stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמפיאן גראסימוב
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

בני משפחת מזרוח, ובהם ליליה, בעלה יצחק ובנותיהן איוט בת ה־18 ואווה בת ה־14, היו ידידיו של אמפיאן והוא התגורר אצלם בשכירות. לאחר שהעיר ריגה נכבשה על ידי הגרמנים בשנת 1941, והתבצע גירוש יהודים מן העיר, עברו 11 בני משפחת מזרוח לגור באי הוזנהולם על גדות נהר הדווינה, שם היו 10 בתים קטנים בהם יכלו לגור. אמפיאן החל לסייע להם בעזרת בני משפחתו: משפחת מזרוח העבירה לאמפיאן את רכושה, על מנת שיוכל למכור אותו ולקנות עבורם מזון. שלח את בתו להביא ליהודים אוכל, וכשראתה ליליה מזרוח את בתו של אמפיאן מביאה להם אוכל, היא ביקשה לבקר בביתם שבריגה. אמפיאן ומשפחתו הביאו תמיכה בסיוע ליהודים עד כמה שיוכלו, וליליה הביאה להם מזוודות מלאות בחפצים יקרי ערך שיוכלו למכור ועם הכסף שיקבלו, לקנות ליהודים אוכל.
בשנת 1941, משפחת מזרוח הוכנסה לגטו ריגה. עוד לפני סגירת הגטו הספיק אמפיאן להעביר למשפחה חבילות מזון. לאחר סגירתו הסופית של הגטו המשיך אמפיאן להעביר מזון לליליה ומשפחתה, אך הוא נאלץ להשתמש בדרכים יותר מסוכנות. בגטו ריגה נהגו להוציא חלק מהאנשים מדי יום לעבודות ברחבי העיר. אמפיאן מצא את מקום העבודה בו עבדו בני משפחת מזרוח והביא להם חבילות מזון במסווה של חבילות דואר כשהוא לבוש במדי דוור. הוא היה זורק את חבילות הדואר לתא שירותים ומשפחת מזרוח הייתה לוקחת משם את החבילות ומבריחה אותן לגטו. אמפיאן גם שיחד את אחד השומרים שליווה את היהודים בדרך חזרה לגטו לצורך כך. אמפיאן נהג להעביר למשפחה גם ידיעות על המתרחש מסביב.
גם לאחר שסיים למכור את רכוש משפחת מזרוח המשיך אמפיאן להעביר למשפחה חבילות מזון שרכש מכספו, במהלך 1943 נרצח בעלה של ליליה יעקב מזרוח. ביוני 1944 כשגברה הסכנה לבני המשפחה, הציע אמפיאן לליליה לברוח מהגטו לבית אישה שהסכימה לסייע ליהודים שנמלטו מהגטו.. מדי יום היה אמפיאן מוציא ארבעה מילדיו כדי שיסמנו ליהודים הבורחים היכן הבית. משפחת מזרוח לא הצליחה להגיע ובתחילת חודש אוגוסט, בתה של ליליה איוט נשלחה למחנה שטוטהוף. ליליה ובתה אווה הגיעו למחנה כחודש לאחר מכן ב-10 בספטמבר 1944 המחנה שוחרר על ידי הצבא האדום לאחר שלושה ימים. הארי ניס, יהודי שהצליח לברוח הובא לביתו של אמפיאן שם שהה עד שחרור העיר ריגה ב-15 באוקטובר 1944 ולאחר מכן נישא לאיוט מזרוח, ביתה של ליליה.
לאחר המלחמה

בסיום מלחמת העולם השנייה, לילה מזרוח עלתה לישראל יחד עם שתי בנותיה ועם הארי ניס, ועד 1950 התקיים ביניהם לבין אמפיאן קשר מכתבים. לאחר שנים רבות אמפיאן התגייר בריגה ובשנת 1974 החליט לעלות לארץ ישראל. אמפיאן נאלץ להתגרש כיוון שאשתו לא רצתה לעלות לישראל והשלטונות בברית המועצות אסרו עליו לעזוב ללא אשתו. בשנת 1975 אמפיאן עלה לישראל יחד עם אחד מבניו. ב-9 באפריל 1990, הלך אמפיאן משה גראסימוב לעולמו בגיל 87. הוא הובא למנוחתו בהר המנוחות בגבעת שאול.
הכרה והנצחה

ב-3 ביוני 1979 הכיר יד ושם באמפיאן גראסימוב כחסיד אומות העולם. בטקס ניטע לכבודו עץ ושמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם. לאחר מותו של אמפיאן במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ולשב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורו ואותר קברו בהר המנוחות.
הערות שוליים

