stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהרן ממן
מפרסומיו

כתבי היד וקטעי הגניזה בחכמת הלשון השמורים בבית המדרש לרבנים בניו יורק, ירושלים תשס"ד
"מסורת הלשון העברית של יהודי תיטואן (צפון-מרוקו) בקריאתם במקרא ובמשנה: פרקים בתורת ההגה", מסורות א (תשמ"ד), עמ' 51–120
"לזיהויו של המרכיב העברי במוגרבית-יהודית", מסורות ג–ד (תשמ"ט), עמ' 171–201
"הקראים ולשון חז"ל: נוסח המובאות ושימוש הלשון", לשוננו נה (תשנ"א), עמ' 221–268
"שרידי מילון 'כתאב אלחאוי' לרב האיי גאון מאוספי אדלר וטיילור-שכטר", תרביץ סט (תש"ס), עמ' 341–421
"האל"ף-בי"ת כמסגרת מנימוטכנית להרצאה הדקדוקית: מבוא לחלק ג של 'אלכתאב אלמשתמל' לאבו אלפרג' הרון", מחקרים בלשון ח (תשס"א), עמ' 95–139
אהרן ממן ואפרים בן־פורת, כִּתַאבּ אַלנֻּתַף: פירושו הדקדוקי של ר' יהודה חיוג' לספרי נביאים בעיבוד עלי בן סלימן, ירושלים תשע"ב
Comparative Semitic Philology in the Middle-Ages: from Saadia Gaon to Ibn Barun (10th-12th Centuries), Leiden 2004
הערות שוליים

↑  שירה קדרי-עובדיה, אהרן ממן זוכה פרס ישראל, באתר הארץ, 25 במרץ 2019
↑  שירה קדרי-עובדיה, האקדמיה הלאומית למדעים צירפה לשורותיה שישה חברים חדשים, כולם גברים, באתר הארץ, 12 ביוני 2019
↑  נשיא חדש לאקדמיה ללשון העברית באתר האקדמיה ללשון העברית, 21 בספטמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264807105171  BnF: cb14589882s (data)  GND: 1055858601  ISNI: 0000 0001 0983 9812  LCCN: nr91002287  NTA: 269519629  SELIBR: 249389  SUDOC: 087278979  VIAF: 69177658   WorldCat (עם VIAF): 69177658
צ'וצ'ו ואלדס

| --- | --- |

צילום משנת 2007
 לידה:  9 באוקטובר 1941 (בן 83) קיוויקן, מחוז הוואנה, קובה 
 שם לידה:  Dionisio Jesús Valdés Rodríguez 
 שם במה:  Chucho Valdés 
 מוקד פעילות:  קובה 
 תקופת הפעילות:  מ-1957 
 סוגה:  ג'אז, מוזיקה קובנית, מוזיקה קלאסית, ג'אז אפרו-קובני, מוזיקה לטינו-אמריקאית 
 כלי נגינה:  פסנתר, קלידים מוזיקליים 
 חברת תקליטים:  EGREM 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי (1979)  Premios de la Música (2009)  פרס גראמי הלטיני למפעל חיים (2018)  היכל התהילה של כותבי השירים הלטיניים (2018)  Latin Grammy Award for Best Latin Jazz/Jazz Album  פרס גראמי הלטיני (2004)  פרס גראמי (2009)  פרס גראמי הלטיני (2002)  פרס גראמי (1997)  פרס גראמי (2000)  Latin Grammy Award for Best Latin Jazz/Jazz Album (2023) 
 www.chucho-valdes.com
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'וצ'ו ואלדס או בשמו המלא דיוניסיו חסוס ואלדס רודריגס (בספרדית: Chucho Valdés או Dionisio Jesús Valdés Rodríguez ‏ נולד ב-9 באוקטובר 1941 בקיוויקן, מחוז הוואנה) הוא פסנתרן, מנצח ומלחין ג'אז קובני, נציג הזרם האפרו-קובני במוזיקת ג'אז, נודע ביצירותיו בסגנון ג'אז לטיני וג'אז מודרני כאחד, בנו של בבו ואלדס.
בשנת 1973 הקים את להקת"איראקרה", הראשונה שזכתה בפרס גראמי (בשנת 1980). צ'וצ'ו ואלדס הוציא לאור 31 אלבומים, מתוכם 5 זכו בפרס גראמי.
בקריירה הארוכה שלו בראש הרכביו וכסולן, זיקק יסודות מהמסורת המוזיקלית האפרו-קובנית, מהג'אז, מהמוזיקה הקלאסית ומהרוק בתוך סגנון מאוד אישי. גם עיבודיו החדשניים לנושאים פופולריים תרמו לתנופת המוזיקה הקובנית העכשווית.
קורות חייו

