stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ינו מרצ'טי
ביוגרפיה

מרצ'טי בינואר 1926 בסמית'רס, וירג'יניה המערבית לזוג מהגרים איטלקים. עם סיום לימודיו בתיכון, הוא התגייס לצבא ארצות הברית ולחם כקלע בקרב על הבליטה. לאחר שחרורו, הצטרף מרצ'טי לתוכנית הפוטבול של אוניברסיטת סן פרנסיסקו וב-1951 היה חלק מהקבוצה שסיימה את העונה ללא אף הפסד.
ב-1952 הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו, לאחר שנבחר במקום ה-14 בדראפט על ידי ניו יורק יאנקס (שהפכה באותה עונה לדאלאס טקסנס). עונה לאחר מכן, התפרקה הקבוצה ומרצ'טי עבר לבולטימור קולטס, בה שיחק במשך 13 עונות. עם הגעתו לבולטימור הוא שובץ בעמדת התאקל ההתקפי, אך בהמשך חזר לעמדתו הטבעית כקיצוני הגנתי, ובה גם שיחק בפרו בול הראשון שאליו נבחר ב-1955.
בגמר אליפות ה-NFL ב-1958, במשחק שידוע כ"המשחק הגדול ביותר ששוחק אי פעם", שיחק מרצ'טי תפקיד משמעותי, כשמנע מהתקפת ניו יורק ג'איינטס להשיג דאון ראשון מיארד אחד. באותו מהלך הוא שבר את הקרסול, אך כקפטן הקבוצה התעקש לראות את המשך המשחק ולא להתפנות לטיפול רפואי. בסיום המשחק ניצחה בולטימור 17-23 וזכתה באליפות ראשונה בתולדותיה. הפציעה אילצה את מרצ'טי להחמיץ את הפרו בול של אותה שנה, וקטעה לו רצף של תשע הופעות רצופות במשחק.
שנה לאחר מכן, שיחזרו מרצ'טי ובולטימור את הישגם מהשנה הקודמת וזכו פעם נוספת באליפות ה-NFL. ב-1960, בפעם היחידה בקריירה שלו, הוביל מרצ'טי את הליגה בהפלות קוורטרבק עם 11 במספר. ב-1964, כשהוא בן 37, פרש מרצ'טי ממשחק פעיל, אבל חזר לעונה נוספת ב-1966 ובסיומה פרש סופית.
מרצ'טי נחשב לאחד משחקני ההגנה הטובים בתולדות ה-NFL, וב-1972 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הפוטבול המקצועני. ב-1969 הוא נבחר לקבוצת השנה ה-50 של ה-NFL, ב-1994 לקבוצת השנה ה-75 וב-2019 לקבוצת השנה ה-100. מרצ'טי הוא אחד משישה שחקנים בלבד שנכללו בכל שלוש קבוצות השנה של הליגה.
מרצ'טי נפטר מסיבוכים של דלקת ריאות בבית חולים בפנסילבניה ב-29 באפריל 2019. נכדו, קית' קרטר, שיחק כטייט אנד ב-UCLA וזכה עם סיאטל סיהוקס בסופרבול XLVIII כמאמן קו התקפה.
הערות שוליים

↑  רחביה ברמן‏, הסופרבולים הגדולים מכולם, באתר וואלה, 26 בינואר 2004
↑  The Top-20 Defensive Players in NFL History, The Grueling Truth
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008081653  VIAF: 51501862   WorldCat (עם VIAF): 51501862
ג'ינו אינפנטינו

ג'ינו אינפנטינו (בספרדית: Gino Infantino; נולד ב-19 במאי 2003 ברוסאריו שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אל-עין מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
קריירת מועדונים

אינפנטינו גדל במחלקות הנוער של וייה דל פארקה, רנאטו ססאריני, ADIUR ורוסאריו סנטראל. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של רוסאריו סנטראל במסגרת ליגת העל הארגנטינאית.
ב-3 באוגוסט 2023 חתם בפיורנטינה האיטלקית לחמש שנים. באוקטובר 2024 הושאל לאל-עין מאיחוד האמריויות.
קריירה בינלאומית

אינפנטינו היה חלק מסגל נבחרת ארגנטינה עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023.
ג'ון נאש (צייר)

| --- | --- |
 לידה:  11 באפריל 1893 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  23 בספטמבר 1977 (בגיל 84) קולצ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  קולג' ולינגטון 
 תקופת הפעילות:  1914–1977 (כ־63 שנים) 
 תחום יצירה:  פיתוח עץ 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 
ג'ון נורתקוט נאש (באנגלית: John Northcote Nash‏; 11 באפריל 1893 – 23 בספטמבר 1977) היה צייר בריטי של נופים ודומם, חרט עץ ומאייר, במיוחד של יצירות בוטניות. הוא היה אחיו הצעיר של האמן פול נאש.
ביוגרפיה > ראשית חייו

