stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איום דמוגרפי

איום דמוגרפי (או פצצה דמוגרפית) הוא ביטוי בשיח הפוליטי המתאר גידול באוכלוסייה של קבוצת מיעוט אתנית או דתית הנתפס כמאיים על הרוב האתני או הדתי, או על הזהות הלאומית. החשש מאיום דמוגרפי מבוסס על הנחה שהמגמה הדמוגרפית בעבר ובהווה תימשך באופן דומה גם בעתיד, ובהתאם לכך ניתן לצפות את השפעתה המצטברת.
אסיה > ישראל

הביטוי "האיום הדמוגרפי" (או "הפצצה הדמוגרפית" או "השד הדמוגרפי") משמש בחברה הישראלית לתיאור איום דמוגרפי (אמיתי או מדומה) הקורא תיגר על יעודה ועתידה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית ועל המוטו והיעד הציוני של רוב יהודי בין הירדן לים.
עיקרו של האיום בנתוני הדמוגרפיה של ישראל ובמיוחד, הריבוי הטבעי הגבוה יותר של הערבים החיים בין הירדן לים בהשוואה לריבוי הטבעי של פלח האוכלוסייה היהודי. יש לציין שהפער הולך ומצטמצם – בשנים 1996–2000 היה שיעור הריבוי הטבעי של ערביי ישראל 3.6%, בשנת 2011 הוא ירד ל-2.4% ונכון לשנת 2021 הוא ירד ל־2.1%, זאת לעומת קצב גידול אוכלוסייה של 1.7% בקרב היהודים (ריבוי טבעי בתוספת עלייה והחסרת ירידה). מצטמצם הדיון באיום לישראל בגבולות הקו הירוק ולעיתים הוא מתרחב וכולל גם את חבלי יהודה ושומרון ורצועת עזה ממנה התנתקה מדינת ישראל ב-2005.
פרופ' און וינקלר חוקר היסטוריה דמוגרפית וכלכלית של המזרח התיכון המודרני, סבור כי 'הפצצה הדמוגרפית' המתקתקת בישראל אינה קשורה ביחס המספרי בין יהודים וערבים, אלא בהיבטים של הריבוד החברתי-כלכלי. וינקלר מצא כי אף שישראל ניצבה בשנת 2003 במקום ה-23 בעולם במדד הפיתוח האנושי של האו"ם, עדין קיימים בה "איים גדולים עם מאפיינים דמוגרפיים-חברתיים-כלכליים של חברה מתפתחת". לטענתו, למצב זה השלכה שלילית על המשך התפתחותה של ישראל בעידן הגלובליזציה.
איום דמוגרפי משני הוא כ-117,000 עובדים זרים (מתוכם כ-16,800 עובדים לא חוקיים); תיירים ללא אשרה בתוקף (המכונים: "מסתנני נתב"ג"), שמספרם מוערך בכ-66,700; המסתננים מאפריקה, שמספרם המוערך עומד על 32,600 (לא כולל ילדיהם שנולדו בישראל) ומספר משתנה ובלתי ידוע של בין כמה אלפים לכמה עשרות אלפי שוהים בלתי חוקיים תושבי הרשות הפלסטינית.
האיום הדמוגרפי היה לנתון מרכזי בעיצוב מדיניות הביטחון הלאומי ערב הקמת המדינה ובמדינת ישראל לאורך כל שנותיה.
אסיה > ישראל > טרום הקמת המדינה

