stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקי גורדוס

| --- | --- |

מיכאל גורדוס, 1969
 לידה:  9 בנובמבר 1944 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  28 בנובמבר 2017 (בגיל 73) יהוד, ישראל 
 כינוי:  "קשבנו, מיקי גורדוס"
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  קשב, עיתונאי
 מעסיק:  קול ישראל
 
מיקי גורדוס בחדר עבודתו
מיכאל (מיקי) גורדוס (9 בנובמבר 1944 – 28 בנובמבר 2017) היה עיתונאי ישראלי שסיקר באופן שוטף אירועים עולמיים באמצעות האזנה לשידורים החיים של תחנות רדיו וטלוויזיה בעולם.
ביוגרפיה

מיכאל (מיקי) גורדוס נולד בתל אביב לנתן גורדוס, שהיה נציג סוכנות הידיעות הצרפתית בישראל.
גורדוס החל לעבוד ב"קול ישראל" בשנת 1968. בעזרת מקלטי רדיו שהתקין בביתו בשדרות ח"ן בתל אביב, ושליטה בשש שפות (עברית, ערבית, אנגלית, צרפתית, רוסית ופולנית), האזין לתחנות רדיו מרחבי העולם והעביר לקול ישראל ידיעות מיידיות על אירועים המתרחשים בארצות חוץ. במרוצת השנים החל להאזין בעזרת אמצעים משוכללים גם לתחנות טלוויזיה זרות ואף מרוחקות ושידורי לוויינים, וכן לקשר רדיו של מטוסים בנתיבי התעופה בעולם.
במרוצת הזמן הוענק לו הכינוי "קשב" ושמו נודע ברשתות התקשורת הבינלאומיות.
גורדוס הקליט ושידר אירועים רבים בעלי חשיבות שהתרחשו ברחבי העולם ועקב אחרי התפתחותם.
באוקטובר 2014, סיימה רשות השידור את ההתקשרות עם גורדוס עקב סכסוכים עם כתבים אחרים והעובדה שהוא מעבר לגיל הפנסיה.
גורדוס התגורר בתל אביב ובסוף ימיו עבר ליהוד. היה נשוי לבלהה ואב לשלוש בנות. הוא חלה בסוכרת ונפטר בביתו שביהוד.
ביוגרפיה > האזנה לשידורי תחנות זרות

גורדוס האזין לתחנות שידור זרות ברחבי העולם, במיוחד לרדיו מוסקבה ולשידורים מקהיר, והביא באופן שוטף דיווחים על ידיעות מתחנות אלו בקול ישראל. בין השאר, דיווח על שידורי רדיו מוסקבה לגבי פגישתו של נחום גולדמן עם חסן השני מלך מרוקו ומשפט לנינגרד.
במהלך מלחמת יום הכיפורים עקב גורדוס אחרי שידורי הטלוויזיה המצרית, והעביר מידע ששודר שם על טייסים ישראלים שצנחו בשטח מצרים. צוות של צה"ל נשלח לביתו של גורדוס וצילם צילומי סטילס של השידור (הדבר היה בטרם נכנס לשימוש מכשיר הוידאו). צילומים אלה הם שהביאו בסופו של דבר לכך שטייסים שנחשבו לנעדרים או הרוגים זוהו כשבויים חיים. על כך קיבל גורדוס את תודתם של גורמים רשמיים בחיל האוויר.
גורדוס הביא ידיעות על שידורים של תחנות קטנות ברחבי העולם בנושאים הנוגעים ליהדות ולישראל. למשל, הוא הביא משידורים מחתרתיים של המחתרת הבסקית בספרד על משפט לנינגרד.
ב-12 בינואר 2010, אירעה רעידת אדמה בהאיטי, אשר גרמה לחורבן כבד ולעשרות אלפי הרוגים. זו הייתה אסון טבע מהגדולים בתקופה המודרנית והראשון מסוגו במאה העשרים ואחת. גורדוס שידר תיאור נרחב של פעולות החילוץ וההצלה בהאיטי ואת תיאורי ההרס, החורבן, ההרג והפציעה. ב-17 בינואר, כאשר תחנות הרדיו בהאיטי החלו לשדר מחדש, העביר גורדוס את קולן למאזינים בישראל.
הערות שוליים

