דוכסות תורינגיה
היסטוריה > רוזנות

דוכסות גזע תורינגית נפרדת לא הייתה קיימת במהלך הופעתה של הממלכה הגרמנית פרנקיה המזרחית במאה ה-10. חלקים גדולים מאחוזות תורינגיה נשלטו על ידי רוזני ויימאר והמרקיזים של מייסן. לפי הכרוניקן מימי הביניים תיטמר ממרסבורג, המרקיז אקארד הראשון (נפטר ב-1002) מונה לדוכס תורינגיה. לאחר הירצחו בשנת 1002, פעל הרוזן וילהלם השני מווימאר כמרקיז תורינגיה עם היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1111/1112 הרוזן הרמן הראשון מווינצנבורג מתועד כרוזן תורינגיה, האזכור הראשון של היפרדות מסקסוניה, אולם מאוחר יותר הוא נאלץ להיכנע כשהוא צידד באפיפיור במהלך מאבק האינווסטיטורה.
בינתיים, האריסטוקרט הפרנקוני לודוויג הקפצן (1042–1123) הניח את היסודות להקמת טירת וארטבורג, שהפכה למגורים של צאצאיו, שהחל מבנו לודוויג הראשון, שימשו כרוזני תורינגיה. לודוויג הראשון התחתן עם הרוזנת הפרנקונית הריינית הדוויג מגודנסברג והפך ליורש של אחוזות מורחבות בתורינגיה ובהסן. בן ברית קרוב של לותאר השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נגד שושלת הוהנשטאופן העולה, הוא מונה כרוזן תורינגיה ב-1131. השושלת שמרה על הנחלה לאורך המאבק העז של משפחות המלוכה הוהנשטאופן ו-ולף, ומדי פעם החליפה צד בהתאם לנסיבות.
לצד הוורטבורג הוקמו לרוזנים הלודוווינגיאנים בתי מגורים מפוארים נוספים, כמו טירת נוינבורג ("טירה חדשה") ליד פרייבורג וטירת מרבורג באחוזותיהם ההסיאנות. ב"תור הזהב" תחת שלטון הוהנשטאופן, תורינגיה הפכה למרכז של התרבות הגרמנית-גבוהה התיכונה, שהתגלמה במלחמת הזמרים האגדית בוורטבורג, או משרדה של אליזבת הקדושה, בתו של אנדראש השני, מלך הונגריה. כאשר לודוויג הרביעי, רוזן תורינגיה התחתן איתה בשנת 1221, השושלת הלודוינגית השיגה את ההתקדמות להיות אחת משושלות הנסיכויות האדירות של האימפריה הרומית הקדושה. תחת שלטונם של המרקיזות הוקנו הרשאות עיירה למילהאוזן ולנורדהאוזן שהפכו לערים קיסריות חופשיות, בעוד שהעיר הגדולה ביותר ארפורט נותרה נחלתם של הנסיכים-ארכיבישופים של מיינץ. המרקיזים שמרו על קשרים הדוקים עם האבירים הטבטונים, המסדר כונן כמה מפקדים ממזרח לזאלה, כמו אלטנבורג ושלייץ, עם המושב האדמיניסטרטיבי של השלטון התורינגי בזוואצן ליד ינה.
המרקיז האחרון של תורינגיה היינריך ראספה השיג את מינויו כמושל גרמניה על ידי פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1242. עם זאת, כאשר הוכרז פרידריך כמודח על ידי האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי ב-1246, הוא הבטיח את תמיכת הארכיבישופים זיגפריד השלישי ממיינץ וקונרד מקלן, ובעצמו נבחר כאנטי-מלך. הוא נלעג כ-rex clericorum ושלטונו נותר שנוי במחלוקת. למרות שהוא הצליח להביס את חייליו של בנו של פרידריך, קונראד הרביעי, מלך גרמניה, הוא מת שנה לאחר מכן. מורשתו נתבעה הן על ידי היינריך השלישי, מרקיז מייסן מבית וטין, בנה של יודית מתורינגיה, והן הדוכסית סופיה מבראבנט, בתו של הרוזן לודוויג הרביעי המנוח - סכסוך שהוביל למלחמת הירושה של תורינגיה.
כתוצאה מכך, היינריך ממיסן זכה לחלק הארי של תורינגיה ב-1264, בעוד שהרכוש ההסיאני של קברי הארץ הופרד כרוזנות הסן תחת שלטונו של בנה של סופיה, היינריך הראשון, רוזן הסן. מרקיזי מייסן של שושלת וטין שמרו על התואר מרקיז. עם מותו של פרידריך השלישי, רוזן תורינגיה אחיו הצעירים חילקו את מורשתם בחלוקת קמניץ משנת 1382, לפיה עברה תורינגיה לבלתזר. עם מותו של הרוזן פרידריך הרביעי בשנת 1440, נפלה תורינגיה בידי אחיינו פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה. סכסוך הירושה עם אחיו וילהלם השלישי, רוזן תורינגיה הוביל לחלוקת אלטנבורג ב-1445 ולמלחמת האחים הסקסונית על אדמות וטין. אדמות תורינגיה נפלו בידי וילהלם השלישי כאשר מת ללא ילדים ב-1482. ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה ירש את הרוזנות, ואיחד את אדמות וטין תחת שלטונו. לאחר הסכם לייפציג משנת 1485, התפצלה תורינגיה לדוכסות ארנסטין ואלברטין הסקסונית.