stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פול גז (סרט)
תקציר העלילה

הסרט עוקב אחר סיפורו של תומר בן ה-17, העובר עם אמו ליישוב קטן בקצה המדבר. זה קורה בדיוק חודש לפני אליפות המדינה לנוער ברכיבת אופנועי שטח, בה נמרוד השחצן מנהיג היישוב אמור לזכות, ההגעה של תומר משנה את כללי המשחק אפילו בלי להתכוון. מה שמתחיל בהתנכלויות כלפיו מצד נמרוד וחבורתו תוך מאבק על לבה של עמליה היפה, הופך לדרמה בהילוך גבוה כשתומר פוגש את אלברט, אופנוען מזדקן ומסתורי שמתבודד בביתו ומנותק מהסביבה כבר 30 שנה. המפגש מקרי ביניהם הופך לחברות אמיצה, במהלכה תומר מקלף מאלברט את סודות העבר, ואילו אלברט הופך למאסטר שמלמד את תלמידו הצעיר לרכוב על אופנוע ומכין אותו לקרב של חייו על המסלול.
שחקנים > דמויות ראשיות

תומר ארזי (תובל שפיר): נער בן 17 המגיע ליישוב מתל אביב. אויב של נמרוד, דידי ושוסטר. מנצח במירוץ האופנועים של היישוב. בעל כלב בשם אסקימו. מאומן על ידי אלברט. הבן של מיכל, אביו מת לפני עלילת הסרט מסיבה לא ידועה. בסוף המירוץ הופך להיות בן זוגה של עמליה.
עמליה (נאיה בינשטוק): נערה בת 17. נערה יפה וחכמה. בתחילת הסרט (ככול הנראה) בת זוגו של נמרוד, אך נפרדת ממנו לאחר שהציק לתומר. חברתם הטובה של נטלי ומיקה. בסוף המירוץ נהפכת לבת זוגו של תומר.
נמרוד גולן (קווין רובין): נער בן 17. בריון. החבר של דידי ושוסטר. היחידי בסרט שהופיע בספין אוף של הסרט, פול ספיד. בסרט פול ספיד מראים כמה הוא השתפר מבחינה התנהגותית. חבר לשעבר של עמליה. מאומן על ידי איציק. משתתף במירוץ של היישוב.
שחקנים > דמויות משניות

אלברט "המשוגע" (זהר ליבה): המאמן של תומר ובהמשך הסרט גם של עמליה. הסתגר בביתו 20 שנים לאחר שנתן לארוסתו, עדן וזאנה, לעלות על אופנוע, אך לאחר מכן עדן איבדה שליטה על האופנוע ומתה במקום. נקרא על ידי הדור הישן "אלברט הרוצח", וע"י הדור החדש נקרא "אלברט המשוגע". בעל עסק פתוח עם איציק, אח של עדן. ככול הנראה נהיה בן זוגה של מיכל.
איציק וזאנה (אורי פפר): המאמן של נמרוד, דידי ושוסטר. שונא את תומר ואויב של אלברט. נוהג לקלל. אח של עדן וזאנה.
נטלי (עדן סבן): נערה בת 17. נערה יפה. חברתם הטובה של עמליה ומיקה. מושא אהבתו של שוסטר.
דידי (נדב גדג'): נער בן 17. משתתף במירוץ של היישוב. מתגלה כזמר מוכשר ושר את שיר הנושא של הסרט. חבר של נמרוד ושוסטר.
שי שוסטר (דניאל גרנט): נער בן 17. נוהג ללבוש חם-צוואר ולשים אותו על השיער. מאוהב בנטלי. נוהג לומר פתגמים שלא קשורים לנושא השיחה.
מיכל ארזי (אביגיל אריאלי): אמו של תומר ארזי. אלמנה. עובדת כרופאה. ככול הנראה נהיית בת זוגו של אלברט.
מיקה (רחלי נחום): נערה בת 17. חברתם הטובה של עמליה ונטלי.
המורה (דליה ליברוס): המורה של תומר, עמליה, נמרוד, נטלי, דידי, שוסטר ומיקה.
אלי אילדיס (בתפקיד עצמו): שדרן הספורט של המירוץ של היישוב.
הילה סעדון (בתפקיד עצמה): שדרנית הספורט של המירוץ של היישוב.
שחקנים > חיות

אסקימו (כלב): הכלב של מיכל ותומר. עבר התעללות מצד נמרוד, דידי ושוסטר, ונפצע עקב ההתעללות.
הלוויית נלסון מנדלה

| --- | --- |

נרות זיכרון מחוץ לביתו של מנדלה.
 מידע כללי
 סוג:  מוות, הלוויה, אספקט מסוים של חיי אדם 
 תאריך:  5 בדצמבר 2013 
 
