stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהבתה של תרזה די מון

"אַהֲבָתָהּ שֶׁל תֶּרֶזָה דִי מוֹן" הוא מחזור שירים מסוגת הסונטה שכתבה המשוררת לאה גולדברג. השיר פורסם לראשונה בשנת 1952 בכתב העת הספרותי מולד. השיר הושמע לראשונה בפסטיבל הזמר והפזמון 1970 בידי הזמרת אילנית, והגיע למקום השלישי. השיר בוצע עוד פעמים רבות בידי זמרים שונים.
מקובל לומר שמחזורי סונטות האהבה של גולדברג ששיאם במחזור של "אהבתה של תרזה די מון" נתפסים כְּלב-שירתה של גולדברג שסימנו אותה בטריטוריה הייחודית שלה במרחב השירה הישראלית.
שתים עשרה הסונטות של "אהבתה של תרזה די מון" קבעו במידה רבה את דיוקן הסונטה העברית במאה ה-20.
מבנה השיר ופרסומו

השיר מורכב מ-12 בתים. הם פורסמו לא ברציפות החל משנת 1952. בתים א' ב', ה', ח', יא ו-יב פורסמו בכתב העת מולד. חלקים ז' ו-י' פורסמו בדבר הפועלת.
כל השיר כולו בצירוף בתים שלא פורסמו עד אז פורסמו בספר שיריה "ברק בבוקר", מרחביה, 1955.
הרקע לכתיבת השיר

בהקדמה לשיר כותבת גולדברג שתרזה די מון הייתה אישה מן האצולה הצרפתית שחיה בסוף המאה ה-16 בצרפת. בהיותה בת 40 התאהבה באיטלקי צעיר והקדישה לו כארבעים ואחת סונטות. כאשר אותו צעיר עזב את ביתה, היא שרפה את כל שיריה ונכנסה למנזר. מילותיה המדויקות כפי שכתבה בהקדמה לשיר הראשון:
”"תרזה די מון היתה אשה מן האצולה הצרפתית, שחיתה בסוף המאה הט"ז בסביבות אביניון שבפרובאנס. בהיותה בת ארבעים בערך התאהבה באיטלקי צעיר, ששימש מחנך לבניה, והקדישה לו כארבעים ואחת סונטות. כאשר עזב האיטלקי הצעיר את ביתה, שרפה את כל שיריה והיא עצמה פרשה למנזר. זכר שיריה נשאר רק כאגדה בפי בני דורה"” (מתוך אוגדן הספרים:" לאה גולדברג שירים ב'" הוצאת פועלים בעריכת טוביה ריכנר (מהדורה חדשה מתוקנת 1986, הדפסה חמש עשרה תשס"ח 2008). עמוד 156 "אהבתה של תרזה די מון" מתוך ספר השירים "ברק בבוקר".)
גולדברג כתבה ביומנה שאותה דמות הייתה "אמצאה שלי...הניחוש הנכון של מצבי". גולדברג עצמה בהיותה כבת 40 התאהבה בצרפתי צעיר בשם ז'ק אָדוּ, אותו פגשה כשעבד בקול ציון לגולה בשפה הצרפתית. אזכורים רבים שלו מופיעים ביומניה ובמכתביה של גולדברג. השם די מון (De Mont) מעיד על מוצאה הרם – "מן ההר" אך גם על ה"דמון" (שֵׁד) שהשתלט עליה בגלל אהבתה הבוערת.
השיר

מחזור הסונטות מורכב מ-12 חלקים שבכל אחד מהם מצוי המבנה הקלאסי של הסונטה – שני בתים בני ארבע שורות ושני בתים בני שלוש שורות.
הסונטה הראשונה מתחילה במילים:
”קְלָלָה נִמְרֶצֶת זוֹ שֶׁבָּהּ קֻלַּלְתִּי 

שֶׁהַתְּמִימִים קוֹרְאִים לָה אַהֲבָה

הָהּ, לֹא תֵּדַע מָה בְּעֵינַי שָׁפַלְתִּי

אֵיךְ מִתְבַּזָּה נַפְשִׁי בְּמַכְאובָהּ”
בסונטה הראשונה גולדברג באופן נדיר רומזת ליסורי הגוף המשתוקק לאהבה, ובאופן נדיר לשירתה מסיימת את השורה בסימן קריאה – "אַךְ אֶעצוֹם עֵינַיִם יִזְעַק בְּשָׁרִי הַמִּתְמָרֵד: אֲתָּה!".
בסונטה השלישית מתייחסת גולדברג אל יראת הכבוד שחש אדו כלפיה, מה שמנע ממנו אהבת אמת אליה –
”חומה בצורה, הדרך חסומה
ופחד החרפה מצֵר כל צעד
ואגרוֹפַי מכים על החומה.”
בסונטה העשירית כתבה כנראה גולדברג על טיול שערכו שניהם יום שלם בירושלים ליום הולדתה ה-41:
”הָה מה יפתה ביום ההוא העיר

