stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פישר סטיבנס
פילמוגרפיה > כשחקן > בטלוויזיה

| שנה | שם הסדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1980 | One Life to Live |  |  |
| 1983 | Ryan's Hope | הנרי פופקין |  |
| 1984 | CBS Schoolbreak Special | גארי גורדון | בפרק הרביעי של העונה הראשונה |
| 1986 | Tall Tales & Legends | צ'יף אינדיאני | בפרק: "Ponce de Leon" |
| 1989 | קולומבו | אלכס בריידי | בפרק: "Murder, Smoke and Shadows" |
| 1990 | הרוכבים הצעירים | "בולדוג" | בפרק: "Bull Dog" |
| 1991 | General Motors Theatre | וולי צוקרמן | בפרק: "It's Called the Sugar Plum" |
| 1993 | Key West | שיימוס אוניל | ב-13 פרקים |
| 1995 | חברים | רוג'ר | בפרק: "The One with the Boobies" |
| 1995 | רצח מאדום לשחור | ג'ונתן היינה | בפרק: "Autofocus" |
| 1995 | חוק וסדר | רוס פיינמן | בפרק: "Angel" |
| 1996 | The Right to Remain Silent | דייל מאיירסון | סרט טלוויזיה |
| 1996–2000 | מהדורה מוקדמת | צ'אק פישמן | ב-48 פרקים |
| 2000 | The Hunger | מקס ארמסטרונג | בפרק: "The Suction Method" |
| 2001 | פרייז'ר | ד"ר שלדון מורי | בפרק: "The Wizard and Roz" |
| 2001 | 100 Centre Street | בן ברקוביץ | בפרק: "Queenie's Running" |
| 2001 | Jenifer | ד"ר אהרון סנדרס | סרט טלוויזיה |
| 2002 | Is It College Yet? | דיבוב | סרט טלוויזיה |
| 2002 | Hack | דוני פרנקו | בפרק: "Favors" |
| 2003 | The Lives They Lived | המספר | סרט טלוויזיה |
| 2004 | הופ ופיית' | ניק ספינלי | בפרק: "The Diner Show" |
| 2004 | Dr. Vegas | צ'רלי | בפרק: "Dead Man, Live Bet" |
| 2004–2007 | חוק וסדר: כוונה פלילית | פרפומר | בשתי פרקים |
| 2008 | פילדלפיה זורחת | לייל קורמן | בפרק: "Paddy's Pub: The Worst Bar in Philadelphia" |
| 2008–2010 | אבודים | ג'ורג' מינקובסקי | ב-6 פרקים |
| 2009 | מדיום | ניל גרייברידג' | בפרק: "Medium is the Message" |
| 2009 | מספ7ים | ג'ון באקלי | בשתי פרקים |
| 2009 | The Grean Teem | ג'ק פישר | סרט טלוויזיה |
| 2010 | בטי | מיסטר זי | בפרק: "Back in her Place" |
| 2010 | המנטליסט | טולמן באנטינג | בפרק: "Season 2 Episode 21" |
| 2011 | קליפורניקיישן | 'זיג' סמטואר | בפרק: "Monkey Business" |
| 2011 | Damages | מרפא | ב-4 פרקים |
| 2012–2016 | חוק וסדר: מדור מיוחד | אלווין גילברט / טד סקוט | בשתי פרקים |
| 2015 | אלמנטרי | מרטי וורד | בפרק: "Under My Skin" |
| 2015–2022 | הרשימה השחורה | מרווין ג'רארד | ב-15 פרקים |
| 2016 | ליל האירוע | סול הרוקח | ב-3 פרקים |
| 2017 | Red Oaks | ג'רי | Episode: "Summer in the City" |
| 2017 | סגני המנהל | בריאן ביהן | ב-4 פרקים |
| 2017–2020 | הטובות לקרב | גבריאל קובאץ' | ב-3 פרקים |
| 2019–2023 | יורשים | הוגו בייקר | ב-19 פרקים |
| 2022 | Would I Lie to You? (US) | בתפקיד עצמו | בפרק: "Banana Bread" |
| 2024 | ריפלי | אדוארד טי. קוואנה |  |
| 2024 | Sing: Thriller | קול נוסף | פרק ספיישל של ליל כל הקדושים |
פילמוגרפיה > כבמאי

| שנה | שם הסרט/סדרה | הערות |
| --- | --- | --- |
| 1995 | Call of the Wylie |  |
| 1996 | Phinehas |  |
| 1998–1999 | מהדורה מוקדמת | שתי פרקים |
| 2002 | Just a Kiss |  |
| 2007 | Crazy Love | ביים יחד עם דן קלורס |
| 2010–2011 | John Leguizamo - Ghetto Klown | בכורה בברודוויי במרץ 2011 |
| 2012 | Stand Up Guys |  |
| 2016 | לפני המבול |  |
| 2016 | Bright Lights: Starring Carrie Fisher and Debbie Reynolds |  |
| 2019 | And We Go Green |  |
| 2021 | Palmer |  |
| 2023 | Beckham |  |
פילמוגרפיה > כמפיק