נלסון מנדלה, שהיה נשיא דרום אפריקה בשנים 1994–1999 וחתן פרס נובל לשלום, נפטר ב-5 בדצמבר 2013. נשיא דרום אפריקה המכהן, ג'ייקוב זומה, שהודיע על מותו של מנדלה, הכריז על עשרה ימי אבל, שבסופם הובא מנדלה לקבורה.
ביום ראשון, 8 בדצמבר, הוכרז על ידי ממשלת דרום אפריקה כיום תפילה והתבוננות. טקס מרכזי במהלך ימי האבל היה טקס האשכבה, שנערך ב-10 בדצמבר באצטדיון סוקר סיטי. בימים 11 - 13 בדצמבר הוצב ארונו של מנדלה סמוך לבנייני הממשלה בפרטוריה הבירה, וכמאה אלף אבלים עברו על פני הארון.
טקס האשכבה

טקס האשכבה, נערך ב-10 בדצמבר באצטדיון סוקר סיטי הממוקם בסווטו שבשולי יוהנסבורג. בטקס השתתפו כ-90 ראשי מדינות מרחבי העולם, ורבבות מתושבי דרום אפריקה.
בטקס נשאו דברים נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, נשיאת ברזיל דילמה רוסף ונשיא קובה ראול קסטרו. נשיא דרום אפריקה, ג'ייקוב זומה, נשא את הנאום המרכזי, אך התקבל בקריאות בוז.[דרושה הבהרה] ראשי מדינות נוספים השתתפו בטקס, ובהם נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, נשיא אפגניסטן, חאמיד כרזאי, נשיא ניגריה, גודלאק ג'ונתן, ראש ממשלת ספרד, מריאנו רחוי, ראש ממשלת דנמרק, הלה ת'ורנינג שמידט ורבים אחרים. ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, הודיע שלא ישתתף בטקס כדי לצמצם הוצאותיו, ונשיא המדינה, שמעון פרס, הודיע שעקב מחלתו לא יוכל להשתתף בטקס. עקב כך ייצג את ישראל בטקס יושב ראש הכנסת, יולי אדלשטיין, שאליו נלוו חברי הכנסת חיליק בר, פנינה תמנו-שטה, רונן הופמן וניצן הורוביץ.
דברי הנואמים בטקס לוו בתרגום סימולטני לשפת סימנים, אך למרבה המבוכה התברר שהתנועות שעשה המתורגמן היו חסרות משמעות. המתורגמן הסביר זאת בהתקף סכיזופרניה, שגרם לו לומר מילים ששמע בתוך מוחו, ללא קשר למה שנאמר בטקס.
אמצעי התקשורת גילו עניין רב בסלפי (צילום עצמי באמצעות סמארטפון) עליז של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, ראש ממשלת דנמרק, הלה ת'ורנינג שמידט, וראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון, שצולם במהלך הטקס.
בדרכו לדוכן הנואמים באצטדיון חלף אובמה על פני נשיא קובה ראול קסטרו, והשניים לחצו ידיים. אירוע זה עורר עניין רב, משום שארצות הברית וקובה היו אז במצב של ניתוק יחסים קרוב לחמישים שנה (אירוע קודם מסוג זה התקיים בשנת 2000 בין נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון ונשיא קובה, פידל קסטרו).
ההלוויה

ב-15 בדצמבר הובא מנדלה לקבורה בכפר ילדותו קונו שבפרובינציית הכף המזרחי. ארונו הובא אל הכפר על גבי מרכב תותח כשהוא מלווה במשמר כבוד, כאשר סוללת תותחים יורה מטח כבוד. במקום הוקם אוהל ענק שבו נערך טקס פרידה בנוכחות כ-5,000 משתתפים ובהם ראשי מדינות. מקהלה שרה ונישאו דברי פרידה מפי אישים שונים וביניהם נשיא דרום אפריקה זומה ואחת מנכדותיו של מנדלה.
מנדלה נקבר בטקס קטן יותר בהשתתפות כ-450 איש. הוא נקבר בחלקת הקבר של משפחתו בכפר, לצד הוריו ושלושה מילדיו.
הערות שוליים

↑  הרשימה המלאה של ראשי המדינות שהשתתפו בטקס, בוויקיפדיה האנגלית
↑  המתרגם לחירשים בטקס למנדלה: "היה לי התקף סכיזופרניה", חדשות 2, 12 בדצמבר 2013
AP, המתורגמן ליד אובמה "הואשם בעבר ברצח", באתר ynet, 14 בדצמבר 2013
↑  AP, קמרון על ה"סלפי": זה לא אני, זאת הדנית, באתר ynet, 11 בדצמבר 2013
 הגרדיאן, ראש ממשלת דנמרק על ה"סלפי" עם אובמה: "אנחנו רק בני אדם", באתר הארץ, 12 בדצמבר 2013
ויטה קיירס‏, ה"סלפי" של אובמה מסעיר את הרשת, באתר וואלה, 11 בדצמבר 2013
↑  צפו: אובמה וראול קסטרו בלחיצת ידיים היסטורית, באתר nana10‏, 10 בדצמבר 2013
↑  "עבודתו הושלמה" - מנדלה הובא למנוחות, באתר ישראל היום, 15 בדצמבר 2013
 גדעון לוי, אלכס ליבק, נלסון מנדלה הובא למנוחות בכפר הולדתו בדרום אפריקה, באתר הארץ, 15 בפברואר 2013
נשיא ארצות הברית ברק אובמה נושא דברים בטקס. לצדו המתורגמן לשפת הסימנים
ג'ק צ'רצ'יל

| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1906 קולומבו, ציילון הבריטית, סרי לנקה 
 פטירה:  8 במרץ 1996 (בגיל 89) סארי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  קולג' המלך ויליאם  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט 
 בן או בת זוג:  רוזמונד מרגרט דני (8 במרץ 1941–?) 
 צאצאים:  Malcolm John Leslie Churchill, Rodney Alistair Gladstone Churchill 
 השתייכות:  הצבא הבריטי, כוחות מיוחדים 
 דרגה:  לוטננט קולונל, לוטננט קולונל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 הצלב הצבאי  אות השירות המצוין 
 
ג'ק מלקולם פלמינג צ'רצ'יל (באנגלית: Jack Churchill;‏ 16 בספטמבר 1906 – 8 במרץ 1996) היה גיבור מלחמה בריטי במלחמת העולם השנייה. בעת מלחמת העצמאות שירת בארץ ישראל, היה נוכח בעת הקרב סביב שיירת הדסה וניסה להציל את אנשיה.
ביוגרפיה > ראשית דרכו

ג'ק צ'רצ'יל נולד בשנת 1906 בקולומבו להורים אנגלים מחבל אוקספורדשייר. אף שמוצא משפחתו מאנגליה, גילה כל ימיו חיבה ואהדה למסורת ולמנהגים הסקוטיים. צ'רצ'יל סיים את המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. בשנת 1926, הוסמך לקצונה והוצב לשרת ברגימנט של מנצ'סטר. בשנת 1932 השתחרר מן השירות. כאזרח התמחה בנגינה בחמת חלילים, תחביב שלא היה אופייני לאנגלי ואשר יבוא לידי ביטוי בהמשך מהלך חייו.
בחייו האזרחיים עסק צ'רצ'יל בעיסוקים שונים: בתחילה כחבר מערכת עיתון בניירובי, בירת קניה, ולאחר מכן כדוגמן במודעות פרסומת. הוא הופיע כניצב במספר סרטי קולנוע ובהם הסרט המפורסם "הגנב מבגדד". תוך כדי כך המשיך להתאמן בנגינה בחמת חלילים ואף זכה במקום השלישי בתחרות נגני חמת חלילים, שבה היה האנגלי היחידי בין כל המנגנים הסקוטים. ענף נוסף שהחל לעסוק בו היה קליעה למטרה בחץ וקשת, ובמסגרתו הוא ייצג את בריטניה באליפות העולם שנערכה באוסלו בשנת 1939.
ביוגרפיה > עם ה"היילנדרס" בארץ ישראל

בשנת 1946, השנה שלאחר תום המלחמה, הוצב ג'ק צ'רצ'יל ברגימנט חיל הרגלים שכינויו "Seaforth Highlanders" - "הסיפורת' היילנדרס" (היילנדרס - אנשי שבטי ההרים בסקוטלנד. סיפורת' - אזור מגורים בצפון מערב אנגליה). הגם שהיה אז כבר בן ארבעים, נשלח צ'רצ'יל לקורס צניחה. באותה תקופה קיבל חופשה מן הצבא והשתתף כניצב בהסרטת קטעי ירי בחץ וקשת, בסרט הקולנוע "אייבנהו", על פי הרומן ההיסטורי של וולטר סקוט.
רגימנט ההיילנדרס נחת בארץ ישראל באביב 1948, זמן קצר לפני הכרזת העצמאות, כשצ'רצ'יל משמש בו סגן מפקד גדוד של חיל הרגלים הקל (Light Infantry) בדרגת רב-סרן. היה זה בעת שלביה הראשונים של מלחמת העצמאות, תקופת התמודדותו של היישוב בערביי ארץ ישראל והמאבק על הדרך לירושלים הנצורה, ששיאו היה מבצע נחשון. שלטונות המנדט, שעמד להסתיים, והצבא הבריטי שסר למרותם, הפעילו מדיניות של נייטרליות-לכאורה, שהייתה למעשה עמדה חד-צדדית לטובת הצד הערבי ועמידה מנגד בעת שהתחבורה והיישובים העבריים הותקפו.
ביוגרפיה > סוף דרכו

