stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גמל חד-דבשתי
מאפיינים פיזיים > התאמה לתנאי מדבר

כאשר קיים מחסור במים בגוף הגמל, הוא מפריש שתן מרוכז, המכיל כמויות קטנות של מים, מה שמצמצם את פליטת המים מגופו (בדומה לאדם ובעלי חיים נוספים). הגמל מסוגל להחזיק מעמד במשך שבועיים בלי לשתות ובלי שייגרם נזק לגופו. כאשר הוא מגיע למקור מים הוא שותה כמויות גדולות של מים, וכך משלים במהירות את המים החסרים בגופו ומגיע למאזן מים תקין.
לגמל ישנה התאמה מיוחדת לתנאי המדבר גם בדם: לתאי הדם האדומים שלו יש צורה סגלגלה (בניגוד לשאר היונקים, שאצלם היא עגולה יותר). תכונה זו של תאי הדם מעניקה להם יכולת זרימה "חלקה" גם במצבי עקה ויובש של הגוף. תאי הדם האדומים של הגמל גם עמידים יותר מתאי הדם של שאר היונקים בכך שהם מסוגלים לשרוד בתנאי לחצים אוסמוטיים קיצוניים (ממצב של חוסר נוזלים בגוף, ועד לרוויה גבוהה כאשר הוא שותה כמויות גדולות של מים).
לגמל יש ריסים ארוכים להגנה מפני סופות חול ורגליים ארוכות המגינות מהחול החם של המדבר.
נוסף למבנה הגוף ולדרכי ההתנהגות גם התהליכים הפנימיים בגופו של הגמל מותאמים לחיים במדבר. לדוגמה, שינויים בטמפרטורת הגוף. טמפרטורת הגוף של הגמל היא בסביבות 39 מעלות צלזיוס, כמו של רוב היונקים, אך ייחודו של הגמל הוא בכך שטמפרטורת גופו יכולה לעלות ולרדת בכמה מעלות מבלי שייגרם נזק לגופו. לפעמים ביום חם, או בזמן פעילות גופנית מאומצת של הגמל, טמפרטורת גופו עולה עד 42 מעלות צלזיוס, ובלילה קר היא יורדת עד 36 מעלות. הגמל החד-דבשתי מגלה עמידות לתנאי קור (עד 5°c- מתחת ל-0) אולם במידה פחותה בהרבה מזו של הגמל הדו-דבשתי.
רבייה

משך ההיריון של הגמל החד-דבשתי הוא בסביבות 12 חודשים ואחר כך הנאקה לא נכנסת להיריון במשך כשנה. בדרך כלל נולד בכר אחד והוא יונק עד הגיעו ל-18 חודשים. הנקבות מגיעות לבגרות מינית אחרי 3 עד 4 שנים והזכרים אחרי 5 עד 6 שנים. אורך חייו של הגמל החד-דבשתי עשוי להגיע ל-40 שנה.
תפוצה

הגמל החד-דבשתי טבעי לדרום-מערב אסיה. הוא נמצא בשימוש, כבעל חיים מבוית, בעיקר שם ובצפון אפריקה. הגמלים בויתו לראשונה במרכז או בדרום חצי האי ערב לפני כמה אלפי שנים. מומחים חלוקים בדעתם באשר לזמן בו בוית הגמל, יש המעריכים כי הוא בוית בסביבות 4,000 לפנה"ס בעוד שאחרים טוענים כי הוא בוית בסביבות 1,400 לפנה"ס. נכון לסוף המאה ה-20 היו קרוב ל-13 מיליון גמלים מבויתים, בעיקר בתחום הגאוגרפי מצפון מערב הודו – פקיסטן עד צפון אפריקה. לא שרדו גמלים חד-דבשתיים בבר, על אף שבאוסטרליה יש אוכלוסייה של כ-700,000 פרטים שיצאו לפרא.
גמלים מבויתים הוכנסו לאזור מדבר סהרה בעת הפלישה הפרסית למצרים. גמלים אלו היו בשימוש במרבית צפון אפריקה והרומים החזיקו בחילות של לוחמים רכובים על גמלים לפטרול בקצות המדבר. הגמלים הפרסיים לא התאימו במיוחד לתחבורה ולמסחר בסהרה. המסעות הנדירים במדבר נעשו בעזרת מרכבות סוסים.[דרושה הבהרה] הגמל לא הפך נפוץ עד הכיבוש הערבי של צפון אפריקה. בעוד שהפלישה בוצעה בעיקר על סוסים, הקשרים החדשים עם המזרח התיכון אפשרו יבוא של גמלים בקבוצות. גמלים אלו התאימו היטב למסעות ארוכים במדבר ויכלו לשאת מטען רב. הודות לכך התאפשר סחר איתן שחצה את הסהרה.
שירות לאדם