ימי 'האיום הדמוגרפי' כימי הציונות. כבר ב–1898 חזה ההיסטוריון שמעון דובנוב, שגם בעוד מאה שנה לא יהיו בארץ ישראל יותר מחצי מיליון יהודים. הצעתו למנהיגים היתה: התמקדו בהשגת אוטונומיה יהודית באירופה. ב-1943 הטיף פרופ' רוברטו בקי, לימים מייסד הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, למדיניות פרו נטאלית בשל המצב הדמוגרפי החמור בארץ ישראל "...ונוסף על זה נתונות תפוצותינו בגולה לאיום מתמיד של השמדה והתבוללות". ערב הקמת המדינה התייצב בקי בראש חוזי השחורות שריפו את ידי השואפים לעצמאות באמצעות תחזית דמוגרפית אפוקליפטית שהניח על שולחנו של בן-גוריון. עיקרה: לא צפויה "מאסה קריטית יהודית" — היינו, רוב יהודי — בארץ ישראל. ולעומת זאת הייתה האסכולה שהאמינה בציונות כתנועה להגשמת חזון, כזו המשנה מציאות נתונה, לכאורה, בין אם בהטלת ספק בפוקדי ומפקדי האוכלוסין ובין בנקיטת מדיניות ציבורית - עידוד ילודה, חוק השבות, חוק האזרחות והכניסה לישראל - לשינוי מגמות דמוגרפיות.
כך הגיש בן-גוריון לוועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל מסמך של ישראל טריווש תחת הכותרת “אין רוב ערבי בארץ”. המסמך שפך אור על שגיאות שורשיות במפקדי האוכלוסין הבריטים מ-1922 ו-1931 עליהם נסמך סקר כפרים 1945 שהוכן על ידי ממשלת המנדט ובו נעזרו חברי הוועדה לצורך החלטותיהם, (וכן בנתוני סקר פלשתינה A survey of Palestine, שהוכן בדצמבר 1945 - ינואר 1946) – שנועדו להרתיע את הציונות המדינית. לדוגמה, טופסי המפקד מולאו על ידי ראשי חמולות שראו בניפוח נתונים דמוגרפים מכשיר לשדרוג מעמדם הפוליטי, הכלכלי והחברתי; טופסי ההתפקדות הערבית עברו בדיקה חפוזה, ומספרי המתפקדים הבדווים נופח בשיטתיות. הדיווח על פטירות במגזר הערבי היה מצומצם ביותר ורבים מהמהגרים הערבים מהכפר אל העיר נספרו פעמיים, כולל תושבי חו”ל ערבים שנכללו במפקד האוכלוסין.
ימים אחדים לאחר אישורה של תוכנית החלוקה, שהותירה ערבים רבים בשטח שיועד למדינה היהודית, שבו נכללו 520,000 יהודים לעומת 350,000 ערבים, התייחס לכך דוד בן-גוריון בדברים שאמר בישיבת מרכז מפא"י: "יש לראות עובדה זו בכל בהירותה וחריפותה. בהרכב כזה אין אפילו ביטחון מוחלט שהשלטון יתקיים בידי רוב יהודי. ... אין מדינה יציבה ושרירה כל עוד יש בה רוב יהודי של 60 אחוזים בלבד".
אסיה > ישראל > לאחר הקמת המדינה

תוצאותיה של מלחמת העצמאות, שבסיומה נותרו בתחומי מדינת ישראל כ-150,000 ערבים אל מול אוכלוסייה יהודית של למעלה ממיליון נפש בראשית שנות ה-50, הקהו את האיום הדמוגרפי המיידי, אך הוא המשיך לעורר דאגה בקרב ההנהגה היהודית בהסתכלות לטווח רחוק.
אסיה > ישראל > לאחר מלחמת ששת הימים

עם סיומה של מלחמת ששת הימים ערכה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה את מפקד אוכלוסין 1967 בשטחים המוחזקים על ידי צה"ל לבקשת הממשלה ("...אנחנו מחפשים דרכים שהם לא יהפכו אותנו למיעוט", אמר ראש הממשלה לוי אשכול ב-15 ביוני 1967)[דרוש מקור] שניסתה לגבש מדיניות בנושא התושבים ברמת הגולן, רצועת עזה, צפון סיני ויהודה ושומרון. בכל השטחים המוחזקים, ללא מזרח ירושלים, נפקדו כמיליון נפש על פי החלוקה הבאה: ברמת הגולן 6,400 איש; בצפון סיני 33 אלף (לא כולל בדויים), ומתוכם 30 אלף התגוררו באל עריש; בעזה 356,000 איש, מתוכם כחצי במחנות פליטים. ביהודה ושומרון נספרו 600 אלף נפש בקירוב.
הגידול הדמוגרפי בקרב האוכלוסייה הערבית בישראל והיותם הרוב בשני אזורים בישראל - באזור הגליל ובאזור המשולש - הביא לכך שפוליטיקאים ישראלים העלו חלופות להפחתת האיום הדמוגרפי, כגון חילופי שטחים שיבטיחו את המשך קיומו של הרוב היהודי במדינת ישראל. האיום הדמוגרפי על אופייה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית הוא אחד הנימוקים העיקריים של אלה הדורשים את הפסקת שליטתה של ישראל ביהודה ושומרון.
אסיה > ישראל > לאחר הסכמי אוסלו

