stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הולנד במשחקים האולימפיים לנוער
ראו גם

הולנד במשחקים האולימפיים
הולנד במשחקים הפאראלימפיים
| מדינות העולם במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין   • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארובה • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל  • ברמודה • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פוארטו ריקו • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל • איי קוק  • איי שלמה • גואם • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • סמואה האמריקנית • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
הילריון

הילריון הקדוש (291–371) היה נזיר מתבודד שבילה את עיקר חייו במדבר, בהתאם לדגם שהתווה אנטוניוס הקדוש ממצרים. מייסד המנזר הראשון בנגב.
הילריון נולד בטוואטה, מדרום לעזה להורים פגנים. הוא למד רטוריקה באלכסנדריה, אך אחרי ששמע את דברי אנטוניוס הקדוש עבר לגור בגיל חמש עשרה במדבר למשך חודשיים ואחר–כך שב לטוואטה ואחרי מות הוריו הוריש את רכושו לאחיו ולעניים ופרש לחיי התבודדות במדבר.
הילריון עבר לאזור דרומית למיומה, נמל עזה, וחי כנווד כשהוא ניזון על דגים מתים שנפלטו מן הים. אחרי שגם תחת תזונה מחמירה זו רדפה אותו תאוות הבשרים, עבר הילריון לאכול עשבים ותאנים והירבה בתפילה, שירה, עדירת האדמה וקליעת סלי קש. למרות צעדים מחמירים אלו, עדיין רדפו אותו חזיונות של נשים עירומות, ארוחות דשנות, מרכבות ותחרויות לודרים ולעיתים קרובות אף שמע קולות של ילדים וחיות בית בהם ראה שדים.
הילריון בנה בקתה מסוף ועשבי ביצה, ושם חי במשך ארבע שנים ולבסוף בנה לעצמו תא קטן, שלפי הירונימוס דמה יותר לקבר מאשר לבית בו ישן על מצע עשבים כשהוא קורא בתנ"ך או מזמר תפילות. הילריון נמנע משטיפת בגדיו, החליף אותם רק כאשר התפוררו וגילח את שיערו רק פעם בשנה.
אחרי ששהה בנגב במשך 22 שנה, החלו נוהרים אנשים לשאול בעצתו ולבקש את עזרתו. נכתב עליו כי הצליח לרפא אישה מאלאותרופוליס שהייתה עקרה במשך חמש עשרה שנה, ריפא עיוורון, הקיץ ילדים מן המתים, ריפא רכב משותק, גירש שדים ואפילו ריפא סוסים וגמל שנטען שהוטל בהם כישוף מרושע.
עם הזמן צמח סביב תאו של הילריון מנזר, שהיו בו מבקרים כה רבים, ובמיוחד נשים, עד שהילריון ביכר לברוח מן המקום. הילריון מת בשנת 371 בקפריסין.
הילה פליטמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באוגוסט 1973 (בת 51) ירושלים, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  עברית 
 hilaplitmann.com
 פרופיל ב-IMDb
 
הילה פליטמן, (נולדה ב-1973) היא זמרת סופרן אופראי ישראלית, זוכת פרס גראמי לשנת 2009, המתמחה בביצוע יצירות חדשות.
קריירה

פליטמן נולדה בירושלים. מגיל 12 למדה בתיכון שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים והתבלטה שם בכשרונה, הן בנגינה והן בשירה. בין מוריה היה הפסנתרן בנימין אורן. בגיל 17 יצאה ללמוד בג'וליארד ובשנת 1998 החלה בקריירה מקצועית בביצוע בכורה של "העכביש והזבוב", יצירתו של זוכה פרס פוליצר דייוויד דל טרדיצ'י עם הפילהרמונית של ניו יורק והמנצח קורט מזור. מאז יצא לה שם של אחת הזמרות הראשיות לביצועי בכורה של יצירות חדשות,וזכתה בפרס סוני ES על תרומה יוצאת דופן לאמנויות הווקאליות.. הילה פליטמן זכתה בפרס גראמי לשנת 2009
על הופעתה ביצירה של ג'ון קוריליאנו: "מיסטר טמבורין מן: שבעה שירים של בוב דילן".
הילה פליטמן הופיעה עם התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועוד, ותחת שרביטם של מנצחים ידועי שם כמו קורט מזור, אסה-פקה סאלונן, מרין אלסופ ואחרים.
הופעות

