stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זומבה
הערות שוליים

↑  Dancing to Success, מגזין Inc.‏, 1.12.2010
↑  Top ten reasons to try Zumba in 2011‏, examiner,‏ 18.11.2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph593225
זום 8

| --- | --- |
תרשים המפרשית

 כללי
 מספר אנשי צוות:  1
 תכונות נפוצות
 משקל:  44 ק"ג
 אורך כללי:  265 סנטימטר
 רוחב:  1.45 מטר
 
הזום 8 (באנגלית: Zoom8) היא מפרשית תחרותית לשייטים צעירים, שנפוצה בעיקר בבריטניה ובאירלנד.
בישראל ישנן סירות בודדות מהסוג הזה, אותן משיטים שייטים פרטיים.
ממדים

אורך כולל: 2.65 מטר
שטח מפרש ראשי: 4.8 מ"ר
משקל גוף: 40 ק"ג
וריד הרשתית המרכזי

וריד הרשתית המרכזי (באנגלית: Central retinal vein) הוא וריד המנקז את הרשתית של העין. מסלול הווריד עובד דרך מרכז עצב הראייה לפני יציאתו מעצב הראייה יחד עם העורק המרכזי של הרשתית עד ניקוז לוריד העין העליון או לסינוס המערה.
פתולוגיה > חסימת וריד רשתית מרכזית

הווריד המרכזי ברשתית הוא המקבילה הוורידית של העורק המרכזי ברשתית. חסימת וריד הרשתית המרכזי נראית בתסמונת איסכמית עינית.
פתולוגיה > בצקת ראש עצב הראיה (פפילדמה)

מכיוון שהנוזל המקיף את עצב הראייה בתוך מעטפת קרום המוח שלו סמוך לנוזל המוח השדרתי של מערכת העצבים המרכזית, לחץ תוך-גולגולתי מוגבר עלול לגרום לדחיסה של הווריד המרכזי ברשתית היכן שהוא יוצא מעצב הראייה (העורק הנלווה בינתיים פחות רגיש ל דחיסה עקב דופן העורקים העבה יותר שלו), כשהגודש הוורידי שנוצר עלול לגרום לבצקת ראש עצב הראיה.
תמונות נוספות

פנים החצי האחורי של עין שמאל. הוורידים כהים יותר במראה מהעורקים.
כלי דם עין
הערות שוליים

↑  Jahangir Moini, Pirouz Piran, Chapter 14 - Visual system, Academic Press, 2020-01-01, עמ' 417–466, ISBN 978-0-12-817424-1
↑  Lee Ann Remington, Chapter 11 - Orbital Blood Supply, Clinical Anatomy and Physiology of the Visual System (Third Edition), 2012
| מערכת הראייה האנושית |
| --- | --- | --- |
| העין | רשתית • עדשה • קרנית • קשתית • אישון •  תנועות עיניים |  |
| מסלולים עצביים | עצב הראייה • תצלובת הראייה • גרעין הברך הצדי • קליפת הראייה • התליל העליון (Superior colliculus) • PPRF • FFA • MLF • FEF |  |
| תאים ברשתית | תא קולט אור (קנים, מדוכים) • תא רשתית דו-קוטבי • תא גנגליון • תא אופקי • תא אמקרין |  |
| תפיסה חזותית | ראייה • תפיסת עומק • תפיסת צבע • ראיית לילה • שדה ראייה • אשליה אופטית • הכתם העיוור |  |
| אביזרים | משקפיים • תרשים לבדיקת ראייה‎ • אוטורפרקטומטר • רטינוסקופ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A12.3.06.111 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
וריד הצוואר הפנימי

| --- | --- |

 שיוך:  ורידי הצוואר, subdivision of brachiocephalic vein, ישות אנטומית מסוימת 
 אספקה עורקית:  עורק תרדמני, העורק התרדמני הפנימי 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (648) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  vena jugularis interna 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A12.3.05.001 
 TA2 (2019):  4800 
 FMA:  4724 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0226550 
 
וריד הצוואר הפנימי הוא וריד זוגי בצוואר המנקז דם מהראש. וריד הצוואר הפנימי מצטרף עם הווריד התת-בריחי ליצירת וריד הזרוע והראש.
אנטומיה

הווריד מתחיל בנקב הצוואר בגולגולת. הוא ההמשך של הסינוס הסיגמואידי. למעלה הוא נמצא בצד החיצוני של עורק הצוואר הפנימי, ויורד בצד החיצוני של העורק התרדמני המשותף. למעלה הוא נמצא על העורק התרדמני החיצוני.
כמה ורידים מתנזרים לווריד הצוואר הפנימי.
מקלעת הלוע
וריד הפנים המשותף
וריד הלשון
וריד בלוטת התריס העליון
וריד בלוטת התריס האמצעי
רלוונטיות קלינית

