stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'ראר דפארדיה
ביוגרפיה > בשנות ה-80

ב-1980 שיחק דפארדיה בסרטו של הבמאי מוריס פיאלה "לולו", המספר את סיפורה של אישה (בגילומה של איזבל הופר) הנוטשת את בן זוגה האינטלקטואל ואת חייה הבורגניים בעבור חיי הוללות עם צעיר פוחז (דפארדיה). הסרט היה מועמד לפרס הסזאר ולפרס דקל הזהב. בהמשך אותה שנה שיתף לראשונה פעולה עם הבמאי הנודע, פרנסואה טריפו, בסרט "המטרו האחרון". הוא גילם שחקן תיאטרון המהווה את הצלע השלישית במשולש רומנטי הכולל אשה (קתרין דנב) המחביאה את בעלה היהודי (היינץ בנט) בדירתם הפריזאית בזמן מלחמת העולם השנייה. הסרט זכה ב-10 פרסי סזאר ובהם, פרס השחקן הטוב לדפארדיה. באותה שנה גם שיחק בסרטו של אלן רנה "הדוד שלי מאמריקה".
ב-1981 שיחק שוב בסרט של טריפו, "האשה ממול" ("La Femme d'à côté"), הפעם מול פאני ארדן, כזוג נאהבים מן העבר, הנפגש במפתיע כשאחת המשפחות עוברת לגור בשכנות לשנייה. ב-1982 שיחק דפארדיה בסרטו של הבמאי הפולני, אנדז'יי ויידה, "דנטון" בו גילם את המהפכן הצרפתי ז'ורז' דנטון. באותה שנה שיחק באחד מסרטיו הידועים; "שובו של מרטין גר" שבוים על ידי דניאל ויניי. בסרט הוא מגלם את דמותו של מרטן גר - גבר בן המאה ה-16 החוזר לכפרו לאחר שמונה שנים בהן נעלם ומבקש להתאחד מחדש עם אשתו. לאנשי הכפר לא ברור האם מדובר במרטן גר האמיתי או במתחזה והגבר עומד למשפט.
ב-1984 השתתף בסרט ההיסטורי עתיר התקציב של הבמאי אלן קורנו, "Fort Saganne", לצידם של פיליפ נוארה, סופי מרסו וקתרין דנב. באותה שנה ביים את הסרט "טרטיף", על פי מחזהו של מולייר וגם שיחק בתפקיד הראשי בתור השרלטן, טרטיף. בסרט שיחקה גם אשתו, אליזבט דפארדיה. בשנים אלו האט במקצת את קצב עבודתו אך עדיין כיכב ב-2 לבין 3 סרטים מדי שנה. ב-1985 שיחק בסרט נוסף של פיאלה; הפעם "Police" בו שיחק מול סופי מרסו ורישאר אנקונינה. באותה שנה שיחק בקומדיה "אישה אחת או שתיים" לצידן של סיגורני ויבר ורות וסטהיימר.
ב-1986 כיכב דפארדיה באחד מסרטיו הבולטים, סרטו של קלוד ברי, על פי ספרו של מרסל פניול - "ז'אן דה פלורט". דפארדיה גילם בסרט את ז'אן דה פלורט - גובה מיסים עירוני וגיבן המגיע לכפר בפרובאנס שלאחר מלחמת העולם הראשונה, יחד עם אשתו (גולמה על ידי אשתו של דפארדיה אליזבת) ובתו הקטנה, כשהוא נחוש להגשים את שאיפתו להפוך לעובד אדמה. הוא נתקל בצרות העין של הכפריים המקומיים ובתאוות הבצע והרוע של שכניו, אב ובנו, המגולמים על ידי איב מונטאן ודניאל אוטיי. באותה שנה גם כיכב בסרט "חליפת ערב" ("Tenue de soirée"), קומדית פשע עם מוזיקה שהלחין סרז' גינסבורג.
ב-1987 שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של פיאלה, "תחת שמש השטן" ("Sous le soleil de Satan"). הסרט, שהתבסס על ספרו של ז'ורז' ברנאנוס, עוסק בכומר כפרי ובעיסוקו בדמות השטן תוך שהוא מעורב בסיפורה של נערה המייצגת את הטוהר והשחיתות כאחת (סנדרין בונר). הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן ודפארדיה היה מועמד על משחקו לפרס הסזאר.
ב-1988 שיחק דפארדיה מול איזבל אג'אני בסרט "קאמי קלודל" שתיאר את יחסיהם של הפסל אוגוסט רודן והפסלת קאמי קלודל. הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט הזר. הוא שיחק במיני סדרה של הרוזן ממונטה כריסטו את הדמות הראשית הרוזן ממונטה כריסטו.
ביוגרפיה > בשנות ה-90