הופעות חשובות כסולנית, כולל הופעות עם הגופים הבאים:
התזמורת הסימפונית של אטלנטה
הפילהרמונית של ברוקלין
התזמורת הפילהרמונית של באפלו
התזמורת הסימפונית של שיקגו
התזמורת הפילהרמונית הישראלית
הפילהרמונית של לוס אנג'לס
תזמורת מינסוטה
התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית
האופרה הישראלית החדשה
תזמורת העולם החדש
הפילהרמונית של ניו יורק
התזמורת הקאמרית אורפאוס
הרכב כלי הנשיפה של אוניברסיטת טקסס
הופעתה הראשונה כשחקנית הייתה בתפקיד "שרון" בהפקת "כיתת אמן" מאת טרנס מקנאלי ב"פאונטיין תיאטר".
בין הופעותיה החשובות ביצוע בכורה עולמי של "מסעו של פול רביר" מאת המלחין זוכה פרס פוליצר, דייוויד דל טרדיצ'י, עם הסימפונית של אטלנטה בניצוח רוברט ספאנו, ביצוע הבכורה העולמי של "כנף על כנף" מאת אסה-פקה סאלונן, עם הפילהרמונית של לוס אנג'לס ב"דיסני הול"; הופעת הבכורה של יצירתם פורצת הדרך של אריק וייטאקר ודייוויד נורוניה, "גן העדן האבוד"צללים וכנפיים" בלוס אנג'לס ועוד.
ב-2009 יצרה פליטמן את התפקיד של מרת קלייטון בהפקת האופרה "סיאנס באחר צהריים רטוב" של סטיבן שוורץ בסנטה ברברה, קליפורניה.
פרסים ואותות כבוד

פרס גראמי לביצוע הווקאלי הטוב ביותר, פברואר 2009
חיים אישיים

פליטמן מתגוררת בלוס אנג'לס עם בעלה, המלחין אריק וייטאקר, ובנם.
הערות שוליים

↑  http://www.mynet.co.il/articles/1,7340,L-3670524,00.html mynet ירושלים, 12 בפברואר 2009
↑  Hila Plitmann
↑  Kennedy Center: Biographical information for Hila Plitmann
↑  51st annual Grammy nominations, Complete nomination list, part 3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461551905171  BnF: cb16137191w (data)  GND: 135441757  ISNI: 0000 0000 7104 4423  LCCN: no99086972  MusicBrainz: 50373669-3d16-449d-a349-34b8d08737e1  NLA: 40578424  NTA: 314934049  RERO: 02-A017421705  SUDOC: 251414310  VIAF: 80186274   WorldCat (עם VIAF): 80186274 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיטמר מגנבורג

דיטמר מגנבורג (בגרמנית: Dietmar Mögenburg;‏ 15 באוגוסט 1961) הוא אתלט עבר מערב גרמני בקפיצה לגובה. אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1984) ושיאן עולם.
ביוגרפיה

דיטמר מגנבורג נולד ב-1961 בעיר לברקוזן שבמערב-גרמניה. את הקריירה הספורטיבית שלו החל כבר ב-1979 והיא נמשכה עד לאחר אולימפיאדת ברצלונה ב-1992 כשפרש בגלל פציעה. בנוסף להישגיו הבינלאומיים היה מגנבורג שיאן גרמניה המערבית בקפיצה לגובה 10 פעמים (1985-1980, 1990-1987) ו-5 פעמים שיאן גרמניה בקפיצה לגובה באולמות (1981-1979, 1984, 1989).
לאחר פרישתו מפעילות תחרותי ב-1994 עסק מגנבורג בתחום קידום הספורט.
קריירה ספורטיבית > 1979

באליפות אירופה החמישית לנוער, שנערכה בבידגושץ' שבפולין, זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.24 מטר.
קריירה ספורטיבית > 1980

