stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ירגזי קרקעי
מאפיינים חיצוניים

הירגזי הקרקעי הוא עוף קטן; אורכו של הירגזי הקרקעי 19–20 ס"מ ומשקלו עד 48.5 גרם. ראשו, גבו, וכנפיו חומים, וצידו התתחתון לבן עם מותניים בצבע בז' בהיר. הלחיים והעורף בהירים. יש לו פס לבן על נוצות ה-Alula. הזנב לבן בשוליו וחום־כהה במרכזו. המקור וכף הרגל אפורים כהים, וקשתית העין חומה כהה. הוא בעל עיניים גדולות, רגליים ארוכות, פלומה עבה ובהירה ומקור דק ושחור הכפוף מטה, מאפיינים יוצאי דופן בקרב ירגזיים. למין זה אין הבדלי זוויגים בולטים, אבל הצעירים שונים מהבוגרים בכך שהמקור וכף הרגל בהירים. אוכלוסיות מזרחיות נוטות להיות קטנות וכהות יותר. לירגזי קריאה שנשמעת "צ'יפ צ'יפ" בקול חלוש ושורק.
התנהגות

ירגזי זה כשמו מעדיף לצעוד או לקפץ על הקרקע מאשר לעוף. בניגוד לעורביים מהסוג (Podoces), הירגזי הקרקעי אינו אצן אלא מקפץ. הוא נצפה לעיתים קרובות בזוגות או להקות משפחתיות קטנות. הירגזי ניזון מחרקים, משתמש במקורו כדי לשלות אותם מסלעים או משלוליות או שהוא עוקב אחרי עדרי יאק וחוטף חרקים שנמשכו לגלליהם. הירגזי הקרקעי הוא עוף אנרגטי וזריז. עם זאת הוא עף נמוך ולמרחקים קצרים, וישתמש בתעופה רק כמוצא אחרון.
הירגזי הקרקעי מקנן בחללים, בהם מחילות מכרסמים נטושות, נקיקים או מנהרות שהירגזי חופר בעצמו בגדות וצוקים. הקן בנוי מעשב וטחב ומרופד בצמר ופרווה. הנקבה מטילה 4–6 ביצים לבנות בסוף מאי–יוני. שני ההורים מאכילים את הגוזלים, והפרחון נשארים תלויים בהורים גם לאחר יציאתם מהקן. בממוצע, בכל שנה ל-27.2% מהזוגות יש לפחות עוזר זכר אחד, מהם 83.7% הם פרטים בשנתם הראשונה שנשארו בטריטוריית ההורים. כ-89.6% מהעוזרים עזרו באופן חד־פעמי ולאחר מכן התרבו באופן עצמאי. ישנם יותר ירגזים זכרים מנקבות, ואחוזי ההישרדות השנתיים (50% בממוצע) ותוחלת החיים הקצרה (בממוצע 1.8 שנים), מצביעים על כך שהמחסור בבנות זוג גורם להתנהגות זו.
תפוצה ובית גידול

הירגזי חי ברמות והערבות של מרכז אסיה, סביב הרי ההימלאיה ומזרחה עד למחוזות סצ'ואן וגאנסו בסין. הוא חי מעל קו העצים בגבהים של 3,300–5,480 מטר מעל פני הים בערבות הרריות. טווח התפוצה (כ–3,000,000 קמ"ר) של מין זה גדול, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. גודל האוכלוסייה לא כומת, אך לא סביר שהוא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן אין ירידה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, ירגזי קרקעי מסווג כמין ללא חשש.
טקסונומיה

הירגזי הקרקעי נחשב שנים רבות למין הקטן ביותר של עורביים, וסווג לסוג (Podoces) על ידי אלן אוקטביאן יום (1871). הספק הראשון בהיותו חבר במשפחת העורביים הועלה על ידי בורקי (1978), ובוסס על הבדלים מורפולוגיים בינו לבין העורביים. הופ (1989) הציעה שהוא מזכיר את הסיטיים והירגזיים. עם זאת, מדריכים, מגדירים ומאמרים המשיכו להתייחס אל הירגזי הקרקעי כאל מין במשפחת העורביים. לבסוף סווג מחדש למשפחת הירגזיים בעקבות מחקרים גנטיים ואנטומיים (החל מ-2003) שהראו שהוא אף קרוב יותר לסוג ירגזי מאשר לכל סוג אחר במשפחה. לא תוארו תת־מינים של ירגזי קרקעי. העץ הפילוגנטי של משפחת הירגזיים על פי יוהנסון ואחרים (2013):
לולו פרארי

