stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דון גרייבס
הערות שוליים

↑  "FDIC: Advisory Committee on Economic Inclusion (ComE-IN)". www.fdic.gov. נבדק ב-8 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Biden Transition Organization – Staff, Advisors". www.democracyinaction.us. נבדק ב-8 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   Wallsten, Peter (23 באוגוסט 2011). "Black lawmakers grill Obama aide on jobs". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-8 בינואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "KeyBank names Obama administration adviser and an industry lobbyist to lead government relations and community initiative strategies". Crain's Cleveland Business (באנגלית). 4 במאי 2017. נבדק ב-8 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Allard, Sam. "Biden Appoints KeyBank's Don Graves Deputy Commerce Secretary". Cleveland Scene (באנגלית). נבדק ב-8 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Biden expected to nominate Raimondo as Commerce secretary, Walsh as Labor secretary". NBC News (באנגלית). נבדק ב-8 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויקטוריה נולנד

ויקטוריה ג'יין נולנד (באנגלית: Victoria Jane Nuland; נולדה ב-1961 בקונטיקט, ארצות הברית) היא דיפלומטית אמריקאית ממוצא יהודי, שכיהנה כתת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים בשנים 2021–2024. בנוסף הייתה גם סגנית מזכיר המדינה של ארצות הברית בפועל במשך כחצי שנה בממשלו של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ו ביידן. בין התפקידים שמילאה ניתן למנות את עוזרת מזכיר המדינה לענייני אירופה ואירואסיה (2013–2017); דוברת מחלקת המדינה של ארצות הברית (2011–2013), ושגרירת ארצות הברית בנאט"ו (2005–2008).
ביוגרפיה

נולנד היא בתו מנישואיו הראשונים של דוקטור שרוין נולנד (במקור - נודלמן, יהודי, בן למהגרים יהודים ממזרח אירופה), רופא מנתח, סופר, ופרופסור בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל. אמה, רונה מק'אן, היא נוצרית. נולנד היא בוגרת אוניברסיטת בראון שברוד איילנד. נשואה לרוברט קגן, היסטוריון, סופר, מומחה במדיניות חוץ אמריקאית ואנליסט נאו-קונסרבטיבי ידוע בזכות עצמו. יש להם שני ילדים. אבי בעלה הוא דונלד קגן, היסטוריון של העת העתיקה, מומחה נודע ליוון העתיקה ומבכירי האישים הנאו-קונסרבטיבים בארצות הברית. אחי בעלה הוא פרדריק קגן, סופר והיסטוריון צבאי, אשר הוא ואשתו קימברלי קגן, מייסדת ונשיאת המכון לחקר המלחמה, היו ככל הנראה מהגורמים האינטלקטואליים העיקריים שהשפיעו על ג'ורג' בוש (הבן) להגביר את הנוכחות הצבאית האמריקאית בעיראק בשנים 2007–2008, במהלך הקרוי "ה-Surge", שהביא להקטנה בהיקף הטרור שם ואיפשר את יציאת צבא ארצות הברית מעיראק.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית

נולנד עבדה בשירות החוץ האמריקאי כמעט מהרגע בו סיימה את לימודיה. בשנים 1985–1986 שירתה בקונסוליה האמריקאית בגואנגז'ו שבסין, שם גם למדה לדבר סינית. ב-1987 הייתה חלק מהדסק לענייני מזרח אסיה והאזור הפסיפי במשרד החוץ האמריקאי. ב-1988 הייתה בין מקימי השגרירות האמריקאית החדשה באולאנבאטר בירת מונגוליה. בשנים 1988–1990 שירתה בדסק הסובייטי במשרד החוץ, ולאחר מכן ועד 1993 בשגרירות האמריקאית במוסקבה כמומחית לענייני רוסיה ונשיאה דאז בוריס ילצין. באותה תקופה גם למדה לדבר רוסית. בשנים 1993–1996 הייתה ראש המטה של סטרוב טאלבוט, סגן שר החוץ האמריקאי בתקופת הנשיא ביל קלינטון, והתמקדה בפירוק הנשק הגרעיני של מדינות ברית המועצות לשעבר אוקראינה, בלארוס וקזכסטן וכן, בין השאר, במעורבות האמריקאית בהאיטי (ולכן היא גם דוברת צרפתית).
בשנים 1996–1997 הייתה נולנד חברה בתור נציגת משרד החוץ, במועצה ליחסי חוץ (CFR), מרכז חשיבה רב השפעה המוציא לאור את הדו-ירחון החשוב ביותר כיום בארצות הברית לענייני מדיניות חוץ, "פוריין אפיירס". במסגרת זו הייתה גם מראשי הצוות של הסנאטור ריצ'רד לוגאר לענייני רוסיה ושכנותיה ולהרחבת נאט"ו לכיוונן. בשנים 1997–1999 שימשה סגנית מנהל משרד החוץ (מזכירות המדינה) האמריקאי, לענייני ברית המועצות לשעבר ובעיקר רוסיה ומדינות הקווקז. בסופה של תקופה זו קיבלה את מדליית השירות האזרחי המצוין, בשל דרך ניהולה את היחסים עם רוסיה בעת התקיפה האווירית של יוגוסלביה (סרביה) במרץ-יוני 1999, תקופת מלחמת קוסובו. בשנים 1999–2000 הייתה שוב חברה ב-CFR.
מיולי 2000 עד יולי 2003 שימשה נולנד סגנית שגריר ארצות הברית לנאט"ו והייתה בין הגורמים המקצועיים הראשיים להרחבתה של הברית וצירוף מדינות מזרח אירופה לארגון ולכך שהפלישה האמריקאית לאפגניסטן אחרי תקיפת מגדלי התאומים ב-11 בספטמבר 2001 נעשתה כחלק ממשלוח צבאי של כל מדינות ברית נאט"ו כמעט, ולא כפלישה אמריקאית עצמאית. מיולי 2003 עד מאי 2005 שימשה סגנית היועץ לביטחון לאומי לסגן הנשיא של ג'ורג' בוש הבן, דיק צ'ייני. במשך שלוש השנים שלאחר מכן, 2005 - 2008 כיהנה בתפקיד שגרירת ארצות הברית לנאט"ו, עדיין תחת ממשל בוש (הבן). בשנים 2008–2009 הרצתה ב"קולג' הלאומי למלחמה" (NWC, קולג' ממשלתי המיועד בעיקר לאנשי הממשל הבכירים) והחל מפברואר 2010 הייתה השליחה המיוחדת של ארצות הברית לשיחות הרב-צדדיות להגבלת הנשק הקונבנציונלי באירופה (CFE).
ביוגרפיה > קריירה מקצועית > דוברת משרד החוץ

