stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרסל ברויאר
ביבליוגרפיה נבחרת > ספרים וחוברות על ברויאר

אברקרומבי, סטנלי. בית כורפר (עם הרברט בקהארד), מוסיה, טסין, שווייץ 6–1963, בית סטילמן השלישי (עם טיסיאן פפאצריסטו), ליצ'פילד, קונטיקט 1972-74 . טוקיו: ADA Edita Tokyo, 1977.
ארגן, ג'וליו קרלו. מרסל ברויאר, Disegno Industriale e Architettura . מילאנו: גורליך, 1957.
ארמסטו, אנטוניו, עורכת. מרסל ברויאר: אמריקאים מקאסאס . ברצלונה: ג 'גילי, 2001.
בלייק, פיטר. מרסל ברויאר: אדריכל ומעצב . ניו יורק: 1949.
———., Ed. שמש וצל: פילוסופיה של אדריכל . ניו יורק: דוד, מיד [1955].
צ'לג'וב, בנדיקט. מרסל ברויאר א-פליין - פורטרט . Le Conseil d'Architecture, d'Urbanisme et de l'Environnement de Haute-Savoie, 2014.
סבלים, ארנט. מרסל ברויאר, 1902-1981: נותן הצורה של המאה העשרים . לונדון: Taschen, 2007.
דרילר, יואכים. מרסל ברויאר: das architektonische Frühwerk bis 1950 . דוקטורט. תזה, אלברט-לודוויגס אוניברסיטת פרייבורג i. בר., 1990.
———. בתי ברואר . תורגם על ידי מארק קול וג'רמי ורינדר. לונדון: Phaidon Press Limited, 2000.
———. מרסל ברויאר: Die Wohnhäuser, 1923-1973 . שטוטגרט: Deutsche Verlags-Anstalt, 1998.
דרוסט, מגדלנה ומנפרד לודוויג. מרסל ברויאר דיזיין . קלן: בנדיקט טצכן, 1994.
ארלס, ויליאם ד . חמשת הרווארד בקנאן החדשה: בתים מודרניים של אמצע המאה מאת מרסל ברויאר, לנדיס גורס, ג'ון ג'והנסן, פיליפ ג'ונסון, אליוט נויס ואחרים . ניו יורק: WW Norton, 2006.
גלמה, וויננד ופרנסיה הויימאייר. Bouwen aan diplomatie: שגריר אמריקה בדן האג מרסל ברויאר, 1956 - 1959 . האג: Cultuurhistorische verkenning, 2008.
גאטה, רוברט פ. מרסל ברויאר: ספר זיכרונות . ניו יורק: The Monacelli Press, 2000.
האוורד, שירלי רייף. מרסל ברויאר, בטון והצלב . מוסקגון, מישיגן: מוזיאון האקלי לאמנות, 1978.
היימן, איזבל. מרסל ברויאר, אדריכל. הקריירה והבניינים . ניו יורק: הארי נ. אברמס, בע"מ, 2001.
Izzo, Alberto and Camillo Gubitosi, eds. מרסל ברויאר: ארכיטטורה 1921-1980 . Firenze: Centro Di, 1981.
ג'ונס, קרנסטון. מבנים ופרויקטים, 1921-1961 . ניו יורק: פראגר, 1962.
קפס, גיורגי, עורכת. החפץ מעשה ידי אדם . ניו יורק: G. Braziller, 1966.
מסלו, דייוויד. אדריכלות ללא חוקים: בתיהם של מרסל ברויאר והרברט בקהארד . ניו יורק: WW Norton, 1993.
פירסון, כריסטופר EM מעצב אונסק"ו: אמנות, אדריכלות ופוליטיקה בינלאומית באמצע המאה . ברלינגטון, ורמונט.: חברת הוצאת אשגייט, 2010.
פפאצריסטו, טיסיאן. מרסל ברויאר, בניינים ופרויקטים חדשים . ניו יורק: Praeger, 1970.
שנק, אדולף ג ', עורכת. Der Stuhl: Stuhltypen aus verschiedenen Ländern und Versuche neuzeitlicher Lösungen ב- Ansichten und Masszeichnungen . שטוטגרט: הופמן, 1928.
סטודארד, וויטני ס. הרפתקאות באדריכלות: בניית סנט ג'ון החדשה . ניו יורק: Longmans, Green, 1958.
תימש, הילרי. מרסל ברויאר וועדת שנים עשר מתכננים כנסייה: ספר זיכרון נזירי . קולגוויל, מינסוטה: הוצאת אוניברסיטת סנט ג'ון, 2011.
יאנג, כנסיית המנזר של ויקטוריה מ. סנט ג'ון: מרסל ברויאר ויצירת חלל קדוש מודרני . מיניאפוליס: אוניברסיטת מינסוטה פרס, 2014
ביבליוגרפיה נבחרת > קטלוגים לתערוכות

