stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנולד סקיי
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 134779/1898. Forrás: MNL-OL 30806. mikrofilm 498. kép 1. karton. Névváltoztatási kimutatások 1899. év 56. oldal 45. sor.
↑  "Születési bejegyzése a budai izraelita hitközség születési akv. 85/1874. folyószáma alatt".
אנדרטת זיכרון לחללי גוש דן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 מיקום:  קריית אונו 
 מדינה:  ישראל 
 נגישות:  נגיש לכל, דרוש אישור כניסה לבסיס
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1956
 תאריך פתיחה רשמי:  1956 
 יוצר:  מרדכי כפרי 
 קואורדינטות:  32°02′58″N 34°51′18″E﻿ / ﻿32.049511111111°N 34.854938888889°E﻿ / 32.049511111111; 34.854938888889
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) אנדרטת זיכרון לחללי גוש דן(למפת גוש דן רגילה) אנדרטת זיכרון לחללי גוש דן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת זיכרון לחללי גוש דן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת זיכרון לחללי גוש דן  he אנדרטת זיכרון לחללי גוש דןhe אנדרטת זיכרון לחללי גוש דןמפת __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono)  __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel), __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva) ממזרח: __ גני תקווה (in English: Ganei Tikva), __ סביון (יישוב) (in English: Savyon), __ יהוד-מונוסון (in English: Yehud-Monosson) מדרום: __ אור יהודה (in English: Or Yehuda) ממערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טבלת הנצחה בכניסה לאתר הזיכרון
אנדרטת הזיכרון לחללי גוש דן שנפלו במערכות ישראל, נמצאת במרכז אתר זיכרון גדול בתחום מחנה דורי בתל השומר. האתר נמצא צמוד לשער הכניסה של המחנה ליד לשכת הגיוס.
היסטוריה

האנדרטה הוקמה בשנת 1956 ביוזמתם של ראשי הרשויות המקומיות של גוש דן ונציגי ארגון יד לבנים. היא עוצבה בידי הפסל מרדכי כפרי מנהלל. היא בנויה משני עמודים גבוהים ועליהם סמל צה"ל עם הכתובת הצבי ישראל על במותיך חלל, איך נפלו גיבורים. בקיר המחבר בין שני העמודים חקוקות המילים: "יד לבנינו מגוש דן, מכפר אונו, כפר אז"ר, בני ברק, גבעתיים, גבעת שמואל, רמת גן והסביבה, המתנדבים בעם, גואלי מולדת".
האנדרטה נמצאת בקצה רחבה מרוצפת שמשני צידיה לוחות אבן עליהם חקוקים שמותיהם של כ-1700 חללים בני היישובים בגוש דן שנפלו בכל מערכות ישראל מתקופת המחתרות עד לאחרונה. ליד כל חלל מופיע גילו בעת נפילתו. במרכז לוחות ההנצחה נמצא לוח עם סמל מסוגנן של צה"ל ממתכת וסביבו מגולפים באבן סמלי היישובים שנזכרו לעיל.
את מרבית שטח אתר הזיכרון תופסות חורשות  ברושים המסודרות לפי המלחמות השונות. לכל חלל יש ברוש שלידו מוצמד שמו.
כל שנה נערכת בשעות המוקדמות של יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל אזכרה לנופלים, בטקס צבאי מלא וכל שנה נושא ראש רשות אחר את דבריו להורים השכולים.
גלריה

סמלי היישובים בגוש דן
חורשת הנופלים באתר הזיכרון לחללי גוש דן
חורשת חללי מלחמת יום הכיפורים
טקס הזיכרון 2009 - הדלקת הלפיד
טקס הזיכרון 2009
טקס הזיכרון 2009
טקס הזיכרון 2009 - הזרים
ראו גם

