stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנצ'סטר סיטי
סמל המועדון וצבעים

צבעי תלבושת הבית של מנצ'סטר סיטי הם תכלת ולבן. צבע תלבושת החוץ המסורתית היה חום או (משנות ה-60) אדום ושחור. עם זאת, בשנים האחרונות המועדון משתמש במספר צבעים שונים. בעונת 2004/2005, שחקני המועדון לבשו חולצה לבנה עם מכנסיים בצבע ארגמן וגרביים לבנים, בעוד שבעונה שלאחר מכן חולצת תלבושת החוץ הייתה כולה בצבע כחול. במהלך עונת 2006/2007 הפס השני על חולצת המועדון היה שחור כולו. מאוחר יותר המועדון קבע לעצמו תלבושת שלישית, שכללה חולצה צהובה ומכנסיים וגרביים שחורים.
לעונת 2008/2009 חולצת תלבושת הבית היא בצבע תכלת עם פס לבן עבה הנמתח מהצווארון עד תחת הזרוע, בצד שמאל של החולצה. בצד ימין של החולצה קווקוו כהה מעט של תכלת נמתח מהצווארון עד למותן, עם גוון כחול. תלבושת החוץ חזרה להיות בעלת הפסים האדומים והשחורים הפופולריים. החולצה הבליטה שרוולים שחורים, ופסים לבנים דקים בין הפסים האדומים והשחורים האנכיים. צבע חולצת התלבושת השלישית של המועדון הוא בפעם הראשונה כתום. השם הרשמי הוא "כתום לוהט", ומבליט את העיצוב הדומה לזה של תלבושת הבית, מלבד הפסים הכחולים שבתלבושת הבית והפסים הצהובים הבוהקים שעל התלבושת השלישית.
צבעי תלבושת הבית הראשונים של המועדון אינם ברורים, אך ישנה הוכחה שהמועדון לבש תלבושת כחולה מאז 1892 או מאוחר יותר. ספר בשם "מועדוני כדורגל מפורסמים – מנצ'סטר סיטי" (Famous Football Clubs – Manchester City) שפורסם בשנות ה-40 מראה שהמועדון בשמו הקודם "סנט מרקס (מערב גורטון)" שיחק במקור בתלבושת אדומה ושחורה, ודיווחים משנת 1884 מתארים את החולצה של המועדון שהיא בצבע שחור עם צלב לבן, מה שמציג את המועדון במקורו כתומך בכנסייה. תלבושת החוץ האדומה-שחורה היא ביוזמת עוזר המאמן לשעבר מלקולם אליסון, שהאמין שאימוץ הצבעים של מילאן יביא למנצ'סטר סיטי תהילה.
סמל המועדון הבא אומץ בשנת 1997, לאחר שהסמל הקודם היה פסול לרישום כסימן מסחר. הסמל מבוסס על שלט האצולה של העיר מנצ'סטר, ומורכב ממגן לפני עיט זהוב. המגן מבליט בחצי העליון שלו אונייה המייצגת את תעלת האוניות של מנצ'סטר, ושלושה פסים אלכסוניים בחצי התחתון שלו כסימן לשלושת הנהרות של העיר. התחתית של הסמל נושאת את הפתגם "Superbia in Praelia", שמתורגם ל-"Pride in Battle" (בעברית: "גאווה בקרב") בלטינית. מעל העיט והמגן ישנם שלושה כוכבים, אשר נועדו לקישוט בלבד.
למנצ'סטר סיטי היו קודם לכן שני סמלים אחרים על חולצות המועדון. הראשון, שהוצג ב-1970 היה מבוסס על העיצוב שהיה בשימוש במסמך הרשמי של המועדון מאז אמצע שנות ה-60. בסמל זה היה בשימוש אותו המגן שבסמל המועדון הנוכחי, בתוך עיגול שנשא את שם המועדון. ב-1972, סמל המועדון השתנה כאשר החלק התחתון של המגן הוחלף בוורד האדום של סמל מחוז לנקשייר. במקרים בהם המועדון לקח חלק במשחקי גמר של טורנירים חשובים, הסמל הרגיל לא היה בשימוש. במקומו הופיע על חולצת המועדון הסמל של שלט האצולה של העיר מנצ'סטר, כסמל לגאווה בייצוגה של מנצ'סטר באירועים חשובים. ניסיון זה החל כאשר חולצות השחקנים לא הציגו אף סמל כבוד, מה שהמשיך לאורך כל ההיסטוריה של המועדון.
לקראת עונת 2016/2017 החליף המועדון את סמלו פעם נוספת. הסמל החדש מבוסס על הסמל הקודם של הקבוצה, ללא העיט, אשר היה בשימוש בין השנים 1972–1997.
סמל מנצ'סטר סיטי בין השנים 1972–1997
סמל מנצ'סטר סיטי בין השנים 1997–2016
סמל מנצ'סטר סיטי מאז שנת 2016
אוהדים ויריבויות

