stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איגור מיטרסקי
קריירה

מיטרסקי החל את הקריירה בשנת 1998 במועדון המקדוני סילקס קארטובו שבו שיחק עד עונת 2000/2001. בעונת 2001/2002 עבר לספרטק מוסקבה הרוסית ושיחק בליגת האלופות שבה הציג יכולת טובה שגרמה להתעניינות מצד מספר מועדונים בכירים באירופה. הוא המשיך לשחק בספרטק עד עונת 2004/2005. לאחר שסיים את חוזהו בספרטק, חתם מיטרסקי בפורטסמות' מהפרמייר ליג, אך העסקה נכשלה והוא נאלץ לחפש קבוצה אחרת.
בעונת 2005/2006 עבר לשחק בקבוצת מטאלורג זפוריז'יה האוקראינית במשך חצי עונה, ומשם עבר לבית"ר ירושלים. את שער הבכורה שלו בישראל כבש בנגיחה בניצחון 0-4 על עירוני קריית אתא במסגרת משחקי שמינית גמר גביע המדינה. מיטרסקי לא זכה להצלחה רבה בבית"ר ועזב אותה בתום העונה. לאחר מכן הצטרף לאנרגי קוטבוס הגרמנית, שם זכה ליותר הזדמנויות משחק. מיטרסקי שיחק בקוטבוס ברציפות עד שנת 2010, למעט תקופת השאלה בבירשחוט הבלגית.
בינואר 2010 חתם לשנתיים בצסק"א סופיה הבולגרית, אולם חוזהו הותר בטרם הסתיים, דבר שאיפשר לו לחתום בנפטצ'י באקו האזרית. בהיותו ב"נפט'י" הוא זכה באליפות הליגה שלוש פעמים. בסוף עונת 2013/2014 עזב את המועדון.
מיטרסקי הוא שחקנה לשעבר של נבחרת מקדוניה הצפונית. בשנת 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת צ'כיה. בשנת 2011 הודיע על פרישה מהנבחרת, לאחר ששיחק במדיה עשר שנים ורשם 70 הופעות ושער אחד.
אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה

| --- | --- |
סמל האוניברסיטה

בניין המינהלה הראשי בקמפוס יוניברסיטי פארק
 אוניברסיטת מחקר ציבורית
 מוטו:  "Making Life Better" "Virtue, Liberty, and Independence"    "לעשות את החיים טובים יותר" "סגולה, חירות ועצמאות"
 תקופת הפעילות:  1855–הווה (כ־169 שנים)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  נלי בנדפודי
 יו"ר:  Evan Pugh 
 סגל:  8,864
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  95,833
 סטודנטים לתואר ראשון:  77,179
 שונות
 הון עצמי:  3.40 מיליארד דולר (2021)
 מיקום
 מיקום:  יוניברסיטי פארק, פנסילבניה   ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°47′46″N 77°51′46″W﻿ / ﻿40.796111111111°N 77.862777777778°W﻿ / 40.796111111111; -77.862777777778
 psu.edu
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אוניברסיטת פנסילבניה(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אוניברסיטת פנסילבניה(למפת פנסילבניה רגילה) האריסברג פילדלפיה פיטסבורג אלנטאון אירי סקרנטון וילאמספורט ניו יורק ניו ג'רזי  מרילנד דל. ויר. מע. א ו ה י ו  ימת איריאוניברסיטת פנסילבניה(למפת פנסילבניה מוגדלת) האריסברג פילדלפיה פיטסבורג אלנטאון אירי סקרנטון וילאמספורט ניו יורק ניו ג'רזי  מרילנד דל. ויר. מע. א ו ה י ו  ימת איריאוניברסיטת פנסילבניה
 
אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה (באנגלית: Pennsylvania State University; בראשי תיבות: PSU; בכינויי: Penn State, "פן סטייט") היא אוניברסיטת מחקר ציבורית עם מספר קמפוסים ברחבי מדינת פנסילבניה בארצות הברית. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1855 ולה שלוש מטרות: הוראה, מחקר ושירות ציבורי. על תלמידיה נמנים תלמידי תואר ראשון, תארים מתקדמים, תוכניות מקצועיות ולימודי המשך, הלומדים בכיתות הקמפוסים או בהוראה מקוונת. הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה נמצא ביוניברסיטי פארק. בית הספר למשפטים ע"ש דיקינסון פועל בשני קמפוסים: ביישוב קרלייל ובקמפוס המרכזי. בית הספר לרפואה פועל בעיר הרשי. בנוסף לקמפוס המרכזי ביוניברסיטי פארק, לאוניברסיטה יש 19 קמפוסים הפזורים בכל רחבי מדינת פנסילבניה וכן 5 קמפוסים למטרות מיוחדות.
האוניברסיטה מדורגת בין 15 האוניברסיטאות הציבוריות האיכותיות ביותר בארצות הברית ואף מדורגת בין 100 האוניברסיטאות הטובות בעולם בדירוג אקדמי של אוניברסיטאות בעולם, דירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education ובדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם. מדי שנה מתקבלים ללימודים באוניברסיטה כ-44,000 תלמידים לתואר ראשון ולתארים מתקדמים ובכך היא אחת האוניברסיטאות הגדולות ביותר בארצות הברית. מספר החברים המשלמים דמי חבר לארגון בוגרי האוניברסיטה הוא הגדול בעולם.
בשנת הלימודים 2009–2010 למדו באוניברסיטה כ-94,300 תלמידים ב-24 קמפוסים ובאמצעות הוראה מקוונת בקמפוס העולמי (World Campus) של האוניברסיטה. לאוניברסיטה יותר מ-160 תוכניות לימוד לתואר ראשון. בהכנסות האוניברסיטה מקרנות מחקר דורגה האוניברסיטה בשנת 2008 במקום ה-11 בארצות הברית.
האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות וחברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר.
היסטוריה

האוניברסיטה נוסדה כמוסד הוראה המעניק תואר אקדמי ב-22 בפברואר 1855 באמצעות חקיקה של בית הנבחרים של מדינת פנסילבניה. שמו המקורי של המוסד היה "בית הספר הגבוה של האיכרים בפנסילבניה" (Farmers' High School of Pennsylvania). הקמפוס הראשון של האוניברסיטה מוקם במחוז סנטר (Centre County) בפנסילבניה לאחר שחבר קונגרס מפנסילבניה, ג'יימס אירווין, תרם למוסד קרקע בשטח 800 דונם. הייתה זו החלקה הראשונה מתוך שטח של 4,100 דונם המהווים את הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה היום. בשנת 1862 שונה שמו של המוסד ל"מכללה החקלאית של פנסילבניה". בשנות ה-70 של המאה ה-19 ידע המוסד משבר ומספר תלמידיו פחת עד כדי 64 תלמידים לתואר ראשון. בשנת 1874 שונה שמו של המוסד פעם נוספת ל"מכללת המדינה של פנסילבניה".
החל משנת 1882 הורחבו תוכניות הלימודים במוסד ופן סטייט הפכה לאחד המוסדות הגדולים בארצות הברית בתחום לימודי הנדסה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הפכה האוניברסיטה למוסד האקדמי הגדול במדינת פנסילבניה ומאותה עת החלה להקים קמפוסים נוספים ברחבי המדינה, זאת כדי לאפשר לימודים לתלמידים שלא יכלו כלכלית להעתיק מגוריהם לקמפוס המרכזי, על רקע השפל הגדול בארצות הברית.
בשנת 1953 מונה לנשיא האוניברסיטה מילטון אייזנהאואר, אחיו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, ושמו של המוסד שונה בפעם הרביעית ל"אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה". האוניברסיטה ידעה תקופת צמיחה מהירה בין בשנות ה-50 וה-60, ורכשה שטחי קרקע רבים סביב הקמפוס המרכזי. בשנת 1967 נוסד המרכז הרפואי הרשי, בו פועל בית הספר לרפואה של האוניברסיטה, לאחר שהתקבלה תרומה בסך 50 מיליון דולר מקרן שיסד מילטון הרשי, מייסדה של חברת הרשי.
בשלהי המאה ה-20 הלך והתחזק כוחה של האוניברסיטה כמוסד אקדמי מרכזי במדינת פנסילבניה. בשנת 1989 הצטרפה לאוניברסיטה מכללת פנסילבניה לטכנולוגיה, ובשנת 2000 הצטרף לאוניברסיטה בית הספר למשפטים ע"ש דיקינסון. בתחילת המאה ה-21 אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה היא הגדולה ביותר בפנסילבניה ובשנת 2003 נמצא כי זהו הארגון השני בעוצמתו מבחינת ההשפעה הכלכלית על המדינה.
בשנת 2011 קיבלה האוניברסיטה תשומת לב שלילית על רקע האשמות כי חלק מסגל האוניברסיטה, החל מנשיא האוניברסיטה ועד לעוזר המאמן של קבוצת הפוטבול, הסתירו פרשיית התעללות מינית בילדים שבוצעה על ידי מאמן לשעבר בקבוצת הפוטבול של המוסד. לאחר שנחשפה הפרשה פוטר ג'ו פאטרנו, ששימש מאמן הפוטבול הראשי בנבחרת האוניברסיטה במשך 45 שנים, ונשיא האוניברסיטה אולץ להתפטר על ידי חבר הנאמנים. בתגובה התפרעו אלפי תלמידים בשטח האוניברסיטה.
קולג'ים ובתי ספר

