stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיירת נבי דניאל
היציאה לדרך

בשעה שמונה בבוקר, ארבע שעות לאחר שעת היציאה המתוכננת, ובאור יום מלא, החלה השיירה לנוע לכיוון גוש עציון. בראש השיירה נסעה מכונית קטנה משוריינת מצוידת במכשיר קשר אלחוטי. את השיירה ליווה מטוס "פרימוס" שסייר מעל הדרך וצויד בפצצות בנות 20 ק"ג להטלה ידנית.
הדרך לגוש הייתה רצופה וללא תקלות ועיכובים. קצת אחרי השעה תשע וחצי הגיעה השיירה לגוש עציון. המשאיות שנכנסו לגוש כוונו בהתאם לסוג המטען לנקודות פריקה שונות במגרש. מגיני הגוש, שכבר היו מוכנים וידעו כל אחד את תפקידו, נגשו מיד למלאכת הפריקה והעמסת הציוד שיחזור לירושלים, והעבודה התנהלה בזריזות וביעילות. הזריזות הייתה הכרחית כדי שהכוחות הערביים הכפריים הבלתי-סדירים לא יספיקו להתארגן ולחסום את הכביש לירושלים.
בשל תקלות שונות, כמו קשיים בהעמסת פר ושתי פרדות שהוחלט להעבירם לירושלים בשל חוסר מזון בשבילם, ועוד יותר מכך עיכוב בהעמסת מטוס קל שנפגע, התארכה שהיית השיירה בגוש לשעתיים וחצי מעבר למתוכנן. בעוד הלוחמים מחכים לפר הסרבן ולמטוס המקולקל, פשטה השמועה על השיירה בכפרים הערביים, והמואזינים עלו אל צריחי המסגדים להשמיע את קריאות האזעקה. מאות כפריים חמושים מנחאלין, בית פג'אר, חלחול, ארטאס, בית ג'אלא ובית לחם ירדו מן ההרים אל הכביש במטרה ללכוד את השיירה. בהם רבים מאנשי המיליציה של עבד אל קאדר אל חוסייני בפיקוד איברהים אבו דאיה. הם הספיקו להניח מספר מחסומים מאולתרים מסלעים ועפר על הכביש.
דניאל בוקשטיין, טייס המטוס שטס מעל הדרך דיווח על התארגנות זו. קבוצת המשוריינים שהייתה אמורה לפטרל על הדרך בזמן הפריקה ולמנוע מהכוחות הערביים להניח מחסומים לא ביצעה את משימתה. מפקדי השיירה שקלו אם כדאי לדחות את יציאתה למועד אחר, בלתי ידוע לאויב. כמו כן, הועלתה האפשרות לנסוע דרך כביש בית ג'יברין-הרטוב-שער הגיא, אולם מפקדי השיירה בטחו כי בכוח הרב שברשותם יצליחו לפרוץ את הדרך חזרה.
לאחר הקרב

הלוחמים הפצועים והגופות הועברו לירושלים בסיוע הבריטים. גופות ההרוגים נקברו בקבר אחים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. בקרב נהרגו 15 לוחמים וכ-40 נפצעו. כמה עשרות מאנשי השיירה חזרו לגוש הנצור. לזרובבל הורביץ הוענק אות גיבור ישראל לאחר מותו, על פעילותו, אומץ לבו והקרבתו בקרב נבי-דניאל, והוא נמנה עם 12 גיבורי ישראל של מלחמת העצמאות. עיטור זה הומר בינואר 1970 – עת אישרה הכנסת את חוק העיטורים בצבא הגנה לישראל – לעיטור הגבורה.
במרץ 1996, בעקבות חקירה של יחידת אית"ן, נמצא כי החלל הקבור כ"אלמוני" בקבורת חללי שיירת נבי דניאל הוא חיים פייבלוביץ, נהג אזרחי שגויס לשיירה. בעקבות החקירה הוחלפה המצבה לכזו הכוללת את שמו ופרטיו.
לאחר הקרב נותקה לחלוטין הדרך היבשתית לגוש עציון משאר חלקי הארץ. מגיניו נלחמו עוד כשבעה שבועות עד שנהרגו או נכנעו, חלקם ביום חמישי, ד' באייר תש"ח (13 במאי 1948), יום לפני הכרזת העצמאות, וחלקם ביום הכרזת המדינה עצמו.
לקריאה נוספת

אורי מילשטיין, תולדות מלחמת העצמאות, כרך רביעי, הוצאת "שרידות", עמ' 97–124, 1999
צביקה דרור, הראל - הקרב על ירושלים הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005
יצחק לוי (לויצה), תשעה קבין - ירושלים בקרבות מלחמת העצמאות עמ' 94–100, הוצאת מערכות, 1986
יונה גולני, מיומנו של נהג תש"ח, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1979
אביחי ברג, ודרך אין אחרת, סלע מאיר, תל אביב, 2021, עמודים 125-136.
הערות שוליים