| --- | --- |

לולו פרארי ליד הפוסטר להצגה "אמא קוראז' וילדיה" 1995
 לידה:  9 בפברואר 1963 קלרמון-פראן צרפת צרפת
 התאבדה:  5 במרץ 2000 (בגיל 37) גראס
 שם לידה:  אֵב וָאלוּאָה (Ève Valois)
 מדינה:  צרפת צרפת
 מקום קבורה:  גראס
 מקום מגורים:  גראס
 פעילות בולטת:  שירה  פורנוגרפיה  זנות  חשפנות
 ידועה בשל:  שיא גינס לאישה עם שתלי החזה הגדולים בעולם
 תקופת הפעילות:  1995–1999 (כ־4 שנים) 
 עיסוק:  שחקנית פורנוגרפיה, דוגמנות זנות
 מעסיק:  עצמאית
 בן זוג:  אריק ויין (Éric Vigne)
לולו פרארי (באנגלית: Lolo Ferrari;‏ 9 בפברואר 1963 – 5 במרץ 2000), הייתה רקדנית, שחקנית וזמרת צרפתייה, שצוינה בספר השיאים של גינס כ"האישה עם שתלי החזה הגדולים בעולם".
ב-1995, היא הוכנסה לספר השיאים של גינס והוארה באור הזרקורים הבינלאומי, ב-1996 וב-1999. מותה בשנת 2000 נקבע כהתאבדות, אך נותרו חשדות כי ייתכן שבעלה היה מעורב במעשה, הוא נוקה רשמית בשנת 2007.
רקע

אֵב וָאלוּאָה (Ève Valois), שנולדה בקלרמון-פראן, Puy-de-Dôme, צרפת, גדלה בעיירת הנופש לה בולה (אנ') על חוף האוקיינוס האטלנטי הצרפתי. איב גדלה במשפחה בת 4 ילדים. האבא היה מהנדס ואמה הייתה מורה לספורט. היא דיברה לעיתים קרובות על ילדותה האומללה, על אביה שנעדר מהבית ואמה קתרין ואלואה (לבית פרארי) שלא אוהבת אותה. עוד בהיותה נערה, היא קבלה מספר עבודות דוגמנות ומשחק בסרטים.
ב-1988 בגיל 25, היא נישאה לאריק ויין (Éric Vigne), סוחר סמים לשעבר, מבוגר ממנה ב-15 שנה, ששוחרר מהכלא. לאחר מכן היא החלה לעבוד כדוגמנית כשבעלה היה האמרגן והמנהל העסקי שלה. היא גם עבדה בזנות, ובעלה נעצר על היותו הסרסור שלה.
הגדלת חזה

משנת 1990 בעידוד בעלה, היא עברה, ניתוחים פלסטיים רבים כדי ליצור חזה בגודל 180 סנטימטרים בזמן שהחזה המקורי שלה היה רק 94 סנטימטרים. היא עברה 22 הגדלות חזה, שזה בעצמו שיא גינס. ספר השיאים של גינס (2003) מציין שכל אחד מהשדיים שלה שקל 2.8 קילוגרם והכיל שלושה ליטר של תמיסת מלח.
היא לבשה חזייה מהונדסת שנתפרה במיוחד עבורה. מידות החזייה שלה הוצגו במקורות שונים כ-58F, 54G, מידות שנראות שגויות. שכן, למידת החזיה עבור שדיים בגודל דומה עוצבו חזיות בגודל של כ-36T או 36MMM. החזיות עצמן תוכננו על ידי מהנדס שהיה מעורב בתכנון מטוסי הבואינג 747, כולל תוספת תמיכות מתכת כך שהחזיות תוכלנה לתמוך במשקל של שתלי החזה הכבדים.
בראיונות בתקשורת היא אמרה שכל הניתוחים שהיא עברה, " היו משום שאני לא סובלת את החיים. והניתוחים לא שינו כלום"... "נבהלתי והתביישתי; רציתי לשנות את הפנים שלי, את הגוף שלי, כדי לשנות את עצמי, רציתי למות, באמת".
קריירה

