היסטוריה של החקלאות

חריש בעול בקר קרניים במצרים העתיקה. ציור מחדר הקבורה של סננדג'ם,  1200 לפני הספירה.
ההיסטוריה של החקלאות בת למעלה מעשרת אלפי השנים החלה בהמהפכה החקלאית הנחשבת לאחת המהפכות העיקריות של האנושות, אם לא העיקרית שבהן. המאפיין העיקרי של תקופה זו הוא המעבר ההדרגתי של בני האדם מחברות נוודיות של ציידים-לקטים לחברות חקלאיות נייחות.
החקלאות החלה באופן עצמאי בחלקים שונים של הגלובוס, וכללה מגוון מגוּון של טקסונים. לפחות אחד עשר אזורים נפרדים של העולם הישן והחדש היו מעורבים כמרכזי תפוצה עצמאיים. התפתחות החקלאות לפני כ-12,000 שנה שינתה את הדרך שבה בני האדם חיו. הם עברו מאורחות חיים של ציידים-לקטים נוודים ליישובי קבע וחקלאות.
דגנים פראיים נאספו ונאכלו מלפני 105,000 שנים לפחות. עם זאת, ביות לא התרחש הרבה מאוחר יותר. העדות המוקדמת ביותר לגידול בקנה מידה קטן של עשבים אכילים היא מסביבות שנת 21,000 לפני הספירה עם אנשי אוהלו 2 על שפת הכנרת. בסביבות 9500 לפני הספירה, שמונת גידולי היסוד הנאוליתיים - חיטת אמר (אנ'), חיטת איינקורן (אנ'), שעורה תרבותית, אפונה, עדשים, בקית הכרשינה, חומוס ופשתן - עובדו בלבנט. שיפון אולי עובד קודם לכן, אבל טענה זו נותרה שנויה במחלוקת. ללא קשר, התפשטות השיפון מדרום מערב אסיה לאוקיינוס האטלנטי הייתה בלתי תלויה ביבול גידולי היסוד הנאוליתיים. האורז בוית בסין בשנת 6200 לפנה"ס כשהגידול המוקדם ביותר הידוע הוא משנת 5700 לפנה"ס, ואחריו שעועית מאש, סויה ושעועית אזוקי. האורז גם בוית באופן עצמאי במערב אפריקה ועובד משנת 1000 לפני הספירה. חזירים בויתו במסופוטמיה לפני כ-11,000 שנה, ואחריהם כבשים. בקר בויתו משור הבר באזורי טורקיה והודו המודרנית בסביבות 8500 לפני הספירה. גמלים בויתו מאוחר יותר, אולי בסביבות 3000 לפני הספירה.
באפריקה שמדרום לסהרה, דוִרָה בויתה באזור הסאהל באפריקה בשנת 3000 לפנה"ס, יחד עם דוחן פנינה בשנת 2000 לפנה"ס. יאם בוית בכמה מקומות שונים, כולל מערב אפריקה (תאריך לא ידוע), ולוביה בשנת 2500 לפני הספירה. גם אורז (אורז אפריקאי) בוית באופן עצמאי במערב אפריקה ותורבת בשנת 1000 לפני הספירה. טף ודוחן אצבע (אנ') כנראה בויתו באתיופיה בשנת 3000 לפני הספירה, יחד עם נוִג (אנ'), אנסטה (אנ') וקפה. מזונות צמחיים אחרים שבויתו באפריקה כוללים אבטיח, במיה, תמרהינדי ואפונה שחורה (אנ'), יחד עם גידולי עצים כמו אגוז קולה ודקל השמן (אנ'). פלנטיינים (אנ') עובד באפריקה בשנת 3000 לפנה"ס ובננות בשנת 1500 לפנה"ס. עוף הקסדה בוית במערב אפריקה. בקר סנגה (אנ') כנראה בוית גם בצפון מזרח אפריקה, בסביבות שנת 7000 לפני הספירה, ולאחר מכן הוכלא עם מינים אחרים.