צ'וצ'ו ואלדס נולד בשנת 1941 בקיוויקן במחוז הוואנה בקובה, כבן למשפחת פסנתרנים. אביו היה הפסנתרן והיוצר בבו ואלדס, אמו פילאר לבית רודריגז הייתה גם כן פסנתרנית וכך בנו צ'וצ'יטו ואלדס. התחיל ללמוד נגינה בפסנתר בגיל שלוש ובגיל 9 התקבל לקונסרבטוריון בהוואנה. בנעוריו ניגן בלהקת הבית של המועדון "טרופיקנה" וניהל אותה. בגיל 16 הקים הרכב משלו.
החל משנת 1963 ניגן ביחד עם ארטורו סנדובל ו-פקיטו ד'ריוורה ובשנת 1967 ייסד יחד איתם את ה- Orquesta Cubana de Música Moderna ("התזמורת הקובנית למוזיקה מודרנית"). עם ההרכב הזה ביצע גם יצירות שהלחין כמו "מיסה נגרה" (מיסה שחורה) (1969). ב-1970 הופיעי ב"ג'מבורי הג'אז" בוורשה ובפסטיבל הג'אז בניופורט.
ואלדס שהיה המלחין העיקרי של התזמורת, המשיך לנהל אותה גם אחרי הפרידה מסנדובל וד'ריוורה. בהמשך אחרי שחתם על חוזה עם Blue Note Records התמקד ואלדס בהופעות והקלטות במסגרת מיזמי סולו, בשלישייה או ברביעייה. במקביל ניגן עם ההרכב של רוי הרגרוב. בשנת 1998 העביר את ניהול להקת איראקרה לבנו פרנסיסקו . ב-2009 הקים את החמישייה "The Afro-Cuban Messengers" איתה ערך סיורי הופעות בעולם והפיק את האלבומים (2013)' 'Chucho’s Steps (2010) - "Border-Free" u
צ'וצ'ו ניגן לפעמים יחד עם אביו בבו עד למות האחרון בשנת 2013.
השקיע זמן רב בהוראה לדורות צעירים של מוזיקאים בקובה - במסגרת בית הספר הלאומי (לצד מורים מפורסמים כמו הרבי הנקוק) או בחו"ל.
פרסים ואותות הוקרה

זכה כנגן סולו בחמשה פרסי גראמי:
2001 -פרס גראמי לאלבום טוב ביותר של ג'אז לטיני עבור "Live at the Village Vanguard"
2010 - פרס גראמי לאלבום הטוב ביותר של ג'אז לטיני- יחד עם אביו, בבו ואלדס- עבור האלבום " Juntos Para Siempre" (ביחד לתמיד)
2011 - פרס גראמי לאלבום הטוב ביותר של ג'אז לטיני עבור Chucho's Steps - יחד עם Afro-Cuban Messengers
2017 - פרס גראמי לאלבום הטוב ביותר של ג'אז לטיני - עבור Tribute to Irakere :Live in Marciac
2019 - פרס גראמי לאלבום הטוב ביותר של ג'אז לטיני - עבור Jazz Batá 2
מועמדויות לגראמי של ג'אז לטיני:
1999 -Bele Bele en la Habana
2000 - Briyumba Palo Congo – Religion of the Congo
2004 - New Conceptions
צ'וצ'ו ואלדס נמנה עם שני הרכבים שזכו בפרסי גראמי:
1980 - פרס גראמי להקלטת הלטינית הטובה ביותר - עבור האלבום איראקרה - כחבר ומנצח בהרכב "איראקרה"
1998 - פרס גראמי להקלטת הג'אז הלטיני הטובה ביותר - עבור האלבום "Habana" - כמשתתף בהרכב Crisol של רוי הרגרוב
יקיר היישוב קיוויקן בקובה
1998 - העיטור פליקס וארלה מטעם מועצת המדינה של קובה, עבור תרומותיו האמנותיות
2000 - שמו נרשם בהיכל תהילת הג'אז הלטיני בלוס אנג'לס יחד עם טיטו פואנטה, אדי פלמיירי ושפירין לאלו.
יוני 2011 - אורח כבוד מטעם העיר בואנוס איירס בארגנטינה
2012 - יקיר מאומץ של מחוז מלגה
2012 - האות Reconocimiento Gitana Tropical מטעם הרשות המחוזית לתרבות של לה הוואנה
מועמד לפרס פלטינו - עבור הסרטון אסטבאן ב-2017
תוארי דוקטור לשם כבוד
דיסקוגרפיה

1964: Jazz nocturno (Areito)
1964: Guapachá en La Habana (Areito) – עם Guapachá
1970: Chucho Valdés (Areito)
1972: Jazz batá (Areito)
1976: Piano I (Areito)
1981: Tema de Chaka (Areito)
1986: Invitación (Areito)
1988: Lucumi (Messidor)
1988: Straight Ahead (Jazz House) – עם ארטורו סנדובל
1991: Solo Piano (Blue Note)
1998: Bele Bele en la Habana (Blue Note)
1999: Briyumba Palo Congo (Blue Note)
1999: Live (RMM)
2000: Live at the Village Vanguard (Blue Note)
2001: Solo: Live in New York (Blue Note)
2002: Canciones inéditas (EGREM)
2002: Fantasía Cubana: Variations on Classical Themes (Blue Note)
2003: New Conceptions (Blue Note)
2005: Cancionero cubano (EGREM)
2008: Canto a Dios (Comanche)
2008: Tumi Sessions (Tumi)
2008: Juntos Para Siempre (Bebo Valdés ו-Chucho Valdés album)  (Sony) – עם בבו ואלדס
2010:  Chucho's Steps  (Four-Quarters)
2013: Border-Free (Comanche)
2016: Tribute to Irakere: Live in Marciac (Live) (Comanche)
?O!RUL8,2

