stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרובינציית מפרץ מסצ'וסטס
המהפכה האמריקאית > קונגרס פרובינציאלי

העברת חוק ממשלת מסצ'וסטס הביאה לפירוקו של בית המשפט הכללי, כך שהמתיישבים קיימו כינוסים ברחבי מסצ'וסטס. כינוסים אלה אורגנו לפי מחוז והיו להם צירים מכל עיר. כל כינוס ניסח החלטות שהיו אמורות להישלח למושל המלכותי בבוסטון; אלה היו שונים ממחוז למחוז, אך היו להם הרבה נושאים ותחושות דומות. הנציגים התעקשו להחזיר את ממשלתם החוקתית, שהייתה קיימת מאז הסכם מייפלאואר של 1620 והוחזרה באמנה של חברת מפרץ מסצ'וסטס ובאמנת מסצ'וסטס. הם הצהירו על נאמנותם למלך ג'ורג' השלישי, אך הם הצהירו כי הם ייפטרו מהנאמנות הזו אם הוא לא ישיב את זכויותיהם וזכויות היתר החוקתיות. הם הצהירו כי יתנגדו בכוח אם הזכויות הללו לא יוחזרו, וזה כלל את החרם המוחלט על סחורות בריטיות, שיבוש בתי המשפט המקומיים וחטיפת פקידי המלוכה.
צירים מכל מחוזות מסצ'וסטס נפגשו בסיילם באוקטובר 1774 כדי לחדש את האספה המפורקת שלהם. הקונגרס החדש הזה היה אמור להיות חידוש ממשלתם החוקתית והתכחשות לממשלת המלוכה בבוסטון. הקונגרס בחר בג'ון הנקוק כנשיא הראשון שלו (שנקרא אז יו"ר) ובבנג'מין לינקולן כפקיד, והם מינו שופטים, גובי מיסים, שוטרים ופקידים אחרים. הם גם השתלטו על המיליציה והורו לכל הערים במסצ'וסטס לאמן חיילים ולבחור קצינים חדשים. ועדה קבועה מבצעת וועדת בטיחות הוקמו למשול גם כאשר הקונגרס לא היה בישיבה.
הקונגרס המחוזי עבר גיבושים שונים בשש שנות קיומו, עם שינוי מבני סמכות וסוגי ממשל. הוועדה המתמדת המבצעת הוחלפה בקונגרס השני בוועדת בטיחות מחודשת אשר פעלה כסמכות ממשלתית דה פקטו, האחראית על המיליציה והממשל בין הפגישות. הקונגרס השלישי הביא לחזרה לעליונות המחוקקת ולירידה בכוחה של הרשות המבצעת. ג'וזף וורן נבחר לנשיא השני של הקונגרס וג'יימס וורן לשלישי.
המהפכה האמריקאית > הקמת קהיליית מסצ'וסטס

הקריאות לכינוס חוקתי החלו כשהקונגרס הפרובינציאלי הוכרז ב-1774. עם לחצי המלחמה וחוסר הוודאות הפוליטית נדחו מאמצים אלה. נפת ברקשייר בחלק המערבי הרחוק של מפרץ מסצ'וסטס הייתה קולנית במיוחד ברצונה לכונן חוקה חדשה. בשליחות לקונגרס הפרובינציאלי דחו הנציגים של פיטספילד לא רק את הרשויות הקולוניאליות המלכותיות, אלא גם את הלגיטימיות של האמנות הקודמות שבאמצעותן טען הקונגרס הפרובינציאלי ללגיטימציה שלה. המכתב קבע כי הלגיטימציה הפוליטית היחידה שמדינה או חוקה יכולה למצוא תהיה עם תושבי הפרובינציה. עם הכרזת מפרץ מסצ'וסטס על עצמאות מממלכת בריטניה הגדולה במאי 1776 גברה הדחיפה לחוקה שקודמה לאחרונה.
בספטמבר 1776 עתר בית המשפט הכללי לעיירות מפרץ מסצ'וסטס להצביע על האם יש לכנס ועידה או לא. בשנת 1777 הוסכם שתקום ועידה לניסוח חוקה חדשה. בית המשפט הכללי, שהורכב ממועצת המושל ובית הנבחרים, החליט להקים ועדה שתפקידה לכתוב חוקה. בחורף 1778 החליט בית המשפט הכללי שהטיוטה שנוסחה מהוועדה החוקתית תובא בפני ציבור הבוחרים של מפרץ מסצ'וסטס והיא תצטרך להתקבל על ידי 2/3 מהבוחרים.
הטיוטה הראשונה של האמנה נדחתה. לפי טיוטה ראשונה זו המדינה תהיה מורכבת מבית מחוקקים שנקרא בית המשפט הכללי שיהיו בו שני בתים, בית הנבחרים וסנאט שנבחר בעקיפין שישמש גם כמועצת המושל. למושל לא תהיה סמכות וטו והוא יצטרך לקבל כל פעולה שתאשר על ידי הסנאט. עם זאת, היו כמה אלמנטים פרוגרסיביים בחוקה, הסנאט יחולק על סמך אוכלוסייה ולבית לא תהיה עוד דרישת רכוש. כמו כן, נקודת המחלוקת הייתה שלא הייתה מגילת זכויות. כשההצבעה הונחה בפני הציבור היא נדחתה בהפרש של 83% לעומת 17%.
בשנת 1779 הועלתה שאלה נוספת לציבור הבוחרים. הפעם נשאלו האנשים אם הם מעדיפים כינוס אחר, המחולק לפי אוכלוסייה, כדי להיפגש ולגבש טיוטה חדשה של החוקה. השאלה עברה בהפרש של 72% לעומת 28%. ועידה הבאה זו התכנסה מ-1 בספטמבר 1779 עד 16 ביוני 1780. באותה תקופה המלחמה לא הייתה מוצלחת עבור כוחות הפטריוטים. משלחת פנובסקוט הסתיימה בכישלון, וממלכת צרפת עדיין לא שלחה את קבוצת התמיכה הצבאית הגדולה שלה. גם בתוך חוסר הוודאות הפוליטית הוכנסה הוועידה עם 312 חברים.
ג'ון אדמס כתב את טיוטת החוקה החדשה והוועידה קיבלה אותה בתיקונים מינימליים. לאחר מכן הובאה הטיוטה לישיבות העיר השונות של הפרובינציה. אסיפות העיירה היו אמורות להחליט על החוקה בחלקים, ולא כולה, ולהוסיף כל שינוי שלדעתם נחוץ. גרסת אדמס התקבלה אז על ידי הוועידה ב-15 ביוני 1780. בבחירות שנערכו באוקטובר 1780, ג'ון הנקוק נבחר למושל מסצ'וסטס הראשון יחד עם נציגים לבית המשפט הכללי הראשון של הקהילייה.
פוליטיקה > פוליטיקה פרובינציאלית

