stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלנטה
יהודי העיירה > חינוך

בשנות השישים של המאה ה-18 הוקמה בעיר ישיבה, אשר נקבעה כמוסד להשכלה גבוהה על ידי השלטונות הצ'כוסלובקיים. תלמידים רבים הגיעו אליה ממדינות רבות באירופה. בשנות ה-70 של המאה ה-18 הקימה הקהילה בית ספר יסודי, שבו למדו הילדים לימודי קודש בלבד.
יהודי העיירה > בית העלמין

על קיומו של בית עלמין יהודי באותה העת מעידה מצבה מ־1726. כיום בית העלמין הישן הולך ונהרס, אך בית העלמין החדש במצב תקין ועדיין בשימוש.
יהודי העיירה > בית כנסת

בסוף מלחמת העולם השנייה, תיקנה הקהילה היהודית שנותרה בגלנטה את בית הכנסת. במרץ 1985 נהרס בית הכנסת הקטן והעתיק בטענה שהמקום נחוץ לבניין דירות. לקהילה הוקצתה דירה במקום זה. מיקומה הוחלף גם הוא בספטמבר 1983.
כיום עוד יושבים בגלנטה כמה עשרות יהודים המקיימים בה קהילה יהודית.
אישים חשובים

הרוזן פרנץ אסטרהאזי - אחראי על בני ההתיישבות היהודית במאה ה-18.
שמעון לייבל - ראש הקהילה היהודית ב-1728.
ר' יצחק - רב בעל סמכות בענייני דת והלכה.
ר' מרדכי לוי - הרב הראשון של בית הכנסת בשנת 1763.
ארמין גליכר - אחד מעשירי הקהילה היהודית ומייסד בית חרושת לעמילן.
יעקב שלזינגר בעל טחנת קמח, מלבנה, ובית חרושת למוצרי בשר ונקניק.
ברבנות גלנטה כיהן ר' אריה לייב טלץ' טויבר משנת 1806. מ-1830 ר' אליעזר פשקוס.
ר' הלל ליכטנשטיין מייסד ישיבת גלנטה.
משנת 1848 כיהן ר' מנחם דויטש ואחריו נבחר לכהן יצחק לייב וולנר, אחריו ר' אשר למל וולפנר, ור' שמעון פרידמן. בשנת 1891 הייתה מחלוקת חריפה בקהילה סביב מינוי הרב מוזש פלדמן. הציבור התחלק לשתי קהילות אורתודוקסיות נפרדות שחיו זו לצד זו עד שנת 1944. בקהילה הגדולה מביניהן, כיהן בשנים 1895 עד 1921 הרב יוסף צבי דושינסקי והוא נחשב לאחד הרבנים הגדולים בהונגריה. בקהילה השנייה ניהל הרב בנימין את הישיבה.
משפחת קאליש שהיו מחשובי העיירה. חברים בחברה קדישא.
הרב יהושע בוקסבוים כיהן כרב וכראש ישיבה, ונספה עם בני הקהילה באושוויץ.
ערים תאומות

איטליה אלביניאזגו (אנ'), איטליה (מ־2007)
צ'כיה מיקולוב, צ'כיה (מ־2003)
הונגריה פקש, הונגריה (מ־1998)
הונגריה טוטקומלוש, הונגריה (מ־1999)
הונגריה קצ'קמט, הונגריה (מ־1998)
סלובקיה ליפטובסקי מיקולש, סלובקיה (מ־2006)
סרביה בצ'יי, סרביה (מ־2001)
ראו גם

מחולות גלנטה
1. קאליש, נ. (2014). משיב נפש- משפחת קאליש גלנטה. ירושלים הוצ' כתר.
קאליש, נ. (2018). משיב נפש- מכתבים. ירושלים הוצ' כתר
הערות שוליים

1 2 3 4 5  יהושע רוברט ביכלר, פנקס הקהילות סלובקיה, יד ושם ירושלים, תשס"ג
1 2  Galanta, Jewish Virtual Library
↑  גלנטה (Galánta), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567292605171  GND: 4403633-4  LCCN: n89117598  MusicBrainz: dc1df620-86ef-466c-8dfb-4c60c4c7989d  NKC: ge129175  VIAF: 150216636   WorldCat (עם VIAF): 150216636
דוד ולך

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1946 (בן 78) קריית ביאליק, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  ביוכימיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע 
 פרסים והוקרה:  פרס א.מ.ת. (2014)  פרס רפפורט (2012)  פרס מייסדי טבע (1997)  פרס פאול ארליך ולודוויג דרמשטדטר (2018) 
 בן או בת זוג:  נעמי ולך 
 
