stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בליכר (סיירת, 1908)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת משוריינת
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני
 דגל הצי:  הצי הקיסרי הגרמני
 סדרה קודמת:  הסיירות מסדרת שרנהורסט
 סדרה עוקבת:  אין
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Kaiserliche Werft Kiel 
 תחילת הבנייה:  21 בפברואר 1907
 הושקה:  11 באפריל 1908
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1909 – 24 בינואר 1915 (5 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה בקרב שרטון דוגר
 מיקום:  54°20′00″N 5°43′00″E﻿ / ﻿54.33333333°N 5.71666667°E﻿ / 54.33333333; 5.71666667 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 15,842 טון, מקסימלי: 17,500 טון
 אורך:  161.8 מטר
 רוחב:  24.5 מטר
 שוקע:  8.84 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  25.4 קשרים
 גודל הצוות:  853 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  12,200 ק"מ במהירות 14 קשר
 הנעה:  18 דוודי קיטור בהספק 31,562 כוחות סוס (23,536 קילוואט) המניעים 3 מדחפים
 צורת הנעה:  מנועי קיטור
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון 60–180 מ"מ  קזמטים 140 מ"מ  ברבטות 180 מ"מ  צריחי תותחים 60–180 מ"מ  מגדל הניווט 80–250 מ"מ
 חימוש:  12 תותחי 8.3 אינץ' (210 מ"מ)  8 תותחי 5.9 אינץ' (150 מ"מ)  16 תותחי 3.5 אינץ' (88 מ"מ)  ארבעה צינורות טורפדו 17.7 אינץ' (450 מ"מ)
 
"בליכר" (בגרמנית: SMS Blücher) הייתה הסיירת המשוריינת האחרונה שנבנתה על ידי הקיסרות הגרמנית. היא תוכננה כדי להתאים למה שהמודיעין הגרמני האמין בטעות כמפרטים של סדרת אינווינסיבל הבריטית. בליכר הייתה גדולה יותר מסיירות משוריינות קודמות ונשאה תותחים כבדים יותר, אך לא הייתה מסוגלת להתאים לגודל ולחימוש של סיירות המערכה שהחליפו את הסיירות המשוריינות בצי המלכותי הבריטי ובצי הקיסרי הגרמני. הספינה נקראה על שמו של גנרל-פלדמרשל הפרוסי גבהרד פון בליכר, מפקד הכוחות הפרוסיים בקרב ווטרלו ב-1815.
בליכר נבנתה במספנת Kaiserliche Werft בקיל בין השנים 1907 ו-1909, ונכנסה לשירות ב-1 באוקטובר 1909. הספינה שירתה בקבוצת הסיור I במשך רוב הקריירה שלה, כולל החלק המוקדם של מלחמת העולם הראשונה. היא השתתפה במבצע להפגזת ירמות' ובפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי ב-1914.
בקרב שרטון דוגר ב-24 בינואר 1915, בליכר הואטה באופן משמעותי לאחר שנפגעה מירי משייטת סיירות המערכה הבריטיות בפיקודו של תת אדמירל דייוויד ביטי. קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר, מפקד השייטת הגרמנית, החליט לנטוש את בליכר לספינות האויב הרודפות על מנת להציל את סיירות המערכה היקרות יותר שלו. תחת אש חזקה מהספינות הבריטיות, היא הוטבעה, ומשחתות בריטיות החלו לאסוף את הניצולים. עם זאת, המשחתות נסוגו כאשר צפלין גרמני החל להפציץ אותם, תוך מחשבה כי בליכר השוקעת היא סיירת מערכה בריטית. מספר הנפגעים אינו ידוע, והנתונים נעים בין 747 לסביבות 1,000. בליכר הייתה ספינת המלחמה היחידה שאבדה במהלך הקרב.
תכנון

