stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי הודו–ניגריה
יחסים כלכליים

הסחר של הודו-ניגריה בשנים 2018–2019 הסתכם ב-13.89 מיליארד דולר. למרות האיום המתמיד של ארגון הטרור בוקו חראם הניגרי ו'מאפיה הגרזן השחור', חברות הודיות הן המעסיקות השניות בגודלן בניגריה אחרי הממשלה הפדרלית של ניגריה. יותר מ-135 חברות הודיות פועלות בניגריה. חברה הודית בניגריה עוסקת בתחומים מגוונים מאוד כגון תרופות, מוצרי הנדסה, מכונות וציוד חשמליים, פלסטיק, כימיקלים וכו'. חלק מהחברות הגדולות כוללות את Bharti Airtel, Tata, Bajaj Auto, Birla Group, Kirloskar, Mahindra, Ashok Leyland, Skipper, Godrej, Simba Group, NIIT, Aptech, New India Assurance, Bhushan Steel, KEC, Dabur וכו'. ההשקעה ההודית בניגריה מסתכמת ב-15 מיליארד דולר וממשיכה לצמוח על פי הנציבות העליונה ההודית באבוג'ה. היצוא ההודי לניגריה במהלך התקופה 2018–2019 היה בשווי 3 מיליארד דולר והיבוא של הודו מניגריה בתקופה המקבילה היה בשווי 10.88 מיליארד דולר. ניגריה הייתה המוכרת החמישית בגודלה של נפט גולמי והשלישית בגודלה של LNG אחרי קטר ואיחוד האמירויות בשנת 2020 להודו. בשנים 2020–2021 ארצות הברית ניצבה במקום השני אחרי עיראק כמוכרת הגדולה ביותר של נפט גולמי להודו. הייצוא ההודי לניגריה כולל תרופות, מכוניות, ברזל ופלדה, אורז, פלסטיק, בגדים ובדים, ציוד הנדסי ורכיבי תחום החשמל כגון שנאים, מבודדים ומפסקים וכו'. הודו היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של ניגריה באפריקה, עם נפח סחר של כ-16.35 מיליארד דולר בשנים 2019–2020. הודו היא המשקיעה המובילה בניגריה, עם בסיס השקעות של כ-20 מיליארד דולר. הסחר של הודו-אפריקה גדל לאט עם נפח סחר של 55.9 מיליארד דולר בשנים 2020–2021. הודו היא המשקיעה החמישית בגודלה באפריקה עם השקעה מצטברת של 54 מיליארד דולר. הודו היא גם שותפת הסחר השלישית בגודלה של אפריקה אחרי סין וארצות הברית. הודו מהווה 6.4% מסך הסחר האפריקני. נתונים על סוג ותחומי ההשקעות של ניגריה בכלכלה ההודית אינם ידועים.
יחסי תרבות

למעלה מ-55,000 ניגרים חיים בהודו, בעוד לפי הערכות, 25,000 בעלי דרכון הודי מתגוררים בניגריה על פי הנציבות העליונה ההודית באבוג'ה.
קיים מגע וביקורים תכופים בין מנהיגי שתי המדינות ברמה הבכירה ביותר. סטודנטים ניגרים החלו להגיע להודו לצורך השכלה גבוהה בשנת 1955, ומשנת 1960 ואילך המועצה ההודית לתוכניות תרבות העניקה מלגה שמימנה במלואה סטודנטים ניגרים שלומדים בהודו. ממשלת הודו השיקה פורטל 'לימוד בהודו' במרץ 2018 לעודד סטודנטים ראויים ומבריקים ללמוד בהודו. בתקופת שנות ה-70–1980 עבדו בניגריה מורים, רופאים, אחיות ואנשי דומה הודים. אירוע תרבות הודי "נמסטה ניגריה" נחגג באבוג'ה ב-5 במאי 2018, שבו היו האורחים הראשיים הנסיכה הניגרית גיניקה נוואפור-אוריזו, קצינת התרבות הראשית ואוטונבה אולוסגון רונסווה, מנכ"לית המועצה הלאומית של ניגריה. אגודת התרבות ההודית (ICA) מקיימת פעילויות בלאגוס, אבוג'ה, קדונה, קנו ואיבדאן. קיים בית ספר לשפה הודית בלאגוס, ללימוד השפה ההודית. ישנם למעלה מ-55,000 ניגרים שחיים ועובדים בהודו. הניגרים מתגוררים בערים כמו ניו דלהי, מומבאי, צ'נאי, בנגלור, גואה, היידראבאד וג'איפור. לא למשטרה ההודית ולא לנציבות הניגרית העליונה בניו דלהי אין את הנתון המדויק על מספר הניגרים המתגוררים היום בהודו או על העבודות שהניגרים עושים בהודו. מעטים מהניגרים שהתחתנו עם מקומיים והתיישבו בהודו. הגירה בלתי חוקית להודו ופעילות פלילית גבוהה הן בעיות מרכזיות.
נציגויות דיפלומטיות