דוד ולך (נולד ב-23 בינואר 1946) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה למדעים ביומולקולריים במכון ויצמן למדע, חתן פרס א.מ.ת במדעי החיים ב-2014 וזוכה פרס פול ארליך ולודויג דרמשטדר ב-2018.
ביוגרפיה

דוד ולך נולד וגדל בקריית ביאליק; בגיל הצבא עבר לירושלים. הוריו צבי ולך וזיוה לבית לודמר עלו ארצה מבוקובינה וגליציה (בהתאמה) מעט לפני מלחמת העולם השנייה. לדוד אח ואחות. אחותו, שרה סטרומזה, היא פרופסור מן המניין למחשבת ישראל בסגל האוניברסיטה העברית בירושלים; היא כיהנה בעבר כרקטור האוניברסיטה.
ולך עשה את כל לימודיו הגבוהים, מהראשון ועד השלישי, במחלקה לכימיה ביולוגית באוניברסיטה העברית. את עבודת המוסמך שלו עשה בהדרכת פרופסור יצחק אוהד, ואת עבודת הדוקטור בהדרכת פרופסור מיכאל שרם. בעבודותיו חקר את מנגנוני ההיווצרות של ממברנות התא ואת מנגנוני אריזת החלבונים בגרנולות הפרשה בבלוטות.
בהמשך הוא סיים עבודת בתר-דוקטורט בנושא מנגנוני איתות בין כותלי המכונים הלאומיים לבריאות בבת'סדה, מרילנד בהדרכת פרופ' אירה פסטן. ב-1977 שב לארץ והצטרף למכון ויצמן למדע, ב-1983 התמנה לפרופסור חבר וב-1995 מונה לפרופסור מן המניין.
מ-1977 עובד ולך בתחום הציטוקינים ומנגנוני איתות, תוך התמקדות בקבוצת ציטוקינים בשם משפחת ה-TNF (ראשי תיבות של "Tumor Necrosis Factor", "גורם תמותת גידולים"), וכן בחקר מנגנוני מותם של תאים.
מעבדתו הייתה הראשונה שהראתה כי TNF הוא בעל יכולת השפעה על פעילויות תאיות שונות ומנוגדות, בכלל זה השריית מוות והשריית עמידות למוות בתאים.
מעבדתו הייתה גם בין הראשונות בבידוד TNF והקולטנים שלו. ולך פיענח את "נתיב האיתות החיצוני למות תאים" ("Extrinsic cell-death pathway"), וכן מנגנוני הפעלה של גורמי שיעתוק ממשפחת "NF-κB". בין המולקולות ששובטו לראשונה במעבדתו נכללות הפרוטאז capspase-8‏, FADD ‏(MORT1)‏, cFLIP‏, הפרוטאין קינז NIK,‏ NEMO‏ (IKK-γ).
עבודתו תרמה לגילוי המוטיב בחלבונים הנקרא "Death-Domain", והיוותה עדות ראשונה לכך שפרוטאזות יכולות לשמש כמולקולות איתות תוך-תאיות.
תגליות אלה תרמו לפיתוח תרופות המעכבות את פעילות ה-TNF. בין תרופות אלו כלולות אנברל (אטנרספט) ויומירה (אדלימומאב). הן מצויות בשימוש נרחב בטיפול במחלות דלקתיות כרוניות כדלקת מפרקים שיגרונית, ספחת (פסוריאזיס), וכן מחלות מעי דלקתיות, (מחלת קרוהן וקוליטיס כיבית).
בין 2011–2012 כיהן כנשיא האגודה הבינלאומית לציטוקינים.
ולך הוא יושב ראש העמותה הציבורית של יהדות גליציה ובוקובינה.
הוא נשוי לנעמי ולך לבית רוזנברג, ציירת וסופרת, ולהם שני ילדים. בתו, רחל ולך, היא משוררת.
פרסים

1997 – פרס מייסדי טבע בתחום העברת אותות לתאים
2012 – פרס מרק-סרונו
2012 – פרס רפפורט למדעי ביורפואה בקטגוריית חוקר בכיר
2014 – פרס א.מ.ת בקטגוריה: מדעי החיים בתחום: ביוטכנולוגיה
2018 – פרס פול ארליך ולודויג דרמשטדר (אנ') לשנת 2018
הערות שוליים

