stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבו הוריירה
דעותיו שקשורים ליהדות

קיימת אמירה מפורסמת של אבו הוריירה על היהודים באחרית הימים:
השעה האחרונה לא תגיע עד שהמוסלמים יילחמו נגד היהודים, והמוסלמים יהרגו אותם עד שהיהודים יסתתרו מאחורי האבנים והעצים. והאבנים או העצים יגידו: "מוסלמי, עבד אללה ! יש  יהודי מאחורי, אז בוא ותהרוג אותו !" — חוץ מעץ הר'רקד (אתד) שלא יאמר זאת, כי הוא מעצי היהודים.
פטירה

יש האומרים שאבו הוריירה נפטר בשנת 681, בגיל 78, בעוד אחרים גורסים שהוא נפטר בשנת 678. הסברה הכי נפוצה היא שהוא נקבר באל-מדינה, ויש הגורסים כי הוא קבור בדמשק. קיימת גם מסורת שהוא קבור ביבנה במבנה שמיוחס {בטעות} גם לקברו של רבן גמליאל דיבנה.
ראו גם

אבו בכר
עומר בן אל-ח'טאב
הערות שוליים

↑  Barbara Freyer Stowasser, Women in the Qur'an, traditions, and interpretation, New York: Oxford University Press, 1994, ISBN 978-0-19-976183-8
↑  Abu Hurairah - Biography & News, News Break (באנגלית)
↑  Abu_Hurairah, wikiarabi
↑  islamicblessings, islamicblessings, sunnah and its role
↑  חדית' צחיח מוסלם  2922
↑  Abu_Hurairah, wikimili
↑  Abu Hurayrah | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
↑  Tomb of Abu Huraira - Madain Project (en), madainproject.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273009205171  BnF: cb16245619f (data)  GND: 118966863  ISNI: 0000 0001 1904 9048  LCCN: n82132697  SUDOC: 08346171X  TDVİA: ebu-hureyre  VIAF: 62899257   WorldCat (עם VIAF): 62899257
When Dream and Day Unite

When Dream and Day Unite (כשחלום ויום מתאחדים) הוא אלבום הבכורה של להקת הפרוג מטאל, Dream Theater. האלבום יצא ב-6 במרץ 1989.
באותו זמן חברו לדרים ת'יאטר: צ'ארלי דומיניצ'י (סולן), קווין מור (קלידן), ג'ון מיונג (באס), ג'ון פטרוצ'י (גיטרה) ומייק פורטנוי (תופים). רק פטרוצ'י ומיונג נשארו היום בלהקה.
בשנת 2004, בחגיגות החמש עשרה לאלבום, הופיעה הלהקה בלוס אנג'לס, קליפורניה וניגנו את כולו. ב־12 במרץ 2002 שחררו One Way Records את האלבום בגרסה מחודשת בעזרת טכנולוגיית 32 ביט. רק 10,000 עותקים הוצאו - מסומנים בזהב מבריק - לרחבי העולם.
רשימת השירים

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | A Fortune In Lies  | 5:10 |
| 2. | Status Seeker  | 4:15 |
| 3. | The Ytse Jam  | 5:43 |
| 4. | The Killing Hand  | 8:40 |
| 5. | Light Fuse and Get Away  | 7:23 |
| 6. | After Life  | 5:27 |
| 7. | The Ones Who Help to Set the Sun  | 8:04 |
| 8. | Only a Matter of Time  | 6:35 |
To Be or Not to Be (The Hitler Rap)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע מל ברוקס
 יצא לאור:  1983
 סוגה:  היפ הופ קלאסי
 חברת תקליטים:  איילנד רקורדס
 כתיבה:  מל ברוקס, פיטר ווינגפילד
 לחן:  Pete Wingfield, מל ברוקס 
 הפקה:  פיטר ווינגפילד
 
To Be or Not to Be (The Hitler Rap) (בעברית: להיות או לא להיות) הוא סינגל שהוקלט על ידי מל ברוקס בשנת 1983 לחברת איילנד רקורדס. השיר מופיע בפסקול של סרט בעל אותו שם. הסינגל נגזר ממופע בורלסקה בתוך הסרט אך לא הופיע בתוכו
הוא אף מופיע בסרט אחר של ברוקס: המפיקים, משנת 1967, עם השורות:
"Don't be stupid, be a smarty. Come and join the Nazi Party", שנלקחו מהשיר מוקדם יותר שברוקס כתב, "Springtime for Hitler".
בקליפ בהמהפיקים, מל ברוקס לבוש כמו אדולף היטלר ושר ראפ על אירועי המפתח בחייו של היטלר בגרמניה הנאצית. הסוף מתייחס לבריחתו לכאורה של היטלר לארגנטינה בתום מלחמת העולם השנייה (שמועה לא מבוססת אשר הופצה מספר פעמים בפורומים שונים).
אף על פי שזכה להצלחה מוגבלת בארצות הברית, הסינגל הגיע למיקומים גבוהים במצעדי המוזיקה של אוסטרליה ובריטניה ואף הגיע לשיא במקום השלישי במצעד המוזיקה של גרמניה ובמקום ה-12 במצעד הסינגלים הבריטי. הוא אף הגיע למקום הראשון והשני בנורווגיה ושוודיה בהתאמה.
רשימת השמעה