הגמל בוית לפי רוב הדעות בערך ב-2500 לפנה"ס אולם בולייט בספרו מביא קטע מתעודה מאללח' שבצפון סוריה (שכבה VII, המתוארכת למאה ה-17 לפנה"ס) ובה כתוב 'מנת מזון אחת לגמל'. לפי עדויות שנמצאו באיראן טוען עופר בר יוסף ששימוש בגמל נעשה כבר באלף הרביעי לפנה"ס. בחפירתם של כהן ודיוור באתר בהר הנגב (באר רסיסים), משלהי האלף השלישי לפנה"ס, נמצאו עצמות גמל יחד עם עצמות עיזים. מחקרים מאוחרים יותר הצביעו על תהליך ארוך של מעבר הגמל במהלך האבולוציה ממקורו בצפון אמריקה לאסיה ומשם למרכז ומערב אסיה. ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על ביותו של הגמל החד-דבשתי בחצי האי ערב בין האלף השלישי והשני לפנה"ס ושימוש בו בשלב זה רק כמקור לחלב. ממצאים ארכאולוגיים באזור הערבה מצביעים על שימוש בגמל כבהמת משא מדברית רק מתחילת האלף הראשון לפנה"ס, במסגרת פעילות מכרות הנחושת באזור. במאה התשיעית כבר מופיע הגמל כבהמת מלחמה בשימוש צבא המורדים של גינדיבו הערבי נגד צבא אשור בקרב קרקר.
האדם מנצל את הגמל לרכיבה, נשיאת משאות, אכילת בשרו, שתיית חלב הנאקה, גז הצמר ואריגתו, שימוש בגללים לבעירה ולדישון, וכפריט מסחר ונדוניה.
הגמלים החד-דבשתיים המבויתים המודרניים משמשים כבהמת משא וכמקור לחלב ולבשר. בניגוד לסוסים, הגמל החד-דבשתי כורע ברך להעמסת נוסעים וציוד. באתרי תיירות רבים במצרים שנמצאים במדבר נעשה שימוש בגמלים על ידי המשטרה.
גלריה

גמל ליד הירדן
גמלים רועים בארץ
אורחת גמלים חד-דבשתיים בדיונות
גמל קשור לחבל בסיני
פסל של גמל משטרסבורג
ראו גם

גמל כלאיים
הערות שוליים

↑  ראו העולם המופלא של בעלי החיים עמ' 198.
↑  Naumann, R. 1999. "Camelus dromedarius" (On-line), Animal Diversity Web. Accessed March 31, 2014 at http://animaldiversity.ummz.umich.edu/accounts/Camelus_dromedarius/
↑  ראו מאמר של לידר בן-חן וארז בן-יוסף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11931330g (data)  GND: 4113355-9
הוקו (סוג)

| הוקו |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: הוקיים
סוג:: הוקו
שם מדעי
 Crax ‏לינאוס, 1758

הוקו (שם מדעי: Crax) הוא סוג של עופות יער גדולים ממשפחת ההוקיים. סוג זה הוא בעל המינים הגדולים במשפחה, והגדול מכולם הוא הוקו גדול שאורכו 78–100 ס"מ ומשקלו 3.1–4.8 ק"ג.
עופות ההוקו הם עופות גדולים המצויים על קרקע היער או בביצות וסבכי שיחים באמריקה הדרומית. כמה מינים חיים גם באמריקה המרכזית או במקסיקו וחלק מצויים באזורים הרריים וקרירים.
הם בעלי כסות נוצות שחורה בכל גופם כולל הראש. המקור שחור עם בליטה צהובה או אדומה בקדמתו ומעל ראשם ציצה פרועה. הרגליים ארוכות וחזקות והזנב ארוך עם קצוות לבנים. ההוקו יכול לעוף אך הוא יעשה זאת רק כמוצא אחרון. נקבות ההוקו דומות לזכרים אך צבעם חום-אדמדם עם נקודות לבנות על גופם.
ההוקו הזכר, בניגוד לעופות אחרים מסדרת התרנגולאים, עוזר לנקבה לבנות את הקן ולטפל באפרוחים עד לבגרותם.
מינים

הוקו גדול (Crax rubra)
Crax alberti
הוקו צהוב-מקור (Crax daubentoni)
Crax globulosa
Crax blumenbachii
הוקו חשוף-פנים (Crax fasciolata)
Crax alector
דרדר

| דרדר |
| --- | --- |
 דרדר שחור centaurea nigra
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
סוג:: דרדר
שם מדעי
 Centaurea ‏לינאוס, 1753
דרדר (שם מדעי Centaurea) הוא סוג של צמחים עשבוניים, לרוב קוצניים, במשפחת המורכבים המונה בין 350 ל-600 מינים. תפוצת הסוג מוגבלת לחצי הכדור הצפוני; מספר המינים באזור המזרח התיכון גבוה במיוחד, ובארץ ישראל גדלים כ-25 מינים. השם המדעי מגיע מהמיתולוגיה היוונית ואכן בציורו של בוטיצ'לי מופיעה אלת הפריחה פלורה בכתר של דרדר כחול.
הדרדר במקורות

