stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תא
מבנים בסיסיים המשותפים לכל התאים

למעט במקרים יוצאי דופן ספורים, בכל תא יש חומר תורשתי. למעשה, ביצור רב-תאי כל תא ותא מכיל את כלל החומר התורשתי של הגוף כולו (דוגמאות ליוצאי דופן: תאי דם אדומים בוגרים בזוחלים, יונקים ועופות הם חסרי חומר תורשתי, ובתאי זרע וביציות לא מופרות יש כמחצית מחומר זה). כל תא ותא מכיל מנגנונים להכפלת החומר התורשתי לקראת התחלקות התא לשני תאים, שהיא בעצם, רבייה לא מינית ברמת התא (או התחלקות אחרת לקראת רבייה מינית היוצרת תאי זרע וביציות לא מופרות).
החומר התורשתי הוא יחסית חסר פעילות כימית ואינו מעודד, יחסית, את הפעילות הכימית בתא ההכרחית לחילוף החומרים. מרבית הפעילות הכימית של התא מתבצעת באמצעות קטליזה של חלבונים. בכל תא יש גם מולקולות של RNA העושות גם חלק מהפעילות הקטליתית ומשמשות גם להעברת מידע שמקורו ב-DNA אל חלקי התא השונים.
כל תא מוקף בקרום, שהוא ממברנה ביולוגית המורכבת דו-שכבה של מולקולות ליפידיות ומשובצת בחלבונים תפקודיים. ממברנה זו מפרידה את התא מסביבתו ומאפשרת לו לקיים סביבה פנימית יציבה ושונה מהסביבה החיצונית. היא מאפשרת לו גם לקלוט מהסביבה החיצונית את מה שדרוש לו ולפלוט אליה את מה שאינו דרוש, באמצעות החלבונים התפקודיים השתולים בה.
סוגי תאים

נהוג לחלק את התאים על פי מבנם לשני סוגים:
תא פרוקריוטי: זהו תא חסר גרעין מוגדר (חסר קרום גרעין) ולמעשה חסר מידור פנימי וקרומים פנימיים כל שהם כמו גם אברונים כל שהם. בתוך חלל התא הכללי מתרחשות כלל פעולות התא ומצויים כלל חלקי התא, כולל ה-DNA. כיום מקובל לראות בפרוקריוטים שני סוגי תאים נפרדים: חיידקים אמיתיים (כולל כחוליות) וחיידקים קדומים.
תא איקריוטי: זהו תא בעל גרעין מוגדר (בעל קרום גרעין) ובעל קרומים פנימיים ומידורים רבים. תא זה מכיל אברונים (כלומר: חלקים בעלי תפקוד שונה) רבים. גרעין התא מכיל בתוכו את החומר התורשתי.
התאים האיקריוטים התפתחו מסימביוזה (ולמעשה אנדוסימביוזה) בין חיידקים קדומים לבין חיידקים אמיתיים שחדרו לתוך החלל שלהם. יצורים רב-תאיים מורכבים רק מתאים איקריוטים אולם לא כל התאים האיקריוטים יוצרים יצורים רב-תאיים.
סוגי תאים > אבולוציית סוגי התאים והאברונים

הראשונים שנוצרו היו התאים חסרי הגרעין. בעת שהם נוצרו, האטמוספירה של כדור הארץ הייתה דלת חמצן והתאים נשמו בעיקר תרכובות גופרית שמקורן היה בפעילות געשית. בהמשך האבולוציה נוצרו האצות הסגוליות, שהם תאים חיידקיים המבצעים פוטוסינתזה. תאים אלה פלטו חמצן אל האטמוספירה ואט-אט התרבו במידה כזו שהפכה את האטמוספירה לחמצנית. חלק מהתאים החיידקיים האחרים הסתגלו לנשימת חמצן, ותאים חיידקיים נוספים אחרים, שלא הסתגלו לחמצן, וכן תאי ארכאונים, נותרו עד היום רק בסביבות דלות חמצן.
מקורם של התאים האיקריוטיים הוא בסימביוזה בין חיידקים לבין ארכאונים. מדובר בחיידקים בעלי יכולת נשימת חמצן ויכולת לקיים פוטוסינתזה, שחדרו לתוך הארכאונים. מרבית החומר התורשתי של סוגי תאים אלה התערבב בסימביוזה אך חלקו נותר בתוך הכלורופלסטים והמיטוכונדריונים שנותרו אברוני נשימה ופוטוסינתזה ממודרים. המידור עבר גם לאזורים אחרים בתא האיקריוטי, כגון הגרעין, הוא אזור הגנום המשותף שהפך לממודר.
סוגי תאים > אבולוציית סוגי התאים והאברונים > מבנים המשותפים לכל סוגי התאים

