stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפלגת הלייבור העצמאית
היסטוריה של המפלגה > השנים הראשונות

שנותיה הראשונות של המפלגה היו קשות, וכיוונה, הנהגתה וארגונה לא התגבשו במידה שאיפשרה להוציא לפועל את מלוא הפוטנציאל האלקטורלי שלה.
המפלגה כשלה בניסיונה הראשון, בבחירות הכלליות בשנת 1895. מטעם המפלגה התמודדו 28 מועמדים. אספה מיוחדת החליטה כי התומכים במפלגה יוכלו גם לתמוך במועמדי "הפדרציה הסוציאל-דמוקרטית", מה שגרם להוספת ארבעה מועמדים נוספים לתמונה. איש מהם לא נבחר, ואף הארדי עצמו הובס במחוז הבחירה שלו במאבק עם מועמד השמרנים.
המפלגה מעולם לא הייתה גוף הומוגני, אלא ניסתה להיות גוף המאחד בעלי דעות שונות, המעוניינים כולם בקידום עניינו של מעמד הפועלים. ההחלטות הראשוניות באשר לפעולתה, שהתקבלו ב"ועדה האדמיניסטרטיבית" התקבלו ברוח של דמוקרטיה מוחלטת. התבוסה בבחירות בשנת 1895 הובילה לתהליכים של גיבוש וריכוז הכוח לקבלת ההחלטות במפלגה.
בשנים האחרונות של המאה ה-19 בלטו ארבעה אנשים בוועדה האדמיניסטרטיבית שגיבשו את דרך פעולתה והכיוון הפוליטי של המפלגה למשך עשרים השנים שלאחר מכן. בנוסף להארדי, פעלו הסקוט ברוס גלייזר, שהחליף את הארדי בתפקיד היושב ראש בשנת 1900, הסוציאליסט האוונגלי פיליפ סנאודן ורמזי מקדונלד, שהצטרף אל המפלגה לאחר שהתפקח מדחייתם של הליברלים את מועמד האיגודים בבחירות משנה בשפילד בשנת 1894. בעוד שהיו מתחים ניכרים בין הארבעה, ארבעתם היו שותפים לחזון לפיו על המפלגה לשתף פעולה עם האיגודים, ולא לפנות לדרך מרקסיסטית ולשיתוף פעולה עם הפדרציה הסוציאל-דמוקרטית.
לאחר התבוסה ב-1895 נזהרו מנהיגים אלו שלא למתוח את משאבי המפלגה במרוצי בחירות במקומות רבים מדי. ב-1898 התקבלה החלטה רשמית כי המפלגה תריץ מועמדים מטעמה רק במקומות בהם יהיה למועמד סיכוי לזכות, במקום האסטרטגיה ההפוכה של הרצת מספר גדול של מועמדים על מנת לקבל חשיפה, ולזכות במספר גדול יותר של קולות בסיכום הכללי (מספר חסר משמעות בשל שיטת הבחירות בבריטניה).
היחסים עם האיגודים המקצועיים אף הם היו בעייתיים. בשנות התשעים של המאה ה-19 לא היו למפלגה קשרים רשמיים עם איגודים. אנשי איגודים בודדים סייעו למפלגה, אך לא היה קשר רשמי עם ההנהגה.
ב-1900 הייתה המפלגה בין הגופים שארגנו את "ועדת הייצוג של הלייבור" ביחד עם גופים נוספים. הוועדה, שמטרתה הייתה להביא לבחירת כמה שיותר מועמדים מטעם תנועת העבודה, התגבשה בשנת 1906 למפלגת הלייבור הבריטית, ומפלגת הלייבור העצמאית הצטרפה אליה מיד כחטיבה עצמאית. הקשר בין התנועות אפשר לאנשי מפלגת הלייבור העצמאית להמשיך ולנהל את ענייניהם, לכנס את כנסיהם ולהחליט את החלטותיהם, כאשר אנשיהם במפלגת הלייבור היו מחויבים לקדם מדיניות ברוח החלטות אלו. בתמורה לכך סיפקה המפלגה את עיקר בסיס הפעילים של מפלגת הלייבור בשנותיה המוקדמות. ועדיין, לא היו אלו יחסים הרמוניים. רבים מחברי המפלגה העצמאית ראו את מפלגת הלייבור כמתונה מדי, ורצו בפעולה תקיפה יותר בניסיון לקדם את הרפורמות הסוציאליסטיות. באותן שנים פעלו חברי המפלגה בין השאר ברובע וייטשפל בקרב המהגרים היהודים, בתיאום ובשיתוף פעולה עם פעילים סוציאליסטיים יהודים שהגיעו לאנגליה מרחבי היבשת.
היסטוריה של המפלגה > מלחמת העולם הראשונה