נאש נולד בלונדון, בנו הצעיר של עורך הדין ויליאם הארי נאש, ששימש כשופט באבינגדון, וקרוליין מוד ג'קסון. אמו באה ממשפחה עם מסורת ימית. היא הייתה לא יציבה נפשית ומתה בבית חולים לחולי נפש בשנת 1910. בשנת 1901 עברה המשפחה לאיבר הית', בקינגהמשייר. ג'ון נאש התחנך בלנגלי פלייס בסלאו ואחר כך בקולג' ולינגטון, ברקשייר. הוא נהנה במיוחד מלימודי בוטניקה, אך לא היה בטוח באיזה מסלול קריירה יבחר. בתחילה עבד ככתב בעיתון "מידלסקס וברקשייר". בשנת 1910, אחיו הפך לתלמיד בבית הספר לאמנות סלייד ובאמצעות אחיו, פגש ג'ון את קלוטון פלו ודורה קרינגטון.
ג'ון נאש לא עבר הכשרה אמנותית רשמית, אך עודד על ידי אחיו לפתח את יכולותיו כשרטט. עבודתו המוקדמת הייתה בצבעי מים וכללה סצנות מקראיות, רישומי קומיקס ונופים. בשנת 1913 הציג בתערוכה משותפת עם אחיו פול בגלריה דוריין ליי, לונדון, וג'ון הוזמן להיות חבר מייסד בקבוצת לונדון בשנת 1914. הוא השפיע על עבודתה של האמנית דורה קרינגטון (שהיה מאוהב בה), ובכמה מיצירותיה הדבר בולט במיוחד.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

בשנת 1915 נאש הצטרף להרולד גילמן בקבוצת שוק קמברלנד של רוברט בוואן ובאותה שנה הציג יחד עם הרולד גילמן, צ'ארלס ג'ינר ורוברט בוואן בגלריה גופיל.
תחילה, בריאותו של נאש מנעה ממנו להתגייס למלחמת העולם הראשונה. אך מנובמבר 1916 עד ינואר 1918 הוא שירת כרובאי - ביחידה שאחיו הצטרף אליה בשנת 1914 לפני שקיבל פיקוד בגדוד המפשייר. הוא שירת כסמל בקרב פסקנדלה ובקרב קמבריי. בהמלצת אחיו עבד פול כאמן מלחמה רשמי משנת 1918.
בשנת 1914 החל נאש לצייר בשמנים בעידודו של הרולד גילמן, אשר אומנותו המוקפדת השפיעה על נופיו הטובים ביותר. הציור המפורסם ביותר של נאש הוא "מעבר לפסגה", התלוי כעת במוזיאון המלחמה האימפריאלי. זוהי תמונה של ההתקפה הנגדית ברכס וולש ב־30 בדצמבר 1917, במהלכה רובאי הגדוד הראשון עזבו את תעלותיהם והתקדמו לעבר מרוקינג ליד קמבריי. מתוך שמונים החיילים, שישים ושמונה נהרגו או נפצעו במהלך הדקות הראשונות. נאש היה אחד מהשנים עשר שניצלו מההפגזה, וצייר תמונה זו כעבור שלושה חודשים.
הציור "שדות התירס", שהוחזק על ידי גלריית טייט, היה הציור הראשון שהשלים נאש שלא תיאר נושא מלחמתי. התמונה עם הנוף המסודר שלה והטיפול הגאומטרי בשדה התירס מציג את המקבילות לציוריו של אחיו פול. נאש אמר שהוא ופול נהגו לצייר להנאתם רק אחרי השעה שש, כאשר עבודתם כאמני מלחמה הסתיימה. מכאן הצללים הארוכים שהטילה שמש הערב ומשתקפת בציור.
קריירה לאחר המלחמה