עם עזיבת הבריטים את ארץ ישראל בתום המנדט הבריטי, הגיע צ'רצ'יל לאוסטרליה, שם שימש כמדריך בבסיס הדרכה ללוחמת נ"מ. באוסטרליה הפך צ'רצ'יל לגולש גלים נלהב. בשובו לאנגליה זכה באליפות ב"שיט שבעת הנהרות" (תחרות שיט בסירות על גבי שבעה נהרות בבריטניה המקושרים ביניהם ויוצרים את הנהר הארוך ביותר בבריטניה).
בשנת 1959 השתחרר צ'רצ'יל מן הצבא בדרגת לויטננט קולונל (סגן-אלוף), כשהוא מעוטר בשני אותות הצטיינות: אות השירות המצוין (DSO - Distinguished Service Order) ו-"הצלב הצבאי" (MC - Military Cross). לאחר שחרורו המשיך לעסוק בענייני צבא כשנתמנה לאחראי מטעם משרד ההגנה הבריטי על ארגון ה- ACF - Army Cadet Force, ארגון המאמן מתנדבים ומתנדבות צעירים בגילאי 12 עד 18 במטרה לאמנם להגיע להישגים אישיים ולתרום לממלכה ולקהילה.
צ'רצ'יל נפטר בשנת 1996 בביתו במחוז סארי, והוא בן תשעים שנה.
שנה לאחר פטירתו של ג'ק צ'רצ'יל, בשנת 1997, ראה אור באנגלית ספר המתאר את עלילותיו ומעשי הגבורה שלו. הספר נקרא "ג'ק צ'רצ'יל - אומץ ללא גבול" (Jack Churchill-Unlimited Boldness) פרי עטו של הסופר הבריטי רקס קינג-קלרק (Rex King-Clark) שהיה טייס קרב במלחמת העולם השנייה ופרסם מספר ספרי מלחמה תיעודיים.
לצפייה

עמוד האש, בסדרת תקליטורי D.V.D בהוצאת רשות השידור. פרק 19: "אנו מכריזים בזאת על הקמת מדינת ישראל"
לקריאה נוספת

דומיניק לאפייר ולארי קולינס, ירושלים, ירושלים. ספרית מעריב, 1972.
Rex King-Clark  Jack Churchill, Unlimited Boldness. Publisher: Fleur-de-lys Pub. 1997
ג'ק צ'רצ'יל בוחן תותח שלל בלגי בקוטר 75 מ"מ
שמחה ארליך

שמחה ארליך (15 בדצמבר 1915 – 19 ביוני 1983) היה פוליטיקאי ישראלי חבר מפלגת הליכוד משנת 1973, שכיהן כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ארליך נולד בח' בטבת תרע"ו, 15 בדצמבר 1915 ליצחק ולבת-שבע לבית שורצמן למשפחה מסורתית בת ארבעה ילדים בעיירה ביחאווה הסמוכה ללובלין שבפולין. למד בגימנסיה העברית בלובלין והיה פעיל בתנועת הנוער הציוני. באפריל 1939 עלה ארצה באופן בלתי-לגאלי בספינת המעפילים "אסימי", שם הכיר את רעייתו לעתיד, צילה לבית גולדגרם.
בתחילה עבד בפרדס בבית עובד ומאוחר יותר עבר לתל אביב, הקים מפעל למוצרי אופטיקה ופשט את הרגל.
ביוגרפיה > בפוליטיקה

נכנס לפעילות פוליטית במסגרת מפלגת "הציונים הכלליים" ומטעמה נבחר למועצת עיריית תל אביב בה כיהן בשנים 1955–1969. בשנים 1962–1965 אף כיהן כסגן ראש העירייה.
בשנת 1969 נבחר ארליך לכנסת השביעית. במקביל, הוא נבחר לראשות המפלגה הליברלית שהיוותה אז חלק מגח"ל. המפלגה נוצרה מתוך "הציונים הכלליים", לאחר שהתאחדה עם המפלגה הפרוגרסיבית.ב 1973 הוקם הליכוד כאשר גח"ל שותפה מרכזית בו.
עם הקמת ממשלת בגין הראשונה אחרי "המהפך" של שנת 1977, נתמנה לשר האוצר וסגן ראש הממשלה. בתפקידו זה החל "המהפך הכלכלי" עם שורת רפורמות שוק חופשי, שכללו את ביטול הפיקוח על מטבע חוץ, ביטול והפחתת מיסים (למשל מס נסיעות שהיה שנוא במיוחד על ציבור הנוסעים לחו"ל) וצעדים נוספים. עם זאת, לצד רפורמות המיסוי לא היה קיצוץ בהוצאות הממשלה, מה שהוביל לאינפלציה דוהרת. ב-1979 נאלץ להתפטר מתפקידו בעקבות האינפלציה הגואה ובמקומו מונה יגאל הורביץ. למרות זאת בגין, שראה בו שותף פוליטי ותיק, השאיר אותו בממשלה כסגנו. עם הקמת ממשלתו השנייה ב-1981 הוא מונה לסגן ראש הממשלה ושר החקלאות.
את הישרדותו הפוליטית לאחר אי-הצלחתו כשר אוצר הוא חב למנחם בגין, שבו ראה את שותפו הפוליטי, ואשר קירב אותו אליו יותר מפוליטיקאים אחרים במפלגתו, ביניהם לא חש עצמו כל כך חופשי.
שמחה ארליך נפטר לאחר ניתוח מעקפים בלבו בט' בתמוז תשמ"ג (1983) ונטמן בבית הקברות נחלת יצחק.
הנצחה

