stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פהד אבו ח'דרה
פרסומיו > ביקורת

ארבע קטגוריות למשמעות בשירה – השירה של פהד אבו ח'דרה, 1993, (בשפה הערבית) - פרשנות לשירה המודרנית ויחסה למציאות החיצונית בעקבות כתיבתו של המשורר פאהד אבו חדרה, מאת אבראהים טאהא
הכרה

בשנת 1983 אבו ח'דרה זכה בפרס היצירה על שם ראש הממשלה לוי אשכול.
ראו גם

ג'ורג' קנאזע
אבראהים טאהא
חנא אבו חנא
לקריאה נוספת

סאלם ג’ובראן, העיתונות הערבית בישראל: תוצר של שינוי, זרז של שינוי. קשר, אוניברסיטת תל אביב, 1999, עע' 83–87.
הערות שוליים

↑  סאלם ג'ובראן, העתונות הערבית בישראל: תוצר של שינוי, זרז של שינוי, קשר 25, עמ' 86
↑  אבו ח'דרה פהד - לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית, באתר לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית, ‏1 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305349205171  LCCN: nr89011402  NTA: 074382551  SUDOC: 116369663  VIAF: 12518024   WorldCat (עם VIAF): 12518024
פנצינג

| --- | --- |
סמל פנצינגסמל פנצינג
 מדינה / טריטוריה:  אוסטריה אוסטריה
 מושל:  Michaela Schüchner
 שטח:  33.82 קמ"ר
 גובה:  238 מטרים
  ‑ הנקודה הגבוהה:  Schutzengelberg 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ברובע:  93,634 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  48°11′56″N 16°18′40″E﻿ / ﻿48.1989°N 16.3111°E﻿ / 48.1989; 16.3111 
 www.wien.gv.at/penzing/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פנזינג (בגרמנית: Penzing) הוא הרובע ה-14 של וינה ומורכב מהיישובים פנזינג, ברייטנזה, באומגרטן, הוטלדורף והדרסדורף-וידלינגאו. במערב הוא חולק גבול עם פורקרסדורף ומוארבאך. חלק גדול מהמחוז מורכב משטחים ירוקים, כולל פארק שטיינהוף, דהנהפארק וחלק מהווינרוואלד.
אתרים מרכזיים

אחוזת פוקס: אחוזה וסטודיו של הצייר ארנסט פוקס
בית החולים אוטו וגנר: בניין בית החולים שהוקם בשנים 1904 עד 1907 בשם Niederösterreichische Landes-Heil- und Pflegeanstalt für Nerven- und Geisteskranke 'Am Steinhof' ("מוסד לריפוי וטיפול ממלכתי של אוסטריה תחתית לחולים עצבניים ונפשיים Am Steinhof "). בתכנון השתתף אדריכל היוגנדשטיל המפורסם אוטו וגנר. המתחם כולל את כנסיית סטנהוף, תיאטרון יוגנדסטיל (Jugendstiltheater) ואתר הנצחה לפשעי הנאצים ברפואה.
פורמנהאוס: הבניין העתיק ביותר שעדיין קיים במערב וינה עם אולם פרסקו בארוק.
ווסטסטדיום : אצטדיון הבית של קבוצת הכדורגל ראפיד וינה.
פיגואה ז'אנג

| --- | --- |
 
 מאסטר ג'ואו ג'ינג שואן מדגים את התרגיל 'דאן פי'
 ארץ מקור:  הרפובליקה העממית של סין  סין, מחוז חביי
 תאריך ייסוד:  לא ידועה.
 מייסד:  לא ידוע.
 סגנון:  הכאה, הטלות
 ספורט אולימפי:  לא
פי גואה ג'אנג היא אמנות לחימה מסורתית שמקורה במחוז חביי בצפון סין. היא מאופיינת בהכאה באמצעות שימוש במכניזם 'ידיים כבדות' (בדומה ל-טונג ביי צ'ואן), בתנועות מתפתלות ומתפרצות של כל הגוף ושל עמוד השדרה, ובחתירה עקשנית למגע עם היריב וניסיון 'לעבור דרכו', תוך שימוש בכל הגוף כ-שוט. שם אחר לאמנות הוא "פי גואה צ'ואן" (劈掛拳; אגרוף פי גואה), אך השם המקובל יותר הוא פי גואה ג'אנג (劈掛掌; כף-היד (של) פי גואה), משום שבאמנות מרבית טכניקות ההכאה משתמשות בכף יד פתוחה, ולא באגרוף קמוץ. נוסף, בדומה ל-שינג אי צ'ואן ו-בה ג'י צ'ואן, שואף המתרגל בפיגואה  להיות מסוגל להכות ביריב עם מרבית חלקי גופו.
היסטוריה

