stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריאן קולייר

| --- | --- |

 לידה:  1859 
 פטירה:  19 בנובמבר 1887 (בגיל 28 בערך) 
 שם לידה:  Marian Huxley 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  האחווה הפרה-רפאליטית 
 בן או בת זוג:  ג'ון קולייר (30 ביוני 1879–?) 
 צאצאים:  ג'ויס קולייר 
 
מריאן קולייר (באנגלית: Marian Collier (לבית האקסלי); 1859–1887)  הייתה ציירת בריטית מהמאה ה-19 ומזוהה עם האחווה הפרה-רפאליטית.
ביוגרפיה

מריאן האקסלי נולדה ב-1859 בלונדון, לאב תומאס הנרי האקסלי ולאם הנרייטה אן הית'ורן. היו לה שבעה אחים, כולל אחיה לאונרד האקסלי (אנ'). היא למדה ציור בבית הספר סלייד לאמנות (אנ') בלונדון. עבודותיה הוצגו באקדמיה המלכותית לאמנויות ובגלריה גרוסוונור (אנ').
ב-30 ביוני 1879 נישאה האקסלי לסופר וצייר הדיוקנאות הבריטי, ג'ון קולייר, גם הוא בוגר סלייד.  נולדה להם בת בשם ג'ויס, ב-1884. לאחר לידתה של ג'ויס, מריאן סבלה מדיכאון סב לידתי ובנובמבר 1887 היא נלקחה לפריז לטיפול אצל ז'אן מרטן שארקו. אולם היא חלתה בדלקת ריאות ומתה בדצמבר 1887. הייתה לה התנהגות לא יציבה ואולי מחלת נפש, שנראה היה שהסימפטומים התגברו לפני מותה.
לאחר מותה של מריאן, ג'ון קולייר נשא לאישה את אחותה הצעירה אמה האקסלי בשנת 1889 בנורווגיה.
ניתן למצוא את עבודתה של מריאן קולייר באוספים של מוזיאונים, כולל בגלריית הדיוקנאות הלאומית בלונדון, ובמוזיאון המדע בלונדון.
הערות שוליים

↑  "Marian Collier (119643)". Musée d'Orsay
↑  "Collier, Marian". Benezit Dictionary of Artists. Oxford University Press, Oxford Art Online. 31 October 2011.
↑  Hadjiafxendi, Kyriaki; Zakreski, Patricia; Valerie, Sanders (2016-05-13). "'Mady's tightrope walk': The Career of Marian Huxley Collier". Crafting the Woman Professional in the Long Nineteenth Century: Artistry and Industry in Britain. Routledge. pp. 227–242.
↑  Bashford, Alison (2022-11-23). The Huxleys: An Intimate History of Evolution. University of Chicago Press. pp. 38, 83, 106.
↑  Sheppard, Martin (2017-03-07). For the Fourth Generation. Troubador Publishing Ltd. p. 208
↑  Jan, Marsh. "NPG 6032; Marian Collier (née Huxley) - Portrait Extended". National Portrait Gallery, London.
↑  Palmer, Allison Lee (2019-07-26). Historical Dictionary of Romantic Art and Architecture. Rowman & Littlefield. pp. 78–79
↑  "Marian Collier (née Huxley)". National Portrait Gallery, London.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1219540269  ISNI: 0000 0000 7890 8140  LCCN: no2005065439  RKD: 17730  ULAN: 500077026  VIAF: 63744673   WorldCat (עם VIAF): 63744673
ג'יימס גאת'רי

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1859 גרינוק, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  6 בספטמבר 1930 (בגיל 71) Dunbartonshire, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Rhu Parish Church, Church Road, Rhu 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גלאזגו  University of Glasgow School of Law 
 פרסים והוקרה:  מפקד של מסדר הכתר הבלגי 
 
ג'יימס גאת'רי (באנגלית: James Guthrie;‏ 10 ביוני 1859 – 6 בספטמבר 1930) היה צייר סקוטי, הקשור לחבורת גלאזגו. הוא נחשב כצייר של הריאליזם הסקוטי.
ביוגרפיה

גאת'רי נולד בגרינוק, בנם הצעיר של הכומר ג'ון גאת'רי, מכנסיית האיחוד האוונגליסטי. הוא נרשם במקור לאוניברסיטת גלאזגו כדי ללמוד משפטים, אך ב-1877 נטש זאת לטובת הציור. בניגוד לרבים מבני דורו, הוא לא למד בפריז, היה בעיקר אוטודידקט, אם כי למד תקופה קצרה אצל ג'יימס דראמונד בגלאזגו ולאחר מכן אצל ג'ון פטי בלונדון. ב-1879 הוא עבר ללונדון כדי ללמוד ציור. במהלך הקיץ הוא צייר במקומות כפריים. גאת'רי בילה עם חברו אדוארד ארתור וולטון שהתגורר בצ'לסי.
קריירה

