stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מידת דיראק
הגדרה

בהינתן מרחב מדיד  (\Omega ,\Sigma ) ואיבר  x\in \Omega , מידת דיראק המתאימה ל- x מסומנת על ידי  \delta _{x} ומוגדרת באופן הבא, עבור קבוצה כלשהי  A\in \Sigma :
כאשר  1_{A} היא הפונקציה המציינת של  A.
מידת דיראק היא מידה אטומית, ו- x הוא האטום היחידוני היחיד בה. בנוסף, היא מידת הסתברות, המייצגת מצב של התקיימות התוצאה  x כמעט בוודאות במרחב המדגם  \Omega . מידות דיראק הן נקודות הקצה (אנ') של הקבוצה הקמורה של מידות ההסתברות על  \Omega .
מידת דיראק מקבלת את שמה בעקבות פונקציית הדלתא של דיראק, בשל התנהגותן הדומה של השתיים. למשל, כאשר מבצעים אינטגרל לבג לפי מידת דיראק, מתקיים הקשר הבא:
\int _{\Omega }f(y)\,\mathrm {d} \delta _{x}(y)=f(x)
אשר דומה מאוד לקשר הבא, שנחשב לפעמים לחלק מההגדרה של פונקציית הדלתא:
\int _{-\infty }^{\infty }f(y)\delta (y-x)\,\mathrm {d} y=f(x)
תכונות

יהי  (\Omega ,\Sigma ) מרחב מדיד ותהי  \delta _{x} מידת דיראק שמרכזה  x\in \Omega .
\delta _{x} מידת הסתברות ולכן מידה סופית, ובפרט סיגמא-סופית.
נניח ש- (\Omega ,\tau ) הוא מרחב טופולוגי ושהסיגמא-אלגברה  \Sigma  עדינה לפחות כמו סיגמא-אלגברת בורל של  (\Omega ,\tau ) (כלומר שכל קבוצת בורל היא מדידה).
\delta _{x} מידה חיובית ממש אם ורק אם  x שייך לכל קבוצה פתוחה (ולא ריקה) בטופולוגיה  \tau . לדוגמה, עבור הטופולוגיה הטריוויאלית  \{\emptyset ,\Omega \}.
מכיוון ש- \delta _{x} מידת הסתברות, היא מידה סופית-מקומית (אנ').
אם  \Omega  הוא מרחב האוסדורף עם סיגמא-אלגברת בורל המתאימה, אז  \delta _{x} היא מידה רגולרית פנימית (אנ'), משום שיחידון כמו  \{x\} הוא תמיד קומפקטי.
בהנחה שהטופולוגיה עדינה מספיק כך ש- \{x\} קבוצה סגורה (זה המצב במקרים רבים, למשל במרחב האוסדורף), אז  \delta _{x} היא גם מידה רגולרית חיצונית.
במרחבים בהם שלוש התכונות האחרונות מתקיימות, מידת דיראק היא מידת רדון, ישירות מהגדרתה של זו.
אם  \{x\} סגורה, אז התומך של  \delta _{x} הוא  \{x\} (אחרת, התומך הוא הסגור של  \{x\} ב- (\Omega ,\tau )). בנוסף,  \delta _{x} היא מידת ההסתברות היחידה שהתומך שלה הוא  \{x\}.
\delta _{x} היא מידה סינגולרית ביחס למידת לבג על המרחב האוקלידי  \mathbb {R} ^{n}.
הכללות

מידה בדידה דומה למידת דיראק, אלא שהיא מרוכזת בקבוצה בת מנייה של נקודות במקום בנקודה יחידה. בניסוח פורמלי יותר: מידה על הישר הממשי נקראת מידה בדידה (ביחס למידת לבג) אם התומך שלה הוא לכל היותר קבוצה בת מנייה.
מיכאל קולישר

| --- | --- |

מיכאל קולישר בשנות ה-80 של המאה -19
 לידה:  7 ביולי 1847 סופיביקה ליד לוצק (כיום בווהלין באוקראינה)
 פטירה:  29 בנובמבר 1919  (בגיל 1912) פטרוגרד
 מדינה:  האימפריה הרוסית←הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי פריאוברז'נסקי 
 פעילות בולטת:  פובליציסט, אתנוגרף ואיש ציבור
 השכלה:  הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 תקופת הפעילות:  מ-1860 
 
מיכאל קוֹלִישֶר (ברוסית: Михаи́л Игна́тьевич Ку́лишер (מיכאיל איגנטיביץ' קולישר); 7 ביולי 1847 – 29 בנובמבר 1919) היה היסטוריון, פובליציסט, אתנוגרף ואיש ציבור יהודי רוסי שפעל בשלהי המאה-19 ותחילת המאה ה-20.
קורות חיים