היסטוריונים ומורים מסוימים (כגון ליו יון-צ'יאו המנוח) מעריכים כי בעבר, פיגואה ג'אנג ואמנות לחימה נוספת, בה ג'י צ'ואן, היו אמנות אחת. כחלק מטענה זו, נאמר כי וו ג'ונג (吳鍾; ‏1712-1802), הידוע בתור האדם הראשון שתרגל בה ג'י צ'ואן, הוא גם מפתחה של פי גואה. כיום אמנויות אלה נלמדות בנפרד, אך משום שמאפייניהן משלימים זה את זה (פיגואה מתמחה בלחימה בטווחים בינוניים-ארוכים, ואילו בה-ג'י בלחימה בטווחים בינוניים-קצרים), מורים רבים נוהגים ללמוד וללמד אמנויות אלה יחדיו. אין הדבר הכרח אמנם, אלא רק העדפה של מורים מסוימים. כמו כן, אין בכך כדי לגרוע מיכולת הלחימה של פיגואה בטווחים קצרים, או של בה ג'י צ'ואן בטווחים ארוכים.
מרבית ההיסטוריה של פיגואה אינה ידועה כיום במערב, אם כי סביר שתועדה בסין רבתי ותיחשף יותר בשנים הקרובות, עם התהליך הטבעי של תרגום טקסטים סיניים קלאסיים של אמנויות לחימה לאנגלית. ההנחה היא כי פיגואה היא סגנון עתיק למדי, שייתכן ואף קדם לתקופתו של וו ג'ונג, משום שסגנונות בעלי שמות כמו "פי גואה" ו-"טונג ביי" קיימים כבר בטקסטים סיניים בני מאות רבות של שנים. עם זאת, לא ניתן לאשש כי הסגנונות שנקראו כך בעבר הם אכן הסגנונות המתורגלים כיום, ואין זה יוצא דופן בתרבות הסינית ששם של סגנון לחימה עתיק אומץ בעת היותר מודרנית על ידי סגנון אחר.
ככל הידוע במערב נכון לעתה, ניתן לאתר את שורשי מרבית הפיגואה המתורגלת כיום לשני מאסטרים - גואו צ'אנגשאנג (1896-1967) ו-מא יינגטו (1898-1956). שני המורים הללו היו חברים, וכבר טרם הכירו היה לשניהם ידע קודם בפיגואה ו-טונג ביי צ'ואן. בשנות העשרים המאוחרות ובשנות השלושים של המאה ה-20, עמלו שני המורים הללו יחדיו על שיפור שתי האמנויות על ידי הוספת השפעות הדדיות. גואו צ'אנגשאנג המשיך ללמד פיגואה בגרסתה המשופרת, ואילו מאסטר מא יינגטו העביר דרך משפחתו שיטה שהיא שילוב של שתי האמנויות, הידועה כיום בשם סגנון הטונג-בי של משפחת מא. בעת שגואו צ'אנגשאנג עמל על שיפור האמנות, הוא הוסיף לה ארבע סדרות של ארבעה כלי נשק שונים, שלא היו קשורים אליה במקור. סדרות אלה, מצידן, קיבלו תוספת והשפעה משמעותית ממכניקת הגוף המקורית של פי גואה. ארבעת הכלי הנשק האמורים הם:
1. דאו (חרב סינית מעוקלת).
2. מיאו דאו (חרב דו-ידנית ארוכה במיוחד, אשר היוותה מקור השראה ליצירת הקטאנה היפנית).
3. פאנג מון גון ("מקל השד המשוגע";  מקל בגובה הגבות של מתרגלו).
4. חיי חו ביאן ("שוט הטיגריס השחור"; מקל-שוט ייחודי וייעודי עם חריצים בו שנועדו ללכידת כלי נשק אחרים).
זרמים של פיגואה ז'אנג

