stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סימון ברוד

דוד סטוליאר משמאל וסימון ברוד מימין, באיסטנבול, 1942
סימון ברוד (בטורקית: Simon Brod‏ 1893–1962) היה איש עסקים ועסקן יהודי ציוני, יליד איסטנבול, האימפריה העות'מאנית.
אבי ברוד היה חיט יהודי רוסי, שהתיישב באיסטנבול. סימון ברוד ואחיו מקס פתחו ופיתחו עסק מצליח של ייבוא טקסטיל בריטי. סימון, היה מראשי קהילת יהדות איסטנבול, חרף היותו אשכנזי בקהילה יהודית ספרדית. בימי מלחמת העולם השנייה היה נציג הג'וינט והסוכנות היהודית בטורקיה ופעל רבות בסיוע ליהודים הבורחים מאירופה לכיוון ארץ ישראל.
בפעילותו למען היהודים הבורחים מאירופה נעזר ברוד בקשריו עם ארתור ויטאל, שעבד אז במשרד הדרכונים הבריטי באיסטנבול ובאחמט דמיר, שהיה בכיר במשטרה הטורקית. שמו של ברוד מקושר לאסון סטרומה וניצול היחיד, דוד סטוליאר, שברוד טיפל בו ודאג לו בעת כליאתו בבית הסוהר ובשחרורו ושילוחו לסוריה.
בשנת 1942 נכלא ברוד למספר שבועות בגין עבירות כלכליות לכאורה ועל מס העושר שהוטל על בסיס אתני – טורקים מוסלמים חמישה אחוזים, יוונים 156 אחוזים, יהודים 179 אחוזים, ארמנים 222 אחוזים – הוא איבד בסופו של דבר חלק גדול מהונו.
אסון סטרומה

לאחר שהחלה מלחמת העולם השנייה יצאה מרומניה ספחנה עם קרוב לשמונה מאות יהודים לכיוון ארץ ישראל, הספינה, תחת השם סטרומה, עצרה באיסטנבול, כדי לקבל ויזות לארץ ישראל, אך השלטונות הבריטיים סירבו, גרמניה האיצה בטורקיה לגרש את הספינה ורומניה סירבה לקבלה בחזרה. המפליגים, שלפני יציאתם לדרך נבזזו על ידי השלטונות הרומניים ולאחר היציאה, כשהמנוע התקלקל, נאלצו לוותר על טבעות הנישואים, כדי לשלם למתקנים, כך שנותרו בחוסר כל.
מנוע האוניה התקלקל שוב, השלטונות הטורקיים לא אפשרו למפליגים לרדת מהספינה ומזונם אזל. הספינה נשארה בנמל 72 ימים ובזמן הזה דאג ברוד, יחד עם יהודים נוספים ועם הסהר האדום, לספק מזון למפליגים הכלואים בספינה. לאחר שהמשא ומתן עם הבריטים נכשל, ציוו הטורקים על יציאת הספינה, שרשרת העוגן נכרתה, האוניה נגררה מחוץ למים הטריטוריאליים ונסחפה בזרם עד שצוללת סובייטית הטביעה אותה. היה רק ניצול אחד, דוד סטוליאר, שנמשה מהמים במצב קשה. ברוד דאג לטיפול בו ולאחר שנכלא דאג למזונו בבית הכלא, עד ששוחרר כעבור חודשיים. לאחר שחרורו סיפק לו ברוד אישור כניסה לארץ ישראל, בגדים מזוודה וכרטיס נסיעה לסוריה. סטוליאר הגיע לארץ והתגייס לצבא הבריטי.
הנצחה

בספר Portraits From a Bygone Istanbul: Georg Mayer and Simon Brod ("דיוקנאות מאיסטנבול הישנה"), שנכתב על ידי ריפעת נ. באלי, מסופר על שני מנהיגי הקהילה היהודית: גאורג מאייר וסימון ברוד.
הערות שוליים

↑  Brod, Simon (באנגלית)
↑  Über Istanbul nach Palästina (בגרמנית)
↑  Portraits From a Bygone Istanbul: Georg Mayer and Simon Brod (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465484005171  ISNI: 0000 0000 8961 4842  LCCN: no2010169252  NTA: 32989692X  VIAF: 130612822   WorldCat (עם VIAF): 130612822
יוסי דיין

יוסי דיין (נולד ב-1975) הוא עורך דין ומנהל ישראלי, מכהן כמנכ"ל משרד האנרגיה והתשתיות מאז פברואר 2024. דיין משמש גם כיו"ר הוועדה לבחינת מדיניות הממשלה לנושא משק הגז הטבעי בישראל. לפני כן כיהן כמשנה למנכ"ל משרד החוץ.
ביוגרפיה

