stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוויל צ'מברלין
הסכם מינכן

אל מול דרישותיו של היטלר בעניין צ'כוסלובקיה, שהלכו ונעשו בעלות אופי תוקפני, הגיב צ'מברלין בתערובת של הססנות ופייסנות. משנתן היטלר אולטימטום לפיו על הצ'כוסלובקים למסור לידיו את חבל הסודטים עד ליום 28 בספטמבר 1938, הגיב צ'מברלין בנאום לאומה בו השתקפה סלידתו ממלחמה ורצונו למנוע אותה בכל מחיר: "מה איום, דמיוני ובלתי מתקבל על הדעת שאנו חופרים כאן חפירות ומודדים מסכות גז בגלל מריבה בארץ רחוקה ובין אנשים שאין אנו יודעים עליהם דבר... מלחמה היא דבר איום, ומן ההכרח שיהיה לנו ברור מאוד, בטרם נפתח בה, כי באמת עניינים גדולים הם המונחים על הכף". ברוח זו שלח היטלר לצ'מברלין מכתב נוסף בו הציע כינוסה של ועידה, לדיון במשבר שהעלו דרישותיו. בוועידה ישתתפו נציגי ארבע מעצמות – צ'מברלין עצמו, ראש ממשלת צרפת דאלאדיה, ה"דוצ'ה" האיטלקי מוסוליני וה"פיהרר" הגרמני היטלר.
בינתיים המשיכו הצדדים להיערך למלחמה, להזיז את כוחותיהם אל קווי הגבול, ולגייס את צבאותיהם. בלונדון נחפרו מקלטים, ובפריז היו תחנות הרכבת מלאות באנשים המנסים לצאת מן העיר. האווירה הייתה כשל ערב מלחמה.
הוועידה עצמה החלה ב-29 בספטמבר בשעת הצהריים. מהלכה היה פשוט למדי. היא כללה הסכמה פורמלית לתת להיטלר את כל אשר יבקש, כהסכמה, כביכול להצעתו של "המתווך הנייטרלי" מוסוליני, אשר נוסחה במשרד החוץ הגרמני. היטלר סירב אף לדון בשאלות כגון מתן פיצויים לצ'כוסלובקיה על הרכוש שנגזל ממנה, או מתן אפשרות לצ'כים אתניים שיצאו מן החבל לקחת עמם את רכושם. היטלר סירב לאפשר אף הימצאותו של נציג צ'כוסלובקי בוועידה עצמה, אך הוסכם כי נציג כזה יוכל לחכות "בחדר הסמוך". עם סיום הוועידה נלקחה מפה לנציגים צ'כים אלו, ועליה סומנו החלקים שעל צ'כוסלובקיה למסור מיד לידי היטלר.
בשעות הקטנות של ליל ה-29-30 בספטמבר חתמו הצדדים על הסכמי מינכן. לאחר החתימה התעקש צ'מברלין להמשיך ולדון עם היטלר בעניינים הנוגעים לשלום העולם, והחתים אותו על פיסת נייר בה נאמר כי בריטניה וגרמניה מתחייבות שלא לצאת לעולם למלחמה זו נגד רעותה.
צ'מברלין שב ללונדון במטוס, ונשא נאום בפני קהל נלהב בשדה התעופה. כשהוא אוחז במטרייה שחורה (שהפכה לסמל לכניעה, ולדימוי הוויזואלי המזוהה ביותר עם אישיותו של צ'מברלין עד ימינו אלו) הכריז כי הוא הביא לעולם "שלום בדורנו", ונופף בפיסת הנייר עליה חתם היטלר. ההסכם זכה לשבחים נלהבים הן בבריטניה והן בעולם. בין המשבחים היו האפיפיור פיוס האחד עשר, ראש ממשלת אירלנד איימון דה ואלירה, ונשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט. צ'מברלין זכה לשיאים של פופולריות מבית, והתקבל כמנצח אצל המלך ג'ורג' השישי. היחיד באותו הזמן שהתנגד בנחרצות להסכם מינכן היה וינסטון צ'רצ'יל, שדעותיו לא נשמעו באותו זמן, אשר הגיב ואמר: "בריטניה יכולה הייתה לבחור בין חרפה למלחמה. היא בחרה בחרפה ותזכה במלחמה".
הסכם מינכן > תפקידו של נוויל צ'מברלין לאחר הסכם מינכן

