stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפעל (קיבוץ)
היסטוריה

יוזם הקמת הקיבוץ העירוני היה ד"ר שמעון גלביץ (1897–1944), יליד רוסיה שלמד רפואה במוסקבה, שם נאסר מספר פעמים בגלל פעילות ציונית וב-1924 הומר מאסרו ברישיון לעלות לארץ ישראל. בארץ עבד תחילה כרופא בקופת חולים של ההסתדרות במושבים ובקיבוצים בעמק יזרעאל; הוא התרשם מחיי השיתוף שבהם ראה אידיאל לחיי חברה מתוקנים. לאחר מכן עבר לעבוד בתל אביב, ופגש במסגרת עבודתו פועלים ואנשי מקצוע בכירים שחשו אשמה על שלא הגשימו את אורח החיים השיתופי בו דגלו כהשקפת עולמם. הוא מצא אצלם נכונות ליצור קיבוץ עירוני ליד העיר, כדי שיוכלו להמשיך בתפקידיהם ובמקביל יחיו חיי שיתוף בתוך הקיבוץ.
קבוצה של עשרים יוצאי קיבוצים שעבדו בנמל תל אביב, שנקראה על ידי דוד רמז בשם "גל", הצטרפה לקבוצתו של גלביץ וביחד החלו לעבד תוכנית מעשית להקמת הקיבוץ העירוני. הוועד הפועל של ההסתדרות תמך ברעיון והעמיד לכך תרומה שנתקבלה מהארגון היהודי של פועלי אמריקה אידישער נאציונאל ארבייטער פארבאנד, ובעברית: אגודת פועלים עברית לאומית - ומכאן נגזר שמו של הקיבוץ, אפע"ל. האגודה שאפה להקים במקום קיבוץ עירוני עם משקי עזר קטנים.
חברת "שיכון" של ההסתדרות נקבעה לטפל בכל הנוגע לבניית הקיבוץ. גלביץ דרש להקים את הקיבוץ העירוני בתוך העיר, אבל בשל מחירי הקרקע הגבוהים בה נקנה שטח של 250 דונם ליד כפר אז"ר. גלביץ נפטר באורח פתאומי ב-11 בנובמבר 1944, בגיל 47. חבריו פעלו לממש את חזונו, אך למותו היו השלכות על התפתחות הקיבוץ וייתכן שגם על סופו.
ביום 13 במרץ 1947 עלו ראשוני קיבוץ אפעל על אדמתם. במקום נבנו 72 דירות בנות חדר וחצי, ולכל דירה צורפו מטבחון ושירותים. רמת הבנייה הייתה גבוהה מהמקובל בקיבוצים באותם הימים.
עם פרוץ מלחמת העצמאות החליטו החברים להישאר במקום, למרות קרבתו לכפרים ערבים. ארגון ההגנה שלח לאפעל חוליית לוחמים ששמרו בעמדות יחד עם חברי הקיבוץ. אפעל היה היישוב הכפרי הראשון שהותקף במלחמת העצמאות. כבר ב-3 בדצמבר 1947 נצפתה תנועה מוגברת של ערבים בסביבה, הוכרז מצב חירום והעמדות בקו ההגנה אוישו במגינים. בבוקר ה-4 בדצמבר 1947 החלה ההתקפה על ידי כ-150 חמושים מהכפרים אל-ח'ירייה וסקיה. המגינים השיבו אש ועצרו את ההתקפה על גדרות הקיבוץ. באותו זמן הוזעק פטרול לוחם (פל"ם) מכפר אז"ר הסמוך שהפתיע את התוקפים ופתח עליהם באש. ההתקפה נשברה והערבים נסוגו עם שלושה הרוגים ופצוע. התקפת יריות נוספת אירעה ב-18 בפברואר 1948 וב-24 בפברואר. תקריות נמשכו גם במרץ 1948.
לאחר המלחמה נמסרו לקיבוץ כ-1,000 דונם של שטח חקלאי מן הכפרים שננטשו. נבנו רפת גדולה, לול תרנגולות, גן ירק ו-1300 דונם של אדמת פלחה. ב-1949 הסכים הקיבוץ המאוחד לצרף אליו את אפעל.
המצב הכלכלי בקיבוץ היה טוב, אך היחסים בין חברי הקיבוץ השתבשו. 40% מחברי הקיבוץ עבדו במשק החקלאי, ו-60% המשיכו לעבוד בתפקידיהם השונים בעיר; המתיחות בין החברים גברה בגלל ההבדל בין שתי הקבוצות.
הפילוג בקיבוץ המאוחד ב-1950 היה גורם נוסף שזיעזע את הקיבוץ העירוני. הראשונים שעזבו את הקיבוץ היו מבין בעלי ההכנסות הגבוהות שעבדו בעיר. עזיבתם החלישה את הקיבוץ וב-1952 הוחלט על פירוקו. חלק מהחברים עברו להתגורר בערים ואחרים הצטרפו לקיבוצים ולמושבי עובדים.
על אדמת הקיבוץ הוקמו המרכז הסמינריוני של הקיבוץ המאוחד - סמינר אפעל וכפר הגמלאים "נווה אפעל" של רשת "משען". בתחילת שנות ה-60 הועלתה הצעה להקים במקום יישוב עבור 400 משפחות עולים מארצות הברית. כיוון שהעולים לא הגיעו התוכנית ירדה מן הפרק. על השטח החקלאי הוקם בשנת 1969 היישוב הקהילתי רמת אפעל, שהפך ב-2008 לשכונה ברמת גן.
לקריאה נוספת

