stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלורופורם
הפקה

הכלורופורם מיוצר בתעשייה על ידי חימום לטמפרטורות של 400–500 מעלות צלזיוס של תערובת של כלור וחד כלורו מתאן (אנ') (הידוע גם כ-כלורומתאן, נוסחה כימית CH3Cl) או על ידי תערובת של כלור ומתאן.
בטמפרטורה כזו, כלור (Cl2) הופך לשני רדיקלים של כלור, ותהליך זה גורם למתאן או לכלורומתאן להפוך לתרכובות בעלות יותר אטומי כלור:
התוצרים של התגובות הללו הם תערובת של כלורומתאנים (חד כלורומתאן, דיכלורומתאן וטריכלורומתאן [כלורופורם]).
שימושים

בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, השימוש העיקרי בכלורופורם היה סם הרדמה נשאף, אך חומרי הרדמה הרבה יותר בטוחים החליפו אותו עד מהרה.
השימוש העיקרי של הכלורופורם כיום הוא יצור גזי פריאון ובמיוחד כלורודיפלואורומתאן (אנ') (הידוע גם כ- R-22).
כמויות יותר קטנות של כלורופורם משמשות כממסים בתעשיית התרופות וגם בתעשיית הצבעים
והדברה.
כממס, הכלורופורם משמש גם לחבר פיסות של זכוכית אקרילית (פרספקס בשמו המסחרי).
הכלורופורם הוא אחד הממסים היעילים ביותר להמסת אלקלואידים.
הכלורופורם מגיב עם נתרן הידרוקסידי ליצירת דיכלורוקרבן (אנ').
כלורופורם שמגיב עם דאוטריום (מים כבדים) יוצר את החומר CDCl3(אנ'), הממס הידוע ביותר לשימוש בספקטרוסקופיית NMR.
בתהליך CHIP הכלורופורם יחד עם פנול, משמש להפרדת החלבונים מן ה-DNA.
בתרבות פופולרית

בסרטים, לרוב אפשר לראות ממחטות עם כמה טיפות של כלורופורם הופכות אדם בשאיפה קצרה לחסר הכרה. במציאות נדרשות יותר ממעט טיפות כדי לגרום לאדם אובדן הכרה.
כופתה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  כיסונים 
 מוצא:  אוסטריה, איטליה, גרמניה 
 מרכיבים עיקריים:  בצק 
 
קניידלך במרק
קובה אדום
טנגיואן, כופתאות סיניות עשויות מקמח אורז דביק.
כופתאות הן כדורי בצק המבושלים בנוזלים (מים, מרק או חלב) ומוגשות כתוספת למרק או ברוטב. ישנן גם כופתאות המטוגנות בשמן עמוק.
הכופתאות יכולות להכיל מילוי, אם כי לרוב יוגדרו ככיסונים[דרוש מקור]. כופתאות יכולות להיות מתוקות ואז הן מוגשות כקינוח.
מקור המילה מפרסית, ומשמעותה במקור היא "קציצה" או "עיגול בשר". במטבחים רבים קיימים מאכלים בשם זה המורכבים מקציצות בשר או דגים מבושלות ברוטב.
כופתאות במטבחים השונים

הרכב הכופתאות מגוון ומשתנה ממטבח למטבח.
במטבח היהודי האשכנזי מוכרות הקניידלך העשויות קמח מצה והן מופיעות גם במטבחים מזרח אירופאים אחרים כמו המטבח הצ'כי (שם הן נקראות קניידליקי) והמטבח הגרמני.
במטבח האיטלקי מוגשים ניוקי העשויים מתפוחי אדמה, קמח וביצים.
במטבח הסיני מוגשים כיסוני הג'יאוזי במגוון צורות.
במטבח הצרפתי מגישים כופתאות עדינות הנקראות קנל (שיבוש של המילה קניידל בגרמנית).
במטבח הצ'כי ובמטבח ההונגרי נפוצות כופתאות הנקראות נוקדלי או שפצלה המוכנות על ידי ניטוף בלילת בצק לנוזל רותח ומלוות באופן מסורתי את הגולאש.
במטבח הערבי נפוצה הקובה העשויה בדרך כלל מסולת או בורגול אך לעיתים גם מאורז (בגרסאות היהודיות הכשרות לפסח).
במטבח האוסטרי מגישים כופתאות תפוחי אדמה במילוי פירות לקינוח הארוחה. המוכרות ביותר הן כופתאות משמש הנקראות מרילנקניידל וכן כופתאות פובידל הנקראות גרמקנודל. כופתאות אלה נפוצות גם במטבח הצ'כי ובמטבח ההונגרי (נקראות גומבוץ). כופתאות כבד נפוצות גם בצ'כיה וגרמניה.
במטבח ההודי ישנן הגולאב ג'אמון - כופתאות גבינה המוגשות בסירופ סוכר וכן מלאי קופתה שהן כופתאות תפוח אדמה ממולאות גבינה ומבושלות ברוטב עשיר.
במטבח הגאורגי ישנן החינקלי - כופתאות מבושלות במים רותחים וממולאות במגון מילויים אך בדרך כלל בשר.
במטבח היפני מוכר הדנגו - כופתה הנעשית מקמח אורז ומוגשת בדרך כלל עם תה ירוק.
במטבח הטריפוליטאי כופתאות בסטיל, כופתאות פירה תפוחי אדמה ממולאות בבשר ומטוגנות.
במטבח היהודי-פרסי - כופתאות גונדי עשויות בשר עוף טחון וקמח חומוס.
במטבח הרומני - פפנש הם כדורי גבינה, קמח וסולת, המטוגנים בשמן עמוק או מבושלים במים ומוגשים כקינוח עם שמנת חמוצה, ריבה וסוכר.
כלורמבוציל

