פיטר ברוק
מחזות בבימויו

דוקטור פאוסטוס, מאת כריסטופר מארלו, תיאטרון טורש Torch, לונדון.
אדם ואדם עליון, מאת ג'ורג' ברנרד שאו, אנגליה.
המלך ג'ון, מאת שקספיר. אנגליה.
האישה מן הים, מאת הנריק איבסן, תיאטרון רפרטוארי בירמינגהם, אנגליה.
מכונת השאול, מאת ז'אן קוקטו, מועדון התיאטרון, לונדון. 1945.
עמל אהבה לשווא, מאת שקספיר, סטרטפורד אפון אייבון אנגליה 1946.
Vicious circle, מאת ז'אן-פול סארטר מועדון התיאטרון, לונדון 1946.
האחים קרמזוב, על פי אלק גינס, מאת דוסטויבסקי, בתיאטרון הלירי הממרסמיט, לונדון, 1946.
רומיאו ויוליה, מאת שקספיר, סטרטפורד אפון אייבון, 1947.
אדם ללא צל והיצאנית המכובדת, מאת סארטר, התיאטרון הלירי, לונדון 1947.
חושך מהירח, מאת האוארד ריצ'דסון את ויליאם ברני, תיאטרון אמבסדור, לונדון 1949.
האולימפיים, מאת ארתור בליס, קובנט גארדן, לונדון, 1949.
סלומה, מאת ריכרד שטראוס, קובנט גארדן, 1949.
נישואי פיגרו, מאת מוצרט, קובנט גארדן, 1949.
טבעת סביב הירח, מאת ז'אן אנוי, תיאטרון הגלוב, לונדון 1950.
מידה כנגד מידה, מאת שקספיר, סטרטפורד אפון אייבון, 1950.
הבקתה הקטנה, מאת אנדרה רוסין, התיאטרון הלירי, לונדון 1950.
מותו של סוכן, מאת ארתור מילר, התיאטרון הלאומי בריסל 1951.
אופרה בגרוש, מאת ג'ון וויטינג, תיאטרון הימרקט, לונדון 1951.
אגדת חורף, מאת שקספיר, תיאטרון פניקס, לונדון 1951.
יונה, מאת ז'אן אנוי, התיאטרון החדש, לונדון 1952.
ונציה, מאת תומאס אוטאיי, התיאטרון הלירי, לונדון 1953.
פאוסט, מאת שארל גונו, מטרופוליטן אופרה, ניו יורק 1953.
The dark is light enough, מאת כריסטופר פריי, תיאטרון אולדוויש, לונדון 1954.
בית הפרחים, מאת טרומן קפוטה, musique Harold Arlen, ניו יורק 1954.
העפרוני, מאת ז'אן אנוי, לונדון 1955.
טיטוס אנדרוניקוס, מאת שקספיר, סטרטפורד אפון אייבון 1955.
המלט, מאת שקספיר, תיאטרון פניקס, לונדון, ותיאטרון האמנויות, מוסקבה, 1955.
מראה מעל הגשר, מאת ארתור מילר, תיאטרון הקומדי, לונדון 1956.
חתולה על גג פח לוהט, מאת טנסי ויליאמס (בימוי ראשון בצרפת) עם השחקנית ז'אן מורו, תיאטרון אנטואן, פריז 1956.
הכוח והתהילה, על פי גרהם גרין, תיאטרון פניקס, לונדון, 1956.
איחוד משפחתי, מאת ת"ס אליוט, תיאטרון פניקס, לונדון 1956.
הסערה, מאת שקספיר, סטרטפורד אפון אייבון 1957.
מפגש קצוות, תיאטרון אפולו, לונדון 1957.
יבגני אונייגין, מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, מטרופוליטן אופרה, ניו יורק 1957.
מראה מעל הגשר, עיבוד מאת מרסל איימה, תיאטרון אנטואן פריז 1958.
ביקור הגברת הזקנה, פרידריך דירנמאט, ניו יורק, לונדון 1958.
אירמה לה דוס, קומדיה מוזיקלית מאת אלכסנדר ברפורט, תיאטרון לירי, לונדון 1959.
תרגול לחימה, מאת ז'אן אנוי, ניו יורק 1959.
המרפסת, מאת ז'אן ז'נה, תיאטרון ג'ימנס, 1960.
המלך ליר, מאת שקספיר, סטרטפורד אפון אייבון, לונדון, ניו יורק 1962.
הריקוד של סמל מוסגרב, מאת ג'ון ארדן, תיאטרון אתנה 1963.
הפיזיקאים, מאת פרידריך דירנמאט, תיאטרון אולדוויץ', לונדון 1963.
הכומר, מאת רולף הוששוט, תיאטרון אתנה 1963.
מארה סאד, הפקת המחזה מאת פטר וייס, מארה-סאד, המבוסס על סיפורים אמיתיים מתקופת הימצאותו של דה סאד בבית חולים לחולי נפש, שם הוא הציג מחזות לחולים האחרים. תיאטרון אולדוויץ' לונדון וניו יורק 1964.
החקירה, מאת פטר וייס, תיאטרון אולדוויץ', לונדון וניו יורק 1965.
US, בתיאטרון הלהקה השייקספירית המלכותית, ותיאטרון אולדוויץ', לונדון 1966.
אדיפוס, מאת סנקה, התיאטרון הלאומי, לונדון 1968.