↑  זוכי פרס פול ארליך ולודויג דרמשטדר לשנת 2018
↑  פרס פול ארליך ולודויג דרמשטדר לפרופסור דוד ולך, באתר מכון ויצמן
↑  Wallach, D. (1984): Preparations of lymphotoxin induce resistance to their own cytotoxic effect. J. Immunol. 132, 2464-2469. PMID 6609199
1 2  Hahn, T., Toker, L., Budilovsky, S., Aderka, D., Eshhar, Z. and Wallach, D. (1985): Use of monoclonal antibodies to a human cytotoxin for its isolation and for examining the self-induction of resistance to this protein. Proc. Natl. Acad. Sci. USA 82, 3814-3818. PMID 3889916
↑  Engelmann, H., Novick, D. and Wallach, D. (1990): Two tumor necrosis factor binding proteins purified from human urine. Evidence for immunological cross reactivity with cell surface tumor-necrosis-factor receptors. J. Biol. Chem. 265, 1531-1536. PMID 2153136
↑  Boldin, M. P., Goncharov, T. M., Goltsev, Y. V. and Wallach, D. (1996) Involvement of MACH, a novel MORT1/FADD-interacting protease, in Fas/APO1- and TNF receptor-induced cell death. Cell, 85, 803- 815. PMID 8681376
↑  Malinin, N. L., Boldin, M. P., Kovalenko, A. V. and Wallach, D. (1997) MAP3K-related kinase involved in NF-kB induction by TNF, CD95 and IL-1. Nature, 385, 540-544. PMID 9020361
↑  Wallach, D., Varfolomeev, E. E., Malinin, N. L., Goltsev, Y. V., Kovalenko A. V. and Boldin, M. P. (1999) TNF receptor and Fas signaling mechanisms. Ann Rev Immunol. 17, 331-367. PMID 10358762
↑  Wallach, D. (2013) The TNF cytokine family: one track in a road paved by many. Cytokine 63: 225-229. PMID 23792010
↑  אתר העמותה הציבורית של יהדות גליציה ובוקובינה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454317905171  GND: 143216406  ISNI: 0000 0001 2114 8221  LCCN: no2011005099  SUDOC: 149552947  VIAF: 167105094   WorldCat (עם VIAF): 167105094
דוד וינשל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  מאי 2021 (בגיל 86 בערך)
 מדינה:  ישראל
 פעילות בולטת:  מנכ"ל משרד השיכון, מנכ"ל בנק ישראל, יו"ר רשות ניירות ערך, מנכ"ל "שופרסל" ומנכ"ל "כלל
 השכלה:  תואר ראשון בכלכלה, תואר שני במדעי החברה
 מקצוע:  מנהל כללי
 
דוד וינשל (1935 - מאי 2021) היה מנהל ישראלי, שימש כמנכ"ל משרד השיכון, מנכ"ל בנק ישראל, יו"ר רשות ניירות ערך, מנכ"ל "שופרסל" ומנכ"ל "כלל".
ביוגרפיה

דוד וינשל נולד ב־1935 בירושלים, במשפחה דתית. קיבל תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במדעי החברה מ-ISS (אנ') בהאג.
בשנת 1960 החל לעבוד במשרד האוצר כעוזר רפרנט באגף התקציבים, והתקדם לתפקיד סגן הממונה על התקציבים. בשנת 1974 מונה למנכ"ל משרד השיכון, ובמקביל לתפקידו זה מונה בשנת 1975 ליושב ראש בנק טפחות, שהיה בשליטת המדינה. בתחילת 1978 עבר לבנק ישראל כמנהל מינהל מלוות המדינה, ובפברואר 1979 מונה למנכ"ל בנק ישראל. בנובמבר 1981 הודיע על התפטרותו, וסיים את כהונתו ב-31 בדצמבר 1981. בשנים 1979–1980 היה גם יושב ראש רשות ניירות ערך.
בשנת 1981 מונה למנכ"ל "שופרסל" ובהמשך מונה לנשיא החברה, ועמד בראש החברה עד מרץ 1991. בתפקידו זה יזם בשנת 1986 את הארכת תקופת האשראי הניתנת ללקוחות ("קנה עכשיו, שלם בעוד חודשיים"), ובעקבותיו הלכו רשתות מזון נוספות.
באפריל 1991 החל לכהן כמנכ"ל קונצרן "כלל", ושימש בתפקיד זה עד 1997.
בסוף שנות ה-90 כיהן כיו"ר "מגדל חברה לביטוח".
ביולי 2005 מונה לדיין בבית הדין להגבלים עסקיים.
בשנת 2017 יצא לאור, בהוצאת אופיר ביכורים, ספרו "הבהקים", ובו עשרה סיפורים קצרים.
נפטר במאי 2021 והובא לקבורה בבית הקברות "מנוחת עולם" בנתניה.
חיים אישיים