בתחילת 1990 יצא למסכים סרטו של ז'אן-פול רפנו, "סיראנו דה ברז'ראק", על פי המחזה בעל אותו שם, בו גילם דפארדיה את דמותו של סיראנו בעל האף הבולט המאוהב בבת דודתו היפה, רוקסאן, וכותב לה מכתבי אהבה עליהם הוא חותם בשמו של ידידו. דפארדיה זכה עבור משחקו בפרס הסזאר. סרטו הבא היה "גרין קארד", קומדיה רומנטית בהפקה אמריקאית, עם אנדי מקדואל ובבימוי פיטר ויר. היה זה תפקידו המשמעותי ביותר בהפקה בשפה האנגלית. הסרט זכה להצלחה גדולה והקנה לדפארדיה פרסום גם בצפון אמריקה. גם סרטו הבא, "אורנוס", בבימויו של קלוד ברי, זכה לשבחי הביקורת. הסרט שהתבסס על ספר של מרסל איימה, עסק בכפר צרפתי המתמודד עם ספיחי מלחמת העולם השנייה והיה מועמד בשבע קטגוריות של פרס סזאר.
ב-1991 גילם דפארדיה את דמותו של המלחין מרן מארה בסרטו של אלן קורנו, "כל הבקרים שבעולם" ("Tous les Matins du Monde"). הסרט זכה בשבעה פרסי סזאר וזכה לתשבחות רבות, ובכללם על משחקו של דפארדיה. באותה שנה גם פרסם מעין אוטוביוגרפיה בשם "מכתבים גנובים", הכוללת עשרים וחמישה מכתבים דמיוניים, אותם הוא כתב לידידיו הקרובים, וכן לישויות מטפיזיות כמו "הטבע", "המחלה", "הדורות הבאים", "הכסף" ו״העבודה".
דפארדיה תרם קטעי דיבור לשירה בשיר "אני אחנוק אותך" של הבמאי הצרפתי הקטור זאזו באלבום משנת 1992 "Sahara Blue". האלבום הציג קטעי שירה המבוססים על המשורר ארתור רמבו.
בנוסף ב-1992 כיכב בסרטו של רידלי סקוט, "1492: מעבר לאופק" המספר את סיפורו של כריסטופר קולומבוס. ב-1993 שוב כיכב בסרט של קלוד ברי. הפעם היה זה, "ז'רמינל" ("Germinal"), על פי הרומן של אמיל זולא. היה זה הסרט היקר ביותר שהופק בצרפת עד אותה עת. ב-1994 שיחק בסרטו של הבמאי האיטלקי ג'וזפה טורונטורה, "פורמליות טהורה" (Una Pura Formalità), בו גילם סופר הסובל מאמנזיה ונחקר על ידי מפקח המשטרה (מגולם על ידי הבמאי רומן פולנסקי) החושד בו בבצוע פשע חמור. ב-1996 שיחק בסרט הדרמה "העבודה הטובה ביותר בעולם". ב-1999 גילם דפארדיה את דמותו של אובליקס בסרטו של קלוד זידי "אסטריקס ואובליקס נגד קיסר" ("Astérix et Obélix contre César"), סרט לייב אקשן המבוסס על סדרת הקומיקס הצרפתית "אסטריקס", שהיה הראשון לסדרת סרטים מצליחה אודות הגיבור המצויר.
ביוגרפיה > בשנות ה-2000

דפארדיה המשיך לשחק בסרטים רבים גם בשנות ה-2000.
ב-2002 כיכב בסרט "אסטריקס ואובליקס: המשימה קלאופטרה", שעלות הפקתו הייתה כ-44.2 מיליון, והיה הסרט היקר בתולדות צרפת עד אז. ב-2008 שיחק בסרט נוסף בסדרה "אסטריקס במשחקים האולימפיים", וב-2012 בסרט "אסטריקס בבריטניה".
ב-2007 שיחק בסרט "החיים בוורוד" (La Môme), סיפור חייה של זמרת השאנסון הצרפתייה אדית פיאף, בתפקיד לואי לפלה, בעל מועדון הלילה שגילה את פיאף.
ב-2008 שיחק דפארדיה בסרט "שלום ולהתראות" (Hello Goodbye). בסרט גילמו דפארדיה ופאני ארדן זוג יהודים העולה לישראל ומתמודדים עם התלאות הפוקדות אותם כעולים חדשים. הסרט צולם בחלקו בישראל בהשתתפות שחקנים ישראלים בהם ששון גבאי וליאור אשכנזי. הסרט, בבימויו של גרהם גואיט, לא זכה להצלחה בעולם, וגם בישראל קיבל ביקורות קשות, כולל ביקורת קשה אודות משחקו של דפארדיה.
ב-2009 שיחק בסרטו האחרון של הבמאי קלוד שברול, "המפקח בלאמי", בתפקיד הראשי של המפקח המבוגר, בן דמותו של המפקח מגרה, החוקר תעלומה של הונאת ביטוח.
ב-2010 שיחק דפארדיה לצד קתרין דנב ופבריס לוקיני בסאטירה החברתית "פוטיש - אשה צעצוע" ("Potiche") שעסקה במאבק לזכויות הנשים על רקע מאבקי הפועלים בצרפת בשנות ה-70. סרט נוסף בו שיחק באותה שנה היה "אחר הצהריים בכפר עם מרגריט" ("La Tête en friche") בבימויו של ז'אן בקר. בסרט, שזכה לביקורות חמות, שיחק דפארדיה גבר מבוגר וחסר השכלה שכל חייו גדל כלא יוצלח ודוכא על ידי אמו השתלטנית. כל זה משתנה לאחר שהוא פוגש ישישה בת 95 הפותחת בפניו את עולם הספרות שדרכו הוא מתחבר אל עולמו הפנימי.
ב-2015 הוציא לאור אוטוביוגרפיה שנייה בשם "Innocent" ("תמים", או "חף מפשע") שנמכרה ב-80 אלף עותקים כבר בהדפסה הראשונה.
ב-2016 הגיע לישראל על מנת להופיע לצידה של פאני ארדן במחזה של מרגריט דיראס, ושנה אחר כך חזר להופיע עם איזבל אדג'ני במחזה "מכתבי אהבה".
ב-2017 כיכב בסרט "הכפר של ברברה" לצד קתרין דנב.
האשמות בהטרדה מינית, תקיפה מינית ואונס

