stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסק דין לאבינג נגד וירג'יניה
הליכים פליליים > הליכי הערעור

בשנת 1964, מילדרד לאבינג פנתה לתובע הכללי של ארצות הברית, רוברט קנדי. קנדי הפנה אותה אל האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות (ACLU). האיגוד גייס שני עורכי דין שפעלו בהתנדבות, ברנרד ס. כהן ופיליפ ג'. הירשקופ. הם הגישו בקשה מטעם הזוג לאבינג לבית המשפט מחוז קרוליין בווירג'יניה לבטל את פסק הדין הפלילי נגדם בטענה שהחוק נגד נישואים בין גזעיים בווירג'יניה מנוגד לסעיף השוויון בתיקון ה-14 של חוקת ארצות הברית.
ב-28 באוקטובר 1964, לאחר המתנה של כמעט שנה לדיון, הגישו עורכי הדין של ה-ACLU תובענה ייצוגית בבית המשפט המחוזי של המחוז המזרחי של וירג'יניה. התביעה הייצוגית גרמה לבית המשפט המחוזי לפסוק בבקשה לביטול פסק הדין. בית המשפט המקומי הביא את פרשנותו של יוהאן פרידריך בלומנבאך, חוקר גרמני שעסק באנטומיה השוואתית במאה השמונה עשרה, למונח גזע:
אלוהים הכל יכול ברא את הגזעים לבן, שחור, צהוב, מלזי ואדום, ומקמם ביבשות נפרדות. למעט ניסיון להתערב במעשה הבריאה, אין כל עילה לנישואין שכאלו. העובדה שאלוהים הפריד בין הגזעים מוכיחה שלא התכוון שיתערבבו.
המקור באנגלית
Almighty God created the races white, black, yellow, malay and red, and he placed them on separate continents. And but for the interference with his arrangement there would be no cause for such marriages. The fact that he separated the races shows that he did not intend for the races to mix
ב-22 בינואר 1965 בית משפט המחוזי, בהרכב של שלושה שופטים, השעה את קבלת ההחלטה בעניין התביעה הפדרלית, בשעה שהזוג לאבינג ערער על החלטת בית המשפט המחוזי לבית המשפט העליון של וירג'יניה על בסיס חוקתי. השופט הארי ל. קאריקו (לימים נשיא בית המשפט העליון של וירג'יניה), כתב חוות דעת עבור בית המשפט, המאשר את חוקתיות החוקים נגד נישואין בין-גזעיים ושהשאיר את הרשעתם על כנה, אך המליץ לשנות את עונשם. קאריקו טען כי במקרה של הזוג לאבינג לא הייתה הפרה של סעיף ההגנה השווה מאחר שגם הלבנים וגם הלא לבנים נענשו במידה שווה בעוון הנישואין האסורים. טיעון דומה הושמע על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית בשנת 1883 בפסק הדין פיס נגד אלבמה.
הזוג לאבינג, עדיין בתמיכת ה-ACLU, הגיש ערעור על ההחלטה לבית המשפט העליון של ארצות הברית, שם וירג'יניה הייתה מיוצגת על ידי רוברט מקילוויין מטעם פרקליטות המדינה. הזוג לא נכח בשלב הטיעונים שבעל-פה בוושינגטון, אך אחד מעורכי הדין שלהם, ברנרד ס. כהן, העביר את המסר שקיבל מידי לאבינג: "מר כהן, ספר לבית המשפט שאני אוהב את אשתי, ואת זה, שזה פשוט לא הוגן שאני לא יכול לחיות איתה בווירג'יניה."
תקדימים