| שנה | שם הסרט/סדרה | הערות |
| --- | --- | --- |
| 2000 | Sam the Man |  |
| 2001 | The Château |  |
| 2001 | Piñero |  |
| 2002 | Swimfan |  |
| 2003 | בנות בסטייל |  |
| 2004 | Yes |  |
| 2005 | Slow Burn |  |
| 2006 | המדריך לחיים בכפר |  |
| 2006 | Once in a Lifetime: The Extraordinary Story of the New York Cosmos |  |
| 2006 | Wedding Daze |  |
| 2007 | Crazy Love |  |
| 2007 | Meet Bill |  |
| 2007 | Feast of Love |  |
| 2007 | סכין בלב |  |
| 2008 | The Midnight Meat Train |  |
| 2009 | The Grean Teem |  |
| 2009 | Balls Out: Gary the Tennis Coach |  |
| 2009 | Tenderness |  |
| 2009 | The Cove | קיבל פרס אוסקר בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר |
| 2011 | Blank City |  |
| 2011 | Hollywood Renegade |  |
| 2011 | Bad Trip |  |
| 2011 | Mission Blue |  |
| 2012 | Beware of Mr. Baker |  |
| 2015 | Racing Extinction |  |
| 2016 | Sky Ladder: The Art of Cai Guo-Qiang |  |
| 2016 | לפני המבול |  |
| 2020 | Tiger King |  |
| 2023 | Beckham |  |
פילמוגרפיה > כתסריטאי

Sam the Man (2000, הגה את הסיפור)
The Grean Teem (2009, הגה את הסיפור)
הערות שוליים

↑  Steve Weinstein (2 באוגוסט 1988). "Shooting Stars: 'Short Circuit's' Stevens No Foreigner to Ethnic Roles". Los Angeles Times. ארכיון מ-2011-03-07. נבדק ב-15 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lipton, Michael A. (13 ביולי 1992). "The Two Lives of Catwoman – Couples, Batman Returns, Fisher Stevens, Michelle Pfeiffer". People. נבדק ב-22 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Johnson, Steven (26 ביוני 1986). "Fisher Stevens Scoots Into The Limelight 'Short Circuit' Role Puts Chicago Native On Fast Track". Chicago Tribune. p. 11. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Leonardo DiCaprio Helped Fisher Stevens Land His Director Role for Beckham (באנגלית), נבדק ב-2023-10-27
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431215405171  PLWABN: 9810614514305606  BIBSYS: 98013402  BNE: XX1320337  BnF: cb142299840 (data)  GND: 138924090  ISNI: 0000 0001 1312 6989  LCCN: no98067529  NKC: xx0209678  SUDOC: 200531344  VIAF: 2682725   WorldCat (עם VIAF): 2682725 
פישר בשנת 2006
פישר ב-2007
יגל אושרי

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 2000 (בן 24) נתניה, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2020
 עיסוק:  זמר, אושיית רשת
 סוג קול:  בריטון
 שפה מועדפת:  עברית
 חברת תקליטים:  ליאם הפקות
 
יגל אושרי (נולד ב-23 באוגוסט 2000) הוא זמר ואושיית רשת ישראלי.
ביוגרפיה

יגל אושרי נולד בנתניה וגדל ביישוב אליכין. הוא הבכור מבין שלושה אחים. אביו הוא קצין אג"מ בשירות בתי הסוהר, אמו היא קוסמטיקאית ופדיקוריסטית רפואית. את לימודיו היסודיים סיים בבית ספר דתי "מחשבת ישראל", ומשם עבר לבית ספר חילוני בתיכון רופין שבעמק חפר. לאחר מכן התגייס לצה"ל לאיסוף קרבי ושירת כלוחם. הוא יצא לקורס מ"כים ושימש סמל טירונים במשך שמונה חודשים. את שירותו סיים בתור מנהל ידע פלוגתי בעזה.
הוא החל לעסוק במוזיקה בגיל 15. בספטמבר 2020 החל לפרסם תוכן בפלטפורמת טיקטוק, שבעיקרו סרטונים הומוריסטים ביחד עם משפחתו וגרסות כיסוי לשירים שונים.
ב-2021 הוציא את סינגל הבכורה שלו, "פסנתר", שזכה למאות אלפי צפיות באתר יוטיוב. באותה השנה, הוציא את השיר "בר-אל", לזכרו של בר-אל חדריה שמואלי, חלל צה"ל ששירת במשמר הגבול בימ"ס דרום. בהמשך השנה, הוציא את "סיני וגיטרה" ו"למה לך לטוס".
בשנת 2022 הוציא מספר סינגלים, ובהם "אף אחד לא מושלם" ו"אופניים", שזכו לאהדה ברשת.
בשנת 2023 הוחתם אושרי בחברת התקליטים של הזמר איל גולן, "ליאם הפקות". ב-10 במאי הוציא את הסינגל "לא תמיד צודקת". באוגוסט, הוציא את הסינגל "לצאת מדיכאון", שזכה בצאתו להצלחה מתונה, ובאוקטובר, לאחר מלחמת חרבות ברזל, הפך ללהיט והגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים הישראליים היטליסט, העשירייה והמצעד הרשמי של גלגלצ. השיר הפך מזוהה עם התקופה עד כדי שהוגדר כ"המנון מלחמה", ואף הפך ויראלי ברשתות החברתיות, כאשר התנגן ברקע של סרטונים רבים בהם חיילים חוזרים מהחזית לבתיהם כדי לבקר את משפחתם לאחר ימים רבים שלא התראו.
ב-16 בינואר 2024 הוציא את הסינגל "חברים". ב-5 במרץ 2024, ענבל ביבי ואושרי הוציאו לאור שיר משותף בשם "תפילה". השיר נכתב והולחן בשיתוף אושרי וביבי, בהפקה ועיבוד מוזיקלי של צוק אלגזי. ב-31 במרץ 2024 הוציא את הסינגל "להאמין". ב-9 ביוני הוציא את הסינגל "נמשך אלייך". ב-16 ביולי הוציא את הסינגל "אני אשמור עלייך".
בנובמבר 2024 הוציא את אלבום הבכורה שלו "לצאת מדיכאון".
דיסקוגרפיה

