stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דין שניידר
הערות שוליים

↑  Lopez, Elena Martin (2019-03-31). "Las personas protegen lo que aman". Las Provincias (בספרדית). אורכב מ-המקור ב-2019-04-01. נבדק ב-2019-07-10.
↑  Pelerin, Juliette (2019-08-30). "Dean Schneider, rencontre avec l'homme qui danse avec les lions". Paris Match (בצרפתית). נבדק ב-2020-04-21.
↑  De Santi, Katja Fischer (2019-03-28). "Dean Schneider, der Schweizer Instagram-Star, der mit Löwen kuschelt". Aargauer Zeitung (בגרמנית (שוויץ)). נבדק ב-2019-07-10.
↑  Krähenbühl, D. (2018-12-10). "Schweizer Löwenflüsterer wird zum Instagram-Star". 20 Minuten (בגרמנית). נבדק ב-2019-07-10.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דין שניידר".
דינאין

| --- | --- |

קומפלקס דינאין
 שיוך:  ATPase, איזומראז, microtubule-associated proteins, motor protein, microtubule motor 
 מזהים
 טרמינולוגיה היסטולוגיקה:  H1.00.01.1.01025 
 FMA:  62228 
 קוד MeSH:  D08.811.277.040.013.500.063 
 מזהה MeSH:  D004398 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0013352 
 
דינאינים הם משפחה של חלבונים מוטוריים בתא הנעים לאורך סיבי מיקרוטובולים ותנועתם דורשת אנרגיה המתקבלת באמצעות הידרוליזה של מולקולת ATP. תנועה זו היא מרכיב במספר תהליכים תאיים, לרבות שינוע מטען בתא והנעה של שוטונים וריסונים. הדינאינים שתפקידם לשנע מטען בתא נקראים דינאינים ציטופלזמתיים והדינאינים שתפקידם בהנעה של שוטונים וריסונים נקראים דינאינים אקסונמיים.
בניגוד למולקולות קטנות כמו גזים וגלוקוז הנעים בתא בפעפוע, מולקולות גדולות, בועיות, ואברונים אינם יכולים לנוע בפעפוע. לצורך כך, הם נקשרים לזנב החלבונים המוטוריים, במקרה זה דינאין ציטופלזמתי, אשר נע על גבי המיקרוטובולים. בכל צעד של הדינאין על המיקרוטובול נצרכת האנרגיה המתקבלת מהידרוליזה של מולקולת ATP אחת. הדינאינים נעים רק בכיוון אחד, רובם מקצה הפלוס לקצה המינוס, כלומר מאזור קרום התא לכיוון הגרעין, וזאת בשל הקוטביות של מולקולת המיקרוטובול.
הדינאינים האקסונמיים משתמשים באותו מנגנון תנועה על גבי המיקרוטובולים, אך הם אינם משנעים מטען. תנועתם על גבי המיקרוטובולים באקסונמה גורמת לכיפוף האקסונמה, דבר שמוביל לתנועת הריסון או השוטון כולו לכיוון אחד במעין חבטה.
ראו גם

קינזין
דברים שאמרנו

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אילן ואילנית
 מתוך האלבום ישראל שלי חוגגת
 יצא לאור:  1973
 שפה:  עברית 
 אורך:  4:03
 חברת תקליטים:  התקליט חיפה
 כתיבה:  גלעד בן שך
 לחן:  נתן כהן
 הפקה:  אילן מוכיח
 
דברים שאמרנו הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי הישראלי אילן ואילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1973 חברת התקליטים התקליט חיפה, והוא נכלל כרצועה השמינית באלבומו השמיני של הצמד, ישראל שלי חוגגת.
על השיר

"דברים שאמרנו" נכתב והולחן על ידי גלעד בן שך ונתן כהן, והופק על ידי אילן מוכיח. ב-5 במרץ 1973 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של קול ישראל במקום ה-16. הוא המשיך לצעוד בדירוג שישה שבועות רצופים עד שב-9 באפריל התמקם במקום החמישי, ורשם את המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע. ב-28 במאי, לאחר עשרה שבועות צעידה רצופה, יצא מהדירוג השבועי.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | קול ישראל | 5 |  |
הערות שוליים

