stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעל שורץ

| --- | --- |

 לידה:  12 בינואר 1965 (גיל: 59)
 ענף מדעי:  הוראת המדעים
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע
 https://www.weizmann.ac.il/ScienceTeaching/Shwartz/
דוקטור יעל שורץ (נולדה ב-12 בינואר 1965) היא מדענית בכירה וחברת סגל במחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן (החל משנת 2009). שורץ היא ראשת מרכז המורים להוראת מדעים בחטיבת הביניים, האחראית על אתר המורים מוטנט והעורכת הראשית של "קריאת ביניים" – עיתון מורי המדעים בחטיבת הביניים. היא עוסקת בפיתוח והערכה של חומרי למידה במדעים ובפיתוח מקצועי של מורי המדעים. שורץ היא בעלת תואר BSc בכימיה מאוניברסיטת בר-אילן ובעלת דוקטורט בהוראת המדעים ממכון ויצמן.
ביוגרפיה

שורץ נולדה ברחובות ב-12 בינואר 1965. לאחר סיום שירותה הצבאי התקבלה ללימודי כימיה באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1989 קיבלה את התואר הראשון בפקולטה לכימיה באוניברסיטת בר-אילן. לאחר תקופה קצרה בתעשיית הביוטק, החלה לעבוד כמורה לכימיה בבית הספר התיכון דה-שליט ברחובות ובגימנסיה הריאלית בראשון לציון. בשנת 1992 השלימה תעודת הוראה בכימיה במכון ויצמן למדע. בשנת 1998 התחילה ללמוד במחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן במסלול ישיר לדוקטורט בהנחייתם של פרופסור אבי הופשטיין וד"ר רות בן-צבי. נושא המחקר שלה: "אוריינות כימית: הגדרתה בעזרת מורים והערכת ביטוייה ברמת בית הספר התיכון".
לאחר קבלת התואר יצאה לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת אן-ארבור במישיגן (2005–2007), בהדרכתו של פרופסור ג׳ו קריצ׳יק (Joe Krajcik), שם חקרה התפתחות, יישום והערכה של תוכניות לימודי מדעים בחטיבת הביניים. לאחר שובה ארצה, חזרה כעמית מחקר למחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן ועסקה בפיתוח פדגוגי והערכה של פרויקט CONNECT: פיתוח תוכניות לימודים לקורס כימיה מתקדמת, ברמת בית הספר התיכון.
בשנים 2013– 2016: שימשה כיועצת של פרויקט ENGAGE בישראל – פרויקט במימון האיחוד האירופי שמטרתו חינוך למחקר וחדשנות אחראיים.
בשנים 2013–2019 שימשה מפתחת ומנהלת אקדמית של "כימיה על הקו" – בית ספר וירטואלי לכימיה, בשיתוף פעולה עם מכון דוידסון.
שורץ משמשת כראשת המרכז הארצי למורי מדעים וטכנולוגיה בחטיבת הביניים ומתוקף תפקידה זה היא אחראית על אתר מוטנט ומשמשת כעורכת הראשית של "קריאת ביניים" – עיתון מורי המדעים בחטיבת הביניים.
שורץ היא ראשת פרויקט הוראה ולמידה מותאמת אישית (PETEL) למדע וטכנולוגיה.
היא ראשת קהילות הלמידה המקצועית (PLC's) של מורים למדעים וטכנולוגיה לפרויקט חטיבת ביניים ותיכון (22 קהילות אזוריות ו-3 קהילות מנהיגים).
תחומי עניין במחקר

פיתוח מקצועי של מורים, אוריינות מדעית, סוגיות חברתיות-מדעיות (SSI), שילוב מיומנויות חשיבה בחינוך מדעי,
פרסים והוקרה

2021 – אחד המאמרים המצוטטים ביותר בכתב העת Science Eduation .
2019 – המאמר המצוטט ביותר בשנים 2018–2019 בכתב העת Journal of Research in Science Teaching, Wiley.
2016 – פרס משרד החינוך על תרומה מיוחדת להוראת מדע וטכנולוגיה בישראל כמפקחת מט"ב.
2014 – פרס ACS-CEI לשילוב קיימות בחינוך לכימיה בחסות הוועדה האמריקאית לשיפור הסביבה (CEI)).
2005-2007 – מלגת CCMS לפוסט דוקטורט באוניברסיטת מישיגן.
2004 – פרס אורלי-קפלן לסטודנטית מצטיינת לדוקטורט, מכון ויצמן למדע.
מאמרים ב"על-כימיה" – עלון מורי הכימיה