בראיון משנת 1978, דווח שדפרדייה אישר סיפור שהוא השתתף לראשונה באונס כשהיה בן 9, ושהוא השתתף במקרי אונס נוספים מאז. על פי הדיווחים הוא הצהיר שיש "יותר מדי מקרים מכדי לספור... לא היה שום דבר רע בזה. הבנות רצו שיאנסו. כלומר, אין דבר כזה אונס. זה רק עניין של בחורה מגיעה למצב שבו היא רוצה להיות". הסיפור עלה מחדש בכתבה במגזין "טיים" ב-1991. דפרדייה הכחיש את הסיפור ואיים בתביעה משפטית כנגד כל כלי התקשורת שפרסמו את מעלליו, לכאורה. הצוות של דפרדייה טען כי דבריו תורגמו לא נכון והוא רק הודה שראה אונס.
לאורך השנים הצטברו למעלה מ-13 עדויות של נשים נגד דפרדייה בגין הטרדה מינית, תקיפה מינית ואונס, שאותן הוא הכחיש בתוקף. נכון ל-2023, הליך משפטי נגד דפרדיה בנושא עדיין מתנהל. בין היתר, בנובמבר 2017 – סיפרה השחקנית הישראלית, ימית סול, בתוכנית האירוח הטלוויזיונית "שי בשידור" – כי במהלך צילומים לסרט עם ז'רארד דפארדיה, האחרון תקף אותה מינית כאשר הכניס את ידו למכנסיה ולחש לה באוזן אמירות מיניות. בעקבות מעלליו – ימית סול עזבה את סט הצילומים והתפטרה. בדומה, בשנת 2019, פרסמה השחקנית הצרפתייה עמנואל דבוור(אנ') פוסט בפייסבוק, ובו האשימה את דפרדייה בתקיפה מינית שלה במהלך צילומי הסרט "דנטון"; אולם בדצמבר 2023, דווח כי דבוור(אנ') שמה קץ לחייה בעקבות המקרה.. בשנת 2023, השחקנית הלן דאראס הגישה תלונה רשמית נגד דפרדייה, בטענה שתקף אותה מינית בשנת 2007 כששיחקו יחד בסרט "דיסקו".
בפברואר 2021 והואשם דפארדיה באינוס ותקיפה מינית של שחקנית ורקדנית בת 22, מבלי לחשוף שמה. לאחר שהשחקנית הגיעה לביתו לצורך חזרות, טענה כי תקף אותה פעמיים. היא הגישה את התלונה בתחנת המשטרה המקומית באוגוסט 2018, בקומונה לאמבסק שבדרום צרפת. דפארדייה כפר בהאשמות אלה. דווח כי התיק נסגר בשנת 2019 מחוסר ראיות, לאחר 9 חודשי חקירה משטרתית, אך נפתח שוב מחדש באוקטובר 2020 בהוראת שופט חוקר בהתאם לחוק בצרפת, אחרי שהמתלוננת הגישה את תלונתה בשנית.
באפריל 2023 התפרסם תחקיר באתר "מדיה-פארט" שבו 13 נשים שונות האשימו את דפרדייה בביצוע תקיפות מיניות שונות במהלך עבודתן על 11 סרטים וסדרות טלוויזיה בהן שיחק בין השנים 2004 ל-2022. בדצמבר 2023 שודר בערוץ France 2 תחקיר שגם בו הוצגו טענות דומות.
בדצמבר 2023 הואשם דפרדייה גם בתקיפה מינית של הסופרת והעיתונאית הספרדייה ממוצא יהודי, רות באזה (ספ'), בשנת 1995 בהיותה בת 23 וסובלת מאנורקסיה כרונית. על פי דיווחי סוכנות הידיעות הצרפתית, האירוע התרחש כאשר היא שהתה בביתו של דפארדיה בפריז לצורך ריאיון למגזין "Cinemania", ומאוחר יותר הגישה תלונה נגדו.
חיים אישיים