למנצ'סטר סיטי יש מספר אוהדים רב יחסית להצלחה המועטה יחסית של המועדון על המגרש. מאז המעבר לאצטדיון סיטי אוף מנצ'סטר ממוצע הצופים במשחקים של מנצ'סטר סיטי הוא השישי בגודלו באנגליה, אף על פי שבעונת 2006/07 היו מעט צופים במשחקיו, עם ממוצע צופים במשחקי הליגה של 40,000 בקירוב. בשנות ה-90 הראשונות, כאשר המועדון ירד ליגה פעמיים בשלוש עונות ושיחק בליגה השלישית של מבנה ליגות הכדורגל באנגליה (אז הליגה השנייה של הפוטבול ליג, כיום הפוטבול ליג הראשונה), הצופים במשחקי הבית היו באזור ה-30,000, בהשוואה לממוצע הצופים בליגה השלישית באנגליה שעמד על כ-8,000. מחקר העלה שבסיס האוהדים של מנצ'סטר סיטי עומד על כ-886,000 בממלכה המאוחדת ולמעלה משני מיליון בכל העולם.
למנצ'סטר סיטי ישנם מספר ארגוני אוהדים. לשלושה מהם יש הכרה רשמית ככאלה: מועדון האוהדים הרשמי, איגוד האוהדים של המאה (Centenary Supporters Association) ומועדון האוהדים הבינלאומי (International Supporters Club). ישנם מספר פנזינים המפורסמים על ידי האוהדים. הפנזין המפורסם ובעל הטווח-הארוך ביותר הוא "King of the Kippax".
השיר המועדף על אוהדי מנצ'סטר סיטי והמנון המועדון הוא "Blue Moon", שלמרות העצב שבו שרים אותו בהתלהבות, אף על פי שהוא המנון נועז. אוהדי מנצ'סטר סיטי נוטים להאמין כי חוסר הניבוי שבשיר ישפיע על הקבוצה ויגרום לה להשיג תוצאות בלתי צפויות – "סיטי האופיינית". אירועים שעליהם האוהדים מכנים את הקבוצה כ"סיטי האופיינית" הם היותה של מנצ'סטר סיטי האלופה האנגלית המכהנת היחידה שירדה ליגה (ב-1938), הקבוצה היחידה שכבשה וספגה למעלה מ-100 שערים באותה עונה (ב-1957/1958), וכמו כן היא הייתה הקבוצה היחידה שניצחה את צ'לסי בעונת 2004/2005 בפרמייר ליג, אך הודחה מגביע ה-FA באותה עונה על ידי אולדהאם אתלטיק, קבוצה מהליגה השלישית.
היריבות הגדולה של מנצ'סטר סיטי היא עם המועדון השני מהעיר, מנצ'סטר יונייטד, והמשחקים ביניהם מכונים בשם "הדרבי של מנצ'סטר". בניגוד למספר יריבויות כדורגל אחרות בערים שונות, כדוגמת גלאזגו וסביליה, מקורות היריבות בין הסיטי ליונייטד אינם בדת. לפני מלחמת העולם השנייה, כאשר הנסיעה למשחקי חוץ הייתה נדירה, אוהדים רבים ממנצ'סטר צפו בקביעות בשני המועדונים וקבעו את עצמם כ"תומכים" של מועדון אחד בלבד. הרגל זה המשיך גם בשנות ה-60 הראשונות, אך לאחר שהתנועה נהייתה קלה יותר, ומחירי הכניסה למשחקים עלו, הצפייה בשני המועדונים הפכה ללא רגילה, והיריבות התחזקה.
אוהדי מנצ'סטר סיטי נבחרו כאוהדים הנאמנים ביותר בליגה האנגלית הבכירה על ידי התאחדות האוהדים של הכדורגל הבריטי (BFFA) מעל המועדונים ליברפול ופורטסמות'.
בעלות ונושאים כלכליים

