stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רקוויאם (דיריפלה)
לקריאה נוספת

עדה ברודסקי (עורכת), ספר הליטורגיקה, (מילים לצלילים חלק ד'), ירושלים: הוצאת כרמל, תשע"ג, עמ' 224-229.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 300047037  LCCN: no97040351  MusicBrainz release group: eb7670ff-7753-4886-acb7-348009583aff  MusicBrainz work: 0bdfe7bf-5a43-45b7-8182-f17c46ca3feb  NLA: 36022347  VIAF: 183278570   WorldCat (עם VIAF): 183278570
שארית סופרנובה

שארית הסופרנובה של קפלר, סופרנובה 1604
שארית הסופרנובה של טיכו, סופרנובה 1572
שארית הסופרנובה N49 בענן מגלן הגדול
שארית סופרנובה (באנגלית: Supernova remnant) היא ערפילית שנוצרת כתוצאה מסופרנובה. שארית הסופרנובה תחומה בגלי הלם מתפשטים ומכילה חומר הנפלט מהפיצוץ וחומר בין-כוכבי שהיא סוחפת לאורך דרכה.
מהירות החומר המתפשט בתוך שארית הסופרנובה, שמקורו בכוכב שהתפוצץ, יכולה להגיע לסדר גודל של אחוז אחד ממהירות האור (כ-3,000 קילומטר לשנייה). כאשר החומר המתפשט מתנגש בחומר מתוך סביבת הכוכב או בחומר בין-כוכבי הוא יוצר גלי הדף שיכולים לחמם אותו לטמפרטורות גבוהות של כ-10 מיליון קלווין, תוך כדי יצירת פלזמה, וזאת בשונה מיינון גז על ידי קרינת כוכב הנמצא בתוך הערפילית.
כאשר הכוכב מגיע לשלב הסופרנובה הוא יכול להמשיך בכמה דרכים, התלויות בסוג הסופרנובה ובמסת הליבה (אם זו קיימת).
מהירות ההתפשטות של הסופרנובה מאפשרת לחשב בקירוב את מועד התרחשותה, ולנסות למצוא לכך עדויות במקורות היסטוריים. אחת משאריות הסופרנובה שנחקרו לעומק היא השארית של סופרנובה 1987A – סופרנובה שהתרחשה בענן מגלן הגדול והתגלתה ב-1987. שאריות סופרנובה מפורסמות אחרות כוללות את ערפילית הסרטן, ושאריות סופרנובה 1572 וסופרנובה 1604 (הסופרנובה של קפלר). שארית הסופרנובה הצעירה ביותר בשביל החלב שזוהתה בוודאות גבוהה היא שארית סופרנובה G1.9+0.3 שנצפתה בסביבות מרכז הגלקסיה, ולפי ההשערות מקורה בסופרנובה שהתרחשה בערך בשנת 1868.
תמצית שלבים

שארית הסופרנובה עוברת את השלבים הבאים בזמן התפשטותה:
התפשטות חופשית של הפליטות, עד שהן סוחפות את כובד עצמן בחומר חוץ-כוכבי. פעולה זו יכולה להמשך עשרות עד מאות בודדות של שנים, תלוי בדחיסות הגז שמסביב.
סחיפת מעטפת של חומר בין-כוכבי וחוץ-כוכבי מחושמלים. שלב זה מתחיל את שלב סדוב-טיילור (Sedov-Taylor). קרני רנטגן חזקות שנפלטו עוקבות אחרי גלי ההלם החזקים והגז החם.
התקררות המעטפת, עד ליצירת מעטפת דקה (<1 פארסק) וצפופה (1–100 מיליון אטומים למטר מעוקב) המקיפה את הפנים החם (מיליונים ספורים של מעלות קלווין). המעטפת נראית בבירור בפליטה אופטית מצירוף אטומי מימן וחמצן מיוננים.
התקררות הפנים. המעטפת הצפופה ממשיכה להתפשט מהתנופה של עצמה. שלב זה מתאפיין בפליטה משמעותית של קרינת רדיו מאטומי מימן נייטרלים.
התמזגות עם חומר בין-כוכבי. לאחר כמה מיליוני שנים, שארית הסופרנובה תתמזג לזרם מערבולת כללי, ותתרום את שארית האנרגיה הקינטית שלה למערבולת.
סוגים של שאריות סופרנובה