במרץ השתתף באליפות אירופה באתלטיקה באולם (אנ'), שנערכה בעיר זינדלפינגן (אנ') שבמערב-גרמניה, וזכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.31 מטר לפני יאצק ושולה מפולין (2.29 מטר) ואדריאן פרוטאסה (אנ') מרומניה (2.29 מטר).
קריירה ספורטיבית > 1980 > שיאן עולם

במאי השווה מגנבורג את השיא העולמי בקפיצה לגובה של יאצק ושולה (2.35 מטר) וקבע בכך גם שיא עולמי לנוער. שיא זה נשבר על יד גרד וסיג ממזרח גרמניה במהלך אולימפיאדת מוסקבה כשקבע תוצאה של 2.36 מטר.
קריירה ספורטיבית > 1980 > המשחקים האולימפיים

מגנבורג נכלל בנבחרת מערב גרמניה לאולימפיאדת מוסקבה. בעקבות החרם שהוטל על המשחקים השתתף ב"משחקי החרם האולימפיים" (אנ'), שנערכו בקיץ אותה שנה בפילדלפיה בארצות הברית, שם זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה (2.22 מטר) אותה חלק עם בן ארצו קרלו ת'רנהארט (אנ') אחרי בן פילדז (אנ') מארצות הברית (2.26 מטר) ונאט פייג' (אנ') מארצות הברית (2.26 מטר).
קריירה ספורטיבית > 1981

באליפות אירופה באתלטיקה באולם (אנ'), שנערכה בגרנובל שבצרפת, זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה (2.25 מטר) אחרי רולנד דלהאוזר (אנ') משווייץ (2.28 מטר) וקרלו ת'רנהארט (אנ') ממערב גרמניה (2.25 מטר).
קריירה ספורטיבית > 1982

באליפות אירופה באתלטיקה באולם (אנ'), שנערכה במילנו שבאיטליה, זכה מגנבורג במדליית זהב בקפיצה לגובה (2.34 מטר) לפני יאנוש טרזפיזור (אנ') מפולין (2.32 מטר) ורולנד דלהאוזר (אנ') משווייץ (2.32 מטר)
באליפות אירופה באתלטיקה (אנ'), שנערכה באתונה שביוון, זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא תחרויות של 2.30 מטר לפני יאנוש טרזפיזור (אנ') מפולין (2.27 מטר) וגרד נגל (אנ') ממערב גרמניה (2.24 מטר).
קריירה ספורטיבית > 1983

באליפות העולם באתלטיקה, שנערכה בהלסינקי שבפינלנד, הגיע מגנבורג למקום הרביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.29 מטר.
קריירה ספורטיבית > 1984

באליפות אירופה באתלטיקה (אנ'), שנערכה במרץ בגטבורג שבשוודיה, זכה מגנבורג במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.33 מטר לפני קרלו ת'רנהארט (אנ') ממערב גרמניה (2.30 מטר) ורולנד דלהאוזר (אנ') משווייץ (2.30 מטר).
קריירה ספורטיבית > 1984 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת לוס אנג'לס זכה מגנבורג במדליית זהב בתוצאה של 2.35 מטר לפני פטריק שברג משוודיה (2.33 מטר) וז'ו ג'יאנהואה (אנ') מסין (2.31 מטר).
קריירה ספורטיבית > 1985 > שיאן עולם

ב-24 בפברואר קבע מגנבורג שיא עולמי בקפיצה לגובה באולם, בתחרות שנערכה בקלן שמערב גרמניה, בתוצאה של 2.39 מטר כשהוא שובר את שיאו של פטריק שברג משוודיה (2.38 מטר) שנקבע יומיים לפני כן בתחרות במערב ברלין. שיא זה החזיק מעמד עד ינואר 1987 כשקרלו ת'רנהארט (אנ') ממערב גרמניה קבע תוצאה של 2.40 מטר בתחרות שנערכה בעיר סימראת' (אנ') שבמערב גרמניה.
קריירה ספורטיבית > 1986