| --- | --- |

 
 שם IUPAC
 4-[bis(2-chlorethyl)amino]benzenebutanoic acid
 שמות מסחריים בישראל
 לאוקרן
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C14H19Cl2NO2
 מסה מולרית:  304.212 גרם/מול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  ?
 מטבוליזם:  כבד
 זמן מחצית חיים:  1.5 שעות
 בטיחות
 מעמד חוקי:  מרשם בלבד
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון D 
 דרכי מתן:  אוראלי
 מזהים
 קוד ATC:  L01AA02 
 מספר CAS:  305-03-3
 PubChem:  CID:2708
 ChemSpider:  2607
 
כלורמבוציל (בלועזית: Chlorambucil, שם מסחרי: לוקראן) היא תרופה כימותרפית המשמשת לטיפול בלוקמיה לימפוציטית כרונית.
התרופה היא חומר אלקילציה אלקטרופילי שניתנת בצורת קפסולות לבליעה.
התרופה נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
שימוש רפואי

כלורמבוציל משמשת בעיקר לטיפול בלוקמיה לימפוציטית כרונית בזכות הסבילות הגבוהה של האדם החולה כלפיה. בחולים צעירים הוחלפה על ידי פלודארבין כטיפול תרופתי ראשוני.
בנוסף, התרופה יכולה לשמש בטיפול של לימפומת הודג'קין, צורות מסוימות של לימפומה שאינה הודג'קין, מקרוגלובולינמיה (תסמונת וולדנסטרום), לימפומות ממאירות הכוללת לימפומה פוליקולרית ולימפוסארקומה.
תופעות לוואי

תופעות הלוואי השכיחות ביותר הן דיכוי מח עצם וירידה בספירת גופי הדם המתבטאת בלויקופניה, נויטרופניה ותרומבוציטופניה.
תופעות לוואי אפשריות נוספות:
עייפות
נטייה לזיהומים
דלקת הלחמית
ירידה במשקל
הזעות ליליות
רעילות לכבד
נשירת שיער
כלורמבוציל, כמו חומרי אלקילציה אלקטרופילים אחרים, נקשר עם התפתחות של צורות נוספות של סרטן.
התוויות נגד

התרופה לא מיועדת לשימוש במטופלים החולים במחלות שאינן ממאירות ובאנשים בעלי רגישות יתר לכלורמבוציל או חלק ממרכיביו.
ראו גם

Fludarabine בוויקיפדיה האנגלית
כוח מיקוח

כוח מיקוח הוא היכולת היחסית של צדדים בסיטואציה של ויכוח (כגון מיקוח, כתיבת חוזה או חתירה להשגת הסכם) להשפיע זה על זה. אם שני הצדדים נמצאים במעמד שווה בוויכוח, אז יהיה להם כוח מיקוח שווה, באותו האופן בו הדבר מתקיים בשוק תחרותי לחלוטין, או בין מונופול למונופסון אשר במעמד שווה בוויכוח.
ישנם מספר תחומים שבהם מושג כוח המיקוח הוכח כמכריע לניתוח קוהרנטי, כולל תורת המשחקים, הסדרי משא ומתן קיבוציים, משא ומתן דיפלומטי, יישוב ליטיגציה, קביעת המחיר של ביטוח ובאופן כללי כל תהליך של משא ומתן.
כוח קנייה