מחנה דורי
אפולו-סויוז

פרויקט אפולו־סויוז (באנגלית: Apollo–Soyuz Test Project ובקיצור ASTP, ברוסית: Экспериментальный полёт Союз-Аполлон) הייתה תוכנית החלל המשותפת הראשונה לארצות הברית וברית המועצות. התוכנית כללה רק טיסה אחת, שכללה את שיגורן של שתי חלליות, חללית אפולו אמריקאית וחללית סויוז סובייטית, ששוגרו שתיהן ב־15 ביולי 1975, אפולו ממרכז החלל קנדי שבפלורידה וסויוז מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן, ואשר נפגשו בחלל ועגנו אחת בשנייה. פרויקט זה סימל את סיומו של המרוץ לחלל, שהחל עם שיגור הלוויין הראשון - ספוטניק 1 - על ידי ברית המועצות ב־4 באוקטובר 1957. בעודם בחלל ביצעו שתי החלליות וצוותיהן ניסויים משותפים, וצוותי החלליות החליפו ביניהם מתנות וסעדו יחד.
טיסה זו הייתה טיסתה האחרונה של החללית אפולו, והטיסה המאוישת האחרונה של ארצות הברית למשך 6 שנים, עד שב־12 באפריל 1981 שוגרה מעבורת החלל קולומביה למשימה הראשונה בתוכנית מעבורות החלל - STS-1. בטיסה זו בוצע גם השיגור האחרון של משגר הסטורן IB, שהיה גם השיגור האחרון של משגר ממשפחת משגרי הסטורן. כמו כן, הייתה זו טיסתו הראשונה והיחידה לחלל של האסטרונאוט דיק סלייטון, שנבחר לאסטרונאוט ב־1959 כאחד מ"שבעיית מרקורי", אך בעקבות בעיות רפואיות לא הורשה לטוס במסגרת תוכנית מרקורי. רק כעבור יותר מ־10 שנים, בהן הוכיח את כשירותו הרפואית, הורשה סלייטון לטוס לחלל והוא בן 51.
המשימה

משימת אפולו-סויוז כללה את שיגורן של חללית אפולו וחללית סויוז ופגישתן ועגינתן בחלל. אף על פי שמשימת הסויוז קיבלה את הזיהוי סויוז 19 במסגרת תוכנית סויוז, במהלך המשימה היא כונתה פשוט "סויוז". משימת האפולו לעומתה לא קיבלה זיהוי מספרי, אך ישנם מקורות לא־רשמיים בהם היא נקראת "אפולו 18".
מכיוון שמסופי העגינה של החלליות לא התאימו האחת לשנייה, שוגרה חללית האפולו עם מודול עגינה שקיבל את הזיהוי "APAS-75". ה-APAS-75 מוקמה על המשגר מתחת לחללית האפולו (כמו רכב הנחיתה הירחי במשימות הירחיות) ולאחר השיגור התנתקה חללית האפולו ממשגר הסטורן IB, התהפכה, ועגנה במודול. מלבד לשמש כמתאם בין פתחי החלליות, שימש מודול העגינה גם כמנעל אוויר, מכיוון שלחצי האוויר והרכבו היו שונים בין שתי החלליות.
חללית האפולו כללה שלושה אנשי צוות: תומאס סטאפורד, ואנס בראנד ודיק סלייטון. סטאפורד, מפקד המשימה, טס לחלל שלוש פעמים לפני כן, וטיסה זו הייתה טיסתו האחרונה. סלייטון, טייס מודול העגינה, היה מוותיקי האסטרונאוטים שטסו במשימה. הוא נבחר ב־1959 לטוס בתוכנית מרקורי, אך קורקע בעקבות בעיות רפואיות. לאחר יותר מ־10 שנים בהן הוכיח את כשירותו, ושבמהלכן מונה לממנה ומנהל צוותי משימות החלל המאוישות, הציב סלייטון את עצמו למשימה זו. הוא היה בן 51 בטיסה והיה המבוגר ביותר שטס לחלל באותה תקופה (ג'ון גלן הוא האדם המבוגר ביותר שטס לחלל, במשימת STS-95 ב־1998, והוא בן 77). לבראנד, טייס תא הפיקוד, הייתה זו טיסת החלל הראשונה. בראנד הוצב כטייס גיבוי למשימת אפולו 15 וכטייס במשימת Skylab Rescue, אליה כמעט שוגר ב־1974 לאחר שהתגלו בעיות בחללית האפולו של משימת סקיילאב 3 שעגנה בתחנת החלל סקיילאב.
חללית הסויוז כללה שני אנשי צוות: אלכסיי ליאונוב וואלרי קובסוב. לליאונוב, מפקד המשימה, הייתה זו טיסת החלל השנייה. הוא טס לפני כן במשימת ווסחוד 2 ב־1965, במהלכה הפך לאדם הראשון שביצע הליכת חלל. לקובשוב, מהנדס הטיסה, הייתה זו גם הטיסה השנייה. הוא טס ב־1969 במשימת סויוז 6. ליאונוב וקובשוב התאמנו במקור למשימת סויוז 11 ששוגרה ב־1971 והסתיימה באסון, אך קורקעו לאחר שקובשוב נחשד כחולה בשחפת.
אף על פי שהציוד לתוכנית ASTP יועד למשימה אחת בלבד, הוא איפשר לנאס"א להתמקד בטיסות מאוישות בחלל גם לאחר סיום תוכניות אפולו וסקיילאב. משגר הסטורן IB ששימש לשיגור חללית האפולו, וחללית האפולו עצמה, היו "שאריות" מאותן תוכניות חלל. חללית הסויוז ששימשה את המשימה הייתה גרסה של החללית שפותחה לאחר אסון סויוז 11 וכללה מקום רק לשני אנשי צוות. חללית הסויוז ששוגרה למשימה תוכננה כך שתוכל לפעול בלחץ אוויר נמוך יותר, והרכב גזים שונה, כך שהמעבר ממנה אל חללית האפולו (בה שררו תנאי לחץ שונים והרכב האוויר היה שונה) יהיה פשוט ככל הניתן.
משימת אפולו־סויוז הייתה המשימה הראשונה שנשאה מחשבון נייד ניתן לתכנות (מדגם HP-65). המחשבון תוכנת לבצע חישובי גיבוי כדי להחליף באופן חלקי את מחשב המשימה של אפולו במקרה של תקלה או השבתה שלו (שלא התרחשה בסופו של דבר).
המשימה > השיגור ובמסלול

