stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוחנן הורקנוס הראשון
מדיניות הפנים של יוחנן

עוד לפני עליית יוחנן החלה בעם היהודי פעולת הכתות. הפרושים, הצדוקים, האיסיים וכתות אחרות מתועדים עוד מימי יונתן החשמונאי.
יוחנן נטה בתחילה אל הפרושים. יוסף בן מתתיהו מספר כי "הורקנוס היה תלמידם והיה אהוב עליהם מאוד". אך הוא קירב אליו את אנשי שתי הכתות, תוך שהוא מנסה לשמור על איזון ביניהן. היה מקובל על הכול כי שלטונו החילוני של הורקנוס, ואף הכהונה הגדולה שבידו, הם לטובה, וכי הוא ניחן אף בנבואה, שכן בעת אחת המלחמות שניהל, בעודו עובד את עבודת הכהן הגדול בבית המקדש ביום הכיפורים, שמע בת קול אשר סיפרה לו על ניצחון שניצחו בניו בקרב.
עם זאת, חלק מן הפרושים לא ראו בהחזקת הכהונה הגדולה בצוותא עם הנשיאות כדבר רצוי. הפרושים התקשו לראות את הכהן הגדול, שליחו של האל, מבצע פעולות שנדרשות משליט חילוני, כגון גיוס שכירים זרים לצבאו, בעוד שיוחנן ראה עצמו, על פי דגם המלכים שראה בסביבתו, כשליט יחיד אוטוקרטי בעל סמכות חילונית בנוסף לחובותיו הדתיות.
יוסף בן מתתיהו מביא מסורת, לפיה יוחנן הזמין את הפרושים למשתה, וביקש מהם, שבמידה והם סבורים כי הוא סוטה מדרך הישר, יחזירו אותו למוטב. הפרושים שיבחו אותו על מידותיו הטובות, אולם אחד הפרושים, אלעזר, המתואר אצל יוסף בן מתתיהו כ"איש רע מטבעו ושמח לריב", קרא לו להניח את הכהונה הגדולה ולהסתפק בשלטונו החילוני, וציין את הסיבה לדרישה זו: "מפני ששמענו מפי הזקנים, שאמך הייתה שבויה בימי מלכותו של אנטיוכוס אפיפאנס". במידה ואמו הייתה שבויה בעת שנולד, משמעות הדבר שהוא "חלל" ופסול מלכהן בכהונה הגדולה. אולם יוסף בן מתתיהו מדגיש כי מדובר היה בשקר. יוחנן זעם וגם הפרושים כעסו מאוד.
סיפור זה מופיע בתלמוד הבבלי, בשינויים מסוימים, ומיוחס לבנו של יוחנן הורקנוס, המלך אלכסנדר ינאי. גם לפי הגרסה התלמודית, באירוע שבו כונסו חכמי ישראל נכח אדם בשם אלעזר (בן פועירה), המתואר כ"איש לץ לב רע ובליעל", אולם היה זה זקן בשם יהודה בן גדידיה, שקרא לשליט להסתפק בכתר המלכות ולהניח את כתר הכהונה "לזרעו של אהרן", ומאותה סיבה: "שהיו אומרים אמו נשבית במודיעים".
לפי הסיפור המופיע אצל יוסף בן מתתיהו, צדוקי בשם יונתן, שהיה מידידיו המקורבים ביותר של יוחנן, טען שאלעזר אמר את דבריו על דעתם המוסכמת של כל הפרושים, והציע לו לבחון זאת על ידי כך שישאל אותם לאיזה עונש ראוי אלעזר על הוצאת דיבתו של השליט והכהן הגדול. הפרושים אמרו כי הוא ראוי לעונש מלקות ולמאסר, אך לא לעונש מוות. יוחנן זעם והשתכנע כי אלעזר דיבר "לפי החלטתם".
יוחנן ציפה לעונש חמור בהרבה, כגון מוות, וראה בעונש הקל משום עלבון כלפיו מן הפרושים, אשר היו הרוב בסנהדרין. על פי השקפת העולם הפרושית, לא היה הבדל בין השליט ובין אזרחיו מבחינת החובות והזכויות הדתיות שעל פיהן דנו. יוחנן סבר כי המוציא דיבת השליט רעה שונה מהמוציא דיבה על כל אדם אחר.
אירוע זה הביא את יוחנן להתחבר עם הצדוקים ולהינתק מהפרושים, לבטל "את ההלכות שקבעו הללו לעם" ולהעניש את המקיימים אותן. לפי יוסף בן מתתיהו, מדיניות זו הולידה "שנאה בקרב העם לו ולבניו". הוא מציין אמנם כי יוחנן "שם קץ לריב", אך הייתה זו תחילתו של קרע היסטורי, שהגיע לשיאו במלחמת אזרחים גלויה בימי בנו של יוחנן, אלכסנדר ינאי, ותחילתו של תהליך בו הפכו בני חשמונאי ממשפחת כוהנים השולטת על פי הסכמה עממית נרחבת, למשפחת מלכים ושליטים חילוניים השולטת בכוח הזרוע, כדוגמת המלכים ההלנים.
מות יוחנן וירושתו

