stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תרבות ליאנגג'ו
הערות שוליים

1 2  Underhill, Anne (2013). A Companion To Chinese Archaeology.
↑  "The height of China's history". People's Daily online.
↑  "Seven cultural sites inscribed on UNESCO's World Heritage List". UNESCO. 6 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Anne P. Underhill, A Companion to Chinese Archaeology
↑  Higham, Charles (2009). Encyclopedia of Ancient Asian Civilizations. p. 198.
↑  Tarling, Nicholas (1999). The Cambridge History of Southeast Asia. pp. 102–103.
↑  Valenstein, Suzanne (1988). A Handbook of Chinese Ceramics. p. 17.
↑  Lu, XiaoKe (2013). "Analysis of the potteries from ancient Liangzhu city-site". Science China Technological Sciences.
↑  Bradt, Steve. "In China, gems used as tools millennia earlier than thought". Harvard Gazette. Harvard.
1 2  Maisel, Charles Keith (1999). Early Civilizations of the Old World: The Formative Histories of Egypt, the Levant, Mesopotamia, India and China. Psychology Press. p. 274. ISBN 978-0-4151-0975-8.
↑  Liu, Bin. "Searching for a Lost Civilization: New Findings from the Liangzhu Archaic City From：Chinese Archaeology  Writer：". IA CASS.
↑  UNESCO. "Liangzhu Archaeological Site".
↑  Underhill, Anne (2013). A Companion To Chinese Archaeology. pp. 593–594.
↑  [https://whc.unesco.org/document/160548 Nomination file page 48
↑  "Migration of the Tribe and Integration into the Han Chinese". אורכב מ-המקור ב-2016-03-04.
↑  Wu, Li (2014). "Holocene environmental change and its impacts on human settlement in the Shanghai Area, East China". Catena. 114: 78–89. doi:10.1016/j.catena.2013.10.012.
↑  "New evidence for an impact origin of Taihu lake, China: Possible trigger of the extinction of LiangChu Culture 4500 years ago".
↑  Dong;  et al. (2012). "The Deformation Features of Quartz grains In the Sandstone of Taihu Area: Taihu Impact Origin Controversy". Geological Journal of China Universities.
מודל של אתר העיר הקדומה ליאנגג'ו
קברים המכילים העתקים של חפצי הירקן שנמצאו בהם בבית הקברות פאנשאן בעיר הפנימית
שרידי החומה הדרומית של העיר הפנימית
כלי חרס מהסוג המכונה דוֹאוּ, תרבות ליאנגג'ו, המוזיאון הלאומי של סין, בייג'ינג
סיר חרס, תרבות ליאנגג'ו, סביב שנת 2,600 לפנה"ס
צונג ירקן מתרבות ליאנגג'ו
יְוֵּה, ראש גרזן טקסי מירקן מתרבות ליאנגג'ו
תרבות מגיון

מפה של תרבויות הפלאו-אינדיאנים בדרום-מערב ארצות הברית ובמקסיקו
קיר הסלע של הקניון, מגורי הצוק "קוואבה דה לאס ונטאנס" ממוקמים משמאל למרכז מעל החרוט המכוסה בשברי סלע.
כלובי הארה בפאקימה
אדם ועגור, כד מאנגס-מימברס סביב שנת 1000
חורבות קינישבה ליד פורט אפאצ'י, אריזונה
מבט מתוך אחד החדרים במגורי הצוק חילה
קערות מימברס באוניברסיטת סטנפורד
קערה בשחור על לבן של מימברס, סביב 1000–1150 באקדמיה למדעים של קליפורניה
בובת פומת ההרים משנת 1300–1400, נמצאה במערה מוגנת באזור המימברס הכללי.
תרבות מגיון (באנגלית: Mogollon culture, לעיתים נהגה מוגיון) הייתה תרבות חומרית של עמים ילידים בתקופה הפרה-קולומביאנית באזור שכיום משתרע בדרום מדינות ארצות הברית ניו מקסיקו ואריזונה, בצפון מדינות מקסיקו סונורה וצ'יוואווה, ובמערב מדינת טקסס. החלק הצפוני של האזור מכונה אואזיס-אמריקה (אנ') בעוד שהחלק הדרומי של תרבות מגיון מכונה ארידו-אמריקה (אנ').
תרבות מגיון היא אחת מהתרבויות הפרהיסטוריות העיקריות בדרום-מערב ארצות הברית ובצפון מקסיקו. התרבות שגשגה החל מהתקופה הארכאית באמריקה הצפונית, סביב שנת 200 לספירה ועד 1450‏ או 1540, עם הגעת הכובשים הספרדים.‏
אטימולוגיה