שתי החלליות שוגרו ב־15 ביולי 1975, חללית הסויוז בשעה 12:20 UTC וחללית האפולו בשעה 19:50 UTC. לאחר כיום וחצי, ב־17 יולי בשעה 16:19:09 UTC, עגנו החלליות האחת בשנייה, כאשר החללית האקטיבית בעגינה הייתה האפולו, והיא זו שביצעה את מרבית תמרוני העגינה. כשלוש שעות מאוחר יותר, שני מפקדי החלליות, סטאפורד וליאונוב, לחצו ידיים בפתח חללית הסויוז. לחיצת היד ההיסטורית תוכננה להתבצע מעל העיר בוגנור רג'יס (Bognor Regis) שבאנגליה, אבל בגלל עיכוב היא התרחשה מעל העיר מץ בצרפת.
בעוד החלליות מעוגנות, ביצעו צוותיהן ניסויים מדעיים משותפים, החליפו דגלים ומתנות שונות (ביניהן גם זרעי עצים שנשתלו לאחר מכן באדמות שתי המדינות), חתמו על תעודות, ביקרו בחלליות השונות, סעדו יחד ושוחחו בשפות השונות (הדובר היה מדבר בשפת השומע - האמריקאים פנו לרוסים ברוסית והרוסים פנו לאמריקאים באנגלית). בוצעו גם תמרוני היפרדות ועגינה נוספים, בהם החלליות שינו את תפקידיהם וחללית הסויוז הייתה האקטיבית.
לאחר כ־44 שעות בהן היו החלליות יחד נפרדו החלליות וחללית האפולו יצרה "ליקוי חמה" מלאכותי עבור חללית הסויוז. לאחר עגינה קצרה נוספת, ב־19 ביולי בשעה 15:26:12, נפרדו החלליות בפעם האחרונה ונפרדו לדרכיהן השונות. חללית הסויוז נשארה בחלל יומיים נוספים ונחתה ב־21 ביולי, 10:50 UTC, וחללית האפולו נשארה בחלל 5 ימים נוספים ונחתה ב־24 ביולי 21:18 UTC.
המשימה > סיום המשימה

משימת ASTP נחשבה להצלחה מרשימה, גם מבחינה טכנית וגם מבחינת יחסי הציבור עבור שני הצדדים. עבור העולם כולו היה זה אירוע מרגש שגרר תגובות נלהבות מנשיאי שתי המדינות ואף ממזכ"ל האו"ם. התקלה הרצינית היחידה במשימה עלתה בעקבות טעות של צוות חללית האפולו בעת ההכנות לחדירה לאטמוספירה, שהביאה לנחיתה קשה במיוחד ולכניסת גזים מזיקים אל תוך החללית. הטעות הייתה השארת מערכת בקרת התגובה פעילה במהלך הנחיתה, ולכן נפלטו ממנה אדי דלק רקטי רעילים במיוחד (חנקן ארבע-חמצני - nitrogen tetroxide), שנשאבו אל תוך תא הפיקוד בגלל הפרשי לחץ. כתוצאה מהגזים איבד בראנד את הכרתו לזמן קצר, וסלייטון דיווח על בחילה. כשל נוסף אירע בעת פגיעת החללית במים: שלושת בלוני הייצוב שמוקמו בחרטום החללית, ושיועדו להעמיד את החללית במצב זקוף לאחר הפגיעה במים, כשלו בפעולתם, ולכן חללית האפולו נשארה הפוכה בתוך המים עד שבאו צוותי החילוץ. לאחר חילוצם, ליתר ביטחון, אושפזו השלושה לשבועיים בבית חולים בהונולולו.
משימה זו הייתה משמתה האחרונה של חללית האפולו, ומיד לאחר שיגורה החלה נאס"א לשפץ את אזור השיגור 39‏ (LC-39) שבמרכז החלל קנדי כך שיתאים לשיגורי מעבורות החלל. LC-39 נבנה במקור לשיגור הסטורן V, ועבר מספר התאמות כך שיוכל לשגר את משגרי הסטורן IB הקטנים יותר. ב־12 באפריל 1981 שוגרה מעבורת החלל קלומביה מ־LC-39 למשימתה הראשונה - STS-1.
הסמל