גאת'רי חי את רוב חייו בגבולות סקוטלנד, מאז 1883 בברוויקשייר, שם צייר כמה מיצירותיו החשובות ביותר, כולל בתו של הינד (1883), וחבריו ללימודים (1884). הוא הושפע מאוד מהריאליסטים הצרפתים, במיוחד ז'ול בסטיאן-לפאג', והיה קשור לחבורת גלאזגו.
ב-1888 הוא נבחר למקורב של האקדמיה המלכותית הסקוטית, וחבר מלא ב-1892. בנובמבר 1902 הוא נבחר פה אחד לרשת את סר ג'ורג' ריד כנשיא. והוא עבר עם משפחתו מגלזגו לאדינבורו. בשנת 1903 זכה לתואר אבירות. כחבר במועדון האמנות של גלאזגו, גאת'רי הציג לעיתים קרובות בתערוכות השנתיות של המועדון.
בשנת 1919 הוזמן גאת'רי על ידי איש הכספים הדרום אפריקאי סר אברהם ביילי, הברונט הראשון, לצייר דיוקן קבוצתי של 17 פוליטיקאים ומדינאים של בריטניה ובעלות בריתה שכיהנו בתפקידם במהלך מלחמת העולם הראשונה. הציור, "מדינאי מלחמת העולם הראשונה", הושלם ב-1930, זמן קצר לפני מותו של גאת'רי. הציור נתרם לגלריה הלאומית לפורטרטים, לונדון. 17 ציורי ההכנה בשמן של גאת'רי נתרמו לגלריה הלאומית של סקוטלנד לפורטרטים.
בשנת 1920, מלך בלגיה העניק לגאת'רי את צלב מפקד מסדר הכתר.
בשנת 1921, הוא הצטרף לאגודה החדשה לאמנות גרפית, והציג איתם ב-1921.
נישואים ומוות

בסוף שנות ה-80 פגש גאת'רי את הלן ניוטון וויטלאו, אלמנה עשירה הם נישאו ב-1897 וב-1899 נולד בנם תומאס וויטלאו בויד גאת'רי בצ'לסי, לונדון. ב-20 באוקטובר 1912 אשתו נפטרה מסרטן בגיל 52.
גאת'רי מת בבית אבות ב-1930. קברו תוכנן על ידי האדריכל אלכסנדר ניסבט פטרסון.
גלריה

בדרך לבית ספר
רועת אווזים
אמצע הקיץ
מדינאים במלחמת העולם הראשונה
הערות שוליים

↑  Brian Sewell. The Cabbage Patch Kids" (London Evening Standard, 18 Nov 2010).
↑  "GUTHRIE, Sir James". Who's Who. Vol. 59. 1907. p. 748.
↑  Donald Fullarton (14 August 2012). "Leader of the Glasgow Boys". Helensburgh Heritage Trust. Retrieved 18 January 2023.
↑  "Settlement and building: Artists and Chelsea Pages 102-106 A History of the County of Middlesex: Volume 12, Chelsea". British History Online. Victoria County History, 2004. Retrieved 21 December 2022.
↑  The Royal Scottish Academy". The Times. No. 36924. London. 13 November 1902. p. 10.
↑  The Glasgow Herald - Google News Archive Search, news.google.com
↑  No. 32095". The London Gazette. 22 October 1920. p. 10197.
↑  Donald Fullarton (14 August 2012). "Leader of the Glasgow Boys". Helensburgh Heritage Trust. Retrieved 18 January 2023.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb149753671 (data)  GND: 1246764555  ISNI: 0000 0000 6662 0270  LCCN: n85378521  NLA: 36550638  NTA: 212848127  RKD: 34735  SNAC: w6sj4wpq  Trove: 1287237  ULAN: 500008066  VIAF: 39651418   WorldCat (עם VIAF): 39651418
מניהרט פלאדי

| --- | --- |

 לידה:  16 בדצמבר 1859 פקש, הונגריה 
 פטירה:  14 ביולי 1924 (בגיל 64) דרמשטאדט, רפובליקת ויימאר 
 שם לידה:  Silberstein Menachem 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  Waldfriedhof Darmstadt 
 