בקמפוס המרכזי ביוניברסיטי פארק פועלים 18 קולג'ים ובתי ספר:
בית הספר למשפטים (אנ') ע"ש דיקינסון (1834)
בית הספר למשפטים (אנ') (1834)
הקולג' למדעים (אנ') ע"ש אברלי (אנ') (1859)
הקולג' למדעי החקלאות (אנ') (1861)
הקולג' למדעי כדור הארץ והמינרלים (אנ') (1896)
הקולג' להנדסה (אנ') (1896)
הקולג' לתקשורת (אנ') ע"ש בליסאריו (1914)
הקולג' לטכנולוגיה (אנ') (1914)
הקולג' למוסמכים (1922)
הקולג' לחינוך (אנ') (1923)
הקולג' למצטיינים ע"ש שרייר (אנ') (1928)
הקולג' לאמנויות ואדריכלות (אנ') (1963)
הקולג' למנהל עסקים (אנ') ע"ש סמייל (אנ') (1963)
בית הספר לרפואה (אנ') (1967)
הקולג' לבריאות ופיתוח האדם
הקולג' למדעי המידע ולטכנולוגיה
הקולג' לאמנויות חופשיות
הקולג' לסיעוד ע"ש רוס וקרול נס
בשנת 2008 החל לפעול בית ספר ליחסים בינלאומיים, הפועל בקמפוס יוניברסיטי פארק, אולם מהווה חלק מבית הספר למשפטים ע"ש דיקינסון.
מאפייני תלמידי האוניברסיטה

נכון לסמסטר סתיו 2010, הרכב התלמידים במערכת הכוללת של האוניברסיטה כולה, כולל כל הקמפוסים, הוא: 75.4% תלמידים ממוצא לבן, 5.5% ממוצא אפריקאי-אמריקאי, 4.3% ממוצא אסיאתי-אמריקאי, 4.4% ממוצא היספני-אמריקאי, 0.2% אינדיאנים, 0.1% מהוואי והאזור הפסיפי, 5.8% תלמידים זרים ו-3.1% ממוצא לא ידוע. בתקופת העשור הראשון של המאה ה-21 עלה אחוז המיעוטים בין התלמידים באוניברסיטה ב-5.3% ובין סגל המורים עלה אחוז המיעוטים בין 1997 ל-2002 ב-2%.
הקמפוסים > יוניברסיטי פארק

הקמפוס המרכזי ביוניברסיטי פארק הוא הגדול מבין הקמפוסים של האוניברסיטה. מיקומו של הקמפוס נבחר כך שיהיה קרוב ככל האפשר למרכזה של מדינת פנסילבניה. אחוז הקבלה של מועמדים ללימודים בקמפוס זה הוא 51%, הנמוך ביותר מבין כל הקמפוסים של האוניברסיטה, זאת מכיוון שרוב התלמידים לתואר ראשון הבוחרים ללמוד באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה מעדיפים קמפוס זה לצורך לימודיהם. בסמסטר סתיו 2010 למדו בקמפוס 38,594 תלמידי תואר ראשון ו-6,223 תלמידים לתארים מתקדמים. מתוך ציבור התלמידים, 45.3% היו נשים ו-30.6% לא היו תושבי מדינת פנסילבניה.
בקמפוס פועלים שבעה מתחמי מעונות. כל מתחם מעונות מורכב ממספר מבנים בהם חדרי מגורים וכן מבנים לפעילויות התלמידים, חדרי הסבה, דלפק מודיעין, חדרי דואר, מרכול, וקפיטריה. חלק מקומות המעונות מיועדים אך ורק לתלמידים במסלולי לימוד מסוימים.
בקמפוס המרכזי פועלים 778 ארגוני סטודנטים מוכרים. בקמפוס פועלת תחנת רדיו מקומית המופעלת על ידי התלמידים, עיתון סטודנטים יומי ואמצעי תקשורת נוספים. מדי שנה, בחודש פברואר, נערך בקמפוס מרתון ריקודים למטרות צדקה בהשתתפות אלפי תלמידים, הנמשך 48 שעות רצופות ומגייס תרומות של מיליוני דולר למחקר ולטיפול במחלות ממאירות בילדות.
הקמפוסים > קמפוסים ברחבי המדינה