↑  שיחה עם מיקי גורדוס, אדם אנלוגי בעידן דיגיטלי, באתר גלובס, 11 באוקטובר 2014
↑  רן בוקר, "הקשב המיתולוגי מיכאל גורדוס הלך לעולמו", באתר ynet, 28 בנובמבר 2017
↑  עורך נובל אובזרווטר תיווך בין חסן לגולדמן, מעריב, 30 ביוני 1970
↑  "לא יודע... יש לנו משפטים שונים... לא יודע על איזה משפט אתה מדבר", מעריב, 18 בדצמבר 1970
↑  השידור המחתרתי של הבסקים מגנה בחריפות את משפט לנינגרד, דבר, 30 בדצמבר 1970
↑  קשב הרדיו הוזהר ע"י משרד התקשורת, מעריב, 21 באוקטובר 1977
↑  עדות קולית לרכבת האוירית הסובייטית למצרים, דבר, 25 במרץ 1970
↑  בר לב בראיון טלוויזיה בארה"ב: אם יפריעו הרוסים למשימותינו נילחם גם בהם, מעריב, 8 ביולי 1970
1 2 3  רוני אשל, מיקי גורדוס קיים דממה בדיווח לפי בקשת הגרמנים, מעריב, 19 באוקטובר 1977
↑  תיאור חלקו של מיכאל גורדוס בסיקור חטיפת מטוס לופטהאנזה בטיים מגזין.
↑  ראו סיפור אחר ב: מחאות לטלוויזיה הישראלית ששידרה הידיעה על הטסת הקומנדו הגרמני, דבר, 19 באוקטובר 1977
↑  טדי פרויס, מרתון סביב דגל הקרן, דבר, 28 באפריל 1980
↑  אליענה שפר, "אמשיך להזרים ידיעות כל עוד אני נושם": ריאיון עם מיקי גורדוס, זמן חיפה, 26 באפריל 2011
↑  יובל שוהם, ‏אוזניים בשמיים, באתר חיל האוויר הישראלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009302887005171  VIAF: 1663160978146017940007   WorldCat (עם VIAF): 1663160978146017940007
איתי לב (במאי)

| --- | --- |

 לידה:  28 באוקטובר 1970 (בן 54) כפר סבא, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תיכון כצנלסון  אוניברסיטת תל אביב 
 פרופיל ב-IMDb
 
איתי לב (נולד ב-28 באוקטובר 1970) הוא יוצר קולנוע עצמאי ישראלי, מפיק, תסריטאי ובמאי.
ביוגרפיה

לב נולד וגדל בכפר סבא, בנעוריו למד בתיכון כצנלסון בעיר. בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (1997). ב-1996 יצר את סרטו הקצר הראשון, "חרדונים", שזכה בפרס הרשות השנייה ליוצרים צעירים. בשנים 1998–2003 ביים כתבות והיה עוזר במאי בערוץ 2, בתוכניות כגון החרצופים, שוקו טלעד וקפה טלעד. ב-2003 ביים גם קליפים בערוץ 24.
סרטו הראשון היה "חמש דקות בהליכה", סרט פשע קומי בכיכובם של אלון אבוטבול, שרון אלכסנדר ונועה תישבי; הסרט זכה ב-2002 בפרס ירושלים לבמאים ישראלים חדשים[דרוש מקור]. ב-2006 ביים את סרט הילדים "גיבורים קטנים", בכיכובם של אביגיל אריאלי וציון ברוך, שהופץ בבתי הקולנוע בישראל ובצרפת; הסרט זכה במספר פרסים בינלאומיים, בהם פרס לסרט הטוב ביותר בפסטיבל זלין לסרטי ילדים בצ'כיה. ב-2011 יצא סרטו השלישי, "מלח ים", שהוא ראשון בסדרה של חמישה סרטים; בסרט מככבים ליאת גליק, יעל רייך, יפתח קליין וליאור מילר.
ב-2009 יצא סרטו הדוקומנטרי "בעולם אחר אין מילים", בשיתוף עם יעל רייך; הסרט עוסק בהתמודדות של אחיה של יעל, אילון, עם פגיעת ראש קשה. שנה מאוחר יותר צילם את סרטו התיעודי השני, "בלפסט בלוז", העוסק בהשוואה בין הסכסוכים הפוליטיים בישראל ובצפון אירלנד.
ב-2022 שודר בכאן 11 סרטם התיעודי של לב ופרופ' גדעון גרייף בשם "בכינו בלי דמעות" (כשם ספרו של גרייף). הסרט כולל צילומים ממסע שערך גרייף למחנה ההשמדה אושוויץ עם ניצולי הזונדרקומנדו בשנת 1993. הניצולים מספרים את סיפורם ועדויותיהם במקומות שבהם התרחשו האירועים.
הערות שוליים

↑  סרוטים: על "מלח ים", באתר nrg
↑  בכינו בלי דמעות, אתר יוטיוב]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17838877v (data)  ISNI: 0000 0000 4716 8725  LCCN: no2007057973  VIAF: 63787063   WorldCat (עם VIAF): 63787063
אחוזת דג'אני

