stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ייסון דירולו

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1989 (בן 35) מיאמי, פלורידה, ארצות הברית
 שם לידה:  ג'ייסון ג'ואל דסרוליאו
 שם במה:  Jason Derulo 
 מוקד פעילות:  מיאמי 
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 מקום לימודים:  תיכון דילארד, האקדמיה האמריקאית למוזיקה ודרמה 
 סוגה:  R&B • פופ • דאנס-פופ • פופ רוק
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  Warner Bros. Beluga Heights TM3 Records Music Online Entertainmentz
 פרסים והוקרה:  פרסי בחירת הנוער (2010) 
 jasonderulo.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ג'ייסון ג'ואל דסרוליאו (באנגלית: Jason Joel Desrouleaux), הידוע יותר בשם הבמה ג'ייסון דירולו (Jason Derülo; נולד ב-21 בספטמבר 1989), הוא זמר R&B, פופ והיפ הופ אמריקאי.
ביוגרפיה

דירולו נולד במיראמאר, פלורידה, בן להורים מהאיטי. שפתו הראשונה של דירולו הייתה קריאולית האיטית.
הוא למד בבתי ספר לאמנויות הבמה בפלורידה ועשה כמה ניסיונות מוקדמים בהלחנה מוזיקלית, כשכתב את השיר הראשון שלו בגיל שמונה. כישורי הכתיבה שלו החלו למשוך תשומת לב כשהיה נער. הוא גם כתב את "Bossy" עבור בירדמן, ראפר מניו אורלינס, והופיע בהופעת אורח בשיר, והדגיש את יכולתו כסולן.
שם הבמה שלו, "דירולו", הוא הגייה של שם משפחתו, דסרוליאו.
קריירה

ב-2009 הוציא את הסינגל "Whatcha Say". השיר הפך ללהיט שמכר מעל חמישה מיליון הורדות דיגיטליות, זכה בארצות הברית למעמד של פלטינה כפולה, ודורג במקום הראשון בניו זילנד ובמצעד הבילבורד האמריקאי. הסינגל השני "In My Head" נכנס הישר למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי והגיע למקום ה-5 במצעד הבילבורד הוט 100.
ב-2010 הוציא את אלבומו הראשון "Jason Derulo", ובמקביל הוציא את הסינגל השלישי מהאלבום "Ridin' Solo" אשר הגיע למקום השני במצעד הבריטי ולמקום ה-9 במצעד הבילבורד הוט 100. בשל הצלחתו בבריטניה הוציא סינגל נוסף, "What If", שיצא תחילה בבריטניה. באוגוסט יצא לסיבוב ההופעות הראשון שלו אשר התחיל בבריטניה.
ב-20 במאי 2011 יצא הקליפ לשיר "Don't Wanna Go Home" מתוך אלבום האולפן של דירולו "Future History".
האלבום "Jason Derulo" הגיע למקום ה-11 במצעד האלבומים בילבורד 200.
בשנת 2013 הוציא את אלבומו השלישי, "Tattoos" לאחר יציאת שני הסינגלים "Talk Dirty" ו-"Wiggle" שזכו להצלחה רבה ולהכרה.
השיר "Talk Dirty" הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100. השיר "Wiggle" הגיע למקום החמישי במצעד.
בשנת 2015 הוציא את הסינגלים מהאלבום הרביעי שלו "Everything Is 4". הראשון, שזכה להצלחה רבה, "Want to Want Me", השני, "Cheyenne", והשלישי, "Get Ugly".
השיר "Want To Want Me" הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום "Everything Is 4" הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים בילבורד 200.
ב-14 באפריל 2016 הופיע דירולו בפני כ-12,000 צופים באמפי פארק בראשון לציון.
ב-17 במרץ 2017, הוציא סינגל בשם "Swalla" בהשתתפות הראפרית ניקי מינאז' והראפר טיי דולה. השיר זכה להצלחה רבה ברחבי העולם ונכנס לעשרת הגדולים במצעד הבריטי, הגרמני והצרפתי. השיר זכה להצלחה גם בארצות הברית ומכר שם כ-2 מיליון עותקים והוכרז כמעמד פלטינה כפולה. נכון למרץ 2018, השיר צבר למעלה ממיליארד צפיות ביוטיוב.
ב-10 בנובמבר 2017, הוציא סינגל בשם "Tip Toe" בהשתתפות הראפר פרנץ' מונטנה. השיר זכה להצלחה והגיע למקום ה-5 במצעד הבריטי.
דירולו שב והופיע בפסטיבל וואו של קוקה קולה ב־1 באוגוסט 2018 בלייב פארק, ראשון לציון. במופע התארחו הצמד סטטיק ובן-אל תבורי לצידו של דירולו. בשנת 2018, הוציא את השיר "Colors", לו יצאה גרסה נוספת ביחד עם מאלומה. באותה שנה הוא התחיל סבב הופעות עולמי ביחד עם מרקוס ומרטינוס. בשנת 2019 הוא הוציא סינגל Let's Shut Up & Dance אך ללא הצלחה יתרה.
ב-1 במרץ 2021, חתם באטלנטיק רקורדס, איתה הוציא את שירו "Take You Dancing" כמה חודשים לפני כן.
במאי 2021, דירולו הופיע ברמיקס של "Jalebi Baby" של הזמר ההודי-קנדי טשר. ב-3 בספטמבר 2021 הוציא דירולו את הסינגל החדש שלו "Acapulco". ב-18 במאי 2023, הוציא דירולו את הסינגל "When Love Sucks", שכולל את הזמרת דיידו, ומסמפל הסינגל "Thank You" של דידו משנת 2000. ב-24 באוגוסט הוציא את הסינגל "Body Count".
בשנת 2023 הצטרף כמנטור לעונה ה-12 של תוכנית המציאות האוסטרלית "The Voice" כשהוא מחליף את קית' אורבן ולצדו בכס השיפוט יושבים ריטה אורה, גאי סבסטיאן וג'סיקה מאובוי. באותה שנה, שיחק דרולו בסרט הדרמה הביוגרפי "Spinning Gold"; בו גילם את המוזיקאי רונלד איסלי לצד הראפר ויז קאליפה.
חיים אישיים

