stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אייל שטיגמן
הערות שוליים

↑  אלופי השחייה ל-1979, מעריב, 24 באוגוסט 1979
↑  שטיגמן - אלוף קרב-רב, מעריב, 3 באוקטובר 1982
↑  זיו סידרר, שחייני הפועל גש"מ ומכבי ת"א סיפקו שיאים באליפות ישראל, דבר, 28 באוגוסט 1983
↑  זיו סידרר, טבלת השיאים בשחיה נותרה שלמה ביום נעילת האליפות, דבר, 30 באוגוסט 1983
↑  אלכס פרסלמן, רק 3 שיאי נוער, מעריב, 20 באוגוסט 1984
↑  שחייני ישראל במקום האחרון ב"7 האומות", מעריב, 8 ביולי 1985
↑  אלכס פרסלמן, החזה של אייל עטור זהב, מעריב, 22 ביולי 1985
↑  אלכס פרסלמן, תודה, אייל - גם לישראל יש זהב במים, מעריב, 21 ביולי 1985
↑  אלכס פרסלמן, ברון השחיינים ניצח במשחה שליחים מעורב, מעריב, 23 ביולי 1985
↑  התוצאות, מעריב, 21 באוגוסט 1985
↑  אלכס פרלסמן, שטיגמן לסיאול, מעריב, 20 ביולי 1988
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)  |
| --- | --- | --- |
|  אגרוף | יהודה בן חיים • שלמה ניאזוב |  |
|  אתלטיקה | מאיה בן-צור • אריה גמליאל • מארק הנדלסמן • שם טוב סבג  • יהודה צדוק  • זהבה שמואלי |  |
|  ג'ודו | אדי קואז • משה פונטי |  |
|  הרמת משקולות | מאיר דלויה |  |
|  התעמלות מכשירים | ננסי גולדשמידט • יעקב לוי • יוחנן מויאל • לימור פרידמן |  |
|  התעמלות אמנותית | ליאת חנינוביץ |  |
|  טניס | עמוס מנסדורף |  |
|  סיף | שלומי איל • נילי דרורי • יצחק חטואל • לידיה חטואל |  |
|  קיאק | אבירם מזרחי |  |
|  קליעה | גרי ארמיסט • יאיר דוידוביץ • יצחק יונסי |  |
|  שחייה | יורם כוכבי • אייל שטיגמן • הדר רובינשטיין |  |
|  שיט | יהודה אטדגי • אלדד אמיר • יואל סלע • שמשון ברוקמן • איתן פרידלנדר |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת סיאול (1988)  |
| --- | --- | --- |
|  אגרוף | יהודה בן חיים • יעקב שמואל • אהרון יעקובי |  |
|  היאבקות | דב גרוברמן • אבן ברנשטיין |  |
|  התעמלות מכשירים | רויטל שרון |  |
|  התעמלות אמנותית | שולמית גולדשטיין • רקפת רמיגולסקי |  |
|  טניס | עמוס מנסדורף • שחר פרקיס • גלעד בלום • אילנה ברגר |  |
|  קליעה | אדוארד פפירוב • יצחק יונסי |  |
|  שחייה | אייל שטיגמן |  |
|  שיט | רן טורטן • דן טורטן • אלדד אמיר • יואל סלע |  |
מנגיסטו היילה מריאם

מנגיסטו היילה מריאם (באמהרית: መንግስቱ ኃይለ ማርያም, נולד ב-21 במאי 1937) הוא פוליטיקאי אתיופי, שימש כשליט אתיופיה לסירוגין בשנת 1974, מנהיגה הטוטליטרי של הממשלה הצבאית הזמנית של "אתיופיה הסוציאליסטית" בשנים 1977–1987 ונשיאה הראשון 1987–1991. מנגיסטו נחשב לאחראי העיקרי למותם של מיליונים בטרור האדום וברעב בתקופת מלחמת האזרחים האתיופית.
חייו