הפוליטיקה של הפרובינציה נשלטה על ידי שלושה פלגים מרכזיים, לפי תומאס האצ'ינסון, שכתב את ההיסטוריה הגדולה הראשונה של מסצ'וסטס הקולוניאלית. זאת בהבחנה לרוב המושבות האחרות, שבהן היו שני פלגים. אנשי ההתרחבות האמינו מאוד בצמיחת המושבה ובהגנה נמרצת מפני פלישות צרפתיות ואינדיאניות; הם הודגמו במסצ'וסטס על ידי אנשים כמו תומאס הנקוק, דודו של ג'ון הנקוק, וג'יימס אוטיס האב. פלג זה הפך לכוח חיוני בתנועות הפטריוטים שקדמו למהפכה. אנשי האי-התרחבות היו זהירים יותר, והעדיפו להסתמך על מערכת יחסים חזקה עם מדינת האם; הם הודגמו על ידי האצ'ינסון ומשפחת אוליבר מבוסטון. פלג זה הפך ללויאליסטים בעידן המהפכני.
הכוח השלישי בפוליטיקה של מסצ'וסטס היה סיעה פופוליסטית שהתאפשרה בזכות המבנה של בית המחוקקים הפרובינציאלי, שבו הקהילות הכפריות והמעמדות הנמוכים החזיקו במספר רב יותר של קולות מאשר במחוזות אחרים. מנהיגיה המוקדמים כללו את קוקס (אלישה האב ואלישה ג'וניור) ממיין, בעוד שמנהיגים מאוחרים יותר כללו את איש הלהט המהפכני סמואל אדמס. הדת לא מילאה תפקיד מרכזי בחלוקות אלה, אם כי אנשי האי-התרחבות נטו להיות אנגליקנים בעוד שאנשי ההתרחבות היו בעיקר קונגרשואלים. פופוליסטים החזיקו בדרך כלל בדעות פוריטניות שמרניות או בדעות התחייה של ההתעוררות הגדולה הראשונה. לאורך ההיסטוריה המחוזית, פלגים אלו כרתו ושברו בריתות בהתאם לתנאים והנסיבות שהכתיבו.
לסיעה הפופוליסטית היו חששות שגרמו לה לפעמים לתמוך באחת מהמפלגות האחרות. אופים הכפרי גרם לכך שהם התייצבו לצד אנשי ההתרחבות כשהיו בעיות על הגבול. הם גם נטו לצידם של אנשי ההתרחבות בבעיות החוזרות ונשנות עם הכסף המקומי, שהאינפלציה שלו נטתה להעדיף את יכולתם להחזיר חובות במטבע מופחת. קשרים אלה התחזקו בשנות ה-60 של המאה ה-18, ככל שהסכסוך הלך וגבר עם הפרלמנט.
אנשי האי-התרחבות היו מורכבים בעיקר ממעמד סוחרים עשיר בבוסטון. היו להם בעלי ברית בקהילות החקלאים העשירות בחלקים המזרחיים המפותחים יותר של הפרובינציה, ובנמלים הגדולים של הפרובינציה. בריתות אלו התחרו לעיתים קרובות במפלגה הפופוליסטית בשלטון בבית המחוקקים של הפרובינציה. הם העדיפו רגולציה חזקה יותר ממדינת האם והתנגדו להנפקה אינפלציונית של מטבע קולוניאלי.
אנשי ההתרחבות הגיעו בעיקר משתי קבוצות שונות. הראשון היה חלק ממעמד הסוחרים המזרחיים, המיוצגים על ידי הנקוקים והאוטיסים, שאחזו בדעות על צמיחת המושבה והחזיקו בדעות דתיות ליברליות יחסית. אליהם הצטרפו בעלי אדמות עשירים בעמק נהר קונטיקט, שצורכי ההגנה והצמיחה שלהם היו קשורים ישירות לפיתוח נכסים. שתי הקבוצות הללו הסכימו על הגנה וחזון התפשטותי, למרות שחלקו על נושא המטבע; המערביים התייצבו לצד אנשי האי-התרחבות ברצונם למטבע מבוסס תקנים.
פוליטיקה > פוליטיקה מקומית

