אגן הים התיכון
גאוגרפיה > אקלים

את אגן הים התיכון מאפיין האקלים הים תיכוני, אחד מסוגי האקלים הסוב-טרופיים. (מקומות מסוימים כל כך יבשים שהם כבר מוגדרים כצחיחים למחצה(אנ')). אקלים זה הוא הנדיר ביותר בעולם מבחינת תפוצתו – רק בין 1.7 ל-3 אחוזים מפני הקרקע בעולם הם בעלי אקלים זה. באגן הים התיכון כ-50 עד 60 אחוזים מתפוצתו של האקלים הים התיכוני. מחוץ לו מאפיין האקלים הים התיכוני רק אזורים קטנים של מערב קליפורניה, של מרכז צ'ילה, של דרום אפריקה ושל דרום ודרום-מערב אוסטרליה.
האקלים הים תיכוני באגן הים התיכון נובע מהשפעתם של שני גורמים שנמצאים בסמוך לו: במהלך הקיץ משפיעה הרמה של האיים האזוריים על מזג האוויר בכך שהיא מתרחבת על פני כמעט כל אגן הים התיכון. התוצאה היא קיץ שטוף שמש ובעל רוחות חלשות – בצורה פשטנית ניתן לומר שאקלים המדבר חוצה בקיץ את קווי הרוחב של הסוס לכיוון צפון. בחורף מתרחש תהליך הפוך: הרמה נסוגה דרומה ומותירה את אגן הים התיכון בתחום השפעתן של רוחות המערב. התוצאה היא שרשרת אופיינית של ציקלונים חורפיים שנעים דרומה מעל לצפון אירופה בהשפעת הרמות האקלימיות בסיביר ובסקנדינביה ומגיעים לאגן הים התיכון. שם הם נטענים שוב ושוב באדי מים מן הים התיכון, ומורידים משקעים עד למזרח התיכון.
את האקלים הים תיכוני מאפיינים שתי עונות מתונות יחסית: חורפים מתונים ועשירים במשקעים וקייצים חמים ושחונים. תחום תפוצתו של עץ הזית מתלכד עם האיזותרמה של חמש מעלות צלזיוס בינואר. באזורים הגבוהים יותר שורר בדרך כלל מזג אוויר קריר יותר. קיימים הבדלים נוספים בתוך האקלים הים תיכוני בין אזורים צפוניים ודרומיים, מערביים ומזרחיים.
במערב אגן הים התיכון יורדת כמות גבוהה יותר של משקעים. הדבר נכון במיוחד למורדותיהם המערביים של רכסי ההרים היבשתיים, שעליהם יכולים הציקלונים החורפיים להוריד את המשקעים שהם נושאים מן הים. כך למשל עוברת כמות המשקעים בחוף הליגורי (בג'נובה) ובצפון פורטוגל את קו 1000 המילימטר, וברומא, באלג'יר ובגיברלטר יורדות גם כן כמויות נאות של משקעים. חלקו המזרחי של אגן הים התיכון מושפע יותר מהאקלים המדברי – כמויות משקעים של יותר מ-500 מילימטר נמדדות רק במורדות המערביים של ההרים (בלבנט, במונטנגרו ובמערב יוון), בעוד שהמורדות המזרחיים יבשים בהרבה.
חלקו הצפוני של אגן הים התיכון הוא באופן כללי קריר ולח יותר מחלקו הדרומי. פרק הזמן השחון בקיץ מתארך ככל שמרחיקים דרומה ומזרחה. לדוגמה, בעוד שבאביניון יש בממוצע רק 45 ימים שחונים בשנה, הרי שבירושלים יש 200 ימים שחונים בשנה.
את האקלים הים תיכוני מאפיינת שונות גבוהה בכמות המשקעים ובטמפרטורות. במיוחד במזרחו של אגן הים התיכון, יכול החורף לעיתים להימשך לתוך חודש מרץ ולהיות מלווה בשלג. מנגד, ייתכנו פרקי זמן ארוכים של טמפרטורות מעל 40 ועצירות גשמים ממושכות. הגשמים החורפיים יכולים להיות עזים ביותר, כך שביום אחד יכולה לרדת כמות משקעים של כמה חודשים ממוצעים. כתוצאה מכך ייתכנו הצפות ושחיקה מוגברת של הקרקע, המזיקות לחקלאות. גם רצף של כמה שנות בצורת מאפיין את האקלים הים תיכוני ויכול להזיק לחקלאות.
בדרומו ומזרחו של הים התיכון גובל האקלים הים תיכוני באקלים של ערבה ובאקלים מדברי. אקלים הערבה אופייני לאזורים בהם כמות המשקעים נמוכה מ-300 מילימטר בשנה ומצוי באזורים נרחבים של החוף המצרי והלובי, אך גם באזורים מסוימים בספרד. ברצועת עזה למשל יורדים רק כ-130 מילימטר גשם בשנה. בקצהו הדרומי של הים התיכון מגיע המדבר ממש עד החוף.
בצפונו של הים האדריאתי האקלים מתון יותר. במישור נהר הפו, בוונציה ובחוף הסלובני אין תקופה שחונה מובחנת והטמפרטורות מתונות. גבולו הצפוני של האקלים הים תיכוני הוא בעמק נהר הרון, שם יש מאפיינים של אקלים זה אף בקו הרוחב 45.
לאגן הים התיכון כמה רוחות ייחודיות:
מיסטרל, רוח יבשה מכיוון צפון בעמק הרון
חמסין, רוח יבשה וחמה מן המדבר בחוף הלבנט
שירוקו, רוח חמה מכיוון דרום-מערב או דרום המנשבת מכיוון הסהרה מעל הים התיכון ונטענת שם בלחות
בורה, רוח חורף קרה מאוד ולעיתים קרובות סוערת מאוד בדלמטיה
מלטמי, רוח קיץ צפונית בים האגאי