stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולורדו (BB-45)
הצגת פריטי האונייה

פעמון האונייה מוצג כעת במרכז הזיכרון האוניברסיטאי (UMC) באוניברסיטת קולורדו. תותח 5 אינץ' (130 מילימטרים) /51 קליבר מקולורדו נתרם לאגודה ההיסטורית הימית של Puget Sound בשנת 1959, והוא מוצג במוזיאון להיסטוריה ותעשייה בסיאטל. הוא היה אחד משמונה תותחים כאלו בקולורדו.
שישה מתותחי 5 אינץ'/ 51 קליבר של קולורדו הוצבו על סיפון הסיירת המוגנת USS אולימפיה, לאחר שהפכה למוזיאון בפילדלפיה ב-1957. לוחות מסיפון עץ הטיק שלה יועדו מחדש כדי ליצור קיר בטרקלין הראשי של האגט הול באוניברסיטת וושינגטון. לוח מנציח את המקור. לוחות הסיפון משמשים גם בקיר בחדר האגדות של מועדון האתלטיקה של וושינגטון, לאחר שבמקור נשמרו בתוך המועדון בהוראת שני קצינים לשעבר של האונייה שהיו חברי המועדון.
ב-7 בפברואר 2014, בואינג תרמה כמה משטחי סיפון מקולורדו למרכז USO Northwest SeaTac כדי לשמש כריצוף הכניסה של המרכז החדש. ההגה שלה נמצא באוסף של מוזיאון קולורדו ספרינגס. הוא נתרם למוזיאון בשנת 1961 על ידי אדמירל משנה ג. ר. לוקר וקציני ים אחרים. אדמירל לוקר שירת בקולורדו. התרומה כללה גם לוח ברונזה וחומרים היסטוריים נוספים.
קולורדו מפליגה בים סוער, 1932 בקירוב
USS קולורדו מול טיניאן, ב-24 ביולי 1944, עם נזק לגוף, תוצאה של 22 פגיעות מסוללות חוף
פנסילבניה מובילה את קולורדו, לואיסוויל, פורטלנד וקולומביה לתוך מפרץ לינגאיין בינואר 1945.
לוחות מהסיפון של USS קולורדו יוצרים קיר בחדר האגדות של מועדון האתלטיקה של וושינגטון
קוויבק סיטי

טירת פרונטנאק
קוויבק סיטי (בצרפתית: Ville de Québec או Québec; מבוטא: קבק או ויל דה קבק ‏האזנהקובץ:FR-Québec.ogg‏Ⓘ‏, באנגלית: Quebec City או Quebec ‏האזנהקובץ:En-ca-Quebec.oga‏Ⓘ‏) היא בירת הפרובינציה קוויבק אשר בקנדה.
קוויבק סיטי שוכנת על גדת הנהר סנט לורנס, והיא העיר השנייה בגודלה בפרובינציה, אחרי מונטריאול. העיר העתיקה של קוויבק היא העיר המבוצרת היחידה בצפון אמריקה, צפונית למקסיקו, שחומותיה עדיין קיימות, והיא הוכרה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1985.
קוויבק סיטי היא אחת הערים העתיקות ביותר בצפון אמריקה. מאחר שקוויבק סיטי הייתה העיר הראשונה שנוסדה במטרה להפוך להתיישבות קבועה ולא כתחנת מסחר, היא נחשבת לעיר האירופאית הראשונה בצפון אמריקה הלא-ספרדית.
בעיר עצמה חיים 516,622 תושבים ובאזור המטרופוליני חיים 765,706 תושבים (2011). האתר המפורסם ביותר בעיר הוא טירת פרונטנאק (Château Frontenac), מלון היסטורי שבולט על קו האופק של העיר. אתרים חשובים נוספים הם האספה הלאומית של קוויבק, המוזיאון לאומנויות יפות והמוזיאון לציויליזציה.
אטימולוגיה ומינוח

השם קוויבק משמעותו בשפת שבט אלגונקווין "המקום בו הנהר נעשה צר". העיר קיבלה את שמה משום שבמקום בו היא שוכנת, נהר סנט לורנס, המפריד בינה לבין העיר לוי שבגדה ממול, נעשה צר.
הממשלה המקומית והפדרלית מתייחסת לעיר בשם קוויבק או קבק (Québec) בשתי השפות. באנגלית, כדי להבחין בין העיר למחוז, העיר נקראת בדרך כלל "קוויבק סיטי" בעוד המחוז נקרא רק קוויבק. בצרפתית, לעומת זאת, העיר עצמה בדרך כלל מוזכרת כ-"קבק", ללא אזכור המילה "עיר", בעוד המחוז נקרא "לה קבק" (le Québec). השם הרשמי והמשפטי של העיר הוא ויל דה קבק (ויל דה קוויבק) בשתי השפות, אף על פי שבאנגלית בדרך כלל קוראים לעיר גם קוויבק סיטי.
תושבי העיר נקראים בצרפתית קבקואה (Québécois) לזכר וקבקואז (Québécoise) לנקבה. באנגלית הם נקראים "קוויבקר", אף על פי שגם דוברי האנגלית משתמשים לעיתים קרובות בכינוי הצרפתי.
היסטוריה