סיירות משוריינות גרמניות - שכונו סיירות גדולות (גר') - תוכננו למספר משימות. הספינות תוכננו להעסיק את כוחות הסיור של ציים יריבים, כמו גם להילחם במערך הקרב. הסיירת המשוריינת המוקדמת ביותר - פירסט ביסמרק - הובהלה במיוחד כדי להיפרס לסין כדי לסייע בדיכוי מרד הבוקסרים בשנת 1900. סיירות משוריינות שלאחר מכן - למעט שתי הסיירות מסדרת שרנהורסט - שירתו עם הצי בכוח הסיור.
ב-26 במאי 1906, הרייכסטאג הקצה כספים עבור בליכר, יחד עם שתי האוניות הראשונות מסדרת נסאו. למרות שהאונייה תהיה הרבה יותר גדולה וחזקה מסיירות משוריינות קודמות, בליכר שמרה על ייעוד זה בניסיון להסתיר את אופיה החזק יותר. הספינה הוזמנה תחת השם הזמני "E". התכנון שלה הושפע מהצורך להתאים לסיירות המשוריינות שהיה ידוע שבריטניה בונה באותה העת. הגרמנים ציפו שהספינות הבריטיות החדשות יהיו חמושות בשישה או שמונה תותחי 9.2 אינץ' (23 סנטימטרים). בתגובה אישר הצי הגרמני עיצוב עם 12 תותחי 21 סנטימטרים (8.3 אינץ') בשישה צריחים תאומים. זה היה הרבה יותר כוח אש מזה של סדרת שרנהורסט, שנשאה רק שמונה תותחי 21 ס"מ.
שבוע לאחר שהתקבלה ההחלטה הסופית לאשר את הבנייה של בליכר, השיג נספח הצי הגרמני את הפרטים האמיתיים של הספינות הבריטיות החדשות, מסדרת אינווינסיבל. למעשה, אה"מ אינווינסיבל נשאה שמונה תותחי 30.5 סנטימטרים (12 אינץ') מאותו סוג המורכבים על אוניות מערכה. עד מהרה הוכר כי אוניות אלו הן סוג חדש של ספינת מלחמה, אשר בסופו של דבר סווגה כסיירת המערכה. כשהתגלו הפרטים של סדרת אינווינסיבל, היה מאוחר מדי לתכנן מחדש את בליכר, ולא היו כספים לתכנון מחדש, אז העבודה התנהלה כמתוכנן. בליכר לפיכך, ניתן לטעון שהייתה מיושנת עוד לפני שהחלה בנייתה, וסיירות המערכה של הצי הגרמני עקפו אותה במהירות, שהראשונה שבהן (פון דר טאן) הוזמנה בשנת 1907. למרות זאת, בליכר הוצבה בדרך כלל עם שייטת סיירות המערכה הגרמניות.
תכנון > מאפיינים כלליים

האורך של בליכר בקו המים היה 161.1 מטר (528 רגל 7 אינץ') והאורך הכללי היה 161.8 מטר (530 רגל 10 אינץ'). רוחב האונייה היה 24.5 מטר (80 רגל 5 אינץ'), ועם רשתות נגד טורפדו מותקנות לאורך דפנות האונייה, הרוחב גדל ל-25.62 מטר (84 רגל 1 אינץ). לבליכר היה שוקע של 8.84 מטר (29 רגל) בקדמת האונייה, אך מעט פחות מאחור, 8.56 מטר (28 רגל 1 אינץ). הדחק האונייה היה 15,842 טון (15,592 טון ארוך) בתפוסה סטנדרטית, ועד 17,500 טון (17,200 טונן ארוך) במעמס מלא. גוף האונייה נבנה עם מסגרות פלדה רוחביות וגם אורכיות והיו לה שלושה עשר תאים אטומים למים ותחתית כפולה שנמשכה כ-65% מאורך הגוף.
מסמכים מארכיון הצי הגרמני מעידים בדרך כלל על שביעות רצון מהעלרוד הנמוך של בליכר והתנועה העדינה שלה בים. עם זאת, היא סבלה מהתהפכות חמורה, וכשההגה חזק מעל, היא התרוממה על אחוריה עד 10 מעלות מהאנך ואיבדה עד 55 אחוז מהמהירות שלה. הגובה המטאצנטרי של בליכר היה 1.63 מטרים (5 רגל 4 אינץ'). באונייה היה צוות סטנדרטי של 41 קצינים ו-812 מלחים, עם 14 קצינים ו-62 מלחים נוספים כששירתה כספינת דגל של השייטת. היא נשאה מספר ספינות קטנות יותר, כולל שתי ספינות כלונסאות, שלוש דוברות, שתי סירות מנוע, שתי מפרשיות וסירה אחת.
תכנון > הנעה