במקרא מופיע הדרדר בעיקר בדברי תוכחה, בדרך כלל כתיאור של מצב בו האדמה שוממה ואינה מניבה פרי: ”וְקוֹץ וְדַרְדַּר תַּצְמִיחַ לָךְ וְאָכַלְתָּ אֶת עֵשֶׂב הַשָּׂדֶה” (בראשית ג יח). במקרים נוספים תיאורי הדרדר משמשים כדימוי למצב עתידי שישרור בארץ בעקבות חטאי העם: ”וְנִשְׁמְדוּ בָּמוֹת אָוֶן חַטַּאת יִשְׂרָאֵל קוֹץ וְדַרְדַּר יַעֲלֶה עַל-מִזְבְּחוֹתָם” (הושע י ח).
במשנה מוזכר הדרדר בעיקר כמאכל לבהמות.
גלריה

דרדר גדול-פרחים
דרדר דמשקאי
דרדר הערבות
דרדר כחול
דרדר מצוי
דרדר קיפח
דרדר קרומי
קרצף מבורך (כיום נחשב למין של דרדר)
דרדר נמוך (לשעבר חופית נמוכה)
דולב (עץ)

| דולב |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: פרוטנאים
משפחה:: דלביים
סוג:: דולב
שם מדעי
 Platanus ‏לינאוס, 1753
דֹּלֶב (שם מדעי: Platanus) הוא עץ נשיר גדול, סוג יחיד במשפחת הַדָּלְבִּיִּים (Platanaceae). הדולב המזרחי צומח בארץ ישראל על גדות נחלים זורמים בגליל ובעמק החולה.
הדולב המזרחי ניכר בעלים שסועים גדולים שצורתם כעין כף יד ובפירות אגוזיים שעירים מאוד.
מקור השם

השם "דֹּלֶב" נזכר בתלמוד ירושלמי ובתלמוד הבבלי, ויש לו מקבילה דומה גם בשפה הערבית (دلب – דילב). יש חוקרים הטוענים כי העץ המקראי "ערמון" הוא העץ הקרוי כיום "דולב", וכפי שזוהה בתלמוד בבלי. וכן אונקלוס תרגם "ערמון" המופיע בבראשית ל"דלוב". עץ הערמון מוזכר לצד הברוש והארז ביחזקאל כדוגמה לעץ יפה ואדיר שענפיו יפים וארוכים, כדוגמת הדולב. לפי דעה אחת בתלמוד, הדולב נכלל בתוך עשרה מיני הארזים, כלומר עצי סרק שהאדם מחשיב רבות את השימוש בענפיהם או גזעיהם, כארז.
תפוצה בישראל

נפוץ בעיקר בשדרות יישובים. נדיר למצוא דולב בר, גדל בעיקר בנחלי איתן בגליל בפרט בנחל כזיב ובנחל בצת. הדולב נמצא גם במקורות הירדן ובנחלי הגולן הנשפכים לכנרת.
בוואדי דילב בשמורת דלבים שבהרי בנימין ניתן למצוא עצי דולב מעטים שנותרו, אך בעבר גדל גם באזור ירושלים והר חברון.
בשנת 2005 נכרתו [דרוש מקור] עצי הדולב הבודדים שבנחל דולב בשומרון. עצי דולב צעירים ניטעו על ידי תושבי היישוב דולב (השוכן על גדות ואדי דילב) במסגרת נטיעות ט"ו בשבט על מנת להחזיר את עצי הדולב לנוף הנחל.
תפוצה בעולם

נפוץ בארצות הים התיכון ופרס. הדולב המזרחי הוא אחד העצים האופייניים ביותר לאזור הים-תיכוני ונמצא בשדרות רבות של ערים בעולם.
זמן פריחה

פורח בחודשי האביב, אפריל–מאי, נוטה להקדים באזורים נמוכים ולאחר בגבוהים. הלבלוב מגיע בדרך כלל מיד לאחר הפריחה. פירותיו הירוקים נמצאים עליו בכל ימות השנה ומבשילים בסתיו.
שימושים

עץ נוי וצל. שימש בעבר לבניין. נמצאו שרידי גזעים מהתקופה הרומית ובחפירות יריחו מלפני כ-3000 שנה. העלים שימשו אף לרפואה. מהזרדים ומהקליפה ניתן להפיק דיו המשמש לצביעה של בדים.
הערות שוליים

