stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כוח הפניקס

| --- | --- |

כוח הפניקס, כפי שנראה בחוברת X-Men Phoenix Endsong #1 ממרץ 2005, אמנות מאת גרג לאנד.
 סוג:  ישות קוסמית
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Uncanny X-Men #101 (אוקטובר 1976)
 יוצרים:  כריס קלרמונט דייב קוקראם
 מידע
 כינויים:  ג'ין גריי, רייצ'ל סאמרס, הופ סאמרס, נאמור, סייקלופס, קולוסוס, מג'יק, אמה פרוסט, מדלין פריור, קוקיות סטפורד, מיה לופז, הפניקס הלבנה, הפניקס האפל, הפניקס האפלה
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  אלמוות, שליטה בזמן, טלפורטציה, עיוות המציאות, שליטה באש, טלקינזיס, תעופה, טלפתיה, מניפולציית אנרגיה 
 
כוח הפניקס (באנגלית: Phoenix Force, גם "כוח עוף החול") הוא ישות קוסמית בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הישות הופיעה לראשונה בחוברת Uncanny X-Men #101 מאוקטובר 1976, ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר דייב קוקראם. הישות מתחברת לדמויות אחרות, ונקראת גם בשם פניקס.
כוח הפניקס הוא ההתגלמות האלמותית של כוחות החיים והתשוקה האוניברסליים. הישות נולדה בחלל שבין מצבי התודעה האנושית, והיא מכונה בשם "ילדת היקום". היא מהווה את צומת הדרכים של כל האנרגיה הקיימת ביקום, ומתקיימת בכל המציאויות של המולטי-יקום. היא שומרת על כוח הבריאה וכן גם על גביש מק'קראן העוצמתי.
כוח הפניקס מפורסם בשוק הקומיקס האמריקאי בשל תפקידו בקשת הסיפור "אקס-מן: סאגת הפניקס האפלה", ולרוב הוא מתקשר לדמותה של ג'ין גריי. דמותה של ג'ין גריי כפניקס האפלה מדורגת במקום התשיעי ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים לפי אתר IGN, ובמקום ה-38 ברשימת מאה הנבלים הגדולים בכל הזמנים לפי מגזין Wizard.
בין יתר הדמויות עימן התחבר הכוח נמנו הפנתר השחור, קפטן אמריקה, הענק הירוק, שאנג-צ'י, האביר השחור, ספיידרמן, דוקטור דום, רייצ'ל סאמרס, מדלין פריור, קוקיות סטפורד, הופ סאמרס, ולקיריה, ובעקבות אירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן" משנת 2012, גם סייקלופס, אמה פרוסט, נאמור, קולוסוס ומג'יק, הנקראים "חמשת הפניקסים". המארחת הנוכחית של כוח הפניקס היא מיה לופז.
הערות שוליים

