stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של הרשות הפלסטינית
הארגון לשחרור פלסטין > 1967–1993

בתחילת שנות השבעים אש"ף ניסה להשתלט על ירדן, אך המלך חוסיין הביס את אש"ף באירועי ספטמבר השחור. ב-1974 הוכר אש"ף כנציגו הלגיטימי של העם הפלסטיני על ידי מדינות ערב. באותה השנה זכה אש"ף להכרה עולמית רחבה, שהתבטאה בהחלטות או"ם שונות.
ב-27 בינואר 1976 הטילה ארצות הברית וטו באו"ם, על הצעה ערבית להכיר בזכות הפלסטינים למדינה.
ב-1978 נחתמו הסכמי קמפ דייוויד, בהם הכירה ישראל בזכות הפלסטינים להשתתף במשא ומתן שידון בעתידם. אישים פלסטינים שונים סירבו לקבל את הצעת האוטונומיה הישראלית-מצרית.
אחרי שנפתחה מלחמת שלום הגליל, ברחו ראשי אש"ף לתוניסיה, שם נותרו עד ששבו לרשות הפלסטינית.
הפסדה של עיראק במלחמת המפרץ וכן התפוררות ברית המועצות גרמו למיתון בעמדות אש"ף. ממשלת ישראל בראשות יצחק שמיר, לעומת זאת, עדיין סירבה לדבר עם אש"ף, והסכימה לדבר רק עם משלחות פלסטיניות-ירדניות משותפות, וזאת אם בכלל.
ב-1992 ניצח יצחק רבין בבחירות והשמאל כולו זכה לרוב בכנסת לראשונה מאז מהפך 1977.
הסכמי אוסלו

ב-13 בספטמבר 1993 נחתמו הסכמי אוסלו בין אש"ף וישראל. ההסכמים היו תוצר של שיחות בין סגן שר החוץ הישראלי יוסף ביילין ונציגי אש"ף באוסלו בירת נורווגיה. כמו כן החליפו ראש אש"ף יאסר ערפאת וראש ממשלת ישראל יצחק רבין מכתבי הכרה הדדיים - יאסר ערפאת הכיר בשם אש"ף במדינת ישראל, ויצחק רבין הכיר בשם מדינת ישראל באש"ף כארגון המייצג את העם הפלסטיני.
במאי 1994 פינתה ישראל את כוחות צה"ל משטחים ברצועת עזה ומאזור העיר יריחו במסגרת "הסכם עזה ויריחו". בשטחים שאותם פינה צה"ל הונהג שלטון פלסטיני עצמאי, לראשונה בהיסטוריה. בהדרגה החלו להעביר שטחים נוספים לידי הפלסטינים. לא פונו התנחלויות, ולא הועברו לידי הפלסטינים שטחים שבהן שוכנות התנחלויות, אולם הממשלה לא יזמה עוד הקמת התנחלויות חדשות. ממשלת ישראל והרשות הפלסטינית החדשה חתמו ביניהן על הסכמים כלכליים (שנקראו הסכמי פריז), וכן הוקמה המשטרה הפלסטינית במטרה לאכוף את הסדר באזורי הרשות. צה"ל המשיך להחזיק באחריות על ההגנה מפני איומים חיצוניים ועל הישראלים שגרים בהתנחלויות.
המשא ומתן עם ישראל נמשך גם אחרי רצח רבין ב-1995, והמשיכו בתהליך בנימין נתניהו ואהוד ברק. בראשית 1996 נערכו ברשות בחירות ראשונות לתפקיד יושב ראש הרשות ולמועצה המחוקקת הפלסטינית. בבחירות ניצח יאסר ערפאת ותנועת הפת"ח זכתה ברוב המושבים במועצה. המשא ומתן התפוצץ בשנת 2000 ופרצה האינתיפאדה השנייה. בעקבות האינתיפאדה, הורע מאוד מצבה של הרשות, וישראל שבה לשלוט (בפועל) בגדה.
באוקטובר 2004 מת יאסר ערפאת ובמקומו נבחר מחמוד עבאס. בין דצמבר 2004 לדצמבר 2005 נערכו בחירות לרשויות המקומיות בהם זכה החמאס בהצלחה יחסית. באוגוסט 2005 בוצעה תוכנית ההתנתקות ופונו ההתנחלויות ברצועת עזה.
אחרי ניצחון חמאס

מסוף שנות השמונים ואילך גדלה תנועה איסלאמית קיצונית בשם חמאס. התנועה ביצעה פיגועי טרור רבים לאורך כל שנות התשעים ושנות האלפיים.
ב-25 בינואר 2006 נערכו בחירות ברשות הפלסטינית. בבחירות ניצח החמאס ב-76 מושבים לעומת 48 מושבים של הפת"ח.
החמאס הרכיב את הממשלה ובראשותה עמד אסמאעיל הנייה, אם כי בעקבות חטיפת החייל גלעד שליט ב-26 ביוני 2006 עצרה ישראל שרים וחברי פרלמנט מטעם החמאס כקלפי מיקוח והוחלט על הקמת ממשלת אחדות או ממשלת טכנוקרטים. בפועל התארכו המגעים ורק ב-17 במרץ 2007 הושבעה ממשלת אחדות. בראש הממשלה עומד הניה והיא כוללת נציגים של מרבית המפלגות הפלסטיניות.
עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה

עימותים מזוינים בין חמאס לבין פת"ח החלו ב-15 בדצמבר 2006, ואחרי מספר הפוגות, ב-15 במאי 2007 התחדשו העימותים בעצימות גבוה, עם עשרות הרוגים - רובם מהפת"ח. החמאס המשיך להשתלט על רצועת עזה, ובמהלך של 12–14 ביוני 2007 כבש החמאס את כל מחנות תנועת פת"ח ברצועת עזה.
בעקבות ההשתלטות המוחלטת על הרצועה הכריז ב-14 ביוני נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, על פירוק ממשלת האחדות בראשות אסמאעיל הנייה.
לקריאה נוספת

מיכאל מילשטין,  בין מהפכה ומדינה: הפתח והרשות הפלסטינית, מרכז משה דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה, 2003
רונן ברגמן, והרשות נתונה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2002
ענבל פרלסון, היסטוריה שבעל-פה, המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית, 1998
הערות שוליים

↑  יובל לישראל מאת חיים יבין - בתאריך הנקוב
יצחק רבין, יאסר ערפאת וביל קלינטון בעת חתימת ההסכם, 13 בספטמבר 1993
ג'וזפה מציני

ג'וזפה מציני (באיטלקית: Giuseppe Mazzini;‏ 22 ביוני 1805 - 10 במרץ 1872) היה פטריוט, פילוסוף ופוליטיקאי איטלקי. הוגה דעות בולט של הרעיון הלאומי ומנהיג התנועה לאיחוד איטליה. בשל פעילותו נאלץ לחיות שנים רבות בגלות − בצרפת, שווייץ ואנגליה. מטרת פעילותו הייתה לאחד את מדינות איטליה ולהקים בה רפובליקה.
ביוגרפיה

זמן מה שימש עורך דין, אולם עד מהרה החליט להקדיש עצמו לקריירה מדינית, מתוך שאיפתו לשחרר את איטליה מעולה של אוסטריה. באותה תקופה הייתה איטליה מחולקת למספר מדינות קטנות וחלשות. מציני ביקש לאחד מדינות אלו תחת מרותה של ממשלה מרכזית. ב-1820 הצטרף אל ה"קרבונארי", תנועה ששמה לעצמה מטרה לאחד את איטליה. הוא פעל באומץ לב ובמרץ להגשמת מטרתו ועל פעילותו זו הוגלה מאיטליה. שנים רבות הוא חי בגולה, בין היתר בצרפת, בשווייץ ובאנגליה. ב-1830 היה עד למהפכת יולי (שכשלה), אך הוא קיבל ממנה השראה וכתב את "איטליה הצעירה". הוא התאכזב מן ה"קרבונארי", שסבר כי אינם מגשימים את שאיפתם, וב-1831 ארגן מפלגה קטנה - "איטליה הצעירה", במגמה לאחד את איטליה. הוא תכנן עם אנשי התנועה את המרידה בפיימונטה ואת הפלת בית סבויה, אולם שני הניסיונות נכשלו.
במהפכות "אביב העמים" ב-1848, היה ממובילי המאבק, ולאחר שנכשלו עקב אי תמיכה ממלכים וממלכות שכנות, יצא עם תומכיו להשיג תמיכה. הוא השיג את תמיכתו של נפוליאון השלישי (מנהיג צרפת באותה עת) ושל ויטוריו אמנואלה השני (מלך פיימונטה-סרדיניה).
בימיו האחרונים ניסה להפריד את הדת מן המדינה באיטליה. הוא נפטר ב-10 במרץ 1872 בפיזה, בבית משפחת רוסלי, קרובי משפחתו של קרלו רוסלי, תחת השם ג`וזף בראון (Joseph Brown). בהלווייתו בג'נובה לקחו חלק למעלה מ-100,000 איש.
תפיסתו הלאומית

מציני תרם להתפתחות הגדרת הלאומיות. לתפיסתו, הלאום מהווה אמצעי למימוש עצמי של הפרט. הוא ראה בגבולות בין הלאומים תופעה טבעית-דתית, ומסעות כיבוש מעבר לגבולות אלו נוגדים את רצון האל. מציני דיבר על הלאום כמעין משפחה בעלת קשר דם, שלה ערכים, שפה, מטרות משותפות, ואף תפקיד מוגדר בהתפתחות ההיסטורית האנושית. אומה, לפי מציני, היא אהבת המולדת. הוא דיבר על הקשר בין האדם לבין האדמה עליה הוא נמצא, המכוננת את זהותו. הוא תקף את תפיסת ה"לאומיות הבדלנית" לפיה עם רואה את עצמו כלאום, אך שולל מעם אחר את זכותו לשייכות ללאום.
לתפיסתו הייתה השפעה על תנועות לאומיות רבות, כולל הוגים בתנועה הציונית ובניהם זאב ז'בוטינסקי.
הערות שוליים