בליכר צוידה בשלושה מנועי קיטור אנכיים, 4 צילינדרים עם הרחבה משולשת. כל מנוע הניע מדחף, המדחף המרכזי בקוטר של 5.3 מטר (17 רגל 5 אינץ'), בעוד ששני המדחפים החיצוניים היו מעט גדולים יותר, בקוטר 5.6 מטר (18 רגל 4 אינץ'). לאונייה היה הגה יחיד שאפשר לנווט איתו. שלושת המנועים הופרדו בחדרי מכונות בודדים. קיטור סופק על ידי שמונה עשר דוודי צינור מים על בסיס פחם של מארין, שגם הם חולקו לשלושה חדרי דוודים. הכוח החשמלי של הספינה סופק על ידי שישה גנרטורים טורבו שסיפקו עד 1,000 קילוואט, בדירוג של 225 וולט.
לאונייה הייתה מהירות מרבית מתוכננת של 24.5 קשרים (45.4 קמ"ש), אבל במהלך הניסויים שלה, היא השיגה 25.4 קשרים (47 קמ"ש). האונייה תוכננה לשאת 900 טונות (890 טונות ארוכות) של פחם, אם כי היה ניתן להשתמש בחללים בגוף כדי להרחיב את אספקת הדלק לעד 2,510 טונות (2,470 טונות ארוכות) של פחם. זה סיפק לה טווח שיוט של 6,600 מיילים ימיים (12,200 ק"מ) במהירות שיוט של 12 קשרים (22 קמ"ש). במהירות של 18 קשרים (33 קמ"ש), הטווח שלה צומצם ל-3,250 מיילים ימיים (6,020 ק"מ). ההספק הגבוה ביותר שהושג אי פעם על ידי ספינת מלחמה עם מנוע בוכנה היה 28,187 קילוואט (37,799 כוחות סוס) שיוצר על ידי בליכר בעת ניסוייה בשנת 1909.
תכנון > חימוש

בליכר הייתה מצוידת ב-12 תותחי ירי מהיר 21 ס"מ (8.3 אינץ') SK L/45 בשישה צריחים תאומים, זוג אחד קדמי וזוג אחד אחורי, ושני זוגות בצריחי כנפיים משני צידי המבנה העילי. התותחים סופקו עם סך של 1,020 פגזים, או 85 פגזים לכל תותח. הפגזים היו במשקל 108 קילוגרם (238 ליברות), ואורכם היה 61 ס"מ (24 אינץ'). ניתן היה להנמיך את התותחים ל-5° ולהגביה אותם ל-30°, ולספק טווח מקסימלי של 19,100 מטר (20,900 יארד). קצב האש שלהם היה 4–5 פגזים לדקה.
לאונייה הייתה סוללה משנית של שמונה תותחי ירי מהיר 15 ס"מ (5.9 אינץ') מורכבים בקזמטים של MPL C/06, ארבעה מרוכזים באמצע האונייה משני צידי הכלי. תותחים אלו יכלו לירות למטרות עד 13,500 מטרים (14,800 יארד). סופקו להם 1320 פגזים, תמורת 165 פגזים לכל תותח, והיה להם קצב אש מתמשך של 5–7 פגזים לדקה. הפגזים היו במשקל 45.3 קילוגרם (99.9 ליברות), והועמסו עם מטען הודף RPC/12 במשקל 13.7 קילוגרם (30.2 ליברות) בתרמיל פליז. התותחים ירו במהירות לוע של 835 מטרים (2,740 רגל) לשנייה, והיו צפויים לירות בסביבות 1,400 פגזים לפני שיהיה צורך להחליפם.
בליכר הייתה חמושה גם ב-16 תותחי ירי מהיר 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45. ארבעה מהתותחים הללו הותקנו בקזמטים ליד הגשר, ארבעה בקזמטים בחרטום, ארבעה נוספים בירכתיים, וארבעה הנותרים הותקנו בתושבות ציר במבנה העילי האחורי. הם סופקו בסך הכל עם 3,200 פגזים, או 200 פגזים לכל תותח, ויכלו לירות בקצב של 15 פגזים לדקה. פגזי הנפץ הגבוהים שלהם שקלו 10 קילוגרם (22 ליברות), ונורו עם מטען הודף במשקל 3 קילוגרם (6.6 ליברות) RPC/12. תוחלת החיים של תותחים אלו הייתה בסביבות 7,000 פגזים. לתותחים היה טווח מרבי של 10,700 מטר (11,700 יארד).
בליכר צוידה גם בארבעה צינורות טורפדו בקוטר 45 ס"מ (17.7 אינץ'). אחד הונח בחרטום, אחד בירכתיים, והשניים האחרים הונחו על הצד הרחב, כולם מתחת לקו המים. הספינה נשאה בסך הכל 11 טורפדות. הטורפדות נשאו ראש נפץ של 110 קילוגרם (240 ליברות) והיו להם שתי הגדרות מהירות, שהשפיעו על הטווח. ב-32 קשר (59 קמ"ש; 37 מייל לשעה), היה להם טווח של 2,000 מטר (2,200 יארד) וב-36 קשר (67 קמ"ש; 41 מייל לשעה), הטווח הצטמצם ל-1,500 מטר (1,600 יארד).
תכנון > שריון

