stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סחורה תמורת דם
שליחותו של יואל ברנד > מעורבותו של הימלר בהצעה

קורט בכר, קולונל אס אס בהונגריה, אמר כי ההצעה הגיעה ישירות מהימלר:
אייכמן עצמו העיד שההצעה הגיעה ישירות מהימלר והוא עצמו לא שמח לדון עם ברנד. כשברנד לא חזר מאיסטנבול, אייכמן כעס מאוד וכל הזמן איים להתחיל לגרש יהודים אם הוא לא שומע ממנו. אייכמן היה שליחו של הימלר בשיחות עם ברנד, תפקידו היה להרוג יהודים ולא לסחור בהם.
ביום שברנד עזב לווינה, נסע אייכמן לאושוויץ כדי לוודא שרודולף הס, מפקד המחנה, ערוך לקבל משלוח ראשון שעוזב את הונגריה ב-14 במאי. הס אמר לו שעלולה להיווצר בעיה עם כמות כזאת גדולה, כתוצאה מכך הורה אייכמן שבמשלוח הקרוב לא יהיו סלקציות אלא כולם יועברו מיד לתאי הגזים, דבר המנוגד למה שהבטיח לברנד, שיחכה לו עד שיחזור מאיסטנבול.
משוער כי הימלר, יוזם העסקה המקורי, ניסה להשיג בעסקה זו מספר יעדים:
מסירה של רכש צבאי מהבריטים לגרמנים, תגרום לפילוג וקרע בין בעלות הברית
אם בריטניה תסרב לעסקה, הגרמנים יוצגו כמחפשים אחר פשרה ומנסים להציל את היהודים ואת בעלות הברית לתוקפניים חסרי רחמים ואשמים במות מיליון יהודים.
הצלת מיליון היהודים תקנה לגרמנים זכות וכתב סנגוריה לאחר המלחמה.
יש הטוענים כי עסקה זו הייתה מלכתחילה ניסיון תעתוע של הנאצים, כדי להשקיט את הנהגת היהודים וכדי להוביל את השמדת יהודי הונגריה בשקט יחסי.
שליחותו של יואל ברנד > המפגש של ברנד עם הסוכנות היהודית

יום לאחר המפגש האחרון עם אייכמן, קיבל ברנד גיבוי מלא מהיודנראט ההונגרי, ונסע עם שותף, בנדי גרוס, יהודי הונגרי, אשר על פי היסטוריונים רבים היה מרגל בשביל הגרמנים, ההונגרים, הבריטים ואף האמריקאים, ונסע תחת כיסוי של מנהל חברת הובלות הונגרית שנוסע למשא ומתן עם שלטונות טורקיה לגבי הסכם הובלות. ברנד וגרוס עזבו את בודפשט ב-17 במאי 1944, והוסעו על ידי האס אס לווינה.
בווינה קיבל ברנד דרכון גרמני עם השם יוגן באנד. ברנד שלח מברק לסוכנות היהודית באיסטנבול (אז נקראה קונסטנטינופול) להודיע שהוא מגיע. תחילה טס לסופיה ומשם לאיסטנבול, במטוס שנועד לדיפלומטים גרמנים, והגיע ב-19 במאי. במברק שקיבל חזרה נאמר לו שחיים יפגוש אותו באיסטנבול. ברנד התרגש מאוד כיוון שחשב שמדובר בחיים ויצמן, נשיא ההסתדרות הציונית העולמית, אבל הכוונה הייתה לחיים ברלס, יושב ראש קבוצה של שליחים ציונים מאיסטנבול.
בהגיעו לאיסטנבול, גילה ברנד שלא רק שאף אחד לא חיכה לו בנמל התעופה, אלא שהוא גם עלול להיעצר ולהיות מגורש וחשב שהסוכנות בגדה בו. בפועל, כשנחת, חיים ברלס עדיין ניסה להשיג לו ויזת כניסה לאיסטנבול. בעיה נוספת הייתה שבדרכון שמו היה יוגן באנד, מה שלא היה ידוע לחיים ברלס. בסופו של דבר בנדי גרוס, שהיה מקושר מאוד, עשה מספר טלפונים והשיג לברנד אישור כניסה לאיסטנבול.
בכל תקופת ניסיונות ההצלה, ראשי הסוכנות היו מוקפים בכ- 6 ארגוני מודיעין, בריטי ואמריקאי, שעקבו וצוטטו בכל מה שנאמר בפגישות האינטימיות שלהם.
ראשי המעצמות התנגדו לעסקאות כעין אלו שהיוו תקיעת תריז בשיתוף הפעולה המלחמתי בין המערב ולבין הסובייטים, וניסיון השהיה של המלחמה לצורך ריכוז כוחות גרמניים בחזית המזרחית, לפיכך כל גורם שהתחבר אל ברנד ושותפו נחשב כגורם עוין המסייע לגרמנים בהגשמת מטרותיהם האסטרטגיים.
ברנד כעס מאוד על התקרית הזאת והגיע נרגש לפגישה עם הנציגים היהודים. הוא אמר להם:
הנציגים היהודים אמרו לברנד שמשה שרת, יושב ראש המחלקה המדינית בסוכנות היהודית ונציג התנועה הציונית מול המנדט הבריטי, יגיע לאיסטנבול לפגוש אותו, דבר שגרם לברנד לקוות שהעניינים מתנהלים בצורה רצינית. הוא סיפר להם על אושוויץ (כנראה מדיווחו של רודולף ורבה) ועל דרישתו לבטל את תאי הגזים. מאוחר יותר אמר ברנד שהם לא ירדו לסוף דעתו, "הם כנראה לא ראו את המוות יום יום, כמונו בבודפשט".
הסוכנות נתנה לברנד דף לכתוב עליו את עיקרי ההסכם שהוא מעוניין בו ושיוסכם על ידי אייכמן. המסמך הבטיח לגרמנים 4,000 דולר על כל 1,000 יהודים שישוחררו לארץ ישראל ומיליון פרנק שווייצרי על כל 1,000 יהודים שישוחררו לספרד. בנוסף בעלות הברית יעניקו ציוד ליהודים במחנות הריכוז ויעניקו לגרמנים ציוד ואספקה. ברנד שלח מסמך זה לאייכמן, בתקווה שלפחות הגירושים לאושוויץ יפסקו זמנית.
שליחותו של יואל ברנד > המעצר על ידי המודיעין הבריטי

