stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל מוהליבר
תולדות חייו > נסיעתו לארץ ישראל

בשנת 1890 יצא הרב מוהליבר בראש משלחת של חיבת ציון מנמל אודסה לארץ ישראל. תפקיד המשלחת היה לבחון במיוחד את מצב המושבות בארץ. מנחם אוסישקין, שהיה אז סטודנט צעיר, מתאר את הפרידה מהמשלחת במילים נרגשות: ” ...אני לעולם לא אשכח את פרצופו של הרב הגדול הזקן הזה (הרב מוהליבר), כשישב על סיפון האניה ודמעות זולגות מעיניו, וקורא מתוך חדווה פנימית "אני נוסע לארץ ישראל!"”.
המשלחת הגיעה בראש חודש סיוון ליפו. את פני המשלחת ביפו קידמו רבים מתושבי העיר, נציגי היישוב הישן והיישוב החדש, וראשי פקידות הברון רוטשילד. בביקורם עברו אנשי המשלחת במושבות החדשות, ובתוכן עקרון (מזכרת בתיה). המשלחת שהתה בארץ כחודש ימים ונחלה הצלחה רבה. גם ראשי המתנגדים למתן היתר המכירה (הרב שמואל סלנט והרב מרדכי גימפל יפה) קיבלו את הרב מוהליבר בכבוד גדול.
מיד עם בואו לארץ, שם פניו לירושלים בה שבת את שבתו הראשונה בארץ. על פי הזמנתו של הרב שמואל סלנט, דרש הרב מוהליבר בבית כנסת "החורבה" דרשה בהלכה ובאגדה.
עד לאחר שבועות[דרושה הבהרה] שהה בירושלים, סייר בה ועמד על בעיות ההתיישבות שבה. לאחר מכן יצא לביקור יסודי במושבות פתח תקווה, ראשון לציון, נס ציונה (ואדי חנין דאז), עקרון, גדרה, קסטינה וזכרון יעקב. בביקורו הבחין במתח וברוגז השוררים בין האכרים לבין פקידי הברון רוטשילד, והשתדל בכל מאודו להשכין שלום ביניהם.
לאחר שהיה של מעל לחודש בארץ, חזרו הרב מוהליבר ומשלחתו לרוסיה, מעודדים מהתקדמות היישוב בארץ ישראל.
כבר בהיותו "באניה על הים התיכון בחֹדש תמוז תר"ן" 1890, החל לכתוב את החיבור: מטרת נסיעתי לארצנו הקדושה. בחיבור שני חלקים. בראשון הציג את עיקרי תפיסתו בנוגע למעלתה הרוחנית של ארץ ישראל. בשני פירט בעשרה סעיפים המנוסחים כשאלות, היבטים שונים של ההתיישבות בארץ: מהו מבנה החקלאות הארצישראלית ומהם ענפים חקלאיים שעשויים להיות רווחיים: "כרמים לבד, או אולי יותר טוב לזרוע ירקות ולנטוע פרדסים, היינו תאנים, זיתים, רמונים, אתרוגים, פאמערנצען (=יידיש: תפוזים), ואולי גם שושנים יקרים (כך) או עצי תות לגדל תולעת המשי?"; מהי כמות הון וקרקע הנדרשת להתיישבות "משפחה שלמה" אחת, מהו מצאי הקרקעות למכירה בהתחשב בעמדתם העוינת של השלטונות העות'מאניים; מהו מעמדם של היהודים נתיני האימפריה הרוסית; מהי השפעת הנדיב הידוע על מצב המושבות ומהם יחסי האיכרים עם פקידיו, ובהתאם לכך מה תפקיד ארגון חובבי ציון בעת ההיא, ו"איך הוא מצב ירושלים עיר הקודש ברוחניות, ובמה נוכל להועיל לה במצבה הגשמי?".
תולדות חייו > המזרח"י

