stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליהו קושלבסקי
הערות שוליים

↑  לשכת השר יעקב משה טולידאנו  - מינויים לדיינים, באתר ארכיון המדינה, עמ' 20
↑  הרב א. קושלבסקי יכהן בבאר שבע, מעריב, 8 במרץ 1959; כתבי מינוי לדיינים בבתי-הדין הרבניים (העתקים), באתר ארכיון המדינה, עמ' 53
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313108005171  VIAF: 300351628   WorldCat (עם VIAF): 300351628
ג'פרי וול

ג'פרי ב. וול (באנגלית: Jeff Wall; נולד ב-21 באוגוסט 1969) הוא משפטן אמריקאי המכהן המשנה לפרקליט המדינה של ארצות הברית וכפרקליט בפועל של ארצות הברית.
ביוגרפיה

קודם לשירותו הממשלתי, וול שימש כשותף בחברת סאליבן וקרומוול המעניקה ייעוץ משפטי מגוון. את התמחותו המשפטית עשה וול כעוזר לשופט בית המשפט העליון, קלרנס תומאס, בין השנים 2004-2005, וטען בעשרה מקרים בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית. וול נקרא "כוכב עולה" על פי האתר "חוק 360" על הופעותיו במתן פיצויים בגין תביעות פטנט. וול טען בשם ארצות הברית בערעור שהגישה ממשלת ארצות הברית בתיק הוואי נ' טראמפ (אנ') מול בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית בבית המשפט ויליאם קנזו נקמורה (אנ') בסיאטל, וושינגטון.
חיל האוויר האיטלקי

| --- | --- |

 
 זרועות
  צבא איטליה
  הצי האיטלקי
  חיל האוויר האיטלקי
  קרביניירי
 עיטורים ומבנה פיקודי
 עיטורי הכוחות המזוינים של איטליה
 דרגות הכוחות המזוינים של איטליה
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של איטליה
 היסטוריה של איטליה
רונדל חיל האוויר האיטלקי
סמל חיל האוויר האיטלקי
חיל האוויר האיטלקי (באיטלקית: Aeronautica Militare – AM) הוא חיל האוויר של איטליה וזרוע אחת מארבע הזרועות של הכוחות המזוינים של איטליה. החיל הוקם כחיל עצמאי ב-28 במרץ 1923 על ידי ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה כחיל האוויר המלכותי האיטלקי (Regia Aeronautica). לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר הפכה איטליה לרפובליקה על ידי משאל עם, קיבל חיל האוויר המלכותי האיטלקי את שמו הנוכחי. מאז הקמתו מילא החיל תפקיד משמעותי בהיסטוריה הצבאית המודרנית של איטליה.
היסטוריה > שירות האוויר ומלחמת העולם הראשונה

איטליה הייתה אחת המדינות הראשונות שהשתמשה בכלי טיס למטרות צבאיות. ההיסטוריה של הפעילות האווירית הצבאית של איטליה החלה בשנת 1884, כאשר הצבא המלכותי הקים את שירות האוויר (Servizio Aeronautico) שהפעיל כדורים פורחים ובסיסו הראשי היה ליד רומא.
ב-1911 היו גיחות סיור והפצצה במהלך המלחמה האיטלקית-עות'מאנית, שבוצעו על ידי שירות האוויר האיטלקי בלוב, הפעילות הצבאית האווירית הראשונה שהתקיימה בעולם. לעות'מאנים, שלא היו ברשותם כלי נשק נגד-מטוסים, היה את ה"כבוד" לבצע את הפלת המטוס הראשונה בעולם על ידי רובים.
היסטוריה > הקמת חיל האוויר המלכותי האיטלקי ומלחמת העולם השנייה

ב-28 במרץ 1923 הוקם חיל האוויר המלכותי האיטלקי על ידי ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה. במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 היה מעורב החיל המתפתח במשימותיו הקרביות הראשונות, כשהראשונה בהם הייתה המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה ב-1935 ובהמשך מלחמת האזרחים בספרד בין השנים 1936–1939. לאחר תקופה של כמה חודשי נייטרליות, הצטרפה איטליה למלחמת העולם השנייה לצידה של גרמניה הנאצית ב-10 ביוני 1940. לרשותו של חיל האוויר המלכותי האיטלקי עמדו יותר מ-3000 מטוסים, אך פחות מ-60% מהם היו שמישים. החיל לחם בכל המרחב שבין הערבות הקפואות של ברית המועצות ובין המדבריות של צפון אפריקה ואיבד מטוסים ואנשים רבים בקרבות.
ב-9 בספטמבר 1940 הפציץ חיל האוויר האיטלקי את תל אביב. בהפצצה נהרגו מעל ל-100 אזרחים.
לאחר הסכם שביתת הנשק שנחתם ב-8 בספטמבר 1943 חולקה איטליה בין שני הצדדים הלוחמים ובאופן דומה חולק גם חיל האוויר המלכותי האיטלקי. בדרום פעל חיל האוויר שהיה כפוף לממשלתו של פייטרו באדוליו (Aviazione Cobelligerante Italiana) ונלחם לצדן של בעלות הברית ובצפון פעל חיל האוויר הלאומי הרפובליקני (Aeronautica Nazionale Repubblicana) שנלחם עד לסוף המלחמה לצדן של מדינות הציר.
היסטוריה > הקמת חיל האוויר האיטלקי והמלחמה הקרה

