stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השעה ה-25 (1967)

| --- | --- |

כרזת הסרט האנגלית
 בימוי:  הנרי ורנוי 
 הופק בידי:  קרלו פונטי
 תסריט:  הנרי ורנוי, פרנקויס בוייאר, וולף מנקוביץ 
 עריכה:  פרנקויס בונו 
 שחקנים ראשיים:  אנתוני קווין ג'ון לה מסוריאר ליאם רדמונד יאן וריך ז'אק פרבויסט ז'אק מרין פאול פבל מייר טזלניקר מריוס גורינג הארולד גולדבלט Raoul Delfosse קנת ג' וורן Wolfgang Völz ז'אק מרבופ אלברט רמי מרסל דליו אלכסנדר נוקס מייקל רדגרייב וירנה ליזי גרגואר אסלן סרז' רג'אני ז'אן דסאי רוברט ביטי אולגה שוברובה פרנסואז רוזה Valentino Macchi 
 מוזיקה:  ז'ורז' דלרו ומוריס ז'אר
 צילום:  אנדראס וינדינג 
 מדינה:  צרפת, איטליה ויוגוסלביה
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בפברואר 1967 (ארצות הברית) 26 באפריל 1967 (צרפת)
 משך הקרנה:  196 דקות (בגרסה האירופית)
 שפת הסרט:  צרפתית, אנגלית, רומנית
 סוגה:  סרט דרמה
 דף הסרט ב־IMDb
 
השעה ה-25 (בצרפתית: La Vingt-cinquième Heure) הוא סרט דרמה מלחמתית משנת 1967, בהפקתו של קרלו פונטי, בבימויו של אנרי ורניי, ובכיכובם של אנתוני קווין ווירנה ליזי. הסרט, המבוסס על רומן בשם זה מאת קונסטנטין וירג'יל גאורגיו, עוקב אחר תלאותיהם של זוג איכרים רומנים במלחמת העולם השנייה.
עלילה

בכפר קטן ברומניה (בשם "פונטנה") מפליל מפקד המשטרה המקומית את האיכר יוהאן מוריץ (אנתוני קווין) כיהודי, היות שאשתו של האיכר, סוזאנה (וירנה ליזי), מסרבת להיעתר לחיזוריו של המפקד. מוריץ נשלח למחנה עבודה, יחד עם שאר היהודים. הוא עובר תלאות רבות, ממחנה למחנה. באחד המחנות רואה אותו קצין נאצי, וקובע שהוא מין נדיר של הגזע הארי. בעקבות קביעה זו נאלץ מוריץ להצטרף לוואפן אס אס. לאחר המלחמה עוצרים אותו, והוא עומד למשפט כפושע מלחמה. בסופו של דבר הוא משתחרר, ומתאחד מחדש עם אשתו ושלושת בניו בגרמניה.
הסרט מבוסס על רומן באותו שם מאת קונסטנטין וירג'יל גאורגיו. בעלילה משתלבים גם המשטר ההונגרי עושה דברם של הנאצים, הפלישה לרומניה על ידי חייליו של יוסיף סטלין, ואירועים היסטוריים נוספים.
גאורגיו שאב את רעיון הרומן ואווירת המחנות מחייו הוא, בעצמו התגלגל כמה שנים במחנות והופרד מאשתו.
שחקנים

אנתוני קווין – בתפקיד יוהאן מוריץ
וירנה ליזי – בתפקיד סוזאנה מוריץ
גרגואר אסלן – בתפקיד דוברסקו
מייקל רדגרייב – כסניגורו של יוהאן מוריץ
מרסל דאליו – בתפקיד סטרול
ליאם רדמונד – בתפקיד האב קורוגה
סרז' רג'אני – בתפקיד טראיאן קורוגה
ואחרים.
הרפלייקה

| --- | --- |

 כוכב האם
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  ירח
 ירח של:  צדק
 תאריך גילוי:  23 בנובמבר 2000 
 מגלה:  סקוט שפרד, דייוויד ג'וויט, ינגה פרננדס 
 על שם:  Harpalyce 
 מאפיינים מסלוליים
 ציר חצי-ראשי:  21,064,000 ק"מ
 אקסצנטריות:  0.226
 זמן הקפה:  624.542 ימים
 מהירות מסלולית
  ‑ ממוצעת:  2.46 ק"מ/שנייה
 נטיית מסלול:  147°
 מאפיינים פיזיים
 ממדים:  4 ק"מ
 מסה:  ‎1.2×1014‎ ק"ג
 אלבדו:  0.04
 בהירות נראית:  22.2
 
