stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוקדמות מונדיאל 1978 - אירופה

107 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 1978, והתחרו על 16 מקומות בטורניר הגמר. ארגנטינה, המארחת, וגרמניה המערבית, האלופה המכהנת, העפילו אוטומטית, והותירו 14 מקומות לנבחרות האחרות.
לאירופה (אופ"א) הוקצו 9.5 מקומות, מתוכם אחד לאלופה גרמניה המערבית ועל השאר התחרו 31 נבחרות.
מהלך המוקדמות

32 נבחרות מאופ"א נרשמו למוקדמות. לאזור זה הוקצו 9.5 מקומות במונדיאל. גרמניה המערבית האלופה המכהנת, העפילה אוטומטית והותירה 8.5 מקומות ל-31 הנבחרות הנותרות. הנבחרות חולקו לחמישה בתים בני 3 נבחרות ולארבעה בתים בני 4 נבחרות, ובסך הכל ל-9 בתים. הן שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. הנבחרת הראשונה בכל בית העפילה למונדיאל, למעט זו שבבית 9 שהעפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת דרום אמריקה.
מחוזות קליפורניה

במדינת קליפורניה שבארצות הברית ישנם 58 מחוזות.
27 ממחוזות קליפורניה הוקמו לראשונה ב-18 בפברואר 1850. 16 מחוזות נוספים הוקמו בהמשך ב-1860, וארבעה מחוזות נוספים הוקמו ב-1865. עשרה מחוזות נוספים בסוף המאה ה-19, ולבסוף, מחוז אימפריאל הוקם בשנת 1907.
הגדול שבמחוזות קליפורניה הוא סן ברנרדינו (52,070 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז סן פרנסיסקו (122 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא לוס אנג'לס (כ-9,818,605 תושבים). עיר הבירה, סקרמנטו, נמצאת במחוז סקרמנטו.
מיסים כגנבה

מחאה בנושא סמים כגנבה מהאזרחים
בפילוסופיה פוליטית, מיסים כגנבה הוא מושג המבטא תפיסה הנפוצה בכמה פילוסופיות פוליטיות, ולפיה הממשל מפר את זכות הקניין (גנבה) של הפרטים בכפייה לתשלום מסים. אנרכו קפיטליסטים, אובייקטיביסטים ואף מינארכיסטים מסוימים רואים את המיסוי כעבירה של הממשל על עקרון האי-תוקפנות.
מארי רות'בארד טען בספרו "האתיקה של החירות" שמיסוי הוא גנבה וכי לכן התנגדות למיסים היא לגיטימית: "בדיוק כמו שאף אדם אינו נדרש מוסרית לענות באמת לגנב כאשר הוא שואל האם יש דברי ערך בביתו של האדם, כך אף אחד לא יכול להידרש מוסרית לענות באמת לשאלות זהות הנשאלות בידי המדינה, למשל, כאשר מגיעה הוצאה לפועל".
התומכים במיסים לרוב טוענים ששום עבירה שכזאת לא מתרחשת. אחד הטיעונים להצדקת המיסים הוא כי המיסים הם חלק מהאמנה החברתית. הצדקה נוספת לקיום המיסים היא כי המיסים נדרשים למימון משאבים בסיסיים שמגדילים את הצמיחה הכלכלית (כגון: אכיפת חוקים, תשלום על רשתות תעבורה ובניית קווי טלפון).
ראו גם

זכות הקניין
סרבנות מיסים
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיסיולוגיה

מיסיולוגיה או מדע המיסיון הוא תחום בתאולוגיה מעשית החוקר את עבודתו של המיסיונר, מטרותיו והמסרים אותם הוא מעביר.
מיסיולוגיה היא בחינה רב-תחומית ורב-תרבותית של כל היבטי הפצת האמונה הנוצרית המתבססת על תאולוגיה, אנתרופולוגיה, היסטוריה גאוגרפיה, תאוריה ושיטות תקשורת, השוואת דתות, מתודולוגיה נוצרית והיחסים בין הכתות בנצרות. אדם העוסק במיסיולוגיה קרוי מיסיולוג.
מייחסים את יסוד מדע המיסיון למיסיולוג הגרמני  גוסטב וארנק (Gustav Warneck ‏6 במרץ 1834 – 26 בדצמבר 1910).
מקצוע המיסיולוגיה נלמד בעיקר באוניברסיטאות נוצריות כדוגמת "האוניברסיטה הקתולית של אוסטרליה" או "Southern Nazarene University", אך גם באוניברסיטה כללית כדוגמת ה"אוניברסיטה של  דרום אפריקה".
נושאים בהם עוסקת המיסיולוגיה