טלאי המשימה תוכנן תוך מחשבה רבה על שמירת הגאווה הלאומית של הצדדים. כפי שניתן לראות בתמונת אנשי הצוות, האסטרונאוטים האמריקאים ענדו את הסמל כשצידו הכחול משמאל כך שהכיתוב מראה "אפולו־סויוז" ואילו הסובייטים ענדו את התג כשצידו האדום משמאל. בצורה זו הכיתוב מראה
"סויוז־אפולו".
מורשת

ב־15 ביולי 1975, יום השיגור, פרסמה רשות הדואר האמריקאית בולים לציון האירוע, עליהם צויר מפגש החלליות. גם רשות הדואר של ברית המועצות פרסמה בולים לציון האירוע.
ב־1977 גילה האסטרונום הרוסי ניקולאי צ'ורניך כוכב לכת מינורי שקיבל את השם 2228 Soyuz-Apollo על שם המשימה.
ב־16 ביולי 2010, לכבוד יום השנה ה־35 למשימתם, נפגשו צוות האפולו וצוות הסויוז (למעט דיק סלייטון שנפטר ב־1993) בניו יורק.
ראו גם

המירוץ לחלל
תוכנית מיר ומעבורות החלל
תחנת החלל הבינלאומית
אצטדיון קינג פאוור

| --- | --- |

 שמות קודמים:  אצטדיון ווקרס (2002 - 2011)
 כתובת:  Filbert Way, Leicester LE2 7FL 
 מיקום:  לסטר, בריטניה
 קואורדינטות:  52°37′13″N 1°08′32″W﻿ / ﻿52.620277777778°N 1.1422222222222°W﻿ / 52.620277777778; -1.1422222222222
 תקופת הפעילות:  2002–הווה (כ־22 שנים)
 עלות הבנייה:  37 מיליון פאונד
 בעלים:  לסטר סיטי
 משטח:  דשא
 קבוצות:  לסטר סיטי
 מושבים:  32,312
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לסטר מוגדלת) בלאבי אודבי וויגסטון  הרבורו צ'רנווד הינקלי ובוסוורת' אצטדיון קינג פאוור(למפת לסטר רגילה) בלאבי אודבי וויגסטון  הרבורו צ'רנווד הינקלי ובוסוורת' אצטדיון קינג פאוור  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון קינג פאוור (באנגלית: King Power Stadium) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בלסטר שבאנגליה, אשר מכיל 32,312 מקומות ישיבה. האצטדיון נמצא בבעלות קבוצת לסטר סיטי, אשר עושה בו שימוש במשחקיה הביתיים.
היסטוריה

האצטדיון נפתח בשנת 2002 ונקרא תחילה "אצטדיון ווקרס" על שם חברת "ווקרס" שנתנה חסות לאצטדיון לעשר שנים. ב-4 באוגוסט 2002 נחנך האצטדיון במשחק ידידות בין לסטר סיטי לאתלטיק בילבאו אשר הסתיים בתיקו 1-1. במשחק זה הפך טיקו לכובש הראשון בתולדות האצטדיון וג'ורדאן סטיוארט הפך לכובש הראשון אי פעם של לסטר באצטדיון. משחק הליגה ראשון באצטדיון הפגיש את לסטר עם ווטפורד בו ניצחה לסטר 0–2.
ב-3 ביוני 2003 אירח האצטדיון משחק בינלאומי לראשונה בתולדותיו כאשר נבחרת אנגליה ניצחה 0–2 את סרביה ומונטנגרו במסגרת משחק ידידות. ב-24 באפריל 2005 אירחה קבוצת הרוגבי לסטר טייגרס את טולוז למשחק במסגרת חצי גמר גביע היינקן שהיה גם משחק הרוגבי הראשון שנערך באצטדיון.
ב-1 במרץ 2013 רכשה חברת קינג פאוור התאילנדית את זכויות שיום האצטדיון ושמו שונה ל"אצטדיון קינג פאוור". ב-27 בספטמבר 2016 אירח האצטדיון לראשונה משחק בשלב הבתים של ליגת האלופות שבו ניצחה לסטר בתוצאה 0–1 את פורטו.
ארנולד פראלטה