| הנהלת מנצ'סטר סיטי> תפקיד | הנהלת מנצ'סטר סיטי> שם |
| --- | --- |
יושב ראש: איחוד האמירויות הערביות ח'לדון אל-מובארכ
יושב ראש מנהלי: אנגליה גארי קוק
מזכיר המועדון: אנגליה ברנארד הלפורד
דירקטור: ארצות הברית מרטין ל. אדלמן
דירקטור: אנגליה סימון פירס
דירקטור: יוון ויקטור רסטיס
דירקטור: תאילנד טאוויסוק ג'אק סריסומריד
בקיץ 2007 עברה קבוצת מנצ'סטר סיטי לבעלותה של חברת "מנצ'סטר סיטי בע"מ", כאשר בעלי המניות העיקריים הסכימו למכור את זכויותיהם לחברת "השקעות ספורט בממלכה המאוחדת בע"מ" (UKSIL), חברה הנשלטת בידי ראש ממשלת תאילנד לשעבר, תאקסין צ'ינוואט. לפני הרכישה מנצ'סטר סיטי הייתה רשומה מאז 1995 בשוק המומחים למניות PLUS (בעבר OFEX). ב-6 ביולי 2007, כאשר רכש 75% מהמניות, צ'ינוואט ביטל את רישומו של המועדון ורשם אותו מחדש כחברה בערבון מוגבל. באוגוסט UKSIL רכשה 90% מהמניות, ובהצעת רכש רכשה את חלקם של כל שאר בעלי המניות, והגיעה לבעלות מלאה על המועדון. צ'ינוואט הפך ליושב ראש המועדון ושני ילדיו, פינטונגטה ופנת'גונטאה, הפכו אף הם לדירקטורים. היושב ראש לשעבר ג'ון ווארדל נשאר במערכת למשך שנה, אך עזב ביולי 2008 לאחר מינויו של גארי קוק כיושב הראש המנהלי במאי. המועדון הפסיד 11 מיליון ליש"ט בשנה שהסתיימה ב-11 במאי 2007, השנה האחרונה להיותה של סיטי כחברה ציבורית.
מאז הגעתו של צ'ינוואט הוא ציווה לפתוח במסע רכישות גדול בכסף רב, במהלכו הוצאו 30 מיליון ליש"ט. יוזמה אחרת בחודשים הראשונים לבעלותו של צ'ינוואט על המועדון הייתה הקמת רשת של מועדונים שותפים, עם קשרים עם מועדונים מסין (שנגחאי שנהואה), דרום אפריקה (ת'אנדה רויאל ז'ולו), רוסיה (מועדון הכדורגל מוסקבה), שווייץ (גראסהופרס ציריך), תאילנד (צ'ונבורי) ואוסטרליה (פרת' גלורי).‏
ב-1 בספטמבר 2008 קבוצת רוכשים מאבו דאבי הנקראת "אבו דאבי פיתוח והשקעות" השלימה את רכישת הבעלות על מנצ'סטר סיטי, בעסקה שהוערכה ב-200 מיליון ליש"ט. בעקבות הרכישה הפך מנצ'סטר סיטי למועדון הכדורגל העשיר ביותר בעולם. המועדון החל בניסיונות רכישה בסכומים גבוהים של שחקנים חשובים רבים שיחזקו את הקבוצה, כדוגמת שחקנה של טוטנהאם הוטספר דימיטאר ברבאטוב. ב-1 בספטמבר אף הגיע למועדון רוביניו מריאל מדריד, בסכום שיא של העברה בבריטניה של 32.5 מיליון ליש"ט. בינואר 2009 המועדון הגיש הצעה לרכישת שחקן מילאן קאקה בסכום של 100 מיליון אירו – אילו ההעברה הייתה מתבצעת היא הייתה היקרה ביותר בהיסטוריה עד אז.
קבוצות המילואים והנוער

קבוצת המילואים של מנצ'סטר סיטי היא "מנצ'סטר סיטי מילואים". היא משחקת באזור הצפוני של ליגת המילואים האנגלית, ומתחרה עבור המועדון בגביע ותיקי מנצ'סטר. הקבוצה מוגדרת כקבוצת מילואים מאז שנת 1892, כאשר היא החלה לשחק בליגת "איחוד לנקשייר". היא זכתה באליפות איחוד לנקשייר בעונת 1901/1902. הקבוצה עזבה את איחוד לנקשייר בשנת 1911 והצטרפה לליגה המרכזית בעת הקמת הליגה. עד שנת 2000 הקבוצה זכתה שלוש פעמים באליפות הליגה המרכזית (בעונות 1997/1978, 1986/1987 ו-1999/2000), וב-2008 היא זכתה בה פעם נוספת. כמו כן, הקבוצה זכתה פעמיים בגביע ותיקי מנצ'סטר ושש פעמים בגביע ותיקי לנקשייר. מאמן קבוצת המילואים הנוכחי הוא גליין הודגס.
"אקדמיית מנצ'סטר סיטי" היא מחלקת הנוער של המועדון, אשר מטרתה לפתח שחקנים צעירים לעתיד. קבוצת הנוער הראשונה של מנצ'סטר סיטי הוקמה על ידי אלברט אלכסנדר בשנות ה-20, והייתה ידועה כ"קבוצת A" של המועדון. מאז 1951 קבוצת A התחרתה בליגת לנקשייר כנגד קבוצות נוער ומילואים של מועדונים אחרים מצפון-מערב אנגליה. מ-1955 קבוצת נוער שנייה, "קבוצת B", מורכבת באופן אופייני משחקנים צעירים יותר מאלה שבקבוצת A, ומשחקת בדרגה השנייה של ליגת לנקשייר. מאז שכדורגל הנוער נבנה מחדש על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית ב-1997 והפך לשיטת אקדמיות, קבוצות A ו-B של מנצ'סטר סיטי הפכו לקבוצות עד גיל 19 ועד גיל 17 בהתאמה, והן משחקות בליגת הנוער האנגלית. קבוצת הנוער של מנצ'סטר סיטי זכתה עד היום פעמיים בגביע ה-FA לנוער: ב-1986 ו-2008. בין השחקנים המפורסמים שגדלו במחלקת הנוער של מנצ'סטר סיטי הם שון רייט-פיליפס, מיקה ריצ'רדס וג'ואי ברטון.
שחקנים > שחקנים בולטים בתולדות המועדון

