stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קזביאנקה (שיר)
היסטוריה

השיר מנציח מאורע אמיתי שהתרחש בשנת 1798 במהלך קרב הנילוס בין הצי הבריטי והצרפתי ב-1 באוגוסט על סיפון ספינת הדגל הצרפתית ל'אוריינט (L'Orient). ג'יוקנטה, בנו הצעיר (גילו ניתן במקורות שונים כעשר, שתים עשרה ושלוש עשרה) של מפקד הספינה לוק-ז'וליאן-ג'וזף קזביאנקה נשאר בעמדתו ונספה, כאשר בשעה 22:00 הגיעה האש למאגר התחמושת של הספינה, ול'אוריינט נהרסה בפיצוץ אדיר שפגע בספינות סמוכות.
הנרטיב

בגרסאות של המנס ושל אחרים לסיפור, קזביאנקה הצעיר מסרב לנטוש את עמדתו בהיעדר פקודות מאביו. יש המספרים כי בגבורה רבה הוא הצית את מאגר התחמושת, כדי למנוע את לכידת הספינה על ידי הבריטים. מספרים כי הוא נראה על ידי מלחים בריטים על ספינות תוקפות משני הצדדים, אך לא ברור איך ניתן לדעת כל פרט אחר מן הסיפור, פרט לעובדת מותו של הנער. המנס, אשר לא מתיימרת להציע היסטוריה, אלא שיר בהשראת העובדות, כותבת:
אצל המנס הילד קורא שוב ושוב לאביו באופן מכמיר לב ומבקש הוראות: "'אמור, אבא, אמור/האם משימתי הושלמה?'" "'דבר, אבא!' שוב הוא בכה/'אם אני יכול כבר לעזוב'" ובשלב זה קולו נבלע ב"יריות רועמות" עד שהוא "צעק שוב בקול/'אבי! האם חייב אני להישאר?'" אך, אבוי! כמובן שאין תגובה.
היא מסיימת בתשבחות לספינה ולילד כאחד:
השפעה תרבותית

שיר זה היווה חלק חשוב במקראות של בתי הספר היסודיים בבריטניה ובארצות הברית במשך תקופה של כמאה שנה שנפרשה בערך משנות ה־1850 ועד שנות ה־1950. כיום הוא מוזכר בעיקר כמם או סיסמה, וכנושא לפרודיות . אולי כדי להצדיק את שיבוצו בתרבות דוברת האנגלית, יש עורכים מודרניים הטוענים שגם משוררים צרפתים הדהדו את המאורע, בפרט אנדרה שנייה ואקושר לברון, אך שנייה הוצא להורג ארבע שנים לפני קרב הנילוס, ולא יכול היה לכתוב על האירוע. טענות אלו לאילן יוחסין ספרותי נראות מלאכותיות.
הסיפור מוזכר בספר "דרקולה " של ברם סטוקר. בפרק VII, בדיווח בעיתון על סערה, הטייס המת של הספינה דמטר מושווה ל"קזביאנקה הצעיר".
השורה הראשונה של השיר משמשת ככותרת וכהשראה לסיפור הקצר "הילד עמד על הסיפון הבוער" מאת ססיל סקוט פורסטר. בגרסה זו הגיבור, אד ג'ונס, נשאר בעמדתו על סיפון USS Boon הפיקטיבית במהלך קרב מידוויי. שריפה פורצת בשיפולי הספינה, מתחת לעמדתו בחדר המכונות, אבל ג'ונס נשאר בתחנתו ונצלה באיטיות בזמן שהקרב משתולל. בסיום הקרב הוא משוחרר מעמדתו על ידי חוליית בקרת נזקים. נפגע כוויות, הוא בכל זאת שורד את המלחמה.
בספר Swallowdale מאת ארתור רנסום, הדודה הגדולה מתומרנת כשהיא מטילה על ננסי ופגי בלקט ללמוד את השיר, מבלי להבין שהן כבר יודעות אותו.
בספר בית ארדן מאת אדית נסביט, הילדים מזכירים את השיר כדוגמה לדקלומים שהתאמנו עליהם.
פרודיות

דורות של תלמידי בית ספר יצרו פרודיות על פי השיר. שיר אחד, שנזכר על ידי מרטין גרדנר, עורך של "השירים הזכורים ביותר", היה:
ספייק מיליגן גם כתב פרודיה על פתיחת השיר:
אריק מורקאמב יצר פארודיה נוספת:
המודרניסטית האמריקאית אליזבת בישופ יצרה שיר המבוסס על השיר הזה שנקרא גם הוא "קזביאנקה":
הערות שוליים

