stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי הקניון השחור של הגניסון
הערות שוליים

↑  Visitors to the National Parks in 2014
↑  Vandenbusche, Duane (2009). Images of America - The Black Canyon of the Gunnison. Arcadia Publishing. p. 7. ISBN 978-0-7385-6919-2.
1 2  "Black Canyon Dimensions". National Park Service.
↑  1: Precambrian
1 2 3  Trista Thornberry-Ehrlich (2005). Black Canyon of the Gunnison National Park & Curecanti National Recreation Area: Geologic Resource Evaluation Report (PDF).
↑  Black Canyon : Image of the Day - NASA Earth Observatory
↑  "Black Canyon of the Gunnison National Park : 1853 - Gunnison Expedition:". National Park Service.
↑  "Black Canyon of the Gunnison National Park : Narrow Gauge Railroad Through the Black Canyon". National Park Service.
↑  Vandenbusche, Duane (2009). Images of America - The Black Canyon of the Gunnison. Arcadia Publishing. p. 8. ISBN 978-0-7385-6919-2.
↑  Kipling, Rudyard (1900). From Sea to Sea, and Other Sketches. Macmillan and Co. ISBN 978-1596058248.
↑  Frank, Jerritt (2003-01-01). "Visions of the landscape : People, place and the Black Canyon of the Gunnison River". University of Montana Scholarworks - Theses, Dissertations, Professional Papers. University of Montana. pp. 75–77.
↑  1901 - Torrence & Fellows Expedition
↑  The First Five: A Brief History of the Uncompahgre Project (Gunnison)
↑  "Cornell University Law School - US Code Collection". US Congress.
↑  Janene Caywood (2005). "National Register of Historic Places Registration: North Rim Road, Black Canyon of the Gunnison National Park / North Rim Road Historic District/ 5MN.3522" (PDF). National Park Service.
↑  "Black Canyon of the Gunnison National Park : Plants". National Park Service.
↑  Beatty, B.L., W.F. Jennings, and R.C. Rawlinson (2004, February 9). Gilia penstemonoides M.E. Jones (Black Canyon gilia): a technical conservation assessment. [Online]. USDA Forest Service, Rocky Mountain Region.
↑  "Black Canyon of the Gunnison National Park : Animals". National Park Service.
↑  "Black Canyon of the Gunnison National Park : Hiking the Inner Canyon". National Park Service.
↑  "Black Canyon of the Gunnison National Park : Rock Climbing". National Park Service.
↑  "Black Canyon of the Gunnison National Park : Kayaking". National Park Service.
↑  "Black Canyon of the Gunnison National Park : Rafting". National Park Service.
↑  "Gunnison Gorge National Conservation Area". Bureau of Land Management - Colorado. אורכב מ-המקור ב-25 במרץ 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291064005171  GND: 4464265-9  LCCN: sh00002588  NARA: 10038394  VIAF: 246272408   WorldCat (עם VIAF): 246272408 
הקניון השחור של הגניסון
הקירות הצרים מאוד של הקניון
תצפית על הקניון השחור והנהר גניסון
הקיר הצבוע בצד הצפוני של הקניון. בגובה 690 מטרים זה הצוק האנכי הגבוה ביותר במדינת קולורדו. דייקים של פגמטיטים בהירים בולטים על רקע הסלע.
הקניון השחור של הנהר גניסון
תצפית על הקניון השחור של הנהר גניסון
אפרוחים של אוח וירג'יניה בקן בהרי הרוקי
עץ ערער על גדת הקניון
המלחת מי תהום

