stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוריאל בכרך
דרכו בהקמת  חמ"ד-"חיל מדע" > הקמת חמ"ד במסגרת צה"ל

חיל המדע הוקם רשמית ב-17 במרץ 1948, סגן הרמטכ"ל פרסם פקודה: המחלקה למחקר תהיה צמודה לאגף המבצעים בצה"ל. תפקידי היחידה כדלהלן: השתתפות בהוצאה לפועל של מחקר בשטח הצבאי, טיפול במבחני שדה וניסויים של המחקר הצבאי, הדרכה ביחידות הצבא על הנשק והחימוש שיפותחו על ידי יחידת המדע, ועזרה להקמת התעשיות הצבאיות בשיתוף עם התעשיות הקיימות.
דרכו בהקמת  חמ"ד-"חיל מדע" > הקמת בסיסי החמ"ד

בסיסי חמ"ד הוקמו באתרים שונים:
בסיס מס' 1 בתל חיים - בבסיס זה התמקדו בפיתוח נשק קל, כמו התשתית לתת מקלע אשר לאחר מכן נקרא "תמ"ק עוזי".
בסיס מס' 2 היה בירושלים - לאחר הניתוק מהאוניברסיטה בהר הצופים הועברה הפעילות למחנה שנלר. המחלקה עסקה בפיתוח פגזים, חומרי נפץ בקבוקי תבערה נפצים ומוקשים בשיתוף פעולה עם התע"ש בירושלים.
בסיס מס' 3 בחיפה ובקורדאני. הפעילות הייתה בשילוב עם מדעני הטכניון, הם פיתחו תותחים ובזוקות. והיו הבסיס להקמת חברת רפא"ל.
בסיס מס' 4 בתל אביב - "קבוצת הפיזיקאים"- הם עסקו בין השאר גם בפיתוח "מטען חלול", מחלקה זו עברה בהמשך למכון ויצמן למדע.
עבודתו המדעית

פרופ' בכרך הצטרף לאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1945 כסטודנט לכימיה. במחזור זה היו משוחררי הצבא הבריטי ולוחמים שסיימו שירות סדיר בפלמ"ח ונקראו לשירות מילואים בתחום הביטחון. בלימודיהם התמקדו באמצעים לייצור חומרי נפץ.
בפברואר עם תום המלחמה שב ללימודיו באוניברסיטה העברית. במסגרת לימודי הדוקטורט שלו החל ללמד סטודנטים במיקרוביולוגיה.
בשנת 1950 קיבל מינוי כמדען ומרצה במחלקה למיקרוביולוגיה קלינית בפקולטה לרפואה.
פרופ' אוריאל בכרך הוא כיום החוקר הוותיק ביותר בפקולטה, ואחרון המרצים מימיו הראשונים של בית הספר לרפואה. גם היום, בגיל 95, הוא פעיל ואנרגטי ומגיע לעבודה כפרופסור אמריטוס במחלקה לביולוגיה מולקולרית, ומשתתף בכנסים בינלאומיים כדובר ראשי בכנסים בארצות הברית באירופה בסין, ואף בדובאי.
בין תפקידיו היה ראש המחלקה לביולוגיה מולקולארית • ראש ועדת המינויים, ראש ועדת הכנסים ועדת הלימודים והפיתוח וחבר בוועד הפועל וחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית פעילות בין-לאומית בשנת 1971 ייצג את מדינת ישראל בכנס האגודות הביוכימיות העולמית, כיהן בתפקידי נשיא האגודה הביוכימית הישראלית, יועץ למשרד ראש הממשלה בנושא הביוטכנולוגיה, נשיא הכנס האירופאי לביוכימיה אשר התקיים בירושלים, וייצג את המועצה המדעית של משרד ראש הממשלה עם שלטונות גרמניה כדי למממן שיתוף פעולה הדדי בפעילות התנדבותית.
עבודתו המדעית > חקר הסרטן

פרופ' בכרך גילה כי חולי סרטן מפרישים חומרים כימיים הנקראים פוליאמינים בשתן. הוא ניצל ממצאים אלו לטובת דיאגנוסטיקה ומעקב של מטופלים ובמקביל עבד על פיתוח בדיקת שתן לגילוי סרטן ועל קביעת תרופות והמינון שלהן בהתאמה אישית לכל חולה. גילויים אלה פיארו באותה תקופה את שם האוניברסיטה העברית והפקולטה לרפואה בפרט. בהמשך מחקרו, מצא כי הפוליאמינים נמצאים גם בתאי סרטן אך שם גורמים דווקא להתפתחות והישרדות הגידול ולכן אם מעכבים את יצירתם תאי הסרטן מתים. מחקריו על תפקיד הפוליאמינים בהתפתחות התא הסרטני הקנו לו מעמד בינלאומי והוא הוזמן לכהן כפרופסור אורח במיטב האוניברסיטאות בעולם. עקרונות אלו הפכו לעיקרון מוביל גם במחקריו המדעיים. הוא פרסם למעלה מ-200 מאמרים מדעיים, כתב 10 ספרים מדעיים ורשם 3 פטנטים.
פרסים והוקרה