אביו של מנגיסטו, היילה מריאם היה עבד משוחרר משרות משפחה אריסטוקרטית באזור דרום שאווה. בעל האחוזה המקומי היה אפנגוס אשטה גדה. אשטה פגש את היילה מריאם כאשר צד באזור גירמה ומג'י שבמדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום דהיום שבאותם זמנים נשלטה על ידי הדאג'זמץ טאיה גולילת.
בילדותו סבל מנגיסטו מהצקות מתמידות בגלל מראו הכהה יותר ובגלל שלא היה חבשי מראו של מנגיסטו היה של בן העמים שכונו "שנקלה". חלק מההיסטוריונים מעריכים שסבל מרגשי נחיתות וחלקם אפילו מעריכים שכאשר היה באימונים צבאיים בארצות הברית הוא ראה את הסבל של האפרו-אמריקאים ולכן הפך להיות אנטי-אמריקאי. עדות נוספת לרגשות אלו היו כאשר נאם לחטיבה הרביעית כאשר היא החלה להתמרד כנגד הקיסר:
בארץ הזו, ישנן משפחות אריסטוקרטיות המסווגות באופן אוטומטי בני אדם עם עור כהה, שפתיים עבות, ושיער מקורזל כ"ברייה" [מילה בסלנג אמהרי המתארת עבד] ... שיהיה ברור לכולם שאני אעצור את הכינויים הגזעניים הללו.
מנגיסטו השתדל להצטיין בכל דבר אשר עשה, פיתח מנהיגות וסחף אחריו את חבריו לאקדמיה הצבאית.
חייו > 1974 - 1977 > המהפכה

במהלך 1974 התרחשה המהפכה האתיופית שהפילה את השלטון הקיסרי של היילה סלאסי והעלתה לשלטון את החונטה הצבאית האתיופית ("דרג") שהונהגו על ידי אטנפו אבטה. בזמן זה מנגיסטו היה בין החברים הפחות ידועים בדרג והיה כפוף למפקדו הצבאי הגנרל נגה טאגנגן, מנגיסטו שרצה להשפיע רצח את מפקדו וכך פילס לעצמו את הדרך להיות אחד מראשי הדרג. מנגיסטו נהפך לחלק מההנהגה המרכזית של הדרג לצד אמן אנדום, אטנפו אבטה וטפרי באנטי, בזמן זה מנגיסטו כיהן כראש החונטה בין 28 ביוני - 15 בספטמבר 1974 יום לאחר שהחונטה השתלטה על אתיופיה באופן רשמי מנגיסטו נדחק לטובת אנדום כשליט אתיופיה וראש החונטה.
חייו > 1974 - 1977 > הטיהורים

ב-23 בנובמבר 1974 הדרג החל מהלך של הוצאה להורג של אנשי הממשל הקודם (הידועים בכינוי "השישים") כולל של ראש החונטה עצמו אנדום. מנגיסטו היה בין אלו שנתנו את הפקודות להוצאות להורג ואפילו הודה שהוא עצמו רצח את הקיסר. לאחר רצח אנדום מנגיסטו נבחר למנהיג החונטה באופן זמני עד לבחירת חדש. מנגיסטו החזיק בתפקיד כחמישה ימים בין 23 בנובמבר - 28 בנובמבר 1974. לאחר בחירות חדשות בתוך החונטה נבחר טפרי באנטי כראש החונטה וכסגניו נבחרו מנגיסטו ואבטה.
לקראת סוף 1976 הדרג סבל ממאבקי עליונות בין מנגיסטו, טפרי ואטנפו על השליטה בדרג. אי היציבות בדרג נפתרה בינואר ופברואר 1977 כאשר חילופי אש בארמון מנליק הגדול באדיס אבבה התקיים בין תומכיו של טפרי ואלו של מנגיסטו, אנשי מנגיסטו חיסלו את תומכי טפרי ואת טפרי עצמו. עם מותו של טפרי ותומכיו, רוב ההתנגדות הפנימית למנגיסטו בתוך הדרג סולקה ומנגיסטו עשה בדרג כבשלו וארגן אותה מחדש. פעולה זו של רצח טפרי השאירה את מנגיסטו כיושב ראש בפועל כראש צבא אתיופיה והמשטרה. בנובמבר 1977 יריבו האחרון של מנגיסטו אטנפו אבטה חוסל.
חייו > 1977 - 1978