"To Be or Not to Be (The Hitler Rap) (חלק 1)" – 7:43
"To Be or Not to Be (The Hitler Rap) (חלק 2)" (מיקס קטעי כלי) – 7:51
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1984–1983)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1984–1983)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1984–1983)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1984–1983)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 23 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 3 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 1 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 12 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 11 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 8 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 24 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 1 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 2 |  |
הערות שוליים

↑  James Robert Parish (2008). It's Good to Be the King: The Seriously Funny Life of Mel Brooks. John Wiley & Sons. p. 245. ISBN 978-0470225264.
1 2  Mel Brooks: To Be Or Not To Be; The Hitler Rap (1984), Elsewhere by Graham Reid (באנגלית)
↑  "Forum – ARIA Charts: Special Occasion Charts – Top 100 Singles 1984"
↑  "The Irish Charts – Search Results – To Be or Not to Be"
↑  "Mel Brooks – To Be or Not to Be (The Hitler Rap)"
↑  "Official Singles Chart Top 100"
↑  Mel Brooks – To Be Or Not To Be (The Hitler Rap)
↑  "Mel Brooks – To Be or Not to Be (The Hitler Rap)"
↑  "Mel Brooks – To Be or Not to Be (The Hitler Rap)"
↑  "Mel Brooks – To Be or Not to Be (The Hitler Rap)"
↑  "Mel Brooks – To Be or Not to Be (The Hitler Rap)"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: d1142606-c6f6-444b-956f-08ceafc9be1a
TmRNA

מנגנון פעילות tmRNA
tmRNA (ראשי תיבות באנגלית: Transfer-messenger RNA) היא מולקולת RNA פרוקריוטית השייכת למשפחת ה־ncRNA. היא מתאפיינת בתכונות משולבות של mRNA ו־tRNA, ותפקידה להיקשר לריבוזום פרוקריוטי שנתקע בתהליך התרגום, לשחרר אותו ולאפשר את הפירוק של החלבון הלא תקין.
מנגנון פעילות

מולקולת ה-tmRNA פועלת במקומות בהם יש ריבוזום שלם, לו אתר A פנוי, דבר המעיד על כך שהריבוזום נתקע. לאחר שמולקולת ה-tmRNA נכנסת לאתר A הפנוי בריבוזום, הריבוזום מעביר למולקולת ה-tmRNA את השרשרת הפוליפפטידית שנוצרה מתעתיק ה-mRNA הלא תקין. לאחר מכן התרגום ממשיך על בסיס התבנית שעל גבי ה-tmRNA שיוצר סימון לפירוק התעתיק הלא תקין.
ראו גם

ncRNA
ריבוזום
תרגום
הערות שוליים

↑  Trans-translation in Helicobacter pylori: essential... [PLoS One. 2008] - PubMed - NCBI
↑  Evolution of the ssrA degradation t... [Proc Natl Acad Sci U S A. 2008] - PubMed - NCBI
| חומצות גרעין |
| --- | --- | --- |
| אבני בניין | נוקלאוזיד • נוקלאוטיד • דהאוקסינוקלאוטיד |  |
| פורין | אדנין (A) • גואנין (G) |  |
| פירימידינים | תימין (T) • ציטוזין (C) • אורציל (U) |  |
| RNA | רנ"א מקודד: mRNA • pre-mRNA רנ"א שאינו מקודד תרגום: tRNA • rRNA • tmRNA בקרה: miRNA • siRNA • piRNA • RNAi עריכת רנ"א: snRNA • snoRNA |  |
| DNA | cDNA |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אגוסטין באריוס

