stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המוזיאון האקטיבי בדרום וסטפאליה
השחזור הווירטואלי של בית הכנסת בזיגן

האגודה לשיתוף פעולה נוצרי-יהודי בזיגן הציגה ב-9 בנובמבר 2021 במסגרת שנת היובל, את השחזור הווירטואלי של בית הכנסת בזיגן, מול חומת המקלט החיצונית של המוזיאון. השחזור כלל מיצג הנפשה עם אלמנטים של וידאו ושל צליל, בהקרנה על הקיר החיצוני של מבנה המוזיאון האקטיבי. ההנפשה כללה קטעי חזנות והקלטות שירה מבתי כנסת. מטרת השחזור הווירטואלי הייתה לייצג יותר מ-1400 בתי כנסת ובתי תפילה שנהרסו במהלך ליל הבדולח בנובמבר 1938. האירוע שודר בשידור חי באינטרנט.
הערות שוליים

↑  Gesellschaft für Christlich-Jüdische Zusammenarbeit Siegerland (ב־)
↑  שריפת בית הכנסת בעיר זיגן שבגרמניה בליל הבדולח, נובמבר 1938 | יד ושם, באתר www.yadvashem.org
↑  Klaus Dietermann, Widen the Circle (באנגלית אמריקאית)
↑  Active Museum of South-Westphalia, www.outdooractive.com (באנגלית)
1 2  Active Museum of South-Westphalia, www.outdooractive.com (באנגלית)
↑  aktives museum südwestfalen - חיפוש ב-Google, באתר www.google.com
↑  Klaus Dietermann, Siegen - eine Stadt unterm Hakenkreuz: Stätten des Nationalsozialismus, des Widerstands und heutige Gedenkstätten. Eine alternative Stadtrundfahrt, Siegen: Gesellschaft f. christlich-jüdische Zus.-Arb., 1988-01-01, ISBN 978-3-9801926-0-6. (בdeutsch)
↑  Aktives Gedenkbuch – Digitales Gedenkbuch für die Opfer des Nationalsozialismus in Siegen und Wittgenstein (ב־)
↑  אתר שלטי רחובות, אתרים ומספרי בתים האולטימטיבי | שלט-ו-פדיה: דן ריכטר-לוין, באתר www.streetsigns.co.il
↑  Rüdiger Fries, GMK (ב־)
↑  archivar, Literaturhinweis: Rüdiger Fries: Die Rekonstruktion der Siegener Synagoge als Modellbau“ | siwiarchiv.de, ‏2023-08-27 (בגרמנית)
↑  עלי חפר - גיליון 399 - אוקטובר 2023, באתר user-1723486.cld.bz
↑  ימים מחוץ לזמן - אמן פוגש עדות, באתר THE ART NEWSPAPER - ISRAEL EDITION -  עיתון האמנות המהדורה הישראלית, ‏2022-04-27
1 2  ימים מחוץ לזמן – אמן פוגש עדות – בית טרזין
↑  אתר מטיילים בעולם, ביקור במחנה טריזנשטט (טרזין) מפראג - כל מה שצריך לדעת!, באתר מטיילים בעולם, ‏2024-01-28
↑  בית - בית טרזין
1 2  archivar, Video-Vortrag „Erinnerung und Holocaust – Chancen, Grenzen, Grenzüberschreitungen“ von Dr. Jens Aspelmeier | siwiarchiv.de, ‏2021-05-06 (ב־)
↑  Siegen unter dem Hakenkreuz. Ein alternativer Stadtrundgang, Vielfalt Mediathek (בגרמנית)
1 2  Virtual reconstruction of the Siegen synagogue, ‏2021-07-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  Gesellschaft für Christlich-Jüdische Zusammenarbeit Siegerland (ב־)
↑  לא צוין, פרוייקט בית הכנסת, באתר מועצה אזורית עמק חפר, ‏11.2021
↑  Virtuelle Rekonstruktion der Siegener Synagoge am 9.11.2021, ‏2021-05-29 (ב־)
פריט מהמוזיאון
תמונת בית הכנסת שנשרף, על קיר המוזיאון האקטיבי בזיגן
ורד פלדמן

| --- | --- |

 לידה:  4 בדצמבר 1981 (בת 43) הרצליה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ובדרנית
 מקום לימודים:  הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין
 פרופיל ב-IMDb
 
ורד פלדמן (נולדה ב-4 בדצמבר 1981 בהרצליה) היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ובדרנית ישראלית. כיום היא גם מומחית לשפת גוף.
ביוגרפיה

