stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית
הרוסים

שורשיו של הצבא הרוסי בתקופתו של נפוליאון נעוצים ברפורמות של פיוטר הגדול. היה זה צבא חזק, שלא ידע הפסד זה יותר ממאה שנה. הצארים שבאו אחרי פיוטר שכללו את הצבא, ותחת הנהגתם של גנרלים נבונים הצליחו הרוסים לנצח את האימפריה העות'מאנית וקרעו חלקים גדולים משטחה. בסוף המאה ה-18 הביס הצבא הרוסי בהנהגתו של אלכסנדר סובורוב את הצרפתים באיטליה והחזירה לידי האוסטרים. הצבא הרוסי היה בעל עתודות עצומות של כוח אדם. חייליו נודעו בקשיחותם והסתפקות במועט. סגל הקצינים של הצבא הרוסי סבל מבעיות דומות שהיו למדינות אירופאיות אחרות – ניוון, פרוטקציוניזם, שמרנות וכדומה.
הצבא גויס מקרב הצמיתים אשר היו רכושם של בעלי האדמות. כל בעל אדמות היה צריך לספק מספר חיילים על פי גודלה היחסי של נחלתו. השירות הצבאי נמשך 25 שנה, והמגויסים נחשבו במידה רבה כמי שלא ישובו עוד. האימון היה לקוי ולרוב לא היה קיים כלל. הקצינים גויסו מקרב האצולה. הקצינים הבכירים לא נפלו מאלו שהיו בצבאות אוסטריה או פרוסיה, אך סגל הביניים והקצונה הזוטרה היו גרועים וחלקם אף לא ידע קרוא וכתוב.
ארגונו של הצבא הרוסי היה טיפוסי לתקופתו. לא היו יחידות מעל הרגימנט וכל יחידה גדולה יותר הייתה פעולת אד הוק. יחס הקצינים לפקודיהם היה גרוע ואכזר אפילו בסטנדרטים של המאה ה-19. עונשים גופניים היו מקובלים מאוד. לא פעם החיילים לא קיבלו מזון או מדים. לקראת קרב אוסטרליץ, האוסטרים היו צריכים לספק לצבא הרוסי 30,000 זוגות מגפיים על מנת להשלים את החסרים. הגנבה מצידם של הקצינים הייתה נפוצה מאוד ולא פעם הם הלינו את שכרם של החיילים הפשוטים.
הארטילריה הרוסית הייתה טובה וזכתה למוניטין טוב ברחבי אירופה. הבעיה של התותחנות הרוסית הייתה דומה לבעיית הצבא כולו – אימון לקוי. כתוצאה מכך, התותחנים הרוסים היו נחותים יחסית ליריביהם בצבא נפוליאון.
בנוסף לצבא הסדיר, היו לרוסים כמה רגימנטים של המשמר הקיסרי ואלו היו הגדודים הטובים בצבאם.
הפרוסים

הצבא הפרוסי בתקופתו של נפוליאון היה הצאצא של צבאו המפואר של פרידריך השני. מפקדו היה דוכס בראונשווייג, ווטרן ממלחמת שבע השנים. הוא היה גנרל זקן ועייף. נזקפו לזכותו מספר ניצחונות במהלך מלחמת שבע השנים על הצרפתים ותפקודו בעת מלחמות צרפת המהפכנית בין 1792 ל-1795 היה סביר. הוא לא היה שונה מהגנרלים האחרים שהיו לבעלות הברית מהבחינה הטקטית והאסטרטגית. יחד עם זאת, הוא ניחן בחושים חדים והתנגד למלחמה נגד נפוליאון. כתוצאה מכך מצא את עצמו בין הפטיש לסדן. לצידו ניצבו הקצינים הבכירים שהיו בין הגרועים, אם לא הגרועים ביבשת הישנה. הקצינים היו זקנים, פרוטקציוניסטים, ומלאי אמביציות אישיות. כמו לשאר הצבאות האירופאים, לפרוסיה לא היה מטה כללי.
הצבא הפרוסי היה גדול יחסית לגודלה של המדינה וכלל כ-200,000 חיילים. החיילים קיבלו אימון טוב ובאופן כללי היו טובים למדי והציבו אתגר משמעתי לצבא הצרפתי. חיל הפרשים הפרוסי היה אחד הטובים ביבשת וחיל הרגלים שלהם זכה למוניטין יוצא מהכלל עוד מתקופתו של פרידריך השני. האימון המעולה של החי"ר הפרוסי הבטיח קצב אש רצחני והם גרמו לאבדות כבדות לצרפתים כשניצבו מולם בקרב. הבעיה העיקרית של הצבא הפרוסי הייתה העדר חי"ר קל. כתוצאה מכך, הפיקוד הפרוסי העדיף שדות פתוחים על פני יערות ושטחים אחרים, שבהם החי"ר הפרוסי יכול לקבל הגנה מתנאי השטח. בעיה נוספת, שהייתה חמורה עוד יותר מהעדרו של החי"ר הקל הייתה הארטילריה המיושנת. הכלים הפרוסים היו מסורבלים, כבדים ומשקל פגזיהם היה קטן יותר יחסית לזה של הצרפתים. כתוצאה מכך, תותחניו של נפוליאון גברו פעם אחרי פעם על התותחנים הפרוסים ואשם עשה שמות במערכי הרגלים המוצקים של הפרוסים.
תוכניות הצדדים > התוכנית הצרפתית

