stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניר עקיבא
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ניר עקיבא באתר תנועת העבודה הישראלית
↑  שמות חדשים ליישובים בנגב, על המשמר, 16 במאי 1954
↑  צו בדבר המועצה האזורית שלחים, 10 ביוני 1956, ילקוט הפרסומים 617, עמ' 963
↑  900 משפחות ייקלטו השנה בהתיישבות החדשה, דבר, 12 בינואר 1958
↑  גוברת התנועה מהעיר אל הכפר, דבר, 21 בינואר 1958
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588155005171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משלחת מס' 27 לתחנת החלל הבין-לאומית

חברי המשלחת
תג המשלחת
תיאור תחנת החלל בזמן פעילות המשלחת
משלחת מס' 27 (באנגלית: Expedition 27) הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-16 במרץ 2011 ועד ל-23 במאי 2011. מפקד המשלחת היה דמיטרי קונדרטייב מרוסיה. פעילות המשלחת נמשכה 68 ימים.
הרכב המשלחת

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 16> 03.2011–6.04.2011 | 6> 04.2011–23.05.2011 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיה דמיטרי קונדרטייב | מפקד משלחת | סויוז TMA-20 |  |  | סויוז TMA-20 | מפקד טיסה סויוז TMA-20, חבר משלחת מס' 26, מפקד משלחת מס' 27 |
| ארצות הברית קתרין קולמן | מהנדסת טיסה | סויוז TMA-20 |  |  | סויוז TMA-20 | חברת משלחת מס' 26 ו-27 |
| איטליה פאולו נספולי | מהנדס טיסה | סויוז TMA-20 |  |  | סויוז TMA-20 | חבר משלחת מס' 26 ו-27 |
| רוסיה אלכסנדר סאמוקוטייב | מהנדס טיסה | סויוז TMA-21 |  |  | סויוז TMA-21 | מפקד טיסה סויוז TMA-21, חבר משלחת מס' 27, 28 |
| רוסיה אנדריי בוריסנקו | מהנדס טיסה | סויוז TMA-21 |  |  | סויוז TMA-21 | חבר משלחת מס' 27, 28 |
| ארצות הברית רון גאראן(אנ') | מהנדס טיסה | סויוז TMA-21 |  |  | סויוז TMA-21 | חבר משלחת מס' 27, 28 |
פעילות המשלחת

פעילות המשלחת החלה ב-16 במרץ 2011 עם עזיבת חללית סויוז TMA-01M בה היה מפקד המשלחת מס' 26 סקוט קלי וחלק מצוותו. בשלב ראשון המשלחת כללה 3 אנשים שהיו חלק של משלחמת מס' 26.
ב-28 במרץ מתחנת החלל התנתקה חללית מטען HTV-2 שעגנה במודול הרמוני.
ב-2 באפריל בעזרת מדחפי חלליות מטען "HTV-2", "פרוגרס M-09M" ומודול "זבזדה" בוצע שינוי גובה מסלול של תחנת החלל.
ב-6 באפריל 2010 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-21 עם 3 חברי המשלחת החדשים.
ב-22 באפריל מתחנת החלל התנתקה חללית מטען פרוגרס M-09M שהייתה מחוברת למודול "פירס" מינואר.
ב-29 באפריל לתחנת החלל התחברה חללית מטען פרוגרס M-10M שהתחברה למודול "פירס". החללית הביאה כ-2,645 ק"ג אספקה. היא עזבה את תחנת החלל באוקטובר.
ב-18 במאי לתחנת החלל הגיע מעבורת החלל אנדוור במסגרת משימה STS-134 (סטיבן לינדזי היה מפקד צוות). המשימה יועדה להביא אל תחנת החלל הבין-לאומית את המנשא הלוגיסטי EXPRESS 3, וגלאי AMS02. היא התחברה למודול "הרמוני". חברי צוות המעבורת ביצעו 4-פעמים פעילות חוץ-רכבית באורך כולל של כ-29 שעות. בסך הכול לתחנת החלל הועברו מצרכים וציודים רבים. המעבורת התנתקה מתחנת החלל ב-30 במאי 2011.
ב-23 במאי קונדרטייב, קולמן ונספולי נכנסו לחללית סויוז TMA-20 וחזרו לכדור הארץ. אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 28.
חברי המשלחת ביצעו מספר רב של ניסויים מדעים בתחומים שונים.
משלחת מס' 25 לתחנת החלל הבין-לאומית