דירולו ניהל מערכת יחסים עם הזמרת ג'ורדין ספארקס בין השנים 2012 ל-2014.
בשנת 2021 הודיע כי הוא מצפה לילד יחד עם בת זוגו, הדוגמנית ג׳נה פרומס.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2010: Jason Derulo
2011: Future History
2013: Tattoos
2014: Talk Dirty - הוצאה מחודשת
2015: Everything Is 4
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס המוזיקה של ARIA | 2024 | שיר השנה | "Give You Love" (עם ג'סיקה מאובוי) | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  עידו ישעיהו‏, איט בוי: ג'ייסון דרולו הפגיז בלהיטים בהופעה ממוקדת ויעילה, באתר וואלה, 15 באפריל 2016
↑  ג'ייסון דרולו וריטה אורה יופיעו בישראל, באתר וואלה, 8 באפריל 2018
↑  Jem Aswad, Jem Aswad, Jason Derulo Signs With Atlantic Records (EXCLUSIVE), Variety, ‏2021-03-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  Esther Lee, Jason Derulo Reflects on Jordin Sparks Relationship, Dating: I Don’t Think That I Have Found True Love. US Magazine. July 17, 2015
↑  "ARIA Awards 2024: Royel Otis takes home four awards and Troye Sivan three". ABC News (בAustralian English). 2024-11-20. נבדק ב-2024-12-05.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007375689305171  PLWABN: 9810663926305606  BIBSYS: 13005114  BNE: XX6092922  BnF: cb16219478r (data)  GND: 140726667  ISNI: 0000 0001 1453 9363  LCCN: no2009188445  MusicBrainz: 6de0f914-3e60-4418-be3b-42e0feb6eb4d  NKC: xx0118133  RERO: 02-A017556383  SUDOC: 251433056  VIAF: 103075715   WorldCat (עם VIAF): 103075715
Happy Planet Index

מפת מדינות העולם לפי מדד האושר העולמי לשנת 2019. מנעד הצבעים נע מירוק עבור אושר גבוה, דרך אפור עבור אושר בינוני, ועד לחום עבור אושר נמוך
מדד האושר העולמי (באנגלית: Happy Planet Index) של הקרן החדשה לכלכלה (NEF) הוא מדד לרווחתם של בני האדם והשפעותיהם על הסביבה.
המדד פותח כקריאת תיגר על מדדים מוכרים אחרים להשוואת מדינות כמו מדד התמ"ג, או מדד הפיתוח האנושי. קריאת התיגר באה לידי ביטוי בשתי סוגיות: האחת היא ביטוי הגישה על פיה התמ"ג אינו מתאים למדידת רווחה, שכן מטרתם העליונה של מרבית בני האדם היא למעשה בריאות ואושר ולא עושר. השנייה היא הטענה שרעיון הפיתוח בר-הקיימא דורש מדידה של העלויות הסביבתיות הנגרמות מרדיפת האדם אחר מטרותיו. המדד הוצג לראשונה ביולי 2006.
הסבר כללי