לדפארדיה 4 ילדים, בשנים 1970–1996 דפארדיה היה נשוי לשחקנית אליזבת גיניו (Guignot), המבוגרת ממנו בשמונה שנים, ושאותה הכיר לראשונה בחוג למשחק כשהיה בן 15. היא עזרה לו לשפר את יכולת הקריאה שלו ואת המבטא. לבני הזוג נולדו שני ילדים: גיום (יליד 1971, נפטר מדלקת ריאות ב-2008) וז'ולי דפארדיה (ילידת 1973), שחקנית מצליחה. ב-1992 נולדה לו גם בת, רוקסאן, מדוגמנית בשם קארינה סילה, בזמן שהיה פרוד מאשתו. בין השנים 1997 ל-2005 היה בזוגיות עם השחקנית הצרפתייה קרול בוקה, בשנת 2006 נולד בנו ז'אן ממערכת יחסים עם הלן ביזוט ממוצא צרפתי-קמבודי, בתו של האנתרופולוג פרנסיס ביזוט, אשר התפרסם לאחר ששרד את השבי בקמבודיה בזמן שלטון הקמר רוז'.
בשנת 2012, בעקבות העלאת מדרגת מס ההכנסה העליונה בצרפת ל-75%, החליט דפארדיה להגר לבלגיה בה שיעורי המס נמוכים יותר; זאת במסגרת גל עזיבת עשירים צרפתיים נוספים באותה העת. הדבר גרר ביקורות בצרפת שכינו את המעבר כמעשה לא-פטריוטי.
ב-3 בינואר 2013 העניק נשיא רוסיה ולדימיר פוטין לדפרדיה, אזרחות רוסית. ב-2015, לאחר שתמך בפוטין והביע עמדות פרו-רוסיות לגביי הסכסוך האוקראיני–רוסי, הוחלט באוקראינה על איסור הקרנת סרטיו של דפרדייה (ראו: סנקציות בין-לאומיות בסכסוך האוקראיני-רוסי).
פרסים

דפארדיה היה מועמד לפרס סזאר הצרפתי מספר שיא של ארבע-עשרה פעמים בקטגוריית השחקן הטוב ביותר. בשנת 1981 זכה לראשונה בפרס זה עבור הופעתו בסרט "המטרו האחרון", יצירתו של הבמאי הצרפתי פרנסואה טריפו. הוא זכה בסזאר בשנית ב-1991 עבור הסרט "סיראנו דה ברז'ראק (אנ')". הוא היה אף מועמד לפרס האוסקר כשחקן הטוב ביותר לשנת 1990, אך בו לא-זכה.
בין היתר, דפרדיה זכה בפרסים הבאים:
1985: השחקן הטוב ביותר: בפסטיבל ונציה שבאיטליה עבור סרטו "משטרה".
1990: השחקן הטוב ביותר: בפסטיבל קאן שבצרפת עבור תפקידו בסרט "קאמי קלודל"
1991: זוכה בפרס גלובוס הזהב האמריקאי לשחקן הטוב ביותר עבור תפקידו בסרט "גרין קארד"
1997: פרס אריה הזהב האיטלקי על מפעל חיים
2007: פרס לומייר הצרפתי עבור תפקידו בסרט "Quand j'étais chanteur"
פילמוגרפיה חלקית

אומאמי (2022)
אשליות אבודות (2021)
כבודו (2021)
הפלא מפריז (2019)
מאוהב באישתי (2018) סרטו של דניאל אוטיי
Sgt. Stubby: An American Hero‏ (2018, דיבוב)
הכפר של ברברה (2017)
Sólo se vive una vez‏ (2017)
טור דה פראנס (2016)
אחר הצהריים בכפר עם מרגריט (2010)
המפקח בלאמי (2009)
במקור (2009)
אסטריקס במשחקים האולימפיים (2008)
אדית פיאף - החיים בוורוד (2007)
לאהוב את מישו (2007)
החופשה האחרונה (2006)
פוטיש - אישה צעצוע (2011)
San Antonio‏ (2004)
סתום ת'פה (2003)
עיר רפאים (2002)
שערים אפלים (2001)
הארון (2001)
וטאל (2000)
102 כלבים וגנבים (2000)
עלובי החיים (2000) מיני סדרה לטלוויזיה
אסטריקס ואובליקס נגד קיסר (1999)
האיש במסכת הברזל (1998)
בוגוס (1996)
תקווה מחודשת (1996)
המלט (1996)
העבודה הטובה ביותר בעולם (1996)
אבי הגיבור (1994)
ז'רמינל (1993)
גרין קארד (1990)
אורנוס (1990)
סיראנו דה ברז'ראק (אנ') (1990)
קאמי קלודל (1988)
ז'אן דה פלורט (1986)
שובו של מרטין גר (1982)
דנטון (1982)
חברים בלי מזל (1981)
האשה שממול (1981)
המטרו האחרון (1980)
הדוד שלי מאמריקה (1980)
הפרחחים (Les Valseuses) (1974)
הנס זקס