הודו מחזיקה בניגריה נציבות עליונה באבוג'ה וקונסוליה בלאגוס.
ניגריה מחזיקה נציבות עליונה בניו דלהי.
יעקב יאשה גרובמן

| --- | --- |

 לידה:  1967 (בן 57 בערך) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום לימודים:  תיכון עירוני ה' (תל אביב)  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  בית הספר לאדריכלות של איגוד האדריכלות בלונדון  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים  אוניברסיטת הרווארד 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 אתר רשמי
 
יעקב יאשה גרובמן (נולד ב-1967) הוא אדריכל, חוקר ואוצר ישראלי, המשלב מחקר אקדמי עם עיצוב אדריכלי מעשי. פרופסור במחלקה לארכיטקטורה ותכנון ערים בטכניון.
ביוגרפיה

גרובמן נולד במוסקבה לאירינה ומיכאל גרובמן. בשנת 1971 עלה עם משפחתו לישראל, והתגורר בירושלים. הוא בוגר תיכון עירוני ה׳ בתל אביב, בוגר האקדמיה לאמנות בצלאל (1997) ובוגר תואר שני (2001) מה-Design Research Lab שב-Architectural Association School of Architecture‏ (AA) בלונדון. הוא בעל דוקטורט מהטכניון (2008) וערך את השתלמות הבתר-דוקטורט שלו בהרווארד. מחקריו האקדמיים מתרכזים בהשפעת מהפכת הטכנולוגיה על תכנון וייצור אדריכלי, ובפרט על שימוש במחשב ליצירת צורה אדריכלית המבוססת על ביצועים. גרובמן פרסם יותר מ-90 מאמרים בכתבי עת מקצועיים ואקדמיים רבים בישראל ומחוצה לה ומספר פטנטים. גרובמן זכה בפרסים ומענקי מחקר רבים בהם מענק ואנגורד למחקר, מענק מחקר מטעם הקרן הלאומית למדע ומענקי מחקר מטעם משרד השיכון. כמו כן שפט בתחרויות אדריכלות ופרסים בארץ ובעולם בהן התחרות לבניין חדש למוזיאון ת"א ותכנון הביתן הישראלי בביאנלה. כיהן כדיקן הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון בין השנים 2019-2023.
גרובמן שימש מרצה ומבקר אורח בבתי ספר ואוניברסיטאות לאדריכלות בישראל ומחוצה לה ובהם: אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, ה-AA בלונדון, ETH בשווייץ, פוליטכניק מילאנו באיטליה והפקולטה לאדריכלות באוניברסיטת שיאן בסין.
בשנת 2003 אצר גרובמן ועיצב יחד עם שלי כהן את התערוכה הבינלאומית "גבולות רכים" שהציגה לראשונה בארץ את הנעשה בעולם במסגרת אדריכלות דיגיטלית. בשנת 2008 אצר ועיצב יחד עם פרופ׳ ערן נוימן את התערוכה הבינלאומית "פרפורמליזם" במוזיאון תל אביב, שפיתחה תיזה בדבר המעבר לעיצוב מבוסס ביצועים באדריכלות. בשנת 2011 פרסם ספר בנושא יחד עם פרופ׳ נוימן בהוצאת Roatledge הבריטית. בשנת 2011 אצר ועיצב יחד עם אריאל בלונדר את "חמישה רגעים - מסלולים באדריכלות מוזיאון תל אביב", תערוכת הפתיחה של אגף האדריכלות והעיצוב בבנין החדש ע"ש פול והרטה אמיר של מוזיאון תל אביב לאמנות.
במסגרת עיסוקו המקצועי בעיצוב הקים גרובמן בישראל בשנת 1999 משרד אדריכלים העוסק בתכנון, מחקר אדריכלי אקדמי ויישומי בנושא מחשוב, קיימות והשפעת מהפכות טכנולוגיות על אדריכלות. המשרד השתתף וזכה במספר תחרויות אדריכלים בישראל ומחוצה לה, בהן התחרות לתכנון בית הספר חפר והתחרות לתכנון מגדל יונגדאי בקוריאה.
בשנת 2001 הקים גרובמן משרד אדריכלים בשותפות עם האדריכלית אירית אקסלרוד. במסגרת משרד זה תוכננו מבני ציבור, מבנים פרטיים ותוכניות בניין עיר תוך התמקדות בחדשנות עיצובית ובבנייה בת קיימא. המשרד זכה בשנת 2009 בפרס פרויקט השנה של אדריכלות ישראלית על תכנון מבנה הפקולטה לעבודה סוציאלית והבניין למעורבות חברתית באוניברסיטת בן-גוריון, ונבחר בתחרות אדריכלים לתכנן את הבניין הירוק של בית הספר פורטר ללימודי הסביבה באוניברסיטת תל אביב.
גרובמן הוא בנו של הצייר מיכאיל גרובמן ואחיה של השחקנית והמפיקה לטי גרובמן.
יחסי הודו–מקסיקו

| יחסי הודו–מקסיקו |
| --- | --- |
הודו: מקסיקו


הודו: מקסיקו
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 1,964,375
אוכלוסייה
1,454,183,987: 131,133,866
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 1,788,887
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,441: 13,642
משטר
רפובליקה סוציאליסטית פדרלית: רפובליקה פדרלית