מאז הסכמי אוסלו עת הופקדה מלאכת ספירתם של הלא יהודים מעבר לקו הירוק בידי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה שוררת אי הסכמה בין החוקרים הישראלים לגבי מספרם המדויק של הערבים בתחומי ישראל, יהודה ושומרון ורצועת עזה.
בשנת 2003 עסק בנושא שר האוצר, בנימין נתניהו, שציין כי אם אחוז האזרחים הערבים יעלה מעל לרמה הנוכחית של כ-20 אחוזים, ישראל לא תוכל לשמור על רוב יהודי דמוגרפי אשר מהווה את הבסיס להגדרת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית. דברי נתניהו ספגו ביקורת מצד חברי כנסת ערבים ועל ידי האגודה לזכויות האזרח בישראל שטענו שדברים אלה הם בעלי אופי גזעני, וראש הממשלה, אריאל שרון, הסתייג מהם.
מנביאי אסכולת ה'איום הדמוגרפי', הגאוגרפי ארנון סופר, מעיד שהיה מי שהעלה בפני ראש הממשלה, אריאל שרון, את סוגיית הריבוי הטבעי העודף של הערבים על פני זה של היהודים - את התחזית לקץ החלום הציוני לרוב יהודי בין הירדן לים, ומכאן את ההכרח בהתנתקות.
צימרמן, זייד וויז ממרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים שבאוניברסיטת בר-אילן, פרסמו בשנת 2006 (עדכון לדו"ח קודם שפורסם בשנת 2005) דו"ח שנקרא 'פער המיליון': האוכלוסייה הערבית בגדה המערבית וברצועת עזה'. עיקרו של פרסום זה הוא הטלת ספק בנתונים שנאספו על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הפלסטינית, וקביעה כי אוכלוסיית הערבים ביהודה והשומרון ורצועת עזה קטנה במיליון ורבע מהמדווח. צימרמן ושותפיו גם טענו כי קצב הגידול של האוכלוסייה הערבית הולך וקטן, ואילו קצב גידול האוכלוסייה היהודית הולך וגדל, ולכן יישמר רוב יהודי יציב מן הים ועד הירדן כפי שנשמר מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, רוב יהודי של 58% כולל אוכלוסיית רצועת עזה ושל 65% אם מוציאים מן החישוב את אוכלוסיית הרצועה. ארנון סופר התפלמס עם הדו"ח.
נייר עמדה 'מגמות דמוגרפיות בישראל' משנת 2008 של ד"ר עוזי רבהון וגלעד מלאך מלמד כי "התחזית ארוכת הטווח במגמות קיימות משמרת רוב יהודי יציב של 75% בקירוב מן האוכלוסייה. במגמות קיימות, על פי התחזית ימשיך להיות בישראל מיעוט גדול, לאומי וזקוף של ערבים המשתמשים בכלים הדמוקרטיים כדי לייצג את ענייניהם, אולם אין תנועה בלתי נמנעת למדינה דו-לאומית".
ב-2018 הודה המנהל האזרחי, ש"מאז הסכמי הביניים ב-1995 הלמ"ס בישראל אינה עוסקת באוכלוסייה הפלסטינית, והרשות הפלסטינית מעבירה לנו את נתוניה".
אשר לסוגיית רוב יהודי בין הירדן לים נמסרו במאי 2018 לוועדת המשנה לתכנון לאומי של ועדת החוץ והביטחון של הכנסת התחזיות הבאות:
אסיה > ישראל > תחזית

הלמ"ס הציג תחזית שערכו עבורו מומחים לדמוגרפיה על פיה ב-2065 יחיו בתחום הקו הירוק 20 מיליון נפש מהם יהודים ואחרים (נוצרים שאינם ערבים, בני דתות אחרות ואנשים ללא סיווג דת) יהוו 80.7% מכלל האוכלוסייה ואילו הערבים יהוו 19.3%.
פרופ' סרג'יו דלה-פרגולה, שיצק מים על ידיו של פרופ' רוברט בקי, הרחיב את מסגרת התחזית לשטח בין הירדן לים וחזה ב-2065 אוכלוסייה של 30 מיליון נפש. המצב בתחום הקו הירוק ישמר באופן די דומה לתחזית הלמ"ס, 80% לעומת 20%. בתוספת אוכלוסיית יהודה ושומרון יקטן הפער ל-60%-40%, ואם גם רצועת עזה תיכלל במאזן, הרי שבשנת 2065 בין הירדם לים יהיו 50% יהודים ו-50% ערבים. התחזית אודות האוכלוסייה הערבית מעבר לקו הירוק נסמכת על נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה. לפי דלה-פרגולה, הלשכה לסטטיסטיקה הפלסטינית פועלת במקצועיות ונתוניה נבחנים גם על ידי גורמים בינ"ל.
אסיה > הודו

הודים רבים בני דת ההינדו רואים כיום במוסלמים כ"איום דמוגרפי", בשל שיעורי הפריון הגבוהים שלהם וכן בשל שיעורי ההגירה הבלתי חוקית הגבוהים מבנגלדש.
בעיה דמוגרפית מסוג אחר נוצרת בהודו כתוצאה מהמנהג של רצח תינוקות בנות או הפלה של עוברים ממין נקבה. כתוצאה ממנהג זה, בקרב צעירים בגילים 15 עד 32 היו בשנת 2011 בהודו 939 נשים לכל אלף גברים, והתחזית היא שבשנת 2031 יהיו רק 898 נשים לכל אלף גברים.
אסיה > רוסיה

ברוסיה קיים במשך שנים חשש מפני איום דמוגרפי פוטנציאלי אשר יתרחש כתוצאה מהגירה סינית רחבת היקף אל המזרח הרחוק הרוסי, שאוכלוסייתו דלילה.
אירופה > אסטוניה