ערך זה עוסק במשורר ומחזאי גרמני. אם התכוונתם לפסיכואנליטיקאי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1494 לוח שנה לא מוגדר, ככל הנראה יוליאני נירנברג, דוכסות בוואריה 
 פטירה:  19 בינואר 1576 לוח שנה לא מוגדר, ככל הנראה יוליאני נירנברג, דוכסות בוואריה 
 מדינה:  האימפריה הרומית הקדושה 
 מקום קבורה:  Johannisfriedhof 
 מקום לימודים:  Latin school 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 
הנס זַקְס (בגרמנית: Hans Sachs;‏ 5 בנובמבר 1494 - 19 בינואר 1576) סנדלר, משורר ומחזאי גרמני בן המאה ה-16 מן העיר נירנברג. מגדולי אומני השירה הלירית הגרמנית (Meistersinger).
חייו

בצעירותו למד בבית הספר הלטיני בנירנברג והשתלם כשוליית סנדלרים.
לאחר סיום התמחותו המקצועית בגיל 17, החל סובב ברחבי גרמניה כמקובל אז, לצורכי פרנסתו. בין היתר ביקר בערים הגדולות מינכן, לייפציג וזלצבורג.
לאחר כ-5 שנים, בשנת 1513 לערך, בזמן שהותו באינסברוק בחצרו של הקיסר מקסמיליאן הראשון, החליט להשתלם בשירה הלירית הגרמנית, ולאחר מכן חזר למינכן לתקופה נוספת כשוליית משוררים. 
בשנת 1516 חזר לנירנברג עיר הולדתו והשתקע בה.
האירוע המרכזי שהשפיע ועיצב את חייו הייתה הרפורמציה. זקס הפך לתומך נלהב של מרטין לותר, ובשנת 1523 כתב לכבודו את הפואמה: "הזמיר מוויטנברג שקולו בכל מקום" (Die wittenbergisch Nachtigall, die man jetzt höret überall). נוסף לכך חיבר לכבוד לותר ארבעה דיאלוגים במבנה סיפורי, שבהם הוא מביע תמיכה ברפורמאטור ומפציר בו לנהוג במתינות.
תמיכתו של זקס בלותר לא התקבלה בעין יפה בעירו, הוא זכה לגינוי ממועצת העיר נירנברג, ונאסר עליו לפרסם עוד דברי תמיכה וסנגוריה בנושא הרפורמציה.
בשנת 1555 לערך, מונה כראש גילדת אמני השירה בעירו נירנברג, שאז כבר נסחפה גם היא ברוח הרפורמציה.
יצירתו של זקס נחשבת לעדות חשובה אודות חיי המעמד הבורגני בערים במאה ה-16. זקס נחשב עד ימינו למשורר הלירי החשוב והזכור ביותר. חשיבותו מתעצמת עוד יותר לאור העובדה כי השירה הלירית נועדה בראש וראשונה לשימושם ולהנאתם של מקורבים למשורר ולא לצורך פרסום והפצה נרחבים.
במהלך המאה ה-17 נשכחו זקס ויצירתו. הוא "נתגלה מחדש"  שנים רבות לאחר מכן על ידי גתה, וילנד, ומעל כולם הודות ליצירתו של ריכרד וגנר, האופרה "אמני השירה מנירנברג".
מורשתו

זקס כתב כ-6,000 יצירות מסוגים שונים. חלק מהן יצירות העומדות בפני עצמן ואחרות הן חלק מיצירות גדולות ומורכבות יותר. קיים קושי לעקוב ולקטלג את מגוון היצירות  שכן הן טופלו שוכתבו בידי כותבים שונים אחריו.
יצירתו של זקס כוללת כ-4,200 קטעי שירה לירית (Meisterlieder), מחזות, שירים, וקטעי פרוזה של סיפורים ומשלים. היצירות המקוריות לא הודפסו שכן הן נועדו לשימוש בלעדי בבית הספר לשירה לירית בנירנברג, בו שימש זקס כרוח החיה של המוסד.
הספק היצירה העצום שלו ראוי לציון מכיוון שלכל אורך חייו המשיך לעבוד לפרנסתו במקצועו כסנדלר.
הערות שוליים

