stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
א-נבי שית
היסטוריה

הכפר היה לאתר דתי חשוב בימי הביניים, ומשך עולי רגל מכפרי הסביבה. הנוסע המוסלמי אבן ג'ובייר שעבר באזור בשנת 1184, בדרכו לדמשק כתב: ”שני הקברים של שת ונח [..] נמצאים בבקאע, ומסע של יומיים מדמשק. מי שמדד את קברו של שת, דיווח לנו שאורכו 40 אמות, וקברו של נח היה בן  30. קבר בנו של נח שוכן זה לצד זה עם זה של נח. יש בניין מעל הקברים, והקדש למטרות צדקה”.
בסוף 1979, כמה חודשים לאחר המהפכה האיראנית, הגיעו לראשונה לאזור מתנדבים איראנים, שסייעו בהקמת חזבאללה. בין השאר גויס בן הכפר שייח' עבאס מוסאווי, לימים מזכ"ל הארגון, וסגנו של המנהיג הרוחני של חזבאללה מוחמד חוסיין פדלאללה.
בשנת 1986 הוחזק בכפר הנווט הישראלי רון ארד. במאי 2004 פורסם ב"א-שרק אל-אווסט" כי אנשי חזבאללה מצאו בפאתי א-נבי שית את מקום קבורתו המדויק של רון ארד. לפי הפרסום, שוביו של ארד החזיקו אותו בנבי שית, ורצחו אותו ב-1988, לאחר ש-18 לוחמים לבנונים, ובהם קרובי משפחה של השובים, נהרגו על ידי צה"ל במיידון במבצע חוק וסדר. לאחר מכן הודיע חזבאללה כי מאמציו לאיתור ארד נכשלו. לפי עדויות אחרות, בחסות הפצצות צה"ל במבצע חוק וסדר, ארד הצליח להימלט משביו, אך נהרג זמן קצר לאחר מכן. באוקטובר 2021 חשף ראש הממשלה נפתלי בנט שחודש קודם לכן המוסד, בשיתוף צה"ל והשב"כ, לקח דגימת DNA מגופה הקבורה במקום. למרות נועזות המבצע, הוא לא השיג את מטרתו, ולא הצליח לשפוך אור על גורלו של ארד.
בפברואר 2014 נהרגו מספר פעילי חזבאללה בכפר בעקבות הפצצה של חיל-האוויר הישראלי. בספטמבר 2019 חשף צה"ל אתר לייצור טילים מדויקים של חזבאללה בכפר.
במרץ ובאפריל 2024, במסגרת מלחמת חרבות ברזל, תקף צה"ל מתקנים של חזבאללה ביישוב.
הערות שוליים

↑  Le Strange, G., Palestine Under the Moslems: A Description of Syria and the Holy Land from A.D. 650 to 1500., London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1890, עמ' 422
↑  מאיר ראובני, חמשת השייח'ים המושכים בחוטי מטענים בדרום לבנון, מעריב, 14 ביוני 1984
↑  שפי גבאי, חיזבאללה: מטהראן לדרום לבנון, מעריב, 11 באוגוסט 1989
אילן כפיר, רצון פדלאללה לעזור, מעניין, חדשות, 13 באוגוסט 1989
↑  יואב שטרן, יוסי מלמן, ישראל: אין אישור לדיווח על מציאת קברו של רון ארד, באתר הארץ, 13 במאי 2004
↑  יהונתן ליס, תמי ארד: אף אחד לא התכוון להחזיר את רון, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2011
↑   זמן אמת עונה 4 | רון ארד: תיק פתוח, חלק ב' - פרק 6, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 52:45)
↑  דני זקן, ‏דיווחים ערביים: סוכני המוסד נטלו דגימות DNA מגופה בלבנון בניסיון לאתר את רון ארד, באתר גלובס, 5 באוקטובר 2021
 רוגל אלפר, סיכון אנשים עבור עצמותיו של רון ארד הוא טרלול מוחלט. איפה שיקול הדעת?, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2021
↑  אמנון אברמוביץ', ‏ראש המוסד בשיח פנימי על הפעולה לאיתור רון ארד: "מבצע אמיץ ומורכב - אך כושל", באתר ‏מאקו‏, 4 באוקטובר 2021
↑  אתר חדשות ערוץ 2, ‏דיווח: אנשי חיזבאללה נהרגו בתקיפת צה"ל הלילה בלבנון, באתר גלובס, 25 בפברואר 2014
↑  יניב קובוביץ, צה"ל: חיזבאללה מפנה בימים האחרונים אתר לייצור טילים מדויקים במזרח לבנון, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2019
↑  Naharnet Newsdesk 14 April 2024, 12:32, Israel strikes Baalbek district, Iqlim al-Tuffah after Hezbollah attacks Golan twice, Naharnet
הלל קוק

