stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות כורדיסטן
היסטוריה > תקופת המנדט הבריטי בעיראק

המנדט הבריטי בעיראק השפיע על חיי יהודי כורדיסטן, שכחצי מהם חיו בשטח עיראק. לאחר תחילתו של המנדט הבריטי גברה הצמיחה הכלכלית. צמיחה זו גרמה לשינויים במעמדות הכלכליים-חברתיים, בעיקר לעלייה במעמד הבורגנות ובמעמד הגבוה. בתקופת הכיבוש הצבאי הבריטי נהנו יהודי עיראק משוויון מלא, וחלקם אף קיבלו עבודות במנהל הבריטי. גם מן הבחינה הפוליטית השתפר מעמדם של היהודים, רבים קבלו עמדות מנהליות בשלטון הבריטי המקומי ונהנו מן ההשפעה שהגיעה איתן.
לאחר שהבריטים הסכימו לדרישות הערבים הלאומנים והסירו את השלטון הצבאי בשנת 1922, היהודים המשיכו ליהנות מרוב הזכויות שהיו להם בתקופת השלטון הצבאי. זכויותיהם קובעו על ידי הפרלמנט העיראקי בשנת 1924, והם קיבלו שוויון זכויות כמעט מלא. הקהילה היהודית יוצגה בפרלמנט העיראקי על ידי חמישה צירים, ובהמשך קיבלו אף סנטור יהודי אחד.
המנדט הוביל לבסוף לכינון העצמאות העיראקית, שהביאה לעלייה מאסיבית של יהודי כורדיסטן לישראל בשנות ה-50 של המאה ה-20.
שפה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
המשותף לכלל יוצאי כורדיסטן, שמבדיל אותם מאחיהם בשאר הקהילות מרחבי המדינות השוכנות באזור, הוא ניב משותף של השפה הארמית (כיום ארמית חדשה צפון-מזרחית), השונה מעט מאזור לאזור אך בעל תווים דומים. על אף הדמיון הרב, הקהילות היהודיות השונות בכורדיסטן אינן זהות וכול אזור מתאפיין בניב שונה מעט, במנהגים ייחודיים, ובאורח חיים ומנטליות נפרדים. הבדלים אלו נובעים מהמרחק והניתוק הפיזי של כל קהילה משכנתה, אך ייתכן כי הדבר נעוץ גם בגלי גולים נפרדים שהגיעו בתקופות שונות לאזור.
ארמית חדשה צפון-מזרחית
ארמית יהודית
ארמית חדשה יהודית טרנס-זאבּית
כאשאנית יהודית
ברזאנית יהודית
בתנוראית יהודית
לישאנא דני
לישאניד נושאן
בנוסף לארמית-היהודית הייחודית, דיברו בני הקהילה הכורדית-יהודית את הניב הכורדי אזורי, שהיא שפה איראנית-מערבית וכן את שפת המקום. יוצאי כורדיסטן העיראקית, למשל, דיברו בנוסף לארמית גם את הניב הקורמנג'י ועיראקית. בני הדור השני שימרו ברובם את הארמית, אך בדרך כלל לא את הניב הקורמנג'י.
תרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו נא סרטון יוטיוב על יהדות כורדיסטן האירנית בארץ. בסרטון מציגים ״אחרוני המוהיקנים״ בעיקר מהעיר סננדג׳ ריקוד, שירה של דני (דאריוש) אברהמי, זמרה ואפילו סטנדאפ עם גילה חכימי בניב של השפה הארמית המודרנית.
https://youtu.be/xzzRbTJorOQ
| --- | --- |
 :  ראו גם – המטבח הכורדי
החל משנת 1972 חוגגים יוצאי יהדות כורדיסטן בסוכות את חג הסהרנה, אף שבכורדיסטן נחגגה הסהרנה המרכזית בחול המועד פסח שכן הסהרנה הוא חג אביבי במהותו. חגיגות הסהרנה מתאפיינות בהילולה גדולה, שבין השאר כוללת יציאה של כלל חברי הקהילה לטבע לסעודות, תרומות, שירה ותחרויות שירה, נגינה על תוף וזורנה וריקוד. בשנים האחרונות פועלים חלק מבני העדה להחזיר את הסהרנה למועד המקורי, אסרו חג הפסח, במקביל למימונה.
אישים