גם לאחר הסכם מינכן המשיך צ'מברלין במדיניות של שב ואל תעשה, וזאת אף לאחר שהיטלר, תוך הפרה גסה של כל הסכם שנערך עמו, "פרש את חסותו" על מה שנותר מצ'כיה ומסלובקיה, במרץ 1939. רק שלושה ימים לאחר סיפוח צ'כוסלובקיה הגישה הממשלה הבריטית "מחאה רשמית" לגרמניה.
ה"באה בתור" ברשימת הכיבושים הטריטוריאליים שסימן לעצמו היטלר הייתה פולין. במרץ 1939, בסמוך ליום הולדתו השבעים, הבין צ'מברלין כפי הנראה, כי אין מנוס מהחלטה תקיפה בעניין זה, וכי הדרך בה ניסה לצעוד עד עתה תוביל אך לאסון. ב-31 במרץ 1939, שבועיים ויומיים לאחר כניסת הכוחות הגרמניים לפראג, נשא צ'מברלין נאום בו הבהיר כי בריטניה תפעל בכוח כנגד כל פעולה שתאיים על עצמאות פולין. הדרך למלחמת העולם השנייה נסללה עתה באופן רשמי.
אין לדעת עד כמה ניסה צ'מברלין מלכתחילה לנצל את הזמן שיקנה עבורו הסכם מינכן על מנת להביא לחימושה מחדש והתעצמותה הצבאית של בריטניה (ואומנם, בתקופה זו, שיפרה בריטניה במידת מה את מוכנותה הצבאית למלחמה הממשמשת ובאה) ועד כמה היה קורבן לרטוריקה הפייסנית שלו עצמו. מכל מקום, עם כניסתו של היטלר לפראג, ודרישותיו הטריטוריאליות בפולין, היה צ'מברלין נחוש בדעתו לעשות כל שביכולתו על מנת לעצרו.
כאשר פלשה גרמניה לפולין ב-1 בספטמבר 1939, נתן צ'מברלין אולטימטום לגרמניה להסיג את כוחותיה. משפקע האולטימטום, בצהרי יום 3 בספטמבר, הכריז צ'מברלין כי בריטניה מצויה במלחמה. בנאום בבית הנבחרים שנשא באותו היום הודה צ'מברלין כי כל עמלו במשך שנים היה לשווא, והודיע כי מעתה יקדיש את כל כוחו ומרצו למיגורו של ההיטלריזם. הוא לא זכה לכך.
הסכם מינכן > הכרזת מלחמה

| --- | --- |
: הכרזת מלחמה  צ'מברלין מכריז מלחמה על גרמניה ב-3 בספטמבר 1939.
 נתקלת בבעיות בהפעלת הקובץ? ראה עזרה.
בתאריך 3 בספטמבר 1939 הכריז צ'מברלין מלחמה על גרמניה:
אני מדבר אליכם מחדר הקבינט ברחוב דאונינג 10. הבוקר מסר השגריר הבריטי בברלין לממשלת גרמניה הודעה אחרונה האומרת כי אם לא נשמע מהם עד השעה 11 באותו היום על כך שהם מוכנים להסיג מיידית את כוחותיהם מפולין ישרור מצב של מלחמה בינינו. אני חייב לומר לכם שעד עכשיו לא התקבלה שום התחייבות לכך, ולפיכך מדינתנו נמצאת כעת במצב מלחמה עם גרמניה.
אתם יכולים לדמיין איזו מכה קשה זאת בשבילי, לאחר שהמאבק הארוך שניהלתי להשגת השלום כשל. עם זאת איני מאמין שיש משהו נוסף או כל דבר אחר שיכולתי לעשות כדי להביא לתוצאה טובה יותר. עד לרגע האחרון היה בהחלט אפשרי להגיע להסדר מכובד בדרכי שלום בין גרמניה ופולין, אולם היטלר לא הסכים לכך. הוא קיבל החלטה לתקוף את פולין, מה שלא יהיה, ולמרות שעכשיו הוא אומר שהוא הגיש הצעות הגיוניות (אשר נדחו על ידי הפולנים), זאת אינה אמירה אמיתית.
ההצעות מעולם לא הוצגו לפולנים או לנו, ועל אף שהודיעו על כך בשידור בגרמניה ביום חמישי בלילה, היטלר לא חיכה לשמוע תגובה עליהן, אלא הורה לחייליו לחצות את הגבול הפולני למחרת בבוקר. מעשיו מראים באופן משכנע שאין שום סיכוי לצפות שהאיש הזה יוותר אי פעם על ההתנהלות של שימוש בכוח להשגת רצונו. ולפיכך ניתן לעצרו רק בכוח.
אנחנו וצרפת ממלאים היום את התחייבותנו לצאת לעזרתה של פולין, אשר באומץ רב מתנגדת להתקפה מרושעת וללא כל התגרות על אנשיה. יש לנו מצפון נקי, עשינו את כל מה שכל מדינה הייתה יכולה לעשות על מנת לכונן שלום. אולם המצב שבו לא ניתן לבטוח באף מילה של מנהיג גרמניה, ושום מדינה אינה יכולה להרגיש את עצמה בטוחה, הפך לבלתי נסבל. ועכשיו, משקיבלנו החלטה לסיים מצב זה, אני יודע שאתם תיטלו את חלקכם בשלווה ובאומץ.
התפטרות וסיום הקריירה