ב-11 באפריל 1914 חגגה המפלגה את יום הולדתה ה-21 בקונגרס בברדפורד. בעשור שקדם לכינוס גדלה המפלגה ומנתה 30,000 חברים. רוב חברים אלו היו פציפיסטים. מלחמת העולם הראשונה שפרצה באוגוסט של אותה שנה זעזעה את השמאל הבריטי. רוב חברי מפלגת הלייבור, ורובם של 40 חברי הפרלמנט מטעמה תמכו במלחמה. רק מפלגת הלייבור העצמאית נותרה איתנה בהתנגדותה.
התנגדותה של מפלגת הלייבור העצמאית למלחמה עלתה לה במחיר כבד, הן במעמדה כלפי הציבור בכללותו והן ביכולתה לשלוט בפוליטיקאים שפעלו מטעמה. רבים מחברי הפרלמנט שייצגו אותה עזבו אותה, ביניהם מנהיגי מפלגת הלייבור בעתיד ג'ורג' ניקול בארנס וג'. ר. קליינס. אחרים נותרו נאמנים לעקרונותיהם, והבולט בהם רמזי מקדונלד, פציפיסט מושבע, שנותר בהתנגדותו למלחמה, ובשל כך ויתר על משרת מנהיג מפלגת הלייבור, לטובת ארתור הנדרסון.
היסטוריה של המפלגה > האינטרנציונל השלישי

לאחר סיום המלחמה, בנובמבר 1918 חודשה פעילות האינטרנציונל השני ועלתה השאלה האם על מפלגת הלייבור העצמאית לחדש את פעילותה במסגרתו. בינואר 1919 יצאה קריאה ממוסקבה ליצירתו של קומינטרן (אינטרנציונל שלישי), קריאה לה נענו רבים מהקיצונים שבחברי המפלגה. רוב חבר המפלגה ראו את האינטרנציונל השני כמתון ונגוע בפשרות, וככזה שלא הועיל כנגד מרחץ הדמים של שנת 1914. באביב 1920 הודיעה המפלגה על פרישתה מהאינטרנציונל השני.
מנהיגותה הוותיקה והשמרנית של המפלגה, ובמיוחד רמזי מקדונלד ופיליפ סנאודן התנגדו להצטרף אל הקומינטרן. בניגוד להם התארגנה באופן רשמי קבוצת חברים רשמית שדרשה את צירוף המפלגה אל האינטרנציונל הקומוניסטי החדש. הקבוצה החלה להדפיס עיתון בשם "האינטרנציונל" שיצא לאור בגלאזגו.
המפלגה החלה לקיים מגעים עם אנשי הקומינטרן בניסיון לעמוד על עמדותיהם בנושאים שונים, כגון עד כמה יידרשו לעמוד במצע הקומינטרן, עד כמה יידרשו ליישם את רעיונות השיטה הסובייטית והדיקטטורה של הפרולטריון בבריטניה, וכיוצא בזה. תשובתה של מוסקבה הבהירה כי כוונתה לשליטה מלאה, וכי המצטרפים אל הקומינטרן לא יורשו לשתף פעולה עם פרלמנטריסטים כגון מקדונלד או הפביאנים, שמטרתם היא אך "ויתורים קטנים ופשרות". בוועידת המפלגה בשנת 1921 שבה ועלתה הדרישה להצטרפות אל הקומינטרן, אך היא נדחתה על ידי רוב גדול של הנוכחים. החלטה זו הביאה לפרישת הפלג הרדיקלי של המפלגה והצטרפותו אל המפלגה הקומוניסטית הבריטית שנוסדה באוגוסט 1920.
היסטוריה של המפלגה > ההתנתקות ממפלגת הלייבור