השם מגיון מגיע מהרי מגיון, אשר נקראו על שמו של דון חואן איגנסיו פלורס מוגויון (Juan Ignacio Flores Mogollon), המושל ספרדי של מלכות המשנה של ספרד החדשה (כולל מה שכיום הוא ניו מקסיקו) משנת 1712 עד 1715. השם נבחר והוגדר בשנת 1936 על ידי הארכאולוג האמריקני אמיל ולטר האורי (Emil Walter "Doc" Haury).
מאפיינים תרבותיים

ההיבטים המובהקים של תרבות מגיון תועדו על ידי אמיל האורי, בהתבסס על חפירותיו בשנים 1931, 1933 ו-1934 בכפר האריס ביישוב הקטן מימברס (Mimbres) בניו מקסיקו, ובכפר מגיון בחלק העליון של הנהר סן פרנסיסקו בניו מקסיקו. האורי הבחין בהבדלים בין האדריכלות והחפצים מאתרים אלה לבין האדריכלות והחפצים מאתרים באזור התרבות הארכאולוגית של הוהוקם או באזור התרבות הארכאולוגית של בני הפואבלו הקדומים. ההבדלים העיקריים כללו כלי חרס של חמר חום בשיטת גיבוב לולאות והחלקה (coil-and-scrape pottery), בתים חפורים חצי-תת-קרקעיים שנחפרו עמוק ואדריכלות טקסית שונה. שמונה עשורים של מחקר רציף אישרו את הממצאים הראשונים של האורי. כיום מוכרים בדרך כלל הייחודיות של ייצור כלי החרס של מגיון, האדריכלות, עיצוב כלי אבן לטחינה, הרגלים ומנהגי מיקום המגורים ומנהגי הקבורה.
הבתים החפורים המוקדמים ביותר של תרבות מגיון היו עמוקים בצורת עגול או אליפסה. עם הזמן בנו בני מגיון בתים מלבניים עם פינות מעוגלות ופחות עמוקים. בכפרים שלהם היו גם מבני קיווה, מבנים טקסיים למחצה תת-קרקעיים.
היסטוריה

יש כמה השערות בדבר מוצאם של בני תרבות מגיון. מודל אחד משער שבני מגיון הם צאצאים של מסורת קודמת של בני התקופה הארכאית באמריקה הצפונית שישבו במדבר, המקשרת בין האבות הקדמונים של מגיון לבין העיסוקים האנושיים הפרהיסטוריים הראשונים (המאוחרים בפליסטוקן) באזור (בסביבות 9000 לפני הספירה). במודל זה צצו הבדלים תרבותיים באזור הגדול יותר כאשר האוכלוסיות גדלו מספיק כדי להקים כפרים ואפילו קהילות גדולות יותר. אפשרות חלופית גורסת שהמגיון היו צאצאים של חקלאים קדומים שנדדו מאזורי חקלאות במרכז מקסיקו בסביבות 3500 לפני הספירה, ודחקו את רגליהם של הצאצאים של העמים הארכאיים שישבו במדבר. דעה שלישית היא שבזמן המעבר מכלכלה של ציידים-לקטים לחקלאות היגרו בני תרבות קוצ'יז (אנ') לאזור בערך בשנת 5000 לפני הספירה. הם לא היו קשורים לתושבים הקודמים של האזור, והושפעו מתרבותם של החקלאים במרכז מקסיקו.
בני מגיון היו בתחילה לקטים שהשלימו את צורכי הקיום שלהם בחקלאות. אולם במהלך האלף הראשון לספירה התגברה כנראה התלות בחקלאות. מתקנים של בקרת מים נפוצים בקרב אתרי מימברס מהמאות ה-10 עד ה-12 לספירה.
האופי והצפיפות של כפרי המגורים של מגיון השתנו עם הזמן. הכפרים המוקדמים ביותר של מגיון הם כפרירים קטנים המורכבים מכמה בתי מגורים חפורים (בתים שנחפרו בקרקע, עם גגות ממקלות וסכך הנתמכים על ידי רשת עמודים וקורות, וכוסו כלפי חוץ עם אדמה). במרוצת הזמן הכפרים גדלו, ובמאה ה-11 הפך הפואבלו (מגורים בקומת הקרקע העשויים קירות סלע ואדמה, ועם גגות הנתמכים על ידי רשתות עמודים וקורות) לשיטת בנייה נפוצה. מגורים שניצלו חללים ומערות בצוקים גבוהים (Cliff-dwellings) הפכו נפוצים במהלך המאות ה-13 וה-14.
מחקר על תרבות מגיון הוביל להכרה בשינויים אזוריים, שהווריאציה הנפוצה ביותר בתקשורת הפופולרית היא תרבות מימברס (ענף מימברס מגיון). אחרים כוללים את הענפים חורנאדה (Jornada), פורסטדייל (Forestdale), ריזרב (Reserve), פוינט אוף פיינס (Point of Pines, או "נהר השחור"), סן סימון (San Simon) וחילה העליון (Upper Gila). אף על פי שתרבות המימברס היא קבוצת המשנה הידועה ביותר של אזור התרבות הארכאולוגית של מגיון, כל ההתיישבות של מגיון משתרעת על פני תקופת זמן ארוכה יותר (בערך אלף שנים) ושטח גדול בהרבה מזה הכלול בתרבות המימברס.
היסטוריה > שלבי התפתחות