↑  השם "שיירת נבי דניאל" הוא טעות. מקום ההיתקלות היה כאמור ליד בריכות שלמה (כיום בפאתי מחנה הפליטים דהיישה) ולא בכפר נבי דניאל. מקור הטעות הוא באינפורמציה שנמסרה על ידי צבי זמיר ברשת הקשר.
↑  דומיניק לאפייר, לארי קולינס, ירושלים, ירושלים, עמ' 194.
↑  גנזך המדינה-5773/1, מסמכי ליאו כהן.
↑  תיאור החקירה  לזיהוי האלמוני מבין חללי השיירה, באתר ענף איתור נעדרים בצה"ל (ארכיון)
זוג הפרדות שבגללן התעכבה שיירת נבי דניאל
שבר בעצם החישור המרוחקת

| --- | --- |

 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1245884 
 MeSH:  D000092503
 סיווגים
 ICD-10:  S52.5 
 
שבר בעצם החִישּׁוּר המרוחקת הוא שבר נפוץ באמה. בשל קרבתו למפרק כף היד, פגיעה זו לעיתים מכונה שבר בשורש כף היד. הטיפול לרוב יעשה על ידי קיבוע, ובמקרים של שברים מסובכים יותר יהיה צורך בניתוח.
לשבר זה סוגים רבים: שבר ע"ש קול, שבר ע"ש סמית', שבר ע"ש ברטון ועוד. קיים בלבול באשר למונח "שבר ע"ש קול" בו נעשה שימוש מוטעה לתיאור כלל השברים המרוחקים בעצם החישור.
קליניקה

הסיבה השכיחה ביותר לשברים מסוג זה היא נפילה קדימה על ידיים מושטות, כאשר הבלימה נעשית כשכף היד מתוחה אחורה בזווית המרבית. באנשים בעלי דלדול עצם ומחלות עצם אחרות. הפצוע יתייצג עם כאבים, נפיחות, שטפי דם, ורגישות סביב שורש כף היד. לעיתים ניתן לחזות בעיוות חיצוני של המפרק. צריך לבדוק אובדן תחושה, בעיה במעבר הדם ותופעות דומות באזור הזרוע והכתף. יש לשלול פצע בעור באזור שיכול לרמז על שבר פתוח. חשוב מאוד לוודא שאין פגיעה עצבית באזור האגודל עקב פגיעה בעצב התווך בשל תסמונת מנהרת שורש כף היד שעלולה להתרחש.
אבחון

לעיתים ניתן לאבחן שבר בעצם החישור המרוחקת על ידי עיוות חיצוני של המפרק אך יש לאמת סברה זו בעזרת תצלום רנטגן, כיוון שפעמים רבות מלווה השבר בעצם החישור עם שבר בעצם הסירה או בתזוזתה של העצם ממקומה.

לרוב נעשה שימוש בצילום רנטגן כאשר יש חשד לשבר, ולאחר איבחון של שבר המצריך ניתוח תבוצע טומוגרפיה ממוחשבת (סריקת CT).
בעת בחינת תצלום רנטגן של שבר מסוג זה חריגת העצם ממקומה היא התופעה החשובה ביותר שיש לשים אליה לב כיוון שהטיפול ישתנה מהותית עקב כך. תופעה חשובה נוספת היא התקצרות עצם החישור בעקבות השבר לעומת עצם הגומד. כיוון שגובהן זהה ביחס לעצמות שורש היד של כף היד נוצר עומס רב על עצם הגומד שעלול להוביל לשחיקה של הסחוס הסיבי המשולש במפרק.
סיווג השברים

ברפואה נעשה שימוש במערכות סיווג כדי לתאר דפוסים שונים של פגיעות שסביר שיתנהגו באופן צפוי וכדי להבחין בין סוגי הטיפול השונים להם יזדקקו. כאשר מדובר בשברים במפרק כף היד מערכת הסיווג איננה יעילה במיוחד ואין הסכמה רחבה בנוגע לשיטת הטיפול היעילה ביותר ועל כן קיימות מספר שיטות לסיווג ודירוג סוג וחומרת השברים ובהמשך הטיפול בהם. קיימת שיטת סיווג ע"ש פרננדז המתייחסת למגנון הפגיעה, אך כאשר נרצה שיטת סיווג תיאורית בלבד נשתמש בסיווג המקובל יותר לשברים בעצם החישור המרוחקת והוא הסיווג ע"ש פריקמן:
שבר מטיפוס I: שבר חוץ פרקי בבסיס העצם, ללא שבר בעצם הגומד הסמוכה.

שבר מטיפוס II: שבר חוץ פרקי בבסיס העצם, עם שבר בזיז של עצם הגומד.

שבר מטיפוס III: שבר תוך פרקי בבסיסי העצם וללא שבר בעצם הגומד.