דיין הוא בנם של רבקה ומשה דיין שעלו לארץ ממרוקו. הוא נולד וגדל באשקלון. אחיו רס"ן יעקב דיין, נהרג בעת מילוי תפקידו הצבאי בשנת 1992.
בילדותו למד בבית הספר נוף ים באשקלון, ואת לימודי התיכון השלים בתיכון אורט ע"ש הנרי רונסון, במגמת מחשוב ובקרה אותה סיים בהצטיינות יתרה.
שירות צבאי והשכלה

דיין התגייס לצה"ל בשנת 1993 במסגרת העתודה האקדמית ולמד תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. בסיום לימודיו שירת בפרקליטות הצבאית במספר תפקידים בדרגת קצין משפטים.
לאחר מכן המשיך דיין לתואר שני במנהל עסקים (התמחות בניהול אינטגרטיבי), אותו סיים בהצטיינות, מהאוניברסיטה העברית. בנוסף, דיין השלים גם תואר שני נוסף במשפטים (התמחות במקרקעין), אותו סיים בהצטיינות, מהקריה האקדמית אונו.
פעילות עסקית וציבורית

לאחר לימודי המשפטים, עבד דיין במשרד עורכי הדין עקיבא נינו דיין ושות' ובשנת 2000 הקים משרד עורכי דין שהתמחה בתחום האזרחי-מסחרי.
בשנים 2010–2014 כיהן כמנכ"ל החברה הכלכלית לאילת. באוקטובר 2017 מונה למנכ"ל החברה הכלכלית לאשקלון, וכיהן בתפקיד זה עד 2022. במהלך השנים כיהן כמנכ"ל של מספר חברות ייזום נדל"ן באשקלון.
ביוני 2024 זכה בתביעת דיבה שהגיש, יחד עם החברה הכלכלית לאשקלון, נגד הכתבת מילן עמר (מועלם), ונפסק שעליה לפצות את הנתבעים ב-200 אלף ש"ח.
פעילות ציבורית

בינואר 2023 מונה על ידי שר החוץ אלי כהן, למשנה למנכ"ל משרד החוץ. במהלך כהונתו הצליח לפתור את סכסוך העבודה רב השנים במשרד החוץ.
בפברואר 2024 עם מעברו של השר כהן למשרד האנרגיה והתשתיות, מונה דיין למנכ"ל משרד האנרגיה והתשתיות. במהלך כהונתו אחראי דיין על נושאים אסטרטגיים כגון: הגברת התחרות בשוק האנרגיה, מדיניות יצוא הגז ואבטחת החשמל בחירום, וכן על הפרויקטים:
הכבל החשמלי שיחבר את רשת החשמל של ישראל לאירופה דרך קפריסין ויוון.
קידום אנרגיות מתחדשות ותוכנית פעולה לאיפוס פליטות גזי החממה ממשק האנרגיה עד 2050.
חיים אישיים

נשוי ליוכי, עו"ד במקצועה, בתו של בני וקנין ואב לשלוש בנות. דיין ומשפחתו מתגוררים באשקלון.
הערות שוליים

↑  משרד האנרגיה, הוועדה הבין-משרדית לבחינת מדיניות משק הגז הטבעי וחיזוק הביטחון האנרגטי, באתר gov.il, ‏5 במרץ 2024
1 2  דוד לוי, נבחר מנכ"ל לחברה הכלכלית: עו"ד יוסי דיין, באתר כאן דרום - אשקלון, ‏17 באוקטובר 2017
↑  "תחושת מיצוי": מנכ"ל החברה הכלכלית לאשקלון, עו"ד יוסי דיין התפטר מתפקידו, באתר כאן דרום - אשקלון, ‏1 במרץ 2022
↑  אורן פרסיקו, הכתבת מילן עמר חויבה בתשלום פיצוי גבוה: 220 אלף שקל, באתר העין השביעית, 9 באוגוסט 2024
↑  ברק רביד‏, לראשונה: שר החוץ ימנה מינוי פוליטי למשנה מנכ"ל המשרד, באתר וואלה, 22 בינואר 2023
↑  יוסי דיין מונה למנכ"ל משרד האנרגיה והתשתיות, באתר של משרד האנרגיה והתשתיות, 4 בפברואר 2024
חזיז

חזיז (באנגלית: Firecracker) הוא מטען חומר נפץ קטן, שמיועד בראש ובראשונה להפיק קול נפץ גדול וחזק. כל אפקט ויזואלי אחר הוא מטרה משנית. לחזיז יש פתיל השהייה והוא עטוף בתוך גליל קרטון המכיל את תרכובת הנפץ שלו. מקורם של החזיזים הוא בסין העתיקה. החזיז משמש בישראל כאמצעי לפיזור הפגנות והפרות סדר, הן על ידי המשטרה והן על ידי צה"ל.
מקור השם

