stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוקסוטיקה
היסטוריה

לאונרדו דל וקיו הקים את החברה בשנת 1961 בעיר אגורדו שבאיטליה. מטה החברה עבר מאז למילאנו.
דל וקיו נכנס לתחום כשוליה ליצרן כלים במילאנו, אך החליט לבסוף להשתמש בכישורים אשר רכש בעבודת המתכת לבניית חלקי משקפיים. לכן, עבר דל וקיו ל-Agordo, אשר הייתה מרכז תעשיית המשקפיים האיטלקית באותה העת. החברה החדשה שהקים כונתה Luxottica s.a.s. ושימשה לשיתוף פעולה בין כמה מקימים, בהם דל וקיו בשנת 1967, החל למכור מסגרות משקפיים תחת המותג לוקסוטיקה, והצלחתו גרמה לו להפסיק לייצר אותן עבור חברות אחרות.
דל וקיו האמין במיזוג אנכי (מיזוג חברות האחראיות על שלבי הייצור השונים של המשקפיים לחברה יחידה), ורכש בשנת 1974 את Scarrone, חברת הפצה. בשנת 1981, החברה הקימה שלוחה בינלאומית ראשונה בגרמניה. התרחבות זו הייתה הראשונה מבין רבות בתהליך התרחבות עולמי מהיר.
החברה נרשמה לראשונה בניו יורק בשנת 1990, ובמילאנו בדצמבר 2000, והצטרפה למדד המניות האיטלקי הראשי ה-MIB-30 (מכונה היום FTSE MIB) בספטמבר 2003. הרישום הבורסאי אפשר לה לגייס כספים אשר באמצעותם רכשה מותגים מתחרים ובהם Vogue ו-Persol האיטלקיות, LensCrafters האמריקאית ב-1995, ריי באן ב-1999 ואת Sunglasses Hut ב-2001. לוקסוטיקה הרחיבה בהמשך את פעילותה בתחום הקמעונאות באמצעות רכישת OPSM האוסטרלית ב-2003, ואת Pearle Vision ו-Cole National בשנת 2004.
לוקסוטיקה קנתה בנובמבר 2007 את חברת Oakley, Inc. בעבור 2.1 מיליארד דולר. Oakley בהתחלה ניסתה להתמקח ולדרוש מחיר גבוה יותר בעבור החברה, אך לוקסוטיקה הסירה את משקפיה מחנויותיה בתגובה, גרמה לקריסת מניות החברה, וביצעה השתלטות עוינת על החברה.
בינואר 2017, הסכימה החברה למיזוג בן 46 מיליארד יורו עם חברת Essilor.
העסקה צפויה גם לספק יורש לדל וקיו, מקים לוקסוטיקה.
ישראל

באוגוסט 2011 ניסתה לקנות לוקסוטיקה את חברת אירוקה הישראלית בעבור 20 מיליון יורו. אך, בעקבות הגבלות מרובות שהוטלו על העסקה על ידי הממונה על ההגבלים העסקיים דאז, דוד גילה, העסקה לא יצאה לפועל לבסוף.
בשנת 2022 השלימה קבוצת אסילור-לוקסוטיקה את רכישת חברת שמיר אופטיקה, חברה ישראלית לפיתוח וייצור עדשות, בעת כהונתה של מיכל כהן בתפקיד הממונה על ההגבלים העסקיים.
בסוף שנת 2022 רכשה את ניואנס הישראלית, המפתחת עזרי שמיעה, במטרה למזער אותם לשלבם במשקפי לוקסוטיקה. שווי העסקה מוערך בעשרות מיליוני דולרים. לוקסוטיקה הגישה בקשה לממונה על ההגבלים למזג את ניואנס עם שמיר אופטיקה.
מותגים

שני מוצרי החברה העיקריים הם משקפי שמש ומסגרות למשקפי ראייה. החברה עוסקת בייצור, במכירה סיטונאית ובמכירה קמעונאית.
המותגים המשויכים ללוקסוטיקה כוללים
Alain Mikli
Arnette
Eye Safety Systems (ESS)
Oakley
Oliver Peoples
Persol
ריי באן
Sferoflex
Vogue Eyewear
החברה מייצרת משקפיים ברישיון עבור המעצבים הללו:
ג'יורג'יו ארמני
Brooks Brothers
בולגארי
ברברי
שאנל
Coach
דולצ'ה וגבאנה
DKNY
Michael Kors
Miu Miu
פולו ראלף לורן
Paul Smith Spectacles
פראדה
ראלף לורן
Starck Eyes
טיפאני ושות'
Tory Burch
Valentino
ורסאצ'ה
מותגים אלה נמכרים הן בחנויות לוקסוטיקה והן בחנויות עצמאיות ואופטיקאים.
קמעונאות

