stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלון גינוסר
המבנה

מלון גינוסר תוכנן בסגנון אקלקטי המשלב מוטיבים מן האדריכלות המזרחית עם אלמנטים של האדריכלות הקלאסית. המלון כלל כ-25 חדרי אירוח, טרקלין, חדרי מנוחה וקריאה, אולם אירועים וחדר אוכל.
החזית הפונה לשדרות רוטשילד מורכבת ממרפסות המעוטרות בקשתות ואילו החזית לרחוב אלנבי מתאפיינת בקווי מתאר ישרים. בנקודת המפגש הפינתית של החזיתות הוקם מגדל מדרגות המסתיים בקו גבוה מקו מעקה הגג, ובראשו כיפה בסגנון מזרחי. בתחילה, הוצב בכניסה לבניין תבליט, פרי עבודתו של הפסל יעקב דב גורדון ובו נראו רב ותלמידיו מוקפים בחיות, הניצבים מעל נשר פורש כנפיים. היה זה ככל הנראה השילוב הראשון בין אמנות לאדריכלות בתל אביב. בלחצם של חוגים דתיים אשר טענו לחילול השם עקב הדמיון לפסל יווני ואיימו בהטלת חרם על המלון, הוסר הפסל.
היסטוריה

לאחר הקמתו של המבנה, פעל המלון בקומות השנייה והשלישית שלו, בניהולו של בנימין בן נחום ולכן הוא מוכר גם כ"מלון בן נחום". המלון עוצב בסגנון אירופאי קלאסי, נחשב למפואר ביותר, ולאורחים סופקו שירותי טלפון ותאורת חשמל.
בשנת 1933 נמכר המלון למשה (מוריס) בנין, קבלן ואיש עסקים מעשירי תל אביב. בשנת 1936 נערך במבנה שיפוץ שכלל פתיחת חזית מסחרית לכיוון רחוב אלנבי. במרפסת הקומה הראשונה במלון נפתח בית הקפה "עטרה" שהפך למקום מפגש מרכזי לאמנים ואנשי רוח. בנין ומשפחתו עברו להתגורר בקומה השלישית של המלון. בשנת 1960 העתיקה משפחת בנין את מקום מגוריה.
במשך השנים בוצעו במבנה שינויים רבים שטישטשו את צורתו החיצונית המקורית, והעלימו את האלמנטים האמנותיים שהכיל בתוכו. המבנה נותר מוזנח, ושימש כבניין משרדים ומחסנים.
בשנת 2005 נמכר המגרש הסמוך בשדרות רוטשילד מס' 30, ואושרה בו בניית מגדל מודרני. היתר הבנייה כלל בתוכו הקלה המאפשרת הגדלה של מספר הקומות במגדל בתמורה למימון שיפוץ המבנה הסמוך של מלון גינוסר ההיסטורי. בעקבות זאת בשנת 2012 החל במבנה תהליך שיקום ושיחזור בניהולה של האדריכלית ניצה סמוק כחלק מבניית המגדל הצמוד אליו ביזמות של קבוצת רכישה. במהלך העבודות נחשפו ושוחזרו ציורי קיר ומרצפות מעוטרות פרי עבודתו של מנחם מנדל קרול שעיטר גם את קירות ביתו של דוד בן-גוריון בשדרות בן-גוריון 17. כיפת חדר המדרגות הפינתי שוחזרה בעץ כפי שהייתה במקור.
מודעת פרסומת למלון משנת 1923
מלון גינוסר, 1926
מסמודה

מסמודה (בערבית: مصمودة, תעתיק מדויק: מצמודה) היא קונפדרציית שבטים ברבריים גדולה במגרב, בדומה לזנאטה וצנהג'ה.
שבטי המסמודה התיישבו בחלקים נרחבים בשטחים שבריבונות מרוקו של היום, והתמחו בחקלאות. האצילים המסמודים התגוררו באגמט שבהרי האטלס. השבטים הברברים זנאטה והצנהג'ה פלשו לשטחים של המסמודה במאה ה-10 שטחים שנכבשו במאה ה-12 על ידי הבדואים.
מאחד שבטי המסמודה בתחילת המאה ה-12 היה עבדאללה אבן תומארת שהקים את השושלת המורית הברברית המוסלמית, אל-מוואחידון ואיחד את אזור המגרב עם אנדלוסיה.
אנשי המסמודה איבדו את זהותם הפוליטית בעקבות נפילת אל-מוואחידון, דבר שהגביר את תחושת הבדלנות בקרב אנשי קונפדרציית השבטים.
מנהל ידע