כמו באוניות ראשה גרמניות אחרות מהתקופה, בליכר הייתה מצוידת בשריון קרופ. הסיפון המשוריין היה בעובי בין 5–7 סנטימטרים (2.0–2.8 אינץ'); אזורים חשובים יותר של האונייה היו מוגנים בשריון עבה יותר, בעוד שחלקים פחות קריטיים של הסיפון השתמשו בשריון הדק יותר. חגורת השריון הייתה בעובי 18 סנטימטרים (7.1 אינץ') בחלק המרכזי של האונייה שבו נמצאו מכונות הנעה, מחסני תחמושת וחיוניים אחרים, והצטמצמו ל-8 סנטימטרים (3.1 אינץ') באזורים פחות חשובים בגוף. החגורה הצטמצמה לחלוטין בשני קצות האונייה. מאחורי חגורת השריון לכל אורכה היו 3 סנטימטרים (1.2 אינץ') נוספים של טיק. לחגורת השריון נוספה 3.5 סנטימטרים (1.4 אינץ') מחיצת טורפדו, אם כי היא הייתה פרוסה רק בין צריחי התותחים של קו המרכז הקדמי והאחורי.
מגדל הניווט הקדמי היה החלק המשוריין הכבד ביותר של הספינה. הצדדים שלו היו בעובי 25 סנטימטרים (9.8 אינץ') והיה לו גג שהיה בעובי 8 ס"מ. מגדל הניווט האחורי היה משוריין פחות טוב משמעותית, עם גג שהיה בעובי 3 ס"מ ודפנות בעובי 14 סנטימטרים (5.5 אינץ'). המצודה המרכזית של האונייה הייתה מוגנת על ידי שריון בעובי 16 סנטימטרים (6.3 אינץ'). צריחי הסוללה העיקריים היו בעובי 8 ס"מ בגגותיהם, והיו להם דפנות בעובי 18 ס"מ. הקזמטים של צריחי תותחי ה-15 ס"מ היו מוגנים על ידי 14 ס"מ של שריון.
היסטוריית שירות

בליכר הושקה ב-11 באפריל 1908 והוכנסה לשירות בצי ב-1 באוקטובר 1909. היא שימשה כספינת אימונים לתותחנים ימיים החל משנת 1911. ב-1914, היא הועברה לקבוצת הסיור I יחד עם סיירות המערכה החדשות יותר פון דר טאן, מולטקה, ואוניית הדגל זיידליץ. המבצע הראשון בו השתתפה בליכר היה גיחה לא חד משמעית לים הבלטי נגד כוחות רוסים. ב-3 בספטמבר 1914 הפליגה בליכר, יחד עם שבע אוניות מערכה פרה-דרדנוט של שייטת אוניות המערכה הרביעית, חמש סיירות ו-24 משחתות לאזור הבלטי בניסיון למשוך חלק מהצי הרוסי ולהשמיד אותו. הסיירת הקלה אוגסבורג נתקלה בסיירות המשוריינות באיאן ופאלאדה מצפון לאי דאגו (כיום היומאה). הסיירת הגרמנית ניסתה לפתות את הספינות הרוסיות בחזרה לכיוון בליכר כדי שתוכל להשמיד אותן, אך הרוסים סירבו לנגוס בפיתיון ובמקום זאת נסוגו למפרץ פינלנד. ב-9 בספטמבר הופסק המבצע ללא קרבות גדולים בין שני הציים.
ב-2 בנובמבר 1914, בליכר - יחד עם סיירות המערכה מולטקה, פון דר טאן וזיידליץ, ובליווי ארבע סיירות קלות, עזבו את מפרץ היאדה ויצאו לכיוון החוף האנגלי. השייטת הגיעה לגרייט ירמות' עם עלות השחר למחרת בבוקר והפגיזה את הנמל, בזמן שהסיירת הקלה שטרלזונד הניחה שדה מוקשים. הצוללת הבריטית אה"מ D5 הגיבה להפגזה, אך פגעה באחד המוקשים שהניחה שטרלזונד וטבעה. זמן קצר לאחר מכן, הורה היפר לספינותיו לחזור למים הגרמניים. בדרך, ערפל כבד כיסה את מפרץ הלגולנד, ולכן האוניות קיבלו הוראה לעצור עד שהראות תשתפר והן יוכלו לנווט בבטחה בשדות המוקשים ההגנתיים. הסיירת המשוריינת יורק ביצעה טעות ניווט שהובילה אותה לאחד משדות המוקשים הגרמניים. היא פגעה בשני מוקשים ושקעה במהירות; רק 127 איש מתוך הצוות שכלל 629 חולצו.
היסטוריית שירות > הפגזת סקרבורו, הרטליפול וויטבי