טרם פסק הדין לאבינג נגד וירג'יניה, היו מספר פסקי דין בנושא "יחסי מין בין-גזעיים". במדינת וירג'יניה, ב־1878, בפסק הדין קיני נגד וירג'יניה (Kinney v. The Commonwealth), קבע בית המשפט העליון של וירג'יניה כי הנישואין, שהוסמכו בוושינגטון בין אנדריו קיני, גבר שחור, לבין מהאלה מילר, אישה לבנה, הם אינם תקפים בווירג'יניה. בפסק הדין משנת 1883, פייס נגד אלבמה (Pace v. Alabama) קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית כי הרשעתו של הזוג אלבמה ב"ביחסי מין בין-גזעיים", שאושרה על ידי בית המשפט העליון של אלבמה, לא הפרה התיקון הארבע-עשרה. בערעור קבע בית המשפט העליון בארצות הברית כי ההפללה של יחסי-מין בין-גזעיים אינה הפרה של סעיף ההגנה על שוויון, שכן שני בני הזוג הוענשו במידה שווה על עבירת קיום יחסי-מין בין-גזעיים.
ב-1921, בפסק הדין קירבי נגד קירבי (Kirby v. Kirby), מר קירבי ביקש ממדינת אריזונה לבטל את נישואיו. הוא טען כי נישואיו אינם חוקיים מכיוון שאשתו היא ממוצא "כושי", ובכך מפרה את חוק המדינה נגד נישואין בין-גזעיים. בית המשפט העליון של אריזונה שפט את גברת קירבי על ידי התבוננות במאפייניה הפיזיים, וקבע כי היא גזע מעורב, ולכן אושרה בקשתו של קירבי.
בפסק הדין מונקסף החליט בית המשפט העליון של מחוז סן דייגו בשנת 1939 לפסול את הנישואים של מארי אנטואנט ואלן מונקס לאחר שנטען, שלמארי יש "שמינית דם של כושי". מקרה זה דן בשתי צוואות סותרות שהושארו על ידי אלן מונקס לפני פטירתו: הישנה יותר, לטובת חברתו אידה לי, והחדשה יותר לטובת אשתו. עורכי הדין של לי טענו כי נישואיהם של מונקס, שהתקיימו באריזונה, היו פסולים לפי החוק במדינת אריזונה, זאת משום שמארי אנטואנט הייתה "כושית" ואילו אלן היה לבן. וזאת על אף עדויות סותרות של עדים ומומחים שונים, הגדיר השופט את הגזע של גברת המונקס על ידי בהסתמך על עדות "מומחה" של רופא מנתח. השופט התעלם מהטיעונים של אנתרופולוג ושל ביולוג, שטענו שאי-אפשר לזהות את גזע האדם על פי בדיקת מאפייניו הפיזיים.
גברת מונקס החליטה אז לערער על החוק נגד נישאוין בין-גזעיים של אריזונה, והעבירה את התיק לבית המשפט לערעורים של המחוז הרביי בקליפורניה. עורכי הדין של גברת מונקס הצביעו על כך שהחוק נגד נישואין בין-גזעיים אסר למעשה על גברת מונקס כאישה מגזע מעורב להינשא בכלל. בית המשפט דחה את הטענה הזאת כבלתי ניתנת ליישום, שכן במקרה שהוצג, לא מעורבים שני בני זוג מגזע מעורב, אלא בן זוג מגזע מעורב ובן זוג לבן ולכן סירב לקבל את בקשתה אחרי דחיית הערעור של גברת מונקס, בית המשפט העליון של ארצות הברית סירב לפתוח את הסוגיה מחדש.
נקודת המפנה בפסיקה הייתה בשנת 1948 בפסק דין פרז נגד שארפ (Perez v. Sharp). בפסק דין פרז, בית המשפט העליון של קליפורניה הכיר בכך שאיסור על נישואין בין-גזעיים הפר את התיקון הארבע-עשרה של החוקה הפדרלית.
ההחלטה

ב-12 ביוני 1967, בית המשפט העליון קיבל החלטה בפה אחד (9-0) לבטל את הרשעת בני הזוג לאבינג בבית המשפט של וירג'יניה ואף פסלו את החוקים נגד נישואין בין-גזעיים בכלל. חוות הדעת של בית המשפט נכתבה על ידי נשיא בית המשפט העליון ארל וורן, וכל שאר השופטים הצטרפו אליה.
מדינת וירג'יניה טענה כי חוק טוהר הגזע נגד נישואין בין-גזעיים, לא הפר את סעיף השוויון בפני החוק של החוקה האמריקאית, וכי העונש על הפרת החוק היה זהה ללא קשר לגזעו של הנאשם ולכן זה הושת גם על לבנים וגם על לא-לבנים. בית המשפט העליון השתמש בטיעון זה 84 שנים קודם לכן, בפסק הדין פייס נגד אלבמה בשנת 1883, אך כעת דחה אותו, ודחה את ההחלטה בפסק הדין פייס. בית המשפט כתב: "אנו דוחים את הרעיון שאכיפה שוויונית של חוקים המבוססים על הבדלה על פי גזע, היא מספיקה כדי להחריג את עניין הסיווג מהאיסור על האפליה גזעית של התיקון הארבע-עשרה." בית המשפט קבע, שכיוון שגורם היחיד שקבע אם עברו המעורבים בפרשה על החוק, היה גזעם, החוק מהווה הפרה של סעיף ההגנה השווה.
לאחר שקבע כי החוק נגד נישואין בין-גזעיים של מדינת וירג'יניה הפר את סעיף השוויון בפני החוק, סיים בית המשפט את חוות דעתו סעיף קצר הקובע, שהחוק מפר גם את סעיף סדר הדין ההולם, משום שהוא שולל מאנשים את הזכות המוגנת חוקתית מבלי הליך משפטי הוגן. בית המשפט קבע כי החופש להינשא הוא זכות יסוד, ולפיכך שלילת זכותם של האמריקנים לחירות זו על פי גורם שרירותי, כגון גזע, היא בלתי חוקתית.
ההחלטה > לאחר המשפט

