stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק השירותים הדיגיטליים
פרטי החוק

החוק מבחין בין ארבעה סוגים של נותני שירותים דיגיטליים:
חברות המספקות "שירותי תיווך" – ספקי שירותי אינטרנט, חברות DNS וחברות נוספות התומכות בתשתית הכללית של האינטרנט.
חברות המספקות "שירותי אירוח" – חברות המספקות שירותי אחסון ענן או אחסון אתרים.
פלטפורמות מקוונות – בהן בעיקר אתרים המפגישים מוכרים וצרכנים, כמו חנויות מקוונות, פלטפורמות של כלכלה שיתופית, רשתות חברתיות ועוד.
פלטפורמות מקוונות "גדולות מאוד" – החוק מחריג פלטפורמות אשר נמצאות בשימוש של למעלה מ־10% מנתח השוק באיחוד האירופי (או למעלה מ־450 מיליון משתמשים), מכיוון שהן מציבות אתגרים גדולים יותר בהפצת תוכן בלתי חוקי או לגרימת נזקים חברתיים.
החוק מחייב את כל סוגי החברות במספר כללים הנוגעים לשקיפות, שיתוף פעולה מול רשויות החוק, והקפדה על זכויות יסוד בסיסיות בעולם המקוון. לצד זאת הכללים המשותפים לכל סוגי החברות, ישנם כללים ייעודיים הרלוונטיים רק לחלק מהסוגים, ביניהם חובת דיווח על עבירות פליליות, איסור פילוח פרסומות לילדים, שיתוף פעולה בעיתות משבר, וכללים המסדירים אילו מידע חייבים ליידע את הגולשים או באילו מקרים יש לבקש את רשותם.
הכללים כתובים כך שעל הפלטפורמות הגדולות ביותר חלים כלל החוקים, והם חלים על החברות מהסוגים האחרים באופן מדורג.
חוק השלישים

תמונה המדגימה את יישום חוק השלישים.
חוק השלישים הוא כלל אצבע בתחום הקומפוזיציה, המיושם בתחומים כמו ציור, צילום ועיצוב. החוק קובע כי כאשר תהיה התמונה מחולקת על ידי שני קווים אנכיים ושני קווים אופקים באופן שייווצרו בה תשעה חלקים (שלושה שלישים אנכיים ושלושה שלישים אופקיים), נושא התמונה, או נושאיה, צריכים להיות ממוקמים על אחד הקווים או באחת מארבע נקודות המפגש של הקווים (+).
מחקרים שהתקיימו בנושא קבעו כי העיניים שלנו, בהתבוננות בתמונה, נמשכות באופן טבעי לאחת מנקודות המפגש (+) ולא בהכרח למרכז התמונה. חוק השלישים עוזר לנו לשמור על הרמוניה עם המשיכה הטבעית האמורה. שימוש נכון בחוק השלישים בדרך של שימת נקודות העניין שבקומפוזיציה על נקודות המפגש של הקווים, ישמור על תמונה מאוזנת יותר מה שייאפשר לצופה להתחבר לתמונה ביתר טבעיות.
התצלום משמאל מדגים יישום של חוק השלישים. האופק נמצא בדיוק על הקו המפריד בין השליש התחתון לשליש האמצעי של התמונה. העץ נמצא בנקודת המפגש של הקו האופקי התחתון עם הקו האנכי הימני, דבר שיוצר מתח ודינמיקה בתמונה.
מימין: תמונה בה הנושא העיקרי ממוקם על פי חוק השלישים. משמאל: תמונה שבה הנושא העיקרי נמצא במרכז התמונה.
ראו גם

קומפוזיציה
כלל השלושה בכתיבה
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
זה מסובך

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  ננסי מאיירס 
 הופק בידי:  ננסי מאיירס, סקוט רודין 
 תסריט:  ננסי מאיירס 
 עריכה:  ג'ו הוטשינג 
 שחקנים ראשיים:  מריל סטריפ  אלק בולדווין  סטיב מרטין
 מוזיקה:  הנס צימר   הייטור פריירה
 צילום:  ג'ון טול 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  רלטיביטי מדיה, Dentsu, סקוט רודין הפקות, Waverly Films, סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 25 בדצמבר 2009   ישראל 14 בינואר 2010
 משך הקרנה:  118 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, קומדיית נישואים מחדש, דרמה קומית 
 תקציב:  $85,000,000
 הכנסות:  $219,103,655 (2021)
 הכנסות באתר מוג'ו:   itscomplicated
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
זה מסובך (באנגלית: It's Complicated) הוא סרט קולנוע אמריקאי קומי-רומנטי משנת 2009 שבוים על ידי ננסי מאיירס. בסרט מככבים בתפקידים הראשיים : מריל סטריפ, אלק בולדווין, סטיב מרטין, לייק בל וג'ון קרסינסקי.
הסרט זכה לביקורות מעורבות. הוא היה מועמד לשלוש קטגוריות בפרס גלובוס הזהב: הקומדיה או המחזמר הטובים ביותר, התסריט הטוב ביותר והשחקנית בקומדיה או במחזמר הטובה ביותר (מריל סטריפ). מנגד, לא מעט מבקרים וצופים טענו שמדובר בסרט רדוד.
עלילה