מדד האושר העולמי מבוסס על עקרונות תועלתניים כלליים - רצונם של מרבית בני האדם הוא לחיות חיים מלאים וארוכים וכי המדינה שמצליחה לספק זאת עבורם, תוך הימנעות מפגיעה בין-דורית, או פגיעה ביכולתן של מדינות שכנות לעשות כן, היא המדינה הטובה ביותר עבורם.
בפועל המדד מיישם את קריאתו של ארגון השימור העולמי למציאת שיטת מדידה של תוצר רווחת בני האדם (לא בהכרח טובין חומרי) בעבור יחידה של ניצול או "נטל" המושת על הטבע. רווחתו של בן אדם נמדדת על ידי תוחלת שנותיו המאושרות. השתת נטל על הטבע או ניצולו הם קירוב לטביעת הרגל האקולוגית עבור ראש, ומוערכים בכמות המשאבים הטבעיים הדרושים לשמירת סגנון החיים במדינה נתונה. מדינה בעלת יחס גדול של טביעת רגל אקולוגית עבור ראש, היא מדינה שמנצלת יותר מהנתח ההוגן שלה בעוגת המשאבים העולמית, הן במניעתה אותם משאבים ממדינות אחרות והן ביצירת נזק בלתי הפיך שישפיע על הדורות לבוא.
מכאן, שמדד האושר העולמי, אינו מדד שבוחן מי המאושרת במדינות. ניתן למצוא בו מדינות שנסקרות לרוב כבעלות רמות שביעות רצון גבוהות של אזרחיהן, בתחתית המדד (ארצות הברית למשל) כמו גם בראשיתו (קולומביה למשל). תיאורו ההולם של המדד יהיה מדידת היעילות הסביבתית לתמיכה ברווחת האדם במדינה נתונה. מדינה עשויה להופיע בחלק העליון של המדד כתוצאה של מגוון שילובים - למשל, שילוב של השפעה סביבתית בינונית עם רווחה גבוהה (קוסטה ריקה); השפעה סביבתית נמוכה ורווחה בינונית (וייטנאם); השפעה סביבתית נמוכה ורווחה גבוהה (ישראל).
הערך שניתן לכל מדינה במדד הוא פונקציה של ממוצע שביעות הרצון הסובייקטיבית במדינה, תוחלות החיים והלידה בה וטביעת הרגל האקולוגית לראש במדינה. הפונקציה השלמה מעט מורכבת יותר, אך זוהי בקירוב הכפלת שביעות הרצון בתוחלת החיים וחילוק בטביעת הרגל האקולוגית. מרבית המידע על שביעות הרצון נלקח מה-World Values Survey, וממאגרי מידע נוספים, וחלקו מושג באמצעים סטטיסטים כמו רגרסיה.
בשנת 2006, שנת ייסוד המדד, נסקרו אליו 178 מדינות, ב-2009 מספר המדינות ירד ל-143, ואילו בשנת 2012 מספר המדינות הנסקרות עמד על 151. בראש המדד מ-2019 שנסקרו אליו 152 מדינות, ניצבה קוסטה ריקה, כשעוקבות אחריה וייטנאם, קולומביה, שווייץ ואקוודור. בתחתית הרשימה מהסוף נמצאו קטר, מונגוליה, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, לסוטו, זימבבואה, סיירה לאון ואפגניסטן. ישראל דורגה במקום ה-49 ברשימה, כאשר תוחלת החיים וחיי הרווחה קיבלו דירוג גבוה במדד לעומת טביעת הרגל האקולוגית שקיבלה דירוג נמוך.
ביקורות למדד