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  בילי מרדית'  צ'ארלי ויליאמס  בילי גיליספייה  בילי לוט ג'ונס  אירבין ת'ורנלי  ג'ורג' דורסט  ביל אידייה  תום הולפורד  אלי פלטשר  ג'ים גודצ'ילד  תומי בראוול  הוראס בארנס  סם קוקסון  תומי ג'ונסון  בילי מרפי  צ'ארלי פרינגל |  |  פרנק רוברטס  סם קוואן  ג'ימי מקמולן  אריק ברוק  בובי מרשל  פרד טילסון  מאט באזבי  אירני טוסלנד  פרנק סוויפט  אריק ווסטווד  ג'ורג' סמית'  רוי קלארק  קיי ברנגן  ברט טראוטמן  קן בארנס  רוי פול  ראהים סטרלינג |  |  דייב יואינג  ג'ו הייס  ביל לייברס  קליף סיר  אלן אואקס  הארי דאוד  בובי קנדי  גליין פרדואה  מייק דוייל  מייק סאמרבי  טוני בוק  קולין בל  פרנסיס לי  וילי דונאצ'י  אסה הרטפורד  פול פאוור |  |  ניל מקנאב  איאן ברייטוול  סטיב רדמונד  דויד ווייט  ניאל קווין  ריצ'רד דאן  פול דיקוב  קווין הורלוק  שון רייט-פיליפס  ניקולא אנלקה  ג'ואי ברטון  ג'ו קוריגאן  מארק ויוויאן פואה  אייל ברקוביץ'  מריו באלוטלי  נייג'ל דה יונג |  |  דויד סילבה  סרחיו אגוארו  יא יא טורה  קרלוס טבס  אובה רוסלר  קווין דה בראונה  וינסנט קומפני  שון גוטר  ניקולאס אוטמנדי  פרננדיניו  ג'ון סטונס  ארלינג האלנד  רודרי  רובן דיאש  לירוי זאנה |
שחקנים > היכל התהילה

השחקנים הבאים חברים בהיכל התהילה של מנצ'סטר סיטי, ורשומים בהתאם לשנת הופעת הבכורה שלהם בקבוצה הבוגרת (בסוגריים).
עד 1920: בילי מרדית' (1894), בילי ג'ונסון (1919)
שנות ה-20: סם קוואן (1924), אריק ברוק (1928), פרד טילסון (1928)
שנות ה-30: פרנק סוויפט (1933), פטר דוהרטי (1936)
שנות ה-40: רוי קלארק (1946), ברט טראוטמן (1949)
שנות ה-50: קן בארנס (1950), רוי פול (1950), אלן אוקס (1958)
שנות ה-60: ניל יאנג (1961), מייק סאמרבי (1965), קולין בל (1966), טוני בוק (1966), פרנסיס לי (1967), ג'ו קוריגאן (1967)
שנות ה-80: פול לייק (1987)
שנות ה-90: ניאל קווין (1990)
שחקנים > שחקני השנה