מְנַהֵל יֶדַע הוא אדם שתפקידו לנהל ולקדם את תחום ניהול הידע בארגון, תוך שימוש במגוון ההגדרות, התהליכים, הכלים, הפתרונות והאמצעים למימוש ניהול ידע בארגון, ועל פי מטרות הארגון וצרכיו.
תחומי האחריות

הובלת מדיניות ניהול ידע בארגון.
הבניה קידום ומימוש של תוכנית עבודה לניהול ידע בארגון.
הבניה קידום ופיתוח חדשנות של מתודולוגיית ניהול הידע בארגון.
שימור ופיתוח תרבות ארגונית של ניהול ידע.
הדרכה הנחיה והובלה של פעילות מובילי הידע ועורכי התוכן בארגון.
הטמעת השימוש בפתרונות לניהול ידע בארגון.
הטמעת השימוש בכלים טכנולוגיים תומכים בניהול ידע בארגון.
הפעלה ותחזוקה של מערכת ניהול הידע בארגון.
הכשרת מנהל ידע

בישראל ניתן ללמוד את תחום ניהול הידע במספר מוסדות אקדמיים, ביניהם אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת חיפה.
בנוסף, קיימים קורסים לניהול ידע, המשלבים בתוכם את מהות התפקיד של מנהל ידע, בחברות פרטיות שונות העוסקות בתחום.
מעונה

| --- | --- |
בית הכנסת המרכזי
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מעלה יוסף
גובה ממוצע: ‎470 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 965 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-0.9% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) מעונה(למפת הגליל המערבי רגילה) מעונה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעונה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעונה33°00′58″N 35°15′39″E﻿ / ﻿33.0162365182341°N 35.2609509706916°E﻿ / 33.0162365182341; 35.2609509706916  heמפת היישובים של מועצה אזורית מעלה יוסף (in English: Ma'ale Yosef Regional Council) באדום - מעונה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

מְעוֹנָה הוא מושב חקלאי בגליל המערבי, סמוך לעיר מעלות-תרשיחא, בתחומי המועצה האזורית מעלה יוסף.
לפי נתוני הלמ"ס, היישוב מדורג בדירוג החברתי-כלכלי גבוה (8 מתוך 10). השכר הממוצע של השכירים בשנת 2011 היה 14,685 ש"ח (כשהממוצע הארצי עומד על 6,490 ש"ח).
היסטוריה

ראשיתה של מעונה ב-540 עולים מרומניה שיושבו בבתי הכפר תרשיחא בינואר 1949, במסגרת הכשרה להקמת מושבים בסביבה. ב-1 באוגוסט 1951 הוחלט לחלקם למתיישבים עירוניים ולמתיישבים חקלאיים. 50 משפחות שהחליטו לעסוק בחקלאות עקרו מתרשיחא והקימו בסמוך את המושב מעונה, ואילו כ-100 משפחות יהודיות שנותרו בתרשיחא כונו בשם "מעונה עירונית". בשנים שלאחר מכן הצטרפו למושב עולים מצפון אפריקה. בשנת 1960 פתחו תושבי המושב בשביתה בדרישה למכסות גדולות יותר של מים וקרקע. בשנת 1965 שוב יצאו תושבי המושב להפגין בטענה שאין להם אמצעי קיום.
שטחו הכולל של המושב 730 דונם והוא משמש כמושב המרכזי של מועצה אזורית מעלה יוסף. במושב נמצא גם מתנ"ס המועצה האזורית מעלה יוסף ע"ש אייל דרור, המרכז את פעילות הנוער והקהילה במועצה כולה.
אתרים

בכניסה ליישוב, לצד שביל הגישה אליו, שוכנת תחנת משטרת מעלות-תרשיחא. התחנה, הנמצאת בבניין היסטורי של המשטרה, ששימש ככזה עוד בימי המנדט הבריטי, אף נקראה בעבר באופן רשמי בשם "תחנת מעונה". המבנה הוא אחת ממצודות טגארט.
אתרים חשובים בתחומי המושב:
"הבריכה האנגלית": מאגר מים מרשים אשר הוקם בתקופת המנדט הבריטי כדי לספק מי שתייה לתחנת המשטרה הבריטית במקום. הבריכה נבנתה מלוחות בטון שהוצבו בשיפוע על מנת לקלוט את מי הגשמים לתוך בריכה ייעודית.
מערת נטיפים: נמצאת באזור שבין מעונה למושב עין יעקב.
שני האתרים מסומנים במפות לסימון שבילים.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ערביי תרשיחה דוברים רומנית, דבר, 30 באפריל 1954
↑  מרים פלג, כפר פתח בשביתה להבטחת קיומו, מעריב, 8 באוקטובר 1960
↑  יואל דר, מעונה בגליל המערבי - מושב נאבק על קיומו, דבר, 5 בפברואר 1965
↑  אלי אשכנזי, במעלות תרשיחא, תחנת המשטרה היא גם מוזיאון, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588158805171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
התעלה המרכזית במערכת המים המבוטנת ששרתה את תחנת המשטרה הבריטית, וכיום מצויה ללא שימוש בצמוד ליישוב, אוקטובר 2009
ממלכת אימרתי

