stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'וזף קבילה
ביוגרפיה > תקופת הנשיאות השלישית

ב-19 בספטמבר 2016, יצאו אזרחים למחאות מסיביות וקראו לקבילה להתפטר, שכן על פי החוקה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו נשיא אינו רשאי לשרת יותר משתי קדנציות. המחאות המסיביות זכו לדיכוי מצד הממשל תוך שימוש באלימות. כתוצאה מכך, על פי פרסומים רשמיים נהרגו 17 בני אדם, בעוד שעל פי המתנגדים נהרגו כ-50 איש במחאות.
הבחירות לקביעת יורש לנשיאות היו אמורות להתקיים ב-27 בנובמבר 2016. ב-29 בספטמבר 2016 הודיעה רשות הבחירות של האומה כי קבילה ימשיך לכהן עד שיבחר נשיא חדש, ובנוסף שהבחירות לא יתקיימו עד תחילת 2018, משום שמספר הבוחרים "אינו ידוע". אולם לטענת האופוזיציה, קבילה הוא האחראי להודעה זו, שכן מטרתו הייתה לעכב בכוונה את הבחירות כדי להישאר בשלטון. בתגובה חלקית על הבחירות המעוכבות, פרסמה ארצות הברית ב-28 בספטמבר סנקציות נגד שני חברי המעגל הפנימי של קבילה, ג'ון נומבי (John Numbi) וגבריאל אמיסי קומבה (Gabriel Amisi Kumba). הסנקציות היו הקפאת הנכסים שלהם בארצות הברית, וכן איסור על קשרי גומלין עסקיים ביניהם לבין כל אזרח אמריקאי באשר הוא. מטרת פעולות אלו הייתה אזהרה לנשיא קבילה כי עליו לכבד את חוקת ארצו. בד בבד, עקב העיכוב, התקיימו הפגנות נוספות שהיוו סמל לסוף המנדט הנשיאותי של קבילה. ארגוני האופוזיציה מצידם הזהירו כי עיכוב הבחירות עלול להידרדר למלחמת אחים.
כחלק מפעולותיו של קבילה להישארות בשלטון, הוא מינה קבינט חדש בראשותו של ראש הממשלה סאמי באדיבנגה (Samy Badibanga). מינוי זה הוביל למחאות נוספות, שגם הן, כמו קודמותיהן, דוכאו באלימות על ידי כוחות השלטון. במסגרת מחאות אלו נהרגו לפחות 40 בני אדם. ב-23 בדצמבר הוגש הסכם בין קבוצת האופוזיציה המרכזית לבין ממשלת קבילה, שבמסגרתו הסכימה ממשלת קבילה שלא לשנות את החוקה ולעזוב את תפקידה לפני סוף שנת 2017. על פי הסכם מונה אטיין צ'יסקדי, חבר בכיר באופוזיציה, לפקח כי העסקה מיושמת וכי ראש הממשלה החדש של המדינה ימונה על ידי האופוזיציה.
בניגוד להסכם בין קבילה לאופוזיציה במדינה, ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו עושה כל שביכולתה על מנת לדחות את הבחירות. מהלך זה הצית מהומות ברחבי המדינה. הבחירות אשר היו אמורות להתקיים עד סוף 2017 נדחו ל-2019, ועדת הבחירות טענה שלא הצליחה לעמוד ביעדים על מנת לקיים בחירות דמוקרטיות ולכן נאלצו לדחות. מצב זה הגביר את הלחץ הדיפלומטי על הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו כאשר שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות, ניקי היילי ביקרה בקינשאסה באוקטובר 2017 והפצירה שהבחירות יתקיימו עד סוף 2018. ועדת הבחירות בתגובה הקדימו את מועד הבחירות מ-2019 לדצמבר 2018. הבחירות שהתקיימו ב-30 בדצמבר 2018.
ב-10 בינואר 2019 הוכרז כי פליקס צ'יסקדי נבחר לנשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. הוא הביס את מנהיגי האופוזיציה האחרים, מרטין פיולו ועמנואל רמזאני שדארי, אשר נתמכו על ידי קבילה.
חיים אישיים

קבילה נישא לחברתו רבת השנים, אוליב למבה דה-סיטה (Olive Lembe di Sita), ב-17 ביוני 2006. השניים חולקים בת בשם סיפא, על שם אימו של ז'וזף, בתם נולדה בשנת 2000, טרם נישואיהם.
ביבליוגרפיה