המילה חזיז מופיעה במקרא שלוש פעמים אולם פירושה אינו ברור. לתרגומי המקרא העתיקים אין מסורת מדויקת של פירוש המילה והם מפרשים אותה במספר אופנים: עננים או גשם. בימי הביניים פירשו ברק או רעם. שימושי המילה בבן סירא מצביעים על כך שגם בתקופתו המילה נתפרשה לגבי גשם, למשל: "[נאה חסדו בעת] מצוקה/ *כענן(?) חזיזים בעת בצורת".
היסטוריה

אב הטיפוס של החזיז הקדום, היה עשוי מענף במבוק, זאת בסביבות השנה 200 לפני הספירה. החזיז היה מתפוצץ כאשר חומם באופן מתמשך. השם שניתן לחזיז "Baozhu", משמעותו בסינית "במבוק נפיץ". לאחר המצאת אבק השרפה, לחזיזים הייתה צורה דומה לזו של ענף במבוק, הם גם הפיקו צליל דומה לחזיז המקורי, כך ששמם נשמר מאז. בתרבות הסינית המסורתית נעשה שימוש בחזיזים על מנת להפחיד ולהרחיק רוחות רעות.
תכולת החזיז

חזיזים בדרך כלל עשויים מקרטון או פלסטיק, ומכילים אבקת פלאש כחומר הנפץ. לא תמיד היו הדברים כך. כל חומר נפיץ, החל מראשי גפרורים ועד לדלק מצתים, יכולים לשמש לייצור חזיז. המפתח לקול הנפץ הרם נמצא בחלקו בחומר המלכד המצוי בלחץ בתוך חלל החזיז. כל החזיז צריך להיות עטוף בקלילות על מנת שיתפקד באופן הכי טוב. אבקת הפלאש המצויה בתוך החזיז, לא צריכה להיות ארוזה בחוזקה.
כבר מסוף המאה ה-19, בספרו של ג'יימס דאייר בול "Things Chinese", ישנו תיאור מפורט על תהליך הייצור והחומרים הדרושים לייצור חזיזים. באותה תקופה יוצרו החזיזים על ידי פועלים; ילדים ונשים שעשו שימוש בנייר קש לגוף החזיז, כאשר הפתיל יוצר מנייר במבוק שיובא מיפן, והוקשח באמצעות עיסת בצק. נייר הבמבוק היה נחתך לרצועות באורך של כ־360 מ"מ וברוחב 8.5 מ"מ שהונחו על שולחן. מנת אבקת שרפה הונחה במרכזו באמצעות צינור חלול שהיה מפותל ליצירת חתיכת פתיל. צינורות החזיזים היו מיוצרים מנייר קש, מלופפים מסביב למוט ברזל בקטרים שונים ואז מהודקים עם כלים מיוחדים. בין 200 ל-300 חזיזים היו מהודקים יחדיו לכדי אלומה. לאחר מכן היו מפזרים חימר אדום בתחתית האלומה, מה ששימש לאטימת תחתית החזיז. אבקת השרפה הייתה נמזגת פנימה כאשר הקצה השני היה נאטם באמצעות מרצע, וזאת על ידי סיבוב הצינורית והכנסת הפתיל פנימה.
בתרבות

לחזיזים היה מאז ומתמיד שימוש נרחב בתרבויות שונות בעולם. הם שימשו ומשמשים בעיקר בחגים ובפסטיבלים כמו בליל כל הקדושים, בימי עצמאות במדינות שונות, בחגיגות ראש השנה הגרגוריאני (הסילבסטר) והסיני, בפורים ועוד.
חוקיות ורישוי השימוש בחזיזים

חזיזים, כמו סוגים אחרים של חומרי נפץ, נתונים לחוקים שונים בארצות רבות. החזיזים עצמם אומנם אינם אסורים בחוק, אך הייצור, האחסון והמכירה שלהם מוגבלים בחוק המגדיר את השימוש בהם וכן את אופן אחסנתם.
חוקיות ורישוי השימוש בחזיזים > איסור השימוש בחזיזים

השימוש בחזיזים, למרות היותו מרכיב מרכזי בחגיגות ברחבי העולם, גרם במשך השנים לפציעות רבות. כל שנה ישנם אירועים רבים של פציעות כתוצאה משימוש לא מושכל בחזיזים, פציעות כמו: לקות שמיעה, עיוורון, איבוד חלקי גוף ופציעות נוספות. כל זאת במיוחד בפסטיבלים העושים שימוש נרחב בחזיזים כמו ראש השנה הסיני. מדינות רבות חוקקו חוקים האוסרים על שימוש או מכירה של חזיזים לשימוש פרטי, בעיקר בגלל בעיות הבטיחות.
ראו גם

רימון הלם
אבק שרפה
הערות שוליים

↑  איוב, כח כו; איוב לח כה; זכריה, י א
↑  תרגום איוב מקומראן וכן בתלמוד הבבלי, מסכת תענית ט ע"ב
↑  בן סירא, פרק לב, כו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00576813
וולת'אם פורסט