פלדמן היא בתה של הבמאית בלהה פלדמן. היא גדלה במשפחה חד-הורית ובגיל 30 גילתה כי אביה הביולוגי הוא קובי אסף, מורה למשחק בבית הספר למשחק ניסן נתיב ודוקטור לשפת גוף.
למדה במגמת תיאטרון בתיכון ראשונים בהרצליה. שירתה בצה"ל כמש"קית ת"ש בחטיבת הנח"ל. בשנים 2002–2005 למדה משחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין. במחזור שלה למדו לירז אבני-סגל, נועה קולר, הילה סעדה, נטע שפיגלמן והדר רצון-רותם. במהלך לימודיה שיחקה בהצגות של הסטודיו ובהן "קרום" ו"רשומון".
קריירה > טלוויזיה וקולנוע

בתחילת דרכה השתתפה פלדמן בדרמות הטלוויזיוניות: "הקרב על תל חי" (2000) של עודד רסקין ו"דברים קטנים באמת" (2003). ב-2006 זכתה לחשיפה משמעותית כשהחלה לגלם את דמותה של דריה זליג בטלנובלה של HOT, "האלופה". ב-2007 כיכבה בסדרת הדרמה של סיגל אבין "האקס המיתולוגי". ב-2008 גילמה את נגה ירושלמי בסדרה "אולי הפעם" ב-Yes. ב-2009 שיחקה בעונה השנייה של הסדרה "מסודרים" בתור כתבת חדשות בתחום הכלכלה, שירי הרמן, שמנהלת רומן עם תומר. ב-2010 השתתפה בסדרה "לא לפני הילדים". ב-2011 הופיעה בסדרת הטלוויזיה "הצרות שלי עם נשים" בערוץ 10, כתמרה, האקסית של הדמות הראשית, ארי שניידר (דן שפירא). באותה שנה החלה להופיע גם בסדרת הדרמה של HOT "יחפים" בתפקיד ניר. ב-2012 השתתפה במיני סדרה "שביתה" שביים רני בלייר. בשנת 2013 שיחקה פלדמן בסדרת הילדים והנוער "גאליס" בתור סיוון שמואלוב, אחותו הגדולה של אלכס, שמתחזה למדענית וחוקרת מקורות זיהום. באותה שנה שיחקה גם בסרט "להישאר בחיים" ("זייתון") שביים ערן ריקליס. ב-2014 שיחקה בסדרה "החממה" בתפקיד קארין פינטו, חוקרת ביוטרוריזם. באותה שנה השתתפה גם בסדרות הדרמה "מתים לרגע" בתור יסמין לפידות וב"משפחה טובה". ב-2015 החלה לשחק בסדרת הקומדיה "השוטר הטוב" בתפקיד דלית פסו.
ב-2016 שיחקה בסדרת הדרמה של yes, "מלאך של אמא", ובסרט "על גג העולם" לצד עמית פרקש.
ב-2017 חזרה לשחק בעונה השנייה של "מתים לרגע". ב-2018 השתתפה בסדרה "ד"ר קראז", המשודרת במכאן 33 ובסרטי הקולנוע: "10% ילדה שלי", " בית בגליל" ו"גיבור בעננים". ב-2019 השתתפה בסדרת הנוער "כדברא" בתפקיד נינה. ב-2020 השתתפה בפרק בסדרה הקומית "שב"ס". בשנת 2021 שיחקה את רונית, אימו של אופק בסדרה שקשוקה המשודרת בכאן חינוכית. כמו כן באותה שנה שיחקה בסדרה "אזהרת מסע" של נטפליקס את ענת, אשר ילדיה נחטפים על ידי דאעש.
בשנת 2022 שיחקה בסדרה "ירושלים", ששודרה בהוט.
קריירה > תיאטרון

בשנת 2005 השתתפה בהצגות: "אגדת סוף עונה" בתיאטרון הקיבוץ ו"חי בסרט" בתיאטרון תמונע. החל מ-2008 שיחקה פלדמן בתיאטרון הבימה. ב-2009 שיחקה בהצגה "איולף הקטן" בבימויו של חנן שניר וב"אוגוסט" בבימויו של אילן רונן. ב-2012 שיחקה בהצגות "מישהו ימות בסוף" בבימויו של מאור זגורי, המחזמר "סיגל" בבימויו של צדי צרפתי, "אם יש גן עדן" בבימויו של משה קפטן ו"כי בנו בחרת" בבימויו של איציק ויינגרטן. ב-2014 ביימה במשותף עם אביה קובי אסף הצגה בהשתתפות שניהם, "מישו ופועה", בתיאטרון תמונע. ההצגה שאבה השראה מסיפור היחסים ביניהם והיא מגוללת את סיפור המפגש של שני מוגבלים בתחנת אוטובוס, הסמוכה לבית קברות, לאחר שביקרו את קברה של אותה אישה.
לצד המשחק היא עוסקת גם בכתיבה ובימוי. ב-2016 כתבה וביימה מחזה לבני נוער בשם "דרך השלום", העוסק בתקשורת מקרבת. ב-2017 עיבדה וביימה את ההצגה "הכלב הקטן צחק" בתיאטרון תהל. ב-2018 החלה ללמד, להעביר סדנאות ולהרצות בנושא שפת הגוף.
קריירה > שפת גוף