משאל עם, שנערך לאחר המלחמה ב-18 ביוני 1946, היווה את סופה של ממלכת איטליה ואת לידתה של הרפובליקה של איטליה. לפיכך, איבד החיל את הקידומת המלכותית שלו ושמו שונה לחיל האוויר האיטלקי, שהוא שמו של החיל עד היום.
הסכם השלום שנחתם בפריז ב-1947 הטיל מגבלות חמורות בתחום הצבאי על איטליה. אך זמן קצר לאחר מכן הוקמה נאט"ו וב-1949, כשאיטליה היא אחת מהמדינות המייסדות של הברית, היה הכרח לבצע תהליך התחדשות מקיף לכל זרועות הכוחות המזוינים של איטליה, כולל חיל האוויר. במסגרת סיוע צבאי מארצות הברית, הגיעו מטוסי הבוכנה P-47 ת'נדרבולט ו-P-51 מוסטנג כמטוסי הקרב הראשונים של החיל המתחדש. ב-1952 קיבל החיל את מטוסי הסילון הראשונים שלו בדמותם של מטוסי הF-84 ת'אנדרג'ט וה-F-86 סייבר. בהמשך הצטרפו לצי המטוסים של החייל מטוסי ת'אנדרג'ט מתקדמים יותר ומטוסי תובלה C-119 Flying Boxcar. התעשייה האווירית האיטלקית שנולדה בשני אלה מחדש, החלה במקביל לפתח ולייצר כמה דגמי מטוסים משל עצמה, כמו מטוסי ה- Fiat G.91, ה- Aermacchi MB-326, ה- Piaggio P.166 וסדרה של דגמי מסוקים מתוצרת Agusta-Bell.
מטוסי הסילון העל קוליים הראשונים ששירתו בחיל האוויר האיטלקי, היו מטוסי ה-F-104 סטארפייטר האמריקני.  בסוף שנות ה-60 רכש 67 מטוסי קרב-הפצצה מסוג פיאט G.91Y מייצור מקומי. במהלך שנות השבעים קיבל החיל את מטוסי התובלה ה- Aeritalia G.222 האיטלקי ואת C-130 הרקולס האמריקני, שהם בעלי יכולת להטסת מטען וצנחנים. כמו כן קיבל החיל את מטוסי הקרב מדגם Aeritalia F-104S למשימות תקיפת קרקע והגנה אווירית.
במרכז תהליך התקדמותה של התעשייה האווירית האיטלקית עמד פרויקט משותף לגרמניה המערבית ולבריטניה של פיתוח מטוסי קרב-ההפצצה ומטוסי הגנה אווירית מדגם טורנדו. נכון לשנת 2012 מטוסי הטורנדו עדיין בשרות בחילות האוויר של שלוש המדינות ושל מדינות נוספות. בנוסף, שיתפו פעולה חברות מטוסים איטלקיות עם חברת אמבראר הברזילאית בפיתוחו ובייצורו של מטוס התקיפה AMX International AMX.
היסטוריה > מסיום המלחמה הקרה ועד היום