באליפות אירופה באתלטיקה באולם (אנ'), שנערכה בפברואר במדריד שבספרד, זכה מגנבורג במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.34 מטר לפני זוכה מדליית הכסף קרלו ת'רנהארט (אנ') ממערב גרמניה (2.31 מטר) והזוכים במשותף במדליית הארד אדי אניס (אנ') מבלגיה וג'ף פרסונס (אנ') מבריטניה (2.28 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה (אנ'), שנערכה באוגוסט בשטוטגרט שבמערב-גרמניה, הגיע מגנבורג למקום הרביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.28 מטר.
קריירה ספורטיבית > 1987

באליפות העולם באתלטיקה, שנערכה ברומא שבאיטליה, הגיע מגנבורג למקום הרביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.35 מטר.
קריירה ספורטיבית > 1988

באליפות אירופה באתלטיקה באולם (אנ'), שנערכה בבודפשט שבהונגריה, זכה מגנבורג במדליית כסף בקפיצה לגובה (2.37 מטר) אחרי פטריק שברג משוודיה (2.39 מטר) ולפני סורין מטיי (אנ') מרומניה (2.35 מטר).
באולימפיאדת סיאול הגיע מגנבורג למקום השישי בתוצאה של 2.34 מטר.
קריירה ספורטיבית > 1989

באליפות אירופה באתלטיקה באולם (אנ'), שנערכה בהאג שבהולנד, זכה מגנבורג במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.33 מטר לפני דלטון גרנט (אנ') מבריטניה (2.33 מטר) ואלכסיי ימלין (אנ') מרוסיה (2.30 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה באולם (אנ'), שנערכה בבודפשט שבהונגריה, זכה מגנבורג במדליית כסף בקפיצה לגובה (2.35 מטר) אחרי חאבייר סוטומאיור מברזיל (2.43 מטר) ולפני פטריק שברג משוודיה (2.35 מטר).
קריירה ספורטיבית > 1990

באליפות אירופה באתלטיקה באולם (אנ'), שנערכה בגלאזגו שבסקוטלנד, זכה מגנבורג במדליית ארד יחד עם גרד נגל (אנ') ממערב גרמניה (2.30 מטר) אחרי ארתור פרטיקה (אנ') מפולין (2.33 מטר) וארטורו אורטיז (אנ') מספרד (2.30 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה (אנ'), שנערכה בספליט שביוגוסלביה, הגיע מגנבורג למקום השישי בתוצאה של 2.31 מטר.
קריירה ספורטיבית > 1992

מגנבורג התחרה גם באולימפיאדת ברצלונה אולם הגיע רק למקום 27 במוקדמות תחרוות קפיצה לגובה בתוצאה של 2.15 מטר ולא נכלל בגמר.
משפחתו

מגנבורג נישא לבת זוגו הנורווגית והם עברו לגור באוסלו. לזוג נולדו 2 ילדים (ג'ונאס וקתרינה) שעוסקים גם הם בספורט תחרותי.
הערות שוליים

↑  תוצאה שהיוותה שיא עולמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1304279316  World Athletics: 14356021  VIAF: 8294169639286396580001   WorldCat (עם VIAF): 8294169639286396580001
דקימוס סיוס סנקה

דקימוס סיוס סנקה (בלטינית: Decimus Seius Seneca) היה מצביא רומאי שחי ופעל במהלך המאה ה-2. כיהן כקונסול בשנת 151 או בשנת 152 לספירה, ומושל פרובינקיית סוריה פלשתינה בשנים 155–157.
תולדות חייו

סנקה היה קונסול בשנת 151 או בשנת 152 לספירה. בשנת 1993 פרסמה ברברה בורל (Burrell) כתובת הקדשה מקיסריה של מושל הפרובינקיה סוריה פלשתינה ד. סיוס סנקה, היא תיארכה את הכתובת לשנים 135–212.
בשנת 1997 פרסם פטר וויס תעודת שחרור משנת 157 לספירה מהפרובינקיה סוריה פלשתינה, תחת פיקודו של סיוס סנקה.
לקריאה נוספת

B. Burrell, Two Inscribed Columns from Caesarea Maritima, ZPE 99, 1993, pp. 287–295
C.M. Lehmann, and K. G. Holum, The Greek and Latin Inscriptions of Caesarea Maritima, Boston 2000., pp. 49, No. 15
AE 1997, 1768 = RMD V 421 = P. Weiß, Neue Militärdiplome, ZPE 117, 1997,pp. 256–259
הערות שוליים