דמוית מעטפת, כדוגמת קסיופאה A.
מרוכבת, כאשר בה מעטפת הכוללת ערפילית פולסר רוח, כדוגמת G11.2-0.3 ו-G21.5-0.9.
מרוכבת תרמית, אשר בה נראית פליטת קרני רנטגן מהמרכז, מוקפת על ידי מעטפת רדיו. מקור קרני הרנטגן התרמיים הוא בעיקר בחומר בין-כוכבי שנסחף, יותר מאשר בפליטת הסופרנובה. דוגמה לשארית סופרנובה כזאת היא W28.
סופרנובה המותירה אחריה כוכב נייטרונים ומעטפת גז שנעה מהכוכב. רוב האור נפלט מאזור עשיר באלקטרונים ופוזיטרונים סביב כוכב הנייטרונים. חלקיקים אלו מואצים על ידי השדות המגנטיים החזקים של כוכב הנייטרונים, ופולטים קרינה אלקטרומגנטית בכל אורכי הגל. הצופה רואה רק את הקרינה בתחום הנראה, "המכסה" כ-80% משטח הערפילית. חלקי הערפילית החיצוניים פולטים בעיקר גלי רדיו, הנובעים מחלקיקים שאיבדו את רוב האנרגיה ההתחלתית שלהם בדרכם לשוליה. שאר האור נפלט מרשת סבוכה של קורים, הנותנת לערפילית את המראה שלה. הקורים הם אזורי גז חם הנוצר כתוצאה מההתפשטות המהירה לאחר הפיצוץ, והטמפרטורה בהם היא כ-10,000 מעלות קלווין. אופי הקרינה מעיד על הרכב הגז, ובזכות ניתוחים מסוג זה הצליחו לאשש את התאוריה שלפיה היסודות הכבדים נוצרו בסופרנובות. בערפיליות רבות מסוג זה ניתן למדוד את מהירות התרחקות הגז מהמוקד המשותף, ובדרך כלל ניתן למצוא בהן פולסאר.
שורש 119

אורז
שורש 119 או מי בּוּ (בסינית: 米部, פיניין: Mǐ bù) הוא השורש ה-119 של הכתב הסיני. פירושו "אורז" והוא אחד מתוך 29 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משישה קווים.
במילון קאנגשי יש 318 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
התפתחות

השורש בכתב עצמות הניחוש, (甲骨文, גְ'יָאגוּוֶן, פיניין: Jiǎgǔwén) מלפני 3,500 שנה
השורש בכתב כתובות הברונזה, (גִ'ין וֶן; 金文; פיניין: Jīn wén) מלפני 2,500-3,000 שנה
השורש בכתב החותם הגדול (דָאגְ'ווָאן; 大篆; פיניין: Dàzhuàn) לפני מעל 2,000 שנה
השורש בכתב החותם הקטן (שְׂיָאוגְ'ווָאן, 小篆, xiǎozhuàn)
תווים נגזרים

| מספר קווים נוספים | תווים |
| --- | --- |
+0: 米
+2: 籴SC (= 糴)籵(=蹯->足)籶
+3: 娄SC (=婁)籷籸籹籺类SC (=類)籼SC (=秈)籽籾籿粀粁粂
+4: 粃(=秕->禾/紕->糸)粄粅粆粇(=糠/粳)粈粉粊粋JP (=粹)粌粍粎粏粐粑
+5: 畨(=翻->羽/番->田)粒粓粔粕粖粗粘粙粚粛JP (=肅->聿)粜SC (= 糶)粝SC (= 糲)粣
+6: 粞粟粠粡粢粤SC / JP (=粵)粥粦粧(=妝->女)粨粩粪SC (=糞)粫粬(=麴->麥)粭
+7: 粮SC (=糧)粯粰粱粲粳粴粵糀
+8: 粶粷粸粹粺(=稗->禾)粻粼粽精粿糁SC (=糝)
+9: 糂(= 糝)糃糄糅糆糇SC (=餱)糈糉(= 粽)糊糋糌糍糎
+10: 糏糐糑糒糓糔糕糖糗糘
+11: 糙糚糛(=糖)糜糝糞糟糠糡糢糨
+12: 糣糤(=饊->食)糥糦糧
+13: 糩糪糫糬糭(= 粽)
+14: 糮糯糰
+15: 糲
+16: 糱糳糴
+17: 糵(= 糱)
+19: 糶
+21: 糷
וריאנטים

| סינית מסורתית | בכתיב טייוואן |
| --- | --- |
米 粒
לקריאה נוספת

Fazzioli, Edoardo (1987). Chinese calligraphy: from pictograph to ideogram: the history of 214 essential Chinese/Japanese characters. calligraphy by Rebecca Hon Ko. New York: Abbeville Press. ISBN 0-89659-774-1.
Lunde, Ken (5 ינו' 2009). "Appendix J: Japanese Character Sets" (PDF). CJKV Information Processing: Chinese, Japanese, Korean & Vietnamese Computing (Second ed.). Sebastopol, Calif.: O'Reilly Media. ISBN 978-0-596-51447-1. {{cite book}}:  (עזרה)
רקוויאם (זלנקה)

למלחין הצ'כי יאן דיסמאס זלנקה מיוחסות ארבע הלחנות למיסת הרקוויאם הקתולית. רק הרקוויאם ברה מז'ור (ZWV 46), שהוא הרקוויאם המאוחר ביותר המיוחס למלחין עודנו מושמע כיום. הרקוויאם ברה מז'ור נחשב לאחת מהלחנות הרקוויאם החשובות ביותר מתקופת הבארוק. הרקוויאם בדו מינור (ZWV 45) ככל הנראה מיוחס לזלנקה רק בטעות והוא משל מלחין אחר. שני הרקוויאמים הנותרים (רקוויאם ברה מינור, ZWV 48, נכתב ככל הנראה ב-1731; רקוויאם בפה מז'ור, ZWV 49, הולחן לפני 1730) הם כנראה כן משל זלנקה, אך נחשבים ליצירות נשכחות ביותר וכמעט ואינן מושמעות.
הרקוויאם ברה מז'ור > היצירה