שבר מטיפוס IV: שבר תוך פרקי עם שבר בזיז של עצם הגומד.
סיווג השברים > מאפיינים נוספים

מעבר לסיווג התיאורי של השברים קיימים מספר מאפיינים נוספים שנוכל לזהות בתצלום רנטגן:
אנגולציה קדמית - נטייה של כף היד אחורה ממנחה הטבעי (כאשר פנים כף היד פונה קדימה). בדרך כלל, כף ידנו מוטה כ-11 מעלות קדימה ואילו שבר יכול לגרום להטייתה אחורה. עד אפס מעלות (יישור מוחלט) הדבר נחשב בגבולות התפקוד התקין.
הסטה רדיאלית - הזזה של כף היד הצידה ממנחה הטבעי.
שבר פתוח - חשיפה של העצם לאוויר החיצוני (נדיר).
שבר סגור - שבר שבו לא נגרם נזק לרקמות סביב העצם ואין מגע עם הסביבה החיצונית.
ריסוק העצם - כמות החלקים אליהם נחלקה העצם בעת השבירה.
טיפול

בכל הנוגע לטיפול בשברים ישנו מאפיין נוסף אליו יש להתייחס והוא האם השבר יציב או לאו. שבר יציב בעצם החישור המרוחקת הוא חוץ פרקי, ללא ריסוק, וללא תזוזה או עם תזוזה מינימלית, שכאשר הוא משוחזר למנח אנטומי, לא זז חזרה לעיוותו המקורי. במקרים מסוג זה נשתמש בטיפול שאיננו פולשני ועיקרו ייצוב וקיבוע העצם בעזרת גבס או סד. ייתכן והגבס ימוקם עד מעל למרפק כדי למנוע סיבוב של האמה. בילדים הריפוי יהיה מלא ומהיר לרוב, אך באוכלוסיית המבוגרים, לא תמיד יתאחה השבר בצורה הנכונה על ידי קיבוע בלבד. במחקר רדיולוגי  על 170 שברי Colles שטופלו בשחזור סוגר ובקיבוע גבס, חלה תזוזה של 29 שברים, שדרשו שחזור נוסף וקיבוע חיצוני.
ניתן לטפל גם בעזרת ניתוח פולשני בו מורכב על העצם קיבוע פנימי כדי למנוע תזוזה שניונית שעלולה להתרחש גם עם קיבוע חיצוני, אך לא תמיד קיימת נחיצות להליך כירורגי מסוג זה ולעיתים הוא מיותר. בהליך זה מוכנסים ברגים ולוחיות טיטניום אל העצם כדי לקבע אותה במנח האנטומי האופטימלי ללא אפשרות לתזוזה.
ראו גם

עצמות שורש כף היד
שבר בשורש היד - ד״ר יורם וייל
שבר קולס
הערות שוליים

↑  http://www.wheelessonline.com/ortho/frykman_classification_of_distal_radius_frx
↑  http://link.springer.com/article/10.1007/BF00547163
↑  http://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0020138399002077
שייח' ח'ליפה סיטי

| --- | --- |
 מדינה / טריטוריה:  חמאס חמאס
 נפה:  ח'אן יונס
 על שם:  ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן
 קואורדינטות:  31°18′25″N 34°17′09″E﻿ / ﻿31.30680833°N 34.28576111°E﻿ / 31.30680833; 34.28576111 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) שייח' ח'ליפה סיטי(למפת מערב הנגב רגילה) שייח' ח'ליפה סיטי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שייח' ח'ליפה סיטי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שייח' ח'ליפה סיטי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שייח' ח'ליפה סיטי (בערבית: مدينة الشيخ خليفة) הוא יישוב מתוכנן ברצועת עזה, על חורבות היישוב מורג. היישוב נקרא על שמו של ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, שתרם את הקמת היישוב.
תוכננו להיבנות ביישוב 3,000 יחידות דיור, ועלותו הוערכה ב-100 מיליון דולר. היישוב נבנה על חורבות ההתנחלות מורג, שפונתה במהלך תוכנית ההתנתקות.
בשנת 2010 הפרויקט עדיין היה בשלבי בנייה התחלתיים בלבד, עקב הסגר על רצועת עזה.
הערות שוליים

↑  ליאור גרינבאום, ‏במקום ההתנחלויות יוקמו רבי קומות, באתר גלובס, 14 באוגוסט 2005
↑  רועי נחמיאס, אבו מאזן: לא תהיה "מדינת עזה", באתר ynet, 27 ביולי 2005
↑  Gaza: Where There’s a Will to Help, There’s a Way, ‏2 בינואר 2010 (באנגלית)
שיירת ניצנים

האנדרטה לחללי שיירת ניצנים, מול מחנה חסה
סלע הנצחה לשיירת ניצנים
שיירת ניצנים הייתה שיירה שכללה שני  משוריינים שליוו משאית מניצנים לרחובות ב-21 במרץ 1948. השיירה הותקפה ליד מחנה חסה על ידי כ-60 ערבים שהתבצרו ליד המחנה. חלק מן הלוחמים נלכדו באחד המשוריינים, ובמשך שש שעות הדפו התקפות של הערבים. בקרב נהרגו ארבעה לוחמים יהודים וכעשרה לוחמים ערביים.
רקע