קולישר נולד בסופיביקה (Софиевка) ליד לוצק (כיום בווהלין באוקראינה) למשפחה יהודית. הוא למד בבית המדרש לרבנות בז'יטומיר (כיום באוקראינה), בגימנסיה בקמניץ-פודולסקי, בפקולטה למשפטים של אוניברסיטאות קייב, אודסה וסנקט פטרבורג שבה סיים את חוק לימודיו והתחיל לעבוד כעורך דין.
ב-1875 הוא שהה בגרמניה ובאוסטריה, והשתתף בקורסים שעניינו אותו באוניברסיטאות שם. למסע זה הייתה השפעה עצומה על גורלו המדעי של קולישר. הוא נשאר חסיד נאמן של הפוזיטיביזם לאורך חייו.
ב-1877 התחתן קולישר עם שרה אוסיפובנה (Сара Осиповна). הזוג היה נשוי 40 שנה, והביא לעולם שלושה בנים שהתפרסמו בזכות עצמם. באותה שנה שהה שוב במערב אירופה.
פובליציסטיקה

בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19 הוא החל את הקריירה שלו כעיתונאי בעיתון היהודי-רוסי "דְייֵן" (День, "יום") באודסה ובוודומוסטי סנקט פטרבורג, בעריכת ולנטין קורש (Валенти́н Фёдорович Корш). מאוחר יותר הוא פרסם בעיתונים "נובם ורמיני" (Новом времени, "זמן חדש"), "רוסקייה פרבדה" (Русская правда, "אמת רוסית"), "נובוסטי" (Новостях, "חדשות"), העיתון היהודי ווסחוד (אנ') ("זריחה") ונובי ווסחוד (רו') ("זריחה חדשה"). בשנת 1879, יחד עם אחרים, הוא יסד את כתב העת של יהודי רוסיה "ראזסווייט" בסנקט פטרבורג, במשך זמן מה שימש למעשה עורכו.
מאז 1876 הוא פרסם מאמרים מדעיים ב"סלובה" (Слове, מילה), "רוסקוי מיסלי" (Русской мысли, "מחשבה רוסית), "וסטניקי יברופה" (Вестнике Европы, "מבשר אירופאי"), ייבריסקייה ביבליאוטקה (רו') (הספרייה היהודית), "Zeitschrift für Ethnographie" (בגרמנית כתב עת לאתנוגרפיה), "Archiv für Anthropologie" (בגרמנית "ארכיון האנתרופולוגיה"), "Zeitschrift für Sprachwissenschaft u. Völkerpsychologie" (בגרמנית, "כתב עת לבלשנות ופסיכולוגיה עממית"), "קוסמוס" (Kosmos) ו"גלובוס" (Globus). רובם מוקדשים להיסטוריה של המשפחה, המערכת הפוליטית ורכוש. הם משכו את תשומת לבם של אדוארד טיילור וסטודנטים אחרים לתולדות התרבות. מאמרים מדעיים התפרסמו בספר "מסות על אתנוגרפיה ותרבות השוואתית".
בספר "חיי ישו הם אגדה" (Das Leben Jesu – Eine Sage לייפציג, 1876; גרמנית), הוא טען שסיפורי הברית החדשה אינם אלא בדיה.
ב-1880 ערך את העיתון "פרבדה" באודסה. בשנים 1880–1886 פרסם בקייב את אחד מהעיתונים המחוזיים הטובים ביותר, "זריה" (Зарю, "שחר"), שהפסיק לצאת לאור כתוצאה מהתנגשותו עם עורך נומינלי.
פעילות כאיש ציבור

היה חבר ועד ב"חברת מפיצי ההשכלה" (Общества для распространения просвещения между евреями в России) וביק"א. בשנת 1908, באספת היסוד של "החברה ההיסטורית-האתנוגרפית היהודית", הוא נבחר לסגן יו"ר ארגון זה.
שברבעונה הרוסי פרסם כמה מחקרים ("תולדות החוקה הרוסית לגבי היהודים", "פולניה עם יהודים ורוסי בלי יהודים, על גבול המאות ה-17 וה-18:.. היהודים בקייב"), שבהם קשר בין גורל היהודים לענייניהן הכלכליים של המדינות שבהן ישבו. כמו-כן היה ממייסדי "הקבוצה היהודית העממית" (Еврейскую народную группу) שקמה ב-1906 וראתה את עתידם של היהודים קשור בתקומתה של רוסיה ליברלית.
עם זאת, היה לו יחס שלילי לרעיונות הציונות, מתוך אמונה שהם סותרים את הרוח האוניברסלית של היהדות.
פעילות כאיש ציבור > משפחה

מיכאל קולישר היה צאצא למשפחת קולישר, משפחה של יהודים מלומדים ואנשי ציבור, שכללה מלבדו את:
דודו: ראובן קולישר (1828–1896) – שהיה רופא רוסי, דוקטור לרפואה ופובליציסט.
אחותו: נאדז'דה איזריילבנה קולישר-בונצלמן (Надежда Израилевна Кулишер-Бунцельман), מורה, מחברת של מספר חוברות פדגוגיות פופולריות של שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. אשתו של הצייר עמנואל בונצלמן.
בניו:
יוסף קולישר (1878–1933/1934) – כלכלן, דוקטור לכלכלה, פרופסור באוניברסיטת פטרוגרד.
יוג'ין קולישר (אנ') (במקור יבגני קולישר) – עורך דין וסוציולוג רוסי-אמריקאי.
אלכסנדר קולישר (1890-1942) – עורך דין וסוציולוג.
רשימת פרסומים חלקית