1953 - Humanitarian Trust Fellowship (England)
1983 - Yamada Foundation, Japan, to visit universities in Japan
1983 - Medal, University of Bologna, Italy
1989 - Medal, Polish Physiological Society
1995 - Honorary Doctorate from the University of Bologna, Italy
2001 - Elected as honorary member of Shandong Academy of Medical Sciences (China)
2001 - Elected member of the Board of Governors of the Institute of Medicine, Huntington Beach, Ca.
2003 - Awarded “Qilu Friendship Award” for foreign expert who gives great contribution for the development of the Shandong Academy of Medical Sciences, Shandong, China
2003 - Medal from the University of Roma, Italy
2011 - Awarded a prize from Mr. Shimon Peres the President of the State of Israel.
2011 - Medal from the Mayor of Roma, Italy.
2016 - An award from the Rector of La Sapienza University Rome, September 4, 2016
2020 - Award from the Dean of the Hebrew University-Hadassah Medical School, for
גלריית תמונות

במשטרת היישובים 1944
בחיל מדע 1948
במעבדה באוניברסיטה 1955
קבלת דוקטור כבוד בבולוניה 1994
הערות שוליים

↑  חגית אהרונוף, הייקים באים, ‏2006
↑  אוריאל בכרך, בכח הידע, ישראל: נ,ד.ד מדיה, 2009
↑  אוריאל בכרך, בכוח הידע - פרקים בתולדות חיל המדע (חמ"ד), ישראל: נ.ד.ד. מדיה בע"מ, 2009
↑  ארי בראל, "עושה הנפלאות" חיל המדע וראשית המחקר הביטחוני הישראלי, קתדרה 151 ניסן תשע"ד עמ' 179-183
↑  מ. מרדור, רפא"ל בנתיבי המחקר והפיתוח לביטחון ישראל, ישראל: משרד הבטחון - הוצאה חאור, 1981
↑  י עברון, התעשייה הבטחונית בישראל, תל אביב: משרד הבטחון - הוצאה לאור, 1980
↑  א. כהן, ישראל והפצצה, ירושלים: שוקן, 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258037005171  BIBSYS: 90269752  BnF: cb16267801t (data)  CiNii: DA03697367  ISNI: 0000 0001 1452 8015  LCCN: n85829676  NKC: mub2013783184  NTA: 068881010  SUDOC: 092886558  VIAF: 97580836   WorldCat (עם VIAF): 97580836 
]
ועידת באנדונג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום:  באנדונג 
 מדינה:  אינדונזיה אינדונזיה
 תאריכים:  18 באפריל 1955 – 24 באפריל 1955 (7 ימים) 
 משתתפים
 he
 
הבניין בו התכנסה הוועידה (תצלום מזמן הכינוס)
ועידת באנדונג (Bandung) היא ועידת מדינות אסיה ואפריקה שנערכה בשנת 1955 בעיר באנדונג שבאינדונזיה. מטרות הוועידה היו קידום שיתוף פעולה כלכלי ותרבותי בין מדינות אפריקאיות ואסייתיות והתנגדות לקולוניאליזם.
מהלך הוועידה

ועידת באנדונג התכנסה ב-17 באפריל 1955. בוועידה השתתפו 29 מדינות אסיה ואפריקה, שרובן הגיעו לעצמאות שנים אחדות בלבד קודם לכן, מהן 23 מדינות מאסיה ו-6 מדינות מאפריקה (מתוכן 9 מדינות ערביות). היו אלה כל המדינות העצמאיות באותה עת בשתי היבשות, מלבד ישראל וקוריאה שלא הוזמנו, טאיוואן שלא הורשתה להשתתף בתור "מדינת סין" (כפי שהוכרה אז באו"ם) עקב הזמנתה של סין העממית ומונגוליה שנחשבה למדינת חסות של ברית המועצות. ישראל לא הוזמנה להשתתף בוועידה בלחץ מדינות ערב, שאיימו להחרים את הוועידה אם ישראל תשתתף בה. כמו כן אחת המוזמנות, הפדרציה המרכז אפריקאית סירבה להזמנה. המטרות המוצהרות של הוועידה היו להשיג הרגעה של האווירה המתוחה שנוצרה בעולם על ידי המלחמה הקרה, ומאבק בקולוניאליזם.
החלטות הוועידה

