stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים דוד כהנא
תולדות חייו > מותו

ב-15 בנובמבר 1950, נמצא הרב כהנא תלוי ללא רוח חיים בבית נטוש בעירו. שמועות שונות התהלכו בשאלה האם מדובר ברצח או בהתאבדות. גופתו נלקחה לבדיקה בבית החולים בסרפנד (צריפין). חלק מהעיתונים שיערו שמדובר בהתאבדות, וחלקם כתבו שהרב כהנא נרצח.
חברת הכנסת אסתר רזיאל-נאור (שבעלה יהודה היה מגולי האצ"ל) הגישה שאילתא לשר המשטרה בכור שלום שיטרית, ותשובת המשטרה הייתה שבדיקת הרופא העלתה בוודאות שהרב כהנא שם קץ לחייו.
נטמן בבית העלמין ברחובות. על שמו רחוב בשכונת כוכב הצפון באשקלון.
הערות שוליים

↑  הרב ח.ד.כהנא רב לגולי קניה, הצופה, 8 ביוני 1947
↑  חיפה, הצופה, 10 באוקטובר 1948. ראו אודות האב בקובץ "תורת אמת" שטנפנשט גיליון ה, תשע"ג, עמ' רכט.
↑  ראו: סיוע לרבנים פליטים, באתר ארכיון המדינה, עמ' 11
↑  "לאסירי ציון יקרא דרור", הַבֹּקֶר, 17 ביולי 1947
↑  ראו למשל תשובת הרב צבי פסח פרנק ל"בן ישיבה שנסע לקניא בתור רב להגולים שמה" (שו"ת הר צבי יורה דעה סימן רלז)
↑  ראו למשל: שולמית אליאש, 'גולי אצ"ל ולח"י במחנות המעצר באפריקה', עמ' 59, עמ' 62 ועוד; דב מילמן, 'תולדות אסירי ציון באפריקה' עמ' 184
↑  דרישת שלום לגולי קניה, המשקיף, 4 ביולי 1947
1 2  מיתה מיסתורית של הרב ח. ד. כהנא, חרות, 17 בנובמבר 1950
↑  הרב ח. ד. כהנא רבה של מגדל גד, הארץ, 30 בנובמבר 1949
↑  הזמנה לחתונה, הצופה, 11 בדצמבר 1949
↑  סכין שמגעה "כמגע ראש שיבולת" כשרה לשחיטה לדעת הרמב"ם (משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות שחיטה, פרק א', הלכה י"ח), שכדעתו נוהגים רבים מיהודי תימן, אך לדעת הרמ"א היא פסולה (שולחן ערוך, יורה דעה, סימן י"ח, סעיף ו').
↑  "החזית הדתית" מתאנה אל השוחטים מהעדה התימנית, דבר, 3 במרץ 1950
↑  "שוחטים" מטעם מפא"י הכשילו תושבי מגדל גד בבשר טריפה, הצופה, 23 בפברואר 1950
↑  מדריכים מתעללים במורות דתיות, הצופה, 20 ביוני 1950
↑  מיתה חטופה של הרב ח.ד. כהנא, מעריב, 16 בנובמבר 1950
↑  רב במגדל גד נמצא תלוי, הארץ, 17 בנובמבר 1950
↑  שלח יד בנפשו?, דבר, 17 בנובמבר 1950
↑  הישיבה המאתיים ושתים עשרה של הכנסת הראשונה, יום רביעי, ג' בשבט תשי"א, 10 בינואר 1951, באתר הכנסת.
מבנה ליגות הכדורגל באנגליה

מבנה ליגות הכדורגל באנגליה מבנה של כ-480 ליגות כדורגל המחוברות זו לזו על ידי שיטה שבה מדי שנה הקבוצות הראשונות עולות לליגה גבוהה יותר והקבוצות האחרונות יורדות לליגה נמוכה. כ-7,000 מועדוני כדורגל מתחרים במסגרת הליגות השונות; רובם המכריע הוא אנגלי, אולם מסיבות היסטוריות ישנו מספר קטן של קבוצות ולשיות המתחרות אף הן.
בחמשה הדרגים העליונים יש ליגה אחת בכל דרג. בדרגים הנמוכים יותר יש מספר ליגות אזוריות בכל דרג, כאשר מספר הליגות הולך וגדל ככל שהדרג נמוך יותר.
היררכיית הליגות