תרגול שחקנים, תיאטרון האומות. פריז 1968.
הסערה, מאת שקספיר, הלהקה השייקספירית המלכותית,, לונדון 1968.
חלום ליל קיץ, מאת שקספיר. ללא תפאורה המזכירה את אתונה, אלא דמויות על נדנדות מסובבות צלחות על מקלות. במה לבנה עליה מיטה אדומה (במקום סוכת האהבהבים של טיטניה). השחקנים, לבושי כותנות לילה פשוטות, החזיקו תיילי מתכת אשר הקהל אמור היה לקשר לעצי היער. תיאטרון סטרטפורד אפון אייבון, 1970, ומסע לניו יורק 1972.
Orghast at Persepolis, הופק במטרה לבחון קשר בלתי-מילולי עם הקהל. שימוש בשפה חדשה שהמציא המשורר טד יוז, פסטיבל פרספוליס, איראן 1971.
טימון מאתונה, מאת שקספיר, עיבוד ז'אן-קלוד קרייר מחזאי הבית של ברוק. תיאטרון בוף דה נורד, פריז 1974.
The Ik. בעיבוד קרייר. מחזה עם תפאורה מינימליסטית, המתאר גוויעתו ברעב של שבט אפריקאי תיאטרון בוף דה נורד, 1975. (הוסרט ב-1979)
המלך אובו, מאת אלפרד ז'ארי, תיאטרון בוף דה נורד (1977).
מידה כנגד מידה, שקספיר, פריז 1978.
הרצאת הציפורים, בעיבוד קרייר, על פי פאריד אל-דין אטאר, פסטיבל אביניון, תיאטרון בוף דה נורד, פריז 1979.
העצם של מור לאם (מת נפש), בעיבוד קרייר, על פי בירגו דיופ, תיאטרון בוף דה נורד, 1979.
הטרגדיה של כרמן, על פי פרוספר מרימה, הנרי מליאק, לודביק הלווי, תיאטרון בוף דה נורד, פריז, ניו יורק 1981.
גן הדובדבנים, מאת צ'כוב, תיאטרון בוף דה נורד, פריז, 1982. ניו יורק 1988.
צ'ין צ'ין, מאת פרנסואה בייהדוס, בימוי עם מוריס בנישו בהשתתפות מרצ'לו מסטרויאני, תיאטרון מונפרנאס, פריז 1984.
המהאבאראטה, על פי טקסט הודי מיתולוגי, עיבוד קרייר, פריז 1985. (ובפסטיבל אביניון)
ווז'ה אלברט, מאת פרסי מאטבה, מבוגני מאגמה וברני סימון, פריז 1989.
הסערה, שקספיר, עיבוד קרייר. פריז 1990. ובפסטיבל ישראל.
הופעת פליאס, על פי קלוד דבוסי פריז 1992.
האיש שחשב שאשתו היא כובע, מאת אוליבר סאקס, פריז 1993 ובפסטיבל ישראל ירושלים 1995.
מי כאן? (צרפתית: ? Qui est là) מבוסס על "המלט" מאת שקספיר. ההצגה לא זכתה להצלחה. 1995.
הו הימים הטובים, מאת סמואל בקט, 1995.
אני תופעה, על פי "הזיכרון הפנומנלי" מאת אלכסנדר לוריה. 1998.
דון ג'ובאני, עבור פסטיבל אקס-אן-פרובאנס, צרפת 1998.
החליפה, מאת קאן טמבה, פריז, 1999.
המלט, שקספיר, פריז 2000.
הרחק מכאן, מאת קריל צ'רצ'יל, פריז 2002.
מותו של קרישנה, מתוך המהאבאראטה, 2002.
ידך בידי, מאת קרול רוקאמורה, 2003.
טירנו בוקאר, על פי חייו ותורתו של החכם מאת בנדיגרה דה אמאדו קויאטה. פריז 2004.
האינקויזיטור הגדול, על פי האחים קרמזוב מאת דוסטויבסקי, 2004.
בנזי מת, מאת את'ול פיוגארד, ג'ון קאני וינסטו נטשהונה, פסטיבל אביניון 2006 (הוצג גם בפסטיבל ישראל).
שברים, על פי סמואל בקט, 2008.
Love is my sin sonnets, מאת שקספיר, 2009.
"11 ו-12, חייו ומשנתו של טירנו בוקאר Tierno Bokar", החכם הסופי, מחזה מאת Amadou Hampâté Bâ אמאדו המפאטה בא, 2009. בהצגה זו, בשפה האנגלית, משתתף השחקן החיפאי, מכרם ח'ורי בתפקיד הראשי.
ואראם וארם, מאת פיטר ברוק ומארי הלן אשטיין, על פי אנטונן ארטו, אדוארד גורדון קרייג, שארל דולן, וסבולוד מיירהולד, זאמי מוטוקיו, ויליאם שייקספיר, 2010. המחזה עוסק בחשיבה על תיאטרון, מנקודת מבט של מי שמאמין שהבלתי נראה חייב למצוא מקומו על הבמה. ומשוחק על ידי מרים גולדשמיט שחקנית ותיקה בתיאטרונו של ברוק, דמות שאיננה מאמינה באפשרות זו. רוב הזמן בשפה הגרמנית עם כתוביות בצרפתית, אנגלית.