בנוסף לקמפוס המרכזי ביוניברסיטי פארק לאוניברסיטה 19 קמפוסים הפזורים ברחבי מדינת פנסילבניה ובכולם תוכניות לימודים לתואר ראשון. יותר מ-60% מתלמידי השנה הראשונה באוניברסיטה מתחילים את לימודיהם שלא בקמפוס המרכזי. מגוון תוכניות הלימוד בקמפוסים השונים מוגבל ביחס למגוון הנמצא בקמפוס המרכזי, אולם לתלמיד שהישגיו טובים בתום שנת הלימודים הראשונה, מובטח מקום להמשך לימודיו בתוכנית שבה הוא חפץ בקמפוס המרכזי. רוב תלמידי האוניברסיטה מסיימים את מסכת לימודיהם בקמפוס המרכזי ביוניברסיטי פארק.
הקמפוסים > קמפוסים ייעודיים

בית הספר למשפטים ע"ש דיקינסון של אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה נוסד בשנת 1834 והוא בית הספר למשפטים הוותיק ביותר במדינה. מוסד זה התאחד עם האוניברסיטה בשנת 2000. תלמידי האוניברסיטה בלימודי משפטים יכולים לבחור לעשות את מסלול לימודיהם בקמפוס המרכזי או בקרלייל, שם פועל בית הספר ע"ש דיקינסון. חלק מן הקורסים משודרים מקמפוס אחד למשנהו ותלמידים בשני הקמפוסים יכולים ללמוד באותו קורס. בית הספר למשפטים מדורג בין 100 התוכניות למשפטים הטובות בארצות הברית. בין בוגרי בית הספר מספר מושלי מדינות, חברי קונגרס, ושופטים.
בית הספר ללימודים מתקדמים מקצועיים בגרייט ואלי פועל בקמפוס נפרד ובו תוכניות לתואר שני בחינוך, בהנדסה, ומידענות ולימודי המשך.
במרכז הרפואי הרשי של אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה, בעיר הרשי, פועל בית הספר לרפואה של האוניברסיטה ובית חולים אוניברסיטאי. המכללה לטכנולוגיה של פנסילבניה בוויליאמספורט, מציעה לימודי תעודה ותואר ב-10 תחומי לימוד טכניים. בשנת 1998 חנכה האוניברסיטה את הקמפוס העולמי במסגרתו פועלות 60 תוכניות לימוד בהוראה מקוונת, ביניהן תוכניות לתואר אקדמי ותוכניות תעודה. האוניברסיטה הייתה אחת הראשונות בארצות הברית שהציעה תוכניות לימוד בהתכתבות לאיכרים עוד בשנת 1892. משכך, הוראה מקוונת הייתה רק המשך טבעי למסורת זו במסגרתה ניתן להשלים בין השאר, תואר MBA, תואר ראשון בסיעוד, ותעודות בלימודי המשך במידע גאוגרפי. התלמידים בקמפוס העולמי של האוניברסיטה באים מכל 50 מדינות ארצות הברית ומ-40 מדינות נוספות בעולם.
אוטו אינדיג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בנובמבר 1890 בראשוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  22 במאי 1969 (בגיל 78) 
 מדינה:  הונגריה, רומניה, גרמניה 
 שפות היצירה:  הונגרית, גרמנית 
 
אוטו אינדיג (בהונגרית: Indig Ottó; בראשוב, 18 בנובמבר 1890 – בלינצונה, שווייץ, 22 במאי 1969) היה מחזאי, תסריטאי, עיתונאי, סופר יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

הוא נולד במשפחה יהודית ולמד משפטים בקולוז'וואר, אך לא עסק בעריכת דין. הוא הפך לעיתונאי ואחר כך לעורך עיתון. בין 1916 לבין 1926, בקלוז'-נאפוקה, עבד בעיתון "האופוזיציה" (Ellenzék), ואז ב-1926 הפך לעורך הראשי של "בוקר יום שני" (Hétfő reggel).
שיריו, סיפוריו ומערכוניו פורסמו בכרכים שונים. הקומדיה הראשונה שלו הוצגה בקלוז' ב-1923, בשם "משחק". הוא עבר לבודפשט בסביבות 1930. שם כתב את מחזהו המפורסם בנושא טרנסילבניה, "הכלה מטורוצקו", שהוצג לראשונה ב-1931 בתיאטרון מרכז העיר, בתפקיד הראשי עם השחקנית תיאטרון והקולנוע המפורסמת לימים, מרגיט דייקה. המחזה הוצג גם בקלוז' ובכמה ערים טרנסילבניות נוספות. אשתו הראשונה, לילי נמני (Neményi Lili), מילאה את התפקיד הראשי. היצירה תורגמה למספר שפות והמחזה אף הופק לסרט ב-1937. הוא עבר לפריז ב-1938 ולמינכן ב-1951, שם עבד עבור רדיו אירופה החופשית עד 1961, אז פרש. לאחר מכן פרסם בעיקר בכתב העת Új látóhatár, המגזין הספרותי והפוליטי בהונגרית במינכן. ב-1969, בדרך לאסקונה, נפל מהרכבת ומת מייד.
יצירותיו

