stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמושכ נושהר

שמושכ נושהר (בפרסית: شموشک نوشهر) היא קבוצת כדורגל מנושהר שמשחקת בליגה האיראנית השנייה, שמדורג שלישית בהיררכיית הליגות באיראן. הקבוצה היא אחת הקבוצות הצעירות באיראן.
בשנת 2013 נחתם הסכם לפיו הקבוצה אומצה על ידי מועדון פרספוליס.
שלכת (פרויקט)

השקת אח"י מבטח בשרבורג אפריל 1967
פרויקט שלכת הוא שם קוד שניתן בצה"ל לבניית צי של ספינות סער עבור חיל הים הישראלי בשנות השישים של המאה העשרים.
רקע

בתחילת שנות ה-60 הוברר כי למדינת ישראל אין כוח צבאי שיוכל בעת מלחמה להגן על החוף או לאבטח שיט חיוני אליה. האיום העיקרי היה חיל הים המצרי, במסגרת המגעים למיצוב יחסי גרמניה–ישראל נכללה אספקת שש טרפדות וצוללת לחיל הים. בנייתן של הספינות החלה במספנות לורסן לפי מפרט של חיל הים הישראלי על בסיס קווי הגוף ומערכות ההנעה של טרפדת גרמנית מסדרת יגואר'. מאוחר יותר נכנעו הגרמנים ללחץ ערבי והבנייה הופסקה. באישור ממשלת צרפת נתגבש הסדר לבניית הספינות בצרפת.
בנית הספינות

ספינות הסער נבנו במספנת קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי (בצרפתית CMN Constructions Mecaniques De Normandie) בנמל שרבורג שהיו חלק מקבוצת SAMT בבעלות פליקס אמיו. התכנון היה של מספנת לורסן בגרמניה והבנייה לוותה בפיקוח וסיוע של הצי הצרפתי. הפרויקט קיבל בצה"ל את שם הקוד "שלכת". ב-26 ביולי 1965 נחתם חוזה והחלה בניית שש ספינות, במימון כספי השילומים מגרמניה. אל"ם שלמה אראל הוביל את הפרויקט, תחילה בתפקידו כראש מחלקת ים תחת פיקודו של מפקד חיל הים אלוף יוחאי בן-נון ואחר כך כמפקד החיל. בראש הפרויקט של חיל הים עמד אל"ם ביני תלם, שהוחלף בשנת 1968 על ידי אל"ם הדר קמחי מפקד השייטת השני. באפריל 1969 מסר קמחי את הפיקוד על המשלחת לסא"ל משה טבק וחזר לישראל להתרכז בתפקידו כמפקד שייטת ספינות הטילים. טבק נהיה במעמד מקביל למפקד פלגה בשייטת ספינות הטילים.
ההסכם כלל את בניית כלי השיט ומערכות ההשטה בלבד. הרכבת החימוש תוכננה להיעשות בישראל. היו אלה הכלים הגדולים ביותר שבנתה מספנת CMN עד אז. מחלקת בחינה של חיל הים הצרפתי בדקה את איכות המוצר. ההשקעה הישראלית סייעה רבות לכלכלת העיר. בגלל היבטים ביטחוניים ופוליטיים, בניית כלי שיט עבור חיל הים הישראלי בצרפת נשמרה בסוד ולא דווחה לעיתונות.
בתוכנית בניין הכוח הרב שנתית של צה"ל הוקצו לחיל הים 12 ספינות, שש הספינות האחרות מתוכן תוכננו להיבנות במספנות ישראל. בחוזה עם מספנות שרבורג נכלל סעיף הכשרת בעלי מקצוע ממספנות ישראל. מספנות ישראל לא שלחו אנשים ללמוד בשרבורג ולכן לא היו יכולות להיכנס לייצור. בעל המספנות פליקס אמיו ראה בכך הזדמנות והגיש הצעה לבניית שש ספינות נוספות ב-10% הנחה ממחירן ובקצב הספקה של ספינה אחת כל חודשיים. (במקום אחת לשלושה חודשים בסדרה הראשונה.)
סגן שר הביטחון צבי דינשטיין שוכנע בכדאיות העסקה והוחלט על בניית שש ספינות נוספות. הרחבת החוזה נחתמה 14 מרץ 1966. שש הספינות בסדרה נקראו דגם סער 3. הן תוכננו לשאת תותח אוטו מלרה 76 מ"מ ולא צוידו בסונאר נגד צוללות.
בתהליך הבנייה הוגדרו שתי אבני דרך כמועדי תשלום. הראשונה במועד ההשקה למים שנעשתה בטקס אליו הוזמנו אורחים מצרפת ומישראל. והשנייה במועד יציאת הספינה בהפלגה לישראל. במועד זה התקיימה ארוחת פרידה מהמספנה וטקס פרידה ידידותי שבו מפקד המשלחת ומפקד הספינה באו להביע תודה לאדמירל, מפקד המחוז הימי בשרבורג, על עזרת הצי בליווי הבנייה. התמורה למספנות הועברה בתשלומים ובעת היציאה שולם השליש האחרון עבור כל ספינה.
צוות "שלכת"

