stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברבי (סרט)
הפצה > קו ה-U > וייטנאם

ב-3 ביולי 2023, ציטט העיתון הווייטנאמי "Tuổi Trẻ" את וי קיין תאן, ראש מחלקת הקולנוע, שהכריז כי הסרט ייאסר להפצה בווייטנאם מכיוון שהיא מכילה את "תמונתה הפוגענית של קו ה-U". מהעיתון "Tiền Phong" דווח כי קו ה-U "מופיעה מספר פעמים בסרט".
בשיחה עם "Voice of America", אמר טרין הו לונג (מייסד קבוצת המחקר Legal Initiatives for Vietnam) כי "הצנזורים אפילו יזכו לשבחים על תגובת-יתר למפה הלא ברורה, הן מצד הממונים עליהם והן מצד הציבור, מכיוון שהסנטימנט האנטי-סיני חודר עמוק לתוך התרבות הפוליטית של המדינה", וכי "הממשלה בוודאי משתמשת בהיגיון לאומני לגיטימי על מנת לחזק את כל מערכת הצנזורה שלה", בעוד שמייקל קסטר מקבוצת "הביטוי החופשי" הגיב כי "מפות הן פוליטיות, ולעיתים קרובות גבולות נושאים פצעים היסטוריים, אבל במקום להבטיח דיון חופשי ופתוח, תגובת הממשלה לצנזורה תומכת רק לעיתים רחוקות בצדק היסטורי או מעברי". בשיחה עם Vox, הסביר פיטר זינומן, מרצה באוניברסיטת ברקלי כי "בעיני הסינים, הקו ה-U מסמל את תביעותיהם הלגיטימיות לים סין הדרומי", ו"עבור הווייטנאמים, הוא מסמל מעשה חצוף של בריונות אימפריאליסטית שמקדש את האינטרס הלאומי הסיני על פני מערך אינטרסים משותף ישן יותר של אחווה סוציאליסטית", בעוד שהו טאי היו טאם, מרצה באוניברסיטת הרווארד, הסביר כי אסטרטגיית המפיצים הייתה לפנות לשוק הסיני בתקווה להפוך את הסרט לשובר קופות, ”הם מוכנים לקבל את השקפת הגיאוגרפיה [של סין היבשתית]. דיסאינפורמציה פועלת באמצעות חזרה עליה.” קווין לי, מרצה מאוניברסיטת ניו יורק טען כי לטעמו מדובר במהלך חסר-היגיון.
במקור, התעתד הסרט לעלות לאקרנים בווייטנאם ב-21 ביולי 2023.
הפצה > קו ה-U > הפיליפינים

כאשר הידיעות על הצנזורה שהטילה וייטנאם הגיעו לפיליפינים, הסנאטור פרנסיס טולנטינו, סגן יו"ר "ועדת הסנאט הפיליפיני ליחסי חוץ", הצהיר ל-CNN Philippines כי ייתכן שגם בארצם ייאסר הסרט להפצה משום שדמותה של ברבי "מכפישה" את הריבונות הפיליפינית. הסנאטור ג'ינגגוי אסטרדה קרא לאסור את הפצת הסרט בגלל הכללת קו ה-U לכאורה; סנאטורית האופוזיציה, ריסה הונטיוורוס, ציינה כי "הסרט הוא בדיה, וכך גם קו ה-U", והציעה להוסיף כתב ויתור לסרט במקום לאסור את עלייתו לאקרנים. הסנאטור רובין פדילה, יו"ר "ועדת התקשורת ההמונית של הסנאט", הציע שמפיקי הסרטים יערכו את ההתייחסות בסרט לנושא זה או להסתכן בכך שהסרט ייאסר להפצה. ב-11 ביולי, "מועצת הביקורת והסיווג של הפיליפינים" (MTRCB) העניקה לסרט סיווג PG ואפשרה את עלייתו לאקרנים, אך ביקשה מ"האחים וורנר" "לטשטש את הקווים השנויים במחלוקת במטרה למנוע פרשנויות מוטעות נוספות". במסקנות הוועדה נכתב כי הקו השנוי-במחלוקת המופיע בסרט "לא היה בצורת U" ובעל "שמונה נקודות או מקפים" במקום תשע. הסנאטור טולנטינו אמר כי הוא מכבד את החלטת ה-MTRCB, אך הביע את מורת רוחו מכך שפרסמה את החלטתה יום לפני יום השנה ה-7 לפסק הדין שביטל את קו ה-U ב-12 ביולי 2016. הסרט עלה לאקרנים בפיליפינים ב-19 ביולי 2023.
הפצה > קו ה-U > תגובת "האחים וורנר"