אחד הגורמים של למהפכת השירה (The Singing Revolution) בסוף שנות השמונים באסטוניה, במהלכה העם האסטוני פעל לשחרר עצמו מעשורים של כיבוש סובייטי היה החשש מפני האיום הדמוגרפי על הזהות הלאומית אשר נוצר כתוצאה מההגירה הגדולה לאסטוניה של אוכלוסיות מקבוצות אתניות זרות שהגיעו לאסטוניה על מנת לעבוד בפרויקטים סובייטים גדולים כגון עבודה במכרות פוספט.
אירופה > צרפת

הגירה המונית ממדינות ערב ושעורי הילודה הגבוהים בקרב המהגרים מתוארים על ידי שמרנים צרפתים רבים כאיום דמוגרפי על אירופה ובמיוחד על צרפת, כחלק מתאוריית האירוערביה.
אירופה > הולנד

שליש מההולנדים טוענים כי הם אינם חשים בטוחים בהולנד עקב העלייה החדה בשיעור המוסלמים במדינה. שליש מההולנדים הסכימו, לאחר רצח הבמאי והסופר תאו ואן גוך שיש להקים מוסדות ל"חינוך מחדש" ברוח המערב לילדים מוסלמים.
אירופה > צפון אירלנד

במהלך המאה ה-20 היה קיים חשש רב בקרב הפרוטסטנטים בצפון אירלנד בשל שיעור הילודה הגבוה של הקהילה הקתולית המקומית.
אמריקה > ארצות הברית

בשנים האחרונות קיים חשש בארצות הברית מפני האיום הדמוגרפי אותם מהווים שיעורי ההגירה הבלתי חוקית הגדולים ממקסיקו על הזהות הלאומית.
אמריקה > קנדה

בקנדה התקיימה במאה ה-19 ומאה ה-20 תחרות דמוגרפית בין המיעוט הקתולי הדובר צרפתית ובין הרוב הפרוטסטנטי הדובר אנגלית.
מיצוקי סאיטו

מיצוקי סאיטו (ביפנית: 齊藤 未月; נולד ב-10 בינואר 1999) הוא כדורגלן יפני, המשחק בעמדת הקישור במועדון הליגה היפנית גמבה אוסקה.
קריירה > קריירת מועדונים

סאיטו גדל באקדמיה של קבוצת שונאן בלמאר מליגה J1 ושיחק לראשונה בהרכב בשנת 2016, אז חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו. את הופעת הבכורה שלו בהרכב הקבוצה הבוגרת ערך ב-24 באפריל 2016 מול אומי ארדיה. הוא כבש את השער הראשון שלו במועדון בהפסד 1–2 מול וארן נגסקי בשלב הבתים של גביע הליגה, ב-22 בספטמבר 2018. הוא שיחק בהרכב הקבוצה כשהיא ירדה לליגת המשנה והוליך אותה להעפלה חזרה לליגת העל היפנית. את הופעת הבכורה בליגת העל ערך בהפסד 4:0 מול טוקיו ב-18 במרץ 2018. בהרכב שונאן הוא ערך 80 הופעות, הבקיע 4 שערים ובישל 3 שערים נוספים ובשנת 2018 זכה עמה בגביע הליגה.
ב-14 בדצמבר 2020 הושאל לרובין קאזאן הטטרית מליגת העל הרוסית בכדורגל. במהלך מחנה האימונים החורפי עם רובין, בינואר 2021, הוא נפצע קשה. השחקן אובחן עם פגיעה ברצועות מפרק הקרסול. ההחלמה נמשכה כ-4 חודשים. את הופעת הבכורה שלו במדי רובין ערך ב-12 באוגוסט 2021 במשחק הבית של סיבוב המוקדמות השלישי בקונפרנס ליג מול ראקוב הפולנית (0:1). ב־31 באוגוסט 2021 חזר ליפן.
קריירה > בנבחרת

בגיל 19 הוא זימן להרכב בנבחרת לאליפות אסיה עד גיל 19 בשנת 2018, בטורניר הוא הופיע בשלושה משחקים ואף שימש כקפטן הנבחרת במשחקה מול תאילנד. יפן העפילה עד לחצי גמר הטורניר והפסידה לערב הסעודית. בהרכב נבחרת יפן עד גיל 20 השתתף באליפות העולם עד גיל 19 שנערכה בפולין. בטורניר הוא עלה כקפטן ושיחק בכל משחקי הנבחרת בטורניר, שבו יפן העפילה עד לשמינית גמר והודחה על ידי קוריאה הדרומית, שזכתה בטורניר.
סטטיסטיקה

