stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריצ'רד השני, מלך אנגליה
המשבר השני (1397–1399)

התקופה המכונה על ידי ההיסטוריונים כתקופת הרודנות של ריצ'רד השני החלה לקראת סוף שנות התשעים של המאה ה-14. המלך אסר את גלוסטר, ארונדל ווורוויק ביולי 1397. העיתוי של המעצרים הללו והמניעים של ריצ'רד לבצע אותם לא ברורים. אף על פי שאחת הכרוניקות רומזת כי נקשר קשר כנגד המלך, אין כל עדות לכך שזו הייתה הסיבה. סביר יותר להניח, שריצ'רד פשוט החל להרגיש חזק דיו כדי לנקום בשלושה על החלק שלקחו באירועים שהתחוללו נגדו בעשור הקודם מחד גיסא, ומאידך גיסא, כדי להסיר את האיום לשלטונו שהוא חש מצידם. ארונדל היה הראשון מבין השלושה שהובא למשפט בפרלמנט בספטמבר 1397. לאחר שהתנצח עם המלך הוא הורשע והוצא להורג. גלוסטר הוחזק כאסיר על ידי הרוזן מנוטינגהאם בקאלה בהמתנה למשפטו. עם התקרב מועד פתיחת המשפט, הודיע נוטינגהאם שגלוסטר מת. הועלתה השערה שהמלך הורה על הריגתו כדי להימנע מההשפלה שבהוצאה להורג של אחיו של המלך. וורוויק נידון גם הוא למוות, אך עונשו הומתק למאסר עולם. אחיו של ארונדל, תומאס ארונדל, הארכיבישוף מקנטרברי, הוגלה לכל חייו. לאחר מכן, החל ריצ'רד לרדוף גם את יריביו המקומיים. הוא גייס אנשים מטעמו במחוזות שונים של אנגליה והביא למשפט אנשים שהיו נאמנים למתנגדיו. הקנסות שהוטלו על אנשים אלה הכניסו כספים רבים לקופתו, אף על פי שכרוניקות מאותה תקופה מעלות שאלות בנוגע לחוקיותם של ההליכים.
מעשים אלה התאפשרו בעקבות תמיכתו של ג'ון מגונט, אך גם עקב תמיכתם של אנשים אחרים שהועלו לגדולה על ידי המלך. אחיו למחצה של המלך, אחיינו ג'ון ותומס הולנד קיבלו תוארי אצולה מכובדים יותר. בין שאר הנאמנים לריצ'רד היו ג'ון ביופורט, רוזן סומרסט, אדוארד מנוריץ', דוכס יורק, ויליאם מונטקיו, הרוזן מסולסברי ותומס לה דספנסר, רוזן גלוסטר. עתה יכול היה המלך להעניק להם את האדמות שהוחרמו מיריביו ולשלם להם קצבאות המתאימות למעמדם.
איום מתמשך על מעמדו של ריצ'רד היה קיים תמיד מצדו של בית לנקסטר, בראשותו של ג'ון מגונט ובנו הנרי בולינגברוק. לא רק שהלנקסטרים החזיקו בבעלותם רכוש גדול יותר מכל משפחה באנגליה, הם אף היו בעלי ייחוס מלכותי, וככאלה, היו מועמדים לרשת את ריצ'רד חשוך הילדים. בקטטה שהתחוללה בחצר המלכות בדצמבר 1397 היו מעורבים בולינגברוק וטומס דה מאובריי. המריבה נסובה על זכותם של השניים להיות יורשי הכתר. ועדה פרלמנטרית פסקה שהשניים יישבו את חילוקי הדעות ביניהם בדו-קרב, ורק ברגע האחרון פסק המלך ריצ'רד אחרת, והגלה את השניים. מאובריי הוגלה לכל חייו ובולינגברוק, לעשר שנים. ב-3 בפברואר 1399 מת ג'ון מגונט. במקום להפוך את בולינגברוק ליורשו של אביו, שינה ריצ'רד את תקופת הגלות שלו להגליה לכל חייו והדיר אותו סופית מהירושה. המלך לא חשש מבולינגברוק, שהתגורר בפריז, מאחר שלצרפתים היה אינטרס מועט לקרוא תגר על ריצ'רד ועל מדיניות השלום שלו. במאי יצא ריצ'רד למסע נוסף לאירלנד.
הדחה ומוות