לאחר הגדלת החזה, היא אימצה את שם הבמה "לולו", מהמילה בסלנג הצרפתי לשדיים, כמו גם מהדמות Lola בסרט משנות השלושים של המאה העשרים בשם המלאך הכחול בגילומה וכיכובה של מרלן דיטריך. את השם "פרארי" אימצה כשם משפחה על פי שם המשפחה של הסבא שלה מצד אמה. במספר סרטים פורנוגרפיים עשתה שימוש בשם פרארי.
כשניסתה לשווק קו תחתונים בשם תחתוני פרארי ובובה של לולו פרארי, השימוש בשם "פרארי" הוביל למאבקים ארוכים בבית המשפט להפרת סימנים מסחריים כנגד חברת הרכב האיטלקית פרארי. בבית המשפט הצדיקה את השם פרארי, בכך שהיה שם המשפחה של סבה מצד אמה. במאבקים כנגד חברת הרכב לולו נצחה. בסיום המשפט השופטים פסקו שהיא רשאית להשתמש בשם פרארי.
ב-1995 במאמץ לקדם את עצמה, היא ובעלה נסעו לפסטיבל קאן. בפסטיבל היא זכתה בתחרות "אליפות אירופה לשדיים גדולים", הפכה לחביבת הצלמים, ונכנסה לאור הזרקורים הבינלאומי.
היא הופיעה בסרט הבלגי "קמפינג קוסמוס" מאת יאן בוקוי והמפיק פרנסיס דה סמט. ב-1996 במהלך הצגת הסרט בפסטיבל קאן היא עוררה סנסציה.
היא השתמשה בפרסום החדש שלה כדי לקבל תפקיד קבוע בתוכנית הטלוויזיה הבריטית-אירית של ערוץ 4 Eurotrash (אנ'). ההמולה (ההייפ) התקשורתית סביבה הובילה לכך שהיא התקבלה להופעות בתוכניות אירופיות אחרות ולקבלת עבודות במופעי קברט, במופעי שירה וחשפנות. מתוך תקווה להשיק קריירת מוזיקת פופ, היא הקליטה שני סינגלים בשם "Airbag Generation" ו-"Set Me Free", כמו גם שני סינגלים נוספים, שיר קברט בז'אנר הדיסקו יורו (אנ') בשם "Dance Dance Dance", וגרסת כיסוי (קאבר) של תלמה יוסטון (אנ') ללהיט הדיסקו-יורו של " Don't Leave Me This Way (אנ')". אף אחד משני השירים האחרונים לא זכה לפרסום מסחרי.
מותה

בבוקר 5 במרץ 2000, בגיל 37, פרארי נמצאה מתה, מסיבות לא ידועות, על ידי בעלה בביתם בעיר גראס שבמחוז האלפים הימיים בריביירה הצרפתית. הנתיחה שלאחר המוות קבעה שהיא מתה ממנת יתר של תרופות נוגדות דיכאון ותרופות הרגעה. היא אכן הייתה מדוכאת ומותה נקבע כהתאבדות. הוריה חשדו כי בעלה היה מעורב במותה. נתיחה שנייה אושרה כעבור שנתיים. נתיחה זו גילתה שלא ניתן לשלול חנק מכני. בעלה האלמן נחשד בגרימת מותה, נעצר וישב 13 חודשים בכלא. בשנת 2007 לאחר ניתוח שלישי, הוא נוקה סופית מהאישומים.
ב-2005 ערוץ 4 הבריטי-אירי שידר סרט תעודי על חייה, של פרארי בתוכנית Eurotrash, הסרט כלל ראיונות עמה, בעלה, אמה והמנתח הפלסטי שלה.
פילמוגרפיה

Le King de ces Dames (1995)
Big DD (1996)
Camping Cosmos (1996) as Mme Vandeputte - la plantureuse épouse du gestionnaire du Camping Cosmos
Double Airbags (1996)
Planet Boobs (1996)
Lolo Ferrari Special – The Biggest Tits in the World (1997)
Mega Tits 6 (1998)
Quasimodo d'El Paris (1999) as La fée
Der Generalmanager oder How To Sell A Tit Wonder (Directed by Steffen Jürgens) (2006)
דיסקוגרפיה

1996 : Dance, Dance, Dance (לא פורסם)
1996 : Airbag Generation
1996 : Undress me
1997 : Don't Leave Me This Way, pour le programme Eurotrash
1999 : Set Me Free (לא פורסם)
הערות שוליים

↑  Henley, Jon (21 בספטמבר 2016). "Doing Lolo justice". The Guardian. London, UK. ארכיון מ-26 באוגוסט 2013. נבדק ב-14 בנובמבר 2002. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Husband To Go On Trial For Murder Of Woman With World's Largest Breasts". shortnews.com. אורכב מ-המקור ב-3 באוקטובר 2008. נבדק ב-2 במאי 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Death of a Porn Star, The Dark Side of Porn season 1 episode 4, Channel 4 documentary, 28 April 2005.
1 2  "Le mari de Lolo Ferrari blanchi" (אורכב 06.01.2013 ב Archive.today), 20minutes.fr, 20 February 2007.
↑  "Larger than life". The Guardian. 16 במרץ 2000. ארכיון מ-27 בספטמבר 2016. נבדק ב-17 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "YouTube". אורכב מ-המקור ב-8 בינואר 2017. נבדק ב-24 בספטמבר 2016 – via YouTube. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Guinness World Records 2003. New York: Bantam Books. 2003. ISBN 0-553-58636-X.
↑  Amy Reiter, "Beach bummer blaze-a-thon" (אורכב 11.09.2007 בארכיון Wayback Machine), Salon.com, 7 March 2000. Retrieved 16 November 2007.
↑  "Lolo husband on murder charge", The Independent via findarticles.com (2 March 2002). Retrieved 16 November 2007. (אורכב 03.10.2008 בארכיון Wayback Machine)
↑  Michel Henry, «Lolo noyait son mal de vivre dans ses folies». Eric Vigne, 52 ans, mari et agent de l'actrice décédée pour laquelle une cérémonie religieuse a lieu ce samedi, raconte sa vie avec Lolo Ferrari., Libération (בצרפתית)
↑  "Larger than life". The Guardian (באנגלית בריטית). 2000-03-16. ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-06-15.
↑  Interview with Jean-Pierre Coopman in the Flemish periodical Humo 3415, pp. 50–55, 14 February 2006.
↑  "Eurotrash star Lolo dies". BBC. נבדק ב-21 בספטמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14029917h (data)  GND: 134998111  ISNI: 0000 0001 1606 2714  MusicBrainz: a64ef8e5-d8f6-4db4-8cd1-f798d0d38446  NKC: xx0125413  VIAF: 22341600   WorldCat (עם VIAF): 22341600
כרמל ווייסמן