דוד וינשל היה נשוי עד למותו לזיוה, ולהם שתי בנות ושני בנים.
הערות שוליים

1 2 3  הבהקים, באתר "אופיר ביכורים"
↑  יוסף חריף, מינויים חדשים, מעריב, 29 באפריל 1974
↑  וינשל במקום שרף - כיו"ר בנק "טפחות", מעריב, 30 ביוני 1975
יצחק דיש, באווירה של "ציד מכשפות" יפחת מספרם של המנהלים המוכשרים, מעריב, 30 ביולי 1975
↑  דוד וינשל - מנכ"ל בנק ישראל, מעריב, 8 בפברואר 1979
↑  התפטר דוד וינשל מנכ"ל בנק ישראל, דבר, 16 בנובמבר 1981
↑  מיכל הולצמן, מלחמת האשראי לפסח מחריפה, מעריב, 10 באפריל 1986
מיכל הולצמן, מסחר, מעריב, 30 בדצמבר 1986
↑  מינויים חדשים בבית הדין להגבלים עסקיים, באתר ערוץ 7, 14 ביולי 2005
↑  מודעת אבל, 18 במאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007365791005171  VIAF: 29151431595256300527   WorldCat (עם VIAF): 29151431595256300527
דוד וסימון ראובן

| --- | --- |
 לידה:  מומבאי
 מקצוע:  אנשי עסקים
 
דוד וסימון ראובן הם אנשי עסקים ונדבנים בריטיים ממוצא יהודי-עיראקי. האחים ראובן היו בשנת 2016 האנשים העשירים בבריטניה.
ראשית חייהם

האחים נולדו בשנות הארבעים במומבאי, הודו, למשפחה אמידה שמוצאה מיהדות בבל. המשפחה שחיה בהודו הבריטית מאז המאה ה-19, היגרה לבריטניה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. המשפחה המורחבת שלהם ניהלה עסקים שונים ברחבי תת-היבשת ההודית מבסיסם במומבאי. כאשר הבנים היו בני נוער הגיעה המשפחה ללונדון כדי לאפשר להם להתחנך בבתי ספר תיכוניים בבריטניה.
האחים הגדילו את הונם במהלך שנות השבעים והשמונים בעיקר במסחר במתכות וברכוש. כמעט מחצית מהונם הוא בנכסים נזילים כגון מזומן ואיגרות חוב. הם נמנעים מפרסום, פרט לכמה פרטים על האינטרסים שלהם באתר האינטרנט האישי שלהם.
פעילות נוכחית

בשנת 2000 הסביבה העסקית הרוסית הפכה קשה עבורם והם מכרו את כל נכסיהם ברוסיה והתמקדו בפעילות העסקית שלהם בשוק הנדל"ן בבריטניה, שם יש להם תיק משמעותי של נכסים ללא חוב. הם היו מעורבים במימון מספר רכישות גדולות ויש להם גם השקעות בחברות טכנולוגיה.
החל משנת 2013 הפעילות העסקית שלהם היא בעיקר בנדל"ן בבריטניה ובחו"ל, קרנות הון סיכון והון פרטי.
פעילות נוכחית > נדל"ן

נכסים בבריטניה שבבעלות האחים ראובן כוללים: מגדל מילבנק; המטה ג'ון לואיס פארטנרשיפ בוויקטוריה, לונדון; משרדי אמריקן אקספרס בוויקטוריה; בית קרלטון SW1; בית אקדמיה ברחוב סאקוויל; בית קונוט בכיכר ברקלי; מגדלי השוק; חנויות ברחוב סלואן ובית קיימברידג'. השקעות אחרות כוללות:
כיכר הסוחר - מתחם משרדים ודירות בן 170 אלף מ"ר באזור פדינגטון בלונדון.
פארק פלאזה מלונות ואתרי נופש - מיזם משותף תחת המותג "art'otel" בהוקסטון, הסיטי של לונדון.
שדות תעופה: נמל התעופה לונדון, אוקספורד.
הערות שוליים

↑  שירות כלכליסט, דירוג עשירי בריטניה: האחים ראובן הדיחו את הטייקון לקשמי מיטאל מהמקום הראשון, באתר כלכליסט, 24 באפריל 2016
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דונפלווה