מאז עונת 67–1996 חברי מועדון האוהדים הרשמי מצביעים בסיום כל עונה בבחירות לשחקן העונה. להלן זוכי הפרס מאז 1980.
| שנה | שחקן | שנה | שחקן | שנה | שחקן | שנה | שחקן | שנה | שחקן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1980-81 | אנגליה פול פאואר | 1990-91 | אירלנד ניאל קווין | 2000-01 | אוסטרליה דני טיאטו | 2010-11 | בלגיה וינסנט קומפני | 2020-21 | פורטוגל רובן דיאש |
| 1981-82 | אנגליה טומי קייטון | 1991-92 | אנגליה טוני קוטון | 2001-02 | אלג'יריה עלי בנארביה | 2011-12 | ארגנטינה סרחיו אגוארו | 2021-22 | בלגיה קווין דה בראונה |
| 1982-83 | אנגליה קווין בונד | 1992-93 | אנגליה גארי פליטקרופט | 2002-03 | צרפת סילבן דיסטן | 2012-13 | ארגנטינה פאבלו סבאלטה | 2022-23 | נורווגיהארלינג האלנד |
| 1983-84 | אירלנד מייק מקארתי | 1993-94 | אנגליה טוני קוטון | 2003-04 | אנגליה שון רייט-פיליפס | 2013-14 | חוף השנהב יאיא טורה |  |  |
| 1984-85 | אנגליה פול פאואר | 1994-95 | גרמניה אובה רוסלר | 2004-05 | אירלנד ריצ'רד דאן | 2014-15 | ארגנטינה סרחיו אגוארו |  |  |
| 1985-86 | אנגליה קני קלמנטס | 1995-96 | גאורגיה גיורגי קינקלדזה | 2005-06 | אירלנד ריצ'רד דאן | 2015-16 | בלגיה קווין דה בראונה |  |  |
| 1986-87 | סקוטלנד ניל מקנאב | 1996-97 | גאורגיה גיורגי קינקלדזה | 2006-07 | אירלנד ריצ'רד דאן | 2016-17 | ספרד דויד סילבה |  |  |
| 1987-88 | אנגליה סטיב רדמונד | 1997-98 | אנגליה מייקל בראון | 2007-08 | אירלנד ריצ'רד דאן | 2017-18 | בלגיה קווין דה בראונה |  |  |
| 1988-89 | סקוטלנד ניל מקנאב | 1998-99 | הולנד חרארד ויקנס | 2008-09 | אירלנד סטיבן איירלנד | 2018-19 | פורטוגל ברנרדו סילבה |  |  |
| 1989-90 | סקוטלנד קולין הנדרי | 1999-2000 | ברמודה שון גוטר | 2009-10 | ארגנטינה קרלוס טבס | 2019-20 | בלגיה קווין דה בראונה |  |  |
מאמנים מפורסמים

| מאמן | התחלה | סיום | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | תארים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סקוטלנד טום מאליי | 1902 | 1906 | 150 | 89 | 22 | 39 | גביע ה-FA (1904) |
| אנגליה וילף ויילד | 1932 | 1946 | 354 | 158 | 124 | 72 | הפוטבול ליג (1936-37), גביע ה-FA (1934) |
| סקוטלנד לס מקדוואל | 1950 | 1963 | 592 | 220 | 127 | 245 | גביע ה-FA (1956) |
| אנגליה ג'ו מרסר | 1965 | 1971 | 340 | 149 | 94 | 97 | הפוטבול ליג (1967-68), גביע המחזיקות (1970), גביע ה-FA (1969), גביע הפוטבול ליג (1970), מגן הקהילה (1968) |
| אנגליה טוני בוק | 1974 | 1979 | 269 | 114 | 75 | 80 | גביע הפוטבול ליג (1976) |
| איטליה רוברטו מאנצ'יני | 2009 | 2013 | 191 | 113 | 38 | 40 | פרמייר ליג (2011-12), גביע ה-FA (2011), מגן הקהילה (2012) |
| צ'ילה מנואל פלגריני | 2013 | 2016 | 167 | 100 | 28 | 39 | פרמייר ליג (2013-14), גביע הפוטבול ליג (2014, 2016) |
| ספרד ז'וזפ גוארדיולה | 2016 | הווה | 325 | 238 | 39 | 48 | פרמייר ליג (2017-18, 2018-19, 2020-21, 2021-22, 2022-23), גביע ה-FA‏ (2019, 2023), גביע הפוטבול ליג (2018, 2019, 2020, 2021), מגן הקהילה (2018, 2019), ליגת האלופות (2022-23)הסופרקאפ האירופי (2023) |
הנתונים מעודכנים נכון ל-11 ביוני 2023
התארים מעודכנים ל-15 באוגוסט 2023
תארים והישגים > מקומיים

אליפות אנגליה
זכייה: 10
1936/1937, 1967/1968, 2011/2012, 2013/2014, 2017/2018, 2018/2019, 2020/2021, 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024
סגנות: 6
1904, 1921, 1977, 2013, 2015, 2020
גביע ה-FA
זכייה: 7
1903/1904, 1933/1934, 1955/1956, 1968/1969, 2010/2011, 2018/2019, 2022/2023
סגנות: 6
1925/1926, 1932/1933, 1954/1955, 1980/1981, 2012/2013, 2023/2024
גביע הליגה
זכייה: 8
1970, 1976, 2014, 2016, 2018, 2019, 2020, 2021
סגנות: 1
1974
מגן הקהילה
זכייה: 7
1937, 1968, 1972, 2012, 2018, 2019, 2024
סגנות: 9
1934, 1956, 1969, 1973, 2011, 2014, 2021, 2022, 2023
גביע החברים המלאים
סגנות:
1986
תארים והישגים > אירופה וביניבשתי