| --- | --- |

כרמל ווייסמן, ביולי 2022
 לידה:  31 ביולי 1972 (בת 52) בוטושאן, רומניה
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  1978
 מקום מגורים:  תל אביב
 ידועה בשל:  מחלוצות המחקר האקדמי על תרבות האינטרנט בישראל
 השכלה:  דוקטורט בתקשורת, האוניברסיטה העברית בירושלים
 מקצוע:  מרצה, חוקרת, אנתרופולוגית, סופרת, עיתונאית, בלוגרית, פודקאסטרית
 מעסיק:  אוניברסיטת תל אביב
 absolutecarmel.com
 
כרמל לידיה ווייסמן (לעיתים וייסמן, או ויסמן; באנגלית: Carmel Lydia Vaisman; נולדה ב־31 ביולי 1972, בבוטושאן, רומניה) היא ד"ר לתקשורת באוניברסיטת תל אביב, מרצה, אנתרופולוגית, חוקרת תרבות דיגיטלית, סופרת, עיתונאית, בלוגרית ופודקאסטרית. מחלוצות המחקר האקדמי על תרבות האינטרנט בישראל ויוצרת הפודקאסטים ”המצב הפוסט אנושי“ ו"דינוזאוריות רשת".
ראשית חיים והשכלה

ווייסמן נולדה בשנת 1972 ברומניה, כבת יחידה לביאטריס וגבריאל ווייסמן. עלתה לישראל בשנת 1978 וגדלה בפתח תקווה. בוגרת תיכון ברנר. שירתה בצה"ל כקצינת סגל במפח"ש בדרגת סגן. כיום מתגוררת בתל אביב.
בשנת 1996 סיימה תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים באנתרופולוגיה, סוציולוגיה, ומדע המדינה. בשנת 1997 למדה לתואר שני בתקשורת באוניברסיטת קלארק (אנ') במסצ'וסטס, ארצות הברית, והשלימה את התזה שלה באוניברסיטה העברית בירושלים בהנחיית פרופ׳ ברנדה דנט ופרופ׳ אלון פלד. נושא עבודת המאסטר שלה היה ”המשווה הגדול מתחת לקו המשווה: אינטרנט כמדיניות פיתוח“, אותו השלימה בשנת 2000. עשור מאוחר יותר, בשנת 2010, השלימה דוקטורט בתקשורת, גם הוא באוניברסיטה העברית בירושלים, בהנחיית פרופ׳ דנט ופרופ׳ אסתר שלי־ניומן, בנושא ”נערות ישראליות ותת־תרבויות דיגיטליות: שפה, מגדר, ומשחקיות בבלוגים“. מחקר הדוקטורט שלה זכה במספר מלגות ופרסים.
את מחקר הפוסט־דוקטורט שלה עשתה באוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון, ארה״ב, כחלק מקבוצת המחקר הבינלאומית של פרופ׳ סוזן הרינג (אנ') בנושא עגות אינטרנט מיוחדות, ומחקריה על ”שפת הפקצות“ הישראלית מצוטטים בקרב חוקרי סוציו־בלשנות ברחבי העולם.
קריירה

