סמלת רקלס
שירות צבאי

בחודש אוקטובר 1952, סגן אריק פדרסן קיבל אישור מקולונל יוסטס פ. סמואק לרכוש סוס עבור הרגימנט שלו. בהתבסס על השטח ההררי שבו פעל הרגימנט, פדרסן היה זקוק לבהמת משא שתהיה מסוגלת לסחוב עד 9 פגזים כבדים במשקל של 24 ק"ג לפגז, עבור פלוגת התול"ר שלו ברגימנט החמישי שציודה העיקרי במהלך הקרבות עם הכוחות הצפון קוריאנים והסינים היה תותח ללא רתע. לאחר שקיבל את הרשות, פדרסן יצא עם ג'יפ צבאי ב-26 באוקטובר לצד סמל וילארד ברי ורב"ט פיליפ קרטר לעבר האורוות של מסלול המרוצים בסיאול. פדרסן שילם עבור הסוס בכספו, ולפי חיילי הנחתים, הבעלים קים הוק-מון מכר את סוסתו בלית ברירה ואף דמע בעת המכירה. חיילי הנחתים העניקו לסוסה את השם "רקלס" אשר מהווה קיצור של Recoilless rifle ובא לציין את ההערכה שרכשו החיילים ללוחמים הנועזים שמשתמשים בתול"ר מחריש האוזניים והלא בטיחותי ("רקלס" מתפרש באנגלית גם כ"פזיז" או "לא זהיר").
המאמן העיקרי של רקלס והחייל הקרוב אליה ביותר היה רב-סמל (Gunnery sergeant) ג'וזף לייטם, והמטפל העיקרי שלה היה טוראי מדרגה ראשונה מונרו קולמן. בנוסף לפדרסן, לייטם וקולמן, סגן ביל ריילי וסמל אלמר לייבלי היו גם הם מעורבים רבות באימון ובטיפול בה. לפדרסן ואשתו הייתה מרדעת שאותה לקחו בספינה מביתם שבקליפורניה, כך שרקלס יכלה באמצעותה לממש יותר את תפקידה כבהמה נושאת חבילות. החובש הרפואי של פלוגת התול"ר היה טוראי מדרגה ראשונה ג'ורג' דוק מיטשל, שסיפק גם את רוב הטיפול הרפואי עבור רקלס.
חיילי הנחתים, ובמיוחד לייטם, לימדו את רקלס כישורי הישרדות בשדה הקרב כמו איך להימנע מלהסתבך בגדר תיל, לצעוד על חוטי תקשורת שנפלו או לשכב על האדמה תחת אש. היא למדה גם לרוץ ולמצוא מחסה בתוך הבונקר למשמע הצעקה "להיכנס", והחיילים כינו זאת "אימון הפרסה" ולמחנה נתנו את השם "מחנה הפרסה". אף על פי שבתחילה היא נקשרה בצדדי האוהלים לצד המספוא, מכיוון שלרקלס היה אופי עדין ונינוח, בתוך זמן קצר נוצרה קרבה גדולה בינה לבין החיילים, עד שהיא הורשתה לשוטט בחופשיות במחנה ולהיכנס לאוהלים כרצונה; לעיתים היא ישנה בתוך האוהל עם החיילים ואפילו שכבה ליד התנור החם באוהל של לייטם בלילות הקרים. המזון הרשמי שלה במחנה היה שעורה, חציר, סורגום ואורז, אך היא חיבבה מגוון רחב של מוצרי מזון, ובעת ביקורה אצל החיילים בפלוגה הם נהגו לכבד אותה בארוחת בוקר של ביצים מקושקשות, ובקוקה-קולה, בירה וקפה; בקרב החיילים היה ידוע שאין להשאיר את המוצרים הללו באוהל ללא השגחה שמא הסוסה בעלת התיאבון העצום תחליט "לקפוץ לביקור". היא אכלה גם בייקון, פנקייק, טוסט בחמאה, חטיפי שוקולד, סוכריות קשות, חיטה גרוסה, כריכי חמאת בוטנים, פירה ומעדנים אחרים שמצאה במהלך חיטוט בחפצי החיילים. עם זאת, מיטשל - החובש הרפואי של הפלוגה, יעץ לחיילים לא להשקות אותה יותר משני בקבוקי קולה ביום. הטעם שלה לא הוגבל למצרכי מזון; היא אכלה פעם אחת את השמיכה שלה, לעסה לעיתים קרובות כובעים של חיילים, ובהזדמנות אחרת אכלה אסימוני פוקר של לייטם אשר שווי המשחק שלהם היה 30 דולר.