הרפלייקה (באנגלית: Harpalyke, ביוונית: Ἁρπαλύκη) הוא אחד מירחי כוכב הלכת צדק שהתגלה בשנת 2000 על ידי קבוצה של אסטרונומים מאוניברסיטת הוואיי בראשותו של סקוט שפרד. בתחילה ניתן לו הסימון הזמני S/2000 J 5, ולאחר מכן היה ידוע בשם Jupiter XXII (צדק 22). באוגוסט 2003 קיבל את השם הרפלייקה, על שם אחת המאהבות של זאוס במיתולוגיה היוונית ואימו של קלימנוס.
קוטרו של הרפלייקה כ-4 קילומטרים והוא מקיף את צדק במסלול שמרחקו כ-21.064 מיליון קילומטר, בזמן הקפה של 624.542 ימים ובנטייה של 147° מקו המשווה של צדק; האקסצנטריות של מסלולו היא 0.226. הרפלייקה שייך לקבוצת אננקה של ירחי צדק, אשר קיימת סברה כי הם רסיסים מהתפרקות אסטרואיד גדול יותר.
| 95 ירחי צדק |
| --- | --- | --- |
| הירחים הפנימיים | מטיס • אדרסטאה • אמלתאה • תבה |  |
| הירחים הגליליאניים | איו • אירופה • גנימד • קליסטו |  |
| קבוצת תמיסטו | תמיסטו |  |
| קבוצת הימליה | לדה • הימליה • ארסה  • פאנדיה  • ליסיתאה • אלרה • דיה • S/2018 J 2 • S/2011 J 3 |  |
| קבוצת קארפו | קארפו • S/2018 J 4 |  |
| ולטודו | ולטודו |  |
| קבוצת אננקה (עיקריים) | יואנתה • יוקסטה • פרקסידייק • הרפלייקה • תיאונה • אננקה |  |
| קבוצת אננקה (שוליים) | יופורי • יופמה‏ • Jupiter LII • Jupiter LV • תלקסינואי • הליקה • אורתוסאי • S/2003 J 16 • נימה • הרמיפה •  Jupiter LIV‏ • Jupiter LXVIII‏ • Jupiter LXIV • Jupiter LXX • S/2021 J 3 • S/2021 J 2 • S/2022 J 3 S/2021 J 3 • |  |
| קבוצת קארמה | הרס • אייטנה • קאלה  • טייגטה • Jupiter LXI • קלדינה • S/2003 J 10 • ארינומה • קליקורה • קליקה • קארמה • פסיתאי • יוקלדה  • ארקה • איסונואי • ‏S/2003 J 9‏ • אירנה •‏ Jupiter LXVI • Jupiter LXIX •‏ Jupiter LXIII • ‏Jupiter LI‏ • Jupiter LXXII‏ • Jupiter LI‏ • Jupiter LXXII‏ • S/2003 J 24‏ • S/2016 J 3 • S/2018 J 3 • S/2021 J 4 • S/2021 J 5 • S/2021 J 6 • S/2022 J 1 • S/2022 J 2 |  |
| קבוצת פסיפאה | S/2003 J 23 • אאוידה • קלירואי • יורידמה • Jupiter LVI‏ • קורה • סילנה • S/2003 J 4 • ‏Jupiter LIX • פסיפאה • הגמונה • סינופה • ספונדה • אוטונואה • מגאקליטה ‏• Jupiter LXVII • פילופרוסינה • ‏Jupiter LIX • S/2016 J 4 |  |
| מסלול חיצוני | S/2003 J 2 |  |
הפועל גבעתיים (כדורגל)

| --- | --- |
 שם מלא:  מועדון הכדורגל הפועל גבעתיים
 תאריך ייסוד:  1945 1961 (הקמה מחדש)
 תאריך פירוק:  1977
 אצטדיון:  אצטדיון המכתש, גבעתיים
 
