stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריאן יאראביצה
קריירה

בקיץ 2010, הוא הצטרף למועדון הפולני קרקוביה קרקוב עם חוזה חתום לארבע שנים. ביוני 2011, הוא הושאל למועדון הבולגרי לודוגורץ ראזגרד לשנה אחת. בסיום העונה מריאן זכה יאראביצה עם הקבוצה באליפות הליגה ובגביע, וחזר לקרקוביה בתום העונה לאחר שהסתיימה תקופת ההשאלה.
הוא שיחק בנבחרות הנוער של סלובקיה - נבחרת סלובקיה בכדורגל עד גיל 19 (Slovakia U-19) בשנת 2008, ונבחרת סלובקיה בכדורגל עד גיל 21 (Slovakia U-21) בשנים 2009-2010.
הערות שוליים

↑  Marian Jarabica w Cracovii 5.08.2010, interia.pl
↑  Jarabica zagra w Bułgarii 18.06.2011, cracovia.pl
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מקוללה

מקוללה
מקוללה (בפורטוגזית: Maculelê), הוא ריקוד המשלב אמנות לחימה בו המשתתפים מנופפים במקלות עץ או חרבות ומכים אותם זה בזה. מקורו מאזור  באהיה שבברזיל והוא פותח על ידי עבדים אפריקאים. האטימולוגיה של השם מצביעה על שורשים אפריקאים משולבים. מקו משפות היורובה וללה מערבית שדיברו עבדים שמקורן ממדינות מוסלמיות באפריקה.
המקור

המקור של הריקוד/אמנות לחימה אינו ברור והדיון נסב סביב שלוש גרסאות. האחת טוענת כי המקוללה התפתח בשדות קנה הסוכר אשר רקדו על מנת להקל על סבלם מתנאי העבדות. הגרסה השנייה טוענת כי מקור המקוללה הוא בלחימה כאשר נלחמו העבדים באדוניהם. הגרסה השלישית טוענת למקור אמריקאי ילידי של הריקוד/אמנות לחימה והופך את המקוללה לאפרו-אינדיאני. שהמקוללה התפתח משבט הקוקומביס.
הרוקדים סביב מעגל הרודה באופן מסורתי לבושים בחצאיות קש או דשא מיובש, ואוחזים בידיהם שני מקלות מעץ הביריבה או חרבות פשוטות. לפעמים משלבים אל תוך הריקוד מאצ'טות ואפילו אש.
נוסף על כך יש
מקצב

ריקוד המקוללה מורכב מקצב של ארבעה רבעים, כאשר בשלושה הראשונים הרוקד מבצע אחד מצעדי המקוללה או צעד מרשים משל עצמו, וברביעי שני הרוקדים מכים זה במקלות של זה (בשני המקלות או מקל יד ימין).
במקביל, שאר הרוקדים שרים ומכים במקלות שלהם כאשר השירה מונחת על ידי אדם אחד.
במקוללה רוקדים לצלילי תוף גדול אשר מכונה "אטאבקי".
ראו גם

קפואירה
הערות שוליים

↑  "Maculelê". Associação de Capoeira Arte e Recreação Berimbau de Ouro. Retrieved 15 July 2010.
↑  The History of Maculele, באתר Mestre Chuvisco
1 2  Maculelê, באתר Roots of Brazil Capoeira - New York
משה פרופס

| --- | --- |

 לידה:  1922 פולין
 פטירה:  1985 (בגיל 63 בערך)
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול (1951)
 בת זוג:  רות פרופס, שולמית פרופס, מיריים פרופס
 צאצאים:  עמירם פרופס,צבייה רבינא,מירב רמו,דנה פרופס
 מספר צאצאים:  4
 
