stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משיח שקר
ביהדות > ביהדות אירופה > יעקב פרנק

נולד בעיירה קורולובקה שבפודוליה למשפחה משרידי השבתאים, והיה סוחר באריג טקסטיל ואבנים יקרות. בין השנים 1752–1755 חי באיזמיר ובסלוניקי, בהן הפך למרכז תנועת השבתאים הנסתרים דונמה. בשנים אלו החל פרנק "להתנבא" וטען שהוא גלגולו של שבתי צבי, וכן שהוא המשיח.
במשך כמה שנים פרנק ואנשיו הוחרמו על ידי רבני אירופה, ואילו הפרנקיסטים נאלצו לברוח, פנו אל הכנסייה והצהירו על רצונם להתנצר, ולערוך ויכוחים עם היהודים. בסוף הוויכוח הראשון, פסק הבישוף כי דתם של הפרנקיסטים נוטה לעיקרי הנצרות, ולכן יש להלקות את המתנפלים על הפרנקיסטים בלנצקורון (כיום: זריצ'נקה), לקנוס את הקהילה, ולשרוף את ספרי התלמוד בפודוליה. ובסוף הוויכוח השני, קבעה הכנסייה כי עלילת הדם לא אומתה, אולם הפרנקיסטים ניצחו בוויכוח, וכאלף מבני הכת התנצרו בטקסים פומביים. פרנק עצמו התנצר בטקס חגיגי בוורשה, במעמד מלך פולין, אוגוסט השלישי, ששימש סנדקו.
ואולם, תוך שבועות בודדים בלבד התברר לכנסייה כי התנצרותו של פרנק הייתה מן השפה ולחוץ, וכי בסתר ממשיכים בני הכת בפולחניהם המיוחדים, כמו התייחסותם אל פרנק כמשיח וכאל, והפניית תפילותיהם אליו. פרנק נעצר בידי האינקוויזיציה של ורשה, והוגלה למעצר במנזר בעיר צ'נסטוחובה, שם שהה שלוש עשרה שנה.
פרנק שוחרר בסוף 1772, בעקבות כיבוש הרוסים את צ'נסטוחובה ושחרור כל האסירים הפולנים, כולל אותו. לאחר נדודים של מספר שנים השתקעו פרנק וחצרו באופנבך על המיין הסמוכה לפרנקפורט שבגרמניה. הוא רכש את ארמונו המפואר של הנסיך, וכינה עצמו "ברון פון אופנבך". באופנבך הגיעה חצרו של פרנק לשיאה ושימשה מרכז לכל הריכוזים הפרנקיסטיים באירופה. מקובל להעריך כי תמכו בה כמה אלפי בתי-אב. בזמן שהותו בפרנקפורט קשרה כת הפרנקיסטים קשרים עם משפחת רוטשילד ועם המסדר הישועי "האילומינטי הבווארי" שהתבסס באותם ימים בפרנקפורט.
כת הפרנקיסטים כללה פולחן מופעי ראווה כמו-צבאיים, עיסוק מרובה בקבלה, פריצות מינית בנימוקים קבליים, התרת איסורים הלכתיים, וכלפי חוץ - דבקות מוחלטת בנצרות הקתולית. פרנק האמין שהוא נציגו של האל, שיביא לגאולה ולשם כך עליו לבטל את חוקי התורה הקיימים, בעיקר בתחום איסורי העריות.
לאחר מותו בשנת 1791 השתלבו הפרנקיסטים בציבור הנוצרי.
בנצרות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בין משיחי שקר המוגדרים ככאלו על ידי הכנסייה הנוצרית:
שמעון הקוסם
נתנאל השומרוני(אנ')
טאנכלם מאנטוורפן
אן-לי(אנ')
ברנרד מילר(אנ')
באסלאם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
באסלאם, נפוצה האמונה כי סמוך לבואו של המהדי, תופיע דמות שכינוייה דג'אל, והוא משיח השקר שעתיד להופיע ולגרום לכל העולם לסגוד לו. על פי האמונה המוסלמית, דג'אל יעבור מעיר לעיר וינסה להסית את כל תושביה, אך יימנע מלהיכנס למכה ולמדינה.
משיחי שקר היסטוריים באמונה האסלאמית הם אלו שהכריזו על עצמם כמהדי, בהם:
מוחמד ג'ונפורי (אנ')
עלי מוחמד שיראזי, הבאב
מוחמד אחמד ("המהדי המשוגע")
ראו גם

נביא שקר
סינדרום ירושלים
לקריאה נוספת

יעקב וינשל, פרשיות עלומות בתולדותינו, הוצאת "אברהם", תל אביב, תשל"ג-1973.
בנימין שלמה המבורגר, משיחי השקר ומתנגדיהם, הוצאת מכון מורשת אשכנז, בני ברק תשס"ט
הערות שוליים

