stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יאג'ינג, קיסר סין
ביוגרפיה > קיסר סין > ריכוז כוח

מאבקו הראשון עם סריסים ופקידים בחצר המלוכה עוד בעת ירש את הכס, הביא את הקיסר הצעיר להבין את הסכנה שבהסתמכות על הסריסים והפקידים מתקופת קודמו. הקיסר ג'יאג'ינג נודע כאחד הקיסרים האכזריים ביותר ביחסו לפקידי הממשל בתולדות ההיסטוריה של שושלת מינג, ביחד עם יונגלה, קיסר סין השלישי מהשושלת. כל הסריסים רבי ההשפעה מתקופת שלטונו של גֶ'נְגְדֶה הוצאו להורג בטיהור פוליטי והשאר מתקופתו של הקיסר הקודם גורשו מחצר המלוכה. ודרך המשטרה החשאית וידא הקיסר ג'יאג'ינג את נאמנותם של הנבחנים בבחינות הקבלה לשירות האזרחי ווידא מי מהם יכול להשיג תפקיד מפתח בחצר המלוכה שלו. מאוחר יותר וידא הקיסר לבצע רפורמות בטקסים רשמיים שפעלו על בסיס ערכים להם התנגד והקים מערכת קבינט ממשלתי הנאמן ישירות לדרישותיו. פעילות זאת הביאה לקיסר מוניטין של שליט אוטוקרטי. לאורך שלטונו המוקדם פעל הקיסר לפתח את הכלכלה, לקדם חקלאות ומסחר ובנוסף לכך גם להוריד את כמות המיסים. מעורבותו הפוליטית של ג'יאג'ינג בענייני המדינה פחתה לאורך השנים.
בליל 27 בנובמבר, שנת 1542, התגנבו 18 חדרניות קיסריות לחדר השינה של הקיסר במטרה לחנוק אותו למוות. הן כמעט נתפסו עקב הרעש שביצעו ועל כן היה עליהן לברוח והקיסר נותר ללא פגע. בהמשך הגיעה הידיעה אודות ניסיון ההתנקשות פוליטית בחיי הקיסר לידי הקיסרית שְׂיַאו-לְיֵה, אשר הורתה על תפיסתן של החדרניות והעמדתן לדין. לאחר מכן הורה הקיסר על טיהור פוליטי נוסף של רוב הסריסים בחצרו אך המניע מאחורי ניסיון ההתנקשות נותר לא ידוע. ישנה טענה כי החדרניות עשו זאת על דעת עצמן מכיוון שהקיסר דרש מהן מדי בוקר לאסוף מוקדם טל למען האימונים שלו באלכימיה. ישנה טענה נוספת כי ניסיון ההתנקשות היה בפועל ניסיון הפיכה שהונהג בידי חלק מאנשי חצר המלוכה שהתנגדו להמשך שלטונו של הקיסר. לאחר ניסיון ההתנקשות החל הקיסר לפעול מאחורי הקלעים וסירב להצטרף לפגישות של הקבינט בנושאי מדינה. מנקודה זאת והאלה העביר הקיסר מסמכים חשאיים לפקידים עליהם סמך ופעל לרוב דרכם. בהמשך שלטונו, ג'יאג'ינג התאמן בדאואיזם במהלך היום, וניהל מסמכים בנוגע לעסקי המדינה במהלך הערבים.
ביוגרפיה > קיסר סין > יחסי חוץ

לאחר מלחמת השבת הכתר הפורטוגזי ועצמאותה של האימפריה הפורטוגזית מידי האיחוד האיברי, ניסתה פורטוגל לסבסד מחדש את יחסי המסחר שהחזיקה בהם קודם האיחוד. בשנת 1557 התקבלה החלטה סופית בחצר המלוכה הסיני להותיר לסוחרים פורטוגזים להתיישב במקאו שהפכה רשמית לנקודת מעבר סחורות בין האימפריה הפורטוגזית והאימפריה הסינית. ג'יאג'ינג, כפי כל קודמיו סירב להכיר בפורטוגזים בתור מדינה ריבונית וכמו כן סירב להכיר גם בריבונותה של האימפריה הספרדית (אשר באותה העת כבשה וסיפחה את הפיליפינים לתוך מלכות המשנה של ספרד החדשה). אי הכרה זאת בוצעה בהמשך למסורת הסינית שראתה והכירה את האימפריה הסינית כמדינה הריבונית היחידה בעולם והאמינה כי עם הזמן יפלו כל ה"ברברים" ויסורו למרותו של הקיסר הסיני.
ביוגרפיה > קיסר סין > היחלשות ומוות