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1885 סן חואן באוטיסטה, פרגוואי 
 פטירה:  7 באוגוסט 1944 (בגיל 59) סן סלוודור, אל סלוודור 
 שם לידה:  Agustín Pío Barrios Pereira 
 שם במה:  Nitsuga Mangoré 
 מקום קבורה:  Cemetery of Distinguished Citizens 
 מוקד פעילות:  פרגוואי 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אגוסטין פיו באריוס (ספרדית: Agustín Pío Barrios;‏ 23 במאי 1885 – 7 באוגוסט 1944), המכונה גם Agustín Barrios Mangoré, גיטריסט פרגוואי.
ביוגרפיה

באריוס נולד בסן חואן באוטיסטה שבפרגוואי. הוא למד לנגן טכניקות מיוחדות ממורו גוסטבו סוסה אסקלדה. החל משנת 1910 ניגן באריוס בקונצרטים בארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, אורוגוואי, מקסיקו וקובה, והיה הגיטריסט הדרום אמריקאי הראשון אשר זכה להצלחה גם באירופה:
ב- 1934 הופיע בבריסל שבבלגיה ומאוחר יותר גם בגרמניה וספרד שם זכה להצלחה רבה ותשבחות מהביקורות. ב-1936 שב באריוס לדרום אמריקה.
באריוס נחשב לאחד המלחינים הגדולים לגיטרה קלאסית מדרום אמריקה. בין יצירותיו ניתן למנות את: La Catedral, An Alm for the Love of God, Maxixe, A mi madre, אשר הושפעו רבות מאמונתו הדתית. כמו כן כתב באריוס אופוסים וואלסים רבים.
אגוסטין באריוס נפטר ב-1944 בסן סלבדור.
אבי פרימור

| --- | --- |

 לידה:  8 באפריל 1935 (בן 89) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  הסיטי קולג' של ניו יורק 
 תפקיד:  סגן נשיא  סגן נשיא  שגריר ישראל בגרמניה (1993–1999)  שגריר ישראל בבלגיה  שגריר ישראל בלוקסמבורג  שגריר 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות של נורדריין-וסטפאליה (2011)  הצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2003)  פרס קרל קרסטנס (2015) 
 
אברהם (אבי) פּרִימוֹר (נולד ב-8 באפריל 1935 בתל אביב) הוא דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל באיחוד האירופי, בבלגיה ולוקסמבורג וכשגריר בגרמניה. משמש נשיא המועצה הישראלית ליחסי חוץ, ועומד בראש המרכז ללימודים אירופיים באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

פרימור נולד בתל אביב ליוסף ושמחה זלמה הלפרְן. סבו הוא יעקב הלפרן, מייסד שכונת זיכרון מאיר בבני ברק. הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בלימודי מדע המדינה ויחסים בינלאומיים, מוסמך הסיטי קולג' של ניו יורק בלימודים בינלאומיים, ובעל תואר (DEA (Diplome d'Etudes Approfondies מטעם אוניברסיטת סורבון, פריז.
ב-1960 הצטרף כצוער לסגל משרד החוץ, כיהן בשגרירויות ישראל במאלי, בחוף השנהב וכיהן כממונה על שגרירות ישראל בדהומיי, כיום בנין. כיהן כנספח העיתונות ובהמשך כציר בשגרירות ישראל בצרפת, דובר משלחת ישראל לועידת ז'נבה (1973), ב-1976 מונה לדובר ולמנהל מחלקת העיתונות של המשרד. הושאל להסתדרות הציונית ושימש נציגה בצרפת. בהמשך מונה לסמנכ"ל לענייני אפריקה, אסיה ואוקיאניה במשרד החוץ.
בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-20 כיהן פרימור כשגריר ישראל לאיחוד האירופי, וכן כיהן כשגריר בבלגיה ובלוקסמבורג. בסוף 1991 מונה לסגן נשיא האוניברסיטה העברית לקשרי חוץ. 
ב-2 בינואר 1995 נפגש עם הנס גאורג קלמאייר, חסיד אומות העולם מגרמניה בטקס שנערך בעירו. בשנת 1999, בעת ששימש שגריר בגרמניה, העניק ריאיון לעיתון הגרמני "די וולט" ובו מתח ביקורת על מפלגת ש"ס וטען שהיא אינה מפלגה דמוקרטית. הריאיון גרם לסערה פוליטית ובעקבותיו ננזף על ידי שר החוץ דאז אריאל שרון ונאלץ לסיים את תפקידו.
בנובמבר 2000 נבחר פרימור כנשיא לשכת המסחר ישראל-גרמניה. בחירתו הייתה תקדימית, שכן עד אז נבחרו לתפקיד אנשי עסקים ותעשייה, אך קשריו ומעמדו בגרמניה שכנעו את חברי הלשכה. במקביל היה חבר בדירקטוריון שידורי קשת.
באוקטובר 2004, עם הקמת המרכז ללימודים אירופיים במרכז הבינתחומי הרצליה, נבחר פרימור לעמוד בראשו.
בשנת 2006 תיווך פרימור בין עיתון הארץ לקבוצת משקיעים מגרמניה, קבוצת דומונט-שאוברג, שרכשה 25 אחוז ממניות העיתון. במשך כמה שנים הוא כיהן מטעמה כדירקטור בעיתון.
פרימור הוא נשיא המועצה הישראלית ליחסי חוץ. הוא כיהן כסגן נשיא אוניברסיטת תל אביב וכיושב-ראש פורום ישראל-האיחוד האירופי הפועל באוניברסיטה זו. הוא מרצה מבוקש בתחום היחסים הבינלאומיים של ישראל.
בשנת 2014 יצא לאור בהוצאת שוקן רומן שכתב, "המלחמה הגדולה של לודוויג ולואי".
חיים אישיים