הלל קוק (ידוע גם בשם פיטר ברגסון, 24 ביולי 1915 – 18 באוגוסט 2001) היה איש ציבור ישראלי וחבר הכנסת בכנסת הראשונה. קוק היה ראש "קבוצת ברגסון" שפעלה למען הצלת יהודי אירופה בארצות הברית בעת השואה, ייסד את הוועד העברי לשחרור האומה שהיה הארגון הפוליטי של האצ"ל בארצות הברית, התנגד לפיזור האספה המכוננת בלי לחוקק חוקה לישראל, וטבע את המושג פוסט-ציונות. הגה את המונח "פלשתינה החופשית" "Free Palestine"
בני משפחתו

אביו, הרב דב בער הכהן קוק (אחיו של הרב קוק) שהיה תלמיד חכם ואיש חסד, כיהן כרב בעפולה וניהל את מכון הארי פישל לדרישת התלמוד; הוא אף פרסם בירורי הלכה בעילום שם.
אחיו של הלל קוק הם:
רפאל הכהן קוק
סוניה מאירי
ד"ר נחום הכהן קוק
בתיה כלאב אשת הרב יעקב כלאב
נחמה ליפשיץ
ד"ר הרצל הכהן קוק
צילה הלוי אשת חיים שלום הלוי ממייסדי האצ"ל ומבכירי הדסה. נכדם הרצי הלוי הרמטכ"ל ה-23.
הלל קוק היה נשוי לבטי, ולאחר פטירתה נישא לפסלת נילי קוק. בנותיו הן אסטרה טמקו, פסיכואנליטקנית שחייה בלונדון עם בעלה העיתונאי נד טמקו, ופרופ' בקי קוק מהמחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע, שהייתה נשואה לפרופסור למדע המדינה גדעון דורון.
ראו גם

בין דת ולאום: לקראת זהות לאומית ישראלית
A Flag Is Born
לקריאה נוספת

יובל אליצור, הלל קוק – החוזה המוחמץ, 31 דמויות ממעצבי דור המדינה, ירושלים: כרמל, 2008, עמ' 93–99
ללא כותרת (אברהם ויצחק)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צלם:  עדי נס
 תאריך יצירה:  2004 
 
ללא כותרת (אברהם ויצחק) הוא תצלום מאת הצלם הישראלי עדי נס, המשתייך לסדרת "סיפורי התנ"ך" והוצגה בתערוכה הנושאת את שם סדרת הצילומים משנת 2004, שאצר מרדכי עומר. היצירה הוצגה במוזיאון הלנה רובינשטיין בתל אביב וכן בגלריות רבות ברחבי העולם. התצלום מציג עיבוד מודרני לסיפור עקדת יצחק, תוך שימוש באלמנטים חזותיים המרמזים על מסורות אמנותיות קלאסיות ועיסוק בנושאים חברתיים ופוליטיים.
תיאור היצירה

בתצלום מופיע איש מבוגר ומזוקן, לבוש בבגדים בלויים ונועל נעלי בית, הדוחף עגלת קניות ישנה ומחלידה המלאה באשפה – בקבוקים ריקים, שקיות, שמיכות ישנות וחתיכות קרטון ועץ. על הערמה שוכב ילד יחף ומוזנח, שפניו ורגליו מלוכלכות. האיש מביט בו במבט מודאג. הסביבה מתוארת כרחוב צדדי בשכונה מוזנחת עם גגות פח ומדרכה מבוקעת, כאשר מאחוריהם ניצב מכל אשפה צהוב, ומעליהם עצים נוטים.
בתצלום ניתן להבחין במגוון אלמנטים אדריכליים וטבעיים היוצרים קומפוזיציה מאוזנת ומרובדת. בצדו הימני העליון של הצילום מופיע מבנה חלקי, שחלקו נסתר וחלקו גלוי. במבנה זה מצוי פתח מלבני כהה יחסית לצבעו של הקיר. משמאל למבנה זה ניתן לראות מספר בניינים נוספים, אשר מופיעים ברקע בצורה מטושטשת ומרוחקת, בעלי מבנה א-סימטרי ובגוונים של אפור ולבן.
במרכז הצילום בולט פח אשפה גדול בצבע צהוב, המהווה מוקד צבעוני בתוך הסביבה המונוכרומטית. משמאל לפח ניתן להבחין בארבעה גזעי עצים – שלושה מהם דקים, בעוד הרביעי, השמאלי ביותר, עבה יותר.
בצדו השמאלי של הצילום מופיעים צמרות עצים בגוונים ירוקים, הנראים מטושטשים. בסמוך להם מצויה חומה מלבנית בצבע לבן, שבמרכזה ממוקם עצם מלבני בצבע אפור. לצד עצם זה נראים שלושה עמודים בגוונים ירוקים, המשתלבים עם צבעי הצמחייה שמסביבם.
הצילום מאופיין במשחק בין חדות לטשטוש, גאומטריה א-סימטרית ושילוב בין אלמנטים עירוניים וטבעיים, היוצרים יחד קומפוזיציה ייחודית.
פרשנות וסמלים