בשנת 1543, המנהיג השבטי של המונגולים המזרחיים, אלטן ח'אן (במונגולית: ᠠᠯᠲᠠᠨ ᠬᠠᠨ), החל להוציא לפועל סדרת פשיטות אל מול הגבול הצפוני עם סין באזור החומה הגדולה של סין. לאורך כל שלטונו של הקיסר ג'יאג'ינג נחלש הצבא עד מאוד עקב הורדה בתקציב, מחסור במאבקים הדורשים פיתוח ושחיתות פנימית מצד מפקדים. אלטן הפך למפקד המונגולים המזרחיים בשנת 1543 ולאחר מכן היווה איום מתמיד על גבולותיה הצפוניים של סין. בשנת 1550 הוא הוביל את כוחותיו מעבר לחומה הגדולה, שסימנה את הגבול הצפון מערבי של סין, ופשט על פרברי הבירה בייג'ינג. אלטן, ביחד עם צבאו, נאלץ לסגת חזרה למונגוליה כעבור כמה ימים אך הביא את הקיסר לחתום על סבסוד מחודש של מסחר ביחד עם השבטים המונגולים מצפון. הפשיטה המונגולית פגעה ביוקרתה של החומה הגדולה של סין ואפשרה את התחזקותם של המונגולים המזרחיים מצפון לסין ברחבי הערבה האסייתית.
האסון הגדול ביותר לאורך שלטונו של הקיסר ג'יאג'ינג התרחש ב-23 בינואר 1556, כאשר התחוללה רעידת האדמה בשאאנשי, רעידת האדמה הגדולה ביותר בהיסטוריה האנושית שהביאה למותם של לערך 800,000 איש והייתה בדרגה 8 לפי סולם מגניטודה לפי מומנט. לפי הדת הסינית העממית, אסון טבע מתרחש כאשר פועל הממשל לא בה בעין טובה בפי שמיים, משמע שהקיסר פעל נגד רצון האלים. האירוע היווה פגיעה חריפה בסמכות הקיסרית לא רק של הקיסר ג'יאג'ינג, אלא של כל השושלת. הרישומים ההיסטוריים אודות האירוע בוצעו בידי פקידים שסרו למרותו של הקיסר, ועל כן לא הוזכרה כל פגיעה בסמכות שושלת מינג: ”בחורף 1556, ארעה אסון רעידת אדמה במחוזות שאנשי ושאאנשי. בנפת הואה שלנו אירעו פורענויות שונות. הרים ונהרות שינו את מיקומם ודרכים נהרסו. במקומות אחדים התרוממה הקרקע בפתאומיות ויצרה הרים חדשים, או ששקעה בחדות ונוצרו עמקים חדשים. במקומות אחרים, התפרץ נחל ברגע, או שהקרקע נסדקה ונוצרו ערוצים חדשים. בקתות, מבנים ציבוריים, מקדשים וחומות העיר לפתע התמוטטו.”
ב-23 בינואר 1567 נפטר הקיסר ג'יאג'ינג, ככל הנראה עקב כספית בה השתמש במהלך לימודי האלכימיה שלו ואת מקומו ירש בנו, הקיסר החדש לונְגְצִ'ינְג. רעייתו המלכותית הרביעית והאחרונה של הקיסר נפטרה בשנת 1554 ומאז לא נשא עוד אישה. במותו השאיר אחריו חמישה ילדים חוקיים, שני בנים ושלוש בנות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ישנן שמועות רבות על כך שהעובדה כי סירב הקיסר להשתתף בהחלטות רבות ונהג להעביר סמכויות לסריסים ופקידים עליהם סמך, בעיקר במהלך חייו המאוחרים, נבעה מכך שבילה באורח חיים מהודר כמו של דודו. לאחר ניסיון ההתנקשות עבר הקיסר מערבה מעיר הבירה ובנה ארמון חדש שנועד במטרה לטפח את הדאואיזם. לאורך חייו היו לקיסר ארבע נשים קיסריות. ישנן שמועות כי הקיסר נהג לדבר ולהתייעץ עם רוחות המתים למען קבלת החלטות בנושאי המדינה וכי נהג להשתמש בדת הדאואיזם במטרה להתקשר עמן. הקיסר נהג לכתוב שאלות למתים במסמכים רשמיים שכללו את חתימתו, לאחר מכן העביר אותם לכוהנים דאואיסטים עליהם סמך, כוהנים אלו "העבירו" את המסמכים לעולם הבא בכך ששרפו אותם ובהמשך הרוחות כיוונו שני פקידים בחצר המלוכה לרשום את תגובתן לקיסר.
משפחתו