Autesserre, S. (2008). The Trouble with Congo-How Local Disputes Fuel Regional Conflict. Foreign Aff., 87, 94.
Gegout, C. (2005). Causes and consequences of the EU's military intervention in the Democratic Republic of Congo: a realist explanation. Eur. Foreign Aff. Rev., 10, 427.
Mària SJ, J. F., & Devuyst, E. (2011). CSR and development: A mining company in Africa. Journal of management development, 30(10), 955-967.
Lalji, N. (2007). The resource curse revised: Conflict and Coltan in the Congo. Harvard International Review, 29(3), 34.
Rupiya, M. R. (2002). A political and military review of Zimbabwe’s involvement in the second Congo war. In The African stakes of the Congo war (pp. 93-105). Palgrave Macmillan US.
הערות שוליים

↑   אי-פי, רויטרס, בניגוד לציפיות, מועמד האופוזיציה בקונגו ניצח בבחירות לנשיאות, באתר הארץ, 10 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810666655205606  BnF: cb15019160c (data)  GND: 131432885  ISNI: 0000 0003 8301 7723  LCCN: no2003075715  NTA: 229327966  SUDOC: 095905103  VIAF: 267207977   WorldCat (עם VIAF): 267207977
יוהה סיפילה

יוהה סיפילה (בפינית: Juha Sipilä; נולד ב-25 באפריל 1961) הוא איש ציבור פיני שכיהן כראש הממשלה ה-44 של פינלנד בשנים 2015 – 2019.
ביוגרפיה

סיפילה נולד בעיירה בשם וטלי. הוא למד באוניברסיטה באואולו וקיבל תואר אקדמי בהנדסה. והצטרף לראשונה לפוליטיקה כאשר הצטרף למפלגת המרכז כסטודנט.
סיפילה, איש עסקים פיני, בעיקר בתחום התקשורת, סרן במילואים בצבא הפיני ובעל תואר שני בהנדסה. נבחר לפרלמנט הפיני (אדוסקונטה) בשנת 2011, וב-2012 נבחר לכהן כיושב ראש מפלגת המרכז הפינית.
בבחירות הכלליות באפריל 2015 זכתה מפלגת המרכז בראשותו ב-49 מתוך 200 מושבי הפרלמנט, והוא הרכיב את הממשלה. הקואליציה כללה את מפלגת הימין, מפלגת הפינים, ומפלגת הקואליציה הלאומית.
חודש טרם הבחירות הכלליות בפינלנד ב-2019 התפטר מתפקידו ופיזר את הפרלמנט. בהודעת התפטרותו הכריז כי "רפורמת הרווחה והבריאות הייתה אחת היעדים החשובים ביותר של ממשלתנו [...] תמונת המצב שקיבלתי מהפרלמנט חייבה אותי לבדוק אם יש אפשרות להמשיך בתהליך הרפורמה. לא היה. מסקנתי הייתה שהממשלה שלי חייבת למסור את הודעת ההתפטרות שלנו", הוסיף. "אני לוקח את האחריות שלי."
הערות שוליים

↑  שירות, ‏פינלנד: מפלגה בהובלת מיליונר ניצחה ומבטיחה יציאה ממיתון, באתר גלובס, 20 באפריל 2015
↑  Eline Schaart, Lili Bayer and Katie Jennings, POLITICO, Finland’s government collapses over failed health care reform, ‏19-04-2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810630209105606  GND: 1202543324  ISNI: 0000 0004 8494 8834  LCCN: n2017006505  VIAF: 2657148705702337080007   WorldCat (עם VIAF): 2657148705702337080007 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא פינלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גיגי אוגולאווה

גיגי (גיאורגי) אוּגוּלאווָה (בגאורגית: გიგი უგულავა, נולד ב-15 באוגוסט 1975) הוא פוליטיקאי גאורגי, כיהן כראש העיר של בירת גאורגיה, טביליסי, בין השנים 2005–2017.
חייו

אוגולאווה נולד בטביליסי להורים ממוצא מגרלי. בשנת 1992 עם סיום חוק לימודיו הוא למד שנתיים בסמינר תאולוגי בטביליסי, ולאחר מכן, בשנים 1995–1997, עבר ללמוד באוניברסיטת זארבריקן. הוא השלים את חוק לימודיו כבוגר הפקולטה לפילוסופיה וסוציולוגיה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי בשנת 1998. לאחר שעבד תקופה קצרה, בשנים 1997–1998, כעיתונאי ב"איבריה TV", והיה פעיל באינטרניוז שבי"ל (בין השנים 1997-1999). בשנת 2000 התמנה ליועץ באירואסיה פאונדיישן.
בין השנים 2001–2003 שימש מנהל איגוד החינוך והלגליות של הבנק העולמי, ועזר בארגון תנועת הנוער קמארה! ("די!"), שמילאה תפקיד קריטי במהפכת הוורדים.
תפקידים מיניסטריאליים