ביוני 1399 השיג לואי הראשון, דוכס אורליאן, שליטה על חצר המלכות של שארל השישי, מלך צרפת, שהיה בלתי שפוי. מדיניות הפיוס עם הכתר האנגלי לא התאימה לשאיפותיו הפוליטיות של לואי, ולכן הוא התיר להנרי בולינגברוק לעזוב את צרפת במטרה להגיע לאנגליה. בסוף חודש יוני נחת בולינגברוק במחוז יורקשייר עם קבוצה קטנה של תומכים. עד מהרה התאספו סביב הדוכס אנשים רבים מכל רחבי הארץ. בפגישתו עם הנרי פרסי, רוזן נורת'מברלנד, שהיו לו חששות משל עצמו מפני המלך, התעקש בולינגברוק שהוא היחיד הראוי למלוך. פרסי הסכים בסופו של דבר, והבטיח לא להתערב. המלך לקח איתו לאירלנד את רוב חברי האצולה הנאמנים עליו, כך שהנרי נתקל בהתנגדות מועטה כאשר הוא נע דרומה. לאדמונד מלאנגלי, דוכס יורק, שהופקד אז כממלא מקום המלך, לא נותרה ברירה, אלא להצטרף לבולינגברוק. בינתיים, התעכבה חזרתו של ריצ'רד מאירלנד והוא נחת בוויילס רק ב-24 ביולי. הוא עשה את דרכו לטירת קונווי, לשם הוא הגיע ב-12 באוגוסט ונפגש עם רוזן נורת'מברלנד לצורך ניהול משא ומתן. ב-19 באוגוסט, נכנע ריצ'רד השני להנרי בולינגברוק בטירת פלינט והבטיח להתפטר, בתנאי שהנרי יחוס על חייו. שניהם שבו ללונדון, כאשר ריצ'רד הממורמר רוכב כל הדרך מאחורי הנרי. ב-1 בספטמבר, עם הגעתם ללונדון נכלא ריצ'רד במצודת לונדון.
עתה היה הנרי נחוש בדעתו לקחת את הכתר, אך הוא נדרש לחפש הצדקה לגיטימית למעשה כזה, והדבר לא היה קל משום שלא הוא היה בראש רשימת היורשים לכתר. לכן נטען שריצ'רד, עקב רודנותו ושלטונו המושחת, אינו ראוי להיות מלך, ושהנרי בולינגברוק הוא היורש לכתר החוקי בשל השתלשלות האמהות במשפחה. הדוחות הרשמיים מציינים כי ריצ'רד התפטר לטובת הנרי ב-29 בספטמבר והפרלמנט שהתכנס ביום המחרת קיבל את ההתפטרות. הנרי בולינגברוק הוכתר כהנרי הרביעי ב-13 באוקטובר.
מהלך חייו של ריצ'רד לאחר ההתפטרות לא ברור. הוא נשאר במצודת לונדון עד שהוא נלקח לטירת פונטפרקט (Pontefract Castle) בתחילת שנת 1400. הנרי נטה להניח לו לחיות, אך הדברים השתנו כאשר נחשף קשר של כמה מנאמני המלך המודח לרצוח את הנרי ולהשיב את ריצ'רד לכסאו במה שכונה "מרד חג ההתגלות". אף על פי שהמזימה סוכלה, היא המחישה את הסכנה שטמונה להנרי כל עוד ריצ'רד חי. ריצ'רד השני מת ב-14 בפברואר 1400, או בתאריך סמוך, לאחר שככל הנראה הורעב למוות. גופתו נלקחה דרומה מטירת פונטפרקט והוצבה בקתדרלת סנט פול הישנה ב-17 בפברואר לפני שנטמנה בכנסייה של קינגס לאנגלי ב-6 במרץ. במשך הזמן נפוצו שמועות שריצ'רד עדיין חי לאחר מועד מותו האמיתי, אך שמועות אלו לא זכו לאוזן קשבת. בנוסף לכך היה אדם בסקוטלנד שהציג את עצמו כריצ'רד, אך ההתייחסות אליו הייתה כאל מתחזה. בשנת 1413 העביר הנרי החמישי את גופתו של ריצ'רד השני למקום מנוחתו האחרון במנזר וסטמינסטר והוא נטמן לצידה של אשתו אן.
ראו גם

ריצ'רד השני (מחזה)
אדוארד השלישי, מלך אנגליה ובנו אדוארד, הנסיך השחור סבו ואביו של ריצ'רד השני (מתוך כתב יד מהמאה ה-14)
מותו של ווט טיילר (מתוך כתב יד משנת 1475 לערך)
שלט האצולה של ריצ'רד השני
ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר
מאסרו של ריצ'רד השני
פייזלי

ערך זה עוסק בדוגמת טקסטיל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הדפס פייזלי
פֵּייזְלִי או דוגמת פייזלי (אנגלית: Paisley pattern) היא דוגמת בד שבה חוזרת על עצמה צורה דמוית טיפה עם מוטיב צמחי. לעיתים קוראים לצורה עצמה "פייזלי", על שם הדוגמה.
הצורה – אשר דומה לטיפה כפופה מעט, למחצית הסמל של יין-יאנג, או לפסיק גדול – נמצאת בשימוש רחב מאז שנוצרה לראשונה. בפרס, משם הגיעה הצורה למערב, נקראת הצורה בותה (בפרסית: بته).
באשר לדוגמה, אומנים מסורתיים קוראים לה חמוצים פרסיים; יצרני האריגים הוולשים קוראים לדוגמה זו אגס וולשי; הדוגמה נקראה בעבר קשמיר על שם המקום קשמיר, אולם השם דבק בצמר הקשמיר שמקורו גם הוא באזור זה. בבליל השמות, השם הנפוץ ביותר היום הוא פייזלי.
מקור