לזרוע הקמעונאות של לוקסוטיקה כ-8,000 חנויות בארצות הברית, אמריקה הלטינית, קנדה, סין, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, בריטניה ואיחוד האמירויות הערביות. מטה מחלקת הקמעונאות יושב בעיר מייסון שבאוהיו בארצות הברית.
בין רשתות הקמעונאות המוחזקות בידי לוקסוטיקה ניתן למנות את:.
Sunglass Hut International
Apex by Sunglass Hut
LensCrafters
Pearle Vision
Sears Optical
Target Optical
OPSM
ILORI
EyeMed Vision Care
Optical Shop of Aspen
Laubman & Pank
GMO
Oliver Peoples
Alain Mikli
Oakley
David Clulow
Glasses.com
Econópticas
Salmoiraghi e Viganò
ביקורת

החברה סופגת ביקורת על מחירי המשקפיים הגבוהים אותם היא דורשת על משקפי מותגים כדוגמת Ray-Ban ו-Oakley.
בשנת 2012 עסק פרק של הסדרה 60 דקות בהשפעת נכסיה הנרחבים של החברה על שמירה על מחירי המשקפיים הגבוהים. לוקסוטיקה מחזיקה הן במותגי משקפיים רבים, הן בקמעונאי משקפיים רבים, והן בחברות ביטוח אופטי. (בהן רשת הביטוח השנייה בגודלה לאמצעי ראייה בארצות הברית) כמו כן, היא הואשמה בקיום מונופול, ובהפקעת מחירים. (ואכן, מחירי המותגים השונים שנקנו על ידה עלו דרמטית לאחר מכן).
הערות שוליים

↑  "Luxottica to Buy a U.S. Sunglasses Maker". The New York Times/Reuters. 2007-06-21.
↑  Editorial, Reuters. "${Instrument_CompanyName} ${Instrument_Ric} Company Profile | Reuters.com". Reuters (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-05-25.
↑  David Lazarus, Column: How badly are we being ripped off on eyewear? Former industry execs tell all, Los Angeles Times, 5 במרץ 2019
↑  Chavie Lieber, Glasses can have a markup of 1,000%. Two former LensCrafters executives revealed why, Vox, 6 במרץ 2019
↑  Brett Arends, "Are Designer Sunglasses Worth the Price?", Wall Street Journal, July 22, 2010.
↑  Eyewear brands, May 1, 2015.
↑  Touryalai, Halah. "Ray-Ban, Oakley, Chanel Or Prada Sunglasses? They're All Made By This Obscure $9B Company". Forbes. נבדק ב-2017-05-25.
1 2  גולן חזני, בלעדי ל"כלכליסט": דיויד גילה טרפד את מכירת אירוקה, באתר כלכליסט, 23 בנובמבר 2011
↑  "World's Billionaires Leonardo Del Vecchio". Forbes March, 2011.
1 2 3 4  "Luxottica Past and Present". Luxottica Group S.p.A. נבדק ב-2009-11-02.
↑  "Santander research" (PDF). Borsa Italiana 2003.
↑  "Luxottica Group S.p.A." NYSE, New York Stock Exchange.
↑  "Luxottica". Borsa Italiana.
↑  "Luxottica Group Added to MIB 30 Index". Syndication Teleborsa 22, 2003.
1 2 3  "Luxottica Facts and Figures". Luxottica Group S.p.A. נבדק ב-2011-08-10.
↑  "Luxottica Group and Oakley complete merger". Syndication Teleborsa, 2007.
↑  Ray-Ban Maker Luxottica to Merge With Lens Company Essilor, Creating $49 Billion Eyewear Giant, Wall Street Journal, 16 בינואר 2017, נבדק ב-17 בינואר 2017 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Ray-Ban maker Luxottica agrees €46bn merger with Essilor". BBC News. 16 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Luxottica buys Erroca sunglasses chain for €20m". in Globes September 13, 2011.
↑  Luxottica רוכשת את אירוקה ב-20 מיליון אירו, באתר ynet, 5 באוגוסט 2011
↑  גולן חזני, אקזיט של חצי מיליארד דולר: קיבוץ שמיר מכר את יתרת אחזקותיו בחברת האופטיקה שהקים, באתר כלכליסט, 3 באוגוסט 2022
↑  "Luxottica S.p.A". Bloomberg Businessweek. נבדק ב-2011-08-10.
1 2  "Luxottica Group S.p.A". in Reuters. נבדק ב-2011-08-10.
1 2  "Brands". Luxottica Group S.p.A. נבדק ב-2016-04-29.
↑  "WWD: Valentino and Luxottica Sign Licensing Agreement". נבדק ב-28 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Annual Report 2016" (PDF). Luxottica. נבדק ב-28 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Annual Review 2014". נבדק ב-12 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Reuters: Luxottica buys remaining 63.2 pct of Salmoiraghi & Vigano". נבדק ב-28 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sticker shock: Why are glasses so expensive?". 60 דקות. CBS News. 7 באוקטובר 2012. נבדק ב-31 במאי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 1767 1505
קאסטיו דה לה ריאל פוארסה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מצודה 
 מיקום:  הוואנה 
 מדינה:  קובה 
 בעלים:  פליפה השני, מלך ספרד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1558
 תאריך פתיחה רשמי:  1558 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  10 מ' 
 קואורדינטות:  23°08′28″N 82°20′59″W﻿ / ﻿23.141°N 82.3498°W﻿ / 23.141; -82.3498
  (למפת קובה מוגדלת) הוואנה סנטיאגו קמגואיי אולגין סנטה קלרה גואנטנמו ביאמו ויקטוריה דה לאס טונאס סיינפואגוס פינאר דל ריו  איי בהאמה הים הקריבי מפרץ מקסיקוקאסטיו דה לה ריאל פוארסה(למפת קובה רגילה) הוואנה סנטיאגו קמגואיי אולגין סנטה קלרה גואנטנמו ביאמו ויקטוריה דה לאס טונאס סיינפואגוס פינאר דל ריו  איי בהאמה הים הקריבי מפרץ מקסיקוקאסטיו דה לה ריאל פוארסה
 