לאחר כיבושה של פולין בידי הנאצים, החלה תקופה בת כחצי שנה של "המלחמה המדומה" או בגרמנית "זיצקריג" (Sitzkrieg, מלחמת-ישיבה). במהלך תקופה זו ביצע הצבא הבריטי מספר מבצעים כושלים, בהם המבצע לכיבוש צפון נורווגיה באפריל 1940 לאחר כיבוש דרום המדינה על ידי הגרמנים. הכישלון הצורב בנורווגיה הביא למשבר קואליציוני, ולקריאות להתפטרותו של צ'מברלין. ב-7 במאי 1940 במהלך הדיון לגבי נורווגיה נשא חבר הבית ליאופולד איימרי (לאחר מכן השר האחראי לענייני המזרח הרחוק בממשלת צ'רצ'יל) נאום בו ייחס את האחריות לכישלון לצ'מברלין באופן אישי, וסיים במילותיו המפורסמות של אוליבר קרומוול אל חברי "הפרלמנט הארוך"(אנ'): "ישבת יותר מדי על כסאך בהתחשב בתועלת שהבאת. הסתלק, אני אומר, ותן לנו לסיים עמך. למען השם – לך". גם דייוויד לויד ג'ורג', ראש הממשלה בזמן מלחמת העולם הראשונה, אמר: "ראש הממשלה צריך לתת דוגמה להקרבה, כי אין דבר שיכול לתרום לניצחון במלחמה זו יותר מאשר אם הוא יקריב את חותם שלטונו".
בעקבות ההתמרמרות גברו הקריאות להקמת ממשלת אחדות לאומית בהשתתפות מפלגת הלייבור. אנשי הלייבור הסכימו להצטרף לממשלה, אך לא תחת צ'מברלין.
ב-10 במאי 1940 החלה הפלישה הגרמנית להולנד, בלגיה וצרפת. עוד באותו יום הגיש צ'מברלין את התפטרותו למלך ופינה את מקומו כראש הממשלה לווינסטון צ'רצ'יל. עם זאת, הודיע כי הוא יוסיף להחזיק בתפקיד ראש המפלגה השמרנית ושר האוצר. מנהיגים רבים מן הליברלים ומהלייבור ואף חברים רבים מהמפלגה השמרנית, הודיעו כי יסרבו לשבת בממשלה בה לצ'מברלין כוח כה רב. צ'רצ'יל נענה להם ומינה אותו לשר האחראי על מועצת המלך – תפקיד טקסי בעיקרו.
שבור נפשית הוא סבל גם מהידרדרות בריאותית, וביולי אותה שנה נאלץ לעבור ניתוח להסרת גידול סרטני בבטנו. ב-3 באוקטובר הכריחה אותו מחלתו לוותר על התפקידים שבהם החזיק עד אותה עת. ב-9 בנובמבר נפטר.
ב-12 בנובמבר 1940 נשא וינסטון צ'רצ'יל נאום בפרלמנט, ובו הספיד את צ'מברלין באלו המילים:
נפל בחלקו של נוויל צ'מברלין, באחד המשברים העילאיים בעולמנו, שדעותיו תיסתרנה על ידי המאורעות, שתקוותיו תתאכזבנה, והוא יהיה מרומה ונגזל על ידי איש זדון. אך מה היו תקוות אלו שמהן התאכזב? מה היו שאיפות אלו שמהן התייאש? מה הייתה אמונתו אותה ניצלו לרעה? הרי היו אלו בין הרגשות הנאצלים והמיטיבים של לב האדם – אהבת השלום, השאיפה לשלום והחתירה לשלום, אפילו במחיר סיכון גדול וודאי במחיר אישי.
מורשת ומוניטין

