stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דבי רבי עקיבא ודבי רבי ישמעאל
ההבדלים המתודולוגיים בין בתי המדרש > דרישה של כפילויות בתורה

פרשיות שונות בתורה מופיעות יותר מפעם אחת, בשינויים שונים. כך למשל פרשיית "אשם גזילות" מופיעה הן בספר ויקרא, בפרשת צו, והן בספר במדבר, בפרשת נשא. בפרשת צו מובאים הדינים הכללים של הגוזל, ובפרשת נשא מובא הדין של הגוזל ממי שאין לו יורש (גר). לדעת רבי ישמעאל, הפרשה נכתבה פעמיים רק בשביל החידוש הזה, דינו של הגר, ורק את הקטע הזה יש לדרוש. לעומתו, לדעת רבי עקיבא יש לדרוש כל מילה בשתי הפרשות. וכך מופיע בספרי על פרשיה זו
זו מדה בתורה: כל פרשה שנאמרה במקום אחד, וחיסר בה דבר אחד, וחזר ושנאה במקום אחר, לא שנאה אלא על שחיסר בה דבר אחד. רבי עקיבא אומר כל מקום שנאמר בה לאמר צריך לידרש.
”
לדעת יעקב נחום אפשטיין, ”מדה זאת שינתה את כל פני מדרשו של ר׳ ישמעאל, שהרי לפיה כל הפרשיות המיותרות לא נשנו אלא בשביל דבר אחד שנתחדש בהן, ואין צורך אפוא לדרוש בכפולה כל מלה ומלה.”
ההבדלים המתודולוגיים בין בתי המדרש > למד מן הלמד

רבי עקיבא סובר למד מן הלמד: דבר הלמד באחת מהמידות שהתורה נדרשת בהן (קל וחומר או גזרה שווה) אפשר ללמוד ממנו דבר אחר באחת מהמידות. רבי ישמעאל סובר: אין למדים מן הלמד.
ההבדלים המתודולוגיים בין בתי המדרש > רשות – חובה

פסוקים רבים בתורה מתארים מקרה והתייחסות הלכתית אליו. לדעת רבי עקיבא, המקרה המתואר בפסוק משקף חובה הלכתית, ואילו לדעת רבי ישמעאל - לא בהכרח. כך לדוגמה מובא בגמרא במסכת סוטה: ”"וקנא את אשתו" רשות, דברי רבי ישמעאל, ורבי עקיבא אומר חובה. "לה יטמא" רשות, דברי רבי ישמעאל, ור"ע אומר חובה. "לעולם בהם תעבודו". רשות, דברי רבי ישמעאל, ר' עקיבא אומר חובה.”
מחלוקת דומה קיימת סביב המילה "אם", שלדעת רבי עקיבא משמשת לתיאור מצב רצוי, ולדעת רבי ישמעאל מתארת מצב אפשרי.
מחלוקת זו, בשונה מרוב המחלוקות בדרכי המדרש, גוררת אחריה גם מחלוקת הלכתית.
ההבדלים הסגנוניים בין בתי המדרש > החכמים

בבית מדרשו של רבי ישמעאל היה גדול מספרם של "חכמי הדרום" וחכמי בבל, שהביאו עמהם דרשות דרומיות או בבליות. בבית המדרש של רבי עקיבא תפסו כנראה מקום חשוב חכמי הגליל. כמה מהחכמים למדו בשני בתי המדרש, תחילה באחד מהם ולאחר מכן בשני, והביאו לבית המדרש השני מתורת רבם ומדרכי תלמודו. לפיכך, במדרשי ההלכה, יש חכמים הנזכרים רק בבית מדרש אחד, ויש חכמים הנזכרים בשני הבתים.
ההבדלים הסגנוניים בין בתי המדרש > החכמים > חכמים מבית המדרש של רבי ישמעאל

רבי נתן, רבי יונתן, רבי יאשיה
ההבדלים הסגנוניים בין בתי המדרש > החכמים > חכמים מבית המדרש של רבי עקיבא

רבי שמעון, רבי אלעזר
ההבדלים הסגנוניים בין בתי המדרש > החכמים > חכמים שלמדו בשני בתי המדרש

רבי מאיר, רבי יוסי, רבי יהודה
ההבדלים הסגנוניים בין בתי המדרש > לשונות ייחודיים

במדרשי ההלכה יש שימוש נרחב בטרמינולוגיה. רוב המונחים זהים בשני בתי המדרש, אולם ישנם מונחים שלשון ההצגה שלהם שונה בין בתי המדרש. היינו שהמונח קיים בשני בתי המדרש, אולם הלשון שלו משתנה. כך למשל בהצגת פירוש אלטרנטיבי, בדבי רבי ישמעאל ישתמשו בלשון "אתה אומר א. או אינו אלא ב?" ואילו בדבי רבי עקיבא ישתמשו בלשון "א. יכול ב?"
| מטרת הטרמין | טרמין בדבי רבי ישמעאל | טרמין בדבי רבי עקיבא |
| --- | --- | --- |
| הסבר ייתור של מילים | למה נאמר | מה תלמוד לומר |
| הצעת הסבר אלטרנטיבי | אתה אומר א או אינו אלא ב | א יכול ב |
| הצגת פירוש על מנת לדחותו בהמשך | שומע אני | יכול |
| מיעוט (ציון שקבוצה מסוימת אינה כלולה בדין הנידון) | להוציא | פרט |
| ריבוי (ציון שקבוצה מסוימת כלולה גם היא בדין הנידון) | להביא | לרבות |
חלוקת מדרשי ההלכה לבתי המדרש

