stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקא"ם
היסטוריה - "נערי רפול"

בשנת 1973 הוגש לממשלה "דוח כץ" שעסק בבעיה החברתית של בני הנוער המנותקים בחברה הישראלית. אחד מהכלים שהוצעו היה גיוס ושילוב של חיילים מאוכלוסיות חלשות בצה"ל, במסגרת תוכנית מיוחדת.
בעקבות הדוח הוקמה בצה"ל מסגרת מיוחדת בשם "נוער וחיילים בטיפול מיוחד" (נחט"ם). במסגרת תוכנית זו, החיילים עברו טירונות במחנה דותן ולאחר מכן עברו הכשרה מקצועית בבתי ספר אזרחיים ושיבוץ בצה"ל בתפקידים מקצועיים. בשנת 1979 סייר הרמטכ"ל רפאל איתן במחנה דותן. הוא הגיע למסקנה שהתוכנית אינה מיטבית ושעל צה"ל להוסיף נדבכים נוספים ולהכשיר בעצמו את החיילים. מסקנה זו הביאה ליצירה של התוכנית החדשה שנקראה מקא"ם.
הטירונים הראשונים גויסו לחוות השומר ב-13 בינואר 1981. על כל צוות פיקדו מפקד כיתה שהגיע מיחידת חי"ר ומורה חיילת שקיבלה הכשרה מיוחדת לכך. ההתנסות הראשונה ארכה ארבעה חודשים וכללה השלמת השכלה, לימודי רובאות כלליים וקורס מקצוע.
לנערים אלו הודבק השם "נערי רפול", ע"ש הרמטכ"ל רפאל (רפול) איתן, שיזם גיוס מיוחד לנערים אלו, למרות ליקויים קשים בהשכלתם היסודית, שמנעו את עמידתם בקריטריונים המקובלים.
היוזמה עוררה ויכוח ציבורי; מתנגדיה טענו כי היא אינה כלולה בתחום הסמכויות והמשימות של צה"ל, ואילו תומכיה טענו שבידי צה"ל האפשרות האחרונה לתיקון המעוות שיצרה המערכת האזרחית, ולכן אינו בן חורין להיפטר ממנה.
בנוסף שימש הביטוי "נערי רפול" בהשאלה גם לתיאור של מפלגת צומת וכן למעמד של פעיליה לעומת ראש המפלגה.
"נערי רפול" הוא גם שמו של צמד מוזיקלי, המורכב מאיתי זילברשטיין ומאיר עמר (המכונה "ביג אם"). השניים החלו לפעול במשותף בשנת 1999, ולצד הוצאת שני אלבומים כלהקה כתבו והלחינו שירים רבים לזמרים שונים.
הערות שוליים

↑  יצחק גילת, "מעורבות חברתית של צה"ל: סקירה היסטורית, בתוך "על מדים אני מלך": אוכלוסיות ייחודיות והשתלבות חברתית בצה"ל, נערך על ידי נועה בן-יוסף אזולאי, יצחק גילת ורחל שגיא, (הוצאת מערכות: 2017), עמ' 24–26
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312705405171
ניקולאי ברנשטיין

| --- | --- |

ברנשטיין (מימין) עם בנו
 לידה:  24 באוקטובר 1896 (יוליאני) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  16 בינואר 1966 (בגיל 69) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  פיזיולוגיה, פסיכופיזיולוגיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוסקבה (1919) 
 מוסדות:  Central Institute of Labour  Evacuation hospitals  האוניברסיטה הממלכתית הרוסית לתיירות, נוער ספורט וחינוך גופני  Burdenko Neurosurgery Institute  Buryat State University  Psychological Institute of the Russian Academy of Education  Institute of Experimental Medicine  Scientific and Practical Psychoneurological Center named after Z. P. Solovyov  Scientific Center of Neurology 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין, דרגה 2 (1948) 
 
ניקולאי אלכסנדרוביץ' ברנשטיין (ברוסית: Николай Александрович Бернштейн‏; 5 בנובמבר 1896, מוסקבה – 16 בינואר 1966, מוסקבה) היה נוירופיזיולוג, ביומכניקאי וחוקר תנועה רוסי ממוצא יהודי. זוכה פרס ברית המועצות לשנת 1948 על מחקריו התאורטיים והניסויים בנושא הקואורדינציה והבקרה של התנועה במערכת העצבים המרכזית של בני-אדם ושל חולייתנים אחרים.
בעולם המערבי הוכרה תרומתו החלוצית למדע רק לאחר מותו בשנת 1966, כאשר תורגמו ספריו מרוסית לאנגלית. ובייחוד מאז שנות ה-80, מספר תאורטיקנים מובילים במדעי המוח וההתנהגות החלו להסתמך עליו כראשון שניסח במפורש את "בעיית ההפחתה במספר דרגות החופש הביומכניות" (אנ'): הבעייה הקשה ביותר שצריכה לפתור המערכת המוטורית לצורך בקרת התנועה והקואורדינציה של בני-אדם ובעלי-חיים (ולחלופין גם רובוטים) בעלי שלד רב-מפרקי.
ביוגרפיה