המוניטין של צ'מברלין נותר שנוי במחלוקת בקרב היסטוריונים. ספרים כמו Guilty Men (אנ'), שפורסם ביולי 1940, האשימו את צ'מברלין ומקורביו בהסכם מינכן ובכך שנכשלו בהכנת בריטניה למלחמה. רוב ההיסטוריונים בדור שלאחר מותו של צ'מברלין החזיקו בדעות דומות, ובראשם צ'רצ'יל בספרו חשרת הסופה. כמה היסטוריונים מאוחרים יותר' כמו David Dutton הם בעלי השקפה חיובית יותר על צ'מברלין ומדיניותו, תוך שימוש במסמכי ממשלה שפורסמו במסגרת חוק גילוי מסמכים לאחר 30 שנה. הם טענו כי יציאה למלחמה עם גרמניה ב-1938 הייתה הרת אסון מכיוון שבריטניה לא הייתה מוכנה אליה וכי צ'מברלין ניסה להרוויח זמן כדי לחזק מוכנות בריטניה למלחמה. לדוגמה, גילוי המסמכים חשף דו"ח של המטה הכללי של צבא בריטניה שקבע כי בריטניה לא מסוגלת למנוע בכוח פלישה גרמנית לצ'כוסלובקיה. עם זאת יש היסטוריונים מאוחרים כמו Robert Alexander Clarke Parke (אנ') שממשיכים לבקר את צ'מברלין בחריפות.
לקריאה נוספת

טים בוברי, תרגום: כרמית גיא, לפייס את היטלר: צ'מברליין, צ'רצ'יל והדרך אל המלחמה, עם עובד, 2023, מסת"ב 978-965-13-2964-7
הערות שוליים

↑  בוברי, עמ' 46.
↑  בוברי, עמ' 130–131.
↑  בוברי, עמ' 132–133.
↑  מרטין גילברט, צ'רצ'יל והיהודים, 2010, עמ' 172–173
↑  מרטין גילברט, צ'רצ'יל והיהודים, 2010, עמ' 177
↑  ליאופולד איימרי, HC Hansard Vol. 360 Col. 1150, הנסארד, בית הנבחרים הבריטי, ‏7 במאי 1940
↑  דייוויד לויד ג'ורג', HC Hansard Vol. 360 Col. 1283, הנסארד, בית הנבחרים הבריטי, ‏8 במאי 1940
↑  צ'מברלין התפטר. - צ'רצ'יל מנהיג השמרנים. - בווין לקבינט המלחמה, דבר, 6 באוקטובר 1940
↑  "HC Hansard Vol. 365 Cols. 1617-1618", הנסארד, בית הנבחרים הבריטי, 12 בנובמבר 1940
↑   אורי משגב, כך נכשלה בריטניה בקריאת כוונותיה של גרמניה הנאצית, באתר הארץ, 20 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259697805171  PLWABN: 9810557416705606  BIBSYS: 90254669  BNC: 000187813  BNE: XX4704727  BnF: cb13621130g (data)  CiNii: DA08100177  GND: 118520024  ISNI: 0000 0001 1469 1090  LCCN: n50036961  MusicBrainz: 98866a66-5452-4bb3-a480-95a7e344c39e  NARA: 10583137  NKC: jn20040512003  NLA: 35027116  NSK: 000069558  NTA: 069696632  RERO: 02-A008671151  SELIBR: 182798  SNAC: w60s0p2x  SUDOC: 027895718  TePapa: 36134  Trove: 800630  VcBA: 495/134881  VIAF: 22318481   WorldCat (עם VIAF): 22318481 
צ'מברלין מנופף בהסכם, 30 בספטמבר 1938
קולסרי

| --- | --- |

שילוט בכניסה לעיירה
 מדינה:  קזחסטן קזחסטן
 מחוז:  מחוז אטיראו
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  65,609 (1 באוקטובר 2022)
 קואורדינטות:  46°57′47″N 54°00′48″E﻿ / ﻿46.963055555556°N 54.013333333333°E﻿ / 46.963055555556; 54.013333333333 
 אזור זמן:  UTC +5
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קזחסטן מוגדלת) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. קולסרי(למפת קזחסטן רגילה) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. קולסרי(למפת מחוז אטיראו רגילה) אטיראו מקט רוסיה מערב קזחסטן אקטובה מנגוסטאוקולסרי(למפת מחוז אטיראו מוגדלת) אטיראו מקט רוסיה מערב קזחסטן אקטובה מנגוסטאוקולסרי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קולסרי (בקזחית: Құлсары; ברוסית: Кульсары) היא עיירה במחוז אטיראו שבמערב קזחסטן..
גאוגרפיה

קולסרי נמצאת כ-1,332 קילומטרים מאסטנה, בירת קזחסטן וכ-152.6 קילומטרים מאטיראו, בירת המחוז. קולסרי היא המרכז המנהלי של הנפה ז'יליוי.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 11 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (12- מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 187 מילימטרים בשנה. חודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (38 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (4 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