על פי הגישה הרווחת במחקר, מדרשי ההלכה מתחלקים בין בתי המדרש, כך שכל קובץ ממדרשי ההלכה שנמצא בידינו נכתב על ידי קבוצת חכמים מאחד מבתי המדרש, ובהתאמה, דרך הלימוד והסגנון שלו יהיו בסגנון של אותו בית מדרש. משמעות חלוקה זאת היא שהמדרשים האנונימיים שבאותו קובץ, נאמרו על ידי חכמים מאותו בית מדרש. עם זאת, לעיתים מביא קובץ מדרשי מבית מדרש אחד, מדרש עם שם אומרו מבית המדרש השני.
מאז תחילת הדפוס, היה מוכר בעולם היהודי רק חיבור מדרשי אחד לכל חומש, בלי היצמדות לאחד מבתי המדרש: מכילתא דרבי ישמעאל לשמות, ספרא לויקרא, וספרי לבמדבר ודברים.  בסוף המאה ה־19 החל להתגלות המדרש מכילתא דרבי שמעון בר יוחאי על ידי החוקרים אייזיק הירש וויס, מאיר איש שלום, שליקט קטעים מהמכילתא מתוך ספרי הראשונים שציטטו אותה, ישראל לוי  שהראה כי ציטוטים מהמכילתא מופיעים גם במדרש הגדול,  ורד"צ הופמן, שאף הוציא לאור מהדורה של המכילתא על פי ציטוטים ממדרש הגדול, ועל פי מעט קטעי גניזה שהיו בידיו. מאז, ובעקבות התקדמות מחקר הגניזה, התגלו מדרשים נוספים לכל אחד מהחומשים.
| חומש | מדרש מדבי רבי ישמעאל | מדרש מדבי רבי עקיבא |
| --- | --- | --- |
| שמות | מכילתא דרבי ישמעאל | מכילתא דרבי שמעון בר יוחאי |
| ויקרא | קטעים מתוך הספרא | ספרא |
| במדבר | ספרי במדבר | ספרי זוטא במדבר |
| דברים | תחילת הספרי דברים; מדרש תנאים לדברים | רוב הספרי דברים; ספרי זוטא דברים |
לקריאה נוספת

ענת רייזל, מבוא למדרשים, תבונות, אלון שבות תשע"א, עמודים 25–31 (מהדורה ראשונית באתר מחלקי המים)
עזרא ציון מלמד, פרקי מבוא לספרות התלמוד, ירושלים תשל"ג, חלק שני – פרקי מבוא למדרשי־הלכה (עמוד 161)
ישי רוזן צבי, בין משנה למדרש,למדא 2020, פרק 2 עמודים 234-257
בנימין דה פריס, מדרש בנימין, ירושלים תשע"ט, עמודים 104–118, באתר היברובוקס
יעקב נחום אפשטיין, מבואות לספרות התנאים, עמודים 521–544 (בעיקר), באתר היברובוקס
רד"צ הופמן, לחקר מדרשי התנאים, בתוך: אז"ר (מתרגם) מסילות לתורת התנאים, תל אביב תרפ"ח, עמודים 5–20 (בעיקר), באתר היברובוקס
אייזיק הירש וויס, הקדמה למכילתא עם פירוש מידות סופרים, עמודים X–XVII (10-17)
בנימין דה פריס, מבוא כללי לספרות התלמודית, תל אביב, סיני, 1966, עמודים 84–97, באתר היברובוקס
ביאורים