נפוליאון חישב בצורה מעולה את תזמון הגעת התגבורת הרוסית לעזרתה של אוסטריה. הצבא הרוסי הענק נמצא במרחק של אלפי קילומטרים מזירת הקרבות העיקרית וגיוסו ארך זמן רב. הוא שלח צבא בן 50,000 לוחמים לאיטליה בראשותו של מסנה על מנת לרתק את 100,000 האוסטרים בפיקודו של הארכידוכס קרל. הפקודות של מסנה היו פשוטות - לא לאפשר לקרל לצאת מאיטליה בשום תנאי.
בינתיים הוא עצמו, עם עיקר הצבא, הזניח את החזיתות המשניות והסתער אל ליבה של אוסטריה דרך בוואריה. בהתאם לתוכנית המקורית, הגרנד ארמה התחלק למספר קורפוסים, אך אחד מהם נאלץ לעבור בשטחה של פרוסיה על מנת לכתר את מאק באולם. נפוליאון חשש שהפרוסים יגררו למלחמה נגדו וצבא פרוסי בן 200,000 חיילים יאיים על אגפו הימני. הוא הצליח לרצות את הפרוסים והאחרונים לא נכנסו לקואליציה האנטי-צרפתית. חלק מהצבא נשאר בצרפת להגן עליה מפני פשיטה בריטית אפשרית דרך תעלת למאנש.
הצי שהיה מפוזר בכמה נמלים, היה אמור לצאת לכיוון אמריקה על מנת להתאסף בים הקריבי ולחזור בכוחות מחוזקים לאחר מכן.
תוכניות הצדדים > התוכנית של בעלות הברית

האוסטרים הניחו שנפוליאון יחזור על תמרונו הקודם בעת שהיה גנרל מטעם הרפובליקה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-18 ויפלוש לאיטליה, ולכן שלחו לשם את מפקדם הטוב ביותר - הארכידוכס קרל. בינתיים, גנרל מאק בראש כמה עשרות אלפי חיילים היה אמור להתבסס באולם אשר בבוואריה ולהמתין לתגבורת הרוסית. בעלות הברית האחרות תכננו פעולות הסחה כגון נחיתה על החופים וכו'. הצי הבריטי היה אמור להטיל מצור על הצי הצרפתי. ובמידה שהאחרון יצא מנמליו - להשמידו.
המערכה > מערכת אולם