ממלכת אִימֶרֶתִי (בגאורגית: იმერეთის სამეფო, תעתיק: אימֶרֶתיס סַמֶפּוֹ) הייתה מונרכיה נוצרית שנוסדה בשנת 1455 על ידי ענף של בית בגרטיוני, כאשר ממלכת גאורגיה התפרקה לשלש ממלכות יריבות. לפני כן, אימרתי הייתה דוכסות בתוך ממלכת גאורגיה. במשך כל שנות קיומה, היא התקיימה בצילה של האימפריה המונגולית והייתה מדינת חסות שלה, או נלחמה על עצמאותה הן מהמונגולים והן מהגאורגים.
היסטוריה

כשהמלכה הגיאורגית רוסודאן מתה בשנת 1245, הייתה ממלכתה תחת שלטון מונגולי, והיא שלחה את בנה דוד לחצרו של הח'אן הגדול אוגודיי,על מנת שיקבל את אישור החאן הגדול למלוך. אלא שבאותה תקופה, המונגולים שלטו רק במזרח גאורגיה בעוד החלק המערבי נשאר בידי אצילים מקומיים. בשנת 1246 החליטה האצולה הגיארגית לבחור מלך חדש, והציעה את הכתר לבנו הבלתי חוקי של גיורגי הרביעי, שנקרא אף הוא בשם דוד. שני המלכים הפוטנציאליים המתינו  לקורילטאי (האספה הגדולה) של הממלכה המונגולית שתחליט תחילה על יורש לחאן אוגודיי. העצרת בחרה בגויוק חאן, נכדו של ג'ינגיס חאן, שהכיר בשני ה"דוידים" כמלכים אך עם בכירות של דוד, בנו של גיורגי הרביעי (אשר נקרא דוד אולו, הבכיר), לעומת בנה של רוסודאן שנקרא דוד נארין (הזוטר).
עם שובו לגאורגיה, דוד נארין לא הסכים לחלוק את כס המלכות, שכן חוקי הירושה הגיאורגית לא הכירו בזכותו לכס המלכות של בן בלתי חוקי. המונגולים עצרו בעדו והוא הצליח לברוח לאימרתי בשנת 1249. לפי ההסכמים, המונגולים לא יכלו להיכנס לחלק המערבי, וכך דוד נארין, שהוכר על ידי האצולה המקומית, שלט במערב כמלך בעוד דוד אולו נשאר כמלך בחלק המזרחי.
בשנת 1260 התחלקה ממלכת גיאורגיה רשמית לשתיים. בשנת 1262 ברח דוד אולו לאימרתי ומצא בה מקלט לאחר שמרד במונגולים. הוא התקבל על ידי דוד נארין בכבוד, אך עד מהרה התגלעו שוב מחלוקות. דוד אולו הצליח לחזור למזרח זמן קצר לאחר מכן, לאחר שזכה במחילה מהחאן, וכך נשאר דוד השביעי הריבון הבלעדי באימרתי. הוא מת בשנת 1293 אך השושלת שלו נמשכה.
היסטוריה > שוב חלק מממלכת גאורגיה

בשנת 1330 כבש מלך כארתלי את ממלכת אימרתי, שבה שלט בגרט הראשון. במשך חמישים ושבע שנים היה כס המלכות פנוי עד שאימרתי הפכה שוב לעצמאית, בשנת 1387 כאשר אלכסנדר הראשון מלך לזמן קצר (בשנים 1387-1389).
בשתי המאות הבאות הפכה ממלכת אימרתי שוב חלק ממלכת גאורגיה במספר הזדמנויות - בשנים 1330-1387, ב-1412-1446, ב-1453-1455 וב-1465-1478.
בין 1386 ל-1403 הייתה גאורגיה נתונה לכמה פלישות של הכובש המונגולי טימור לנג. סכסוכים אלו היו קשורים קשר הדוק למלחמות בינו לבין טוכטמיש, החאן האחרון של אורדת הזהב, יריבו העיקרי על השליטה בעולם האסלאמי. למרות ההשפעות התרבותיות והלחץ האדיר של השליטים המונגוליים, גאורגיה נשארה תמיד נוצרית, אם כי חלק משליטיה התאסלמו.
מתחילת המאה ה-15 הפכה ממלכת גאורגיה לזירת קרב קבועה בין כוחות גאורגים, פרסיים וטורקים, עד להתפרקותה הסופית בשנת 1490. חוסר היציבות באזור המשיך, וכמה נסיכויות פרשו מתוך הממלכה: מגרליה וגוּריה בסביבות 1491.
בין השנים 1651–1661 התחלקה ממלכת אימרתי לארבעה מחוזות מובחנים: רצ'ה, ארגוותי (אימרתי עילית), קיסה (אימרתי תחתית), ואוקריבה-לצ'חומי. בסביבות 1665 פרשה מאימרתי נסיכות אבחזיה; ולבסוף סְוָואנֶטי בסביבות 1750.
אימרתי נסתה לשמור על עצמאותה עד שסופחה סופית לרוסיה ב-1810.
ראו גם