משה פרופס (1922 – 1985) היה צייר ישראלי.
חייו ומפעליו

משה פרופס נולד בפולין, ועלה עם הוריו ב-1925 לארץ ישראל.
פרופס נמנה עם מייסדי קיבוץ הראל. במלחמת הקוממיות שירת כקצין תרבות בחטיבת גבעתי שלחמה בחזית הדרום. בתום המלחמה יצא ללימודים בפריז, בירת הציור העולמי אז. משחזר לארץ הצטרף לקיבוץ עין החורש, והיה חבר בו משנת 1951 עד שנת 1958. משנת 1960 ועד מותו בשנת 1985 היה מורה מוכר מכובד ואהוב במכון אבני.
משה פרופס הציג אמנם כאמן אורח בתערוכה השנייה והתערוכה השלישית של קבוצת אופקים חדשים (אוקטובר 1949 במוזיאון תל אביב לאמנות ונובמבר אותה שנה בבית האמנים בירושלים), אך לא נמנה עם חבריה. יתרה מכך, במרוצת שנות החמישים נמנה עם חברי קבוצת העשרה שקמה כתגובת-נגד לקו הסגנוני של אופקים חדשים, יחד עם ציירים כאליהו גת, אלחנן הלפרן, שמעון צבר, קליר יניב, צבי תדמור ואחרים.
בשנת 1951 זכה בפרס דיזנגוף לציור, ובשנת 1958 זכה בפרס ההסתדרות לציירים חברי ההסתדרות.
משה פרופס התפרסם בעיקר באיורי ההגדה של פסח שלו: ההגדה הקיבוצית שיצאה לקיבוצי השומר הצעיר, וההגדה המסורתית שיצאה בהוצאת זימזון. וכן ההגדה של פסח, מהדורת מעריב. ההגדה הקיבוצית שאייר מוצגת בתערוכת ההגדות בהיכל שלמה.
על שמו של פרופס נקרא בניין במכון אבני.
מיצירותיו שנדפסו

הגדה של פסח, מצוירת בידי משה פרופס, כתובה בידי מרדכי אמיתי, תל אביב, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1973.
הגדה של פסח , צייר מ. פרופס, הגדה מסורתית, תל אביב, בהוצאת ש. זימזון, 1961.
יחי האומץ, לילדים, מאת מנחם תלמי, צייר - משה פרופס, תל אביב, הוצאת טברסקי, 1952.
לקריאה נוספת

אלישע פורת, הקו המסתלסל, ממואר על משה פרופס, מוסף הארץ, 19 באוגוסט 2011, עמ' 56.
מריאן זגברכט

| --- | --- |

מריאן זגברכט, תצלום משנת 2003.
 לידה:  27 באוגוסט 1945 (בת 79) שטארנברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 פרסים והוקרה:  Sigi-Sommer-Taler (2020)  פרס האמנות של שוואבינג (1982)  פרס ארנסט הופריכטר (1984)  מסדר ההצטיינות הבווארי 
 פרופיל ב-IMDb
 
מריאן זגברכט (בגרמנית: Marianne Sägebrecht; ‏ נולדה ב-27 באוגוסט 1945) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה גרמנייה. זגברכט ידועה בתפקידים בהם גילמה בסרטים "שוגרבייבי", "קפה בגדד" ו"מלחמת רוז ברוז".
קורות חיים

זגברכט נולדה ב-27 באוגוסט 1945 בשטארנברג, בבווריה שבגרמניה.
היא החלה את הקריירה שלה כשחקנית תיאטרון אשר הופיעה בעיקר בתיאטרון אלטרנטיבי ובמופעי קברט.
בשנת 1977 ראה אותה הבמאי פרסי אדלון בהופעה של "אדל שפיצדר" בה גילמה זונה. אדלון נתן לה את התפקיד של מאדאם סנצ'ז/גברת סנצ'ו פנסה בהפקת הטלוויזיה "הר קישוט" (Herr Kischott - עיבוד מודרני של הרומן דון קישוט) משנת 1979. בשנת 1983 השתתפה בסרטו של אדלון "The Swing" ובשנת 1985 זכתה לתפקיד הראשי בסרט "שוגרבייבי" בבימויו של אדלון. הצלחת הסרט הביאה להשתתפותה בתפקיד הראשי ב"קפה בגדד" בשנת 1987.
בעקבות צילום "קפה בגדד" החלה להשתף בסרטים אמריקאיים ובהם סרטו של פול מזורסקי "ירח מעל פרדור" בשנת 1988 וסרטו של דני דה ויטו "מלחמת רוז ברוז" משנת 1989.
עם שובה לגרמניה, גילמה בשנת 1990 בסרט "מרתה ואני" את דמותה של גרמנייה בשנות ה-30 אשר נישאה למעסיקה היהודי. בשנת 1994 השתתפה בקומדיה השחורה "מונה חייבת למות".
ב-1967 נולדה בתה.
סרטים בהם השתתפה

Die Schaukel‏ (1983) - טאנדלרין
Ein irres Feeling‏ (1984) - אימו של אלפה
Im Himmel ist die Hölle los‏(1984) - כתבת
שוגרבייבי (1985) - מריאן
קפה בגדד (1987) - יסמין
Crazy Boys ‏(1987) - גברת הרמן
ירח מעל פרדור (1988) - מגדה
רוזלי יוצאת לקניות (1989) - רוזלי
מלחמת רוז ברוז (1989) - סוזן
מרתה ואני (1991) - מרתה
La Vida láctea ‏(1992) - אלוהה
Dust Devil ‏(1992) - ד"ר לידצינגר
Mr. Bluesman‏ (1993) - אמה
מונה חייבת למות (1994) - מונה
Erotique‏ (1994) - הילדה
Beauville ‏(1995)
All Men are Mortal ‏(1995) - אני
Der Unhold‏ (1996) - גב' נטה
Lorenz im Land der Lügner‏ (1997) - טאנטה מרטה
Johnny‏ (1997)
Soleil ‏(1997) - טאטה ג'אנטה
Left Luggage ‏(1998) - אימה של חייה
Spanish Fly‏ (1998) - רוזה
Asterix and Obelix vs Caesar‏ (1999)
Großglocknerliebe‏ (2003)
משאב