חלק ניכר מהביקורת כנגד המדד היא תוצאה של הבנתו השגויה כמודד אושר, בעוד שלמעשה הוא מודד יעילות אקולוגית בתמיכה ברווחת בני האדם.
ביקורות אחרות עסקו בסוגיות להלן:
המדד מתעלם מהעדרן או הימצאותן של זכויות אדם, זכויות עובדים וחופש פוליטי.
מאגר ה-World Values Survey מכסה רק מקצת מאומות העולם וסדרות הנתונים בו נסקרות אחת לחמש שנים בלבד. הדבר יוצר צורך בהשלמת הרווחים באמצעות הערכות של רגרסיות ומאגרים נוספים.
חשדנות כללית כלפי מדדים סובייקטיבים של רווחה.
היות הקונספט של טביעת רגל אקולוגית שנוי במחלוקת.
חרף ביקורות אלו המדד זכה להתייחסות בקרב חוגים פוליטיים. טביעת הרגל האקולוגית זכתה לתמיכה מצד הקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF) ונעשה בה שימוש בידי ממשלים מקומיים ולאומים כאחד. בשנת 2007 צוטטה אף המפלגה השמרנית הבריטית כאומרת שיש להשתמש במדד כתחליף למדד התל"ג.
ראו גם

מדד הפיתוח האנושי
מדד השלום העולמי
דו"ח האושר העולמי
הערות שוליים

↑  Sen, Amartya (1999). Development as Freedom. New York, New York: Oxford University Press. ISBN 0192893300.
↑  Hawken, Paul; Lovins, Amory, and Hovins, L. Hunter (1999). Natural Capitalism. New York, New York: Little Brown & Co.. ISBN 0316353000.
↑  Adams WM (2006). The future of sustainability: Re-thinking environment and development in the twenty-first century. Report of the IUCN Renowned Thinkers Meeting. Also, Paehlke R (2005). Sustainability as a bridging concept. Conservation Biology 19:36-8.
↑  Veenhoven R (1996). Happy life expectancy: a comprehensive measure of quality-of-life in nations. Social Indicators Research 39:1-58.
↑  Ecological Footprint - Ecological Sustainability. Global Footprint Network.
↑  ראו הערך בוויקיפדיה האנגלית
↑  דוגמאות לביקורות שמתייחסות למדד כאל מדד אושר:
Heavy Lifting - thoughts and web finds by an economist. Heavy Lifting. July 12, 2006 
Who’s happiest: Denmark or Vanuatu?. Spiked. August 7, 2006
↑  ohns H & Ormerod P (2007). Happiness, Economics and Public Policy. London: The Institute of Economic Affairs
↑  The Economist. September 19, 2002. "Treading Lightly".
↑  Cameron to offer green tax cuts. The Sunday Times. September 9, 2007.
ימליאן פוגצ'וב

| --- | --- |

 לידה:  1742 Pugachyovskaya, רוסיה 
 הוצאה להורג:  10 בינואר 1775 (יוליאני) (בגיל 33 בערך) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 שם לידה:  Емельян Иванович Пугачёв 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית 
 בן או בת זוג:  Ustinya Kuznetsova  Sofia Pugacheva   Tatiana Kharlova 
 
ימליאן פוגצ'וב
יֵמֵליָאן איבנוביץ' פּוּגָצ'וֹב (ברוסית: Емельян Иванович Пугачёв;‏ (1742 – 10 בינואר [כך על פי הלוח היוליאני; על פי הלוח הגרגוריאני: 21 בינואר]‏ 1775), מנהיג מרד הקוזאקים הגדול ביותר בהיסטוריה הרוסית. המרד של פוגצ'וב התרכז באורל וכוון נגד הצארינה יקטרינה השנייה בשנים 1773–1774.
ביוגרפיה > השנים הראשונות

ימליאן פוגצ'וב נולד במחנה זימוביסקה של מחוז דון למשפחה אורתודוקסית מהקוזקים של הדון. משפחתו של פוגצ'וב נמנתה עם הזרם הרשמי של הדת בניגוד לרוב הקוזקים שהיו מבני "אדוקי האמונה הישנה". מגיל 18 שירת בצבא הרוסי בחיל הקוזקים של הדון והשתתף במלחמת שבע השנים בין 1756 ל-1763 ובמלחמת רוסיה-טורקיה, 1774-1768. בגיל 19 נשא לאשה את סופיה. בעת שירותו בצבא עזר לכמה חיילים לערוק ולבסוף נאלץ לערוק בעצמו ב-1771. לאחר שערק הגיע לטרק, והחל לקשור קשרים עם משתתפי המרד הקודם של 1771. במקביל התחיל פוגצ'וב - להפתעת עצמו, כפי שהעיד באחת החקירות - לטעון שהוא הצאר הנמלט פיוטר ה-3. רוב האנשים שסביבו לא האמינו לו, אך מאחר שחיפשו רעיון מאחד ובגלל כישורי המנהיגות שלו בחרו בו הקוזקים של טרק למנהיגם (אטמן). פוגצ'וב נתפס על ידי הבולשת ונאסר במוזדוק, אך נמלט מהמאסר. ב-1772 הגיע לסטניצה מצ'טניה ליד סראטוב שם התוודע אל סטרו-אוברדצי-אורתודוקסים רוסיים שלא קיבלו את חידושיו של הפטריארך ניקון ונחשבו מאז כופרים בכנסייה הרוסית האורתודוקסית. אי-שביעות הרצון מן היחס אליו בצבא, התלונות על הדיכוי מצד השלטון ששמע במצ'טניה וכן רצונם של הקוזקים להמשיך את המרידה שדוכאה בשנה שלפני כן הניעו אותו לארגן מרד קוזקים חדש נגד המלכה.
ביוגרפיה > המרד