| שם | שנה | מיקומי שיא> מדיה פורסט | מיקומי שיא> גלגלצ | מיקומי שיא> היטליסט | מיקומי שיא> העשירייה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| "פסנתר" | 2020 | — | — | — | — |
| "בר-אל" | 2021 | — | — | — | — |
| "סיני וגיטרה" | 2021 | — | — | — | — |
| "למה לך לטוס" | 2021 | — | — | — | — |
| "אף אחד לא מושלם" | 2022 | — | — | — | — |
| "מזל טוב" | 2022 | — | — | — | — |
| "אופניים" | 2022 | — | — | — | — |
| "סוף העולם" | 2022 | — | — | — | — |
| "לא מאמין במזל" (עם צוקי) | 2022 | — | — | — | — |
| "לא תמיד צודקת" | 2023 | — | — | — | — |
| "לצאת מדיכאון" | 2023 | 2  | 2  | 1  | 1  |
| "חברים" | 2024 | — | — | — | — |
| "תפילה" (עם ענבל ביבי) | 2024 | 11  | — | — | — |
| "להאמין" | 2024 | — | — | — | — |
| "לחיי העם הזה" (עם אליה רוסיליו ורמי קלינשטיין) | 2024 | — | — | — | — |
| "נמשך אלייך" | 2024 | — | — | — | — |
| "אני אשמור עלייך" | 2024 | — | — | — | — |
שיתופי פעולה
| "יאללה בלאגן" (אורין ציון בהשתתפות יגל אושרי וג'הבי) | 2022 | — | — | — | — |
חיים אישיים

אושרי מתגורר עם משפחתו במועצה המקומית אליכין.
הערות שוליים

↑  יגל אושרי, יום הולדת 23, פוסט באתר אינסטגרם, 23 באוגוסט 2023
1 2 3  לימור קלר, ‏כוכב שמאיר: הצצה לבית המשפחה הכיפי של יגל אושרי במושב, באתר ‏מאקו‏, 19 בנובמבר 2023
↑   יגל אושרי - פסנתר, סרטון בערוץ "יגל אושרי הערוץ הרשמי", באתר יוטיוב (אורך: 03:29)
↑   בראל - יגל אושרי (לזכר בראל חדריה שמואלי ז'׳ל), סרטון בערוץ "יגל אושרי הערוץ הרשמי", באתר יוטיוב (אורך: 02:16)
↑  בר חיים, אייל גולן מברך את הזמר הצעיר שהוציא שיר על דיכאון: "מסר חשוב", באתר עכשיו 14, 15 באוגוסט 2023
↑  דור מאיר מועלם, ‏מקום ראשון חדש: יגל אושרי עם "לצאת מדיכאון", באתר ‏מאקו‏, 9 בנובמבר 2023
↑  טל שורר, השיר שהפך להמנון המלחמה: "לצאת מדיכאון" של יגל אושרי כבש את הישראלים, באתר חדשות 13, 4 בנובמבר 2023
↑  נועה שוויקי, הטרנד הכי מרגש בטיקטוק: חיילים חוזרים הביתה, באתר ynet, 13 בנובמבר 2023
↑  גיל משעלי, ‏ענבל ביבי ויגל אושרי מוציאים שיר משותף, "תפילה", באתר ‏מאקו‏, 5 במרץ 2024
↑  ישיבה מזרחית, מוזיקה ים תיכונית בהגשת שרון סיאני, "טקסט יכול לפגוע בכל קשת הרגשות של הבן אדם, השיר הזה נכתב ב-7 דקות": יגל אושרי בראיון, באתר רדיו דרום, ‏17 ביולי 2024
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, ‏3 בדצמבר 2023
↑  המצעד הישראלי, באתר גלגלצ, ‏7 בדצמבר 2023
↑  היטליסט – מצעד המוזיקה של ישראל, באתר מאקו, ‏6 בנובמבר 2023
↑  kan_gimel, אלה עשרת השירים שעשו לכם את השבוע 🧡יגל אושרי ולצאת מדיכאון בפסגה שבוע שני ברציפות, נס וסטילה מטפסים בדירוג היישר למקום השני, באתר אינסטגרם, ‏30 בנובמבר 2023
↑  מדיה פורסט — המצעד הישראלי השבועי | 10 במרץ 2024 — 16 במרץ 2024 (שנה: 2024, שבוע 11), באתר מדיה פורסט, 17 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010685526605171  VIAF: 22164295036908411284   WorldCat (עם VIAF): 22164295036908411284
אבי בן-בסט