ערך זה עוסק בחומר או מוצר. אם התכוונתם לשימושים אחרים במונח משאב, ראו .
עדרים של זברות, גנואים ודלגנים שותים יחדיו בבור מים באטושה, נמיביה. מים הם משאב נדיר באזורים רבים ברחבי אפריקה החמה.
משאבֿ (נהגה בבי"ת רפה; אך בנטייה משאבּים) הוא חומר או מוצר המשמש להפקת תועלת, אשר נדרש מאמץ כלשהו להשגתו. בדרך כלל משאבים הם חומרים, מוצרים, שירותים, הון אנושי, או נכסים אחרים. ניצול משאבים עשוי להוביל להגדלת עושר, רווחה, סיפוק צרכים, רצונות, תפקוד תקין של מערכות ושיפורן. משאב טבע, מנקודת מבט אנושית, הוא דבר שהושג מהסביבה כדי לספק צרכים ורצונות אנושיים. מנקודת מבט ביולוגית או אקולוגית רחבה משאב הוא כל דבר המספק צרכים של אורגניזם (משאב ביולוגי).
המונח "משאב" משמש בתחומים רבים ובהם כלכלה, ביולוגיה, אקולוגיה, מדעי המחשב, ניהול משאבּי אנוש, סוציולוגיה ועוד. בדרך כלל בהקשרים של מונחים נוספים כגון נגישות, תחרות, חלוקה, קיימות ושימור.
תכונות

שלוש תכונות עיקריות למשאבים:
נחיצות: המשאב הוא תנאי הכרחי להפקת התשומה;
זמינות מוגבלת: לצורך הפקת התשומה זמינותו של המשאב מוגבלת;
התכלות: השימוש במשאב מדלל או מכלה אותו.
היות שהמשאבים אינם נגישים באופן בלתי מוגבל, מתבצעת הקצאת המשאבים באמצעות ניהול משאבים. אופן הקצאת המשאבים מהווה נושא מהותי בכל אחד מהתחומים ולעיתים קרובות מקור למחלוקת.
מוצרים או חומרים מהווים משאב לצורך מסוים. מוצר שאינו כולל את שלוש התכונות לעיל אינו מוגדר כמשאב. לדוגמה: אוויר, על אף שמספק צורך חיוני של אורגניזמים, אינו משאב, כיוון שזמינותו אינה מוגבלת והוא אינו מתכלה. למרות זאת, לצורך ביצוע משימות בחלל או מתחת לפני המים אוויר מהווה משאב וניהול השימוש בו במצבים אלה קריטי.
תכונות > תנאי סביבה

יש להבדיל בין משאבים לבין תנאי סביבה: תנאי סביבה עשויים, כמו משאבים, להוות אילוץ להשגת תפוקות, וכן עלולים לא להתקיים בכמות מספקת, אך השימוש בהם לא מדלדל או מכלה אותם ולא משנה את התנהגותם. להלן דוגמאות להבדלים בין משאבים לתנאי סביבה:
תדרי רדיו כמותם סופית, אך מרגע שהוקצו אינם מתכלים ואינם משתנים. מדובר אם כן בתנאי סביבתי שאינו מספיק לצורכי האדם (והתוצאה היא רדיו פיראטי) ושמחייב הקצאה.
קרינת השמש הכרחית לייצור אנרגיה סולרית, אך כמותה משתנה בתלות בתנאים שונים כשעות היום, מזג אוויר, ומיקום גאוגרפי. לכן, למרות שלצורך ייצור אנרגיה סולרית ייתכן מחסור בקרינת שמש, זהו תנאי סביבתי ולא משאב.
ראו גם

משאב טבע
משאב מערכת
עפרה (מחצב)
נחלת הכלל
מרי פיטרס (אתלטית)

ליידי מרי אליזבת פיטרס (באנגלית: Lady Mary Elizabeth Peters; נולדה ב-6 ביולי 1939) היא אתלטית בריטית בעבר. היא אלופה אולימפית ושיאנית העולם בקרב חמש.
ביוגרפיה

