stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
20 פלוס
מוטיבים חוזרים בסדרה

דוחות החניה של מרקוביץ' – כמעט בכל פרק מקבל מרקוביץ' דו"ח חניה, עד הפרק שבו הפקח מוזמן לליל הסדר.
הוויכוחים על שטיפת הכלים והורדת הזבל – הם רוטינה קבועה הבאה לשקף את האווירה ה"משפחתית" שנוצרה בין השלושה.
שירה משותפת של מרקוביץ' וויצמן – כל אימת שאחד מהשניים מתחיל לשיר, השני מצטרף. מוטיב זה בא להבליט את העובדה שהחברות הוותיקה ביניהם היא הצלע החזקה במשולש החברות בין השניים להופמן.
גלישה לסוריאליזם – לעיתים, בעיקר בסוף הפרקים ישנם אירועים סוריאליסטים בעלי משמעות סימבולית. כגון: החלפת תחפושות בן רגע של הופמן, מפגש של ויצמן עם אליהו הנביא, ניחוש מושלם ולא ממומש של הופמן את תוצאות הלוטו, היעלמו של מרקוביץ בלחיצת כפתור בשלט, ופגישה של הופמן ביער עם האלטר אגו היאפי שלה (בפרק האחרון).
ניתוחיו הפסיכולוגיים של מרקוביץ – בפרט את התנהגויותיו של ויצמן. יש בהם נימה פטרנליסטית, ועל אף שהם לרוב מחוייכים, אפשר שהם מראים על תחושת עליונות (או לחלופין תסביך נחיתות) של מרקוביץ' השכלתני, ביחס לויצמן האמוציונלי בעל הכישורים הבינאישיים, והידיים הטובות.
דמויות הסדרה > הדמויות הראשיות

עידו מרקוביץ' (משה בן-בסט) – הדמות הראשית בסדרה. החבר הטוב של ויצמן עוד מהתיכון (בסדרת האם "עניין של זמן"). פריק של פסיכולוגיה, פילוסופיה ומוזיקה קלאסית."צפוני" יוצא חיל מודיעין, וסטודנט שנה א' לפסיכולוגיה הסובל מתסמונת ה"אבחון האובססיבי", וחי בעיקר מכספי אביו הקבלן האמיד, המממן לו את לימודיו ורכבו. הוא מעט ציני, מריר, ולעיתים מתקשה לסלוח ולוקח ללב.
יחזקאל ויצמן (שי קפון) – חברו הטוב של עידו, ומהווה מעין אנטיתזה שלו. טיפוס עממי לא-אקדמי אך נבון, חברותי, "בגובה העיניים" עם כולם, יוצא שייטת עם נוסטלגיה לשירותו, שב מהודו לפני שנה, שיפוצניק בהווה, המקווה בעתיד להתקדם בחייו כעצמאי. לוויצמן יש נטייה לנאיביות מסוימת, וקל "לעבוד עליו". עם זאת, הוא רגיש ובעל לב זהב.
מיקי הופמן (שירה גפן) – סטודנטית למשחק שעובדת בתור ליצנית במשרה חלקית. בחורה רגישה, מלנכולית, לא צפויה, ומעט היפראקטיבית ונוירוטית. סגנון התנהגותה של הופמן לרוב מתיילד וגחמתי, אך כשיש צורך בשיחה רצינית וכנה, בעיקר עם ילדים, היא מגלה בגרות יוצאת דופן.
איילה נפתלי (לי את גליק) – חברתה הטובה והמתוסבכת של מיקי, שנכנסת בתור שותפה בעונה השנייה במקום מיקי. דיירי הבית מסמפטים אותה באופן כללי.
דמויות הסדרה > דמויות משנה

דורון (מארק איווניר) (עונה 1)
יונתן (גלעד גפני) (עונה 1)
שלמה (יורם שנער) (עונה 1)
אריאל (יוסי סיקוראל) (עונה 1)
איזי מרקוביץ' (עמי טראוב) (עונות 1–2)
תמר לוי (אפרת בן צור) (עונה 1–2)
זמר (ליאור זוהר זרחין) (עונה 2)
שפרה (אסתי זקהיים) (עונה 2)
בני (אוהד קריסטל) (עונה 2)
טלי (שרית לארי) (עונה 2)
הילה (לימור גולדשטיין) (עונה 2)
סהר (ליאור אשכנזי) (עונה 2)
שלומציון (תמרה דיין) (עונה 2)
דני (דרור קרן) (עונה 2)
בנוסף, השתתפו בסדרה שחקנים רבים בתפקידי אורח, בהם: מרים זוהר, דבורה קידר, אורי אברהמי, רמי ברוך, צחי גראד, שרון צור, יסמין קדר, דנה שרייר, ערן סיקורל, דורית לב ארי, גלית גיאת, דנה ברגר, קובי שטמברג, שירי גולן, אבי גרייניק, גורי אלפי, אסי כהן, טינקרבל, רון לוונטל, עודד מנסטר, נדב אסולין, יורם טולדנו, שיר גוטליב, רותם אבוהב, יעל לבנטל, טל ליפשיץ, יוסי עיני, אבי טרמין, גיא לואל, גולן אזולאי, עמי סמולרצ'יק, אורן יאיר, צבי פישזון, שלומית ארנון ואילנית דדו.
ראו גם