קרום התא (ממברנה) – לתאי ארכאונים יש ממברנה שונה מזו של איקריוטים וחיידקים
ריבוזומים
ציטופלזמה
שלד התא
סוגי תאים > אבולוציית סוגי התאים והאברונים > אברונים

אברונים הנקראים גם אורגנלות הם מבנים זעירים ומורכבים הצפים בתוך הציטופלזמה של התא האיקריוטי וממלאים תפקידים שונים בחיי התא. אפשר לראותם כאיברים זעירים, ולכן הם נקראים אברונים. יש אברונים נפוצים המצויים בתוך כל תא,
לעומת זאת, ישנם אברונים נדירים המיוחדים לסוגי תאים מסוימים בלבד.
להלן האברונים המתפקדים בתא:
גרעין התא
ציטופלזמה
רשתית תוך פלסמית (ER)
ציטוסקלטון
פרוקסיסום
ריבוזום
אנדוזום
מיטוכונדריון
ליזוזום
כלורופלסט (בצמחים בלבד)
חלולית (אברון הנמצא בתאי צמחים, בכמה תאי פטריות ובתאי בעלי חיים)
דופן תא (בצמחים בלבד)
בתאים בעלי אברונים יהיו כל האברונים (מלבד הקרום והדופן) בתוך ציטופלזמה (תמיסה מימית המתפקדת כ"גוף" התא ומקשרת בין כל אברוני התא), עטופים בממברנה (קרום התא), ולכל תא יהיה גרעין אחד.
בתאים ישנם גם גופיפים אשר מתפקדים כמו אברונים אך הם לא אברון, לדוגמה, גופיפי גולג'י.
חקר התא בהיסטוריה

מאחר שרוב התאים קטנים מאוד, לא ניתן לצפות בהם בלי עזרים אופטיים. לכן, חקר התא החל לאחר שהמדען האנגלי רוברט הוק בנה בשנת 1665 את המיקרוסקופ הראשון ולאחר מכן צפה במיקרוסקופ שלו בפקקי שעם. דפנות תאי השעם הזכירו לו את תאי הנזירים, ועל כן טבע את המונח "תא" (Cellula).
ההולנדי אנטוני ואן לוונהוק ליטש עדשות שהגדילו פי 200, ומהן הוא בנה מיקרוסקופ, איתו הוא ראה יצורים חד-תאיים שמצא על ידי התבוננות במי גשם, ובו הוא ראה גם חיידקים שבאו מגופו עצמו. הוא תיאר בעזרת המיקרוסקופ שלו, שהיה חדיש יחסית לזמנו, גם תאי דם, תאי זרע ויצורים קטנים בהרבה. לוונהוק פרסם את מחקריו ב-1672.
למרות כל הגילויים והתצפיות הללו, עדיין האנשים בתקופתם לא הצליחו להבין את מבנה התא. רק לאחר מכן, בהופעתה של התאוריה התאית, החלה הבנת התא ומבנהו. במאה ה-19, בשנת 1838, הוצעה תאוריה זו על ידי שני חוקרים גרמנים - מתיאס שליידן ותאודור שוואן. התאוריה טוענת שכל היצורים החיים מורכבים מתאים ומרכיבים של תאים.
על אף שהיו מיקרוסקופים עוד לפני תקופתם של שליידן ושוואן, הם היו הראשונים שניסחו את התאוריה התאית, אף על פי שהם האמינו שיצורים חיים נוצרים ספונטנית.
התאוריה התאית הורחבה לאחר מכן על ידי החוקר הגרמני רודולף וירכו. הוא הוסיף לתאוריה התאית דבר נוסף, והוא, שתאים אינם נוצרים ספונטנית, אלא רק מתא אחר. מייחסים לו את המשפט בלטינית הקובע שכל התאים באים מתא אחר (Omnis cellula e cellula).
בשנות ה-50 המדענים הבריטים ג'יימס ווטסון ופרנסיס קריק פענחו את מבנה ה-DNA (הזוג אף זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על הגילוי בשנת 1962, יחד עם מוריס וילקינס). בדיעבד התברר שעבודתם התבססה, במידה רבה, על עבודתה של המדענית רוזלינד פרנקלין, עמיתתו של וילקנס, שנפטרה לפני קבלת הפרס.
פיענוח זה נתן פריצת דרך לחקר התא, נתן דחיפה משמעותית לחקר המיקרוביולוגיה והבקטריולוגיה, אפשר את התפתחות ההנדסה הגנטית ויצר ענפי מחקר חדשים כמו ביולוגיה מולקולרית.
ראו גם

תא גזע
התמיינות תאים
רבייה תאית
מיטוזה
מיוזה
ביולוגיה של התא
מבנה תא צמחי
אובסל
ייעוד התא
לקריאה נוספת