↑  Stanislao G.Pugliese, Carlo Rosselli Socialist Heretic and Antifascist Exile, Harvard University press, 1999, עמ' 14
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265274605171  PLWABN: 9810618928505606  BIBSYS: 90818067  BNC: 000132838  BNE: XX1283193  BnF: cb120900996 (data)  CANTIC: a11695407  CiNii: DA00999643  GND: 118579754  HDS: 024168  ICCU: CFIV024847  ISNI: 0000 0001 2098 4420  LCCN: n79003282  LNB: 000059157  MusicBrainz: db21c86d-b4f2-43fd-996e-48e840e28d1d  NDL: 00524299  NKC: skuk0000848  NLA: 35337414  NLG: 140382  NLK: KAC202122126  NSK: 000130124  NTA: 069963991  RERO: 02-A000112375  SELIBR: 206582  SNAC: w6w09h5r  SUDOC: 029231779  Trove: 916732  ULAN: 500342226  VcBA: 495/72619  VIAF: 2498020   WorldCat (עם VIAF): 2498020
אימת הריק (פיזיקה)

בפילוסופיה ובפיזיקה בימיה הראשונים, המונח אימת הריק (בלטינית: horror vacui), שנוסח במשפט "הטבע מתעב ריק", היא הנחה שמיוחסת לאריסטו, וזכתה לביקורת מצד חסידי האטומיזם, כמו אפיקורוס ולוקרטיוס, לפיה הטבע לא מכיל ריק כיוון שהחומר הצפוף שמקיף את האזור ימלא כל ריק שנוצר.
אריסטו התנגד לריק כמונח: כיוון שהריק הוא לא כלום, ברוח מורו, אפלטון, טען שאי אפשר לטעון שהכלום קיים. בנוסף, כיוון שריק הוא חסר כל, החושים לא יוכלו לקלוט אותו. הרון מאלכסנדריה אתגר את התיאוריה במאה הראשונה לספירה, אך ניסיונותיו ליצור ריק מלאכותי נכשלו. עם עליית מכניקת הזורמים במאה השבע עשרה התעורר דיון בתיאוריה, בידי תומאס הובס ורוברט בויל בין השאר, ובמאה השמונה עשרה בידי סר אייזיק ניוטון וגוטפריד לייבניץ.
מקור

כפי שתיאר אריסטו בהפיזיקה של אריסטו:
בריק, איש לא יוכל לומר על שום מה דבר שהניעו אותו ייעצר היכן שהוא; מה עדיף כאן מכאן? עד שמן ההכרח שיהא שרוי במנוחה או ינוע בלא סוף אלא אם כן יעכב אותו דבר החזק ממנו.
ועוד זה, אומרים שהנע ינוע אל תוך הריק מפני שהלה נוח לפנות דרך; אבל בריק טיבו זה שווה מכל צד והנע יהא נע לכל עבר.
ועוד, גם מן הדברים הללו ברור מה שנאמר. שהרי אנו רואים כאותו משקל או גוף, שמהירות תנועתו באה לו משתי סיבות, אם מחמת טיבו המיוחד של התווך בו הוא נע, אם הוא כמים או בארץ או באוויר, או מחמת הכבדות או הקלות היתירה, בה נבדל הגוף הנע, אם אין הבדל בשאר הדברים.
והנה התווך משמש סיבה משום שהוא מעכב, ויותר מכול אם הגוף נע כנגדו, אבל גם בעמידתו; ובייחוד אם התווך קשה לפילוג, כלומר אם הוא סמיך יותר. גוף א יהא נע דרך ב בזמן ג ודרך ד, שהוא קלוש יותר, בזמן ה אם אורכו של ב שווה לשל ד, ביחס לסמיכות הגוף המעכב. אם ב הוא מים ואד אוויר, הרי במידה שקלוש האוויר מן המים ופחות מגושם ממנו תהא תנועתו של א בתוך ד מהירה מתנועתו בתוך ב. יהא יחס המהירויות כיחס האוויר למים, ואזי אם קלוש האוויר פי שניים, יעבור הגוף דרך ב בזמן כפול מזה שהוא עושה דרך ד,והזמן ג יהיה גדול כפליים מהזמן ה. ולעולם, כל שפחות מגושם התווך ופחות מעכב ונוח לפילוג, מהירה התנועה.
אבל אין יחס בין הריק לגוף העילה עליו בגשמיותו, כשם שאין יחס בין אפס לבין מספר. שהרי אם גם המספר ארבעה גדול משלושה באחד, ומשניים ביותר מאחד, ומאחד כיותר מזה שהוא מרובה משניים, הרי אין יחס שבו הוא גדול מאפס; שהרי מספר שהוא בעל יהרה צריך שיהא נחלק ליתרה ולמספר הקטן ממנה, ולכן המספר ארבעה ישווה ליתרה מעל לאפס ועוד אפס; ומטעם זה אין הקו גדול מנקודה, אם אמנם אינו מורכב מנקודות, וכדומה לזה אין כל יחס בין הריק והמלא, ועל כן הוא הדין לגבי התנועה שכזה ובזה; אלא אם דבר נע בתווך הדק מן הדק ועובר לאורך הדרך הזאת במשך זמן מסוים, הרי שתנועתו כריק היא מעבר לכל יחס שהוא.
אלו הן תוצאות התנועה מצד ההפרש שבין התווכים; ואלו הבאים מחמת ההפרש שבין הגופים הנעים: אנו רואים, שכל שגדולה נטייתם של גופים בין מצד כובדם בין מצד קלותם, אם שווים הם מכל שאר הבחינות, מהירה תנועתם לאורך מרחק שווה, לפי יחס גודלם. ובדין שיהא כך גם לגבי התנועה בריק, אולם זה לא ייתכן. שהרי מה טעם ימהר האחד לנוע? ואמנם בתנועות בתווך המלא מן ההכרח שיהא כך, כיהגוף העולה בכוחו מהיר לפלגו, שהרי הגוף הנע או הנזרק מפלג את התווך, אם בגלל צורתו או בגלל נטייתו, ואילו בריק תהא מהירות אחת לכולם, וזה לא ייתכן.
היסטוריה