פיטרס נולדה בהלווד, לנקשייר, ובגיל 11 עברה עם משפחתה לבאלימניה שבצפון אירלנד. בין השנים 1958–1974 ייצגה את צפון אירלנד במשחקי חבר העמים.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סיימה פיטרס במקום רביעי בקרב חמש בתוצאה של 4797 נק' ובמקום 14 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.46 מטר.
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה בשנת 1966 זכתה פיטרס במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.29 מטר.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיימה פיטרס במקום תשיעי בקרב חמש בתוצאה של 4803 נק'.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1970 זכתה בפיטרס בשתי מדליות זהב, בקרב חמש בשיא תחרות חדש של 5148 נק' ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.93 מטר.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית ושיאנית עולם

באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה פיטרס במדליית זהב בקרב חמש בשיא עולם חדש של 4801 נק', לפני הפייבוריטית המקומית, היידה רוזנדהל שזכתה יומיים לפני כן במדליית זהב בקפיצה לרוחק (4791 נק') ובורגלינדה פולק ממזרח גרמניה (4768 נק').
במשחקי חבר העמים הבריטי בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד בשנת 1974 זכתה פיטרס במדליית זהב בקרב חמש בתוצאה של 4455 נק'.
תארים והישגים

בשנת 1973 התקבלה פיטרס כחברה במסדר האימפריה הבריטית והגיעה בשנת 2000 לדרגה הרביעית מתוך חמש, דיים מפקדת (Dame Commander, DBE).
ב-2019 הוענק לה תואר גברת עמיתה במסדר הבירית.
כיום, מתגוררת פיטרס בליסבורן בסמוך לבלפסט.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר משוכות: 13.29 שניות (1972)
קפיצה לגובה: 1.82 מטר (1972)
הדיפת כדור ברזל: 16.40 מטר (1970)
קרב חמש: 4801 נק' (1972) שיא עולם
משה פראוסניץ

| --- | --- |

 לידה:  8 בדצמבר 1922 ברלין, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  1 ביולי 1998 (בגיל 75) ירושלים 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אדינבורו 
 תרומות עיקריות
 ארכאולוג ישראלי שהתמחה בתחום הפרהיסטוריה
 
עבודת הדוקטורט של משה פראוסניץ בנושא כלי צור נאוליתיים יצאה לאור כספר באנגלית.
משה (מקס) ו' פּרַאוּסניץ (Moshe W. Prausnitz;‏ 8 בדצמבר 1922, ברלין – 1 ביולי 1998, ירושלים) היה ארכאולוג ישראלי שהתמחה בתחום הפרהיסטוריה.
ביוגרפיה

פראוסניץ נולד בברלין בירת גרמניה ב-1922. עלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1937, בגיל 15, והתגורר על הר הכרמל בחיפה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה למד באוניברסיטת אדינבורו שבסקוטלנד. בשנת 1953 נסע להשתלם באנגליה ולמד אצל הפרהיסטוריון הנודע ויר גורדון צ'ילד. את לימודי הדוקטורט עשה באוניברסיטה העברית. עבודתו עסקה ב"כלי צור נאוליתיים" היא יצאה לאור באנגלית כספר בשם "From Hunter to Farmer and Trader".
פראוסניץ עבד באגף העתיקות. עבודתו הראשונה הייתה בחפירות בקיסריה כעוזר לפרופסור שמואל ייבין, מנהל האגף דאז. החפירה הראשונה שניהל (יחד עם מרים תדמור) הייתה בראש הנקרה. במסגרת עבודתו ניהל וחפר באתרים ארכאולוגים רבים. בין האתרים שחפר: בית הקברות ליד תל אבו הואם (1952); שרידי כנסייה ויישוב ביזנטי ליד שבי ציון (1955); תל אכזיב (1958–1998), ביחד עם המכון המזרחי של אוניברסיטת רומא, חפירה שהמשיכה אילת מזר בהצעתו, לאחר מותו; תל עלי  – אתר נאוליתי מדרום לכנרת; תל כברי; בהרצליה – אתר פרהיסטורי; האתר הנאוליתי הטבוע נווה ים ביחד עם ארנסט אליעזר ורֶשנֶר; אתר מהתקופה הפלאוליתית התחתונה מחצבת עברון בגליל, ביחד עם אברהם רונן; מבצר ראש מיה בחיפה ואתרים נוספים.
בשנת 1959, בהיותו מפקח מחוז הצפון של אגף העתיקות, הגיש לרמטכ"ל חיים לסקוב תלונה כנגד משה דיין וקצינים נוספים על חפירות בלתי חוקיות שבוצעו בתל אל-ערבי הסמוך לקיבוץ יסעור בגליל, בדרישה להחזרת ממצאים שנלקחו על ידם מהאתר. לאחר מכן היה אחד מחמשת המפקחים האזוריים באגף העתיקות (יחד עם רם גופנא, יוסף נווה, יוסף ליבוביץ ולוי יצחק רחמני) שכתבו מכתב תלונה על דיין, וקראו להפסקת פעילות החפירה שלו. בן-גוריון השתיק את המאורע.
פראוסניץ שימש בתקופה מסוימת גם כעורכו של "מתקופת האבן", כתב העת המדעי של העמותה הישראלית לפרהיסטוריה.
נפטר בירושלים בקיץ 1998, בגיל 75 ונקבר בבית הקברות גבעת שאול בירושלים.
 הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
עזבונו הועבר לרשות העתיקות.
לקריאה נוספת