מאמרים על אתנוגרפיה השוואתית ותרבותית (Очерки сравнительной этнографии и культуры) – 1887
הבסיס המכני לתנועה המונית (Механические основы передвижения масс) – 1887
גירושין ומעמד האישה (Развод и положение женщины) - 1896
מיתוס הרצח הפולחני של היהודים: (הופעתו והתפתחותו) (Миф о ритуальном убийстве у евреев : (Возникновение и развитие его)) – 1901
המהפכה הצרפתית הגדולה והשאלה היהודית (Великая французская революция и еврейский вопрос) – 1924
הערות שוליים

↑  לפי הלוח היוליאני, 19 ביולי לפי הלוח הגרגוריאני
1 2 3 4 5  Забытый энциклопедист: Михаил Игнатьевич Кулишер (1847-1919)
↑  מיכאל בן יצחק קולישר, העולם, 30 בינואר 1920
1 2  Кулишер, семья
1 2 3  האנציקלופדיה העברית הערך קוֹלִישֶר,, כרך כ"ט, עמוד 295
↑  ЕЭБЕ/Еврейское историко-этнографическое общество
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424751805171  PLWABN: 9810676967505606  GND: 1018710930  ISNI: 0000 0003 7068 1545  LCCN: no95058356  VIAF: 250017161   WorldCat (עם VIAF): 250017161
תחרות העל טאטא סטיל 2022

תחרות העל בשחמט, טאטא סטיל 2022, התקיימה בווייק אן זה שבהולנד, בפעם ה-84 בין התאריכים 15 בינואר ל-30 בינואר 2022. בתחרות השתתפו 14 רבי-אמנים, רובם מהצמרת העולמית, והיא התקיימה בשיטת ליגה, כך שנערכו בה 13 סיבובים.
משתתפי התחרות ודירוגם (לפי מד כושר מעודכן לינואר 2022)

מגנוס קרלסן – נורווגי המדורג במקום ה-1 בעולם ואלוף העולם המכהן. בעל מד כושר 2864.
פביאנו קרואנה – אמריקאי ממוצא איטלקי המדורג במקום ה-4 בעולם בעל מד כושר 2786.
אניש גירי – הולנדי, המדורג במקום ה-10 בעולם בעל מד כושר 2761.
שחריאר ממדיארוב – אזרי המדורג במקום ה-7 בעולם בעל מד כושר 2770.
ריכרד רפורט – הונגרי, המדורג במקום ה-5 בעולם בעל מד כושר 2776.
יאן-קשישטוף דודה – פולני המדורג במקום ה-16 בעולם בעל מד כושר 2750
סרגיי קריאקין – רוסי המדורג במקום ה-17, בעל מד כושר 2747 נקודות.
וידיט גוג'ראתי – הודי, המדורג במקום ה-23 בעולם בעל מד כושר 2723.
דניאיל דובוב – רוסי המדורג במקום ה-24 בעולם, בעל מד כושר 2720 נקודות.
אנדריי יסיפנקו – רוסי המדורג במקום ה-26 בעולם, בעל מד כושר 2714 נקודות.
סמואל שנקלנד – אמריקאי המדורג במקום ה-29 בעולם, בעל מד כושר 2708
יורדן ואן פורייסט – הולנדי המדורג במקום ה-35 בעולם, בעל מד כושר 2702.
נילס גרנדליוס – שוודי המדורג במקום ה-67 בעולם, בעל מד כושר 2672.
פראגנאננדה ראמשבאבו – הודי בעל מד כושר 2612
תוצאות המשחקים וטבלת הסיום

