stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב דרטוסה
רקע

המלחמה הפונית השנייה פרצה בשנת 218 לפנה"ס בספרד, כאשר חניבעל ברקה, המפקד הראשי של צבא קרתגו, תקף את העיר סגונטו, שהייתה בעלת בריתה של רומא, והביא להכרזת מלחמה. חניבעל מיהר להעביר את המלחמה לאיטליה במסע הנועז שלו דרך הרי האלפים, אך בכל זאת נפתחה זירה בחצי האי הספרדי. בתחילת המלחמה נשלח הקונסול פובליוס קורנליוס סקיפיו עם שני לגיונות לספרד כדי לחסל את המושבות הקרתגיות שם. אומנם סקיפיו עצמו חזר לאיטליה עוד לפני שהגיע לספרד כדי להתמודד עם חניבעל, אך הלגיונות הגיעו לספרד בפיקודו של אחיו, גנאיוס סקיפיו. גנאיוס הביס את הקרתגים בקרב קיסה ובקרב טראקו ופלש אל תוך חצי האי. בסתיו 217 לפנה"ס, לאחר שהובס בידי חניבעל בקרבות טיקינוס וטרביה, הגיע פובליוס סקיפיו לעזרת אחיו לספרד ועימו תגבורת של 8,000 חיילים, וביחד הם פלשו שוב דרומה והגיעו עד סגונטו. באותו זמן מרדו השבטים הטורדאנים בספרד ועזרובעל, אחיו של חניבעל והמפקד הקרתגי של ספרד, נאלץ לעסוק בדיכוי המרידה ולא נתפנה להגיב תגובה ראויה לפלישה הרומאית.
בשנת 215 לפנה"ס קיבל עזרובעל תגבורת מקרתגו והחליט לצאת לקרב מכריע כנגד האחים הסקיפיונים.
מהלך הקרב

עזרובעל נפגש עם המצביאים הרומים סמוך לעיר דרטוסה, על הגדה הצפונית של נהר האברו. הוא ניסה להשתמש בטקטיקה אותה נקט חניבעל בקרב קאנאי, החלשת מרכז המערך של צבאו לטובת האגפים, כדי למשוך את הלגיונות הרומיים לעומק המערך הקרתגי, וניצול היתרון של פרשיו על יריביהם הרומיים כדי להביס את כנפות הפרשים של הצבא הרומאי, לתקוף אותו מעורפו ולכתר אותו. הרומאים ערכו את כוחותיהם בדרך המקובלת, כאשר הרגלים הוצבו בגוש גדול במרכז והפרשים באגפים. תוכנית הקרב של עזרובעל נכשלה משום שהמרכז של צבאו נשבר לפני שפרשיו הספיקו להביס את הפרשים הרומאים, והניצחון הרומאי היה מכריע. הצבא הקרתגי הושמד כמעט כולו ורק חלק קטן ממנו ואיתו עזרובעל עצמו הצליח להימלט משדה הקרב.
תוצאות הקרב

לתבוסה הקרתגית בקרב דרטוסה היו תוצאות מרחיקות לכת, משום שהיא מנעה מחניבעל לנצל את ניצחונו הגדול בקרב קאנאי שנה קודם לכן. האפשרות של שליחת תגבורת לחניבעל מהיספניה בדרך היבשה הפכה לבלתי אפשרית, והדרך היחידה שנותרה לשלוח תגבורת לאיטליה הייתה דרך הים, בו שלטו הרומאים. בנוסף, כוח תגבורת גדול בפיקודו של אחיו מאגו ברקה, שנאסף כדי לתגבר את צבאו של חניבעל באיטליה, נשלח במקום זאת לספרד כדי למנוע את נפילת חצי האי האיברי כולו לידי הרומאים.
לקריאה נוספת

טיטוס ליוויוס, ספר 23 פסקאות 26-29. (לקריאה מקוונת)
רודולף באואר (ספורטאי)

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1879 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  9 בנובמבר 1932 (בגיל 53) Dunatetétlen, הונגריה 
 מידע כללי
 מדינה:  הונגריה 
 משקל:  79 ק"ג 
 גובה:  1.84 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה 
 
רודולף באואר (בהונגרית: Bauer Rudolf;‏ בודפשט, 2 בינואר 1879 – שושר, 9 בנובמבר 1932) אלוף אולימפי הונגרי זורק דיסקוס.
ביוגרפיה