בשנת 1773 הגיע פוגצ'וב לנהר יאיק (אורל), למחנה הקוזקים שהיו שותפים למרד בשלטון בשנה שלפני כן, והכריז על מרד נגד השלטון. הוא טען כי הוא הצאר פיוטר השלישי, וכי יקתרינה לא הצליחה לרצחו. בהנהגתו, התמרדו כמעט כל הקוזקים באזור אורל, כמו גם בשקירים, טטרים וקלמיקים תושבי האזור. לאחר כיבוש העיר יאיק, פוגצ'וב פתח במתקפה על הערים והמבצרים הממוקמים במעלה נהר אורל. בתחילת המרד, הטיל פוגצ'וב מצור על אורנבורג, אך העיר עמדה בפניו ונשארה מחוץ לשליטתו עד שהצבא הרוסי, בפיקוד הגנרלים ביביקוב, מיכלסון ואלכסנדר סובורוב, מיגר את המרד.
בשלב הראשון, פוגצ'וב הצליח להנחיל תבוסות למתנגדיו, ורבים מהם הצטרפו אליו. אולם כשנאבק מול צבאות סדירים בפיקודו של ביביקוב ומיכלסון, ניצחונותיו הקודמים ירדו לטמיון. הוא הצליח להחזיק מעמד לתקופה קצרה והתקדם בזרם העליון של אורל, עבר לזרם הוולגה, וכבש את קזן. הצבא הצארי כבש את אורנבורג ואת יתר הערים והמבצרים שלא נכנעו לו. באוגוסט 1774, נערך קרב מכריע ליד צריצין (לימים וולגוגרד), בו הובס צבא פוגצ'וב על ידי מיכלסון. שארית צבאו של פוגצ'וב נסוג לקדמת הים הכספי. ב-8 בספטמבר 1774 שותפיו של פוגצ'וב הסגירוהו לצבא הרוסי בתמורה ל-100,000 רובל. פוגצ'וב הובא למוסקבה, וב-21 בינואר 1775 נערף ראשו בכיכר המרכזית.
תוצאות המרד

בעקבות המרד, הוציאה הצארית יקתרינה צו לשנות את שמותיהם של מספר אתרים שהיו מעורבים במרד. שם נהר יאיק שונה לאורל, ושם מקום לידתו של פוגצ'וב שונה לפוטיומקינסק. בנוסף, במקום 20 הגוברניות הישנות הוקמו 50 חדשות. האצולה הטטרית, הבשקירית והקלמיקית קיבלה הכרה ברמה של האצולה הרוסית, והותר לה לשלוט באיכרים. הקוזקים זכו ליותר חופש והקלות בשירות הצבאי. בתי חרושת רבים לייצור מתכות באורל, שהיו שותפים במרד, ספגו הפסדים בסך 5 מיליון רובל, והממשלה נאלצה להשקיע הון רב בשיקומם. בעקבות המרד חוקקה יקתרינה חוק חדש ששינה את אופן ניהול המחוזות באימפריה הרוסית. החוק כלל שינוי בחלוקת המחוזות והורה על הקמת 205 ערים חדשות ברחבי האימפריה.
פוגצ'וב בתרבות הרוסית

המרד וגורלו של מנהיגו עניינו מאז ומתמיד את גדולי סופריה של רוסיה. הראשון שבהם הוא אלכסנדר פושקין, שכתב סיפור על המרד, בת הקפיטן. גם לב טולסטוי התעניין במרד. בתרבות הבשקירית נחשב שותפו הבשקירי של פוגצ'וב סלבט יולייב כגיבור לאומי וכפטרונה של בשקירה. כמו כן רואים הבשקירים במרד ביטוי לגאווה לאומית ומרידה נגד השלטון הרוסי המדכא. בתקופה הסובייטית ראו בפוגצ'וב גיבור וחוזה מהפכת אוקטובר הקומוניסטית. בחוגי האינטליגנציה הייתה תנועה שנקראה "פוגצ'וב באוניברסיטה", שדגלה בניהיליזם.
הנצחתו ברוסיה