אשתו הראשונה של הקיסר, שְׂיַאו גְּ'יֵה-סוּ, נפטרה בשנת 1528, שש שנים לאחר שחותנה עם הקיסר וללא ילדים. אשתו השנייה של הקיסר, הקיסרית גַ'אנְג, חותנה עם הקיסר גם כן בשנת 1522 והייתה לאם בנו הבכור של הקיסר. עקב סכסוך משפחתי גורשה מן הארמון המלכותי בשנת 1534, בנה, ג'וּ דְזַאי-זְ'װֵי, איבד את תואר יורש העצר וגַ'אנְג איבדה את כל מעמדה המלכותי. בשנת 1530 התחתן הקיסר עם שְׂיַאו-לְיֵה, אשר הפכה לקיסרית לאחר גירושה של גַ'אנְג. בשנת 1547 נהרגה שְׂיַאו-לְיֵה במהלך שרפה. גם כן בשנת 1530 התחתן הקיסר עם שְׂיַאו-קֶה, שהייתה אם לבנו ויורשו של הקיסר ונותרה רעייה קיסרית עד לפטירתה בשנת 1554. להלן רשימת כל ילדיו החוקיים (לא רק מהקיסריות) של הקיסר ג'יאג'ינג:
ג'וּ דְזַאי-גִּ'י (哀衝皇太子;‏ 1533–1533)
צָ'אנְג-אָן (常安;‏ 1536–1549)
ג'וּ דְזַאי-זְ'װֵי (莊敬皇太子;‏ 1536–1549)
לונְגְצִ'ינְג, קיסר סין (隆庆;‏ 1537–1572)
ג'וּ דְזַאי-גֶ'ן (景恭王;‏ 1537–1565)
ג'וּ דְזַאי-שַׁאנְג (潁殤王;‏ 1537–1537)
ג'וּ דְזַאי (薊哀王;‏ 1537–1538)
ג'וּ דְזַאי-קְװֵי (薊哀王;‏ 1538–1538)
סְה ז'וֹאוּ (思柔;‏ 1538–1549)
נִינְג-אָן (寧安;‏ 1539–1607)
ג'וּ דְזַאי-פֶנְגּ (均思王;‏ 1539–1540)
גְּ'יַה שַׁאן (嘉善;‏ 1541–1564)
ראו גם

שושלת מינג
רעידת האדמה בשאאנשי (1556)
היסטוריה של מקאו
הערות שוליים

↑  יצירת חרסינות - שושלת מינג/ לאורך שלטונו של הקיסר ג'יאג'ינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  הקיסר ג'יאג'ינג - מונרך דאואסטי מקצועי של שושלת מינג, באתר להביא את סין
↑  אלטן ח'אן, צ'יף מונגולי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  מבוסס על תרגום אנגלי של המסמך הרשמי אודות האירוע במנדרינית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012469341205171  GND: 119022796  ISNI: 0000 0000 6320 1783  LCCN: nr90023092  NKC: jx20060718009  NLA: 36687061  NTA: 190289392  Trove: 1397365  ULAN: 500372663  VIAF: 74654125   WorldCat (עם VIAF): 74654125
גדעון אבידור

| --- | --- |

 לידה:  1939 (בן 85 בערך) גבעת ברנר, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1957–1987 (כ־30 שנה)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין אג"ם חטיבה 520  מפקד גדוד 46  קצין אג"ם אוגדה 252  מפקד חטיבה 421  מפקד בית הספר לשריון  סגן מפקד גייסות השריון  נספח צה"ל בסינגפור
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 
גדעון אבידור (נולד ב-1939) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כסגן מפקד גייסות השריון.
ביוגרפיה

הוריו של אבידור עלו מגרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933. הוא נולד וגדל בקיבוץ גבעת ברנר ולאחר הפילוג בקיבוץ המאוחד עבר לקיבוץ נצר סרני.
ב-1957 התגייס לצה"ל, שירת כלוחם בחיל השריון, עבר קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגת טנקים. ב-1961 השתחרר וחזר לעבוד בקיבוצו. ב-1963 התגייס מחדש לשירות קבע, שימש קצין מבצעים בחטיבה 7 עד 1965 ומפקד פלוגה. במלחמת ששת הימים שימש קצין אג"ם בחטיבה 520 תחת אוגדה 31 ולחם עמה בגזרת סיני. ב-1968 מונה לסגן מפקד גדוד 9 וב-1969 למדריך ראשי בבית הספר לשריון. ב-1971 מונה למפקד גדוד 46 בחטיבה 401, ב-1972 מונה לסגן מפקד החטיבה. באוגוסט 1973 מונה לקצין אג"ם באוגדה 252, הוא מילא תפקיד זה במהלך מלחמת יום הכיפורים. לאחר המלחמה שירת כמפקד חטיבה 421 ובשנים 1976 עד 1977 פיקד על בית הספר לשריון. במלחמת לבנון הראשונה שירת כסגן מפקד גייסות השריון וממלא מקום קצין שריון ראשי. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש נספח צה"ל ונציג משרד הביטחון בסינגפור, הפיליפינים ואוסטרליה.
ב-2007 היה ממייסדי המכון לחקר לוחמת היבשה, גוף ללא כוונות רווח ששם לו למטרה לרכז ולפתח רעיונות בתחום תורות הלחימה וכיהן כמנכ"ל המכון ולאחר מכן כמנהל מכון חץ לחשיבה צבאית מתקדמת. לאחר מלחמת לבנון השנייה שימש עוזר לוועדת וינוגרד.
אבידור בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בגאוגרפיה אורבנית מאוניברסיטת חיפה.
הערות שוליים