הרקוויאם ברה מז'ור הולחן בשנת 1733, לזכרו של אוגוסט השני מלך פולין והנסיך הבוחר של סקסוניה שנפטר באותה השנה. הרקוויאם כתוב לתזמור עשיר בהרבה בהשוואה לרקוויאמים האחרים המיוחסים לזלנקה וליצירות אחרות בנות התקופה. סגנונו של הרקוויאם חריג בכך שבניגוד לרקוויאמים אחרים המפגינים עצב, הרקוויאם הזה נכתב במז'ור וקטעים רבים בו נשמעים אפילו עליזים ואנרגטיים. הרקוויאם נחשב לרקוויאם החשוב ביותר של זלנקה וליחיד שמושמע רבות. זמן ביצוע ממוצע של הרקוויאם הוא כ-40 דקות.
הרקוויאם ברה מז'ור > היצירה > הרכב

הרקוויאם נכתב לארבעה סולנים (סופרן, אלט, טנור ובס), למקהלה ולתזמורת הכוללת: 2 חלילים, 2 אבובים, צ'אלומאו (אנ'), ‏2 בסונים, 2 חצוצרות, 2 קרנות, טימפני, סקיצת כלי קשת (כינור ראשון ושני וויולות) ובאסו קונטינואו.
הרקוויאם ברה מז'ור > סדר הפרקים

Introitus
Kyrie
(Sequentia (Dies irae
Offertorium
Sanctus
Benedictus
Agnus Dei
Communio
שלושת הרקוויאמים האחרים

מלבד הרקוויאם ברה מז'ור, מיוחסים לזלנקה עוד שלוש הלחנות למיסת הרקוויאם. על הרקוויאם בדו מינור (ZWV 45) ישנה מחלוקת אם הוא משל זלנקה, וחוקרים רבים סוברים שהוא משל מלחין אחר. שני הרקוויאמים האחרים זוכים להסכמה רבה יותר שהם משל זלנקה, אך גם על יחוסו של הרקוויאם ברה מינור (ZWV 48) לזלנקה יש המערערים.
הרקוויאם ברה מינור, ZWV 48, נכתב ככל הנראה ב-1731, לארבעה סולנים (סופרן, אלט, טנור ובס), מקהלה ותזמורת הכוללת: שני חלילים, שלוש חצוצרות, שני אבובים, שני בסונים, צ'אלומאו, כלי קשת ובאסו קונטינואו.
הרקוויאם בפה מז'ור, ZWV 49, הולחן לפני 1730, לארבעה סולנים (סופרן, אלט, טנור ובס), מקהלה, לכינורות, ויולות ועוגב.
שלושת הרקוויאמים האחרים > הרקוויאם בדו מינור

הרקוויאם בדו מינור הולחן כנראה בשנת 1737 לזכרו של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שנפטר יותר מעשרים מ-25 שנים לפני כן. הרקוויאם אבד, התגלה בפראג בשנת 1980 ובוצע לראשונה מאז היעלמותו בשנת 1984. מאז מציאת הרקוויאם קיימת מחלוקת על ייחוסו לזלנקה, זאת בשל השוני הסגנוני הבולט בין רקוויאם זה ליצירות אחרות פרי עטו של זלנקה, שבולט כבר מפתיחת הרקוויאם. חוקרים שונים הציעו לייחס רקוויאם זה למלחינים שונים בני התקופה. עם זאת, אין חולק על איכותו המוזיקלית של הרקוויאם ועל היותו הלחנה מרשימה של המיסה.
הרקוויאם הולחן לארבעה סולנים (סופרן, אלט, טנור ובס), למקהלה ולתזמורת הכוללת: שלוש חצוצרות, כינורות, ויולות ובאסו קונטינואו.
רקוויאם (ברליוז)

הרקוויאם של ברליוז (Grande Messe des morts) אופ' 5, היא יצירה מאת המלחין הצרפתי הקטור ברליוז לטקסט הרקוויאם הקתולי. היצירה הולחנה בשנת 1837, אך נרשמה ברשימת יצירותיו של ברליוז מוקדם יותר (אופ' 5) מאשר הסימפוניה הפנטסטית (אופ' 14) שהולחנה שבע שנים לפניה. היצירה היא אחת היצירות המוכרות ביותר של ברליוז, ואחת ההלחנות הידועות ביותר למיסת הרקוויאם (ביחד עם הרקוויאם של ורדי ושל מוצרט). היצירה ידועה בתיזמורה הגרנדיוזי ובעצמתה המוזיקלית.
חיבור היצירה