↑  Not The New Monthly Magazine as sometimes reported. It was also reproduced in The Kaleidoscope; or Literary and Scientific Mirror, Liverpool, 26 באוגוסט 1826, p. 60 {{citation}}:  (עזרה), The Museum of Foreign Literature and Science, Philadelphia, באוקטובר 1826, p. 343 {{citation}}:  (עזרה) and Whitaker's Monthly and European Magazine, 1826.
↑  Montgomery, David Henry (1890). Heroic Ballads: With Poems of War and Patriotism. Boston: Ginn. p. 148.
↑  Conley, Mary A. (2009). From Jack Tar to Union Jack. Manchester: Manchester University Press. p. 170. ISBN 978-0-7190-7534-6.
↑  Smith, George Barnet (1881). Illustrated British Ballads, Old and New. New York: Cassell, Peter, Galpin & Co. p. 115.
↑  Hemans, Felicia (2000).  Wolfson, Susan J. (ed.). Selected Poems, Letters, Reception Materials. Princeton University Press. p. 428. ISBN 0-691-05029-5.
↑  Mostert, Noel (2007). The Line upon a Wind: The Greatest War Fought at Sea Under Sail 1793–1815. Vintage Books. ISBN 978-0-7126-0927-2.
↑  "Why We Should Memorize". The New Yorker. נבדק ב-2015-12-02.
↑  Shea, Victor; Whitla, William, eds. (11 בנובמבר 2014). Victorian Literature: an Anthology. ISBN 9781118329023. נבדק ב-2015-11-04. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Turner, Michael R. (בינואר 1992). "Victorian Parlour Poetry" Michael Turner. ISBN 9780486270449. נבדק ב-2015-11-04. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Stoker, Bram (1897). Dracula.
↑  C. S. Forester (1969). "The Boy Stood on the Burning Deck". The Man in the Yellow Raft. Short Stories. Reprinted in Tanner, Tony, ed. (2002) [1994]. The Oxford book of sea stories. Oxford University Press. ISBN 0192803700. OCLC 1200552340.
↑  Arthur Ransome (1940). "The Noon-Tide Owl". Swallowdale. Jonathan Cape.
↑  "Simply Spike — Michael Palin remembers Spike Milligan". The Guardian. London. 2002-02-28. נבדק ב-2008-02-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 311024976   WorldCat (עם VIAF): 311024976 
התפוצצות ספינת המפקד הצרפתי "ל'אוריינט" בקרב הנילוס, 1798, ציור מאת ג'ון תומאס סרס
את חירותי

| --- | --- |
 שיר בביצוע חוה אלברשטיין
 יצא לאור:  1971
 סוגה:  שנסון, שיר אהבה
 שפה:  עברית
 חברת תקליטים:  NMC
 כתיבה:  יורם טהרלב
 לחן:  ז'ורז' מוסטקי
 
"את חירותי" הוא במקור שיר בצרפתית בשם "Ma liberté" שכתב והלחין ז'ורז' מוסטקי. השיר תורגם בידי יורם טהרלב ובוצע לראשונה על ידי חוה אלברשטיין בשנת 1971 ב"ערב חוה אלברשטיין" בתיאטרון בימות.
רקע

ז'ורז' מוסטקי, מגדולי היוצרים הצרפתים, נולד במצרים בשנת 1934, להורים יהודים ממוצא יווני, שהיגרו למצרים מהאי היווני קורפו. שמו המקורי היה, יוסף. כשהיה בן 17 עברה המשפחה לפריז, וכבר אז ידע שהוא רוצה לכתוב ולשיר. בעקבות הערצתו לז'ורז' ברסנס אימץ לעצמו את שמו הפרטי.
תחילה כתב לזמרים אחרים, בהם איב מונטאן, ברברה, ז'ולייט גרקו ואדית פיאף.

בגיל 30 החל לשיר בעצמו את שיריו והיה מחלוצי הזמרים-יוצרים. עד פטירתו בשנת 2013 כתב מאות שירים והקליט עשרות תקליטים, כתב ספרים ומוזיקה לסרטים וזכה להוקרה ולאהבה בכל העולם.

אחד מבני משפחתו הוא המוזיקאי יוסף מוסטקי, שכתב שירים מוכרים כמו "זמר נוגה", "הינך יפה רעיתי", ו"ים ושקיעה".
בראשית שנות ה-60, עם הפריצה העולמית של מוסטקי, תורגמו חלק משיריו לעברית. שירו "La Dame Brune" תורגם לעברית על ידי יעקב שבתאי, ונקרא בשם "הגבירה בחום", והשיר "Meteque" תורגם על ידי נסים אלוני ל-"פרצוף של צועני". בביקורו האחרון בארץ הקליט את "Mes Meres Juives" בצרפתית, עברית ויידיש.