בשנת 2020 החלה ורד פלדמן לעסוק בניהול בית הספר לשפת גוף "המיניברסיטה", שבראשו עמד עד אז אביה, קובי אסף.
חיים אישיים

פלדמן נישאה בשנת 2011, והיא אם לשלוש בנות. היא אחותה-למחצה של השחקנית אלי קרן-אסף.
הערות שוליים

↑    אספה פלד אלימלך, ‏הטלנובלה הפרטית של ורד פלדמן, באתר "ידיעות אחרונות", 30 במאי 2014 (הקישור אינו פעיל)
↑  רן בוקר, מזל טוב: ורד פלדמן התחתנה, באתר ynet, 2 ביוני 2011
↑  יפעת הללי אברהם, ‏שם דבר: איך קראה ורד פלדמן לבתה השלישית?, באתר ‏מאקו‏, 21 בנובמבר 2017
↑  משה אבוטבול, הסלבס שלא זכרתם שיש להם קרוב משפחה מפורסם, באתר פרוגי, ‏21 בפברואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007580974905171  VIAF: 105147869664174981601   WorldCat (עם VIAF): 105147869664174981601
להיט של שיר אחד

| --- | --- |
 שיר בביצוע סטטיק
 מתוך האלבום לירז
 יצא לאור:  22 בפברואר 2023
 שפה:  עברית
 אורך:  2:30
 כתיבה:  לירז רוסו, רון ביטון, ירדן פלג, איתי שמעוני, עידו נצר, עמית מרדכי, דור גל
 הפקה:  ג'ורדי, Triangle
 
להיט של שיר אחד הוא שיר של המוזיקאי הישראלי סטטיק, אשר יצא לאור ב-22 בפברואר 2023, כרצועה החמישית באלבום הבכורה שלו, "לירז". כשאר שירי האלבום, את השיר כתבו והלחינו סטטיק, רון ביטון, ג'ורדי, איתי שמעוני, צמד המפיקים Triangle ודור גל הפיקו ג'ורדי ו-Triangle.
רקע וכתיבה

בראיון לכאן ב, סיפר סטטיק על השיר כי הוא "נולד בצורה מאוד מעניינת" ופירט: "הקלטתי אותו תוך כדי הליכה כשהייתי מתוסכל שאני לא מצליח להביא את אותו 'סטטיק 2.0' שאני מייחל לו. ותוך כדי הליכה אני מקליט לעצמי את הפזמון, משמיע את זה למנהל שלי כשאני חוזר לווילה - והשיר הזה בעצם התחיל את האלבום הזה. ואני חושב שאני מאוד מחובר אליו רגשית מהסיבה הזאת". השיר, לצד מספר שירים נוספים מתוך האלבום, עוסק בשברון הלב שחווה סטטיק בעקבות פרידתו מאשתו לשעבר שרית פולק. השיר כולל קו מוזיקלי המשלב בין פופ לבתים של ראפ.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 8 |  |
|  ישראל | היטליסט | 34 |  |
הערות שוליים

↑  תמר אלמוג ודורית אסרף מזרחי, סטטיק לכאן רשת ב: "הבנתי שהדרך להתמודד היא פשוט להיכנס לאולפן", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 28 בפברואר 2023
↑  דור מאיר מועלם, ‏השיר הכי טוב באלבום של סטטיק הוקלט דווקא מחוץ לווילה, באתר ‏מאקו‏, 23 בפברואר 2023
↑  דודי פטימר, ‏היה שווה לחכות? זה מה שחשבנו על האלבום החדש של סטטיק | ביקורת, באתר מעריב אונליין, 25 בפברואר 2023
| סטטיק |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | לירז ‏•‏‏ להרים |  |
| סינגלים | "עטלף" ‏•‏‏ "צ'יק צ'ק" |  |
| שירים אחרים | "לירז" ‏•‏‏ "רונדלים" ‏•‏‏ "הפשע המושלם" ‏•‏‏ "להיט של שיר אחד" ‏•‏‏ "טרנטולה" ‏•‏‏ "יחד תמיד" ‏•‏‏ "אמא" ‏•‏‏ "מכשפה" |  |
| השתתפות בשירים | "בא לה לרקוד" ‏•‏‏ "דוביגל" |  |
| ערכים קשורים | סטטיק ובן-אל תבורי ‏•‏‏ "קטן עלינו" ‏•‏‏ לירז – הגירושים הכפולים של סטטיק |  |
חבטת גב יד