ארנולד פביאן פראלטה סוסה (בספרדית: Arnold Fabián Peralta Sosa;‏ 29 במרץ 1989 – 10 בדצמבר 2015) היה כדורגלן הונדורסי ששיחק בעמדת הקשר. הוא שיחק בקבוצות וידה ואולימפיה במסגרת ליגת העל של הונדורס, בקבוצת גלאזגו ריינג'רס במסגרת הצ'מפיונשיפ הסקוטי והליגה הסקוטית הראשונה, וכן בנבחרת הונדורס.
קריירת מועדונים

פראלטה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת וידה מליגת העל של הונדורס. הוא ערך 114 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-3 ביוני 2013 חתם פראלטה בגלאזגו ריינג'רס מהליגה הסקוטית הראשונה, בכפוף לאשרת עבודה אותה קיבל בהמשך. בתום עונתו הראשונה העפיל עם הקבוצה לצ'מפיונשיפ הסקוטי. בסך הכל ערך 24 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד. ב-21 בינואר 2015 בוטל חוזהו במועדון בהסכמה הדדית בין המועדון לשחקן.
ב-30 בינואר 2015 חתם פראלטה באולימפיה מליגת העל של הונדורס. הוא שיחק במועדון עד למותו, ובסך הכל ערך 23 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, כאשר הופעתו האחרונה נערכה חמישה ימים לפני מותו.
קריירה בינלאומית

פראלטה היה חלק מסגל נבחרת הונדורס עד גיל 20 בטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2009, וערך שלוש הופעות בטורניר, בהן הבקיע שער אחד.
ב-6 בספטמבר 2011 ערך פראלטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונדורס, בהפסד 3-0 לנבחרת פרגוואי במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת האולימפית של הונדורס בטורניר הכדורגל באולימפיאדת לונדון בשנת 2012, וערך שלוש הופעות בטורניר.
פראלטה נעדר מסגל נבחרת הונדורס לטורניר מונדיאל 2014 בשל פציעה.
בסך הכל ערך 27 הופעות במדי הנבחרת עד למותו, כאשר הופעתו האחרונה נערכה כשלושה שבועות לפני מותו, בהפסד 2-0 לנבחרת מקסיקו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
מותו

ב-10 בדצמבר 2015, בגיל 26, פראלטה נרצח ביריות מחוץ למרכז קניות בעיר הולדתו לה סייבה.
יומיים לאחר מותו נערכה דקת דומייה לזכרו באצטדיון אייברוקס לפני משחקה של גלאזגו ריינג'רס במסגרת הצ'מפיונשיפ הסקוטי.
הערות שוליים

↑  Peralta Agrees Rangers Deal באתר הרשמי של גלאזגו ריינג'רס, 3 ביוני 2013 (באנגלית)
↑  Arnold Peralta Leaves Rangers באתר הרשמי של גלאזגו ריינג'רס, 21 בינואר 2015 (באנגלית)
↑  Arnold Peralta: Honduras footballer shot dead באתר BBC, ‏ 11 בדצמבר 2015 (באנגלית)
↑  Asesinan al futbolista hondureño Arnold Peralta באתר La Prensa, ‏ 11 בדצמבר 2015 (בספרדית)
↑  Rangers 2-2 Morton באתר BBC, ‏ 12 בדצמבר 2015 (באנגלית)
| נבחרת הונדורס – אולימפיאדת לונדון 2012 |
| --- | --- | --- |
|  1 מנדוסה •  2 כריסנטו •  3 פיגורואה •  4 קולון •  5 ולאסקס •  6 אר. פראלטה •  7 מרטינס •  8 מחייה •  9 לוסאנו •  10 לופס •   11 בנגטסון •  12 או. פראלטה • 13 הרננדס •  14 נחאר • 15 אספינוסה • 16 לברון • 17 גארידו • 18 רייס • מאמן: סוארס |  1 מנדוסה •  2 כריסנטו •  3 פיגורואה •  4 קולון •  5 ולאסקס •  6 אר. פראלטה •  7 מרטינס •  8 מחייה •  9 לוסאנו •  10 לופס •   11 בנגטסון •  12 או. פראלטה • 13 הרננדס •  14 נחאר • 15 אספינוסה • 16 לברון • 17 גארידו • 18 רייס • מאמן: סוארס | הונדורס |
ארנולד פון וינקלר

| --- | --- |

גנרל ארנולד פון וינקלר
 לידה:  17 בפברואר 1856 נייסה, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892)
 פטירה:  24 ביולי 1937 (בגיל 81) באד פריינוואלדה, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1873–1918 (כ־45 שנים)
 דרגה:  גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית המשמר ה-2   מפקד קורפוס המילואים ה-41   מפקד קורפוס המילואים ה-4   מפקד הארמייה ה-11   מפקד הקורפוס ה-1   מפקד קורפוס המילואים ה-25
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 פור לה מריט עם עלי אלון
 