על הרקע הזה בא גם התרגום של השיר "Ma Liberte" הוא "את חירותי". חוה אלברשטיין פנתה אל יורם טהרלב, השמיעה לו את השיר וביקשה שיתרגם אותו עבורה. לטהרלב יש כמה שירים שמקורם בשפות אחרות, אך על השיר הזה הוא מעיד שחוה אלברשטין ביקשה שיתרגם אותו מילה במילה. "זה כמעט השיר היחיד בחיי שבו ניסיתי לעשות תרגום מדויק לשיר לועזי, כי מאוד אהבתי את השיר ואת הרעיון שלו" אמר.
מילות השיר

בשיר מתואר עלם צעיר וחופשי, ששמר שנים על חירותו "כמו כוכב בסער", לפתע הוא החליט לבגוד בה, ו"בלילה קר אחד" הפר את בריתו ובחר ב"כלא החם אשר שמו אהבה", "וסוהרת יפה בתנועה רחבה, נעלה את השער". מן השיר נובע מסר של התמסרות לכלא ושעבוד, מסר שמנוגד לכותרת השיר. מן השיר עולה המסר של הדובר, שבעבור האהבה הגדולה, הוא מוכן לוותר על חירותו האישית שהייתה חשובה לו כל כך.
ביצועים נוספים

רוני גינוסר, מתוך האלבום "חיוכים", 2011.
דקלון מתוך האלבום "האוסף המשולש" (דיסק מס' 3), 2012.
סי היימן - שיר הנושא מתוך הסרט "הבית" של אסף לביא הראל ואורן כהנוביץ', 2015.
חוה אלברשטיין ושלומי שבן, מתוך האלבום "חוה שרה ושלומי מנגן" שהוקלט בופעה חיה, 2019.
ברי סחרוף ביצע גרסה משלו של השיר, מתוך המיזם המוזיקלי "צו השעה – צו ראשון", 2020.
פרשת וישב

בניו של יעקב משליכים את אחיהם לבור ומוכרים אותו לעבדות (ציור מהמאה ה-16)
פרשת וַיֵּשֶׁב היא פרשת השבוע התשיעית בספר בראשית. לפי החלוקה המקובלת לפרקים, פרשת זו נפתחת בתחילת פרק ל"ז ומסתיימת בסופו של פרק מ'. הפרשה כוללת 4 פרקים שלמים. בפרשה מסופר על מכירת יוסף וקורותיו בבית פוטיפר ועל אירועים נוספים מחיי בני יעקב. מתחילים להשתלשל האירועים אשר יביאו לירידת יעקב ובניו למצרים, ובשלב מאוחר יותר לשעבודו של עם ישראל שם. עם זאת, כל אחד מן הפרקים בפרשה מהווה סיפור עצמאי שבו דמויות שונות והוא מתרחש במקום גאוגרפי אחר.
את פרשת וישב קוראים בדרך כלל בשבת שלפני חנוכה. בשנים שבהן יש בחנוכה שתי שבתות, קוראים את פרשת וישב בשבת הראשונה. בשנים שבהן נר ראשון של חנוכה חל ביום שישי, קוראים את הפרשה ביום שני של חנוכה.
תוכן הפרשה > מכירת יוסף

בסיפור זה מתוארת השנאה ההולכת ומתרקמת מהאחים כלפי יוסף. ברקע שנאה זו עומדים כמה מרכיבים - העדפתו של יעקב את יוסף וכתונת הפסים שנתן לו, הוצאת דיבת האחים רעה על ידי יוסף, וחלומותיו של יוסף המבטאים את תפיסתו כעליון על פני יתר אחיו.
שנאה זו מובילה, בסופו של דבר, לכך שכאשר האחים רואים את יוסף מתקרב אליהם בשליחותו של אביהם, הם זוממים להורגו. ראובן משכנע אותם שלא להורגו בידיהם ובמקום זאת להשליכו לבור, מתוך כוונה להצילו מאוחר יותר. האחים משליכים את יוסף לבור סמוך ונפנים לאכול לחם. הם רואים שיירת ישמעאלים בדרכם מצרימה ומחליטים, בעצתו של יהודה, למכור להם את יוסף.
האחים מכתימים את כותנתו של יוסף בדם ומביאים אותה ליעקב, והוא מזהה אותה וסבור כי יוסף נטרף על ידי חיה רעה. יעקב מתאבל על יוסף וממאן להתנחם. יוסף נמכר כעבד לפוטיפר, סריס פרעה, שר הטבחים.
תוכן הפרשה > יהודה ותמר