ז'וסטין הנין היא אחת מחובטות גב היד (יד אחת) הטובות ביותר כיום בטניס העולמי
בטניס, חבטת גב יד (באנגלית: Backhand) היא הצלפה של המחבט בכדור שנלווית בתנועה סיבובית היוצאת מגופו של החובט כלפי חוץ, בהתאם לכיוון אליו הוא רוצה לחבוט אותו. אצל שחקנים ימניים, חבטת גב היד מתחילה מצד שמאל של הגוף, ממשיכה לרוחב הגוף שם המחבט יוצר את המגע הראשוני עם הכדור, ומסתיימת מצד ימין של הגוף בו הכדור ניתק מהמחבט ועף לכיוון אליו נשלח. החבטה יכולה להתבצע הן באחיזה של יד אחת במחבט והן באחיזה של שתי הידיים במחבט.
לרוב חבטת גב היד קשה יותר ללמידה ולביצוע מאשר חבטת כף היד, משום שהשליטה ביד כאשר "מושכים" את המחבט החוצה מהגוף (בחבטת גב היד) קשה מתנועת הדחיפה המתבצעת בחבטת כף היד שבאה באופן טבעי יותר . ההבדלים לרוב בין שתי החבטות הבסיסיות הוא שגב היד מאופיין בעוצמה ויציבות נמוכה מכף היד. לרבים מהשחקנים המתקדמים ניכרת העליונות בחבטת כף היד על פני חבטת גב היד וכמו כן אפשר להבחין בשחקנים רבים הבונים את אסטרטגיית המשחק שלהם על ניצול חולשת היריב בחבטת גב היד כדי להעניק להם נקודות קלות רבות יותר [דרוש מקור].
אחיזת החבטה

ברובה של המאה ה-20 גב היד נחבט בעזרת יד אחת; היו מקומות בעולם בהם ניסו להתחיל לחבוט עם שתי ידיים, כגון המזרח הרחוק ומרכז אסיה, אך סגנון זה לא היה מקובל ונחשב כלא אמין [דרוש מקור]. השחקנים הידועים הראשונים שהשתמשו באחיזת שתי הידיים היו האוסטרלים ויויאן מקגרט וג'ון ברומיץ' בסביבות שנות ה-30, אך חוץ מהם רבים המשיכו לחבוט ביד אחת במשך כמה עשורים [דרוש מקור].
המפנה המשמעותי הראשון החל בשנות ה-70 עם ג'ימי קונורס וכריס אברט, ואחריהם שחקנים רבים החלו להשתמש באחיזת שתי הידיים. תופעה הפוכה שקרתה אצל פיט סמפראס וסטפן אדברג היא שהם עברו לחבוט גב יד מאחיזת שתי הידיים ליד אחת מאוחר יחסית, כאשר כבר הגיעו להישגים רבים בטניס.
בשנים האחרונות המעבר לחבטת גב יד בשתי הידיים כמעט ו"הושלם": בשנת 2007 היו 19 טניסאים בדירוג הטופ 50 שחובטים חבטת גב יד ביד אחת. בשנת 2012 נותרו כבר רק 11 כאלו.
רוב השחקנים החובטים ביד אחת מתבלטים גם במשחק רשת טוב יותר משחקנים החובטים בשתי ידיים, אצלם היציבות טובה יותר בדרך כלל, וגם המשחק מהקו האחורי טוב יותר. כמו כן שחקני היד אחת חובטים את רוב חבטות ההחזרה עם חבטת חיתוך לאזור החבטה בו יריבם חלש יותר. לעומתם רוב החובטים בשתי ידיים נהנים מיציבותם הטובה משום שכאשר שתי היידים מחזיקות את המחבט, מסלולו יהיה עקבי יותר ומשקל המחבט יתפזר בין שתי הידיים בצורה שווה והסגנון לא מצריך ידיים חזקות במיוחד (אחד ההסברים שבגללם רובן המוחלט של הנשים חובטות בשתי ידיים), דבר נוסף הוא שהחובטים בשתי ידיים מעדיפים יותר את אלמנט הכוח מאשר את אלמנט ה"רגש".
חובטי גב יד ידועים

השחקן הראשון שהתבלט ביכולתו לחבוט גב יד טוב יותר מיריביו באופן שיטתי היה דון בדג'. לבאדג' הייתה חבטת גב יד ייחודית יחסית לשנות ה-30 וה-40, שהעניקה לכדור סיבוב עילי חזק שהקשה מאוד על יריביו להתמודד איתו. קן רוזוול היה שחקן מקצוען נוסף שהיה ידוע בחבטת גב היד שלו בשנות ה-50 וה-60, שהקנתה לכדוריו מהירות גבוהה.
שחקנים מקצוענים נוספים שבלטו בכישורי חבטת גב-יד טובה:
ג'ימי קונורס
איוון לנדל
סטפן אדברג
ניקולאי דווידנקו
רפאל נדאל
נובאק דיוקוביץ'
מרקוס באגדטיס
אנדרה אגאסי
יבגני קפלניקוב
מראט סאפין
גוסטבו קוורטן
כריס אברט
מוניקה סלש
רישאר גאסקה
ז'וסטין הנין
טומי האס
רוג'ר פדרר
דוד נלבנדיאן
ונוס ויליאמס
סרינה ויליאמס
לינדזי דבנפורט
אמלי מורסמו
פיט סמפראס
בוריס בקר
אנדריי פאבל
איוון ליוביצ'יץ'
גאסטון גאודיו
אנדי מארי
ביורן בורג
ילנה יאנקוביץ'
גבריאלה סבטיני
הערות שוליים