וויטני של ברויאר: תערוכת יום נישואים . ניו יורק: מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, 1996.
מדריך לסטודנטים לעיצוב ליריד העולם של ניו יורק . ניו יורק: מגזין ראש הממשלה ובית הספר למעבדה לעיצוב תעשייתי, 1939.
מרסל ברויאר: תערוכה שאורגנה על ידי המוזיאון המטרופוליטן לאמנות . ניו יורק: המוזיאון המטרופוליטן לאמנות, [1972].
ברגדול, בארי ולאה דיקרסון. באוהאוס 1919–1933: סדנאות למודרנה . ניו יורק: מוזיאון לאמנות מודרנית, 2009.
שפלר, רנטה, עורכת. מרסל ברויאר: Ausstellung im Bauhaus-Archiv . ברלין: באוהאוס-ארכיב, [1975].
פון ויגזאק, אלכסנדר ומת'יאס רמלה, עורכים. מרסל ברויאר: עיצוב ואדריכלות . וייל אם ריין: מוזיאון ויטרה לעיצוב, 2003.
וילק, כריסטופר. מרסל ברויאר: ריהוט ועיצוב פנים . לונדון: Architectural Press, 1981.
ביבליוגרפיה נבחרת > מאמרים בכתבי העת

"A. & S. - חנות נסאו שנועדה לספק מתקנים בחנות ראשית באזור החוצה." שיא אדריכלי (פברואר 1951).
"משרד קווי אוויר עם מעלית." שיא אדריכלי (אפריל 1946).
"דיור מרפסת עירונית מאלומיניום." הפורום האדריכלי (יולי 1944): 65-76.
"מועדון חוף למכירת נוף." שיא אדריכלי (יולי 1948).
"בית ברואר במוזיאון לאמנות מודרנית ניו יורק." האדריכל וחדשות הבנייה (20 במאי 1949).
"לה קייס די מרסל ברויאר נל קונטיקט." דומוס, לא. 233 (1949).
"Casa Para la Familia que Crece." Nuestra Arquitectura 21, no. 242 (ספטמבר 1949).
"קאסה רוסטיקה", דומוס (ספטמבר 1949): 1-4.
"המקרה של בית ההזדקנות: איך ניתנה לו חכירה חדשה על החיים." בית וגן (אפריל 1951).
"De Bijenkorf te Rotterdam." Bouwkundig Weekblad (24 באפריל 1956).
"תגליות בחיים." Science Illustrated (אפריל 1942): 65-95.
"דולר קונה מקום נוסף." Science Illustrated (אפריל 1942).
"פנים מעונות." שיא אדריכלי (אפריל 1946).
"בית ספר יסודי: בנטם, קונטיקט." אדריכלות מתקדמת (פברואר 1957).
"מפעל של מרסל ברויאר הוא בהיר ונאה מסביב." הפורום האדריכלי (פברואר 1955).
"אח: בית בניו יורק." האדריכל וחדשות הבנייה (14 באוקטובר 1949).
"לתרגול בניהול משק בית." שיא אדריכלי (יוני 1950).
"ארבעה בתים אמריקאים." הסקירה האדריכלית (נובמבר 1939).
"עיר גן העתיד." כתב העת לאדריכלים (26 במרץ 1936).
"בית גלר, לורנס, לונג איילנד." אדריכלות מתקדמת (פברואר 1947).
"אדריכל אורח בהולנד." קתוליק ביוובלד (כרך xxvi, מספר 21).
"Grand magasin à Rotterdam." [פרסום לא ידוע] [צרפתית]
"הרגלים 50." L'architecture d'aujourd'hui (יולי 1950): 35-48.
"בית המותאם לגבעות ברקשייר." שיא אדריכלי (פברואר 1949).
"בית למשפחה הצומחת." הפורום האדריכלי (מאי 1949): 94-101.
"בתים של FRS יורקה ומרסל ברויאר." סקירה אדריכלית (ינואר 1939): 29-35.
"מרסל ברויאר." פנים (ספטמבר 1977): 98-109.
"מרסל ברויאר: אלקמנס, ורוטרדם." Revista Informes de la construcción (אפריל 1956).
"מרסל ברויאר בונה לעצמו." שיא אדריכלי (אוקטובר 1948): 91-101.
"מרסל ברויאר מעצב דיקט." ריפוד (פברואר 1947).
"מרסל ברויאר: מסורת הבאוהאוס, המצאה ברוטליסטית" המוזיאון המטרופוליטן לאמנות, נ '74, מס. 1 (קיץ, 2016)
"מרסל ברויאר: דה באוהאוס à קאסה לא ג'ארדים." Pilotis (פברואר 1950).
"מרסל ברויאר: מורה ואדריכל." בית ובית (מאי 1952).
"הבית של מרסל ברויאר". הסקירה האדריכלית (1949).
"בנייה מחודשת של כלבו הולנד." שיא אדריכלי (מאי 1955).
"Noi pietra, essi legno: La casa di Marcel Breuer nel Connecticut." דומוס (1949): 2-7.
"אונה נואבה אברה דה מרסל ברויאר." Nuestra Arquitectura 11 (נובמבר 1948). [ספרדית]
"Oeuvres Récentes de Marcel Breuer, Architecte." L'architecture d'aujord'hui (יולי 1946): 3-26.
"על העטיפה: בית גלר." אדריכל אמפייר סטייט (יולי / אוגוסט 1947).
"Sulla Media de Sogni di un Cittadino Americano." דומוס (1949).
"חזירים סימטריים בבסיס אסימטרי." בית ובית (ינואר 1952): 119-124.
"המרכז לאמנויות תיאטרון: הדרך לפתור בעיה מורכבת היא להפוך אותה לפשוטה." הפורום האדריכלי (דצמבר 1952).
"הבית של מחר היום." בית וגן (פברואר 1947).
"בית טומפקינס, היולט הארבור, לונג איילנד." שיא אדריכלי (ספטמבר 1947).
"שני קוטג'ים מודרניים לקיץ (העתקות אור למחר)." בית וגן (1948 בקירוב): 62.
"Wohnhaus mit aufgehängtem Balkon." באואן + ווהן (1949). [גרמנית]
ביבליוגרפיה נבחרת > כתבי עת שהוקדשו לברויאר