מרים תדמור, 'לזכר נעדרים: משה פראוסניץ', קדמוניות (רבעון לעתיקות ארץ-ישראל וארצות המקרא) 32, 117 (1999), 59-60.
עופר בר יוסף ויוסף גרפינקל, הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב, ירושלים, הוצאת אריאל בשיתוף מוזיאון התרבות הירמוכית ע"ש יהודה רות, 2008, עמ' 330.
משה פראוסניץ, 'From Hunter to Farmer and Trader', ירושלים, 1970.
'Obituaries: Prausnitz, Moshe,' Israel Exploration Journal 49 (1999), 144.
Prausnitz, Moshe. W. (1975). Rosh Maya (Kh. Rushmiya), Haïfa(הקישור אינו פעיל). Revue Biblique, 82(4), 591–594.
הערות שוליים

↑  העבר שב לשבי ציון, דבר, 13 בדצמבר 1957.
↑  מינהל השימור - שבי ציון כנסייה ושרידי יישוב ביזנטי
↑  נסתיימה עונת החפירה הראשונה בתל אכזיב, דבר, 25 בספטמבר 1963.
↑  משה פראוסניץ, 'From Hunter to Farmer and Trader', ירושלים, 1970
↑  רן שפירא, מגילות משה דיין, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2004.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007404529505171  BIBSYS: 1051800  GND: 1237668255  ISNI: 0000 0000 6670 2081  LCCN: no2007074266  NLA: 35432101  RERO: 02-A008777304  SUDOC: 224219685  VIAF: 306119050   WorldCat (עם VIAF): 306119050
משה צוריך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 ביוני 1943 (בן 81) בוקרשט, רומניה 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1962–1988 (כ־26 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 קצין מודיעין של חטיבה 188  ראש ענף מחקר בחטיבת המחקר  קצין מודיעין של פיקוד הצפון  סגן ראש חטיבת המחקר  נספח מודיעין בארצות הברית
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 עיטורים
  צל"ש הרמטכ"ל
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל העמותה לתיירות ונופש חיפה
 
משה צוריך (צור) (נולד ב-29 ביוני 1943) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת אלוף-משנה, מעוטר צל"ש הרמטכ"ל. שירת בתפקידים בכירים באגף המודיעין.
ביוגרפיה

צוריך התגייס לצה"ל ב-1962 ושירת בחיל המודיעין. הוא שימש ראש זירת סוריה במודיעין פיקוד הצפון. במלחמת יום הכיפורים שימש קצין המודיעין של חטיבה 188 שהגנה על דרום ומרכז רמת הגולן. בקרב על נפח נלחם עם כוחות החטיבה ותוך כדי שחיקתה סייע בארגון צוותים חדשים על טנקים כשירים. לאחר השמדת החטיבה הצטרף ליחידה אחרת ונלחם בקרבות הבלימה וההבקעה ברמת הגולן. לאחר המלחמה נטל חלק בהקמה מחדש של חטיבה 188 ושיקומה. על פועלו במלחמה עוטר בצל"ש הרמטכ"ל. בהמשך שירותו הצבאי שימש ראש ענף מחקר בחטיבת המחקר, במלחמת לבנון הראשונה שימש קצין המודיעין של פיקוד הצפון, לאחר מכן שירת כסגן ראש חטיבת המחקר ונספח לענייני מודיעין בארצות הברית. ב-1988 השתחרר משירות הקבע.
לאחר שחרורו עסק בייעוץ ביטחוני. ב-1993 מונה למנכ"ל הלשכה לייזום וקידום עסקי בעיריית חיפה וב-1999 מונה למנכ"ל העמותה לתיירות ונופש חיפה. כמו כן משמש עוזר נשיא לשכת המסחר והתעשייה חיפה והצפון.
נשוי לנועה, אב לשלושה וסבא לשישה.
מרי פילדס (פמניסטית)

| --- | --- |
 לידה:  1789 קורק, אירלנד 
 פטירה:  1876 (בגיל 87 בערך) 
 תקופת הפעילות:  מ-1819 
 