חברי המשלחת
תג המשלחת
תיאור תחנת החלל בזמן פעילות המשלחת
משלחת מס' 25 (באנגלית: Expedition 25) הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-25 בספטמבר 2010 ועד ל-26 בנובמבר 2010. מפקד המשלחת היה דאגלס וילוק מארצות הברית. פעילות המשלחת נמשכה 62 ימים.
ב-1 בנובמבר תחנת החלל הבין-לאומית עברה את 10 שנות פעילותה.
הרכב המשלחת

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 25> 09.2010–10.10.2010 | 10> 10.2010–26.11.2010 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית דאגלס וילוק | מפקד המשלחת | סויוז TMA-19 |  |  | סויוז TMA-19 | חבר משלחת מס' 24, מפקד משלחת מס' 25 |
| רוסיה פיודור יורצ'יחין | מהנדס טיסה | סויוז TMA-19 |  |  | סויוז TMA-19 | מפקד טיסה סויוז TMA-19, חבר משלחת מס' 24,  עבר למשלחת מס' 25 |
| ארצות הברית שאנון ווקר | מהנדסת טיסה | סויוז TMA-19 |  |  | סויוז TMA-19 | חברה משלחת מס' 24, עברה למשלחת מס' 25 |
| ארצות הברית סקוט קלי | מהנדס טיסה | סויוז TMA-01M |  |  | סויוז TMA-01M | חבר משלחת מס' 25 ו-26 |
| רוסיה אלכסנדר קאלרי | מהנדס טיסה | סויוז TMA-01M |  |  | סויוז TMA-01M | מפקד טיסה סויוז TMA-01M, חבר משלחת מס' 25 ו-26 |
| רוסיה אולג סקריפוצ'קה | מהנדס טיסה | סויוז TMA-01M |  |  | סויוז TMA-01M | חבר משלחת מס' 25 ו-26 |
פעילות המשלחת

פעילות המשלחת החלה ב-25 בספטמבר 2010 עם עזיבת חללית סויוז TMA-18 בה היה מפקד המשלחת מס' 24 אלכסנדר סקבורצוב וחלק מצוותו. בשלב ראשון המשלחת כללה 3 אנשים שהיו חלק של משלחמת מס' 24.
במשך פעילות המשלחת תחנת החלל הייתה מחוברת חללית מטען פרוגרס M-07M.
ב-10 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-01M עם 3 חברי המשלחת החדשים. היא התחברה למודול "פואיסק".
ב-21 באוקטובר בעזרת מדחפי חללית מטען "פרוגרס M-07M" בוצע עדכון גובה מסלול של תחנת החלל.
ב-30 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית אספקה פרוגרס M-08M עם אספקה חדשה בהיקף של כ-2,500 ק"ג. היא התחברה למודול "פירס". החללית התנתקה מתחנת החלל בינואר 2011.
ב-15 בנובמבר יורצ'יחין וסקריפוצ'קה ביצעו פעילות חוץ-רכבית שבמהלכה בוצעו מספר עבודות תחזוקה. התקנת מצלמה נוספת על מודול "ראסווט" לא הצליחה. הפעילות נמשכה כ-6.5 שעות.
ב-23 בנובמבר בעזרת מדחפי חללית מטען "פרוגרס M-07M" בוצע עדכון גובה מסלול של תחנת החלל.
ב-26 בנובמבר וילוק, יורצ'יחין וווקר נכנסו לחללית סויוז TMA-19 וחזרו לכדור הארץ. אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 26.
חברי המשלחת ביצעו מספר רב של ניסויים מדעים בתחומים שונים.
ניר נין-נון

| --- | --- |

 לידה:  1969 (בן 55 בערך) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1987–2019 (כ־32 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 190   מפקד טייסת 113  מפקד מנהלת מגן  ראש להק השתתפות ומסוקים  ראש להק האוויר (ממלא מקום)
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה השנייה     מלחמת לבנון השנייה   מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן 
 
ניר נין-נון (נולד ב-1969) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש להק השתתפות ומסוקים במטה חיל האוויר. וכיום מנהל את קריית החינוך "מעיין שחר" שבעמק חפר.
ביוגרפיה