↑  כמו במקרה של שבתאי צבי - להלן
↑  הרמב"ם על בר כוכבא - להלן
↑  ראו ערך: משיח
↑  "ואם לא הצליח עד כה, או נהרג - בידוע שאינו זה שהבטיחה עליו תורה, והרי הוא ככל מלכי בית דויד השלמים הכשרים שמתו", משנה תורה לרמב"ם, הלכות מלכים ומלחמותיהם, פרק י"א, הלכה ט'
↑  למרות שהגדרתו כ"משיח שקר" מוטלת בספק. מאחר שעל פי היהדות המשיח הוא מלך שולט על ממלכה. ואילו על פי האוונגיליון, ישו סטה מהמסורת היהודית והגדיר מחדש את המושג "משיח" - כאדם הגואל את הנשמות אך אינו מתיימר למלוך פוליטית בעולם הזה. כך שישו אפילו לא טען להיותו "משיח" לפי ההגדרה היהודית.
↑  "והתניא בערב הפסח תלאוהו לישו והכרוז יוצא לפניו מ' יום קודם שהוא יוצא ליסקל על שכישף והסית והדיח את ישראל" תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף מג, עמוד א'.
↑  זכריה ט, י
↑  ירמיהו לא לג
↑  ישעיהו יא, ט
↑  ישעיהו ב, ד
↑  "אבל מוסרי ישראל והמינים והאפיקורוסין - מצווה לאבדן ביד ולהורידן עד באר שחת, מפני שהן מצירין לישראל ומסירין את העם מאחרי ה', כישוע הנוצרי ותלמידיו וצדוק ובייתוס ותלמידיהם 'שם רשעים ירקב'" משנה תורה לרמב"ם, הלכות עבודה זרה, פרק י', הלכה ב.
↑  דניאל יא, יד
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, כ' 97.
↑  "אמר להו לרבנן 'אנא משיח'. אמרו ליה: 'במשיח כתיב דמורח ודאין, נחזי אנן אי מורח ודאין'. כיון דחזיוהו דלא מורח ודאין - קטלוהו" תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ג, עמוד ב'.
↑  "אתין טעינון רישיה גבי אדריינוס אמר לון מאן קטל הדין אמר ליה חד כותייא אנא קטלתיה, אמר לי חמי לי פטומיה, חמי ליה פטומיה, אשכח חכינה כרוכה עליו, אמר אילולי אלקא דקטלי מאן הוה יכיל קטלי" תלמוד ירושלמי, מסכת תענית, דף כד, עמוד א'.
↑  תלמוד ירושלמי, תענית, ד, ה
↑  ע"פ סוקרטס Historia Eccicsiac vii. 36
↑  ספר תהילים, פרק קי"ט, פסוק קס"ד
↑  אגרות הרמב"ם, איגרת לחכמי קהל עיר מארשילייא
↑  לפי רוב המסורות ניהל הסולטאן עצמו את הדיון, אך ג' שלום (ח"ב עמ' 568–569) על פי מקורות טורקיים שלל את השתתפות הסולטאן בפועל וגרס כי הסולטאן היה "נוכח נסתר" מאחורי וילון.
↑  עמרם בן יחיא קרח, סערת תימן, ירושלים 1954, עמ' ל"ו-ל"ז (מובא באתר HebrewBooks)
↑  בת ציון עראקי קלורמן, משיחיות יהודית ומשיחיות ערבית בתימן במאה הי"ט - השפעה בין-תרבותית, "פעמים" 25, תשמ"ו, עמ' 40–64, מובא  באתר יד יצחק בן-צבי
↑  בת ציון עראקי קלורמן בספרה: The Jews Of Yemen In The Nineteenth Century: A Portrait Of A Messianic Community, E. J. Brill: Leiden,1993.
1 2  אנציקלופדיית דעת משיחי שקר
↑  אברהם יערי תנועות משיחיות בתימן
↑  הרמב"ם התבסס עליו בתשובתו לחכמי פרובינצה ראו שו"ת הרמב"ם סימן כו באתר: sefaria. וראו עוד: חיים זאב הירשברג, תולדות היהודים באפריקה הצפונית ב, עמ' 86 - 89; הרב יצחק שילת, אגרות הרמב"ם, עמ' קסד ואילך, ירושלים, תשנ"ה.
↑  מעשה זה מעיד על תודעה עצמית משיחית מובהקת, שהרי בוויכוח ברצלונה הכריז הרמב"ן כי בעת קץ הימים יבוא המשיח בציווי השם אל שליט היהודים, ובזה רמז אל האפיפיור, וידרוש ממנו כשם שדרש משה רבנו מפרעה: "שַׁלַּח אֶת-עַמִּי, וְיַעַבְדֻנִי" (ספר שמות, פרק ז', פסוק ט"ז)
↑  Graetz, Heinrich; Philipp Bloch (1894). History of the Jews. Jewish Publication Society of America, 482
↑  "To Eliminate the Opiate", Rabbi Marvin S. Antelman, 1973
בר כוכבא - פרט מתוך מנורת הכנסת