↑  יונתן אוריך, עוד לא תו"לים את המדים, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 23 בדצמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309915605171  VIAF: 297049239   WorldCat (עם VIAF): 297049239
גביע העולם בשחמט 2011

| --- | --- |
 ענף:  שחמט 
 ארגון מפעיל:  פיד"ה 
 תקופת התחרות:  28 באוגוסט 2011 – 21 בספטמבר 2011 (25 ימים) 
 מספר תחרות:  6 
 עיר מארחת:  חנטי-מנסיסק 
 chess.ugrasport.com
 → גביע העולם בשחמט 2009 גביע העולם בשחמט 2013 ← 
 קואורדינטות:  61°N 69°E﻿ / ﻿61°N 69°E﻿ / 61; 69
 he
 
גביע העולם בשחמט 2011 הוא הטורניר השישי של גביע העולם בשחמט שארגן פיד"ה. זהו טורניר יחידים הנערך לפי שיטת המפסיד יוצא, כולל 128 משתתפים והתקיים בין 26 באוגוסט ל-21 בספטמבר 2011 בעיר חנטי-מנסיסק, רוסיה.
פטר סבידלר ניצח בגמר את אלכסנדר גרישצ'וק. פטר סבידלר, אלכסנדר גרישצ'וק ווסילי איוונצ'וק שזכה במקום השלישי העפילו לתחרות המועמדים 2013.
משתתפים

128 המשתתפים נבחרו במספר אופנים:
משתתפי חצי הגמר של גביע העולם בשחמט 2009: רוסלן פונומריוב, ולדימיר מלאכוב וסרגיי קריאקין
אלופת העולם בשחמט לנשים
אלופי העולם לנוער 2009 ו-2010
20 השחמטאים עם ממוצע מד הכושר הגבוה ביותר בין יולי 2008 ינואר 2009
46 השחמטאים מאליפות אירופה
19 שחמטאים מאליפות אמריקה (הצפונית והדרומית)
19 שחמטאים מאליפות אסיה ואוקיאניה
6 שחמטאים מאליפות אפריקה
6 שחמטאים שבחר נשיא פיד"ה
4 שחמטאים שבחרה הוועדה המארגנת של התחרות
מבנה התחרות

בכל סיבוב שני השחקנים משחקים ביניהם שני משחקים רגילים כאשר כל אחד משחק משחק אחד בשחור ואחד בלבן. קיימת הגבלת הזמן של 90 דקות לכל אחד ולאחר המסע ה-40 תוספת של 15 דקות. כל מסע, מתחילת המשחק, מזכה בתוספת של 30 שניות. שני המשחקים האלו משוחקים באותו יום.
אם בתום שני המשחקים התוצאה היא תיקו, למחרת מתקיימים משחקים מהירים עד להכרעה. המשחקים המהירים משוחקים לפי הסדר הבא:
ארבעה משחקי שח מהיר. 25 דקות עם תוספת של 10 שניות למסע.
עד עשר משחקי בליץ. 5 דקות עם תוספת של שלוש שניות למסע.
משחק ארמגדון אחד. ללבן 6 דקות לשחור 5 דקות. במקרה של תיקו השחור זוכה.
המנצח בהתמודדות בכל סיבוב עולה לשלב הבא בתחרות והמפסיד מודח ממנה.
שלב הגמר והדו-קרב על המקום השלישי כלל 4 משחקים.
משתתפי התחרות - המדורגים ראשונים לפי מד כושר