קולסרי נמצאת ליד הכבישים R-109 ו-R-110.
הערות שוליים

↑  Kazakhstan: Regions, Major Cities & Settlements - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information
1 2  Kulsary, Kulsary (באנגלית)
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקזחסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מקט

| --- | --- |
 מדינה:  קזחסטן קזחסטן
 מחוז:  מחוז אטיראו
 גובה:  −21 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  14,082 (2014)
 קואורדינטות:  47°39′00″N 53°19′00″E﻿ / ﻿47.65°N 53.316666666667°E﻿ / 47.65; 53.316666666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קזחסטן מוגדלת) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. מקט(למפת קזחסטן רגילה) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. מקט(למפת מחוז אטיראו רגילה) אטיראו קולסרי רוסיה מערב קזחסטן אקטובה מנגוסטאומקט(למפת מחוז אטיראו מוגדלת) אטיראו קולסרי רוסיה מערב קזחסטן אקטובה מנגוסטאומקט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מקט (בקזחית: Мақат; ברוסית: Макат) היא עיירה המשמשת מרכז מנהלי של נפת מקט הנמצאת במחוז אטיראו, קזחסטן.
גאוגרפיה

מקט נמצאת כ-1,371 קילומטרים מאסטנה, בירת קזחסטן וכ-123 קילומטרים מאטיראו, בירת המחוז.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 10 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (12- מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 203 מילימטרים בשנה. חודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (28 מ"מ גשם), וחודש אוקטובר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (9 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

מקט נמצאת כ-5 קילומטרים מהכביש A27. נמצאים גם ליד העיירה תחנת הרכבת והקטר מחש'ק.
כלכלה

מקט היא המרכז העיקרי של תעשיית חילוץ הנפט באזור. ישנם גם חנות לתיקון מכוניות ומפעל תפירה.
הערות שוליים

↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקזחסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יצחק מאיר אלתר

.
רבי יצחק מאיר אלתר (רוטנברג) (תקנ"ט, 1799 – כ"ג באדר תרכ"ו, 10 במרץ 1866) היה מייסד חסידות גור, ומחבר הספרים חידושי הרי"ם.
קורות חייו

נולד להרב ישראל רוטנברג ולאשתו השנייה חיה שרה הלוי, בעיירה מגנישוב שבפולין, ונקרא בשם מאיר על פי הבטחתו של המגיד מקוז'ניץ, ויצחק על שם רבו רבי לוי יצחק מברדיטשוב בעל הקדושת לוי. אביו היה רב המקום ובן למשפחת רבנים המיוחסת למהר"ם מרוטנבורג והב"ח ומחסידי המגיד מקוז'ניץ. אמו, מגזע המהרש"ל ורבי נתן נטע שפירא בעל ה"מגלה עמוקות", גדלה כיתומה מאב ואם בביתו של המגיד מקוז'ניץ.
בהיותו בן שבע ביקר אצל היהודי הקדוש מפשיסחא, ושוחח עמו בדברי תורה במשך שעות, בגיל שמונה פקד עליו המגיד להתחבר עם נכדו מאיר יחיאל (הוא רבי חיים מאיר יחיאל שפירא) והיו מקשיבים יחד לתורתו של המגיד. בראש חודש אדר ה'תקס"ח (1808) בהיותו בן תשע שנים, נערכו בוורשא אירוסיו עם מרת פייגא בתו של רבי משה ליפשיץ כאשר את מרבית זמנו מאירוסיו עד לנשואיו עשה בקוז'ניץ והתפרסם כעילוי ממגנישוב. בימי חורפו למד תקופה קצרה אצל רבי משה ב"ר יעקב חריף רב העיר סוכטשוב, בישיבתו שם.
לפי בקשתו חותנו רבי משה ליפשיץ (חלפן), נערכה החתונה בוורשה ביום ב' ראש חודש חשון ה'תקע"ב (1811). ולפני שנסע לוורשה פקד עליו המגיד שלושה דברים: שלא יעבור עליו שום יום מבלי שיחדש דבר מה בלימוד; שיתפלל ביחידות; שילמוד בעיון ושקידה רבה ספר בעל המאור ויתאמץ לתרץ את ההשגות אשר השיג עליו הרמב"ן בספר מלחמות השם. לאחר החתונה, לפי בקשתו של המגיד, עבר לקוז'ניץ להיות במחיצתו, אך לאחר שלושה חודשים, לפי בקשת חותנו, חזר לוורשה.
רבי יצחק מאיר נאלץ לשנות את שם משפחתו לשם "אלתר" בגלל החשד להשתתפותו במרד נובמבר, אולם לפי מקורות במשפחתו החלפת השם היה בזמן גזירת הלבוש ה'תר"ו-ה'תרי"ג.
קורות חייו > העילוי של ורשה