↑  Nimrodror, מדריך לנבכי עולם הטניס, חלק ג', באתר הבלוג של נמרוד דרור, ‏2020-01-19
↑  ארנון בן דרור‏, היד הנעלמה, באתר וואלה, 7 במרץ 2012
↑  Budge's Great Pro Year, 1939, Between The Lines
דן בלן

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1979 (בן 45) קישינב, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  מולדובה, רומניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 סוגה:  מוזיקת פופ, רוק 
 שפה מועדפת:  רומנית, רוסית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  סוני מיוזיק 
 פרסים והוקרה:  פרס גרמופון הזהב 
 www.danbalan.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דן בלן
דן בלן (ברומנית: Dan Bălan, יליד 6 בפברואר 1979) הוא זמר מולדובי, פזמונאי ומפיק, והמוזיקאי המולדבי הראשון והיחיד עד כה שהיה מועמד לפרס גראמי על כתיבת השיר "Live Your Life". מייסד וחבר להקת הבנים המולדובנית O-Zone (אנ'), שכתב והפיק את הלהיט הבינלאומי של הלהקה, "Dragostea Din Tei", שיר שהגיע לפסגת המצעדים ביותר מ-30 מדינות ומכר מעל 12 מיליון עותקים ברחבי העולם. כמו כן, כתב וביצע את השירים ללהיטים "Chica Bomb",‏ "Justify Sex" ו-"Freedom".
ביוגרפיה

בלן נולד בקישינב, מולדובה הסובייטית. אביו, מיכאי בלן, הוא דיפלומט שכיהן כשגריר מולדובה בישראל וכיום מכהן בתפקיד בכיר במשרד הביטחון המולדובני. אימו, לודמילה בלן, מנחת טלוויזיה פופולרית. אחותו, סנדה בלן (ילידת 1984) אף היא מנחת טלוויזיה. סבו מצד אימו נשלח בתקופה הסובייטית לעונש מאסר בסיביר.
כלי הנגינה הראשון שלו היה אקורדיון יד-שנייה שקיבל בגיל 11 ומאז החל להתעניין לעסוק במוזיקה. בלן למד בבית ספר למוזיקה, אך הוריו דחקו בו שילמד משפטים באוניברסיטה. זמן קצר לאחר שהלך בעקבות עצתם, עזב את הלימודים והצטרף ללהקת מטאל גותי.
קריירה

בשנת 1996 בלן הופיע באולם קונצרטים בקישינב עם חברי להקתו. הוריו שנכחו בהופעה התרשמו והחליטו לרכוש לו סינתיסייזר משוכלל. הוא החליט לעזוב את הלהקה לאחר זמן קצר וטען כי לא התחבר למוזיקת המטאל.
פריצת הדרך המשמעותית של בלן בתחום המוזיקה היה הקמת להקת O-Zone (אנ') בשנת 1999. כמעט מיד עם הקמת הלהקה, החבר הנוסף בה, פטרו ג'ילוהבצ'י, החליט לפרוש ממנה. בלן ערך אודישנים וקיבל ללהקה את ארסניי טודירש ואת ראדו סירבו (אנ'). השיר המפורסם של הלהקה הוא "Dragostea Din Tei" (מוכר ברשת בשם שיר ה"נומה נומה") משנת 2003, והוא השיר שהקנה להם הכרה בינלאומית. השיר כבש את מצעדי הלהיטים בלמעלה משלושים מדינות. מעל 12 מיליון עותקים של השיר נמכרו ברחבי העולם ומדינות רבות באירופה הוציאו לו תקליט זהב ופלטינום. בנוסף לכך, השיר זכה להיות הלהיט הנמכר ביותר ביפן ובאירופה בשנים 2004 ו-2005. במרוצת השנים, למעלה מ-2,000 אמנים שונים שרו את השיר בגרסאות שונות במעל 14 שפות. להקת O-Zone התפרקה בשנת 2005, בשיא ההצלחה וההכרות בה, ההופעה האחרונה של חברי הלהקה נערכה ברומניה.
בלן פתח בקריירת סולו והפיק להיטים גדולים שכבשו את מצעדי הלהיטים ברחבי אירופה. בהם ניתן למנות את השיר "Chica Bomb" שיצא בשנת 2010. השיר הגיע למקום ה-7 במצעד הלהיטים הבריטי והפולני, מקום 6 במצעד הצ'כי ומקום 8 במצעד ההונגרי. בשנת 2007 הוציא את הלהיט "Mm Ma Ma" (מתוך הדיסק שנקרא "Crazy Loop"), שיר שהגיע למקום הראשון במצעד הלהיטים הרומני, ומקום 18 במצעד הגרמני.
בשנת 2008 כתב את השיר "Live Your Life" עבור הראפר האמריקאי T.I.‎, השיר בוצע בהשתתפות ריהאנה ומכר מעל 5.5 מיליון עותקים בעולם. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי, מקום שני במצעד הסינגלים הבריטי, מקום שלישי במצעד הסינגלים האירי ומקום רביעי במצעד האירופי, אירופה הוט 100. לחן השיר מזכיר מאוד את שיר ה"נומה נומה" של להקת O-Zone, ובנוסף לפזמון של שיר זה האמנים שרים עצות שונות. בלן גם כתב וביצע שירים ברומנית וברוסית.
בשנת 2019 הוא הקליט שיר משותף עם לוסיה צ'בוטינה.
דן בלן בהופעה, 2012
יחסי ישראל–העולם הערבי