מניהרט (מלכיאור) פלאדי (במקור מנחם שלמה זילברששטיין, בהונגרית: Palágyi Menyhért; פקש, 26 בדצמבר 1859 – דרמשטאדט, 14 ביולי 1924) דוקטור לפילוסופיה יהודי-הונגרי, מורה בתיכון, פילוסוף, פיזיקאי, חבר באגודת פטפי, אחיו של המשורר לאיוש פלאדי.
ביוגרפיה

לימודי בית הספר היסודי ניתנו לו על ידי אביו שלימד אותו גם לטינית וצרפתית. הוא סיים את בית הספר התיכון הריאלי בטימישוארה ובקושיצה ואז הפך לעוזר מורה של אביו. בשנה שלאחר מכן נכנס לכיתה השישית בגימנסיה בקושיצה ועבר שם את בחינות הבגרות. לאחר מכן הגיע לבודפשט ונרשם לאוניברסיטה הטכנית בשנת 1877 (שם רשום שמו כמנחם שלמה זילברשטיין); בשנת 1881 עשה תעודת הוראה לתיכון במדעי הפיזיקה, מתמטיקה והטבע. במהלך שנות האוניברסיטה כתב שתי עבודות מתמטיות, שאחת מהן (לימודי גאומטריה) פורסמה בשנת 1880 על ידי האקדמיה. לאחר מכן עסק בפילוסופיה ואחר כך כתב מאמרים אסתטיים-ביקורתיים, שהופיעו ב"זר" של אגודת פטפי, בפשטי נפלו ובעיתונים אחרים. פלאדי נבחר כחבר קבוע באגודת פטפי בשנת 1887 (אגודת פטפי הייתה קיימת בין השנים 1876 עד 1944 נוסדה במטרה להפיץ את האדרת שמו של המשורר הלאומי שנדור פטפי ולטפח ספרות הונגרית ברוח לאומית) וערך מספר הקראות באגודה. משנת 1886 עבד כמורה בבודפשט ומשנת 1889 גם  כמורה מחליף בבית ספר המסחרי העליון של רובע 9. הוא גם לימד בבית הספר היסודי ברחוב מדבה. מאמריו פורסמו בכתב העת "ארץ-עולם" ב"שיר" (1891, 1893).(אסתטיקה מודרנית); בכתבי העת הטכניים (על ריבוי האינסוף); ב"זר" (1885) ועוד ועוד. הוא כתב על מושג היופי וההוד אצל קאנט, על הסיפורת של פיכטה, ושל ינה ראקושי על הטרגדיה; הוא היה איש צוות פנימי בביקורת הספרותית בכתב העת "עיתון הגברות" ( Hölgyek Lapja) בשנת 1886. מאמריו פורסמו בעוד עשרות עיתונים וכתבי עת.
כתביו

לימודי גאומטריה קווית, 1880
חוק ההיגיון. בסיס חדש של היגיון. עבודת תור. Bpest, 1896.
פטופי. 1889. (ראו "החרות" מס' 285 מאוראדיה)
הקוסמוגוניה של ההלניזם והפילוניזם. 1899.
חייו ושירתו של אימרה מדאץ'. עם תמונות, 1900.
Neue Theorie des Raumes und der Zeit . לייפציג, 1901. (תרגום להונגרית: תיאוריה חדשה של מרחב וזמן. תורגם על ידי ג'רג'י ויזר. 2010.
Der Streit der Psychologisten and Formalisten in der modernen Logik, 1902.
Kant und Bolzano (קאנט ובולצאנו). 1902.
Melchior Palágyi: Die Logik auf dem Scheidewege ; Schwetschke, ברלין, 1903
יסודות הידע, 1904.
Melchior Palágyi: Naturphilosophische Vorlesungen über die Grundprobleme des Bewusstseins und des Lebens ; שרלוטנבורג 1907
מרקס ותורתו ; פץ' 1908
Petőfi ; Kunossy-Szilágyi, Bp., 1909 (ספריית פטפי)
מניהרט פלאדי: ברטלן סקיי והאסתטיקה של הציור ; Eggenberger, Bp., 1910 (הציור הלאומי שלנו)
Melchior Palágyi: Die Relativitätstheorie in der modernen Physik ; ריימר, ברלין 1914
Melchior Palágyi: La crise de l'idée européenne ; חותם Vaney-Burnier, לוזאן 1916
Melchior Palagyi: Naturphilosophische Vorlesungen über die Grundprobleme des Bewusstseins und des Lebens ; לייפציג, 1924
Wahrnehmungslehre / Palágyi Melchior ; Einführung לודוויג קלאגס. לייפציג : 1925.
Melchior Palagy: Zur Weltmechanik Beitráge zur Methaphysik der Physik ; לייפציג 1925 (Ausgewählte Werke)
הוא ערך את "כתבי העת הספרותיים" (Irodalmi Lapok) בשנת 1882, מתוכם הופיעו רק ארבעה גיליונות; את כתב העת "הדור החדש" (Uj Nemzedék) שהיה כתב עת ספרותי בשנת 1887, מתוכו הופיעו רק עשרה גיליונות; בתחילת 1896, הוציא לאור את כתב העת "ההווה" (Jelenkor) כתב עת של סקירה שבועית ביקורתית, שהפסיק להופיע בשנת 1897
לקריאה נוספת

Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái I–XIV. Budapest: Hornyánszky. 1891–1914.
Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest: Magyar zsidó lexikon. 1929.(לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. מניהרט פלאדי)
Méhely Lajos: A Palágyi-féle koevoluczió; Lloyd Ny., Bp., 1912
Solt Hugó: Palágyi Menyhért bölcselete. A filozófia új irányai; Pantheon, Bp., 1943
Nagy Edit: Áramló tér és álló idő. Palágyi Menyhért tér- és időelmélete tükörként és/vagy tükröződésként: Szent Ágostontól Hegelen, Bergsonon, Posch Jenőn át Ottlik Gézáig; ME, Miskolc, 2002 (Magyar filozófiatörténeti könyvtár)
Nagy Edit: Áramló tér és álló idő gubancokkal. Palágyi Menyhért tér- és időelmélete tükörként, tükröződésként: Szent Ágostontól Hegelen, Bergsonon, Posch Jenőn át Ottlik Gézáig és Milan Kunderáig; 2. átdolg. kiad.; Bíbor, Miskolc, 2003 (Magyar filozófiatörténeti könyvtár)
Nagy Edit: Palágyi Menyhértre 'hangolt' diskurzus-lehetőségek a térről és az időről (In.: Filozófiai diskurzusok, szerk.: Loboczky János, Eger, 2003, 211-231)
Nagy Edit: Időtlenség és idétlenség - Palágyi Menyhért a Tragédia színeinek sorrend(csré)jéről. (XII. Madách Szimpózium, Bp., 2005, 86-96)
Serdült Benke Éva: A meg sem ismert Palágyi; adatgyűjt., ford. Wieser Györgyi; Pákolitz Városi Könyvtár, Paks, 2007 (Hiador)
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1895. évi 67002. sz. rendelete. MNL-OL 30802. mikrofilm 177. kép 2. karton. Névváltoztatási kimutatások 1895. év 12. oldal 44. sor.
↑  A Medve utcai iskola 140 éve. 1872-2012. Csik Ferenc Általános Iskola és Gimnázium. 16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276980105171  BNE: XX1364448  CiNii: DA08540577  GND: 118789279  ISNI: 0000 0000 8367 3374  LCCN: n83800154  NTA: 074122622  RERO: 02-A003667325  SUDOC: 08197762X  VIAF: 27867605   WorldCat (עם VIAF): 27867605
שאמו יאסאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באוקטובר 1859 סצ'ני, הונגריה 
 פטירה:  18 בינואר 1927 (בגיל 67) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Jaitelesz Sámuel 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
שַאמוּ יַאסַאִי (במקור עד 1894 Jaitelesz, בהונגרית: Jászai Samu, סצ'ן, 5 באוקטובר 1859 – בודפשט, 18 בינואר 1927), היה חבר האספה הלאומית של הונגריה (חבר פרלמנט), פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי יהודי-הונגרי בעל בית דפוס ועורך עיתון.
קורות חיים