רוסיה סרגיי קריאקין, 2788 - הודח בסיבוב השלישי
אוקראינה וסילי איוונצ'וק, 2768 - זכה במקום השלישי
אזרבייג'ן שחריאר ממדיארוב, 2765 - הודח בסיבוב השלישי
אוקראינה רוסלן פונומריוב, 2764 - זכה במקום הרביעי
אזרבייג'ן ווגאר קשימוב, 2760 - הודח ברבע הגמר
רוסיה אלכסנדר גרישצ'וק, 2746 - הפסיד בגמר
אזרבייג'ן טיימור רג'אבוב, 2744 - הודח בסיבוב השני
ארצות הברית גטה קמסקי, 2741 - הודח בסיבוב הרביעי
רוסיה פטר סבידלר, 2739 - ניצח בתחרות
רוסיה דמיטרי יאקובנקו, 2746 - הודח בסיבוב הרביעי
שלבי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר  | רבע הגמר  | רבע הגמר  |  |  | חצי הגמר  | חצי הגמר  | חצי הגמר  |  |  | משחק הגמר  | משחק הגמר  | משחק הגמר  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
 : 
|   | 33 |  הונגריה יהודית פולגאר | ½ |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | 9 |  רוסיה פטר סבידלר | ½1  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   | 9 |  רוסיה פטר סבידלר | ½1  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   | 4 |  אוקראינה רוסלן פונומריוב | ½ |   |  |  |  |  |  |  |
|   | 4 |  אוקראינה רוסלן פונומריוב | ½1  |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   | 5 |  אזרבייג'ן ווגאר קשימוב | ½ |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 9 |  רוסיה פטר סבידלר | ½2  |  |  |
|   |  |  |  |  |  |   |   |   |   |   | 6 |  רוסיה אלכסנדר גרישצ'וק | ½1 |  |  |
|   | 2 |  אוקראינה וסילי איוונצ'וק | ½2  |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   | 7 |  אזרבייג'ן טיימור רג'אבוב | ½1 |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   | 2 |  אוקראינה וסילי איוונצ'וק | ½2 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   | 6 |  רוסיה אלכסנדר גרישצ'וק | ½3  |   |  |  |  |  |  |  |
|   | 14 |  צ'כיה דוד נברו | ½1 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | 6 |  רוסיה אלכסנדר גרישצ'וק | ½2  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
במפגש על המקום השלישי ניצח וסילי איוונצ'וק.
ישראלים בגביע

אמיל סוטובסקי, 2666, דורג במקום ה-31 - הודח בסיבוב השלישי
מקסים רודשטיין, 2637, דורג במקום ה-74 - הודח בסיבוב הראשון
יבגני פוסטני, 2618, דורג במקום ה-85 - הודח בסיבוב הראשון
גדעון אילת (טייס)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1952 (בן 72 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1970–1997 (כ־27 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד מגמת טייסת 109  מפקד טייסת 117  מפקד בסיס רמת דוד  ראש להק המודיעין
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים     מבצע שלום הגליל   האינתיפאדה הראשונה     המערכה ברצועת הביטחון
 
גדעון אילת (נולד בדצמבר 1952) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף. כיהן כראש להק המודיעין.
שירות צבאי

בשנת 1970 התגייס לחיל האוויר וסיים קורס טיס במגמת קרב. עם סיום הקורס, הוצב כטייס קרב בטייסת 201, טייסת F-4 פנטום ("קורנס"). את גיחתו המבצעית הראשונה במטוס ערך במלחמת יום הכיפורים בחזית הדרום. בהמשך לקח חלק בלחימה גם בחזית הצפון. בשנים 1983-1985 פיקד על טייסת 109. לאחר מכן, בשנים 1987–1988, פיקד על טייסת 117 בעת קליטת מטוסי F-16C/D. בשנים 1992–1994 שימש כמפקד בסיס רמת דוד ובשנים 1994–1996 שימש כראש להק המודיעין.
הערות שוליים

↑  אבירם ברקאי, "בשם שמים", הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2013, עמ' 179.
↑  אבירם ברקאי, "בשם שמים", הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2013, עמ' 365.
↑  שי טל ועמית דרנגר, ‏ברק בעיניים, באתר חיל האוויר הישראלי, 31 באוקטובר 2007.
ג'ון ביסקו

| --- | --- |
 לידה:  28 ביוני 1794 אנפילד טאון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1843 (בגיל 48 בערך) האוקיינוס העולמי 
 תקופת הפעילות:  ?–1843 
 פרסים והוקרה:  מדליית המייסדים (1833) 
 
ג'ון ביסקו (באנגלית: John Biscoe; ‏ 28 ביוני 1794–1843) היה מגלה ארצות וימאי בריטי ששרטט לראשונה את קו החוף של יבשת אנטארקטיקה. אף על פי שהגיע לחצי האי האנטארקטי עשר שנים לאחר האדמירל הרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן, היה הראשון שרשם את תגליתו בבריטניה תחת השם "ארץ גרהאם". כן גילה את איי ביסקו הקרויים על שמו (65°26′S 065°30′W﻿ / ﻿65.433°S 65.500°W﻿ / -65.433; -65.500) ואיים נוספים.
תולדות חייו