יוחנן מת בשנת 104 לפנה"ס לאחר 31 שנות נשיאות. הוא הותיר אחריו חמישה בנים - יהודה אריסטובולוס הראשון, אנטיגונוס הראשון, אלכסנדר ינאי, אבשלום, ובן נוסף ששמו אינו ידוע.
היה זה השליט החשמונאי הראשון שמת מוות טבעי. על פי יוספוס, יוחנן "ניהל את המדינה באופן נעלה... הוא איחד בנפשו את שלשת הדברים המעניקים את האושר הגדול ביותר: הנהגת האומה, הכהונה הגדולה ומתת הנבואה".
לפני מותו מינה את אשתו לתפקיד המושלת, ואת בנו אריסטובולוס מינה לכהונה הגדולה. אך לאחר מותו כלא אריסטובולוס את אמו ואת אחיו (פרט לאנטיגונוס, אשר אותו מינה לשר צבאו), ולקח לידיו את שתי המשרות.
ראו גם

הורקניה (מבצר)
יוחנן כהן גדול
לקריאה נוספת > מקורות עתיקים

יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר א, פרק ב, פסקאות ב-ח, סעיפים 50–69
לקריאה נוספת > מקורות מודרניים

רומן וילק, "יוחנן הורקנוס הראשון ומגילת המקדש", שנתון למקרא, ט בעריכת מ. ויינפלד, תשמ"ה
בצלאל בר כוכבא, ‏כיבוש העיר שומרון בידי יוחנן הורקנוס, קתדרה 106 (טבת תשס"ג), עמ' 7–34
יוסי המי, "החרבת בית מקדש שומרוני בידי מלך יהודה: בין יאשיהו ליוחנן הורקנוס הראשון", מחקרי יהודה ושומרון ל [2] (2021), עמ' 241–277
ורד נעם, "יוחנן ובת הקול", בתוך: טל אילן, ורד נעם (עורכות), בין יוספוס לחז"ל, יד יצחק בן-צבי, ירושלים תשע"ז (2017), כרך א, עמ' 241–254.
ורד נעם, "הקרע עם הפרושים", בתוך: טל אילן, ורד נעם (עורכות), בין יוספוס לחז"ל, יד יצחק בן-צבי, ירושלים תשע"ז (2017), כרך א, עמ' 255–285.
לה טרוויאטה

| --- | --- |

הכרזה של הצגת הבכורה
 מידע כללי
 מלחין:  ג'וזפה ורדי
 לבריתן:  פרנצ'סקו מריה פיאבה 
 תאריך יצירה:  1852 
 מבוסס על:  הגברת עם הקמליות 
 סוגה:  לירית-טראגית
 שפה:  איטלקית
 מספר מערכות:  3
 זמן התרחשות העלילה:  סביבות שנת 1700, בחלק מההפקות סביבות 1850
 מקום התרחשות העלילה:  פריז והסביבה
 תפקידים
 ויולטה ולרי (סופרן) – קורטיזנה  אלפרדו ז'רמון (טנור) – מאוהב בוויולטה  ג'ורג'יו ז'רמון (בריטון) – אבי אלפרדו  פלורה ברבואה (מצו סופרן) – חברה של ויולטה  אנינה (סופרן) – המשרתת של ויולטה  גסטון (טנור) – ידיד של אלפרדו  הברון דופאל (בריטון) – מחזר נוסף של ויולטה  המרקיז ד'אובניי (בס)  ד"ר גרנוויל (בס) – הרופא של ויולטה  ג'וזפה (טנור) – משרת של ויולטה
 
לה טרוויאטה בסנקט מרגרטן (תמונה 1)
לה טרוויאטה (באיטלקית: La Traviata) היא אופרה בשלוש מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי, ללברית של פרנצ'סקו מריה פיאבה המבוססת על ספרו של אלכסנדר דיומא הבן, "הגברת עם הקמליות" (La dame aux Camélias) שפורסם ב-1848.
לה טרוויאטה
האופרה היא אחת מהאופרות המפורסמות והמוצגות ביותר, ונחשבת יחד עם ריגולטו והטרובדור ל"טרילוגיה הפופולרית" של ורדי. האופרה הייתה לאופרה הראשונה שהוצגה בארץ ישראל, ועל פי "אופרה אמריקה" היא השלישית ברשימת האופרות המועלות ביותר בצפון אמריקה.
סיפור האופרה שימש בסיס לסרט "מולין רוז'" וכן לגרסאות שונות של הסרט "קמיל". משמעות שם האופרה באיטלקית היא "הסוטה מדרך הישר".
היסטוריה