בשנת 1837 ביקש שר הפנים הצרפתי אדריאן דה גאספרין מברליוז להלחין רקוויאם לזכר חללי מהפכת יולי 1830. ברליוז נענה להצעה ברצון שכן כבר לפני כן חשב להלחין יצירה תזמורתית גדולה. העבודה על היצירה התעכבה בשל קשיים בירוקרטיים, בין השאר בשל התנגדותו של לואיג'י כרוביני, אך בסופו של דבר הושלמה היצירה. ביצוע הבכורה הוקדש לזכרו של גנרל שארל מארי דניס דה דאמרמונט שנפל באוקטובר אותה שנה בקרב לכיבוש קונסטנטין.
ביצוע הבכורה נערך לבסוף ב-5 בדצמבר 1837 בניצוחו של פרנסואה האבנק, אחד מגדולי המנצחים הצרפתים של התקופה. ברליוז סיפר בזיכרונותיו שבאחד הקטעים המורכבים ביצירה (בטובה מירום) הוא נאלץ לתפוס את מקום המנצח לזמן קצר, שכן הנ"ל הניח את שרביטו כדי להריח טבק וכמעט החריב את היצירה. ביצוע הבכורה נחשב להצלחה וברליוז תוגמל כספית על ידי ממשלת צרפת.
ברליוז המשיך לתקן את הרקוויאם במהלך חייו, התיקון האחרון שלו ליצירה הוא משנת 1867, שנתיים לפני מותו.
הרכב

ההרכב הנדרש כדי לבצע את הרקוויאם הוא עצום (יותר מ-400 איש) והוא כולל:
מקהלה גדולה של 80 זמרות סופרן ואלט, 60 זמרי טנור ו-70 זמרי בס.
זמר טנור סולן.
סקיצת כלי קשת של 25 כינורות ראשונים, 25 כינורות שניים, 20 ויולות, 20 צ'לים ו-18 קונטרבסים.
כלי נשיפה מעץ: 4 חלילים, 2 אבובים, 2 קרנות אנגליות, 4 קלרינטים ו-8 בסונים.
סקיצת כלי נשיפה ממתכת ראשית: 12 קרנות, 4 קורניתות ו-4 טובות.
כלי הקשה: 16 תופי טימפני (10 מתופפים), 2 תופי בס, 4 גונגי "טם טם" ו-10 זוגות מצלתיים.
4 קבוצות של כלי נשיפה ממתכת הנמצאות בצידי הבמה או מאחורי הקלעים:
אחת הכוללת: 4 קורניתות, 4 טרומבונים ו-2 טובות.
שנייה הכוללת: 4 חצוצרות ו-4 טרומבונים.
שלישית הכוללת: 4 חצוצרות ו-4 טרומבונים.
רביעית הכוללת: 4 חצוצרות, 4 טרומבונים ו-4 אופיקלדות (מוחלפות כיום בדרך כלל בטובות).
ברליוז ציין שזהו הרכב בסיסי ושמומלץ להכפיל ואף לשלש את המקהלה ואת התזמורת על פי אותו יחס בדיאס אירה, טובה מירום ובלקרימוסה, ובכך להגיע ל-700, 800 קולות (במקהלה בלבד).
מבנה ומוזיקה

היצירה, כמו תפילות רקוויאם אחרות דרמטית ונוגה, והיא יועדה לאולמות קונצרטים יותר מאשר לכנסיות. אורך היצירה בביצוע ממוצע נע בן 75–90 דקות. קטעים מפורסמים במיוחד הם הדיאס אירה המתחיל שקט ונוגה והופך לסוער ודרמטי רק בהדרגה, זאת בניגוד למרבית המלחינים שהלחינו רקוויאם (מוצרט וורדי לדוגמה) שפתחו מזמור זה בפתיחה דרמטית; הלקרימוסה בעלת המשקל הא-סימטרי (9/8); והסנקטוס, הקטע היחיד בו יש קול סולו.
סדר הפרקים

Requiem, Kyrie
Dies Irae
Quid sum miser
Rex tremendae
Quaerens me
Lacrimosa
Offertorium
Hostias
Sanctus
Agnus Dei
לקריאה נוספת

עדה ברודסקי (עורכת), ספר הליטורגיקה, (מילים לצלילים חלק ד'), ירושלים: הוצאת כרמל, תשע"ג, עמ' 178-186.
רצח שבויי מלחמה סובייטים בידי הנאצים

שבויי מלחמה סובייטים במחנה הריכוז מאוטהאוזן
רצח שבויי מלחמה סובייטים בידי הנאצים התרחש במהלך מלחמת העולם השנייה. בעקבות הפלישה של גרמניה הנאצית לשטחי ברית המועצות במבצע ברברוסה, תפסו הנאצים מיליוני שבויים של הצבא האדום. הנאצים ניהלו מדיניות השמדה מכוונת כלפי השבויים וגרמו למותם של 3.5-3.3 מיליון איש, שהם כ-60% מכלל השבויים. חלקם הוצאו להורג במקום, רבים מהם מתו בגלל תנאים לא-אנושיים במחנות של שבויי המלחמה כתוצאה מהרעבה, כפור ומחלות, ואחרים נהרגו בצעדות מוות או במחנות ריכוז נאציים, אליהם נשלחו.
מחנות השבויים