אלו הם הזרמים המרכזיים של פיגואה שהגיעו למערב:
פיגואה המתורגלת כספורט אמנותי, כחלק מה-וו-שו המודרני. זהו הזרם הנפוץ והמוכר ביותר של האמנות, בסין וברחבי העולם.
הזרם השייך לבית הספר של מאסטר ליו יון צ'יאו המנוח, אשר לימד בטאיוואן.  תלמידיו ותלמידי תלמידיו מלמדים בארצות הברית (כגון אדם סו ו-טוני יאנג), בטאיוואן ובאירופה. זרם זה מושפע מאוד מה-בה ג'י צ'ואן שנלמד אליו במקביל.
הזרם השייך לבית הספר שאנג וו ג'אי של מאסטר ג'ואו ג'ינג שואן מן העיר טיאנג'ין. זרם זה מקורו ישירות מהפיגואה של גואו צ'אנגשאנג. תלמידיו של מאסטר ג'ואו הם ישראלים, אך נכון לעתה איש מהם לא מלמד את האמנות.
בנוסף לזרמים אלה, ישנם גם עוד כמה זרמים של האמנות אשר מתורגלים בסין. חלקם הגיעו מגואו צ'אנגשאנג והושפעו מטונג ביי, ואחרים מייצגים גרסאות מוקדמות יותר של פיגואה, טרם עברה האמנות השפעה זו. למרות שפיגואה אינה אמנות 'נדירה', ביחס לאמנויות לחימה אחרות ונכון לתחילת המאה ה-21, אין לה מתרגלים רבים בסין או במערב.
חומר הלימוד באמנות ומאפייניו

בדומה ל-שינג אי צ'ואן, בפיגואה הדגש הוא על תרגול תנועות בסיס מבודדות, כאשר כל תנועה מתורגלת זמן רב בפני עצמה. בניגוד לאמנויות מסוימות אחרות, בפיגואה כל התנועות מיועדות ליישום לחימתי ישיר.
בזרם הטיאנג'ינאי של מאסטר ג'ואו ג'ינג שואן, האמנות נלמדת בשלבים הבאים:
1. תרגילי טרום-בסיס וחימום.
2. תרגול 12 ידיים בסיסיות - קומבינציות בסיס, ולכל אחת מהן כמה וריאציות.
3. תרגול 3-5 סדרות תנועה (קאטות) ארוכות ומורכבות במיוחד.
4. תרגול ארבעת כלי הנשק:  דאו, מיאו דאו, פאנג מו גון וחיי חו ביאן.
בזרם  הטאיוואני (של ליו יון צ'יאו) מושם יותר דגש על תרגול סדרות (על חשבון תרגול תנועות בודדות). התכנים הנלמדים בזרם זה הם:
1. ארבעה תרגילי חימום.
2. תרגול 8 תנועות בסיס.
3. שלוש סדרות המקשרות את תנועות הבסיס.
4. שני כלי נשק - פאנג מון גון וחרב (דאו) כפולה.
ב-וו-שו המודרני התרגול הוא של סדרות בלבד, למטרות תחרות אסתטית. רמת האתלטיות הנדרשת גבוהה מזו שבזרמים אחרים.
בזרמים המסורתיים של פיגואה העוסקים בלחימה, יש לעיתים קרובות תרגול של יד ברזל ו\או חולצת ברזל, אשר נועדים לחיזוק הגוף כדי שיוכל לעמוד בעוצמת ההכאה שלו ובמכות המונחתות עליו.
בתרבות הפופולרית

התנועות המעגליות הפתוחות והגדולות המתורגלות לעיתים קרובות ב-פיגואה משוות לה מראה חינני למדי. אף שכל התנועות באמנות נועדו ליישום לחימתי ישיר, המתבונן מן הצד אשר אין לו רקע בתחום אמנויות הלחימה עשוי בקלות לטעות ולחשוב כי מדובר בסוג של ריקוד. עובדה זו לא נעלמה מעיני הממשלה הסינית הקומוניסטית. בשנות ה-50 של המאה העשרים, אותה ממשלה שאפה למתן את התרגול הלחימתי של אמנויות הלחימה הסיניות, ולעשות להן 'סטנדריזציה לאומנית'. כחלק מתהליך זה, נלקחו סדרות (קאטות) רבות מאוד ממגוון רב של אמנויות לחימה סיניות, ושונו כך שיהוו מעין 'ריקוד ספורטיבי-אמנותי' בעל אלמנט תחרותי ואסתטי מן המעלה הראשונה. התוצר של תהליך היסטורי זה היה ה-וו-שו המודרני. יופייה הטבעי של פיגואה לא חמק מעיניהם של אותם פקידי ממשל, וסדרות מאמנות לחימה זו הפכו מאוד פופולריות בוו-שו המודרני. עם זאת, כחלק מאותו תהליך, אותן סדרות אימצו מאפייני תנועה מוגזמים, ואיבדו לחלוטין כל רובד של איכות לחימתית - אם בצורת הנעת הגוף, או בכוונה ליישום תנועות לצורכי לחימה, וכיוצא באלה. הפיגואה המסורתית לא עברה את העיבוד האמור, ושימרה את טיבה המקורי בקרב המורים הרציניים יותר.
בעקבות הפופולריות הגואה של הסדרות של פיגואה ב-וו-שו המודרני, סגנון זה הפך מאוד מוכר ברחבי העולם. אף על פי שרוב האנשים (כולל בסין רבתי) אינם מסוגלים לנקוב בשמו של הסגנון כאשר הם רואים אותו, כל מי שהשקיע זמן מה בצפייה בסרטים וסרטונים הנוגעים לאמנויות לחימה סיניות, וודאי שנתקל באדפטציה המודרנית של סגנון זה בשלב כלשהו. תופעה זו ניכרת, בין השאר, בכך שמשחקי מחשב וקונסולות רבים המדמים קרבות, כגון סדרות המשחקים טקן (Tekken) ו-דד אור אלייב (Dead or Alive) כללו דמויות לבחירת השחקן אשר שילבו בלחימתן תנועות שמקורן בפיגואה, כפי שזו מיוצגת בוו-שו המודרני.
בישראל