מ-1895 עד 1898, היה באואר ספורטאי של BTC (מועדון התעמלות בודפשט), הוא התחרה במספר ענפי ספורט - אתלטיקה, היאבקות, חתירה וכדורגל. משנת 1898 למד משפטים באוניברסיטת בודפשט למדע (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד), לאחר מכן מ-1899 עבר לאקדמיה הכלכלית של Magyaróvár והתכונן לאולימפיאדת פריז (1900) בצבעי מועדון האתלטיקה המקומי. הוא הציג חידוש טכני בזריקת דיסקוס, הוא היוצר של תנועת הסיבוב של זריקת הדיסקוס, המודרנית שנמצאת בשימוש עד היום. לאחר ניצחונו בתחרות הבחירה הארצית, הוא זכה גם באולימפיאדה, בתחרות שאורגנה בפארק בוא דה בולון (Bois de Boulogne) בפריז, הוא השיג תוצאה של 36.04 מטר. ב-15 ביולי 1900 הוא הפך לאלוף האולימפי הראשון באתלטיקה ההונגרית. הוא היה רק בן 21 בזמן ניצחונו האולימפי, אך לאחר מכן השתתף בתחרויות אתלטיות בודדות בלבד. אחרי אלפרד האיוש, הוא היה הספורטאי ההונגרי השני שזכה במדליית זהב אולימפית, וכחרדת גורל, הוא גם מת השני מבין זוכי מדליות הזהב של הונגריה.
בתחילת המאה ה-20, רודולף באואר לא קיבל הכרה מוסרית או כלכלית על ניצחונו האולימפי. הספורטאי המצוין הפסיק השתתפות בתחרויות בינלאומיות בגיל 21, בשיא. לאחר האולימפיאדה הוא התחרה רק בתחרויות חקלאים כפריים וזרק להנאתו את הדיסקוס, איתו הגיע עד ל-43 מטר.
הנצחתו

מאז 2009, קיים לוח תבליט במושונמגיארובאר. רחוב בעיר נושא את שמו.
מאז שנת 2000, ברובע 9 של בודפשט ברחוב Kinizsi u. 31. יש תבליט על קיר הבית (ביתו לשעבר של רודולף באואר). שני התבליטים נעשו על ידי הפסל לאסלו דינייש.
לקריאה נוספת

Endre Kahlich – László Gy Papp – Zoltán Subert: המשחקים האולימפיים 1896–1976 – בודפשט, 1977 – מסת"ב 963253526x
Révai új lexikona II. (הלקסיקון החדש של רוואי).
József Keresztényi: Little Little History Olympic History - בודפשט, 1988 - מסת"ב 963282024X
לאסלו לוקאץ' – ג'רג' ספשי: 112. ההיסטוריה של מדליות הזהב האולימפיות של הונגריה – בודפשט, 1980 – מסת"ב 9632535537
Vojtech Zamarovský: האולימפיאדה בשידור חי - הוצאת Madách, ברטיסלאבה, 1984 - ללא ISBN
האלופים האולימפיים שלנו - רודולף באואר, Sporthu Magazin, 2008. 22 בינואר יום שלישי
הערות שוליים

↑  Bauer Rudolf diszkoszvető 3 dobása ért földet a nézők között. A párizsi olimpián második helyezett cseh František Janda-Suk röviddel 1955-ben bekövetkezett halála előtt egy nyilatkozatában azt állította, hogy a fordulásos stílust ő alkalmazta először és a magyarok az ő gyakori budapesti szereplése során leshették el tőle.
קתרין מבריין

| --- | --- |

 לידה:  1534 דנבישייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  27 באוגוסט 1591 (בגיל 57 בערך) Llannefydd, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ויילס 
 מקום קבורה:  Llannefydd 
 בן או בת זוג:  ריצ'רד קלאו  ג'ון סולסברי  מוריס וין  אדוארד תלוול 
 
דיוקן קתרין מבריין מאת אדריאן ואן קרוננבורג בערך מ־1568, במוזיאון הלאומי של קרדיף
קתרין מבריין (בוולשית: Catrin o Ferain; ‏1535 – 27 באוגוסט 1591), המכונה לפעמים Mam Cymru ("האֵם של ויילס"), הייתה אשת אצולה וֶלשית שסביבה רשת ענפה במיוחד של קרובים וצאצאים מתועדים, הן משום שנישאה ארבע פעמים והן משום שכאשת אצולה משפחותיה תועדו היטב.
חייה

היא מכונה לפעמים קתרין טיודור, משום ששם אביה היה טיודור אפ רוברט ויקאן. שם אמה היה ג'יין וֶלוויל. סוברים שסבה מצד אמה, סר רולנד דה ולוויל (1474 – 25 ביוני 1535), היה בנו של מלך אנגליה הנרי השביעי ושל פילגש ברטונית. סוברים אף שקתרין הייתה בת חסות של המלכה אליזבת הראשונה. בכל אופן, היא ירשה את האחוזות בֶּרֶיין ופֶּנימֶנֶד' בדנבישייר ובאנגלזי.
חייה > ג'ון סולסברי