במהלך שנת 1977 גבר הטרור הלבן באתיופיה ושיאו היה התנקשות כושלת במנגיסטו. כתגובה לכך מנגיסטו ארגן מפגן תמיכה של הדרג בכיכר המהפכה בו הוא החל רשמית את תגובת הנגד הטרור האדום כלפי ארגוני המורדים ובראשם היחאפה. המשטרה האתיופית, הצבא, מפלגת הפועלים האתיופית וכל מערכת הביטחון החלה לרדוף את ארגוני המורדים ואפילו כאלה רק שנחשדו, הערכה היא שבטרור האדום נרצחו כחצי מילון בני אדם ויותר מעשרת אלפים ילדים. הממשלה האתיופית שנצלה את הפילוג בקרב ארגוני הגרילה הייתה המרוויחה העיקרית. במהלך הטרור האדום סומליה ניצלה את המצב ופלשה לאתיופיה במלחמת אוגדן אתיופיה פנתה לברית המועצות לעזרה צבאית והצליחה לנצח את הסומלים ולהשמיד כמעט כליל את צבאם ולגרום לכאוס פוליטי בסומליה.
אחרי שניקה את מתנגדיו בתוך הדרג ואויביו ביחאפה, מנגיסטו פנה אל עבר קבוצה מרקסיסטית שתמכה בו בעבר אך כעת הפנתה לו עורף - המאיסון, מפחד שתנועה זו תנסה להשתלט על הדרג. ב-1978 הוא ניהל שלוש מערכות עקובות מדם כנגד המאיסון וכנגד הקבוצה הסוציאליסטית השנייה היחאפה, המתקפה הראשונה הייתה נגד היחאפה, השנייה כנגד המאיסון, והשלישית כנגד שרידי ארגונים אלו. במקביל נמשכה הלחימה כנגד ארגוני ההתנגדות השעביה, ג'בהה, טארנפית והוויאנה, בניסיון להרוס את ההתנגדויות הצפוניות, מנגיסטו ניהל מערכה ובה שלח את חיל האוויר להפציץ את העיירה חאווזאן שבדרום תיגראי התקפה שעלתה בחייהם של אלפי הרוגים.
חייו > 1978 - 1987

בתקופה זו היה מנגיסטו היילה מריאם מנהיגה הטוטליטרי של אתיופיה בפועל, אך לא נשא תואר רשמי של נשיא.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חייו > 1987 - 1991

ב-16 במאי 1989 כאשר נשיא אתיופיה מנגיסטו היילה מריאם היה בביקור דיפלומטי במזרח גרמניה, יזמו מספר קצינים בכירים במפלגת הפועלים האתיופית הפיכה. הצעד הראשון של אותם קצינים היה למסור אולטימטום לשר ההגנה, היילה גיורגיס הבט מריאם להצטרף להם או שיכלא. שר ההגנה סירב ונורה למוות. כאשר קצינים הנאמנים למנגיסטו שמעו את המתרחש הם הזמינו טנקים על מנת להקיף את המשרד ולשמור על הדרך לנמל התעופה. קציני ומפקדי יחידות הצבא האתיופי באריתריאה ובטיגראי הצטרפו גם הם להפיכה. אלו השתלטו על תחנת רדיו בעיר אסמרה שבאריתריאה וקראו למרי צבאי כנגד שלטון מנגיסטו. למרות זאת, מנגיסטו חזר לאתיופיה מביקורו במזרח גרמניה ויחד עם שומרי הראש הנשיאותים ותומכיו הצליח להשתלט על המתרחש בתוך כשלושה ימים. המורדים שהתכוונו להקים ממשלת מעבר צבאית, שילמו על כוונתם זו ומנגיסטו טיהר את כל סגל הקצונה המורדת בצבא. כתריסר הוצאו להורג וכ-300 עד 400 קצינים נעצרו בחשד לשתוף פעולה עם המורדים. ההפיכה שסוכלה הייתה חלק ממספר בעיות באתיופיה - המלחמה, הבצורת, הרעב ואי היציבות הפוליטית בתוך מפלגת הפועלים האתיופית. ב-1989 כאשר כוחות האיחדג ושאר כוחות המורדים הצליחו להגיע כ-200 קילומטרים מאדיס אבבה, ברית המועצות לחצה על מנגיסטו לקיים משא ומתן עם המורדים. בגלל המצב מנגיסטו החל במשא ומתן עם ארגון האיחדג משא ומתן שהגיע למבוי סתום.
חייו > 1987 - 1991 > משפטו וגזר דינו

הממשל הקומוניסטי של מנגיסטו הופל ב-27 במאי 1991 והוא נמלט לזימבבואה. הוא נשפט בהיעדרו, משפטו החל ב-1994 והסתיים ב-2006. כתב האישום של מנגיסטו מורכב מיותר מ-8,000 דפים שכללו עדויות בכתב ובווידאו. מנגיסטו הואשם ברצח עם למרות שלא ביצע "טיהור אתני" ובגרימת מוות למתנגדים פוליטיים במהלך הטרור האדום. הקושי במשפטו של מנגיסטו היה כמות האנשים אשר נרצחו תחת שלטונו. ארגון אמנסטי מעריך שבמהלך הטרור האדום נרצחו כחצי מיליון איש. ארגון משמר זכויות האדם מסכים עם ההערכה, וקובע שהטרור האדום היה הרצח השיטתי האכזרי ביותר באפריקה. בנוסף, היה מנגיסטו אחראי לרצח של חלק מחבריו בדרג בנוסף לקיסר היילה סלאסי.
ב-12 בדצמבר 2006 נמצא מנגיסטו אשם ובינואר 2007 ונידון למאסר עולם. לאחר מכן נפתח תיקו שוב והפעם נגזר עליו גזר דין מוות.
לאחר הרשעתו פנתה ממשלת אתיופיה לממשלת זימבבואה על מנת שזו תסגיר את מנגיסטו, אולם זימבבואה סרבה בטענה שמנגיסטו עזר להשגת עצמאותה בזמן היותו שליט אתיופיה.
לקריאה נוספת

אנדרגצ'אוו טירונאה, המהפכה האתיופית 1974 - 1987, ISBN 0521430828 (באנגלית).
ברהו זאוודה, ההיסטוריה המודרנית של אתיופיה, מסת"ב 0821409719 (אנגלית).
מרינה ודוד אוטווי, אתיופיה: אימפריה במהפכה, מסת"ב 084190362X (אנגלית).
אדמונד ג'וזף קאלאר, אתיופיה המהפכנית, מסת"ב 025335014X (אנגלית)
הערות שוליים

↑  באתיופיה קיימת אפליה גזענית נגד מי שלא משתייך לקבוצת העמים החבשים (דוברי השפות השמיות).
↑  ראיון וידאו עם מנגיסטו היילה מריאם מאתר YouTube.
↑  4.1 Christopher Andrew and Vasili Mitrokhin, The KGB and the Battle for the Third World, p. 457
↑  הפצצות שפגעו באזרחים בטיגראי
↑  טלי גולדשטין‏, אתיופיה: עונש מוות לרודן מנגיסטו, באתר וואלה, 26 במאי 2008
↑  אתיופיה: עונש מוות נגזר על הרודן מנגיסטו כתבה מאתר nrg.
↑  זימבבווה: למרות הרשעתו, מנגיסטו לא יוסגר, באתר ynet, 13 בדצמבר 2006
| ראשי החונטה הצבאית האתיופית |
| --- | --- | --- |
| מנהיגים | עלם זאוודה טסמה • אטנפו אבטה • מנגיסטו היילה מריאם • אמן אנדום • מנגיסטו היילה מריאם • טפרי באנטי • מנגיסטו היילה מריאם |  |
| ראו גם | המהפכה האתיופית • הטיהורים • מפלגת הפועלים |  |
| נשיאי אתיופיה |
| --- | --- | --- |
| הרפובליקה העממית | מנגיסטו היילה מריאם • טספאי גברה קידן |  |
| הרפובליקה הפדרלית | מלס זנאווי • נגסו גידאדה • גירמה וולדה גיורגיס • מולטו טשומה • סאהלה–וורק זוודה • טאיה אטסקה סלאסי |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אטנפו אבטה |  ראש החונטה הצבאית האתיופית  28 ביוני - 15 בספטמבר 1974 | הבא: טפרי באנטי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אמן אנדום |  שליט אתיופיה (זמני)  23 בנובמבר - 28 בנובמבר 1974  ראש החונטה הצבאית האתיופית | הבא: טפרי באנטי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: טפרי באנטי |  שליט אתיופיה  3 בפברואר 1977 - 10 בספטמבר 1987   ראש החונטה הצבאית האתיופית | הבא: - |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דניאל אראפ מוי | יושב ראש ארגון אחדות אפריקה  6 ביוני 1983 - 12 בנובמבר 1984 | הבא: ג'וליוס נייררה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: - | נשיא אתיופיה  10 בספטמבר 1987 - 21 במאי 1991 | הבא: טספאי גברה קידן |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010684703905171  PLWABN: 9810613274605606  BIBSYS: 90901136  GND: 111219884  ISNI: 0000 0000 7856 2901  LCCN: n79030005  NTA: 315813008  SNAC: w6w82j58  SUDOC: 131951815  VIAF: 74472805   WorldCat (עם VIAF): 74472805 
מנגיסטו בביקורו במזרח גרמניה ב-1986.
החונטה הצבאית האתיופית