וריד הצוואר הפנימי נמצא בצורה שטחית בצוואר וניתן לראות את הדם כבליטה שטחית בצוואר. גובה הבליטה או העמוד משמש להערכת לחץ הדם בוורידים - לחץ ורידי הצוואר (JVP, jugular venous pressure).
לקריאה נוספת

Ellis H, Anatomy for Anaesthetists, Blackwell Publishing, 2004
הערות שוליים

↑  Anatomy for Anaesthetists 8th ed./ H Ellis, S Feldman, W Harrop-Griffiths  Blackwell publishing. 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A12.3.05.001
וילפריד אדגר ג'נינגס-בראמלי

וילפריד אדגר ג'נינגס-בראמלי (באנגלית: Wilfrid Edgar Jennings-Bramly; ‏1871 – 2 במרץ 1960) היה קצין אנגלי בממשל הקולוניאלי הבריטי במצרים בסוף המאה ה-19 וראשית המאה העשרים. חוקר מדבריות מצרים וחובב בעלי חיים. בשנת 1906 נטל חלק במגעים ובעימות עם קציני האימפריה העות'מאנית על קביעת הגבול בין ארץ ישראל למצרים במפרץ אילת.
ראשית דרכו

וילפריד בראמלי נולד בבריטניה בשנת 1871. בשנת 1891, לאחר שנכשל בניסיונו להתקבל לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, יצא למצרים. שם התמנה למזכירו הפרטי של שליט מצרים הח'דיו תאופיק פאשא. כשהשליט מת בשנת 1892 יצא ברמלי מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל לחקור את האתר עין קדאיס בצד המצרי של גבול ארץ ישראל - מצרים, מערבית למצפה רמון של היום.
בשנת 1896 יסד ברמלי את גן החיות של קהיר בגיזה. בשנת 1897 הוא יצא למדבר לוב שממערב לנילוס לחקור את היישוב ששכן בנווה המדבר סיווה. סיווה היה היישוב המבודד ביותר במצרים, מרוחק כ-560 ק"מ מערבית לקהיר וסמוך לגבול לוב. סיווה סופחה למצרים בידי מוחמד עלי בשנת 1819, ותושבי סיווה הברברים היו קרובים במוצאם ללובים. בהגיעו למקום נכנס למסגד וביקורו של הזר האירופי עורר את חשדם של המקומיים והוא נמלט דרומה לים החולות, למקום מבודד הנקרא עין דאלה. בראמלי לא היה חוקר מלומד, אך שלט בשפה הערבית והמשיך במסעותיו ברחבי חצי האי סיני בלבוש בדואי ודיבר רק בערבית. בשנת 1898 ביקר במכרות אבן הפורפיר במדבר המזרחי. בשנת 1901 סייר בסודאן. בשנת 1905 חזר למצרים.
פרשת אום רשרש

עם שובו למצרים נתמנה על ידי הממשל הקולוניאלי למפקח על חצי-האי סיני מטעם ממשלת מצרים. באותה עת הייתה ארץ ישראל בשלטון עות'מאני ומצרים הייתה כפופה לשלטון בריטניה. ב-10 בינואר 1906 שלחו הבריטים משלחת של חיילים מצרים חמושים, בראשותו של בראמלי, לאום רשרש. בראמלי הגיע לאום רשרש לאחר שקיבל פקודה מהמפקד העליון הבריטי במצרים לבנות תחנות משמר באום-רשרש ובכמה מקומות אחרים בסביבתה. בראמלי הודיע לקולונל רושדי, מפקד חיל המצב הטורקי שישב בעקבה, כי הוא בא לקבוע קו גבול בין האימפריה העות'מאנית לבין מצרים. הקצין הטורקי לא נענה לבקשתו לקביעת קו הגבול, ובראמלי ניסה לקבוע עובדות בשטח וניסה לבנות בקתה באום רשרש. רושדי התמיד בסירובו והודיעו בצורה החלטית כי אום רשרש וטאבה הן תחת שלטון האימפריה העות'מאנית. תגובותיו הנחרצות של רושדי גרמו לכך שקו הגבול בין מצרים לארץ ישראל יעבור בין רפיח לטאבה ולא בין רפיח לעקבה כפי שרצו הבריטים. בראמלי שב לעיירה נח'ל, מרכזו של חצי-האי סיני, בלא שהצליח להוציא את תוכניתו אל הפועל.
הבריטים הגיבו וב-22 בינואר בינואר שלחו למפרץ אילת ספינת מלחמה מצרית קטנה בפיקוד בריטי ועליה חמישים חיילים מצרים. הספינה עגנה בקרבת אי האלמוגים. למחרת התכוונו החיילים המצריים שעל הספינה לעלות אל החוף בטאבה, אולם הקולונל רושדי, שחייליו הבחינו בספינה, הספיק עוד באותו לילה להעביר לשם יחידה טורקית, שעליה הטיל להתנגד בכוח לעלייתם של המצרים לחוף. הוא פנה למפקד הספינה בקריאה להימנע מכל מעשה תוקפנות. אז הגיע שוב בראמלי לטאבה בדרך היבשה והודיע שלפי פקודת המפקד הבריטי העליון במצרים הוא עומד להציב בטאבה ובאום רשרש את חמישים החיילים המצריים שבספינה. אך לנוכח התנגדותו הנמרצת של רושדי, העדיפו החיילים המצריים שלא להסתכן וירדו לחוף באי האלמוגים. מאוחר יותר, כאשר הסכסוך עלה לשולחן הדיונים שהתקיימו בין בריטניה לטורקיה, שיגר בראמלי חיילים מצריים מסיני לשם הקמת מוצב בקרבת ראס א-נקב (מעבר נטפים של היום), אך הדבר לא צלח, ורושדי מיהר והציב גם שם חיילים טורקים.
הסכסוך הוכרע בסופו של דבר במשא ומתן שהתנהל לסירוגין בקהיר ובאיסטנבול, וב-1 באוקטובר 1906 חתמו הנציגים הטורקים והמצרים על הסכם לפיו חלק גדול של האזור שבין עקבה לרפיח עבר לידי מצרים ובמפרץ אילת התחיל קו הגבול בטאבה, והגיע אל הים התיכון על יד רפיח. הסדר זה צמצם את שטחה של ארץ ישראל שתחת השלטון העות'מאני בכמה אלפי קילומטרים מרובעים, אך אום רשרש נותרה בתחום ארץ ישראל.
במלחמת העולם הראשונה