↑  PIR2 S, 321
↑  B. Burrell, Two Inscribed Columns from Caesarea Maritima, ZPE 99, 1993, pp. 287-295 = C.M. Lehmann, and K. G. Holum, The Greek and Latin Inscriptions of Caesarea Maritima, Boston 2000., pp. 49, No. 15
↑
AE 1997, 1768 = RMD V 421 = P. Weiß, Neue Militärdiplome, ZPE 117, 1997,pp.  256-259
| מושלים בפרובינקיית יהודה / סוריה פלשתינה |
| --- | --- | --- |
| מגלות ארכלאוס עד המלך אגריפס (41-6 לספירה) | מגלות ארכלאוס עד המלך אגריפס (41-6 לספירה) |  |
| פראיפקטים | קופוניוס (9-6) • מרקוס אמביבולוס (12-9) • אניוס רופוס (15-12) • ואלריוס גראטוס (26-15) • פונטיוס פילאטוס (36-26) • מארקלוס (37-36) • מארולוס (41-37) |  |
| ממות אגריפס עד פרוץ המרד הגדול (66-44 לספירה) | ממות אגריפס עד פרוץ המרד הגדול (66-44 לספירה) |  |
| פרוקוראטורים | קספיוס פאדוס (46-44) • טיבריוס יוליוס אלכסנדר (48-46) • ונטידיוס קומאנוס (52-48) • אנטוניוס פליקס (60-52) • פורקיוס פסטוס (62-60) • לוקיוס אלבינוס (64-62) • גסיוס פלורוס (66-64) |  |
| בזמן המרד הגדול (70-66 לספירה) | בזמן המרד הגדול (70-66 לספירה) |  |
| מושלים זמניים | אספסיאנוס • טיטוס • מרקוס אנטוניוס יוליאנוס (תאריכים לא ידועים) |  |
| מחורבן בית שני עד דיכוי פולמוס קיטוס (117-70 לספירה) | מחורבן בית שני עד דיכוי פולמוס קיטוס (117-70 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-פראייטורים | סקסטוס וטולנוס קריאליס (71-70) • סקסטוס לוקיליוס באסוס (73-71) • לוקיוס פלביוס סילבה (81-73) • סלווידנוס (אנ') (86-81) • פומפיוס לונגינוס (90-86) • טיטוס פומפוניוס באסוס (93-90) • סקסטוס הרמטידיוס קמפנוס (96-93) • סקסטוס אטיוס סוברנוס (?) • טיבריוס קלודיוס אטיקוס הרודס (אנ') (102-99) • גאיוס יוליוס קוודראטוס באסוס (105-102) • פומפיוס פלקו (108-105) • טיבריאנוס (117-114 לספירה) |  |
| מפולמוס קיטוס עד סוף מרד בר כוכבא (136-117 לספירה) | מפולמוס קיטוס עד סוף מרד בר כוכבא (136-117 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-קונסולים | לוסיוס קווייטוס (118-117) • מרקוס טיטיוס לוסטריקוס ברוטיאנוס (120-118) • לוקיוס קוסוניוס גאלוס (122-120) • פאקיוס גארגיליוס אנטיקואוס (125-122) • קווינטוס טיניאוס רופוס (133-130) • יוליוס סוורוס (136-133) |  |
| סוריה-פלשתינה: מסוף מרד בר כוכבא (234-136 לספירה) | סוריה-פלשתינה: מסוף מרד בר כוכבא (234-136 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-קונסולים | קאלפורניוס אטיליאנוס (סביב 139) • דומיטיוס סנקה (סביב 142) • ד. ואליוס פידוס (סביב 150) • קוינטיאנוס (סביב 152) • דומיטיוס קורבולו (151-154) • דקימוס סיוס סנקה (157-155) • מקסימוס לוקיליאנוס (סביב 160) • יוליוס קומודוס (165-162) • פלויוס בואתוס (עד 170/169) • ארוקיוס קלרוס (שנות ה-70) • יוליוס לפידיאנוס (סביב 186) • מרקוס אולפיוס ערביאנוס (אמצע שנות ה-90) • מרקוס יוניוס מקסימוס (199-198) |  |
דניאל ובסטר ג'ונס (מושל ארקנסו)

