stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעמד חברתי
התאוריה המעמדית של קרל מרקס

קרל מרקס סבר כי החלוקה החברתית העיקרית היא בין מעמד שולט למעמד עובד. תחת מערכת של עבדות, חלוקה זו מתבטאת ביחס שבין בעלי העבדים לעבדים, ואילו תחת משטר פיאודלי, היא מתבטאת ביחס שבין האצילים לצמיתים. במושגים מרקסיסטים, מעמד נקבע לפי יחסם של קבוצת אנשים לאמצעי הייצור. מקורם של המעמדות הוא בכך שבעלי העוצמה מצליחים, אם באמצעות בעלות על קרקעיות או באמצעות בעלות על אמצעי הייצור, לשמור לעצמם חלק מן השווי של תוצרי עבודתם של הפועלים המעבדים את הקרקעות או עובדים במפעלים. למשל בעידן התעשייתי, הפועלים מייצרים את הסחורות הנחוצות לחברה, ואילו בעלי המפעלים מרוויחים מן המסחר בסחורות אלו ומקביעת מחירן בשוק, כך שייווצר עודף בין העלות של המוצר עבורם, כולל עלות השכר שמקבל הפועל, ובין המחיר בו המוצר נמכר. את הרווח העודף הזה שומר לעצמו בעל המפעל, והוא אינו מחלק אותו עם הפועל המייצר אותו. מרקסיסטים מסבירים את ההיסטוריה כולה במושגים של מאבק כלכלי בין המעמדות.
מרקס ראה את קטגוריות המעמד כמוגדרות על ידי תהליכים היסטוריים מתמשכים. מעמדות במרקסיזם אינם ישויות סטטיות, אלא הם מתחדשים כל הזמן כתוצאה של היחסים בין המשתתפים בתהליך הייצור.
המרקסיזם מחלק בין הניתוח של מעמד במונחים של גורמים אובייקטיביים (תנאים חומריים, המבנה החברתי), לבין ניתוחו במונחים של גורמים סובייקטיביים (ההכרה הארגונית של חברי המעמד). ספרו של אדוארד פאלמר תומפסון, "יצירתו של מעמד הפועלים האנגלי" הוא דוגמה טובה למגמה ה"סובייקטיבית". תומפסון מנתח את מעמד הפועלים האנגלי כקבוצה של אנשים בעלי תנאים חומריים דומים, שמגיעים להכרה עצמית של מעמדם החברתי. מאפיין זה של מעמד חברתי בדרך כלל קרוי "הכרת מעמד" במרקסיזם. הוא מובן כתהליך שבו "מעמד בעצמו" הופך ל"מעמד לעצמו", פעיל קולקטיבי שמשנה את ההיסטוריה ואינו רק קרבנו של התהליך ההיסטורי.
תורת הריבוד החברתי של מקס ובר

הסוציולוג מקס ובר ניסח תאוריית ריבוד חברתי בעלת שלושה ממדים: מעמד כלכלי, סטטוס, ועצמה פוליטית, כאשר כל אחד מאלו נתפס כנפרד ממשנהו.
המעמד מבוסס על המיקום הכלכלי בשוק. תפיסתו של ובר את המעמד הכלכלי מורכבת מזו של מרקס, שכן היא אינה מתבססת רק על שאלת הבעלות על אמצעי היצור. ובר מבסס את הגדרתו על שלושה מרכיבים:
בעלות על הון – הבעלות על אמצעים היכולים לשמש לצורכי יצור.
השפעה על תהליכי שוק – היכולת של היחיד להשפיע על היחס שלו אל השוק. מי שעובד כשכיר לא מאוגד, בהתאם לחוזה סטנדרטי, חסר יכולת זו; שכיר שיש לו יכולת מיקוח מול מעסיקו, בגלל נדירות מקצועו או בגלל איגוד מקצועי חזק, הוא בעל השפעה רבה.
אורח חיים – המשאבים הכלכליים מהם נהנה הפרט לצורכי קיומו האישי.
סטטוס נובע מן הכבוד והיוקרה המוענקים לאדם בחברה.
עצמה פוליטית נובעת מכוחו של אדם להניע את המערכת הפוליטית לטובתו.
לכל שלושת המרכיבים יש תוצאות במה שוובר קורא לו "סיכויי חיים".
ממדים לא-כלכליים של הריבוד החברתי