ניקולאי אלכסנדרוביץ' ברנשטיין נולד בשנת 1896 במוסקבה למשפחה יהודית של רופאים ומדענים. אביו, אלכסנדר ניקולייביץ' ברנשטיין (1870-1922), היה רופא במוסקבה, אבל גם רכש השכלה נרחבת בנושאים שונים, ובהמשך הקריירה שלו היה ממניחי הבסיס להתמחות פסיכיאטרית ברוסיה. סבו, נתן אוסיפוביץ' ברנשטיין (1836-1981), יליד האימפריה האוסטרית ולאחר מכן אוקראינה, היה יו"ר אגודת הרופאים של אודסה, ואביו של המתמטיקאי סרגיי נתנוביץ' ברנשטיין (1880-1968).
ניקולאי הצעיר התעניין בנערותו דווקא בשפות, וביקש להיות בלשן. עם סיום לימודיו התיכוניים בשנת 1913 החל ללמוד פילולוגיה באוניברסיטת מוסקבה, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר ללימודי רפואה. הוא סיים את לימודי הרפואה בשנת 1919 במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, גויס לשורות הצבא האדום, ושירת כרופא צבאי עד לשחרורו ב-1920, עם שוך מרבית הקרבות העיקריים של המלחמה.
לאחר תקופה קצרה של עבודה במרפאה של אביו, עבר ברנשטיין למחקר ניסויי ותאורטי בביומכניקה, ב"מכון המרכזי לעבודה" (אנ') ולאחר מכן במספר מוסדות מחקר נוספים, ולימד באוניברסיטת מוסקבה, ובמכון לספורט בו כיהן כפרופסור.
אחיו הצעיר של ברנשטיין, סרגיי אלכסנדרוביץ' ברנשטיין, סיים תואר ראשון במחלקה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה בשנת 1921, אבל לאחר מכן קיבל משרה מעשית יותר במכון מסילת הברזל של מוסקבה. עם זאת, רעייתו הצעירה של סרגיי, טטיאנה פופובה, קיבלה מאוחר יותר עבודה מניקולאי במכון המרכזי לעבודה. כמה ממכתביה לבעלה מתעדים את האווירה במכון באותה תקופה. רק בשנת 1935 התפנה ברנשטיין לקבל גם תואר דוקטור למדעים(אנ') מאוניברסיטת מוסקבה.
נפטר בשנת 1966, בגיל 70, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה: בית קברות יוקרתי במוסקבה שבו טמונים גם אישים רוסים וסובייטים אחרים: פוליטיקאים כבוריס ילצין וניקיטה חרושצ'וב, אמנים וסופרים כאנטון צ'כוב, מיכאיל בולגקוב, ניקולאי גוגול, קונסטנטין סטניסלבסקי, וסרגיי פרוקופייב. חלקם יהודים אף הם כמו יצחק לויתן ושמואל הלקין.
רק שנים לאחר פטירתו, ובעיקר מאז שנות ה-80 וה-90, יותר ויותר תאורטיקנים של מוח ושל תנועה בעולם מסתמכים על עקרונות המחקר שלו בקואורדינציה במערכת המוטורית. רבים מחשיבים אותו כמי שזיהה גם את הבעייה הקשה ביותר של בה עוסקת המערכת המוטורית, וגם את הדרך הסבירה ביותר לפתור אותה.
מחקר

בשנת 1920 החל ברנשטיין לעסוק במחקר ביולוגי ורפואי, תוך התמקדות בתחום הביומכניקה ובקרת התנועה במערכת המוטורית. משנת 1922 הועסק על-ידי "המכון המרכזי לעבודה"(אנ') כדי לחקור יעילות של תנועה בעת עבודה פיזית, לצורך שיפור היצרניות במפעלים, ובתחילה התמקד בחקר פעולות של חיתוך מתכת באמצעות אזמל. במסגרת עבודה זו שיכלל את טכניקת הצילום המהיר של "ציקלוגרמה" (Cyclogram) לצורך מדידת תנועות מחזוריות, אמצעי מחקר שבו נעזר רבות במשך שאר הקריירה שלו. בשנת 1924 פרסם בנושא זה את ספרו הראשון, והרצה עליו בוועידה בין-לאומית בפראג.
החל משנת 1926 השתמש בטכנולוגיה של ציקלוגרמות גם לחקירת הביומכניקה של הליכת בני אדם, מחקר שבתחילו נועד לשיפור המבנה של גשרים להולכי רגל. לאחר מכן הרחיב את מחקריו בנושא להתפתחות הליכה בילדים, במבוגרים ובקשישים, ואבחון הליכה בילדים הסובלים משיתוק מוחין.
בעת שחקר ציקלוגרמות, וייתכן שקיבל השראה ממחקריו של בן-דודו המתמטיקאי סרגיי ברנשטיין במשוואות דיפרנציאליות של תנועה, הבין ניקולאי ברנשטיין כבר בשלב מוקדם בקריירה שלו את חשיבותה הקריטית של בעיית הקואורדינציה: התיאום המדוייק בין מספר גדול של שרירים ומפרקים בגוף, שחייב להתבצע במהירות רבה לצורך פעולה גמישה ויעילה ככל האפשר. מתמטית ניתן להדגים שגם משוב מאיברי החוש, על אף חשיבותו העצומה, לעתים קרובות אינו מהיר ואינפורמטיבי דיו כדי לאפשר ביצוע מוטורי סביר.
לפי ברנשטיין עצמו, הדרך הסבירה היחידה לפתרון הבעייה היא להקטין מאוד את מספר דרגות החופש המשתתפות בפועל בקואורדינציה. דרך טריוויאלית לעשות זאת היא באמצעות אילוץ חוסר-תנועה במרבית המפרקים, פרט לאחד או שניים שהכרחיים לביצוע. אך קוארדינציה כזו בדרך-כלל תהיה מאוד מוגבלת, מסורבלת ובלתי-יעילה. מכאן שיש צורך באילוצים מורכבים ומשוכללים יותר, המאפשרים למספר קטן יחסית של משתנים המבוקרים על-ידי המוח לשלוט על קואורדינציות בין שרירים ומפרקים רבים.
בשנות ה-20 וה-30, רעיונות כאלו התנגשו חזיתית עם ממצאיו של הפיזיולוג הרוסי הנודע איוואן פבלוב, שפיתח את מושגי הרפלקס והתניה קלאסית, ועל כך אף זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1904. על רקע זה התנהל ויכוח מדעי נוקב בין פבלוב לברנשטיין, ובשנת 1936 כבר היה מתוכנן דיון פומבי בהשתתפותם, אך הוא בוטל בעקבות מותו של פבלוב.
מחוץ לגבולות ברית המועצות קיבלו רעיונתיו הייחודיים של ברנשטיין הכרה רחבה רק החל משנות ה-60. בשנת 1960 ביקר המתמטיקאי האמריקאי-יהודי נורברט וינר, אז כבר מוכר כמייסד תחום הקיברנטיקה, באוניברסיטת מוסקבה לצורך סיבוב הרצאות והחלפת דעות. יתכן שכוונתו העיקרית הייתה לשוחח עם הנוירופסיכולוג הרוסי-יהודי המפורסם אלכסנדר לוריא, אבל הוא דיבר גם עם ברנשטיין, שסייע בתרגום הרצאתו של וינר לרוסית. קרוב לוודאי שתודות לכך תורגם ספרו החשוב ביותר של ברנשטיין לאנגלית בשם "הקו-אורדינציה והרגולציה של תנועות" ויצא לאור בשנת 1967 בארה"ב ובבריטניה. שנה לפני כן נפטר ברנשטיין, ולפיכך לא הספיק לראות את רעיונותיו מקבלים את ההכרה הראוייה.
ביאורים

↑  בפועל זהו צילום איטי בחשיפה ארוכה, אבל עם תאורה מבזיקה בתדר גבוה, כך שבתנועה מחזורית ניתן בדרך-כלל לקבל חלק ניכר של תמונות מן המסלול על אותו לוח צילום.
↑  גם בעייה זו מחמירה ככל שעולה מספר דרגות החופש המשתתפות בקואורדינציה, וביחוד מעל 3 דרגות חופש. למשל 3 דרגות חופש במפרק הכתף ועוד 1 במפרק המרפק, כמעט תמיד די בכך להבטיח שלא יהיה ניתן לחזות תנועה סימולטנית בשניהם כסכום של תנועותיהם כל אחד לחוד.
↑  המונח "כאוס" עצמו לא היה קיים בהקשר זה, וגם לא מונחים אחרים במשמעות דומה.
↑  ראייה טובה לחוסר הבנה זה היא שעדיין לא הוצג רובוט מפרקי שהקואורדינציה שלו אפילו מתקרבת למורכבות, לזריזות ולאלגנטיות של רבים מדגמי התנועה הטיפוסיים לתנועת בעלי-חיים בטבע, או של אתלטים ורקדנים אנושיים.
↑  מושג זה הומצא במקורו דווקא על-ידי אמריקאי: המהנדס פרדריק וינסלאו טיילור, ולעתים נקרא על שמו טיילוריזם
↑  רובוטים אמיתיים כמובן עדיין לא התקיימו אז, אך המושג של קארל צ'אפק היה קיים
הערות שוליים

1 2 3  L. Talis, Pages in the Biography of Nikolai Alexandrovich Bernstein,
↑  Whiting, H. T. A. (Ed.). (1983). Human motor actions: Bernstein reassessed (Vol. 17). Elsevier.
↑  Turvey, M. T. (1990). Coordination. American Psychologist, 45(8), 938.
↑  Bernstein, N.A. (1967). The co-ordination and regulation of movements. Oxford : Pergamon Press
צילום "ציקלוגרמה" למדידת תנועה בטכנולוגיה ששיכלל ברנשטיין. הפועל בתמונה הוא אלכסיי גאסטב, שהיה אז מנהל המכון המרכזי לעבודה, אך בעברו אכן מכונאי בבתי חרושת למכוניות.
מוזיאון המים והביטחון בנגב

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 כתובת:  ניר עם 
 מיקום:  מועצה אזורית שער הנגב 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°31′07″N 34°34′21″E﻿ / ﻿31.518539°N 34.572365°E﻿ / 31.518539; 34.572365
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) מוזיאון המים והביטחון בנגב(למפת מערב הנגב רגילה) מוזיאון המים והביטחון בנגב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון המים והביטחון בנגב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון המים והביטחון בנגב he
 
הכניסה למוזיאון
מוזיאון המים והביטחון בנגב הוא מוזיאון בקיבוץ ניר עם שבנגב המערבי. הוא מוקדש לתולדות ההתיישבות בנגב המערבי, ואספקת המים ליישובים היהודיים באזור זה, ולמאבק להכללתו בתחומי מדינת ישראל.
המוזיאון

המוזיאון ממוקם דרומית לקיבוץ ניר-עם, בלב חורש טבעי החולש בתצפית על צפון הנגב. הוא שוכן במבנה מאגר המים העגול המקורי של הקיבוץ, ששימש לאגירת המים ושליחתם ל-11 נקודות ההתיישבות בנגב. הכניסה אליו היא דרך חוליה של צינור מים, שנלקחה ממערכת המוביל הארצי.
המוזיאון מספר את סיפור אספקת המים ליישובים היהודיים בנגב המערבי: קידוחי מים שנעשו בסביבת ניר עם סיפקו מים, שאפשרו את הקמת 11 הנקודות בנגב המערבי בשנת 1946. המים מניר עם הוזרמו בצינורות שהונחו מהקיבוץ אל היישובים החדשים חודשים אחדים לאחר הקמתם. צינורות המים הונחו לפי תוכנית שהכין שמחה בלאס, מהנדס המים של מקורות, והורכבו מקטעי צינורות שנקנו בבריטניה. חברי ועדת אונסקו"פ שביקרו בנגב המערבי התרשמו מקיום היישובים בו, מקווי המים שהונחו אליהם ומהיכולת לקיים בו חקלאות. התרשמות זו הייתה הבסיס להמלצתם לארגון האו"ם לכלול את הנגב בתחומי המדינה היהודית לפי תוכנית החלוקה.
המוזיאון מתאר גם את עמידת ניר עם בפני הפולש המצרי במלחמת העצמאות, שבמהלכה היווה הקיבוץ מוקד התגוננות מרכזי בנגב.
מעט ממערב למוזיאון נמצא מאגר המים ניר עם.
ב-7 באוקטובר 2023 נפגע המוזאון במהלך קרב ניר עם ומאז הוא סגור למבקרים.
דורון מיבלום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 באוגוסט 1944 
 פטירה:  18 ביולי 1999 (בגיל 54) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 תפקיד:  שופט (1986–18 ביולי 1999) 
 