סל נייר (קלוז', 1922)
משחק (1923) - קומדיה
הכלה מטורצקו, (1931) מחזה
שריפה במנזר (1932)
אדם מתחת לגשר (1933) - מחזה
בית ספר גבוה (1934) - מחזה
שני אנשים הולכים לאיבוד (בודפשט, 1936)
שלוש עשרה נערות מחייכות לשמיים (1938)
חום הקיץ (בודפשט, 1947), פורסם מחדש (2009)
פרח הפרג (בודפשט, 1948)
תסריטיו

אדם מתחת לגשר (1936)
הכלה מטורוצקו (1937)
רוח ערבה (1937)
הצילו, ירשתי את זה! (1937)
אתה רק עשן את המקטרת, לדאני! (1938)
עיבודים

ב-2006 הוכנה אופרטת כליזמרים על פי מחזהו "הכלה מטורוצקו" בכיכובה של השחקנית פירושקה מולנר וזכתה להצלחה גדולה בתיאטרון האופרטה של בודפשט.
לקריאה נוספת

ז'וז'ה טורי: חברים ויריבים (זכרונות, בודפשט, 1979).
לקסיקון אמנות התיאטרון ההונגרי
מאגר סרטים הונגרי
מגזין תרבות מקוון Terasz.hu
FANDANGO אוטו אינדיג פילמוגרפיה
הערות שוליים

↑  Menyasszonytánc
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7855 0601  LCCN: n81028297  VIAF: 124145969909432250064   WorldCat (עם VIAF): 124145969909432250064
אופיר פינס-פז

נשיא המדינה, ראובן ריבלין, מקבל את דו"ח הוועדה הציבורית לבחינת חוק הבחירות, 21 בנובמבר 2017; פינס-פז במרכז, מאחורי הנשיא
אופיר פינס-פז (נולד ב-11 ביולי 1961) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת, שר הפנים ושר המדע, התרבות והספורט מטעם מפלגת העבודה. לאחר פרישתו מן החיים הפוליטיים, ייסד את המכון לשלטון מקומי באוניברסיטת תל אביב, ומאז הוא עומד בראשו.
במהלך כהונתו כשר קיבל את אות אומ"ץ לשמירת המינהל התקין, הצדק החברתי ושלום הציבור. האות הוענק לו על ידי תנועת אומ"ץ על מלחמתו בשחיתות ועל פעולתו להגברת השקיפות השלטונית. ב-24 באפריל 2008 זכה ב"אות אביר איכות השלטון" מטעם התנועה לאיכות השלטון.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה מהחיים הפוליטיים

ביוני 2010 הצטרף לסגל המרכז הבינתחומי הרצליה, ומונה לראש החטיבה ללימודי השלטון המקומי. באפריל 2012 עבר לאוניברסיטת תל אביב, הקים את "המכון לשלטון מקומי", והוא עומד מאז בראשו.
באוגוסט 2011 מונה ליו"ר חברת השילוח "אוריין".
בינואר 2013 הודיע כי הוא חוזר לשורות מפלגת העבודה ותומך בה בבחירות לכנסת ה-19. בחודש שלאחר מכן, נבחר לתפקיד יושב ראש הוועד המנהל של בית לוחמי הגטאות. באמצע אותה שנה גם מונה ליו"ר איגוד ההתעמלות והוא שימש בתפקיד זה עד למינויו של רז פלד.
בעשור השלישי של המאה ה-21, משמש פינס-פז מנהל פורום רשויות החוף במרכז השלטון המקומי.
פינס-פז נשוי לעורכת הדין אורלי פינס ואב לבן ובת. מתגורר ברעננה.
הערות שוליים

↑  אוניברסיטת תל-אביב, בעלי תפקידים | המכון לשלטון מקומי ע"ש שלמה (צ'יץ') להט, באתר https://social-sciences.tau.ac.il
↑  אופיר פז-פינס על מפלגת העבודה והפוליטיקה בשנות ה-2000, באתר youtube, דקה 10:25, ‏4 יוני 2024
↑  הצעות חוק פרטיות של ח"כ אופיר פינס-פז, באתר מאגר החקיקה הלאומי
↑  ליאור דטל, הג'וב החדש של אופיר פינס: מנהל תוכנית לימודים במרכז הבינתחומי, באתר TheMarker‏, 24 ביוני 2010
↑  אופיר פז-פינס, ראש המכון לחקר השלטון המקומי, באתר אוניברסיטת תל אביב, 20 מאי 2012
↑  שהם לוי, תפס ג'וב: הח"כ לשעבר אופיר פינס-פז מונה ליו"ר חברת השילוח אוריין, באתר כלכליסט, 31 באוגוסט 2011
↑  אופיר פז פינס מונה ליו"ר בית לוחמי הגטאות, באתר בלינקר, 21 בינואר 2013
↑  גיא נרדי, דו"ח ממשלתי: הרשויות המקומיות לא מסוגלות להגן על מצוקי החוף, באתר כלכליסט, 23 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007512895005171  VIAF: 311119635   WorldCat (עם VIAF): 311119635
אויה (יוון)