הוועידה החליטה על עשרה עקרונות:
כיבוד זכויות האדם הבסיסיות והעקרונות והמטרות של מגילת האומות המאוחדות;
כיבוד ריבונותן ושלמותן הטריטוריאלית של כל האומות;
הכרה בשוויון בין כל הגזעים ובשוויון בין כל האומות, גדולות כקטנות;
הימנעות מהתערבות או מהפרעה בענייניה הפנימיים של מדינה אחרת;
כיבוד זכותה של כל אומה להגן על עצמה, לבד או במשותף, בהתאם למגילת האומות המאוחדות;
א. הימנעות משימוש בהסכמים להגנה קולקטיבית לשירות אינטרסים של המעצמות;
ב. הימנעות כל מדינה מהפעלת לחץ על אחרות;
הימנעות מפעולות או איומים של תוקפנות או שימוש בכוח כנגד השלמות הטריטוריאלית או העצמאות הפוליטית של מדינה כלשהי;
יישוב כל הסכסוכים הבינלאומיים בדרכי שלום, כגון משא ומתן, גישור, בוררות או הסדר משפטי, בנוסף לדרכי שלום כבחירת הצדדים, בהתאם למגילת האומות המאוחדות;
קידום אינטרסים משותפים ושיתוף פעולה;
כיבוד הצדק וההתחייבויות הבינלאומיות.
מגמת הוועידה בדיוניה ובעקרונות אלו הייתה מגמה של אי-הזדהות, נייטרליות.
במהלך הוועידה הותקפה מדינת ישראל על ידי המשתתפים ובהם נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר. המופתי חאג' אמין אל-חוסייני הופיע לפתע באולם הוועידה ותקף את מדינת ישראל בחריפות. הוועידה החליטה כי מדינות אפריקה ואסיה יתייצבו לצד הערבים בסכסוך הערבי-ישראלי, וקראה להחזרת מדינת ישראל לגבולות החלוקה. ההחלטה התקבלה פה אחד, כולל קולה של טורקיה, שקיימה יחסים דיפלומטיים עם מדינת ישראל. החלטות הוועידה בעניין הסכסוך הישראלי-ערבי מותנו במקצת בזכות דעתן של הודו ובורמה, שהוסיפו לנוסח פסקה הקובעת כי החלטות הוועידה יבוצעו בדרכי שלום בלבד. החלטות הוועידה גרמו להגברת בידודה של מדינת ישראל בזירה הבינלאומית ולהרגשת פגיעה בציבור ובהנהגת המדינה.
מדיניות החוץ של מצרים הושפעה רבות מן הוועידה. יש הרואים באירוע זה את המעבר של תנועת הקצינים החופשיים, שהשתלטה על מצרים במהפכה ביולי 1952, מהמישור הלאומי אל המישור הבינלאומי. נאצר, שזו הייתה הופעתו הראשונה בפורום בינלאומי, קשר קשרים איתנים עם מספר מנהיגים שהשתתפו בוועידה, ולאחריה החל לארח בקהיר כינוסים של המדינות החדשות. מצרים תפסה את הנייטרליות שהביעה הוועידה ביחס למלחמה הקרה לא כנייטרליות פסיבית, אלא כמחויבות לפעול באופן אקטיבי למען שחרור העמים מהשלטון הקולוניאליסטי. בהתאם לתפיסת "נייטרליזם חיובי" זה, נאצר החל לסייע לארגונים מהפכניים באפריקה לחתור תחת בריטניה וצרפת, שעדיין שלטו באזור. הוועידה גם סימלה את הנטישה המצרית את המערב והחבירה לגוש הקומוניסטי. יש הגורסים[דרושה הבהרה] כי במהלך הוועידה נרקמה עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית שיצאה לפועל בספטמבר 1955. יש הטוענים[דרושה הבהרה] כי מפנה זה במדיניות החוץ המצרית הביא בסופו של דבר להלאמת תעלת סואץ ולמלחמת סיני בסוף 1956.
משתתפי הוועידה

אינדונזיה אינדונזיה
האימפריה האתיופית
הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
הרפובליקה הסורית השנייה
רפובליקת מצרים
הפיליפינים
האיחוד של בורמה (אנ')
המדינה האימפריאלית של איראן
ציילון
פקיסטן פקיסטן
הודו הודו
חוף הזהב
טורקיה טורקיה
יפן יפן
ירדן ירדן
לבנון לבנון
ליבריה ליבריה
מדינת וייטנאם
ממלכת אפגניסטן
ממלכת לאוס
ממלכת לוב
ממלכת נפאל
ממלכת עיראק
ממלכת תימן
סודאן האנגלו-מצרית
ערב הסעודית
צפון וייטנאם
קמבודיה קמבודיה
קפריסין הבריטית
תאילנד תאילנד
לקריאה נוספת

Herbert Feith The Decline of Constitutional Democracy in Indonesia, Equinox, Jakarta, Kuala Lumpur, Singapore, also Cornell University Press 2007
הערות שוליים