נכון לשנת 2014, כל המתרגלים את האמנות בישראל הם תלמידיו של מאסטר ג'ואו ג'ינג שואן, או של שיפו יונתן בלושטיין (אשר הוא עצמו תלמידו של מאסטר ג'ואו, ונחשב נכד-גונגפו שלו תחת ניצן אורן).
אמנויות דומות

פי גואה היא אחת ממספר מצומצם של אמנויות לחימה העושות שימוש במגנוני הכאה דומים לשלה, ובין השאר ב-'ידיים כבדות'. אמנויות נוספות החולקות טכניקות ומכניקת גוף דומה הן:  טונג ביי צ'ואן, צ'וי לי פוט ו-לאמה פאי (עגור לבן טיבטי).
הערות שוליים

↑  Bajimen
↑  Wu Zhong - Wu Family BajiQuan
↑  http://www.bajimen.com/index.php?page=pigua
↑  Taiping Institute Home
↑  Ma Ying tu | Masters of the IMA
↑  The Legacy of Grandmaster Liu Yun Qiao
↑  Home
↑  Pi gua zhang 1
↑  Modern Wushu
| אמנויות לחימה |
| --- | --- | --- |
| אמנויות לחימה סיניות | וו-שו • באג'י צ'ואן • בה גואה ג'אנג • וינג צ'ון • שינג אי צ'ואן • קונג פו גמל שלמה דרומי • טאי ג'י צ'ואן • אגרוף ארוך • אגרוף שאולין • אגרוף שיכור • אי צ'ואן • ג'ין גאנג בה שי • גמל שלמה צפוני • הונג גאר • טאן טוי • טונג ביי צ'ואן • יין-יאנג בה פאן ז'אנג • ליו חה בה פה • מיזונג אי • עגור לבן פוג'יאני • פאק מיי • פנגיי-נון • פיגואה ז'אנג • צ'ואו ג'יאו • שוואי ג'יאו • סאנדה (ספורט) |  |
| אמנויות לחימה יפניות | איאיידו • אייקידו • ג'ו ג'וטסו • ג'ודו • גנדאי בודו • נין ג'וטסו • סומו • שוטוקאן • שיטוריו • קיוקושינקאי • קיודו • קנדו • שורינג'י קמפו • קיק-בוקסינג יפני • שוט-בוקסינג • טנשין שודן קאטורי שינטו ריו |  |
| אוקינוואיות | קראטה • גוג'ו ריו • וויצ'י ריו • שוריי-ריו • שורין-ריו • ריוקיו קמפו • קובודו אוקינאווי |  |
| קוריאניות | הפקידו • טאקוונדו • טאי קיון • טאנג סו דו • טוקונג • סון קואן מו • קוק סול וון |  |
| הודיות | קאלרי-פאיאט • אדיטאדה • אמנויות לחימה הודיות • עגור לבן טיבטי |  |
| טיבטיות | עגור לבן טיבטי |  |
| פיליפיניות | ארניס • יו-יאן |  |
| תאילנדיות | אגרוף תאילנדי |  |
| קמבודיות | פראדאל סראי |  |
| בורמזיות | לאטוואי |  |
| לאוסיות | אגרוף לאוסי |  |
| אירופאיות | היאבקות בסגנון יווני-רומי • פאנקרטיון • סבאט • ברטיטסו • אמנויות לחימה אירופיות היסטוריות |  |
| רוסיות | סיסטמה • סמבו • קיק-בוקסינג רוסי |  |
| ארצות הברית | היאבקות מקצועית • ג'יט קון דו • וו-ווי גונג-פו • קנפו אמריקאי • קג'וקנבו • קיק-בוקסינג אמריקאי |  |
| ברזילאיות | ג'ו ג'יטסו ברזילאי • קפואירה • ואלה טודו |  |
| ישראליות | אייקי • דניס הישרדות • קרב מגן ישראלי • קרב מגע • קרב פנים אל פנים |  |
| טורקיות | היאבקות בשמן |  |
| אחרות | אגרוף • סיף • קיקבוקס • היאבקות • אמנויות לחימה משולבות (MMA) • גראפלינג • ספורט לחימה |  |
פומפיזול

|  נתונים כימיים |
| --- | --- |
 מסה מולרית:  82.053 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C 
 מזהים
 קוד ATC:  V03AB34 
 מספר CAS:  7554-65-6
 PubChem:  3406
 ChemSpider:  3289
 