Bouwkundig Weekblad Architectura, לא. 40, 5 (אוקטובר 1929).
קובוב, מספר 12 (22 במרץ 1957).
קובוב, מספר 13 (29 במרץ 1957).
Nuestra Arquitectura 9 (ספטמבר 1947).
תהליך: אדריכלות 32 (ספטמבר 1982).
ביבליוגרפיה נבחרת > כתבים נבחרים מאת ברויאר

פורסם במעגל, 1936].
"על עיצוב של בית הבינוקליר." [כתב יד מוקלד של מאמר שפורסם באמנויות ובארכיטקטורה בקליפורניה (דצמבר 1943)]
"על פול קליי." [כתב יד מוקלד]
"על ארגון מחדש של הבאוהאוס בשנת 1923." [כתב יד מוקלד]
הקדמה לארכיטקטורה חיה: מצרי, עורכת. מאת קיננט מרטין לאייק. ניו יורק: Grosset & Dunlap, 1964.
"Stuyvesant Six: מחקר שיפוץ מחדש." נקודות עיפרון (יוני 1944).
"תגיד לי, מהי אדריכלות מודרנית?" בית וגן, אפריל 1940.
"ווה סטרן וויר?" [הרצאה שהועברה במקור בציריך, 27 באפריל 1934]
הערות שוליים

↑  Louie, Elaine. "The Many Lives of a Very Common Chair". The New York Times. נבדק ב-18 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Marcel Breuer papers, 1920-1986: Biographical Note". Smithsonian Institution. נבדק ב-1 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sennott, =Stephen (2004). Encyclopedia of Twentieth Century Architecture. Taylor & Francis. p. 170. ISBN 978-1-57958-433-7.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link)
1 2  Goldberger, Paul (July 2, 1981). "Marcel Breuer, 79, Dies". New York Times.
↑  Connelly, "As Suburbs Reach Limit, People Are Moving Back to the Cities", Seattle Post-Intelligencer, February 4, 2010.
↑  Donovan, "Prepared Remarks for Secretary of Housing and Urban Development Shaun Donovan at the HUD Summer Intern Event", June 24, 2009.
↑  Davis, Remaking Cities: Proceedings of the 1988 International Conference in Pittsburgh, 1989, p. 12.
↑  Hyman, Isabelle. Marcel Breuer, Architect: The Career and the Buildings. New York: Harry N. Abrams, Inc., 2001.
↑  "Chamberlain Cottage". Great Buildings. נבדק ב-11 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259053405171  PLWABN: 9810547865405606  AGSA: 3022  BIBSYS: 90207804  BNE: XX1212195  BnF: cb122204307 (data)  CANTIC: a11426299  CiNii: DA02012408  GND: 11867398X  HDS: 027320  ISNI: 0000 0001 0868 7976  KulturNav: cb05e2cd-a382-4fa2-a00b-2431b04707f2  LCCN: n80057388  LNB: 000223725  NDL: 00434320  NGV: 3146  NKC: ola2002153780  NLA: 35021724  NLG: 256330  NSK: 000471737  NTA: 068793502  PIC: 14882  RERO: 02-A003042171  RKD: 12442  SNAC: w69g5qj6  SUDOC: 030876362  TePapa: 29520  Trove: 795867  ULAN: 500118800  VcBA: 495/171486  VIAF: 9899554   WorldCat (עם VIAF): 9899554 
כיסא וסילי
מרסל ברויאר. שולחן, דגם B19, סביב שנת 1928 מוזיאון ברוקלין
כיסא צ'סקה
מרסל ברויאר. כיסא ארוך, 1936–19356 מוזיאון ברוקלין
כנסיית מנזר סנט ג'ון בקמפוס של אוניברסיטת סנט ג'ון, 1961
בניין חברת הצמיגים של ארמסטרונג (1970)
הכנסייה הקתולית סנט פרנסיס דה סאלס, מוסקגון, מישיגן (1966)
הספרייה המרכזית באטלנטה, 1980
הספרייה הציבורית של קלרקסבורג-הריסון בקלארקסבורג, וירג'יניה המערבית
עכרמה צברי