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  אלון חילו
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  אנגלית
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2008
 מספר עמודים:  367
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789654825917
 הספרייה הלאומית:  990026104870205171
אחוזת דג'אני הוא רומן היסטורי בדיוני מאת אלון חילו, שיצא לאור בתחילת 2008 בהוצאת ידיעות ספרים. הרקע לרומן הוא ארץ ישראל בסוף המאה התשע עשרה בימי העלייה הראשונה. אף שגיבור הספר, האגרונום היהודי חיים מרגליות קלווריסקי הוא דמות היסטורית אמיתית, הרי שעלילת הספר בדיונית, ואינה מבוססת על כל מקור היסטורי או מחקרי הקשור בו. גיבור נוסף בספר הוא הילד הערבי צאלח דג'אני. פרקי הספר מסופרים לסירוגין מפיהם, בצורה של קטעי יומנים.
לדברי המחבר, זהו "ספר פוליטי במובן זה שהוא נוגע בנושאים פוליטיים בוערים, כמו הסכסוך היהודי-פלסטיני, זכות השיבה הפלסטינית ועברה המוסלמי של תל אביב. הספר נוגע גם בשאלת ההכחשה וההדחקה של האחוזות והכפרים הפלסטיניים בלב לבה של הישות הציונית היהודית-חילונית, בטריטוריה הקטנה בין נחל איילון (ואדי מוסררא בפי הפלסטינים) לבין הים התיכון, בין יפו (יאפא בפי הערבים) לנחל הירקון (נהר אלעוג'א אצל הערבים)."
כדברי מחברו, הספר "נוגע בנושאים פוליטיים בוערים, כמו הסכסוך היהודי-פלסטיני". לפיכך אין פלא שהספר זכה לא רק לביקורת ספרותית, אלא גם לביקורת פוליטית, ויש שראו בו רומן אנטי-ציוני.
עלילת הספר

קלווריסקי עולה לארץ ישראל בשנת 1895 עם אשתו, המגלה כלפיו קרירות מינית. במפגש מקרי ברחוב ביפו, הוא מבחין בצאלח, ומיד נוצר ביניהם קשר רגשי. אמו של צאלח, עפיפה דג'אני, מזמינה את קלווריסקי לאחוזת המשפחה, בתקווה שיעזור לרפא את הילד הסובל מדיכאון. הוא מגיע לשם, וחושק גם באישה (שבעלה נמצא בנסיעה ממושכת) וגם באדמה הפורייה של אחוזת דג'אני. בינו לבין עפיפה מתפתח רומן, וכן מתפתחים יחסי אהבה-שנאה בינו לבין צאלח, שיש לו חזיונות על כך שהיהודים יביאו על הפלסטינים את חורבנם, ושעל אדמת האחוזה הם יקימו שלושה מגדלים - עגול, משולש ומרובע.
לאחר שאביו של צאלח חוזר ממסעו ומת בפתאומיות, צאלח חושד שקלווריסקי רצח אותו כדי להיות לבן-זוגה של עפיפה (מה שמזכיר את עלילת המחזה "המלט", יחד עם אלמנטים נוספים כגון צמד הסרסורים סלים וסאלם שאחריתם מזכירה את דמויותיהם של רוזנקרנץ וגילדרשטרן, וביקורו של צאלח בבית הקברות). קלווריסקי משכנע את עפיפה להעביר לרשותו את האחוזה, מסלק את האריסים הערבים ומביא במקומם מתיישבים יהודים.
צאלח זומם לנקום את דם אביו ולהרוג את קלווריסקי, אך הדבר אינו עולה בידו, ובסופו של דבר הוא מתאבד בטביעה (מה שמזכיר את אופליה במחזה "המלט"). קלווריסקי מושך את ידו מן האחוזה, ועובר עם משפחתו לצפון הארץ, שם הוא משמש כפקיד בכיר ביק"א.
שפתו של הספר

אלון חילו זכה לשבחים על השימוש שהוא עושה (בקטעי היומן לכאורה של קלווריסקי) בעברית האופיינית לתקופת העלייה הראשונה. לדוגמה:
החילותי מחשב מחשבות ביני לבין עצמי, אולי נתנה האדונית בתוליה לאיש אחר במשובת נעורים והיא בושה במנהגיה, שמא נפלה טרף לפיתויי סטודענט מן הסטודענטים בבית המדרש ללימודי רפאות השיניים. חזקה על מרפאי השיניים כי יצרם חזק עליהם, ואחרת מדוע הם בוטשים בבשר חבריהם.
שלושה ימים אחרי יום חופתנו, והיא עדיין קרקע לא נודעת בעבורי, אמרתי להאדונית דרך רמיזא כי אם בתולה היא ואם לאו, אין הדבר מעלה או מוריד בעיני, ולוואי ותתיר לי כבר לבוא בשעריה. צחקה האדונית צחוק קצר ונרווטי, ואמרה כי נערה מן המודרנא כמותה, מן הוודאי כי היא בקיאה בהלכות העולם ובדרכי האיש בהאישה.
אמרתי לה, אם כך הראיני דרך זו.
אמרה, לא כעת.
אמרתי על דרך רוגז, מדוע לא.
הפולמוס סביב הספר > פרס ספיר

הספר זיכה את מחברו בפרס ספיר לשנת 2009. בנימוקי השופטים נאמר:
בגלל חשד לניגוד עניינים של יו"ר ועדת הפרס לשנת 2009, יוסי שריד, החליט מפעל הפיס לבטל את כל הליך בחירת הזוכים, ובכלל זה את זכייתו של אלון חילו.
הפולמוס סביב הספר > ביקורת פוליטית