↑  בספרות חז"ל שנמצאת בידינו אין מימרות מתורתם של נחום איש גמזו ושל רבי נחוניא בן הקנה, אך  עם זאת, החוקר בנימין דה פריס קובע ש”אין לפקפק במהימנות מסורת זו”. בנוסף, היו שזיהו את נחום איש גמזו עם נחמיה העמסוני, שגם לו דרך מדרש ייחודית, ומעט מתורתו כן הגיע לידינו. ראו על כך נחמיה העמסוני#אמרותיו.
↑  כך למשל ”ר' עקיבא אומר "איש איש"-- לרבות את הערל” (שאסור לאכול בקדשים). או ”הכרת תכרת – הכרת בעולם הזה, תכרת לעולם הבא, דברי רבי עקיבא”.
↑  כך למשל ”אמר לו ר׳ ישמעאל: לפי שהוא אומר "ונכרתה הנפש ההיא", שומע אני שלש כריתות בשלשה עולמות? מה תלמוד לומר "הכרת תכרת הנפש ההיא" דברה תורה כלשון בני אדם”.
↑  בפסוק נאמר ”הִמּוֹל יִמּוֹל יְלִיד בֵּיתְךָ וּמִקְנַת כַּסְפֶּךָ וְהָיְתָה בְרִיתִי בִּבְשַׂרְכֶם לִבְרִית עוֹלָם.”. המילה "הִמול" לכאורה מיותרת, כיוון שהיה אפשר להבין את הפסוק גם אם היה כתוב ”יִמּוֹל יְלִיד בֵּיתְךָ...” ועל כך באה הדרשה להלן ומסבירה.
↑  המילה "מולות" היא בלשון רבים, וכך לומד רבי ישמעאל שיש שתי מילות
↑  רבי ישמעאל שואל מדוע לא נאמר שכמו שבפסוק על המעליל על אשתו מדובר על ארוסה ולא על נשואה, כך גם הדין של שריפת בת כהן שזינתה יחול רק על ארוסה.
↑  בפסוק נאמר "ובת איש כהן". ויכלו לכתוב "בת איש כהן". מהייתור של האות "ו" לומר רבי עקיבא שלא רק על ארוסה חל הדין, אלא מתווסף עליה עוד מישהו, וזו הנשואה.
↑  שהוא מדרש מדבי רבי ישמעאל, ראו להלן.
↑  בפסוק נאמר לגבי בעל שחושד שאשתו מזנה תחתיו ”אִישׁ אִישׁ כִּי תִשְׂטֶה אִשְׁתּוֹ ...וְעָבַר עָלָיו רוּחַ קִנְאָה וְקִנֵּא אֶת אִשְׁתּוֹ: ”(ספר במדבר, פרק ה', פסוקים י"ב–י"ד), והשאלה היא האם רצוי שהוא יקנא את אשתו, או שהתורה רק מתארת מה עושים אם הבעל קינא לאשתו.
↑  בפסוק נאמר לגבי איסור טומאת מת לכהן: ”אֱמֹר אֶל הַכֹּהֲנִים ... לְנֶפֶשׁ לֹא יִטַּמָּא בְּעַמָּיו: כִּי אִם לִשְׁאֵרוֹ הַקָּרֹב אֵלָיו לְאִמּוֹ וּלְאָבִיו וְלִבְנוֹ וּלְבִתּוֹ וּלְאָחִיו: {ג} וְלַאֲחֹתוֹ הַבְּתוּלָה הַקְּרוֹבָה אֵלָיו אֲשֶׁר לֹא הָיְתָה לְאִישׁ לָהּ יִטַּמָּא:” (ספר ויקרא, פרק כ"א, פסוקים א'–ג') והשאלה האם לקרוביו הכהן מחויב להיטמא, או שרק מותר לו אם הוא רוצה.
↑  בפסוק נאמר לגבי הייחוד של עבד כנעני על פני עבד עברי: ”{מד} וְעַבְדְּךָ וַאֲמָתְךָ אֲשֶׁר יִהְיוּ לָךְ מֵאֵת הַגּוֹיִם אֲשֶׁר סְבִיבֹתֵיכֶם מֵהֶם תִּקְנוּ עֶבֶד וְאָמָה: {מה} וְגַם מִבְּנֵי הַתּוֹשָׁבִים הַגָּרִים עִמָּכֶם מֵהֶם תִּקְנוּ וּמִמִּשְׁפַּחְתָּם אֲשֶׁר עִמָּכֶם אֲשֶׁר הוֹלִידוּ בְּאַרְצְכֶם וְהָיוּ לָכֶם לַאֲחֻזָּה: {מו} וְהִתְנַחַלְתֶּם אֹתָם לִבְנֵיכֶם אַחֲרֵיכֶם לָרֶשֶׁת אֲחֻזָּה לְעֹלָם בָּהֶם תַּעֲבֹדוּ.” (ספר ויקרא, פרק כ"ה, פסוקים ל"ט–מ"ו)
↑  למעט בשלשה מקרים, בהם גם רבי ישמעאל מודה שהמילה "אם" מתארת מצב רצוי.
↑  מדרש נוסף שהיה ידוע בצורה חלקית הוא "ספרי זוטא" לבמדבר, שציטוטים נרחבים ממנו נמצאים בילקוט שמעוני ובספרים אחרים.
↑  ברייתא די"ג מידות, מכילתא דעריות, קטעים מתוך מכילתא דמילואים
↑  פיסקאות א–נד
↑  החל מפיסקא נה
אשליית פונזו