↑  ב. באלטי, ישראל באסיה, קול העם, 7 בינואר 1955
22 מדינות יבואו לוועידת באנדונג, למרחב, 7 במרץ 1955
↑  H.Feith 2007
↑  בסימן ההתנגדות לקולוניאליזם והשאיפה לדו־קיום נפתחה ועידת מדינות אסיה ואפריקה, קול העם, 19 באפריל 1955
↑  חגי ארליך, מצרים: האחות הבכירה, עמ' 146
↑  רמי גינת, 'פעולת ישראל בעזה ופרשת "עסקת הנשק המצרית-צ'כית"': הערכה מחדש של מדיניותה הבין-גושית של מצרים, בתוך: אתגרים ביטחוניים ומדיניים במבחן המציאות: ישראל בין העולם הערבי והזירה הבינלאומית, עורכים: מיכאל לסקר ורונן יצחק, עמ' 316
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00560433 
מפת 29 המדינות שלקחו חלק בוועידה
קרן וינשל מרגל

| --- | --- |

 לידה:  1978 (בת 47 בערך) ארצות הברית 
 מדינה:  ישראל 
 תחומי מחקר:  מחקר אמפירי של המשפט בישראל  פוליטיקה ומשפט
 תפקידים בולטים:  פרופסור וסגן דיקן בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית  חברת האקדמיה הצעירה הישראלית למדעים  נציגת מדינת ישראל במועצת אירופה, הוועידה האירופאית ליעילות הצדק
 פרסים והוקרה:  פרס גורני לחוקר מצטיין במשפט ציבורי  פרס חשין לחוקרת צעירה  פרס רקטור האוניברסיטה העברית  מענק מחקר של הקרן הלאומית למדע
 
קרן וינשל מרגל (Keren Weinshall Margel) (נולדה ב-1978) היא פרופסור מן המניין וסגנית דיקן בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, חברת האקדמיה הצעירה הישראלית למדעים, ומופקדת הקתדרה גוט-דרייפוס ליישוב סכסוכים. כיהנה כמנהלת-המייסדת של מחלקת המחקר של הרשות השופטת וחוקרת את תחום המשפט האמפירי בישראל.
ביוגרפיה

נולדה לחנה ולפרופ' שלמה מרגל, חבר סגל המחלקה לכימיה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2003 סיימה וינשל בהצטיינות תארים ראשונים במשפטים ובמדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. בתום לימודיה התמחתה בכנסת ועבדה עד 2007 כיועצת משפטית בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, תוך כדי לימודים לתואר שני במדע המדינה, אותם סיימה בשנת 2007 כראשונה במחזור. בשנת 2012 סיימה דוקטורט במדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בהנחייתו של פרופ' מנחם הופנונג, ובשנים 2009–2010 התארחה כחוקרת עמיתה בבית הספר למשפטים שבאוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2010 הקימה וינשל את מחלקת המחקר של הרשות השופטת, הממוקמת בבית המשפט העליון, במטרה לספק מידע וידע שיסייעו בניהול מערכת המשפט ובקידום מערכת הצדק והמשפט בישראל. וינשל ניהלה את המחלקה עד שנת 2014 וביוזמתה צורפה ישראל כמדינה משקיפה בוועידה האירופאית ליעילות הצדק של מועצת אירופה בשנת 2014 עזבה וינשל את הרשות השופטת למינוי כמרצה בכירה בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית, כאשר דילגה על דרגת "מרצה".
בשנת 2018 יצרה וינשל, יחד עם פרופ' לי אפשטיין ואנדי וורמס, מאגר נתונים משפטי ביג דאטה ראשון בישראל, הכולל מידע מקיף על כל החלטות בית המשפט העליון מ-2010. המאגר נגיש לציבור באינטרנט''.
וינשל זכתה בפרסים ומלגות רבים על מחקריה, בהם פרס גורני לחוקר מצטיין במשפט ציבורי, פרס חשין לחוקרת צעירה, פרס רקטור האוניברסיטה העברית, מענק מחקר של הקרן הלאומית למדע ועוד. בין השנים 2010 ל-2017 וינשל פרסמה ספר בנושא קבלת החלטות של שופטי בית המשפט העליון בישראל וחמישה עשר מחקרים בכתבי עת מובילים בישראל ומחוצה לה.
וינשל נשואה לשופט בית משפט השלום בירושלים, אליעד וינשל-מרגל. דודתה מצד אביה היא חברת הכנסת לשעבר גילה פינקלשטיין.
תחומי מחקר

וינשל מתמחה במחקר אמפירי של מוסדות משפטיים ודיווחה במספר ראיונות כי בחרה בתחום כי הוא משלב "מחקר אקדמי עם אפשרות להשפיע באופן פרקטי על העולם". מחקריה של וינשל הביאו להחלטות מדיניות משמעותיות במערכת המשפט בישראל, למשל העלאת תקני שופטים בשנת 2014, נוהל חדש לטיפול בדיוני בתי המשפט בשנת 2014 ושינוי הטיפול ברישום תובענה ייצוגית. מחקריה של וינשל מצוטטים עשרות פעמים על ידי בית המשפט העליון וכן בערכאות שיפוטיות נמוכות יותר.
ספרים ומאמרים בולטים