↑  Top 100 Comic Book Villains of All Time: #9 - Dark Phoenix
↑  Wizard's Top 100 Greatest Villains of All Time
| אקס-מן |
| --- | --- | --- |
| גיבורי-על | אומגה סנטינל • אורורה • אייסמן • אינק • איש אקס • אליקסיר • אם • אנג'ל • אנול • ארמור • באנשי • בולט • בום-בום • בישופ • בלינג! • בלינק • בטסי בראדוק • ג'ובילי • ג'ין גריי • גמביט • דאזלר • דאסט • דרווין • דומינו • האבוק • האסק • הליון • המשוכפל • וולפסביין • וורפאת' • חיה • חפציבה • לונגשוט • מאגמה • מארוול גירל • מג'יק • דניאל מונסטאר • ליילה מילר • מסווה ופגיון • מרקורי • נורת'סטאר • נייטקרולר • הופ סאמרס • סאן-ספוט • סאנפייר • סברה • סורג' • סטורם • סטרונג גאי • סייג' • סייפר • סייקלופס • סיירין • פולאריס • פורג' • פיקסי • פנטומאקס • פרודיג'י • פרופסור אקס • אמה פרוסט • קיטי פרייד • פרנזי • צ'יימבר • קאנונבול • קארמה • קוואנון • קולוסוס • קוקיות סטפורד • קייבל • רוג • רוקסלייד • ריקטור • שאטרסטאר • ת'אנדרבירד |  |
| נבלי-על | אוולאנש • אומגה • אונסלוט • אפוקליפס • אקסודוס • באסטיון • בלה דונה בודרו • בלוב • ג'אגרנוט • דארק ביסט • הוד התפתחותו • ויד'ר • וולקן • טואד • לגיון • מאסטרמיינד • מגנטו • מימיק • מיסטיק • מיסטר סיניסטר • מכשפת השני • מלך הצללים • סאורון • סטרייף • סלנה • עזאזל • פיירו • מדלין פריור • טום קאסידי השחור • קוויקסילבר • קיווי בלאק • מיקאיל רספוטין • סבסטיאן שו |  |
| קבוצות גיבורי-על | אקס-מן החדשים (2004) • אקס-מן החדשים (2012) • אקס פורס • אקס פקטור • אקסקליבר • ג'נריישן אקס • המוטאנטים החדשים • אקס-טרמינייטורז |  |
| קבוצות נבלי-על | אחוות המוטאנטים • אקס-מן האפלים • הבוזזים • המטהרים • המשוטטים • השוליות • מועדון הלפייר • זקיפי הסנטינל • פלנקס • פרשי אפוקליפס |  |
| סיפורים ביקום אקס-מן | סאגת הפניקס האפלה • ימי עבר עתידי • האל אוהב, האדם הורג • טבח המוטאנטים • נפילת המוטאנטים • אג'נדת ההכחדה • שירת התליין • משיכות קטלניות • אמנת הפלנקס • עלייתו של אפוקליפס • עידן אפוקליפס • מבצע אפס סובלנות • התריסר • ערב ההשמדה • בית אם • עשירית • זן בסכנת הכחדה • תסביך משיח • אנו עומדים מופרדים • הייעוד הגלוי • מלחמת המשיח •  אוטופיה • אומת אקס • הביאה השנייה • פילוג • בריאה מחדש • אוונג'רס נגד אקס-מן • קרב האטום • מותו של וולברין • אוונג'רס ואקס-מן: הציר • מותו של אקס • הבלתי אנושיים נגד אקס-מן • המצוד אחר וולברין • אקס-מן: השמדה • שובו של וולברין • עידן איש האקס • בית אקס וכוחות אקס • אקס של חרבות • גאלת הלפייר • החיים והמיתות של וולברין • יום הדין • החטאים של סיניסטר |  |
| שונות | אדמנטיום • אימפריית השי'אר • החוק לרישום המוטאנטים • וירוס הירושה • כוח הפניקס • מוטאנטים • מורלוקים • משפחת סאמרס • נשק אקס • סטארג'אמרס |  |
| וולברין | ג'ון ריית' • לוגאן הזקן • לורה קיני • מאווריק (•) אומגה רד • גורגון • דאקן • הסמוראי הכסוף • ויילד צ'יילד • ליידי דת'סטרייק • סייברטות' |  |
| דדפול | אאוטלו • אלתיאה העיוורת • בוב, סוכן הידרה • ילדת הסנאי • סוכן אקס • סמור • קופיקאט (•) אג'קס • ברבור שחור |  |
| סרטי אקס-מן | אקס-מן • אקס-מן 2 • אקס-מן 3: המפלט האחרון • אקס-מן המקור: וולברין • אקס-מן: ההתחלה • וולברין • אקס-מן: העתיד שהיה • דדפול • אקס-מן: אפוקליפסה • לוגאן - וולברין • דדפול 2 • אקס-מן: הפניקס האפלה • המוטנטים החדשים |  |
| סדרות טלוויזיה | אקס-מן: סדרת האנימציה • אקס-מן: הדור הבא • וולברין והאקס-מן • לגיון • בעלי היכולות • אקס-מן 97 |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי מלזיה–נורווגיה

| יחסי מלזיה–נורווגיה |
| --- | --- |
מלזיה: נורווגיה


מלזיה: נורווגיה
שטח (בקילומטר רבוע)
329,847: 323,802
אוכלוסייה
35,663,114: 5,588,322
תמ"ג (במיליוני דולרים)
399,649: 485,513
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,206: 86,880
משטר
מונרכיה חוקתית: מונרכיה חוקתית פדרלית

היחסים שבין מלזיה לבין ממלכת נורווגיה הם יחסים טובים המתבטאים בתחומים רבים. מלזיה מחזיקה קונסוליה המייצגת אותה באוסלו בירת נורווגיה כאשר לנורווגיה יש שגרירות המייצגת אותה בקואלה לומפור.
יחסים כלכליים

שתי המדינות הן מדינות אשר קיימים בהן מרבצי נפט. עקב כך, תעשיית הנפט הפכה לנושא הכי חשוב ביחסים בין שתי המדינות. שתי המדינות גם משתפות פעולה בתעשיית החקלאות. נכון ל-2013 ישנן 50 חברות נורווגיות הרשומות במלזיה. בשנת 2006 הייצוא למלזיה מנורווגיה היה שווה 150 מיליון רינגיט מלזי כאשר הייבוא ממלזיה לנורווגיה היה שווה 338.7 מיליון רינגיט מלזי.
יחסים ביטחוניים

נורווגיה מרבה לספק למלזיה אמצעי ביטחון, נשק ושירותים צבאיים.
יעקב יער

| --- | --- |
יעקב יער במשרדו, 2012
יעקב יער במשרדו, 2012
 לידה:  1929 (בן 95 בערך) גרמניה
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 תקופת הפעילות:  מ-1953
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  שכונת המשתלה בתל אביב
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2007)  פרס א.מ.ת. (2014)  פרס רוקח (1979) 
 