| הופעות במועדונים> עונה.יפן יפן | הופעות במועדונים> מועדון.יפן יפן | הופעות במועדונים> ליגה.יפן יפן | ליגה> הופעות.ליגה | ליגה> שערים.ליגה | גביע> הופעות.גביע הקיסר | גביע> שערים.גביע הקיסר | גביע הליגה> הופעות.גביע הליגה | גביע הליגה> שערים.גביע הליגה | סך הכל> הופעות.סך הכל | סך הכל> שערים.סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | שונאן בלמאר | ליגה J1 | ‏0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| 2016 | שונאן בלמאר | ליגה J1 | 5 | 0 | 0 | 0 | 5 | 0 | 10 | 0 |
| 2017 | שונאן בלמאר | ליגה J2 | ‏30 | 0 | 2 | 0 | – | – | 32 | 0 |
| 2018 | שונאן בלמאר | ליגה J1 | ‏18 | 1 | 2 | 0 | 8 | 1 | 28 | 1 |
| 2019 | שונאן בלמאר | ליגה J1 | ‏26 | 1 | 1 | 0 | ‏– | ‏– | 27 | 1 |
| 2020 | שונאן בלמאר | ליגה J1 | ‏31 | 2 | 0 | 0 | ‏– | ‏– | 31 | 2 |
| רוסיה רוסיה | רוסיה רוסיה | רוסיה רוסיה | ליגה | ליגה | הגביע | הגביע |  |  | סך הכל | סך הכל |
| 2021 | רובין קאזאן | הפרמייר ליג הרוסי | ‏0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
תארים > אישיים

שער החודש בליגה: נובמבר 2020
תארים > קבוצתיים

גביע הליגה היפנית (1): 2018
הערות שוליים

↑  J.League Data Site
↑  J.LEAGUE.JP, "Schedule & Results"
↑  В Россию едет еще один футболист из Азии. Что известно о новичке «Рубина» Сайто
↑  「全て湘南ベルマーレで生まれたもの」MF齊藤未月がロシア1部に挑戦!!ゲキサカ（2020年12月14日）2020年12月14日閲覧。
↑  מיצוקי סאיטו עבר בהשאלה לרובין קאזאן, הודעת רובין קאזאן (ברוסית)
↑  В Россию едет еще один футболист из Азии. Что известно о новичке «Рубина» Сайто
↑  Statistiques avec les moins de 19 ans‏, transfermarkt.fr
↑  Nippon Sports Kikaku Publishing inc./日本スポーツ企画出版社, "J1&J2&J3選手名鑑ハンディ版 2019 (NSK MOOK)", 9 February 2019, Japan, ISBN 978-4905411628 (p. 106 out of 289)
↑  Nippon Sports Kikaku Publishing inc./日本スポーツ企画出版社, "J1&J2&J3選手名鑑ハンディ版 2018 (NSK MOOK)", 7 February 2018, Japan, ISBN 978-4905411529 (p. 130 out of 289)
↑  各月の最も優れたゴールを表彰する「月間ベストゴール」11月度の受賞ゴールに、11月15日に行われました第27節神戸戦の84分の齊藤未月選手のゴールが選ばれました㊗️👏👏
לב דודין

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1944 (בן 80) נובוקוזנצק, ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  מ-1966 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות התיאטרון בסנקט פטרבורג 
 בן או בת זוג:  נטליה טניאקובה 
 פרסים והוקרה:  פרס התאטרון האירופי (2000)  זרקור הזהב  צ'ייקה  מסכת הזהב  מסדר האמנויות והספרות  Government Prize in Culture  מפקד במסדר כוכב איטליה  קצין מסדר האמנויות והספרות  פרס הפדרציה הרוסית  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  פרס ברית המועצות  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  אמן העם של הפדרציה הרוסית  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  פרס נשיא הפדרציה הרוסית 
 http://www.mdt-dodin.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
לב דודין (ברוסית: Лев Абрамович Додин‏; נולד ב-14 במאי 1944) הוא במאי תיאטרון סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. בשנת 1993 הוא קיבל תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית.
קורות חיים

לב דודין נולד בשנת 1944 בנובוקוזנצק למשפחה יהודית. אביו היה גאולוג ואמו הייתה רופאת ילידים. לדודין היה אח צעיר שלמד גאולוגיה ונבחר לשורות האקדמיה הרוסית למדעים. משפחת דודין פונתה לאזור מלנינגרד הנצורה וחזרה לעיד לאחר סיום הקרבות בשנת 1945.
בהיותו ילד דודין השתתף בחוג תיאטרון. לאחר סיום בית ספר בשנת 1961 הוא התחיל לימודים באקדמיה לאמנויות התיאטרון בלנינגרד. הוא סיים את הלימודים בשנת 1966 כולל סיום לימודי הלשמה לבמאי.
דודין התחיל לביים במספר תיאטראות בלנינגרד. בשנת 1967 הוא התחיל ללמד במכון אותו סיים.
בשנת 1972 דודין ביים הצגה ב"תיאטרון דרמה מאלי של לנינגרד". בהמשך הוא מונה למנהל אמנותי של התיאטרון ובשנת 2002 כיהן בתפדיד מנהל התיאטרון.
לאור הצלחותיו אולג יפרמוב הזמין את דודין לביים הצגה בתיאטרון האמנותי של מוסקבה עם אינוקנטי סמוקטונובסקי בתפקיד ראשי.
על פעילותו בתחום התיאטרון דודין קיבל פרס ברית המועצות ו-3 פעמים פרס הפדרציה הרוסית. הוא קיבל מספר עיטורים לרבות מסדר האמנויות והספרות הצרפתי ו"מסדר כוכב איטליה". בשנת 1993 הוא קיבל תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית.
בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה דודין פנה לולדימיר פוטין עם מכתב פתוח תוך קריאה לסיים את המלחמה. בשנת 2023 תיאטרון בו דודין עבד שנים רבות נסגר בדרישת השלטונות. דף אישי של דודין הורד מאתר התיאטרון. בהמשך התיאטרון נפתח מחדש ודודין המשיך לפעול בו.
אברהם בר-עוז