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1944 (בן 80) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  מנכ"ל משרד האוצר
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפעילות:  1999–2001 (כשנתיים)
 
אַבְרָהָם (אָבִי) בֶּן בָּסָט (נולד ב-14 ביולי 1944) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לכלכלה של האוניברסיטה העברית בירושלים. בעבר כיהן כמנכ"ל משרד האוצר וכמנהל בכיר בבנק ישראל. מחקריו מתמקדים בנושאי מקרו-כלכלה וכלכלת ישראל.
חייו ופועלו

את התואר הראשון בכלכלה ובסטטיסטיקה סיים בשנת 1967 באוניברסיטה העברית, שם גם סיים בהצטיינות את התואר השני בכלכלה בשנת 1972, וכן כתב את עבודת הדוקטור שלו בנושא 'ניהול רזרבות מטבע חוץ: הניסיון הישראלי' (1978).
בשנת 1971 החל לעבוד ככלכלן במחלקת המחקר של בנק ישראל. בשנת 1981 מונה לסגן מנהל המחלקה, ובשנת 1987 מונה למנהלה. בתפקיד זה כיהן עד לשנת 1992. בשנים 1991–1996 היה הממונה על מחלקות המחקר וניהול מטבע החוץ בבנק ישראל. במסגרת פעילותו זו היה אחראי על המדיניות המקרו-כלכלית של בנק ישראל בנושאי מדיניות מוניטרית ושער חליפין, ייעוץ לממשלה בנושא מדיניות פיסקלית, מאזן תשלומים, שוק העבודה ורפורמות מבניות בענפי המשק והכנת התוכנית של בנק ישראל לקליטת העלייה מברית המועצות לשעבר ב-1990. כן השתתף בקביעת מדיניות שער החליפין בשנים 1986–1996, בתכנון המעבר לסל המטבעות ב-1986, ועמד בראש צוות הרפורמות בשוק ההון של בנק ישראל אשר התווה את הרפורמה לצמצום התערבותה של הממשלה בשוק ההון (אפריל 1987) ושינויים במבנה מערכת הבנקאות שיושמו בשנים 1989–1996, ובהם השוואת זכויות ההצבעה במניות הבנקים, ביטול שליטת הבנקים בתאגידים ריאליים, צמצום משמעותי בהיקף החזקותיהם והכנת חוק קופות הגמל.
בתקופת כהונתו בבנק ישראל ניהל את המשא ומתן עם הרשות הפלסטינית בפריז (1994) בנושאי מטבע, מדיניות מוניטרית ובנקאות.
בשנת 1996 מונה לפרופסור חבר במחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. במקביל לעבודתו בבנק ישראל היה מרצה אורח באוניברסיטאות בישראל (אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת בן-גוריון) וחוקר אורח באוניברסיטאות בעולם – באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטת ברקלי. באוגוסט 2011 התמנה לפרופסור מן המניין. במשך שנים אחדות הי מרצה גם במרכז ללימודים אקדמיים באור יהודה ובמכללה למנהל בראשון לציון.
בשנים 1999–2001 היה מנכ"ל משרד האוצר, וכיהן בראש ועדות בין-משרדיות שעסקו ברפורמות בכלכלת ישראל במגוון נושאים, ובהם מס הכנסה ומס קנייה, חוק עובדים זרים, שינוי במבנה משק החשמל, תקשורת, נמלים, שוק ההון, בנקאות וביטוח. עמד בראש צוות המשא ומתן הכלכלי עם הפלסטינים ליישום הסכמי ואי ולגיבוש יחסי הקבע במסגרת שיחות השלום בקמפ דייוויד (1999–2000)
בשנים 2003–2004 היה נשיא האגודה הישראלית לכלכלה.
בשנים 1990–2006 כיהן כחבר וכיושב ראש של ועדות ציבוריות וממשלתיות רבות:
התחרות בענף התקשורת (1990)
המדיניות לעידוד הצמיחה (1992)
מבנה הבנקאות (1993)
היחסים הכלכליים עם הרשות הפלסטינית (1993)
תיאום רשויות הפיקוח על שוק ההון (1995), יו"ר
החזקות בנקים בתאגידים ראליים (1995)
תחרות בתשתיות מונופוליסטיות (1995)
הצעה להסכם קבע כלכלי עם הרשות הפלסטינית (2000), יו"ר
שליטת הבנקים בקופות הגמל (2000), יו"ר
רפורמה במס הכנסה (2000), יו"ר
מבנה משק החשמל (2001), יו"ר משותף
שינוי המעמד של רפאל לחברה (2001), יו"ר משותף
קשרי הגומלין בין הביטוח הלאומי לשוק העבודה (2004)
בחינת קיצור שירות החובה בצה"ל (2006), יו"ר
ועדת שטרום - להגברת התחרותיות בשירותים בנקאיים ופיננסיים נפוצים (2015),
בשנים 2003–2013 שימש בן בסט גם עמית בכיר במכון הישראלי לדמוקרטיה, העומד בראש התוכנית 'רפורמות כלכליות'.
בנובמבר 2013 זכה באות אביר איכות השלטון בקטגוריית כלכלה וחברה.
עמדות