בנובמבר 2003, על פי המלצת הנשיאה בפועל, נינו בורג'נדזה, התמנה אוגולאווה לתפקיד סגן שר המשפטים, ובשנת 2004, תחת הנהגתו של מיכאיל סאקשווילי, מונה לתפקיד סגן שר ההגנה. באביב של אותה שנה מינה אותו סאקשווילי למחליף של אסלן אבשידזה, השליט הבדלן של אג'ריה. כמו כן ניהל אוגולאווה משא ומתן עם נשיא דרום אוסטיה, אדוארד קוקויטי, אולם ללא הצלחה. לקראת סוף אותה שנה, בספטמבר 2004, התמנה לתפקיד מושל סמגרלו וסוואנתי עילית ופעל בנחרצות נגד כנופיות מבריחים.
ב-20 באפריל 2005 הוא התמנה לתפקיד ראש אמרכלות נשיא גאורגיה, והיה אחראי למינוי חברי ועדת הבחירות המרכזית של גאורגיה. בחירתו את גיאה קווטרדזה ליושב ראש הוועדה ספגה ביקורת רבה כיוון שהאחרון היה שותפו של זוראב נור'אידלי, ראש ממשלת גאורגיה באותם הימים, בשנים 2002–2003, במשרד עורכי דין שעסק גם ביזמות עסקית. מאוחר יותר מונה קווטרדזה לשר המשפטים של גאורגיה.
ראש עיר

ב-12 ביולי 2005, נתמנה אוגולאווה לראש עיריית טביליסי. לאחר השינויים בשיטת בחירת ראש העיר, בשנת 2006, התמודד אוגולאווה שוב בהצלחה על תפקיד ראש העיר ומונה על ידי מועצת העיר טביליסי, ב-12 באוקטובר 2006, לראש העיר.
בתקופת שלטונו הוא הגדיל את התקציב למודרניזציה של המטרו של טביליסי, והקטין מצד שני את מספר נתיבי המיניבוסים במרכז טביליסי. בינואר 2006 הוא סגר את הגז לשגרירות רוסיה בטביליסי בעקבות החבלה בצינור הנפט בצפון אוסטיה, שהביאה להפוגה זמנית באספקת הגז לגאורגיה. גאורגיה ראתה את רוסיה כאחראית וזו מצידה האשימה את הצ'צ'נים.
עד שנת 2007 גרם אוגולאווה לתיקון כל רחובות מרכז טביליסי, שיפור איכות המים העירוניים, מודרניזציה במטרו של טביליסי, חנייה ציבורית המופעלת בידי חברות פרטיות, הוא גרם לאוטובוסים בטביליסי לדייק בזמנים, דרבן יזמים להשקיע בעיר ועוד.
הערות שוליים

↑  אינטרניוז (Internews Network) - ארגון בינלאומי ללא כוונת רווח שמטרתו לשפר את הגישה של האנשים לאינפורמציה ברחבי העולם.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ?? | סגן שר המשפטים של גאורגיה   2003–2004  | הבא: ?? |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ?? | סגן שר ההגנה של גאורגיה   2004  | הבא: ?? |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: לֶרי ציתאנווָה | מושל סמגרלו וסוואנתי עילית   2004–2005  | הבא: זאזא גוֹרוֹזיָה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: זוראב צ'יאברשווילי |  ראש עיריית טביליסי   2005 - מכהן  | הבא: מכהן |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812646301205606  GND: 1168481678  VIAF: 508153895170702410009   WorldCat (עם VIAF): 508153895170702410009 
אוגולאווה על כרזה בטביליסי

מבקש את סליחתכם על אי הנוחות. אנו מחדשים את הכביש עבורכם

— הכיתוב על הכרזה
חמזה ביי

חמזה-ביי (בטורקית: Hamza Bey; נהרג בשנת 1462) היה מנהיג צבאי עות'מאני, ששירת את הסולטנים מהמט הראשון, מוראט השני ומהמט השני. היה אחיו של הווזיר הגדול למהמט הראשון, אמסיילה באיזיד פאשה. הוא הוצא להורג יחד עם פלג של 20,000 חיילים על ידי ולאד המשפד.
ביוגרפיה > מוצא