חיה גרוס ויהודית עתידיה, התא - יחידת החיים, האוניברסיטה העברית בירושלים
רונית ויסמן (עריכה מדעית וריכוז הפיתוח), ד"ר שירה הירש (עריכה מדעית), התא: מבנה ופעילות, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2013
ביאורים

↑  כלל זה אינו תופס לפי הגדרות אחרות של "חיים" הכוללות אורגניזמים כמו נגיפים.
↑  תא דם אדום של יונקים ועופות הוא מקרה מיוחד שבו מאבד התא את הגרעין במהלך היווצרותו מתא אב.
| חלקי התא ואברוניו |
| --- | --- | --- |
| אברונים | גרעין התא • רשתית תוך-פלזמית • גולג'י • כלורופלסט • מיטוכונדריון • ליזוזום •  פרוקסיזום • בועית מתכווצת |  |
| חלקים נוספים | ציטופלזמה • קרום התא • דופן התא • שלד התא • חלולית • ריבוזום • MTOC (צנטריול) • מזוזום |  |
| מבנים בגרעין | גרעינון • ספלייסוזום |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284823005171  BNE: XX526178  BnF: cb11958045s (data)  GND: 4067537-3  LCCN: sh85021678  NDL: 00569965  NKC: ph114211  TH: H1.00.01.0.00001 
תא פרוקריוטי (מימין) ואיקריוטי
תרשים של תא איקריוטי המתאר את האברונים והמבנים השונים:



1. גרעינון

2. גרעין התא

3. ריבוזום

4. בועית

5. רשתית תוך-פלזמית גסה

6. גולג'י

7. שלד התא

8. רשתית תוך-פלזמית חלקה

9. מיטוכונדריון

10. חלולית

11. ציטופלזמה

12. ליזוזום

13. צנטריול
דגלנו (פולין)

| --- | --- |
 סוג:  ירחון, דו ירחון
 תדירות:  מרווחי זמן משתנים
 סוגה:  ספרות וענייני היהדות החרדית, ביטאון אגודת 'צעירי אמוני ישראל' בפולין
 עורך ראשי:  הרב אלכסנדר זושא פרידמן
 תאריכי הופעה:  נובמבר 1920, כסלו תרפ"א – אוגוסט 1933, אב תרצ"ג (כ־12 שנים)
 שפה:  עברית
 מערכת:  ורשה
 מדינה:  פולין
 
דגלנו היה ביטאון של אגודת "צעירי אמוני ישראל", שיצא לאור בוורשה בירת פולין בשנים תרפ"א-תרצ"ג. המוטו של כתב-העת היה "ירחון לספרות ולענייני היהדות החרדית - כלי מבטאה של אגודת 'צעירי אמוני ישראל' בפולניה".
"דגלנו" בפולין, יחד עם "קול ישראל" בארץ ישראל, היו בין העיתונים החרדיים הראשונים שהופיעו בעברית.
עורך העיתון היה הרב אלכסנדר זושא פרידמן. בשנים תרצ"ב-תרצ"ג שימשו בתפקיד מזכירי המערכת - ליבל עלבינגר (שהיה גם המו"ל שלו בשנת תרצ"ב), ש. מ. שטארק ואברהם ווארעמקליין.
היסטוריה

הגיליון הראשון התפרסם בחודש כסלו תרפ"א. בשנים תרפ"א-תרפ"ג התפרסמו 18 חוברות. באמצע שנת תרפ"ג נפסק פרסום הגיליון למשך מספר חודשים, והוא התחדש בתחילת שנת תרפ"ד. באמצע שנת תרפ"ו שוב נפסק פרסום הגיליון עד לחודש טבת תרפ"ז, ומאז יצא כירחון חודשי עד לחודש חשוון תרפ"ח. בחודש כסלו תרפ"ח שב הגיליון לצאת כדו ירחון בערך אחת לחודשיים, והוא המשיך במתכונת זו עד סוף שנת תרפ"ט. הביטאון לא הופיע במשך יותר משנתיים (תשרי תר"ץ - טבת תרצ"ב), וחזר לצאת בחודש שבט תרצ"ב במהדורה מעודכנת ובתוספת מדורים חדשים. מאז התפרסם במרווחי זמן משתנים, ובשנת תרצ"ג הופיע פעמיים, כאשר גיליון אב-אלול תרצ"ג הוא האחרון שהתפרסם טרם סגירתו הסופית.
החל מחודש טבת תרפ"ז נוסף לכתב העת מוסף לילדים ולבני הנעורים - "דגל קטן".
אורכם של הגיליונות עמד על 16–28 עמודים.
בחודש ניסן תרצ"ח הוקם בארץ ישראל ביטאון בשם זהה, "דגלנו", ששימש כביטאון תנועת צעירי אגודת ישראל בארץ ישראל והיה מזוהה עם האגף הליטאי-חרדי. העיתון יצא במשך כשישים שנה עד לשנת תשנ"ח.
הכותבים