נין-נון הוא נכד לניצולי שואה ילידי אוקראינה. נין-נון, בוגר בית ספר בסמ"ת בחיפה, התגייס לצה"ל ב-1987 וסיים בהצטיינות קורס טיס מס' 120 ב-1989 במגמת טייסי מסוקי קרב. ב-1990 סיים קורס אימון מבצעי. שירת כטייס AH-1 קוברה וכטייס AH-64 אפאצ'י והדריך בבית הספר לטיסה. ב-1995 מונה לסגן מפקד טייסת 190 וב-1996 לסגן מפקד טייסת 113. ב-2004 מונה למפקד טייסת 113 ("טייסת הצרעה") בהיותה טייסת מסוקי "פתן" בבסיס רמון, ב-2005 מונה למפקד טייסת 190 ("טייסת מגע הקסם") טייסת מסוקי "פתן" בבסיס רמון וב-2006 מונה שוב למפקד טייסת 113, ("טייסת הצרעה"), הפעם כטייסת מסוקי "שרף" (אפאצ'י לונגבו) בבסיס רמון. ב-2008 מונה לראש ענף תכנון ובקרה במחלקת תכנון וארגון במטה חיל האוויר. ב-2010 הקים ועמד בראש "מנהלת מגן", מחלקה מקצועית לקליטה, בניין הכוח ואפיון מערכות הגנה אווירית בחיל האוויר, ביניהן כיפת ברזל, שרביט קסמים, חץ וגילוי להתרעה. לאחר לימודים באנגליה במכללה לביטחון לאומי הבריטית, מונה באוגוסט 2016 לראש להק השתתפות ומסוקים בדרגת תת-אלוף. באפריל 2017 מונה בנוסף גם לממלא מקום ראש להק האוויר ושירת בתפקיד כחצי שנה עד מינויו של אמנון עין-דר באוקטובר 2017. ב-19 במרץ 2019 סיים את תפקידו ואת שירותו בצה"ל והוחלף על ידי נעם ריף.
לאחר שחרורו היה שותף בהקמת מכינה קדם-צבאית "רקיע" בחריש ומאז הקמתה, פעיל בה ומרצה לחניכים.
במקביל, החל לעבוד כמורה לפיזיקה, מחנך כיתה ורכז שכבה בבית ספר "רמות ים" במכמורת.
החל מאוגוסט 2021 נין-נון מנהל את קריית החינוך "מעיין שחר", בית ספר על-יסודי, 6 שנתי בעין החורש, עמק חפר.
חיים אישיים והשכלה

נין-נון נשוי למיכל ואב לארבע בנות. בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול ממכללת שנקר. מתגורר במושב גן השומרון. 
בשנים 2012–2013 למד בקולג' המלכותי הבריטי ללימודי ביטחון (RCDS-Royal College of Defence Studies).
בעל תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
בעל תעודת ורישיון הוראת פיזיקה ממכללת בית ברל.
גלריה

ניר נין-נון ביום קבלת כהונתו כראש להק האוויר מימין קודמו בתפקיד ניר ברקן, אפריל 2017
נין-נון נואם ביום כניסתו לתפקיד ראש להק האוויר, אפריל 2017
טקס החלפת הפיקוד על להק השתתפות ומסוקים מימין נעם ריף שנכנס לתפקידו, ניר נין-נון ועמיקם נורקין, מרץ 2019
נאום הפרידה של מלהק השתתפות ומסוקים, מרץ 2019
מפגש בכירים: תא"ל ניר נין-נון, ראש להק השתתפות ומסוקים, ומפקד אווירית היבשה של יוון, תא"ל כריסטוס איליופולוס, ספטמבר 2016
תא"ל ניר נין-נון על מסוק אפאצ'י יווני, ספטמבר 2016
הערות שוליים

↑  אלי אשכנזי, יום השואה | "היינו אפר, ומאחד מאיתנו יצא קצין צה"ל", באתר הארץ, 12 באפריל 2010
↑  כרמל שטרן ואילי פארי, ‏ראש להק השתתפות ומסוקים: תא"ל נעם ריף, באתר חיל האוויר הישראלי, 19 במרץ 2019
↑  רשימת מחנכים, רכזים ויועצות תשפ"א, באתר בית הספר רמות ים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NTA: 390716006  VIAF: 317171858   WorldCat (עם VIAF): 317171858
ניר עישר

ניר עישר, 2012, בכנס השנתי להתמודדות עם משברים ומצבי לחץ, במסגרת "היום הבינלאומי לבדיקת דיכאון וחרדה בישראל" שהוא יזם
ניר עישר (נולד ב-1952) הוא רופא ישראלי ומטפל בשיטת טיפול התנהגותי קוגניטיבי, ממייסדי מכון פסגות ומנהל רפואי בו. עישר הוא מנהל הפיתוח ויוזם "היום הבינלאומי לבדיקת דיכאון וחרדה בישראל", יום הסברה שנערך בארץ מאז שנת 1994, מדי שנה, כחלק מאירועי "National Depression Screening Day" העולמיים.
ביוגרפיה