נאש התחתן עם חברתה של קרינגטון, דורותי כריסטין קוהלנטל, במאי 1918. היא הייתה בתו של כימאי גרמני שהתיישב בג'ררדס קרוס, בקינגהמשייר ולמדה ב"סלייד". ילדם היחיד, ויליאם, נולד בשנת 1930; הוא נפטר כשנפל ממכונית נוסעת בשנת 1935 בגיל 4.
בין השנים 1918–1921, נאש התגורר בג'רארד קרוס, וערך מסעות קיץ לגבעות צ'ילטרן ולגלוסטרשייר. בשנת 1919 הוא התקבל כחבר במועדון האמנות האנגלי החדש, ובשנת 1921 הפך למבקר האמנות הראשון של מרקורי לונדון. הוא עבר למאדל, בבקינגהאמשייר, בשנת 1921, שנשאר ביתו הקבוע עד 1944. הוא ביקר לעיתים קרובות בעמק נהר הסטור שבאסקס וסופוק, שם קנה בית קיץ.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, עבודותיו של נאש היו בעיקר בציור נופים. אריק ניוטון, היסטוריון האמנות אמר עליו: "אם הייתי רוצה שזר יבין את הלך הרוח של נוף אנגלי טיפוסי, הייתי מראה לו את צבעי המים הטובים ביותר של נאש". עם זאת, רגשות הקשורים למלחמה המשיכו להטריד אותו במשך שנים רבות. השפעה זו ניכרה בחלק מציורי הנוף שלו. במיוחד ב"גראג", שהוצג בשנת 1922. בנוף הרועש הזה העצים וענפיהם דמויי הגידולים עוטפים את כל מישור התמונה. צבעים עדינים כהים ואור ערב מעניקים לציור אווירה קלסטרופובית.
ציור זה, שהושלם מספר שנים לאחר המלחמה, מאופיין בתחושת שממה עגומה המרמזת על ההתבוננות העמוקה שעקבה אחר הרס המלחמה. אף על פי שהייתה לו אהבה רבה לטבע, נאש השתמש לעיתים קרובות בנושאים טבעיים כדי להעביר מחשבות עוצמתיות ורגישות הנוגעות למצב האנושי. הוא היה ידיד קרוב של הסופר רונלד בליית', שהקדיש לאמן את ספרו רב המכר אקנפילד, וששיתף את אהבתו ליער הלא מנוהל בו נותרו עצים שנפלו כדי ליצור כאוס משלהם.
בשנת 1923 נאש הפך לחבר באגודת צבעי המים. באותה שנה עבד בדורסט ובשנת 1924 בבאת' ובבריסטול. בשנים 1924 עד 1929 לימד בבית הספר לציור ואמנות של רוסקין (אוקספורד). בשנת 1927 כתב ואייר ספר על צמחים רעילים. בין השנים 1934–1940 לימד בקולג' המלכותי לאמנות בלונדון ועבד על חריטות עץ וליטוגרפיות. בשנת 1939 ביקר בחצי האי גובר, ליד סוונסי - הביקור הראשון מבין רבים שערך בוויילס.
נאש היה גם יוצר הדפסים מוכשר. הוא היה חבר מייסד של אגודת חרטי העץ בשנת 1920. הוא הפיק חיתוכי עץ ותחריטים בעץ תחילה כאיורים לכתבי עת ספרותיים, ולאחר מכן כאיורים לספרים שהופקו על ידי העיתונות הפרטית. אלה כוללים את ספרו של ג'ונתן סוויפט למשרתים (1925) ואת לוח השנה של שפירד של אדמונד ספנסר (1930). התעניינותו בנושאים בוטניים מוצגת באיוריו לספר פרחי הבר של בוב גת'ורן-הארדי בבריטניה (1938).
חיים מאוחרים

בתחילת מלחמת העולם השנייה נאש עבר לאדמירליות בשנת 1940 כאמן מלחמה רשמי בדרגת קפטן במרינס המלכותי. הוא ויתר על התפקיד שלו בנובמבר 1944.
לאחר המלחמה, נאש התגורר בוורמינגפורד שבאסקס. הוא הצטרף לצוות הקולג' המלכותי לאמנות בשנת 1945 והמשיך ללמד שם ובהמשך במרכז ללימודי השדה של פלטפורד מיל. כשהיה באסקס, לימד בבית הספר לאמנות בקולצ'סטר ובשנת 1946, יחד עם הנרי קולינס, סדריק מוריס, לט היינס ורודריק בארט, הפך לאחד ממייסדי החברה לאמנות של קולצ'סטר ומאוחר יותר כיהן כנשיא האגודה.
נאש הוריש את הספרייה האישית שלו וכמה מציוריו ותחריטים ל"מינורס", קולצ'סטר, שמכר אחר כך את רוב החומר לגלריית טייט. נאש הפך לעמית באקדמיה המלכותית בשנת 1940 ולחבר מן המניין בשנת 1951. הוא הפך לקצין מסדר האימפריה הבריטית (CBE) בשנת 1964.
תערוכתו הרטרוספקטיבית באקדמיה המלכותית בשנת 1967 הייתה הראשונה שנעשתה לצייר חי.
נאש סבל מדלקת מפרקים קשה בשנים מאוחרות יותר. אשתו נפטרה בשנת 1976. הם היו נשואים מעל 58 שנים.
נאש נפטר ב־23 בספטמבר 1977 בקולצ'סטר. שניהם קבורים בסנט אנדרו, וורמינגפורד, אסקס.
הערות שוליים