בתרבות ההודית שימשה דוגמת פייזלי את הכפריים להכריז על זמן הקציר. הם טבלו יד קפוצה בדיו והחתימו אותה במקומות שונים.
בפקיסטן הדוגמה נקראת "דוגמת קארי". קארי (Carrey) פירושה בשפת אורדו גלעין מנגו.
הדוגמה היא אחת המוכרות ביותר בעולם. אמנם מקורה של הדוגמה במערב הוא מפרס, אולם השם פייזלי (Paisley) מגיע מהעיר פייזלי שבמרכז סקוטלנד.
הדוגמה הופיעה לראשונה באיראן בתקופת שושלת סאפאוויד בשנים 1501–1736. בתקופת השושלת הקאג'ארית השימוש בדוגמת הטקסטיל הפך לשכיח ביותר, כך קושטו הארמון, בגדי מלכות וכתרים. כמו כן שימשה הדוגמה לקישוט בדים לשימוש המוני.
במאה ה-16 צורת הפייזלי הגיעה לאירופה, שם זוהתה עם העלוקה הרפואית שהייתה בשימוש באירופה ובהודו.
מומחי עיצוב מסוימים[דרוש מקור: מי?] רואים את הדוגמה כמורכבת מהצורה של עץ ברוש והתזה פרחונית: בדת הזורואסטרית משמשת הדוגמה כסמל החיים והנצחיות.
דוגמת פייזלי עדיין שכיחה מאוד באיראן. היא נמצאת בשימוש בתחומי אומנות שונים כמו ציור, תכשיטנות, ציורי קיר, וילונות, מפות, שמיכות, שטיחים, עיצוב גנים ובקדרות.
האיראנים רוקמים את הפייזלי בחוטי כסף וזהב על בדי משי או בדים יוקרתיים אחרים. בדים אלו משמשים כמתנות, לחתונות ולאירועים מיוחדים.
הפייזלי במערב

במחצית הראשונה של המאה ה-17 החלה חברת הודו המזרחית הבריטית לייבא את הפייזלי ודוגמאות אחרות לאירופה והפייזלי הפך לפופולרי עד כדי כך שהחברה התקשתה לעמוד בביקוש.
ייצור המוני בשיטות הדפסה מוקדמות החל במרסיי בשנת 1640, באנגליה בסביבות 1670 ובהולנד ב-1678. השוק באירופה הפך עמוס באריגים עם דוגמת פייזלי. הצפת השוק יצרה תחרות רבה והקשתה על האורגים האירופאים. על מנת להקל על האורגים נאסר בצרפת לייבא פייזלי בצו מלכותי בין השנים 1686 ל-1759. על אף שלקראת סוף התקופה האכיפה הייתה רופפת, בשנת 1746 הוקמה תעשיית טקסטיל מקומית בצרפת.
הדרישה בצרפת לפייזלי שהביאה במקור להתפתחות תעשיית הטקסטיל איפשרה עם הקמתה יצור של דוגמאות מקומיות כמו טולה דה ג'ווי (toile du Juoy), שכמו הפייזלי הפך לדוגמה קלאסית בעולם המערבי.
במאה ה-19 אריגי פייזלי יוצרו בכמויות עצומות במיוחד בעיר פייזלי ששמה הפך לשם הדוגמה. חיילים בריטיים שחזרו מהמושבות הבריטיות הביאו עמם צעיפים מצמר קשמיר בנוסף ליבוא של חברת הודו המזרחית הבריטית. דוגמאות אלו מהמזרח של צעיפי קשמיר ומשי הועתקו ואומצו בתחילה לנול ידני ואחר כך לאריגת ג'קארד.
בשנים 1800–1850 האורגים מפייזלי שבסקוטלנד הפכו למובילים בתחום יצור הצעיפים. הדבר התאפשר תודות לשינויים שבוצעו בנולים הידניים ובנולי הג'קארד. שינויים אלה איפשרו לארוג בחמישה צבעים, בעוד המתחרים השתמשו בשני צבעים בלבד. בשנת 1860 הצליחו בעיר פייזלי לייצר אריג בעל 15 צבעים. הפייזלי המקורי מקשמיר הכיל כ-60 צבעים.
במאה ה-19 החלה הדפסה הדוגמה על בד, בנוסף לטוויית האריגים. שימוש בהדפסה הוזיל באופן ניכר את מחיר הפייזלי, והפך את היצור להמוני עוד יותר. על פי המוזיאון הסקוטי לאומנות הפייזלי, עם המעבר להדפסה, הפכה דוגמה זו לדוגמה העיקרית בעולם הטקסטיל של המאה ה-19. הדפסה נעשתה גם על ריבועי כותנה שהיו המקור לבנדנה המודרנית. הפייזלי המודפס יוצר בעיקר בברייטון ואזור אלסנס בצרפת.
הפייזלי היה פופולרי במדינות הבלטיות במאות ה-18 וה-19 ונחשב לקמיע המרחיק שדים.
הפייזלי חזר להיות נפוץ בסוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים בעיקר בקרב חבורות אפרו-אמריקאים כגון בלודס (Bloods) וקריפס (Crips) שהשתמשו בדוגמת פייזלי בבנדנות אדומות וכחולות בהתאמה. בימינו הבנדנות מסמלות לעיתים את ההשתייכות לעולם התחתון בעיקר בוידאו קליפים במוזיקת הראפ.
בתקופה המודרנית, הצעירים באירופה הפכו את הדוגמה לסמל למרד (ראו "השימושים הנפוצים כסמל" בהמשך).
סגנון עכשווי