יעקב פרנק
פלורידה פנתרס

פלורידה פנתרס (באנגלית: Florida Panthers) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מסנרייז, פלורידה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית האטלנטי שבחטיבה המזרחית. סנרייז היא פרבר של מיאמי.
הקבוצה נוסדה ב-1993 והחלה לשחק ב-NHL בעונת 1993/94, והיא הקבוצה הדרומית ביותר ב-NHL. הכינוי הנפוץ לקבוצה הוא ה"קאטס" (Cats - "חתולים").
הפנתרס זכו ב-2024 בגביע סטנלי בפעם הראשונה בתולדותיהם, והקבוצה היא אלופת ה-NHL ומחזיקת גביע סטנלי הנוכחית.
היסטוריה > 1994 - 1995: התחלה מעודדת

פלורידה פנתרס הוקמה ב-1993 על ידי וויין הויזנגה, איש עסקים בעל מספר חברות גדולות שהידועה בהן הייתה רשת השכרת הסרטים בלוקבסטר. הויזנגה היה גם בעל החזקות מיעוט בקבוצת ה-NFL מיאמי דולפינס, ובמקביל לעבודה על הקמת הפנתרס הקים גם את קבוצת הבייסבול פלורידה מארלינס. הפנתרס השלימה את כניסתה של ה-NHL לפלורידה שנה אחרי שטמפה ביי לייטנינג הוקמה באזור מפרץ טמפה.
הפנתרס החלה את העונה הראשונה שלה, עונת 1993/94, כקבוצה ביתית נוספת במיאמי ארנה, ביתה של קבוצת ה-NBA מיאמי היט. בעקבות דראפט התרחבות שנועד לגייס עבורה סגל ראשוני, שמה הקבוצה את ידה על מספר שחקנים משמעותיים, ובראשם השוער ג'ון ונביסברוק שהגיע לאחר תשע עונות בניו יורק ריינג'רס והחלוץ הוותיק סקוט מלנבי. בדראפט הרגיל של אותו קיץ זכתה הקבוצה בחלוץ צעיר ומבטיח, רוב נידרמאייר. המאמן היה מאמן ותיק ובעל שם בליגה, רוג'ר נילסון, שסיגל לקבוצה סגנון הגנתי שספג ביקורת מצד שאר קבוצות הליגה. הקבוצה סיימה את עונתה הראשונה עם מאזן של 33 ניצחונות, 34 הפסדים ו-17 תיקו - 83 נקודות בטבלה, מאזן מצוין יחסית לקבוצת התרחבות, אולם לקבוצה חסרה נקודה אחת נוספת כדי לעלות לפלייאוף.
את עונת 1994/95 המקוצרת סיימו הפנתרס שוב עם מאזן קרוב למאוזן, וגם הפעם חסרה לה נקודה בודדת כדי לתפוס מקום בפלייאוף. הפנתרס הציגו באותה עונה מגן מבטיח שנבחר ראשון על ידם בדראפט, אד ג'ובנובסקי. למרות ההצלחה היחסית פוטר נילסון מאימון הקבוצה, ואל נעליו נכנס דאג מקלין.
היסטוריה > ריצת הפלייאוף של 1996

התחלה חזקה של העונה ותוצרת התקפית נאה של מלנבי ונידרמאייר, בתוספת עונת פריצה של המגן הסלובקי רוברט שוולה, הביאו את הפנתרס בפעם הראשונה למאזן חיובי בסיום העונה הרגילה ומקום בפלייאוף.
גם את ריצת הפלייאוף שלה החלה הקבוצה בצורה משכנעת כשעלתה ליתרון 3:0 בסדרה מול בוסטון ברואינס ולבסוף השלימה ניצחון 4:1 בסדרה. בסיבוב השני חזרה הקבוצה מפיגור 2:1 בסדרה מול פילדלפיה פליירס, ניצחה בשלושת המשחקים הבאים העלתה לגמר החטיבה המזרחית.
בגמר החטיבתי פגשו הפנתרס את פיטסבורג פינגווינס. הפנתרס נקלעו לפיגור 3:2 בסדרה, וניצחו במשחק השישי במיאמי כדי לכפות משחק שביעי ומכריע בפיטסבורג. בעזרת משחק מצוין של ונביסברוק בשער ניצחו הפנתרס וזכו בעלייה היסטורית לסדרת גמר גביע סטנלי.
סדרת הגמר הסתיימה באכזבה, כאשר קולורדו אוולאנש הביסה את הפנתרס בארבעה משחקים.
היסטוריה > ריצת הפלייאוף של 1996 > "שנת העכברוש"