מפקד הכוחות הערביים המקומיים באזור מג'דל - איסדוד (רצועת החוף שבין אשקלון לאשדוד כיום) היה טארק בי אל-אפריקי, שכונה "השד השחור". אל אפריקי גייס מתנדבים ממצרים וצעירים מקומיים ממג'דל, חמאמה, סאוואפיר (כיום שפיר) ובית דראס, ובעזרתם הצליח להשתלט על מחנות ג'וליס וחסה בראשית מרץ 1948, בעקבות פינויים בידי הבריטים, לקראת סיום המנדט הבריטי. לאחר ההתבססות במחנות, החל אל אפריקי לתקוף שיירות יהודיות באזור.
הקרב > ההיתקלות

ב-21 במרץ 1948, בשעה 7:00 בבוקר, יצאו ממחנה בית דראס, ליד באר טוביה, שני משוריינים. משימתם הייתה להגיע לקיבוץ ניצנים, כדי לתגבר בנשק ותחמושת את הקיבוץ, ולאחר מכן ללוות משאית היוצאת משם צפונה. במשוריין הראשון נסעה כיתת המשמר הנע (מ"ן) מבאר טוביה, בפיקודו של מאיר אשל (אלטשולר) שהיה גם מפקד השיירה, ובשני הייתה כיתה מגדוד 53 של חטיבת גבעתי בפיקודו של מפקד הצלפים, שמעון בן יהודה. בהגיעם ליד מחנה חסה הבחינו בחוליה ערבית המחבלת במעביר מים. אנשי החוליה נמלטו כאשר התקרבו אליהם המשוריינים. הלוחמים המשיכו בנסיעתם לניצנים מבלי לבדוק את מעביר המים וסביבתו; הייתה זו שגיאה שעשויה הייתה למנוע את הקרב.
לאחר מסירת הנשק והתארגנות לתנועה, יצא הכוח חזרה מניצנים בסביבות השעה 9:00, כשבמרכזו נעה משאית המשק, עם תא נהג משוריין, עמוסה בירקות המיועדים לצפון. ליד נהג המשאית ישב מא"ז (מפקד אזור) ניצנים, שלמה רובינשטיין שיצא לפגישת מא"זים. כאשר הגיע המשוריין המוביל לקרבת מעביר המים סמוך לכניסה למחנה חסה, התפוצץ מטען חומר נפץ שטלטל את המשוריין המוביל, וזה החליק לתעלה בוצית בשולי הכביש. כאשר ניסה המשוריין השני לחלצו, נתקע אף הוא בבוץ. על השיירה נפתחה אש תופת ממחנה חסה. ממרחק של כ-80 מטר החלו עשרות כלי נשק לירות על שלושת כלי הרכב. נהג המשאית הצליח לסובב אותה לכיוון ניצנים, ומפקד השיירה הורה ללוחמים בשני המשוריינים לעבור למשאית. אנשי המשמר הנע שבמשוריין הראשון הצליחו לעבור אליה, אולם שבעת הלוחמים מגדוד 53 שהיו במשוריין השני, בפיקוד שמעון בן יהודה, נותרו לכודים בתוכו. תוך כדי המעבר למשאית נפצעו שני לוחמי המשמר הנע יחד עם שלמה רובינשטיין. מפקד המשוריין הראשון, מאיר אשל, הפקיר את לוחמי המשוריין השני, ונתן הוראה לצאת לכיוון ניצנים. בשעה 10:00 הגיעה המשאית לניצנים כשכל צמיגיה מנוקבים. עם הגעתה התקשר אלטשולר, מפקד כיתת המ"ן, למג"ד (מפקד גדוד) 53 בבאר טוביה ודיווח על ההיתקלות.
הקרב > החילוץ - ניסיון ראשון