בן ציון מיכאלי: יישובים שניטשו, הוצאת מלוא, 1980
הערות שוליים

↑  קיבוץ אפעל, באתר תנועת העבודה הישראלית
↑  היסטוריה – אודות רמת אפעל באתר נאות אפעל
↑  עיתון על המשמר, 14/3/1947 "קיבוץ עירוני ליד גדר התיל" עיתון הבקר, 14/3/1947 "הקיבוץ "אפעל" עלה על הקרקע"
↑  שלושה ערבים נהרגו ואחד נפצע בהתנפלות על קיבוץ "אפעל", דבר, 5 בדצמבר 1947
↑  בהסוואה של קטיף ובהשגחת משוריין אנגלי התקיפה כנופיה את קיבוץ "אפעל", דבר, 19 בפברואר 1948
↑  התקפת יריות קשה על קיבוץ "אפעל", מעריב, 25 בפברואר 1948
↑  הערבים קרבו עמדותיהם אל קבוץ "אפעל", הַבֹּקֶר, 4 במרץ 1948
מגיני "אפעל" ערכו הבוקר התקפת נגד, מעריב, 21 במרץ 1948
4 ערבים נהרגו ליד אפעל, הַבֹּקֶר, 31 במרץ 1948
↑  מוקם יישוב חדש - קריית אפעל, למרחב, 13 בנובמבר 1961
דוד דיין, 'קריית אפעל' – שכונה חדשה לעולים מהמערב, הארץ, 4 בינואר 1962
לוטרת ענק

| לוטרת ענק |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: סמוריים
תת־משפחה:: לוטרות
סוג:: Pteronura
מין:: לוטרת ענק
שם מדעי
 Pteronura brasiliensis ‏גמלין, 1788
תחום תפוצה


לוטרת ענק (שם מדעי: Pteronura brasiliensis) היא יונק טורף החי באמריקה הדרומית. לוטרת הענק חברה במשפחת הסמוריים, קבוצת טורפים מוצלחת בעלת תפוצה חובקת עולם. תפוצתה מוגבלת לצפונה ולמרכזה של יבשת אמריקה הדרומית. בשונה ממרבית הסמוריים, לוטרת הענק היא יצור חברותי שחי בקבוצות משפחתיות המונות שלושה עד שמונה פרטים. הקבוצות מונהגות על ידי זוג דומיננטי, ומציגות לכידות ושיתוף פעולה יוצאים מן הכלל. לוטרת הענק שלווה במרבית זמנה, אולם אין בכך כדי להפחית מן הטריטוריאליות ומן האגרסיביות שקבוצות לוטרות שונות מציגות זו כלפי זו. לוטרת הענק היא הקולנית מבין מיני הלוטרות, וקולות שונים שהיא מפיקה זוהו כקולות אזעקה, תוקפנות או עידוד.
לוטרת הענק מציגה מגוון התאמות לסגנון חיים מימי, לרבות פרווה צפופה במיוחד, זנב דמוי משוט וקרומי שחייה בכפות הרגליים. הלוטרה מעדיפה לשוטט בנהרות ובנחלי מים מתוקים, ולעיתים אף תבלה את זמנה באגמים ובמעיינות. היא מקימה "מחנות" נרחבים בסמוך לאזורים בו נמצא מזונה, ולצורך זה היא מפנה כמויות גדולות של צמחייה. תזונתה מורכבת בעיקרה מדגים, כמו חריתים (Characidae) ושפמנונים, ומעקרבים. אין לה טורפים משמעותיים, למעט האדם, אף שהיא נאלצת להתחרות עם מינים אחרים, כמו הלוטרה הנאוטרופית ומיני קיימנים, על מקורות מזון.
תחומי מחייתה הצטמצמו עד מאוד ביחס למקביליהם בעבר, וכיום תפוצתה מקוטעת למדי. עשורים של ציד בלתי חוקי שנועד לנצל את פרוותה הקטיפתית, ששיאו בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, הביאו לירידה דרסטית בגודל האוכלוסייה העולמית. ב-1999 סווג המין ככזה הנתון בסכנת הכחדה, והערכות שונות אמדו את מספר הלוטרות בטבע בכ-5,000 בלבד. אזור גויאנה הוא מבצרה האחרון של הלוטרה, ומחוצה לו - היא נחשבת ליונק הנתון בסיכון הגדול ביותר באזור הנאוטרופי. האיום הגדול ביותר על הישרדות המין הוא אובדן בתי גידול. גם בשבי הלוטרה נדירה למדי, וב-2003, למשל, הוחזקו רק 60 פרטים ברחבי העולם.
שם הסוג שבו היא נמצאת (Pteronura) נגזר מהמילים היווניות "πτερον" (נוצה, כנף) ו-"ura/ουρά" (זנב), שמרמזות על זנבה הייחודי.
טקסונומיה ואבולוציה