בקודקוד ה"פירמידה" ניצבת הליגה הבכירה בכדורגל האנגלי, היא ליגת-העל האנגלית, הידועה בשם הפרמייר ליג (FA Premier League). בליגה זו, אשר נוסדה ב-1992, מתחרים 20 המועדונים הבכירים במדינה, כאשר המנצחת מוכתרת בתואר אלופת אנגליה.
הדרג השני של הכדורגל המקצועני באנגליה מורכב מליגת הכדורגל האנגלית, או "הפוטבול ליג" (The Football League). ליגה זו מחולקת לשלוש ליגות נוספות, שבכל אחת מהן משחקות 24 קבוצות: פוטבול ליג צ'מפיונשיפ (Football League Championship) היא הליגה השנייה בהיררכיה, הפוטבול ליג הראשונה (Football League One) היא הליגה השלישית בדירוג, והפוטבול ליג השנייה (Football League Two) היא הליגה הרביעית.
קודם להקמתה של הפרמייר ליג ב-1992, התחרו כל 92 המועדונים הבכירים במסגרת הפוטבול ליג שפוצלה לארבע ליגות, שנקראו "הליגה הראשונה", "הליגה השנייה" וכו'. מסיבה היסטורית זו, נהוג לכנות את 92 המועדונים בארבע הליגות העליונות בשם "קבוצות ליגה" (League Clubs), והמועדונים שאינם נכללים בארבע הליגות הבכירות מכונים "מחוץ לליגה" (Non-League Clubs). המונח League בהקשר זה כוונתו ל"פוטבול ליג" במבנה הקודם. הקבוצות ב-4 הליגות הבכירות זכאיות להשתתף בגביע הפוטבול ליג.
הליגות שב-7 הדרגים שמתחת לפרמייר ליג והפוטבול ליג (כלומר מהדרג החמישי עד האחד-עשר) ידועות באופן קיבוצי בתור "מערכת הליגות הלאומית" (National League System, בראשי תיבות NLS) ונמצאות תחת פיקוחה של התאחדות הכדורגל האנגלית. מערכת הליגות הלאומית כוללת בסה"כ 91 ליגות ובהן למעלה מ-1,600 קבוצות. קבוצות אלה, בנוסף לקבוצות ב-4 הליגות הבכירות, זכאיות להשתתף בגביע ההתאחדות לכדורגל, אם כי בפועל מספר המשתתפות בגביע הוא כ-700 "בלבד" (בעונת 2008-09 נרשם שיא של 762 קבוצות שהשתתפו בגביע ההתאחדות).
הבכירה מבין הליגות במערכת הליגות הלאומית היא הנשיונל ליגה (Conference National) עם 24 קבוצות, המהווה את הדרג החמישי במדינה, ומתחתיה שתי ליגות אזוריות עם 22 קבוצות כל-אחת המהוות את הדרג השישי של הפירמידה: נשיונל ליגה דרום (National League South) ונשיונל ליגה צפון (National League North).
הדרג השביעי במבנה ליגת הכדורגל האנגלית מונה שלוש ליגות אזוריות: בפרמייר ליג הצפונית (Northern Premier League) מתחרות קבוצות מצפון אנגליה; בליגה הדרומית (Southern League) מתחרות קבוצות ממרכז אנגליה, דרום ודרום-מערב אנגליה ומספר קבוצות מוויילס; ובליגת איסטמיאן (Isthmian League) מתחרות קבוצות מדרום-מזרח אנגליה (כולל לונדון). לכל אחת מהליגות הללו יש שתי ליגות משנה, ובסה"כ 6 ליגות, המהוות את הדרג השמיני במבנה ליגת הכדורגל האנגלית.
חלק לא קטן מהמועדונים בפוטבול קונפרנס (הדרג החמישי והששי) הם מקצועניים לחלוטין, והאחרים הם חצי-מקצוענים. מהדרג השביעי ומטה, חלק קטן מהקבוצות הן חצי-מקצועניות והרוב המכריע הן חובבניות.
בדרג התשיעי יש ארבע-עשרה ליגות אזוריות, בדרג העשירי שש-עשרה ליגות, שרובן הן ליגות משנה של הליגות בדרג התשיעי. בדרג האחד-עשר, הנמוך ביותר במסגרת "מערכת הליגות הלאומית", יש למעלה מ-40 ליגות אזוריות, המאורגנות בדרך כלל לפי מחוזות.
כל אחת מהליגות הללו מאורגנת באופן שונה במקצת, אולם לכולן יש דבר אחד במשותף: מתחתיהן יש עוד עשרות רבות של ליגות, כל אחת מכסה אזור גאוגרפי קטן יותר ויותר. באזורים מסוימים פירמידת הליגות מונה יותר מעשרים דרגים (הליגה הנמוכה ביותר במבנה הליגות היא הליגה הרביעית של בריסטול דאונס פוטבול ליג, הנמצאת בדרג ה-24). השיטה בנויה כך שלכל מועדון אנגלי - קטן כגדול - יש סיכוי תאורטי לעלות לליגה בכירה יותר או לרדת לליגה נמוכה יותר.
עלייה וירידה בין ליגות