כסטודנטית ללימודי התואר הראשון שלה באוניברסיטה העברית בירושלים, ערכה בפועל את עיתון אגודת הסטודנטים ”פי האתון“, ויזמה בו כתבת שער שהייתה מהראשונות לדווח על רשת האינטרנט, לפני שהייתה אליה גישה מסחרית. במהלך שנות לימודיה עבדה גם כעוזרת דובר ארגון נשות הדסה בישראל, וכרכזת המערכת של מגזין המחשבים הטלוויזיוני ”קליק“ בערוץ הראשון.
עם סיום התואר השני שלה ב־1998, עבדה מספר שנים כיועצת תקשורת ותקציבאית בכירה בחברת ”מדיה־טק יחסי ציבור ותקשורת“. במסגרת תפקידה הייתה מעורבת שיווקית בסיוע לסטארטאפים כגון Security7 ו־First Access העוסקים בתחום אבטחת מידע, ובפעילות נגד פיראטיות תוכנה של ה־BSA בישראל.
בשנים 2001–2010 לימדה כמתרגלת ומאוחר יותר כמרצה בחוגים לתקשורת במכללה למנהל, באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטה הפתוחה, באוניברסיטת אריאל, ובמכללה האקדמית תל אביב-יפו. עם סיום פוסט־הדוקטורט בשנת 2012, החלה ללמד באוניברסיטת תל אביב במסגרת הפקולטה למדעי הרוח, בתוכנית הרב-תחומית.
החל משנת 2000 ועד לסיום הדוקטורט שלה, סיקרה ווייסמן את תרבות האינטרנט בעיתון "מעריב", שימשה כעורכת ניוזלטר החדשות של נענע, כתבת מגזין בנושא תרבות רשת בנענע, בעלת הטור ”סקס והרשת“ בפורטל נענע, ופרסמה כתבות מגזין בנושא בעיתון "הארץ" ובאתר ynet. הייתה מהבלוגריות הראשונות בפרויקט הבלוגים ”רשימות“ ובלוגהּ האישי ”אבסולוט כרמל“ נבחר בשנת 2009 על ידי אתר מאקו לאחד מחמשת הבלוגים הטובים ביותר בתחום הרוח, בשל עיסוקו בקשר בין אינטרנט לרוחניות. באותן שנים היא פרסמה גם כתבות בנושאי רוחניות במגזין ”חיים אחרים“, ובערוץ הניו אייג' של nrg של מעריב, לרבות טור על פרשת השבוע מזווית רוחנית.
בסיום הדוקטורט ייעצה לחברות, קרנות הון סיכון, משרדי פרסום, ארגונים חברתיים וממשלתיים, באתגרים קונספטואליים הנוגעים לחדשנות טכנולוגית ולתרבות הרשת.
בשנת 2011 פרסמה את ספרה הראשון ”עברית אינטרנטית“, יחד עם אילן גונן, במסגרת סדרת "שפה" של הוצאת כתר בעריכת רוביק רוזנטל.
החל מ־2014 היא מקדמת בישראל את השיח על פוסטהומניזם באמצעות ארגון כנסים, הרצאות ופעילות אקדמית, ובאמצעות הפודקאסט שלה, ”המצב הפוסט אנושי“.
מאז 2011 היא כותבת, מרצה ומתראיינת בקביעות בתקשורת בנושאי שפה ושיח ברשת, תרבות דיגיטלית ועתידנות דיגיטלית.
בספטמבר 2022 השיקה את הפודקאסט השני שלה, בשיתוף מעין אלכסנדר, בשם "דינוזאוריות רשת", על ההיסטוריה של האינטרנט בישראל.
פרסים והוקרה

2011 – פרס על מצוינות אקדמית בקידום הבנת חיי היומיום של נערות, מטעם ארגון הנשים האמריקאי המועצה הלאומית של נשים יהודיות NCJW, בשיתוף עם התוכנית ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת תל אביב ועירית בת ים
2011 – פרס ע"ש אלפרד אבנבאוור (אנ') לשיתוף פעולה אקדמי בין האוניברסיטה העברית בירושלים לאוניברסיטת וינה, על סדרת הרצאות בנושא המשמעויות הפוליטיות של ממים וטרולינג והצורות החדשות של אלימות ברשת שניתנה באוניברסיטת וינה
2023 - פרס הרקטור להתחדשות ויצירתיות בהוראה, אוניברסיטת ת"א, עבור הקורס "לאלוהים לחץ כאן", הדן בדת בעידן הדיגיטלי והטכנולוגיה כדת מודרנית.
מכתביה > כתיבה אקדמית

ווייסמן, כ. (2009). השידור הציבורי פוגש את ההסתדרות המקוונת: תפקידם והשפעתם של בלוגים פוליטיים בישראל. מגמות 46(1):222-253
ווייסמן, כ. (2018). פוסטהומניזם: פרומתאוס ונקמת הדקונסטרוקציה, תיאוריה וביקורת 50: 219–236
“Vaisman, C. L (2011). Performing Girlhood through Typographic play in Hebrew Blogs” in: Thurlow, C. and Mroczek, K. (eds.) Digital Discourse: Language in the New Media. Oxford Series in Sociolinguistics.
Vaisman, C.L. (2014) Beautiful script, cute spelling and glamorous words: Doing girlhood through language playfulness on Israeli blogs. Language & Communication 34: 69–80.
Carmel Vaisman, Ilan Gonen, and Yuval Pinter. (2018). “Nonhuman Language Agents in Self-Regulated Collaborative Communities: Comparing Hebrew Wikipedia with Hebrew Facebook“, Discourse, Context & Media 21C: 10–17.
מכתביה > מאמרים לעיתונות