הלוטרות מרוכזות כולן בתת-המשפחה לוטרות שבמשפחת הסמוריים. לוטרת הענק היא החברה היחידה בסוגה, Pteronura. כיום נהוג לחלק את אוכלוסיית לוטרות הענק לשני תת-מינים: P. b. brasiliensis ו-P. b. paraguensis. תת-המין הראשון נפוץ בצפון יבשת אמריקה הדרומית, לרבות אזורי האורינוקו, האמזונאס וגויאנה, בעוד שתת-המין השני משתרע דרומית יותר, בין היתר בפרגוואי, באורוגוואי, בדרום ברזיל ובצפון ארגנטינה, אף שייתכן וכיום הוא נכחד משלוש האחרונות שהוזכרו. כך, איגוד השימור העולמי (IUCN) מציין כי נוכחות המין בארגנטינה ובאורוגוואי אינה ודאית. נטען, כי תת-המין הדרומי קטן וחברותי יותר מזה הצפוני, וכן כי מבנה השיניים והגולגולת שונה. עם זאת, מחקר שבוצע ב-1997 דחה את הסיווג לשני תת-מינים, בטענה כי הוא אומת פעם אחת בלבד ב-1968 ולא היה מבוסס דיו. ביולוג אחר טען כי החלוקה היא בעלת "ערך מוטל בספק".
באשר למקורות האבולוציוניים של המין, נראה כי הסוג הנכחד Satherium הוא אב קדמון של הלוטרה, שהגיע לאמריקה בעיקן הפליוקן או בתחילת הפליסטוקן. לוטרת הענק חולקת את אזור תפוצתה בדרום אמריקה עם שלושה מיני לוטרות מתוך הארבעה שבסוג לוטרת נהר (Lontra): הלוטרה הנאוטרופית, הלוטרה הדרום אמריקנית והלוטרה הימית. עם זאת, נראה כי על אף החפיפה בתחומי המחייה, לוטרת הענק התפתחה בנפרד ממיני לוטרה אירופית. הלוטרה חלקת-הפרווה (Lutrogale perspicillata) שחיה באסיה היא אולי המין החי הקרוב ביותר ללוטרת הענק: התנהגותן, קולותיהן ומבנה גולגולתן דומים, וכן שתיהן מציגות קשרי זוגיות חזקים ומחויבות אבהית לטיפול בגורים.
ניתוחים פילוגנטיים שנערכו בשנת 1998 מצאו כי לוטרת הענק התפצלה מיתר הסמוריים יחסית מוקדם, לפני כ-10 עד 14 מיליוני שנים, אפילו לפני מיני סמורים אחרים כמו ההרמינים, הסמורים והחורפנים. לפי מחקר שבוצע ב-2005 ועסק בריצוף דנ"א של סמורים, לוטרת הענק התפצלה מיתר הסמוריים לפני כ-5 עד 11 מיליוני שנים; לפי אותו מחקר, מיני לוטרה מצויה התפצלו ראשונים, ומיד אחריהם התפצלה לוטרת הענק, אם כי תחומי ההתפצלות המצוינים חופפים.
ביולוגיה והתנהגות

לוטרת הענק היא בעל חיים גדול יחסית, חברתי ופעיל יום. דיווחי מטיילים מוקדמים תיארו את הלוטרה כקולנית, אולם המידע המדעי אודותיה היה מועט מאוד עד לעבודתו המקיפה של ניקול דופלה בסוף שנות ה-70.
ביולוגיה והתנהגות > מאפיינים פיזיים