פרמייר ליג: 3 הקבוצות האחרונות יורדות לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
פוטבול ליג צ'מפיונשיפ (ליגת המשנה): 2 הקבוצות הראשונות עולות אוטומטית לפרמייר ליג, הקבוצות המדורגות במקומות שלישי עד ששי מתמודדות במשחקי פלייאוף על מקום נוסף בפרמייר ליג (סה"כ 3 עולות). 3 האחרונות יורדות לפוטבול ליג הראשונה.
הפוטבול ליג הראשונה (הליגה השלישית): 2 הראשונות עולות אוטומטית לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, הקבוצות במקומות שלישי עד ששי מתמודדות בפלייאוף (סה"כ 3 עולות). 4 האחרונות יורדות לפוטבול ליג השנייה.
הפוטבול ליג השנייה (הליגה הרביעית): 3 הראשונות עולות אוטומטית לפוטבול ליג הראשונה, הקבוצות במקומות רביעי עד שביעי בפלייאוף (סה"כ 4 עולות). 2 האחרונות יורדות לפוטבול קונפרנס הלאומית.
נשיונל ליג (דרג חמישי): הראשונה עולה אוטומטית לפוטבול ליג השנייה, מקומות שני עד חמישי בפלייאוף (סה"כ 2 עולות). 4 האחרונות יורדות לנשיונל ליגה הצפונית או הדרומית לפי מיקום גאוגרפי.
נשיונל ליגה צפונית/דרומית (דרג ששי): הראשונה עולה אוטומטית לנשיונל ליגה, השנייה עד החמישית בפלייאוף (סה"כ 2 עולות מכל ליגה). 3 האחרונות בכל ליגה יורדות לליגת פרמייר הצפונית, הליגה הדרומית או ליגת איסטמיאן, לפי מיקום גאוגרפי.
ליגת פרמייר צפונית, הליגה הדרומית, ליגת איסטמיאן (דרג שביעי): הראשונה עולה אוטומטית לנשיונל ליגה צפונית/דרומית, השנייה עד החמישית בפלי-אוף (סה"כ 2 עולות מכל ליגה). 4 האחרונות מכל ליגה יורדות לליגת המשנה של הליגה הרלוונטית.
ליגות דרג שמיני: הראשונה עולה אוטומטית לליגה הבכירה הרלוונטית, השנייה עד החמישית בפלייאוף (סה"כ 2 עולות מכל ליגה). 2 האחרונות מכל ליגה יורדות לליגות דרג תשיעי (12 יורדות בסה"כ).
ליגות דרג תשיעי: 12 עולות בסה"כ מכל הליגות לדרג השמיני.
ירידות ועליות מדרג תשיעי ומטה נקבעות לפי הסכמים פרטניים בין הליגות השונות.
| כדורגל באנגליה אנגליה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל האנגלית • קבוצות • אצטדיונים • רשימת תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | פרמייר ליג • הפוטבול ליג (צ'מפיונשיפ • הראשונה • השנייה) • מערכת הליגות הלאומית (נשיונל ליג • ליג דרום • ליג צפון)  • הפרמייר ליג הצפונית • הליגה הדרומית • הליגה האיסטמיאנית • מבנה הליגות |  |
| תחרויות גביע | גביע ה-FA • גביע הפוטבול ליג • מגן הקהילה • פרס הפוטבול ליג • פרס ה-FA • גביע ליגת קונפרנס • אגרטל ה-FA • הגביע הבין-ליגתי של ה-FA |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה • נבחרת הנשים |  |
| כדורגל נשים | הסופר ליג • הצ'מפיונשיפ לנשים (בעבר: פרמייר ליג הנשים) • גביע ה-FA לנשים • גביע הליגה לנשים • מגן הקהילה לנשים • גביע הליגה הלאומית לנשים |  |
| פרסים | היכל התהילה של הכדורגל האנגלי • שחקן העונה בפרמייר ליג • כדורגלן השנה (התאחדות שחקני הכדורגל) • כדורגלן השנה (התאחדות עיתונאי הכדורגל) • הכדורגלן הצעיר של השנה • כפפת הזהב בפרמייר ליג • מאמן העונה • שער העונה  • מאמן החודש • שחקן החודש • שער החודש • הצלת החודש |  |
המוזיאון הימי הלאומי (גריניץ')

| --- | --- |
מראה המוזיאון
מראה המוזיאון
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון ימי
 כתובת:  Greenwich, London
 מיקום:  הרובע המלכותי של גריניץ' 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  Royal Museums Greenwich
 מבקרים בשנה:  2,367,904
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1934
 תאריך פתיחה רשמי:  27 באפריל 1937
 קואורדינטות:  51°28′52″N 0°00′20″W﻿ / ﻿51.4811°N 0.005556°W﻿ / 51.4811; -0.005556
 https://www.rmg.co.uk/national-maritime-Museum
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסהמוזיאון הימי הלאומי(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסהמוזיאון הימי הלאומי(למפת הרובע המלכותי של גריניץ' רגילה) המוזיאון הימי הלאומי(למפת הרובע המלכותי של גריניץ' מוגדלת) המוזיאון הימי הלאומי
 