בחינה של האסטרטגיה והתוצאות (החיוביות  וגם השליליות) של הפצת הדת הנוצרית.
מחקר על ההשפעה של הפצת הדת ועבודת הרווחה על הסביבה, כולל היבטים מעשיים של פוליטיקה בינלאומית והתפתחות כלכלית.
בחינה מהם כללי התנהגות נוצריים החיוניים לנצרות ולכן חלים על הנוצרים בכל התרבויות ובין ביטויים תרבותיים גרידא של הנצרות שניתן לשנותם ולהתאימם לתרבות אחרת.
הצעת הסברים תאולוגיים לתופעות כדוגמת הדיכוטומיה שבין הכנסייה המתוארת בברית החדשה שכל תפקידה לבשר (כלומר לגרום להתנצרות) ובין הכנסייה העכשווית שאינה עוסקת במיסיון, אלא העבירה תפקיד זה לסוכנות חיצוניות, קרי גופי המיסיון.
מחרוזת תפילה

ערך זה עוסק בשרשרת חרוזים. אם התכוונתם לתפילה, ראו .
מחרוזת תפילה מהמאה ה-16 שנמצאה על סיפון אוניית המפרשים האנגלית מרי רוז
מסבחה
מחרוזת תפילה היא חפץ טקסי המשמש במספר דתות ככלי עזר למתפלל. מחרוזות כאלו נמצאות בשימוש באסלאם, נצרות קתולית, נצרות אורתודוקסית, הכנסייה האנגליקנית, הינדואיזם, בודהיזם, סיקיזם ובדת הבהאית. מחרוזת תפילה משמשת ככלי עזר על מנת שאדם יוכל לספור את החזרות בתפילה או את המזמורים שיש לומר.
אסלאם

מחרוזת התפילה המוסלמית עשויה 99 חרוזים, המסמלים את כל 99 שמותיו של אללה המוזכרים בקוראן, או 33 חרוזים. בין כל 11 חרוזים מפרידה דסקית.
נצרות

במחרוזת המשמשת בכנסייה הקתולית 50 חרוזים, המסודרים כך שהחרוז הראשון וכל חרוז עשירי אחריו גדול יותר מתשעת הקודמים לו. המאמין מתחיל ב "תפילת האדון" בעודו אוחז בחרוז גדול, עובר לחרוז קטן ואומר אווה מריה וכך בכל אחד מהחרוזים הקטנים שאחריו. ס"ה 9 פעמים אווה מריה, אחרי החרוז הקטן התשיעי (החרוז העשירי בסדר החרוזים) יאמר המתפלל גם את גלוריה פאטרי. בחרוז הבא יתחיל סדר התפילות מחדש.
בודהיזם

מחרוזת התפילה הבודהיסטית נקראת ג'פה מאלה או מאלה, כוללת 108 חרוזים רגילים וחרוז נוסף המכונה "חרוז הגורו" החותם את המחרוזת.
מחרוזת התפילה משמשת לספירת המנטרות בסוגי המדיטציה בהן נהוג לשנן מנטרות.
לקריאה נוספת

אהרון לירון (אלטשולר), הנצרות וארץ הקודש: מידע בסיסי ללומד ולמטייל, הוצאת צ'ריקובר, 1997, עמ' 188
הערות שוליים

↑  Meaning of 108 beads on a mala
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12038395b (data)  GND: 4466708-5  NKC: ph125393 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוצי ליאון

קבוצת הילדים מכבי יפו ב-1955. מוצי ליאון יושב שני משמאל. עומד מימין המאמן צ'וצ'קו לוי, שני מימין בשורת העומדים אברהם "כושי" מעודד, ושלישי מימין בשורת העומדים בלפור גולדברג
משה (מוּצִי) ליאון (נולד ב-9 בינואר 1944 בבולגריה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בקבוצת מכבי יפו ובנבחרת ישראל, חבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
קורות חיים