דניאל ובסטר ג'ונס (באנגלית: Daniel Webster Jones;‏ 15 בדצמבר 1839 –  25 בדצמבר 1918) היה פוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו ה-19 בשנים 1897–1901.
ראשית חייו

דניאל ובסטר ג'ונס נולד במחוז בואי שברפובליקת טקסס כאחד מתשעת ילדיהם של אייזק נ. ג'ונס, רופא וחבר הקונגרס של רפובליקת טקסס, ושל אליזבת ו. ליטלג'ון. ב-1840, כשהיה עוד תינוק, עברה המשפחה לוושינגטון שבארקנסו, שם רכש אביו של ג'ונס מטע גדול במחוז לאפייט. ג'ונס התחנך באקדמיית וושינגטון, שנוהלה על ידי ב. ג'. בורדן. הוא גדל עם כל היתרונות של היותו בן למשפחה אמידה. לאחר שסיים את לימודיו, החל ג'ונס בינואר 1860 ללמוד משפטים.
מלחמת האזרחים האמריקנית

כאשר פרשה ארקנסו מן האיחוד במאי 1861 ופרצה מלחמת האזרחים האמריקנית, התגייס ג'ונס לרגימנט השלישי של ארקנסו. הוא לחם תחת פיקודו של קולונל ג'ון ר. גרטיוט והשתתף בקרב וילסון קריק (אנ') במיזורי ב-10 באוגוסט 1861. הוא לחם בקרב קורינת' השני (אנ') ב-4 באוקטובר 1862, שם הוא נורה בחזהו, ממש מתחת לליבו, ונפל בשבי צבא האיחוד. מאוחר יותר הוא שוחרר במסגרת עסקת חילופי שבויים. במצור על ויקסבורג ביולי 1863, הוא הוחזק לזמן קצר שוב בשבי. באותה עת הוא הגיע כבר לדרגת קולונל.
כאשר הוא שוחרר מתקופת שביו השנייה, ובעוד המלחמה נמשכה, נשא ג'ונס לאישה בפברואר 1864 את מרגרט פ. האדלי מהמבורג, ארקנסו. לשניים נולדו שתי בנות ושלושה בנים. לאחר נישואיו המשיך ג'ונס לפקד על הרגימנט שלו עד לימים האחרונים של המלחמה. הוא שב לוושינגטון וחידש את לימודי המשפטים, ובספטמבר 1865 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין. בינואר 1866 מינה אותו המושל אייזק מרפי כתובע של מחוז המפסטד. במהלך שנות ה-70 הוא היה שותף במשרד עורכי דין עם ג'יימס ק. ג'ונס (ללא קרבת משפחה), לימים סנאטור מטעם ארקנסו. השניים היו חברי ילדות, וגדלו בסביבה הנוחה של החברה הגבוהה, והתגוררו במרחק של קילומטרים ספורים זה מזה במחוז המפסטד.
קריירה פוליטית

ב-1874 נבחר ג'ונס כתובע של מחוז השיפוט בסבב התשיעי. הוא שימש כחבר בחבר האלקטורים מטעם המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות של 1876 ובאלו של 1880. ב-1884 וב-1886 הוא נבחר למשרת התובע הכללי של ארקנסו. בתפקידו זה הוא עשה שימוש כדי להגן על האינטרסים של חברות הרכבות. לאחר שעסק בעריכת דין בליטל רוק במשך כמה שנים, הוא נבחר ב-1890 לבית הנבחרים של ארקנסו מטעם מחוז פולאסקי. הוא לא גילה אז נטייה להתפשר עם הנטיות הפופוליסטיות שעלו אז. הוא התנגד לוויתורים לדרישות של הפופוליסטית לרפורמה בחוקי הבחירות. תחת זאת, הוא הצביע בעד חוק הבחירות שהחליש את מפלגות האופוזיציה. ב-1895 הא נשכר על ידי חברת הרכבות איירון מאונטיין כשדלן מטעמה. בתפקידו זה, הוא נאבק נגד הקמת נציבות הרכבות. חברות הרכבות חששו מהפחתה בתעריפיהן בשל הדרישות הנמרצות של החוואים. מאוחר יותר, כמושל, הוא הסכים יותר להיעתר לדרישות תנועת המחאה של החוואים. הוא נאבק הן למען חברות הרכבות והן לחוקי בחירות הוגנים.
מושל ארקנסו > בחירתו

