stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים חזן (אנתרופולוג)
מחקריו > A Paradoxical Community

הספר "A Paradoxical Community: The Emergence of a Social World in an Urban Renewal Setting" ראה אור ב-1990 והוא חוקר את פרויקט שיקום השכונות ומציע ניתוח ביקורתי של השימושים הרטוריים והחברתיים הממסדיים והמקומיים במושג הקהילה המונעים השקעות באפיקים חיוניים כגון תעסוקה וחינוך. חזן ניסה לבדוק את תכונותיו ומאפייניו של המושג "קהילה", הטענה המרכזית בספר היא שיש יחס הפוך בין השימוש השגור במושג הקהילה וברטוריקה של הקהילה לבין המבנה החברתי של הקהילה הכולל מוסדות חברתיים ורשתות קהילתיות – ככל שהאחד עולה השני יורד ולהפך.
מחקריו > Managing Change in Old Age

הספר "Managing Change in Old Age: The Control of Meaning in an Institutional Setting" ראה אור בהוצאת אוניברסיטת מדינת ניו יורק ב-1992. זהו מחקר אתנוגרפי בבית אבות בתל אביב הבודק את הסתגלותם של הזקנים לשינויים המהירים בזיקנה. חזן חקר אנשים שונים, מאנשי תנועת העבודה האתאיסטים ליהודים דתיים המתפללים מדי יום בבית כנסת. הוא הראה שעל אף השוני הרב ביניהם השקיעו הנחקרים מאמץ ודמיון בכינון מרחב חברתי המכחיש את העתיד לבוא, מייצב את הקיים ומאפשר הישרדות של משמעות בתנאים של איום קיומי מתמיד. במחקר הוא אף מצא תמונה בזעיר אנפין של החברה הישראלית כשבמרכז עומדת הזדקנותו של "דור המייסדים", חסר גיל בעיני עצמו.
מחקריו > Old Age: Construction and Deconstruction

זהו ספר תאורטי שראה אור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1994, בו המשיג וסיכם חזן את ממצאיו מעבודות השדה השונות שביצע. הוא ניסה לברר האם אנחנו יכולים להבין זיקנה והאם לזיקנה יש יחוד שלא ניתן לדעת אותו. לדעתו הניסיון להבין את הזיקנה מועד לכישלון ואין התאמה בין העולם ההתנהגותי והשפה שהזקנים מדברים לבין השפה שהאקדמיה או החברה בייצוגיה התרבותיים, בדימויים, מיתוסים וסטראוטיפים מדברת על "הזקנים". משברי הייצוג של זמן, מרחב ומשמעות שמחולל הפער בין השניים שימשו בידו מפתחות לשיח המתקיים בין זקנים בלא להתיימר לפרוץ את ייחודיותה של חוויית הזיקנה.
מחקריו > From First Principles: An Experiment in Ageing

ספר זה ראה אור ב-1996 והוא תוצר של עבודת שדה אתנוגרפית שערך חזן בקרב חמש מאות זקנים בקיימברידג', אנגליה, שהשתייכו לאוניברסיטה עד לגיל ה-3. במסגרת זו אנשים זקנים מתנדבים ללמד את עצמם וחולקים את הידע שלהם עם קבוצת הגיל שלהם. הם הקימו ועדת מחקר לענייני זיקנה במסגרתה חקרו למשל את דימוי הזקן בטלוויזיה, אולם סירבו בכל תוקף לגעת בנושאים הקשורים במוות, או במה שהם כינו "הגיל הרביעי", קרי – זקנים חולים ותשושים. גילויו של חזן במחקרו היה שאנשים זקנים עשויים לפתח שפת תקשורת המפרידה בין היחסים בינם לבין עצמם, לבין קשריהם עם העולם הלא-זקן. הם פירקו את הקטגוריות של חייהם – למשל מגדר ומשפחה – כהכנה למוות העומד להתרגש עליהם. הם לא היו חולים מאוד, אלא בריאים ופעילים ובכל זאת קידמו את המוות על ידי פירוק העולם. הם יצרו מיתוסים משותפים של זמן קבוע ונצחי שהשיח סביבם היה מובן אך להם, ופיתחו לצידם לשון אחרת, הסתגלותית, של קשרים זמניים ותועלתניים על מנת לשרוד.
מחקריו > Stimulated Dreams: Israeli Youth and Virtual Zionism

זהו ספרו של חזן משנת 2001 שעוסק בעולמם התקשורתי של נערים בישראל: במיתוסים, בדימויים ובמרכיבים התרבותיים של עולם הנעורים הישראלי. המסקנה המרכזית בספר היא שדווקא תהליכי הגלובליזציה, על מאפייניה הפוסט-מודרניים, הפוקדים את החברה הישראלית, מחזקים את המרכיבים הלוקליים והזהות הלאומית. זאת משום שהמרכיבים הגלובליים כמו טלוויזיה ואינטרנט מאפשרים במות לעלייתן של חברות לאומיות תוך טיפוח והפצה של המיתוסים המכוננים אותן.
מחקריו > דעת הזיקנה: נושא הזיקנה בלימודי סוציו-אנתרופולוגיה