וַיֹּאמֶר יְהוּדָה לְאוֹנָן: בֹּא אֶל-אֵשֶׁת אָחִיךָ וְיַבֵּם אֹתָהּ, וְהָקֵם זֶרַע לְאָחִיךָ. וַיֵּדַע אוֹנָן כִּי לֹּא לוֹ יִהְיֶה הַזָּרַע, וְהָיָה אִם-בָּא אֶל-אֵשֶׁת אָחִיו וְשִׁחֵת אַרְצָה, לְבִלְתִּי נְתָן-זֶרַע לְאָחִיו. וַיֵּרַע בְּעֵינֵי ה' אֲשֶׁר עָשָׂה, וַיָּמֶת גַּם-אֹתוֹ.
יהודה חושש לתת את בנו האחרון, שלה, לתמר מחשש שגם הוא ימות, ומנמק זאת בהיותו צעיר מכדי להינשא. תמר נאלצת לחזור לבית אביה ולהמתין ימים רבים בלי יכולת להינשא לאיש. כאשר נודע לתמר על בואו של יהודה לתמנה היא ממתינה לו בדרך הראשית, בתחפושת של זונה. יהודה, שאינו מזהה אותה, שוכב איתה ומפקיד בידיה כערבון את סימני ההיכר שלו - חותמו, פתילו ומטהו. כאשר הוא מבקש לשלם לה, כבר לא ניתן למוצאה ויהודה מוותר על הערבון שהפקיד. לאחר שנודע ליהודה שתמר בהריון, הוא מצווה לשורפה. כאשר מוציאים אותה לשרפה, שולחת תמר את סימני ההיכר של יהודה וקוראת לו להכיר של מי הם. יהודה מזהה את רכושו ובוחר להודות בטעותו במילים "צדקה ממני" ולבטל את הוצאתה להורג. ליהודה ותמר נולדו תאומים, פרץ וזרח. מצאצאיו של פרץ ייוולד לימים דוד המלך. פרשנים רבים עסקו בשאלת ההקשר בין סיפור יהודה ותמר לבין פרשת וישב. המדרש מבראשית רבה (פ״ה) מפרש: ״…שבטים היו עסוקים במכירתו של יוסף, ויוסף היה עסוק בשקו ובתעניתו, ראובן היה עסוק בשקו ובתעניתו, ויהודה היה עסוק ליקח לו אישה, והקדוש ברוך הוא היה עוסק בורא אורו של מלך המשיח…״ המדרש מלמד אותנו על התוכניות של הקב״ה בבריאתו של דוד המלך שיצא מפרץ, ממנו יצא המשיח.
תוכן הפרשה > יוסף בבית פוטיפר

יוסף נמכר לסריס פרעה, פוטיפר. הוא מוצא חן בעיני אדוניו ומופקד על הבית. ברכת ה' שורה בבית פוטיפר בזכותו של יוסף, המזכיר את שמו של ה׳ בכל דרכיו. אשת פוטיפר מבקשת לפתות את יוסף שישכב עמה, אך הוא מסרב פעם אחר פעם. באחד הימים, כאשר שניהם מצויים לבדם, אשת פוטיפר מפצירה בו שוב ואף אוחזת בבגדו. יוסף נמלט ומניח את בגדו בידי אשת פוטיפר. אשת פוטיפר רוקמת האשמה נגד יוסף וטוענת כי הוא ניסה לאונסה. פוטיפר כועס ומשליך את יוסף לבית הסוהר של אסירי המלך. חינו של יוסף ממשיך להיות ניכר גם בעיני שר בית הסוהר, הוא ממנה את יוסף לאחראי על האסירים והוא מצליח מאד בתפקידו.
תוכן הפרשה > שר המשקים ושר האופים

בבית הסוהר פוגש יוסף שני שרים שהודחו על ידי פרעה - שר המשקים ושר האופים. יוסף מופקד לשרת אותם. כאשר הוא מבחין בוקר אחד בכך שהם זועפים, הם מספרים לו כי שניהם חלמו חלום ואינם יודעים כיצד לפותרו. הם מספרים ליוסף את החלום ויוסף מציע פתרון, לפיו שר המשקים יוצא בעוד שלושה ימים מכלאו וישוב למעמדו ואילו שר האופים ייתלה בעוד שלושה ימים. יוסף מבקש משר המשקים שיזכיר את עניינו לפני פרעה לכשיצא מבית הסוהר. שני הפתרונות מתקיימים כדברי יוסף - שר האופים נתלה ושר המשקים שב לתפקידו, אולם איננו מקיים את בקשת יוסף, ושוכח אותו.
תאריכי הקריאה

השבת בה קוראים את פרשת וישב יכולה לחול בשישה תאריכים שונים:
שנת השא ושנת השג - כ' בכסלו
שנת הכז ושנת החא - כ"א בכסלו
שנת גכה ושנת בשה, שנת גכז ושנת בשז - כ"ג בכסלו
שנת בחג ושנת בחה - כ"ד בכסלו
שנת זשג ושנת זשה - כ"ה בכסלו
שנת זחא ושנת זחג - כ"ו בכסלו
הפטרה

מפטירים בספר עמוס שבתרי עשר, מפרק ב', פסוק ו' עד פרק ג', פסוק ח'. הפסוק הפותח את ההפטרה רומז לפי המפרשים למכירת יוסף:
כֹּה אָמַר ה', עַל שְׁלֹשָׁה פִּשְׁעֵי יִשְׂרָאֵל וְעַל אַרְבָּעָה לֹא אֲשִׁיבֶנּוּ, עַל מִכְרָם בַּכֶּסֶף צַדִּיק וְאֶבְיוֹן בַּעֲבוּר נַעֲלָיִם. הַשֹּׁאֲפִים עַל עֲפַר אֶרֶץ בְּרֹאשׁ דַּלִּים, וְדֶרֶךְ עֲנָוִים יַטּוּ, וְאִישׁ וְאָבִיו יֵלְכוּ אֶל הַנַּעֲרָה לְמַעַן חַלֵּל אֶת שֵׁם קָדְשִׁי...
בנוסח רומניא הפטירו בספר ישעיהו, פרק ל"ב, פסוק י"ח עד פרק ל"ג, פסוק י"ח.
הפטרה זאת נקראת בכ-71.4% מהשנים. אולם בשנים המתחילות בשבת, פרשת וישב נקראת ביום הראשון או השני של חנוכה ומפטירים בהפטרת חנוכה "רני ושמחי".
לקריאה נוספת