מנהג אוהדים מוזר אפיין את אותה עונה. לפני המשחק הביתי הראשון של העונה התרוצץ עכברוש בחדר ההלבשה של הפנתרס. סקוט מלנבי הרג את העכבר במכה ממקל ההוקי שלו. במשחק עצמו כבש מלנבי שני שערים. הצירוף המוזר כונה בידי ג'ון ונביסברוק "rat trick", משחק מילים על הביטוי "hat trick" (שלושער).
כשהסיפור התפרסם החלו אוהדים בודדים של הפנתרס להשליך עכברי צעצוע עשויים מגומי אל זירת הקרח כשהפנתרס הבקיעו שער. המנהג הלך והשתרש בקרב הקהל של הפנתרס, ובזמן מרוץ הפלייאוף של הקבוצה כבר נזרקו אלפי עכברי צעצוע לאחר כל שער, דבר שגרם לעיכובים משמעותיים במשחק.
בצירוף מקרים, 1996 הייתה גם "שנת העכברוש" לפי לוח השנה הסיני. לכן נקראת העונה הזו עד היום "שנת העכברוש" בפי אוהדי הפנתרס.
המנהג גרם ל-NHL לקבוע חוק חדש בסיום העונה, לפיו במקרה שהקהל משליך חפצים לקרח רשאים השופטים לשרוק עבירת delay of game (עיכוב המשחק) נגד הקבוצה הביתית ולהרחיק שחקן שלה ל-2 דקות. בעקבות שינוי החוק פסק המנהג, למעט מקרים מסוימים שגם בהם נדחק לסופי משחקים בלבד.
היסטוריה > 1997 - 2000: תקוות גדולות ושקיעה בבינוניות

כמו בעונה הקודמת, גם בעונת 1996/97 החלו הפנתרס בצורה מצוינת את העונה, אולם נחלשו בהמשכה וסיימו רק במקום הרביעי במזרח. בפלייאוף, מול ניו יורק ריינג'רס, ניצחו הפנתרס במשחק הראשון, אולם נוצחו בארבעת הבאים והודחו.
עונת 1997/98 הייתה החלשה ביותר של הקבוצה מאז היווסדה, כאשר גם פיטוריו של המאמן מקלין לא הועילו. הקבוצה סיימה במאזן חלש ובמקום השישי והלפני אחרון בבית האטלנטי.
עונת 1998/99 הייתה שנה של התחדשות בקבוצה. את הקבוצה אימן מאמן חדש, טרי מארי. במסגרת ארגון מחדש של ה-NHL מצאו עצמם הפנתרס בבית חדש, הבית הדרום-מזרחי. הם גם עזבו את ה"מיאמי ארנה" ועברו לאולם החדש שנבנה עבורם בסנרייז.
על הקרח הציגו הפנתרס את החלוץ הרוקי מרק פאריש שסיפק תוצרת התקפית מרשימה בתחילת העונה, אולם נעצר בהמשכה. הנהלת הקבוצה חשה שהמקום בפלייאוף נמצא בסכנה ויזמה עסקת ענק, בעקבותיה הגיע לקבוצה מונקובר קנאקס אחד הכוכבים הגדולים של הליגה, החלוץ הרוסי פאבל בורה. אף על פי שהפגין רמה גבוהה סבל בורה מפציעות רבות שהגבילו את נוכחותו במשחקים, והפנתרס אכן החמיצו בסופו של דבר את הפלייאוף.
בעונת 1999/2000 הצדיק פאבל בורה את רכישתו כאשר כבש 58 שערים וסיים את העונה הרגילה כמבקיע השערים המצטיין של הליגה, תואר שזיכה אותו בגביע מוריס "רוקט" רישאר. הפנתרס סיימו עם 43 ניצחונות ו-98 נקודות בטבלה - המאזן הטוב בתולדותיהם, אולם בפלייאוף נחלו הפנתרס שוב אכזבה כשהובסו על ידי ניו ג'רזי דווילס בארבעה משחקים בהם כבשו חמישה שערים בלבד.
היסטוריה > 2001 - 2022: מאבקים וכישלונות