שמה של סלובודה מצ'יוטניה, שממנה פוגצ'וב התחיל את המרד שונה לפוגצ'וב בשנת 1918 על ידי וסילי צ'פייב. כמו כן נקראה על שמו הכיכר המרכזית בעיר אורלסק שבמערב קזחסטן.
המועצה המרכזית האוקראינית

| --- | --- |
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  17 במרץ 1917 – 29 באפריל 1918 (שנה)
 משכן
  
 בית המורה 
 
המועצה המרכזית האוקראינית (באוקראינית: Українська Центральна Радаּ; אוּקְרָאִינְסְקָה צֶנְטְרָלְנָה רָאדָה) הייתה גוף פאן-אוקראיני שהוקם ב-17 במרץ 1917, שלהי מלחמת העולם הראשונה. היא נועדה לאחד ארגונים אוקראיניים פוליטיים, תרבותיים ומקצועיים, ובהמשך שימשה כגוף המחוקק והמנהל של הישות המדינית האוקראינית. המועצה (רָאדָה) הוקמה ביוזמת "חברת המתקדמים האוקראינים" ונוהלה על ידי ההיסטוריון מיכאילו הרושבסקי, שנבחר לעמוד בראשה. היא כללה נציגים ממפלגות אוקראיניות, צבא, פועלים, אנשי דת, סטודנטים וארגוני תרבות לאומיים שונים. על פי ההיסטוריונים ולרי סמננקו וליודמילה רדצ'נקו, המועצה שימשה כ"טרום פרלמנט" מתוך כוונה להעביר את השלטון לאספה המכוננת הכל-אוקראינית.
פעילות

פעילות המועצה המרכזית מחולקת לארבעה שלבים:
ברית הדוקה ושיתוף פעולה עם הממשלה הזמנית (תחילת מרץ - תחילת יוני 1917)
העמקת בניית המדינה העצמאית באוקראינה (סוף יוני - סוף ספטמבר 1917)
מאבק על פדרציה של נתיני מדינות לאומיות (אוקטובר 1917 - אמצע ינואר 1918)
מאבק לעצמאות הרפובליקה העממית האוקראינית (סוף ינואר - 28 באפריל 1918)
הרכב

בסוף יולי 1917 היו במועצה המרכזית 822 נציגים לפי ההתפלגות הבאה:
212 - נציגי האיכרים האוקראינים
158 - נציגי אנשי הצבא האוקראינים
100 - נציגי הפועלים האוקראינים
50 - נציגי הפועלים ואנשי הצבא הלא אוקראינים
20 - נציגי המפלגה הסוציאליסטית האוקראינית
40 - נציגי המפלגה הסוציאליסטית הרוסית
35 - נציגי המפלגה הסוציאליסטית היהודית
15 - נציגי המפלגה הסוציאליסטית הפולנית
84 - נציגי ערים ומחוזות
108 נציגי איגודים מקצועיים, תרבותיים, כלכליים ומיעוטים לאומיים
המועצה המרכזית בחרה מבין חבריה 58 נציגים, שהרכיבו את המועצה הקטנה, שתפקדה כממשלה אוקראינית. במועצה הקטנה היו 58 נציגים, 18 מתוכם נציגי מיעוטים.
פירוק

ב-29 באפריל 1918, בעזרת כוחות הכיבוש שח מעצמות המרכז, ביצע פבלו סקורופדסקי הפיכה צבאית ועלה לשלטון. הוא פירק את המועצה המרכזית והקים ממשלה שמרנית בראשותו.
הערות שוליים

↑  Ukraine in the Flames: "1917 in Kyiv" by Serhii Plokhii (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257235205171  VIAF: 139252461   WorldCat (עם VIAF): 139252461
הנרי האוסטון

הנרי אידלוט האוסטון (באנגלית: Henry Aydelotte Houston‏; 10 ביולי 1847 - 5 באפריל 1925) היה מורה, איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי ממילסבורו, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הדמוקרטית, ששימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור. שם משפחתו מבוטא "האוס-טון", בניגוד לעיר בטקסס עם אותו איות.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

האוסטון נולד ב-10 ביולי 1847 בדאגסבורו האנדרד, מחוז סאסקס, דלאוור. הוא למד באקדמיית ניוארק, כיום אוניברסיטת דלאוור. הוא חי במיזורי מ-1872 עד 1875, אז חזר למילסבורו.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית ופוליטית