התצלום הוא חלק מסדרת "סיפורי התנ"ך", שבה מציג נס דמויות מקראיות בהקשר עכשווי. נס הדגיש כי הדמויות ביצירותיו חולקות חוויות של משברים משפחתיים וחברתיים. במקרה זה, דמות האב נידונה להוביל את בנו לחיים של עוני ומצוקה, בדומה למעשה העקדה שבו אברהם נדרש להקריב את יצחק.
עגלה עמוסת האשפה מסמלת את עיסוקם של עניים באיסוף בקבוקים למחזור, ומרמזת על חיי מחסור. ייתכן כי הדמות המבוגרת היא חסר בית או אדם קשי יום, שנאלץ להתמודד עם הזקנה ללא אמצעים כלכליים או ביטחון תעסוקתי. התצלום מצביע על כישלון המדינה לספק רשת ביטחון כלכלית לאזרחיה, הן הצעירים והן המבוגרים.
היצירה, מציעה פרשנות חדשנית ומטלטלת לסיפור המקראי. נס בוחר לתאר את הדמויות התנ"כיות באופן עכשווי, תוך הצבתן בהקשר חברתי טעון. בתצלום זה, במקום הדימוי ההרואי המסורתי של העקדה, מוצג "אברהם" כדמות חסרת בית הדוחפת עגלת סופרמרקט עמוסה בשקיות, שבה ישן "יצחק". באמצעות בחירה זו, נס מעורר דיון על גורל, הקרבה, ומקומם של המוחלשים בחברה, ומערער על הנרטיב ההיסטורי המקובל בכך שהוא מעניק פנים חדשות לדמויות התנ"כיות האיקוניות. המתח האסתטי ביצירתו של נס נובע מהשילוב בין הממד התאטרלי של הצילום המבוים לבין האותנטיות המטרידה של המציאות החברתית שהוא משקף. בכך, הוא יוצר חוויית צפייה מורכבת, המניעה את הצופה לבחון מחדש את יחסו למסורת ולמציאות העכשווית. הבחירה לצמד את דמויותיהם של חסרי הבית לדמויות הזכורות ביותר בתרבות היהודית יוצרת הקבלה חזקה בין העבר להווה ומחייבת עימות עם שאלות של נראות, זיכרון ומוסר. נס ממיר את הסיפור המקראי במציאות מודרנית קשה, ומעניק לו רובד ביקורתי-חברתי שמערער על גבולות המוכר והמקודש.
הקשרים אמנותיים

הקומפוזיציה של התצלום מזכירה יצירות רנסאנסיות, בהן תיאורי העקדה של אברהם ויצחק, עם הופעת מלאך בפינה. עם זאת, כאן מופיע במקומו של המלאך עץ דומם, המסמל עדות אילמת למתרחש. כך, המסר של נס הוא כי האחריות לשינוי מוטלת על בני האדם, שאינם נראים בתצלום.
מראהו של האב בתצלום מזכיר את תיאורו של אברהם בציורו של קרוואג'יו "עקדת יצחק". בדומה לקרוואג'יו, גם נס בחר במודלים שאינם שחקנים מקצועיים, אלא אנשים מהרחוב, מה שמחזק את האותנטיות של הסצנה ומדגיש את הרקע החברתי של הדמויות.
השוואות ליצירות אחרות

התצלום מתכתב עם "אישה עם עגלת קניות" מאת הפסל דואן הנסון. בעוד שהאישה בפסל מייצגת את תרבות השפע המלאכותי והנהנתנות, התצלום של נס מציג את ההיפוך הגמור – מי שאינם יכולים למלא את עגלתם אפילו במוצרי קיום בסיסיים. באמצעות דימוי זה, נס מבקר את אי-השוויון החברתי ואת חוסר הביטחון הכלכלי של קבוצות מוחלשות.
מקורות והשפעות

עדי נס נוהג לשלב בתצלומיו רמזים איקונוגרפיים ממסורות אמנותיות מוכרות, תוך שילוב של ביקורת חברתית ופוליטית. יצירתו מבוססת על מסורות קלאסיות אך משקפת את המציאות הישראלית המודרנית, תוך שימת דגש על דמויות השוליים וקשייהן. "עקדת יצחק" ממשיך מגמה זו ומציע פרשנות עכשווית לסיפור המקראי דרך עדשת הצילום המודרני.
הערות שוליים

1 2  שרון אהרונסון-להבי, בין זהות לאחרות בתיאטרון תנכ"י הישראל, תל אביב, המכון לדמוקרטיה, עמ' 78-77
1 2  דפנה יודוביץ', ‏בתפקיד אלוהים: עדי נס, באתר גלובס, 28 בינואר 2007
1 2 3  מדרש אמנות | ללא כותרת (אברהם ויצחק) - מדרש אמנות, באתר talivisualmidrash.org.il
1 2  תמות מקראיות בצילום הישראלי עכשווי: עדי נס, ברי פרידלנדר ופבל וולברג, באתר artportal.co.il
1 2  אודות, באתר www.adines.com
רע"מ-תע"ל

| --- | --- |

 מנהיגים:  אברהים צרצור, אחמד טיבי
 תקופת הפעילות:  ?–2015
 אפיון:  איחוד מפלגות ערביות
 אידאולוגיות:  לאומיות 
 כנסות:  17, 18, 19
 אותיות:  עם
 שיא כוחה:  4
 נוצרה מתוך:  רע"ם, תע"ל, מד"ע
 התמזגה לתוך:  הרשימה המשותפת (רע"ם ותע"ל) הרשימה הערבית (מד"ע)
 