"הגברת עם הקמליות" היה הרומן הראשון של אלכסנדר דיומא הבן, ולאחר שזכה להצלחה, עיבד אותו דיומא למחזה בן 5 מערכות. כמו דיומא, רצה ורדי לקבוע את זמן התרחשות העלילה בתקופתו – 1850 בקירוב, אך המפיקים התנגדו והעמידו את התפאורה בתקופת תחילת המאה ה-18. רק בתקופה המודרנית החלו בתי אופרה להציג את האופרה בתפאורה בת זמנו של ורדי, אך מוצגת גם בגרסתה הקלאסית. בשנת 2006 הועלתה האופרה בתפאורה מודרנית בת זמננו, בפסטיבל זלצבורג.
האופרה הוצגה לראשונה בוונציה בתיאטרון לה פניצ'ה ב-6 במרץ 1853. הבכורה לא עלתה היטב. הקהל קרא קריאות בוז ולגלג על הביצוע. ורדי כתב לאחר האופרה משפט שזכור עד היום "אמש נחלה לה טרוויאטה כישלון, אינני יודע אם שלי או של הזמרים. לגבי ההמשך, ימים יגידו". לאחר שערך שינויים, בעיקר בליהוק, זכתה האופרה להצלחה רבה עד עצם היום הזה.
האופרה זכתה גם לשתי גרסאות קולנועיות. הראשונה בשנת 1967 בבימוי מריו לאנפרנקי, והשנייה משנת 1983 בבימוי פרנקו זפירלי, עם פלאסידו דומינגו כאלפרדו.
לה טרוויאטה בישראל

ב-28 ביולי 1923 הייתה האופרה לה טרוויאטה לאופרה הראשונה שהועלתה בארץ ישראל. בניצוחו של המוזיקאי הרוסי מרדכי גולינקין, היא הועלתה בקולנוע עדן שבתל אביב.
בינואר 1969 עלתה "לה טרוויאטה" על בימת היכל התרבות בסדרה למנויים, בביצוע קונצרטנטי. יוליוס רודל ניצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועל המקהלה הפילהרמונית תל אביב. הסולנים היו מרלין ניסקה, סופרן, נעמי פינקוס, מצו סופרן, מישל מולז, טנור, דומיניק קוסה, בריטון, בנו שוורץ, טנור, מרדכי בן שחר, בריטון, אינו טופר, בס ואורי שפילמן, טנור.
האופרה הישראלית העלתה את האופרה שוב בשנת 1987, וב-10 ביולי 2008 הועלתה האופרה על ידי האופרה הישראלית החדשה במופע פתוח בפארק הירקון בתל אביב במסגרת "אופרה בפארק" בפני קהל רב של 70 אלף איש. האופרה הוצגה שוב ביוני 2014 למרגלות המצדה בניצוחו של דניאל אורן. זו האופרה השלישית של ורדי המוצגת שם, לאחר הצגתן של "נבוקו" (שהוצגה שם ב-2010) ו"אאידה" (ב-2011). ביצוע נוסף של "לה טרוויאטה" באופרה הישראלית הועלה ביולי ובאוגוסט 2022, בתמיכה ובשיתוף פעולה של חברת האופנה "פקטורי 54", כשעל התזמורת ניצחו דן אטינגר ורתם ניר, והסולנית בתפקיד הראשי המשחקת את ויולטה היא הילה בג'יו.
עלילה > מערכה ראשונה

ויולטה וואלרי, קורטיזנה, מארגנת מסיבה בביתה בפריז. הרוזן גסטון שמאחר למסיבה, מביא איתו חבר, בן אצולה בשם אלפרדו ז'רמון, שמעריץ את ויולטה בסתר זמן רב. הברון דופל ממתין ללוות את ויולטה לרחבת הריקודים אך היא מעדיפה את אלפרדו על פניו. הברון בכעסו מסרב להרים כוסית לכבוד ויולטה. אלפרדו מרים את הכוס (אלפרדו, ויולטה והנוכחים: Libiamo ne'lieti clici האריה הידועה בשם Brindsi). אלפרדו מביע את דאגתו לבריאותה של ויולטה ומאוחר יותר גם את אהבתו אליה. ויולטה דוחה את אהבתו, אך מציעה לו ידידות ומעניקה לו קמליה, ואומרת לו שיחזור אליה כאשר הקמליה תכמוש. לאחר שהאורחים עוזבים ויולטה שוקלת את האפשרות לבלות את חייה עם אהובה, אך לבסוף דוחה את הרעיון שכן אינה מוכנה לוותר על החופש שלה (ויולטה: sempre libera, חופשייה תמיד).
עלילה > מערכה שנייה