↑  John Nash, www.iwm.org.uk
↑  Ronald Blythe, ‘Nash, John Northcote (1893–1977)’, Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004
1 2  John Nash 1893–1977, Tate
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415367105171  PLWABN: 9810533766105606  AAG: 726  AGSA: 3464  BNE: XX1598217  CANTIC: a10237148  DSI: 2922  GND: 119185423  ISNI: 0000 0000 8080 6514  LCCN: n84081180  NTA: 238451097  RKD: 58871  SNAC: w6w992dm  SUDOC: 122289978  TePapa: 1660  Trove: 1131744  ULAN: 500020212  VIAF: 301575548   WorldCat (עם VIAF): 301575548 
ג'ון נאש, מעבר לפסגה, 1917
ג'ון נאש, ערב, יער אופיי, 1917
ג'ון נאש, דרך צרפתית, 1918
ג'ון נאש, גשר מעל פסי רכבת
ג'ינו פארין

| --- | --- |

דיוקן עצמי
 לידה:  25 באוגוסט 1876 טריאסטה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  9 ביוני 1944 (בגיל 67) ברגן-בלזן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
פדריקו גוליילמו יהודה פולאק, (מכונה ג'ינו פארין באיטלקית: Gino Parin; היה ידוע גם בשם פרידריך פולק או פולק;‏ 25 באוגוסט 1876, טריאסטה – 9 ביוני 1944, ברגן-בלזן) היה צייר יהודי-איטלקי; הוא ידוע בעיקר בזכות דיוקנאות הנשים שלו.
קורות חיים

פארין החל את לימודיו בעיר הולדתו, טריאסטה אצל יוג'ניו סקומפריני (באותה תקופה עם מרצ'לו דודוביץ'), ואז החל ללמוד באקדמיה בל ארטי די ונציה. את לימודיו סיים באקדמיה לאמנויות יפות במינכן אצל קרל ראופ, שם הוא הציג את התערוכה הראשונה שלו. בהתחלה, הוא היה בעיקר קריקטוריסט שצייר קריקטורות המתארות הבורגנות הגרמנית הזעירה.
בעת ביקורו בפריז, הכיר את אלה אוילר (1875–1962), אמנית ומוזיקאית מסנט לואיס, מיזורי. מאוחר יותר הם נישאו. בנם, אדגר, היגר לארצות הברית ויחד עם רעייתו אינגרי הפך לסופר ומאייר ידוע של ספרי ילדים.
כשחזר לטריאסטה, החל לצייר דיוקנאות. בשנת 1913, הוא זכה במדליית זהב ב-"XI Internationalen Kunstausstellung".
בין המלחמות הציג תערוכה בווינה ובטריאסטה והציג שתי תערוכות בביאנלה של ונציה. הוא השתתף גם בתערוכות מעבר לים וזכה במדליית זהב נוספת ב"אינטרנציונאלה קוואדרנאלה" בטורינו בשנת 1923.
הוא שמר על קשרים הדוקים עם גרמניה, אם כי חוקי הגזע אסרו עליו להציג שם לאחר 1938. כשהיה צעיר הוא רכש אזרחות שווייצרית והיה תושב חוקי בקמפו בלניו. אף על פי כן הוא נעצר באיטליה וגורש למחנה הריכוז ברגן-בלזן. בדרך הוא חלה ומת זמן קצר לאחר שהגיע למחנה.
הערות שוליים

1 2  Biographical notes @ the Österreichisches Biographisches Lexikon.
↑  Biographical data @ SIKART.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 128791217  RKD: 228613  SIKART: 4026252  ULAN: 500105717  VIAF: 37980541   WorldCat (עם VIAF): 37980541 
דיוקן של פאני טדשי
ג'יין אשר

ערך זה עוסק בשחקנית בריטית. אם התכוונתם למרי ג'יין אשר, נדבנית יהודייה אמריקאית, ראו .
| --- | --- |

ג'יין אשר
 לידה:  5 באפריל 1946 (בת 78) וילסדן, לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה 
 בן או בת זוג:  ג'רלד סקארף (1981–?)  ג'רלד סקארף 
 צאצאים:  Katie Geraldine Scarfe, Alexander David Scarfe, Rory Christopher Scarfe 
 http://www.janeashercakes.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יין אשר (באנגלית: Jane Asher; נולדה ב-5 באפריל 1946) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה בריטית ממוצא יהודי, וסופרת שכתבה מספר רומנים. התפרסמה גם בקשר רומנטי של מספר שנים עם פול מקרטני.
ביוגרפיה