שער הכניסה למוזיאון
המוזיאון הימי הלאומי גריניץ' (באנגלית: National Maritime Museum Greenwich, בראשי תיבות NMM) הוא המוזיאון הימי הגדול והחשוב ביותר בבריטניה, ונחשב לראשון במעלה מסוגו בעולם כולו. הוא נמצא בגריניץ' שבמזרח לונדון, והמבנים ההיסטוריים בתוכם הוא שוכן הם חלק מאתר המורשת העולמית של גריניץ' הימית.
היסטוריה

המוזיאון נחנך ב־1937, ומאז 2012 משתייך לקרן "המוזיאונים המלכותיים, גריניץ'" (Royal Museums Greenwich), המאגדת גם את בית המלכה מן המאה ה־17, מצפה הכוכבים המלכותי ואוניית המפרשים "קאטי סארק".
המוזיאון הוא גוף ציבורי לא־ממשלתי, הנתמך על ידי משרד התרבות, המדיה והספורט. כמו מוזיאונים לאומיים אחרים בממלכה המאוחדת הנתמכים על ידי הציבור, גם המוזיאון הימי הלאומי אינו גובה דמי כניסה, אך הכניסה לרוב התערוכות המתחלפות כרוכה בתשלום.
במרץ 2008 תרם המיליונר הישראלי סמי עופר 20 מיליון ליש"ט לבניית אגף חדש למוזיאון. זוהי התרומה הגבוהה ביותר שניתנה למוסד תרבות באנגליה אי פעם. האגף נבנה בשנת 2012 לציון 75 שנה למוזיאון ונקרא על שמו של עופר.
הערות שוליים

↑  סמי עופר תרם 45 מיליון דולר למוזיאון הימי בגריניץ', באתר ynet, 27 במרץ 2008
| מוזיאונים וגלריות בלונדון |
| --- | --- | --- |
| מוזיאונים | המוזיאון הבריטי • מאדאם טוסו • המוזיאון הימי הלאומי • מוזיאון צ'רצ'יל וחדרי המלחמה של הקבינט • מוזיאון ג'פרי • מוזיאון הורנימן • מוזיאון הילדות V&A • מוזיאון המדע • מוזיאון המלחמה האימפריאלי • מוזיאון העיצוב • מוזיאון לונדון ומוזיאון בדוקלנדס • מוזיאון התחבורה של לונדון • מוזיאון ויקטוריה ואלברט • מוזיאון טייט בריטניה • מוזיאון טייט מודרן • המוזיאון להיסטוריה של הטבע • מוזיאון סואן • מוזיאון פרויד • קאטי סארק • מוזיאון שרלוק הולמס • מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית • אוסף ולקם |  |
| גלריות | הגלריה הלאומית • אוסף וולאס • בית סאמרסט – גלריית קורטולד, אוסף גילברט, חדרי הארמיטאז' • גלריית דאליץ' • גלריית הדיוקנאות הלאומית • גלריית הייווארד • גלריית סרפנטיין • גלריית סאצ'י • גלריית המלכה |  |
לרשימת מוזיאונים מלאה ראו: מוזיאוני לונדון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265827605171  BnF: cb12029624p (data)  GND: 1049610-5  ISNI: 0000 0004 0426 429X  LCCN: n80126325  NKC: kn20070307015  SUDOC: 028465725  VIAF: 153531318   WorldCat (עם VIAF): 153531318
זירת הדרום במלחמת יום הכיפורים

ביקור גולדה מאיר בסיני מהלך המלחמה
זירת הדרום במלחמת יום הכיפורים הייתה הזירה היבשתית החשובה ביותר במלחמת יום הכיפורים (הזירה החשובה השנייה היא זירת הצפון). הלחימה בזירת הדרום התנהלה בחצי האי סיני, גדותיה של תעלת סואץ והימים הסמוכים לחצי האי. בזירה זו נלחמה ישראל נגד מצרים. הייתה זו הזירה שבה התנהלה הלחימה הקשה ביותר והגדולה ביותר מבחינת היקף הכוחות והציוד. בזירה זו נפלו מרבית הקרבנות של שני הצדדים.
הלחימה נפתחה במטס הפצצה של חיל האוויר המצרי שבעקבותיו באה חציית תעלת סואץ והתקפה רחבת היקף של הצבא המצרי על קו בר-לב. צה"ל הצליח בסופו של דבר לייצב את החזית, לחצות את התעלה אל תוך אפריקה והצד המצרי — תוך כיתור הארמייה השלישית, ובכך הביא לסיום המלחמה בניצחון טקטי ישראלי, אך במחיר כבד. מעל 1500 חיילים ישראלים נפלו בחזית הדרום, ועוד אלפים נפצעו.
ללחימה בחזית זו היו גם השלכות מדיניות ופוליטיות רבות. כיתור מוצבי קו בר-לב והשמדתם והאבדות הרבות בחזית זו הניעו תהליכים פוליטיים בתוך ישראל שבסופם נפלה ממשלת המערך כעבור שנים אחדות והליכוד עלה לשלטון. גם הפן המדיני קיבל תנופה בעקבות הלחימה בחזית זו. שנים אחדות לאחר סיום הקרבות נחתמו הסכמים בין ישראל למצרים שבסופם נחתם חוזה השלום. לפי תנאי החוזה הוחזר חצי האי סיני למצרים.
רקע