מדריך ביבליוגרפי מוער המציע 12 תוכניות לימודים ומחקר לאוכלוסיות לומדים ייעודיות החל מבית הספר התיכון ועד לחוקרים מתעניינים. כל התוכניות פורסות אותה קשת נושאים ברמות שונות של נגישות.
מחקריו > הזיקנה כתופעה חברתית

הספר יצא לאור בהוצאת אוניברסיטה משודרת.
הספר מבקש להציג את עיקרי הדיון הסוציולוגי-אנתרופולוגי בנושא הזיקנה, תוך שהוא מפרק את הסוגיות המרכזיות המרכיבות אותו, ומציע דרך שונה להתמודד עמן. הנחת המוצא של גישה בקורתית זו היא ההבחנה בין ההבנייה התרבותית של הזיקנה לבין זקנים כבני אדם, בין הנחשב פתולוגי לבין הנתפס כנורמלי. בדיקה השוואתית של דימויי מהלך החיים בחברות שונות מאפשרת אתגור ההנחות האוניברסליות על זיקנה באמצעות הדרשות למגוון מאפייניה תלויי ההקשרים והנסיבות של התופעה. דגש מיוחד מושם במקום שיש לזיקה בין מוות לזיקנה בקביעת היחס כלפי שניהם.
מחקריו > השיח האנתרופולוגי

הספר יצא לאור בהוצאת אוניברסיטה משודרת.
הספר עוסק ביחסי הגומלין שבין הטקסט האנתרופולוגי לבין הקונטקסט החברתי עליו הוא מדווח ואותו הוא מבקש לנתח. יחסי הייצוג בין השניים הם בעייתיים משום שהתרגום של החוויה המעוגנת בתצפית משתתפת לשפת קהיליית השיח האנתרופולוגית אינו ישיר וחד חד ערכי אלא מתווך על ידי פרדיגמות תאורטיות מפורשות או סמויות. התוצאה היא שפה אנתרופולוגית המורכבת ממושגי מפתח כגון: טקס, מיתוס, גבולות ותרבות שכולם נתונים לפרשנויות שונות הן כאמצעים אנליטיים והן כחלק מלשונם התרבותית של הנחקרים. "השיח האנתרופולוגי" הוא ניסיון להנהרה אפיסטמולוגית של הדרכים בהן עוברים הדיונים הדיסציפלינאריים המרכזיים לנוכח הצורך בנאמנות ל"שדה" ולמחויבות לאתוסים ולמודלים של התחום.
מחקריו > רצח רבין

חזן כתב סדרת מאמרים בעברית ובאנגלית על רצח רבין. באחד המאמרים טען שדמותו של הרוצח תהפוך ברבות הימים למקבילה לדמותו של הנרצח, אחת לא תוכל להתקיים בלא השנייה ושתי הדמויות יכוננו את השיח הישראלי זו לצד זו.
במאמר אחר כתב שטקסי האבל לאחר מותו של רבין בכיכר רבין היוו אתר עלייה לרגל שחשף את שלושת המרכיבים של הזהות הלאומית: 1. הרכיב הגלובלי – פרחים ונרות; 2. הרכיב היהודי; 3. הרכיב הציוני. ולכן גופו הפוליטי (הסמלי) של רבין מאחד בתוכו את שלושת המרכיבים האלה.
מחקריו > עיר בין הערביים

ב-2011 ראה אור ספרו של חזן על ספר ביחד עם ד"ר דניאל מונטרסקו, "עיר בין הערביים", העוסק בקשר בין לאומיות לבין סיפורי זקנים של ערבים ויהודים, תוצר של מחקר משותף שערכו ביפו. הטענה המרכזית המועלת בספר היא שככל שמצוקות הזיקנה גדלות, כך הולכת ופוחתת המצוקה הלאומית והדבקות בשיח הלאומי גם בקרב היהודים וגם בקרב הערבים.
בשנים 2006 - 2008 הוביל חזן קבוצת מחקר על שואה וגלובליזציה במכון ון ליר, תוצר הכנסים עתיד לראות בספר.
ספריו