ליאון נולד ברוסה שבצפון בולגריה ועלה לישראל בגיל 5. אביו שיחק כמגן בקבוצת כדורגל בעיר רוסה. מוצי ליאון שיחק בקבוצת מכבי יפו בתפקיד מגן שמאלי ובלם אחורי, נחשב בעיני רבים לכדורגלן הטוב ביותר של מכבי יפו בכל הזמנים. הוא הועלה לקבוצת הבוגרים על ידי המאמן ואסיל ספאסוב. משחקו הראשון בשורות הבוגרים של מכבי יפו היה ב-30 בדצמבר 1960 נגד שמשון תל אביב והמלא האחרון בקדנצייה הראשונה נערך ב-8 בינואר 1966 מול הכח מכבי רמת גן. ב-15 בינואר 1966 במהלך עונת 1965/1966 בליגה הלאומית נערך משחק ליגה בין מכבי יפו להפועל ירושלים. בדקה ה-81 פסק השופט מנחם אשכנזי בעיטת עונשין מ-11 מטרים לזכות הפועל ירושלים. מוצי ליאון ואהרן לוי "פוצצו את המשחק". יפו הועמדה בפני ועדת משמעת, לוי הורחק לשנה בפועל ושנה על תנאי מהמגרשים, ומוצי ליאון הורחק לארבעה חדשים. בתגובה להרחקה, עזב ליאון את הארץ לדרום אפריקה, שם שיחק כמקצוען בקבוצות וסטוויו אפולון (איט') וריינגרס מדרום אפריקה. הרחקתו לתקופה ארוכה, והקשיים הכלכליים במכבי יפו, הרצון להרוויח סכומי כסף גדולים יותר בליגה מקצוענית הובילו את ליאון לשחק בדרום אפריקה, שלא הייתה אז חברה בפיפ"א ולכן לא נזקק לשחרור ממכבי יפו.
ב-1970 שב לשחק בשורות מכבי יפו. משחקו הראשון בקדנצייה השנייה היה ב-7 בפברואר 1970 מול הפועל חיפה ומשחקו האחרון בשורות מכבי יפו היה ב-26 במאי 1984 מול הפועל תל אביב. מוצי ליאון הוא שיאן ההופעות בשורות מכבי יפו במספר משחקי הליגה, ושני במספרן במשחקים רצופים לאחר משה אוננה. בסך הכל שיחק ב-399 משחקי ליגה (103 בקדנצייה הראשונה ו-296 בקדנצייה השנייה) ובהם כבש 15 שערים.
ליאון היה מזוהה עם מכבי יפו לא רק בגלל מוצאו הבולגרי, שאפיין את שחקני הקבוצה ואוהדיה, והשנים הארוכות שעשה בה, אלא גם בגלל התאמתו המוחלטת לאופי העקשני והלוחם של המועדון, שנאבק במשך שנים רבות בתחתית טבלת הליגה הלאומית (באותן השנים הליגה הבכירה בישראל). לליאון היה מוניטין של מגן קשוח ואגרסיבי במיוחד. הוא אימן את מכבי יפו לתקופות קצרות בראשית 1978 וב-1985.
במאי 1962 זומן לראשונה לנבחרת ישראל בכדורגל על ידי המאמן גיולה מאנדי. לזכותו 26 הופעות בנבחרת ישראל, במדיה כבש שער אחד במשחק גמר גביע אסיה מול נבחרת קוריאה הדרומית, משחק שבו ניצחה ישראל 1–2, וזכתה באליפות אסיה.
לרגל חגיגות ה-60 למדינת ישראל נבחר ליאון למגן השמאלי הטוב ביותר בכל הזמנים בכדורגל הישראלי. בשנת 2009 נבחר כחבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
הישגים

גביע אסיה: 1964
סגנית אלופת ישראל: 1961/1962
משחקי מכבי אירופה, ליון, 1963: מדליית זהב
סגנית אלופת ישראל: 1963/1964
סגנית אלופת ישראל: 1976/1977
הערות שוליים

↑  מכבי יפו והשחקנים ליאון ולוי הוזמנו לוועדת משמעת ביום ה', מעריב, 17 בינואר 1966.
↑  ועדת הליגה העניקה ניצחון 0:3 להפועל ירושלים, למרחב, 23 בינואר 1966.
↑  מנחם טריוויש, ד"ש מהישראלים בדרא"פ, מעריב, 6 בדצמבר 1967
1 2  ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמודים 221–223. נתונים היסטוריים: ירון משעל
↑  מוצי ליאון בהיכל התהילה. מי יצטרף?, באתר ערוץ הספורט, ‏ 16 באפריל 2009
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - גביע אסיה בכדורגל 1964 (אלופת אסיה) |
| --- | --- | --- |
|   לוין |   ויסוקר |   בכר |   קלמי |   ליאון |   מתניה |   פרימו |   קצב |   לבקוביץ' |   מהלל |    שפיגלר |   סטלמך |  טיש |   אהרוני |  קליש |  לוי |  טלבי |  יאנג | מאמן: מרימוביץ'  |   לוין |   ויסוקר |   בכר |   קלמי |   ליאון |   מתניה |   פרימו |   קצב |   לבקוביץ' |   מהלל |    שפיגלר |   סטלמך |  טיש |   אהרוני |  קליש |  לוי |  טלבי |  יאנג | מאמן: מרימוביץ'  | ישראל |
מגן