פומפיזול או בשמו הכימי 4 methylpyrazole) היא תרופה מסוג אנטידוט שניתנת במקרה של הרעלת מתנול או אתילן גליקול. משתמשים בו לבד או ביחד עם המודיאליזה.
בטמפרטורת החדר הוא נוזל שצבעו צהבהב. הוא מסיס במים ובאתנול.
שימוש רפואי

פומפיזול ניתן בזריקה והוא מעכב תחרותי של האנזים אלכוהול דהידרוגנז (alcohol dehydrogenase) אשר נמצא בכבד. לאנזים זה תפקיד ראשי במטבוליזם של אתילן גליקול ומתנול.
האנזים הופך את המתנול לפורמאלדהיד ( formaldehyde). בעזרת אנזים נוסף בשם פורמאלדהיד דהידרוגנאז (formaldehyde dehydrogenase) הפורמאלדהיד הופך לחומצה פורמית (formnic acid) שגורמת לחמצת מטבולית והפרעות בראייה.
המטבוליטים הרעילים של אתילן גליקול אחראיים גם כן לחמצת מטבולית ולנזק כלייתי.
פומפיזול מונע את פעילות האנזים אלכוהול דהידרוגנאז ועל כן מאט את יצירת המטבוליטים הרעילים מהמתנול ומהאתילן גליקול.
באופן כזה, הכבד מעבד את המטבוליטים הרעילים ומפרישם, הם לא נאגרים ברקמות הגוף וכך נמנע הנזק.
ככל שנותנים פומפיזול סמוך יותר למועד החשיפה למתנול או לאתילן גליקול כך הוא יותר יעיל.
לא מומלץ לצרוך אלכוהול (אתנול) בזמן הטיפול התרופתי עם פומפיזול. אתנול רעיל בריכוזים גבוהים, האנזים אלכוהול דהידרוגנאז אחראי גם למטבוליזם של האתנול, עיכוב פעילות האנזים תביא להצטברות אתנול ועליה בריכוזו עד כדי סכנת הרעלה גם אם נצרך בכמויות קטנות.
תופעות לוואי

תופעות הלוואי השכיחות הן כאב ראש, בחילה, סחרחורות, תחושת נמנום מוגברת וטעם מתכתי בפה.
באחוז קטן של האוכלוסייה הוא עלול לגרום לתופעות לוואי נוספות כגון:
כאבי בטן, חום, כשל באיברים, כאב בזמן הזריקה, דלקת באזור הזריקה.
מערכת קרדיוואסקולרית- סינוס ברדיקרדיה, טכיקרדיה, דלקת של הוריד (phlebitis), שוק, לחץ דם נמוך.
מערכת העיכול- קשיי עיכול, שלשול, ירידה בתיאבון
מערכת הדם והלימפה- היפראאוזינופיליה, לימפנגיטיס, קרישה תוך כלית מפושטת, אנמיה
מערכת העצבים- תחושת שכרות, ורטיגו, ניסטגמוס, חרדה
עור- עלול לגרום לפריחה
ספיגה ופיזור

הפומפיזול מתפזר במהירות במים, שנפח הפיזור שלו (VD ) הוא בין 1.02-0.6 ליטר לקילוגרם.
הריכוז התרפויטי שלו הוא בין 8.2 ל-24.6 מ"ג לליטר. שיא הריכוז בגוף יהיה שעה עד שעתיים לאחר נטילת התרופה דרך הפה.
מטבוליזם והפרשה

הסינון המטבולי העיקרי נעשה בכבד (כ-% 85-80 מכמות התרופה בגוף).
פנצנלה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  סלט, סלט לחם 
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  לחם, עגבנייה 
 