ד"ר כרמל וייסמן // מגזין "אודיסאה", מחשבים את קיצנו קדימה, באתר הארץ, 26 במרץ 2014
כרמל וייסמן, הסייבורגים כבר נמצאים בינינו, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2014
כרמל ויסמן, לשרוד כערפדים בעידן הדיגיטלי, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2014
כרמל ויסמן, סלחי לי אפליקצייתי כי חטאתי: הסמארטפון ככלי רוחני, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2014
כרמל וייסמן, דת חדשה במסווה מדעי | דעה, באתר TheMarker‏, 2 באוגוסט 2015
ראו גם

תרבות האינטרנט
פקצה
שולת!!!1
לקריאה נוספת

ווייסמן, כ. (2010). נערות ישראליות ותת תרבויות דיגיטליות: מגדר, שפה, ומשחקיות בבלוגים. עבודת דוקטורט בחוג לתקשורת, האוניברסיטה העברית בירושלים.
Lachover, E. and Vaisman C. (2014). Jewish-Israeli Girls Online Discourse about International Women’s Day: Post-Feminism or “Feminist Insensibility”? Journal of Children and Media, Volume 8 Issue 2: 110–126.
Vaisman, C. L (2020). Metaphoric Meltdowns: Debates over the Meaning of Blogging on Israblog”, in Markham, A. N. and Tiidenberg, K. (Eds.). Metaphors of Internet: Ways of Being in The Age of Ubiquity. Peter Lang. pp.203–214.
ירגזי שחור-ציצה

| יַרְגָּזִי שחור-ציצה |
| --- | --- |
 ירגזי שחור-ציצה בסצ'ואן, סין
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: ירגזיים
סוג:: פריפרוס
מין:: ירגזי שחור-ציצה
שם מדעי
 Periparus rubidiventris ‏בליית, 1847
תחום תפוצה


ירגזי שחור-ציצה (שם מדעי: Periparus rubidiventris) הוא ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים.
מאפיינים פיזיים

הירגזי שחור־הציצה הוא עוף קטן; אורכו 13 ס"מ ומסתו 7–13 גרם. גופו אפור עם ברק כחלחל וראשו שחור עם לחיים ועורף לבנים. תת־השת כתום. הכתף חומה, אבל לא נראית במנוחה. לירגזי ציצה שחורה וקטנה. אברות היד אפורות כהות ואברות האמה בצבע בז'. השרת הנוצות מתבצעת באוגוסט. בפרטים צעירים, הציצה קטנה, והלחיים והעורף צהבהבים. קשתית העין חומה כהה, המקור שחור וכף הרגל אפורה כחלחלה.
לירגזי שחור־הציצה מגוון רחב של קריאות, רובן בתדר גבוה. הקריאות נשמעות כ–"סיט", "פסיט", "סיפ", "פיו" המזכיר ציוץ גוזל וקריאות רבות נוספות. קריאות אלו לרוב משתלבות לקריאות מורכבות יותר. השיר מהיר ומזכיר את זה של קרובו, ירגזי שחור.
התנהגות

הירגזי שחור־הציצה חי בזוגות ובלהקות קטנות של 10–20 פרטים, גם בעונת הקינון. הירגזים יוצרים לעיתים קרובות להקות מעורבות מינים עם ציפורי שיר אחרות בזמן חיפוש המזון. הירגזי ניזון מחרקים וזרעים. ידוע מעט מאוד על רביית הירגזי שחור־הציצה. עונת הקינון מתחילה באפריל או מאי. כמו מיני ירגזי רבים אחרים, הירגזי שחור־הציצה מקים את הקן בחלל בעץ, בגבהים של 0.5–6 מטרים מהקרקע. הקן בנוי מפרווה וטחב. הנקבה מטילה 2–3 ביצים לבנות עם נקודות אדמדמות, בגודל 18.7×13.9 מ"מ.
בית גידול ותפוצה