הערבים, שראו כיצד התחמקו מהם אנשי משוריין המ"ן, יחד עם אנשי המשאית במשאית הקיבוץ, פתחו באש והחלו להתקרב לשני המשוריינים התקועים בבוץ. שבעת לוחמיו של שמעון בן יהודה ירו באש מבוקרת על מנת לחסוך בתחמושת לעבר התוקפים, והצליחו להדוף אותם שוב ושוב. מפקד המשוריין, שמעון בן יהודה, גילה שאת ההתקפה הערבית מנהל קצין בהיר שיער במדי הצבא הבריטי, כנראה עריק שהצטרף ביוזמתו לערבים. בן יהודה אפשר לו להתקרב, ואז צלף בו והרגו.
לפתע נראתה אישה בהירת שיער שנגשה לקצין הבריטי שנפגע. התברר שהייתה חברתו ושרתה כאחות בבית החולים הקטן שהבריטים החזיקו בתוך בסיס חסה. התוקפים קראו בעברית למגנים להיכנע, אך שמעון סירב והקרב נמשך.
עם הגעת הידיעה למג"ד יצחק פונדק, הוא הורה לקצין המבצעים נחמן ניר לצאת מיד ולחלץ את אנשי השיירה התקועים. סמוך לשעה 13:00 יצא כוח חילוץ, בשלושה משוריינים, ממטה הגדוד בבאר טוביה, תחת פיקודו של נחמן ניר. כסגנו מונה מפקד פלוגה ג', שלמה קריזל. המג"ד בחר לא להפקיד את הפיקוד על החילוץ בידיו של קריזל, עקב כישלונו של זה האחרון בפעולת יאזור מספר שבועות קודם לכן.
כאשר התקרבה שיירת החילוץ אל שני המשוריינים התקועים בבוץ סמוך לכניסה למחנה חסה, נשמע צרור קצר מאחד המשוריינים התקועים. אחד מלוחמיו של שמעון פלט צרור מרוב מתח. המ"פ הורה לאחד הלוחמים שנסע יחד איתו במשוריין הראשון בשיירת החילוץ, ישראל אשכנזי, לזרוק רימון יד לתוך המשוריין התקוע. ואולם, אשכנזי לא זרק את הרימון, משום ששמע קריאות בעברית מתוך המשוריין התקוע. אשכנזי הודיע על כך למ"פ קריזל, אולם זה האחרון התעלם מדבריו. למפקד הכוח, הקמב"ץ נחמן ניר, היה נדמה שאף אחד מן הלוחמים הנצורים לא שרד. הוא לא עשה שום ניסיון לעצור ולוודא האם החיילים עדיין בתוך המשוריין, האם חיים או מתים, והורה לשיירת החילוץ להמשיך בנסיעה לניצנים.
הקרב > החילוץ - ניסיון שני

עם הגעת שיירת החילוץ לניצנים, דיווח מפקד הכוח נחמן ניר למג"ד פונדק על האירועים. ישראל אשכנזי אמר לקמב"ץ (נחמן ניר) ששמע פעמיים דיבורים בעברית מתוך אחד המשוריינים התקועים. המג"ד כעס מאוד שפקודתו לא מולאה, והורה לנחמן ניר לחזור מיד ולחלץ את הלוחמים הנצורים. בפקודתו הדגיש המג"ד שיש להחזירם: "חיים או מתים". הקמב"ץ החליט, בניגוד לפקודת המג"ד, להישאר בעצמו בניצנים. הוא שלח במקומו את סגנו, את המ"פ שלמה קריזל. סמוך לשעה 15:00, יצאה מניצנים שיירת החילוץ בת שלושת המשוריינים, בפיקודו של שלמה קריזל, חזרה אל מקום המארב ליד מחנה חסה. עם התקרבם למשוריין התקוע, סובבו המחלצים את אחד המשוריינים שלהם שנע בנסיעה לאחור לעבר צידו האחורי של המשוריין של שמעון בן יהודה, יצרו מסדרון מוגן וחילצו את הנצורים. תוך כדי פעולת החילוץ נפגעו ונהרגו שני חיילים נוספים: זלמן שחר ומאיר פוקורני שהשתייכו לכוח החילוץ. שלמה רובינשטיין המא"ז היה עוד בחיים כאשר חוליית החילוץ השנייה הגיעה, ונפטר תוך כדי הפינוי מפצעיו.
אחרי הקרב

במשך למעלה משש שעות (מרגע ההיתקלות בשעה 09:30 ועד לחילוץ ב-15:30), ניהלו שבעת הלוחמים הנצורים במשוריין קרב הגנה נגד עשרות ערבים שהתבצרו במחנה חסה, כשהם יורים באופן חסכוני ופוגעים בערבים רבים. 30 שנים לאחר הקרב, סיפר שמעון לעודד נגבי שהרגעים הנוראיים והקשים ביותר היו כאשר נוכח "פעמיים תוך ארבע שעות שנוטשים אותו בעיצומו של קרב".  בקרב נפלו ארבעה לוחמים ישראליים: מא"ז ניצנים ושלושה חיילים מגדוד 53, ונפצעו עשרה. עשרה לוחמים ערבים נהרגו, וכ-20 נפצעו. שני המשוריינים שנותרו תקועים בבוץ, חולצו ונלקחו שלל למפקדתו של טארק בי אל-אפריקי במג'דל.
שלושה חיילים צוינו לשבח על ידי מג"ד 53, ביניהם המפקד, שמעון בן יהודה. מפקד הגדוד יצחק פונדק קיבל מהקמב"ץ, נחמן ניר, דו"ח שקרי על הפעולה; הדו"ח הטיל את אשמת כישלון החילוץ בניסיון הראשון על המ"פ, שלמה קריזל. בשל מסקנות הדו"ח הדיח המג"ד את מפקד הפלוגה. רק כעבור 55 שנים התברר למג"ד שלא המ"פ היה אשם באי החילוץ אלא הקמב"ץ נחמן ניר. פונדק הודה ששגה כאשר לא הדיח בעקבות האירועים את הקמב"ץ, נחמן ניר, ואפשר לו להמשיך לטפס בסולם הפיקוד (ניר התמנה מאוחר יותר למג"ד). בשנת 2010 הודה פונדק בפומבי שאחת השגיאות הקשות שעשה היא שהמליץ למנות את נחמן ניר כמג"ד שיחליף אותו בפיקוד על גדוד 53.
מול מחנה חסה הנטוש ניצבת אנדרטה לנופלי השיירה ולידה סלע, עליו חקוק שלט הנצחה.
לקריאה נוספת