בוורשה נשא ונתן בהלכה עם מופלגי תורה בהם רבי עקיבא איגר, רבי יעקב מליסא, רבי אפרים זלמן מרגליות מברודי, ובעיקר עם רבה של ורשא רבי שלמה זלמן ליפשיץ. למד אצל רבי אריה לייב צינץ מפלוצק (שכונה "רבי לייבוש חריף") ויצא שמו כעילוי של וורשא. לאחר זמן קצר חדל להשתתף בשעוריו של רבי לייב צינץ כי לא מצאה סיפוק בפלפולים החריפים אשר לדעתו עלולים לפעמים להטות את האדם מדרך האמת. בטרם מלאו לו עשרים פתח בביתו ישיבה לצעירים בו למדו תלמידים מפולין ביניהם גם מבתים שהתנגדו לחסידות, ובהשפעתו הפכו לחסידי פשיסחא וקוצק. גם אחרי שהחל להנהיג עדה ואלפים השכימו לפתחו, המשיך במסירת שיעוריו לתלמידים מדי יום.
בשנותיו הראשונות בוורשה, נהג להתפלל וללמוד בבית מדרשם של חסידי קוז'ניץ, והיה נוסע אתם אל המגיד, ולאחר פטירתו בשנת ה'תקע"ה לבנו רבי משה אליקים בריעה. בעקבות הכבוד שקיבל בקוז'ניץ, אמר, כי הוא "זקוק לרבי שינקר גידיו ולא שינשק לי בראשי", והחליט לחדול מנסיעותיו לקוז'ניץ. חסידי פשיסחא בוורשה פעלו לעשות רצון רבם, ולהשפיע עליו להצטרף לחבורתם. בתחילה הוא חשש להקפדה מהרבי מקוז'ניץ, שהתנגד להנהגותיהם של חסידי פשיסחא ורבם, וחשש כי הצטרפותו לחסידי פשיסחא תעצים אף יותר את ההתנגדות, אך למרות הכל החל לנסוע לפשיסחא, ואמר כי האמת יקרה לו מכל ויודע את דרכו. מהקפדה זו, כפי המסופר, שיכל בחייו שלושה עשר ילדים (ולפי גרסה אחרת שבעה עשר). אולם יש פקפוקים גדולים על מספר הילדים שנפטרו היות שאין תיעוד על תאריכי לידות, שמות, או קברים.
קורות חייו > החתונה באוסטילה

בשלהי ה'תקפ"א - התקבצו אדמו"רים רבים מגדולי החסידות לחתונה גדולה שהתקיימה באוסטילה. המתנגדים לדרכה של חסידות פשיסחא פעלו להשיג הסכמת האדמו"רים המשתתפים, ובראשם הרבי מאפטא שאף הוא היה מהמתנגדים לחסידות פשיסחא, להכריז חרם על חסידות פשיסחא והעומד בראשה, אך הרבי מאפטא לא רצה לפסוק את הדין מבלי לשמוע את דברי הצד השני, המתנגדים יזמו שהרבי מפשסיחא יוזמן לחתונה, ויפגוש ברבי מאפטא, וכך יצליחו במשימתם להחרימו. תלמידיו ובראשם רבי מנחם מנדל מטומשוב חששו מפגיעה בו, והצליחו לעצור אותו מליסוע לחתונה, ובמקומו יצאה משלחת של ארבעה מתלמידיו, ובראשם את רבי יצחק מאיר כ"גדול בתורה", במהלך סעודת החתונה, הוכיח רבי יצחק מאיר את גדלותו בתורה למרות היותו חסיד פשסיחא, ובכך טענות המתנגדים נסתתמו, תוכנית החרם התבטלה, והרבי מאפטא יצא בריקוד עם רבי יצחק מאיר.
הנהגה

אחר פטירתו של רבי שמחה בונים מפשיסחה נפגשו רבי מנחם מנדל מטומשוב ורבי יצחק מאיר מוורשה באכסניה בכפר סאמוט הקרובה לפשיסחא ושוחחו במשך כל הלילה והיום למחרת על המשך ההנהגה, לעתותי ערב נפלה ההחלטה ורבי יצחק מאיר קיבל עליו את ההנהגה של רבי מנחם מנדל, לימים אמר: ”ראיתי להבת אש אמיתית כפפתי עצמי תחתיה שלושים ושתים שנה”, בעת הפירוד הידוע בקוצק בשנת ה'תקצ"ט אמר לו הרבי מקוצק, ”אתה לא עזבתני הנני מבטיח לך שאני אגמול לך אצל ילדיך” לאחר פטירת הרבי מקוצק הסכימו רוב חסידי קוצק לקבל עליהם את מרותו של רבי יצחק מאיר ולהסתופף בצלו. בהם היו גדולי התלמידים, שני בניו של הרבי מקוצק ― רבי בנימין ורבי משה ירוחם, ושני חתניו ― רבי אברהם מסוכטשוב, ורבי דב זאב הכהן רפפורט, רבה של קוצק.
בתחילת הנהגתו אמר ”רבי בונם מפשיסחא הנהיג את העולם באהבה, הרבי מקאצק הנהיגם ביראה, ואני מנהיגם בתורה”. כהונתו כונתה על ידי החסידים "שבע שנות השובע". כאשר נתרבו החסידים וצר היה המקום בדירתו ברחוב קרוכלנה שבוורשה, נרכש על ידי החסידים בנין ברחוב זשעלאזנא (הברזל) 57, אותו הרחיבו, ובנו קומה נוספת למגוריו. אחרי התרבותם של הצעירים והאברכים שהגיעו לוורשה, התבטא כי העיר הגדולה עלולה להשפיע לרעה על אברכים צעירים השוהים בה, ורצונו לעבור לעיר קטנה. מספר קהילות חשובות הציעו לו את משרת הרבנות, אך בחודש אייר ה'תרי"ט יצאה אליו משלחת עם כתב רבנות לעיירה גור הסמוכה לוורשה, בה שימש אביו כרב העיר בימי זקנותו, וכעבור תקופה קצרה עקר מוורשה לגור.
הנהגה > כתבים ששרף