הירגזי שחור־הציצה חי במגוון בתי גידול שונים: באזורים נמוכים, הוא מצוי ביערות אלון וחורשי עצים בעלי־פרחים מעורבים; באזורים גבוהים יותר, הוא מצוי ביערות אורן, אשוח, צוגה, ערער, ערבה, ברוש ורודודנדרון; ברמות ובהרים, הוא מצוי ביערות שדר, רודודנדרון ואשוח; ביונאן, הוא נפוץ במיוחד ביערות אורן. מחוץ לעונת הרבייה, הוא נודד לעיתים לאזורים ממוזגים, ובעונת הרבייה הוא חי באזורים בעלי אקלים קר. הירגזי חי בגבהים של 3,000–4,100 מטרים מעל פני הים במערב ההימלאיה, 2,700–4,250 מטרים בנפאל, 2,745–4,270 מטרים בבהוטן ומזרח הרכס, 2,130–3,660 מטרים בטיבט, ו–2,000–4,000 מטרים בדרום סין.
טווח התפוצה (כ–2,400,000 קמ"ר) של מין זה גדול מאוד, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. גודל האוכלוסייה לא כומת, אך לא סביר שהוא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן אין ירידה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, הירגזי שחור־הציצה מסווג כמין ללא חשש. ירגזי צהוב־גבה הוכרז כמין בסכנת הכחדה במיאנמר ב-4 במרץ 2020 על ידי מחלקת היערות של משרד משאבי הטבע ושימור הסביבה של מיאנמר (אנ').
טקסונומיה ופילוגנטיקה

הסוג פריפרוס תואר ב-1884 בידי החוקר הבלגי אדמון דה סליס לונשאן אך במשך שנים נחשב לתת-סוג של הירגזי. מחקר משנת 2005 (גיל, סליקאס ושלדסון, 2005) מבוסס נתונים גנטיים ומורפולוגיים תמך בהפרדת הסוג פריפרוס, כפי שביצעו גופים אחדים, שבהם IUCN‏, ITIS‏, ואיגוד האורניתולוגים הבינלאומי (IOU, לשעבר IOC) (אנ').‏ נוסף על כך, הירגזי שחור-הציצה וירגזי האשוחית נחשבו בעבר למין אחד.
העץ הפילוגנטי של הסוג פריפרוס על פי יוהנסון ואחרים (2013):
טקסונומיה ופילוגנטיקה > תת־מינים

לירגזי שחור־הציצה ארבעה תת־מינים:
P. r. rubidiventris – בליית', 1847, מצוי במערב ומרכז ההימלאיה.
P. r. beavani – ג'רדון, 1863, מצוי במזרח ההימלאיה.
P. r. whistleri – שטרזמן, 1931, מצוי ביונאן, סצ'ואן ובצפון מיאנמר.
P. r. saramatii – ריפלי, 1961, מצוי בצפון הודו ומיאנמר.
הערות שוליים

↑  יַרְגָּזִי שחור-ציצה באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4  Oiseaux.net, Mésange cul-roux - Periparus rubidiventris - Rufous-vented Tit, www.oiseaux.net (בצרפתית)
↑  Rufous-vented Tit ID & Photos, Shanghai Birding 上海观鸟, ‏2020-09-05 (באנגלית אמריקאית)
↑  Rufous-vented Tit (Periparus rubidiventris) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
↑  Wayback Machine, web.archive.org
1 2  Frank B. Gill, Beth Slikas, Frederick H. Sheldon, Phylogeny of Titmice (Paridae): II. Species Relationships Based on Sequences of the Mitochondrial Cytochrome-B Gene, The Auk 122, 2005-01-01, עמ' 121–143 doi: 10.1093/auk/122.1.121
↑  ירגזי שחור־ציצה, באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  ITIS - Report: Periparus rubidiventris, www.itis.gov
1 2  Waxwings and allies, tits, penduline tits – IOC World Bird List (באנגלית אמריקאית)
↑  Ulf S. Johansson, Jan Ekman, Rauri C. K. Bowie, Peter Halvarsson, A complete multilocus species phylogeny of the tits and chickadees (Aves: Paridae), Molecular Phylogenetics and Evolution 69, 2013-12-01, עמ' 852–860 doi: 10.1016/j.ympev.2013.06.019
↑  Periparus rubidiventris (Rufous-vented Tit) - Avibase, avibase.bsc-eoc.org
| ירגזיים |
| --- | --- | --- |
| ירגזי | ירגזי אפרפר • ירגזי יפני • ירגזי מצוי • ירגזי ירוק-גב |       |
| מכלולופוס (אנ') | ירגזי לבן-עורף (אנ') • ירגזי טאיוואני • ירגזי שחור-פס • ירגזי צהוב הודי (אנ') • ירגזי צהוב-לחי |       |
| מלאניפרוס (אנ') | ירגזי גינאי (אנ') • ירגזי לבן-כנף (אנ') • ירגזי מפויח • ירגזי קארפ • ירגזי לבן-בטן (אנ') • ירגזי לבן-גב (אנ') • ירגזי כהה (אנ') • ירגזי אדום-גחון • ירגזי שחור-ראש (אנ') • ירגזי אדום-גרון • ירגזי מפוספס-חזה (אנ') • ירגזי סומלי (אנ') • ירגזי אפור-שת • ירגזי אפרורי • ירגזי הכף |       |
| פויסילה | ירגזי סצ'ואני • ירגזי שחור-סינר • ירגזי חלוד-חזה • ירגזי גמבל • ירגזי קרוליינה • ירגזי מקסיקני • ירגזי הדסון • ירגזי ערמוני-גב • ירגזי לבן-גבה • ירגזי פרסי • ירגזי שחור-כיפה • ירגזי סיבירי • ירגזי הרים • ירגזי ביצות • ירגזי החרמון |       |
| ירגזי-כחול | ירגזי כחול • ירגזי קנרי • ירגזי תכול (ירגזי פלסקה) |       |
| סיטיפרוס (אנ') | ירגזי לבן-מצח (אנ') • ירגזי אדום-בטן • ירגזי איריומוטה (אנ') • ירגזי רבגוני • ירגזי איזו (אנ') |       |
| לופופאנס | ירגזי מצויץ • ירגזי אפור-ציצה |       |
| באולופוס | ירגזי דו-גוני • ירגזי טקסני • ירגזי הערער • ירגזי חדגוני • ירגזי הרסן |       |
| פריפרוס | ירגזי האשוחית • ירגזי שחור-ציצה • ירגזי שחור |       |
| פרדליפרוס (אנ') | ירגזי צהוב-בטן • ירגזי פיליפיני • ירגזי פלאוואני (אנ') |       |
| מינים יחידים בסוגם | ירגזי כיפת-אש • ירגזי צהוב-גבה • ירגזי סולטני • ירגזי קרקעי |  |
ירגזי שחור־ציצה במזרח סיקים, הודו.
לואי ארמנד השני, נסיך קונטי