קוויבק סיטי היא אחת הערים העתיקות ביותר בצפון אמריקה. קדמו לה רק שלוש ערים בקנדה, סנט ג'ון (שבניופאונדלנד ולברדור) (נוסדה ב-1583), טדוסאק בקוויבק (1599), ופורט רויאל בנובה סקוטיה (1605), ורק עוד שתי ערים בארצות הברית- סיינט אוגוסטין, פלורידה (1565) וסנטה פה, ניו מקסיקו ב-1607. מאחר שקוויבק סיטי הייתה העיר הראשונה שנוסדה במטרה להפוך להתיישבות קבועה ולא כתחנת מסחר, היא נחשבת לעיר האירופאית הראשונה בצפון אמריקה הלא-ספרדית.
היסטוריה > תחת שלטון צרפתי 1608–1763

ניסיונות להתיישב באזור היו עוד במאה ה-16, כאשר ז'אק קרטייה, מגלהו של חבל קוויבק בשנת 1535, שב לחבל ב-1541 בניסיון להקים נקודת יישוב באתר נטוש בו שכן בעבר יישוב אינדיאני בשם סטאדאקונה. תנאי המחיה הקשים בחורף הקנדי ועוינות האינדיאנים הביאוהו עד מהרה לזניחת הרעיון ולנטישת המקום. ליישוב זה התייחס ז'אק קרטייה כשהשתמש לראשונה במילה "קנדה", או "קנטה", שמקורה בשפה מקומית ומשמעותה כפר או התיישבות.
מייסד העיר, החוקר, הסוחר והכרטוגרף הצרפתי סמואל דה שמפלן הגיע לראשונה לחופי צפון אמריקה במאי 1603, כחבר במשלחת שעסקה בסחר פרוות. באביב 1604, בעידודו של המלך אנרי הרביעי, חזר לאזור ופתח בניסיונות התיישבות שלא עלו יפה. ב-3 ביולי 1608 הגיע שמפלן ל"נקודת קוויבק" שעל גדת נהר סנט לורנס, והקים שם אתר מבוצר בשם קוויבק, לימים וויל דה קבק. הקבוצה שבאה עם שמפלין מנתה עשרים ושמונה, שמהם שרדו רק שמונה את החורף.
ההתפתחות של חבל קוויבק ובירתו הייתה איטית. בשנת 1640 מנו התושבים רק 360 נפשות. החורף הקשה והאינדיאנים משבטי האירוקוי הקשו על הרחבת היישוב. הבריטים, שבעצמם התיישבו בשטחים קרובים לעמק הנהר סנט לורנס, היו עוינים לצרפתים ואף כבשו את העיר בין השנים 1629 ל-1632.
הקמת מונטריאול ב-1642 ופרישת חסות הכתר הצרפתי על המושבה ב-1663 הביאו לפריחת אזור קוויבק, כשקוויבק סיטי משמשת כבירה צרפת החדשה כולה. ב-1663 מנתה העיר 1950 נפש.
ברם, החל משנת 1689 ידע החבל מלחמות ועימותים בין הצרפתים לבריטים. אלה ניסו לכבוש את הבירה קוויבק, אך ללא הצלחה, בקרב שנודע בהיסטוריה כ"קרב על קוויבק (1690)". ב-1713 נחתם הסכם אוטרכט שהעביר לשלטון הבריטים שטחים מסוימים של צרפת החדשה, אך חבל קוויבק נשאר בשליטה צרפתית.
לאחר חתימת ההסכם החלה המושבה לשגשג, וב-1720 נמנו בקוויבק כולה כ-25,000 תושבים. בתקופה זו נבנתה דרך המלך (Chemin du Roi) ממונטריאול לקוויבק סיטי. התקופה זכתה לשם "תור הזהב של צרפת החדשה". ב-1740 מנה המחוז של קוויבק סיטי לבדו 22,000 תושבים, מתוכם 4,600 בעיר עצמה
ב-1754 פרצה מלחמת הצרפתים והאינדיאנים. במהלך המלחמה הייתה העיר יעד למתקפה בריטית, עד שבשנת 1759 כבשה בריטניה את העיר מידי חיל המצב הצרפתי, בקרב מישורי אברהם. קודם לקרב הייתה קוויבק סיטי נתונה במצור שערך כשלושה חודשים. עם סיום המלחמה בשנת 1763 נחתם חוזה פריז שבו נקבע כי כל צרפת החדשה שממזרח לנהר המיסיסיפי תעבור לשליטת בריטניה.
היסטוריה > תחת השלטון הבריטי 1763–1867