עכרמה סעיד עבדאללה צברי (בערבית عكرمة سعيد عبد الله صبري; נהגה: עִיכְּרִימַה; נולד ב-1939) הוא איש דת מוסלמי שכיהן כמופתי של ירושלים בין השנים 1994–2006.
ביוגרפיה

צברי למד באוניברסיטת אל-אזהר בקהיר, שם קיבל תואר דוקטור. ב-1994, לאחר מותו של סולימאן ג'עברי, מונה צברי על ידי יאסר ערפאת למופתי של ירושלים ושימש למעשה גם כסמכות הדתית העליונה ברשות הפלסטינית. תפקידו הוגדר באופן רשמי כ"מופתי ירושלים ופלסטין". במקביל אליו מינה חוסיין, מלך ירדן את עבד אל-קאדר עאבדין לאותו תפקיד, וזאת על רקע המחלוקת בין ירדן לרשות הפלסטינית על השליטה במקומות הקדושים בירושלים. זמן קצר כיהנו שניהם במקביל, אך בהדרגה דחקו אנשיו של צברי את אנשיו של עאבדין מתפקידיהם, וב-1998, לאחר פרישתו לגמלאות של עבאדין, השתלט צברי על מוסדות הווקף באופן סופי והפך למופתי יחיד בירושלים.
ב-2006 פוטר צברי על ידי יורשו של ערפאת, מחמוד עבאס, ובמקומו מונה השייח' מוחמד אחמד חוסיין. לאחר פיטוריו שימש צברי דרשן במסגד אל-אקצא וראש המועצה המוסלמית העליונה.
בעקבות דברי ההסתה הוציאה מדינת ישראל לצברי מספר פעמים צווי איסור יציאה מהארץ. בשנת 2007 נאסרה כניסתו להולנד בשל עמדותיו הרדיקליות.
עמדותיו > אנטי ציונות

השייח' פרסם הנחיה לפיה אסור לפלסטינים לקבל אזרחות ישראלית.
הוא אסר על קבורתו של מוסלמי, עלא קירש, בבית קברות מוסלמי, מאחר שחשד בו במכירת קרקעות ליהודים.
עמדותיו > הר הבית וירושלים

השייח' צברי הביע פעמים רבות התנגדות לפעולות שונות של ממשלת ישראל במזרח ירושלים. הוא ניצל את מסגד אל-אקצא כדי להסית נגד ישראל, תוך קידום עלילת "אל-אקצא בסכנה", בטענה שישראל מתכננת להרוס את המסגד. הוא האשים את המדינה בכוונה לפגוע במבנים ובמורשת המוסלמית, וקרא להגן על המסגד בכל מחיר. צברי התנגד לכל תוכנית ישראלית לשפץ או לשנות את הר הבית, כולל הגשר שהוצע במקום סוללת המוגרבים, ותיאר זאת כתקיפה על הווקף והתרבות האסלאמית.
הוא שלל כל זיקה יהודית להר הבית ולירושלים, מכחיש את קיומו ההיסטוריה של בית המקדש, ומתנגדת לזכות היהודית אפילו על הכותל המערבי. צברי התעקש כי המוסלמים הם שצריכים לשלוט על הר הבית והווקף, ולא לאפשר למעורבות ישראלית בשמירה על המסגד. הוא פעל יחד עם השייח' ראאד סלאח נגד פעולותיה של ישראל לשיפוץ שער המוגרבים. בהקשר זה חזר על עלילת "אל-אקצא בסכנה" וטען שהשיפוץ הוא "התקפה על הווקף האסלאמי, על מסגד אל-אקצא, ועל המורשת והתרבות של ירושלים". ביולי 2017, לאחר הפיגוע בהר הבית, התקינה משטרת ישראל מגנומטרים בכניסות להר הבית. בשל כך אסר על כניסת מוסלמים להר, כל עוד הבידוק הביטחוני נמשך.
עמדותיו > טרור