1 2 3  אמפיאן גראסימוב, באתר יד ושם
1 2 3  עדותו של חסיד אומות העולם אמפיאן גראסימוב, תיק מס' 1331, ארכיון יד ושם
1 2  גרשון פינצ'בסקי, חסד אחרון, ירושליים: יד ושם, 2023, עמ' 152
↑  Gerasimov Amfian, יד ושם
↑  תעודת כבוד לתואר חסיד אומות העולם - אמפיאן גראסימוב, תיק 1331 יד ושם
↑  אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אמפיאן גראסימוב".
חוג חתם סופר

חוג חתם סופר הן קהילות חרדיות של יוצאי הונגריה וצ'כוסלובקיה, שהוקמו במטרה לשמר את מנהגי הקהילות באוברלנד על פי מורשתו של החת"ם סופר.
היסטוריה

קהילת חוג חת"ם סופר נוסדה בארץ ישראל בשנות ה-30, על ידי יוצאי הונגריה וצ'כוסלובקיה. בבחירות הראשונות למושבה בני ברק, בשנת 1939, הריץ חוג חת"ם סופר במקום רשימה עצמאית, בראשות משה שרייבר, מצאצאי החת"ם סופר. שרייבר שימש נציג במועצה במשך מספר קדנציות והיה מנאמני החזון איש.
בשנות ה-50 ובשנות ה-60 התפתחו קהילות חוג חת"ם סופר בכמה מקומות בישראל. המרכז הבולט ביותר היה בבני ברק, שבה נוסדו שלוש קהילות, האחת בראשות הרב יצחק שלמה אונגר, השנייה בראשות הרב יצחק צבי ברנפלד, מצאצאי החת"ם סופר, והשלישית בשיכון ה'. שני רבני הקהילות שימשו גם כדיינים בבית דינו של הרב שמואל הלוי ואזנר. קהילתו של הרב אונגר הקימה ישיבה גדולה שבראשה עמדו לצדו ראשי ישיבה נוספים, ובהם הרב יעקב אדלשטיין והרב אשר וייס, וכמשגיח כיהן הרב ישראל משה רוזנפלד, לימים האדמו"ר מדאראג. הקהילה שבראשות הרב ברנפלד ייסדה בשנות ה-60 תלמוד תורה שנועד בעיקר לילדי הקהילה. בין תלמידיו של מוסד זה נמנים בני קהילתו של הרב וואזנר בבני ברק.
בתל אביב היו מרכזי הקהילה ברחובות בר כוכבא ואחד העם, בקהילה ברחוב בר כוכבא כיהן כרב רבי יואל פולק וכרב הקהילה ברחוב אחד העם כיהן הרב מרדכי יפה-שלזינגר. בירושלים עמד בראש הקהילה הרב יששכר דב גולדשטיין, ראש כולל שומרי החומות. בפתח תקווה עמד בראש הקהילה הרב יעקב שמריהו דייטש ומרכזה ברחוב איכילוב שבמרכז העיר. קהילות נוספות היו בערים רעננה נתניה באר שבע תפרח וצפת.
כיום

עם השנים התדלדלו קהילות חוג חת"ם סופר. מן הדור הוותיק נותרו שרידים מעטים ורבים מבני הדור השני נטמעו בזרמים החרדיים המרכזיים - החסידים והליטאים. חלק מתלמידי הישיבות ההונגרים לומד בישיבות נוספות, ובהן ישיבת חכמי לובלין בבני ברק וישיבת ערלוי בירושלים.
לאחר פטירת הרב אונגר התפצלו שני תפקידיו: כרב הקהילה משמש הרב יוסף מאיר אלטמן שקהילתו מתנהלת כיום כמעט כחצר חסידית. לראשות הישיבה מונה הרב שמואל אליעזר שטרן, דיין בבית דינו של הרב וואזנר. לאחר פטירת הרב ברנפלד התמנה כרב הקהילה הרב משה בנדיקט. לאחר פטירת הרב יפה-שלזינגר, רב הקהילה בתל אביב, לא מונה לו ממלא מקום בשל הידלדלות הקהילה המקומית. לאחר פטירת הרב יעקב שמריהו דייטש, רב הקהילה בפתח תקווה, מונה בנו הרב חיים יהודה דייטש לממלא מקומו. כרב קהילת חוג חת"ם סופר בירושלים שימש הרב נפתלי הירצקא פרנקל, לאחר פטירתו ירש את מקומו בנו הרב אהרן שמואל פרנקל.
גופי כשרות