לאחר מספר ימים באיסטנבול, היה ברור לברנד שמשה שרת לא יגיע, והויזה הבריטית של ברנד עמדה לפקוע. ברנד נשאל אם הוא מעוניין להגיע לחלב שנמצאת על גבול סוריה-טורקיה ולהיפגש שם עם שרת. ברנד הסתייג כיוון שהיה זה שטח שנשלט על ידי הבריטים והוא פחד שהם יעכבו את התוכניות שלו ויחקרו אותו. בסופו של דבר הוא הסכים ועלה על רכבת מלווה בשני חברי הסוכנות היהודית.
ברכבת, ברנד היה עוד יותר מתוח, כיוון שניגשו אליו אנשים מברית הציונים הרוויזיוניסטים ומאגודת ישראל. הם אמרו לו שמפא"י מתכוונים להסגיר אותו לבריטים כדי שיעצרו אותו בחלב, "הבריטים הם לא בני ברית שלנו בנושא הזה", אמרו לו האנשים והזהירו אותו שהוא לא יורשה לחזור אם ימשיך במסע שלו.
בעדותו אמר ברנד שהוא נבהל מאוד כשהוא שמע דברים אלה, כיוון שלא לחזור לבודפשט, משמעותו כישלון במשימה וסיכון חיי בני משפחתו ומליון יהודים הונגרים. ברכבת הובטח לו על ידי אחד מחבריו מהסוכנות שלא ייעצר בחלב והוא קיווה שזה יקרה. ברנד אמר: "לא יכולתי להאמין שאנגליה, המדינה האירופית היחידה שהמשיכה להילחם (בגרמנים), אותה אנגליה, אשר הערכנו כלוחמת למען החופש, תרצה להקריב אותנו, העניים והחלשים ביותר".
אך נציגי הסוכנות לא עמדו בהבטחתם לברנד. הם גרמו לו להאמין שהוא לא יעצר על ידי הבריטים, כשבפועל מסרו מידע עליו לבריטים. ב-7 ביוני 1944, ברנד הגיע לחלב ונחטף מיד לג'יפ צבאי על ידי אנשי המודיעין הבריטי.
מידע מהעסקה הנרקמת בין ברנד לאייכמן דלף ללונדון ולוושינגטון. הקבינט לענייני פליטים בלונדון, שכלל את האחראי לקהילה הזרה מטעם הממשלה, אנתוני אידן, ואת אוליבר סטנלי, מזכיר המדינה, דן בהסכם "סחורה תמורת דם" והחליט להתנגד לו. אם ההצעה הייתה מגיעה ישירות מהאס אס זאת הייתה סחטנות, ואף אחד לא היה שוקל לתת ציוד לחיזוק האויב, אך כיוון שהיה פה ניסיון להציל יהודים, הוחלט לדון על כך כדי לא לקבל ביקורת פנימית בבריטניה.
אי חזרתו של ברנד לבודפשט תוך שבועיים, כפי שנקבע עם אייכמן, הוערכה כאסון על ידי חברים בוועדת העזרה וההצלה בבודפשט. אייכמן תבע מהם לדעת האם הסכם דם תמורת משאיות הוסכם בבריטניה. ב-9 ביוני אמר להם אייכמן: "אם אני לא מקבל תשובה חיובית תוך שלושה ימים, אני מפעיל את מחנה הריכוז באושוויץ".
שליחותו של יואל ברנד > המפגש עם משה שרת ושביתת הרעב