| --- | --- |

 מדינה:  יוון יוון
 שטח:  19.4 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,545 (2011)
  ‑ צפיפות:  80 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  36°28′00″N 25°22′00″E﻿ / ﻿36.466666666667°N 25.366666666667°E﻿ / 36.466666666667; 25.366666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאויה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאויה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אויה (ביוונית: Οία) הוא כפר קטן באי סנטוריני שביוון. היישוב ממוקם בגובה 458 מטרים מעל פני הים. בשנת 2011 מנתה אוכלוסיית היישוב 1,545 תושבים.
היישוב נהרס ברובו ברעידת האדמה שאירעה במקום בשנת 1956.
הכפר הוא אחד מאתרי התיירות הפופולריים ביותר באזור הים האגאי.
בתרבות הפופולרית

עלילת הקומדיה הרומנטית האמריקנית "Summer Lovers" (אנ') משנת 1982, בכיכובם של פיטר גלאגר, דריל האנה וואלרי קווינסן, מתרחשת בכפר. מייקל וקאת'י, שתי הדמויות הראשיות בסרט, גרו בווילה באויה. הוילה בה מתרחשת עלילת הסרט נרכשה בשנת 1987 והוסבה לחנות מתנות בשם "Summer Lovers".
בשנת 2004 צולמו בכפר סצנות מספר בולטות בסרט "אחוות הג'ינס" ובשנת 2008 שוב עבור הסרט "אחוות הג'ינס 2" (אנ').
משחק הווידאו "Sonic Unleashed" משנת 2008 מתרחש באויה. כמו כן, במשחק הווידאו "Overwatch" משנת 2016 השלב "Ilios" התבסס בעיקר על אויה.
גלריית תמונות

תצלום של השקיעה באויה. צולם ב-25 ביולי 2017
צולם ב-2009
איגור נטו

איגור אלכסנדרוביץ' נטו (ברוסית: Игорь Александрович Нетто;‏ 9 בינואר 1930 – 30 במרץ 1999) היה כדורגלן סובייטי-רוסי ששיחק בעמדת הקשר, ונחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים הסובייטים בכל הזמנים. נטו החל את הקריירה שלו כמגן שמאלי, אך בשל יכולות הכדרור והטכניקה המרשימה שהפגין הוסט בהמשך לקישור.
ביוגרפיה

נטו החל את הקריירה שלו בקבוצת ספרטק מוסקבה ב-1949, ושיחק בה במשך כל הקריירה. הוא הבקיע 37 שערים ב-367 משחקי ליגה, וסייע לקבוצתו לזכות בחמש אליפויות של ליגת העל הסובייטית בשנים 1952, 1953, 1956, 1958 ו-1962, ובשלושה גביעי ברית המועצות. בעקבות היכולת המרשימה שהפגין במדי ספרטק, קיבל נטו את סרט הקפטן של נבחרת ברית המועצות ב-1954, ושימש בתפקיד עד לסיום הקריירה שלו.
נטו הוביל כקפטן את נבחרת ברית המועצות לזכייה במדליית הזהב בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת מלבורן ב-1956. כעבור שנתיים נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1958, אך בשל פציעה החמיץ את כל משחקי הטורניר, למעט המשחק השלישי בשלב הבתים מול נבחרת ברזיל. באליפות אירופה בכדורגל הראשונה שנערכה ב-1960, הוביל נטו את ברית המועצות לזכייה, לאחר ניצחון על נבחרת יוגוסלביה במשחק הגמר. במהלך הטורניר המוצלח הוא ניהל את משחקה של הנבחרת במרכז המגרש לצידו של יורי וובינוב. במונדיאל 1962 סייע נטו לנבחרתו להעפיל לרבע הגמר, שם הודחה על ידי נבחרת צ'ילה. במהלך משחק נגד אורוגוואי הפגין הגינות יוצאת דופן: איגור צ'יזלנקו הצליח להכניס את הכדור לשער, אך היה זה דרך חור ברשת החיצונית; נטו עדכן את שופט המשחק בכך על מנת שיפסול את השער.
ב-1966 פרש נטו ממשחק, ומאוחר יותר הפך למאמן הוקי קרח. ב-1967 החל לעבוד גם כמאמן כדורגל, ושימש כמאמנן של אומוניה ניקוסיה, שיניק ירוסלבל, נבחרת איראן, פאניוניוס ונפצ'י באקו. ב-1957 הוענק לו עיטור לנין על הישגיו בספורט.
אצטדיון קבוצת המילואים של ספרטק מוסקבה נושא את שמו.
אויב בשער