↑  SPIEGEL ONLINE, Hamburg Germany, Kapitel 34 des Buches: Hans Sachs' ausgewählte poetische Werke von Hans Sachs | Projekt Gutenberg, gutenberg.spiegel.de (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267317505171  PLWABN: 9810682589505606  BIBSYS: 90051470  BNE: XX992606  BnF: cb11923227k (data)  CiNii: DA0140979X  GND: 118604597  ICCU: CFIV095343  ISNI: 0000 0001 2135 5829  LCCN: n50015226  LNB: 000173699  MusicBrainz: ae28f351-a874-4473-9f03-be2fd2b72c4a  NDL: 00455109  NKC: jn20000604766  NLA: 35470915  NLG: 124210  NLK: KAC201702855  NSK: 000652911  NTA: 068395493  RERO: 02-A003776890  SELIBR: 211312  SNAC: w6wq16rv  SUDOC: 027116727  Trove: 964862  VcBA: 495/128600  VIAF: 61551907   WorldCat (עם VIAF): 61551907 
פסלו של הנס זקס המוצב בכיכר הנס זקס בנירנברג עירו
בילי אייליש
ראשית חייה

אייליש גדלה במשפחה של שחקנים ומוזיקאים בשכונת היילנד פארק שבצפון-מזרח לוס אנג'לס. אמה, מגי ביירד, היא זמרת-יוצרת, שחקנית, מדבבת ולוליינית, ואביה הוא השחקן פטריק או'קונל. אחיה המבוגר ממנה בארבע שנים הוא פיניאס או'קונל, אף הוא זמר-יוצר, מפיק מוזיקה ושחקן.
אייליש הוא שמה הפרטי השני. לפני שנולדה, הוריה צפו בסרט תיעודי על שתי תאומות סיאמיות מאירלנד שנקראו "אייליש" ו"קייטי". הם החליטו שאם תיוולד בת, שמה יהיה אייליש. אולם בזמן ההריון מת אביה של מגי, ביל, וההורים קראו לתינוקת בילי על שמו. אחיה באותה עת קרא לאחותו פייראט (Pirate; בעברית: פיראטית), וכך נוצר שם פרטי משולש: בילי אייליש פייראט. היא נולדה מהפריה חוץ-גופית.
אייליש קיבלה חינוך ביתי והצטרפה למקהלת הילדים של לוס אנג'לס בגיל שמונה. בגיל אחת עשרה, החלה לכתוב ולשיר שירים משלה, ובכך הלכה בעקבותיו של פיניאס שבאותה תקופה כבר החל לכתוב, להפיק, ולבצע את שיריו יחד עם להקתו.
קריירה > 2015–2017: Don't Smile at Me

באוקטובר 2015 הקליטה אייליש את השיר "Ocean Eyes". את השיר כתב פיניאס, שייעד אותו תחילה ללהקתו. אייליש שלחה את השיר למורה לריקוד שלה, שעזרה לה ליצור עבורו כוריאוגרפיה. "Ocean Eyes" יצא לאור בתור סינגל הבכורה שלה באתר Soundcloud ב-2016. קליפ לשיר יצא לאור ב-26 במרץ 2016, וסרטון של אייליש מופיעה עם השיר יצא לאור ב-22 בנובמבר. בשנה זו, אייליש הוציאה סינגל נוסף בשם "Six Feet Under". לאחר מעט זמן, שירה "Ocean Eyes" יצא לאור דרך דארק-רום ואינטרסקופ רקורדס ב-28 בנובמבר, שקיבל בעיקר תגובות חיוביות. "השיר הזה הוא פופ טהור; בלדה שמדברת על רצון עז להשלים עם אקס, אני יכול לדמיין איך זה יהפוך ללהיט גדול." אמר כריס דהוייל האחראי על חברת Stereogum. בינואר 2017, הוציאה אייליש אלבום דיגיטלי המכיל ארבע גרסאות רמיקסים של השיר "Ocean Eyes". באותה השנה נבחרה להשתתף בתוכנית "אפל מיוזיק: הבא", במסגרתה המיני-אלבום המצליח, Up Next Session: Billie Eilish.
בעקבות ההצלחה של הרמיקסים ל-"Ocean Eyes", הוציאה אייליש את הסינגל "Bellyache" ב-24 בפברואר 2017. "Bellyache" נכתב והופק על ידי אייליש ואחיה, פיניאס. קליפ השיר, שאותו ביימו Miles ו-AJ, יצא ב-22 במרץ. ב-30 במרץ, אייליש הוציאה לאור שיר בשם "Bored" כחלק מפסקול סדרת הנטפליקס "13 סיבות".
ב-30 ביוני, אייליש הוציאה סינגל בשם "Watch" עם הסינגל שאחריו, "Copycat" שהשתחרר ב-11 ביולי, ביחד עם הכרזה לדיסק הבכורה שלה Don't Smile at Me. בכל יום שישי בחודש יולי, אייליש הוסיפה סינגל חדש לדיסק הבכורה שלה. בעקבות זה השתחררו הסינגלים "Idontwannabeyouanymore" ו"My Boy". הדיסק השתחרר ב-12 באוגוסט. אחרי השחרור, אייליש עשתה שיתוף פעולה עם הראפר האמריקאי Vince Staples בשביל רמיקס לשיר "Watch" הנקרא "&Burn", שלאחר מכן נכנס לדיסק אחרי הוצאה מחדש שלו.
קריירה > 2018–2020: When We All Fall Asleep, Where Do We Go?