דוגמה לאשליית פונזו - שני הקווים האופקיים המסומנים בצהוב הם באותו האורך. למרות זאת, העליון נראה ארוך יותר בהשוואה לתחתון
תמונה מעובדת המדגימה את אשליית פונזו - האורך הסובייקטיבי של כל הנזירות זהה (בדקו בעצמכם). עם זאת, הנזירות הרחוקות יותר נתפסות כגדולות יותר מהאחרות, בעוד שהקרובות נתפסות כקטנות יותר
אשליית פונזו היא אשליה אופטית שהודגמה לראשונה על ידי הפסיכולוג האיטלקי מריו פונזו בשנת 1911, כדי להמחיש את השפעתם של רמזי מרחק על תפיסת העומק.
פונזו טען שהמוח האנושי מעריך את גודלם של אובייקטים על סמך הרקע שלהם. הוא המחיש את התופעה על ידי ציור שני קווים זהים באורכם על פני זוג קווים מתכנסים, בדומה למסילות הרכבת. באשליה זו, הקו האופקי העליון נראה ארוך יותר בהשוואה לקו האופקי התחתון. זאת משום שאנו מפרשים את הקווים המתלכדים על פי הפרספקטיבה הליניארית, כקווים מקבילים שהולכים ומתרחקים במרחב. בעקבות זאת, אנו מפרשים את הקו העליון כאילו היה רחוק יותר ולכן הוא נתפס במוחנו כארוך יותר בהשוואה לתחתון. זאת משום שאובייקט שנמצא במרחק גדול יותר מהצופה, צריך להיות ארוך יותר מאובייקט קרוב, כדי ששניהם יצרו את אותה הדמות על הרשתית.
ראו גם

נקודת מגוז
לקריאה נוספת

Renier L, De Volder AG (2005). "Cognitive and brain mechanisms in sensory substitution of vision: a contribution to the study of human perception". Journal of Integrative Neuroscience, Special Edition in Honor of Paul Bach-y-Rita. 4 (4): 489–503.
Renier L, Laloyaux C, Collignon O, Tranduy D, Vanlierde A, Bruyer R, De Volder AG (2005). "The Ponzo illusion using auditory substitution of vision in sighted and early blind subjects". Perception. 34 (7): 857–867.
הערות שוליים

↑  גריג ר. ג. וזימברדו פ.ג. (2010). מבוא לפסיכולוגיה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
| פסיכולוגיה קוגניטיבית |
| --- | --- | --- |
| ענפי מחקר | זיכרון • תפיסה • קשב • למידה • פונקציות ניהוליות • אינטליגנציה • פתרון בעיות • קבלת החלטות • קטגוריזציה  • רכישת שפת אם • ייצוגים מנטליים • יצירתיות • מומחיות • רגשות • קוגניציה חברתית |  |
| מושגי יסוד | סכמה • היוריסטיקה • מודלים נורמטיביים ומודלים דסקריפטיביים • קידוד • שליפה • זיכרון עבודה • אב טיפוס • תאוריה של תודעה • אפקט סטרופ • אפקט מסיבת הקוקטייל • מסגור • עיבוד מלמטה-למעלה ומלמעלה-למטה • חשיבה מסתעפת • גשטלט • אינהיביציה • עכבה סמויה • הסחת דעת • נדידת מחשבות • אשליה • שיפוט מתאם • chunking • צוואר בקבוק • הטרמה • תובנה • מחשבות אילו |  |
| אישים בולטים | נועם חומסקי • אן טריזמן • דונלד ברודבנט (אנ') • אלינור רוש (אנ') • סטפן קוסלין (אנ') • זנון פילישין (אנ') • רוג'ר שפרד (אנ') • ג'ורג ספרלינג (אנ') • מיכאל פוזנר (אנ') • ריצ'רד שיפרין • הרברט סיימון • ג'ון סוולר (אנ') • ג'ון אנדרסון • דניאל כהנמן • דוד נבון • מייקל גזניגה • עמנואל דונחין • ג'ורג' מילר • עמוס טברסקי • אלן באדלי • ארווינג בידרמן (אנ') • דייוויד מאייר (אנ') • אדוארד טולמן • אולריק נייסר (אנ') • שאול הוכשטיין |  |
בהאא א-דין

הבניין מעל מערת בהאא א-דין
הכניסה למקאם בהאא א-דין
אל-מקתנא בהאא א-דין (בערבית: المقتنى بهاء الدين; תעתיק: אל-מקתנא בהאא' אלדין) היה מחמשת הנביאים-מטיפים של הדת הדרוזית. הוא היה המטיף האחרון ואחריו נסגרה הדת הדרוזית לקבלת מאמינים חדשים. לפי המסורת בהאא א-דין הוביל את עדת המאמינים הדרוזיים ממצרים לאזור החרמון והציל אותם מטבח שרצו לבצע בהם השליטים הפטימיים עלי אלט'אהר באללה (בנו של אל-חאכם באמר אללה) ואחותו של אל-חאכם, סת אלמלכ, ששימשה כעוצרת. הדרוזים מכנים את הטבח בשם מיחנה (אסון).
א-דין שהה מספר שנים במערה על ג'בל חיידר (הר הארי), במקום שעליו נמצא כיום הכפר בית ג'ן. לאחר מכן עבר ללבנון, שם נפטר ונקבר.
לפי המסופר בכפר, לפני כ-130 שנים נכנסו שני פלאחים מהכפר למערה וראו את שמו חקוק על אחד הקירות. מאז הפך המקום קדוש לדרוזים הבאים למקום להתפלל ולבקש עזרה לבעיותיהם בבריאות, בפרנסה ובפריון.
בשנת 1971 נבנה בניין מעל המערה ומסביבו התפתח מקאם בהאא א-דין, ובו מספר בניינים עם אולמות, חדרי לימוד ושירותים למבקרים במקום.
דגל הדרוזים מכיל חמישה צבעים וכל נביא-מטיף קיבל צבע. בהאא א-דין קיבל את הצבע הלבן, וכל שנה, ב-25 ביולי, נחגג במקום חג בהאא א-דין, ואלפי דרוזים מגיעים למקום מכל כפרי הדרוזים.
האתר נמצא על פסגת ג'בל חיידר. דרך משולטת מתפתלת בעלייה בין בתי בית ג'ן עד למקאם בהאא א-דין. משם יש תצפית יפה על בית ג'ן.
המערה הקדושה נמצאת כאמור בתוך בניין חדש יחסית עם כיפה. מבקרים בלבוש צנוע מתבקשים לחלוץ נעליים. הכניסה למערה הקטנה היא בזחילה או בשפיפה.
מהמקאם מוליכה דרך סלולה קצרה לנקודת תצפית על פסגת הר הארי שמשמשת לעיתים למצנחי רחיפה. מימין למשטח הרחיפה יש אתר זיכרון מטופח לשני אחים ממשפחת זידאן שנפלו במלוי תפקידם במשמר הגבול ובצה"ל.
לבהאא א-דין מיוחס חיבורן של איגרות 111-41 באיגרות החוכמה, כתב הקודש הדרוזי.
הכתובת בכניסה למקאם בהאא א-דין
מבט על בית ג'ן והר מירון ממקאם בהאא א-דין
הערות שוליים

↑  מאיר בר-אשר, "איגרות החוכמה", בתוך בתוך מאיר בר-אשר ומאיר חטינה (עורכים), האסלאם: היסטוריה, דת, תרבות, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2017, עמ' 394
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007409655805171  GND: 1316333884  ISNI: 0000 0000 8205 9938  LCCN: n98000499  VIAF: 21448047   WorldCat (עם VIAF): 21448047
קין (לוביס קורינת)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  לוביס קורינת 
 תאריך יצירה:  1917 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  1,152 מ"מ 
 גובה:  1,403 מ"מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  Inv. no. M 1986-4 (מוזיאון קונסטפלאסט) 
 מיקום:  מוזיאון קונסטפלאסט
 
קין הוא ציור מאת האמן הגרמני לוביס קורינת, אשר נוצר בשנת 1917. הציור מתאר את הרגע שלאחר רצח הבל בידי אחיו קין, כפי שמסופר בספר בראשית.
תיאור היצירה

ביצירה מתאר קורינת את קין מיד לאחר שביצע את הרצח, כאשר הוא מנסה להסתיר את גופתו של הבל תחת אבנים. עם זאת, לפי המסופר בתנ"ך, דמו של הבל זועק מהאדמה, ואי אפשר להסתיר את הפשע מפני האל:  
"קוֹל דְּמֵי אָחִיךָ צֹעֲקִים אֵלַי מִן הָאֲדָמָה" (ספר בראשית, פרק ד', פסוק י').
הציור מאופיין בסגנון אקספרסיוניסטי, המדגיש את הרגשות העזים שבסצנה. נקודת המבט ביצירה נבחרה מתוך פרספקטיבה נמוכה, המדמה את נקודת מבטו של הקורבן השוכב על האדמה. הבחירה הזו יוצרת תחושת הזדהות עם הבל ומעצימה את האימה שבסיטואציה. ציפורים שחורות המופיעות בציור מסמלות מוות ומוסיפות לאווירת האבל והגורל הבלתי נמנע.
רקע ופרשנות

קורינת עסק בנושא קין והבל כבר בשנת 1895, אך חזר אליו בשנת 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה, כאשר גרמניה עדיין הכריזה על ניצחון קרוב, למרות המצב הקשה בחזית. הציור משקף את האכזריות האנושית ואת תחושת האסון הקרב, תוך התכתבות עם מצבה של גרמניה בזמנו. בעקבות שבץ מוחי שעבר קורינת בשנת 1911, השתנתה שפתו האמנותית – מנטורליזם מוקפד לסגנון חופשי יותר עם השפעות אקספרסיוניסטיות. שינוי זה בא לידי ביטוי גם בדמותו של קין, שבו הצבעים העזים והמשיכות החופשיות מעניקים ליצירה עוצמה דרמטית רבה.
השפעה ומורשת

הציור זכה להערכה רבה במיוחד בשנות ה-80, עם עליית תנועת ה-Junge Wilde (אנ') זרם אמנותי גרמני שחיפש ביטוי חופשי ורגשי, בדומה לאקספרסיוניזם של קורינת. בתקופה זו נרכשה היצירה, והיא נחשבת לדוגמה בולטת למורשתו האמנותית של קורינת.
ראו גם

אקספרסיוניזם גרמני
הערות שוליים

1 2 3  Cain - Lovis Corinth, Google Arts & Culture (באנגלית)
אתיקה נורמטיבית

אתיקה נורמטיבית היא הענף של האתיקה השואף לגבש ולנסח את אמות המידה להתנהגות מוסרית. בניגוד לאתיקה תאורית(אנ'), שחוקרת באופן אמפירי את העמדות המוסריות שבני-אדם מחזיקים בהן בפועל, אתיקה נורמטיבית שואפת להגיע לעמדות המוסריות שבהן ראוי להחזיק; כך לדוגמה, אתיקה תאורית תעסוק בשאלה מה אחוז בני האדם המאמינים כי רצח הוא אסור תמיד, בעוד אתיקה נורמטיבית תעסוק בשאלה אם נכון להחזיק בעמדה זו. יש להבחין אף בין אתיקה נורמטיבית לבין מטא-אתיקה. זו האחרונה אינה תרה אחר העובדות המוסריות, אלא שואלת מה הופך טענה מוסרית לעובדה על ידי עיסוק בפילוסופיה של השפה המוסרית ובמעמדן המטאפיזי של טענות מוסריות.
רוב תורות המוסר המסורתיות מתבססות על עקרונות הקובעים אם התנהגות היא נכונה או שאינה נכונה מבחינה מוסרית. תורות קלאסיות ברוח זו כוללות תועלתנות, תורת המוסר של קאנט וחלק מן הגרסאות של אמנה חברתית. תאוריות אלו הציע בעיקר את השימוש הגורף בעקרונות מוסריים כדי לפתור דילמות מוסריות.
גישות לאתיקה נורמטיבית

נהוג לשייך תאוריות של אתיקה נורמטיבית לאחת משלוש גישות, הנבדלות זו מזו באופן שבו הן מנסות לספק לאדם אמות מידה להתנהגות מוסרית. תורות מוסר דאונטולוגיות או תוצאתניות שואפות לנסח עקרונות כלליים שמהם ניתן לגזור תשובה לשאלה "מה עלי לעשות?" במצבים קונקרטיים. אתיקה של הסגולה הטובה, לעומת זאת, מתמקדת באפיון האדם בעל הסגולה הטובה, ובאופן שבו ניתן לרכוש מידות טובות.
אתיקה של הסגולה הטובה (אנ'), אשר קיבלה ביטוי נרחב בכתבתי אריסטו ותומאס אקווינס, מתמקדת באופיו המהותי של האדם ולא בביטויי התנהגות פרטניים. המחצית השנייה של המאה ה-20 ידעה תחייה משמעותית של הוגי גישת האתיקה של הסגולה הטובה אשר קיבלה ביטוי בעבודותיהם של ג.א.מ. אנסקומב, פיליפה פוט, אלסדייר מקינטאייר, מורטימר ג'. אדלר, ז'אק מריטיין, איב סימון ורוזלינד הורסטהאוס.
הגישה הדאונטולוגית טוענת כי החלטות מוסריות חייבות להתקבל לאחר שניתן משקל לחובותיו של האדם ולזכויותיהם של אחרים. כמה מן התורות הבולטות בגישה הדאונטולוגית הן:
תורת המוסר של קאנט המוצאת את מהות ההתנהגות המוסרית ביכולתו של האדם לחשיבה רציונלית וגוזרת ממנה כללי מוסר שאינם ברי-הפרה.
תאוריה של צדק במשנתו של ג'ון רולס, המסיקה כי התנהגויות מוסריות הן אלה אשר כולם יסכימו כי הן אינן כרוכות בהטייה.
תורות הזכויות הטבעיות, למשל אלה של ג'ון לוק או רוברט נוזיק, הרואות בבני האדם כבעלי זכויות טבעיות, מוחלטות.
הגישה הטלאולוגית (תוצאתנות) הבוחנת את תוצאת התנהגות כדי להכריע בשאלה האם ההתנהגות הייתה מוסרית, או לאו. אין הסכמה בין תורות מוסר טלאולוגיות באשר למה שהן רואות בו "טוב":
תועלתנות רואה בהתנהגות כמוסרית אם היא מניבה את המאזן הטוב ביותר של אושר/הנאה למספר הרב ביותר של בני האדם.
תוצאתנות מדינית רואה בהתנהגות כמוסרית במידה והיא מקדמת במידה הטובה ביותר את רווחת המדינה.
אגואיזם היא גישה הרואה באדם המוסרי מי שמקדם את מטרותיו שלו ומעשה מוסרי יהיה זה המקדם במידה הטובה ביותר את טובתו של העושה.
אתיקת מצבים הגורסת כי ההתנהגות הנכונה מוכרעת על פי הנסיבות המיוחדת שבהן היא מתרחשת. ההתנהגות המוסרית היא זו שמניבה את מידת האהבה הגדולה ביותר.
אינטלקטואליזם גורס כי ההתנהגות הטובה ביותר היא זו המקדמת במידה הרבה ביותר את הידע.
אתיקת רווחה גורסת כי ההתנהגות הטובה ביותר היא זו המקדמת את הרווחה.
אתיקה של דאגה או אתיקה של יחסים, רואה במוסר כערך העולה מתוך הניסיון האנושי של אמפתיה ודאגה. גישה זו מדגישה את חשיבות התלות בין בני אדם והיחסים ביניהם בהשגת מטרות מוסריות.
הערות שוליים