?O!RUL8,2 (?Oh! Are you late, too; בעברית: הו! גם אתה מאחר?) הוא המיני-אלבום הראשון של להקת הבנים הדרום קוריאנית BTS. הוא פורסם ב-11 בספטמבר 2013 כאלבום השני של BTS, אחרי אלבום הבכורה שלהם 2 Cool 4 Skool. האלבום מורכב מעשר שירים, כאשר "N.O" משמש כסינגל המוביל. מאוחר יותר פורסם "Attack On Bangtan", שיר נוסף מהאלבום, כסינגל.
רקע ופרסום

ב-27 באוגוסט 2013 השיקה ביג היט אנטרטיינמנט שעון ספירה לאחור באתר הרשמי של BTS והעלתה טריילר קאמבק ליוטיוב כהכנה ל-?O!RUL8,2. הטריילר התחיל עם קריינות קולית שמדברת על איך אדם צריך לרדוף אחרי חלומות ובהמשך הוצג מונולוג של ראפ מונסטר כשתמונות תלת-ממדיות שונות הקשורות ל-BTS צפו בחלל לפני שהתנפצו לתוך האדמה. שלושה ימים לאחר מכן, הם חשפו את רשימת השירים ותמונת הקונספט של האלבום בחשבון הטוויטר הרשמי ובדף הפייסבוק שלהם. הם גם פרסמו את העיצוב והפרטים של האלבום הפיזי, יחד עם ספר התמונות (אנ'), הפוטוקארד והפוסטר שלו. ביג היט אנטרטיינמנט הוציאה גם טריילר מיוחד לקונספט האלבום. מאוחר יותר הם הוציאו את הטיזר הראשון, וחשפו כי "N.O" יהיה הסינגל המוביל. ב-8 בספטמבר 2013, BTS הוציאה תצוגה מקדימה של השמע לפני יציאת האלבום בפועל.
קליפ

הקליפ לסינגל המוביל, "N.O" (ראשי תיבות של "no offense"), פורסם ב-10 בספטמבר, יום אחד לפני יציאת האלבום. בקליפ נראו החברים לבושים במדים, ומתמרדים במורה שלהם במה שנראה ככיתה דיסטופית. את הכוריאוגרפיה יצר סון סונגדיוק ואת הקליפ ביים זאניברוס (אנ').
הרכב

מבחינה מוזיקלית, BTS לא שינו מהותית את הסאונד שלהם בהשוואה ל-2 Cool 4 Skool, תוך שימוש בראפ לוהט יחד עם מקצבי טראפ, בראסים ומנגינות מלאות נשמה. מבחינה מילולית, המיני-אלבום הרחיב את הנושא של חלומות ואושר, וחשף את התסכול שלהם תחת מערכת החינוך הקוריאנית הקשה ואת הנחישות שלהם להתמודד עם המאבק להוכיח את עצמם.
קידום

BTS עשו את הקאמבק שלהם עם "N.O" ב-12 בספטמבר 2013, בתוכנית המוזיקה אם קאונטדאון של Mnet (אנ') ולאחר מכן במיוזיק בנק של KBS (אנ'), ב-MBC (אנ') של מיוזיק קור (אנ'), באינקיגאיו (אנ') של SBS (אנ') ובסימפלי קיי-פופ (אנ') של אריראנג TV (אנ'). בנובמבר 2013, BTS המשיכו בקידום האלבום עם "Attack on Bangtan" בתוכניות מוזיקה דרום קוריאניות שונות (אנ'). מאוחר יותר ב-2015, ערכו BTS הופעה מיוחדת לקידום האלבום. 2015 BTS Live Trilogy Episode I: BTS Begins נערכה במשך יומיים באולם אולימפיק (אנ') החל מ-28 במרץ 2015, עם ביצועים של BTS לשירים מתוך מ-2 Cool 4 Skool ו-?O!RUL8,2.
הצלחה מסחרית

?O!RUL8,2 הגיע היישר למקום הרביעי במצעד האלבומים השבועי של גאון (אנ') בשבוע השני של ספטמבר 2013. האלבום גם הגיע למקום ה-11 במצעד החודשי של גאון לחודש ספטמבר. האלבום הגיע למקום ה-55 במצעד סוף השנה של גאון. נכון לשנת 2019, הוא נמכר ביותר מ-200,000 עותקים.
רשימת השירים

