stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלכות מדינה (ספר)
התגובות לספר

הספר זכה להוקרה והערכה רבה מאת כמה מגדולי ישראל באותה תקופה, בהם רבה של ירושלים הרב צבי פסח פרנק - שאף מסר לרב ולדנברג קונטרס שחיבר בדבר גיוס נשים כדי שיצרפו לספר, והקונטרס הודפס בסוף חלק ב' של הספר. הרב שלמה זלמן אוירבך כתב עם קבלת חלקו השני של הספר: "הנני להודות לו בזה עבור ספרו הנכבד הלכות מדינה חלק ב' שקבלתיו בשמחת לב בערב שבת קודש והיה לי לעונג שבת בעייני בו כמה שעות, ואגיד לו נאמנה ששמחתי לראות איך שהוא חופר במעמקים לגלות מצפונים ולמצוא מקורי הלכות".
הדפסת הספר המחודשת

עצם כתיבת הספר, כמו גם חלק מהכרעותיו ומשנתו ההלכתית בנושא, נבעו מתוך תפיסת התקופה כאתחלתא דגאולה וראייתה של מדינת ישראל כמלכות ישראל בממדים מסוימים. הדבר היה לצנינים בעיני צאצאיו, אשר בעקבות אביהם - בנו היחיד הרב שמחה ולדנברג, השתייכו לחוגי העדה החרדית המתנגדת בקנאות למדינת ישראל, ומפני כך הם מנעו לאחר מותו את הדפסת את הספר, בהסתמך על זכויות היוצרים שירשו. מאחר ששלושת כרכי המהדורה הראשונה שהודפסה בידי המחבר עצמו אזלו, לא היה ניתן להשיג את הספר.
במלאת שלושים יום לפטירתו הודפס הספר באופן מחתרתי, במטרה למנוע תביעות משפטיות, ולא נודע מי עומד מאחורי ההדפסה. הוא נמכר בדרכים לא רשמיות והעותקים כולם אזלו במהירות כאשר התפשטה השמועה על האפשרות להשיגו. יורשי המחבר הגישו תביעה לבית הדין של העדה החרדית במטרה למנוע את הפצת הספר.
המדפיסים נסמכו על הרב דוב ליאור שפסק להם: "אבל אין להם זכות למנוע את חידושי התורה מהציבור. כל הבעיה יכולה להיות ממונית ולא רוחנית... היותה ואתה סבור שהיורשים לא רוצים בכלל להדפיס ולזה אין להם זכות, יהיה מותר לך ולחבריך להפיץ את הספרים מהדפוס שהיה בשנת תשי"ב ואינך זקוק להסכמתם". כלומר - שהיכולת ההלכתית להחזיק בזכות ההדפסה היא רק אם הם שומרים אותה כדי שיוכלו להדפיס בעצמם בבלעדיות. אך אם היא נועדה בעיניהם כדי למנוע אפשרות של הפצת הספר - אין זה ברשותם.
הספר זכה להכרה עוד בהדפסתו הראשונה, ומאז הוזכר פעמים רבות על ידי פוסקים ומחברים תורניים. במיוחד התגבר העניין בו בשנים שלאחר ההדפסה המחודשת, ומאז הוא נלמד ומצוטט רבות, ובפרט בפרסומים העוסקים בהלכות מדינה, כמו מאמרים רבים בכתבי העת "תחומין" ו"אמונת עתיך", פרסומי מרכז תורה ומדינה (ניצן), פרסומי מכון תורת המדינה (בית אורות), ועוד. הספר עמד, לצד שו"ת ציץ אליעזר, במרכזן של כמה עבודות מחקר אקדמיות שעסקו במשנת הרב ולדנברג.
לקריאה נוספת

הרב עדו רכניץ, מדינת התורה הדמוקרטית, מכון משפטי ארץ, עפרה תשפ"ב
הרב יהושע גלזמן, מחשבת ההלכה במשנתו של הרב אליעזר יהודה וולדינברג, עבודת דוקטור, האוניברסיטה העברית, תשפ"א, באתר ספריית אסיף
יהושע זקבך, משנתו ההלכתית של הרב אליעזר יהודה וולדינברג: מקורות, פרשנות ופסיקה, עבודה לשם קבלת תואר דוקטור, רמת גן תשע"ו.
הערות שוליים

↑  ספר ישעיה, פרק י', פסוק א'
↑  תעלומה: מי הוציא לאור את הלכות מדינה?, באתר ערוץ 7, 30 בינואר 2007
↑  ה'ציץ אליעזר' נלחם על דמותה הרוחנית של מדינת ישראל, באתר ערוץ 7, 29 בנובמבר 2019
מחבר הספר, הרב אליעזר יהודה ולדנברג
הליכוד-גשר-צומת