ב-25 בספטמבר הצבא הצרפתי החל בצליחת הריין. בהתחלה עיקר הצבא הצרפתי ביצע תנועה מעגלית רחבה לכיוון העיר דונאווורט שהייתה בין מינכן וצבאו של מאק. במטרה לנתק את קו האספקה של הצבא האוסטרו–בווארי שעבר דרך מינכן. בו זמנית עם האיגוף, הקורפוס השישי בראשותו של מרשל ניי התקדם לעבר האוסטרים על  מנת לרתקם למקום.
מאק גילה את התמרון רק כעבור שבוע ב-3 באוקטובר ושלח כוחות לחסום את דרכו של נפוליאון. הכוח האוסטרי פגש חלק מהקורפוס החמישי מתוגבר בפרשים של ז'ואקים מירא ונחל מפלה בקרב וורטינגן ב-8 באוקטובר. למחרת התבוסה בוורטינגן, ניי הביס את האוסטרים ליד גשר גונצבורג וכתוצאה מכך הכוח האוסטרי איבד את רוב אפשרויות התמרון שלו. נפוליאון הניח שמאק ירצה להתחמק מהמלכודת ולכן שלח כוח ניכר לעורפו של הצבא האוסטרי. שליחת עיקר הצבא הצרפתי לעורפו של מאק דיללה את הכוחות הצרפתיים בחזיתו של מאק והוא ניסה לפרוץ את ההסדר בעזרת הסתערות חזיתית.
בינתיים ניי שלח את הדיוויזיה של דופון לגדה הימנית של הדנובה שבה התרכזו הכוחות האוסטרים על מנת להצר עוד יותר את צעדיהם. בגלל חילוקי דעות בין ניי למירא, רוב הקורפוס השישי נשאר בגדה השמאלית של הנהר ודופון מצא את עצמו ניצב לבד לפני כל הצבא האוסטרי. בקרב שהתחלל ב-11 באוקטובר בפרברי אולם וכפר יונגנן, הצרפתים ניצלו היטב את עליונתם בלוחמה בשטח בנוי. אמנם חיל הפרשים הצרפתי הובס על ידי האוסטרים, אך בהקרבתו מנע את איגוף החי"ר. הפרשים האוסטרים הסתערו לעבר הפרשים הצרפתי ובינתיים החי"ר הצרפתי עשה שמות בחי"ר האוסטרי. האבדות האוסטריות היו מחרידות. למעשה מספר אבדותיהם היה גבוה פי חמישה יחסית לאבדות הצרפתיות. למרות ההצלחה המסחררת, דופון חשש להתעמת עם הצבא האוסטרי שהיה גדול בהרבה מהדיוויזיה שלו ובלילה הסיג את כוחותיו לאחור.
מאק עדיין לא נסוג, למרות האיום על קו האספקה שלו חשב בטעות שעמדתו עדיפה. בנוסף לכך טיפח  מאק רעיונות על ניתוק קו האספקה הצרפתי ושבירת האגף השמאלי של צבאם בעזרת יתרון מספרי מקומי גדול שהיה לו היות שרוב הצבא הצרפתי בראשותו של נפוליאון ביצע את האיגוף. על מנת לחזק את עמדתו הוא שלח כוח גדול ב-13 באוקטובר בפיקודו של גנרל ריש (Riesch) לכיוון אלכינגן (Elchingen) לאבטח גשר חשוב שהיה שם. כוח גדול נוסף שכלל את כל הארטילריה הכבדה הוחש צפונה. למחרת ניי כיתר את הכוח האוסטרי ובקרב עקוב מדם, הצליח להביסם למרות היתרונות שהיו לאוסטרים בעמדה – ניי הצטרך לחצות את הגשר תחת מטר פגזים והאוסטרים היו מבוצרים היטב. על ניצחונו בקרב אלכינגן קיבל ניי את התואר "הדוכס מאלכינגן".
התבוסה בקרב אלכינגן גרמה לפילוג בפיקוד האוסטרי והארכידוכס פרדיננד החליט לסגת על דעת עצמו כשהוא לוקח איתו את הפרשים שנותרו מהקרבות האחרונים והפקיר את מאק לגורלו. בינתיים, מירא איתר את הארטילריה האוסטרית והשמידה ב-16 בחודש.
ב-15 באוקטובר נפוליאון כיתר את האוסטרים. נפוליאון פגש את האוסטרים ליד מיכברג (Michberg) שהיה נקודת המפתח למערך האוסטרי ולדעתו של מאק הייתה בלתי ניתנת לכיבוש בגלל ביצוריה האימתניים. נפוליאון הורה לפתוח בהרעשה ארטילרית. האוסטרים שנותרו ללא תותחים כבדים היו נתונים במשך חצי שעה לחסדי התותחנים הצרפתים. הביצורים התבררו כחלשים מדי עבור האש המרוכזת והעמדה הבצורה ננטשה בלי מאבק. עם איבודה של מיכברג מצבם של האוסטרים היה נואש. משא ומתן לכניעה החל ב-17 באוקטובר והצבא האוסטרי הגדול נאלץ להיכנע. המפלה הייתה צורבת ותוצאותיה לאוסטריה היו מרות. מאק איבד 60,000 מתוך 72,000 חיילים שהיו לו והדרך לווינה הייתה פתוחה לפני הצרפתים. בגלל איבוד צבאם, האוסטרים הפכו לשחקן משני ונאלצו להשליך את יהבם על התגבורת הרוסית שעדיין לא הגיעה בגלל המרחק הרב.
מערכת אוסטרליץ