דוד אלרואי היה יהודי יליד עמדיה שהקים במאה ה-12 תנועה משיחית אנטי-מוסלמית. התנועה משכה יהודים רבים ברחבי כורדיסטן והסביבה הסמוכה. לימים כתב בנימין ד'יזראלי את הספר אלרואי בהשראת דמותו.
אישיות מפורסמת של יהדות כורדיסטן הייתה אסנת ברזאני שעמדה בראש ישיבה בכורדיסטן במאה ה-17. אסנת הייתה בתו של הרב שמואל ברזני ולימדה בישיבה שהקים. היא נישאה ליעקב מזרחי, בכיר תלמידיו של אביה, אשר ירש את מקומו של האב כראש הישיבה. לאחר מות בעלה, אסנת עמדה בראש הישיבה עד פטירתה בשנת 1670 לערך. היא כתבה פירוש לספר משלי, אשר אבד. על הכבוד הרב שרחשו לה בני דורה ניתן ללמוד, למשל, מאיגרת ששלח לה הרב פנחס חרירי, ובה הוא פונה אליה בתארים "כמוהר"ר" (כבוד מורנו ורבנו הרב רבי) ו"אמי רבנתי".
אישיות רבנית רמת מעלה הוא הרב עלואן שמעון אבידני, מחבר חמשת כרכי מעשה הגדולים ובהם שלושת אלפי משלים ומעשיות על פרשיות התורה.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות עיראקיות כורדית

| --- | --- |
 :  ראו גם – סלאח א-דין, מלחמת האזרחים הכורדית, משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות עיראקיות כורדית > אורמיה-ריזאיה

אוּרְמִיַה היא עיר באזרבייג'ן האיראנית. יהודי אורמיה נקראים נאש דידן (אנשים שלנו). במלחמת העולם הראשונה העיר נפלה לידי הרוסים ונערכו פרעות ביהודים ורבים נרצחו באכזריות. יהודים רבים נמלטו לבגדד. שפתם העיקרית של יהודי אורמיה היא ארמית אך היו בניהם גם דוברי רוסית ועברית. הקהילה היהודית באורמיה הייתה קהילה היהודית הגדולה באזור והיוותה מרכז למספר קהילות מסביבה.
עליית הקהילה מחולקת ל-3 גלים עיקריים – מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, במחצית השנייה של שנות השלושים, לאחר הקמת מדינת ישראל. לאחר הקמת המדינה הייתה התעוררות ציונית אצל יהודי אורמיה ובשנות החמישים המוקדמות בעקבות התעוררות ציונית זאת התקיימה העלייה הגדולה ביותר. על פי הערכות ב-1948 חיו באורמיה-ריזאיה כ-2,000 יהודים שרובם עלו לארץ ישראל ומעטים היגרו לאיראן.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות עיראקיות כורדית > עקרא

שוכנת במדרון תלול על הר קלעה, והייתה מחולקת לשלושה רבעים של מוסלמים, נוצרים ויהודים. על פי המסורת המקומית שעברה מדור לדור, התגוררו שם היהודים מתחילת האלף השני. אותה מסורת מייחסת את שם העיירה לשם העיר "עקרון" המוזכרת בתנ"ך, וכמו שמות של מקומות אחרים בכורדיסטן, הועתק שמה ממקורות יהודיים והותאם ללשונם של המקומיים. בתחילת המאה ה-20 הרובע היהודי הכיל כ-350 משפחות שהתפרנסו מעיסוק כסוחרים, אורגי בדים, חייטים וצורפים. במקום שכן בית כנסת עתיק שנבנה מאבני בזלת, זהה לבית הכנסת שבברזאן. אחד מרבני הקהילה היה הרב החכם ששון ברזאני, בנו של חכם צמח ברזאני, רב קהילת ברזאן. 

היחס ליהודים מצד המוסלמים והנוצרים המקומיים היה טוב, וקשרים רבים נרקמו ביניהם. בקהילת יהודי עקרא התגוררו שתי חמולות גדולות – משפחת עידו ומשפחת גבאי. ראש משפחות גבאי, שזכה לכינוי המכובד חוואג'ה כינו, נחשב כמנהיג הקהילה כולה וקשר קשרים עם ראשי השלטון המקומי. ב-1946 התרחשה תקרית שהובילה למהומות בין שתי החמולות, ובמסגרת ה"סולחה" שהתקיימה ביניהן עברו בני משפחת עידו להתגורר בקרב קהילת יהודי מוסול.
בשנים 1950–1951 עלו לישראל כל יהודי הקהילה במסגרת מבצע עזרא ונחמיה.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות עיראקיות כורדית > ג'יזרה