הרעיון נוסח בידי פרנסואה רבלה בצורה "הטבע מתעב ריק" בסדרת ספריו בשם גרגנטואה ופנטגרואל בשנות ה-30 של המאה ה-16. בתיאוריה תמך גם גליליאו גליליי בתחילת המאה השבע עשרה. הוא הופתע מכך שהמים לא יכלו לעלות מעל לנקודה מסוימת במשאבה שלו, והוא הניח שיש גבול לתוצאה. רנה דקארט הציע הסבר אטומי ששולל את הריק, שלא היה הגיוני לפי התיאוריה שלו. את התיאוריה דחו מדענים אחרים, כמו תלמידו של גליליאו, אוונג'ליסטה טוריצ'לי, שחזר על ניסוי עם כספית. בלז פסקל חזר בהצלחה על הניסויים של גליליאו וטוריצ'לי ולא ראה סיבה לכך שאי אפשר להגיע לריק מושלם באופן עקרוני. הפילוסוף הסקוטי תומאס קרלייל הזכיר את הניסוי של פסקל באנציקלופדיה של אדינבורו.
מבצע רגל עץ

מבצע רגל עץ היה מבצע בו הפציצו מטוסי חיל האוויר הישראלי את מפקדות אש"ף בתוניסיה ב-1 באוקטובר 1985. במבצע זה ביצע חיל האוויר הישראלי את ההפצצה המרוחקת ביותר שביצע אי פעם, כ-2,300 ק"מ מישראל. במבצע זה גם בוצע תדלוק אווירי באמצעות מטוסי בואינג 707 ("ראם"), וזה היה התדלוק האווירי המרוחק ביותר שנעשה על ידי חיל האוויר הישראלי עד אותו זמן.
הרקע למבצע

גם לאחר שצה"ל נסוג מלבנון ביוני 1985 ונערך על גבול אזור הביטחון, המשיך אש"ף לפעול כנגד מדינת ישראל ואזרחיה. ב-21 בספטמבר, חדרה חוליית אנשי אש"ף לרצועת הביטחון ושיגרה מטח רקטות אל יישובי הגליל. ביום הכיפורים ב-24 בספטמבר, השתלטה חוליה של כוח 17 על יאכטה בקפריסין ורצחה את שלושת הישראלים ששהו על סיפונה. ישראל החליטה לשקם את כוח ההרתעה שלה על ידי פעולה שתבהיר כי אין לאנשי אש"ף מקום בו יהיו בטוחים. לאחר הפעולה הסביר שר הביטחון יצחק רבין: "אין חסינות לגורם אש"פיסטי בשום מקום בעולם. ידו הארוכה של צה"ל תדע להשיג ולהעניש. ישראל תקבע את דרך הלחימה ומקום הפגיעה בהתאם לשיקוליה בלבד".
תכנון המבצע

הרמטכ"ל, משה לוי ביקש תחילה מאגף המבצעים תכנונים לביצוע הפעולה גם מחיל הים וממפקדת קחצ"ר. בסופו של דבר, בשל ההיערכות המהירה והסיכון הנמוך יותר, הוחלט להטיל את המשימה על חיל האוויר. מטוסי ה-F-15 ("בז") נבחרו למשימה בשל אמינותם הטכנית ויכולת התדלוק האווירית שלהם. התכנון היה ששמונת המטוסים המיועדים להפציץ את היעד יתודלקו פעמיים באוויר - תדלוק ראשון במהלך הטיסה אל היעד, ותדלוק קצר נוסף לפני הכניסה לאזור התקיפה, על מנת למלא את מכלי הדלק במלואם. בעיית האמינות הטכנית של המטוסים הייתה מרכזית. נבחרו 10 מטוסים שבהם נתגלה מספר התקלות הנמוך ביותר בעבר ושני מטוסים מתוך העשרה טסו כגיבוי למקרה שתתגלה תקלה לפני נקודת האל-חזור בתקיפה.
שיקול נוסף שנלקח בחשבון היה קרבת המטרות לחופים ולמתקנים בהם שהו אזרחים ונופשים רבים. נעשה שימוש בפצצות מסוג GBU-15 (פצצה אחת על כל מטוס), וניתנה הוראה מפורשת לטייסים שלא לשחרר את החימוש אם לא יזהו באופן ודאי את המטרות. כמו כן, בחירת נתיב הטיסה נעשתה בצורה שתמנע כניסה לנתיבי אוויר מסחריים ובמקביל, ישמר מרחק מספיק מטווח קליטת המכ"ם המצרי והלובי.
מפקד חיל האוויר, עמוס לפידות, הציג את תוכנית התקיפה בפני הממשלה. התוכנית קיבלה את תמיכתו של ראש הממשלה שמעון פרס ושל שאר השרים.
הפעולה