יעקב יער (נולד ב-1929) הוא אדריכל ישראלי, חתן פרס ישראל לאדריכלות לשנת תשס"ז וחתן פרס א.מ.ת. לשנת 2014.
יעקב יער
ביוגרפיה

יער נולד במזרח גרמניה בשנת 1929, ובשנת 1935 עלה לארץ ישראל. לאחר לימודיו בגימנסיה העברית "הרצליה" התגייס למשטרת היישובים העבריים ולאחר קום המדינה המשיך לשרת בצה"ל. למד אדריכלות בטכניון שבחיפה בין השנים 1949–1953. במהלך לימודיו הכיר את אשתו אורה לבית גרסטנפלד, אותה נשא בשנת 1954. אורה הייתה אדריכלית בעצמה בת לאדריכל אברהם גרסטנפלד ואחות לאדריכל שמואל גירון. לזוג שני בנים ובת. באפריל 1999 התאלמן מאשתו, והוא מתגורר בתל אביב עם בת-זוגו רות ברמן, פרופסור אמריטה לבלשנות באוניברסיטת תל אביב, כלת פרס ישראל ופרס א.מ.ת. לבלשנות וחברת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
קריירה

בראשית דרכו המקצועית השתתף בצוותי תכנון אשר תכננו בין השאר את רובע האמנים ביפו העתיקה, לצד אדריכלים כדוגמת סעדיה מנדל, אליעזר פרנקל ויונה פיטלסון (שפרש בשלב מוקדם). על פרויקט זה אף זכה בפרס רוקח.
בהמשך, בשנת 1960 פתח משרד אדריכלים פרטי יחד עם אשתו אורה. משרד זה תכנן פרויקטים רבים ומרכזיים אשר זכו לא אחת בפרסים. המשרד פועל ביפו, ושותפים בו בנו ובתו של יער.
יער זכה בפרס רוקח ב-1967 על שימור מרכז יפו העתיקה וב-1980 זכה שוב בפרס זה על תכנון שכונת כפיר במזרח תל אביב, יחד עם אדריכל הנוף הלל עומר. בשנת 2014 זכה יער בפרס א.מ.ת בתחום האדריכלות (ביחד עם שלמה אהרונסון).
פועלו של יער מייצג במידה רבה את פניה המשתנים של האדריכלות הישראלית.
בשנת 2022 התראיין יער ל"ארכיון העתיד", מיזם תיעוד דור המייסדים של אנשי הרוח שהטביעו חותם משמעותי על התרבות הישראלית.
פעילות ציבורית

יער היה פעיל במשך שנים בגופים ציבוריים רבים. בין השאר היה חבר בוועד המנהל של הטכניון, פעיל במועצה לשימור אתרים וכן כיהן בין השנים 1981–1985 כיו"ר אגודת האדריכלים בישראל.
פרויקטים בולטים

בית משפחת ליפא יהלום, רמת גן, 1958–1959.
מסעדה בפארק לאומי גן השלושה (הסחנה), שנות ה-60.
שכונת נווה רסקו, רמת השרון
שכונת מגורים, גבעת המורה, עפולה, 1958–1961.
שכונת המגורים אלי כהן, כפר סבא, 1965–1966.
שכונת כפיר, תל אביב, שנות ה-70.
שכונה במעלה אדומים, שנות ה-80.
שכונת מגורים בפסגת זאב, שנות ה-80.
שכונת מגורים ברכס שועפט, ירושלים, שנות ה-90.
שכונות מגורים בראש העין, שנות ה-90.
תוכנית שימור יפו העתיקה ונמל יפו (בשיתוף צוות אדריכלים).
שכונת המשתלה, צפון תל אביב, שנות ה-90. תכנון עירוני לשכונה ותכנון חלק ניכר מבנייניה.
שער הטכניון, חיפה.
מכון י. סילבר להנדסה ביו-רפואית, הטכניון, חיפה.
מרכז קהילתי בגן יבנה.
שכונת מגורים במתחם השוק הסיטונאי, תל אביב.
תשעה מבני מגורים ברובע היהודי בירושלים, ובהם בית זיבנברג
הערות שוליים