| --- | --- |
סמל דונפלווהסמל דונפלווה

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הדרומי
 מחוז:  באץ'-קישקון באץ'-קישקון
 נפה:  נפת באיה
 שטח:  57.89 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  861 (1 בינואר 2022)
 קואורדינטות:  46°05′00″N 18°47′00″E﻿ / ﻿46.0833°N 18.7833°E﻿ / 46.0833; 18.7833 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.dunafalva.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.דונפלווה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.דונפלווה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דונפלווה (בהונגרית: Dunafalva) הוא כפר בנפת באיה שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם בדונפלווה אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,242 תושבים ובשנת 2022 חיו בו רק 861 תושבים.
הכפר הוקם בשנת 1954.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
| יישובים במחוז באץ'-קישקון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז |  קצ'קמט •  באיה |  |
| ערים |  באצ'אלמאש •  דונווצ'ה •  • האיוש Hajós •  איז'אק •  יאנושהלמה •  קלוצ'ה •  קצל •  קרקאג'האזה •  קישקרש •  קישקונפלדיהאזה •  קישקונהלש •  קישקונמאישה •  קונסנטמיקלוש •  לאיושמיז'ה •  מייקוט •  שולט •  שולטוואדקרט •  סבדסאלאש •  טיסקצ'קה •  טומפה Tompa |  |
| כפרים | מדראש • דושנוק • אגשג'האזה • בלוסג • פלשלאיוש • פילפהאזה • פילפיאקב • הלווציה • יאקבסאלאש • קונברץ' • קונסאלאש • ניארלרינץ • לדאנבנה • וארושפלד • אורגוואן • באצ'בוקוד • באצ'סלש • צ'יקריה • קטימאר • קונבאיה • מאטטלקה • טטהאזה • באצ'סנטגיירג' • באטמונושטור • צ'אטאליה • צ'אבוי • דאבוד • דונפלווה • ארשקצ'נאד • ארשקהלמה • פלשסנטאיוואן • גרה • הרצגסאנטו • נג'ברצ'קה • נמשנאדאודבר • שיקשד • סרמלה • ושקוט • אפושטג • דונאג'האזה • קונדץ' • קונפסר • סלקסנטמארטון • צ'ויושפאלוש • טאש • יאסנטלאסלו • קמפץ • מוריצגאט • באצ'בורשוד • באטיה • דראגסל • דונפטאי • דונסנטבנדק |  |
| יישובים בנפת באיה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | באיה • באצ'סנטגיירג' • באטמונושטור • צ'אטאליה • צ'אבוי • דאבוד • דונפלווה • ארשקצ'נאד • ארשקהלמה • פלשסנטאיוואן • גרה • הרצגסאנטו • נג'ברצ'קה • נמשנאדאודבר • שיקשד • סרמלה • ושקוט |  |
דארגן ד'אמיקו

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1980 (בן 44) מילאנו, איטליה 
 שם לידה:  יאקופו ד'אמיקו
 שם במה:  Dargen D'Amico 
 מוקד פעילות:  איטליה 
 סוגה:  היפ הופ
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 פרופיל ב-IMDb
 
יאקופו ד'אמיקו (באיטלקית: Jacopo D'Amico; נולד ב-27 בנובמבר 1980), ידוע בשם הבמה דארגן ד'אמיקו, הוא זמר, ראפר, כותב שירים ומפיק מוזיקלי איטלקי.
את קריירת המוזיקה שלו החל בשנת 1997, כשהצטרף ללהקת "Sacre Scuole" עם גואה פקואנו וג'ייק לה פוריה. בשנת 2001, לאחר שהוציאו את אלבום הבכורה שלהם, התפרקה הלהקה עקב סכסוכים פנימיים.
בשנת 2006 הוציא ד'אמיקו את אלבומו הראשון כסוליסט, Musica senza musicisti. הוא פורסם דרך חברת התקליטים ג'אדה מסי, חברה עצמאית שהוקמה על ידי ד'אמיקו. במרוצת השנים הוציא עשרה אלבומי אולפן לאור.
בשנת 2022 השתתף בפסטיבל סן רמו, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו שבאיטליה. שירו לתחרות היה "Dove si balla", והוא דורג בערב הגמר במקום התשיעי. הוא שב לתחרות ב-2024 עם השיר "Onda alta", שהגיע למקום ה-20.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן > עם Sacre Scuole

2000: 3 MC's al cubo
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן > קריירת סולו

2006: Musica senza musicisti
2008: Di vizi di forma virtù
2010: D' parte prima
2010: D' parte seconda
2011: CD'
2012: Nostalgia istantanea
2013: Vivere aiuta a non-morire
2014: D'Io
הערות שוליים