ארנולד פדור אלואיס מריה גוסטב פון וינקלר (בגרמנית: Arnold Feodor Alois Maria Gustav von Winckler, שהיה ידוע בכינויו ארנולד פון וינקלר;‏ 17 בפברואר 1856 – 17 ביולי 1937) היה גנרל גרמני, שפיקד על כוחות בחזית המערבית ובחזית המזרחית.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

פון וינקלר נולד ב-17 בפברואר 1856 בנייסה שהשתייכה לממלכת פרוסיה, לאוואלד פדור פון וינקלר שהיה גנרל-לויטננט בצבא הפרוסי, ולמארי ארנסטין קרולינה אוטלי אדלהייד לבית פון ריינבאבן, שהייתה אחות של גנרל אלברט פון ריינבאבן. ב-1873 התגייס לצבא הפרוסי והתקדם בסולם הפיקוד, וב-1912 מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון וינקלר מפקד דיוויזיית המשמר ה-2 שהייתה חלק מהארמייה הראשונה, לחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו, ובקרב על המארן. באביב 1915 השתתף פון וינקלר עם הדיוויזיה שבפיקודו במתקפת גורליצה-טרנוב, וב-29 ביוני 1915 מונה למפקד קורפוס המילואים ה-41. ב-11 בספטמבר 1915 מונה פון וינקלר למפקד קורפוס המילואים ה-4, במקום גנרל הנס פון גרונאו שהחליפו בפיקוד על קורפוס המילואים ה-41, והשתתף עמו במערכה לכיבוש סרביה. ב-27 בנובמבר 1915 קיבל פון וינקלר את עיטור הפור לה מריט, וב-16 באפריל 1916 מונה למפקד הארמייה ה-11 בחזית המקדונית. ב-5 ביוני 1917 מונה פון וינקלר למפקד הקורפוס ה-1, וב-15 ביוני קיבל תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. פון וינקלר השתתף בבלימת מתקפת קרנסקי כחלק מהארמייה האוסטרו-הונגרית השנייה, ולאחר מכן השתתף בכיבוש מזרח גליציה. ב-25 בפברואר 1918 מונה פון וינקלר למפקד קורפוס המילואים ה-25, והשתתף עמו במתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה בקרב השני על המארן. לאחר שביתת הנשק בנובמבר 1918 פרש פון וינקלר לביתו.
פון וינקלר נפטר בבאד פריינוואלדה ב-17 ביולי 1937 והוא בן 81 שנים.
משפחתו

פון וינקלר היה נשוי לולדה פון ולקה-שולדט, בתם של פרדיננד-אוסקר פון ולקה-שולדט ומרי לפר, ממנה היו לו 2 בנים.
ראו גם

הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
ארץ אנדרבי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  חבל ארץ 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  67°30′S 53°00′E﻿ / ﻿67.5°S 53°E﻿ / -67.5; 53
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיארץ אנדרבי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיארץ אנדרבי
 
ארץ אנדרבי או אדמת אנדרבי (באנגלית: Enderby Land) היא אזור חוף באנטארקטיקה.
ארץ אנדרבי היא האזור שבין קרחון שינאן (67°55′S 44°38′E﻿ / ﻿67.917°S 44.633°E﻿ / -67.917; 44.633) לבין מפרץ ויליאם סקורסבי (67°24′S 59°34′E﻿ / ﻿67.400°S 59.567°E﻿ / -67.400; 59.567).
באזור מצויים מפרץ אמונדסן, מפרץ קייסי, כף מונקוב, וכן רכסי ההרים: סקוט, טולה ונייפייר, ונונאטאקי צ'רץ'.
הפסגה הגבוהה בארץ אנדרבי היא הר אלקינס, שגובהו 2,300 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי האזור

אזור זה תועד לראשונה על ידי ג'ון ביסקו בפברואר 1831 ביומן הספינה של ספינת הבריג טולה (Tula) - ספינת ציד לווייתנים.
אוסטרליה טוענת לריבונות בארץ אנדרבי, כחלק מהטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית; ריבונות זו אינה מוכרת בשל אמנת אנטארקטיקה.
באזור זה לראשונה התגלה סלע אנדרביט.
היסטוריה > מקור השם