עניין של זמן
עניין של זמן (ספין-אוף)
מועצה דתית

בנין המועצה הדתית של נשר, שוכן בשכונת תל חנן
בניין בית הדין האזורי והמועצה הדתית בשדרות דוד המלך בתל אביב
בית המועצה הדתית בגבעתיים
מועצה דתית היא רשות ממלכתית אשר תפקידה לספק את שירותי הדת לתושבים היהודים ברשויות המקומית בישראל. פעילות המועצה הדתית משתרעת על פני תחומים רבים בחיי הקהילה כגון: כשרות, נישואין, קבורה, מקוואות, פעילות תרבות תורנית, עירובין ועוד.
מדינות דמוקרטיות רבות מעניקות לעדות דתיות תמיכה תקציבית ומעמד רשמי, אך מדינת ישראל היא היחידה המספקת שירותי דת באופן אקטיבי ובאמצעות גופים ציבוריים ייחודיים שהוקמו לשם כך. במסגרת המועצה הדתית פועל רב העיר המהווה את הסמכות ההלכתית על המועצה הדתית, כאשר לעיתים, בהתאם לגודל הרשות המקומית, ממונים לעיר שני רבנים: אשכנזי וספרדי.
הקמת המועצות הדתיות

רעיון המועצה הדתית נוסד כשני עשורים לפני הקמת המדינה במסגרת כנסת ישראל, שמה הרשמי של העדה היהודית המוכרת בארץ ישראל. בינואר 1927 אישר הנציב העליון את "תקנות כנסת ישראל", שקבעו את הקמתם של כמה מוסדות במסגרתה של העדה היהודית: במישור הארצי – אספת הנבחרים, הוועד הלאומי ומועצת הרבנות הראשית, ובמישור המקומי – ועדי הקהילות, לשכות הרבנות המקומית ומועצות השחיטה.
מועצות שחיטה אלו הן למעשה הגלגול הראשון של המועצות הדתיות. בשנת 1935, לאחר מאבקים פוליטיים ממושכים של הרבנות הראשית לטובת אוטונומיה לשירותי הדת, הוחלט להקים מועצות דתיות במסגרת ועדי הקהילות של כנסת ישראל. סמכויות הטיפול והפיקוח על כל העניינים הדתיים של הקהילה נמסרו להן, ובשנת 1937 אף נקבע תקנון כולל למועצות הדתיות. למרות זאת בפועל היו הבדלים גדולים בין הקהילות באופן הפעלתם של שירותי הדת הן לפני קבלת התקנות הן עם תחולתן.
ברוב היישובים הקטנים – ואף באחדים מהגדולים – לא הוקמה מועצה דתית, והרשויות המקומיות או ועדי הקהילה הם אלה שסיפקו את שירותי הדת. מצב זה השתנה לאחר קום המדינה, עת יוסדו ברוב היישובים היהודיים מועצות דתיות לאספקת שירותי דת. מספרן של המועצות הדתיות השתנה במרוצת השנים, וכיום הוא עומד על כ-130 מועצות. תחום האחריות הגאוגרפי של רובן המוחלט חופף לתחומה של רשות מקומית.
עם זאת, יש כמה עשרות רשויות מקומיות, רובן מועצות אזוריות, שאין בהן מועצה דתית. בחלק מהרשויות הללו מועצה דתית סמוכה מספקת את שירותי הדת, ובאחרות פועלת מחלקת דת ברשות המקומית המספקת את שירותי הדת. כיום המועצות הדתיות פועלות על-פי חוק שירותי הדת היהודיים התשל"א-1971, התקנות שהותקנו לפיו וחוזרי מנכ"ל המשרד לשירותי דת.
תחומי פעילות עיקריים > כשרות