הנשיא אנריקה פינה ניטו עם ראש הממשלה נרנדרה מודי במקסיקו סיטי; 2016.
יחסי הודו–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין הודו לבין מקסיקו. שתי המדינות הן חברות ה-G-20 והאו"ם.
היסטוריה

במהלך הקולוניאליזם בהודו וגם במקסיקו, היחסים והסחר בוצעו על ידי הספרדים אשר באמצעות הגליאון של מנילה סחרו עם סוחרים הודים והביאו את מוצריהם לספרד החדשה (מקסיקו של ימינו). במהלך המאה ה-16 נלקחו כמה מאות הודים כעבדים והועברו למקסיקו.  במהלך המאה ה-17 נחטפה אישה הודית במקסיקו המכונה קטרינה דה סן חואן על ידי שודדי ים פורטוגזים והובאה לפיליפינים. משם היא הובאה למקסיקו ונמכרה לגבר במדינת פואבלה המקסיקנית. הנוכחות שלה בפואבלה היוותה השראה ליצירת שמלת הפובלנה הסינית, המבוססת על שמלותיה המסורתיות שלבשה.
בשנת 1947 הפכה מקסיקו לאומה האמריקאית הלטינית הראשונה שהכירה בעצמאות הודו מהממלכה המאוחדת . ב-1 באוגוסט 1950 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים ובשנה שלאחר מכן פתחה מקסיקו שגרירות בדלהי. כדי להראות את חשיבות היחסים החדשים בין שתי המדינות, השגריר המקסיקני הראשון בהודו היה נשיא מקסיקו לשעבר אמיליו פורטס חיל. בשנת 1962 מונה חתן פרס נובל לספרות אוקטביו פס לשגריר בהודו.
בשנת 1961 הפך ראש הממשלה ג'ווהרלל נהרו לראש המדינה ההודי הראשון שביקר במקסיקו. בשנת 1962 ערך נשיא מקסיקו אדולפו לופס מטאוס ביקור רשמי בהודו. יבשנים לאחר מכן התקיימו ביקורים רבים יותר בין מנהיגי שתי המדינות.
במהלך תנועת השחרור של גואה, כאשר המתיחות ההודו-פורטוגזית זינקה, מקסיקו הציעה לממשלת הודו את השפעתה באמריקה הלטינית להפעיל לחץ על הפורטוגזים להפיג את המתחים.
שתי המדינות פועלות באופן הדוק במספר ארגונים רב-צדדיים. מגוון הסונורה של חיטה מקסיקנית היה מהותי במהפכה הירוקה בהודו. בשנת 2010 פתחה הודו מרכז תרבותי במקסיקו סיטי בתגובה לאינטרסים הרחבים המתבטאים במקסיקו על ידי היבטיו השונים של התרבות והאורח החיים ההודי.
ביקורים רשמיים

ביקורים רשמיים מהודו למקסיקו
ראש הממשלה ג'ווהרלל נהרו (1961)
ראש הממשלה אינדירה גנדי (1981)
הנשיא זייל סינג (1984)
ראש הממשלה רג'יב גנדי (1986)
הנשיא פרטיבה פטיל (2008)
ראש הממשלה מאנמוהאן סינג (2012)
ראש הממשלה נרנדרה מודי (2016)
ביקורים רשמיים ממקסיקו להודו
הנשיא אדולפו לופס מטאוס (1962)
הנשיא לואיס אצ'ווריה אלברס (1975)
הנשיא חוסה לופס פורטייו (1981)
הנשיא מיגל דה לה מדריד (1985)
הנשיא פליפה קלדרון (2007)
הסכמים דו צדדיים

שתי המדינות חתמו על הסכמים דו צדדיים רבים כמו הסכם לשיתוף פעולה תרבותי (1975); הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני (1975); הסכם לשיתוף פעולה כלכלי ופיננסי (1982); הסכם לשיתוף פעולה תיירותי (1996); מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה בתקשורת (1996); הסכם על חילופי תרבות וחינוך (2005); הסכם לפטור ויזה עבור דרכונים רשמיים ודיפלומטיים (2005); אמנת הסגרה (2006); הסכם לקידום והגנה הדדית על השקעות (2007) והסכם שירות אווירי (2008).
הגירה