כוח קנייה הוא סוג של כוח מיקוח הנוגע לרוכש ולספק. לדוגמה, קמעונאי עשוי להיות מסוגל להכתיב את המחיר לספק קטן אם יש לו נתח שוק גדול או יכול לקנות פריטים מסוימים בכמויות גדולות.
ראו גם

התמקחות
חמשת הכוחות של פורטר
כוח קנייה
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליאו דליב

| --- | --- |

 לידה:  21 בפברואר 1836 לה פלש, צרפת 
 פטירה:  16 בינואר 1891 (בגיל 54) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Clément Philibert Léo Delibes 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  1850–1891 (כ־41 שנים) 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ליאו דליב
ליאו קלמנט פיליברט דליב (שם מלא בצרפתית: Léo Clement Philibert Delibes; ‏21 בפברואר 1836 – 16 בינואר 1891), היה מלחין צרפתי,  תלמיד של אדולף אדם. בתחילת דרכו כתב כמה אופרות ואופרטות. ב-1863 נתמנה נגן-ליווי באופרה של פריז וכעבור זמן היה למנצח על מקהלת האופרה. יצירותיו הנודעות ביותר הן הבלטים "קופליה" וסילביה (בלט) והאופרה "לאקמה".
הוא לימד בקונסרבטואר של פריז. קמיל ארלנגר היה בין תלמידיו.
לואי-לאופולד בואיי

| --- | --- |

 לידה:  5 ביולי 1761 לה באסה, צרפת 
 פטירה:  4 בינואר 1845 (בגיל 83) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 תקופת הפעילות:  1776–1844 (כ־68 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות חזותית 
 הושפע על ידי:  Charles-Alexandre-Joseph Caullet, Dominique Doncre 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 צאצאים:  Edouard Boilly, ז'וליין-לאופולד בויי, Alphonse Boilly 
 
לואי-לאופולד בואיי, דיוקן עצמי, 1794
לואי-לאופולד בואיי (בצרפתית: Louis-Léopold Boilly, ‏ 5 ביולי 1761 – 4 בינואר 1845), מוזכר גם כבוילי, היה צייר צרפתי. בואיי היה ידוע בשל יכולתו לצייר דיוקנות בצורה מהירה ומדויקת, אך רבות מתמונותיו המפורסמות הן תמונות המתארות סיטואציה.
ביוגרפיה

בואיי נולד בעיירת לה בסה (La Bassée) שבצפון צרפת. אביו היה פסל עץ. בואיי למד לצייר בגיל העשרה באופן עצמאי, ובשנת 1774 בהיותו בן 13 פרסם את תמונותיו בקרב נזירים אוגוסטינים בעיר דואה (Douai). תוך שלוש שנים  הוזמן לעבוד וללמוד אצל הבישוף של אראס. הוא חי שם עד 1787 ויצר כ־300 דיוקנות. אז היגר לפריז. בפריז בואיי התפרסם בשל עבודותיו, שהוצגו בין היתר בסלון הפריזאי, ואף עוטר בלגיון הכבוד, העיטור החשוב בצרפת. הוא התקבל גם כחבר במכון של צרפת בשנת 1833.
בואיי חי במהלך שינויים פוליטיים רבים בצרפת, ובשנת 1794, בשיא שלטון הטרור, נדון על ידי הממשל בגלל הצוויון הארוטי של חלק מהתמונות שצייר. האמן ג'אן בפטיסט ויקר היה זה שהסגיר את בואיי לשלטונות. בואיי ניצל לאחר שבפשיטה לביתו התגלו גם תמונות פטריוטיות, בעיקר ה"ניצחון של מארה".
בואיי מת בשנת 1845 בפריז. בנו אלפונס עסק בתחריט ולמד בניו יורק.
תמונותיו מוצגות במוזיאון הלובר בפריז, מוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג, בארמון ליל לאמנויות יפות ועוד.
כור תרבית