בראש הפרויקט של חיל הים עמד אל"ם ביני תלם שהוחלף בשנת 1968 על ידי אל"ם הדר קמחי והוא הוחלף באפריל שנת 1969 על ידי סא"ל משה טבק. בראש הצוות הטכני הראשוני עמד המהנדס סא"ל חיים שחל. הצוות הטכני כלל את המובילים הבאים: רס"ן זאב בר-זאב (בזמן המבצע מפל"ג אחזקה, סא"ל), עמנואל ינאי וחלפון (מכונה, גוף, אלקטרוניקה וחשמל). אנשי משלחת חיל הים שהו בעיר שרבורג במשך ארבע שנים. המשפחות הישראליות שלחו את ילדיהם לבתי הספר הצרפתיים.
ראו גם

מספן ציוד
מספנת חיל הים
מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי
הערות שוליים

↑  יצחק שושן, הקרב האחרון של המשחתת אילת, עמ' 171 - 172.
↑  שלמה אראל, לפניך הים, עמ' 250–253. וליאת לרר ע' 53.
משלחת חיל הים לקליטת ספינות הסער בשרבורג. משמאל לימין רס"ן משה טבק, מהנדס המכונות רס"ן זאב בר זאב, מהנדס הגוף רס"ן עמנואל ינאי, בעל המספנות פליקס אמיו, ראש המשלחת סא"ל חיים שחל, מנהל המספנה מיסיה פואטו, קצין המכונות אריה רינת, מפקד הפלגה סא"ל עזרא קדם "כריש" ומפקד אח"י מבטח מייק גל. נובמבר 1967.
שירקאמי-סנצ'י

שירקאמי-סנצ'י (ביפנית: 白神山地 - "אזור ההר של האל הלבן") הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, הנמצא בצפון האי הונשו שביפן. האזור הררי וגובהו נע בין 100 ל-1,243 מטר. הוא מכוסה ביער בתולי ומשתרע על פני חלקים נרחבים ממחוזות אקיטה ואאומורי. מתוך השטח הכולל של 1,300 קמ"ר, נכלל שטח בגודל 101.39 קמ"ר וכן אזור חיץ בגודל של 68 קמ"ר ברשימת אתרי המורשת העולמית בשנת 1993.
רקע

שירקאמי-סנצ'י היה בין האתרים הראשונים ביפן שנכנסו לרשימת אתרי המורשת, ביחד עם טירת הימג'י, יקושימה ואזור האתרים הבודהיסטים בהוריו-ג'י ב-1993. אזורים מיוערים נרחבים בתוך השירקאמי-סנצ'י אינם נכללים ברשימה משום שרמת השימור בהם נמוכה מזו של האזור המרכזי. אתר המורשת מעולם לא נפתח למבקרים, מלבד מספר שבילים למטפסי הרים, והתכנון הוא להשאירו במצב זה. יש צורך באישור מיוחד מהנהלת היער על מנת להיכנס לאזור, וגם דיג במקום מצריך אישורים מהנהלת היער ומאיגוד הדיג. בצידו המזרחי נתחם היער בפארק הלאומי צוגארו (津軽国定公園).
מאפיינים > יער האשור הקדמון

לרוב עצי אשור אינם מתאימים לגידול פטריות שיטאקה, לכן יערות האשור מעולם לא הופרעו על ידי חקלאים, ועל כן נשתמרו יערות אלה יותר מאשר יערות אחרים ביפן. מלבד האשור, גדלים ביער גם עצי קאצורה, האריגירי, אסאדה וזנים אחרים של עצים נשירים גבוהים.
מאפיינים > אמונוטאקי

אנמונוטאקי (暗門の滝 - "מפלי שער הצל") הם שלושה מפלים הנמצאים בתוך אזור אתר המורשת וניתן להגיע אליהם בקלות. הם מהווים מוקד משיכה תיירותי.
מאפיינים > בעלי חיים

שירקאמי-סנצ'י עשיר בבעלי חיים, וביניהם נקר שחור, יעל יפני, נץ הרים, עיט זהוב, קוף מקוק יפני, נמנמניים ודוב שחור אסייתי.
מאפיינים > שירקאמידאקה

שירקאמידאקֶה (白神岳 - "פסגת האל הלבן") היא הפסגה הגבוהה ביותר בשירקאמי-סנצ'י, ממנה נשקף נוף לכל הסביבה. עם זאת, הפסגה אינה כלולה באתר המורשת העולמית, ולפיכך, אין צורך באישור על מנת לטפס אליה. בפסגה קיימים מתקני שירותים ומחסה.
שלפוחית ביישנית