ברנד העיד שהוא נלקח לווילה ערבית, בה היו קצינים רמי דרג בריטים, וב-11 ביוני הוא נפגש עם משה שרת, איתו דיבר לאורך כל היום בשתי פגישות של שש שעות כל פגישה. שרת רשם ביומנו: "אני חייב להסתכל בספקנות קטנה על דבריו (של ברנד): 'בבקשה תאמין לי, הם הרגו שישה מיליון יהודים, נשארו רק שני מיליון חיים'".
לאחר הפגישה השנייה, דיבר שרת עם הקצינים הבריטים, חזר לברנד, ואמר לו: "יואל היקר, אני צריך להגיד לך משהו מר כעת", הוא אמר לברנד לנסוע דרומה, לא לבודפשט, כי כך הבריטים דורשים. ברנד החל לצעוק עליו: "אתה יודע מה אתה עושה? זה פשוט רצח! זה רצח המוני. אם אני לא אחזור, האנשים הטובים שלנו יישחטו! אשתי! אמא שלי! הילדים שלי יהיו הראשונים! ... אני בא לכאן תחת דגל הפסקת האש. הבאתי לך מסר, אתה יכול להסכים איתו או לסרב לו, אבל אין לך שום זכות להחזיק את השליח".
למרות מחאתו, נלקח ברנד לקהיר, שם נחקר על ידי הבריטים בין 10 ל-12 שעות ביום. ביום העשירי, החל ברנד לשבות רעב, וכתב מכתב לסוכנות היהודית: "ידוע לי כעת שאויב של העם שלנו מחזיק אותי ולא מתכוון לשחרר אותי בעתיד הקרוב. החלטתי להתחיל שביתת רעב שוב ואעשה את מירב היכולת כדי לפרוץ את הכידון אשר שומר עלי". ביום ה-17 קיבל ברנד פתק מאיש הסוכנות היהודית שהיה איתו בחלב, שהמליץ לו לא להיות קשה.
ברנד טען לאחר מכן כי לורד מוין, השר הבריטי לענייני המזרח התיכון, חקר אותו. לדבריו, לורד מוין אמר לו: "מה אעשה עם מיליון יהודים? איפה אשים אותם?" למעשה, לורד מוין מעולם לא חקר אותו. ברנד המציא את הדברים, ככל הנראה, על בסיס אמירות ששמע בוועידת מפא"י שבה דיווח משה שרת על הגישה הצוננת שנתקל בה בלונדון. ברנד ניסח אותם כהצדקה בדיעבד לרציחתו של מוין ב-6 בנובמבר 1944 על ידי שני אנשי ארגון שטרן, אליהו בית צורי ואליהו חכים.
במהלך שיחות עם משה שרת, ב-6 ביולי 1944, הביע אנתוני אידן "סימפתיה עמוקה" כלפי היהודים, אך הוא אמר כי הוא צריך לעבוד בתיאום עם האמריקאים והסובייטים, שלא יכלו לשאת ולתת עם האויב.
שליחותו של יואל ברנד > הדליפה לתקשורת וסיום ההצעה

המודיעין הבריטי הדליף מידע ממשימתו של ברנד לתקשורת. ב-19 ביולי 1944, פרסם ה-BBC סיפור על שני נציגים מהממשלה ההונגרית שהגיעו לטורקיה והציעו שכל היהודים שעדיין בהונגריה יורשו לעזוב לבריטניה, ואמריקה תספק כמות מסוימת של תרופות ומשלוח כולל משאיות ותקבל הבטחה שלא ישתמשו בציוד במערכה המערב אירופית. הצעה זאת, שכונתה על ידי ה-BBC "סחטנות הומניטרית", הייתה ניסיון גס לפצל את בעלות הברית (על פי ה-BBC), ובדיווח הוסיפו שלא ברור מה התוכניות של השלטונות הגרמנים וההונגרים. לאחר שידור זה, יואכים פון ריבנטרופ, שר החוץ הגרמני, ביקש לדעת האם זה נכון. לאחר פרסום זה, יצא לאור פרסום נוסף על ידי הטיימס הלונדוני אשר כינה את הסיפור כ"אחד הנתעבים" ביותר שהמלחמה סיפקה.
ההדלפות חיסלו את כל מה שנשאר מהיוזמה, על אף שהגירוש ההמוני של יהודי הונגריה הופסק כבר על ידי הממשלה ההונגרית ב-7 ביולי.
הבריטים שחררו את ברנד באוקטובר 1944 אך אסרו עליו לנסוע להונגריה, ואילצו אותו לנסוע לארץ ישראל. בארץ ישראל ניסה ברנד ליצור קשר עם חיים ויצמן, נשיא ההסתדרות הציונית העולמית. ויצמן הגיב למכתבו של ברנד כשכתב לו שהוא מוזמן לתאם עמו פגישה מול המזכיר שלו. לטענת ברנד הפגישה לא התקיימה מעולם.
רבים מחוקרי השואה, ובהם: יהודה באואר, ישראל גוטמן, שאול פרידלנדר ולני יחיא, וכן חוקרים אחרים שייחדו את עבודותיהם להצלה ולחקר תוכניות הכופר, ביניהם: דינה פורת, יחיאם ויץ, חוה אשכולי, ילה פטרן וחנה יבלונקה, גורסים שלא היה ממש בתוכנית זאת, ולא הייתה אפשרות להצלה גדולה הרבה יותר מזו שעשה היישוב.
תוכנית הצלה אשר ביסודה מוטלת על ממשלות בריטניה וארצות-הברית נועדה לכתחילה לכישלון כי הן התנגדו לכך בתוקף וראו בכך סחטנות פוליטית והונאה גרמנית, וניסיון ביצירת קרע בין המדינות הדמוקרטיות המערביות הלוחמות בנאצים לבין ברית-המועצות. מזימה גרמנית ב"הצפה" של מיליון פליטים מהשטח הנאצי אליהם ובכך לשבש את ניהול המלחמה ומניעת משאבים חשובים לצורכי המאמץ המלחמתי (כגון: אוניות, משאיות, אספקה וסתימת דרכי תעבורה ועוד). העלאת הבעיה היהודית תגרום להסטת מטרות המלחמה כמלחמה של היהודים, כפי שהנאצים מצהירים בתעמולתם, מה שיגרור מתח עם המדינות האנטישמיות אשר שותפות בבעלות הברית כנגד הגרמנים, וכן יעלה גלי אנטישמיות בארצותיהם.
רכבת ההצלה