אתי דגן, אמיל איידין ויעל שורץ, שילובים: שילובים: פרויקט engage משלב נושאי חברה ואתיקה בלימודי הכימיה. כימיה, גיליון 28 • יולי 2016.
רחל אידלמן, שלי ליבנה ויעל שורץ, תקשוב בהוראת הכימיה בישראל סקר ראשון: תוצאות והשלכות. על כימיה, גיליון 24 אפריל 2014.
יעל שורץ, ומשתתפי הקורס "כימיה ובריאות", מורה נבוכים: הטיפול התרופתי בהפרעות קשב וריכוז. על כימיה, גיליון 23 יוני 2013.
דבורה ברוט, אורית מולווידזון, רותי שטנגר, יעל שוורץ, מירה קיפניס ומירי קסנר, יש לנו כימיה– גם בשנת הכימיה הבינלאומית, על-כימיה, גיליון 19, 2011.
יעל שורץ, מרסל פרייליך, דורית טיטלבאום ומירי קסנר, הוראת הכימיה והתעשייה הכימית חגגו 60 שנה למדינת ישראל, על כימיה, גיליון 16, פברואר 2010.
זיוה בר-דב, תמי לוי נחום ויעל שורץ, "יחסים וקשרים בעולם החומרים": מבנית חובה, 3 יח"ל, על כימיה, גיליון 10 2006.
יעל שורץ, מורים ו"אוריינות כימית": תיאוריה מול מעשה, על כימיה, גיליון 7, 2005.
הערות שוליים

↑  מרכז מורים ארצי למו״ט בחט״ב
↑  קריאת ביניים, באתר מרכז מורים ארצי למו״ט בחט״ב
↑  קרית החינוך עמוס דה שליט, באתר קרית החינוך עמוס דה שליט
↑  הגימנסיה הריאלית, באתר הגימנסיה הריאלית
↑  Joseph Krajcik - People, People - College of Education - Michigan State University, ‏2021-05-10 (באנגלית)
↑  אתי דגן, אמיל איידין וד"ר יעל שורץ, שילובים: פרויקט engage משלב נושאי חברה ואתיקה בלימודי הכימיה, באתר המרכז הארצי למורי הכימיה, ‏יולי 2016
↑  ברכות, באתר המרכז הארצי למורי הכימיה, ‏10 במרץ 2014
↑  Center for Curriculum Materials in Science
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יעל שורץ".
חווא טו

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־2 Bozhou, הרפובליקה העממית של סין 
 הוצאה להורג:  208 שושלת האן, האימפריה הסינית 
 מדינה:  שושלת האן המזרחית, סין 
 
פסלו של חווא טו במקדש מנגז'יה לונגשן שבטאיוואן
חְוָוא טוֹ (110–207) היה רופא סיני בן המאה ה-2.
ביוגרפיה

חווא טו פעל כרופא בתקופת שושלת האן הידועה, ובאזור שלוש הממלכות בסין.
ברשומות ההיסטוריה של שלוש הממלכות מוזכר חווא טו כאדם הראשון אשר השתמש בהרדמה בעת שביצע ניתוחים במטופליו, דבר שהיה חריג לתקופה עתיקה זו בסין.
חווא טו היה ידוע כבעל ידע וביצוע בתחומים כגון:
דיקור סיני מסורתי,
דיקור סיני בעזרת עשבי טיפול (Moxibustion),
ופיטותרפיה (Phytotherapy - טיפול בעשבי מרפא).
כמו כן פיתח חווא טו את צ'י קונג "משחק חמש החיות", סדרת תרגילים שנועדה למנוע ולרפא מחלות שונות על פי עקרונות הרפואה סינית.
שניים מתלמידיו של חווא טו, אוֹ יִין ולִי אָה, המשיכו להעביר ולפתח את הידע שקיבלו ממנו. הידע המשיך לזרום ממורה לתלמיד בשושלת הנמשכת כבר 80 דורות. לפני מספר דורות הצטרפה אמנות הלחימה טאי צ'י למורשת העוברת בשושלת.
יריב נחשון

יריב נחשון
יריב נחשון הוא איש מחשבים העוסק במסחר מקוון באינטרנט. המייסד והבעלים של אתר פלונטר. התפרסם בעקבות מחאות צרכניות שהוביל בעבר.
ביוגרפיה

