stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגדל העלמה (באקו)
מבנה המגדל והתצוגה

למבנה צורת גליל של מפתח מסוג ישן. הוא מורכב משמונה מפלסים וגג. העלייה ממפלס הקרקע לשתי הקומות הראשונות מתבצעת באמצעות מדרגות מתכת. מהקומה השנייה ומעלה עולים במדרגות עשויות אבן. בכל מפלס יש חלון צר וארוך, והמפלס מקורה בתקרה קשתית. גובהו של המבנה המלבני 29.5 מטרים (החלק העגול גבוה מעט מהחלק המלבני) וקוטרו 16.5 מטרים. בתוך המבנה, בכל מפלס יש חור עגול, כך שניתן לראות את המפלס התחתון מלמעלה. רוחב הקירות בבסיס המגדל מגיע לחמישה מטרים. רוחב זה הופך את הקירות חזקים במיוחד, ומסוגלים לעמוד במתקפות של פולשים פוטנציאליים. בחלק העליון הקירות דקים מעט יותר, 4–4.5 מטרים. חפירות ארכאולוגיות גילו את קיומה בעבר של מנהרה תת-קרקעית סודית, שהובילה מארמון השירוונשאה למגדל העלמה.
בקומה הראשונה של המגדל מוצגים כלי חרס מהמאה הראשונה והשנייה לספירה, שהתגלו במהלך החפירות באתר. בקומה השנייה מועלות בסרטונים השערות שונות בקשר לבניית המגדל ותפקידיו. בקומה הבאה קיים פתח חלל אנכי של הבאר שבקיר המגדל. החלל האנכי מגיע לכל הקומות העליונות. הבאר והחלל מצויים בחלק הפנימי של הקיר, מסיבות של הגנה על המים מפני תוקפים. בקומה גבוהה יותר מצוי דגם מוקטן של העיר העתיקה. בקומה נוספת מוצגים סמל אזרבייג'ן, כלי נשק עתיקים, וקטעים מתוך סרטים אזריים. בקומה הבאה מוקרן על צגים מיצג וידאו, המציג סיבות דתיות אפשריות לבניית המגדל, דוגמת סגידה לאש. בקומה העליונה מוצגות אפשרויות שהמגדל שימש לתצפיות אסטרונומיות. מגג המגדל ניתן לתצפת תצפית היקפית על באקו. הגג מוגן בקיר זכוכית עבה ושקופה, למניעת התאבדות אפשרית, העלולה להתרחש כתוצאה מאגדת המגדל.
אגדת המגדל

האגדה מספרת, שהשאה, שליט באקו התאהב בבתו והחליט לשאתה לאשה. בניסיון להניא את אביה מהמעשה, או לפחות לדחות את רוע הגזרה, אמרה לבת לאביה שלפני הנישואין עליו לבנות לה מגדל גבוה, ממנו תוכל לצפות סביב סביב ולראות את ממלכתה העתידית. השליט נענה לאתגר, ובנה את המגדל כפי שבתו ביקשה. כשהיה המגדל מוכן – עלתה הנסיכה הצעירה לבדה אל ראשו, וכדי שלא תיאלץ להתחתן עם אביה – קפצה אל מותה מהגג, מגובה של למעלה משמונה קומות. לפי האגדה, זאת גם הסיבה ששם המגדל הוא מגדל העלמה. לאגדה זו יש גם גרסה עם סוף טוב, ולפיה הנסיכה ניצלה באורח נס. סברה שונה אודות שמו של המגדל, מסתמכת על העובדה שהמגדל לא נכבש מעולם, כמו ליבה של עלמה צעירה שטרם נכבש.
גלריה

מראה מגדל העלמה באור יום
מגדל העלמה מואר בלילה
מגדל העלמה מצד הכניסה.
תצפית מגג המגדל. הגג מוגן בזכוכית שקופה, למניעת התאבדויות. ברקע נראים מגדלי הלהבה של באקו
תצפית על באקו מגג מגדל העלמה
מגדל העלמה מזווית אחרת
ראו גם

מרכז היידר אלייב
מוזיאון השטיחים הלאומי של אזרבייג'ן
העיר העתיקה של באקו
הערות שוליים

↑  Walled City of Baku with the Shirvanshah's Palace and Maiden Tower, UNESCO, ‏2000
↑  Driving directions and traffic reports by Waze, waze.com (באנגלית)
1 2  Baku's Maiden Tower: Legendary Monument of Mystery by Dr. Seyran Valiyev, www.azer.com
1 2  Maiden Tower - Icherisheher, icherisheher.gov.az
↑  The Maiden Tower, Atlas Obscura (באנגלית)
↑  THE COMPLEX OF SHIRVANSHAHS PALACE AND MAIDEN TOWER, BAKU: Azarbaijan Ministry of Tourism, 2009
↑  Visions of Azerbaijan Magazine: The Mystery of the Maiden Tower, Visions of Azerbaijan Magazine (באנגלית)
↑  The symbol of Baku, Google Arts & Culture
↑  The story of true love: Maiden's Tower, livetheworld, ‏2022-11-23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401891605171  LCCN: sh2016002853
מחלת נימן-פיק

| --- | --- |

 תחום:  אנדוקרינולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/951564 
 DiseasesDB:  9016
 MeSH:  D009542
 OMIM:  257200
 סיווגים
 ICD-10:  E75.2
 