ב-12 בפברואר 2018, אייליש החלה את סיבוב ההופעות הראשון שלה "Where's My Mind Tour", אשר הסתיים בחודש אפריל. לכבוד Record Store Day, היא הודיעה על תקליט המכיל גרסה אקוסטית לשיר "Party Favor" וגרסה אקוסטית לשיר "Hotline Bling" של הזמר דרייק. אייליש קיימה שיתוף פעולה עם הזמר חאליד בשביל הסינגל "Lovely", שיצא באפריל 2018, ונכנס לפסקול של העונה השנייה לסדרה "13 סיבות". בנוסף, היא גם הוציאה את הסינגלים "Bitches Broken Hearts" ואת "You Should See Me in a Crown". ב-17 באוקטובר 2018, אייליש הוציאה את הסינגל "When the Party's Over".
ב-29 בינואר 2019 הכריזה אייליש על שמו של האלבום When We All Fall Asleep, Where Do We Go?, וחשפה את העטיפה שלו בעמוד האינסטגרם שלה. באותו יום הכריזה גם על הסינגל הבא שלה ופרסמה חלק קצר מקליפ של "Bury a Friend", אשר יצא יממה לאחר מכן בתור הסינגל השלישי של האלבום ב-30 בינואר, באותו יום גם יצא הזמנה מראש לאלבום. ב-4 במרץ, אייליש הוציאה השיר "Wish You Were Gay", שנכנס לאלבום שלה כשיר השני שנכתב. ב-29 במרץ, יצא האלבום הבכורה של אייליש שנקרא: When We All Fall Asleep, Where Do We Go?, האלבום הגיע למקום הראשון ברוב המצעדים בעולם, ביניהם ארצות הברית, בריטניה. כמו כן באותו יום הוציאה את הסינגל החמישי "Bad Guy", שכלל קליפ לסינגל.
ב-24 באפריל החל סיבוב ההופעות השלישי של אייליש הנקרא, "When We All Fall Asleep Tour", באירופה, אוקיאניה וצפון אמריקה. סיבוב ההופעות צפוי להסתיים ב-17 בנובמבר באותה השנה. ב-24 בספטמבר, חשפה אייליש כי סבב ההופעות הרביעי שלה נקרא "Where Do We Go? World Tour", התחיל ב-9 במרץ 2020. בעקבות וירוס הקורונה, כל ההופעות של סבב ההופעות הנוכחי נדחו וסבב ההופעות צפוי להתחיל רק בתחילת שנת 2021.
ב-13 בנובמבר הוציאה אייליש את הסינגל "Everything I Wanted". עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-8 במצעד הבילבורד הוט 100. ב-20 בנובמבר, נחשף כי אייליש מועמדת לפרס גראמי בכל ארבע הקטגוריות המרכזיות לשנת 2020: הקלטת השנה, שיר השנה, אלבום השנה ותגלית השנה. בכך רשמה אייליש שיא חדש בפרסי גראמי, בהיותה האמנית הצעירה ביותר אי-פעם שקיבלה מועמדויות בכל ארבע קטגוריות אלה. לאחר כמה חודשים זכתה אייליש בחמישה פרסי גראמי ובכך הפכה לאמנית הצעירה ביותר שזכתה בארבעה פרסים בטקס אחד.
ב-14 בינואר 2020 הוכרז כי אייליש תבצע את שיר הנושא של הסרט "לא זמן למות", שיצא לאחר מספר דחיות, ב-8 באוקטובר 2021, במסגרת סדרת סרטי "ג'יימס בונד". השיר, שנושא את שם הסרט: "No Time to Die", זכה בפרס גראמי בקטגוריית השיר הטוב ביותר שנכתב למדיה חזותית, בטקס פרסי גראמי ה-63 שהתקיים ב-14 במרץ 2021. זהו אירוע נדיר, שבו זוכה בפרס שיר נושא של סרט קולנוע, עוד לפני שהסרט עצמו יצא.
קריירה > 2020–2023: Happier Than Ever