רוב המחנות שיועדו לשבויים הסובייטים היו למעשה שטחים פתוחים המגודרים בגדר תיל ומגדלי שמירה, ללא מבני מגורים. בתנאים אלה נאלצו האסירים לישון בחורים באדמה שחפרו לעצמם, חשופים למזג האוויר הקפוא, ולמכות והתעללויות בידי שומרים. מרבית השבויים היו במצב חמור של תת-תזונה, ולעיתים קרובות ניזונו רק ממאה קלוריות ליום. טיפול רפואי לא ניתן, ובקשת הצלב האדום הבינלאומי להגיע למחנות נדחתה על ידי היטלר.
רוב מקרי המוות התרחשו בין יוני 1941 וינואר 1942, כאשר רבים מהשבויים מתו עקב ההרעבה המכוונת. בספטמבר 1941 הייתה התמותה בקרב שבויי המלחמה בשיעור של 1% ליום. הנאצים האמינו כי אין לספק להם מזון בכמות הנדרשת מכיוון שמזון זה יכול לשמש אחרים. שלא כשבויי מלחמה ממדינות מערביות, השבויים הסובייטים נחשבו תת-אנושיים. היה זה חלק מהתפיסה הגזענית הנאצית לפיה הגזע הסלבי הוא גזע נחות (Untermensch) לעומת הגזע הארי. הגרמנים כבשו שטחים ממזרח אירופה במטרה ליצור מרחב מחיה עבור גרמניה, וביקשו לשעבד את האוכלוסייה המתגוררת בתוכה. במקרים רבים שבויי מלחמה סובייטים הופשטו, ובגדיהם נלקחו מהם על ידי חיילים גרמנים. בתנאי קור היה בזה משום גזר דין מוות לרבים מהשבויים.
רצח במחנות ריכוז והשמדה

כמה מאות אלפים מבין השבויים נשלחו למחנות ריכוז נאציים והומתו שם בירי או בגז או שקיפחו את חייהם בגלל תנאי העבודה הקשים. בין המחנות העיקריים שאליהם נשלחו שבויי מלחמה:
מחנה אושוויץ: מתוך כ-15,000 שבויי מלחמה סובייטיים שהובאו לאושוויץ לעבודה, רק 92 נותרו בחיים. כ-3,000 נרצחו בירי או הומתו בגז מייד לאחר שהגיעו למחנה. במסגרת הניסויים הראשונים להמתה באמצעות גז, נרצחו קבוצה של כ-600 אסירים סובייטיים בגז ציקלון B ב-3 בספטמבר 1941. בדצמבר 1941, 900 שבויי מלחמה נוספים נרצחו באמצעות גז. בחודש מרץ 1941, הורה היינריך הימלר על בנייה של מחנה גדול לכ-100,000 שבויי מלחמה סובייטיים בבירקנאו, בסמוך למחנה הראשי. רבים מהם מתו.
מחנה מאוטהאוזן: רוב השבויים הוחזקו בבקתות נפרדות משאר המחנה. חלקם הומתו בתאי הגזים החדשים שנבנו בתחילת 1942; לפחות 2,843 מהשבויים נרצחו במחנה.
מחנה בוכנוואלד: 8,483 שבויי מלחמה סובייטים נבחרו בשנים 1941–1942 על ידי אנשי גסטפו להישלח למחנה, שם נרצחו באופן מיידי במתקן מיוחד שנבנה לכך.
מחנות עבודה

בינואר 1942, לנוכח בלימת ההתקדמות הנאצית באירופה על ידי בעלות הברית, הורה היטלר להעניק טיפול אחר לשבויי המלחמה הסובייטים, כדי שיהיה אפשר לנצלם לעבודת כפייה בקנה מידה גדול. אך עבודות הכפייה התנהלו בתנאים קשים, ורבים מהשבויים מתו במהלכן.
רבים משבויי המלחמה נשלחו לעבודה במכרות הפחם. 27,638 שבויי מלחמה סובייטים מתו בזמן עבודתם במכרות הפחם באזור הרוהר לבדו, בין 1 ביולי ל-10 בנובמבר 1943.
בשנת 1944 היו הענפים העיקריים בהם הועבדו השבויים: כרייה (160,000), חקלאות (138,000) ותעשיית המתכת (131,000). לא פחות מ -200,000 שבויים אסירים מתו בזמן עבודות הכפייה.
ראו גם

השמדת לא-יהודים במלחמת העולם השנייה
הימלר ופמלייתו בביקור במחנה שבויים מברית המועצות
קבר המוני של שבויי מלחמה מצבא ברית המועצות במחנה ריכוז בדמבלין בשטח הכבוש הנאצי בפולין
שבויי מלחמה עובדים במינסק, יולי 1941
של ברגקוויסט