לאחר שלימד בבית הספר במשך חמש שנים, האוסטון עסק בעיסוקי מסחר, ייצור עצים ובנקאות. בנוסף, הוא היה חבר בוועדת בית הספר של מחוז סאסקס.
האוסטון נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1902 וכיהן קדנציה אחת במיעוט הדמוקרטי של הקונגרס ה-58. הוא לא ביקש להיבחר מחדש ב-1904, וכיהן כהונה אחת, מ-4 במרץ 1903 עד 3 במרץ 1905, במהלך ממשלו של נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

האוסטון מת ב-5 באפריל 1925 במילפורד, דלאוור, ונקבר בבית הקברות של האחים במילסבורו.
ויקטוריה מונה

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1989 (בת 35) ארצות הברית ג'ורג'יה ארצות הברית
 שם לידה:  ויקטוריה מונה מק'נטס
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 מקום לימודים:  תיכון שלדון 
 עיסוק:  זמרת • פזמונאית
 סוגה:  היפ היפ • R&B • פופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  ויקטוריה מונה מיוזיק
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לתגלית השנה (2024)  פרס NAACP Image לאלבום (2024)  Soul Train Music Award for Best Dance Performance (2023)  Soul Train Music Award for Best R&B/Soul or Rap Music Video (2023)  פרס BET לווידאו השנה (2024)  NAACP Image Award for Outstanding New Artist (2023)  פרס גראמי לאלבום המהונדס הטוב ביותר, לא קלאסי (2024)  נשים במוזיקה (2024)  פרס גראמי לאלבום רית'ם אנד בלוז (2024)  BET Centric Award (2024) 
 www.victoriamonet.co
 פרופיל ב-IMDb
 
ויקטוריה מונה מק'נטס (באנגלית: Victoria Monét McCants; נולדה ב-1 במאי 1989) היא זמרת ופזמונאית אמריקאית. היא התחילה לעסוק באמנויות הבמה בגיל צעיר, שרה במקהלת הנוער בכנסייה שלה והופיעה בקבוצת ריקודים עירונית. עד מהרה החלה לכתוב שירים לאומנים והחלה לעבוד עם המפיק רודני ג'רקינס. בעבר נחתמה בחברת ההקלטות אטלנטיק רקורדס, מונה הוציאה את המיני-אלבום הבכורה שלה "Nightmares & Lullabies: Act 1", בשנת 2014 ואת המיני-אלבום השני שלה "Nightmares & Lullabies: Act 2", בשנת 2015. אלבום הבכורה שלה, Jaguar, יצא ב-7 באוגוסט 2020.
מונה מוכרת גם בזכות כתיבת שירים למספר אמנים ביניהם כמו: נאז, אריאנה גרנדה, T.I., פיפת' הרמוני, GOOD Music, כריס בראון, לופה פיאסקו, כריסת מישלה, קוקו ג׳ונס, Dirty Money. בשנת 2019, מונה קיבלה שתי מועמדויות לפרס גראמי לאלבום השנה על עבודתה על האלבום Thank U, Next וגם עבור הקלטת השנה "7 Rings".
ביוגרפיה > 1989–2010: ראשית חייה

מונה נולדה בג'ורג'יה לאם אפרו-אמריקאית ואב צרפתי, ועברו להתגורר בסקרמנטו בקליפורניה בילדותה. היא הייתה מרותקת לאמנויות הבמה והתעניינה בשירה וריקודים. החוויה הראשונה שלה על הבמה הגיעה כששרה במחזות בית הספר הקתולי שלה. היא גם שרה במקהלת הנוער בכנסייה המקומית שלה אבל זה היה הריקוד שהעניק לה תחילה את עצמה כפרפורמר. כשהפכה לסטודנטית בתיכון המקומי לאמנויות הבמה, פיתחה מונה לוח זמנים לחזרות מפרך. היא לימדה בשני אולפני ריקוד שונים וחזרה עם להקת ריקודים מקומית, בוגי מונסטארס, באולפני המחול של סטפ-א' בסקרמנטו בזמן שעבדה בבנק מקומי.
ביוגרפיה > 2010–2015: כתיבת שירים ו-Nightmares & Lullabies