שלפוחית ביישנית היא סוג של פוביה בה האדם מתקשה או אינו מסוגל להשתין בנוכחות (האמיתית או המשוערת) של אחרים, למשל בשירותים ציבוריים. אנשים רבים חווים מדי פעם קושי בהשתנה ליד אחרים, אולם שלפוחית ביישנית היא דפוס עקבי וחריף המקשה על חיי האדם. ההפרעה מתחילה לרוב בגיל העשרה, ונפוצה יותר בקרב גברים מבקרב נשים. שלפוחית ביישנית מוגדרת ב-DSM כחלק מחרדה חברתית, אולם יש מחלוקת בין אנשי מקצוע אם הדבר נכון.
השפעת שלפוחית ביישנית על חיי היומיום

אנשים עם שלפוחית ביישנית מארגנים פעמים רבות את חייהם בצורה שנועדה לאפשר להם להימנע משימוש בשירותים בסביבה של אנשים אחרים. הימנעות משתייה זמן רב לפני שהות במקום בו האדם צופה קושי להשתין, החזקת שתן, מיפוי שירותים ציבוריים והליכה למקומות בהם יש שירותים מבודדים יחסית בלבד – כל אלו הן דוגמאות לארגון החיים סביב שלפוחית ביישנית. הימנעות מהשתנה במקומות רבים והחזקת השתן במשך שעות בשל כך עלולה לגרום לזיהומים תכופים במערכת השתן וכשההפרעה נמשכת שנים, עלול מבנה שלפוחית השתן להשתנות באופן שיוביל לקושי בהתרוקנות.
במקרים מתונים עד חמורים, שלפוחית ביישנית יכולה להוביל להגבלה חמורה על החיים. חלק מהסובלים משלפוחית ביישנית נמנעים מנסיעות ארוכות, טיסות, טיולים. במקרים חמורים עלולים חיי החברה, הזוגיות והתעסוקה להיפגע כתוצאה מההפרעה. לדוגמה, האדם יפסול מקומות עבודה שהשירותים שלהם אינם מספקים די פרטיות לדעתו או יגביל עצמו למקומות עבודה הסמוכים לביתו או יעבוד בבית. בתחום החברתי, הסובל משלפוחית ביישנית עלול להימנע מפעילויות חברתיות שונות, ביקור בבתי אחרים והימנעות משינה עם בת זוג פוטנציאלית מחשש שלא יצליח להשתין כשהם נמצאים באותו בית. במקרים חריפים במיוחד הסובל מההפרעה לא יכול להשתין מחוץ לביתו, או אף בביתו כשיש אנשים אחרים בבית. חלק מהסובלים משלפוחית ביישנית ברמה זו נאלצים להשתמש בקתטר כדי שיוכלו להשתין.
טיפול בשלפוחית ביישנית

הטיפול האפקטיבי ביותר בשלפוחית ביישנית הוא טיפול קוגניטיבי התנהגותי. טיפול זה מקנה ידע על ההפרעה, כיצד היא נוצרת, איך צורות החשיבה וההתנהגות מחזקות אותה ונעשית עבודה על מנת לשנות גורמים אלו. החלק ההתנהגותי של הטיפול כולל שני חלקים:
מניעת תגובה - מניעת התנהגויות שהאדם עושה ממחשבה שהן מאפשרות לו להתמודד עם ההפרעה, אולם בפועל מחזקות אותה. למשל הימנעות משירותים מסוימים, לחיצה על השלפוחית על מנת להשתין והימנעות משתייה כדי לא להתמודד עם השתנה בחוץ.
חשיפה - התמודדות עקבית ושיטתית עם הפחד להשתין במקומות ציבוריים. החשיפה נעשית באופן הדרגתי, בתחילה למצבים בדרגת קושי נמוכה יותר, למשל חשיפה בדמיון למצבים מאיימים או השתנה בשירותים מבודדים יחסית, ולאט לאט מוסיף לרפרטואר מצבים נוספים בדרגת קושי גבוהה יותר.
ראו גם

חרדה חברתית
טיפול קוגניטיבי התנהגותי
חרדות
הערות שוליים

↑  Latest thinking on paruresis and parcopresis: A new distinct diagnostic entity?
↑  Hammelstein P, Soifer S (2006). "Is "shy bladder syndrome" (paruresis) correctly classified as social phobia?". Journal of anxiety disorders. 20 (3): 296–311. doi:10.1016/j.janxdis.2005.02.008. PMID 16564434.
↑  Paruresis - shy bladder syndrome - Better Health Channel
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535064005171 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
בדיקות שתן, בין היתר, עלולות להיות בעייתיות עבור הסובלים משלפוחית ביישנית.
שט אל-ג'ריד