בשנת 1999 החל נחשון במחאת אינטרנט שקראה לבזק ליצור תעריף מיוחד לגולשי האינטרנט. רבים מגולשים נאלצו להתקשר לספק שירותי אינטרנט בשיחת טלפון רגילה באמצעות מודם קווי, והתעריף הרגיל לשיחת טלפון, שבו חויבו, ייקר מאוד את ההתקשרות לספק אינטרנט. בעקבות קריאתו של נחשון נערכה שביתה שבמסגרתה עשרות אלפי משתמשים התנתקו מהאינטרנט וביום השביתה נרשמה ירידה של 15% בכמות פעילות הגלישה בישראל. ועדת הכספים של הכנסת דרשה מבזק להציע לגולשים פתרון וכך היה.
נחשון היה פעיל בנושאי תקשורת סלולרית בישראל, המהווה אוליגופול. פעלתנות צרכנית זו קוראת לאנשים לכבות את הטלפון הסלולרי שלהם או להפחית בכמות השיחות ליום אחד כל חודש תחת הכותרת "יום ללא סלולרי", ומטרותיה הן ביטול דמי הקישוריות והחלת ניידות מספרים בין חברות סלולריות
החל מאמצע ינואר 2007 אתר "נזק" משתתף במאבק של רוכבי כלי הרכב הדו גלגליים למען הורדת תעריפי הביטוח שעלו כתוצאה מ"הסכם החצייה" שבו נקבע כמה תשלם כל חברת ביטוח של שני כלי רכב שמתנגשים אחד בשני.
בשנת 2009 החל אתר "נזק" להתעסק ביצירת מודעות והגברת האכיפה של חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון.
נחשון נבחר לאחד מרשימת עשרת "אנשי השנה הנכונים" של מגזין TheMarker בדצמבר 2005.
בספטמבר 2012, יריב נחשון ואתר נזק החלו לפעול לאישור נסיעה של כלים דו-גלגליים על נתיבי תחבורה ציבורית. בתאריך 19 באוגוסט 2015, הפעילות נשאה פרי וחלה התקדמות משמעותית, עת פרסמה המשטרה כי לא תאכוף נסיעה של כלים דו-גלגליים על נת"צ (נתיבי תחבורה ציבורית).
הערות שוליים

↑  https://web.archive.org/web/20051124112105/http://www.politicsnow.co.il/mags/000425/0004254.html
↑  https://web.archive.org/web/20080224061241/http://news.walla.co.il/?w=%2F%2F5529
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יריב נחשון".
ישר אדריכלים

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  יצחק ישר
 תקופת הפעילות:  1956–הווה (כ־68 שנים)
 משרד ראשי:  תל אביב-יפו, ישראל
 בעלות:  אבנר ישר
 ענפי תעשייה:  אדריכלות
  
 www.a-yashar.com
 
ישר אדריכלים הוא משרד אדריכלים ישראלי בינלאומי, אשר נוסד על ידי האדריכל יצחק ישר בשנת 1956. נכון ל-2023 זהו משרד האדריכלים הרביעי בגודלו בישראל על פי דירוג דן אנד ברדסטריט 2014.
בשנותיו הראשונות של המשרד, תכנן האדריכל יצחק ישר שכונות, בנייני מגורים ומבני ציבור מודרניסטים ידועים, כגון מוזיאון תל אביב לאמנות ובניין מקסיקו באוניברסיטת תל אביב (בשיתוף אדר' דן איתן) ודיזנגוף סנטר (בשיתוף אדר' עליזה טולדו). מבנים אלה זיכו אותו בפרס רכטר (1972) ובפרס רוקח (1967, 1984).
בשנת 1986 הצטרף למשרד בנו של יצחק ישר, אדריכל אבנר ישר, אשר העביר את הדגש לבניה בצפיפות גבוהה. המשרד כיום עוסק במגוון תחומי האדריכלות (מגורים, משרדים, מסחר, תב"ע), ומזוהה בעיקר עם מגדלי מגורים ומשרדים בתל אביב רבתי, כגון מגדל רוטשילד 1 ומגדל W בתל אביב.
בעל המשרד הוא אדריכל אבנר ישר. שותפיו הם אלעד יהודה (מנכ״ל), יונתן גרוסוסר, יואב מיכאל ואביב אלנבוגן.
נכון ל-2023 מונה המשרד 118 עובדים מקצועיים, ביניהם 106 אדריכלים ותשעה שותפים, והוא ממוקם בתל אביב.
פרויקטים נבחרים

מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, בשיתוף דן איתן
בית התפוצות, תל אביב, בשיתוף אלי גבירצמן
בניין מקסיקו, אוניברסיטת תל אביב, בשיתוף דן איתן
דיזנגוף סנטר, תל אביב, בשיתוף עליזה טולדו
מגדלי דוד, תל אביב, בשיתוף אורי זרובבל
מגדל רוטשילד 1, תל אביב
מגדל W, פארק צמרת, תל אביב
מגדל נוה נוף, בת ים
שוק בצלאל, תל אביב
השוק הסיטונאי, תל אביב
GINDI LOVE TLV, תל אביב
מגדלי דה וינצ'י, תל אביב
מגדלי תוה"א, תל אביב
הערות שוליים