האזור נקרא על שם חברת האחים אנדרבי מלונדון, שהיו בעלי הספינה טולה, ועודדו את מיפוי האזור לצורכי גילויים וכן לצורכי ציד כלבי ים.
גם הר ג'ורג' שבהרי סקוט נקרא על שם אחד מהאחים אנדרבי.
הערות שוליים

1 2 3  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מקור שמו של הר ג'ורג'
↑  בגאזט האנטארקטי המשווה, מצויה רשומה נוספת עבור אזור זה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560796505171  GND: 4014637-6  LCCN: sh86005002  VIAF: 248057773   WorldCat (עם VIAF): 248057773
ארנסט אורדראנו

אורדראנו (החמישי בספירה משמאל) בחברת קרול השני, מלך רומניה (עם סיגריה בפיו)
ארנסט אורדראנו (ברומנית: Ernest Urdăreanu),‏ 1897–1985, חצרן מקורב מאוד לקרול השני, מלך רומניה, מרשל חצר המלוכה ושר בממשלת רומניה מטעם חצר המלוכה, דמות מפתח בקמרילה המלכותית ומי שליווה את מלכו גם בגלות.
ארנסט אורדראנו היה בנו של קצין צבא רומניה וזכה בעצמו לחינוך צבאי. לארנסט היו שני אחים, האחד מהנדס והשני איש עסקים. אורדראנו היה נהג מרוצים שזכה בתחרויות וחובב מכוניות מרוץ בדיוק כמו מעסיקו העתידי, מלך רומניה. בהמלצת בן דודו, הדיפלומט ניקולאה טיטולסקו, התקבל ב-1931 לעבודה אצל קרול השני, שהוכתר רק שנה לפני כן ומונה למנהל המוסך המלכותי והנהג המועדף על המלך ועל פילגשו, אלנה לופסקו. יחסיו הטובים עם המלך הביאו לקידומו ב-1933 לתפקיד המזכיר הפרטי של המלך וב-1936 לתפקיד סגן מרשל הארמון. בהמשך מונה אורדראנו לתפקיד מרשל הארמון, תפקיד של מנהל כל האדמיניסטרציה המלכותית של הארמון.
ב-1938, לאחר הקמת הדיקטטורה המלכותית, מונה אורדראנו לשר מטעם חצר המלך ובכך היווה נציג המלך בממשלה. במסגרת תפקידו זה התלווה למלך בנסיעותיו לבריטניה, צרפת וגרמניה, נסיעות שנועדו למנוע את בידוד רומניה. בגרמניה סירב אדולף היטלר לראותו בגלל קשריו עם יהודים בקמרילה המלכותית.
אורדראנו פעל, ללא הצלחה, לפיוס בין המלך ובין התנועה הלגיונרית וכשהמלך אולץ להתפטר ולצאת לגלות, התלווה אליו בנדודיו לספרד, פורטוגל, קובה, מקסיקו, ברזיל ושוב פורטוגל, שם נשאר עד יום מותו. במקסיקו הכיר אישה צעירה ממנו בהרבה ונשא אותה לאישה. בברזיל ארגן את נישואי המלך קרול עם פילגשו, אלנה לופסקו בה בעת עם נישואי הדתיים שלו ושל רעיתו. לאחר מות המלך בפורטוגל ערך את הלווייתו.
אצטדיון קייפטאון

| --- | --- |

אצטדיון קייפטאון בזמן מונדיאל 2010
 כתובת:  Fritz Sonnenberg Rd, Green Point, ZA-Cape Town  8051 
 מיקום:  קייפטאון שבדרום אפריקה
 קואורדינטות:  33°54′12″S 18°24′40″E﻿ / ﻿33.903461111111°S 18.411152777778°E﻿ / -33.903461111111; 18.411152777778
 אבן יסוד:  2007
 תקופת הפעילות:  2009–הווה (כ־15 שנים)
 עלות הבנייה:  600 מיליון דולר
 בעלים:  עיריית קייפטאון
 מפעיל:  סטאד דה פראנס
 משטח:  דשא
 אדריכל:  גרקן, מארג ושות' 
 מושבים:  69,070 (מונדיאל 2010) 55,000 (לאחר המונדיאל)
 capetownstadium.co.za
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קייפטאון מוגדלת) אצטדיון קייפטאון(למפת קייפטאון רגילה) אצטדיון קייפטאון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון קייפטאון (באפריקאנס: Kaapstad-stadion), המוכר לעיתים בשמו הלא-רשמי "אצטדיון גרין פוינט", הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בקייפטאון שבדרום אפריקה. האצטדיון נבנה לקראת מונדיאל 2010 ואירח מספר משחקים במסגרתו, לרבות אחד מחצאי הגמר. באצטדיון 69,070 מושבים, והוא השלישי בגודלו בדרום אפריקה.
בניית האצטדיון