| --- | --- |

 מבוסס על:  Enemy at the Gates: The Battle for Stalingrad 
 בימוי:  ז'אן-ז'אק אנו 
 הופק בידי:  ז'אן-ז'אק אנו, ג'ון די סקופילד 
 תסריט:  ז'אן-ז'אק אנו, אלן גודארד 
 עריכה:  נואל בויסון המפריי דיקסון
 שחקנים ראשיים:  ג'וד לאו אד האריס רייצ'ל וייס ג'וזף פיינס בוב הוסקינס גבריאל תומסון
 מוזיקה:  ג'יימס הורנר 
 צילום:  רוברט פרייז 
 מדינה:  צרפת, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית, גרמניה, אירלנד 
 חברת הפקה:  Mandalay Pictures
 חברה מפיצה:  UIP Duna, Pathé Distribution 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 במרץ 2001
 משך הקרנה:  130 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט פעולה, סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט שמבוסס על ספרים 
 תקציב:  65,000,000$
 הכנסות:  96,976,270$
 הכנסות באתר מוג'ו:   enemyatthegates
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אויב בשער הוא סרט מלחמה משנת 2001 בבימויו של הבמאי הצרפתי ז'אן-ז'אק אנו. עלילת הסרט מבוססת על קרב שתואר בספרו של ויליאם קרייג, היסטוריון אמריקאי, "Enemy at the Gates: The Battle for Stalingrad", המתאר את האירועים שקרו במהלך קרב סטלינגרד. קרב סטלינגרד, היה קרב שהתרחש במהלך מלחמת העולם השנייה בין ברית המועצות לבין גרמניה הנאצית ומדינות הציר שנספחו אליה.
בסרט משתתפים בין היתר ג'וד לאו וג'וזף פיינס, שחקני הקולנוע האנגליים, ואד האריס, שחקן אמריקאי.
שמו של הספר, "Enemy at the Gates: The Battle for Stalingrad", היה ההשראה לשם הסרט.
הקרב המתואר בסרט, הוא קרב בין הצלף הסובייטי וסילי זייצב, לבין מקבילו, המייג'ור, ארווין קוניג. הקרב מתרחש בזמן שקוניג ווסילי עוקבים זה אחר זה.
עלילה