↑  דירוג ישר אדריכלים, באתר Duns
שכונת פארק צמרת בתל אביב
ז'אן-לוק גודאר

| --- | --- |

ז'אן-לוק גודאר, 1968
 לידה:  3 בדצמבר 1930 צרפת פריז, צרפת
 פטירה:  13 בספטמבר 2022 (בגיל 91) רול, וו, שווייץ 
 שם במה:  Hans Lucas 
 סוגה מועדפת:  הגל הצרפתי החדש 
 מדינה:  שווייץ, צרפת 
 תקופת הפעילות:  1950–2022 (כ־72 שנים)
 עיסוק:  במאי, מפיק, תסריטאי, מבקר, צלם ושחקן קולנוע
 מקום לימודים:  סורבון 
 יצירות בולטות:  עד כלות הנשימה (1960) הגוף והלב (1963)
 בן או בת זוג:  אן ויאזמסקי (1967–1970)  אן מארי מייוויל (1971–2022)  אנה קארינה (1961–1967) 
 פרסים והוקרה:  פרס תאודור אדורנו (1995)  פרס מפעל חיים של האקדמיה האירופית לקולנוע (2007)  נמר הכבוד (1995)  פרס דב הזהב (1965)  דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר (1960)  פרס אריה הזהב (1982)  אריה הכסף (1962)  פרס דקל הזהב (2018)  Silver Bear for Outstanding Artistic Contribution (1961)  פרס חבר השופטים של פסטיבל קאן (2014)  פרס סזאר של כבוד (1998)  גביע סאת'רלנד (1965)  פרימיום אימפריאל (2002)  פרס אוסקר לשם כבוד (2010)  פרס אריה הזהב (1983)  פרס לואי דלוק (1987)  פרס סזאר של כבוד (1987)  דוב הכסף 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
ז'אן-לוק גוֹדָאר (בצרפתית: Jean-Luc Godard; ‏3 בדצמבר 1930 – 13 בספטמבר 2022) היה במאי קולנוע שווייצרי-צרפתי, מהמשפיעים ביותר בתנועת הגל החדש בקולנוע. לגודאר מיוחסת המימרה "כל מה שצריך בשביל סרט, הוא אקדח ובחורה (או: אישה)", כפרפרזה על דברי צ'ארלי צ'פלין: "כל מה שאני צריך בשביל ליצור קומדיה זה: פארק, שוטר ונערה יפה".
ביוגרפיה > ראשית חייו

גודאר נולד בפריז להורים שווייצרים-צרפתים, למד בליון ובאוניברסיטת סורבון בפריז. במהלך לימודיו בסורבון חבר לקבוצת חובבי קולנוע צרפתית ובהם פרנסואה טריפו, ז'אק ריווט ואריק רוהמר. כשייסד אנדרה באזאן את מגזין הקולנוע המשפיע "מחברות הקולנוע" (Cahiers du cinéma) בשנת 1951, היו גודאר, ריבט ורומר בין כתביו הראשונים.
ביוגרפיה > סרטיו המוקדמים

כמו רבים מכתבי Cahiers du cinéma החל גודאר לבצע גיחות אל עולם היצירה הקולנועית. סרטו הראשון (1954) היה סרט תיעודי בשם "Opération béton". ב-1958 צילם את "Charlotte et son Jules" (יצא לאקרנים ב-1960 ואת "Une histoire d'eau" (יצא ב-1961). הראשון היה מחווה לז'אן קוקטו, משורר, סופר וקולנוען צרפתי, והשני מחווה למק סנט, קומיקאי קנדי.
גודאר המשיך בכתיבתו הבקורתית, והפך לאחד מהתומכים החשובים של "הגל החדש".
סרטו הגדול הראשון היה "À bout de souffle" ("עד כלות הנשימה", 1960) בכיבובם של ז'אן-פול בלמונדו וג'ין סיברג. הסרט זכה לביקורות אוהדות ולהצלחה מסחרית בצרפת וברחבי העולם, והפך לסרט-מפתח של סגנון הגל החדש – השפעה של קולנוע אמריקאי, עריכה גסה, והנאה אמיתית מעצם העשייה הקולנועית. הצלחתו הבאה הייתה "Vivre sa vie" ("לחיות את חייה", 1962). בשנה שלאחר מכן יצר את הכישלון המופלא "Les Carabiniers" ("הקרביניארים"), מחווה לבמאי הצרפתי ז'אן ויגו.
ב-1961 נישא לשחקנית הדנית אנה קארינה, וב-1964 הקים עמה את חברת ההפקה "Anouchka Films". ב-1964 ביים את הסרט Bande à part בכיכוב אנה קארינה שעוסק בחברות של 3 צרפתים (אודיל, ארתור ופרנץ) שמחליטים לבצע שוד; הסצנות הזכורות ביותר מסרט זה הן סצנת הריקוד בבית הקפה וסצנת הריצה במוזיאון הלובר. ב-1965 ביים את "Pierrot le fou" ("פיירו המשוגע") ואת סרט המדע הבדיוני "Alphaville" (אלפאוויל), המתבסס על גיבורו הספרותי של פיטר צ'ייני. בסוף אותה שנה התגרש מקרינה. ב-1967 התחתן עם השחקנית אן ויאז'מסקי, לה הוא היה נשוי עד שנת 1979, וביים את הסרט "סוף השבוע", בו היא שיחקה.
ביוגרפיה > פוליטיקה ויחס ליהודים