רחובות על שמו בערים חולון ,נתניה ובאר שבע.
חיים אישיים

היה נשוי לצילה לבית גולדגרם. לזוג נולדו בן ובת.
ארליך ואויגן פרופר בביקור במפעל
מפולות השלגים באפגניסטן (2012)

| --- | --- |

 סוג:  מפולת שלגים
 תאריך התרחשות:  4 במרץ 2012
 במדינות או באזורים:  כפרים במחוז בדח'שאן שבאפגניסטן
 הרוגים:  כ-50
 נעדרים:  כ-150
 
מפולת השלגים באפגניסטן הוא אסון טבע שהתרחש ב-4 במרץ 2012 במחוז בדח'שאן שבצפון מזרח אפגניסטן. במהלכו, אירעו לפחות שלוש מפולות שלגים, כשאחת מהן מחקה לחלוטין כפר קטן שאכלס 200 אנשים, ופגעה בשני כפרים נוספים. 50 גופות של תושבי הכפר נמצאו, ו-150 נוספים מוגדרים כנעדרים.
רוב הבניינים בכפר, שבו התגוררו 24 משפחות, נבלעו לחלוטין בשלג. החל מ-7 במרץ אושרו מותם של 50 בני אדם, כשנותרו 7 ניצולים בלבד. מבין הניצולים, שלושה יצאו לשאוב מים בזמן המפולת, וכך נותרו ללא פגע. שבעה אנשים נוספים נמצאו חיים בכפר לאחר המפולת, אך שלושה נספו עקב חוסר בטיפול רפואי. שאר הניצולים נלקחו לטיפול בבית החולים הקרוב, בטג'יקיסטן. ההערכה הייתה שרוב תושבי העיירה הנעדרים או כולם מתו.
הכפר שנפגע מהמפולת היה כה נידח עד שעבר יום שלם עד שהבשורה על האסון הגיעה לפזבאד, בירת המחוז. באזור הפגוע אין כבישים, והתנועה לשם היא ברגל או על סוסים. כפרים סמוכים הציעו את עזרתם, אך צוותי החילוץ המקצועיים הגיעו למקום רק ב-6 או ב-7 במרץ, לאחר הליכה רגלית של יומיים. אנשים ממחוז דרוז ועשרים וחמישה אנשי חילוץ מטג'יקיסטן היו הסיוע החיצוני הראשון שהגיע. התקדמותם לעבר האזור הפגוע הואטה בשל מפולת נוספת. מטוס שהוביל עובדי עזרה ראשונה ועיתונאים לא הצליח להגיע לאזור בגלל מזג אוויר גרוע, בעוד שני מסוקים של הצבא האפגני הצליחו להכניס כמה עובדי סיוע לאזור. המושל שאה וואליאללה אדעב ניסה לבקר בעצמו באזור האסון, אך נקלע למפולת נוספת בדרך ונאלץ להיחלץ במסוק.
התנאים נותרו מסוכנים ביותר גם לאחר האסון. הסיכוי להמסת שלג שיגרום להצפות נרחבות המשיך לבשר על אסון בקנה מידה גדול יותר לצפון אפגניסטן, ולהקשות על התקדמותם של כוחות ההצלה.
היווצרות המפולת

מספר ימים של שלג כבד ומספר ימים של עלייה חדה בטמפרטורה שבאו בעקבותיהם יצרו תנאים אידיאליים למפולות שלגים. בשנים שקדמו לאירוע השלג ניתק באופן קבוע כפרים מרוחקים, מה שהקשה על אספקת ציוד רפואי למקומות בו הוא נחוץ. כתוצאה מכך, שיעורי המוות מדלקת ריאות עלו. יותר מ-200 בני אדם נהרגו ממפולות שלגים באפגניסטן באותו חורף, כולל 80 הרוגים לפחות במחוז בדח'שאן.
כוחות האו"ם הגיעו במטוס עם טונות של מזון וציוד רפואי בסתיו שקדם לאירוע כחלק מאסטרטגיה להתמודדות עם החורפים הקשים של האזור, אך שלושה ימים לאחר האסון אמרה פאוזיה קופי, חברת פרלמנט: "עד כה עדיין אין באזור תרופות, אין מזון ואין כוחות הצלה". קופי המשיכה ואמרה כי הכשל הוא ממשלתי, וכי צריך לחקור מדוע בכפרים שנפגעו לא הייתה אספקת חירום.
שגרירות ארצות הברית בקאבול שלחה את תנחומיה על האסון, וסיפקה אספקה שהועברה לאזור הפגוע.
הערות שוליים