במהלך שנות השמונים והתשעים פעל בן בסט להפחתת משקל ההוצאה הציבורית בתוצר, משום ששיעורה היה יוצא דופן. גם בשנת 2000 טען בן בסט ש"חלקה של ההוצאה הציבורית מהתוצר מוגזם". אולם לאחר ירידת ההוצאה הציבורית כאחוז מהתוצר הביע בן בסט, בשנים 2009–2016, התנגדות לקיצוץ בהיקף ההוצאות בתקציב המדינה. לטענתו, קיצוץ כזה יחמיר את הבעיות הכלכליות-חברתיות של המשק הישראלי. בהתאם, בן בסט התנגד אז להורדת שיעורי המס, ותמך בביטל פטורים. כן תמך בהנהגת מס עיזבון בישראל. לצד מדיניות תקציבית שתספק שירותים ציבוריים נאותים ותצמצם את אי השוויון הכלכלי, בן בסט פועל לאורך השנים ליישום רפורמות מבניות שיבטיחו כי הסקטור העסקי יפעל על בסיס כלכלת שוק חופשית ותחרותית.
בעת היותו מנכ"ל משרד האוצר התעמת בן בסט עם נגיד בנק ישראל דוד קליין סביב שאלת גובה הריבית ושער החליפין. בן בסט דרש להוריד את הריבית ולמנוע את ייסוף השקל והתנגד למדיניותו של קליין שגרסה אי-התערבות בשוק המט"ח. בעשור האחרון, לאור העודף העצום במאזן התשלומים במטבע חוץ, בן בסט מתנגד להתערבות המופרזת של בנק ישראל בשוק מטבע חוץ. בעקבות מחקר שעשה עם מומי דהן אשר מצא מתאם בין מספר הסיעות במועצה של רשות מקומית לגרעון של המועצה, קורא בן בסט לביטול הבחירות הישירות לראשות המועצה.
מכּתביו > ספרי עיון

אבי בן בסט, 2020. המהפכה בשוק ההון, ישראל 2018-1985, ירושלים: הוצאת מאגנס.
אבי בן בסט ומומי דהן, 2014. רפורמות, פוליטיקה ושחיתות, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה. לקריאת הספר המלא בפסיק הספרייה הדיגיטלית (זמין לסטודנטים וחוקרים).
אבי בן בסט, מומי דהן ואסטבן קלור, 2013. ייצוגיות ויעילות ברשויות המקומיות, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה. לקריאת הספר המלא בפסיק הספרייה הדיגיטלית (זמין לסטודנטים וחוקרים).
אבי בן בסט, ומומי דהן (עורכים), 2009, הכלכלה הפוליטית של הרשויות המקומיות. המכון הישראלי לדמוקרטיה. לקריאת הספר המלא בפסיק הספרייה הדיגיטלית (זמין לסטודנטים וחוקרים).
אבי בן בסט, ומומי דהן, 2007. מאזן הכוחות בתהליך התקצוב. המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אבי בן בסט, שרון בליי, ואשר בלאס, 2007. הפיקוח על שוק ההון. המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אבי בן בסט, ומומי דהן, 2004. זכויות חברתיות בחוקה ומדיניות כלכלית, המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אבי בן בסט (ראש צוות), וראובן גרונאו (עורך), 2003. המדיניות המקרו-כלכלית לייצוב המשק ולצמיחה, המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אבי בן בסט, 1979, ניהול רזרבות מטבע חוץ: הניסיון הישראלי, בנק ישראל, מחלקת המחקר.
אבי בן בסט, 1972. מלאי ההון ודפוסי ההשקעה בחרושת: 1955–1968, בנק ישראל.
מכּתביו > ספרים בעריכתו