↑  הגייה מלעילית – כמו אורן. ברבים: דְלבים
↑  ר"ה כג. לפי גרסת הרש"ש סוטה ט ע"א על סמך מקורות קדומים
↑  שם
↑  ראש השנה כג א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550802305171  BnF: cb11972128f (data)  GND: 4260547-7  LCCN: sh85102642
גמל דו-דבשתי

| גמל דו-דבשתי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: גמליים
סוג:: גמל
מין:: גמל דו-דבשתי
שם מדעי
 Camelus ferus ‏פרז'וואלסקי, 1878
תחום תפוצה


להקת גמלים רועה באנגליה
גמל דו דבשתי בשבי, אוהיו
גמל עם נשירה בסמוך למאמנת
גמל דו-דבשתי הקרוי גם גמל דבשתיים (שם מדעי: Camelus ferus), הוא מין בעל שתי דבשות בסוג גמל, בשונה מהגמל החד-דבשתי, שהוא בעל דבשת אחת. הגמל הדו-דבשתי הוא פרסתן גדול הנפוץ באזורים מדבריים, בעיקר במרכז ובמזרח אסיה.
הגמל הדו-דבשתי בוית במונגוליה בידי מספר שבטים מונגולים ויש לו חשיבות כבהמת משא וכמקור לחלב, בשר וצמר. חלק מהחוקרים מתייחסים לגמל המבוית כאל מין עצמאי (Camelus bactrianus).
טקסונומיה

הגמל הדו-דבשתי הוא אחד משני מיני הגמל, שהם סוג אחד מבין שלושה סוגים חיים, ממשפחת הגמליים. עם זאת חלק מהחוקרים מפרידים את הגמל המבוית למין עצמאי, שהם מכנים Camelus bactrianus.
תפוצה

הגמל הדו-דבשתי נפוץ בטבע באזור מדבר גובי, אך כבעל חיים מבוית מספר הפרטים ותחום תפוצתו רחב הרבה יותר עד אזור אפגניסטן, שם הוא לעיתים חופף לגמל החד-דבשתי ובשבי יכולה להתרחש גם רביית כלאיים בין מינים אלה. ישנם 1.4 מיליון גמלים דו-דבשתיים מבויתים כיום. אולם, אלה הם כמעט כל הגמלים הדו-דבשתיים הקיימים בעולם. באוקטובר 2002 הוערך כי נותרו רק 950 פרטים בבר. אלה מצויים בצפון מערב סין ומונגוליה והם נמצאים בסכנת הכחדה חמורה.
מאפיינים פיזיים

הגמל הדו-דבשתי מגיע לגובה של למעלה מ-2 מטר בדבשותיו ומשקלו הממוצע כ-725 ק"ג. משך חייו של הגמל הדו-דבשתי יכול להגיע ל-50 שנה.
מאפיינים פיזיים > התאמה לתנאי מדבר

הגמל הדו-דבשתי הוא אוכל עשב והוא ניזון מעשבים, עלים ודגנים. הגמל הדו-דבשתי מסוגל לשתות עד 120 ליטר מים בפעם אחת. פיו חזק מאוד, ומאפשר לו לאכול צמחי מדבר קוצניים.
כמו הגמל החד-דבשתי, הגמל הדו-דבשתי מותאם היטב להתמודדות בתנאי החום הכבד של המדבר (40°c) ובחול: הוא בעל רגליים רחבות ומרופדות וריפוד עבה בברך ובבית החזה, נחיריים שיכולים להיפתח ולהיסגר, אוזניים שמכוסות בשיער מגן וגבות עבות עם שתי שורות של ריסים ארוכים. פרווה עבה תחת הצמר שומרת על חום הגמל מקור הלילה המדברי ומבודדת מפני החום במהלך היום.
בניגוד לגמל החד-דבשתי, הגמל הדו-דבשתי מותאם גם לחיים במקומות קרים ואף קרים ביותר, כמו מדבריות מרכז אסיה בעת החורף. הגמל הדו-דבשתי יכול לשרוד בטמפרטורות נמוכות מאוד עד 40°c- ויכול לאכול קילוגרמים רבים של שלג.
רבייה

עונת הרבייה של הגמל הדו-דבשתי היא בסתיו. במהלך תקופה זו שומרים הזכרים הדומיננטיים על הנאקות (נקבות הגמל) מזכרים אחרים. הם עשויים לנשוך, לירוק ולנסות לשבת על גמלים אחרים. הגיל בו מגיע הגמל הדו-דבשתי לבגרות מינית משתנה והוא נע בדרך כלל בין 3 ל-5 שנים. משך ההיריון 13 חודשים ובסופו נולדים בדרך כלל אחד או שני בכרים. הבכר יכול לעמוד מייד עם לידתו ומסוגל להתחיל ללכת שעות מעטות לאחר הלידה.
שירות לאדם > היסטוריה