מלך ממלכת אימרתי
מעינה של תורה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הרב אלכסנדר זושא פרידמן
 שפת המקור:  יידיש
 סוגה:  פרשנות 
 נושא:  תורה 
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  הוצאת חורב
 תאריך הוצאה:  תרצ"ח
 תאריך הופעה ראשונה:  ורשה
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת פאר
 תאריך:  תשט"ז (1956)
 תרגום:  מאיר צבי פרוש
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  5
 מקורות לכתיבת הספר:  גדולי ישראל
 קישורים חיצוניים
 היברובוקס:  41775
 הספרייה הלאומית:  990026169840205171
 
"מעינה של תורה" הוא אחד הספרים הקלאסיים שנכתבו על חמישה חומשי תורה, בו לוקטו מאות דברי תורה קצרים על פרשת השבוע מאת גדולי ישראל, הספר נכתב על ידי הרב אלכסנדר זושא פרידמן.
תוכן הספר

הספר נכתב על סדר פרשיות השבוע אך כולל בתוכו דברי תורה גם על ההפטרות, מועדי השנה ותרי"ג מצוות.
רוב דברי התורה בספר הם מרבנים מהמאה ה-18 וה-19 וביניהם השפת אמת, תפארת שלמה, החוזה מלובלין, בית הלוי. אך ישנם גם דברי תורה מרבנים בתקופות מוקדמות יותר כגון אור החיים, ספר הזוהר, האר"י, האלשיך.
בנוסף לדברי תורה המובאים בשמם של רבנים וספרים, ישנם הרבה דברי תורה "מפי השמועה" כלומר שהמחבר שמע אותם מתוך מה שהבריות מספרות, ולא מתוך ידיעה או קריאה בכתב.
על שם הספר נקרא רחוב "מעיינה של תורה" בבני ברק.
רקע לכתיבת הספר

בהקדמה מסביר המחבר את הצורך בספר מסוג זה בתקופה של ירידה רוחנית. לדבריו, על ידי כתיבת רעיונות קצרים ומושכים הכתובים בלשון קלה ונוחה להבנה ניתן לקרב את דברי התורה אל המוני העם הטרודים והעסוקים ובמיוחד אל צעירי הדור, שכבר אינם מסוגלים לפתוח בעצמם את הספרים הכתובים ב"לשון הקודש" ו"בסגנון התלמודי העתיק".
"תתעודדנה הרוחות הנכאות מקרני הוד של רעיון יהודי אמיתי. יאורו המוחות מברק חסידי שנון. יתעדנו הלבבות מרעיון מוסרי מעמיק. יתחילו נא בניו הצעירים של הדור לראות שוב את החומש בתור המעין האיתן הנצחי, הנובע חכמת חיים, מוסר, מידות, התחזקות והקרבה למען היהדות. יווכחו נא הכל לראות, כי בתוך חומש זה מצויים כל המקורות והגורמים ליסורנו ושמחותינו, לסבל הגלויות ולתקות הגאולה, ויחזרו הכל להיות בנים נאמנים לעם הספר".
מהדורות הספר

הספר במקורו נכתב ביידיש בשם "דער תורה קוואל" ויצא לאור בוורשה בשנת תרצ"ח (1938), הדפסה נוספת נעשתה בשאנגחאי בשנת תש"ו (1946), ובניו יורק בהוצאת מסורה בשנת תשי"א (1950). בשנת תשט"ז (1956) תורגם הספר לעברית על ידי הסופר מאיר צבי פרוש ויצאה לאור בהוצאת פאר וחזר ונדפס פעמים רבות.
מקולה

