stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מים
מתקני מים > מתקנים לאגירת מים

חלק ממתקני האגירה בתקופות קדומות היו טבעיים, כמו גבים (בריכות הנוצרות בתוך שקעים בקרקע), אגמים ושטחי הצפה עונתיים. מתקני אגירה אחרים היו בנויים, כמו סכרים בריכות ובורות.
הסכר הוא קיר בנוי באפיק נחל, שעוצר את הזרימה של המים. עצירת הזרימה יוצרת מאגר במעלה הנחל. את המים שנאגרו הובילו בדרך כלל בתעלות למקומות שונים על פי הצורך. סכרים שימשו הן לאגירת מי שתייה והן לאגירת מים להשקיה. שיטת ההשקיה הנפוצה בתקופות קדומות הייתה שיטת ההצפה: מהמאגר הובלו המים אל השדה שחולק לחלקות. לאחר שהציפו חלקה אחת עברו עודפי המים לחלקה נוספת, נמוכה יותר, וכך הלאה.
הבריכות נבנו בדרך כלל סמוך למעיין או בתוואי של זרימת מי שיטפונות. החיסרון העיקרי של אגירה בסכרים או בבריכות פתוחות היה התאדות חלק ניכר מכמות המים במאגר. היו גם בריכות תת-קרקעיות דמויות מנהרות, שהמים בהן נשמרו תקופות ארוכות יותר. אפשר למצוא בריכות כאלה לאורך מדרונות של ואדיות בנגב.
בורות מים היו המאגרים התת-קרקעיים הנפוצים ביותר בארץ. חלק מהם משמשים לאגירת מים גם כיום. הבורות נחפרו בקרקע או נחצבו בסלע בעומקים שונים. צורתם הייתה כשל פעמון – רחבים בקרקעית והולכים וצרים כלפי מעלה בכיוון הפתח. המבנה הזה צמצם את התאדות המים והקל על כיסוי הבור, שנועד למנוע את זיהום המים. מי הגשמים נאספו אל הבור באמצעות תעלות פתוחות מן הרחובות וגם מגגות הבתים. אגירת המים בבורות אפשרה הקמת יישובי קבע גם באזורים שאין בהם מעיינות או מקורות מים אחרים הזמינים כל השנה.
מתקני מים > מתקנים לניצול מי התהום

החיפוש אחר דרכים לניצול מי תהום נבע מכך שבחלק מהאזורים לא היו מקורות מים עיליים (מעיינות, אגמים, נחלים) שהיו זמינים בכל ימות השנה. מי תהום מצויים גם באזורים מדבריים. המתקנים השונים נועדו להעלותם על פני השטח.
גבים מלאכותיים, המכונים בערבית "תמאיל", נחפרו בעומק לא רב באפיקי נחלים או בקרבת הים, במקומות שבהם מי התהום קרובים לפני הקרקע. מי התהום נקווים אל הגב, אך הם אוזלים במהירות בעקבות השימוש בהם. לאחר זמן מה מתמלא הגב מחדש. את הגבים יש לחדש מדי פעם, מכיוון שהם נסתמים על ידי הסחף המובא עם המים.
בארות הן המתקנים הנפוצים ביותר לניצול מי התהום. אלו הן חפירות אנכיות שהעמיקו עד למפלס מי התהום. קוטר הבארות היה גדול, כדי להקל על מלאכת החפירה ועל ניקוי המים. קירות הבאר היו מחוזקים בדרך כלל באבנים. כמות המים שהופקה מהבאר הייתה תלויה בהצלחת החופרים להגיע לעורק מרכזי של מי תהום.
כדי לנצל את מי התהום שבבארות היה צורך לשאוב אותם. חלק ממתקני השאיבה הופעלו בעזרת אנרגיית שרירי האדם או שריריהם של בעלי חיים. אחד ממתקני השאיבה הפשוטים והקדומים ביותר היה החבל והדלי. מתקני שאיבה משוכללים ויעילים יותר התבססו על גלגלת, בורג (כגון בורג ארכימדס) או מנוף.
זיהום המים

זיהום מים הוא מצב שבו ריכוזם של חומרים מסוימים (שעלולים גם להיות רעילים) במים עולה, והמים אינם ממלאים עוד את תפקידם הקודם.
כך למשל מי נחל, שהיו בית גידול לדגים, סופגים חומרים זרים הגורמים להכחדת הדגה. בישראל נפוצה יחסית בעיית זיהום המים בגלל חוסר אכפתיות וחוסר מודעות. ידועים בזיהומם נחל הירקון ונחל הקישון. באסון המכביה התמוטט גשר שעבר מעל נחל הירקון, ואנשים שהיו עליו, ואשר באו במגע עם מימי הנחל, חלו ומתו. צוללים צבאיים שצללו בנחל הקישון חלו בסרטן, ומשרד הביטחון הכיר בתביעתם לפיצויים מן המדינה.
קיים זיהום טבעי של מים, כתוצאה מהצטברות סחף, הפרשות בעלי חיים, אבק, חול, פיח ועוד, אך האחראי העיקרי לזיהום המים הוא האדם, אשר פעולות שונות שהוא מקיים עשויות לזהם את מקורות המים הקיימים.
המים בתרבויות ודתות