הסופרים הל רובנשטיין (Hal Rubenstein) וג'ים מולן (Jim Mullen) פרסמו ספר בשם "פייזלי אינו מתאים לשום דבר: המדריך לאופנת הגבר" (‏Paisley Goes With Nothing: A Man's Guide to Style). דוגמת פייזלי חזרה למרכז במת הטקסטיל בשנים 2000/2001 ושוב בשנת 2004/2005, על ידי מעצב בגדי הגברים רוברט טלבוט, שהחל להשתמש בדוגמה בייצור עניבות. ג'. ברבואר אנד סאן (J. Barbour & Sons) מכינים חליפות מסורתיות עם מטפחת פייזלי בכיס המקטורן.
בעולם אופנת הנשים צעיף הפייזלי בגרסה קלת המשקל המיוצרת בסקוטלנד היה אופנתי תמיד. בתחילת המאה ה-21 פייזלי הוא מוטיב מרכזי בחברת וורה בארדלי (Vera Bradley), חברה ליצור תיקים. דוגמת פייזלי משמשת את אופנת יצור הריפודים, מצעים ווילונות.
השימושים הנפוצים כסמל

הפייזלי היה נפוץ ומקובל בקיץ של האהבה ("Summer of Love") ב-1967. הוא מהווה סמל מובהק של הסגנון הפסיכדלי ושל ההתעניינות הרוחנית בתרבות הודו שהחלה בעקבות המסע של הביטלס להודו בשנת 1968. ג'ון לנון צבע בדוגמה זו את הרולס-רויס שלו בשנת 1967. חברת הגיטרות פנדר יצרה גיטרה פייזלי באמצעות הדבקת טפט פייזלי ורוד על גיטרת הטלקסטר. האומן פרינס בנה את אולפן ההקלטות פייזלי פארק (Paisley Park Studios).
במוזיאון לאומנות האסלאם בירושלים יש כיום (2022) תערוכה של עיצובי פייזלי.
הערות שוליים

↑  Katerina Perez, How The Paisley Motif Travelled Far Beyond Traditional Indian Jewellery, Only Natural Diamonds, ‏2 ביולי 2021
↑  Kashmir Company on February 13, 2013, Kashmir Paisley Shawl and its Enduring Contribution to the Paisley Motif, The Kashmir Company Blog, ‏2013-02-13 (באנגלית אמריקאית)
תמונתו הידועה של הרב יוסף חיים (ה"בן איש חי") מבגדד. לראשו טורבן מעוטר בדוגמת פייזלי.
מוטיב הפייזלי נפוץ מאוד בכיסוי ראש מסוג בנדנה
הרולס-רויס של ג'ון לנון
מיכאיל גרולב

מיכאיל גרולב, תמונת ילדות
מיכאיל ולדימירוביץ' גרולב (ברוסית: Михаи́л Влади́мирович Грулёв‏; 20 באוגוסט 1857 - 17 בספטמבר 1943) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית, עיתונאי וסופר. נולד כיהודי, אך כדי לקדם את הקריירה הצבאית שלו התנצר. עם זאת, הוא ראה בעצמו יהודי וספרו האחרון, "רשומים של אלוף-יהודי", שיצא לאור בשנת 1930, מעיד על כך. את כל ההכנסות מספר זה הוא העביר לקרן קיימת לישראל.
קורות חיים