אברהם איילון, חטיבת גבעתי במלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות, 1959.
אריה חשביה (עורך),עד הלום, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2005.
עודד נגבי, קובץ סיפורי קרבות ע' 20, הוצאה עצמית, 2013.
יצחק פונדק ואחרים, גדוד 53 הפרברים תש"ח בחטיבת גבעתי, הוצאת ירון גולן, 2006.
הערות שוליים

↑  על פי אתר עד הלום, קורות גדוד 53.
↑  עד הלום, ע' 93
↑  עדויות של שמעון בן יהודה וישראל אשכנזי לעודד נגבי, סמוך למשטרת בית דאראס, אפריל 1948.
↑  ספר "גדוד 53 הפרברים תש"ח" ע' 100
↑  דו"ח גדוד 11 (51) למפקדת גבעתי מיום 21.3.1948
↑  ספר "גדוד 53 הפרברים תש"ח" ע' 102
↑  עדות ישירה של פונדק להיסטוריון אילן מאירי ביום טקס הזיכרון לחללי הגדוד, אפריל 2010.
משוריין פרפר (בקיבוץ דורות)
שומר לטומאה

עור בעל החיים, משמש כשומר
בהלכות טומאת אוכלים, שומר, הוא דבר הנספח לאוכל, ודרוש לאוכל לצורך שמירה עליו מכל סיבה שהיא. השומר נחשב לחלק מהאוכל, הן כדי להביא טומאה על האוכל אם טומאה נגעה ב"שומר", הן כדי להשלים את השיעור המינימלי של האוכל הנדרש כדי לטמא (כביצה) או להיטמא (כזית), והן כדי להביא טומאת נבלה על מי שנוגע ב"שומר" של נבלה.
מקור ההלכה

דין שומר נדון במסכת עוקצין. המשנה הראשונה במסכת מסכמת את הכללים של שומר ויד לטומאה:
בהמשך המסכת נידונים הפרטים של ההלכה.
דין השומר נלמד מהפסוקים הבאים:
פסוק לז  וְכִי יִפֹּל מִנִּבְלָתָם עַל כָּל זֶרַע זֵרוּעַ אֲשֶׁר יִזָּרֵעַ טָהוֹר הוּא: פסוק לח  וְכֹל אֲשֶׁר יִפֹּל מִנִּבְלָתָם עָלָיו יִטְמָא תַּנּוּר וְכִירַיִם יֻתָּץ טְמֵאִים הֵם וּטְמֵאִים יִהְיוּ לָכֶם: פסוק לט וְכִי יָמוּת מִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר הִיא לָכֶם לְאָכְלָה הַנֹּגֵעַ בְּנִבְלָתָהּ יִטְמָא עַד הָעָרֶב:
במסכת חולין מובא בשם רבי ישמעאל שפירש את המילים "על כל זרע זרוע" -  כדרך שבני אדם מוציאין לזריעה חטה בקליפתה ושעורה בקליפתה ועדשים בקליפתן.
דוגמאות של שומר

קליפה נחשבת לשומר, מכיוון שהיא שומרת על הפרי.
השורש של שום, בצל וירקות דומים נחשב לשומר כאשר השורש לח.
עוקץ של תאנה ושל חרוב נחשב לשומר, בעוד בכמעט שאר הפירות העוקץ אינו נחשב לשומר.
רבי יוחנן וריש לקיש נחלקו, בנוגע לשערות בעל חיים, האם הם נחשבים כ"יד", או כ"שומר". רבי יוחנן סובר ששיער אינו שומר, וריש לקיש סובר, שהשיער הוא שומר. מסבירים שהשיער נחשב ל"שומר", מכיוון שבשורש השיער יש נקב זעיר, ובמקום זה מגינה השערה על הבשר.
פרטי הלכות שומר