מוצאו של חמזה אינו ידוע בוודאות. אפילו בני דורו העלו גרסאות שונות. ההיסטוריון דוקה טען שאחיו של חמזה, באיזיד, היה עבד ממוצא אלבני. סקאלמונטי כתב כי חמזה הוא יווני. מוסטפא וזי-אפנדי (1764–1831), היסטוריון מאמאסיה, ראה באחיו של חמזה בוסני.
צ'ארלס שייפר הציע כי אביו של חמזה היה פירוז-ביי, סנג'אקביי מאנטליה. קאסים בייקאל כתב כי חמזה הוא בנו של צ'אלי-ביי מסוים, סאנג'אקביי מגליפולי. עלי זיה טופאץ', במונוגרפיה שלו על חמזה-ביי, טען ששמו של אביו של חמזה היה סינאן-ביי. אשיקפאשזאדה ומוסטפא נורי פאשה כתבו שחמזה הוא בן דודו של סקנדרבג מצד אביו. א. אוזונארשילי האמין כי חמזה-ביי הוא בנו של רפוש, אחיו של סקנדרבג.
ידוע רק כי אחיו של חמזה היה הווזיר הגדול של אמאסאלי באיזיד פאשה. בנוגע למוצאו של בייזיד, הוצע שכינויו "אמאסאלי", פירושו "מאמאסיה", שכן הוא נולד בעיר אמסיה. מסמכי וקף של אימארט מאחיו של חמזה באמסיה מציינים את שם אביו - יאחשי-ביי. על פי חוסין חוסמדין, מחבר הספר "תולדות אמסיה", יאחשי היה יליד אמסיה וצאצא של האמיר סייפדין סונגור, שמת בתחילת המאה ה-14. מקורותיו של חוסמדין אינם ידועים, אך בעקיפין, השתייכותם של האחים לאחת המשפחות האצילות באזור מאושרת על ידי העובדה שבייזיד מונה לנאמנו של מהמט צ'לבי.
קיימת הנחה כי חמזה נולד בשנת 1385 או 1386.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

לראשונה מוזכר חמזה-ביי בקשר לקרב אנקרה. חמזה השתתף בה כחייל בפיקוד אחיו, בייזיד פאשה, ועזר לאחיו לסגת מהקרב ולהציל את מהמט צ'לבי. בתקופה זו הוא היה צעיר מאוד. במהלך תקופת בין המלכים נלחם חמזה לצד בייזיד ומהמט צ'לבי.
בשנת 1421, כאשר בייזיד פאשה ניסה ללא הצלחה למנוע ממוסטפא הכוזב לכבוש את אדירנה, הכוחות העות'מאניים הפסידו בקרב. מוסטפא, בייזיד וחמזה נפלו בשבי. בייזיד הוצא להורג על פי התעקשותו של בן בריתו של מוסטפא, ג'וניד איזמירוגלו, מכיוון שהיו סכסוכים אישיים ביניהם. חמזה ניצל "בשל גילו הצעיר", כפי שכתב דוקה.
כאשר חמזה מונה לממונה על אנטוליה שלוש שנים מאוחר יותר בשנת 1424, הוא הביס את ג'וניד, כבש את נחלתו ולקח אותו ואת משפחתו. ג'וניד, בניו ואחיו הוצאו להורג, אולי בהוראת חמזה. מליקוף טען שהאסירים לא הוצאו להורג על ידי חמזה-ביי, שאותו הציל ג'וניד פעם, אלא על ידי חליל יאחשי, שהיה נשוי לאחייניתו של חמזה ואחותו נהרגה על ידי ג'וניד. גרסה זו הוצגה לראשונה על ידי ההיסטוריון העות'מאני מהמאה ה-15, מחמד נשרי. לאחר שהביס את ג'וניד החל חמזה להיקרא "כובש איזמיר".
בשנת 1430 זימן הסולטן את חמזה מאנטוליה לסרס ומינה את חמזה ביי למפקד הצבא והורה לו לכבוש את סלוניקי. חמזה-ביי הטיל מצור על העיר והורה לשלוח הודעות מחוץ לחומות בעזרת חצים, וקרא לתושבים להיכנע, תוך הבטחה שיחוס על חייהם ורכושם. לאחר מצור של ארבעים יום כבש חמזה את העיר.
לאחר ברית המילה של בנו הבכור של סולטן, אלאדין, הוא נשלח על ידי סנז'ביי לאמסיה. חמזה חזר לחצר שלוש שנים לאחר מכן, לאחר שאלאדין נפטר בשנת 1443. הלוויית הנסיך אורגנה גם על ידי חמזה.
בשנת 1453 מונה חמזה ביי למפקד הצי במהלך כיבוש קונסטנטינופול; החלפת סולימאן בלטוגלו לאחר ששלוש גליאות גנואיות וספינת תובלה ביזנטית פרצו את המצור העות'מאני של העיר ב-20 באפריל. ביום התקיפה, 29 במאי, כוחות חמזה לא הצליחו להשמיד את החומות, אך באופן כללי ההתקפה העות'מאנית הצליחה. הפולשים החלו לבזוז את העיר, כתוצאה מכך מספר ספינות משוטים וכמה דרומונים עזבו את נמל קונסטנטינופול. חמזה ביי נכנס לקרן הזהב, שם תקף כמה ספינות יווניות שטרם נמלטו.
חמזה ביי נותר מפקד הצי העות'מאני עד שנת 1456. לאחר כיבוש קונסטנטינופול הוא הופקד על כיבוש איי הים האגאי; אימברוס, למנוס ותאסוס נכנעו לעות'מאנים. עם זאת, הוא נבלם על ידי ההוספיטלרים מרודוס ולא הצליח לכבוש את שאר הים האגאי והותיר את הכוחות הנוצרים בדרכם מהבירה החדשה לים התיכון.
ואז חמזה היה מונה לנהל את תסליה. בשנת 1459, בפקודת מחמט, הוא נשלח לפלופונס. הסיבה למערכה הייתה דאגתו של מהמט בענייניו של עריק מורי, שם האחים דמטריוס פאלאולוגוס ותומאס פליאולוגוס לא יכלו להגיע להסכמה בשום דרך. חמזה נצטווה להעניש את האחראים. מושל מוראה טורחאנוגלו עומר ביי, על פי הסולטן, לא יכול היה להתמודד עם המצב, הוא הדוח מתפקידו ונושל מרכושו בתסליה, וחתנו אחמד ביי, שמונה על ידי מושל מוראה במקומו, יחד עם חמזה הגיע לפלופונס. המבצע שהחל חמזה הסתיים בשנת 1560 על ידי מחמוד פאשה.
ביוגרפיה > מותו