הפרובינציה הרחיבה באופן משמעותי את הטווח הגאוגרפי שלה, בעיקר במאה ה-18. היו 83 עיירות ב-1695; זה גדל ל-186 עד 1765. רוב העיירות ב-1695 היו בטווח של יום נסיעה מבוסטון, אבל זה השתנה כאשר קמו עיירות במחוז ווסטר וברקשייר על אדמה שהייתה בשליטה אינדיאנית לפני מלחמת המלך פיליפ.
אופייה של הפוליטיקה המקומית השתנה ככל שהפרובינציה שגשגה וגדלה. אחדות הקהילה בתקופה הקולוניאלית המוקדמת פינתה את מקומה לחלוקה של ערים גדולות יותר. דדהאם, למשל, חולקה לשש ערים, וניובוריפורט הופרד מניוברי ב-1764.
גם מפגשי העיר הפכו חשובים יותר בחיים הפוליטיים המקומיים. ככל שהעיירות גדלו, תושבי העיר הפכו אסרטיביים יותר בניהול ענייניהם. נבחרי העיר החזיקו בעבר בכוח משמעותי, אך הם איבדו חלק מהשפעתם על ישיבות העיר ועל מינוי עובדי העירייה בשכר, כגון נישומים, שוטרים וגזברים.
גאוגרפיה

במהלך קיומה השתנו גבולות הפרובינציה במובנים עיקריים ומינוריים. הייתה בפרובינציה אדמה דקה מאוד ושטח סלעי. נובה סקוטיה, אז כולל ניו ברנזוויק, נכבשה על ידי כוחות אנגלים בזמן הוצאת האמנה, אך הופרדה ב-1697 כאשר השטח, שנקרא בפי הצרפתים אקדיה, הוחזר רשמית לצרפת על ידי הסכם רייסווייק מ-1697. נובה סקוטיה הפכה למחוז נפרד בשנת 1710, בעקבות הכיבוש הבריטי של אקדיה במלחמת המלכה אן. מיין לא הופרדה עד לאחר עצמאותה של ארצות הברית, כאשר היא הגיעה למדינה ב-1820.
גבולות הפרובינציה עם הפרובינציות השכנות עברו התאמה מסוימת. המושבות הקודמות העיקריות שלה, מפרץ מסצ'וסטס ופלימות', הקימו גבולות עם ניו המפשייר, רוד איילנד וקונטיקט, אך אלה עברו שינויים במהלך התקופה הפרובינציאלית. הגבול עם ניו המפשייר היה שנוי במחלוקת מסוימת, שכן הגדרת הגבול המקורית בצ'רטרים קולוניאליים (שלושה מיילים צפונית לנהר מרימאק) נעשתה בהנחה שהנהר זורם בעיקר מערבה. סוגיה זו נפתרה על ידי המלך ג'ורג' השני בשנת 1741, כאשר קבע כי הגבול בין שתי הפרובינציות עוקב אחר מה שהוא כיום הגבול בין שתי המדינות.
סקרים בשנות ה-1690 העלו כי קו הגבול המקורי עם קונטיקט ורוד איילנד נסקר בצורה שגויה. בתחילת המאה ה-18 סקרים משותפים קבעו שהקו נמצא דרומית למקום בו הוא צריך להיות. בשנת 1713 מסצ'וסטס הפרישה חלקת אדמה (שנקראת "הקרקעות המקבילות") כדי לפצות את קונטיקט על טעות זו. אדמות אלה נמכרו במכירה פומבית, וההכנסות שימשו את קונטיקט למימון מכללת ייל. גם הגבול עם רוד איילנד התגלה כחייב התאמה, ובשנת 1746 נמסרו לרוד איילנד שטחים בחוף המזרחי של מפרץ נראגנסט (היום ברינגטון, בריסטול, טיברטון וליטל קומפטון). הגבולות בין מסצ'וסטס לשכנותיה הדרומיות לא נקבעו לצורתם המודרנית עד המאה ה-19, מה שהצריך צעדים משפטיים משמעותיים במקרה של הגבולות עם רוד איילנד. הגבול המערבי עם ניו יורק סוכם ב-1773, אך לא נסקר עד 1788.
פרובינציית מפרץ מסצ'וסטס גם הגישה תביעה למה שהוא כיום מערב ניו יורק כחלק מהמענק מים לים של הפרובינציה. הסכם הרטפורד משנות ה-80 של המאה ה-18 כלל את ויתורה של מסצ'וסטס על התביעה הזו בתמורה לזכות למכור אותה למפתחים.
הערות שוליים