למרות עונה מצוינת נוספת של פאבל בורה עם 59 שערים, והצטיינות של השוער הצעיר רוברטו לואונגו, נכשלו הפנתרס בעונת 2000/01 וסיימו את העונה הרגילה במאזן חלש מאוד שלא הספיק לפלייאוף.
בעונת 2001/02 הגיע לקבוצה החלוץ ולרי בורה, אחיו הצעיר של פאבל, אולם גם האיחוד בין האחים לא עזר לשפר את מצבה של הקבוצה. הבעלים החדשים שקנו את הקבוצה באותו קיץ - קבוצה של שמונה משקיעים שונים - החליטו לבנות אותה מחדש, ועם תום מועד ההעברות של העונה העבירו את פאבל בורה מהקבוצה. הפנתרס סיימו עם מאזן דומה לעונה הקודמת ורחוק ממקום בפלייאוף.
שתי העונות הבאות אופיינו ביכולת גבוהה של רוברטו לואונגו, שביסס את עצמו כאחד השוערים הטובים בליגה, אולם הפנתרס הפגינו יכולת התקפית שהייתה בין הגרועות בליגה והמאזנים שלהם נותרו רעים מאוד. באף עונה מתחילת העשור לא הגיעה הקבוצה לסף 30 הניצחונות. במקביל ניזוקה הקבוצה ממאבקי כוח בצוות הניהולי והמקצועי שלה.
בשאר העשור שיפרה הקבוצה את מאזניה ועברה את 30 הניצחונות בכל עונה, כאשר בעונת 2008/09 הגיעה ל-41 ניצחונות - המאזן השני הטוב ביותר שלה, אולם גם המאזנים המשופרים יחסית לא הספיקו לפלייאוף. האירוע הבולט של המחצית השנייה העשור היה עסקת ענק עם ונקובר קנאקס במסגרתה ויתרו הפנתרס על השוער המצטיין רוברטו לואונגו, מהלך שהתברר כשגיאה קשה כאשר מחליפיו לא הגיעו לרמתו.
בעונת 2010/11 ירדה הקבוצה בביצועיה וסיימה אותה אחרונה בבית הדרום-מזרחי עם 30 ניצחונות ו-72 נקודות בלבד. במהלך העונה ויתרו הפנתרס על קורי סטילמן הוותיק שהועבר לקרוליינה הוריקנס.
חולשה גדולה של הבית הדרום-מזרחי בעונת 2011/12 איפשרה לפנתרס, למרות מאזן של 38 ניצחונות ו-94 נקודות בלבד, לזכות באליפות הבית ולשוב לפלייאוף לראשונה מזה 12 שנים. בפלייאוף, למרות יתרון ביתיות ויתרון של 3:2 בסדרה, נוצחו הפנתרס בסיבוב הראשון על ידי ניו ג'רזי דווילס בשבעה משחקים. עד עונת 2015/16 הידרדרה הקבוצה לתחתית הליגה ולא שבה לפלייאוף.
בעונת 2015/16 זכתה הקבוצה באליפות הבית האטלנטי אליו עברה לאחר שינוי במבנה הבתים בליגה, בעיקר בזכות עונה מצוינת של חלוץ הרכש הוותיק יארומיר יאגר. בפלייאוף כשלה הקבוצה ונוצחה בסיבוב הראשון.
הקבוצה חזרה לסורה בשלוש העונות הבאות ובכך החמיצה את הפלייאוף 6 פעמים ב-7 עונות. למעשה, מאז הריצה עד סדרת הגמר ב-1996, החמיצה הקבוצה את הפלייאוף ברוב העונות, וגם כשעלתה לפלייאוף לא עברה את הסיבוב הראשון.
בסוף עונת 2018/19 תם עידן בקבוצה כאשר השוער הוותיק רוברטו לואונגו הודיע על פרישה ממשחק פעיל. במקומו הובא לקבוצה אחד השוערים הבולטים בליגה, סרגיי בוברובסקי, בניסיון להעלות את הקבוצה לצמרת הליגה. השינוי לא הוכיח את עצמו בעונות הבאות - בעונת 2019/20 שנקטעה עקב מגפת הקורונה סיימו הפנתרס במקום העשירי בחטיבה המזרחית, ובסיבוב המוקדם של הפלייאוף שהתווסף במיוחד באותה עונה הודחו בקלות על ידי ניו יורק איילנדרס, וב-2020/21 לאחר עונה רגילה טובה הודחו בסיבוב הראשון על ידי טמפה ביי לייטנינג במפגש הפלייאוף הראשון אי פעם בין שתי נציגות מדינת פלורידה בליגה.
בעונת 2021/22 הפגינה הקבוצה יכולת גבוהה לאורך העונה הרגילה וסיימה אותה עם המאזן הטוב בתולדותיה - 115 נקודות בטבלה, המאזן הטוב בליגה שהביא לה לראשונה בתולדותיה את גביע הנשיאים ויתרון ביתיות לאורך כל הפלייאוף; אולם הפלייאוף שוב הסתיים באכזבה גדולה, שוב מול יריבתם למדינת פלורידה - טמפה ביי לייטנינג, שהביסה את הפנתרס בארבעה משחקים בלבד, הפעם בסיבוב השני.
היריבות עם טמפה ביי לייטנינג

לפנתרס יש יריבות טבעית מול הקבוצה הנוספת בליגה ממדינת פלורידה - טמפה ביי לייטנינג. בעוד הפנתרס מבוססים באזור מיאמי רבתי ומייצגים אותו, הלייטנינג מבוססים באזור מפרץ טמפה ומייצגים אותו.
הקבוצות נפגשו נכון ל-2024 ב-3 סדרות פלייאוף; בשתי הראשונות ניצחו הלייטנינג, הפנתרס ניצחו בסדרה השלישית בדרך לזכייתם ההיסטורית בגביע סטנלי ב-2024.
סגל שחקנים

נכון ל-31 באוקטובר 2024
לוגו הקבוצה מהיווסדה ועד 2016
הנפת דגל הזכייה בגביע סטנלי 2024, במשחק הראשון של עונת 2024/25
אלכסנדר ברקוב, קפטן הפנתרס
מרד בר כוכבא