↑  "Dargen D'Amico, sta arrivando davvero "Nostalgia Istantanea"?". RapBurger (באיטלקית). 26 באפריל 2012. אורכב מ-המקור ב-2012-08-03. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sirtoli, Cristian (30 בנובמבר 2020). "Dargen D'Amico: il Corvo di nessuno". airmag.it (באיטלקית). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Conti, Andrea (30 באפריל 2013). "Dargen D'Amico e l'inno alla vita". TGcom24.mediaset.it (באיטלקית). אורכב מ-המקור ב-3 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sanremo 2022. Da Giovanni Truppi a Dargen D'Amico: chi sono i cantanti di Sanremo che (forse) non conosci". Radio Deejay. 6 בדצמבר 2021. נבדק ב-7 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Italy 2024: 'Sanremo' lineup revealed". Eurovision.tv. European Broadcasting Union (EBU). 2023-12-03. נבדק ב-2023-12-03.
↑  "Sanremo 2024: i cantanti e le canzoni, gli ospiti e i conduttori. Tutto sul Festival" [Sanremo 2024: the singers and the songs, the guests and the hosts. Everything about the Festival]. TV Sorrisi e Canzoni (באיטלקית). 2023-12-20. נבדק ב-2023-12-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICCU: LO1V384523  ISNI: 0000 0003 7230 329X  MusicBrainz: 925df8c2-3a3d-4bf5-afde-eb272276b9c7  VIAF: 124163707043629422521   WorldCat (עם VIAF): 124163707043629422521
דונקי קונג

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  גרסת הארקייד - 1982, גרסת האטארי, DOS,‏ Apple, קומדור, גרסת ה-NES‏ - 1983
 סוגה:  משחק פלטפורמה, משחק ארקייד
 פיתוח:  שיגרו מיאמוטו
 הוצאה לאור:  נינטנדו 
 ארץ מקור:  יפן 
 הפצה:  נינטנדו
 סדרה:  Donkey Kong 
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  שני שחקנים, בתורות
 דירוג:  לכל הגילאים
 פלטפורמות:  ארקייד, אטארי, קומודור 64, NES
 המשחק הקודם:  פינבול (NES)
 המשחק הבא:  דונקי קונג ג'וניור
 
דונקי קונג (באנגלית: Donkey Kong) הוא משחק ארקייד שנוצר בשנת 1981 על ידי נינטנדו.
עלילה ודמויות

דונקי קונג הוא אחד ממשחקי הווידאו הראשונים, בהם נעשה ניסיון לספר סיפור על פני המסך, באמצעים חזותיים. גיבור המשחק הוא נגר, שנמצא באתר בנייה בניו יורק מטרתו היא להציל את חברתו פאולין מגורילה אימתנית בשם דונקי קונג. בגרסה המקורית היה הגיבור חסר שם, ומאוחר יותר הוא כונה ג'אמפמן, ולאחר מכן מריו. מריו ודונקי קונג היו לדמויות פופולריות במשחקי נינטנדו נוספים.
המשחק הוא דוגמה מוקדמת למשחקי הפלטפורמה בהם מטרת השחקן היא לתמרן את הדמות העיקרית דרך מספר מסכים (המכונים "פלטפורמות") תוך התחמקות ממכשולים שונים. פיתוח המשחק היה מאמץ עיקרי של נינטנדו לחדור לשוק הצפון אמריקאי. נשיא החברה, הירושי ימאוצ'י, שכר את מתכנן המשחקים חסר הניסיון שיגרו מיאמוטו, שתכנן את המשחק בהשפעת סרטוני פופאי וקינג קונג יחד עם מתכנן המשחקים הראשי, גונפיי יוקוי. הצמד פרץ דרך בשילוב גרפיקה במשחקי מחשב, בתכנון שלבים מרובים במשחק ובקידום העלילה בסצנות ביניים מאוירות בסגנון קומיקס.
המשחק הצליח עד מאוד בצפון אמריקה וביפן, ופותחו עבורו גם גרסאות ביתיות למגוון מכונות משחק. המשחק גם הועתק באופן פיראטי בהיקף נרחב ודמויותיו פורסמו על אריזות מזון, בגדים, צעצועים וכדומה. יוניברסל סיטי סטודיוס הגישו תביעה נגד נינטנדו, בטענה כי המשחק מפר את סימנם הרשום "קינג קונג", אך תביעה זו נדחתה. הצלחת משחק זה ביססה את מעמדה של נינטנדו כמובילת שוק משחקי הווידאו הביתיים בשנות השמונים והתשעים.
המשחק מהווה את אחת מההופעות הבודדות של מריו, במחשבים האישיים ובקונסולות שאינן של נינטנדו (כמו קונסולת האטארי 2600 וקונסולות ההמשך, וכן קונסולות ה-Colecovision וה-Intellivision), שכן המשחק הוסב אליהן. מאז משחק זה מריו הופיע במחשבים האישיים גם במשחק האחים מריו שהוסב גם הוא למספר מחשבים וכן לקונסולת האטארי 2600 וקונסולות ההמשך, ומאז מריו הופיע רק בקונסולות של נינטנדו. זאת, עד ליציאת המשחק Super Mario Run למובייל.
דונקי קונג, הגורילה, הוא הרשע במשחק. הוא היה חיית המחמד של נגר בשם ג'אמפ-מן (למעשה מריו עצמו). נגר זה התייחס אליו ברוע לב, לכן דונקי קונג ברח וחטף את חברתו של ג'אמפ-מן/מריו, שכונתה בתחילה פשוט "הליידי" (לאחר מכן שונה שמה לפאולין). השחקן משחק את תפקידו של מריו בהצלתה של פאולין מידי דונקי קונג. התמה של "עלמה במצוקה" הופיעה לראשונה במשחק זה בתחום משחקי הווידאו והייתה הנושא של אין ספור משחקי וידאו מאוחרים יותר.
המשחק משתמש בגרפיקה ואנימציה ככלים להנעת העלילה וזיהוי הדמויות: דונקי קונג מגחך לעיתים קרובות כלפי מריו, פאולין מזוהה בקלות על ידי שמלתה הוורודה, קריאות HELP! המופיעות תדירות בקרבתה ושיערה הארוך. מריו הוא טיפוס גוץ בסרבל אדום.
בשל מגבלות גרפיקה לא היה ניתן לצייר לו פה ושיער באופן מדויק, ולכן עוצב עם שפם וכובע. כדי להבחין בתנועות ידיו צויד מריו בכפפות לבנות.
המשחק "דונקי קונג" הוא דוגמה ראשונה לנרטיב שלם המסופר במשחק וידאו: המשחק נפתח בסצנה המציגה את דונקי קונג מטפס במעלה סולמות לראש אתר בניה, מניח את פאולין ורוקע ברגליו שמעוותות את קורות המתכת ועומד בעמדתו. אנימציה פשוטה זו מספקת את הרקע העלילתי למשחק, בפעם הראשונה בסוג משחק זה. לקראת סוף כל שלב יש שוב קטע אנימציה בו מופיע לב בין האוהבים, אך מיד דונקי קונג חוטף את פאולין לשלב גבוה יותר והלב נשבר. בסוף השלב האחרון ישנו קטע סיום והמשחק מתחיל מחדש ברמת קושי גבוהה יותר.
מכונת המשחק דונקי קונג
דארובאר