↑  "Search for survivors after Afghan avalanches kill 42". Google. Agence France-Presse. 7 במרץ 2012. נבדק ב-8 במרץ 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Shah, Amir (7 במרץ 2012). "47 dead in Afghanistan avalanche". Google. Associated Press. נבדק ב-8 במרץ 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Alissa J. Rubin (6 במרץ 2012). "Avalanche and Attacks Add to Woes of Afghans". New York Times. נבדק ב-8 במרץ 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bowley, Graham (7 במרץ 2012). "Avalanche Exposes Afghans' Vulnerability to Vagaries of Climate and of Aid". New York Times. נבדק ב-7 במרץ 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Amir Shah (8 במרץ 2012). "Avalanche buries Afghanistan village". Sky News. AP. נבדק ב-8 במרץ 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Avalanche kills 37 in Afghan village". The News. AFP. 7 במרץ 2012. נבדק ב-8 במרץ 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
הפיגוע ברחוב המלך ג'ורג' (2002)

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |

 תאריך:  21 במרץ 2002
 מקום:  רחוב המלך ג'ורג', ירושלים, ישראל
 קואורדינטות:  31°46′55″N 35°13′01″E﻿ / ﻿31.781984°N 35.216834°E﻿ / 31.781984; 35.216834
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  3
 פצועים:  40+
 מבצע:   גדודי חללי אל-אקצא
  (למפת ירושלים מוגדלת) הפיגוע ברחוב המלך ג'ורג'(למפת ירושלים רגילה) הפיגוע ברחוב המלך ג'ורג'
 
הפיגוע ברחוב המלך ג'ורג' היה פיגוע התאבדות שבוצע ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים ב-21 במרץ 2002. ארגון גדודי חללי אל-אקצא נטל אחריות לפיגוע.
הפיגוע

ביום חמישי 21 במרץ 2002, אחר הצהריים, מחבל מתאבד פלסטיני פוצץ מתקן נפץ אותו הסתיר מתחת לבגדיו, בקרבת חנות בגדים וצעצועים ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים.
בפיצוץ נרצחו שלושה: ציפי שמש בחודש החמישי להריונה ובעלה גדי הורים לילדה בת 3 וילדה בת 7, ויצחק כהן ממודיען ומעל ל-70 נפצעו, שבעה מהם באורח אנוש. (במקורות ערביים נאמר 81 שנפצעו, ובמקורות ישראליים 86.)
כחודשיים אחר כך נתגלתה ונעצרה סנא מחמד שחאדה שהובילה את המחבל למקומו וסייעה באימוניו. בזמן עסקת שליט הייתה בין אלה שישראל לא הסכימה לשחרר. מאוחר יותר נעצרה המחבלת השנייה שסייעה בפיגוע זה, קהיר אל-סעדי, ושוחררה בסוכות 2011 במסגרת עסקת שליט.
בשנת 2010 פורסם שיר תמיכה במחבלת סנא שחאדה בידי שתי ילדות קטנות, אחיניות שלה, הקוראות להשמדת ישראל ולהרג.
בשנת 2020 בית המשפט הישראלי הכיר באחריותה הישירה של הרשות הפלסטינית לפיגוע ולכן דרשה ממנה לפצות את היתומות בסכום גבוה.
הערות שוליים

↑  שלושה הרוגים ועשרות פצועים בפיגוע בירושלים, באתר ynet, 22 במרץ 2002
↑  נעצרה פלסטינית בת 27 שסייעה למחבל לבצע פיגוע התאבדות בירושלים, באתר וואלה, 2 ביוני 2002
↑  המחבלות בדרך לחופש: "סוף סוף נושמות אוויר", באתר ynet, 16 באוקטובר 2011
↑  ילדות ברשות הפלסטינית שרות שיר מלחמה ערוץ PMW פלסטיין מדיה וואטש ביוטיוב
↑  יעל פרידסון, ביהמ"ש קבע: הרשות הפלסטינית תפצה משפחת קורבנות פיגוע ב-13 מיליון שקל, באתר ynet, 2 בנובמבר 2020
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
צליבה

צליבת ישו (על צלב), לצידיו שני גנבים צלובים על עצים. ציור מאת אנטונלו דה מסינה משנת 1475
צליבה היא שיטה עתיקה להוצאה להורג בה נקשר או ממוסמר המוצא להורג לצלב עשוי מעץ, ומושאר בתנוחה זו עד מותו. שיטה זו להוצאה להורג הייתה מקובלת בין המאה השישית לפני הספירה למאה הרביעית לספירה, בקרב הפרסים, המצרים, בני קרתגו ובעיקר הרומאים. הצליבה קיבלה משמעות תרבותית חשובה בעקבות עליית הנצרות, שכן צליבת ישו היא אירוע מכונן בדת הנוצרית. הצלב הפך בעקבות אירוע זה לסמל הנוצרי העיקרי.
אופן ביצוע הצליבה > פרטי הצליבה