בשנת תרנ"ג (1893) עמדו "חובבי ציון" בפני קשיים גוברים. כמה מפעולותיהם בארץ ישראל נכשלו. השלטונות הטורקיים הצרו את צעדי היישוב וגזרו על הפסקת העלייה. מנהיג התנועה, ד"ר יהודה פינסקר נפטר. בעקבות מאמריו של אחד העם "אמת מארץ ישראל", בהם מתח ביקורת קשה על כל מעשי ההתיישבות בארץ ועל הנהגת חובבי ציון, נתערערה בלב רבים האמונה בצדקת דרכם ומעשיהם של חובבי ציון. כמו כן, ההתנגדות לתנועה הן בחוגי החרדים והן בחוגי המשכילים גברה והלכה. הרב מוהליבר יזם אספה מיוחדת שהתקיימה בעיר דרוזגניק בחודש אלול באותה שנה. באספה הוקם מרכז חדש, בראשות הרב מוהליבר, שתפקידו לעסוק בפעילות הסברה בקרב הציבור היהודי הרחב לשם הפצת רעיונות התנועה. מרכז זה נקרא "מרכז רוחני", ובקיצור מזרח"י, והוא קדם לתנועת המזרחי שהקים מאוחר יותר הרב ריינס.
משימתו העיקרית של המזרח"י התמצתה בארגון התנועה הלאומית כתנועה מאחדת של "חובבי ציון" על דעותיהם השונות. הפעולות העיקריות, שבראשם עמד הרב מוהליבר, היו מסירת סקירות מפורטות על המצב הכללי והחברתי ששרר בארץ ישראל, ועל אפשרויות לרכישת קרקעות באמצעות הנדיב הידוע הברון רוטשילד, מסירת ייעוץ לדרכי עליה והתיישבות, סיוע לביסוס כלכלת היישוב, עידוד קניית תוצרת חקלאית ארצישראלית ברוסיה ובפולין, וגיוס תרומות עבור פועלים חקלאים בארץ.
לאחר הקמת מזרח"י התעורר "פולמוס בני משה", שבראשם עמד אחד העם. אחד העם מתח ביקורת קשה על התנהלות ההתיישבות בארץ ישראל, ועל "חובבי ציון". הרב מוהליבר ניסה למתן את העמדות הקיצוניות ולהגיע להבנה, אך עדיין בעקבות הפולמוס נתערערה האמונה המלאה בצדקת דרכם.
תולדות חייו > בתנועה הציונית

הרב מוהליבר תמך ביוזמתו של בנימין זאב הרצל והעריך את ספרו מדינת היהודים; במכתבו להרצל פנה אליו במילים: "האיש המצוין ומאוד נעלה". הרצל מצידו הכיר בערך פעולותיו של הרב מוהליבר להצלחת הציונות וראה ערך גדול בשיתוף הפעולה עמו. הרצל אף ציין כי הוא רואה בעצמו כמי שממשיך את דרכו של הרב מוהליבר.
אך עקב חולשתו, נבצר ממנו להשתתף בקונגרס הציוני ה-1 שהתכנס בבזל ב-1897. אך, הוא פעל רבות למען הקונגרס ולהצלחתו, ואכן כמעט מחצית מסך צירי הקונגרס היו יהודי רוסיה. הרב מוהליבר אף שלח איגרת לבאי הקונגרס יחד עם נכדו, יוסף מוהליבר, ובה ביטא את עיקרי השקפתו. מכתב זה הוקרא במלואו על ידי אהרן קמינקא במעמד הפתיחה של הקונגרס. דברי המכתב עשו רושם רב על הנאספים, תורגמו לכמה שפות והופצו באלפי עותקים. במכתבו כתב הרב מוהליבר:
"כבוד אחי ואדוני הנעלים רמי המעלה, ראשי עם סגולה בני ציון היקרים יחיו לנצח. כוחי החלש לא נתנני בשום אופן לבוא בעצמי לקול קריאתכם. והנני שולח במקומי את נכדי הנכבד נ"י לאות כי לבבי אתכם. ומעמקי לבבי ונפשי אתפלל לה' אלוהי השמים: אנא ה' היה עם פיפיות שלוחי עמך בית ישראל הורם מה שיאמרו, הבינם מה שידברו ולא ייכשלו בלשונם חלילה להוציא דברים נגד תורתנו הקדושה או נגד הממשלות יר"ה [ירום הודן]. תמכם וסעדם למען יוכלו להוציא מחשבתם הטובה לאורה, תנה אותם לחן ולחסד בעיני המלכים, הרוזנים והשרים, אשר יעמדו לפניהם לבקש רחמים על עמך ועל ארצך, תנה נא בלב כל ישראל רוח חדשה ואהבה גדולה לעמם ולארצם האומללים אמן". …
"המטרה הראשית של האספה צריכה להיות השתדלות רבה ועצמה בכל כוחותינו לפני ממשלת תוגרמא כי תרשה לבני עמנו לקנות אדמה ולבנות בתים בלי כל מכשולים ומעצורים. להשיג הרישיון הזה עלינו להשתדל ולהתאמץ בכל יכולתנו כי בו תלוי כל קיום דבר הקולניזציא [ההתיישבות]".
"ישוב הארץ היינו לקנות אדמה ולבנות בתים, לנטוע פרדסים ולזרוע שדות, היא אחת המצוות היותר גדולות שבתורתנו ויש מקדמוננו האומרים כי היא שקולה כנגד כל התורה, והטעם הפשוט של גודל המצווה הזאת, באשר הוא יסוד קיום לאומנו. האיש המאמין הוא חובב ציון אמיתי בכל ליבו ונפשו".
"יסוד חיבת ציון הוא לנצור את התורה כולה מורשה לנו דור דור בלי כל גירעון ותוספת. הנני אומר זאת בדרך כלל, כי תורתנו שהיא מקור חיינו צריכה להיות יסוד תחייתנו בארץ אבותינו".
בסוף דבריו הביע התנגדות גדולה לדעות הרבנים במערב אירופה, שטענו שהתנועה הציונית סותרת את האמונה בביאת המשיח. על כך הכריז:
"לא כן הדבר! אמונתנו ותקוותנו היא מאז וגם עתה, יבוא משיח צדקנו ויקבץ נדחי ישראל לארץ אבותינו."
תולדות חייו > פטירתו