יאסאי נולד במשפחה יהודית כבנם של מרקוס יַאִיטֶלֶס ורֵזִי מֶדַאק. הוא למד לבית ספר בעיירה סצ'ני (כ-5000 תושבים) ובלושונץ. לאחר שסיים שלוש שנות לימוד בגימנסיה הפך לסַדָּר בבית דפוס. כבר בגיל 17 עבר לבודפשט והפך פעיל בתנועות העבודה משנת 1880. תחילה מילא תפקיד חשוב בתנועת עובדי הדפוס, בהמשך עסק בארגון העובדים של כמה ענפי תעשייה נוספים. הוא היה חבר מערכת בעיתון נפסבה (קול העם) שהיה ביטאון של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית משנת 1880. הוא הפך לעורך של מספר עיתונים מקצועיים בענפי התעשייה והמלאכה כמו העיתונים המקצועיים של סתתי האבן, של הנגרים ושל החייטים. בשנת 1890 השתתף בקונגרס הראשון, קונגרס היסוד, של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית ואף נאם בו. הוא היה חבר מייסד של המפלגה. בשנת 1893 מילא תפקיד בהדחת סיעת אנגלמן במפלגה ולאחר מכן הפך לחבר בהנהגה. (אנגלמן השתתף בתנועת העבודה בגרמניה ובאוסטריה ולאחר חזרתו להונגריה בשנות השמונים של המאה העשרים הצטרף ל"מפלגת הפועלים הכללית". תוך זמן קצר הפך לראש האופוזיציה הקיצונית הרדיקלית במפלגה, זו שקדמה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית, וערך את העיתון בשפה הגרמנית של המפלגה). ב 17 בנובמבר 1901 בבודפשט נשא יאסאי לאישה את פאני יאיטלס, (כנראה בת דודתו) בתם של יאקאב יאיטלס ורוזה זינגר. משנת 1903 כיהן כמזכיר הכללי של "מועצת האיגודים המקצועיים" של הונגריה וזכה להערכה רבה כאחד ממקימי תנועת האיגודים המקצועיים. הוא אף ייצג את תנועת העובדים של הונגריה ב"משרד העבודה הבינלאומי". הוא ערך את "עלון האיגודים המקצועיים" את השבועון "הכורים". משנת 1906 מילא תפקיד של נשיא "קרן ביטוח העובדים במחוז בודפשט". ב־20 באפריל 1922 במהלך הקונגרס של "קונפדרציית האיגודים המקצועיים הבינלאומית" ברומא נבחר כחבר הנהלה. בשנים 1922 - 1926 היה חבר האספה הלאומית של הונגריה מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
שאמו יאסאי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
כתביו העיקריים

התפתחותן ומגמותיהן של תנועות האיגודים המקצועיים (עמ '1912); A szakszervezeti mozgalmak fejlődése és irányzatai (Bp., 1912)
היסטוריה של איגודים מקצועיים הונגרים A magyar szakszervezetek története (Bp., 1925)
ראו גם

Erényi Tibor: A magyarországi szakszervezeti mozgalom kezdetei 1867–1904. Bp., 1962.
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái I–XIX. Budapest, 1939–2002, Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., 2001-2007, Magyar Könyvklub.
לקריאה נוספת

לקסיקון פוליטי הונגרי. כרך 1 אד. T. Boros László. בודפשט, 1929-1935, אירופה ניו יורק. 196. עמ '.
לקסיקון יהודי הונגרי . אד. פיטר אוגווארי. בודפשט, לקסיקון יהודי הונגרי, 1929. גישה מקוונת לערך שאמו יאסאי
לקסיקון ביוגרפי הונגרי I. (A - K) . Főszerk. אגנש קניירש. בודפשט, 1967, אקדמי.
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1894. évi 21787. sz. rendelete. Névváltoztatási kimutatások 1894. év 6. oldal 28. sor
↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest VI. ker. polgári akv. 1092/1901. folyószám alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1012821765  ISNI: 0000 0001 2029 7735  NKC: skuk0000636  RERO: 02-A012649225  VIAF: 85153614   WorldCat (עם VIAF): 85153614
פילפ וייס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 בדצמבר 1859 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  28 במרץ 1942 (בגיל 82) ציריך, שווייץ 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 
פילפ וייס (בהונגרית: Weiss Fülöp; פשט, 31 בדצמבר 1859 – ציריך, 28 במרץ 1942) היה כלכלן יהודי-הונגרי, נשיא בנק, חבר הבית העליון של הפרלמנט ההונגרי.
קורות חיים

פילפ וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של אברהם וייס ושל ושל קרולין סטרנסקי. הוא למד בדרזדן, שם סיים את לימודיו באקדמיה למסחר. בשנת 1882 הצטרף לבנק המסחרי ההונגרי של פשט, בו הפך למנכ"ל בשנת 1911. לאחר מותו של לאו לאנצי (1921), נבחר לנשיא הבנק עד להתפטרותו בשנת 1938. וייס ניהל את חברות המסחר והתעשייה של הבנק והיה פעיל משמעותי בתחום הפיננסי בבלקן. אחרי מלחמת העולם הראשונה היו לו זכויות רבות בהקמת חברות טקסטיל ובפיתוח הענף בהונגריה. הוא היה נשיא "האיגוד הלאומי של יצרני הטקסטיל ההונגריים", חבר בוועד הפועל של "התאחדות התעשיינים הלאומית" והיועץ הראשי של הבנק הלאומי ההונגרי. הוא היה חבר הבית העליון של הפרלמנט ההונגרי מאז 1927. כתוצאה מהחוק היהודי הראשון (שבעקבותיו באו החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) הוא נאלץ להתפטר בשנת 1938. בלה אימרידי (ראש ממשלת הונגריה, אנטישמי), שהנהיג את החוק - ושהיה לו בעבר מוצא יהודי כלשהו - עבד ב"בנק המסחר של פשט" בשנות ה-20 של המאה ה-20 ופילפ וייס היה פטרונו.
משפחתו