זה שלושה חודשים שוויולטה ואלפרדו מתגוררים יחד באהבה בבית כפר ליד פריס. ויולטה זנחה לחלוטין את חייה הקודמים. אנינה מספרת לאלפרדו שוויולטה מכרה את כל רכושה כדי לממן את חייה בכפר. מופתע מעובדה זו, אלפרדו ממהר לפריז כדי להשיג כסף לממן את חייהם. ויולטה מקבלת מכתב מפלורה, ידידתה, ובו הזמנה לנשף בפריז, אך לא מתכוונת ללכת. בהיעדר אלפרדו, אביו ג'ורג'יו מגיע לפגוש את ויולטה ומבהיר לה שהמשך יחסיה איתו יהרסו את עתידו של אלפרדו ואת משפחתו. תחילה טוען ג'ורג'יו כי אלפרדו מרושש את עצמו כדי לממן את חיי המותרות שלהם. אך לאחר שוויולטה מבהירה לו כי היא מכרה את רכושה לשם כך, הוא משנה את הטיעון. הוא מסביר לה שהקשר הזה מכתים את שמה של משפחת ז'רמון ומשפחת ארוסה של אחותו של אלפרדו רוצה לבטל את החתונה. למרות אהבתה הגדולה מחליטה ויולטה לוותר על אלפרדו. היא מבטיחה לג'ורג'יו לעזוב והוא מאמץ אותה אל ליבו. ויולטה מודיעה לפלורה שאכן תגיע לנשף. כאשר אלפרדו חוזר, היא מתחמקת מן הבית ובאמצעות שליח מודיעה לו שהחליטה לחזור לחייה הקודמים בפריז. לחדר נכנס ג'ורג'יו המנחם את אלפרדו השבור ומציע לו לחזור הביתה. אלפרדו המוצא את הזמנתה של פלורה מחליט לנסוע לפריז להתעמת עם ויולטה.
אורחיה של פלורה מגיעים לנשף, הנשים מחופשות לצועניות והגברים למטאדורים. אלפרדו מתערב בנוכחים וממתין לבואה של ויולטה, המגיעה בלווית הברון דופול. אלפרדו מנסה את מזלו בשולחן ההימורים, ואכן ההצלחה מאירה לו פנים. הברון מהמר כנגד אלפרדו אך מפסיד לו סכומי כסף גדולים. כאשר הנוכחים עוזבים לחדר האוכל ויולטה מפצירה באלפרדו לעזוב לאלתר, הוא מסכים לעזוב רק איתה. ויולטה המנועה לספר כי התחייבה לאביו, אומרת רק כי היא מחויבת לאדם אחר. אלפרדו החושד כי מדובר בברון, שואל אם היא אוהבת את הברון, היא משקרת ואומרת כן. בזעמו הוא קורא לנוכחים ולפני כולם הוא משפיל את ויולטה בספרו כי הוא חי עימה כמה חודשים על חשבונה ללא ידיעתו. הוא לא מעוניין בכספה ומשליך את הכסף אותו הרוויח לעברה. ויולטה העצובה והמיואשת מתעלפת, וברון דופאל, המלווה של ויולטה קורא את אלפרדו לדו-קרב. ג'ורג'יו בדיוק נכנס ועד למחזה המביש.
עלילה > מערכה שלישית

ויולטה שוכבת על ערש דוי, אנינה מטפלת בה במסירות. הרופא הבודק את ויולטה אומר לאנינה כי לא נותר לה זמן רב לחיות. בידי ויולטה מכתב מג'ורג'יו המספר לה כי סיפר לאלפרדו שיצא את פריז את האמת בדבר עזיבתה. הוא כותב לה כי קיימה את הבטחתה (ויולטה: 'Tenesta la promessa) וכי אלפרדו בדרכו אליה.
אנינה נכנסת בהתרגשות ומבשרת כי אלפרדו הגיע. הם מתחבקים בלהט, ואלפרדו מציע כי יעזבו את פריז יחד. אך כבר מאוחר מידי, ויולטה יודעת כי זמנה תם. ז'רמון האב נכנס, ומבקש את סליחת ויולטה. ויולטה מתה בזרועות אהובה.
לקריאה נוספת

Emilio Sala, The Sounds of Paris in Verdi's La Traviata, Cambridge University Press, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
"קסם האופרות של ורדי", פרופסור אמריטוס יהואש הירשברג, הוצאת כרמל 2014, מסת"ב 978-965-540-407-4.
הערות שוליים

↑  מילטון קרוס, דוד אבן, אנציקלופדית גדולי המוסיקה ויצירותיהם, תל אביב: לדורי, עמ' 514
↑  "אם תרצו אין זו אגדה - אופרה בפלשתינה!", באופוס – המגזין למוזיקה קלאסית
↑  "הפילהרמונית", מיכאל אוהד, עמ' 257
↑  קרן נתנזון, זו כבר אופרה אחרת, באתר ynet, 11 ביולי 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504333205171  BnF: cb13920589h (data)  GND: 300166400  LCCN: n80138517  MusicBrainz work: 24df0a9b-7977-4ff6-a4dc-7ad71db6972c  SUDOC: 029403723  VIAF: 179786767   WorldCat (עם VIAF): 179786767
ישראל במצרים (אורטוריה)