לאחר כישלון שליחותו של ברנד המשיכו אנשי ועד ההצלה לעמוד בקשר עם אייכמן ואנשיו, כשהנושא ונותן העיקרי מביניהם הוא קסטנר. כתוצאה מכך התירו הנאצים את יציאתה מהונגריה של רכבת ובה 1,684 יהודים שנבחרו על ידי קסטנר ועל ידי אוטו קומוי, יושב ראש ועד ההצלה. לדברי מרכיבי הרשימה, הם עשו מאמץ לכלול בה נציגים של כל הזרמים של יהדות הונגריה, כולל אנטי ציונים כמו הרב יואל טייטלבוים מייסד חסידות סאטמר והרב אברהם דויטש מאגודת ישראל. בין ניצולי הרכבת היו גם: הרב יהושע מנחם אהרנברג, הרב יונתן שטייף, הצייר פסח עיר-שי, מבקר האמנות אויגן קולב, המנהיגים הציוניים ד"ר ניסן כהן וד"ר בן-ציון קאודרס והפסיכיאטר לאופולד סונדי. בין הצעירים יותר היו הפרופסורים לעתיד: יהודה בלום, שושנה בלום-קולקה, שאול לדני ו-לדיסלאב לב, הכוריאוגרף יונתן כרמון, הסופרת יהודית רותם, איש העסקים והפילנתרופ פיטר מונק וטומי לפיד, שהיה עוזרו של קסטנר בישראל. למרות זאת, באופן לא מפתיע בנסיבות כאלה, רבים חשו שהבחירה הפלתה לטובה את בני משפחת קסטנר ואת חברי התנועה הציונית. כמו כן, היה בה ייצוג יתר של בעלי הון, שכספם שימש למימון העסקה עם הנאצים. קסטנר סבר כי רכבת זו תהווה תקדים ולאחריה תצאנה רכבות נוספות, אך תקוותו לא התגשמה.
הרכבת הייתה אמורה להגיע לארץ נייטרלית, אך במקום זאת היא הגיעה למחנה ברגן-בלזן. המשא ומתן על תוכנית "סחורה תמורת דם" המשיך להתנהל בין קורט בכר לבין נציגי הג'וינט והסוכנות היהודית, ובמהלכו שוחררו 318 מנוסעי הרכבת באוגוסט 1944 ונשלחו לשווייץ, ובדצמבר נשלחו לשווייץ גם יתר 1,366 נוסעי הרכבת.
באותה עת התנהלה השמדת יהודי הונגריה במלוא הקצב, ו-434,351 מיהודי הונגריה נשלחו אל מותם באושוויץ. הדבר היה כבר בשלבים האחרונים של מלחמת העולם השנייה, לאחר נחיתת בנות הברית בנורמנדי ותוך כדי התקדמות הצבא הסובייטי בפולין.
במקביל למשא ומתן על הרכבת, הגיעו לבודפשט שלושה צנחנים מארץ ישראל: חנה סנש, פרץ גולדשטיין ויואל פלגי. פנייתם לקסטנר כמנהיג ציוני בבקשת עזרה העמידה אותו בפני דילמה מוסרית נוקבת של סיכון רכבת ההצלה. מפניות אמהּ של חנה סנש הכלואה בחר להתעלם, ולימים יאמר על כך חיים כהן: "מה תלינו עליו כי הפקיר יהודייה ארץ ישראלית אחת שנכנסה ללוע הארי ביודעין כאשר חיי אלפים ורבבות עמדו על הכף". את פרץ גולדשטיין שכנע קסטנר להסגיר עצמו לגסטפו כדי לא לסכן את יציאת הרכבת עליה עמדו לצאת הוריו של גולדשטיין.
בחורף 1944–1945 ביקר קסטנר בשווייץ, לשם המשך ניהול המשא ומתן בין הג'וינט לבין קורט בכר, אך חזר מרצונו משווייץ הבטוחה לגרמניה, ונסע עם קורט בכר לברלין בניסיון להציל את שרידי היהודים שנותרו במחנות הריכוז. לימים נטען כי חזרתו לגרמניה הייתה חלק ממערכת שיתוף פעולה עם הנאצים. אולם, ישנה סברה כי התערבותו היא שהביאה את כניעת ברגן-בלזן לבריטים מבלי שירצחו אחרוני הכלואים.
כאמור, פעילותו של קסטנר הייתה שנויה במחלוקת קשה לאחר השואה, ובמשפט דיבה מפורסם שהתנהל במדינת ישראל קבע שופט בית המשפט המחוזי, בנימין הלוי, כי קסטנר "מכר את נפשו לשטן" וכי סייע לגרמנים בהשמדת יהודי הונגריה. שמו של קסטנר טוהר על ידי בית המשפט העליון בערעור שהגיש על פסק הדין, אך בעת מתן הערעור כבר לא היה קסטנר בין החיים, שכן נרצח על ידי צעירים שהושפעו מחומרת ההאשמות שעלו כנגדו במשפט הדיבה.
ראו גם