בדרום אמריקה החלה החקלאות כבר בשנת 9000 לפני הספירה, החל מגידול של כמה מיני צמחים שהפכו מאוחר יותר לגידולים מינוריים בלבד. בהרי האנדים של דרום אמריקה, תפוח האדמה בוית בין השנים 8000 לפנה"ס עד 5000 לפנה"ס, יחד עם שעועית, דלעת, עגבניות, בוטנים, קוקה, לאמות, אלפקות וחזירי ים. הקסאווה בויתה באגן האמזונס לא יאוחר מ-7000 לפני הספירה. תירס מצא את דרכו לדרום אמריקה ממסו-אמריקה, שם בויתו תאוסינטה פראית (אנ') בערך בשנת 7000 לפני הספירה ועובדה באופן סלקטיבי כדי להפוך לתירס ביתי. הכותנה בויתה בפרו בשנת 4200 לפני הספירה; זן אחר של כותנה בוית במסו-אמריקה והפך ללא ספק למין הכותנה החשוב ביותר בתעשיית הטקסטיל בעת החדשה. עדויות לחקלאות במזרח ארצות הברית מתוארכות לשנת 3000 לפני הספירה בערך. עובדו מספר צמחים, ולאחר מכן הוחלפו בגידולי "שלוש האחיות (אנ')": תירס, דלעת ושעועית.
קנה סוכר ומספר ירקות שורש (אנ') בויתו בגינאה החדשה בסביבות שנת 7000 לפני הספירה. בננות גדלו והוכלאו באותה תקופה בפפואה גינאה החדשה. באוסטרליה הומצאה החקלאות בתקופה שאינה ידועה כרגע, כאשר מלכודות הצלופחים העתיקות ביותר בהר אקלס מתוארכות לשנת 6,600 לפני הספירה ופריסה של מספר יבולים החל מבטטות ועד בננות.
תקופת הברונזה, משנת 3300 לפני הספירה, הייתה עדה להתעצמות החקלאות בתרבויות כמו שומר מסופוטמי, מצרים העתיקה, סודן העתיקה, תרבות עמק האינדוס של תת היבשת ההודית, סין העתיקה ויוון העתיקה. משנת 100 לפנה"ס ועד 1600 לספירה, אוכלוסיית העולם המשיכה לגדול יחד עם השימוש בקרקע, כפי שמעידים הגידול המהיר בפליטת מתאן מהבקר וגידול האורז. בתקופת הברזל והתקופה הקלאסית, התרחבותה של רומא העתיקה, הן הרפובליקה ולאחר מכן האימפריה, ברחבי הים התיכון העתיק ומערב אירופה נבנתה על בסיס מערכות חקלאות קיימות ותוך ביסוס מערכת האחוזה שהפכה לסלע החקלאות של ימי הביניים. בימי הביניים, הן באירופה והן בעולם האסלאמי, חל שינוי בחקלאות בטכניקות משופרות ובהפצת צמחי גידול, כולל הכנסת סוכר, אורז, כותנה ועצי פרי כמו התפוז לאירופה באמצעות אל - אנדלוס. לאחר מסעותיו של כריסטופר קולומבוס (אנ') בשנת 1492, הבורסה הקולומבית הביאה לאירופה יבולים מהעולם החדש כמו תירס, תפוחי אדמה, עגבניות, בטטה ומניוק, וגידולי עולם ישן כמו חיטה, שעורה, אורז ולפת, ובעלי חיים כולל. סוסים, בקר, כבשים ועיזים לאמריקה.
השקיה, מחזור יבולים ודשנים הוכנסו זמן קצר לאחר המהפכה הנאוליתית והתפתחו הרבה יותר ב-200 השנים האחרונות, החל מהמהפכה החקלאית הבריטית (אנ'). מאז 1900, חקלאות במדינות המפותחות, ובמידה פחותה בעולם המתפתח, ראתה עליות גדולות בפריון, כאשר העבודה האנושית התחלפה במיכון, ובסיוע דשנים סינתטיים, חומרי הדברה וגידול סלקטיבי. תהליך האבר-בוש אפשר סינתזה של דשן אמוניום חנקתי בקנה מידה תעשייתי, והגדיל מאוד את היבול. החקלאות המודרנית העלתה סוגיות חברתיות, פוליטיות וסביבתיות, כולל אוכלוסיות יתר, זיהום מים, דלק ביולוגי, אורגניזמים מהונדסים גנטית, מכסים וסובסידיות חקלאיות. בתגובה התפתחה חקלאות אורגנית במאה העשרים כחלופה לשימוש בחומרי הדברה סינתטיים.