מנכ"ל חברת ההקלטות אטלנטיק רקורדס, קרייג קלמן, שמע את אחת ההדגמות שלה בפגישה ובאותו היום הוצעה לה הצעה לחתום בחברת התקליטים. אף על פי שהייתה חתומה, מונה הכירה בכך שכתיבת השירים שלה "המריאה" לפני המוזיקה שלה, בזמן שהיא עבדה על שניהם. כתיבת השירים שלה הייתה ההכנסה העיקרית שלה בתחילת הקריירה שלה למוזיקה. ב-30 באוקטובר 2014, הוציאה מונה את המיני-אלבום הבכורה שלה "Nightmares & Lullabies: Act 1", לאחר מכן יצא המיני-האלבום השני שלה "Nightmares & Lullabies: Act 2", ב-17 ביוני 2015.
ביוגרפיה > 2016–2018: Life After Love

בשנת 2016, בעקבות פיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו, ומותה של הזמרת כריסטינה גרימי, הירי של אלטון סטרלינג ופילנדו קסטיליה והירי במשטרת דאלאס, הוציאה מונה את הסינגל "Better Days", יחד עם אריאנה גרנדה ב-10 ביולי 2016. לאחר מכן הצטרפה מונה כמופע חימום בסבב ההופעות "7/27 Tour", של ההרכב הבנות פיפת' הרמוני. גרנדה עצמה הצטרפה למונה באחד ממועדי הסיור לביצוע הסינגל "Better Days". ב-22 בספטמבר, הודיעה גרנדה בחשבון טוויטר שלה כי מונה תופיע כמופע חימום בסבב ההופעות שלה "Dangerous Woman Tour".
במהלך שנת 2016, הוציאה מונה את הסינגל השיווקי "Do You Like It". באפריל 2017, יצא הסינגל "Ready", במהלך סיבוב הופעות של גרנדה. שני הסינגלים שיצאו נכללו לבסוף במיני-האלבום שלה "Life After Love, Pt. 2".
ב-23 בפברואר 2018, הוציאה מונה את המיני-האלבום "Life After Love, Pt. 1". האלבום עצמו מכיל את הסינגל "Freak", שיצא ב-9 בפברואר. ב-19 ביולי, יצא גרסת הרמיקס לשיר יצאה יחד עם הראפרית ביאה, המכילה וידאו קליפ לשיר. ב-28 בספטמבר, הוציאה את המיני-אלבום "Life After Love, Pt. 2", אשר מהווה המשך לאלבום-המיני הקודם שלה.
ביוגרפיה > 2019–הווה: מיני-אלבום Jaguar

ב-1 באפריל 2019, הוציאו מונה ואריאנה גרנדה יחד את הסינגל "Monopoly", לאחר פרק זמן ביצעו יחד את הסינגל בסיבוב הופעות של גרנדה Sweetener World Tour. ב-22 באוקטובר, הוציאה מונה את הסינגל הראשון, "Ass Like That". השיר עצמו שימש כסינגל המוביל לאלבום הבכורה שלה באולפן הבכורה. השיר התייחס לאהבה עצמית ולהגשמת המטרות האישיות שלה.
ב-6 בפברואר 2020, מונט הוציאה את הסינגל השני, "Moment". מונה ביצעה לראשונה את הסינגל, "Moment" בהופעת בכורה בתוכנית הטלוויזיה של ג'ימי קימל לייב במרץ 2020. באותו חודש הוכרזה מונה כאמנית תוכנית החודשית של אפל מיוזיק: הבא . ב-21 באפריל, הוציאה מונה את הסינגל השיווקי הראשון שלה "Dive", מתוך אלבום הבכורה.
ב-19 ביוני 2020, הוציאה מונה את הסינגל השלישי, "Experience" בשיתוף חאליד וסג לואיס. ב-26 ביוני, הכריזה מונה רשמית על צאת המיני-אלבום שלה ברשתות המדיה החברתית שלה בו חשפה את עטיפת האלבום. ב-28 ביולי, הוקרן בבכורה סרט קצר ובו נחשפו רשימת הרצועות של המיני-אלבום בסרט בציפייה לאלבום.
חיים אישיים

מונה יציאה מהארון כביסקסואלית בנובמבר 2018 דרך חשבון הטוויטר שלה, והתייחסה לשיר "Chanel", של פרנק אושן העוסק במיניותו של אושן עצמו.
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2014: Nightmares & Lullabies: Act 1
2015: Nightmares & Lullabies: Act 2
2018: Life After Love, Pt. 1
2018: Life After Love, Pt. 2
2020: Jaguar
2020: A Jaguar Christmas: The Orchestral Arrangements