אחרי התבוסה הקשה באולם, אוסטריה נותרה למעשה ללא הגנה. ארכידוכס קרל עשה מאמצים עילאים לצאת מהמגף האיטלקי, אך מסנה התקיף אותו ועל אף הנחיתות המספרית כפה עליו קרב התשה קשה שהסתיים ללא הכרעה. קרל ניסה לנתק מגע, אך מסנה רדף אחריו ולא נתן לו להגיע לאירופה המרכזית בזמן. כתוצאה מכך, הכוח היחיד שנשאר בידי האוסטרים היו כמה אלפי חיילים שנמלטו מאולם ויחידות שלא היו בשני הצבאות הראשונים.
הכוחות הרוסיים שהגיעו לעזרתם של האוסטרים היו חלוצו של הצבא הרוסי הענק וכללו רק כמה אלפי לוחמים. קוטוזוב, מפקדו של הצבא הרוסי נחרד לשמוע שהצבא האוסטרי חדל למעשה להתקיים ולכן פקד על נסיגה לצפון מזרח במטרה לחבור לכוח העיקרי. אחרי נסיגתם של הרוסים הופקרה וינה לחסדיהם של נפוליאון וחיילי הגרנד ארמה. נפוליאון שרצה לסיים את המערכה במהירות האפשרית נכנס לווינה, אך לא שהה בה זמן רב. הוא פקד על הפרשים של מירא לרדוף אחרי הרוסים הנסוגים ויצא בעקבותיהם תוך פרק זמן קצר.
מירא הצליח לאבטח גשר חשוב מעל הדנובה ובעזרתו הגרנד ארמה צלח את הנהר. בינתיים כונס הצבא הרוסי בפיקודו של הצאר אלכסנדר הראשון שהביא איתו גם את חיילי המשמר - ענקים בגובה של 185 ס"מ לפחות (בזמן ש-170 היה הגובה הממוצע באירופה). נפוליאון הצליח להדביקם ליד אוסטרליץ.
נפוליאון רצה לכפות על בעלות הברית קרב הכרעה, אך לא היה לו די כוחות על מנת לכתרם, לכן הוא רצה לפתותם להתקיפו. הוא שלח את הקורפוס של דאבו שמנה כ-20,000 חיילים למשימה משנית וכך צבאו היה נראה חלש מכפי שהיה באמת. בעלות הברית התפתו לצאת לקרב. נפוליאון החזיר את דאבו והשמיד למעשה את הצבא של בעלות הברית בקרב אוסטרליץ הניצחון היה שלם - רבע מהצבא הרוסי נהרג בקרב רבים אחרים פוזרו לכל עבר ורק קומץ לוחמים נשארו לרוסים על מנת להמשיך את המערכה.
פירוק הקואליציה

מצבם של האוסטרים היה בכי רע. צבאם נופץ לרסיסים והם ביקשו הפסקת אש. נפוליאון הניח שגם הרוסים יעשו כן, אך הם רק נסוגו לכיוון פולין על מנת להתבסס ולגייס כוחות חדשים. טליראן, שר החוץ של נפוליאון, יעץ לו להעניק תנאי שלום נוחים לאוסטרים ולא להשפילם על מנת לא לעורר בהם את הרצון לנקמה. נפוליאון, אחרי ניצחונו הגדול, שריסק את אויביו בתוך שלושה חודשים, לא שמע ליועצו הערמומי. תנאי הסכם השלום, שנקבעו בחוזה פרסבורג היו קשים מנשוא עבור האוסטרים. הם שילמו סכום של 40 מיליון פרנק לכיסוי הוצאות המלחמה ונאלצו לוותר על שטחים שמהם קיבלו שישית מהכנסת המסים, ושני מיליון וחצי תושבים מתוך 24 שחיו באימפריה.
על ניצחונו המושלם של נפוליאון באוסטרליץ האפיל ניצחונו של הורציו נלסון בקרב טרפלגר שבו השמיד הצי הבריטי את הציים המאוחדים של ספרד וצרפת. הניצחון הבטיח את יכולתה של בריטניה להמשיך במלחמה, מבלי חשש ממשי מפלישה צרפתית, ואילו נפוליאון מצדו דחה גישושי שלום מצד צ'ארלס ג'יימס פוקס, שר החוץ הבריטי.
הפרוסים, שאיחרו להצטרף לקואליציה השלישית, הקימו יחד עם הרוסים והבריטים את הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית, וכבר ב-1806 התחדשה המלחמה.
נפוליאון שולח את הקורפוס הצרפתי השני למשימתו ליד אוגסבורג
זהות הואה

באלגברה, זהות הואה (על שם הואה לואונג) הקובעת כי לכל זוג איברים  a,b בחוג עם חילוק, מקיימים את המשוואה:
כאשר  ab\neq 0,1. על ידי החלפת  b ב- -b^{-1}, ניתן לקבל משוואה שקולה:
משפט הואה

הזהות משמשת בהוכחה למשפט הואה, הקובעת שאם  \sigma  היא פונקציה בין חוגים עם חילוק, כאשר
אז  \sigma  היא הומומורפיזם או אנטי-הומומורפיזם. משפט זה קשור למשפט היסודי של גאומטריה פרויקטיבית.
הוכחת הזהות