הקהילה ההודית במקסיקו קטנה יחסית ומוערכת בכ-5,500 איש; הכוללים בעיקר מהנדסי תוכנה של חברות IT הודיות. ישנם כמה מנהלים בחברות ההודיות והבינלאומיות, אנשי אקדמיה / פרופסורים באוניברסיטאות המקומיות וכמה אנשי עסקים פרטיים בעסקי טקסטיל ובגדים. בעיקר אנשי אקדמיה ואנשי עסקים הודים אשר הם תושבי קבע במקסיקו, השאר פועלים במשימות עבודה קצרות של 2–3 שנים ויוחלפו לאחר מכן.
יחסי סחר

בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו-כיווני בין שתי המדינות ב-10 מיליארד דולר.  הייצוא העיקרי של הודו למקסיקו כולל: טקסטיל, אבני חן, תכשיטים, עור ותוכנה. הייצוא העיקרי של מקסיקו להודו כולל: נפט, מכונות, דשנים וכימיקלים. בין השנים 1999–2014 השקיעו חברות הודיות 68.9 מיליון דולר במקסיקו. בשנים 2009–2011 השקיעו חברות מקסיקניות בהודו 282 מיליון דולר. כמה חברות רב לאומיות מקסיקניות פועלות בהודו כגון Cinépolis, Gruma, Grupo בימבו, KidZania, ו-Nemak . כ-174 חברות הודיות משקיעות ופועלות במקסיקו.
נציגויות דיפלומטיות

הודו מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי ו-2 קונסוליות בקנקון וגוודלחרה. מאידך, מקסיקו מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי ו-4 קונסוליות בבנגלור, צ'נאי, קלקוטה ומומבאי.
יחסי יפן–ניקרגואה

| יחסי יפן–ניקרגואה |
| --- | --- |
יפן: ניקרגואה


יפן: ניקרגואה
שטח (בקילומטר רבוע)
377,915: 130,370
אוכלוסייה
123,588,993: 6,939,055
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,212,945: 17,829
תמ"ג לנפש (בדולרים)
34,088: 2,569
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי יפן–ניקרגואה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין רפובליקת ניקרגואה.
היסטוריה

בין יפן לבין רפובליקת ניקרגואה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. היחסים הדיפלומטיים שבין שתי המדינות כוננו ב-1935, נותקו במהלך מלחמת העולם השנייה וחזרו ב-1952. בין ניקרגואה ליפן התקיימו מספר ביקורים רמי דרג ובעקבותיהם שיתופי פעולה בנושאים שונים ומגוונים.
ביקורים רמי דרג > מיפן לניקרגואה

היטאצ'י, נסיך מאסהיטו (2005)
ביקורים רמי דרג > מניקרגואה ליפן

ארנולדו אלמן, נשיא ניקרגואה (2000)
אנריקה בולאניוס, נשיא ניקרגואה (2004)
נציגויות דיפלומטיות

יפן מיוצגת בניקרגואה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה במנגואה, בירת המדינה.
ניקרגואה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה. ניקרגואה מיוצגת ביפן גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בקיוטו, ובנהה.
יחסי אריתריאה–ישראל

| יחסי אריתריאה–ישראל |
| --- | --- |
אריתריאה: ישראל
   לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   

אריתריאה: ישראל
שטח (בקילומטר רבוע)
117,600: 22,072
אוכלוסייה
3,553,465: 9,961,867
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,065: 509,901
תמ"ג לנפש (בדולרים)
581: 51,185
משטר
רפובליקה נשיאותית: דמוקרטיה פרלמנטרית
שגרירים
טספאמרים טקסטה: 
יחסי אריתריאה–ישראל הם יחסי החוץ שבין מדינת אריתריאה ומדינת ישראל. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים במאי 1993, עת קיבלה אריתריאה עצמאות מאתיופיה. לאריתריאה יש שגרירות רשמית בישראל, הממוקמת במגדלי התאומים שברמת גן. לישראל הייתה שגרירות רשמית בעיר אסמרה, בירת אריתריאה, עד שנסגרה ביולי 2022.
קשרי ישראל-אריתריאה הם מורכבים בשל קרבתה של ישראל לאתיופיה במהלך מלחמת העצמאות של אריתריאה, ושיתוף הפעולה עמה נגד הלאומנים האריתראים במשך זמן רב. עם זאת, כיום היחסים בין המדינות נחשבים בדרך כלל כקרובים.
נכון לשנת 2022, אריתראה היא אחת משתי המדינות היחידות באפריקה (בנוסף לקמרון) אשר אינן מכירות בקיומה של מדינה פלסטינית.
מלחמת העצמאות של אריתריאה