עלילת הסרט עוסקת בזוג גרוש, ג'יין (מריל סטריפ) וג'ייק (אלק בולדווין). ג'יין עובדת בתור שפית וג'ייק הוא עורך דין מצליח. הזוג התגרש לאחר עשרים שנות נישואים, אחרי שג'ייק בגד בג'יין עם אישה אחרת. לאחר עשר שנים השניים נפגשים בשנית וג'ייק משכנע את ג'יין לפצוח ברומן. במהלך הסרט מתברר שאשתו הנוכחית של ג'ייק היא האישה איתה בגד מלכתחילה בג'יין והם כעת נשואים. אגנס (לייק בל), אשתו הנוכחית של ג'ייק, רוצה להביא ילד נוסף למשפחה, אבל ג'ייק מונע את ההריון בכך שהוא לוקח כדורים. עכשיו ג'יין מרגישה אשמה על שהפעם היא לא האישה הנבגדת, אלא האישה האחרת. כשרגשותיה מציפים אותה, ג'יין מתחילה לנהל במקביל רומן עם הארכיטקט שמעצב את מטבחה, אדם (סטיב מרטין) - התפתחות שמסבכת את המצב עוד יותר.
שחקנים

מריל סטריפ - ג'יין אדלר
אלק בולדווין - ג'ייקוב "ג'ייק" אדלר
סטיב מרטין - אדם שפר
לייק בל - אגנס אדלר
האנטר פאריש - לוק דייוויד אדלר
זואי קאזאן - גבי אדלר
ג'ון קרסינסקי - הארלי
ריטה וילסון - טרישה
ג'יימס פטריק סטיוארט - ד"ר מוס
רוברט קרטיס בראון - פיטר
תקציב והכנסות

תקציב הסרט עומד על 85 מיליון דולר והוא שוחרר בחג המולד של 2009 בארצות הברית וקנדה.
הכנסות בשבוע הראשון ליציאתו של הסרט היו גבוהות - כ-22 מיליון דולר. ועד אפריל 2010 צבר הכנסות של 112.7 מיליון דולר. זהו סרטה השני של סטריפ בשנה זו שעבר את רף 100 מיליון הדולר (האחר הוא "ג'ולי וג'וליה").
נכון ל-2021, הסרט הכניס כ-219 מיליון דולר ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  "זה מסובך", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
↑  זה מסובך, באתר הביקורות metacritic
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טבעת ברודגאר

טבעת ברודגאר (אנגלית: Ring of Brodgar), המכונה גם טבעת ברוגאר, היא הנג' נאוליתי ומעגל אבן באי מיינלנד באורקני שבסקוטלנד. טבעת האבנים עומדת על מצר יבשה החוצץ בין לוך סטנס ולוך האראי. עד כה לא נערכו במרכז המעגל חפירות ארכאולוגיות או תיארוך מדעי, וההשערה היא כי הוא נבנה בשנת 2500 לפנה"ס בקירוב, ולפיכך הוא בן זמנם של סטונהנג' ואתרים ארכאולוגיים אחרים באיים הבריטיים ובאירופה.
תיאור

קוטרו של המעגל הוא 104 מטרים, והוא השלישי מבחינה זו בממלכה המאוחדת. ההנג' היה מורכב במקור מ-60 אבנים, שמתוכן שרדו עד לסוף המאה ה-20 רק 27. האבנים עומדות בתוך תעלה מעגלית, שנחפרה על ידי התושבים הקדמונים של האזור. עומק התעלה הוא עד 3 מטרים ורוחבה הוא עד 9 מטרים.
באזור הקרוב לטבעת יש אבנים ניצבות נוספות וערמות אדמה עגולות על קברים פרהיסטוריים, ההופכים את האזור לאתר טקסי חשוב. למרות שמטרתה המדויקת של הטבעת לא ידועה, קרבתה לאבנים הניצבות בסטנס ותל מיס האו הופכים אותה לאתר חשוב ביותר.
חפירות שנערכו על ידי קולג' אורקני בנס (Ness) של ברודגאר, בין הטבעת לאבנים הניצבות של סטנס, חשפו מספר בניינים המיועדים למטרות מגורים וטקסים כאחד ועל פי הממצאים נראה כי בקרבת מקום אמורים להימצא מבנים נוספים. במקום התגלו גם כלי חרס, עצמות, כלי אבן וקצה משויף של אלת אבן. הממצא החשוב ביותר, ככל הנראה, הוא שרידי קיר אבן גדול שאורכו היה ככל הנראה 100 מטרים וגובהו 6 מטרים. ההשערה היא כי הקיר חצה את כל חצי האי שעליו נמצאת הטבעת, וייתכן שהוא היה מחסום סמלי בין המישור בעל החשיבות הטקסית שעליו נמצאת הטבעת, לבין האזור הרגיל שמסביב.
הערות שוליים