↑  המצעד השבועי של קול ישראל מתאריך 5 במרץ 1973. פזמונט
↑  המצעד השבועי של קול ישראל מתאריך 9 באפריל 1973. פזמונט
↑  המצעד השבועי של קול ישראל מתאריך 28 במאי 1973. פזמונט
| אילן ואילנית |
| --- | --- | --- |
אילן • אילנית
| אלבומי אולפן | אילן ואילנית (1967) • סביב לעולם • יחד לתמיד • אילן ואילנית (1970) • שוב אתכם • Folksongs Der Welt • ישראל שלי חוגגת |  |
| מיני-אלבומים | 4 שירים חדשים להנאתכם • בשנה הבאה • בוא ונשתגע בחולות |  |
| אלבומי אוסף | Songs from Israel • כמו פעם |  |
| סינגלים עבריים | "בעקבותייך" • "כבר אחרי חצות" • "נומה נומה" • "יחד לתמיד" • "סיגליות" • "מעבר להרים" • "בשנה הבאה" • "חמסין בגן חיות" • "עכשיו עכשיו" • "בין שני לבבות" • "רינגולי" • "ושוב אתכם" • "חופשי ומאושר" • "יחזקאל" • "ישראל שלי חוגגת" • "אדון אבוקדו וגברת אבוקדה" • "למה למה" • "דברים שאמרנו" • "גוליבר" |  |
| סינגלים לועזיים | "Sweet Malaika" • "Bang Bang" |  |
דה לה רו

| --- | --- |


אתר המפעל שבבעלות קבוצת דה לה רו, המדפיס את השטרות של בנק אוף אנגלנד
 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בלונדון (1947–DLAR) 
 מייסדים:  תומאס דה לה רו 
 תקופת הפעילות:  1821–הווה (כ־203 שנים) 
 מיקום המטה:  בייסינגסטוק 
 ענפי תעשייה:  דפוס, עקיבות, דיו, תעשיית נייר ודפוס 
 מוצרים עיקריים:  שטר כסף, בול הכנסה, דרכון, בול דואר 
 הכנסות:  371,000,000 לירה שטרלינג (נכון ל־פברואר 2022) 
 עובדים:  2,311 (נכון ל־פברואר 2022) 
  
 www.delarue.com
 
בול הדואר שהודפס עבור משרד הדואר של הקונפדרציה, עם דיוקנו של ג'פרסון דייוויס
שטר לירה ישראלית אחת, סדרת בנק לאומי, 1952, בהפקת 'תומאס דה לה רו'
דה לה רו היא חברה בריטית שמרכזה בבייסינגסטוק, שבדרום המפשייר ועוסקת בייצור נייר מאובטח, הדפסה בטכנולוגיות מתקדמות, הפקה ויצירה של מסמכים מוגנים מפני זיוף, כולל שטרות כסף, סימני מים ועוד. בשנת 1952 הדפיסה החברה את הגרסה הראשונה של שטרי הלירה הישראלית, שהוזמנו על ידי מחלקת ההוצאה של בנק לאומי. החברה רשומה בבורסה לניירות ערך בלונדון.
היסטוריה > במאה ה-19

החברה הוקמה בלונדון בשנת 1821 על ידי תומאס דה לה רו, כעסק לממכר כלי כתיבה ומדפסות. תומאס שכבר היה בעל ניסיון בעסקי דפוס, עת בשנת 1813 הוציא לאור בגרנזי את השבועון 'לה מירור פוליטיק' הצליח בשנת 1831 לקבל צו מלכותי, מהמלך ויליאם הרביעי, המתיר לו לייצר קלפי משחק שיוצרו בטכניקה חדישה. ובשנת 1860 הקים מחלקה מיוחדת להדפסת שטרי כסף.
בשנת 1838, לרגל הכתרת המלכה ויקטוריה, הדפיס תומאס דה לה רו מהדורת זהב של העיתון "סאן" הלונדוני.
בשנת 1846 בנו של תומאס, האסטרונום והכימאי וורן דה לה רו, המציא מכונה לקיפול מעטפות, שהייתה מסוגלת לייצר 2,700 מעטפות בשעה. המכונה הוצגה בתערוכות בלונדון פריז וניו יורק, ולאחר מכן שימשה את החברה. בשנת 1853 החל בהדפסת בולי הכנסה, שנועדו למס הכנסה של אנגליה, והיו הבולים המחוררים הראשונים. בשנת 1855 זכה דה לה רו במכרזים, וחתם על חוזים להספקת בולים לחברות הדואר של הודו, כף התקווה הטובה, מאוריציוס, טרינידד, אוסטרליה המערבית, ציילון, סנט הלנה, איי בהאמה, וסנט לוסיה.
בשנת 1860 הדפיס דה לה רו את שטרי הכסף הראשונים שלו, היו אלו שטרות של מאוריציוס.
בשנת 1862 הזמין משרד הדואר של קונפדרציית המדינות של אמריקה, שפרשו מהאיחוד לאחר ניצחונו של אברהם לינקולן ב-1860, בולי דואר. הבולים הוזמנו בחמישה בתי דפוס, ארבעה מהם באמריקה, והחמישי דה לה רו שבלונדון. הבול שהודפס על ידי דה לה רו, היה בול של 5 סנט, מעוטר בתמונת ראשו של ג'פרסון דייוויס.
בשנת 1874 נחנך המפעל החדש של חברת דה לה רו, שנבנה ב'שדרות בונהיל' ותוכנן על ידי משרד האדריכלים פאר אנד סטרונג.
בשנת 1881 החל דה לה רו בפיתוח דגם של עט נובע, מדגם זה התפתח בסופו של דבר הדגם המפורסם אונוטו (Onoto).
בשנת 1896 הפכה החברה מעסק משפחתי, לחברה בבעלות פרטית, בשם 'תומאס דה לה רו בע"מ' ובשנת 1921 מכרה משפחת דה לה רו את מניותיה בחברה.
היסטוריה > במאה ה-20

בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הסמיך משרד האוצר הבריטי את תומאס דה לה רו, להדפיס שטרות של 1 ליש"ט, ו-10 שילינג.
בשנת 1930 התקבלה ההזמנה הראשונה להדפסת שטרות מממשלת סין. הרפובליקה הסינית הייתה במשך 18 שנה לקוח נאמן של החברה, אשר בשנת 1939 הקימה מפעל לייצור שטרות בשאנגחאי.
ב-11 בספטמבר 1940, בזמן הבליץ, הופצץ מבנה החברה בשדרות בונהיל, ונחרב עד היסוד.
ב- 27 במרץ 1947 נרשמה החברה בבורסה לניירות ערך בלונדון.
בשנת 1952, על פי הזמנת מחלקת ההוצאה של בנק לאומי, הדפיסה החברה את שטרי הלירה הישראלית הראשונים. שטרות אלו החליפו את שטרי הלירה הארץ ישראלית שהונפקו מיד לאחר קום המדינה.
בשנת 1961 רכשה דה לה רו את חברת 'ווטרלו ובניו', שהתמחתה בהדפסת שטרי כסף.
בשנת 1967 פיתחה דה לה רו ואף התקינה את מכשיר הכספומט הראשון. המכשיר הותקן על הקיר החיצוני של בנק ברקליס סניף אנפילד.
היסטוריה > במאה ה-21

באפריל 2013 זכתה חברת דה לה רו בפרס המלכה ליוזמות חדשניות, על פיתוח שטר מאובטח באמצעות סיב אופטי מיוחד, בשילוב עם הליך ייצור הנייר.
בשנת 2019 נקלעה למשבר כספי עקב חובות כבדים, הפסד חוזים וירידה בהכנסות, בין השאר הפסידה חוזה לייצור דרכונים בריטיים המיועדים לשימוש אחרי הברקזיט, כשיריבה צרפתית גברה עליה.
הערות שוליים

↑  הלירות החדשות יבואו בעוד חודשיים
↑   בלומברג, ליצרנית השטרות הגדולה בעולם מתחיל להיגמר הכסף, באתר TheMarker‏, 28 בנובמבר 2019
↑   הגרדיאן, הבריטים יקבלו אחרי הברקזיט דרכונים חדשים – שיודפסו באיחוד האירופי, באתר TheMarker‏, 28 במרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0600 6040
גרטה וייץ

גרטה אנדרסון וייץ (בנורווגית: Grete Andersen Waitz;‏ 1 באוקטובר 1953 – 19 באפריל 2011) הייתה אתלטית נורווגית, סגנית אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1984), אלופת עולם (הלסינקי 1983) ושיאנית עולם (1978 - 1981) בריצת מרתון. היא האישה הראשונה בהיסטוריה שרצה מרתון מהר יותר משעתיים וחצי. היא זכתה 9 פעמים במרתון ניו יורק (1978 - 1980, 1982 - 1986 ו-1988), יותר מכל ספורטאי אחר בהיסטוריה. היא פעמיים אלופת מרתון לונדון (1983 ו-1986) ומרתון סטוקהולם (1988). נוסף לכך, היא 5 פעמים אלופת העולם בריצת שדה (1978 - 1981 ו-1983), שיאנית עולם בריצת 3000 מטר (1975 - 1976) ובריצת חצי מרתון (1982 - 1983).
ביוגרפיה

גרטה וייץ נולדה וגדלה באוסלו בשם גרטה אנדרסון.
ביוגרפיה > 1972

באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה וייץ במקום 23 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:16.00 דקות.
ביוגרפיה > 1974

באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכתה וייץ במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4.05.2 דקות, אחרי גונהילד הופמייסטר ממזרח גרמניה שקבעה שיא אליפות חדש של 4:02.25 דקות וליליאנה טומובה מבולגריה (4:04.97 דקות).
ביוגרפיה > 1975 > שיאנית עולם בריצת 3000 מטר

בתחרות שנערכה באוסלו ב-24 ביוני 1975 זכתה וייץ במדליית זהב בריצת 3000 מטר בשיא עולם חדש של 8:46.6 דקות
ביוגרפיה > 1976