במעגל הריה הבהיר”
ובהמשך:
”איך נתרככו ראשי המגדלים 

מנגהּ בת-שחוקךָ הנבונה”
בסונטה האחרונה כבר נפרדה המשוררת מאהובהּ:
”מה ישאר? מלים, מלים כאפר

מאש הזאת שבה לבִּי אֻׂכָּל”
לחן

חלקים מהשיר זכו ללחנים שונים. ידוע במיוחד הלחן של נורית הירש לסונטה התשיעית, והמתחיל במילים – "מחלוני וגם מחלונך/אותו הגן נשקף, אותו הנוף". השיר הושמע לראשונה בפסטיבל הזמר והפזמון 1970 בידי הזמרת אילנית, והגיע למקום השלישי. השיר בוצע עוד פעמים רבות בידי זמרים שונים.
הזמרת יפה ירקוני ביצעה את השיר בשפה הצרפתית. הצמד חדווה ודוד ביצעו את השיר בשפה היפנית.
הסונטה הראשונה הולחנה והושרה בידי שלמה ארצי, והופיעה באלבומו "אומרים ישנה ארץ", שיצא לאור בשנת 1973. כמו כן הקליטה לה עדנה לב גרסה משלה.
הסונטה השישית הולחנה והושרה בידי שלמה בר והברירה הטבעית.
כמה מהסונטות של מחזור השירים הולחנו על ידי יחזקאל בראון לביצוע של שירה קלאסית.
לקריאה נוספת

שרה בן-ראובן, כעץ באפלת יער – על אהבותיה של לאה גולדברג, הוצאת שוקן, 2013, עמ' 133–147.(הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  עוזי שביט, (בתוך) לאה גולדברג – מבחר שירים, סדרת עם הספר, עמ' 15.
↑  עפרה יגלין וגדעון טיקוצקי, שירי אהב"ה וזה"ב – הסונטות של לאה גולדברג, תל אביב, תשס"ח, עמ' 150.
↑  כרך ט' חוברת 49, אפריל–מאי 1952.
↑  שנה יח, חוברת 6, מאי, 1952.
↑  בתים ג', ד' ו' ו-ט'
↑  על גבול האור – חתכים והתבוננויות ביצירת לאה גולדברג, רמת גן, תשע"ח, עמ' 91-93.
↑   אהבתה של תרזה דימון - בצרפתית, בביצוע יפה ירקוני, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב
↑   אהבתה של תרזה דימון - חדווה ודוד ביפנית, בביצוע חדווה ודוד, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב
↑   אהבתה של תרזה דימון, בביצוע שלמה ארצי, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב
↑   הברירה הטבעית אהבתה של תרזה דימון, בביצוע הברירה הטבעית, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב
| אילנית |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | עמיחי בגבול ירדן • אילנית לילדים • אילנית בשירי חגים לילדים (מס' 1) • אילנית (1972) • אילנית (1974) • להיטים לילדים • שירי משוררים לילדים • שירו שיר לשמש • בואו ונשיר ביחד • טיול לילי ושירים אחרים שאני אוהבת • סולו? הופעה פומבית • תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים • שירים שילדים אוהבים והשירים היפים של מרים ילן-שטקליס • רגשות מעורבים • אל הדרך • מתנה לילדים – השירים שכל הילדים אוהבים • אולי עוד פעם • סרט בשחור לבן • בוא נתחיל מבראשית • חלום ברזילאי • ישראלית |  |
| אלבומי אוסף | הלהיטים הגדולים של אילנית ואילן ואילנית • שירי הייצוג של ישראל • להיטי הזהב של אילנית • ארבעה צדדים • עכשיו כולם ביחד • 21 הלהיטים הגדולים של אילנית • כבר אחרי חצות – אוסף שירי אהבה • נאסף תשרי, אוסף מס. 3 • אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג • ללכת שבי אחרייך – אוסף שירי ארץ ישראל • כל מקום – אוסף שירים בינלאומיים • שיר של יום חולין – אוסף הבלדות • ושוב איתכם – אוסף שירי אילן ואילנית • המיטב • אוסף להיטים • שירים ליום חולין – אוסף כפול |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1973 • ישראל באירוויזיון 1973 • אירוויזיון 1977 • ישראל באירוויזיון 1977 • אילן ואילנית • שלמה צח |  |
| אילנית – שירים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | "שיר בארבעה בתים" |  |
| שנות ה-70 | "אהבתה של תרזה די מון" • "ילדי איננו ילד עוד" • "רק הירח" • "פעם לאהוב" • "לאורך השדרה שאין בה איש" • "איש הסתיו" • "גוליבר" • "אי שם" • "אין מקום בחוף" • "עכשיו אני יודע" • "אחיי גיבורי התהילה" • "ללכת שבי אחרייך" • "אהבה אחת קטנה" • "אבל המנגינה" • "Chaque matin la joie du monde" • "אם ייפול הכוכב שלי" • "עיר אחרת" • "כי הנני בא" • "כשקיבלו את התורה" • "כשיבוא שלום לארץ" • "שירו שיר לשמש" • "שלום" • "כך היה כך יהיה" • "הכרתי פעם איש" • "האוניות חזרו" • "ילד בקרקס" • "עפרוני" • "דניאל" • "שיר של יום חולין" • "אל תשמעי לקול ליבך" • "ארץ" • "אדם רחוק" • "אהבה היא שיר לשניים" • "הנה הלילה" • "תבורכי" • "הנה ימים באים" • "הנה בא השלום" • "רגשות מעורבים" • "היי דנה" |  |
| שנות ה-80 | "אני לא מאמינה" • "פעם בשנה" • "חמסין של ניסן" • "הבית של פיסטוק" • "בשביל אל הכפר" • "עד עולם" • "אל הדרך" • "פרפר נחמד" • "נחמה" • "בשורה טובה" • "תצלום ישן" • "הלב" • "שיר על נחלים" • "אולי עוד פעם" • "בואו בואו" • "אם ובנה" • "בללייקה" • "עכשיו כולם ביחד" • "חלק בעולם" • "הנחמה היחידה" • "רק בינתיים" • "סרט בשחור לבן" • "קחי נשימה" • "חבר" |  |
שלום חרמון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באוגוסט 1920 רטיבור, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  7 ביוני 1992 (בגיל 71) 
 שם לידה:  פריץ וויסקופף
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תאריך עלייה:  1938
 מקום מגורים:  קריית טבעון
 תקופת הפעילות:  מ-1946 
 תפקיד:  מרכז החינוך הגופני בישראל (1975–1981)   יושב ראש ועדת ההתעלמות
 