הפוליטיקה מעולם לא הייתה רחוקה מפני השטח בסרטיו של גודאר. הוא הגדיר עצמו "פלסטיני בנשמתו", ויצר בשנת 1978 סרט תיעודי בשם "כאן ושם", (Ici et ailleurs), שבו הוא מנגיד חיים של משפחה צרפתית מול משפחה פלסטינית. במהלך הסרט מהבהבות מספר פעמים בו-זמנית תמונותיהם של גולדה מאיר ושל אדולף היטלר, לשם השוואה ביניהם כשני רודנים.
אחד מסרטיו הראשונים, "Le Petit Soldat" ("החייל הקטן") עסק במלחמת העצמאות של אלג'יריה, ובלט בכך שניסה להציג את מורכבות המחלוקת, במקום להציג השקפה אידאולוגית זו או אחרת. הקריירה המוקדמת של גודאר מאופיינת בשיבוץ של סרטים מעין אלה עם סרטים רומנטיים "קלילים" יותר, כגון "Une Femme est une Femmme" ("אישה היא אישה"). בהמשך שנות השישים החל לשלב בין שתי הסוגות – הרומנטי והפוליטי – והפיק סרטים כמו "Alphaville" ו-"פייר המשוגע", יצירות-מופת של הזרה. לקראת סוף העשור התקרב עוד יותר לאמירה פוליטית גלויה בסרטיו, למשל ב-"Masculin, féminin" ("גברי, נשי", 1966) וב-"Made in U.S.A." ("תוצרת ארצות הברית", 1966). ב-1967 ביים את "La Chinoise" ("הסינית") ונישא לכוכבת אן ויאזמסקי במהלך הצילומים.
במהלך סוף שנות השישים החל גודאר להתעניין באידאולוגיה מאואיסטית. יחדיו עם ז'אן פייר גורן הקים את קבוצת הקולנוענים האידיאליסטית-סוציאליסטית "Dziga-Vertov", שנקראה על שם הבמאי הרוסי דג'יגה ורטוב. הקולקטיב יצר כ-10 סרטים שעסקו במאבקו של העולם השלישי לשחרור מהאימפריאליזם המערבי. בתקופה זו טייל רבות בעולם וצילם מספר סרטים, חלקם סרטים קצרים שתיארו את תפיסותיו הפוליטיות, ומהם נותרו רבים בלתי-גמורים או שלא זכו לצאת לאקרנים. סרטו האנטי-צרכני "Week End" ("סוף השבוע") יצא בשנת 1967. סרטיו הפכו לפוליטיים ונסיוניים מאוד, והוא המשיך ליצור סרטים מעין אלה עד 1980.
גודאר הואשם לא אחת באנטישמיות, בעקבות מספר התבטאויות שלו נגד מדינת ישראל ונגד היהודים. בשנת 1960 הוא קרא למפיק הצרפתי פייר בראונברגר "יהודי מלוכלך". כאשר הבמאי היהודי-צרפתי ז'אן-פייר גורן ביקש ממנו ב-1973 תשלום על עבודתו בסרטם המשותף "הכל בסדר" אמר גודאר: "זה תמיד אותו הדבר, היהודים מתקשרים אליך כשהם שומעים את הקופה מצלצלת". כמו כן טען שהוליווד היא המצאה של "גנגסטרים יהודים". ב-1981 אמר בתוכנית טלוויזיה שהיהודים הם "עם ארור". לעיתים קרובות כינה את ישראל כ"גידול סרטני על מפת המזרח התיכון". הוא הצדיק את טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן ב-1972 ואת פיגועי ההתאבדות הפלסטיניים בישראל. ב-2006 הוא גם הצהיר שיהודים בגרמניה הנאצית הלכו בכוונה לתאי הגזים כמו עדר כדי לעזור להקמת מדינת ישראל והשווה אותם למחבלים מתאבדים ו-"6 מיליון קמיקזות", התבטאות שמהווה סילוף וזילות של השואה. גודאר כינה את ההאשמות באנטישמיות "שטויות", בטענה ש"כל עמי הים התיכון הם שמיים, אז אנטישמי פירושו אנטי-ים תיכוני... זה לא אומר כלום".
ביוגרפיה > אחרית ימיו

גודאר חזר ליצירת סרטים מסורתיים יותר עם "Sauve qui peut" ("כל אחד לעצמו", 1980), הראשון בסדרת סרטים שגרתיים יחסית עם טונים אוטוביוגרפיים. למרות זאת, עורר מחלוקת נוספת בסרטו "Marie, Je vous salue" ("שלום למריה", 1985), שהוחרם על ידי הכנסייה הקתולית בטענה שהוא סרט כפירה, ובסרט "המלך ליר" (1987), אמירה ייחודית על שייקספיר ועל שפה שזכתה לקיתונות של גנאי.
סרטיו המאוחרים יותר בולטים ביופיים הוויזואלי ובתחושת הרקוויאם המופיעה ברבים מהם – סרטים כגון "הגל החדש" (1990) ואחרים.
בספטמבר 2022 ביצע גודאר התאבדות בסיוע רפואי.
פילמוגרפיה חלקית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עד כלות הנשימה (1960)
החייל הקטן (1960)
אישה היא אישה (1962)
לחיות את חייה (1962)
הגוף והלב / הבוז (1963)
Bande à part‏ (1964)
פיירו המשוגע (1965)
אלפאוויל (1965)
גברי, נשי (1966)
תוצרת ארצות הברית (1966)
סוף השבוע (1967)
הכול בסדר (1972)
כאן ושם (1976)
כל אחד לעצמו (1980)
שלום למריה (1985)
המלך ליר (סרט) (1987)
הגל החדש (סרט) (1990)
להתראות לשפה (2014)
ספר התמונה (2018)
ראו גם