כל הקרדיטים לשירים לקוחים ממסד הנתונים של איגוד זכויות היוצרים הקוריאני של המוזיקה (אנ'), אלא אם צוין אחרת.
| מס' | שם | כותב(ים) | מפיק(ים) | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Intro : O! RUL8,2  | פידוג • RM | פידוג | 1:11 |
| 2. | N.O  | פידוג • "היטמן" באנג • RM • שוגה • סופרים בוי | פידוג | 3:30 |
| 3. | We On  | פידוג • RM • שוגה • ג'יי-הופ | פידוג | 3:51 |
| 4. | Skit: R U Happy Now?  |   | פידוג | 2:28 |
| 5. | If I Ruled the World  | פידוג • RM • שוגה • ג'יי-הופ | פידוג | 4:07 |
| 6. | Coffee  | אורבן זקפה (אנ') • פידוג • RM • סלואו ראביט • שוגה • ג'יי-הופ | פידוג • סלואו ראביט | 4:20 |
| 7. | BTS Cypher Pt.1  | סופרים בוי • RM • שוגה • ג'יי-הופ | סופרים בוי | 2:11 |
| 8. | 진격의 방탄 (Attack On Bangtan)   | פידוג • RM • שוגה • ג'יי-הופ • סופרים בוי | סלואו ראביט | 4:07 |
| 9. | 팔도강산 (Paldogangsan)   | פידוג • RM • שוגה • ג'יי-הופ | פידוג | 3:25 |
| 10. | Outro: Luv in Skool  | סלואו ראביט • פידוג | סלואו ראביט • פידוג | 1:26 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 30:36 |
נתוני מכירות ותארים

| מקום | מכירות |
| --- | --- |
דרום קוריאה דרום קוריאה (גאון): 319,951
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים |
| --- | --- | --- | --- |
| קוריאה הדרומית | 11 בספטמבר 2013 | תקליטור • הורדה דיגיטלית | ביג היט מיוזיק • לאון אנטרטיינמנט |
| עולמי | 11 בספטמבר 2013 | הורדה דיגיטלית | ביג היט מיוזיק • לאון אנטרטיינמנט |
ראו גם

רשימת האלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים של גאון ב-2013 (אנ')
הודיה אוליאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1991 (בת 33 בערך) אשדוד, ישראל 
 לימודי רפואה:  הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
 תואר:  דוקטור
 תפקידים:  רופאה 
 פרסים והוקרה:  השאת משואה ביום העצמאות ה-71 של מדינת ישראל
 
הודיה אוליאל (נולדה בשנת 1991) היא הרופאה הראשונה והיחידה בישראל הלוקה בשיתוק מוחין. נבחרה להשיא משואה בערב יום העצמאות ה-71 למדינת ישראל.
קורות חיים

אוליאל נולדה באשדוד בשבוע ה-27 להיריון כפגה, במשקל 930 גרם, בעקבות ירידת מים מוקדמת. לאחר לידתה, אושפזה במשך 3 חודשים בפגיה, חלתה בדלקת קרום המוח, ולאחר כחצי שנה משחרורה מהפגייה, אובחנה כלוקה בשיתוק מוחין, שהתבטא בפגיעה מוטורית ברגליים, ללא נזק פרוגרסיבי למוח.
בינקותה, טופלה אוליאל על ידי הוריה. ואמה נאלצה להתפטר לשם כך מעבודתה. כשמלאו לה ארבע שנים, החלה אוליאל ללמוד בגן ילדים במסגרת חינוך רגילה. בהמשך, למדה בבית הספר היסודי דתי "שחר" באשדוד.
ב-2009 סיימה אוליאל את לימודיה באולפנה תורנית מדעית באשדוד.
אוליאל שירתה שירות לאומי בבית ספר "אסיף" בבית חולים אסף הרופא, שבו לומדים גם ילדים שסובלים משיתוק מוחין.
משנת 2001, עברה אוליאל חמישה ניתוחים אורתופדים ועשרות טיפולי פיזיותרפיה, ומאז מסתייעת בהליכתה בקב.
קריירה כרופאה