המלחת מי תהום היא תופעה שבה חודרים מים מלוחים או מליחים לתוך אקוויפר של מים מתוקים, באופן שגורם להגדלת המליחות שלהם.
התופעה יכולה להתרחש בנסיבות שונות של מפגש בין גופי מים השונים זה מזה בהרכבם:
שאיבת יתר מאקוויפר מים מתוקים הנמצא בסמוך לחוף הים, ועקב כך שינוי הפרשי הלחצים בינו לבין אקוויפר תת-ימי מלוח. הקטנת עומד המים המתוקים גורמת לחדירת מים מלוחים דרך הפן הביני לתוך האקוויפר היבשתי. הדבר יכול לקרות כאשר מפלס מי התהום יורד מתחת לגובה פני הים, אולם ייתכן גם כאשר המפלס גבוה מפני הים, אך נוצר תת-לחץ מקומי עקב שאיבת יתר, וזה מאפשר חדירת מים מלוחים כלפי מעלה, לתוך האקוויפר היבשתי. בחתך של הפן הביני במקום כזה מתקבלת צורה דמוית חרוט, המכונה "חרוט יניקה", דרכו "נשאבים" המים המלוחים כלפי מעלה.
חדירת מים מלוחים מאקוויפר כלוא הנמצא מתחת לאקוויפר מים מתוקים, דרך סדקים בסלע. תופעה זו יכולה לקרות באופן טבעי בעקבות תנודות טקטוניות בעומק האדמה, אך גם בעקבות שאיבת יתר מקומית המשנה את הפרשי הלחצים בין האקוויפרים: אם במצב הטבעי עומד המים באקוויפר העליון מנע חדירת מים מלוחים מהאקוויפר התחתון, הרי שבעקבות שאיבת יתר יכול להיווצר חרוט יניקה המושך אליו מים מלוחים כלפי מעלה.
במקווי מים רדודים, כגון בריכות דגים, בריכות חימצון וכדומה, עולה מליחות המים עקב התאיידות. אם מקווה כזה מחלחל דרך סדקים בקרקע לתוך אקוויפר הנמצא מתחתיו, תיתכן המלחת המים באקוויפר.
בשדות מושקים באקלים חם, גורמת התאיידות מי ההשקיה לאורך זמן להמלחת הקרקע. כאשר מליחות הקרקע מגיעה לרמה שבה היא פוגעת בגידולים החקלאיים, יש הנוהגים לשטוף אותה בכמויות מים גדולות, ואז נשטפים המלחים מפני השטח לעומק, אל תוך מי התהום.
בישראל תועדו כמה וכמה מקרים של המלחת מי תהום מסיבות אלו, מרביתם באזורים שונים של אקוויפר החוף ובערבה. בחלקם אף גרמה ההמלחה להפסקת השאיבה מבארות.
ראו גם

זיהום מים
איכות הסביבה
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויקיפדיה האסטורית

| --- | --- |


 סוג:  אנציקלופדיית אינטרנט חופשית
 הקמה:  20 ביולי 2004 
 בעלות:  קרן ויקימדיה 
 שפה:  אסטורית 
 הרשמה:  לא חובה
 ערכים:  136,635
 https://ast.wikipedia.org/ 
 הסטטיסטיקה של ויקיפדיה האסטורית
  סטטיסטיקת צפיות של ויקיפדיה האסטורית ב-30 הימים האחרונים   קטגוריה:דפים עם גרפים מושבתים באופן זמני –  ההרחבה Graph להצגת תרשימים שיחת תבנית:גרף#שימו לב: הגרפים לא מוצגים בוויקיפדיה!!!.
 
ויקיפדיה האסטורית (באסטורית: Wikipedia n'asturianu) היא הגרסה בשפה האסטורית של אנציקלופדיית האינטרנט החופשית ויקיפדיה. ויקיפדיה האסטורית הושקה ביולי 2004 ונכון ל-3 באוקטובר 2024 ישנם בוויקיפדיה האסטורית 136,635 ערכים ו-108 משתמשים פעילים.
היסטוריה

ב-1 בספטמבר 2004, פחות מחודש לאחר השקת ויקיפדיה האסטורית, נכתב בה הערך ה-1,000.
בשנת 2015 זכתה ויקיפדיה בפרס פרס נסיך אסטוריאס על שיתוף פעולה בינלאומי. בנאום בפרלמנט האסטורי באוביידו, העיר שאירחה את טקס חלוקת הפרסים, שיבח ג'ימי ויילס, ממייסדי ויקיפדיה, את פועלם של משתמשי ויקיפדיה האסטורית. בליל הטקס קיימו חברי קרן ויקימדיה פגישה עם ויקיפדים מכל חלקי ספרד, כולל הקהילה האסטורית המקומית.
הערות שוליים