החוק בישראל קובע כי מועצת הרבנות הראשית לישראל, רב שהיא הסמיכה לכך או רב מקומי — הם שרשאים לתת תעודת כשרות לבית אוכל ולכל מקום שבו עוסקים במכירה של מצרכים או בהגשתם, ובכלל זה מפעלים, בתי מלון ומסעדות. למעשה, מלבד במקרים חריגים, הרבנות הראשית אינה מעניקה תעודות כשרות ואינה מסמיכה רבנים לעשות זאת, ובפועל הנושא מצוי בסמכות הרבנים המקומיים במועצות הדתיות. הרב המקומי ממונה על הנורמות ההלכתיות של הכשרות והמועצה הדתית מוציאה לפועל את מדיניותו על ידי משגיחי הכשרות הפרוסים בעסקים השונים. גופי כשרות פרטיים רשאים להעניק תעודות כשרות משלהם רק לבתי עסק המחזיקים בתעודת כשרות מטעם הרב המוסמך.
תחומי פעילות עיקריים > נישואין

המועצה הדתית אחראית לפתיחת תיק נישואין לזוגות יהודיים, להדרכה לפני החתונה, להקצאת רב לעריכת טקס הנישואין מקרב עובדי המועצה ולמתן כתובה ואישור נישואין לזוג. על אף שלכל זוג שנרשם לנישואין ישנה הזכות לקבל רב לעריכת הנישואין ללא תשלום נוסף, בפועל רוב הנרשמים לנישואין מוותרים על שירות זה ומעדיפים לבחור בעצמם רב המוסמך לעריכת נישואין שאינו מהמועצה הדתית. בעבר בני זוג היו רשאים להירשם לנישואין אך ורק במועצה הדתית במקום מגוריהם או במקום שבו אמור להיערך טקס נישואיהם. תיקון לחוק שעבר בשנת 2013 ונודע בכינוי "חוק צהר" קבע כי בני זוג יוכלו להירשם בכל אחת מהמועצות הדתיות ברחבי הארץ.
תחומי פעילות עיקריים > קבורה

שירותי הקבורה הציבוריים ליהודים בישראל ניתנים על ידי חברות קדישא עצמאיות, רשויות מקומיות, מועצות דתיות, מושבים, קיבוצים וחברות קבורה אזרחיות. במרבית הערים, בייחוד הגדולות שבהן, מטפלות בשירותי הקבורה בעיקר חברות קדישא עצמאיות, כך שרוב שירותי הקבורה בישראל אינם מסופקים על ידי מועצות דתיות. עם זאת, נכון לשנת 2016 סיפקו 92 מהמועצות דתיות שירותי קבורה בהיקפים שונים, כאשר חלקן פועלות לצד חברות קדישא עצמאיות. במסגרת שירותי הקבורה המועצה הדתית אחראית על הקצאת חלקה בבית העלמין, טיהור וטיפול בגופה ותיאום עם חברה קדישא.
תחומי פעילות עיקריים > מקוואות

הרשויות המקומיות ממונות על בניית המקוואות, אולם המועצות הדתיות ממונות על שיפוץ המקוואות ועל התחזוקה וההפעלה השוטפת שלהם. מלבד המקוואות שמפעילות המועצות הדתיות ישנם גם מקוואות פרטיים שאינם מצויים תחת פיקוח של המשרד לשירותי דת והמועצות הדתיות.
תחומי פעילות עיקריים > תמיכות ותרבות ותורנית

מלבד השירותים הישירים, המועצות הדתיות מקצות גם תקציבים לפעילויות תרבות תורנית וכן לתמיכה במוסדות דת ובנזקקים. במסגרת פעילויות התרבות התורנית המועצות הדתיות מתקצבות שיעורי תורה, פעילות הסברה דתית, ערבי שירה וחזנות ועוד. במסגרת תקציבי התמיכה המועצות הדתיות מעבירות תמיכות ישירות לגופים תורניים כדוגמת בתי כנסת ומוסדות תורה, או תמיכות עקיפות באמצעות מימון תשמישי קדושה. הן אף מעניקות תמיכות לנזקקים ולעמותות חסד – חלק ניכר מהן כחלק ממבצעי קמחא דפסחא הנערכים לקראת חג הפסח.
תחומי פעילות עיקריים > עירוב

המועצות אחראיות גם לקיומו של עירוב לצורך טלטול בשבת בתחום היישוב, והן מממנות את הוצאות ההתקנה והתחזוקה של העירוב.
מינוי המועצה הדתית