אחרי פסק הדין של בית המשפט העליון חזרו הזוג לסנטרל פוינט, שם התגוררו. לבני הזוג היו שלושה ילדים. ריצ'רד נפטר בשנת 1975, בגיל 41, בשעה שנהג שיכור פגע במכוניתו. מילדרד לאבינג איבדה את עינה הימנית באותה תאונה. היא נפטרה מדלקת ריאות ב-2 במאי 2008, בגיל 68.
השפעות > נישואין בין-גזעיים

על אף החלטת בית המשפט העליון, נותרו חוקים נגד נישואין בין-גזעיים במספר מדינות, וזאת אף על פי שההחלטה הפכה אותם ללא ניתנים לאכיפה. שופטים מקומיים באלבמה המשיכו לאכוף את חוק המדינה נגד נישואין בין-גזעיים, עד שממשלת ניקסון קיבלה פסק דין מבית משפט המחוזי בפסק דין ארצות הברית נגד בריטאין משנת 1970. בשנת 2000 הפכה אלבמה למדינה האחרונה שהתאימה את חוקיה להחלטת בית המשפט העליון, כאשר 60% מהמצביעים תמכו בעצומה שהסירה כל התייחסות כנגד נישואין בין-גזעיים מחוקי המדינה.
אחרי פסק הדין לאבינג נגד וירג'יניה, מספר הנישואים הבין-גזעיים המשיך לגדול ברחבי ארצות הברית ואף בדרומה. במדינת ג'ורג'יה, למשל, מספר הנישואין הבין-גזעיים עלה מכ-21 חתונות בין-גזעיות בשנת 1967 לכ-115 כאלו בשנת 1970. ברמה הלאומית, כ-0.4% מהנישואים היו בין-גזעיים ב-1960, כ-2.0% ב-1980, כ-12% ב-2013וכ-16% ב-2015, כמעט 50 שנה אחרי פסק דין לאבינג.
השפעות > נישואין חד-מיניים