אידאולוגיה וחוק בפסיקת בית המשפט העליון (2016)
Keren Weinshall, Udi Sommer & Ya’acov Ritov, Ideological Influences on Governance and Regulation: The Comparative Case of Supreme )Courts. Regulation & Governance (forthcoming 2017
קרן וינשל-מרגל ויפעת גלון "ההשפעה של תיקון החוק בעניין הבניית שיקול־הדעת השיפוטי בענישה על גזירת מאסרים", עיוני משפט לח, 221 (2016).
קרן וינשל-מרגל ואלון קלמנט "יישום חוק תובענות ייצוגיות בישראל – פרספקטיבה אמפירית" משפטים (כתב עת) כה, 709 (2016).
אורן גזל-אייל וקרן וינשל-מרגל "כוחה של התביעה בהליכים הפליליים – מחקר אמפירי", משפטים מד, 835 (2015).
קרן וינשל-מרגל, ענבל גלון, יפעת טרבולוס "יצירת מדד משקלות תיקים להערכת העומס השיפוטי בישראל", משפטים מד 769 (2015).
Keren Weinshall-Margel, Attitudinal and Neo-Institutional Models of Supreme Court Decision Making: An Empirical and Comparative Perspective from Israel, 8 Journal of Empirical Legal Studies, 556 (2011).
Keren Weinshall-Margel & John Shapard, Overlooked Factors in the Analysis of Parole Decisions, 108 Proceedings of the National Academy (of Sciences, 833 (2011-Research Note.
Menachem Hofnung & Keren Weinshall-Margel, Judicial Setbacks, Material Gains: Terror Litigation at the Israeli High Court of Justice, 7 Journal of Empirical Legal Studies, 664 (2010).
הערות שוליים

↑   סמדר רייספלד, מחוץ לחוק: מה משפיע על החלטות של שופטים?, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2015
↑  אתר מחלקת המחקר של הרשות השופטת
↑  The European Commission for the Efficiency of Justice
↑   "ניתוח 50 אלף החלטות מגלה: שופטי העליון מקבלים אומץ רק כשהם פורשים", באתר TheMarker‏, 3 בדצמבר 2018
↑  "לונדון וקירשנבאום" (מדקה 30:42)
↑  כתובת האתר
↑  קרן וינשל מרגל, "אידאולוגיה וחוק בפסיקת בית המשפט העליון: ניתוח כמותי והשוואתי", ‏2016
↑  יובל שמחי, חוקרים מהשטח: מחקר אמפירי בין אקדמיה לפרקטיקה, ‏אוגוסט 2015
↑  לדוגמה: עא 8114/14 מרקיט מוצרי ייעול בע"מ נ' סונול ישראל בע"מ
רעא 2809/18 רונית קסברי נ' אברהם רוזן
 עא 7842/16 אדם טבע ודין - אגודה ישראלית להגנת הסביבה נ' צדוק לוי פירסק ואח'
רעא 6897/14 רדיו קול ברמה בע"מ נ' קולך - פורום נשים דתיות
רעא 3698/11 שלמה תחבורה (2007) בע"מ נ' ש.א.מ.ג.ר. שירותי אכיפה בע"מ
רעא 1644/15 אייל גור נ' דור אלון אנרגיה בישראל (1998) בע"מ
↑  Keren Weinshall, Udi Sommer & Ya’acov Ritov, Ideological Influences on Governance and Regulation: The Comparative Case of Supreme Courts, (Regulation & Governance (forthcoming 2017
↑  קרן וינשל-מרגל וענבל גלון, ההשפעה של תיקון החוק בעניין הבניית שיקול-הדעת השיפוטי בענישה על גזירת מאסרים, עיוני משפט ל"ח, 221, ‏2016
↑  Keren Weinshall-Margel, Attitudinal and Neo-Institutional Models of Supreme Court Decision Making: An Empirical and Comparative Perspective from Israel, 8 Journal of Empirical Legal Studies, 556, ‏2011
↑  Keren Weinshall-Margel & John Shapard, Overlooked Factors in the Analysis of Parole Decisions, (108 Proceedings of the National Academy of Sciences, 833, ‏(2011-Research Note)
↑  Menachem Hofnung & Keren Weinshall-Margel, Judicial Setbacks, Material Gains: Terror Litigation at the Israeli High Court of Justice, 7 Journal of Empirical Legal Studies, 664, ‏2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291253105171  GND: 1237297125  ISNI: 0000 0003 7009 3428  LCCN: n2016051287  VIAF: 235287169   WorldCat (עם VIAF): 235287169
ספנסר טוניק

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1967 (בן 58) מידלטאון, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קולג' אמרסון  האקדמיה הצבאית ניו יורק 
 תחום יצירה:  צילום 
 www.spencertunick.com
 