אינגנול החליט כי יש לבצע פשיטה נוספת על החוף האנגלי בתקווה לפתות חלק מהצי הגדול לקרב שבו ניתן יהיה להשמיד אותו. בשעה 03:20 ב-15 בדצמבר, זיידליץ, מולטקה, סיירת המערכה החדשה דרפלינגר, ובליכר, יחד עם הסיירות הקלות קולברג, שטרסבורג, שטרלזונד, גראודנץ, ושתי שייטות של סירות טורפדו עזבו את שפך היאדה. הספינות הפליגו צפונה על פני האי הלגולנד, עד שהגיעו למגדלור שונית הורנס, ובשלב זה פנו הספינות מערבה לכיוון סקרבורו. 12 שעות לאחר שהיפר עזב את שפך היאדה, צי הים הפתוח, המורכב מ-14 דרדנוטים ו-8 פרה-דרדנוטים וכוח מיסוך של 2 סיירות משוריינות, 7 סיירות קלות ו-54 סירות טורפדו, יצאו כדי לספק חיפוי מרחוק.
ב-26 באוגוסט 1914 עלתה על שרטון הסיירת הקלה הגרמנית מגדבורג במפרץ פינלנד; שרידי האונייה נתפסו על ידי הצי הרוסי, שמצא ספרי קוד ששימשו את הצי הגרמני, יחד עם מפות ניווט לים הצפוני. מסמכים אלו הועברו לאחר מכן לצי המלכותי. חדר 40 החל לפענח אותות גרמניים, וב-14 בדצמבר יירטו הודעות הקשורות לתוכנית להפגיז את סקרבורו. הפרטים המדויקים של התוכנית לא היו ידועים, וההנחה הייתה שצי הים הפתוח יישאר בבטחה בנמל, כמו בהפגזה הקודמת. ארבעת סיירות המערכה של ביטי, בתמיכת שייטת הסיירות השלישית ושייטת הסיירות הקלות הראשונה, יחד עם ששת הדרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה, היו אמורים לארוב לסיירות המערכה של היפר.
במהלך הלילה של 15 בדצמבר נתקל הגוף העיקרי של צי הים הפתוח במשחתות בריטיות. מחשש לסיכוי להתקפת טורפדו לילית, אינגנול הורה לספינות לסגת. היפר לא היה מודע להוראה של אינגנול, ולכן הוא המשיך בהפגזה. בהגיעם לחוף הבריטי, סיירות המערכה של היפר התפצלו לשתי קבוצות. זיידליץ, מולטקה ובליכר פנו צפונה להפגיז את הרטליפול, בעוד פון דר טאן ודרפלינגר פנו דרומה כדי להפגיז את סקרבורו וויטבי. במהלך הפגזת הרטליפול, זיידליץ נפגעה שלוש פעמים ובליכר נפגעה שש פעמים על ידי סוללת החוף. לזיידליץ נגרם נזק מינימלי בלבד, וללא נפגעים. עד השעה 09:45 ב-16 בדצמבר, שתי הקבוצות התאספו מחדש, והן החלו לסגת מזרחה.
בשלב זה, סיירות המערכה של ביטי היו בעמדה לחסום את נתיב היציאה הנבחר של היפר, בעוד כוחות אחרים היו בדרך להשלים את הכיתור. בשעה 12:25, הסיירות הקלות של קבוצת הסיור II החלה לעבור דרך הכוחות הבריטיים בחיפוש אחר היפר. אחת מהסיירות בשייטת הסיירות הקלות השנייה הבחינה בשטרלזונד ודיווחה לביטי. בשעה 12:30 הפנה ביטי את סיירות המערכה שלו לכיוון הספינות הגרמניות. ביטי הניח שהסיירות הגרמניות היו המסך המקדים של ספינותיו של היפר, אבל סיירות המערכה היו כ-50 ק"מ קדימה. שייטת הסיירות הקלות השנייה, שעקבה אחר ספינותיו של ביטי, התנתקה כדי לרדוף אחרי הסיירות הגרמניות, אך אות שגוי של סיירות המערכה הבריטיות החזיר אותם לעמדות החיפוי שלהם. הבלבול הזה אפשר לסיירות הקלות הגרמניות להימלט ולהתריע על מיקומם של סיירות המערכה הבריטיות. סיירות המערכה הגרמניות פנו לצפון-מזרח הכוחות הבריטיים והצליחו להימלט.
גם הבריטים וגם הגרמנים היו מאוכזבים מכך שלא הצליחו לפגוע ביעילות ביריביהם. המוניטין של אינגנול סבל מאוד כתוצאה מהחששנות שלו. הקפטן של מולטקה זעם; הוא הצהיר שאינגנול פנה לאחור "מפני שהוא פחד מאחת עשרה משחתות בריטיות שהיו יכולות להיות מחוסלות... תחת ההנהגה הנוכחית לא נשיג דבר." ההיסטוריה הגרמנית הרשמית מתחה ביקורת על אינגנול על כך שלא השתמש בכוחות הקלים שלו כדי לקבוע את גודל הצי הבריטי, וקבעה: "הוא החליט על אמצעי שלא רק סיכן ברצינות את כוחות ההתקדמות שלו מול החוף האנגלי אלא גם קיפח את הצי הגרמנים מניצחון בטוח".
ביילסקו-ביאלה