פסק הדין "לאבינג נגד וירג'יניה" מוזכר בהקשר של הדיון הציבורי על נישואים חד-מיניים בארצות הברית (אנ').
בפסק הדין "הרננדס נגד רובלס" (2006), דעת-הרוב של בית המשפט לערעורים של ניו יורק (אנ'), הערכאה הגבוהה ביותר של המדינה, סירבה להתבסס על פסק דין "לאבינג", בהחלטה האם קיימת זכות לנישואין חד-מיניים, בטענה ש"הרקע ההיסטורי של פסק דין "לאבינג" שונה מן הרקע ההיסטורי שבבסיס מקרה זה". בשנת 2010, מסיק השופט ווהן ר. וולקר (אנ') בהחלטת בית המשפט המחוזי בפסק הדין "פרי נגד שוורצנגר" (אנ'), שביטל את הצעה מספר 8 של קליפורניה מ-2008 (אנ'), המגבילה נישואין לזוגות בעלי מין שונה, מפסק הדין "לאבינג נגד וירג'יניה": "הזכות [החוקתית] להינשא מגינה על בחירת פרט על בן זוג ללא קשר למגדר". על בסיס צר יותר, בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית אישר החלטה זו.
על נישואין חד-מיניים. בכך הם פירשו או השתמשו בפסק הדין לאבינג באופן הבא:
בתי המשפט הפדרלי לערעורים של ארצות הברית - הרביעי והעשירי - השתמשו בפסק הדין לאבינג יחד עם מקרים אחרים, כמו בפסק הדין זבלוקי נגד רדהיל ובפסק הדין טרנר נגד ספלי, על מנת להוכיח שבית המשפט העליון של ארצות הברית הכיר ב-"זכות היסוד לנישואים", שהמדינה לא יכולה להגביל אלא תחת הסטנדרט של "בדיקה מוגברת" של בית משפט. על פי סטנדרט זה, שני בתי המשפט ביטלו איסורים שהטילה המדינה על נישואים חד מיניים.
שני בתי דין נוספים לערעורים, בתי המשפט הפדרלי לערעורים של ארצות הברית - השביעי והתשיעי - ביטלו איסורים על בסיס קו טיעון אחר: במקום בחינה כנגד "זכויות יסוד", הם בחנו את האיסור על נישואים חד-מיניים כאפליה על בסיס נטייה מינית. בעוד שהראשון ציטט את פסק הדין לאבינג על מנת להוכיח כי בית המשפט העליון לא קיבל מסורת כהצדקה להגבלת נישואין, האחר ציטט את פסק דין לאבינג, כפי שצוטט בפסק הדין ארצות הברית נגד וינדזור בשאלת הפדרליזם: "חוקי המדינה המגדירים או מסדירים נישואין, חייבים לכבד, כמובן, את הזכויות החוקתיות של האנשים".
בית המשפט הפדרלי השישי לערעורים של ארצות הברית, היחיד שאישר איסור על נישואים חד-מיניים, טען שהכוונה בהחלטת בפסק הדין לאבינג היא רק לנישואין של זוגות בעלי מין שונה.
בפסק הדין אוברגפל נגד הודג'ס (2015), אשר פסק בנושא, בית המשפט העליון התייחס לפסק הדין לאבינג, בין היתר, כתקדים להחלטה שהמדינות נדרשות לאפשר נישואים חד-מיניים גם תחת סעיף השוויון בפני החוק וגם תחת סעיף ההליך המשפטי ההוגן. החלטת בית המשפט בפסק הדין אוברגפל ציטטה את פסק הדין לאבינג כמעט תריסר פעמים, והתבססה על אותם העקרונות - שוויון והזכות הטבעית לנישואין.
במהלך שלב הטיעונים שבעל-פה, המחבר הסופי של חוות-דעת הרוב, השופט אנתוני קנדי, ציין כי הפסיקות המגדירות הפרדה גזעית והחוק נגד נישואין בין-גזעיים כבלתי חוקתיות (פסק הדין בראון נגד מועצת החינוך משנת 1954 ופסק הדין לאבינג נגד וירג'יניה משנת 1967, בהתאמה), נעשו כ-13 שנים זו מזו. באופן דומה הקדימה הפסיקה המגדירה איסור יחסים חד-מיניים כלא חוקתי, את הפסיקה המגדירה איסור על נישואים חד-מיניים כלא חוקתי (פסק הדין לורנס נגד טקסס בשנת 2003 ופסק הדין אוברגפל נגד הודג'ס בשנת 2015, בהתאמה).
זיכרון וייצוג בתרבות הפופולרית

בארצות הברית נודע 12 ביוני, מועד הפסיקה, בשם יום לאבינג (Loving Day). זוהי חגיגה שנתית, לא רשמית, של נישואין בין-גזעיים. בשנת 2014, זכתה מילדרד לאבינג להמנות על "נשות ההיסטוריה של וירג'יניה" של הספרייה של וירג'יניה. בשנת 2017, מחלקת משאבים היסטוריים של וירג'יניה הקדישה לוח זיכרון, אשר מספרת את הסיפור של הזוג לאבינג, מחוץ לבניין על שם פטריק הנריק בריצ'מונד - לשעבר מושבו של בית המשפט העליון לערעורים של וירג'יניה.
סיפורם של הזוג לאבינג היה הבסיס למספר סרטים:
הראשון, מר וגברת לאבינג (1996), נכתב ובוים על ידי פרידנברג, בכיכובם שלל ללה רוצ'ון, טימותי האטון ורובי די. לדברי מילדרד לאבינג, "לא הרבה ממנו היה נכון. החלק היחיד שנכון הוא שיש לי שלושה ילדים".
הסרט השני, סרטו התיעודי של ננסי בוירסקי, The Loving Story, הוצג לראשונה ב-HBO בפברואר 2012 וזכה בפרס פיבודי באותה שנה.
הסרט שלישי, לאבינג, פורסם בשנת 2016, בבימויו של ג'ף ניקולס, בכיכובם של רות נגה וג'ואל אדגרטון בתור הזוג לאבינג. הסרט מבוסס על הסרט התיעודי של בויירסקי. רות נגה קיבלה מועמדות לפרס האוסקר על משחקה.
במוזיקה, האלבום משנת 2009 של ננסי גריפית' "The Loving Kind" נקרא על שם הזוג לאבינג והוא כולל שיר עליהם. השיר של רוי צימרמן משנת 2009, The Summer of Loving הוא על הזוג לאבינג וסיפור שלהם משנת 1967, תוך התייחסות לכנס ההיפים שחל באותה שנה.
בשנת 2015 פרסם העיתונאי הצרפתי ז'יל ביאסט רומן בשם, L'amour des Loving ("אהבת של האוהבים", משחק מילים עם משמעות שם המשפחה לאבינג). הרומן מתאר את חייהם של הזוג לאבינג ואת סיפורם.
טראוויס בארקר