בעת האשפוזים, הבינה אוליאל כי סיפורה האישי יכול לסייע לאחרים, ובחרה ללמוד רפואה.
בשנת 2011 החלה אוליאל את לימודי הרפואה בטכניון בחיפה. בסיום לימודיה, בשנת 2019, במעמד כל מוריה, אמר לה מנהל מערך נשים ויולדות ממרכז רפואי כרמל, פרופ' עופר לביא:
"אנחנו צריכים לגייס אותך לטובת הפקולטה, לטובת החינוך הרפואי, כי ממה שאת משדרת ומעבירה גם נסיון וגם צורת הביטוי, יש לנו הרבה מה ללמד את הדור הצעיר, התפקיד שלך שאת הרבה יותר טובה מהרבה אחרים, זה יעזור לנו לחדד את הרגישות הזאת. יש לך פה כח שאין לאחרים"
בפברואר 2019 התחילה שנת סטאז' במרכז רפואי קפלן. לדבריה, מתכננת אוליאל להתמחות ברפואת ילדים ולאחר מכן בנוירולוגית ילדים.
לאחר סיום לימודיה כתבה פוסט בפייסבוק שהפך לוויראלי ובו כתבה:
"אני שולחת חיבוק וכח לכל מי שנמצא במצב שלי- וחושב שאין לו סיכוי. יש לו, זה רק לא אומר שזה פשוט. זה רק אומר שזה דורש נשימה ושכנוע עצמי יומיומי- שאולי מחר- יהיה ורוד יותר."
ביוני 2021, קיבלה את התואר רופאה באופן רשמי מהטכניון. ובכך עשתה היסטוריה והיא הרופאה הראשונה בארץ עם שיתוק מוחין.
ד"ר אוליאל מתמחה במחלקת ילדים במרכז הרפואי "שמיר" (אסף הרופא), שבה הייתה מאושפזת כילדה:.
הוקרה

לקראת יום העצמאות ה-71 של מדינת ישראל, נבחרה אוליאל להשיא משואה. מנימוקי ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים שבחרה בה:
"ד"ר הודיה אוליאל היא רופאה צעירה המתחילה בימים אלו את תקופת ההתמחות שלה בבית-החולים קפלן לאחר לימודי רפואה אינטנסיביים בטכניון. אוליאל נולדה כפגה ואובחנה כסובלת משיתוק מוחין. הוריה החליטו מן הרגע הראשון לנסות ולשלבה במסגרת חינוכית רגילה תוך מתן תמיכה על ידי אנשי מקצוע. השילוב כילדה שונה הסובלת מנכות גופנית הוליד קשיים פיזיים וחברתיים רבים ובכולם עמדה הודיה בגבורה"
משפחה

אוליאל בת להדס ומיכאל (רואה חשבון). לאוליאל אח בכור ואחות צעירה.
הערות שוליים

↑  ד"ר הודיה אוליאל מאשדוד, הרופאה הראשונה בארץ עם שיתוק מוחין - תשיא משואה ביום העצמאות אשדוד נט, עופר אשטוקר, 22 באפריל 2019
↑  ד"ר הודיה אוליאל תדליק משואה בערב יום העצמאות: ד"ר הודיה אוליאל, רופאה עם שיתוק מוחין, תשיא משואה בערב יום העצמאות ה-71 למדינת ישראל. מוכיחה את התגברות הרוח על כל מגבלה ערוץ 7, עדו בן פורת, 22 באפריל 2019
1 2  ד"ר הודיה אוליאל היא הרופאה הראשונה בארץ עם שיתוק מוחין, באתר ynet, 27 ביוני 2021
↑  "קבלו את ד"ר הודיה אוליאל: סיימה רפואה למרות הנכות והקושי הפיזי והחברתי" אשדוד 10, עינת ביגר, 31 באוקטובר 2018
↑  בקרוב רופאה: הודיה אוליאל מאשדוד שנולדה עם שיתוק מוחין תדליק משואה כאן דרום, אשדוד, חדשות אשדוד, דור גפני, 22 באפריל 2019
↑  עם שיתוק מוחין והמון נחישות: ד"ר הודיה אוליאל היא רופאה כאן דרום, דוד לוי, 16 ביוני 2021
↑  קשת ברגסון, ‏היסטוריה: הרופאה הראשונה עם שיתוק מוחין, באתר "סרוגים", 16 ביוני 2021
↑  אור רביד, יניר יגנה‏, סמל לנצחון הרוח: רופאה עם שיתוק מוחין תשיא משואה ביום העצמאות, באתר וואלה, 22 באפריל 2019
↑  ד"ר עם שיתוק מוחין תדליק משואה, באתר ‏מאקו‏, 22 באפריל 2019
הגוף והלב

| --- | --- |

כרזת הסרט המקורית
 מבוסס על:  ספר
 בימוי:  ז'אן-לוק גודאר
 הופק בידי:  קרלו פונטי, ג'וזף לוין, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תסריט:  ז'אן-לוק גודאר
 עריכה:  אנייס גולימוט 
 שחקנים ראשיים:  בריז'יט בארדו מישל פיקולי ג'ק פאלאנס פריץ לאנג
 מוזיקה:  ז'ורז' דלרו
 צילום:  ראול קוטאר
 מדינה:  צרפת צרפת   איטליה איטליה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1963
 משך הקרנה:  103 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, צרפתית, איטלקית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 תקציב:  900,000$
 דף הסרט ב־IMDb
 
הגוף והלב, ששמו המקורי היה הבוז (בצרפתית: Le Mépris), הוא סרט דרמה צרפתי משנת 1963 בבימוי ז'אן-לוק גודאר ובכיכובם של בריז'יט בארדו ומישל פיקולי, המבוסס על הרומן האיטלקי משנת 1954, Ill disprezzo ("הבוז") מאת אלברטו מורביה.
עלילת הסרט