ב-1955 חילק הארכאולוג האמריקאי ג'ו בן ויט (Joe Ben Wheat) את תרבות מגיון לחמש תקופות.
מגיון 1 (200 לספירה – בערך 400)
מגיון 2 (בערך 400 – 650)
מגיון 3 (650 – 850)
מגיון 4 (850 – 1000)
מגיון 5 (1000 – 1450)
דרך חלופית לחלק זמנה של תרבות מגיון היא לשלוש תקופות על פי סוג מבני המגורים:
בתי חפורים מוקדמים (200–550)
בתי חפורים מאוחרים (550–1000)
פואבלו של מגיון (1000–1450)
אתרים

אתרים ארכאולוגיים המיוחסים לתרבות מגיון מצויים באזור הטבע הבראשיתי חילה (Gila Wilderness), עמק הנהר מימברס (Mimbres River Valley), לאורך החלק העליון של הנהר חילה, פאקימה ווקו טנקס (אנ'), אזור של הרים נמוכים בין הרי פרנקלין ממערב והרי וקו (Hueco Mountains) ממזרח. המונומנט הלאומי מגורי צוק חילה בדרום-מערב ניו מקסיקו הוקמה כמונומנט לאומי ב-16 בנובמבר 1907. הוא מכילה מספר אתרים ארכאולוגיים המיוחסים לענף מימברס. במקורות הנהר חילה, אוכלוסיות מימברס הצטרפו לענף צפוני נוסף של תרבות מגיון. חורבת ה-TJ, היא למשל מימברס קלאסי, אולם מגורי הצוק הן שלב טולארוסה (Tularosa). האתר ההיסטורי המדינתי וקו טנקס נמצא כ-51 קילומטרים צפונית-מזרחית לאל פאסו בטקסס.
ענף מימברס