התאוריה הסוציולוגית של מרקס מבינה את הריבוד ואת ההיררכיה החברתית אך ורק מנקודת המבט הכלכלית. אולם בעקבות וובר, בסוציולוגיה המודרנית מקובל להתחשב במאפיינים נוספים הגורמים לריבוד ולהבדלים כמו-מעמדיים בחברה ומביאים ליצירתה של אליטה חברתית. כך, למשל, יכולים סוכני תרבות, אמנים ויוצרים וכן אנשים שיש להם נראות גבוהה בתקשורת, להיחשב כבעלי מדרג חברתי גבוה, ולהיחשב ל"אליטה", גם ללא הצורך בבעלות על רכוש רב. הסוציולוג הצרפתי פייר בורדייה מנתח את התהליכים המאפשרים היווצרות ריבוד שכזה במונחים של הון תרבותי, בהשוואה להון החומרי אליו מתייחס הניתוח המרקסיסטי.
בחברות רבות, המוצא האתני של אדם, על אף היותו מרכיב מולד שהאדם אינו מסוגל לרכוש או להיפטר ממנו, משפיע גם הוא על הסטטוס החברתי, המעמד הכלכלי והעצמה הפוליטית שלו.
מעמדות במקומות וזמנים שונים

בחברות מסוימות בהיסטוריה קיבלו מעמדות חברתיים תצורה מגובשת ומבוססת בחוק. בהודו, למשל, קאסטות הן קבוצות השתייכות שלא ניתן להצטרף אליהן או לעזוב אותן, והן בעלות ממדים כלכליים, תרבותיים ודתיים. באירופה הפיאודלית החברה הייתה מחולקת בבירור לשדרות חברתיות שהיו מאורגנות על פי חוק.
הערות שוליים

↑  הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מעמד הביניים -מהו?, מתוך פני החברה בישראל, דו"ח מספר 5, חשוון תשע"ג.
↑  אילנית בר, מאפייני מעמד הביניים בישראל וניתוח השינויים שחלו בו בשנים האחרונות, מרכז המחקר והמידע של הכנסת, 2 במרץ 2010
↑  אסף צימרינג, העשירון החסר, באתר העין השביעית, 9 ביוני 2009
↑  עו"ד נוגה דגן-בוזגלו ואתי קונור-אטיאס, דו"ח מרכז אדוה, הרובד הבינוני בישראל, 2010-1992, 28 בינואר 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551161705171  BNE: XX525550  BnF: cb11934124q (data)  GND: 4077571-9  LCCN: sh85123921  NDL: 00564600  NKC: ph116242 
ייצוג צרפתי מהמאה ה-13 של הסדר החברתי המשולש של ימי הביניים – Oratores: "אלה שמתפללים", Bellatores: "מי שנלחם", Laboratores: "אלה שעובדים".
היכל התרבות - יד לבנים כפר סבא

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מרכז אומנויות, אולם קונצרטים, ספרייה 
 כתובת:  ירושלים 33, כפר סבא
 מיקום:  כפר סבא 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°10′36″N 34°54′19″E﻿ / ﻿32.176802°N 34.90516°E﻿ / 32.176802; 34.90516
 tarbut.kfar-saba.muni.il
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) היכל התרבות - יד לבנים כפר סבא(למפת נתניה רגילה) היכל התרבות - יד לבנים כפר סבא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום היכל התרבות - יד לבנים כפר סבא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום היכל התרבות - יד לבנים כפר סבא  he היכל התרבות - יד לבנים כפר סבאhe היכל התרבות - יד לבנים כפר סבאמפת  __ כפר סבא (in English: Kfar Saba) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) ממזרח: קלקיליה (in English: Qalqilya) מדרום: __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) ממערב: __ רעננה (in English: Ra'anana) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
היכל התרבות העירוני - יד לבנים כפר סבא הוא מפעל הנצחה לבני כפר סבא שנפלו במערכות ישראל. ההיכל הוקם בשנת 1976, במטרה להיות מבנה תרבות עירוני.
היכל התרבות נחנך בטקס חגיגי, במאי 1976 על ידי זאב גלר, ראש עיריית כפר סבא. היכל התרבות הוא אחד המבנים הגדולים בכפר סבא, ומסמל את התפתחות המושבה והפיכתה לעיר. המבנה משמש לאירועי תרבות שונים, כמו קונצרטים, מופעים והצגות תיאטרון.
ההיסטוריה והקמת המבנה