טבילת האש הראשונה של רקלס הייתה במקום שנקרא "המפשעה של ההדים" ליד הכפרים צ'אנגדאן וקואקצ'אן. אף על פי שהייתה עמוסה בשישה פגזים של תול"ר, היא זינקה על ארבעת הרגליים בבהלה בעת ששמעה בפעם הראשונה את קול הירי של התול"ר. כשנחתה על האדמה היא רעדה, אבל קולמן המטפל שלה הרגיע אותה. בפעם השנייה שבה נשמע הירי של התול"ר היא רק נחרה בבוז, ועד סופו של אותו יום לחימה היא כבר נראתה מנסה לאכול בשלווה קסדות מושלכות בעת רעמי התותחים. החיילים סיפרו שהיא אף נראתה מתעניינת בהפעלת התותח. כאשר השתמשו ברקלס להביא משלוחי נשק במסלול חדש, היא הייתה צריכה חייל שיוביל אותה רק מספר פעמים, ולאחר מכן, עשתה את הדרך הלוך ושוב בכוחות עצמה. בפלוגה הייתה הוראה שלא לרכוב על רקלס, אולם בתחילת דצמבר 1952, חייל אחד הפר את ההוראה ויצא לדהירה איתה דרך שדה מוקשים כשלמרבה המזל היא לא נפגעה במהלכה.
ההישג המשמעותי ביותר בתקופת השירות שלה, היה בזמן הקרב על מאחז וגאס שהתרחש בין 26 ל-28 במרץ 1953; באותה תקופה, חודשים ספורים לפני תום המלחמה, כוחות האו"ם, הנחתים, הדרום קוריאנים והטורקים התפרסו על קו הגנה של סדרת מאחזים על רכס הררי מול הכוחות הצפון קוריאנים והסינים בקו רוחב 38 צפון 25 קילומטר צפונית לסיאול. עקב שיחות השלום, הסינים ניסו לנצל את חודשי הלחימה האחרונים על מנת להרחיב את שטחה העתידי של צפון קוריאה כפי שיקבע בהסכם הפרדת הכוחות, ולשם כך הם החליטו לתקוף את מאחז וגאס כדי לכבוש 3 גבעות אסטרטגיות בקרב שלימים ייחשב לאחד הקרבות העקובים מדם במלחמת קוריאה ובהיסטוריה של חיל הנחתים: כמות הנפגעים הייתה גבוהה בשני הצדדים, והסינים ביצעו הפצצות אדירות על הרכס בהטילם כ-28 טון של פצצות ומאות פגזים על הרכס. במהלך 3 ימי הלחימה, רקלס הוזעקה עם פלוגתה להביא תחמושת לקווי הלחימה הקדמיים, ואף שבתחילת הקרב היא נתקפה בהלם וברחה להתחבא בבונקר, בהמשך, היא עשתה עשרות משלוחי נשק ללוחמים בחזית דרך שטחי הפקר בשדות אורז וגבעות תלולות שבהם הייתה חשופה לאש האויב, ובאחד הימים היא שברה שיא וצעדה לא פחות מ-51 פעמים הלוך ושוב על פני מסלול של 35 קילומטרים, בהביאה סך הכול 386 פגזי תול"ר במשקל כולל של 9,000 ק"ג באותו יום (בכל פעם היא נשאה 4–8 פגזים שמשקל כל אחד מהם 24 קילו); יתר מכך, ב-95% מהפעמים היא צעדה הלוך ושוב בגפה לאחר שלמדה את המסלול על בוריו, ובפעמים רבות סוככה בגופה על חיילי הנחתים שהיו צריכים לחצות את שטחי ההפקר החשופים לאש של הסינים כדי לתגבר את הכוחות על הרכס. רקלס נפצעה פעמיים במהלך הקרב: פעם אחת מרסיסים שחדרו מעל לעין השמאלית שלה, ופעם נוספת מרסיסים שחדרו לאגף השמאלי של גופה, אך זה לא האט אותה או מנע ממנה להמשיך לעשות משלוחי נשק. בשלבים מסוימים בקרב, החיילים השתמשו ברקלס כדי לסחוב חיילי נחתים פצועים במורד ובמעלה הגבעות של הרכס. עבור ההישגים שלה במהלך הקרב היא הועלתה לדרגת רב"ט, והנחתים אהבו אותה מאוד עד שדאגו לה יותר מלעצמם, וכאשר היו תחת אש הם זרקו עליה את השכפצ"ים שלהם כדי שלא תיפגע. נחתים סיפרו, שבמהלך הקרב המראה של הסוסה הקטנה המביאה עבורם תחמושת במסירות גרם להעלאת המורל בקרב הלוחמים על הרכס.