כדברי מחברו, הספר "נוגע בנושאים פוליטיים בוערים, כמו הסכסוך היהודי-פלסטיני". לפיכך אין פלא שהספר זכה לא רק לביקורת ספרותית, אלא גם לביקורת פוליטית.
אריק גלסנר טען כי יש בספר "מעשה חנופה ועיוות מוסרי" בהצגה של היהודים כבר בתקופת העלייה הראשונה כחזקים ורשעים ושל הפלסטינים כחלשים וצדיקים, תוך התרפסות כלפי אגף באינטליגנציה הישראלית המדגיש את הפן הקולוניאליסטי בציונות. בנוסף, החזרה אל ראשית הציונות היא לטענתו אסקפיסטית, "כיוון שהמחשבה שהכל רקוב היא האליבי המושלם לאי עשייה".
הסופר אהרן מגד ביקר גם הוא את התמות המקופלות בספר ועל אף ששיבח את איכותו הספרותית, כינה אותו "רומן אנטי ציוני מובהק" שהיהודים מוצגים כרשעים ומכוערים והערבים כמעט כולם יפים ותמימים.
הפולמוס סביב הספר > ביקורת בגין הטעיית הקורא

אהרן מגד קבל על הצגת דמותו של חיים מרגליות קלווריסקי, בצורה "הפוכה לחלוטין מכל מה שסיפרו לי עליו אלה שהכירוהו", מציין שקלווריסקי "היה מראשוני המטיפים להבנה יהודית-ערבית, ממייסדי "ברית שלום" ומהוגי הרעיון של מדינה דו-לאומית" וטען לפגיעה באתיקה הספרותית ולהטעיית הקורא.
בהרצאה שנשא אליקים רובינשטיין באוניברסיטת חיפה על פועלו של קלווריסקי, הוא מחה על ההתייחסות כלפיו בספר "אחוזת דג'אני", וציין שבספר מוצג קלווריסקי "כאדם שפל ובעל אמות מידה מוסריות ירודות", בעוד קלווריסקי ההיסטורי היה "מי שדווקא חיפש פשרות וחיים משותפים עם הערבים וכמי שתואר על ידי מנהיגי היישוב באותה תקופה כמי שתומך יתר על המידה בחיים משותפים אלו." לדעת רובינשטיין מדובר ב"הטלת דופי שאינה מוצדקת, וגם חורגת מהחירות הספרותית".
חלק נכבד מן הביקורת כלפי חילו נוגע בעובדה כי בחמש המהדורות הראשונות של הספר נכתב בהקדמה "מאת המביא לדפוס" כי ביסס את ספרו על יומנו האישי של קלווריסקי, ועל יומנו של הנער צאלח. רק בעקבות תרעומת מצד קוראים ומבקרים, ובעיקר מצד משפחתו של קלווריסקי, ציין המחבר במהדורה השישית כי לא היו כל יומנים, וכי הספר כולו הוא פרי דמיונו בלבד.
בהסכם גישור שנחתם בין בני משפחתו של חיים מרגליות קלווריסקי ובין הסופר אלון חילו התחייבו הסופר והמו"ל, בתרגומים עתידיים של הספר, לשנות את שם הגיבור לאייזק לומינסקי, לא להשתמש בספר בכתב ידו של קלווריסקי ולציין כבר בעמוד הראשון של הספר שמדובר בסיפור בדיוני. חילו שב והבהיר כי "אין באמור בספרו כדי לבטא התרחשויות אמיתיות, מעשים או פעולות של קלווריסקי, ומדובר בעלילה פרי דמיונו",
הערות שוליים

↑  על אחוזת ד'גאני בדף הבית של אלון חילו
↑  שירה סתיו, הכל עומד על מקומו בשלום?, באתר הארץ, 9 במרץ 2008
1 2  ביקורת על אחוזת דג'אני מאת אריק גלסנר, הבלוג "מבקר חופשי"
↑  אלון חילו זוכה פרס ספיר 2009, באתר של מפעל הפיס
1 2  אהרן מגד, בין אמת לבדיה, באתר ynet, 29 במאי 2008
↑  באתי לעשות צדק היסטורי, באתר תהוד"ה
↑  מיה סלע, אלון חילו ישנה את השם של גיבור ספרו "אחוזת דג'אני", באתר הארץ, 9 בינואר 2011
כרמית ספיר ויץ, תיקון ספרים: אלון חילו משנה, nrg מעריב, 7.1.2011
הערת המחבר במהדורה השישית של אחוזת דג'אני
מבצע ברנהרד

דוגמה לשטר מזויף
מבצע ברנהרד (בגרמנית: Aktion Bernhard) הוא מבצע שיזמו הנאצים בימי מלחמת העולם השנייה לשם ערעור כלכלת בריטניה על ידי הצפת בריטניה בשטרות כסף מזויפים בסכום המוערך בין 132.6 ל-300 מיליון לירות שטרלינג.
התוכנית