הפועל גבעתיים הייתה קבוצת כדורגל ישראלית שמקורה בעיר גבעתיים. הקבוצה הוקמה ב-1945, והצליחה להעפיל לליגת המשנה, אז ליגה א', שם שיחקה במשך 3 עונות. לאחר מכן נחלש מעמדה של הקבוצה, שהתפרקה לפני הקמת המדינה, אך הוקמה שוב ב-1961. בהמשך התדרדרה עד לליגה ג', וב-1977 התפרקה סופית.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1945, ואחד הטורנירים הראשונים שהשתתפה בהם היה הגביע הארץ-ישראלי 1946, אחד הטורנירים האחרונים לפני הקמת מדינת ישראל, בו היא הפסידה בסיבוב הראשון להפועל תל אביב 6:0 במשחק הראשון, אך הצליחה להפתיע ולנצח אותה 1:0 במשחק השני. הקבוצה הייתה אמורה לשחק בליגה ב' של ארץ ישראל בעונת 1946/1947, אך לבסוף לא השתתפה והתפרקה לפני שהליגה התחילה, בכל אופן הליגה הופסקה באמצע ולא חודשה עקב מלחמת העצמאות.
המועדון הוקם מחדש לאחר הקמת מדינת ישראל רק ב-1961, כקבוצת מילואים בליגות נמוכות של הפועל רמת גן ששיחקה באצטדיונה, אצטדיון המכתש.
בעונתה הראשונה הקבוצה סיימה במקום הראשון בליגה ג' מחוז תל אביב, ועלתה לליגה ב'. בעונה העוקבת, סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה ב' דרום א', והצליחה להעפיל לליגה א', ובכך השלימה 2 עליות ליגה בשנתיים והגיעה עד לליגה א', שאז הייתה ליגת המשנה בישראל. בעונתה הראשונה בליגה א', 1963/1964 הצליחה גבעתיים להפתיע את הליגה ולסיים במקום הרביעי, והייתה רחוקה 8 נקודות בלבד, מלהעפיל לליגה של קבוצת האם הפועל רמת גן, שזכתה באליפות ההיסטורית היחידה שלה בעונה זו. בעונה שלאחר מכן הצליחה לסיים במקום השביעי, אך בעונת 1965/1966 התדרדרה הקבוצה וסיימה במקום ה-16 והאחרון בליגה, עם 5 ניצחונות בלבד, 19 הפסדים, ו-16 נקודות בלבד שלא הספיקו לה להישאר בליגה, וכך ירדה לליגה ב'. המועדון המשיך להתדרדר והקבוצה ירדה לליגה ג' בעונה הכפולה של 1966/1968, כאשר היא מסיימת את העונה עם 5 נקודות בלבד. הקבוצה הצליחה להתאושש בשנים הבאות ובעונת 1972/1973 העפילה חזרה לליגה ב', שם נשאר 5 עונות עד לעונת 1976/1977 (בעונה זו ליגה ב' הפכה לליגה הרביעית בישראל לאחר הקמת הליגה הארצית) ובסיום עונה זו הקבוצה התפרקה סופית.
ראו גם

הפועל רמת-גן גבעתיים
הערות שוליים

↑  12 קבוצות חדשות נרשמו עד כה לליגה ג', "בין הפנים החדשות יש לציין את קבוצת הפועל גבעתיים, שהיא למעשה קבוצת המילואים של הפועל רמת גן...", מאת משה קשטן, עיתון חדשות הספורט, 27 בספטמבר 1961
↑  הפועל גבעתיים עלה לליגה ב', עיתון חדשות הספורט, 17 ביוני 1962
↑  טבריה תלת-ממדית, "קריית אונו - נפרדה עתה גם היא מליגה ב' אך עשתה זאת כלפי מטה, יחד עם הפועל גבעתיים שהתפרק עוד בסיבוב הראשון.", עיתון חדשות הספורט, 13 ביוני 1977
הפועל גבעת ברנר

הפועל גבעת ברנר הייתה קבוצת כדורסל ישראלית מקיבוץ גבעת ברנר, ששיחקה בעבר בליגה הבכירה.
היסטוריה

לאולמה הביתי של הקבוצה קראו "מצרינה" (מצה+ארנה) מכיוון שיעודו היה לשמש למשחקי ספורט ( לכן ארנה) ולהתכנסויות תרבותיות קהילתיות (כפי שהיה בסדר חג הפסח). לעיתים שיחקה הקבוצה בקיבוץ נען באולם הספורט.
הקבוצה הוקמה בשנת 1957 והעפילה באותה עונה לליגה הראשונה (עונת 1958/59), אך נשרה באותה עונה חזרה לליגה השנייה. בשנת 1960/61 חזרה לליגה הראשונה ונשארה עד עונת 1977/78, בה סיימה במקום ה-11 ונשרה לליגה השנייה.
בתחילת עונת 1969/70 התאחדה הקבוצה עם הפועל נען ונקראה "הפועל גבעת ברנר/נען", איחוד שהחזיק מעמד 8 שנים. את הקבוצה ניהלו דריו מורדוך, אריה גולינסקי וגדי כץ.
ההישג הגדול ביותר של הקבוצה, הוא המקום השלישי בליגה (פעמיים). רגע היסטורי במיוחד, הוא הניצחון הביתי על מכבי תל אביב ביום 1 בדצמבר 1972.
מלך הסלים של הקבוצה בליגה הראשונה הוא זאב רייס עם 4255 סלים. בסך הכל שיחקה הקבוצה 19 עונות (ב-2 קדנציות) בליגת העל.
שחקנים בולטים

איתן ירקוני
יצחק (ברנר) כהן
אביגדור מוסקוביץ'
זאב רייס
גדעון רייס
עודד גינדין
אריה אלבו
עמי שלף
עזרא פימנטל
עמיר קמיאל
יעקב ניר
שאול סבירסקי
יחיאל זיביל
יוסי נוישטט
פיוץ
עמוס ירושלמי
הערות שוליים

↑  האיחוד בין גבעת ברנר ונען בכדורסל - יפורק, בעיתון "מעריב" 19 באפריל 1978
הרפימימוס

| הרפימימוס |
| --- | --- |
 שלד של הרפימימוס
תקופה
קרטיקון תחתון, 107–100 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: הרפימימיים
סוג:: הרפימימוס
מין:: Harpymimus okladnikovi
שם מדעי
 Harpymimus ‏ברסבולד ופרל, 1984