מחלת נימן פיק היא מחלת אגירה ליזוזומלית,  הקשורה בחילוף חומרים. שלוש הצורות המוכרות של המחלה הן נימן פיק סוג B, A ו-C (ידועות כ-NPA, NPB, NPC בהתאמה).
המחלה פוגעת בפירוק השומן או הכולסטרול, ויכולה להשפיע על מערכת העצבים והמוח, הכבד, הטחול, השרירים, הריאות והתפתחות הילד.
המחלה קרויה על שם מגליה, רופא הילדים הגרמני אלברט נימן (אנ') (1880–1921) והפתולוג היהודי–גרמני לודוויג פִּיק (1868–1944). ב–1914 תיאר נימן במאמר את מה שמוכר כיום כסוג A של המחלה. פיק תיאר את הפתולוגיה של המחלה בסדרת מאמרים בשנות ה-30.
הסיבות למחלה > NPA ו-NPB

הן מחלות העוברות בתורשה והן אוטוזומליות רצסיביות, כלומר הסיכון לילד חולה הוא רק כאשר שני ההורים נשאים של אותו גן בלתי תקין, ושניהם מעבירים את הגן הזה אל הילד. הסיכוי לכך הוא 25% ורק במקרה כזה הילד יהיה חולה.
ליקויי הגן משפיעים על אנזים בגוף הנקרא ספינגומיאלינז (ASM), ותפקידו לפרק שומן מסוים הנקרא ספינגומיילין. האנזים מיוצר בתוך התא וממנו מועבר לחלק אחר בתא הנקרא ליזוזום. הליזוזום משתמש ב-ASM על מנת לפרק את השומן. הליקוי בפירוק השומן גורם למספר בעיות. הספינגומיילין לא משתתף בחילוף החומרים הרגיל ומצטבר בתא. הצטברות זו בסופו של דבר מביאה להרס התא ופגיעה משמעותית באיברים מרכזיים בגוף.
השכיחות של נשאים למחלת NPA בקרב יהודים אשכנזים היא 1:80 – 1:100. המוטציות המוכרות (p.Arg498Leu, p.Leu304Pro, p.Phe333SerfsX52) אחראיות בקירוב ל-90% מהמקרים בקרב אשכנזים, ולכן ניתן לבצע את הבדיקה בזוגות בהם שני בני הזוג ממוצא אשכנזי, מלא או חלקי.
ההבדל בין NPA ל-NPB הוא בייצור האנזים או בפעולתו, כשאצל חולי NPA יש מעט מאוד, או שאין בכלל (עד 1% מהנורמלי) ואצל חולי NPB יש ייצור בשיעור של 10% מהרגיל.
הסיבות למחלה > NPC

נגרמת על ידי ליקוי גנטי הגורם לנזקים מתמשכים במערכת העצבים הגורמים למוגבלויות בשלבים מתקדמים של המחלה. התסמונת פוגמת בתהליכי חילוף החומרים של הכולסטרול. לכן הכולסטרול מצטבר בתאי הכבד, הטחול והמוח. ליקוי זה גורם לסדרת בעיות נוירולוגיות (עצביות), שבדרך כלל מביאות למוות.
הגן הלקוי נקרא NPC1. שינויים בגן הזה גורמים ל-95% ממקרי נימן פיק C. במקרים אחרים של המחלה, בהם הגן הזה תקין ישנם מחקרים הטוענים שישנו גן אחר פגום, הנקרא NPC2. כמו בנימן פיק A, ו-B, רק אם שני ההורים הם נשאים ומעבירים את הגן הלקוי הילד יהיה חולה. הסיכוי לכך שרק אחד מההורים מעביר את הגן הלקוי והילד יהיה נשא הוא 50%.
תסמינים > נימן-פיק מסוג A

מתבטאת לרוב כבר בגיל הינקות, עד גיל שישה חודשים. התסמינים נראים בהגדלה של הטחול והכבד, ולאחר מכן בהידרדרות נוירולוגית מהירה, בשל השפעתה על מערכת העצבים המרכזית. כמו כן מתגלה נוקשות (רגידיות) בשרירים, אי היכולת להתקדם ולשגשג, והגדלה משמעותית של הטחול והכבד (Hepatosplenomegaly). ההשפעה המרכזית של המחלה היא על המוח, והיא גורמת למוות בגיל צעיר מאוד, עד גיל 3.
תסמינים > נימן-פיק מסוג B