מיכאיל גרולב נולד בעיירה רזקנה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בלטביה) במשפחה יהודית מרובת ילדים. בילדותו קיבל חינוך יהודי מסורתי בחדר. כשהיה בן 12 עברה משפחתו לעיר סבז' שברוסיה (כיום במחוז פסקוב). בסבז' התקבל גרולב ללימודים בבית הספר התיכון המקומי והיה לתלמיד היהודי היחיד בבית הספר. לאחר סיום בית הספר החליט לבחור בקריירה צבאית והתנדב לצבא הרוסי. לאחר תקופת שירות קצרה כטוראי הוא הועלה לדרגת סמל. במהלך שירותו ניסה מספר פעמים לגשת למבחני הקבלה של כמה בתי ספר לקצינים, כולן נידחו. לבסוף הוא הגיש מועמדות לבית הספר לקצינים בוורשה, כאשר הוא מסתיר את היותו יהודי. הוא עבר בהצלחה את מבחני הקבלה, אך נדחה ברגע האחרון, כאשר בראיון אצל מפקד בית הספר נשאל על אמונתו הדתית. לאחר שהבין כי בשל יהדותו לא יוכל לעולם להיות קצין בצבא - הצהיר בפני הממונים עליו כברצונו להתנצר. לאחר שהפך לנוצרי החל את לימודיו בבית הספר לקצינים בוורשה, אותו סיים בשנת 1882. לאחר 3 שנות שירות כסגן מפקד פלוגה התקבל ללימודים לאקדמיה צבאית של המטה הכללי, אותה סיים בהצטיינות בשנת 1888.
לאחר סיום הלימודים הוא חזר לשירות צבאי שרובו עבר במזרח הרחוק הרוסי. הוא השתתף במלחמת רוסיה–יפן ועל גבורתו בקרב נהר שאה קודם בדרגה וקיבל עיטור. בשנת 1912 מיכאיל גרולב עזב את השרות הצבאי והתיישב בניצה.
עוד בשנת 1870 גרולב התחיל בכתיבת ספרים. את ההכנסות מהספר האחרון שלו "רשומים של אלוף-יהודי" שיצאה לאור בשנת 1930 הוא העביר לקרן קיימת לישראל. גרולב נפטר בניצה בשנת 1943.
יצחק בנרובי

ערך זה עוסק בפילוסוף יהודי גרמני - שווייצרי יליד יוון. אם התכוונתם לסופר יווני-ישראלי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1876 סלוניקי, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  19 באוקטובר 1943 (בגיל 67) ז'נבה, שווייץ 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרידריך שילר 
 עיסוק:  פילולוג, פילוסוף 
 מדינה:  צרפת 
 
יצחק בנרובי (24 במאי 1876 – 19 באוקטובר 1943) היה מורה, מרצה ופילוסוף יהודי, יליד יוון, שעסק בפילוסופיה האירופית ובהיסטוריה של הפילוסופיה. פעל בעיקר בגרמניה ובשווייץ. באחרונה שימש במשך כ-30 שנים כפריבט-דוצנט באוניברסיטת ז'נבה.
קורות חיים

נולד בסלוניקי שביוון ליהודה בן-רובי, בן למשפחת רבנים ספרדית ידועה שמקורה באמסטרדם, שאליה הגיעה מפורטוגל. בצעירותו עברה משפחתו להתגורר בקיוסטנדיל שבבולגריה, שם למד בגימנסיה פדגוגית, וכשבגר שימש כמורה בפלובדיב.
בשנת 1898 עבר לגרמניה, ומשנה זו ועד לשנת 1914 למד פילוסופיה, היסטוריה, ספרות וכלכלה מדינית בינה ובברלין, ובסורבון שבצרפת. במקביל, בשנת 1904, כתב את עבודת התזה שלו בגרמנית, בהנחיית רודולף אויקן, אשר עסקה באידיאל המוסרי של ז'אן-ז'אק רוסו, לפיה רוסו הוא אביהם הרוחני של המשוררים יוהאן וולפגנג פון גתה, פרידריך שילר ופרידריך הלדרלין, והמקור לפילוסופיה הגרמנית, מעמנואל קאנט לפרידריך ניטשה. באותה שנה השתתף בקונגרס הבינלאומי לפילוסופיה בז'נבה שבשווייץ. בהרצאה שמסר במסגרת הקונגרס, דיבר על תפקיד ההיסטוריה של הפילוסופיה. בקונגרס גם הכיר מספר פילוסופים ידועים, וכשהשתתף בהמשך בכינוסים בינלאומיים אחרים, הכיר את מרטין בובר, ושמואל הוגו ברגמן. כן היה קרוב במיוחד אל אנרי ברגסון, נחשב גם לפרשנו ואף הוציא לאור בשנת 1942 בפריז ספר העוסק באישיותו ובחייו.
לאחר הקונגרס בז'נבה נשאר לשמש כמורה להיסטוריה של הפילוסופיה האירופית באוניברסיטת ז'נבה, ושימש בתפקיד זה במשך כ-30 שנים כפריבט-דוצנט. מלבד שתי המסות שכתב בגרמנית על רוסו, פרסם לאחר מכן באנגלית ובגרמנית סיכום של הרצאותיו באוניברסיטת ז'נבה בנושא המקורות והזרמים של הפילוסופים הצרפתים בתקופתו.
בשנת 1927 מונה על ידי ממשלת פרוסיה ללמד פילוסופיה צרפתית בבון, וראה בעבודה זו משימה לטיפוח הקשרים האינטלקטואליים בין גרמניה לצרפת. בתפקיד זה שימש עד לשנת 1933. בשנה זו גם ראתה אור גרסה צרפתית לסיכומי הרצאותיו מאוניברסיטת ז'נבה בדמות שני ספרים, אשר זכו בפרס האקדמיה הצרפתית למדעי המוסר והמדינה.
חודשים ספורים לפני שהלך לעולמו, קיבל ממועצת ז'נבה תואר פרופסור לשם כבוד.
הלך לעולמו ב-19 באוקטובר 1943.
קורות חיים > הגותו ודעותיו