הרב מוהליבר נפטר בשנת תרנ"ח (1898) ונקבר בעירו ביאליסטוק.

ימים אחדים לפני פטירתו קיבל מכתב מהרצל, בו נקרא לפרסם ברבים פנייה לכל העם להשקיע כספים בבנק שתכנן קונגרס התנועה הציונית להקים. הרב חיבר כרוז נלהב למען קריאה זו, אך יומיים לפני חתימתו על כרוז זה, נפטר הרב.
הרב קוק הספידו במילים: "גדול וגבור", "מצד אחד רב גאון גדול מלא תורה ומעשים טובים, מחמיר על עצמו במילי דחסידותא, ומצד השני נפש רעננה מלאה עוז וחיים וצופה צפייה עמוקה לתשועתם של ישראל".
על שמו נקראו קיבוץ גן שמואל. לאחר פטירתו נידב גיסו יעקב הינדין שטח של חמישים דונם מנחלותיו באזור חדרה לנטיעת פרדס אתרוגים על שם הרב מוהליבר, ושטח זה שימש היסוד של גן שמואל.
כמו כן נקראו על שמו של הרב מוהליבר רחובות רבים בישראל.
ישיבת בני עקיבא בחדרה קרויה "בית שמואל" על שמו. בעבר נקרא על שמו בית ספר ברחוב מוהליבר בבני-ברק, אשר בשנת 2000 אוחד עם בית ספר אחר בעיר ופועל כיום תחת השם "נעם מוהליבר".
ארכיונו האישי של הרב מוהליבר, הכולל מסמכים, צילומים ותעודות שמור בארכיון הציוני המרכזי בירושלים.
קבר הרב מוהליבר במזכרת בתיה

לאחר פטירתו הקימה קהילת ביאליסטוק אוהל על קברו. האוהל נותץ בשנות מלחמת העולם השנייה. בג' כסלו תשנ"ב 1991 הועלו עצמותיו לארץ ישראל ונטמנו בבית העלמין במזכרת בתיה בסמוך לקברות מייסדי המושבה. על ציון הקבר הוקם אוהל במתכונת האוהל הישן בביאליסטוק.
האוהל על קברו של ר' שמואל מוהליבר
מצבת ר' שמואל מוהליבר
כתובת הנצחה בביתן הקבר של ר' שמואל מוהליבר במזכרת בתיה
כתובת בבית העלמין במזכרת בתיה
קבר הרב מוהליבר במזכרת בתיה > מוזיאון הרב מוהליבר

מוזיאון הרב מוהליבר ממוקם במבנה עתיק מסוף המאה ה-19 במפגש הרחובות רוטשילד והרב מוהליבר במזכרת בתיה.
במוזיאון מיצג אור-קולי הסוקר ציוני דרך בתולדות חיבת ציון ובחייו של הרב מוהליבר, תוך שימת דגש על משנתו החינוכית והציונית.
כתביו

הרב מוהליבר כתב חיבורים רבים. רוב כתבי היד אבדו ב-1906 בפרעות בביאליסטוק.
שרידים מכתביו יצאו לאור בשם: חקרי הלכה ושו"ת בשנת תש"ד על ידי מוסד הרב קוק
ובהרחבה בשנת תש"מ 1980, בשם שו"ת מהר"ש מוהליבר ובראשו מבוא מאת הרב מימון.
שו"ת מהר"ש מוהליבר.
שמואל מוהליבר, מטרת נסיעתי לארצנו הקדושה, בתוך: שיבת ציון, קֹבץ מאמרי גאוני הדור בשבח ישוב ארץ ישראל, (עורך: אברהם יעקב סלוצקי), ורשה תר"ס-1900.
משפחתו