ספנסר טוניק (באנגלית: Spencer Tunick;‏ נולד ב-1 בינואר 1967) הוא אמן וצלם יהודי-אמריקאי.
קורות חיים

טוניק נולד במידלטאון, מחוז אורנג', במדינת ניו יורק, דור רביעי למשפחה של צלמים.
סבו היה צלם של נשיאי ארה״ב ופוליטיקאים בכירים באומות המאוחדות.
אביו, ארל דוד טוניק, שימש כנשיא ארגון כותבי מרוצי הסוסים האמריקאי (USHWA) והיה מייסד רשת הצילום "Resort Photo Service", שפעלה בסניפים בניו יורק, פנסילבניה, פלורידה, איי הבהאמה ואיי הבתולה האמריקניים. במסגרת פעילותה, הרשת התמקדה בצילום אירועים פרטיים לצד תיעוד דמויות ציבוריות מובילות, ביניהם פוליטיקאים, זמרים, שחקנים וספורטאים מפורסמים. בין האישים שתועדו: משפחת קנדי, רונלד רייגן, מרטין לותר קינג הבן, דיאנה רוס, אנגלברט הומפרדינק, ליברצ׳ה, ביל קוסבי, וודי אלן, מוחמד עלי, טום ג׳ונס ורבים אחרים.
סבתו מצד אביו, היא קרובת משפחה של מרטין אינדיק, שגריר ארה״ב בישראל לשעבר.
למד בצעירותו באקדמיה הצבאית של ניו יורק, ובשנת 1988 קיבל תואר באמנות מאמרסון קולג'. את חייו הקדיש לטובת הגשמת פרויקט צילום ייחודי, שבו הוא מתעד בצילום המוני אנשים בעירום במקומות שונים בטבע או בעיר (אמנות המיצג). משנת 1992 טוניק מסתובב בעולם ומצלם בעירום יחידים וקבוצות. בשנת 1994 צילם טוניק 75 צילומים שונים. שתיים משלוש ההעמדות האמנותיות האחרונות של ספנסר התקיימו בסידני, אוסטרליה (2010), במסגרתה הצטלמו בעירום 5,200 אוסטרלים מתנדבים, ובים המלח, ישראל (2011), בה הצטלמו כ-1,200 בני אדם אשר שילמו דמי השתתפות במיצג.
טוניק מתייחס אל גוף האדם כאל אלמנט פיסולי המשתלב בנוף האורבני. לטענתו: העירום ההמוני חדל להיות בעל אופי מיני. בזמן הצילום נשים וגברים מתערבבים והופכים להיות לסמל אנושי, לגוף מפוסל, לגוף שהוא חומר בידי הצלם.
המוני המתנדבים אשר באים להצטלם מגיעים מקבוצות שונות בחברה, והשלת בגדיהם הופכת אותם לקבוצה אחת הומוגנית - מבנה אחד נטול זהות, מעמד חברתי, תרבותי, כלכלי או פוליטי, מבנה אחד שהופך לפסל סביבתי חי.
עבודות > צילום בים המלח 2011

בספטמבר 2011, הגיע טוניק לישראל והודיע כי את מיצב העירום שלו בים המלח יצלם ב-17 בספטמבר. למרות התנגדות מצד רשויות שונות, הצטלמו בתאריך המיועד כאלף איש בחוף "מינרל" בים המלח, הסמוך למצפה שלם. הפרויקט נקרא "הים העירום". על ההתנגדויות לצילום נמנתה פנייתו של חבר הכנסת זבולון אורלב (הבית היהודי) ליועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, בבקשה כי ימנע את הצילום ואת גיוס הכספים למענו, בטענה כי מדובר ב"שידול לדבר עבירה על פי סעיף 349 לחוק העונשין האוסר מעשה מגונה בפומבי".
באוקטובר 2021, חזר לצילום נוסף בישראל, הפעם בערד, בהשתתפות כ-200 משתתפות ומשתתפים, מהם חלק אשר לקחו חלק במייצג ב-2011.
חיים אישיים

נשוי עם 2 ילדים.
הערות שוליים

↑  המחאה לא הועילה, מיצג העירום מתקיים על שפת ים המלח, באתר nrg‏, 17 בספטמבר 2011
↑  דפנה ארד, "לא נממן צילום עירום שיתמקד בחופש הביטוי", באתר הארץ, 14 בספטמבר 2011
↑  זיו ריינשטיין‏, ספנסר טוניק שוב הפשיט 200 ישראלים בים המלח, באתר וואלה, 17 באוקטובר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441320005171  BNE: XX946113  BnF: cb149385099 (data)  GND: 129259853  ISNI: 0000 0000 7845 7052  LCCN: nr2001019800  NTA: 253183200  PIC: 310274  RKD: 214987  SNAC: w6z34qb7  SUDOC: 185621961  ULAN: 500335235  VIAF: 22409716   WorldCat (עם VIAF): 22409716 
"עירום בצבע", ספנסר טוניק, 2010
תמונה שצילם טוניק והוצגה באמסטרדם
האוקיינוס האטלנטי