אבי בן בסט, ראובן גרונאו ואסף זוסמן (עורכים), 2020, אורות וצללים בכלכלת השוק, עם עובד (גרסה אנגלית CAMBRIDGE UNIVERSITY PRESS). לקריאת הספר המלא בפסיק הספרייה הדיגיטלית (זמין לסטודנטים וחוקרים).
אבי בן בסט (עורך), 2001. ממעורבות ממשלתית לכלכלת שוק, עם עובד (גרסה אנגלית MIT PRESS).
אבי בן בסט (עורך), 1999. הון אנושי, תשתית פיזית וצמיחה כלכלית, המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אבי בן בסט (עורך), 1998. המדיניות לחידוש הצמיחה, המכון הישראלי לדמוקרטיה.
סיפורת
בשנת 2018 יצא לאור בהוצאת שוקן הרומן "שיגעון לאור".
בשנת 2010 יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד "סחף", רומן מכתבים פרי עטו.
הערות שוליים

↑  מוסמכים ודוקטורים של האוניברסיטה בירושלים, דבר, 19 ביוני 1972
↑  העלאות ומינויים, ידיעון האוניברסיטה העברית בירושלים, אוגוסט 2011
↑  דו"ח הוועדה הציבורית לרפורמה במס הכנסה - בן בסט, אתר משרד האוצר
↑  זוכי אות אביר איכות השלטון 2013 באתר התנועה למען איכות השלטון בישראל, 11 בנובמבר 2013
↑  הממשלה תאלץ להעלות מיסים אם יאושרו הצעות החוק הפרטיות, באתר וואלה, 10 בדצמבר 2000
↑  אדריאן פילוט, ‏"כלל ההוצאה מסתיר המטרה של רה"מ ושר האוצר - לקצץ", באתר גלובס, 30 בדצמבר 2013
↑   מוטי בסוק, מנכ"ל האוצר לשעבר נגד הורדת המסים: "אם יש עודף - תפנו אותו לחינוך ותשתיות", באתר TheMarker‏, 24 ביולי 2016
↑  שאול אמטרדמסקי, פרופ' בן-בסט: הפחתת מיסים יכולה להידחות; חשוב יותר להגדיל את דמי האבטלה, באתר כלכליסט, 17 במרץ 2009
↑   שרית מנחם, אי שוויון // מותו של מס העיזבון, באתר TheMarker‏, 2 ביוני 2014
↑  הארץ, התחדש המאבק על האלכסון: בן-בסט קורא להוריד את הריבית במשק, באתר TheMarker‏, 11 בספטמבר 2000
↑  אביטל להב, "תקציב החינוך ברשויות מבוססות - פי 2 מעניות", באתר ynet, 5 בינואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258580105171  BIBSYS: 12039162  BnF: cb177951162 (data)  GND: 136024637  ISNI: 0000 0001 1878 3523  LCCN: nr94032291  NKC: jx20120521001  NTA: 337696128  SUDOC: 077925092  VIAF: 78662834   WorldCat (עם VIAF): 78662834
קפה טעמון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית קפה 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1938
 תאריך פתיחה רשמי:  1938 
 תאריך פירוק:  2013 
 
 קואורדינטות:  31°46′49″N 35°12′58″E﻿ / ﻿31.78033333°N 35.21603333°E﻿ / 31.78033333; 35.21603333
  (למפת ירושלים מוגדלת) קפה טעמון(למפת ירושלים רגילה) קפה טעמון(למפת הרי ירושלים רגילה) קפה טעמון(למפת הרי ירושלים מוגדלת) קפה טעמון
 
קפה טעמון היה בית קפה ותיק בירושלים.
קפה טעמון בתצלום מאת אלפרד ברנהיים, אוסף מוזיאון ישראל
קבוצת אמנים בקפה טעמון, שנות ה-40 של המאה ה-20; משמאל: מירון סימה, לודוויג יהודה וולפרט, איזידור אשהיים, יעקב פינס, יוסי שטרן ומרדכי ארדון
הבניין בו שכן "קפה טעמון" בעת בנייתו בשנת 1936, השלט בחזית מודיעה על פתיחת הקפה בקרוב
קפה טעמון שכן בקרן הרחובות המלך ג'ורג' והלל – מול בית פרומין ששימש משכנה של הכנסת הראשונה. עיקר פרסומו בא בשנות ה-60 וה-70, כאשר שימש מקום מפגש לאנשי בוהמה, תקשורת ושמאל ירושלמים.
אודות