התוכנית לזייף ולהפיץ בבריטניה שטרות כסף בריטי מזויף על מנת לערער את כלכלתה הייתה פרי יוזמת האס אס, וקיבלה את אישורו של היינריך הימלר. במקור, מבצע הזיוף נקרא "מבצע אנדריאס" אך הקצין הממונה על מבצע הזיוף, אלפרד נאויוקס, נחשד בהתקנת ציוד האזנת סתר במקומות מפגש של דיפלומטים וקצינים גרמניים בכירים. הוא הודח מתפקידו ונשלח לחזית. במקומו מונה מיור האס אס ברנהרד קריגר ושם המבצע שונה בהתאם ל"מבצע ברנהרד". קריגר, יליד 1904, היה כבר בעל ניסיון כזייפן בשורות האס אס. הוא הדפיס בולי דואר בריטיים שהוכנסו בהם סמלים יהודיים וסובייטיים, בניסיון לערער את אמונתם של הבריטים בצדקת מלחמתם ולהראות להם שמלחמתה של בריטניה הייתה למען היהודים וברית המועצות. כאן הייתה טמונה תעמולה אנטישמית ואנטי סובייטית, כאילו בריטניה פועלת למען כוחות האופל (מבחינת הנאצים), היהדות הבינלאומית והבולשביקים. את הבולים זייף קריגר באמצעות אסירים מעמי אירופה הכבושה, לרבות יהודים.
הביצוע

שטרות הכסף המזויפים הודפסו במחנה הריכוז זקסנהאוזן, ששכן 25 ק"מ מצפון מזרח לברלין. קרוגר הרכיב צוות של 142 אנשים, רבים מהם יהודים, חלקם מבין אסירי המחנה, שהיה להם ידע וניסיון בדפוס, ובאמצעותם זייף שטרות בערכים של 5, 10, 20 ו-50 לירות שטרלינג. אנשי הצוות זכו ליחס מועדף משאר האסירים שכלל: מזון רב, טיפול רפואי, ומגורים נאים. המבצע סווג כסודי ביותר שממנו מודרו גם השומרים ששמרו סביב המבנים.
המבצע היה מורכב והיה כרוך במציאת נייר מתאים, הטבעת סימן מים, הכנת לוחות דפוס ופענוח הקוד לפיו הקצו הבריטים מספרים סידוריים לשטרות. עד לסיום המלחמה הצליחו הנאצים לזייף קרוב לתשעה מיליון שטרי כסף בריטי בסכום שהתקרב ל-135 מיליון לירות שטרלינג. השטרות זויפו בצורה כמעט מושלמת שהקשתה להבחין בינם לבין שטרות בריטיים מקוריים.
הנאצים התכוונו לפזר את השטרות מעל האי הבריטי, מתוך אמונה כי רוב מוצאי השטרות ישמרו אותם לעצמם וישתמשו בהם, ובכך יוודע שהמטבע זויף ויתערער אמון הציבור בו. כוונה זו לא התממשה מאחר שעם ההחמרה במצב הצבא הנאצי במלחמה בשנת 1943 נזקק המשק הנאצי לשטרות המזויפים לשם מימון פעולות חיוניות, כייבוא חומרי גלם אסטרטגיים ותשלום לסוכני הביון הנאצי, כדוגמת ציצרו, המרגל שהמציא לנאצים מסמכים בעלי חשיבות אסטרטגית עליונה שצולמו מכספתו של השגריר הבריטי בטורקיה יו נצ'בול-האג'יסן. יש סברה כי חלק משטרות אלה גם מימנו את מבצע החילוץ של הרודן המודח בניטו מוסוליני בספטמבר 1943 ממקום מאסרו בפסגת הר מהרי האפנינים.
סיום המבצע

כשכוחות בעלות הברית התקרבו למחנה זקסנהאוזן, הועבר צוות הזייפנים למחנה הריכוז מטהאוזן באוסטריה. לקראת התבוסה הסופית במאי 1945, תכננו הנאצים לרצוח את אנשי הצוות באבנזה (Ebensee), תת-מחנה של מטהאוזן. לרשות אנשי האס אס עמדה משאית אחת לצורך הובלת אנשי הצוות לאבנזה, והם הובילו אותם בשלושה סבבים. בסבב השלישי התקלקלה המשאית והשומרים הובילו את האסירים בצעדה רגלית לאבנזה. כאשר כוחות צבא ארצות הברית התקרבו למקום, נסו השומרים, וכל אנשי הצוות, מכל שלושת המשלוחים, התפזרו בין 16,000 האסירים באבנזה, וחייהם ניצלו. האנשים שוחררו ב-5 במאי על ידי הצבא האמריקאי.
לקראת סוף המלחמה החלו הנאצים באמצעות מבצע ברנהרד להדפיס גם דולרים של ארצות הברית. לאחר סדרה ממושכת של חבלות ועיכובים מכוונים מצד האסירים היהודים, קבעו הנאצים את האחד במאי 1945 כתאריך היעד לתחילת ייצור שטרות דולר ארצות הברית מזויפים, אך באותו יום ממש נתבשרו האסירים על הפסקת מבצע ברנהרד עקב תבוסת הנאצים והצורך להשמיד את הראיות.
צעדי מנע שנקט בנק אנגליה