ישראל במצרים (HWV 54 ברשימת יצירותיו של הנדל) היא אורטוריה תנ"כית בשלושה חלקים מאת גאורג פרידריך הנדל. הליברית נערכה, לדעת היסטוריונים רבים, על ידי Charles Jennens והיא מורכבת מקטעים נבחרים מהתנ"ך, בעיקר כאלו הנוגעים ליציאת מצרים, מספר שמות ומתהילים.
היצירה הוצגה בבכורה בתיאטרון המלך בלונדון ב-4 באפריל 1739. הנדל העלה אותה על בימת התיאטרון זמן קצר לאחר ביטול העונה בתיאטרון מחמת מיעוט מנויים. סביר להניח, שהקונצ'רטו לעוגב בפה מז'ור, "הקוקיה והזמיר", שהנדל סיים לפני האורטוריה, נוגן בין המערכות, יחד עם  יצירות אחרות. הקהל לא התלהב מן האורטוריה, אף כי זכה לשבחי ה"דיילי פוסט" הלונדוני, וההצגה השנייה קוצרה; היצירה המקהלתית ברובה תוגברה עכשיו באריות איטלקיות.
קטע ממנה נודע כהקלטה המוקדמת ביותר הידועה של מוזיקה קלאסית, מ-29 ביוני 1888, על גליל שעווה. בהקלטה זו, ב"קריסטל פאלאס" בלונדון שרה מקהלה בת כמה אלפי זמרים את "משה ובני ישראל"  . מחמת מגבלות טכנולוגיית ההקלטה של אותם ימים, יחד עם המספר העצום של הקולות, מרחק מכשיר ההקלטה מן הזמרים והאקוסטיקה של קריסטל פאלאס, הייתה ההקלטה רחוקה מלהיות איכותית, ומאז התדרדרה עוד יותר. על אף האיכות הירודה, אפשר עדיין לעמוד על נוהלי הביצוע שהיו מקובלים בשיאה של תופעת פסטיבל הנדל.
רוס אולבריכט

| --- | --- |

רוס אולבריכט בשעה שיצא מבית הכלא ב-21 בינואר 2025. צולם על ידי קרולין אולבריכט אשתו של רוס
 לידה:  27 במרץ 1984 (בן 40) אוסטין, טקסס טקסס
 שם לידה:  Ross William Ulbricht 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  אוסטין
 כינויים נוספים:  Dread Pirate Roberts  Frosty  Altoid
 פעילות בולטת:  יזם,  לשעבר עבריין סייבר  מייסד ובעלים של Silk Road
 השכלה:  בוגר בפיזיקה מטעם אוניברסיטת דאלאס  מוסמך בהנדסת חומרים מטעם אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה
 תקופת הפעילות:  2011–2013 (כשנתיים)
 עיסוק:  הפעלת השוק Silk Road ברשת הדארקנט
 תפקיד:  בעלים, מייסד ומפעיל של אתר שוק Silk Road
 פרסים והוקרה:  Eagle Scout 
 חתימה:  
 freeross.org
 
רוס ויליאם אולבריכט (באנגלית:- Ross Ulbricht; נולד ב-27 במרץ 1984) הוא יזם אמריקאי ולשעבר עבריין סייבר, שייסד ותפעל את השוק Silk Road ברשת הדארקנט, מ-2011 ועד למעצרו ב-2013. Silk Road פעל כשירות חסוי ואנונימי ברשת Tor ושימש כשוק חופשי בלתי מפוקח, שבו המשתמשים יכלו לרכוש ולמכור מוצרים ושירותים בלתי חוקיים בעילום שם, תוך שימוש במטבע הקריפטוגרפי ביטקוין. במקרים רבים, שוק Silk Road שימש כפלטפורמה למסחר בסמים, לצד מוצרים ושירותים בלתי חוקיים נוספים. אולבריכט ניהל והפעיל את השוק תחת שם המשתמש "Dread Pirate Roberts" על שם הדמות הבדיונית מהספר הנסיכה הקסומה.
באוקטובר 2013, הבולשת הפדרלית לחקירות של ארצות הברית, ה-FBI עצרה את רוס אולבריכט והשביתה את פעילות דרך המשי. בשנת 2015 הוא הורשע בניהול ארגון פשיעה מתמשך, הפצת סמים באמצעות האינטרנט, קשירת קשר לביצוע הלבנת הון, קשירת קשר להעברת מסמכי זהות מזויפים וקשירת קשר לביצוע פריצות למחשבים. בית המשפט גזר עליו שני מאסרי עולם ועוד 40 שנות מאסר, ללא אפשרות לשחרור על תנאי. פסק הדין ספג ביקורת מצד גורמים שטענו כי העונש חמור מדי, במיוחד מצד חברי המפלגה הליברטריאנית ותנועת "רוס חופשי (Free Ross)". הערעורים של אולבריכט לבית המשפט הפדרלי השני לערעורים של ארצות הברית ב-2017 ולבית המשפט העליון של ארצות הברית ב-2018, נדחו.
למרות דיווחים רבים בתקשורת העולמית על כך שרוס שוחרר מהכלא בינואר 2025, לאחר שקיבל חנינה מלאה וללא תנאי מנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. נכון לפברואר 2025 אין על כך עדיין דיווח רשמי מהבית הלבן.
ראשית חייו וחינוך