איור אפשרי של הרפימימוס
הרפימימוס (שם מדעי: Harpymimus; משמעות השם: "מחקה הרפיה") הוא סוג של דינוזאור תרופוד, שחי בתקופה קרטיקון תחתון לפני 107 עד 100 מיליון שנה לפני זמננו במונגוליה. דינוזאור זה הוא קרובו של הדיינוכירוס ושל משפחת הדיינוניכירוסיים, אך שייך למשפחה נפרדת - הרפימימיים (Harpymimidae). הוא תואר ב-1984 בידי החוקרים ריצ'רד ברסבולד (אנ') ואלטנגרל פרל (אנ'), וכלל מין יחיד - Harpymimus okladnikovi, הקרוי על שם החוקר הסובייטי אלכסיי אוקלדניקוב (אנ').
ההרפימימוס ידוע בעיקר משרידים חלקיים שכללו בעיקר לסת תחתונה בתצורת חורן דוח (אנ') שבמדבר גובי, במונגוליה. הוא הגיע לאורך של 3.5 מטר והיה בעל מבנה לסתות שונה משל שאר בני קבוצת דמויי-אורניתומימיים הידועים כחסרי שיניים עם לסתות מוארכות דומות למקור. במקומם הוא הכיל חלל לסת רחבה עם מעל ל-75 שיניים חרוטיות. מבנה זה דומה לקרובו הפליקנימימוס וייתכן ששניהם היו אוכלי דגים שהשתמשו בלסתות כדי לחטוף דגים. הלסתות הקשיחות כוסו במקור והגוף היה מכוסה נוצות. הזרועות היו ארוכות עם שלוש אצבעות שהסתיימו בטפרים חדים.
ההרפימימוס נחשב לסוג פרימיטיבי יחסית המהווה אב מקשר בין האורניתומימיים ששכנו באסיה כמו הדיינוכירוס, לבין אלה שנמצאו באירופה ובאמריקה הצפונית.
הנדריקה חריטסן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באפריל 1921 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  27 בדצמבר 1990 (בגיל 69) 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקצוע:  לוחמת מחתרת 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (15 בנובמבר 1989) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  הנדריקה חריטסן
 
הנדריקה יאקובה "קיקי" חריטסן-היינסיוס (בהולנדית: Hendrika Jacoba "Kiky" Gerritsen-Heinsius;‏ 12 באפריל 1921 – 27 בדצמבר 1990) הייתה חברת תנועת ההתנגדות ההולנדית וחסידת אומות העולם.
ביוגרפיה

הנדריקה נולדה באמסטרדם, הולנד ב-12 באפריל 1921, כהנדריקה יאקובה היינסיוס.
היא הייתה ידועה לבני המשפחה והחברים כ"קיקי". בעקבות נישואיה היא הפכה להנדריקה יאקובה חריטסן-היינסיוס.
מלחמת העולם השנייה

חריסטן התגוררה בגפה באמסטרדם. היא עבדה בחנות הכלבו המפורסמת של העיר, דה ביינקורף, בתחילת מלחמת העולם השנייה. חריטסן הכירה מקרוב את הסכנות העומדות בפני גברים, נשים וילדים יהודים. בתוך כמה חודשים, שתיים מחברותיה נעצרו על ידי הנאצים בהולנד.
לאחר מותו של חברה הקרוב ביותר, רודולף ריכטר, ביוני 1941 במחנה הריכוז מאוטהאוזן, הנאצים עקבו אחר תנועותיה לאחר שניסתה להתערב לזכותו של מכר, ליאו צווארט, שנעצר, נחקר וגורש למחנה המעבר וסטרבורק.
למרות האיום על ביטחונה האישי, היא התערבה באופן פעיל למען זיגפריד גולדסטיין, שנמלט ממחנה העבודה שהתיידד עם חברתה לעבודה, אנה מאס. לאחר שהסתירה אותו בביתה בתחילת 1943. לפי יד ושם, קיקי היינסיוס "גנבה ממעסיקיה כרטיסי מזון כדי לספק לו" לפני שעזרה לו לאתר ולעבור ל"מחבוא בטוח יותר". היא עברה להתגורר, "בדירה גדולה יותר עם מקום מסתור ... לקחה אליה את ג'ודית פרנסמן, מכרה של גולדסטיין", ושכנעה חברה אחרת לסייע בהשגת כרטיסי מזון נוספים.
היא הצטרפה למחתרת ההולנדית, היא ונסעה בשליחותם "כדי לאסוף ניירות מזויפים לאנשים המסתתרים" תוך שהיא מסייעת בהסעת יהודים שנמלטו מהנאצים למקומות בטוחים יותר.
כאשר הנאצים פשטו על דירתה ב-2 בפברואר 1944, היא וגולדסטין נעצרו. לדברי יד ושם, "גולדסטין נספה איפשהו במרכז אירופה בחודש יוני 1944" בעוד שקיקי נעצרה ונשלחה למחנה פיכט, ראוונסבריק, וכן מחנה משנה של דכאו, משם היא שוחררה ב-30 באפריל 1945." מוזיאון המחתרת ההולנדית באמסטרדם מציב את תאריך הגעתה לדכאו בתאריך 15 באוקטובר 1944, בעוד שרשימת האסירים שהועברו לאותו מחנה בשנת 1944 מציינת את מספר האסיר שלה שם היה "123202".
רשומות שנשמרו ממחנה הריכוז בדכאו מספקות אישור למידע, ששמה היה "הנדריקה היינסיוס", שמספר האסיר שלה היה "123202", שהיא נולדה באמסטרדם ב-12 באפריל 1921, ושהיא נשלחה מרוונסבריק לדכאו; עם זאת, ברישומים אלה נכתב גם כי היא לא הגיעה לדכאו עד 12 בנובמבר 1944. בנוסף, רישומי ממחנה הריכוז דכאו מאשרים כי הוגדרה על ידי הגורמים הנאצים כ"שוצ'פטלינג" מהולנד. המונח "Schutzhäftling" (אסיר משמורת מוגן), והיה כינוי ששימש את הנאצים לתיאור אסירים פוליטיים או אחרים שלדעתם היוו איום על הרייך השלישי או שאינם רצויים. רבים מהם עוכבו ללא משפט. לאחר ששרדה מאסר הן ברוונסבריק והן בדכאו, על פי רישומיו של דכאו, היא שוחררה לבסוף ממחנה זה עם חבריה האסירים ב-30 באפריל 1945.
מלחמת העולם השנייה > אגפא-קומנדו