בשל החששות הגוברים לגבי הצגתו לכאורה של קו ה-U, מספר כלי תקשורת הצביעו על ציור של מפת עולם המופיעה בקדימון לסרט. הלוס אנג'לס טיימס תיאר את התמונה הספציפית כ”מפה של "העולם האמיתי" שנראית כאילו צוירה בעיפרון על ידי ילד עם קו מקווקו לצד החוף של מה שאמור להיות סין.” ב-6 ביולי 2023, פרסמו "האחים וורנר" הצהרה בה הוסבר כי המפה המופיעה בתמונה היא "ציור עיפרון ילדותי", כשהקווים המקווקוים מתארים את מסעה של ברבי מברבילנד לעולם האמיתי, ושאין בכוונתה להצהיר כל סוג של הצהרה".
הפצה > שיאים שהסרט שבר

הסרט הפך לסרט הקומדיה המרוויח ביותר בכל הזמנים.
הסרט הפך לסרט הרווחי ביותר של "האחים וורנר" אי פעם, לאחר שגבר על הסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2" שיצא ב-2010.
הסרט הפך לסרט של האחים וורנר שגרף כמיליארד דולר, לאחר שהגיע לכך תוך 17 ימים, תוך ששבר את השיא הקודם, של 19 ימים, שהחזיק הסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2".
הסרט הפך לסרט הרווחי ביותר של האחים וורנר בארצות הברית ובקנדה, לאחר שעבר את הסרט "האביר האפל" שיצא בשנת 2008.
לסרט היה את סוף השבוע הראשון להקרנתו הפתיחה הרווחי ביותר לסרט בבימוי נשים, ועבר את השיא, של הסרט "קפטן מארוול" שיצא בשנת 2019.
הסרט הפך לסרט הרווחי ביותר של ראיין גוסלינג, לאחר שעבר את "לה לה לנד".
ביקורות > בקופות

ברחבי העולם, הסרט עלה לאקרנים לצד הסרט "אופנהיימר". אנליסטים בתחום העריכו כי הסרט עתיד להכניס בסוף השבוע הראשון לעלייתו לאקרנים כ-90–125 מיליון דולר, וכי "האחים וורנר" בטוחים שיכניס לפחות 75 מיליון דולר באותו סוף שבוע. שבוע לפני עליית הסרט לאקרנים, נמסר מטעם רשת בתי הקולנוע "AMC Theatres" כי למעלה מ-40,000 חברי "AMC Stubs" כבר הזמינו כרטיסים מראש עבור שני הסרטים באותו היום, וכי הייתה מגמת עלייה של 33% במספר האנשים שקנו כרטיסים זוגיים מ-7 ביולי עד ל-10 ביולי. לאחר שגרף 70.5 מיליון דולר ביומו הראשון בבתי הקולנוע (כולל 22.3 מיליון דולר מהקרנות טרום-בכורה בימי רביעי וחמישי בערב), הוערך מחדש כי הסרט יכניס 161 מיליון דולר במהלך סוף השבוע הראשון שלו. בהמשך עלו הכנסות הסרט ל-155 מיליון דולר, ובכך סימן את סוף השבוע הפותח הטוב ביותר עבור סרט מאז הקרנת "הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח" (2022) (שגרף 181.3 מיליון דולר), ואת היותו הסרט עם ההכנסות הגבוהות ביותר בסוף השבוע הראשון שבוים על ידי במאית. תופעת ה"ברבנהיימר" הביאה להגברת העניין בסרט, כשסך 79% מהכרטיסים שנמכרו בסוף השבוע (52% מתוכם היו עבור הסרט) היו לשני הסרטים, עבור 18.5 מיליון צופים.
ב-6 באוגוסט 2023 נודע כי הסרט חצה את רף המיליארד.
בישראל, נמסר על ידי מפיצת הסרט המקומית, "טוליפ אנטרטיינמנט" כי בסוף השבוע הראשון לעלייתו לאקרנים של הסרט, צפו בו 130 אלף ישראלים; וכי פתיחת הסרט היא השנייה בגודלה בארץ עבור סרט שאינו סרט המשך או רימייק.
ביקורות > תגובת הקהל

באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", זכה הסרט לציון הטרי 90% על בסיס 302 ביקורות חיוביות, עם דירוג ממוצע של 8.1/10; בקונצנזוס הביקורות נכתב כי ”"ברבי" היא קומדיה מסנוורת מבחינה ויזואלית שהומור-המטא שלה מושלם בצורה מבריקה באמצעות סיפור חתרני”. באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", זכה הסרט לציון של 80/100, על בסיס על 62 ביקורות, דבר המצביע על "שבחים אוניברסליים". צופים שנשאלו על ידי "CinemaScore" העניקו לסרט את הציון הממוצע "A", בעוד שצופים שנשאלו על ידי "PostTrak" נתנו לו ציון חיובי כולל של 89%, ו-79% מתוכם אמרו שהם בהחלט ימליצו על הסרט לאחרים.
לצד ההצלחה המסחרית, הסרט זכה גם לגל נרחב של ביקורות שליליות בארץ ובחוצה לו, שהצביע על הסרט כפשטני, מקדם שנאת גברים ותאוריות שנויות במחלוקת. הביקורות על הצד הפוליטי של הסרט סימנו את סוג הפמיניזם שהסרט מקדם, כמפלג בין המינים, וכמציג באופן מיזנדרי, תכונות שליליות, כמו רגשי נחיתות, תאוות כוח, מיזוגיניה ואלימות כתכונות גבריות. בנוסף, הדמויות הנשיות מוצגות כחזקות וצודקות והדמויות הגבריות מוצגות כאינפנטיליות וטיפשיות.
לביקורות כלפי העלילה הצטרפו פוליטיקאים, פובליציסטים ושמרנים מעצבי דעת קהל.
העיתונאי היהודי-אמריקאי הפופולרי בן שפירו, שעומד בראש רשת התקשורת "דיילי וויר", העלה למיליוני עוקביו סרטון בן 43 דקות, בו כינה שפירו את הסרט "זבל בוער" וטען שהוא "נועד להפריד בין גברים לנשים". שפירו אף השליך את הבובה לפח, והעלה אותו באש.
"זה אולי הסרט הכי אנטי-גברי שנוצר אי פעם", טען איש התקשורת הימני ג'ק פוסוביץ'. העיתונאי פירס מורגן הקדיש מאמר לנושא בניו יורק פוסט וכתב: "אם הייתי עושה סרט שלועג לנשים כחסרות תועלת, תוקף את 'המטריארכיה' ומציג את כל הדברים הפמיניסטיים כבולשיט רעיל, לא רק שהייתי מבוטל – הייתי מוצא להורג".
אילון מאסק, צייץ: "אם אתה עושה צ'ייסר בכל פעם שברבי אומרת את המילה 'פטריארכיה', תתעלף עד שהסרט יסתיים".
ביקורות > טרנד ה-"Barbiecore"

מגמת ה"Barbiecore" משקפת תופעה אסתטית וטרנד תרבותי השואב השראה מסגנונה האופנתי של בובת הברבי. במרכזו עומד הצבע הורוד, כאשר המגמה מתייחסת לשילוב אלמנטים מעולמה של בובת הברבי בהיבטי החיים השונים: אופנה, עיצוב, אמנות וכו'. בתחום האופנה, טרנד ה"Barbiecore" מתמקד בפרטי לבוש ורודים, המסמלים את האסתטיקה הוורודה של ברבי ואת ערכי ההכלה והגיוון המורחב שחברת מטאל מבקשת לקדם דרך הבובה בשנים האחרונות. ורוד לא היה באופן מסורתי צבע נשי, לפני שנות ה-20, זה היה צבע שקשור לעיתים קרובות באותה מידה לגבריות. בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, מוצרי ילדים ובגדים הופרדו באופן טקסי לוורוד לבנות וכחול לבנים.
האסתטיקה המוצגת בסרט זכתה להשפעה תרבותית ניכרת באמצע שנת 2022, יותר משנה טרם עלייתו של הסרט לאקרנים, כתוצאה מהפצת צילומי סטילס של רובי בדמותה של ברבי וכן תמונות של עדים לצילומי הסרט, שהדגישו את השימוש בצבעי פסטל בהירים בשתי אפשרויות: ראשית, צבע הוורוד נחזה בעבר על ידי פרסומים רבים כטרנד האופנה השולט לשנת 2022; ושנית, פופולריותם של צבעי הפסטל התחזקה בעקבות דיונים על הסרט, מה שהוביל לטרנד ה-"Barbiecore".
על אף שטרנד זה נחשב בעיקר כטרנד אופנה, הוא מכיל גם עיצוב פנים ואיפור. ב"ווג" צוין כי ”צילומי סרטה הקרוב של גרטה גרוויג הפכו את ה-Barbiecore – שמתורגם בעיקר למראה ורוד בוהק – לטרנד של הקיץ הנוכחי.” ב"ניו יורק טיימס נחזה כי הטרנדים האופנתיים של 2023 יורכב מצבעי "ורוד ניאון וצהוב, בשילוב עם הרוויזיוניזם הפוסט-מודרני הקשור לפלטת צבעי האופנה הקלאסית."
ניתוח תמות בסרט > פילוסופיה