בבחירות הכלליות בבריטניה ב-1922 נבחר מספר משמעותי של חברי פרלמנט מטעם מפלגת הלייבור העצמאית, והמפלגה נראתה כמבוססת. בין הנבחרים ג'יימס מקסטון, מנהיג המפלגה העתידי, ג'ון ויטלי, עמנואל שינוול, תומאס ג'ונסטון ודייוויד קירקווד. עם זאת, ממשלות הלייבור הראשונות בהנהגת מקדונלד היוו אכזבה לאנשי מפלגת הלייבור העצמאית. בתגובה אימצו אלו מדיניות עצמאית משלהם. בזמן ממשלת הלייבור השנייה, 1929–1931, שלטה מפלגת הלייבור העצמאית ב-37 חברי פרלמנט, שהיוו אופוזיציה שמאלית לממשלתו של מקדונלד. ועידת המפלגה בשנת 1930 קבעה כי במקום בו שונה עמדת מפלגת הלייבור העצמאית מעמדת מפלגת הלייבור, ישברו חברי מפלגת הלייבור העצמאית את המשמעת הסיעתית, ויצביעו על פי עמדת המפלגה העצמאית, ולא על פי עמדת הלייבור.
בבחירות הכלליות בשנת 1931 סירבו מועמדי מפלגת הלייבור העצמאית לקבל הוראות מסיעת הלייבור הפרלמנטרית, וכתוצאה מכך התמודדו ללא תמיכת המנגנון של מפלגת הלייבור. רובם איבדו את כיסאותיהם, אך בבחירות אלו הובסו גם אנשי הלייבור שהתמודדו במסגרת מפלגת האם. חמישה חברי פרלמנט נותרו מטעם המפלגה העצמאית לאחר הבחירות, ויצרו סיעה עצמאית מחוץ למפלגת הלייבור. ב-1932 הודיעה ועידת מפלגת הלייבור העצמאית על התנתקותה ממפלגת הלייבור.
מנהיג האגף השמאלי במפלגת הלייבור, אניירין בוואן תיאר את החלטת אנשי הלייבור העצמאי לפרוש ממפלגת האם כהחלטה להישאר "טהורים אך אימפוטנטים". ואכן, מיד עם יציאתה מהמסגרת של מפלגת הלייבור הלכה השפעת המפלגה ודעכה. כמה מהחברים במפלגה החליטו להישאר במפלגת הלייבור, וביחד עם איש הלייבור השמאלי סטפורד קריפס יצרו ארגון קצר ימים בשם "הליגה הסוציאליסטית" שמטרתו הייתה לקדם רעיונות סוציאל-דמוקרטיים במסגרת מפלגת הלייבור. ב-1937 הועמד קריפס בפני האפשרות לפרק את הליגה הסוציאליסטית או להיות מגורש משורות מפלגת הלייבור, וכתוצאה מכך התפרק הארגון.
החלטת מפלגת הלייבור העצמאית להתנתק ממפלגת האם הייתה בעלת השפעה מיידית על החברות במפלגה. בתוך שלוש שנים איבדה המפלגה שלושה רבעים מחבריה, ובשנת 1935 מנתה אך 4,392 חברים רשומים. חלק מחבריה נותרו במפלגת הלייבור, וחלק עברו אף שמאלה אל המפלגה הקומוניסטית, ולארגונים טרוצקיסטים בשמאל. אלו שנותרו בשורות המפלגה היו צעירים ורדיקלים. בשנים אלו התבטאה התמיכה בעקרונות אלו בתמיכה בצד הרפובליקני במלחמת האזרחים בספרד. כעשרים וחמישה מתומכי המפלגה, לרבות ג'ורג' אורוול אכן נסעו לספרד על מנת להילחם בשורות המיליציה המרקסיסטית - POUM.
ב-1939 ביקשה המפלגה לשוב ולהצטרף אל מפלגת הלייבור, בתנאי שאם יתנגדו חבריה למדיניות הלייבור "מטעמי מצפון" יותר להם לפעול בצורה עצמאית. הלייבור סירבה לתנאים אלו.
היסטוריה של המפלגה > מלחמת העולם השנייה ולאחריה

המפלגה התנגדה למלחמת העולם השנייה, מטעמים אתיים, ופנתה שמאלה. אחדות הדעות בקרב סיעות הפרלמנט הבריטי, שהביאה בסופו של דבר ליצירת "קואליציית המלחמה" של וינסטון צ'רצ'יל אליה צורפה מפלגת הלייבור כשותפה עיקרית, פסחה על אנשי מפלגת הלייבור העצמאית.
בבחירות שנערכו בשנת 1945 מעט לפני תום המפלגה, זכתה המפלגה בשלושה מושבים בפרלמנט, כולם מאזור גלאזגו. ב-1947 הצטרפו כל חברי הפרלמנט מטעם מפלגת הלייבור העצמאית באופן רשמי למפלגת הלייבור, והיא נותרה ללא ייצוג כלשהו בפרלמנט. המפלגה לא הצליחה מאז להכניס לפרלמנט נציג מטעמה.
בעשורים שלאחר מכן המשיכה המפלגה בפעילות, כשעיקר מצעה עוסק בהתנגדות לחימושה האטומי של בריטניה, ודה קולוניזציה. בשנת 1975 חדלה המפלגה להתקיים. בשנה זו קראה המפלגה לעצמה "פרסומי הלייבור העצמאיים" (Independent Labour Publications) והפכה לקבוצת לחץ עצמאית בתוך מפלגת הלייבור.
הערות שוליים

↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 218-220
הפיגוע בווסטמינסטר (2017)

| חלק מגל הטרור האסלאמי באירופה |
| --- | --- |

מיקום הפיגוע, על רקע ארמון וסטמינסטר וגשר וסטמינסטר
 תאריך:  22 במרץ 2017
 מקום:  וסטמינסטר, לונדון, הממלכה המאוחדת
 מטרה:  הולכי רגל
 קואורדינטות:  51°30′03″N 0°07′19″W﻿ / ﻿51.500833333333°N 0.12194444444444°W﻿ / 51.500833333333; -0.12194444444444
 סוג:  פיגוע דריסה ודקירה
 נשק:  כלי רכב מסוג יונדאי טוסון; סכין
 הרוגים:  5 (ארבעה הולכי-רגל ושוטר) + המחבל
 פצועים:  49
 מבצע:  המדינה האסלאמיתהמדינה האסלאמית
 מספר מפגעים:  1
 מניע:  טרור אסלאמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסהפיגוע בווסטמינסטר(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסהפיגוע בווסטמינסטר(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיהפיגוע בווסטמינסטר(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיהפיגוע בווסטמינסטר 
 
הפיגוע בווסטמינסטר היה פיגוע טרור אסלאמי שכלל פיגוע דריסה ודקירה, שהתרחש ב-22 במרץ 2017 בשכונת וסטמינסטר שבלונדון, בירת הממלכה המאוחדת. חמישה בני אדם נרצחו בפיגוע ו-40 נפצעו, חלקם באורח קשה. המחבל נורה למוות בידי שוטרים. ארגון הטרור המדינה האסלאמית נטל אחריות לפיגוע.
הפיגוע

ב-22 במרץ 2017, בסביבות 16:40 שעון ישראל, נהג המחבל במכונית יונדאי מגשר וסטמינסטר לעבר הולכי רגל, ודרס עשרות מהם. הוא המשיך בנסיעה מהירה עד לארמון וסטמינסטר (בית הפרלמנט הבריטי), עד שהתנגש בגדר הארמון. לאחר מכן יצא מהמכונית, הגיע לפתח הארמון חמוש בסכין באורך של כ-20 ס"מ, ודקר שוטר לא חמוש. מיד לאחר מכן הוא נורה ארבע פעמים על ידי שני שוטרים מקומיים ומת במקום.
בפיגוע נרצחו ארבעה בני אדם (שלושה הולכי-רגל ושוטר) ועוד כארבעים נפצעו, בהם כמה באורח קשה. אחת הפצועות מתה מפצעיה ב-6 באפריל.
המחבל הוא חאלד מסעוד, בן 52 יליד בריטניה, שהתאסלם, מורה במקצועו, שנעצר בעבר על ידי ה-MI5 בשל קשריו עם גורמי טרור אסלאמי, ושוחרר. יממה לאחר הפיגוע ארגון המדינה האיסלמית לקח אחריות על הפיגוע.
בעת ההתרחשות הוא היה הפיגוע הקשה ביותר מאז הפיגועים בלונדון ב-2005, והתרחש שנה בדיוק לאחר הפיגועים בבריסל. אולם רק כ-3 חדשים אחריו אירעה מתקפת טרור עם כמות נרצחים כפולה בלונדון.
לאחר הפיגוע

לאחר הפיגוע ננעל מתחם הפרלמנט הבריטי ליוצאים ונכנסים למשך מספר שעות, וראש ממשלת בריטניה תרזה מיי שנכחה בדיון בפרלמנט באותה השעה, הובהלה לדאונינג 10.
הסקוטלנד יארד הגדיר את האירוע כתקרית טרור, והחל בחקירה.
מדינות רבות, בהן ארצות הברית וישראל, גינו את הפיגוע ושלחו תנחומים לעם הבריטי.
ראו גם

מתקפת הטרור בלונדון (יוני 2017)
הערות שוליים

↑  שאול אדר‏, 4 הרוגים בפיגוע בלונדון: "בפרלמנט חששו ממתקפה כזאת במשך שנים", באתר וואלה, 23 במרץ 2017
↑  יניב חלילי ורועי קייס, ראש ממשלת בריטניה בפרלמנט: "אנחנו לא מפחדים". דאעש: אנחנו ביצענו הפיגוע, באתר ynet, 23 במרץ 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812390528105606
איפסוויץ'

ערך זה עוסק בעיר במחוז סאפוק שבאנגליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
סמל איפסוויץ'סמל איפסוויץ'