ערך זה עוסק בנגע בעור. אם התכוונתם לנקודה במרכז הרשתית, ראו .
משמאל - מקולה
מקולה (בלטינית: Macula - כתם) היא נגע בעור המתבטא בשינוי בגוון העור (בהיר יותר או כהה יותר). המקולה היא מקומית, שטוחה, בעלת צורות מגוונות, תחומה בגבולות מגדרים היטב, בקוטר של פחות מ-1 ס"מ.
המקולה אינה משנה את צורת העור (לא בולטת ולא שקועה), ומקורה בשכבת האפידרמיס בעור.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסמבריאורניס

| מסמבריאורניס |
| --- | --- |
 מודל מ-1948 של המסמבריאורניס
תקופה
תחילת פליוקן 5.332–4 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קריאמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פורוסרקוסיים
סוג:: מסמבריאורניס
מינים
 Mesembriornis incertus  Mesembriornis milneedwardsi
שם מדעי
 Mesembriornis

מסמבריאורניס (שם מדעי: Mesembriornis) הוא סוג של עוף נכחד ממשפחת הפורוסרקוסיים, "עופות האימה", אשר חי באמריקה הדרומית לפני 5.332-4 מיליון שנה, בתחילת תקופת הפליוקן. בסוג זה היו שני מינים אוכלי בשר, שלצד הטיטאניס מצפון אמריקה, נחשבו לאחרוני עופות האימה בעולם. מספר חוקרים רואים בו בן למשפחה משלו בשל הבדלים קטנים במבנה השלד. כיום הוא משויך לתת-משפחה עצמאית (Mesembriornithinae).
המסמבריאורניס היה עוף גדול בגובה 1.5 מטרים שהגיע לאורך 1.2 מטרים ולמשקל 70 ק"ג בממוצע. הוא היה בעל מקור ענקי שנועד לחיתוך והכאה קטלנית בטרפו. מאובניו נמצאו בתצורות מונטה הרמוסו שבארגנטינה במאה ה-19.
רגליו הארוכות אפשרו למסמבריאורניס תאוצה גדולה, בדומה לברדלס, והוא השתמש בטפריו ובמקורו העצום כדי להרוג את קרבנותיו, בעיקר נוטונגולאטויים.
מפגשים ברכס - הנוער הלאומי

סמליל הלהקה
להקת הנוער הלאומי, 2009
מתוך המחזמר "מלאכים בלבן"- הנוער הלאומי, 2009
להקת מפגשים ברכס - הנוער הלאומי היא להקת הייצוג של העיר חיפה ותנועת הנוער הלאומי. הלהקה היא תוצר של איחוד, שנעשה בשנת 2010, של שתי להקות נוער: מפגשים ברכס, הלהקה הייצוגית של עיריית חיפה; ולהקת הנוער הלאומי, להקת הייצוג של תנועת הנוער הלאומי.
במאי 2013 התפרק איחוד הלהקות, וכל להקה חזרה לפעול לחוד.
המנהל המוזיקלי של הלהקה ה"מאוחדת" הוא הלל שטרית.
להקת מפגשים ברכס

להקת מפגשים ברכס הוא שמן של שלוש להקות הנוער הייצוגיות של העיר חיפה. היא הוקמה בשנת 1986. הלהקה הבוגרת הופיעה במשך מספר עונות בתוכנית "זהו זה!" בטלוויזיה החינוכית. הלהקה מורכבת משלוש קבוצות - הלהקה הבוגרת, כיתות י' עד יב'; הלהקה הצעירה, כיתות ז' עד ט'; ולהקת קטנטנים, כיתות ד' עד ו'. מנהלה המוזיקלי הוא הלל שטרית.
להקת הנוער הלאומי

להקת הנוער הלאומי היא הלהקה הייצוגית של תנועת הנוער הלאומי, העוסקת בשירה ומשחק. הלהקה הוקמה בשנת 1989 על ידי שלמה (מומי הרצוג), ומאז פועלת בחיפה ובבאר שבע. הלהקה נחשבת מהקמתה ועד היום לאחת מהלהקות המובילות והטובות בארץ, ומופיעה בכל רחבי הארץ באירועים וטקסים של תנועות הנוער. ידוענים שפעלו בעבר הלהקה: שירי מימון, אילנית לוי, הדס מורנו וגיל ססובר.
הפקות אחרי האיחוד