במאמרי דעה על הסרט, עלה כי הסרט חוקר נושאים הקשורים לאקזיסטנציאליזם. לפי הפילוסוף ז'אן-פול סארטר, תפיסת האקזיסטנציאליזם נשענת על ההנחה כי האדם עושה את עצמו למי שהוא, והמשמעות, כל משמעות, אינה נמצאת בעולם החיצוני, אלא ניתנת על ידי האדם והוא המעניק משמעות לחייו. בחיבורו האקיזסטנציאליזם הוא הומניזם הוא קובע כי "הקיום קודם למהות" (אנ'), כלומר, הקיום שלנו קודם למהות החיים של כל יחיד, ולכן הרצונות, המטרות, והתכונות האופי הם דברים שהאינדיבידואל רוכש בעצמו מתוך חירותו. סארטר עצמו מוסיף: ”מה פירוש הדבר שהאדם קודם למהות? פירושו שהאדם ראשית כול קיים, פוגש את עצמו, מפציע בתוך העולם, ורק לאחר מכן הוא מוגדר”.
הנחות אלו מתיישבות על תהליך הגילוי העצמי אותו חווה ברבי ביציאתה מברבילנד האוטופית אל העולם החיצוני של בני האדם. לוסי בורד מ-"GQ" כתבה כי ”הסרט מהרהר בעצם הרעיון של מה שהופך אותנו לאנושיים, הרעיון של "האחר", האם יש באמת דבר כזה כמו אוטונומיה או שכולנו פשוט כלי-משחק שיש לאסוף ולהיפטר מהם כשאנחנו כבר לא מועילים.” בורד ציינה כי במהלך הסרט, ברבי וקן יוצאים למסעות "מנוגדים אך שווים" של גילוי-עצמי, לאחר שיצאו לעולם האמיתי וגילו כי העולם מנוהל על ידי חברה פטריארכלית ומדכאת בניגוד לברבילנד האוטופית והמטריארכלית, וחווים את הקונפליקט שב”להיות בעל רגשות וגם לשמש כרעיון של מישהו אחר, המאבק של הרצון החופשי מול החוקים שנקבעו מראש לגבי המקומות אליהם תלך וכיצד תפעל.” דמויותיהן של קן וברבי בסרט עומדות אחת בשביל השנייה בהקבלה לתפיסת יחסי האובייקט והסובייקט: בתחילת הסרט לקן אין קיום ומשמעות בלי ברבי ולאחר היפוך התפקידים ברבי מצופה למלא את צרכיו של קן. ביחסי אובייקט קיים יחס בין שני גורמים, הסובייקט מבצע את הפעולה והאובייקט הוא שהפעולה מכוונת אליו. במאמר דעה עבור "Vogue India", גרסה וריה סריווסטווה כי לברבי יש תפיסה בובוארית לגבי אקזיסטנציאליזם ואינדיבידואליזם, בטענה ש”אינדיבידואליזם גורם לך להטיל ספק בנורמות ובציפיות החברתיות [...] אפילו עבור ברבי, זה מתבשל כבר זמן מה. היא ניסתה להיות מכילה וייצוגית. היא ניסתה להכיר בביקורת הפמיניסטית וכעת יש לה עבודות כמו להיות נשיאה, מדענית, רופאה, אבל הנטל לשמש כמודל בעולם המטיל ספק במוסר ומאמץ את המכילנות הוא רב. האקזיסטנציאליזם משגשג בפער הזה בין מה שיש למה שצריך להיות.”
אליסה וילקינסון מ-"Vox" השוותה את ברבילנד לגן עדן, ואת ברבי וקן למקביליהם ההפוכים של אדם וחוה. וילקינסון הצביעה על רגעיהם הראשונים של ברבי וקן בעולם האמיתי, בהם ”הם פתאום מודעים לעצמם ומודעים לכך שמסתכלים עליהם” כגרסת הסרט לחטא הקדמון.
ניתוח תמות בסרט > פמיניזם