הזהות הבאה נכונה בכל חוג, כל עוד  a,b,ab-1 כולם איברים הפיכים:
חוסה לואיס רוביירה

| --- | --- |

חוסה לואיס רוביירה
 לידה:  27 בינואר 1973 (בן 51) ספרד ספרד
 כינוי:  צ'צ'ו
 גובה:  180 ס״מ 
 משקל:  69 ק"ג 
 תחום:  כביש
 התמחות:  מטפס
 קבוצות עבר:  ארטיאץ' (1995) קלמה (1996-2000) רשות הדואר האמריקאית (2001-2007) אסטנה (2008-2009)   קבוצת רדיושק (2010)
 הישגי שיא:  2 קטעים בג'ירו ד'איטליה   מלך ההרים בטור של ג'ורג'יה (2005)
 www.chechurubiera.info
 
חוסה לואיס "צ'צ'ו" רוביירה ויחיל (בספרדית: José Luis Rubiera Vigil; נולד ב-27 בינואר 1973) היה בעברו רוכב אופני כביש ספרדי מקצועני, שרכב בקבוצות מסבב הפרו טור של ה-UCI.
רוביירה נולד בחיחון שבצפון ספרד והחל את הקריירה שלו בקבוצת ארטיאץ'. ב-1996 הוא עבר לאחת משלוש הקבוצות הספרדיות הבכירות באותה עת, קלמה-ארטיאץ'. השיג את ניצחונו הראשון בקטע ה-19 בג'ירו ד'איטליה ב-1997. הוא סיים במקום השישי בוואלטה אספניה ב-1999.
בשנת 2001 הוא עבר לקבוצת רשות הדואר האמריקאית, במדיה שימש בעיקר כפועל. הוא נעזר ביכולות הטיפוס המרשימות שלו על מנת לסייע ללאנס ארמסטרונג בחמש מתוך שבע זכיותיו בטור דה פראנס, והפך עם השנים לפועל מנוסה ומצליח מאוד. כמו כן, הוא היה הרוכב שהוגדר כ"פועל" שמידת אופניו מתאימה כמעט בדיוק למידותיו של ארמסטרונג, כך שבמקרה הצורך היה עליו להחליף עם ארמסטרונג את אופניו. לאחר פרישת ארמסטרונג הוא שימש כפועל של רוכבים בכירים אחרים, כמו אלברטו קונטדור ולוי ליפהיימר, וגם השיג לאורך השנים מספר ניצחונות בעצמו. הוא עבר לאסטנה ב-2008. בסוף 2009 היה רוביירה אחד מקבוצת רוכבים בכירים שהצטרפו אל ארמסטרונג ואל מנהלה הספורטיבי של אסטנה, יוהאן ברויינל שעזבו את הקבוצה הקזחית והקימו את קבוצת רדיושק.
רוביירה התמחה בגרנד טורים. הוא זינק בקריירה שלו ל-23 מרוצי גרנד טור וסיים את המסלול ב-21 מתוכם.
הערות שוליים

↑   לאנס ארמסטרונג מנתח את מרוץ אמסטל גולד 2018, ראיון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1686253  ISNI: 0000 0000 6111 1135  VIAF: 87425767   WorldCat (עם VIAF): 87425767 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
השוליות

| --- | --- |
קבוצת השוליות של פביאן קורטז
קבוצת השוליות של פביאן קורטז
 סוג:  קבוצת נבלי-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  X-Men Vol.2 #1 (אוקטובר 1991)
 יוצרים:  כריס קלרמונט ג'ים לי
 מידע
 סטטוס:  לא פעיל
 בסיס:  אסטרואיד M, אבלון, ג'נושה
 חברוּּת לשעבר בקבוצה:  מגנטו אקסודוס פביאן קורטז קולוסוס אומגה סנטינל פולאריס ג'ואנה קארגיל אנה מריה קורטז אמליה וייט ג'וזף
 דמויות קשורות
 אויבים:  אקס-מן 
 