בשנת 1462 מונה חמזה לשליט ניקופול. ולאד המשפד הפסיק לשלם מחווה ומהמט שלח אליו את תומאס קטבולנוס, מזכירו, לדרוש ולאסוף את המיסים. בראש הצבא, שהופקד על הגנת השליח, יצא חמזה-ביי לוואלכיה. הוא וצבאו נפלו למארבו על ידי ולאד המשפד (דרקולה) ונפלו בשבי. יחד עם אנשיו והשליח, חמזה שופד על ידי ולאד, והוא קיבל את הכבוד המפוקפק להיתלה על הכידון גבוה מכולם. לדברי הלקוקונדיל, מהמט איבד את עשתונותיו מכעס כששמע את הידיעה מפי הווזיר הגדול מחמוד פאשה, שסיפר לו את החדשות.
ברטרנדון דה לה ברוקייר, שביקר באנטוליה בשנת 1432 או 1433, כינה את חמזה אדם "אמיץ מאוד". לטענתו, הכנסותיו של חמזה היו 50 אלף דוקאטים.
חמזה ביי היה אדם אדוק וצנוע, למרות תפקידיו הגבוהים, הוא מעולם לא היה יהיר ונמנע מהעמדת פנים. את חלקו בשלל לאחר המלחמות הוא העביר לצדקה, בכל מקומות שירותו הוא בנה מסגדים, מדרסות, מזרקות ועוד.
דמותו גולמה על ידי פרדיננד קינגסלי בסרט "דרקולה: ההתחלה".
לקריאה נוספת

Мехмед Нешри. Огледало на света: История на османския двор / ред. Мария Калицин. — ОФ, 1984. — 420 с.
Bertrandon de La Brocquière. Le voyage d'outremer de Bertrandon de la Broquière : premier conseiller de Philippe le Bon, duc de Bourgogne / Charles Henri Auguste Schefer. — Paris : E. Leroux, 1892. — 430 с.
Babinger F. Mehmed the Conqueror and His Time. — Princeton University Press, 1992. — 549 p. — ISBN 978-0-691-01078-6.
Doukas. Decline and Fall of Byzantium to the Ottoman Turks / Magoulias, Harry, ed.. — Wayne State University Press, 1975. — 360 с. — ISBN 9780814315408.
Eyice Semavi . Hamza Bey Camii (Yunanistan’ın Selânik şehrinde XV. yüzyılda yapılmış cami.) // Islam Ansiklopedisi. — Vol. 15. — P. 507—508.
Heywood, C. J. Muṣṭafā Čelebi, Düzme" // The Encyclopaedia of Islam, New Edition / Bosworth, C. E.; van Donzel, E.; Pellat, Ch.. — Leiden: E. J. Brill, 1993. — Vol. VII: Mif–Naz. — P. 710–712.. — ISBN 90-04-09419-9.
Karakaya Enis. Hamza Bey Külliyesi (Bursa’da XV. yüzyıla ait külliye) // Islam Ansiklopedisi. — Vol. 15. — P. 509—510.
Keskin Mustafa Çağhan. Bayezid Pasha: An Ottoman Statesman, Intellectualist and Art Patron / Bayezid Paşa: Vezir, Entelektüel, Sanat Hamisi (англ.) // Osmanlı Araştırmaları / The Journal of Ottoman Studies. — 2016. — Vol. XLVIII. — P. 1—37.
Mélikoff I. D̲j̲unayd // The Encyclopaedia of Islam, New Edition / Lewis, B.; Pellat, Ch.; Schacht, J.. — Leiden: E. J. Brill, 1965. — Vol. II: C–G. — P. 599–600. — ISBN 90-04-07026-5.
Stavrides T. The Sultan of vezirs: the life and times of the Ottoman Grand Vezir Mahmud Pasha Angelović (1453—1474). — Brill, 2001. — P. 449. — ISBN 90 04 12106 4.
Taneri Aydın. BAYEZİD PAŞA // Islam Ansiklopedisi. — 1992. — Vol. 5. — P. 242—243.
Uzunçarşılı İ. H. Aydın oğullari // Anadolu beylikleri ve Akkoyunlu, Karakoyunlu devletleri. — Türk Tarih Kurumu Basımevi, 1969. — P. 104—120. — 372 p.
Özdoğan Nimet. Hamza Bey ve Külliyesi. — BURSA, 2010.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr99023571  VIAF: 63929180   WorldCat (עם VIAF): 63929180 
איור מאת תאודור אמאן: "חמזה ביי בפני ולאד המשפד".
יוהאן גאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו

יוהאן גאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו (בגרמנית: Johann Georg II. von Anhalt-Dessau; ‏17 בנובמבר 1627 – 7 באוגוסט 1693) היה נסיך גרמני מבית אסקניה, אשר שלט בנסיכות אנהלט-דסאו בין השנים 1660–1693. כמו כן, הוא היה חבר באגודה מניבת הפירות, ואף שימש כגנרל-פלדמרשל של ברנדנבורג-פרוסיה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

יוהאן גאורג נולד ב-17 בנובמבר 1627 בדסאו, ליוהאן קזימיר, נסיך אנהלט-דסאו ולאגנס מהסן-קאסל, בתם של מוריץ, רוזן הסן-קאסל ויוליאנה מנסאו-דילנבורג.
ב-9 בספטמבר 1659 התחתן יוהאן גאורג בחרונינגן עם הנרייטה קתרינה מנסאו, בתם של פרדריק הנדריק, נסיך אורנז' ואמליה מזולמס-בראונפלס, ממנה היו לו עשרה ילדים.
ביוגרפיה > שלטונו

בשנת 1660 מת אביו, ויוהאן גאורג עלה לשלטון במקומו. הוא גם ירש את תביעת המשפחה על אשרסלבן, אשר הייתה בשליטת ברנדנבורג-פרוסיה מאז 1648.
יוהאן גאורג עשה את הקריירה הצבאית שלו בשירות הצבא הפרוסי, ובשנת 1670 העלה אותו פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג לדרגת גנרל-פלדמרשל. אחרי שצרפת פלשה לדוכסות קלווה, שהשתייכה לפרידריך וילהלם, ניהל יוהאן גאורג ביוני 1672, משא ומתן בווינה בין לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ופרידריך וילהלם, שבו התחייב כל אחד לספק 12,000 חיילים לשמור על גבולות שלום וסטפאליה מפני תוקפנות הצרפתים. יוהאן גאורג נבחר להוביל את המערכה, אשר ברובה לא הייתה מוצלחת, ואף הובילה את גאורג פון דרפלינגר להתפטר באופן זמני כמחאה.
במהלך המערכה נגד הצרפתים על השליטה אלזס בשנת 1674, רוב הצבא הפרוסי נכנס למחנות חורף בשוויינפורט הפרנקונית. כמשנה לשליט (סטאדהאודר), יוהאן גאורג פיקד על החיילים הנותרים בברנדנבורג. לואי הארבעה עשר, מלך צרפת שכנע את קרל האחד עשר, מלך שוודיה לפלוש לברנדנבורג, אותה לא הצליח יוהאן גאורג למנוע עם כוחותיו הדלים, אולם בקיץ 1675 הוא לחם בקרב פהרבלין, שבו הביסו הפרוסים את השוודים.
בשנת 1683 יוהאן גאורג נסע לפסאו, כביכול על מנת לדון במעורבות ברנדנבורג במלחמה נגד העות'מאנים עם הקיסר לאופולד, למרות שמטרתו העיקרית הייתה לייעץ נגד מלחמה נוספת עם צרפת. בנוסף, הנסיך חזר ואישר את הברית של ברנדנבורג עם אוסטריה.
ביוגרפיה > מותו