קייטי פיקלס מהאתר "The Conversation" ציינה שברבי מראה כיצד המטריארכיה יכולה להיות רעה כמו הפטריארכיה, כאשר הקנים הם המגדר המודר בבארבילנד. פיקלס מעירה שהגיבורים האמיתיים היו מנודים כמו הדמויות ברבי המוזרה ואלן, שעזרו לברביות לצאת מהסטטוס קוו של הקנים. היא מאמינה שזה מתיישב עם תפיסת הפמיניזם של גרוויג, שבה "כולם נמצאים תחת השמש".
ג'ק באטלר מהמגזין "National Review" דחה את הפרשנות לסרט כ"מצע רדוד, שונא גברים ודוחה", ומנגד טען כי הסרט מהווה "סאטירה של פוסט-פמיניזם של איך פמיניסטיות מדמיינות שעולם מושלם נראה ושל מה שהן מדמיינות כביטוי לדומיננטיות גברית", וציין כי בעולם האמיתי, "קן נדחה בכל ניסיונותיו להצטרף להיררכיה הגברית ששולטת כביכול בעולם. הוא חייב לחזור לברבילנד כדי להנהיג אותה; מה שהוא מבסס זה כל כך רדוד שהוא מתמוטט כמעט באותה מהירות כפי שהוא נוסד. בינתיים, על אף שהברבי של רובי משיבה את הדומיננטיות הנשית בברבילנד, היא בוחרת לא להישאר שם, ובמקום זאת בוחרת להפוך לאנושית מלאה".
המונולוג של גלוריה (אמריקה פררה) בסרט הדהד בקרב נשים ברחבי העולם, בייחוד בקרב נשים לטיניות שראו בה ייצוג חשוב שאינו מופיע בדרך כלל בתרבות הפופולרית. גלוריה הציגה את הסתירות בדרישות החברתיות לאישה בעידן המודרני. הסרט העלה לשיח את נושא דימוי הגוף הנשי וטמן בחובו מסרים רבים בנושא. לדוגמה, הופעת הצלוליטיס אצל ברבי, סימנה מאפיין אנושי שפוגם בראי שלמותה. מחקרים מראים כי בובות אופנה עשויות לשמש מודל לחיקוי עבור נערות צעירות והמשחק בהן עשוי לספק לילדות ייצוגים של מודל היופי המצופה מהן בחברה, וכיוצא בזה לקבע תפיסת גוף "אידיאלית". בובות ברבי הן בובות דקיקות המהוות סיכון פוטנציאלי משמעותי לאידיאל היופי של בנות, שבפועל הוא כמעט אינו בר השגה. הבובות הנמכרות בכמויות עתק (800 מיליון בובת בשנה, בהיקף מיליארד דולר), משווקות בקנה מידה עולמי ונערות רבות נחשפות אליהן בגילאים צעירים ומשמעותיים להבניית הציפיות המגדריות מהן. בשנים האחרונות, חברת מאטל התחברה אל השיח המתחדש בעולם דימוי הגוף והבינה את השפעתה הרחבה לשינוי השיח החברתי, במקביל לרווח הכלכלי שהיא עתידה להפיק משינוי דפוסי הייצור שלה, ובחרה לייצר קולקציות חדשות של בובות ברבי: ברבי עם מוגבלויות, ברבי עם סוגי מבני גוף שונים, גוני עור רחבים, צבעי עיניים ותסרוקות מגוונות. מאטל טענה שהקו שלהן הוא "קו הבובות המגוון ביותר בשוק". מחקר שבחן עמדות של דימוי גוף של נערות צעירות בעקבות ליין שהעמידה מאטל, 'ברבי פאשניסטה', מצא כי מגוון הבובות החדש הוא לא התערבות חזקה מספיק לבדה כדי להתגבר על תפיסות שליליות של דימוי גוף. יש חשיבות במאמצים מתמשכים לעידוד חשיפה וקבלה של צורות ומידות גוף מגוונות אצל ילדות צעירות. הסרט של ברבי ממשיך את הקו של גיוון והכלת צורות גוף נשיות, אך גם בו ברור איך צריכה להיראות האישה האידיאלית. בסרט עצמו יש התייחסות סאטירית לכך: כשברבי הסטראוטיפית בגילומה של רובי בוכה, נשמעת הערת שוליים בקולה של מספרת יודעת-קול המלווה את הסרט כולו: "ללהק את מרגו רובי זאת לא הבחירה הכי אמינה, לפחות כשהברבי אומרת שהיא לא יפה".
ניתוח תמות בסרט > גַברִיוּת