הרכבת כור תרבית באיידהו, 1951
כור תרבית (או כור דוגר) הוא כור גרעיני המייצר איזוטופים בקיעים בכמות גדולה או שווה לכמות שהוא צורך. איזוטופים אלה יכולים לשמש דלק להפעלת כורים חדשים.
כור תרבית צריך להיות מתוכנן באופן כזה שתגובת השרשרת מייצרת נייטרונים עודפים בכמויות גדולות. בגרעין הכור או מסביבו צריכים להימצא איזוטופים בני-תרבית כגון אורניום-238 או תוריום-232. איזוטופים אלו הופכים על ידי בליעת נייטרונים לאיזוטופים הבקיעים פלוטוניום-239 ואורניום-233, בהתאמה, שיכולים לשמש כדלק גרעיני או לבניית פצצות גרעיניות. בנוסף לעודף נייטרונים, דרישות נוספות הן שהנייטרונים יפגעו בחומרים בני-התרבית במהירות האופטימליות בשביל להגדיל את הסיכויים לבליעה וכן שלא יבלעו יותר מדי נייטרונים במבנה הכור, חומרי הקירור, מוטות בקרה וכדומה. תגובות דומות מתרחשות בכל כור גרעיני אולם הכמות של חומר בקיע חדש שמיוצר בדרך כלל קטנות, יחסית.
בשל האחוז הנמוך של האיזוטופ הבקיע אורניום-235 באורניום טבעי הדעה השלטת בשנות השישים והשבעים הייתה שכורי תרבית הכרחיים על מנת לספק מספיק דלק לכורים גרעיניים עתידיים על ידי הפיכת האיזוטופ הנפוץ אורניום 238 לדלק גרעיני (פלוטוניום). לשם כך הושקעו משאבים רבים בפיתוח כורי תרבית. לאחר שבניית כורים גרעיניים חדשים כמעט נעצרה בשנות השמונים עקב השינויים בדעת הקהל נגד אנרגיה גרעינית, צריכת הדלק הגרעיני ירדה. מקורות האורניום הקיימים בתוספת חומרים בקיעים מפצצות גרעיניות שפורקו לאחר סוף המלחמה הקרה מספיקים לעת עתה. השימוש העיקרי של המספר הקטן של כורי תרבית שפעלו או פועלים בעולם הוא ייצור פלוטוניום לצורך בניית נשק גרעיני.
בשנות האלפיים החלה בהדרגה חזרה לבניית כורים גרעיניים עקב הדאגה מפליטת פחמן דו-חמצני ממקורות האנרגיה המקובלים אשר עשויה להוביל להתחממות גלובלית. לשם אספקת דלק לכורים אלה צפוי שיהיה בסופו של דבר צורך לחזור ולבנות כורי תרבית וזאת למרות החשש שהדלק שמיוצר בהם יכול לשמש גם לבניית נשק גרעיני.
לואי-ז'אן קניגסוורטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 במרץ 1814 אמסטרדם 
 פטירה:  6 בדצמבר 1878 (בגיל 64) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ליידן 
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד  מסדר העיבור ללא חטא של וילה ויצ'וזה 
 צאצאים:  Jules Koenigswarter 
 
לואי-ז'אן קניגסוורטר (בצרפתית: Louis-Jean Koenigswarter; ‏12 במרץ 1814 – 6 בדצמבר 1878, פריז) היה משפטן וכלכלן יהודי צרפתי. נשיאה הראשון של חברת "כל ישראל חברים" (אליאנס).
קורות חיים

נולד בווינה, בן למשפחת הבנקאים היהודית קניגסוורטר (אנ'). הוא אחיהם של הבנקאי והפוליטיקאי הצרפתי מקסמיליאן דה קניגסוורטר (צר') ואנרי-ז'יל דה קניגסוורטר. למד באוניברסיטת ליידן וקיבל תואר דוקטור למשפטים ב-1835.
ב-1843 היגר לצרפת והתיישב בפריז. ב-1848 קיבל אזרחות צרפתית. הוא התמסר למחקרו על כלכלה פוליטית ותולדות המשפט בעודו עובד למחייתו בבנק המשפחתי.
ב-1860 היה לנשיאה הראשון של חברת כל ישראל חברים.
מ-1850 ועד מותו היה חבר ה"אקדמי דה סיינס מוראל א פוליטיק" (האקדמיה למדעי הרוח והמדיניות (אנ')) ועם מותו הוריש לאקדמיה סכום של 10,000 פרנק לייסוד פרס על שמו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא צרפת ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277458605171  BnF: cb123481120 (data)  GND: 116294442  ISNI: 0000 0001 0883 4868  LCCN: n88071430  NLG: 142973  NTA: 070445737  SUDOC: 088214400  VIAF: 29607931   WorldCat (עם VIAF): 29607931
כלוריטואיד