לדבריו של בנרובי, האנושות מתחדשת תמיד, הודות לעמל הדורות, וכל העמים לוקחים חלק בהתפתחותה, בכל צורת פעילות במשך הדורות, והודות לכך כל אדם דבוק בחברו; בדברי ימי האנושות, מתקופת הבריאה ועד לתקופתנו קיימת שרשרת מחברת; קיים קשר הדוק בין כל ענפי המדע והמדע בכללו, וכלל הדעות של הפעילות האנושית בכל התקופות והעמים; יצירות המחשבה האנושית, התגליות וההמצאות אינן נחלת אישים או אומה מסוימת, אלא הן ניצבות מעל היחיד, מעל התקופה ומעל האומה; יצירתו של הוגה דעות טמונה בצפון של האומה אליה הוא משתייך; השפות הלאומיות טובעות חותם מיוחד על כל תופעת מחשבה.
אף על פי שלא היה שומר מצוות, בנרובי במהותו היה יהודי דתי. באחד מספריו הקדיש פרק שלם ליהדות, לנצרות ולאסלאם, ובו הצביע על תחיית הרגש הדתי ביהדות, ועל הסקרנות הגוברת בתקופתו לנושאים יהודיים, כדוגמת רעיון הציונות, גידול במספר המתפללים בבתי כנסיות ועוד.
חיבוריו

J. J. Rousseaus ethisches Ideal, 1904
Contemporary thought of France, 1926
Philosophische Strömungen der Gegenwart in Frankreich, 1928
Les sources et les courants de la philosophie contemporaine en France, 1933
לקריאה נוספת

S. H. Bergmann, entry in Encyclopedia Judaica, IV, Jerusalem, p. 546.
H. Reverdin, "Isaac Benrubi" in Annales de la Societe J.J. Rousseau, 1943.
J. H. Zeilberger, "Isaac Benrubi, Juif fidele, patriot genevois, cosmopolite fervent", manuscript deposited at the Bibliothèque Public et Universitaire de Genève, 1981. (Cote BPU BVM 282).
וואלטה אספניה 2020

| --- | --- |

 מדינות:  ספרד ספרד
 סוג:  מרוץ קטעים
 אורך המסלול:  2,892 קילומטרים
 חודש:  20 באוקטובר–8 בנובמבר
 משך:  18 קטעים
 היסטוריה
 מוביל מנצחי הקטעים:  סלובניה פרימוש רוגליץ' (4 קטעים)
 מנצח אחרון:   הדירוג הכללי - סלובניה פרימוש רוגליץ'     קטגוריית הנקודות - סלובניה פרימוש רוגליץ'    קטגוריית ההרים - צרפת גיום מרטן    קטגוריית הרוכב הצעיר - ספרד אנריק מאס
 
וואלטה אספניה 2020 (בספרדית: Vuelta a España 2020) היה המהדורה ה-75 של מרוץ הוואלטה אספניה, אחד משלושת מרוצי האופניים היוקרתיים והחשובים הנקראים גרנד טורס. במרוץ ניצח פרימוש רוגליץ' (יומבו–ויסמה) בפעם השנייה ברציפות לאחר הניצחון שלו ב-2019, מקדים ב-24 שניות את ריצ'רד קאראפאס (אינאוס גרנדיירס) וב-1:15 דקות את יו קארת'י (EF Pro Cycling). המרוץ תוכנן להתקיים בין ה-14 באוגוסט ל-6 בספטמבר אך נדחה בשל מגפת הקורונה. ההחלטה על תאריך המרוץ התקבלה ב-5 במאי והתאריך החדש למרוץ היה בין ה-20 באוקטובר ל-8 בנובמבר, כשלושת קטעי הפתיחה בהולנד בוטלו והוחלפו במקום בשלושה קטעי פתיחה בחבל הבסקים, אורך הוואלטה היה 18 קטעים, הפעם הראשונה מאז 1985 שאורך המרוץ הוא פחות מ-21 קטעים.
רוגליץ' ניצח גם את קטגוריית הנקודות ובארבעה קטעים נוספים. גיום מרטן (קופידיס) ניצח בקטגוריית ההרים, כשאנריק מאס שיחזר את הישגו מ-2018 וניצח בקטגוריית הרוכב הצעיר.
קבוצות