ב"לוס אנג'לס טיימס", ז'אן גררו התייחסה לביקורת הסמויה העולה מבין השורות בסרט על החיצוניות הפמיניסטית, שבה "עולם שמתעלם מגברים ורגשותיהם הוא צורה הפוכה של פטריארכיה ואכזריות". בסרט מוצגת תמונת מראה לעמדה החברתית-היסטורית הגורסת כי נשים הופלו לאורך ההיסטוריה ולא היו בעלות אוטונומיה אישית, טענה המבוססת על משנתה של הפילוסופית סימון דה בובואר. לדידה, הדיון על זכויותיהן וטובתן של נשים לכל אורך ההיסטוריה, סבב על השליטה שיש למדינה, כוהני הדת וראשי המשפחה עליהן. האישה עצמה אינה נשאלה וקיבלה את הזכות להכריע כלפי עצמה. מאז ומעולם האישה הייתה ברשותו של הגבר.
תמונת המראה בעולם הברבילנד מייצרת מצב בו ה'קנים' נמצאים בעמדת מיעוט, כפופים לנשים ואינם נשאלים או מחליטים על עתידם. ז'אן גררו הוסיפה: "הסרט הוא תוצר נדיר של תרבות מיינסטרים המזמינה גברים לדמיין מחדש את הגבריות למענם. היא מכירה במשבר הזהות ובאובדן התקווה, ההבטחה הכלכלית ותכלית החיים בקרב גברים אמריקאים. המאבקים הללו זוכים לרוב להתעלמות על ידי פרוגרסיבים, אך מנוצלים בצורה נוחה ורעילה על ידי משפיענים מהימין. החל באנדרו טייט ועד ג'וש האולי[…]. ההקבלה של הסרט התמקדה במסרים אלו לגבי העצמת נשים, אבל מה שהופך אותו לסיפור רדיקלי הוא שהוא גם מזמין נשים לדמיין מחדש את הפמיניזם כדי שלא יתעלם ממאבקים גברים".
ניקולס בלאסיס טען ב- "Psychology Today" שברבי מספקת "תיאור ניואנסי יחסי של גבריות" בשני מקרים שהדהדו נושאים וחששות הנפוצים בפסיכולוגיה וטיפול קליני: במקרה הראשון, הנוגע ל"הערכת יתר של מבטה של אישה ותשומת לב לתחושת הערכה עצמית גברית, ואפילו לתחושת זהות קיומית", קן פונה לביטוי פטריארכלי ודומיננטיות גברית "על גברים אחרים, נשים או חפצים" מכיוון שהוא לא מקבל את "תחושת האטרקטיביות, הערך, וערך עצמי כללי" והוא רוצה את מבטה ותשומת הלב של ברבי. במקרה השני, הנוגע ל"יחס לבושה או לבדידות קיומית וההמרה למין-כמרגיע", כאשר ברבי ניגשת לקן במערכה השלישית של הסרט ומבקשת ממנו נחמה, הוא מפרש את הצעד כהזדמנות מינית ומנסה לנשק אותה, מה שד"ר בלאסיס השווה ל"אותה הדרך שבה הבושה יכולה להפוך במהירות לטינה וכעס, כאן אנו רואים בדידות וחרדה קיומית מומרים לתחינה מינית - שסקס יישב ויפתור את הרגשות הרעים הללו.
מייגן גרבר מ"האטלנטיק" מצאה את קן ומסע הגילוי העצמי שלו "מחקה את גיל ההתבגרות", לדבריה, "כמו כל נער, קן מגלה מי הוא, ומנסה את האפשרויות בעולם לפי גודל. אבל חוסר הבשלות שלו אינו מוכל, וזו הבעיה שלו. הגישה המתבגרת שלו לעולם, במקום זאת, פוגעת בכולם". גרבר הגיע למסקנה שקן מגלם רעיון ליבה בסרט "שפטריארכיה היא צורה עמוקה של חוסר בגרות". אליאנה דוקטרמן מהמגזין "טיים" ציינה שההקצנה של קן דומה לתנועת זכויות הגברים, במיוחד ב"רגשות הסירוס" שלו והבישור על הפטריארכיה.
פרנק גרי

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1929 (בן 96) קנדה (1921–1957) טורונטו, קנדה 
 שם לידה:  Frank (Ephraim)  Owen Goldberg
 מקום לימודים:  USC School of Architecture (1954)  בית הספר לעיצוב של אוניברסיטת הרווארד  Bloor Collegiate Institute  אוניברסיטת דרום קליפורניה  אוניברסיטת הרווארד  המכון הקולגיאלי הרבורד 
 תקופת הפעילות:  1957–1999 (כ־42 שנים) 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 זרם באמנות:  אדריכלות פוסט-מודרנית 
 יצירות ידועות:  DZ Bank building, Stata Center, Biomuseo, מוזיאון גוגנהיים בילבאו, מוזיאון וייסמן לאמנות, אנדרטת דווייט ד. אייזנהאואר, מוזיאון קרן לואי ויטון, אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני, רחוב ספרוס 8, גוגנהיים אבו דאבי 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של AIA (1999)  פרס נסיך אסטוריאס לאמנות (2014)  שותף במסדר קנדה (12 בנובמבר 2002)  היכל התהילה של קליפורניה (2006)  ד״ר לשם כבוד מאוניברסיטת אלקלה (2001)  אריה הזהב (2008)  מדליית הזהב המלכותית (2000)  מדליית החירות הנשיאותית (2016)  פרס דורותי וליליאן גיש (1994)  המדליה הלאומית לאומנויות (2002)  פרס וולף לאדריכלות (1992)  פרס פריצקר (1989)  פרס המהגרים הגדול (2009)  פרימיום אימפריאל (1992)  פרס שטייגר (2011)  Twenty-five Year Award  פרסי העיצוב הלאומיים  פרס פרדריק קיזלר  Order of Charlemagne  מדליית יובל היהלום של המלכה אליזבת השנייה  מסדר קנדה  מדליית יובל הזהב של המלכה אליזבת השנייה 
 www.foga.com
 
פרנק אוון גרי (באנגלית: Frank Owen Gehry; נולד ב-28 בפברואר 1929) הוא אדריכל יהודי-אמריקאי יליד קנדה, מן הבולטים במחצית השנייה של המאה ה-20 ובימינו.
קורות חיים