ג'יזרה הוא כפר גדול [דרושה הבהרה] על גדות נהר החידקל, כיום בקרבת משולש הגבולות בין טורקיה, עיראק וסוריה. הכפר המקורי הוקם על אי שנוצר בשל נפתלי הנהר ומכאן שמו (ג'יזרה – אי). הכפר חובר בגשר שכונה "הגשר הגדול" (גישרא רוואה) לדרך המובילה לזאכו בדרום ולקמישלי במערב. בכפר חיו יהודים, נוצרים מהכנסייה האשורית ומוסלמים כורדים. היהודים מנו כמה עשרות משפחות. עד שנת 1924 רובן עלו לארץ ישראל או עזבו דרומה לקהילות גדולות יותר (זאכו, מוסול). ליהודי גזירה היה ניב מיוחד מקומי של הארמית המודרנית. רובן התיישבו בירושלים. בית כנסת קטן שנוסד על ידי בני הקהילה קיים עד היום בשכונת זיכרון יוסף.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות עיראקיות כורדית > סונדור

סונדור (גם: סנדור או סינדור) כפר חקלאי יהודי ששכן למרגלות הרים ונחלים. זו הנקודה היחידה בכורדיסטן שבה חיו רק יהודים. בסונדור היה בית כנסת ששימש גם כתלמוד תורה. יהודי הכפר התפרנסו בעיקר מחקלאות, אריגה וסריגה, ודיברו בעיקר ערבית עיראקית. בהשוואה לכפרי הסביבה, חיי היהודים בכפר היו טובים, וכשפרצו פרעות כנגד יהודי כורדיסטן בשנת 1943, הגנו תושבי הכפרים המוסלמים מסביב על היהודים. בשנת 1951 חיו בסונדור כ-100 משפחות וכולם עלו לארץ ישראל. לאחר העלייה התרוקנה סינדור וכיום איננה קיימת.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות עיראקיות כורדית > צ'לא

הייתה חלק מכורדיסטן העיראקית עד שסופחה לטורקיה בשנת 1925, ומאז שייכת לכורדיסטן הטורקית. בשנת 1933 ישבו בצ'לא כ-30 יהודים, שעסקו באריגה, במסחר ובחקלאות. בשנת 1951 עלו כולם לארץ ישראל.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות עיראקיות כורדית > ארביל

אַרְבִּיל היא עיר בכורדיסטן העיראקית. בשנת 1947 יהדות ארביל מנתה 5,500, שדברו בעיקר ערבית ומעטם דיברו ארמית. לקראת סוף המאה ה-19 עד תחילת המאה ה-20 עלו משפחות בודדות מבני הקהילה לארץ ישראל אך רוב הקהילה עלתה בשנים 1950–1951.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות עיראקיות כורדית > בית תנורא

בית תנורא הוא כפר בכורדיסטן העיראקית. קהילת יהודי בית תנורא הייתה קהילה קטנה. בשנת 1937 נמצאו בבית תנוריא כ-20 משפחות יהודיות שעברו לדהוכ, ובשנת 1951 עלו לארץ ישראל והתיישבו במושב נס הרים.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות עיראקיות כורדית > ברזאן/ברזני

ברזאן הוא כפר בכורדיסטן העיראקית. הייתה שגורה בפי היהודים האימרה: "כי מסינדור תצא תורה ודבר השם מברזני". כפר זה הוא מקורה של משפחת ברזאני, הכוללת את אסנת ברזאני, מהדמויות המפורסמות ביותר בקהילה הכורדית היהודית. עד סוף מלחמת העולם הראשונה חיו בברזאן כ-400 יהודים. בשנים 1919–1922 היו מרידות נגד הבריטים והיהודים ברחו לעקרא ולכפרים סמוכים. בשנת 1947 חיו בברזאן כ-20 יהודים שעלו לארץ ישראל בשנים 1950–1951.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות עיראקיות כורדית > דהוכ

דהוכ היא עיר במחוז דהוכ בכורדיסטן העיראקית. היחסים בין היהודים לבין התושבים המקומיים היו בדרך כלל טובים, אולם לאחר הקמת המדינה יחס הכורדים אל היהודים הורע, משום שנתפשו כציונים והיהודים החלו למכור את נכסיהם. בשנת 1947 חיו כ-170 משפחות יהודיות ועלו לארץ ישראל בין השנים 1950–1951.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות עיראקיות כורדית > זאכו

זאכו היא עיר במחוז דהוכ שבכורדיסטן העיראקית, על גבול טורקיה. מאמצע המאה התשע עשרה החלו יהודי זאכו לעלות לירושלים כבודדים, עליה זו היוותה גרעין חשוב בגיבוש וקליטת יהודי זאכו האחרים שעלו לאחר מלחמת העולם הראשונה בקבוצות, בתקופת מלחמת העולם הראשונה היו על פי דוח של חברת כי"ח כ-2,400 יהודים בזאכו. לאחר הקמת המדינה עלתה כול יהדות זאכו במסגרת מבצע עזרא ונחמיה.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות עיראקיות כורדית > כירכוכ

כירכוכ היא עיר בכורדיסטן העיראקית. בשנת 1947 חיו בכירכוכ כ-300 משפחות יהודיות וכולם עלו לארץ ישראל בשנת 1951.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות עיראקיות כורדית > באנה, סרדשת