| --- | --- |
גבישי כלוריטואיד שחורים על גבי קוורץ לבן, אפגניסטן
גבישי כלוריטואיד שחורים על גבי קוורץ לבן, אפגניסטן
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Fe2+,Mg,Mn)2Al4Si2O10(OH)4)
 מערך קריסטלוגרפי:  מונוקליני או טריקליני, שניהם פסאודוהקסגונלי
 צורת הגביש:  גבישים עלעליים, או כמסה בלתי מזוהה.
 צבע:  ירוק אפרפר, ירוק שחור, ירוק כהה, אפור, שחור
 ברק:  זגוגי, פנינתי.
 שקיפות:  שקוף למחצה
 פצילות:  מושלמת בשני כיוונים וטובה בכיוון השלישי.
 קשיות:  6.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  3.57-3.52
 שרטוט:  לבן, אפרפר, או מעט ירקרק
 מינרלים נלווים:  כלוריט, סטאורוליט, גארנט, קיאניט, קוורץ, נציץ, מוסקוביט ורוטיל
פסל המהרישי אגסטיה, פייליט הבנוי כלוריטואיד, המאה ה-12, ביהר בהודו
כלוריטואיד הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) של ברזל, מגנזיום, מנגן, אלומיניום והידרוקסיל, השייך לקבוצת המינרלים הקרויה על שמו "קבוצת הכלוריטואיד".
תכונות

נוסחת המבנה הכימי של כלוריטואיד היא Fe2+,Mg,Mn)2Al4Si2O10(OH)4). כלוריטואיד עשיר במגנזיום קרוי סיסמונדין, וכלוריטואיד עשיר במנגן קרוי אוטריליט, אם כי סוג זה אושר על ידי ה-IMA כמינרל בפני עצמו. קבוצת הכלוריטואיד, אליה משתייך הכלוריטואיד והקרויה על שמו, היא קבוצה של מינרלים שנוסחתה הכללית H2FeAlSiO7, כאשר עד שתי חמישיות מהברזל בערכיות 2 יכול להיות מוחלף על ידי מגנזיום, עד שישית על ידי מנגן ועד שביעית מהאלומיניום על ידי ברזל בערכיות 3. הכלוריטואיד יוצר תמיסה מוצקה עם המינרל קרבויריט (FeAl2GeO5(OH)2), שנתגלה ב-1983 והשייך אף הוא לקבוצת הכלוריטואיד.
הכלוריטואיד מתגבש בשני פולימורפים. האחד, במערכת המונוקלינית והשני, במערכת הטריקלינית, ושניהם מופיעים לעיתים כפסאודוהקסגונליים. להלן הערכים בכל אחת משתי הצורות:
מונוקליני - חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" ( 2/m\ ), וחבורת סימטריות מרחבית C21/c. הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=9.50‏, b=5.50Å‏, c=18.22Å, וגודל זווית β הוא 101.57°.
טריקליני - חבורת סימטריות נקודתית "טריקלינית רגילה" ( {\overline {1}}) וחבורת סימטריות מרחבית " C{\overline {1}}". הפרמטרים של תא היחידה הם :Å‏a=9.46‏, b=5.50Å‏, c=9.15Å, וגודל הזוויות הן α=97.05°‏, β=101.56°‏ ו-γ=90.10°.
הכלוריטואיד מופיע בטבע בדרך כלל במקבצים של גבישים דמויי נציץ, כלומר לוחיות או עלעלים דקים עד עבים. לעיתים רחוקות כשושנות של גבישים פסאודוהקסגונליים. גבישים תאומים נפוצים. הקשיות של המינרל היא 6.5 בסולם מוס, גבוהה יחסית למינרל בצורת לוחיות, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 3.54.
אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדם השבירה של הכלוריטואיד נע בין 1.713 ל-1.740. גבישי הכלוריטואיד שקופים למחצה, וצבעם הוא בדרך כלל ירוק אפרפר, ירוק שחור, ירוק כהה, אפור כהה עד שחור. הכלוריטואיד ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו). הוא נראה ירוק זית עד צהוב מזווית אחת, כחול אפרפר עד כחול מזווית שנייה וחסר צבע עד צהוב ירקרק חיוור מזווית שלישית.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1837 על יד הכפר קוסוי ברוד שליד יקטרינבורג במחוז סברדלובסק בהרי אורל שברוסיה. מקור שם המינרל בדמיון בין המינרל למינרלים מקבוצת הכלוריט.
מקור ותפוצה