הזיקנה כתופעה חברתית, תל אביב, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת, תשמ"ד 1984.
דעת הזיקנה: נושא הזיקנה בלימודי סוציו-אנתרופולוגיה, ירושלים, אקדמון, תשמ"ח, 1988.
השיח האנתרופולוגי, תל אביב, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת, תשנ"ג, 1992.
אנשי הלימבו: מחקר על הבניית עולם הזמן של זקנים, אשל - האגודה לתכנון ולפיתוח שירותים למען הזקן בישראל, ירושלים, 2003. (מהדורה מעודכנת בעברית של הספר "The Limbo People" באנגלית)
חיים חזן ודניאל מונטרסקו, עיר בין הערביים: לאומיות מזדקנת ביפו, מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשע"א 2011.
The Limbo People - A Study of the Constitution of the Time Universe Among The Aged, London, Routledge & Kegan Paul, 1980.
A Paradoxical Community, Greenwich, JAI Press, 1990.
Managing Change in Old Age: The Control of Meaning in an Institutional Setting, New York, State University Press of New York, 1992.
Old Age: Constructions and Deconstructions, Cambridge, Cambridge University Press, 1994. pages 28-38 reprinted in J. Gubrium and J. Holstein (eds.) Aging and Everyday life, Oxford: Blackwell, 2000, pp. 15-24.
From First Principles: An Experiment in Ageing, Westport, CT., Bergin & Garvey, 1996.
Simulated Dreams: Israeli Youth and Virtual Zionism. New York: Berghahn Books, 2001.
Haim Hazan nad Esther Hertzog (Eds.) The Anthroplogist as a Nomad, Edwin Mellen Press (accepted).
הערות שוליים

↑  "Continuity and Transformation among the Aged: A Study in the Anthropology of Time" Vol. 35:367 - 378
↑  "זמנו של מקום: מבט אנתרופולוגי על חלקת הקבר של רבין", בתוך: מנחם מאוטנר, אבי שגיא ורונן שמיר (עורכים), רב-תרבותיות במדינה דמוקרטית ויהודית, הוצאת רמות – אוניברסיטת תל אביב, 1998, ע"ע 731–755
↑  Rabin's Burial Ground: Revisiting the Zionist Myth" in: Yoram Peri (Ed.), The Assassination of Yitzhak Rabin, 2000, Stanford University Press, pp. 227–243"
↑  עמיה ליבליך, עיר בין ערביים: בעקבות גיבורי יפו המרתקים, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262564105171  PLWABN: 9810554216705606  BnF: cb12453460v (data)  GND: 1163298751  ISNI: 0000 0000 8349 1730  LCCN: n80100708  LNB: 000214015  NKC: uk2014848358  NTA: 068657463  SUDOC: 033692998  VIAF: 106234   WorldCat (עם VIAF): 106234 
חיים חזן, 2009
1948 בישראל

שנת 1948 בישראל (ה'תש"ח – ה'תש"ט), שנת עצמאותה של המדינה, הייתה מאופיינת בניסיונות לייצב את המערכת הפוליטית (ולבטל את פלגי המחתרות השונים לטובת הקמתו של צה"ל) ובניסיונות להתמודד עם איום מבחוץ: התקיפות מצד צבאות ערב והפלסטינים בשטחים שהוקצו למדינת ישראל במסגרת מלחמת העצמאות. במקביל, התמודדה ישראל עם גל עלייה משמעותי.
הנהגה

נשיא המדינה - (החל מה-16 במאי) - חיים ויצמן
ראש הממשלה (החל מה-14 במאי) - דוד בן-גוריון
ממשלה (החל מה-14 במאי) - הממשלה הזמנית
רשות מחוקקת (החל מה-15 במאי) - מועצת המדינה הזמנית
נשיא מועצת המדינה הזמנית (החל מה-15 במאי) - חיים ויצמן
נשיא בית המשפט העליון (החל מה-14 בספטמבר) - משה זמורה
ראש המטה הכללי (החל מה-1 ביוני) - יעקב דורי
מפכ"ל המשטרה (החל מה-14 במאי) - יחזקאל סהר
הקמת מוסדות פוליטיים

מספר מוסדות פוליטיים חשובים הוקמו בשנת 1948. המוסד הראשון שמוקם, עוד טרם הכרזת העצמאות, הוא מנהלת העם (11 באפריל), שתפקידו לנהל את ענייני היישוב טרם הכרזת המדינה; ובייחוד לנוכח הצורך במוסד-על שיתאם את ההגנה על המדינה שבדרך במלחמת העצמאות ומועצת העם, בית נבחרים.
עם הקמת מדינת ישראל, מוקמים גופים חדשים וגופים שהיו עד כה בידי הבריטים עוברים לידי מדינת ישראל. בין היתר:
15 במאי – יחזקאל סהר מתמנה למפכ"ל המשטרה הראשון; שירות בתי הסוהר מוקם כאגף במשטרת ישראל
16 במאי – חיים ויצמן נבחר לנשיא הראשון של מדינת ישראל
27 ביולי – צה"ל נשבע אמונים למדינת ישראל. יעקב דורי ממונה לרמטכ"ל הראשון
12 באוגוסט – ג'יימס מקדונלד, השגריר הראשון של ארצות הברית בישראל, מגיש את כתב האמנתו לראש-הממשלה דוד בן-גוריון
18 באוגוסט – בנק אנגלו-פלשתינה מנפיק שטרי כסף ראשונים של מדינת ישראל
14 בספטמבר – החל לפעול בית המשפט העליון של מדינת ישראל, והשופט משה זמורה מתמנה לנשיאו הראשון
ספטמבר - הטיסה הראשונה של אל על (החברה הוקמה רשמית רק ב-1949)
28 באוקטובר – דגל ישראל הופך לדגל הרשמי של מדינת ישראל
ב-8 בנובמבר נערך מפקד אוכלוסין כללי וחולקו תעודות זהות
בקיץ 1948 מקים מנחם בגין את תנועת החרות ומתאחדות המפלגות הקומוניסטיות היהודיות והערביות בישראל בחיפה ליצירת המפלגה הקומוניסטית הישראלית.
הקמת מוסדות פוליטיים > הממשלה

ראש ממשלת ישראל ושר הביטחון הוא דוד בן-גוריון.
שר החוץ הוא משה שרת
שר האוצר הוא אליעזר קפלן
שר הפנים הוא יצחק גרינבוים
מלחמת העצמאות והקמת צה"ל

אחד המהלכים הבולטים ביותר הוא הקמת צה"ל והניסיון לסכל את פעילותן של מחתרות שלא במסגרתו. עוד טרם קום המדינה, ב-28 בפברואר הוקמו חטיבת גולני וחטיבת כרמלי בעקבות פיצולה של חטיבת לבנוני של ההגנה. ב-12 במרץ מוקם חיל התותחנים. השירות הימי (שיהפוך לחיל הים) מוקם אף הוא במרץ 1948.
ב-26 במאי מחליטה ממשלת ישראל הזמנית רשמית על הקמת צבא ההגנה לישראל, וב-30 במאי התרחשה השבעת צה"ל הראשונה. כשבוע לאחר מכן, ב-1 ביוני, חותמים הממשלה ואצ"ל על הסכם לשילוב לוחמי הארגון בצה"ל והפסקת פעילותו העצמאית. תהליך הטמעתו של האצ"ל בצבא ארך מספר חודשים, והושלם עם פירוק הגדוד הירושלמי בספטמבר. בנובמבר מפורק גם הפלמ"ח.
בהמשך התארגנותו של צה"ל מוקם גם חיל הקשר (אוקטובר); עיתון במחנה (ספטמבר, בעריכת משה שמיר); את הרבנות הצבאית (בהנהגת שלמה גורן)
מלחמת העצמאות והקמת צה"ל > טרם הכרזת המדינה

בחורף 48–1947 התחולל בשטחי המנדט הבריטי מאבק בין המתיישבים היהודיים, אלה הערבים, והשלטון הבריטי. במסגרת זו, בולטים קרב ג' בשבט (14 בינואר), שבו סוכל ניסיון ערבי לכבוש את גוש עציון), ונפילת הל"ה יום לאחר מכן. בירושלים בולט פיצוץ מכונית תופת בפיגוע ברחוב בן-יהודה אשר גרם למותם של 54 איש ולפציעתם של 130 נוספים. תקיפה נוספת במרץ, נגד בניין הסוכנות היהודית בעיר, מביא למותם של 12 איש. בצפון (2 במרץ), פועלת ההגנה נגד רכבת העמק.
באביב אותה שנה חצה צבא ההצלה הערבי בפיקודו של פאוזי קאוקג'י את הירדן במטרה לתקוף את היישוב היהודי. מספר קרבות בולטים בתקופה זו, בין היתר ההתקפה על שיירת יחיעם (בה נהרגו 47 לוחמים); מבצע השמד של גבעתי; מבצע נחשון להעברת סיוע לירושלים הנצורה וכיבוש הקסטל; מבצע אברהם שפתח את הדרך המובילה אל יישובי הנגב (18 אפריל); כיבוש חיפה ויפו באפריל; מבצע מטאטא במאי. היישוב היהודי ספג גם מספר התקפות קשות על הציבור האזרחי, הבולטת שבהן התקיפה על שיירת הדסה, שהובילה עובדי אוניברסיטה ובית חולים להר הצופים הנצור, בה נהרגו 79 יהודים; וההתקפה על שיירת נבי דניאל במרץ.
במקביל לקרבות, התרחשו ניסיונות למנוע הסלמה נוספת באמצעות מגעים דיפלומטיים, אך אלה לא צלחו. ב-12 במאי נועד עבדאללה הראשון, מלך ירדן עם גולדה מאיר, אך פגישתם לא הניבה הפסקת אש.
מלחמת העצמאות והקמת צה"ל > לאחר הכרזת המדינה במאי