| --- | --- |

אברהם בר עוז ביום חתונתו ב-1971  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  30 בספטמבר 1933 המנדט הבריטי תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  5 באוגוסט 2020 (בגיל 86) ישראל תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 תקופת הפעילות:  1947–2020 (כ־73 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2003) 
 
אברהם בר-עוז (תעיזי) (י"ד בתשרי ה'תרצ"ד, 30 בספטמבר 1933 – 5 באוגוסט 2020) היה משורר וצייר ישראלי.
ביוגרפיה

אברהם בר-עוז (במקור תעיזי) נולד בשנת 1933 בתל אביב, בן להורים חלוצים שעלו מתעז שבתימן בשנת 1922, כאשר מוצא המשפחה מיוחס לשושלת המשורר רבי שלום שבזי.
בר עוז שירת לפני קום מדינת ישראל במחתרת האצ"ל, וספרו "שירי הרוגי מלכות" מוקדש לזכר עולי הגרדום. הוא זכה לכינוי "משורר המחתרות".
בשירתו מביע בר-עוז את תחושתו כמי שהשתתף במאבקים של האומה, רגשות הבאים לידי ביטוי מזווית פיוטית. הוא פרסם כמה ספרי שירה ובהם: "ימים של אהבה", (תשכ"א) "בטלית קרועה" (תשכ"ג) וספר שיריו "באצבע גלויה" אשר יצא לאור במאי 1972, לפני מלחמת יום הכיפורים. בספר זה הוא חזה את פרוץ המלחמה, תוך כדי התייחסות לאספקטים שלה מבחינה ביטחונית, חברתית ומדינית. ספרו "לפני שיהיה מאוחר" התשל"ו 1976 והרבה משיריו נלמדים בכל בתי הספר בתוכנית הלימודים בישראל מזה שנים רבות.
בר-עוז כתב גם פזמונים המוכרים לשוחרי הזמר העברי, אשר כמה מהם זכו בפסטיבלים, בהם: "בערבות לכיש", "אגדת הלוחמים", "אליהו גיבור ישראל" (שהוקדש לזכרו של אלי כהן), שיר "ההלך הבודד", "על גמלי", "שירי שבת", "המלאך הטוב יופיע" שזכה במקום ראשון בפסטיבל הזמר המזרחי ועוד. כמו כן כתב 3 מחזות מקוריים.
שיר מוכר במיוחד שלו, "נעמה", הולחן על ידי שלמה (בירן) בידרמן. את השיר "נעמה" ביצעו זמרות ידועות כמו אסתר עופרים ועופרה חזה. בר-עוז אף זכה בפרס שני בפסטיבל הזמר 1961 תשכ"א. השיר נעמה תורגם ל-7 שפות.
בר-עוז היה חתן פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, יקיר אקו"ם ובעל תעודת הוקרה מהמדינה על תרומתו לעידוד השירה והפזמון על שקידם משוררים וסופרים רבים.
בר-עוז שירת כקצין מילואים במערכות ישראל, היה בוגר בית הספר לרפואה צבאית כקצין ארגון רפואה.
בר-עוז הקים וייסד ב-1970 את ביטאון "הגות" שליד החוג האתגרי "הגות" לספרות חברה ואמנות שקידם סופרים ומשוררים רבים וכן הקים את הוצאת "בית היצירה", שפרסמה ועודדה יצירות סופרים רבים ויוצרים בתחילת דרכם, וקיים עשרות ערבי שירה ברחבי הארץ ובתוכם המשוררת זלדה בתחילת דרכה ועוד סופרים ומשוררים רבים וכן היה ממקימי וממייסדי ביטאון "אפיקים" לתחיה רוחנית.
נפטר ב-5 באוגוסט 2020. נקבר בבית העלמין ירקון.
ספריו

ימים של אהבה: שירים, תל אביב: שקת, תשכ"א. (מהדורה ב: תשכ"ז)
בטלית קרועה: שירים, ירושלים: אוגדן, תשכ"ג.
הרוגי מלכות: שירים לעולי הגרדום, תל אביב: כנור דוד, תשכ"ח.
באצבע גלויה: שירים, ירושלים: אוגדן, תשל"ב 1972.
לפני שיהיה מאוחר: שירים, תל אביב: בית היצירה, תשל"ו.
ספריו > בעריכתו