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 מנהיגים:  בנימין נתניהו, דוד לוי, רפאל איתן
 אפיון:  איחוד מפלגות ימין
 אידאולוגיות:  ציונות ליברליזם לאומי ליברליזם כלכלי התיישבות ביהודה ושומרון ציונות רוויזיוניסטית
 כנסות:  14
 ממשלות:  27
 אותיות:  מחל
 שיא כוחה:  32 מנדטים
 שפל כוחה:  32 מנדטים
 נוצרה מתוך:  הליכוד, גשר, צומת
 התמזגה לתוך:  הפכה להליכוד-צומת, ובהמשך התפלגה סופית
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
הליכוד-גשר-צומת הייתה רשימה מאוחדת למפלגות הליכוד, גשר, וצומת שהוקמה לקראת הבחירות לכנסת ה-14 (1996).
היסטוריה

הרשימה הוקמה כחלק ממאמציו של בנימין נתניהו לאחד את גוש הימין מאחוריו נוכח הבחירות הקרבות, ולמנוע מרפאל איתן ודוד לוי להתמודד בבחירות האישיות לראשות הממשלה שהתקיימו אז לראשונה. במסגרת הסכם האיחוד, שוריינו שבעה מקומות לצומת ושבעה לגשר ברשימה המשותפת. הסכם האיחוד זכה לרוב גדול במרכז הליכוד, למרות שהבטיח לאנשי גשר וצומת הרבה יותר מקומות ברשימה משהם קיבלו בסקרים. בולט בהתנגדותו להסכם היה זאב בנימין בגין אשר נאם נגד ההסכם תוך שהוא לועג לדרישת דוד לוי לקבל את תיק החוץ, למרות שמצע מפלגתו היה חברתי.
בבחירות עצמן זכתה הרשימה ל-32 מנדטים, מתוכם 22 לליכוד, 5 לגשר, ו-5 לצומת.
אמנם מפלגת העבודה בהנהגתו של שמעון פרס זכתה ל-34 מנדטים, אך נתניהו נבחר לכהן כראש הממשלה עקב זכייתו בבחירות האישיות ברוב דחוק של 50.5% מהקולות, לעומת 49.5% לפרס.
במהלך כהונת הכנסת, הסתמן שיתוף פעולה יציב בין הליכוד לבין צומת. אולם עם הזמן נוצרו בקיעים בין דוד לוי, הרוח החיה מאחורי גשר, לבנימין נתניהו. לוי פרש מהממשלה ב-6 בינואר 1998 ברעש גדול לאחר שטען שנתניהו לא משלב אותו מספיק במהלכים המדיניים וגשר התנדנדה בין הקואליציה לאופוזיציה.
ב-23 בפברואר 1999 התרחש פילוג בסיעה. שלושה מנציגי גשר דוד לוי, מקסים לוי, ויהודה לנקרי עזבו את הסיעה המאוחדת והקימו את סיעת גשר. חברי הכנסת בני בגין ודוד ראם מהליכוד יחדיו עם מיכאל קליינר מגשר פרשו והקימו את סיעת חרות. יצחק מרדכי ודן מרידור מהליכוד, דוד מגן מגשר, ואליעזר זנדברג מצומת פרשו והקימו במשותף עם חגי מרום וניסים זווילי מהעבודה את סיעת ישראל במרכז (מפלגת המרכז).
הליכוד וצומת המשיכו לכהן במשך זמן קצר כסיעה משותפת, עד שב-4 במרץ 1999 פרשה גם צומת מן האיחוד, והסיעה התפלגה סופית.
בבחירות לכנסת ה-15 התמודדה כל אחת מהמפלגות בנפרד.
הליכוד ספג מפלה קשה כשזכה ב-19 מנדטים בלבד (ואולם למעשה שמר על כוחו, שכן זהו מספר המושבים שנותרו לסיעה ערב הבחירות בעקבות הפילוג). מפלגת המרכז זכתה ל-6 מנדטים.
גשר, שעברה מגוש הימין לגוש השמאל, זכתה לשני מנדטים במסגרת ישראל אחת. חרות זכתה למנדט אחד במסגרת האיחוד הלאומי, ואילו צומת שהתמודדה עצמאית לא עברה את אחוז החסימה ונותרה ללא ייצוג פרלמנטרי לראשונה מאז הכנסת ה-11.
נציגי הרשימה בכנסת

| כנסת | חברי כנסת | הערות |
| --- | --- | --- |
| הכנסת ה-14 (1996) | 32 מנדטים: הליכוד: בנימין נתניהו, יצחק מרדכי, אריאל שרון, משה קצב, זאב בנימין בגין, אהוד אולמרט, דן מרידור, צחי הנגבי, עוזי לנדאו, לימור לבנת, מיכאל איתן, סילבן שלום, גדעון עזרא, מאיר שטרית, אליהו בן-אלישר, דן תיכון, נעמי בלומנטל, יהושע מצא, אברהם הירשזון, דוד ראם, זאב בוים, שאול עמור, ראובן ריבלין, ישראל כ"ץ, דורון שמואלי גשר: דוד לוי, דוד מגן, מקסים לוי, מיכאל קליינר, יהודה לנקרי צומת: רפאל איתן, אליעזר זנדברג, חיים דיין, משה פלד, פיני בדש |  ב-1 בספטמבר 1996 עזב אליהו בן-אלישר את הכנסת על מנת לשמש כשגריר ישראל בוושינגטון. החליף אותו ראובן ריבלין.  ב-18 בנובמבר 1998 עזב אהוד אולמרט ששימש במקביל כראש עיריית ירושלים את הכנסת, בעקבות קבלת חוק איסור כפל תפקידים. החליף אותו ישראל כץ.  ב-30 בנובמבר 1998 עזב פיני בדש, ששימש במקביל כראש מועצת עומר-להבים, את הכנסת, בעקבות קבלת חוק איסור כפל תפקידים. החליף אותו דורון שמואלי.  ב-23 בפברואר 1999 פרשו בני בגין ודוד ראם מהליכוד, יחדיו עם מיכאל קליינר מגשר, והקימו את חרות. יצחק מרדכי ודן מרידור מהליכוד, דוד מגן מגשר ואליעזר זנדברג מצומת עזבו והקימו את סיעת ישראל במרכז (מפלגת המרכז). שלושת נציגי גשר הנותרים עזבו והקימו את סיעת גשר, ובעקבות כך שונה שם הסיעה להליכוד-צומת. ב-4 במרץ 1999 פרשה גם צומת מן האיחוד, והסיעה המשותפת התפלגה סופית. |
הערות שוליים