ב-1990, לאחר פלישתה של עיראק לכווית, הצטרפה איטליה לכוחות הקואליציה ובפעם הראשונה ב-45 שנים השתתפו טייסים איטלקים בפעילות קרבית. עקב הצורך להחליף את מטוסי ה-F-104, השתתפה איטליה עם גרמניה, צרפת, ספרד ובריטניה בפיתוחו של מטוס ה-יורופייטר טייפון. מאחר שנותרו עוד מספר שנים להכנסתו לשירות של הטייפון, חכרה איטליה מבריטניה ב-1994 24 מטוסי פנאוויה-טורנדו (Panavia Tornado) לתקופה של 10 שנים. מטוסי הטורנדו שימשו כמטוסי יירוט כגיבוי ולאחר מכן כהחלפה למטוסי ה-F-104 המיושנים. מטוס ה-F-104 האחרון יצא מהשירות ב-2004.
חיל האוויר האיטלקי השתתף בעימותים בסומליה ובמוזמביק וכן בחצי האי הבלקני, כמו במלחמות יוגוסלביה כחלק מכוחות נאט"ו. אלה האחרונות התנהלו במרחק כמה דקות טיסה משטחה של איטליה ועקב כך ראו מפקדי החיל צורך לשפר את יכולות ההגנה של החיל.
על פי התוכנית היו אמורים מטוסי הטייפון להיכנס לשירות בראשית שנת 2000, אך חל עיכוב בלוח הזמנים. מכאן החיל היה זקוק לתגבור ולאחר מכן לתחליף למטוסי הטורנדו שנחכרו מבריטניה. חוזה חכירה זה עמד להסתיים ב-2004 וממשלת איטליה לא הייתה מעוניינת לעמוד בעלות הגבוהה של הארכתו. בשל כך החליטה הממשלה לפנות לארצות הברית וחכרה ממנה 34 מטוסי F-16 פייטינג פלקון בחוזה לשנים רבות. המטוס האחרון ממטוסים אלה הוחזר לארצות הברית ב-2012, בעקבות רכישת כמות מספקת של מטוסי טייפון במשך שנים אחדות. מטוסי הטייפון יהוו את מטוסי הקו הראשון של החיל במקומם של מטוסי ה-F-104, הטורנדו וה-F-16.
יכולותיו של חיל האוויר בהובלה אווירית השתפרו עם רכישתם של 22 מטוסי הC-130J סופר הרקולס ושל 12 מטוסי Alenia C-27J Spartan, שהחליפו את מטוסי ה-G.222. ב-2003 הרחיב חיל האוויר האיטלקי את יכולות לוחמת היבשה שלו על ידי הקמתן של יחידות מיוחדות קטנות. במסגרת זו הוקמה "כנף 17 למבצעים מיוחדים" (17º Stormo Incursori) שידועה גם כקבוצת הפשיטה של חיל האוויר (RIAM). ייעודה העיקרי של יחידה זו הוא לבצע משימות פשיטה על בסיסי אוויר, להקים מרכזי שליטה אוויריים קדמיים ולבצע פעולות חילוץ והצלה.
צי כלי הטיס

נכון ל-2013 מפעיל החיל 470 כלי טיס מאוישים ו-6 כלי טיס בלתי מאוישים.
| תמונה | שם המטוס | ארץ מוצא | ייעוד | דגם | כמות בשירות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | יורופייטר טייפון | בריטניהבריטניה גרמניהגרמניה איטליה איטליה ספרדספרד | מטוס קרב | EF2000 (F-2000A)   EF2000T (TF-2000A) | 60   11 | 25 נוספים בהזמנה |
|  | AMX International | איטליה איטליה | מטוס קרב-הפצצה   מטוס סיור | AMX ACOL(A-11A)   AMX-T (TA-11A) | 42   10 |  |
|  | טורנדו | בריטניהבריטניה גרמניהגרמניה איטליה איטליה ספרדספרד מטוס קרב-הפצצה, מטוס סיור   מטוס דיכוי הגנה אווירית | IDS(A-200A, A200C, TA-200A and TA-200B)   IT-ECR (EA-200B) | 60   15 |  |  |
|  | F-35 לייטנינג II | ארצות הברית   ארצות הברית | מטוס קרב רב תכליתי | F-35A   F-35B | 0 (60 בהזמנה)   0 (30 בהזמנה) |  |
|  | Aeritalia G.222 | איטליה   איטליה | מטוס מטען | G.222RM (RC-222)   G.222VS(EC-222) | 2   1 | מטוס לכיול מכ"ם ותקשורת   מטוס מודיעין אותות |
|  | Breguet Atlantic | צרפת   צרפת | מטוס סיור ימי | ATL1 (P-1150A) | 4 (2 באחסנה) | בשימוש הצי האיטלקי |
|  | ATR 72 | איטליה   איטליה | מטוס סיור ימי | ATR 72 ASW | 1 (סה"כ הוזמנו 5 מטוסים) |  |
|  | פאלקון | ישראל   ישראל | מטוס שליטה ובקרה | G550 CAEW | 0 (2 בהזמנה) |  |
|  | Alenia C-27J Spartan | איטליה   איטליה | מטוס מטען | C-27J | 12 |  |
|  | Boeing KC-767 | ארצות הברית   ארצות הברית | מטוס תדלוק אווירי, מטוס מטען | KC-767A | 4 |  |
|  | C-130J סופר הרקולס | ארצות הברית   ארצות הברית | מטוס מטען, מטוס תדלוק אווירי | C-130J   KC-130J   C-130J-30 | 5   6   10 | רכבת אווירית   רכבת אווירית ותדלוק   גרסה עם גוף מטוס מורחב |
|  | איירבוס A319 | האיחוד האירופי   האיחוד האירופי | הטסת אח"מ | A319CJ | 3 |  |
|  | Dassault Falcon 50 | צרפת   צרפת | הטסת אח"מ | Falcon 50 | 2 |  |
|  | Piaggio P180 Avanti | איטליה   איטליה | מטוס תובלה רב תכליתי | P.180 (VC-180A, VC-180B) | 14 |  |
|  | Aermacchi SF.260 | איטליה   איטליה | מטוס אימון | T-260EA (T-260B) | 30 |  |
|  | אארמקי MB-339 | איטליה   איטליה | מטוס אימון | MB 339PAN (AT-339A)   MB-339A (T-339A)   MB-339CD1,CD2 (FT-339B, FT-339C) | 18   34   29 |  |
|  | M-346 מאסטר | איטליה   איטליה | מטוס אימון | T-346A | 3 |  |
|  | MD 500 דיפנדר | איטליה   איטליה | מסוק אימון | NH 500E (TH-500B) | 49 |  |
|  | בל 212 | איטליה   איטליה | מסוק חיפוש והצלה | HH-212A | 33 |  |
|  | אגוסטה וסטלנד AW139 | איטליה   איטליה | מסוק חיפוש והצלה   הטסת אח"מ | HH-139A   AW139 | 3   2 |  |
|  | Sikorsky S-61R | איטליה   איטליה | מסוק חיפוש והצלה קרבי | HH-3F | 21 |  |
|  | אגוסטה וסטלנד AW101 | איטליה   איטליה | מסוק חיפוש והצלה קרבי | HH-101 | 0 (15 בהזמנה) |  |
|  | MQ-1 פרדטור | ארצות הברית   ארצות הברית | כלי טיס בלתי מאויש | RQ-1B | 6 |  |
|  | MQ-9 ריפר | ארצות הברית   ארצות הברית | כלי טיס בלתי מאויש | MQ-9A | 6 |  |
מבנה החיל