↑  Ross, John (14 August 2007) "Experts uncover Orkney's new Skara Brae and the great wall that separated living from dead". Edinburgh. The Scotsman.
| דגל בריטניה סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
|  אנגליה | ארמון בלנהיים • קתדרלת קנטרברי, כנסיית סנט מרטין ומנזר סנט אוגוסטין • באת' • נוף המכרות בקורנוול ובמערב דבון • מפעלי עמק דרוונט •  הטירה והקתדרלה בדרהאם • גבולות האימפריה הרומית: חומת אדריאנוס • עמק איירונברידג' • דורסט וחוף דבון המזרחי • גני קיו • סולטייר • סטונהנג', אייווברי ואתרים נלווים • הפארק המלכותי סטאדלי ומנזר פאונטיינז • מצודת לונדון • ארמון וסטמינסטר, מנזר וסטמינסטר וכנסיית סנט מרגרט • גריניץ' הימית • אזור האגמים האנגלי • מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק • ערי הספא הגדולות של אירופה (יחד עם שש מדינות): באת' |  |
|  סקוטלנד | אדינבורו העתיקה והחדשה • לב אורקני הנאוליתית: סקארה ברי, טבעת ברודגאר, מיס האו והאבנים הניצבות בסטנס • ניו לנארק • סנט קילדה • גבולות האימפריה הרומית: חומת אנטונינוס • גשר פורת' • פלואו קאנטרי |  |
|  ויילס | טירות וחומות המלך אדוארד בגוויניד' (טירת בומריס, טירת הרלך, טירת קרנארבון וטירת קונווי) • הנוף התעשייתי בבלנאבון • אמת פונטקיסילטה • נוף הלווחה של צפון-מערב ויילס |  |
|  צפון אירלנד | סוללת הענק • יישובי הכנסייה המוראבית (עם עוד שלוש מדינות): גרייסהיל |  |
| טריטוריות מעבר לים | העיר ההיסטורית בסנט ג'ורג'ס והביצורים הסמוכים בברמודה • האי הנדרסון בפיטקרן • איי גוף ואינאקססיבל בטריסטן דה קונה • מערת גורהם בגיברלטר |  |
| אתרי מורשת עולמית לשעבר | ליברפול |  |
חברה שקופה

ערך זה עוסק במושג בדיני מיסים. אם התכוונתם למאפיין של רשתות חברתיות, ראו .
חברה שקופה הוא הסדר עתידי בדיני המס בישראל מכוח תיקון 132 לפקודת מס הכנסה (סעיף 64א1). ההסדר דומה באופיו להסדר אמריקאי המכונה S-corp (מוסדר בפסקת משנה S לקוד מס ההכנסה האמריקאי). משמעות ההסדר היא כי ההכנסות וההוצאות של החברה תיוחסנה לבעלי המניות של החברה בהתאם לחלקיהם בזכות לרווחים בחברה.
הערה: ערך זה מתייחס לחברה שקופה לפי הדין הישראלי בלבד. קיימים הסדרים דומים בדיני המס של מדינות אחרות.
התנאים לחברה שקופה

לפי סעיף 64א1(א) בפקודת מס הכנסה, חברה שקופה היא חברה תושבת ישראל שעומדת בתנאים הבאים:
החברה אינה חברה ציבורית כהגדרתה בחוק החברות ולפי תקנונה לא ניתן לשנות את סיווגה לחברה כזאת.
מספר בעל המניות של החברה אינו עולה על 50 או על מספר גבוה יותר אם נקבע בחקיקת משנה.
כל בעלי המניות הם יחידים תושבי ישראל.
המניות הן מאותו סוג, למעט מניות המקנות זכויות הצבעה.
הזכות לרווחי החברה מוקנית מכוח המניות בלבד.
זכותו של בעל מניות לרווחים זהה לזכותו לנכסי החברה בעת פירוק החברה.
החברה אינה "מוסד כספי" כהגדרתו בחוק מס ערך מוסף.
החברה ביקשה להיחשב כחברה שקופה בהודעה שנמסרה לפקיד השומה בתוך 60 יום מיום התאגדותה.
מיסוי חברה שקופה