סוגיית הנפקת מטבעות הכסף הובילה את הבחירות של 1896, הן ברמה הלאומית והן בארקנסו, וג'ונס, שהזדהה מאוד כתומך בהטבעת מטבעות הכסף, ניצח בבחירות המקדימות של הדמוקרטים למשרת מושל ארקנסו. מדינות הדרום ומדינות המערב תמכו במיוחד בהטבעת מטבעות הכסף כאמצעי להעלאת ערך המטבע. המדינות החקלאיות ראו בתקן הזהב כאמצעי של הבנקאים ואנשי העסקים מהמזרח לזכות ביתרון פיננסי על פני שאר חלקי האומה. בוועידה הארצית של הדמוקרטים נבחר ויליאם ג'נינגס ברייאן כמועמד המפלגה לנשיאות. הוא האמין שהטבעת מטבעות הכסף תסייע לחוואים השקועים בחובות. העלאת ערך המטבע תעלה את תעריפים התוצרת החקלאית ובערכים ריאליים תקטין את תשלומי המשכנתאות. הסוגיה פילגה את המפלגה הדמוקרטית בכל רחבי ארצות הברית ובארקנסו. ג'ונס תקף את הפוליטיקאים השמרניים במפלגה שתמכו בתקן הזהב. עמדתו בעד מטבעות הכסף סייעה לו לזכות בבחירות המקדימות של הדמוקרטים בארקנסו. בבחירות הכלליות שנערכו בספטמבר, הוא הביס בקלות את המועמד הרפובליקני הרמון ל. רימל, לאחר שזכה ב-91,114 קולות מול 35,836 הקולות של רימל. מועמד המפלגה הפופוליסטית, א. ו. פיילס, קיבל 13,990 קולות בלבד, ולאחר בחירות אלו נעלמה מפלגה זו ככוח פוליטי משמעותי.
מושל ארקנסו > כהונתו