ב-1942, וסילי זייצב (ג'וד לאו), רועה צאן בהרי אורל, וחייל בצבא האדום נלחם בחזית קרב סטלינגרד.
הוא נשלח לקרב המסכן את חייו, נגד הפולשים הגרמנים. זייצב נעזר בכישורי הצליפה שלמד בעזרת סבו כשהיה צעיר, על מנת להציל את עצמו ואת הפוליטרוק דנילוב (ג'וזף פיינס).
במהלך הקרב, מגיע ניקיטה חרושצ'וב (בוב הוסקינס) לסטלינגרד על מנת לתאם את ההגנות העיר, ודורש רעיונות לשיפור המורל.
דנילוב, שהיה סגן בצבא, טוען שהעם זקוק לגיבורים שאפשר לשאת אליהם עיניים, ובעקבות כך, מפרסם בעיתון הצבא סיפורים אודות וסילי זייצב, המתארים אותו כגיבור לאומי.
לאחר פרסום הסיפור, וסילי עובר לפלוגת הצלפים, והופך לחבר טוב של דנילוב. בנוסף, שניהם מתאהבים בטניה (רייצ'ל וייס), אזרחית יהודייה בסטלינגרד שהפכה לחיילת במיליציה המקומית. דנילוב מעביר את טניה אל יחידת מודיעין שרחוקה משדה הקרב.
בזמן שהצלפים הסובייטים מחסלים רבים מהגרמנים ומכוחותיהם, מחליט הפיקוד הגרמני לשלוח את ארווין קוניג (אד האריס), מפקד בית הספר לצלפים של הצבא הגרמני, לחסל את וסילי. קוניג מגיע לעיר ומקבל תדרוך ממפקד הארמייה השישית, פרידריך פאולוס (מתיאס האביך). קוניג מפתה את וסילי יחד עם שני עמיתיו הצלפים אל תוך מלכודת, הוא מצליח לחסל את עמיתיו של וסילי אבל וסילי מצליח להימלט. הצבא האדום מבין את תוכניותיו של קוניג, ומשחרר מהגולאג את קאוליקוב (רון פרלמן), צלף רוסי אשר הוכשר על ידי קוניג בתקופה שקדמה לפלישה הגרמנית – כדי לסייע לווסילי.
במהלך ניסיונו של קאוליקוב להרוג את קוניג, גורם קוניג לקאוליקוב לחשוף את מיקומו והורג אותו בצליפה מדויקת במיוחד. מותו של קאוליקוב מזעזע את וסילי עמוקות.
טניה מבקשת לחזור אל פלוגת הצלפים, אך דנילוב מבקש מווסילי להרתיע אותה מלעשות כן. וסילי מסכים ומנסה, אך מתמלא רחמים כאשר טניה מספרת לו על הוריה היהודים, שנרצחו על ידי הגרמנים. דנילוב, מגייס נער מקומי בשם סשה פיליפוב (גבריאל תומסון) שמעריץ את וסילי. פיליפוב מבצע עבודות קטנות עבור הגרמנים, כגון לספק אוכל לחיילים, ואף מתחזה לסוכן כפול, ומעביר לקוניג מידע שגוי אודות מקום הימצאותו של וסילי, דבר המעניק לווסילי הזדמנות לארוב לקוניג.
וסילי מתכנן מארב לקוניג במטרה לפוצעו, אך במהלך הניסיון השני, הוא נרדם לאחר שעות רבות של המתנה. אחד מהחיילים לוקח את יומנו של וסילי, על מנת לגרום לקוניג לחשוב שהוא נהרג, אך קוניג לא מאמין לו. קוניג מספר לסשה פיליפוב לאן הוא מתכנן ללכת, וחושד שהוא יספר לווסילי.
טניה ווסילי מתאהבים, ודנילוב, שמקנא בו, שולח מכתב מזלזל על אודותיו לממונה עליו.
קניג מבחין בטניה ובווסילי הממתינים בנקודת המארב הבאה שלו, מה שמאשש את חשדותיו בנוגע לסשה. הוא הורג את הנער, ותולה את גופתו על עמוד בניסיון לפתות את וסילי. וסילי נשבע להרוג את קוניג ושולח את טניה ואת דנילוב לפנות את אמא של סשה אל מחוץ לעיר. בדרכה אל סירות המילוט, טניה נפצעת מרסיסי פגז. דנילוב, שבטוח כי היא נהרגה, מתחרט על קנאתו בווסילי ואף מתפכח מהאידאולוגיה הקומוניסטית. כשמוצא דנילוב את וסילי אורב לקוניג, הוא חושף את מיקומו שלו, כדי שווסילי יזהה את מיקומו של קוניג ברגע שיירה בו. קוניג הורג את דנילוב באמונה שזהו וסילי והולך לבדוק את הגופה, אך מבין מאוחר מדי שנפל למלכודת וכי הוא נמצא כעת בין כוונותיו. הוא מסתובב ופונה אל וסילי, שהורג אותו.
חודשיים לאחר מכן, לאחר שחרור סטלינגרד וכניעתם של הכוחות הגרמניים, וסילי מוצא את טניה מתאוששת בבית חולים שדה.
מיקום צילומי הסרט

הטיסה בסטלינגראד צולמה בברלין, גרמניה.
חציית נהר הוולגה צולמה בקוטבוס, גרמניה.
הערות שוליים

↑  סרטים חדשים, באתר הארץ, 3 באפריל 2001
↑  נילי ברקן, ‏מתברר, שהוא אויב של עצמו, באתר גלובס, 24 באפריל 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2004076596  VIAF: 180382191   WorldCat (עם VIAF): 180382191
אדמוניים

| אדמוניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: פשפשים
אינפרא־סדרה:: Pentatomomorpha
משפחה:: אדמוניים
שם מדעי
 Pyrrhocoridae ‏Fallén, 1814
אדמוניים (שם מדעי: Pyrrhocoridae) היא משפחת חרקים מסדרת הפשפשאים.
האדמוניים היא משפחה קטנה יחסית הכוללת כ־400 מינים. בישראל יש רק שלושה נציגים ממשפחה זו בעלי צבעים הבולטים לעין (אדום ושחור) ומופיעים בקבוצות.
נפוצה בעיקר באזורים הטרופיים של העולם הישן.
אדמון מצויר (Pyrrhocoris apterus)
אדמון מצרי (Scantius aegyptius)
אדמון שחור (Scantius forsteri)
אוטו ב. קראוס

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1921 פראג, צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  5 באוקטובר 2000 (בגיל 79) נְתַנְיָה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 אירועים משמעותיים:  Transport Ds from Theresienstadt,Ghetto,Czechoslovakia to Auschwitz Birkenau,Extermination Camp,Poland on 18/12/1943 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שפות היצירה:  עברית, פורטוגזית 
 בן או בת זוג:  דיטה קראוס 
 
אוטו ב. קראוס (1 בספטמבר 1921 - 5 באוקטובר 2000) היה סופר ומחנך ישראלי ניצול השואה, כתב בצ'כית ובאנגלית.