רעייתו הייתה פלורה גאראי (1864–1929), איתה התחתן ב-26 באוקטובר 1884 בבודפשט.
ילדיהם:
אלאונורה וייס, בכינוייה אלי (1885–?). בעלה הראשון היה קורנל קלטי (1877–1943), בעל מפעל לכימיקלים, ובעלה השני היה לאיוש ואלקו, חבר הפרלמנט ושר.
מאריה, אילונה, גבריאלה וייס (1889–1927). בעלה היה פאל בירו (1881–1955), שהיה כלכלן ומנהל חברות, חבר האספה הלאומית של הונגריה במשך שנים רבות.
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. כרך מילואים. ISBN 963-05-2500-3
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. פילפ וייס
פילפ וייס במוזיאון הספרותי פטפי
ראו גם

פילפ וייס - ספרות
המאה העשרים - לורד החסד הצעיר ביותר של השבוע
מיהו מי. לקסיקון בני זמננו
לקסיקון פוליטי הונגרי. 1929
דון פטר: סיפורי יהדות הונגריה. לקסיקון אנקדוטה. עורך ובנוסף לקסיקון ביוגרפי. טמאש ראי. בודפשט, מכבי, 1997.
מותו של פילפ וייס (התעשייה ההונגרית, אפריל 1942)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti izraelita hitközség születési akv. 801/1859. folyószáma alatt".
↑  "Egy miniszterelnök: Imrédy Béla". A holokauszt Magyarországon.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 441/1884. folyószáma alatt".
רוברטו בקי

רוברטו בַּקִי (Roberto Bachi;‏ 16 בינואר 1909 – 26 בנובמבר 1995) היה דמוגרף ישראלי יליד איטליה, פרופסור לסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, מייסד הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
קורות חייו

רוברטו בקי נולד ברומא בשנת 1909. צאצא של רבי יצחק למפרונטי, בעל האנציקלופדיה "פחד יצחק", ובנו של ריקרדו בקי, כלכלן וסטטיסטיקאי נודע באיטליה. התחנך בגימנסיה "טאסו" (Ginnasio-Liceo Tasso) ברומא, למד משפטים וסטטיסטיקה בספיינצה – אוניברסיטת רומא, ובשנת 1930 קיבל תואר דוקטור למשפטים (סטטיסטיקה). לאחר תום הכשרתו לימד סטטיסטיקה ודמוגרפיה בכמה אוניברסיטאות באיטליה: כיהן כמרצה לסטטיסטיקה באוניברסיטאות קליארי (1932) ומָצֶ'ראטָה (1932–1934), וכפרופסור לסטטיסטיקה באוניברסיטאות סאסארי (1934–1936), פלרמו, ובג'נובה (1936–1938); משנת 1937 כיהן כפרופסור מן המניין, עוד טרם מלאו לו שלושים שנים.
בקי גדל באווירה מתבוללת, אך מגיל צעיר הוא נמשך ליהדות ולציונות. ב-1933 הוא ביקר בארץ ישראל יחד עם קבוצת צעירים, חברי התנועה הציונית באיטליה, וביניהם אשתו לעתיד – ורה קולומבו. בשנת 1938, בעקבות חקיקת חוקי הגזע באיטליה מטעם השלטון הפאשיסטי, עזב את עבודתו באוניברסיטת ג'נובה, ועלה עם משפחתו לארץ ישראל.
עם קום המדינה ייסד את הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של מדינת ישראל, ועמד בראשה בשנים 1948–1971. הלשכה, בראשותו של פרופ' בקי, הייתה אחד ממוסדות הממשלה הראשונים שקבעו את משכנם בירושלים.
פרופ' בקי היה מיוזמי מפקד האוכלוסין הראשון במדינת ישראל, שנערך ב-8 בנובמבר 1948, לקראת הבחירות לאספה המכוננת, ובמסגרתו הוענקו מספרי זהות לכל תושבי ישראל.
רוברטו בקי נפטר בירושלים בשנת 1995. על שמו נקראים רחובות בבאר שבע ובירושלים.
עבודתו > 1938-1948 טרם הקמת המדינה