בגיל 22 נישאה קתרין לג'ון סולסברי, אסקווייר, בנו של סר ג'ון סולסברי מִלֶווני (הלך לעולמו ב־1578), ממשפחת סולסברי המיוחסת שמושבה בלווני, דנבישייר. לפי ג'ון בולינג'ר, היו אלו כנראה "נישואי ילדים". נטען שקיים מכתב, שנכתב על ידי סולסברי הצעיר כשהיה בבית הספר וסטמינסטר, ובו הוא מזכיר את אשתו. הוא מת בסוף מאי או בתחילת יוני 1566. הם היו נשואים תשע שנים, ונולדו להם שני בנים:
תומאס סולסברי (בערך 1564 – 20 בספטמבר 1586). הוצא להורג כבוגד על מעורבותו בקשר באבינגטון. הוא נישא לאחותו החורגת מרגרט וין (בתו של בעלה השלישי של קתרין, מוריס וין, מנישואיו הראשונים של מוריס), ובתם, מרגרט, ירשה לבסוף את אחוזת בריין.
ג'ון סולסברי (בערך 1565/66 – 1612), משורר, איש חצר, ופוליטיקאי. נישא לאורסולה סטנלי, בתם הבלתי חוקית של הנרי סטנלי, הרוזן הרביעי מדרבי ושל ג'יין האלסול. אחד משני בניהם ששרדו עד בגרות היה סר הנרי סולסברי, הברון הראשון, הראשון בשושלת הבּרוֹנֶטים של סולסברי מלווני (1619). הנרי היה אביה של אן סולסברי, אשתו של ארתור סטנהופ, ודרכה היה אב לשושלת הרוזנים מצ'סטרפילד החל מפיליפ סטאנהופ, הרוזן החמישי. שירו של שייקספיר "עוף החול והצב" פורסם באוסף בשם "הקדוש המעונה של האהבה" (1601), שהוקדש לבנה של קתרין, ג'ון סולסברי, שזכה לתואר אבירות מידי המלכה אליזבת ביוני 1601.
חייה > סר ריצ'רד קלאו

לאחר מות בעלה הראשון, נישאה קתרין לסר ריצ'רד קלאו, סוחר עשיר במיוחד, שהקים את הבורסה המלכותית בסיטי של לונדון עם שותפו העסקי סר תומאס גְרֶשם. קלאף התגורר באנטוורפן, ועם שובו לדנבישייר ב־1567 בנה שני בתים, "באך-אי-גרֵייג" ו"פְּלאס קלאו". הבתים נבנו בסגנון אנטוורפן על ידי אוּמנים פלמים והיו בתי הלבנים הראשונים בוויילס. עם מותו של קלאו ירש ריצ'רד קלאו הבן, בנו מאשתו הראשונה, את "פלאס קלאו".
לקתרין היו שתי בנות מקלאו:
אן קלאו (נולדה ב־1568), נישאה לרוג'ר סולסברי, אחיו של ג'ון סולסברי, ודוד מצד אביה לאחיה־למחצה המבוגרים. בנם היחיד נקרא אף הוא ג'ון סולסברי. אן ירשה את הבית "באך-אי-גרייג".
מרי קלאו (נולדה ב־1569). נישאה לוויליאם וין, קרוב משפחה של מוריס וין.
בני הזוג קלאו התגוררו זמן מה באנטוורפן, ושם צויר דיוקנה של קתרין, כנראה על ידי אדריאן ואן קרוננבורג, כפי שמציע המוזיאון הלאומי, אבל ייתכן שעל ידי לוקאס דה הֶרֶה, שלו יוחס הדיוקן בעבר. בתוך שש שנים מנישואיהם, מת סר ריצ'רד קלאו בהמבורג בגיל ארבעים. סביר שהורעל בגין עבודתו כמרגל עבור המלכה אליזבת הראשונה.
חייה > מוריס וין

לאחר מכן נישאה קתרין למוריס וין  מגווידיר. וין היה השריף של קרנארבונשייר והונו הפך את קתרין לאישה עשירה במיוחד כאשר מת.
גם במסגרת נישואים אלה ילדה קתרין שני ילדים:
הנרי וין, שנישא לבלאנש ווֹן.
ג'יין וין, שנישאה לסיימון תֶלווֹל.
חייה > אדוארד תֶלווֹל

בעלה הרביעי והאחרון של קתרין היה אדוארד תֶלווֹל מפלאס-י-וורד, שהאריך ימים אחריה.
חייה > מורשת

המשורר הוולשי רוברט פארי כתב אלגיה לרגל מותה של קתרין. צאצאיה הרבים כללו את הסטר ת'רייל ואת מגלה הארצות בן המאה ה־18 ג'ון סולסברי, שניהם צאצאיה מבעלה הראשון.
הערות שוליים