↑  "The Charter of Massachusetts Bay". The Avalon Project. 1691.
↑  Raphael, Ray (16 במרץ 2010). The First American Revolution: Before Lexington and Concord. The New Press. ISBN 9781595587343. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121182-1 
ליטוגרפיה משנת 1773 של מסיבת התה של בוסטון
דיוקנו של ג'ון טרומבול משנת 1834 של מותו של ג'וזף וורן בקרב גבעת בנקר
משחק וינה

משחק וינה או פתיחה וינאית היא פתיחת שחמט שמתחילה במהלכים:
ה4 ה5
פ-ג3
המהלך השני של הלבן (פ-ג3) נפוץ פחות מאשר 2.פ-ו3 המשוחק בכמה פתיחות כגון: פתיחת ארבעת הפרשים, פתיחה ספרדית, פתיחה סקוטית ופתיחה איטלקית, אך נחשב לחדש יותר. בביקורת ספרות שנכתבה בניו יורק טיימס בשנת 1888 כי "מאז מורפי הומצאה רק פתיחה חדשה אחת -הפתיחה הוינאית".
הרעיון המקורי מאחורי משחק וינה היה לעבור למשחק של גמביט המלך הנדחה עם הזזת הרגלי מ-ו2 ל-ו4 אבל בצורתו המודרנית, הלבן לעיתים קרובות מעדיף לעבור למשחק שקט (לדוגמה על ידי הוצאת רץ המלך עם ז3 ור-ז2). השחור בדרך כלל ממשיך עם 2 ...פ-ג6. פתיחה זו יכולה גם להוביל לוריאצית פרנקנשטיין-דרקולה.
ויבר ו. אדמס טען שמשחק וינה מוביל בהכרח לניצחון הלבן. עם זאת, הרב-אמן, ניק דה פיירמיאן, במהדורה ה -15 של ספרו, פתיחות שחמט מודרניות, כתב כי משחק וינה מוביל לשוויון כאשר שני הצדדים מציגים משחק טוב.
וריאציות עיקריות > 2...פ-ו6

אחרי תגובה זו של השחור, ללבן שלוש אפשרויות עיקריות: 3.ו4 3.ר-ג4 ו-3.ז3. ניתן להבחין כי מהלך של 3.פ-ו3 מצד הלבן משמש למעבר למשחק 3 הפרשים של פטרוב שעם תגובת שחור של 3...פג6 מוביל לפתיחת ארבעת הפרשים.
וריאציות עיקריות > 2...פ-ו6 > 3.ו4

ברמת רב-אמן, מהלך זה של הלבן הנקרא גם גמביט וינה, נחשב כמסוכן מדי עבור פתיחת משחק. המענה הטוב ביותר של השחור הוא 3...ד5 - הכאת הלבן במרכז בעוד ש- 3...ה:ו4 4. ה5 מה-ה7 5. מה-ה2 כופה על פרש השחור לסגת.
לאחר4.ו:ה5 פ:ה4 5. מה-ו3, המענה הטוב ביותר של השחור הוא 5 ...פג6, ואז 6.פ:ה4 פ-ד4.
גם 5.ד3 אפשרי מבחינת הלבן אך ההמשך הנפוץ הוא 5.פ-ו3.
ללבן יש קווים פתוחים והזדמנויות תקיפה, אך בדרך כלל השחור יכול לאזן במשחק נכון.
וריאציות עיקריות > 2...פ-ו6 > 3.ר-ג4

מהלך זה של הלבן מוביל לעמדה דומה לפתיחת רץ המלך.
לשחור יש כמה אפשרויות:
וריאציות עיקריות > 2...פ-ו6 > 3.ז3

מהלך זה, המוכר גם כוריאצית מיזס, נחשב להמשך שקט של הלבן ושוחק על ידי וסילי סמיסלוב מספר פעמים, הזכורה שבהן היא ניצחונו על לב פולוגבסקי באליפות ברית המועצות בשחמט 1961. הקו המוביל כיום לצורה זו הוא: 5...פ:ג3 6. ב:ג3 ר-ד6 7. פ-ו3 0-0 8. 0-0 כאשר ישנו קו חלופי של 3...ר-ג5.
וריאציות עיקריות > 2...פ-ו6 > 3.א3

בנוסף ל-3 אפשרויות אלו של הלבן, הרב-אמן האמריקאי אריאל מנגריני דגל במהלך הגחמני 3.א3, המכונה לעיתים פתיחת מנגריני. מהלך זה לא מהווה ניסיון רציני ליצירת יתרון ללבן, אך כמהלך ביניים הוא מעניק ללבן גרסה נוחה יותר של עמדת השחור לאחר 1. ה4 ה5 2. פ-ג3 פ-ו6. האפשרויות השונות שבהן משוחקת פתיחה זו הן:
וריאציות עיקריות > 2...פ-ג6

גם אחרי תגובה זו של השחור, ללבן יש אותן שלוש אפשרויות עיקריות: 3.ר-ג4, 3.ו4 ו-3.ז3. שוב ניתן להבחין כי מהלך של 3.פ-ו3 מצד הלבן משמש למעבר למשחק 3 הפרשים של פטרוב שעם תגובת שחור של 3...פג6 מוביל לפתיחת ארבעת הפרשים.
וריאציות עיקריות > 2...פ-ג6 > 3.ר-ג4