אשתו מיכל, אם שני ילדיו התאומים גיא ואדר, נפטרה בשנת 1982. כיום הוא נשוי לציונה פרימור ולהם בן, דניאל.
עיטורים ופרסים

פרימור זכה בעיטור "קצין מסדר הכבוד" של חוף השנהב (1963). הוא חתן פרס תרבות אירופה (1997) ופרס המצוינות האירופית (1998). פרימור הוא חתן מסדר הכבוד הגרמני - Bundes Verdienst Kreuz בדרגתו העליונה (2003). ביוני 2006 קיבל פרימור את עיטור "מפקד מסדר לאופולד", שהוא העיטור הגבוה ביותר של בלגיה. העיטור הוענק לו על ידי אלברט השני, מלך הבלגים.
ספריו

Mit Ausnahme Deutschlands. Berlin, Ullstein Verlag, 1977
Europa, Israel und der Nahe Osten. Düsseldorf, Droste Verlag, 1998
Le Triangle des Passions. Paris, Bayard Presse, 2000
Terror als Vorwand. Düsseldorf, Droste Verlag, 2003
Du Terrorisme et de ceux qui l’exploitent. Paris, Bayard Presse, 2004
Mit dem Islam gegen den Terror. Düsseldorf, Droste Verlag, 2008
An allem sind die Juden und die Radfahrer schuld. Piper Verlag GmbH, München, 2010
Frieden in Nahost ist möglich. edition Körber-Stiftung, Hamburg, 2010
הערות שוליים

↑  אבי פרימור מכחיש הפרסומים בצרפת, מעריב, 21 בספטמבר 1980
↑  המסע האפריקני, מעריב, 14 ביוני 1987
↑  נווית זומר, משרד החוץ החליט בסתר: שגרירות שנייה בבריסל, חדשות, 21 בספטמבר 1989
↑  תזוזות, חדשות, 31 באוקטובר 1991
↑  דרעי: פרשת השגריר פרימור - מחוסלת, באתר גלובס, 4 בפברואר 1999
↑  שירות גלובס ועתי"ם, ‏שרון החליט לא להאריך את כהונת פרימור המסתיימת בקיץ, באתר גלובס, 7 בפברואר 1999
↑  קרן צוריאל, ‏אבי פרימור – המועמד היחיד לתפקיד נשיא לשכת המסחר ישראל-גרמניה, באתר גלובס, 24 באוקטובר 2000
↑  אביבה קרול, ‏המירוץ אחרי המשקיעים: רשת וקשת בפני מכירת מניות לסבן ומילצ'ן, באתר גלובס, 8 בספטמבר 2004
1 2  עיטור ממלך בלגיה לשגריר לשעבר אבי פרימור, באתר הארץ, 14 ביוני 2006
↑  אביבה קרול, ‏המשקיע הגרמני של שוקן בא בזמן: ירידה בחשיפה וחוב של עשרות מיליוני דולרים, באתר גלובס, 11 באוגוסט 2006
↑   חנה הרציג, לודוויג ולואי, חיילים יהודים משני צדי המתרס, באתר הארץ, 17 באפריל 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266871705171  BnF: cb137452905 (data)  GND: 119481987  ISNI: 0000 0001 1034 7233  LCCN: no97043128  NTA: 201958457  SUDOC: 066990297  VIAF: 190248   WorldCat (עם VIAF): 190248
אברהם לופטביר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1860 ה'תר"כ 
 פטירה:  5 באפריל 1918 (בגיל 58 בערך) כ"ג ניסן ה'תרע"ח 
 מקום מגורים:  ורשה 
 תקופת הפעילות:  ? – 5 באפריל 1918 
 