ביילסקו-ביאלה (בפולנית: Bielsko-Biała ‏האזנהקובץ:Pl-Bielsko-Biała.ogg‏Ⓘ‏; בגרמנית: Bielitz-Biala; בצ'כית: Bílsko-Bělá; ביידיש: ביאלה-ביליץ) היא עיר מרכזית בדרום פולין, שאוכלוסייתה מונה קרוב ל-180,000 נפש ומעל 700,000 באזור המטרופולין. ביילסקו-ביאלה היא אחת הערים הגדולות ביותר בפרובינציית שלזיה (בין השנים 1975–1998 שימשה העיר בירת פרובינציה), ועד מלחמת העולם השנייה היא נחשבה לאחד המרכזים החשובים של יהדות פולין.
ביילסקו-ביאלה היא תוצאה של איחוד הערים ביילסקו וביאלה, השוכנות משני צדי נהר ביאלה. ביילסקו נוסדה ב-1312, וביאלה ב-1723; איחודן נערך נערך רשמית ב-1 בינואר 1951.
היסטוריה

בין השנים 1933–1938 מצאה קבוצת ארכאולוגים שרידים של יישוב מבוצר באזור העיר, שהוא חלק מרובע "ביילסקו העתיקה" של העיר. היישוב מתוארך למאות ה-12 עד ה-14. תושבי המקום עסקו בייצור ברזל מעפרה והתמקצעו בעיקר בתחום הנפחות.
על פי ההערכות, מרכז העיר הנוכחי נוסד בראשית המאה ה-13. באותה תקופה נבנתה על הגבעה טירה, ששרידיה נמצאים שם עד היום. במחצית השנייה של המאה ה-13 הזמינו הדוכסים משושלת פיאסט של אופולה מתיישבים גרמנים לעבור לשטח הממוקם בין שלזיה לפולין קטן כדי ליישב את ההרים בחבל שלזיה.
לאחר התפצלות דוכסות אופולה ב-1281 עברה ביילסקו לידי דוכסות צ'שין. העיר תועדה לראשונה ב-1312, כאשר ניתנה לעיר הרשות להחזיק במגילת זכויות על ידי הדוכס של צ'שין. משנת 1457 ואילך היה נהר ביאלה הגבול בין שלזיה, שבאותה תקופה הייתה בידי האימפריה הרומית הקדושה, לפולין קטן. העיירה ביאלה הוקמה על גדת הנהר ביאלה, בצד השני של ביילסקו, ב-1723.
בחלוקה הראשונה של פולין ב-1772 סופחה ביאלה על ידי אוסטריה, ונכללה באדמת הכתר של גליציה.
ב-1918 הפכו שתי הערים לחלק מהרפובליקה הפולנית השנייה, על אף שגרמנים היוו את מרבית האוכלוסייה האתנית בעיר. במהלך מלחמת העולם השנייה סופחה העיר לגרמניה הנאצית. לאחר שחרור העיר על ידי כוחות הצבא האדום ב-1945 גורשה האוכלוסייה הגרמנית של העיר מערבה.
יהודי ביילסקו-ביאלה