מתגלה בדרך כלל בגיל מאוחר יותר, ההתפתחות של הילד תקינה בשנים הראשונות. היא אינה קשורה למערכת העצבים המרכזית, ומתבטאת בעיקר בהצטברות של חומרים שומניים בטחול ובכבד, הגדלה של הטחול, פיגור בגדילה ואי ספיקה ריאתית. רוב הילדים מגיעים לבגרות, אך עם בעיות בריאותיות.
תסמינים > נימן-פיק מסוג C

יכול להתגלות בכמה דרכים שונות. המחלה יכולה להתחיל עוד לפני הלידה, בילדות או כבר בשלבי התבגרות, אפילו בשלבי בגרות מתקדמים. הצורה השכיחה ביותר (50%-60%) מתבטאת בגדילה תקינה במהלך הילדות. לפעמים מופיעה כבר בילדות מחלת כבד המלווה בצהבת (jaundice). אצל ילדים, בעיות התנהגותיות מתחילות בסביבות גיל הכניסה לבית הספר. אז הילד מאבד בהדרגתיות יכולות אינטלקטואליות ומתקשה בתנועת גלגל העין מטה ומעלה.
בגיל הילדות נכרים כבד וטחול מוגדלים, קושי בדיבור או בליעה, בעיות התפתחותיות, בעיות פסיכיאטריות, קושי בשליטה על השרירים וקשיים בנשימה.
אבחון > NPA, ו-NPB

מאובחנות באותו אופן. האבחון נעשה על ידי בדיקת דם הבודקת את פעילות האנזים ASM בתאי הדם הלבנים.
בדיקה זו יכולה לאבחן חולים במחלה אך לא יכולה לאתר נשאים. זוהי רק בדיקה ראשונית ואינה יכולה לחזות איזה סוג יש לחולה במדויק: NPA, NPB או מצב ביניים. לפיכך, דרושות בדיקות נוספות, עם הופעת התסמינים.
ישנן מוטציות ספציפיות של הגן, בהן יש אחוז גדול של תפקוד אנזימי מוגבל. זאת בקרב האוכלוסייה היהודית אשכנזית. במקרים כאלה בדיקת סקר גנטית תוכל לאבחן נשאים סמויים. במקומות בהם מתבצעות הבדיקות דורשים בדרך כלל תסמינים ברורים של המחלה לפני שבדיקות גנטיות מתבצעות במשפחה.
אבחון > NPC

בגלל מגוון התסמינים האפשריים במחלה זו אבחון קליני הוא בעייתי.
חולים הנחשדים כנושאי המחלה, עוברים ביופסיה של העור, כלומר נלקחת מהם חתיכת עור קטנה, הנלקחת למעבדה. שם מגדלים את תאי העור ובודקים את היכולת שלהם לעבד כולסטרול או הצטברות הכולסטרול בחלקי התא. תהליך זה לוקח כ-12 שבועות.
טיפול > NPA

לעת עתה אין טיפול יעיל לחולים במחלה מסוג A.
טיפול > NPB

ישנם ניסיונות להשתלת מח עצם בחולים עם סוג B, חלק מהתוצאות נמצאו מעוררות תקווה לטיפול הולם. כמו כן התפתחות המחקר על תרפיה גנטית וחילוף אנזימים יכולות לעזור במקרים אלה.
טיפול > NPC

לחולים עם סוג C אין עדיין תרופה אך ישנן תרופות העוזרות לתסמינים. ישנם כמה ניסיונות לתקן את השינוי התאי על ידי שימוש בהשתלת מח עצם או כבד ובעזרת תרופות להפחתת כולסטרול. עם זאת אלו לא עכבו את הפגיעה הנוירולוגית או התפתחות המחלה.
לקריאה נוספת

"Demographic and Distribution about diagnostic of Type B Niemann-Pick Disease: "Novel Mutations Lead to New Genotype/Phenotype Correlations Simonaro CM, Desnick RJ. McGovern MM, Wasserstein MP, Schuchman EH in the American Journal of Human Genetics, October 4, 2002
ירוחם יהודה ליב פרלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1835 ה'תקצ"ה ברסט, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  ינואר 1896 (בגיל 61 בערך) ז' בשבט תרנ"ו מינסק, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בוריסוב 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 תקופת הפעילות:  ? – ינואר 1896 
 צאצאים:  רחל פרלמן  פייגה פרלמן 
 
רבי ירוחם יהודה ליב פרלמן (תקצ"ה, 1835-ז' בשבט תרנ"ו, ינואר 1896), היה רבה של מינסק, נודע בכינויו "הגדול ממינסק".
תולדותיו