אחד הנחתים תיאר זאת כך:
אני לעולם לא אשכח את התמונה הזאת של רקלס צועדת על הגבעות מול קו הרקיע, כשהצללית שלה בולטת בתוך הבזקי ההפצצות וההתלקחות. זה היה פשוט לא יאומן לראות אותה מביאה משלוחי נשק תחת האש העזה, באמצע כל הכאוס הזה.
כאשר רקלס לא הייתה נחוצה בחזית, היא שימשה להובלת ציוד אחר עבור הפלוגה, והייתה שימושית במיוחד עבור פריסת כבלים, תיל וחוטי טלפון. כדי להתחרות בכמות הסלילים שהיא יכלה לשאת על תרמילה, היה צריך כשנים עשר חיילים. רקלס הפכה להסוס הראשון בחיל הנחתים ובצבא האמריקני שהשתתף בצליחה אמפיבית, כאשר הרגימנט החמישי הפליג ממחנה קייסי בדונגדוצ'און צפונה, במטרה להשתתף במאות נחיתות אמפיביות מספר קילומטרים דרומית לאינצ'ון עקב תוכניתו הנועזת של גנרל דאגלס מקארתור להשמיד את הצבא הצפון קוריאני בתנועת מלקחיים מאינצ'ון הצפונית ומפוסאן שבדרום חצי האי קוריאה. קצין הטעינה של האונייה עליה התכוונה פלוגת התול"ר לעלות, עצר את טעינת הציוד שלהם כאשר ראה את הפלוגה ממתינה במזח עם רקלס, וסירב לאפשר לה לעלות לאונייה לאחר שזמן קצר קודם לכן אונייתו זכתה בפרס "האונייה הנקייה ביותר בחיל". עם זאת, ברגע שהפלוגה הביאה תוכנית מפורטת לטעינה של הסוסה והציוד שלה, הקצין הבכיר יותר שפיקד על הספינה אישר באופן ספציפי ויוצא דופן על צירופה להפלגה. ברגע שהאונייה הפליגה לעבר היעד, הסוסה נתקפה במחלת ים ולכלכה את רצפת האונייה בקיא שלה במהלך החלק הראשון של המסע. עקב הסערה, קצין הטעינה וחיילים אחרים לא יכלו להתקרב לחוף ולהוריד אותה מהאונייה למגינת לבם, אולם הסוסה התרגלה עד מהרה לחיים על הסיפון ולא יצרה יותר בעיות. לאחר שהנחיתה על אינצ'ון נעשתה בהצלחה, דיוויזיית הנחתים הראשונה הקימה בסיס עורפי לצורך מנוחה זמן קצר לאחר מכן, והחיילים בבסיס שחיבבו את רקלס נהגו להצטלם איתה לצד שלטי תיגר על סוס המרוצים האמריקני המפורסם "הרקדן האינדיאני", כששדה המרוצים המדומה נקרא פאדי דרבי ומסלול המרוצים המדומה "אופסאן דאונס". החיילים קבעו את תנאי המירוץ שכללו בין השאר נשיאת תחמושת במשקל 192 ק"ג לאורך 2 קילומטר של שדות וגבעות ללא רוכב, והתבדחו שהרקדן האינדיאני מעולם לא נענה לתיגר להתחרות ברקלס. הרקדן האינדיאני הגיע באותה שנה למקום שני במהלך הדרבי של קנטקי, אך ניצח בתחרות בלמונט ובתחרות של פריאקניס.
רנדולף מקאול פייט, אז מפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה, העניק לרקלס את דרגת הסמל בטקס רשמי עם בימת כבוד ב-10 באפריל 1954, חודשים ספורים לאחר תום המלחמה. היא גם קיבלה שמיכה אדומה עם דרגה רקומה מזהב. רקלס זכתה לקידום נוסף לדרגת סמל ראשון ב-31 באוגוסט 1959 במחנה פנדלטון בקליפורניה שמשמש כבסיס האם של חיל הנחתים. גם קידום זה הוענק לה על ידי פייט, שאז כבר היה מפקד חיל הנחתים. פייט ניהל באופן אישי את טקס הקידום, במהלכו נורו מטחי כבוד מתותחים ונעשה לכבודה מצעד של 1,700 לוחמי נחתים מהרגימנט שבו לחמה. סמלת רקלס הייתה החיה הראשונה שהחזיקה בדרגת פיקוד רשמית בכוחות המזוינים של ארצות הברית.