↑  נדב שרגאי, בגין: שובו של הנסיך ששנא פוליטיקה, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2008
| סיעות הכנסת הארבע עשרה |
| --- | --- | --- |
| קואליציה | הליכוד-גשר-צומת (הליכוד, גשר, צומת) • ש"ס • מפד"ל • ישראל בעלייה • יהדות התורה (דגל התורה, אגודת ישראל) • הדרך השלישית |  |
| אופוזיציה | העבודה • מרצ • מולדת • מד"ע-רע"ם (מד"ע, רע"מ) • חד"ש-בל"ד (חד"ש, בל"ד) |  |
הלכות מדינה

ערך זה עוסק בתחום הלכתי של התנהלותה של מדינה יהודית על פי ההלכה. אם התכוונתם לספר מאת הרב אליעזר יהודה ולדנברג, ראו .
הלכות מדינה הוא התחום ההלכתי שעוסק בהתנהלותה של מדינה יהודית על פי ההלכה. הלכות מדינה נבדלות משאר תחומי ההלכה, ואף מהמשפט העברי, בכך שהן מתייחסות למדינה היהודית כקולקטיב המחויב במצוות, ולא לאנשים פרטיים או קהילות. לרוב, העיסוק המרכזי בהלכות מדינה נעשה על ידי פוסקי הלכה שמשתייכים לציונות הדתית ורואים זיקה בין הלכות מדינה ובין מדינת ישראל.
רקע

ציוויים רבים בתורה מתייחסים למלכות ישראל, ואינם ניתנים לביצוע מלא על ידי אנשים יחידים או קבוצה. בכללם עצם ההתייחסות בתורה למינוי מלך, שלפי רוב הדעות היא מצוות עשה. ציווים אלה קוימו למעשה, באופן מלא או חלקי, בתקופת ההתנחלות, בתקופת השופטים, בתקופת בית ראשון ובתקופת בית שני, וככלל, לא מומשו על ידי עם ישראל בזמן גלותו. לפי הר"ן, אחת מסמכויות המלך היא לתקן תקנות חדשות לצורך הנהגת העם במציאות משתנה, שבה לעיתים, יש צורך להוסיף על ההלכות הכתובות בתורה, והדבר מצריך סמכות של מלך ('משפט המלך').
עם התגברות גלי העלייה לארץ בראשית המאה ה-20, וההתקדמות לקראת הקמת מדינת ישראל, התעוררה בקרב יהודים שומרי מצוות תקווה שהמדינה המתהווה תתנהל על פי התורה, ותחדש את קיומם של הציוויים הללו. הקמת מדינת ישראל הוסיפה ועוררה שאלות הלכתיות רבות בהלכות מדינה, שאלות אלו נבעו מן הצורך להסדיר נושאים שלא עמדו על הפרק בציבור היהודי במדינות אחרות, כמו: מעמדם ההלכתי של המדינה ושל חוקיה; שותפות בכנסת ובקואליציה שמחוקקת חוקים שנוגדים את ההלכה; הגדרת המותר והאסור בפעילות מדינית בשבת: בעיקר פעילות צבאית, אך גם משטרתית, דיפלומטית, ואף תקשורתית; היחס לנכרים והסדרת מעמדם האזרחי והדתי, ואפשרות מינוים למשרות ציבוריות במדינת ישראל; מעמדם ההלכתי של נבחרי הציבור; מעמדם ההלכתי של יום העצמאות ויום ירושלים; הסמכות לחוקק חוקי עונשין; היחס למערכת משפט שאינה לפי התורה; גיוס בני ישיבות לצה"ל; ועוד.
העיסוק בהלכות מדינה נועד לגבש משנה הלכתית סדורה ביחס לשאלות אלה, המבוססת על לימוד מקורות ההלכה הקדומים ופיתוח והרחבה שלהם, על פי כללי ההלכה ובידי פוסקי הלכה.
היסטוריה > לקראת הקמת המדינה

