stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בטא במשולש דרומי

| --- | --- |
   
 מיקומו של β במשולש דרומי בקבוצת משולש דרומי
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  משולש דרומי
 שמות נוספים:  גליזה 601, HD 141891
 סוג:  כוכב הסדרה הראשית לבן-צהבהב
 בהירות נראית:  2.85
 סיווג ספקטרלי:  F1 V
 עלייה ישרה:  15ʰ 55ᵐ 08.56ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏50.61″ ‏25′ ‏63°‏- מילי-שניות קשת בשנה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  2.39
 מרחק:  40  שנות אור 12.26  פארסק
 רדיוס:  2 רדיוסי שמש
 מסה:  1.7 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי 10 מהשמש
 טמפרטורה:  7,100 K
 מהירות סיבוב:  69.63 קילומטר לשנייה
 גיל:  790 מיליון שנים
 מהירות רדיאלית:  0.4 קילומטר בשנייה
 תנועה עצמית:  410 מילי-שניות קשת בשנה
 היסט:  79.4292±0.5786 אלפיות של שניות קשת
 מתכתיות:  8.01 
 מערכת
 כוכבים נלווים:  β במשולש דרומי B
 
β במשולש דרומי, נקרא גם גליזה 601, הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים משולש דרומי עם בהירות נראית מדרגה 2.85, שנמצא במרחק של כ-40 שנות אור ממערכת השמש. הוא מהווה את הקודקוד הצפוני באסטריזם בעל צורת המשולש שעל שמו נקראת הקבוצה.
מאפיינים

β במשולש דרומי הוא כוכב הסדרה הראשית לבן-צהבהב מסוג ספקטרלי F1 V (בעבר סווג כענק לבן-צהבהב מסוג ספקטרלי F2 III, אך הרדיוס ועוצמת ההארה שלו אינם תואמים לסיווג זה), מסתו מוערכת בכ-1.7 מסות שמש, רדיוסו כ-2 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו היא כ-7,100 קלווין והוא קורן בעוצמה גדולה פי 10 מעוצמת ההארה של השמש. הכוכב נע ביחס למערכת השמש במהירות של כ-24 קילומטר בשנייה בכיוון כמעט ניצב לקו הראייה אליו, כך שכמעט אין לו מהירות רדיאלית בעוד שתנועתו העצמית גדולה יחסית ועומדת על כ-0.4 שניית קשת בשנה. בשל קרבתו למערכת השמש הכוכב נכלל בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים.
במרחק זוויתי של כמעט 3 דקות קשת מ-β במשולש דרומי נמצא כוכב עמום עם בהירות מדרגה 13.2 שמסומן כלויטן 153-157 או כגליזה 601B ולפעמים גם כ-β במשולש דרומי B. ככל הנראה הכוכב אינו קשור כבידתית ל-β במשולש דרומי ורק במקרה נמצא על אותו קו ראייה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  SIMBAD: β Trianguli Australis
↑  L. E. Pasinetti Fracassini, L. Pastori, S. Covino & A. Pozzi: Catalogue of Apparent Diameters and Absolute Radii of Stars, Astronomy & Astrophysics, vol. 367, p. 521 (2001) במקור נתון הקוטר הזוויתי בשניות קשת, מעבר לרדיוסי שמש על ידי המרה לרדיאנים, הכפלה במרחק וחלוקה בפעמיים רדיוס השמש
1 2  R. J. De Rosa, J. Patience, P. A. Wilson, A. Schneider, S. J. Wiktorowicz, A. Vigan, C. Marois, I. Song, B. Macintosh, J. R. Graham, R. Doyon, M. S. Bessell, S. Thomas & O. Lai: The VAST Survey - III. The multiplicity of A-type stars within 75 pc, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 437, Iss. 2, p. 1216 (2014)
↑  R. O. Gray, C. J. Corbally, R. F. Garrison, M. T. McFadden, E. J. Bubar, C. E. McGahee, A. A. O'Donoghue & E. R. Knox: Contributions to the Nearby Stars Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 pc-The Southern Sample, The Astronomical Journal, Vol. 132, Iss. 1, p. 161 (2006)
↑  W. Gliese: Catalogue of Nearby Stars, Veröffentlichungen des Astronomischen Rechen-Instituts Heidelberg, Nr. 22, p. 66 (1969)
↑  SIMBAD: L 153-157
בטא במזבח

| --- | --- |
   
 מיקומו של β במזבח בקבוצת מזבח
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  מזבח
 שמות נוספים:  HD 157244
 סוג:  על-ענק כתום
 בהירות נראית:  2.85
 סיווג ספקטרלי:  K0-1 Ib
 עלייה ישרה:  17ʰ 25ᵐ 17.99ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏47.59″ ‏31′ ‏55°‏- מילי-שניות קשת בשנה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  3.63-
 מרחק:  645  שנות אור 197.76  פארסק
 רדיוס:  130 רדיוסי שמש
 מסה:  8.2 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי 2,400 מהשמש
 טמפרטורה:  4,197 K
 מהירות סיבוב:  7 קילומטר לשנייה
 גיל:  50 מיליון שנים
 מהירות רדיאלית:  −0.3±0.3 קילומטר לשנייה
 היסט:  4.5601±0.2077 אלפיות של שניות קשת
 מתכתיות:  −0.04 
 