השומר מטמא, מיטמא ומצטרף.
מטמא - שומר של פרי טמא הנוגעת באוכל טהור יטמא אותו אם שאר התנאים כדי לטמא מתקיימים.
מיטמא - טומאה הנוגעת בשומר מטמאת את כל הפרי.
מצטרף - גודל הפרי כדי לבדוק האם יש בו כמות כדי לטמא אוכל אחר נמדד ביחד עם השומר שלו.
דין שומר זה, הוא רק לטומאה קלה, ולא לטומאה חמורה. דין זה נלמד מהמילה "מנבלתה" בפסוק לט, הבאה למעט, שדווקא אם יש בנבילה כשיעור כזית אם מטמאת, ואין לצרף את ה"שומר".
אם כי לאחר המילה "בנבלתה" מופיע גם המילה "יטמא". בכך אומרת התורה: כדי שבשר יטמא בטומאת נבילות, צריך שיהיה שיעור כזית דווקא מהנבילה עצמה - "בנבלתה", ולא עור שאין עליו כזית בשר והעור משלימו לכזית, כלומר - אין לצרף את ה"שומר" כדי להשלים את השיעור כדין שומר, ובכרך אין להם את המעלה המיוחדת של "שומר" - שמצטרף עם האוכל כדי לקבל טומאה
עם זאת, ל"שומרים" יש דין "יד", ולמרות שאינם נחשבים כ"יד". כלומר: עור של בעל חיים, נחשב בעיקרו כ'שומר' על הבשר, אך לא כ'יד', שהרי אין משתמשים בו לצורך טלטול הבשר, ולמרות זאת, יש לו תוקף הלכתי כ'יד', העור עצמו מביא ומוציא טומאה מהאוכל - אם נגעה טומאה באוכל שיש בו כזית כדין 'יד', ולאוכל - אם נגע אדם טהור באוכל טמא שיש בו כזית, מדין "יד".
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קי"ז, עמוד א'.
↑  משנה, מסכת עוקצין, פרק ב', משנה ד'
↑  משנה, מסכת עוקצין, פרק א', משנה ב'
↑  משנה, מסכת עוקצין, פרק א', משנה ו'
↑  ה"יד", אינו מצטרף כדי להשלים את השיעור של כזית.
שחייה באולימפיאדת רומא (1960)

אולימפיאדת רומא (1960) נערכה ברומא, איטליה. תחרויות השחייה נערכו בין ה-26 באוגוסט 1960 ל-3 בספטמבר 1960. 15 משחים נערכו במשחקים אלו (7 לנשים ו-8 לגברים), בהשתתפות 380 משתתפים (144 נשים ו-236 גברים) מ-45 מדינות.
נוספו שני משחי שליחים לנשים ולגברים, 4x100 מטר מעורב.
נשים

נבחרת ארצות הברית (ארצות הברית) בשחייה לנשים, זכתה ב-5 מדליות זהב מתוך 7 מדליות אפשריות.
נשים > השחייניות הבולטות

כריס וון סלטצה (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ומדליית כסף אחת, דון פרייזר (אוסטרליה אוסטרליה) זכתה ב-3 מדליות, מהן מדליית זהב אחת במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי בפעם השנייה ברציפות ובשתי מדליות כסף, לין בורק (ארצות הברית ארצות הברית) וקרולין שולר (ארצות הברית ארצות הברית) זכו כל אחת בשתי מדליות זהב, אחת במשחה שליחות ואחת במשחה אישי.
גברים

נבחרות השחייה לגברים של ארצות הברית (ארצות הברית) ואוסטרליה (אוסטרליה) זכו כל אחת ב-4 מדליות זהב וב-9 מדליות בסך הכל.
גברים > השחיינים הבולטים

מוריי רוז (אוסטרליה אוסטרליה) זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג וג'ון קונרדס (אוסטרליה אוסטרליה) זכה ב-3 מדליות, מדליית זהב אחת ושתי מדליות ארד. מייק טרוי (ארצות הברית ארצות הברית) וג'ף פארל (ארצות הברית ארצות הברית) זכו כל אחד בשתי מדליות זהב.
האחים קונרדס, אילזה וג'ון קונרדס (אוסטרליה אוסטרליה), זכו ב-4 מדליות ביחד, 1 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
שיא עולם