כבר בימי קדם ידע האדם שהמים נחוצים לחיים, שבלעדיהם אין חיים, ושעולמנו מיוחד בכך שיש בו מים נוזלים. כך ביהדות וכך גם אצל עמים אחרים ודתות אחרות.
בסיפור בריאת העולם במקרא, ביום הראשון לבריאה, כשנבראו שמים וארץ, המים כבר היו קיימים. שנאמר: "ורוח אלוהים מרחפת על פני המים". ביום השני הופרדו השמים והארץ על המים שבהם זה מזה, וביום השלישי נקוו המים שעל הארץ, להבדיל בין ים ליבשה.
תיאורים דומים, של שליטת כוח עליון על המים ושל "ארגון" והכוונה של המים, נמצאים גם במסורות עתיקות של עמים אחרים, כמו האכדים במזרח והאינדיאנים במערב.
כולם הכירו בחשיבות המים ובכוחם הרב, כוח שיכול לפעול לשני כיוונים מנוגדים: האחד – כיוון של יצירה והענקת חיים בדרך של צמיחה ושגשוג, והשני – כיוון של הרס וחורבן על ידי שיטפונות וגשמי זעף. בעולם העתיק היו קיימות אמונות שונות לגבי מי התהום, שגם יכלו לגרום לפי אמונות אלו, לצמיחה ותנובה חקלאית וגם יכלו לגרום לשיטפונות ואסונות.
ביהדות, מים הם מקור ברכה ונותנים חיים לאדם ולכל אשר לו, כאשר האדם נוהג כראוי. האל גומל להולכים בדרך הטובה – "והורדתי הגשם בעתו, גשמי ברכה יהיו". במיתולוגיה ההודית והבבלית יש אלים הממונים על המים ומעניקים אותם לאדם.
לעומת זאת, יש שהמים משמשים כעונש. סיפורי מבול מופיעים אצל עמים רבים, ביניהם הארמים, היהודים, היוונים וההודים. המבול הוא תיאור של מים עצומים הגורמים הרס וכיליון, ומקורו באמונה שהאדם נענש על חטאיו בידי כוח עליון. לא פלא אפוא שקיימת ביהדות וגם במסורות אחרות, למשל אצל שבטים אפריקאיים, "תפילת הגשם": בקשה מכוח עליון לכוון את המים לתועלת ולא לנזק.
נוסף להכרה בחשיבות המים לחיים בכלל, נפוצה האמונה בכוחם המטהר. כשם שרחיצת הגוף במים מנקה אותו מלכלוך פיזי, כך מטהרים המים גם את הנפש מטומאה ומחטא.
ביהדות מקובלים מנהגים רבים הקשורים בטיהור על ידי מים: נטילת ידיים, טבילה במקווה לשם טהרה ואף כחלק מהגיור, כטקס כניסה ליהדות, הדחת הבשר, הגעלת כלים, הזאת מים מיוחדים על אנשים וכלים הטמאים בטומאת מת ומנהג התשליך בראש השנה. השיא של חגיגות המים היהודיות קשור למצוות ניסוך המים בשמחת בית השואבה שהתקיים בחג הסוכות בבית המקדש. בנצרות ובדתות אחרות קיימת הטבלה של תינוקות והתזת מים מקודשים. ישנם מקורות מים מקודשים במיוחד שמצווה לטבול בהם, כמו נהר הירדן אצל הנוצרים ונהר הגנגס אצל ההינדואים.
עוד אמונות הקשורות במים: על פי התלמוד בכוח המים להחזיר לקדמותו דבר שנוצר על ידי כישוף, כך לדוגמה בול עץ שנהפך בכישוף לחמור, חזר להיות בול עץ כשנגע במים. אמונות נוספות הם כי למים יש סגולה להבחין בין אדם אשם לחף מפשע, והם גם מסייעים לחזות את העתיד. משום כך, אצל עמים רבים במזרח ובמערב, שימשו המים למשפט, לניבוי ולכשפים. כך בקביעת גזר דין אצל הבבלים בעת העתיקה, כך ביהדות במי סוטה, כך אצל היוונים בניחוש של האורקל, וכך במשפטי המכשפות באירופה בימי הביניים. השיטות היו שונות: השקעת החשוד בתוך מים, הטלת אבנים למים, שתיית מים והתזת מים.
האמונות והמנהגים הרבים סביב המים נפוצים בעולם כולו, הן בארצות שבהן יש מחסור במים והתושבים יודעים מניסיונם כי בלי מים אין חיים, והן בארצות שבהן יש מים בשפע רב מדי והאדם מתקשה לעמוד בפני כוח ההרס החזק שלהם. המים בכדור הארץ מתפלגים ל-97% מים מלוחים באוקיינוסים וימים, ורק 3% של מים מתוקים באגמים, נהרות וקרחונים.
ראו גם