משך שנים עמל בכתיבת חיבור ארוך על שולחן ערוך חושן משפט, ונחשב אצלו יותר מכל החיבורים שחיבר" כי התאמץ בספרו לבאר את דברי הראשונים וליישב את קושיותיו של הש"ך על דבריהם. לאחר שהראה את הכתבים לרבי מקוצק, עיין בהם זמן רב, ואמר לו כי הוא חושש שאם החיבור יודפס, ייטב בעיני הלומדים, והדיינים יפסקו מחיבור זה וימנעו מהלימוד בספר הש"ך, ולכן יש לבערו מן העולם. כאשר שמע את הדברים אמר ”החיבור חשוב אצלי יותר מכל החיבורים, אבל אני מבטל דעתי מפני דעתו של הרבי מקוצק” ושרף את הכתבים. למחרת אמר הרבי מקוצק לחסיד מאיר לאנדשטיין שהיה עם החידושי הרי"ם ביחד בחדר בזמן ששרף את הכתבים ”תדע כי אור תורתו מתחיל לזרוח ויאיר כל העולם בחכמת תורתו, כי חידושיו יתקבלו בכל העולם”.
כתבים נוספים היה נוהג לשרוף לאחר שחשש שמעורב בהם כוונה בלתי אמיתית, לנכדו רבי שמעון חיים אמר: ”יש לפעמים שבאם יעמיק האדם היטב יבין ויראה שאין הדברים אמורים על דרך האמת הגמור אבל דרכו של אדם להחזיק דבריו לאמיתיים, ואצלי אין כדאי כל החידושים באם היה מעורב בהם איזה כוונה בלתי אמיתית, ולכן אני שורף בעצמי מה שאני בורר”
הנהגה > גזירת הלבוש

בנוסף לגדולתו בתורה, והיותו מגדולי הפוסקים בדורו, התפרסם רבי יצחק מאיר גם כשתדלן, שפעל רבות לטובת יהודי פולין. הוא נסע רבות לערי השלטון ברוסיה יחד עם רעו רבי יצחק מוורקא, ונפגש עם אנשי ממשל רבים. בימי גזירת הלבוש של המושל איוואן פסקביץ' (החל מ-1846), שכפה על היהודים להמיר את ביגודם המסורתי, התנגד בתוקף לגזירה ופעל לביטולה. ב-19 בנובמבר 1848 חתם על קריאה לציית להוראות הממשל, אולם על פי נוסח המכתב והעובדה שנכתב בשפה הפולנית שלא הייתה נפוצה אצל היהודים ברור היה כי חתימתו נועדה לרצות את השלטונות וכי הייתה זו כניעה למראית עין בלבד. מחוץ לוורשא עיר מגוריו שרר בלבול מהי דעתו בנושא והתפרסמו שמועות סותרות. בפועל, הצו התמסמס מאחר שהיה בלתי-ניתן לאכיפה, וניתנה ליהודים אפשרות לבחור בין לבוש המערב ולקצץ את הזקן והפאות, או ללכת בלבוש של סוחרי רוסיה, שהיה חריג דיו בסביבה הפולנית וקרוב לסגנונם המסורתי של הציבור החסידי ויכלו לגדל זקן ופאות. מאוחר הרבה יותר הופץ סיפור לפיו נאסר בשנת ה'תרי"א–1851 בשל סירוב להיענות לדרישות המושל, ושוחרר לאחר הפגנות רחוב המוניות, שגם הביאו גם לביטול הפקודה. אך מאחר שמאורע כזה לא מופיע כלל ברשומות והצו נותר על כנו, ואף חודש ב-ה'תרי"ג–1853, הסיק ההיסטוריון גלן דיינר שמדובר בבדותא.
בשנים אלו בהשפעת המתבוללים החלו השלטונות להתערב בחינוך היהודי, שלחו מומחים לחינוך שיחוו דעה על מבנה בתי הספר היהודים, בשנת ה'תקצ"ו (1836) פורסם בוורשה צו של המושל כי על כל המלמדים לקבל רישיון הוראה, לדבר בשפה הפולנית, וללמד לימודי חול. רבי יצחק מאיר, יחד עם  רבי ישראל יצחק קאליש מוורקא, חששו כי ייאלצו להכניס לתלמודי התורה מורים בוגרי 'בית המדרש לרבנים', אשר לדעתם זהו אסון העלול להביא כליה על היהדות, והפעילו לחץ על השלטונות לביטול הגזירה, או לפחות שלא יקפידו על קיומה. בין פעולותיו נפגש עם אברהם ווינאוויר מהמשכילים העשירים בתקופה זו, שנענה לפנייתו לפעול לביטול הגזירה, ובהשפעתו בוטלה הגזירה.
הנהגה > רבנות ורשה