טטרדרכמה מכסף מימי בר כוכבא. על צדו של המטבע חזית בית המקדש כשעליה כוכב והכתובת "שמעון". על צדו השני לולב ואתרוג והכתובת "לחרות ירושלים"
מרד בר כוכבא (בכתבי חז"ל: פולמוס אחרון; בלטינית: Expeditio Judaica, "מסע המלחמה ליהודה") היה המרד הגדול האחרון של יהודי ארץ ישראל נגד שלטון האימפריה הרומית, שהתרחש בתקופת שלטונו של הקיסר אדריאנוס, בין השנים 132–136 לספירה.
בראש המרד עמד "נשיא ישראל" שמעון בן כוסבה, שנודע בדיעבד כ"בר כוכבא". בר כוכבא קיבל את תמיכתו של רבי עקיבא, שאף הכריז עליו כמלך המשיח. בשלבים הראשונים של המרד זכה צבא המורדים להצלחות ניכרות. המורדים הביסו את חיל המצב הרומאי ביהודה, השתלטו על שטחים נרחבים במרכז ההררי של ארץ ישראל, וכוננו בהם שלטון יהודי עצמאי שבר כוכבא עמד בראשו כשהוא נושא בתואר "נשיא ישראל". ניסיונות השלטון הרומי לדכא את המרד, באמצעות משלוח כוחות צבא מהפרובינקיות הסמוכות, נכשלו בשנתיים הראשונות של המרד.
מאזן הכוחות הצבאי החל לנטות לרעת המורדים עם הגעתו לזירה של המצביא יוליוס סוורוס בסוף שנת 133 לספירה בראש כוחות צבא גדולים. במהלך השנתיים הבאות ניהלו הרומאים מסע מלחמה זהיר והרסני כנגד המורדים, כשהם מצמצמים בהדרגה את השטח שבשליטתם ודוחקים אותם לשטח קטן סביב העיר ביתר. בשלהי שנת 135 נפלה ביתר, מעוזם האחרון של המורדים, לאחר מצור ממושך, ובר כוכבא נהרג. דיכוי המרד הושלם, ככל הנראה, בחודשים הראשונים של שנת 136.
ההרס שנגרם בעת דיכוי ההתקוממות היה אדיר, והחוקרים מעריכים, שרבבות, אם לא מאות אלפי מורדים ואזרחים יהודיים נהרגו במהלך דיכוי המרד ומאות מקומות יישוב נחרבו, כך שחבל יהודה התרוקן מיושביו. המרכז הרוחני, הדמוגרפי והתרבותי של יהדות ארץ ישראל נדד אל הגליל, שם היישוב השתקם בהדרגה ואף חווה פריחה זמן קצר לאחר מכן, שהגיעה לשיאה עם כתיבת ועריכת המשנה. קהילות יהודיות המשיכו להתקיים גם בשולי יהודה, במישור החוף וברמת הגולן. אבדות כוחות הצבא הרומי שהשתתפו בדיכוי המרד היו כבדות אף הן, והמערכה בארץ ישראל הייתה כנראה הקשה ביותר מכל המערכות הצבאיות, שנערכו בתקופת שלטונו של אדריאנוס. המרד היה העימות הגדול האחרון בין היהודים בארץ ישראל לבין האימפריה הרומית, על אף שפעולות מרי בהיקפים קטנים המשיכו להתרחש גם אחרי כן.
מקובל בספרות הפופולרית ובספרות הרבנית כי שנות מרד בר כוכבא היו הפעם האחרונה בה התקיימה עצמאות יהודית בשטח ארץ ישראל עד להקמת מדינת ישראל אך בפועל שלטו יהודים לפחות בירושלים וככל הנראה גם באזורים נוספים במהלך מרד היהודים נגד הרקליוס (614–630 לספירה).
רקע היסטורי > מרידות קודמות כנגד השלטון הרומי ותוצאותיהן

מרד בר כוכבא היה המרד היהודי השלישי באימפריה הרומית בטווח של כשישים שנה. קדמו לו המרד הגדול (70-66) ומרד התפוצות (117-115), ובמקביל לו בארץ ישראל פולמוס קיטוס. מרידות אלו דוכאו על ידי השלטון הרומי, וכתוצאה מהן נחרבו מקומות יישוב וקהילות יהודיות רבות (כולל העיר ירושלים), מאות אלפי יהודים נהרגו, רבים אחרים הוגלו ממכורתם או נמכרו לעבדות, ומעמדה של הדת היהודית ברחבי האימפריה נפגע.
לאחר "המרד הגדול" בוטלה האוטונומיה היחסית ממנה נהנתה האוכלוסייה היהודית ביהודה, והיא הפכה לפרובניקיה סנאטורית, שבבירתה ירושלים חנה לגיון רומאי - הלגיון העשירי פרטנסיס. הערים יפו (פלאוויה יופה) ושכם (פלאוויה נאפוליס) הוקמו מחדש כערים הלניסטיות. בעקבות "מרד התפוצות" ו"פולמוס קיטוס" הוצב לגיון רומאי שני בצפון ארץ ישראל, בכפר עותנאי (לגיו) החולש על עמק יזרעאל ובעמדות מפתח כתל שלם. הנציב הרומי ליהודה היה לוסיוס קווייטוס, שדיכא בעבר את מרד יהודי מסופוטמיה, והיה מהמפקדים הבכירים בצבאו של הקיסר טראיאנוס – עובדה המעידה על המצב המתוח ביהודה.
רקע היסטורי > ההנהגה הרוחנית היהודית בתקופה שקדמה למרד

