ג'יימס באודוין
ממשלת מסצ'וסטס > מרד שייז

הנקוק סירב בתקופת כהונתו כמושל מסצ'וסטס לפעול במרץ לגביית מיסים בפלילים. באודוין, שביקש לשלם תשלומים שהמדינה חייבת כנגד החוב הזר של האומה, העלה מיסים והגביר את גביית המיסים האחוריים. פעולות אלו, ששולבו עם שפל כלכלי שלאחר המלחמה וסחיטת אשראי שנגרמה ממחסור במטבע קשה, גרמו להרס בכל האזורים הכפריים של המדינה. כנסים שאורגנו באזורים הכפריים של המדינה הגישו מכתבי מחאה לבית המחוקקים של המדינה, שנשלט על ידי באודוין והסוחרים הסיטונאיים השמרנים של חלקי החוף של המדינה.
לאחר דחיית התלונות על ידי בית המחוקקים ב-18 ביולי 1786, מבלי להתייחס באופן מהותי לתלונות אלו, מפגינים כפריים במסצ'וסטס ארגנו פעולה ישירה, והחלו בצעדי מחאה שסגרו את מערכת המשפט של המדינה, שאכפה פסקי דין, מס וחילוט אזרחי. באודוין הוציא כרוז בתחילת ספטמבר בו גינה את הפעולות הללו, אך לא נקט בצעדים גלויים לארגון תגובת מיליציה באופן מיידי (בניגוד למושלי קונטיקט וניו המפשייר). כאשר בית המשפט לכינוס נכסים בווסטר נסגר בפעולה דומה ב-5 בספטמבר, המיליציה המחוזית (שהורכבה בעיקר מגברים האוהדים את המפגינים) סירבה לצאת, למורת רוחו של באודוין. סגירת בית המשפט בווסטר גררה סגירת בתי משפט בקונקורד ובטאונטון, וכשהמיליציה צעדה לתוך העיירה גרייט ברינגטון כדי לפתוח שם בית משפט בכוח, אחד השופטים, ויליאם ויטינג ביקש מאנשי המיליציה לבחור צד. 800 מתוך 1,000 הגברים עברו לצד הדרך של המפגינים. עד אוקטובר כתב אחד הכתבים, "אנו נמצאים כעת במצב של אנרכיה ובלבול הגובל במלחמת אזרחים".
סגירת בתי המשפט הללו שיקפו את הסגירות ב-1774, מחשש למהפכה חדשה, והמשיכו להתעלם מעתירות החקלאים, באודוין וסמואל אדמס השעו את ההביאס קורפוס, והעבירו הצעת חוק שניסתה ללא הצלחה להתמודד עם הסיבות הכספיות להפגנות. בינואר 1787, ההפגנות, שהחלו כדרישות לרפורמה, הפכו למתקפה ישירה על "הממשלה הרודנית של מסצ'וסטס". במיוחד מחוז המפשייר (שכלל אז את מחוזות המפדן ופרנקלין כיום) הפך למוקד של המרד, כאשר מנהיגים כמו דניאל שייז ולוק דיי החלו להתארגן להתקפה על מוסדות ממשלתיים.
מכיוון שהממשלה הפדרלית לא הצליחה לגייס מספר משמעותי של חיילים ובאודוין כבר לא היה יכול להסתמך על מיליציות מקומיות במחוזות המערביים, הוא הציע בתחילת ינואר 1787 להקים מיליציה פרטית שתמומן על ידי סוחרים מזרחיים. גנרל מלחמת העצמאות בנג'מין לינקולן גייס כספים ואנשים למאמץ, והוא גייס 3,000 איש בווסטר עד 19 בינואר. עימות בנשקייה של ספרינגפילד ב-25 בינואר הביא למותם של כמה מורדים, ולינקולן שבר את כוח המורדים העיקרי ב-4 בפברואר בפיטרשם, ושם קץ לההתנגדות בקנה מידה גדול.
באותו יום שלינקולן הגיע לפיטרשם, בית המחוקקים של המדינה העביר הצעות חוק המאשרות ממשל צבאי, הצעות החוק העניקו למושל סמכויות נרחבות לפעול נגד המורדים. הן גם אישרו תשלומי מדינה כדי להחזיר את לינקולן והסוחרים שמימנו את הצבא, ואישרו גיוס מיליציות נוספות. ב-12 בפברואר העביר בית המחוקקים את חוק הפסילה, שביקש למנוע תגובה חקיקתית מצד אוהדי המורדים. הצעת חוק זו אסרה במפורש על כל מורדים מוכרים להחזיק במגוון תפקידים נבחרים וממונים.
ריסוק המרד ותנאי הפיוס הקשים שנכפו על ידי חוק הפסילה פעלו כולם נגד באודוין מבחינה פוליטית. בבחירות שנערכו באפריל 1787, באודוין קיבל קולות מועטים מהחלקים הכפריים של המדינה והוחלף על ידי ג'ון הנקוק.
ב-1788 שימש באודוין כחבר בוועידת מסצ'וסטס שאשררה את חוקת ארצות הברית. כתומך נלהב של המפלגה הפדרליסטית, באודוין עבד קשה לאשרור החוקה, והביא את סמואל אדמס ותומכיו לקבוצה על ידי הזמנתו לארוחת ערב עם צירים אחרים בעד אשרור החוקה, והציע תמיכה פדרליסטית בג'ון הנקוק בבחירות הבאות. תומכיו הפדרליסטים של באודוין תמכו בהנקוק בבחירות 1789, למרות שגם באודוין היה מועמד בבחירות. הוא נשאר פעיל בעיסוקי הצדקה והמדעיים שלו בשנותיו האחרונות, והמשיך בהנהגת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וכן של האגודה ההומנית. הוא המשיך לעסוק ביוזמות עסקיות, וקנה ב-1789 עניין באחת מספינות הסחר האמריקאיות הראשונות שהפליגו לסין.