ערך זה עוסק באמצעי הגנה אישי ללוחם. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מגינים מעץ עבה ומחוזק
מגן סקסוני עם בליטת מגן מימי הביניים
אולימפיה מנצ'יני, אחייניתו של הקרדינל מאזארן, אוחזת במגן
מָגֵן הוא כלי הגנה ללוחם העשוי מלוח עץ או מתכת. המגן מיועד לבלום התקפות אויב מרוב כלי הנשק, בהם מטר חצים ומכות חרב או גרזן קרב. על הלוחם האוחז במגן היה לכוונו כך שיבלום את ההתקפה - מגן טוב יכול היה לבלום את רוב סוגי ההתקפות ברוב כלי הנשק. המגינים מגוונים בצורתם, גודלם ובחומרים מהם הם עשויים, והם משתנים בין אזורים שונים ותקופות שונות. המגן מיועד בעיקר להגנה עצמית.
התפתחות המגן

המגנים הראשונים היו בנויים מעץ או מעור, ובהמשך נוספו להם פסי ארד לחיזוק. העם הראשון שהשתמש במגנים באופן נרחב הם השומרים. חייליהם סודרו במערך הפלנקס ולמגן היה תפקיד מפתח לשמירת המערך. כל החיילים הכבדים חומשו במגנים, בדרך כלל גדולים: עד גודל של מטר, על מנת שיוכלו לכסות בקלות על כל גופו של הלוחם.
בתקופת יוון הארכאית (המאה ה-8 לפנה"ס) המגנים קיבלו דחיפה נוספת. חברי חיל הרגלים הכבד היווני, ההופליטים, השתמשו במגן על מנת לייצב את מערך הפלנקס, בדומה לשומר. מגניהם היו עשויים לרוב מעץ עם חיזוקי ארד, אם כי שיעור המתכת עלה בהרבה יחסית לתקופות קדומות יותר. בצבא הספרטני היו מקבלים החיילים עונשים חמורים על איבוד מגניהם לעומת עונש קל אם בכלל על איבוד חלקים אחרים משריונם, מפני שהמגן נועד לשמור על מערך הפלנקס, ואילו פרטי שריון אחרים היו אמורים לשמור על חייו האישיים של הלוחם. גם בצבא הרומי מילאו המגנים תפקיד מפתח בשמירת המערך. החייל הרומי נהג להדוף את האויב בעזרת מגנו הגדול ולדקור אותו עם חרבו.
לאחר נפילת האימפריה הרומית הייתה נסיגה כללית בטכנולוגיה העולמית, וכחלק ממנה נצפתה גם נסיגה באיכות המגנים. במקומות רבים שבו למגני עץ פשוטים בעלי טבעת מתכת מסביב. בהמשך בימי הביניים זכה המגן לפריחה מחודשת והיה לאחד מכלי הנשק החשובים ביותר של האביר. בימי הביניים נשאו הפרשים מגינים שצורתם כמעין אליפסה אנכית או מעוין. הצורה תוכננה בשביל לספק הגנה מרבית לפרש תוך מתן נוחות לתקיפה ותפעול הסוס. בהמשך הוסר החלק העליון של המגן (כנראה כדי לשפר את ראותו של הפרש) וכך נוצר דגם המגן האבירי המוכר לכולם ומשמש תבנית לסמלים של מדינות, ערים ובתי אצולה.
עם המצאת שריון הלוחות המלא, החלו המגנים לאבד מחשיבותם, אם כי השתמשו בהם עד המאות ה-16 וה-17 בעת סוף ימי הביניים ובתחילת העת החדשה. במאה ה-16, היה שריון הלוחות המלא כבד ועבה דיו כך שהמגן הפך למיותר ורק הגביל את יכולתו של הלוחם לתקוף באמצעות חרב כבדה או נשק מוט דו-ידני. במאה ה-17, בעקבות גילוי אבק השרפה, יצא המגן לגמרי משימוש עקב חוסר יכולתו לבלום קליעי רובה.
על אף שיצאו משימוש קרבי, שמרו המגינים מקום בשימוש טקסי וסמלי. בימי הביניים, הן באירופה והן באפריקה, עוטרו מגיני הלוחמים בצבעים וסמלים שייצגו את הלוחם (את בית האצולה שלו או השבט שלו). סמלי המדינות והערים האירופאיות מבוססים על סמלי מגינים שכאלה ותבנית המגן החצי-מעויני משמשת כבסיס נפוץ לסמלים של מדינות (אפילו סמל מדינת ישראל), ערים ויחידות צבאיות.
בימינו, משתמשים כוחות משטרה במגינים עשויים מפלסטיק כחלק מהציוד לטיפול בהפרות סדר להגנה מפני יידוי אבנים, בקבוקי תבערה וחפצים שונים הנזרקים עליהם על ידי מפגינים בעת הפגנות אלימות. כמו כן קיימים מגינים כבדים נגד כדורי רובה (מכונים לעיתים "מגן טקטי") בשימוש יחידות מיוחדות ויחידות השתלטות.
הלחימה עם מגן