נולד בעיר סיגט בצפון רומניה, ועלה לישראל ב-1961. שנה לאחר שסיים את השירות הצבאי נסע לעיר פאביה בצפון איטליה, שם למד וסיים לימודי רפואה, ושב לישראל ב-1982. בשנים 1990-1992 למד טיפול התנהגותי קוגניטיבי (CBT) במסגרת לימודי תעודה באוניברסיטת תל אביב, ובהמשך למד ברחבי העולם מאנשי המקצוע המובילים בתחום. כמו כן, היה מתמחה מספר שנים בפסיכיאטריה בבית החולים אברבנאל, אך לא סיים את ההתמחות.
ב-1989 פיתח את "שיטת האנתרופותרפיה", שנועדה לספק מכלול טיפולי נרחב במצבים פסיכיאטרים חריפים, בעיקר במסגרת טיפולי בית. העבודה המדעית הוצגה במסגרת כנס בינלאומי בנושא סכיזופרניה אשר נערך בסטוקהולם ב-1992.
מ-1993 מרצה עישר במגוון מסגרות אקדמיות וטיפוליות המיועדות לאנשי מקצוע בתחום הפסיכותרפיה ההתנהגותית-קוגניטיבית. בין היתר, בין השנים 2001-2003 שימש כמרצה ויועץ מקצועי בשלוחת תל אביב לטיפול קוגניטיבי-התנהגותי מטעם מכון מגיד מיסודה של האוניברסיטה העברית. בין השנים 2004-2009 היה שותף בצוות ההוראה ומרצה בתוכנית ללימודי מוסמך בפסיכותרפיה התנהגותית קוגניטיבית של שלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
עישר וצוותו פיתחו מערכי הדרכה והעבירו סדנאות לשיפור ההתמודדות של כוחות ההצלה של שירותי הביטחון בישראל, עם מצבי חירום שונים. כמו כן, בתפקידו כקצין התנהגות אוכלוסין בצה"ל, העביר הדרכות במרכז המידע הטלפוני של פיקוד העורף לנותני השירות בשעת חירום, בהן, מתוארות דרכים להתמודדות עם כעס ומצוקה של המטלפנים, ופיתוח שיטות מענה יעילות על בסיס הגישה ההתנהגותית קוגניטיבית. בשנים 2002-2006 פיתח עם צוותו סדנה למניעת טראומה (PTV – Pre-Traumatic Vaccination) באמצעות הכנה מנטלית; הסדנה הוכחה כיעילה במניעת תסמיני דיסוציאציה, במסגרת מחקרים מדעיים שבוצעו בנושא. המחקרים הוצגו בכנסים בינלאומיים בשיקגו וקרואטיה ופורסמו בכתבי עת מקצועיים מובילים.
ספרים ופרסומים

להפחיד את הפחד, (עם עפרה מירון-ליכטר), הוצאת מכון פסגות (2012)
בוחרים להצליח בבחינות, הוצאת מכון פסגות (1995)
דיכאון – בעיה עם פתרון, הוצאת מכון פסגות (1995)
ספרים ופרסומים > עריכה ותרגום

אהרון בק וגרי אמרי, הפרעות חרדה ובעת: התאוריה והטיפול ההכרני - עריכה מדעית, הוצאת מכון פסגות (2009).
דייוויד ד. ברנס, בוחרים להרגיש טוב – עריכה מדעית, הוצאת מכון פסגות (2001).
ספרים ופרסומים > מבחר מאמרים

Essar, N., Palgi, Y., Ronen, S., & Ben-Ezra, M. (2010). Pre-Traumatic Vaccination Intervention: Can dissociate symptoms be reduced? Pre-hospital disaster Medicine, 25, 278-284.
Essar, N., Ben-Ezra, M., Langer, S., & Palgi, Y. (2008). Gender differences in response to war stress in hospital personnel: Does profession matter? A preliminary study. European Journal of Psychiatry, 22, 77-83.
Ben-Ezra, M., Essar, N., & Saar, R. (2006). The association between peritraumatic dissociation and acute stress reactions among rescue personnel 36-48h after a gas pipe explosion in Tel Aviv: a preliminary report. Stress and Health, 22, 197-201.
Ben-Ezra M., Essar, N., & Saar, R. (2006). Post-traumatic reactions among rescue personnel before and after exposure to trauma: a brief report. Stress and Health, 22, 337-340.
Essar, N., Ben-Ezra, M., Palgi, Y., & Barkavi-Shani, M. (2008). Exposure therapy for paranoid anxiety: A case report. British Journal of Psychiatry.
הערות שוליים