יסודות ראשוניים בהלכות מדינה נמצאים בכתביו של הראי"ה קוק, ובין היתר בדברים הבאים:
... וכל אלה, ועוד כיוצא בהם, הם שרידים שנשארו לנו ממשפטי המלוכה, שהם אינם על פי גדרי התורה של הלכות יחיד (ובמקום אחר בארתי, שגם אלה יש להם מקור בתורה, אלא שדרכי הדרשה בזה נמסרו לכל מלך כבינתו הרחבה).
נראים הדברים, שבזמן שאין מלך, כיוון שמשפטי המלוכה הם גם כן מה שנוגע למצב הכללי של האומה, חוזרים אלה הזכויות של המשפטים לידי האומה בכללה... לְמה שנוגע להנהגת הכלל, כל שמנהיג את האומה, דן הוא במשפטי המלוכה, שהם כלל צורכי האומה הדרושים לשעתם ולמעמד העולם... דלענין משפט המלוכה, שנוגע להנהגת הכלל, ודאי גם שופטים מוסכמים ונשיאים כלליים, במקום מלך הם עומדים.
בדבריו, טבע הראי"ה שני עקרונות שהפכו לימים לבסיסיים ואף קאנוניים בהלכות מדינה, והתקבלו על דעתם של רוב העוסקים בהלכות מדינה: (א) להלכות מדינה ('משפטי המלוכה') גדרים שונים מאלו של 'הלכות יחיד'. (ב) כאשר אין מלך, הלכות מדינה מסורות לידי האומה בכללה. יש שהחילו הגדרה זו על מדינת ישראל.
בתקופה שלפני הקמת מדינת ישראל, עסק הרב הראשי לארץ ישראל (לימים הרב הראשי למדינת ישראל), הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, בכתיבה הלכתית רחבת היקף, שנועדה על ידו להוות תשתית לחוק שינהג במדינת ישראל. כתביו לא קיבלו הכרה ציבורית כזו, ולמעשה נודעו לציבור הרחב רק כעבור שלושה עשורים, משראו אור בסדרת ספרים.
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה

עם הקמת המדינה, ייסד הרב שאול ישראלי את כתב העת התורה והמדינה. כתב העת יצא על ידי חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי, גוף שהרב ישראלי היה ממייסדיו ומראשיו. כתב עת זה, על 13 גליונותיו, מהווה עד היום תשתית תורנית לעיסוק ציבורי בהלכות מדינה. לימים, קובצו המאמרים המרכזיים מכל הגיליונות על ידי מכון צומת, ונדפסו בשלושה כרכים תחת הכותרת 'בצומת התורה והמדינה'. המונח 'הלכות מדינה' נטבע על ידי הרב אליעזר יהודה ולדנברג, שפרסם ספר בעל שלושה כרכים בשם זה, בשנים תשי"ב-תשט"ו. מאמרים ומחקרים רבים בהלכות מדינה נכתבו על ידי הרב שלמה גורן, שנדרש להכרעות מעשיות מגוונות בתפקידיו כרב ראשי לצה"ל וכרב הראשי לישראל, ולימים יצאו על ידו בספריו. גם הרב ישראלי המשיך לכתוב ולפרסם מחקרים בהלכות מדינה, ולימים הם נאספו בספריו.
פולמוס סביב הרלוונטיות וההיתכנות של קיום מדינה על פי ההלכה התקיים בין ישעיהו ליבוביץ', שטען שהדבר אינו אפשרי, אלא אם כן יבוצעו בהלכה שינויים רדיקליים ומרחיקי לכת, שכיום אינם מקובלים ביהדות האורתודוקסית, ובין הרב משה צבי נריה, שטען שהדבר אפשרי ואינו מצריך שבירה של כללי ההלכה, אלא שלשם כך יש צורך בלימוד אינטנסיבי ומחקר הלכתי יצירתי. פולמוס זה קיבל משמעות מכוננת, משום שהוא ביטא את החשיבות וההכרחיות של הלכות מדינה מחד גיסא, ואת מצבן הבוסרי מאידך גיסא.
היסטוריה > בעשורים האחרונים