בעת מלחמת העולם הראשונה, כאשר המערכה הצבאית בין בריטניה לטורקיה התחוללה בחצי האי סיני ובארץ ישראל, צורף בראמלי לצבא המצרי שלחם לצד הצבא הבריטי והענקה לו דרגת לוטננט קולונל (סגן-אלוף). בחודש פברואר נערכה הפשיטה על נח'ל שבמרכז סיני. חיל המשלוח המצרי (באנגלית: (Egyption Expeditionary Force), שבראמלי נמנה עם מפקדיו, נלחם בקרב זה שהוכתר בניצחון והכוח הטורקי נהדף מזרחה לארץ ישראל.
לאחר המלחמה

לאחר עיסוקיו המדיניים וצבאיים פנה בראמלי לפעילות אזרחית. הוא ניהל את גן החיות בגיזה. כמו כן הפעיל עסק של גידול כלבי סלוקי, שהם כלבי רוח אשר צדים בעיקר בעזרת מהירותם וחוש הראייה שלהם, במקום בחוש הריח, ועסק בשיווק כלבים אלה לאירופה. 
בראמלי תכנן ויזם את בניית העיירה בורג' אל-ערב (בערבית: برج العرب) במדבר המערבי במרחק 45 קילומטרים מאלכסנדריה, שנועדה להיות מרכז לייצור שטיחים. שם בנה את ביתו בסגנון מאורי ונהנה מחייו במדבר בסביבת ידידיו הבדואים שהיו נאמנים לו.
במלחמת העולם השנייה

בעת מלחמת העולם השנייה, כאשר התנהלה המערכה במדבר המערבי וקורפוס אפריקה בפיקודו של רומל התקרב לאלכסנדריה, ארגן בראמלי את הבדואים המקומיים לעזור בהגנת העיר. בראמלי ואשתו סירבו לעזוב את ביתם בהתקרב גייסות רומל. אנשי השבטים הבדואים שאלו אותו האם אין זו העת להתפנות, והוא השיב כי כאשר אשתו תחליט לעזוב רק אז יעזבו. בינתיים חלפה הסכנה כאשר המתקפה הגרמנית נבלמה ליד אל-עלמיין בקרב אל-עלמיין הראשון והגרמנים נהדפו סופית בקרב אל עלמיין השני, בסוף שנת 1942.
שארית חייו

בראמלי המשיך לגור בביתו עד שנת 1951. בשנה זו הודיעה מצרים באופן חד צדדי על ביטול  ההסכם האנגלו-מצרי משנת 1936, נקטה בצעדים נגד אנשי הצבא הבריטי ובסיסיהם וגירשה מן הארץ את נציגיה הקולוניאליים של בריטניה. בראמלי ובני משפחתו נכללו במגורשים. בראמלי נאלץ לעזוב את מצרים לאחר 59 שנים ועבר לגור באיטליה בבית השייך למשפחתו בעיר פירנצה, שם בילה את שארית חייו עד למותו בשנת 1960.
חליל אירי

| --- | --- |

 סיווג:  אירופוניים
 קבוצה:  כלי נשיפה, כלי נשיפה מעץ
 נגנים:  חלילנים
 מנעד
 
צ'ארלס ניקולסון אוחז בחליל אירי, דיוקן משנת 1834
חליל אירי (באירית: fliúít Gaelach) או "חליל סקוטי" הוא כלי ממשפחת כלי הנשיפה מעץ. החליל האירי הוא חליל עץ עם שישה חורים, וניתן לנגן בו קצת יותר משתי אוקטבות. אופן הנגינה בכלי, המבנה והמראה שלו דומים יחסית לחליל צד, אם כי הצליל של החליל האירי נחשב ליותר רך ועדין.
ראו גם