בתקופת האינתיפאדה השנייה הביע צברי תמיכה בפיגועי התאבדות שבוצעו נגד אזרחים ישראלים. ב-2001 נחקר במשטרה בעקבות פגישתו בביירות עם מנהיג חזבאללה, חסן נסראללה. במסגרת תפקידו כסמכות הדתית העליונה ברשות הפלסטינית אישר צברי את הוצאתם להורג של פלסטינים שהורשעו בעבירות שונות. באוגוסט 2024, לאחר ההתנקשות באסמאעיל הנייה, צברי ספד לו במסגד הר הבית, תוך כדי שהמאמינים צועקים ״בדם נפדה את השהיד״. באוקטובר 2022 ערך ביקור בביתו של פתחי חזאם, אביו של המחבל מהפיגוע בדיזנגוף, בו שיבח את האב על הגיבוי שנתן לבנו השהיד. לאחר זמן קצר ערך ביקור תנחומים נוסף בביתו של עודאי תמימי המחבל שביצע את הפיגוע במחסום שועפאט ואת ניסיון הפיגוע בכניסה למעלה אדומים. בביקור זה הוסיף צברי להלל את מעלתו של השהיד ואמר שאילו אנשים היו יודעים את מעלתו היו פונים גם הם לדרך זו. בעקבות דברים אלו פנו מספר ארגוני ימין בדרישה לפתוח בחקירה על הסתה לטרור כנגד צברי.
באפריל 2022 השתתף צברי בוועידה לרגל "יום אלקודס" האיראני לצידם של מנהיג חזבאללה חסן נסראללה, מנהיג חמאס אסמאעיל הנייה, מנהיג הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, החזית העממית ודוברים נוספים בקריאה להשמדת ישראל. באפריל 2023 השתתף צברי בוועידה זהה.
צברי נמנה עם חברי מועצת הנאמנים של קואליציית הצדקה, ארגון גג בראשותו של השייח' יוסוף אל-קרדאווי המרכז העברת תרומות מרחבי העולם לתנועת חמאס.
עמדותיו > אנטישמיות

ב-2002 פרסם ספרון בשם "פלסטין – האדם והאדמה" בהוצאת "מרכז ההסברה הערבי". הספרון, שכלל מוטיבים אנטישמיים השאובים מ"הפרוטוקולים של זקני ציון", שלל את זכותם ההיסטורית של היהודים על ארץ ישראל ועל ירושלים וערער על הלגיטימיות לקיומה של מדינת ישראל. על דברים ברוח זו חזר פעמים רבות בראיונות ובדרשות.
ראו גם