הכניסה למבצר
החיראלדייה בראש מגדל השעון. מימין למעלה: החיראלדייה המקורית, במוזיאון הוואנה
קאסטיו דה לה ריאל פוארסה (בספרדית: Castillo de la Real Fuerza; מילולית: מבצר הכוח המלכותי) הוא מבצר בהוואנה. המבצר שוכן מערבית לנמל הוואנה, בסמוך למרכזה ההיסטורי של העיר.
היסטוריה

במקום בו שוכן המבצר שכן בעבר מבצר אחר, שניזוק קשות בהתקפה של פריבטירים צרפתים בהנהגת ז'אק דה סור ב-1555. ב-1558 הונחו יסודותיו של המבצר, אך הבנייה עצמה החלה רק ב-1562. כוח העבודה, שהתבסס על עבדים ועל אסירים צרפתים, סיים את הבנייה ב-1577. המבצר עשוי אבן גיר שנחצבה בסמוך להוואנה. הוא מוקף בחומה עבה ומשופעת ובחפירים, ואל שערו מוליך גשר מתרומם.
זמן קצר לאחר בנייתו, התברר כי הוא ממוקם רחוק מדי מפתח הנמל, וכי הוא אינו מאפשר את הגנתו של הנמל באופן יעיל. במקומו, הוקמו שני מבצרים אחרים - אל מורו (ממזרח לנמל) וסן סלוודור דה לה פונטה (ממערב לו). לפיכך, הוסב השימוש במבצר והוא הפך למשכנו של מושל הוואנה. המושלים השונים ערכו בו כמה שינויים. ב-1634 נוסף מגדל שעון ועליו שבשבת בדמותה של החיראלדה מקתדרלת סביליה, המכונה "לה חיראלדייה" (La Giraldilla). לא ברור מדוע נבחרה דווקא דמותה של החיראלדה, אך על פי ההשערות, הדבר נעשה לזכרה של אינס דה בובדייה, האישה היחידה שכיהנה כמושלת הוואנה, שנהגה לצפות בים, בציפייה לשובו של בעלה, ארננדו דה סוטו, ממסעותיו בפלורידה. החיראלדייה המקורית נמצאת כיום במוזיאון העירוני של הוואנה, ובמקומה מוצב העתק. שינוי נוסף שנעשה במבנה, היה ב-1851, אז נהרס חלק מחזיתו, כדי לאפשר את הרחבתו של רחוב או'ריילי, וכדי המבצר לא יאפיל על קאפלת אל טמפלטה הסמוכה.
ב-1898 פרצה מלחמת ארצות הברית–ספרד, במהלכה כבשו האמריקאים את קובה. אחרון המושלים הספרדים עזב את המדינה בדצמבר אותה שנה, והמבצר נותר מיותם. ב-1899 השתכן במבצר הארכיון הלאומי, וב-1938 נוספה גם הספרייה הלאומית. ב-1957, הם הועברו למשכנם החדש, בסמוך לפלסה דה לה רבולוסיון. לאחר המהפכה הקובנית ב-1959 שוכנו במבצר משרדי הוועדה הלאומית לאנדרטאות והמרכז לשימור, שחזור ומוזיאולוגיה. לתקופה קצרה הוקם במקום מוזיאון לכלי נשק, אך התנאים במקום לא אפשרו את שימור הממצאים באופן הולם. ב-1977, לרגל יום השנה ה-400 להקמתו, שינה המבצר את ייעודו פעם נוספת, ונפתח בו מוזיאון לאמנות. ב-1990 הוקם בו המוזיאון הלאומי לקרמיקה קובנית, אך הוא נסגר ב-2007.
המבצר שופץ לקראת הכרזת אונסק"ו על הוואנה העתיקה וביצוריה כאתר מורשת עולמית ב-1982.
מבצע פולי