לוטרת הענק שונה במובהק ממיני לוטרות אחרות, הן במבנה הפיזי שלה והן בהתנהגויות שהיא מציגה. גופה הוא הארוך ביותר בקרב משפחת הסמורים, אם כי לוטרת הים עשויה להגיע למשקל רב יותר. אורכם של הזכרים נע בין 1.5 ל-1.8 מטרים, וזה של הנקבות - בין 1.5 ל-1.7 מטרים. זנבה השרירי עשוי להגיע לאורך של 70 סנטימטרים. תיאורים מוקדמים של לוטרות חיות ושל עורות לוטרות מזכירים פרטים זכרים באורך של עד 2.4 מטרים; ציד אינטנסיבי כנראה הנמיך את תכיפות הופעתם של פרטים ענקים שכאלה. משקל הלוטרות נע בין 32 ל-45 קילוגרמים עבור הזכרים ו-22 עד 26 קילוגרמים עבור הנקבות.
פרוותה של לוטרת הענק היא הקצרה מבין פרוות הלוטרות; צבעה האופייני הוא חום, אולם הוא עשוי להיות חום-אדמדם או חום-צהבהב; כשהפרווה רטובה היא נדמית כשחורה. שכבה חיצונית מיוחדת בפרווה לוכדת את המים, ושומרת על הפרווה הפנימית יבשה. עובי השכבה החיצונית כשמונה מילימטרים, כפול מזה של השכבה הפנימית. קטיפותה של הפרווה הפכה את הלוטרה למבוקשת בקרב סוחרי פרוות, מה שתרם לירידה הגדולה באוכלוסייתה. באזור צווארה ומתחת לסנטרה מופיעים כתמים ייחודיים שצבעם קרם-לבן, שבאמצעותם ניתן לזהות את הפרטים כבר מרגע לידתם.
חרטומה של לוטרת הענק קצר, אוזניה קטנות ועגולות. אפה מכוסה לחלוטין בפרווה, כך שרק שני הנחיריים חשופים לסביבה. שפמה הרגיש מאפשר לה לעקוב אחר שינויים בלחץ המים ובזרמים שסביבה, ובכך מסייע לה לאתר את טרפה. רגליה קצרות ועבות, ובקצותן כפות רגליים קרומי-שחייה גדולים וטפרים חדים. אפה ואוזניה יכולים להיסגר, למשל בעת צלילה. כושר הראייה של הלוטרה לא נחקר במרוכז, אולם תצפיות מראות כי הלוטרה נסמכת בעיקר על ראייתה בזמן הציד. מעל פני המים, היא מסוגלת לזהות טורפים ממרחקים גדולים. העובדה שהיא פעילת יום באופן בלעדי מרמזת גם כן על השימוש המרכזי בחוש הראייה בזמן איתור טרף וטורפים. מיני לוטרות אחרים הם בעלי ראייה סבירה או קוצר ראייה קל, על האדמה ובמים גם יחד. הלוטרה ניחנה בחושי שמיעה וריח מעולים וחדים.
ביולוגיה והתנהגות > תזונה וציד

לוטרת הענק היא טורף-על, וכך מצב אוכלוסייתה משקף במידת מה את בריאות המערכות האקולוגיות בהן היא חיה. היא ניזונה בעיקר מדגים, ובהם חריתיים, אמנוניים, שפמנונים ודקרים. מניתוח תכולות קיבה של לוטרות, נראה כי היא צדה דגים בינוניים בגודלם ששוחים במים רדודים. לוטרת הענק היא ככל הנראה ציידת אופורטוניסטית, בשל העובדה שהיא ניזונה משלל המינים הנפוצים בסביבתה. אם היצע הדגים אינו רב, הלוטרה תאכל גם סרטנים, נחשים ואפילו קיימנים קטנים ואנקונדות.
היא מסוגלת לצוד בגפה, בזוגות או בקבוצות, והיא מסתמכת כאמור על ראייתה כדי לאתר את טרפה. במקרים מסוימים, ציד קבוצתי לכאורה עשוי להיות תוצאה של כמה פרטים שצדים כל אחד כשלעצמו בסמיכות קרובה. ציד קבוצתי "אמיתי" ומתואם מתנהל רק כאשר יש צורך בכך, למשל בעת ציד אנקונדה או קיימן שחור. הלוטרה מעדיפה ללכוד דגים חסרי-תנועה שנמצאים בקרקעית הנהר. היא יכולה לתקוף מלמעלה כמו גם מלמטה, כשהיא מסתובבת ברגע האחרון כדי ללכוד את הטרף בין שיניה. היא נוהגת לאכול את הטרף שלכדה מיד אחרי תפיסתו, תוך שהיא תופסת אותו בחוזקה בכפות רגליה הקדמיות. בשבי, פרטים בוגרים נצפו כשהם צורכים כעשרה אחוזים ממשקל גופם בכל יום, כלומר כשלושה קילוגרמים לערך.
ביולוגיה והתנהגות > מבנה חברתי וקולות