ב-30 ביולי הוציאה אייליש את הסינגל "My Future". ב-12 בנובמבר הוציאה אייליש את הסינגל "Therefore I Am". אייליש היא הזמרת המושמעת ביותר לשנת 2020 בפלטפורמת הסטרימינג ספוטיפיי, זאת השנה השנייה ברציפות. בשנת 2020 הפכה לאדם הצעיר ביותר שהופיע ברשימת פורבס סלבריטי 100, עם רווחים של כ-53 מיליון דולר.
ב-21 בינואר 2021 הוציאה אייליש את הסינגל "Lo Vas a Olvidar", ביחד עם הזמרת רוסליה. ב-26 בפברואר, יצא הסרט הדוקומנטרי "Billie Eilish: The World’s A Little Blurry" ב-Apple TV. הסרט עוסק בחייה האישיים של אייליש ופריצתה ובמיוחד בתהליך היצירה מאחורי הקלעים של אלבום הבכורה שלה When We All Fall Asleep, Where Do We Go?.
ב-27 באפריל, הודיעה אייליש בחשבון האינסטגרם שלה כי תוציא את אלבום האולפן השני שלה, Happier Than Ever, ב-30 ביולי 2021.
ב-29 באפריל, הוציאה אייליש את הסינגל "Your Power". ב-2 ביוני, הוציאה אייליש את הסינגל "Lost Cause". ב-9 ביולי, הוציאה אייליש את הסינגל "NDA".
ב-30 ביולי, יצא לאור אלבומה האולפן השני שלה Happier Than Ever. באותו השנה זכתה בפרס אשת השנה במצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי של mako וגלגלצ.
אייליש ואוקונל כתבו שלושה שירים מקוריים עבור הסרט "אדומה אש" של פיקסאר משנת 2022, "Nobody Like U", "U Know What's Up" ו-"True Love ‏1", השירים בסרט בוצעו על ידי להקת הבנים הבדיונית 4*Town.
ב-7 באפריל, הזמר לאברינת' שיתף פעולה עם אייליש בשירו "never felt so alone".
ביולי 2023, אייליש הוציאה את השיר "What Was I Made For?" מתוך הסרט "ברבי". את הקליפ לשיר ביימה אייליש בעצמה. השיר זכה באוסקר בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר במרץ 2024.
קריירה > 2024–הווה: Hit Me Hard and Soft

ב-8 באפריל 2024, הכריזה על אלבומה השלישי, Hit Me Hard and Soft, שיצא לאור ב-17 במאי. ב-29 באפריל אייליש הכריזה על תאריכים לסיבוב ההופעות "Hit Me Hard and Soft: The Tour" כדי לקדם את האלבום. סיבוב ההופעות התחיל ב-29 בספטמבר 2024 בקוויבק, קנדה והמשיך עד דצמבר 2024 בצפון אמריקה. לאחר מכן, סיבוב ההופעות ימשיך באוסטרליה בפברואר–מרץ 2025 ובאירופה מאפריל עד יולי 2025.
ב-11 באוגוסט 2024, אייליש ביצעה את "Birds of a Feather" במהלך טקס הנעילה של המשחקים האולימפיים בפריז וכחלק מהעברת השרביט למארחת הבאה של המשחקים האולימפיים בלוס אנג׳לס שיתקיימו בה בשנת 2028. בספטמבר 2024, הוכרז שאייליש תהיה האורחת המוזיקלית בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב" ב-19 באוקטובר עם מייקל קיטון כמנחה.
פעילויות אחרות

בהיותה נפגעת נפש בעצמה, אייליש השתתפה במאי 2019 במסע פרסום של Ad Council – המועצה האמריקאית לפרסום (אנ'), שנועד להגביר את המודעות לבריאות הנפש תחת הכותרת "Seize the Awkward". מסע הפרסום התקיים במסגרת חודש המודעות לבריאות הנפש (אנ') המתקיים בארצות הברית מדי חודש מאי.
ב-2 בינואר 2020 השיקה חברת האופנה השוודית "H&M" קולקציה בשיתוף פעולה עם אייליש. הקולקציה כללה פריטים שעוצבו בסגנון המאפיין את לבושה של אייליש: בגדים בגזרה רחבה ורפויה הנושאים את הלוגו שלה, ואביזרים נלווים כגון כובעים, גרביים ותיקים.
ב-10 בנובמבר 2021 הוציאה את הבושם הראשון שלה, "Eilish" תחת המותג הפרטי שלה "Billie Eilish Fragrances".
ב-18 בנובמבר 2022 הוציאה את הבושם השני בסדרה, "Eilish No. 2". שני הבשמים זכו בפרסים בקטגוריית בחירת הצרכן – הבושם הפופולרי של השנים 2022 ו-2023, בטקס של אגודת הבשמים "The Fragrance Foundation".
ב-9 בנובמבר 2023 הוציאה את הבושם השלישי והאחרון בסדרה, "Eilish No. 3".