מבצע פולי (Operation Polly) היה פעולת הפינוי הראשונה של אזרחים בריטים מארץ ישראל לקראת סוף המנדט הבריטי.
בשנת 1946 התגברו פעולות המאבק המזוין של היישוב וארגוני המחתרת נגד שלטונות המנדט הבריטי. כוחות ההגנה והפלמ"ח תקפו את משטרות גבעת אולגה, שפרעם, כפר ויתקין ושרונה, פוצצו את מתקן הרדאר בחיפה וחיבלו באוניות הגירוש שהובילו את המעפילים שנתפסו לקפריסין, האצ"ל והלח"י תקפו את שדות התעופה תל נוף, קסטינה, כפר סירקין ולוד וביצעו את ההתקפה על משטרת רמת גן ושיא פעולתם היה פיצוץ מלון המלך דוד. לאחר תלייתו של דב גרונר ב-1 בינואר 1947 נוכחו הבריטים לראות כי ביטחונם בארץ אינו מובטח. ב-31 בינואר 1947 הודיעו שלטונות המנדט על הקמת "אזורי ביטחון" מבוצרים בערי הארץ (שכונו בפי אנשי היישוב "בווינגרד" על שמו של שר החוץ הבריטי ארנסט בווין) והכריזו על מבצע לפינוי הנשים והילדים של פקידי הממשל המנדטורי ושל גברים ששירותם אינו חיוני, מן הארץ. למבצע קראו הבריטים בשם מבצע פולי. כל הנכללים בקטגוריות אלו נדרשו לעזוב את הארץ ופינויים החל ב-31 בינואר 1947.
בתחילת המבצע רוכזו אלפי גברים, נשים וילדים בריטים במחנות מעבר בצריפין ובחיפה. חלקם הביעו את אי שביעות רצונם מן הפינוי הכפוי. 1,400 מן המפונים יצאו את הארץ ברכבות למצרים בדרכם לבריטניה. כ-500 מהם הוטסו למצרים במטוסי הליפקס של חיל האוויר המלכותי מבסיס האוויר בעקרון (כיום בסיס חיל האוויר הישראלי תל נוף). הנציב העליון אלן קנינגהם הגיע לבסיס כדי להפרד מן המפונים. אחרים טסו במטוסים אזרחיים משדה התעופה בלוד ללונדון. הפינוי הושלם עד 3 בפברואר 1947. אלו מבני המשפחות שהיו להם קרובים במצרים הורשו להישאר בה. פקידים בריטים שרצו למנוע את משלוח נשיהם וילדיהם מן הארץ העבירו אותם ללבנון עד יעבור זעם. אחרים הסתירו את נשיהם וילדיהם בבתים של אזרחים יהודים וערבים.
בראשית חודש יוני 1947 החליטה ממשלת המנדט להתיר את שובן ארצה של בנות הזוג המקומיות של הפקידים הבריטים, יהודיות וערביות וילדיהן. באמצע יולי הרחיבה ממשלת המנדט את ההיתר לחזור לארץ וכללה בו גם נשים בריטיות וילדיהן.
כשנתברר למשפחות הפקידים הבריטים שהועברו ללבנון אותם ללבנון כי שהייתם מתארכת והמצב בארץ לא חזר לקדמותו, נאבקו המפונים על החזרתם לארץ ו-17 מן הנשים והילדים החלו בראשית ספטמבר 1947 לקיים שביתת שבת במחנה צבאי נטוש בצד הלבנוני של הגבול ליד ראש הנקרה. בעליהן שנותרו בארץ הגישו עתירה להשבתן והעניין הגיע עד למשרד המושבות בלונדון ולבסוף ב-30 בספטמבר 1947 הוחלט להתיר לאלו מן המפונים הרוצים בכך, שנמצאו בבריטניה ובכל מקום אחר לשוב לארץ ישראל. בכללם היו הנשים והילדים ששהו בלבנון. הקבוצה הראשונה של 20 מן השבים הגיעה לנמל חיפה ב-4 בנובמבר 1947 על סיפון הספינה קורינתיה. בעיתונות הובעה הסברה כי ההיתר לשוב לארץ נועד להראות כי הבריטים אינם עומדים להסתלק מארץ ישראל.
מבצע פולי היה האקורד הראשון של עזיבת הבריטים את ארץ ישראל. בסופו של דבר לקראת הכרזת העצמאות עזבו אנשי הצבא והממשל הבריטים ובני משפחותיהם את הארץ. הנציב העליון אלן קניגהם עזב את הארץ ב-14 במאי 1948. כוחות צבא קטנים נשארו עדיין במובלעת במפרץ חיפה עד ל-30 ביוני 1948, מועד בו עזבו את הארץ והדגל הבריטי - היוניון ג'ק הורד מהתורן בנמל חיפה ונכנסו אליו חיילי חיל הים הישראלי. אחרון העוזבים היה הגנרל מקמילן. בזאת בא הקץ על 31 שנות השלטון הבריטי בארץ ישראל.
ליאור מיארה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בינואר 1984 (בן 40) תל אביב-יפו
 עיסוק:  זמר, פזמונאי, מלחין
 סוגה:  מוזיקה מזרחית
 