אחותו של הרב מוהליבר, רוזה רבקה, הייתה אשת הגביר והעסקן יעקב הינדין.
נכדו, בן בנו, שלמה מוהליבר, היה ד"ר יוסף מוהליבר, מנהל הגימנסיה העברית בירושלים.
לקריאה נוספת

יוסף מוהליבר, דעותיו והשקפותיו של רבי שמואל מוהליבר, תרפ"ג
יהודה ליב הכהן פישמן (עורך), ספר שמואל, הוצאת הסתדרות המזרחי, תרפ"ג (1923)
דוד שמש, הרב שמואל מוהליבר - מאה וחמישים שנה להולדתו, ירושלים: משרד החינוך והתרבות, תשל"ד-1974
משה צבי נריה, רבנו שמואל מוהליבר ז"ל : למלאת ארבעים שנה לפטירתו תרנ"ח-י"ט סיון-תרצ"ח : לדמותו, תולדותיו מדבריו, ירושלים : מוסד הרב קוק, תרצ"ח-1938
יוסף שלמון, הרב שמואל מוהליבר — רבם של חובבי ציון, בתוך: מאה שנות ציונות דתית: אישים ושיטות, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן (הספר בקטלוג ULI)
אילה שיוביץ, פעילותו הציבורית והלאומית של הרב שמואל מוהליבר, עבודת דוקטור, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן תשמ"ז-1987
אברהם מוניץ, עורך, הרב שמואל מוהליבר: ברית האהבה והשלום — כתבים על ציונות, חינוך, מחשבה ומעשה, הוצאת מגיד וציוני דרך, 2024
לפונזה באטלר

לפונזה רומניק באטלר (באנגלית: Laphonza Romanique Butler; נולדה ב-11 במאי 1979) היא פוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כחברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קליפורניה בין השנים 2023–2024. באטלר, חברת המפלגה הדמוקרטית, החלה את הקריירה שלה כמארגנת איגודים מקצועיים, הייתה חברת דירקטוריון אוניברסיטת קליפורניה מ-2018 עד 2021 ונשיאת רשימת אמילי מ-2021 עד 2023.
ב-1 באוקטובר 2023 בחר מושל קליפורניה, גאווין ניוסם בבאטלר למלא את מושב הסנאט שנותר פנוי עקב מותה של דיאן פיינסטיין.
ראשית חייה וחינוך

באטלר נולדה ב-11 במאי 1979 במגנוליה, מיסיסיפי, הצעירה מבין שלושה ילדים. אביה נפטר ממחלה קרדיווסקולרית כשהייתה בת 16. באטלר סיימה בהצטיינות את לימודיה בבית הספר התיכון סאות' פייק ב-1997, וקיבלה תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת ג'קסון סטייט בשנת 2001.
קריירה

באטלר החלה את הקריירה שלה כמארגנת איגודים מקצועיים לאחיות בבולטימור ובמילווקי, שרתים בפילדלפיה ועובדי בתי חולים בניו הייבן. ב-2009 עברה לקליפורניה, שם ארגנה איגודים מקצועיים למטפלים ואחיות ושימשה כנשיאת המטפלים באיגוד עובדי השירות הבין-לאומי (SEIU). ב-2013 נבחרה באטלר לנשיאת מועצת המדינה של SEIU בקליפורניה, ונקטה מאמצים להעלאת שכר המינימום ומס ההכנסה על תושבי קליפורניה העשירים. כנשיאת SEIU המקומית תמכה באטלר בהילרי קלינטון במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית ב-2015. באטלר אף הייתה אחת מהאלקטורים שבחרו בקלינטון בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, בה הפסידה קלינטון הדמוקרטית לדונלד טראמפ.
בשנת 2018 מינה מושל קליפורניה ג'רי בראון את באטלר לכהונה של 12 שנים בדירקטוריון של אוניברסיטת קליפורניה. היא התפטרה מתפקידה זה ב-2021.
באטלר כיהנה כמנהלת Vision to Learn, עמותה המספקת משקפי קריאה לילדים בקהילות מוחלשות.
ב-2018 הצטרפה באטלר כשותפה ל-SCRB Strategies, חברת ייעוץ פוליטי מקליפורניה. ב-2020 מילאה תפקיד מרכזי בקמפיין הנשיאותי של קמלה האריס, שהייתה ידועה כבעלת בריתה הפוליטית מאז התמודדותה הראשונה לתפקיד התובע הכללי של קליפורניה ב-2010. באטלר גם ייעצה לאובר בהתנהלותה עם ארגוני עובדים. באטלר עזבה את SCRB ב-2020 והצטרפה ל-Airbnb כמנהלת מדיניות ציבורית וקמפיינים באמריקה הצפונית.
ב-2021 מונתה באטלר לנשיאת רשימת אמילי, ועדת פעולה שמטרתה בחירה במועמדות התומכות בזכויות נשים להפלה מלאכותית. היא הייתה האפרו-אמריקאית הראשונה שהובילה את הארגון.
הסנאט של ארצות הברית > מינוי