הכלוריטואיד הוא תוצר של התמרה אזורית. הוא מצוי בדרך כלל בסלעי פייליט, שיסט ושיש, בעורקים של קוורץ-פחמה ובסביבות הידרותרמיות אחרות, וכן בלבה, ובטוף.
הכלוריטואיד הוא מינרל נפוץ למדי. מקומות בהם ניתן למצוא כלוריטואיד כוללים את הכפר קוסוי ברוד שליד יקטרינבורג במחוז סברדלובסק בהרי אורל שברוסיה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה);.ליד אוטרה (Ottré) בארדנים בבלגיה (על שם המקום המינרל אוטריליט, אחד מסוגי הכלוריטואיד); עמק טאש (Täschtal,) באזור צרמט שבשווייץ; בפסגת אדלווייס שליד זלצבורג שבאוסטריה; לאורך החוף בין סטונהייבן לאברדין שבסקוטלנד; באונסט (Unst) שבאיי שטלנד; בשיבוגמו (Chibougamau) שבפרובינציית קוויבק שבקנדה; ובנטיק (Natick) שבמחוז קנט ברוד איילנד שבארצות הברית
לקריאה נוספת

Deer, W.A., R.A. Howie, and J. Zussman. (1966). An introduction to the rock forming minerals. Longsman, Green and Co., Ltd., London, 528 pages.
F. W. Harrison and G. W Brindley, The crystal structure of chloritoid, Acta Crystallographica, Volume 10, Part 1 (January 1957)
R. H. Hanscom, Refinement of the crystal structure of monoclinic chloritoid, Acta Crystallographica Section B - Structural Crystallography and Crystal Chemistry, Volume 31, Part 3 (March 1975)
L. B. Halferdahl,  Chloritoid: Its Composition, X-ray and Optical Properties, Stability, and Occurrence, Journal of Petrology, Volume 2, Number 1, Pages 49-135, 1961
הערות שוליים

↑  לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
כריסטוף הראשון, מרקיז באדן

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1453 באדן-באדן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  19 באפריל 1527 (בגיל 73) Hohenbaden Castle, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  באדן-באדן 
 בן או בת זוג:  Ottilie of Katzenelnbogen (19 בדצמבר 1468–?) 
 פרסים והוקרה
 אביר מסדר כנסיית הקבר הקדוש 
 
כריסטוף הראשון, מרקיז באדן (בגרמנית: Christoph I. von Baden‏; 13 בנובמבר 1453 – 19 באפריל 1527) היה מרקיז באדן בין השנים 1475 ל-1515.
ביוגרפיה

כריסטוף נולד ב-13 בנובמבר 1453 והיה בנם הבכור של קרל הראשון, מרקיז באדן-באדן וקתרינה מאוסטריה, אחותו של פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
הוא החזיר לעצמו את השטחים שאבדו על ידי אביו לפפאלץ ולבעלי בריתה. כריסטוף תמרן לשמור על השטחים מאוחדים תחת בנו ויורשו פיליפ הראשון, אך מאמציו סוכלו על ידי לואי השנים עשר, מלך צרפת. בשנת 1479 הועבר מושבו של מרקיזות באדן מטירת הוהנבאדן לטירה החדשה (Neues Schloss) של באדן-באדן שנבנתה על ידו.
בשנת 1489 כריסטוף הפך לחבר בליגה השוואבית. זה היה חלק ממאמציו לדו קיום שליו עם שכניו (במיוחד עם וירטמברג והערים וייל ושטרסבורג). במסגרת ההגנה של ברית דרום מערב גרמניה זו, כריסטוף קידם את הפיתוח הפנימי של שלטונו.
חוק גידול היין של כריסטוף משנת 1495 היה צעד חשוב בשיפור איכות היין המיוצר בבאדן. אשתו אוטיליה הייתה ממשפחת יצרנית יין מפורסמת בקרייכגאו, הרוזנים מקצנלנבוגן.
עד 1503, כריסטוף איחד את כל אדמות באדן כאשר מרקיז באדן-זאוזנברג מת ללא יורשים. בשנת 1515, לפני מותו, חילק כריסטוף את המרקיזות בין בניו פיליפ, ברנהרד וארנסט. עם זאת, פיליפ שירש אותו מת ללא ילדים, וחלקו הועבר לאחיו ברנהרד וארנסט. לפיכך, ברנהרד ייסד את מה שנקרא "קו ברנרדין" של באדן-באדן וארנסט ייסד את "קו ארנסטין" של באדן-דורלאך.
משפחתו