אחד ממוקדי הכוח המרכזיים של קהילות חוג חת"ם סופר הוא מערכת הכשרות למהדרין שהן מפעילות בנפרד – בבני ברק ובפתח תקווה. בשנות ה-70 הנחה הרב שמואל הלוי ואזנר את מערכת הכשרות של חוג חת"ם סופר בבני ברק, וחתימתו התנוססה על מוצרים שבהכשרה. בראש המערכת עמד הרב דב לנדא, חסיד גור, עד שעזב בשנת 2015  מאז מכהן הרב יוסף מאיר אלטמן.
הערות שוליים

↑  ספר היובל חוג חתם סופר, עמוד 117
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435882905171
ישראל דוד מרגליות יפה שלזינגר

| --- | --- |

שו"ת מחולת המחנים
 לידה:  1802 תקס"ב סרד
 פטירה:  30 באפריל 1864 (בגיל 62 בערך) כ"ד בניסן תרכ"ד באזינג Pezinok
 תקופת הפעילות:  ? – 30 באפריל 1864 
 רבותיו:  חת"ם סופר
 חיבוריו:  שו"ת מחולת המחנים, הר תבור, חזון למועד, יפח לקץ, קול אומר קרא, שאל לך אות, מילי דאבות
רבי ישראל דוד מרגליות יפה שלזינגר (תקס"ב, 1802 – כ"ד בניסן תרכ"ד, 30 באפריל 1864) היה רב הונגרי ומחבר ספרות תורנית.
ביוגרפיה

נולד בסרד שהונגריה לאביו רבי מרדכי.
למד אצל רבי צבי הירש דייטש, ואחר כך אצל בפרשבורג אצל החת"ם סופר (מובא בשו"ת חת"ם סופר בתשובות שנערכו אליו).
נישא בשנת תקפ"ד לבתו של רבי ישעיה סג"ל קויפמאן מסמניץ. בהמשך נתמנה לכהן כדיין ומורה צדק בקהילה זו (סמניץ). כרבו החתם סופר נלחם ב"מחדשים" (הנאולוגים), ובעיקר בשינוי המנהגים שהם הנהיגו במבנה בית הכנסת ובסדרי התפילה. את נימוקיו שטח בספרו מחולת המחניים (פרסבורג, 1859). הרב ד"ר מ"א מייזל מפעסט השיג על דבריו בעיתון (בגרמנית) "הכרמל". בתגובה פרסם הרב שלזינגר את ספרו "שאלות ותשובות הר התבור" והוא עומד נגד הכרמל... (פרסבורג, 1861).
בקיץ תקצ"ב מונה לכהן כרבה של פעזינג (באזינג Pezinok - כיום בסלובקיה), עד פטירתו, ושם נטמן.
ספריו

שו"ת מחולת המחנים, נדפס לראשונה בשנת תרי"ט. (באתר היברובוקס)
הר תבור, דיני בימה באמצע בית הכנסת, נדפס בברטיסלבה בשנת תרכ"א (באתר היברו בוקס)
חזון למועד, פרעסבורג תר"ג, (באתר היברובוקס)
יפח לקץ, על התורה, פרשבורג תרכ"ב, (חלק א', חלק ב', באתר היברובוקס)
קול אומר קרא, תרס"ח, (באתר היברובוקס)
שאל לך אות
מילי דאבות
לקריאה נוספת

יצחק יוסף כהן, חכמי הונגריה, מכון ירושלים, ירושלים, תשנ"ז עמ' 339-340
שמואל שלעזינגער, תולדות אבות, בתוך שו"ת מילי דאבות, בארדיאב תרפ"ה, ח"ב מעמ' רפ
מא"ז קינסטליכר, אישים בתשובות חתם סופר, בני ברק תשנ"ג, עמ’ רכח-רכט
חיים צבי מנהיימר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1814 ה'תקע"ד פיישטיאני, סלובקיה 
 פטירה:  19 ביולי 1886 (בגיל 72 בערך) י"ז בתמוז ה'תרמ"ו אונגוואר
 תקופת הפעילות:  ? – 19 ביולי 1886 
 השתייכות:  תלמידי החתם סופר, רבני הונגריה
 תחומי עיסוק:  רב העיר אונגאוור, וורבוי, שטמנסדורף
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה בעיר אונגוואר
 רבותיו:  חתם סופר, רבי יעקב קופל אלטנקונשטט, רבי בנימין זאב לעוו
 תלמידיו:  רבי יוסף אלימלך כהנא   רבי יוסף חיים זוננפלד, רבי ישעיהו זילברשטיין, רבי מרדכי הורוויץ, רבי דב-בעריש אלפנט, רבי יצחק שווייגר
 חיבוריו:  שו"ת עין הבדולח, עין הבדולח - חידושים על הש"ס
 
הרב חיים צבי מנהיימר (בכתיב מיושן: מאננהיימער; ה'תקע"ד, 1814 - ליל י"ז בתמוז ה'תרמ"ו, 19 ביולי 1886) היה רב וראש ישיבה הונגרי, רבן של ורבוי ואונגוואר. ממנהיגי היהדות האורתודוקסית בהונגריה.
ביוגרפיה