אחמד טיבי, נציג תע"ל
רע"מ-תע"ל (ערבית: القائمة الموحدة العربية للتغيير الديموقراطي العربي)הייתה רשימה משותפת למפלגות רע"ם, מד"ע ותע"ל בהנהגת השייח אברהים צרצור, שהוקמה לקראת הבחירות לכנסת ה-17 והתמודדה בהצלחה גם בבחירות לכנסת ה-18. לקראת הבחירות לכנסת ה-19 שינתה את שמה לרע"מ-תע"ל-מד"ע והיא מוכרת בציבור הערבי גם בשמות "המאוחדת", ו"הערבית". לקראת הבחירות לכנסת העשרים, התאחדו רע"ם ותע"ל עם חד"ש ובל"ד לגוש מפלגות בשם "הרשימה המשותפת" שזכתה להצלחה ואילו מד"ע הקימה יחד עם המפלגה הלאומית הערבית את מפלגת "הרשימה הערבית" שלא עברה את אחוז החסימה.
עקרונות

תמיכה בסיום "הכיבוש הישראלי" בשטחים, פינוי ההתנחלויות והקמת מדינה פלסטינית ריבונית שבירתה מזרח ירושלים.
הפיכת ישראל למדינת כל אזרחיה.
קריאה להפסקת הפקעת הקרקעות הפלסטיניות ובהפסקת ריקון ירושלים מפלסטינים, תוך כדי עידוד הממשלה לביצוע הסכמי עבר שנחתמו עם הפלסטינים.
תמיכה בהבטחת זכות השיבה לפליטים הפלסטינים ובשחרור האסירים והעצירים הפלסטינים.
דרישה להכרה בערביי ישראל כמיעוט לאומי, והענקת זכויות שוות לאזרחים אלה במסגרת חוקה. תמיכה בייצוג שווה לערבים במוסדות המדינה והענקת קצבאות ללא אפליה.
דרישה לפירוק הנשק להשמדה המונית בישראל ובעולם.
שלילת גיוס הערבים לצה"ל.
תמיכה ב"שחרור" האזורים הקדושים לאסלאם והשבתם לבעליהם החוקיים, בהקצאת תקציבים לכל הדתות לתחזוקות מוסדות הדת שלהם והבטחת עצמאות לבתי הדין השרעיים
קריאה לסגירת פערים במערכת החינוך, סיוע לסטודנטים ערבים והקמת אוניברסיטה ערבית
תמיכה בהקצאת אזורי תעשייה ליישובים ערבים.
היסטוריה

הרשימה הערבית המאוחדת הוקמה לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה והתמודדה בהן ברשימה משותפת עם אישים מהתנועה האסלאמית בישראל ועם המפלגה הדמוקרטית הערבית גם בבחירות לכנסת החמש-עשרה והשש-עשרה. לקראת הבחירות לכנסת השבע-עשרה התאחדה המפלגה עם התנועה הערבית להתחדשות (תע"ל) שבראשותו של אחמד טיבי, בעוד שבראש הרשימה המאוחדת עומד אברהים צרצור.
ב-15 בפברואר 2006 דווח בחדשות כי צרצור הצהיר במסיבת עיתונאים על תמיכה בחמאס ובאיראן ואמר ש"אנו מאמינים באסלאם, אנו מאמינים במשטר החליפות ואיננו תומכים בהפרדת הדת מהפוליטיקה" תוך ששלל את הציונות. בעקבות דברים אלה עתרו מפלגות הליכוד והאיחוד הלאומי-מפד"ל לפסול את הרשימה מאחר שהיא שוללת את אופייה היהודי והדמוקרטי של מדינת ישראל. למחרת הדיווח התראיין צרצור לתוכנית "לונדון את קירשנבאום" בערוץ ישראל 10, הכחיש את ההאשמות וטען כי הדברים לא נאמרו. ב-28 בפברואר דחתה ועדת הבחירות המרכזית את הדרישה לפסלם, ברוב שהסתמך על חברי מפלגת קדימה, שינוי, העבודה, מרצ, חד"ש, בל"ד והרשימה עצמה.
ב-12 בינואר 2009 קבעה ועדת הבחירות המרכזית שהרשימה תיפסל מהתמודדות לכנסת במסגרת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, אולם בית המשפט העליון ביטל את הפסילה ואפשר את השתתפות הרשימה בבחירות.
בשלהי כהונת הכנסת השמונה עשרה ולקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה פרש נציג המפלגה א-סאנע מן הסיעה המשותפת רע"מ-תע"ל והקים את סיעת מד"ע מחדש, אולם בהמשך התרצה וחזר להתמודד לכנסת במסגרת המפלגה המאוחדת. ברשימה המשותפת של רע"ם-תע"ל-מד"ע בבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב נציג מד"ע, א-סאנע, במקום החמישי. הרשימה קיבלה ארבעה מנדטים ולמד"ע לא נותר נציג בכנסת.
נציגים בכנסת