דורון מיבלום (4 באוגוסט 1944 - 18 ביולי 1999) היה שופט שכיהן כשופט ראשי בבית הדין האזורי לעבודה בחיפה.
נולד ב-4 באוגוסט 1944 בחיפה. בילדותו למד בבית הספר היסודי ע"ש ליאו בק בחיפה, ובנערותו בבית ספר תיכון בעיר. שימש כחבר במועצת התלמידים בבית הספר התיכון והיה חבר בתנועת הצופים. ב-1962 התגייס ושירת בפיקוד צפון ואחרי כן כמש"ק קשר בסיירת אגוז. השתחרר בשנת 1964 ולמד משפטים באוניברסיטה העברית עד שנת 1969. במהלך לימודיו שימש יושב ראש מועצת הסטודנטים בפקולטה למשפטים והיה ממייסדי כתב העת 'משפטים'. ב-1968 נישא למירי (לבית פרויד).
בשנת 1969 התמחה במשך חצי שנה בפרקליטות מחוז ירושלים ואחרי כן במשרד עורכי דין פרטי. בנובמבר 1969 הוסמך כעורך דין. בהמשך התנדב במשך שבע שנים להקמת החוג למשפט במדור ללימודי חוץ של אוניברסיטת חיפה. במקביל עבד כעורך דין במשרדו של אביו עו"ד מ. מיבלום. בשנים 1976–1979 התגייס לשירות קבע ושימש כסניגור פיקוד הצפון ובהמשך כשופט משפטאי בבית משפט צבאי בשכם. משנת 1979 עבד שב לעבוד במשרדו של אביו.
בשנת 1986 מונה לשופט בבית הדין האזורי לעבודה בנצרת. בשנת 1989 מונה לשופט הראשי בבית הדין האזורי לעבודה בחיפה ובשנת 1992 מונה לכהונה כשופט בפועל בבית הדין הארצי לעבודה.
בין ההליכים בהם טיפל היה לגבי מפעל חיפה כימיקלים, אשר ביקש לבטל את ההסכם הקיבוצי מול ההסתדרות וועד העובדים. מיבלום לא הכיר בביטול ההסכם הקיבוצי, אולם בערעור ביטל בית הדין הארצי ביטל את פסק דינו. עוד טיפל בסכסוכי עבודה ברפא"ל. בין היתר דחה תביעה של עובדי החברה שטענו לאפליה כיוון שנאלצו לפרוש בגיל מוקדם במסגרת הסכם קיבוצי. ב-1988 קבע כי סגירת מפעל אינה מהווה הפרה של הסכם עבודה.
נפטר מהתקף לב בביתו בחיפה ב-18 ביולי 1999. נקבר בבית עלמין חיפה - חוף הכרמל. על שמו נקרא רחוב בחיפה במורדות המערביים של הכרמל.
הערות שוליים

↑  חולקו תארי בוגר במשפטים, דבר, 5 בפברואר 1969
1 2 3  השופט דורון מיבלום ז"ל באתר הרשות השופטת
↑  מודעה, הארץ, 4 בנובמבר 1968
↑  הוסמכו 146 עורכי־דין חדשים, מעריב, 3 בנובמבר 1969
↑  מודעה, דבר, 22 בינואר 1975, מודעה נוספת, דבר, 22 בינואר 1975
↑  בקצרה, חדשות, 20 באוקטובר 1986
1 2  מאת הדס מגן, ‏נפטר השופט הראשי בביה"ד לעבודה בחיפה, דורון מיבלום, באתר גלובס, 19 ביולי 1999
↑  מאת הדס מגן, ‏ביה"ד לעבודה דחה את תביעת עובדי רפא"ל למנוע פרישה כפוייה בגיל 48, באתר גלובס, 4 באוגוסט 1998
↑  דוד זוהר, שופט: סגירת בגד עור אינה מהווה הפרה של הסכם העבודה, מעריב, 8 באוגוסט 1988
↑  דורון מיבלום באתר GRAVEZ
נורמה ריי

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  מרטין ריט 
 הופק בידי:  תמרה אסייב אלכס רוז
 תסריט:  הרייט פרנק ג'וניור, אירווינג ראווץ'
 עריכה:  סידני לוין 
 שחקנים ראשיים:  סאלי פילד בו ברידג'ס רון ליבמן
 מוזיקה:  דיוויד שייר 
 צילום:  ג'ון אלונזו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 ביוני 1979 
 משך הקרנה:  110 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  אלבמה 
 תקציב:  $7,000,000
 הכנסות:  $22,228,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   normarae
 פרסים:  פרסי אוסקר, גלובוס הזהב ודקל הזהב לסאלי פילד כ"שחקנית הטובה ביותר"   פרס האוסקר לשיר הנושא "It Goes Like It Goes"
 דף הסרט ב־IMDb
 
נורמה ריי (אנגלית: Norma Rae) הוא סרט דרמה אמריקני שיצא בשנת 1979. הסרט מספר את סיפורה של עובדת מפעל מעיירה קטנה בצפון קרוליינה, אשר מקימה איגוד עובדים במפעל הטקסטיל שבו היא עובדת. בסרט מככבים: סאלי פילד בתפקיד הראשי, בו ברידג'ס בתפקיד סוני בעלה של נורמה ריי, רון ליבמן בתפקיד ראובן וורשובסקי נציג האיגוד המקצועי.
הסרט נכתב על ידי הרייט פרנק ג'וניור אירווינג ראבטה, בבימוי של מרטין ריט. העלילה מבוססת על סיפורה האמיתי של קריסטל לי סאטון (1940–2009), אשר התפרסם לראשונה בשנת 1975 בספרו של הנרי פ. לייפמן - כתב הניו-יורק טיימס, "קריסטל לי - אישה של ירושה" (Crystal Lee, a woman of inheritance).
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר ואף היה מועמד בתחרויות ובפסטיבלים רבים נוספים.
תקציר העלילה