עידוד טרור על ידי הרשות הפלסטינית
הערות שוליים

↑  הלל ביטון רוזן, אחרי שהסית לטרור: צו יציאה מהארץ למטיף הבכיר מהר הבית, באתר ערוץ 14, ‏22/12/2021
↑   ציוץ של יוני בן מנחם yoni ben menachem ברשת החברתית אקס (טוויטר), 16 במאי 2022
↑  Muslim cleric still not welcome here‏, 21 באפריל 2008
↑  עלי ואקד, הפלסטינים רוצים אזרחות - המופתי מאיים: "אסור", באתר ynet, 15 באוגוסט 2000
↑  איתמר ענברי, "נאחד רובים כדי להגן על מסגד אל-אקצה", באתר nrg‏, 3 בפברואר 2007
↑  יורי ילון, ח"כים מהרשימה המשותפת נפגשו עם המופתי, באתר ישראל היום, 20 ביולי 2017
↑  דניאל סובלמן, המופתי של ירושלים: פיגועי ההתאבדות לגיטימיים, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2001
↑  שאול קמחי ושמואל אבן, מי הם מתאבדי הטרור הפלסטיני, מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים, עמ 25
↑  עלי ואקד ואפרת וייס, המופתי של ירושלים נעצר בחשד להסתה, באתר ynet, 14 בספטמבר 2001
↑  ארנו רגולר ויובל יועז‏, גורמים פלס': הוצא להורג מוסר מידע על שחאדה, באתר וואלה, 13 ביוני 2005
↑    "ברוח ודם נפדה את השהיד": הסתה בהר הבית בהספד הנייה, בעיתון מקור ראשון
↑  בלב ירושלים: המופתי המסית חוגג בביתו הלא חוקי
↑  אלחנן גרונר, צפו: המופתי סברי בבית המחבלים בג'נין: "השאהידים – לפיד המאיר לנו את הדרך", באתר הקול היהודי, ‏11/10/2022
↑  אלחנן גרונר, תלונה נוספת נגד המופתי שמאותרג בידי הפרקליטות, באתר הקול היהודי, ‏16/11/2022
↑  הרשת סוערת: המופתי של ירושלים לשעבר לצד נסראללה והנייה, באתר ערוץ 14, ‏27/4/2022
↑  ספיר ליפקין, ‏שיח׳ ירושלמי בכיר השתתף בכנס עם נסראללה והניה, באתר ‏מאקו‏, 13 באפריל 2023
↑  השותף של ארדואן - המרכז הירושלמי לענייני חוץ וביטחון, באתר המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, ‏15 בדצמבר 2020
↑  דה לגיטימציה של ישראל בשילוב מסרים אנטישמיים בספרון שחיבר השיח' עכרמה צברי, המופתי של ירושלים והסמכות ההלכתית הבכירה ב"רשות הפלסטינית" , באתר המרכז למורשת המודיעין, נובמבר 2003
↑  מופתי הרש"פ: יהודי גרמניה צריכים לחזור אליה, באתר ממרי, 22 בינואר 2001 
 ליהודים אין זכות על הכותל המערבי, באתר מבט לתקשורת פלסטינית, 23 ביוני 2009 
 'Western Wall was never part of temple', ג'רוזלם פוסט, 25 אוקטובר 2007 
 המופתי של ארץ הקודש: אין זכר לנוכחות יהודית בירושלים מאז ומעולם, באתר מבט לתקשורת פלסטינית, 29 באוקטובר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312903805171  GND: 1239855117  ISNI: 0000 0000 6691 2900  LCCN: nr94040382  VIAF: 29419907   WorldCat (עם VIAF): 29419907
דפני בלייק

| --- | --- |

 תוכנית טלוויזיה:  "סקובי דו"
 הופעה ראשונה:  הפרק "לילה כביר לאביר" (סקובי-דו, איפה אתה?; 1969)
 יוצרים:  ג'ו רובי קן ספירס
 גילום הדמות:  שרה מישל גלר (2002–2004) אמילי טננט (צעירה; 2004) קייט מלטון (2009–2010) שרה ג'פרי (2018)
 דיבוב:  סטפניאנה כריסטופרסון (1969–1970) התר נורת' (1970–1997, 2003) קלי מרטין (צעירה; 1988–1991) מרי קיי ברגמן (1998–2000) גריי דליסל (2000–הווה) אדריאן וילקינסון (2004) אמנדה סייפריד (2020) מקנה גרייס (צעירה; 2020–2022)
 דיבוב בשפה העברית:  שרון מלמד (סקובי-דו) אניה בוקשטיין (סקובי-דו 2: חופשי חופשי, מה חדש, סקובי-דו?) הדר שחף-מעיין (סקובי-דו! מסתורין בע"מ, סקובי-דו קול, סקובי דו!)
 מידע
 גיל:  16 שנה 
 תאריך לידה:  13 בספטמבר 1969 (יוליאני) 
 מקום לידה:  קולסוויל 
 מין:  נקבה
 מקצוע:  חוקר פרטי, תלמיד
 אזרחות:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  לוס אנג'לס 
 דמויות קשורות
 משפחה:  ראו קרובי משפחה
 חברים:  פרד ג'ונס (בן-זוג) ולמה דינקלי שאגי רוג'רס סקובי-דו
 אויבים:  דיק דאסטרדלי, Cerberus, מאטלי, סקראפי-דו, Asa Shanks 
 
דפני בלייק (באנגלית: Daphne Blake) היא דמות בדיונית בזיכיון ההנפשה האמריקאי "סקובי-דו", העוסקת בעלילותיהם של רביעיית בני נוער, וכלבם הדני הענק, סקובי-דו, הפותרים תעלומות. לאורך הזיכיון, דפני ידועה בנטייתה להיכנס לסכנה ולהפוך ל"עלמה במצוקה" הקבועה בתעלומותיהם של הרביעייה.
תיאור ואפיון