ראשיתם של יחסי ישראל-העולם הערבי בסכסוך הערבי-ישראלי ובהמשך בסכסוך הישראלי-פלסטיני. לאחר הקמת מדינת ישראל, היא נלחמה עם רבות ממדינות ערב במספר הזדמנויות, ורוב גדול של מדינות הליגה הערבית אינן מכירות בישראל. כמו כן, ישראלים ויהודים בכלל נחשבים ליעד לביטויי אנטישמיות בעולם הערבי. אנטישמיות נחשבת לחלק בלתי נפרד מהתרבות היומיומית במדינות ערב רבות.
| יחסי ישראל – העולם הערבי |
| --- | --- |
ישראל: העולם הערבי


ישראל: העולם הערבי
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: 

לאחר מספר מלחמות של מדינות ערב בישראל, מצרים הייתה המדינה הערבית הראשונה שהכירה בישראל באופן דיפלומטי בשנת 1979 עם חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים. אחריה חתמה גם ירדן ב-1994 על הסכם השלום עם ישראל. בשנת 2020 ארבע מדינות ערביות נוספות - איחוד האמירויות, בחריין, מרוקו וסודאן - ערכו הסכמי נורמליזציה עם ישראל, המכונים "הסכמי אברהם". בנוסף ישנם מגעים בין ישראל לערב הסעודית לנרמול היחסים ביניהן. כל זאת על רקע ניסיון להקים ברית ערבית-ישראלית נגד איראן.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

ראשית העלייה לארץ של יהודים באופן מוגבר בתקופת השלטון העות'מאני בארץ ישראל, החלה בסוף המאה ה-19 והתרחשה במספר גלים. עד 1888 חיו בארץ ישראל קצת פחות מ-24,000 יהודים, לעומת כמעט 550,000 ערבים. את היוזמה לעליית יהודים לארץ ישראל באופן ממוסד הגה בנימין זאב הרצל, בספרו "מדינת היהודים" שיצא בשנת 1896. הרצל טען בספרו כי עקב אפליה נרחבת נגד יהודים באירופה, יש צורך במדינה עצמאית לעם היהודי. הוא הציע את ארץ ישראל וארגנטינה כמקומות אפשריים למדינה היהודית. הרצל בחר בארץ ישראל כמקום המועדף להקמת המדינה, והציע לסייע לסולטאן העות'מאני לשלם חובות לאומיים עות'מאניים בתמורה לקרקע בארץ ישראל, אך הסולטאן סירב.
לאחר תבוסת העות'מאנים במלחמת העולם הראשונה, נוהלה ארץ ישראל על ידי הבריטים כמנדט חבר הלאומים לארץ ישראל. בהצהרת בלפור הכירה בריטניה בזכותם של היהודים להקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. תנועת הציונות הגבירה את פעילותה ההתיישבותית, ובהתאם לכך גברה התנגדות לכך על ידי האוכלוסייה הערבית בארץ, למשל בפרעות תרפ"א.
בשנת 1929 הוקם ארגון הסוכנות היהודית, שהיה ארגון מעין-ממשלתי לתיאום פעילות ההתיישבות היהודית בארץ ישראל, בעוד שהערבים בארץ נותרו פחות מאורגנים. לאחר עלייתו של אדולף היטלר והמפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה, ההגירה היהודית מארצות אירופה גברה, ועד לשנת 1945 חיו בארץ ישראל למעלה מ-500,000 יהודים.
למנהיג הערבי חאג' אמין אל-חוסייני היו קשרים הדוקים עם המשטר הנאצי, ובין השנים 1936–1939 התקיים המרד הערבי הגדול נגד עליית יהודים לארץ ונגד השלטון הבריטי שאיפשר זאת. לאחר תום מלחמת העולם השנייה, ניצולי שואה רבים הגיעו לארץ ישראל, והבריטים התכוננו לעזוב את השליטה על האזור מאחר שזו הפכה לבלתי נסבלת. ב-29 בנובמבר 1947 אימץ האו"ם את תוכנית החלוקה של ארץ ישראל, שהציעה לחלק את שטח המנדט הבריטי בין היהודים והערבים בארץ, ולהקים אזור בינלאומי בירושלים. תוכנית החלוקה נדחתה על ידי מדינות ערב והערבים בארץ ישראל, בעוד שהיהודים קיבלו אותה.
היסטוריה > הקמת מדינת ישראל ומלחמת העצמאות