עם סיום השלטון הצרפתי בקוויבק ב-1763 מנתה אוכלוסיית העיר כ-8,000 נפש. העיר, המוקפת ביערות, כפרים, שדות וכרי מרעה, הייתה מלאה בניגודים. היו בה אדריכלות מונומנטלית וביצורים מרהיבים מול רחובות בוציים ומלוכלכים, ארמונות אצולה מול בקתות עניים. למרות מעמדה כעיר בירה, קוויבק סיטי נשארה עיר קולוניאלית קטנה בעלת קשרים הדוקים לסביבה הכפרית שלה. התושבים מהסביבה סחרו בתוצרי חוותיהם בתמורה לסחורה מיובאת מצרפת בשני שוקי העיר.
לאחר הכיבוש הבריטי, ניסו המתיישבים האמריקאים, בהיותם על סף עימות עם בריטניה, להעביר את האוכלוסייה דוברת הצרפתית של קוויבק למחנם, אך ללא הועיל.
בשנת 1775 נערך בקרבת העיר הקרב על קוויבק, במסגרת מלחמת העצמאות האמריקנית. כוחות מהפכניים אמריקניים מהמושבות הדרומיות של ארצות הברית תקפו את חיל המצב הבריטי בקוויבק סיטי בניסיון כושל לשחרר אותה מהשלטון הבריטי, ואף הטילו מצור על העיר. הקרב הסתיים בניצחון הבריטים, ושם קץ לשאיפת האמריקאים לספח את חבל קוויבק לארצם.
סר אייזק ברוק ביצר את קוויבק סיטי על ידי חיזוק חומותיה והוספת סוללת ארטילריה מוגבהת עוד לפני מלחמת 1812.
ב-1849 נוסדה רשמית הפרובינציה של קנדה. העיר שימשה כבירתה לסירוגין (יחד עם מונטריאול, טורונטו, אוטווה וערים אחרות) בין השנים 1852 ו-1856 ובין 1859 ו-1866. ב-1867 איבדה העיר סופית את מעמדה, ואוטווה הוכרזה לבירה.
היסטוריה > תחת שלטון קנדי עצמאי 1867–היום

לאחר הקמתה של קנדה בשנת 1867 הפכה קוויבק סיטי לבירה של הפרובינציה קוויבק. במושב האספה הלאומית, הפרלמנט של הפרובינציה, נחקקו חוקים בתחומי האחריות הפרובינציאלים שעיצבו את אופייה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה התקיימו בקוויבק סיטי שתי ועידות פוליטיות חשובות. הראשונה - ועידת קוויבק באוגוסט 1943, בה השתתפו נשיא ארצות הברית רוזוולט, ראש ממשלת בריטניה צ'רצ'יל, ראש ממשלת קנדה מקנזי קינג ושר החוץ הסיני ט.ו. סונג. הוועידה השנייה, בין אותם משתתפים, התקיימה בספטמבר 1944. הוועידות התקיימו במצודה ובטירת פרונטנאק. חלק ניכר מתוכניות הפלישה לנורמנדי נערך בוועידות אלו.
גאוגרפיה > מבחר תמונות

האספה הלאומית של קוויבק
ביצורי העיר
מגדל מרטלו
פארק בסתיו
העיר התחתית סמוך לנהר
מבט אל ההר
גאוגרפיה > נוף עירוני

תצלום פנורמי של העיר העתיקה של קוויבק (לצפייה הזיזו עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
קוויבק סיטי ממוקמת בעמק נהר סנט לורנס, על גדתו הצפונית של הנהר ליד מפגש הנהרות עם נהר סנט צ'ארלס. האזור הוא נמוך ושטוח. בעמק הנהר אדמה עשירה וטובה לעיבוד, מה שהופך את האזור לפורה ביותר במחוז. הרי לורנטיאן נמתחים צפונית לעיר.
העיר העליונה נמצאת בחלק העליון של צוק כף היהלומים (Cap Diamant). חומת אבן גבוהה מקיפה חלק זה של העיר. מישורי אברהם (Plains of Abraham) ממוקמים בסמוך לקצה הצוק. העיר התחתית, ממוקמת במישור החוף, מתחת לצוק.
גאוגרפיה > אקלים

קוויבק סיטי שוכנת על מפגש של אזורים אקלימיים שונים. בדרך כלל, האקלים נכללת בין יבשתי לח או המיבוריל (שיטת קפן סיווג Dfb).
בקוויבק סיטי ארבע עונות שונות. הקיץ חמים ולעיתים חם, עם טמפרטורה ממוצעת של C°‏ 22–25 ביום ו-C°‏ 11–13 בלילה.
החורף לעיתים קר, סוער ומושלג עם טמפרטורה ממוצעת של  C°‏ 5–8 ביום ו-C°‏ 0–8 בלילה.
באביב ובסתיו, גם אם קצרים, הטמפרוטורות בין צוננות לחמימות.
כמות המשקעים השנתית היא בסביבות 1,230 מילימטר, כולל 316 סנטימטר של שלג.
העיר חווה כ-1,905 שעות שמש בשנה, כשהקיץ הוא המואר יותר, אך גם הגשום יותר.
גאוגרפיה > רבעים ומחוזות

