוהגים (מלבד נוסח הרמב"ם) לחתום ב'ברוך' בלי שם ה'. אך הגר"א פוסק כירושלמי שחותמים גם בברכה זו בשם השם בצורה הבאה: "בָּרוּךְ אַתָּה ה', חֵי הָעוֹלָמִים.
משמעות הברכה

להלן פירושה המילולי של הברכה: בורא נפשות רבות - בורא את בני האדם ובעלי החיים, וחסרונן - ואת כל מה שהם חסרים, את כל צורכיהם, על כל מה שברא(ת) - על כל הדברים שברא(ת) בעולם, להחיות בהם - שבאמצעותם להחיות, נפש כל חי - את נפשות כל היצורים החיים, ברוך חי העולמים - ה' המחיה את כל העולמות.
בעל הטור מפרש בספרו כי הברכה מתייחסת לכל מה שנברא בעולם שאינו חיוני לחיי האדם, להבדיל מלחם למשל, שזכה לברכה מיוחדת בשל חיוניותו, ברכת המזון. על כן אנו מזכירים את מציאות המזון החיוני, ומודים גם על בריאת מזון שאינו חיוני לחיינו.
הערות שוליים

↑  בתקופה מאוחרת, יש שהתחילו לגרוס חֵי בצירא במקום פתח, כלומר בלשון סמיכות.  עיין חנוך ילון, מבוא לניקוד המשנה, ע' 99.
↑  (נוסח הרמב"ם)
↑  ביאור הגר"א על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ר"ח, סעיף ו' וכך גם דעת כמה ראשונים
↑  משנה, מסכת ברכות, פרק ו', משנה ח'
| ברכות |
| --- | --- | --- |
| ברכות הנהנין | המוציא לחם מן הארץ • בורא מיני מזונות • בורא פרי הגפן • בורא פרי העץ • בורא פרי האדמה • שהכל נהיה בדברו  • ברכות הריח |  |
| ברכות השבח | אשר יצר • אלוהי נשמה • ברכות השחר • ברכת החמה • ברכת הלבנה • משנה הבריות • ברכת האילנות • ברכת הגומל • הטוב והמיטיב • ברכת הנסים • שהחיינו |  |
| ברכות הראייה | ברכת המלכים • ברכת הים הגדול • חכם הרזים • שחלק מחכמתו ליראיו • שנתן מחכמתו לבשר ודם • שככה לו בעולמו  • עושה מעשה בראשית • שכוחו וגבורתו מלא עולם • זוכר הברית • ברכת מחיה המתים •  אשר יצר אתכם בדין • מציב גבול אלמנה |  |
| ברכות המצוות | ברכות התורה • ברכת השחיטה • ברכת אירוסין • ברכת לשמור חוקיו • ברכת לישב בסוכה |  |
| ברכה אחרונה | ברכת המזון • מעין שלוש • בורא נפשות |  |
| ברכות שונות | ברכת בתולים • ברכת חתנים  • ברכת מעין שבע • ברוך דיין האמת • ברכת הגשמים • ברוך שפטרני מעונשו של זה • בורא מאורי האש • ברכת השיר • ברכת ברוך ה' לעולם • ברכת אבלים • ברכת רופא חולים |  |
| דינים כלליים | מאה ברכות • ברכה שאינה צריכה • ברכה לבטלה • הפסק • תוך כדי דיבור • שם ומלכות • שומע כעונה • ספק ברכות להקל • תדיר ושאינו  תדיר • עובר לעשייתן • ברכה הסמוכה לחברתה • עניית אמן • ברוך הוא וברוך שמו • סדר קדימה בברכות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584075005171  LCCN: n2003059914  VIAF: 179569079   WorldCat (עם VIAF): 179569079 
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.