גרי נולד בטורונטו בקנדה בשם פרנק (אפרים) אוון גולדברג להורים ממוצא יהודי-פולני: ארווינג גולדברג, יליד ברוקלין, וסאדי תלמה לבית קפלן, ילידת לודז'. בגיל 17 עבר לגור בלוס אנג'לס שבקליפורניה, שם הוא מתגורר עד היום.
סיים תואר ראשון באדריכלות באוניברסיטת דרום קליפורניה, שם היה חבר באלפא אפסילון פאי. לאחר מכן למד תכנון ערים ואזורים באוניברסיטת הרווארד, אך פרש מהלימודים לאחר זמן קצר והחל לעבוד על פרויקטים במשרדי אדריכלות בקליפורניה.
משנות ה-70 ועד היום נחשב גרי לאחד החלוצים בבנייה הדה-קונסטרוקטיביסטית בלוס אנג'לס, שם תכנן בתים רבים בעלי צורות חדשניות ומהפכניות מבחינה טכנולוגית. היצירה המפורסמת ביותר של גרי היא מוזיאון גוגנהיים בילבאו.
בשנת 2003 הוזמן גרי לישראל לתכנון מוזיאון הסובלנות בירושלים, פרויקט שעורר מחלוקות רבות הן מבחינה פוליטית והן מבחינה אדריכלית-אורבאנית. ב-2010 פרש מהפרויקט.
גרי זכה בפרס פריצקר המכובד בשנת 1989, בפרס וולף לאמנות ב-1992 ובפרס סקופוס בשנת 2010. ב-2016 החליט נשיא ארצות הברית ברק אובמה להעניק לו את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה במדינה.
עבודות נבחרות

מוזיאון גוגנהיים בילבאו, ספרד
הבית הרוקד - פראג, צ'כיה
מוזיאון וייסמן לאמנות - מינסוטה
הגלריה לאמנות של אונטריו - טורונטו
"בניין דיי" - וניס (לוס אנג'לס)
"מגדל גרי" - הנובר, גרמניה
אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני, לוס אנג'לס, ארצות הברית
מוזיאון הסובלנות, ירושלים
רחוב ספרוס 8, ניו יורק
פסל דג הזהב ליד מלון ארטס, ברצלונה
לומה ארל, ארל, צרפת
"הבית הרוקד" (או בניין "ג'ינג'ר ופרד") בפראג
מרכז סטייטה ב-MIT בבוסטון, מסצ'וסטס
הגלריה לאמנות של אונטריו בטורונטו, קנדה
מוזיאון גוגנהיים בבילבאו, לאורך נהר Nervión בעיר התחתית של בילבאו
אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני בלוס אנג'לס
מוזיאון EMP/SFM בסיאטל
מגדל גרי בהנובר
"רחוב ספרוס 8" בניו יורק
הערות שוליים

↑  נועם דביר, גרי: "לפרישתי אין קשר לרגישויות הפוליטיות", באתר הארץ, 17 בינואר 2010
↑  נשיא האוניברסיטה ומושל קליפורניה העניקו את פרס סקופוס לאדריכל פרנק גרי, אתר האוניברסיטה העברית, 28 בינואר 2010
↑  הודעת הבית הלבן על הזוכים במדליית החירות הנשיאותית, נובמבר 2016
↑   נעמה ריבה, פרנק גרי חנך את מגדל לומה, באתר הארץ, 5 ביולי 2021
| זוכי פרס פריצקר |
| --- | --- | --- |
| 1979–2000 | פיליפ ג'ונסון (1979) • לואיס ברגאן (1980) • ג'יימס סטירלינג (1981) • קווין רוש (1982) • איי אם פיי (1983) • ריצ'רד מאייר (1984) • הנס הוליין (1985) • גוטפריד בוהם (1986) • קנזו טנגה (1987) • גורדון בנשפט ואוסקר נימאייר (1988) • פרנק גרי (1989) • אלדו רוסי (1990) • רוברט ונטורי (1991) • אלוורו סיזה (1992) • פוהימיקו מאקי (1993) • כריסטיאן דה פורצמפאר (1994) • טדאו אנדו (1995) • רפאל מונאו (1996) • סוורה פהן (1997) • רנצו פיאנו (1998) • נורמן פוסטר (1999) • רם קולהאס (2000) |  |
| 2001–2020 | ז'אק הרצוג ופייר דה מרון (2001) • גלן מורקוט (2002) • ירן אוטזון (2003) • זהא חדיד (2004) • תום מיין (2005) • פאולו מנדס דה רושה (2006) • ריצ'רד רוג'רס (2007) • ז'אן נובל (2008) • פטר צומטור (2009) • קזויו סג'ימה וריואה נשיזאווה (2010) • אדוארדו סוטו דה מורה (2011) • ואנג שו (2012) • טויו איטו (2013) • שיגרו באן (2014) • פריי אוטובאן (2015) • אלחנדרו ארוונה (2016) • קרמה פיג'ם, רמון וילאלטה ורפאל ארנדה (2017) • בלקרישנה דושי (2018) • אראטה איסוזקי (2019) • איבון פארל, שלי מקנמארה (2020) |  |
| 2021 ואילך | אן לקטון, ז'אן-פיליפ וסל (2021) • דייבדו פרנסיס קרה (2022) • דייוויד צ'יפרפילד (2023) • ריקן יאמאמוטו (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287736505171  PLWABN: 9810536728805606  AGSA: 8820  BIBSYS: 90528685  BNE: XX995836  BnF: cb119045157 (data)  CANTIC: a10091737  CiNii: DA00064309  GND: 11890888X  ISNI: 0000 0001 2321 240X  LCCN: n82013991  LNB: 000223496  MusicBrainz: cfeebb80-9dd1-4161-b67b-1c084c8b5d19  NDL: 01077129  NGV: 13868  NKC: jn20000601729  NLA: 36543652  NLK: KAC199700745  NSK: 000366042  NTA: 072797983  RERO: 02-A003285651  RKD: 121131  SELIBR: 206588  SNAC: w6jd53zm  SUDOC: 026886456  Trove: 1283218  ULAN: 500010962  VIAF: 89113091   WorldCat (עם VIAF): 89113091 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אדריכלים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גתות ברקן