לוטרת הענק היא יצור חברותי מאוד, והיא חיה בקבוצות משפחתיות רחבות. גודל הקבוצות נע בין שניים לעשרים חברים, והממוצע נע בין שמונה לעשר. חברי הקבוצה ישנים, משחקים, נעים ואוכלים יחד. הקבוצות טריטוריאליות - כל קבוצה מסמנת את גבולות האזור שלה בעזרת שתן וצואה והפרשות מיוחדות מבלוטות, וכן באמצעות השמעת קולות לאורך הגבולות. לעיתים זכר חדש בקבוצה עשוי לתפוס את תפקיד הזכר הדומיננטי (כחלק מהזוג הדומיננטי). קבוצות הלוטרות מעדיפות להימנע מסכסוך, אולם לעיתים העימותים מסלימים לכדי לאלימות, במהלכה בעיקר הזכרים, אך גם הנקבות, מגנים על חבריהם ועל הטריטוריה. בתוך הקבוצות אין כמעט עימותים, והפרטים משתפים פעולה זה עם זה. בקבוצות הלוטרות אין היררכיה חברתית קשיחה.
לוטרת הענק היא חיה קולנית במיוחד, והיא מציגה סט של קולות מורכבים למדי. דופלה זיהה תשעה קולות שונים, כשניתן לחלק את אלו לחלוקת משנה בהתאם להקשר. נביחת "האה!" זריזה או נחירות עוצמתיות מצביעות על עניין מיידי או סכנה אפשרית. צעקה מהוססת משמשת כנגד פולשים, בעוד שנהימה עלולה לשמש כאזהרה אגרסיבית. המיות, המהומים ושריקות משמשים את הלוטרות גם כן.
ביולוגיה והתנהגות > רבייה ומחזור חיים

מרבית המידע לגבי תהליך הרבייה ומחזור חייהן של לוטרות הענק מגיע מפרטים שחיו בשבי, ודיווחים מהבר נדירים ביותר. הנקבות ממליטות בכל השנה, בעיקר בשבי, ובבר ייתכן כי שיא הלידות מתרחש בעונה היבשה. הייחום נמשך 21 ימים, כאשר מתוכם הנקבות מוכנות להזדווגות במשך שלושה עד עשרה ימים. מחקר שנערך בשבי מצא כי רק הזכרים יוזמים את ההזדווגות. בגן חיות בגרמניה נצפו קשרי זוגיות ארוכי טווח ובחירת זוג סלקטיבית. כן נמצא שם כי מרבית ההזדווגויות מתרחשות במים. תקופת ההיריון נמשכת 65 עד 70 ימים, בסופן ממליטה הנקבה בין גור אחד לחמישה גורים, ובממוצע - שניים. הזמן בין המלטות סמוכות הוא מספר חודשים (בין חצי שנה ועד לשנתיים ויותר), אולם אם השגר הקודם לא שרד הזמן עשוי להתקצר מאוד (תופעה נפוצה בעולם החי).
הגורים נולדים עיוורים ופרוותיים, לרוב במחילה תת-קרקעית סמוכה למקור מים. הזכרים משתתפים באופן פעיל בגידול הגורים. לכידות המשפחה חזקה; אחים בוגרים יותר גם עשויים להשתתף בטיפול בגורים, אף שבשבועות הראשונים לאחר הלידה הם עשויים לעזוב את הקבוצה באופן זמני. הגורים פוקחים את עיניהם לראשונה בשבוע הרביעי, שבוע לאחר מכן הם מתחילים ללכת, והם מסוגלים לשחות בבטחה לאחר 12 עד 14 שבועות. הם נגמלים מיניקה בגיל תשעה חודשים, ומתחילים לצוד (בהצלחה) זמן קצר לאחר מכן. הלוטרות מגיעות לבגרות מינית בגיל שנתיים לערך. הן הזכרים והן הנקבות עוזבים את הקבוצה המשפחתית בגיל שנתיים עד שלוש שנים, ולאחר מכן הם מחפשים טריטוריה חדשה שבה יוכלו להקים משפחה משלהם.
לוטרת הענק רגישה מאוד לפעילות אנושית בזמן הטיפול בגוריה. כך למשל, אף מכון לא הצליח לגדל גורי לוטרת ענק אלא אם כן להורים סופקה פרטיות מספקת; הלחץ הנגרם כתוצאה מההתערבות האנושית עלול להביא לפגיעה בהנקה, להזנחת הגורים או אפילו להריגתם. מנגד, כל חברי הקבוצה מגנים בחירוף נפש על הגורים שבקבוצה, ומתקיפים פולשים מכל סוג.
לוטרת הענק הבוגרת ביותר שתועדה בטבע מתה בגיל שמונה שנים. בשבי לעומת זאת, הלוטרות עשויות להגיע אפילו לגיל 17 שנים. הלוטרה רגישה למגוון מחלות, כגון פארוו. טפילים, כמו זחלי זבובים ותולעי מעיים, פוגעים גם כן בלוטרות. סיבות אחרות למוות הן תאונות, דלקת הקיבה והמעיים (Gastroenteritis), רצח גורים וכן התקפים אפילפטיים.
סמיון דבויריס

| --- | --- |

 לידה:  2 בנובמבר 1958 (בן 66) צ'ליאבינסק, ברה"מ 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן (מ-1990)
 מד כושר מרבי:  2615 (יולי 1997)
 מד כושר נוכחי:  2465 ‏(אוקטובר 2024)
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה, ישראל
 
סמיון דבויריס (ברוסית: Семён Двойрис; נולד ב-2 בנובמבר 1958) הוא שחמטאי סובייטי-ישראלי בדרגת רב אמן.
ביוגרפיה