בתחרות שנערכה באוסלו ב-21 ביוני 1976 היא זכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר לאחר ששיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 8:45.4 דקות. חודש לאחר מכן, באולימפיאדת מונטריאול (1976) היא סיימה במקום 12 בריצת 1500 מטר, הריצה הארוכה ביותר לנשים באולימפיאדה זו, בתוצאה של 4.04.80 דקות.
ביוגרפיה > 1977

בתחרות גביע העולם הביניבשתי שנערכה בדיסלדורף, מערב גרמניה בתחילת ספטמבר 1977 זכתה וייץ במדליית זהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:43.50 דקות.
ביוגרפיה > 1978 > שיאנית עולם בריצת מרתון

באליפות העולם בריצה שדה (4.728 ק"מ) שנערכה בגלאזגו, בריטניה במרץ 1978 זכתה וייץ במדליית זהב בתוצאה של 16:19 דקות, לפני נטליה מרשסקו (16:49 דקות) ומריצ'יקה פואיקה (16:59 דקות), שתיהן מרומניה. באליפות אירופה שנערכה בפראג, צ'כיה ב-29 באוגוסט היא זכתה במדליית ארד בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:34.33 דקות, אחרי סבטלנה אולמסובה מברית המועצות שקבעה שיא אליפות חדש של 8:33.16 דקות ונטליה מרשסקו (8:33.53 דקות). במרתון ניו יורק שנערך ב-22 באוקטובר היא זכתה במדליית זהב בשיא עולם חדש של 2:32:29.8 שעות.
ביוגרפיה > 1979

במרתון ניו יורק שנערך ב-21 באוקטובר 1979 היא זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בשיא עולם חדש של 2:27:32.6 שעות ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שרצה מרתון מהר יותר משעתיים וחצי.
ביוגרפיה > 1980

במרתון ניו יורק שנערך ב-26 באוקטובר 1980 היא זכתה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בשיא עולם חדש של 2:25:41.3 שעות.
ביוגרפיה > 1983

במרתון לונדון שנערך ב-17 באפריל 1983 זכתה וייץ בשיא עולם חדש של 2:25:28.7 שעות. שיא זה נשבר יממה לאחר מכן במרתון בוסטון על ידי ג'ואן בנואה מארצות הברית (2:22:43 שעות).
ביוגרפיה > 1983 > אלופת עולם

באליפות העולם הראשונה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכתה גרטה וייץ במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:28:09 שעות, לפני מריאן דיקרסון מארצות הברית (2:31:09 שעות) וראיסה סמכונובה מברית המועצות (2:31:13 שעות).
ביוגרפיה > 1984 > סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה וייץ במדליית כסף בריצת מרתון בתוצאה של 2:26:18 שעות, אחרי ג'ואן בנואה (2:24:52 שעות) ולפני רוזה מוטה מפורטוגל (2:26:57 שעות).
ביוגרפיה > 1986

במרתון לונדון שנערך ב-20 באפריל 1986 זכתה וייץ בשיא אישי חדש של 2:24:54 שעות.
ביוגרפיה > 1988

באולימפיאדת סיאול (1988) השתתפה וייץ בריצת המרתון אך לא הצליחה לסיים אותה.
שיאים אישיים

ריצת 1500 מטר: 4:00.55 דקות (1978)
ריצת מייל: 4:26.90 דקות (1978)
ריצת 3000 מטר: 8:31.75 דקות (1979)
ריצת 15 ק"מ: 47:52 דקות (1984)
ריצת חצי מרתון: 1:08:49 שעות (1988)
ריצת מרתון: 2:24:54 שעות (1986)
דברים שבירים

| --- | --- |

 A Study in Emerald  My Life  Feeders and Eaters  Instructions  The Problem of Susan  Locks  Diseasemaker's Croup  Pages from a Journal Found in a Shoebox Left in a Greyhound Bus Somewhere Between Tulsa, Oklahoma, and Louisville, Kentucky  Sunbird  Goliath  The Day the Saucers Came  How to Talk to Girls at Parties  Inventing Aladdin  Harlequin Valentine  Good Boys Deserve Favours  The Hidden Chamber  Forbidden Brides of the Faceless Slaves in the Secret House of the Night of Dread Desire  October in the Chair  The Fairy Reel  Strange Little Girls  The Flints of Memory Lane  Going Wodwo  Keepsakes and Treasures  Closing Time  Other People  Bitter Grounds  The Monarch of the Glen 
 מידע כללי
 מאת:  ניל גיימן
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  אוסף סיפורים קצרים 
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  William Morrow
 תאריך הוצאה:  2006
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  אופוס
 תאריך:  2008
 תרגום:  ורד טוכטרמן
 פרסים
 פרס לוקוס לאוסף הטוב ביותר (2007) 
 