במהלך העשור הראשון שלאחר קום המדינה, התחוור כי העיסוק בהלכות מדינה לא השפיע באופן ממשי וניכר על מערכות התחיקה והמשפט שבה מחד גיסא, ולא מצא לו שותפים רבים ביהדות החרדית מאידך גיסא. בעשורים השני והשלישי לקום המדינה, העיסוק בהלכות מדינה פחת, ונעשה נחלתם של יחידים. כתב העת התורה והמדינה חדל מלראות אור, וגם חבר הרבנים שעל יד הפועל המזרחי איבד מזוהרו, ובשלב מסוים הרב ישראלי אף הפסיק את חברותו בו. חלק ניכר מהמאמרים המתפרסמים בכתב העת תחומין, שיוצא לאור על ידי מכון צומת מתשמ"א, מוקדשים להלכות מדינה, ויש הרואים בכך חלופה לכתב העת התורה והמדינה; וכך גם חלק ניכר מששת גליונותיו של כתב העת ברקאי, שיצא לאור בעריכת הרב ישראלי בשנים תשמ"ג-תש"נ. עיסוק בהלכות מדינה מצוי לרוב בפסיקותיו ובמחקריו של השופט מנחם אלון, בכתבי זרח ורהפטיג ובכתבי שבתי בן דב.
החל משנת תש"ס בערך, ניכרת תנופה מחודשת בעיסוק בהלכות מדינה, על ידי אישים וגופים שמקדישים לכך נפח ניכר מעיסוקם. בשנת תש"ע הוקם ביישוב ניצן מרכז תורה ומדינה על ידי הרב יגאל קמינצקי, "במטרה ללמוד, לחקור ולפתח את המבט התורני-הלכתי על ניהול מדינה וחיים לאומיים בארץ ישראל". ישיבות וכוללים ציוניים פתחו תוכניות להלכות מדינה, ובכללם כולל ארץ חמדה, ישיבת בית אורות, מכון משפטי ארץ וישיבת ברכת משה. בשנת תשפ"א הוקם המכון לחקר המצוות, במטרה "לחקור את התורה ולמצוא בה את הרובדיים המחברים בין התורה לדגם השלטון המודרני והדמוקרטי בעידננו".
בין האישים הבולטים בעיסוקם בהלכות מדינה בעשורים האחרונים: הרב יעקב אריאל, הרב נפתלי בר-אילן, הרב פרופ' נריה גוטל, הרב ד"ר יהודה זולדן, הרב ד"ר איתמר ורהפטיג, הרב ד"ר עידו רכניץ, פרופ' יעקב בלידשטיין. כמו כן, נכתבו עבודות מחקר אקדמיות סביב הגותם ההלכתית-מדינית של הרב הרצוג, הרב ולדנברג, הרב ישראלי, הרב גורן והרב נריה.
ראו גם

שיטת הממשל ביהדות
הלכות צבא
לקריאה נוספת > ספרות יסוד

כתב העת התורה והמדינה, גליונות א, ב, ג, ד, ה-ו, ז-ח, ט-י, יא-יג
הרב אליעזר יהודה ולדנברג, הלכות מדינה א, ב, ג, בסיוע מוסד הרב קוק, ירושלים תשי"ב-תשט"ו
הרב כתריאל פישל טכורש, כתר אפרים, מורשת, תל אביב תשכ"ז
הרב שלמה גורן, תורת המדינה, האידרא רבה, ירושלים תשנ"ו
הנ"ל, משנת המדינה, האידרא רבה, ירושלים תשנ"ט
הרב שאול ישראלי, חוות בנימין א, מכון התורה והארץ, כפר דרום תשנ"ב, שער ב
הנ"ל, עמוד הימיני, מכון התורה והמדינה שע"י בית המדרש ארץ חמדה, ירושלים תש"ס
הנ"ל, משפטי שאול – בהלכות הארץ והמדינה, מוסד הרב קוק, ירושלים תש"פ
הרב חיים דוד הלוי, דת ומדינה, תל אביב תשכ"ט
לקריאה נוספת > ספרות מקור בת זמננו

הרב יהודה שביב (עורך), ממלכת כהנים וגוי קדוש, הוצאת ראובן מס, ירושלים תשנ"ז
הרב יהודה זולדן, מלכות יהודה וישראל, המכון התורני אור עציון, מרכז שפירא תשס"ב; שבות יהודה וישראל, המרכז האקדמי לב, ירושלים, תשס"ז; צדקות יהודה וישראל, מכון התורה והארץ, שבי דרום תשע"ח
הרב נפתלי בר-אילן, משטר ומדינה בישראל על פי התורה א, ב, ג, ד, ירושלים תשע"ג
הרב שחר קיהן (עורך), מאמינים במשטרה, תנועת אורות, ירושלים תשע"ו
רבני מרכז תורה ומדינה, מכת מדינה: הלכות מדינה במשבר מגפת הקורונה, מרכז תורה ומדינה, ניצן תשפ"א
הרב יגאל קמינצקי, בי מלכים ימלֹכו, מרכז תורה ומדינה, ניצן תשע"ט
הרב פרופ' נריה גוטל, ממשפטי המלוכה, מרכז תורה ומדינה, ניצן תשפ"ב
הרב אייל רזניקוביץ, קונטרסי לימוד – מלוכה ושלטון, ירוחם תשע"ח
לקריאה נוספת > מחקר: עבודות תזה ודוקטורט

יצחק רונס, מדינת ישראל במשנתו ההלכתית של הרב הרצוג, עבודת מוסמך לקבלת תואר מ.א., טורו קולג', ירושלים תשס"ה
הנ"ל, משנתו ההלכתית של הרב שאול ישראלי, עבודה לשם קבלת תואר דוקטור, אונ' בר-אילן תשע"ב
שפרה מישלוב, בעין הסערה – דמותו הציבורית ויצירתו התורנית של הרב שלמה גורן בשנים 1948–1994, עבודה לשם קבלת תואר דוקטור, אונ' בר-אילן תש"ע
אביעד יחיאל הולנדר, דיוקנו ההלכתי של הרב שלמה גורן: עיונים בשיקולי הפסיקה ודרכי הביסוס במאמריו ההלכתיים, עבודה לשם קבלת תואר דוקטור, אונ' בר-אילן תשע"א
מרדכי סער מרמורשטיין, עיצוב אתוס ציוני דתי – הגותו ופעלו של הרב משה צבי נריה, עבודה לשם קבלת תואר דוקטור, אונ' בר-אילן תשע"א
לקריאה נוספת > מחקר: מאמרים וקובצי מאמרים