המגן הוא אולי החלק החשוב והעתיק ביותר בשריונו של הלוחם. המגן משמש להגנה עיקרית מפני המכות הקשות יותר של היריב וביכולתו לעצור כמעט כל מכה, פרט למכת רומחו של אביר מסתער במלוא מהירותו, או מכת גרזן קרב כבד במיוחד. מכות אלו יכלו לנפץ אפילו מגן עשוי פלדה[דרוש מקור].
בניגוד לשריון, לא סיפק המגן הגנה היקפית אלא רק בכיוון אחד. יתרונו של המגן היה יכולתו לבלום התקפות ששריון רגיל לא יכול היה לבלום (מטח חצים כבד, מכת גרזן קרב בינוני או חרב כבדה). חסרונו היה שלעיתים הוא היה גדול ומסורבל והקשה על הלחימה. עוד חיסרון גדול לעומת השריון היה שהמגן הותיר את אחת מידיו של הלוחם תפוסה ואילו לוחם ללא מגן יכול היה לשאת כלי נשק דו-ידניים.
בניגוד לשריון, יכול היה המגן לשמש גם להתקפה. ישנן מספר מכות מפורסמות עם המגנים - כגון מכה מלמטה למעלה אשר נועדה לפגוע בסנטרו של היריב או דחיפה עם המגן על מנת להפיל או להוציא את היריב משיווי משקל. לפעמים למגן היה מעין שפיץ ברזל שנועד לשבור את להבי החרבות עליו. על מגינים מסוימים הותקנו שוליים חדים על מנת שהמגן יוכל לשסף את גרונו של יריב שלא ממוגן בצוואר.
סוגי מגינים

חיל רגלים קל נשא בדרך כלל מגינים קטנים ועגולים העשויים מעץ או ממתכת. מגן עגול וקטן זה נקרא Buckler.
סקוטום Scutum: הלגיון הרומאי נשא מגנים מלבניים (אך מקומרים) גדולים וכבדים שנקראו "סקוטום". המגינים סיפקו הגנה מצוינת אך היו כבדים והגבילו תנועה מהירה. מבנה הטסטודו ("הצב"), שבו הליגיונרים נעו באיטיות כאשר ה"סקוטום" מוצבים כלפי חוץ בפאות ומעל לראש ובכך יוצרים מעטה שריון שמגן על הלוחמים, היה מבוסס על מגינים גדולים אלה.
הוויקינגים והשבטים הגרמניים נשאו מגיני עץ גדולים. שבטים אלה כמעט שלא לבשו שריון, או עטו רק שריון עור.
בימי הביניים נשאו הפרשים מגינים שצורתם כמעין אליפסה אנכית או מעוין. הצורה תוכננה בשביל לספק הגנה מרבית לפרש תוך מתן נוחות לתקיפה ותפעול הסוס. מאוחר יותר, החלק העליון של המגן הוסר (כנראה בשביל לשפר את הראות של הפרש) וכך נוצר דגם המגן האבירי המוכר לכולם ומשמש תבנית לסמלים של מדינות, ערים ובתי אצולה.
מגיני קשתים (Pavise): מגינים גדולים, לרוב מלבניים, שנועדו להגן על קשתים ומפעילי רובה-קשת בזמן שהם טוענים מחדש. מגינים אלה לא הוחזקו ביד אלא הוצבו על הקרקע לפני הקשת. הם היו מספיק גדולים כך שהקשת יוכל להתכופף ולהתחבא מאחוריהם. הם נועדו לבלום חצים של האויב ולא מהלומות של כלי נשק בקרב פנים אל פנים.
מגיני משטרה: אלה מגינים מודרניים העשויים מחומרים פלסטיים שמטרתם להגן על כוחות משטרה מיידוי אבנים, בקבוקי תבערה ושאר חפצים במהלך הפגנות והפרות סדר.
מגינים בליסטיים/טקטיים: מגינים כבדים נגד כדורי רובה בשימוש יחידות מיוחדות ויחידות השתלטות בפריצה לתוך מבנה.
מגינים מהמאה ה-11 מתוארים בשטיח באייה
מגני "סקוטום" רומיים.
מגן קשתים Pavise שעוטר בציור
מדליית הזהב על שם יורי גגארין

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 תיאור:  עבור תרומה משמעותית לקידום חקר החלל המאויש
 מדינה:  בין־לאומי 
 הגוף המעניק:  הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה 
 תקופת הפרס:  1968–הווה (כ־56 שנים) 
 נקרא על שם:  יורי גגארין 
 
מדליית הזהב על שם יורי גגארין (אנגלית: The Yuri A. Gagarin Gold Medal) הוא פרס המוענק על ידי הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה לאדם שתרם תרומה משמעותית לקידום חקר החלל המאויש. המדליה קרויה על שם הקוסמונאוט הסובייטי יורי גגארין, האדם הראשון בחלל.
זוכים בולטים