נורמה ריי וובסטר (סאלי פילד) היא עובדת בשכר מינימום במפעל טקסטיל, אשר בו מנוצלים העובדים ומועסקים בתנאים מחפירים. לאחר ששמעה את נאומו של ראובן וורשובסקי (רון ליבמן) מארגן איגוד העובדים מניו יורק, שניסה לשכנע את הפועלים המקומיים להקים איגוד שישפר את תנאי העבודה שלהם, החליטה נורמה להתגייס למאבק ולהקים איגוד עובדים במפעל בו עבדה. החלטה זו גרמה לסכסוך בין נורמה ריי ובעלה סוני (בו ברידג'ס), אשר טוען כי בשל מעורבותה באיגוד היא אינה מקדישה מספיק מזמנה לביתם המשותף.
על אף מחאת הסובבים אותה ואיומי ההנהלה, נורמה ריי מחליטה לעמוד במרכזו של המפעל כשבידה שלט קרטון עליו רשומה המילה "איגוד", אקט מחאתי זה גורר את חבריה למפעל להפסיק את עבודתם ולהחריש את מכונות המפעל, אט אט משתררת דממה בחדר. לבסוף נורמה ריי מצליחה לאגד את עובדי המפעל ולזכות ניצחון מול בעלי המפעל. הסצנה בה נורמה ריי עמדה עם שלט הקרטון לקוחה ישירות מתוך מאבקה של סאטון. במציאות סאטון פוטרה לאחר המעשה המחאתי אף על פי שעובדי המפעל אכן זכו באיגוד אחריו. לימים חזרה סאטון למקום העבודה כפועלת מן המניין.
איגודי העובדים בקולנוע האמריקני

סרטים כגון 'זעם שחור' (מייקל קורטיז, 1935) ו'חופי הכרך' (איליה קזאן, 1954), הם רק חלק מסרטים אמריקנים שעסקו בנושא איגוד העובדים. סרטים אלו הציגו את השביתה כאקט מחאתי חיובי אך את איגוד העובדים עצמו כגוף בירוקרטי שהוא חלק מהמנגנון המסואב והמנצל. רק בסוף שנות ה-70' חלה תמורה במגמה זו, סרטים כמו 'פ. י.ס. ט' (נורמן ג'ואיסון, 1978), 'אנשי הצווארון הכחול' (פול שרדר, 1978) ו'נורמה ריי' (מרטין ריט, 1979), הציגו לראשונה את איגוד העובדים במרכז העלילה ובשונה מהסרטים בשנות ה-50' העצימו את חשיבותם של האיגודים ויצרו להם דימויי חיובי, מורכב ועשיר יותר.
ניפוץ המיתוסים ושבירת המוסכמות

הסרט יצא במהלכה של 'המלחמה הקרה' בין הגוש המערבי, שבראשו עמדה ארצות הברית, ובין הגוש המזרחי, שבראשו עמדה ברית המועצות. בין המעצמות הגדולות היו פערי תרבות תהומיים שנבעו בעיקר מתוך ההבדל בין האידאולוגיות הכלכליות של השתיים, כלכלת ארצות הברית הושתתה על עקרון השוק החופשי הליברלי והאינדיבידואלי, לעומתה ברית המועצות התבססה על אידאולוגיה קומוניסטית שעיצבה תודעה של 'שלטון מתערב' הן במשק הכלכלי והן באורחות החיים. בתחילת המלחמה (שנות ה-50'), הושרש בציבור האמריקני פחד קמאי מפני התרבות הקומוניסטית של הגוש המזרחי, פחד זה בא לידי ביטוי בתרבות האמריקנית של אותה התקופה והשליך גם הלאה לעוד עשורים רבים. כחלק ממנגנוני ההפחדה הוקמה 'הוועדה לחקר פעולות אנטי אמריקאיות' שפעלה לאיתור וענישה של גורמים שחתרו תחת השלטון בארצות הברית ותמכו בגוש המזרחי, אנשי תרבות ורוח שהביעו את אהדתם לברית המועצות הוכנסו לרשימה, שהיוותה כתם שרדף אותם עוד שנים רבות. הופעת סרט כמו 'נורמה ריי', המציג איגודי עובדים באור חיובי, אינו מובן מאליו בתקופה בה השלטונות בארצות הברית חששו מאוד מפני גילויי קומוניזם וסולידאריות עובדים מבית. 'נורמה ריי' הוא סרט הבועט במוסכמות החברתיות המקובלות בארצות הברית של סוף שנות ה-70', כאשר הוא מעמיד במרכז את כוחה של הקבוצה המתאגדת לעומת אוזלת ידו של הפרט.
הייחודיות של 'נורמה ריי' הייתה בעובדה שלראשונה בתולדות הקולנוע האמריקני אולפן גדול (פוקס) הפיק סרט התומך בריש גלי בהתאגדות מקצועית, ואף זכה על כך לביקורות חיובית ששיאן היה המועמדות והזכייה באוסקר. מאפיין חריג נוסף בסרט היה הופעתו של גיבור מרכזי שייצוגו האתני אינו חלק מהזרם האמריקני האנגלו – סקסי, שהיה מקובל עד לאמצעו של עשור זה, יהדותו של נציג האיגוד ראובן וורשובסקי מדגישה את היותו זר ומציפה את הניגוד בינו לבין נורמה ריי המייצגת את הנרטיב האמריקני. החיבור בין השניים נעשה לצורך מימושו של אינטרס משותף, מה מאפשר להם לגשר על פערי התרבות ביניהם.
נוסף על השינוי בגישה כלפי איגודי העובדים ונוכחותה של 'המהפכה האתנית' בעלילה, בולטת גם השפעתה של 'המהפכה הפנימיסטית' של שנות ה-70'. נורמה ריי מוצגת איפוא כאישה שעוברת תהליך העצמה והופכת מכנועה ונדכאת לאישה אסרטיבית ודעתנית, אך בסופו של יום חוזרת לעבדות המחכה לה בבית, המודגמת ביחסים הפטריאכלים במשפחה ומול בעלה, שאינו מקבל את השינוי שעברה. הצגה זו מוציאה לאור תפיסות עולם פמיניסטיות שהונהגו להיות מושתקות.
שחקנים