מעריכים כי הגמל הדו-דבשתי בוית (בנפרד מהגמל החד-דבשתי) בערך בסביבות 2500 לפנה"ס, ככל הנראה באזור צפון איראן או דרום מערב טורקסטן.
שירות לאדם > שימושים

כבעל חיים מבוית לגמל הדו-דבשתי ישנה חשיבות רבה בעיקר כבהמת משא. האדם מנצל את הגמל לרכיבה, נשיאת משאות, אכילת בשרו, שתיית חלב הנאקה, גז הצמר ואריגתו,כפריט מסחר ונדוניה ושימוש בגללים לבעירה ולדישון. הגמלים הדו-דבשתיים המבויתים המודרניים משמשים כבהמת משא וכמקור לחלב ולבשר, וכן כאטרקציה תיירותית.
ראו גם

גמל כלאיים
הערות שוליים

↑  גמל דו-דבשתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  Bactrian Camel. Edge of Existence.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph967129
דורבן (מכרסם)

.
| דורבן |
| --- | --- |
 דורבן מצויץ
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי קביה
משפחה:: דורבניים
סוג:: דורבן
שם מדעי
 Hystrix ‏לינאוס, 1758

זוג דורבני ג'אווה
דורבן (בכתיב מנוקד: דָּרְבָּן; שם מדעי: Hystrix) הוא סוג של מכרסם ממשפחת הדורבניים והגדול במשפחה. תפוצתו באזורים חמימים ברחבי אפריקה ודרום אסיה. בסוג שמונה מינים שהם הגדולים במשפחה, והגדולים שבמכרסמי חצי העולם הישן. הגדול שבהם הוא דורבן הכף, המגיע לאורך 80 ס"מ ולמשקל 24 ק"ג.
המין דורבן מצוי מצוי בישראל והוא המכרסם הגדול ביותר בה, והגדול שבמכרסמי אסיה.
מינים בסוג

בסוג זה 8 מינים חיים:
דורבן מצוי (Hystrix indica)
דורבן הכף (Hystrix africaeaustralis)
דורבן מלאי (Hystrix brachyura)
דורבן ג'אווה (Hystrix javanica)
דורבן מצויץ (Hystrix cristata)
דורבן עב-קוצים (Hystrix crassispinis)
דורבן פיליפיני (Hystrix pumila)
דורבן סומטרי (Hystrix sumatrae)
יש הממיינים את שלושת המינים האחרונים (crassispinis,‏ pumila,‏ sumatrae) בסוג אחר בשם Thecurus.
מינים נכחדים מהסוג:
Hystrix arayanensis
Hystrix depereti
Hystrix paukensis
Hystrix primigenia
דורבן רפוסה (Hystrix refossa)
Hystrix suevica
תיאור כללי

אורך גופו של הדורבן הוא כ-90 ס"מ, אורך זנבו כ-15 ס"מ, ומשקל גופו כ-13 ק"ג. את גופו וזנבו מכסים קוצים שאורכם עד 50 ס"מ. כאשר הוא חש מאוים הוא זוקף את קוציו והם מרשרשים ומשמיעים רעש מאיים. בניגוד לדעה הרווחת - אין באפשרותו של הדורבן "לירות" את קוציו לעבר תוקפיו.
דרכי הגנה

הדורבן מגן על גופו בעזרת קוציו הארוכים, המצויים על זנבו ועל גופו. בשעת סכנה הוא זוקף את קוציו והם מרשרשים ומשמיעים רעש מאיים, והוא נמלט תוך שהוא משמיע קולות נשיפה מאיימים. כשאין באפשרותו להימלט הוא זוקר את קוציו כמניפה ומנתר לעבר התוקף. במקרים אחרים בעת שהוא נמלט הוא נעצר בפתאומיות וקוציו ננעצים בתוקף, ונשארים על גופו.
תזונה

הדורבנים ניזונים מפקעות ושורשים, שרובם רעילים לבני אדם. על מנת להוציא את הפקעות הם חופרים בעזרת ציפורניהם גומות ושולפים את הפקעת.
הערות שוליים

↑  דרבן – Hystrix indica, באתר רשות הטבע והגנים
| דורבניים |
| --- | --- | --- |
| דורבן | דורבן מצוי • דורבן הכף • דורבן מלאי • דורבן ג'אווה • דורבן מצויץ • דורבן עב-קוצים • דורבן פיליפיני • דורבן סומטרי |  |
| דורבן עב-זנב | דורבן עב-זנב אסייתי • דורבן עב-זנב אפריקני |  |
| דורבן ארוך-זנב (סוג ומין יחיד) | דורבן ארוך-זנב |  |
דולפין (סוג)

| דולפין |
| --- | --- |
  
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: דולפיניים
סוג:: דולפין
מינים
 דולפין מצוי ארוך-חוטם   דולפין מצוי קצר-חוטם
שם מדעי
 Delphinus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
    תפוצת דולפין מצוי ארוך-חוטם (בכחול)       תפוצת הדולפין המצוי (בכחול)