מרי פילדס (באנגלית: Mary Fildes ‏;1789? – 1876) הייתה נשיאת האגודה לרפורמות נשיות במנצ'סטר בשנת 1819, ושיחקה תפקיד חשוב בעצרת ההמונים במנצ'סטר באותה שנה שהסתיימה בטבח פיטרלו. היא הייתה גם סבתו של האמן לוק פילדס דרך בנה ג'יימס.
משפחה

היא נולדה כמרי פריצ'רד בקורק, אירלנד, בין 1789 ל-1792, היא באה ממשפחה של חנוונים במנצ'סטר. הקשרים המשפחתיים הידועים שלה היו וולשים ולא אירים, ייתכן שהוריה פשוט ביקרו באירלנד בלידתה. היא נישאה לוויליאם פילדס, תעשיין, ב-18 במרץ 1808 בסטוקפורט, אנגליה. נולדו להם שמונה ילדים: ג'יימס (נ' 1808; אביו של לוק פילדס), סמואל (נ' 1809), ג'ורג' (נ' 1810), רוברט (נ' 1815), שרה (נ' 1816), תומאס פיין (נ'. 1818), הנרי האנט (נ' 1819), וג'ון קרטרייט (נ' 1821).
מרי קראה לילדיה הצעירים על שם כמה מהדמויות הפוליטיות הבולטות באותם ימים: ג'ון קרטרייט, תומאס פיין והנרי האנט.
טבח פיטרלו

בשנת 1819, ב-16 באוגוסט, התאספה קבוצה גדולה של עשרות אלפי עובדים ועובדות בשדה פתוח בפאתי מנצ'סטר. קבוצה של רפורמיסטיות ממנצ'סטר שנכנסה עם הכרכרה של הפוליטיקאי והרפורמטור, הנרי האנט. מרי נסעה בקדמת הכרכרה והניפה דגל. היא עלתה על המדרכה ועמדה בחזית עם הדגל, יחד עם פעילות נוספות. אליזבת גאונט ושרה הארגריבס ישבו בכרכרה של האנט בקרבת מקום. העיתונאי הרדיקלי הלונדוני ריצ'רד קרליל, שנכח בעצרת, תיאר אותה כדמות הרואית ונתן לה מקום נכבד בתיאור האירוע.
מחשש מתסיסה ומהומות, בית המשפט החליט לעצור את ראשי המפגינים בניהם האנט ופילדס. כמו כן הובאה תגבורת של פרשים צבאיים. אנשי מנצ'סטר וסלפורד הגיעו ראשונים, ולאחר שהאנט נעצר הם תקפו את הקהל המפגין תפסו והשמידו דגלים וכרזות וגרמו לבהלה. הכוחות הסדירים שהגיעו זמן קצר לאחר מכן הסתערו לפנות את המקום וגרמו לנפגעים נוספים.
בסופו של האירוע, היו כשמונה עשר הרוגים וכמעט שבע מאות פצועים קשה. נשים רפורמיות אחרות שנחשבו בטעות כמרי פילדס, הוכו, ונעצרו במשך ימים רבים ללא אישום. פילדס עצמה הופלה ארצה על ידי פרש שתפס את דגלה, ונמלטה בקושי מחבטה של חרבו. היא ברחה והתחבאה במשך שבועיים.
מאוחר יותר היא הכירה את הסופרת של מנצ'סטר איזבלה בנקס, שכללה פרט נוסף ברומן "איש מנצ'סטר" משנת 1876: "גברת פילדס תלויה על במת הכרכרההחזיקה את שמלתה הלבנה. היא נחתכה לרוחבה. גופתה נחשפה על ידי קצין חיל הפרשים".
פילדס מסרה גרסה משלה בעתירה לבית הנבחרים במאי 1821.
טבח פיטרלו > חיים פוליטיים

מרי פילדס הייתה רפורמטורית, אך לא סופרג'יסטית כפי שלעיתים טוענים. היא לא (בפומבי, לפחות) דגלה בהצבעות לנשים, אבל כמו רוב הרפורמטוריות בדורה היא האמינה שנשים צריכות להילחם לצד גברים על הצבעה לכל בעלי הבית הבוגרים. כך ניתן יהיה להפעיל אותן למען האינטרסים של הכלל.
היא נשארה רפורמית, ב-1833 נשאה נאום כדי להשיק סניף של האיחוד הפוליטי הנשי, והרצתה על 'מלחמה' בצ'ורלטון ליד מנצ'סטר ב-1843, שני נאומיה פורסמו בעיתונות רדיקלית.
שנותיה המאוחרות של מרי פילדס היו נוחות יחסית. עד 1846, היא הייתה אלמנה שחיה בגלאזגו, אולי עם קרובי משפחה של בעלה. ב-1849 היא ירשה מאמה ארבעה בתים בצ'סטר, עיר מחוז על גבולות וולייס, לשם היא עברה.
ב-1854 היא נסעה לליברפול, הנכד המבוגר שלה לוק פילדס עבר לגור איתה בצ'סטר. היא יכלה לשלם עבור שיעורים בבית הספר לאמנות וורינגטון, וכך הפכה אותו לאחד הציירים המפורסמים ביותר של אנגליה הוויקטוריאנית.
היא מתה מברונכיטיס במנצ'סטר ב-3 באפריל 1876
הערות שוליים