רוס אולבריכט נולד וגדל באוסטין, טקסס. בילדותו היה חבר בתנועת הצופים של אמריקה והגיע לדרגת Eagle Scout (נשר צופה), הדרגה הגבוהה ביותר בתנועה. הוא למד בחטיבת הביניים ווסט רידג' ולאחר מכן בתיכון ווסטלייק, שניהם חלק ממחוז החינוך העצמאי איינס (Eanes) בפרברי אוסטין, וסיים את לימודיו התיכוניים בשנת 2002.
אולבריכט למד באוניברסיטת טקסס בדאלאס במלגה אקדמית מלאה וסיים בשנת 2006 עם תואר בוגר בפיזיקה. לאחר מכן זכה במלגה נוספת ללימודים באוניברסיטת מדינת פנסילבניה (Pennsylvania State University), שם למד בתוכנית לתואר מוסמך בהנדסת חומרים ולמד קריסטלוגרפיה. במהלך לימודיו לתואר מוסמך, החל להתעניין בתיאוריה הכלכלית הליברטריאנית ודגל בפילוסופיה הפוליטית של לודוויג פון מיזס, הוא תמך ברון פול, קידם את עקרונות האגוריזם (שיטה כלכלית-פוליטית הדוגלת במסחר חופשי ללא התערבות ממשלתית) ואף השתתף בעימותים אקדמיים כדי לדון בהשקפותיו הכלכליות. אולבריכט סיים את לימודיו באוניברסיטת פנסילבניה סטייט בשנת 2009 ושב לעיר הולדתו, אוסטין. עם חזרתו, ניסה לעסוק במסחר יומי בשוק ההון והקים חברת משחקי וידאו, אך שני המיזמים לא נחלו הצלחה. בשנת 2010, רוס הצטרף לחברו דוני פלמרטרי (Donny Palmertree) כשותף, כדי לעזור בהקמת Good Wagon Books, שהייתה חנות מקוונת למכירת ספרים משומשים.
דרך המשי

לאחר שדוני פלמרטרי שהיה מייסד-שותף של Good Wagon Books, עזב ועבר להתגורר בדאלאס, רוס אולבריכט המשיך לנהל את העסק בעצמו כמנכ"ל עד מרץ 2011. בתקופה זו, החל אולבריכט לתכנן את Silk Road, אשר בתחילה כונה Underground Brokers (מתווכים מחתרתיים). ביומנו האישי, הוא תיאר את הרעיון להקים אתר אינטרנט "שבו אנשים יוכלו לקנות כל דבר באופן אנונימי, ללא כל עקבות שיובילו אליהם". בעדותה של בת זוגו לשעבר היא אמרה, "אני זוכרת כשהוא עלה על הרעיון... הוא אמר משהו על... דרך המשי באסיה... ואיזו רשת גדולה זו הייתה... וזה מה שהוא רצה ליצור, אז הוא חשב שזה השם המושלם". אולבריכט אף רמז על דרך המשי בעמוד ה-לינקדאין הציבורי שלו, שם הביע את רצונו "...להשתמש בתיאוריה כלכלית ככלי לביטול השימוש בכפייה ובאלימות בקרב הבני האדם..." וציין, "אני יוצר סימולציה כלכלית שתאפשר לאנשים לחוות ממקור ראשון כיצד זה לחיות בעולם ללא שימוש שיטתי ומערכתי בכוח".
שוק Silk Road פעל כשירות בצל (onion service) מחתרתי ואנונימי, ברשת Tor, המיישמת הצפנת נתונים ומנתבת תעבורה דרך שרתים מתווכים על מנת להסתיר ולהפוך את כתובות ה-IP של המקור והיעד לאנונימיים. על ידי אירוח השוק שלו כאתר Tor, הצליח רוס להסתיר את כתובת ה-IP של השרת וכך גם את מיקומו. המסחר באתר התבצע באמצעות המטבע הקריפטוגרפי, ביטקוין. אף שכל העסקאות בביטקוין נרשמו בפנקס ציבורי בשם בלוקצ'יין, משתמשים שנמנעו מקישור שמותיהם החוקיים לארנקי המטבעות הקריפטוגרפיים שלהם יכלו לבצע עסקאות באופן אנונימי יחסית. אולבריכט השתמש בשם המשתמש "Dread Pirate Roberts" להפעלת Silk Road, אך ישנה מחלוקת אם רק הוא השתמש בחשבון הזה. לפי דבריו, ההשראה שלו להקמת Silk Road נבעה מהרומן "לצד הלילה" (Alongside Night) ומהגותו של סמואל אדוארד קונקין השלישי (אנ'), פילוסוף אנרכו-קפיטליסטי שעסק בתורת האגוריזם.
מעצר ומשפט > מעצר ראשוני