שלום חרמון (21 באוגוסט 1920 – 7 ביוני 1992) היה כוריאוגרף, מורה ומרכז החינוך הגופני במשרד החינוך (1975–1981), יו"ר ועדת ההתעמלות בישראל, עמד בראשן של משלחות ישראל רבות לתחרויות בינלאומיות בספורט. מחלוצי ריקודי העם בישראל. יצר ריקודי עם ידועים. ייסד וניהל את "מצעד המחולות" ו"בית ספר רוקד".
ביוגרפיה

חרמון נולד ברטיבור, שלזיה עילית, גרמניה (היום פולין) בשם פריץ וויסקופף. בצעירותו הצטיין בהתעמלות ובאתלטיקה קלה והיה חבר בתנועת הנוער הציונית. ב-1938 קיבל תעודת בגרות בברסלאו. עם סיום לימודי התיכון עלה לארץ ישראל והתיישב במקווה ישראל.
במלחמת העולם השנייה גויס לצבא הבריטי והוצב בקפריסין, שם התרשם מריקודי-עם יווניים.
ב-10 בנובמבר 1946 ארגן את ההרקדה הציבורית הראשונה בישראל, באולם בית הספר "בית החינוך" ברחוב בצלאל. בגלל מספר הרוקדים הגדול, המפעל עבר ל"בית הפועל" ברחוב נחמני והתקיים אחת לחודש במשך עשרות שנים.
ב-1946 השתתף בקורס השני למורים לחינוך גופני (היום מכון וינגייט) ושם הכיר את דבורה-קלרה, בתו של לודוויג בלום. הזוג התחתן ב-1947 ועבר להתגורר בקריית טבעון. הוא ריכז את הפעילות הספורטיבית של מרכז הפועל בצפון, לימד חינוך גופני בבתי ספר יסודיים, תיכוניים, סמינר הקיבוצים ובמכללת וינגייט.
בכנס מחולות העם בדליה השני שנערך ביוני 1947 עזר לגורית קדמן בארגון הכנס וכן הנחה אותו.
במלחמת השחרור שרת כמג"ד בגדוד תותחנים. ב-1949 השתחרר מהצבא והחל להדריך ריקודי-עם בשכונת קריית חיים.
ב-1951 הוא הקים בחיפה חוג לריקודי עם לקראת יום העצמאות, שממנו נוסדה "להקת רעי"ם" (ראשי תיבות: "ריקודי-עם ישראליים"). הייתה זו להקת המחול הראשונה בישראל שהופיעה בתוכנית מלאה של ריקודי-עם ישראליים. הופעת הבכורה של הלהקה, יחד עם תזמורת "הפועל" והמקהלה המאוחדת, נערכה בחנוכה 1952 בקולנוע "הדר" בקריית חיים.
ב-1953 ייסד את "מצעד המחולות" בחיפה שהפך למסורת. באותה העת לימד ריקודי-עם בחיפה ואף היו לו להקות מחול. ב-1957 השתתף בקורס לכוריאוגרפיה בהדרכתו של רודולף פון לאבאן.
ב-1961 עם הקמת רשות הספורט והחינוך הגופני, התמנה לנהל את מדור ההדרכה עד 1968. בכנס מחולות העם בדליה שנערך בסוף יוני 1968 ניהל ביחד עם יונתן גבאי את המופעים לעיני 50 אלף צופים.
ב-1968 קיבל מלגת לימודים לתואר שני בחינוך גופני באוניברסיטת קולומביה, בניו יורק וכשחזר התמנה לסגן מפקח על החינוך הגופני בישראל.
ב-1971 ניהל את טקס הפתיחה בכינוס הפועל התשיעי.
בפברואר 1974 מונה ליו"ר ועדת ההתעמלות בישראל ובאוקטובר אותה שנה עמד בראש המשלחת הישראלית לאליפות העולם בהתעמלות.
ב-1975 התמנה למפקח ארצי של החינוך הגופני עד לפרישתו המוקדמת לגמלאות בשנת 1981. ב-1977 יזם את הפרויקט "בית ספר רוקד" אליו הצטרפו מאות בתי ספר מרחבי הארץ.
ב-1980 עבר קורס ארצי למורי דרך. בין 1981 ל-1991 שימש בהתנדבות כמפקח על המחול במטעם משרד החינוך.
חיים אישיים