2011 - "להיות/to be"
2012 - "מרימים ווליום"
מקוטו טאקי

מקוטו טאקי (ביפנית: 滝 実; נולד ב-15 בספטמבר 1938) הוא פוליטיקאי יפני, שר המשפטים בממשלת יפן ב-2012 וחבר בית היועצים של יפן.[דרושה הבהרה]
מקוטו טאקי נולד בטוקיו. הוא בוגר אוניברסיטת טוקיו.
בבחירות לפרלמנט ב -1996 רץ טאקי כנציג מפלגה הדמוקרטית הליברלית וזכה בכ -41% מהקולות. במפלגה, הוא הצטרף לסיעה של השימוטו. בבחירות שהתקיימו בשנת 2007, הוא רץ כנציג של מפלגת יפן החדשה.
בקיץ 2007 עזב טקי את מפלגת יפן החדשה לאחר סכסוך עם ראשי המפלגה והצטרף בדצמבר אותה שנה למפלגה הדמוקרטית. לשם כך הוא הצליח להחזיר את ציבור הבחירות שלו בבחירות לפרלמנט 2009.
בשנים 2004–2005 ו-2011–2012 הוא פעמיים כיהן כסגן שר המשפטים.
במהלך 2012 הוא פעמיים כיהן כשר המשפטים. ביוני הוא התמנה במקום טושיו אוגאווה ועזב את התפקיד באוקטובר מסיבות בריאותיות. לאור המשבר הפוליטי והאשמות של שר המשפטים החדש בקשרים עם יאקוזה, לאחר שלושה שבועות בלבד הוא הוחזר לתפקיד וכיהן עד דצמבר.
בבחירות לפרלמנט 2012 טאקי כבר לא רץ.
מכונת הזמן (סרט, 2002)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן מכונת הזמן מאת הרברט ג'ורג' ולס הסרט מכונת הזמן מאת דייוויד דאנקן
 בימוי:  סיימון וולס 
 הופק בידי:  דייוויד ולדז ג'ון לוגאן ולטר פ. פרקס לורי מק'דונלד ארנולד לייבוביט
 תסריט:  ג'ון לוגן, דייוויד דונקן 
 עריכה:  ויין ואהרמן 
 שחקנים ראשיים:  גאי פירס סמנתה מומבה מארק אדי סיינה גילורי פילידה לאו אלן יאנג אורנלדו ג'ונס ג'רמי איירונס
 מוזיקה:  קלאוס באדלט 
 צילום:  דונלד מקאלפיין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Parkes/MacDonald Productions
 חברה מפיצה:  דרימוורקס האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 8 במרץ 2002
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט דיסטופי, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט פוסט-אפוקליפטי, סרט מדע בדיוני, סרט מסע בזמן 
 תקציב:  $80,000,000
 הכנסות:  $123,729,176
 הכנסות באתר מוג'ו:   timemachine
 פרסים:  מועמד לפרס אוסקר
 דף הסרט ב־IMDb
 
מכונת הזמן (באנגלית: The Time Machine) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2002, אשר הופק על ידי ארנולד לייבוביט ובוים על ידי סיימון ולס. עלילת הסרט מבוססת באופן רופף על רומן משנת 1895 באותו השם מאת הרברט ג'ורג' ולס (אבי סבו של במאי הסרט), וכן על תסריט סרטו משנת 1960 של דייוויד דאנקן. בסרט מככבים גאי פירס, סמנתה מומבה, מארק אדי, סיינה גילורי, פילידה לאו, אלן יאנג (אשר הופיע גם בסרט משנת 1960), אורנלדו ג'ונס וג'רמי איירונס.
בניגוד לסרט המוקדם יותר, עלילת סרט זה מתרחשת בניו יורק, ולא בלונדון. אלמנטים עלילתיים נוספים קיימים בסרט זה, אשר לא היו קיימים ברומן המקורי, לרבות סיפור רקע רומנטי, תרחיש חדש על הרס התרבות המודרנית, וכן מספר דמויות חדשות, כמו הולוגרמה אינטליגנטית בגילומו של אורלנדו ג'ונס, ומנהיג המורלוקים בגילומו של ג'רמי איירונס.
הבמאי גור ורבינסקי עזר במלאכת הבימוי, מאחר שסיימון ולס סבל מ"עייפות קיצונית". ולס חזר לתפקיד הבמאי בשלב הפוסט-פרודקשן. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר עבור האיפור הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה האמריקאית לקולנוע ה-75, אבל הפסיד לטובת הסרט "פרידה", בכיכובה של סלמה הייק.
תקציר העלילה