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1953 (בן 71) Enskede-Årsta-Vantör city district, שוודיה 
 שם לידה:  Kjell Bertil Leonard Bergqvist 
 מדינה:  שוודיה שוודיה
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 בן או בת זוג:  איבון רידינג (1988–2000) 
 פרסים והוקרה:  Kristallen 
 פרופיל ב-IMDb
 
של ברגקוויסט (בשוודית: Kjell Bergqvist; נולד ב-23 בפברואר 1953) הוא שחקן שוודי.
ביוגרפיה

ברגקוויסט נולד במחוז סטוקהולם, ב-1973 סיים ללמוד בבית ספר לדרמה ובאותה שנה הופיעה בסרטו הראשון "En enkel melodi".
ב-1978 שיחק בסרט הפשע "Chez Nous" עם אווה פרולינג.
ב-1988 גילם את דמות האב בסרט "Besökarna" לצד לנה אנדרה, סרט אימה אודות משפחה העוברת לבית חדש ושומעת צלילים מוזרים בביתה.
ב-1997 שיחק בסרט "Selma & Johanna – en roadmovie" העוסק בשתי ילדות המחליטות לברוח מהבית.
ב-2000 דובב את רוקי רודס במרד התרנגולים.
ב-2001 שיחק את התפקיד הראשי בסרט "Den bästa sommaren" עליו זכה ב-Guldbagge Awards, פרס הקולנוע השוודי.
ב-2001 גם דיבב את גרגוריו בדיבוב השוודי של הסרט "ספיי קידס".
ב-2002 שיחק בסרט הקומדייה "Livet i 8 bitar", ובקומדיה הרומנטית "The Dog Trick" לצד אלכסנדר סקושגורד.
ב-2003 גילם עורך דין בסרט רוע ושוטר בסרט "Smala Sussie" לצד מיכאל ניקוויסט.
ב-2004 שיחק ב-Strandvaskaren, סרט אימה המתרחש בפנימייה.
ב-2009 השתתף בתוכנית המציאות "Stjärnorna på slottet" בה מספר אנשים מפורסמים גרים יחד בבית, אחת המשתתפות ביחד איתו בתוכנית היא הזמרת סיב מאלמקוויסט.
ב-2010 שיחק בסרט הילדים "קלרה" המבוסס על ספר ילדים.
ב-2012 הופיע כרופא בקליף לשיר "Silhouettes" של אביצ'י.
הוא הופיע במספר הפקות בתיאטרון ובין היתר שיחק בהצגה "Fantomen" בבימויה של קארין פאלק.
ב-1988 נישא למיס תבל איבון רידינג ונולדו להם שתי בנות, ב-2000 הם התגרשו, ב-2004 נישא בשנית.
של"פ

של"פ (שמיניסטים לעשייה פעילה / שמיניסטים לעיירות פיתוח) הוא פרויקט של משרד החינוך ותנועות הנוער שבמסגרתו צעירים עוברים ללמוד בכיתה י"ב בערים שונות.
במקור, הפרויקט יוסד על ידי תנועת הצופים בקריית שמונה, ובהמשך הופעל על ידי תנועות נוער רבות בישראל. הפרויקט אומץ על ידי החינוך הדתי ובני עקיבא החל משנת 1983. בשנים האחרונות יוצאים גרעיני של"פ מטעם תנועות הנוער בני עקיבא, עזרא ואריאל.
במסגרת התוכנית, תלמידי כיתה י"ב מרחבי הארץ עוזבים את התיכון שבו למדו בסוף כיתה י"א ועוברים לתיכון במקום אחר לכיתה י"ב. בכל קבוצת של"פ ישנם בין 3–8 חברים שמתגוררים ביחד בדירה שכורה, מקבלים תקציב ומתנהלים באופן עצמאי. בשנת הלימודים תש"פ בני עקיבא מפעילה גרעיני של"פ ב-12 ערים: בבאר שבע לוד, כרמיאל, ירושלים (בשכונת הר חומה ושכונת קריית יובל), הרצליה, רחובות לבנים, ובשדרות, בית-שמש, שדות נגב, עכו אשקלון וחצור הגלילית לבנות.
בתנועת הנוער "עזרא" פועלים ארבעה גרעיני של"פ: בבת ים (בנים) בבית שמש (בנים) בכפר תו"ם (בנים) ובקריית גת (בנות), גרעין שנוסד בשנת תשפ"ב. גרעין השל"פ בבת ים של תנועת "עזרא" נקרא גם גרעין "איל", על שם איל יפרח שהיה חבר בגרעין זה.
בתי הספר שבערים קולטים את קבוצות השל"פ ואחראים לתוכנית לימודיהם והכנתם לבגרות בצורה תקינה, וכן להשתלבותם החברתית בכיתה. תנועת הנוער נושאת באחריות הכללית על הקבוצה, מגיוס חבריה לתוכנית עד לסיום בחינות הבגרות, כולל ליווי של מדריך צמוד לקבוצה, דיור, קשר עם בית הספר ותיאום בין הרשויות השונות.
הרעיון העומד מאחורי הפרויקט הוא שחברים לכיתה נגישים יותר מאשר מדריכים בשנות שירות, מורים, יועצים ודמויות סמכותיות אחרות מצוות בית הספר. בכך מבסס הפרויקט גישה ייחודית לעשייה חברתית, עשייה מתוך הקבוצה ולא כגורם חיצוני לה.
חברי הגרעין פועלים בכיתה בצורות שונות: הם מגישים עזרה לימודית, מעודדים תלמידים לגשת לבחינות הבגרות, להתגייס לצה"ל ולפנות לאפיקים שונים של הגשמה עצמית, מזהים תלמידים הזקוקים לעזרה כלכלית ומעודדים אותם לגשת לגורמים המתאימים המטפלים בכך בתוך בית הספר.
הערות שוליים