במאי, עם סיום המנדט הבריטי והכרזת העצמאות (ב-14 במאי), מסלים המצב ומלחמת העצמאות פורצת. באמצע מאי נפל גוש עציון לידי הלגיון הערבי והרובע היהודי בירושלים הותקף בידי תושבים ערבים. המצב בירושלים ממשיך להעסיק את היישוב, וכוח בראשות דוד אלעזר מצליח להגן על הרובע היהודי למשך זמן מה (בסוף מאי נכנעים תושבי הרובע לירדנים), אך הדרך לירושלים נותרת חסומה עד מבצע בן נון א' בסוף מאי ופריצת דרך בורמה ב-1 ביוני.
יפו נכבשה סופית (על ידי ארגון האצ"ל) ותל אביב הותקפה (18 במאי) על ידי מפציצים מצרים. כיבוש לטרון במסגרת מבצע בן נון ב', לעומת זאת, אינו מצליח להשיג את יעדיו וגם ג'נין נכבשת לפרק זמן מוגבל (במסגרת מבצע יצחק). במאי מתחיל מבצע בלק, המביא לישראל תחמושת מצ'כוסלובקיה.
בצפון, מובס חיל השריון הסורי בידי מגיני דגניה א' ודגניה ב' (20 במאי) ונכבשת טנטורה במסגרת מבצע נמל על ידי חטיבת אלכסנדרוני. במסגרת מבצע יפתח נהדפים צבאות סוריה ולבנון מן הגליל העליון המזרחי ובמסגרת מבצע ארז נכבשים שטחים באזור עמק יזרעאל. גם בצפון סופגים יישובים יהודיים מפלות קשות, ביניהן הרס משמר הירדן בידי הצבא הסורי.
בדרום, מצליחים המצרים לכבוש מספר נקודות ולאיים על יישובי הדרום המרוחקים, עד שהם נהדפים בגשר עד הלום, כ-35 ק"מ דרומית לתל אביב. חברי קיבוץ יד מרדכי נסוגים ממנו ב-24 במאי, וכוחות מצרים משתלטים עליו לתקופה של כחצי שנה; קיבוץ ניצנים נופל בידי המצרים ב-7 ביוני; כפר דרום מפונה במהלך יולי. זירת הדרום מספקת מספר קרבות קשים, במבצע פלשת, ובייחוד הקרב על גבעה 69.
ב-11 ביוני נכנסת לתוקף ההפוגה הראשונה במלחמת העצמאות. באותו יום נהרג האלוף דוד מרכוס מאש צה"ל ליד הכפר אבו גוש. ב-30 ביוני הבריטים מסיימים לפנות את המובלעת שהחזיקו באזור חיפה, שכללה בין היתר את רמת דוד ונמל חיפה, דבר שהקל על פעילות צה"ל באזור ובפרט על חיל הים, שעד כה נאלץ לפעול בנמל בחשאי.
לאחר תום ההפוגה מתחדשים הקרבות בתחילת יולי. בצפון נכבשים שטחים רבים במסגרת מבצע דקל. במרכז, נכבשת העיר לוד במסגרת מבצע דני וישראל מכריזה על ירושלים המערבית כחלק משטחה. ב-26 ביולי משלימים הבריטים את פינוי המובלעת האחרונה שהחזיקו בארץ ישראל, באזור רפיח. בין הנופלים באוגוסט גם הטייסת זהרה לביטוב. באוקטובר מתחיל מבצע יואב בניסיון להדוף את המצרים מן הנגב המערבי ובאותו חודש כובשת חטיבת הנגב את באר שבע. בסוף אוקטובר יוצא מבצע חירם להדיפת הכוחות העוינים מן הגליל העליון. בנובמבר ודצמבר צה"ל פועל במסגרת מבצע לוט ומבצע חורב לכיבוש הנגב (אם כי במסגרת האחרון נכשל הניסיון לכבוש את כיס פלוג'ה).
הפלישה היבשתית של הצבא המצרי לוותה בהפצצות מהאוויר על יישובים אזרחיים. הפצצת תל אביב ממאי ועד יולי 1948, וגרמו ליותר מ-150 הרוגים, רובם, כ-130, אזרחים. הפצצת ראשון לציון, ב-3 ביוני, גרמה ל-25 הרוגים.
הפלסטינים רואים בשנת 1948 שנת הנכבה. בשנה זו, בין היתר, התחוללו (9 באפריל) קרב דיר יאסין, בו נהרגו ילדים ונשים רבים; וכפרים פלסטינים רבים ננטשו על ידי תושביהם במסגרת הקרבות (בין היתר, במסגרת מבצע מטאטא בצפון הארץ). ב-31 באוקטובר נדרשו תושבי הכפרים איקרית ובירעם לפנותם, (ר' עקורי איקרית ובירעם). בין הנוטשים רבים מבני האליטה הפלסטינית, והוועד הערבי העליון קרא להם לשווא לשוב לארץ ולהילחם למען הקמת מדינה עצמאית.
מלחמת העצמאות והקמת צה"ל > פרשת אלטלנה, פירוק האצ"ל וההתמודדות עם ארגוני ימין

חרף ההסכם שהושג בין האצ"ל לבין הממשלה הזמנית ב-1 ביוני, יוצאת לדרכה אונייה עמוסה בתחמושת לאנשי האצ"ל מצרפת כ-10 ימים לאחר מכן. האונייה לא מגיעה ליעדה: היא הוטבעה ב-22 ביוני מול חופי תל אביב. מעבר למחלוקת על שפיכות הדמים בהטבעת האונייה, התקיימו מספר אירועים אחרים בהם פעלו ארגוני המחתרת עצמאית - בייחוד ההתנקשות (17 בספטמבר) בשליח האו"ם, הרוזן פולקה ברנדוט שביצע הלח"י (הארגון שנטל אחריות על הרצח קרא לעצמו "חזית המולדת"), ובן-גוריון נדרש לפעול נגד ארגונים צבאיים לא-ממלכתיים ולאסור על קיומם בהכריזו עליהם כארגוני טרור. ב-21 בספטמבר הושלם פירוק האצ"ל וסיפוחו לצה"ל.
התפתחויות אחרות > פרשיות פוליטיות