↑  All Wikipedias ordered by number of articles
↑  "Los fundadores de Wikipedia destacan la versión en asturiano". La Nueva España. נבדק ב-20 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| ויקיפדיות לפי כמות ערכים (63,746,214) |
| --- | --- | --- |
| 6,000,000+ | אנגלית (en) • סבואנו (ceb) |  |
| 2,000,000+ | שוודית (sv) • גרמנית (de) • צרפתית (fr) • הולנדית (nl) |  |
| 1,000,000+ | רוסית (ru) • ספרדית (es) • איטלקית (it) • פולנית (pl) • ערבית מצרית (arz) • יפנית (ja) • וייטנאמית (vi) • ואריי-ואריי (war) • סינית (zh) • ערבית (ar) • אוקראינית (uk) • פורטוגזית (pt) |  |
| 500,000+ | פרסית (fa) • קטלאנית (ca) • סרבית (sr) • אינדונזית (id) • נורווגית ספרותית (no) • קוריאנית (ko) • פינית (fi) • הונגרית (hu) • צ'כית (cs) |  |
| 400,000+ | טורקית (tr) • סרבו-קרואטית (sh) • צ'צ'נית (ce) • רומנית (ro) • טטרית (tt) |  |
| 300,000+ | בסקית (eu) • מלאית (ms) • אספרנטו (eo) • עברית (he) |  |
| 200,000+ | ארמנית (hy) • בולגרית (bg) • דנית (da) • אזרית דרומית (azb) • סלובקית (sk) • קזחית (kk) • מיננגקבאו (min) • אסטונית (et) • קרואטית (hr) • בלארוסית (be) • יוונית (el) • אנגלית פשוטה (simple) • ליטאית (lt) |  |
| 100,000+ | אזרית (az) • גליסית (gl) • סלובנית (sl) • אורדו (ur) • נורווגית חדשה (nn) • גאורגית (ka) • הינדי (hi) • טמילית (ta) • תאית (th) • אוזבקית (uz) • לטינית (la) • ולשית (cy) • אסטורית (ast) • וולאפיק (vo) • קנטונזית (zh-yue) • מקדונית (mk) • בנגלית (bn) • לטבית (lv) • טג'יקית (tg) • בורמזית (my) • אפריקאנס (af) |  |
| 50,000+ | מלגשית (mg) • בוסנית (bs) • אוקסיטנית (oc) • אלבנית (sq) • גרמנית תחתית (nds) • קירגיזית (ky) • מראטהית (mr) • בלארוסית קלאסית (be-tarask) • מלאיאלאם (ml) • נפאל בהאסה (new) • טלוגו (te) • ברטונית (br) • ונטית (vec) • סווהילי (sw) • פיימונטית (pms) • ג'אווית (jv) • פנג'אבי מערבית (pnb) • האיטית (ht) • סונדנזית (su) • לוקסמבורגית (lb) • בשקירית (ba) • אירית (ga) • שלזית (szl) • איסלנדית (is) • כורדית (ku) • לומברדית (lmo) |  |
| 20,000+ | צ'ובשית (cv) • פריזית מערבית (fy) • טאגאלוג (tl) • סקוטית (sco) • אראגונית (an) • פנג'אבי (pa) • יורובה (yo) • נפאלית (ne) • בווארית (bar) • אידו (io) • גוג'ראטית (gu) • אלמאנית (als) • קאנדה (kn) • סיציליאנית (scn) • בישנופרייה מניפורי (bpy) • אינטרלינגואה (ia) • קצ'ואה (qu) • מונגולית (mn) • סינהלית (si) |  |
| 10,000+ | זאמוטית (sgs) • נאוואחו (nv) • מגרלית (xmf) • אורייה (or) • גאלית סקוטית (gd) • יידיש (yi) • אמהרית (am) • נפוליטנית (nap) • סינדית (sd) • אוסטית (os) • פארואזית (fo) • לימבורגית (li) • פשטו (ps) • סנסקריט (sa) • ולונית (wa) |  |
רשימת הוויקיפדיות המלאה במטא-ויקי
גילוי נאות: ערך זה מזכיר את קרן ויקימדיה או את אחד המיזמים שלה. ויקיפדיה היא מיזם של קרן ויקימדיה.
המלחמות הקרליסטיות