יצחק ברט, תורת מדינת ישראל - על משמעויותיה ההלכתיות של המדינה, דף קשר לבוגרי ישיבת הר עציון
הרב חיים נבון, הלכות מדינה כתחום עצמאי, עלון שבות בוגרים כ (תשס"ה)
מנחם פיש, ליבוביץ, בית שמאי, וגבולות ביקורת ההלכה: מבוא להלכות מדינה, מנחם בן ששון ועוד (עורכים), עין טובה, הוצאת הקיבוץ המאוחד 1999
הנ"ל, לשלוט באחר: האתגר ההלכתי של חידוש הריבונות היהודית, שלמה פישר ועוד (עורכים), ע[ו]ל הסובלנות: מסורות דתיות ואתגר הפלורליזם, מכון ון ליר, ירושלים תשס"ח
אריאב יוסט, מאפייני הפסיקה הציבורית במשנתו ההלכתית של הרב שאול ישראלי, דיני ישראל כח (תשע"א) עמ' 145–184
ידידיה צ' שטרן ויאיר שלג (עורכים), הלכה ציונית: המשמעויות ההלכתיות של הריבונות היהודית, המכון הישראלי לדמוקרטיה, ירושלים 2017
הרב עדו רכניץ, מדינה כהלכה - התמודדות יהודית עם אתגר העצמאות, מכון משפטי ארץ וספרי מגיד, 2018
הרב עדו רכניץ, מדינת התורה הדמוקרטית, מכון משפטי ארץ, עפרה תשפ"ב
הערות שוליים

↑  הצירוף "הלכות מדינה" מופיע לראשונה במשנה (בבא מציעא ז, ח), במשמעות של מנהג המדינה. אף שזו משמעותו המקורית והראשונית של הביטוי, נדיר למצוא שימושים בה, מלבד בספרות תורנית העוסקת במשנה זו ובפירושיה.
↑  נחלקו תנאים בשאלה האם מינוי מלך הוא מצווה (ר' יהודה ור' יוסי) או היתר (ר' נהוראי) (סנהדרין כ ע"ב). הרמב"ם (הל' מלכים א, א) פסק שמצווה למנות מלך, וזו דעת רוב הפוסקים. ר' יצחק אברבנאל, לעומת זאת, נקט שמינוי מלך הוא היתר ולא מצווה. ראו פירוט השיטות בשולחן מלכים (על הרמב"ם שם).
↑  דרשות הר"ן, דרוש יא.
↑  קיימת חפיפה מסוימת בין הלכות מדינה להלכות מלחמה ולהלכות צבא. עם זאת, בפועל, רוב העיסוק בהלכות צבא במדינת ישראל מתמקד בחיילים הדתיים כפרטים בתוך המערכת הקיימת כיום, ורק מעט מהעיסוק בהלכות צבא מתייחס לשאלת ההתנהלות הצבאית המערכתית של מדינת ישראל וצבאה. ראו: הרב ד"ר עדו רכניץ והרב אלעזר גולדשטיין, אתיקה צבאית יהודית, ידיעות ספרים, 2013.
↑  ישנה קרבה בין הלכות מדינה ובין המושג מדינת הלכה. עם זאת, המושג מדינת הלכה משמש בעיקר הצהרתית, לרוב בפי פוליטיקאים ואנשי תקשורת שמסתייגים מכפיית קיום ההלכה על אזרחי המדינה, ובמיוחס מהחלת דיני עונשין על חילוניים, ואין בו התייחסות ממשית להלכות מדינה.
↑  הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, תחוקה לישראל על פי התורה א, ב, ג, מוסד הרב קוק ויד הרב הרצוג, ירושלים תשמ"ט
↑  ישעיהו ליבוביץ, השבת במדינה כבעיה דתית, טרם יא (תשי"א)
↑  הרב משה צבי נריה, קונטרס הוויכוח, ירושלים תשי"ב
↑  מתוך דף 'אודות המרכז' באתר מרכז תורה ומדינה.
↑  בית מדרש ומכון תורת המדינה
↑  המכון והחזון, באתר המכון לחקר המצוות
↑  ראו להלן, במדור 'לקריאה נוספת'.
↑  הרב גורן הרבה לעסוק בהלכות מדינה, גם ביתר ספריו, ובפרט תורת הפלוסופיה ותורת המקרא.
↑  הספר כולל כתבים שונים של הרב ישראלי בהלכות מדינה, ובכללם הערות עורך שכתב בשולי מאמרים של מחברים שונים שנערכו ופורסמו על ידו בקובץ התורה והמדינה.
↑  חלקים מעבודת הדוקטורט תומצתו במאמרו של הולנדר: ההלכה של איש המדינה, בעיתון מקור ראשון
הכחשת הפותח