ב-7 באוגוסט 1693 מת יוהאן גאורג בברלין, ובנו לאופולד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-9 בספטמבר 1659 התחתן יוהאן גאורג בחרונינגן עם הנרייטה קתרינה מנסאו, בתם של פרדריק הנדריק, נסיך אורנז' ואמליה מזולמס-בראונפלס, ממנה היו לו עשרה ילדים:
אמליה לודוביקה, נסיכת אנהלט-דסאו (1660)
הנרייטה אמליה, נסיכת אנהלט-דסאו (1662)
פרידריך קזימיר, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו (1663–1665)
אליזבת אלברטינה, נסיכת אנהלט-דסאו (1665–1706), התחתנה עם היינריך מסקסוניה-וייסנפלס, רוזן בארבי.
הנרייטה אמליה, נסיכת אנהלט-דסאו (1666–1726), התחתנה עם היינריך קזימיר השני, נסיך נסאו-דיאץ.
לואיזה סופיה, נסיכת אנהלט-דסאו (1667–1678)
מריה אלאונורה, נסיכת אנהלט-דסאו (1671–1756), התחתנה עם הנסיך ייז'י ראדזיוויל, דוכס אוליקה.
הנרייטה אגנס, נסיכת אנהלט-דסאו (1674–1729)
לאופולד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו (1676–1747)
יוהנה שרלוטה, נסיכת אנהלט-דסאו (1682–1750), התחתנה עם פיליפ וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט.
איראקלי אוכרואשווילי

איראקלי אוֹכּרוּאשווילי (בגאורגית: ირაკლი ოქრუაშვილი) (נולד ב-6 בנובמבר 1973) הוא פוליטיקאי גאורגי שכיהן במספר עמדות מפתח בממשלתו של הנשיא מיכאיל סאקשווילי, ובכללן כהונה כשר ההגנה של גאורגיה מדצמבר 2004 ועד להדחתו בנובמבר 2006.
בספטמבר 2007 הכריז על הקמתה של מפלגת אופוזיציה בראשותו, התנועה לאיחוד גאורגיה. ב-27 בספטמבר 2007, נעצר אוכרואשווילי במטה מפלגתו באשמת שחיתות, הלבנת הון ושימוש לרעה בתפקיד.
חייו

אוכרואשווילי נולד בצחינוואלי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). את חוק לימודיו סיים באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי בפקולטה ליחסים בינלאומיים ולמשפט בינלאומי. עם תום לימודיו בטביליסי עבד כפרקליט שותף במשרד עורכי דין. בשנת 1998 נבחר כחבר האגודה הבינלאומי לעורכי דין צעירים בלונדון. שנה לאחר מכן ייסד והוביל חברת עורכי דין בשם "אוכרואשווילי ושות'".
חייו > קריירה פוליטית

מדצמבר 2000 ועד ספטמבר 2001 כיהן אוכרואשווילי כסגן שר המשפטים דאז מיכאיל סאקשווילי. הוא הצטרף למפלגתו של סאקשווילי, התנועה הלאומית המאוחדת, ונבחר ביוני 2002 כחבר מועצת העיר טביליסי. בנובמבר אותה שנה הוא נבחר ליושב ראש המועצה. לאחר מהפכת הוורדים בנובמבר 2003, מונה אוכרואשווילי להיות מושל מחוז כארתלי הפנימית, מחוז הולדתו, שבתחומו נמצאת דרום אוסטיה הבדלנית. בתקופת שלטונו נקט באמצעים קשים למיגור השוחד וההברחות במחוז.
בינואר 2004 מינה אותו סאקשווילי לתובע הכללי של גאורגיה, תפקיד בו כיהן עד לחודש מאי של אותה שנה, אז מינה אותו סאקשווילי לשר הפנים של גאורגיה. בדצמבר אותה שנה העביר אותו סאקשווילי לכהן כשר ההגנה של גאורגיה. בתקופת כהונתו כשר ההגנה, התפרסם אוכרואשווילי כמי שתמך בקו תקיף כלפי הבדלנים של דרום אוסטיה, ובכללם פעולה צבאית. הוא עצמו ניצל מירי על מסוקו בדרום אוסטיה.
ב-12 בספטמבר 2006, מינה אותו סאקשווילי לאחראי מטעם הנשיא לקידום היין הגאורגי באירופה, זאת בעקבות החרם הרוסי על היין הגאורגי. ב-16 באוקטובר אותה שנה, עמד אוכרואשווילי במרכזה של שערורייה, כאשר העיתון הרוסי ורסיה טען כי אמר בריאיון לעיתון כי "רוסיה תפסיד אם הוויכוח בין שתי המדינות יסלים למלחמה מזוינת". למחרת יצאה הודעה ממשרד ההגנה הגאורגי המכחישה כי אוכרואשווילי אמר את הדברים. כתבי העיתון מצידם עמדו בשלהם וטענו כי העתק של הראיון המוקלט מצוי בידם.
שערורייה נוספת שנקשרה בשמו של אוכרואשווילי נרשמה באפריל של אותה שנה, כאשר הצהיר כי "אף אם תייצאו, סליחה על הביטוי, צואה לרוסיה זה יימכר שם", בהתייחסו לחרם הרוסי על היין הגאורגי, ובמאי 2006 הכריז אוכרואשווילי כי יתפטר אם גאורגיה תיכשל בניסיונה להחזיר את השליטה על המחוז הבדלני של דרום אוסטיה עד ל-1 בינואר 2007.
ב-10 בנובמבר 2006 העביר סאקשווילי את אוכרואשווילי לכהן כשר לפיתוח כלכלי של גאורגיה, כאשר הוא הוחלף בתפקיד על ידי הצעיר בן ה-28, דוד קזרשווילי. אוכרואשווילי התפטר מתפקידו לאחר שבוע, ב-17 בנובמבר של אותה שנה.
חייו > באופוזיציה