במאי 2011 מונתה נולנד לדוברת משרד החוץ, מינוי מקצועי לא פוליטי ראשון לתפקיד זה, מזה כמעט שלושים שנה. הרקע המקצועי של נולנד בשירות החוץ האמריקאי, במשך כעשרים וחמש שנים, לא מנע את התעוררותן של טענות כנגד מינויה, לגבי היותה אשת ימין נאו-קונסרבטיבי כביכול ולא אשת מקצוע גרידא, כפי שהוצגה. הרקע המשפחתי שלה, הכולל דמויות נאו-קונסרבטיביות ידועות, ובמיוחד שירותה כסגנית היועץ לביטחון לאומי לסגן הנשיא דיק צ'ייני, במשך שנתיים (2003–2005), שימשו בסיס לטענות אלה. המתנגדים אף טענו כי נרקמו עסקאות "מתחת לשולחן", שיצדיקו מינוי אשת ימין כביכול, לתפקיד כה רם דרג, המוחזק בדרך כלל כמישרת אמון פוליטית ולא כמישרה ממשלתית מקצועית. הועלו במקביל גם השערות כי מינוי זה מסמן תזוזה אידאולוגית של ממשל הנשיא אובמה ימינה. כך או כך, המינוי עבר למרות המחלוקת, ונולנד נכנסה לתפקיד כמינוי מקצועי לא-אידאולוגי.
היא כיהנה כדוברת משרד החוץ האמריקאי עד פברואר 2013, עת הוחלפה בג'ן סאקי, שהייתה קודם לכן הדוברת של מסע הבחירות של הנשיא ברק אובמה לכהונה שנייה. האירוע הבולט ביותר בתקופת כהונתה ובהקשר לכהונתה היה מתקפת הטרור בקונסוליה האמריקנית בבנגאזי בספטמבר 2012, בה נרצח בין השאר גם שגריר ארצות הברית בלוב. רפובליקנים רבים האשימו אותה כי היא הייתה אחד הגורמים שניסו לטייח את העובדה שההתקפה הזו הייתה התקפת טרור מתוכננת ולא התגלגלות מקרית של הפגנה שהתלהטה.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית > עוזרת שר החוץ

במאי 2013 מונתה נולנד לעוזרת מזכיר המדינה ג'ון קרי, לענייני אירופה ואירואסיה. המינוי לא עבר בקלות, ואושר בקונגרס רק כעבור ארבעה חודשים, בשל ההאשמות נגדה בדבר טיוח המשמעות האמיתית של רצח השגריר האמריקאי בבנגאזי.
בתחילת 2014 התחוללה סערה סביב דבריה "!Fuck the EU". היא שוחחה בסוף ינואר 2014 עם שגריר ארצות הברית באוקראינה, וככל הנראה הוקלטה על ידי הרוסים. השיחה, בה תקפה נולנד את איטיותו של האיחוד האירופי בסיוע לאוקראינה בפתרון המשבר הפנימי, הודלפה לאינטרנט בפברואר 2014, אך מה שעורר סערה יותר מכל, היה אותו משפט בו השתמשה כנגד האיחוד האירופי, ולאו דווקא התוכן המהותי של דבריה.
נולנד כיהנה כעוזרת מזכיר המדינה לעניינים פוליטיים במשך מספר חודשים ב-2024-2023. במרץ 2024 הודיעה על כוונתה להתפטר מתפקידה עקב כישלון מדיניות החוץ הפרו-אוקראינית והאנטי-רוסית שקידמה בממשל ביידן.
ראו גם