נולד בפישטני לרב דוד יהודה ליב מנהיימר בשנת ה'תקע"ד. בילדותו הוכר כעילוי, מגיל עשר ועד שנעשה בר מצווה למד אצל רבי יעקב קופל אלטנקונשטט ואחר כך אצל רבי בנימין זאב לעוו. עוד לפני שנהיה בר-מצווה התקבל ללימודים בישיבת פרשבורג ונעשה תלמידו של החת"ם סופר. הוא נחשב לאחד מתלמידיו הקרובים.
בראשית דרכו ברבנות כיהן כרב בשטמנסדורף ובשנות ה-60 של המאה ה-19 התמנה כרבה של ווערבוי. מינויו נתן תנופה מחודשת לישיבת ווערבוי שעמדה אף היא בראשותו. הוא שימש ברבנות ורבוי עד מינויו בשנת ה'תרל"א (1871) לרבנות העיר אונגוואר במקום רבי מנחם א"ש. למרות שנהג כדרכם של רבני אוברלנד האשכנזים, היה מקובל גם על צדיקי החסידות. בישיבותיו בוורבוי ובאונגוואר למדו רבים מרבני הונגריה בדור שאחריו.
נישא בשנית לקלעריל בתו של הרב יעקב מאיר צבי פרידלנדר משוראן, אלמנתו של הרב יהודה בראָך. בנו החורג היה הרב מנדל בראָך, מהדיר הספר "אמרי יואב" (למברג תרנ"ה), שכלל בספרו מחידושיו של אביו החורג.
בחמש עשרה שנותיו האחרונות כיהן כרבה של אונגוואר, עד פטירתו הפתאומית בי"ז בתמוז ה'תרמ"ו, 20 ביולי 1886.
על מצבת קברו נחרת:
מצבת קבורת

שר וגדול בישראל

אבי הרועים

הארז אשר בלבנון

גאון עולם וצדיק נשגב

מו"ה חיים צבי מאנהיימער

אב"ד ור"מ בקהלתנו

בן מו"ה דוד יהודה זצ"ל



חיילים הגביר וגבורתו הראה בתורת אל

ידיו היו אמונה ורועה אבן ישראל

ישרו ואמתו וצדקתו כהררי אל

מוסר ה' ותוכחתו למד לבני ישראל

צאנו צאן קדשים נהל על מי התורה

בחכמה הנהיגם ופתח למו שערי אורה

יתענג בצל שדי על כנפי איום ונורא



עלתה נשמתו שמים ליל י"ז תמוז תרמ"ו לפ"ק

ת. נ. צ. ב. ה.
חתנו הרב ברוך רייכפלד כיהן אחריו כראב"ד אונגוואר.
לקריאה נוספת

פינחס זליג שוורץ, שם הגדולים מארץ הגר, ח"א, עמ' לד (ערכו, אות ח' פריט לב).
מעין הבדולח : מסכת חייו ופעליו של רבי חיים צבי מאנהיימער. בני ברק: שם עולם, תשע"ט.
הערות שוליים

↑  ראו: חיים צבי מאנהיימר, עין הבדולח: חידושים על סוגיות הש"ס, ניו יורק, ארצות הברית: הרב זכריהו עלעפאנט, 1944, בל' 1-6 (הקדמה)
↑  ראו בהקדמה לספרו "ברכת יצחק" שם הוא כותב "והלכתי לווערבוי ולמדתי שם ג' שנים אצל הרב הגאון חו"ב נזר ישראל מו"ה ר' חיים צבי מאננהיימער ז"ל אב"ד דשם, ומשם הלך לאונגוואר להיות שמה אב"ד ור"מ ושם מנוחתו כבוד...".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311038905171  ISNI: 0000 0000 8252 2574  LCCN: n84007479  VIAF: 65398043   WorldCat (עם VIAF): 65398043
נבי מומבאי