המלחמות הקרליסטיות (בספרדית: guerras carlistas, בבסקית: karlistadak) היו סדרה של מלחמות אזרחים שהתרחשו בספרד במהלך המאה ה-19. המתמודדים נלחמו על תביעות לכס המלכות, אם כי היו גם כמה הבדלים פוליטיים. מספר פעמים במהלך התקופה שבין 1833 ל-1876 התגייסו הקרליסטים - חסידיו של דון קרלוס (1788–1855), אינפנטה, וצאצאיו - לקול זעקת "אלוהים, ארץ ומלך" ונלחמו למען ספרד. מסורת (לגיטימיות וקתוליות) נגד הליברליזם, ומאוחר יותר הרפובליקניות, של ממשלות ספרד של היום. למלחמות הקרליסטיות היה מרכיב אזורי חזק (אזור הבאסקים, קטלוניה וכו'), בהתחשב בכך שהסדר החדש הטיל ספק בהסדרי החוק והמנהגים הספציפיים לאזור שנשמרו במשך מאות שנים.
כאשר פרננדו השביעי, מלך ספרד מת בשנת 1833, אלמנתו, המלכה מריה כריסטינה, הפכה לעוצרת בשם בתם בת השנתיים המלכה איזבלה השנייה. המדינה התפצלה לשני פלגים הידועים ככריסטינוס (או איזבלינוס) והקרליסטים. הכריסטינוס תמכו במלכה מריה כריסטינה ובממשלתה, והיו מפלגת הליברלים. הקרליסטים לחמו עבור האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה, הטוען לכס המלכות ואחיו של פרננדו השביעי המנוח. קרלוס הכחיש את תוקפו של הסנקציה הפרגמטית משנת 1830 שביטלה את החוק הסאלי למחצה (הוא נולד לפני 1830). הקרליסטים רצו חזרה למונרכיה אוטוקרטית.
בעוד שחלק מההיסטוריונים סופרים שלוש מלחמות, מחברים אחרים ושימוש פופולרי מתייחסים לקיומן של שתי התקשרויות מרכזיות, המלחמה הקרליסטית הראשונה והשנייה, המתייחסות לאירועי 1846–1849 כאל אפיזודה משנית.
המלחמה הקרליסטית הראשונה (1833–1840) נמשכה יותר משבע שנים והלחימה התפרשה על מרבית המדינה בשלב זה או אחר, אם כי העימות העיקרי התרכז במולדות הקרליסטיות של חבל הבאסקים ואראגון, קטלוניה וולנסיה.
המלחמה הקרליסטית השנייה (1846–1849) הייתה התקוממות קטלאנית קטנה. המורדים ניסו להציב על כס המלוכה את האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין. בגליסיה, מרד בקנה מידה קטן יותר הופסק על ידי הגנרל רמון מריה נרוואאס.
המלחמה הקרליסטית השלישית (1872–1876) החלה בעקבות הדחתו של מונרך שליט אחד והתפטרותו של אחר. המלכה איזבלה השנייה הודחה על ידי קונספירציה של גנרלים ליברליים ב-1868, ועזבה את ספרד בבושת פנים מסוימת. הקורטס (הפרלמנט) החליפו אותה באמדאו, הדוכס מאאוסטה (ובנו השני של מלך איטליה ויטוריו אמנואלה). ולאחר מכן, כשהבחירות בספרד של 1872 הביאו לאלימות ממשלתית נגד מועמדים קרליסטים והתרחקות מהקרליזם, החליט הטוען לכתר הקרליסטי, קרלוס השביעי, שרק בכוח הנשק הוא יכול לזכות בכס המלכות. כך החלה המלחמה הקרליסטית השלישית; היא נמשכה ארבע שנים, עד 1876.
מלחמת האזרחים בספרד (1936–1939) הפכה עבור הקרליסטים למסע צלב נוסף נגד החילוניות. למרות הניצחון של הצד שלהם, הגנרל פרנסיסקו פרנקו תסכל את יומרות המונרכיזם הקרליסטי; הוא הכניס את המיליציות שלהם לצבא הלאומי ומפלגתם הפוליטית, הקהילה המסורתית, ל"תנועה הלאומית שלו", ה-FET y de las JONS.
הקרליסטים כללו בעיקר מאלמנטים כפריים ומסורתיים, והצליחו יותר בתחילה בשל השימוש שלהם בטקטיקות לוחמת גרילה. עם זאת, הם הובסו בסופו של דבר על ידי הכוחות הליברלים בראשות הגנרל באלדומרו אספרטרו.
הערות שוליים

↑  John Van der Kiste (2011). Divided Kingdom: The Spanish Monarchy from Isabel to Juan Carlos. History Press Limited. pp. 6–9. ISBN 9780752470832.
↑  Website of Municipality of Chantada, Galicia, in Galician
↑  "Heritage History - Products". www.heritage-history.com. נבדק ב-2023-03-09.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph490150
המלט (סרט, 1900)

| --- | --- |
 מבוסס על:  המחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר
 בימוי:  קלמאן מוריס 
 הופק בידי:  קלמאן מוריס 
 שחקנים ראשיים:  שרה ברנאר
 מדינה:  צרפת 
 חברת הפקה:  Phono-Cinéma-Théâtre 
 הקרנת בכורה:  1900 
 משך הקרנה:  2 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  סרט אילם, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המלט (באנגלית: Hamlet, ידוע גם בשם Le Duel d'Hamlet) הוא סרט צרפתי משנת 1900, עיבוד לחלק מהמחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר. זהו העיבוד הקולנועי הראשון שנעשה למחזה. השחקנית שרה ברנאר מככבת בתפקיד הראשי. במאי הסרט הוא קלמנט מוריס. אורכו של הסרט הוא שתי דקות. זהו גם אחד הסרטים הראשונים שמשתמש בטכניקה חדשה שהתגלתה והיא הקלטה של קולות השחקנים. בעת הקרנת הסרט השמיעו גם את ההקלטה. כך שאף על פי שהסרט הופק בתקופת הראינוע, הוא לא היה סרט אילם. הקרנת הבכורה של "המלט" הייתה ב-1 באוקטובר 1900 בתערוכה העולמית בפריז.
צוות השחקנים