לאחר פרסום תוכנית החלוקה ב-29 בנובמבר 1947, ערביי ארץ ישראל פתחו בשורה של מתקפות כנגד היישובים היהודיים בארץ, שאותם בלמו תנועת ההגנה ותנועות נוספות כמו האצ"ל והלח"י.
כשהגיע מועד פקיעת המנדט הבריטי, ב-14 במאי 1948, הכריז דוד בן-גוריון על הקמת מדינת ישראל. בתגובה תקפה קואליציה של מדינות ערב - מצרים, סוריה, לבנון, ירדן ועיראק - את המדינה החדשה שהוקמה. למרות העליונות המספרית של הערבים, הם איבדו שטחים נרחבים למדינת ישראל, כמו עיר הנמל החשובה חיפה, ועד סוף המלחמה שלטה ישראל ב-78% משטח ארץ ישראל שנכלל בתוכנית החלוקה המקורית. המלחמה הסתיימה בהסכם שביתת הנשק בשנת 1949, השטחים שנכבשו נותרו בידי ישראל, ואילו שטחי יהודה ושומרון נכבשו על ידי ירדן, ורצועת עזה על ידי מצרים. המלחמה הביאה לגירוש של עד 700,000 ערבים מישראל ומהשטחים שנכבשו, שנותרו כפליטים במדינות ערב השכנות, רצועת עזה ויהודה ושומרון. בישראל, לעומת זאת, מיעוט ערבי המשיך להתקיים לאחר מכן וקיבל זכויות אזרח. In the Arab countries, the defeat by Israel was perceived as a disaster and was called Nakba (النكبة 'the catastrophe').
כתוצאה מהמלחמה והשלכותיה, גל של אנטישמיות שטף את העולם הערבי, ורוב היהודים במדינות ערב נאלצו לברוח לישראל. בשנים שלאחר מכן היו התקפות ערביות חוזרות ונשנות על שטח ישראל, במהלכן נהרגו מאות ישראלים.
מלחמת סיני

התבוסה הערבית במלחמת העצמאות חיזקה את הלאומיות הערבית, ובמצרים עלה לשלטון בשנת 1952 הלאומן גמאל עבד אל-נאצר. ביולי 1956 הוא הלאים את תעלת סואץ, שהייתה בבעלות קונסורציום צרפתי-בריטי. בשל חשיבותה האסטרטגית של התעלה לשייט הבינלאומי, מעשה זה היווה איום על הביטחון הלאומי של ישראל. כתוצאה מההלאמה קואליציה צבאית של בריטיניה, צרפת וישראל כבשה את תעלת סואץ. אולם התנגדות של ברית המועצות וארצות הברית, שאיימו בסנקציות על מדינות אלו באם לא יסוגו מהתעלה, אילצו אותן לסגת, ובכך זכה נאצר בניצחון דיפלומטי שהפך אותו למנהיג הפוליטי של העולם הערבי.
בעקבות זאת מעמדה של ישראל באזור נותר רעוע, ובתגובה ביקשה ישראל ליצור קשרים הדוקים עם מדינות שאינן ערביות, כמו טורקיה, וכן איראן שבאותה תקופה הייתה תחת ממשלו של מוחמד רזא פהלווי. בעקבות בקשה זו הוסדר שיתוף פעולה צבאי חשאי של ישראל עם טורקיה בשנת 1958.
כמו כן, בדאגה לביטחונה, החלה ישראל להגביר את תוכנית הנשק הגרעיני שלה בשנות ה-60.
מלחמת ששת הימים