מהלך זה של הלבן מוביל לעמדה דומה לפתיחת רץ המלך. מכאן ללבן יש מספר אפשרויות על השחור:
וריאציות עיקריות > 2...פ-ג6 > 3.ו4 > גמביט המפה-מוזיו

גמביט המפה-מוזיו (או גמביט וינה של המפה-מוזיו) מאופיין במהלכים:
ה4, ה5
פ-ג3 פ-ג6
ו4 ה:ו4
פ-ו3 ז5
ר-ג4 ז4
0-0 ז:ו3
מה:ו3
בדומה ל"קרוב משפחתו", גמביט מוציו החד, הלבן מקריב את הפרש ב-ו3 בתמורה להתקפה חזקה נגד המלך השחור. הוא קרוי על שם התאורטיקן האוסטרי קארל המפה ומסווג תחת קוד ECO כ-C25.
וריאצית דובואה לגמביט המפה-מוזיו ממשיכה: 7... פ-ה5 8. מה:ו4 מה-ו6
וריאציות עיקריות > 2...פ-ג6 > 3.ו4 > גמביט שטייניץ

גמביט שטייניץ, נחשב לאחת הפתיחות המועדפות ביותר על וילהלם שטייניץ, אלוף העולם הראשון ולכן נושא את שמו. הוא מאופיין במהלכים:
ה4, ה5
פ-ג3 פ-ג6
ו4 ה:ו4
ד4
הלבן מאפשר לשחור להסיט את המלך הלבן ממקומו עם 4... מה-ח4+ 5. מ-ה2, בתקווה להוכיח שחייל הלבן במרכז ועמדתה החשופה של המלכה השחורה הם גורמים משמעותיים יותר. בניגוד לשטייניץ, שחיווה את דעתו המפורסמת כי "המלך הוא כלי לחימה!", מעטים הם השחקנים המודרניים המוכנים לחשוף את המלך שלהם בדרך זו. לכן גמביט שטייניץ נחשב כיום למהלך נדיר.
וריאציות עיקריות > 2...פ-ג6 > 3.ז3

מהלך זה ידוע כוריאצית פאולסן.
וריאציות עיקריות > 2...ר-ג5

זוהי אלטרנטיבה אקצנטרית אך אפשרית. היא שוחקה על ידי אלוף העולם לשעבר חוסה ראול קפבלנקה נגד איליה קאן במוסקבה 1936. חלק מהמהלכים האפשריים ללבן הם:
3. ר-ג4 - השחור יכול לענות עם 3... ד6 או 3...פ-ו6 או 3..פ-ג6 כפי שמובא לעיל.
3. פ-ו3 - כאשר:
3...פ-ג6?! (מעבר למשחק 3 הפרשים של פטרוב) 4. פ:ה5! פ:ה5 5. ד4 ר-ד6 6. ד:ה5 ר:ה5 7.ר-ד3 נותן יתרון גדול ללבן.
לעומת זאת, 3...ד6! 4. פ-א4 פ-ד7 5. ד3 פ-ו6 6. ר-ה2 0-0 7. 0-0 ג6 8. פ:ג5 פ:ג5 9. פ-ה1 פ-ה6 10. ג3 ד5 מוביל למשחק כמעט שוויוני.[16] אפשרויות נוספות למשחק שקול הן:
4.ד4 ה:ד4 5. פ:ד4 פ-ו6 6. ר-ז5 ח6 7. ר-ח4 0-0 8. פ-ב3 ר-ב4 9.ר-ד3 צ-ה8 10. 0-0 ר:ג3 11.ב:ג3 ז5! 12.ר-ז3 פ:ה4
4.ד4 ה:ד4 5. פ:ד4 פ-ו6 6. ר-ה2 ד5 7. ה5 פ-ה4 8. 0-0 פ:ג3
3. ו4 - השחור יכול לענות עם 3... ד6 ולהוביל לגמביט המלך הנדחה.
3.מה-ז4 פ-ו6! 4. מה:ז7 צ-ז8 מה-ח6 ר:ו2+ נחשב למהלך חלש של הלבן מאחר שלשחור יש יתרון גדול בהמשך: 6. מ:ו2?? פ-ז4+ מכה את המלכה של הלבן.
3. פ-א4 - 3...ר:ו2+ 4. מ:ו2 מה-ח4+ 5. מ-ה3 מה:ו4+ 6. מ-ד3 מוביל לסיבוכים פראיים. עם זאת, מעבר למשחק שקט 3 ... ר-ה7 משאיר את השחור עם משחק טוב.
הערות שוליים