ב-1 באוקטובר 2023 בחר מושל קליפורניה גווין ניוסם בבאטלר למלא את מושב הסנאט של ארצות הברית שנותר פנוי עקב מותה של דיאן פיינסטיין, ובכך קיים את התחייבותו למנות אישה שחורה לתפקיד. באטלר נבחרה על אף שלא הייתה אזרחית קליפורניה, שכן היא עברה למרילנד ב-2021. חוקת ארצות הברית רק מחייבת שסנאטורים יהיו "תושבים" של המדינה שהם מייצגים. ניוסם הצהיר כי באטלר תירשם מחדש להצבעה בקליפורניה לפני שתיכנס לתפקידה כסנאטורית.
עם כניסתה לתפקיד ב-3 באוקטובר הפכה באטלר ללהט"בית המוצהרת הראשונה בסנאט מטעם קליפורניה ולסנאטורית הלסבית השחורה הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית.
באוקטובר 2023 הודיעה כי לא תתמודד בבחירות 2024, על כהונה מלאה בסנאט ותסיים חודשיים לפני סיום הכהונה של הקונגרס ה-118, מייד לאחר הבחירות שיתקיימו בנובמבר.
ב-8 בדצמבר 2024 התפטרה באטלר מהסנאט כדי שמחליפה, אדם שיף, יתחיל את כהונתו בסנאט.
חיים אישיים

באטלר היא לסבית, ולה ולבת זוגה, ננקי לי, יש בת. ב-2021 הן עברו לסילבר ספרינג, מרילנד, לאחר מינויה של באטלר לנשיאת רשימת אמילי, אך עדיין יש לה בית במחוז לוס אנג'לס שבקליפורניה. באוקטובר 2023 היא חזרה רשמית להתגורר בבית זה ונרשמה מחדש להצבעה בקליפורניה עם מינויה לסנאט.
ראו גם

נשים בסנאט של ארצות הברית
שוד הרכבת הגדול

| --- | --- |

יריות אל עבר השודדים, המנסים להימלט עם השלל.
 בימוי:  אדווין סטנטון פורטר 
 הופק בידי:  אדווין סטנטון פורטר 
 תסריט:  אדווין סטנטון פורטר סקול מרבל
 עריכה:  אדווין סטנטון פורטר 
 שחקנים ראשיים:  אלפרד ס. אבדי ברונקו בילי אנדרסון יוסטוס ד. ברנס
 צילום:  אדווין סטנטון פורטר בלייר סמית'
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני אדיסון 
 חברה מפיצה:  Edison Manufacturing Company Kleine Optical Company
 הקרנת בכורה:  1 בדצמבר 1903
 משך הקרנה:  כ-12 דקות
 שפת הסרט:  סרט אילם הכולל כתוביות באנגלית
 סוגה:  מערבון / סרט פשע סרט אילם / קצר / שחור-לבן
 תקציב:  150‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
שוד הרכבות הגדול - הסרט
שוד הרכבת הגדול (באנגלית: The Great Train Robbery) הוא סרט קולנוע אילם קצר משנת 1903 מז'אנר המערבון, אותו כתב, הפיק וביים אדווין סטנטון פורטר, לשעבר צלם קולנוע באולפניו של תומאס אדיסון. בסרט מככבים אלפרד ס. אבדי, ברונקו בילי אנדרסון ויוסטוס ד. ברנס, אם כי הסרט איננו כולל קרדיטים. אף על פי שעלילת הסרט מתרחשת במערב הפרוע, הוא צולם במילטאון, ניו ג'רזי.
על אף היותו סרט קצר באורך של כ-10 דקות בלבד, הסרט "שוד הרכבת הגדול" נחשב לנקודת ציון דרך משמעותית בתולדות תעשיית הקולנוע, בכך שהרחיב את עבודתו הקודמת של פורטר, "חייו של כבאי אמריקאי" ("Life of an American Fireman"). בסרט עשה שימוש במספר טכניקות צילום שהיו לא שגרתיות באותה תקופה, לרבות שימוש בעריכה צולבת, צילומי חוץ ותנועות מצלמה תכופות. סרט זה הוא אחד מהראשונים שהשתמש בטכניקה של עריכה צולבת, שבו שתי סצנות מוצגות כמתרחשות בו-זמנית, אך במקומות שונים. חלק מההדפסים של הסרט אף נצבעו בעבודת יד, כך שסצנות מסוימות היו צבעוניות, בעוד רוב הסרט היה שחור לבן. חלק מהטכניקות בהן נעשה שימוש ב-"שוד הרכבת הגדול" פותחו בהשראת אלו הנראות בסרט הבריטי " A Daring Daylight Burglary" פרנק מוטרסאו, שפורסם מוקדם יותר באותה השנה. היסטוריונים של הקולנוע מחשיבים סרט זה להיות סרט הפעולה האמריקאי הראשון, וכן סרט המערבון הראשון.
בשנת 1990 נבחר "שוד הרכבת הגדול" לשימור על ידי ספריית הקונגרס בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית, בשל היותו "בעל חשיבות תרבותית, היסטורית, או אסתטית".
עלילה