חלילית אירית
טרברסו
הנרי השביעי, מלך אנגליה

הנרי השביעי, מלך אנגליה (באנגלית: Henry VII of England, ‏28 בינואר 1457 – 21 באפריל 1509), מלך אנגליה ואדון אירלנד (החל מ-22 באוגוסט 1485), היה מייסדה של שושלת המלכים לבית טיודור, ונחשב לאחד ממלכיה המוצלחים ביותר של אנגליה.
תקופת ילדותו ונעוריו

הנרי טיודור היה בנו היחיד של אדמונד טיודור, רוזן ריצ'מונד. אביו היה אחיו למחצה של המלך הנרי השישי מצד אמם, קתרין מוולואה, אלמנת המלך הנרי החמישי, שנישאה לאחר מות בעלה הראשון לאוון טיודור, איש חצר וולשי. לפיכך היה הנרי טיודור נינו של שארל השישי. אמו הייתה ליידי מרגרט בופורט, חימשית של המלך אדוארד השלישי מג'ון מגונט, דוכס לנקסטר ומאהבתו קתרין סווינפורד. מאביו, ירש הנרי את התואר רוזן ריצ'מונד, ומאמו - תביעה מעורפלת לכתר האנגלי.
הוא נולד בטירת פמברוק, ויילס, חודשיים אחרי מות אביו, ואת השנים הראשונות בחייו בילה בטירת הרלך, אשר הוחזקה על ידי בית לנקסטר, והושמה במצור על ידי בית יורק בזמן מלחמת השושנים. שבע שנים עמדה הטירה במצור, אך לבסוף נפלה. יושביה ששרדו קיבלו חנינה, וביניהם הנרי בן השתים עשרה. לאחר נפילת טירת הרלך יצא הנרי לגלות בבריטני. נראה היה כי ידו של בית לנקסטר, שאליו הייתה נתונה נאמנותה של משפחת טיודור בשנות המלחמה, היא על התחתונה, וכאדם בעל תביעה מסוימת לכתר (גם אם חלשה ביותר), ידע הנרי כי השהות בגלות עדיפה על הסיכון של שהייה באנגליה תחת שלטונם של אדוארד הרביעי וריצ'רד השלישי מבית יורק.
עלייתו לשלטון

ריצ'רד השלישי היה מלך בלתי אהוד. את שלטונו ביסס לאחר רציחתם של אחייניו הנסיכים אדוארד החמישי, ואחיו דוכס יורק, שהיו בני שתים עשרה ותשע. גם לאחר רצח הנסיכים לא שקט ריצ'רד והחל במסע הרג בו הרג את גדולי תומכיו לאחר שהעלה נגדם חשדות אמיתיים, או מדומים. העם האנגלי לא היה יכול עוד לשאת אדם זה וציפה למושיע. אך מלחמות השושנים הכריתו למעשה את מרבית ענף לנקסטר, ומספרם של בעלי טענה ראויה לכתר היה מועט מאוד. ניסיון מרידה כושל, באוקטובר 1484, הביא למות דודנו של הנרי, הנרי סטאפורד, הדוכס השני מבקינגהאם, וזאת לאחר שנחת בחופי פלימות' בראש צבא קטן, אך משפוזר המרד בשאר חלקי הממלכה הפליג בחזרה לבריטני. לאחר ניסיון כושל זה היה הנרי לטוען הראשי לכתר מטעם בית לנקסטר. הנרי שהה בבריטני בלוויית חבורה של אצילים גולים, שמספרם הלך וגדל ככל שמשטרו הרודני והכושל של ריצ'רד המשיך בהקזת הדמים באנגליה. בחודש אוגוסט 1485, לאחר שזכה בתמיכת משפחתה של אלמנת המלך אדוארד הרביעי, נחת הנרי בוויילס בראש צבאו וצעד לאנגליה בלוויית דודו, ג'ספר טיודור. ויילס הייתה באופן מסורתי מאחז של תומכי בית יורק, והנרי חב את התמיכה שקיבל למוצאו הוולשי מצד אביו, צאצא לשליט ולשי קדום בשם ריס. הוא אסף צבא של 5,000 חיילים ועלה צפונה.
בצפון, הביס הנרי את ריצ'רד השלישי בקרב בוזוורת, במהלכו החליפו אחדים מתומכיו המרכזיים של ריצ'רד השלישי את נאמנותם, ואחרים נטשו את שדה הקרב. הקרב סיים למעשה את "מלחמות השושנים" הארוכה בין בית יורק לבית לנקסטר. טענתו של הנרי לכתר הייתה שנויה במחלוקת, כיוון שמוצאו היה מנכד ממזר של אדוארד השלישי, אך מרבית הטוענים האחרים לכתר כבר היו בין המתים, או חלשים מכדי לקרוא עליו תיגר.
לאחר עלייתו לשלטון דאג הנרי השביעי תחילה לביסוס כוחו. נותרו מעט טוענים אחרים לכתר לאחר מלחמת האזרחים הארוכה (כגון פרקין וורבק, שהתחזה לדוכס יורק, אחיו הצעיר של אדוארד החמישי שנעלם בטאואר), שזכו בתמיכתם של אצילים ממורמרים. לבסוף הצליח הנרי השביעי לבסס את שלטונו, בין היתר באמצעות פילוג בין האצילים וחתירה תחת כוחם. מעשהו הראשון היה להכריז על עצמו כמלך מהיום שקדם לקרב בוזוורת, ובכך דאג כי אלה שלחמו נגדו יוכרזו כבוגדים מבחינה חוקית, ולפיכך ראויים להוצאה להורג. למרות זאת חס הנרי על חיי ג'ון דה לה פול, רוזן לינקולן, אחיינו ויורשו המיועד של ריצ'רד השלישי. המעשה התברר כשגיאה שנתיים מאוחר יותר, כשלינקולן מרד במלך וניסה להכתיר במקומו את למברט סימנל (סימנל התחזה לאדוארד רוזן ווריק, בנו של ג'ורג' דוכס קלארנס ואחיינם של אדוארד הרביעי וריצ'רד השלישי, בעוד רוזן ווריק האמיתי היה אסיר בידיו של הנרי השביעי). לינקולן נהרג בקרב סטוק, אך חייו של סימנל ניצלו והוא נעשה למשרת מלכותי.
דרך נוספת שנקט הנרי לביסוס שלטונו הייתה לעמוד בהבטחתו להינשא לאליזבת מיורק, בתו הבכירה של אדוארד הרביעי, והשניים נישאו ב-18 בינואר 1486 במנזר וסטמינסטר. נישואין אלה העניקו לו זכות נוספת לכתר בשל קו הירושה של אליזבת (אם כי ישנה טענה כי אדוארד עצמו נולד כממזר), וסימלו את קץ מלחמות השושנים, ואת איחוד השושנה הלבנה של בית יורק עם השושנה האדומה של בית לנקסטר לכלל סמלו של בית טיודור - שושנה לבנה המשולבת בשושנה אדומה.
שלטונו