דברים שבירים הוא אוסף סיפורים קצרים ושירים מאת הסופר האנגלי ניל גיימן. האוסף יצא לאור בשנת 2006, ותורגם לעברית בשנת 2008. מרבית הסיפורים והשירים שנכללים באוסף הופיעו בעבר באנתולוגיות ואוספים אחרים.
רשימת הסיפורים

חקירה באזמרגד - סיפור קצר בסגנונות שרלוק הולמס והמיתוס של קת'ולהו, שפורסם במקור באנתולוגיה "צללים מעל לרחוב בייקר".
מחול הפיות (שיר)
אוקטובר בכיסא
החדר הנסתר (שיר)
הכלות האסורות של העבדים חסרי הפנים בבית הסודי של ליל התשוקה המאיימת - סיפור בהשפעה גותית כבדה. גיימן כתב את הסיפור בגיל 22 וגנז אותו. לאחר 20 שנה הוא מצא אותו מחדש, מצא אותו משעשע, ערך אותו ופרסם אותו מחדש.
אבני החצץ של משעול הזיכרונות
שעת סגירה
אל היער (שיר)
מרירות גסה
אנשים אחרים
עושה המפות - סיפור שגיימן תכנן להוסיף לספרו אלים אמריקאים אך שינה את דעתו. הסיפור נכלל בתוך הקדמת הספר.
מזכות ואוצרות
ילדים טובים ראויים לטובות
עובדות המקרה על הסתלקותה של העלמה פינץ'
בנות קטנות ומוזרות - סיפור שנכתב כליווי לאלבומה של טורי איימוס, Strange Little Girls.
ולנטיין לארלקינו
זהבה (שיר)
בעיית סוזן - סיפור שמבוסס על דמותה של סוזן פבנסי מסדרת דברי ימי נרניה, שלדברי גיימן הוזנחה באופן לא צודק.
הוראות (שיר)
איך ההגשה לדעתכם?
חיי (שיר)
חמישה עשר קלפים מצוירים מטארוט ערפדים
מזינים וניזונים - סיפור שמבוסס על סיוט.
קדחת עושה המחלות
באחרית - ניסיון של גיימן לכתוב את "הפרק האחרון בתנ"ך", לדבריו.
גוליית - סיפור שמתרחש ביקום של סדרת סרטי מטריקס שגיימן כתב עבור אתר WhaitIsTheMatrix.com לקראת יציאת הסרט הראשון בסדרה.
דפים מיומן שנמצא בקופסת נעליים שהושארה באוטובוס גרייהאונד היכנשהו בין טולסה, אולקהומה, ולואיוויל, קנטאקי
איך לדבר עם בנות במסיבות - סיפור על שני נערים בריטים בשנות ה-70 שהולכים למסיבה במטרה להכיר נערות. הסיפור עובד בשנת 2017 לסרט קולנוע באותו השם.
ביום שהצלחות באו (שיר)
ציפור השמש
להמציא את אלדין (שיר)
שליט הגיא - סיפור שממשיך את קורותיו של גיבור אלים אמריקאים לאחר סיומו.
פרסים

הספר זכה בפרס לוקוס לאוסף הטוב ביותר בשנת 2007, ו"איך לדבר עם בנות במסיבות" זכה בסיפור הקצר הטוב ביותר והועמד לפרס הוגו. סיפורים נוספים מהאוסף שזכו בפרס לוקוס הם "ציפור השמש" (הסיפור הקצר הטוב ביותר, 2006), "הכלות האסורות של העבדים חסרי הפנים בבית הסודי של ליל התשוקה המאיימת" (הסיפור הקצר הטוב ביותר, 2005), "חקירה באזמרגד" (יצירת פרוזה קצרה מאוד הטובה ביותר, 2004, וגם פרס הוגו לסיפור הקצר הטוב ביותר לשנת 2004), "שעת סגירה" (סיפור קצר, 2004) ו"אוקטובר בכיסא" (סיפור קצר, 2003).
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  ניל גיימן, דברים שבירים, מתוך הקדמת הספר.
↑  Andreas Wiseman, Nicole Kidman set to join See-Saw's 'How to Talk to Girls at Parties', Screen Daily, ‏13 במאי, 2015 (באנגלית)
↑  Locus Online News: Locus Awards Winners, www.locusmag.com
↑  רשימת המועמדים לפרס לוקוס, ‏שחזור מ-5 במאי 2009
דון קישוטיות