רובע ווֹלְתַ'אם פוֹרֶסְט (רובע יער וולת'אם) של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Waltham Forest) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא במזרח העיר ומהווה חלק מלונדון החיצונית.
כחמישית משטח הרובע מהווים שטחים פתוחים, פארקים ויערות. הרובע ממוקם בין יער אפינג במזרח לבין הנהר לי במערב.
היסטוריה

באזור וולת'אם פורסט התגלו שרידים רבים מתקופת האבן וכן שרידי יישובים שהיו באזור מהתקופה הרומית.
הרובע נקרא על שם היער הסמוך (יער אפינג). חוק יער אפינג שנחקק בשנת 1878 במטרה לשמר את היער הביא לפיתוח הערים סביבו: קלינגפורד, וולת'אמסטו ולייטון. הקרבה ליער מחד גיסא ולסיטי מאידך גיסא הביא לפיתוח הרובע בראשית המאה ה-20 בשל שאיפת תושבי לונדון שעברו לאזור לגור בפרוור ירוק - השונה מזיהומה של העיר.
רובע מרטון הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המוניציפלי של צ'ינגפורד, הרובע המוניציפלי של לייטון והרובע העירוני של וולת'אמסטו שהיו חלק ממחוז אסקס.
בשנת 1991 נפתח ברובע שוק ספיטלפילדס החדש - השוק הסיטונאי הגדול ביותר בממלכה המאוחדת לממכר פירות וירקות.
גאוגרפיה

מרבית אוכלוסיית הרובע מתגוררת באזור צ'ינגפורד שבצפון הרובע, וולת'אמסטו שבמרכזו (אזור בו נמצא המרכז האדמיניסטרטיבי של הרובע), ולייטון ולייטונסטון שבדרום הרובע.
גאוגרפיה > שכונות

גרוב גרין (Grove Green)
גשר לי (Lea Bridge)
וולת'אמסטו (Walthamstow)
לייטון (Leyton)
לייטונסטון (Leytonstone)
קאן הול (Cann Hall)
צ'ינגפורדד (Chingford)
אוכלוסין

מבין 376 מחוזות אנגליה וויילס, למחוז וולת'אם פורסט אחוז האוכלוסייה הלא- לבנה ה-11 בגודלו. הקבוצה האתנית הגדולה ביותר ברובע היא קבוצות השחורים (בין ממוצא אפריקאי ובין ממוצא קריבי) - על פי מפקד שנערך בשנת 2001, ברובע מתגוררים כ-30,000 שחורים וכן כ-17,000 תושבים ממוצא פקיסטני.
מבין כל מחוזות אנגליה הרובע נמצא במקום ה-19 בצפיפות תנאי המגורים שבו, במקום ה-29 בשיעור האבטלה שלו ובמקום ה-17 בשיעור המשפחות החד הוריות שבו.
ברובע מתגוררת האוכלוסייה המוסלמית החמישית בגודלה מבין כל מחוזות אנגליה, והשלישית מבין רובעי לונדון (אחרי רובע ניוהאם ורובע טאוור האמלטס הגובלים ברובע וולת'אם פורסט).
תחבורה

ברובע פועלים מספר קווים של הרכבת התחתית של לונדון:
קו סטנרל - עוצר בתחנות לייטון (Leyton tube station) ולייטונסטון (Leytonstone tube station).
קו ויקטוריה - עוצר בתחנות וולת'אמסטו סנטרל (Walthamstow Central) ודרך בלקהורס (Blackhorse Road).
כמו כן פועלות ברובע רכבות עיליות שלושה קווים:
קו לי ואלי - עוצר בתחנות: רחוב סנט ג'יימס (St James Street), וולת'אמסטו סנטרל (Walthamstow Central), רחוב ווד (Wood Street), פארק הייהאמס (Highams Park), וצ'ינגפורד (Chingford).
קו גוספל אוק - ברקינג - עוצר בתחנות וולת'אם סטו רחוב קווינס (Walthamstow Queens Road), רחוב בלקהורס (Blackhorse Road) דרך לייטון מידלנד (Leyton Midland Road) והדרך הראשית לייטונסטון (Leytonstone High Road).
תרבות

רובע וולת'אם פורסט מהווה מעין "חממה" למוזיקאים בני ימינו. הלהקות איסט 17 ובלייזין סקווד החלו את דרכן ברובע.
ויליאם מוריס נולד ברובע, כמו גם הבמאי אלפרד היצ'קוק והשחקן דרק ג'קובי (וכן שחקן הכדורגל דייוויד בקהאם). גם ראש ממשלת בריטניה לשעבר, בנג'מין דיזראלי חונך ברובע.
אצטדיון וולת'מסטו
ביצות וולת'מסטו
בניין עיריית לייטונטאון
בניין עיריית וולת'אמסטו
בקתת הצייד של המלכה אליזבת הראשונה
ספורט