הנרי השביעי פחד שחייליו יתמרדו כנגדו בימים העתידים לבוא, ועל כן קבע ששלטונו החל ב-21 באוגוסט 1485, על מנת להבהיר שכל מי שנלחם בו נחשב לבוגד, ועל כן ראוי למוות, דבר אשר הניח שימנע התמרדות עתידית של טוענים אחרים לכתר האנגלי.
מדיניותו הכלכלית של הנרי השביעי נחלה הצלחה. אוצר הממלכה, שנתרוקן בימי אדוארד הרביעי וריצ'רד השלישי, נתמלא מחדש באמצעות ייעול דרכי המיסוי. בעניין זה זכה הנרי לתמיכת ראש ממשלתו, הארכיבישוף ג'ון מורטון, שייסד את "שיטת המזלג" כדי להבטיח שהאצילים ישלמו את מסיהם המוגברים (למזלג היו שתי שיניים: אלה ששילמו מעט עד עתה, יכולים, לפיכך, לשלם כעת הרבה, ואלה ששילמו הרבה עד עתה, וודאי יכולים לשלם כעת אף יותר). שינויים נערכו גם בממשל, והוקמה מועצת המלך שנועדה לפקח על האצילים.
מדיניותו של הנרי דגלה בשלום ויצירת שגשוג כלכלי, וניתן לומר כי הצליח בשתי מטרותיו. הוא לא היה איש צבא, ולא מצא עניין בהשבת השטחים שהפסידה אנגליה לצרפת במלחמת מאה השנים; לפיכך, לא התנגד לכרות עם צרפת הסכם שלום, שזיכה את ממלכתו ברווחים נוספים, באופן ישיר ועקיף. כמו כן מימן בניית ספינות נוספות, ובכך חיזק את הצי ושיפר את אפשרויות הסחר הימי. עד יום מותו צבר הנרי השביעי הון עצמי של מיליון וחצי פאונד, סכום שיורשו, הנרי השמיני, הצליח לאבד תוך זמן קצר.
מלבד חתימת ההסכם עם צרפת, חיזק הנרי את קשריו עם ספרד באמצעות נישואי בנו ארתור לקתרין מאראגון, בתם של המלכים הקתוליים פרננדו ואיזבלה, עם סקוטלנד, דרך נישואי בתו מרגרט למלך ג'יימס הרביעי, ועם האימפריה הרומית הקדושה, תחת הקיסר מקסימיליאן הראשון.
שנותיו המאוחרות