| --- | --- |
סמל נבי מומבאיסמל נבי מומבאי

פאלם ביץ' רוד, נבי מומבאי
 מדינה:  הודו הודו
 מדינה:  מהאראשטרה
 מחוז:  טאנה, ראיגאד
 תאריך ייסוד:  1972
 שטח:  344 קמ"ר
 גובה:  0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,119,477 (2011)
  ‑ צפיפות:  4,332 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  19°02′N 73°01′E﻿ / ﻿19.03°N 73.01°E﻿ / 19.03; 73.01
 אזור זמן:  UTC +5:30
 http://www.nmmconline.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודינבי מומבאי(למפת הודו רגילה) ניו דלהי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודינבי מומבאי(למפת מהאראשטרה רגילה) מומבאינבי מומבאי(למפת מהאראשטרה מוגדלת) מומבאינבי מומבאי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נבי מומבאי ממעוף הציפור
נבי מומבאי (מרטהי: नवी मुंबई; בעבר: ניו בומביי) היא עיר במדינת מהאראשטרה שבהודו. נבי מומבאי פותחה בשנת 1972 כעיר התאומה של מומבאי. היא אחת מהערים המתוכננות מראש הגדולות בעולם, עם שטח של 344 קמ"ר, מתוכם 163 בתחום השיפוט של NMMC, התאגיד המוניציפלי לנבי מומבאי. העיר שוכנת בחוף המזרחי של מפרצון טאנה וגובלת באירולי בצפון וביוראן בדרום. אורך העיר קרוב לזה של מומבאי, ובין שתי הערים מקשרים הגשרים ואשי ואירולי. האזורים המפותחים ביותר והיקרים ביותר בעיר הם ואשי ונרול, המכונים בהתאמה "המלך של נבי מומבאי" ו"המלכה של נבי מומבאי". אוכלוסיית העיר מונה 2,100,000 איש, שמתוכם כ-600,000 מנרול וכ-400,000 מואשי.
נבי מומבאי שייכת לאיגוד הערים של מומבאי. NMMC מופיע ברשימת התאגידים העשירים ביותר באסיה. נבי מומבאי היא העיר ההודית היחידה שהופיעה בתוכנית "Super Cities of the World" של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
היסטוריה

נבי מומבאי היא (באופן ניתן לוויכוח) העיר המתוכננת מראש הגדולה ביותר בעולם. בתחילה תוכננה למטרה אחת: הקלה על צפיפות האוכלוסייה במומבאי בכך שתהיה חוף מבטחים חלופי להמונים שנהרו למומבאי מכל רחבי הודו. כיום, נבי מומבאי היא מתחרה צמודה למומבאי מכל בחינה.
היסטוריה > עיר מתוכננת מראש

תוכנית הפיתוח הראשונה למומבאי (אז בומביי), שנוסחה ב-1948, הציעה להקים למומבאי ערי־לוויין. עשר שנים לאחר מכן, במרץ 1958, הוקמה ועדה בראשות מר ס'. ג'. ברייב. בפברואר 1959 הציעה ועדה זו הקמת עיירה על חוף מפרצון טאנה, על מנת להקל על עומס האוכלוסייה במומבאי. המלצה מרכזית נוספת של הוועדה הייתה בניית גשר לאורך המפרצון כדי לקשר בין מומבאי, דמוית חצי האי, לשאר היבשת.
המלצותיה של הוועדה התקבלו בממשלת מהאראשטרה ביולי 1964. ועדה חדשה, בראשות פרופסור ד'. ר'. גדגיל, הוקמה במרץ 1965 ונתבקשה לצייר עקרונות כלליים לתכנון אזורי. גם ועדה זו המליצה בחום על עיר חדשה מעבר למפרצון טאנה.
ביולי 1967, הוקמה ועדה נוספת לתכנון אזורי, בהתאם להמלצתה של ועדת גדגיל. ועדה זו הציגה תכנון טיוטה - לייסד את ניו בומביי בצדו השני של המפרצון. הצעה זו התקבלה על ידי התאגיד המוניציפלי של בומביי והוחלט על הקמתה של עיר חדשה, אחות למומבאי, באזור המטרופולין שלה, כדי להקל על עומס האוכלוסייה.
היסטוריה > CIDCO

ה-CIDCO הוקם ב-17 במרץ 1971. ארגון זה קיבל את המנדט להפוך 344 קילומטרים רבועים של ארץ ביצתית לעיר חדשה, שטח שהכיל בין השאר רצועת חוף באורך 150 קילומטרים. שטח זה היה מאוכלס ב-86 כפרים, שסגנון החיים בהם היה שונה עד מאוד מזה של בני העיר השכנה, מומבאי. CIDCO רכש 193.94 קמ"ר של אדמה (מתוכה 141.05 קמ"ר היו בבעלות פרטית) וגיבש 14 עיירות כדי להקל על פיתוח מקיף, וליצור לכולן ביחד זהות של עיר חדשה. בשנת 1973 הוקם גשר ואשי, החוצה את מפרצון טאנה ומקשר בין מומבאי לנבי מומבאי. עד לשנת 2000 פיתח CIDCO כ-117.60 קמ"ר של אדמה.
בתחילה, לא הייתה תגובה רבה לעיר החדשה. פיתוחים שונים בעיר, לאחר התחלפות ראש העיר ב-1990, הביאו לצמיחה פתאומית בפעילויות הכלכליות ובאוכלוסייה של נבי מומבאי. בנייתו של גשר אירולי לאורך המפרצון, באורך 2.4 ק"מ נסתיימה בינואר 1999. גשר זה מקשר בין אירולי ומולונד - פרבר מזרחי של מומבאי.
גאוגרפיה ואקלים