רשויות אכיפת החוק הצליחו לחשוף את פעילות Silk Road במספר דרכים. חוקר מהמנהל למלחמה בסמים (DEA) הצליח לחדור לאתר ושימש כמנהל מערכת, מה שאפשר לו לגשת למידע פנימי על אופן תפעול הפלטפורמה. במהלך החקירה, התגלה שהשיחות של רוס אולבריכט תאמו לשעות אזור הזמן של החוף הפסיפי בארצות הברית, דבר שצמצם את האפשרויות לגבי מיקומו הסביר. במסגרת מאמצי איתור האתר, החרימו הרשויות שרת של Silk Road באיסלנד. את הקשר בין אולבריכט לבין שם המשתמש "Dread Pirate Roberts" שניהל את Silk Road, הצליח לחשוף גארי אלפורד, חוקר מס הכנסה (IRS), שעבד יחד עם מינהל אכיפת הסמים על חקירת Silk Road, באמצע שנת 2013. הקישור בין אולבריכט ל-"Dread Pirate Roberts" התבסס על שם המשתמש "altoid", שבו נעשה שימוש בראשית דרכו של Silk Road לפרסום וקידום האתר. בפורום דיונים שבו השתמש אולבריכט בשם המשתמש "altoid", פרסם אולבריכט הודעה שבה ביקש עזרה בתכנות, תוך צירוף כתובת דואר אלקטרוני שכללה את שמו המלא. ב-1 באוקטובר 2013, ה-FBI עצר את רוס אולבריכט בספרייה הציבורית גלאן פארק שבסן פרנסיסקו, והאשימו אותו בכך שהוא "המוח" מאחורי Silk Road.
על מנת למנוע מרוס אולבריכט להצפין או למחוק קבצים מהמחשב הנייד ששימש אותו לניהול Silk Road בעת מעצרו, שני סוכנים פדרליים ביימו עימות שגרם למהומה בתוך הספרייה. על פי ג'ושוע ברמן (Joshuah Bearman) מהירחון Wired, כאשר אולבריכט היה מוסח, מספר סוכנים השתלטו עליו במהירות, בעוד סוכן נוסף חטף את המחשב הנייד מידיו והעביר אותו לסוכן תומאס קירנן (Thomas Kiernan). קירנן חיבר כונן USB לאחד מיציאות המחשב והשתמש בתוכנה להעתיקת קבצים חיוניים. לאחר מעצרו, הוחלט כי אולבריכט יישאר במעצר עד תום ההליכים, ללא אפשרות לשחרור בערבות.
מעצר ומשפט > הליכים בבית המשפט

ב-4 בפברואר 2014, הוגש נגד רוס אולבריכט כתב אישום בגין ניהול ארגון פשיעה מתמשך , קשירת קשר לסחר בסמים, קשירת קשר להלבנת הון, וקשירת קשר לביצוע פריצות למחשבים. ב-21 באוגוסט 2014, הוגש כתב אישום מתוקן, שבו נוספו שלושה אישומים נוספים נגדו. משפטו של אולבריכט החל ב-13 בינואר 2015.
התביעה הפדרלית טענה כי רוס אולבריכט שילם 730,000 דולר עבור לפחות חמישה חיסולים, לכאורה משום שהאנשים הללו איימו לחשוף מידע על פעילות Silk Road. עם זאת, על פי התביעה, אף חיסול לא התרחש בפועל. אולבריכט לא הואשם בהזמנת רצח במסגרת משפטו בבית המשפט הפדרלי בניו יורק, אף על פי שהוצגו ראיות מסוימות שתמכו בטענות התביעה. בית המשפט המחוזי קבע כי, על פי מאזן הסתברויות, אולבריכט שלח הודעות בנוגע לנושא. אפשרות זו נלקחה בחשבון בגזר דינו, כאשר השופט גזר עליו מאסר עולם, והיא אף היוותה שיקול בהחלטת בית המשפט לערעורים של המחוז השני להותיר את העונש על כנו. בנוסף, אולבריכט הואשם בנפרד בבית משפט פדרלי במרילנד בגין סעיף יחיד, בטענה שהזמין את חיסולו של אחד מעובדיו לשעבר, ששימש כמנהל קהילה באתר Silk Road. עם זאת, התביעה ביקשה לבטל את כתב האישום, לאחר שלא הוצגו ראיות מהותיות מספיקות, ולאחר שהרשעתו של אולבריכט בניו יורק הפכה לסופית.
מעצר ומשפט > הרשעה ועונש

ב-4 בפברואר 2015, רוס אולבריכט הורשע בכל סעיפי האישום לאחר משפט בפני חבר מושבעים שהתקיים בינואר 2015. ב-29 במאי 2015 נגזרו עליו שני מאסרי עולם ועוד 40 שנות מאסר, ללא אפשרות לשחרור על תנאי. בנוסף, בית המשפט הורה לו לשלם כ-183 מיליון דולר בפיצויים, סכום שהוערך על סמך היקף המכירות של סמים בלתי חוקיים ומסמכי זהות מזויפים שנמכרו דרך פלטפורמת Silk Road.
לאחר הרשעתו של רוס אולבריכט, שני סוכנים פדרליים שהיו מעורבים בחקירת Silk Road נעצרו והואשמו בהונאה בנקאית והלבנת הון. מאחר שהשחיתות של הסוכנים לא הוזכרה במהלך משפטו של אולבריכט, הוא ניסה לטעון זאת כעילה לערעור ולבקשה למשפט חוזר, אך ערעורו נדחה.
לאחר הרשעה > כליאה