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 אזור:  מזרחה של אנגליה
 מחוז:  סאפוק
 ראש העיר:  בן גאמר
 שטח:  39.42 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  151,562 (2021)
  ‑ במטרופולין:  160,000 (2011)
  ‑ צפיפות:  3,385 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  52°03′34″N 1°09′20″E﻿ / ﻿52.059444444444°N 1.1555555555556°E﻿ / 52.059444444444; 1.1555555555556 
 אזור זמן:  UTC
 www.ipswich.gov.uk
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים איפסוויץ'(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים איפסוויץ'(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי איפסוויץ'(למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי איפסוויץ'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
איפסוויץ' (באנגלית: Ipswich) היא עיר במחוז סאפוק שבאנגליה, בריטניה, הממוקמת על גדתו המזרחית של נהר אורוול. אוכלוסייתה מונה 138,718 תושבים.
שם העיר נגזר משם מתקופת ימי הביניים, "ג'יפסוויק" (Gippeswick), שנקרא כפי הנראה על שם נהר ג'יפינג המהווה חלק מנהר אורוול.
היסטוריה

איפסוויץ' היא אחת מהערים האנגליות העתיקות ביותר. האזור היווה מרכז חשוב בתקופת האימפריה הרומית, בשל דרכי הנהר החשובות שעברו בו. על גבעות באזור העיר הוקמו בתקופה זו מבצר רומאי ווילה רומאית גדולים. במאות 7–8 לספירה החל נמל איפסוויץ' למלא תפקיד מרכזי במסחר הימי ובהובלה אל אנגליה ומחוצה לה, ותושבים רבים התיישבו בסמוך אליו והרחיבו את העיר. משנת 869 לספירה שלטו בעיר הוויקינגים, ונראה כי סוללות העפר המקיפות את מרכז העיר הוקמו בתקופה זו על ידם כדי למנוע חדירה של כוחות אנגלים. עם זאת, האנגלים הצליחו לכבוש אותה בהמשך, כפי שמעידים ממצאים ממטבעה שהתקיימה בעיר בערך משנת 970 ואילך, בה הוטבעו מטבעות עם דיוקנם של אדגר, מלך אנגליה והמלכים שבאו אחריו; השם "Gipes" מופיע לראשונה על מטבעות מתקופה זו.
ג'ון, מלך אנגליה העניק ליישוב לראשונה מעמד של עיר בשנת 1200. בימי הביניים גברה חשיבות העיר כמרכז מסחרי, וכן הוקמו בה בית חולים ומספר כנסיות של זרמי נצרות שונים. בתקופה זו עלו לרגל צליינים רבים אל מקדש "Our Lady of Ipswich" בפאתי העיר; פסלה של מריה נלקח מהמקדש בתקופת הרפורמציה ללונדון במטרה לשרפו, אך יש הטוענים כי לא נשרף לבסוף וכי זהו הפסל המוצג כיום בעיר נטונו שבאיטליה.
ב-1475 נולד בעיר הקרדינל והפוליטיקאי תומאס וולזי, שבזכות תפקידו הבכיר בחצר הנרי השמיני, מלך אנגליה, הקים בעיר קולג' ב-1528; וולזי נותר עד היום אחת הדמויות הידועות של איפסוויץ'. בתקופת מרי הראשונה, מלכת אנגליה, הועלו על המוקד תשעת "קדושי איפסוויץ'" בשל אמונתם הפרוטסטנטית; אנדרטה לזכר האירוע ניצבת כיום בפארק כרייסטצ'רץ' בעיר. בשנים 1611–1634 היוותה העיר מוקד ליציאת מהגרים רבים לניו אינגלנד באמריקה.
ב-1835 התגורר בעיר הסופר הנודע צ'ארלס דיקנס, ונופיה שימשו אותו בכתיבת ספרו "רשומות מועדון הפיקוויקים".
העיר היוותה יעד להפצצות הגרמנים במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובעיקר במלחמת העולם השנייה, אז נפגעו חלקים רבים בעיר ובנמל. העיר שוקמה לאחר המלחמה, ובעשורים האחרונים חלקים רבים בה נבנים מחדש, במיוחד סמוך לקו המים. העיר נחשבת כיום לעיר תעשייתית ומסחרית מרכזית במחוז סאפוק.
ספורט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בעיר משחקת קבוצת הכדורגל איפסוויץ' טאון. הקבוצה משחקת באצטדיון פורטמן רוד שבעיר.
הערות שוליים

↑  An Etymology of Ipswich
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564522005171  GND: 4242195-0  LCCN: n81066410  MusicBrainz: 7ec09cb6-df52-48fb-b814-4e4b1594d441  NKC: ge918246  VIAF: 133700291   WorldCat (עם VIAF): 133700291
מוריס בורז'ס-מונורי