↑  Oxford Dictionary of National Biography. British Academy, Oxford University Press. (Online ed.). Oxford.
↑  D'Cruze, Shani; Jackson, Louise A. (2009). Women, crime and justice in England since 1660. Houndmills, Basingstoke, Hampshire: Palgrave Macmillan. p. 91
↑  Poole, Robert (2019). Peterloo: the English Uprising. Manchester: Oxford University Press. pp. 285–90, 305–07.
↑  "The Battle of the Press, Life of Richard Carlile by Theophila Carlile Campbell"
↑  Banks, Isabella (1896). The Manchester Man. Manchester: Abel Heywood. pp. chs 18–19, & pg. 462.
↑  "Remembering Peterloo". History of Parliament. 18 July 2019
↑  Hampson, J. (27 July 1833). "Letter to the Editor". Poor Man's Guardian.
↑  "Advertisement". Northern Star. 14 January 1843.
ריצ'רד קרלייל, טבח פיטרלו, 1819. על הבמה מצד שמאל בשמלה לבנה עומדת מרי פילדס, עם דגל.
מושג המספר ביוון העתיקה

יוון העתיקה באזור המאה ה-5 לפנה"ס.
מספרים ביוון העתיקה היוו את הבסיס שממנו צמחה המתמטיקה כולה באותה העת.
המספר לא היה אמנם המצאה או תגלית של היוונים הקדמונים, שכן שימוש במספרים החל כבר בתרבויות הבבלית והמצרית, אך מתמטיקאים יוונים הציגו מגוון תפישות חדשניות למושג הזה.
מבוא > מתמטיקה ביוון העתיקה

הגם שלא נמצאו כתבים מלאים רבים המתוארכים לפני שנת 30 לפנה"ס, המתעדים את ההיסטוריה של המתמטיקה בימי יוון הקדומה באופן סינכרוני, קיימות התייחסויות רבות למתמטיקה מהתקופה הקלאסית ועד לסוף התקופה ההלניסטית ובכתבים מאוחרים יותר.
ההתייחסות השלמה ביותר למתמטיקה היוונית העתיקה היא זו של פרוקלוס, בן המאה החמישית לספירה, שכתב פרשנות לספרו של אוקלידס, "יסודות", שנכתב בשנת 300 לפנה"ס לערך.
המתמטיקה ביוון העתיקה מהווה בסיס חשוב (גם אם לא בלעדי) למתמטיקה המודרנית. תכליתה נבדלת מזו שהייתה מקובלת בתרבויות המצרית והבבלית - שם התכלית הייתה פרקטית לצורכי חישוב, והיא דומה יותר (מכל מתמטיקה שקדמה לה), למתמטיקה הנלמדת באוניברסיטאות של ימינו, שבה גלומים רעיונות וגישות פורצי דרך שעקבותיהם ניכרים גם במתמטיקה המודרנית.
המתמטיקה היוונית הייתה בעלת מספר מאפיינים ייחודיים. הבולטים בהם היו:
הוכחה - שימוש ברעיון ההוכחה ככלי לבחינת אמיתות טענות מתמטיות.
אופי לא אמפירי - שימוש ברעיונות שאינם ניתנים בהכרח להוכחה בעזרת כלי שרטוט - למשל סרגל ומחוגה.
הוכחה בדרך השלילה - פרקטיקה נפוצה בקרב מתמטיקאים, שאת העדות ההיסטורית הראשונה לה אנו מוצאים במתמטיקה ביוון העתיקה, בין היתר בגילוי מושג האינקרומנזביליות.
ישנן מספר בעיות מפורסמות, הידועות בשם "הבעיות הקלאסיות". בעיות אלו, לצד אחרות, הן עדות ליצירתיות ולייחודיות של המתמטיקה ביוון העתיקה, והן מדגימות את הבסיס לנושאים מתמטיים מתקדמים שאנחנו לומדים גם היום.
בעיית האינקומנזורביליות - הגילוי כי קיימים מספרים שאין להם "מידה משותפת", בניגוד לתפישה הרווחת באותה העת, לפיה כל המספרים יכולים להיות מבוטאים כיחס בין מספרים טבעיים - דבר שהוביל בהמשך הדרך לגילוי מספרים שאינם ניתנים לביטוי ביחס כזה - מספרים אי-רציונליים.
הכפלת הקובייה - "בהינתן מקצוע של קובייה, כיצד ניתן לבנות ממנה מקצוע של קובייה בעלת נפח כפול מהנפח המקורי".
ריבוע המעגל - או "תרבוע העיגול" - האם ניתן ליצור ריבוע השווה בשטחו לזה של מעגל בעזרת מספר סופי של צעדים.
חלוקת הזווית - או "שילוש הזווית" - כיצד ניתן לחלק זווית נתונה לשלושה חלקים שווים.
את הבעיות הללו ניסו מתמטיקאים יוונים לפתור בעזרת שימוש בסרגל ומחוגה, והן נחשבו לבעיות פתוחות עד המאה ה-19, שאז, בעזרת תורת גלואה, הצליחו להוכיח כי לא ניתן לפותרן באמצעות עזרים אלה.
מבוא > מתמטיקה ביוון העתיקה > הפיתגוראים ויחסם למספרים