את המקום הקימו פרנסי העיר בהנהגתו של ראש העיר דאז זאב גלר. הקרקע להקמת המבנה נרכשה על - ידי הנהלת העירייה בשנת 1953. בנייתו החלה בשנת 1965, על פי התכנון של אריה אלחנני וניסן כנען, שנבחר בתחרות תכנונים, שהתקיימה בין השנים 1963–1964. המבנה נבנה משתי קומות, בסגנון מודרני-ברוטליסטי. רוב משאבי העירייה הושקעו בהקמת ההיכל. פנחס ספיר, שהיה שר האוצר דאז ותושב כפר סבא (על שמו נקרא "בית - ספיר"), מימן רבות, ותמך בהקמת המבנה, אך לא זכה לראות אותו בשלמותו עקב פטירתו. יצחק ולד, ממשיכו של זאב גלר הוסיף לתמוך ולבסס את היכל התרבות.
בטקס הפתיחה שהתקיים במאי 1976 נערך קונצרט בנגינת התזמורת הסימפונית ירושלים. בסוף הופעתו של הכנר והמנצח הידוע מארצות - הברית,  אלכסנדר שניידר, הודה לקהל והחמיא על איכות האולם. הטקס היה האירוע התרבותי הראשון מסוגו, וסימן לקונצרטים הרבים שבאו בעקבותיו.
מפעל המינויים שפעל במסגרת היכל התרבות לצעירים, קיבל תנופה גדולה בניגוד למצופה, מכיוון שלפתע היה ביקוש רב להופעות התרבותיות שנחשבו אז כרמה הגבוהה ביותר, גם מתושבי העיר וגם מתושבי יישובי השרון הקרובים.
במהלך השנים, כמה מגדולי הנגנים בעולם הופיעו באולם מספר פעמים.
באולם היו בראשיתו 800 מושבים וחללים נוספים. מאחר שהיכל התרבות כפר סבא היה הראשון מסוגו בארץ, הוא שימש מודל לחיקוי להיכלים דומים, שהוקמו בערים שונות ברחבי הארץ. האתר הוכרז כמבנה לשימור.
אילנה ברנע, יקירת העיר, ניהלה ותיווכה מופעי תרבות רבים, והוסיפה רבות לכבוד ההיכל והעיר. היא תרמה רבות בפעולותיה לתרבות העיר, והייתה מנהלת אגף התרבות של כפר סבא עד שנת 2003.
כיום

בהיכל התרבות מתקיימים אירועים סגורים, כנסים וימי עיון לחברות וארגונים. בבניין משולבים מספר מוסדות תרבותיים שבהם אולם להצגות וקונצרטים, ספרייה עירונית, מרכז פדגוגי, אולם ראשונים המציג את ראשיתה של כפר סבא, אולם הרצאות ואולם זיכרון המשמש כאנדרטה לנופלים. בספרייה העירונית, ישנו תבליט קרמיקה של האמן משה סעידי, כפר מנחם.
כיום > מבנה ההיכל

הבמה, מבנה האולם והמושבים המרופדים מאפשרים צפייה והאזנה מיטביות מכל מושב. ההיכל מכיל 745 מקומות ישיבה. באולם 555 מקומות ישיבה וביציע 190 מקומות ישיבה. בנוסף קיימים בהיכל עזרים טכניים ומערכות שמע מתקדמות. בכניסה לאולם היכל התרבות ישנו לובי רחב המתאים להתכנסויות וקבלות פנים.
בצמוד להיכל, מול חזיתו הראשית, ניצב פסל של הצייר והפסל נפתלי בזם. שם התבליט "נושאי האור", והוא מתאר את ייחוד הלוחם הישראלי. סיפור הלחימה העברית מתואר באמצעות הסולם והצמח הענק, המסמלים עלייה אשר החדירה שורשים עמוקים בארץ ככלל ובכפר סבא בפרט.
יד לבנים

אולם הזיכרון יד לבנים הוא חלל זיכרון, שנמצא כחלק מהיכל התרבות, ומוסיף למבנה משמעות וחשיבות חברתית גבוהה. האולם הוא אנדרטה, שהוקמה להנצחת בני כפר סבא שנפלו במערכות ישראל. הוא מבטא את המשכיות חיי הנופלים.
האולם עוצב על ידי רודא ריילינגר. הוא נבנה בין השנים 1968– 1973.
יד לבנים > תיאור האולם

היצירה המרכזית באולם הוא קיר ההנצחה, והוא משתרע לאורך של 12 מטרים. הוא מורכב מלוחות ברזל, המייצגים שריון בלתי-חדיר ועוצמתי. בנוסף, הוא מדמה את ההגנה של הבנים הנופלים על המולדת. הנופלים מונצחים כאנשים חיים בעלי לב פועם מאחורי שריון הברזל. חלק מהלוחות נראים פגועי-מלחמה, אך מאחוריהם יש לוחות המגנים עליהם. לקיר ההנצחה מן חיים משלו, הוא "נושם" באמצעות תאורה קינטית.
לקריאה נוספת

"ימי כפר סבא", דן גלעדי, 2011.
תיק תעוד "היכל התרבות כפר סבא", עדי כיטוב, אוגוסט 2012.
הערות שוליים

↑  אירית מרק, יקירת העיר כפר סבא אילנה ברנע נפטרה הלילה, באתר "local",‏ 6 בפברואר 2013
"נושאי האור" - תבליט מאת נפתלי בזם בחזית היכל התרבות
התזמורת הסימפונית חיפה בקונצרט בהיכל התרבות, 2018
שי זורניצר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 ביוני 1967 (בן 57)
 מדינה:  ישראל 
 