מלבד העורך הרב אלכסנדר זושא פרידמן, נמנו על כותביו רבים מהרבנים, ההוגים והסופרים החרדים הידועים, בהם: הרב יהודה לייב אורליאן, הרב חיים ישראל אייז, ד"ר נתן בירנבוים, הרב משה בלוי, הרב ד"ר יצחק ברויאר, הרב מתתיהו יחזקאל גוטמאן, יהודה לייב גירשט, הרב יקותיאל יהודה גרינוולד, ד"ר יעקב ישראל דה-האן, ד"ר שמואל דויטשלנדר, הרב טוביה הורוביץ, הרב יצחק אייזיק הירשוביץ, הרב ד"ר חיים הלר, הרב ד"ר יחיאל יעקב וינברג, הרב שלמה יוסף זוין, הרב דוד צבי זילברשטיין, הרב טוביה יהודה טביומי (אב"ד סוחוצ'ין), הרב מנחם מנדל כשר, הרב משה חיים לויא-לאו (אב"ד שאץ), הרב אהרן לוין (רבן של סמבור וריישא), הרב יצחק מאיר לוין, הרב נטע הלוי ליפשיץ (בנו של הרב יעקב ליפשיץ מקובנה), הרב צבי יחזקאל מיכלסון, הרב ראובן מרגליות, שמואל נדלר, הרב ב. פייבילזון, הרב מאיר דן פלוצקי, הרב יהודה לייב צירלסון, הרב מנחם מענדיל קירשבוים (מקראקא), יעקב רימון (מתל אביב), הרב שמעון שוואב, הרב מאיר שורצמן, הרב ש. שטוקהמר (מורשה) ועוד.
כותבים קבועים נוספים: הרב אלטר יעקב מאיר בריזמאן-בריזמן (אב"ד לאפי), נטע ירוחם ברלינר (מזכיר אגודת 'צעירי אמוני ישראל'), גרשון גורא (מצ'יז'ב), הרב שמואל דוד לאסקי (מהעיירה סומפולנו ורבה של לודז'-ראדוגושץ'), הרב משה לייב הלוי לויטן (מקמפלה-אוגנדה), י.מ. מגוּן (מירושלים), ד"ר לוי יצחק הכהן נימצוביץ (מגרודנה), הרב ישעיה רייכער (רב בעיר איזמאיל-רומניה), הרב ש.ב. שולמן (מירושלים), אלימלך שטייער (מזכיר המערכת של ביטאון אגודת ישראל "דרכנו") ועוד.
תוכן הביטאון

נושאי הדגל המרכזיים של הביטאון: המאבק האידאולוגי בתנועת הציונות ובתנועת המזרחי.
בעמוד הראשון של חוברת א' הופיעו מטרותיה של "צעירי אמוני ישראל" מיסודה של תנועת "אגודת ישראל": "צעירי אמוני ישראל - מתאגדים יחד להגן על מעמדם בחיים, בדרך התורה והמסורה, ולעבוד שכם אחד עם הזקנים בכל העניינים הנוגעים להרמת קרן התורה וחזוק הדת; אגודת ישראל (בפולין שלומי אמוני ישראל) - שואפת לפתור ברוח התורה והמצוה את השאלות השונות אשר תעלינה יום יום על הפרק בחיי כלל ישראל במדינתנו, ובארצנו הקדושה".
נושאי הביטאון המרכזיים לאורך השנים: "מאמרים ופובלוציסטיקה בשאלות הזמן", "לרוח הזמן", "תחת הקו" (- הגות וסיפורת שהופיעו בחלק התחתון של עמודי הביטאון), "דגל קטן" (- 'הוספה לבני הנעורים' ולילדים), "שלשלת העיתונות" (- תרומות לטובת קרן ה"דגלנו"), "ספרות בענייני תורה ודעת", "לחקר דברי חז"ל", "פרובלימות חינוכיות" ו"ענייני חינוך", "מוסר היהדות ומדות", "ארץ ישראל", "ממקור ישראל" (בדיחות, פתגמים ודברי תורה מגדולי ישראל), "חכמי ישראל, תולדותיהם ופעולותיהם", "ספרות ושירה", "ספרים חדשים", "בקורת ספרים", "תולדות ספרותנו והספרות העולמית", "במת הקהל", "פיליטון", "שעורי אמונה" (על-פי ידיעות הטבע, מאת ק. ראווין מורה דתי בגמנסיון המדיני במאריאמפאל-מריאמפולה), "סקירה היסטורית", "חידות", "שאלות תנ"כיות", "מודעות", "תנועתנו" (- מחיי האגודה בכלל וצא"י בפרט).
טורים וסדרות מאמרים שהופיעו בו בקביעות במשך השנים: "על המצב" ו"מחדש לחדש" (- מאמר פתיחה מאת העורך הרב פרידמן), "לשאלת החנוך" (- מאת הרב אלטר יעקב מאיר בריזמן), "שרטוטים ונצוצים" (- קווי השקפה אקטואליים מאת 'אלכסנדרוני'), "מבור תחתיות" (- מאת מאיר שוורצמן), "עקבות משיחא" (- מאת ד"ר יצחק ברויער), "אחדות התורה והמסורה" ו"על סף תקופה חדשה" (- מאת הרב יהודה לייב אורליאן), "לחקר דברי חז"ל" (- מאת הרב טוביה יהודה טביומי), "לקורות היהודים באונצדארף" (מאת הרב יקותיאל יהודה גרינוולד), "תחיה דתית" (מאת הרב יעקב וויינברג מברלין), "לכותבי הסתוריא" (- מאת הרב מאיר דן פלאצקי), "נקמת דם", "אובדים ונדחים" ו"בין גל לגל" (- סיפורים בהמשכים מאת אלימלך שטייער), "נצוצות קדושה" (מאת א. נ. הכהן ירושלים), "משפט הבנות" (מאת הרב ישעיה רייכער-ריכר), "חדוות החיים" (מאת הרב ש. שטוקהמר), "תולדות הספרות העולמית" (מאת שמואל נדלר), רישומים על ארץ הקודש (מאת י. מ. מגוּן-מאגון-מגן).
פרסומים בולטים