מוריס בורז'ס-מונורי (משמאל) בפגישה עם לוי אשכול
מוריס בורז'ס מונורי (בצרפתית: Maurice Bourgès-Maunoury; ‏19 באוגוסט 1914 - 10 בפברואר 1993) היה פוליטיקאי צרפתי, איש המפלגה הרדיקלית (מפלגת מרכז-שמאל), אשר שימש שר בממשלות צרפת מראשית שנות ה-50 ועד 1958. בשנת 1957 כיהן גם כראש ממשלת צרפת (לאחר גי מולה). מידידי ישראל, שחתם על הסכם מכירת כור גרעיני צבאי לישראל והסכם שיתוף פעולה מדעי צרפתי-ישראלי בתחום הגרעין. היה שר ההגנה בתקופת מבצע סיני.
מונצח בירושלים ברחוב על שמו בשכונת פסגת זאב
תוכנית הגרעין הישראלית

תוכנית הגרעין הישראלית לא הייתה יוצאת מן הכוח אל הפועל לקראת סוף שנות החמישים לולא חתימתו בדיעבד של מונורי על ההסכמים, מספר שעות לאחר שכבר לא היה בתפקיד בעקבות התפרקות ממשלתו,  משום שהממשלה שהחליפה את ממשלתו של מונורי, התנגדה להסכם. על הפתרון היצירתי לתסבוכת המדינית חתום ידידו האישי של מונורי, שמעון פרס.
הערות שוליים

↑  (צילום של שלט הרחוב)
↑  מערכת, פנים אמיתיות: סודות האטום הישראלי, באתר nana10‏, 15 ביולי 2012(הקישור אינו פעיל)
| ראשי ממשלת צרפת |
| --- | --- | --- |
| צרפת של וישי | אנרי פיליפ פטן • פייר לאוואל • פרנאן דה ברינון | דגל צרפת |
| הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית | שארל דה גול • פליקס גואן • ז'ורז' בידו • לאון בלום | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית הרביעית | פול רמדיה • רובר שומאן • אנדרה מארי • רובר שומאן • אנרי קווה • ז'ורז' בידו • אנרי קווה • רנה פלוון • אנרי קווה • רנה פלוון • אדגר פור • אנטואן פינה • רנה מאייר • ז'וזף לניאל • פייר מנדס פראנס • אדגר פור • גי מולה • מוריס בורז'ס-מונורי • פליקס גאיאר • פייר פלימלי • שארל דה גול | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית החמישית | שארל דה גול • מישל דברה • ז'ורז' פומפידו • מוריס קוב דה מירוויל • ז'אק שבאן-דלמאס • פייר מסמר • ז'אק שיראק • ריימון באר • פייר מורואה • לורן פביוס • ז'אק שיראק • מישל רוקאר • אדית קרסון • פייר ברגואה • אדואר בלדור • אלן ז'ופה • ליונל ז'וספן • ז'אן-פייר רפרן • דומיניק דה וילפן • פרנסואה פיון • ז'אן-מארק ארו • מנואל ואלס  • ברנאר קזנב • אדואר פיליפ • ז'אן קסטקס • אליזבת בורן • גבריאל אטאל • מישל ברנייה • פרנסואה ביירו | דגל צרפת |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007360460105171  BnF: cb13180509w (data)  GND: 121123065  ISNI: 0000 0000 4465 5499  LCCN: nb98038812  SUDOC: 035305266  VIAF: 66606773   WorldCat (עם VIAF): 66606773 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ניקולס קולון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בפברואר 1983 (בן 41) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  קלייר קולג', איטון קולג' 
 עיסוק:  מנצח
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, אופרה
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  ויולה, עוגב, פסנתר 
 שיתופי פעולה בולטים:  תזמורת אורורה
 http://nicholascollon.co.uk/
 
ניקולס קולון (באנגלית: Nicholas Collon; נולד ב-7 בפברואר 1983) הוא מנצח בריטי.
ביוגרפיה