מעבר לפרשת אלטלנה וההחלטה לפרק את הפלמ"ח, חוותה המדינה הצעירה מספר שערוריות אחרות. הבולטת שבהן היא הוצאתו להורג (30 ביוני, לאחר משפט שדה) של המהנדס מאיר טוביאנסקי באשמת בגידה. רק לאחר מכן התברר כי היה חף מפשע. בפרשה אחרת נעצר ידיד קרוב של אבא חושי, ג'ול אמסטר, בתואנה שהיה מעורב בריגול לטובת הבריטים. אמסטר שוחרר, אך התברר כי בחקירתו עונה, בין היתר על מנת שיעיד כי חושי ריגל לטובת הבריטים.
בפברואר, קודם לקום המדינה, הוציא הלח"י להורג את הנערה חיה זיידנברג ללא משפט, משום שניהלה רומן עם ערבי. הפרשיה עוררה שערורייה בעיתונות העברית.
התפתחויות אחרות > יישובים שהוקמו

| --- | --- |
 20 ביוני – נצר סרני  18 באוגוסט – יפתח (קיבוץ)  ספטמבר - הגושרים  8 באוקטובר – געתון (קיבוץ)  19 באוקטובר – צובה  28 בנובמבר – רבדים (הקמה מחדש במקום הקיבוץ שהוקם בגוש עציון ונכבש על ידי הירדנים)  אודים  בוסתן הגליל  בית דגן (על חורבותיו של הכפר הפלסטיני בית דג'אן שננטש במלחמת העצמאות)  בני עטרות  ברור חיל  גאולי תימן  גאליה (מושב)  געתון (קיבוץ)  החותרים  הראל (קיבוץ)  זבדיאל  זיקים:  טל שחר  יזרעאל (קיבוץ)  כפר הנשיא  כפר חב"ד  משמר איילון  נבטים (מושב) (ננטש ב-1952)  נורדיה  נחשולים  סער  עין דור  קריית עקרון  רגבים  רמות מנשה (קיבוץ)  רמת רזיאל  שורש (מושב)  שלוחות ורשפים  שמרת
התפתחויות אחרות > תקשורת

ב-15 בפברואר יוצא לאור לראשונה גיליון של העיתון מעריב
מוקם עיתון במחנה, ועורכו הראשון הוא הסופר משה שמיר
התפתחויות אחרות > תשתיות

נובמבר - נמל התעופה בן-גוריון נפתח (כשדה התעופה לוד)
הוקמה רכבת ישראל
אבדה תחנת הכוח בנהריים בקרבות המלחמה
התפתחויות אחרות > תרבות ואמנות

מתחילה לפעול קבוצת האמנים אופקים חדשים, שבין מנהיגיה יוסף זריצקי, יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי
יוצא האלבום "כלניות" של שושנה דמארי; דמארי, יוסף גולנד ונבחרת הכדורגל של ישראל יוצאים למסע הופעות בארצות הברית
דמארי ויפה ירקוני מקליטות (כל אחת בנפרד) את "להיט" התקופה: האמיני יום יבוא
הצ'יזבטרון – הלהקה הצבאית הראשונה
מוקם הגבעטרון
יוצא ספרו של מרדכי טביב "כעשב השדה"
יוצא לאור הספר הראשון של הטור השביעי (נתן אלתרמן)
פרס אוסישקין: הוא הלך בשדות (מחזה על בסיס הספר מועלה בתיאטרון הקאמרי וזוכה אף הוא להצלחה)
אברהם אבן-שושן מתחיל לפרסם את מילון חדש
התפתחויות אחרות > ארגונים ויוזמות חברתיות