הסרט נפתח בפריצת שני שודדים למשרד טלגרף בתחנת רכבת. באיומי אקדח הם מאלצים את הטכנאי להורות לרכבת לעצור. השודדים מכים וקושרים את הטכנאי. כאשר הרכבת עוצרת - עולים עליה ארבעה שודדים נוספים. שניים מהם עולים על אחד הקרונות, הורגים את אחד הנוסעים ופורצים כספת באמצעות דינמיט. השניים האחרים הורגים את אחד מנהגי הקטר, ומאלצים עובד אחר לנתק את הקטר משאר הרכבת. השודדים מאלצים את הנוסעים לרדת מהרכבת, ולוקחים מידיהם את חפציהם היקרים. נוסע אחד מנסה לברוח, אך הוא נורה על ידי השודדים ומת במקום. השודדים מנסים להימלט עם שללם באמצעות הקטר, ובהמשך עוצרים בעמק, שם השאירו את סוסיהם.
בינתיים, שב הטכנאי הקשור במשרד הטלגרף להכרתו. בתו מגיעה על מנת להביא לו את ארוחתו והיא משחררת אותו ומשקה אותו מים, על מנת שיתאושש.
אתנחתא קומית בוימה בסצנה אשר באולם ריקודים, שבה המקומיים מאלצים אדם זר לרקוד, כשהם יורים אל עבר רגליו. הדלת נפתחה בפתאומיות, וטכנאי הטלגרף רץ בסערה פנימה, ומספר להם על השוד. הגברים יוצרים במהירות פלוגת רדיפה, שעוקפת את השודדים, ולאחר קרב יריות הורגת את כולם ומשיבה את כל הרכוש הגנוב.
עלילה > הסצנה האחרונה

הסצנה האחרונה בסרט כוללת שוט אחד בלבד - קלוז אפ של מנהיג השודדים, בגילומו של יוסטוס ד. ברנס, כשהוא יורה באקדחו במרחק טווח אפס, אל עבר המצלמה (כלומר: אל עבר קהל הצופים). אף על פי שהסצנה הזו נמצאת בסופו של הסרט, פורטר הצהיר כי הסצנה הייתה יכולה גם להופיע בתחילתו.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/נית | התפקיד/ים |
| --- | --- |
אלפרד ס. אבדי: שריף
ברונקו בילי אנדרסון: שודד / נוסע שנורה / רקדן
יוסטוס ד. ברנס: השודד שיורה אל עבר המצלמה
ולטר קמרון: שריף
דונלד גאלהר: ילד קטן
פרנק האנאוויי: שודד
אדם צ'ארלס היימן: שודד
ג'ון דוהארטי: השודד הרביעי
מארי מורי: רקדנית
מרי סנואו: ילדה קטנה
ג'ורג' ברנס: (ללא קרדיט)
מורגן ג'ונס: (ללא קרדיט)
הפקה והפצה