β במזבח הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים מזבח עם בהירות נראית מדרגה 2.85 (מעט בהיר יותר מ-α במזבח למרות שציוני באייר שלהם מרמזים את ההפך), שנמצא במרחק של כ-645 שנות אור ממערכת השמש. כמו כל כוכבי הקבוצה, אין לכוכב שם משלו, למרות שהקבוצה הייתה ידועה בעת העתיקה והיא אחת מ-48 הקבוצות שהגדיר תלמי.
מאפיינים

β במזבח הוא על-ענק כתום מסוג ספקטרלי K0-1 Ib (לפעמים מסווג כענק כתום בהיר מסוג ספקטרלי K3 IIa), מסתו מוערכת בכ-8.2 מסות שמש ורדיוסו כ-130 רדיוסי שמש, כ-60% מרדיוס המסלול של כדור הארץ סביב השמש (כ-0.6 יחידה אסטרונומית). טמפרטורת פניו היא כ-4,200 קלווין והוא קורן בעוצמה גדולה פי 2,400 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך טמפרטורת פניו נמוכה בכ-1,600 קלווין מזו של השמש ולכן רוב קרינתו היא בתחום התת-אדום, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא למעשה פי 5,600 מזו של השמש. גילו של β במזבח צעיר יחסית ומוערך בכ-50 מיליוני שנים בלבד, אך הוא כבר נמצא בשלב מתקדם מאוד של התפתחותו ולקראת סוף חייו לאחר שהמימן שבליבתו כבר אזל ותהליכי ההיתוך עברו לשכבות חיצוניות יותר וגרמו להתנפחותו ולהתקררותו.
פחות ממעלה מדרום ל-β במזבח נמצא הכוכב γ במזבח ובעבר שיערו שהם קשורים כבידתית זה לזה, אך למעשה γ במזבח נמצא במרחק גדול בהרבה ורק במקרה השניים נראים קרובים זה לזה.
הערות שוליים

1 2 3  SIMBAD: β Arae
↑  U. Heiter, P. Jofré, B. Gustafsson, A. J. Korn, C. Soubiran & F. Thévenin: Gaia FGK benchmark stars: Effective temperatures and surface gravities, Astronomy & Astrophysics, vol. 582, id. A49, p. 7 (2015) במקור נתון הקוטר הזוויתי בשניות קשת, מעבר לרדיוסי שמש על ידי המרה לרדיאנים, הכפלה במרחק וחלוקה בפעמיים רדיוס השמש
1 2  U. Heiter, P. Jofré, B. Gustafsson, A. J. Korn, C. Soubiran & F. Thévenin: Gaia FGK benchmark stars: Effective temperatures and surface gravities, Astronomy & Astrophysics, vol. 582, id. A49, p. 10 (2015)
↑  U. Heiter, P. Jofré, B. Gustafsson, A. J. Korn, C. Soubiran & F. Thévenin: Gaia FGK benchmark stars: Effective temperatures and surface gravities, Astronomy & Astrophysics, vol. 582, id. A49, p. 14 (2015)
↑  N. Tetzlaff, R. Neuhäuser & M.M. Hohle: A catalogue of young runaway Hipparcos stars within 3 kpc from the Sun, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 410, Iss. 1, p. 190 (2011)
אפנון עצבי