פריץ לאופר
פנחס דוד (פיליפ) פרוידיגר
לקריאה נוספת

תום שגב, המיליון השביעי: הישראלים והשואה, הוצאת כתר, 1991, עמ' 237–303.
יהודה באואר, יהודים למכירה? משא ומתן בין יהודים לנאצים 1933 - 1945, הוצאת יד ושם 2001.
בן הכט. כחש. מהדורה רביעית: יצאה לאור על ידי סלע מאיר, בעריכת אורי רדלר, בשנת תשפ"א/ 2021 (382 עמודים); גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
דניאל ברנד, במלכודת הרשע, האדישות והסילוף, הוצאת משכל 2017
הערות שוליים

↑  ברהם, רנדולף, ועדת העזרה וההצלה בבודפשט, בתוך האנציקלופדיה של השואה, כרך ב' עמ' 438–440
↑  מחנה שטרסהוף באתר יד ושם
↑  האם מאבק על הישרדות : הנהגת יהודי סלובקיה בשואה 1938-1944, גילה פטרן, 1992, עמ' 195. המלכודת הנאצית, שלמה אהרונסון, הוצאת משרד הביטחון, סדרה: אוניברסיטה משודרת, 2011, עמ' 136.
↑  שלמה אהרונסון, א-מ המלכודת הנאצית 8, האוניברסיטה המשודרת, דקה 10:50.
↑  יהודים למכירה, עמ' 230-231, חץ בערפל: דוד בן-גוריון, הנהגת היישוב וניסיונות הצלה בשואה, טוביה פרילינג, 1998, עמ' 676.
↑  המלכודת הנאצית, שלמה אהרונסון, הוצאת משרד הביטחון, סדרה: אוניברסיטה משודרת, 2011, עמ' 115.
↑  ספרו של יואל והאנזי ברנד השטן והנפש
↑  שלמה אהרנסון, David Ben-Gurion and the Jewish Renaissance, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2010. עמ' 146.‏ Colin Shindler, The Land Beyond Promise: Power, Politics and Ideology from Begin to Netanyahu, I.B. Tauris, 2002. עמ' 178.
↑  השנים הנעלמות והחור השחור, שבתי טבת, תשנ"ט 1999, עמ' 205-206. המחבר התייחס בצורה כללית לארבעת עסקאות הכופר, ובניהן עסקה זאת.
↑  המלכודת הנאצית, שלמה אהרונסון, הוצאת משרד הביטחון, סדרה: אוניברסיטה משודרת, 2011, עמ' 114, 135. יהודים למכירה? : משא ומתן בין יהודים לנאצים. 1933-1945, יהודה באואר, 2001, עמ' 226. השנים הנעלמות והחור השחור, שבתי טבת, תשנ"ט 1999, עמ' 205-206.  שלמה אהרונסון, א-מ המלכודת הנאצית 8, האוניברסיטה המשודרת, דקה 04:41. שלמה אהרונסון, א-מ המלכודת הנאצית 9, האוניברסיטה המשודרת, דקה 05:14. חץ בערפל: דוד בן-גוריון, הנהגת היישוב וניסיונות הצלה בשואה, טוביה פרילינג, 1998, עמ' 677-678. דינה פורת, בן-גוריון ושואת יהודי אירופה, עמ' 307, בתוך כ"ע הציונות, מאסף י"ב, 1987.
יואל ברנד (1961)
אדואר לובה

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1970 (בן 54) ואל טורנס, צרפת 
 
אדואר לובה (בצרפתית: Édouard Loubet; נולד ב-25 בספטמבר 1970) הוא שף צרפתי.
ביוגרפיה