ליאור מיארה (נולד ב-16 בינואר 1984) הוא זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי השר בסגנון הזמר המזרחי.
ביוגרפיה

ליאור מיארה נולד ב-16 בינואר 1984 ביפו שבדרום תל אביב. בצה"ל שירת ככבאי במצפה רמון. כשסיים את שירותו, חבר מיארה לזמר אלון דה לוקו, יחד הוציאו שירים שונים, בהם "דניאל", "אחרייך" ו-"שי". כמו כן, חתם בלייבל שהקים דה לוקו, "I&I".
ב-2010 הוציא מיארה את אלבום הבכורה שלו, "כמה מילים". האלבום כולל את הסינגלים "זר בעולם", "את יודעת" ו-"נשבע", וגרסת כיסוי לשירה של הזמרת ריטה, "נוצה ברוח".
ב-2011, עזב מיארה את הלייבל "I&I", תוך שהוציא סינגל ראשון באופן עצמאי בשם "דרך חדשה", שנכלל באלבומו השני, "דרך חדשה", שיצא בשנת 2012. את רוב שירי האלבום כתב והלחין מיארה עצמו.
ב-2013 הוציא את אלבומו השלישי, "חיוכים מזויפים". האלבום כולל בין היתר גרסת כיסוי שביצע מיארה לשיר "ממעמקים" של הפרויקט של עידן רייכל.
ב-2016 הוציא את אלבומו הרביעי, "מכאן ועד הנצח". באותה השנה, השתתף בשלב האודישנים של העונה השלישית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא", אך לא הצליח לעבור את השלבים המתקדמים.
לצד עיסוק בקריירת השירה, כתב והלחין מיארה שירים לזמרים אחרים, בהם עומר אדם, איל גולן, חיים איפרגן, דניאל בן-חיים.
דיסקוגרפיה

2010: כמה מילים
2011: דרך חדשה
2013: חיוכים מזויפים
2016: מכאן ועד הנצח
קאי אוון

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1975 (בן 49) Llanrwst, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ויילס 
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 מקום לימודים:  Ysgol Dyffryn Conwy 
 http://www.kaiowen.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קאי אוון (באנגלית: Kai Owen; נולד ב-4 בספטמבר 1975) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה ולשי. הוא מוכר לקהל בוויילס במגוון תפקידים בשפה הוולשית, וברחבי העולם הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ריס ויליאמס בסדרת הטלוויזיה "טורצ'ווד", ובתפקיד פיט ביוקנן באופרת הסבון "הוליאוקס".
ביוגרפיה

אוון נולד בעיירה Llanrwst בעמק קונווי שבצפון ויילס. הוא למד בבית הספר היסודי ברח' ווטלינג, ובבית הספר אסקול דפרין קונווייה. אחר כך למד במשך שלוש שנים בבית הספר למשחק מאונטוויו שבלונדון, וסיים את לימודיו ב-1998.
תפקידו הידוע הראשון של אוון היה בדמות קיי, הגגן ההומו, בסדרה "חלק מהשיכון" של הערוץ בשפה הוולשית S4C, בה שיחק במספר עונות. עוד הופיע בסדרה "עיירה" של S4C בתפקיד בוב לואיס. ב-2009 שיחק בתפקיד אורח בעונה השנייה של הסדרה "המחיר", ובתפקיד קרייג טרנר, מלווה בריבית אלים, בסדרה "בני העמק". באוגוסט ובאוקטובר 2012 שיחק בתפקיד אורח בפרקים נוספים של הסדרה.
ב-2001 הופיע אוון לראשונה בטלוויזיה הבריטית בשפה האנגלית, בפרק "Dog Dago Afternoon" של הסדרה "Fun at the Funeral Parlour". ב-2003 שיחק בתפקיד אורח בפרק בסדרה "חדר מיון" של ערוץ BBC One. ב-2005 גילם את דייב "שיינר" אוון בשישה פרקים של הסדרה "Rocket Man".
ב-2006 לוהק אוון לגלם את הדמות של ריס ויליאמס בסדרת המדע בדיוני "טורצ'ווד", ספין-אוף של הסדרה "דוקטור הו". בעונה השלישית של הסדרה, בקיץ 2009, התרחב התפקיד שגילם, ושמו נרשם יחד עם כוכבי הסדרה. הוא חזר לגלם את הדמות גם בעונה הרביעית של הסדרה שנקראה "טורצ'ווד - יום הנס", ושודרה בקיץ 2011.
ב-2011 שיחק אוון בפרק הראשון של העונה השלישית של הסדרה "כמעט אנושיים" בתפקיד בוב. עוד באותה שנה שיחק בעונה השביעית של סדרת הנעורים "דרך ווטרלו" של ה-BBC, בתפקיד קן ווטלינג. ב-2012 הופיע בפרק בדרמה "The Syndicate" של קיי מלור, ששודר בערוץ BBC One.
ב-2015 הצטרף אוון לצוות שחקני אופרת הסבון "הוליאוקס" בתפקיד פיט, בן זוגה של ריני מקווין (זואי לוקר).
ביוגרפיה > חיים אישיים