חרמון נישא לדבורה בשנת 1947 ולשניים נולדו שלוש בנות, מירה, טליה ודליה. בשנת 1992 כחודש לפני מותו זכה בפרס "קאפי", עבור מפעל חיים במחולות עם, מטעם "בית האלופים היהודיים" הבינלאומי, במרכז קוסל שבאוניברסיטה העברית. חרמון הלך לעולמו ביוני 1992 והובא לקבורה בהר המנוחות.
ריקודי עם מפורסמים שיצר

הורה נעורים
בת יפתח
מזרה ישראל
בת הרים
לאור חיוכך
מחול הנוער
דבקה דייגים
ענבלים
קומי אורי ("חמדתי")
אל הכרמים
כעץ שתול
מחול הדייגים
הנצחה

רחבת הריקודים המרכזית בחוף "דדו", חיפה.
חניון שלום חרמון ביער מעלה החמישה. ב-9 ביוני 2021 פרצה שרפה ביעד וחניון שלום חרמון נשרף כולו
מאמרים שפרסם

המחול בתנ"ך - "החינוך הגופני", מאי-יוני 1968
מקומו של ריקוד העם בחינוך - "נרקודה", יוני 1971
לקריאה נוספת

"במעגלי שלום"-שלום חרמון מנהיג, מחנך ויוצר. משפ' חרמון, 1993.
הערות שוליים

↑  שלום חרמון באתר GRAVEZ.
1 2  שביל נוף נחל יתלה
↑  מאיר הראובני,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'תם פסטיבל דליה 50 אלף איש צפו במופעי 2 הערבים, למרחב, 28 ביוני 1968
↑  45 אלף בפתיחת כינוס הפועל - מחר בר"ג, על המשמר, 28 באפריל 1971
↑  חידוש: ספורטאים בהנהלה החדשה שתיבחר היום להתאחדות לספורט, מעריב, 26 בפברואר 1974
↑  וישנייה לא עבר את המינימום ולכן ישאר בבית, מעריב, 10 באוקטובר 1974
↑  טליה אשל, "ריקוד בשניים", 2003
↑   הורה נעורים-ריקודי שלום חרמון, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:35)
↑   בת יפתח, ריקוד, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:05)
↑   מזרה ישראל, ריקוד, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:12)
↑   בת הרים, ריקוד, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:28)
↑   לאור חיוכך, ריקוד, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:44)
↑   מחול הנוער, ריקוד, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:10)
↑   דבקה דייגים, ריקוד, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:07)
↑   ענבלים-ריקודי שלום חרמון, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:50)
↑   ענבלים-קומי אורי, חרמון, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:27)
↑   והיה כעץ שתול - ריקוד, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:16)
↑   מחול הדייגים-ריקודי שלום חרמון, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:03)
↑  אהרון קלפה, אלף דונם עלו באש ביער החמישה בירושלים, אתר ישראל ניוז, 9 ביוני 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 183146461451627730375   WorldCat (עם VIAF): 183146461451627730375
ריין

ערך זה עוסק בנהר ריין. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

גדות הריין בבזל, שווייץ
 מידע כללי
 אורך:  1,233 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  1,060 (בזל) 1,080 (שטרסבורג) 2,090 (קלן) 2,260 (גבול גרמניה-הולנד)  מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  185,000 קמ"ר
 מוצא:  שווייץ גראובינדן
 גובה מוצא הנהר:  הריין הקדמי (2,600) הריין האחורי (2,500) מטרים
 יובלים:  רוהר, ארה, מוזל, מיין, נקאר, מודר, סואר, איל
 שפך:  הולנד הים הצפוני
 מדינות באגן הניקוז:  אוסטריה אוסטריה איטליה איטליה בלגיה בלגיה גרמניה גרמניה הולנד הולנד לוקסמבורג לוקסמבורג ליכטנשטיין ליכטנשטיין צרפת צרפת שווייץ שווייץ
 