ניקולס קולון נולד בלונדון והוא ויולן, נגן עוגב ופסנתרן בהכשרתו, ניגן בויולה בתזמורת הנוער הלאומית של בריטניה. הוא למד ניצוח והיה חוקר לעוגב בקלייר קולג', קיימברידג'. אחד ממנטורי הניצוח שלו היה קולין דייוויס, וקולון שימש כעוזר מנצח למרק אלדר.
בשנת 2004 הקימו ניקולס קולון, רובין טיצ'אטי ונגני תזמורת הנוער הלאומית של בריטניה עמיתיהם את "תזמורת אורורה", עם קולון כמנהלה האמנותי. הוא זכה במלגת קרן האמנויות לשנת 2008 לניצוח, מתוך רשימה של עשרים מנצחים בריטיים מועמדים. בעונת 2011–2012, ניקולס קולון היה עוזר המנצח של התזמורת הפילהרמונית של לונדון.
באפריל 2007 ניצח קולון על חליל הקסם של מוצרט, בבימויו של סמואל ווסט, ברמאללה ובבית לחם, הפקת האופרה שהועלתה לראשונה בגדה המערבית, וחזר ב-2009 עם אותו צוות לביצועים של לה בוהם. הופעת הבכורה שלו בניצוח באופרה הלאומית האנגלית הייתה בספטמבר 2012. ביוני 2013, ניצח על הבכורה הבריטית של האופרה "חלומו של וגנר" מאת ג'ונתן הארווי עבור האופרה הלאומית הוולשית.
ביוני 2015, הודיעה התזמורת הפילהרמונית של האג בהאג על מינויו של ניקולס קולון למנצח הראשי שלה, החל מ-1 באוגוסט 2016, לתקופה מינימלית של שלוש שנים, עם הערכה של 6 שבועות של הופעות בעונה. ביוני 2017, תזמורת הרזידנטי הודיעה על מינויו של קולון למנצח הראשי והיועץ האמנותי היחיד של תזמורת האג, החל מ-1 באוגוסט 2018, עם מינימום של 8 שבועות של הופעות בעונה. הוא התפטר מתפקיד המנצח הראשי של התזמורת בתום עונת 2020–2021.
בשנת 2017, ניקולס קולון ניצח לראשונה על תזמורת רדיו פינלנד. במאי 2019, התזמורת הודיעה על מינויו של קולון למנצח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2021–2022. ניקולס קולון הוא המנצח הלא-פיני הראשון שזכה בתואר המנצח הראשי של תזמורת רדיו פינלנד.
קולון ניצח על הקלטות מסחריות עם תזמורת אורורה ל"ורנר קלאסיק".
ניקולס קולון נשוי לחלילנית ג'יין מיטשל, המנהיגה היצירתית של תזמורת אורורה.
תוכנית התאוששות מאסון

תוכנית התאוששות מאסון (באנגלית: Disaster Recovery Plan או DRP) היא תוכנית הכוללת תהליכים, מדיניות ונהלים המשמשים להתאוששות מאסון המשבית לזמן לא קצר את התשתית הטכנולוגית החיונית לפעילותו של ארגון.
דוגמאות לאירועי אסון שבהם נדרש שימוש בתוכנית ההתאוששות: שרפה, רעידת אדמה, הצפה, התפוצצות פצצה, קריסת בניין, מחיקה מוטעית וכדומה.
תכנון תוכנית התאוששות מאסון היא קבוצת משנה של תהליך גדול יותר הידוע כתוכנית המשכיות עסקית (באנגלית: Business Continuity Program) המנסה להתמודד עם מכלול רחב יותר של תקלות. תוכנית ההתאוששות מאסון צריכה לכלול תכנון לחידוש של יישומים, נתונים, חומרה, תקשורת (כגון רשת) ואלמנטים אחרים של טכנולוגיית המידע. תוכנית הבטחת הרציפות העסקית (BCP) כוללת בנוסף תכנון של היבטים שאינם קשורים לטכנולוגיית המידע כגון שמירה על אנשי מפתח, מתקנים, תקשורת והגנה על המוניטין.
המרכזיות של מערכות המחשוב בתפקודם של ארגונים רבים מדגישה את הצורך ב-DRP בתחום זה. לא רק חנות אינטרנט, שעיקר קיומה מתבסס על תשתיות מחשוב תחדל לתפקד בעקבות השבתה שלהן. גם בנק, שהמחשוב הוא רק אחד ממרכיבי התשתית של פעילותו (יחד עם סניפים, הון, משאבי אנוש וכדומה), אינו מסוגל לתפקד בעת השבתה של מערכת המחשוב. מטרת ה־DRP היא המשך ביצוע עבודות המחשוב של הארגון על מנת שהארגון יוכל להמשיך בפעילותו העסקית. במקרה אסון הפתרון הוא המשך עבודה ממרכז מחשבים אחר הנמצא באתר פיזי רחוק ממרכז המחשבים שקרס. תכנון תהליך ההתאוששות מאסון ומימוש ההתאוששות בפועל עשויים להיות תהליכים מורכבים. לתוכנית ה-DRP עשויים להיות מספר רבדים: עסקי, טכנולוגי ולוגיסטי.
רקע