נולד בבריסק, לר' שלמה זלמן ולפיגא. מגיל צעיר מאוד התגלו בו כישרונות מיוחדים כמו שקידה, תפיסה מהירה וחריפות.
בנערותו היה בא מדי פעם לרבה של בריסק, ר' יעקב מאיר פאדווא, לומד לפניו ומשמיע לו מחידושיו לשם ביקורת והדרכה. הרב פאדווה השפיע על הרב פרלמן רבות, במיוחד בגישת לימודו ובהתנהגותו.
בגיל שלוש עשרה נשא את בתו של ר' יעקב, מדייני בריסק, שהתחבר עמו והיה לומד עמו בחברותא.
בגיל חמש עשרה נסע לקובנה, שם שהה שנתיים, בהן נפגש עם רבניה, ובפרט בא בדברים עם הרב ישראל מסלנט, מייסד תנועת המוסר. ר' ישראל ניסה למשכו להצטרף לדרכי התנועה, אולם מהר מאוד גילה שבן שיחו מתעניין רק בלימוד עיוני.
זמן קצר לאחר שובו לבריסק נפטרה אשתו והוא התחתן בשנית עם לאה, בתו של ר' נחמן ניימארק, מנכבדי העיר, שאימצה לה לבן את בנו מנישואיו הראשונים. אולם כעבור זמן לא רב נפטר גם הבן.
לאחר שכיהן ברבנות בערים סלץ ופרוז'ני, הוזמן לכהן כרבה של העיר מינסק, עליה נחקק שמו לדורות, ושם כיהן עד סוף ימיו.
בעיר זו עבר תלאות לא מעטות, אולם זכה להערכה רבה של יהודי העיר.
"הגדול ממינסק" נפטר בז' בשבט תרנ"ו.
בתו רחל נישאה לרב אברהם דוב כהנא שפירא, רבה האחרון של קובנה.
חיבוריו

אור גדול: שו"ת וחקירות [מהדורה חדשה כוללת חלק ב' - תשובות וכתבים מכת"י ומקורות נוספים, מכון ירושלים - תשמ"ז]
אור גדול ויתרון האור: הגהות על המשניות (וילנא).
הגהות על שו"ת נודע ביהודה מהדורת וילנא.
קונטרס קידוש השם על הלכות יסודי התורה לרמב"ם [יצא במהדורה חדשה בהוצאת מוסד הרב קוק עם הערות וביאורים מאת הרב הלל דוצ'ין].
ילדיו

ר' שלמה זלמן פרלמן. סוחר. חתנו של ר' אפרים ביליסטוצקי מדרטשין.
ר' אליהו פרלמן. אב"ד בגורודייא. חתנו של ר' דב ברודא מטלז שעלה לארץ. הביא לדפוס את חיבורו של אביו "אור גדול".
ר' משה פרלמן. סוחר. גם הוא חתנו של ר' דב ברודא הנ"ל. מחבר ספר "מדרש הרפואה", ג"ח, הוצאת דביר, ת"א תרפ"ו- תרפ"ט. נפטר בתרצ"ה בקובנא.
ר' בן ציון פרלמן. סוחר. נישא לחנה בת ר' משה קנטרוביץ. בתם, מרים (מאשה) רבינוביץ (2005-1912) היא אמו של בן רבינוביץ.
פיגא (נפטרה ז' טבת תרע"ו), אשת רבי אליעזר רבינוביץ, רבה של מינסק לאחר חותנו. לאחר מותו יצא חיבורו "משנת אליעזר" (מוסד הרב קוק, תשכ"ב). שנים מילדיהם נישאו לנכדי הרב שאול קצנלנבוגן, אב"ד קוסובה וקוברין (שגם החזון איש נמנה עם נכדיו), ידידו של סבם, הגדול ממינסק: בנם נחמן, היה חתן ר' אברהם מאיר אשכנזי (בן ר' שאול), ובתם, רחל, נישאה לפרופ' ר' שאול ליברמן, בן בתו של ר' שאול (רחל נפטרה בצעירותה ללא ילדים. ליברמן נשא בשנית את יהודית בת הרב מאיר בר-אילן). בת נוספת, פרידה, נישאה לרב מנחם מנדל גלוסקין רבה של לנינגרד.
רחל, אשת ר' אברהם דוב כהנא שפירא, רבה האחרון של קובנא, מחבר שו"ת "דבר אברהם".
בריינא, אשת ר' וולף ביחאווסקי.
חיה (נפטרה בתש"ה), אשת הסוחר ר' ישראל ליב מירקין (נפטר בתש"ג).
לקריאה נוספת

ר' בנימין בישקא (אחיו של רייל"פ. רב ביאלובקה ובטרסטינה), ספר "בן אוני", וילנא, תרנ"ו.
הרב מאיר היילפרין, "הגדול ממינסק", הוצאת פלדהיים, תשנ"ד (נכתב בשנת תרע"ג).
יעקב מרק, "במחיצתם של גדולי הדור", הוצאת גויל, ירושלים, תשי"ח (תרגום מיידיש, נכתב בשנות ה'עשרים') עמ' 124-128.
נוצ'ה טריסטה