קריקטורה של המהפכן  המקסיקני אמיליאנו ספאטה שמוצג בדמותו של דון קישוט
דון קישוטיות (באנגלית: Quixotism, בספרדית: Quijotería) הוא ביטוי המתאר אמונה והתלהבות מדברים דמיוניים וניסיון לבצע פעולות בלתי אפשריות למען אמונה זו. בהקשר רחב יותר, דון קישוטיות מתארת רומנטיקה נאיבית ורעיונות אוטופיים המגובים בפעולות חסרות סיכוי.
הביטוי דון קישוטי (באנגלית: Quixotic, בספרדית: Quijotesco) יכול לתאר אדם מנותק מהמציאות שמתעקש להילחם למען רעיונותיו, וגם אדם תמים ואידיאליסט שנלחם למען רעיונות נשגבים במלחמה חסרת סיכוי. אדם המתאפיין בהתנהגות דון קישוטית מכונה לעיתים "דון קישוט". ניתן להשתמש בביטוי "דון קישוטי" גם לתיאור פעולה שיש לה מאפיינים של דון קישוטיות, ולאו דווקא לתיאור התנהגות או תכונה אנושית. בספרדית מוקדשת לפעולה דון קישוטית מילה ייחודית - Quijotada.
מקור

מקור הביטוי "דון קישוטיות" בדמותו של דון קישוט (דון קיחוטה), גיבור ספרו של מיגל דה סרוואנטס הספרדי, שנלחם נגד טחנות רוח בחושבו שהן ענקים. חלקו הראשון של הספר, שיצא לאור ב-1605, תורגם לאנגלית כבר ב-1612, עוד בטרם יצא לאור חלקו השני של הספר בספרדית. בשנים שלאחר מכן תורגם הספר לצרפתית, איטלקית וגרמנית. תוך זמן קצר החלו להשתמש בשפות אירופאיות שונות בשם הגיבור לתיאור דמות אדם הדומה לו בתכונותיה, בדרך כלל במשמעות שלילית. המשורר ג'ון קליבלנד כתב ב-1644:
כך הקישוֹטים של דורנו לוחמים בטחנות רוח שיצרו בראשם
הביטוי "דון קישוטיות" מוזכר לראשונה ב-1688 בספר ביקורת על הכנסייה הקתולית שבו הופיע המשפט "כל הדמיונות ההרואים של הדון קישוטיות הכנסייתית". השימוש בשם העצם "דון קישוטיות" התרחב במאה ה-18, ושם התואר "דון קישוטי" מוכר היטב מתחילת המאה ה-19.
למטרה דומה משמש הביטוי "מלחמה בטחנות רוח" (באנגלית: Tilting at windmills), הנגזר אף הוא מסיפורו של דון קיחוטה.
הגייה

שמו של גיבור הספר נכתב במקור כ-Don Quixote, ובספרדית של אותה תקופה נהגתה האות x כמו האות שׁין בעברית. עם הזמן, השתנתה הגיית האות בחלק מהמקרים ונהגתה כאות חית בעברית, ובהתפתחות מאוחרת יותר השתנה הכתיב של מקרים אלו מהאות x לאות j, שנהגית בדומה לחית. היצירה תורגמה לשפות אירופאיות עוד לפני השינוי בהגיית האות x בספרדית, וזו הסיבה להגייה השונה של הביטוי "דון קישוטיות" בשפות אירופאיות שונות. כך למשל, באנגלית הביטוי נהגה כ"קוויקסוטיזם".
התרגום המקובל של הספר לעברית, מאת חיים נחמן ביאליק, נקרא "דון קישוט", ועל כן השתרש בעברית הביטוי "דון קישוטיות". כיום, יש נטייה בעברית ובאנגלית לקרוא את שם הספר כ"דון קיחוטה", אולם אין הדבר משפיע על הביטוי "דון קישוטיות" שנגזר ממנו.
שימושים בשפה

לביטוי "דון קישוטיות" קיימות קונוטציות חיוביות ושליליות, ובשני המקרים הן קשורות לאידיאליזם. ברוב המקרים, את כוונת הדובר המשתמש בביטוי ניתן להבין רק מן ההקשר. הקונוטציות החיוביות קשורות, בדרך כלל, ל"אידיאליזם-נאיבי" שנתפס כחיובי, ופעמים רבות מקושר למלחמה חסרת סיכוי למען הצדק.
הקונוטציות השליליות קשורות ל"אידיאליזם-יתר" ואף לפזיזות. דוגמה לכך ניתן למצוא בדבריו של חיים ארלוזורוב על זאב ז'בוטינסקי:
ואף-על-פי-כן ברור, כי מה שרוצה ז'בוטינסקי אינו אלא דון-קישוטיות – מבחינתה הרצינית ביותר של המילה. מהי הדמות הטראגית הזאת, של דון-קישוט, מן הבחינה הרצינית? זהו איש חביב ופעיל שמצרף תמיד ובלי-הרף מעשה למחשבה, בלי לשקול בדעתו את התנאים ואת הנסיבות של פעולתו.  כזה הוא ז'בוטינסקי.
קונוטציה חיובית ביותר לביטוי מופיעה בדברים שאמר יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, שאול יהלום, בטקס הענקת "אות המאבק" לשנת ה'תשס"ד לחברת הכנסת לשעבר תמר גוז'נסקי:
בימים הסוערים האלה של משבר כלכלי עמוק, כאשר בכנסת, לצערנו הרב, מתקבלות החלטות קשות המטלטלות את החברה הישראלית ומרחיבות את מעגל העוני, כאשר זעקת החלשים נבלעת בהמולה הכללית - בולטות בהיעדרן קריאות הביניים החדות שלך, תמר גוז'נסקי, דון-קישוטית נדירה שלא עשתה הנחות לאף אחד ובעיקר לא לעצמה.
הערות שוליים