נבי מומבאי מתפרשת על שני מחוזות של מדינת מהאראשטרה; טאנה וראיגאד. השטח מכוסה בגבעות בחלקו, וחלקים אחדים ממנו מכוסים בקרקע לחה (ביצות). בהשוואה לשכנתה הגדולה, נבי מומבאי מאוכלסת בדלילות יחסית. נבי מומבאי גובלת בחלק מרצועת החוף של דרום קונקאן. רצועה חופית זו מצטרפת לרכס הרי גהאת המערביים מדרום ולגבעות בגובה 50–100 מטרים ממזרח.
גאוגרפיה ואקלים > חקלאות ודייג

בעבר, שימשה הקרקע לייצור אורז, לאורך העונה הגשומה. בנוסף, גודלו באזור מטעי מנגו וקוקוס, וגם בוצע גידול מוגבל של ירקות וקטניות. כיום, לאחר הקמת נבי מומבאי, כל הפעילויות החקלאיות שהתקיימו באזור בעבר כמעט והפסיקו להתקיים, מלבד בחלקו המזרחי. כך קרה גם לדגים ולסרטנים, שהיו תוצרים נפוצים ממפרצון טאנה - עם הופעתן של תעשיות באזור והידרדרות איכות המים, גם הם נעלמו מהאזור.
גאוגרפיה ואקלים > אקלים

נבי מומבאי נמצאת באזור הטרופי. בסך הכל מדובר באקלים מאוזן, עם ימים של כמויות משקעים גבוהות וימים של טמפרטורות גבוהות מאוד.
הטמפרטורות השנתיות בנבי מומבאי נעות בטווח שבין 22 ל-36 מעלות צלזיוס. בחורף, הטמפרטורות נעות בין 17 ל-20 מעלות בעוד בקיץ הן נעות בין 36 ל-41. מתוך כלל המשקעים בעיר, 80% יורדים בין החודשים יוני לאוקטובר - אז יורדים גשמי מונסון. ממוצע המשקעים השנתי הוא 2000–2500 מילימטרים והלחות נעה בין 61-86%. הימים היבשים ביותר נצפים בחורף והימים הרטובים ביותר ביולי.
לפי ה-IMD, המשרד הממשלתי ההודי למטאורולוגיה, כיוון הרוח העיקרי הוא דרום-מערב בתקופת המונסונים וצפון מזרח במהלך שאר השנה.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2007, מונה אוכלוסיית נבי מומבאי 2,100,000 איש. נרול הוא האזור המאוכלס ביותר בעיר, בעל אוכלוסייה מוערכת של 600,000 איש. האזור השני הכי מאוכלס הוא ואשי, בעל אוכלוסייה מוערכת של 400,000 איש. בשנת 2001, ע"פ מפקד האוכלוסין של אסיה מנתה האוכלוסייה 703,947 איש בלבד. אחוז הגברים באוכלוסייה היה 56% (אחוז הנשים - 44%). שיעור האוריינות עמד אז על כ-74%, כאשר כיום הוא עומד על 96%.
ההכנסה החודשית הממוצעת למשפחה בנבי מומבאי היא 9549 רופי (כ-742 ש"ח), בהשוואה ל-5000 רופי (כ-388 ש"ח) במומבאי. ואשי הוא האזור בעל ההכנסה החודשית הגבוהה ביותר למשפחה - 12,349 רופי (כ-960 ש"ח). מספר הנפשות הממוצע למשפחה בנבי מומבאי הוא 4.05, בעוד במומבאי עומד הממוצע על 4.85 נפשות למשפחה.
רוב אוכלוסיית נבי מומבאי היא צעירה, עם 28% בגילאי 0–15 שנים, 55% בגילאי 15–44, ו-13% בגילאי 45–59. העיר נחשבת לעצמאית בשירותי השכלה גבוהה - רק 4% מהתלמידים נוסעים למומבאי על מנת לרכוש השכלה. בסקר שנערך, מתוך משקי הבית 43% היגרו לנבי מומבאי ממומבאי.
חברה > דת

נבי מומבאי היא עיר קוסמופוליטית ואנשים מדתות שונות חיים בה יחדיו בידידות. רוב אוכלוסיית העיר שייכת להינדואיזם (86%), חלקה שייך לאסלאם (10%), ושאריתה מתחלקת בין הנצרות והסיקיזם. דוגמה טובה לזה נמצאת בבראהמאגירי (Brahmagiri), שם הקציבה CIDCO גבעה לפעילויות דתיות. אזור זה מאכלס מוסדות דתיים רבים מדתות שונות.
חברה > שפה