הרב אברהם לופטביר (ה'תר"כ, 1860 – כ"ג ניסן ה'תרע"ח, 5 באפריל 1918) היה רב בוורשה, ידידו של הרב מנחם זמבה, ומחבר שו"ת "זרע אברהם" הכולל התכתבות ביניהם.
ביוגרפיה

הרב לופטביר נשא לאשה את ביתו היחידה של הרב מאיר שמחה הכהן מדווינסק, אסנת, אך זמן קצר אחרי הנישואים חלתה במחלה חשוכת מרפא. שניהם נפטרו בדמי ימיהם חשוכי ילדים. רבי אברהם נפטר ביום כ"ג ניסן שנת תרע"ח, ונקבר בבית הקברות ליד האהל של בעל חמדת שלמה.
מלבד ידידותו עם הרב מנחם זמבה, היה ידידו של הרב נתן שפיגלגלס.
ספריו

חלק מדברי תורתו הודפסו לאחר פטירתו בשני ספרים הנושאים את השם "זרע אברהם". הספרים יצאו לאור בשנת ה'תר"פ, שנתיים אחר פטירתו.
שו"ת זרע אברהם, התכתבות בינו לבין החברותא שלו, הרב מנחם זמבה, תרע"ט, באתר היברובוקס
זרע אברהם, באתר היברובוקס – חידושים וביאורים בנושאים בתלמוד ובפוסקים המסודרים לפי האלפבית העברי. נדפס לראשונה בוורשה על ידי ידידו הרב נתן שפיגלגלס.
הערות שוליים

↑  שאלות ותשובות זרע אברהם,  במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289244305171  ISNI: 0000 0000 5297 5599  LCCN: nr97002118  VIAF: 34360118   WorldCat (עם VIAF): 34360118 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אדוארד דמיטריק

| --- | --- |

אדוארד דמיטריק נואם בפני ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקאית,25.4.1951
 לידה:  4 בספטמבר 1908 גרנד פורקס, קנדה 
 פטירה:  1 ביולי 1999 (בגיל 90) אנסינו, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1930–1979 (כ־49 שנים) 
 בן או בת זוג:  Jean Porter (1948–1 ביולי 1999) 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
אדוארד דמיטריק (באנגלית: Edward Dmytryk;‏ 4 בספטמבר 1908 - 1 ביולי 1999), במאי ועורך קולנוע אמריקני, שהשתייך ל"עשרה של הוליווד", קבוצה של אנשי תעשיית הקולנוע האמריקאית שישבו בכלא בימי המקארתיזם.
ביוגרפיה