קולנוע צרפתי
הגל החדש הצרפתי
לקריאה נוספת

ארכאולוגיה של הקולנוע וזיכרון המאה: דיאלוג בין ז'אק לוק גודאר ויוסף יצחקפור. תרגמה מצרפתית: אורית רוזין. עריכה מדעית ומבוא: אריאל שוייצר. הוצאת רסלינג, 2006.
אורית רוזן, "לא אמנות, לא טכניקה - תעלומה" סטודיו, כתב עת לאמנות, גיליון מס' 129, דצמבר 2001, עמ' 40–45.
חוות גלעד

| --- | --- |

 טריטוריה:  יהודה ושומרון
 מחוז:  מחוז יהודה ושומרון
 תאריך ייסוד:  2002
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במאחז:  70 משפחות (2021)
 קואורדינטות:  32°12′03″N 35°11′01″E﻿ / ﻿32.200961°N 35.183506°E﻿ / 32.200961; 35.183506
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) חוות גלעד(למפת צפון השומרון רגילה) חוות גלעד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוות גלעד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוות גלעד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חוות גלעד הוא מאחז בשומרון, הממוקם ליד כביש 60 סמוך לכפר ג'ית וליישוב יצהר וקדומים. דרומית למאחז נמצא אתר ארכאולוגי בשם ח'רבת אפקס.
היסטוריה

המאחז הוקם על ידי איתי ובת-ציון זר ונערים מהיישובים הסמוכים ב-2002. לטענת משפחת זר, בסוף שנות ה-70, משה זר, אביו של איתי זר, רכש את הקרקע עליה ממוקם המאחז, באמצעות חברת "הר וגיא" שבבעלותו. אולם, שאלת הבעלות על הקרקע אינה מוכרעת, ועולה מפעם לפעם בדיונים המשפטיים הסובבים את המאחז, וחוקיות הבנייה בשטחו ובשטחים הסובבים אותו. המאחז הוקם בשנת 2002 על ידי איתי זר כתגובה לרצח אחיו גלעד זר, שהיה קצין הביטחון של המועצה האזורית שומרון, ליד צומת ג'ית. עם הקמתו, מנה 4 משפחות.[דרוש מקור] בשנת 2005 הוקמה בחווה "ישיבת שירו למלך" בראשות הרב מאיר גולדמינץ.
ב-30 באוקטובר 2010 נערך בחווה ביקור רשמי של יושב ראש הכנסת רובי רבלין. ריבלין נפגש עם איתי זר וחברי ועד החווה. בביקור הביע ריבלין תמיכה בהכשרת המאחז. ביוני 2011, המאחז מנה 29 משפחות.[דרוש מקור]
בתחילת 2014, לאור הבנה בין התושבים לבין שר הביטחון בוגי יעלון הסכימו תושבי המאחז לפנות ארבעה מבנים ובתמורה הבטיח שר הביטחון לאשרר את חוקיות המאחז. לאחר הבנה זו אכן פונו חלק ממבני המאחז, אולם נכון ל-2015, הנושא עדיין מצוי במחלוקת משפטית, שכן ההבנה בין התושבים לבין השר אינה מעוגנת בחוק.
בגבעות הסמוכות נמצאים מאחזים המיושבים על ידי נוער הגבעות ומסייעים לבניית החווה, על המקום מפקחים מועצת יש"ע והמועצה האזורית שומרון.
ב-2015 התגוררו בחווה כ-40 משפחות, ופועלת בה "ישיבת שירו למלך".
בשנת 2021 גרו בחווה 70 משפחות, שרובן בבתי קבע. החווה מתפקדת כיישוב קהילתי, ויש בה בית כנסת, 2 גני ילדים, מעון, ספרייה וסניף של "בני עקיבא". חקלאים בני המקום מגדלים בו כרמי זיתים וענבים מהם מיוצרים שמן זית ויין.
היסטוריה > תהליכי הסדרת היישוב