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  250 קילומטרים
 גובה מוצא הנהר:  15 מ' 
 מדינות באגן הניקוז:  תוניסיה 
  (למפת תוניסיה מוגדלת) תוניס ג'רבה קירואן ביזרטה ספקס סוסה קרתגו גאפסה לוב אלג'יריה הים התיכוןשט אל-ג'ריד(למפת תוניסיה רגילה) תוניס ג'רבה קירואן ביזרטה ספקס סוסה קרתגו גאפסה לוב אלג'יריה הים התיכוןשט אל-ג'ריד
 
שט אל-ג'ריד (בערבית: شط الجريد) הוא אגם מלח הממוקם בדרום־מערב תוניסיה.
גאוגרפיה

האגם חולש על השקה שבין נווה המדבר של טוזר מצד מערב סמוך לגבול אלג'יריה ובין הערים קבילי ולדוז בקצה מדבר סהרה ממזרח. זה אגם המלח הגדול במדבר סהרה. האגם משתרע על שטח של למעלה מ־5,000 קמ"ר, אורכו 250 ק"מ ורוחבו 20 ק"מ. עומקו רדוד במיוחד. ממדים אלה משתנים משמעותית לפי עונות השנה, עד כדי התייבשות מוחלטת בשיא הקיץ. כמות המשקעים באזור לרוב לא עולה על 100 מ"מ והטמפרטורה מגיעה לעיתים עד מעל ל־50 מעלות צלזיוס. האגם הוא הנקודה הנמוכה ביותר בתוניסיה – 17 מטר מתחת לפני הים.
פני השטח מורכבים ממצבורים של גבישי מלח הנשענים על קרקעית חול וחרסית.
הגשמים המועטים של האזור היורדים מעת לעת ממיסים את הקרום וגורמים למלח לעלות אל פני השטח, והאידוי האינטנסיבי גורם להתגבשות מהירה שלאחריה הרוח מכסה את גבישי המלח בחול. דבר זה גורם לשינויים בצבע האגם ללא הרף.
אפשרויות תחבורה

את האגם חוצה כביש אספלט המוגבה על ידי סוללת עפר, המחבר בין טוזר וקבילי.
עם זאת ניתן גם לחצות את האגם ברכב ואפילו ברגל, אך הדבר מסוכן מאוד מאחר שקרום המלח אינו תמיד יציב. בחורף שהאגם מלא ניתן לעשות זאת עם סירה.
החי באגם

אוכלוסיות שרידים של תנין מערב-אפריקני נצפו בשט אל-ג'ריד עד תחילת המאה ה-20. פלמינגו ורודים משתמשים בחופי האגם כאתרי קינון באביב.
הערות שוליים

1 2  הבריטניקה החדשה לנוער, שנות התשעים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542482105171  BnF: cb13171926m (data)  GND: 4572918-9  SUDOC: 035173491  VIAF: 245408535   WorldCat (עם VIAF): 245408535 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של תוניסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צבעי האגם המשתנים ללא הרף
שט אל-ג'ריד מצולם מהכביש החוצה אותו
שמורת תנוריה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 נתונים ומידות
 שטח:  444 דונם
 גובה ממוצע:  600 מ' 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  רמת הגולן 
 קואורדינטות:  32°56′48″N 35°47′16″E﻿ / ﻿32.946619487828°N 35.787742266326°E﻿ / 32.946619487828; 35.787742266326
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) שמורת תנוריה(למפת הגליל העליון רגילה) שמורת תנוריה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת תנוריה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת תנוריה
 
שְׁמוּרַת תַנּוּרִיֶּה היא שמורת טבע קטנה הנמצאת במרכז רמת הגולן ומתפרסת על פני כ-444 דונם. השמורה ממוקמת על גדות נחל תנוריה שהוא נחל איתן, כשני קילומטר צפונית למושב יונתן ברום של כ-600 מטר.
בשמורה גדל אירוס הגולן, שהוא מין נדיר ממשפחת האירוסיים. השמורה נפרשת לאורך שתי גדות הנחל ורוחבה המרבי הוא כ-300 מטרים. בנוסף לאירוס הגולן, גדלה על גדת הנחל צמחייה ענפה המיוחסת להיותו נחל איתן.
השמורה הוקמה בתחילת שנות השמונים, במטרה לשמר את אירוס הגולן. באזור שמורת תנוריה יש שמורה נוספת לאירוס הגולן - שמורת חושניה. בנוסף, קיימת פריחת אירוסים באזור רכס חזקה.
מושב יונתן הסמוך משתמש בשטח השמורה לרעיית בקר, שעוזרת לשימור הפרח.
שלפוחית אוויר

שלפוחית אוויר
שלפוחית ציפה (נקראת גם שלפוחית אוויר או שלפוחית שחייה), קרום דמוי שק, בעל דפנות דקות, גמישות וחזקות. תפקידו העיקרי של איבר זה הוא לסייע לדג לשלוט בציפה שלו ללא צורך בבזבוז אנרגיה. נפחו והלחץ הפנימי שלו משתנים עם השינויים בלחץ ההידרוסטטי. השלפוחית מכילה בתוכה תערובת של גזים: חמצן, פחמן דו-חמצני וחנקן. היחס הכמותי בין הגזים משתנה על פי העומק המימי שבו מצוי הדג.
מינים