המטה הכללי של חיל האוויר האיטלקי (Stato Maggiore Aeronautica Militare) – רומא
פיקוד צי המטוסים (Comando della Squadra Aerea) Centocelle Airport - ליד רומא.
הפיקוד הלוגיסטי (Comando Logistico) - רומא
פיקוד בתי הספר של חיל האוויר (Comando Scuole dell'Aeronautica Militare) – בארי
פיקוד המבצעים האוויריים (Comando Operativo Delle Forze Aeree) – פוגיו רנאטיקו (Poggio Renatico), מחוז אמיליה-רומאניה
הפיקוד האווירי האזורי (צפון איטליה) הראשון (Comando 1 Regione Aerea) – מילאנו
הפיקוד האווירי האזורי (דרום איטליה) השלישי (Comando 3 Regione Aerea) - בארי
ראו גם

הכוחות המזוינים של איטליה
חיל האוויר המלכותי האיטלקי
הערות שוליים

↑  James D. Crabtree: On air defense, ISBN 0275947920, Greenwood Publishing Group, page 9
↑  "World Air Forces 2013". Flightglobal.com, 11 December 2012.
↑  " Italy's ruling party divided over order for F-35 combat jets", 30 May 2013
↑  "Eurofighter World 2013/11" November 25, 2013
↑  "Alenia Aermacchi: 200.000 flight hours for the Italian AMX", 30 May 2013
↑  Alenia Aermacchi: First upgraded Tornado ECR delivered to Italian Air Force. Aleniaaermacchi.it. Retrieved on 2013-08-16.
↑  These are the most awesome pictures of Italy’s largest military exercise. The Aviationist (2013-05-28). Retrieved on 2013-08-16.
↑  "Lockheed, l'Italia riapre la commessa sui caccia F-35". Il Sole 24 ORE (2013-06-19). REtrieved on 2013-12-24. (באיטלקית)
↑  "Naval Air: Twins Rule The Seas." Strategypage.com, 30 December 2008. Retrieved: 20 November 2010.
↑  Tamir Eshel, "Italy Expands Airborne C4ISR [Capabilities", Defense Update, July 19, 2012
↑  Sanchez, Felix and Marcello Bruni. "Boeing KC-767 Tankers for Italian Air Force Formally Enter into Service." Boeing, 17 May 2011.
↑  Aeronautica Militare unit page
טום בוסרט

תומאס פ. "טום" בוסרט (באנגלית: Thomas P. "Tom" Bossert) הוא עורך דין אמריקאי שכיהן כיועץ לביטחון המולדת בממשלו של הנשיא דונלד טראמפ. לפני כן שירת בין היתר גם כסגן היועץ לביטחון המולדת לנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
ביוגרפיה