ב-1 בינואר 2002, 12 ערים סופחו לתוך קוויבק סיטי. זה היה אחד המיזוגים העירוניים שהתרחשו ברחבי קוויבק בתאריך זה. בעקבות משאל עם ב-1 בינואר 2006 חזרו שתיים מהערים להיות עיריות נפרדות, בעוד שאר הרשויות נשארו חלק מקוויבק סיטי. ב-1 בנובמבר 2009 אורגנו מחדש הרבעים בקוויבק וצומצמו משמונה לשישה.
נכון ל-2011 בקוויבק סיטי יש 35 מחוזות בשישה רבעים. המחוזות ממוספרים, ולרובם השמות. ברוב המקרים שמו של המחוז דומה לשם הכפר ההיסטורי אותו החליף, אך לא תמיד. כל מחוז בוחר במועצה מקומית משלו, והיא מייצגת אותו בהתייעצויות פומביות עם העירייה. מערכת המספור מבוססת על גבולות המחוזות בין 2002 ל-2009, ולאחר 2009 המספרים אינם מתואמים לחלוטין עם הרבעים.
דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין האחרון שנערך במאי 2001, מספר התושבים בקוויבק סיטי היה 682,757, מתוכם 48.2% גברים ו-51.8% נשים. 4.7% מהתושבים היו ילדים מתחת לגיל 5, לעומת 5.6% בקנדה כולה. הגיל הממוצע ב-2001 היה 39.5, לעומת 37.6 בכל המדינה.
לפי אותו מפקד יותר מ-90% מהאוכלוסייה הייתה קתולית, ושאר האוכלוסייה הייתה בעיקר יהודית או פרוטסטנטית.
קרוב ל-95% מן התושבים דוברים צרפתית כשפת אם. כ-65% אחוזים מן התושבים יודעים אנגלית כשפה שנייה, אך רק מיעוט מצומצם (פחות מ-2%) דובר בה כשפת אם.
יהודי העיר

בשנת 1685 קבע מלך צרפת לואי ה-14 כי רק לקתולים מותר להתיישב במושבות של "צרפת החדשה". לפיכך, התיישבות של פרוטסטנטים ויהודים בעיר החלה רק בתקופה שלאחר שנת 1759, כאשר בריטניה כבשה את העיר.
יהודים מעטים התיישבו בעיר לאורך הדורות. בתקופת השיא של הקהילה בשנות הארבעים והחמישים היא מנתה כמה מאות נפשות. כיום מספרם של היהודים בעיר הוא קטן ולפי מפקד משנת 2001 מספרם הגיע ל-200 איש בלבד.
אתרי העיר

רוב האטרקציות התיירותיות בקוויבק סיטי נמצאות מזרחה לחומות המבוצרות בתוך העיר העתיקה. באזור זה ישנה אווירה אירופאית עם בנייני אבן עתיקים וסמטאות מתפתלות שלאורכן חנויות ומסעדות. פורט סן-לואי ופורט סן-ז'אן הם השערים העיקריים בחומות דרכם אפשר להיכנס לעיר העתיקה ממרכז העיר המודרני.
קו העיר של קוויבק סיטי נשלט על ידי טירת פרונטנאק הענקית, היושבת על צוק גבוה. לצד הטירה (המשמשת כמלון) ישנה טיילת הנמשכת לאורך הצוק וממנה ניתן לראות מראות מרהיבים של נהר סנט לורנס.
בסמוך לארמון נמצאת קתדרלת נוטרדאם דה קבק, הכנסייה הראשית של הארכיבישופות הקתולית של קוויבק. זוהי הכנסייה הראשונה בעולם החדש שקיבלה מעמד של בזיליקה.
ליד העיר ממוקם נמל התעופה הבין-לאומי קוובק סיטי ז'אן לסז.
ערים תאומות

ארצות הברית אולבני, ארצות הברית
צרפת בורדו, צרפת
מקסיקו גואנחואטו, מקסיקו
בורקינה פאסו ואגאדוגו, בורקינה פאסו
וייטנאם וא, וייטנאם
רומניה יאשי, רומניה
בלגיה לייז', בלגיה
אורוגוואי מונטווידאו, אורוגוואי
בלגיה נאמור, בלגיה
תוניסיה סוסה, תוניסיה
רוסיה סנקט פטרבורג, רוסיה
צרפת פריז, צרפת
הרפובליקה העממית של סין צ'אנגצ'ון, הרפובליקה העממית של סין
קנדה קלגרי, קנדה
צרפת קאן, צרפת
הרפובליקה העממית של סין שיאן, הרפובליקה העממית של סין
הערות שוליים

↑  אתר הסטטיסטיקה הקנדי
↑  .image_view מקור:אטלס קנדה
↑  Canadian Climate Normals 1971-2000
↑  ניו-יורק טיימס
↑  אתר הקונגרס היהודי הקנדי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554790805171  BNE: XX455345  BnF: cb119326896 (data)  CANTIC: a19900648  GND: 4103473-9  ISNI: 0000 0001 0747 0636  LCCN: n79126922  MusicBrainz: e1804252-7413-4a4d-a34d-d21a8e8e752b  NARA: 10045663  NKC: ge134447  RERO: 02-A008986444  SELIBR: 157589  SNAC: w6sf91r4  SUDOC: 085722987  VcBA: 494/22328  VIAF: 297641816   WorldCat (עם VIAF): 297641816 
ששת הרבעים של קוויבק
מראה בעיר העתיקה
שאהד 238