שרה ברנאר – המלט
פייר מנייה (Pierre Magnier) – לארטס
סוזן סיילור – A page
התוחמת הצפונית

| --- | --- |

מעבר ארז בקצה הצפוני של הגוש
 מספר יישובים:  3
 מדינה / טריטוריה:  רצועת עזה
 חבל ארץ:  חבל עזה
 העיר הגדולה:  ניסנית
 עיר אם:  אשקלון
 תאריך ייסוד:  1982
 סיבת נטישה:  תוכנית ההתנתקות
 תאריך נטישה:  אוגוסט 2005
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בגוש:  1,580 (2004)
התוחמת הצפונית הייתה גוש התנחלויות ששכן בצפון רצועת עזה. הגוש כלל שלושה יישובים (אלי סיני, דוגית וניסנית) ואת אזור התעשייה ארז. הגוש פונה יחד עם גוש קטיף, ההתנחלויות כפר דרום ונצרים שבמרכז הרצועה וארבע התנחלויות מבודדות בצפון השומרון כחלק מתוכנית ההתנתקות.
בגוש התוחמת הצפונית התגוררו נכון ל-2004 כ-1,580 תושבים. בניגוד למרבית היישובים בגוש קטיף, גוש זה התאפיין באוכלוסייה חילונית אמידה. עם זאת, על אף קרבתם לעיר אשקלון ולמועצה אזורית חוף אשקלון השתייכו שלושת היישובים למועצה אזורית חוף עזה.
יישובים

שלט הכניסה לאלי סיני, מיישובי הגושאלי סיני – התנחלות ויישוב קהילתי חילוני שהוקם על ידי מפוני ימית ב-1982. היישוב הצפוני בגוש, נכון ל-2004 היישוב הכיל כ-390 תושבים.
דוגית – התנחלות ויישוב קהילתי חילוני שהוקם ככפר דייגים ב-1990. דוגית היה היישוב הקטן, המערבי והדרומי ביותר בגוש. נכון ל-2004 היישוב הכיל כ-70 תושבים.
ניסנית – התנחלות ויישוב קהילתי מעורב שהוקם ב-1984. ניסנית הייתה "בירת התוחמת הצפונית" והיישוב הגדול ביותר בה. נכון ל-2004 היישוב הכיל כ-1,120 תושבים. באזור שמדרום לניסנית שכן בסיס האם של חטיבת הגפן (שעם פינוי התוחמת עבר למחנה האוגדתי בסמוך לקיבוץ רעים) לצד מפקדה של מנהלת תיאום וקישור.
יישובים > אזור התעשייה

במזרח הגוש, בצמוד לגדר המערכת סביב רצועת עזה ולמעבר ארז הוקם ב-1970 אזור התעשייה ארז. בשיא פעילותו של אזור התעשייה היו בו כ-210 מפעלים, בתי מלאכה ומוסכים שהעסיקו כ-4,500 עובדים מרצועת עזה.
היסטוריה

שלושת היישובים נבנו במסגרת האצבע הצפונית של תוכנית חמש האצבעות, שהייתה תוכנית התיישבות אשר תייצר אזורי חיץ בתוך רצועת עזהשנהגתה לאחר תום מלחמת ששת הימים. האצבע הראשונה, הצפונית ביותר, הייתה התוחמת הצפונית. המטרה בהקמת "התוחמת הצפונית" הייתה למתוח את ההתיישבות היהודית שמדרום לאשקלון עד לפרברי בית חאנון ועזה. רובו של האזור לפני מלחמת ששת הימים היה שטח הפקר בין ישראל למצרים ולא היו בו יישובים פלסטינים.
אחת הבעיות שהיו לתושבי התוחמת הצפונית הייתה היעדר גדר מערכת שמפרידה בין התוחמת עצמה לבין רצועת עזה. על אף בקשות רבות מצד התושבים, הממשלה וצה"ל לא הקימו מעולם גדר בטענה כי הם חוששים שהקמת הגדר תיתפס כקביעת גבול קבע בין ישראל לרשות הפלסטינית וכי התוואי המוצע של הגדר עובר בשטחים פרטים של פלסטינים. בניגוד ליישובי דרום הרצועה ומרכזה, יישובי התוחמת הצפונית, לא היו יישובים יהודיים המוקפים באוכלוסייה פלסטינית ולא נטען שהטילה מעמסה על כוחות הביטחון. ההתנגדות לפינוי יישובי צפון הרצועה בלטה בקרב אנשי ימין כמו עוזי דיין אף גם כללה התנגדות של מספר אנשי שמאל בולטים באותה תקופה, בהם עמי אילון ועמרם מצנע אשר טענו כי פינוי התוחמת הצפונית יקל על שיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל ובפרט לעבר אשקלון ויישובי האזור. תושבי התוחמת ניסו אף לטעון כי אין הצדקה מדינית לפנות את האזור בטענה כי רובו לפני מלחמת ששת הימים היה שטח הפקר בין ישראל למצרים ולא היו בו יישובים פלסטינים או ערבים וזאת בניגוד ליישובי גוש קטיף וצפון השומרון.
ביולי 2005 ניסה לקדם איש העסקים וחבר הכנסת לשעבר, שמואל פלאטו-שרון הקמת מלון וקזינו באלי סיני שיפעל לאחר פינוי היישוב ויוכלו להיכנס אליו גם ישראלים וגם פלסטינים אך הרעיון נזנח ולא קודם מעולם.
בניגוד למרבית יישובי גוש קטיף ולכפר דרום ונצרים, רוב תושבי התוחמת הצפונית עזבו מרצונם את בתיהם והתפנו כבר ב-15 באוגוסט 2005. ההחלטה הסופית לפינוי בכוח של המשפחות שנותרו בתוחמת הצפונית וכן ביישובים נוספים בחבל עזה התקבלה שבוע לאחר מכן.
בדצמבר 2005, חצי שנה לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות ולאחר שיגור קסאם לעבר שדרות, פתח צה"ל במבצע שמיים כחולים. במסגרת המבצע, צה"ל ביצע מספר פעמים ירי ארטילרי לעבר עמדות שיגור קסאמים שהוצבו באזור בו היו יישובי התוחמת והרג חוליית מחבלים שניסתה לירות טילים מחורבות אלי סיני. גם שנה לאחר מכן, במבצע גשמי קיץ נכנס צה"ל לשטח זה ונלחם במחבלים שפעלו מחורבות היישובים.
תחבורה