דאגלס פיית'
דייוויד פרום
אליוט אברמס
הערות שוליים

↑  העיתונאית פטרישיה קאשליס במאמר בבלוג שלה, מאי 2011
↑  ‘Fuck the EU’: US diplomat Victoria Nuland's phonecall leaked - video, The Guardian
סגנית שר החוץ האמריקאי: "שהאיחוד האירופי ילך להזדיין", באתר הארץ, 7 בפברואר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810682570605606  GND: 1223996689  ISNI: 0000 0000 4229 7800  LCCN: no2001076803  LNB: 000007280  VIAF: 75972461   WorldCat (עם VIAF): 75972461
שאול אמסטרדמסקי

| --- | --- |

אמסטרדמסקי בנובמבר 2014
 לידה:  8 באוגוסט 1980 (בן 44) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  תאגיד השידור הישראלי
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  Nieman Fellowship (2020)  פרס סוקולוב 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  shaul.amsterdamski
 טוויטר (X):  amsterdamski2
 
שאול אמסטרדמסקי (נולד ב-8 באוגוסט 1980 בירושלים) הוא עיתונאי ישראלי זוכה פרס סוקולוב. ראש הדסק הכלכלי ופרשן כלכלי בכיר בחטיבת החדשות של תאגיד השידור הישראלי. לפני כן, שימש כ-9 שנים ככתב כלכלה בכיר בעיתון "כלכליסט".
ביוגרפיה

אמסטרדמסקי גדל בפתח תקווה. הוריו עלו מברית המועצות בשנת 1973. את שירותו הצבאי עשה כקצין במינהל האזרחי.
ב-2007 סיים לימודי תואר ראשון בתוכנית פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה (פכ"מ) באוניברסיטה העברית. במהלך לימודיו באוניברסיטה ואחריהם, עבד בתפקיד זוטר באגף שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר.
בנובמבר 2007 הצטרף לצוות העיתונאים שהקים את עיתון "כלכליסט". בתחילה שימש ככתב הכנסת של העיתון, במסגרתו סיקר את תקציב המדינה ואת חוק ההסדרים לשנת 2009. בסוף שנת 2009 מונה לראש מערכת החדשות של העיתון, תפקיד אותו מילא במשך כשלוש שנים. במהלך תקופה זו פרסם בין היתר ריאיון עם ראש הממשלה לשעבר, אהוד אולמרט. בספטמבר 2012 בחר לעזוב את התפקיד, ושימש לאחר מכן ככתב בכיר של העיתון.
אמסטרדמסקי הִרְבָּה לעסוק בחשיפת דו"חות של ועדות ציבוריות, בעידוד השקיפות ובהנגשת מידע כלכלי לציבור הרחב. תחומי העיסוק המרכזיים של עבודתו העיתונאית הם פנסיה, בריאות וחינוך, תקציב, חרדים ותעסוקה. בשנת 2013 היה חלק בצוות שחשף את תמלילי ועדת טרכטנברג, וכן הוביל, יחד עם הסדנא לידע ציבורי, פרויקט להנגשת תקציב לציבור הרחב. כמו כן, פרסם סדרת כתבות מקיפה ומעמיקה בת עשרה פרקים בשם "אמסטרדמסקי בערבות הפנסיה", אשר סקרה בביקורתיות את תחום הפנסיה בישראל ואת הגורמים המשפיעים עליו. בשנת 2016 פרסם סדרת כתבות בשם "יומן סוכר", בה עסק בצריכת הסוכר המופרזת בקרב האוכלוסייה הישראלית ובסיבות לכך.
אמסטרדמסקי מנהל בלוג פופולרי בשם "תחשוב טעים, יהיה טעים", העוסק בהיבטים כלכליים של הנעשה בישראל וב"מאחורי הקלעים" של העשייה העיתונאית וכן בחייו האישיים. ביולי 2016 פורסם כי יתמנה לראש הדסק הכלכלי ולפרשן בכיר לענייני כלכלה בחטיבת החדשות של תאגיד השידור הישראלי.
עם הקמת התאגיד מונה אמסטרדמסקי לנהל את הדסק הכלכלי. הדסק כונה "כאן כלכלי" ופעל במספר אפיקים: כתבות טקסט, הסכת שבועי בשם "חיות כיס", סרטוני וידאו בפייסבוק וביוטיוב וכן סדרות תחקירים. במקביל, אמסטרדמסקי השתתף כאורח בתוכניות רדיו וטלוויזיה שונות שהפיק התאגיד.
ב-2018 אמסטרדמסקי יצא לחופשה ללא תשלום, לצורך לימודים באוניברסיטת הרווארד במסלול ניימן לעיתונאים. במרץ 2020 שב לישראל, מוקדם מהצפוי, עקב מגפת הקורונה. חודשיים אחר-כך, החל להגיש ב"כאן 11" את "משחקי הכיס", תוכנית טלוויזיה יומית בענייני כלכלה. מינואר 2021 עד נובמבר 2022, הוגשה התוכנית גם בגרסת הרדיו" ב"כאן ב'" בימי חמישי, יחד עם ליאל קייזר. באפריל 2022 פרש מהגשת התוכנית בכאן 11 אך המשיך לשמש כראש הדסק הכלכלי בתאגיד. בדצמבר 2022 הודיע כי יחדול מלשמש כראש הדסק הכלכלי, ויחל לעסוק בעיקר ביצירת תכנים לכאן דיגיטל. אמסטרדמסקי גם מגיש את התוכנית "הטור של שאול" שמשודרת בחטיבת החדשות בכאן 11.
בינואר 2023 עלתה לשידור "המנגנון" בכאן 11, סדרת ראיונות עומק בהנחייתו של אמסטרדמסקי.
באוגוסט 2022 יצא לאור ספרו, "כסף טוב", בהוצאת כתר.
במרץ 2025 עלתה בכאן הסדרה "מתחת לבלטות" העוסקת במשבר הדיור בישראל.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אמסטרדמסקי נשוי ואב לשניים. הוא מתגורר בירושלים. אחיו הוא ליאור אמסטרדמסקי, קומיקאי ותסריטאי.
אמסטרדמסקי מגדיר עצמו כאתאיסט. אביו חזר בתשובה ומנהל אורח חיים דתי.
פרסים והוקרה