יהודים ראשונים התיישבו בביאלה ובביילסקו במחצית השנייה של המאה ה-17, אך הקהילה בערים אלה נותרה מצומצמת בשל איסור על ישיבת יהודים שאינם בני חסות בשלזיה.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 הוקם בביאלה בית כנסת וקודש בה בית עלמין יהודי. היישוב היהודי בערים גדל במחצית השנייה של המאה ה-19 עם ביטול המגבלות על מגורי יהודים באזור. בתקופה זו נטלו היהודים חלק משמעותי בפיתוח תעשיית הטקסטיל שהתפתחה במקום. בשנת 1861 נעשתה הקהילה בביאלה לעצמאית, תוך היפרדות מקהילת צ'שין. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 רבים מיהודי ביילסקו-ביאלה פנו למקצועות חופשיים, ונעשו חילוניים.
בעיר הוקם הסניף הראשון של ההסתדרות הציונית באימפריה האוסטרו-הונגרית, בעיקר ביוזמתו של ד"ר מיכאל ברקוביץ', מורה ללימודי יהדות ועברית בגימנסיה המקומית, שהיה זמן-מה מזכירו העברי של תיאודור הרצל. האגודה הציונית הגדולה ביותר בעיר הייתה "השחר" של הציונים הכלליים, ולצדה פעלו בעיר המזרחי, פועלי ציון והרוויזיוניסטים, וכן תנועות נוער ציוניות, ובהן עקיבא, השומר הצעיר, בית"ר, גורדוניה והנוער הציוני. כמו כן, פעלו בעיר רשת תרבות ורשת יבנה.
בין מלחמות העולם הורע מצבם הכלכלי של יהודי העיר, והם סבלו מגילויי אנטישמיות, ובהם הצבת משמרות חרם ליד חנויותיהם, פיטורי עובדים יהודים, ניפוץ שמשות בבתי תפילה ובמוסדות יהודיים, ותקיפת עוברי אורח יהודים. בסוף שנות ה-30 הגיעו לעיר פליטים יהודים רבים מגרמניה ומצ'כוסלובקיה. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-7,500 יהודים, כשישית מסך תושביה.
רבה האחרון של ביילסקו היה הרב משה שמואל שטרן (נספה בשואה). בנו, הרב יצחק יהודה, כיהן כרב הצעיר, ולאחר המלחמה חזר לעיר, וכיהן בה ברבנות. בהמשך היגר לארצות הברית, ולאחר מכן עלה לישראל, ופתח בית כנסת בבני ברק בשם ביליץ, וכונה גאב"ד ביליץ. כיום מכהן בו בנו, הרב פנחס, חתנו של רבי מאיר הלברשטאם מטשאקאווא.
יהודי ביילסקו-ביאלה > בשואה

בשל קרבתה של ביילסקו-ביאלה לגבול גרמניה, בשבוע שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו ממנה מרבית תושביה היהודים. עם כיבושה בידי הגרמנים, נבזזו חנויות היהודים בעיר בידי הוורמכט, ופוצצו בתי הכנסת ומבני הציבור היהודיים בה. בנוסף, הוטל על יהודי העיר תשלום כופר גבוה, ודירות וחנויות היהודים שנמלטו מהעיר הוחרמו. בהמשך נחטפו יהודים מהעיר לעבודות כפייה, ועשרות מהם נלקחו למחנה האיסוף והמעבר ניסקו.
בסוף 1939 הוקם בעיר יודנרט, בראשו מונה יוסף רוטר, אשר נצטווה לספק לגרמנים יהודים לעבודות כפייה, ולהעביר רכוש וכספים. בתחילת שנת 1940 רוכזו יהודי העיר בשטח מצומצם ליד תחנת הרכבת, אשר הפך תוך כמה חודשים לגטו, בו התפתחו תנאי רעב ומגפות. ב-20 ביוני 1942 גורשו מאות יושבי הגטו למחנה ההשמדה אושוויץ.
ערים תאומות

בלגיה טינה (אנ'), בלגיה
ארצות הברית גרנד ראפידס, מישיגן, ארצות הברית
צ'ילה רנקגואה, צ'ילה
גרמניה ליליינטל (אנ'), גרמניה
הולנד סטדסקנאל, הולנד
הונגריה סולנוק, הונגריה
גרמניה וולפסבורג, גרמניה
ישראל עכו, ישראל
הממלכה המאוחדת קירקליס (אנ'), הממלכה המאוחדת
סלובקיה ז'ילינה, סלובקיה
צ'כיה פרידק מיסטק (אנ'), צ'כיה
צ'כיה טריניץ (אנ'), צ'כיה
צרפת בזאנסון, צרפת
אוקראינה ברדיאנסק, אוקראינה
הרפובליקה העממית של סין שה-ג'יאג'וואנג, הרפובליקה העממית של סין
רומניה באיה מארה, רומניה
איטליה מונריאלה, איטליה
סרביה קרגוייבץ, סרביה
פולין אוסטקה (אנ'), פולין
פולין אולשטין, פולין
הונגריה נירג'האזה, הונגריה
ראו גם

בית הכנסת בביאלה
בית הכנסת הגדול של ביילסקו
הכח ביליץ
בירת קיץ

בירת קיץ היא עיר המשמשת כבירה אדמיניסטרטיבית, במהלך תקופות קיץ חמות וממושכות במיוחד.
שימלה, בירת הקיץ לשעבר של הודו
בעבר היו בירות קיץ נפוצות במדינות בהן המערכת הפוליטית הייתה כזו שהמעמד השליט נהג לנפוש בקיץ בערים בעלות אקלים נוח יותר. בירות קיץ אינן נפוצות כיום כפי שהיו בעבר, בגלל "השטחת" הפירמידה הפוליטית והנגישות שלה לאנשים שאינם בהכרח בני המעמד הגבוה ובגלל כניסתם לשימוש המוני של מזגנים.
בירות קיץ ברחבי העולם > הודו