| כנסת | חברי כנסת | הערות |
| --- | --- | --- |
| הכנסת ה-17 (2006) | 4 מנדטים: רע"ם (3): אבראהים צרצור, עבאס זכור, טלב א-סאנע (מד"ע)  תע"ל: אחמד טיבי | רשימת מועמדים מלאה ראו כאן. |
| הכנסת ה-18 (2009) | 4 מנדטים: רע"ם (3): אבראהים צרצור, מסעוד גנאים, טלב א-סאנע (מד"ע)  תע"ל: אחמד טיבי | *בשלהי כהונת הכנסת פרש א-סאנע מן הסיעה והקים את סיעת מד"ע רשימת מועמדים מלאה ראו כאן |
| הכנסת ה-19 (2013) | 4 מנדטים: רע"ם: אבראהים צרצור, טלב אבו עראר, מסעוד גנאים  תע"ל: אחמד טיבי | רשימת מועמדים מלאה ראו כאן. |
הערות שוליים

↑  עלי ואקד, יו"ר מפלגת רע"מ נגד ה"ציוניזציה" והמערב, באתר ynet, 15 בפברואר 2006
↑  הליכוד והאיחוד הלאומי דורשות לפסול השתתפות רע"ם-תע"ל בבחירות, באתר וואלה, 16 בפברואר 2006
↑  אריק בנדר ואיתמר ענברי, רע"מ-תע"ל תרוץ לבחירות, באתר nrg‏, 28 בפברואר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603939305171
רובל

ערך זה עוסק בשם של הילך חוקי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

רובל רוסי משנת 1998
 משתמשים:  רוסיה
 מטבעות ושטרות
 מטבעות בשימוש:  1, 5, 10, 50
רוּבְּל (ברוסית: рубль) הוא שמו של ההילך החוקי במספר מדינות. השם רובל שימש לראשונה כשם המטבע של נסיכות מוסקבה, שהפכה לאימפריה הרוסית, ולאחר מכן התגלגלה לברית המועצות.
לאחר התפרקות ברית המועצות הפך השם "רובל" לשמם של מספר מטבעות של מדינות המשתייכות לחבר המדינות, וכך נקראים עד היום הרובל הרוסי, הרובל הבלארוסי והרובל הטרנסדנייסטרי. לרוב מוזכר הרובל בהקשר הרובל הרוסי. בעבר השתמשו גם טג'יקיסטן, גאורגיה, לטביה, אזרבייג'ן וארמניה ברובל כהילך חוקי.
רובל אחד מתחלק למאה קוֹפֶּיְקוֹת (ביחיד קוֹפֶּיְקָה, ברוסית: Копейка).
מדינות שמשתמשות ברובל > מדינות שחברות באו"ם

בלארוס בלארוס
רוסיה רוסיה
מדינות שמשתמשות ברובל > מדינות שאינן חברות באו"ם

אבחזיה אבחזיה* (משתמשת גם באפסר אבחזי)
דרום אוסטיה דרום אוסטיה* (משתמשת גם בזארין דרום אוסטי)
טרנסניסטריה טרנסניסטריה
מדינות המסומנות בכוכבית אחת (*) - מדינות אשר יש להן הילך חוקי משלהן, אך ישנו שימוש ברובל רוסי.
מדינות המסומנות בשתי כוכביות (**) - מדינות אשר ההילך החוקי שלהן הוא הרובל הרוסי ואין להן הילך חוקי משלהן.
רמדיוס פרוטקי

| --- | --- |
 לידה:  2 בינואר 1713 פראג 
 פטירה:  9 בפברואר 1770 (בגיל 57) פירנצה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
ואצלב רמדיוס פרוטקי (צ'כית: Václav Remedius Prudký‏; 1701 - 9 בפברואר 1770) היה מיסיונר פרנציסקני צ'כי ומטייל.
ביוגרפיה

פרוטקי נולד בפראג, ולאחר לימודיו הצטרף למסדר הפרנציסקני ואימץ את השם "רמדיוס". הוא יצא למצרים בשליחות מיסיונרית ושהה בגיזה עד 1751. לאחר מכן נסע עם שני מיסיונרים אחרים לאתיופיה ופגש בקיסר ייאסו השני בגונדר. פרוטקי עזב את אתיופיה בשנה שלאחר מכן משום ששליחותו המיסיונרית לא צלחה, ובשל התנגדות אנשי הכנסייה האתיופית לשהותם של קתולים במדינה. הוא נסע להודו ולמאוריציוס בטרם שב לאירופה. לאחר מכן חזר למצרים ובערוב ימיו כיהן כשליח המסדר ברוסיה. הוא מת בפירנצה בשנת 1770, בהיותו בדרכו לרומא.
הוא ידוע בעיקר בזכות יומן הנסיעות שכתב, "Itinerarium" (לטינית "מסלול"), המתאר את מסעו לאתיופיה ואת פגישתו עם הקיסר.
לקריאה נוספת