ב-1502 חווה הנרי אובדן כפול, ממנו לא התאושש מעולם: יורשו ארתור מת במגפה בטירת לדלו, וחודשים ספורים לאחר מכן מתה אשתו לאחר ניסיון לידה כושל. מאחר שלא רצה שהמשא ומתן עם ספרד, שהוביל לנישואי בנו עם קתרין מאראגון, יהיה לשווא, ביקש להשיא את בנו הצעיר לאלמנת אחיו. כיוון שהכנסייה הקתולית אסרה על נישואי קרובים, היה עליו לבקש אישור כנסייתי לנישואין. על אף שקיבל אישור כזה מהאפיפיור יוליוס השני, היה עדיין חלוק בדעתו לגבי הנישואין הללו, ולא אפשר להם להתרחש בימי חייו. לאחר מות אשתו תכנן הנרי להינשא שנית ולהוליד יורשים נוספים, אך תוכנית זו לא יצאה לפועל. הוא נפטר ב-21 באפריל 1509 ממחלת השחפת ונקבר במנזר וסטמינסטר. בנו, הנרי השמיני, ירש את כסאו.
עץ משפחה

זהו תרשים גנאלוגי מפורט המציג את משפחתו המורחבת של הנרי השביעי, החל מטִידִיר הזקן (Tudur Hen), סב-סב-סבו של הנרי בקו הזכרי שממנו בא השם "טיודור" (Tudor), עד למלך ג'יימס הראשון, נינו של הנרי שבימיו חל איחוד הכתרים, וכל מלכי אנגליה אחריו הם צאצאים שלו (ולפיכך גם של הנרי).
בתרשים זה, משבצותיהם של חברי בית טיודור הן ירוקות, של בית יורק לבנות, של בית לנקסטר אדומות-בהירות, של בית ולואה הצרפתי כחולות-בהירות, של בית סטיוארט הסקוטי צהובות, של בתי מלוכה זרים (הבסבורג, ויטלסבאך, טרסטאמרה, אנו, אברפראו) זהובות, ושל משפחת ברנדון (Brandon) ורודות; המלך אדוארד השלישי ובנו ליונל מבית פלנטג'נט מוצגים בסגול, וכל השאר - באפור. שמות מלכי אנגליה מודגשים, ומתחתיהם מצוין זמן כהונתם.
הערות שוליים

↑  ג'ון מגונט הוא אביו של ג'ון בופרט, רוזן סומרסט; האחרון הוא אביו של ג'ון בופרט, דוכס סומרסט; האחרון הוא אביו של ליידי מרגרט בופרט, אמו של הנרי.
↑  הביוגרפיה של הנרי השביעי באתר ה-BBC.
| מלכי אנגליה ומלכי הממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
| ההפטרכיה (שבע הממלכות) | ההפטרכיה (שבע הממלכות) |  |
| מלכי שבע הממלכות | מזרח אנגליה • אסקס • קנט • מרסיה • נורת'מבריה • סאסקס • וסקס |  |
| ממלכת אנגליה | ממלכת אנגליה |  |
| בית וסקס | אגברט • אתלוולף • אתלבאלד • אתלברט • אתלרד הראשון • אלפרד • אדוארד הראשון • אלפווארד • אתלסטאן • אדמונד הראשון • אדרד • אדווי • אדגר • אדוארד השני • אתלרד השני • סוון (מדנמרק) • אתלרד השני • אדמונד השני • קנוט (מדנמרק) • הרולד הראשון (מדנמרק) • הארדיקאנוט (מדנמרק) • אדוארד השלישי • הרולד השני • אדגר אתלינג |  |
| המלכים הנורמנים | ויליאם הראשון • ויליאם השני • הנרי הראשון • מתילדה • סטפן |  |
| בית פלנטג'נט | הנרי השני • ריצ'רד הראשון ("לב הארי") • ג'ון • הנרי השלישי • אדוארד הראשון • אדוארד השני • אדוארד השלישי • ריצ'רד השני |  |
| בית לנקסטר | הנרי הרביעי • הנרי החמישי • הנרי השישי |  |
| בית יורק | אדוארד הרביעי • אדוארד החמישי • ריצ'רד השלישי |  |
| בית טיודור | הנרי השביעי • הנרי השמיני • אדוארד השישי • ג'יין גריי • מרי הראשונה • אליזבת הראשונה |  |
| בית סטיוארט | ג'יימס הראשון • צ'ארלס הראשון • צ'ארלס השני • ג'יימס השני • מרי השנייה וויליאם השלישי (בית אוראנז'-סטיוארט) • אן |  |
| הממלכה המאוחדת | הממלכה המאוחדת |  |
| בית הנובר | ג'ורג' הראשון • ג'ורג' השני • ג'ורג' השלישי • ג'ורג' הרביעי • ויליאם הרביעי • ויקטוריה |  |
| בית סקסה-קובורג-גותה | אדוארד השביעי • ג'ורג' החמישי |  |
| בית וינדזור | ג'ורג' החמישי • אדוארד השמיני • ג'ורג' השישי • אליזבת השנייה • צ'ארלס השלישי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262400805171  PLWABN: 9810583542105606  BNE: XX915888  BnF: cb12067623p (data)  CANTIC: a11371213  GND: 118773712  ISNI: 0000 0001 1770 7123  LCCN: n79141291  LNB: 000193660  NDL: 001239525  NKC: mzk2004252313  NLA: 61542447  NSK: 000375656  NTA: 070549184  RERO: 02-A022836117  RKD: 496801  SELIBR: 288687  SNAC: w648522f  SUDOC: 071461906  TePapa: 66148  Trove: 1843615  ULAN: 500356813  VcBA: 495/91664  VIAF: 268547728   WorldCat (עם VIAF): 268547728 
פסלו של הנרי השביעי, פרצוף המלך מבוסס על מסכת המוות שלו.
חליטה (הלכה)