חוק שירותי הדת היהודיים קובע כי אחת לחמש שנים, לאחר הבחירות לרשויות המקומיות, ימונה הרכב חדש למועצה הדתית. החוק מגדיר את דרך המינוי של המועצה הדתית: הרשות המקומית ממנה 45% מחברי המועצה הדתית, השר לשירותי דת ממנה 45% והרבנים המקומיים ממנים 10%. חברי המועצה הדתית בוחרים את יו"ר המועצה הדתית שהוא המנהל בפועל של המועצה. החוק קובע כי הרכב מועצה דתית צריך לשקף את הגופים ואת העדות המעוניינים בקיומם של שירותי דת במקום, וחוזר מנכ"ל המשרד לשירותי דת בנושא זה, וכן פסיקות של בג"ץ לאורך השנים, מבהירים כי שיקוף זה צריך לבוא לידי ביטוי בהרכבהּ של המועצה הדתית, על בסיס החלוקה היחסית של הסיעות והמפלגות במועצת הרשות המקומית. הליך זה מורכב במיוחד מכיוון שכל אחד משלושת הגופים הממנים את חברי המועצה הדתית צריך לתת את הסכמתו גם למינויים של הגופים האחרים. גם רבני שכונות נחשבים לחלק מהמועצה הדתית.
בשנת 2003 פסק בג"ץ שיש למנות גם נציגים מהתנועה הרפורמית. ושר הדתות יצחק לוי החליט שכל מינוי חבר מועצה דתית ובכלל זה של רב שכונה ידרוש אישור של משרד הדתות. מספר רבני השכונה הרשומים במשרד קטן מ-258 אז ל-207 בשנת 2009 ל-120 בשנת 2016. תיקון חקיקה לחוק שירותי הדת היהודיים משנת 2004 קבע כי אם לא מונתה מועצה דתית עד שנה לאחר הבחירות לרשות המקומית ימנה השר לשירותי דת צוות בן שני חברים, שימלא את התפקידים שאותם מוסמכת המועצה הדתית למלא. נכון לנובמבר 2016, שלוש שנים לאחר הבחירות לרשויות המקומיות, ב-57% מהמועצות הדתיות עומדים ממונים שמינה השר על פי התיקון הנזכר. גם כאשר מתמנה הרכב על פי הנוהל התקין, מורכבות ההליך והעובדה שהשר לשירותי דת הוא המנהל אותו, גורמת לכף השר לשירותי דת מצליח בדרך כלל למנות את המועמדים המועדפים עליו. במענה לעתירה לבג"ץ משנת 2010 של חמי דורון נגד מינוי יושב ראש המועצה הדתית של ראשון לציון, הוסכם שהמשרד לשירותי דת יקבע לעתיד תנאי סף לגבי הכישורים המנהליים הנדרשים מיו"ר המועצה הדתית. בחוזר מנכ"ל משנת 2014 הוגדרו קריטריונים למינויים מטעם השר והוחלט על התנייתם באישור ועדת מינויים.
חברי המועצה הדתית