Richard Pankhurst, Prutky's Travels in Ethiopia and Other countries, Jakuyt Soviety, London, 1991.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271216705171  BnF: cb12266043r (data)  GND: 119050315  ICCU: TO0V512288  ISNI: 0000 0000 8135 4265  LCCN: n92008988  NKC: jk01101415  NTA: 086485083  SELIBR: 196723  SUDOC: 031446736  VIAF: 56668579   WorldCat (עם VIAF): 56668579 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נסלי ברדה

| --- | --- |

 לידה:  3 בנובמבר 1983 (בת 41) אורנית, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תלמה ילין 
 מעסיק:  שידורי קשת
 בת זוג:  אירית מגל (2018–2023)
 מספר צאצאים:  1
 קישורים חיצוניים
 טוויטר (X):  neslibarda
 
נֶסְלי בַּרְדָה (נולדה ב-3 בנובמבר 1983) היא עיתונאית, מגישת חדשות, אשת רדיו וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה

ברדה נולדה, גדלה והתחנכה באורנית, ולה שלושה אחים. אמה בנקאית, ואביה היה איש קבע בחיל הקשר. למדה בתיכון לאמנויות "תלמה ילין" במגמת תיאטרון. לפני שירותה הצבאי, התנדבה במסגרת שנת שירות במוסדות יהודיים בארצות הברית. את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל, שם שירתה ככתבת לענייני משטרה וצרכנות. עם שחרורה הצטרפה ל"חדשות 10" ככתבת הבריאות ובהמשך ככתבת הפלילים. בתקופת מלחמת לבנון השנייה שידרה דיווחים שוטפים מגבול הצפון. ב-2007 הגישה את תוכנית הבוקר של ערוץ 10, "כל בוקר". כעבור שנתיים, החלה להגיש בימי חמישי בערב את תוכנית האקטואליה "היום שהיה" וערכה כתבות לתוכנית התחקירים "המקור" של חדשות 10.
בשנת 2011 הגישה את מהדורת "השבוע", מהדורת חדשות שישי של ערוץ 10. באוגוסט 2014 עזבה את חדשות 10 ועברה לשידורי קשת, כחלק מצוות תוכנית "עובדה". החל מנובמבר 2017 היא מנחה את "חדשות הבוקר" של קשת 12 בימי חמישי.
במאי 2018 החלה לשדר את "אחד למיליון", סדרה העוסקת בהצגת אנשים שנקלעו לאירועים יוצאי דופן..
במהלך שנת 2023 התחילה להגיש את התוכנית אנשים בקשת 12.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, החלה להגיש ברדה את רצועות הבוקר המאוחר שמשודרת אחרי חדשות הבוקר של ניב רסקין מאולפן חברת החדשות באופן קבוע לצד יואב לימור.
חיים אישיים

ברדה הייתה בזוגיות במשך עשור עם עורכת הטלוויזיה אירית מגל. השתיים נישאו ביוני 2018, בספטמבר 2020 ילדה ברדה את בתן המשותפת, וביולי 2023 פרסמה כי נפרדו. חמישה חודשים לאחר הפרידה פורסם כי היא נמצאת בזוגיות עם סיוון פישלר, מנהלת תקשורת ופיתוח עסקי של הוועד האולימפי בישראל. בספטמבר 2024, ברדה ופישלר החליטו להיפרד לאחר כמעט שנה של זוגיות.
ב-2022 נהרג אביה של ברדה בתאונת דרכים, יום לאחר יום הולדתו ה-65 כשרכב שנסע נגד כיוון התנועה פגע ברכבו.
פילמוגרפיה

| שנה> סרטים | שם> סרטים | תפקיד> סרטים | רשת> סרטים | הערות> סרטים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | הסיפור המדהים על גואל רצון ו-32 נשותיו | מראיינת | ערוץ עשר | גם במאית; סרט טלוויזיה |
טלוויזיה
| 2002–2014 | חדשות 10 | כתבת מגזין / מבזקנית / כתבת בריאות / כתבת פלילים | ערוץ עשר |  |
| 2006–2009 | שישי | מבזקנית / כתבת מגזין | ערוץ עשר |  |
| 2007 | כל בוקר | מנחה | ערוץ עשר |  |
| 2009–2014 | היום שהיה | מגישה | רשת 13 |  |
| 2014–2017 | עובדה | כתבת | קשת 12 |  |
| 2017–2019 | חי בלילה | מגישה זמנית | קשת 12 |  |
| 2017–הווה | חדשות הבוקר | מנחה | קשת 12 |  |
| 2018–2023 | אחד למיליון | מגישה | קשת 12 | גם במאית ויוצרת |
| 2022–2023 | אהבה גדולה מהחיים | מנחה | קשת 12 | גם במאית ויוצרת |
| 2023–הווה | אנשים | מנחה | קשת 12 |  |
| 2023–2024 | גיבורים | מגישה | קשת 12 | גם יוצרת, במאית ותסריטאית |
הערות שוליים

