אופיואיד

אופיואידים (Opioids) הם קבוצת תרכובות הנקשרות ל"קולטני האופיואיד" (Opioid receptor) במערכת העצבים ובמקומות אחרים בגוף. ההשפעה המרכזית של מרבית האופיואידים היא דיכוי מערכת העצבים המרכזית תוך הפחתת יכולת הגוף להגיב לגירויים. זאת, עקב היקשרותם לקולטנים המעבירים את תחושת הכאב ואותות חישה אחרים למוח. לכן, רוב האופיואידים פועלים כמשככי כאבים. האופיואידים הם בין הסמים הפסיכואקטיביים הממכרים הנמצאים בשימוש מאז התקופה הפרהיסטורית.
רוב האופיואידים מכילים תרכובת כימית בשם מתילמורפינן (Methylmorphinane) כחלק משלד המבנה של התרכובת. לקבוצת המתילמורפינן נקשרים אטומים וקבוצות כימיות שונות, בהתאם לסוג האופיואיד.
מקובל לחלק את האופיואידים למספר קבוצות:
הפקת שרף מפרג האופיום
אופיאטים (opiates) – אופיואידים הנוצרים בטבע ומופיעים כאלקלואידים בשרף של פרג האופיום. מורפין, הידוע כמשכך כאבים, הוא הרכיב העיקרי של האופיום. קודאין הוא האלקלואיד השני בריכוזו באופיום. אופיאטים נוספים הם אוריפאווין ותבאין.
אופיואידים סינתטיים למחצה (semi-synthetic opioids) – אופיואידים מעשה ידי אדם, המופקים מאופיאטים. בין אלו נמצאים הרואין, אוקסיקודון, הידרומורפון ואחרים.
אופיואידים סינתטיים (synthetic opioids) – אופיואידים מעשה ידי אדם, שאינם מופקים מאופיאטים. זו משפחה רחבה של תרכובות, המהווה נושא לפיתוח ביו-רפואי נמשך. בין האופיואידים הסינתטיים נמצאים פנטניל, מתאדון, טרמדול, פתידין, מפרידין ופנאזוקין.
אופיואידים אנדוגניים (endogenous opioids) – חומרים אלו מופרשים על ידי הגוף ומופיעים באופן טבעי במוח. תפקידם לפקח על התנהגויות רגשיות הנוגעות לכאב, חרדה ופחד. הידועים שבין חומרים אלו נמנים עם משפחת האנדורפינים. אופיואידים אנדוגניים אחרים הם האנקפלינים, דינורפינים ואנדומורפינים.
חומרים אלו מכונים לעיתים קרובות "סמים נרקוטיים", אך המונח "אופיואידים" מדויק יותר, שכן "נרקוטיקה" אינה מוגדרת היטב ומכסה מגוון סמים לא-חוקיים.
באופיואידים משתמשים ברפואה לשיכוך כאבים, לטיפול בשיעולים וכן בשלשולים. תופעות הלוואי הנפוצות של אופיואידים הן: עצירות, גרד, בחילה, הקאה ודיכוי נשימתי עד כדי סכנת חיים. כמו כן, יכולתם לגרום לאופוריה ולהפחתת חרדות הובילה לצריכה בלתי חוקית נרחבת שלהם.
האופיואידים נקשרים לאותן מולקולות במוח ובמערכת העצבים המרכזית, וכן במערכת העצבים ההיקפית – הקולטנים האופיואידיים. ההבדלים בין השפעות הסמים על הגוף נובעים ממהירות הגעתם לקולטנים, וכן מכמות האופיואיד הנדרשת כדי להפעילם. הקצב בו אופיואידים חודרים לגוף תלוי בצורה בה הם ניטלים: כאשר מעשנים או מזריקים אופיואידים, הם מגיעים לרמות שיא במוח תוך דקות. אופיואידים הניטלים בהסנפה, לעומת זאת, נספגים לאט יותר משום שהם חייבים לעבור דרך ממברנות המוקוס של האף לכלי הדם. חברות התרופות פיתחו מוצרי אופיואידים הניתנים במגוון רחב של דרכים, החל מהזרקה תוך ורידית, דרך כדורים ועד לכסניית מציצה, במקרה של פנטניל (אקטיק).