| --- | --- |
סמל דארובארסמל דארובאר
הרחוב הראשי בדארובאר
הרחוב הראשי בדארובאר
 מדינה:  קרואטיה קרואטיה
 מחוז:   ביילובאר-בילוגורה
 חבל ארץ:  סלאבוניה
 תאריך ייסוד:  1771
 שטח:  64 קמ"ר
 גובה:  162 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  10,105 (31 באוגוסט 2021)
  ‑ במטרופולין:  11,633 (2011)
 קואורדינטות:  45°35′24″N 17°13′17″E﻿ / ﻿45.59000°N 17.22139°E﻿ / 45.59000; 17.22139
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.daruvar.hr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קרואטיה מוגדלת) זאגרב ספליט רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה סלובניה אי. איטליה הים האדריאטי דָארוּבָאר(למפת קרואטיה רגילה) זאגרב ספליט רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה סלובניה אי. איטליה הים האדריאטי דָארוּבָאר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דָארוּבָאר (בקרואטית: Daruvar) היא עיירת קיט במזרח קרואטיה, השוכנת בעמק הנהר טופליצה שבשטחי מחוז ביילובאר-בילוגורה אשר בחבל סלאבוניה.
היסטוריה

דארובאר ממוקמת בצומת דרכים והאזור היה בעל חשיבות אסטרטגית מתקופת האימפריה הרומית. יישוב בשם דארובר מאוזכר לראשונה במסמכים מ-1771 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הבסבורג. בסמיכות לעיירה מצויים מעיינות מרפא והיא הפכה בהדרגה לעיירת קיט בתחום תיירות המרפא. במהלך השנים התיישבו בעיירה תושבים ממוצא צ'כי וכן שוואבים. בהמשך נשלטה העיירה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את הממלכה תוך ימים אחדים. אזור דארובאר הועבר לחזקת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה. לאחר המלחמה נכללה העיירה בשטחי יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה ובמהלכו קמה קרואטיה ודארובאר נכללה בשטחה.
הקהילה היהודית