הסינפסה מאפשרת מעבר של אותות מתאי עצב במערכת העצבים אל תאי המטרה שלהם.
מבנה הסינפסה.
אפנון עצבי או נוירומודולציה הוא שינוי מאפיינים עצביים וסינפטיים על ידי תאי עצב, או באמצעות חומרים המופקים על ידי תאי עצב.
מערכת העצבים מורכבת מתאי עצב רבים המקיימים תקשורת רצופה בינם לבין עצמם וגם עם תאים מסוגים אחרים, כאשר הסינפסה היא המבנה באמצעותו מתבצעת התקשורת הזו.
הסינפסה היא אזור המפגש בין תא עצב לתא מטרה, אשר יכול להיות תא עצב אחר, תא שריר או תאי בלוטות. היא משמשת להעברת מסרים עצביים לתאי המטרה. תא העצב המשדר מכונה "קדם-סינפטי" (לפני הסינפסה) ותא המטרה הקולט מכונה "בתר-סינפטי" (אחרי הסינפסה).
בסינפסות כימיות העברת המסר מתבצעת על ידי שחרור של מוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטרים) אל המרווח הסינפטי וקליטתם בתא המטרה. המוליכים העצביים מסונתזים ומאוחסנים בשלפוחיות סינפטיות, אשר נמצאות בקצה האקסון של תא העצב הפרה-סינפטי.
סך השינויים הנגרמים על ידי הסינפסות מסוכם על ידי תא המטרה בכל נקודת זמן לשינויים במתח החשמלי על-פני קרום התא, וכאשר מתח זה מגיע לערך סף מסוים יפתחו תעלות נתרן תלויות-מתח בכמות מספיקה ויתפתח פוטנציאל הפעולה.
בכל זמן נתון, מיליוני תאי עצב במערכת העצבים מתקשרים ביניהם כדי לבצע את העבודה החיונית לגוף ולנפש. כתוצאה מתקשורת מתמדת זו, המוח עצמו משתנה עם הזמן.
במסגרת פעולת האפנון העצבי, נוירומודולטור הוא כל חומר אשר משנה את פעילות תא העצב הבתר-סינפטי או מווסת אותו.
הצורך בוויסות מערכת העצבים

באופן כללי, ויסות הוא פעולה של התאמת קצב הזרימה של חומר או מידע למערכת, בהתאם ליכולתה להתמודד עם הקליטה והעיבוד שלהם. באופן זה, הוויסות מאפשר למנוע שיבוש בפעולת המערכת.
מערכת העצבים היא רשת תקשורת עצבית מפותחת שבאמצעותה פועל הגוף כיחידה מבוקרת ומתואמת.
מערכת העצבים מקבלת ממערכות החישה מידע על גירויים בסביבה החיצונית. והפנימית, ומשתמשת במידע זה על מנת לפקח על תהליכי ההתנהגות, המודעת והלא מודעת. בהתאם לכך, מערכת העצבים של האדם היא בעלת מבנה מורכב, שבו אזורים שונים משתתפים בפעולות שונות. היא מורכבת ממיליארדי תאי עצב, אשר מתמחים בתפקודים שונים ומרכיבים את המוח ואת סיבי העצבים הנמצאים בכל חלקי הגוף. תאי העצב משמשים כיחידת התפקוד הבסיסית של המוח והם אחראיים על עיבוד והעברה של מידע.
תהליך עיבוד המידע של מערכת העצבים מושפע מתהליכים מסוג מלמטה-למעלה ומלמעלה-למטה, כאשר הכיוון "למעלה" מתייחס למוח, שנמצא במערכת העצבים המרכזית, בעוד שהכיוון "למטה" מתייחס למערכת החישה, אשר מחוברת למוח באמצעות מערכת העצבים ההיקפית.
האיזון בין שני תהליכים אלו מאפשר לאדם לתפוס את העולם ולחוות אותו, בדרך שמאפשרת לו להתאים את עצמו בצורה מיטבית לסביבה הפיזית והחברתית שבה הוא חי.
האפנון העצבי עוסק בווייסות של פעולת מערכת העצבים ותהליכי עיבוד המידע שמתרחשים בה.
ההשפעות של האפנון העצבי אינן סטטיות, הן יוצרות ויסות דינמי של מעגלים עצביים.
אופן הפעולה במערכת העצבים

כל המערכות העצביות נתונות לאפנון עצבי.
האפנון העצבי משנה את אופן פעולתם של תאי עצב במסגרת מעגל עצבי.
בכך הוא מאפשר למעגלים המובחנים מבחינה אנטומית לייצר פלטים מרובים המובילים לשינוי התצורה (reconfiguring) של רשתות עצביות אל עבר מעגלים תפקודיים אחרים.
פעולות של אפנון עצבי מתווכות לרוב על ידי קולטנים המצומדים לחלבון G.
הן משפיעות על תעלות יונים וחלבוני ממברנה אחרים.
על ידי כך הן יוצרות שינויים בדחף העצבי, באקסוציטוזה (פליטה תאית) או תכונות התגובה של תאי עצב.
האנדורפינים הם מוליכים עצביים המסווגים כנוירומודולטורים. הם מופרשים מבלוטת יותרת המוח ומסייעים לשיכוך כאב ולשיפור מצב הרוח.
אופן הפעולה במערכת העצבים > יחס אות לרעש והשפעת הדופמין על התפקוד הקוגניטיבי