לדברי ג'ק ואן אומן, מחבר הספר "בנות המסטקים", אמו, רני ואן אומן-דה פריס, והנדריקה היו שתיים מהנשים שביצעו עבודות כפייה באגפה-קומנדו, שהיה מחנה לוויין של דכאו, שנמצא במינכן-גייזינג כ-14 ק"מ מהמחנה הראשי של דכאו. שתי הנשים היו חברות בהתנגדות ההולנדית, והן נכלאו גם במחנות הריכוז פיכט וברוונסברוק לפני העברתן לאגפה ב-15 באוקטובר 1944 עם קבוצה של חברי התנגדות לשעבר ונשים הולנדיות אחרות.
החל מדי יום עם ספירת אסירים בשעה 5:00 בבוקר, הם הוצעדו אל המפעל, שהיה חלק מרשת המפעלים העצומה שהפעילה אי גה פארבן. היא הצטוותה להרכיב טיימרים להצתת נשק, כולל תחמושת ארטילרית, פצצות ורקטות V1 ו-V2, הם חיבלו במאמצי הייצור במידת האפשר. בסוף כל יום עבודה בשעה 18:00 אחר הצהריים הם הוצעדו חזרה למינכן-גיסינג, שם ישנו שש או שבע נשים בחדר בבניין שנהרס לאחר הפצצה.
מלחמת העולם השנייה > שביתת אסירים באגפה-קומנדו

האסירים בדכאו ובמחנות המשנה שלה היו בסיכון לעיתים קרובות מהפצצות בעלות הברית, שכוונו למפעלים ומסילות ברזל במינכן וסביבתה יותר מ-70 פעמים במשך חמש שנים כדי להשמיד או לפחות לשבש ולעכב את ייצור החימוש הצבא. למרות הסכנה, האסירים במתקנים אלה "לא הורשו לחפש מחסה בבונקרים או במקלטים", כתוצאה מכך רבים "חיו בפחד מתמיד מהפצצות מאוויר של בעלות הברית".
כתוצאה מההפצצות, כותב ואן אומן, לא היה ניתן לעבור בכביש בן 14 הקילומטרים, המוביל בין דכאו לאגפה עד לינואר 1945, מה שמנע אספקת מזון וציוד. כאשר אזלו המלח והמצרכים האחרים, החלו מנהלי המפעל להוסיף יותר מים למנות המרק של האסירים "ובמקביל ניסו להגדיל את מכסות הייצור." נשים רבות, שהיו בתת-תזונה, חלו בקדחת הבטן, בשחפת ובמחלות אחרות, אך נלחמו להישאר באגפה זמן רב ככל האפשר מאחר שאם היו נשלחות לבית החולים הצפוף בדכאו ככל הנראה זה היה מביא למותן.
בנקודה זו, מציין בית ההיסטוריה של בוואריה, "האסירים ההולנדים הפסיקו לעבוד, אף על פי שזו נחשבה לחבלה שעונשה מוות." הנדריקה חריסטן, כותבת בזכרונותיה שהבחינה בשלט:
מה שלבסוף נתן את ההחלטה המכריעה ב-12 בינואר 1945, אני לא ממש זוכרת. ... זמן קצר לאחר הפסקת הצהריים העבודה הונחה לפתע מול האולם. 'לא, אנחנו לא רוצים לעבוד יותר, אנחנו רעבים.' אלה לינגנס, אחת הנשים שהואשמו מאוחר יותר "באחריות חלקית לשביתה", הצהירה כי מרד השבויים החל כאשר אישה אחת "כיבתה את המסוע ו ... שילבה את זרועותיה וכשהמפקד זועם לחלוטין. ... נשאלה מדוע היא לא עובדת "ענתה" כי אנחנו לא רוצים יותר."
לאחר מכן, מרי ואדרס, אחת האסירות ההולנדיות, נתפסה כמסיתה ונשלחה לבונקר במחנה הריכוז דכאו, אך עקב נסיבות ברות מזל, ההוצאה להורג מעולם לא בוצעה. לדברי ואן אומן, משתתפי השביתה האחרים "נענשו בשעות עמידה במסדר בחצר בית המשפט" באגפה. שלושה חודשים אחר כך הושבת המפעל.
זיכרונותיה של הנדריקה חריטסן על תקופת שהותה באגפה-קומנדו ובמחנות ריכוז נאציים אחרים ממשיכים להיות משותפים באמצעות אירועים מיוחדים ברחבי הולנד וגרמניה, כולל קריאת זיכרונותיה שטרם פורסמו, "העולם היה לבן", ותערוכת "המצלמה" של אלכסנדר שטייג בשנת 2017 ופסל המוקדש לזכרם של כ-550 עובדי כפייה במחנה הלוויין "גיזינגר" אגפה-קאמארוורקה.
מותה