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  אטלס 
 מיקום:  בין היבשות אמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, אירופה, אפריקה
 סוג:  אוקיינוס
 מידות
 שטח:  106,450,000 קמ"ר
 נפח:  354,700,000 קמ"ק
 רוחב מרבי:  5,000 ק"מ
 רוחב ממוצע:  5,000 ק"מ 
 עומק מרבי:  8,605 מטר
 ‏עומק ממוצע:  3,332 מטר
 מידע נוסף
 מליחות:  3.3% עד 3.7%
 מדינות באגן הניקוז:  איטליה, איסלנד, דרום אפריקה, נמיביה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, צ'ילה, ארגנטינה, אורוגוואי, אנגולה, סורינאם, ברזיל, גיאנה, הרפובליקה של קונגו, גינאה המשוונית, גאנה, חוף השנהב, ליבריה, גבון, טוגו, ניגריה, בנין, סאו טומה ופרינסיפה, קמרון, סיירה לאון, ונצואלה, טרינידד וטובגו, הרפובליקה הדומיניקנית, קוסטה ריקה, בליז, גואטמלה, האיטי, קובה, ג'מייקה, מקסיקו, איי בהאמה, קולומביה, הונדורס, פנמה, סנט וינסנט והגרנדינים, גרנדה, ברבדוס, ניקרגואה, סנט לוסיה, סנט קיטס ונוויס, דומיניקה, אנטיגואה וברבודה, גינאה, גינאה ביסאו, גמביה, צרפת, בלגיה, אירלנד, הממלכה המאוחדת, ספרד, מונקו, פורטוגל, סלובניה, מלטה, קרואטיה, הולנד, גרמניה, פינלנד, שוודיה, נורווגיה, דנמרק, רוסיה, לטביה, אסטוניה, פולין, ליטא, ארצות הברית, בוסניה והרצגובינה, אלבניה, תוניסיה, לוב, מצרים, מדינה פלסטינית, אלג'יריה, מאוריטניה, מרוקו, סנגל, כף ורדה, מונטנגרו, ישראל, סוריה, בולגריה, טורקיה, יוון, לבנון, רומניה, גאורגיה, אוקראינה, קפריסין, קנדה 
 איים:  גרינלנד, איסלנד, בריטניה, אירלנד, פרננדו די נורוניה, האיים האזורים, האיים הקנריים, ועוד
 קואורדינטות:  0°N 30°W﻿ / ﻿0°N 30°W﻿ / 0; -30
 האוקיינוס האטלנטי
 
האוקיינוס האטלנטי הוא האוקיינוס השני בגודלו והוא מכסה כחמישית משטח כדור הארץ, כ-106.45 מיליון קמ"ר. שמו של האוקיינוס מגיע מהמיתולוגיה היוונית שבה הוא נקרא "ים אטלס".
גאוגרפיה