מפת טנוצ'טיטלאן
הלילה העצוב או ליל היגונים הידוע יתר בשמו הספרדי: נוצ'ה טריסטה (La Noche Triste), הוא הכינוי לקרב שהתרחש בין ה-30 ביוני ל-1 ביולי 1520 בין כוחות האימפריה הספרדית לכוחות האימפריה האצטקית. הכוחות הספרדיים שהיו נצורים בעיר הבירה האצטקית טנוצ'טיטלאן, ניסו לחמוק מהעיר, אולם אותרו בידי האצטקים ונכנסו לקרב קשה. בסופו של דבר הצליחו הספרדים לפרוץ החוצה, אולם הותירו מאחור אבדות כבדות. לפיכך ידוע הקרב בשם "הנוצ'ה טריסטה".
למרות שמבחינה טקטית הקרב נראה כניצחון אצטקי, הרי שהספרדים בפיקוד הרנאן קורטס, הצליחו להתארגן מחדש ולשים קץ לאימפריה האצטקית.
רקע

ב-8 בנובמבר 1519, משלחת ספרדית בפיקוד הרנאן קורטס, נכנסה לטנוצ'טיטלאן, עיר הבירה של האימפריה האצטקית ("הברית המשולשת"). הקיסר מוקטסומה השני, קיבל אותם בפאר והדר מתוך מחשבה מוטעית שהם שליחי האלים, והקצה להם למגורים את אחד הארמונות הישנים בבירה. לאחר ששהה בעיר שישה שבועות, במהלכם הספיק ללמוד אותה היטב, קיבל קורטס ידיעה על רצח של שני ספרדים בווראקרוס. קורטס ניצל את רצח הספרדים כתירוץ לשבות את מוקטסומה בעצמו. מוקטסומה נאלץ לעבור לגור יחד עם הספרדים, וטען שהוא עושה זאת מרצונו. הוא המשיך לנהל את העיר כשליט בובה של הספרדים במשך 98 ימים. רבים מאנשי החצר, וכן ההמונים בטנוצ'טיטלאן, מאסו בספרדים ודחקו במלך לצאת נגדם. אלא שהמלך המשיך להעמיד פנים שהכול כשורה "וכי במלחמה אנו איתם?" הוא אמר לאנשיו.
אלא שביוני 1520, הגיעה ידיעה שהמושל הספרדי של קובה, דייגו ולאסקס דה קואיאר, שיגר צבא ספרדי גדול בפיקוד פנפילו דה נארוואז כדי לעצור אות קורטס חסר המשמעת. קורטס יצא לפגוש את נארוואז, והשאיר את העיר בפיקוד סגנו האכזר ממנו פדרו דה אלווראדו. קורטס הצליח לגרום לעריקת צבאו של נארוואז אל צבאו, ועם הכוחות הגדולים החל לחזור אל טנוצ'טיטלאן. עם זאת, במהלך ההיעדרות של קורטס, הוזמנו אלווראדו ואנשיו לפסטיבל דתי גדול של האצטקים. עם זאת, הספרדים זעמו על המנהגים הפגאניים, וטבחו בחוגגים שהיו ברובם מאנשי האצולה. ההמונים זעמו על הטבח, והספרדים נאלצו להסתגר במתחם הארמון. מוקטסומה (שהיה עדיין שבוי), הודח מכסאו בידי האצילים, שהכתירו במקומו את אחיו קואיטלאואק. בסוף יוני חזר קורטס לעיר ומצא את אנשיו נצורים. קורטס הצליח לפלס לו דרך אל הארמון, ואילץ את מוקטסומה לעלות למרפסת כדי להרגיע את ההמונים. עם זאת, מוקטסומה איבד את מעמדו בעיניהם, והם לעגו לו ורגמו אותו באבנים. על פי חלק מהמקורות הוא נהרג מחיצים שירו עליו אנשיו, אולם ייתכן שגם ידם של הספרדים הייתה במעשה.
הנוצ'ה טריסטה