אברהם בר-עוז (עורך), אנתולוגית משוררי עם: שירים, 3 כרכים, תל אביב: בית היצירה – טרקלין לספרות ואמנות, תש"ם 1980–תשמ"ב 1981; כרך ד: תשמ"ו 1986.
ציון להט, והיא נושקת לרוח; עריכה: אברהם בר-עוז, תל אביב: בית היצירה – טרקלין הגות לספרות ואמנות, תשמ"א 1981. (שירים)
ציון להט, בלהט; עריכה: אברהם בר-עוז, תל אביב: בית היצירה – טרקלין הגות לספרות ואמנות, תשמ"א 1981. (שירים)
סימה עומרד, לו רק הייתי; עריכה: אברהם בר-עוז, תל אביב: בית היצירה – טרקלין הגות לספרות ואמנות, תשמ"א 1981. (שירים)
סימה עומרד, באמצע הדרך: שירים; עריכה: אברהם בר-עוז, תל אביב: בית היצירה – טרקלין הגות לספרות ואמנות, תשמ"ב 1981.
יצחק סבר-סברדליק שפת הדמדומים: שירים; עריכה: אברהם בר עוז, תל אביב: בית היצירה, תשמ"ז 1987.
הילדה בלנקה, שירי תמיד עמי; עריכה: אברהם בר-עוז, תל אביב: בית היצירה, תשמ"ח 1987.
אנתולוגיה של משוררים שונים-ספר שירים, עריכה: אברהם ברעוז, תל אביב: בית היצירה טרקלין הגות, 1992 .
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, ‏המשורר אברהם בר עוז הלך לעולמו בגיל 87, באתר מעריב אונליין, 9 באוגוסט 2020
↑  גיטה אבינור, חרוזים של בכי – ואבני בזלת רופפות, מעריב, 23 בפברואר 1962.
↑  מ. משב, על פואמה גדולה אחת וכמה ספרי שירה בצרור אחד: שירים על הרוגי-מלכות, מעריב, 7 ביוני 1968.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305668805171  BnF: cb16312530h (data)  GND: 1146811918  ISNI: 0000 0000 6692 4901  LCCN: n83156491  MusicBrainz: 45dbe4ab-faf3-4c94-b75d-7308d7f51b97  VIAF: 25982561   WorldCat (עם VIAF): 25982561
מאיה גלפמן

| --- | --- |
מאיה גלפמן
מאיה גלפמן
 לידה:  8 בנובמבר 1978 (בת 45) רחובות, ישראל 
 מקום לימודים:  אקדמיה להנדסה ועיצוב שנקר
 תחום יצירה:  ציור, מיצב ואומנות רחוב
 https://www.mayagelfman.com/
 
מאיה גלפמן (נולדה ב-8 בנובמבר 1978) היא אמנית רב תחומית ישראלית העוסקת במנעדי הביטוי בתפר שבין ציור, מיצב ואמנות רחוב. נחשבת למובילה בתחום אמנות הרחוב.
ביוגרפיה

מאיה גלפמן נולדה וגדלה ברחובות. היא השלימה תואר ראשון באקדמיה להנדסה ועיצוב שנקר.
יצירתה

גלפמן עוסקת בעבודותיה בדיאלוג שבין טלטלה ליציבות. בעבודתה היא חותרת ליישב קונפליקטים, כגון יופי שעוטף חספוס, חולשה כמקור של כוח והתפכחות שמלבה תמימות. גלפמן בוחנת כיצד טראומות משפיעות על אנושיות וטוענת שהמאבק הקיומי נגד כוחות חיצוניים הוא השלכה של המאבק הפנימי.
בין היתר הציגה עבודותיה במוזיאון ישראל בירושלים, במוזיאון תל אביב, במוזיאון חיפה לאמנות, הגלריה הלאומית בבנגקוק, בסמיתסוניאן והקתדרלה הלאומית כחלק מפסטיבל ביי דה פיפל, יריד 'ארט-רומס' בלונדון, הביאנלה בהרצליה, ארט בזל מיאמי, אוניברסיטת 'טאמה' לאמנות בטוקיו.
ב־2013 גלפמן הרצתה בכנס 'טד' על תהליך יצירתה ודימויים של עבודותיה הופיעו בשני ספרי אמנות בינ"ל, בצרפת ובגרמניה ובספר אמנות חדש, שיצא לאור באנגליה במהלך 2022.עבודתה סוקרה בתקשורת בישראל ומחוצה לה.
סימן ההיכר של גלפמן הוא טכניקה של רישום בצמר על גבי קירות. היא מוכרת בזכות הקשר הבלתי אמצעי שהיא יוצרת עם הקהל ומזוהה דרך אמנות הרחוב שלה - לבבות הצמר האדומים הפזורים ברחבי תל אביב ובערים שונות בעולם. מגזין "פייפרמאג" הניו-יורקי, בחר בה כאחת מעשרת אמני הרחוב המובילים בישראל לצד Know Hope.
בשנת 2009 הקימה גלפמן את פרויקט האמנות הציבורית Mind The Heart! Project, יחד עם בן זוגה רועי אבידן, צלם ומשורר. בפרויקט זה הם חוקרים רעיונות שעסקו באורבניות, שיטוט ואקראיות, וכיצד אלו השפיעו על הפרקטיקה האמנותית.
בשנים 2017–2021 מסרו גלפמן ואבידן את כל רכושם ועברו לחיות בדרכים. הם תכננו "ניסוי" שחייב אותם לשלוט רק ביצירת עבודות תלויות זמן ומרחב, ויצרו אותן מדי יום. כל היתר נקבע עבורם על ידי אנשים זרים: לוחות הזמנים, המסלול, המפגשים והתקציב. הפרויקט התרחש בארצות הברית, בניסוי סרנדיפיטי, במסע בן 100,000 קילומטרים, והציג חמש תערוכות, עשר הרצאות ומאות עבודות.
תערוכות יחיד