כל 18 קבוצות ה-"וורלד טים" התחרו במרוץ, ועוד שלוש קבוצות מדרג ה-"פרו טים" המשני.
קבוצות > קבוצות פרו טים

| לאום | קבוצה | רוכב | ביב |
| --- | --- | --- | --- |
| צרפת צרפת | טוטאל דיירקט אנרז'י | הולנד ניקי טרפסטרה   צרפת לורנצו מנזן   צרפת ולנטן פרון   צרפת ג'ונתן היוור   הולנד פים לייטארט   צרפת פול אורסלין   צרפת רומיין סיקאר   צרפת ז'וליין סימון | 191   192   193   194   195   196   197   198 |
| ספרד ספרד | קאחה–רוראל | ספרד ג'ונתן לאסטרה   ספרד יון אברסטורי   ספרד ג'ולן אמזקווטה   ספרד אריץ באג'ווס   קולומביה ג'פרסון אלביירו ספדה   קולומביה ז'והאן גרסיה   ספרד הקטור סייז   ספרד גונזאלו סראנו | 201   202   203   204   205   206   207   208   |
| ספרד ספרד | בורגוס–BH | ספרד אנחל מאדראצו   ספרד אוסקר קבדו   ספרד חסוס אזקוורה   הולנד אלכס מולנאר   קולומביה חואן פיליפה אוסוריו   דרום אפריקה ווילי סמית   פורטוגל ריקרדו ויללה   אדוארדו זרדיני | 211   212   213   214   215   216   217   28 |
רוכבים בולטים > דירוג כללי

פרימוש רוגליץ', מנצח מהדורת 2019, רכב כמוביל קבוצת יומבו–ויסמה במטרה להגן על תוארו, לצד טום דימולן, מנצח ג'ירו ד'איטליה 2017. כריס פרום, מנצח מהדורות 2011 ו-2017 של המרוץ, רכב עבור אינאוס גרנדיירס במרוץ האחרון שלו עבור הקבוצה הבריטית, במטרה לעזור למוביל הקבוצה במרוץ ומנצח ג'ירו ד'איטליה 2019. מובילים נוספים היו: טיבו פינו (Groupama–FDJ), אסטבן צ'אבס (מיצ'לטון - סקוט), ווט פולס (בחריין מקלארן), יו קארת'י ודניאל פיליפה מרטינס (EF Pro Cycling), אנריק מאס (מוביסטאר), דן מרטין (Israel Start-Up Nation) ואלכסנדר ולאסוב (אסטנה).
רוכבים בולטים > ספרינטרים

סם בנט, שניצח 2 קטעים במהדורת 2019 והגיע למרוץ לאחר ניצחון בקטגוריית הנקודות בטור דה פראנס, הוביל את קבוצת דקונינק קוויק-סטפ במאיצים. פסקל אקרמן, שערך את הופעת הבכורה שלו במרוץ, היה הספרינטר של בורה–הנסגרוהה, כשמגנוס קורט, מנצח 2 קטעים במהדורת 2016, שימש כספרינטר של EF Pro Cycling. ספרינטרים בולטים אחרים היו: יאקוב מרצ'קו (CCC), יספר פיליפסן (יו. איי. אי. אמירטס), מטאו מוסקטי (טרק-סגפרדו), מקס קנטר (סאנווב), גרבן תייסן (לוטו–סודאל), מיהקל ראים (Israel Start-Up Nation), לורנצו מנזן (טוטאל דיירקט אנרז'י) ויון אברסטורי (Caja Rural - Seguros RGA).
סקירת המרוץ > השבוע הראשון (קטעים 1–6) > קטע 1

לאחר ביטול קטעי הפתיחה בהולנד (אוטרכט), הוואלטה נפתחה ב-20 באוקטובר עם קטע פתיחה בחבל הבסקים, מאירון לאראטה שבאייבאר, עם ארבע עליות מדורגות באורך של 173 קילומטרים והעלייה האחרונה הייתה ה-אלטו דה אראטה בקטגוריה 1, ופסגתה הייתה רחוקה קצת יותר מקילומטר מסיום הקטע. בקטע ניצח פרימוש רוגליץ' (יומבו–ויסמה), לאחר התקפה בתוך הקילומטר האחרון, מקדים בשנייה את ריצ'רד קאראפאס (אינאוס גרנדיירס) ואת דן מרטין (Israel Start-Up Nation) שהובילו את הדבוקה של רוכבי הדירוג הכללי. ספ קוס (יומבו–ויסמה) הוביל את קטגוריית ההרים עם 14 נקודות. כבר בקטע הראשון פרשו שלושה רוכבים, אילן ואן וילדר (סאנווב), אלכסנדרה ז'נייה ומת'יאס פרנק (AG2R La Mondiale)
סקירת המרוץ > השבוע הראשון (קטעים 1–6) > קטע 2

הקטע ה-2 כלל 151 קילומטרים מפמפלונה ללוקנברי, הקטע היה בתוואי גבעי וכלל שלוש עליות מדורגות, שהאחרונה מביניהם הייתה ה-"אלטו דה סן מיגל דה אראייר" בקטגוריה ה-1, שפסגתה ממוקמת כ-17 קילומטרים מסיום הקטע. מארק סולר (מוביסטאר) התקיף בירידה מהעלייה והמשיך עד לניצחון בקטע, מקדים את דבוקת רוכבי הדירוג הכללי ב-19 שניות, שהובלה בידי רוגליץ' ומרטין. במהלך הקטע השתווה קאראפאס לקוס בקטגוריית ההרים עם 14 נקודות גם כן ועבר להוביל אותה בזכות שובר שוויון. במהלך הקטע פרשו ברנדון סמית' ריברה (אינאוס גרנדיירס) ואקסל דומון (AG2R La Mondiale).
סקירת המרוץ > השבוע הראשון (קטעים 1–6) > קטע 3