באנה וסרדשת הם יישובים כפריים בכורדיסטן, בגבולה המזרחי.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות עיראקיות כורדית > נירווא

נירווא היא עיר בכורדיסטן העיראקית. בזמן מלחמת העולם השנייה הוצתו חלקים מהעיר, ובתי הכנסת. היהודים עזבו את העיר ועברו לעמדיה, למעט שלוש משפחות.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות עיראקיות כורדית > סולימאניה

סולימאניה היא עיר בכורדיסטן העיראקית, סמוך לגבול עם איראן. יהודי סולימאניה מנו 300 משפחות, רוב רובם עלו לארץ ישראל בשנת 1951 למעט נשים בודדות שנישאו למשפחות מוסלמיות.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות עיראקיות כורדית > עמדיה

עמדיה היא עיירה בצפון כורדיסטן העיראקית, שחולקה לעיר תחתית ועיר עליונה, ובשניהן רובע יהודי ושני בתי כנסת, אחד מהם עתיק. הנוסע בנימין מטודלה שביקר באזור בין השנים 1167–1170 כתב על חיי הקהילה היהודית בכפר. בעמדיה חיו כ-400 יהודים ובשנים 1950–1951 עלו לארץ ישראל.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות טורקיות כורדיות > אורפה

אוּרְפָה היא עיר בכורדיסטן הטורקית. רוב יהודי אורפה, המכונים "אורפלים", עלו לארץ ישראל ב-1896. יהודי אורפה לא דברו כורדית וארמית אלא ערבית וטורקית, ונבדלו משאר הקהילות בכורדיסטן האיראנית או העיראקית. בהגיעם לירושלים הקימו בתי כנסת נפרדים והמשיכו לבדל עצמם מן הקהילה הכורדית בירושלים.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות טורקיות כורדיות > בראשי

בראשי הוא כפר ליד דוהוכ. במהלך מלחמת העולם הראשונה הטורקים רוקנו את מחסני המזון של העיר לטובת הצבא הטורקי וגרמו לרעב כבד, בעקבות כך רבים מצאו את מותם. בסיום המלחמה נמצאו בבראשי 50 משפחות ובשנת 1929 רוב יהודי בראשי עלו לארץ ישראל והשאר עברו לערים סמוכות.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות איראניות כורדית > סאכיז

סאכיז היא עיר בכורדיסטן האירנית, רוב היהודים שחיו בה עלו לארץ בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, תחת הנהגתו של המנהיג הרוחני של יהודי כורדיסטן האיראנית החכם שמואל ברוכים. חברי הקהילה התיישבו בירושלים, מושב נס הרים, ובפטיש שבדרום הארץ. שפתם של יהודי הקהילה היא ארמית. בשונה מהרבה גלויות שעלו לארץ בשנות ה-50 של המאה ה-20, קהילה זאת עלתה לישראל כשהם יודעים לדבר עברית על בוריה.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות איראניות כורדית > מיאנדוב

מיאנדוב היא עיר בכורדיסטן האירנית, גם קהילה זאת עלתה במסגרת גל העלייה של החכם שמואל ברוכים, שפתם של קהילה זו היא טורקית אזרית בשונה משאר קהילות יהודי כורדיסטן הדוברים ניבים שונים של ארמית.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות איראניות כורדית > בוכאן

יישובים עירוניים על גבול איראן. בני קהילה זאת עלו בגל העלייה הגדול בשנות ה-50 של המאה ה-20, בהנהגת המנהיג הרוחני של כורדיסטן האיראנית, החכם שמואל ברוכים.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות איראניות כורדית > סאלמאס

סאלמס היא עיר בצפון כורדיסטן האיראנית.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות איראניות כורדית > סננדג'

סננדג' היא עיר בכורדיסטן האיראנית.
להלן הכריכה והדפים מספר שנכתב בפרסית על סננדג׳ ובו כמה פרקים גם על יהדות סננדג׳ (סנה) ונקרא آیینهٔ سنندج - הראי של סננדג׳ Mirror of Sanandaj מאת בורהאן איאזי.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות איראניות כורדית > כרמאנשאה

כרמאנשאה היא עיר בכורדיסטן האיראנית.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות איראניות כורדית > סאבלאר

סאבלאר (sablaɣ) היא עיר בכורדיסטן האיראנית.
הקהילות היהודיות בכורדיסטן > קהילות סוריות כורדית > קמישלי