במערכת העצבים יכול להיווצר רעש ממקורות חיצוניים או פנימיים. סביבה רועשת יכולה להגביר את רמת הרעש במערכת העצבים, אך היא יכולה לעלות גם בסביבה שקטה. זאת משום שתאי עצב יכולים ליצור כמות משמעותית של רעש פנימי.
בדרך כלל הרעש נחשב למטרד במערכות דינמיות. משום שהוא יכול ליצור אפקט ממסך שעלול להפריע ליכולת העיבוד של מידע רלוונטי אודות האות.
עם זאת, ישנם מקרים שבהם לרעש יכולה להיות גם השפעה חיובית על התפקוד של מערכת העצבים.
לאפנון עצבי של יחס אות לרעש בתהליך עיבוד המידע של מערכת העצבים יש השלכות על הקיבולת והתנודתיות של העיבוד. היחס בין התפקוד הקוגניטיבי לרמת הרעש במערכת העצבים הוא בצורת U הפוכה, כך שהביצוע המיטבי מתרחש ברמות רעש מתונות והוא נפגע ברמות רעש גבוהות או נמוכות מידי.
כתוצאה מכך מחסור או עודף של אפנון עצבי פוגע ביכולת עיבוד המידע העצבי ובתפקוד הקוגניטיבי. סטייה מרמת האפנון העצבי המיטבית מובילה לירידה במובחנות של ייצוגים עצביים ופגיעה ביעילותן של התנהגויות תפקודיות. כמו כן, היא עלולה להוביל להנמכה בקיבולת של זיכרון העבודה וביכולת העכבה.
הרעש הפנימי של מערכת העצבים מקושר לרמות הרקע (tone) של המוליך העצבי דופמין.
המוליך העצבי דופמין משפיע על יחס האות-רעש של תהליכי עיבוד מידע עצביים וכתוצאה מכך גם על יעילות עיבוד האותות של מערכת העצבים.
בעקבות זאת הדופמין משפיע על רמת התנודתיות והקיבולת של המערכת הנוירו-קוגניטיבית.
הדופמין חיוני לשליטה על הפעילות הקוגניטיבית בקליפת המוח הקדם-מצחית.
הוא מעורב בתהליכי ויסות ושליטה של עיבוד מידע מלמעלה-למטה המאפשרים מתן עדיפות למידע רלוונטי על פני מידע לא רלוונטי.
בהתאם לזאת, לדופמין יש תפקיד מרכזי בתפקודים קוגניטיביים, בפעילות של זיכרון העבודה ובתפקודים ניהוליים.
בנוסף, האפנון העצבי של המערכת הפרונטו-סטריאטלית Frontostriatal circuit, עליו אחראי המוליך העצבי דופמין, מאפשר את הגמישות וההתמדה הדרושות לתהליך היצירתי.
היבטים התפתחותיים

נראה שהתפתחות האדם לאורך החיים מווסתת לפחות באופן חלקי על ידי ההבשלה וההזדקנות של תפקודי האפנון העצבי.
שימושים טיפוליים ברפואה

במובן הרחב יותר האפנון העצבי מוגדר כשינוי תפקודו של איבר באמצעות שינוי של הפעילות העצבית.
תאי עצב ושריר ניתנים לשפעול חשמלי ועל כן אפשר להשפיע עליהם באמצעות גירוי חשמלי.
כתוצאה מכך, אלקטרותרפיה (electrotherapy) יכולה לעשות שימוש באפנון העצבי למטרות רפואיות (למשל אלקטרודה לגירוי שדרתי).
ראו גם

אלקטרותרפיה באמצעות גירוי גולגולתי
תורת הבקרה
ארכיבישופות מגדבורג

| --- | --- |
סמל

 
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה 
 היסטוריה
 הקמה:  הקמת הארכיבישופות
 תאריך:  968
 פירוק:  חילון הארכיבישופות
 תאריך:  1680
 ישות קודמת:   דוכסות סקסוניה
 ישות יורשת:   דוכסות מגדבורג
 