קטע 3 כלל 166.1 קילומטרים מלודוסה לוינוסווה, הקטע היה גבעי עם שתי עליות מדורגות, אך היה הראשון שהסתיים בעלייה מדורגת, כשהעלייה האחרונה בקטע הייתה בקטגוריה 1, באורך של 6.5% על שיפוע ממוצע של 6.7%. הקטע במרוץ הסתיים במאוץ אל קו הסיום בין מרטין, רוגליץ' וקאראפאס, בו השיג מרטין ל-Israel Start-up Nation את הניצחון השני בתולודתיה בגרנד טור, והתייצב במקום השני הכללי בפער של חמש שניות מרוגליץ', כשקאראפאס בפער של 13 שניות במקום השלישי. לפני תחילת הקטע פרשו טיבו פינו (Groupama–FDJ) ומאטיי מוחוריץ' (בחריין מקלארן).
סקירת המרוץ > השבוע הראשון (קטעים 1–6) > קטע 4

קטע 4 כלל 191.7 קילומטרים מגאראי לאחאה דה לוס קאבלרוס, הקטע היה מישורי לחלוטין וההזדמנות הראשונה לספרינטרים טהורים לנצח את הקטע מתוך ספרינט רב משתתפים. סם בנט (דקונינק קוויק-סטפ) ניצח את הקטע, כשהוא מקדים את יספר פיליפסן (יו. איי. אי. אמירטס) ואת יאקוב מרצ'קו (CCC. לפני תחילת הקטע פרשו סימון גשקה (CCC) ודניאל פיליפה מרטינס (EF Pro Cycling).
סקירת המרוץ > השבוע הראשון (קטעים 1–6) > קטע 5

קטע 5 כלל 184.4 קילומטרים מוסקה לסאמיאניגו בתוואי הררי עם שלוש עליות מדורגות, שהאחרונה מביניהן הייתה מדורגת כ-18 קילומטרים לסיום ובקטגוריה 2. בקטע יצאה קבוצת בריחה של כ-19 רוכבים, אך היא הצטמצמה ל-3 כשהשאר נתפסו על ידי בפלוטון, טים ולנס (לוטו–סודאל), תיימן ארנסמן (סאנווב) וגיום מרטן (קופידיס), השלושה שרדו עד הסיום וזה היה הקטע הראשון במרוץ שמנוצח בידי רוכב מקבוצת הבריחה, הסיום היה בעלייה כשטים ולנס מנצח, מקדים ב-4 שניות את מרטן וב-12 שניות את ארנסמן. הפלוטון חצה את קו הסיום כ-2:13 דקות אחרי ולנס, מובל בידי רוגליץ' במקום הרביעי. ולנס גם עבר להוביל בקטגוריית ההרים עם 19 נקודות. במהלך הקטע פרשו נתנאל ברהאנה (קופידיס), גרגה בולה (בחריין מקלארן) ופרנסיסקו חוסה ונטוסו (CCC).
סקירת המרוץ > השבוע הראשון (קטעים 1–6) > קטע 6

הקטע ה-6 היה הקטע ההררי הראשון במרוץ, עם שלוש עליות מדורגות כשהאחרונה מביניהם הייתה זו שהסתיים בה השלב, בקטגוריה 1, באורך של 14.5 ק"מ ובשיפוע ממוצע של 4.6%. הרוכבים גם הגיעו לאותה עלייה בתנאים גשם וכבישים רטובים. הקטע נוצח בידי יון איסאגירה (אופניים), לאחר שהיה חלק מקבוצת הבריחה ביחד עם אחיו ובן קבוצתו גורקה. איסאגירה התקיף כ-3 קילומטרים לסיום הקטע והמשיך עד לניצחון שני ברציפות לרוכב מקבוצת הבריחה, מקדים את מייקל וודס (EF Pro Cycling) ואת רוי קושטה (יו. איי. אי. אמירטס) ב-25 שניות. קאראפאס הפך למוביל המרוץ החדש לאחר שחצה את קו הסיום כ-55 שניות אחרי איסאגירה ובמקום ה-12, בעוד רוגליץ' סיים כ-1:38 דקות אחרי איסאגירה ובמקום ה-20, בעוד דן מרטין סיים את הקטע במקום ה-18, 1:23 דקות מאיסאגירה, יו קארת'י (EF Pro Cycling) הרוויח גם הוא זמן על שאר רוכבי הדירוג הכללי, לאחר שחצה את קו הסיום כ-48 שניות אחרי איסאגירה ובמקום השמיני. בדירוג הכללי התייצב קאראפאס ראשון, בפער של 18 שניות מקארת'י ו-20 ממרטין, כשרוגליץ' רביעי בפער של 38 שניות ואנריק מאס (מוביסטאר) סוגר את החמישייה, בפער של 1:07 דקות מקאראפאס. לפני תחילת הקטע פרש פרננדו בארסלו (קופידיס).