בנבי מומבאי קיימת אוכלוסייה מקבוצות אתניות שונות, אך לרוב משמשת השפה הרשמית - שנפוצה בכל העיר ומופיעה על מסמכים רשמיים - מרטהי. ברחובות העיר מדברים לעיתים בניב של הינדי בשם במבאיה הינדי - מעין שילוב של הינדי, אורדו, מרטהי ומספר מילים מומצאות. גם האנגלית משמשת חלק נרחב של העיר, במיוחד את אנשי הצווארון הלבן.
חברה > חינוך

נבי מומבאי היא אחת הערים ה"חינוכיות" ביותר בכל הודו. לכל אזור בעיר יש שירותים חינוכיים מספקים והוא מסוגל לחנך את תושביו מבלי לשלוח אותם ללמוד מחוץ לעיר. בתחום השיפוט של NMMC יש 128 בתי ספר יסודיים, 80 תיכונים ו-25 מכללות.
חברה > ספורט

הספורט השכיח ביותר בעיר הוא קריקט. נבי מומבאי מחזיקה במגרש קריקט בינלאומי בנרול, שנקרא DY Patil ונחשב לאחד הטובים בהודו. כדורגל הוא הספורט השני הכי פופולרי בעיר, כשבתקופת המונסונים הוא הספורט היחיד שניתן לשחק בו תחת כיפת השמיים. שידורי גביע העולם בכדורגל זוכים לאחוזי צפייה גבוהים במומבאי ובנבי מומבאי. הוקי שדה, הספורט הלאומי של הודו, חווה הידרדרות חדה בשנים האחרונות, ומפסיד לקריקט בפופולריות. בנוסף, קיימת בנרול בריכת שחייה אולימפית ומדי שנה מתרחשת בעיר תחרות Navi Mumbai Olympics - בין אזורים שונים בעיר.
תשתיות

העיר מתגאה באספקה אמינה של חשמל ממספר מקורות ובתשתיות נהיגה מעולות, עם המון גשרים, כבישים רחבים ומגרשי חניה. הבעיה העיקרית של תושבי העיר הוא מיעוט הקישורים בינה לבין מומבאי - שני כבישים ומסילת רכבת אחת בלבד. שירות רחפות היה קיים בעבר, כדי לחבר בין הערים, אך נחל כישלון בגלל מחיר הכרטיסים הגבוה ועלות תחזוקת הרחפות.
תחבורה

צורות הנסיעה הנפוצות ביותר בנבי מומבאי הן באוטובוסים האדומים של חברת NMMT וברכבות פרווריות. האוטובוסים של NMMT דומים לאלה של BEST, הפועלת במומבאי, מלבד העובדה שהם מופעלים על ידי NMMC, התאגיד המוניציפלי לנבי מומבאי. יש שנעים בנבי מומבאי בריקשות ממונעות ובמוניות.
רשת המסילות לפרוורים של מומבאי מכסה את מרבית האזורים המאוכלסים בעיר. תחנות הרכבת החשובות ביותר ממוקמות בואשי, בלאפור ופאנבל. בקרוב גם התחנה בנרול תהפוך לחשובה, לקראת פתיחת הקו טאנה-נרול-יוראן.
תחבורה > נמל התעופה הבינלאומי נבי מומבאי

נמל התעופה הבינלאומי החדש לנבי מומבאי הוא נמל תעופה הנמצא כיום בשלבי בנייה. הבנייה ממומנת בשותפות ציבורית-פרטית - פרטנרים מהמגזר הפרטי מחזיקים ב-74% מהנכס ו-26% הנותרים מתחלקים בין הרשות לנמלי תעופה בהודו (AAI) וממשלת מהאראשטרה, לכל אחת 13 אחוזים. נמל התעופה המתוכנן קיבל את אישור הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית, כמו גם את הסכמת הקבינט הממשלתי (ב-31 במאי 2007), והוא צפוי להיות מוכן לפעילות לקראת סוף שנת 2011.
צרכנות