↑  James Fieser, Ethics, Internet Encyclopedia of Philosophy, ‏09/01/2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph705693
מליודוסיס

| --- | --- |

 תחום:  מחלות זיהומיות 
 תסמינים:  חום, pimple, מורסה ריאתית, terminal dehydration, הקאה, שלשול, צדרת 
 טיפול:  ceftazidime  דוקסיציקלין  טרימטופרים/סולפמתוקסזול  מרופנם  אמוקסיצילין וחומצה קלוולנית 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  830235 
 MeSH:  D008554
 סיווגים
 ICD-11:  1C42 
 
הגדלה של מושבות החיידקים, אשר גורמים למחלת המליודוסיס, לאחר אינקובציה של ארבעה ימים
מליואידוזיס (באנגלית: Melioidosis) היא מחלה זיהומית הנגרמת על ידי חיידקים גראם-שליליים בשם Burkholderia pseudomallei‏(אנ'), אשר נמצאים באדמה ובמים, במיוחד באזור וייטנאם וצפון אוסטרליה. המחלה קיימת בצורה חריפה כמחלה שאורכה קצר ומסתיימת במוות או הבראה, אך יכולה להיות גם מחלה כרונית שמשכה ארוך ועשויה ללוות אדם לאורך כל חייו. התסמינים עשויים לכלול כאב באזור החזה, העצמות או המפרקים, שיעול, זיהומים בעור, קשריר ריאות (גושי תאים שפירים) ודלקת ריאות.
סימנים וסימפטומים > מליודוסיס חריף

בקבוצת המשנה של חולים שזוהו כחולים  תקופת דגירה במחלה באופן אקוטי, תקופת הדגירה הייתה 9 ימים (הטווח המלא היה 1–21 ימים). חולים עם מליודוסיס סמוי עשויים לא להרגיש סימפטומים במשך עשרות שנים, התקופה הארוכה ביותר בין רגע ההידבקות המשוער לתופעות הקליניות יכולה להגיע  עד 62 שנים. את הפוטנציאל לדגירה ממושכת ניתן לראות בחיילי הצבא האמריקאי אשר היו מעורבים במלחמת וייטנאם, והיה מכונה " פצצת זמן של וייטנאם". חומרת המחלה נעה בטווח גדול של מידות חומרה. בצורה הכרונית שלה, הסימפטומים יכולים להימשך חודשים, ומנגד יש גם צורה פתאומית בה יכול להופיע זיהום, אשר תסמיניו עשויים להופיע ולהחמיר תוך שעות בודדות.
אצל חולה עם מליודוסיס פעיל בדרך כלל יהיה חום. כאב או תסמינים אחרים עשויים להוות רמיזות לשלב התמקדות קלינית שלב בו המחלה פעילה ולא "דוגרת", אשר קורה אצל כ-75% מהחולים. התסמינים האלו כוללים שיעול או כאבי חזה שלרוב ירמזו על דלקת ריאות. כאבי עצמות או מפרקים, ירמזו על דלקת עצם מוגלתית, דלקת מפרקים זיהומית, או דלקת רקמתית תת-עורית. זיהום תוך בטני (כולל מורסה בכבד, בטחול או בפרוסטטה) בדרך כלל לא נגלה על ידי כאב מוקדי אלא, על ידי הדמיה של איברים אלה באמצעות אולטרסאונד או טומוגרפיה שצריכה להתבצע באופן שגרתי.
ישנן וריאציות שונות של סיבוכים לפי אזורים שונים בעולם. למשל:מורסות בבלוטת מיצד האוזן (הפרוטיד) אופייני להתרחש אצל ילדים תאילנדים, ולעומת זאת תוארה רק  פעם אחת באוסטרליה. לעומת זאת, מקרי מורסה בפרוסטטה נמצאים עד 20% בזכרים אוסטרלים אשר חולים במחלה, אבל הן לא מתוארות בשום מקום אחר. גם דלקת המוח וחוט השדרה היא סיבוך מוכר בצפון אוסטרליה אבל לא במקומות אחרים.
לעד כ-25% מהחולים, אין מוקד מסוים של זיהום והאבחנה נעשית בדרך כלל על תרביות דם או במשטח גרון. מליודוסיס יכולה להשפיע על כל איבר בגוף, למעט מסתמי הלב. תוארה דלקת קרום המוח כסיבוך משני לקרע מורסה במוח אבל לא תוארה כסיבוך ראשוני ישיר של המחלה. סיבוכים  פחות נפוצים כוללים זיהום תוך-כליתי, מורסה בלימפה  (1.2–2.2%), מוגלה בשק קרום הלב, דלקת שריר הלב,  זיהום במדיאסטינום, ומורסות בבלוטת התריס ובאשכים.
סימנים וסימפטומים > מליודוסיס כרוני