המונח מימברס עשוי, בהתאם להקשר שלו, להתייחס למסורת בתוך תת-אזור של אזור התרבות של מגיון (הקרוי "ענף מימברס" או "מימברס מגיון") או לתקופה, "שלב המימברס הקלאסי" (המכונה גם "תרבות המימברס"; 1000–1130 לספירה, בערך) בתוך ענף המימברס.
ענף המימברס הוא קבוצת משנה של אזור התרבות הגדול יותר של מגיון, שבמרכזו עמק מימברס והוא מקיף את החלק העליון של הנהר חילה וחלקים מהאזור העליון של הנהר סן פרנסיסקו בדרום-מערב ניו מקסיקו ודרום-מזרח אריזונה, וכן את עמק ריו גראנדה ויובליו המערביים בדרום-מערב ניו מקסיקו. ההבחנה בין ענף המימברס לבין אזורים אחרים באזור תרבות מגיון ניכרת בעיקר ב"שלב שלושת המעגלים" (825–1000 לספירה בערך) ובשלב הקלאסי של מימברס (1000–1150), כאשר בנייה אדריכלית וכלי חרס מצוירים בשחור על לבן מקבלים צורות וסגנונות ייחודיים מקומיים. כלי החרס הקלאסיים של מימברס הם כלי חרס מפורסמים במיוחד, ועיצובים של כלי חרס קלאסיים של מימברס (שאובים בעיקר מחפירות חורבת סווארטס (Swarts Ruin) בשנים 1924–1927) שנוצר להם חיקוי בכלי האוכל מחרסינה המכונה "מימברניוס" (Mimbreños) בחברת הרכבות סנטה פה (Santa Fe Railroad) מ-1936 עד 1970.
כפרים של בתים חפורים בתוך ענף מימברס בשלב "שלושת מעגלים" (825/850–1000) הם ייחודיים. הבתים הם "מרובעים", בדרך כלל עם פינות חדות; רצפות וקירות מטויחים; ובממוצע שטח רצפה של כ-17 מטרים רבועים. סגנונות כלי החרס המקומיים כוללים צורות מוקדמות של מימברס בשחור-לבן ("מודגש") ואדום על גבי שמנת. מבנים טקסיים גדולים (המכונים לעיתים קרובות "קיוות") נחפרו עמוק באדמה וכללו לעיתים קרובות מאפיינים טקסיים ייחודיים כגון תופי רגליים.
הפואבלוס של שלב מימברס קלאסי (1000–1130 לספירה) יכולים להיות גדולים למדי, כאשר חלקם מורכבים מאשכולות של קהילות, שכל אחת מהם מכילה עד 150 חדרים וכולם מקובצים סביב רחבה פתוחה. מבנים טקסיים היו שונים מתקופות הבתים החפורים הקודמים. הנפוצים ביותר היו חדרים טקסיים בתוך גושים של חדרים. כמו כן נמצאות קיוות חצי-תת-קרקעיות מרובעות או מלבניות עם פתחי גג (המילה "קיווה", מונח בשפת הופי בעל משמעות ספציפית, יושמה בדרך כלל על אוכלוסיות פואבלו הצפוניות. ייתכן שזה מונח גרוע בדיון בתרבות מגיון בהקשרים הרחבים ביותר שלה). אתרי המימברס הגדולים ביותר ממוקמים בקרבת שטחים רחבים של מישור הצפה מושקה המתאים לחקלאות של גידול תירס, אם כי קיימים כפרים קטנים יותר באזורי הרמות.
ענף מימברס > כלי החרס של מימברס

כלי חרס, במיוחד קערות, המיוצרים באזור מימברס ייחודיים בסגנונם ומצוירים בעיצובים גאומטריים ודימויים ייצוגיים של בעלי חיים, אנשים ואייקונים תרבותיים בצבע שחור על רקע לבן. חלק מהציורים מעידים על היכרות ויחסים עם תרבויות בצפון ובמרכז מקסיקו. מהעיטורים המשוכללים ניתן להסיק שלבני המימברס היו חיים טקסיים עשירים. כלי חרס מוקדמים בשחור-על-לבן, המכונים "מימברס סגנון I" (Mimbres Style I) (לשעבר "Boldface Black-on-White"), מתאפיינים בעיקר בעיצובים גאומטריים נועזים, אם כי כמה דוגמאות מוקדמות מציגות דמויות אדם ובעלי חיים.
העיצובים הגאומטריים והפיגורטיביים הלכו והשתכללו עם השנים. כלי חרס מימברס קלאסיים בשחור על לבן (סגנון III) מתאפיינים בעיצובים גאומטריים משוכללים, עבודות מכחול מעודנות, כולל קווים דקים מאוד, ועשויות לכלול דמויות של חיה אחת או יותר, בני אדם או ציורים אחרים המוגבלים על ידי רצועות פשוטות על שפת הכלי או על ידי קישוט גאומטרי. דמויות של עופות נפוצות על כדי מימברס, כולל ציורים כגון תרנגולי הודו הניזונים מחרקים וגבר הלוכד ציפורים בגינה. גם דמויות דגים מתוארות על כלי חרס של מימברס, וחלקן הן מינים ימיים הנמצאים בדרך כלל במפרץ קליפורניה.
קערות מימברס נמצאות לעיתים קרובות קשורות לאתרי קבורה, בדרך כלל עם חור שנקדח במרכז, המכונה חורים הריגה. בדרך כלל נמצאו קערות עם חורי הריגה המכסות את פניו של האדם הקבור. אולם עדויות ארכאולוגיות מצביעות על כך שרוב כלי החרס לא נקברו עם המתים. סימני שחיקה בחלק הפנימי של הקערות מראים שהשתמשו בהם בפועל, לא רק כחפץ עבור הקבורה. הסגנון הייחודי, הכולל "עיניים בצורת יהלום וסנטרים נסוגים לדמויות אנושיות", יצר ביקוש בשוק השחור החל משנות השישים, ונדליזם וביזה של אתרי קבורה נמשכים עד היום.
כלי החרס של מימברס כה ייחודיים שעד לא מזמן, סוף הייצור שלהם בסביבות 1130 עד 1150 הושווה ל"היעלמותם" של האנשים שיצרו אותם. מחקרים עדכניים יותר מצביעים על כך שאכן התרחש דילול אוכלוסייה משמעותי בעמק מימברס, אך כמה אוכלוסיות קטנות המשיכו להתגורר בו. הן שם והן באזורים הסובבים, אנשים שינו את סגנונות כלי החרס שלהם כך שידמו יותר לאלה של אזורי התרבות השכנים, והתפזרו לאתרי מגורים אחרים בעלי סוגי שונים של ארכיטקטורה.
צאצאים