כריסטוף התחתן ב-30 בינואר 1469  עם אוטיליה מקצנלנבוגן, נכדתו של פיליפ הראשון, רוזן קצנלנבוגן. נולדו להם הילדים הבאים:
אוטיליה (6 ביוני 1470 – 1490), אם מנזר בפפורצהיים
יאקוב (6 ביוני 1471 – 27 באפריל 1511), הארכיבישוף של טריר
מריה (2 ביולי 1473 – 9 בינואר 1519); אם מנזר בליכטנטל
ברנהרד השלישי, מרקיז באדן-באדן (7 באפריל 1474 – 29 ביוני 1536)
קרל (21 ביוני 1476 – 7 באוקטובר 1510), קאנון בשטרסבורג ובטריר
כריסטוף (21 ביולי 1477 – 29 במרץ 1508), קאנון בשטרסבורג ובטריר
פיליפ (10 בדצמבר 1478 – 17 בספטמבר 1533); מרקיז באדן-שפונהיים
רודולף (16 ביוני 1481 – 23 בספטמבר 1532), קאנון במיינץ, קלן, שטרסבורג ואאוגסבורג
ארנסט, מרקיז באדן-דורלאך (7 באוקטובר 1482 – 6 בפברואר 1553)
וולפגנג (10 במאי 1484 – 24 ביוני 1522)
זיבילה (26 באפריל 1485 – 10 ביולי 1518), התחתנה עם פיליפ השלישי, רוזן הנאו-ליכטנברג
רוזינה (5 במרץ 1487 – 29 באוקטובר 1554), התחתנה עם פרנץ וולפגנג, רוזן הוהנצולרן, ולאחריו התחתנה עם יוהאן פון אואו צו ואכנדורף
יוהאן (נפטר ב-19 ביוני 1490)
ביאטריקס (22 בינואר 1492 – 4 באפריל 1535), התחתנה עם יוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן
גאורג (1 ביולי 1493 – 16 בנובמבר 1493)
הערות שוליים

↑  "... The House of Baden, which has held the title of margrave since 1112, is closely associated with the development of quality winegrowing in Baden. In 1495, the margraves enacted the first wine laws. In the 18th century, they adopted single-variety Riesling cultivation and introduced Chasselas grapes in the southern Baden district of Markgräflerland. Similarly, in 1923 the Müller-Thurgau grape variety was first cultivated at Lake Constance on the family’s estates. Schloss Salem on Lake Constance is the ancestral home of the House of Baden and the headquarters of its vineyard estate. The estate is owned personally by the margraves of Baden and its planted area of 135 hectares makes it one of the largest private winegrowing estates in Germany. It is also a member of the Association of German Prädikat Wine Estates (VDP)...." Press Release - CMS advises House of Baden and Rotkäppchen-Mumm on establishing a joint venture; 23 June 2017; Subject: Advising Markgräflich Badische Verwaltung GmbH & Co. KG and Rotkäppchen Mumm Sektkellereien GmbH; CMS Hasche Sigle Partnerschaft von Rechtsanwälten und Steuerberatern mbB, Public & Media Relations, Lennéstraße 7, 10785 Berlin; https://cms.law/
↑  Demandt, Karl E. (1955). "Die letzten Katzenelnbogener Grafen und der Kampf um ihr Erbe". Nassauer Annalen. Wiesbaden: Verein für Nassauische Altertumskunde und Geschichtsforschung. 66: 93–132. נבדק ב-28 באוקטובר 2011. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90330526  GND: 118520695  ISNI: 0000 0000 8134 3814  LCCN: n80056609  NTA: 074659634  VIAF: 54939509   WorldCat (עם VIAF): 54939509 
פרט של ציור המציג את כריסטוף הראשון
כך היה

| --- | --- |

סמליל התוכנית
 סוגה:  נוסטלגיה
 מנחים:  יגאל רביד
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 הפקה
 חברת הפקה:  הערוץ הראשון
 עורכים:  בני עורי,  נאוה אחירון
 אורך פרק:  30-60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון, רשות השידור
 תקופת שידור מקורית:  2006-2012, 2014 – 2017
כך היה הייתה תוכנית נוסטלגיה שבועית ששודרה בערוץ הראשון תחילה בין השנים 2006–2012 ובין 2014–2017.
מגיש התוכנית הוא העיתונאי יגאל רביד. מדי שבוע מתמקדת התוכנית בנושא אחד ומוצגים בה קטעים מארכיון הטלוויזיה הישראלית העוסקים בנושא זה. לעיתים מתארחת בתוכנית אישיות חשובה, כאשר הקטעים המוצגים בתוכנית עוסקים בה.
התוכנית שודרה לראשונה ב-26 בנובמבר 2006, והעורכים והמפיקים הם: בני עורי ונאווה אחירון.
בתחילה שודרה התוכנית ארבעה ימים בשבוע, הציגה קטעי ארכיון מתאריך יום השידור בשנים קודמות וכן כללה פינה קבועה בהגשת דניאל פאר אשר הציג גם הוא מספר קטעים בהתאם לתאריך. כמו כן התוכנית כללה פינה בה אותרו קטעי ארכיון לבקשת הצופים. כעבור כשנה עברה התוכנית למתכונת שבועית המשודרת בימי שישי בשש בערב.