ב-9 בינואר 2018 נרצח תושב המאחז, הרב רזיאל שבח, בפיגוע ירי בצומת הכניסה ליישוב. הוא נקבר למחרת בבית עלמין שנחנך במקום.
בעקבות הפיגוע, ב-4 בפברואר 2018 החליטה ממשלת ישראל להסדיר את המאחז באמצעות הגדרתו כיישוב חדש (במעמד התנחלות) או באמצעות הקמת יישוב חדש בסמוך לו. עם זאת, בדיון שנערך לקראת סוף שנת 2018, עלה כי ההחלטה לא קודמה בפועל מסיבות בירוקרטיות.
אירועים ביטחוניים ופינויים

באוקטובר 2002, חודשים ספורים אחרי הקמת החווה, פינו כוחות הביטחון את החווה. במהלך הריסת המבנים בחווה התפתחו עימותים קשים שבהם היו 90 פצועים. זמן קצר לאחר סיום האירוע, החלו המתיישבים לבנות מחדש את החווה.
בינואר 2009 קיבל בית המשפט את תביעת תושבי היישוב נגד עיתון "מעריב", בשל הוצאת דיבה נגדם בכתבה שעסקה במניעת פינוי היישוב. בית המשפט חייב את מעריב בפיצוי בסך 40,000 ש"ח.
ב-28 בפברואר 2011 הרסו כוחות הביטחון בית ביישוב, יסודות של מבנה ואוהל. הרס המבנה לווה בהתפרעות מצד מתנחלים, אשר נענה בשימוש באמצעים לפיזור הפגנות על ידי כוחות המשטרה. בעקבות הרס המבנים, התקיימו הפגנות סוערות בירושלים בהן המפגינים מחו על עצם הפינוי ועל שימוש מופרז בכוח שנעשה במהלך הפינוי לטענתם. כמו כן יהודים השליכו בקבוקי תבערה בכפר חווארה.
ביוני 2012 הציתו פלסטינים את ביתה של משפחת אורבך. תושבי החווה הקימו קרן כספית לשיקום הדירה ותכולתה.
ביולי 2012 סיכלו מאות מתושבי האזור שהגיעו לחוות גלעד, כוונה להרוס שני מבנים.
ב-20 במאי 2013 ניסו עשרות פלסטינים לתקוף את החווה. כיתת הכוננות של היישוב הדפה אותם עד להגעת כוחות הצבא שהרחיקו את הפורעים ועצרה מספר אנשים.
גלריית תמונות

צדו הצפוני של היישוב
בית הכנסת של היישוב
סוסים ומטעים של החווה
אוהלים בצידו המזרחי של היישוב
מגורון ביישוב
הערות שוליים

↑  בית משפט השלום ירושלים 005338/04
1 2 3  חיים לוינסון, העליון הורה להרוס מבנה שהוקם במאחז חוות הגלעד ללא היתר, באתר הארץ, 27 בפברואר 2014
↑  יאיר אלטמן ואליאור לוי, תנופת בנייה בחוות גלעד: "על חשבון פלסטינים", באתר ynet, 8 במרץ 2011
↑  מאחזים - קצת סדר בבלגן, מתוך אתר שלום עכשיו
↑  מוישי נשמה, ראש ישיבת שירו למלך: נס חנוכה היום? ממשלת ישראל מתחמקת(הקישור אינו פעיל, 14.10.2021), 13 בדצמבר 2012
↑  ריבלין הכריז כי "בכל מקום שיהודים יושבים על אדמות שנרכשו בכסף מלא, על הממשלה לסייע בהסדרת מגוריהם וביצירת תשתיות מתאימות".
↑  יוני קמפינסקי, ריבלין: יש להסדיר מגורים באדמות שנרכשו כדין, באתר ערוץ 7, 30 באוקטובר 2012
↑  השומרון - נופי אנוש וטבע(הקישור אינו פעיל, 14.10.2021)
↑   חיים לוינסון, התושבים יפנו ארבעה מבנים, יעלון בודק אפשרות להלבין את המאחז חוות גלעד, באתר הארץ, 31 בינואר 2014
↑  יוני קמפינסקי, עשור של בניין לאורו של גלעד הי"ד, באתר ערוץ 7, 29 במאי 2012
↑  אלישע בן קימון ויואב זיתון, גר בחוות גלעד, נרצח בחוות גלעד, נטמן בחוות גלעד, באתר ynet, 11 בינואר 2018
↑  יניר קוזין, ‏הממשלה אישרה פה אחד את הכשרת המאחז חוות גלעד, באתר מעריב אונליין, 4 בפברואר 2018;
הקמת ישוב במועצה אזורית שומרון - הצעה להחלטה, באתר של משרד ראש הממשלה, 4 בפברואר 2018
↑  שי ניר, ‏בגלל מחסור בתקנים: גם ממשלת הימין לא מקדמת את הסדרת חוות גלעד, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 10 בדצמבר 2018
↑  אפרת וייס, המתנחלים החלו בהקמה מחדש של חוות גלעד, באתר ynet, 20 באוקטובר 2002
↑  משה זר נ' מעריב הוצאת מודיעין בע"מ, באתר העין השביעית
↑  חיים לוינסון, המשטרה: השימוש באמצעים לפיזור הפגנות בפינוי חוות גלעד היה "מאופק ומקצועי", באתר הארץ, 6 במרץ 2011
↑  יהושע בריינר, איילה חננאל וניר יהב‏, מחאת הימין: הפגנות בי-ם, בקבוק תבערה בחווארה, באתר וואלה, 28 בפברואר 2011
↑  אורנית עצר, הזוג שביתו הוצת: נמשיך ליישב את הארץ, באתר ערוץ 7, 26 ביוני 2012
↑  בני טוקר, בירושלים הפגינו: בחוות גלעד נערכו לפינוי, באתר ערוץ 7, 7 ביוני 2012
↑   חוות גלעד, בביצוע מבט - במאחז חוות גלעד מתגייסים למאבק נגד כוונת המדינה להרוס 2 מבנים לא חוקיים, סרטון  באתר יוטיוב
↑  שמעון כהן, עשרות ערבים תקפו את חוות גלעד, באתר ערוץ 7, 20 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007575299005171
שרה כץ