רעיון הדף היומי התפרסם בו לראשונה בחודש אב תרפ"א על ידי הרב משה מנחם שפיבק, כשנתיים לפני הכנסייה הגדולה בה הכריז עליו הרב מאיר שפירא מלובלין:
בגיליון סיון תרפ"א פורסם מכתבו ההיסטורי של האמרי אמת מגור שכתב על הספינה בשובו ממסעו בארץ ישראל, ובו קרא לציבור החרדי לעלות לארץ ישראל. במכתב הוא הוסיף: ”גם אלו שאין יכולין ואין חפצין להשתקע בארץ הקודש, דעתי - כדי לעזור לאחיהן בני ישראל החרדים להתיישב שמה - יפרישו כל אחד מהונו סכום מסוים ולהקנות לו שם חבל נחלה, והוא נושא פירות גם בעולם הזה”
בגיליון תשרי-כסלו תרפ"ד התפרסמו החלטות הוועידה העולמית הראשונה של "צעירי אגודת ישראל" שהתקיימה בעת הכנסייה הגדולה בווינה.
בגיליון אלול תרפ"ז מתאר העורך הרב פרידמן שני אירועים היסטוריים שהיו באותו חודש: גמר בניית "ישיבת חכמי לובלין" בלובלין, והנחת אבן הפינה לבניין הסמינריון למורות של בתי הספר לבנות "בית יעקב" בקרקוב, וקובע כי: ”התחלת הבנין בקרקה היא אחד מתנאי הגמר של הבנין בלובלין”
בגיליון כסלו-שבט תרפ"ח מופיעה ידיעה על "הוועידה הארצית הראשונה של אגודת צעירי-אמוני-ישראל בפולין".
בגיליון כסלו-שבט תרפ"ח מסוקרת בהרחבה מערכת הבחירות לסיים הפולני: בתוך הדברים מופיעה הקריאה להצביע לרשימת היהדות הדתית שמספרה 33 ולא לרשימותיהם של יצחק גרינבוים ויהושע השל פרבשטין, משום ש”גרינבוים וסיעתו רוצים למחות את האגודה מעל פני במת החיים הפוליטים ולקחת רסן הממשלה של עם ישראל בפולין בידיהם הם”. בהמשך נטען כי ”מטרתם של הגרינבוימים והפרבשטיינים במלחמת הבחירות של עכשיו היא להביא 'מכת מוות להאגודה'”.
בפתח גיליון אדר-ניסן תרפ"ח מנתח העורך הרב פרידמן את התוצאות העגומות של הבחירות לפרלמנט הפולני מבחינת היהדות החרדית בפולין תחת הכותרת "מפלה או ניצחון", כאשר בין השאר הוא מותח ביקורת על "חסידי אלכסנדר" ש"השנאה לחסידי גור העבירה אותם על דעתם ועל דעת קונם לעשות "טבא לביש"..."
בגיליון סיון-תמוז תרפ"ט ובגיליון אב-אלול תרפ"ט מתפרסמים מאמרים ומכתבים לקראת הכנסייה הגדולה השנייה שתערך בתאריכים ה'-י"ב אלול תרפ"ט, בצלם של מאורעות תרפ"ט.
בגיליון אב-אלול תרצ"ג מעלה העורך הרב פרידמן את החשש הגדול של היהודים מעלייתו של היטלר ותנועתו לשלטון בגרמניה, ובתוך הדברים הוא כותב כך:
ראו גם