סרטו של פורטר צולם באולפני אדיסון בעיר ניו יורק, כאשר צילומי החוץ התקיימו בניו ג'רזי, בשמורת טבע, בפארק ולאורך פסי רכבת. על אף שהצילומים התקיימו במהלך חודש נובמבר 1903, כבר בחודש דצמבר של אותה השנה הסרט היה כבר זמין למכירה עבור מפיצים.
הבכורה הרשמית של "שוד הרכבת הגדול" הייתה במוזיאון "הובר" שבניו יורק, לפני שהסרט המשיך והציג ב-11 אולמות קולנוע שונים ברחבי העיר. בפרסומת לסרט, נציג מטעם אדיסון משבח אותו ומתייחס אליו כאל סרט ש"עולה על כל סרט נע אחר שנעשה אי פעם, [...] חיקוי נאמן של מעשי שוד אמיתיים, שבוצעו על ידי כנופיות שונות, ואשר זכו לפרסום במערב הרחוק."
על פי הערכות, התקציב של הסרט עמד על כ-150‏$.‏ עם שחרורו, הפך "שוד הרכבת הגדול" להצלחה אדירה, והוא נחשב לאחד מסרטי המערבונים הראשונים. הוא גם נחשב לאחד משוברי הקופות הראשונים, והיה לאחד הסרטים הפופולריים ביותר של תקופת הסרט האילם, עד ליציאתו של הסרט "הולדתה של אומה", בשנת 1915.‏
ראו גם

חייו של כבאי אמריקאי
הערות שוליים

1 2  Souter, Gerry (2012). American Shooter: A Personal History of Gun Culture in the United States. Potomac Books, Inc. p. 254. ISBN 1-597-97690-3.
↑  Jess-Cooke, Carolyn (2009). Film Sequels: Theory and Practice from Hollywood to Bollywood. Oxford University Press. p. 1939. ISBN 0-748-68947-8.
↑  Keim, Norman O. (2008). Our Movie Houses: A History of Film & Cinematic Innovation in Central New York. Syracuse University Press. p. 17. ISBN 0-815-60896-9.
↑  Moses, L. G. (1999). Wild West Shows and the Images of American Indians, 1883-1933. UNM Press. p. 225. ISBN 0-826-32089-9.
↑  Bowers, Q. David (1995). "Volume 3: Biographies - Barnes, George". Thanhouser.org. אורכב מ-המקור ב-2015-02-27. נבדק ב-26 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Musser, Charles (2004). "5".  In Grieveson, Lee; Krämer, Peter (ed.). The Silent Cinema Reader. London: Routledge. p. 89. ISBN 0-415-25283-0.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: editors list (link)
↑  (Musser 2004, p. 90)
↑  Smith, Michael Glover; Selzer, Adam (2015). Flickering Empire: How Chicago Invented the U.S. Film Industry. Columbia University Press. עמ' 71. ISBN 0-231-85079-4.
1 2  Winter, Jessica; Hughes, Lloyd (2007). The Rough Guide to Film. Penguin. p. 429. ISBN 1-405-38498-0.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16653068d (data)  SUDOC: 183322843  VIAF: 295710118   WorldCat (עם VIAF): 295710118 
יוסטוס ד. ברנס, המגלם את מנהיג כנופיית השודדים, מכוון אקדח אל עבר קהל הצופים ויורה מטווח אפס.
שרה גולדברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במאי 1985 (בת 39) ונקובר, קנדה
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון 
 פרופיל ב-IMDb
 
שרה גולדברג (באנגלית: Sarah Goldberg; נולדה ב-31 במאי 1985) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודייה-קנדית. מפורסמת בעיקר בזכות כיכובה כסאלי ריד בסדרת הטלוויזיה "בארי".
ביוגרפיה

גולדברג נולדה בוונקובר שבקנדה למשפחה יהודית. היא נמשכה לתיאטרון מגיל צעיר, ושיחקה בהצגות בבית הספר ובתיכון. היא ניסתה להתקבל לבית הספר ג'וליארד, אך לא הצליחה.
במהלך טיול באירופה ניסתה להתקבל לאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון והצליחה, ומיד לאחר מכן, בשנת 2004, עברה ללונדון, כשהיא בת 19 בלבד.
קריירה