ד"ר מרים שפירא, אם שכולה, יוזמת את הקמת ארגון יד לבנים במכתב שכתבה בדצמבר
פתיחת מרתף השואה
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948)
15 במאי – דרור זייגרמן, איש ציבור ישראלי, אשר כיהן כחבר הכנסת בכנסת העשירית וכשגריר ישראל בלונדון בשנים 1998–2001
15 במאי – יעקב עמידרור, אלוף בצה"ל במילואים, כיהן כראש המטה לביטחון לאומי, ראש חטיבת המחקר באמ"ן, מזכיר צבאי לשר הביטחון, ומפקד המכללות הצבאיות
1 ביוני – אתי לבני, פוליטיקאית ישראלית.
2 ביוני – רוני בר-און, לשעבר חבר הכנסת מטעם מפלגות הליכוד ו"קדימה", שר בממשלות ישראל ויושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.
12 ביוני – יוסי ביילין, פוליטיקאי ישראלי ממחנה השמאל
7 ביולי – אביגדור פלדמן, עורך דין ופובליציסט ישראלי העוסק במשפט פלילי ובזכויות האדם
16 ביולי – פנחס צוקרמן, כנר ישראלי
29 ביולי – מאיר שלו, סופר ופובליציסט
1 באוגוסט – אבי ארד, מפיק ישראלי-אמריקאי, אשר ייסד את אולפני הסרטים של מארוול ובעבר גם שימש מנכ"ל ויו"ר החברה.
9 באוגוסט – הרב אלעזר אבוחצירא, רב ומקובל.
19 באוגוסט – אביהו מדינה, זמר, פזמונאי ומלחין בולט במוזיקה הישראלית, בזמר המזרחי והים-תיכוני בישראל
7 בספטמבר – דן חלוץ, הרמטכ"ל ה־18 של צה"ל
8 בספטמבר – נעמי צור, פעילה ציבורית בתחום איכות הסביבה בישראל, פוליטיקאית וסגנית ראש עיריית ירושלים לשעבר.
26 בספטמבר – אהוד יתום, שעבר מבכירי השב"כ, חבר הכנסת מטעם הליכוד בכנסת ה-16.
10 באוקטובר – מיכה גולדמן, פוליטיקאי ישראלי.
12 באוקטובר – אלי דנקר, שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי
8 בדצמבר – בני מוריס, היסטוריון ופרופסור ישראלי.
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1948)
10 ביוני – דוד מרכוס (יליד 1901), האלוף הראשון של צה"ל, במקור קולונל יהודי בצבא ארצות הברית שהגיע לארץ ישראל במלחמת השחרור כאחד מאנשי מח"ל, על מנת לתרום מניסיונו הצבאי לצה"ל ולסייע לו להתארגן ולהילחם. שעות מספר לפני תחילת ההפוגה הראשונה הוא נורה בשוגג ונהרג מאש זקיף צה"ל.
30 ביוני – מאיר טוביאנסקי (יליד 1904), קצין בצה"ל שהוצא להורג כבוגד בפני כיתת יורים על ראיות נסיבתיות. טוביאנסקי היה חשוד בהעברת מידע על מטרות ארטילריה לירדן. שנה לאחר ההוצאה להורג זוכה טוביאנסקי מכל האשמות.
17 בספטמבר – פולקה ברנדוט (יליד 1895), דיפלומט שוודי שנרצח בירושלים על ידי ארגון הלח"י בשל הצעותיו הפרו-ערביות.
16 באוקטובר – מודי אלון (יליד 1921), טייס בחיל האוויר המלכותי (R.A.F) ומפקד טייסת הקרב הראשונה של חיל האוויר הישראלי בתקופת מלחמת העצמאות. נהרג בהתרסקות מטוס.
ראו גם

1948 בארץ ישראל
ההכרזה על הקמת מדינת ישראל
חיילי ההגנה בעפולה בעמדות מול ג'נין במלחמת העצמאות
עמדה בקיבוץ ניר עם בנגב במהלך המלחמה
אימון נשות קיבוץ משמר העמק במהלך מלחמת העצמאות, 1948
האונייה אלטלנה עולה בלהבות מול חופי תל אביב
מרטי וולש

מרטין ג'וזף "מרטי" וולש (באנגלית: Martin Joseph "Marty" Walsh; נולד ב-10 באפריל 1967) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמזכיר מחלקת העבודה של ארצות הברית. בשנים 2014-2021 שירת כראש עיריית בוסטון. ב-7 בינואר 2021 נבחר בידי הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן למזכיר העבודה של ארצות הברית, ובמרץ אותה שנה אושר מינויו לתפקיד על ידי הסנאט האמריקאי. כעבור שנתיים התפטר מתפקידיו בממשל ביידן ועבר למגזר הפרטי.
ביוגרפיה