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  חימוש משוטט
 ארץ ייצור:  איראן איראן
 יצרן:  התעשייה האיראנית לייצור כלי טיס 
 עלות יחידה:  1.4 מיליון דולר (הערכה)
 משתמשים:  משמרות המהפכה האסלאמית משמרות המהפכה האסלאמית, רוסיה הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
 
שאהד 238 (בפרסית: شاهد ۲۳۸) הוא חימוש משוטט איראני בעל הנעת טורבו המפותח על ידי HESA. נחשף בנובמבר 2023 בתערוכת הצגה למשמרות המהפכה האסלאמית.
בספטמבר 2023, טריילר לסרט תיעודי של טלוויזיה ממלכתית איראנית על פיתוח מל"טים איראני חשף את קיומה של גרסת שאהד 136 המונעת על ידי מנוע סילון. המל"ט החדש נחשף בפומבי בנובמבר 2023 במהלך תערוכת הישגי תעופה וחלל שאורגנה על ידי משמרות המהפכה, בה השתתף המנהיג האיראני עלי חמינאי. שלושה דגמים הוצגו בסכמת צבעים שחורה, אם כי לא ידוע אם זהו חומר סופג מכ"ם או פשוט ערכת צבע לפעילות לילה.
בהשוואה לשאהד 136 המונע על ידי מדחף במהירות של כ-180 קמ"ש, השאהד 238 המופעל על ידי המנוע Toloue-10 micro-turbojet 896, יכול להגיע כביכול למהירויות של עד 500 קמ"ש. בפלישה הרוסית לאוקראינה ייתכן כי היה שימוש בשאהד 238, אך אין נתונים ניתנים לאימות לגבי אחוז מטוסי שאהד 131/136 שהופלו על ידי תותחי נ"מ למרות גודלם הקטן וההתקפות המוניות בשל מהירויותיהם האיטיות. מל"ט תקיפה חד-כיווני (OWA-מל"ט) יהיה קשה יותר ליירוט על ידי הגנות כאלה. פליטת סילון תעניק לו חתימת אינפרא אדום גדולה יותר ותהפוך אותו לפגיע יותר לטילים מבוססי ראיית אינפרא אדום, והנעות שונות מגדילות את העלות לעומת שאהד 136, יחד עם זאת, הוא עדיין זול יותר מטילי שיוט מסורתיים כמו גם מטילי קרקע-אוויר שיירו עליו; גם הטווח ככל הנראה נמוך בהשוואה לשאהד 136.
שלושת השאהד 238 הוצגו עם מערכות הנחיה שונות: ניווט לווייני בסיסי / ניווט אינרציאלי לפגיעה במטרות קבועות; מונחה מכ"ם; וחיישן EO/IR. מונחה המכ"ם יכול לשמש כטיל נגד קרינה נגד מכ"מים כדי לבצע דיכוי או השמדה של הגנות אוויריות של האויב (SEAD/DEAD) או להיות מחפש פעיל לפגוע במטרות נעות. חיישן ה-EO/IR יכול לשמש להתכנסות אוטונומית למקורות חום או לאפשר שליטה ישירה על המל"ט על ידי מפעיל.
לפי הדיווחים, איראן שגרה כלים רבים מסוג זה במסגרת המתקפה האיראנית על ישראל (אפריל 2024) אך כולם הופלו ואף אחד מהם לא הצליח לחדור לישראל.
הערות שוליים

↑  "Iran releases new modification of Shahed drone". Ukrainska Pravda.
↑  "Iran Officially Unveils Shahed-238". mil.in.ua.
↑  "IRGC documentary shows jet-powered Shahed-136 UAV variant". Janes Information Services. 3 באוקטובר 2023. ארכיון מ-5 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Iran Unveils Jet-Powered Version Of Shahed Kamikaze Drone. Forbes. 27 September 2023.
1 2 3  Iran’s Jet-Powered Shahed Drone Could Be A Problem For Ukraine. The Drive/The War Zone. 22 November 2023.
↑  Russian General Claims Jet-Powered Kamikaze Drones on the Way. Kyiv Post. 11 December 2023.
↑  רון בן ישי, 0 מ-221: ההישג ההיסטורי מול טילי השיוט ונחילי הכטב"מים | כך הם יורטו, באתר ynet, 14 באפריל 2024.
קלן (סיירת, 1916)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת קלה
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני הצי הקיסרי הגרמני
 סדרה:  קלן
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בלום ווס 
 תחילת הבנייה:  1915
 הושקה:  5 באוקטובר 1916
 תקופת הפעילות:  17 בינואר 1918 – 21 ביוני 1919 (שנה)
 אחריתה:  הוטבעה על ידי צוותה בסקפה פלו
 מיקום:  58°53′32″N 3°03′00″W﻿ / ﻿58.89222222°N 3.05°W﻿ / 58.89222222; -3.05 
 מלחמות וקרבות:  Scuttling of the German Fleet in Scapa Flow 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 5,620 טון, מקסימלי: 7,486 טון
 אורך:  155.5 מ'
 רוחב:  14.2 מ'
 שוקע:  6.01 מ'
 נתונים טכניים
 מהירות:  27.5 קשרים
 גודל הצוות:  559 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  10,000 ק"מ
 הנעה:  14 דוודי קיטור, 31,000 כוחות סוס,  המניעים 2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון – 60 מ"מ   סיפון – 60 מ"מ   מגדל הניווט – 100 מ"מ
 חימוש:  8 תותחים 150 מ"מ (5.9 אינץ')   3 תותחי נ"מ 88 מ"מ (אינץ')   4 צינורות טורפדו 500 מ"מ (19.7 אינץ')   200 מוקשים
 