פיתגורס, אחד מגדולי חכמי יוון בעת העתיקה, היה מתמטיקאי ופילוסוף ומייסד האסכולה הפיתגוראית שנקראה על שמו ופעלה באזור אסיה הקטנה בין המאה הששית לפנה"ס למאה הרביעית לפנה"ס.
הפיתגוראים היו קבוצה סגורה ופרטית אשר חבריה עברו מבחני קבלה, אשר שמרה על סודיות גדולה בקשר לעבודתה. הם פעלו כמסדר דתי ובית ספר פילוסופי ועסקו במתמטיקה, במוזיקה ובאסטרונומיה.
התעניינותם של הפיתגוראים במספרים הובילה אותם לחקור את תכונותיהם, כאשר את צעדיהם הראשונים עשו בחקר ההבדלים בין מספרים זוגיים לאי זוגיים. הם האמינו כי המספר הטבעי הוא יסודו של העולם. כלומר, המספר הוא אבן הבניין של כל הדברים, כך שלכל דבר קיים יש מספר המייצג אותו, ומכאן הסיקו שדבר שאינו ניתן לביטוי מתמטי שכזה אינו קיים.
גישה מתמטית-פילוסופית זו באה לדוגמה באפיון הקשר בין אורכי מיתרים לצלילים שהם מפיקים או בין מרחקים בין כוכבים, לבין נוסחאות מתמטיות שונות. כמו כן, היא מתבטאת גם בגילויו של פיתגורס כי הסולם המוזיקלי הוא מספר וניתן לתאר צלילים באמצעות שברים של מספרים שלמים.
מבוא > המספר

בתקופת הפיתגוראים לא נעשה עדיין שימוש במערכת הספרתית שנמצאת בשימוש היום, ובפרט שימוש במניפולציות אלגבריות, במערכות של משוואות ובהגדרת פונקציות, אלא בעיקר הסתמכו על גאומטריה.
עם זאת, היוונים השתמשו בשיטה העשרונית המקובלת היום. במאה השישית לפנה"ס, הא"ב היווני הכיל 24 אותיות. אליהן התווספו שלושה סמלים נוספים, כך שייצגו את האחדות (1–9), העשרות (10–90) והמאות (100–900) באופן הבא:
| אות | ערך | אות | ערך | אות | ערך |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| αʹ‎ | 1 | ιʹ‎ | 10 | ρʹ‎ | 100 |
| βʹ‎ | 2 | κʹ‎ | 20 | σʹ‎ | 200 |
| γʹ‎ | 3 | λʹ‎ | 30 | τʹ‎ | 300 |
| δʹ‎ | 4 | μʹ‎ | 40 | υʹ‎ | 400 |
| εʹ‎ | 5 | νʹ‎ | 50 | φʹ‎ | 500 |
|  ϛʹ‎ | 6 | ξʹ‎ | 60 | χʹ‎ | 600 |
| ζʹ‎ | 7 | οʹ‎ | 70 | ψʹ‎ | 700 |
| ηʹ‎ | 8 | πʹ‎ | 80 | ωʹ‎ | 800 |
| θʹ‎ | 9 | ϟʹ‎ | 90 | ϡʹ‎ | 900 |
כך לדוגמה:
MA הוא 41.
PNE הוא 155.
סוגי מספרים ביוון עתיקה

השימוש במספרים ביוון העתיקה לא היה נפוץ כפי שהוא בתקופה המודרנית, ליוונים היו דרכים שונות לתאר מספרים. אחת מהן הייתה בנייה של צורות המתארות מספרים בעזרת אבנים, וכפי שנעשה במספרים ריבועיים, משולשים, מחומשים ומשושים.