אף על פי שנולד בקולומביה הבריטית, קנדה, דמיטריק גדל בסן פרנסיסקו בזמן שהוריו האוקראינים עברו לארצות הברית. בגיל 31 קיבל אזרחות אמריקנית רשמית. הוא עשה את צעדיו הראשונים כעורך קולנוע במהלך שנות השלושים, ביניהם בסרטים של לאו מקארי וג'ורג' קיוקור. את סרטו הראשון כבמאי, "הנשר", עשה ב־1935.
הוא נודע בזכות סרטיו של לפני תקופת המקארתיזם, "אש צולבת" (1947), שהביא לו מועמדות יחידה לפרס האוסקר על הבימוי ו"רצח, יקירתי", עיבוד לספרו של ריימונד צ'נדלר. שניהם שייכים לז'אנר הסרט האפל, שדמיטריק נמנה ממעצביו. הוא זומן להתייצב בפני ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקאית. הוא סירב לשתף פעולה איתם ולכן נכנס לכלא. לאחר מספר חודשים מבעד הסורגים החליט דמיטריק להעיד בפני הוועדה ומסר את שמות חבריו למפלגה הקומוניסטית האמריקנית. באפריל 1951 התייצב דמיטריק פעם נוספת בפני נועדה, בה ענה להם על כל שאלותיהם. הוא סיפר על עברו במפלגה, חברות קצרה בה בשנת 1945 ומנה את שמותיהם של 26 מחברי המפלגה לשעבר. הוא גם סיפר על איך כמה מעמיתיו בהוליווד לחצו עליו להכניס תעמולה קומוניסטית לסרטיו, העדות שלו בפני הוועדה הסבה נזק לכמה משפטים שהתנהלו נגד חברי הקבוצה המכונה "הוליווד 10".
בשנת 1952 ביים את הסרט "מרד" שמספר את המרד במלחמת 1812. בסרט כיכבה אנג'לה לאנסברי.
לזמן מה, לאחר שנרגעו הרוחות, עבר דמיטריק להתגורר בבריטניה, אולם הוא נשכר על ידי המפיק סטנלי קריימר לביים כמה סרטים דלי תקציב לפני שהפקיד בפניו את הבימוי של "המרד על הקיין". הסרט, שהיה להצלחה קופתית פנומנלית, גרף שבע מועמדויות לפרס האוסקר כולל לסרט הטוב ביותר, אולם לא לקטגוריית הבימוי. לעומת זאת דמיטריק קיבל מועמדות לאיגוד הבמאים האמריקני.
הוא ביים סרטים לארבעה מן האולפנים הגדולים ביותר בהוליווד, ל"קולומביה", "פוקס המאה ה-20", MGM וסרטי פרמאונט, הכוללים, בין השאר, את
"עץ החיים", "עיר היצרים", "השאפתנים", "כפירי אריות" (שניהם עם מונטגומרי קליפט), וכמו כן את "סוף הרומן", על פי ספרו של גרהם גרין, המלאך הכחול (1959) ושניים מסרטיה של מרלן דיטריך. סרטים אלו היו רבי תקציב וכללו שלל שחקנים בעלי שיעור קומה כמו המפרי בוגרט, קלארק גייבל, ספנסר טרייסי, אליזבת טיילור, בטי דייוויס, מונטגומרי קליפט ומרלון ברנדו. אולם סרטיו, פרט ל"המרד על הקיין", אינם הצליחו לשחזר את האיכויות הקולנועית שהיו בסרטיו טרום-המקארתיזם, ובראש ובראשונה ב"אש צולבת". ב-1965 ביים את הסרט "מיראז'" בכיכובו של גרגורי פק.
משנות השבעים החל להמעיט את עיסוקיו בתעשיית הקולנוע, ופינה יותר זמן להרצאות במספר אוניברסיטאות ותיאטראות, כמו גם לכתיבת ספרים. הוא נפטר בשיבה טובה, ב־1999, בגיל 90.
בישראל זכור דמיטריק בזכות הסרט עושה הלהטים, משנת 1953,שבביומו, שהיה הסרט ההוליוודי הראשון שצולם בישראל. הסרט עסק בגורלו של ניצול שואה בגילומו של קירק דאגלס.
ראו גם

רוברט רוסן
מרטין ריט
אומאיטה

ערך זה עוסק בעיר במדינת אמזונאס. אם התכוונתם לשכונה בעיר ריו דה ז'ניירו, ראו .
אומאיטה (בפורטוגזית: Humaitá) היא עיר במדינת אמזונאס שבברזיל. העיר שוכנת על גדותיו של נהר מדיירה. את העיר משרת נמל תעופה והטרנס אמזוניקה עוברת דרכה.
אאוסביו קינו

| --- | --- |
פסל אאוסביו קינו בעיירת הולדתו
פסל אאוסביו קינו בעיירת הולדתו
 לידה:  10 באוגוסט 1645 איטליה סניו, איטליה 
 פטירה:  15 במרץ 1711 (בגיל 65) מגדלנה דה קינו, מקסיקו 
 שם לידה:  Eusebio Chini 
 מדינה:  איטליה
 מקום קבורה:  מגדלנה דה קינו 
 ידוע בשל:  חקר אריזונה ומדינת סונורה, והקמת 24 מיסיונים
 מקצוע:  כומר
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 
אֵאוּסֶבְּיוֹ פְרַנְסִיסְקוֹ קִינוֹ (בספרדית: Eusebio Francisco Kino, באיטלקית: Eusebio Francesco Chini‏; 10 באוגוסט 1645 – 15 במרץ 1711) היה מיסיונר ישועי, גאוגרף, מגלה ארצות, קרטוגרף ואסטרונום איטלקי. במשך 24 השנים האחרונות בחייו הוא פעל באזור שהיה קרוי אז פימרייה אלטה (Pimería Alta), כיום מדינת סונורה במקסיקו ודרום אריזונה בארצות הברית. הוא חקר את האזור ופעל בקרב הילידים המקומיים, בעיקר בני הקבוצה האתנית של הסובאיפורי (Sobaipuri), האבות הקדמונים של בני שבט הפימה המודרניים. הוא הוכיח שחצי האי באחה קליפורניה אינו אי בכך שהוביל משלחת לחצי האי, שכן עד אז הייתה קיימת תפיסה מוטעית על פיה נקרא חצי האי בשם האי קליפורניה. עד מותו הקים 24 מיסיונים וויסיטות (visita, קפלות קטנות או תחנות ביקור).
ביוגרפיה > חייו עד המסע לאמריקה