וולש נולד בבוסטון, מסצ'וסטס, להורים שהיגרו מקונמארה שבאירלנד בשנות ה-50 של המאה ה-20. הוא אובחן כחולה לימפומת בירקיט בגיל 7, מה שאילץ אותו להחמיץ את מרבית לימודיו בכיתות ב' ו-ג', ולהשלים בשנית את כיתה ה'. בגיל 11, לאחר סדרה ארוכה בת שנים אחדות של טיפול כימותרפי, גבר וולש על מחלת הסרטן. הוא למד בתיכון בבית הספר התיכון ניומן, ובשנת 2009 השלים את לימודיו הגבוהים בבוסטון קולג'.
הוא נבחר לבית הנבחרים של מדינת מסצ'וסטס ב-1997, כשייצג את המחוז ה-13 של מחוז סאפוק, המייצג את השכונה דורסטר שבבוסטון ואזור קטן בעיר קווינסי. שימש כיושב ראש הוועידה לאתיקה וכן כיושב ראש המשותף של הוועדה המיוחדת לרפורמה בבנייה ציבורית. באחרית 2010 נבחר וולש למזכיר האוצר של ארגון הגג "מועצת המקצועות של הבניין המטרופוליני של בוסטון", וב-2011 התמנה לעמוד בראש הארגון.
באפריל 2013 הכריז על התמודדותו לראש העיר בוסטון, והתפטר מתפקידו במועצת המקצועות לצורך כניסתו למרוץ. הוא ניצח בבחירות הכלליות בנובמבר באותה שנה עם 51.5% מהקולות. וולש תמך במקור בקיום המשחקיים האולימפיים 2024 בבוסטון, אך לבסוף נבחרה פריז כעיר המארחת של האולימפיאדה. בבחירות 2017 לראשות העיר נבחר וולש מחדש עם כ-62% מקולות הבוחרים. במהלך מחאות ג'ורג' פלויד נגד אלימות משטרתית, פעילים ומוחאים בבוסטון רבתי קראו לוולש לקצץ את המימון וההוצאות הציבוריים עבור משטרת בוסטון בלפחות 10% לקראת השנה הפיסקלית של 2021.
ב-7 בינואר 2021 הכריז ג'ו ביידן, הנשיא הנבחר של ארצות הברית, על כוונתו למנות את וולש למזכיר מחלקת העבודה של ארצות הברית, בכפוף לאישור הסנאט האמריקאי. ב-14 בינואר 2021 נחשף כי מטה הבחירות של וולש, שילם לחברת גיוס הכספים והייעוץ של חברתו, לורי היגינס, למעלה ממיליון דולר אמריקני. אמנם אין מדובר בהפרה של חוקי מימון בחירות, אך החשיפה העיבה על שיקול הדעת של וולש. לראיה, הפרופסור מוריס קנינגהם מאוניברסיטת מסצ'וסטס תיאר זאת כ"סוג של נפוטיזם". ב-11 בפברואר אישרה ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים של הסנאט את הבאת מועמדותו להצבעה בפני מליאת הסנאט, ברוב של 18 תומכים מול 4 מתגדים.
ב-22 במרץ אישר הסנאט את מינוי של וולש למזכיר העבודה, ברוב של 68 תומכים מול 29 מתנגדים.
ב-8 בפברואר 2022, במהלך נאום מצב האומה של הנשיא, ג'ו ביידן, שימש וולש כשורד מיועד. במרץ 2023 הודיע על התפטרותו מתפקידו במחלקת העבודה לשם כניסתו ליו"ר התאחדות שחקני ליגת ההוקי הלאומית (NHLPA) הפועלת בארצות הברית ובקנדה.
רוברט וודלו

| --- | --- |
רוברט וודלו לצד אביו
רוברט וודלו לצד אביו
 לידה:  22 בפברואר 1918 אלטון, אילינוי, ארצות הברית
 פטירה:  15 ביולי 1940 (בגיל 22) מניסטי, מישיגן, ארצות הברית
 שם לידה:  Robert Pershing Wadlow 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  אלטון, אילינוי, ארצות הברית
 מקום מגורים:  אלטון, אילינוי, ארצות הברית
 כינויים נוספים:  "הענק האלטוני" "הענק מאילינוי"
 ידוע בשל:  האדם הגבוה ביותר בכל הזמנים, הצופה הגבוה ביותר (1931)
 השכלה:  Shurtleff College 
 
רוברט פרשינג וודלו (באנגלית: Robert Pershing Wadlow;‏ 22 בפברואר 1918 – 15 ביולי 1940) היה האדם הגבוה ביותר שתועד מאז ומעולם, שלגבי גובהו (2.72 מטרים) קיימות ראיות מתועדות היטב.
ביוגרפיה

וודלו נולד בעיר אלטון שבמדינת אילינוי בארצות הברית. כבר בגיל שישה חודשים החלה גדילתו המואצת, בשל גידול ששיבש והגביר את פעילות בלוטת יותרת המוח שלו. בגיל שמונה התנשא לגובה 188 סנטימטרים, ובגיל 13 הוכרז עליו בתור "הצופה הגבוה ביותר בעולם". גובהו אז היה 2.32 מטרים. כפות הידיים שלו הן הגדולות ביותר שתועדו מעולם.
וודלו מעולם לא הפסיק לגדול, ובסופו של דבר הגיע לגובה 2.72 מטרים ולמשקל של 199 ק"ג. גובהו הקשה עליו את ההליכה, והוא נעזר בקביים מיוחדים לשם כך. הוא נפטר בגיל 22 כתוצאה מזיהום ברגלו, והמשיך לגדול על ערש דווי. הוא נקבר בעיר הולדתו אלטון.
בהלווייתו של וודלו, שהיה סלבריטאי אמריקאי בחייו הקצרים והופיע במסגרת קרקס האחים רינגלינג, נכחו כ-40,000 איש. תריסר אנשים נדרשו כדי לשאת את ארונו, שאורכו היה 3.28 מטרים. שיאו הוא מן הפופולריים ביותר בספר השיאים של גינס.
ראו גם

דון קוהלר
סולטן קוסן