ב-1997 סיים בוסרט תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת פיטסבורג ולאחר מכן השתלם באוניברסיטת ג'ורג'טאון בפוליטיקה השוואתית ומערכות כלכליות. ב-2003 סיים תואר JD במשפטים מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
לאחר לימודי התואר הראשון עבד כעוזר היועץ המשפטי של ועדת הרפורמות הממשלתיות והפיקוח בבית הנבחרים של ארצות הברית, ובתקופת לימודי המשפטים עבד כעוזר משפטי במשרד היועץ העצמאי של ארצות הברית (אנ'). לאחר שהוסמך כעורך דין עבד בסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים של ארצות הברית כעוזר ליועץ המשפטי. ב-2004 מונה ליועץ משפטי ב-FEMA.
ב-2005, בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, החל לעבוד בבית הלבן, שימש אחראי על מדיניות ההגנה על תשתיות, ב-2007 מונה לעוזר לנשיא לענייני מדיניות מוכנות המדינה וב-2008 למשנה לעוזר הנשיא לביטחון המולדת. לאחר חילופי השלטון הקים חברת ייעוץ בתחום ניהול הסיכונים.
ב-2017 מונה ליועץ לביטחון המולדת בממשלו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, ובסוף ינואר נחתם צו שנתן לו מעמד זהה לזה של היועץ לביטחון לאומי ולחבר במועצה לביטחון לאומי, אך באפריל 2017 שונה מעמד היועץ לביטחון המולדת והוא חזר להיות כפוף ליועץ לביטחון לאומי.
בוסרט שימש כנציג הבית הלבן בהובלת הטיפול בנזקי סופות הוריקן מריה והוריקן אירמה שפגעו בפוארטו ריקו ובפלורידה ובהוריקן הארווי שפגע בטקסס במהלך החודשים אוגוסט-ספטמבר 2017.
ב-10 באפריל 2018 הודיע על התפטרותו.
הערות שוליים

↑  Trump picks Tom Bossert as homeland security adviser, פוליטיקו, 27 בדצמבר 2016
↑  Trump taps Bush official as top homeland security adviser, אתר CNN, ‏27 בדצמבר 2016
↑  Organization of the National Security Council, the Homeland Security Council, and Subcommittees, ‏6 באפריל 2017
סטיבן ביגן

סטיבן אדוארד ביגן (באנגלית: Stephen Edward Biegun; נולד ב-30 במרץ 1963) הוא דיפלומט אמריקאי שכיהן כסגן מזכיר המדינה של ארצות הברית בשנים 2019–2021 וכשליח המיוחד של ארצות הברית אל קוריאה הצפונית במהלך ממשלו של הנשיא דונלד טראמפ.
ביוגרפיה

ביגן נולד בדטרויט שבמישיגן. בשנת 1984 השלים באוניברסיטת מישיגן לימודי תואר ראשון ברוסית ובמדע המדינה, ובשנים 1992–1994 היה המנהל המקומי של המכון הרפובליקני הבין-לאומי במוסקבה, עיר הבירה של רוסיה. בנוסף היה ביגן חבר במועצת המנהלים של קרן ארצות הברית–רוסיה (U.S. Russia Foundation) כמו גם בגופים נוספים, בהם ללימודים פוליטיים במוסקבה; מועצת העסקים של ארצות הברית–רוסיה; הלשכה הלאומית למחקר אסיה; מועצת העסקים של ארצות הברית ואיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה ובמלכ"ר הממשלתי "פרידום האוס". בראשית דרכו המקצועית היה יועץ לענייני ביטחון לאומי עבור הסנאטור ביל פריסט מטנסי.
במהלך שירותו הציבורי מילא ביגן שורה של תפקידים בסוכנויות ממשלתיות בממשלה הפדרלית של ארצות הברית. בין תפקידים אלה ניתן למנות את המזכיר המבצעי של המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית תחת היועצת לביטחון לאומי קונדוליזה רייס בממשל ג'ורג' ווקר בוש. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 היה יועץ לענייני מדיניות חוץ עבור מושלת אלסקה שרה פיילין, מועמדת המפלגה הרפובליקנית לתפקיד סגנית נשיא ארצות הברית.
ב-1 במרץ 2018 דווח כי ביגן הוא מועמד מוביל להחלפת היועץ לביטחון לאומי בממשלו של דונלד טראמפ, הנרי מקמסטר. למרות זאת, ב-22 במרץ אותה שנה הוכרז כי את מקמסטר יחליף ג'ון בולטון. ב-23 באוגוסט 2018 מינה מזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו את ביגן לנציג המיוחד של ארצות הברית בקוריאה הצפונית, תפקיד בו גיבש את המדיניות של ממשל טראמפ בנוגע לקוריאה הצפונית.
ב-7 באוגוסט 2019 דיווח העיתון "וול סטריט ג'ורנל" כי ביגן היה מועמד מוביל להחלפתו של ג'ון האנטסמן כשגריר ארצות הברית ברוסיה. משהוחלט לשלוח את ג'ון סאליבן למוסקבה במקומו של האנטסמן, מונה ביגן לסגן מזכיר המדינה של ארצות הברית ב-31 באוקטובר 2019. מינויו אושר בידי הסנאט של ארצות הברית ברוב של 90 תומכים מול שלושה מתנגדים ב-19 בדצמבר אותה שנה. כעבור יומיים הושבע לתפקידו. עם ההשבעה של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית נחתמה כהונתו במחלקת המדינה של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  FULL: Belfer Center and Korea Project Director's Lunch with Stephen Biegun, באתר Belfer Center for Science and International Affairs‏, 8 באפריל 2019 (באנגלית)
↑  ג'ונתן מרטין, Palin allies: She's no diva, באתר פוליטיקו, 7 בנובמבר 2008 (באנגלית)
↑  ניקול ואלאס, White House preparing for McMaster exit as early as next month, באתר NBC News‏, 1 במרץ 2018 (באנגלית)
↑  Mike Pompeo to travel to North Korea, names Stephen Biegun as new special representative, באתר The Straits Times‏, 24 באוגוסט 2018 (באנגלית)
↑  טל אקסלרוד, North Korea envoy Stephen Biegun sworn in as Pompeo’s No. 2 at State Dept., באתר The Hill‏, 21 בדצמבר 2019 (באנגלית)
כוחות ההגנה האירים