צורתו של האוקיינוס כצורת S הנמתחת על ציר צפוני-דרומי. האוקיינוס מחולק לשני חלקים: צפון האטלנטי ודרום האטלנטי, והגבול ביניהם עובר בקו רוחב 8 מעלות צפון. גבולות האוקיינוס ממערב – אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית, ואילו ממזרח – אירופה ואפריקה. האוקיינוס מחובר לאוקיינוס השקט מצפון באוקיינוס הקרח הצפוני, ומדרום במה שנקרא מעבר דרייק, בין דרום אמריקה לבין אנטארקטיקה. בנוסף, תעלת פנמה שבאמריקה המרכזית מהווה מעבר מלאכותי בין שני האוקיינוסים. במזרח, הגבול בין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס ההודי נמצא בקו אורך 20 מעלות מזרח. הגבול בין האוקיינוס האטלנטי לבין אוקיינוס הקרח הצפוני עובר בקו דמיוני הנמתח בין סבאלברד וצפון נורווגיה.
האוקיינוס האטלנטי, כאמור, מכסה כ-20% משטחו של כדור הארץ, והוא שני בגודלו לאוקיינוס השקט. בתוספת הימים המחוברים אליו, האוקיינוס מכסה שטח של כ-106,450,000 קמ"ר. ללא הימים המחוברים אליו, שטחו רק כ-82,362,000 קמ"ר. שטח היבשה שמימיו מנוקזים לאוקיינוס האטלנטי ("אגן הניקוז" שלו, במובן מסוים) גדול פי 4 מהשטח המקביל של האוקיינוס ההודי או אף האוקיינוס השקט.
עומקו הממוצע של האוקיינוס כולל הימים המחוברים אליו הוא 3,332 מ' ובלעדיהם 3,962 מ'. הנקודה העמוקה ביותר נמצאת ליד פוארטו ריקו ועומקה 8,605 מ'. רוחבו של האוקיינוס האטלנטי נע בין 2,848 ק"מ בנקודה הצרה ביותר לבין 5,000 ק"מ בנקודה הרחבה ביותר.
הבתימטריה של האוקיינוס האטלנטי מתאפיינת ברכס המרכז-אטלנטי שהוא רכס מרכז אוקייני תת-ימי ברובו הנמתח מקו רוחב 87° צפון, כ-333 ק"מ דרומית לקוטב הצפוני, ועד לאי בובה בקו רוחב 54° דרום.
באוקיינוס האטלנטי שתי מערבולות זרמי ים (אנ') בולטות: מערבולת זרמי הים הצפונית בכיוון השעון, ומערבולת זרמי הים הדרומית נגד כיוון השעון. זרימת המים בחלקו הצפוני של האוקיינוס האטלנטי מושפעת מזרם הגולף – זרם ימי חם שמוצאו במפרץ מקסיקו ואשר המשכו מגיע לחופי מערב אירופה וצפונה. זרם בולט נוסף הוא הזרם הצפון אטלנטי היוצא מזרם הגולף.
האזור שבין ברמודה, פוארטו ריקו והחוף המזרחי של פלורידה קרוי "משולש ברמודה". באזור זה אירעו תאונות רבות של ספינות ושל מטוסים. במשך שנים רבות רווחו הסברים שונים ומשונים לתאונות, שרבים בהם המסתורין ותאוריות קונספירציה. בשנים האחרונות מתרבים המחקרים המדעיים שמסבירים את ה"תעלומות" בטעויות אנוש של טייסים וקברניטי ספינות.
במרכז האוקיינוס האטלנטי הצפוני מצוי ים סרגסו שהוא אזור בעל צורה אליפטית שתחום על ידי זרמי הים המקיפים אותו. הים מתאפיין בעושר גדול של אצות סרגסום ומכאן שמו.
האוקיינוס מחובר לימים ומפרצים רבים, בהם: הים הקאריבי, מפרץ מקסיקו, ים לברדור, מפרץ הדסון, הים התיכון, הים השחור, הים הצפוני, הים הבלטי, וים ודל. מאפיין נוסף של האוקיינוס הוא מספר איים מועט יחסית. בין האיים באוקיינוס: סבאלברד, גרינלנד, איסלנד, בריטניה, אירלנד, פרננדו די נורוניה, האיים האזורים, האיים הקנריים, כף ורדה, סנט הלנה, איי פוקלנד ועוד.
טריטוריות השוכנות לחופי האוקיינוס > דרום אמריקה

אורוגוואי אורוגוואי
ארגנטינה ארגנטינה
ברזיל ברזיל
איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים
גיאנה גיאנה
גיאנה הצרפתית גיאנה הצרפתית
ונצואלה ונצואלה
איי פוקלנד איי פוקלנד
סורינאם סורינאם
צ'ילה צ'ילה
קולומביה קולומביה
טריטוריות השוכנות לחופי האוקיינוס > הקריביים

אנגווילה אנגווילה
אנטיגואה וברבודה אנטיגואה וברבודה
ארובה (טריטוריה) ארובה
איי בהאמה איי בהאמה
בליז בליז
ברבדוס ברבדוס
ברמודה ברמודה
איי הבתולה הבריטיים איי הבתולה הבריטיים
איי הבתולה של ארצות הברית איי הבתולה של ארצות הברית
ג'מייקה ג'מייקה
גרנדה (מדינה) גרנדה
דומיניקה דומיניקה
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
האיטי האיטי
סנט וינסנט והגרנדינים סנט וינסנט והגרנדינים
איי טורקס וקאיקוס איי טורקס וקאיקוס
טרינידד וטובגו טרינידד וטובגו
מונטסראט מונטסראט
סן מרטן סן מרטן
סנט לוסיה סנט לוסיה
סנט מארטן סנט מארטן
סנט קיטס ונוויס סנט קיטס ונוויס
פוארטו ריקו פוארטו ריקו
קובה קובה
קוראסאו קוראסאו
איי קיימן איי קיימן
טריטוריות השוכנות לחופי האוקיינוס > מרכז וצפון אמריקה

ארצות הברית ארצות הברית
גואטמלה גואטמלה
גרינלנד גרינלנד
הונדורס הונדורס
מקסיקו מקסיקו
ניקרגואה ניקרגואה
סן-פייר ומיקלון סן-פייר ומיקלון
פנמה פנמה
קוסטה ריקה קוסטה ריקה
קנדה קנדה
טריטוריות השוכנות לחופי האוקיינוס > אירופה

איי פארו איי פארו
איסלנד איסלנד
אירלנד אירלנד
בלגיה בלגיה
בריטניה בריטניה
גרמניה גרמניה
ג'רזי ג'רזי
גרנזי גרנזי
דנמרק דנמרק
האי מאן האי מאן
הולנד הולנד
נורווגיה נורווגיה
ספרד ספרד
פורטוגל פורטוגל
צרפת צרפת
שוודיה שוודיה