חברים שאינם אורתודוקסים: סעיף 3 לחוק שירותי הדת היהודיים קובע כי שלושת הגופים הממנים את המועצה הדתית – הרשות המקומית, השר לשירותי דת והרבנות המקומית - יחוו דעתם על המועמדים לחברות במועצה מבחינת התאמתם לשמש חברי המועצה. סעיף זה נוגע לשאלת המאבק סביב מינוי מועמדים חילונים או מועמדים קונסרבטיביים ורפורמיים למועצות הדתיות, דיון שהתעצם בעיקר בשנות התשעים וכלל מספר עתירות לבג"ץ. בינואר 1996 קיבלה מועצת הרבנות הראשית החלטה שמכיוון שהמועצה הדתית היא הזרוע המבצעת של הרבנות הראשית במתן שירותים דתיים "אין כלל להעלות על הדעת שילובם של אנשים ו/או גופים אשר אינם נאמנים להלכה ואף יוצאים חוצץ כנגדה", ובשנת 1999 קבעה ש"אין לשבת עם הרפורמים והקונסרבטיביים במועצות הדתיות". למרות זאת, בג"ץ קבע בדצמבר 1998 כי מאחר שהמועצה הדתית היא גוף מינהלי אשר בסמכותו מתן שירותים דתיים בלבד, ולא הכרעות הלכתיות דתיות, אין לפסול מועמדים מטעמים שבהשקפת עולם אישית, כדוגמת מועמדים חילוניים, קונסרבטיביים ורפורמיים, אלא אם כן הם אנטי דתיים. בינואר 1999, זמן קצר לאחר פסיקת בג"ץ, התקבל תיקון לחוק שירותי הדת היהודיים שלפיו חבר מועצה דתית יתחייב בין היתר לקיים את החלטות המועצה הדתית, והמועצה הדתית וחבריה יפעלו לפי פסיקת הרבנות המקומית והרבנות הראשית לישראל בכל עניין שבתחום תפקידיה. עם זאת, בעקבות פסיקות בג"ץ הבהיר חוזר מנכ"ל של המשרד לשירותי דת משנת 2014 כי חילוניותו של אדם, גם אם היא חילוניות אידאולוגית כדוגמת אתאיזם, אינה הופכת אותו ל"אנטי־דתי" הפסול מלכהן במועצה דתית. בפועל, בשנת 2012 מונתה רבה רפורמית להרכב המועצה הדתית במבשרת ציון,. ובשנת 2014 מונתה חברת התנועה הרפורמית להרכב המועצה הדתית ברעננה.
נשים: החל מהקמת המועצות הדתיות ועד לשנות השמונים של המאה העשרים לא כיהנו נשים כחברות בהרכבי המועצות הדתיות, בין היתר מחמת מהתנגדות כללית לכהונה של נשים בתפקידים ציבוריים או התנגדות ספציפית לכהונה במועצה הדתית בשל תפיסת מוסד זה כבעל סמכות דתית-הלכתית השמורה לגברים בלבד. בשנת 1986 בחרה המועצה המקומית בירוחם את לאה שקדיאל למועצה הדתית. שר הדתות סירב לאשר את המינוי, ובעקבות זאת עתרה שקדיאל לבג"ץ. בג"ץ קבע כי המועצה הדתית היא גוף מינהלי שמופקד על מתן שירותי הדת ואינו נדרש להכרעות הלכתיות דתיות, ולכן אין להפלות נשים בבחירת ההרכבים של מועצות דתיות. בפסק דין נוסף משנת 2011 קבע בג"ץ כי לא רק שאין להפלות נשים בבחירת ההרכבים של המועצות הדתיות, אלא גם שראוי שבכל מועצה דתית שתורכב יפעל השר לשירותי דת למען מינוי נשים. נכון לאפריל 2016 מכהנות במועצות הדתיות 49 נשים, המהוות 16.5% מכלל החברים במועצות הדתיות שהורכבו, ואף אישה אינה עומדת בראש מועצה דתית. בספטמבר 2016, בעקבות הנחיה של היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט לפעול ל"יצוג הולם" של כ-30% נשים, העביר משרד המשפטים למשרד לשירותי דת הנחיות חדשות לפיהן מועצה בת חמישה חברים צריכה לכלול לפחות אישה אחת, מועצה בת שבעה חברים צריכה לכלול שתי חברות, ומועצה בת תשעה חברים צריכה לכלול שלוש חברות. ב-2022 מינה שר הדתות מתן כהנא עשר נשים ליו״ר מועצה דתית. בין היתר, כהנא מינה את רבקה עזריאל לעמוד בראש המועצה הדתית בבנימינה. עזריאל היא האישה החרדית הראשונה העומדת בראש מועצה דתית, והיא האישה הראשונה שמונתה על ידי שר דתות לתפקיד.
ראו גם

המשרד לשירותי דת
הרבנות הראשית לישראל
בית דין רבני
מכירי כהונה
לקריאה נוספת

דון יחיא אליעזר, מוסדות דתיים במערכת הפוליטית: המועצות הדתיות בישראל, המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, 1988.
דון יחיא אליעזר, הדת בישראל: מעמד, ארגונים, מרכז ההסברה - שרות הפרסומים, תשל"ה.
ורהפטיג זרח, חפץ חיים וגלס דוד, דת ומדינה בחקיקה, המקור בע"מ, 1973.
דוד דבית הלל

רבי דוד דבית הלל (1789 - 3 ביוני 1845) היה נוסע יהודי בן המאה ה-19 שערך מסע מארץ ישראל להודו.
חייו ומסעותיו

רבי דוד דבית הלל, יהודי ליטאי, מצאצאי רבי הלל ב"ר נפתלי הירץ מחבר ספר "בית הלל" (דיהרנפורט תנ"א 1691) על השולחן ערוך, עלה מווילנה לארץ ישראל בשנת 1815 כחלק מעליית תלמידי הגר"א, והתיישב בצפת.
ב-1824 יצא למסע ברחבי ארץ ישראל ולאחר מכן פנה מזרחה דרך סוריה, כורדיסטן, ארם נהריים, המפרץ הפרסי והודו. כעבור 5 שנים מתחילת מסעו הגיע להודו, שם שהה ארבע שנים במהלכן הדפיס בעיר מדרס קיצור מספר תיעוד מסעותיו בשפה האנגלית וכתב בהרחבה על קהילת בני ישראל (הודו). לאחר מכן חזר לארץ ישראל דרך מצרים. ב-1838 שהה בירושלים וסייע לנוסע אדוארד רובינסון. ב-1840 נשלח לקושטא כדי לסייע בשחרור היהודים בעלילת דמשק. ב-1845 הגיע פעם נוספת להודו, ובשבט תר"ו (1846) נפטר ונקבר בהודו, מצבתו מצויה היום במוזיאון נוצרי בקוצ'ין, הודו.[דרוש מקור]
זכרונותיו