1 2  "Katheryn of Berain, 'The Mother of Wales' (1534/5-1591)", Amgueddfa Cymru"
1 2  Ballinger, John. "Katheryn of Berain", Y Cymmrodon, Vol. XL, The Honourable Society of Cymmrodian, London, 1929
1 2  Katheryn of Berain, Dictionary of Welsh Biography (באנגלית)
1 2  Davies J.M. and DC Davies, D.C., "Why did the 5th earl of derby die?", The Lancet, 6 October 2001 (Vol. 358, Issue 9288, Page 1187)
1 2  "Sir Richard Clough – ‘The Most Complete Man’", Legacies – North East Wales, BBC, February 2004
↑  "Catrin of Berain". BBC Wales North East. ביוני 2009. אורכב מ-המקור ב-9 בנובמבר 2012. נבדק ב-2012-12-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Robert Parry, Dictionary of Welsh Biography (באנגלית)
הפונדק Ruthin Myddelton Arms, שנבנה במאה ה־16 בסגנון הולנדי על ידי ריצ'רד קלאו, שעבד באנטוורפן.
רובי לינדזי

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1885 קרסוויק, אוסטרליה 
 פטירה:  12 במרץ 1919 (בגיל 33) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תחום יצירה:  איור 
 בן או בת זוג:  ויליאם דייסון 
 
רובי לינדזי (באנגלית: Ruby Lindsay‏; 20 במרץ 1885 – 12 במרץ 1919) הייתה מאיירת וציירת אוסטרלית, אחותם של הציירים נורמן לינדזי ופרסי לינדזי.
ביוגרפיה

לינדזי נולדה בקרסוויק, ויקטוריה,  ילדתם השביעית ובתם השנייה של רוברט וג'יין לינדזי, והתגוררה במלבורן מגיל 16 עם אחיה פרסי בזמן שלמדה בגלריה הלאומית של בית הספר ויקטוריה.
לינדזי ציירה מדי פעם למגזין "הבולטין" ואיירה את סקיצות הסטודיו של ויליאם מור (1906) ועיצבה כרזות.
בשנת 1909 נסעה לאנגליה עם אחיה נורמן, וויל דייסון. היא נישאה לוויל ב 30 בספטמבר שנת 1909.  (אחיה ליונל התחתן עם אחותו של וויל.) לרובי ולוויל נולדה בת אחת, בטי (1911–1956).
בשנת 1912 תרמה איורים לספר Epigrams of Eve מאת עורכת דין והעיתונאית סופי אירן לואב.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היא ביקרה באירלנד ומתה במהלך מגפת השפעת הספרדית.
לינדזי קבורה באותה חלקת קבר כמו בעלה בבית העלמין בהנדון, לונדון. שמה על המצבה מוצג כ"רובי לינד".
גלריה

אם וביתה
כרזת אגודת הציירים
סקיצה למניפה
דיוקן עצמי, 1908
הערות שוליים

↑  Smith, Bernard. "Lindsay, Ruby (1885–1919)". Australian Dictionary of Biography.
↑  Dr Jane Connory, Hidden women of history: Ruby Lindsay, one of Australia's first female graphic designers, The Conversation (באנגלית)
↑  "Artistic Families". Herald (Melbourne, Vic. : 1861 - 1954). 1 October 1909. p. 1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AAG: 10242  ADB: lindsay-ruby-7758  AGSA: 8417  AWR: AWE6439b  DAAO: ruby-lindsay  GND: 1179221826  ISNI: 0000 0000 8455 0819  LCCN: no2010161534  NGV: 4279  NLA: 35246843  SNAC: w6710pz5  Trove: 880830  VIAF: 91886662   WorldCat (עם VIAF): 91886662
קיבה

| --- | --- |

 שיוך:  צינור העיכול 
 מיקום אנטומי:  חלל הבטן 
 אספקה עורקית:  עורק הקיבה הימני 
 ניקוז ורידי:  right gastric vein 
 ניקוז לימפטי:  Celiac lymph nodes 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1161) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  gaster 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A05.5.01.001 
 TA2 (2019):  2901 
 FMA:  7148 
 קוד MeSH:  A03.556.875.875 
 מזהה MeSH:  D013270 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0038351 
 
1- גוף הקיבה, 2- כיפת הקיבה (פונדוס), 3- דופן קדמית, 4- עֶקֶם הַקֵּבָה הַגָּדוֹל, 5-עֶקֶם הַקֵּבָה הַקטן, 6- פי הקיבה, 9- השריר סוגר השער, 10 - מערת השוער, 11 -
תעלת השוער, 12 - הַחֶרֶק הַזָּוִיתִי, 13 - תעלת הקיבה, 14, - Rugal folds
קיבה היא איבר דמוי שק או כיס בצורת אגס, העשוי שלוש שכבות שרירים. הקיבה היא האיבר הרחב ביותר במערכת העיכול. בגוף האדם, היא מונחת מתחת לסרעפת, בחלק העליון של חלל הבטן.
אצל בעלי חיים טורפים שניזונים בעיקר מחלבונים, סביבת הקיבה חומצית בדרך כלל. אצל בני אדם שניזונים גם מפחמימות, הופכת הקיבה לסביבה חומצית רק כשנאכל מזון חלבוני[דרוש מקור]. באכילת מזון חלבוני מופרש ההורמון גסטרין. בתגובה להפרשתו מופרשת חומצת מלח מתאי בלוטות רירית הקיבה. הזימוגן פפסינוגן, אשר מופרש מדפנות הקיבה, הופך לאנזים הפעיל פפסין רק בסביבה חומצית זו.
בעוד שלאדם קיבה אחת, לבעלי חיים שונים עשויות להיות מספר קיבות. כך למשל, לפרה יש ארבע קיבות, ולמרבית הלווייתנאים יש שלוש.
מבנה