סאלי פילד בתפקיד נורה ריי ובסטר
בו ברידג'ס בתפקיד סוני ובסטר
רון ליבמאן בתפקיד ראובן וורשובסקי
פאט הינגל בתפקיד ורנון
ברברה באקסלי בתפקיד ליאונה
גייל סטריקלנד בתפקיד בוני מיי
מורגן פאוול בתפקיד ויין בילינגס
ג'ון קלוין בתפקיד אליס הארפר
נובל ווילינגהאם בתפקיד מייסון לירוי
גרייס זבריצקי בתפקיד לינט אודום
פרסים

טקס פרסי האקדמיה:
זכה בפרס אוסקר בקטגוריית 'השחקנית הראשית הטובה ביותר' (סאלי פילד).
זכה בפרס אוסקר בקטגוריית המוזיקה עבור שיר מקורי "It goes like it goes" (מילים: נורמן גימבל, לחן: דייוויד שייר).
מועמד בקטגוריית 'הסרט הטוב ביותר'
מועמד בקטגוריית 'התסריט הטוב ביותר המבוסס על סיפור ממדיה אחרת'
טקס פרסי הסרטים האמריקאי:
זכה בפרס האפריון בקטגוריית 'השחקנית הטובה ביותר' (סאלי פילד)
פסטיבל קאן:
זכה בפרס בקטגוריית 'השחקנית הטובה ביותר' (סאלי פילד)
זכה בפרס 'הביצוע הטכני הטוב ביותר' (מרטין ריט)
מועמד לפרס 'דקל הזהב' (מרטין ריט)
גלובוס הזהב:
זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית 'שחקנית הדרמה הטובה ביותר' (סאלי פילד)
מועמד בקטגוריית 'סרט הדרמה הטוב ביותר'
מועמד בקטגוריית 'התסריט הטוב ביותר
פסטיבל הסרטים בקנזס:
זכה בפרס בקטגוריית 'השחקנית הטובה ביותר' (סאלי פילד)
פסטיבל איגוד מבקרי הסרטים בלוס אנג'לס:
זכה בפרס בקטגוריית 'השחקנית הטובה ביותר' (סאלי פילד)
פרסי ההנהלה הארצית של ביקורת הסרטים בארצות הברית:
זכה בפרס בקטגוריית 'השחקנית הטובה ביותר' (סאלי פילד)
טקס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקני:
זכה בפרס בקטגוריית 'השחקנית הטובה ביותר' (סאלי פילד)
פסטיבל מבקרי הקולנוע בניו יורק:
זכה בפרס בקטגוריית 'השחקנית הטובה ביותר' (סאלי פילד)
טקס פרסי גילדת התסריטאים האמריקאית:
מועמד בקטגוריית 'התסריט הטוב ביותר המבוסס על סיפור ממדיה אחרת'
השער (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  מייק פלנגאן
 הופק בידי:  מארק ד. אוונס   טרבור מקי
 תסריט:  מייק פלנגאן  ג'ף האוורד
 עריכה:  מייק פלנגאן 
 שחקנים ראשיים:  קארן גילאן ברנטון ת'ווייטס
 מוזיקה:  האחים ניוטון 
 צילום:  מייקל פימוגנרי 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  בלאמהאוס הפקות  WWE Studios Intrepid Pictures
 חברה מפיצה:  רלטיביטי מדיה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 בספטמבר 2013 (פסטיבל טורונטו) 11 באפריל 2014 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  103 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט אימה, אימה פסיכולוגית, ספרות על־טבעית, סרט רוחות רפאים 
 מקום התרחשות:  אלבמה 
 תקציב:  5 מיליון דולר
 הכנסות:  44 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   oculus
 www.oculus2014.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
"השער" (באנגלית: Oculus) הוא סרט אימה על-טבעי שבוים ונכתב על ידי מייק פלנגאן. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2013 ובבכורה קולנועית בארצות הברית וברחבי העולם באפריל 2014. העלילה מתמקדת בנערה בשם קיילי ראסל (קארן גילאן) המנסה להוכיח כי אירועים מוזרים שהתרחשו בביתה בילדותה והובילו למוות במשפחתה קשורים למראה עתיקת יומין האחוזה בכוח על טבעי.
עלילת הסרט