בניית האצטדיון החלה ב-26 במרץ 2007 בשכונת גרין פוינט שבקייפטאון, לחוף האוקיינוס האטלנטי ובסמוך למרכזי התיירות בקייפטאון. לצורך הבנייה נהרס האצטדיון הקודם ששכן במקום, אצטדיון גרין פוינט הקטן בהרבה, אשר שימש למשחקי כדורגל ומופעי תרבות ובידור שונים. לצד בניית האצטדיון עצמו פותחה התשתית מסביב והאצטדיון עומד כעת במרכזו של פארק רחב ידיים, אם כי לצורך הקמת האצטדיון הופקע למעשה שטח רב מאזור הפארקים של העיר.
האצטדיון תוכנן על ידי שיתוף פעולה בין 'גמ"פ (GMP) אדריכלות של גרמניה' ובין 'לואיס קרול ארכיטקטורה' המקומי. הבנייה עצמה נמשכה כ-33 חודשים. האצטדיון צופה מבחוץ בציפוי סופג רעש במטרה להפחית את הרעש הסביבתי.
הבנייה הסתיימה בטקס חגיגי ב-14 בדצמבר 2009 והועבר לבעלות עיריית קייפטאון. חודש לאחר מכן נערך בו משחק הכדורגל הראשון, בו שיחקו הקבוצות המקומיות אייאקס קייפטאון וסאנטוס.
לאחר המונדיאל

האצטדיון נבנה כאצטדיון כדורגל רחב ממדים - פי 5 מהאצטדיון הקיים קודם לכן, בו השתמשו קבוצות הכדורגל המקומיות לעיתים כאצטדיון ביתי. עם זאת, אין ביכולתן של הקבוצות למלא תפוסה גדולה זו, וגם למשחק הפתיחה - דרבי עירוני, נמכרו 20,000 צופים בלבד, פחות משליש מתפוסת האצטדיון.
מסיבות אלו הוסב האצטדיון לתפוסה בת 55,000 מקומות בלבד לאחר המונדיאל. באצטדיון ניתן לערוך גם משחקי רוגבי, אשר זוכה לפופולריות גדולה בהרבה מהכדורגל במדינה. כמו כן האצטדיון משמש לאירועי תרבות וקונצרטים שונים.
ארץ אידית' רון

| --- | --- |
 מדינה / טריטוריה:  אין ערך
 על שם:  אידית' רון 
 קואורדינטות:  78°30′S 61°00′W﻿ / ﻿78.5°S 61°W﻿ / -78.5; -61 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיארץ אידית' רון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיארץ אידית' רון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ארץ אידית' רון (באנגלית: Edith Ronne Land) היא אזור באנטארקטיקה.
ארץ אידית' רון גובלת בארץ פאלמר ובארץ אלזוורת' ממערב, בארץ המלכה אליזבת מדרום, ובארץ קואוטס ממזרח.
ארץ אידית' רון כללה את אזור מדף הקרח רון-פילכנר ואת האי ברקנר (האי השני בגודלו של אנטארקטיקה), כמו גם מספר איים אחרים המוקפים על ידי מדף הקרח.
היסטוריה > גילוי ומיפוי האזור

האזור התגלה על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1947–1948.
היסטוריה > מקור השם

שמה של ארץ אידית' רון ניתן לה על ידי צ'ילה.
האזור נקרא על שמה של אידית' רון, שהייתה האישה הראשונה שהייתה חברה מלאה במשלחת חקר אנטארקטי.
אידית' רון הייתה אשתו של קומנדר פין רון, מחיל המילואים של צי ארצות הברית, אשר הנהיג את משלחת החקר האנטארקטית רון, בין השנים 1947–1948.
היסטוריה > מקור השם > אזורים שנקראו בעבר בשם זה

בשנת 1947 רון חקר אזור נרחב מדרום למדף הקרח שבלט לים וודל על שמה של אשתו.
עם זאת, בין השנים 1957–1958 התברר כי מדף הקרח היה גדול משחשבו, וכולל שטחים שנחשבו בעבר כ"ארץ אידית' רון".
הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים החליטה בשנת 1968 לקרוא למדף הקרח כולו על שמה של אידית' רון - הוא "מדף הקרח רון"; צ'ילה, כאמור, נתנה לאזור אחר את השם "ארץ אידית' רון".