במהלך משפטו, אולבריכט הוחזק בכלא הפדרלי שבמרכז הכליאה מטרופוליטן, ניו יורק (Metropolitan Correctional Center (MCC) ). החל מיולי 2017, הוא הועבר למתקן הכליאה הפדרלי USP Florence High בקולורדו, הידוע כאחד מבתי הכלא המאובטחים ביותר בארצות הברית. בעקבות כך, אמו, לין אולבריכט, עברה להתגורר בקולורדו כדי שתוכל לבקרו באופן קבוע. לימים, אולבריכט הועבר לבית הכלא USP טוסון באריזונה, בו הוא הוחזק נכון לראשית ינואר 2025.
לאחר הרשעה > ניסיונות ערעור

בינואר 2016, ערער רוס אולבריכט על הרשעתו וגזר דינו לבית המשפט לערעורים של המחוז השני של ארצות הברית. הוא טען כי התביעה הסתירה באופן בלתי חוקי ראיות הנוגעות לשחיתותם של סוכני ה-DEA שחקרו את Silk Road. שניים מהם אף הורשעו במעשי מרמה והלבנת הון. בנוסף, טען אולבריכט כי עונשו חמור מדי ביחס לעבירות שביצע. הדיון בערעור התקיים באוקטובר 2016 ובמאי 2017 בית המשפט לערעורים דחה את הערעור, ואישר את הרשעתו וגזר דינו של אולבריכט. את פסק הדין כתב השופט ג'רארד א. לינץ' (Gerard E. Lynch). בפסק דין שהשתרע על פני 139 עמודים, אישר בית המשפט את החלטותיו של בית המשפט המחוזי, ובפרט:
דחיית בקשתו של אולבריכט לפסול ראיות מסוימות.
אישור החלטות בית המשפט המחוזי בנוגע לגילוי ראיות ולכשירות עדות המומחים.
דחיית טענתו של אולבריכט כי מאסר עולם ללא אפשרות לשחרור מוקדם הוא עונש בלתי סביר מבחינה פרוצדורלית או מהותית.
בדצמבר 2017, הגיש רוס אולבריכט עתירה לצו עיון מחדש (Petition for Certiorari)לבית המשפט העליון של ארצות הברית, בבקשה שהערכאה הגבוהה ביותר תדון בערעורו בנוגע לראיות ולגזר דינו. בעתירתו, העלה אולבריכט שתי שאלות חוקתיות עקרוניות:
האם תפיסת מידע תעבורתי אינטרנטי של אדם ללא צו חיפוש וללא עילה סבירה מהווה הפרה של התיקון הרביעי לחוקת ארצות הברית (האוסר על חיפושים ותפיסות בלתי סבירים).
האם התיקון השישי מאפשר לשופטים לקבוע ממצאים עובדתיים הדרושים להצדקת גזר דין שנחשב בלתי סביר מלכתחילה (כלומר, האם ניתן להחמיר עונש על סמך קביעות שיפוטיות ללא הכרעה של חבר מושבעים).
עשרים ואחד גופים וארגונים שונים הגישו חמש חוות דעת כידידי בית משפט (Amicus Curiae Briefs) שתמכו בעמדתו של אולבריכט, ביניהם נכללו הלשכה הלאומית של עורכי הדין (National Lawyers Guild), American Black Cross, קרן ריזון (Reason Foundation), הברית למדיניות הסמים (Drug Policy Alliance) וקרן Downsize DC. ממשלת ארצות הברית הגישה תגובה רשמית המתנגדת לקבלת העתירה. ב-28 ביוני 2018, בית המשפט העליון דחה את העתירתו של אולבריכט, ובכך נמנעה ממנו האפשרות להגיש ערעור נוסף בפני ערכאה זו.
על פי מאמר שפורסם בשנת 2020 בירחון "ואניטי פייר" (Vanity Fair), רוס אולבריכט דחה הצעת עסקת טיעון, אשר הייתה עשויה להגביל את עונשו לעד עשר שנות מאסר בלבד. בכתבה נכתב כי "על פי למעלה מתריסר חוקרים ועורכי דין שהיו מעורבים בתיק... גזר דינו של אולבריכט היה עשוי להיות קל בהרבה".
טימותי הווארד (Timothy Howard), התובע הפדרלי המסייע שהיה בין האחראים על התביעה, העיד כי "מעולם לא הוצעה עסקת טיעון לרוס ויליאם אולבריכט, ולא הועברה להצגתה בפני עורכי דינו באותה עת", לפני הגשת כתב האישום נגדו. לדברי הווארד, אפשרות לעסקת טיעון הכוללת עונש מינימלי של 10 שנות מאסר אכן נדונה במהלך הדיון הקדם-משפטי האחרון, שהתקיים ב-17 בדצמבר 2014, אך הומלץ בחום להטיל על אולבריכט את העונש המרבי, מאסר עולם, בהתאם להנחיות הענישה הפדרליות.