ב-18 בינואר 1897 הושבע ג'ונס כמושל ארקנסו ה-19. בנאום ההשבעה שלו הוא קרא לאספה הכללית של ארקנסו לבצע רפורמה בחוקי הבחירות כדי לאפשר תנאים הוגנים יותר למפלגת המיעוט, הרפובליקנים. האספה דחתה את פנייתו של ג'ונס ואת רוב צעדי הרפורמה האחרים שהוא הציע. בית הנבחרים של ארקנסו אישר את הצעתו להקמת מועצת הרכבות, צעד שכוון להפחתת תעריפי ההובלה, כך שהחוואים יכלו לשווק את תוצרתם במחירי הובלה הגיוניים. אף על פי כן, הסנאט המדינתי, שהיה שמרני יותר, דחה את הצעד הזה.
מתוך אכזבה מאי-הפריון של המושב הסדיר של בית המחוקקים, כינס ג'ונס מושב מיוחד ב-26 באפריל 1897. הוא קרא להקמת מערכת רכבות בבעלות המדינה. מפעילי מכרות הפחם בארקנסו סברו שהמונופולים של הרכבות גבו תעריפי הובלה גבוהים באופן בלתי הוגן. החקלאים בכל רחבי ארצות הברית וכן בארקנסו סברו גם הם שתעריפי ההובלה ברכבות היו גבוהים מדי. התחושות הפופוליסטיות בבית המחוקקים של ארקנסו הובילו להעברת "חוק בוש", שקבע את הקמת מערכת הרכבות בבעלות המדינה שתוכל לכפות תחרות הוגנת יותר בתחום. אך התוכנית הפיננסית לא הקצתה מימון מספיק להתחיל בפעולה. ארקנסו מעולם לא נקטה בצעדים שהתבקשו בחוק, וב-1899 הוא בוטל. הצעד החשוב ביותר בתחום הרכבות מנקודת מבטו של ג'ונס היה חוק נציבות הרכבות, אמצעי רגולטורי, אך הכוחות שתמכו בחברות הרכבות, שהמשיכו להיות דומיננטיים בסנאט, הכשילו אותו. על אף כישלונות אלו, נחשב ג'ונס כאחד מראשוני מושלי ארקנסו שהיו בעלי נטיות פרוגרסיביות.
בסתיו 1898 הביס ג'ונס בקלות את המועמד הרפובליקני, ה. פ. אוטן, ונבחר לתקופת כהונה שנייה כמושל. אף על פי שחוק בוש והתקוות להורדת תעריפי התובלה באמצעות מערכת רכבות בבעלות המדינה כשלו, זכה ג'ונס בניצחון חשוב כאשר העביר לבסוף בית המחוקקים את חוק נציבות הרכבות במרץ 1899. המגזר החקלאי ומגזרים יצרניים אחרים שהיו תלויים ברכבות להובלת תוצרתם זעקו לתעריפי תובלה נמוכים. בתחילה, המשיכו התעריפים להיות גבוהים, אך עד 1901, יכלה הנציבות לטעון להישג של הפחתה כוללת של התעריפים. אין עדות לנכונות טענה זו, וחקיקה משפיעה יותר בתחום הרכבות הגיעה רק כאשר הקונגרס של ארצות הברית העביר ב-1906 את חוק הפבורן (אנ').
ג'ונס המשיך את פועלו למען רפורמות פופוליסטיות כאשר קרא להעברת חוק לפיקוח על תאגידים מונופוליסטים. האספה הכללית הגיבה לקריאה בהעברת חוק ההגבלים העסקיים של רקטור. חוק זה קבע שעל מונופולים נאסר לפעול במדינה. התובע הכללי שנבחר אז, ג'ף דייוויס, ניסה להשיג תמיכה באמצעות אכיפה אגרסיבית של החוק החדש, ואיים לתבוע את המונופולים בבית המשפט. בשל איומיו אלו, נמלטו חברות ביטוח רבות מהמדינה. ג'ונס ראה בהתנהלותו של דייוויס כניסיון פשוט לפנות לדעות הקדומות של ההמון כדי לזכות בקולות, וחילוקי דעות חמורים התגלעו בין שני האישים.
ממשלו של ג'ונס יצר מחלוקת נוספת שגרמה לסערה באותה תקופה. הוא חזר על בקשתו של קודמו בתפקיד, ג'יימס פול קלארק, שבית המדינה הישן יוחלף בבניין קפיטול חדש. בית המדינה הישן היה בניין רב חן, אך חסר בו מקום. דייוויס יזם במאי 1899 מערכה נמרצת כדי להכשיל את המיזם, שאותו הוא ראה כבזבוז. ג'ונס הצליח להניח את אבן הפינה בנובמבר 1900, אך אתר הבנייה נותר שומם במשך שנתיים.
ב-29 בינואר 1900 הודיע ג'ונס על כוונתו להתמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית. עמדתו לתמיכה בהתרחבותה של ארצות הברית אל מעבר לים, הייתה מנוגדת לזו של המועמד השני, הסנאטור ג'יימס הנדרסון ברי. בבחירות המקדימות נוצח ג'ונס.
שנותיו האחרונות

לאחר תום כהונתו כמושל בינואר 1901, הקדיש ג'ונס את כוחותיו לעיסוקו בעריכת דין בליטל רוק. כוחו הפוליטי דעך עם עלייתו של ג'ף דייוויס. לאחר מות רעייתו ב-1913 הוא שב לזמן מה לעיסוק בפוליטיקה ובמושב 1914 של בית הנבחרים של ארקנסו הוא ייצג את מחוז פולאסקי.
דניאל ובסטר ג'ונס נפטר כתוצאה מדלקת ריאות בחג המולד של 1918 בליטל רוק. הוא נטמן לבוש בחליפת מדים אפורה של צבא הקונפדרציה בבית הקברות אוקלנד שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 80.