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שם השחקן | מד כושר | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | סך הכול | זוננבורן-ברגר | ביצוע מד כושר |
| מגנוס קרלסן | 2865 |  | 1 | 1 | 1 | ½ | ½ | ½ | 1 | ½ | ½ | ½ | 1 | ½ | 1 | 9.5 | 60.25 | 2900 |
| שחריאר ממדיארוב | 2767 | 0 |  | ½ | ½ | ½ | 1 | ½ | ½ | 1 | 1 | ½ | 1 | ½ | ½ | 8 | 49 | 2816 |
| ריכרד רפורט | 2763 | 0 | ½ |  | ½ | ½ | 1 | ½ | 1 | 0 | ½ | ½ | 1 | 1 | 1 | 8 | 47.25 | 2816 |
| אניש גירי | 2772 | 0 | ½ | ½ |  | ½ | 0 | 1 | 1 | ½ | ½ | 1 | ½ | ½ | 1 | 7.5 | 44.5 | 2788 |
| סרגיי קריאקין | 2743 | ½ | ½ | ½ | ½ |  | 1 | 0 | ½ | ½ | 1 | 0 | 1 | ½ | ½ | 7 | 45.25 | 2743 |
| יורדן ון פורייסט | 2702 | ½ | 0 | 0 | 1 | 0 |  | 0 | ½ | ½ | 1 | 1 | 1 | 1 | ½ | 7 | 41.75 | 2766 |
| אנדריי יסיפנקו | 2714 | ½ | ½ | ½ | 0 | 1 | 1 |  | ½ | ½ | ½ | ½ | 0 | ½ | ½ | 6.5 | 42.75 | 2738 |
| פביאנו קרואנה | 2792 | 0 | ½ | 0 | 0 | ½ | ½ | ½ |  | 1 | ½ | ½ | 1 | 1 | ½ | 6.5 | 37.75 | 2733 |
| יאן-קשישטוף דודה | 2760 | ½ | 0 | 1 | ½ | ½ | ½ | ½ | 0 |  | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | 6 | 39.25 | 2760 |
| וידיט גוג'ראתי | 2727 | ½ | 0 | ½ | ½ | 0 | 0 | ½ | ½ | ½ |  | 1 | 0 | 1 | 1 | 6 | 35.5 | 2711 |
| סמואל שנקלנד | 2708 | ½ | ½ | ½ | 0 | 1 | 0 | ½ | ½ | ½ | 0 |  | ½ | ½ | ½ | 5.5 | 36 | 2686 |
| פראגנאננדה ראמשבאבו | 2612 | 0 | 0 | 0 | ½ | 0 | 0 | 1 | 0 | ½ | 1 | ½ |  | 1 | 1 | 5.5 | 30 | 2692 |
| נילס גרנדליוס | 2672 | ½ | ½ | 0 | ½ | ½ | 0 | ½ | 0 | ½ | 0 | ½ | 0 |  | 1 | 4.5 | 28.5 | 2632 |
| דניאיל דובוב | 2720 | 0 | ½ | 0 | 0 | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | 0 | ½ | 0 | 0 |  | 3.5 | 23.25 | 2565 |
הערות שוליים

↑  מגנוס קרלסן, באתר פיד"ה (באנגלית)
↑  פביאנו קרואנה, באתר פיד"ה (באנגלית)
↑  אניש גירי, באתר פיד"ה (באנגלית)
↑  שחריאר ממדיארוב, באתר פיד"ה (באנגלית)
↑  ריכרד רפורט, באתר פיד"ה (באנגלית)
↑  יאן-קשישטוף דודה, באתר פיד"ה (באנגלית)
↑  סרגיי קריאקין, באתר פיד"ה (באנגלית)
↑  וידיט גוג'ראתי, באתר פיד"ה (באנגלית)
↑  דניאיל דובוב, באתר פיד"ה (באנגלית)
↑  אנדריי יסיפנקו, באתר פיד"ה (באנגלית)
↑  סמואל שנקלנד, באתר פיד"ה (באנגלית)
↑  יורדן ון פורייסט, באתר פיד"ה (באנגלית)
↑  נילס גרנדליוס, באתר פיד"ה (באנגלית)
↑  פראגנאננדה ראמשבאבו, באתר פיד"ה (באנגלית)
↑  The Catalan and Bogo/Catalan, by GM Flear, www.chesspublishing.com
↑  The official statement regarding the absence of Daniil Dubov in round 7 of the TataSteelChess Tournament, Twitter
↑  Von Hennig-Schara Gambit - Chess Forums, Chess.com (באנגלית)
ארקולה קונסלווי

| --- | --- |

דיוקן של ארקולה קונסלווי מאת הצייר תומאס לורנס, 1819
 לידה:  8 ביוני 1757 רומא, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  24 בינואר 1824 (בגיל 66) רומא, מדינת האפיפיור 
 מדינה:  מדינת האפיפיור 
 מקום קבורה:  רומא 
 פעילות בולטת:  פעמיים הקרדינל מזכיר המדינה שהצליח להשיב את רוב השטחים שאבדו למדינת האפיפיור בתקופת נפוליאון בונפרטה
 השכלה:  האקדמיה הכנסייתית האפיפיורית 
 תפקיד:  הקונגרגציה הקדושה למען הפצת האמונה (24 בינואר 1824)  הקרדינל מזכיר המדינה (1800–1806)  Camerlengo of the Sacred College of Cardinals (1820–1821)  חשמן (11 באוגוסט 1800)  הקרדינל מזכיר המדינה (1814–1823) 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית
 פרסים והוקרה:  הצלב הגדול של מסדר קרלוס השלישי 
 
אֶרְקוֹלֶה קוֹנְסַלְוִי (באיטלקית: Ercole Consalvi‏; 8 ביוני 1757 – 24 בינואר 1824) היה דיאקון וקרדינל של הכנסייה הקתולית, שכיהן פעמיים כקרדינל מזכיר המדינה של מדינת האפיפיור, והצליח להשיב למדינת האפיפיור את רוב השטחים שאבדו לה בתקופת המלחמות הנפוליאוניות, ומי שמילא תפקיד מכריע בהצהרה המחודשת שלאחר תקופת נפוליאון על העיקרון הלגיטימיסטי של זכותם האלוהית של מלכים, שהוא היה תומך קבוע בו.
ביוגרפיה > תחילת חייו