במהלך רוב מלחמת העצמאות של אריתריאה, סיפקה ישראל תמיכה לאתיופיה. הסיבה לכך היא ראייתה של ישראל את הסכסוך באתיופיה כקשור וכשלוחה של הסכסוך הערבי-ישראלי הרחב. רוב המדינות הערביות תמכו בהפרדה של אריתריאה מאתיופיה. הם ראו את אוכלוסייתה המוסלמית הגדולה למדי (36.5%) כדרך לוודא שהים האדום נשאר בשליטתם. מסיבה זו ישראל כרתה ברית עם ממשלת אתיופיה במטרה לנצל את חופה הארוך של אריתריאה המשתרע על פני 1,080 קילומטרים. כבר בשנות השישים המוקדמות, החלה ישראל לעזור לממשלה האתיופית בקמפיינים שלה נגד החזית לשחרור אריתריאה (ELF). ממשלת אתיופיה הציגה את מרד הלאומנים האריתראים כאיום ערבי על יבשת אפריקה כולה, טיעון ששכנע את הישראלים לקחת את הצד של ממשלת אתיופיה בסכסוך. בנוסף, ראתה ישראל בכוחות המורדים באריתריאה שלוחה של העולם הערבי בגין עובדת היותם נתמכים על ידה, וחששה שאריתריאה העצמאית והפרו-ערבית תחסום שיט ישראלי מלעבור בים האדום. ככל שהמלחמה התפתחה, הסיוע הישראלי לממשלה האתיופית הוגדל. ישראל אימנה כוחות אתיופים שפעלו להתמודד נגד המורדים. ב-1966 הייתה באתיופיה משלחת צבאית ישראלית שמנתה 100 איש, ועד 1967, חיילים אתיופים שאומנו בידי היועצים הישראלים השתלטו על חלק גדול מאריתריאה. לאחר כ-30 שנות מלחמה, בחודש מאי 1991, ממשלת אתיופיה הודחה על ידי החזית העממית לשחרור אריתריאה (שעביה).
לאחר קבלת העצמאות

שלא כמו רוב המדינות הערביות, אריתריאה פיתחה יחסים טובים יחסית עם ישראל זמן קצר לאחר שזכתה בעצמאות בשנת 1993. יחסים אסטרטגיים בין הממשלה החדשה של אריתריאה וישראל הוקמו כאשר נשיא אריתריאה איסאייס אפוורקי ביקר בישראל לצורך טיפול רפואי. נציג ארצות הברית באסמרה הציע את הרעיון לאחר שמנהיג אריתריאה חלה, ואפוורקי הוטס לישראל במטוס אמריקאי. התרחשויות אלה, יחד עם מאמצים אמריקאים הובילו לפתיחתה של שגרירות ישראל באסמרה ב-15 במרץ 1993, לפני ההכרזה הרשמית על כינון היחסים ב-27 באפריל 1993.
ישנן טענות, בעיקר מצד מדינות ערביות כי שתי המדינות מקיימות קשרים ביטחוניים, ובדצמבר 2012 דווח בארצות הברית כי ישראל מחזיקה בסיסים צבאיים באריתריאה, הכוללים תחנת האזנה על הר אמבה סאווארה ומעגנים באיי דחלק שבים האדום, על אף שמועצת הביטחון של האו"ם הטילה על אריתריאה אמברגו נשק וסנקציות נוספות. בשנים האחרונות הצטננו היחסים בין המדינות, במקביל להרעת הקשרים בין אריתריאה לארצות הברית על רקע תמיכתה של האחרונה באתיופיה.
ביוני 2016 דווח שישראל השלימה את הקמת תחנת ההאזנה על הר אמבה סאווארה, למטרות מעקב אחר פעילות ימית ואווירית בים האדום, בעיקר של גורמים איראניים, וכן שימוש בנמל אריתריאה במצבי חירום. היחסים בין ישראל לאריתראה שוקמו לאחר ניתוק היחסים הדיפלומטיים בין אריתראה לסודאן.
ביולי 2020 מונה איסמעיל חאלדי להיות השגריר הישראלי באריתראה ובכך הפך לשגריר הבדואי הראשון המשרת את משרד החוץ הישראלי. עם זאת, אריתריאה מעולם לא אישרה את מינויו, ללא מתן נימוק כלשהו, ועל כן פעל כשגריר לא-תושב מישראל עד שכעבור שנתיים ישראל החליטה לסגור את השגרירות. המשבר ביחסים בא לידי ביטוי גם בהצבעותיה של אריתריאה בפורומים בינלאומיים, לרבות האומות המאוחדות, היו שליליות בהתמדה, והיא הייתה בין המתנגדות הקשות לחזרתה של ישראל כמשקיפה לארגון האיחוד האפריקאי.
באריתריאה הייתה בעבר קהילה יהודית, בעיקר באסמרה הבירה, אך בזמן קבלת עצמאות והקמת היחסי הדיפלומטיים עם ישראל, נותר בה רק יהודי אחד מהקהילה המקורית, סמי כהן.
הסתננות מאריתריאה לישראל