קורטס מצא עצמו במצב מסוכן. הוא סבל מנחיתות מספרית, והיה נתון במתקפה מתמדת. אנשיו סבלו ממחסור של מזון ואבק שרפה. קורטס הציע לאצטקים הפסקת אש למשך שבוע, שבמהלכה הבטיח להחזיר את כל הזהב שהספרדים שדדו. טנוצ'טיטלאן הייתה בנויה על איים באגם טקסקוקו. האי המרכזי של העיר היה מוקף בכמה איים מלאכותיים שהיו מחוברים לעיר בגשרים. האצטקים, שחששו שהספרדים ינסו להימלט, החריבו ארבעה מתוך שמונה מהגשרים. לספרדים היה גשר נייד שהם התכוונו להשתמש בו, אולם מפאת הזמן הקצר לא יכלו לארגן את איסוף האוצרות שלא התכוונו לוותר עליהם. קורטס פתח בפני אנשיו את חדרי האוצרות המלכותיים, והורה לכל אחד לקחת ככל אשר יחפוץ. כל אחד לקח כמובן כמות גדולה מאוד, מה שעתיד להיות להם לרועץ.
בליל ה-30 ביוני הספרדים ובעלי בריתם החלו להסתנן החוצה ממתחם הארמון, ופנו מערבה אל דרך טלקופן (Tlacopan). רחבת הארמון הייתה נטושה, והגשר היבשתי היה ככל הנראה ללא שמירה משום מה. הספרדים עשו דרכם מבלי שהצרים על הארמון שמו לב. אפילו פרסות הסוסים כוסו בבד. במסווה של סופת גשמים, הם עברו ברחובות המתפתלים של העיר הישנה. לפני שהגיעו אל האגם, שמו לב אליהם לוחמי הנשר - חיילי עלית בצבא האצטקי. כוהני הדת השמיעו אזעקה, והאצטקים תקפו מכל כיוון.
הלחימה הייתה אכזרית, הספרדים ובעלי בריתם הגיעו אל האגם, ושם נאלצו לעלות על סירות תוך שהם לוחמים על חייהם. הגשם הכבד גם הוא הקשה עליהם, ורבים נפלו לאגם וטבעו בגלל הזהב הרב שנשאו עליהם. הספרדים השתמשו בגשר הנייד כדי לחצות את התעלה הראשונה, אולם לאחר מכן הוא שקע בבוץ ולא היה להם זמן להתאמץ ולהוציא אותו. הספרדים הצליחו לעבור בקושי, כשגופות חבריהם משמשות אותם לעיתים בתור גשר. קורטס עצמו נע קדימה עם כוח מחיל הפרשים, והגיע אל הצד השני של האגם מותיר את אנשיו לדאוג לעצמם. קורטס והניצולים פנו אל הכפר הסמוך שם פגשו את אלווארדו עם קבוצה נוספת שהצליחה להינצל מהטבח. רבים היו הפצועים, ואף אלווארדו עצמו נפצע. ברנל דיאס מספר ביומנו כי קורטס קרס תחת אחד העצים ופרץ בבכי כאשר הבין את היקף הכישלון.
אבדות הספרדים היו כבדות. המקורות אינם תמימי דעים במספרים וההנחה המקובלת היא שבין 400 ל-800 ספרדים ובין 2,000 ל-4,000 בעלי ברית נהרגו טבעו או נשבו. קורטס עצמו טען ביומנו כי אבדותיו הסתכמו ב-154 ספרדים ו-2,000 בעלי ברית בלבד. עד ראייה אחר לאירוע טען שהיו 1,170 ספרדים הרוגים, אולם מספר זה גדול יותר מהמספר הכולל של הספרדים שהשתתפו בקרב. פרנסיסקו לופז דה גומרה שהיה בן התקופה אך לא נכח באירוע בעצמו, הציע מספר סביר יותר של 450 ספרדים ו-4,000 בני ברית. כמו כן מרבית קני הארטילריה והסוסים אבדו.
תוצאות

הקרב נראה כניצחון אצטקי. הספרדים נאלצו לסגת בחרפה חזרה אל טאלאקסקאלה. לרגע נדמה היה שהתרבות האצטקית עדיין יכולה לשרוד. אולם בינתיים, פגעה בעיר מגפת אבעבועות שחורות, שאותה הביאו הספרדים מאירופה לאמריקה. הייתה זו ההתפרצות הראשונה של המחלה באמריקה, והילידים לא היו מחוסנים בפניה ולא ידעו כיצד לטפל בה. יותר מ-50% מאוכלוסיית האזור נהרגו בהתפרצות יחידה זו, ביניהם הקיסר החדש קואיטלאואק. והוא הוחלף בקיסר חדש, צעיר ואמיץ מקודמיו, בשם קואוטמוק.
בפועל, הקרב היה ניצחון אסטרטגי מבחינת הספרדים. ניצחונם על האצטקים בקרב אוטומבה ב-7 ביולי, נתן לה הפוגה קלה ואפשר להם להתאושש מהפסדי הנוצ'ה טריסטה. קורטס הקים צבא אדיר מבני המקום, ובסופו של דבר חזר וכבש את טנוצ'טיטלאן, משלים בכך את כיבוש האימפריה האצטקית.
לימונה סול גארדה

לימונה סול גארדה (באיטלקית: Limone sul Garda) היא עיירה קטנה בחלק הצפוני של אגם גארדה באיטליה, ממוקמת על הגדה המערבית של האגם. מספר תושבי העיירה היה 1,141, נכון ל-31 בדצמבר 2021.
מקור השם

רוב הסברות הקיימות ביחס למקור השם "לימונה סול גארדה", מניחות שחלקו הראשון של השם לא נגזר מפרי ההדר לימון. סברה אחת מתייחסת את התפתחות השם למילה הלטינית לִימֵן (limen) שמשמעותה גבול-סף, או מהמילה לִימָה (lima), שפירושה נהר. סברה מאוחרת יותר מייחסת מקור קלטי לשם, מהמילים לימו-למוס (limo-lemos), כלומר בוּקיצָה (שם מדעי אוּלמוּס-Ulmus), שהוא סוג של עץ נשיר.
חלקו השני של השם הוא "סוּל גארְדׇה", שמשמעותו "אשר על גארדה" כלומר, מקום הבנוי לחופי אגם גארדה. עד ראשית המאה ה-20 היה שם המקום "לימונה סן ג'ובאני". בשנת 1904 שונה שם העיירה לשמה הנוכחי, לימונה סול גארדה.
גאוגרפיה ואקלים