קמישלי היא עיר בכורדיסטן הסורית. היהודים ייצרו לעצמם דפוסי-חיים נבדלים משאר התושבים, שמרו על מסגרת חיים יהודיים מסורתיים ובנו לעצמם בתים שחוברו אחד אל השני ויצרו גטו יהודי מיוחד. אחרי שנות ה-30 העסקים שגשגו, היהודים זכו ליחס טוב, ומספרם הגיע ל-3,000 נפשות.
במהלך מלחמת העולם השנייה נוצר קשר בין חיילי הבריגדות ובין יהודי קמישלי ובהשפעתם צעירים רבים עלו לארץ ישראל. מיום הכרזת האו"ם על הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל ב-29 בנובמבר, מצבה של הקהילה היהודית הורע. היהודים נרדפו ונשדדו בעידוד השלטונות, פוטרו ממשרות ממשלתיות ונושלו ממקור פרנסתם. היהודים נתפשו בידי המקומיים כבוגדים ונאסר עליהם לבקר בגנים ציבוריים ובבתי קולנוע או לדבר אחד עם השני ברחוב. נשים יהודיות היו מושלכות לבתי כלא ואחרי כן מובאות לבתי כנסת, שם הכו בהן לעיני הקהל.
בשנת 1963 מספר היהודים ירד עד ל-800 נפשות. בפרוץ מלחמת ששת הימים גברו הרדיפות ומספרם ירד ל-150 נפשות. על היהודים הוטלו מגבלות ואיסורים והם סבלו מרעב וממחלות. אחרי פניות רבות הגיעה אליהם עזרה כספית מהנדבן יצחק שלום. רבים עזבו את קמישלי ועלו לארץ ישראל.
הארגון הארצי של יהודי כורדיסטן בישראל

בשנת 1971 התכנסו כ-350 נציגי העדה הכורדית מכל רחבי ישראל בכנס יסוד במעוז ציון, בהשתתפות ראש הממשלה, שרים, חברי כנסת ואישי ציבור. בכנס זה הוחלט על הקמתו של "הארגון הארצי של יהודי כורדיסטן". בכנס זה נקבעו גם מטרות הארגון:
עידוד בני העדה ואחרים לחקר, לטיפוח ולשימור מנהגים, ערכים, מסורת ומורשת.
הקמת בית-העדה, שיהיה מרכז לתרבות ואומנות מורשת בני העדה.
הוצאת כתבי עת שיכלול מפרי עטם של בני העדה, סטודנטים וחוקרים.
מתן שירותים קהילתיים לבני העדה ותמיכה חומרית וכספית לבני העדה הנזקקים.
הקמת קרן מלגות לעזור לבני העדה בלימודיהם במוסדות להשכלה גבוהה ולקדם את מחקריהם.
חידוש חגיגות הסהרנה וקיומן מדי שנה, כפי שהיה נהוג בכורדיסטן.
בראש הארגון עמד מהיווסדו חביב שמעוני ומאז פטירתו בשנת 1994, עומד בראש הארגון סימן-טוב אברהם. ראש הארגון הנוכחי הוא יהודה בן יוסף, נשיא העדה הכורדית בישראל. נחמיה יצחק ז"ל היה אחראי על קשרי ידידות עם הכורדים בכורדיסטן ובגולה.
ראש הארגון סולידרי ותמיכה בעם הכורדי היא עמנואלה סייאר ברזאני.
אישים בולטים מקרב יהדות כורדיסטן
משה ברזני
שלום צבר
יצחק מרדכי
יוסף שילוח
מוסי רז
ראו גם

אנטי-כורדיזם
הספרייה הדיגיטלית הכורדית
סהרנה
מפלגת הפועלים של כורדיסטן
לקריאה נוספת