עד 2010 חי אוון בפינצ'לי שבמזרח לונדון, עם ארוסתו השחקנית שרה וילסון. ב-2010 עברו יחד עם בנו בובי לווריקשייר.
ב-2009 השתתף אוון במרתון לונדון עבור ארגון הצדקה CLIC Sargent. ב-25 באפריל 2010 רץ ב-Virgin London Marathon. הוא פטרון של תיאטרון מוזיקלי לנוער בעיירה כלנדידנו.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 |  | Fun at the Funeral Parlour | השוטר הרץ | בפרקים "Death in the Valleys" ו-"The Jaws of Doom" |
| 2002 |  | Fun at the Funeral Parlour | באסטר אדוארדס | בפרק "Dog Dango Afternoon" |
| 2003 | חדר מיון | Casualty | דני | בפרק "Stuck in the Middle with You" |
| 2005 |  | Rocket Man | דייוויד "שינר" אוון | סדרת טלוויזיה (6 פרקים) |
| 2006–2011 | טורצ'ווד | Torchwood | ריס ויליאמס | תפקיד משנה עונות 1–2 תפקיד ראשי עונות 3–4 |
| 2011 | כמעט אנושיים | Being Human | בוב | בפרק "Lia" |
| 2011 | דרך ווטרלו | Waterloo Road | קן ווטלינג | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2012 |  | The Syndicate | גארת' פאוול | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2015–2016, 2018 - 2021 | הוליאוקס | Hollyoaks | פיט ביוקנן | סדרת טלוויזיה; 73 פרקים |
| 2019 | רופאים | Doctors | מארק אולבני | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
תפקידים בתיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | הסערה | The Tempest | אריאל | הועלה בסטאפורד קאסל |
| 2005 |  | Life of Ryan... and Ronnie | רוני |  |
| 2006 |  | A Chorus Of Disapproval | קריספין אשר |  |
| 2008 |  | Adam & Steve | אדם |  |
| 2012 | כטוב בעיניכם | As You Like It | צ'ארלס | Theatr Clwyd בוויילס |
הערות שוליים

↑  "Kai Owen Biography". Kai Owen. נבדק ב-2010-10-20.
1 2  "Wales NW Hall Of Fame". BBC. נבדק ב-2008-05-14.
↑  "IMDB Resumee". נבדק ב-2008-04-02.
↑  Rob Driscoll (29 באוקטובר 2005). "Rocket Man: Journey to the stars". Western Mail. נבדק ב-2008-05-18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Coming Up". The Custard TV. 2006. אורכב מ-המקור ב-18 במאי 2008. נבדק ב-2008-05-18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cast list and Production team" (הודעה לעיתונות). BBC Press Office. 2009-06-18. נבדק ב-2009-07-19.
↑  "Being Human - Lia (Series 3, episode 1)". BBC. 2011. נבדק ב-2011-07-13.
↑  "Network TV BBC Week 40: Wednesday 5 October 2011". נבדק ב-17 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kilkelly, Daniel (10 באפריל 2015). "Hollyoaks casts Torchwood star Kai Owen as abuser Pete". Digital Spy. Hearst Magazines UK. נבדק ב-10 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kai enters Flora London Marathon 2009". Kai Owen. נבדק ב-2009-04-19.
↑  "Kai News". Kai Owen. נבדק ב-2010-01-03.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16720115x (data)  GND: 1013087720  ISNI: 0000 0001 3381 878X  LCCN: no2013054916  SUDOC: 220149607  VIAF: 171729327   WorldCat (עם VIAF): 171729327
ליאור מולכו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בדצמבר 1977 (בן 46) 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליאור מולכו (נולד ב-3 בדצמבר 1977) הוא במאי, מפיק ותסריטאי בענף הפקות הבידור הישראלי.
קריירה