כוחות ההגנה האירים (באירית: Fórsaí Cosanta, באנגלית: Defence Forces, שמם הרשמי באירית הוא
Óglaigh na hÉireann, שמתייחס למוצאם מהמתנדבים האיריים) הם הכוחות המזוינים של אירלנד, הכוללים את הצבא האירי, הגיס האווירי האירי, השירות הימי האירי וכוחות המילואים האיריים.
המפקד העליון של כוחות ההגנה הוא נשיא אירלנד. כל קציני כוחות ההגנה מקבלים את מינוייהם מידי הנשיא, אך בפועל, מפקד שר הגנה על הכוחות בשמו של הנשיא ומדווח לממשלת אירלנד. שר ההגנה פועל בהתייעצות עם מועצת ההגנה בנוגע לניהולו של משרד ההגנה.
תפקידים

אירלנד מחזיקה במדיניות ארוכת ימים של נייטרליות ולא משתתפת ולא השתתפה בעימותים צבאיים. מדיניות זו בלטה בעיקר במלחמת העולם השנייה. יכולותיה הצבאיות של אירלנד צנועות באופן יחסי. יחד עם זאת, למדינה יש היסטוריה ארוכה של מעורבות בפעילות של כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות. תפקידי כוחות ההגנה הם:
הכנות להגנת המדינה מפני תקיפה חיצונית.
סיוע לגארדה שיכנה (משטרת אירלנד), כולל הגנה על ביטחון הפנים של המדינה.
השתתפות במשימות שמירת שלום, ניהולי משברים, ומבצעי סיוע הומניטרי כסיוע לאו"ם.
שיטור ימי, בהתאם למגבלות המדינה על פי הסכמים עם האיחוד האירופי.
ביצוע מגוון משימות אזרחיות על פי בקשת הממשלה, כמו משימות חיפוש והצלה, הטסה רפואית, הטסת אח"מים, סיוע באסונות טבע ואסונות אחרים, הבטחת פעולתם של שירותים חיוניים וסיוע באירועי זיהום ים.
היסטוריה

כוחות ההגנה האירים שואבים את מקורותיהם מ"המתנדבים האירים" (Irish Volunteers) שהוקמו ב-1913. עד היום, שמם הרשמי של כוחות ההגנה הוא Óglaigh na hÉireann, שהוא שמם בשפה האירית של המתנדבים. גם סמל הכובע והכפתורים של מדי השירות של כוחות ההגנה, מקורם באלה של המתנדבים האירים. על כפתורי המדים טבועים עדיין ראשי התבות IV, שמשמעותם, המתנדבים האירים. המתנדבים, בהנהגתו של פטריק פירס, השתתפו במרידת חג הפסחא בשנת 1916.
לאחר המרד, נשבעו המתנדבים לדאל הראשון. באותה תקופה נודעו המתנדבים בשם הצבא האירי הרפובליקני (IRA), שניהל מלחמת גרילה כנגד השלטון הבריטי באירלנד בין השנים 1921-1919.
שביתת נשק שמה קץ למעשי האיבה ב-11 ביולי 1921 וב-5 בדצמבר אותה שנה נחתמה האמנה האנגלו-אירית. ממשלה זמנית הוקמה ב-14 בינואר 1922. רבים מאנשי ה-IRA לחמו במלחמת העצמאות והיו ממורמרים מחתימתה של האמנה וכתוצאה מכך הייתה סכנה לפרוץ מלחמת אזרחים ולכיבוש מחדש של אירלנד על ידי הבריטים. בפברואר 1922 פתחה הממשלה הזמנית בגיוס מתנדבים ל"צבא הלאומי" (National Army), צבאה של מדינת אירלנד החופשית. מלחמת האזרחים האירית החלה ב-28 ביוני 1922 בין הרפובליקנים שהתנגדו לאמנה האנגלו אירית לבין הצבא הלאומי. המלחמה הסתיימה ב-24 במאי 1923, פרנק אייקן, ראש המטה של ה-IRA הורה למתנדבים להניח את נשקם ומדינת אירלנד החופשית החדשה נכנסה לתקופה של שלום מתוח.
ב-3 באוגוסט 1923 חוקקה המדינה החדשה את חוק כוחות ההגנה, שעל פיו הוקמו "כוחות הגנה שיקראו Oglaigh na hEireann שיכללו מספר קצינים, נגדים וחיילים כפי שיקבע מעת לעת על ידי האירכטס". הכוחות הוקמו ב-2 באוקטובר 1924.
| --- | --- |