 אגן הניקוז של נהר הריין
רַיין (בגרמנית: Rhein, בצרפתית: Rhin, בהולנדית: Rijn, ברומאנש: Rain) הוא נהר שאורכו 1,233 קילומטר (הנהר הארוך במערב אירופה) אשר מקורותיו בהרי האלפים בדרום שווייץ  והוא זורם צפונה דרך אגם קונסטנץ, גרמניה והולנד עד שנשפך לים הצפוני. יובליו העיקריים של הריין הם הנהרות ארה, נקאר, מיין ומוזל; והוא מחולק באופן מסורתי לריין הגבוה (Hochrhein) עד בזל, הריין העילי (Oberrhein) עד בינגן, הריין המרכזי (Mittelrhein) עד בון, ולריין התחתי (Niederrhein).
משמעות השם ריין היא "זה אשר זורם" ומקורו בשורש הקלטי "reie" שמשמעותו להזיז, לזרום, לשטוף ולרוץ.
אף שהריין עובר דרך מספר מדינות, ובהן שווייץ, ליכטנשטיין, אוסטריה, צרפת והולנד, חלק הארי של הנהר זורם בגרמניה ומשמש אותה לצורכי תעשייה ומסחר וכנתיב מים. חגיגות ופסטיבלים רבים נערכים לכבודו, אך גם עימותים צבאיים רבים נערכו באזור הנהר במהלך ההיסטוריה.
הריין כגבול מדיני

בעת העתיקה התיישבו שבטים גרמאניים בשתי גדות הריין התחתי ושבטים קלטים התיישבו לאורך גדות הריין העילי. ב-55 וב-53 לפני הספירה בנה יוליוס קיסר גשרים על נהר הריין וחצה אותו במהלך מלחמת גאליה. השבטים הגרמאניים נערכו מצפון לנהר הריין והרומאים נערכו מדרומו ומערבו, עד שקרב יער טויטובורג ביסס סופית את נהר הריין כגבולה הצפוני של האימפריה הרומית. מאז הפך נהר הריין לנתיב מים ומסחר מרכזי. כאשר התפרקה האימפריה הרומית המערבית במאה החמישית לספירה, חצו שבטים גרמאניים בהמוניהם את נהר הריין לכל אורכו לכיוון מערב. נהר הריין הפך לעמוד השדרה של האימפריה הפרנקית ושל האימפריה הרומית הקדושה אחריה.
מלחמת שלושים השנים (1618–1648) הסתיימה עם הפרדה פוליטית בין גוף הנהר לשפך הנהר לים הצפוני כאשר החלה להתגבש הולנד כיחידה פוליטית עצמאית, ובנוסף לואי ה-14 מלך צרפת ניכס לעצמו את שטחי אלזס בשנת 1660 תוך קביעת הגבול המזרחי של צרפת על נהר הריין. בזמן המהפכה הצרפתית סיפחה צרפת את הגדה המערבית של נהר הריין תוך שהיא מספחת חלקים מגרמניה, הולנד ובלגיה.
ב-1840 התפתח משבר הריין עקב דבריו של ראש ממשלת צרפת על נהר הריין כגבולה המזרחי הטבעי של רפובליקת צרפת. באותה התקופה נכתב "משמר הריין" (die Wacht am Rhein), שיר שהפך לפופולרי והגיע למעמד של כמעט המנון בזמן מלחמת צרפת–פרוסיה, ותוכנו נסוב סביב סטטוס הריין כגבול. והוא שימר על מעמדו במשך תקופת הרייך השני (1870–1918) וגם בתקופת מלחמת העולם הראשונה שבמהלכה הופיע על גלויות מלחמה רבות.
במהלך המלחמה הפרנקו-גרמנית (1870–1871) סיפחו הצבאות הפרוסיים לגרמניה בחזרה את אלזס-לורן, והזיזו את הגבול מנהר הריין מערבה, אך לאחר מלחמת העולם הראשונה החזירה לעצמה צרפת את אלזס-לורן והגבול שב לעבור על נהר הריין.
במסגרת חוזה ורסאי נותרה הגדה המערבית של הריין בגרמניה מפורזת, מה שגרם להתמרמרות רבה בגרמניה, וכאשר היטלר הכניס את כוחות הצבא הגרמני לאזור זה זכה לעלייה גדולה בפופולריות. בין שתי מלחמות העולם נבנו ביצורים רבים משני צדי המתרס וגם על הנהר, קו מאז'ינו בצד הצרפתי וקו זיגפריד בצד הגרמני.
לאחר כניעת צרפת במלחמת העולם השנייה סופח שוב אלזס-לורן לרייך הגרמני, אך הוחזר לה בתום המלחמה.
בשלהי המלחמה נגרם הרס לערים הרבות שעל נהר הריין כתוצאה מפלישת בעלות הברית לגרמניה, מה שהעצים את הזיהום בנהר.
לאחר מלחמת העולם השנייה הודחקו המאבקים הפוליטיים על הריין מפאת הנטייה לאיחוד כלכלי ופוליטי, מה גם שהזיהום ההולך וגובר גרם להגברת שיתוף הפעולה בין המדינות לתיקון המצב.
לגדות הריין שוכנות ערים חשובות רבות, ובהן: כור, שפהאוזן, בזל (שווייץ), ואדוץ (ליכטנשטיין), שטרסבורג (צרפת), קונסטנץ, קרלסרוהה, שפאייר, מאנהיים, לודוויגסהאפן, וורמס, מיינץ, ויסבאדן, קובלנץ, בון, קלן, לברקוזן, דיסלדורף, קרפלד, דואיסבורג (כולן בגרמניה), ארנהם ורוטרדם (הולנד).
בשנת 2002 הוכרז כאתר מורשת עולמית קטע מעמק הריין באורך של 65 קילומטר, מבינגן בדרום עד קובלנץ ומפגש הריין עם הנהר מוזל בצפון.
ראו גם