השוליות (באנגלית: Acolytes) הייתה קבוצה בדיונית של נבלי-על מוטאנטים אשר הופיעו בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הופעתה הראשונה הייתה בחוברת X-Men Vol.2 #1 מאוקטובר 1991, והיא נוצרה בידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר ג'ים לי.
חברי הקבוצה פעלו לפי האידיאלים של מנהיגה, מגנטו, לרבות הבטחת עליונותם של המוטאנטים על פני בני האדם הרגילים. כמה מחברי השוליות אף התייחסו אליו בהערצה והתייחסו אליו כאל "משיח המוטאנטים". בתחילת הופעתם, חברי הקבוצה היו מוטאנטים נואשים שנמלטו מחיילי סוכנות הביון "S.H.I.E.L.D.‎" שרדפו אחריהם, והם הונהגו בידי המוטאנט פביאן קורטז. בהמשך, מגנטו נתן להם מחסה בתחנת החלל שלו, אסטרואיד M. עקב מזימות שנרקחו בידי קורטז, הקבוצה המקורית נהרגה. זאת ועוד, קורטז השתמש במותם של חברי הקבוצה ובמותו לכאורה של מגנטו כדי להפכם לקדושים מעונים ולהמשיך לקדם את מטרתו לעליונות על בני האדם.
הופעתה האחרונה של הקבוצה הייתה בחוברת X-Men Legacy #225 מאוגוסט 2009.
הקבוצה מופיעה בסרט הלייב אקשן "אקס-מן: הפניקס האפלה" כחברי פולחן דתי הפועלים באי המפלט ג'נושה תחת הנהגתו של מגנטו.
הערות שוליים

↑  Blair Marnell, ‏X-Men: Dark Phoenix Details Hint At New Direction For Magneto, ‏Nerdist, ‏3 ביולי 2017
| אקס-מן |
| --- | --- | --- |
| גיבורי-על | אומגה סנטינל • אורורה • אייסמן • אינק • איש אקס • אליקסיר • אם • אנג'ל • אנול • ארמור • באנשי • בולט • בום-בום • בישופ • בלינג! • בלינק • בטסי בראדוק • ג'ובילי • ג'ין גריי • גמביט • דאזלר • דאסט • דרווין • דומינו • האבוק • האסק • הליון • המשוכפל • וולפסביין • וורפאת' • חיה • חפציבה • לונגשוט • מאגמה • מארוול גירל • מג'יק • דניאל מונסטאר • ליילה מילר • מסווה ופגיון • מרקורי • נורת'סטאר • נייטקרולר • הופ סאמרס • סאן-ספוט • סאנפייר • סברה • סורג' • סטורם • סטרונג גאי • סייג' • סייפר • סייקלופס • סיירין • פולאריס • פורג' • פיקסי • פנטומאקס • פרודיג'י • פרופסור אקס • אמה פרוסט • קיטי פרייד • פרנזי • צ'יימבר • קאנונבול • קארמה • קוואנון • קולוסוס • קוקיות סטפורד • קייבל • רוג • רוקסלייד • ריקטור • שאטרסטאר • ת'אנדרבירד |  |
| נבלי-על | אוולאנש • אומגה • אונסלוט • אפוקליפס • אקסודוס • באסטיון • בלה דונה בודרו • בלוב • ג'אגרנוט • דארק ביסט • הוד התפתחותו • ויד'ר • וולקן • טואד • לגיון • מאסטרמיינד • מגנטו • מימיק • מיסטיק • מיסטר סיניסטר • מכשפת השני • מלך הצללים • סאורון • סטרייף • סלנה • עזאזל • פיירו • מדלין פריור • טום קאסידי השחור • קוויקסילבר • קיווי בלאק • מיקאיל רספוטין • סבסטיאן שו |  |
| קבוצות גיבורי-על | אקס-מן החדשים (2004) • אקס-מן החדשים (2012) • אקס פורס • אקס פקטור • אקסקליבר • ג'נריישן אקס • המוטאנטים החדשים • אקס-טרמינייטורז |  |
| קבוצות נבלי-על | אחוות המוטאנטים • אקס-מן האפלים • הבוזזים • המטהרים • המשוטטים • השוליות • מועדון הלפייר • זקיפי הסנטינל • פלנקס • פרשי אפוקליפס |  |
| סיפורים ביקום אקס-מן | סאגת הפניקס האפלה • ימי עבר עתידי • האל אוהב, האדם הורג • טבח המוטאנטים • נפילת המוטאנטים • אג'נדת ההכחדה • שירת התליין • משיכות קטלניות • אמנת הפלנקס • עלייתו של אפוקליפס • עידן אפוקליפס • מבצע אפס סובלנות • התריסר • ערב ההשמדה • בית אם • עשירית • זן בסכנת הכחדה • תסביך משיח • אנו עומדים מופרדים • הייעוד הגלוי • מלחמת המשיח •  אוטופיה • אומת אקס • הביאה השנייה • פילוג • בריאה מחדש • אוונג'רס נגד אקס-מן • קרב האטום • מותו של וולברין • אוונג'רס ואקס-מן: הציר • מותו של אקס • הבלתי אנושיים נגד אקס-מן • המצוד אחר וולברין • אקס-מן: השמדה • שובו של וולברין • עידן איש האקס • בית אקס וכוחות אקס • אקס של חרבות • גאלת הלפייר • החיים והמיתות של וולברין • יום הדין • החטאים של סיניסטר |  |
| שונות | אדמנטיום • אימפריית השי'אר • החוק לרישום המוטאנטים • וירוס הירושה • כוח הפניקס • מוטאנטים • מורלוקים • משפחת סאמרס • נשק אקס • סטארג'אמרס |  |
| וולברין | ג'ון ריית' • לוגאן הזקן • לורה קיני • מאווריק (•) אומגה רד • גורגון • דאקן • הסמוראי הכסוף • ויילד צ'יילד • ליידי דת'סטרייק • סייברטות' |  |
| דדפול | אאוטלו • אלתיאה העיוורת • בוב, סוכן הידרה • ילדת הסנאי • סוכן אקס • סמור • קופיקאט (•) אג'קס • ברבור שחור |  |
| סרטי אקס-מן | אקס-מן • אקס-מן 2 • אקס-מן 3: המפלט האחרון • אקס-מן המקור: וולברין • אקס-מן: ההתחלה • וולברין • אקס-מן: העתיד שהיה • דדפול • אקס-מן: אפוקליפסה • לוגאן - וולברין • דדפול 2 • אקס-מן: הפניקס האפלה • המוטנטים החדשים |  |
| סדרות טלוויזיה | אקס-מן: סדרת האנימציה • אקס-מן: הדור הבא • וולברין והאקס-מן • לגיון • בעלי היכולות • אקס-מן 97 |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חוסה לופס פורטייו