קלן (בגרמנית: SMS Cöln) הייתה סיירת קלה של הצי הקיסרי הגרמני, השנייה הנושאת את השם הזה, על שם קודמתה SMS קלן אשר אבדה בקרב מפרץ הלגולנד. קלן, הראשונה בסדרה שלה, הושקה ב-5 באוקטובר 1916 בבלום אונד פוס בהמבורג והושלמה יותר משנה לאחר מכן בינואר 1918. היא ואחותה דרזדן היו שתי הסיירות הקלות האחרונות שנבנו על ידי הצי הקיסרי הגרמני; שמונה מאחיותיה נמחקו לפני שהושלמו. האוניות היו שיפור מצטבר לעומת הסיירות הקודמות מסדרת קניגסברג.
קלן נכנסה לשירות עם צי הים הפתוח עשרה חודשים לפני תום מלחמת העולם הראשונה; כתוצאה מכך, קריירת השירות שלה הייתה מוגבלת והיא לא ראתה פעולה. היא השתתפה במבצע צי לנורווגיה כדי לתקוף שיירות בריטיות לסקנדינביה, אך הן לא הצליחו לאתר שום שיירה וחזרו לנמל. קלן הייתה אמורה להשתתף בגיחת שיא בימיה האחרונים של המלחמה, אך מרד בצי אילץ את האדמירלים ריינהרד שר ופרנץ פון היפר לבטל את הפעולה. האונייה נכלאה בסקפה פלו לאחר תום המלחמה והוטבעה עם הצי שם ב-21 ביוני 1919, בהוראת מפקד השייטת קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר. בניגוד לרבות מהאוניות האחרות שהוטבעו שם, קלן מעולם לא נמשתה לגריטה.
תכנון

בשנה הראשונה לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה ביולי 1914, הצי הקיסרי הגרמני ספג אבדות כבדות בקרב הסיירות הקלות שלו; בסוף 1915, התקבלה ההחלטה להתחיל בבניית סיירות מחליפות. הצי לא הוגבל עוד על ידי חוקי הצי שקבעו בעבר את ההוצאות, והוקצה מימון מלחמה לבניית עשרה כלי שיט חדשים. בשל הצורך להתחיל בעבודה מהר ככל האפשר, בוצעו רק שינויים קלים בתכנון סדרת קניגסברג הקודמת, כולל מספר תותחי הנ"מ ומיקום צינורות הטורפדו.
קלן הייתה באורך כולל של 155.5 רגל (510 רגל), רוחב של 14.2 רגל (47 רגל) ושוקע של 6.01 רגל (19.7 רגל) מקדימה. הדחק האונייה היה 5,620 טונות (5,530 טון ארוכות) בתפוסה סטנדרטית ועד 7,486 טונות (7,368 טונות ארוכות) במעמס מלא. מערכת ההנעה שלה כללה שני סטים של טורבינות קיטור, שהניעו זוג מדחפים. הקיטור סופק על ידי שמונה דוודי צינור מים מופעלים בפחם ושישה מופעלים בנפט. הדוודים הועברו לשלוש ארובות באמצע האונייה. המנועים שלה דורגו להפיק 31,000 כוחות סוס (23,000 קילוואט) למהירות מרבית של 27.5 קשרים (50.9 קמ"ש) וטווח של כ-6,000 מיילים ימיים (11,000 ק"מ) במהירות של 12 קשרים (22 קמ"ש). הצוות שלה כלל 17 קצינים ו-542 מלחים.
האונייה הייתה חמושה בשמונה תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45 בצריחים בודדים. שניים הוצבו זה לצד זה מקדימה על המצודה, ארבעה הוצבו באמצע האונייה, שניים משני הצדדים, ושניים היו מסודרים בזוג ירי-על מאחור. תותחיו אלה ירו פגזים במשקל 45.3 קילוגרם (100 ליברות) במהירות לוע של 840 מטר לשנייה (2,800 רגל לשנייה). התותחים היו בעלי הגבהה מקסימלית של 30 מעלות, מה שאפשר להם לירות במטרות עד לטווח של 17,600 מטרים (57,700 רגל). סופקו להם 1,040 פגזים, 130 פגזים לכל תותח. קלן גם נשאה שלושה תותחי נ"מ 8.8 ס"מ SK L/45 שהותקנו על קו האמצע מאחורי הארובות, אם כי אחד הוסר ב-1918. היא הייתה מצוידת גם בזוג של צינורות טורפדו בקוטר 50 ס"מ (19.7 אינץ') עם שמונה טורפדות במשגרים מסתובבים המורכבים על הסיפון באמצע האונייה. היא גם נשאה 200 מוקשים. האונייה הייתה מוגנת על ידי חגורת שריון בקו המים בעובי 60 מילימטרים (2.4 אינץ') באמצע האונייה. במגדל הניווט היו דפנות בעובי 100 מילימטרים (3.9 אינץ'), והסיפון היה מחופה בשריון בעובי 60 מ"מ.
היסטוריית שירות > בנייה ופעולות בזמן מלחמה