בסך הכל נקבעו 5 שיאי עולם חדשים במשחי הגמר, מהם 2 לנשים ו-3 לגברים.
טבלת המדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 9 | 3 | 3 | 15 |
| 2 | אוסטרליה אוסטרליה | 5 | 5 | 3 | 13 |
| 3 | בריטניה בריטניה | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 4 | יפן יפן | 0 | 3 | 2 | 5 |
| 5 |  גרמניה | 0 | 1 | 3 | 4 |
| 6 | הולנד הולנד | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 7 | שוודיה שוודיה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | ברזיל ברזיל | 0 | 0 | 1 | 1 |
הזוכים במדליות > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| 100 מטר חופשי | דון פרייזר   אוסטרליה אוסטרליה | 1:01.2 דקות   שיא אולימפי | כריס וון סלטצה   ארצות הברית ארצות הברית | 1:02.8 דקות | נטלי סטיוורד   בריטניה בריטניה | 1:03.1 דקות |
| 400 מטר חופשי | כריס וון סלטצה   ארצות הברית ארצות הברית | 4:50.6 דקות   שיא אולימפי | יין קדרקוויסט   שוודיה שוודיה | 4:53.9 דקות | טינקה לכרברג   הולנד הולנד | 4:56.9 דקות |
| 100 מטר גב | לין בורק   ארצות הברית ארצות הברית | 1:09.3 דקות   שיא אולימפי | נטלי סטיוורד   בריטניה בריטניה | 1:10.8 דקות | סטוקו טאנאקה   יפן יפן | 1:11.4 דקות |
| 200 מטר חזה | אניטה לונסברו   בריטניה בריטניה | 2:49.5 דקות   שיא עולם | וילטרוד אורסלמן    גרמניה | 2:50.0 דקות | ברברה גיבל    גרמניה | 2:53.6 דקות |
| 100 מטר פרפר | קרולין שולר   ארצות הברית ארצות הברית | 1:09.5 דקות   שיא אולימפי | מריאן הימסקרק   הולנד הולנד | 1:10.4 דקות | ג'ניס אנדרו   אוסטרליה אוסטרליה | 1:12.2 דקות |
| שליחות 4x100 מטר חופשי | ארצות הברית ארצות הברית   ג'ואן ספילן   שירלי סטובס   קרולין ווד   כריס וון סלטצה | 4:08.9 דקות   שיא עולם | אוסטרליה אוסטרליה   דון פרייזר   אילזה קונרדס   לוריין קראפ   אלווה קולקהון | 4:11.3 דקות |  גרמניה   כרישטל שטפין   היידי פכשטיין   גיזלה וייס   אורזל ברונר | 4:19.7 דקות |
| שליחות 4x100 מטר מעורב | ארצות הברית ארצות הברית   לין בורק   פטי קמפנר   קרולין שולר   כריס וון סלטצה | 4:41.1 דקות   שיא עולם | אוסטרליה אוסטרליה   מרילין וילסון   רוזמרי לסיג   ג'ניס אנדרו   דון פרייזר | 4:45.9 דקות |  גרמניה   אינגריד שמידט   אורסולה קיפר   ברבל פורמן   אורזל ברונר | 4:47.6 דקות |
הזוכים במדליות > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| 100 מטר חופשי | ג'ון דוויט   אוסטרליה אוסטרליה | 55.2 שניות   שיא אולימפי | לאנס לארסון   ארצות הברית ארצות הברית | 55.2 שניות   שיא אולימפי | מנואל דוס סנטוס   ברזיל ברזיל | 55.4 שניות |
| 400 מטר חופשי | מוריי רוז   אוסטרליה אוסטרליה | 4:18.3 דקות   שיא אולימפי | צויושי יאמאנקה   יפן יפן | 4:21.4 דקות | ג'ון קונרדס   אוסטרליה אוסטרליה | 4:21.8 דקות |
| 1500 מטר חופשי | ג'ון קונרדס   אוסטרליה אוסטרליה | 17:19.2 דקות   שיא אולימפי | מוריי רוז   אוסטרליה אוסטרליה | 17:21.7 דקות | ג'ורג' ברין   ארצות הברית ארצות הברית | 17:30.6 דקות |
| 100 מטר גב | דייוויד תייל   אוסטרליה אוסטרליה | 1:01.9 דקות   שיא אולימפי | פרנק מקיני   ארצות הברית ארצות הברית | 1:02.1 דקות | רוברט בנט   ארצות הברית ארצות הברית | 1:02.3 דקות |
| 200 מטר חזה | ויליאם מוליקן   ארצות הברית ארצות הברית | 2:37.4 דקות | יושיהיקו אוסקי   יפן יפן | 2:38.0 דקות | ויחר מנסונידס   הולנד הולנד | 2:39.7 דקות |
| 200 מטר פרפר | מייק טרוי   ארצות הברית ארצות הברית | 2:12.8 דקות   שיא עולם | נוויל הייס   אוסטרליה אוסטרליה | 2:14.6 דקות | דייב גילנדרס   ארצות הברית ארצות הברית | 2:15.3 דקות |
| שליחים 4x200 מטר חופשי | ארצות הברית ארצות הברית   ג'ורג' האריסון   ריצ'רד בליק   מייק טרוי   ג'ף פארל | 8:10.2 דקות   שיא עולם | יפן יפן   מקוטו פוקוי   הירוזי הישי   צויושי יאמאנקה   טצו פוג'ימוטו | 8:13.3 דקות | אוסטרליה אוסטרליה   דייוויד דיקסון   ג'ון דוויט   מוריי רוז   ג'ון קונרדס | 8:13.8 דקות |
| שליחים 4x100 מטר מעורב | ארצות הברית ארצות הברית   פרנק מקיני   פול הייט   לאנס לארסון   ג'ף פארל | 4:05.4 דקות   שיא עולם | אוסטרליה אוסטרליה   דייוויד תייל   טרי גתרקול   נוויל הייס   ג'ף שיפטון | 4:12.0 דקות | יפן יפן   קאזו טומיטה   קויצ'י הירקידה   יושיהיקו אוסקי   קיגו שימוזו | 4:12.2 דקות |