נולד בעיר אנפילד, מידלסקס, אנגליה. בגיל 17 הצטרף לצי המלכותי הבריטי ולחם במלחמת 1812 נגד ארצות הברית. לאחר 1815 שימש כקצין ראשון בצי הסוחר.
ב-1830 התמנה על ידי חברת ציד הליוותנים Samuel Enderby & Sons לרב חובל על ספינת הבריג "טולה" (Tula) וראש משלחת שנועדה למצוא שטחי ציד לווייתנים חדשים באוקיינוס הדרומי. בדצמבר הגיעה ה"טולה" יחד עם ספינת הליווי "לייבלי" (Lively) לאיי שטלנד הדרומיים. ב-22 בינואר 1831 חצו הספינות את חוג הקוטב הדרומי. ב-24 בפברואר התגלה רכס הרים, שזוהה על ידי ביסקו בצדק כחלק מהיבשה. הוא קרא ליבשה זו בשם "ארץ אנדרבי" (67°30′S 053°00′E﻿ / ﻿67.500°S 53.000°E﻿ / -67.500; 53.000) על שם חברת האחים אנדרבי לה הייתה שייכת הספינה ששימשה את משלחתו. ב-28 בפברואר גילה מפרץ מצוקי לו קרא "קייפ אן", לימים ייקרא ההר שבראש הצוק "הר ביסקו" (66°10′S 051°22′E﻿ / ﻿66.167°S 51.367°E﻿ / -66.167; 51.367). כל אותה עת שרטט ביסקו את קו החוף אותו גילה. לאחר כחודש חשו רבים מחברי הצוות ברע, ולאחר ששניים מהם מתו מצפדינה, הפליגו הספינות לטסמניה לשם הצטיידות.
בראשית 1832 יצאה שוב המשלחת לדרכה. ב-15 בפברואר התגלה האי אדלייד (67°15′S 068°30′W﻿ / ﻿67.250°S 68.500°W﻿ / -67.250; -68.500) וב-17 בחודש התגלו איי ביסקו. ב-21 בפברואר הבחין ביסקו שקו החוף לאורכו הם שטים הוא קו חוף יבשתי (למעשה, חצי האי האנטארקטי) וקרא למקום "ארץ גרהאם" על שם ג'יימס גראהם שהיה הלורד הראשון של הימייה. עד ה-23 באפריל השלים הקפה מלאה של אנטארקטיקה, תוך שהוא מקפיד על שרטוט קו החוף. כך היה לאדם השלישי בהיסטוריה שהקיף את היבשת (לאחר ג'יימס קוק ופביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן). בסיום ההקפה הודיע ללונדון שהוא משוכנע שמדובר ביבשת. בראשית 1833 חזרה ה"טולה" לבריטניה, לאחר שה"לייבלי" התרסקה ליד חופי איי פוקלנד בדרכם חזרה.
בהמשך סירב להצעות לנהל מסעות נוספים באזור הקוטב והעדיף מסעות לאיי הודו המערבית. ב-1843, בעת מסע במסגרתו הביא את משפחתו מטסמניה לבריטניה, מת בים והוא בן 48.
בנוסף למקומות הגאוגרפיים שנקראו על שמו הונצח שמו בשתי ספינות של הצי הבריטי: (RRS John Biscoe (1944 ו-(RRS John Biscoe (1956.
גביע העולם בשחמט 2009

| --- | --- |
 ענף:  שחמט 
 ארגון מפעיל:  פיד"ה 
 תקופת התחרות:  20 בנובמבר 2009 – 14 בדצמבר 2009 (25 ימים) 
 מספר תחרות:  5 
 מספר מתמודדים:  128 
 עיר מארחת:  חנטי-מנסיסק 
 זוכה:  בוריס גלפנד
 אתר רשמי
 → גביע העולם בשחמט 2007 גביע העולם בשחמט 2011 ← 
 קואורדינטות:  61°N 69°E﻿ / ﻿61°N 69°E﻿ / 61; 69
 he
 
גביע העולם בשחמט 2009 הוא הטורניר החמישי של גביע העולם בשחמט שארגן פיד"ה. זהו טורניר יחידים הנערך לפי שיטת המפסיד יוצא, כולל 128 משתתפים והתקיים בין 20 בנובמבר ל-14 בדצמבר 2009 בעיר חנטי-מנסיסק, רוסיה.
בוריס גלפנד ניצח בגמר את רוסלן פונומריוב. כתוצאה מכך, הוא העפיל לתחרות המועמדים לדו-קרב נגד וישוואנתן אנאנד על תואר אלופי העולם בשחמט.
משתתפים