ארכיבישופות מגדבורג (בגרמנית: Erzstift Magdeburg) הייתה ארכיבישופות קתולית (969–1552) ונסיכות-ארכיבישופות (1180–1680) של האימפריה הרומית הקדושה שמרכזה העיר מגדבורג שעל נהר האלבה.
האריכיבישופות תוכננה מאז 955 והוקמה ב-968, הארכיבישופות הקתולית התבטלה הלכה למעשה מאז 1557, כאשר הנסיך-ארכיבישוף האחרון שאושר על ידי האפיפיור, זיגיסמונד הלותרני מברנדנבורג, הגיע לבגרות וקתדרלת מגדבורג אימצה את הלותרניות בשנת 1567, כאשר רוב בני הקהילה הקדימו את המרתם. כל יורשיו היו רק מנהלי הנסיכות-ארכיבישופות וגם לותרנים, מלבד הקתולי לאופולד וילהלם, ארכידוכס אוסטריה (1631–1635). מבחינה כנסייתית הקתולים הנותרים והקהילות והמנזרים שלהם בארכיבישופות לשעבר הועמדו תחת פיקוח הארכיבישוף של קלן בשנת 1648 ותחת סמכות השיפוט של הוויקריאט האפוסטולי של המיסיונות הצפוניים ב-1670.
מבחינה פוליטית זכתה הנסיכות-ארכיבישופות לחופשיות אימפריאלית כנסיך-ארכיבישוף ב-1180. שטחה כלל רק חלקים מסוימים מהאזור הארכידיוקסי, כגון העיר מגדבורג, עיקר מגדבורג בורדה, וארץ יריחו כמכלול אינטגרלי ונכללים בחלקים של הסאלקרייס, כולל האלה על הזאלה, אוביספלד והסביבה, כמו Jüterbog והסביבה. הנסיכות-ארכיבישופות שמרה על תוארה כמונרכיה נבחרת עד 1680. לאחר מכן ברנדנבורג-פרוסיה רכשה את נסיכות מגדבורג, ולאחר שחולנה, הפכה אותה לדוכסות מגדבורג, מונרכיה תורשתית באיחוד אישי עם ברנדנבורג.
הדיוקסיה המודרנית של מגדבורג שנוסדה ב-1994 היא דיוקסיה של הטקס הלטיני של הכנסייה הקתולית הממוקמת במדינות הגרמניות סקסוניה-אנהלט, ברנדנבורג וסקסוניה.
הערות שוליים

↑  כפיפות ישירה לקיסר וחופשיות מסמכות לאדון מקומי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 137060571   WorldCat (עם VIAF): 137060571 
הקתדרלה של מגדבורג
הטריטוריה הפוליטית של הנסיכות-ארכיבישופות עד 1648, על סקסוניה-אנהלט של היום
ארנסט בקר

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1924 ספרינגפילד, ארצות הברית 
 פטירה:  6 במרץ 1974 (בגיל 49) ונקובר, קנדה 
 ענף מדעי:  אנתרופולוגיה תרבותית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סירקיוז 
 מוסדות:  אוניברסיטת סיימון פרייזר 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר לספרי עיון כלליים (1974) 
 www.ernestbecker.org
 
ארנסט בקר (באנגלית: Ernest Becker‏; 27 בספטמבר 1924 – 6 במרץ 1974) היה אנתרופולוג תרבותי וסופר יהודי-אמריקאי. בקר ידוע בזכות ספרו זוכה פרס פוליצר לשנת 1974 הכחשת המוות.
ביוגרפיה

בקר קיבל דוקטורט באוניברסיטת סירקיוז בניו יורק בשנת 1960. לאחר מכן, קיבל משרת פרופסור באוניברסיטת סיימון פרייזר בברנבי, קנדה. בקר היה מנודה בעשור האחרון שלו באקדמיה וקיבל הכרה בעיקר לאחר זכייתו בפרס פוליצר על ספרו משנת 1973 הכחשת המוות.
בקר פיתח רעיון כי אופיו של האינדיבידואל נבנה ביסודו על התהליך של התכחשות האדם לעובדת מותו, וכי התכחשות זו היא מרכיב הכרחי ביכולת לתפקד בעולם. כמו כן, בניית האופי על הבסיס של הכחשת המוות גורם להסתרה וערפול של הכרות עצמית אותנטית. בקר האמין כי הרבה מן הרוע במציאות הוא כתוצאה מן הצורך בהכחשת המוות.
רעיונותיו של בקר השפיעו רבות על תחומי הפסיכולוגיה החברתית ופסיכולוגיה של הדת. בפסיכולוגיה חברתית התפתחה תאוריית ניהול האימה שהולידה למעלה ממאתיים מחקרים בנושא ועזרה להבין מגוון של התנהגויות אנושיות כגון הערכה עצמית, דעות קדומות ודת.
בקר נפטר מסרטן המעי הגס בשנת 1974 ואחר מותו הוקמה קרן לזכרו.
אפקט מטילדה