בדרך כלל מוגדר על ידי משך הזמן של הסימפטומים, כאשר הוא עולה על שני חודשים, מתרחשת אצל כ-10% מהחולים. יכול להיות מאוד דומה בתסמיניו הקליניים, לדלקות עור כרוניות, קשריר בריאות ולדלקת ריאות. מאוד דומה בפרט לתסמיני השחפת ועל כן לעיתים מכונה "שחפת וייטנאמית".
אבחון

אבחנה סופית נעשית על ידי תרבית האורגניזם מכל דגימה קלינית אפשרית, כי החיידק לעולם לא יהיה חלק נורמלי מקבוצת החיידקים הטבעיים של האדם. תעסוקה או תחביב קבוע אשר יוצרים חשיפה לבוץ יכולה לרמוז לנו על הידבקות במחלה. כמו כן, יש לייחס תשומת לב למטיילים החוזרים מאזורים אנדמיים. יש הטוענים שיש לשקול אפשרות של מליודוסיס בכל אדם בעל עבר של שהייה באזורים אנדמיים. גורמי הסיכון ללקות במחלה הם: סוכרת, תלסמיה, שימוש מסוכן באלכוהול, או מחלת כליות, ולעיתים קרובות מדווחים על היסטוריה של תעסוקה או תחביבים שכוללים חשיפה לבוץ או לשלולית מים עיליים. עם זאת, גם אנשים בריאים וכן ילדים יכולים להידבק במחלה. סריקה מלאה שכוללת (תרבית דם, תרבית כיח, תרבית שתן, משטח גרון ותרבית של כל מוגלה אשר הופרשה) צריכה להתבצע על כל המטופלים עם חשד שמדובר במליודוסיס. אבחנה סופית נעשית על ידי גדל חיידקים מהסוג המתאים למחלה, מכל אתר. משטח גרון הוא לא רגיש, אבל אם הוא חיובי הוא 100% ספציפי, וניתן להשוואה טובה לתרבית. ניתן לגלות זאת גם בתרבית שתן שעברה בצנטריפוגה, על מנת לשפר את רגישותה לחיידקים. לעיתים נדירות מומלץ תרבית מח עצם שיכול לצאת חיובי אפילו אם תרבית דם שלילית, אבל לרוב בדיקה זו לא מומלצת. טעות נפוצה שנעשו על ידי רופאים אשר לא מוכרים עם מליודוסיס (מחלה זיהומית) היא לשלוח דגימה רק מהאתר הנגוע בלבד ולא את כל הסריקה.
מבחן אשדאון, יכול להידרש כאשר התרבית נלקחה באופן לא סטרילי. ישנן חלופות גם לבדיקה זו, לאזורים שאינם אנדמיים, בהם לא ניתן לעשות בדיקת אשדאון. כעת, יש אף בדיקה שנובעת משתי הבדיקות האלו ועוזרת באבחנה מוקדמת של מליודוסיס. זאת משום שהיא ספציפית לחיידק הגורם למחלה. אבל, אינה ניתנת לשימוש רחב עדיין.
ישנן ערכות מסחריות לבדיקת חיידקים, אבל פעמים רבות הן נכשלות במציאת החיידקים הרלוונטיים למחלה.
בדיקה סרולוגית עבור מליודוסיס זמינה, אבל לא שמישה ברוב המדינות. בנוסף ישנה בדיקה מיקרוביולוגית תחת פלואורסצנט שידועה בתאילנד, אבל לא שמישה בשום מדינה אחרת. .לא ניתן לאבחן את המחלה על ידי בדיקות דימות בלבד (צילומי רנטגן, סריקות), אך בדיקות ההדמיה מבוצעות כדי להעריך את ההיקף המלא של המחלה.בדיקות דימות בטניות מומלצות באופן שגרתי, משום שמורסות באזור הזה יכולות להתקיים ללא הופעת תסמינים כלל, ובדיקות זו הדרך לגלותן.  רשויות אוסטרליה מציעה הדמיה של הערמונית במיוחד, בשל השכיחות הגבוהה של מורסות הערמונית בצפון אוסטרליה.  צילום חזה גם נחשב לבדיקה שגרתית אם ישנן תסמינים קליניים שונים. גם נוכחות של מורסות חלת דבש בכבד נחשבים אופייניים, אבל הם לא אבחון. האבחנה המבדלת היא נרחבת; מליודוסיס (מחלה זיהומית) יכול לחקות זיהומים אחרים רבים, כולל שחפת.
טיפול > הטיפול הנוכחי

הטיפול מחולק לשני שלבים, שלב ראשון הוא תוך ורידי בעוצמה גבוהה ושלב שני הוא מיגור החיידק כדי למנוע הישנות.
טיפול > טיפול כירורגי

ניקוז כירורגי בדרך כלל יבוצע במורסות בערמונית או בבלוטת מצד האוזן ודלקת מפרקים זיהומית, כמו כן, ישנו טיפול כירורגי חלופי, עבור חולים שלא מגיבים לטיפול אנטיביוטי תוך ורידי, יכול להיות כריתת הטחול.