בבוקר 1 באוקטובר 1985 המריאו 10 מטוסי F-15 ושני מטוסי בואינג 707 מטייסת "התובלה הבינלאומית" בדרכם אל גיחת התקיפה הארוכה ביותר שביצע חיל האוויר אי פעם.
מפקד המבנים התוקפים היה, סא"ל אבנר נווה שהיה אז מפקד "טייסת חוד החנית" שתרמה שישה משמונת מטוסי הבז שהשתתפו בתקיפה. שני המטוסים הנוספים הגיעו מטייסת אבירי הזנב הכפול בפיקודו של מפקד הטייסת מיקי לב. למבצע הצטרפו כטייסים מן המניין מפקד בסיס תל נוף גיורא רום ומפקדה לשעבר של טייסת חוד החנית, יואל פלדשו.
לאחר התדלוק האווירי הראשון ולאחר שנבדקו מערכות שמונת המטוסים שיועדו להשתתף בתקיפה ונמצאו כשירות, שבו שני מטוסי הגיבוי לישראל. בשעה 11 הגיעו מטוסי הקרב אל מעל החוף התוניסאי והצליחו לזהות את המטרות. התקיפה התבצעה בשני גלים תוך כדי התחשבות בכיוון הרוח ומניעת מיסוך מטרות הגל השני בעשן הפיצוצים של הגל הראשון. על פי דיווחי הטייסים הפגיעות היו מדויקות ולשכת ראש אש"ף ומשרדים שונים של אש"ף ושל ארגון פורשי א-סאעקה נהרסו או נפגעו קשה. על פי פרסומי צה"ל, נהרגו בתקיפה 60 - 75 מאנשי ארגוני הטרור ו-70 נוספים נפצעו. לטענת ממשלת תוניסיה ואש"ף, נהרגו בהפצצה גם מספר אזרחים.
כבר בעת הטיסה חזרה לכיוון ישראל, הודיע ה-BBC על התקיפה. למרות זאת, לא הוזנקו מטוסי יירוט של חיל האוויר התוניסאי, אלא רק לאחר שהמטוסים הישראלים התרחקו מהאזור.
בדומה לעוד שני מבצעים - מבצע אופרה לתקיפת הכור העיראקי, ומבצע ערצב 19 להשמדת מערך הנ"מ הסורי במבצע שלום הגליל - נצבע על המטוסים שהשתתפו בתקיפה עצמה סימן מיוחד, בדומה לסימן הפלה.
תוצאות המבצע

הפעולה ספגה גינוי נרחב וחריף מצד הקהילה הבינלאומית. רק ארצות הברית לא הצטרפה לגינוי, אך נמנעה מהטלת וטו על החלטת הגינוי במועצת הביטחון (החלטה 573 מה־4 באוקטובר). הפעולה אף פגעה ביחסי ארצות הברית והממשל התוניסאי בראשותו של חביב בורגיבה.
בטווח הארוך יותר, הייתה לפעולה השפעה על מוכנותן של מדינות ערב לארח את מפקדות ארגוני הטרור. תוניסיה אסרה, באופן זמני, את כניסת אנשי אש"ף לשטחה, ובסופו של דבר, עברו מפקדות הארגונים לעיראק, סודאן וירדן.
פעולות ארגוני הטרור לא פחתו. ב-5 באוקטובר רצחו מחבלים שני ישראלים בברצלונה שבספרד. שבוע אחרי המבצע, ב-7 באוקטובר השתלטו טרוריסטים מחזית שחרור פלסטין על האוניה אקילה לאורו ורצחו אזרח ארצות הברית ממוצא יהודי. יומיים אחר כך, שוטר תוניסאי, אחיו של אחד ההרוגים בהפצצה, פתח באש בבית הכנסת אל-גריבה במהלך תפילה בשמחת תורה, והרג שלושה בני אדם. ב-27 בדצמבר באותה שנה, פעל ארגונו של אבו נידאל וביצע שתי התקפות טרור מתואמות בשדות התעופה של רומא ושל וינה. לטענת הארגון, היו פעולות אלו תגובה לתקיפה הישראלית על המפקדות בתוניסיה.
הסתייעות ביונתן פולארד