גביע אירופה למחזיקות גביע 1
1970
הסופר קאפ האירופי 1
2023
גביע ז'ואן גאמפר 1
2009
ליגת האלופות:
זכייה (1) 2022/2023
סגנות (1): 2020/2021
גביע העולם למועדונים 1
2023
שיאי המועדון

ניצחון שיא בליגה — 3-11 מול לינקולן סיטי (23 במרץ 1895)
ניצחון שיא בגביע ה-FA — ‏0-12 מול ליברפול סטנלי (4 באוקטובר 1890)
הפסד שיא בליגה — 9-1 מול אברטון (3 בספטמבר 1906)
הפסד שיא בגביע ה-FA — ‏6-0 מול פרסטון נורת' אנד (ינואר 1987)
כמות צופים הכי גבוהה — 84,569 מול סטוק סיטי (3 במרץ 1934)
הכי הרבה הופעות ליגה — 561 + 3 כמחליף, אלן אואקס, 1958-1976
הכי הרבה הופעות בסך הכול — 668 + 4 כמחליף, אלן אואקס, 1958-1976
הכי הרבה שערים בסך הכול — 256 סרחיו אגוארו, 2011–2022
הכי הרבה שערים בעונה אחת — 52, ארלינג האלנד, 2022/23
תשלום סכום שיא עבור העברה — כ-100 מיליון ליש"ט על ג'ק גריליש מאסטון וילה,05.08.2021.
קבלת סכום שיא עבור העברה — 75 מיליון יורו (לא כולל בונוסים עתידיים) מאתלטיקו מדריד על חוליאן אלברס, 12.08.24.
ראו גם

מנצ'סטר סיטי (כדורגל נשים)
רבקה בלאק

| --- | --- |

רבקה בשנת 2019
 לידה:  21 ביוני 1997 (בת 27) אירוויין, ארצות הברית 
 שם לידה:  Rebecca Renee Black 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 מקום לימודים:  Villa Park High School 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  וורנר מיוזיק גרופ, יוניברסל מיוזיק גרופ, קולומביה רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
רבקה בלאק (באנגלית: Rebecca Renee Black; נולדה ב-21 ביוני 1997) היא זמרת פופ אמריקאית, הידועה בזכות הסינגל שלה "Friday".
קורות חייה

רבקה בלאק נולדה באנהיים הילס שבקליפורניה, אביה ג'ון ג'פרי בלאק ואמה ג'ורג'ינה מרקוז קלי עובדים שניהם כוטרינרים. בלאק למדה ריקוד בבית הספר והופיעה במופעי בית ספרה ובמחנות קיץ. בשנת 2008 החלה בקריירה מוזיקלית.
בשנת 2010 הופיעה לראשונה רבקה בקליפ של זמר הפופ הצעיר ג'סטין ביבר "baby" ולאחר מכן פנתה אמה של בלאק לחברת התקליטים ARK Music Factory ושילמה להם 4,000 דולרים כדי שיפיקו את הקליפ של בתה, לשיר Friday‏. השיר פורסם ב-YouTube וב-iTunes. הוא הועלה ל-YouTube ב-10 בפברואר 2011 וזכה ל-1,000 צפיות בחודש הראשון. לקראת סוף פברואר החלה בלאק לקבל איומים על חייה בטלפון ובאימייל. הסינגל דורג במצעדי להיטים רבים, בהם בילבורד 100 בארצות הברית ומצעד הסינגלים הבריטי.
השיר נכתב על ידי קלארנס ג'יי ופטריק וילסון, ומבוצע על ידי בלאק וילסון. לאחר העלאתו ל-YouTube קיבל השיר ביקורות שליליות רבות, והיו שכינוהו "השיר הגרוע בהיסטוריה"‏‏‏. לאחר מכן פורסם השיר בגרסת mp3 בחנויות המוזיקה של אמאזון ו-iTunes‏. בשתיהן זכה להצלחה יחסית, ודורג בין 100 השירים הנמכרים ביותר, דבר אשר הקנה לבלאק על פי הערכות רווחים בסך של כ-24 אלף דולר בשבוע.
ב-18 ביולי 2011 יצא הסינגל My Moment, בביצועה של בלאק שנכתב על ידי ברנדון האמילטון וקווינטון טולברט. השיר קיבל ביקורות מעורבות, הוא תואר כשונה מאוד מהסינגל הקודם של בלאק, Friday.
חברת התקליטים RB

לאחר סכסוך בין בלאק לחברת התקליטים ARK Music Factory שהוציאה את הסינגל הראשון של בלאק, Friday, הקימה בלאק חברת תקליטים עצמאית הנקראת RB Records. הסינגל הראשון שייצא דרך חברה זו הוא הסינגל השני של בלאק, My Moment.
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2017: RE / BL
2020: Rebecca Black (Live Session, Los Angeles, California, 2019)‎
דיסקוגרפיה > סינגלים