לובה נולד בסאבואה. אמו, קלוד לובה, היא אשת עסקים שהקימה בתי-מלון ברחבי תבל, בכלל זה רלה א שאטו באלפים. למד שנה וחצי אצל מארק ורה. בגיל 22 רכש מקום בכפר לורמראן בחבל לוברון והקים בו מסעדה בשם "לה מולן דה לורמארן". בגיל 24 קיבל כוכב במדריך מישלן האדום, ב-1999, בגיל 28 קיבל שני כוכבים. ב-1999 זכה ב-17 נקודות בגו מיו, ב-2000 הועלה ל-17 נקודות. הוא הקים מלון ובסוף שנות התשעים צורף לרשת רלה א שאטו. כיום (2010) הוא מחזיק בשני כוכבים במישלן ו-18 נקודות בגו מיו. המסעדה כלולה במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
ללובה כיום (2010) אחוזה בשם "דומן דה קאפלונג, מזו אדואר לובה" הכוללת שלושה בתי מלון: "לה בסטיד דה קאפלונג", "לה פרם דה קאפלונג", ו"גלינר דה לורמארן" ולהם מצורפים בריכה וספא. במסגרת האחוזה גם מסעדתו שאת שמה שינה ל"רסטוראן אדואר לובה", בבעלותו גם מסעדת קיץ בשם "ארבע העונות". הוא מקיים במקום סדנאות בישול ויין.
מטבחו של לובה נשען על צירופים יצירתיים בירקות ובעשבים. ברשותו גינה בת 20 דונם בה הוא מגדל ירקות ועשבי תיבול וחווה נוספת בת 20 דונם בה הוא מגדל בעלי חיים לצורכי מסעדותיו. הם אלו המספקים את רוב חומרי הגלם למסעדתו, בתוספת עשבים אותם הוא מלקט בשדות הסביבה.
ספרו

A Chef in Provence, Hachette, 2004
לקריאה נוספת

אביטל ענבר, התענוגות של פרובאנס, בהוצאת מדריכי התענוגות הוצאה עצמית של המחבר, 2000, עמ' 20, 210, 211, 223-215.
אברהם יהושע סולובייצ'יק

| --- | --- |

רבי אברהם יהושע הלוי סולובייצ'יק, 2013
 לידה:  29 ביוני 1949 (בן 75) ב' בתמוז תש"ט ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבת בריסק בירושלים
 שם השושלת:  סולובייצ'יק 
 אב:  יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (ירושלים) 
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
הרב אברהם יהושע הלוי סולובייצ'יק (נולד בב' בתמוז תש"ט, 29 ביוני 1949) הוא ראש ישיבת בריסק בירושלים.
קורותיו

נולד בירושלים לעטיל לבית ויינשטיין ולרב יוסף דוב סולובייצ'יק, בנו של 'הרב מבריסק' הרב יצחק זאב סולובייצ'יק. נקרא על שם שני סביו של אמו הרב אברהם ויינשטיין והרב יהושע צימבליסט. בילדותו למד בתלמוד תורה ובישיבה הקטנה של עץ חיים, בהמשך למד בישיבה למצוינים בירושלים בראשות הרב חיים אהרן טורצ'ין והרב יצחק חיים קרסניצקי. אחר כך למד אצל אביו בישיבת בריסק בירושלים. נישא למלכה, בתו של הרב שמעון ברייש מציריך - בנו של הרב מרדכי יעקב ברייש, בעל שו"ת "חלקת יעקב".
בשנת תש"ם נפטר אביו והוא התמנה לראש הישיבה בגיל 31. הישיבה בראשותו מונה כאלף תלמידים. הקים מוסדות נוספים, בהם ישיבת "יד הלוי" ישיבה גדולה בירושלים (שבה, נלמדים סדרי נשים ונזיקין ולא סדר קדשים) ובית ספר וסמינר לבנות "מסילת ישרים". משמש גם כאחד מנשיאי ארגון "אתרא קדישא".
הרב סולובייצ'יק מעביר לעיתים תכופות, במוצאי שבת בביתו "שיעור חומש". השיעור עוסק בפרשת השבוע ובענייני השקפה. הוא מרבה לדבר בו על הציבוריות החרדית ומבקר לא פעם רבנים שסוטים לדעתו מן הדרך.
בשונה מדודיו הרב משולם דוד והרב מאיר, הוא הביע ביקורת חריפה על הפלג הירושלמי בכמה הזדמנויות בטענה שמאבקם בגיוס בני הישיבות שקרי. עם זאת אמר שגם נגד ההנהגה בבני ברק (בראשות הרב אהרון יהודה לייב שטיינמן) הייתה לו ביקורת בעבר. רבני 'הפלג' תקפו אותו חזרה.
בימי התפרצות נגיף הקורונה בישראל יצא נגד רבנים שתמכו בהוראות של משרד הבריאות בטענה שלא ייתכן שמידת ההישמרות הנכונה היא בדיוק מה שקבע משרד הבריאות. עוד אמר שכל אחד יבחר לעצמו האם הוא רוצה ללכת עם מסיכה או לא.
משפחתו

לרב סולובייצ'יק 16 ילדים.
בניו, הרב מרדכי יעקב ('יענק'ל'), הרב חיים והרב יוסף דב (בערל) והרב יצחק זאב (וועלוול) מוסרים שיעורים בישיבתו. חתנו הרב חיים ישראל הערץ הוא ראש ישיבת "יד הלוי". חתניו הרב ישראל איסר שפירא, הרב יעקב משה לייבוביץ, והרב ישראל חיים פוברסקי - הם ר"מים בישיבת "יד הלוי".
שניים מגיסיו הם הרב חיים פיינשטיין ראש ישיבות עטרת שלמה ובית יהודה (שהוא גם בן-דודו) והרב משה ברזובסקי ראש ישיבת סלונים.
מתלמידיו