הרב ישראל דנדרוביץ, מדוע דיבר שר המשקים במקרא קצר?, בתוך: קובץ קול התורה, גיליון ע, תשרי תשע"א, עמודים: תב - תז.
הערות שוליים

↑  כ-18.4% מכלל השנים.
↑  כ-10.1% מכלל השנים.
| פרשות השבוע |
| --- | --- | --- |
| ספר בראשית | בראשית • נח • לך לך • וירא • חיי שרה • תולדות • ויצא • וישלח • וישב • מקץ • ויגש • ויחי |  |
| ספר שמות | שמות • וארא • בא • בשלח • יתרו • משפטים • תרומה • תצוה • כי תשא • ויקהל • פקודי |  |
| ספר ויקרא | ויקרא • צו • שמיני • תזריע • מצורע • אחרי מות • קדושים • אמור • בהר • בחוקותי |  |
| ספר במדבר | במדבר • נשא • בהעלותך • שלח לך • קרח • חקת • בלק • פינחס • מטות • מסעי |  |
| ספר דברים | דברים • ואתחנן • עקב • ראה • שופטים • כי תצא • כי תבוא • נצבים • וילך • האזינו • וזאת הברכה |  |
| ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| פרשת בראשית | בריאת העולם • תוהו ובוהו • רקיע • המים העליונים • בריאת אדם וחוה • אדם וחוה • פרייה ורבייה • גן עדן • נחש הקדמוני • חטא עץ הדעת • קללת האדם והאשה • עץ החיים • קין והבל • שירת למך • מעשה בני האלוהים |  |
| פרשת נח | תיבת נח • המבול • ברית הקשת • שבע מצוות בני נח • שכרות נח • תולדות בני נח • מגדל בבל |  |
| פרשת לך לך | מסע אברהם לארץ כנען • ירידת אברהם למצרים • פרידת אברהם ולוט • מלחמת ארבעת המלכים את החמישה • מלכי-צדק • ברית בין הבתרים • בריחת הגר ולידת ישמעאל • ברית המילה |  |
| פרשת וירא | ביקור המלאכים באוהל אברהם • מהפכת סדום ועמורה • לוט ובנותיו • ירידת אברהם לגרר • גירוש הגר וישמעאל • ברית אברהם ואבימלך • עקדת יצחק |  |
| פרשת חיי שרה | רכישת מערת המכפלה • מציאת אישה ליצחק • נישואי אברהם וקטורה • תולדות ישמעאל |  |
| פרשת תולדות | לידת יעקב ועשו • מכירת הבכורה • ירידת יצחק לגרר • הריב על הבארות • ברית יצחק ואבימלך • גנבת הברכות • בריחת יעקב מעשו |  |
| פרשת ויצא | חלום יעקב • נישואי יעקב עם רחל ולאה • לידת בני יעקב • מעשה הדודאים • בריחת יעקב מלבן • ברית יעקב ולבן |  |
| פרשת וישלח | מפגש יעקב ועשו • מאבק יעקב והמלאך • מעשה שכם ודינה • מעשה שמעון ולוי • קיום הנדר בבית אל • מות רחל וקבורתה • מעשה ראובן ובלהה • פרשת שמונת מלכי אדום |  |
| פרשת וישב | מכירת יוסף • מעשה יהודה ותמר • לידת פרץ וזרח • יוסף ואשת פוטיפר • חלומות שר המשקים ושר האופים |  |
| פרשת מקץ | חלומות פרעה • ירידת אחי יוסף למצרים |  |
| פרשת ויגש | התוודעות יוסף לאחיו • ירידת יעקב למצרים • מכירת ארץ מצרים לפרעה |  |
| פרשת ויחי | שבועת יוסף ליעקב • ברכת אפרים ומנשה • ברכת יעקב לבניו • מות יעקב וקבורתו |  |
| דמויות מרכזיות | אדם וחוה • קין והבל • נח • אברהם ושרה • לוט • הגר וישמעאל • יצחק ורבקה • עשו • יעקב רחל ולאה • בלהה וזלפה • ראובן • שמעון • לוי • יהודה • תמר • יששכר • זבולון • דן • נפתלי • גד • אשר • יוסף • בנימין |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
בניו של יעקב מביאים לפניו את כתונתו של יוסף
יוסף מנסה להדוף את חיזוריה של אשת פוטיפר
יוסף מפרש חלומות בבית הסוהר. אלכסנדר איבנוב, 1827.
ארשת שפתינו

אֲרֶשֶׁת שְׂפָתֵינוּ הוא פיוט קצר קדום של מחבר לא ידוע הנהוג לאמרו במהלך תפילת מוסף של ראש השנה.
על אמירת הפיוט