החונטה הצבאית האתיופית (רשמית: המועצה הצבאית המנהלית הזמנית), הידועה יותר בשם ה-דֶרְג שמשמעו בשפת הגעז "ועדה" או "מועצה", הייתה שלטון צבאי פרו-סובייטי ששלט באתיופיה מהפלת שלטונו של הקיסר הפרו-מערבי היילה סלאסי בסופה של המהפכה האתיופית ב-12 בספטמבר 1974 ועד ההכרזה על הרפובליקה העממית ב-10 בספטמבר 1987.
מוצא ורקע: החונטה עד מנגיסטו > האימפריה האתיופית: הקץ

במשך כל ההיסטוריה האתיופית דרך הממלכות פונט, דעמת ואקסום אתיופיה נשלטה על ידי מלכים או קיסרים, ומאז הפלת שושלת זאגווה ועליית השושלת הסולומונית בשנת 1270 אתיופיה לא חוותה שינוי חד בשלטון שעבר בין בני משפחה ואצילים, ב-15 בספטמבר 1975 באה לסופה האימפריה האתיופית והחונטה הצבאית שהוקמה כתגובה לכעס והזעם שפרץ על ידי האזרחים האתיופים משלטונו של הקיסר היילה סלאסי השתלטה באופן רשמי על הממשלה בתוכנית שנקראה "אתיופיה תחילה" שבה החונטה שינתה את שמה הרשמי מ-הוועדה לתיאום הכוחות המזוינים, המשטרה וצבא היבשה ל-המועצה הצבאית המנהלית הזמנית והקימה שלטון חלופי. הדרג בחר בסגן אמן אנדום להיות יושב ראש הדרג וראש המדינה עד שיורש העצר אספא ווסן יחזור מהטיפול הרפואי באירופה ואתיופיה תהפוך למונרכיה חוקתית, על פי הצהרת היושב ראש אנדום.
מוצא ורקע: החונטה עד מנגיסטו > סוציאליזם: הגרסה האתיופית

ב-4 במרץ 1975 הדרג הכריז על תוכנית להפיכת אתיופיה לסוציאליסטית ולכן החונטה החלה במערכת של רפורמה אגררית שהייתה קיצונית בהשוואה למונחים סיניים וסובייטים, תחת תוכנית זאת הממשלה הלאימה כל אדמה כפרית וביטלה את תשלום המשכנתאות. רבים מאוכלוסיית אתיופיה תמכו במהלכים אלו שפגעו באצילים ואפילו התקיימה הפגנת תמיכה של סטודנטים בדרג ובמנגיסטו. הדרג לא פסח גם על מערכת החינוך ותחת תוכנית זו הממשלה שלחה את כל מלומדי אתיופיה משכילים, מורים, מרצים וסטודנטים לאזורי הכפר על מנת להילחם בבורות של האזרחים האתיופים, לא רק תוכניות הלאמה וחינוך סוציאליסטי היו לדרג אלא גם תוכנית לשוויון בבריאות, בדת בחלוקת אדמות באופן שווה לכלל האזרחים והכרזה על מספר שפות לאומיות.
מוצא ורקע: החונטה עד מנגיסטו > החונטה: טיהורים

עמדת יושב ראש הדרג אנדום הייתה שאתיופיה צריכה להיות מונרכיה חוקתית ועמדותיו השונות כגון עמדתו כלפי אריתריאה שהייתה פייסנית והעצורים הפוליטיים הובילה להתנגדות חריפה כלפיו בתוך הדרג שבסופם נרצחו כ-60 מפקידי ממשלת אתיופיה שכללו בין היתר שני ראשי ממשלה לשעבר, מפקד המשמר הקיסרי ובנוסף לכך נרצחו שני חברי דרג והיושב ראש אנדום לאחר רצח אנדום הדרג בחר באלוף-משנה טפרי באנטי כיושב ראש הדרג וכראש המדינה וכסגניו נבחרו מנגיסטו היילה מריאם ואטנפו אבטה. מוסד הקיסרות בוטל באופן רשמי במאי 1975 והאידאולוגיה המרקסיסטית-לניניסטית הוכרזה כאידאולוגיה של המדינה. על מנת להראות שהדרג לא חותר להקמת מונרכיה חוקתית באתיופיה קיסר אתיופיה היילה סלאסי נרצח ב-22 באוגוסט. לאחר רצח הקיסר התרחשו בדרג מאבקי עליונות בין מנגיסטו, טפרי ואטנפו על השליטה בדרג. האי יציבות בדרג נפתרה בתחילת 1977 כאשר תומכיו של טפרי טפר ותומכיו, עם מותו של טפרי רוב התנגדות הפנימית למנגיסטו בתוך הדרג. רצח טפרי מינה למעשה את מנגיסטו ליושב ראש הדרג וראש המדינה. מנגיסטו לא הסתפק ברצח טפרי ולכן הוא הורה לחסל את יריבו האחרון אטנפו, לאחר חיסול מתנגדיו הפנמיים מנגיסטו התפנה לחיסול מתנגדיו החיצוניים במה שנקרא הטרור האדום.
החונטה: מאבקים צבאיים > מלחמת האזרחים: סקירה

לאחר המהפכה האתיופית ועלייתו של הדרג החלו להופיע התקוממויות אזרחיים בחלקים שונים של אתיופיה, המרכזיות ביותר היו באריתריאה ותיגראי, המלחמה האריתראית, שהחלה עוד מתקופת הקיסר היילה סלאסי הייתה עניין של ויכוח מקיף בתוך הדרג ולאחר רצח אנדום שדגל בפייסנות עם האריתראים. הדרג החל להילחם באופן אכזרי כנגד ארגוני הגרילה האריתראים הג'בהה והשעביה. ניסיונות של הארגונים האריתראים להילחם מול הצבא האתיופי נכשלו.
לקראת סוף 1976 התקוממויות האזרחים התרחבו ובכל מחוזות אתיופיה פעל ארגון גרילה מקומי. בנוסף להתקוממויות באריתריאה, היו גם קבוצות מתקוממים בטיגראי התנועה הראשית שפעלה במחוז זה נקראה וויאנה. במחוזות הדרום בבלה, סידאמו וארסי פעל ארגון גרילה של עם האורומו ששמו החזית לשחרור אורומו, בנוסף לאלו התקיימו גם תנועות גרילה סומלית שפעלו באזור אוגדן על מנת לספח אותה לסומליה ארגונים אלו היו החזית לשחרור אבו סומלי והחזית לשחרור מערב סומליה. ארגונים נוספים שנלחמו כנגד שלטון הדרג היו: החזית לשחרור עפר שפעלה בסולטנות אוסה שבצפון-מזרח אתיופיה וטארנפית ארגון גרילה פרו-קיסרי. עם עזרה צבאית מהגוש הקמוניסטי הדרג הצליח לשמר את שלטונו ולהגביל את ארגוני הגרילה למחוזותיהם.
ב-1977 הממשלה המשיכה את המאבק כנגד ההתקוממויות באריתריאה בצורה אכזרית הצבא האתיופי הצליח בכיבוש השטח מידי ארגוני הגרילה, אך באמצע שנת 1978 הצבא האתיופי והדרג שהיו עסוקים במלחמה עם סומליה ובטרור האדום הזניחו את הלחימה באריתריאה וקבוצות המתקוממים האריתראיות הצליחו להשתלט על רוב אזורי הכפר. השטח נכבש מחדש על ידי הצבא האתיופי. הארגונים האריתראים החלו להבין שרק התנגדות פנים אתיופית תעזור להם ולכן הם החלו לשתף פעולה עם הארגון הטיגראיני הוויאנה, השעביה סיפק ציוד ואימונים שעזר לבנות את הוויאנה לתוך לחימה כוללת כנגד החונטה הצבאית.
החונטה: מאבקים צבאיים > הטרור: הלבן והאדום