אפקט מטילדה
אפקט מטילדה הוא כינוי להטיה נפוצה לפיה מדעניות אינן זוכות למלוא ההכרה עבור תרומתן למחקר בו היו מעורבות, כאשר עבודתן לרוב מיוחסת לעמיתיהן הגברים. המונח נטבע לראשונה בשנת 1993 על ידי היסטוריונית המדעים מרגרט ו' רוסיטר. האפקט נקרא על שם פעילת זכויות נשים ומתנגדת העבדות האמריקאית, מטילדה ג'וסלין גייג', אשר תיארה את התופעה לראשונה בסוף המאה ה-19. אפקט מטילדה קשור גם לאפקט מתי המתאר תופעה בה חוקרים מפורסמים לרוב יקבלו יותר קרדיט מאשר חוקרים שאינם ידועים, אפילו כשהעבודה נעשית במשותף או שהיא זהה לחלוטין. רוסיטר מספקת מספר דוגמאות לאפקט: טרוטולה מסלרנו, רופאה איטלקית (המאה 18–19), כתבה ספרים אשר יוחסו למחברים גברים לאחר מותה והעוינות כלפי נשים אשר שימשו בתור מורות ומרפאות הובילה להתכחשות לעצם קיומה. מקרים מן המאה-20 המדגימים את אפקט מטילדה כוללים את נטי סטיבנס, מארי קירי (נכללה בפרס נובל לפיזיקה של 1903 רק לאחר התעקשותם של חבר הוועדה – המתמטיקאי השוודי מגנוס גוסטה מיטאג-לפלר (אנ') – ובעלה פייר קירי), ליזה מייטנר, מריאטה בלאו, רוזלינד פרנקלין, וג'וסלין בל ברנל.
מחקר

ניתוח של יותר מאלף מחקרים שפורסמו בין השנים 1991–2005, הראה כי מדענים מצטטים לעיתים יותר קרובות פרסומים של גברים מאשר פרסומים של נשים. ב-2012, שתי חוקרות מאוניברסיטת ראדבאוט בניימכן, הולנד הראו כי בהולנד מינם של המועמדים לפרופסורה משפיע על ההערכה כלפיהם. מקרים דומים מתוארים על ידי מחקר איטלקי ואושררו על ידי מחקרים מארצות הברית ומספרד.
חוקרים שווייצרים מצאו כי בתקשורת ההמונים, לרוב מתבקשים מדענים לתרום מהידע שלהם בתוכניות, יותר מאשר מתבקשות חברותיהם המדעניות.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 וכמו כן בתחילת שנות האלפיים היה פער מודגש בין מדענים ומדעניות בארצות הברית, כאשר מדענים אמריקאים קיבלו באופן מובהק יותר הכרה ופרסים בהשוואה למדעניות, על אף הישגים דומים. גם כיום הפער קיים; אף על פי שלכאורה הוא הולך ומצטמצם, מחקר שנערך ב-2012 ופורסם בכתב העת Social Studies of Science, מראה שעל אף שב-2010 נשים זכו ב-78% יותר פרסים מאשר עשרים שנה קודם לכן, הפער לא הצטמצם באופן משמעותי כאשר מדובר בפרסים יוקרתיים ומוכרים יותר - שם נשים זוכות רק ב-10% מהפרסים, ובעצם הצמצום בפערים רק מתקיים כי נשים זוכות בפרופורציה גדולה יחסית מפרסי הוראה ושירות, לעומת אלו הקשורים למחקר.
דוגמאות