החליטה בהלכה נאמרה בהקשר של הכשרת בשר לאכילה. מן התורה ניתן לאכול את הבשר תיכף אחר השחיטה אם הדיח את הדם שעל גביו, זאת משום שדם הבלוע באיברים, כל זמן שלא פירש מהם, מותר. אך הבא לבשל את הבשר חייב להכשירו על מנת שלא יצא הדם הבלוע מן האיברים ויאסר. בהלכה הוצגו שתי דרכים להכשיר את הבשר: האחת היא להרחיק את הדם על ידי מליחת הבשר או צלייתו, והדרך השנייה היא לצומתו במקומו שלא ייצא עוד. הפעולה שבמסגרתה נצמת הבשר נקראת בלשון התלמוד "חליטה". החליטה נעשית באמצעות השריית הבשר במים רותחים או בחומץ שמחמת חריפותו הוא צומת את הבשר ומונע מן הדם לצאת.
מתקופת הגאונים אין סומכים על פעולת החליטה בפני עצמה להתיר את בישול הבשר, כיוון ש"אין אנו בקיאין בחליטה".
מאידך לדעת הרמב"ם מלבד תהליך המליחה הרגיל של הבשר, יש חיוב נוסף לחלוט את הבשר במים רותחים בסיום התהליך, ובעקבותיו נוהגים כך יהודי תימן. בשאר העדות לא נהוג לחלוט כדברי הראב"ד בהשגותיו: "לא שמענו ולא ראינו מימינו", וכך פסק הרמ"א. רבי יוסף קארו מביא את שתי השיטות בשולחן ערוך, ולפי פרשנות הש"ך, יש להשתדל לנהוג כך.
לפי המשנה בצק שנחלט ברותחים, שוב לא מחמיץ וכשר לאכילה בפסח, אולם מתקופת הגאונים נוהגים לאסור פעולה זו.
הערות שוליים

1 2  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן ס"ט, סעיף י"ט.
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ק"ח תוספות ד"ה 'שנפל'.
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן ע"ג, סעיף ב'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות מאכלות אסורות, פרק ו', הלכה י'.
↑  לגבי צלייה, יש דיון ארוך בין הפוסקים אם הרמב"ם מצריך חליטה
↑  הרב יצחק רצאבי שולחן ערוך המקוצר חלק ד' עמוד קי"ז.
↑  ראו משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות חמץ ומצה, פרק ה', הלכה ג'
חוסה אנטוניו אבראו

| --- | --- |
תצלום משנת 2007
תצלום משנת 2007
 לידה:  7 במאי 1939 ולרה, ונצואלה 
 פטירה:  24 במרץ 2018 (בגיל 78) קראקס, ונצואלה 
 שם לידה:  José Antonio Abreu Anselmi 
 מוקד פעילות:  ונצואלה 
 תקופת הפעילות:  2018–1957
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הקתולית אנדרס בייו, Jose Angel Lamas School of Music, אוניברסיטת מישיגן 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 כלי נגינה:  פסנתר, צ'מבלו, עוגב 
 פרסים והוקרה:  פרס הקיום הנכון (2001)  פרס פולר למוזיקה (2009)  מסדר השמש העולה, דרגה ראשונה (2007)  קצין בלגיון הכבוד (24 באוקטובר 2009)  Latin Grammy Trustees Award (2009)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פרדריק שופן למוזיקה (2015)  פרס נסיך אסטוריאס לאמנות (2008)  פרס גלן גולד (2008)  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2005)  פרס המוזיקה הלאומי של ונצואלה (1978)  פרס המוזיקה של פרנקפורט (2009)  פרס ארסמוס (7 באוקטובר 2010)  מסדר פרנסיסקו דה מירנדה  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית 
 
חוסה אנטוניו אבראו אנסלמי (בספרדית: José Antonio Abreu Anselmi;‏ 7 במאי 1939 – 24 במרץ 2018) היה פסנתרן, נגן צ'מבלו, מנצח, מלחין, מחנך וכלכלן ונצואלי. המיזם "אל סיסטמה" של אבראו זכה בפרס הקיום הנכון הידוע גם כ"פרס נובל אלטרנטיבי" בשנת 2002.
קורות חייו