ג'יין אשר נולדה במרילבון שבלונדון, אנגליה, הבת השנייה מתוך שלושה ילדים של ריצ'רד ומרגרט אשר. סבתה מצד אביה הייתה יהודייה. הייתה שחקנית כבר בילדותה, הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה בגיל 6 בסרט "מאנדי". אחרי שהופיעה בסרטים אחדים בקולנוע ובטלוויזיה, כגון סדרת המדע בדיוני "Quatermass Xperiment", השתתפה כחברת צוות בתוכנית "Juke Box Jury" של ה-BBC.
ב-18 באפריל 1963 פגשה אשר את פול מקרטני, כאשר הופיעו הביטלס באלברט הול. מקרטני שכנע אותה להיות חברתו . ג'יין אשר היוותה השראה לשירים רבים שכתב מקרטני כגון "Here, There and Everywhere"‏, "I'm Looking Through You",‏ "And I Love Her"‏ ,"You Won't See Me". ב-25 בדצמבר 1967, אשר ומקרטני הודיעו על אירוסיהם. אשר ביטלה את האירוסין בתחילת 1968 לאחר שחזרה מבריסטול ומצאה את מקרטני במיטה עם אישה אחרת. לאחר מכן, הם ניסו לשפר את היחסים ביניהם, אך לבסוף נפרדו ביולי 1968.
אחיה פיטר היה חבר בצמד פיטר וגורדון, שלהם כתבו לנון-מקרטני את הלהיט "A world without love".
ב-1964 הופיעה אשר בסרטו של רוג'ר קורמן "מסכת המוות האדום" ("The Masque of the Red Death"). ב-1965 גילמה את דמותה של מגי טוליבר בסדרת הטלוויזיה "הטחנה על הנהר פלוס" לפי ספרה של ג'ורג' אליוט. ב-1966 שיחקה בסרט "אלפי" לצידו של מייקל קיין. ב-1970 שיחקה ב-"Deep End" סרטו של ג'רזי סקולימובסקי. אחר כך נראתה בעיקר על מסכי הטלוויזיה בסדרות "The Stone Tape", בתפקיד אורח בסדרה "רמפול", בסדרה "חמדת ימים" (Brideshead Revisited), ובתפקיד פיית' אשלי בסדרה "Wish Me Luck" שנמשכה שלוש עונות מ-1987 עד 1989. בשנת 2001 הופיעה בסדרה "Crossroads".
ב-1994 גילמה את תפקיד המלווה, סוזן פורמן, בגרסה רדיופונית של סדרת המדע בדיוני דוקטור הו, הדרמה-הקומית "מה קרה לסוזן פורמן?" שודרה ברדיו-4 של ה-BBC. הופעת רדיופונית בולטת נוספת הייתה בפרק מתוך "הרפתקאותיו הנוספות של שרלוק הולמס" ששודר ב-2002.
ב-1971 פגשה את המאייר ג'רלד סקרף והם נישאו עשר שנים מאוחר יותר, לזוג נולדו שלושה ילדים.
אשר פרסמה שלושה רומנים שהפכו לרבי מכר "The Longing", "The Question" ו- "Losing It".
כיום היא ידועה ככותבת ספרי בישול, וכמנהלת חברה לאפיית עוגות לאירועים מיוחדים. היא עדיין מופיעה בטלוויזיה ובתיאטרון, ב-2006 כיכבה בעיבוד של ריצ'רד פל לסדרת המדע בדיוני משנות השישים, "A for Andromeda".
אשר היא גם נשיאת האגודה האוטיסטית הלאומית (של הממלכה המאוחדת). היא פעילה מאוד באגודה, והיא נאמה בפתיחת הקמפיין "הפכו את בית הספר להגיוני", של האגודה.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1952 | מנדי | Mandy | נינה רודס |  |
| 1955 |  | The Quatermass Xperiment | ילדה קטנה |  |
| 1956 |  | Charley Moon | בנסטה |  |
| 1961 |  | The Greengage Summer | הסטר גריי |  |
| 1963 |  | Girl in the Headlines | לינדי בירקט |  |
| 1964 |  | The Masque of the Red Death | פרנצ'סקה |  |
| 1966 | אלפי | Alfie | אנני |  |
| 1967 | אגדת חורף | The Winter's Tale | פרדיטה |  |
| 1970 |  | Deep End | סוזן |  |
| 1970 |  | The Buttercup Chain | מרגרט |  |
| 1972 | שש נשותיו של הנרי השמיני | Henry VIII and His Six Wives | ג'יין סימור |  |
| 1978 |  | Hawkmoor | ליידי ג'והן ויליאמס | סדרת טלוויזיה |
| 1981 | חמדת ימים | Brideshead Revisited | סיליה ריידר | סדרת טלוויזיה |
| 1983 | רחל לינדסיי נעדרת | Runners | הלן |  |
| 1984 |  | Success Is the Best Revenge | מנהלת בנק |  |
| 1985 | ילד חלום | Dreamchild | גברת לידל |  |
| 1988 | פריז של לילה | Paris by Night | פולין |  |
| 1993 |  | Closing Numbers | אנה |  |
| 2003 | קרוסרודס | Crossroads | אנג'ל סמסון | אופרת סבון |
| 2006 |  | Tirante el Blanco |  |  |
| 2006 |  | A for Andromeda | מדליין | סרט טלוויזיה של BBC Four |
| 2007 | למות בלוויה | Death at a Funeral | סנדרה |  |
| 2008 | הארמון | The Palace | המלכה שרלוט |  |
| 2008 - 2010 | החבר'ה הזקנים | The Old Guys | סאלי | סדרת טלוויזיה |
| 2013 | שנה גג | I Give It a Year | דיאנה |  |
| 2015 | סטלה | Stella | הייזל |  |
הערות שוליים