לאחר תפיסתו של הסוכן הישראלי יונתן פולארד בנובמבר 1985 הופיעו בתקשורת העולמית פרסומים מהם עלה כי ההתקפה הישראלית המדויקת התאפשרה הודות לתצלומי לוויין שהעביר פולארד לישראל לאחר שהתברר לו שתצלומים אלה לא הועברו על ידי ארצות הברית, זאת בניגוד להסכמי העברת מידע בין שתי המדינות שנחתם בשנת 1983. ידיעות אלה אומתו על ידי חברי כנסת ואישי ציבור שהיו מעורבים במבצע, ובהם דבריו של חבר הכנסת אליעזר (צ'יטה) כהן המופיעים בסרט (אורכב 12.10.2007 בארכיון Wayback Machine) שערך הוועד למען פולארד.
ראו גם

מבצע יד ארוכה – הפצצה ישראלית נגד מטרות ארגון הטרור השיעי אנצאר אללה ("החות'ים") בעיר הנמל אל-חודיידה שבתימן, שנערכה ביולי 2024, בתגובה למתקפת הכטב"ם על תל אביב. זו הייתה התקיפה השלישית המרוחקת ביותר של חיל האוויר הישראלי, לאחר מבצע רגל עץ  ואחרי "מבצע העיר  הלבנה".
מבצע ימי תשובה – הפצצה ישראלית נגד מטרות צבאיות באיראן שנערכה ב-26 באוקטובר 2024, בתגובה לירי 181 הטילים הבליסטים האיראנים אל עבר ישראל. התקיפה נערכה ממרחק של 1,600 ק״מ, וזו מהתקיפות הרחוקות שביצע חיל האוויר הישראלי.
לקריאה נוספת

מירב הלפרין, אהרון לפידות, חליפת לחץ - דפים בספר הטיסות של חיל האוויר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000, הפרק "1,200 מייל מהבית", עמ' 309–313
הערות שוליים

↑  בן כספית ואילן כפיר, "אהוד ברק: חייל מספר אחד",קוראים, 1998, עמוד 188.
↑  גל פרל פינקל, סקירת ספרות: סקירה למעגל השלישי, מרכז דדו, ‏ 19 בדצמבר 2021.
↑  זאב לכיש, 2,000 ק"מ מישראל: הרגל ארוכת הטווח של חיל האוויר, אתר ישראל דיפנס, 24 בנובמבר 2019
↑  רונן ברגמן, "מדינת ישראל תעשה הכל", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2009, עמודים 94-96.
↑  מיכל מרגלית ואיתמר אייכנר, הטרור היכה פעמיים: הבת נרצחה בפיגוע בתוניסיה, הנכד נרצח במרכול בפריז, באתר ynet, 12 בינואר 2015
↑  יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמוד 358.
מטוס בואינג 707 ("ראם") מתדלק מטוסי F-15 איגל
שער גיליון בטאון חיל האוויר המוקדש למבצע
גאווין ניוסם

גאווין כריסטופר ניוסם (באנגלית: Gavin Christopher Newsom; נולד ב-10 באוקטובר 1967) הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כמושל קליפורניה ה-40 מאז 7 בינואר 2019. קודם לכן כיהן כסגן מושל קליפורניה ה-49 תחת המושל ג'רי בראון (2011–2019) וכראש עיריית סן פרנסיסקו (2004–2011).
ביוגרפיה

ניוסם נולד בסן פרנסיסקו למשפחה ממוצא אירי, בן להורים שנחשבו לאליטה הכלכלית של סן פרנסיסקו, והוא בן דוד מדרגה שנייה של הזמרת ג'ואנה ניוסם. כשהיה בן שנתיים נפרדו הוריו, וניוסם גדל עם אחותו בבית אמו.
הוא בוגר תיכון רדווד שבמחוז מרין, צפונית למפרץ סן פרנסיסקו. לאחר מכן למד באוניברסיטת סנטה קלרה שבלב עמק הסיליקון.
בשנת 1991 עבד כשנה כעוזר של וולטר שורנשטיין (אנ'), איל הון מקומי, וגייס הכספים של המפלגה הדמוקרטית בסן פרנסיסקו. במהלך שנה זו הקים ניוסם את השותפות העסקית הראשונה שלו, כאשר פתח חנות יין בסן פרנסיסקו יחד עם בן משפחתו, גורדון גטי.
טרם התמנה למושל קליפורניה, הקים 11 עסקים, וב-10 מתוכם השקיע בן משפחתו, גורדון גטי.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