 
 זרועות
 הצבא האירי
 גיס האוויר האירי
 השירות הימי האירי
 עיטורים ומבנה פיקודי
 עיטורי כוחות ההגנה האירים
 דרגות כוחות ההגנה האירים
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של אירלנד
 היסטוריה של אירלנד
במלחמת העולם השנייה הייתה אירלנד נייטרלית באופן רשמי, אך במקביל הוכרז במדינה על מצב חירום ב-2 בספטמבר 1939 והצבא גויס. עם התקדמות מצב החירום נרכש במהירות מבריטניה  ומארצות הברית ציוד חדש ונוסף וכן ציוד מייצור מקומי. במהלך המלחמה, למרות שהייתה נייטרלית, סייעה אירלנד לבעלות הברית בכמה דרכים. טייסים גרמנים שנאלצו לנטוש את מטוסיהם על אדמת אירלנד ומלחים גרמנים שספינותיהם נטרפו על חופי אירלנד, נכלאו כ"אורחי האומה". יריביהם מצבאות בעלות הברית שנקלעו לאותו מצב, הורשו לעבור בחשאי את הגבול לצפון אירלנד. שירות המודיעין של הצבא האירי, ה-G2, לקח חלק חיוני בחשיפתם ובמעצרם של מרגלים גרמנים כמו הרמן גרץ.
בספטמבר 1946 הוקם השירות הימי האירי כזרוע הימית הקבועה של כוחות ההגנה.
ב-1955 התקבלה אירלנד כחברה באו"ם. תרומתה הראשונה במסגרת כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות הייתה ב-1958, כאשר קציני הצבא האירי הוצבו כמשקיפי או"ם  בלבנון (UNOGIL). מאז, השתתפותם של כוחות ההגנה האירים במשימות שמירת השלום היא רציפה. משימת שמירת השלום החמושה הראשונה הייתה בקונגו ב-1960. כוחות ההגנה הוצבו במשימות חמושות של האו"ם ברציפות מאז, למעט התקופה שבין מאי 1974 ומאי 1978, שבה היו אירים במשימות בלתי חמושות. באוקטובר 2009 הוסר הלוט מעל אנדרטה לזכרם של הנופלים במשימות אלו בעיר פרמוי. על האנדרטה חקוקים שמותיהם של 90 אנשי כוחות ההגנה שנפלו במהלך משימות שמירת השלום.
מבנה ארגוני

כוחות ההגנה מורכבים מ"כוחות ההגנה הקבועים" (Permanent Defence Force – PDF), המהווים כוח סדיר המבצע את המבצעים הצבאיים העיקריים ואת "כוחות המילואים" (Reserve Defence Force – RDF), המסייעים לכוחות הקבועים בעת הצורך. כוחות המילואים כוללים את מילואי הקו הראשון ואת מילואי הקו השני. מילואי הקו הראשון מאוישים ביוצאי הכוחות הקבועים.
כוחות  ההגנה מאורגנים תחת פיקודו של ראש המטה הכללי, שתחתיו מכהנים שני סגנים, אחד לתחום המבצעים והשני לתחום התמיכה. כוחות ההגנה מורכבים משלוש זרועות:
מבנה ארגוני > הצבא האירי