במהלך השנים 2000-2007 הוביל מולכו צוות הפקה אשר הפיק וידאו-קליפים לאמנים ישראליים רבים, ביניהם קובי אוז, עידן רייכל, רמי קלינשטיין, שרית חדד, גד אלבז, קורין אלאל והלהקות משינה וטיפקס.
בשנת 2005 זכה מולכו בפרס במאי השנה בתחום הקליפים בטקס פרסי עמ"י, של ערוץ 24 - ערוץ המוזיקה הישראלי.
משנת 2007 עבד מולכו על סרט קולנוע עצמאי בשם "שני דגלים", כתסריטאי וכבמאי. הסרט, אשר עלילתו מתרחשת בעיר תל אביב טרום הקמת המדינה ממבט הילדים דאז. הסרט הוצג בהצלחה בפסטיבל הסרטים בקולורדו.
בפברואר 2016 מולכו ביים את הקליפ לשיר Cheap Thrills של סיה ושון פול, שהפך במהרה ללהיט בינלאומי.
באפריל 2018 ביים את הקליפ Flames של דייוויד גטה וסיה.
בתחילת נובמבר 2020 ביים את הקליפ לשיר שהוציאה לכבוד חג המולד- סנאומן (snowman) של סיה.
הערות שוליים

↑  שגיא בן נון, מעפיל: הסרט "שני דגלים" זכה בשני פרסים בפסטיבל בארה"ב, באתר nrg‏, 27 בספטמבר 2011
| פרס עמ"י |
| --- | --- | --- |
| תגלית השנה | מאיה בוסקילה (פריצת השנה, 2005) • שירי מימון (זינוק השנה, 2006) • בית הבובות (תגלית השנה, 2006) • קרן פלס (2007) • רן דנקר ועילי בוטנר (2008) |  |
| זמר השנה | אהוד בנאי (2005) • עברי לידר (2006) • הראל סקעת (2007) • עידן יניב (2008) |  |
| זמרת השנה | מאיה בוסקילה (2005) • מירי מסיקה (2006) • נינט טייב (2007) • מירי מסיקה (2008) |  |
| הרכב השנה | הדג נחש (2005) • בית הבובות (2006) • סינרגיה (2007) • סינרגיה (2008) |  |
| אלבום השנה | ענה לי (2005) • מטרופולין (2006) • בעזרת הג'אם (2007) • פורטה (2008) |  |
| שיר השנה | "מי אוהב אותך יותר ממני" - ארקדי דוכין (2005) • "הוא" - איזבו ושוטי הנבואה (2006) • "ואת" - הראל סקעת (2007) • "זה ששומר עליי" - שרית חדד; "בואי נעזוב" - רן דנקר ועילי בוטנר (2008) |  |
| קליפ השנה | "שירת הסטיקר" - הדג נחש (2005) • "Perfect Cure" ‏- My Second Surprise‏ (2006) • "עם הזמן" - אביב גפן (2007) • "מכונת השירים הגדולה" - חמי רודנר (2008) |  |
| במאי השנה | ליאור מולכו (2005) • עמית עייני וקובי פלשמן (2006) • אסף בילט (2007) |  |
| תרומה מיוחדת למוזיקה העברית | שמוליק קראוס (2005) • אריק איינשטיין (2006) • שלמה ארצי (2008) |  |
| קטגוריות נוספות | די.וי.די השנה: משינה (2005) • "שבלול" - חבורת לול (2006) • מלחין השנה: ארקדי דוכין (2005) • תמלילן השנה: אהוד בנאי (2005) • צלם הקליפים של השנה: ניתאי נצר (2005) • מופע השנה: עברי לידר (2006) • חביבי הקהל: סינרגיה (2008) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297345305171  VIAF: 297751278   WorldCat (עם VIAF): 297751278 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צבי בנימיני

צבי נחום בנימיני (1875 – 1964) היה יושב ראש הוועד של רמת השרון בין 1929 ל-1949, וראש המועצה המקומית הראשון שלה, בין 1949 ל-1955.
ביוגרפיה