לצורך חישוב המס, שיעור המס, קיזוז הפסדים ופטורים ממס תיחשב הכנסתה החייבת והפסדיה של החברה השקופה כהכנסתם או הפסדם של בעלי מניותיה, בהתאם לחלקיהם בזכויות לרווחים בחברה. סיווג ההכנסה או ההפסד לא משתנה אצל בעל המניות (למעט במקרים מסוימים). כך, למשל, על-פי חוק המיסוי, המוכר רשאי לפרוס את הרווחים החייבים במס שבח על-פני תקופה של 4 שנים טרם המכירה, וכך להקטין את גובה מדרגות המס שהוא חייב בהן ולהפחית את שיעור המס שישלם. הרציונל הוא שהשבח לא נוצר בשנת המכירה בלבד, אלא נצבר במהלך תקופה ממושכת. ואולם, הזכות לפרוס את השבח נתונה רק לנישום יחיד ולא לחברה. חריג לעניין זה הוא חברה משפחתית וחברה שקופה, כהגדרתה בפקודת מס ההכנסה.
ההסדר החקיקתי

ההסדר היה אמור להיכנס לתוקף ב-2003 ויש שיאמרו טרם לכן. הוא אינו תקף עדיין משום שלא נחקקה לצידו חקיקת משנה כנדרש. 
הסדר החברה השקופה נועד להחליף את ההסדרים הקיימים כיום באמצעות חברות הצינור הישראליות: חברה משפחתית וחברת בית. נקבע כי מרגע שיכנס ההסדר לתוקפו תהפוכנה כל חברות הצינור לחברות שקופות, אלא אם תודענה אחרת לפקיד השומה.
חסם צרור הולכה שמאלי קדמי

| --- | --- |

 תחום:  קרדיולוגיה 
 סיווגים
 ICD-10:  I44.4 
 ICD-11:  BC63.40 
 
חסם שמאלי קדמי חלקי הוא פגם במערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב, במסגרתו נחסם חלקו הקדמי של צרור ההולכה השמאלי, כך שאינו מוליך את הדחפים החשמליים.
בחדר השמאלי בלב, עוברת מערכת ההולכה החשמלית דרך שני צרורות הולכה - הצרור הקדמי השמאלי - left anterior fascicle, אשר מקיף את הלב מאחור כלפי קדימה ובסופו של דבר עובר את הלב מלפנים כלפי ימינה ולמטה, ואילו הצרור האחורי- left posterior fascicle אשר מתחיל להקיף את הלב מאחור ומסיים את ההקפה לכיוון למעלה ושמאלה. כששני צרורות אלו פועלים יחדיו, שקול הכוחות שלהם פונה למטה ושמאלה, אך אם אחד מהם נפגע, נותר וקטור חשמלי אשר פועל לכיוון שונה, וניתן לראות זאת בתרשימי האק"ג כמפורט להלן.
בחסימה של הצרור השמאלי הקדמי- left anterior fascicle block או LAFB, (מכונה גם left anterior hemiblock) צד שמאל יופעל רק על ידי הצרור השמאלי האחורי, אשר יוצר גירוי חשמלי המצביע לכיוון הכתף השמאלית. בתוצאה מכך מתקבלת סטיית ציר שמאלית (זהו הסימן השכיח ביותר של LAFB). למעשה, הכוח אשר פועל "ימינה" נעלם, כתוצאה מהחסימה, ולכן יש סטייה שמאלה.
ממצאי אק"ג

רוחב QRS תקין יחסית או מעט מורחב, אם ה-QRS רחב יחסית, מדובר בהפרעה גדולה יותר, כגון חסם צרור הולכה שמאלי.
בחיבורים התחתונים, (II, III, avF) ההפרעה מאופיינת בתבנית של גל r קטן ולאחריו S עמוק. למעשה, האלקטרודות בחיבורים התחתונים "רואות" את הפעילות החשמלית שנעשית כלפי מטה על ידי הצרור הפוסטריורי, שמגיעה לכיוונן, ולאחר מכן את העלייה כלפי מעלה אשר מתרחקת מהן ומביאה לגל S עמוק.
תבנית של qR בחיבורים I, aVL
בחישוב ציר הלב ניתן לראות ציר לב שמאלי שהוא לפחות מינוס 60 מעלות. (עד זווית של -90. בזווית שלילית יותר ייתכן כי מדובר בבעיה אחרת כגון דקסטרוקרדיה (לב הפוך) או מומי לב מולדים).
אבחנה מבדלת

סטיית ציר שמאלית נגרמת גם כתוצאה מאוטם תחתון (אולם באוטם ניתן לראות גלי Q עמוקים), או כתוצאה מהיפרטרופיה של החדר השמאלי (ואז תהיה תבנית של היפוך גלי T- strain pattern יחד עם זווית שלילית הנמוכה לרוב מ-60-).
חשיבות קלינית