הכחשת הפותח היא כשל לוגי מסוג נון סקוויטור, שבו במשפט תנאי מכחישים את חלק הפותח (החלק בעל המילה "אם") כדי להגיע למסקנה שחלק התוצאה (הנפתח במילה "אזי") שגוי. מבנה הטיעון הוא הבא:
כדי להבהיר את הכשל שבטיעון, די אם נציב אותו בצורה פשוטה כך:
הכשל הגלוי בטיעון נובע מכך שהיחס בין חלק התנאי והמסקנה בהנחה הראשונה אינו בהכרח דו כיווני.
כלומר, ניתן לומר: "אם אוכל פיצה, אשמין", אך עדיין ייתכן שאשמין גם מבלי לאכול פיצה, כלומר אין נובע מכך שאם אשמין, אזי אכלתי פיצה.
כמו באישור הסוגר, ניתן להשיג דו כיווניות כאן רק אם משנים את התנאי "אם" ל"אם ורק אם", במבנה הבא:
במקרה זה, הטיעון תקף.
ראו גם

אישור הסוגר
נון סקוויטור
מודוס פוננס
מודוס טולנס
| מסקנות לא-רלוונטיות (איגנורטיו אלנכי) וכשלים לוגיים |
| --- | --- | --- |
| כללי | דיקטו סימפליקיטר • אד נאוסאם • אקס סילנטיו • כשל הסתברות קודמת • בורות בלתי-מנוצחת • איש קש |  |
| פנייה אל הרגש | אד מטום • הסתמכות על החנופה • אד מיסריקורדיאם • בשם הלעג • לא הומצא כאן • אד אודיום • בשם ההומור • בשם הפטריוטיות • בשם הרצינות • בשם התועלת • כבוד בגלל קרבה |  |
| כשל גנטי | אד הומינם • אד ורקונדיאם • פנייה למניעים אישיים• אד אנטיקוויטם • אשמה בגלל קרבה • הרעלת בארות • רדוקטיו אד היטלרום • אד פופולום |  |
| אד קונסקוונטיאם | אד בקולום • בשם המשאלה |  |
| טווח ביניים | אבחנת פנטום • חשיבה בשחור לבן • מדרון חלקלק • דיקטו סימפליקיטר • אד טמפרנטיאם |  |
| כשלי סילוגיזם | איליקיט מיור • איליקיט מינור • כשל אמצע לא מופץ • מסקנה מחייבת מהנחה שוללת • כשל הנחות בלעדיות • כשל קיומי •  אישור מופרד • דיקטו סקונדום |  |
| נון סקוויטור | אישור הסוגר • הכחשת הפותח • חוסר עקביות |  |
| שגיאת דגימה | גורמים לא מבוקרים • היקש עצל • מדגם לא מייצג • היפרבולה היקשית • הכללה נמהרת • הקבלה שגויה • חיוניות מטעה • יותר מדי חריגים • כשל אי הכללה • עיסוי נתונים |  |
| כשלי הסחה | אד איגנורנטיאם • כשל נטורליסטי • פלוריום אינטרוגטיונום • משתי עוולות יוצא צדק • כשל התנגדויות זניחות |  |
| פנייה אל הסמכות | אד אנטיקוויטם • אד לזרום • אד נוביטם • אד קרומנם • בשם האינדיבידואליזם • בשם האמינות • מומחים לא מזוהים  • סמכות בלתי מעורערת • תמיכת המפורסם |  |
| שגיאות תצפית | דגימה מוטה • דגימה מוכתמת • הטיית הנסיין |  |
הווארי בומדיין

הווארי בומדיין (בערבית: هواري بومدين, בכתיב צרפתי: Houari Boumédiène, בתעתיק לטיני חלופי מערבית: Houari Bu Madyan או Hawārī Bū-Madyan, שמו בלידה: محمد إبراهيم بوخروبة, מוחמד אברהים בוחרובה,‏ 23 באוגוסט 1927 אל חסאייניה, ליד גלמה - 27 בדצמבר 1978 אלג'יר) היה איש צבא ופוליטיקאי אלג'יראי, מנהיגה של אלג'יריה בשנים 1965–1978. בומדיין כיהן החל מ-19 ביוני 1965, עד מותו, כיושב ראש מועצת המהפכה, והחל מ-10 בדצמבר 1976 גם כנשיא אלג'יריה.
בימי מלחמת אלג'יריה היה ראש המטה הכללי של צבא השחרור הלאומי של אלג'יריה בשנים 1959–1962. אחרי עצמאות אלג'יריה כיהן בתפקידים בכירים, היה שר ההגנה של אלג'יריה וסגן ראש הממשלה תחת הנהגתו של אחמד בן בלה בין מאי 1963 ליוני 1965. גם אחרי שעלה לשלטון הסתפק בדרגה הצבאית שהייתה לו, קולונל. החזיק לאורך השנים גם את תיק הביטחון בממשלתו.
ביוגרפיה