קינו הוא השם בו הוא נודע בארצות דוברות הספרדית. קיימות שתי גרסאות לשמו המקורי של קינו באיטלקית. גרסה אחת היא ששמו היה "אאוסביוס קינוס" (Eusebius Chinus) וגרסה אחרת ששמו היה "אאוזביו פרנצ'סקו קיני" (Eusebio Francesco Chini). קינו נולד בכפר סניו (Segno, כיום חלק מהעיירה טאיו), אז בשליטת הבישופות של טרנטו, חלק מהאימפריה הרומית הקדושה.
הוריו היו פרנצ'יסקוס קינוס (Franciscus Chinus) ומרגריטה לוקי (Margherita Luchi). התאריך המדויק של יום הולדתו אינו ידוע, אבל הוא הוטבל ב-10 באוגוסט 1645 בכנסייה הקהילתית בטאיו. קינו התחנך באינסברוק, כיום באוסטריה, ולאחר שהחלים ממחלה קשה, הוא הצטרף למסדר הישועים ב-20 בנובמבר 1665. בין השנים 1664 ל-1669 הוא קיבל הכשרה דתית כחבר במסדר בפרייבורג, באינגולשטאדט ובאזור לנדסברג בבוואריה. לאחר שסיים את השלב האחרון בהכשרתו במסגרת המסדר, שבמהלכם הוא לימד מתמטיקה באינגולשטאדט, הוא הוסמך לכהונה ככומר ב-12 ביוני 1667.
אף שקינו רצה להגיע למזרח הוא נשלח לספרד החדשה. משום שחלו עיכובים במסעו לרוחב אירופה, הוא החמיץ את הספינה שבה הוא היה אמור להפליג ונאלץ לחכות שנה לספינה אחרת. בזמן שהמתין בקדיס שבספרד כתב על תצפיות שערך בשלהי 1680 ו-1681 ועל מחקרו על השביט (שכונה אחר-כך השביט הגדול של 1680), אותו פרסם כ-Exposición astronómica de el cometa. פרסום זה היה אחר-כך נושא לסונטה שכתבה הנזירה והמשוררת מספרד החדשה חואנה אינס דה לה קרוס (Juana Inés de la Cruz).
מיסיון בבאחה קליפורניה

המשימה הראשונה של קינו הייתה להוביל את משלחת אטונדו (Atondo) לחצי האי באחה קליפורניה של פרובינציית לאס קליפורניאס של ספרד החדשה. הוא יסד את מיסיון סן ברונו (Misión San Bruno) ב-1683. ב-1685, לאחר בצורת ממושכת שם, נאלצו קינו ושאר המיסיונרים הישועים לנטוש את המיסיון ולחזור לבירה מקסיקו סיטי.
מיסיונים בפימרייה אלטה

האב קינו החל את הקריירה שלו בפימרייה אלטה בבוקר ה-14 במרץ 1687, 24 שנים ויום לפני מותו ב-15 במרץ 1711. היה זה הבוקר שבו עזב את קוקורופה (Cucurpe), עיירה שנחשבה ל"שולי הנצרות".
ברגע שהאב קינו הגיע לפימרייה אלטה, על פי בקשת התושבים, הוא ייסד במהרה את המיסיון הראשון בעמק הנהר בהרי סונורה. בהמשך נדד קינו לרוחב צפון מקסיקו, ומדינות אריזונה וקליפורניה של ימינו. הוא רכב בנתיבי מסחר עתיקים הוקמו אלף שנים קודם לכן על ידי הילידים. שבילים אלו הורחבו אחר-כך לדרכים. הסיורים הרבים שערך על גב סוס כיסו שטח מעל ל-130,000 קילומטרים רבועים, ובמהלכם הוא מיפה אזור באורך 320 קילומטרים וברוחב 400 קילומטרים. לקינו היה תפקיד חשוב בשגשוג הכלכלי של האזור, כשפעל עם הילדים המקומיים שכבר עסקו בחקלאות וחשף אותם לזרעים, פירות, צמחי תבלין ודגנים מאירופה. הוא גם לימד אותם לגדל בקר, כבשים ועיזים. העדר המקורי של קינו שכלל 20 פרות שיובאו לפימרייה אלטה גדל בתקופתו ל-70,000 ראש. ההיסטוריון הרברט בולטון (Herbert Bolton) התייחס לקינו כאל החוואי הראשון של אריזונה.
מיסיונים בפימרייה אלטה > היחסים עם הילדים