בשנת 1899, ד"ר אלכסנדר הארטדגן הוא ממציא צעיר המלמד באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק. שלא כחברו השמרן דייוויד פילבי, אלכסנדר מעדיף לעסוק במחקר טהור, יותר מאשר עבודה בעולם העסקי. לאחר שאהובת־לבו אֵמָּה נרצחת על ידי שודד, הוא מקדיש את עצמו לבניית מכונת זמן על מנת להציל אותה. כעבור 4 שנים, לאחר השלמת המכונה, הוא נוסע בחזרה לשנת 1899 ומונע את רציחתה, אולם לתדהמתו היא נהרגת מיד לאחר מכן בתאונת דרכים.
אלכסנדר עורך מסע בזמן לשנת 2030 כדי לברר אם ניתן להציל את חייה של אמה. בספריה הציבורית של ניו יורק הוא משוחח עם הולוגרמה בשם "ווקס 114", אשר מתעקש כי המסע בזמן בלתי אפשרי. אלכסנדר ממשיך אל העתיד עד 2037, כאשר הרס מקרי של הירח עקב ניצול משאביו משמיד את הערים בכדור־הארץ. אלכסנדר שב במרוצה למכונת־הזמן בניסיון להימנע מפגיעות מטאוריטים וסלעים, אך מאבד את הכרתו ונוסע לשנת 802,701 בטרם הוא מתעורר ועוצר את המכונה.
בנקודת זמן זו, הוא מגלה כי המין האנושי שב לאורח חיים פרימיטיבי יותר. כמה ניצולים, הנקראים "אֵלוֹי", חיים לצדי מצוקים של מנהטן בעבר. אשה בשם מארה מטפלת בו עד שהוא מבריא. יום אחד מותקפים האלוי על ידי גזע דמוי־קוף הקרוי "מורלוקים". אלכסנדר נלחם בהם מלחמת חרמה, אך אלו חוטפים את מארה אל מתחת לפני האדמה. על־מנת להצילה, אחיה קיילן מוביל את אלכסנדר למערה בה מונח ווקס 114, אשר עדיין מתפקד.
לאחר שלמד מווקס על מקום משכנם של המורלוקים, חודר אלכסנדר לממלכתם התת-קרקעית, אך הוא נלכד ומושלך לאזור בו מארה יושבת, כלואה בכלוב. אלכסנדר פוגש באובר־מורלוק (על־מורלוק), דמוי־אדם מפלצתי חכם ומנהיג המורלוקים, המסביר לו כי המורלוקים הם הצאצאים האבולוציוניים של בני האדם, אשר שהו מתחת לאדמה לאחר שהירח החל מתפרק. זאת בעוד האלוי התפתחו מבני האדם שנשארו על פני הקרקע. העל־מורלוקים הם מעמד של טלפתים, השולטים במפלצות הטורפות וניזונות מאלוי. על־מורלוק מסביר לאלכסנדר כי הוא אינו יכול לשנות את גורלה של אמה, כי מותה הוא מה שדחף אותו לבנות את מכונת הזמן מלכתחילה, ואם יציל אותה - יגרום הדבר לפרדוקס של מסע בזמן. אלכסנדר נכנס אל מכונת־הזמן, אותה העבירו המורלוקים אל המחילה, ומתכונן לשוב הביתה. אולם באופן פתאומי, מושך אלכסנדר את על־מורלוק אל תוך המכונה, הנושאת את שניהם יחד אל העתיד, תוך מאבק זה בזה. בשארית כוחותיו, משליך אלכסנדר את על־מורלוק אל מחוץ לתחום השפעת המכונה, וזה האחרון מתפרק לרסיסים ומת כתוצאה מהזדקנות מואצת. אלכסנדר נעצר בשנת 635,427,810, החושפת בפניו כיצד המורלקים השתגעו והכחידו בהמונים את בני האדם בעולם.
אלכסנדר משלים עם גורלו שלא יוכל להציל את אמה, אך מחליט לנסוע לאחור כדי להציל את מארה. לאחר שהוא משחרר אותה, הוא מקלקל את המכונה כשהיא ריקה, ונמלט בעור שיניו - בעוד המורלוקים דוהרים בעקבותיו. מכונת הזמן מתפוצצת ומשמידה את המורלוקים, ואלכסנדר פותח בחיים חדשים עם מארה והאלוי, בשנת 802,701.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| גאי פירס | ד"ר אלכסנדר הארטדגן |  |
| סמנתה מומבה | מארה |  |
| מארק אדי | דייוויד פילבי | חברו הטוב של אלכסנדר |
| סיינה גילורי | אמה | אהובתו של אלכסנדר בשנת 1899 |
| פילידה לאו | גברת ווטצ'יט | עוזרת הבית של אלכסנדר |
| אלן יאנג |  | עובד בחנות פרחים |
| אורלנדו ג'ונס | ווקס 114 | הולוגרמה בעלת בינה מלאכותית בשנת 2030 |
| ג'רמי איירונס | אובר־מורלוק | מנהיג המורלוקים |
הפקה