↑  A New Chess Book, May 13, 1888, accessed 2008-11-12
↑  Evans, Larry, Chess Catechism, כרך 153, Simon and Schuster, 1970, עמ' 146–147, ISBN 0-671-21531-0
1 2 3 4 5  de Firmian, Nick, Modern Chess Openings: MCO-15., Random House Puzzles & Games, 2008, ISBN 978-0-8129-3682-7
↑  Raymond Keene, הטיימס, יוני 2012
↑  Neishtadt, Iakov, Catastrophe in the Opening, Pergamon, 1980, עמ' 66–67, ISBN 0-08-024097-6
↑  .Diggle, G. H, Chess Characters: Reminiscences of a Badmaster, Chess Notes, 1984
↑  אדוארד לסקר, Chess Secrets I Learned From The Masters, Dover, NY: David McKay Company, 1969, עמ' 10–11, ISBN 978-0486-22266-0
↑  Eric Schiller, Standard Chess Openings, Cardoza Publishing, 1998, עמ' 39, ISBN 0-940685-72-8
↑  Larry Evans, Svetozar Gligorić, Vlastimil Hort, Paul Keres, Bent Larsen, Tigran Petrosian, and Lajos Portisch, How to Open a Chess Game, RHM Press, 1974, עמ' 172, ISBN 0-89058-003-0
↑  Kan–Capablanca, Moscow 1936
↑  Michael Goeller, The Hamppe–Meitner Motif
| פתיחות שחמט |
| --- | --- | --- |
| פתיחות אב | משחק פתוח • משחק חצי פתוח • משחק סגור • משחק חצי סגור • פתיחת איגוף • פתיחה נדירה |  |
| פתיחות גמביט | גמביט אבנס • גמביט בודפשט • גמביט המלך • גמביט המלכה • גמביט המלכה הנדחה • גמביט המלכה הנרצה • פתיחה סקוטית • גמביט לטבי • הגנה אוסטרית • הגנת צ'יגורין • הגנה בלטית • הגנת מרשל |  |
| הגנה הודית | הגנת בנוני • גמביט בודפשט • פתיחה קטלאנית • הגנה נימצו-הודית • הגנת בנוני מודרנית • הגנה הודית של המלכה • הגנת גרינפלד • הגנה הודית של המלך • התקפת טורה • הגנה הודית מזרחית • התקפת טרומפווסקי • הגנה מקסיקנית |  |
| פתיחות הגנה | הגנה הודית של המלך • הגנה הודית של המלכה • הגנה הודית מזרחית • הגנה נימצו-הודית • הגנת נימצוביץ' • הגנה הולנדית • הגנה מודרנית • הגנת בנוני • הגנת פילידור • הגנת גרינפלד • הגנת אלכין • הגנת קארו-קאן • הגנת שני הפרשים • הגנה ברלינאית • הגנה צרפתית • הגנה סיציליאנית • פתיחת פירץ  • טנגו הפרשים השחורים • פתיחה רוסית |  |
| פתיחות התקפה | התקפת ריכטר-ורסוב • התקפת טרומפווסקי • התקפת טורה • התקפת הודג'סון • פתיחת לארסן |  |
| פתיחות שיטתיות | שיטת לונדון • שיטת קול |  |
| פתיחות ללא סיווג | פתיחה איטלקית • פתיחה אנגלית • פתיחת בירד • פתיחה ספרדית • פתיחה ספרדית, וריאצית ההחלפה • פתיחה וינאית (משחק וינה) •  פתיחת ארבעת הפרשים • פתיחת רץ המלך • פתיחה קטלאנית • פתיחת רטי  • פתיחת בארנס • פתיחת סארגוסה • פתיחה פולנית • פתיחת גרוב • פתיחת אנדרסן • פתיחת קלמנץ • פתיחת דורקין • פתיחת אמאר • פתיחת דאנסט • פתיחת וור • פתיחת דספרז • פתיחת מיזס • פתיחת ואנ'ט קרויג'ס |  |
| אחר | אנציקלופדיית פתיחות שחמט • מלכודות בפתיחה בשחמט |  |
ראו גם פורטל השחמט • קטגוריה:פתיחות שחמט • קטגוריה:שחמט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293697405171  GND: 4811407-8  LCCN: sh00008690
La Vie en rose

| --- | --- |

 סינגל בביצוע Marianne Michel, אדית פיאף
 יצא לאור:  1945 
 סוגה:  מוזיקת פופ מסורתית 
 שפה:  צרפתית
 כתיבה:  אדית פיאף 
 לחן:  Louiguy 
 
"La Vie en rose" (בעברית: "החיים בוורוד") הוא מהשירים הנודעים ביותר של הזמרת הצרפתייה הפופולרית אדית פיאף. השיר נכתב בשנת 1945, על ידי פיאף עצמה (מילים) ולואי גוליילמי (אנ') (לחן), הפך פופולרי במהלך שנת 1946, ויצא כסינגל במהלך שנת 1947. השיר הפך פופולרי במיוחד בארצות הברית בשנת 1950, כאשר באותה העת נכנסו לא פחות משבע גרסאות כיסוי שונות שלו למצעד הבילבורד האמריקאי. גרסאות הכיסוי שנכנסו למצעד הבילבורד בוצעו על ידי טוני מרטין (אנ'), פול וסטון, בינג קרוסבי, ראלף פלאנגן, ויקטור יאנג ולואי ארמסטרונג.
גרסת הכיסוי בביצוע הזמרת הג'מייקנית גרייס ג'ונס, אשר יצאה במהלך 1977 זכתה גם להצלחה רבה. השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות על ידי אמנים בולטים רבים לאורך השנים.
הגרסה העברית