מספר קווים הגיעו לגוש התוחמת הצפונית ואף לגוש קטיף מהתחנה המרכזית של אשקלון ומיישובי עוטף עזה. בנוסף לכך כביש 230, כביש 331 וכביש 3411 שימשו את יישובי התוחמת הצפונית.
הנצחה

עירית אשקלון קראה לארבעה רחובות בשכונת "הנשיא הרצוג" על שם יישובים בחבל עזה, שניים מהרחובות נקראו על שם ניסנית ועל שם אלי סיני.
ביישוב מבוא חורון נקראו רחובות על שם רוב יישובי גוש קטיף, אחד מהרחובות נקרא על שם אלי סיני, ניסנית ודוגית.
ביישוב ניצן, שבו רבים ממשפחות המפונים מתגוררים נקרא רחוב על שם אלי סיני.
בהתנחלות אלעזר נקראו מספר רחובות על שם יישובים בגוש קטיף וכן על שם אלי סיני וניסנית.
בעיר נתיבות הוקמה שכונה שרחובותיה קרואים על שם יישובי גוש קטיף והתוחמת הצפונית, בהם רחובות על שם אלי סיני, ניסנית ודוגית.
הערות שוליים

↑  ניר חסון, באזור תעשייה ארז הישראלים והפלשתינאים כבר מרגישים את תוכנית ההתנתקות, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2004
↑  חגי הוברמן, תכנית חמש האצבעות של אריאל שרון
↑  ⁨המובלעת הדתית ברצועה ⁩ - ⁨⁨דבר⁩ 11 ספטמבר 1978⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
1 2  אילן מרסיאנו, "מחורבות ימית - לאלי סיני", באתר ynet, 25 באפריל 2005
↑  הארץ, מפוני ימית חיפשו שקט ב'שפיץ' הצפוני של עזה, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2001
↑  אבי פרחן, דרישה הגיונית וצפויה, באתר ynet, 5 ביולי 2005
↑  ענבל בן-שטרית, התוכנית של פלאטו שרון: קזינו באלי סיני, באתר ynet, 25 ביולי 2005
↑  שמוליק חדד, אלי סיני, אלי סיני: מורידים את הדגל מימית והולכים, באתר ynet, 21 באוגוסט 2005
↑  דיאנה בחור-ניר, שרון:"מועצת יש"ע גורמת סבל"; אושרה יתרת הפינוי, באתר ynet, 21 באוגוסט 2005
↑  שירות YNET, ‏החל מבצע "שמיים כחולים": "סכנה לחייו של מי שיימצא בצפון הרצועה", באתר גלובס, 28 בדצמבר 2005
↑  המחבלים ממשיכים בירי רקטות קסאם, באתר ערוץ 7, 1 בינואר 2006
↑  עיתון "ארץ ישראל שלנו" תאריך כ"ה תשרי תשס"ח עמוד 8
↑  מפת העיר, באתר העירייה
| ההתנחלויות שפונו במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות |
| --- | --- | --- |
| גוש קטיף | נוה דקלים • נצר חזני • פאת שדה • קטיף • רפיח ים • שירת הים • שליו • תל קטיפא • בדולח • בני עצמון • גדיד • גן אור • גני טל • כפר ים • כרם עצמונה • מורג • דהנייה |  |
| התוחמת הצפונית | אלי סיני • דוגית • ניסנית |  |
| מרכז רצועת עזה | כפר דרום • נצרים |  |
| צפון השומרון | גנים • כדים • חומש • שא-נור |  |
וידאל הצרפתי (החמישי)