שי זורניצר (נולד ב-28 ביוני 1967) הוא שחקן, זמר, מלחין ומדבב ישראלי.
בסדרות שדיבב הופיע גם בשם "שי תומר".
ביוגרפיה

זורניצר גדל בבאר שבע. הוא החל את דרכו המקצועית בלהקת הנח"ל בה היו חברים יואב צפיר,  מומי לוי, שרון חזיז, דנה ברגר, אורי הוכמן, תומר שרון, אילה אשרוב שרון שחל ועוד. השתתף בשתי תוכניות שהעלתה הלהקה בבימויו של צדי צרפתי, והיה הסולן בשיר "שש עשרה, שבע עשרה". מיד לאחר שחרורם הקימו את "ציל"ה" - צוות יוצאי להקת הנח"ל. בשנת 1991 השתתף ב"אגף הסגור" - פינה סטירית שכתב אפרים סידון בערוץ הראשון, בהשתתפות טוביה צפיר, אסנת וישינסקי, מודי בראון, יואב צפיר, גדי פור ומומי לוי. הפינה עלתה לבמה בפסטיבל ישראל והציגה במשך כשנתיים בכל רחבי הארץ. ב-1992 גילם זורניצר את יוסף, לצידה של חוה אלברשטיין במחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" בהפקתו של אברהם דשא (פשנל), בימויו של צדי צרפתי ותרגומו של אהוד מנור. זורניצר המשיך לשתף פעולה עם חוה אלברשטיין ויחד כתבו את "מילה אחת של אהבה", שיצא באלבומו הראשון "בתום קול הצעקה", בהפקת עדי רנרט. את רוב שירי האלבום כתב זורניצר עם תומר שרון. פרט לשיר "התחייבות" ("אני אוהב אותך"), אותו כתב אהוד מנור. לאחר צאת אלבומו הראשון הפסיק זורניצר להופיע אך הוא המשיך לכתוב ובמקביל עסק בהפקת פרסומות ודיבוב קולות לסדרות וסרטי אנימציה.
בשנת 2005 הקליט את האלבום "תמונות בשחור ולבן", בו שיתף פעולה עם אהוד מנור שכתב את השירים "כדור הבדולח" ואת "למדי אותי" ועם שירי ארצי שכתבה את השיר "גשם ראשון". גם לאלבום זה כתב זורניצר חלק מהשירים, ביניהם "חללית" שכתב לבנו ובו הוא נותן ביטוי לחייו האישיים, יחסיו עם משפחתו וגעגועיו לאביו שנפטר בילדותו. את האלבום הפיקו מוזיקלית איתמר אשפר ואסף דר.
זורניצר דיבב בסדרות אנימציה רבות, ביניהן "חכמת הטבע", "תום סויר", "חוש-חש הבלש" (בתפקיד הדמות הראשית), "סיפורי ספר הג'ונגל" (בתפקיד בגירה ואלכסנדר) "צבי הנינג'ה" (בתפקיד דונטלו מכל העונות של הסדרה הישנה), "עומר" (בתפקיד הוט), מאנו, קלימרו (בתפקיד חזי), האחים סופר מריו (בתפקיד טוד, אשר בדיבוב לעברית נקרא פטריון), דרגון בול (הצד האפל של מג'ין בו: כל הסוגים חוץ מבו השמן, ברולי), החתולים הסמוראים (בתפקיד אנשובי וזריזי), אקס מן, רן וסטימפי (בתפקיד רן), נוני התמנון (בתפקיד פינגו ובוצי), בננמן (בתפקיד המספר והעורב), תשאלו את ויקטור (בתפקיד זייגו), מוסטי, זורו, ובסרטים רובוטס, הדרך לאל-דוראדו (בתפקיד מיגל), ענק הברזל, גארפילד, כוכב המטמון, מדגסקר ומדגסקר 2. בשנים 2008 ו-2009 הוא דיבב בטאק וכוח הג'וג'ו (בתפקיד נזיר העץ), וב-2012 חזר לדבב את סקיפר במדגסקר 3: מקרקסים את אירופה ודיבב את פלין בעידן הקרח 4, ב-2014 חזר לדבב את סקיפר בהפינגווינים ממדגסקר - הסרט.
הערות שוליים