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1975 (בן 48) פונטנה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Travis Landon Barker 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 מקום לימודים:  תיכון פונטנה 
 סוגה:  פאנק רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  מערכת תופים 
 בן או בת זוג:  שאנה מואקלר (2004–2008) מליסה א. קנדי (2001–2002) קורטני קרדשיאן (29 במרץ 2022–?) 
 צאצאים:  Landon Barker 
 travisbarker.com
 פרופיל ב-IMDb
 
טראוויס בארקר בהופעה
טראוויס לאנדון בארקר (נולד ב-14 בנובמבר 1975) הוא מתופף אמריקאי. בארקר התפרסם בזכות היותו המתופף של להקת בלינק-182, ובלהקת +44. הוא תופף גם בכמה פרויקטים נוספים: בוקס קאר רייסר, טראנספלאנטס, ובאקספנסיב טייסט.
ביוגרפיה

בארקר נולד בפונטנה, קליפורניה. הוא קיבל את מערכת התופים הראשונה שלו מאמו בגיל ארבע, והתחיל ללמוד תופים עם מורה בגיל חמש. כשהוא למד עם מורה לג'אז ששמו מישל מיי, הוא נחשף לסגנונות רבים של מוזיקה. יום לפני התחלת התיכון, נפטרה אמו של בארקר. לפני מותה היא אמרה לו להמשיך לנגן תופים כי הוא מנגן טוב, והוא הקשיב לה. לאחר מותה בארקר לקח את תחום התיפוף ברצינות. הוא הצטרף לתזמורת צועדת של בית ספרו. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון ב-1993, הוא הפך למתופף רוק של הלהקות "Feeble" ו"The Aquabats".
ב-1998, בארקר היה בסיבוב הופעות עם "The Aquabats", תחת שם הבמה "הברון וון טיטו".
הלהקה שימשה כלהקת החימום של בלינק-182, וכשריינור עזב את הלהקה, הופוס ודה-לונג' הזמינו את בארקר להחליף אותו ליתר סיבוב ההופעות, והוא היה צריך ללמוד לנגן את שירי הלהקה (למעלה מ-20 שירים), בפחות משעתיים לפני ההופעה, בנוסף לנגינתו בלהקתו "The Aquabats". בזכות כישוריו, הוא זכה לכבוד והערכה מצד הופוס ודה-לונג', ובסופו של דבר הוא הצטרף ללהקה לתמיד, ועזב את "The Aquabats". במהרה, הוא התגלה כמתופף אנרגטי, בעל יכולות וירטואוזיות וסגנון משלהב, והפך לחלק מרכזי מהפנים של להקת בלינק-182 במהלך שיא הצלחתה המסחרית בשנים 2003-1999. בהמשך הדרך, אף המתקצע בארקר בפן ההפקתי של עולם המוזיקה, עבד עם זמרים ונגנים ברמה הגבוהה ביותר, ובתוכם אמני פופ, רוק והיפ הופ, ואף הפיק את אלבומה של בלינק-182 בשנת 2023: One More Time.
בארקר שידרג משמעותית את להקת בלינק-182 שפרצה אל תודעת ההמונים עם האלבום הראשון שלו עם בלינק-182 היה Enema of the State, האלבום הכי נמכר שלהם. שנתיים לאחר מכן, הגיע אלבום ה-Follow up, Take off your Pants ans Jacket שגם בו הפגין טראוויס וירטואוזיות ויצירתיות על התופים. באלבומם הבא, ה-Untitled, התנסתה הלהקה עם חומרים מוזיקליים אלטנרטיביים, ובארקר אף הפיק את תמונת האלבום האייקונית: הסמיילי של בלינק-182. לאחר התפרקות הלהקה בפברואר 2005, הקים בארקר יחד עם מארק הופוס את להקת +44, שהוציאה את האלבום When your Heart Stops Beating.
כיום בארקר מנגן בלהקת הפאנק רוק בלינק-182 שהתאחדה ב-2009.
בנוסף בארקר מנגן עם dj am הם עושים קאברים לשירי היפ הופ. בשנת 2019 הוא הוציא תקליט משותף עם להקת SuicideBoys.
בספטמבר 2020, שיתף פעולה עם הראפר משין גאן קלי וניגן באלבומו "Tickets to My Downfall". באפריל 2021, ניגן בשירה של וילו סמית' "Transparent Soul".
חיים אישיים

בארקר התחתן שלוש פעמים. בפעם הראשונה למליסה קנדי ב-22 בספטמבר 2001. הם התגרשו ב-6 באוגוסט 2002, לאחר 11 חודשים.