ברובע פועלות קבוצות הכדורגל לייטון אוריינט, לייטון, ואלת'אם פורסט וכן קבוצת הוקי הקרח אריות עמק לי.
רובע וולת'אם פורסט הוא אחד מחמשת רובעי לונדון שאירחו את המשחקים האולימפיים בשנת 2012. במסגרת ההכנות למשחקים האולימפיים נבנה ברובע לונדון ולופארק מסלול מרוצים מקורה (ובו 6,000 מקומות ישיבה) ומסלול מרוצים חיצוני (ובו 6,000 מקומות ישיבה).
תחנת לייטונסטון
טל פוליטיס

| --- | --- |

תא"ל טל פוליטיס בטקס קבלת הנחתת אח"י נחשון לחיל הים במספנות פסקגולה בארצות הברית, אוגוסט 2023
 לידה:  22 בנובמבר 1976 (בן 48) נווה דקלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  הפנימייה הצבאית לפיקוד  מכינה קדם-צבאית עצם  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-מרץ 1995
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד אח"י כידון  סגן מפקד גדס"ר גולני  מפקד פלגת הדרכה בשייטת 13  מפקד פלגת לוחמים בשייטת 13  סגן מפקד שייטת 13  מפקד חטיבה 55  מפקד שייטת 13  ראש מחלקת תכנון באג"ת  מפקד בסיס חיפה  מפקד מספן הים  מפקד מספן המטה
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע רוחות שמיים  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 
טל פוליטיס (נולד ב-22 בנובמבר 1976) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף המשרת כסגן מפקד חיל הים וראש מספן המטה של זרוע הים. שירת כמפקד מספן הים, מפקד בסיס חיפה, ראש מחלקת תכנון באג"ת, מפקד שייטת 13 ומפקד חטיבה 55.
ביוגרפיה

פוליטיס גדל בנווה דקלים שבגוש קטיף. בנו של אל"ם שלמה פוליטיס, ששימש היועץ המשפטי של פיקוד המרכז. בשנת 1994 (ה'תשנ"ד), בהיותו כבן 17, זכה בחידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי, בעקבות אביו שהגיע למקום השישי בחידון בשנת 1969.
למד בפנימייה הצבאית לפיקוד - אור עציון ובמכינה הקדם צבאית "עֹצֶם" ששכנה בגוש קטיף. התגייס לצה"ל במרץ 1995 והתנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם בשייטת, ויצא לקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לשייטת ומונה למפקד צוות. לאחר סיום ההכשרה בבית הספר לפיקוד ימי שירת כקצין גנ"ק באח"י יפו. בהמשך מונה למפקד ספינת הטילים אח"י כידון, עליה פיקד בין השנים 2004 – 2005. בתפקידו הבא שימש כסגן מפקד גדס"ר גולני, בין השנים 2005 – 2006, בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2007 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד פלגת הדרכה בשייטת 13, תפקיד בו כיהן עד שנת 2009. בשנת 2009 מונה למפקד פלגת לוחמים בשייטת 13, אותה הוביל בין היתר במבצע רוחות שמיים. הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 2011. לאחר לימודים מונה לסגן מפקד שייטת 13 וכיהן בתפקיד בין השנים 2014 – 2016. ב-12 באפריל 2016 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 55 ובמקביל למפקד צוות בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. פוליטיס שירת בתפקידים אלה עד 2 באוגוסט 2017. באותו יום מונה למפקד שייטת 13, תפקיד בו שירת עד 31 ביולי 2019. במהלך תפקידו הוענק לשייטת 13 צל"ש הרמטכ"ל. בשנת 2019 מונה לראש מחלקת תכנון באג"ת, ושימש בתפקיד עד שנת 2021.
ב-1 באוגוסט 2021 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד בסיס חיפה. בספטמבר 2023 מונה לראש מספן הים, והוא סיים את כהונתו באוקטובר 2024 לאחר שהוביל את המספן במהלך מלחמת חרבות ברזל. ב-26 בנובמבר 2024 מונה לראש מספן המטה של חיל הים.
חיים אישיים

פוליטיס נשוי ואב לארבעה, מתגורר ביישוב הקהילתי נחושה. בעל תואר ראשון במדעי המדינה ותואר שני במדעי החברה, שניהם מאוניברסיטת חיפה. הוא רץ חובב ובין השאר השתתף במספר ריצות מרתון..
הערות שוליים