הרקע שקדם לפתיחת החזית המצרית במלחמת יום הכיפורים ולמעשה למלחמת יום הכיפורים כולה הוא בתבוסה המוחצת של הכוחות הערביים במלחמת ששת הימים. במלחמת ששת הימים, השתתפו לצד מצרים גם סוריה וירדן, אך הפגיעה במצרים הייתה הקשה מכולם. עשרות אלפי חיילי מצרים נהרגו, נשבו או נפצעו במלחמה מתוך סד"כ כולל של כ-240,000. כמעט כל הטנקים והמטוסים המצרים אבדו. הפגיעה הייתה לא רק באבדות בנפש ובציוד, אלא בעיקר אובדן היוקרה המדינית. הפילוסופיה הנאצריסטית ספגה מכה קשה ביותר.
בוועידת חרטום, שהתקיימה כחודשיים לאחר התבוסה המצרית במלחמת ששת הימים, קבע נאצר את התוכנית שתוביל את מצרים בשש השנים הבאות. נאצר פעל באופן נחוש למודרניזציה של הצבא המצרי. המלחמה הקרה שהייתה בשיאה בתקופה זו סיפקה קרקע פורייה לרצונותיו. מצרים, אף שהייתה אחת המדינות הבלתי-מזדהות החשובות, הידקה את קשריה עם ברית המועצות.
במקביל למאמציו לשדרג את הצבא המצרי יזם נאצר את מלחמת ההתשה. נאצר ניסה לגבות מחיר גבוה בחיי אדם מישראל כדי לאלץ אותה לסגת מהשטחים שכבשה במלחמת ששת הימים. המלחמה הסלימה במהרה ושיאה היה הפצצות עומק של חיל האוויר הישראלי בשטח מצרים.
נאצר מת זמן קצר לאחר סיום מלחמת ההתשה בלי שהשיג את מטרותיו. חילופי האישים בהנהגת מצרים הביאו את אנואר סאדאת להגה השלטון. סאדאת המשיך בתנופת הפיתוח של קודמו. הסיוע הסובייטי השופע סייע לו לבנות את צבאו ולהתאימו לדרישות המלחמה.
סאדאת פעל לא רק בתחום הצבאי אלא גם בזירה המדינית. בריתות ישנות חוזקו. בעלות בריתה של מצרים יצאו איתה למלחמה בצורה מתוזמנת היטב וכך נאלצה ישראל להילחם בשתי חזיתות.
שדה הקרב

זירת הדרום התחלקה לשני פיקודים צה"ליים: פיקוד הדרום ומרחב שלמה, כאשר פיקוד הדרום היה הגדול והדומיננטי מבין השניים. בצמוד לפיקודים היבשתיים, זירת ים סוף הייתה הזירה הימית המשנית של הזירה וגבלה במרחב שלמה מצדו המזרחי. צורתו של חצי האי סיני היא משולש ועברו בו מספר מצומצם של צירי רוחב סלולים. צירי הרוחב בדרום הזירה עברו דרך שני מעברי הרים צרים: מעבר הגידי ומעבר המיתלה. חסימת המעברים האלה הייתה יכולה לנתק את כל החלק הדרומי של התעלה מישראל.
בשנים שקדמו למלחמה פעלה ישראל רבות לביצור החזית. הגדה הישראלית של תעלת סואץ בוצרה בסדרה של מוצבים ששימשו להתרעה המכונה קו בר-לב. מוצבים אלה חוברו בציר אורך בשם "ציר לקסיקון". כמה קילומטרים מאחורי ציר לקסיקון נמתח ציר אורך נוסף - ציר החת"ם. ציר החת"ם בוצר בתעוזים, שלא היו חלק אינטגרלי מקו בר-לב.
ביצור טבעי נוסף היה תעלת סואץ שרוחבה הגדול כ-200 מטר שימש כתעלה נגד טנקים ענקית והיווה מעין חפיר שצליחתו דרשה מאמץ הנדסי מורכב. המצרים התגברו עליו על ידי רכישת גשרים צפים רבים מברית המועצות. בתוך התעלה נקבעו מערכות להזרקת דלק, אור יקרות, אך המערכת לא הייתה שמישה ערב המלחמה.
כמו כן, כללו ביצורי הגדה הישראלית סוללת עפר גבוהה לאורך כל תעלת סואץ. מקורה של הסוללה עוד בעבודות חפירות תעלת סואץ. הסוללה הוגבהה על ידי ישראל בעת יצירתו של קו בר-לב. הסוללה הייתה מכשול הנדסי קשה למעבר והייתה המכשול הקרקעי העיקרי בפני הצבא המצרי.
הגדה המצרית של התעלה הייתה מבוצרת הרבה פחות וכללה ביצורי שדה קלים כגון סוללת עפר (גבוהה יותר מזו הישראלית). סוללת העפר המצרית שלטה באש על התעלה. כמו כן, כללה הגדה המצרית ביצורים קלים נוספים. כמו כן, אזור חקלאי צפוף הקשה במידה מסוימת על תנועת הכוחות בצד המצרי. בצד הישראלי לא היו יישובים אזרחיים גדולים, בעוד שבצד המצרי היו כפרים רבים ושלוש ערים גדולות (מהצפון לדרום) - פורט סעיד, אסמאעיליה וסואץ.
צבאות ופיקודם > צה"ל ופיקודו