2010 - חוטים, בית האמנים תל אביב, אוצרת: אורלי הופמן
2012 - פעימות, בית וייס, תל אביב, אוצרות: ורה פלפול וחגית בורנשטיין
2012 - קומי! גלריה על הצוק, נתניה, אוצרת: מאיה קשביץ
2012 - תהליך, בית אריאלה, מח' התרבות והאמנויות של עיריית תל אביב-יפו, אוצרת: מעין נבו-אפלבאום
2013 - ניצוץ, גלריה צדיק, תל אביב, אוצרת: חנה קומן
2016 - קצוות מפוצלים, בית האמנים תל אביב, אוצרת: רז סמירה
2017 - Outside Looking In, הגלריה הלאומית, בנגקוק, אוצרת: ראטאפונג
2019 - Form, Re-Form, גלריה 18AG, וינה, אוצר-גלריסט: ד"ר מיכאל שמיץ
תערוכות קבוצתיות

2008-2005
עולם קטן? גדול!, מוזיאון ת"א לאמנות.
עוצב בישראל, רידינג, תל אביב
2009
אמנות סודית 4, ארטורא/בנק לאומי, בית מאני, תל אביב
הביאנלה ה-2, הרצליה
שיזוף, גלריה p8, יפו.
2010
תותחים ומוזות, אוניברסיטת טאמה לאמנות, טוקיו, יפן
de:frost, ירושלים
2011
הליכות-חיפה, מוזיאון חיפה.
זמאיקאה, גלריה על הצוק, נתניה
רוח ים - מושבת אמנים, בת ים
Ward Nasse Gallery, ניו-יורק
2012
Heroes in distress, ארט בזל, מיאמי
Once I was a House, קיסריה
בזעיר אנפין-20/20, גלריה צדיק, תל אביב
פסטיבל אביב בשפירא 4, תל אביב
צבעי בסיס 1, בסיס צבאי נטוש, רמת הגולן
אוהבים אמנות = עושים אמנות, תל אביב
2013
פסטיבל ניסוי כלים 10, בית תמי, תל אביב
צבעי בסיס 2, תערוכה בבסיס צבאי נטוש, גבול לבנון
7F, הקומה השביעית, התחנה המרכזית, תל אביב
2014
משיקים את משונע, גלריה משונע, תל אביב
Slideluck-III, גלריה אלפרד, בחצר, תל אביב
2015
נוכחות, גלריה תירוש, הרצליה.
Temporary Crew, סטריט ארט גלרי, תל אביב
G2S, מונשיינגלאדבאך, גרמניה
המקרר, בניין השוק הסיטונאי הישן, תל אביב
סיפורים שמספר לי הרחוב, מוזיאון הילדים הישראלי, חולון
2016
חוטים וקשרים, מוזיאון ישראל, ירושלים
Grand Opening MILU, מלון אמנות-בוטיק, פירנצה
2017
Art Fair ARTROOMS, Melia White House, לונדון
Radical Love, גלריה Crypt, לונדון
MTH! Project, ((Mind the Heart, בית תמי, תל אביב
MTH! Project, 3S Gallery, פורטסמות', ניו המפשייר
* MTH! Project, The Decatur Art Alliance, אטלנטה, ג'ורג'יה
Project MTH! Project, HCC, אפופקה, פלורידה
2018
MTH!, Brown Convention Center, יוסטון, טקסס
!New Poetics Of Labor, MTH, מדלן, קולומביה
MTH! Project, Halcyon House, By the People Festival, וושינגטון, די.סי
2019
Metamorphosis, גלריה CityArts, אורלנדו
!MTH, Sichow Foundation, קרקוב, פולין
The Spaces Between #1, MTH! Project, PJCC, פוסטר סיטי, קליפורניה
The Spaces Between #2, MTH! Project, OM JCC, סן רפאל, קליפורניה