לאחר פטירתו של רבי שלמה זלמן ליפשיץ בשנת ה'תקצ"ט (1838), הגיעו משלחות לרבי יצחק מאיר שיסכים לקבל את רבנות העיר ורשה, ולאחר שיציגו את מועמדתו, בחירתו הייתה מובטחת, למרות שרוב פרנסי הקהילה היו מחוגי המתנגדים והמשכילים, אך הוא סירב. בישיבת טובי העיר לבחירת הרב, שבה השתתף, תמך ברבי חיים דוידזון שנבחר פה אחד. לאחר פטירתו בחודש אדר ה'תרי"ד (1854) שוב הגיעו משלחות רבות להציע לו את הרבנות, מחשש כי המשכילים יצליחו להביא רב שיבאיש את החסידים. אך הוא סירב להצעות ולא היה מוכן ליטול על עצמו את עול הרבנות - אם כי למעשה הוא היה הפוסק והמכריע בכל בעיה שעלו על הפרק בחיי הקהילה היהודית בוורשה. על פי דעתו שלחו חברי הוועד כתב רבנות לרבי דב בעריש מייזליש רבה של קראקא, כאשר בראש הכתב מופיעה חתימתו של רבי יצחק מאיר.
בשנת ה'תר"ג 1843 הגישה הקהילה בוורשה בקשה לממשלה לאשר את רבי יצחק מאיר למו"צ ורב של הקהילה, המשכילים שרדפו אותו פעלו שלא יתקבל האישור והלשינו לממשלה כי הוא היה מפעילי מרד נובמבר בשנת 1831 והצליחו לעצור את המינוי, רק בשנת ה'תרי"ב 1852 הגיע האישור.
הנהגה > מחלוקת דפוס סלאוויטא

במחלוקת בין דפוס סלאוויטא לדפוס ראם בווילנא, צידד במדפיסי סלאוויטא, ועל אף שרבנים רבים לא הביעו את דעתם, מפני כבודו של רבי עקיבא איגר, ולמרות ידידותו עם בנו רבי שלמה איגר שלח מכתב בנושא לרבי עקיבא איגר בו חלק על דעתו.
הנהגה > נשיא כולל פולין

בשנת ה'תר"ח קיבל את נשיאות קופת רבי מאיר בעל הנס - כולל פולין, ופעל רבות למען תושבי ארץ ישראל. העריך מאוד את הלימוד בעיון, אך לא זנח את הבקיאות ודרש מתלמידיו לדעת לפחות עשרים דפים מן התלמוד בעל פה.
הנהגה > רישום לידת נכדו השפת אמת

כאשר נולד נכדו השפת אמת רשם בספר הרי"ף שעל שערו היה רושם את הולדת בניו ונכדיו: ”נכדי יהודה ליבוש שיחי' בן בני אברהם מרדכי שיחי' נולד למזל טוב יום ה' כ"ט ניסן ערב ראש חודש אייר תרז"ל (ה'תר"ז) יזכנו ה' יתברך לגדלו לכל טוב אמן כן יהיה רצון ונחה עליו רוח ה' רוח חכמה ובינה ורוח עצה וגבורה לפ"ק וכל אשר הוא עושה ה' מצליח בידו לפ"ק”
פטירתו

נפטר בכ"ג באדר ה'תרכ"ו, בעיר גור שבפולין, ונקבר באהל בבית הקברות המקומי, לימים נקבר לצדו נכדו השפת אמת האדמו"ר השלישי בשושלת חסידות גור.
על שמו נוסדו ישיבות חידושי הרי"ם של חסידות גור בתל אביב ובבני ברק.