הסרט הוא הפקה משותפת של דרימוורקס והאחים וורנר בשיתוף עם "Arnold Leibovit Entertainment", אשר רכש את הזכויות על הסרט המקורי מג'ורג' פאל, וקיים משא ומתן שאיפשר גם לאחים וורנר וגם לדרימוורקס לעשות את הסרט.
הפקה > אפקטים מיוחדים

דמויות המורלוקים (על פי הסיפור, דמויי-אדם המיישבים את כדור הארץ בעתיד) גולמו באמצעות שחקנים שלבשו תלבושות המסתירות את פניהם. בסצנות בהן הם רצים על ארבע, במהירות הגבוהה יותר מכפי שבן-אדם מסוגל, חברת האפקטים המיוחדים Industrial Light & Magic (ILM) יצרה גרסאות CGI של היצורים. סצנות רבות של מסע בזמן נעשו במלואן באמצעות מחשב. כמו כן, צוות האפקטים עשה שימוש באלגוריתם דיגיטלי על מנת לדמות כיצד הנוף של כדור הארץ משתנה במשך מאות שנים. עבור כמה אפקטים של תאורה המשמשים את בועת הזמן הדיגיטלית שסביב מכונת הזמן, פותח ב-ILM פורמט ארוך מן המקובל עבור טווח צבעים, אשר נקרא rgbe (אדום, ירוק, כחול, ערוץ המעריך).
באותה אזעקת מלחמה, אשר נעשה בה שימוש במהלך סצנת הרס הירח, נעשה שוב שימוש בסרט מאוחר יותר - "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן" אודות הוריקן קתרינה.
הפקה > פסקול

המוזיקה המלווה את הסרט נכתבה במלואה על ידי קלאוס באדלט, והיא כוללת נעימה אחת מוכרת במיוחד - "I don't belong here", אשר מאוחר יותר שימשה את ערוץ דיסקברי במיני-סדרה "When We Left Earth".
ביקורות ותגובות

הסרט זכה בעיקר לביקורות שליליות, ולציון 29% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 148 ביקורות. מבקרים רבים העדיפו את הסרט המוקדם יותר או את הרומן המקורי, דבר המרמז כי לסיפור החדש חסר את הלב שהיה ליצירות המוקדמות יותר. ויליאם ארנולד מהעיתון "סיאטל פוסט אינטליג'נסר", אשר כתב בנימה חיובית יותר על הסרט, ציין כי חסרים בו "הפשטות והקסם של סרטו של ג'ורג' פאל מ-1960, למשל - על ידי הוספת דמויות כגון ג'רמי איירונס כמנהיג המורלוקים". יחד עם זאת, הוא שיבח את הדמות שגילם גיא פירס - נוסע בזמן אקסצנטרי יותר, שהופך בהדרגה מאיטלקטואל מגושם לאדם של פעולה.
ויקטוריה אלכסנדר, מבקרת מטעם אתר האינטרנט Filmsinreview.com, כתבה כי הסרט "הוא סיפור אהבה מסוחרר עם אפקטים מיוחדים טובים, אבל עם עלילה בלתי נתפשת מבחינה הגיונית", תוך ציון כמה חורים בעלילה. ג'יי קאר מהבוסטון גלוב כתב: "האמת היא שוויילס לא כל כך היה סופר אשר הצליח לחדור בכל הנוגע לחקירת הנפש או את הלב האנושי. ספקולציות וגימיקים הם מה שהניעו את ספריו. בסרט זה, במקום לנצל את ההזדמנות להעמיק, הוא נופל לאחור ומסתמך על הגאדג'טים שבו".
כמה מבקרים שיבחו את האפקטים המיוחדים, וכי הסרט מרשים מבחינה ויזואלית וצבעונית, בעוד אחרים חשבו כי האפקטים היו דלים. רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס תקף את הסרט, וטען כי האנימציה של המורלוקים הייתה לא מציאותית ודומה מדי לסרטים מצוירים. עם זאת, איברט ציין את הניגודיות השונה בייצוג חברתי/גזעי של אלוי הבאה לידי ביטוי בשני הסרטים. מעבר לחזון בנוגע לעתיד, האופן בו מוצגת העיר ניו יורק בראשית במאה הקודמת[דרושה הבהרה] (שנת 1899) - זכה לשבחים רבים.
ברוס ווסטברוק מהיוסטון כרוניקל כתב "העתיד הרחוק עשוי להיות דבר מדהים לחשוב עליו, אולם בכל הנוגע לפרטים ולעניינים של הלב - הסרט הזה קומוניקטיבי ביותר כאשר הוא נשאר בעבר".
מועמדויות וזכיות בפרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | פרס אוסקר | האיפור הטוב ביותר | מועמדות |