↑  https://www.tabletmag.com/sections/arts-letters/articles/paul-mccartney-jew-ish
1 2  https://www.jewthink.org/2021/12/15/the-kosher-beatles/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310219905171  PLWABN: 9810623944505606  BIBSYS: 10080939  BNE: XX4612660  BnF: cb14054502s (data)  GND: 118097679  ISNI: 0000 0001 1611 2814  LCCN: n82225013  MusicBrainz: ab9f13d7-d2cb-4962-b266-f16b2551056c  NKC: xx0004712  NLK: KAC201837297  NTA: 069407207  SNAC: w6p4195r  SUDOC: 150892721  VIAF: 27269978   WorldCat (עם VIAF): 27269978
ג'יין בוקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במאי 1956 (בת 68) סטרטפורד על נהר אייבון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בן או בת זוג:  ג'יימס פליט 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יין בוקר (באנגלית: Jane Booker; נולדה ב-9 במאי 1956) היא שחקנית אנגלייה. לבוקר קריירה ארוכה של משחק ביותר מ-40 תוכניות טלוויזיה.
ביוגרפיה

בוקר נולדה בסטרטפורד-אפון-אייבון שבווריקשייר בשנת 1956.
אחד מתפקידיה הראשונים היה ב-1978 בסרטו של ג'יימס אייבורי "Hullabaloo Over Georgie and Bonnie's Pictures" בכיכובם של דיים פגי אשקרופט ולארי פיין. ב-1979 שיחקה בתפקיד האחות סאלי במיני-סדרה "עדות נעורים" על פי ספר הזכרונות של ורה בירטיין אודות מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בוקר נשואה לשחקן ג'יימס פליט.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1979 |  | Angels | לי סימונס | סדרת טלוויזיה |
| 1981 |  | Priest of Love | ברברה ויקלי |  |
| 1981 |  | Pig in the Middle | רוזמרי | בפרק "Alone... at Last" |
| 1982–1983 | נני | Nanny | הדוכסית מברוטון / ליידי שארלוט סומרוויל | סדרת טלוויזיה |
| 1983 |  | Partners in Crime | מוניקה דין | בפרק "The Clergyman's Daughter" |
| 1985 |  | Travelling Man | ג'ואן מרטין | סדרת טלוויזיה |
| 1986 | ראשון בין שווים | First Among Equals | פיונה סיימור | מיני-סדרה |
| 1986 |  | Throb | אחות מס' 3 | בפרק "Something Extra" |
| 1987–1988 | אל תחכה לי | Don't Wait Up | פליסיטי ספייסר-גיבס | סדרת טלוויזיה |
| 1987 | מרגל מושלם | A Perfect Spy | מרי פים | הסדרה הייתה מועמדת לארבעה פרסי באפט"א בהם פרס לסדרת הדרמה הטובה ביותר, ושני פרסי אמי בהם בקטגוריית מיני-סדרה מצוינת |
| 1987 | מיס מארפל | Agatha Christie's Miss Marple | מיס קוק | בפרק "Nemesis" בכיכובה של ג'ואן היקסון |
| 1988–1989 |  | Colin's Sandwich | שרה ונאבלס | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 1989 | המפקח מורס | Inspector Morse | פיליפה פוסטר | בפרק "Deceived by Flight" |
| 1990 |  | Troublemakers | לוסי דארסי |  |
| 1991 |  | Murder Most Horrid | סאלי | בפרק "Murder At Tea Time" |
| 1991–1993 |  | The Darling Buds of May |  | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1992–1993 |  | Get Back | פרודנס סוויט | סדרת טלוויזיה |
| 1994 |  | Murder Most Horrid | גברת בוגלבי | בפרק "Mangez Merveillac" |
| 1996 | קורוניישן סטריט | Coronation Street | גברת הול | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1998 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | לורה הוטון | בפרק "Written in Blood" |
| 1999 | ג'ונתן קריק | Jonathan Creek | פיליפה פארל | בפרק "The Omega Man" |
| 2002 | המלחמה של פויל | Foyle's War | אליזבת' גרים | בפרק "Eagle Day" |
| 2004 | צפון ודרום | North and South | גברת שו | עיבוד לרומן מאת אליזבת גאסקל |
| 2004 | למצוא את ארץ לעולם לא | Finding Neverland | גברת דרלינג |  |
| 2004, 2006 | המשפחה שלי | My Family | ג'יל | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2007 | רופאים | Doctors | מרגרט תומאס | בפרק "A Secure Relationship" |
| 2007 | חדר מיון | Casualty | ואלרי מסטרס | בפרק "No End of Blame" |
| 2009 | רופאים | Doctors | אליזבת הרקין | בפרק "All That Glitters" |
| 2009 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | ג'נט לוול | בפרק "The Creeper" |
| 2011 | רופאים | Doctors | ג'יני ג'וזף | בפרק "Mr Right" |
הערות שוליים