דרכנו (שבועון)
קול ישראל (עיתון)
לקריאה נוספת

עדה גבל, חרדים ואנשי מעשה - פועלי אגודת ישראל 1933–1939 - הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשע"ז-2017. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
עיתונים מתועדים: דגלנו - באתר הארכיון היהודי
קנזס (BB-21)

| --- | --- |

USS קנזס, 1910–1915
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:   צי ארצות הברית
 סדרה:  קונטיקט
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  New York Shipbuilding Corporation 
 הוזמנה:  3 במרץ 1903
 תחילת הבנייה:  10 בפברואר 1904
 הושקה:  12 באוגוסט 1905
 תקופת הפעילות:  18 באפריל 1907 – 16 בדצמבר 1921 (14 שנים)
 אחריתה:  נמכרה לגריטה ב-10 בנובמבר 1923
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 16,000 טון, מקסימלי: 17,949 טון
 אורך:  139.09 מטר
 רוחב:  23.42 מטר
 שוקע:  7.47 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  18 קשרים
 גודל הצוות:  827 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  12,260 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  12 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור תלת-דרגתיים בהספק 16,500 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון: 6–11 אינץ' (152–279 מ"מ)   ברבטות: 6–10 אינץ' (152–254 מ"מ)   צריחים: 8–12 אינץ' (203–305 מ"מ)   החימוש המשני: 7 אינץ' (178 מ"מ)   מגדל הניווט: 9 אינץ' (229 מ"מ)
 חימוש:  4 תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ)   8 תותחי 8 אינץ' (203 מ"מ)   12 תותחי 7 אינץ' (178 מ"מ)   20 תותחי 3 אינץ' (76 מ"מ)   12 תותחי 3 פאונד 47 מ"מ (1.9 אינץ')   4 תותחי 1 פאונד 37 מ"מ (1.46 אינץ')   4 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אוניית המערכה קנזס (BB-21) הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט מסדרת קונטיקט, הרביעית מתוך שש אוניות בסדרה. היא הייתה הספינה השנייה של צי ארצות הברית בשם קנזס, אך היחידה שנקראה לכבוד מדינת קנזס. האונייה הושקה באוגוסט 1905 והוכנסה לשירות בצי באפריל 1907. קנזס הייתה חמושה בחימוש התקפי שהורכב מארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים) הנתמכים על ידי סוללה משנית מעורבת של תותחי 7 אינץ' (178 מילימטרים) ותותחי 8 אינץ' (203 מילימטרים) והייתה מסוגלת למהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש).
זמן קצר לאחר שנכנסה לשירות, הצטרפה קנזס לצי הלבן הגדול להקפת כדור הארץ בשנים 1908–1909. היא ערכה הפלגות לאירופה בשנים 1910 ו-1911 ואחרי 1912, הפכה מעורבת בדיכוי התסיסה במספר מדינות במרכז אמריקה, כולל הכיבוש האמריקאי של וראקרוס במהלך המהפכה המקסיקנית. לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917, קנזס הועסקה כספינת אימונים לצוותים חדשים. בספטמבר 1918 החלה ללוות שיירות לאירופה. לאחר שהמלחמה הסתיימה בנובמבר, היא החלה בסדרה של הפלגות לצרפת כדי להחזיר חיילים אמריקאים הביתה.
הקריירה של האונייה לאחר המלחמה הייתה קצרה. היא ערכה הפלגות הכשרה עבור צוערי האקדמיה הימית של ארצות הברית בשנים 1920 ו-1921, הראשון לאוקיינוס השקט והשני לאירופה. במהלך תקופה זו היא שימשה לזמן קצר כאוניית הדגל של פלגת אוניות המערכה הרביעית. לאחר שחזרה מהשיוט השני, קנזס הושבתה ונמכרה לגרוטאות באוגוסט 1923 על פי תנאי הסכם הצי של וושינגטון.
תכנון