קלן, שנקראה על שם הסיירת הקלה באותו השם שהוטבעה בקרב מפרץ הלגולנד ב-28 באוגוסט 1914, הוזמנה תחת שם החוזה ארזאץ אריאדנה. השדרית שלה הונחה במספנת Blohm & Voss בהמבורג בשנת 1915. היא הושקה ב-5 באוקטובר 1916, ולאחר מכן החלו עבודות האבזור. היא נכנסה לשירות ב-17 בינואר 1918 בפיקודו של פריגטנקפיטן אריך רידר, ולאחר מכן הצטרפה לצי הים הפתוח. רוב הצוות הראשוני של האונייה הגיע מהסיירת הקלה המבורג. קלן החלה בניסויים ימיים בתחילת פברואר והשלימה אותם בסוף מרץ. לאחר מכן חזרה האונייה למספנה כדי להתקין מתקן חדש נגד מוקשים. ב-13 במאי היא שובצה לקבוצת הסיור השנייה. באותה תקופה כללה היחידה גם את אוניית האחות שלה דרזדן והסיירות הקלות קניגסברג, פילאו, גראונץ, נירנברג וקרלסרוהה.
בשנה האחרונה של המלחמה, קבוצת הסיור השנייה הייתה אחראית בעיקר להגנה על המקשות ששמרו על שדות המוקשים ההגנתיים שהגנו על הכניסות לבסיסים הימיים של גרמניה בים הצפוני. בתקופה זו, ב-19 ביוני, קלן ושאר אוניות הקבוצה יצאו לפעולה בניסיון לא מוצלח לתפוס את נושאת המטוסים אה"מ פיוריוס לאחר שפגעה בבסיס המטוס הימי הגרמני בפשיטה בטונדרן. בסוף אוגוסט, קלן עזרה להטיל שדה מוקשים מול טסל. האונייה ספגה נזק למדחפים שלה בספטמבר, והיה צריך לעגן אותה מ-19 בספטמבר עד 11 באוקטובר לצורך תיקונים. באותו זמן, רידר הועבר לוועדת שביתת הנשק בספא, בלגיה, שניהלה משא ומתן על שביתת הנשק מ-11 בנובמבר 1918 שסיימה את המלחמה. בינתיים, פריגטנקפיטן קאולהאוזן לקח את הפיקוד על קלן.
באוקטובר 1918, שתי האונית ושאר קבוצת הסיור השנייה היו אמורים להוביל מתקפה אחרונה על הצי הבריטי. קלן, דרזדן, פילאו וקניגסברג היו אמורות לתקוף את הספנות המסחרית בשפך התמזה בעוד שאר חברי הקבוצה היו אמורים להפגיז מטרות בפלנדריה, כדי למשוך את הצי הגדול הבריטי. על מנת לשמור על עמדת מיקוח טובה יותר לגרמניה, התכוונו האדמירלים היפר ושר להסב נזק רב ככל האפשר לצי הבריטי, לא משנה מה תהיה העלות עבור הצי. כתוצאה מכך, ב-29 באוקטובר 1918, ניתנה ההוראה לצאת מווילהלמסהאפן כדי לגבש את הצי בשפך היאדה, בכוונה לצאת למחרת בבוקר. עם זאת, החל מהלילה של 29 באוקטובר, מלחים בתירינגן ערכו מרד. התסיסה התפשטה לאוניות מערכה אחרות, מה שאילץ את היפר ושר לבטל את המבצע. בהתבשר הקייזר על המצב הוא הצהיר "אין לי יותר צי".
ב-9 בנובמבר, יומיים לפני ששביתת הנשק הייתה אמורה להיכנס לתוקף, דווח על ספינות מלחמה בריטיות באזור, קלן, גראודנץ, וכמה סירות טורפדו נשלחו ליירט אותם, אך הם לא יצרו מגע. ב-12 בנובמבר, יום לאחר סיום המלחמה, קלן הפליגה לווילהלמסהאפן, המסע האחרון שלה מתחת לדגל המלחמה הקיסרית. שם, היא עשתה הכנות להיכלא בסקפה פלו. באותו זמן עזב קאולהאוזן את האונייה וקפיטן-לויטננט היינמן לקח את הפיקוד; הוא היה אמור להיות קפטן האונייה במהלך המעצר שלה.
היסטוריית שירות > כליאה והטבעה