עם עלייתו לארץ ישראל התמנה בקי לסטטיסטיקאי הראשי במחלקה לסטטיסטיקה של בית החולים הדסה בירושלים. במרץ 1940 הוא נדון לקנס של 10 לירות על השתתפותו במחאות נגד תקנות העברת קרקעות. במקביל הוא הוזמן להרצות בסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1940 החל ללמד סטטיסטיקה בהתנדבות באוניברסיטה העברית.
בשנת 1941 ייסד את "הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הרפואית ליישוב העברי שעל-יד מחלקת הסטטיסטיקה של הדסה".
בשנת 1943 היה חבר בוועדה של הוועד הלאומי לעידוד הילודה.
בשנת 1945 החל לעבוד במחלקה לסטטיסטיקה של ממשלת המנדט בהכנת מפקד אוכלוסין שלבסוף לא התבצע. במקביל ערך מחקרים על היישוב היהודי. הוא גילה שהשיעור הגבוה של הילודה בארץ ישראל נבע מן הגיל הצעיר של התושבים, וכי למעשה הייתה ירידה גדולה בפריון של הנשים היהודיות. בתקופת מלחמת העולם השנייה, שבה העלייה הייתה בשפל, הוא החל להטיף ל"עליה פנימית". לקראת ההצבעה על החלוקה בקי הכין את התשתית להקמתה של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של מדינת ישראל ובמלחמת השחרור הוא ניהל את המפקד בירושלים הנצורה. באותה שנה מונה למשרת מרצה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1947 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודתו > 1948-1978 לאחר הקמת המדינה

עם קום המדינה ייסד את הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של מדינת ישראל, ועמד בראשה בשנים 1948–1971. הלשכה, בראשותו של פרופ' בקי, הייתה אחד ממוסדות הממשלה הראשונים שקבעו את משכנם בירושלים.
הלמ"ס בראשיתו היה מוסד צנוע, עם צוות מקצועי קטן ומעט משאבים. פרופסור בקי החדיר בין העובדים את חשיבות היושרה והאובייקטיביות, הוא לא נכנע ללחצים פוליטיים, ונאבק לבסס את עבודת הלמ"ס, באיסוף ופרסום נתונים, על שיקולים מקצועיים – עיקרון שעוגן בחוק.
פרופ' בקי היה מיוזמי מפקד האוכלוסין הראשון במדינת ישראל, שנערך ב-8 בנובמבר 1948, לקראת הבחירות לאספה המכוננת, ובמסגרתו הוענקו מספרי זהות לכל תושבי ישראל.
פרופסור בקי עמד בראש החוג לסטטיסטיקה ודמוגרפיה (שמאוחר יותר התפצל לשני חוגים). הוא היה הדיקן הראשון של הפקולטה למדעי החברה, שהוקמה ב-1953 כבית-הספר למדעי החברה ע"ש אליעזר קפלן. בשנים 1959-1960 הוא כיהן כפרו-רקטור. הוא היה ממקימי המכון ליהדות זמננו ומייסד המדור לדמוגרפיה ולסטטיסטיקה של היהודים.
בשנת 1963 הוא ייסד את המועצה הציבורית לסטטיסטיקה, שבראשה עמד שנים רבות.
בשנת 1964 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
הוא ניהל את מפקד 1967 שכלל את מזרח ירושלים והשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים.
בשנת 1975 נבחר לנשיא הראשון של האיגוד הישראלי לסטטיסטיקה.
בשנת 1978 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
מחקריו

פרופסור בקי כתב מאות מאמרים וכן ספרים רבים בתחום הסטטיסטיקה. הוא פיתח שיטות מחקר חדשות, תאורטיות ויישומיות של ניתוח סטטיסטי ודמוגרפי. בשנת 1977 פרסם ספר על אוכלוסיית ישראל, שייצג את ישראל בסדרה על מחקר דמוגרפי שהזמין ארגון האומות-המאוחדות מחבריו, והוא נחשב לאחד הספרים החשובים בתחומו. יתר על כן, בקי קידם את המחקר וההוראה בתחום הדמוגרפיה של יהודי התפוצות. עבודתו הותירה מורשת מכובדת ובסיס ללימוד, להוראה ולמחקר דמוגרפי וסטטיסטי בישראל ומחוצה לה.
בין נושאי המחקר שלו יש לציין את תנודות האוכלוסייה בערים הגדולות באירופה במאות 19 ו-20, בעיות דמוגרפיות הקשורות באמהות לא נשואות וילדים מחוץ לנישואין וייצוג גרפי של נתונים סטטיסטיים.
אחד מנושאי המחקר המוקדמים שלו היה התפתחות האוכלוסייה היהודית באיטליה מאז המאה ה-17.
לאחר פרישתו לגמלאות מן האוניברסיטה (1977) הוא המשיך במחקריו הרבים, והתמסר בעיקר לפיתוח שיטות גיאוסטטיסטיות להצגה גרפית של נתונים סטטיסטיים במרחב גאוגרפי באמצעות צורות המייצגות פיזור של אוכלוסיות בטריטוריות. שיטה זו אומצה על ידי הלמ"ס של איטליה בשני כרכים גדולים של אטלס דמוגרפי. הספר המסכם את השיטות הגיאוסטטיסטיות שבקי פיתח במשך רוב חייו התפרסם לאחר מותו.
פרסים והוקרה