חסם שמאלי קדמי חלקי קיים בכ-4% מהמקרים של אוטם חריף בשריר הלב. זהו הפגם הנפוץ ביותר במערכת ההולכה התוך חדרית, במקרים של אוטם חריף, כאשר העורק left anterior descending הוא הגורם לכך.
חסם שמאלי קדמי חלקי מקושר גם למחלות לב נוספות שונות, כגון קרדיומיופתיות, מחלות מסתמים ועוד.
ראו גם

חסם צרור הולכה שמאלי אחורי
ז'אן רנואר

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1894 צרפת פריז, צרפת
 פטירה:  12 בפברואר 1979 (בגיל 84) בוורלי הילס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Essoyes 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  1924–1978 (כ־54 שנים)
 עיסוק:  במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ושחקן
 יצירות בולטות:  האשליה הגדולה (1937) חוקי המשחק (1939)
 בן או בת זוג:  Catherine Hessling (24 בינואר 1920–1943)  Dido Freire (6 בפברואר 1944–12 בפברואר 1979)   מרגרט רנואר 
 צאצאים:  Alain Renoir 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשם כבוד (1974)  פרס לואי דלוק (1937)  Prix Charles Blanc (1963)  מפקד בלגיון הכבוד  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 http://www.jeanrenoir.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'אן רנואר (בצרפתית: Jean Renoir;‏ 15 בספטמבר 1894 – 12 בפברואר 1979) היה במאי קולנוע צרפתי, אשר ביים ושיחק בלמעלה מארבעים סרטים מימי הסרט האילם עד לשנות ה-60. כן כתב ביוגרפיה נחשבת של אביו, הצייר האימפרסיוניסטי הדגול, פייר-אוגוסט רנואר.
רנואר היה בנו השני של פייר-אוגוסט רנואר ורעייתו אלין ויקטורין שאריגו. הוא אחיו של השחקן הצרפתי הנודע פייר רנואר, ודודו של קלוד רנואר, צלם הקולנוע הנודע. בנו, אלן רנואר הוא פרופסור לספרות השוואתית באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה.
ילדות ונעורים

רנואר נולד ברובע מונמרטר בפריז, וילדותו נחלקה בין בית המשפחה בפריז, ובין האחוזה המשפחתית בדרום צרפת. רבים מציוריו של אביו מתקופת ילדותו מציגים אותו כילד מתולתל ונאה.
הצלחתו הכלכלית של אביו הביאה לכך שרנואר קיבל את השכלתו בפנימיות, אותן כינה "בתי סוהר אלגנטים" ומהם היה נמלט בקביעות. בשנת 1913, לאחר שהשלים תואר בפילוסופיה ובמתמטיקה הצטרף לחיל הפרשים.
רנואר שירת שירות קרבי במלחמת העולם הראשונה ולאחר שנפגע מכדור ברגלו, החל לשרת כטייס. פגיעתו הותירה אותו עם צליעה תמידית, אך תקופת ההחלמה הממושכת ממנה גרמה לו לגלות את הקסם שבקולנוע, ואת אומנותו של צ'ארלי צ'פלין שנודע בצרפת בכינוי "שארלו". עם תום המלחמה שוחרר רנואר בדרגת סגן.
בתקופה זו נאלץ רנואר לטפל באביו החולה, אשר מת ב-3 בדצמבר 1919. בתקופה זו התאהב בדוגמנית אנדרה הויכטלינג (שהייתה ידועה בשם הבמה קתרין הסלינג), אשר דגמנה עבור יצירותיו של אביו, ונישא לה בינואר 1920. בטרם הלך לעולמו שכנע פייר-אוגוסט רנואר את בנו כי עתידו נמצא ביצירת חפצי קרמיקה ובמשך שנים מספר שלח בכך רנואר את ידו, בטרם החל לעסוק ביצירת סרטים.
המניע לכך היה מורכב. הוא רצה לקדם את קריירת המשחק של אשתו, אדומת השיער והיפהפייה, ההון שירש מאביו איפשר לו את החירות לעסוק במשלח יד שיבחר, ובתקופה זו גילה את סרטיו של אריך פון שטרוהיים. הייתה זו אומנותו של שטרוהיים, יכתוב רנואר לימים, שגרמה לו להבין כי יצירת הסרט היא יצירת העולם שבתוך הסרט, וכי ניתן לייצר בצרפת סרטים טובים שיציגו נושאים צרפתיים בסביבה צרפתית, דבר שבעבר נחשב לבלתי אפשרי. הוא החל לבחון את ההעמדות של הדמויות בציורי אביו, ובציורי ציירים צרפתים אחרים, והאמין כי יש בהם ערך קולנועי רב.
בשנת 1924 ביים את הראשון מתשעת הסרטים האילמים שיצר, ברובם שיחקה אשתו. סרטים אלו היוו לרוב כישלון קופתי, ורנואר נאלץ למכור את ציורי אביו על מנת לממן את פעילותו. בין הסרטים היה ניסיון גרנדיוזי לעיבוד קולנועי של היצירה "ננה" מאת אמיל זולא, ניסיון שעלה לרנואר הצעיר מיליון פרנק.
בשנת 1930 לאחר ששיחקו יחדיו ככיפה אדומה והזאב, בסרטו של אלברטו קוואלקנטי "כיפה אדומה", נפרד רנואר מאשתו. עד מהרה החל במערכת יחסים עם מרגריט מתייה, עורכת סרטים צרפתית, אשר על אף שמעולם לא נישאה לרנואר, נשאה את השם "מרגריט רנואר".
סדרה קלאסית של סרטים