מפקד משימת אפולו 12, האסטרונאוט האמריקני צ'ארלס קונראד הבן (1969)
האסטרונאוט האמריקני ג'ון יאנג (1972)
האסטרונאוטית האמריקנית שאנון לוסיד (1996)
הצוותים המאיישים את תחנת החלל הבינלאומית זכו במדליה ברציפות בין השנים 2000 - 2007.
מוזיקה אקוסטית

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  פולק
 מקורות תרבותיים:  העת העתיקה
 כלים:  גיטרה אקוסטית
 נושאים קרובים
 פולק רוק, רוק קל
 
מוזיקה אקוסטית היא ז'אנר מוזיקלי שיוצריו משתמשים אך ורק בכלי נגינה שמפיקים אך ורק צלילים אקוסטיים, בניגוד לכלי נגינה אלקטרוניים.
מבקר המוזיקה קרייג קונלי מציע כי: "כאשר מוזיקה מתויגת אקוסטית, מנותקת או בלתי מחוברת, נראה כי ההנחה היא שסוגים אחרים של מוזיקה עמוסים בטכנולוגיה ובייצור הפקת יתר (אנ') ולכן אינם טהורים כל כך."
סוגי מכשירים אקוסטיים

ניתן לפצל את הכלים האקוסטיים לשש קבוצות: כלי מיתר, כלי נשיפה, כלי הקשה, כלי נגינה אחרים, כלי אנסמבל וכלי נגינה לא מסווגים.
היסטוריה

הכלי האקוסטי המקורי היה הקול האנושי, שמפיק צליל על ידי העברת אוויר על פני שפתות הקול. ככל הנראה הכלי האקוסטי הבנוי הראשון הוא החליל. החליל העתיק ביותר שנמצא בחפירות ארכאולוגית הוא חליל בן 43,000 שנים, שמקורו במרכז אירופה.
עד ל-1800, כלי המיתרים האקוסטיים הפופולריים ביותר באירופה היו דומים מאוד לגיטרה של ימינו, אך עם גוף קטן יותר. בהמשך המאה ה-19, נוצרו הגיטרה הקלאסית על ידי אנטוניו דה טורס חוראדו, וכן הקונטרבס. מאוחר יותר, הפופולריות של הגיטרה התפשטה גם לארצות הברית. במאה ה-19, הגיטרה נהייתה לכלי מוכר בו מנגנים בפסטיבלים ובקונצרטים מפוארים.
כאשר כלי נגינה אלקטרוניים נוצרו במהלך המאה ה-20, כלי מיתר רבים, כגון כינור, ויולה וצ'לו, הוגדרו מחדש כאקוסטיים.
מוזיקה אקוסטית לרוב קלה יותר לבעלי עסקים לארח כי יש פחות צורך בהגברה ורמת הווליום פחות חודרנית. ביוני 2021, העיר קיימברידג' במסצ'וסטס, ארצות הברית, אפשרה לעסקים קטנים לארח קונצרטים אקוסטיים מבלי להגיש בקשה לאישור בידור חי, בתנאי שלא תהיה הגברה מלבד מיקרופון אחד, ושלא יהו חמישה נגנים או מוזיקאים אקוסטיים במקום אחד בו-זמנית.
לקריאה נוספת

Randel, Don Michael (2003). The Harvard Dictionary of Music. Harvard University Press. ISBN 978-0-674-01163-2.
Safire, William (2007). "On Language: Retronym". New York Times Magazine (January 7): 18.
הערות שוליים

↑  Safire 2007.
↑  Conley, Craig (16 באוגוסט 1999). "Review: Unwired: Acoustic Music from around the World". Splendid. ארכיון מ-25 בדצמבר 2008. נבדק ב-17 בנובמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Instrument List - MusicBrainz". musicbrainz.org. ארכיון מ-2020-12-26. נבדק ב-3 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Elsea, Peter. "Acoustic Instruments". artsites.ucsc.edu. University of California, Santa Cruz. ארכיון מ-2021-01-02. נבדק ב-3 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Iain Morley, "The Evolutionary Origins and Archaeology of Music", PhD diss. (Cambridge: Darwin College, Cambridge University, 2003): 47–48.
1 2  "Early Southern Guitar Sounds: A Brief History of the Guitar and Its Travel South". Smithsonian Music (באנגלית). 2016-06-16. ארכיון מ-2020-11-17. נבדק ב-2020-11-10.
↑  "The History of the Classical Guitar | Guitarras Alhambra". www.alhambraguitarras.com (באנגלית). ארכיון מ-2020-11-10. נבדק ב-2020-11-10.
↑  "Italian musical masters took the violin from fiddle to first chair". History Magazine (באנגלית). 2019-01-22. ארכיון מ-2020-11-08. נבדק ב-2020-11-10.
↑  "Cambridge City Policy Ordge #119". Cambridgema.gov. ארכיון מ-2021-11-15. נבדק ב-28 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
מחוזות קרוליינה הצפונית