גאוגרפיה
לימונה ממוקמת בצפון איטליה, במחוז לומברדיה, בנפת ברשה, לרגלי הרי האלפים. העיירה בנויה על גדתו המערבית של אגם גארדה, כשבעה ק"מ דרומית לריווה דל גארדה, המצויה בנקודה הצפונית מערבית ביותר של האגם. לימונה בנויה על רצועת חוף צרה, בין חופו של האגם לבין רכס גבעי, שבחלק מקטעיו הצמודים לעיירה הוא צוקי, זקוף ותלול. העיירה רחוקה כ-169 ק"מ ממילאנו בירת המחוז, וכ-70 ק"מ מברשה, העיר המרכזית בנפה. העיר המרכזית הקרובה ביותר היא טרנטו, הממוקמת צפונית מזרחית ללימונה, במרחק של כ-55 ק"מ.
לימונה סול גארדה נחשבת לקו הצפוני ביותר בכדור הארץ, בו ניתן לגדל לימונים.
אקלים
לימונה סול גארדה נמצאת באזור גשום למדי, ממוצע הגשם הרב שנתי מסתכם ב-691.5 מ"מ. לפי הממוצע, אין אף לא חודש אחד בשנה ללא משקעים. השלג מועט, 50.7 מ"מ בממוצע בשנה. כמויות השלג העיקריות יורדות בחודשים דצמבר וינואר. החודש החם ביותר בשנה הוא יולי, במהלכו הטמפרטורה הממוצעת בשעות היום מגיעה עד 28 מעלות צלזיוס, ובלילות הממוצע יורד ל-19 מעלות. ינואר הוא החודש הקר ביותר, הממוצע ביום במהלכו עומד על 6 מעלות והממוצע בלילות יורד אל מתחת לאפס, עד 1-. הלחות בעיירה גבוהה במהלך חודשים יולי ואוגוסט ב-21 ביוני, היום הארוך בשנה יש בעיירה 15 שעות ו-42 דקות אור. ביום הקצר ביותר 21 בדצמבר, שעות האור מצטמצמות לשמונה שעות וארבעים ושתיים דקות בלבד.
היסטוריה

בהיותה עיירה קטנה לחופי אגם גארדה, חולקת לימונה סול גארדה היסטוריה משותפת עם חלר מהישובים האחרים סביב האגם, שבעבר נקרא אגם בנאקו (Benaco). האזור היה מיושב על ידי שבטים קלטים בערך ב-600 לפני הספירה, ונכבש בידיי רומא העתיקה סביב 200 לפני הספירה. עקב מיקומה על גבול שבין אזורים, הייתה לימונה מידיי פעם לסלע מחלוקת וסיבה לסכסוכים בין ברשה, לרוזנים מבית ארקו (Arco). במאה ה-15 עברה העיירה לשליטת משפחת ויסקונטי, ומאוחר יותר עברה השליטה לידיי הרפובליקה הוונציאנית (la Serenissima). בסוף המאה ה-18, השתלטו צבאות נפוליאון בונפרטה על צפון איטליה. אחרי נפוליאון הגיעה השליטה האוסטרו-הונגרית. במאה ה-19 לימונה נכללה בתוך מממלכת איטליה המאוחדת, היה זה ב-1861, תחת מלכותו של ויטוריו אמנואלה ה-2. בימיי מלחמת העולם ה-2, עסקו חלק מתושבי לימונה בהברחות של סחורות ואנשים.
אגדת לימונה

לפי האגדה, מאהבתם של האל בנאקו והנימפה פיליס (Phyllis) נולדו זוג תאומים, גרינאו (Grineo) ולימונה (Limone). כל אחד מהתאומים יועד על ידיי אביהם האל למסלול חיים שונה, גרינאו לדייג ולימונה לחקלאות. בשונה מהייעוד המקורי, שני התאומים העדיפו צייד במורדות הר מונטה באלדו (אנ') הסמוך לגדת האגם המזרחית. באחד ממסעותיהם, תקף חזיר בר את לימונה והרגו. האם פיליס התחחנה לבעלה האל, שיחזיר לחיים את לימונה ונתנה לו מרקחת שרקחה מצמחים. ואכן הנס התרחש, ולימונה חזר לחיים. לאחר קבלת חייו מחדש, ציית לימונה להחלטתו המקורית של אביו, והתיישב כחקלאי במקום קבוע אחד שהוא לימונה של היום. לימונה החל לטפח פרדסי לימונים, והפרי נושא עד היום את שמו.
אתרים ונושאי עניין