במהלך שנות החמישים הקליט הזמר שמשון בר-נוי גרסה עברית לשיר תחת השם "הנסיכה". בשנת 1990 ביצעה קורין אלאל גרסת כיסוי לשיר לפי תרגום של אהוד מנור, השיר נכלל באלבומה "שפת אימי".
ברנהרד שלינק

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1944 (בן 80) בילפלד, הרייך הגרמני 
 מדינה:  גרמניה 
 לאום:  גרמני
 עיסוק:  סופר, פרופסור למשפטים, שופט והיסטוריון
 מקום לימודים:  האוניברסיטה החופשית של ברלין, Kurfürst-Friedrich-Gymnasium (Heidelberg), אוניברסיטת היידלברג, אוניברסיטת פרייבורג 
 שפות היצירה:  גרמנית
 סוגה:  רומן, ספרות בלשית, סיפורים קצרים
 נושאי כתיבה:  שואה
 יצירות בולטות:  נער קריאה
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2004)  Evangelischer Buchpreis (2000)  Pak Kyong-ni Prize (2014)  פרס ספרות הפשע הגרמני (1993)  פרס הנס פאלאדה (1998)  Friedrich Glauser Award (1989)  Honorary Award of the Heinrich Heine Society (2000) 
 schlink.rewi.hu-berlin.de
 חתימה:   
 
ברנהרד שלינק (בגרמנית: Bernhard Schlink; נולד בבילפלד שבגרמניה ב-6 ביולי 1944) הוא סופר, היסטוריון, משפטן ושופט גרמני, המתגורר בברלין.
קריירה

שלינק למד משפטים באוניברסיטת היידלברג ובאוניברסיטה החופשית של ברלין.

הוא מכהן משנת 1988 כשופט בבית המשפט החוקתי של נורדריין-וסטפאליה ומשנת 2006 כפרופסור למשפט ציבורי ופילוסופיה של המשפט באוניברסיטת הומבולדט בברלין. הוא מחלק את זמנו בין ברלין לניו יורק.

ספרו המפורסם ביותר, "נער קריאה", תורגם ליותר מ-50 שפות ועובד בשנת 2008 לסרט קולנוע בכיכובה של קייט וינסלט, שזכתה בפרס אוסקר על משחקה בו.
ספריו

(עם ולטר פופ), זלב: חוק(ר) פרטי (1987), תרגמה קטיה מנור, הקיבוץ המאוחד, 2008 
(בסדרת "הבלש זלב" פורסמו שני ספרים נוספים שטרם יצאו לאור בעברית: ההונאה של זלב ומותו של זלב).
נער קריאה (1995), תרגמה רוני לוביאניקר, זמורה ביתן, 1998
אהבות מוברחות (2000), תרגמה רוני לוביאניקר, זמורה ביתן, 2001
הדרך הביתה (2006), תרגמה חנה לבנת, זמורה ביתן, 2009.
סוף שבוע אחד (2008), תרגמה חנה לבנת, הוצאת מחברות לספרות, 2010.
שקרים של קיץ (2010), תרגמה חנה לבנת, הוצאת מחברות לספרות, 2013.
ברעם

ערך זה עוסק בקיבוץ בגליל העליון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מגדל ברעם בפסגת הר שפרה
תצפית ממגדל ברעם-קיבוץ ברעם בתוך היער, ברקע הכפר הלבנוני מרון א-ראס
בַּרְעָם הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי השוכן בהרי מרום הגליל, על גבול הלבנון, 736 מטר מעל פני הים.
שם הקיבוץ

הקיבוץ נקרא על שם כְּפַר בַּרְעָם, יישוב יהודי קדום מימי בית שני ששרד מאות בשנים גם בימי הביניים ובו שרידי בית כנסת מהמפוארים בארץ. את השם הקדום שימר הכפר הערבי בִּרְעִם ששכן במקום עד מלחמת העצמאות.
משמעות השם "ברעם" לא הובררה עד תומה. ייחוס השם למילה הערבית "בורעום" (بُرْعُم) שמשמעותה "ניצן" או "נבט" או "חוטר" נובע ככל הנראה מהתאמה מקרית של השם הקדום למילה מוכרת בערבית. הרכיב "עַם" בשמות מקומות במקורות העבריים הוא במקורו מילה שמית עתיקה שמשמעותה "קיבוץ אנשים בני מוצא משותף", "קהל", "ציבור".
היסטוריה