↑  ענת מידן, איך עושים סאטירה ישראלית - בזהירות, חדשות, 23 בנובמבר 1990
↑  מרב יודילוביץ', טרוף נטרף יוסף, באתר ynet, 13 במרץ 2008
↑  עודף בגברים רגישים, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310680905171  ISNI: 0000 0000 6966 7891  VIAF: 97302517   WorldCat (עם VIAF): 97302517
הטוב שבי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  The Best of Me 
 בימוי:  מייקל הופמן 
 הופק בידי:  דניס די נובי, ניקולס ספארקס, ראיין קוואנו, תרזה פארק 
 תסריט:  ג'יי מילס גודלו, מייקל הופמן, ניקולס ספארקס, ויל פטרס 
 עריכה:  מאט צ'יז 
 שחקנים ראשיים:  ג'יימס מרסדן שון ברידג'ס ג'ון טני איאן נלסון דייוויד ג'נסן סקיילר פיסק Jim Gleason סבסטיאן ארסלוס קרוליין גודול מישל מונאהן קלארק פיטרס לוק ברייסי ג'רלד מקרני ליאנה ליברטו דאגלס גריפין 
 מוזיקה:  ארון זיגמאן 
 צילום:  אוליבר סטייפלטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  דניס די נובי, רלטיביטי מדיה 
 חברה מפיצה:  פורום הונגריה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 באוקטובר 2014 
 משך הקרנה:  117 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 הכנסות באתר מוג'ו:   bestofme
 thebestofmemovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הטוב שבי (באנגלית: The Best Of Me) הוא סרט קולנוע מסוגת הדרמה הרומנטית בבימויו של מייקל הופמן ובכיכובם של ג'יימס מרסדן ומישל מונאהן. בתפקיד אמנדה הצעירה משחקת ליאנה ליברטו. הסרט הוא עיבוד לספרו של ניקולס ספארקס הנושא את אותו השם. צילומי הסרט החלו ב-6 במרץ 2014 בניו אורלינס והוא יצא לאקרנים ב-17 באוקטובר 2014.
הסרט מגולל את סיפורם של דוסון ואמנדה, נאהבים לשעבר מתקופת התיכון שנפגשים אחרי 20 שנה כאשר הם חוזרים לעיירת הולדתם בעקבות הלוויה של חבר משותף.
עלילה

דוסון קוֹל (ג'יימס מרסדן), עובד על אסדת קידוח נפט על חופי לואיזיאנה כאשר פיצוץ אדיר במתקן משליך אותו למים וכמעט הורג אותו, אך באורח פלא, הוא שורד. חודשים מאוחר יותר, לאחר שהחלים, דוסון שומע על פטירתו של חברו הטוב טאק הוסטטלר, שהיה עבורו תחליף אב והוא חוזר הביתה לעיירת הולדתו לראשונה מזה כעשרים שנה כדי לקיים את משאלותיו האחרונות של טאק. כשדוסון מגיע אל הבית, הוא מופתע לגלות שטאק ארגן שחברתו של דוסון מילדות, אמנדה קולייר (מישל מונאהן), תצטרף אליו. נראה שכוונותיו של טאק היו שאמנדה ודוסון יציתו מחדש את אהבתם. אלא שאמנדה נשואה היום.
דוסון נולד בשכונת עוני למשפחת פשע ידועה לשמצה, בן לאב מתעלל. בפלאשבקים מתגלה כי כנער, עזב בעבר את בית אביו ואחיו, ונשאר ללון במוסך של טאק, מכונאי מקומי שהתאלמן רק לאחרונה, ואפשר לדוסון לחיות בביתו ובהמשך אף נהג בו כבן.
דוסון ואמנדה למדו יחד בתיכון, התחילו לצאת ובמהרה התאהבו. לפני נשף הסיום, אביו ואחיו של דוסון הכו קשות את טאק. דוסון הזועם הולך לבית אביו במטרה להרוג אותו עם הרובה של טאק. הם נאבקים, ובן דודו של דוסון, שחברתו בהריון, נהרג בטעות. בתמורה להקלה בעונשו, מעיד דוסון כנגד אביו ואחיו. עם זאת, כיוון שהוא צפוי לשבת בכלא במקרה הטוב ארבע שנים, מנתק דוסון את קשריו עם אמנדה, מאלץ אותה לצאת ללימודים גבוהים ולא לחכות לשחרורו.
לאחר מותו של טאק, אמנדה ודוסון נפגשים עם עורך דינו ששולח אותם לפזר את אפרו של טאק בבקתת הנופש שלו ושל אשתו. מאוחר יותר, דוסון ואמנדה מבלים לילה יחדיו, סועדים צהריים ודנים בתוכניותיהם לעתיד. עם זאת, למחרת מחליטה אמנדה לחזור למשפחתה ולנישואיה המנוכרים.
דוסון נשאר בינתיים בבקתה של טאק, לשקם את הגן, ומאוחר יותר אמנדה מחליטה להיפרד מבעלה, ומשאירה לדוסון הודעה קולית המביעה לו את אהבתה. אלא שאז מקבלת אמנדה עוד הודעה, שבנה נפגע בתאונת דרכים וזקוק להשתלת לב. בעבר כבר איבדה אמנדה בת קטנה, אך הפעם נמצא תורם לב לבנה. למחרת בבוקר כשהיא מתעוררת, היא רואה את דוסון מתבונן בה בשנתה, יושב על צד מיטתה, אך זו הייתה רק אשליה. כי אמה מגיעה אליה בבוקר ומבשרת לה שדוסון נרצח בידי אביו.
שנה מאוחר יותר, אמנדה מקבלת שיחת טלפון מבנה, שגילה כי תורם הלב היה דוסון קול. מאוחר יותר מבקרת אמנדה בביתו של טאק ומוצאת שם מכתב שדוסון השאיר בזמנו עבורה. הוא מבין שיש לה התחייבויות בהו עליה לעמוד, ולכן הוא יכול רק לאהוב אותה יותר.
בסיום חלופי שצורף לגרסת ה-DVD, אמנדה עוזבת את בעלה והיא ודוסון נפגשים ונהנים מהליכה דרך הגן של טאק וכתוביות הסיום מתגלגלות.
יורם זקס