איבר זה אינו אופייני לכל הדגים אלא רק לדגים מתת מחלקת מקריני סנפיר.
מבנה ותפקוד

השלפוחית מורכבת בדרך כלל משני שקים מלאי גז וממוקמת באזור הבטני של הדג, כאשר בדגים פרימיטיבים יותר השלפוחית מורכבת משק אחד. דפנות השלפוחית מכילות רשת של כלי דם (נימיות דם) וממוקמת בין מערכת העיכול ועמוד השדרה.
השלפוחית היא איבר הידרוסטטי שמווסת את כוח המשיכה מול כוח הציפה הפועל על הדג.
כאשר השלפוחית מלאה, היא מקטינה את משקלו הסגולי של הדג, ובכך מאפשרת לו לשחות קרוב לפני הים. כאשר שלפוחית השחייה מתרוקנת, עולה המשקל הסגולי וזה מאפשר לדג להתגבר על כוח העילוי ולשחות לעומק.
אבולוציה

בעוד שאין הסכמה אם תפקידה המקורי היה איבר ציפה או איבר לחילופי גזים, מקובל להתייחס אליה כאיבר הומולוגי לריאות.
הערות שוליים

↑  ציפה מתחת למים | המצפה התת-ימי, באתר coralworld.co.il, ‏2020-06-11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294606705171  LCCN: sh85002603 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תזמורת שווייץ המערבית

| --- | --- |


 תאריך ייסוד:  1918 
 מייסד:  ארנסט אנסרמה, Paul Lachenal 
 מיקום:  ז'נבה 
 מנצח:  ג'ונתן נוט 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס 
 www.osr.ch/en
 
תזמורת שווייץ המערבית (בצרפתית: Orchestre de la Suisse Romande‏ (OSR) – 'תזמורת שווייץ דוברת הצרפתית') נוסדה בשנת 1918 על ידי ארנסט אנסרמה. הקונצרט הראשון התקיים באולם ויקטוריה בז'נבה, שווייץ, בניצוח המייסד.
התזמורת יוצאת לסיורים ברחבי העולם ויש לה חוזה הקלטות רב-שנים עם חברת "דקה", שאף הקליטה עם התזמורת את תקליטי הסטריאו האירופאים הראשונים, במאי 1954. היא ניגנה בביצועי בכורה יצירות רבות של המלחינים השווייצריים ארתור הונגר ופרנק מרטן והפורטוגזי אלוורו קסוטו.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נאלצו מנצחים גרמנים רבים להימלט מארצם ולהשתקע בשווייץ. וילהלם פורטוונגלר היה למנצח אורח קבוע של התזמורת וניצח על הרפרטואר המועדף שלו, מיצירות בטהובן, ברהמס וריכרד שטראוס. גם קרל שוריכט היה מנצח אורח, ואפילו ניסה לקרב את קהל מאזיניו אל ברוקנר ומאהלר.
מנהלים מוזיקליים

ארנסט אנסרמה (1918–1967)
פאול קלצקי (1967–1970)
וולפגנג זאוואליש (1970–1980)
הורסט שטיין (1980–1985)
ארמין ז'ורדן (1985–1997)
פאביו לואיזי (1997–2002)
פנחס שטיינברג (2002–2005)
מארק ינובסקי (2005–2012)
נמה ירווי (2012–2015)
ג'ונתן נוט (2015–ממשיך)
שיטת קודאי

שיטת קודאי (באנגלית: 
The Kodály Method) המוכרת גם בשם "הרעיון של קודאי", היא גישה לחינוך מוזיקלי, שהמלחין ההונגרי זולטאן קודאי פיתח בהונגריה באמצע המאה ה-20. הגותו בנושא החינוך שימשה השראה לשיטה, שפותחה בשנים הבאות בידי עמיתיו למקצוע, ביניהם רוברטו גויטרה, מנצח מקהלה ומורה איטלקי והמחנכת קטינקה דניאל, שהייתה חלוצת השיטה בארצות הברית לאחר שהיגרה לשם בשנת 1960.
היסטוריה