רבי וידאל הצרפתי
רבי וידאל הצרפתי החמישי (י"ז בניסן ה'תרכ"ב, 1862 - כ"ג בטבת ה'תרפ"א, 3 בינואר 1921) היה פוסק הלכה ודיין בפאס בסוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים. בסוף ימיו כיהן כאב בית הדין ורבה הראשי של פאס.
קורות חייו

נולד בפאס לאביו הדיין רבי אבנר ישראל הצרפתי. התמנה לדיין בליל מוצאי חג הסוכות בשנת ה'תרנ"ב. בדיינות כיהן בבית הדין בראשות רבי רפאל אבן צור, לצד חביריו, רבי שלמה אבן דנאן, רבי מתתיה סירירו, רבי יהודה בנימין סירירו. בית הדין תיקן תקנות נגד מותרות, וחיזק את חוקי הצניעות. בית הדין תמך ביוזמת בני הקהילה להתקין מערכת תאורה חשמלית ברובע היהודי בפאס. בית הדין התכתב בהלכה עם חכמי מרוקו מערים אחרות, כדוגמת חכמי מקנס בראשות רבי שלום עמאר. וכן עם הרב ישמ"ח עובדיה רבה של צפרו. דבריו היו נשמעים למלכות, ומספר פעמים מנע גזירות חדשות על היהודים. בתקופת מרד בוחמארא עזר ליהודי דבדו. גייס כספים מחברת כי"ח לעזרתם של יהודי מרוקו. בחודש חשוון שנת ה'תר"ף נתמנה לאב בית דין ורבה של העיר מטעם הממשלה.
נפטר בפאס בכ"ג טבת תרפ"א. רבי יוסף משאש ורבנים נוספים שלחו אגרות ניחומים למשפחה לשמע פטירתו. בנו הוא רבי אבנר ישראל הצרפתי (השני) שכיהן ברבנות בפאס.
חיבוריו

פסקי דין - בכתב יד.
הערות שוליים

↑  ראו תקנות חכמי מכנאס חלק ב תקנה לו.
↑  ראו תקנות חכמי מכנאס חלק ב תקנה לז
↑  ראו דברי שלום ואמת (עמאר) חו"מ סימן עא.
↑  ראו ישמח לבב חו"מ סימן ב.
↑  ראו פאס וחכמיה חלק א עמ' 359.
| רבני מרוקו |
| --- | --- | --- |
| רבני אסואירה | אברהם רפאל קורייאט • חיים פינטו (מרוקו) • אהרן בן חסין • משה ויזגאן |  |
| רבני דבדו | שלמה הכהן צבאן (ארבי לקביר) • שלמה הכהן צבאן • דוד הכהן סקלי • אברהם בן סוסאן • אברהם הכהן צבאן • שמואל מרציאנו |  |
| רבני מקנס | יעקב טולידאנו (מהרי"ט) • חיים טולידאנו • משה טולידאנו • יקותיאל בירדוגו • יעקב בירדוגו (השופריה דיעקב) • רפאל בירדוגו • משה מאימראן • פתחיה מרדכי בירדוגו • מימון בירדוגו • יוסף בירדוגו (מקנס) • יהודה טולידאנו • שמואל עמאר • חיים משאש • חיים בירדוגו • שלום עמאר • יעקב טולידאנו (בן יוסף) • יעקב טולידאנו (קהלת יעקב) • יהושע בירדוגו • יצחק סבאג • רפאל ברוך טולידאנו • ברוך אברהם טולידאנו • יוסף משאש |  |
| רבני מרקש | יצחק קורייאט (הראשון) • מאיר דלויה (רב) • יצחק דלויה (המאה ה-17) • שלמה עמאר (מרקש) • אברהם אזולאי (מרקש) • יוסף אוסעדון • דוד בן מאמאן • יעקב פינטו • אברהם קורקוס • יצחק חרוש • אברהם פינטו • שלמה אסבאג • מוסא בן דוד וחיון • שלמה אוזנקוט • משה אסבאג • אברהם פינטו (הקטן) • משה רוזיליו (הראשון) • דוד חיים צבאח • רפאל מסעוד אבן מוחא • אלעזר חזן • יעקב בטאן • שלמה אסבאג (השני) • מרדכי הצרפתי • רפאל יוסף חרוש • שלמה אבן חיים • דוד שלוש • יעקב דהאן • אלעזר הלוי • אברהם אביטבול • מכלוף אבוחצירא • יהושע מאמאן |  |
| רבני פאס | יהודה הכהן אבן סוסאן • יוסף בן יהודה אבן עקנין • אברהם אדרוטיל • שלמה אבן מלך • חיים גאגין • רבי שמואל חאגיז • יוסף אלמושנינו • יהודה עוזיאל (השני) • אהרן אבן חיים • ישעיה בקיש • שמואל אבן דנאן (השלישי) • שאול שמואל סירירו • וידאל הצרפתי (הצוף דבש) • יעקב אבן דנאן • יצחק הצרפתי השני (פאס) • וידאל הצרפתי (השלישי) • מנחם סירירו • שמואל הצרפתי • יהודה בן עטר • יעקב אבן צור • שמואל אבן אלבאז • אליהו הצרפתי • רפאל עובד אבן צור • יהודה בן עטר (השני) • רפאל אהרן מונסונייגו • ידידיה מונסוניגו • יצחק אבן דנאן • וידאל הצרפתי (החמישי) • משה אבן דנאן • שלמה אבן דנאן • אהרן בוטבול • יוסף בן נאיים • חיים דוד סירירו • |  |
| רבני צפרו | שאול ישועה אביטבול • שלמה אביטבול • עמור אביטבול • יהודה אלבז • רפאל משה אלבאז • אבא אלבז • אלישע אפריאט • ישועה שמעון חיים עובדיה • דוד עובדיה |  |
| רבני קזבלנקה | משה מאיר חי אליקים • חיים דוד בן סוסאן • שלום משאש • משה מלכה • רחמים בן עמארה • חיים רפאל שושנה • יצחק חזן • שמעון ברוך אוחיון |  |
| רבני רבאט וסלא | חיים בן עטר (הראשון) • שמואל די אבילה • אליעזר די אבילה • רבי חיים בן עטר • חיים טולידאנו (סאלי) • יוסף אלמאליח • יוסף בירדוגו (רבאט) • רפאל אנקווה • חיים רפאל עטייא • חיים יקותיאל בירדוגו • דוד צבאח • מיכאל יששכר אנקווה • שאול אבן דנאן • מימון אוחיון |  |
| רבני מחוז תאפילאלת | מסעוד אבוחצירא • יעקב אבוחצירא • דוד אבוחצירא • משה תורג'מן |  |
| רבני תטואן והאזור הספרדי | יעקב הלוי (בית יעקב) • יעקב מארג'י • חסדאי אלמושנינו • מנחם עטיאה • יעקב אבן מלכא • אפרים מונסונייגו • יצחק קורייאט (השני) • יצחק בן וואליד • שמואל נהון • מרדכי בן ג'ו • יעקב כלפון • רפאל חיים משה בן נאים • יהודה ליאון כלפון |  |
| רבנים נוספים | כליפא בן מלכא • מכלוף אוחיון • יחייה בן הראש (קניטרא) • רפאל הצרפתי • אברהם דוד ריווח |  |
חתימתו
התיאטרון הלאומי (בודפשט)