↑  Posh? That's just tosh...; He's famous for playing upper-crusties, but James Fleet is true to his working- class roots.
ג'וזף וורד

סר ג'וזף ג'ורג' וורד (באנגלית: Joseph George Ward; ‏ 26 באפריל 1856 – 8 ביולי 1930) היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-17 בשתי תקופות כהונה במהלך ראשית המאה ה-20.
ראשית חייו

ג'וזף וורד נולד במלבורן למשפחה קתולית. אביו, שככל הנראה היה אלכוהוליסט, מת ב-1860 בגיל 31. ג'וזף וורד גודל על ידי אמו האנה. ב-1863 עברה המשפחה לבלאף שבחבל סאות'לנד, שבדרום האי הדרומי של ניו זילנד, כדי לחפש ביטחון כלכלי. האנה וורד פתחה חנות ואכסניה.
וורד התחנך בבית ספר יסודיים במלבורן ובבלאף. הוא לא למד בבית ספר תיכון. עם זאת, הוא הרבה בקריאה וירש מאמו הבנה טובה לעסקים. הוא תואר ברוב המקורות כנער אנרגטי ונלהב והיה נחוש להצליח בחיים. את גישתו זו ניתן לייחס בעיקר לאמו, שהייתה נחושה לראות את ילדיה מבוססים כלכלית. ב-1869 הוא התקבל לעבוד במשרד הדואר ומאוחר יותר שימש שם כפקיד. בהמשך, באמצעות הלוואה שלקח מאמו, החל וורד לעבוד כסוחר עצמאי שסיפק סחורות לקהילה החקלאית באזור מגוריו.
ראשית הקריירה הפוליטית