↑  מס' רישיון 1-17603
↑  ניר עישר, באתר מכון פסגות
↑  לא מופיע כבעל מומחיות באתר משרד הבריאות
↑  Essar et all 2010
↑  Essar, N., Palgi, Y., Ben-Ezra, M., Essar, T., & Barkavi-Shani, M. (2009). Pre-traumatic vaccination (PTV) a workshop held before the traumatic event is feasible and successful: Implication to hospital personnel. The 39th European congress of behavioral and cognitive therapies congress.Dubrovnik, Croatia.
משלחת מס' 29 לתחנת החלל הבין-לאומית

חברי המשלחת
תג המשלחת
תחנת החלל בזמן פעילות המשלחת
משלחת מס' 29 (באנגלית: Expedition 29) הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-16 בספטמבר 2011 ועד ל-21 בנובמבר 2011. מפקד המשלחת היה מייקל פוסום מארצות הברית. פעילות המשלחת נמשכה 67 ימים.
הרכב המשלחת

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 16> 09.2011–11.11.2011 | 16> 11.2011–21.11.2011 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית מייקל פוסום | מפקד המשלחת | סויוז TMA-02M |  |  | סויוז TMA-02M | חבר משלחת מס' 28, מפקד משלחת מס' 29 |
| רוסיה סרגיי וולקוב | מהנדס טיסה | סויוז TMA-02M |  |  | סויוז TMA-02M | חבר משלחת מס' 28 ו-29, מפקד טיסה של "סויוז TMA-02M" |
| יפן סאטוסי פורוקבה | מהנדס טיסה | סויוז TMA-02M |  |  | סויוז TMA-02M | חבר משלחת מס' 28 ו-29 |
| רוסיה אנטון שקאפלרוב | מהנדס טיסה | סויוז TMA-22 |  |  | סויוז TMA-22 | חבר משלחת מס' 29,30 מפקד טיסה של "סויוז TMA-22" |
| רוסיה אנטולי איוואנישין | מהנדס טיסה | סויוז TMA-22 |  |  | סויוז TMA-22 | חבר משלחת מס' 29, 30 |
| ארצות הברית דניאל ברבנק | מהנדס טיסה | סויוז TMA-22 |  |  | סויוז TMA-22 | חבר משלחת מס' 29, 30 |
פעילות המשלחת

פעילות המשלחת החלה ב-16 בספטמבר 2011 עם עזיבת חללית סויוז TMA-21 בה היה מפקד המשלחת מס' 28 אנדריי בוריסנקו וחלק מצוותו. בשלב ראשון המשלחת כללה 3 אנשים שהיו חלק של משלחמת מס' 28.
ב-29 באוקטובר מתחנת החלל התנתקה חללית אספקה פרוגרס M-10M שהייתה מחוברת למודול "פירס" מאפריל.
ב-2 בנובמבר לתחנת החלל התחברה חללית אספקה פרוגרס M-13M שהתחברה למודול "פירס". החללית הביאה 2,648 ק"ג אספקה כולל חללית "צ'יביס M" (שוחרר מסלול בינואר 2012). החללית עזבה את תחנת החלל בינואר 2012.
ב-16 בנובמבר לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-22 עם 3 חברי המשלחת החדשים. היא התחברה למודול "פואיסק".
ב-21 בנובמבר פוסום, וולקוב ופורוקבה נכנסו לחללית סויוז TMA-02M וחזרו לכדור הארץ. אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 30.
חברי המשלחת ביצעו מספר רב של ניסויים מדעים בתחומים שונים.
נוסייראת