בארקר התחתן בפעם השנייה עם מיס ארצות הברית לשנת 1995, שאנה מואקלר, ב-30 באוקטובר 2004. לבארקר ושאנה יש שני ילדים ביחד, לאנדון אשר ואלבמה לולה. המשפחה הופיעה בתוכנית מציאות "לפגוש את הבארקרים", בה הם היו מתועדים על ידי מצלמות כל הזמן. התוכנית שודרה ב-MTV מ-2005 עד 2006.
ב-8 באוגוסט 2006, החל הזוג בתהליך הגירושין, לאחר שנתיים יחד. במהלך פרידתם, בארקר ניהל רומן קצר עם פריס הילטון בספטמבר 2006.
ב-20 בספטמבר 2008 נפצע קשה בתאונת מטוס אך רופאו אמר שהוא צפוי להחלים מפציעתו לחלוטין.
בסוף שנת 2015, יצא בארקר עם הזמרת ריטה אורה.
בשנת 2018 אושפז בארק בבית חולים כשהוא סובל מקרישי דם בזרועותיו, וכן סבל מזיהום סטפילוקוקס וצלוליטיס.
בינואר 2021, החל לצאת עם קורטני קרדשיאן. באוקטובר 2021 הם התארסו, ובמאי 2022 השניים נישאו בחתונה סודית.
ב-28 ביוני 2022 הובהל בארקר למרכז הרפואי סידרס-סייניי (אנ') בלוס אנג'לס, ולפי כמה מקורות, אובחנה אצלו דלקת הלבלב. בבוקר יום אשפוזו פרסם בארקר בחשבון הטוויטר שלו את ההודעה: "אלוהים, עזור לי". אחר הצהריים באותו יום פרסמה בתו בת ה-16, אלבמה לואלה, פוסט עם בקשה להתפלל עבור אביה, אך מחקה את הפוסט מאוחר יותר.
ב-17 ביוני 2023 קורטני קרדשיאן פרסמה בהופעתו של בארקר שהיא בהריון עם תינוק משותף לה ולבארקר. היא עשתה זאת בדרך מקורית, כאשר חיכתה את הקטע מתוך הקליפ של השיר All the Small Things בו מעריצה מחזיקה שלט שאומר: Travis I'm pregnant.
בארקר גדל כקתולי, הוא מאמין באלוהים ומתפלל בקביעות עם ילדיו.
חיים אישיים > טבעונות ופעילות למען בעלי חיים

בארקר הוא צמחוני מגיל 13. בעקבות תאונת המטוס שעבר ב-2008, החליט לחזור לאכול בשר כדי להעלות את כמות החלבון אותה הוא צורך כדי לעזור בזירוז החלמת הכוויות והפציעות מהן סבל. בריאיון ב-2017 סיפר שמאז המעבר לטבעונות הוא מרגיש אנרגטי ובריא יותר, ושכושרו הגופני השתפר. הוא גם השתתף בקמפיין לעידוד תזונה מהצומח של עמותת PETA, לצד ביתו אלבמה, שגם היא צמחונית.
הערות שוליים

↑  אור ברנע וסוכנויות הידיעות, מתופף "בלינק 182" פצוע במצב קשה, באתר ynet, 20 בספטמבר 2008
↑  אור ברנע וסוכנויות הידיעות, החלמה מלאה לבארקר וגולדשטיין, באתר ynet, 21 בספטמבר 2008
1 2  Tapp, Tom. Travis Barker Hospitalized For Pancreatitis, According To Multiple Reports – Update. Deadline Hollywood, June 29, 2022
↑  David Hillier, Travis Barker Tells Us the Story Behind Every Tattoo on His Body, VICE, ‏2015-11-12 (באנגלית אמריקאית)
↑  Travis Barker back on the meat wagon, Music-News.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Charles Thorp, link 182’s Travis Barker: Why I’m Vegan, Men's Journal, February 2017
↑  Make Noise for Animals With Travis and Alabama Barker, PETA, February 23, 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1791878  BnF: cb150431689 (data)  GND: 135281849  ISNI: 0000 0001 2247 8177  LCCN: no2008137410  MusicBrainz: 3aebd566-7ff8-4b29-b017-051b6ec55861  NKC: xx0134427  SUDOC: 183394062  VIAF: 87582378   WorldCat (עם VIAF): 87582378
רובאעיאת

| --- | --- |

 Az Amadan 
 מידע כללי
 מאת:  עומר ח'יאם בעריכת אדוארד פיצג'רלד
 שפת המקור:  פרסית
 סוגה:  שירה
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  ברנרד קוואריץ
 תאריך הוצאה:  1859
 