דוגמאות מפורסמות של נשים בהיסטוריה של המדע כוללות:
טרוטולה מסלרנו (אנ') - רופאה איטלקייה שחייתה בין המאה ה-11 והמאה ה-12, חיברה עבודות שלאחר מותה החלו להתפרסם בשמם של מחברים גברים. על מנת לתמוך בכתיבה גברית עצם קיומה של טרוטולה הושם בסימן שאלה.
רוזלינד פרנקלין - הוכרה כתורמת העיקרית לגילוי מבנה ה-DNA. בזמן הגילוי על ידי פרנסיס קריק וג'יימס דיואי ווטסון לעבודתה של פרנקלין לא ניתן קרדיט ראוי.
גרטי קורי - עבדה שנים בתור העוזרת של בעלה, אף על פי שהייתה לה הכשרה דומה לשלו אך רק הוא שימש במשרת פרופסור.
הארייט זוקרמן (אנ') - לאחר שלא קיבלה הכרה כתוצאה מאפקט מטילדה, ניתן לצוקרמן קרדיט על ידי בעלה רוברט קינג מרטון שחיבר יחד איתה את אפקט מתי.
מרי ויטון קלקינס - חוקרת מאוניברסיטת הרווארד אשר גילתה כי גירויים שבאו יחד עם גירויים אחרים חזקים יותר, יזכרו בקלות רבה יותר. היא גם גילתה כי משך החשיפה הוביל לזיכרון יותר טוב. ממצאים אלה, יחד עם השיטה שלה לאסוציאציות מזווגות מאוחר יותר יהיו בשימוש על ידי ג'ורג' אליאס מילר (אנ') ואדוארד טיצ'נר ללא שניתן לקאלקינס קרדיט כלל.
מארת גוטייה - דוגמה של אפקט מטילדה שנחשפה לאחרונה. גוטייה מוכרת כיום בשל תפקידה החשוב בגילוי של סטייה כרומוזומלית אשר גורמת לתסמונת דאון בזמן שבעבר יוחסה תגלית זו באופן בלעדי לז'רום לג'ן (אנ').
נטי סטיבנס - מחקריה על זחלי חיפושיות הקמח חשפו לראשונה כי מין האורגניזם נקבע על ידי הכרומוזומים שלו ולא על ידי גורמים סביבתיים או גורמים אחרים. סטיבנס השפיעה במידה רבה על הקהילה המדעית במעברם לכיוון מחקר חדש: קביעת כרומוזומי המין. עם זאת, תומאס הנט מורגן, גנטיקאי מכובד בזמנו, הוא אשר בדרך כלל מזוהה עם גילוי זה. למרות עבודתה הנרחבת בתחום הגנטיקה, לרוב מתעלמים מתרומתה של סטיבנס לעבודתו של מורגן.
המתכנתות של אניאק, המחשב האלקטרוני הראשון - מספר נשים תרמו תרומה משמעותית לפרויקט: אדל גולדשטיין (אנ'), קתלין אנטונלי, ג'ין ברטיק, בטי הולברטון, מרלין מלצר, פראנסס ספנס ורות טייטלבאום, אבל ההיסטוריה של אניאק לא התייחסה לתרומות אלו ולפעמים התמקדה יותר בהישגים שנעשו בתחום החומרה על פני הישגים בתחום התוכנה.
ג'וסלין בל ברנל - אסטרופיזיקאית מצפון אירלנד, גילתה את פולסרי הרדיו הראשונים בעת לימודי הדוקטורט שלה, אותם הנחה אנטוני הייוויש. על תגלית זו זכה הייוויש בפרס נובל לפיזיקה יחד עם האסטרונום מרטין רייל, אך בל ברנל לא נכללה בין הזוכים. אסטרונומים חשובים רבים, ביניהם סר פרד הויל, ביקרו השמטה זו.
אליס בול- פיתחה תרופה לריפוי צרעת. בול פיתחה הליך יעיל לשילוב של חומצות השומן מהצ'ולמוגרה בתרכובות אתיל מסיסות במים. שיטת הטיפול שפיתחה הייתה שיטת הטיפול העיקרית בצרעת במשך 25 שנים. בול הייתה סטודנטית שחורה ששימשה כעוזרת הוראה תחת נשיא האוניברסיטה ד"ר ארתור דין. כשנפטרה בגיל צעיר, דין לקח את הקרדיט על שיטת הטיפול שפיתחה והיא נקראה על שמו.
ליזה מייטנר- פיזיקאית גרעין יהודייה-אוסטרית, שעבדה עם הכימאי אוטו האן בברלין עד שנאלצה לברוח בשל עליית הנאצים. במהלך עבודתם המשותפת, שהמשיכה באמצעות הדואר אחרי בריחתה, גילו השניים את ביקוע הגרעין, אך מחלופת המכתבים ביניהם עולה שהאן היה ספקן ומייטנר הייתה זו שפענחה את התהליך. למרות זאת, ב-1944 קיבל האן את פרס נובל לבדו על התגלית המהפכנית, שהובילה לפיתוח פצצת האטום.
מארי-אן פירט פולז- אשתו של אבי הכימיה המודרנית אנטואן לבואזיה, הייתה שותפה מלאה למחקריו פורצי הדרך, אך הוא היה היחיד שקיבל את ההכרה על הישגיהם המשותפים
ראו גם

מדע ומגדר
אפליית נשים
הפרדת עיסוקים מגדרית
תפקידי מגדר
נשים במדע
לקריאה נוספת

Rossiter, M. W. (1993). The Matthew Matilda effect in science. Social studies of science, 23(2), 325-341.
Knobloch-Westerwick, S., Glynn, C. J., & Huge, M. (2013). The Matilda effect in science communication: an experiment on gender bias in publication quality perceptions and collaboration interest. Science Communication, 35(5), 603-625.
Lincoln, A. E., Pincus, S., Koster, J. B., & Leboy, P. S. (2012). The Matilda Effect in science: Awards and prizes in the US, 1990s and 2000s. Social studies of science, 42(2), 307-320.
הערות שוליים