חתן פרס סוקולוב לעיתונות הכתובה לשנת 2013. על פי ועדת הפרס, הוא הוענק לאמסטרדמסקי על כך שהעלה לסדר היום את שאלת הפנסיה בישראל באמצעות תחקיריו המעמיקים והמקיפים.
2023 אות "ספר הזהב" על ספרו "כסף טוב", לאחר שנמכר בלמעלה מ-20 אלף עותקים
הערות שוליים

↑  פרק 104: החלום הישראלי, בפודקאסט חיות כיס
↑  אמסטרדמסקי עבר בשנת 2012 משבר רפואי, ולטענתו הוא שגרם לו לשנות את אורח חייו המקצועי - כך על פי התבטאויותיו בבלוג שהוא מנהל
↑  שאול אמסטרדמסקי, פרויקט כלכליסט - התקציב: המסע לשינוי סדר העדיפויות מתחיל בשקיפות לציבור, באתר כלכליסט, 17 ביוני 2013
↑  כלכליסט - שאול אמסטרדמסקי בערבות הפנסיה, באתר כלכליסט
↑  נועה פרייס‏, שאול אמסטרדמסקי עוזב את "כלכליסט" ומצטרף לתאגיד השידור, באתר וואלה, 12 ביולי 2016
↑   נתי טוקר, אחרי שהתגאה בתוכן דיגיטלי - תאגיד "כאן" מפרק את הדסק הכלכלי, באתר TheMarker‏, 11 ביוני 2018
↑  פרק 145: השיבה הביתה, בפודקאסט חיות כיס
↑   ציוץ של שאול אמסטרדמסקי ברשת החברתית אקס (טוויטר), 13 בינואר 2021
↑  שאול אמסטרדמסקי משנה כיוון, באתר אייס, 25 בדצמבר 2022
↑  הטור של שאול, באתר יוטיוב
↑  קידום עצמי חסר בושה, כי לפעמים אין ברירה - אמסטרדמסקי בטוויטר, באתר Twitter
↑   יסמין לוי, שאול אמסטרדמסקי חקר את החברה הישראלית דרך עולם הנדל"ן, ומצא זהב טהור, באתר הארץ, 13 במרץ 2025
↑  פרק #611 - שאול אמסטרדמסקי על כסף טוב, 2022-09-27, נבדק ב-2024-11-25
↑  "לסגור את הברז": רב, אב שכול ופעיל למען שוויון בנטל, 2024-11-11, נבדק ב-2024-11-25
↑  שאול אמסטרדמסקי - חתן פרס סוקולוב לשנת 2013, באתר כלכליסט, 24 בנובמבר 2013
↑  גיל משעלי, ‏העיתונאי שאול אמסטרדמסקי קיבל את אות ספר הזהב, באתר ‏מאקו‏, 8 במרץ 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011596744705171  LCCN: no2023059731  VIAF: 12166476135707402679   WorldCat (עם VIAF): 12166476135707402679
פרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר

| --- | --- |
 תיאור:  אלבומי מוזיקת פופ ווקאליים איכותיים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה
 תקופת הפרס:  1968–הווה (כ־57 שנים)
 המספר הרב ביותר של מועמדויות:  קלי קלרקסון (6)
 grammy.com
 
פרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר הוא פרס שמוענק בטקס פרסי גראמי, טקס שהוקם בשנת 1958 וכונה במקור פרסי הגרמופון, לאמנים שהקליטו אלבומי מוזיקת פופ ווקאליים איכותיים.
הפרס הוענק לראשונה בשנת 1968 בטקס פרסי גראמי העשירי כאלבום העכשווי הטוב ביותר ללהקת הביטלס עבור Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band. לאחר מכן הופסקה הקטגוריה עד שנת 1995 שם היא הופיעה בשם החדש "אלבום הפופ הטוב ביותר". בשנת 2001 התפרסמה הקטגוריה בשם "אלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר". על פי המדריך לתיאור הקטגוריה בטקס פרסי גראמי ה-52, הפרס מוענק ליוצרים שמבצעים "אלבומים המכילים לפחות 51% זמן נגינה של שירי פופ ווקאליים שהוקלטו לאחרונה."
הפרס מוענק לאמן, מפיק ומהנדס/מיקסר, בתנאי שהם עבדו על יותר מ-50% מזמן הנגינה באלבום. מפיק או מהנדס/מיקסר שעבד על פחות מ-50% מזמן האלבום, כמו גם מהנדס המאסטרינג, אינם זוכים בפרס, אך יכולים להגיש בקשה לתעודת זכייה.
קלי קלרקסון ואדל הם הזוכות היחידות שזכו פעמיים בפרס זה, וקלרקסון הייתה הראשון שזכתה פעמיים. קלרקסון וג'סטין טימברלייק היו מועמדים שניהם חמש פעמים, יותר מכל אמן אחר, אם כי כל אלבומיה של קלרקסון הם אלבומי סולו. שלושה מתוך חמשת אלבומיו המועמדים של טימברלייק הם סולו, שניים הם עם להקת אן סינק.
התעוררות בירושלים

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מייסד:  עופר ברקוביץ
 מנהיגים:  אדיר שוורץ, מרים סלע
 תקופת הפעילות:  2008–הווה (כ־17 שנים)
 אפיון:  תנועה עירונית חברתית
 אותיות:  הת
 שיא כוחה:  7 מנדטים (2018)
 צבעים רשמיים:  צהוב ושחור
 
 in-jerusalem.org
 
שלט בחירות בחירות המוניציפליות של 2013
התעוררות בירושלים היא תנועה פוליטית בראשות אדיר שוורץ, סגן ראש העיר ירושלים.
ציוני דרך > הקמת התנועה

תנועת התעוררות נוסדה בשנת 2008 על ידי קבוצת צעירים ירושלמית בהובלתם של עופר ברקוביץ, מירב כהן, קובי פריג, שחר פישר ועידו נחום, במטרה לקדם את האוכלוסייה הצעירה בירושלים ולחזק אותה כ"עיר ציונית פלורליסטית ויצרנית". התנועה התמודדה בבחירות העירוניות באותה השנה ברשימה משותפת עם סיעת ירושלמים בראשות רחל עזריה. הרשימה קיבלה שני מנדטים, אחד לכל סיעה, כאשר נציגי התעוררות במועצה היו עופר ברקוביץ' ומירב כהן שהתחלפו במסגרת הסכם רוטציה.
ציוני דרך > בחירות 2013

בבחירות המקומיות שנערכו בשנת 2013 התמודדה התעוררות עצמאית וזכתה בארבעה מנדטים, מה שהפך אותה לסיעה השלישית בגודלה במועצת העיר. יו"ר התנועה עופר ברקוביץ' קיבל את סגנות ראשות העיר, וכן את תיק הפיתוח הכלכלי והתעסוקה, תיק מרכז העיר ותיק התרבות. מספר 2 בתנועה, חנן רובין קיבל את תיק הצעירים והמשפחות, יו"ר ועדת התמיכות העירונית, וחבר הוועדה המקומית לתכנון ובנייה. מספר 3, עינב בר את תיק קידום העסקים הקטנים, ואלעד מלכא את תיק הנוער. במהלך הקדנציה התבצעה רוטציה ואת מלכא החליף יואב ייבין. בספטמבר 2017 הודיע חבר המועצה חנן רובין על התפטרותו מתפקידו, ובמקומו חזר למועצה אלעד מלכא. במרץ 2018 פרש יואב ייבין מחברותו במועצה ובמקומו נכנס דן אילוז. אילוז לא התמודד ברשימת התעוררות למועצה והחל את פעילותו בהתעוררות ב-2016.
ב-30 בספטמבר 2014 ביקר מבקר המדינה יוסף שפירא את התנהלותה התקציבית של הסיעה במהלך בחירות 2013. על פי דו"ח המבקר, מאזן הוצאות הסיעה היה גבוה מסך הכנסות הסיעה במהלך קמפיין הבחירות, זאת בנוסף לעובדה שהסיעה העלימה מהדו"ח שהגישה למבקר המדינה את מלוא הוצאותיה במהלך קמפיין הבחירות. בעקבות כך, המבקר קנס את התעוררות בכחצי מיליון שקלים.
בקיץ 2017 פרץ משבר חריף בין התנועה לבין ראש העיר ניר ברקת על רקע ביקורתה של התנועה על תוכניתו של ברקת לחלוקת שכונות ירושלים לחרדים, לדתיים ולחילונים. במהלך המשבר, ברקת איים על חברי המועצה מטעם התעוררות בתביעת דיבה אם לא יחזרו בהם מהאשמותיהם נגדו.
ציוני דרך > בחירות 2018