דבויריס, יליד צ'ליאבינסק, השתתף מספר פעמים בתחרויות לאמנים צעירים של רוסיה (המקום הגבוה היה בשנת 1981 - המקום החמישי) ובאליפות ברית המועצות בשחמט (הישגו הטוב ביותר היה חלוקת מקומות 10–11 בשנת 1990). פעמיים הוא זכה במקום השני באליפות רוסיה הסובייטית בשחמט (1981 ו-1989).
בשנת 1993 הוא העפיל לתחרות בינאזורית (שלב מוקדם להעפלה למשחק על התואר נגד אלוף העולם המכהן).
בשנת 1996 דבויריס חלק מקומות 2–3 במשותף עם אלכסיי דרייב באליפות רוסיה בשחמט.
דבויריס עלה לישראל במהלך העשור השני של המאה ה-21.
בשנת 2013 הוא זכה בתחרות השחמט של המכביה (הקדים את אלכסנדר פינקל, שסיים במקום השני).
הוא זכה באליפות ישראל לגיל 50+ בשנת 2015.
משחק בליגה הלאומית בקבוצת מועדון באר שבע והיה שותף לזכייתה באליפות ישראל מספר פעמים.
בשנת 2021 הוא השתתף בתחרות בינלאומית בראשון לציון וזכה במקום השמיני (אותו מספר נקודות כמו טל אברג'יל שזכה במקום השביעי).
מבחר תחרויות בהן השתתף

אליפויות ישראל בשנים: 2016 ו-2018
קבלת דרגות בינלאומיות

1983 - אמן בינלאומי
1990 - רב אמן
עדנה פואה

| --- | --- |

 לידה:  1937 (בת 87 בערך) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה, פסיכולוגיה רפואית, פסיכולוגיה קלינית, פסיכופתולוגיה 
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה ע"ש פרלמן באוניברסיטת פנסילבניה 
 מוסדות:  בית הספר לרפואה ע"ש פרלמן באוניברסיטת פנסילבניה (1 ביולי 1999)  אוניברסיטת פנסילבניה 
 פרסים והוקרה:  פרס האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה לתרומות מדעיות נכבדות לפסיכולוגיה (2015) 
 
עדנה פואה (באנגלית: Edna B. Foa; נולדה ב-1937) היא פסיכולוגית וחוקרת ישראלית-אמריקאית, פרופסור לפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת פנסילבניה. פיתחה את שיטת "חשיפה ממושכת" לטיפול בסובלים מפוסט טראומה וחרדה, המבוססת על טיפול התנהגותי וקוגניטיבי.
חייה

עדנה פואה נולדה בשכונת הדר הכרמל בחיפה, לאברהם בן-יעקב, שניהל את מחלקת הביטוח של חברת "סולל בונה", ולרבקה, עקרת בית. אחיה המבוגר ממנה ב-7 שנים, אורי, נהרג במלחמת העצמאות, במבצע מוות לפולש. עברה עם משפחתה לשכונת נווה שאנן. למדה בבית הספר הריאלי, ועם סיום הלימודים החלה ללמוד הוראה בסמינר אורנים. עם סיום לימודיה החלה לעבוד כמורה במוסד לעבריינים ברמת השרון.
בשנת 1962 קיבלה תואר ראשון בפסיכולוגיה וספרות מאוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1970 קיבלה תואר שני בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטת אילינוי, לשם עברה עם בעלה, שהיה מרצה אורח באוניברסיטה. באותה שנה קיבלה תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת מיזורי. לאחר לימודיה עברה לאוניברסיטת טמפל בפילדלפיה.
מחקרה, העוסק בגורמים להפרעות חרדה ובטיפול בהן, זכה להשפעה רבה. היא מומחית להפרעת דחק פוסט-טראומטית, להפרעה טורדנית-כפייתית ולחרדה חברתית. תוכניתה לטיפול בנפגעות אונס נחשבת לאחת היעילות ביותר.
פרסמה ספרים אחדים וכ-200 מאמרים, והייתה ראש קבוצת העבודה להפרעת דחק פוסט-טראומטית של DSM-IV.
שיטת הטיפול שלה זוכה להצלחה רבה בארצות הברית ובישראל, והיא מחלקת את זמנה בין שתי המדינות. נמנית גם עם סגל המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
פואה זכתה באותות כבוד מדעיים אחדים, בין השאר: ד"ר לשם כבוד בפילוסופיה מאוניברסיטת בזל. חברות כבוד לחיים באגודה הבינלאומית לטיפולי לחץ טראומתיים, ועוד. והיא נכללת ברשימת מאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם לשנת 2010 של המגזין "טיים".
משפחתה

במהלך לימודיה לתואר ראשון הכירה את פרופ' אריאל פואה ונישאה לו. לזוג נולדו שלוש בנות. בסוף שנות ה-80 נישאה לצ'ארלס קאהן, פרופסור לפילוסופיה יוונית.
הערות שוליים