פנצנלה
פַּנְצָנֶלָּה (באיטלקית: Panzanella) הוא סלט מהמטבח האיטלקי שמקורו בעיר פירנצה שבטוסקנה. הסלט מכיל עגבניות ולחם יבש, וכן לעיתים גם בצלים ובזיליקום. הסלט מתובל ברוטב שמן זית וחומץ.
הסלט מוזכר בשיריו של המשורר האיטלקי ברונצינו מהמאה ה-16 - המתאר סלט מלפפונים ובצל המוגשים על לחם יחד עם שמן זית וחומץ. בעבר התבסס הסלט על בצל ולחם, ורק בראשית המאה ה-20 נוספו לסלט עגבניות (מתכון זה מופיע בספר משנת 1928 - "Le vie d'Italia"). סלט זה מקורו במטבח העניים ופשוטי העם - כשהוא מנצל ירקות זולים ולחם שהתייבש.
כיום מקובל להשתמש בלחם יבש אשר הורטב במים ונסחט, עגבניות, מלפפונים, שמן זית וחומץ על מנת להכין את הסלט. לעיתים הסלט כולל גם גבינת מוצרלה, חסה, זיתים, צלפים, סלרי, אנצ'ובי, גזרים, בצל אדום, טונה, פטרוזיליה, ומנטה.
ראו גם

פטוש
לחם אבוד
רוטב לחם
פומפיי (עיר מודרנית)

פומפיי (באיטלקית: Pompei) היא עיר בנפת נאפולי שבמחוז קמפניה, איטליה. פומפיי היא מוקד תיירותי בעיקר בזכות שרידי העיר הרומית העתיקה פומפיי הסמוכים לה.
היסטוריה > פומפיי העתיקה

העיר פומפיי העתיקה נוסדה במאה ה-7 לפנה"ס על ידי האוסקאנים. במאה ה-5 הסאמניטים כבשו את העיר והביאו עמם שגשוג. במאה הרביעית לפנה"ס הוכפפה העיר לשלטון הרומי. במלחמה הפונית השנייה הייתה פומפיי אחד הערים האחרונות שנשארו נאמנות לרומא, אך במלחמת בעלות הברית מרדה נגד הרומאים יחד עם עוד ערים איטלקיות, ולאחר שכבשו הרומאים את העיר נולה, פומפיי נכנעה סופית לשלטון הרומי.
בפברואר בשנת 62 פקדה את העיר רעידת אדמה הרסנית המוערכת במגניטודה 7.5 וגרמה נזק רב לעיר. מקץ 17 שנים לרעידה, ב-24 באוגוסט 79 הר הגעש וזוב התפרץ והחריב את העיר.
היסטוריה > כיום

פומפיי המודרנית נוסדה בשנת 1891 לאחר בניית כנסיית מרי הבתולה המבורכת מרוסריו.
אתרים

העיר מפורסמת בראש ובראשונה בזכות שרידי העיר העתיקה פומפיי. בעיר המודרנית נמצא מקדש גבירתנו מפומפיי המוקדש למרי המבורכת מרוסריו.
ערים תאומות

איטליה לטיאנו, איטליה
ספרד טרגונה, ספרד
הרפובליקה העממית של סין שיאן, הרפובליקה העממית של סין
קוריאה הדרומית גיאונג'יו, קוריאה הדרומית
הרפובליקה העממית של סין ליג'יאנג, הרפובליקה העממית של סין
עונת 1961/1962 ב-NBA

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  19 באוקטובר 1961
 תאריך סיום:  18 באפריל 1962
 מספר קבוצות:  9
 מספר משחקים לקבוצה:  80
 דראפט 1961
 בחירה ראשונה:  וולט בלאמי
 על ידי:  שיקגו פקרס
 העונה הסדירה
 המאזן הטוב ביותר:  בוסטון סלטיקס
 MVP של העונה הסדירה:  ביל ראסל (בוסטון סלטיקס)
 מלך הסלים:  וילט צ'מברלין (פילדלפיה ווריורס)
 הפלייאוף
 אלופת המזרח:  בוסטון סלטיקס
 אלופת המערב:  לוס אנג'לס לייקרס
 סדרת הגמר
 אלופה:  בוסטון סלטיקס
 MVP של סדרת הגמר:  לא נבחר
 → 1960/19611962/1963 ←
 