שטרות מזויפים אחדים שנוצרו במבצע ברנהרד המשיכו לצוץ מדי פעם בבריטניה במרוצת השנים, דבר שאילץ את בנק אנגליה להוציא מן המחזור את סדרת השטרות של אותה תקופה ולהחליפה בסדרה חדשה הכוללת אמצעי בטיחות משופרים כגון שזירת פס מתכת ושימוש בנייר שונה. כמו כן, בעקבות החשש מזיופים השעה בנק אנגליה הנפקת שטרות כסף בערך הגבוה מ-5 ליש"ט (עד אותה עת היו במחזור שטרות בעריכים של עד 1000 ליש"ט). השעיה זו נשארה בתוקף עד 1964.
גורלו של הזייפן

מיור ברנהרד קריגר נתפס בתום המלחמה על ידי הצרפתים, שהעסיקו אותו בזיוף מסמכים עבור השרות החשאי הצרפתי. בשנת 1950 הועמד קריגר לדין בפני בית דין מערב גרמני לדה-נאציפיקציה (בית דין שנועד לקבוע אם אנשי רשות גרמניים היו מעורבים מרצון בפשעי הנאצים) וזוכה לאחר שהוצגו בפני בית הדין תצהירים של אחדים מהאסירים מצוות הזייפנים שנותרו בחיים, בהם העידו כי הציל את חייהם. לאחר מכן הועסק קריגר בחברה שייצרה בעת המלחמה את הנייר עליו זויפו הכספים במבצע ברנהרד. קריגר מת בשנת 1989.
השטרות במימי האגם

תיבות, ובהן הכסף המזויף שנוצר במבצע ברנהרד, הוטלו לאגם טופליץ. ב-29 באפריל 1945, לקראת סיום המלחמה, הוטלו גם תיבות ובהן זהב נאצי, הזהב שנבזז על ידי הנאצים ממדינות אירופה הכבושות. המקום מושך מאז סיום מלחמת העולם השנייה ציידי אוצרות. ביולי 1959 הצליח צוות חיפוש במימונו של השבועון הגרמני שטרן לשלות ממימי האגם תיבות ובהן שטרי כסף מזויפים בסכום של 72 מיליון לירות שטרלינג וכן מסמכים סודיים של האס אס הנוגעים לשיטות ייצור הכסף המזויף. מבצע החילוץ נקטע באיבו מסיבות פוליטיות (בעיקר החשש מפני מה שעלול להתגלות במסמכים שחולצו), כשארגזים רבים עדיין מצויים על קרקעית האגם. ב-1963 יזמה ממשלת אוסטריה מבצע נוסף למשיית הארגזים, שנחל הצלחה חלקית וספג ביקורת ציבורית בגלל עלותו הגבוהה. בשנת 2000 התנהל מבצע חילוץ נוסף שכלל שימוש בטכנולוגיות חדישות לאיתור הארגזים הנותרים. גם במבצע זה חולצו ארגזים רבים ובהם שטרות מזויפים. החל משנת 2005 מתנהל באגם מבצע חיפושים של צייד אוצרות אמריקאי שנשכר לשם כך על ידי החברה הממשלתית האוסטרית המנהלת את האגם, בתקווה לגלות גם את מטילי הזהב.
בעקבות המבצע

בנק אנגליה עמד על קיומם של שטרי הכסף המזויפים עוד במהלך המלחמה, כאשר אחד מפקידי הבנק גילה שטר שהוצג לפירעון, שלפי רישומי הבנק נפרע כבר קודם לכן (שטרי הכסף הבריטיים היו לא רק בגדר הילך חוקי אלא גם שטר חוב שבנק אנגליה התחייב לפורעו וניהל רישום על כך). בתום המלחמה נתגלו פרטי המזימה במלואם.
מכיוון שהשטרות המזויפים לא הופצו בבריטניה בעת המלחמה באופן המוני, כפי שזממו הנאצים, לא נגרם לבריטניה נזק כלכלי ממבצע ברנהרד, כך שכאשר הבי בי סי הפיק סדרת טלוויזיה על מבצע ברנהרד, בחר שירות השידור הבריטי דווקא בסדרה קומית כדי להעלות מנבכי העבר את המזימה הנאצית. הסדרה בת ששת הפרקים שנקראה "טוראי שולץ" (Private Schulz) שודרה בבריטניה בשנת 1981. עם זאת, שטרות ברנהרד כן גרמו נזק כלכלי משמעותי במספר מדינות שבהן הוחזקו יתרות מטבע חוץ ופקדונות בשטרות של ליש"ט שהתגלו כמזויפים. הכלכלה הצ'כית עברה משבר פיננסי חמור בשנות ה-50 וה-60 כתוצאה מגילוי כמות משמעותית של שטרות ברנהרד. גם בשווייץ ספגו בנקים נזקים כספיים ניכרים משהתברר כי חלק מייתרות מטבע החוץ שלהם כוללים שטרות ברנהרד.
בקרב אספני שטרות קיים מסחר ער בשטרות מבצע ברנהרד. שטרות מזויפים במצב טוב בעריכים של 5 ו-10 ליש"ט נמכרים במחירים שנעים בין 200 ל-400 דולר ארצות הברית. שטרות בעריכים של 20 ו-50 ליש"ט נמכרים באלפי דולרים ליחידה. ישנם מספר אמצעים לזיהוי שטר ברנהרד, כשהנפוץ מכולם הוא בחינת סימן המים מתחת לסריף השמאלי התחתון של האות N הראשונה במילה England. בשטרות המקוריים הקו העובר מתחת לאות נוטה לצד שמאל בעוד שבשטרות מזויפים הקו התחתון מתחבר בדיוק לאמצע הסריף השמאלי התחתון. ישנם עוד מספר סימנים ובכללם:
השפה התחתונה של בריטניה דקה יותר בזיוף.
המבט בעיני בריטניה נראה מטושטש יותר בזיוף.
הדיוק בפרטי הכתר על ראשה של בריטניה רב יותר במקור וניתן להבחין בפרטי הצלב שבו בבירור.
הרקע מסביב לכד משמאלה של בריטניה נחלק במקור לשני גוונים ברורים, בעוד שבזיוף החלוקה הזו מטושטשת יותר.
בעקבות המבצע > "הזייפנים"