באזור שבו התיישבו במקור בני תרבות מגיון התיישבו בסופו של דבר בני הקבוצה האתנית הבלתי קשורה של האפאצ'י, שהגיעו מהצפון. עם זאת, בני הפואבלו (אנ') בני זמננו בדרום-מערב ארצות הברית טוענים שמוצאם מהמגיון ותרבויות קשורות אחרות. ארכאולוגים סבורים שכפרי פואבלו המערביים של אנשי הופי וזוני קשורים למגיון. מסורות קדרות והיסטוריה שבעל פה מקשרים את האקומה, הופי וזוני למגיון.
לקריאה נוספת

Alfredo López Austin and Leonardo López Luján. Mexico’s Indigenous Past. Norman: University of Oklahoma Press, 2005. ISBN 978-0-8061-3214-3.
Brody, J. J. Mimbres Painted Pottery: Ancient Art of the American Southwest. Santa Fe, NM: School of American Research Press, 2005. ISBN 978-1-9306-1866-4.
Diehl, Michael W., and Steven A. LeBlanc. Early Pithouse Villages of the Mimbres Valley and Beyond: The McAnally and Thompson Sites in their Cultural and Ecological Contexts. Papers No. 83. Peabody Museum of Archaeology and Ethnology, Harvard University, Cambridge, Massachusetts 2001. ISBN 0-87365-211-8.
Fewkes, J. Walter. The Mimbres: Art and Archaeology. Avanyu Publishing, Albuquerque, New Mexico, republished 1993. ISBN 0-936755-10-5.
Brody, J. J., Steven Le Blanc, and Catherine J. Scott. Mimbres Pottery: Ancient Art of the American Southwest: Essays. New York: Hudson Hills, 1983. ISBN 978-0-9339-2046-0.
Noble, David Grant.  Ancient Ruins of the Southwest. Northland Publishing Company, Flagstaff, Arizona, 1995. ISBN 0-87358-530-5.
Powell-Marti, Valli S., and Patricia A. Gilman. Mimbres Society. University of Arizona Press, Tucson, 2006.
Plog, Stephen. Ancient Peoples of the American Southwest. Thames and Hudson, London, England, 1997. ISBN 0-500-27939-X.
Reid, Jefferson and Stephanie M. Whittlesey. Prehistory, Personality, and Place: Emil W. Haury and the Mogollon Controversy (Tucson: University of Arizona Press, 2010). Examines the controversy occasioned by the American archaeologist's identification of the Mogollon as a people distinct from their Pueblo and Hohokam neighbors.
Shafer, Harry J. Mimbres Archaeology at the NAN Ranch Ruin. Albuquerque: University of New Mexico Press, 2004. ISBN 978-082632204-3.
Skibo, James M., Michael W. Graves, Miriam T. Stark. Archaeological Anthropology: Perspectives on Method and Theory. Tucson: University of Arizona Press, 2007. ISBN 978-0-8165-2517-1.
Woosley, Anne I., and Allan J. McIntyre. Mimbres Mogollon Archaeology: Charles C. Di Peso's Excavations at Wind Mountain. University of New Mexico Press, 1996. ISBN 978-0-8263-1674-5
הערות שוליים