↑  התרגומים של "דון קיחוטה"
↑  על מקור הביטוי "Tilting at windmills"
↑  במקור: "All the Heroical Fictions of Ecclesiastical Quixotism" מתוך הספר ""Pulpit Popery, True Popery""
↑  מכתבי ארלוזורוב באתר של פרויקט בן-יהודה
דה לאט

| --- | --- |
סמל דה לאטסמל דה לאט

 מדינה:  וייטנאם וייטנאם
 מחוז:  לאם דונג
 שטח:  393.54 קמ"ר
 גובה:  1,500 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  206,105 (2009)
 קואורדינטות:  11°56′42″N 108°26′24″E﻿ / ﻿11.945°N 108.44°E﻿ / 11.945; 108.44
 אזור זמן:  UTC+7
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת וייטנאם מוגדלת) האנוי הו צ'י מין סיטי הייפונג קאנטחו דה נאנג ביין הואה נאצ'אנג בואון מה טואוט הואה טהאי נווין הרפובליקה העממית של סין לאוס תאילנד קמבודיה ים סין הדרומי  מפרץ טונקין  מפרץ תאילנד דה לאט(למפת וייטנאם רגילה) האנוי הו צ'י מין סיטי הייפונג קאנטחו דה נאנג ביין הואה נאצ'אנג בואון מה טואוט הואה טהאי נווין הרפובליקה העממית של סין לאוס תאילנד קמבודיה ים סין הדרומי  מפרץ טונקין  מפרץ תאילנד דה לאט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דה לאט (בווייטנאמית: Đà Lạt, לעיתים Đàlạt) היא עיר בדרום וייטנאם, בירת מחוז לאם דונג. העיר ממוקמת בגובה של 1,500 מטרים מעל פני הים, ומזג האוויר בה קריר מאשר ברוב חלקי וייטנאם. עובדה זו תרמה להפיכתה ליעד תיירותי. העיר מכונה גם "עיר האביב הנצחי" ו"עיר אלפי האורנים", על שם יערות האורן הגדלים בסביבתה. בשל תנאי מזג האוויר הנוחים, היא גם מהווה מרכז לגידולים חקלאיים כגון כרובים, כרוביות ופרחי הידרנג'אה. בנוסף, ידועה העיר בשל תעשיית שימורי הפירות ובמוסדות מחקר בתחומי הביוטכנולוגיה. בשנת 2009 התגוררו בתחומי העיר כ-206 אלף תושבים, מתוכם כ-185 אלף בעיר עצמה, והיתר בסביבתה.
אטימולוגיה

האמונה הרווחת היא ששם העיר ניתן לה בידי מקימיה הצרפתים, והוא מהווה ראשי תיבות של הביטוי הלטיני Dat Aliis Laetitiam Aliis Temperiem, שפירושו "נותנת לאלה עונג ולאלה אקלים נוח". למעשה, אלו הם ראשי תיבות בדיעבד. מקורה האמיתי של שם העיר הוא בבני הלאט (Lạt), ופירוש השם הוא "הנחל של לאט".
היסטוריה

בשנות ה-90 של המאה ה-19 היה האזור חלק מקוצ'ין הסינית, שהייתה בעצמה חלק מהמושבה הצרפתית הודו-סין. הבקטריולוג אלכסנדר ירסין, תלמידו של לואי פסטר, חיפש מקום להקים בו אתר נופש, ולאחר שקיבל את ברכתו של המושל, פול דומר, יצא לסייר באזור. לאחר שנבחנו מספר חלופות, נבחר מיקומה של העיר, וב-1907 נחנך בית המלון הראשון.
על תכנון העיר הופקד האדריכל ארנסט אבראר. הוקמו בה שדרות רחבות, פארקים ובתי מידות, וכן מבני ציבור כמו מרכז רפואי, בתי ספר ואף מגרש גולף. באופן מודע, לא נבנו בעיר מפעלי תעשייה.
אחד מבתי הספר שהקימו הצרפתים, הופעל בידי כמרים ונזירים עד 1969, 15 שנים לאחר שהצרפתים עזבו את וייטנאם. ב-1929 הוקם בית ספר עבור ילדיהם של מיסיונרים אמריקאים וקנדים שפעלו בדרום-מזרח אסיה. בית ספר זה פעל עד 1965, אז הועבר לבנגקוק. מוסדות חינוך דתיים נוספים הוקמו בידי ישועים ומסדרים אחרים.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה דה לאט כבירתה של הודו-סין, במקום האנוי. במלחמת וייטנאם הוצבו בעיר חיילים של צבא דרום וייטנאם. ככלל, נשמר השקט בעיר במהלך המלחמה, ואולם במתקפת הטט תקפו לוחמי הווייטקונג את עמדות הצבא. הצבא סבל אבדות קשות, אך הצליח להדוף את המתקפה.
אקלים