הצליבה כמעט ולא התבצעה בשל סיבות טקסיות או סמליות. לרוב, מטרתה הייתה אך להמית את הנידון מוות מכאיב ופומבי. הצליבה הייתה חלק ממגוון צורות של הוצאה להורג שהיו נהוגות בתרבויות העתיקות למטרת המתה פומבית ומכאיבה. לפיכך, פרטי הצליבה היו שונים במקצת מתרבות לתרבות, על פי הנוהג המקומי המקובל.
אופן ביצוע הצליבה > צורת הצלב

יש שהניחו את הזרוע האופקית של הצלב בראש הזרוע האנכית, באופן שייווצר צלב דמוי האות הלטינית T, או מעט מתחת לראש הזרוע האנכית, באופן המוכר לנו מן הנצרות. כמו כן, היו שיצרו צורת X. לעיתים, לשם הפשטות, צלבו את האדם על מוט מאונך מעץ, ללא זרוע אופקית.
יש ראיות כי רגלי הקורבן לא היו ישרות בצורת T אלא מעט בכיפוף על מנת להגביר את הלחץ על הברכיים בנוסף למסמרי הברזל שננעצו בקרסוליים.
אופן ביצוע הצליבה > מיקומם של המסמרים

לרוב היה הנידון מקובע אל הצלב באמצעות חבלים, מסמרים, או צירוף של השניים. בציורי הצליבה, המבוססים בעיקר על תיאור הצליבה בספר יוחנן מן הברית החדשה, הקובע כי ישו נפצע בידיו, נראה הנידון כשהוא נתמך אך במסמרים הננעצים בצלב דרך כפות הידיים והרגליים. עם זאת בשר היד אינו מסוגל לתמוך במשקל הגוף, כך שהיה צורך באמצעי נוסף על מנת לקבע את הנידון אל הצלב, כגון קשירת פרקי הידיים אל זרועו האופקית של הצלב.
אפשרות אחרת היא כי הנידון קובע במסמרים שננעצו מעל לפרק היד בין עצם החישור ועצם הגומד. אין פירוש חד משמעי למילה "ידיים" בברית החדשה, וניתן להניח כי המסמרים ננעצו בכל מקום שיכל לתמוך את משקל הגוף מן המרפק והלאה.
לעיתים היה לצלב מעין משען או מושב עליו יכול היה הצלוב להשעין את משקל גופו. לעיתים מוסמר הצלוב אל המשען, שהיה פיסת עץ שבלטה מן הצלב בין רגלי הצלוב, באמצעות מסמר שהוחדר אל המשען דרך איבר מינו של הצלוב.
אופן ביצוע הצליבה > סיבת המוות

מוות בצליבה יכול היה להמשך ימים, תלוי בשיטה המדויקת בה השתמשו, בריאותו של הנדון, והנסיבות הסביבתיות.
תאוריה נפוצה טוענת כי סיבת המוות הנפוצה הייתה תשניק, שכן כאשר מוטל משקל הגוף על פרקי הידיים, מביא הדבר למתיחה של הריאות ולקשיי נשימה. מעת לעת היה על הצלוב להעביר את משקלו ולהעלות את גופו באמצעות ידיו או לתמוך את רגלו בדבר מה. תאוריה זו נתמכת בעדויות על מנהגם של הרומאים לשבור את רגלי הצלובים לאחר זמן מה, על מנת להחיש את מותם. כאשר לא היה יכול הנידון לתמוך את משקלו בדבר פרט לפרקי ידיו, היה המוות מחנק מגיע תוך דקות. ניסויים רפואיים מטילים ספק בתאוריה זו, ולדעת אחד החוקרים, פרדריק זוגיבה (אנ'), שבירת רגלי הצלוב הייתה גורמת למוות מהלם או מקריש שומני שנגרם בדרך זו והגיע אל הלב דרך מחזור הדם. זוגיבה ראה בהחשת מותו של הצלוב סוג של המתת חסד.
אם לא מת הצלוב מחנק, יכול היה המוות להגרם מסיבות רבות, כגון הלם, התייבשות ותשישות.
ניסויים רפואיים הראו כי כאשר הידיים מתוחות בזווית שבין 60 ל־70 מעלות לאנך, לנבדקים לא היה כל קושי לנשום - רק אי נוחות וכאב מתגברים, מה שמתאים לכוונתם של הרומאים להשתמש בצליבה כמוות איטי בייסורים. בעמידה ממושכת בצורה הזו וללא תזוזה הראות מתחילות להתמלא במים עד כדי חנק, עובדה זו מסבירה מדוע כאשר דקר החייל הרומי את ישו בין צלעותיו, כפי שמוזכר בבשורה על פי יוחנן, יצאו מגופו מים ולא דם (הם ראו בכך נס). צליבה על מוט ללא מוט אופקי נוסף תגרום למוות מהיר מחנק אם לצלוב לא היה מדף כדי לעמוד עליו, או שרגליו נשברו, כאמור.
אופן ביצוע הצליבה > ראיות ארכאולוגיות לצליבה