לאחר שמדינות ערב נקלעו לסכסוך פנימי בין המדינות המהפכניות בהן נכללו מצרים, סוריה ועיראק, לבין המונרכיות השמרניות של ערב הסעודית וירדן בתחילת שנות ה-60, המתיחות עם ישראל התגברה שוב באמצע שנות ה-60.
ב-1964 הוקם הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) בתמיכת מצרים. ב-1965 התגברו העימותים בין ישראל לסוריה, כשהסורים תמכו בהתקפות גרילה על ישראל. מצרים הסלימה את המצב עם האשמות שווא לפיהן ישראל הציבה כוחות על גבולה עם מצרים, ובעקבות זאת מצרים סגרה את מצרי טיראן למעבר ספינות ישראליות.
מאמצי התיווך של ארצות הברית וברית המועצות כשלו, וב-5 ביוני 1967 פתחה ישראל במבצע מוקד שהיה מתקפת מנע של חיל האוויר הישראלי נגד בסיסי חיל האוויר המצריים, כדי למנוע מתקפה הפוכה של מדינות ערב. בכך נפתחה מלחמת ששת הימים שבמהלכה הקואליציה של צבאות מצרים, ירדן וסוריה הובסה על ידי ישראל תוך שישה ימים. במהלך הקרבות הצליחה ישראל לכבוש את רצועת עזה, יהודה ושומרון, רמת הגולן וחצי האי סיני.
לאחר מכן הציעה ישראל להחזיר את סיני ואת רמת הגולן בתמורה להסכם שלום. מדינות ערב דחו את ההצעה, ובועידת חרטום ב-1 בספטמבר 1967, הכריזו על "שלושת לאווים" (לא לשלום עם ישראל, לא למשא ומתן עמה, ולא להכרה בה) של מדינות ערב בנוגע לישראל. במקביל החלה ישראל להקים יישובים ישראלים בשטחים שנכבשו (התנחלויות), שמעמדם המשפטי הבינלאומי שנוי במחלוקת. בנוסף, ישראל שללה זכויות פוליטיות מהערבים החיים בשטחים אלה, המכונים פלסטינים, כל עוד הם אינם מוכנים להגיע להסכם שלום במסגרת משא ומתן עם ישראל. אש"ף, בפיקודו של יאסר ערפאת, וקבוצות מיליטנטיות אחרות, החלו להגביר את התקפות הטרור על מטרות ישראליות, כולל חטיפת מטוסים וטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן ב-1972.
מלחמת יום הכיפורים והסכם השלום בין ישראל למצרים

מצרים לא הסתפקה בסטטוס קוו הטריטוריאלי שלאחר מלחמת ששת הימים, ומשנת 1968 ואילך היה סכסוך מתמשך בעצימות נמוכה עם ישראל בגבול סיני, המכונה מלחמת ההתשה. לאחר שהמשא ומתן הדיפלומטי נכשל, מצרים בהנהגתו של אנואר סאדאת פתחה במתקפת פתע על ישראל ביום הכיפורים ב-6 באוקטובר 1973, והחלה את מלחמת יום הכיפורים. סוריה הצטרפה למלחמה ותקפה את רמת הגולן, וגם מדינות ערביות אחרות ואף ברית המועצות תמכו במלחמה. במהלך היומיים הראשונים התקדמו הכוחות המצריים והסוריים, אך לאחר מכן התהפכה מגמת המלחמה לטובת ישראל, שנאלצה תחילה לגייס את כוחות המילואים שלרשותה.
המתקפה הפתיעה את ישראל, ולאחר שתי תבוסות משפילות, המלחמה נתפסה במדינות ערב כניצחון הצבאי הראשון של הערבים. בגלל תמיכת ארצות הברית בישראל, מדינות ערב הטילו חרם נפט נגד המערב, שהוביל למשבר הנפט ב-1973. לאחר שישראל החלה להתקדם לעבר דלתת הנילוס, הוכרז על הסכם הפסקת אש. כתוצאה מכך, התנהל משא ומתן חשאי ממושך בין ארצות הברית, מצרים וישראל להסכם שלום.
ב-1977 ביקר נשיא מצרים סאדאת בישראל, ואף נאם בכנסת בביקור ממלכתי ראשון של ראש מדינה ערבית בישראל. שנה לאחר מכן, בתיווכו של נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר, נחתמו הסכמי קמפ דייוויד, במסגרתם הכריזה ישראל כי תכיר בזכויות הפלסטינים ותעניק אוטונומיה לשטחים הפלסטיניים. ההסכם היווה את הבסיס להסכם השלום בין ישראל למצרים בשנת 1979, בו הכירה מצרים באופן דיפלומטי בישראל בתמורה להחזרת חצי האי סיני לרשותה. הסכם השלום עם ישראל גרם לבידודה של מצרים בין שאר מדינות ערב. בעקבות זאת סאדאת נרצח מאוחר יותר על ידי איסלאמיסטים, אך יורשו, חוסני מובארכ, לא ביטל את הסכם השלום עם ישראל.