במדינת קרוליינה הצפונית שבארצות הברית ישנם 100 מחוזות. ממקומת במקום ה-29 מבחינת שטחה מבין מדינות ארצות הברית, אך היא השביעית בגודלה מבחינת כמות המחוזות המרכיבים אותה.
הגדול שבמחוזות קרוליינה הצפונית הוא מחוז דייר (4,050 קמ"ר), והקטן שבהם הוא מחוז קליי (570 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מקלנבורג (944,373 תושבים נכון ל-2010). בירת קרוליינה הצפונית ראלי ממוקמת במחוזות וייק ודורהאם.
מגן (אזור)

מגן (בערבית : مجان, תעתיק מדויק: מג'אן) הוא שמו השומרי הקדום של אזור גאוגרפי בעומאן. חוקרים אחדים מזהים את האזור עם כל שטחה של עומאן, אף על פי שאזורים רבים בעומאן של היום היו עצמאיים שהשתייכו למדינות אחרות, כגון אזור ט'ופאר שהיה שייך לתימן.
מקור השם

השם מגן מורכב משתי מילים בשומרית: המילה מא שפירושה ספינה והמילה גאן שפירושה השלד. משמעות השם, אם כן, היא שלדה של הספינה. האזור נקרא כך כי היה מפורסם בתעשיית הספינות עוד בזמנים קדומים, במיוחד בנמלים הקרובים לג'בל אח'דר שבו היו עצים עמידים בפני מים ששימשו לתעשייה זו, ולכן נודע האזור כיצואן ספינות עיקרי באזור מסופוטמיה והמפרץ הפרסי.
כלכלה ומסחר

בנוסף לייצוא הספינות ייבאו תושבי שומר ובחרין את סלעי הדיוריט מאזור מגן, והשתמשו בהם ליצור כלי משקל שונים שהיו חיוניים לתנועת המסחר שהייתה רווחת באזור. כמו כן סיפק אזור מגן את מתכת הנחושת לשומר. בנחושת, שלפני 10,000 שנה הייתה יעילה ונוחה יותר לשימוש ממתכות אחרות, עשו אז שימוש נרחב בארם נהריים, ליצירת כלים. האזור נודע גם בתעשיית הלבונה שבה השתמשו למטרות כישוף ופולחן במקדשים.
שרידים ארכאולוגיים

בשנים האחרונות התגלו באזור מגן, ליד ראש גינז, חלקים מספינות עתיקות שנבנו לפני 5,000 שנים. כמו כן נתגלו מבנים עתיקים מאותה תקופה, ששימשו בין היתר ליצירת ספינות.
ראו גם

דילמון
סבא
מיסיון אלמו בסן אנטוניו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מתחם מסיון, אטרקציה תיירותית, ביצורים, בניין 
 כתובת:  Alamo Plaza Historic District 
 מיקום:  סן אנטוניו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מידות
 שטח:  1.7 הקטאר 
 קואורדינטות:  29°25′33″N 98°29′10″W﻿ / ﻿29.425833°N 98.486111°W﻿ / 29.425833; -98.486111
 www.thealamo.org
 he
 
