יהודה בן מרדכי הורביץ
עמודי בית יהודה

"עמודי בית יהודה" היה ספרו הראשון של הורביץ, והוא גם זה שהטביע את חותמו על דמותו של המחבר בעיני המתנגדים לו. הספר אמנם פותח במספר מכובד של "הסכמות" של טובי הרבנים באירופה, אך הן לא יכלו להעלים את שתי "ההסכמות" האחרונות לספר; של נפתלי הרץ וייזל ושל משה מנדלסון, מראשי ההשכלה היהודית ומייסדיה.
עלילת הספר נסובה על שני רעים: איתי הגיתי וחושי הארכי, (שניהם נמנו במקרא על יועציו של דוד המלך) שקצה נפשם בכסילות השוררת בעם, ובכתות המתנגחות שקמו בקרבו ויצרו שני מחנות: המחנה האחד הוא של המינים העוסקים בקבלה בקלות דעת, והמחנה השני הוא של האפיקורסים, שעוסקים בביקורת רדיקלית של הדת ומוצגים כמעין סופיסטים. שני המחנות מייצגים את שתי הסכנות שאורבות ליהדות אליבא דהורביץ: המיסטיציזם הקבלי, שכולל את השבתאות ואת הפרנקיסטים במחנה האחד, והפילוסופיה הרדיקלית שכוללת את הליברטיניזם והספקנות הדתית במחנה השני. וכדי להקדים תרופה למכת התגובות הצפויה משני המחנות מקדים הורביץ ואומר:
אל יחשוב הרואה בעיני בשר ובלא לב, שכוונותינו כוללת חס וחלילה את כל חסידי המקובלים וחכמי המחקרים, אשר מימיהם אנו שותים בצמא, ומפיהם אנו חיים בדעת ובחכמה. אך כוונותינו על המתפלספים, בתעתועים וזיופים, ועל המקובלים, אשר ימיהם מבלים בסכלות והבלים, ואומרים שהמה משכילים, וחכמים גדולים...
שני החברים מחליטים, אפוא, לברוח אל היער, ושם הם פוגשים פרא עירום, שאינו יודע לדבר כלל, ואין לו רקע ציוויליזציוני כלשהו. תוך זמן קצר הם מלמדים אותו שפה (עברית) ואת עיקרי היהדות והמנהגים, וחוזרים עמו אל העיר ממנה הגיעו. הפרא האציל, שנקרא בפיהם עירא היערי (על שם עירא היאירי, גם הוא אחד מהמקורבים לדוד. עם זאת, שמו גזור משם של חמור, רמז לעברו) אינו חדל מלהעלות שאלות וסוגיות לדיון בתחום היהדות, הדת, המנהגים, התנ"ך, אלוהים וכדומה. עיקרו של הספר הוא הדיאלוג המשולש בין הרעים ובין שאלותיו הנוקבות של הפרא המתורבת. הפורמט של סיפור המסגרת היה מקובל כבר בספר הכוזרי של יהודה הלוי ובספר "מקור חיים" לר' שלמה אבן-גבירול. זהו מעין מבוא אל העיסוק התמים לכאורה בשאלות של דת ומוסר. גם השימוש בפרא האציל אינו זר לתקופת הנאורות ולנושא החזרה אל הטבע שרוסו היה אחד ממבשריו. החידוש של הורביץ הוא בדרך העיסוק בדת. לאורך כל השיחה המשולשת בין איתי, חושי והפרא הסקרן, עירא היערי, שואף המחבר להסביר בדרך רציונלית, הגיונית את הדת היהודית, המצוות שלה, המסורת, והמנהגים הנלווים.
השימוש בפרא האציל, שמקבל על עצמו את היהדות, מדגיש את גישתו האוניברסלית של הורביץ לנושא התאולוגי: בכל אחד יש נטייה והבנה דתית. אלוהים, אומר הורביץ, נטע בכולם את היכולת להאמין בו. "הישרה האלוקית סיפקה לנו די להעלות את כל נפש משפל מצבה לנצחיות עולם הבא"
עידן הנאורות הטביע את חותמו גם על ספרו של הורביץ. יחסו אל האחר, אל הפרא, איננו מעמדה של עליונות חברתית, ועצתו של חושי הארכי לאמץ את הפרא כמשרת לא טובה בעיניו של איתי, שמייצג את הורביץ. הקטע הבא משקף בצורה ברורה את גישתו אל האחר של הורביץ מחד גיסא, ואת כישורי הכתיבה שלו, מאידך גיסא. הלשון העשירה, ההרמזים האינטרטקסטואליים, המטפורות הקולעות והחריזה – מעידות על היותו של יהודה הורביץ סופר. או כפי שהתבטא שמואל פיינר: "עמודי בית יהודה [...] הוא חיבור ספרותי שמעלה ויכוח דתי במטרה להוקיע את הכפירה לסוגיה".
ויען איתי ויאמר: לא טובה עצת חושי זאת הפעם, ליקח איש נוכרי לעבוד מעם. ואם העני הזה בא להסתפח בנחלתינו, לא נגרשהו מעמנו, ולא נקחהו לעובד לנו. אך לבי חושב ודעתי גומר, לעשות מיציר חומר דבש תמר, ולהוציא מתוק ממר, ומן הסלע הזה אוציא מים, להאיר את העיניים, עיני עברים העוורים, אשר מאנו לכת בדרכי הישרים, ואולי אעשה צרי מאיש המדברי, לחבוש בו את העברי, אשר הלך בקרי עם ה' צורי.
ובהימולי את בשר ערלת לבבו, נגילה ונשמחה בו, והיה האיש הזה למופת, אל אנשי התופת, אשר בין גיא ובן הינום יתמו חטאים ואינם: בראותם אדם פרא את אלוקים ירא ולומד מדבר, בחכמה ובמוסר מדבר, ובזה אולי יגהה את מזורם, ויחבוש את מכתם, ויהי רפואת מעלה למשובתם וחטאתם
כדי להוקיע את הכופרים, אם כן, לא הסתפק הורביץ בטיעונים שמקורם רק בדת היהודית ותרבותה, הוא הושפע גם מעידן הנאורות ויחסה אל האחר, משימושים ספרותיים בפרא האציל והחזרה אל הטבע ומהמגמה האוניברסלית הכללת של העידן. יש להניח שהשראה זו האופפת, מבלי משים כמעט, את "עמודי בית יהודה" שעוסק לכאורה בהוקעת הכסילים והכופרים בתורת ה' – היא זו שהרתיעה את רבני התקופה.