לאחר חורבן ירושלים בשנת 70, חל שינוי במפת הכיתות שהרכיבה את יהדות בית שני. החלה דעיכה של הצדוקים והתחזקות הדרגתית של יורשי הפרושים שהתכנסו ביבנה תחת רבן יוחנן בן זכאי ושותפיו. בחסות הרומאים קם מוסד הנשיאות שהעומד בראשו היה המנהיג המוכר של היהודים לצורך משא ומתן עם השלטונות הקיסריים.
בעשורים שלפני המרד הנשיא היה רבן גמליאל דיבנה, (שנפטר לקראת שלהי מרד התפוצות). רבן גמליאל היה פרגמטיסט באישיותו, ועשה את הכול כדי להסדיר את מערכת היחסים בין היהודים לבין הרומאים, ולהעביר אותה לפסים חיוביים ותועלתיים לשני הצדדים. כתוצאה ממדיניותו הפרגמטית, לא נוצרו ביהודה התנאים להתפרצות מרד חדש כנגד השלטון הרומאי. אולם בעקבות מרד התפוצות בתקופת שלטונו של הקיסר טראיאנוס, על אף שלא ברור עד כמה שפולמוס קיטוס המוזכר בתלמוד משקף השתתפות של האוכלוסייה היהודית בא"י במרד, הידרדרו שוב היחסים בין היהודים והשלטון הרומי ביהודה.
רקע היסטורי > התגברות התסיסה כנגד השלטון הרומי לפני פרוץ המרד

הדעה הרווחת בקרב החוקרים בימינו היא כי בימים שבין פולמוס קיטוס למרד בר-כוכבא התגברה התסיסה כנגד השלטון הרומאי בקרב האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל. לדעת ישראל פרידמן בן שלום, ההנהגה הפרושית לא הכירה באופן בסיסי בזכותם של הרומאים - שכונו בספרות חז"ל בשם "מלכות הרשעה" - לשלוט בארץ ישראל ולגבות מיסים, וההבדל בין החכמים המתונים לחכמים הקיצוניים לא היה הבדל תפיסתי-עקרוני אלא טקטי בלבד, בשאלת הכדאיות של המרד ברומאים ועיתויו.
גדליהו אלון טבע את המונח "ליסטות מדינית", כלומר ניהול מאבק פוליטי כנגד השלטון הרומי במסווה של מעשי שוד, כדי לתאר פעילותן של כנופיות שודדים/מורדים יהודיים בא"י בתקופה שקדמה למרד בר כוכבא. פעילות זו התקבלה בעצימת עין, אם לא באהדה, בקרב המנהיגות הרבנית היהודית. הפעילות הגוברת כנגד השלטון הרומי ביהודה באה לידי ביטוי במספר מקורות תלמודיים. יש המשערים שההכנות למרד נעשו בחסות כנופיות השודדים הללו, שלא רק שניסו לערער את יציבות השלטון הרומי, אלא גם סייעו בהרחקת המשמרות וחילות המצב הרומיים מהאזורים ששימשו לאחר מכן כמרכז המרד.
התסיסה הגוברת ביהודה גרמה לדאגה אצל השלטונות ברומא, וכתוצאה מכך תוגברו כוחות הצבא הרומיים בא"י, ובנוסף לכך נסללו מספר דרכים חדשות - דרך מבסיס הלגיון בלגיו, דרך ציפורי, לפתולומאיס (עכו), שהושלמה בשנת 120 לספירה, דרך מציפורי לטבריה, דרך מבסיס הלגיון בלגיו לבית שאן, וכן דרך מבסיס הלגיון לקיסריה, בירת הפרובינקיה - שנועדו להקל על פריסה מהירה של הצבא הרומאי בשטח א"י. הפריסה של לגיון רומאי נוסף בצפון א"י אפשרה ללגיון העשירי להתמקד בפריסת כוחותיו בדרומה של הארץ. ישראל שצמן טוען שהקמתה של איליה קפיטולינה בירושלים הייתה אמצעי נוסף שנועד להבטיח את השלטון הרומאי על האוכלוסייה היהודית העוינת.
רקע היסטורי > הציפיות לבניין מחודש של בית המקדש