לאחר כניעתה של גרמניה בנובמבר 1918, רוב האוניות של צי הים הפתוח, בפיקודו של קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר, נכלאו בבסיס הצי הבריטי בסקפה פלו. קלן הייתה בין האוניות שנכלאו. בהפלגה לשם ב-19 בנובמבר, תוך כדי הפלגה בפירת' אוף פורת', היינמן מסר למפקד הצי כי באחת מטורבינות הקיטור של האונייה יש מעבה דולף. רויטר שלח סיירת קלה נוספת כדי להישאר עם האונייה במקרה שיהיה צורך לגרור אותה. האונייה התעכבה בשלושה ימים, אך למרות הטורבינה הבעייתית, קלן הצליחה להפליג לנמל, והגיעה לשם ב-22 בנובמבר.
הצי נשאר בשבי במהלך המשא ומתן שהוליד את הסכם ורסאי. פון רויטר האמין שהבריטים מתכוונים לתפוס את הספינות הגרמניות ב-21 ביוני, שהיה המועד האחרון לחתימה של גרמניה על הסכם השלום. מבלי שידע שהמועד האחרון הוארך עד 23 ביוני, הורה רויטר להטביע את הספינות. בבוקר 21 ביוני יצא הצי הבריטי מסקפה פלו לביצוע תרגילי אימון, ובשעה 11:20 העביר רויטר את הפקודה לאניותיו. קלן שקעה ב-13:50 ומעולם לא נמשתה לגריטה. בשנת 2017, ארכאולוגים ימיים ממרכז המחקר של אורקני לארכאולוגיה ערכו סקרים מקיפים של קלן ועוד תשע ספינות טרופות באזור, כולל שש ספינות מלחמה גרמניות ושלוש בריטיות נוספות. הארכאולוגים מיפו את ההריסות בסונאר ובחנו אותן בכלי רכב תת-מימיים המופעלים מרחוק כחלק ממאמץ לקבוע כיצד השרידים מתדרדרים. השרידים של קלן נמצאים בעומק 36 מטר (118 רגל) ונשארו אתר פופולרי לצוללנים חובבים.
הערות שוליים

↑  "Scapa Flow : Historic Wreck Site". www.scapaflowwrecks.com. נבדק ב-2017-08-10.
שניאנג J-16

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  תאגיד התעופה שניאנג 
 משתמש ראשי:  חיל האוויר של צבא השחרור העממי 
 
J-16 (בסינית: 歼-16, מכונה גם הנשר האדום, נהגה בסינית "גִ'יאַנְגִ'יגִ'י" – Red Eagle) הוא מטוס קרב רב-משימתי חדיש שפותח ומיוצר על ידי תאגיד התעופה שניאנג. מטוס הקרב הרב-משימתי (מתפקד גם כמפציץ) מבוסס על ה-J-11BS, עם טווח מוגדל ואוויוניקה משופרת, ועם תכונות דומות ל-F-15 איגל. הצילומים הראשונים של J-16 שפורסמו היו ביוני 2012 באתרי אינטרנט סיניים. הוא מסוגל לשאת טילי אוויר-אוויר מסוג PL-8 וכן מותקן עליו התותח הרוסי GSh-30-1.
באפריל 2014 נכנסו מטוסי J-16 לשירות פעיל בחיל האוויר של צבא השחרור העממי.
תא

ערך זה עוסק ביחידת החיים הבסיסית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מבנה תא איקריוטי
צילום תאים במיקרוסקופ אלקטרוני חודר
תא (בלטינית: cellula; ביוונית: κύτταρο (תעתיק לטיני: kýttaro)) הוא יחידת החיים הבסיסית ביותר המקיימת בה את כל מאפייני החיים. לפי חלק מההגדרות של "חיים", יצורים חיים מורכבים מתא אחד או יותר, וכל מה שאינו מורכב מתאים או שאינו מורכב מתאים שלמים, אינו חי. כל תא ותא, בין שהוא תא עצמאי של יצור חד-תאי ובין שהוא חלק מיצור רב-תאי, מקיים את כל התנאים המגדירים יצור חי.
ישנם תאים בעלי מידור פנימי, כלומר, תאים בעלי גרעין – אלו הם תאים איקריוטיים, וישנם תאים חסרי מידור פנימי – פרוקריוטים. היצורים אשר תאיהם פרוקריוטיים הם בהכרח יצורים בעלי תא בודד. יצורים כאלה הם החיידקים והארכאונים. לעומתם, יצורים שתאיהם בעלי גרעין עשויים להיות או חד-תאיים – דוגמת סנדלית או אמבה, או רב-תאיים, שהם יצורים המורכבים מתאים אחדים או מיליוני ואף מאות מיליארדי תאים – כדוגמת בני אדם או העצים. באורגניזמים אלה התאים מתמיינים ומתמחים לייעודם.