↑  טל פוליטיס באתר איגוד האתלטיקה בישראל
↑  זוכי החידונים לאורך השנים באתר הסוכנות היהודית
↑  יהושע ביצור, נעם זהר - חתן התנ"־ך לנוער, מעריב, 24 באפריל 1969
↑  יוסי יהושוע, "אם העניין המשפטי עולה, כנראה שאתה לא בסכנת חיים", ידיעות אחרונות, מוסף יום העצמאות, 14 באפריל 2021, עמוד 10
↑  העצרת הממלכתית לציון 49 שנה לאיחוד העיר ירושלים תתקיים ביום א' ה-5 ביוני, אתר משרד התרבות והספורט, 2 ביוני 2016
↑   מפקד חדש לחטיבת המילואים "חוד החנית", באתר צה"ל, 2 באוגוסט 2017
↑  קובי פינקלר, חתן התנ"ך לשעבר, טל פוליטיס, יועלה לדרגת תת-אלוף, באתר ערוץ 7, 6 באפריל 2021
↑  עדו בן פורת, תא"ל טל פוליטיס שהיה חתן התנ"ך מונה למפקד בסיס חיל הים בחיפה, באתר ערוץ 7, 2 באוגוסט 2021
↑   מערכת את"צ, תא"ל אמיר גוטמן נכנס לתפקידו כראש מספן הים, באתר צה"ל, 12 בנובמבר 2024
↑   תא"ל טל פוליטיס נכנס לתפקיד ראש מטה זרוע הים, באתר צה"ל, 26 בנובמבר 2024
↑  מוסמכי אוניברסיטת חיפה מחזור 48 שנת הלימודים תשע"ה עמ' 33 באתר אוניברסיטת חיפה
↑  טל פוליטיס באתר מבט למרוץ
↑  טל פוליטיס באתר מרתון טבריה 2016
דאגלס הייג

| --- | --- |

דאגלס הייג
 לידה:  19 ביוני 1861 אדינבורו, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 פטירה:  29 בינואר 1928 (בגיל 66) לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מקום קבורה:  Dryburgh Abbey 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 כינוי:  "אדון השדה" "הקצב מהסום", "הקצב הייג"
 השכלה:  קולג' ברייזנוז  מכללת קליפטון  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט  Edinburgh Collegiate School 
 בן או בת זוג:  Dorothy Maud Vivian (11 ביולי 1905–?) 
 צאצאים:  Irene Astor, Baroness Astor of Hever, ליידי אלכסנדרה הייג, George Haig, 2nd Earl Haig, Lady Victoria Haig 
 השתייכות:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  1884–1920 (כ־36 שנים)
 דרגה:   פילדמרשל
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית פרשים   מפקד הקורפוס ה-1   מפקד הארמייה הראשונה   מפקד חיל המשלוח הבריטי
 פעולות ומבצעים
 המלחמה המהדית   מלחמת הבורים השנייה   מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
  KT    OM    GCB    GCVO   KCIE
 
פילדמרשל דאגלס הייג, הרוזן הראשון של הייג (באנגלית: Douglas Haig, 1st Earl Haig;‏ 19 ביוני 1861 – 29 בינואר 1928). היה גנרל בריטי, שהתפרסם בזכות לחימתו במלחמת העולם הראשונה. לאחר הצלחותיו בקרב מונס ובקרב איפר הראשון, מונה למפקד העליון של חיל המשלוח במקום פילדמרשל ג'ון פרנץ', הוויקונט הראשון מאיפר. בתפקידו זה נטל חלק בקרב על הסום (1916), בקרב אראס ובקרב איפר השלישי (1917). היה מחשובי המפקדים של מדינות ההסכמה בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. עם זאת, דמותו ותפקודו במהלך מלחמת העולם הראשונה שנויים במחלוקת. רבים סבורים כי פקודותיו שלחו עשרות אלפי חיילים אל מותם ללא צורך, וקצינים ששירתו תחתיו במלחמה טענו כי כשל בהבנת תנאי הקרב.
פסל רכוב של הייג מאת ג'ורג' אדוארד וייד בטירת אדינבורו
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בסופה של המלחמה, למרות היריבויות והחסרונות של הייג במהלך המלחמה, הוא התקבל בידי האוכלוסייה הכללית בבריטניה בתור גיבור מלחמה. בסופה של המלחמה הקדיש דאגלס הייג את חייו במטרה לתרום לרווחתם של חיילים משוחררים מתקופת המלחמה. לאחר המלחמה, הייג היה ל"רוזן הראשון של הייג" וניתן לו סכום עתק של 100,000 לירות שטרלינג על ידי אומה אסירת תודה לפנסיה. הוא פרש מהצבא בשנת 1920 והמשיך בהקמת קרן הייג לסיוע כספי לחיילים משוחררים מתקופת המלחמה שנועד לדאוג לרווחה שלהם. הוא גם עזר בהקמת הלגיון הבריטי המלכותי, והיה נשיא קרן השירותים המאוחדים. הוא נפטר בשנת 1928 בגיל 66, ולאחר הלוויה ממלכתית בה השתתפו מעל 100,000 איש, הוא נקבר במנזר דרייבורג. המחלוקת סביב האסטרטגיה של הייג במלחמת העולם הראשונה נותרה על כנה. מחד הוא כונה "הקצב של הסום" ונטען שבזבז ללא צורך מאות אלפי חיילים בשירות מדינות ההסכמה. כך למשל הוא מתואר בספרו של נורמן פ דיקסון, "הפסיכולוגיה של השלומיאליות בצבא". מאידך היה הייג, כפי שתיאר אותו גנרל הצבאות של ארצות הברית, ג'ון פרשינג, "האיש שניצח במלחמה". ההשקפה המאוזנת נחשבת שהייג הכיר במציאות המצב במערכה: הקיפאון של החזית המערבית הותיר אחריו אפשרות פעולה אסטרטגית מרכזית אחת לפי מדינות ההסכמה, מלחמת התשה איומה עד שלא יוכלו הכוחות הגרמנים לעמוד אל מול יריביהם.
הערות שוליים