בשנת 1939 מצא אברהם יערי עותק מהספר באנגלית ויחד עם ד"ר ולטר יוסף פישל הדפיס חלקים ממנו בתרגום לעברית, השפה המקורית בה נכתב הספר. פרק נוסף על המסע בהודו תורגם ב-1952 עבור הספר "בני ישראל" שהודפס על ידי הרבנות הראשית לישראל.
בהקדמה לספר מציין המחבר שבניגוד לנוסעים אחרים ששהו בכל מקום זמן קצר בלבד, הוא נהג לשהות בכל מקום בו ביקר זמן ממושך, עובדה שאיפשרה לו לעמוד על מצבם של בני המקום ועל אופיים ומנהגיהם:
ודאי יתמה קהל הקוראים למספר התושבים שאני מציין, שאינו מתאים למספרים שבפי שאר הנוסעים. על כך אני משיב, ששאר הנוסעים לא ידעו כמוני את התושבים ואת לשונותיהם. הללו נסעו כאנשים גדולים ולא שהו זמן מרובה במקום אחד, ולפיכך לא יכלו כלל להכיר את כל מעמדות העם כדי לעמוד על מספריהם ומנהגיהם, ואילו אני הכרתי היטב את כל. מעמדות העם ואת לשונותיהם, וישבתי במקום אחד חמשה-עשר יום לפחות, ויש ששהיתי מחודש ועד שנה.
בתיאור מסעותיו מתאר דוד דבית הלל את מה שראה בעיניו, שמועות ומסורות שונות ששמע, את מספר הנפשות בכל מקום, את מנהגי הקהילות היהודיות ואת יחסן עם שכניהן. נושא נוסף המופיע בספרו הוא החיפוש אחר מקום הימצאם של עשרת השבטים ועדויות על גורלם, נושא בו התעסקו אנשים נוספים בני אותה תקופה. עדויותיו משמשות מקור חשוב לחקר היישוב היהודי בארץ ישראל ובקהילות המזרח במאה ה-19. תיאוריו הם התיאורים היחידים של נוסע יהודי בארץ ישראל ברבע הראשון של המאה ה-19, וחשיבותם גם במניין המדויק של מספר היהודים בארץ ישראל באותה תקופה. לדבריו, היו בארץ 5835 משפחות של יהודים, שהם כ-27,000 נפשות, כאשר הריכוזים הגדולים הם בירושלים (3000) ובצפת (2000).
אברהם יערי תיאר את עבודתו של דוד דבית הלל: ”יש באופיו של ר' דוד דבית-הלל מסקרנותם העמוקה של חוקרים-נוסעים מובהקים. בעיניים פקוחות הוא מסתכל בכל מה שהוא פוגש בדרכו. הוא מדייק בדבריו ואינו מתאר בדרך כלל אלא מה שראה בעיניו, ואם יזדמן לו לספר מפי השמועה, יאמר בפירוש: דבר זה לא ראיתי אלא כך שמעתי”.
זיכרונותיו שפורסמו

The Travels of Rabbi David d'Beth Hillel: from Jerusalem, through Arabia, Koordistan, Part of Persia, and India to Madras, Madras: 1832. (באנגלית) (הספר בגוגל ספרים)
Unknown Jews in unknown lands: the travels of Rabbi David d'Beth Hillel (1824-1832), Edited with an introd. and notes by Walter J. Fischel, New York: Ktav Pub. House, 1973. (באנגלית)
תרגום לעברית:
מסעות ר’ דוד דבית הלל / החזירם למקורם והוסיף מבוא והערות: אברהם יערי, ירושלים: [חמו"ל], תרצ"ט.
—, "מסעות ר' דוד דבית הלל", סיני, כרך ד' (תרצ"ט), עמ' כ"ו-נ"ג.
מסע לכורדיסתאן פרס ובבל: מתוך ספר המסעות של ר’ דוד דבית הלל (1832) / תורגם והוצא לאור עם הערות על ידי ו"י פישל, ירושלים: דפוס העברי, תרצ"ט.
לקריאה נוספת

Walter J. Fischel, “David d'Beth Hillel: An Unknown Jewish Traveller to the Middle East and India in the Nineteenth Century", Oriens, Vol. 10, No. 2 (Dec. 31, 1957), pp. 240-247. (באנגלית)
הערות שוליים

↑  אברהם יערי, ‏הקשרים בין יהודי פרס וארץ ישראל, באתר "דעת"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302243805171  VIAF: 124864825   WorldCat (עם VIAF): 124864825
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2009

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |
 תאריך:  שנת 2009
 מקום:  ישראל והשטחים
 סוג:  ציר זמן
 הרוגים:  17
 פצועים:  234
 