לאחר מחלה קצרה נפטרה הנדריקה "קיקי" גריריסן-היינסיוס באמסטרדם ב-27 בדצמבר 1990. חברי הקהילה קיבלו את ההזדמנות להיפרד ממנה במרכז האירועים אוסדורף באמסטרדם ב-31 בדצמבר 1990 וב-2 בינואר 1991. טקס שריפת גופתה נערך לאחר מכן ביום השני ב-2 בינואר בקרמטוריום ווסטגארד בפארק הזיכרון ווסטגארד באמסטרדם.
הנדריקה חריטסן זכתה לכבוד לאומי ובינלאומי על פעילותה בהתנגדות ההולנדית במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-15 בספטמבר 1989 הוענק לה על ידי יד ושם התואר חסיד אומות העולם ושמה רשום בפאנל הימני הקיצוני של חומת הולנד, שם 13 מלמטה, בגן חסידי אומות העולם, שנמצא בהר הרצל בירושלים.
לחריטסן הוענק גם על ידי ממשלת הולנד "צלב הזיכרון ההתנגדות".
כוחות נאצים מול חנות הכלבו דה ביינקורף, כיכר דאם, אמסטרדם, הולנד (בערך 1941).
צלב הזיכרון שהוענק לחריטסן
הרוע שבפנים

| --- | --- |

 בימוי:  ג'יימס ואן 
 הופק בידי:  אורן פלי, סטיבן שניידר, ג'ייסון בלאם 
 תסריט:  לי וונל 
 עריכה:  ג'יימס ואן   קירק מורי
 שחקנים ראשיים:  פטריק וילסון   רוז ביירן   ברברה הרשי
 מוזיקה:  ג'וסף בישרה 
 צילום:  ג'ון ר. לאונטי   דייוויד מ' בריואר
 מדינה:  ארצות הברית   קנדה
 חברת הפקה:  בלאמהאוס הפקות
 חברה מפיצה:  FilmDistrict
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 בספטמבר 2010 (TIFF)   1 באפריל 2011 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  אימה • פסיכולוגי • על-טבעי
 תקציב:  1.5 מיליון דולר
 הכנסות:  97 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   insidious
 סרט הבא:  הרוע שבפנים 2
 סרטים בסדרה:  הרוע שבפנים
 www.insidious-movie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
"הרוע שבפנים" (באנגלית: Insidious) הוא סרט אימה על-טבעי, אשר בוים על ידי ג'יימס ואן. תסריטו נכתב על ידי לי וואנל. בין שחקניו הראשיים של הסרט ניתן למנות את פטריק וילסון, רוז ביירן וברברה הרשי.
הסרט יצא לאקרנים ב-14 בספטמבר 2010, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו, ובארצות הברית יצא ב-1 באפריל 2011.
שחקנים

פטריק וילסון - ג'וש למברט
ג'וש פלדמן, ג'וש הצעיר
רוז ביירן - רנאי למברט
לין שאיה - אליס ריינייר
טיי סימפקינס - דלטון למברט
ברברה הרשי - לוריין למברט
לי וואנל - סטיבן
אנגוס סמפסון - טאקר
אנדרו אסטור - פוסטר למברט
הת'ר טוקויני - האחות קלי
קורבט טאק - האחות אדל
רובן פל - ד"ר סרקרז
ג'ון הנרי בינדר - האב מרטין
כריסטופר מאר בסנה - רוח
מרפרן קובאר - טרי
הפקה