↑  יעקב יער, באתר ארכיון העתיד, ‏נלקח ב-27 בספטמבר 2024
| זוכי פרס ישראל בתחומי האמנות החזותית |
| --- | --- | --- |
| פיסול | זאב בן-צבי (1953) • יצחק דנציגר (1968) • אריה ארוך (1971) • ראובן רובין (1973) • דני קרוון (1977) • בתיה לישנסקי, יחיאל שמי (1986) • מנשה קדישמן (1995) • יגאל תומרקין (2004) • מיכה אולמן (2008) |  |
| ציור | יוסף זריצקי (1959) • מרדכי ארדון (1963) • מרסל ינקו (1967) • יוסל ברגנר, אנה טיכו, פנחס ליטבינובסקי (1980) • יחזקאל שטרייכמן (1990) • לאה ניקל (1995) • משה קופפרמן (2000) • פנחס כהן גן (2008) |  |
| ציור ופיסול | זהרה שץ • (1955) בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1958) • מיכאל גרוס (2000) |  |
| אדריכלות | דב כרמי (1957) • אריה שרון (1962) • דורה גד, אלפרד מנספלד (1966) • בנימין אידלסון (1968) • יעקב רכטר (1972) • אריה אלחנני (1973) • אברהם יסקי (1982) • דוד רזניק (1995) • ליפא יהלום, דן צור (1998) • רם כרמי (2002) • יעקב יער, עדה כרמי-מלמד (2007) • אדם מזור (אדריכלות ועיצוב; 2013) |  |
| עיצוב | יונה פישר, אלישבע כהן (1977) • דן ריזינגר (1998) • דוד טרטקובר (2001) • ירום ורדימון (2007) |  |
| תולדות האמנות | בצלאל נרקיס (1999) • זיוה עמישי-מייזלש (2004) |  |
| צילום | דוד רובינגר (תקשורת; 1997) • מיכה בר-עם (2000) • אלכס ליבק (2005) • פטר מירום (2010) |  |
| אמנות פלסטית | יעקב דורצ'ין (2011) • מיכל נאמן (2014) • שרה ברייטברג-סמל (2020) • מיכל רובנר (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 281041 
הגן המרכזי בשכונת המשתלה
כוח הסלעים

| כוח הסלעים |
| --- | --- |
 כוח הסלעים
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי קמטן
משפחה:: כוחיים
סוג:: כוח
מין:: כוח הסלעים
שם מדעי
 Varanus albigularis ‏דודין, 1802

כוח הסלעים או כוח לבן גרון (שם מדעי: Varanus albigularis) הוא מין של לטאת כוח גדולה החיה באפריקה שמדרום לסהרה.
מאפיינים

הכוח נתגלה ב-1802 על ידי החוקר פרנסואה דאודין (François Marie Daudin‏; 1776 – 1803), ונחשב לתת-מין של כוח הסוואנה, אך הוגדר מחדש כמין נפרד עקב הבדלים מורפולוגיים.
כוח זה הוא הכוח הכבד ביותר ביבשת אפריקה, והשני באורכו לאחר כוח הנילוס. הוא מגיע לאורך 0.85–1.5 מטרים והזנב מגיע לאותו אורך כמו הגוף. הוא מגיע למשקל 6–8 ק"ג בזכרים ו-3.2–5 ק"ג בנקבות. נתפסו אף פרטים באורך של 2 מטרים ומשקל של 17 ק"ג. צורת ראשו מעוגלת יותר מזו של קרוביו, והוא בעל לסת ענקית עם שיניים חדות ומעוקלות ובה לשון מפוצלת גדולה המרחרחת את האוויר. הרגליים והצוואר קצרים והזנב ארוך. צבע הקשקשים הוא אפור-חום עם פסים צהובים על הגב. כוח זה גם ידוע כטפסן טוב על סלעים ומכאן שמו, אף שהוא אינו חי באזורים הרריים.
כוח זה הוא טורף פעיל החי בערבות אפריקה הטרופית, סוואנות וביצות, אך לא במדבריות או יערות סבוכים. הוא מצוי ממזרח, מערב ומרכז אפריקה עד לקצה דרום אפריקה. הוא פעיל יום וניזון מכל יצור קטן יותר שהוא תופס כולל לטאות קטנות, נחשים, כולל נחשים ארסיים ונחשי חנק קטנים, יונקים ועופות קטנים ואף דגים. הוא אוכל גם נבלות ואינו בוחל בקניבליזם.
תת-מינים

V. a. albigularis
V. a. angolensis
V. a. microstictus
V. a. ionidesi
הערות שוליים

↑  כוח הסלעים באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים ובנושא אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כנסיית פטרוס ופאולוס הקדושים (אוסטנדה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה
 על שם:  Feast of Saints Peter and Paul 
 כתובת:  Ostend 
 מיקום:  אוסטנדה
 מדינה:  בלגיה בלגיה
 זרם:  נצרות קתולית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1899–1908 (כ־9 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1908 
 אדריכל:  Louis Delacenserie 
 סגנון אדריכלי:  התחייה הגותית
 מידות
 גובה:  72 מטר
 קואורדינטות:  51°13′47″N 2°55′18″E﻿ / ﻿51.229722°N 2.921667°E﻿ / 51.229722; 2.921667
 he
 