↑  אנגלית: "Master of the Field".
↑  אנגלית: "the Butcher of the Somme", ‏"Butcher Haig".
↑  גנרלים - סר דאגלס הייג (Generals - Sir Douglas Haig), באתר מוזיאון המלחמה | קנדה ומלחמת העולם הראשונה
↑  דאגלס הייג, הרוזן הראשון של הייג, באתר סקוטלנד הלא מוכרת (Undiscovered Scotland)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262247005171  PLWABN: 9810656768505606  BIBSYS: 90709727  BNE: XX5347205  BnF: cb12511828b (data)  GND: 119023342  ISNI: 0000 0001 0774 6065  LCCN: n83022728  NARA: 10569670  NKC: jx20130927007  NLA: 35073640  NSK: 000569105  NTA: 068325851  RERO: 02-A003340966  SNAC: w6x06pz9  SUDOC: 067040160  TePapa: 33922  Trove: 818664  ULAN: 500021294  VcBA: 495/72172  VIAF: 88873527   WorldCat (עם VIAF): 88873527
רנה באטון

| --- | --- |

 לידה:  5 בספטמבר 1879 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, צרפת 
 פטירה:  23 בספטמבר 1940 (בגיל 61) לה מאן, צרפת 
 שם לידה:  René-Emmanuel Baton 
 שם במה:  Rhené-Baton 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 
רנה-עמנואל באטון נודע בשם הבמה רנה-באטון (בצרפתית: René-Emmanuel Baton;‏ 5 בספטמבר 1879 – 23 בספטמבר 1940) היה מלחין ומנצח צרפתי. הוא נולד אומנם בנורמנדי, אך מוצא משפחתו היה בבריטאני השכנה. הוא חזר לחבל ארץ זה בגיל 19, ורבות מיצירותיו מבטאות את אהבתו לאזור. הוא עמד גם בקשרים קרובים עם מלחינים מן התחייה התרבותית של ברטון, בייחוד גי רופארץ, פול לה פלם, פול לאדמירו ולואי אובר. כמנצח נודע במאמציו להרחיב את העניין במוזיקה קלאסית.
קריירת ניצוח

רנה-באטון למד נגינה בפסנתר בקונסרבטואר של פריז; תאוריית המוזיקה למד אצל אנדרה ז'דאלז'. בשנת 1907 החל את הקריירה כממונה על השירה באופרה-קומיק. בהמשך התמנה למנהל מוזיקלי של קבוצות תזמורתיות שונות, בהן ראויות לציון "אגודת ססיליה הקדושה" בבורדו ו"האגודה העממית" של אנז'ר (1912-1910).
בשנת 1910 נבחר לעמוד בראש הפסטיבל למוזיקה צרפתית במינכן, גרמניה. סרגיי דיאגילב ביקש ממנו לנצח על הבלט רוס בלונדון ובדרום אמריקה (1913-1912). במהלך מלחמת העולם הראשונה עמד בראש האופרה המלכותית של הולנד (1918-1916) וקיים קונצרטי קיץ בנגינת תזמורת הבית של האג בסחוונינגן (1919-1914). היו לו הקלטות ספורות, אך ב-14, 17 ו-18 באוקטובר 1924 הנציח בהקלטה הראשונה מאז ומעולם את הסימפוניה הפנטסטית של הקטור ברליוז עם תזמורת פאדלו.
סרז' זנדברג הפקיד בידיו את ניהול קונצרטי פאדלו (הפרומס הצרפתי), שמטרתו הייתה להביא את המוזיקה לקהל הרחב, בעזרת פרשנות וניתוח לפני ביצוע היצירות. הוא ארגן אירוע זה עד 1932 והמשיך לנצח על התזמורת עד סוף חייו. הוא מת בלֶה מָא.
קריירת ניצוח > בכורות