1 2 3  Peregine, Peter N. (2001). Encyclopedia of Prehistory: Volume 6: North America. Springer. p. 287. ISBN 978-0306462603.
1 2  "Mogollon culture". Encyclopædia Britannica.
↑  Jett, Stephen C.; Moyle, Peter B. (1986). "The Exotic Origins of Fishes Depicted on Prehistoric Mimbres Pottery from New Mexico". American Antiquity. 51 (4): 688–720. doi:10.2307/280860. ISSN 0002-7316. JSTOR 280860.
↑  Roberts, David. "Tracking a Vanished People Through the Sierra Madre". Smithsonian Magazine (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5293408  BnF: cb119579393 (data)  GND: 4378021-0  LCCN: sh85086487  SUDOC: 027566536
Concurrency (מדעי המחשב)

בעיית הפילוסופים הסועדים, בעיה קלאסית הכרוכה במקביליות ומשאבים משותפים
במדעי המחשב, concurrency (על פי האקדמיה ללשון העברית: בו־זמניות) היא היכולת של חלקים או יחידות שונות של תוכנית, אלגוריתם או בעיה להתבצע בסדר אקראי או בחלקי, מבלי להשפיע על התוצאה. רעיון זה מאפשר ביצוע של מספר פעולות מקביל, וכך לאפשר שיפור משמעותי במהירות הכוללת של ביצוע הפעולות במערכות מרובות מעבדים (multiprocessor) ומרובות ליבות מחשב. במונחים טכניים יותר, concurrency מתייחסת לפירוק של תוכנית, אלגוריתם או בעיה לרכיבים או יחידות חישוב שאינן תלויות בסדר או בסדר חלקי.
לפי רוב פייק (אנ'), מקביליות היא ההרכבה של ביצוע חישובים שונים כאשר כל חישוב הוא עצמאי ולא תלוי באחרים. Concurrency אינה כוללת בהכרח מקבילוּת (parallelism): cuncurrency היא התמודדות עם הרבה דברים בבת אחת לעומת מקבילות שהיא עשיית הרבה דברים בבת אחת. Concurrency היא אסטרטגיה להתמודדות, לעומת מקבילות שהיא קונספט הנוגע לביצוע. Concurrency מספקת דרך לבנות פתרון לבעיה שעשויה (אך לא בהכרח) להיות ניתנת לפתרון בעזרת חישוב מקבילי.
פותחו מספר מודלים מתמטיים לחישוב Concurrency כללי. ביניהם רשתות פטרי, חישובי תהליך (Process calculus), מכונת גישה אקראית מקבילה (Parallel RAM), מודל השחקן (Actor model) ושפת התיאום של ריאו (Reo Coordination Language).
ראו גם

עיבוד מקבילי
הערות שוליים

↑  Lamport, Leslie (ביולי 1978). "Time, Clocks, and the Ordering of Events in a Distributed System" (PDF). Communications of the ACM. 21 (7): 558–565. doi:10.1145/359545.359563. נבדק ב-4 בפברואר 2016. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Go Concurrency Patterns". talks.golang.org. נבדק ב-2021-04-08.
↑  "Concurrency is not Parallelism". talks.golang.org. נבדק ב-2021-04-08.
Bigger than Us

Bigger than Us (בעברית: גדול מאיתנו) הוא שיר באנגלית שנכתב והולחן על ידי לורל ברקר, אנה-קלרה פולין, ג'ון לונדוויק, ג'ונאס ת'אנדר ובוצע על ידי מייקל רייס. השיר ייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל, לאחר שזכה במקום הראשון בתחרות הגמר הלאומי הבריטית, "Eurovision: You Decide" (מילולית - אירוויזיון: אתם מחליטים).
הערות שוליים

↑  Michael Rice - Bigger than Us lyrics, מילות השיר באתר ג'יניוס
Animal (אלבום של סקאזי)

Animal הוא האלבום הראשון של ההרכב הישראלי סקאזי משנת 2000. האלבום מכיל מוזיקת הארדקור טכנו מעט יותר מהירה ומלודית מהמקובל.
שירי האלבום

Skazi - Pissed Off
Skazi - Are You Still There
Skazi - Expose
Skazi - Ironic
Skazi - Animal
Skazi - Slide
Skazi - And Then…
Skazi - Chainsaw
Skazi - Stealing My Memories
ערך זה הוא קצרמרבנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
6 בינואר