כנסיית פטרוס ופאולוס הקדושים (Sint-Petrus-en-Pauluskerk) היא כנסייה נאו-גותית באוסטנדה, בלגיה.
הכנסייה בנויה על חורבות כנסייה שנשרפה כמעט כליל באש. לאופולד השני, מלך הבלגים יזם בהתלהבות רבה תוכניות להקמת כנסייה חדשה ומפוארת יותר. הבנייה החלה ב-1899 והושלמה ב-31 באוגוסט 1908 בידי ואפלארט, הבישוף של ברוז'. הכנסייה נחנכה ב-4 בספטמבר 1905 בנוכחות המלך לאופולד ה-2 ואנשים חשובים נוספים. חלונות הויטראז' שלה נהרסו במלחמות העולם והוחלפו בחלונות מאת מיכאל מרטנס.
הכנסייה בנויה בסגנון התחייה הגותית על פי תכנוניו של האדריכל לואי דה לה סנזרי (Louis de la Censerie) ומתבססת על קתדרלת קלן ועל הווטיפקירכה בווינה. גובה צריחי הכנסייה הוא 72 מטר, אורכה 70 מטר ורוחבה 30 מטר.
הצריחים וחלון הרוזטה
החזית המערבית
החזית המערבית
פנים הכנסייה
החזית המערבית
הספינה הראשית
החלק המזרחי של הכנסייה, מבט מצפון
גרגויל על אחד המגדלים בכנסייה
יחסי מלזיה–סוריה

| יחסי מלזיה–סוריה |
| --- | --- |
מלזיה: סוריה


מלזיה: סוריה
שטח (בקילומטר רבוע)
329,847: 187,437
אוכלוסייה
35,663,114: 24,908,268
תמ"ג (במיליוני דולרים)
399,649: 8,980
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,206: 361
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה

יחסי מלזיה–סוריה הם יחסי החוץ בין מלזיה לסוריה.
היסטוריה

הפדרציה של מלאיה וסוריה כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1958. סוריה הקימה את שגרירותה בקואלה לומפור בשנת 2001, ואילו שגרירות מלזיה בדמשק הוקמה בשנת 2002. הנשיא בשאר אל-אסד ביקר במלזיה בשנת 2003, ואילו יאנג די-פרטואן אגונג סיראג'ודין, הראג'ה של פרליס ביקר באותה שנה בסוריה.
בשנת 2005 היחסים בין סוריה למערב נחלשו לאחר שספגה שורה של סנקציות כלכליות ופוליטיות, כמו ארצות הברית שהחזירה את שגרירה מדמשק. על כך סוריה הגיבה בהתמקדות מוגברת בפיתוח קשרים הן עם בעלות בריתה הקיימות איראן ורוסיה, והן עם מדינות המזרח, במיוחד סין, הודו ומלזיה. בתור מדינה שרוב האוכלוסייה בה היא מוסלמית, מלזיה נהנתה במיוחד ממאמצים אלו. כמה אליטות סוריות החלו לשלוח את ילדיהן ללמוד אנגלית במלזיה, ולא ביעדים מסורתיים במערב. בעוד היחסים בין סוריה למערב השתפרו באופן חלקי החל משנת 2006, ובמיוחד לאחר כניסתו של הנשיא ברק אובמה לתפקיד בשנת 2009, סוריה המשיכה בפיתוח הקשרים עם מלזיה. המאמצים להגביר את הסחר בין שתי המדינות כללו ביקור של ראש ממשלת מלזיה, עבדאללה בדאווי, בסוריה בשנת 2007, וחתימה על מספר הסכמים בשנת 2009 הנוגעים לטיסה אווירית ולעסקים קטנים ובינוניים. המועצה העסקית הסורית-מלזית הוקמה בפברואר 2011 כדי לסייע בהמשך פיתוח הסחר בין שתי המדינות, חודש בלבד לפני תחילת מלחמת האזרחים בסוריה.
פליטים סורים במלזיה

באוקטובר 2015 הודיע ראש ממשלת מלזיה, נג'יב רזאק, כי לפחות 3,000 פליטים סורים יושבו מחדש במדינה, כאשר מלזיה תהפוך לאחת ממדינות הרוב המוסלמי הראשונה שמציעה הצעה זו. נג'יב הצהיר כי מדינות מוסלמיות אחראיות בחלקן להבטיח את רווחתם של הסורים הגולים שנמלטים מארצם בכמות עצומה, מה שגרם ללחצים חברתיים וכלכליים באירופה, במהלך משבר המהגרים. חבורת הפליטים הראשונה הגיעה לנמל התעופה הבינלאומי קואלה לומפור ב-11 בדצמבר 2015 בטיסה שהגיעה מאיסטנבול, טורקיה. המנה השנייה של 68 פליטים סורים הגיעה לבסיס חיל האוויר סובנג (מחוץ לקואלה לומפור) מביירות, לבנון במאי 2016.
יחסי מלזיה–סיישל

| יחסי מלזיה–סיישל |
| --- | --- |
מלזיה: סיישל


מלזיה: סיישל
שטח (בקילומטר רבוע)
329,847: 455
אוכלוסייה
35,663,114: 131,009
תמ"ג (במיליוני דולרים)
399,649: 2,141
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,206: 16,346
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה

יחסי מלזיה–סיישל הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין מלזיה לסיישל. לאיי סיישל הייתה נציבות עליונה בסובנג ג'איה, אך מאוחר יותר היא נסגרה והוחלפה בקונסוליית כבוד.
היסטוריה

ניתן לאתר את ההיסטוריה של המלזים באיי סיישל בתקופה הקולוניאלית הבריטית, כאשר קבוצה של לוחמים מלאים מפרק יחד עם הסולטאן שלהם, עבדאללה מוחמד שאה השני, גורשו לאי בשנת 1877 לאחר שלכאורה היו מעורבים בניסיון התנקשות מוצלח בג'יימס בירץ'.
יחסים כלכליים

בשנת 1986, איי סיישל ייבאו ישירות מוצרים מלזיים בשווי 600,000 דולר, אך רכשו בשווי 7 מיליון דולר באמצעות סחר עקיף עם סינגפור, ולכן המדינה חיפשה סחר ישיר עם מלזיה כדי להשיג מוצרים מלזים מבלי להשתמש בנמלי סינגפור. בשנת 1988 נחתם הסכם לקידום שיתוף פעולה בתחומי התרבות, החינוך, הספורט וההסברה. היצוא העיקרי של מלזיה לאיי סיישל הוא מוצרי עץ והיא ידועה כאחד הספקים העיקריים של חומרי גלם לאיים ואילו איי סיישל מייצאת בעיקר שימורים של טונה ודגים למלזיה. כמה חברות מלזיות השקיעו באי כמו קבוצת Berjaya שהחזיקה בשני מלונות ו-Promet Bhd. בפרויקט פיתוח נכסים הכולל משרדי חנויות, מתחם מסחר ובלוק משרדים. איי סיישל הודיעה על רצונה לשלוח את הסטודנטים שלה ללמוד במלזיה והזמינה משקיעים מלזים נוספים להשקיע במדינה. בשנת 2014, מלזיה הייתה אחת משותפות הסחר עבור סיישל להישאר בתעשיית התיירות. שתי הממשלות חתמו על הסכם לסילוק חובות, ואנשי סיישל המבקרים במלזיה אינם נדרשים לשאת את הויזה שלהם עד 30 יום.
כנסיית השילוש הקדוש (אנטארקטיקה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה מלכיתית יוונית-קתולית 
 על שם:  השילוש הקדוש 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 הקמה ובנייה
 חומרי בנייה:  עץ 
 קואורדינטות:  62°11′47″S 58°57′35″W﻿ / ﻿62.196369444444°S 58.959769444444°W﻿ / -62.196369444444; -58.959769444444
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהכנסיית השילוש הקדוש(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהכנסיית השילוש הקדוש(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכנסיית השילוש הקדוש(למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכנסיית השילוש הקדוש
 
מראה פנים הכנסייה, 2005
כנסיית השילוש הקדוש (ברוסית: Церковь Святой Троицы) היא כנסייה אורתודוקסית קטנה, הממוקמת בסמוך לתחנת המחקר הרוסית בלינגסהאוזן (Bellingshausen) באי המלך ג'ורג', אחד מאיי שטלנד הדרומיים הסמוכים לאנטארקטיקה. היא אחת משמונה כנסיות הממוקמות באנטארקטיקה.
היסטוריה

היוזמה להקמת הכנסייה באה לעולם בשנות התשעים על ידי הארגון הרוסי Temple for Antarctica ‏(Храм – Антарктиде) ומומנה מכספי תרומות שנאספו מרחבי רוסיה. בתחרות לתכנון הכנסייה זכו האדריכלים אניסיפירוב, ריבאק ושמידט (P.I. Anisifirov, S.G. Rybak, A.B. Schmidt) מהעיר ברנאול. הכנסייה תוכננה כמבנה בגובה של 15 מטר המעוצב בסגנון רוסי מסורתי ובה מקום לשלושים מתפללים. היא נבנתה ברוסיה מעץ אורן סיבירי ולאחר מכן פורקה והובלה באונייה מקלינינגרד לאי המלך ג'ורג', שם נבנתה בנקודה גבוהה ליד חוף הים על ידי אנשי צוות תחנת המחקר בלינגסהאוזן. האיקונוסטאזיס של הכנסייה עוטרה על ידי ציירים מהעיר פאלק (Palekh). הכנסייה נחנכה ב-15 בפברואר 2004 על ידי בישוף העיר סרגייב פוסד (Sergiyev Posad) הסמוכה למוסקבה ואב המנזר לאוורת השילוש-סרגייב השוכן באותה העיר.
בכנסייה מוצבים בכל עת כומר אחד או שניים מלאוורת השילוש-סרגייב, אשר התנדבו לשרת באנטארקטיקה ומוחלפים בתפקידם מדי שנה. הכמרים מעניקים שירותי דת לצוות תחנת המחקר הרוסית, לאנשי צוות של תחנות מחקר אחרות באנטארקטיקה ולתיירים. לטובת המבקרים מאמריקה הלטינית נערכים בכנסייה מעת לעת טקסים בספרדית. בעת שאינם עסוקים בעבודתם בכנסייה מסייעים הכמרים באחזקת תחנת המחקר הרוסית.
בינואר 2007 נערכה בכנסייה חתונה. בשנת 2016 ביקר בכנסייה הפטריארך קיריל הראשון של מוסקבה, ראש הכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
כנסיית אולם