הציוד הצה"לי בחזית זו היה מייצור מערבי, בעיקר אמריקאי כגון טנקי מגח, מטוסי פנטום וסקייהוק, אך גם בריטי (טנקי שוט), צרפתי (מטוסי מיראז' 3), בלגי (בעיקר נשק קל דוגמת רובה FN FAL), ורוסי (טנקי טירן). עיקר כוחו של צה"ל בזירה זו, כמו גם בזירות אחרות הייתה בעליונות חיל האוויר הישראלי על יריבו המצרי ועדיפות טקטית של חיל השריון.
בחזית הדרומית פרס צה"ל שני פיקודים מרחביים: פיקוד הדרום ומרחב שלמה. עיקר הלחימה התבצעה בפיקוד הדרום, שגבל בתעלת סואץ. בפיקוד זה פרס צה"ל שלוש אוגדות משוריינות (143, 162 ו-252), עוצבה נוספת בגודל של אוגדה בשם "כח נמר" וכן כוחות נוספים. אוגדת שריון ישראלית סטנדרטית כללה שלוש חטיבות משוריינות, אגד ארטילרי אחד, גדוד הנדסה וכוחות נוספים. מרבית כוחו של חיל ההנדסה הישראלי הופנה לזירה זו גם כן. הכוחות במרחב שלמה היו מצומצמים וכללו חטיבת חיל רגלים אחת בלבד. חיל האוויר והים הישראלים התפצלו בין שתי זירות עיקריות במלחמה זו: זירת הצפון וזירת הדרום ולא הוקצו כוחות ייעודיים לאחת הזירות.
הפיקוד בזירה נמסר תחילה למפקד פיקוד הדרום שמואל גונן (גורודיש), אך הוא הוחלף לאחר מכן על ידי חיים בר-לב. מפקדת הפיקוד סרה למרותו של המטה הכללי והעומד בראשו, דוד אלעזר (דדו). מפקדי האוגדות בזירה היו אריאל שרון (143), אברהם אדן (162) ואלברט מנדלר (252), שנהרג במהלך המלחמה והוחלף על ידי קלמן מגן. על כח נמר פיקד ששון יצחקי.
צבאות ופיקודם > צבא מצרים ופיקודו

אמצעי הלחימה המצרים היו מייצור סובייטי וכללו מגוון רחב של תותחים, טנקים מסוג T-54 (וגם מעט T-62 החדישים יותר) נגמ"שים, טנקים אפמביים, מטוסי מיג 21 וסוחוי 7 (שנפלו באיכותם ממטוסי חיל האוויר הישראלי) סוללות נ"מ רבות לרבות SA-2 וסוללות על רק"ם ייעודי מסוג SA-6, וכן מגוון כלי נ"מ נוספים. חיל הים המצרי כלל ספינות טילים מסוג קומאר ואוסה וכן כלי שיט נוספים במספר גדול.
צבא מצרים פרס בחזית הדרום שתי ארמיות מול תעלת סואץ, שלמרות שמן היו בסדר גודל של קורפוס. בסך הכל פרסו המצרים במסגרת שתי הארמיות 9 דיוויזיות ועוד דיוויזיה אחת בעתודה. כמו כן, כללו הכוחות המצרים מספר חטיבות וגדודים עצמאיים. חילות המשלוח הערביים בזירה זו היו קטנים יותר מאשר בזירת הצפון. כוחות חיל המשלוח כללו שתי חטיבות שריון, 3 חטיבות חיל רגלים, כ-90 מטוסים, וכ-170 טנקים[דרוש מקור]. חיל הים המצרי פרס את מרבית כלי השיט שלו בים התיכון, אך החזיק שייטת חזקה גם בים סוף, במקום שבו לא היו כלי שיט גדולים של הצי הישראלי. חיל האוויר המצרי לא היה צריך לפצל את מאמציו לזירות נוספות וכל כוחו הופנה לזירה זו.
בראש הצבא עמד שר הביטחון, אחמד איסמעיל עלי והרמטכ"ל סעד א-שאזלי. חיל האוויר סר לפיקודו של חוסני מובארכ. כמו כן הנשיא אנואר סאדאת התערב באופן פעיל בניהול המערכה.
אסטרטגיה וטקטיקה > ישראל