בין השנים 2006 ועד 2012, הסתננו לישראל דרך סודאן ומצרים כ-35,000 אזרחים אריתראים. עם סיום הקמת הגדר על גבול מצרים בשלהיי 2012, תופעה זו נפסקה כמעט לחלוטין. מרבית המסתננים האריתראים נמצאים במדינות השכנות לאריתריאה - בעיקר בסודאן ובאתיופיה. עד תחילת שנת 2013 ישראל לא איפשרה לאזרחי אריתריאה להגיש בקשות מקלט. בתחילת שנת 2013, למסתננים שהיו כלואים תחת החוק למניעת הסתננות ניתנה אפשרות להגיש בקשות מקלט. בסוף שנת 2013, מדינת ישראל החלה לאפשר לאריתראים מחוץ למתקני הכליאה להגיש בקשות מקלט אף הם.
נכון ליוני 2014, מדינת ישראל הכירה רק בשני אריתראים כפליטים והיא דוחה על הסף בקשות מקלט של אריתראים שנסו ממולדתם בשל עריקה או הימנעות מגיוס לצבא אריתריאה או לשירות הלאומי. דחיית בקשות זו מנוגדת להנחיות נציבות הפליטים של האו"ם ביחס לעריקים מצבא אריתריאה, ואינה תואמת את מדיניותן של רוב מדינות העולם למעט שווייץ והממלכה המאוחדת.
ביולי 2016 עתרו פעילים למען מבקשי המקלט לבית המשפט, בבקשה שיורה למשרד החוץ לפרסם דו"חות העוסקים במצב זכויות האדם באריתריאה. ביולי 2018 דחה בית המשפט את הבקשה בנימוק שיחסי החוץ של ישראל עלולים להיפגע.
נכון ליולי 2020, שוהים בישראל 21,908 אריתריאים. החל משנת 2016 ועוד סוף 2019 עזבו את ישראל במסגרת תוכנית "יציאה מרצון" 10,033 מסתננים אריתראים, חלקם שבו לארץ מוצאם, והשאר למדינות אחרות.
האינטרנט משמש כלי מרכזי עבור הפזורה האריתריאית בכלל, ובישראל בפרט. המרחב הווירטואלי מאפשר לאוכלוסיות מגוונות, שקולן לא נשמע באריתראה עקב הצנזורה הממשלתית, להביע את דעותיהן בנושאים שונים. קהילות אריתריאיות בישראל מקדמות את מאבקן בדיקטטורה האריתריאית באמצעות האינטרנט, וכן פועלות באמצעים מקוונים לשיפור מעמדן בישראל.
ב-2 בספטמבר 2023 פרצו מהומות בדרום תל אביב בין פליטים ומבקשי מקלט אריתראים. המהומות התרחשו בין תומכי השלטון באריתראה ובין מתנגדי השלטון באריתראה בעקבות פסטיבל שתכננה שגרירות אריתריאה לקיים בישראל, אירוע המזוהה בעיני מתנגדי המשטר עם תמיכה במשטר באריתראה. המהומות החריפו למאבק שבו נפצעו 170 איש (120 אריתראים ו-50 שוטרים).
ראו גם

הסתננות מאפריקה לישראל
יחסי אריתריאה–הודו

| יחסי אריתריאה–הודו |
| --- | --- |
אריתריאה: הודו


אריתריאה: הודו
שטח (בקילומטר רבוע)
117,600: 3,287,263
אוכלוסייה
3,553,465: 1,454,183,987
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,065: 3,549,919
תמ"ג לנפש (בדולרים)
581: 2,441
משטר
רפובליקה: רפובליקה סוציאליסטית פדרלית

שגריר אריתריאה (מימין) מגיש כתב האמנה לנשיא הודו עבדול קאלאם, 2007
יחסי אריתריאה–הודו הם היחסים המדיניים, הדיפלומטיים, הכלכליים, הצבאיים והתרבותיים שבין מדינת אריתריאה לבין הרפובליקה של הודו. מאז הקמתה של אריתריאה בשנת 1993 מתקיימים יחסים חמים בין המדינות. אריתריאה מחזיקה בשגרירות בניו דלהי, והודו מחזיקה בשגרירות בח'רטום בירת סודאן המשמשת כשגרירות לאריתראה, וגם מחזיקה קונסוליה בעיר אסמרה.
היסטוריה > יחסים קדומים

יחסי הסחר בין תת-היבשת ההודית לקרן אפריקה מתוארכים בערך למאה ה-1 לפני הספירה, אז התקיימה באריתריאה של ימינו קיסרות אקסום. מעט מאוחר יותר, מיקומה האסטרטגי של הקיסרות בקרן אפריקה עם גישה לים סוף, הפך אותו לחוליה חשובה בסחר שבין דרום הודו לאימפריה הרומית. במאה הראשונה לספירה, הסחר והייבוא מהודו לאירופה גבר ונתיבי הסחר התפתחו ככל שהביקוש לסחורות מדרום הודו באימפריה הרומית גדל. עקב כך, הקיסרות נהנתה משליטה במיצר באב אל-מנדב, הכניסה מהים הערבי לים סוף. בנוסף, כל העברה של משי, תבלינים, פלפל, זכוכית, פליז ונחושת מהודו, מצרים וחצי האי ערב עברו דרך אדוליס (אנ'), עיר הנמל המרכזית של הקיסרות. גם אקסום עצמה ייצאה הרבה שנהב עבור האימפריה הרומית, שכן משאב זה היה קיים בשפע בקרן אפריקה.
היסטוריה > המאה ה-6 עד המאה ה-20