ערך זה עוסק בכנסייה שכל אגפיה שווי גובה.. אם התכוונתם לכנסייה גותית בעיר אולם, ראו .
St. Wolfgangskirche, Schneeberg
Stadtkirche, Bad Hersfeld
כנסיית אולָם היא כנסייה שכל ספינותיה או אגפיה (הספינה הראשית (אולם התווך) והספינות המשניות (הסיטראות)) הן שוות גובה, ולעיתים מאוחדות תחת גג אחד. המונח נטבע לראשונה באמצע המאה ה-19 בידי חוקר תולדות האמנות וילהלם ליבקה.
בניגוד לבזיליקה המסורתית, בה הספינות המשניות נמוכות מהספינה הראשית, ובכך מתאפשרת חדירת אור מחלונות קומת התאורה, התאורה בכנסיית אולם היא מהחלונות הצידיים של הספינות המשניות, שגובהן בדרך כלל הוא כגובה הקיר.
לתכנון של כנסיית האולם יש היסטוריה ארוכה, ודוגמה מוקדשת היא קפלת ברתולמאוס (Bartholomäuskapelle) של הבישוף של מיינוורק, שנחנכה בסביבות 1017. עם זאת כנסיות האולם הגיעו לשיאן רק באדריכלות הגותית המאוחרת, בעיקר בגרמניה (ובסגנון הזונדרגותיק) באזור וסטפאליה. סגנון זה זכה לעדנה גם באנז'ו שבצפון צרפת, למשל בקתדרלת פואטייה), ובמקומות אחרים, תכנון כנסיות האולם אומץ בהיקף קטן יותר, כמו בכנסיית טמפל בלונדון.
מספר כנסיות של התחייה הגותית מחקות את תכנון כנסיית האולם, בעיקר אלה העוקבות אחרי תקדימים גרמניים באדריכלות. דוגמה לכנסיית אולם נאו-גותית היא כנסיית סנט פרנציס סיילס בסנט לואיס מיזורי, שתוכננה בידי ויקטור קלותו והושלמה ב-1908.
מונח אחר לגמרי, אך בעל שם זהה, מהמאה ה-20, משמש לתיאור מבנה רב-שימושי עם כיסאות הניתנים להזזה במקום ספסלים, ואזור מזרחי שניתן להסתרה במסך, ובכך להפוך את הכנסייה לאולם ומרכז קהילתי. מבנים כאלה היו פופולריים במרכזי הערים בבריטניה החל משנות ה-60 של המאה ה-20.
הערות שוליים

↑  Wilhelm Lübke Die mittelalterliche Kunst in Westfalen (1853)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566210905171  GND: 4137658-4  LCCN: sh99001984 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כנסיות ובנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי בהוטן–הודו

| יחסי בהוטן–הודו |
| --- | --- |
בהוטן: הודו


בהוטן: הודו
שטח (בקילומטר רבוע)
38,394: 3,287,263
אוכלוסייה
792,821: 1,454,183,987
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,898: 3,549,919
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,656: 2,441
משטר
מונרכיה: רפובליקה סוציאליסטית פדרלית

היחסים הדו צדדיים בין ממלכת בהוטן לבין הרפובליקה של הודו היו קרובים בעבר. מאז שקיבלה עצמאות בשנת 1947, הודו ירשה את רמת הסוזרניות מעל בהוטן מהאימפריה הבריטית. למרות שהרבה השתנה מאז, הודו ממשיכה להשפיע על מדיניות החוץ, ההגנה והסחר של בהוטן. אורך הגבול המדיני בין המדינות הוא 605 ק"מ.
הודו היא השותפה העיקרית של בהוטן בכלכלה, פוליטיקה וחילופי תרבות. הודו אחראית לרוב המכריע של פעולות סחר חוץ של בהוטן. תושבי הודו יכולים לבקר בבהוטן כמעט ללא מגבלות, וזה הרבה יותר קשה לתושבי מדינות אחרות. בהוטנים מבקרים לעיתים קרובות בהודו לצורך לימודים, טיפול, עלייה לרגל, עסקים. בהוטנים רבים סיימו את לימודיהם באוניברסיטאות הודיות. הודו תומכת בבהוטן מבחינה צבאית.
במקביל, בהוטן מתייחסת להודו בזהירות מסוימת, מחשש לריבונותה וזהותה התרבותית.
היסטוריה