| --- | --- |

אחת הבריכות שבגתות ברקן
 מידע כללי
 סוג:  אתר ארכאולוגי 
 מיקום:  ברקן
 
 קואורדינטות:  32°06′21″N 35°06′46″E﻿ / ﻿32.10573°N 35.11279°E﻿ / 32.10573; 35.11279
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) גתות ברקן(למפת צפון השומרון רגילה) גתות ברקן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גתות ברקן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גתות ברקן
 
הגת המרכזית באתר גתות ברקן
גתות ברקן (בערבית: ח'רבת אל-בֻרַכּ - "חורבות הבריכות", כפי הנראה מן הנטייה לזהות את המחצבות כבריכות) הוא יישוב עתיק ולצידו אזור תעשייה קדום, בלב השומרון, בסמוך ליישוב היהודי ברקן. האתר כולל שרידי כפר או עיירה מהתקופה הרומית-ביזנטית. בכפר זוהו כ-25 בתי חצר המופרדים במערכת רחובות וסימטאות וכנסייה גדולה. הכנסייה מהתקופה הביזנטית (המאות הה'-ו' לספירה) בנויה בתוכנית בזיליקה, כוללת פסיפס צבעוני בו מתוארת סצנת צייד וכתובת הכוללת את המילים: "רחם על עבדך מרקיאנוס, תפילה לקיריקוס הקדוש". נראה כי היישוב בתקופה זאת מייצג כפר שומרוני שהתנצר.
אזור התעשייה הקדום ("גתות ברקן") נמצא חצוב בסלע צפונית ליישוב, וממוקם על אזור שטוח ובעל משטר רוחות המתאים לבידוד אזור התעשייה מהישוב (למניעת עשן וריחות). גודלו בערך כגודל היישוב, ומסביבו היו שטחי הכרמים. אזור התעשייה כולל מחצבות אבן, מספר קברים, בריכות חצובות, בורות מים, כבשן סיד, שני בתי בד, מתקנים חצובים שונים ומספר גתות בגדלים שונים החצובות בסלע.
מידע היסטורי

אזור זה של השומרון נכבש לקראת סוף המאה השנייה לפסה"נ על ידי יוחנן הורקנוס במסגרת הרחבת תחומיה של הממלכה החשמונאית. נראה שבשל כך נבחר האזור על ידי שליטי בית חשמונאי ובייחוד על ידי הורדוס לשמש מרחב להתיישבות של מקורבי השלטון. האתר בברקן והאזור התעשייתי שלו בימי בית שני, ובעיקר תעשיית היין, הייתה אולי חלק מתעשיית ה"אלפא ליין" או היין המובחר שבו השתמשו בבית המקדש ובירושלים והמוזכר במשנה. קיומן של אחוזות חקלאיות השייכות לפקידים בכירים במנהל היהודי באזור זה יכולה לסייע בפתרון שאלה גאוגרפית ־ היסטורית הקשורה בזיהוי המקומות שמהם היו מביאים את היין לבית המקדש בימי הבית השני. "קיומן של אחוזות ממלכתיות שהיו קשורות לשלטון בירושלים באזור יכול להסביר מדוע נבחר דווקא אזור זה לגידול הגפנים שמהן הביאו את היין לבית המקדש, בשעה שישנם אזורים בארץ ישראל מתאימים הרבה יותר מבחינת התנאים הגאוגרפיים ־ אקלימיים שלהם לגידול גפנים לצורכי יין (כמו הר חברון ועוד)". עם זאת ייתכן שהיישוב ותעשיית היין בו (ח'רבת אל-בֻרַכּ) לא היו שייכים לפקידים במנהל אלא נוהלו על ידי האוכלוסייה המקומית, שהייתה נראה שומרונית בתקופה זאת. נראה כי ייצור היין נמשך גם בתקופה הביזנטית, לאחר חורבן הבית, ביתר שאת. בתקופה האסלאמית פסק ייצור היין באזור עקב האיסור הדתי באסלאם.