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1973 (בן 51)
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
יורם זקס (נולד ב-21 ביוני 1973) הוא שחקן, מחזאי, תסריטאי ובמאי ישראלי.
ביוגרפיה

ב-1999 סיים לימודי משחק בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה "בית צבי". בתחילת דרכו שיחק בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ובתיאטרוני ילדים ונוער אחרים. ב-2001 גילם את גיא בסרטו של אילן הייטנר "חוכמת הבייגלה". כתב וביים את הקומדיה "ריקוד הציפורים" בתיאטרון צוותא. כתב את המחזה "נימפות בערפל" שעלה בצוותא וגם שיחק בו. כתב וביים את ההצגה "גומרים הולכים" בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא. כתב את המחזה "נסיכות וגמדים" לפסטיבל תיאטרון קצר. כתב את המחזה "גשם של חמניות" לפסטיבל פותחים מסך בתיאטרון בית ליסין. כתב וביים את ההצגה "יש מצב" בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. כתב בשיתוף צביה הוברמן את המחזה "חיבור מהיר" לתיאטרון אורנה פורת. כתב את המחזה "נוף לים" לפסטיבל צו קריאה בתיאטרון צוותא. שימש כתסריטאי בערוץ הופ!.
בשנת 2006 יצא ללימודי קולנוע באוניברסיטת ניו יורק במלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל.
כתב וביים את הסרט נימפות בערפל, שהוקרן ב-2008 בסינמטק תל אביב (הקרנת בכורה בפסטיבל קולנוע דרום 2008) המבוסס על המחזה פרי עטו. כתב בשיתוף רועי שגב את המחזה "מקובלים" לתיאטרון הקיבוץ. בשנת 2013 כתב וביים את הסרט הקצר "ערומים", בכיכובם של רננה רז ודני גבע ובמימון קרן מקור לקולנוע ולטלוויזיה. אחיו הגדול הוא השחקן יגאל זקס.
בשנת 2020 כתב את הקומדיה הרומנטית “האבולוציה של המינים” שעלתה בתיאטרון העירוני חיפה בבימוי אלון אופיר וזכתה לשבחי הקהל והביקורות.
הערות שוליים

↑  אורי קליין, יוסי וג'אגר כבר לא לבד, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2002
↑  מיכאל הנדלזלץ, אתגר המקצרון, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2005
↑  עכבר העיר, פסטיבל צו קריאה מתקיים זו השנה החמישית בתיאטרון צוותא, באתר הארץ, 23 ביוני 2013
↑  נירית אנדרמן, שלושה סרטים ישראליים בהקרנות בכורה בפסטיבל "קולנוע דרום" בשדרות, באתר הארץ, 19 במאי 2008
↑  מתן שירם, ‏כבלי חוסר הכנות, באתר גלובס, 19 במרץ 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008554164105171  LCCN: n2017060711  VIAF: 22150807462918862719   WorldCat (עם VIAF): 22150807462918862719
ז'אן-קלוד ג'ונס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1950 (בן 74 בערך) ספקס, תוניסיה 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה 
 סוגה:  ג'אז חופשי, אוונגרד 
 כלי נגינה:  גיטרה בס, קונטרבס, גיטרה 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'אן קלוד ג'ונס (בצרפתית: Jean Claude Jones ידוע גם כ-JC; נולד בספקס, תוניסיה ב-1950) הוא נגן גיטרה בס, קונטרבס וגיטרה ומוזיקאי יוצר בתחומי הג'אז החופשי והאוונגארד.
ביוגרפיה