↑  פרופ' עדנה פואה, באתר של האוניברסיטה העברית בירושלים
↑  Jeffrey Kluger, Edna Foa - The 2010 TIME 100, TIME, 29.4.2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308153405171  PLWABN: 9810535531705606  BNE: XX929726  BnF: cb12429980p (data)  GND: 1058937405  ISNI: 0000 0001 0951 847X  LCCN: n90726033  NKC: xx0219668  NLK: KAC200101395  NTA: 068223358  ORCID: 0000-0002-3841-6605  SUDOC: 033434050  VIAF: 7480296   WorldCat (עם VIAF): 7480296
גבריאל (שיר)

"גבריאל" הוא שיר שיצא לרדיו כתקליט שדרים באוגוסט 1982. את השיר כתב שמואל קרול, הלחין צביקה פיק ועיבד אלדד שרים. השיר בוצע על-ידי עפרה חזה.
רקע על השיר

השיר "גבריאל" בביצועה של עופרה חזה נכלל באלבומה השלישי, "פיתויים". הוא הוצג ב"פינה לשיפוטכם" של מצעדי רשת ג' ב-1982, ובאותה השנה הגיע למקום הראשון במצעד. השיר היה ממוקם במהלך שבועיים בראש המצעד, ובסך הכול צעד בו 12 שבועות. במצעד השנתי של התחנה בשנת 1983 הוא דורג במקום ה־35, וחזה זכתה בתואר "זמרת השנה". לשיר "גבריאל" היו ביצועים נוספים, ב"תמיד אותו חלום" על ידי עידו רוזנברג בשנת 2009 ועל-ידי מלחין השיר צביקה פיק באלבום "הלהיטים הגדולים" שהופץ ב-2018.
תוכן השיר

בשיר "גבריאל", הדוברת פונה למלאך גבריאל ומבקשת ממנו שיבוא אליה. במבט ראשון, נראה כי מדובר באיזו משיכה אל הבלתי מושג, ואל הבלתי אפשרי, אל המלאך המטייל בשמיים ומבקש כוכבים: "הן תדע שבילי שמיים בוא אליי, טובים השניים". היא מצפה לשוחח איתו ולפגוש אותו, אולם המלאך נותר בשמיים. השיר ממשיך במילים "כל כנפות תבל נושקים", כלומר קצוות פתילים בפינות בגדיו של המלאך נוגעים מעט בדוברת כשהוא עובר מעליה, אך הוא לא מגיע אליה. בפזמון, הדוברת מספרת שלנער הזה, המלאך, היא מתפללת ומחכה. היא ממשיכה לנסות ולשכנע את המלאך לבוא אליה. היא מפנה את תשומת ליבו לכך, שגם אם האל עצמו נועל את שערי גן עדן בפניו, הרי הוא מוזמן לרדת אליה: "גבריאל, אם אלוהים נועל שעריו של גן העדן רד אליי".
בבית האחרון מקבלת העלילה בשיר תפנית דרמטית: "עוד נותר הצל", אומרת הדוברת, והגלימה של המלאך "פורשת ערב", כמכסה את השמש. הבית מסתיים בתיאור צליל צחצוח החרב, צליל הכנה למעשה אלים, משהו מאיים שעומד להתרחש. בבית האחרון, מסתבר שהשיר הוא ביטוי לכמיהה ולהשתוקקות של אישה הפונה אל אהובה ומבקשת ממנו לממש את אהבתם ולא להסתפק בממד הרוחני שאותו הוא מבקש.
פירוש השיר

אהובה של הדוברת, מתואר כספק נער, ספק מלאך או שניהם ביחד, והשיר עוסק בפער שבין האנושי למלאכי באדם עצמו. האישה מבקשת מן הנער שבמלאך לא לשכוח את אנושיותו גם כשהוא שרוי בתפילה ובחוויות רוחניות. השיר מתייחס למלאך גבריאל, שעל-פי מקורות ביהדות הוא אחד מארבעת מלאכי השרת העומדים ליד כיסא הכבוד, ותפקידם לשמור על ארבע כנפות הארץ.
בתרבות פופולרית

שיר זה נכלל במחזמר הלהיטים "מרי לו" שעלה לראשונה בתיאטרון הבימה בשנת 2002 ומבוסס על 25 משיריו של צביקה פיק.
הערות שוליים