התוכנית הישראלית למלחמה בזירת הדרום הייתה חלק מהתוכנית למלחמה כוללת בשם פקודת סלע. התוכנית התייחסה להתקפה הצה"לית לאחר גיוס מילואים לחזית וכללה שלוש אוגדות משוריינות.
תוכנית ההגנה בשם פקודת שובך יונים התייחסה לשלב הבלימה וכללה אוגדה אחת בלבד ונועדה לתת מענה לשלב הצליחה המצרי ובלימת המאמץ המצרי עד גיוס סד"כ מלא לפי פקודת סלע.
בצה"ל היה ויכוח על דרך ההתנהלות בחזית התעלה. האם לשבת על גדת התעלה ולבנות ולעבות את קו בר-לב או לסגת לקו החת"ם ולנהל משם הגנה ניידת. שרון ודיין גרסו שיש לסגת מקו התעלה אך דעתם לא נתקבלה. הרמטכ"ל קיבל חלקית את התוכנית וסגר 16 מעוזים מתוך ה-32 אך לא פיתח תוכנית הגנה חלופית.
על קו תעלת סואץ הגנו שלושת גדודי הטנקים של חטיבה 14, שהיו מוצבים בחניונים פלוגתיים בתעוזים, במרחק של 8–10 קילומטרים מהתעלה. במעוזים על גדת התעלה ישבו פחות מ-450 חיילי חי"ר: חיילי גדוד 68 מחטיבת ירושלים במעוזים הצפוניים עד "ליטוף", וחיילי נח"ל מגדוד 904 במעוזים מ"מפצח" ודרומה.
כמו כן עמדו לרשות פיקוד הדרום חטיבת השריון 401 שהייתה במרכז סיני וסיירת שקד. בעקבות העלאת הכוננות בצה"ל ב-5 באוקטובר קודמה לסיני חטיבה 460 (חטיבת טנקים מבית הספר לשריון) והוצבה גם היא בעתודה.
למרות הידיעה ב-6 באוקטובר כי המצרים יפתחו במלחמה בשעה 18:00, הורה גונן שלא לקדם את הטנקים לעמדות ירי סמוך לתעלה לפני שעה 17:00, מפני שחשש מהסלמה של המצב. במטכ"ל סברו שלמרות ההתרעה הקצרה "הסדיר יבלום" (הכוונה לשריון ולחיל האוויר). בישיבת הממשלה בשעה 12:00, שעתיים לפני פרוץ המלחמה אמר משה דיין כי: "ניסיון צליחה מצרי, יהיה אבנטורה מצידם שכן אפילו יצליחו להקים כמה גשרים וחלק מכוחותיהם יתקדמו מספר קילומטרים, הרי כוח השריון שלנו בסוף ישמידם ויש לנו גם את חיל האוויר".
אסטרטגיה וטקטיקה > מצרים

מצרים, בהנהגתו של נשיאה, אנואר סאדאת, ביקשה לנהל "מלחמה כוללת מוגבלת בממדיה". כלומר, השאיפה המצרית הייתה לא הכרעה צבאית מוחלטת של מדינת ישראל, דבר שלהערכתו של סאדאת לא היה לאל ידה לעשות. מצרים ביקשה לזכות בהישג טריטוריאלי מצומצם יחסית בחלקה המזרחי של תעלת סואץ. מתוך שאיפה זו נגזרה האסטרטגיה המצרית: פלישה בכוחות גדולים לתוך רצועת החוף הישראלית, כיבושה והתבצרות בה.
על מנת ליישם את תוכניתם רכשה מצרים אמצעי לחימה רבים מברית המועצות. אמצעי הלחימה כללו טנקים, מטוסים, נשק קל, תותחים וכיוצא באלה. מצרים אף קיבלה סיוע סובייטי להקמת מפעלים לייצור תחמושת בשטחה. הרכש המשמעותי ביותר היה טילי קרקע-אוויר מתקדמים שיצרו אזור מוגן שנועד להקשות על חיל האוורי הישראלי לפעול בחופשיות. הרכש הגדול בוצע באוקטובר 1971, אם כי אמצעי לחימה סופקו למצרים אף לפני כן.
ברמה הטקטית פיצלו המצרים את הדיוויזיות המשורינות שלהם והוציאו חטיבה משוריינת מכל דיוויזיה וצירפו אותה לדיוויזיית חיל רגלים. כמו כן, על מנת לשפר את עמידות חיל הרגלים המצרי נגד התקפות השריון הישראלי, ציידו המצרים את כוחותיהם הרגליים בכמות גדולה מאוד של טילי נ"ט מונחים (סאגר) ומטולי רקטות נגד טנקים. נשק זה הוכיח את עצמו בצורה טובה בקרבות נגד השריון הישראלי.
צבא מצרים נערך בכוח של שתי ארמיות מול תעלת סואץ: הארמייה השנייה, בכוח של חמש דיוויזיות, בגזרה הצפונית מצפון לאגמים המרים, והארמייה השלישית מדרום לאגמים המרים, בכוח של ארבע דיוויזיות.
לפתיחת המתקפה קדמה תקופה של בניית כוח ואמצעים בגדה המערבית של תעלת סואץ. תוכנית הטעיה מורכבת הצליחה לשכנע את המודיעין הישראלי שמדובר בתרגיל גדול שעורך צבא מצרים.
מהלך הקרבות > פתיחת המלחמה