בעת ביקורו של אדריאנוס ביהודה, בשנת 129 או 130 - כחלק ממסעו במזרח התיכון בפרובינקיות: סוריה, ערביא, יהודה ומצרים - הבטיח כפי הנראה הקיסר להקים את ירושלים מחורבותיה ולבנות את בית המקדש. אין לדעת עד כמה התכוון לכך הקיסר, ועד כמה שמעו היהודים מהרהורי לבם. במקורות חז"ל נאמר כי השומרונים הוציאו דיבתם, ואף ראשוני הנוצרים השתדלו אצל הקיסר למנוע את בניית הבית מחדש. פול ג'ונסון טוען כי ההיסטוריון הרומאי טקיטוס השפיע על אדריאנוס לבטל את הבטחותיו.
כגודל התקווה שעורר אדריאנוס אצל היהודים, כן היה גודל מפח נפשם משהתברר כי הקיסר חזר מהבטחותיו. כתובת לאדריאנוס שנתגלתה בירושלים ב-2014 מקדמת את פתרון המחלוקת ההיסטוריוגרפית באשר מה קדם למה: בניית העיר האלילית למרד או המרד לבניית איליה קפיטולינה ובניינה כחלק ממסע העונשין בגינו. על פי ניסוח הכתובת, ברור כי בזמן הכנתה, בשנת 130 - שנת ביקור אדריאנוס, העיר עדיין איננה איליה קפיטולינה. עם זאת הכתובת מעידה על כך ששנתיים לפני המרד נערכו בעיר עבודות בנייה מסיביות לרגל ביקור הקיסר, ובכך לכאורה מחזקת את הגישה לפיה המרד פרץ בעקבות עבודות הבנייה בירושלים ולא להפך. פעילות הבנייה בירושלים השתלבה במסגרת מפעלי הבנייה הרומאית בארץ ישראל. אדריאנוס הקים מחדש בפרובינקיה ערים הלניסטיות שנחרבו בעבר, כמו עכו-פטולמאיס וקיסריה. הוא גם הקים מקדשים אליליים בטבריה, בעזה, בקיסריה, בירושלים ובמקומות נוספים. בכמה ערים חשובות כמו טבריה וציפורי העביר את השלטון מידם של היהודים למיעוט היווני. כל המעשים הללו הביאו את היהודים לתחושה קשה, שיש מדיניות מכוונת מלמעלה להדירם מהארץ.
קיסר דעתן כמו אדריאנוס ודאי היה מודע למפח הנפש שעורר, ונראה שהיה אדיש לכך. במטבע שהטביע נראה הקיסר מקריב קורבן על מזבח, כאשר לצדו אישה (המסמלת את יהודה), וילדים המגישים לקיסר כפות תמרים, אות לשלום ולאחווה. בניגוד למטבעות שנטבעו בפרובינקיות אחרות, מטבע זה מתעלם באופן מופגן מתרבותם של היהודים, אף שהיו רוב התושבים בפרובינקיה.
רקע היסטורי > הניסיון למנוע את המרד

לאחר שהתברר כי אדריאנוס לא עמד בהבטחותיו לבנות את בית המקדש ואף מתכוון לבנות עיר אלילית במקומו, העם, שתסס ברוח מרדנות, התכנס בבקעת בית רימון (כיום בקעת בית נטופה בין טבריה לציפורי) כדי לטקס עצות למרד. רבי יהושע בן חנניה, מתלמידיו של רבן יוחנן בן זכאי המתון וראש החכמים לאחר מותו של רבן גמליאל, חי בתקופת אדריאנוס, ואף מתואר במקורות היהודיים כמי שנפגש עם הקיסר ובתו. רבי יהושע, שהיה ידוע כמשכיל, נשלח על ידי החכמים לשדל את העם שלא למרוד ברומאים, וסיפר את משל "האריה והחסידה" של איזופוס:
ישנם כמה הסברים אפשריים לכוונת רבי יהושע בספרו את המשל:
רבי יהושע התכוון להתריע על כך שמרד עלול להיות מהלך מסוכן שמשול להנחת הראש בלוע הארי, ויש להימנע מכך.
עם ישראל, שמרד כבר באימפריה החזקה ויצא בשן ועין, עדיין יש לו הרבה לאבד אם תיכשל מרידה נוספת.
אף שאדריאנוס לא עמד בהבטחתו לבנות את בית המקדש, יש לכופף את הראש בשל העוצמה הרומית ולהשתבח בעצם הקיום היהודי בארץ ישראל.
סיפר על כישלון שליחותו וחדלון התקוה מאפשרות הצלחה של כל שליחות נוספת, כשהוא כביכול "שמח" שיצא משם בחיים.
בכל מקרה, דברי ההרגעה הפרגמטיים שלו פעלו את פעולתם, ולהבות המרד שאיימו להתפרץ בתקופתו עומעמו, ורק לאחר מותו בתקופתו של תלמידו רבי עקיבא הם התפרצו, כיוון שבסופו של דבר התסכול הדתי והרצון לחירות גברו על כל דבר אחר.
הגורמים הישירים למרד

היו מספר סיבות אפשריות שהובילו למרד. על פי רוב החוקרים נראה שהסיבה העיקרית היא בנייתה מחדש של ירושלים כעיר אלילית, ואולי אף גזירה מטעם הקיסר האוסרת על המילה. על פי רבי יצחק אייזיק הלוי, גדליהו אלון, ובצלאל לנדוי ועוד, נעשו מכלול של מעשים שמטרתם הייתה לחזק את ההגמוניה הרומית וליוון את היהודים.