קונסלווי נולד ברומא, צאצא למשפחת האצולה העתיקה של ברונאצ'י (Brunacci) מפיזה. סבו של הקרדינל, גרגוריו ברונאצ'י (Gregorio Brunacci), קיבל את שמו ושלט האצולה של המרקיז ארקולה קונסלווי המנוח מרומא, כפי שנדרש על מנת לרשת את ההון הרב שהשאיר קונסלווי המקורי.
ארקולה היה בנם של מריו ג'וזפה קונסלווי (Mario Giuseppe Consalvi), המרקיז מטוסקנלה (Toscanella), והרוזנת קלאודיה קרנדיני (Claudia Carandini) ממודנה. במותו של אביו בשנת 1763, הופקד החינוך של ארקולה בידי הקרדינל אנדראה נגרוני (אנ'). הוא התחנך בקולג' של הפיאריסטים מ-1771 עד 1776. לאחר מכן הוא נכנס לסמינר לכמרים שנוסד בפרסקטי (אנ') על ידי הקרדינל האנגלי הנרי בנדיקט סטיוארט, אשר כונה גם דוכס יורק על ידי היעקוביטים, ולכן מכונה לעיתים קרובות "קרדינל יורק", ומי שהתיימר מטעם בית סטיוארט לכתר המלכות של בריטניה הגדולה. הוא הפך לחביבו של הקרדינל ונעזר בו להשיג תפקיד גבוה בקוריה הרומאית בעודו צעיר.
עם סיום לימודי הסמינר ב-1776, קיבל קונסלווי מעמד שרת (Acolyte, הדרגה הגבוהה ביותר לפני הכמורה), ונמנה כחבר בקהילה המופקדת על ניהול ענייני העירייה. השנים מ-1776 עד 1782 הוקדשו ללימודי משפטים וההיסטוריה הכנסייתית באקדמיה הכנסייתית האפיפיורית (אנ') ברומא, שהכשירה תלמידים לחיל הדיפלומטי של הכס הקדוש, שבין שאר המורים שבה היה המלומד הישועי, פרנצ'סקו אנטוניו זקריה (אנ'). לאחר מכן החל ללמוד הן משפט אזרחי והן משפט קאנוני באוניברסיטת לה ספיאנצה, שממנה קיבל תואר דוקטור בשני התחומים בשנת 1789. הוא מונה לפקיד של חצר האפיפיור (אנ') ב-1784, וכיהן במשרדים מנהליים שונים (votante di segnatura; מבקר של בית המשפט העליון לערעורים של הכנסייה הקתולית (Tribunal Rotae Romanae)) במשך 14 השנים הבאות ברומא, שם הוא נודע בשם "מונסיניורה יוביקיה" (Monsignore Ubique, "מונסיניור (תואר כבוד לכומר) בכל מקום") בשל טעמו לטייל ולטפח אנשים מעניינים.
מדיניות נייטרלית של האפיפיורות

לאחר נפילת נפוליאון, הוא היה נציג האפיפיור בקונגרס וינה והצליח לשכנע את המעצמות המנצחות להשיב את כל שטחה של מדינת האפיפיור כמעט לחלוטין (אם כי האפיפיור נאלץ לקבל את הסיפוח הצרפתי של אביניון). פיוס השביעי וקונסלווי הבינו כי אל מול השיטה הבינלאומית החדשה של מטרניך, עמדה נייטרלית עבור האפיפיור עשויה להיות הדרך למדינת האפיפיור שהולכת ונדחקת לשוליים "למצוא רלוונטיות בשיטה חדשה של יחסי כוח של גושי המדינות". עמדה זו נכתבה לראשונה על ידי קונסלווי בזמן המרד הנפוליטני נגד אוסטריה ב-1821. קונסלווי כתב, "האב הקדוש, בגלל מעמדו כראש הגלוי של הכנסייה, וכריבון שליו במהותו, ימשיך לשמור על...נייטרליות מושלמת כלפי כל העמים".
במשך שארית כהונתו של פיוס השביעי, קונסלווי היה השליט בפועל של רומא. קונסלווי המשיך לערוך רפורמה בממשל של רומא ובמידה מסוימת ביצע מודרניזציה לעיר. אמרו שהוא כל כך שולט באפיפיור עד שפיוס יצטרך להמתין בשערי גן עדן עד שהקרדינל יבוא מכור המצרף עם המפתחות. הוא הסדיר את הממשל הפנימי של מדינות האפיפיור באמצעות חוק מ-6 ביולי 1816, שקבע את אחידות המשטרה של מדינת האפיפיור; הוא גם הציג קודקס חוקים חדש של סדר דין אזרחי וקודקס חוקים מסחרי חדש, פישט את הניהול הפיננסי וניסה להתמודד עם השוד במחוזות ככל יכולתו. הוא חתם קונקורדט נוסף עם צרפת ב-1817, ובשנת 1818 היה גורם מרכזי בהקמתו מחדש של הקולג' האנגלי ברומא (אנ'). הקונקורדטים של הקוריה עם רוסיה, פולין, פרוסיה, בוואריה, וירטמברג, סרדיניה, ספרד וז'נבה היו פרי עבודתו. הוא פרש כשפיוס מת ב-1823. בזמן מותו שלו בשנה שלאחר מכן, הוא עמד בראש הקונגרגציה הקדושה למען הפצת האמונה (אנ') שאליה מונה ימים ספורים קודם לכן. אף על פי שהיה דיפלומט מושלם ואיש העולם, קונסלווי כונה "אחת התהילות הטהורות ביותר של כנסיית רומא".
הוא הבטיח את זכותו של האמן הפרוטסטנטי ברטל תורוואלסן ליצור את אנדרטת הקבורה לאפיפיור פיוס השביעי בבזיליקת פטרוס הקדוש ברומא.
קונסלווי מת בגיל 66 ב-24 בינואר 1824 בווילה הכפרית שלו באנציו (אנ'). גופתו נקברה בקבר המשפחתי בכנסיית סן מרצ'לו אל קורסו (אנ') ברומא, וליבו נקבר בקבר שעיצב תורוואלסן בפנתאון.
ביאורים