לקיבה שני פתחים. דרך פי הקיבה, המחובר לוושט, נכנס מזון. דרך השוער, פתחה התחתון של הקיבה, יוצא המזון מן הקיבה לתריסריון - תחילתו של המעי הדק. פתחים אלו מוגנים בשרירים חזקים הקרויים סוגרים. השוער הוא שריר טבעתי המהווה שסתום. כשהוא מכווץ נסגר הפתח, וכך נמנע מעבר של מזון מן הקיבה לתריסריון. חלקה העליון והעיקרי של הקיבה מונח בצד השמאלי של הגוף.
דופן הקיבה עשויה שלוש שכבות של שרירים והיא עבה למדי. שכבות השרירים הן: שרירים אלכסוניים, שרירים טבעתיים ושרירים אורכיים (מפנים החוצה). בו זמנית, מתכווצת כל שכבה מכיוון אחר וכך מתבצע תהליך לישת המזון יחד עם ערבובו במיצי הקיבה. כלפי החלל הפנימי של הקיבה קיימים הרבה קפלים, ובצד זה נמצאת הרירית. ברירית יש בלוטות רבות הנמצאות במעין גומות והן מפרישות את מיצי הקיבה.
מבנה > הגנת דופן הקיבה

דופן הקיבה עשויה בעיקרה מחלבונים, אולם היא אינה מתפרקת מהפעילות הפרוטאזית ומהחומצה המלחית.
קיימים שלושה מנגנונים אשר מונעים את פירוקה של הקיבה:
האנזימים המופרשים לקיבה, מפרקי החלבונים, פעילים אך ורק ב-pH הנמוך שמצוי בקיבה, לכן בדופן הקיבה הם מהווים פרו אנזימים שאינם פעילים.
האפיתל הרירי שמצוי בדפנות הקיבה מפריש נוזל צמיג על פני הדופן המורכב מריר ואלקטרוליטים והוא מגן על הדופן מפירוקה. הנוזל הוא מעט בסיסי, וכך גם מגן על הדופן מהחומציות בקיבה.
תאי דופן הקיבה מתחלפים בקצב חילוף גבוה במטרה למנוע את עיכול דופן הקיבה.
תפקידי הקיבה

מערכת העיכול. למידע על איבר, לחצו עליו.
אחסון מזון - נפח הקיבה יכול לנוע בין 50 מ"ל ל-4 ליטרים.
ויסות קצב העברת המזון למעי הדק להמשך העיכול.
המשך פירוק מכני של המזון באמצעות שרירים לאחר הפירוק בפה.
פירוק כימי אנזימטי של החלבונים על ידי אנזימים המכונים פרוטאזות.
פירוק ראשוני של שומנים.
תפקידי הקיבה > הפירוק הכימי בקיבה

מיץ הקיבה מורכב מחומצה מלחית, מריר ומאנזימים. במשך 24 שעות, 2.5 ליטרים של מיץ קיבה מופרשים מבלוטות הרירית. החומצה הרירית יוצרת רמת pH נמוכה מאוד, הנמוכה בגוף האדם, של 2–3. הסביבה החומצית המסופקת על ידי החומצה המלחית היא הדרושה לפעילות אנזימים המפרקים חלבונים המצויים בקיבה. לחומצה תפקיד נוסף בחיטוי בכך שהיא משמידה חיידקים שאינם רצויים אשר חדרו לקיבה יחד עם המזון. לולא חומצה זו, המזון אשר שהה בקיבה היה מתמלא בחיידקים מזיקים.
התהליך הכימי העיקרי המתרחש הוא פירוק כימי אנזימטי של חלבונים על ידי האנזימים פרוטאזים המופרשים על ידי תאים בבסיסי הבלוטות. הפרוטאז העיקרי המופרש בקיבה הוא הפפסין. הפפסין מפרק קשרים פפטידיים בין מיני חומצות אמיניות, כך שנוצרים חלקי חלבונים קטנים יותר הנקראים פפטונים, אלו הם חומצות אמיניות קשורות, מעין שרשראות. בהמשך תהליך העיכול הן מפורקות לחלקים בסיסיים יותר. נוסף על כך, מופרש האנזים ליפאז שמפרק חלקית שומנים המגיעים לקיבה על אף שרוב תהליך פירוק השומנים מתבצע במעי.
ויסות פעילות הקיבה