מקור: אפל מיוזיק
2011: Friday
2011: My Moment
2011: Person of Interest
2012: Sing It
2012: In Your Words
2013: Saturday
2013: We Can't Stop (גרסת כיסוי)
2013: Wrecking Ball (גרסת כיסוי)
2016: The Great Divide
2016: Scars to Your Beautiful (גרסת כיסוי)
2016: Baby, It's Cold Outside (גרסת כיסוי עם מקס אהריך)
2017: Chained to the Rhythm (גרסת כיסוי)
2017: If We Were a Song
2017: Foolish
2017: Heart Full of Scars
2017: Scream
2018: Satellite
2018: The Middle (גרסת כיסוי)
2019: Anyway
2019: Do You?‎
2019: Sweetheart
2020: Self Sabotage
2020: Closer
2020: Alone Together
הערות שוליים

↑  ‏Rebecca Black May Take ‘Friday’ Producers to Court‏
↑  ‏YouTube Sensation Rebecca Black Death Threats Probed By Police באתר הפינגטון פוסט
↑
סנסציית רבקה בלאק: מי מרוויח מ"השיר הגרוע בהיסטוריה"?, באתר וואלה, 22 במרץ 2011
↑  רפי רשף, רבקה בלאק והקליפ הגרוע בהיסטוריה, באתר nana10‏, 22 במרץ 2011‏
↑  ‏Is YouTube Sensation Rebecca Black's "Friday" The Worst Song Ever? ב-Yahoo music‏
↑  יותר מ-3 מיליון צופים סימנו לאחר צפייה בקליפ "לא אהבתי"
↑  ‏השיר באתר אמזון
↑  ‏Rebecca Black's Viral Hit 'Friday' Breaks Into iTunes Top 100 באתר הרולינס סטונז
↑  Rebecca Black's First-Week Sales: Not Bad, But Not In The Millions
↑  Rebecca Black cancels Friday, removes video, באתר today.com,‏ 17 ביוני 2011
↑  סינגלים של רבקה בלאק, באתר music.apple.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0771 4460  LCCN: no2022078725  MusicBrainz: 312c7cc1-9b5c-4406-963b-9f73f50674c0  VIAF: 2766165710004749380005   WorldCat (עם VIAF): 2766165710004749380005
חיל האוויר הישראלי במלחמת העצמאות

כוח המגן העברי של היישוב בארץ ישראל החל לצמוח עוד בטרם הוקמה המדינה, וכך גם הזרוע האווירית העברית, אשר נקראה החל מנובמבר 1947 שרות האוויר. ב-26 במאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, הוקם חיל האוויר הישראלי כחלק מצה"ל עם החלטת הממשלה הזמנית על הקמתו בפקודת צבא-הגנה לישראל. בסעיפה הראשון של הפקודה נכתב: "מוקם בזה צבא-הגנה לישראל מורכב מחילות יבשה, מחיל-ים ומחיל-אוויר." בעוד שירות האוויר הפעיל את מטוסיו בתפקידי סיור, קישור ואספקה קלה, יחד עם משימות סיוע אווירי ספוראדיות, הרי עם התקדמות המלחמה הוסיף חיל האוויר ליעדיו השגת עליונות אווירית, כולל יירוט מטוסי אויב, כמו גם הפצצה ותובלה בהיקף אסטרטגי.
יסודות

מחשבות אודות בניית זרוע אווירית עברית החלו בשנות העשרים, כאשר יוצאי "השומר" ניסו, ללא הצלחה, לשלוח צעירים מן היישוב ללימודי תעופה בחו"ל. בניית תשתית אווירית עבור היישוב החלה בשנות השלושים של המאה העשרים. תחת המנדט הבריטי קמו חברות ומועדוני תעופה שהיו כיסוי לפעילות אווירית של המחתרות. החשובה מבין החברות האלה הייתה חברת "אווירון", שנוסדה ב-1936, חברת תעופה אזרחית קטנה, אשר הפעילה מטוסים קלים בקווים פנימיים. החברה נוסדה על ידי הסוכנות היהודית, במטרה לבנות תשתית אווירית עבור היישוב, הכוללת ציוד תעופתי, טייסים ובעלי מקצועות אוויריים אחרים. חברה זו היוותה למעשה את יחידת האוויר הביטחונית הראשונה של היישוב העברי בארץ ישראל. בין היתר היא ביצעה סיורים לאבטחת פעולות התיישבות "חומה ומגדל" ובמלחמת העולם השנייה ביצעה משימות עזר שונות עבור הבריטים.
במסגרת ההכנות להקמת צבא סדיר לקראת המלחמה הצפויה, הוכנו מספר תוכניות להקמת חיל-אוויר. התוכנית החשובה ביותר בהקשר זה הוגשה לישראל גלילי, ראש המטה הארצי (רמ"א) של ההגנה ב־23 באוקטובר 1947. את התוכנית הגישו שניים טייסים מן היישוב: אהרן רמז, טייס לשעבר, בעל ניסיון קרבי בחיל האוויר המלכותי, והיימן שמיר (שכטמן), ששרת כטייס בחיל האוויר האמריקני. על פי התוכנית יש להתבסס תחילה על מטוסים אזרחיים מוסבים ולגייס את הטייסים וצוותי הקרקע הנמצאים בארץ. במקביל, כדי לכונן חיל-אוויר של ממש, יש לרכוש מטוסים ולגייס צוותים בחו"ל.
שרות האוויר