נבי מומבאי מלאה בבנקים, מסעדות וקניונים. בואשי, למשל, יש מגוון רחב של קניונים: Center One, Palm Beach Galleria, Citi Center, Raghuleela ו-InOrbit. נבי מומבאי מכילה גם סופרמרקטים רבים, המספקים את צורכיהם של תושביה, ביניהם גם: Apnaa Bazaar, More, Spencer's, Subhiksha, Reliance Fresh, Spinach ו-Fairprice.
בנקים מובילים כמו State Bank of India, Union Bank, Saraswat Bank, Bank of Baroda, Bank of Maharashtra, Bank of Hyderabad, Citibank, ICICI Bank ו-HDFC Bank מחזיקים בסניפים ובכספומטים בנבי מומבאי.
מסעדות רבות פתוחות לציבור בעיר, אך לרוב מסעדות מומבאי מוכרות יחסית יותר מהמסעדות המקבילות להן בנבי מומבאי. העיר מכילה מספר מועט של מלונות שלושה כוכבים וחמישה כוכבים, אך נתון זה צפוי להשתנות עם סיום בנייתו של נמל התעופה העירוני, כשמלונות נוספים יתחילו להופיע באזור.
עסקים

מרבית חברות התוכנה במהאראשטרה מחזיקות במשרדים בנבי מומבאי, שמאכלסת גם את משרדיהן של חברות מרכזיות, דוגמת קבוצת התעשיות "Reliance", בעלת נוכחות מרכזית בעיר. חברות חשובות נוספות הפועלות מהעיר כוללות גם את: Hexaware_Technologies, TCS, מגזין המחשבים Digit, וגם V2Solutions.
כחלק מתכנון לטווח ארוך, מספר שווקים מרכזיים החלו לעבור מתוך מומבאי לנבי מומבאי. באזור קלמבולי מתנהל שוק למכירת מוצרי מתכת ובואשי מתנהל שוק לפירות וירקות טריים. אחת מנקודות הציון העסקיות המרכזיות בעיר היא נמל JNPT באזור דרונגירי, כשהחלקים הפעילים ביותר עסקית בנבי מומבאי הם בלאפור, ואשי, נרול והפרבר מהאפי.
השקעה במניות היא ענף פופולרי בנבי מומבאי, מופעלת על ידי חברות כמו Bigbull Investments, Sharekhan, ו-Indiabulls. פארק האינפו-טק הבינלאומי בואשי, וקומפלקס תחנת הרכבת בבלאפור מאחסנות חברות IT (טכנולוגיות מידע) בינלאומיות רבות.
מלבד חברת ה-IT מבית Reliance הנקראת Reliance Infocom, קיימות בעיר חברות IT נוספות: Wipro, CMC, Tata Consultancy Services, Aptech, Track Mail, ICICI Infotech וחברת PCS. איש העסקים מוקש אמבאני, הציע להקים אזור כלכלי מיוחד (Special Economic Zone - SEZ) שיתפרס על האזורים קלמבולי ודרונגירי בהשקעה של כ-400 מיליארד רופי, תוכנית שעשויה להיות מאיץ צמיחה חשוב לעיר.
קבוצת "מרתון" הכריזה על הקמת אזור "מיני-SEZ" משלה, בשם NexZone, באזור שבו נבנה כעת נמל התעופה הבינלאומי של נבי מומבאי. אזור זה יכיל מבנים תעשייתיים ומבני מגורים, מרכז קניות ומוסדות חינוך.
ערים תאומות

רשימת הערים התאומות של נבי מומבאי:
ונצואלה קראקס, ונצואלה
קולומביה בוגוטה, קולומביה
רומניה קלוז'-נאפוקה, רומניה
סוריה דמשק, סוריה
קובה הוואנה, קובה
טורקיה איסטנבול, טורקיה
איראן טהראן, איראן
אינדונזיה ג'קרטה, אינדונזיה
כווית כווית סיטי, כווית
גשר אירולי
הרי גהאת המערביים
מקדש בלאג'י, נרול
אצטדיון הקריקט DY Patil, נרול
אוטובוס NMMT
מבט על אזור בלאפור
נמל JNPT, העמוס ביותר בכל הודו
בית המשפט המחוזי בנצרת

| --- | --- |


היכל המשפט בנצרת
 מאפיינים
 שטח שיפוט:  מחוז הצפון
 מדינה:  ישראל 
 ערכאה מעל:  בית המשפט העליון
 ערכאה מתחת:  בית משפט השלום בבית שאן, טבריה, מסעדה, נצרת, עפולה, צפת, קצרין וקריית שמונה
 שופטים
 נשיא:  אסתר הלמן נוסבוים
 מספר שופטים:  19
 גאוגרפיה
 כתובת:  נוף הגליל
 קואורדינטות:  32°42′02″N 35°18′33″E﻿ / ﻿32.700535984402°N 35.309085862424°E﻿ / 32.700535984402; 35.309085862424
 אתר רשמי
 he
 
בית המשפט המחוזי בנצרת הוא בית המשפט המחוזי של מחוז הצפון בישראל. בית המשפט שוכן בנוף הגליל (שנקראה בעבר נצרת עילית). נשיאת בית המשפט הנוכחית היא השופטת אסתר הלמן נוסבוים.