רנה-באטון ניצח על ביצועי הבכורה של כמה וכמה יצירות מוזיקליות חשובות:
Les Evocations מאת אלבר רוסל |(1912)
"אביב" מאת קלוד דביסי (1913)
"האבאנרה" מאת לואי אובר (1919)
"אלבורדה דל גראסיוזו" (1919) ו"קברו של קופרן" מאת מוריס ראוול
Les Agrestides וה"סימפוניה לעוגב" מאת ז'ורז' מיגו (1919)
"רקוויאם" מאת גי רופארץ (1939)
ארתור הונגר הקדיש את Le Chant de Nigamon ‏ (1918) לרנה-באטון, וכמוהו עשה אַלְבֶּר רוּסֶל בסימפוניה השנייה שלו (1923).
יצירתו

רנה-באטון חיבר יצירות לתזמורת, הרכבים קאמריים ומספר רב של יצירות לפסנתר. יצירתו "6 שירים למאריסינת" חוברה לבקשתו של מוריס דוהאמל. נושאים ברטוניים מופיעים לעיתים קרובות ביצירותיו, כגון
"Au pardon de Rumengol", "En Bretagne", "Vieille chapelle en Cornouaille". כמו כן כתב מוזיקה לשירים של אוגוסט בריזו, Le Clocher ו-Louis Tiercelin. כמה מיצירותיו הושפעו מן הפופולריות של האוריינטליזם באותה תקופה.
כחבר מייסד של "איגוד המלחינים הברטוניים" ב-1912, עשה רנה-באטון שימוש בניב עממי ברוב מיצירותיו.
יצירתו > יצירות סימפוניות ואופראיות

וריאציות לפסנתר ותזמורת על נושא במודוס אאולי (1904)
"מנואט לאדון, אחי המלך" (1909)
"פואמה אלגית" לכינור ותזמורת (1924)
"מחולות איכרים" (1924)
"בחופשה" (1924)
"להלוויית מלח ברטוני" (1925)
פנטזיה אוריינטלית" לכינור ותזמורת (1926)
"סוויטה קטנה" לתזמורת כלי נשיפה ממתכת (1932)
כמה פסקולי סרטים (1929-1928)
יצירתו > מוזיקה קאמרית

סונאטה לכינור מס' 1 (1921)
סונאטה לצ'לו (1923)
שלישיית פסנתר (1924)
"פואמה אלגית" לצ'לו ופסנתר (1924)
"פסקליה" אופוס 35 לחליל ופסנתר (1924)
"בורה" אופוס 42 לחליל ופסנתר (1926)
"פנטזיה אוריינטלית" לכינור ופסנתר (1926)
סונאטה לכינור מס' 2 (1927)
"סוויטה עתיקה" לכינור ופסנתר (1933)
יצירתו > פסנתר

אטיוד בלה מינור (1901)
פרלוד ברה מינור (1901)
"סרנדה פנטסטית" (1901)
שישה פרלודים (1901)
"לאיבון בילו" (1902)
"אלבום ורוד" (1902)
"בברטאן" אופוס 13 (סוויטה בשישה פרקים) (1909)
בלדה בלה במול אופוס 22 (1921)
"בסגנון רוקוקו" אופוס 23 (1921)
"Au pardon de Rumengol" אופוס 25 (1922)
"Danses à sept temps" אופוס 30 (1923)
"Dans la Clairière" אופוס 36 (1925)
"תהלוכת אבל לסמוראי" אופוס 37 (1925)
"Marche des Rois Mages" אופוס 39 (1925)
"המחול של סן ז'אן" אופוס 40 (1926)
Vieille chapelle en Cornouaille אופוס 41 (1926)
2me Ballade אופוס 43 (1926)
"מחול לאן מברטאן" אופוס 44 (1926)
"ולס רומנטי" אופוס 45 (1927)
"לצד הנהר" אופוס 49 (1928)
"לצעירים" אופוס 51 (1929)
"פוטירון" אופוס 58 (1938)
יצירתו > מוזיקה ווקאלית ודתית

קטעים לקול ופסנתר
"שאנסונים למאריסינת" (1931)
הערות שוליים

↑  http://www.compositeursbretons.com/www/sonaozer/fra/compositeurs detail.asp?id_compositeurs=9 Rhené-Baton sur compositeursbretons.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007408970705171  PLWABN: 9810685158105606  BNE: XX1715467  BnF: cb13927603x (data)  CiNii: DA11637360  GND: 13930147X  ISNI: 0000 0000 8121 0042  LCCN: n88116041  MusicBrainz: 0f0d5117-fc8f-4f48-b5ce-fc35519d52dd  NKC: pna2011668379  NTA: 159590302  SELIBR: 225158  SUDOC: 120824795  VIAF: 42028056   WorldCat (עם VIAF): 42028056