שלב הצילומים של הסרט התקיים באפריל 2010. הוא צולם במשך שלושה שבועות.
הכנסות

הסרט זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר גרף סוכם של כ-97 מיליון דולר, מתקציב של 1.5 מיליון דולר. בעקבות הצלחת הסרט, יצא לאקרנים סרט ההמשך "הרוע שבפנים 2", שגרף סכום עתק של כ-161.9 מיליון דולר.
בהמשך, יצאו עוד שני סרטים בסדרה אשר זכו להצלחה חסרת תקדים גם כן.
הכנסות > פרסים

| שנה | טקס פרסים | מועמדות | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | פרסי Fright Meter | ג'יימס ואן  לי וואנל | סרט האימה הטוב ביותר | זכייה |
| 2011 | פרסי Fright Meter | ג'יימס ואן | הבמאי הטוב ביותר | מועמדות |
| 2011 | פרסי Fright Meter | רוז ביירן | השחקנית הטובה ביותר | מועמדות |
| 2011 | פרסי Fright Meter | לין שאיה | שחקנית המשנה הטוב ביותר | זכייה |
| 2011 | פרסי Fright Meter | לי וואנל | התסריט הטוב ביותר | מועמדות |
| 2011 | פרס סאטורן | לין שאיה | שחקנית המשנה הטוב ביותר | מועמדות |
| 2011 | פרסי Scream | − | סרט האימה הטוב | מועמדות |
| 2011 | פרסי Scream | פטריק וילסון | שחקן סרט האימה הטוב ביותר | מועמדות |
| 2011 | פרסי Scream | רוז ביירן | שחקנית סרט האימה הטוב ביותר | מועמדות |
הערות שוליים

1 2  http://www.boxofficemojo.com/movies/?id=insidious.htm
↑  Insidious, נבדק ב-2019-05-04
↑  "Insidious (2011) - Financial Information". The Numbers. נבדק ב-2018-10-17.
1 2  "Insidious (2011) - Financial Information". The Numbers. נבדק ב-2018-10-17.
↑  fangoria
1 2  Insidious (2011) - Box Office Mojo, www.boxofficemojo.com (באנגלית)
↑  Insidious Chapter 2 (2013) - Box Office Mojo, www.boxofficemojo.com (באנגלית)
↑  Insidious: The Last Key (2018) - Box Office Mojo, www.boxofficemojo.com (באנגלית)
↑  Insidious Chapter 3 (2015) - Box Office Mojo, www.boxofficemojo.com (באנגלית)
| ג'יימס ואן |
| --- | --- | --- |
| סרטים שביים | "המסור 0.5" • "המסור" • "דממת המוות" • "הרוע שבפנים" • "לזמן את הרוע" • "הרוע שבפנים 2" • "מהיר ועצבני 7" • "לזמן את הרוע 2" • "אקוומן" • "ממאיר" • "אקוומן 2: הממלכה האבודה" |  |
| סרטים שהפיק | "אנאבל" • "השד" • "הרוע שבפנים 3" • "כיבוי אורות" • "אנאבל: הבריאה" • "הרוע שבפנים: המפתח האחרון" • "הנזירה" • "קללת לה יורונה" • "אנאבל חוזרת הביתה" • "לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן" |  |
| סרטים שהסריט | "המסור 3" • "הנזירה" • "אנאבל חוזרת הביתה" • "לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן" |  |
| קומיקסים שכתב | "הגבר הממאיר" |  |
| ערכים קשורים | אטומיק מונסטר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5162587  LCCN: n2016016612  MusicBrainz release group: 4299bf00-c4ef-4bf1-bf0f-fda4ffbbfdba  VIAF: 222764619   WorldCat (עם VIAF): 222764619
הנרי הודג'סון

| --- | --- |

הנרי הודג'סון 1918
 לידה:  29 ביוני 1868 קלאפהאם, אנגליה הממלכה המאוחדת
 פטירה:  5 בפברואר 1930 (בגיל 61) בולנאי (Bolney) סאסקס, אנגליה הממלכה המאוחדת
 השתייכות:  הצבא הבריטי צבא בריטניה
 תקופת הפעילות:  1886–1927 (כ־41 שנים)
 דרגה:  מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד רגימנט פרשי המלך ה-15 (1907–1914) מפקד בריגדת הרגלים המזרחית (1914–1916) מפקד בריגדת הרגלים ה-3 (1916–1917) מפקד דיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית (1917-1919) מפקד בריגדות הפרשים המלכותיות ה-20 וה-14 (1919–1922) מפקד דיוויזיית הרגלים ה-44 (1922–1927)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מרד הסנוסים מערכת גליפולי המערכה על סיני וארץ ישראל
 עיטורים
 המסדר הוויקטוריאני המלכותי (1910) מסדר האמבט (1919) מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (1919) מסדר הנילוס (1919) מסדר סבוי
הנרי הודג'סון על סוסו בקרבת ח'אן יונס בסיני לפני קרב עזה הראשון
הנרי הודג'סון בפתח אוהל הפיקוד שלו בסיני
ציור של הנרי הודג'סון. 
 צויר על ידי ג'ורג' למברט, 11 במרץ 1918
מייג'ור גנרל סר הנרי הודג'סון (באנגלית: Sir Henry West Hodgson;‏ 29 ביוני 1868 - 5 בפברואר 1930) היה קצין בריטי בכיר בצבא בריטניה, ששירת כמפקד בריגדה במערכת גליפולי וכמפקד דיוויזיה במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה (כחלק מחיל המשלוח המצרי).
נעוריו