הרֻבַּאעִיַּ֫את של עומר ח'יאם (באנגלית: Rubáiyát of Omar Khayyám) הוא ספר הכולל לקט משיריו של המשורר והמתמטיקאי הפרסי בן המאה ה-11, עומר ח'יאם.
משמעות השם "רובאעיאת" בפרסית הוא "מרובעים". פיצג'רלד בחר לקרוא לספר כך משום שהשירים בספר מורכבים על פי משקל פרסי של יחידות בעלות ארבע שורות. שורשי המרובעים נעוצים בשירה העממית הפרסית, וח'יאם שכלל וגיבש את הצורה השירית הזאת.
הספר יצא לאור בבריטניה ב-1859 בתרגומו של אדוארד פיצג'רלד, ובתחילה לא זכה לפרסום רב. עם זאת, החל משנת 1861 הספר הפך לפופולרי מאוד בבריטניה. ב-1872 פיצג'רלד הדפיס מהדורה שלישית לספר והוא החל להתפרסם גם בארצות הברית. בתקופת מפנה המאה העשרים הספר הפך לפופולרי כל כך עד שקמו "מועדוני עומר ח'יאם" ו"מועדוני הרובאעאיאת". הוא תורגם לשפות רבות, בין היתר לעברית.
בשמו של הספר נקשרו במהלך השנים מספר מקרי מוות מסתוריים. ב-1945 התאבד ג'ורג' מרשל, אחיו של דייוויד מרשל, כשהספר מונח על חזהו. ב-1948 נמצאה גופה בסומרטון פארק שבאדלייד. זהותו של האיש, ונסיבות מותו, נותרו בגדר תעלומה עד ימינו. הרמז היחיד של המשטרה בפרשה הייתה חתיכת נייר שנתלשה מהספר ונמצאה בכיסו של האיש. על הנייר היו מודפסות המילים "תמאם שוד" (تمام شد, קרי "תם ונשלם") החותמות חלק מהשירים בספר. האירוע ידוע בימינו בתור "פרשת תמאם שוד".
תרגומים לעברית

מרובעים, תרגם בנציון בנשלום. תל אביב: הוצאת גזית, תשי"ב.
ארבעים מרובעים, תרגם שמואל פרידמן, הוצאת ש. פרידמן, 1982.
המרובעים, תרגום עיבוד וציור: שלמה אחדות, טבריה, הוצאה עצמית, ספטמבר 2020. הספר כולל גם מיניאטורות לכל מרובע, צבעונית ושחור-לבן לסירוגין.
מונו (מגזין)

| --- | --- |
 תדירות:  שנתי
 סוגה:  אורבניזם
 עורך ראשי:  Bernd Upmeyer 
 תאריכי הופעה:  2004  – הווה
 שפה:  אנגלית
 מערכת:  רוטרדם 
 מדינה:  הולנד 
 ISSN:  1860-3211, 1860-322X
 www.monu-magazine.com
 
מונו (באנגלית: Monu) הוא מגזין שנתי בשפה האנגלית בנושאי אורבניזם, המתמקד בנושאי העיר במובן רחב יותר, כמו הפוליטיקה, הכלכלה, הגאוגרפיה, ההיבטים החברתיים של העיר וכן המבנה הפיזי שלה. המגזין מונו נערך לראשונה ביוני 2004 בעיר רוטרדם שבהולנד.
המגזין מגדיר את עצמו כ"פרסום עצמאי, נון-קונפורמיסט, בעל אוסף של מאמרי ביקורת, תמונות, מושגים ותאוריות עירוניות של אדריכלים, תאורטיקנים ואורבניסטים מרחבי העולם". כמו כן, מנסה המגזין לחקור מגמות עירוניות בעזרת המידע שצובר.
הערות שוליים

↑  על אודות "מונו" באתר הרשמי
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דניאל סובשיץ'

דניאל סובשיץ' (בקרואטית: Danijel Subašić; נולד ב-27 באוקטובר 1984 בזאדאר, יוגוסלביה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת השוער בהיידוק ספליט. שיחק בנבחרת קרואטיה וערך במדיה 44 הופעות בינלאומיות.
קריירת קבוצות > זאדר

סובשיץ' החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת זאדאר, מעיר הולדתו, בעונת 2003/2004. בעקבות ירידת זאדאר מהליגה הראשונה בקרואטיה, עזבו שחקנים רבים את הקבוצה, ביניהם שוערי הקבוצה. עקב כך הפך סובשיץ' לשוער הראשון של הקבוצה.
קריירת קבוצות > היידוק ספליט