128 המשתתפים נבחרו במספר אופנים:
משתתפי חצי הגמר של גביע העולם בשחמט 2007: גטה קמסקי, אלכסיי שירוב וסרגיי קריאקין
אלופת העולם בשחמט לנשים
אלופי העולם לנוער 2007 ו-2008 - זבן אנדריאסיאן (ארמניה)
20 השחמטאים עם ממוצע מד הכושר הגבוה ביותר בין יולי 2008 ינואר 2009
46 השחמטאים מאליפות אירופה
19 שחמטאים מאליפות אמריקה (הצפונית והדרומית)
19 שחמטאים מאליפות אסיה ואוקיאניה
6 שחמטאים מאליפות אפריקה
6 שחמטאים שבחר נשיא פיד"ה
4 שחמטאים שבחרה הוועדה המארגנת של התחרות
לווסלין טופאלוב, לבון ארוניאן ווישוואנתן אנאנד כבר הייתה זכות להשתתף בתחרות המועמדים, ולכן הם לא השתתפו בתחרות.
מגנוס קרלסן וולדימיר קרמניק לא השתתפו כי כבר הבטיחו להשתתף בתחרות אחרת.
מבנה התחרות

בכל סיבוב שני השחקנים משחקים ביניהם שני משחקים רגילים כאשר כל אחד משחק משחק אחד בשחור ואחד בלבן. קיימת הגבלת הזמן של 90 דקות לכל אחד ולאחר המסע ה-40 תוספת של 15 דקות. כל מסע, מתחילת המשחק, מזכה בתוספת של 30 שניות. שני המשחקים האלו משוחקים באותו יום.
אם בתום שני המשחקים התוצאה היא תיקו, למחרת מתקיימים משחקים מהירים עד להכרעה. המשחקים המהירים משוחקים לפי הסדר הבא:
ארבעה משחקי שח מהיר. 25 דקות עם תוספת של 10 שניות למסע.
עד עשר משחקי בליץ. 5 דקות עם תוספת של שלוש שניות למסע.
משחק ארמגדון אחד. ללבן 6 דקות לשחור 5 דקות. במקרה של תיקו השחור זוכה.
המנצח בהתמודדות בכל סיבוב עולה לשלב הבא בתחרות והמפסיד מודח ממנה.
פרסים

| סיבוב | זכייה |
| --- | --- |
ראשון: 6,000 $
שני: 10,000 $
שלישי: 16,000 $
רביעי: 25,000 $
חמישי: 35,000 $
שישי: 50,000 $
סגן: 80,000 $
מקום 1: 120,000 $
סך הכול: 1,600,000 $
משתתפי התחרות - המדורגים ראשונים לפי מד כושר

ישראל בוריס גלפנד, 2758 - ניצח בתחרות
אזרבייג'ן ווגאר קשימוב, 2758 - הודח ברבע הגמר
רוסיה פטר סבידלר, 2754 - הודח ברבע הגמר
רוסיה אלכסנדר מורוזביץ', 2750 - הודח בסיבוב השני
אזרבייג'ן טיימור רג'אבוב, 2748 - הודח בסיבוב השני
אוקראינה וסילי איוונצ'וק, 2739 - הודח בסיבוב השני
אוקראינה רוסלן פונומריוב, 2739 - הפסיד במשחק הגמר
רוסיה אלכסנדר גרישצ'וק, 2736 - הודח בסיבוב הרביעי
רוסיה דמיטרי יאקובנקו, 2736 - הודח ברבע הגמר
הרפובליקה העממית של סין ואן יוה, 2734 - הודח בסיבוב השלישי
שלבי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר  | רבע הגמר  | רבע הגמר  |  |  | חצי הגמר  | חצי הגמר  | חצי הגמר  |  |  | משחק הגמר  | משחק הגמר  | משחק הגמר  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
 : 
|   | 1 |  ישראל בוריס גלפנד | 3½ |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | 9 |  רוסיה דמיטרי יאקובנקו | 1½ |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   | 1 |  ישראל בוריס גלפנד | 2 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   | 12 |  אוקראינה סרגיי קריאקין | 0 |   |  |  |  |  |  |  |
|   | 13 |  אזרבייג'ן שחריאר ממדיארוב | ½ |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   | 12 |  אוקראינה סרגיי קריאקין | 1½ |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 1 |  ישראל בוריס גלפנד | 7 |  |  |
|   |  |  |  |  |  |   |   |   |   |   | 7 |  אוקראינה רוסלן פונומריוב | 5 |  |  |
|   | 2 |  אזרבייג'ן ווגאר קשימוב | 1½ |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   | 7 |  אוקראינה רוסלן פונומריוב | 3½ |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   | 7 |  אוקראינה רוסלן פונומריוב | 4 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   | 22 |  רוסיה ולדימיר מלאכוב | 2 |   |  |  |  |  |  |  |
|   | 3 |  רוסיה פטר סבידלר | ½ |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | 22 |  רוסיה ולדימיר מלאכוב | 1½ |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
ישראלים בגביע

בוריס גלפנד, 2758 - ניצח בתחרות
אמיל סוטובסקי, 2666, דורג במקום ה-36 - הודח בסיבוב הראשון
איליה סמירין, 2662, דורג במקום ה-43 - הודח בסיבוב השני
ברוך ארבל