דולפין (שם מדעי: Delphinus; לעיתים דולפין מצוי) הוא סוג במשפחת הדולפיניים, המכיל שני מינים: דולפין מצוי ארוך-חוטם (Delphinus capensis) ודולפין מצוי קצר-חוטם (Delphinus delphis). דולפין מצוי ארוך-חוטם נקרא לעיתים דולפין הכף, בעוד שהדולפין המצוי קצר-החוטם נקרא, על אותו משקל, דולפין מצוי.
על אף שמו, דולפין מצוי, אין זה סוג הדולפין הפופולרי שהאדם מרבה לעשות בו שימוש לראווה וחינוך אקולוגי בתצוגות דולפינריומים, בסדרות טלוויזיה ובסרטים כדוגמת פליפר, הדולפין הפופולרי הוא הדולפינן. למרות זאת, הדולפין המצוי היה נציג שכיח באמנות ובספרות של יוון ורומא בעת העתיקה.
תיאור

שני המינים בסוג הדולפין הם בינוניים בגודלם. אורכם של הבוגרים נע בין 1.9 ל-2.5 מטר, ועשויים לשקול בין 80 ק"ג ל-235 ק"ג אולם המשקלים הנפוצים יותר נעים בין 80 ל-150 ק"ג. הזכרים ארוכים יותר, באופן כללי, ושוקלים יותר מהנקבות. דוגמת הצבע של הסוג דולפין יוצאת דופן – הגב כהה והבטן לבנה, כשעל כל צד דוגמת הצבעים כשל שעון חול באפור בהיר, צהוב או מוזהב בחזית ואפור מלוכלך בגב. הלסתות מוארכות וצרות ובהן 50 עד 60 שיניים קטנות וחדות בכל לסת.
טקסונומיה והיסטוריה טקסונומית

בעבר כל הדולפינים נחשבו למין אחד בלבד, למרות המגוון הקיים ביניהם בצבע, בצורה ובגודל. הבדל זה הביא לכך שהוצעו 20 מינים שונים תחת הסוג דולפין.
עם זאת, מדענים מקליפורניה הגיעו בשנות ה-60 של המאה ה-20 למסקנה כי קיימים שני מינים בסוג זה דולפין מצוי ארוך-חוטם ודולפין מצוי קצר-חוטם. מיון זה אושר על ידי מחקרים גנטיים שנערכו בשנות ה-90. מחקרים אלו הציעו גם את קיומו של מין שלישי, דולפין מצוי ערבי (D. tropicalis), המאופיין בחוטם ארוך וצר ונמצא בים האדום ובאוקיינוס ההודי. למרות זאת, המיון הטקסונומי המקובל אינו רואה בדולפין זה כמין נפרד, אלא כתת-מין של דולפין מצוי ארוך-חוטם.
תפוצה

הדולפין המצוי נפוץ באזורים בעלי אקלים ממוזג, סוב-טרופי וטרופי. הוא נפוץ בין קווי הרוחב 40 מעלות דרום ל-50 מעלות צפון. מיני הדולפין המצוי מעדיפים אזורי מים סגורים, כמו הים האדום והים התיכון, וכן העדפתם נוטה למים עמוקים ורחוקים מהחוף או מדפים יבשתיים (אזורים המקיפים את היבשות שמימיהם יחסית רדודים), מאשר למים רדודים. הם אינם מינים חופיים, אך ניתן למצוא אותם גם בקרבת חופים. אוכלוסיות מסוימות נשארות באותו אזור במשך כל השנה, אולם אחרות נודדות בהתאם לעונות השנה. גודל האוכלוסייה העולמית אינו ידוע, אולם ההערכות מונות כמה מאות אלפי פרטים.
התנהגות

הדולפין המצוי נמצא לרוב בקבוצות המונות 10 עד 50 פרטים, ולפעמים הם מתאספים ללהקות המונות 100 עד 2,000 פרטים. להקות אלו הן לרוב מאוד פעילות – הדולפינים עולים אל פני המים, קופצים ומתיזים מים אחד על השני. פעמים רבות ניתן לצפות בהם נוגחים אחד בשני ומכים אחד בשני עם הזנב או עם הסנטר. הדולפינים נצפו מתערים עם לווייתנאים אחרים, כמו מיני הנתב. משך ההריון הוא 11 חודשים. הנקבה יכולה להמליט דולפין אחת לשנה עד שלוש שנים. הדולפין מגיע לבגרות מינית בגיל חמש, ותוחלת חייו היא 20–25 שנים. נתונים אלו הם נתונים ממוצעים, והם יכולים להשתנות בהתאם לאוכלוסייה.
אינטראקציה עם האדם > שימור