רשת בתי הקפה טעמון הוקמה ב-1938 וכללה שלושה סניפים. סניפי הרשת בבניין ג'נרלי וברחוב עזה נסגרו ראשונים, ולבסוף לאחר עשרות שנים (וכמה "פרפורי גסיסה" בשנים 2013–2015) נסגר גם הסניף ברחוב המלך ג'ורג'. מרדכי קופ (נפטר ב-10 באוקטובר 2018), בעל קונדיטוריה שסיפק לרשת עוגות ודברי מאפה, קנה את הסניף מבעליו המקוריים והחל להפעילו בשנות ה-50. תקופה מסוימת סיפקה מגדניית נדה (ירושלים) ברחוב עמק רפאים עוגות לבית הקפה. מיקומו של הקפה מול בנין הכנסת הראשונה, משך לשם עיתונאים ואנשי תקשורת ירושלמייםכמו: חיים יבין, מוטי קירשנבאום, אמנון דנקנר, מיכה שגריר, אהרון בכר, ישראל סגל, דן בירון, שרי רז, יענקל'ה רוטבליט, גדעון קוץ ואחרים. אנשי אקדמיה, כמו פרופ' דן הורוביץ, פרופ' אריה זקס, פרופ' שאול פוגל (אנ') ואחרים, סטודנטים ואנשי בוהמה: ראיף אליאס, דוד מונשיין, דודו קופרמן "ראש העיר". בהמשך הצטרפו למקום אמנים: מרדכי ארדון, מירון סימה, יוסי שטרן, אברהם אופק, יגאל תומרקין, עדה המאירית, פעילי שמאל ופנתרים שחורים ביניהם: דן עומר, חיים הנגבי, אריה בובר, אבי ברדוגו, צ'רלי ביטון, סעדיה מרציאנו ואחרים. תרמו לכך גם קרבתה של האקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל, מיקומה ברחוב המרכזי של העיר, והיותה של ירושלים דאז עיר קטנה ושוקקת חיים.
המקום המה ורחש פעילות ערה כולל ויכוחים, צעקות ומריבות. אחד המאפיינים הבולטים של קפה טעמון היה הניגוד בין יושבי הקפה הקבועים דאז, לבין מרדכי קופ הבעלים. קופ, יליד העיר העתיקה בירושלים, דור שישי בארץ, נחשב איש בעל דעות ימניות, עובדה שלא מנעה מיושבי המקום לחבבו ולהעריכו, גם אם היו ביניהם ויכוחים. מאוחר יותר זכה קופ בתואר "יקיר ירושלים". יענקל'ה רוטבליט, ואחריו גדעון קוץ, כתבו טור שבועי בשם "סיפורי טעמון" בעיתון הסטודנטים "פי האתון". גדעון קוץ כינס חלק מטורים אלה בספר בשם זה שהופיע ב-1977.
אופיו המיוחד של המקום נשאר גם לאחר שהכנסת העתיקה את מושבה למשכנה החדש. בשנות ה-80 עזבו רוב יושביו הקבועים המפורסמים, אך המקום נשאר פעיל, אם כי במתכונת מצומצמת. משנת 2007 הפעילו את בית הקפה נכדותיו של קופ, אשר עיצבו מחדש את המקום. בשנת 2013 החליט מרדכי קופ למכור את בית הקפה. המכירה צוינה במעין "מסיבת פרידה" מטעמון שסוקרה בתקשורת.
כחודשיים לאחר סגירתו, ביולי 2013, נפתח המקום מחדש תחת השם "לינק טעמון", לאחר שהבעלים של מסעדת "לינק" הירושלמית, יהודה אסלן, רכש את המקום וביצע שיפוץ יסודי במתחם. המקום החדש לא האריך ימים, ולאחר עוד כמה ניסיונות שלא צלחו – נסגר המקום לגמרי (יהודה אסלן עצמו נפטר ב-6 באוקטובר 2017).
לקריאה נוספת

גדעון קוץ, סיפורי טעמון, הוצאת טרקלין, תל אביב, 1977 (איורים: עדה המאירית)
הערות שוליים

↑  נועם דביר, לדבר בשפת הרחוב, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2011
↑  יובל ניסני, בעלי "קפה טעמון" המיתולוגי מרדכי קופ הלך לעולמו. בן 91 במותו, באתר כל העיר ירושלים, ‏10 באוקטובר 2018
↑    ענבר טויזר, קפה אחרון ופרידה, באתר "ידיעות אחרונות", 10 באוקטובר 2018
↑  ירון אביטוב, אגדת ראיף, כל העיר, 21 באוקטובר 1988
↑  דודו ראש העיר הונצח לאחר מותו (מכיוון שקפה טעמון כבר נסגר), בבית קפה ירושלמי אחר  שנותר פעיל - קפה דובשנית, ששם הציבה עיריית ירושלים, ביוזמת רעייתו, נעמי ארליך, ספסל ישיבה לזכרו.
↑  יובל ניסני, בעלי "קפה טעמון" המיתולוגי מרדכי קופ הלך לעולמו. בן 91 במותו, באתר כל העיר, 10 באוקטובר 2018
↑  רועי אלמן, נא להכיר: קפה טעמון החדש, באתר ynet, 11 ביולי 2013.
↑  מערכת כל העיר, בגיל 58, הלך לעולמו בעל מסעדת הלינק יהודה אסלן ז"ל, באתר כל העיר ירושלים, ‏6 באוקטובר 2017
שלט "רחבת טעמון" המנציח את בית הקפה (2023)
בנימין עמידרור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 במאי 1937 (בן 87) ה' באייר ה'תרצ"ו 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  צבא הגנה לישראל 
 