↑  לולה קידר, עכבר העיר, דעתנית מחוץ למיינסטרים: נסלי ברדה לוקחת את עצמה ברצינות, באתר הארץ, 2 בפברואר 2012
↑  רן בוקר, נסלי ברדה עוזבת את ערוץ 10 ל"עובדה", באתר ynet, 14 באוגוסט 2014
↑  חגי קראוס, ‏נסלי ברדה: "שיחשבו שאני נראית טוב, מה אכפת לי" - ראיון, באתר גלובס, 3 ביוני 2009
↑  נסלי ברדה מגיעה לתכנית הבוקר - mako, 2014-11-17, נבדק ב-2018-02-08
↑  מערכת תכניות קשת, ‏אחד למיליון: התוכנית החדשה של נסלי ברדה בקשת 12, באתר ‏מאקו‏, 1 במאי 2018
↑  יוני פרוים, באירוע פומבי ראשון: נסלי ברדה ובת הזוג חוגגות יחד, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 27 בדצמבר 2017
↑  יפעת הללי אברהם, ‏שמחה גדולה: נסלי ברדה ובת זוגה התחתנו, באתר ‏מאקו‏, 13 ביוני 2018
↑  אחרי עשור יחד: נסלי ברדה ובת הזוג נפרדו, באתר וואלה, 11 ביולי 2023
↑  לילך מרקוביץ', ‏נעים להכיר: זו החברה החדשה של נסלי ברדה, באתר ‏מאקו‏, 25 בדצמבר 2023
↑  יוני פרוים, מרקורי בנסיגה? אחרי שנה ביחד - נסלי ברדה ובת הזוג נפרדו, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 28 באוקטובר 2024
↑  רענן בן צור, אביה של העיתונאית נסלי ברדה נהרג כשגנב רכב התנגש ברכבו בכביש 5, באתר ynet, 11 באוגוסט 2022
טיציאן

ערך זה עוסק בצייר איטלקי. אם התכוונתם למכתש פגיעה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  בין 1477 ל-1490 Pieve di Cadore, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  27 באוגוסט 1576 ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 מקום קבורה:  בזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  האסכולה הוונציאנית, הרנסנס הגבוה 
 הושפע על ידי:  ג'ובאני בליני, ג'נטילה בליני 
 יצירות ידועות:  Woman with a Mirror, Equestrian Portrait of Charles V, פאולוס השלישי ונכדיו אלסאנדרו ואוטאביו פארנזה, ונוס מאורבינו, ההכתרה עם קוצים, Madonna of the Rabbit, Tarquin and Lucretia 
 פרסים והוקרה:  מסדר הדרבן המוזהב 
 בן או בת זוג:  Cecilia Soldano (1525–6 באוגוסט 1530) 
 צאצאים:  Orazio Vecellio, Tizianello, Lavinia Vecellio 
 חתימה:   
 
דיוקן עצמי
טיציאנו וֶצֶ'לי או וֶצֶ'ליו (באיטלקית: Tiziano Vecelli או Tiziano Vecellio;‏ נולד בין 1477 ל-1490 – נפטר ב-27 באוגוסט 1576), הידוע בשם טיציאן, היה צייר איטלקי, מהמפורסמים ביותר באירופה בימיו, והגדול שבאמני ונציה לאחר מותו של ג'ובאני בליני.
משפחות האצילים באיטליה, מלכי אירופה ואף הקיסר קרל החמישי (לבית הבסבורג) התגאו ברכישת תמונותיו. נושאי ציוריו היו מגוונים - נושאים דתיים, תמונות מאגדות יוון ופורטרטים. ציוריו הצטיינו בצבעיהם העשירים, שהעניקו להם זוהר וחיות. טיציאן הביא גישה אנושית חדשה לתמונות הדתיות, והדמויות בהן נראות טבעיות וקרובות למציאות (כגון דמותו של האפיפיור פאולוס השלישי ביצירה "פאולוס השלישי ואחייניו אלסאנדרו ואוטאביו פארנזה").
ביוגרפיה