לורליי
מפל הריין
עמק הריין המרכזי העילי
חבל הריין
אב הריין (האנשה)
ג'ורג' וייז

| --- | --- |

ג'ורג' וייז, 1969
 לידה:  6 באפריל 1906 פינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 ביולי 1987 (בגיל 81) מיאמי ביץ', ארצות הברית 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת פורמן 
 מעסיק:  אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
ג'ורג' וייז פסלו של האמן האמריקאי רוברט ברקס (אנ') באוניברסיטת תל אביב
ג'ורג' סניוויס וייז (באנגלית: George Schneiweis Wise;‏ 1906, פינסק, פלך מינסק, רוסיה (רוסיה הלבנה) – 2 ביולי 1987, מיאמי ביץ', פלורידה) היה תעשיין ויזם עסקי, פילנתרופ ומחנך יהודי-אמריקאי ונשיאהּ הראשון של אוניברסיטת תל אביב.
תולדות חייו

וייז (שנייווייס) נולד ב-1906 בעיירה פינסק שברוסיה הלבנה, באימפריה הרוסית. עלה לארץ ישראל, והיה חבר בקיבוץ גן שמואל, אבל לאחר מכן חלה בשחפת, ולכן בשנת 1926 היגר לארצות הברית. סיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת פורמן (אנ') בגרינוויל שבדרום קרוליינה. בהמשך קיבל מאוניברסיטת קולומביה, שבה לימד וחקר, תואר מוסמך, ולאחריו תואר דוקטור בסוציולוגיה בשנת 1950. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנשיאה של ונצואלה במחצית השנייה של המאה ה-19, אנטוניו גוסמן בלנקו (Antonio Guzman Blanco), וכותרתהּ: Antonio Guzman Blanco: A Study of Caudillismo (בתרגום חופשי לעברית: "אנטוניו גוסמן בלנקו: דמותו של קַאוּדִייִסְמוֹ"),
וייז היה ידוע בתמיכתו במוסדות חינוך בישראל: בין היתר שימש יושב ראש ועד חבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים משנת 1953 ועד 1962, וסייע בגיוס כספים לבניית הקמפוס החדש שלה. ג'ורג' וייז הציע את מועמדותו לנשיאות אך נתקל בהתנגדות ולכן העביר את כל מרצו להקמת אוניברסיטת תל אביב, שמאוחר יותר שימש כנשיאהּ הראשון.
וייז שימש כפרופסור מחקר (Distinguished Professor) ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת מיאמי, והיה חבר בוועד חבר הנאמנים שלה.
בשנים 1969–1972 כיהן כנשיא לשכת המסחר ישראל-אמריקה.
במקביל לקריירה אקדמית, ייסד וייז שתי חברות להפקת חדשות מודפסות: George S. Wise & Company ו-Inter-American Paper Corporation. כמו כן היה פעיל בתעשיית הנייר במקסיקו. בהיותו ציוני נלהב, היה ממייסדי "כלל ישראל" ו"החברה האמריקנית לפיתוח", ושירת בהן כיושב ראש ונשיא במשך שנים רבות.
ב-2 ביולי 1987 נפטר וייז מהתקף לב במרכז הרפואי הר סיני (Mount Sinai) במיאמי ביץ', בגיל 81.
תולדות חייו > נשיא אוניברסיטת תל אביב