ג'רמי פרוקוש, מפיק סרטים אמריקני (בגילומו של ג'ק פאלאנס), שוכר את שירותי הבמאי האוסטרי פריץ לאנג (המגלם בסרט את עצמו) למשימת בימוי העיבוד הקולנועי לאודיסיאה של הומרוס.
בשל חוסר שביעות רצונו מהגישה האמנותית שבה נקט לאנג בסרט, מגייס פרוקוש לסרט גם את שירותי התסריטאי פול ז'אוואל (מישל פיקולי), על מנת שיעבד מחדש את התסריט, אך גם לפול יש חילוקי דעות עם פרוקוש.
במקביל לעבודת פול על התסריט, מתדרדרים יחסיו עם אשתו קאמי (בריז'יט בארדו), בעיקר לאחר הסכמתו בסוף הקרנת הסרט בבימוי לאנג, שקאמי תיסע עם פרוקוש באלפא רומיאו האדומה שלו בלעדיו, עקב חוסר מקום ברכב הדו-מושבי. לפני תחילת ההקרנה, כשקאמי הגיעה רק בסיומה לבקשת פול, אמר פרוקוש לפול ששכר אותו משום שפול זקוק לכסף, ומשום שמישהו אמר לו שיש לפול אישה יפה מאוד.
לקראת סיום הסרט, משאירה קאמי פתק לפול, שבו כתבה כי מצאה את אקדחו, הוציאה ממנו את הכדורים, והיא חוזרת לרומא עם פרוקוש במכוניתו מהווילה באי קאפרי, אחרי שקודם לא רצתה להגיע עם פול לווילה, אבל התנשקה עם פרוקוש בחלון הווילה לעיני פול. קאמי הוסיפה בפתק שכנראה תגור לבד במלון ברומא, אבל נהרגה עם פרוקוש בתאונה מול משאית.
פרשנות

הסרט מבוסס על סיפורו של מוראביה העוסק בניכור הגובר בין אשה לבעלה, אבל בגרסתו הקולנועית של גודאר יש רובד נוסף של הקבלה לחייו האישיים: בעוד שפול, קאמי ופרוקוש מתכתבים, בהתאמה, עם אודיסאוס, פנלופה ופוסידון; הם באופן דומה מתכתבים גם עם גודאר, אשתו הדנית אנה קארינה וג'וזף א. לוין (אנ'), המפיץ של הסרט.
באחד מרגעי הסרט, עוטה קאמי פאה שחורה המשווה לה דמיון ויזואלי לאשתו של גודאר, קארינה. גם השחקן הראשי, פיקולי, בעל דמיון מסוים לבעלה לשעבר של בארדו, הבמאי הצרפתי רוז'ה ואדים. כמו כן, מתנהל בסרט דיון על הקומדיה האלוהית של דנטה. הדיון מתמקד בבית ה-26 של השיר בחלקה הראשון של היצירה - "התופת", העוסק במסעו האחרון של אודיסאוס מעבר לעמודי הרקולס, בדרך לצידו השני של העולם. "הבוז" מבטא את מבטו הציני והביקורתי של גודאר כלפי תעשיית הקולנוע, אנשיה והקודים הנהוגים בה; הסרט דן במחיר שהאמנות גובה מהאנשים העוסקים בה ומהסביבה הקרובה להם.
ליהוק והפקה

המפיק האיטלקי קרלו פונטי דן עם ז'אן-לוק גודאר על שיתוף פעולה אפשרי. גודאר הציע עיבוד קולנועי לספרו של מוראביה, בכיכובם של השחקנים פרנק סינטרה וקים נובאק. לאחר סירוב השניים, הציע פונטי ללהק את סופיה לורן ומרצ'לו מסטרויאני, אך הפעם נתקל בסירובו של גודאר. לבסוף, נבחרה לתפקיד בארדו השחקנית-הדוגמנית, בעיקר בשל התעקשותו של המפיק פונטי כי הצגת גופה החושני בסרט עשויה להעלות את רווחיו. ברוח זו ובלחץ המפיקים האמריקנים שהיו שותפים לסרט, התבקש גודאר, לאחר שכבר סיים לצלם את הסרט כולו, לביים סצנה אחת נוספת, שבה יוצג גופה העירום של בארדו. בסצנה ידועה זו הפותחת את הסרט, מתחלף צבע התאורה מספר פעמים, באופן דרמטי וללא הכנה מוקדמת, מאדום - לצהוב ולבסוף לכחול. הדיאלוג בין הדמויות, המצויות בעיצומה של סצנה אינטימית בחדר השינה, נותר ללא הפרעה. הייתה זו דרכו האופיינית של גודאר ללעוג ולבקר את האופן בו עושים אנשי הקולנוע שימוש בעירום הנשי כמקדם מכירות.
גודאר אמנם ליהק עצמו בסרט לתפקיד עוזר הבמאי של פריץ לאנג, אך למעשה ייחס לדמותו של לאנג רבות מהדעות ומתאוריות הגל החדש שלו עצמו. הסרט, אשר כולו מתרחש באיטליה, צולם באולפני "עיר הסרטים" צ'ינצ'יטה ברומא, ובווילה מלפרטה (אנ') בקאפרי, דרומה מנאפולי. באחת מסצנות הסרט, משוטטים פול וקאמי בדירתם ברומא, מתווכחים ומתפייסים לחלופין. גודאר ביים את הסצנה כרצף מתמשך של תנועות מצלמה, תחת תאורה טבעית וכמעט בזמן צילום אמיתי. את הסרט צילם הצלם הקבוע של גודאר, ראול קוטאר, שצילם כמה מהסרטים של ראשית הגל החדש, ביניהם עד כלות הנשימה של גודאר.
הפצה