מוזיאון הדייגים- מוזיאון הדייגים בלימונה הוא מוזיאון לא גדול, והמוצגים שבו משקפים את העיירה לימונה, שבעבר הייתה עיירה של דייגים. במוזיאון מגוון של מוצגים מתולדות הדייג בעיירה.
לימוניה דל קסטל- מוזיאון פתוח לגידול לימונים במעלה צלע ההר. המתחם צמוד מצד מערב לבתי לימונה סול גארדה. החלק העליון של האתר מאפשר תצפית פנורמית על העיירה, ועל אגם גארדה.
מסלול אופניים מעל מי האגם- זהו מסלול אופניים ייחודי, הנמתח בגובה של כמה מטרים מעל שפת האגם ומעל מי האגם. שם המסלול הוא "ציקלופיסטה דל גארדה" (Ciclopista del Garda) כלומר, מסלול רוכבי האופניים של גארדה. המסלול מאפשר תצפית על האגם, והוא מחבר מספר יישובים.
מוזיאון התיירות- ממוקם לאורך טיילת האגם, ומאפשר הצצה לשינויים שגרם ענף התיירות לחיי היום-יום בעיירה ובאזור.
כנסיית סן רוקו (San Rocco)- בנוסף לחוויית הביקור עצמה, מהכנסייה נשקף נוף פתוח אל אגם גארדה.
אירועים

יום השוק השבועי- נערך בלימונה בימיי שלישי בכל שבוע. ביום השוק מוכרים מתוצרת המקום, שמן, לימונים ומוצריהם, מאכלים מקומיים שונים, וכן יצירות של אומנים מהאזור.
לימונה סול גארדה בתרבות

חלק מסרט הקולנוע "קוונטום של נחמה" מסדרת סרטי ג'יימס בונד, בהשתתפותו דניאל קרייג הוסרט בלימונה סול גארדה. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2008.
כלכלה

כלכלת העיירה הייתה מבוססת בעבר על דייג ועל חקלאות, ועל גידול לימונים וזיתים. עם התפתחות תנועת תיירות ההמונים במאה ה-20, חלה הסטה של מרכז הכובד הכלכלי של העיירה, ובמחצית השנייה של המאה וכן במאה ה-21 עיקר פרנסת התושבים מבוססת על עיסוק ישיר בתיירות, דוגמת אירוח והסעדה, או עיסוק עקיף משיווק ומכירת מוצרים ומזכרות, הסעות, הפעלת בתי מלון, ענפי ספורט וטיולים וכיוצא בהם.
תחבורה

כבישים: עד סלילת הקטע המערבי של ה"גארדזנה" בין השנים 1929-1931 (כביש סובב אגם גארדה, באיטלקית Gardesana החוצה את העיירה), הייתה לימונה מנותקת מעשית מן העולם, והגיעו אליה בשייט בלבד. מספרו של הכביש SS45BIS, ובשמו המלא Strada Statale 45bis. הכבישים המהירים הקרובים ביותר הם A22, בכיוון צפון-דרום- במרחק של כ-30 ק"מ מלימונה. כביש זה מחבר את בולצנו וטרנטו בצפון, עם אוטוסטרדת הרוחב מזרח-מערב E70. המרחק מלימונה ישירות לכביש המהיר E70, מסתכם בכ- 35 ק"מ.
אוטובוס: קו אוטובוס מברשה ללימונה סול גארדה יוצא במרווחים של ארבע שעות. הנסיעה עצמה אורכת כשעתיים. קיימים קווי אוטובוס נוספים מן הערים המרכזיות באזור לימונה: ורונה, טרנטו, מנטובה. חלק מקווים אלו מגיעים לעיירות סמוכות ללימונה.
רכבת: לא קיימים פסי רכבת באזור לימונה. תחנת הרכבת הקרובה ביותר נמצאת בדרום אגם גארדה, דסנזאנו דל גארדה -Desenzano del Garda, המרוחקת 54 ק"מ מלימונה סול גארדה.
שייט: הפלגה היא דרך נוחה להגיע לעיירה. תחנות עיקריות להפלגה אל לימונה נמצאות בדסנזאנו דל גארדה בדרום האגם, ובמלצ'זינה בגדה המזרחית, ממנה יש קו השט ישירות ללימונה. בנוסף קיים קו סובב גארדה, העוצר בכל היישובים הבנויים לגדות האגם.
נמלי תעופה: שני נמלי התעופה הבין-לאומיים שיחסית קרובים ללימונה הם נמל התעופה אוריו אל סריו בברגמו (כ-120 ק"מ), ונמל התעופה ורונה-וילפרנקה (כ-90 ק"מ).
ספורט

בעיירה מופעלים ענפי ספורט לתיירים, בעיקר ענפי ספורט מים דוגמת סקי מים, גלשני רוח, מצנחי רחיפה ודומיהם. באזור הלא רחוק ובעיירות הסמוכות מתנהלים ענפי ספורט נוספים, דוגמת טניס, גולף ומיניגולף.
גלריה

לימונה דל קסטל.
מבט מהאגם ללימונה.
סמטאות העיירה.
מסלול אופניים מעל האגם, מלימונה לריווה סול גארדה.
ראו גם

אגם גארדה
סאלו (איטליה)
סירמיונה
ריווה דל גארדה