מיד עם סיום לימודיה, בשנת 2007, קיבלה את תפקידה הראשון על הבמה, כששיחקה בהצגה "חבר החתונה" בתיאטרון "יאנג ויק". לאחר מכן עבדה בעבודות מזדמנות כמלצרית ובייביסיטר, כשלעיתים היא מדבבת, בשל מבטאה הצפון-אמריקאי הייחודי בלונדון. בשנת 2009 לוהקה לצוות ההצגה "Apologia" בתיאטרון בוש שבלונדון, אשר מיצבה אותה על במת התיאטראות בלונדון. היא המשיכה להופיע במחזות בתיאטראות רבים, כתיאטרון אולד ויק, תיאטרון פיינבורו, תיאטרון רויאל קורט ועוד.
בשנת 2011 הייתה מועמדת ל"פרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה" על תפקידה בהצגה "Clybourne Park" שעלתה בתיאטרון רויאל קורט.
בשנת 2012 ערכה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי, והמשיכה גם לאוף ברודוויי, ל"Playwrights Horizons".
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד מרכזי בסדרת הטלוויזיה "הינדסייט".
משנת 2018 מככבת בסדרת הקומדיה האפלה "בארי" של ערוץ HBO, כסאלי ריד, בת זוגו של כוכב הסדרה, בארי (ביל היידר).
בשנת 2023 כיכבה בסדרה הקומית האירית "Sisters" על שתי נשים, האחת מקנדה והשנייה מאירלנד, שמגלות שהן אחיות למחצה ויציאתן למסע כדי למצוא את אביהם האלכוהוליסט. גולדברג נמנית מבין יוצרי וכותבי הסדרה. ב-2025 שבה הסדרה לעונה שנייה.
פילמוגרפיה > קולנוע

חבורה של חובבנים - 2008
עלייתו של האביר האפל - 2012
גמביט - 2012
קראון הייטס - 2017
Izzy Gets the F*ck Across Town‏ - 2017
ביקיני מון - 2017
ההונאה הגדולה - 2018
הדו"ח - 2019
אליזבת היקרה  - 2020
בית הסיוטים (אנ') - 2021
Rogue Agent ‏ - 2022
We Strangers ‏-2024
Bubble & Squeak ‏ (2025)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

כל לב אנושי - 2010
אלמנטרי - 2014
קופסה שחורה - 2014
הינדסייט - 2015
בארי - 2018–2019
הערות שוליים

↑  Ruthie Fierberg, Barry Star Sarah Goldberg Proves Her Theatre Credentials, Playbill, ‏Fri Mar 23 12:48:44 EDT 2018 (באנגלית)
↑  Bloom, Nate (25 במרץ 2018). "Celebrity Jews: Zach Braff's new show; Camp Ramah on 'Goldbergs'; Judd Apatow's new Gary Shandling doc". The Jewish News of Northern California. נבדק ב-29 במאי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gossamer | Sarah Goldberg, Gossamer
↑  Spencer, Charles (23 ביוני 2009). "Apologia, at the Bush Theatre". The Daily Telegraph. נבדק ב-29 במאי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Six Degrees of Separation: Cast Members". Old Vic Theatre. 2010. נבדק ב-29 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Billington, Michael (28 ביוני 2010). "Miss Lilly Gets Boned". The Guardian. נבדק ב-29 במאי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "35th Laurence Olivier Awards nominations announced". London Theatre. 7 בפברואר 2011. נבדק ב-29 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Olivier Winners 2011". Olivier Awards. אורכב מ-המקור ב-5 בספטמבר 2014. נבדק ב-29 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Star File: Sarah Goldberg". Broadway.com. נבדק ב-29 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Champion, Lindsay (9 בפברואר 2012). "Look Back in Anger's Sarah Goldberg on Pizza-Eating Bears and 'Onstage Hubby' Matthew Rhys". Broadway.com. נבדק ב-29 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Isherwood, Charles (18 בדצמבר 2012). "Sometimes, Memories Play Tricks on You: 'The Great God Pan,' by Amy Herzog, at Playwrights Horizons". The New York Times. נבדק ב-29 באפריל 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie (2 בפברואר 2016). "Bill Hader's HBO Pilot 'Barry' Casts Sarah Goldberg". Deadline Hollywood. נבדק ב-6 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1155194152  LCCN: no2018144785  VIAF: 5725154076040911860005   WorldCat (עם VIAF): 5725154076040911860005
סופי תומפסון

| --- | --- |

סופי תומפסון
 לידה:  20 בינואר 1962 (בת 63) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 מקום לימודים:  בית הספר למשחק בריסטול אולד ויק  בית הספר לבנות קמדן 
 בן או בת זוג:  ריצ'רד לומסדן (1995–?) 
 צאצאים:  ארני לומסדן, וולטר לומסדן 
 פרסים והוקרה:  פרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר 
 פרופיל ב-IMDb
 
סופי תומפסון (באנגלית: Sophie Thompson; נולדה ב-20 בינואר 1962) היא שחקנית אנגלייה זוכת פרס אוליבייה.