גרסאות הסרט שהופצו לאקרנים בצרפת, איטליה ובארצות הברית היו שונות משמעותית זו מזו. בעוד שהגרסה הצרפתית הייתה רב לשונית (בצרפתית, אנגלית, איטלקית וגרמנית), הגרסאות שהופצו בארצות הברית ובאיטליה דובבו לשפה המקומית.
מבחינת העריכה, בעוד שהגרסה הצרפתית שונה רק במקצת מהגרסה האמריקנית, הגרסה שהופצה באיטליה הייתה קצרה משמעותית (רק 82 דקות) וכללה מוזיקת ג'אז קלה שהולחנה על ידי יוצר איטלקי והחליפה את המוזיקה המקורית של הסרט.
נכון להיום, מרבית גרסאות ה-DVD של הסרט תואמות את הגרסה הצרפתית.
תגובות לסרט

באחת מהביקורות המשמעותיות שנכתבו אודות הסרט, במגזין הקולנוע Sight & Sound, סיכם המבקר קולין מק'קייב את הסרט במילים – "העבודה הגדולה ביותר של מפיק אמנותי באירופה של אחרי המלחמה". הסצנה הרחבה שצולמה בדירה, שבה מתפרקים נישואי פול וקאמי, זכתה לשבחים רבים מאת מבקרים וחוקרי קולנוע לאורך השנים. במאמר שהתפרסם בפברואר 2012, ב-Interiors, מגזין מקוון לקולנוע ולארכיטקטורה, התמקד הדיון באופן שבו השכיל גודאר לנצל את המרחב המוגבל של הדירה בעת צילום הסצנה, כך שהמאפיינים הארכיטקטוניים של הדירה משרתים את הדעיכה ביחסיהם של בני הזוג.
הערות שוליים

1 2   Alfa Romeo 2600 Spider Touring & Brigitte Bardot, בביצוע אורך 7:53 דקות, סרטון  באתר יוטיוב, 10 בפברואר 2023
1 2 3 4  Phillip Lopate, Brilliance And Bardot, All in One, The New York Times, Section 2, Page 17, ‏June 22, 1997
| סרטים שהפיק קרלו פונטי |
| --- | --- | --- |
| סרטים | פיקולו מונדו אנטיקו (1940) • ג'אקומו האידיאליסט (1943) • יאנק ברומא (1946) • הזרע הלבן (1947) • היי בוי (1948) • פעמוני אזעקה (1949) • הקו הלבן (1950) •בעלה האהוב (1950) • פיגארו כאן, פיגארו שם (1950) • חיי כלב (1950) • טוטו האיש השלישי (1951) • אמן הקיטור (1951) • אירופה 51' (1952) • טיונר הפסנתר הגיע (1952) • טוטו בצבע (1952) • שנים קלות (1953) • הכופרים (1953) • קרוסלו נפולטנו (1954) • לה סטרדה (1954) • דוקטור המשוגע (1954) • ממבו (1954) • אמריקאי לרומא (1954) • לורו די נאפולי (1954) •  אטילה (1954) • אשתו היפה של מילר (1955) • מלחמה ושלום (1956) • Il עובד רכבת (1956) • גוונדלינה (1957) • הסחלב השחור (1958) • סוג כזה של אישה (1959) • הלר בגרביונים ורודים (1960) • ניחוח של סקנדל (1960) • שתי נשים (1960) • לולה (1961) • אישה היא אישה (1961) • ליאון מורין, מגדל (1961) • קליאו 5 עד 7 (1962) • בוקאצ'יו 70' (1962) • הדולוס (1962) • ליסולה די ארטורו (1962) • ג'ינג'י (1962) • הגוף והלב (1963) • לנדרו (1963) • הקאראביניירי (1963) • זלזול (1963) • אתמול, היום ומחר (1963) • נישואים נוסח איטליה (1964) • להתפרק (1965) •מבצע חץ מקשת (1965) • הקורבן העשירי (1965) • דוקטור ז'יוואגו (1965) • רכבות שמורות היטב (1965) • יצרים (1966) • כדור הכבאים (1967) • זמן ריסוק (1967) • הנערה והגנרל (1967) • רוחות רפאים - סגנון איטלקי (1968) • יהלומים לארוחת הבוקר (1968) • נקודת זבריצקי (1970) • אשת הכהן (1971) • מה? (1972) • טורסו (1973) • סוף שבוע מלוכלך (1973) • מר הרקולס נגד קראטה (1973) • בשר לפרנקנשטיין (1973) • המסע (1974) • זהות גנובה (1974) • סיר המין (1975) • האחות (1975) • משפחת המלוכלכים (1976) • מפגש קסנדרה (1976) • יום מיוחד (1977) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007477362705171  BnF: cb122002350 (data)  GND: 4269809-1  LCCN: n92038393  SUDOC: 030623863  VIAF: 230009104   WorldCat (עם VIAF): 230009104 
קאמי באלפא רומיאו של פרוקוש, לאחר שפול הציע לה לנסוע איתו.
בריז'יט בארדו ומישל פיקולי ברומא במהלך צילומי "הגוף והלב", 1963
גרייס הרטיגן