| --- | --- |

דיוקן עצמי, שמן על בד, 42.5 / 55 ס"מ
 לידה:  1946 (בת 78 בערך) חדרה, פלשתינה (א"י) 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול 
 www.sara-katz.net
 
שרה ח' כץ (נולדה ב-1946) היא ציירת, פסלת, כותבת ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בחדרה. מתגוררת בתל אביב.
בוגרת המכון לאמנות בבת-ים במגמות פיסול (אצל הפסל יעקב אפשטיין) וציור (אצל הצייר אהרון אלקלעי) ו"המדרשה" ברמת השרון. (כיום חלק מהמכללה האקדמית בית ברל)
בשנת 1988 זכתה במלגת שהות ב-Cite des Arts בפריז.
הציגה במרכזי אמנות בישראל, בצרפת ובגרמניה.
פרסמה סיפורים קצרים ב"מאזנים", "עיתון 77", "עמדה", "דפים לספרות" ו"אפיריון".
ערכה את הטור "ימים ושירים" ב"משא" – המוסף הספרותי של עיתון "דבר".
כתבה רשימות על תערוכות וספרים ב"העולם הזה", "על המשמר" ו"דבר".
מבחר תערוכות יחיד

1988 "ציורים", גלריה "שלוש", תל אביב
1989 "עבודות חדשות", המרכז לתרבות יהודית, פריז
1999 "אנשים קטנים", הגלריה העירונית, רחובות. אוצר: חיים מאור
2005 "געגועים למונה ליזה", מועדון/גלריה קיבוץ נען
2006 "אלף לבבות ופנים", גלריה קיבוץ ראש הנקרה
2006 "עצב הראייה", משכן אמנים, הרצליה. אוצרת: ורדה גנוסר
2010 "ההורים", מוזיאון לאמנות ישראלית רמת גן. אוצרת: איילת השחר כהן
2012 "קשר דם" (כחלק מהתערוכה "דיוקנאות קין"), אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע. אוצר: חיים מאור
2015 "חיי שרה", בית האמנים, תל אביב. אוצרת: אירית לוין
2015 "פני הנותרים", משכן האמנויות, גבעת חביבה, אוצרות: אתי עמרם, אסנת בן שלום.
2016 "פסל משלה", מכון המים, הגלריה העירונית גבעתיים, אוצרת אירית לוין
אבא, שמן על בד, 79 / 99 ס"מ
ביקור אדומת החזה, שמן על בד, 70 / 70 ס"מ
חלק מקיר התערוכה "קשר דם", 2012
זואי דשנל

| --- | --- |

דשנל, 2012
 לידה:  17 בינואר 1980 (בת 44) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Zooey Claire Deschanel 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ, מוזיקה אלטרנטיבית, מוזיקת אינדי 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 מקום לימודים:  בית ספר קרוסרודס  אוניברסיטת נורת'ווסטרן 
 בן או בת זוג:  בן גיבארד (2009–2012)   ג'ונתן סקוט (2023, 2019–?) 
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  פסטיבל הקולנוע של מאר דל פלאטה (2003)  פרס בחירת המבקרים לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה (2012) 
 פרופיל ב-IMDb
 
דשנל בפסטיבל המוזיקה וירג'ין, 2008
זואי קלייר דשנל (באנגלית: Zooey Claire Deschanel; נולדה ב-17 בינואר 1980) היא שחקנית, דוגמנית ומוזיקאית אמריקאית שהתגיירה. דשנל מועמדת פרס אמי ושלושה פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה כג'סיקה דיי בסדרת הטלוויזיה הקומית "הבחורה החדשה", והתפרסמה ככוכבת סרטי קולנוע כמו "ממלכת טרביתיה", "יס מן", "500 ימים עם סאמר" וכחלק מהצמד המוזיקלי "She & Him".