מים וסביבה:
מקווה מים
משאבי מים בישראל
זיהום מים
השקיה
אלמנט מים
סוגי מים:
מי ים – מים מליחים – מים מתוקים – מים שפירים – התפלת מים
מים כבדים, מים קלים
מים קשים – ריכוך מים – מים מזוקקים
מים מינרליים
מים במדע:
האנומליה של המים
אפקט מפמבה
דו-מימן חד-חמצני (הומור)
מים יבשים
לקריאה נוספת

לאה מזור, "ריחוף על פני המים והבדלות בין מים למים: מחשבות על המים והבריאה", מגוון דעות והשקפות בתרבות ישראל יג (תשס"ד 2003), עמ' 9–29
ברברה קינגסולבר, מקור החיים, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 143, אפריל 2010 (המאמר המקורי באנגלית)
הערות שוליים

↑  האתר Water Structure and Science
↑  לפי מילון Merriam-Webster.
↑  ד"ר איתן אוקסנברג, מה זה גז חממה?, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 22 בינואר 2018
↑  NRG מעריב, כבר אין מים בששון, באתר nrg‏, 21 באוגוסט 2006.
↑  מסכת תענית https://www.mechon-mamre.org/b/l/l2801.htm
↑  דברים, פרק י"א, פסוקים י'-י"א
↑  אתר חברת מקורות https://www.mekorot.co.il/Heb/Pages/default.aspx
↑  (הקישור אינו פעיל, 29 בדצמבר 2017)על הפרטת משק המים בישראל: www.kibbutz.org.il/hazan/hafrata/Ariel-7.3.08.doc, https://www.yesod.net/yesod/archives/2005/04/post_121.html,
↑  "תזכיר ההתאגדות של חברה מוגבלת במניות", חברת מקורות, חברת מים בע"מ, 31 בינואר 1937, מצוטט באתר מקורות, (הקישור אינו פעיל, 29 בדצמבר 2017)היסטוריהhttps://www.mekorot.co.il/Heb/InfoCenter/history/Pages/default.aspx
↑  תלמוד בבלי בכמה מקומות, רבי עובדיה מברטנורא במסכת מועד קטן פרק א' משנה ב', "יער הלבנון" מאת שי עילם
↑  הרב אליעזר מלמד משמעות המים ביהדות מתוך הלכות טבילה באתר פניני הלכה
↑  בראשית, א', ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ס"ז, עמוד ב'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551108905171  BNE: XX524789  BnF: cb11931913j (data)  GND: 4064689-0  LCCN: sh85145447  NARA: 10644880  NDL: 00567741  NKC: ph116596 
דיאגרמת פאזות טמפרטורה-לחץ של מים
ריכוז גבוה של סיד מומס גורם למים במפל מים זה להיצבע בטורקיז.
מאצות הפילופלנקטון שחיות במים ניזונים דגים ויונקים ימיים רבים.
לווייתן גדול-סנפיר קופץ מהמים.
אריה שותה מים
קולות של שימוש במים
ילדים משחקים במים
כוס מים
מי שתייה זורמים מתוך ברז
טפטפת משקה צמחייה במים
בקבוקים עם מי שתייה
פון דו גאר, אמת מים בצרפת
אגם מדיסין הקנדי, אגם מים מתוקים באלברטה, קנדה, המהווה מאגר מים טבעי
מאמינות הינדיות מתיזות על עצמן מים כחלק מטקס היטהרות
תיאור כימי של המים בכתב העת "המגיד" משנת 1856, בכתבה מתואר לקורא על "המצאה נפלאה ורב התועלת", המאפשרת ליצור תגובה כימית שתפריד את "קיטור יסוד המים" (המימן) מ"יסוד אוויר המחמיץ" (החמצן), המצאה שתאפשר "לכל בעל-בית להשיק (להסיק) ולהאיר את ביתו במשך מעת-לעת (יממה) מבלי הוציא רב-כסף..."(י"ל אראדיסטהאן, המצאה נפלאה ורב התועלת, המגיד, 4 ביוני 1856)
צים

.
| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (24 בינואר 2021–ZIM) 
 מייסדים:  ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל הסוכנות היהודית החבל הימי לישראל
 תקופת הפעילות:  7 ביוני 1945 – הווה (79 שנים) 
 חברת אם:  החברה לישראל 
 מיקום המטה:  חיפה, ישראל
 משרד ראשי:  אנדריי סחרוב 9, חיפה, ישראל ישראל
 בעלות:  קנון הולדינגס (32%)
 ענפי תעשייה:  ספנות
 מוצרים עיקריים:  הובלת מטענים במכולות
 שווי שוק:  2.49 מיליארד דולר (9 בינואר 2025)
 הכנסות:  10.72 מיליארד דולר (2021)
 רווח תפעולי:  7.36 מיליארד דולר (2021)
 רווח:  4.65 מיליארד דולר (2021)
 הון עצמי:  4.56 מיליארד דולר (2021)
 סך המאזן:  9.84 מיליארד דולר (2021)
 יו"ר:  יאיר סרוסי
 מנכ"ל:  אלי גליקמן(החל מ-2017)
 עובדים:  כ-4,400 (2022)
  
 www.zim.com
 
דגל שבעת הכוכבים של צים
קדמה, האונייה הראשונה של צים, 1947
א"ק ציון על גבי בול ישראלי מסדרת "ספנות בישראל", בעיצוב מרים קרולי, 1958
אונייה של צים בנמל סנט לואיס, 2008
צים שירותי ספנות משולבים בע"מ, המוכרת בשם המקוצר צים היא חברה ישראלית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק, ופועלת בתחום הספנות. החברה נמנית עם עשר החברות הגדולות בעולם שעוסקות בהובלת מכולות דרך הים, והיא מפעילה כ-130 אוניות משא (נכון לשנת 2022).
היסטוריה > הקמה וביסוס

צים חברת השיט הארץ-ישראלית בע"מ הוקמה ב-7 ביוני 1945 על ידי הסוכנות היהודית, שהחזיקה ב-45% מהון המניות, ההסתדרות – ב-45%, והחבל הימי לישראל – ב-10%. בין הדוחפים להקמתה של חברת ספנות לאומית במדינה שבדרך ניתן למנות את דוד בן-גוריון ואת דוד רמז, לימים שר התחבורה הראשון של מדינת ישראל.
בין החתומים על מסמך הבקשה לרישום החברה במרשם החברות המנדטורי היו דוד בן-גוריון, אליעזר קפלן, ברנרד יוסף, בר כוכבא מאירוביץ, דוד רמז, גוסטה שטרומפף – רכב (בשם חברת "נחשון"), ואחרים. מאמר בעיתון "משמר" מ-1945 טען כי שם החברה הוא ראשי תיבות של "צי ימי מסחרי", אולם גרסה זאת מעולם לא קיבלה גושפנקה רשמית. את שם החברה טבע דוד רמז בהשראת שני פסוקים מהתנ"ך: במדבר, כ"ד, כ"ד: "וְצִים מִיַּד כִּתִּים, וְעִנּוּ אַשּׁוּר וְעִנּוּ-עֵבֶר" ויחזקאל, ל', ט': "בַּיּוֹם הַהוּא, יֵצְאוּ מַלְאָכִים מִלְּפָנַי בַּצִּים, לְהַחֲרִיד, אֶת-כּוּשׁ בֶּטַח;". בשני המקרים המילה מפורשת כ"אניות גדולות".
כיוון שבמהלך מלחמת העולם השנייה ירדו למצולות אוניות סוחר רבות מאוד, החיפוש אחר אוניות ארך זמן, ורק ב-1947 נרכשה האונייה הראשונה של צים, בשותפות עם חברת "האריס אנד דיקסון" שמושבה בלונדון – ה"קדה", שופצה ושמה שונה ל"קֶדְמַה". קדמה הגיעה ארצה בקיץ 1947.
היסטוריה > בשנות הקמת המדינה

במהלך מלחמת העצמאות ספינותיהן של חברות ספנות בינלאומיות רבות הפסיקו לפקוד את נמלי ישראל, והחברה סיפקה קשר ימי והובילה מזון, ציוד צבאי וסחורות. עם הקמת המדינה הוחלט להקים "צי סוחר ישראלי", בו הספינות בבעלות ישראלית והימאים ישראלים. זאת כדי להבטיח את הסחר ותנועת הנוסעים לישראל (באותן השנים ענף התעופה היה קטן ורוב מוחלט של תנועת הנוסעים הייתה באוניות). עם הקמת המדינה הייתה בבעלות "צים" רק ספינה נוסעים אחת, ה"קדמה". בין קיץ 1948 למרץ 1949, רכשה "צים" במהירות ספינות נוספות, חלקם בשותפות עם חברות אחרות בבעלות פרטית של בעלי הון יהודים מבריטניה וארצות הברית, בהן "נגבה", "ארצה" ו"גלילה". כמה מאוניות "צי הצללים" – אוניות המעפילים שנעצרו על ידי המנדט הבריטי – צורפו לצים לאחר קום מדינת ישראל (לאחר שלב ביניים בו טיפלה באוניות חברה בשם "אוניות וספינות", שהתמזגה עם "צים"), בהן היו אוניות המעפילים הגדולות ביותר, פאן יורק ופאן קרסצנט, שעגנו בקפריסין לשם הובלו על ידי הבריטים. צוותי האוניות שמרו על כושר השיט שלהן ומיד עם הכרזת העצמאות הצטרפו גם הן לצים, בשמות חדשים – קוממיות ועצמאות. בנוסף הוקמה חברה נוספת, "קווי ישראל-אמריקה", שהייתה בבעלות משותפת עם משפחת רקנאטי. בשלב זה היו בצי הסוחר הישראלי 15 ספינות והוקמה חברת ניהול משותפת בשם "שה"ם" (שירותי הים בע"מ).
המשימה המרכזית של החברה בשנותיה הראשונות הייתה הבאת מאות אלפי עולים ופליטים לארץ ישראל. עם קום מדינת ישראל שונה גם שם החברה ל"צים חברת השיט הישראלית בע"מ".
ב-1951 פרצה שביתת הימאים, על רקע תנאי העבודה הקשים והשכר הנמוך בצי הסוחר הישראלי. בנוסף פרצה מחלוקת על הקמת "איגוד הימאים" בין ההסתדרות (ששלטה בחברה דרך "חברת העובדים") והימאים.
ב-1953 החלה צים בתהליך בנייה והתרחבות במסגרת הסכם השילומים עם גרמניה. צים בנתה 36 אוניות חדשות, דבר שאפשר הרחבה דרמטית של הצי והיקפי הפעילות.
היסטוריה > חברה ממשלתית

ב-1957 דרשה הממשלה להיות שותפה בהנהלת החברה, בשלב זה הייתה הבעלות בחברה בידי "חברת העובדים" (50%) ו"הסוכנות היהודית" (50%), אך המדינה הזרימה כספים דרך "חברת השילומים" והלוואות. שנה אחר כך דרשה להיות שותפה בבעלות, והוקמה ועדה לבחינת השינוי במבנה החברה. וב-1959 הוסכם שהמדינה תקבל שליש מהבעלות ועל שינוי במבנה הנהלת החברה (בהמשך קיבלה המדינה גם את חלקה של הסוכנות היהודית בחברה כך שהיא החזיקה בשני שלישים). במקביל פורקו שותפיות של החברה עם קואופרטיבים של ימאים שהפעילו חלק מאוניות החברה.
ב-1958 הייתה החברה שותפה בתוכנית להקמת חברת מספנות ישראל. קודם לכן הייתה שותפה בחברת "הימה", שהוקמה על ידי ישראל קירשטיין, אדריכל ימי שיזם את הקמתה עוד בימי המנדט, והייתה בבעלות משותפת עם חברת סולל בונה. "הימה" הפעילה כבר מספנה קטנה בצידו השני של נמל הקישון ועסקה בהרחבתה באותה עת. תחילה דובר ש"הימה" תפעיל ותנהל גם את מספנות ישראל, בשותפות שווה עם ממשלת ישראל, אך לבסוף ממשלת ישראל החזיקה במלוא הבעלות ואף הוחלט להעביר את המבדוק הקיים בנמל חיפה לחזקת מספנות ישראל. פתרון נוסף שהוצע היה למזג את שתי החברות. ביוני 1962 אושר מיזוג "הימה" "מספנות ישראל", והסכם המיזוג נחתם בספטמבר 1962.
בשנות החמישים והשישים היו אוניות הנוסעים תחום הפעילות הבולט של צים, לצד התרחבות מתמדת של קווי המטענים. אוניות הנוסעים היו אמצעי תחבורה נפוץ לפני הופעתה של תחבורה אווירית זולה, והיו פופולריות גם לצורכי תיירות ונופש. לצים היו קווים קבועים בים התיכון ומאוחר יותר לארצות הברית וממנה. חלק מאוניותיה הפליגו לשייטי תענוגות ("קרוּזים") לאיים הקריביים בעונת החורף. ב-1964 הסתיימה בנייתה של אוניית הפאר "שלום", שהפכה תוך זמן קצר לכישלון כלכלי. בהמשך רכשה צים שתי ספינות נוסעים קטנות יותר בשם "נילי" ששימשו גם כספינות מעבורת. ספינות הנוסעים הופעלו במסגרת חברת בת בשם "צים קווי נוסעים" שנסגרה עם הפסקת פעילות הנוסעים בשנות ה-70.
בשנות ה-60 החלה צים להפעיל אוניות מתמחות כמו אוניות צובר, אוניות קירור ומכליות דלק. תחום פעילות חשוב של החברה היה הובלת נפט איראני לישראל ומוצרי נפט מעובדים מישראל לאירופה. ב-1962 הזמינה החברה 27 אוניות, שיחד עם הצי הקיים הגדילו את מספר האוניות שלה לכ-60. מספר אוניות נבנו ב"מספנות ישראל" בחיפה, בהם "אסתר" הייתה אוניית משא, במעמס של כ-3,000 טון, שטקס השקתה נערך ב-7 באפריל 1964, והאוניה "חנה" שהושקה בדצמבר 1965.
היסטוריה > בבעלות החברה לישראל

בתחילת 1970 מכרה המדינה 50% ממניות "צים" לחברה לישראל. חברה שהוקמה על ידי קבוצת בעלי הון יהודיים בראשות זיגמונד ורבורג, הברון אדמונד אדולף דה רוטשילד, אייב פינברג ואחרים, וביוזמת ממשלת ישראל, כדי לעודד השקעות זרות בישראל.
בשנות השבעים הוקם שירות המכולות של "צים", והחברה הזמינה שש אוניות – דור ראשון של אוניות מכולה מתמחות. "צים" הייתה מחלוצות ההובלה במכולות, ובהדרגה הפך ענף ההובלה במכולות לתחום הפעילות המרכזי של צים. בתחום זה נמנית צים, מאז שנות השמונים של המאה העשרים, על עשרים החברות הגדולות בעולם.
ב-1981 איבדה צים שתי אוניות. ב-8 במרץ התרחש האסון הקשה ביותר בתולדות הספנות המסחרית בישראל כאשר האונייה "מצדה" טבעה בסערה באוקיינוס האטלנטי. ב-25 במאי טבעה האונייה "שקמה" בים האדום, ללא אבדות בנפש. ב-1985 רצחו מחבלים שני מלחים של אוניית צים בעיר ברצלונה שבספרד.
בראשית שנות ה-80, תקופת שפל בספנות העולמית, עמדה "צים" בפני משבר ועל סף התמוטטות, אך הצליחה להתאושש לאחר צעדי הבראה. בשנות התשעים בנתה החברה 15 אוניות מכולה בגרמניה.
היסטוריה > הפרטת החברה

ב-1992 העבירה "חברת העובדים" את מניותיה ב"צים" למדינה תמורת 10 מיליון דולר. בשלב זה הבעלות התחלקה בין "החברה לישראל" (50%) ומדינת ישראל (50%). במקביל הועלתה תוכנית, שלא בוצעה, להנפקה ראשונה לציבור של מניות החברה בבורסה.
בתקופת ממשלת נתניהו הראשונה הוחלט להפריט את החברה, במסגרת תוכנית כוללת של הפרטה בישראל של רוב החברות הממשלתיות. אולם ביצוע התוכנית התעכב. לאחר רכישת "החברה לישראל" על ידי קבוצת האחים עופר ב-1999, הואצו הצעדים לקראת הפרטת החברה. באוקטובר 2000 אישרה ועדת הכספים לרשות החברות הממשלתיות לפתוח בהליכי ההפרטה של החברה. האישור ניתן על תנאי, ולפיו מכירת מניות המדינה לרוכשים תתבצע רק לאחר שיובא לוועדה הסכם חתום בין ההנהלה לעובדים על הבטחת זכויותיהם. מדובר היה במכירת 49% ממניות החברה שבידי המדינה במכירה פרטית למשקיע או לקבוצת משקיעים כמקשה אחת, למעט "מניית זהב", שתישאר בידי המדינה. לחברה לישראל, שהחזיקה בכמות זהה של מניות, ניתנה זכות סירוב ראשונה. המכירה הייתה אומרה להתבצעה באמצעות מכרז בינלאומי. ואושר לחברה לישראל להשתתף בו.
ביצוע ההפרטה התעכב כשלוש שנים, עקב התנגדות של מספר שרי ממשלה וגורמי ביטחון להפרטת החברה, עקב החשיבות שלה להפעלת קווי הובלה ימית לישראל בעתות חרום. באוקטובר 2003, ועדת השרים לענייני הפרטה בראשות שר האוצר, בנימין נתניהו, דנה בהצעה לאשר פיצול של "צים" לשני תאגידים נפרדים, אם יתבקש על ידי הרוכש, כצעד לקידום ההפרטה. לרוכש יתאפשר להפריד את פעילות צים לשתי חברות. האחת תתמקד בהובלה ימית שעיקרה הסחר מישראל אל ישראל ("צים ישראל") והשניה תתמקד בתחום הספנות וההובלה הימית הבינלאומית ("צים בינ"ל). על מנת להבטיח את האינטרסים הביטחוניים החיוניים של מדינת ישראל, הוחלט שתוצמד מניית זהב לצים ישראל. במקביל להליכי ההפרטה האחים עופר הרחיבו את פעילותה מחוץ לישראל, כך שהיא הייתה כ-80% מפעילותה הכוללת. הם גם החכירו לחברה שש אוניות שרכשו.
בינואר 2004 המדינה מכרה את החזקותיה בצים לחברה לישראל מקבוצת האחים עופר, תמורת 115 מיליון דולר, המשקף שווי של 236.6 מיליון דולר. בעקבות המכירה נשמעה ביקורת חריפה מצד גורמים רבים בטענה שצים נמכרה במחיר נמוך בהרבה משוויה. לאחר ההפרטה שונה שם החברה ל"צים שירותי ספנות משולבים בע"מ".
על פי הסכם ההפרטה, מדינת ישראל מחזיקה ב"מניית זהב" בצים, המונעת את מכירתה ללא אישור ממשלתי. כמו כן החברה מחויבת להחזיק לכל הפחות 11 ספינות שתפקודנה את חופי ישראל בכל אירוע קיצון. במהלך שנת 2014 נעשו ניסיונות למשא ומתן בין החברה לממשלה לוויתור על מניית הזהב.
היסטוריה > שינויים לאחר ההפרטה

עם העברת השליטה לאחים עופר, עידן עופר התמנה ליו"ר הדירקטוריון, וההנהלה החדשה התוותה לצים מגמה של התרחבות מהירה. בספטמבר 2004 צים חתמה על עסקה עם חברת "זודיאק מריטיים", במסגרתה היא מכרה לה שתי אוניות וחכרה את אותן האוניות חזרה לתקופה של 6 שנים. באוקטובר צים חתמה עם החברות "עופר ספנות" ו"זודיאק מריטיים" על הסכם משותף לרכישת 8 אוניות ממספנה בסין ועוד 4 ממספנה ביפן, בעלות כוללת של 820 מיליון דולר. מכיוון ש"עופר ספנות" ו"זודיאק" שתיהן חברות פרטיות בבעלות האחים עופר, ומכיוון שהקנייה בפועל הייתה מ"זודיאק", עסקה זאת הוגדרה כ"עסקת בעלי העניין הגדולה בתולדות הבורסה בתל אביב". מתוך 12 האוניות, צים רכשה בעלות מלאה על ארבע מתוכן, ארבע בבעלות משותפת עם "עופר ספנות", אותן התחייבה לחכור לתקופה של 10 שנים, ועוד ארבע בחכירה לתקופה של 10 שנים. ב-2006 צים ועופר ספנות חתמו יחדיו על חוזה לקניית שמונה אוניות מכולה חדשות ממספנה בטיוואן בעלות של כמיליארד דולר. ביולי ובאוקטובר 2007 צים חתמה על שתי עסקאות עם עופר ספנות במסגרתן היא מכרה את חלקה באוניות הללו לעופר ספנות, התחייבה לחכור אותן חזרה לתקופה של 12 שנה החל מ-2010–2011, ובסיום התקופה לרכוש שוב 50% מהבעלות עליהן.
אולם ב-2008 שוק הספנות העולמי נכנס להאטה חריפה בעקבות המשבר הכלכלי העולמי, ועקב כך החברה לישראל הודיעה כי התוכנית האסטרטגית של צים "אינה בת יישום בתנאי השוק הקיימים", וצים ביטלה את הסכם קניית האוניות ממספנה בטיוואן. המשבר הרע משמעותית את מצבה הפיננסי של צים, והיא נאלצה להשבית חלק ניכר מהצי שלה, כשבאותו הזמן היא ממשיכה לחכור אוניות מ"עופר ספנות" ו"מזודיאק". ב-2009 נאלצה צים לבקש הסדר חוב עם נושיה, והחברה לישראל נאלצה להזרים לה כספים כדי למנוע מצים לפשוט רגל.
ביולי 2014, לאחר שפעם נוספת נכנסה צים למצב פיננסי קשה, חתמה חברת האם החברה לישראל על הסדר חוב עם נושיה של צים, לפיו הנושים יוותרו על חוב של 1.4 מיליארד ש"ח בתמורה לכ-68% ממניותיה של צים.
ב-7 בינואר 2015 הועברו יתרת 32% המניות שבבעלות החברה לישראל לחברת קנון הולדינגס, שפוצלה באותה עת מהחברה לישראל.
היסטוריה > הנפקה בבורסה

בינואר 2021 הונפקה צים בבורסה של ניו יורק וגייסה כ-200 מיליון דולר, לפי שווי שוק של 1.5 מיליארד דולר. החברה דיווחה על רווחי שיא של 4.65 מיליארד דולר בשנת 2021, הרווח השנתי הגדול ביותר מעולם לחברה ישראלית.
במחצית השנה הראשונה לשנת 2022 החברה דיווחה על רווחים של כחמישה מיליארד דולר, וחילקה דיבידנדים בסכומים של כשלושה מיליארד דולר. לאחר הדוחות הרבעוניים שפורסמו באוגוסט החברה הודיעה על הפחתת התחזיות לצמיחה ברווחים, המשקיעים הגיבו בפאניקה ומניית החברה נחתכה משיא של 91 דולר בחודש מרץ ל-26 דולר בחודש ספטמבר, כתוצאה מכך החברה נסחרה מתחת להון העצמי שלה ואף נמוך יותר משווי המזומנים אשר היו באותה עת בקופת החברה.
צים בבולי ישראל

ב־27 בינואר 1958, דאר ישראל הנפיק סדרה של 4 בולי דאר שהוקדשו לציון תקופות שונות בהתפתחות הספנות בארץ ישראל, באמצעות הצגת ספינות מתקופות אלה. ארבעת הספינות הן: ספינה עתיקה עם תורן אחד; אוניית מפרשים עם 3 תרנים שנקראה "נירית"; האונייה "שומרון", שנועדה לנוסעים, עם מנופים לטעינה ופריקת מטען. ואונייה של צים. הסדרה עוצבה על ידי האמנית מרים קרולי. להלן פרטים על הנפקת הבול אודות האונייה של צים : "על הבול מופיע ציור של אוניית הנוסעים א/ק "ציון"; ועל השובל דגל צים וכיתובית מספר ישעיהו: "...השמה מעמקי-ים דרך לעבר גאולים" (פרק נ"א, פסוק י'). דאר ישראל מכר 1,404,000 בולים מהבול הזה במשך 5 חודשים עד להפסקת מכירתו.
ב־16 בדצמבר 1963, דאר ישראל הנפיק בול מזכרת של אוניית הנוסעים הטרנס-אטלנטית א/ק שלום, שהייתה אז אוניית הדגל של צי הסוחר הישראלי, השייכת לצים. על הבול מופיע ציור של האונייה על רקע מפה עתיקה. האמנים צילה מנוסי וחווה אורנן עיצבו את הבול. דאר ישראל מכר 593,000 בולים מהבול הזה במשך כ- 5 חודשים עד להפסקת מכירתו.
במלאת 50 שנה ל "צים" הונצח האירוע בבול מזכרת מיוחד ; ב- 7 ביוני 1995, הנפיק דאר ישראל בול יובל זה שעליו ציור של אוניות נוסעים ומכולות וסמל "צים". האמנית רות אברהמי עיצבה את הבול. דאר ישראל מכר 1,041,000 בולים מבול זה במשך כ־22 חודשים עד להפסקת מכירתו.
מידע סטטיסטי

קיבולת מכולות כוללת (אוניות בבעלות צים ואוניות חכורות): 320,834 מכולות TEU.
מספר TEU שהובלו: יותר מ-2 מיליון (בשנת 2006).
צי אוניות: כ-100 אוניות בתפעול, 25 בבעלות מלאה או חלקית, מתוכן 13 אוניות פנמקס מתקדמות בעלות קיבולת של 4,900 מכולות '20, שנוספו לצי בשנת 2004. בשנים הבאות מתוכננת קניה של עוד 20 אוניות חדשות, כולל חמש אוניות מכולה ענקיות בעלות קיבולת של 10,000 מכולות '20, וארבע אוניות מכולה בעלות קיבולת של 8,200 מכולות '20, בהשקעה של יותר מ-2 מיליארד דולר.
מכולות: יותר מ-470,000 מכולות מסוגים שונים.
סוכנים: לצים כ־120 סוכנים במדינות בעולם כולו.
נמלי יעד: כ-180 נמלי יעד ברחבי תבל.
דירוג עולמי: על פי המדד של היקף שינוע המטענים, צים נמצאת במקום ה-10 בעולם. (נכון לאפריל 2022)
לקריאה נוספת

דניאלה רן, בין ספינה לרציף: תולדות לשכת הספנות הישראלית 1982-1932, פרדס הוצאה לאור, 2008.
צבי הרמן, הכובשים בים נתיבה - תולדות הספנות העברית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1978.
תורן – דפים לבית צים, 1953—1966. עותקים סרוקים באתר עיתונות יהודית היסטורית. תוכן החוברות באתר 'שפת הים'.
רובן ורגאס

רובן אסטפן ורגאס מרטינס (בספרדית: Ruben Estephan Vargas Martinez; נולד ב-5 באוגוסט 1998) הוא כדורגלן שווייצרי ממוצא דומיניקני, המשחק בעמדת הקיצוני בסביליה ובנבחרת שווייץ.
קריירת מועדונים

ורגאס, התחיל את הקריירה שלו בקבוצת כדורגל מקומית של עיר הולדתו, אדליגנסוויל וכעבור שנה הצטרף למחלקת הנוער של לוצרן במדיה שיחק עד לקבוצת הבוגרים, פרט לשנה אחת בה שיחק בקריינס.
ב-27 באוגוסט 2017, ורגאס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בתיקו 1-1 נגד פ.צ. ציריך. ב-2 באפריל 2018, ורגאס הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד סנט גאלן.
בקיץ 2019, ורגאס חתם באאוגסבורג מהבונדסליגה.
בינואר 2025, ורגאס חתם בסביליה מהלה ליגה.
קריירה בינלאומית

ב-8 בספטמבר 2019, ורגאס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ, בניצחון 0–4 נגד גיברלטר. כחודשיים וחצי לאחר מכן, ורגאס הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–6 נגד גיברלטר.
ביורו 2020, ורגאס הבקיע בדו-קרב בעיטות הכרעה במשחק שמינית הגמר נגד צרפת, אך החטיא את הפנדל האחרון של נבחרתו בחצי הגמר נגד ספרד.
נכלל בסגל נבחרת שווייץ לטורניר מונדיאל 2022. נכלל בסגל נבחרת שווייץ ליורו 2024.