סדרת קונטיקט עקבה אחר סדרת וירג'יניה, אך תיקנה כמה מהליקויים המשמעותיים ביותר בתכנון המוקדם יותר, בעיקר הסידור המרוכז של התותחים הראשיים וחלק מהתותחים המשניים. סוללה שלישונית כבדה יותר של תותחי 7 אינץ' (178 מ"מ) החליפו את התותחי 6 אינץ' (152 מ"מ) שהיו בשימוש בכל העיצובים הקודמים בארצות הברית. למרות השיפורים, האוניות התיישנו על ידי אוניית המערכה הבריטית המהפכנית אה"מ דרדנוט, שהושלמה לפני רוב אוניות הסדרה קונטיקט.
קנזס הייתה באורך כולל של 456.3 רגל (139.1 מטרים), רוחב של 76.9 רגל (23.4 מטרים) ושוקע של 24.5 רגל (7.5 מטרים). הדחק האונייה היה 16,000 טונות ארוכות (16,260 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 17,666 טונות ארוכות (17,949 טונות) במעמס מלא. האונייה הונעה על ידי מנועי קיטור תלת דרגתיים עם שני צירים בדירוג של 16,500 כוחות סוס (12,300 קילוואט), עם קיטור המסופק על ידי שנים עשר דוודים של Babcock & Wilcox המופעלים על ידי פחם המתועלים לשלוש ארובות. מערכת ההנעה העניקה מהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש). כפי שנבנתה, הותקנו לה תרנים צבאיים כבדים, אך אלה הוחלפו במהירות בתרני סריג ב-1909. היה לה צוות של 827 קצינים ומלחים, אם כי זה גדל ל-881 ומאוחר יותר ל-896.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ)/45 קליבר Mark 5 בשני צריחי תותחים תאומים על קו האמצע, אחד מקדימה ואחד מאחורה. הסוללה המשנית כללה שמונה תותחי 8 אינץ' (203 מ"מ) /45 קליבר ושנים עשר תותחי 7 אינץ' (178 מ"מ) /45 קליבר. תותחי ה-8 אינץ' הותקנו בארבעה צריחים תאומים באמצע האונייה, ותותחי ה-7 אינץ' הוצבו בקזמטים בגוף האונייה. להגנה מטווח קרוב נגד סירות טורפדו, היא נשאה עשרים תותחי 3 אינץ' (76 מ"מ) /50 קליבר מותקנים בקזמטים לאורך דופן גוף האונייה ושנים עשר תותחי 3 פאונד. היא גם נשאה ארבעה תותחי 1 פאונד (37 מילימטרים (1.5 אינץ')). כפי שהיה סטנדרטי עבור אוניות ראשה של התקופה, היא נשאה ארבעה צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מילימטרים), שקועים בגוף שלה בצד הרוחב.
חגורת השריון הראשית של קנזס הייתה בעובי 11 אינץ' (279 מילימטרים) מעל מחסני התחמושת וחללי מכונות ההנעה ובעובי 6 אינץ' (152 מילימטרים) בשאר האזורים. לצריחי תותחי הסוללה הראשיים היו חזיתות בעובי 12 אינץ' (305 מילימטרים), ולברבטות התומכות היה שריון בעובי 10 אינץ' (254 מילימטרים). לצריחים המשניים היה שריון חזיתי בעובי 7 אינץ' (178 מילימטרים). למגדל הניווט היו דפנות בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים).
היסטוריית שירות > בנייה והצי הלבן הגדול

השדרית של קנזס הונחה בתאגיד בניית הספינות של ניו יורק בקמדן, ניו ג'רזי. היא הושקה ב-12 באוגוסט 1905. לאחר השלמת עבודות האבזור, האונייה הוכנסה לצי ב-18 באפריל 1907 בפילדלפיה. קפטן צ'ארלס א. ורילנד היה המפקד הראשון של האונייה. היא החלה בשיוט ניסויים ב-17 באוגוסט ליד פרובינסטאון, מסצ'וסטס, שחשפה את הצורך בשינויים, שהחלה בפילדלפיה ב-24 בספטמבר. ב-9 בדצמבר היא הצטרפה לאוניות שיוקצו לצי הלבן הגדול בהמפטון רודס.
קנזס הצטרפה לצי הלבן הגדול ב-16 בדצמבר 1907, כאשר הם עזבו את המפטון רודס כדי להתחיל בהקפת כדור הארץ. השייט של הצי הלבן הגדול נתפס כדרך להפגין כוח צבאי אמריקאי, במיוחד כלפי יפן. המתיחות החלה לעלות בין ארצות הברית ליפן לאחר ניצחונה של האחרונה במלחמת רוסיה–יפן ב-1905, במיוחד בשל התנגדות גזענית להגירה היפנית לארצות הברית. העיתונות בשתי המדינות החלה לקרוא למלחמה, ורוזוולט קיווה להשתמש בהפגנת הכוח הימי כדי להרתיע את התוקפנות היפנית. הצי שייט דרומה לאיים הקריביים ולאחר מכן לדרום אמריקה, וערך עצירות בפורט אוף ספיין, ריו דה ז'ניירו, פונטה ארנס וולפראיסו, בין ערים אחרות. לאחר הגעתו למקסיקו במרץ 1908, הצי בילה שלושה שבועות באימון ירי. לאחר מכן חידש הצי את מסעו במעלה חוף האוקיינוס השקט של אמריקה, ועצר בסן פרנסיסקו ובסיאטל לפני שחצה את האוקיינוס השקט לאוסטרליה, ועצר בדרך בהוואי. העצירות בדרום האוקיינוס השקט כללו את מלבורן, סידני ואוקלנד.
לאחר שעזב את אוסטרליה, פנה הצי צפונה לפיליפינים, ועצר במנילה, לפני שהמשיך ליפן שם נערך טקס קבלת פנים ביוקוהמה. לאחר מכן ערך הצי שלושה שבועות של תרגילים במפרץ סוביק בפיליפינים בנובמבר. האוניות חלפו על פני סינגפור ב-6 בדצמבר ונכנסו לאוקיינוס ההודי; הם הטעינו פחם בקולומבו לפני שהמשיכו לתעלת סואץ והטעינו שוב פחם בפורט סעיד, מצרים. הצי ביקר במספר נמלים ים תיכונים לפני שעצר בגיברלטר, שם צי בינלאומי של ספינות מלחמה בריטיות, רוסיות, צרפתיות והולנדיות קיבל את פני האמריקנים. לאחר מכן חצו האוניות את האוקיינוס האטלנטי כדי לחזור להמפטון רודס ב-22 בפברואר 1909, לאחר שעברו 46,729 מיילים ימיים (86,542 ק"מ). שם ערכו סקירה ימית עבור תאודור רוזוולט.
היסטוריית שירות > פעילות בזמן שלום