לואי ארמנד השני, נסיך קונטי (בצרפתית: Louis-Armand de Bourbon-Conti; ‏10 בנובמבר 1695 - 4 במאי 1727), היה נסיך קונטי בין השנים 1709–1727, וסבא רבא של לואי פיליפ, מלך הצרפתים.
ביוגרפיה

לואי ארמנד נולד ב-10 בנובמבר 1695 בארמון ורסאי, לפרנסואה לואי, נסיך קונטי ולמארי תרז דה בורבון, בתם של אנרי ז'ול, נסיך קונדה ואנה הנרייטה מבוואריה, ועם לידתו קיבל את התואר רוזן לה מרשה. הטבלתו נערכה בשנת 1704, בהשתתפות מרי ממודנה, אלמנתו של ג'יימס השני, מלך אנגליה. לואי ארמנד תואר כגיבן ומכוער. בשנת 1709 מת אביו, ולואי ארמנד ירש את רכושו הרב ואת תאריו.
ב-9 ביולי 1713 התחתן לואי ארמנד עם לואיז אליזבת דה בורבון, בתם של לואי, נסיך קונדה ולואיז פרנסואז דה בורבון, דוכסית בורבון, ובאותו יום אף נערכה חתונת אחותו מארי אן דה בורבון עם לואי אנרי, דוכס בורבון. לשניים נולדו 5 ילדים, אולם הם בגדו אחד בשני, ואף התגוררו בבתים נפרדים. בשנת 1716 חלה לואי ארמנד באבעבועות שחורות, אולם אשתו טיפלה בו במסירות עד להחלמתו. כתוצאה מכך אף היא נדבקה במחלה, אולם גם היא הבריאה בסופו של דבר.
לואי ארמנד זכה ליחס גדול מלואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ולאחר מכן מהעוצר, פיליפ השני, דוכס אורליאן. לואי ארמנד היה תומך נלהב בתוכניות הפיננסיות של ג'ון לו, ובאמצעותו הוא הרוויח סכומי כסף גדולים. במהלך מלחמת הירושה הספרדית הוא לחם תחת פיקודו של מרשל וילאר, אולם לא התבלט כקצין טוב במיוחד. ב-4 במאי 1727 מת לואי ארמנד, ובנו לואי פרנסואה, נסיך קונטי ירש את תאריו.
משפחתו

ב-9 ביולי 1713 התחתן לואי ארמנד עם לואיז אליזבת דה בורבון, בתם של לואי, נסיך קונדה ולואיז פרנסואז דה בורבון, דוכסית בורבון, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
לואי, רוזן לה מרשה (1715–1717).
לואי פרנסואה, נסיך קונטי (1717–1776), התחתן עם לואיז דיאן ד'אורליאן.
לואי ארמנד, דוכס מרקור (1720–1722)
שארל, רוזן אלה (1722–1730)
לואיז הנרייט דה בורבון (1726–1759), התחתנה עם לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן.