stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צעירה מבטיחה
ביקורות > תגובת הקהל

באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסרט זכה לציון של 91%, על בסיס 379 ביקורות ולדירוג ממוצע של 8.1/10. בקונצנזוס נכתב: "מותחן פרובוקטיבי ומתוזמן, 'צעירה מבטיחה', הוא הופעת בכורה משמחת עבור התסריטאית-במאית אמרלד פנל - וגולת הכותרת בקריירה של קארי מאליגן." באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", הסרט זכה לציון משקולל של 73 מתוך 100, על בסיס 48 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב." קהל הצופים שענה לסקר שנערך על ידי האתר "CinemaScore" העניק לסרט ציון ממוצע של "B+" בסולם שבין A+ ל-F, ואילו האתר "PostTrak" דיווח ש-73% מהאנשים שענו לסקר שלהם העניקו לסרט ציון חיובי, ו-43% מתוכם אמרו שהם בהחלט ימליצו לצפות בו.
קייט ארבלנד מהאתר "IndieWire" העניקה לסרט את הציון "B+" וכתבה: "הופעת הבכורה המשולהבת של אמרלד פנל, 'צעירה מבטיחה', הופכת את עלילתה הבאזוורדית וחסרת הספוילרים – מותחן אונס ונקמה סטייל Me Too – למשהו טרי ולגמרי פרוע." העיתונאי ג'סטין צ'אנג מ"לוס אנג'לס טיימס" כתב כי "סיום הסרט הרב-משימתי והקודר של 'צעירה מבטיחה' מרגיש נועז ולא בטוח לגבי עצמו, כשפנל מנסה למזג ניצוץ של עונג ופיצוץ של זעם, עם שאריות של ייסורים מתמשכים. לא הכול מסתדר, אם כי יש ריגוש שלא ניתן להכחיש לראות את הכול מתפורר." לינדה הולמס מרשת NPR כתבה כי "בעוד שדמותה של קאסי היא מוקד הסרט, פנל מנסה לומר גם כאן משהו, על גברים. על גברים נחמדים ועל גברים שחושבים שהם גברים נחמדים, או גברים שהם נחמדים מספיק."
העיתונאי דניס הארווי מ"וראייטי" שיבח את הופעתה של מאליגן כ"מיומנת, משעשעת ומאתגרת", אך הטיל ספק בליהוקה לסרט, וכתב עליה שהיא לובשת את התלבושות המפתות שלה כמו דראג גרוע; אפילו השיער הבלונדיני הארוך שלה נראה כמו פאה נכרית". הארווי העלה השערה כי ייתכן והתפקיד נועד במקור למפיקת הסרט, מרגו רובי. בתגובה, מאליגן מתחה ביקורת על אמירתו של הארווי ואמרה על כך, "הייתי כאילו, 'באמת? בשביל הסרט הזה אתה הולך לכתוב משהו שהוא כל כך שקוף? עַכשָׁיו? בשנת 2020?' פשוט לא האמנתי לכך." בתגובה, "וראייטי" פרסם התנצלות רשמית באומרו שהביקורת הייתה חסרת רגישות ו"מזערה את הופעתה הנועזת". בתגובה להתנצלותה של "וראייטי", איגוד המבקרים האמריקני הגן על הביקורת של הארווי וביקר את התנצלותה של וראייטי. הארווי הגיב להערותיה של מאליגן ב"הגרדיאן": "לא אמרתי ואפילו לא התכוונתי לרמוז שמאליגן 'לא לוהטת מספיק' לתפקיד." הארווי ציין כי הוא הומוסקסואל בן 60 ולכן לא "הסתובב בבית והשווה בין רמות היופי של שחקניות צעירות."
עיישה האריס מרשת "NPR" הצהירה כי בניגוד לשאר הנשים במותחני אונס ונקמה אחרים בהן הן זוכות לנקום, קאסי אינה זוכה לסיפוק ממעשי הנקמה שלה. העיתונאי איי. איי. דאווד מאתר "AVClub" הצהיר כי בתחילה דמותו של ראיין קופר מנוגדת לשאר הגברים הטורפים ו"מייצגת אפשרות של סליחה ואור בקצה המנהרה החשוכה [שקאסי] פוסעת בה מאז ימיה במכללה." כשהיא התייחסה לבחירתו של ראיין לחפות על חבריו בשעה כשהמשטרה מתחקרת אותו, אמרה פנל: "הוא כל כך רוצה להיות טוב. אבל אין לו רצון לפוצץ את חייו שלו." על חשיפת מניעיו של ראיין, אמר דאווד: "גם מי שלא השתתף, שותף בשתיקתו, בהצדקותיו, בסירובו להתערב." דאווד הוסיף כי ליהוקו של ברנהם לתפקיד, ש"נראה כלא מאיים" ובעל "איכות ילדותית", סייע לפיתוח דמותו. על דמותו של ניל בגילומו של מינץ-פלאס, האריס הצהירה כי הייתה לו "את הכמות הנכונה של צמרמורת ואנרגיה."
לקריאה נוספת

דייוויס, קלייטון, "קראו את התסריט ל"צעירה מבטיחה" מאת אמרלד פנל (בלעדי)", באתר "וראייטי", ‏29 בינואר 2021 (קובץ PDF של התסריט)
קופיקאט

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ון אמייל (אנ')
 הופק בידי:  ארנון מילצ'ן
 תסריט:  אן בידרמן (אנ')  דייוויד מדסן (David Madsen)
 עריכה:  ג'ים קלארק (אנ')
 שחקנים ראשיים:  סיגורני ויבר הולי האנטר דרמוט מלרוני (אנ') ויליאם מק'נמרה (אנ') ויל פטון הארי קוניק ג'וניור ג'יי. אי. פרימן (אנ')  ג'ון רוטמן (אנ')
 מוזיקה:  כריסטופר יאנג (אנ')
 צילום:  לסלו קובאץ' (אנ')
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Regency Enterprises (אנ')
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 באוקטובר 1995
 משך הקרנה:  123 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  מותחן פסיכולוגי
 תקציב:  $20,000,000
 הכנסות:  $32,051,917 בארצות הברית בלבד
 הכנסות באתר מוג'ו:   copycat
 דף הסרט ב־IMDb
 
קופיקאט (באנגלית: Copycat) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מותחן פסיכולוגי משנת 1995. עלילת הסרט, בבימויו של ג'ון אמייל (אנ'), עוסקת במשחק מוחות בין רוצח סדרתי לבין שני בלשי משטרה ומומחית לרוצחים סדרתיים המנסים לאתרו.
עלילה

ד"ר הלן הדסון (סיגורני ויבר) היא פסיכיאטרית המתמחה ברוצחים סדרתיים. לאחר שהיא נושאת הרצאה בתחום מומחיותה, היא ניגשת להתפנות בתא השירותים ובו דריל לי קולום (הארי קוניק ג'וניור) מנסה לרצוח אותה באמצעות חניקה. לאחר ניסיון הרצח, היא פיתחה אגורפוביה והתקפי חרדה וחיה מסוגרת לחלוטין בביתה עם ידידה ההומוסקסואל, אנדי, (ג'ון רוטמן (אנ')) שמטפל בה.
לאחר שסדרת רציחות מתבצעות ומתפרסמות בתקשורת, ד"ר הדסון מתקשרת באנונימיות למחלקת הרצח האזורית כדי למסור את חוות דעתה. השוטרים במחלקה מתייחסים אל המתקשרת האנונימית בזלזול, ומכנים אותה 'תמהונית', אולם לאחר 14 שיחות טלפון שהיא מבצעת למשטרה, מספר הטלפון שלה מזוהה על ידי המשטרה, והחוקרת אמ. ג'יי. מנהם (הולי האנטר) מבינה במי מדובר ומחליטה להתייחס אל דבריה ברצינות. החוקרת מנהם והחוקר ראובן גץ (דרמוט מולרוני (אנ')) מגיעים לביתה של ד"ר הדסון ומבקשים את עזרתה בפענוח הרציחות. הדסון בוחנת את הראיות ומגלה כי מדובר ברוצח סדרתי שמחקה רוצחים סדרתיים מהעבר במטרה להתפרסם. הרוצח הסדרתי (ויליאם מק'נמרה (אנ')) מתחיל לעקוב אחרי ד"ר הדסון (מתצפת עליה) ואף שולח לה רמזים ומסרים דרך המייל לגבי הרציחות הבאות, וכך מתחיל מאבק מוחות בין הרוצח הסדרתי לבין הפסיכיאטרית והבלשים שמנסים לאתרו.
פרסים

פרס בחירת הקהל לבמאי ג'ון אמייל במסגרת פסטיבל סרטי המשטרה בקוניאק, צרפת (אנ')‏, (1996).
פרס לשחקנית סיגורני ויבר במסגרת פסטיבל סרטי המשטרה בקוניאק, צרפת, (1996).
פרס לשחקנית הולי האנטר במסגרת פסטיבל סרטי המשטרה בקוניאק, צרפת, (1996).
צנובר

ערך זה עוסק בזרע אכיל של עץ האורן. אם התכוונתם למינרל, ראו .
צנוברים בקליפה
צנוברים מקולפים
אצטרובל עם צנוברים
צנובר הוא זרע של עץ אורן המשמש למאכל בני אדם. בהיותו עדיין באצטרובל, הצנובר מכוסה בקליפה קשה. החלק האכיל אינו פרי שלם מבחינה בוטנית, אלא רק זרע (שאר הפרי אינו אכיל עבור בני אדם). לצנוברים מקולפים חיי מדף ארוכים אם הם נשמרים בקירור וביובש. צנוברים בקליפתם (או צנוברים מקולפים בתנאי לחות) מתעפשים תוך שבועות ספורים.
יש כ-20 מיני אורן שזרעיהם גדולים דיים להצדיק איסוף למזון. צנוברים מעצי בר לוקטו באירופה ובאסיה מאז התקופה הפלאוליתית. לאירופה הגיע אורן הסלע (Pinus pinea) שמקורו במזרח הים התיכון במהלך ההולוקן, כנראה עקב פעילות אנושית. באמריקה הצפונית התפשט תחום הצמיחה של אורנים מניבי צנוברים עם אוכלוסיית האדם. שרידי צנוברים מצפון לגבול התפוצה הטבעית של העץ שתוארכו ל-7,400 שנים לפני זמננו מעידים על איסוף צנוברים בידי ציידים לקטים.
ניתן להוסיף צנוברים למאכלי בשר, דגים ומנות צמחוניות. רוטב הפסטו האיטלקי מכיל בדרך כלל צנוברים קלויים. צנוברים הם גם תוספת לקינוחים דוגמת בקלאווה.
שמם הירושלמי של הצנוברים הוא פיניונס (מספרדית: piñones).
ערך תזונתי

צנוברים מהמזרח התיכון (צורה מוארכת), מכילים 31% חלבון: תכולת החלבון הגבוהה ביותר מבין האגוזים. אחוז השומן כ-45% ופחמימות כ-5%. הערך הקלורי של הצנובר: 580 קלוריות ל-100 גרם.
צנוברים מסין, מקסיקו או קוריאה (צורתם כקונוס) מכילים 12% חלבון ו-60% שומן. הערך הקלורי: 680 קלוריות ל-100 גרם.
המינרלים העיקריים:
אשלגן 713 מ"ג ל-100 גרם
זרחן 510 מ"ג ל-100 גרם
מגנזיום 325 מ"ג ל-100 גרם
כמו כן מכיל הצנובר כמויות ניכרות של אבץ (6 מ"ג ל-100 גרם), ברזל (10מ"ג ל-100 גרם) ומנגן (7 מ"ג ל-100 גרם). ב-100 גרם צנובר נמצאו 2.5 מ"ג ויטמין C תיאמין- 1.5 מ"ג ו-0.28 מ"ג ריבופלבין. הצנובר הוא גם מקור טוב לסיבים תזונתיים.
שמן צנובר

ניתן להפיק מצנוברים שמן המוערך בשל הארומה האגוזית-עדינה שלו, ובשל סגולות רפואיות המיוחסות לו כמדכא תיאבון וכנוגד חמצון. שמן צנובר מכיל חומצה פינולנית (pinolenic acid cis-5,cis-9,cis-12 18:3), חומצת שומן בעלת 3 קשרים כפולים (triple-unsaturated) בעמדות 5, 9, ו-12 בשרשרת בת 18 פחמנים. החומצה מעוררת שחרור ההורמון כוליציסטוקינין (cholecystokinin) שמדכא תיאבון.
בנוסף לדיכוי תיאבון, נמצא ששמן צנובר מסייע בהורדת רמת הכולסטרול "הרע" (LDL). בשל נקודת העשן הנמוכה שלו אין הוא משמש לטיגון. ברוסיה השתמשו עד למהפכת 1917 בשמן צנובר בימי הצום (Lent) שלפני חג הפסחא כאשר השימוש בשומן בעלי חיים היה אסור.
טריגליצרידים בצנובר

| חומצת שומן | אחוז |
| --- | --- |
חומצה לינולאית Linoleic acid: 49%±2.3%
חומצה אולאית Oleic acid: 23.8%±2.1%
חומצה פינולנית Pinolenic acid: 17.1%±2.0%
חומצה פלמיטית Palmitic acid: 6.3%±2.2%
חומצה סטארית Stearic acid: ±0.1% 2.5%
ייצור וצריכה

אורנים מניבי צנוברים גדלים במדינות רבות בעולם. המדינה בעלת תנובת הצנוברים הגדולה ביותר היא צפון קוריאה, המייצאת כ-6,000 טון צנוברים בשנה. אחריה נמצאות רוסיה, סין, פקיסטן ואפגניסטן.
איטליה מפיקה כ-1,000 טון צנובר בשנה, ומייבאת כמויות גדולות.
תופעות לוואי עקב אכילה

דווחו מקרים בהם אכילת צנוברים, במיוחד מהמין אורן ארמן, הובילה לתופעת טעם מר בפה המתפתחת בין 1–3 ימים לאחר צריכתם, ונמשכת ללא טפול בין מספר ימים לשבועיים. הטעם המתואר הוא מתכתי, ומגיע לשיא ביום השני ממועד צריכת הצנוברים. תופעה זו תוארה לראשונה במאמר מדעי בשנת 2001. באנליזה כרומטוגרפית של הצנוברים שהביאו לתופעה לעומת צנוברים שלא גרמו לה זוהה טריגליצריד לא רווי אך לא ברור הרכבו או הקשר שלו לטעם הלוואי.
הערות שוליים

↑  David M. Richardson, Ecology and biogeography of Pinus
↑  David B. Madsen and David Rhode, Early Holocene pinyon (Pinus monophylla) in the northeastern Great Basin, Quaternary Research Volume 33, Issue 1, January 1990, Pages 94-101
↑  Cevdet Nergiz & clal Dönmez; Chemical composition and nutritive value of Pinus pinea L. seeds; Food Chemistry Volume 86, Issue 3, July 2004, Pages 365-368
↑  Pine Nuts, באתר "Agricultural Marketing Resource Center", ‏אוקטובר 2018 (באנגלית).
↑  Fredreric Destaillats et al, Identification of the Botanical Origin of Commercial Pine Nuts Responsible for Dysgeusia by Gas-Liquid Chromatography Analysis of Fatty Acid Profile
↑  Mostin M. (במרץ 2001). "Taste disturbances after pine nut ingestion". Eur J Emerg Med. 8 (1): 76. doi:10.1097/00063110-200103000-00036. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10641217 
חומצה פינולנית Pinolenic acid
(5Z,9Z,12Z)-octadeca-5,9,12-trienoic acid
קנטלה

קנטלה קונצרטנטי בעל 38 מיתרים
הקנטלה או קנל (בפינית: Kantele; באסטונית: Kannel) הוא כלי המיתר המסורתי של פינלנד. הקנטלה מיוחסת למשפחת כלי הפריטה הבלטיים הכוללת את הגוסלי הרוסי, הקוקלה הלטבי והקנקלס הליטאי.
הצורות המוקדמות ביותר של הקנטלה הורכבו מ-5 או 6 מיתרי שערות סוס וגוף אשר גולף מחתיכת עץ אחת.
לאחר מכן הוחלפו המיתרים במיתרי מתכת והגוף נבנה ממספר חתיכות עץ. לקנטלה הקונצרטנטי המודרני עד 39 מיתרים וצורתו שונה. כלים בעלי פחות מ-15 מיתרים נקראים כיום קנטלה קטן וצורתם קרובה יותר לצורה הקדומה. אופן החזקת הכלי שונה בין שתי הגרסות: בקנטלה הקטן המיתרים הקצרים והגבוהים קרובים לגוף הנגן ובקנטלה הקונצרטנטי להפך.
| --- | --- |
: הקלטה של קנטלה ביתית 
: לעזרה בהפעלת הקובץ
לקנטלה צליל ייחודי, דמוי פעמון. הקנטלה הפיני מכוון בדרך כלל דיאטונית אולם הקנטלה הקטן מכוון לסולם חסר בו מושמטת בדרך כלל הדרגה השביעית והמיתרים הנמוכים מכוונים כקוורטה מתחת לטוניקה. לקנל האסטוני מגוון כיוונים מסורתיים. לכלים המודרניים הקונצרטנטים נוספה מערכת מנופים אשר מאפשרת כוונון של המיתר בחצי טון תוך כדי נגינה (בדומה לקאנון או לנבל).
הקנטלה מונח על ברכי הנגן או על גבי שולחן קטן. ישנן מספר טכניקות פריטה על הקנטלה, כאשר יד ימין בדרך כלל משמשת לפריטת מלודיה ויד שמאל מלווה באקורדים.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 זוכה הקנטלה לפריחה בפינלנד. לימוד הנגינה בקנטלה מתחיל בגילאי בית הספר ונמשך גם באקדמיה למוזיקה. קנטלה חשמלי אשר משולבים בו פיקאפים בדומה לגיטרה חשמלית זוכה לפופולריות בעיקר בלהקות הבי מטאל פיניות.
הקנטלה במיתולוגיה הפינית

באפוס הלאומי הפיני - הקלוולה - בנה הקוסם וַאיְנֶמוֹיְנֵן את הקנטלה הראשון מעצם הלסת של דג ענק ומשערות סוסו של הִיסִי. המוזיקה של הקנטלה מושכת אליו את יצורי היער כבמטה קסם. מאוחר יותר, בונה וַאיְנֶמוֹיְנֵן קנטלה מעץ, מותח עליו מיתרים משערותיה של בתולה וקסמו לא פחות מזה של הקנטלה הקודם.
פסל המתאר את וַאיְנֶמוֹיְנֵן אוחז בקנטלה שבנה על פי הקלוולה (רוברט סטיגל, הלסינקי, 1888)
קופיצניים

| קופיצניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: סטומיי תהומות
משפחה:: קופיצניים
שם מדעי
 Sternoptychidae ‏גיל, 1863

קופיצניים (שם מדעי: Sternoptychidae) היא משפחה של דגים מסדרת סטומיי תהומות החיים במצולות האוקיינוס.
מאפיינים

הקופיצניים הם דגים בעלי צידיים בולטים ומוארים ועיניים גדולות מאוד הקולטות אור חלש המגיח לתחתית האוקיינוס. אורכם מאורך 2 ס"מ לאורך 12 ס"מ. הם שקופים מנצנצים אך יודעים לשנות את הצבע לפי כמות האור מעליהם. הם יכולים לצלול לעומק של 3,600 מטר.
דגים אלה חיים בלהקות וניזונים מיצורים קטנים ובעיקר סרטנאים שונים - חסילונים, שטרגליים, שטצדאים, קרילאים וצדפונאים. הם משתמשים בעיניהם הגדולות כדי לקלוט טרף ובלילות עולים אחריו לפני הים.
מיון

משפחה קופיצניים (Sternoptychidae)
תת-משפחה Maurolicinae
סוג Araiophos
סוג Argyripnus
סוג Danaphos
סוג Maurolicus
סוג Sonoda
סוג Thorophos
סוג Valenciennellus
תת-משפחה Sternoptychinae
סוג Argyropelecus
סוג Polyipnus
סוג Sternoptyx
קופיקאט (קומיקס)

| --- | --- |

קופיקאט, מתוך החוברת Deadpool: The Circle Chase #1 מאוגוסט 1993, אמנות מאת ג'ו מדוריירה.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  New Mutants #98 (פברואר 1991)
 יוצרים:  פביאן ניצ'זה רוב לייפילד
 גילום הדמות:  מורנה בקארין ("דדפול", "דדפול 2")
 מידע
 שם אמיתי:  ונסה ג'רלדין קרלייל
 כינויים:  טיטניה, גאריסון קיין, דומינו, כריסטינה ולנטינו, האחות ורוניקה, פטרישיה מאגינס, שריל מרקס ורבים אחרים.
 סטטוס:  לא פעיל
 מקום לידה:  ניו ברנזוויק 
 מקצוע:  שחקן, גיבור-על, שכיר חרב, טרוריסט, זונה
 כוחות:  שינוי צורה, חיקוי כוחות.
 חברה לשעבר בקבוצה:  נשק אקס (כקופיקאט) אקס-פורס (כדומינו) חבילת השישה (כדומינו) המוטנטים החדשים
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  וייד וילסון (בעל לשעבר) ברט קרלייל (אב, מת) דורותי קרלייל (אם)
 
קופיקאט (באנגלית: Copycat, "חקיינית") היא דמות בדיונית של נבלת-על מוטאנטית שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
קופיקאט היא האלטר אגו של ונסה ג'רלדין קרלייל, מוטאנטית המסוגלת לשנות את צורתה ולחקות כל אדם או חיה. תחת פיקודו של טוליבר - יריבם של קייבל ווולברין, קופיקאט הסתננה לקבוצת אקס-פורס בדמותה של דומינו, בזמן שזו הייתה אסירה. המשימה שלה הייתה לפוצץ את מטה הקבוצה כדי להרוג את קייבל, אך היא נקשרה לחברי הצוות ונכשלה במשימתה. טוליבר שלח את דדפול כדי לאלץ אותה להפעיל את הפצצה או לשים את הפצצה במקומה במידה ותסרב. דדפול גילה לאקס-פורס את הכיסוי של קופיקאט, והשאיר אותם למות לאחר הפיצוץ מבלי לדעת כי האקס-פורס כבר ברחו.
למשך תקופה קצרה, ונסה התחבאה תחת הזהות השקרית של התאומה של אחת מחברותיה, טינה ולנטינו. דדפול וסלוגו שותפו חשבו שהרגו את ונסה אך הרגו במקומה את טינה. קופיקאט עברה לגור עם גאריסון קיין בסן פרנסיסקו עד שקייבל מצא אותם. כולם עברו אל יקום כיס, שם לחמו בפסיכו-מן. מאוחר יותר, היא נפרדה מקיין וחזרה כדי להתגורר עם דדפול. אולם, רגשותיו של דדפול כלפי סיירין גדלו, ולכן קופיקאט לקחה את זהותו כדי לתקוף את סיירין מתוך מטרה לחבל במערכת היחסים.
כעבור זמן, קופיקאט נתפסה על ידי פרויקט "נשק אקס". הטיפולים שנעשו בה גרמו לאובדן זיכרונה, והיא שכחה את משימתה.
סייברטות' גייס את דדפול להרוג את קופיקאט, אך הוא ניסה להזהיר אותה, ולכן "נשק אקס" שלחו את קיין להרוג את שניהם. באמצעו של קרב, דדפול השאיר את קופיקאט בגן חיות מקומי כשהיא לכודה בצורת גורילה יחד עם הגורילות האחרות כדי להילחם בקיין. כשדדפול חזר, הגורילות האחרות היו מתות וקופיקאט גססה מפצעיה שנגרמו על ידי סייברטות'.
בסרט הקולנוע "אקס-מן 2", שמה של קופיקאט מופיע כאשר מיסטיק עוברת על הקבצים במחשב של ויליאם סטרייקר. השחקנית מורנה בקארין גילמה את דמותה של ונסה קרלייל בסרט הלייב אקשן "דדפול" שיצא ב-2016, ושבה לגלם אותה בסרט ההמשך "דדפול 2" (2018).
ראו גם

מיסטיק
קמרון ברייט

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1993 (בן 31) ויקטוריה, קנדה 
 שם לידה:  Cameron Douglas Crigger 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1997 
 פרופיל ב-IMDb
 
קמרון ברייט (באנגלית: Cameron Bright; נולד ב-1993) הוא שחקן קנדי.
ביוגרפיה

ברייט נולד בויקטוריה שבקולומביה הבריטית, אחת מעבודותיו הראשונות היו בפרסומת לחברת התקשורת "Telus" ומיד לאחר מכן הופיע בתוכנית הטלוויזיה "Higher Ground", באותה שנה שיחק בסרט הטלוויזיה "The Christmas Secret" את דמותו הצעירה יותר של ריצ'רד תומאס. בנוסף שיחק בשני פרקים של הסדרה "סטארגייט SG-1".
בקולנוע הופיע לראשונה בסרט אפקט הפרפר, אחרי כן שיחק בסרט המתח "Godsend" כבנם של גרג קיניר ורבקה רומיין, ב-2006 גילם ילד רוסי החי עם אמו ואביב החורג בסרט הפעולה "Running Scared", באותה שנה גם שיחק בסרט המדע בדיוני "Ultraviolet" ילד אשר דמו יכול להוות מרפא למחלה, ובסרט "אקס-מן 3: המפלט האחרון".
ב-2007 גילם את אלק, חבר בחיל המשמר, בסדרת סרטי "דמדומים".
קייט וילהלם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 ביוני 1928 טולידו, אוהיו, ארצות הברית 
 פטירה:  8 במרץ 2018 (בגיל 89) יוג'ין, אורגון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Katie Gertrude Meredith 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני 
 יצירות בולטות:  שם שרו מאוחר הציפרים המתוקות 
 תקופת הפעילות:  מ-1956 
 בן או בת זוג:  דיימון נייט (1963–2002) 
 פרסים והוקרה:  פרס נבולה לסיפור קצר (1968)  פרס נבולה לסיפור קצר (21 במאי 1988)  פרס הוגו לעבודה הקשורה הטובה ביותר (2006)  היכל התהילה של המדע הבדיוני והפנטזיה (2003)  פרס נבולה לנובלה הטובה ביותר (1986)  פרס לוקוס לרומן הטוב ביותר (1977)  פרס הוגו לרומן הטוב ביותר (1977)  פרס אפולו (1981) 
 
קייט וילהלם (באנגלית: Kate Wilhelm, או בשמה המלא  Katie Gertrude Meredith Wilhelm Knight;‏ 8 ביוני 1928 - 8 במרץ 2018) הייתה סופרת אמריקאית, שהתפרסמה בעיקר בספרי וסיפורי המדע הבדיוני הרבים שכתבה. זכתה בפרס הוגו ופרס נבולה מספר פעמים, בנוסף לפרסים רבים אחרים. ספריה וסיפוריה תורגמו לכחמש עשרה שפות ובהן עברית. אשתו של הסופר דיימון נייט, שהיה סופר מדע בדיוני ידוע.
קורות חיים

קייט וילהלם נולדה בטולדו, אוהיו, ארצות הברית, אחת מארבעת ילדיהם של ג'סי ואן מרדית. המשפחה עברה מאוהיו לקנטקי ושם וילהלם גדלה. היא סיימה לימודי תיכון בלבד, בבית ספר תיכון לבנות בלואיוויל. לאחר סיום לימודיה עבדה בשורת עבודות ארוכה שכללה בין השאר דוגמנות, אשת מכירות, טלפנית ומפעילת מרכזת טלפונים, פקידת ביטוח ועוד. ב-1947, בת 19 נישאה לג'וזף וילהלם ונולדו להם שני בנים. ב-1962 התגרשה ושנה לאחר מכן, ב-1963 נישאה בשנית לסופר המדע הבדיוני דיימון נייט, עמו היא חיה בעיר יוג'ין שבאורגון, 39 שנים, עד מותו ב-2002. היא המשיכה לגור ביוג'ין עד פטירתה ב-2018.
וילהלם ובעלה נייט סייעו לייסודה ופעילותה של סדנת עבודה להכשרת סופרים, Clarion Writer's Workshop. השניים הקימו במקביל גם סדנת עבודה דומה משל עצמם Milford Writer's Conference, אשר פעלה בהצלחה במשך עשרות שנים, והקימה דורות של סופרי מדע בדיוני. כל ארבעת הזוכים בפרס הנבולה לשנת 2000 למשל, היו בוגרי הסדנה. וילהלם המשיכה בסדנאות אלה, במקביל להמשך הכתיבה בה עסקה במשך כששים שנה, עד פטירתה.
ב-2011 הקימה וילהלם יחד עם שני בניה, ריצ'רד וג'ונתן, הוצאה לאור משל עצמה, InfinityBox Press ומאז הוציאה את ספריה במסגרת זו בלבד. ריצ'רד וילהלם גם היה מחבר שותף יחד עימה, באחד מספריה.
כתיבתה

הסיפור הקצר הראשון של וילהלם, שהתפרסם, היה The Pint-Sized Genie, במגזין המדע הבדיוני "פנטסטיק" (Fantastic), מהדורת אוקטובר 1956. כחצי שנה אחר כך, באפריל 1957 התפרסם ב-Astounding Science Fiction הסיפור The Mile-Long Spaceship, אשר זכה בפרס עבור הסיפור הקצר הטוב ביותר לאותה שנה ולאחר מכן החלו סיפוריה הקצרים להתפרסם בתדירות גבוהה יחסית ועל במות ספרותיות שונות, ביניהן Analog Science Fiction and Fact, Quark, Orbit, Magazine of Fantasy and Science Fiction, Locus, Amazing Stories, Asimov’s Science Fiction, Ellery Queen’s Mystery Magazine, Fantastic, Omni, Alfred Hitchcock’s Mystery Magazine, Redbook, Cosmopolitan,
ועוד.
סיפרה הראשון, שיצא לאור בהוצאת סיימון ושוסטר ב-1963 שייך לסוגת ספרי הבלשים ונקרא בשם More Bitter than Death. ספר המדע הבדיוני הראשון שלה נכתב ב-1965, בשיתוף עם תאודור תומאס ונקרא The Clone. הספר היה מועמד לפרס נבולה, אף כי לא זכה בפרס בסופו של דבר.
החל מ-1991 כותבת וילהלם סדרה של ספרי בלש ומשפט שגיבורתה היא עורכת דין בשם ברברה הולוויי, הפועלת בעיקר בעיר יוג'ין, אורגון (מקום מגוריה של וילהלם). עד כה יצאו לאור לפחות שלושה עשר ספרים בסדרה זו. במקביל היא כותבת סדרה בלשית אחרת, שגיבוריה הם הפסיכולוגית קונסטנס לידל ובעלה הבלש הפרטי צ'רלי מייקלג'ון. מסדרה זו יצאו לאור עד כה שישה ספרים לפחות. ועוד במקביל היא ממשיכה לכתוב ספרים וסיפורים אחרים.
כתיבתה משתרעת על פני סוגות רבות ולא רק מדע בדיוני וספרי בלשים ומשפט ובין השאר כתבה גם סיפורי וספרי פנטזיה, מסתורין, מתח, ואפילו קומדיות רומנטיות כמו Oh, Susannah!, ו-Crazy Time. בסך הכל כתבה נכון ל-2014 כחמישים ספרים, בנוסף לנובלות וכמאה סיפורים קצרים, שהתפרסמו במגזיני מדע בדיוני או מתח ובלשים שונים. חלק מהסיפורים הקצרים והנובלות יצאו לאור גם באנתולוגיות שונות, לעיתים שלה בלבד ולעיתים יחד עם סופרים אחרים. סיפרה האחרון עד כה הוא ספר הפנטזיה In Between, שיצא לאור במאי 2014 במתכונת של eBook וקלטת שמע בלבד.
רבים מסיפוריה וספריה של וילהלם עובדו לתסכיתי רדיו, סרטי טלוויזיה (כמו The Lookalike מ-1990, בכיכובן של מליסה גילברט ודיאן לאד), סרטי קולנוע והצגות תיאטרון.
וילהלם נחשבת על ידי מבקרים רבים כסופרת פמיניסטית בשל העובדה שרבים מגיבורי ספריה וסיפוריה הם נשים ולרובן אף יש אופי ותכונות חזקים ודומיננטיים.
פרסים

זכתה בפרס נבולה ובפרס הוגו מספר פעמים, כאשר הזכייה הראשונה הייתה ב-1968, בנבולה, עם הסיפור הקצר The Planners. ב-1977 זכתה בהוגו ובפרס יופיטר על סיפרה "שם שרו מאוחר הציפורים המתוקות" (Where Late the Sweet Birds Sang), אשר תורגם גם לעברית. ב-1988 זכתה בנבולה בפעם השנייה על הנובלה The Girl Who Fell into the Sky. שנה אחר כך זכתה בהוגו בפעם השנייה על הסיפור הקצר Forever Yours, Anna.
ספריה שתורגמו לעברית

שם שרו מאוחר הציפורים המתוקות, תרגום: צילה אלעזר, הוצאת לדורי, 1980
זמן הערער, תרגום: נגה ברוקס, הוצאת לדורי, 1982
ברוך הבא, כאוס, תרגום: טל וייס, הוצאת אודיסיאה, 2003
הערות שוליים

↑  קייט וילהלם, "TRIVIA VS. WRITING REAL STORIES",‏ 2005
↑  "Kate Wilhelm: An Appreciation", מרץ 2001, Magazine of Fantasy & Science Fiction
↑  "Why InfinityBox Press?"
↑  ביבליוגרפיה, באתר של קייט וילהלם
↑  על הספר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304425205171  PLWABN: 9810631092705606  BIBSYS: 90073819  BnF: cb126464225 (data)  CiNii: DA12403842  GND: 1053279914  ICCU: CFIV068071  ISNI: 0000 0001 0999 5700  LCCN: n78092017  NDL: 00460935  NKC: ola2003169767  NLA: 36522992  NLK: KAC202110310  NSK: 000003096  NTA: 074403362  RERO: 02-A003975666  SNAC: w61x04rz  SUDOC: 097484520  Trove: 1271227  VIAF: 94794057   WorldCat (עם VIAF): 94794057
קהילת יהודי מרקש

חצר בית הכנסת צלאת אל עזאמה במלאח מרקש
הקהילה היהודית במרקש היא קהילה אשר נכון ל-2019 מונה כ-200 תושבים. עד שנות ה-40 של המאה ה-20 מנתה הקהילה כמה אלפי תושבים. ראש הקהילה הוא ג'קי (יעקב) קדוש.
העיר נוסדה בשנת 1062 בידי יוסף בן תאשפין, מנהיג המראבטון, (תנועה דתית-חברתית-צבאית שביקשה לטהר את חיי הדת של הברברים) ונעשתה לבירתם. מיד כשנוסדה באו יהודים להתיישב בעיר לרגל עסקיהם.
היסטוריה > ההשכלה העברית במרקש

כי"ח – נוסד בשנת 1860 ארגון כל ישראל חברים. ארגון זה בא במטרה לייצג את היהודים בתפוצות. הארגון פעל בתחומי הלימוד ודרך תנועות נוער. מטרותיו היו הגנה על היהודים, לימוד היהודים בבתי הספר והכשרתם לעתיד.
מצבה החברתי-פוליטי של יהדות מרוקו היה ייחודי ומלא בסתירות. מצד אחד היו בתי ספר מודרניים ששפתם הייתה צרפתית; בית הספר "אליאנס" שאותו הקים ארגון כי"ח במאה ה-19, ומצד שני מעמדן של הקהילות היהודיות היה מופלה לרעה על פי המסורת האסלאמית. כמו כן יהודי מרוקו היו נתונים לחסדי המלך. לאור כיבוש השלטון הצרפתי מצבם של היהודים החמיר, מה שגרם לכך שהחינוך הצרפתי במרוקו השתלט על המסורת היהודית.
במלאח' היו כמה בתי כנסת ובהם פעלו תלמודי תורה במתכונת של צלא (חדר). בנוסף פעלו תלמודי תורה של רשת החינוך "אוצר התורה" ורשת "אהלי יוסף יצחק" שהייתה נתמכת על ידי חסידי לובביץ'. בית ספר רגיל נפתח ב-1901 וכן נפתח בית ספר חקלאי מקצועי.
אליאנס – בית הספר אליאנס היה בית ספר שבו למדו היהודים מקצועות שונים; בעיקר צרפתית אנגלית ועברית, אך היו גם לימודים לבעלי מלאכה על מנת להכשיר את היהודים לעבודה פיזית. ככל שבית הספר הלך והתרחב תנועתו הפכה לנשלטת יותר על ידי הצרפתים. יש לציין כי המגזר היהודי שהתחנך בבית הספר אליאנס שמרו על הזיקה לדתם ולמוצאם. רוב רובם של היהודים שלמדו בבית הספר היו יוצאי שכונת המלאח – אזור די מסוגר שהיהודים שכנו בו.
הג'ורנל – עיתון מקומי. בעיתון זה היו דיווחים על כניסת הגרמנים במהלך המלחמה ועל המתרחש בעולם בכלל.
למונד – היה עיתון עולמי ובו היה מסופר על כל המתרחש בעולם.
אנדלוסית – במרוקאית "עליאן" זוהי קבוצה שצמחה מתוך הקהילה היהודית, ושרה שירים ופיוטים בשפה המרוקאית. את שיריה שרו במנגינה מסורתית דתית וזמריה היו תלמידי חכמים ומשכילים, מוזיקה זו נשמעה בבתיהם של היהודים.
היסטוריה > תנאי החיים

מרקש היא עיר ערבית בה חיו יהודים ומוסלמים תחת כיבוש הצרפתים, כאשר המלך מוחמד החמישי היה בשלטון. היהודים חיו באזור המלאח, ובשמו השני - גטו. זהו אזור בו שכנו יהודים בלבד.
המלאח הורכב מקבוצות קטנות – מלאחים קטנים שהתרחבו לאזור אחד גדול של יהודים. תנאי החיים במלאח היו מגוונים: הרחובות היו צרים וארוכים, וההליכה בהם הייתה קשה בגלל צרותם והיותם עשויים אדמת כורכר. הבתים היו סבירים בתנאים יחסית נמוכים. יש לציין כי גם בקרב היהודים היו קיימים הבדלי מעמדות. בני המעמד הגבוה חיו בתנאים טובים יותר ועסקו במקצועות חשובים בעלי הכנסה גבוהה; הם היו סוחרים גדולים ועסקו במקצועות מכובדים כגון רפואת שיניים. היו להם ברזים בבתים, והם לא נאלצו להביא מים מן הבארות. ואילו היהודים מהמעמד הסוציו-אקונומי הנמוך שעסקו במכירת תבלינים, נעליים ומקצועות פשוטים חיו ברמה נמוכה מאוד. הם נאלצו להביא מים מן הבארות. המים הובאו דרך בארות משותפות של כמה בתים, והם לא תמיד היו נקיים, מפאת הסביבה הלא היגיינית. המלאח היה אזור מושבי קטן עם בעיות של עוני, היגיינה ומחלות. הבאת המים מבארות הגדילה את הסיכון להתפתחות מחלות, כיוון שהמים עומדים.