במסעותיו בפימרייה אלטה יצר קינו קשר עם 16 שבטים שונים. לחלקם היו שטחים הגובלים בפימרייה אלטה, אבל היו מקרים רבים שהנציגים של השבטים חצו את אדמות שבטי הפימה במטרה לפגוש את קינו. במקרים אחרים רכב האב קינו לאדמותיהם על מנת לפגוש אותם. בין השבטים: קוקופה, מריקופה טוהונו אודהאם וסובאיפורי.
מיסיונים בפימרייה אלטה > דעות ותחומי עניין

קינו התנגד לעבדות ולעבודת פרך במכרות הכסף שהספרדים כפו על הילידים. דעות אלו גרמו למחלוקת בינו לבין עמיתיו המיסיונרים, שרבים מהם פעלו ברוח החוקים שנכפו על ידי ספרד בטריטוריה בה פעלו. קינו חיבר ספרים על דת, אסטרונומיה וקרטוגרפיה. הוא בנה רשת של מיסיונים שהשתרעה ממדינת סונורה של ימינו ועד צפון-מזרח, 240 קילומטרים לתוך אריזונה של ימינו. אחד המיסיונים, סן חבייר דל בק (San Xavier del Bac) סמוך לטוסון, הוא ציון דרך היסטורי לאומי פופולרי ופועל גם בימינו ככנסייה קהילתית פרנציסקנית. קינו יזם את בנייתם של תשע עשרה רנצ'ריות (כפרים), שסיפקו בקר ליישובים החדשים.
קינו עסק גם במלאכות אחרות והיה אסטרונום, מתמטיקאי וקרטוגרף מומחה, ששרטט את המפות המדויקות הראשונות של פימרייה אלטה, מפרץ קליפורניה ובאחה קליפורניה. האב קינו אהב להכין דגמי ספינות מעץ. הידע שלו במפות ובספינות הוביל אותו להאמין שהאינדיאנים המקסיקנים יכלו בקלות להגיע לקליפורניה בדרך הים, סברה שהמיסיונרים במקסיקו סיטי התייחסו אליה בסקפטיות. כאשר קינו הציע לבנות ספינה שתידחף לרוחב מדבר סונורה אל החוף המערבי של מקסיקו, ואף החל לבנות אותה, החלו רבים מעמיתיו המיסיונרים לפקפק בשפיותו. יחסית למקצועו היה לקינו הון רב שבו השתמש בעיקר כדי לממן את הפעילויות המיסיונריות שלו. בני דורו דיווחו על עושרו בחשדנות.
מוות

קינו שהה במיסיונים שהקים עד מותו ב-1711. הוא מת בקדחת ב-15 במרץ 1711, בהיותו בן 65, באתר שכיום הוא מגדלנה דה קינו (Magdalena de Kino) בסונורה במקסיקו. ניתן לראות את שרידי השלד שלו בקריפטה שלו.
מורשת

קינו הוא דמות מכובדת הן במקסיקו והן בארצות הברית, ועל שמו קרויים עיירות, רחובות, בתי ספר, מונומנטים ואתרים גאוגרפיים. מינרל הנחושת קינואיט קרוי על שמו. ב-1965 נתרם פסל של קינו לאוסף באולם הפסלים הלאומי בקפיטול בוושינגטון, אחד משני הפסלים המייצגים את אריזונה. פסל נוסף שלו מוצב מעל דרך קינו (Kino Parkway), רחוב ראשי בטוסון. פסל פרש של קינו ניצב בכיכר ההנצחה לווסלי בולין (Wesley Bolin Memorial Plaza) מול בניין הקפיטול בפיניקס. קפסולת זמן הוטמנה בבסיס הפסל. פסל פרש נוסף ניצב סמוך לקתדרלה בעיר ארמוסיו בסונורה במקסיקו. העיירות באיה קינו (Bahía Kino) ומגדלנה דה קינו (Magdalena de Kino) בסונורה ואחידו פאדרה קינו (Ejido Padre Kino) בבאחה קליפורניה קרויות לכבודו. פארק עם פסל של קינו שוכן בעיר נוגלס באריזונה. הפסל הגדול ביותר של קינו ניצב לאורך גבול מקסיקו-ארצות הברית בטיחואנה שבבאחה קליפורניה. כמו כן קרוי יין על שמו (פאדרה קינו), אותה מייצרת השלוחה המקסיקנית של פרנו ריקאר בארמוסיו שבסונורה. אנדרטה לזכרו של קינו הוצבה ב-2015 בגן של פיאצה דנטה בסמיכות למרכז ההיסטורי של טרנטו.