עד מהרה החל וורד להיות מעורב בפוליטיקה המקומית. ב-1878 הוא נבחר כחבר במועצת בלאף, למרות היותו רק בן 21 ובגיל 25 הוא נבחר להיות ראש העיר, הצעיר ביותר בניו זילנד. הוא גם היה חבר במועצת הנמל של בלאף ובסופו של דבר יושב הראש שלה.
ב-1887 הציג וורד את מועמדותו לפרלמנט של ניו זילנד וזכה במושב מטעם מחוז הבחירה של אוורואה. מבחינה פוליטית היה וורד תומכם של פוליטיקאים כמו ג'וליוס ווגל ורוברט סטאוט, מנהיגי האגף הליברלי של הפרלמנט. תמיכה כזאת הייתה לא רגילה לפוליטיקאי שהגיעה מהדרום הרחוק. וורד נעשה ידוע כנואם נמרץ בנוגע לעניינים כלכליים. ב-1891, כאשר המפלגה הליברלית החדשה עלתה לשלטון, מינה ראש הממשלה החדש, ג'ון באלנס את וורד כשר הדואר. מאוחר יותר, כאשר נבחר ריצ'רד סדון במקומו של באלנס שנפטר, מונה וורד להיות שר האוצר. השקפת העולם הפוליטית הבסיסית שלו הייתה שהמדינה צריכה לתמוך ולקדם את היוזמה הפרטית ופעולותיו כשר האוצר שיקפו דעה זו.
עיסוקו ההולך ומתרחב של וורד בענייני הממשלה הובילו להזנחת האינטרסים העסקיים הפרטיים שלו ומצב עסקיו החל להתדרדר. ב-1896 הכריז שופט על "חדלות פרעון ללא תקנה" של וורד. מצב זה שם את וורד, כשר האוצר, במצב בעייתי וב-16 ביוני הוא אולץ להתפטר מכל תפקידיו. ב-1897 הוא אולץ להגיש בקשה לפשיטת רגל, ובכך הוא חויב להתפטר מחברותו בפרלמנט. עם זאת, הייתה פרצה בחוק שלא מנעה ממנו להתמודד שוב על התפקיד. בבחירות ביניים שהתקיימו זמן קצר לאחר מכן הוא נבחר מחדש וברוב גדול יותר. קשייו הכלכליים, אף השיגו לו אהדה ציבורית גדולה יותר. הוא נתפש כמיטיבו הגדול של אזור הדרום ודעת הקהל הייתה שהוא נרדף על ידי אויביו על טעות תמימה.
בהדרגה, בנה וורד מחדש את עסקיו ושילם את חובותיו. סדון, שעדיין היה ראש הממשלה, מינה אותו עד מהרה שוב כחבר בממשלה והוא שירת כשר הרכבות וכשר הדואר. ביוני 1901, בעת ביקורם של הדוכס והדוכסית מיורק (לימים המלך ג'ורג' החמישי והמלכה מרי) הוא קיבל את התואר אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש על הנהגתו של שירות הדואר עבור פני (Penny Post) בכל רחבי ניו זילנד.
ב-1901, הקים וורד את המשרד הראשון בעולם לבריאות ותיירות והיה שר הבריאות הציבורית הראשון באימפריה הבריטית.
בהדרגה החל וורד להיות אחד מתומכיו הבולטים ביותר של סדון והוא סומן כיורש אפשרי שלו. ככל שהתמשכה תקופת כהונתו הארוכה של סדון, הציעו רבים שוורד יתמודד מולו על תפקיד מנהיג המפלגה, אך וורד סירב לעשות כן. ב-1906, כאשר וורד היה בלונדון, הלך סדון לעולמו באופן פתאומי. ההסכמה המקובלת הייתה שוורד צריך להיות היורש, מאחר ששובו ממסעו היה אמור לארוך כמה חודשים, כיהן וויליאם האל-ג'ונס בתפקיד עד לשובו לניו זילנד. וורד הושבע לתפקידו ב-6 באוגוסט 1906.
כהונה ראשונה כראש הממשלה

בעיני רבים לא נתפש וורד כמנהיג בעל שיעור קומה כמו סדון. רבים האמינו שלמרות האינטרסים המנוגדים הרבים שהיו במפלגה הליברלית, היא החזיקה רק בזכות אישיותו וסמכותו של סדון ובזכות כושר השכנוע שלו. וורד לעומתו לא נתפש כמי שניחן בתכונות אלו. עימותים פנימיים תכופים הובילו להססנות ולשינויים תכופים במדיניות וכתוצאה מכך שותקה הממשלה. שני בסיסי התמיכה העיקריים של המפלגה, הפועלים העירוניים מהאגף השמאלי והשמרנים מהחוות הקטנות, החלו להתעמת אלו עם אלו ולוורד לא הייתה האסטרטגיה העקבית שתוכל לפתור את הבעיה. כל ניסיון לפייס את אחד הצדדים, גרם לניכור מצדו של האגף השני. בהדרגה התמקד וורד במדינות החוץ, וכך הוא נתפש על ידי מתנגדיו שהוא לא מסוגל להתמודד עם בעיותיה של המדינה.
ב-26 בספטמבר 1907 הכריז וורד על מעמדה החדש של ניו זילנד כדומיניון. בבחירות הכלליות של 1908 זכו הליברלים ברוב בפרלמנט, אך בבחירות של 1911 נראה היה שהפרלמנט נכנס למבוי סתום. הליברלים שרדו בינתיים עקב קולו המכריע של יושב ראש הפרלמנט, אך וורד, שהיה מאוכזב מהתוצאה, התפטר מתפקידו כראש הממשלה בשנה שלאחר מכן. המפלגה בחרה בתומאס מקנזי, שר החקלאות בממשלת וורד, כמחליפו, אך ממשלת מקנזי שרדה חודשים ספורים בלבד.
וורד, שיותר מכולם האמין שהקריירה הפוליטית שלו עמדה לפני סיומה, שב לספסלים האחוריים של הפרלמנט וסירב לכמה הצעות לשוב לתפקיד מנהיג המפלגה ולהשליט בה סדר. הוא העסיק עצמו בנושאים שוליים ולקח את משפחתו לביקור באנגליה, שם הוענק לו תואר ברונט על ידי המלך ג'ורג' החמישי.