בשל גובהה, נהנית דה לאט ממזג אוויר נוח וקריר ביחס לרוב האזורים בווייטנאם. הטמפרטורה השנתית הממוצעת בעיר נעה בין 15.6°C ל-24.2°C. אף שגשמים עשויים לרדת בכל ימות השנה, התקופה שבין מאי לאוקטובר היא העונה הגשומה, ובמהלכה יורדים כ-75% מהמשקעים. כמות המשקעים השנתית היא 1,775 מ"מ.
אתרים מרכזיים

הסגנון האדריכלי המאפיין את מרכז העיר הוא קולוניאלי-צרפתי. תחנת הרכבת, שנחנכה ב-1938, נבנתה בסגנון אר דקו, תוך שילוב אלמנטים מקומיים. גג התחנה המורכב משלושה גגות משולשים מושפע ומרמז על הר לאנג ביאנג הסמוך לעיר, שלו שלוש פסגות, וכן משווה לתחנה מראה דומה לזה של תחנת הרכבת של הערים דוויל וטרוויל-סור-מר שבצרפת. תקרת התחנה קמורה, ויש בה גם ויטראז'ים. היא הוכרה כאתר היסטורי לאומי ב-2001. מנזר דומן דה מארי (Domaine de Marie), שהוקם אף הוא ב-1938, כולל גג דומה.
אחד המבנים יוצאי הדופן בעיר הוא המבנה בו שוכנת אכסניית האנג נְגָה. המבנה, שנבנה ב-1990, מכונה גם "הבית המשוגע". הוא בנוי בצורת עץ בניאן ענק, וכולל אלמנטים עיצוביים מעולם הטבע, כגון קורי עכביש, פטריות ובעלי חיים, תוך הקפדה על הימנעות מקווים ישרים וסימטריה. את המבנה תכננה האדריכלית דאנג וְיֶיט נְגָה, בתו של נשיא וייטנאם לשעבר, טרוּאוֹנג צ'ינג.
ב-1933 נבנו בעיר שני ארמונות, האחד עבור המושל הכללי של הודו-סין, מבנה המשמש כיום כבית מלון ולקבלות פנים, והשני ארמון הקיץ של באו דאי, אחרון הקיסרים משושלת נגוין. בארמון נשמרו רהיטים ופריטים שונים של הקיסר.
בעיר פזורים גם מספר מוסדות דתיים. פגודת לאם טיי ני הוקמה ב-1961, מוקפת גן פורח, ובה מתגורר נזיר בודד, העוסק באמנות. פגודת לינג סוֹן הוקמה ב-1938, וידועה בפעמון הענק שלה, העשוי סגסוגת של זהב וברונזה. הקתדרלה נבנתה בין 1931 ל-1942 עבור תושביה הצרפתים של דה לאט, והיא נבנתה בסגנון המאפיין קתדרלות בצרפת.
בשנת 1919 הוקם סכר בנחל העובר בסמוך לעיר, ונוצר אגם קטן, שנקרא על שם המשוררת בת המאה ה-17 סוּאַן הוּאוֹנג, שנודעה בהתקפותיה על צביעות האצולה והממסד הדתי.
השער בכניסה לפגודת לאם טיי ני
"הבית המשוגע"
תחנת הרכבת
ארמון הקיץ של באו דאי
אגם סואן הואונג
דניאל אדייר

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1975 (בן 49) ונקובר, קנדה 
 מוקד פעילות:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-2002 
 סוגה:  רוק 
 כלי נגינה:  מערכת תופים 
 www.daniel-adair.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דניאל פטריק אדייר (באנגלית: Daniel Patrick Adair; נולד ב-19 בפברואר 1975) הוא מתופף קנדי. אדייר היה המתופף של להקת 3 דורז דאון בין השנים 2002 – 2005, וכיום הוא מתופף של להקת הפוסט-גראנג' הקנדית ניקלבק. אדייר משמש כמתופף קבוע של כמה להקות מקצועיות בו זמנית כשהוא מתפרנס גם מניהול חנות והוראת תיפוף.