הפיוט נאמר לאחר הפיוט היום הרת עולם. קהילות האשכנזים ונוסח רומניא נוהגות לומר את הפיוט לאחר כל אחת מברכות מלכויות, זכרונות ושופרות, ואילו בנוסח איטליה הוא נאמר רק אחרי סדר שופרות. הפיוט מופיע גם בנוסח ג'רבה ובנוסח קוצ'ין, אולם בשאר קהילות הספרדים והתימנים לא נהגו לאמרו כלל.
כאמור, במנהג האשכנזים והרומניוטים, הפיוט נאמר לאחר כל אחת משלוש הברכות האמצעיות של תפילת המוסף: מלכויות, זכרונות ושופרות, כאשר המילה האחרונה בפיוט מותאמת לברכה שאחריה היא נאמרת. לפי מנהג אשכנז המזרחי, הפיוט נאמר רק בימי חול, בהם יש תקיעת שופר לאחר הברכה, אבל לפי מנהג אשכנז המערבי אומרים בשבת "לקול זיכרון תקיעתנו/תרועתנו" במקום "לקול תקיעתנו/תרועתנו", ובחלק מהקהילות כשחל בשבת אין החזן אומר את התפילה בקול אחרי שאמרוה הקהל.
הפיוט מופיע בנוסח מקוצר כבר במחזור ארץ ישראלי שנמצא בגניזה הקהירית, בה נמצא הנוסח "ארשת שפתינו יערב לפניך קול שופרותינו". הפיוט השלם מופיע בספר המנהיג של אברהם בן נתן.
במנהג אשכנז המערבי מקפידים לומר "לקול תרועתנו" אחרי סדר מלכויות, ו"לקול תקיעתנו" אחרי סדרי זכרונות ושופרות. בנוסח הצרפתים מופיע "לקול שוועתנו".
דרשות ומנגינות

דרשות שונות נאמרו על מילות הפיוט.
לפיוט מספר מנגינות ידועות. אחד מהם הוא ניגונו של ישראל טאוב, האדמו"ר מחסידות מודז'יץ.
ראו גם

היום הרת עולם
מראה כהן
עת שערי רצון להפתח
הערות שוליים

↑  בנוסח אשכנז המערבי, אומרים אחרי מלכיות: לְקוֹל תְּרוּעָתֵנוּ
↑  מחזור רומניא, ויניציאה רפ"ג, דף שכ ע"א ואילך.
↑  מחזור פאנו, מהדורת פאנו, רס"ג, באתר היברובוקס
1 2  נתן פריד, מנהגים לא ידועים בתפילה, נוסח "ארשת שפתינו" לבני ג'רבה וקוג'ין, צפונות יח, בני ברק, תשנ"ג, באתר היברובוקס
↑  מחזור ליום ראשון של ראש השנה לבני אשכנז, רעדלהיים תקצ"ב, דף עו ע"ב.
↑  אברהם הירחי, ספר המנהיג, ירושלים תש"ל, סימן כג, באתר היברובוקס
↑  תשב"ץ קטן, סימן קיט; מחזור גולדשמידט, עמ' מח. כיון שבמנהג זה תוקעים תשר"ת למלכיות, תש"ת לזכרונות, ותר"ת לשופרות, ואם נניח ששברים או תרועה לבד מהווים ספק תרועה, ייתכן שבזכרונות ושופרות אין תרועה כלל.
↑  דניאל גולדשמיד, מחזור ר"ה-יוה"כ-סוכות, עמ' מז-מח, באתר היברובוקס
↑  ראו למשל: אפרים קוניטופסקי, זיכרון אפרים, לובלין, תרס"ח, באתר היברובוקס
 דבר ההתאחדות, תשמ"ה, עמוד 20, באתר היברובוקס
נתן גשטטנר, להורות נתן על המועדים - ג, בני ברק, תשמ"ח, סימן מא, באתר היברובוקס
↑  מ. קיפניס, רבי ישראל האדמ"ור ממודזיץ ונגוניו, בתוך: לחסידים מזמור, ירושלים תרצ"ו, באתר היברובוקס
↑  דון שבתי, מהיכל הנגינה, הצופה, 17 בדצמבר 1937
ססיליה ויקוניה

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1948 (בת 76) סנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת צ'ילה (1971)  יוניברסיטי קולג' לונדון (1973)  בית הספר סלייד לאמנות יפה (1973) 
 זרם באמנות:  אקופמיניזם, אמנות עכשווית, פמיניזם 
 יצירות ידועות:  Karl Marx, La Vicuña, Angel of Menstruation, Violeta Parra, Autobiography 
 פרסים והוקרה:  Anonymous Was A Woman Award (1999)  פרס אריה הזהב (2022)  פרס ולאסקס לאמונת פלסטית (2019)  National Prize for Plastic Arts (2023) 
 www.ceciliavicuna.com
 