1 2 3 4  מלאך מטייל בשמיים, באתר 929
↑  תמיד אותו חלום, באתר www.ishim.co.il
↑  תמיד אותו חלום - גבריאל - HD, נבדק ב-2022-02-10
↑  הלהיטים הגדולים, באתר צביקה פיק
↑  גבריאל - עפרה חזה, באתר נשמה יתרה – המכון לחינוך רוחני מיסודה של קרן תל"י
| עפרה חזה – שירים |
| --- | --- | --- |
| בשיר השירים בשעשועים | "שיר השירים בשעשועים" • "בלדה למלך" • "היפה בנשים" |  |
| על אהבות שלנו | "שיר הפרחה" • "כמו ציפור" • "פלאש גורדון" • "הגשם" • "על אהבות שלנו" • "שיר אהבה לחייל" |  |
| בוא נדבר | "אין זמן לתעות" • "סימנים של אוהבים" • "כשנהיה בני 73" • "תפילה" |  |
| פיתויים | "כל יום מתחילה שנה" • "מלכת הקסמים" • "מכתב אהבה" • "גבריאל" |  |
| חי | "סוף קיץ" • "עכשיו" • "אחרי החגים" • "אמן למילים" • "חי" |  |
| שירי מולדת | "יד ענוגה" / "נעמה" |  |
| בית חם | "יד ביד" / "במנגינת הלב" • "בית חם" • "עזור לי" • "בן פרבר" • "אתך הלילה" / "אתה הבטחת" |  |
| אדמה | "רוח צפונית רוח דרומית" • "גורל אחד" • "מישהו הולך תמיד איתי" • "אדמה" • "רחמים" / "עוד מחכה לאחד" |  |
| שירי מולדת ב' | "אל נא תאמר לי שלום" / "בכרם תימן (אל תפחדי תמר)" • "שבעת המינים" • "הנערים הספנים" |  |
| ימים נשברים | "ימים נשברים" • "בוא ונגן אותי" • "הכאב הזה" • "כל הקלפים" / "ליידי" • "להמשיך לצעוד" |  |
| Shaday | "Galbi" • "Im Nin'alu" • "Galbi" • "Shaday" • "Eshal" |  |
| Desert Wind | "Wish Me Luck" • "I Want to Fly" • "Ya Ba Ye" • "Fata Morgana" |  |
| Kirya | "Daw Da Hiya" • "Innocent – A Requiem for Refugees" |  |
| כל הנשמה | "ליד באר מולדתי" • "כל הנשמה" • "לאורך הים" • "זה יבוא פתאום" • "מיליון" • "רוח האדם" |  |
| Ofra Haza | "Show Me" • "Give Me a Sign" |  |
| סינגלים אחרים | "שבת המלכה" • "הליכה לקיסריה" • "אם אשכחך ירושלים" • "שלאגר" • "Aime Moi" • "שיר המאה" • "שביל תפוח הזהב" • "ארבעים" • "השנה אינשאללה" • "Ya Hilwi" •‏ "Today I'll Pray" •‏ "Elo Hi" • "קופסת הצבעים" • "Mata Hari" • "Love Song" •‏ "ירושלים של זהב" • "The Queen of Tel Aviv" • "לתת" • "כאן לעולם" |  |
| שירים אחרים | "Deliver Us" • "שחרחורת" • "מוכר הפרחים" • "זמר נוגה" |  |
שמואל גולן

| --- | --- |

 לידה:  2 במרץ 1901 פידבולוצ'יסק, אוקראינה 
 פטירה:  26 במרץ 1960 (בגיל 59) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  משמר העמק 
 
שמואל (מילק) גולן (גולדשיין) (2 במרץ 1901 – 26 במרץ 1960) היה איש חינוך, מתרגם ופסיכואנליטיקאי, ממנהיגי תנועת "השומר הצעיר", ממייסדי קיבוץ בית אלפא, תאורטיקן של החינוך המשותף ומאבותיו, ממייסדי ומכווני מפעל החינוך בקיבוץ הארצי השומר הצעיר.
ספריו

צבי זהר, שמואל גולן, החנוך המיני, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר ('ספרית פועלים'), 1941.
צבי זהר, שמואל גולן, תוכנית לחינוך המיני בחברות הנוער, ירושלים: הלשכה לעלית ילדים ונוער, תש"ד.
שיחות על חינוך, 2 כרכים, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר ('ספרית פועלים: שבילי חינוך'), 1946–1949.
לאחר מותו ראו אור שני כרכים מכתביו, בהוצאת ספריית פועלים:
החינוך המשותף, מרחביה: ספרית פועלים (שמואל גולן: כתבים, כרך א), 1961. (ראה אור בתרגום לאנגלית ב-1961)
סוגיות הקיבוץ, מרחביה: ספרית פועלים (שמואל גולן: כתבים, כרך ב), 1961. (ראה אור בתרגום לספרדית ב-1964).
ספריו > בתרגום

Temas del kibutz; [Tradujo: Mordejai Cohen], Jerusalén: Departamento Latino-Americano de la Organización Juvenil Sionista, Hashomer Hatzair, 1964. (ספרדית: סוגיות הקיבוץ)
Collective Education in the Kibbutz, Merchavia, Israel: Education Dept. of the Kibbutz-Artzi, Hashomer Hatzair, 1961. (תרגום לאנגלית של שלושה מאמרים שפרסם גולן בכתבי עת שונים בשנים 1957–1959)