במהלך המאה ה-18 התיישבו בדארובאר יהודים שהגיעו מבורגנלנד. מרביתם היו סוחרים ומקצתם בנקאים ובעלי מקצועות חופשיים. ב-1860 נחנך בית הכנסת הקהילתי ושנתיים מאוחר יותר בית העלמין היהודי. בראשית המאה ה-20 כיהן משה פרנקפורטר כרב הראשי של הקהילה. בשלהי מלחמת העולם הראשונה הותקפו בני הקהילה היהודית על ידי אנשי הקאדר הירוק ונשדדו חנויות ובתי מגורים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה גברה הפעילות הציונית בעיירה והוקמו אגודות נוער וסניף של ויצו. ב-1921 התגוררו בדארובאר 276 יהודים שהיוו כ-10 אחוזים מכלל תושבי העיירה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 205 נפשות. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והקמת מדינת קרואטיה העצמאית הוחל ברדיפת יהודי דארובאר. בשלב בראשון הוחרם רכושם של בני הקהילה ובהמשך אף בוצעו מעשי שוד שאורגנו על ידי שלטונות האוסטאשה. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה בשלושה טרנספורטים בין מאי לאוגוסט 1941.
לאחר המלחמה שבו שרידי הקהילה לדארובאר, אך לא התחדשה פעילות קהילתית. ב-1951 שופץ מבנה בית הכנסת בדארובאר והוסב לאולם תיאטרון וב-1993 הוסב לכנסייה פנטקוסטליסטית. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 שופץ בית העלמין והוצבה בו אנדרטה לזכר הנרצחים בשואה. בראשית המאה ה-21 עמד בית העלמין היהודי על תילו, הוקף גדר ובו כ-160 מצבות.
ב-1968 התגוררו בדארובאר 36 יהודים וב-1991 התגוררו בעיירה 6 יהודים.
לקהילת דארובאר השתייכו יהודי העיירה לִיפִּיק(אנ'). קהילה נוסדה שם במהלך המאה ה-19. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בליפיק 81 יהודים. הקהילה חרבה בשואה. נכון ל-2009 ניתן היה לאתר את בית העלמין היהודי. המקום לא היה מתוחזק. בית העלמין נבזז לשימוש משני ונגרמו בו נזקים. גם יהודי הכפר אוּלְיָאנִיק(אנ') השתייכו לקהילה זו. בית עלמין נוסד במאה ה-19. ב-1931 התגוררו שם 23 יהודים. הקהילה חרבה בשואה. נכון ל-2010 עמד בית העלמין היהודי על תילו בשטח הכפר ונמצאו בו כ-15 מצבות.
הערות שוליים

1 2 3  הקהילה היהודית בדארובאר, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 88-87.
↑  אתרי מורשת יהודית בקרואטיה, עמוד 15, באתר heritageabroad.gov, אוחזר ב-15 ביולי 2015 (באנגלית).
↑  אתרים היסטוריים בדארובאר, צילום בית הכנסת שהוסב לכנסייה בעמוד 14, ובית העלמין היהודי בעמוד 20, באתר visitdaruvar.hr, אוחזר ב-15 ביולי 2015 (באנגלית).
↑  בית העלמין היהודי בליפיק (2000), באתר המרכז לאמנות יהודית.
↑  קהילת ליפיק, באתר jewish cemetery project (באנגלית).
↑  קהילת אוליאניק, באתר jewish cemetery project (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465784105171  GND: 4560760-6  LCCN: no99083453  NKC: ge272542  VIAF: 122833133   WorldCat (עם VIAF): 122833133
דניאל ששון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בינואר 1994
 נהרג:  9 בפברואר 2022  (בגיל 28) כפר סבא, ישראל
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.05 מטרים
 מספר:  25, 7, 77, 28
 קבוצות כשחקן
 2013–2014 2014–2016 2016–2017 2017–2018 2018–2019 2019–2020 2020–2021:  מכבי אשדוד   אליצור רמלה   הפועל חבל איילות   הפועל נען/גזר   הפועל תל אביב   הפועל חולון   הפועל גלבוע גליל
 
דניאל ששון (16 בינואר 1994 – 9 בפברואר 2022) היה כדורסלן ישראלי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד.
קריירה

ששון החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי עירוני רמת גן ושיחק גם באקדמיית וינגייט של איגוד הכדורסל, ובבוגרים שיחק בתחילה במכבי אשדוד, אליצור רמלה, הפועל חבל אילות והפועל נען/גזר מהליגות הנמוכות בישראל. קבוצתו הראשונה בליגת העל הייתה הפועל תל אביב, בה שיחק בעונת 2018/2019. בסיום העונה עבר להפועל חולון לעונת 2019/2020. לקראת עונת 2020/2021 עבר להפועל גלבוע גליל. משחקו האחרון לפני התאונה היה נגד ברואה במסגרת הליגה הבלקנית.