ב-25 בספטמבר 2007 הכריז אוכרואשווילי על ייסודה של תנועת אופוזיציה חדשה בגאורגיה, התנועה לאיחוד גאורגיה, והעביר ביקורת על תפקודו של הנשיא מיכאיל סאקשווילי. הוא האשים את סאקשווילי בשחיתות, אי-כשירות לביצוע תפקידו ובהפרת זכויות האדם. הוא עורר עניין חדש במותו של זורב ז'וואניה, כשעורר ספק בנקודת המבט של החקירה הרשמית בנושא. הוא האשים את סאקשווילי באופן אישי בתכנון ניסיון הרצח של איש עסקים היהודי-גאורגי-רוסי, בדרי פטרקצישווילי. האשמות אלה כונו על ידי השגריר גאורגיה בישראל, לאשה ז'ווניה, שלמד עם אוכרואשווילי באוניברסיטה, "שקרים בפנטזיונר עם שאיפות פוליטיות מוגזמות, שמתנהלת נגדו חקירה על הדברים שביצע כשכיהן כשר הגנה".
הפרזנטציות לגבי המפלגה החדשה, שתוכננה על ידי אוכרואשווילי, לוו במחלוקות ואי-סדרים כספיים סביב המשרד החדש של המפלגה, ומאסרו של מיכאיל כארלי, חבר קרוב של אוכרואשווילי, ומושל כארתלי הפנימית, באשמת קבלת שוחד.
חייו > מאסר

ב-27 בספטמבר 2007 נעצר אוכרואשווילי באשמת סחיטה, הלבנת הון ושימוש לרעה בתפקיד שר ההגנה של גאורגיה. יום לאחר מכן, ב-28 בספטמבר, ארגנו מספר מפלגות אופוזיציה בגאורגיה מפגן תמיכה המוני שקט מול הפרלמנט של גאורגיה בטביליסי.
באותו יום חשף משרד התובע הכללי של גאורגיה הודאה מצולמת בקלטת וידאו, על פיה הואשם בקשת רחבה של האשמות הכוללות מתן-שוחד, סחיטה, רשלנות בתקופת כהונתו כשר ההגנה של גאורגיה. בקלטת הווידאו חזר בו אוכרואשווילי מהאשמותיו כלפי הנשיא הגאורגי. בעקבות הודאתו שוחרר אוכרואשווילי, ב-8 באוקטובר, בערבות של 10 מיליון לארי. לדבריו, האשמותיו כלפי סאקשווילי היו שקריות ומטרתן הייתה לזכות ברווח פוליטי לעצמו ולבדרי פטרקצישווילי, ולערער את מעמדו של סאקשווילי. מספר מנהיגי אופוזיציה טענו כי הודאתו של אוכרואשווילי ניתנה תחת לחץ. למרות זאת הכריז אוכרואשוולי כי החליט לשתף פעולה עם החקירה במטרה להרגיע את המצב. כיוון ששיתף פעולה עם החקירה והודה באשמה ניתנה האפשרות לאוכרואשווילי לצאת מגאורגיה כשהוא משאיר כביטחון איגרות חוב בשווי 6 מיליון דולר. הסיבה בגללה ניתנה לו האפשרות לצאת מגאורגיה הייתה סיבה בריאותית.
ב-5 בנובמבר 2007 הפתיע אוכרואשווילי כשהופיע בערוץ הגאורגי אימדי והצהיר כי בתקופת שהותו בכלא הוכרח לחזור בו מהאשמותיו כנגד הנשיא הגאורגי. מכל מקום, התובע הכללי של גאורגיה דחה את האשמותיו של אוכרואשווילי, כאשר חבר בכיר בפרלמנט של גאורגיה, תיאר את אוכרואשווילי כ"כלי בידי פטרקצישווילי, איל-ההון היהודי-גאורגי שתמך כספית בעצרת האופוזיציה כנגד הממשלה הגאורגית. סאקשווילי הורה על מצב חירום של 15 יום האוסר על שידור דיווחי חדשות מלבד בטלוויזיה וברדיו הציבוריים. הפעולה הביאה לביקורת בינלאומית שאילצה את סאקשווילי להכריז על בחירות בינואר 2008. אוכרואשווילי נמלט לגרמניה, ובתאריך 27 בנובמבר 2007 נעצר בבית מלון בברלין.