בשנת 1948 פרופסור בקי היה הראשון שקיבל את פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב (פרס כבוד).
בשנת 1972 קיבל את פרס בובליק.
בשנת 1978 זכה בפרס רוטשילד.
בשנת 1982 קיבל את פרס ישראל בכלכלה ובדמוגרפיה (פרס ישראל לסטטיסטיקה לשנת תשמ"ב).
בשנת 1995 הוענק לו התואר יקיר ירושלים על ידי ראש העיר דאז, טדי קולק.
לאחר מותו נקראו על שמו רחובות בירושלים, ובבאר שבע, כמו כן בבאר שבע נקרא גן על שמו בשכונת רמות.
חיים אישיים

היה נשוי לוירה לבית קולומבו, ואב לבן ושלוש בנות.
פרסומיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לקריאה נוספת

ספר יובל:
Usiel O. Schmelz, Gad Nathan (Eds.), Scripta Hierosolymitana , 30: Studies in the population of Israel in honorof Roberto Bachi , Jerusalem: The Magnes Press, 1986.
'Roberto Bachi: a selected bibliography,' Scripta Hierosolymitana 30 (1986), 417-444.
לאחר מותו:
משה סיקרון, 'אבי המדד והשנתון: רוברטו בקי, הפרופ' שייסד את הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ומנהלה שנים נפטר בסוף נובמבר', הארץ, 14 בדצמבר 1995, עמ' ב-4.
גד נתן, סרג'יו דלה-פרגולה, 'לזכר רוברטו בקי (1909–1995)', מדעי היהדות 36 (תשנ"ו), 187–189.
יוסף בנזימן, 'מתולדות חייו של האח פרופ' רוברטו בקי ז"ל', ניב ירושלים (ביטאון של לשכת ירושלים, בני ברית) 25–26 (1996), 38–39.
לזכרו של רוברטו בקי: דברים שנאמרו במלאת שלושים למותו , ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשנ"ז 1997.
שמואל נח אייזנשטדט, 'רוברטו בקי – האיש, החוקר, האזרח', עמ' 7–12.
סרג'יו דלה-פרגולה, 'תרומתו של רוברטו בקי לחקר הדמוגרפיה של היהודים', עמ' 13–25.
גד נתן, 'תרומתו של רוברטו בקי לתיאור החיים על ידי הסטטיסטיקה', עמ' 26–33.
אריה שחר, [דברים], עמ' 34–39.
מרגלית בז'רנו, רוברטו בקי – האדם שמאחורי הסטטיסטיקה, ירושלים: כרמל, 2024.
הערות שוליים

↑  רפאל בשן, אנו מתקרבים רק למיליון השני...: ראיון השבוע: עם פרופ' בקי, ראש הלשכה המרכזית לסטאטיסטיקה, מעריב, 25 בנובמבר 1960.
↑  יוסף ברוך סֶרמונֶטָה, ריקרדו בקי, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית).
↑  על השתתפות בהתקהלות בלתי חוקית, הארץ, 21 במרץ 1940
↑  פרופ א. פרנקל, האוניברסיטה העברית בימי החירום, העולם, 22 באוגוסט 1940; המשך
↑  ועדה של הוועד הלאומי לבעיות הילודה, הארץ, 1 ביולי 1943
↑  הועלו לדרגת מרצים באוניברסיטה, המשקיף, 24 ביולי 1945
↑  קיצור ידיעות מן הארץ, דבר, 21 באפריל 1947
↑  פרס סולד הוענק לפרופ. ר. באקי, המשקיף, 11 בפברואר 1948
↑  ראו ראיון עמה: תקוה ויינשטוק, סדר נשים: וירה בקי: "אני עקרת־בית ואמא, לא אשת־צבור", מעריב, 22 בנובמבר 1957.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500791505171  PLWABN: 9810687687205606  BnF: cb13770710g (data)  GND: 130431826  ICCU: RMRV001183  ISNI: 0000 0001 1850 8441  LCCN: n80139889  NKC: zmp20191028173  NTA: 072137711  SELIBR: 38053  SUDOC: 066926998  VcBA: 495/124044  VIAF: 113010071   WorldCat (עם VIAF): 113010071