6 בינואר הוא היום השישי בשנה בשבוע הראשון בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 359 ימים (360 בשנה מעוברת).
אירועים היסטוריים ביום זה

1066 – הרולד גודווינסון מוכתר למלך אנגליה
1266 – חמישה קרדינלים ממליכים את שארל מאנז'ו למלך סיציליה במקומו של מנפרד, מלך סיציליה (דבר המוביל לקרב בנוונטו בין השניים)
1488 – בארתולומיאו דיאש הוא האירופאי הראשון שמקיף את כף התקווה הטובה
1540 – הנרי השמיני נושא לאישה את אן מקליווס
1806 – אדמירל הוריישו נלסון מובא לקבורה בקתדרלת סנט פול שבלונדון
1838 – סמואל מורס מפעיל לראשונה את מכשיר הטלגרף
1839 – סערה עזה פקדה את אירלנד ובריטניה והפילה כ-300 קורבנות
1900 – הבורים תוקפים את ליידיסמית' בדרום אפריקה והורגים למעלה מ-1,000 אנשים
1907 – מריה מונטסורי פותחת את בית הספר הראשון לילדי מעמד הפועלים ברומא, איטליה
1912 – ניו מקסיקו מצטרפת לארצות הברית בתור המדינה ה-47
1929 – היטלר ממנה את היינריך הימלר למפקד האס אס
1929 – מלך יוגוסלביה, אלכסנדר הראשון, פיזר את הפרלמנט והכריז על דיקטטורה מלוכנית
1929 – אמא תרזה מגיעה לכלכותה ומתחילה בעבודתה בקרב עניי הודו
1930 – הנסיעה הראשונה של מכונית בעלת מנוע דיזל
1931 – תומאס אלווה אדיסון מגיש את הפטנט האחרון שלו
1940 – הנאצים מבצעים טבח המוני של פולנים בעיר פוזנן
1941 – מלחמת העולם השנייה: בנגאזי נכבשת על ידי הצבא הבריטי
1942 – מוקמת הגוורדיה לודובה, ראשיתה של ארמייה לודובה
1949 – קיבוץ ראש הנקרה עולה לקרקע
1950 – אנגליה מכירה בעצמאותה של הרפובליקה העממית של סין
1965 – מושלמת בנייתה של קתדרלת מילאנו
1978 – ארצות הברית מחזירה להונגריה את כתר סטפן הקדוש (הידוע גם בשם הכתר הקדוש של הונגריה) שהיה ברשותה מאז מלחמת העולם השנייה
1995 – אש כימית שפורצת בקומפלקס דירות במנילה, בירת הפיליפינים, מובילה לגילויו של מגה פיגוע טרוריסטי שתוכנן על ידי אל-קאעידה
2021 – מפגינים תומכי נשיא ארצות הברית היוצא דונלד טראמפ הסתערו על בניין הקפיטול בוושינגטון הבירה, בניסיון לשבש את אישור קולות חבר האלקטורים בידי הקונגרס של ארצות הברית, לאחר נאום מחאה של טראמפ על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית
2024 – צה"ל משלים את כיבוש העיר עזה במהלך התמרון הקרקעי ברצעות עזה במסגרת מלחמת חרבות ברזל
נולדו