אוקסיקונטין והתפתחות השימוש באופיואידים
לשימוש באופיואידים היו שלושה גלים: הגל הראשון החל בתחילת שנות התשעים ע״י חברה תרופות בשם ״פורדו פארמה״ של משפחת סאקלר היהודית, בשיווק תרופה בשם אוקסיקונטין. האוקסיקונטין היא תרופה שמאפשרת לסם להשתחרר באיטיות ובמתינות אל תוך הגוף לאורך של 12 שעות וכתוצאה מכך יוצרת תחושה של שיכוך כאבים ולא של ה"היי" המוכר של האופיום. מטרתה המרכזית של חברת "פורדו פארמה" בייצור התרופה הייתה שיכוך כאבים ותרופה זו היוותה פתרון אידיאלי לשיכוך כאבים כרוניים, עם סיכון נמוך מאוד להתמכרות, מאחר שהיא לא סיפקה את תחושת ה"היי".
תרופת האוקסיקונטין של חברת פורדו הייתה הצלחה מסחררת ויצאה למדפים בשנת 1996. כבר בתוך שנה, הסם הספיק להימכר בהיקף של מיליארד דולר. ככל שחלף הזמן, הבינו שכל מה שחשבו על הסם היה מופרך לחלוטין. המחקרים הראו ששיעור ההתמכרות למורפיום בקרב חולים כרוניים הוא נמוך מאוד על מטופלים בבתי חולים, אבל הם לא לקחו בחשבון מה קורה למטופלים כאשר הם מגיעים לביתם, ישנו פוטנציאל גבוה יותר להשתמש בתרופות האלו בצורה לא תקינה. המטופלים יכלו להשתמש באוקסיקונטין לרעה, דרך נטילת התרופה בדרכים אחרות: כתישת התרופה לאבקה, הסנפה או הזרקה, ובכך המטופלים יכלו לבטל את ההשפעה המעכבת של הגלולה ולקבל את הסם עצמו, שזה בעצם אותו אפקט כמו של הרואין.
לאחר מספר שנים, בשנת 2007, מנהלים בכירים בחברת פרודו הורשעו בגין הונאה של רופאים ומטופלים בסכנת התמכרות הטמונה בשימוש באוקסיקונטין. חברת פרודו נקנסה ב־600 מיליון דולר. גל ראשון זה, גרם למגפת ההתמכרות החמורה ביותר בתולדותיה של שימוש באופיואידים דרך מרשם רפואי והוביל למיליוני מכורים.
משנת 2001, החל הגל השני. בגל השני, אסרו את השימוש באוקסיקונטין והתנאים להשגת מרשם של אופיואידים היו נוקשים יותר, הרופאים הוציאו הרבה פחות מרשמים מבעבר, אך זה לא מנע ממיליוני מכורים להשיג את הסם לו הם זקוקים. המכורים פנו אל הסמים המזדמנים שנמצאים בשוק השחור והחלו להשתמש בהרואין כתחליף לאוקסיקונטין.
הגל השלישי החל משנת 2016. בשנה זו, הגיעו אופיואידים סינתטיים שלא מוגדרים כמשככי כאבים, אלא כתחליפים המיוצרים בסין והשפעתם היא הרבה יותר חזקה וקטלנית. האופיואיד הסינתטי המרכזי היה סם הפנטאניל. סם זה היה הגורם המרכזי למקרי המוות והיה מאופיין במסיסות גבוהה ברקמות שומניות, לכן זו הייתה תרופה חזקה יותר מהשאר: פי חמישים יותר חזקה מהרואין ופי מאה יותר חזקה ממורפיום. הפנטאניל הפך לאחראי לכמחצית מכלל המיתות ממנת יתר בארצות הברית.
בארצות הברית, המגפה התחוללה באופן המורחב ביותר ממדינות אחרות. ניתן להבין זאת על פי הסטטיסטיקות. אוכלוסייתה של ארצות הברית מהווה כחמישה אחוזים מאוכלוסיית העולם שצורכת כ־80% מכל משככי הכאבים בעולם. משככי הכאבים משחקים תפקיד מהותי בחברות התרופות בארצות הברית.