ג'ונס נולד בתוניסיה ועבר לצרפת בגיל צעיר. הוא ניגן מוזיקה עממית וג'אז בהרכבים שונים ובגיל 17 כבר היה לנגן גיטרה מקצועי. בשנת 1978 עבר לארצות הברית ורכש השכלה פורמלית במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. לאחר שסיים את לימודיו בבוסטון עבר ללוס אנג'לס ולמד עוד שנתיים גיטרה בס. בשנת 1983 עלה לישראל והשתקע בירושלים. בין השנים 1996 ל-2000 כיהן כראש מחלקת הג'אז של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
סגנונו הוא אלתור ג'אז חופשי תוך שימוש יצירתי בכלי הנגינה ובכלים אלקטרוניים, מחשב ואפקטים קוליים. הוא אימץ לעצמו את הקונטרבס החשמלי ככלי מרכזי ובנוסף לפריטה ונגינה בקשת הוא גם מתופך עליו, מכה בו, פורט עליו עם הקשת ומפיק מן הכלי צלילים מגוונים. הוא חבר לסלבה גנלין, להרולד רובין, לסטיב הורנשטיין ואחרים ביצירת סגנון ג'אז אוונגרדי חופשי.
בשנת 2003 הקים את הלייבל "קדימה", ששם לו למטרה לעודד יוצרים ישראלים בתחום המוזיקה המאולתרת. בלייבל הוא מקליט את תקליטיו ומוציא יצירות של אמני אוונגארד צעירים וותיקים ושיתופי פעולה רב תחומיים. התקליט הראשון שהקליט בלייבל היה"Jean Claude with Friends", כלל דואטים נגני ג'אז חופשי ועם אמני "פרפורמנס ווקאלי", שימוש בקול באופן אקספרסיווי ותיאטראלי. האלבום הושק בהופעה בה ניגן עם עשרה מאמני אלתור המובלים בישראל.
ג'ונס מבצע שיתופי פעולה רבים עם אמנים מדיסציפלינות שונות כמשוררים (כמו ישראל אלירז), ורקדנים בהפקות שונות. בין השאר שיתף פעולה עם אמנית הקול ויקטוריה חנה, עם המלחינה מאיה דוניץ עם אמנית המחול ענת שמגר, עם הרקדן ארקדי זיידס, עם האמן הרב-תחומי ג'וזף שפרינצק, ועם אמנית כלי ההקשה מאירה אשר. כמו כן כן ניגן עם סטן גץ, רד רודני, דייב ליבמן, ג'ון זורן, אלברט בגר, יובל מסנר ואחרים. בין המופעים שארגן בולט המופע Deep Tones For Peace (צלילים נמוכים למען השלום"), אירוע במסגרתו ניגנו על במה אחת באפריל 2009 שבעה מהקונטרבסיסטים הטובים בארץ ובו-זמנית יחד עם שמונה קונטרבסיסטים מובילים מן העולם שניגנו בניו יורק. המופע הועלה מספר פעמים בלבונטין 7 בתל אביב, ובמועדוני "הצוללת הצהובה" ו"המעבדה" בירושלים.
בשנת 1988 אובחנה אצלו מחלת טרשת נפוצה, מאבקו במחלה הונצח בסרט התעודי "אלתור חופשי" של הבמאי דורון ג'רסי, שהוצג בדוקאביב 2011 ובערוץ 8.
דיסקוגרפיה חלקית

Jean Claude with Friends, Kadima, 2004
Languages with Gen Lev on Saxophone, Kadima, 2005
Harold Rubin & J.C. Jones, Kadima, 2005
Hosting Myself, Kadima, 2006
With Friends Duos 2
ReComp, Kadima, 2008
הערות שוליים

↑  בן שלו, יותר נמוך מזה אי אפשר לרדת, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2008
↑  בן שלו, שיחות פראיות, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2003
↑  עכבר העיר, נגן הקונטרבס ז'אן קלוד ג'ונס יופיע בירושלים, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2003
↑  רות אשל, יחסים אפשריים של יצירה, באתר הארץ, 11 בפברואר 2006
↑  שי בר יעקב, "סיפורי ילדים למבוגרים": חופש לדמיון, באתר ynet, 2 בספטמבר 2003
↑  בן שלו, יצירות קוליות חדשות של ג'וזף שפרינצק והרולד רובין במופע הערב, באתר הארץ, 15 במאי 2005
↑  עדי קיסר, עכבר העיר, קצת אחרת: מאירה אשר נשארת בשוליים, באתר הארץ, 7 במרץ 2013
↑  פסטיבל מוסיקה אלטרנטיווית בתיאטרון תמונע בתל אביב, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2003
↑  אשר קשר, ניסוי כלים, באתר ynet, 27 באפריל 2009
↑  בן שלו, ג'ז: השלום מתחיל מלמטה, באתר הארץ, 20 באפריל 2009
↑  בן שלו, איך נשמעת טרשת נפוצה?, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009877590405171  BnF: cb17760748h (data)  ISNI: 0000 0000 7078 2416  VIAF: 97485947   WorldCat (עם VIAF): 97485947
דניאלה וירצר

| --- | --- |

דניאלה וירצר ואייל שכטר בהצגה "חלום על נייר זכוכית", תיאטרון תמונע, 2013
 לידה:  20 באוקטובר 1983 (בת 41) רמת גן, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 פרופיל ב-IMDb
 