ניוסם החל את הקריירה הפוליטית שלו בעיריית סן פרנסיסקו, כאשר בשנת 1996 קיבל מראש העיר, וילי בראון (אנ'), תפקיד במחלקת החניה והתעבורה של העירייה. בשנת 1997 מונה על ידי בראון לחבר במועצה המפקחת של סן פרנסיסקו, והיה במינויו לחבר הצעיר ביותר בה.
בתפקידיו הציבוריים בשנים אלו זכה בהדרגה לבולטות ציבורית, ולקראת מסע הבחירות לראשות העיר שהתקיים בשנת 2003, פרסם הצהרת הון לתקשורת, והתבלט בכך שנקט עמדה נחרצת לגבי מצוקת מחוסרי הדיור בסן פרנסיסקו.
הוא ניצח בבחירות לראשות העיר והיה לראש העיר הצעיר ביותר זה מאה שנים. הוא החל את כהונתו כראש עיריית סן פרנסיסקו בשנת 2004, ובהמשך נבחר מחדש והמשיך בתפקיד עד שנת 2011.
בשנים 2010 ו-2014 נבחר ברציפות לכהן כסגן מושל קליפורניה תחת ג'רי בראון.
בפברואר 2015 הודיע כי הוא מתכוון לרוץ למשרת מושל קליפורניה בשנת 2018. מאחר שהמושל ג'רי בראון לא יכול היה להתמודד לכהונה שלישית, בשל חוק המגביל את כהונתו של מושל המדינה לשתי כהונות.
בבחירות 2018 נבחר ניוסם למושל קליפורניה, וב-7 בינואר 2019 נכנס לתפקידו.
תחת הנהגתו הפכה קליפורניה למדינה הראשונה בעולם שאוסרת מכירת מוצרי פרווה, והוא השעה את ההוצאות להורג במדינה עד לשנת 2023.
ביולי 2019 הכריז ניוסם על מצב חירום בעקבות רצף של שתי רעידות אדמה בקליפורניה. השנייה מהן הייתה מהעוצמתית ביותר שחווה האזור זה 20 שנים. רעידות האדמה גרמו לסדרת אסונות כגון שריפות, דליפות גז ועקורים.
במרץ 2020, עם התפרצות מגפת הקורונה, חתם ניוסם על צו המורה לתושבים להישאר בבתיהם בשל התפשטות נגיף הקורונה. ניוסם העריך שההתפשטות תכניס את המדינה למחסור של קרוב ל-20 אלף מיטות בבתי החולים בהשוואה לכמות שתוכל המדינה לספק. באפריל הצהיר כי הוא מאוכזב מהסיוע הרפואי הפדרלי, ובכוונתו להשתמש בכוח הקנייה של קליפורניה "כמדינת לאום" כדי לרכוש ציוד לבתי החולים שהממשלה הפדרלית לא הצליחה לספק, וייתכן גם שקליפורניה תוכל "לייצא חלק מהציוד למדינות הזקוקות לו".
ב-21 בפברואר 2020 הוגשה למזכיר המדינה של קליפורניה עצומה בדרישה לקיים הצבעה על הדחתו של ניוסם מכהונת המושל. בעצומה פורטו מספר טענות: העדפת מהגרים לא-חוקיים על פני אזרחי קליפורניה, מיסים גבוהים, שיעור חסרי בית גבוה, וכתוצאה מכל אלה – איכות חיים נמוכה. ההיענות לעצומה צברה תאוצה בעקבות ביקורת שנמתחה על טיפולו של ניוסם במגפת הקורונה, התמהמהות בהפצת חיסונים לכלל האזרחים, וכן הקשחת סגרים ועיכובים בהסרתם. ב-26 באפריל 2021 הושג מספר החתימות הדרוש לקיום הליך ההדחה. ההצבעה התקיימה ב-14 בספטמבר 2021, כ-67% מאזרחי קליפורניה הצביעו נגד ההדחה, וניוסם נשאר בתפקיד.
ניוסם הקים כוח משימה בשנת 2020 שהתמודד עם סוגיית פיצויי האפליה לאפרו-אמריקאים. הוא הוקם בעקבות הרצח של ג'ורג' פלויד.
בבחירות 2022, נבחר לכהונה שנייה כשהוא קיבל כמעט 60% מהקולות.
ב-20 באוקטובר 2023, שבועיים לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל, הגיע לישראל לביקור הזדהות ונפגש עם שר החוץ אלי כהן.
בשנת 2024 נכלל ברשימת טיים 100.
חיים אישיים

ניוסם הוא נוצרי קתולי. הוא סובל מדיסלקסיה. היה נשוי לאשת התקשורת קימברלי גוילפויל, ומ-2008 הוא נשוי לשחקנית ג'ניפר סייבל, ולהם ארבעה ילדים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  NEWSOM'S PORTFOLIO, SFgate
↑  "San Francisco Bay Guardian article, 2003". Sfbg.com. 26 בנובמבר 2003. נבדק ב-2010-11-07. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Newsom gets his political feet wet, sfgate
↑  Meet Gavin
↑  Gavin Newsom to open campaign account for governor in 2018, Sacbee
↑  קליפורניה היא המדינה הראשונה בעולם שאוסרת על מכירת מוצרי פרווה., באתר ערוץ 7, 12 באוקטובר 2019
↑  קליפורניה תקפיא את ההוצאות להורג, באתר ynet, 13 במרץ 2019
↑  רעידת אדמה עזה בקליפורניה, מבנים ניזוקו, באתר ynet, 6 ביולי 2019
↑  קליפורניה: המושל הורה לכ-40 מיליון תושבי המדינה להישאר בבתים, באתר ynet, 20 במרץ 2020
↑  Gavin Newsom Declares California a ‘Nation-State’, באתר בלומברג, ‏9 באפריל 2020 (באנגלית).
1 2  Martichoux, Alix (February 3, 2021). Why do people want to recall Gov. Gavin Newsom? We explain. abc7. Retrieved September 15, 2021.
↑  Koseff, Alexei (April 26, 2021). Newsom recall has enough signatures to make ballot, California says. San Francisco Chronicle. Retrieved September 15, 2021
↑  Bernstein, Sharon (September 15, 2021). Reuters. Retrieved September 15, 2021
↑   360 אלף דולר לאדם: קליפורניה בוחנת פיצויי אפליה לשחורים, באתר TheMarker‏, 7 במרץ 2023
↑  Gavin Newsom: The 100 Most Influential People of 2024, TIME, ‏2024-04-17 (באנגלית)
↑  GAVIN NEWSOM, אתר מדינת קליפורניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007350630105171  BIBSYS: 13012872  CiNii: DA1881743X  GND: 1190926091  ISNI: 0000 0000 5343 1577  LCCN: no2004122064  NDL: 001245190  SNAC: w65433zp  VIAF: 2190370   WorldCat (עם VIAF): 2190370 
ניוסם נואם באוניברסיטת סטנפורד, 2008
ישיבת בינות