עונת 1961/1962 היא העונה ה-16 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה הרביעית ברציפות והחמישית בסך הכול של בוסטון סלטיקס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 4-3. זוהי האליפות הרביעית של הסלטיקס מתוך רצף של 8 אליפויות רצופות. בתואר ה-MVP של העונה הסדירה זכה בפעם השלישית ביל ראסל מהסלטיקס, לאחר שרשם ממוצעים של 18.9 נקודות ו-23.6 ריבאונדים למשחק והוביל את קבוצתו למאזן הטוב בליגה (60-20).
וילט צ'מברלין מקבוצת פילדלפיה ווריורס סיים את העונה עם ממוצע הנקודות הגבוה בתולדות ה-NBA כשקלע 50.4 נקודות למשחק, ובנוסף הוביל את הליגה באותה עונה עם 25.7 ריבאונדים למשחק. ב-2 במרץ 1962 קבע צ'מברלין שיא NBA במשחק בין הווריורס לניו יורק ניקס בו קלע 100 נקודות. משחק 100 הנקודות של וילט צ'מברלין נחשב לאחד ממשחקי הכדורסל הגדולים בתולדות ליגת ה-NBA. הווריורס ניצחו במשחק בתוצאה 169-147 ובכך קבעו שיא נקודות למשחק אחד על ידי שתי הקבוצות, אולם מה שזכור יותר מהמשחק הזה היה 100 הנקודות שקלע צ'מברלין - שיא הנקודות לשחקן במשחק יחיד ב-NBA, שלא נשבר עד היום (נכון ל-2024).
שחקן נוסף שהציג עונה היסטורית הוא אוסקר רוברטסון מקבוצת סינסינטי רויאלס, שהעמיד לאורך העונה ממוצע של טריפל דאבל - 30.8 נקודות, 12.5 ריבאונדים ו-11.4 אסיסטים למשחק. הישג זה הושווה בעונת 2016/2017, לאחר 55 שנים, על ידי ראסל וסטברוק.
בתחילת העונה הצטרפה ל-NBA קבוצת שיקגו פקרס, והגדילה את מספר קבוצות הליגה לתשעה בסך הכול.
דראפט 1961

דראפט ה-NBA בעונה זו התקיים ב-27 במרץ 1961 בעיר ניו יורק. בבחירה הראשונה בחרה שיקגו פקרס את וולט בלאמי, שנבחר להשתתף במשחק האולסטאר כבר בעונת הרוקי. בעונתו הראשונה בליגה קלע בלאמי 31.6 נקודות והוריד 19.0 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לרוקי השנה ב-NBA. מלבד בלאמי נבחרו בדראפט 1961 עוד שלושה שחקני אולסטאר: טום משרי (בחירה שביעית), דון קוג'יס (21) וביל ברידג'ס (32).
להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך 15 סיבובים):
| מקרא |
| --- | --- |
: מסמל שחקן שנבחר להיכל התהילה של הכדורסל
: מסמל שחקן שנבחר למשחק האולסטאר ולאחת מחמישיות העונה
: מסמל שחקן שנבחר למשחק האולסטאר בלבד
: מסמל שחקן שנבחר לאחת מחמישיות העונה
: מסמל שחקן שלא שיחק מעולם בליגה
| סיבוב ראשון> מספר בחירה | סיבוב ראשון> שם | סיבוב ראשון> מדינה | סיבוב ראשון> מכללה/קבוצה | סיבוב ראשון> קבוצה בוחרת |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | וולט בלאמי | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת אינדיאנה | שיקגו פקרס |
| 2 | טום סטית' | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת סנט בונבנטור | ניו יורק ניקס |
| 3 | לארי זיגפריד | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת המדינה של אוהיו | סינסינטי רויאלס |
| 4 | ריי סקוט | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת פורטלנד | דטרויט פיסטונס |
| 5 | ויין ייטס | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת המדינה של ממפיס | לוס אנג'לס לייקרס |
| 6 | בן וורלי | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת המדינה של טנסי | סירקיוז נשיונלס |
| 7 | טום משרי | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת סנט מרי | פילדלפיה ווריורס |
| 8 | קליאו היל | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת המדינה של וינסטון סיילם | סנט לואיס הוקס |
| 9 | גארי פיליפס | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת יוסטון | בוסטון סלטיקס |
אולסטאר

משחק האולסטאר בעונה זו נערך ב-16 בינואר 1962 בסנט לואיס, מיזורי.
המאמנים במשחק היו רד אאורבך מבוסטון סלטיקס ופרד שאוס מלוס אנג'לס לייקרס. חמישיית המזרח כללה את בוב קוזי, ריצ'י גוארין, טום היינסון, דולף שייז ווילט צ'מברלין, וחמישיית המערב כללה את אוסקר רוברטסון, ג'רי וסט, אלג'ין ביילור, בוב פטיט ווולט בלאמי. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המערב בתוצאה 150-130, ובתואר ה-MVP של משחק האולסטאר זכה בוב פטיט שקלע 25 נקודות והוריד 27 ריבאונדים.
טבלת העונה הסדירה