מרדכי יונה, אנציקלופדיה של יהודי כורדיסתאן, ירושלים: מוסד ביאליק, 2 כרכים, 2003.
אריאל צבר, גן העדן של אבי, הוצאת שוקן 2009
יהושע זמיר, אני כורדי - אלבום, ספרית פועלים, 1975
רזיאל ממט ואבי בלייר, מנקרות צורים - סיפורו של יעקב ברזני, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1979
אריך בראור, יהודי כורדיסתאן: מחקר אתנוגרפי, בעריכת רפאל פטאי, ירושלים, 1943 (הגרסה האנגלית יצאה אף היא בעריכת רפאל פטאי כעבור 50 שנה, ראו להלן)
"האובדים מארץ אשור" - העליות מכורדיסתאן וההתיישבות בארץ ישראל / מוטי זקן, בתוך עדות-עדות לישראל: גלות, עליות, קליטה, תרומה ומיזוג, עורכים פרופ' אבשלום מזרחי והרב אהרון בן-דוד, הוצאת האגודה לטיפוח חברה ותרבות, תיעוד ומחקר, נתניה, עמ' 340–373.
יצחק בן-צבי, נדחי ישראל, משרד הביטחון -ההוצאה לאור, 1963
חיה גביש, היינו ציונים: קהילת זאכו בכורדיתסאן-סיפור ומסמך, הוצאת מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, 2004.
שלו שבתאי, השבח לאל - קורות חייו ופועלו של הרב שבתאי בן חיים, ירושלים תשע"ב.
שלומי רוזנפלד, מבבל לירושלים - סיפורה של משפחת ברזאני, הוצאת משפחת ברזאני, 2017
פרופסור (יחזקאל) חזי מוצפי - בלשן וחוקר שפות שמיות, חבר סגל החוג ללשון העברית ולבלשנות שמית באוניברסיטת תל אביב. חוקר בינלאומי בתחומי ארמית-יהודית על ניביה השונים.
Ora Shwartz-Be’eri, The Jews of Kurdistan: Daily Life, Customs, Arts and Crafts, UPNE, 2000.
Erich Brauer, The Jews of Kurdistan, Raphael Patai (ed.), Wayne State University Press, 1993.
Mordechai Zaken, Jewish Subjects and their Tribal Chieftains in Kurdistan A Study in Survival,Brill, Leiden and Bosto, 2007.
Ariel Sabar, My Father's Paradise, A Son's Search for His Jewish Past in Kurdish Iraq, Algonquin Books of Chapel Hill, 2008
Yona Sabar (Trans.), The Folk Literature of the Kurdistani Jews: an Anthology, New Haven and London: Yale University Press, 1982.
Ken Blady, Jewish Communities In Exotic Places,Jason Aronson, Inc., 2000.
Shlomo Deshen and Walter P. Zenner, Jews Among Muslims, Palgrave Macmillan UK, 1996.
Norman A. Stillman,The Jews of Arab Lands in Modern Times,The Jewish Publication Society, 2003.
Hezkel M. Haddad, Jews of Arab and Islamic Countries,New York: Shengold Publishers, 1984.
הערות שוליים

↑  "Kurdish Jewish Community in Israel". Jcjcr.org. Archived from the original on July 28, 2013. Retrieved April 11, 2013.
↑  מואב ורדי, מנהל האגף היהודי במשרד הדתות הכורדי: "בכורדיסטן אין שום סכנה בלהיות יהודי", באתר nana10‏, 24 באוקטובר 2016
↑  רש"י, מסכת בבא בתרא, דף י"א, עמוד א'; תוספות, מסכת כתובות, דף ז', עמוד ב'.
↑  אורה יעקב, אברהם חכמי., נאש דידן : תולדות יהדות אורמיה (אזרבייג'אן האיראנית), תל אביב : א. יעקובי, תשס"ט 2009
↑  שלומי רוזנפלד., מבבל לירושלים: סיפורה של משפחת ברזאני, משפחת ברזאני, תשע"ז 2017
↑  בין ברזאן לעקרא - פרק מהספר מבבל לירושלים - סיפורה של משפחת ברזאני, מאת שלומי רוזנפלד
↑  צ'לא באתר ארגון יוצאי כורדיסטן בישראל.
↑  פרטים והערכה של הספר ראה באתר הבא: Israeli-Kurdish Friendship League.
↑  להערכה של הספר ראו: 2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553620805171 
כתובה
שירים ליטורגיים לפורים הנהוגים בקרב יהודים כורדים; אמצע המאה ה-19, כורדיסטן
שלושה בני משפחה יהודית מהעיירה הקטנה ראונדיז שבהרים הכורדים בצפון עיראק. צולם על ידי נוסע מיסיונרי בשנת 1905.
הרב משה גבאי, ראש קבוצת העולים מזאכו, מקריא מכתב בשם קהילתו לנשיא המדינה דאז יצחק בן-צבי
מימין, סבת איסלאמבולי, יהודיה כורדית, האישה הראשונה בסוריה שקיבלה רישיון לעסוק ברפואה, 1885
קברו של נח בג'יזרה
קניון בצפון מזרח כורדיסטן
בית הכנסת באורמיה, 2012
הכניסה למצודת ארביל
הגשר העתיק בזאכו
מצודת כירכוכ
סולימאניה, 2015
עמותת בוגרי קציני ים

| --- | --- |
סמלה החדש של העמותה
 מדינה:  ישראל ישראל
 מטה הארגון:  עכו 
 תקופת הפעילות:  יוני 1982 – הווה (כ־42 שנים) 
 נוצר מתוך:  בית הספר לקציני ים עכו
 www.bogreyam.org.il
 