בנימין (בני) עמידרור (נולד ב-8 במאי 1937, ה' באייר ה'תרצ"ז) הוא מומחה בתחום התורות הצבאיות (תורת הלחימה) אשר שירת בין השנים 1977–2002 כראש ענף תורת לחימה בחטיבת התורה וההדרכה (תוה"ד) במטה הכללי של צבא הגנה לישראל. עמידרור כתב את מרבית ספרי תורת הלחימה ותורות היסוד בדרג המטה הכללי של צבא הגנה לישראל, והרצה במשך שנים בפני בכירי צה"ל.
עמידרור נחשב בעיני קצינים בכירים רבים כמומחה חשוב והיחיד בתחומו בישראל, וכמי שהטמיע בצה"ל מקצועיות צבאית עיונית ורחבת היקף. מכונה לעיתים: "מורה הגנרלים".
ביוגרפיה

נולד לצלה עמידרור ואריה עמידרור (טפליצקי), שניהם מלוחמי האצ"ל. בילדותו, עד שהיה כבן 11, עסקה אמו בפעילות במחתרת, ושהתה תקופות בכלא הבריטי. אביו התגייס לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה ונפל בשבי. עמידרור גדל בבית סבתו. אחרי הקמת המדינה גדל בשכונת יד אליהו בתל אביב. כבני משפחתו, בצעירותו היה פעיל בתנועת בית"ר. אחיו הוא האלוף במילואים וראש המטה לביטחון לאומי לשעבר יעקב עמידרור. אחותו היא אלוף-משנה במילואים אהובה ינאי, הנשואה לאלוף במילואים שלמה ינאי.
ביוגרפיה > קריירה צבאית ועיתונאית

בשנת 1955 התגייס לצה"ל. שירת בחיל השריון ושימש כקצין ומפקד טנק בחטיבה 7 במבצע קדש. בהמשך שימש כמדריך בבית הספר לשריון וכן בבה"ד 1. בשנת 1962, לאחר שבע שנים, פרש מצה"ל. לאחר מכן עבד כעשר שנים כמפקח במשרד החינוך במחלקת הגדנ"ע, אולם הקדיש את מרב זמנו וכוחותיו ללימוד שיטתי וכתיבה בתחומי הצבא. במלחמת ששת הימים שימש כקצין מבצעים של חטיבה 60, באוגדת טל (אוגדה 84). בתום הקרבות כתב דו"ח על אתגרי השריון הישראלי והעביר אותו למפקדת גייסות השריון.
עיסוקו הציבורי המשמעותי הראשון היה, בתחילת שנות ה-70, כפרשן צבאי בעיתון הארץ. הוא פרסם בעיתון סדרות רחבות היקף על תוצאות מלחמת ששת הימים ומצבו של צה"ל. אחרי מלחמת יום הכיפורים כתב בעיתון ידיעות אחרונות. בשני העיתונים לא היה חבר מערכת אלא כותב חיצוני. לאחר שפרסם ביקורת בידיעות אחרונות כנגד ניהול קרב רפיח במלחמת ששת הימים בידי ישראל טל (טליק) הופסקה כתיבתו בעיתון. עמידרור הוזמן, על ידי אורי אבנרי, לכתוב בעיתון העולם הזה, שם כתב, במשך כשלוש שנים, מאמרים בנושא צבא וביטחון. שימש תקופה קצרה כעוזרו של עזר ויצמן שהיה באותה עת יו"ר הנהלת תנועת החרות.
כשנתיים לפני מלחמת יום הכיפורים, בעקבות סיור שערך עם אחיו יעקב עמידרור בתעלת סואץ, שלח מכתב מפורט לסגן מפקד אוגדת סיני תא"ל מנחם (מן) אבירם ולעזר ויצמן, בו חזה את הפלישה המצרית שפתחה את המלחמה, ואת הִתְמוֹטְטוּתוֹ הוודאית של קו בר-לב. במהלך המלחמה שימש כקצין מבצעים בחפ"ק של מוסא פלד, אוגדה 146, ברמת הגולן, ואחריה על הגשרים בתעלת סואץ.
אחרי המלחמה, בשנת 1975, הוזמן עמידרור להיכנס למחלקת ההדרכה (מה"ד), בה שימש כשנתיים כחוקר במעמד לא ברור. בשירותו הצבאי הגיע עד לדרגת רב-סרן.