שבוע לאחר שחזרה מהמסע, קנזס יצאה למספנה הימית של פילדלפיה לשיפוץ לאחר התקופה הארוכה בים. העבודה הסתיימה ב-17 ביוני, ולאחר מכן החלה קנזס בשגרה בזמן שלום של תמרונים ותרגילי אימונים שונים שנמשכו לאורך השנה שלאחר מכן. ב-15 בנובמבר 1910, היא הצטרפה לפלגת אוניות המערכה השנייה לשייט לאירופה, ועצרה בשרבור, צרפת, ופורטלנד, אנגליה. לאחר מכן חצו האוניות מחדש את האוקיינוס האטלנטי, עצרו בסנטו דומינגו וקובה לפני שהמשיכו להמפטון רודס. מסע שני לאירופה התקיים באמצע 1911; הפעם לים הבלטי. שם עצרו האוניות בקופנהגן, דנמרק, טרלהאבט, שוודיה, קרונשטאדט, רוסיה, וקיל, גרמניה. הם נסקרו על ידי המלכים של כל מדינה. האוניות חזרו לפרובינסטאון ב-13 ביולי ולאחר מכן הצטרפו לאימוני צי ליד הכף של וירג'יניה. קנזס יצאה למספנת הצי של נורפוק ב-3 בנובמבר לשיפוץ נוסף.
קנזס החלה בסדרה של תמרונים נרחבים בתחילת 1912, והתבססה במפרץ גואנטנמו, קובה. היא חזרה להמפטון רודס לברך את פני שייטת של ספינות מלחמה גרמניות - סיירת המערכה מולטקה והסיירות הסיירות הקלות ברמן ושטטין - שביקרו בנמל מ-28 במאי עד 8 ביוני. לאחר מכן, קנזס יצאה לשייט אימונים לאורך החוף המזרחי של ארצות הברית עבור צוערים מהאקדמיה הימית של ארצות הברית ב-21 ביוני. היא החזירה את הצוערים לאנאפוליס ב-30 באוגוסט. ב-15 בנובמבר, היא החלה בשייט אימונים למפרץ מקסיקו, כשהיא חזרה לפילדלפיה לשיפוץ ב-21 בדצמבר. היא חזרה לתפקיד ב-5 במאי 1913 ושייטה בחוף המזרחי במשך החודשים הבאים. ב-25 באוקטובר היא חצתה את האוקיינוס האטלנטי ושייטה בים התיכון, ואף כללה עצירה בג'נובה, איטליה. לאחר שחזרה למפרץ גואנטנמו, היא נשלחה לחוף מקסיקו כדי להגן על האינטרסים של ארצות הברית במהלך המהפכה המקסיקנית. האונייה חזרה לנורפוק ב-14 במרץ 1914, ושיפוץ נוסף בפילדלפיה התרחש לאחר מכן ב-11 באפריל. ב-1 ביולי יצאה קנזס מנורפוק כדי לשאת את שרידיו של שגריר ונצואלה שנפטר לאחרונה בארצות הברית בחזרה לארצו. היא הגיעה ללה גואירה ב-14 ביולי לפני שחזרה לחוף המקסיקני כדי לתמוך בכוחות הכובשים את וראקרוס. היא עזבה את האזור ב-29 באוקטובר כדי להגיב לתסיסה בפורט או פרינס, האיטי, שהגיעה ב-3 בנובמבר. היא נשארה שם חודש לפני שעזבה ב-1 בדצמבר לפילדלפיה. לאחר מכן חידשה הספינה את שגרת האימונים הרגילה בזמן שלום מול החוף המזרחי ומול קובה עד ל-30 בספטמבר 1916, אז עברה שיפוץ נוסף בפילדלפיה.