חוסה לופס פורטייו אי פאצ'קו (בספרדית: José López Portillo y Pacheco;‏ 16 ביוני 1920 – 17 בפברואר 2004) היה נשיאה ה-51 של מקסיקו. לופס נולד במקסיקו סיטי ולמד משפטים באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו. לאחר מכן למד גם תאוריה פוליטית ומדע המדינה. בשנת 1959 הצטרף למפלגה המוסדית המהפכנית (PRI). הוא מילא מספר תפקידים פוליטיים בממשלות שני קודמיו. בין השנים 1973 ל-1975 היה שר האוצר בממשלתו של לואיס אצ'ווריה אלברס.
בשנת 1976 נבחר לופס לנשיא מקסיקו. במהלך נשיאותו, הביא תחילה לשיפור בכלכלת המדינה על ידי הגדלת ייצוא הנפט. אך מאוחר יותר, בשל ירידת מחירי הנפט, הגיעה המדינה לחובות גבוהים ולאינפלציה. האופוזיציה במדינה האשימה אותו בשחיתות. כהונתו הסתיימה ב-1982.
קורות חיים

לופס פורטייו למד באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו ובאוניברסיטת צ'ילה. לאחר מכן עסק בעריכת משפטים ובהמשך היה פרופסור למשפטים, מדעי המדינה ומנהל ציבורי באוניברסיטה הלאומית במקסיקו לפני שהחל את דרכו הפוליטית. הוא הפך לחבר בהמפלגה המוסדית המהפכנית ומילא תפקידים אדמיניסטרטיביים שונים תחת הנשיאים גוסטבו דיאס אורדס ולואיס אצ'ווריה אלברס לפני שהתמנה לשר האוצר בשנת 1971. בתפקיד זה הוא קידם מודרניזציה של הליכי גביית המס, רדף אחר העלמות מס והפחית את ההוצאות הציבוריות.
כנשיא מקסיקו, לופס פורטייו נקט בגישה שמרנית יותר מזו של קודמתו, אצ'ווריה, כשהוא שם דגש על חלוקת קרקעות מחדש והעדיף יצירת מקומות עבודה שאינם מבוססים על מערכת חברתית-תרבותית, זיקוק נרחב של נפט וגז טבעי וויתורי מיסים לעידוד פיתוח תעשייתי ומשיכה של השקעות זרות. הוא המשיך בתוכנית בקרת האוכלוסין של אצ'ווריה, שהשיגה ירידה מתונה בשיעור הילודה הגבוה במדינה. הרפורמה הפוליטית המשמעותית ביותר של לופס פורטייו הייתה הגדלת גודל לשכת הצירים ל-400 חברים, עם מינימום 100 מושבים שמורים למפלגות האופוזיציה. צעד זה נועד לאפשר יותר השתתפות מיעוטים בפוליטיקה המקסיקנית, שנשלטה על ידי מפלגת המהפכה המוסדית מאז 1929. דה פקטו, מפלגות האופוזיציה שוחדו בידי הממשל בשביל להימנע מביקורת נגד ה-PRI.
לופס פורטייו הקים בתקופת נשיאותו תוכנית תשתיות שאפתנית לניצול עתודות נפט ענקיות שהתגלו זמן קצר קודם לכן במדינות וראקרוס וטבסקו על ידי סוכנות הנפט המקסיקנית הממלכתית 'פטרולוס מקסיקוס' (Pemex). התוכנית הביאה לצמיחה כלכלית מהירה ולעלייה דרמטית בייצוא הנפט של מקסיקו, אך חלק ניכר מהעושר שנוצר הועבר לידי מפעלים ממשלתיים לא יעילים או נשלל על ידי גורמים ממשלתיים ואיגודי עובדים לכיסיהם של אלו. שחיתות שלטונית מהוללת והלוואות ממשלתיות חסרות מעצורים הביאו לחובות זרים בסך 60 מיליארד דולר אמריקאי, וכשמחירי