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 1922 ניוארק, ארצות הברית 
 פטירה:  15 בנובמבר 2008 (בגיל 86) בולטימור, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של ניו ג'רזי 
 מעסיק:  כללת האמנות של מכון מרילנד 
 בן או בת זוג:  Winston Harvey Price   Walter Silver (ערך בלתי־ידוע–1955) 
 פרסים והוקרה:  פרס שדולת הנשים למפעל חיים בתחום האמנות (1987) 
 
גרייס הרטיגן (באנגלית: Grace Hartigan; ‏28 במרץ 1922, ניוארק, שבניו ג'רזי, ארצות הברית - 15 בנובמבר 2008) הייתה ציירת בתחום האקספרסיוניזם המופשט. בתחילת דרכה, הרטיגן התעסקה רק בציורים מופשטים, אך משנת 1952, החלה לצייר גם מוטיבים ודמויות מוכרות מחיי היום-יום בתוך יצירותיה. בעקבות שילוב זה בין הסגנון המופשט לסגנון הצורני, התייחסו אליה כמבשרת אומנות הפופ. יצירות ידועות שלה כוללות בין היתר את הציורים "תפוזים" משנת 1952 ו"רחוב הכלות הגדול" משנת 1954.
ביוגרפיה

גרייס הרטיגן נולדה בניו ג'רזי ב-1922. גרייס הייתה אחות בכורה מבין ארבעה אחים. כשהייתה בת 17 התחתנה עם רוברט ג'אקנס. בני הזוג רצו לברוח לאלסקה ולבנות שם את ביתם. אך בדרך לשם נגמר להם הכסף והרטיגן גילתה שהיא בהריון עם בנה, ג'פרי. הם החליטו לחזור חזרה לניו-ג'רזי, אך עוד קודם לכן הרטיגן לקחה כמה שיעורי אומנות בלוס אנג'לס. בזמן מלחמת העולם הראשונה, רוברט התגייס לצבא והרטיגן התגוררה עם הוריו. היא עבדה כשרטטת מכונות כדי לפרנס את בנה ואותה, ונשלחה למכללת ניוארק להנדסה להכשרת עבודה. לאחר מכן, היא נפרדה מרוברט ולקחה שיעורי ציור אצל האמן אייזיק ליין מוס.
היא ומוס עברו למנהטן ב-1945. הם הכירו את מילטון אייברי ובאמצעותו נפגשו גם עם מארק רוטקו ואדולף גוטליב. אלו היו ציירים ידועים שהתעסקו בתחום האקספרסיוניזם המופשט. כך הרטיגן ומוס נכנסו לברנז'ה. היא חתמה על יצירותיה בשם העט "ג'ורג' הרטיגן" כאות הערכה לתנועת הסופרות של המאה ה-19, ביניהן ג'ורג' אליוט וג'ורג'ס סנד. מוס קינא בפרסום שיצירותיה קיבלו ונוצר ביניהם מתח רב, שגרם לפיצול ביניהם. ב-1947, התגרשה מבעלה הראשון, רוברט ג'אכנס. ב-1948 התחתנה בשנית עם האמן הארי ג'קסון, והתגרשה ממנו ב-1949 בגלל קנאתו בהצלחה שלה. לאחר הגירושים, להרטיגן היה קשה מבחינה כלכלית והיא נאלצה לעבוד בעבודות מזדמנות. ב-1959 התחתנה עם בעל גלריה בשם רוברט קין. הם התגרשו שנה אחר כך. ב-1960 התחתנה עם וויסטון פרייס, אפידמיולוג שעבד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שאספה אומנות מודרנית וקנתה אחד מציוריה. הרטיגן עברה עמו לבליטמור, מרילנד. וויסטון הזריק לעצמו ניסוי של חיסון נגד דלקת המוח ב-1969, וחלה בדלקת קרום המוח בעמוד השדרה. מצבו הבריאותי והנפשי הידרדר עד שהוא נפטר ב-1981.