הרב צבי קפלן, ראש ישיבה
הרב מאיר קסלר, רבה של מודיעין עילית
הרב יעקב ליברמן, מחבר ספרי זבח יעקב ומראשי ישיבת נר משה
הרב מרדכי קרליבך, מחבר ספרי חבצלת השרון
הרב יצחק דב שכטר, מחבר ספרי יד הלוי וראש ישיבה
הרב אהרן אסייג ראש מוסדות יאדיר תורה בנתיבות.
הערות שוליים

↑  שלמה גרינברג, ראש ישיבת בריסק: "הקנאות של 'הפלס' - רשעות", באתר בחדרי חרדים
↑  ישראל כהן, הגרא"י סולובייציק תוקף את אנשי "הפלג הירושלמי": "הפקרות", באתר כיכר השבת
↑  ישראל כהן, הרב סולובייצ'יק נגד 'הפלג': "הכל עלילות, לא יגייסו אף אחד בכוח", באתר כיכר השבת
↑  ישראל כהן, הרב סנדר ארלנגר נגד ראש ישיבת בריסק: "ליצן, עוכר ישראל", באתר כיכר השבת
↑  אברמי פרלשטיין, הגרא"י סולובייצ'יק ממשיך במתקפה: הוראות משרד הבריאות הן היפך דעת תורה, בחדרי חרדים, 3 בספטמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011344936505171  VIAF: 4117165709975449380000   WorldCat (עם VIAF): 4117165709975449380000
וינטונוטיטאן

| וינטונוטיטאן |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון 95 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
סוג:: וינטונוטיטאן
מינים
 Wintonotitan wattsi
שם מדעי
 Wintonotitan ‏הוקנול, 2009

וינטונוטיטאן (שם מדעי: Wintonotitan; משמעות השם: "הטיטאן של וינסון (אנ')") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מקרונרי, אשר חי באוסטרליה במשך הקנומן שלפני 95 מיליון שנה מזמננו.
גילוי

המאובנים של דינוזאור זה התגלו כבר ב-1974 בקווינסלנד, אוסטרליה בחפירות וינטון (Winton Formation) בידי החוקר קית' ווטס באדמת אבן חול (אשר הייתה קרובה לנהר קדום) שהכילה שלד כמעט שלם שככל שרידי חוליות, צלעות קצה אגן ירכיים ועצמות שוקיים וכן עצמות לא מזוהות קטנות והיה חסר גולגולת. ממצאים אלה נחשבו לשייכים לאוסטרוזאורוס. בהמשך החוקר האוסטרלי סקוט הוקנול (אנ') הגדיר אותו ב-2009 בסוג חדש, הקרוי ליד העיר וינסון שליה התגלה. בסוג נכלל מין אחד - Wintonotitan wattsi, הקרוי לכבוד המגלה שלו ווטס.
מאפיינים

דינוזאור זה היה קרוב לטיטאנוזאורים אך לא היה זהה להם אלא פרימיטיבי יותר, קרוב יותר לאוסטרוזאורוס, לסיבירוטיטאן ולבני המשפחה איהלופיים מהקבוצה סומפוספונדילי. עקב היעדר גולגולת לא ידוע מבנה ראשו.  ממבנה גופו נראה שהיה בעל גפיים קצרות יחסית, גוף בינוני וחוליות בעלות קוצים בקצוותיהם. הערכות גודלו נעות על אורך של 15 עד 16 מטרים, גובה של 3 מטרים ומשקל של 10 עד 15 טונות.
מריקואידודונטידה

| מריקואידודונטידה |
| --- | --- |
 על פי כיוון השעון: זוג מריכוכרוסים, ברכיכרוס ופרומריכוכרוס.
תקופה
סוף אאוקן-מיוקן 35–5 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: בעלי כרית
על־משפחה:: מריקואידודונטידה
שם מדעי
 Merycoidodontoidea ‏ת'ורפ, 1937

מריקואידודונטידה המכונים לרוב אוראודונטים (שם מדעי: Merycoidodontoidea) היא על-משפחה קדומה של מכפיל פרסה בעלי כרית אשר התקיימו בין סוף האאוקן ושרדו עד לתקופת המיוקן, לפני 5–35 מיליון שנה מזמננו. המשמעות של שמם הנפוץ הוא "שיני הרים", עקב המבנה של שיניהם הטוחנות.
מאפיינים