כוח האדם של הצבא האירי מונה 8,500 איש בשירות פעיל ו-4,000 אנשי מילואים. נכון לסוף  שנת 2012 היו בצבא שלוש בריגדות: בריגדה 1 (הדרומית), בריגדה 2 (המזרחית) ובריגדה 4 המערבית. ב-30 בנובמבר 2012 פורקה בריגדה 4. שטח אירלנד מחולק כעת בין שתי הבריגדות שנותרו.
בנוסף למבנה בריגדות זה, פועלים גם מרכז האימונים של כוחות ההגנה (DFTC) ובסיס לוגיסטיקה. הצבא מחולק לתשעה גייסות מקצועיים: גיס רגלים, גיס ארטילריה, גיס פרשים, גיס הנדסה, גיס חימוש, גיס רפואה, גיס תובלה, גיס משטרה צבאית וגיס קשר ומידע.
גיס הרגלים מצויד ברובי סער, מקלעים, מטולי רימונים, רימוני יד ובאמצעי לחימה נגד טנקים. רוב כלי הנשק מיובאים והם בשימוש על פי אמות המידה של נאט"ו. הצבא משתמש בשריוניות כשהסוג העיקרי הוא MOWAG Piranha, החמוש במקלעים. הצבא גם משתמש ברכבי סיור משוריינים מסוג FV101 Scorpion המצוידים בתותחים קלים בקוטר 76 מ"מ ובמקלעים בקוטר 7.62 מ"מ. הארטילריה של הצבא מצוידת במרגמות 120 מ"מ ובתותחים קלים בקוטר 105 מ"מ. הכוחות המיוחדים של הצבא הם ה-Army Ranger Wing.
מבנה ארגוני > גיס האוויר

הגיס האווירי האירי הוא זרוע האוויר של כוחות ההגנה. זוהי הזרוע הקטנה ביותר מבין זרועות כוחות ההגנה וכוח האדם שלה מונה 939 איש. תפקידיה העיקריים כוללים:
סיוע לצבא.
סיוע לשירות הימי.
סיוע לגורמים אזרחיים.
סיוע לקהילות אזרחיות.
סיוע למשרדי הממשלה.
משימתו של הגיס האווירי היא משימתו המסורתית של כל חיל אוויר, הגנה על שמי אירלנד, אם כי יכולתו לבצע משימה זו מוגבלת. גייס האוויר נותן סיוע לצבא ולשירות הימי ומבצע משימות אזרחיות שונות כמו הובלת אח"מים, הטסה רפואית וחיפוש והצלה (בשיתוף עם משמר החופים). המסוקים של גיס האוויר הם היחידים באירלנד המסוגלים לטוס בתנאי לילה באזורים הרריים כשהם משתמשים באמצעי ראיית לילה.
מבנה ארגוני > גיס האוויר > כלי טיס

שני מטוסי התובלה מסוג CASA/IPTN CN-235 של הגיס, המצוידים במערכות גילוי, מסייעים לשירות הימי במשימות סיור במים הטריטוריאליים של אירלנד ובאזור הכלכלי הבלעדי שלה. מטוסים אלו משמשים גם לצניחות של הכוחות  המיוחדים.
שישה מסוקי AgustaWestland AW139 שניתן לציידם במקלעי מאג ובאמצעים לראיית לילה.
שבעה מטוסי בוכנה מסוג Pilatus PC-9 מצוידים ברקטות ובמקלעים.
שני מסוקים קלים מסוג Eurocopter EC135 לאימונים ולחילוץ.
מבנה ארגוני > השירות הימי

כוח האדם של השירות הימי האירי מונה 1,144 איש ומשימתו היא סיור לאורך המים הטריטוריאליים של אירלנד ובשטח רחב מדרום לאירלנד בו הדייג מותר תחת  מגבלות. יחד עם גיס האוויר ועם המכס מיירט השירות הימי כלי שיט המבריחים סמים.
השירות הימי מפעיל שמונה ספינות סיור המבצעות את תפקידיו הראשיים, בנוסף לסירות גומי לאימונים. לצוותי השירות יכולות גבוהות והם מסוגלים ללכוד כלי שיט בעת הצורך. בנוסף פועל בשירות צוות צוללים. השירות לא מפעיל כלי שיט כבדים ולכלי השיט שלו יש מספיק כוח אש כדי לבצע את משימותיו.
בנוסף לתפקיד המרכזי המוגדר לשירות הימי של שמירה על הביטחון הלאומי מוגדרות עבורו גם משימות משניות:
הגנה על שטחי הדיג
סיוע לגורמים אזרחיים
סיכול הברחת סמים
בטיחות בים
פעילות צלילה
טיפול בזיהומי ים
משימות סיוע מעבר לים.
הערות שוליים

↑  אתר נשיא אירלנד
↑  מתוך אתר כוחות ההגנה
↑  DEFENCE FORCES (TEMPORARY PROVISIONS) ACT, 1923
↑  English, Eoin. "Memorial honours Irish soldiers who died on UN duty". Irish Examiner. Retrieved 17 March 2011.
↑  מתוך אתר כוחות ההגנה
↑  Military.ie (official IDF website) Naval Service Roles
↑  Juno McEnroe. "Navy tracking system to crack down on drugs smuggling". Irish Examiner.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0627 8716 
חיילים אירים
חיילי הצבא האירי באימון
מסוק אגוסטה וסטלנד AW139 של גיס האוויר האירי
רונדל של הגיס האווירי האירי
ספינת סיור של השירות הימי האירי