על אף העובדה שיוסף בן מתתיהו כמו גם מקורות אחרים בני זמנו, מספרים על צליבתם של אלפי אנשים בידי הרומאים, ישנו רק גילוי אחד של גופת צלוב. דבר זה אינו מפתיע, שכן הצלובים היו נותרים על הצלב זמן רב לאחר מותם, וגופתם לא השתמרה במצב טוב. גווית הצלוב נמצאה בחפירות בשנת 1968, בגבעת המבתר שבירושלים, בארון ועליה שמו של הצלוב - יהוחנן בן חגקול. בעקביה של הגופה היה נעוץ מסמר, ורגליה היו שבורות. שרידי עץ זית בלתי מעובד שנמצאו על המסמר מרמזים כי כפי הנראה נצלב יהוחנן על עץ זית.
היסטוריה של הצליבה > פרס ואלכסנדר

הצליבה מקורה כפי הנראה בפרס הקדומה. ישנן ראיות ששודדי ים שנתפסו נצלבו בנמל אתונה במאה השביעית לפני הספירה. אלכסנדר הגדול הפיץ מנהג זה ברחבי ממלכתו.
היסטוריה של הצליבה > האימפריה הרומית

הרומאים אימצו את המנהג אותו ראו בקרתגו והשתמשו בו להענשת עבדים, מורדים, שודדי ים, ופושעים אחרים. אזרחים רומים לא נצלבו בדרך כלל, פרט לאלו שהואשמו בבגידה. הרומים השתמשו בצליבה באופן נרחב במהלך מרידת ספרטקוס, במהלך מלחמות האזרחים, ובזמן המרד הגדול ומרד בר כוכבא. צליבה נחשבה לדרך משפילה להוצאה להורג.
יוסף בן מתתיהו מספר כי במהלך המצור על ירושלים הרומאים צלבו יהודים לאורך חומות העיר, וכי החיילים הרומים השתעשעו בהמצאת אופני צליבה שונים. בצליבה בנוסח הרומי יכול היה הנידון למות לאחר ימים, וגופתו הושארה על הצלב, למאכל לעופות אוכלי הנבלות.
מטרת הצליבה ברומא לא הייתה סתם הריגתו של הפושע, אלא דרך להשמיד את הגוף ולהשפילו. במסורת העתיקה מוות מכובד מצריך קבורה הולמת. השמדת הגוף בצליבה, והותרתו על הצלב למשך זמן רב לאחר המוות, הייתה ההשפלה הגרועה ביותר עליה יכלו הרומאים לחשוב. הצליבה לא רק שהייתה דרך להוציא להורג, אלא גם להפגין את מעמדו החברתי הנמוך של הצלוב. האליטות הרומאיות מעולם לא היו חשופות לעונשים גופניים, אלא לגלות או אף התאבדות כפויה. יוסף בן מתתיהו מספר כי נכבדי היהודים הוצאו לעיתים להורג בצליבה, וזאת כפי הנראה כדי להדגיש את נטילת זכויותיהם.
הברית החדשה, מתארת חיילים המהמרים על גלימותיו של ישו, ומכאן משתמע כי הנידונים הוצאו להורג כשהם ערומים. לעיתים הקדימה את הצליבה הצלפה, אשר גרמה לצלוב לאבד דם ולהגיע למצב של הלם. הצלוב היה נושא את הזרוע האופקית של הצלב אל מקום הצליבה, ולרוב לא את הצלב כולו. את הצליבה היו מבצעים חיילים שהתמחו בכך, בדרך כלל כיתה המורכבת מארבעה חיילים בפיקודו של שר מאה. כאשר נעשתה הצליבה במקום המיועד לכך הייתה הזרוע האנכית של הצלב בדרך כלל מחוברת לאדמה בחיבור של קבע. הנידון הופשט עירום ומסמרים באורך של בין 13 ל-18 סנטימטרים ובראש שקוטרו סנטימטר היו משמשים לצליבה.
הרומאים שברו, לעיתים, את רגלי הצלוב על מנת להחיש את המוות. לרוב לא הורשתה קבורת הצלוב. במקרים מסוימים נאספו המסמרים לאחר הצליבה כקמעות המשמשים לריפוי. בשנות שלטון הקיסר קונסטנטינוס, שהפך את הנצרות לדת מותרת (Religio licita) ברומא, נאסרה הצליבה.