קודאי החל להתעניין בחינוך מוזיקלי לילדים בשנת 1925, כשהזדמן לו לשמוע תלמידים מזמרים שירים שלמדו בבית הספר. קודאי נחרד מרמת השירה של הילדים, וגמר אומר לעשות משהו לשיפור מערכת החינוך המוזיקלי בהונגריה. הוא כתב כמה וכמה מאמרים, טורים ומסות מעוררי מחלוקת בכוונה להביא למודעות לנושא החינוך המוזיקלי. בכתביו, מתח קודאי ביקורת על בתי הספר, שעשו שימוש במוזיקה נחותה ולימדו מוזיקה רק בחטיבת הביניים. קודאי טען, שמערכת החינוך המוזיקלי זקוקה למורים טובים יותר, לתוכנית לימודים משופרת ולהקצאת זמן רב יותר להוראת מוזיקה.
החל ב-1935 החל קודאי, יחד עם עמיתו ינו אדם, במיזם ארוך-טווח להכנסת תיקונים בהוראת המוזיקה בבתי הספר היסודיים ובחטיבות הביניים, באמצעות יצירה פעילה של תוכנית לימודים חדשה ושיטות הוראה חדשות, לצד כתיבת יצירות מוזיקליות חדשות לילדים. עבודתו הביאה להוצאה לאור של כמה ספרים עתירי השפעה, שהטביעו חותם עמוק על החינוך המוזיקלי, הן בהונגריה והן מחוצה לה.
מאמציו של קודאי נשאו לבסוף פרי ב-1945, כשהממשלה ההונגרית החדשה החלה ליישם את רעיונותיו בבתי הספר הציבוריים. הפיקוח הסוציאליסטי על מערכת החינוך זירז את מיסודן של שיטות קודאי ברחבי המדינה. בית הספר היסודי המוזיקלי הראשון, שבו הייתה הוראת מוזיקה יום-יומית, נפתח ב-1950. בית הספר נחל הצלחה רבה כל כך, שמעל מאה בתי ספר יסודיים למוזיקה נפתחו במהלך העשור הבא. אחרי כחמש-עשרה שנים, היו כמחצית מבתי הספר היסודיים בהונגריה לבתי ספר מוזיקליים.
הצלחתו של קודאי פשטה עם הזמן אל מעבר לגבולות הונגריה. שיטת קודאי הוצגה לראשונה לקהילה הבינלאומית ב-1958, בכנס של האגודה הבינלאומית למחנכי מוזיקה (I.S.M.E.) שהתקיים בווינה. בכנס אחר של האגודה, בשנת 1964 בבודפשט, אפשרו למשתתפים תצפית מיד ראשונה בעבודתו של קודאי וחוללו גל של התעניינות. מחנכי מוזיקה מרחבי העולם נסעו להונגריה לבקר בבתי הספר למוזיקה של קודאי. הסימפוזיון הראשון שהוקדש כל-כולו לשיטת קודאי נערך באוקלנד, קליפורניה ב-1973; באירוע זה נחנכה אגודת קודאי הבינלאומית. כיום נעשה שימוש בשיטות המבוססות על שיטת קודאי בכל רחבי העולם.
פדגוגיה

בהציבם עקרונות אלה כיסוד, פיתחו עמיתיו של קודאי, ידידיו והמוכשרים בסטודנטים שלו את הפדגוגיה בפועל, זו המכונה כיום "שיטת קודאי". רבות מן הטכניקות המשמשות בשיטה זו הותאמו משיטות קיימות. יוצרי שיטת קודאי חקרו טכניקות חינוך מוזיקלי, שהיו בשימוש ברחבי העולם ומיזגו בשיטה את אלה שנראו להם הטובות ביותר והמתאימות ביותר לשימוש בהונגריה.
שיטת קודאי משתמשת בגישת התפתחות הילד ליצירת רצף, המציג כישורים בהתאמה ליכולות הילד. הצגת המושגים החדשים פותחת באלה הקלים ביותר לילד ומתקדמת אל הקשים יותר. ילדים מתוודעים אל מושגים מוזיקליים באמצעות התנסויות כמו האזנה, שירה או תנועה. רק לאחר שהילדים מכירים היטב מושג הם לומדים לרשום אותו בתווים. כל מושג שנלמד מחוזק בחזרה מתמדת, באמצעות משחקים, תנועה, שירים ותרגילים.
שיטת קודאי משלבת הברות מקצב הדומות לאלה שיצר במאה ה-19 התאורטיקאי הצרפתי אמיל שווה. שיטה זו מקצה לערכי התווים הברות מיוחדות, שמבטאות את משכיהן. לדוגמה, תווי רבע מבוטאים בהברה "טה" ואילו צמדי שמיניות מבוטאים באמצעות ההברות "טי-טי". ערכי תווים ארוכים יותר מבוטאים בהארכת ה"טה" ל-"טה-א" "טה-או" (חצי תו), "טה-א-א" או "טה-או-או" (חצי מנוקד) ו-טה-א-א-א-" או "טה-או-או-או" (תו שלם). הברות אלה משמשות בקריאה מהדף או בביצוע מקצבים באופן אחר.
מקצב ותנועה