במשך מרבית תולדותיה נותרה בהוטן במדיניות מבודדת, נותרה מחוץ לארגונים בינלאומיים וקיימה יחסים דו-צדדיים עם כמות ספורה של מדינות. בשנת 1865 נחתם הסכם הידידות הראשון בין בהוטן להודו הבריטית. כאשר הפכה בהוטן למלוכה, הודו הבריטית הייתה המדינה הראשונה שהכירה בה, ובשנת 1910 עודכן האמנה. בהוטן הייתה מהראשונים שהכירו בעצמאות הודו בשנת 1947, ונוצרו יחסים קרובים בין המדינות, שהתעצמו לאחר סיפוחה של טיבט על ידי סין בשנת 1950 וסכסוכי הגבול שלה עם בהוטן והודו. הודו היא השותפה המסחרית הגדולה ביותר של בהוטן, והיא מהווה 98% מהיצוא ו-90% מייבוא בהוטן.
היסטוריה > אמנת 1949

ב-8 באוגוסט 1949 חתמו בהוטן והודו על חוזה ידידות הקורא לשלום בין שתי המדינות ואי התערבות בענייניהם הפנימיים. עם זאת, בהוטן הסכים לתת "מנהיגות" למדיניות החוץ שלה בידי הודו, ושתי המדינות הסכימו על שיתוף פעולה הדוק בתחום מדיניות החוץ וההגנה. הסכמי סחר והסגרה חופשיים נחתמו אף הם.
כיבוש טיבט על ידי סין הקומוניסטית קירב את המדינות אף יותר. בשנת 1958 ביקר ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו בבהוטן ואישר מחדש את תמיכת הודו בעצמאותה של בהוטן, ואז הצהיר בפרלמנט ההודי כי כל תוקפנות נגד בהוטן תחשב כתוקפנות נגד הודו. הודו העניקה עזרה כלכלית וצבאית לבהוטן, שהתחילה בתוכנית מודרניזציה לחיזוק ביטחונה. למרות שהודו אישרה שוב ושוב את תמיכתה הצבאית בבהוטן, זו האחרונה הביעה דאגה מיכולתה של הודו להגן על בהוטן מסין, תוך כדי מלחמה עם פקיסטן.
הצבא ההודי מיוצג בבהוטן על ידי בסיס צבאי בהא ועל ידי כמה משימות. מאז 1962, IMTRAT - הארגון הצבאי ההודי (Indian Military Training Team), שבסיסה בהא, פועלת בבהוטן.
למרות היחסים הטובים, הודו ובהוטן לא השלימו את תיחום הגבול עד לתקופות 1973–1984. המשא ומתן עזר לפתור את ההבדלים בכללותם, למעט כמה קטעים קטנים, כולל באזור שבין שרפנג לגלפה ובגבול המזרחי עם הודו בארונאצ'ל פרדש.
היסטוריה > מרחק מהודו

למרות היחסים הקרובים והידידותיים, ממשלת בהוטן הודיעה על הצורך לתקן חלק מהאמנה כדי לחזק את ריבונותה של בהוטן. בהוטן החלה לכונן בהדרגה יחסים עצמאיים בעניינים בינלאומיים, הצטרפה לאומות המאוחדות בשנת 1971, הכירה בעצמאות בנגלדש וחתמה על הסכם סחר חדש בשנת 1972, שקבע את הפטור של סחורות בהוטן מחובות יצוא בעת הייצוא למדינות שלישיות. בשנים 2003–2004 ביצע צבא בהוטן מבצעים נגד מורדים הודים מהעיר אסאם אשר להם היו בסיסים בבהוטן והשתמשו בהם לארגון התקפות אדמות הודיות.
היסטוריה > אמנת 2007

בהוטן והודו שינו את חוזה 1949 וחתמו על חוזה ידידות חדש בשנת 2007. האמנה החדשה הסירה את ההוראות כי הודו הובילה בעבר את מדיניות החוץ של בהוטן, ובהוטן כבר לא נדרשת להסכמת הודו לייבא נשק. בשנת 2008 ביקר ראש ממשלת מאנמוהאן סינג בבהוטן והביע תמיכה איתנה במהפך הדמוקרטי הבהוטני. הודו גם הסכימה לייבא לפחות 5,000 מגה וואט חשמל מבהוטן עד 2020.
ראו גם

גבול בהוטן–הודו