רשימת פיגועי טרור נגד ישראלים שהתרחשו במדינת ישראל ובשטחים בשנת 2009.
כרוניקה

פיגועים שיצאו מאזור יהודה ושומרון,      פיגועים שיצאו מרצועת עזה,      פיגועים שיצאו מלבנון,      פיגועים שיצאו ממצרים,      פיגועים שיצאו מישראל,      פיגועים שיצאו מירדן,      פיגועים שיצאו מסוריה,      פיגועים שיצאו מטורקיה,      פיגועים שיצאו ממדינות נוספות.
כרוניקה > ינואר

27 בינואר – חייל צה"ל, בשיר אבו סמור נהרג ו-3 נפצעו בפיצוץ בצד הישראלי של גדר הביטחון של עזה, בסמוך למעבר כיסופים.
כרוניקה > מרץ

5 במרץ – בפיגוע דריסה שבוצע בסמוך לקניון מלחה שבירושלים, מחבל פלסטיני תושב מזרח ירושלים שנהג ביעה אופני פגע באוטובוס ובניידת משטרה ופצע קל שני שוטרים שישבו בניידת המשטרה. שוטר ואזרח שהיו במקום ירו במחבל, שמת זמן קצר לאחר מכן.
15 במרץ – שני שוטרים, יחזקאל רמזרקר ודוד רבינוביץ' נרצחו בפיגוע ירי בצפון בקעת הירדן.
21 במרץ – פיגוע התאבדות סוכל בקניון סינמול בחיפה.
כרוניקה > אפריל

2 באפריל – פיגוע הגרזן בבת עין: פלסטיני תושב ח'ירבת סאפא שחדר ליישוב בת עין רצח בגרזן את שלמה נתיב, נער בן 13 ופצע ילד בן 7 לפני שהוא הצליח להימלט מהיישוב. ארגון טרור בשם "חוליות עימאד מורנייה" נטל את האחריות לפיגוע.
18 באפריל – בפיגוע דריסה שבוצע על ידי מחבל פלסטיני בסמוך למחסום חיזמא שבצפון ירושלים נדרסו שני שוטרים אשר נפצעו קל ובינוני. המחבל נתפס והודה בחקירתו כי התכוון לפגוע בשוטרים.
כרוניקה > מאי

10 במאי – רצח גריגורי רבינוביץ', גריגורי רבינוביץ', אזרח ישראלי נרצח ליד גן יבנה לאחר שנחטף על ידי שני פלסטינים תושבי הכפר עראנה שבצפון השומרון.
22 במאי – ירון גיספאן, תושב עלי שבשומרון נורה בכניסה ליישוב בזמן שנסע לאסוף את אשתו שהייתה בחודש התשיעי להריונה בתחנת האוטובוס של היישוב, לאחר שלא ענה לאשתו ונעדר כמה שעות, שוטר דיווח שמצא את גופתו בגבעה ליד היישוב.
כרוניקה > יוני

8 ביוני – 10 מחבלים פלסטינים התקיפו את מעבר קרני באמצעות סוסים עמוסים בחומרי נפץ. ארבעה מחבלים והסוסים שעליהם רכבו נהרגו במהלך חילופי אש עם לוחמי צה"ל. חיילי צה"ל לא נפגעו באירוע.
כרוניקה > נובמבר

30 בנובמבר – רצח יפים ויינשטיין: יפים ויינשטיין, נהג מונית ישראלי בן 54 מנצרת עילית, נחטף, נדקר למוות ונשדד על ידי חמושים איסלאמיים המזוהים עם ארגון הטרור אל-קאעידה, לאחר שהמתנקשים הזמינו פיצה באמצעות שירות המוניות מפיצריה בנצרת עילית.
כרוניקה > דצמבר