במהלך שנות השלושים כאשר החליף הקולנוע את הסרט האילם נהנה רנואר מתקופה של פריחה אמנותית והצלחה קופתית וביקורתית מרובה. בשנת 1931 החל לביים סרטים מדברים. סרטו "הכלבה" ("La Chienne") נחשב לסרטו הגדול הראשון. בשנת 1932 נוצר "בודו ניצל מן המים" ("Boudu sauvé des eaux"), המושפע בבירור מדמות הנווד הצ'פלינית. השחקן מישל סימון אשר שיתוף הפעולה האמנותי שלו עם רנואר נחשב להצלחה בסרטים רבים, נמשה מנהר הסן על ידי מוכר ספרים, וגישתו האנושית של הנווד מתעמתת עם האווירה הבורגנית והחומרנית של ביתו של מוכר הספרים. גישתו הפרועה והאנרכיסטית של הנווד, עומדת בניגוד לקיפאון והשמרנות של הסביבה הבורגנית, ומייצגת את האנושיות שבה דגל רנואר. סרטו "טוני" (1935) נחשב לאחד ממבשרי הנאו-ריאליזם האיטלקי.
עד אמצע שנות השלושים היה רנואר מזוהה עם "החזית העממית", ומספר מסרטיו כגון "פשעו של מסייה לאנג" (1936) ייצגו את ערכי הסוציאליזם המזוהים עמה. בשנת 1937 יצר את הסרט שנחשב לטוב שבסרטיו האשליה הגדולה, בכיכובו של אריך פון שטרוהיים, והשחקן הצעיר והפופולרי ז'אן גאבן. הסרט הוא סרט פציפיסטי על מחנה שבויים גרמני בימי מלחמת העולם הראשונה, ועל ניסיונות הבריחה שעושים ממנו הכלואים, הבאים ממדינות שונות – אנגלים, צרפתים, אמריקנים ורוסים. האחווה הבינלאומית הנוצרת כובשת לבסוף גם את לבם של שומרי המחנה הקשוחים. הסרט זכה להצלחה רבה בצרפת ובעולם, אך נאסר להקרנה בגרמניה. שר התעמולה הגרמני יוזף גבלס יצא כנגד הסרט וכינה אותו "סמל הרקבון שפשה בעם הצרפתי הנחות". באיטליה הוקרן הסרט, ואף זכה בפסטיבל הסרטים של ונציה, אך לאחר מכן אסר הרודן בניטו מוסוליני על הקרנתו. בראייה לאחור נראה הסרט כפנייה ישירה לעמי אירופה, ערב מלחמת העולם השנייה לשמור על השלום, ולהימנע מן המלחמה הקרבה.
סרטו הבא "החיה שבאדם", טרגדיה פילם נוארית על פי ספרו של אמיל זולא בכיכובם של ז'אן גאבן וסימון סימון, אשר הוקרן לראשונה בשנת 1938 שמר על הישגיו הקולנועיים של "האשליה הגדולה".
ממש ערב המלחמה הוקרן "חוקי המשחק" (1939) הנחשב על ידי המבקרים ליצירת המופת של רנואר. המדובר בסאטירה על החברה הצרפתית, בה שיחק רנואר עצמו את תפקיד אוקטאב, דוכס המארגן מסיבת סוף שבוע המלווה בתככי אהבה בין האדונים ובין המשרתים. הסרט היה סרט קודר, וכישלון קופתי נוראי. הוא הוסר מן האקרנים מיד לאחר ההקרנות הראשונות, ובמהלך השנים שלאחר מכן לא הוקרן, ואף נאסר להקרנה בצרפת של וישי שכן נחשב למבשר התבוסה הצרפתית המוחצת במלחמה, ולמתריע על הרקבון החברתי שפשה בחברה הצרפתית, בניגוד לערכים השמרניים שלהם הטיף המרשל פטן. במשך שנים רבות נחשב הסרט לאבוד, ורבים סברו כי העותק היחיד הושמד בהפצצה אווירית בימי המלחמה, אך לבסוף ניתן היה להרכיב גרסה מעותקים שונים ששרדו, במהלך שנות ה-50 ובסיועו של רנואר, אשר במהלך השנים ערך את הסרט שוב ושוב. הסרט נכלל בשפע רשימות של "הסרטים הדגולים שנוצרו".
גלות