כאמור, הקיבוץ נקרא על שמו של יישוב יהודי קדום שראשיתו לכל המאוחר בימי בית שני ואחריתו בתקופה הממלוכית עת נודע בשם כפר ברעם. במרחק של כ-3 ק"מ מהקיבוץ נמצא גן לאומי ברעם, הכולל בית כנסת מתקופת התלמוד.
בתקופה העות'מאנית היו תושבי הכפר נוצרים מרונים. במלחמת העצמאות פונו תושבי בירעם בצו צבאי, ולא הורשו לחזור אליו לאחריה.
ב-14 ביוני 1949 עלו לקרקע מייסדי הקיבוץ, יוצאי שלוש ההכשרות של תנועת השומר הצעיר מישראל, רומניה וצ'כוסלובקיה, וכן יוצאי חטיבות הפלמ"ח: יפתח, הראל, וחטיבת הנגב.
ברעם היה הקיבוץ האחרון שהעביר את ילדיו מהלינה המשותפת, שכללה שינה בבתי-הילדים בקיבוץ, ללינה משפחתית, שבה ישנים הילדים בבתי ההורים. המעבר התרחש ב-1997.
בעשור השלישי של המאה ה-21 מונה אוכלוסיית הקיבוץ כ-300 חברים ובנוסף עוד 200 נפש אשר אינם חברים, רובם ילדי חברים. קיבוץ ברעם הוא בין הקיבוצים האחרונים שאינם מופרטים באופן מוחלט. יש בו חדר אוכל קיבוצי גדול ופעיל, מכבסה קיבוצית וכן שירותי חינוך ובריאות משותפים.
בקיבוץ פועלת מכינת גליל עליון.
היישוב פונה זמנית מתושביו ב־2023 בעקבות מלחמת חרבות ברזל. במהלך המלחמה ירה חזבאללה עשרות רקטות וטילי נ"ט לעבר היישוב שהסבו נזק כבד לרכוש. סמוך ליישוב התנהלו מדי יום חילופי אש כבדים בין צה"ל לחזבאללה. נכון לאוגוסט 2024, תושבי הקיבוץ עוד לא שבו לביתם.
ענפי הקיבוץ

אלכם מדיקל - אלכם הוא מפעל הזרקת פלסטיק לייצור מוצרי רפואה חד פעמיים. בין מוצריו ניתן למצוא סטופקוקים, מניפולד, מוצרי נידלס ("ללא מחט") ועוד. אתר ייצורי נוסף של החברה נמצא באזור התעשייה דלתון ליד כרם בן-זמרה. המפעל מעסיק הן בני קיבוץ והן תושבים רבים מהאזור
מטע - מטע ברעם מגדל מינים רבים של פירות נשירים למיניהם. בין המינים השונים ניתן למצוא תפוח, נקטרינה, אגס וקיווי. כמו כן, מדי שנה ממשיך הקיבוץ בעונת הקטיף לגייס סטודנטים מכל רחבי הארץ על מנת לעבוד בקטיף ולסייע לסטודנטים במימון לימודיהם.
לול - לולי ברעם מורכבים מ-3 לולי פיטום המשתרעים על שטח של 4.3 דונם
מוסך
חקלאות שלחין - בשטחים אשר שייכים לקיבוץ בעמק החולה. בין גידולים אלו ניתן למצוא תירס, שעועית, תפוחי אדמה, אפונה, חיטה ועוד
דפוס ברעם - בית דפוס
דרך האור - מרפאה לרפואה משלימה בקיבוץ ברעם. הוקמה בשנת 2004 על ידי קבוצת מטפלים מוסמכים חברי קיבוץ ברעם
מוזיאון - בקיבוץ ברעם שוכן מוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה
הוצאת קורות - הוצאת ספרים במהדורות קטנות
יקב ברעם
פטריות כמהין ענף חדש הן בארץ והן בקיבוץ.
אולם מופעים

ממזרח לחדר האוכל ממוקם אולם מופעים, הנקרא בלשון תושבי הקיבוץ "בית העם". אולם המופעים מומן מכספי תרומת שר האוצר ספיר, את המבנה תכנן חיליק ארד על-פי הוראותיו של במאי הקאמרי גרשון פלוטקין. בסוף שנות התשעים, שופץ המבנה ביוזמת כמה מחברי הקיבוץ.
יער ברעם

ליד ברעם נמצאת שמורת אלוני ברעם בתוך יער ברעם. היות שהשטח היה שייך לכנסייה המרונית נמנעה כריתת עצים. כתוצאה מכך התהווה במקום יער מפותח של עצי אלון מצוי.
מכביש 899 מובילה דרך סלולה באספלט בתוך היער, לפסגת הר שפרה, שם נמצא מגדל ברעם - מגדל תצפית לשריפות בגובה 743 מטר וממנו תצפית רחבה על יער ברעם והרי הגליל העליון.
גלריה

אולם תרבות בתכנון האדריכל חיליק ערד
אולם חדר האוכל
בית הכנסת בקיבוץ ברעם - מבט מהצד
לקריאה נוספת

צבי אילן, בתי כנסת קדומים בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מקום בלב (משמעויות שמות ישובים בקווי העימות), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  יצחק בן-צבי, שאר ישוב, יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשכ"ו, עמ' 109
↑  שקד שדה, ‏הלחימה באיום מהצפון: חיל האוויר תקף מטרות טרור של חיזבאללה ואת מקור ירי הנ"ט שנורה לעבר ברעם, באתר מעריב אונליין, 29 בדצמבר 2023
↑  https://www.facebook.com/כמהין-ברעם-Israeli-truffles-164488887583506 כמהין ברעם Israeli truffles
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465878705171  VIAF: 4526149296280180670004   WorldCat (עם VIAF): 4526149296280180670004 
בחגיגות הקמת הקיבוץ, אפריל 1949