בשנת 2007 הופק באוסטריה הסרט "הזייפנים" (Die Fälscher) בבימויו של סטפן רוזוביצקי. הסרט עוסק במבצע ברנהרד ומתבסס על זכרונותיו של אדולף בורגר, שנמנה עם האסירים שנאלצו להשתתף במבצע. הסרט עוסק בעיקר בדילמה המוסרית של הגיבור ושל שאר האסירים: האם לסייע למלחמתם של הנאצים כדי לשרוד. הסרט זכה בפרס אוסקר לשנת 2007, בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר.
לאחר שהסרט זכה בפרס האוסקר, רואיין בידיעות אחרונות אברהם זוננפלד מגבעתיים, אחד משלושת היהודים האחרונים שנותרו בחיים מבין אלו שהנאצים העבידו במבצע ברנהרד, והוא אישר את נכונות העובדות המוצגות בסרט.
בישראל התקבל הסרט בביקורות מעורבות. היו שטענו כי הוא מייפה את זוועות השואה, ומצניע סצנות אכזריות. כמו כן, נטען כי חלק גדול מדמויות היהודים והנאצים הוצגו באופן סטריאוטיפי.
מבצע "גלי מים"

בסדנת הזיופים בזקסנהאוזן זויפו מסמכים נוספים מלבד שטרות כסף. בשנת 1943 נאלצו האסירים יהודים בבלוקים 18/19 לזייף בולים בריטיים בהוראת הימלר במבצע שנקרא "גלי מים" שבו זויפו כתשעה מיליון בולים. מטרת הזיוף הייתה תעמולתית בעיקר: "בדרך זו אנו זורעים באנגליה שנאה נגד יהודים ורוסים", התבטא אחד מאנשי האס אס המעורבים בזיוף. הבולים המזויפים דמו לבולים בריטיים בעלי עריכים זהים אך הכיתוב והעיצוב שונו באופן מגמתי. כך למשל הצלב שמופיע בראשו של כתר המלוכה הוחלף במגן דוד, ואילו הכיתוב "יובל הכסף" הוחלף ב"זוהי מלחמה יהודית". באופן דומה, בול בריטי שהונפק ב-1937 לכבוד הכתרת ג'ורג' השישי זכה לגרסה מזויפת שבה הוחלפה המלכה האם (רעייתו של ג'ורג' השישי) בדמותו של סטלין ותאריך ההכתרה 12 במאי 1937 שונה לתאריך 28 בנובמבר 1942 שבו התכנסה ועידת טהראן. איכות הבולים המזויפים הייתה ירודה עקב שימוש בנייר גס ועבה ששימש במקור להדפסת בולים גרמניים להקצבת מזון. במקביל, זויפו גם חותמות הדואר שהוטבעו על הבולים והן כללו כתובות אנטישמיות כגון World Judaism (יהדות עולמית), סימני מגן דוד או כתובות שנועדו לזרוע דמורליזציה בציבור כגון England Has Lost the War (אנגליה הפסידה במלחמה) ועוד. הבולים המזויפים הופצו בבריטניה, צרפת, שווייץ, טורקיה ושוודיה.
לקריאה נוספת

אדולף בורגר, הזייפנים: סדנת השטן, הוצאת קונטנטו דה סמריק, 2009.
Lawrence Malkin, Krueger's Men: The Secret Nazi Counterfeit Plot and the Prisoners of Block 19, Publisher: Little, Brown and Company, 2006
הערות שוליים