↑  בכנסייה הקתולית, כנסייה טיטולרית היא כנסייה ברומא המוקצה לחבר הכמורה שהוסמך כקרדינל. אלו הן כנסיות קתוליות בעיר, בתחומי השיפוט של הדיוקסיה של רומא, המשמשות כינויים של כבוד המסמלים את יחסי הקרדינלים לאפיפיור, הבישוף של רומא.
↑  קונקורדט הוא הסכם בין הכס הקדוש לשלטונות מדינה, להסדרת היחסים שבין המדינה לכנסייה הקתולית. הקונקורדט של 1801 נועד לפיוס לאומי בין המהפכנים לקתולים וחיזקה את הכנסייה הקתולית ככנסיית הרוב של צרפת, כאשר רוב מעמדה האזרחי הוחזר. בכך נפתרה העוינות של הקתולים הצרפתים האדוקים נגד המדינה המהפכנית.
↑  אמברגו רחב היקף, שכלל את רוב מדינות אירופה, נגד הסחר הבריטי על ידי נפוליאון בונפרטה נגד האימפריה הבריטית מ-21 בנובמבר 1806 עד 11 באפריל 1814, במהלך המלחמות הנפוליאוניות.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Chisholm, Hugh, ed. (1911). Consalvi, Ercole. Encyclopædia Britannica. Vol. 6 (11th ed.). Cambridge University Press. pp. 969–970.
1 2  Costigan, Richard. "Review of J.M. Robinon's Cardinal Conslavi (1757-1824)", Church History, Volume 57, Issue 4, December 1988, pp. 550-551
1 2 3 4  Schaefer, Francis J. (1908). Ercole Consalvi,. In Herbermann, Charles (ed.). Catholic Encyclopedia. Vol. 4. New York: Robert Appleton Company.
↑  "Ercole Cardinal Consalvi". catholic-hierarchy.org.
↑  Pacca, Cardinal Bartolomeo. "Historical Memoirs of Cardinal Pacca, Prime Minister to Pius VII - Vol I (English translation)". Archive.org. Longman, Brown, Green, and Longmans.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275365205171  PLWABN: 9810670866905606  BNE: XX1231654  BnF: cb12080035r (data)  GND: 118521926  ICCU: IEIV032419  ISNI: 0000 0001 2123 033X  LCCN: n87872970  NKC: xx0205862  NTA: 070108935  SNAC: w6s20vv6  SUDOC: 029104955  ULAN: 500316105  VcBA: 495/80767  VIAF: 19702643   WorldCat (עם VIAF): 19702643 
יוהאן בפטיסט פון לאמפי הזקן (אנ'), דיוקן של ארקולה קונסלווי, 1814
גאיוס יוליוס קיוויליס

| --- | --- |

 לידה:  25 
 פטירה:  המאה ה־1 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
פסל קיוויליס בטרוורן (אנ') מאת לודוויק ואן חיל (Lodewijk Van Geel‏; 1820–21)
הציור "הקונספירציה של קלאודיוס סיביליס, הושלם בשנת 1661 על ידי רמברנדט. הוא מתאר את שבועתם של הבטאווים (אנ') לגאיוס יוליוס קיוויליס, מנהיג המרד הבטאבי נגד רומאים בשנת 69 לספירה.
גַאיוּס יוּלְיוּס קִיווילִיס (בלטינית: Gaius Julius Civilis) היה מנהיג המרד הבטאווי נגד הרומאים בשנת 69 לספירה. שמו מעיד על כך שהוא (או אחד מאבותיו הזכרים) נעשה לאזרח רומי (ולכן, השבט הפך לווסאל של רומא) על ידי אוגוסטוס קיסר או קליגולה.
רקע