תורן בית הספר על רקע מפרץ עכו בעת טקס סיום מחזור נ"ב שימש כדף הבית לאתר עמותת הבוגרים, יוני 2006.
סיכת בוגרי בית הספר לקציני ים
דגלון בית הספר לקציני ים שניתן לסירות ולמזכרת ביוזמת עמותת הבוגרים
עמותת בוגרי קציני ים היא התארגנות של בוגרי בית הספר הימי בחיפה, בוגרי בית הספר לקציני ים עכו בני משפחותיהם, ותיקי סגל בית הספר וידידים לצורך תמיכה בבוגרים צעירים, בבית הספר המחנך ברוח המנהיגות הימית, לקידום ערך השירות בים והמורשת הימית בישראל. העמותה הוקמה ביוני 1982 ומשרדיה נמצאים בבית הספר לקציני ים בעכו.
בוגרי בית הספר

בוגרי בית הספר הימי רובם ככולם יצאו מבית הספר לשירות בים. חוק השירות הצבאי ראה בשירות בצי הסוחר הישראלי תחליף לשירות חובה בצה"ל.

בוגרי בית הספר לקציני ים גויסו בשנים הראשונות כולם לחיל הים. בוגרי מגמת מכונה המשיכו ללימודי הנדסה בטכניון.
צעדים מוקדמים

הכנס הראשון של ארגון בוגרי בית הספר הימי התקיים ביום רביעי 6 ביולי 1955 בבית הספר בעכו. בכנס הוחלט על הקמת ארגון בוגרים שיקיף את מסיימי כל המחזורים של בית הספר הימי ואשר מדי שנה יצורפו אליו בוגרי בית הספר לקציני ים בעכו. 

הארגון הציב לפניו כמטרה לאגד את הבוגרים על מנת להמשיך את הקשר בינם ובין עצמם ולקיים קשר לבית הספר ולתלמידיו. כנשיא הכבוד של הארגון נבחר מפקד חיל הים אלוף-משנה שמואל טנקוס. נבחר ועד בן שבעה חברים. כחבר כבוד נבחר רב החובל זאב הים שהיה אחד ממורי בית הספר הימי.
הקמת העמותה

ביוזמת מנהל בית הספר זאב אלמוג (אברוצקי) נרשמה ביוני 1982 עמותת בוגרי קציני ים והיא מוכרת לפי סעיף 46 לפקודת מס הכנסה. המטרות העיקריות הרשומות היו: פתוח יחסי גומלין בין הבוגרים לבין עצמם. הנצחת זכרם של בוגרי בית הספר חללי מלחמות ישראל, יצירת יחסי גומלין בין הבוגרים לבית הספר. מטרה נוספת הייתה ליצור עורק להעברת תרומות לטובת בית הספר. 

העמותה מהווה התאגדות של בוגרי בי"ס לקציני ים, בית הספר הימי וידידים מושתתת על החברות, המסורת, המשיכה לים וגאוות הבוגרים. בראש העמותה עמד רב חובל מלאכי אפרת בוגר המחזור הראשון. ניהול בפועל נעשה על ידי סא"ל מיל' ראובן וגנר, בוגר מחזור ט' מכונה. העמותה פעלה מספר שנים וסייעה לבית הספר ככל יכולתה. 

העמותה הפעילה מועדון שיט בשבתות תוך שהיא משתמשת בסירות שנרכשו על ידי העמותה או הועברו על ידי בית הספר. המועדון אף נרשם בהתאחדות השייט.
בעמותה היו אז כ-200 חברים רשומים ששילמו דמי חבר לאותה שנה. פניות טלפוניות שנעשו לבוגרים כדי לשלם את הסכום השנתי של 120 ₪ לא התקבלו בחיוב. בוגרים לא הבינו למה צריך עמותה. 
בשנת 2003 נבחר אלוף מיכה רם כיו"ר העמותה. לאחר בחירתו התגלתה אצלו מחלת ריאות ולא היה יכול להקדיש זמן ומרץ לעמותה.
תעודת רישום עמותת בוגרי קציני ים, 8 ביוני 1982
אלוף מיכה רם, יו"ר עמותת הבוגרים, עם אלי רגב מעניקים שרוך למצטיינים בטקס סיום שנת הלימודים תשס"ה
התרחבות העמותה