עיבוד המזון על ידי הקיבה אינו מתבצע באופן רציף והוא משתנה על פי הצורך. עיבוד זה מתבצע בשתי פעילויות אינטגרליות מהתהליך. הפעילות הראשונה מתבצעת על ידי הפרשת אנזימים שונים, חומצה מלחית ונוזלים. אלו מפרקים כימית את המזון ומביאים לסיכתו. הפעילות השנייה היא פעילות פיזית של השרירים הלשים ודוחפים את המזון לכיוון התריסריון.
כשיש מזון בקיבה, גוברות שתי הפעילויות; השרירים פועלים ביתר מרץ וההפרשה מוגברת וכשאין מזון בקיבה הפעילות מצטמצמת. החוקר פבלוב גילה דרך ניסויו עם כלבים שקליטת מזון דרך חושים יכולה לגרום אף היא להתגברות פעולת הקיבה על ידי טעימתו, ראייתו וכן מחשבה עליו.
מערכות הוויסות הן אלה שקובעות מתי תאי דופן הקיבה יפרישו את מיצי העיכול ומתי יפסיקו. מערכת הוויסות מורכבת ממערכת העצבים ומערכת ההורמונים, הן אלו שמגיבות לשינויים החלים בסביבות שונות של הגוף ופועלות בהתאם לצרכיו.
מיני תאי חישה מגורים וכך דחפים עצביים מתעוררים ועוברים מן המוח דרך מערכת העצבים האוטונומית והעצב התועה אל חלקים במערכת העיכול. התגובות של שרירי האיברים ובלוטות ההפרשה הן בלתי רצוניות. זרם הדם "מסיע" את ההורמונים אל חלקי מערכת העיכול, ויחד עם העצבים מווסתים את פעילותה של מערכת העיכול.
ויסות פעילות הקיבה > הפרשת פפסין וחומצה מלחית

דחף עצבי עובר דרך עצב הוואגוס אל הקיבה. דחף זה נוצר בעקבות גירוי חוש הטעם וחוש הריח, בין אם על ידי הרחתו או אכילתו. הקיבה מגיבה לגירוי בשני מישורים: תגובה ישירה של תאי בלוטות הרירית לדחף העצבי, המתבטאת בהפרשת פפסין ו-HCl, ובתגובה עקיפה, הדחף העצבי גורם לתאי ה-G הנמצאים באזור השוער להפריש את ההורמון גסטרין לזרם הדם, משם מגיע לקיבה. בקיבה, הגסטרין מגרה את תאי הרירית שבדופן להפריש עוד HCl ופפסינוגן.
מיצי הקיבה מפרקים את החלבון המצוי בקיבה לפפטידים שמגרים את תאי ה-G ומביאים להפרשה נוספת של גסטרין. יתר על כן, הימצאות מזון בקיבה מביאה את דופן הקיבה למצב של הימתחות והתרחבות, ומעוררת גירויים מכניים של תאים באזור השוער שמביאים להעברת דחף עצבי לתאי ה-G המביאה להגברת הפרשת הגסטרין.
ניתן להבחין שקיימים שלושה גירויים המשפיעים על תאי ה-G. הפפטידים גורמים לגירוי כימי, לחץ המזון על ידי הקיבה הגורם לגירוי מכני וכן קיים הגירוי העצבי. כתוצאה משלושת אלה, מגבירים תאי ה-G את הפרשת הגסטרין אשר מגרה את דופן הקיבה לעוד הפרשה של פפסינוגן וחומצה מלחית.
רמת ה-pH משפיעה על הגירוי המכני של תאי ה-G. כאשר רמת ה-pH עולה, התגובה נעשית אינטנסיבית יותר, וכאשר רמת ה-pH יורדת והסביבה חומצית יותר, עלולה להיפסק הפרשת הגסטרין וכתוצאה מכך גם הפרשת הפפסין וה-HCl.
הפרשות הקיבה מושפעות גם ממצבים נפשיים שונים. הפרשת HCl מוגברת כתוצאה מעצבנות, אך מתעכבת כתוצאה מדיכאון. אלכוהול וקפאין עלולים להביא להפרשה אינטנסיבית מדי של גסטרין בכך שהם מגרים בעצמם את תאי ה-G. כאשר אלו מתרחשים כשאין מזון בקיבה, אין בקרה וחומציות המזון יכולה להתגבר ולגרום לאולקוס.
ויסות פעילות הקיבה > התרוקנות הקיבה