יוליוס קיוויליס (מילולית: "יוליוס האזרח", בבירור שם רומאי שאומץ עם קבלת אזרחות רומית, לא שמו המקורי) היה אציל משבט הבטאווים (אנ') והפרפקט של קוהורטה של בטאווים. חייל ותיק ששירת 25 שנים בצבא הרומי, הוא התבלט בשירות בבריטניה, שם הוא ושמונה קוהורטות בטאוויות מילאו תפקיד מכריע הן בפלישה הרומית בשנת 43 לספירה והן בהכנעה של דרום בריטניה לאחר מכן.
עם זאת, בהגיע שנת 69, נוצר קרע בין קיוויליס, הגדודים של הבטאווים והבטאווים לממשל הרומאי. לאחר נסיגת הגדודים הבטאוויים מבריטניה לאיטליה בשנת 66, נעצרו קיוויליס ואחיו (גם הוא פרפקט) על ידי מושל הפרובינקיה הרומית גרמאניה אינפריור בהאשמה מפוברקת של המרדה. המושל הורה על הוצאתו להורג של אחיו, ואילו קיוויליס, שכאזרח רומי הייתה לו הזכות לערער לקיסר, נשלח לרומא בשלשלאות לשיפוט על ידי נירון קיסר. הוא שוחרר על ידי מי שהפיל את שלטונו של נירון ויורשו בתפקיד, גלבה. אך האחרון גם פירק את יחידת שומרי הראש הקיסרית בשל נאמנותם לנירון. זה הרגיז כמה מאות חיילי בטאווים, ולמעשה את כל האומה הבטאווית שראו בכך עלבון חמור. במקביל, קרסו היחסים בין הקוהורטות הבטאוויות לבין הלגיון שאליו היו קשורים מאז הפלישה לבריטניה 25 שנים קודם לכן (הלגיון הארבעה עשר גמינה). שנאתם ההדדית פרצה בקרבות גלויים לפחות בשתי הזדמנויות.
בנקודת זמן זו, הייתה האימפריה הרומית מזועזעת בעקבות מלחמת האזרחים הגדולה הראשונה שלה מאז קרב אקטיום בדיוק מאה שנה קודם לכן: שנת ארבעת הקיסרים (69–70 לספירה). מושל גרמאניה אינפריור, שהורה לגייס חיילים נוספים, עורר את זעמם של הבטאווים בניסיונו לגייס לצבא הרומי יותר בטאווים מהמקסימום שנקבע בהסכם ביניהם. האכזריות והשחיתות של גורמי הגיוס הרומאים (כולל מקרים של תקיפה מינית של צעירים בטאווים) גרמו לכעס רב במולדת הבטאווים שהתפרץ כמרד.
קיוויליס הוביל כעת את עמו במרד גלוי. בתחילה, הוא טען שהוא תומך בניסיון להתמנות לקיסר של אספסיאנוס, המצביא שפיקד על הלגיונות בפרובינקיה סוריה, שקיוויליס כנראה התיידד עימו כששניהם היו מעורבים בפלישה הרומית לבריטניה 25 שנה קודם לכן (אספסיאנוס היה אז מפקד הלגיון השני אוגוסטה). אבל המרד הפך במהרה למטרה לעצמאות. לבטאווים הצטרפו מיד כמה שבטים גרמניים שכנים.
המרד

כוחות המצב הרומאים ליד הריין הובסו, ועשרים וארבע ספינות נתפסו. שני לגיונות בפיקודו של מומיוס לופרקוס הובסו בקסטרה וטרה (ליד קסנטן (אנ') של ימינו) ונכנעו. שמונה קוהורטות של בטאווים הצטרפו לבני ארצם, והחיילים שנשלחו על ידי אספסיאנוס לעזרת וטרה הצטרפו אליהם.
תנו לסוריה, אסיה הקטנה והמזרח, המורגלים לעריצות, להיכנע לעבדות... החירות היא מתנה שהעניק הטבע אפילו לבעלי החיים המטומטמים. אומץ לב הוא המצוינות המיוחדת של האדם, והאלים עוזרים לצד אמיץ יותר.
התוצאה של ההצטרפות הללו לכוחותיו של קיוויליס הייתה מרד בגאליה. הורדוניוס פלאקוס (אנ') נרצח על ידי חייליו (70 לספירה), וכל הכוחות הרומיים שוכנעו על ידי שני מפקדים של חילות העזר הגאליים - יוליוס קלאסיקוס ויוליוס טוטור - למרוד ברומא ולהצטרף לקיוויליס. גאליה כולה הכריזה אפוא על עצמה כעצמאית, והחלה בחינה של ביסוסה מחדש של ממלכת גאליה. הנביאה ולדה ניבאה את הצלחתו המלאה של קיווליס ואת נפילת האימפריה הרומית. אבל מחלוקות פרצו בין השבטים השונים והפכו את שיתוף הפעולה לבלתי אפשרי; אספסיאנוס, לאחר שסיים בהצלחה את מלחמת האזרחים, קרא לקיווליס להניח את נשקו, ולאחר שהאחרון התעלם מקריאתו החליט לנקוט בצעדים חריפים לדיכוי המרד.
תבוסה וכניעה