255 – מרקלוס הראשון, האפיפיור ה-30 של הכנסייה הקתולית (נפטר ב-309)
1367 – ריצ'רד השני, מלך אנגליה (נפטר ב-1400)
1412 – ז'אן ד'ארק, הובילה את הצבא הצרפתי מול האנגלים במלחמת מאה השנים (הוצאה להורג 1431)
1499 – חואן דה אווילה, כומר, דרשן, סופר ומיסטיקן דתי (נפטר ב-1569)
1561 – תומאס פינקה, מתמטיקאי ופיזיקאי דני (נפטר ב-1656)
1745 – ז'אק אטיין מונגולפייה, מממציאי הכדור הפורח (נפטר ב-1799)
1822 – היינריך שלימן, ארכאולוג גרמני (נפטר ב-1890)
1832 – גוסטב דורה, צייר ופסל צרפתי (נפטר ב-1883)
1850 – אדוארד ברנשטיין, הוגה ופוליטיקאי גרמני, מאבות הסוציאל-דמוקרטיה (נפטר ב-1932)
1872 – אלכסנדר סקריאבין, מלחין רוסי (נפטר ב-1915)
1883 – ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן, משורר לבנוני (נפטר ב-1931)
1896 – יהושע גולדברג, רב, קפטן בצי ארצות הברית, ומעוטר אות לגיון ההצטיינות (נפטר ב-1994)
1897 – פרנץ סלשי, ראש ממשלת הונגריה ופושע מלחמה (הוצא להורג 1946)
1902 – אריה אלטמן, חבר הכנסת מטעם תנועת החרות וגח"ל (נפטר ב-1982)
1904 – מאיר דוד לוינשטיין, חבר מועצת העם ומועצת המדינה הזמנית מטעם אגודת ישראל (נפטר ב-1995)
1908 – מנחם אבידום, מלחין ישראלי (נפטר ב-1995)
1909 – משה סנה, ראש המפקדה הארצית של ההגנה, חבר הכנסת, מנהיג ופובליציסט (נפטר ב-1972)
1911 – יצחק טוניק, עורך דין, מבקר המדינה השלישי של מדינת ישראל (נפטר ב-1989)
1921 – חיים קורפו, שר התחבורה וחבר הכנסת מטעם גח"ל והליכוד (נפטר ב-2015)
1924 – קים דה-ג'ונג, נשיא קוריאה הדרומית וזוכה פרס נובל לשלום (נפטר ב-2009)
1925 – עוזי נרקיס, אלוף פיקוד המרכז בעת מלחמת ששת הימים (נפטר ב-1997)
1927 – עמנואל רוטשטיין, שחיין ישראלי (נפטר ב-1948)
1928 – גבריאל באנון, כלכלן ואיש עסקים צרפתי-מרוקני, יועץ כלכלי של מדינאים וארגונים בארצות שונות (נפטר ב-2024)
1932 – אשר בלוט, כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הקשר (נפטר ב-2019)
1932 – דוד רוקני, אלוף-משנה בצה"ל, כיהן כמפקד טקס הדלקת המשואות בהר הרצל ביום העצמאות
1933 – חוסטו טחדה, כדורגלן ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת החלוץ (נפטר ב-2021)
1934 – סילביה סימס, שחקנית אנגלייה (נפטרה ב-2023)
1936 – דרלין הארד, טניסאית אמריקאית (נפטרה ב-2021)
1936 – משה גרסיאל, פרופסור במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן
1939 – בן-ציון רובין, חבר הכנסת מטעם מפד"ל ותמ"י בכנסת התשיעית ובכנסת העשירית
1943 – טרי ונבלס, כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי (נפטר ב-2023)
1944 – יאיר רוזנבלום, מלחין ישראלי (נפטר ב-1996)
1946 – סיד בארט, ממקימי להקת הרוק הבריטית פינק פלויד (נפטר ב-2006)
1948 – שאול אייזנברג, עיתונאי ועסקן ספורט ישראלי ובעליה של קבוצת הכדורסל הפועל תל אביב
1953 – מנפרד קאלץ, כדורגלן גרמני
1955 – רואן אטקינסון, שחקן בריטי
1955 – פטריק לפברה, רוכב אופני כביש בעבר
1956 – גונן שגב, חבר הכנסת ושר בממשלת ישראל
1958 – שלמה גליקשטיין, טניסאי ישראלי
1959 – אייל שני, שף ישראלי
1963 – אמיר גניאל, שחיין ישראלי ורופא כירורג במחלקה לניתוחי חזה ולב (נפטר ב-2018)
1968 – ג'ון סינגלטון, במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק אמריקאי (נפטר ב-2019)
1969 – נורמן רידוס, שחקן אמריקאי
1975 – קורין הארדי, במאי קולנוע בריטי
1981 – תמר איש-שלום, עיתונאית ישראלית, מגישת המהדורה המרכזית של חדשות 13
1982 – אדי רדמיין, שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי
1983 – אפרת דור, שחקנית ישראלית
1984 – אריק טראמפ, איש עסקים אמריקאי ובנו של דונלד
1986 – אלכס טרנר, מוזיקאי בריטי
1986 – אירינה שייק, דוגמנית רוסייה
1996 – מיקי נונייס, נציג ספרד באירוויזיון 2019