↑  שמינסטים לעיירות פיתוח, באתר www.tariel.co.il
| בני עקיבא |
| --- | --- | --- |
| מזכ"לי תנועת בני עקיבא בישראל | מתתיהו רוטנברג • יעקב דרורי • אברהם שטרן • ליפא אהרוני • ידידיה כהן • שלמה סמסון • אמנון שפירא • יוחנן בן-יעקב • יהושע (שייע) אלטמן • אברהם ליפשיץ • אלחנן גלט • יונה גודמן • מרדכי (מוטי) יוגב • איתן מור-יוסף • הרב בני נכטיילר • דני הירשברג • יאיר שחל • יגאל קליין |  |
| מזכ"לי תנועת בני עקיבא העולמית | יוסקה שפירא • אברהם דובדבני • יצחק שטיגליץ • גאל גרינוולד  • זאב שוורץ  • הרב נעם פרל • רועי אביקסיס • אוהד טל  • צבי אלון |  |
| מושגים | תורה ועבודה • שבט יובל • של"פ • צוותי נחשון • גרעין נח"ל • פרויקט השחר • שבט איתנים |  |
| אישים מרכזיים | יחיאל אליאש • הרב משה צבי נריה • הרב חיים דרוקמן |  |
שטורובו

שטורובו (בסלובקית: Štúrovo), ידועה גם בשמה ההונגרי פארקן (בהונגרית: Párkány) היא עיירה בסלובקיה, על גדת נהר הדנובה. בשנת 2018 אוכלוסיית העיירה עמדה על 10,279 נפשות.
בגדה הנגדית לשטורובו נמצאת העיר ההונגרית אסטרגום. גשר מריה ולריה עומד בין שתי הערים ומחבר ביניהן. הגשר נהרס פעמיים, ב-1919 וב-1944 במהלך מלחמת העולם השנייה, ונבנה מחדש בשנת 2001.
אטימולוגיה

שמה הראשוני של העיירה היה קוקות - המילה הסלאבית לתרנגולת (המילה עדיין קיימת בסלובקית אך נחשבת וולגרית). לאחר מכן אומץ השם הטורקי צ'יגרדלן פארקני - "המבצר שדוקר את כבדו של האויב", בעקבות ההשפעה העות'מאנית. שמה הנוכחי של העיירה אומץ לאחר מלחמת העולם השנייה והיא נקראת שטורובו על שם ליודוביט שטור, איש התנועה הלאומית הסלובקית.
התושבים, הונגרים ברובם, ניסו להחזיר את השם הישן של העיירה במשאל עם מקומי מאולתר שנערך ב-1991, אך הממשלה סירבה. השם ההונגרי פארקן משומש כשם העיירה באופן רשמי כשמתייחסים אליה בהונגרית.
היסטוריה

אזור העיירה היה מיושב מזמנים פרהיסטוריים, הודות למקום האסטרטגי והנוח בו היא נמצאת. העיירה הייתה מיקום נוח מאוד למעבר בדנובה, וחלק מהלימס בתקופה הרומית, תחת השם אוואנום. במהלך המאה ה-16, לאחר שהטורקים כבשו את בודה ב-1541, העיר, יחד עם אסטרגום, נפלה לידיים עות'מאניות. ניסיונות רבים לקחת את השליטה במקום מהטורקים נעשו במהלך השנים, אבל אף אחד לא הצליח עד שנת 1683, כשהטורקים הפסידו בקרב פארקן לאימפריה הרומית הקדושה.
המקום הפסיד ממעמדו במהלך התקופה העות'מאנית וחזר למעמדו הרם כעיר מחוז במהלך תקופת מלכות מריה תרזה קיסרית האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1850, פארקן הפכה לתחנה ברכבת שבין ברטיסלאבה ובודפשט. ב-1895 נבנה לראשונה גשר מריה ולריה לאסטרגום.
לאחר מלחמת העולם הראשונה וחוזה טריאנון, בו הפסידה הונגריה שני שלישים משטחה, הפכה העיירה לעיירת גבול בצ'כוסלובקיה, ונהרס גשר מריה ולריה. ב-1938 נכבשו פארקן וחלקים מדרום סלובקיה על ידי הונגריה. העיר עברה לידיים צ'כוסלובקיות פעם נוספת ב-1945 לאחר ניצחון הצבא האדום. גשר מריה ולריה הושמד בפעם השנייה ב-1944 בהפצצת חיילים גרמנים.
בשנת 1948 קיבלה העיירה את השם שטורובו, ואיחדה לתוכה מספר כפרים סמוכים. שטורובו איבדה את מעמדה כעיר מחוז בשנת 1960 ואוחדה לתוך נפת נובה זמקי הצ'כוסלובקית.
מפעל נייר נבנה במקום ב-1968, הוא סיפק 4,000 מקומות עבודה. מרחצאות תרמיים נבנו במקום בשנת 1978. באותן השנים, תחנת הרכבת המקומית הפכה לשנייה בגודלה בסלובקיה.
לאחר מהפכת הקטיפה הכפרים שאוחדו לתוך שטורובו התפצלו ממנה מחדש. גשר מריה ולריה נבנה בפעם השלישית ונפתח ב-2001, תוך תרומה לכלכלה המקומית ופתיחת השוק לתושבי אסטרגום ההונגרים ותיירים המגיעים מהונגריה.
יהדות שטורובו