הנרי הודג'סון נולד ב-1868 בפרבר הלונדוני קלאפהאם כבן שני לברנרד בקט ומייבל גרטרוד הודג'סון (לאחיו הבכור קראו ברנרד ת'ורנטון הודג'סון).
קריירה צבאית > השנים טרום המלחמה

ב-1889, עם סיום לימודיו, התגייס הודג'סון לצבא הבריטי והוצב לרגימנט פרשי המלך ה-15 (15th (The King's) Hussars). ב-17 בדצמבר 1893 מונה להשליש של הרגימנט. ב-1898 קודם לדרגת קפטן וב-29 בנובמבר 1899 קודם לדרגת מייג'ור. ב-5 בנובמבר 1910 מונה למפקד רגימנט פרשי המלך ה-15. ב-10 באוקטובר 1911 הוענקה להודג'סון דרגת קולונל (זמנית)
קריירה צבאית > מלחמת העולם הראשונה - המערכה בגליפולי

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה הודג'סון למפקד בריגדת הרגלים הרכובה המזרחית (Eastern Mounted Brigade) שהועברה תחילה לאזור סאפוק (Suffolk) שבמזרח בריטניה. בספטמבר 1915 נשלחה הבריגדה, בפיקוד הודג'סון, כבריגדת רגלים למערכת גליפולי. הבריגדה נחתה בטורקיה ב-8 באוקטובר והוצבה תחת הפיקוד של דיוויזיית הרגלים ה-54 (מזרח אנגליה). לאחר שסבלה מנפגעים רבים בקרבות בגליפולי, מוזגה עם בריגדת הרגלים ה-3 (3rd Dismounted Brigade) וב-22 בפברואר 1916 מוזגו שתי היחידות עם שארית הכח של בריגדת הרגלים הרכובה הדרום מזרחית (South Eastern Mounted Brigade). הודג'סון מונה לפקד על היחידה המאוחדת.
קריירה צבאית > מלחמת העולם הראשונה - המערכה על סיני וארץ ישראל

לאחר פינוי הכוחות הבריטים מגליפולי (דצמבר 1915 - ינואר 1916) נשלחה הבריגדה של הודג'סון למצרים שם הייתה מעורבת בדיכוי מרד הסנוסים. בפברואר 1917 מונה הודג'סון למפקד דיוויזיית הרגלים הרכובים האימפריאלית. דיוויזיה זו החליפה את שמה לדיוויזיה הרכובה האוסטרלית והוצבה כאחת הדיוויזיות של "שדרת המדבר" בפיקודו של גנרל פיליפ צ'טווד (במסגרת חיל המשלוח המצרי). במהלך יוני ויולי 1917 ערך הפיקוד הבריטי שינויים ותגבורים במערך הכוחות הלוחמים ובמסגרתם הוקם קורפוס המדבר הרכוב (בפיקוד הנרי שובל) והדיוויזיה הרכובה האוסטרלית, בפיקוד הודג'סון, הועברה לקורפוס זה.
כמפקד הדיוויזיה הוביל הודג'סון את הדיוויזיה בקרבות הבאים:
מרץ 1917 - קרב עזה הראשון.
אפריל 1917 - קרב עזה השני.
מאי 1917 - פעולת החבלה במסילת הברזל הטורקית לקסיימה.
אוקטובר 1917 - קרב באר שבע.
נובמבר 1917 - קרב תל חווילפה.
נובמבר 1917 - קרב תל א-שריעה
נובמבר 1917 - מרדף פלשת וכיבוש לטרון
דצמבר 1917 - המערכה לכיבוש ירושלים
פברואר 1918 - כיבוש בקעת הירדן.
אפריל 1918 - קרב עבר הירדן השני
ספטמבר 1918 - המערכה על מגידו
ספטמבר 1918 - קרב גשר בנות יעקב
ספטמבר 1918 - כיבוש קוניטרה
ספטמבר 1918 - כיבוש דמשק
קריירה צבאית > לאחר המלחמה

ב-1 בינואר 1919 קודם הודג'סון לדרגת מייג'ור גנרל קבועה. בהמשך מונה למפקד הכח המאוחד של בריגדות הפרשים המלכותיות ה-20 וה-14. תפקידו הצבאי האחרון היה מפקד דיוויזיית הרגלים ה-44. הודג'סון פרש מהצבא ב-1927 ונפטר ב-1930 בביתו בעיירה בולנאי (Bolney) שבסאסקס אנגליה.