עם תחילת מלחמת העולם השנייה גויס רנואר לצבא הצרפתי ל"שירות הקולנוע הצבאי". רנואר היה אז בן 45. לאחר תקופה קצרה בשירות הצבא, הגיע לרומא על מנת לביים גרסה לאופרה טוסקה. כניסתה של איטליה למלחמה לצד גרמניה, עם פלישתה לצרפת, הביאה לשובו של רנואר לצרפת. עם התבוסה הצרפתית במלחמה, נמלט מצרפת, עם מאהבת בשם דידו, אשר לה נישא לאחר מכן, בשנת 1944. בתחילה נמלט רנואר לליסבון ולאחר מכן, לפי הזמנת הבמאי הדוקומנטרי הדגול רוברט פלאהרטי, הגיע להוליווד.
רנואר נתקל בקושי למצוא פרויקטים שיתאימו לו בקולנוע האמריקני. בשנת 1943 ביים את הסרט "ארץ זו היא שלי" בכיכוב מורין או'הרה וצ'ארלס לוטון, דרמה אנטי נאצית המתרחשת באירופה. בשנת 1945 ביים את "איש הדרום" סרט על פועלים חקלאים בטקסס הנחשב לעבודתו הטובה ביותר בתקופתו האמריקנית, ואף היה מועמד לפרס האוסקר. בשנת 1946 קיבל אזרחות אמריקנית. בשנה זו יצר את "יומנה של חדרנית", עיבוד לספרו של אוקטב מירבו בכיכוב פולט גודארד וברג'ס מרדית'. סרט זה נכשל בקופות, ונראה כי הקהל האמריקני לא קיבל היטב את הבמאי הצרפתי. יצירתו האחרונה ב"תקופה האמריקנית" היא "האישה על החוף" (1947) בכיכוב ג'ואן בנט ורוברט ריאן. הסרט, מלודרמה ייצרית, צולם ונערך מחדש לאחר שהקרנותיו המוקדמות נכשלו.
יצירה משני צידי האוקיינוס

בשנת 1949 נסע רנואר להודו ליצירת סרטו הצבעוני הראשון "הנהר". הסרט, המבוסס על ספר בשם זה מאת רומר גודן, הוא התבוננות עמוקה ביחסי אנוש עם הטבע, וסיפורן של שלוש נערות מתבגרות בהודו הקולוניאלית. הסרט זכה בפרס הבינלאומי בפסטיבל קאן בשנת 1951 וסימן את תחילת התקופה החשובה השנייה בחיי היצירה של רנואר.
.
בתחילת שנות ה-50 שב רנואר לאירופה, ויצר טרילוגיה של קומדיות מוזיקליות צבעוניות. "מרכבת הזהב" (1953) בכיכובה של האיטלקייה אנה מניאני, "קן קן צרפתי" (1954) בו שב לשתף פעולה עם ז'אן גאבן, ו"הלנה והגברים" (1956) בו שיחקה אינגריד ברגמן עסקו בנושאים של הקשר בין התיאטרון, הפוליטיקה והמסחר. בתקופה זו עסק אף בהפקת תיאטרון בפריז.
סרטיו הבאים של רנואר נוצרו בשנת 1959 תוך שימוש בטכניקות שנלקחו מן השידורים החיים בטלוויזיה. "הפיקניק על הדשא" ו"צוואתו של ד"ר קורדלייה" התרכזו בסכנה שצפה רנואר מפיתוח היתר של הרציונליות האנושית על חשבון החושים והרגשות.
בשנת 1962 יצר רנואר את "רב הטוראי החמקן" (Le Caporal épinglé), אשר נחשב בעיניו כסרטו העצוב ביותר. בסרט זה, בו כיכבו ז'אן פייר קאסל וקלוד בראסר שב רנואר למחנה השבויים הגרמני, זו הפעם במלחמת העולם השנייה. הסרט בוחן את הצורך האנושי בחירות מחד, ובביטחון רגשי וכלכלי מאידך.
בשנה זו פרסם רנואר ביוגרפיה של אביו, תחת הכותרת "רנואר, אבי", בה הוא תיאר את ההשפעה העצומה שהייתה לאביו עליו ועל עבודתו. מכיוון שרנואר נתקל בקשיי מימון לסרטיו המשיך לכתוב תסריטים לאחרים, ואף כתב ספר עלילתי בשם "מחברות הקפיטן ז'ורז'" אשר התפרסם בשנת 1966 והיה מסע נוסטלגי אל החינוך האריסטוקרטי שקיבל רנואר, וזכרונות אהבתו לנערה כפרית.
שנותיו האחרונות