בהודו נהגה הממשלה לעבור מניו דלהי (216 מטר מעל לפני הים) לשימלה (2,130 מטר מעל לפני הים) למשך הקיץ. נוהג זה הופסק בשל הקושי להעביר את כל הפקידות הנלווית לעיר, כמו גם התפיסה הציבורית השלילית של מעבר זה של הפוליטיקאים ועובדי המדינה.
בירות קיץ ברחבי העולם > ספרד

בספרד נהגה הממשלה לעבור בקיץ ממדריד לסן סבסטיאן, שנמצאת בחלק הצפוני, הקריר יותר, של המדינה, בקרבת הגבול הצרפתי.
Encino

Encino הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת הבריטית פיקסי לוט. האלבום יצא לאור ב-27 בספטמבר 2024, על ידי חברות התקליטים BMG רייטס מנג'מנט ו-Tag8.
רקע והכרזה

הקלטות האלבום החלו ב-2023 והסתיימו בתחילת 2024. "Somebody's Daughter", שמתייחס להתנהגות מקוונת רעילה ולבריונות, יצא לאור כסינגל המוביל של האלבום ב-20 ביוני 2024. "Midnight Trash" יצא לאור כסינגל השני של האלבום ב-22 באוגוסט 2024.
רשימת רצועות

| Encino> מס' | Encino> שם | Encino> משך | Encino>  | Encino>  | Encino>  | Encino>  | Encino>  | Encino>  | Encino>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Show You Love  | 3:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Somebody’s Daughter  | 3:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Anybody Else  | 3:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Blockbuster Video  | 3:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Midnight Trash  | 2:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Further From Love  | 3:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Coco  | 3:29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Happy  | 2:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Vintage  | 3:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Stars  | 3:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Say So  | 3:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | All We Have Is Now  | 3:08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Come Back Around  | 2:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 41:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| Encino – Digital Lost Songs Series 1 Edition> מס' | Encino – Digital Lost Songs Series 1 Edition> שם | Encino – Digital Lost Songs Series 1 Edition> משך | Encino – Digital Lost Songs Series 1 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 1 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 1 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 1 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 1 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 1 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 1 Edition>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 14. | Fight or Flight  | 3:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | What My Heart Can Do Today  | 3:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| Encino – Digital Lost Songs Series 2 Edition> מס' | Encino – Digital Lost Songs Series 2 Edition> שם | Encino – Digital Lost Songs Series 2 Edition> משך | Encino – Digital Lost Songs Series 2 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 2 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 2 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 2 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 2 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 2 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 2 Edition>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 14. | For Someone Else  | 3:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Goodnight Sunlight  | 2:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| Encino – Digital Lost Songs Series 3 Edition> מס' | Encino – Digital Lost Songs Series 3 Edition> שם | Encino – Digital Lost Songs Series 3 Edition> משך | Encino – Digital Lost Songs Series 3 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 3 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 3 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 3 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 3 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 3 Edition>  | Encino – Digital Lost Songs Series 3 Edition>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 14. | Somebody’s Daughter - Live At Kore  | 3:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Midnight Trash - Live At Kore  | 3:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Blockbuster Video - Live At Kore  | 3:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Show You Love - Live At Kore  | 3:43 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

1 2  "Pixie Lott releases new single Midnight Trash, Pixie Lott". AllMusic. נבדק ב-2024-08-25.
↑  Bashforth, Emily (20 ביוני 2024). "Pixie Lott: 'Eight years ago I was broken – now I'm back I have a lot to learn'". Metro. נבדק ב-23 ביוני 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "UK: Pixie Lott releases first new music in over five years, announces new album Encino". BMG. 20 ביוני 2024. נבדק ב-22 באוגוסט 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
במעגל

במעגל הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מרגלית צנעני, בהשתתפות שלמה גרוניך. הוא יצא לאור ביוני 1992, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
רקע

השיר נכתב על ידי אהוד מנור והולחן והופק על ידי גרוניך. ב-21 ביוני 1992 נכנס השיר למצעד הסינגלים של תחנת הרדיו רשת ג' והגיע למקום ה-14. ב-12 ביולי אותה השנה עלה למקום התשיעי – הדירוג הגבוה ביותר אליו הגיע. ב-16 באוגוסט יצא השיר מהמצעד לאחר שמונה שבועות רצופים.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1992)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1992)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1992)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1992)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 9 |  |