| מזרח> # | מזרח> קבוצה | מזרח> ניצחונות | מזרח> הפסדים | מזרח> אחוז ניצחונות | מזרח> פער מהמובילה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | בוסטון סלטיקס* | 60 | 20 | .750 | – |
| 2 | פילדלפיה ווריורס* | 49 | 31 | .613 | 11 |
| 3 | סירקיוז נשיונלס* | 41 | 39 | .513 | 19 |
| 4 | ניו יורק ניקס | 29 | 51 | .363 | 31 |
| מערב> # | מערב> קבוצה | מערב> ניצחונות | מערב> הפסדים | מערב> אחוז ניצחונות | מערב> פער מהמובילה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | לוס אנג'לס לייקרס* | 54 | 26 | .675 | – |
| 2 | סינסינטי רויאלס* | 43 | 37 | .538 | 11 |
| 3 | דטרויט פיסטונס* | 37 | 43 | .463 | 17 |
| 4 | סנט לואיס הוקס | 29 | 51 | .363 | 25 |
| 5 | שיקגו פקרס | 18 | 62 | .225 | 36 |
‏*כוכבית מסמנת קבוצה שהעפילה לפלייאוף.
מובילי הקטגוריות הסטטיסטיות

| קטגוריה | שחקן | קבוצה | ערך |
| --- | --- | --- | --- |
| נקודות למשחק | וילט צ'מברלין | פילדלפיה ווריורס | 50.4 |
| ריבאונדים למשחק | וילט צ'מברלין | פילדלפיה ווריורס | 25.6 |
| אסיסטים למשחק | אוסקר רוברטסון | סינסינטי רויאלס | 11.4 |
| אחוזים מהשדה | וולט בלאמי | פילדלפיה ווריורס | 51.9% |
| אחוזים מקו העונשין | דולף שייז | סירקיוז נשיונלס | 89.7% |
| נקודות מדד | וילט צ'מברלין | פילדלפיה ווריורס | 31.7 |
פרסים

MVP של העונה הסדירה - ביל ראסל, בוסטון סלטיקס
רוקי השנה - וולט בלאמי, שיקגו פקרס
פרסים > חמישיות העונה

| החמישייה הראשונה | החמישייה השנייה |
| --- | --- |


אוסקר רוברטסון (סינסינטי רויאלס): בוב קוזי (בוסטון סלטיקס)
ג'רי וסט (לוס אנג'לס לייקרס): ריצ'י גוארין (ניו יורק ניקס)
אלג'ין ביילור (לוס אנג'לס לייקרס): ג'ק טוויימן (סינסינטי רויאלס)
בוב פטיט (סנט לואיס הוקס): טום היינסון (בוסטון סלטיקס)
וילט צ'מברלין (פילדלפיה ווריורס): ביל ראסל (בוסטון סלטיקס)
פלייאוף 1962

סגל האלופה, בוסטון סלטיקס: ביל ראסל, בוב קוזי, סם ג'ונס, טום היינסון, סאץ' סנדרס, קיי. סי. ג'ונס, פרנק רמזי, ג'ים לוסקוטוף, קארל בראון, גארי פיליפס וג'ין גוארילה.
מאמן ראשי: רד אאורבך.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | חצי גמר אזורי | חצי גמר אזורי |  |  | גמר אזורי | גמר אזורי |  |  | גמר ה-NBA | גמר ה-NBA |
:  
|  | מזרח | מזרח |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  | מזרח | מזרח |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |  (1) בוסטון סלטיקס |  4 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  (1) בוסטון סלטיקס |  4 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  (2) פילדלפיה ווריורס |  3 |   |   |  |  |
|  |  (2) פילדלפיה ווריורס |  3 |   |   |  (2) פילדלפיה ווריורס |  3 |   |   |  |  |
|  |  (2) פילדלפיה ווריורס |  3 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  (3) סירקיוז נשיונלס |  2 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  (3) סירקיוז נשיונלס |  2 |   |   |  |  |   |   |  (1) בוסטון סלטיקס |  4 |
|  | מערב | מערב |   |   |  |  |   |   |  (1) בוסטון סלטיקס |  4 |
|  | מערב | מערב |   |   |  |  |   |   |  (1) לוס אנג'לס לייקרס |  3 |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |  (1) לוס אנג'לס לייקרס |  3 |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |  (1) לוס אנג'לס לייקרס |  4 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  (1) לוס אנג'לס לייקרס |  4 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  (3) דטרויט פיסטונס |  2 |   |   |  |  |
|  |  (2) סינסינטי רויאלס |  1 |   |   |  (3) דטרויט פיסטונס |  2 |   |   |  |  |
|  |  (2) סינסינטי רויאלס |  1 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  (3) דטרויט פיסטונס |  3 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  (3) דטרויט פיסטונס |  3 |   |   |  |  |   |   |  |  |