תבנית:מוסד לימודי
ישיבת בינות היא ישיבת הסדר וישיבה גבוהה שהוקמה בשנת ה'תשס"ב (2002) בעיר רעננה. בראשות הישיבה עומד הרב חיים רטיג.
הייחודיות של הישיבה נובעת מכך שהתלמידים מגיעים מכל רחבי ארץ ישראל, בעלי מסגנונות שונים, דרכי חשיבה ודעות שונות. הישיבה מפעילה גם גרעין תורני בשם "בינות" המורכב מזוגות צעירים, ביניהם גם אברכי הישיבה.
שם הישיבה מכיל בקרבו שתי משמעויות המהוות את דרכה של הישיבה:
"בינה"- דעות רבות.
"בין"- דרך חדשה מרכזית בין דעות שונות.
היסטוריה

עד שנת התשס"ב ראש הישיבה, הרב חיים רטיג, התגורר ולימד בישיבת נהריה. בשנה זו הוא החליט לעבור לרעננה, ולהקים בה ישיבת הסדר.
על הסיבות להקמת הישיבה דווקא ברעננה, הסביר: "אני מאמין עד היום, שהדברים במדינה מוכרעים בין ראשון לציון לרעננה. הבנו שהמשימה הלאומית הדחופה זה מרכז הארץ... (ברעננה) יש ציבור דתי משמעותי שעובר תהליכים וגם ציבור חילוני חשוב...לא שיערנו כמה קשה זה עומד להיות. לא הייתה קבלת פנים מבינה. לאחר ההקמה הרב צפניה דרורי אמר לי: "לא האמנתי שזה יקרה", אבל האמנתי שזה חשוב ולא הרמתי ידיים. הייתה לי את ברכת הדרך של הרב מרדכי אליהו ועם זה באתי".
בשנה שבה הוקמה הישיבה, הוקמו שלוש ישיבות ציוניות נוספות, דבר שהביא למתיחת ביקורת קשה מצד הישיבות הוותיקות, שטענו שריבוי הישיבות גורם למיעוט בכמות התלמידים. לדוגמה: בישיבת שעלבים התחילו באותה שנה רק שלושה בחורים בשיעור א', וכן בישיבת הר עציון וישיבת מעלות חל פיחות בכמות התלמידים. הרב רטיג טען כנגדם שההפך הוא הנכון, ושבכמות הכוללת - ריבוי הישיבות גורם לריבוי בכמות הכללית של התלמידים במסגרת ה"הסדר". עוד ענה כי ריבוי המוסדות גורם לריבוי "מלחמתה של תורה" ולבירור האמת.
מסלולי הלימוד

בישיבה נהוגה שיטת הלימוד המסורתית. לימוד הגמרא בעיון מחולק לכמה קבוצות, על מנת שכל תלמיד יוכל למצוא את עצמו במסגרת הלימוד של הישיבה.
בנוסף, ישנו כולל לימודי הלכה לקראת סמיכה לרבנות בהובלת הרב אורי רדמן.
כמו כן, ישנה תוכנית לימודי הוראה בשיתוף מכללת מורשת יעקב שברחובות.
מיקום

בשנים הראשונות הישיבה שכנה בבית הכנסת "גן עלייה" - בית הכנסת של יצחק הוברמן. בשנת ה'תשס"ה עברה הישיבה לאולם בבית הספר "יבנה". בשנת ה'תש"ע עברה הישיבה למתחם ישיבת בני-עקיבא. בשנת ה'תשע"ח חזרה הישיבה לבית כנסת "גן עליה". בשנת ה'תשפ"ב עברה הישיבה למתחם חב"ד ברח' ברנר. בשנת ה'תשפ"ג עברה הישיבה למתחם ברחוב שברץ.
צוות > בהווה

ראש הישיבה, הרב חיים רטיג, בוגר ישיבת הכותל וישיבת ההסדר קריית שמונה
הרב ענניאל אהרון
הרב משה גולד
הרב שמחה הבר, בוגר ישיבת אור עציון וישיבת הר המור
ראש תוכנית ההלכה, הרב אורי רדמן, בוגר ישיבת הכותל
הרב אביחי ביגל, בוגר הישיבה
צוות > בעבר

הרב אורי שרקי
הרב ליאור אנגלמן
הרב בנימין טבדי
הרב דוד ניסני