בנובמבר 2017 פרשה הסיעה מהקואליציה העירונית בעקבות חילוקי דעות עם ראש העירייה ניר ברקת. בנוסף, הכריזה הסיעה כי יו"ר הסיעה עופר ברקוביץ יתמודד על תפקיד ראש העירייה בבחירות לעירייה ב-2018. בבחירות שהתקיימו ב-30 באוקטובר קיבל ברקוביץ 29% מהקולות והתמודד בסיבוב שני שנערך ב-13 בנובמבר מול משה ליאון, על ראשות העירייה, בו הפסיד ברקוביץ לאחר שזכה ב-49.15% מהקולות לעומת 50.85% למשה ליאון.
באוגוסט 2018 חשפה התנועה את חברי הרשימה שלה לבחירות 2018, ביניהם מספר חברי הליכוד. בבחירות 2018 זכתה ל-46,310 קולות, שהם 7 חברי מועצה, והייתה למפלגה הגדולה ביותר במועצת עיריית ירושלים. התעוררות ניהלה משא ומתן לכניסה לקואליציה, אך לבסוף החליטה המפלגה להישאר באופוזיציה.
ביוני 2021 פרשו מהתנועה שני חברי מועצה מטעמה, ימית אלה יואלי ואבישי כהן, לאחר שהראשונה סירבה להתפטר ממועצת העיר וכהן תמך במהלך הקואליציה לתת לה מקומות בוועדות העירייה על חשבון הקואליציה, לאחר שברקוביץ' נישל את השניים מתפקידיהם. השניים הקימו יחדיו סיעה בשם "יחד בירושלים" והצטרפו לקואליציה של משה ליאון.
בנובמבר 2022 הודיע עופר ברקוביץ' על רצונו ב"פסק זמן" מפעילות ציבורית. לאחר פרישתו, נבחר אדיר שוורץ בהליך בחירות פנימי לעמוד בראש התנועה, ומרים סלע נבחרה לסגניתו. שוורץ עמד בראש האופוזיציה עד לבחירות 2024, ולאחריהן החל לכהן כסגן ראש העיר ומרים סלע החלה לכהן כחברת מועצה.
ציוני דרך > בחירות 2024

על רקע המתיחות נוכח הרפורמה המשפטית קידם שוורץ מהלך של "צום חירום לאומי" בתשעה באב שהוקדש למאמצים למניעת הקרע בעם. ב-3 באוגוסט 2023 הודיעה מפלגת "המחנה הממלכתי" על תמיכתה בתנועת התעוררות בירושלים לקראת הבחירות הקרבות כאשר הסכם תמיכה רשמי נחתם בין גנץ ושוורץ במסגרתו שובצו שני נציגים של המחנה הממלכתי ברשימת התעוררות למועצת העיר: אריאל בזיז, מספר 3 ברשימה ונועה שלום, מספר 6 ברשימה. בבחירות, שהתקיימו לאחר דחיה עקב מלחמת "חרבות הברזל", זכתה התנועה ל-3 מנדטים במועצת העיר.
התנועה הצטרפה לאחר הבחירות לקואליציה העירונית בראשות ראש העירייה משה ליאון. אדיר שוורץ מכהן כסגן ראש העיר, כמחזיק תיק הצעירים וכמ"מ יו"ר ועדת התמיכות, מרים סלע מחזיקה בתיק הפיתוח הכלכלי והחדשנות ובתיק ההתנדבות ואריאל בזיז מחזיק בתיקי קידום העסקים ותיק הרבעים
פעילות