מיסיון אלמו
קרב אלמו, 23 בפברואר עד 6 במרץ 1836
מיסיון אלמו (באנגלית: The Alamo Mission, בספרדית: Misión de Álamo), המכונה בדרך כלל רק אלמו (Alamo), ואשר במקור נקרא מיסיון סן אנטוניו דה ואלרו (Misión San Antonio de Valero), הוא מתחם מיסיון ומאחז ספרדי היסטורי שהוקם במקור במהלך המאה ה-18 על ידי מיסיונרים קתולים במקום בו נמצאת כיום העיר סן אנטוניו שבארצות הברית. מיסיון אלמו היה המקום בו נערך בשנת 1836 קרב אלמו. כיום המבנה משמש כמוזיאון וממוקם ברובע ההיסטורי אלמו פלאזה (אנ'). המבנה הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2015.
מיסיון אלמו היה אחד מהמיסיונים הספרדיים הראשונים שהוקמו באזור בטקסס. המיסיון הוקם במטרה לספק מסגרת חינוכית לאינדיאנים המקומיים לאחר התנצרותם. המיסיון ננטש בשנת 1793. עשר שנים לאחר מכן הפך המיסיון למבצר בו שכנה פלוגה צבאית ספרדית של נושאי רומח רכובים אשר לפי ההערכה היו מי שנתונו למקום את השם "אלמו". במהלך המהפכה הטקסנית הגנרל המקסיקני מרטין פרפקטו דה קוס (אנ') העביר את המיסיון לרשות הצבא הטקסני במהלך דצמבר 1835, בעקבות המצור על בכסאר (אנ'). בעקבות כך מספר קטן יחסית של מורדים טקסנים כבשו אז את המתחם ושהו בו במשך מספר חודשים. המורדים הטקסנים ששהו במתחם נקלעו בהמשך לקרב עקוב מדם שנערך במתחם בחודשים פברואר-מרץ של שנת 1836 בין רפובליקת מקסיקו לבין כוחות המורדים הטקסנים במסגרת המהפכה הטקסנית כאשר בסופו נרצחו כל המורדים הטקסנים. כאשר צבא מקסיקו נסוג מאזור טקסס מספר חודשים לאחר מכן כוחות הצבא המקסיקנים החריבו חלק גדול מהחומות של המתחם ושרפו חלק מהמבנים במתחם.
במהלך חמש השנים הבאות המתחם שימש מעת לעת חיילי חיל מצב, טקסיים ומקסיקנים, אך בסופו של דבר ננטש. בשנת 1849, מספר שנים לאחר שטקסס סופחה לארצות הברית, החל צבא ארצות הברית לשכור את המתקן לשימוש כמחסן אפסנאות, אך הוא ננטש בהמשך במהלך 1876 לאחר שהוקם בקרבת מקום מוצב סם יוסטון (אנ'). הקפלה של המיסיון נמכרה לבסוף למדינת טקסס, אשר בחרה שלא לשפץ מחדש את המבנה. המתחם נמכר בהמשך לחברת סחורות שהשתמשה במבנים כמחסנים.
בשנת 1891 הוקמה עמותת בנות הרפובליקה של טקסס (Daughters of the Republic of Texas) אשר הייתה מוקדשת להנצחת זכרם של המשפחות המייסדות וחיילי הרפובליקה של טקסס. העמותה החליטה לשפץ מחדש את מבני המתחם במטרה לשמר את המתחם בשל החשיבות ההיסטורית שלו. במהלך שנת 1905 עדינה אמיליה דה זוואלה (אנ') וקלרה דריסקול (אנ') הצליחו לשכנע את הממשל הטקסני לרכוש את הבניינים שנותרו ולמנות את עמותת בנות הרפובליקה של טקסס כאפוטרופוס הקבוע על האתר. במהלך המאה הבאה נעשו מספר ניסיונות להסיר את סטטוס האפוטרופוס של העמותה על המתחם. בתחילת 2015 הממשל האמריקני העביר באופן רשמי את האחריות על השליטה באלמו לידי משרד הקרקעות הכללי של טקסס (אנ').
מיסיון אלמו וארבעת המיסיונים הנוספים בפארק ההיסטורי הלאומי של אתרי המיסיון בסן אנטוניו הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-5 ביולי 2015.
ראו גם

אתרי המיסיון בסן אנטוניו
קרב אלמו
הערות שוליים

↑  , Blanchard, Bobbie. Daughters of the Republic of Texas Sue Land Office, Texas Tribune, March 23, 2015.
↑  Associated Press. World heritage status for The Alamo, Japan industrial sites, Conroe Courier, July 5, 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292903905171  LCCN: sh85003130  NARA: 10046535  NKC: ge840562 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוריץ פון קניגסוורטר

| --- | --- |

 לידה:  16 ביולי 1837 וינה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  14 בנובמבר 1893 (בגיל 56) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית, ציסלייטניה (ארצות אוסטריה) 
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי הישן של וינה 
 תפקיד:  חבר בית הלורדים (20 בספטמבר 1879)  קונסול כללי 
 בן או בת זוג:  Charlotte von Königswarter (1860–ערך בלתי־ידוע) 
 
הברון
מוריץ פון קניגסוורטר (בגרמנית: Moritz von Königswarter‏; 16 ביולי 1837 – 14 בנובמבר 1893) היה נדבן ובנקאי יהודי אוסטרי, חבר הבית העליון של בית הנבחרים האוסטרי.
קורות חיים

מוריץ פון קניגסוורטר נולד בווינה למשפחת קניגסוורטר (אנ'), משפחת אצולה יהודית. אביו היה הבנקאי היהודי יונס פון קניגסוורטר. הוא השתלב בעסקי הבנקאות של אביו ב-1860. לאחר מות אביו, ב-1871, הפך למנהל הבנק. באותה שנה נישא לשרלוט אדלר פון ורטהיימשטיין.
הרבה בפילנתרופיה. תרם למוסדות הומניטריים רבים, חלקם קשורים בשמו. בשנתו האחרונה היה ממייסדי בית המדרש לרבנים בווינה.
קניגסוורטר מת בטירתו בווינה, ונקבר באחוזת קבר מפוארת בחלקה היהודית בבית הקברות המרכזי בווינה.
קברו של מוריץ פון קניגסוורטר ואשתו שרלוט בבית הקברות המרכזי של וינה