בשנת 1963 הביא מרדכי נמיר את וייז לביקור באוניברסיטת תל אביב בת ה-7 (נוסדה ב-1956), והצליח לגייס אותו למענה; ב-3 בנובמבר של אותה שנה נתמנה וייז לנשיא האוניברסיטה, ושימש בתפקיד זה עד 1971. וייז הרים תרומה משמעותית ביותר לאוניברסיטה הצעירה: הוא הרחיב את הסגל האקדמי, גייס מדענים צעירים ותיאם פעולות לפיתוחה ולגיוס כספים. תחילת כהונתו סימנה את קץ הוויכוח בדבר הצורך באוניברסיטה בתל אביב.
בשנים הראשונות לכהונתו, הוקמו הפקולטה לרפואה והמחלקה לפיזיקה, אשר הובילה פעילות מדעית בינלאומית והובילה להקמתו של מצפה הכוכבים במצפה רמון בסוף שנות השישים. אל לימודי המדעים המדויקים באוניברסיטה הצטרפו סטטיסטיקה ומדעי המחשב. בסוף שנת 1964 הוקמה הפקולטה למדעי החברה.
מוקדם יותר באותה שנה יזם וייז רה-ארגון של מבנה האוניברסיטה, וקבע את מבנהָ עד היום. אחד מן השינויים המהותיים היה הקמתו של הסנאט - מועצה המורכבת מכל הפרופסורים מן המניין ומנציגי הפרופסורים החברים והמרצים. בנוסף, הוגדרו מחדש סמכויות הרקטור והדיקנים, הוקמו מועצות פקולטה, אושרו תקנון המינויים והדרגות של הסגל האקדמי ומונה מנכ"ל ראשון לאוניברסיטה. באותה העת פעל בשיתוף עם נמיר לרישום האוניברסיטה – שעד אז הייתה במעמד של חברה עירונית – כעמותה עצמאית. סיום שנתו הראשונה כנשיא האוניברסיטה צוין בטקס חגיגי לחנוכת קמפוס האוניברסיטה החדש ברמת אביב, במעמד נשיא המדינה זלמן שזר, ראש הממשלה לוי אשכול, שרים, חברי כנסת, שופטים, מדענים ומנהיגים.
תחת שרביטו הפכה ב-1965 "השלוחה בתל אביב" של האוניברסיטה העברית ללימודי משפטים לפקולטה החדשה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, נפתח ב-1966 בית הספר למוסמכים במינהל עסקים, הוקם מכון לחקר המזרח התיכון ואפריקה, ובשנת 1969 נרכש המחשב הראשון ולאחריו גם המיקרוסקופ האלקטרוני הראשון.
וייז יזם את הקמת חבר הנאמנים של האוניברסיטה, במטרה להעמיק את הבסיס הכלכלי שלה. החבר, שהורכב מאנשי אקדמיה ומאנשי עסקים, התכנס לראשונה באוקטובר 1967. ב-2 בנובמבר 1969 קיבלה האוניברסיטה הכרה מלאה מטעם המועצה להשכלה גבוהה, והפכה לתאגיד לפי חוק המועצה להשכלה גבוהה. עם פרישתו מנשיאות האוניברסיטה בשנת 1971, נבחר וייז לנגיד האוניברסיטה לכל ימי חייו. בסיום כהונתו היו באוניברסיטה תשע פקולטות, ולמדו בה 12,000 סטודנטים.
הוקרה

וייז זכה הן בחייו והן לאחר מותו לתוארי כבוד רבים. ממשלת מקסיקו העניקה לו פעמיים את עיטור מסדר הנשר האצטקי (Orden del Águila Azteca, אגילה אצטקה) – העיטור הרם ביותר המוענק במקסיקו לזרים, על תרומתו לקידום הכלכלה, התרבות והמדע במדינה. ממשלת צרפת העניקה לו את אות המצוינות על הישגים תרבותיים ואינטלקטואליים.
ד"ר וייז זכה לתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן, בשנת 1976. בשנת 1986, הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב (שהוענק גם לאשתו), וכן זכה לתואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה, ובשנת 1977 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד (במשפטים) מאוניברסיטת מיאמי.
על שמו ועל שם רעייתו פלורנס נקראו הפקולטה למדעי החיים ובניין הסנאט באוניברסיטת תל אביב, ומצפה הכוכבים במצפה רמון.
כן נקראת על שמו "מדליית ג'ורג' ס' וייז לשיתוף-פעולה אקדמי בינלאומי" של אוניברסיטת תל אביב, "הקרן להשתלמות בתר-דוקטורית ע"ש ג'ורג ס. וייז בפקולטה למדעי החיים" באוניברסיטת תל אביב ועוד.
הוקרה > ספר יובל

Festschrift in Honor of Dr. George S. Wise; editorial board: Haim Ben-Shahar (chairman) et al., Tel Aviv: Tel Aviv University – Publication Department, 1981.
הערות שוליים