את דמותה של דפני בלייק יצרו ג'ו רובי וקן ספירס, ששאבו השראה מדמותה של תאליה מנינגר (בגילומה של טיוסדיי וולד) מהסיטקום האמריקאי "אהבותיו הרבות של דובי גיליס", ששודרה מסוף שנות ה-50 עד לתחילת שנות ה-60.
לפי הספיישל "סקובי-דו: מאחורי הקלעים", דפני רצתה להיות גם דוגמנית-על וגם בלשית עוד בילדותה, ולשאיפותיה הייתה השפעה על חייה האישיים, שכן היא איחרה לדייטים בכל פעם שפתרה תעלומות עם החבורה. משפחתה של דפני תוארת כבעלת ייחוס עתיק והון רב – אביה נתן לדפני ולחבריה את המימון לצורך הקמת העסק שלהם, ולפני רכישת "מכונת המסתורין", הוריה של דפני מימנו את ההסעות של החבורה לזירות הפשע.
בסדרה המקורית, דמותה של דפני הוצגה כנערה מגושמת הנוטה להיכנס לסכנה בעקבות האינטואיציות שלה, ומשמשת כ"עלמה במצוקה". עם זאת, ככל שדמותה התפתחה ועברה מודרניזציה בהתאם לרוח התקופה, דפני הפכה לאישה חזקה ועצמאית שביכולתה לדאוג לעצמה.
במהלך שנות ה-80, הזיכיון החל להתמקד בתעלוליהם הקומיים של סקובי, שאגי וסקראפי-דו, ואילו קבוצת "מסתורין בע"מ" המקורית לקחה הפסקה ודמויותיהם נעדרו בתחילה. עם זאת, כאשר הזיכיון חזר להתמקד בנרטיב "מי עשה זאת", עם הסדרה "המופע החדש של סקובי וסקראפי-דו" (ששמו שונה בהמשך ל"תעלומות סקובי-דו"), דמותה של דפני קיבלה תפקיד מרכזי יותר, כעת חוקרת מוכשרת הנעזרת בשאגי ושני הכלבים וחוקרת התרחשויות על-טבעיות. בסדרה "סקובי-דו ו-13 הרוחות", דפני סייעה לסקובי להילחם בכוחות הרשע העל-טבעיים.
בסרט "סקובי-דו באי הזומבים", דפני הנחתה תוכנית חקירה מצליחה מאוד בשם "מחוף אל חוף עם דפני בלייק" בערוץ בדיוני בשם "Americana", שבה שודרה התוכנית במשך שתי עונות, ועל הפקתה היה אמון פרד ג'ונס.
לאורך הזיכיון, מוצגים רגשותיהם ההדדיים של דפני ופרד זה כלפי זה, שבולטים במיוחד ברבים מסרטי ההנפשה של הזיכיון, בסדרה "סקובי דו! מסתורין בע"מ" ובסרטי הלייב אקשן שהופקו עבור הזיכיון.
תיאור ואפיון > מראה חיצוני

לאורך הופעותיה בזיכיון, דמותה של דפני מזוהה עם צבעי הלבנדר; ולרוב היא לובשת שמלת מיני ונעליים סגולות, גרביונים ורודים וצעיף ירוק. בסרטים "סקובי-דו באי הזומבים", "סקובי-דו ורוחה של המכשפה", ו"סקובי-דו במרדף מתוכנת", דפני לובשת חליפת שלושה-חלקים סגולה וירוקה עם נעליים תואמות. בסרט "סקובי-דו ופלישת החייזרים", דפני לובשת חולצה סגולה ללא שרוולים עם מכנסיים קצרים ורודים ומגפיים או נעליים סגולות.
כילדה, דמותה של דפני לובשת סוודר ורוד, חצאית אדומה וגרביונים ורודים עם מגפי גו-גו לבנים, אותם היא שונאת ללכלך.
הופעות נוספות בזיכיון > סרטי לייב אקשן

את דמותה של דפני בסרטי הלייב אקשן "סקובי-דו (סרט)" (2002) ו"סקובי-דו 2: חופשי חופשי" (2004) גילמה שרה מישל גלר, ששבה אף לדבב את הדמות בסדרת ההנפשה למבוגרים "רובוט צ'יקן". על סט צילומי הסרטים, פגשה מישל גלר את בעלה, פרדי פרינז ג'וניור, שגילם את דמותו של פרד.
בסרטים אלו, דפני התמחתה באמנויות לחימה לאחר שפרשה מ"מסתורין בע"מ" עם תחילת הסרט הראשון, מכיוון שנמאס לה להיות העלמה במצוקה בכל תעלומה שהקבוצה נאלצת לפתור. באופן אירוני, נחישותה של דפני להפוך מעלמה במצוקה ללוחמת נשית חזקה משקפת את תפקידה המוכר ביותר של מישל גלר כבאפי סאמרס מהסדרה "באפי ציידת הערפדים".
בסרטי הפריקוול "סקובי-דו 3: התעלומה מתחילה" (2009) ו"סקובי-דו 4: קללת מפלצת האגם" (2010), את דמותה של דפני מגלמת קייט מלטון. בסרטים אלו, דפני היא נשיאת מועדון הדרמה בתיכון קולסוויל.
בסרט "דפני ווולמה" (2018) המציג פריקוול חלופי, שבו נרמז שפרד ושאגי הגיעו לתיכון שלהן בסוף הסרט, מגולמת דפני על ידי שרה ג'פרי, והיא מוצגת כנערה פופולרית החוברת לוולמה המוצגת כנערה מופנמת.
הופעות נוספות בזיכיון > דיבוב