בנימיני נולד בביאליסטוק שבגוברניית גרודנו, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בפולין) בשנת 1875. הוא למד קרוב לשנה בישיבת וולוז'ין. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל, והתיישב ברמת השרון (שנקראה אז "עיר שלום").
באותה העת התגוררו ביישוב כ-50 תושבים, ורבים מבעלי הקרקעות נמנעו מלהתיישב בהן. בהנהגתו שינה הוועד את התקנון שלו, ונקבעה הוראה כי בעלי קרקעות שלא יתיישבו בהן יחויבו למכור אותן. ב-1929 כבר עמד מספר התושבים על כ-200, וב-1934 הגיע לכ-400. כן שונה שמה, ב-1932, מ"עיר שלום" ל"רמת השרון". בנוסף, פותחה תשתית מים יעילה יותר, שמנעה את הצורך להביא מים בחביות מהיישובים הסמוכים. כדי לסייע לתושבים שנקלעו לקשיים כלכליים, בנימיני הקים בנק שהעניק הלוואות לתושבים.
ב-1949, עם כינונה של המועצה המקומית, מונה לעמוד בראשה, וב-1950 נבחר לתפקיד בבחירות הראשונות שנערכו. במהלך כהונתו הוקמה מעברת רמת השרון בחלקה המזרחי של המושבה, והוחל ביישוב תושביה בשכונת קבע, שכונת מורשה. כן הוקמו שכונות נווה מגן ואזור התעשייה הסמוך לה. בשלהי כהונתו נאבק, ללא הצלחה, ביוזמה להקמת מחנות גלילות בשטחי הכפר אג'ליל, אותם ראה כהמשך לשטחים החקלאיים של המושבה.
ב-1955, כשהיה כבן 80, פרש מהתפקיד ולא התמודד על כהונה נוספת. באותה העת הגיע מספר התושבים ברמת השרון לכ-8,000. שנים ספורות אחר כך נכתב עליו בעיתון דבר:
לא בנקל עלתה לו פרישתו, שכן ראה בתפקידו לא שררה, אלא שליחות לאומית. אכן, זכויות רבות לצבי בנימיני בפיתוחה ושגשוגה של המושבה. ביזמתו הוקמו בה מוסדות כלכליים שונים. הוא ייסד, בין היתר, את הלוואה וחסכון חקלאי, הבנק הראשון, שניהל אותו הרבה שנים ללא כל תמורה, וסייע לכלל ולפרט להשתרש בחיי העבודה והמשק במושבה. הוא לא ידע על גינוני טקסים, נהג בעבודתו הציבורית בצניעות, והיה חס על כספי הציבור כעל ממונו שלו.
ב-1964 הלך בנימיני לעולמו. הוא ורעייתו קבורים ברמת השרון. על שמו של בנימיני קרויים הקונסרבטוריון של רמת השרון ורחוב ברובע אלון.
הותיר חמישה בנים: חיים, ברוך (בני), יצחק, שמחה ואליהו.
יצחק שמחה ואליהו, הקימו את חברת "האחים בנימיני, חברה לחקלאות בעם", ונודעו כמפתחי החקלאות בישראל
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
ליאור ספרנדאו

| --- | --- |
ספרנדאו באפריקה
ספרנדאו באפריקה
 לידה:  4 בספטמבר 1987 (בן 37) כפר סבא, ישראל
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  צלם
 www.liorsperandeo.com
ליאור ספרנדאו (נולד ב-4 בספטמבר 1987 בכפר סבא) הוא צלם ויוצר דוקומנטרי ישראלי עצמאי, ומייסד עמותת שניתה, שהיה מועמד לפרס אמי.
ביוגרפיה

ספרנדאו התחיל את דרכו כצלם מיד עם שחרורו מצה"ל. עבודתו הראשונה כצלם וידאו הייתה ב-2009 עבור רשת החדשות האמריקאית סי.בי.אן. ב-2012, סיים ספרנדאו את תפקידו כמנהל הפקה ארצי במשרדי הערוץ בירושלים.
בין השנים 2013–2016 הצטרף ספרנדאו לצוות התעודה של רשת סי.בי.אן כצלם ראשי ומפיק. כחלק מעבודתו, צילם והפיק סרטי תעודה על ההיסטוריה היהודית והנוצרית, והארכאולוגיה בישראל, אירופה ובמזרח התיכון.
במקביל לעבודתו, התחיל ספרנדאו לצלם סדרת סרטוני רשת בשם People Of. הסדרה בנויה מקליפים דוקומנטריים קצרים המציגים את קשייהן של אוכלוסיות מושתקות.
בשנת 2019 ייסד ליאור את עמותת שניתה ביחד עם שירי שם-טוב, הפועלת למען ילדים מעוטי יכולת באוגנדה.
פרסים והוקרה

בשנת 2014, היה ספרנדאו מועמד לפרס אמי על הישג יוצא דופן כצלם יחיד עבור הסרט התיעודי Made in Israel.
בשנת 2015, יצא לאור הסרטון שלו People of Nowhere שזכה לתשואות ופרסים רבים. הסרטון שודר בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק והוכתר כ-Vimeo Staff Pick. כמו כן, הסרטון זכה בקטגוריית הצילום הטוב ביותר בפסטיבל New York Indie Film Festival.