התרוקנות הקיבה מתבצעת על ידי התכווצות של שרירי הקיבה ודחיפת המזון לכיוון התריסריון. מצב המזון בקיבה ובתריסריון קובע את קצב פעילות שרירי הקיבה.
התריסריון הוא בעל מידות קטנות ובעל נפח קטן הרבה יותר מאשר הקיבה. אי לכך, המזון מגיע אליו מהקיבה בכמויות קטנות ובמרווחי זמן להם הוא זקוק. תפקיד מרווחי הזמן הוא לווסת את הבדלי החומציות בין המזון שבקיבה לתריסריון. בנוסף, בזמן זה, בליל המזון מתערבב עם מיצים שונים וכן עובר מזון מהתריסריון למעי. בין יתר המיצים נמצא נוזל המרה, נוזל המופק בכבד, ומופרש דרך כיס המרה אל התריסריון. נוזל זה מסייע בפירוק שומנים. בנוסף הנוזל בעל pH בסיסי, בין 7.8 ל-8.6, ובכך הוא גם מסייע לסתירת החומציות הרבה שבקיבה.
בנוסף קיים הורמון המופרש מתאי k בתרסריון, בשם GIP‏ (Gastric inhibitory polypeptide) (אנ') שבעבר יחסו לו תפקיד בעיכוב פעילות הקיבה, אך היה זה נכון רק בנוכחות כמויות גדולות של הורמון זה, דבר המתקיים רק בתנאי מעבדה. אך ב-1992 פורסם כי תפקידו הוא בשחרור אינסולין מתאי בטא בלבלב. כאשר יש נוכחות של גלוקוז בטרסריון משתחרר מתאים k ה־GIP הגורם לשחרור אינסולין המוביל את הגלוקוז לתאים. GIP משמש כ-incretin בכך הוא נקשר לקולטני תאי בטא באיי לנגרהאנס ומעודד הפרשת אינסולין.
בשנים האחרונות משמש כתרופה פורצת דרך לטיפול בסכרת.
בעיות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בעיות > אולקוס

בעבר נהוג היה להאמין כי חומציות יתר בקיבה גורמת לכיב פפטי (אולקוס). כיום ידוע כי בחלק מהמקרים חיידק ההליקובקטר פילורי הוא הגורם למחלה זו. הכיב מתפתח כאשר קורסים מנגנוני ההגנה של דופן הקיבה או התריסריון שתפקידם להגן עליה מפני החומצות. הסיבות לקריסה אינן ידועות. כל בני האדם מייצרים חומצות קיבה אך רק אצל אחד מכל עשרה מתפתח כיב קיבה. בעבר סברו שהסיבה היא דפוס ההפרשה של החומצה אצל החולה (בני אדם נבדלים בדפוסי הפרשת החומצה; ישנם כאלה המפרישים כמויות גדולות וכאלה המפרישים נמוכות), אך מחקר סטטיסטי של החולים הראה שדפוס ההפרשה אינו הסיבה העיקרית. המחקרים האחרונים מראים כי הגורם לכיב קיבה ברוב המקרים הוא חיידק ממשפחת הליקובקטר (Helicobacter). זהו אחד החיידקים הבודדים המסוגל לסבול את רמת ה-pH הנמוכה השוררת בקיבה.
בעיות > צרבת

אם חומצות הקיבה עולות במעלה הוושט נוצרת צרבת. הכאב מתחיל בדרך כלל בבטן ועובר לצוואר ולגרון. הצרבת נובעת מעלייה של חומצות קיבה בוושט. צרבת היא בדרך כלל תופעה חולפת, אף כי פגמים בסוגר הקיבה עלולים להפוך את התופעה לכרונית. הצרבת מתחילה בדרך כלל לאחר אכילת מזון שומני או רב. נשים בהריון מועדות לצרבת, ושתיית משקאות מוגזים (המבוססים על חומצה פחמתית) עלולה אף היא לעודד צרבת. צרבת כרונית עלולה להעיד על כיב פפטי.
בעיות > =גסטרופרזיס

גסטרופרזיס, (גסטרו=קיבה, פרזיס=שיתוק חלקי), נקרא גם התרוקנות קיבה איטית או שיתוק קיבה, הוא מצב רפואי שבו יש שיתוק מוטורי חלקי או מלא של הקיבה. במצב זה המזון נשאר בקיבה לזמן רב מעבר לנורמה. בפיזיולוגיה תקינה, הקיבה מתכווצת על מנת להעביר את המזון להמשך תהליך העיכול במעי הדק, והעצב התועה אחראי על התכווצויות אלו. גסטרופרזיס מתרחש כאשר העצב התועה נהרס או נפגע ושרירי הקיבה אינם מתפקדים כראוי. במקרה זה, המזון נע לאט במערכת העיכול, אם בכלל.
ראו גם

קרצינומה של הקיבה
תא דופן בקיבה
קרקור בטן
גסטרקטומיה
היצרות מולדת של השוער
שטיפת קיבה
גסטרופרזיס
גסטרוגרפיה וירטואלית
דלקת קיבה אטרופית\ניוונית
תסמונת ריקון קיבה
הערות שוליים

↑  כיס המרה
↑  Nauck M.A. Bartels E. Ørskov C. Ebert R. Creutzfeldt W. "Lack of Effect of Synthetic Human Gastric Inhibitory Polypeptide and Glucagon-LikePeptide 1 (7-36 Amide) Infused at Near-Physiological Concentrations on Pentagastrin-Stimulated Gastric Acid Secretion in Normal Human Subjects". Digestion, 1992; 52: 214–221
↑  Thorens B. "Glucagon-like peptide-1 and control of insulin secretion". Diabete Metab. 1995 Dec; 21(5): 311-8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536297905171  BNE: XX527323  BnF: cb119460275 (data)  GND: 4036943-2  LCCN: sh85128254  LNB: 000110977  NDL: 00563871  NKC: ph135140  TA98: A05.5.01.001
רודולף בולטמן