שיטת קודאי כוללת גם את השימוש בתנועה קצבית, טכניקה שההשראה לה באה מעבודתו של מחנך המוזיקה השווייצרי אמיל ז'אק-דלקרוז. קודאי הכיר את הטכניקות של דאלקרוז וקיבל את דעתו, שתנועה מהווה כלי חשוב בהפנמת מקצב. כדי לחזק מושגים ריתמיים חדשים, משתמשת שיטת קודאי במגוון תנועות ריתמיות, כגון הליכה, ריצה, צעידה ומחיאת-כף. את אלה אפשר לבצע תוך האזנה למוזיקה או שירה. (חלק מתרגילי השירה דורשים מן המורה להמציא תנועות ריתמיות שילוו את השירים.)
רצף מקצבי ותיווי

השימוש במושגים ריתמיים נעשה בצורה נאותה להתפתחות הילד, המבוססת על התבניות הריתמיות של מוזיקת העם שלהם (לדוגמה, מקצב 6/8 שכיח יותר באנגלית מ-2/4, ועל כן יש להשתמש בו בתחילה). הערכים הריתמיים הראשונים הנלמדים הם רבעים ושמיניות, המוכרים לילדים כמקצבי ההליכה והריצה שלהם עצמם. ההתנסות הראשונה במקצבים נעשית באמצעות האזנה, דיבור בהברות מקצביות, שירה וביצוע סוגים שונים של תנועה ריתמית. רק לאחר שהתלמידים מפנימים את המקצבים האלה, מציגים לפניהם את כתב התווים. שיטת קודאי עושה שימוש בצורה מפושטת של כתב תווין ריתמי, שבה נכתבים ראשי תווים רק בשעת הצורך, למשל בחצאי תווים ובתווים שלמים.
סולפג' דו נודד

שיטת קודאי עושה שימוש במערכת של הברות סולפג' דו נודד (moveable do), שבה משתמשים בשירה מהדף בשמות הברות מקבילות לדרגות הסולם (דו, רה, מי, פה, סול, לה, סי), אך בלי קשר למיקומם של התווים על החמשה, בניגוד לשיטת סולפג' דו קבוע (fixed do). השיטה מבוססת על ההבנה, שכל סולם מז'ור באשר הוא מתחיל בהברה "דו" וכל סולם מינור מתחיל בהברה "לה", בלי קשר לטוניקה של הסולם ולסימני הדיאז או הבמול שליד המפתח. ההברות מצביעות על תפקיד בתוך הסולם ועל היחסים בין הגבהים, לא על גובה אבסולוטי. קודאי התוודע לטכניקה זו כשביקר באנגליה, שם הייתה בשימוש מערכת דו לא-קבוע, ששרה גלובר יצרה וג'ון קרוון הרחיב. מערכת זו הייתה מקובלת בשימוש כלל-ארצי כחלק מהכשרת מקהלות. קודאי מצא שסולפג' דו לא-קבוע מסייע לפיתוח תחושה של תפקוד טונאלי, המשפר את יכולות קריאת התווים של התלמידים. קודאי גרס, שסולפג' דו לא-קבוע צריך להקדים את ההיכרות עם החמשה, ופיתח סוג של קצרנות שעושה שימוש בקיצורי סולפג' עם תיווי ריתמי פשוט. עם זאת, קוראי תווים ובייחוד בעלי שמיעה אבסולוטית מתקשים מאוד בשירה לפי שיטה זו.
סולפג' דו נודד > רצף מלודי ופנטטוניות

הצגת הדרגות בסולם מתבצעת בהתאם לדפוסי התפתחות הילד. ספרי התרגילים הראשונים של קודאי התבססו על סולם דיאטוני, אבל מחנכים נוכחו לדעת לאחר זמן קצר שילדים מתקשים לשיר חצאי טונים בנעימה ולנווט בטווח רחב כל כך. זו הסיבה לכך, שהסולם הפנטטוני הוכנס לשימוש בתור מדרגת מעבר. תרגילי קודאי מתוקנים מתחילים בטרצה קטנה (סול-מי) ואחר, בזה אחר זה, נוספים לה, דו ורה. רק לאחר שהילדים מרגישים בנוח עם הצלילים האלה והמרווחים ביניהם, נוספים גם פה וסי, מבצע קל ופשוט פי כמה כשמלמדים אותו ביחס לסולם הפנטטוני שכבר נלמד והתקבע בתודעה. קודאי גרס, שכל עם צריך ליצור לעצמו רצף מלודי ייחודי לו, מבוסס על המוזיקה העממית שלו.
סולפג' דו נודד > סימני יד