חוסה אנטוניו אבראו נולד בעיר ולרה, מדינת טרוחיו שבמערב ונצואלה.
מצד אמו אבראו הוא צאצא למשפחה איטלקית ממרצ'יאנה באי אלבה. סבו מצד האם, אנטוניו אנסלמי ברטי, היה מנהל להקה מוזיקלית כפרית, שהיגר בשנת 1897 למונטה כרמלו בוונצואלה, יחד עם 46 כלי נשיפה של להקתו.
בלימודיו אימץ אבראו שני מסלולים מקבילים.
הוא למד כלכלה וסיים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטה הקתולית אנדרס בייו. כמו כן למד כלכלת הנפט באוניברסיטת מישיגן. היה פעיל גם בחיים הפוליטיים וכיהן בשנת 1958 כחבר בקונגרס הלאומי של ונצואלה. לאחר מכן לימד כפרופסור לכלכלה ולתכנון כלכלי באוניברסיטת סימון בוליבר בקראקס ובאוניברסיטת אנדרס בייו.
אבראו עשה גם לימודים מוזיקליים. היה תלמידה של דורליסה חימנס דה מדינה בברקיסימטו. בשנת 1957 נרשם לאקדמיה למוזיקה של קראקס (בימינו האקדמיה על שם חוסה אנחל לאמאס). הוא למד בה נגינת פסנתר אצל מויסס מוליירו, עוגב וצ'מבלו אצל אבנסיו קסטייאנוס והלחנה אצל ויסנטה אמיליו סוחו.
בשנת 1975 הוא הקים את התזמורת הסימפונית ע"ש סימון בוליבר.
פעילותו בתחום החינוך המוזיקלי

בשנת 1975 הקים אבראו את "אל סיסטמה", (בשמה המלא - "המערכת הלאומית של תזמורות ילדים ונוער של ונצואלה", SNOJIV - Sistema Nacional de Orquestas Juveniles e Infantiles de Venezuela), רשת לאומית לתזמורות ילדים ונוער שראה בה כלי למשיכת שכבות רחבות של נוער אל המוזיקה הקלאסית, ולהקניית ערכים, המסוגלים לפי דעתו, לקדם את הנוער גם בתחום החברה ואיכות החיים. במסגרת תוכנית זו הקים אבראו את התזמורת הסימפונית הלאומית של הנוער בוונצואלה על שם סימון בוליבר ואת התזמורת הסימפונית על אותו השם בקראקס. בשנת 2007 כללה רשת "אל סיסטמה" בוונצואלה כ-240,000 חברים, וצוות של 1,500 אנשי מקצוע, המתחלקים בין 125 תזמורות נוער ו-57 תזמורות ילדים, 30 תזמורות מקצועיות, ורשת מקהלות, שבהן החינוך המוזיקלי הוקנה החל מגיל שנתיים. פעילות המערכת עומדת בחסות פדרציה ממלכתית הקרויה בקיצור FESNOJIV. התזמורות קיבלו ביקורים ממנצחים ידועים כמו סר סיימון ראטל, זובין מהטה וקלאודיו אבאדו ששיבחו את המיזם.
התזמורות נבנו על בסיס 96 "תאים תזמורתיים" ברחבי המדינה, שלכל אחד מהם יש לפחות תזמורת אחת. המערכת כוללת גם סדנאות שבהן הילדים בונים ומתקנים כלי נגינה, תוכניות מיוחדות לילדים בעלי לקויות ונכויות, ומרכזים ומכוני מומחים לפונולוגיה, מדיה אודיו-חזותית ולחינוך מוזיקלי גבוה.
בשנת 1979 הוענק לו הפרס הלאומי למוזיקה על הישגיו ב"אל סיסטמה". אבראו עומד בראש המערכת החל משנת 1994. אחרי 1999 גם המשטר של הוגו צ'אווס אימץ את המיזם ומימן אותו.
עם המוזיקאים שהתחנכו במסגרת "אל סיסטמה" ניתן למנות את גוסטבו דודמל שניצח על תזמורת הסימפונית של הנוער על שם בוליבר, הכנר אלקסי קארדנס, נגן הקונטרבס אדיקסון רואיס, שהיה הנגן הלטינו-אמריקני הראשון שהתקבל בפילהרמונית של ברלין.
בשנת 1983 חזר זמנית לפוליטיקה והתמנה לשר התרבות למשך חמש שנים (1989–1995).
בשנים 1989–1999 השיג אבראו שיתוף פעולה עם ספרד וארצות הברית בקידום הדגם של "אל סיסטמה" והפצתו. התזמורות שהקים זכו בשנים 1993 ו-1995 לפרסים מטעם אונסק"ו.
לפי הדוגמה בוונצואלה הועלו מיזמים דומים בארצות דרום אמריקה, בארצות הברית, גרמניה ושוודיה. ה"אל סיסטמה" נחשבה ל"תנועה עולמית הראשונה לשינוי חברתי באמצעות האמנות".