בשנת 2006 נבחרו בוגרי מחזור ג' רב חובל צבי מריאנסקי ותא"ל מיל' אלי רהב לניהול העמותה. מכונאי ראשי שמואל יניב התנדב לכהן כגזבר. תפיסת התפקיד הייתה להביע את שאיפות הבוגרים. נדרשו להתמודד עם הערכה ששררה בין הבוגרים וקיבלה ביטוי בציבור ”בית ספר קציני ים זה רק שם.” בוגרים שאכפת להם מבית הספר טענו שמה שמתקיים בו רחוק מרוח המורשת לפיה התחנכו בו. הנהלת העמותה לא קיבלה זאת והעמידה מנטרה משלה ”בית ספר קציני ים זה מותג איכות.” מטרות העמותה וקיבלו הגדרה אופרטיבית:
קידום ענייני הבוגרים - בשירות הצבאי והימי, להצלחה כלכלית, גאווה בהישגים, שמירה על הערכים והשתתפות בשמחות ובאבל.
טיפוח מנהיגות ימית - תמיכה בבית הספר לקציני ים והקדטים המתחנכים בו ברוח המנהיגות הימית העברית. עידוד לבוגרים המשרתים בים והמוסמכים לקצונה בצה"ל.
פעילות ציבורית - להגברת ערך השירות הימי, החינוך הימי והמודעות לימאות בישראל.
ציפיות מהעמותה והבוגרים - העמותה שאפה להיות רלוונטית לכל הבוגרים ולעסוק בנושאים המיוחדים להם. ניהול העמותה נעשה בהתנדבות הדרישה לתשלום דמי חבר שנתיים בוטלה. לעמותה אין הוצאות קיום רבות. מתוך הכרת האופי המובנה ונרכש של הבוגרים הוותיקים הייתה להנהלה הערכה שכאשר יהיה צורך משמעותי יגיעו תרומות בהתאם והתחייבה לתת משמעות לנדיבות. העמותה שמרה על מעמד מוכר כמוסד ציבורי לעניין תרומות. והרחיבה את האפשרות לקבל תרומות מוכרות בארצות הברית באמצעות P.E.F Israel Endowment Funds, Inc.
התרחבות העמותה > מפגשים

בוגרים הוזמנו לבית הספר, באמצעות העמותה, פעמיים בשנה: ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולטקס סיום שנת הלימודים. 

במהלך כל שנה קוימו שני מפגשי עמותה. מפגש 'אספה כללית' המתחייב על פי חוק העמותות ומפגש "לזכרם" בשבוע השני בחודש נובמבר שבו בוגרים סיפרו על חברים שהלכו לעולמם.

לשם השגת מטרות העמותה ברוח הדברים קיימה הנהלת העמותה ישיבה שבועית בבית הספר. הנהלת העמותה השתמשה ברשימת כתובות וטלפונים של כל הבוגרים לפי מחזורים. הרשימה המקורית נערכה על ידי מפקד הקדטים סא"ל דורון שמואלי לקראת כנס הבוגרים שהתקיים בשנת 2003. 

האלוף מיכה רם יו"ר העמותה הקודם הגיע לכל מפגשי העמותה. רם עודכן באפן שוטף על ידי ההנהלה ועצתו התקבלה בנושאים רבים.
התרחבות העמותה > קשר לבוגרים

לצורך הפצת מידע לבוגרים נפתחה כתובת דאר אלקטרוני ונעשתה השלמת כתובת אינטרנט על ידי קדטית שצלצלה לכל אחד מהבוגרים והוסיפה את כתובתו לרשימת הדיוור האלקטרונית. לפחות פעם בחודש יצא עדכון לתפוצת כלל הבוגרים. 

נפתח. אתר אינטרנט של העמותה והוצב בו מידע קבוע והמתעדכן על בית הספר, פעילות העמותה ואפשרות לקשר עם כל אחד מהבוגרים. במת 'בוגרים כותבים' לביטוי בנושאי השירות והחינוך בים.
אחד המאמרים הראשונים באתר היה גאוותנו על חיל הים כנגד הביקורת המוגזמת שהוטחה בחיל בקשר להתנהלותו בזירה הימית במלחמת לבנון השנייה
התרחבות העמותה > פרסי מנהיגות

במגמה לעודד את הקדטים נקבע פרס לקדט האיכותי לפי קריטריונים מוסכמים עם הנהלת בית הספר. 

כדי לעודד קדטים לשאוף לקצונה מחד ולהביע את הערכת הבוגרים מאידך, חולק פרס ל"מגשימי קצונה". הפרס בדרך כלל ספר עם הקדשה ותעודה נמסר לבוגרים צעירים שהוסמכו לקצונה בצה"ל או בצי הסוחר. לצורך קביעת הראויים לפרס נעשה קשר שוטף בין העמותה לבוגרים הצעירים. טקס חלוקת הפרסים נעשה במפגש שכלל קדטים מהמחלקה העליונה.
חלוקת שי עמותת בוגרי קציני ים למגשימי קצונה צעירים, 2006
קדטים מחזיקים תעודות קדט איכותי שהוצאו על ידי עמותת הבוגרים, 18 במאי 2007
מנהל בית הספר וחברי הנהלת עמותת הבוגרים, מעניקים שי ע"ש רב חובל עמנואל קלמפרר לפיליפ פרשניקוב, מגשים קצונה ימית בצי הסוחר, 2007