סימני יד, הלקוחים גם הם מתורתה של קרוון, מלווים תרגילי שירה כעזר חזותי. הטכניקה הזו מקציבה לכל דרגה בסולם סימן יד המדגים את הפונקציה הטונאלית המיוחדת לה. לדוגמה, דו, מי וסול מופיעים כקבועים, בעוד שפה וסי מצביעים בכיוון של מי ודו, בהתאם לכך, סימן היד לרה מרמז על תנועה אל דו וזה של לה אל סול. קודאי הוסיף לסימני היד של קרוון תנועה עולה/יורדת, המציגה לילדים בפועל את גובה או עומק הצליל. הסימנים מבוצעים בקדמת הגוף, כשדו יורד בערך לגובה המותניים ולה נמצא בגובה העיניים. המרחק ביניהם תואם את גודל המרווח שהם מייצגים. סימני הידיים מופיעים בסרט "מפגשים מהסוג השלישי" משנת 1977.
חומרים

החומרים המשמשים בשיטת קודאי לקוחים אך ורק משני מקורות: מוזיקה עממית "אותנטית" ומוזיקה מולחנת "משובחת". מוזיקה עממית נחשבה למכשיר האידיאלי להכשרה מוזיקלית מוקדמת בזכות המבנים הקצרים שלה, סגנונה הפנטטוני ושפתה הפשוטה. מתוך הרפרטואר הקלאסי, תלמידי בית ספר יסודי שרים יצירות של מלחינים דגולים מתקופת הבארוק, התקופה הקלאסית והתקופה הרומנטית, ואילו תלמידי חטיבות ביניים והתיכון שרים גם מוזיקה של המאה ה-20.
קודאי אסף, הלחין וערך מספר רב מאוד של יצירות למטרות פדגוגיות. יחד עם בלה בארטוק ואחרים, אסף קודאי והוציא לאור שישה כרכים של מוזיקת-עם הונגרית, הכוללים יותר מאלף שירי ילדים. בחלק גדול מספרות זו נעשה שימוש בספרי הזמרה ובספרי הלימוד של שיטת קודאי. היה צורך במוזיקה באיכות גבוהה בתבניות קצרות ופשוטות, כדי לגשר על הפער בין מוזיקת עם ויצירות קלאסיות. למטרה זו, חיבר קודאי אלפי שירים ותרגילים לשירה מהדף, שיצרו יחדיו שישה-עשר ספרי-לימוד, שישה מהם בני כרכים אחדים, שכל אחד מהם מכיל למעלה ממאה תרגילים כל אחד. מכלול יצירותיו הפדגוגיות של קודאי יצאו לאור במקובץ בהוצאת בוזי והוקס בשם "השיטה הכוראלית של קודאי".
תוצאות

מחקרים מלמדים, ששיטת קודאי משפרת אינטונציה, כישורים ריתמיים, קריאת תווים ויכולת לבצע תפקידי שירה במורכבות גדלה והולכת. מלבד במוזיקה, הוכח שהשיטה משפרת תפקוד תפיסתי, גיבוש מושגים, כישורים מוטוריים וביצוע בתחומים עיוניים אחרים כמו קריאה ומתמטיקה.
ראו גם

רוברטו גויטרה
פסיכולוגיה של המוזיקה
קטינקה דניאל
ריתמיקה
סולפג'
הערות שוליים

↑  חוי צ'י ואנג, "קטינקה (סקיפיאדס) דניאל" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
ציור של סימני היד לסולפג' של קרוון. הגרסה הזאת כוללת את הכיוונים הטונאליים והכותרות המעניינות לכל טון.
תאודוריק, מלך ברניקיה

תאודוריק (באנגלית: Theodric; נפטר בשנת 579 לערך) היה מלך ממלכת ברניקיה משנת 572 ועד פטירתו.
תאודוריק היה בנו של המלך אידה (אשר יש הטוענים כי היה מייסד הממלכה). תאודוריק עלה לשלטון לאחר מותו אחיו, גלאדה, אדה ואתלריק אשר מלכו לפניו.
פרטים מועטים ידועים אודות מלכותו. ידוע כי אוריאן מלך רגד תקף את ממלכת ברניקיה, וכי תאודוריק ושלושת בניו היו נתונים למצור בן שלושה ימים על האי לידיספארן. אירועים אלה מתוארים בשירה הולשית ובהם בשירה "קרב ארגואד לוויפיין" (Gweith Argoed Llwyfain) מתוך ספר טאלייסין.
תאודוריק נהרג בקרב זה בידי אווין מאב אוריין, בנו של אוריין.
שלמה בן יעיש

| --- | --- |
 לידה:  1520 טבירה, פורטוגל 
 פטירה:  1603 (בגיל 83 בערך) 
 מדינה:  ממלכת פורטוגל 
 
דון שלמה בן יעיש (Abenaes; בפורטוגזית: אלווארו מנדש, Alvaro Mendes; ‏ 1520–1603) היה דיפלומט, איש עסקים ואיש ציבור מבני האנוסים ששב ליהדות, והיה בעל השפעה רבה בחצרם של מלכי אירופה בני זמנו, כמו גם בחצר הסולטאן העות'מאני. היה ממשיכם של דון יוסף נשיא ודונה גרציה בחידוש היישוב היהודי בטבריה במהלך המאה ה-16.