יהודים חיו בשטורובו החל מימי הביניים. אחרי כיבוש העיר אסטרגום על ידי האימפריה העות'מאנית במהלך המאה ה-16, הוגלו רוב יהודי שטורובו לטורקיה, והמעטים שנשארו במקום חיו חיים שלווים. בתום תקופת הכיבוש הטורקי, שנות השמונים של המאה השבע עשרה, הרסו התושבים הנוצרים את בתי הכנסת ואת בתי העלמין היהודיים.
היישוב היהודי בשטורובו חזר להתפתח בסוף המאה השמונה עשרה תחת חסותה של הכנסייה שתמכה במאבק היהודים לשוויון זכויות. קהילה עצמאית נאולוגית התארגנה במקום בשנות השישים של המאה התשע עשרה והשתייכה לרבנות אסטרגום.
בשטורובו קיימים שני בתי עלמין יהודיים - הישן, והחדש, שהוא הגדול מביניהם, ופעלה במקום חברה קדישא. ב-1926 הוקם בעיירה בית כנסת.
ב-1942 הוקם ליד אסטרגום מחנה לעבודות כפייה. באמצע מאי 1944, כחודשיים לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, רוכזו יהודי האזור בגטו באסטרגום, ב-5 ביוני הועברו לשטורובו, וב-15 ביוני 1944 שולחו משם למחנה ההשמדה אושוויץ. מבין כ-220 יהודים ששולחו משטורובו שרדו 23 בתום המלחמה.
בית הכנסת ניזוק במהלך המלחמה, אך בתי העלמין נשתמרו היטב. ב-1955 בתקופת השלטון הקומוניסטי הצ'כוסלובקי חיו בעיירה כ-40 יהודים.
דמוגרפיה

במפקד האוכלוסין של 2001 נרשמה בעיירה אוכלוסייה 11,708 איש, 68.7 אחוזים מהם זיהו את עצמם כהונגרים, 28.1 אחוזים זיהו עצמם כסלובקים ו-3.2 כבני לאומים אחרים. 77.18 אחוזים מהאוכלוסייה הזדהו כנוצרים קתולים, 16.45 אחוזים מהאוכלוסייה הזדהו כבני דת לא ספציפית, או חסרי דת, ו-1.36 אחוזים זיהו עצמם כאוונגליסטים.
ערים תאומות

הונגריה אסטרגום, הונגריה (מ־1991)
צ'כיה ברונטל, צ'כיה
איטליה קסטלרנו, איטליה
רומניה בראולט, רומניה
סרביה נובי בצ'יי, סרביה
פולין קלובוצק, פולין
הונגריה קובניה, הונגריה
הערות שוליים

↑  Population and migration, המשרד הסלובקי לסטטיסטיקה
↑  Stanislav, Ján (2004). Slovenský juh v stredoveku II. Slovenské literárne centrum. p. 235. ISBN 80-88878-89-6.
1 2  http://www.sturovo.sk/main.php?id_menu=17329&id_menu_obsah_m34873=10106&firmy_slovenska_flag=0&caption1=0 Štúrovo - History (contains a link to .doc file, in Slovak)
↑  "Označenia v jazyku menšiny". Úrad splnomocnenca vlády SR pre národnostné menšiny. נבדק ב-27 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  קהילת יהודי שטורובו, בית התפוצות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557200505171  GND: 4441244-7  LCCN: n81043341  MusicBrainz: ebdc2cd8-18b9-43ac-a758-9b2bf7d88056  NKC: ge131556  VIAF: 159454704   WorldCat (עם VIAF): 159454704 
רחוב סנט אישטוואן, בסלובקית ובהונגרית
שמוליק קליין

ערך זה עוסק במשורר. אם התכוונתם לפרופסור לחקר הגאוגרפיה של ארץ ישראל, ראו .
שמוליק קליין (נולד ב-30 באוקטובר 1971) הוא משורר, עורך, עיתונאי ויועץ תקשורת.