כהכנה להקמת כוח אוויר הוקם שרות האוויר (ש"א) ב-10 בנובמבר 1947. היחידה הוקמה מתוך הבנת מטה ההגנה שיש צורך בכוח אווירי לוחם שיעמוד אך ורק לצורכי ביטחון היישוב. טייסי הש"א באו מיוצאי חילות האוויר של בעלות הברית, ומקרב אנשי הפלמ"ח. המטוסים, בעיקר מטוסים קלים חד מנועיים, באו בעיקר מחברת "אווירון". אלה קבלו תגבור משמעותי עם קנייתם של כ-20 מטוסי אוסטר אוטוקרט שהבריטים התכוונו להשאיר בארץ כגרוטאות.
תפקידם העיקרי היה איסוף מודיעין והובלת אספקה, למשל ליישובים מנותקים: בן שמן, ירושלים, גוש עציון, יישובי הנגב, יחיעם ואחרים. המטוסים היו בדרך כלל חסרי חימוש והטייס הצטייד בתת-מקלע וכמה פצצות קטנות. משוחררי חיל האוויר המלכותי היוו את מאגר כוח האדם המיומן הפוטנציאלי הזמין ביותר לצורך הקמת חיל אוויר על ידי היישוב, אלא שזה לא קיים רישום מסודר של יוצאי חיל האוויר המלכותי. ורק ערב מלחמת העצמאות נעשה ניסיון לאתרם, וגם אלה ברובם לא היו בעלי מקצועות תעופתיים-ייחודיים. בכל זאת אותרו וגויסו מאות בעלי מקצועות כאלה. כן נעשה ניסיון דומה לאתר טייסים, ומשאותרו – נפתח קורס טיס ל"רענון" תחת כיסוי אזרחי. ב-1 בפברואר 1948 נערך בבית ספר תל-נורדוי בתל אביב כנס של כל מי שהיה לו אי-פעם קשר לתעופה, והודעה על קיומו נמסרה קודם לכן בעיתונות. רבים מהמתכנסים הצטרפו ל"שרות האוויר" בו במקום. בין הטייסים הראשונים היו עזר ויצמן, בוריס סניור ואדי כהן.
גיחת הקרב הראשונה של שירות האוויר הייתה ב-17 בדצמבר 1947. ביום זה פנחס בן-פורת קיבל הוראה להטיס רופא לבית אשל ובדרך חזרה אסף פצוע מקיבוץ נבטים. כשהגיע לקיבוץ, הוא ראה קבוצה של כ-200 ערבים שניסו לכבוש את הקיבוץ. בן פורת נטל יוזמה, לקח במטוס מתנדב מבית אשל שירה בתת-מקלע וזרק פצצות קטנות על ההמון הערבי. פעולתם גרמה להפסקת ההתקפה הערבית. הבריטים לא ראו בעין יפה תקריות מעין אלו. למרות הלחץ הבריטי, הורכבה טייסת באזור תל אביב שבסיסה היה שדה דב. מטוסי שרות האוויר, אשר כולם היו מטוסים קלים, ולא היו ייעודיים ללחימה, אוגדו עם התמשך המלחמה בטייסת 1. עם גבור הצרכים הורכבה בתחילת מרץ 1948 טייסת חדשה, אשר הסתעפה מטייסת 1, הפעם בגליל (ביבנאל). בהמשך אותו חודש הועבר מטוס אחד לנגב, צעד אשר בהמשך המלחמה הוביל להקמת טייסת הנגב (מוקמה סמוך לניר עם). בסוף אותו חודש סייעו מטוסי שירות האוויר בניסיון חילוצה של שיירת נבי דניאל שהותקפה בשובה מגוש עציון. בתחילת מאי סייעה טייסת הגליל למגיני רמות נפתלי, ובאמצע אותו חודש איבדה "טייסת 1" מטוס, על ששת אנשי צוותו, עת ניסו לסייע בקרבות בדרך לירושלים.