הסרט מסופר בשני זמנים שונים: ההווה ולפני אחת עשרה שנים. העלילה נעה על ידי פלאשבקים מהעבר והתמזגותם עם ההווה.
הסרט מתחיל ביום שחרורו של טים, אחיה הצעיר של קיילי, ממוסד לחולי נפש לאחר האירועים שהתרחשו בביתם אחת עשרה שנים קודם לכן. קיילי נפגשת איתו וממשיכה לטעון כי המראה על הקיר בביתם היא זו שגרמה לזוועות לפני שנים. היא הצליחה להשיג את המראה לאחר שנים של חיפושים ובונה מנגנון שיעזור לה להתמודד עם פעילותה העל טבעית תוך כדי תיעוד המתרחש בבית במצלמות וידאו.
מאירועי העבר אנו למדים כי משפחתם עברה לגור בבית חדש והדיבוק שאחוז במראה גרם לאביהם לכלוא את אימם שהשתגעה בעקבות הפעילות העל טבעית ובסופו של דבר לרצוח אותה. טים הצעיר שמנסה לעצור את אביו מלהרוג גם את קיילי הילדה יורה בו ובעקבות כך מתאשפז במוסד לחולי נפש. טים בהווה מתכחש לכל האירועים ומאמין כי אביו היה משוגע שרצח את אימם, אך לאחר התעקשותה של קיילי היא מוכיחה לו כי גם כעת בזמן שהותם בבית עם המראה, הכוחות המסתוריים מתעתעים בהם וגורמים להם לבצע מעשים שכלל לא זכרו או שכלל לא התקיימו. בין היתר, קיילי רוצחת את ארוסה שמגיע לבדוק האם הכול תקין בתהליך הוכחת המראה.
בסופו של הסרט, טים יושב על רצפת החדר בו ממוקמת המראה ומאמין כי הוא לבדו, קיילי נמצאת באותו החדר וחווה הרגשה כשל ילדה קטנה. היא רואה את השתקפותה של אימה במראה הקוראת לה וזו כמובן ניגשת אליה. במקביל טים ההיסטרי מהמתרחש בבית משחרר את המנגנון לניפוץ המראה ורק אז למעשה מבין שהמראה תעתעה בהם שוב ושהלהב שאמור היה לנפץ את המראה ננעץ בצווארה של אחותו שעמדה במקביל אליה. למעשה, ההיסטוריה חזרה על עצמה וטים נעצר באשמת רצח אחותו כפי שקרה עם אביו, בעודו בניידת הוא נזכר בזעקותיה של אחותו כשהיו ילדים לעולם לא לשכוח מה קרה ושיבטיח לה שהוא יהרוג את השוכן במראה. הוא מביט מחלון הרכב ורואה את אימו, אביו וקיילי בהשתקפות של חלון ביתם לאחר שהצטרפו למשפחת המתים הקשורים למראה המקוללת.
צוות השחקנים

קיילי ראסל (קארן גילאן)
טים ראסל (ברנטון טוויסט)
אלן ראסל (רורי קוקריין) - האב
מארי ראסל (קייטי סאקהוף) - האם
מיכאל (ג'יימס לאפרטי) - ארוסה של קיילי
הפקה

באוקטובר 2012 החלו צילומי הסרט באלבמה והם הסתיימו מספר שבועות לאחר מכן.
ביקורות והכנסות

הסרט זכה לביקורות טובות ממבקריו וזכה לרייטינג של 72% באתר Rotten Tomatoes.
בערב הקרנת הבכורה של הסרט באפריל 2014 גרף הסרט $4,940,000 ובכך כמעט וכיסה את הוצאותיו.
הערות שוליים

1 2  "Oculus". Box Office Mojo. נבדק ב-2014-05-09.
| מייק פלנגן |
| --- | --- | --- |
| סרטים | אבסנטיה (2011) • השער (2013) • שקט (2016) • להתעורר מפחד (2016) • הסיאנס 2 (2016) • המשחקים של ג'רלד (2017) • דוקטור סליפ (2019) |  |
| סדרות טלוויזיה | מי מתגורר בבית היל (2018) • מי מתגורר באחוזת בליי (2020) • טקס חצות (2021) • מועדון חצות (2021–22) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 8ceacb76-a0db-4c61-8e11-ca743c263819