24 בדצמבר – הרב מאיר חי נרצח בפיגוע ירי סמוך לשבי שומרון.
ראו גם

הלחימה ברצועת עזה בין מבצע עופרת יצוקה למבצע עמוד ענן
הערות שוליים

↑  9 מתוך 10 החיילים שנהרגו במבצע עופרת יצוקה נהרגו ב-2009 חייל נוסף נהרג לאחר המבצע, 5 אזרחים ושני שוטרים נרצחו בפיגועים
↑  נתיב נחמני ויהושע בריינר‏, פיגוע דריסה בירושלים: 2 פצועים קל, באתר וואלה, 5 במרץ 2009
↑  רוני מלול ורועי שרון, ירושלים: שני שוטרים נפצעו בפיגוע דריסה, באתר nrg‏, 3 במרץ 2009
↑  רוני מלול, המפגע מירושלים: בן 26 מבית חנינא שבמזרח העיר, באתר nrg‏, 3 במרץ 2009
↑  הרוגי הפיגוע: דוד נהג לסייע לנהגים שנתקעו, באתר ynet, 16 במרץ 2009
↑  חגי עינב, סוכל פיגוע: מכונית ממולכדת בלב המפרץ, באתר ynet, 21 במרץ 2009
↑  רועי שרון, בת עין: נער נרצח ואחר נפצע מפגיעות גרזן בפיגוע, באתר nrg‏, 2 באפריל 2009
↑  עוזי ברוך, נלכד רוצח הנער שלמה נתיב הי"ד, באתר ערוץ 7, 26 באפריל 2009
↑  תום שרון, ‏"חוליות עימאד מורנייה" נטלו אחריות לפיגוע, באתר ‏מאקו‏, 2 באפריל 2009
↑  מנחם כץ, בפעם השישית: פיגוע דריסה בירושלים, באתר כיכר השבת, ‏18 באפריל 2009
↑  חנן גרינברג, הותר לפרסום: נהג המונית נרצח בפיגוע נקם, באתר ynet, 9 ביולי 2009
↑  סוסי תופת מבית היוצר של עזה, באתר ‏מאקו‏, 8 ביוני 2009
↑  אחיקם משה-דוד, חשד לרצח של נהג מונית ליד כפר החורש, באתר nrg‏, 30 בנובמבר 2009
↑  אפרת וייס, נהג ישראלי נרצח בפיגוע ירי בשומרון, באתר ynet, 24 בדצמבר 2009
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
אמילי וורן (ציירת)

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1869 אקסטר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  28 ביוני 1956 (בגיל 86) Dunrobin, קנדה 
 מקום קבורה:  Vernon (Spring Hill) Cemetery 
 
אמילי וורן (באנגלית: Emily Warren‏; 20 באוקטובר 1869 – 28 ביוני 1956) הייתה אמנית ומאיירת קנדית-בריטית. היא עבדה בדיו, צבעי מים, שמן, גואש וגרפיט. הנושאים החביבים עליה כללו גנים, נוף, פנים וחוץ של מבנים.
קריירה מוקדמת

היא למדה קורס אדריכלות על ידי סר בניסטר פלטשר. היא סיימה את לימודיה בשנת 1887 בגיל 18, בקולג' המלכותי לאמנות, דרום קנזינגטון. בשנת 1897 קיבלה את תעודת מאסטר לאמנות מאותה מכללה. היא למדה גם ביולוגיה, בוטניקה וגאולוגיה. היא עברה לקנדה בשנת 1919 והתגוררה באוטווה, אונטריו. היא התגוררה במונטריאול, קוויבק בין השנים 1928 ל -1934.
היא נפטרה בדונרובין, אונטריו בשנת 1956.
קריירה

היא הייתה חברה באגודה המלכותית של אמנים בריטים, באגודה המלכותית לציירי צבעי המים, באגודת האמנויות הישנה דאדלי, בחברה לאמנויות אברדין ובחברה לאמניות. היא הייתה חברה בוועדה לשימור אנדרטאות בלונדון.
הגלריה הלאומית של קנדה רכשה את ציור השמן הגדול שלה ״הצבעים הקנדיים״ והציבה אותו על אנדרטת וולף במנזר וסטמינסטר. בשנת 1921 הוזמנה על ידי סר רוברט בורדן להגיע לקנדה כדי להשלים שתי עבודות גדולות ציור שמן שכותרתו "מחווה קנדה, המלחמה הגדולה 1914–1919" ו"הצבת הצבעים הקנדיים על אנדרטת וולף במנזר וסטמינסטר". ציורי המחווה בקנדה נתלו בתחילה בבנייני הפרלמנט, ועברו לאולם הזיכרון של המכללה הצבאית המלכותית בקנדה בקינגסטון, אונטריו מאז 1947.
השנים האחרונות

היא טיילה וציירה בקולומביה הבריטית, בלגיה, סקוטלנד וצרפת. היא הציגה באנגליה. היא העבירה הרצאות בקנדה בשנות העשרים והשלושים שאוירו על ידי שקופיות זכוכית בצבעי יד ושחזרו ציורים משלה. מחצית משקופיות נמצאות בספריית הספרים הנדירה של תומאס פישר, אוניברסיטת טורונטו, יחד עם אוסף נרחב של התכתבויות, הערות הרצאה וחומר ביוגרפי.
היא קיימה מכירה שנתית של צבעי מים באוטווה. היה ביקוש לציוריה בקנדה, אנגליה ויבשת אירופה.
הערות שוליים

↑  "Poster of "Canada's Tribute, The Great War 1914–1919" oil painting by E.M.B. Warren, A.R.B.A. and Key to above poster/painting, including regimental colours"
↑  "WARREN (EMILY MARY BIBBENS) COLLECTION"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  FNZA: 15857  RKD: 82927 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אמילי וורן (ציירת)".
מרי וורן, הצבת הצבעים הקנדים במנזר וסמיניסטר