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  דיר אל-בלח
 חבל ארץ:  רצועת עזה
 תאריך ייסוד:  1948
 שטח:  0.588 קמ"ר
 גובה:  33 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחנה הפליטים:  86,598 (2017)
 קואורדינטות:  31°27′00″N 34°23′30″E﻿ / ﻿31.45°N 34.391694444444°E﻿ / 31.45; 34.391694444444 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) נוסייראת(למפת מערב הנגב רגילה) נוסייראת(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נוסייראת(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נוסייראת  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחנה הפליטים נוּסֵיירַ֫את (בערבית: مخيّم النصيرات, תעתיק מדויק: מח'יּם אלנציראת) הוא מחנה פליטים פלסטינים הנמצא ברצועת עזה בין עזה לדיר אל-בלח ומשתייך מוניציפלית לנפת דיר אל-בלח. ממזרח למחנה, מעבר לדרך סלאח א-דין (המשכו של כביש 4), נמצא מחנה הפליטים אל-בורייג'. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, מנתה אוכלוסיית המחנה ב-2007 27,677 נפש. היישוב הסמוך נוסייראת מנה באותה עת 36,123 נפש על פי אתר אונר"א, מונה אוכלוסיית המחנה כ-66,000 נפש.
נכון למרץ 2005, רשת ביוב מוסדרת קיימת רק בחלק מהמחנה והביוב בחלקים האחרים זורם בצמוד לדרכים ולכבישים שבמחנה ומתנקז דרך שטחים חקלאיים לוואדי עזה. תופעה זו מהווה מפגע בריאותי מהותי במחנה. כל בתי המחנה מחוברים לרשת מים המקבלת את מימיה מחברת המים הישראלית, מקורות ומבארות פרטיות.
עד סגירת מעברי הגבול בין הרשות הפלסטינית בעזה ובין ישראל ב-2004 הייתה מבוססת פרנסת רוב תושבי המחנה על עבודה במשק הישראלי ועל עבודה בחקלאות בשטחים הסמוכים.
שם

יש הטוענים כי המחנה נקרא על שם שבט בדואי מקומי.
היסטוריה

במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בנוסייראת 1,104 תושבים, כולם מוסלמים. בשנת 1940 נכללה נוסייראת באזורים שבהם נאסר למכור קרקעות ליהודים. בשנת 1944 נוסד במקום בית ספר לילדי הבדואים.
ליד נוסייראת הוקם מחנה צבא גדול עבור חיילים אוסטרלים. בעקבות כיבוש האיים הדודקאנסיים על ידי גרמניה הנאצית בנובמבר 1943, הגיע זרם פליטים גדול של יוונים לטורקיה. לאחר מספר חודשים הועברו רבים מהם למחנה פליטים שהוקם עבורם בנוסייראת, כ-15 קילומטר מהעיר עזה, ונוהל על ידי אונרר"א. במאי 1944 היו במחנה כ-9,000 פליטים, ובספטמבר 1944 עמד המספר על כ-12,000. המחנה היה מורכב ממספר מחנות משנה והיה מוקף בעצי פרי, במיוחד תמרים, שהשתייכו לבדואים באזור. כל הגברים הבריאים שהגיעו למחנה נדרשו להתגייס לצבא יוון ואלו מה-ELAS שסירבו להתגייס הושמו במחנות מעצר, כך שהמחנה כלל כמעט רק נשים וילדים. למחנה הגיעו באוקטובר 1944 432 פליטים יהודים מספרד. רובם ברחו מהמחנה וחברו ליישוב היהודי בארץ ישראל, והשאר עברו ליוון יחד עם הפליטים היוונים במחנה. במהלך 1944–1945 התקיים במחנה סניף של הדואר המנדטורי. קבוצה ראשונה של 250 פליטים שבה מהמחנה ליוון ביוני 1945. ביולי 1945 יצאה קבוצה נוספת של כ-1,600 פליטים ועדיין נותרו במחנה מעל 7,000 פליטים ועוד קבוצה יצאה באוגוסט אותה שנה. אחרוני הפליטים היוונים הועברו מהמחנה, אל מחנה הפליטים הבריטי באל שאט שליד תעלת סואץ, בספטמבר 1945, והמחנה הושב לידי הצבא. בסוף אוגוסט 1945 הובאו למחנה 96 מגולי מאוריציוס מהאטלנטיק, שביקשו לשוב לאירופה ושוכנו באופן זמני במחנה. הם פונו ממנו כעבור חודש עם הפליטים היוונים.
בשנת 1946, התקיימו במקום מחנות עבודה של עובדים יהודים מסולל בונה ועובדים ממצרים שעבדו בעבודות תשתית עבור הצבא הבריטי.
חוקר הבדואים יצחק ביילי מציין כי אוכלוסיית הפליטים המקורית של המחנה בשנת 1948 כללה פליטים משבט התיאהא. במלחמת העצמאות הגיעו למקום כ-16,000 פליטים פלסטינים מאזור באר שבע והנגב ומאזור חיפה ועכו. הפליטים יושבו תחילה במבני מחנה צבאי בריטי ששימש גם ככלא.
מוסדות אונר"א