↑  המונח קַאוּדִייִסְמוֹ (Caudillismo) מתייחס לתופעה חברתית ופוליטית שהתקיימה במדינות אמריקה הלטינית במאה ה-19, שבה הנהגה בלתי-מוסדית בידי מנהיג עממי פוליטי-צבאי כריזמטי – "קאודִיוֹ" (Caudillo) – מובילה קבוצה חברתית החותרת לשינוי המצב הקיים, מבחינה פוליטית, כלכלית או חברתית.
↑  Past Presidents, באתר לשכת מסחר ישראל-אמריקה.
1 2 3  תולדות האוניברסיטה, באתר הארכיון לתולדות אוניברסיטת תל אביב.
↑  מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד, אוניברסיטת בר-אילן
↑  מקבלי התואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה
↑  The University of Miami, History and Traditions.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270060305171  ISNI: 0000 0003 8589 5802  LCCN: n81019853  NTA: 07018612X  SNAC: w6hb3076  SUDOC: 078706777  VIAF: 243526868   WorldCat (עם VIAF): 243526868
חופים של סודות

| --- | --- |
לוגו הסדרה
לוגו הסדרה
 סוגה:  מתח, נעורים, הרפתקאות
 יוצרים:  ג'וש פייט ג'ונאס פייט שאנון בורק
 כותבים:  ג'וש פייט ג'ונאס פייט שאנון בורק
 בימוי:  ג'ונאס פייט צ'רי נולן ואלרי וויס
 שחקנים:  צ'ייס סטוקס מדלין קליין  רודי פאנקו ג'ונתן דייוויס קרלסיה גרנט אוסטין נורת' דרו סטארקי צ'ארלס אסטן
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מקום התרחשות:  ראש פינה 
 מספר עונות:  4
 מספר פרקים:  40
 הפקה
 מפיק:  ארון מילר סאני הודג'
 מפיקים בפועל:  ג'וש פייט ג'ונאס פייט שאנון בורק
 חברת הפקה:  Rock Fish, Red Canoe Productions 
 הפצה:  נטפליקס
 עורכים:  בלייק מיניקס סאני הודג' ג'פרי מ. וורנר ג'ון פטר ברנרדו קריסטל חטיב סקוט ג'יי וואלאס קייל בונד
 אתר צילומים:  צ'ארלסטון 
 צלמים:  גונזלו אמאט ג'יי.בי סמית'
 מוזיקה:  פיל אייזלר
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס 
 תקופת שידור מקורית:  15 באפריל 2020 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
חופים של סודות (באנגלית: Outer Banks) היא סדרת נעורים מסוגת מתח, אקשן-הרפתקאות אמריקאית שנוצרה על ידי ג'וש פייט, ג'ונאס פייט ושאנון בורק. הסדרה מתרחשת בקהילה בגדה החיצונית של צפון קרוליינה ועוקבת אחר סכסוכים בין שתי קבוצות של בני נוער בקהילה - "הקוקס" ו"הפוגס".
הסדרה מופצת באמצעות שירות הסטרימינג נטפליקס. העונה הראשונה עלתה ב-15 באפריל 2020, השנייה עלתה ב-30 ביולי 2021 השלישית עלתה ב-23 בפברואר 2023. והעונה הרביעית מחולקת לשני חלקים: אחד עלה ב-10 באוקטובר והשני ב-7 בנובמבר 2024. בנובמבר 2024, הוכרז כי הסדרה תסתיים בעונה חמישית ואחרונה.
לסדרה קיימת גם סדרת ספרים שכוללת כרגע שני ספרים, כיבוי אורות וקיץ סוער.
עלילה

הסדרה עוקבת אחר חבורה של בני נוער בני 16 בעיירה אאוטר בנקס המכונים "פוגס", שנחושים לגלות מה עלה בגורלו של אביו הנעדר של מנהיג הקבוצה, ג'ון בי. הם מגלים אוצר אגדי שקשור לאביו ולספינה האבודה בשם הרוייאל מרצ'נט.
הסדרה מתארת את היחסים המתוחים בין שתי קבוצות, בני המעמד העליון, המכונים "קוקס", ובני ה"פוגס" שמנסים להתגבר על מכשולים כגון סמים, אהבה, אלימות, חברות וכסף ואיך להצליח להשיג את מטרתו של אביו הלכאורה מת של ג'ון בי.
סקירה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | הוזרמה לראשונה | הוזרמה לראשונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 10 | 10 | 15 באפריל 2020 | 15 באפריל 2020 |
|  | 2 | 10 | 10 | 30 ביולי 2021 | 30 ביולי 2021 |
|  | 3 | 10 | 10 | 23 בפברואר 2023 | 23 בפברואר 2023 |
|  | 4 | 10 | 10 | פרקים 1-5 ב-10 באוקטובר, פרקים 6-10 ב-7 בנובמבר 2024 | פרקים 1-5 ב-10 באוקטובר, פרקים 6-10 ב-7 בנובמבר 2024 |