את דמותה של דפני מדבבת אמנדה סייפריד בסרט ההנפשה "סקובי דו!" בעוד שאת דמותה בצעירותה מדבבת מקנה גרייס.
קרובי משפחה

בין קרובי משפחתה של דפני שהוצגו במהלך הזיכיון, מופיעים בין היתר:
ג'ורג' רוברט נדלי בלייק – אביה של דפני.
אליזבת מקסוול-בלייק – אמה של דפני
דייזי בלייק – אחותה של דפני ורופאה במקצועה.
דון בלייק – אחותה של דפני ודוגמנית במקצועה.
דורותי בלייק – אחותה של דפני ונהגת מרוצים במקצועה.
דלילה בלייק – אחותה של דפנה, המשרתת בחיל הנחתים של ארצות הברית.
דוד מאט בלייק – דודה של דפני מצד האב; חוואי ומגדל פרות.
ג'ון מקסוול – דודה של דפני מצד האם, וברוקר בבורסת היהלומים של ניו יורק ברחוב 47 בעיר המדבר מדי פעם ביידיש.
אוליביה דרווי – דודתה של דפני.
ג'ניפר בלייק – דודניתה של דפני.
דניקה לה-בלייק – דודניתה של דפני ודוגמנית צרפתייה מפורסמת.
שאנון בלייק – דודניתה הסקוטית של דפני.
"סנדי" בלייק – דודה של דפני ובעליה של אתר נופש בפלורידה.
תורנטון בלייק הרביעי – דודה של דפני ובעליה של מגרש גולף הממוקם סמוך לאגם אירי.
פרנק ולקר, קייט סוצ'י וג'ניפר הייל מדבבים את בני משפחת בלייק בסדרה "סקובי-דו! מסתורין בע"מ", את דמותה של דניקה לה-בלייק דיבבה ונסה מרשל בסדרה "מה חדש, סקובי דו?", ואת דמותה של שאנון דיבבה גריי דליסל בסרט "סקובי-דו ומפלצת לוך הנס". ולקר גם דיבב את דמותו של ג'ורג' בסדרה "גור בשם סקובי-דו", ואילו דון מסיק דיבב שניים מדודיה של דפני: את מאט בלייק בסדרה "המופע של סקובי-דו" ואת ג'ון מקסוול בסדרה "סקובי-דו, איפה אתה?".
הערות שוליים

↑  Burlingame, Russ (December 22, 2021). "Scoob!: Holiday Haunt First Look Revealed in HBO Max Teaser". ComicBook.com. Retrieved August 29, 2022.
↑  Authors, Various (June 15, 2013). "D20 Girls Magazine – Summer 2013". Le Nurd Mystique LLC. Retrieved August 29, 2022 – via Google Books.
↑  Mark Evanier (July 10, 2002). "News from Me". Povonline.com. Archived from the original on May 14, 2006. Retrieved July 16, 2013. Fred was based on Dobie, Velma on Zelda, Daphne on Thalia and Shaggy on Maynard"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 76de8a7e-9796-4357-b221-b05d05900071 
את דמותה של דפני בסרטי הלייב אקשן גילמה שרה מישל גלר.
יהושע בן-מאיר

| --- | --- |

הרב בן מאיר (משמאל) בהכנסת ספר תורה בישיבת מרכז הרב
 לידה:  26 בנובמבר 1947 (בן 77) י"ג בכסלו ה'תש"ח
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת קול תורה  ישיבת מרכז הרב  ישיבת פוניבז' 
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  הלכות צבא, משפט עברי, רפואה והלכה ועוד
 רבותיו:  הרב שלמה זלמן אוירבך הרב שמואל רוזובסקי הרב ניסן מאיר זק"ש הרב צבי יהודה הכהן קוק הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.
 בן או בת זוג:  רות בן-מאיר 
 אב:  ישראל שלמה בן-מאיר 
 צאצאים:  אלי בן-מאיר 
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
הרב בן מאיר (במרכז) עם הרב יהושע מגנס והרב אבינועם זומר, תשע"ה
הרב מאיר יהושע בן-מאיר (נולד בי"ג בכסלו תש"ח, 26 בנובמבר 1947) הוא מייסד ישיבת ההסדר שבות ישראל באפרת ומי שעמד בראשה.