השגריר היווני-ביזנטי באקסום כתב באמצע המאה החמישית כי הוא צפה במו עיניו בעדר של 5000 פילים באזור. בתיעוד מהמאה השישית תואר כי שנהב רב יוצא מאקסום להודו, פרס וחבל הבלקן. במאה התשיעית נפלה אימפריית אקסום על פי המסורת במרד יהודית המלכה. לאחר השלטון היהודי הקצר שלטה השושלת הסולומונית בכל האזור, והחזיקה בו עד לשנת 1974.
במשך כמה מאות שנים לא הועברו סחורות רבות דרך נמלי אריתריאה, אך מהמאה ה-17 שימש נמל מאסאווה כדי להעביר סחורות נוספות מהודו הבריטית לאירופה וחידש את התקשורת בין תת-היבשת לקרן אפריקה. בשנת 1941 נשלחה חטיבת חיל הרגלים של הדיוויזיה החמישית ההודית להילחם באזור אריתריאה, שם הם הבטיחו את הניצחון בקרב על הקרן נגד איטליה הפשיסטית כחלק מהמערכה בצפון אפריקה.
היסטוריה > היסטוריה מודרנית

הודו הכירה רשמית באריתריאה זמן קצר לאחר הכרזת עצמאותה במאי 1993. לפני חתימת החוקה, שלחה ממשלת הודו ייעוץ לאריתריאה לגבי כתיבתה. שופט בית המשפט העליון של הודו, פ. א. בהאגווטי, אף העביר סדנה בנושא ניסוח חקיקה עבור חברי ממשלת אריתריאה בינואר 1995. מעט לאחר הקמת אריתריאה היא כבר ראתה בהודו בת ברית חשובה, והשתיים חתמו על הסכם שיתוף פעולה במחקר וחינוך חקלאי בדצמבר 2000 לקידום החקלאות באריתריאה. ביוני 2006 נחתם הסכם שיתוף פעולה נוסף של משרד החקלאות האריתראי והמרכז למחקר חקלאי ההודי לפיתוח הכלכלה החקלאית. הסכם על שיתוף פעולה בין האוניברסיטה הפתוחה הלאומית ע"ש אינדירה גנדי לגורמים ממשלתיים אריתראים נחתם בשנת 2010. השגריר האריתראי הראשון בהודו מונה בשנת 2003.
כאשר אריתריאה לא הייתה חברה קבועה באו"ם (בשנים 2011–2012) הייתה נציגות הודו באו"ם היו"ר של ועדת הסנקציות על אריתריאה-סומליה. בעקבות כך, היחסים בין המדינות הורעו מעט.
בין שתי המדינות מעולם לא התקיימו ביקורים של ראש ממשלה או נשיא. כמה וכמה שרים אריתראים בכירים ביקרו בהודו. חבר הממשלה ההודי הבכיר ביותר שביקר באריתריאה היה שר המדינה לענייני חוץ של הודו, ו. ק. סינג, שביקר באריתריאה בספטמבר 2015 ואף נפגש עם הנשיא איסאייס אפוורקי. שר החוץ האריתראי אוסמן סאלח ביקר בהודו בתור נציג אריתריאה בפסגת הפורום השלישי של הודו-אפריקה (אנ') בניו דלהי באוקטובר 2015.
מסחר

בשנים 2014–2015 עמד שווי הסחר הכולל בין הודו לאריתריאה על כ-244.73 מיליון דולר, עלייה חדה של 21.30 מיליון דולר בשנה שעברה. שווי הייצוא של הודו לאריתריאה באותה שנה עמד על 14.06 מיליון דולר, וייבאה 230.68 מיליון דולר. לצד איטליה ואיחוד האמירויות, הודו היא אחת משלוש היצואניות הגדולות ביותר לאריתריאה. הסחורות העיקריות שמייצאת הודו לאריתריאה הן ציוד הנדסת חשמל, תרופות ומכשירים רפואיים, דוחנים, חוטי כותנה ובדים. הסחורות העיקריות שמייצאת אריתריאה להודו הן עור ועור סינתטי.
תמיכה ופיתוח