הדולפין המצוי סובל ממגוון רחב של איומים, שרובם נובעים מהשפעות האדם. אוכלוסיות של שני מיניו ניצודו על ידי דייגים בחופיה של פרו לצורכי מזון ופתיונות לכרישים. באזורים אחרים הדולפין אינו ניצוד באופן ישיר. כמה אלפי דולפינים נלכדו במכמורות של דייגים. הדולפינים המצויים היו נפוצים גם במימיו המערביים של הים התיכון עד שנות ה-60, אולם מספרם באזור פחת במהירות. הסיבות לכך עדיין לא מובנות עד שורשן, אך מאמינים כי העיקרית שבהן היא פעילות ימית מסיבית. בארצות הברית מיני הדולפין נחשבים למינים מוגנים. לעיתים הם נתפסים במכמורות באופן בלתי-רצוי, אולם תפוצתם בחופי ארצות-הברית עדיין גדולה.
אינטראקציה עם האדם > בשביה

דולפין מצוי אינו שכיח בשבי. אולם לפחות בשלושה מקרים לאחר החפה של הדולפין המצוי הוא טופל ושוקם בדולפינריום "עולם המים" בסן דייגו, קליפורניה, ולאחר מכן נקבע כי אינו כשיר לחזור לטבע. פרטים אלו הושארו יחד עם פרטים אחרים של דולפינן לשם תצוגה. במקרים אחדים זכר של דולפין מצוי עיבר נקבת דולפינן, מה שהוביל ל-4 המלטות של בני כלאיים בפארק הימי.
מלבד עולם המים, ידוע על 90 פרטים של דולפין מצוי שנתפסו בטבע ומוחזקים בשבי. הועלו טענות כי דולפין מצוי קשה להחזקה בשביה.
דולפינים מצויים, בחופי אשדוד.
דולפין מצוי קופץ
דלק סיבירי

.
| דלק סיבירי |
| --- | --- |
 דלק סיבירי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: סמוריים
סוג:: דלק
מין:: דלק סיבירי
שם מדעי
 Martes zibellina ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


דָּלָק סִיבִּירִי או צוֹבֶּל (שם מדעי: Martes zibellina) הוא יונק קטן ממשפחת הסמוריים. זהו מין בסוג דלק, הנפוץ באזור דרום רוסיה, בגזרת הרי אורל, סיביר, מונגוליה ואף יפן. הוא נפוץ במרוצת השנים גם בפולין ובמערב רוסיה.
אטימולוגיה

השם צובל מקורו בשפות הסלאביות והוא נכנס אל השפות המערב אירופאיות דרך סחר הפרוות בימי הביניים המוקדמים. כך המילה соболь (sobol) ברוסית והמילה soból בפולנית הפכו ל: Zobel בגרמנית; sabel בהולנדית; zibeline בצרפתית; cibelina או cebellina בספרדית; soopeli בפינית; zibelina בפורטוגזית; zibellina בלטינית; sabellum באנגלית וצוֹבֶּל בעברית.
המונח הפך לתיאור כללי לבעלי חיים בעלי פרווה שחורה, כמו חתולים וארנבים. וגם הצבע השחור בהרלדיקה מגיע מאותו השורש.
מאפיינים

צובלים הם אוכלי כל, הניזונים בעיקר ממכרסמים קטנים כגון עכברים וסנאים. הם משתמשים בכישורי מארב המתבססים על שמיעה חדה. בהיעדר טרף זמין, הצובל יכול לשרוד על גרגירי יער, דבש ובלוטים. במהלך הלילה ובסופות שלגים, כאשר הטרף אינו נפוץ, הצובל גר לרוב במחילה צרה המוגנת מפני אויבים טבעיים.
הצובלים החיים בטבע הם חיות טריטוריאליות ויכולים לתקוף בני אדם המתקרבים אליהם.
פרוותו של הצובל נחשבת משובחת במיוחד בשל העובדה שהיא רכה למגע בכל כיוון שמברישים אותה. עובדה זו עשתה אותו למבוקש בתעשיית הפרוות, וצובלים מגודלים או ניצודים לצורך שימוש בפרוותם השחורה או החומה-כהה, בין השאר בשטריימלים (כובעי פרווה), מעילים ועוד.
על אף שמם, מכחולי שיער צובל המשמשים כמכחולי עלית בציור בצבעי מים או שמן, אינם עשויים מפרוות צובל אלא מפרוותו של בן משפחה קרוב אחר - החמוס הסיבירי.
על שמם קרויים דגמי הרכב גא"ז סובול המיוצרים ברוסיה במפעלי גא"ז.
הערות שוליים