הגעתו של קווינטוס פטיליוס קריאליס (אנ') עם כוח חזק הכניעה את הגאלים ואת הכוחות המורדים; קיוויליס הובס באוגוסטה טרווררום (טריר) ובקסטרה וטרה, ונאלץ לסגת לאי הבטאווים. לבסוף הגיע להסכם עם קריאליס לפיו בני ארצו השיגו יתרונות מסוימים, וחידשו יחסים ידידותיים עם רומא. מזמן זה, קיוויליס נעלם מדפי ההיסטוריה.
הערות שוליים

1 2 3  1911 Encyclopædia Britannica/Civilis, Claudius
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BPN: 06685273  GND: 118815962  ISNI: 0000 0004 4886 3550  LCCN: n85359855  NTA: 118613669  VIAF: 20477016   WorldCat (עם VIAF): 20477016
יוז'ף קטונה

| --- | --- |

הדפס אבן מאת מיקלוש ברבש
 לידה:  11 בנובמבר 1791 קצ'קמט, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  16 באפריל 1830 (בגיל 38) קצ'קמט, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 שפות היצירה:  הונגרית, גרמנית, איטלקית, צרפתית, אנגלית, לטינית 
 
פרוטומה של יוז'ף קטונה בפנתאון בסגד
יוֹזֶ'ף קַטוֹנָה (בהונגרית: Katona József;‏ 11 בנובמבר 1791, קצ'קמט – 16 באפריל 1830, קצ'קמט) היה מחזאי ומשורר הונגרי, יוצר הטרגדיה ההיסטורית באנק באן.
ביוגרפיה

יוז'ף קטונה נולד ונפטר בקצ'קמט. הוא למד עריכת דין באוניברסיטת אטווש לוראנד בפשט, ובמקביל, לקח חלק בחיי התיאטרון של הבירה: הוא היה שחקן, כתב כמה מחזות, וכן תרגם ועיבד יצירות מלודרמטיות גרמניות עבור התיאטרון ההונגרי. הוא אהב ללא תקנה את השחקנית ההונגרית המובילה, גברת דרי, אבל היא מעולם לא השיבה לו אהבה.
קטונה כתב את באנק באן, הדרמה החשובה ביותר שלו, לתחרות ספרותית שאורגנה על ידי כתב עת של קולוז'וואר בשנת 1815. התחרות דרשה דרמה היסטורית עם רקע הונגרי. תוצאת התחרות הייתה אכזבה עבור קטונה: הבאנק באן שלו לא הוזכר כלל. הוא כתב מחדש את המחזה ופרסם אותו באופן פרטי ב-1820, אך הוא נותר ללא תשומת לב עד אמצע שנות ה-30. הוא חזר לעיירת הולדתו קצ'קמט. בעשר השנים האחרונות לחייו הוא לא כתב יותר לבמה. קטונה מת ב-16 באפריל 1830 מהתקף לב מול משרדו.
מחזותיו

Aubigny Clementina‏, 1813
Ziska‏, 1813 – מציג את דמותו של יאן ז'יז'קה מצביא ההוסיטים
Jeruzsálem pusztulása (חורבן ירושלים), 1814 – "היהודים הנואשים והמורעבים, הקנאים לדתם ולמולדתם משמשים נושא לטרגדיה זו"
A rózsa, vagy a tapasztalatlan légy a pókok között (הוורד, או הזבוב חסר הניסיון בין עכבישים), 1814
Bánk bán (באנק באן) 1815
באנק באן

הסיפור היה על באנק, המשנה למלך שמונה על ידי אנדראש השני, מלך הונגריה (1205–35), בזמן שהמלך יצא למערכה מחוץ להונגריה. באנק הסתבך בקנוניה נגד אשתו ילידת גרמניה של המלך; הוא ניסה למנוע את המרד, אבל לבסוף הוא האיש שהרג את המלכה. הסיבה שלו לרצח הייתה פוליטית ואישית בו זמנית: המלכה גרטרוד השתתפה במזימה לפתות את אשתו של באנק. דמותו המורכבת של באנק והקונפליקט העמוק בין חובה ואבל אישי הופכים את באנק באן לאחת הדרמות ההונגריות הטובות ביותר. היא נכתבה בזמן שהאינטלקטואלים של המדינה התנגדו לאבסולוטיזם ההבסבורגי, והדרמה עוסקת בתקופות ימי הביניים שבהן אצולת הונגריה נלחמה גם נגד גורמים זרים שתפסו את השלטון שלא כחוק, ולכן הדרמה הוכנסה לרשימה השחורה על ידי הממשלה. בשנת 1848, בערב 15 במרץ, קבע התיאטרון הלאומי ההונגרי הופעה של באנק באן. זה היה אירוע סמלי, חלק מהמהפכה ההונגרית.