סוכנות הסעד לפליטים, אונר"א, מפעילה 15 בתי ספר במחנה. תשעה בתי ספר יסודיים ושישה בתי ספר מכינים. רובם פועלים בשתי משמרות. בשנת הלימודים 2004–2005 היו רשומים במערכת החינוך של אונר"א 18,177 תלמידים.
מרכז בריאותי הוקם במקום ב-1963 ועבר שיפוץ והרחבה ב-1992. המרכז מאויש על ידי צוות בן 50 איש ומטפל בכ-19,000 פונים בחודש.
במחנה פועלים גם מרכזים של אונר"א לתוכניות לנשים ולפעילויות נוער, ספורט ותרבות. כמו כן, החל מ-1993, פועל במחנה מרכז לשיקום בעלי מוגבלויות שונות וב-1999 מימנה ממשלת יפן את שיפוצו.
אירועים ביטחוניים

כמו במחנות פליטים אחרים ברצועת עזה, גם בנוסייראת, רמת המעורבות של חלק מהאוכלוסייה במאבק מול ישראל וצה"ל היא גבוהה יחסית. ב-20 באוקטובר 2003 ירו מסוקים של חיל האוויר הישראלי טילים על מכונית של מבוקשים. כתוצאה מהתקיפה נהרגו גם אזרחים ופרשה זו התפרסמה בעיקר על רקע כשלים באמינות המידע שמסר צה"ל לתקשורת. ב-7 במרץ 2004 פעלו כוחות קרקעיים של צה"ל בנוסייראת ובאל-בורייג' ו-14 פלסטינים נהרגו כתוצאה מהפעולה. ב-2 בינואר 2009 במסגרת מבצע עופרת יצוקה, תקף חיל האוויר הישראלי את ביתו של פעיל חמאס הבכיר, עימאד עקל.
ב-12 ביולי 2014, במסגרת מבצע צוק איתן, הרסו מטוסי חיל האוויר את מסגד אל-פארוק במחנה באמצעות שני טילים. לטענת צה"ל אוחסנו במבנה אמצעי לחימה.
ב-10 במרץ 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, חיסל צה"ל את מרואן עיסא במרחב תת-קרקעי במחנה הפליטים, וב-11 באפריל 2024 פעלו כוחות קרקעיים של צה״ל נגד תשתיות חמאס. ב-8 ביוני 2024 חילצו לוחמים ישראלים ארבעה חטופים שהוחזקו באזור השוק של המחנה.
הערות שוליים

1 2  Localities in Gaza Governorate by Type of Locality and Population Estimates, 2007-2016, באתר הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (באנגלית)
1 2  פרופיל מחנה הפליטים נוסייראת, באתר אונר"א (באנגלית)
↑  סקר הכפרים 1931, עמ' 22
↑  נפת עזה, הצופה, 29 בפברואר 1940
↑  Aref Abu-Rabia, Bedouin Century:, 2001, page 81
1 2 3  Last Greek Refugees Repatriated, פלסטיין פוסט, 25 בספטמבר 1945
↑  Bearing Gifts to Greeks: Humanitarian Aid to Greece in the 1940s, 2008, עמוד 181
↑  ראו דיווח בעיתונות התקופה: 500 Refugees arrive from Greece, שיקגו סנטינל, 8 ביוני 1944
↑  Report to Congress on United States Participation in Operations of UNRRA Under the Act of March 28, 1944, עמוד 21
↑  Arthur Calder-Marshall, The Watershed, 1947, pages 61-62
↑  The Jews Were Expendable: Free World Diplomacy and the Holocaust, עמוד 118
↑  Priority Given to Heads of Families, פלסטיין פוסט, 19 ביוני 1945
↑  Greek Islanders Return Home, פלסטיין פוסט, 20 ביולי 1945
↑  Greek Refugees Sail for Home, פלסטיין פוסט, 23 באוגוסט 1945
↑  Mauritius Refugees Do Not Smile, פלסטיין פוסט, 27 באוגוסט 1945
↑  גובר זרם ההגירה מהארצות השכנות, משמר, 4 בספטמבר 1946
פועלים מצרים דורשים שמירת נוטרים יהודים, דבר, 28 באוקטובר 1946
↑  יצחק ביילי, רשימות על האוכלוסייה הבדואית ברצועת עזה, ינואר 1981
↑  יוני מנדל‏, לחמן, תלמד: ככה נשארים בליגה, באתר וואלה, 24 במרץ 2007
↑  עלי ואקד ואפרת וייס, 14 הרוגים בעזה; חמאס וג'יהאד מאיימים לנקום בישראל, באתר ynet, 21 באוקטובר 2003.
↑  חנן גרינברג ועלי ואקד, 14 פלסטינים נהרגו בפעולת צה"ל בעזה, באתר ynet, 7 במרץ 2004.
↑  IDF Website, IAF Strikes Additional Hamas Targets, Operation Continues, Jan 02 January 2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 401146461605027731790   WorldCat (עם VIAF): 401146461605027731790
ניקולאי יארושנקו