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1931 ברלין
 פטירה:  13 באפריל 2019 (בגיל 87)
 תאריך עלייה:  1933
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1949–1980 (כ־31 שנים)
 דרגה:    סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין שלישות פיקודי בפיקוד מרכז  קצין המשטרה הצבאית הראשי
 
ברוך ארבל (25 ביולי 1931 – 13 באפריל 2019) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר).
ביוגרפיה

נולד בשם ברנרד ארבסמן בברלין בשנת 1931, ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בהיותו בן שנתיים בתקופה של עליית הנאצים לשלטון. לקח חלק בהכשרה בגינוסר, ובשנת 1949 התגייס לצה"ל ליחידת הכלבנים של המשטרה הצבאית. בשנת 1953 פורקה יחידת הכלבנים, וארבל עבר ליחידות אחרות במשטרה הצבאית. הוא פיקד על תחנות המשטרה הצבאית בצריפין ובבאר שבע, ולאחר מכן היה ראש מדור היסעים. בשנת 1958 מונה למפקד המשטרה הצבאית בירושלים, ולאחר מכן היה מפקד המשטרה הצבאית בתל אביב. משנת 1960 כיהן כקצין שלישות, בחטיבה 14 ובחטיבה 7, והחל משנת 1968 עד שנת 1973 כקצין שלישות פיקודי של פיקוד מרכז. ביולי 1972 כיהן בהרכב השופטים של קוזו אוקמוטו.
בשנת 1974 מונה לסגן מפקד המשטרה הצבאית ובאוקטובר 1977 מונה לקצין המשטרה הצבאית הראשי והחליף את תא"ל בנימין ענבר. כקצין המשטרה הצבאית הראשית שם דגש על שיקום אסירים בכלא הצבאי, מלחמה בשימוש בסמים בצה"ל והכנת תשתית מודיעינית של המשטרה הצבאית. כמו כן פעל כנגד תאונות דרכים בצבא.
ביוגרפיה > משפטו

באמצע 1980 הגיעו לידיעת הרמטכ"ל, רפאל איתן, תלונות על התנהגות לא הולמת של ארבל, מצד פקודים שלו, שנדונו בעצמם על התנהגות לא ראויה. ארבל הוצא לחופשה, ואיתן ביקש משירות הביטחון הכללי לבחון את החשדות, ולאחר בדיקה אלו העבירו את העניין למשטרה, בליווי של תא"ל דב תמרי. החשדות נסבו על שחרור מכרים משירות מילואים, הענקת תנאים מיוחדים בכלא צבאי לבקשת מכרים, והענקת רישיון לאקדח, שלא לפי הנוהל. על פי החשדות תמורת אלו קיבל ארבל הטבות שונות ממכריו. על חקירת המשטרה ניצח איתן גולן, לימים תנ"צ.
בדו"ח ביניים של החקירה בתחילת ספטמבר 1980 נכתב שלא אומתו חשדות פליליים, אולם בהמשך נעשו מעצרים וגויס עד מדינה ובדצמבר 1980 המליצה המשטרה להעמיד את ארבל לדין באשמת קבלת שוחד, מסירת סודות, חריגה מסמכות ושימוש לרעה ברכוש צבאי. עם זאת, חלק מהתלונות נמצאו חסרות בסיס.
בינואר 1981 החליט היועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר, על העמדתו של ארבל לדין. בעקבות החקירה פרש ארבל מצה"ל באוקטובר 1980, תוך שהוא מוותר על חופשת שחרור. למרות זאת, הועמד ארבל לדין בפני בית דין צבאי, כשעל התביעה ניצח התובע הצבאי הראשי, אילן שיף. ארבל נידון לשלושה חודשי מאסר והורדה לדרגת סגן-אלוף. השופטים ציינו שהקלו בעונשו מכיוון שלא זכה לטובות הנאה ממשיות. הרמטכ"ל, רפאל איתן, המיר את עונש המאסר בפועל למאסר על תנאי, בניגוד להמלצת הפרקליט הצבאי הראשי. ארבל טען שנעשה לו עוול: "כמה אנשים מכובדים שהעידו במשפט הסתכלו לי בעיניים ושיקרו במצח נחושה". לטענתו, הוא פעל על פי הנורמות הנהוגות.
היה נשוי לתהילה לבית זילברהפט, ילידת 1941. לשניים נולדו ארבע בנות.
ברוך ארבל נפטר ב-13 באפריל 2019 ונטמן בבית העלמין ביהוד.
לקריאה נוספת

צה"ל בחילו, משטרה צבאית, עמ' 74
יחידת בתי הדין הצבאיים, ההיסטוריה תשפוט, משרד הביטחון, 2019, עמ' 96