דניאלה וירצר (נולדה ב-20 באוקטובר 1983 ברמת גן) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

וירצר נולדה וגדלה ברמת גן. דודהּ הוא השחקן שמואל עצמון. היא למדה במגמת התיאטרון של תיכון עירוני א'.
במהלך שנת הלימודים האחרונה השתתפה בטלנובלה "לחיי האהבה" בערוץ 3, בדמותה של מאיה קדמי, לצד גיל פרנק, נתי רביץ ויהודה לוי. בשל צילומי הסדרה דחתה את גיוסה לצה"ל לשנת 2001 והחלה ללמוד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בשנת 2005 חזרה לטלוויזיה, כדי לגלם את דמותה של עידית שליין בסדרת הטלוויזיה "אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית" של ערוץ 2 לצד מייק בורשטיין, ניצה שאול ואביטל דיקר.
בשנת 2006 שיחקה את התפקיד הראשי של לולו בסרט הקולנוע של איתן פוקס וגל אוחובסקי "הבועה" לצד אוהד קנולר, ושיחקה בסרט הטלוויזיה "מרכבה ירוקה" לצד לוסי דובינצ'יק.
לקראת סוף 2006 עלתה הסדרה "אגדת דשא", בה גילמה וירצר את התפקיד הראשי, לצד סמי הורי ונבו קמחי. ב-2007 המשיכה גם לעונה השנייה של אגדת דשא.
בשנים 2008–2009 שיחקה וירצר בעונה השנייה של "מסכים" דרמה אלקטרונית. בה וירצר גילמה את נתניה דבוש, פליטת תוכנית מציאות שמחליטה לעשות סרט על מפורסמת בשם הילה (טל טלמון) שחייה בהוליווד, מתחזה לחברתה ומנסה להוציא ממנה פרטים מחייה האישיים.
בשנת 2009 כיכבה וירצר בסרט העצמאי "ציצים" בבימויו של דניאל אדר מחבורת באבון על פי תסריט של רן אפלברג. בנוסף שיחקה במחזה "סיפור פשוט" מאת עגנון, ב"תיאטרון חיפה" בבימויה של דניאלה מיכאלי.
בשנת 2010 שיחקה בקומדיה "לילה בתל אביב" מאת חנן פלד, שעלתה בתיאטרון צוותא, ובמחזה "מעגל הגיר הקווקזי" שעלה בקאמרי. בקיץ 2010 השתתפה בתוכנית הומור יומית בערוץ ביפ.
בשנת 2011 שיחקה דניאלה בסדרת הטלוויזיה "גבוה וגרינבאום" ששודרה קשת, ערוץ 2 בתפקיד ענת.
בשנת 2013 הנחתה לצדו של בן פרי את "אולפן הבית" בערוץ 23 של הטלוויזיה החינוכית. בנוסף, הגישה המלצות בערוץ HOT V.O.D לתכנים המוצגים בערוץ. באותה שנה השתתפה במחזה "נשות טרויה" בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2015 שיחקה בסרט ״מה כבר יכול לקרות?!״ בכיכובם של צמד הקומיקאים אילן קובץ וליאור דובדבני .
בשנת 2023 התחתנה וגרה בנתיב השיירה.
הערות שוליים

↑  חזי שייאר, בת השכן, באתר ynet, 26 במרץ 2002
↑  גואל פינטו, הבועה, באתר הארץ, 29 במאי 2006
↑  רותי זוארץ, ‏המשחק האמיתי, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2006
↑  אורי משגב, גבבה לא ברורה, באתר הארץ, 1 בפברואר 2007
↑  מירב קריסטל, טל טלמון מצטרפת ל"מסכים", באתר ynet, 23 ביוני 2008
↑  בואו לראות "ציצים", באתר וואלה, 7 באוקטובר 2009
↑  נתי אורנן, נו, אז מה עושה היום שלמה ניצן?, באתר הארץ, 14 בפברואר 2009
↑  מיכאל הנדלזלץ, מיכאל הנדלזלץ מדוכא מ"לילה בתל אביב", באתר הארץ, 4 במאי 2010
↑  עכבר העיר, אלין לוי בתכנית נשים חדשה, פסטיבל קולנוע ברזילאי ועוד המלצות ליום ראשון, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2010
↑  תומר פרת, עכבר העיר, "גבוה וגרינבאום": כשמכוונים גבוה מצליחים להצחיק, באתר הארץ, 31 ביולי 2011
↑  יאשה קריגר, עכבר העיר, הנשים מטרויה: סירבול תלת לשוני, באתר הארץ, 1 בינואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb156248830 (data)  ISNI: 0000 0000 7850 5333  LCCN: no2010060176  SUDOC: 130942537  VIAF: 120541936   WorldCat (עם VIAF): 120541936