| --- | --- |

 לידה:  1 בדצמבר 1846 (יוליאני) פולטבה, מחוז פולטבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  26 ביוני 1898 (יוליאני) (בגיל 51) קיסלובודסק, Stavropol Governorate, רוסיה 
 מקום קבורה:  קיסלובודסק 
 מקום לימודים:  Cadet corps in Poltava 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות חזותית 
 
דיוקן
ניקולאי אלכסנדרוביץ' יארושנקו (ברוסית: Николай Александрович Ярошенко;‏ 13 בדצמבר (על פי הלוח היוליאני: 1 בדצמבר) 1846 – 7 ביולי (על פי הלוח היוליאני: 26 ביוני) 1898) היה צייר רוסי (אוקראיני).
קורות חיים

יארושנקו נולד בעיר פולטבה (אז הייתה העיר חלק מהאימפריה הרוסית, כיום היא באוקראינה), והיה בנו של קצין בצבא הקיסרי הרוסי. יארושנקו צעד בנעלי אביו, והחל בקריירה צבאית, אולם במקביל למד אמנות בבית הספר של איוואן קראמסקוי, ובהמשך באקדמיה הקיסרית לאמנויות שבסנקט פטרבורג.
בשנת 1876 היה ממייסדי תנועת האמנים "הנודדים" אשר יצאה נגד המוסכמות של האקדמיה, וכונה "המצפון של הנודדים" בשל עמידתו על עקרונות התנועה אשר היה ממנסחיה.
בשנת 1892 פרש יארושנקו מהצבא הרוסי בדרגת מייג'ור גנרל.
בשנות חייו האחרונות התגורר בקיסלווודסק, בה נפטר ונקבר בשנת 1898.
יארושנקו התמקד בציור דיוקנאות, וציורים תקופתיים, בהתאם לעקרונות הנודדים אשר באו לעשות ביצירות שימוש סוציאלי וחברתי. ביצירותיו מתאר יארושנקו בסגנון ריאליסטי עינויים, מאבק חברתי, ואת מצבם הכלכלי והחברתי הקשה של פשוטי העם ברוסיה.
האסיר, 1878.
הסטודנט, 1881.
בארצות חמות יותר, 1890.
דיוקנו של הפילוסוף ולדימיר סולוביב, 1892
משלחת מס' 26 לתחנת החלל הבין-לאומית

חברי המשלחת
תג המשלחת
תיאור תחנת החלל בזמן פעילות המשלחת
משלחת מס' 26 (באנגלית: Expedition 26) הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-26 בנובמבר 2010 ועד ל-16 במרץ 2011. מפקד המשלחת היה סקוט קלי מארצות הברית. פעילות המשלחת נמשכה 100 ימים.
הרכב המשלחת

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 21> 11.2010–17.12.2010 | 17> 12.2010–16.03.2011 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית סקוט קלי | מפקד המשלחת | סויוז TMA-01M |  |  | סויוז TMA-01M | חבר משלחת מס' 25, מפקד משלחת מס' 26 |
| רוסיה אלכסנדר קאלרי | מהנדס טיסה | סויוז TMA-01M |  |  | סויוז TMA-01M | מפקד טיסה סויוז TMA-01M, חבר משלחת מס' 25 ו-26 |
| רוסיה אולג סקריפוצ'קה | מהנדס טיסה | סויוז TMA-01M |  |  | סויוז TMA-01M | חבר משלחת מס' 25 ו-26 |
| רוסיה דמיטרי קונדרטייב | מהנדס טיסה | סויוז TMA-20 |  |  | סויוז TMA-20 | מפקד טיסה "סויוז "TMA-20", חבר משלחת מס' 26 ו-27 |
| ארצות הברית קתרין קולמן | מהנדסת טיסה | סויוז TMA-20 |  |  | סויוז TMA-20 | חברה משלחת מס' 26 ו-27 |
| איטליה פאולו נספולי | מהנדס טיסה | סויוז TMA-20 |  |  | סויוז TMA-20 | חבר משלחת מס' 26 ו-27 |