בני קבוצה זו היו מכפילי פרסה פרימיטיביים, הקרובים מעט לגמלים והיו מגוונים בגודלם, מגודל חתול אצל הספיה (אנ'), שהגיעה למשקל ארבעה ק"ג, לאפוראודון דמוי הפרה, שהגיע למשקל 118 ק"ג. חלקם מילאו את הגומחה של החזירים והפקאריים, אחרים הותאמו לתנועה מהירה בדומה לאנטילופות והסוג מריכוכרוס היה מקביל להיפופוטם והגיע למשקל מעל 440 ק"ג.
המריקואידודונטידה היו נמוכים מאוד, בעלי ניבים בולטים בלסתם והיו צמחוניים או אוכלי כל אך לא מתמחים בליחוך עשבים, כמו רוב הפרסתנים הקיימים. הם חיו בערבות הרחבות של אמריקה הצפונית עד המיוקן, אז הם נעלמו. ייתכן שהסיבה היא יובש נרחב שפגע בצמחייה השופעת וגרר שינויי אקלים קשים.
בכמה מאובנים נמצאו שרידים של יונקים אלה קבורים יחדיו, במיתה המונית ליד העיר צ'ולה ויסטה, קליפורניה ובפארק הלאומי בדלנדס.
מיון

משפחה Agriochoeridae - בה האגריוכיירוס
משפחה Merycoidodontidae
תת-משפחה Oreonetinae
תת-משפחה Leptaucheniinae
תת-משפחה Merycoidodontinae - בה הברכיכרוס והמריכרוס
תת-משפחה Miniochoerinae
תת-משפחה Desmatochoerinae
תת-משפחה Promerycochoerinae
תת-משפחה Merychyinae
תת-משפחה Eporeodontinae
תת-משפחה Phenacocoelinae
תת-משפחה Ticholeptinae
תת-משפחה Merycochoerinae
עוזי שלו

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1961 (בן 63) ישראל עין דור, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 עיסוק:  נגן בסון
 סוגה:  מוזיקה קלאסית
 כלי נגינה:  בסון
 שיתופי פעולה בולטים:  התזמורת הפילהרמונית הישראלית
 
עוזי שלו (נולד ב-3 ביולי 1961) הוא נגן בסון ישראלי. מאז 1987 מכהן כמשנה לנגן הראשי בבסון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
ביוגרפיה > לימודים

עוזי שלו נולד בשנת 1961 בקיבוץ עין דור לאהובה ורפי שלו. נשוי לעדנה אוליבר-שלו ואב לבת ולשני בנים. עוזי שלו למד נגינה בבסון אצל שרה צור, זאב דורמן, ולטר מרוז ומרדכי רכטמן. עם סיום שירותו הצבאי כקצין בצה"ל (השתחרר מן המילואים בדרגת רב-סרן), המשיך בלימודיו בבית הספר ג'וליארד בניו יורק.
ביוגרפיה > קריירה

מאז 1987 מכהן שלו כמשנה לנגן הראשי בבסון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. כנגן בסון ראשון בפילהרמונית, השתתף בקונצרטי התזמורת בישראל ובסיורי התזמורת בניצוחם של המאסטרו זובין מהטה, מאסטרו לורין מאזל, מאסטרו קורט מזור, מאסטרו גוסטאבו דודאמל, מאסטרו להב שני ומנצחים אחרים, בצפון אמריקה, בדרום אמריקה, באירופה, במזרח הרחוק ובאוסטרליה.
עוזי שלו הוא מוזיקאי פעיל המופיע דרך קבע כסולן עם תזמורות, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ועם הרכבים קאמריים רבים.
ביוגרפיה > הופעות כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית

כסולן, הופיע שלו עם התזמורת הפילהרמונית בקונצ'רטו הכפול לחליל ובסון מאת גאורג פיליפ טלמן (1990), בסימפוניה הקונצ'רטנטית מאת יוזף היידן (1998), ובקונצ'רטו לבסון ותזמורת מאת אהרון חרל"פ (2005), אשר נכתב עבורו והוקדש לו.
על הופעה זו, זכה עוזי שלו בפרס שר התרבות, המדע והספורט למבצעי מוזיקה ע"ש עדן פרטוש לשנת 2005, עבור ביצוע מצטיין של יצירה ישראלית.
הקלטות

עוזי שלו מקליט דרך קבע לשידורי רדיו, טלוויזיה, לערוץ היוטיוב שלו ולתקליטורים. הקלטותיו לתקליטורים כוללות:
Meridian CDE84231
מבחר סונאטות לחליל מאת טלמן (מרידיאן, 1993, עם החלילן הסולן יוסי ארנהיים, נגנית הצ'מבלו יוכבד שוורץ והצ'לן מיכה הרן, הקלטה שזכתה בפרס איגוד הקמעונאים באנגליה).
Meridian CDE84359
בתקליטור זה מנגן שלו את הקונצ'רטו לבסון ותזמורת מאת יוהאן כריסטיאן באך. בשאר היצירות הסולן הוא החלילן יוסי ארנהיים. (באך×3, מרידיאן, 1998, עם תזמורת קאפלה איסטרופוליטנה מברטיסלאבה).
Romeo 7291/2
"עוף החול", אלבום כפול מיצירות המלחין יחזקאל בראון ובתו, רתם לוז. (רומאו, 2012, עם החלילן ליאור איתן והפסנתרנית רתם לוז).
Meridian CDE84637
תקליטור בו שלו מנגן את ארבע רביעיות החליל של מוצארט, בעיבוד לבסון ומיתרים של מרדכי רכטמן. (מרידיאן, 2015). עם הכנרת שרון כהן, הויולנית לטם ביידר, והצ'לן יותם ברוך.