בקיץ 2008 הושאל סובשיץ' להיידוק ספליט ובאופן מיידי הפך לשוער הראשון של הקבוצה, כאשר הופיע בכל משחקי הליגה של הקבוצה במחצית הראשונה של עונת 2008/2009. במהלך פגרת החורף, הוחלט במועדון להמיר את ההשאלה להעברה, וסובשיץ' נרכש על ידי המועדון. בהמשך העונה המשיך סובשיץ' לאייש את עמדת השוער בהיידוק באופן קבוע.
בעונת 2009/2010, עונתו השנייה של סובשיץ' בהיידוק, הופיע ב-28 משחקי ליגה ושתי הופעות במוקדמות הליגה האירופית, ובנוסף סייע לקבוצתו לזכות בגביע הקרואטי.
בעונת 2010/2011 שיחק ב-20 משחקי ליגה. בתחילת חודש נובמבר נפצע בברכו, פציעה שהשביתה אותו למשך חודשיים. בנוסף, באותה עונה העפילה היידוק לליגה האירופית, בה שיחק השוער בכל משחקי הקבוצה, מלבד אלו שבזמן קיומם היה פצוע.
קריירת קבוצות > מונקו

בחודש ינואר 2012 הצטרף סובשיץ' למונקו מליגת המשנה הצרפתית. עד סיום עונת 2011/2012 הופיע ב-17 משחקי ליגה, אשר ב-5 מתוכם שמר על רשת נקייה. את שערו היחיד בקריירה כבש בבעיטה חופשית, שער ניצחון מול בולון במשחק שהסתיים ב-1:2 למונקו. בעונה שלאחר מכן היווה סובשיץ' חלק חשוב בעלייה של מונקו לליגת העל הצרפתית מהמקום הראשון בליגת המשנה, כאשר החמיץ שלושה משחקי ליגה בלבד.
ב-10 באוגוסט 2013 ערך סובשיץ' את הופעתו הראשונה בליגת העל הצרפתית, בניצחון החוץ של מונקו 0-2 את בורדו. בעונת 2013/2014 שמר סובשיץ' על רשת נקייה ב-6 משחקי ליגה, מתוך 35. באותה עונה הופיע סובשיץ' בליגה בלבד, כאשר השוער הארגנטינאי סרחיו רומרו שיחק בשאר המסגרות.
קריירת קבוצות > החזרה להיידוק ספליט

ב-22 בספטמבר 2021 חזר סובשיץ להיידוק ספליט, שנה לאחר ששוחרר ממונקו ונותר ללא קבוצה.
נבחרת קרואטיה

סובשיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה עד גיל 21 ב-1 במרץ 2006, במשחק ידידות נגד דנמרק. בסך הכל לזכותו 6 הופעות בנבחרת הצעירה של קרואטיה, כולל 2 במוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21 - 2007.
בשנת 2009 זומן סובשיץ' לראשונה לנבחרת קרואטיה הבוגרת. ב-14 בנובמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית במשחק ידידות נגד ליכטנשטיין, בו שמר על רשת נקייה וקרואטיה ניצחה 0-5. במאי 2010 הופיע ב-2 משחקי נבחרת נוספים, נגד אוסטריה ואסטוניה, אשר גם בהם לא ספג.
בשנת 2018 היה שותף להעפלתה הסנסציונית של נבחרת קרואטיה עד לגמר המונדיאל, בו הפסידה בתוצאה 4-2 לצרפת. לאחר המונדיאל פרש מהנבחרת בה סך הכול היו לו 44 הופעות.
תארים > קבוצתיים

הגביע הקרואטי – 2009/2010
אליפות הליגה השנייה בצרפת – 2012/2013
אליפות צרפת – 2016/2017
סובשיץ' במדי קרואטיה במהלך מונדיאל 2018
מצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 2023

‏"Last Night" בביצוע מורגן וולן (בתמונה) הגיע למקום הראשון במצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 2023. הוא ניצב בראש הדירוג השבועי של אותו מגזין למשך שישה עשר שבועות לא רצופים. ברשימה זו נכללו שמונה משיריו של וולן – יותר מכל אמן אחר – כולם מתוך האלבום One Thing at a Time.
מצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 2023 הוא רשימת השירים המצליחים ביותר בארצות הברית לסיכום שנת 2023 של הבילבורד הוט 100. החל מ-19 בנובמבר נאספו נתוניו לאורך השנה על ידי חברת לומינייט עד ל-21 באוקטובר 2023. הרשימה פורסמה ב-21 בנובמבר 2023.
ראו גם

בילבורד הוט 100 (2023)