ססיליה ויקוניה (בספרדית: Cecilia Vicuña, נולדה ב־22 ביולי 1948) היא משוררת ואמנית צ'יליאנית העובדת ומתגוררת בניו יורק ובסנטיאגו, צ'ילה.
עבודותיה עוסקות בזכויות מיעוטים, זכויות נשים, איכות הסביבה, פוליטיקה של הרס אקולוגי והיא נחשבת לאמנית אקו-פמיניסטית.
ב-2019 זכתה בפרס ולאסקז לאמנויות פלסטיות, פרס האמנות הבולט ביותר בספרד, שהוענק לה על ידי משרד התרבות הספרדי לאמן שבסיסו במדינה או מקהילת האומות הלטינו-אמריקאיות. בהודעת חבר השופטים נמסר כי היא זוכה בפרס על "עבודתה יוצאת הדופן כמשוררת, אמנית חזותית ופעילה" ועל "האמנות הרב-ממדית שלה המקיימת אינטראקציה עם האדמה, השפה הכתובה והאריגה".
ב-2022 זכתה בפרס מפעל חיים "אריה הזהב" בביאנלה ה-59 של ונציה, ועבודותיה הוצגו במסגרת התערוכה "חלב של חלומות".
ב-2023 פרסמה סרטון תמיכה בחמאס.
ביוגרפיה

ססיליה ויקוניה נולדה בסנטיאגו דה צ'ילה, בירת צ'ילה, ב-1948 וגדלה בלה פלורידה, בעמק מאייפו. מ-1957 עד 1964, היא למדה אנגלית בבית הספר האנגלי של סנט גבריאל ועשתה ציורים מופשטים גדולים בסטודיו הראשון שלה שבנה אביה. ב-1966 היא למדה בבית הספר לאדריכלות באוניברסיטת צ'ילה בסנטיאגו אך עברה לבית הספר לאמנויות. בשנת 1967 היא ייסדה את "Tribu No".
השיר הראשון שלה התפרסם כשהייתה בת 18 במגזין המקסיקני "אל קורנו אמפלומדו".
היא קיבלה תואר שני מאוניברסיטת צ'ילה ב-1971 ועברה ללונדון עם מלגת המועצה הבריטית ב-1972 כדי ללמוד בבית הספר סלייד לאמנות. בעקבות מותו של הנשיא סלבדור איינדה וההפיכה בצ'ילה ב-1973 בראשות הגנרל אוגוסטו פינושה, היא נשארה בלונדון.
בזמן הגלות בלונדון, ויקוניה התמקדה בעיקר באקטיביזם פוליטי, והפגינה בהפגנות שלום נגד הפשיזם והפרות זכויות האדם בצ'ילה ובמדינות אחרות. היא הייתה חברה מייסדת של אמנים למען דמוקרטיה וארגנה את פסטיבל האמנויות לדמוקרטיה בצ'ילה בקולג' המלכותי לאמנות ב-1974.
קריירה

בשנת 1975, ויקוניה עזבה את לונדון ועברה לבוגוטה, קולומביה כדי לערוך מחקר עצמאי של אמנות ותרבות ילידים. היא טיילה ברחבי קולומביה, ונצואלה וברזיל. בבוגוטה היא הוזמנה על ידי תיאטרון לה קנדלריה ו-התיאטרון הלאומי של קולומביה ליצור תפאורת במה. בשנת 1980, ויקוניה עברה לניו יורק והתחתנה עם סזאר פטרנוסטו.
בשנות ה-80 היא הציגה את עבודותיה ב-מוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק,, במוזיאון האלטרנטיבי ובמרכז ליחסים בין אמריקאים בניו יורק. בשנות ה-90, ויקוניה הציג כמה תערוכות יחיד בארצות הברית, כמו "Precarious", תערוכת יחיד ב-Exit Art, ניו יורק (1990); "El Ande Futuro", תערוכת יחיד במוזיאון לאמנות של אוניברסיטת ברקלי, קליפורניה (1992); ו"Cloud-Net", תערוכת יחיד נודדת במרכז האמנויות העכשוויות Hallwalls, באפלו, ניו יורק (1998), DiverseWorks Artspace, יוסטון, טקסס, ואמנות בכלל, ניו יורק, ניו יורק (1998).
היא התראיינה לסרט משנת 2010 !Women Art Revolution.
בשנת 2018, ויקוניה הפכה לאמנית-במקום של שרה לי אלסון הבינלאומית של מוזיאון האמנות של אוניברסיטת פרינסטון לשנת 2018. כחלק מהשהייה שלה, הופיעה ויקוניה עם הפסנתרן הקולומביאני ריקרדו גאלו.
בשנת 2022, מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים אירח את תערוכת היחיד שלה בתערוכה Spin Spin Triangulene, תערוכה המציגה מגוון רחב של ציורים המשתרעים לאורך כל הקריירה שלה, מיצבים וסרטים.
מוזיקה