| --- | --- |

התיאטרון הלאומי החדש
 מידע כללי
 סוג:  אולם תיאטרון 
 כתובת:  בודפשט 
 מיקום:  בודפשט
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 1 באוגוסט 2000
 תאריך פתיחה רשמי:  15 במרץ 2002 
 קואורדינטות:  47°28′15″N 19°04′15″E﻿ / ﻿47.47083333°N 19.07083333°E﻿ / 47.47083333; 19.07083333
 www.nemzetiszinhaz.hu
  (למפת בודפשט מוגדלת) התיאטרון הלאומי(למפת בודפשט רגילה) התיאטרון הלאומי
 
התיאטרון החדש-2002. צילום אווירי
התיאטרון הלאומי של בודפשט (בהונגרית: budapesti Nemzeti Színház) הוא תיאטרון ותיק, הממוקם ברובע 9, בודפשט. הוא נפתח בשנת 2000. התיאטרון הוקם מחדש ב-1 באוגוסט 2002 עם הקמת חברת "התיאטרון הלאומי בע"מ" (Nemzeti Színház Rt). התיאטרון פתח את שעריו באופן סמלי ב-15 במרץ יום העצמאות של הרפובליקה ההונגרית דהיום. חברת התיאטרון הצהירה בתקנונה: "החברה מתכוונת להמשיך במסורת של הערכת כל כותבי ויוצרי ספרות הדרמה ואמנות הבמה ההונגרית והאוניברסלית בתיאטרון הלאומי החדש שנבנה, באופן הראוי לחשיבות המוסד."
ההתחלה

התיאטרון הלאומי נפתח לראשונה בשנת 1837 מול מלון אסטוריה (1837–1908) אבל אז היה שמו "התיאטרון ההונגרי של פשט" והחל לפעול תחת שם זה עד 1840 כאשר הפך לבעלות של המדינה ולא של מחוז בפשט, כדי לפעול בשם זה מעל 163 שנים. התיאטרון החליף מבנים לתקופת פעילות זמנית (שהפך לדי קבוע) לאחר המבנה הראשון. תחילה בכיכר לויזה בְּלַהַה (1908–1964), ואחרי זה בבניין בכיכר שאנדור הבשי (מ-1966).