בומדיין נולד באל חסאייניה, 15 קילומטר מערבית מגלמה, באלג'יריה תחת שלטון צרפתי. היה צאצא למשפחת איכרים בוחרובה ששמה בא מהמילה "חרוב". אביו היה אריס ממוצא ערבי, במקור מקבייה הקטנה, ואמו הייתה ברברית. ההורים גידלו בקושי את שבעת ילדיהם, ארבע בנות ושלושה בנים. בומדיין למד תאולוגיה אסלאמית בקונסטנטין ובקהיר. הצטרף בהמשך לחזית הלאומית לשחרור אלג'יריה (FLN) ומשנת 1957 היה מפקד החזית במחוז אוראן. במהלך מלחמת אלג'יריה הגיע כמפקד גרילה למעמד משפיע בקרב לוחמי החזית. בשנת 1960 הפך לראש המטה הכללי של החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה שמושבו היה במרוקו ובתוניסיה. בניגוד לאחרים שרצו לראות את באלג'יריה שלטון דמוקרטי, בומדיין ראה את אלג'יריה כדקטטורה צבאית. באוגוסט 1962 תואר בומדיין על ידי האקונומיסט:
ביוני 1962, יום לפני משאל העם על היפרדות מצרפת, הודח בומדיין מתפקיד הרמטכ"ל על ידי הממשלה הזמנית בראשות בן חדה בטענה שהוא פעל נגד הממשלה הזמנית. בומדיין הצטרף לבן בלה בטלמסן, אולם למרות פרסומים מוקדמים הוא לא שב בתחילת אוגוסט 1962 לאלג'יר עם בן בלה. בעקבות ההסכם בן בלה לבן חדה על מינוי בן בלה למנהיג הלשכה המדינית למשך חודש לצורך קיום בחירות, שב בומדיין לאלג'יר ב-14 באוגוסט 1962. בכוח צבאו של בומדיין, שמנה כ-45,000 חיילים נאמנים, שאלפים מהם נכנסו ב-9 בספטמבר 1962 לבירה אלג'יר בניגוד להסכם לפירוז העיר, גבר בן בלה על בן חדה ותומכיו, הוציא את מתנגדיו מרשימת המתמודדים בבחירות והבטיח את ניצחונו הוא בבחירות. תלותו של בן בלה בבומדיין הביאה להשפעה רבה של בומדיין על המדיניות של בן בלה, שכללה השתייכות אל המדינות הבלתי-מזדהות, רפורמה קרקעית והלאמות. בומדיין מונה לשר ההגנה בממשלתו של בן בלה שהוצגה בסוף ספטמבר 1962. ממשלתו של בן בלה נשענה על שניים: מוחמד חיידר ראש הלשכה המדינית ובומדיין מפקד הצבא. במהרה התפטר חיידר ובן בלה נהיה תלוי יותר ויותר בבומדיין. ב-1 באוקטובר 1963, כאשר בקאביליה התבצרו מורדים במשטר בן בלה, מונה רמטכ"ל אחר לצבא אלג'יריה ובומדיין נותר שר ההגנה בלבד. בומדיין שנחשב לנאצריסט ביקש להזעיק סיוע מצרי לחיסול המרידה, בעוד בן בלה רצה להתפשר עם המורדים, שדרשו את הדחתו של בומדיין. אולם המתיחות בין בומדיין לבן בלה לא התפתחה ובאפריל 1964 הכחיש בומדיין קיומו של קרע ביניהם.
ביוגרפיה > מנהיג אלג'יריה

ב-19 ביוני 1965, בתמיכת הצבא, הדיח בומדיין בהפיכה צבאית לא אלימה את הנשיא הראשון של אלג'יריה, אחמד בן בלה. ריכז בהמשך בידיו את התפקידים של ראש המדינה והממשלה. מבחינה פוליטית דגל בסוציאליזם בהשראה אסלאמית ושאף לתעש את המדינה בעזרת המשאבים שעמדו לרשותה הודות לאוצרות הנפט שלה.
לקראת סוף 1967 התפתח משבר בין בומדיין לאישים בשלטונו שביקרו את מדיניותו שהתרכזה במדיניות חוץ קיצונית נגד ישראל והזניחה את ענייני הפנים. ב-10 בדצמבר 1967 דווח על טיהור בהנהגה באלג'יר.
הישגיו הכלכליים שוו לו מעמד מוערך בקרב ארצות ערב ואפריקה. אחרי שינויים בחוקה בשנת 1977 נבחר לנשיא באופן רשמי, אך לקה במקרוגלובולינמיה ולדנסטרום, מחלה לימפומטית ממארת. דבר מחלתו נשמר בסוד עד שבאוקטובר 1978 הוא נעלם, והתברר שהוא עבר טיפולים במוסקבה. הטיפולים בברית המועצות לא הועילו וב-14 בנובמבר הוא שב לארצו. הוא אושפז בבית חולים באלג'יר ולאחר מספר ימים שקע בתרדמת. הוא נשאר בחיים רק הודות לחיבורו למכשירים רפואיים, מהם סירבה רעייתו לנתקו. הוא נפטר ב-27 בדצמבר 1978.
במקומו כיהן כנשיא זמני רבאח ביטאט (עד ל-9 בפברואר 1979) ויורשו בשלטון היה שאד'לי בן ג'דיד, נשיא אלג'יריה בשנים 1979–1992.
הנצחה

נמל התעופה של אלג'יר נושא את שמו.