הודו העניקה לאריתריאה מגוון של ייעוצים ופיתוחים, כגון עזרה בניסוח חוקה, סיוע כלכלי לפיתוח חקלאות, חינוך ורפואה וסיוע במזון. הודו, בגלל הקרבה בין המדינות, היא יעד לאריתראים הרוצים להתקבל ללימודים גבוהים. הודו, אריתריאה וארגון המזון והחקלאות חתמו על הסכם משולש ברומא ב-1998, במסגרתו הודו שלחה 100 מומחים לחקלאות לאריתריאה כדי לסייע בהגברת היעילות הייצור החקלאי, הדיג וחקלאות המים. הודו תרמה לאריתריאה 5,000 טון חיטה בשנת 2003, ולפני כן סיפקה לה 1,500 טון חיטה ו-200 טון סוכר בעקבות חוסר במזון באריתריאה.
הודו סיפקה קו אשראי בשווי 20 מיליון דולר (10 מיליון דולר לפרויקט חקלאות ו-10 מיליון דולר לפרויקט חינוך) עבור אריתריאה ביולי 2009. הודו חנכה את פרויקט הנט-וורק הפאן-אפריקני (אנ') שלה באריתריאה באוגוסט 2010. צוות טכני מומחה מטעם ארגוני MEA ו-(HMT(I ביקר באסמרה באוקטובר 2014, ותרם לסיום פרויקט בניית מרכז להכשרה עסקית בעיר. אזרחי אריתריאה זכאים למלגות למידה באוניברסיטאות בהודו כחלק מפרויקט הודי לפיתוח החינוך באריתריאה.
יחסי הונדורס–סין

| יחסי הונדורס–סין |
| --- | --- |
הונדורס: הרפובליקה העממית של סין


הונדורס: סין
שטח (בקילומטר רבוע)
112,090: 9,596,967.75
אוכלוסייה
10,870,831: 1,418,507,662
תמ"ג (במיליוני דולרים)
34,401: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,164: 12,545
משטר
רפובליקה נשיאותית: רפובליקה עממית

יחסי הונדורס–סין הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקת הונדורס.
סקירה כללית

שתי המדינות מעולם לא כוננו יחסים דיפלומטיים. הונדורס כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין מאז 1941 ושמרה עליהם עד היום עם טאיוואן. העניינים הרלוונטיים של הונדורס נמצאים בסמכות השיפוט של שגרירות הרפובליקה העממית של סין בקוסטה ריקה. להונדורס הייתה בעבר קונסוליה כללית בהונג קונג הבריטית, אך היא נסגרה לפני מסירתה של הונג קונג לסין. הונדורס תכננה בעבר לסגור כמה שגרירויות וקונסוליות הממוקמות במדינות אמריקה הלטינית ב-2011, ולהשתמש בכספי ההפעלה שלה כדי להקים משרד לפיתוח סחר חצי רשמי ברפובליקה העממית של סין, אולם זה לא יצא בסופו של דבר אל הפועל.
בינואר 2015, ממלא מקום שר החוץ של הונדורס אוצ'ואה הגיע לסין כדי להשתתף בפגישת השרים הראשונה של פורום סין-CELAC. בין 21 ל-22 בינואר 2018, משלחת מהונדורס השתתפה בפגישת השרים השנייה של פורום סין-CELAC שהתקיימה בסנטיאגו, צ'ילה.
ב-11 במאי 2021, נשיא הונדורס, חואן אורלנדו ארננדס, הצהיר כי על מנת לקבל חיסון לנגיף הקורונה, הונדורס עשויה להקים משרד סחר בסין, ותפעל בהתייחס להצעות שהועלו על ידי הצד הסיני. למצוא "גשר דיפלומטי", אך מאוחר יותר ביקר בטאיוואן ערב התפטרותו בנובמבר, תוך שימת דגש על הקשר האיתן עם הרפובליקה של סין. בבחירות הכלליות ב-2021 בהונדורס, המועמד של ארגון החירות והשיקום, Hiomara Castro, התחייב לפתוח ביחסים דיפלומטיים עם סין אם הבחירות יצליחו, אך צוות הקמפיין שלו הצהיר מאוחר יותר כי הוא ישמור על יחסים דיפלומטיים עם טאיפיי.
יחסי סחר

בשנת 2016 עמד היקף הסחר בין שתי המדינות על 748 מיליון דולר, מתוכם סין ייצאה 720 מיליון דולר וייבאה 28 מיליון דולר, ירידה של 16.12%, 15.88% ו-21.86% בהתאמה בהשוואה לתקופה המקבילה בעבר.
יחסי הממלכה המאוחדת – קטר

| יחסי הממלכה המאוחדת – קטר |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: קטר (מדינה)


הממלכה המאוחדת: קטר
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 11,586
אוכלוסייה
69,242,094: 3,065,289
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 235,770
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,237: 76,916
משטר
מונרכיה חוקתית: מונרכיה אבסולוטית
שגרירים
ניקולס הופטון: 
יחסי הממלכה המאוחדת–קטר הם היחסים הדיפלומטים, הרשמיים והמלאים שבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד לבין מדינת קטר. המדינות משתפות פעולה בנושאים רבים.