↑  Rossiter Margaret W. (1993), "The Matthew/Matilda Effect in Science", Social Studies of Science, London: Sage Publ., 23: 325–341, doi:10.1177/030631293023002004, ISSN 0306-3127
↑  Silvia Knobloch-Westerwick; Carroll J. Glynn (2013), "The Matilda Effect—Role Congruity Effects on Scholarly Communication A Citation Analysis of Communication Research and Journal of Communication Articles", Communication Research, Sage Publ., 40 (1): 3–26, doi:10.1177/0093650211418339
↑  Marieke van den Brink; Yvonne Benschop, "Gender practices in the construction of academic excellence: Sheep with five legs", Organization, 19 (4): 507–524, doi:10.1177/1350508411414293, אורכב מ-המקור ב-2015-09-03, נבדק ב-2016-12-11
↑  Andrea Cerroni; Zenia Simonella, "Ethos and symbolic violence among women of science: An empirical study", Social Science Information, 51 (2): 165–182, doi:10.1177/0539018412437102(הקישור אינו פעיל)
↑  Peter Hegarty; Zoe Walton, "The Consequences of Predicting Scientific Impact in Psychology Using Journal Impact Factors", Perspectives on Psychological Science, 7 (1): 72–78, doi:10.1177/1745691611429356
↑  María Luisa Jiménez-Rodrigo1; Emilia Martínez-Morante; María del Mar García-Calvente; Carlos Álvarez-Dardet (2008), "Through gender parity in scientific publications", Journal of Epidemiology & Community Health, doi:10.1136/jech.2008.074294
↑  Fabienne Crettaz von Roten (2011), "Gender Differences in Scientists' Public Outreach and Engagement Activities", Science Communication, 33 (1): 52–75, doi:10.1177/1075547010378658
↑  Anne E. Lincoln; Stephanie Pincus; Janet Bandows Koster; Phoebe S. Leboy (2012), "The Matilda Effect in science: Awards and prizes in the US, 1990s and 2000s", Social Studies of Science, 42 (2): 307–320, doi:10.1177/0306312711435830
↑  Women scientists lose out on research prizes, Dan Vergano, USA Today, March 14, 2012
↑  http://garfield.library.upenn.edu/merton/matthewii.pdf
↑  Hagen, Joel (1996). Doing Biology. Glenview, IL: Harper Collins. pp. 37–46.
↑  "6 Women Scientists Who Were Snubbed Due to Sexism". נבדק ב-2015-10-04.
↑  "Nettie Maria Stevens (1861-1912) | The Embryo Project Encyclopedia". embryo.asu.edu. נבדק ב-2015-10-04.
↑  על צרעת, כימיה ואפקט מטילדה, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, ‏2019-03-08
בטא בזאב

| --- | --- |
   
 מיקומו של β בזאב בקבוצת זאב
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  זאב
 שמות נוספים:  HD 132058
 סוג:  ענק כחול
 בהירות נראית:  2.68
 סיווג ספקטרלי:  B2 III
 עלייה ישרה:  14ʰ 58ᵐ 31.925ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏02.27″ ‏08′ ‏43°‏- מילי-שניות קשת בשנה
 משך מחזור השתנות:  5 שעות, 34 דקות ו-5 שניות
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  2.67-
 מרחק:  383  שנות אור 117.43  פארסק
 רדיוס:  6.6 רדיוסי שמש
 מסה:  8.8 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי 1,000 מהשמש
 טמפרטורה:  23,800 K
 מהירות סיבוב:  130 קילומטר לשנייה
 גיל:  24.6 מיליון שנים
 מהירות רדיאלית:  −0.8±1 קילומטר לשנייה
 היסט:  8.52±0.18 אלפיות של שניות קשת
β בזאב הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים זאב עם בהירות נראית מדרגה 2.68. מיקומו הדרומי לא מאפשר לראותו מאירופה וככל הנראה משום כך הוא לא קיבל שם משלו בתרבות המערבית.
מאפיינים

β בזאב הוא ענק כחול עם סיווג ספקטרלי B2 III שנמצא במרחק של כ-383 שנות אור ממערכת השמש. מסתו גדולה למדי ומוערכת בקרוב ל-9 מסות שמש, רדיוסו כ-6.6 רדיוסי שמש והוא מאיר בעוצמה של פי 1,000 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הגבוהה, כ-23,800 קלווין, כמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא למעלה מפי 13,000 מעוצמת ההארה של השמש. בדומה לענקים כחולים אחרים, בהירותו של β בזאב משתנה מעט במחזוריות מורכבת המכילה מספר תדירויות ושהעיקרית שבהן היא של 5 שעות, 34 דקות ו-5 שניות, כלומר כ-4.31 מחזורים ביממה. עקב כך הוא מסווג כמשתנה β בקפאוס. למרות שגילו של הכוכב מוערך בפחות מ-25 מיליון שנים, הוא נמצא בשלב התפתחות מתקדם לאחר שסיים להתיך מימן להליום בליבתו, והוא נמצא בתהליך של התקררות והתנפחות בדרך להפוך לעל-ענק אדום.
במרחק זוויתי של כשני שלישים של מעלה ממזרח-צפון-מזרח ל-β בזאב נמצאת שארית סופרנובה, שמזוהה עם סופרנובה 1006. סופרנובה זו תועדה בכתבים מהתקופה והייתה ניתנת לצפייה גם ביום.