ויקוניה הייתה המייסדת של Tribu No ומחברת ה-No Manifesto, שיצרה פעולות אמנות בסנטיאגו דה צ'ילה מ-1967 עד 1972.
ב-1979, בזמן שהתגוררה בבוגוטה, ביצעה ויקוניה את אל ואסו דה לצ'ה (כוס החלב) שבה אספה קהל ושפכה כוס צבע לבן כדי למחות על מותם של כ-1,920 ילדים עקב חלב מזוהם. החברה האחראית ערבבה חומרי מילוי כמו צבע לתוך החלב כדי למקסם את הרווחים שלהם.
היא מבצעת את שירתה הבינלאומית, לעיתים קרובות בשילוב עם תערוכות או מיצבים אמנותיים, ומתעדת את הופעותיה בסרטונים ובדף האודיו של Vicuña ב-Pennsound, ובאוסף מ-2012 Spit Temple: The Selected Performances of Cecilia Vicuna אשר כולל תעתיקים, פרשנות ופרשנויות קהל.
בשנת 2009, היא ערכה יחד עם ארנסטו ליבון גרוסמן את ספר אוקספורד לשירה אמריקה הלטינית, אנתולוגיה של 500 שנים של שירה אמריקה הלטינית, אותה כינה הוושינגטון פוסט "קסום".
אמנות חזותית > קיפו

עבודות רבות של ויקוניה עשויות מצמר וחבלים בצבעים אדומים אשר קשורים ותלויים באוויר. לצופים לרוב החבלים הללו מזכירים דם אך ויקוניה מתייחסת לחבלים כקיפו, שיטת כתיבה של קשרים בחבלים ששימשה את הילידים הדרום אמריקאים עוד מתקופה האינקה. מערכת כתיבה זו דוכאה על ידי הקולוניזציה הספרדית. בניגוד לקופו המקורי שהיה נייד, הקיפוס של ויקוניה משתלבים בנוף או בגלריה שבה הם מופיעים. הקיפו הראשון שלה היה חוט ריק שכונה "הקוופו שלא זוכר כלום".
אמנות חזותית > ציורים

ויקוניה ציירה ציורים רבים בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. רבים מהציורים הללו מתייחסים לאמנים ילידים מהמאה ה-16 שכללו השפעות תרבותיות משלהם באמצעות ציורים של מלאכים וקדושים עבור הכנסייה הקתולית. בציוריה של ויקוניה, אייקונים דתיים מוחלפים בדמויות אישיות, פוליטיות וספרותיות כמו קרל מרקס, לנין, סלבדור איינדה, הו צ'י מין וכן בני משפחתה. בשנת 2018, מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים, ניו יורק, רכש את דיוקנו של קרל מרקס משנת 1972 מסדרת גיבורי המהפכה שלה.
מאוחר יותר, ב-1981, ביצעה ויקונה את היצירה "שיתוף – כן – תשוקה" בניו יורק, שם כתבה את המילים "Parti si Pasión" בצבעי דגל אמריקה וצ'ילה בדרך למרכז הסחר העולמי. שמה של עבודה זו הוא דיסקציה של המילה "השתתפות". ויקוניה מכנה את הפירוק הזה של השפה פלברמות, בתרגום ל"חרבות". זהו שילוב של המילה הספרדית "armas" (נשק, כלי נשק) ו-"palabra" (מילים).
אמנות חזותית > חפצים

ויקוניה יוצרת "יצירות מעורפלות" המאופיינות בשימוש שלה בחומרים שבירים לרוב, שחוקים על ידי אלמנטים ו/או מתכלים: חזרה לסביבה. היא מתארת את עבודתה כדרך "לשמוע דממה עתיקה שמחכה להישמע." בשנת 1966, היא החלה ליצור התערבויות פיסוליות הנקראות פרקאריוס, בשילוב טקס ומכלול תוך שימוש בחומרים כמו חוט, מקלות, נוצות, עלים, אבנים ועצמות.
בין ה-24 ביוני 1973 לאוגוסט 1974, היא יצרה למעלה מ-400 פרקריות כאקט של התנגדות פוליטית בתגובה להפיכה הצבאית של גנרל פינושה נגד הנשיא סלבדור איינדה. סדרת הפרקאריוס הזו נקראה כתב עת של אובייקטים להתנגדות הצ'יליאנית. 12 ספרי כתב העת נמצאים כעת באוסף של גלריית טייט בלונדון.
אמנות חזותית > מתקנים

המתקנים של ויקוניה מורכבים לרוב מחוטי צמר גדולים בצבעים ומרקמים שונים. בסדרת ההתקנות שלה ב-Cloud-Net, היא השתמשה בצמר של חיית הוויקוניה הפראית האנדית הקדושה (המקושרת אליה בשמה) באריגות שתי וערב בקנה מידה גדול ששולבו בסביבות כפריות ועירוניות. מיצב זה קישר במיוחד את ויקוניה לתנועת הדפוס והקישוט של התנועה לאמנות הפמיניסטית. בתערוכת היחיד שלה במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון, היא שילבה את השימוש במתקני צמר אלה עם טכנולוגיית הקרנה ומערכות סאונד כדי ליצור חוויה סוחפת ואווירה עבור מבקרי המוזיאון.