טיציאנו וצ'לי נולד בפייבה די קאדורה, בן לאיש צבא וחבר חשוב במועצת העיר. כשהיה בן תשע, נשלח אל דודו בוונציה כדי ללמוד ציור אצל אחד מציירי העיר המפורסמים. היה לתלמידו של ג'ובאני בליני ועבד בשותפות עם ג'ורג'ונה, שהשפיע על עבודותיו המוקדמות. בין עבודותיו הבשלות הראשונות היו פרסקות (ציורי קיר) שעשה בפדובה. לאחר מכן הוזמן לסיים את הציורים בחדר המועצה של ארמון הדוכסות בוונציה, שבהם החל מורו לשעבר, בליני. לאחר מותו של סבסטיאנו דה פיומבו ואחריו מותו של ג'ורג'ונה נותר טיציאן הגדול והבכיר בציירי ונציה ושלט ללא עוררין על עולם האמנות הוונציאני במשך כ-60 שנה.
כשהיה בן 40, בעל משפחה ואב לילדים, כבר היה מפורסם בכל אירופה, ואצילים ומלכים הזמינו אצלו את ציורי דיוקנותיהם. לפי הזמנתו של אלפונזו הראשון ד'אסטה, דוכס פרארה הוא צייר סדרת תמונות צבעוניות ורבות הבעה. יצירתו "בכחוס ואריאדנה" (1523, לונדון, הגלריה הלאומית), היא פסגה של הבחנה מדויקת בכל קשת ומרקם הצבעים בטבע תוך תיאור חושני, פראי ומסתורי.
ב-1530 צייר את דיוקנו של הקיסר קרל החמישי, ולאחריו דיוקנאות נוספים של אנשי החצר. קארל החמישי גמל לו בתואר אצולה, לו ולילדיו.
בציוריו הוא מפליא לחדור להלכי הנפש של המצוירים וחושף אותם ללא כחל ושרק. בולט ציורו "קארל החמישי במילברג" (1548, מדריד, מוזיאון פראדו) שבו הוא מפגין את כושר ההבחנה המדהים שלו לפרטי הלבוש והאביזרים של הרוכב וסוסו.
בעת ביקורו ברומא ב-1545 התרשם משרידי האדריכלות הקלאסית ומיצירותיהם של רפאל ומיכלאנג'לו, אך מיכלאנג'לו הסתייג מיצירותיו.
בשנת 1550 לערך, קיבל טיציאן הזמנה מפליפה השני, מלך ספרד, עבור סדרה בת שישה ציורים על בסיס השיר האפי מטמורפוזות מאת המשורר הרומי אובידיוס. הסדרה כונתה על ידי טיציאן "poesie" ("פיוטים"). הציורים סופקו בין השנים 1553 ל-1562. הראשון שסופק היה דנאה, ולאחר מכן סופקו ונוס ואדוניס, דיאנה ואקטיון, דיאנה וקליסטו, פרסאוס ואנדרומדה, וחטיפת אירופה.
בשנים שלאחר מכן הרבה טיציאן במסעות, כדי לעשות ציורים שהוזמנו אצלו - מדיוקן האפיפיור פאולוס השלישי ועד דיוקן של פליפה השני מלך ספרד. הוא אף שב לעיר מולדתו, פייבה, כדי לתכנן ציורים לכנסייתה. הוא הוסיף לצייר כל ימיו, ובין ציוריו המאוחרים מצויות כמה מעבודותיו היפות ביותר. לדבריו, החל רק באחרית ימיו להבין מה משמעותו של הציור. הוא מת בגיל 90, ב-27 באוגוסט 1576 כתוצאה ממחלת הדבר בוונציה, ונקבר בבזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי המעוטרת באחד מציוריו המפורסמים "עלייתה של הבתולה השמיימה".
עד רגעיו האחרונים שקד על ציור ה"פייטה" (המוצגת כיום בגלריית האקדמיה בוונציה) שנועדה לקבר שלו עצמו, כמעין צוואה רבת עצמה ומעוררת יראה. הוא לא זכה לסיים את יצירתו זו.
בישראל ניתן למצוא ציור המיוחס אליו - סצנת הורדת ישו מהצלב בידי יוסף הרמתי, בכנסייה הפרנציסקנית שבעיר רמלה.
בין יצירותיו הידועות הנוספות ניתן למנות את "מדונת פזארו", "דיוקן של גברת בלבן", "מותו של אקטאון", קין הורג את הבל" ואת "ונוס מאורבינו".
ביוגרפיה של טיציאן נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
הערות שוליים

↑  "Titian's 'poesie': The commission". The National Gallary.
↑  טיציאן באתר הגלריה הלאומית בלונדון.
↑  המנזר הפרנציסקני - אתר התיירות של רמלה, באתר www.goramla.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294196605171  PLWABN: 9810701967005606  AAG: 2002  AGSA: 12890  BNE: XX848989  BnF: cb11940043z (data)  CANTIC: a11206731  CiNii: DA01814426  DSI: 2191  GND: 118622994  ICCU: CFIV004619  ISNI: 0000 0001 0787 9191  KulturNav: 44d8a621-b96f-4d9e-8e5b-75c75480f317  LCCN: n79074519  MusicBrainz: 3dcdd2cd-12b3-4670-8e6a-63830791849d  NDL: 00458841  NGV: 3309  NKC: jn20010525038  NLA: 36049955  NLG: 133749  NTA: 068686897  RKD: 77655  SELIBR: 97122  SNAC: w6d21w9d  SUDOC: 027336530  TePapa: 32135  Trove: 1202169  ULAN: 500031075  VcBA: 495/52050  VIAF: 109266837   WorldCat (עם VIAF): 109266837
אנדריי רובליוב (טניסאי)

אנדריי אנדרייביץ' רובליוב (ברוסית:  Андре́й Андре́евич Рублёв; ‏20 באוקטובר 1997, מוסקבה) הוא שחקן טניס מקצועני רוסי.