מעבר לפעילות של הנציגים במועצת העיר, התעוררות היא תנועה חברתית המורכבת מ-14 צוותים העוסקים בתחומים השונים, כגון חינוך, תעסוקה, דיור, תרבות ועוד, המורכבים כולם ממתנדבים. כמו כן לתנועה תא סטודנטים באוניברסיטה העברית.[דרוש מקור]
התנועה מארגנת אירועי תרבות רבים. התנועה פעלה והצליחה למנוע את סגירתו של קולנוע "לב- סמדר" והביאה לשימורו. בנוסף, הקימה התעוררות את מינהלת הקולנוע, לעידוד הפקות קולנוע בעיר.[דרוש מקור]
בתחום הדיור הובילה התנועה את המאבק להכפלת מיסוי הארנונה על דירות רפאים, וכן מובילה פרויקטים נוספים להוזלת מחירי הדיור בעיר על ידי בנייה בשטחים ציבוריים מעל מבני ציבור וקבוצות רכישה יחד עם רוח חדשה. ופועלת בעד צמצום הנטל הביורוקרטי ועלויות הארנונה לתושבי העיר.
עוד בתחום הכלכלי, נאבקת התנועה להשארת משרדי הממשלה בירושלים ולהחזרתם של משרדים רבים לתוך הבירה בהתאם להחלטות הממשלה וחוק יסוד: ירושלים. בין היתר, נאבקה התנועה להבטחת מיקומו של תאגיד השידור הציבורי החדש בירושלים ובמאי 2016 פעילי התנועה אף חסמו את כביש מס 1 בכניסה לעיר במחאה. בנוסף, הצליחה התעוררות בהובלת המאבק הלאומי להכנסת קריטריון "מיצוי כושר השתכרות" לפרויקטים המוזלים של "מחיר למשתכן" מאת משרד השיכון והבינוי. חשיבותו של הקריטריון היא בכך שהוא מאפשר לצעירים הירושלמים לצבור נקודות זכות לצורך קבלת ההטבה, אך מעצם העובדה כי הם עובדים לפרנסתם.[דרוש מקור]
בתחום התעסוקה פועלת התנועה לקדם יזמות עסקית ויזמות טכנולוגית בעיר בשיתוף פעולה עם הרשות לפיתוח ירושלים. כמו כן, מסייעת התנועה להקלת הביורוקרטיה העירונית העומדת בפני עסקים קטנים ובינוניים והובילה להחלטת מועצת העיר על העדפת ספקים ונותני שירותים ירושלמים במכרזים עירוניים.
התעוררות פעילה גם בתחום יחסי דתיים וחילוניים בעיר. היא נאבקה כדי לאפשר לעסקים שונים להיפתח גם בשבת, בין היתר סינמה סיטי ירושלים, ובית הקפה בגן העצמאות. בעקבות מכרז שפרסמה עיריית ירושלים להפעלת בית קפה בגן השושנים בעיר בו צירפה סעיף לפיו בית הקפה לא יוכל לפעול בשבת, עתרה תנועת התעוררות לבית המשפט המחוזי בירושלים ובית המשפט פסל את הסעיף. התעוררות גם יזמה את פרויקט "בליבה חומה", אשר במסגרתו חונכים סטודנטים באוניברסיטה העברית סטודנטים חרדים, כדי להקל עליהם את הקליטה בקמפוס ולסייע להם לימודיהם.
בתחילת מלחמת חרבות ברזל הקימה התעוררות בסטודיו למשחק ניסן נתיב שבנחלאות את החמ"ל האזרחי הירושלמי, שנוהל בידי אדיר שוורץ מיום הקמתו, על מנת לתת מענה לצרכים בעורף הישראלי. החמ"ל הופעל בשיתוף עמותת לב אחד, האיחוד הירושלמי (סיעה עירונית בהובלת יוסי חביליו ולורה ורטון) וארגוני המחאה נגד הרפורמה המשפטית. על פעילותו זכה החמ"ל באות הנשיא להתנדבות.
הערות שוליים