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1884 ויפלשטדה, הדוכסות הגדולה של אולדנבורג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  30 ביולי 1976 (בגיל 91) מרבורג, גרמניה המערבית 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  Main Cemetery of Marburg 
 השכלה:  אוניברסיטת טיבינגן  אוניברסיטת מרבורג  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מעסיק:  אוניברסיטת מרבורג, אוניברסיטת גיסן, אוניברסיטת ורוצלב 
 השקפה דתית:  התאולוגיה הליברלית 
 פרסים והוקרה:  Goethe-Plakette des Landes Hessen (1954)  פרס רויכלין (1957)  הצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 חתימה:   
 
רודולף קארל בּוּלְטְמן (בגרמנית: Rudolf Karl Bultmann;‏ 20 באוגוסט 1884- 
30 ביולי 1976) היה תאולוג נוצרי לותרני גרמני, פרופסור למקרא (הברית החדשה) באוניברסיטת מרבורג. נחשב קול מרכזי ורב-השפעה בגישה הפרשנית-הליברלית (אנ') בנצרות המאה העשרים.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ניטרול המיתוס

בולטמן ידוע בטענתו שלפיה אין טעם לעסוק בעובדות הריאליות המתוארות בספרי הברית החדשה, שכן הדת הנוצרית אינה נשענת על דיוקן ופירוטן של העובדות המתוארות בה, אלא על עיקרן המהותי בלבד: עצם הופעתו של ישו, תורתו וצליבתו. בהקשר זה פיתח בולטמן גישה לא-מיתולוגית (דה-מיתולוגיזציה (אנ')) ביחס לאירועים המתוארים באוונגליון, המפרשת אותם באופן קיומי (אקזיסטנציאלי) ולאו דווקא עובדתי. לטענתו, רק הבשורה (הקריגמה (אנ')) עצמה היא המהותית לנצרות, ולא אמונה בהתרחשותם הריאלית של מעשיו השונים של ישו המתוארים בברית החדשה. את שפע הפרטים המיתולוגיים שבכתבי הקודש, מבקש בולטמן לשחרר מאופיים המיתי המקורי ולטעון כי אין להתעלם מהם אלא לתרגמם למובנם הקיומי, החוץ-מיתולוגי. לכן הצד החיובי בתיוג הסיפורים המסורתיים כ'מיתוס' הוא בקריאה לפרשן לנסות ולחלץ מן המיתוס את המסר החבוי בו, תוך ויתור על הקליפה המיתית של הסיפור עצמו.
אקזיסטנציאליזם דתי

בולטמן הושפע מהגותו של עמיתו להוראה באוניברסיטת מרבורג, מרטין היידגר, וכן הירבה להדגיש את ההבחנה בין חתירה מדעית לאמת אובייקטיבית מנותקת, לבין חתירה קיומית לאמת סובייקטיבית. לטענתו, הבשורה הדתית של הברית החדשה היא צעד קיומי רדיקלי במיוחד, שכן היא אינה מתארת את המצב האנושי  בהתמודדות ושליטה אנושית על חויית הקיום, אלא להפך, מדגישה כי האדם כבול לחלוטין בנפילתו אל העולם הנתון, ורק חסד האל הוא המושיע אותו ומשחררו.  את חויית המפגש הקיומי הסובייקטיבי תיאר בולטמן (בדומה מאוד להגותו הדיאלוגית של מרטין בובר) כאפשרות היחידה לדיבור על אלהים, שכן תיאור אובייקטיבי של האלהים איננו אפשרי כלל, לא רק בשל מגבלות ההשגה וההמשגה של האדם אלא גם בשל אופיו הייחודי-בתכלית של האל שכלל איננו עונה להגדרות 'אובייקטיביות' כאילו היה אובייקט בין אובייקטים.
חיבוריו

תולדות המסורת הסינופטית (1921, 1931) (תורגם מגרמנית לאנגלית: 1976)
ישו (1926). (תורגם לאנגלית: ישו והמילה, 1934)
ישו הנוצרי ומיתולוגיה
הברית החדשה ומיתולוגיה (1941)
קריגמה ומיתוס
פירוש הבשורה על פי יוחנן (1941)
התאולוגיה של הברית החדשה
אוכריסטיה כחלק מהדת העתיקה (1949) (תורגם לאנגלית: 1956)
דת ללא מיתוס
היסטוריה ואסכטולוגיה: נוכחותו של הנצח
רובי לבקוביץ'

רובי לבקוביץ' (נולד ב-31 באוגוסט 1988) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער בקבוצת הפועל תל אביב.