↑  Malkin, Lawrence (2008). Krueger's Men: The Secret Nazi Counterfeit Plot and the Prisoners of Block 19. New York: Little, Brown. ISBN 978-0-316-06750-8. p. 117
↑  Feller, Steven A.; Hamilton, Charles E. (September 1985). "Operation Bernhard: The Ultimate Counterfeiting Scheme". The Numismatist: 1766–1772. p. 1768
↑  מיהו ד"ר וילהלם הטל - עד ההגנה של אייכמן, דבר, 23 ביוני 1961
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542217005171  BnF: cb16180059g (data)  GND: 7555183-4  LCCN: sh2005001235
סינבונג

| --- | --- |

סינבונג ב-1987
 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש שכבתי
 גובה:  2,460 מטרים
 מדינה:  אינדונזיה 
 מיקום:  סומטרה אינדונזיה
 רכס הרים:  הרי באריסן 
 מספר הר געש:  =0601-08
 התפרצות אחרונה:  אפריל 2021
 קואורדינטות:  3°10′12″N 98°23′31″E﻿ / ﻿3.17°N 98.392°E﻿ / 3.17; 98.392
  (למפת אינדונזיה מוגדלת) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פסינבונג(למפת אינדונזיה רגילה) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פסינבונג
 
הר סיבונג, 20 במרץ 2010
הר סינָבּוּנג (באינדונזית: Gunung Sinabung) הוא הר געש שכבתי פעיל ברמת קארו, השוכנת בנפת קארו (Kabupaten Karo) בצפון סומטרה שבאינדונזיה. ההר נמצא כ-30 קילומטרים. צפונית-מערבית לקלדרת אגם טובה וכ-50 קילומטרים דרומית-מערבית למדן, בירת החבל.
על מדרונות הר הגעש מצויות עדויות לפעילות געשית בעברו בדמות זרמי לבה נושנים רבים. במאות השנים האחרונות היה ההר שקט, וההתפרצות הגעשית הקודמת הידועה שלו התרחשה בשנת 1600. פרט לטענה בלתי מבוססת על התפרצות ב-1881 ודיווח על פעילות של פומרולות (סדקים מהם נפלטים קיטור וגזים) בפסגה בשנת 1912, לא נרשם אירוע געשי מאז ועד ההתפרצות בשעות הבוקר המוקדמות של 29 באוגוסט 2010. בכך מצטרף הר סינבונג להרי געש אחרים שהיו בלתי-פעילים במהלך המאה ה-19, דוגמת הר פורפיקד (Fourpeaked Mountain – הר ארבע הפסגות) באלסקה, והתפרצו בתחילת המאה ה-21.
גאולוגיה

מרבית הגעשיות באינדונזיה נובעת מקשת סונדה – קשת איים שנוצרה מהפחתה של הלוח ההודי אל מתחת ללוח האירו-אסיאתי. קשת זו תחומה מצדה הצפון-צפון-מערבי על ידי איי אנדמן – שרשרת של הרי געש בזלתים, וממזרח על ידי קשת בנדה – שאף היא נוצרה כתוצאה מהפחתה.
סינבונג הוא הר געש שכבתי מן הרביעון, הבנוי מסלעי אנדזיט-דקיט. פסגתו המוארכת נובעת מארבעה לועות חופפים בכיוון צפון-דרום. קוטרו של הלוע הצפוני – 300 מטרים. שני הלועות הבאים – בקוטר 150 ו-160 מ' – מכילים אגמי לוע וקיימות בהם פומרולות פעילות. הלוע הדרומי הפעיל בהווה הוא הצעיר בלועות, קוטרו 60 מטרים וגובהו 2,460 מטרים.
מאחר שסינבונג לא היה פעיל במשך יותר מ-400 שנים, הוא סווג באינדונזיה כשייך לקטגוריה "B" – הרי געש שאין צורך לנטרם לעיתים קרובות. עם תחילת פעילותו באוגוסט 2010 הוא סווג מחדש בקטגוריה "A" – הרי געש המנוטרים ברציפות, ובהם יכולים המדענים לזהות התפרצות קרובה באמצעות מעקב סייסמולוגי ובחינת הגזים הנפלטים מההר.
התפרצויות > 2010

בשעות הבוקר המוקדמות של 29 באוגוסט 2010, לאחר שבמשך כמה ימים נשמעו קולות רועמים מבטן ההר, התפרץ סינבונג בעוצמה נמוכה. עמוד של אפר געשי התרומם לגובה של 1.5 קילומטרים באטמוספירה ולבה החלה לזרום מלוע ההר. לפחות אדם אחד נהרג לפני שהוחל בפינויים של כ-10,000 תושבים מן הכפרים הסמוכים למבנים ממשלתיים, כנסיות ומסגדים. ב-31 באוגוסט שבו לבתיהם כ-6,000 מהכפריים שפונו.
ב-3 בספטמבר התרחשו שתי התפרצויות נוספות. הראשונה התחוללה ב-04:45 בבוקר, ואילצה כפריים נוספים – כ-30,000, כולל אלה שחזרו – להתפנות. התפרצות זו הייתה עזה יותר מקודמתה, ועמוד האפר הגעשי שפלטה הגיע לגובה של 3 קילומטרים. הפעם ניתנה התרעה מוקדמת כמה שעות לפני-כן. התפרצות נוספת התרחשה באותו ערב, סמוך לשעה 18:00. להתפרצות זו נלוו רעידות אדמה שהורגשו עד למרחק של 25 קילומטרים מההר.
התפרצות נוספת, עזה מקודמותיה, התרחשה ב-7 בספטמבר. עמוד האפר בהתפרצות זו הגיע לגובה של 5 ק"מ.