עם חשיבותה הגוברת של טכנולוגיית מידע להמשך פונקציות עסקיות קריטיות, בשילוב עם מעבר לעבודה גלובלית הנעשית מסביב לשעון, חשיבות ההגנה על תשתיות המידע של ארגון נתונים מפני פגיעה מקבלת עדיפות הולכת גוברת יותר ויותר.
כיום, בניגוד לעבר הרחוק בו היו מערכות המחשוב מערכות תומכות בעבודת ארגונים, מערכות המחשוב המודרניות הפכו למרכיב הכרחי לביצוע פעילות עסקית ותהליכים עסקיים. כתוצאה מכך להפסקת פעולתן עלולות להיות השלכות קשות על ארגונים בתחום העסקי, בתחום התפעולי, בתחום הכספי ובתחום התדמיתי. כך למשל הפסקת עבודת מרכז מחשבים של בנק למספר שעות עלולה להביא בין השאר לתוצאות הבאות:
פגיעה ביכולת של לקוחות עסקיים לבצע טרנזקציות עסקיות, משום שהפעולה הכספית עשויה להוות תנאי הכרחי לביצוע עסקאות
פגיעה ביכולת של לקוחות קמעונאיים של הבנק למשוך כספים, לקבל כספים ולשלם חשבונות
אי-יכולת לבצע פעולות השקעת כספים בבורסות בעולם
אי-יכולת של הבנק לבצע פעילות עסקית שלו למשל: העברות כספים בינו לבין בנקים בחו"ל, תיאומים בינו לבין חברות כרטיסי אשראי, ייעוץ פנסיוני ללקוחות וקבלת חיובי לקוחות מגופים הנותנים שירות.
מתיאור זה ברור לגמרי, שהפסקה בעבודת מערכות המחשוב כתוצאה מאסון עלולה לגרום נזק כספי משמעותי לבנק, ובנוסף לכך עלולה להיפגע תדמיתו משום שהוא אינו יכול במצב זה לספק שירותים ללקוחותיו.
ההערכה היא כי החברות הגדולות ביותר משקיעות בין 2% ל־4% מתקציב טכנולוגיית המידע שלהן על תכנון התאוששות מאסון, במטרה למנוע הפסדים גדולים יותר במקרה שהעסק לא יכול להמשיך לתפקד בשל אובדן של תשתית טכנולוגיית המידע והנתונים. מתוך החברות שבהן היה אובדן גדול של נתונים עסקיים, 43% מעולם לא נפתחו מחדש, 51% נסגרו תוך שנתיים ורק 6% ישרדו בטווח הארוך. נושא זה קיבל דחיפה משמעותית בעקבות פיגועי 11 בספטמבר שלא רק הביאו לתודעה את האפשרות של פגיעה מכוונת במרכז עסקים אלא אף הביאו לקבלת מספר חוקים המחייבים חברות מסוימות (בתי חולים למשל) לנהל תוכנית התאוששות מאסון אפקטיבית.
על מנת למזער את הנזקים מתכננים ארגונים את אופן ההתמודדות במקרה אסון באמצעות ביצוע עבודות המחשוב במרכז מחשבים אחר. במקרים רבים כמות משאבי המחשב וכמות המשאבים הלוגיסטיים העומדים לרשות הארגון באתר החלופי קטנים מכמות המשאבים באתר בו התרחש אירוע האסון, כתוצאה מכך עלול הארגון להידרש לוותר על חלק מהמערכות ולספק רמת שירות נמוכה יותר במערכות אחרות. קביעת העדיפויות, כלומר: ההחלטה אילו מערכות יפגעו ובאיזו מידה היא חלק מתוכנית ההתאוששות מאסון. תהליך ההתאוששות הוא תהליך האורך זמן. בזמן ביצוע תהליך ההתאוששות עשויים לא להינתן כל השירותים או חלק מהשירותים. החזרה למתן שירותים היא הדרגתית.
האסונות איתם צריכה התוכנית להתמודד יכולים להיות מסווגים עקרונית לשתי קטגוריות רחבות (ששילוב ביניהן הוא לרוב האפשרות הגרועה ביותר):
אסון טבע - מניעת אסונות טבע היא קשה מאוד עד בלתי אפשרית אבל אפשר לנקוט אמצעי זהירות כדי למנוע הפסדים. קטגוריה זו כוללות אסונות כמו שיטפון, שרפה, רעידת אדמה, הוריקן, וכדומה
אסונות מסיבות אנושיות - האסונות האלה הם הסיבות המרכזיות לכישלון. טעות אנוש עשויה להיות התערבות מכוונת או לא מכוונת אשר יכול לגרום תקלות כגון אובדן מאסיבי של יכולת התקשורת. האסונות האלה כוללים תאונות דרכים, שביתה, חבלה, נוזקות, התקפה צבאית, חדירה בלתי מורשית, וכדומה