התקיימו גם מספר משדרים מיוחדים של התוכנית במועדים אחרים, בין היתר ב-9 בפברואר 2008 מיד לאחר שסיים חיים יבין להגיש בפעם האחרונה את מהדורת "מבט", הפתיע אותו יגאל רביד בשידור חי בו נכחו מספר אנשי טלוויזיה מתחום החדשות והאקטואליה. התוכנית הוקדשה ליבין ולסיכום תקופתו ב"מבט".
לאחר שהודיע על כך רביד בדצמבר 2013, התוכנית שבה לעונה נוספת בינואר 2014. הפעם התוכנית שודרה בימי שישי בשעה 18:00 במשך 30 דקות, עד סגירת רשות השידור בשנת 2017. בדצמבר 2017 עלתה התוכנית "מבט לאחור", בעלת מתכונת דומה, בערוץ כאן 11 של תאגיד השידור הישראלי.
ישראל בורוכוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1950 (בן 74 בערך) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1968
 שיתופי פעולה בולטים:  הברירה הטבעית אנסמבל מזרח מערב
 אתר רשמי
 
ישראל בורוכוב (נולד בתל אביב בשנת 1950), הוא מוזיקאי, מלחין ומעבד ישראלי.
ביוגרפיה

בורוכוב נולד בשכונת שפירא בתל אביב, להורים יוצאי בוכרה, בגיל חמש עברה המשפחה לטבריה ושם גדל עד גיל שמונה עשרה. בילדותו נחשף למוזיקה בוכרית, כורדית ואפגנית שניגנו באירועים משפחתיים ובשכונה בה גדל. בורוכוב הוא מוזיקאי אוטודידקט המנגן על גיטרה בס, קונטרבס, דולצימר, ג'ומבוש וכלי הקשה. החל את דרכו המוזיקלית בצעירותו שניגן גיטרה בס ב"להקות קצב". בצבא שירת בלהקת גייסות השריון.
ביוגרפיה > השנים הראשונות

ב-1973 השתתף בורוכוב כנגן בס בהקלטת אלבום הסולו הראשון של גבי שושן, "נער שחור עיניים".
ב-1974 השתתף כנגן בס במופע של יונתן גפן "זה הכול בינתיים, בינתיים זה הכל", יחד עם דני ליטני ודני פאר. בהקלטת המופע באפריל 1974 בצוותא השתתפו גם מתי כספי (תופים, קונגס וחליל), שלום חנוך (קולות) ואריאל זילבר (קולות). המופע זכה להצלחה רבה ורץ כ-300 פעמים.
ב-1977 השתתף במופע ובאלבום "שיחות סלון" של יונתן גפן, להקה בשם "להקה טובה", שהורכבה מיעל לוי (שירה ודקלום), יצחק קלפטר (שירה וגיטרה), דני פאר (קלידים ופסנתר) ודון הרווי (תופים). לאחר הופעות ספורות עזב קלפטר במקומו נכנס ל"להקה טובה" דויד ברוזה והמופע רץ עוד כשנה. באותה שנה גם השתתף בהקלטת האלבום "קליידוסקופ" של צביקה פיק.
בסוף 1977 היה בורוכוב בין מייסדי להקת הברירה הטבעית יחד עם שלמה בר. הוא ניגן ועיבד בשני האלבומים הראשונים שלה, "אלי שורשים" (1979) ו"מחכים לסמסון" (1980), והשתתף בסיבוב ההופעות הראשון שלה מחוץ לשראל, בצרפת. בסוף 1981 עזב את "הברירה הטבעית", לאחר שהרגיש שהלהקה שינתה מתכונת והפכה להיות זמר ולהקת ליווי.
ב-1978 השתתף כנגן בס באופרת הרוק "בני בום", שכתב אהוד מנור והלחין קן גלובוס.