בשנת 1969 ביים רנואר את סרטו האחרון "התיאטרון הקטן של ז'אן רנואר". הוא הביע סימפתיה למרד הסטודנטים של שנת 1968 והסרט נקרא בתחילה "זו מהפכה". הסרט הוא סדרה של ארבעה סרטים קצרים עשויים במגוון סגנונות. הסרט הוקרן רק בשנת 1971. בריאותו הרופפת, וקשיי מימון מנעו ממנו את המשך היצירה הקולנועית. הוא בילה את שנותיו האחרונות בביתו בבוורלי הילס בכתיבה של זכרונותיו שיצאו לאור בשם "חיי והסרטים".
בשנת 1973 היה מעורב בבימוי מחזה בשם "קרולה" בכיכוב לסלי קארון ומל פרר כאשר מחלה פתאומית מנעה ממנו את המשך הפרויקט. בשנת 1974 יצאו לאור זכרונותיו.
בשנת 1975 זכה בפרס אוסקר לשם כבוד על מפעל חייו הקולנועי. ובשנת 1977 קיבל דרגת מפקד בלגיון הכבוד הצרפתי ממשלת צרפת.
בשנת 1979 מת בביתו בבוורלי הילס. גופתו הוטסה לצרפת, ונטמנה בחלקת הקבר המשפחתית.
פילמוגרפיה

| שנה | שם מקורי | שם | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1925 | La fille de l'eau(צר') | מערבולת הגורל |  |
| 1926 | Nana (צר') | ננה |  |
| 1927 | Sur un air de Charleston (צר') | ללחן של צ'ארלסטון |  |
| 1927 | Marquitta (צר') | מרקיטה |  |
| 1927 | Catherine ou Une vie sans joie (צר') | קתרין או חיים ללא שמחה | בוים יחד עם אלברט דיודונה ב-2914, נערך מחדש ויצא לאור בשנת 1927 |
| 1928 | La petite marchande d'allumettes (צר') | מוכר הגפרורים הקטן |  |
| 1928 | Tire-au-flanc(צר') | עקיפה |  |
| 1928 | Le tournoi dans la cité (צר') | הטורניר בעיר |  |
| 1929 | Le bled |  | סרט הראינוע האחרון |
| 1931 | On purge bébé (צר') |  | סרט הקולנוע הראשון |
| 1931 | La Chienne | The Bitch |  |
| 1932 | La nuit de carrefour | Night at the Crossroads |  |
| 1932 | Boudu sauvé des eaux | Boudu Saved from Drowning |  |
| 1933 | Chotard et cie | Chotard and Company |  |
| 1934 | Madame Bovary |  |  |
| 1935 | Toni |  |  |
| 1936 | Le crime de Monsieur Lange | The Crime of Monsieur Lange |  |
| 1936 | Les Bas-fonds | The Lower Depths |  |
| 1937 | La grande illusion | Grand Illusion |  |
| 1938 | La Marsaillaise |  |  |
| 1938 | La bête humaine |  |  |
| 1939 | La règle du jeu | The Rules of the Game |  |
| 1941 | Swamp Water | first American film |  |
| 1943 | This Land Is Mine |  |  |
| 1945 | The Southerner |  |  |
| 1945 | "Salute to France" |  | documentary |
| 1946 | The Diary of a Chambermaid |  |  |
| 1946 | "Partie de campagne" | "A Day in the Country" | shot in 1936 |
| 1947 | The Woman on the Beach |  |  |
| 1951 | The River |  | final American film |
| 1952 | Le carrosse d'or | The Golden Coach |  |
| 1955 | French Cancan |  |  |
| 1956 | Elena et les hommes | Elena and Her Men |  |
| 1959 | Le Testament du docteur Cordelier | The Doctor's Horrible Experiment |  |
| 1959 | Le déjeuner sur l'herbe | Picnic on the Grass |  |
| 1962 | Le caporal épinglé | The Elusive Corporal |  |
| 1970 | Le petit théâtre de Jean Renoir | The Little Theatre of Jean Renoir |  |
רנואר בשנותיו הראשונות, בציור של אביו פייר-אוגוסט רנואר.
טורו אוהירה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בספטמבר 1929 אוטה, האימפריה היפנית 
 פטירה:  12 באפריל 2016 (בגיל 86) טוקיו, יפן 
 מדינה:  האימפריה היפנית, יפן 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 פרסים והוקרה:  Seiyu Awards Merit Award (3 במרץ 2007)  Synergy Award (18 בפברואר 2013) 
 פרופיל ב-IMDb
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
טורו אוהירה (יפנית: 大平透 ‏; 24 בספטמבר 1929- 12 באפריל 2016) היה שחקן, מדבב (סאייו) וקריין ותיק ופופולרי ביפן.