↑  חנן רובין באתר התעוררות בירושלים
↑  עינב בר באתר התעוררות בירושלים
↑  אלעד מלכא באתר התעוררות בירושלים
↑  יואב ייבין באתר התעוררות בירושלים
↑  יובל ניסני, כיכר ספרא: אלעד מלכא מסיעת התעוררות חוזר למועצת העירייה, באתר כל העיר, 16 באוקטובר 2017
↑  ציפי מלכוב, סיעתו של ברקת: החריגה מהתקציב והעונש, באתר Mynte ירושלים, ‏30 בספטמבר 2016 (ארכיון)
↑  וידאו – סערה בישיבת מועצת העירייה: עימות בין ברקוביץ לברקת, באתר כל העיר, 31 באוגוסט 2017
↑  ינון בן דוד, ברקת לחברי סיעת 'התעוררות': "תתנצלו, או שתתבעו", באתר mynet ירושלים, 31 באוגוסט 2017
↑  עדי זורע, טלטלה בכיכר ספרא: התעוררות פרשה מהקואליציה, באתר כל העיר, 13 בנובמבר 2017
↑  טל שניידר, ‏משה ליאון ועופר ברקוביץ' עלו לסיבוב השני בירושלים, באתר גלובס, 31 באוקטובר 2018
↑  יפעת ראובן, 'התעוררות' חשפה את הרשימה למועצה, באתר כל העיר, 27 באוגוסט 2018
↑  טל נתנאל-נוריאל, הבחירות בירושלים: ההישג של התעוררות – הסיעה הגדולה ביותר במועצה, באתר כל העיר, 1 בנובמבר 2018
↑  נמשכת הסערה באופוזיציה: ברקוביץ' הדיח את אבישי כהן, באתר mynetjerusalem, ‏2021-10-13
↑  ישיבת מועצת העיר ה-16 מספר 48, 49, 50, באתר עיריית ירושלים
↑  מועצת העיר ה-16 ישיבה מספר 33, באתר עיריית ירושלים
↑  ohadr, אחרי שלוש מערכות בחירות, עופר ברקוביץ' פורש מפעילות ציבורית, באתר מקור ראשון, ‏2022-11-13
↑  מרים סלע: "המטרה שלי היא לשמור על ירושלים ציונית משגשגת וצומחת", באתר mynetprojects, ‏2024-02-18
↑  חבר המועצה אדיר שוורץ יכהן כיו״ר החדש של סיעת ״התעוררות״, באתר mynetjerusalem, ‏2022-11-10
↑  ראו כאן באתר עיריית ירושלים
↑  גלעד כהן, ועדת הבחירות: ראש העיר ירושלים עשה שימוש במשאבי העירייה לצורכי תעמולה, באתר ynet, 14 בפברואר 2023
↑  מתן וסרמן, ‏לאחר התערבות משרד הפנים: ההתקפלות של עיריית ירושלים, באתר מעריב אונליין, 23 בינואר 2023
↑  נהאנשים שהחליטו לצום לראשונה בתשעה באב: "לעצור את הקרע בעם", באתר ynet, 26 ביולי 2023
↑  השמות והתפקידים: לעיריית ירושלים יש סוף סוף קואליציה, באתר mynetjerusalem, ‏2024-04-16
↑  אביטל להב, ירושלים: 10,000 דירות רפאים מחכות לשר שיעז, באתר ynet, 3 באפריל 2013
↑  נעמה סיקולר, ירושלים: שטחים חומים ופילים לבנים, באתר כלכליסט, 17 באוקטובר 2013
↑  דורון ברויטמן, ניתוח הפרדוקס של ירושלים: ארנונה יקרה באחת הערים הכי עניות בישראל, באתר כלכליסט, 8 באוגוסט 2022
↑  רפי גמיש, תושבי ירושלים – הארנונה מכבידה עליכם? בקרוב היא תכביד עוד יותר, באתר SchokenGroup, ‏25 במאי 2022
↑   מוטי בסוק, עיריית ירושלים נגד מעבר רשות החדשנות מירושלים לאיירפורט סיטי, באתר TheMarker‏, 12 בנובמבר 2016. 
 עמרי מילמן, משרדי הממשלה לירושלים, 2 ביוני 2016, באתר כלכליסט 
עדו בן פורת, העברת השגרירות לי-ם תבזה את הממשלה, באתר ערוץ 7, 14 בדצמבר 2016.
↑  מפגינים חסמו את כביש 1 בכיוון היציאה מירושלים - מבזקים - ערוץ 7, באתר ערוץ 7
↑  דוד מרואני, כל העיר ירושלים, "אושרה תוכנית לפיתוח יזמות ברחבי העיר בהיקף של כשבעה מיליון שקל", 09.08.2013
↑  רועי ינובסקי, ידיעות ירושלים, "עניי עירך קודמים? לא תמיד", 26.07.2013
↑  יאיר אטינגר, ניר חסון, בלחץ העירייה: בעלי סינמה סיטי בירושלים הודיעו כי המתחם לא יפעל בשבת, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2015
↑  "תסגרו בשבת - ותזכו": ביהמ"ש המחוזי פסל מכרז לא חוקי שהוצע לבית קפה בירושלים, באתר ישראל היום, ‏6 באוגוסט 2023
עופר ברקוביץ', מייסד התעוררות בירושלים
עינב בר כהן. מראשי מפלגת התעוררות בירושלים.
אלעד מלכא, חבר מועצה מטעם התעוררות בירושלים בשנים 2013–2021
בון ג'ובי

ערך זה עוסק בלהקת הארד רוק. אם התכוונתם לסולן הלהקה, ראו .
| --- | --- |


הלהקה בהופעה בשנת 2007
 מקום הקמה:  סיירוויל 
 מוקד פעילות:  ניו ג'רזי
 תקופת הפעילות:  מ-1983
 סוגה:  הארד רוק, פופ רוק, גלאם מטאל
 חברת תקליטים:  בארצות הברית Island Records בשאר העולם Mercury Records
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2018)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 www.bonjovi.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 ג'ון בון ג'ובי טיקו טורס דייוויד בריאן פיל איקס יו מקדונלד
 חברים לשעבר
 אלק סאץ' ריצ'י סמבורה דייב סאבו
 
בון ג'ובי (באנגלית: Bon Jovi) היא להקת רוק אמריקאית מניו ג'רזי. הלהקה נוסדה בשנת 1983 ונקראת על שמו של סולנה, ג'ון בון ג'ובי.
להקת בון ג'ובי הוציאה שלושה עשר אלבומי אולפן, ארבעה אלבומי אוסף ואלבום אחד של הופעה חיה. אלבומיה נמכרו במעל ל-40 מיליון עותקים בארצות הברית בלבד, וכ-130 מיליון בעולם כולו. הלהקה הייתה מועמדת שש פעמים לפרס גראמי בקטגוריות שונות ובשנת 2007 זכתה לראשונה בפרס, בקטגוריית "הרכב הקאנטרי הטוב ביותר" בזכות הסינגל "Who Says You Can't Go Home".
בין להיטיה המוכרים של הלהקה ניתן למנות את השירים: "Wanted Dead or Alive", "It's My Life", "You Give Love a Bad Name", "Always","Have A Nice Day", "Livin' on a Prayer".