הנפט העולמיים קרסו ב-1981, מקסיקו לא הייתה מסוגלת לשלם את החוב שלה, מה שגרם למשבר חוב עולמי. עד לסיום כהונתו ב-1982, ממשלתו פגשה התנגדות עממית נרחבת, ולופס פורטייו התגורר בחו"ל מספר שנים כדי להימלט מהאיבה שחשו האזרחים המקסיקנים כלפיו. בסופו של דבר חזר למקסיקו ופרסם את ספר זיכרונותיו בשנת 1988, "הזמנים שלי: ביוגרפיה וברית פוליטית" (בספרדית: Mis tiempos: Biografía y testimonio político).
קודם לסיום כהונתו קבע לופס פורטייו את מיגל דה לה מדריד ליורשו כמועמד לנשיאות מטעם ה-PRI. לופס פורטייו אימץ גישה מפויסת ביחס לקודמיו כלפי אספקת נפט וגז עבור ארצות הברית תוך שהוא מפעיל לחץ להקלת מגבלות הסחר וההגירה בין שתי המדינות. בשנת 1978 מקסיקו פתחה מחדש את היחסים הדיפלומטיים עם ממלכת ספרד לאחר הפסקה של 38 שנים שבהם הייתה קיימת הדיקטטורה של המדינה הספרדית. בשנת 1983 הנשיא החדש מיגל דה לה מדריד יצא בקו תוקפני נגד ממשל קודמו פורטייו, והאשים אותו בהחמרת משבר חלוקת הקרקעות ובהונאות.
חוסה לואיס רסנדס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באוקטובר 1978 (בן 45) מונטריי, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 מדינה:  מקסיקו 
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 פרופיל ב-IMDb
 
חוסה לואיס רסנדס (בספרדית: José Luis Reséndez; נולד ב-14 באוקטובר 1978) הוא שחקן ודוגמן מקסיקני.
ביוגרפיה

רסנדס נולד במונטריי. מגיל צעיר החל לעסוק בדרמה והופיע בתיאטרון בעירו.
ב-2001 החל להופיע בטלנובלות והופיע בין היתר בטלנובלה "Los herederos del Monte", לצד גבריאל סוטו.
ב-2002 שיחק בסרט הנעורים "Punto y aparte".
ב-2003 זכה ב-"El Modelo México", תחרות יופי לאומית לגברים. בעקבות כך היה נציג מקסיקו במר עולם 2003, וסיים בחמישייה הראשונה.
בסוף 2003 השתתף בגרסה המקסיקנית של תוכנית המציאות "האח הגדול VIP".
בשנת 2005 שיחק בטלנובלה "אם חורגת" בדמותו של גרקו מונטס.
בשנת 2007 שיחק בטלנובלה "שיכורה מאהבה" את הדמות של הילאריו; הטלנובלה היא רימייק מקסיקני לטלנובלה הקולומביאנית "קפה בניחוח אישה" משנת 1994.
ב-2007 ו-2009 הופיע בשלושה פרקים של "בטי".
בשנים 2009–2010 שיחק בטלנובלה "זיקיות".
בשנת 2011 גילם את הנבל הראשי בטלנובלה "האחים דל מונטה".
בשנים 2012–2013 גילם עורך דין מיליונר בטלנובלה "לב אמיץ", טלנובלה בספרדית שהופקה על ידי רשת השידור האמריקאית "טלמונדו".
ב-2013 שיחק את התפקיד הראשי של פועל עני אשר הגיבורה עוזבת למענו את חברה העשיר ב-"Dama y obrero", טלנובלה אמריקאית המבוססת על פורמט צ'יליאני.
הוא היה מועמד פעמיים לפרס הטלוויזיה המקסיקני "Premios TVyNovelas" והיה מועמד פעמיים לפרס "Your World Awards" המוענק על ידי טלמונדו.