↑  דלק סיבירי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| סמוריים |
| --- | --- | --- |
| סמורים | סמורים |  |
| סמור | הרמין • חמוס השלגים • חמוס מבאיש • חמוס סיבירי • סמור האמזונאס • סמור הררי • חמוס ערבות • סמור קולומביאני • סמור ארך-זנב • סמור יפני • סמור צהוב-בטן • חורפן אירופאי • סמור הרים אינדונזי • חמוס שחור-רגל • סמור מלאי • סמור מפוספס-גב • סמור מצרי |      |
| חורפן (סוג ומין יחיד) | חורפן אמריקאי |      |
| סמור פטגוני (סוג ומין יחיד) | סמור פטגוני |      |
| גריזונים | גריזונים |      |
| גריזון | גריזון גדול • גריזון קטן |      |
| סמור משויש (סוג ומין יחיד) | סמור משויש |      |
| חמוס מפוספס | חמוס מפוספס סהרי • בואש אפריקני |      |
| סמור אפריקאי (סוג ומין יחיד) | סמור אפריקאי |      |
| דלקים | דלקים |      |
| דלק | דלק הסלעים • דלק אמריקאי • דלק צהוב-גרון • דלק נילגירי • דלק אירופי • דלק יפני • דלק דייג • דלק סיבירי |      |
| גרגרן (סוג ומין יחיד) | גרגרן |      |
| טאירה (סוג ומין יחיד) | טאירה |      |
| גיריות | גיריות |      |
| גירית | גירית מצויה • גירית קוואקזית • גירית אסייתית • גירית יפנית |  |
| גירית דובית (סוג ומין יחיד) | גירית דובית |  |
| גירית סמורית | גירית סמורית בורנאית • גירית סמורית סינית • גירית סמורית ג'אווה • גירית סמורית בורמזית • גירית סמורית וייטנאמית |  |
| גיריות דבש | גיריות דבש |  |
| גירית דבש (סוג ומין יחיד) | גירית הדבש |  |
| גיריות אמריקאיות | גיריות אמריקאיות |  |
| גירית אמריקאית (סוג ומין יחיד) | גירית אמריקאית |  |
| לוטרות | לוטרות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4191003-5 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דרונגו פרדיסאוס

| דרונגו פרדיסאוס |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דרונגים
סוג:: דרונגו
מין:: דרונגו פרדיסאוס
שם מדעי
 Dicrurus paradiseus ‏לינאוס, 1766

דרונגו פרדיסאוס (שם מדעי: Dicrurus paradiseus) הוא מין של ציפור ממשפחת הדרונגים החיה בדרום אסיה ודרום-מזרח אסיה באזור הטרופי, בעיקר סביב דרום ההימלאיה, רחבי הודו עד הרי גהט המערביים ומזרחה עד האי ג'אווה שבאינדונזיה. הוא מכונה גם דרונגו זנב-מחבט עקב שני הגדילים המפוארים שבקצה זנבו, שם המשותף למין קרוב Dicrurus remifer הקטן יותר מדרום ההימלאיה.
מאפיינים

הדרונגו הוא עוף דומה לעורב ומעט קרוב אליו, אך שייך למשפחה אחרת. נוצותיו כחולות כהות עם ציצה זקורה מעל כיפת הראש ונוצות זנב ארוכות המיועדות להרשים נקבות. ישנם כמה הבדלים בגוונים בין התת-מינים. אורך הדרונגו 35 סנטימטרים ואורך הזנב כ-30 סנטימטרים בממוצע.
הדרונגו הוא עוף ג'ונגלים ויערות אחרים, חלקם פתוחים יותר והוא יכול להימצא עד למורדות הרים בגובה 1,200 מטרים. הדרונגו מחפש ביער פירות, זרעים שונים, חרקים וחולייתנים קטנים. בדומה למיני דרונגו אחרים הוא בעל יכולת חיקוי של עופות אחרים ולעיתים הוא מנצל את היכולת כדי להשמיע קריאת אזהרה דמיונית מטורפים, בעוד הוא מנסה לתפוס מזון של עופות שנבהלים.
הדרונגו נפוץ בטבע ואיננו בסכנת הכחדה.
תת-מינים

Dicrurus paradiseus grandis
Dicrurus paradiseus rangoonensis
Dicrurus paradiseus paradiseus
Dicrurus paradiseus johni
Dicrurus paradiseus ceylonicnka
Dicrurus paradiseus otiosus
Dicrurus paradiseus nicobariensis
Dicrurus paradiseus hypoballus
Dicrurus paradiseus platurus
Dicrurus paradiseus microlophus
Dicrurus paradiseus brachyphorus
Dicrurus paradiseus banguey
Dicrurus paradiseus formosus
הערות שוליים

↑  דרונגו פרדיסאוס באתר הרשימה האדומה של IUCN