ההתקפה המצרית נפתחה בהרעשה ארטילרית מאסיבית לכל אורך התעלה. כ-20 דקות מאוחר יותר החלו חטיבות החי"ר המצריות בצליחת התעלה (סך הכל תקפו 12 חטיבות חי"ר - שתי חטיבות מכל אחת מחמש דיוויזיות החי"ר של מצרים ובנוסף שתי חטיבות חי"ר עצמאיות) בחיפוי הארטילריה ותוך כדי ירי טילי נ"ט מעמדות בגדה המערבית של התעלה. המצרים צלחו בין המעוזים ועקפו אותם. חוליות קומנדו וציידי טנקים נשלחו לארוב לטנקים הישראלים בטרם יגיעו לעמדות הירי הסמוכות לתעלה.
מול המצרים העמידה ישראל פחות מ-450 חיילי חי"ר ששהו במעוזים, 89 טנקים (מחטיבה 14) ו-7 סוללות ארטילריה. טנקי חטיבה 14 הגנו בכוחות פלוגתיים ומחלקתיים בגזרות השונות. בגזרת כל גדוד טנקים של חטיבה 14 תקפו 3-5 חטיבות מצריות. עד הערב נותרו מהחטיבה כוחות מדולדלים לאחר שטנקים רבים נפגעו. חיל האוויר היה עסוק באותו זמן בתקיפת מערך הטילים המצרים ובניסיונות להריסת הגשרים ולא היה יכול לסייע לכוחות היבשה המותקפים.
המצרים תכננו את ההתקפה זמן רב. מטרתם העיקרית בשלב הראשון של המלחמה הייתה חצייה מהירה של תעלת סואץ, כיתור מוצבי קו בר-לב והכנה להתקפת הנגד הצפויה של צה"ל. נבחנו חלופות רבות לכיבוש קו בר-לב ובמיוחד פריצת סוללת החול הגבוהה שבנתה ישראל על הגדה המזרחית של תעלת סואץ. בסוף הוחלט לפרוץ מעברים בסוללת עפר על ידי שימוש במשאבות מים בלחץ גבוה שהוזמנו במיוחד לצורך עניין זה מגרמניה. השלמת הפרצות הרבות הושלמה בתוך כ-4-5 שעות מפתיחת המלחמה.
החל משעה 20:00 החלו המצרים בהצבת גשרי רק"ם על התעלה. לשם הבטחת חציה מהירה של התעלה בחרו המצרים בגשרים צפים המורכבים מיחידות משנה רבות. דבר זה הבטיח תיקון קל של הגשרים שנפגעו תדיר בהפצצות חיל האוויר הישראלי. השקת הגשרים הסתיימה במהלך הלילה ובמהלכו החלה הארמייה השנייה להעביר טנקים לגדה המערבית. הארמייה השלישית התעכבה בהצבת הגשרים והשלימה את המשימה בבוקר 7 באוקטובר.
יחסי הכוחות בפתיחת המלחמה בתעלת סואץ היו לטובת המצרים באופן ברור. ביום הראשון צלחו את התעלה ללא קושי כ-40,000 לוחמים מצרים מצוידים בטילי סאגר ו-RPG-7. צה"ל הציב בתעלה עשרה חיילים לק"מ לעומת 300 מצרים. בארטילריה היה היחס 1:40. בגדה המערבית היו 1,700 טנקים מצריים לעומת 280 טנקים ישראליים בגדה המזרחית (מתוכם רק 88 בקו הקדמי) אבל רק מעטים מהם הופעלו על ידי המצרים ביום הראשון. לעומת זאת התמקדו המצרים בהעברת חי"ר משופע בנ"ט וארטילריה, אשר פגעו בטנקים של אוגדה 252 והסבו להם אבדות כבדות. ביממה הראשונה ספגה אוגדה 252 אבדות קשות - 345 חללים ונעדרים.
הצליחה עברה בהצלחה רבה והמצרים הצליחו בכל משימותיהם. תוך 24 שעות הועברו עשרות אלפי חיילים וכמויות עצומות של ציוד צבאי לגדה הישראלית של תעלת סואץ. התקפות הנגד המקומיות של אוגדה 252 נהדפו על ידי כוחות חי"ר מצריים שהיו חמושים בטילי נ"ט רבים. מוצבים רבים כותרו וכולם הורעשו במטחי ארטילריה כבדים ששיתקו אותם. החבירה למוצבים מכותרים הייתה בעיה שהציקה מאוד לפיקוד הישראלי ופיקוד הדרום יזם התקפות רבות לחילוץ החיילים המכותרים. בסיוע ההתקפות האלה, חלק מהחיילים הצליחו לסגת לעבר הקווים הישראלים ואחרים נפלו בשבי. רק מוצב אחד - מעוז בודפסט - נותר בידיים ישראליות.