לאחר רצח טפרי באנטי, מנגיסטו הצהיר על עצמו כיושב ראש הדרג בפברואר 1977 ותכנן חוקים חדשים על מנת לחזק את שלטונו, אך למנגיסטו ולדרג היו מתנגדים חיצוניים שדגלו באותה אידאולוגיה כמוהם המרקסיזם-לניניזם תנועת ההתנגדות העיקרית לדרג הייתה היחאפה שהתנגדה לשלטון צבאי ודרשה הקמת "רפובליקה עממית", בפברואר 1977 היחאפה החל לאתגר את הדרג צבאית במה שנקרא הטרור הלבן ואפילו כמעט והתנקשו בחיי מנגיסטו מתקפות אלו של היחאפה גרמו למותם של שמונה חברי דרג ותומכים רבים, פעולות אלו הרגיזו את מנגיסטו והוא החל במסע ציד (טרור אדום) של תנועות ההתנגדות ובראשם היחאפה. הדרג והממשלה רצחו וצדו מבלי להבחין ולחקור חשודים בחברות ביחאפה ותומכיהם, במיוחד סטודנטים. מנגיסטו והדרג הצליחו להשמיד את היחאפה, זהו היה המאבק אחרון לשליטתה של המהפכה האתיופית, במחיר של אלפי הרוגים נעדרים פצועים ואסירים.
המערכה השנייה של הטרור האדום החלה באמצע 1978 כאשר הדרג אסר את חברי מפלגת המאסיון, מפלגה אזרחית מרקסיסטית שהייתה אחראית בתיאום עם הממשלה על אגודות התושבים העירוניות ועל אגודת האיכרים הכפריות, המאסיון שהחל לצבור כוח במוקדי שליטתו איים על שליטתו של הדרג על הממשל המקומי ברחבי אתיופיה, ולכן מנגיסטו החל במסע ציד נגד המאסיון כל חברי מפלגת המאסיון שהיו חלק מהדרג הוצאו להורג. לאחר חיסול המאסיון לא הייתה קיימת שום מפלגה מרקסיסטית אחרת ולכן כדי לסתום את הוואקום הפוליטי שיצר, הדרג איחד את כל סיעות וגופי השמאל תחת מפלגת גג איחוד ארגוני המרקסיזם-לניניזם האתיופים (ידוע בשם הקיצור מאמהרית: אמלדאה). חובת המפלגה החדשה הייתה דומה לזו של המאסיון קידום שליטה של סוציאליזם אתיופי והשגת תמיכה אזרחית לתוכניות הממשלה דרך פעילויות פופוליסטיות שונות.
החונטה: מאבקים צבאיים > המלחמה הקרה: אוגדן

ב-1977 החל האתגר הרציני ביותר לחונטה הצבאית שעדיין הייתה בעימות עם ארגוני ההתנגדות ושיגרה את הטרור האדום. סומליה שכנתה של אתיופיה קיבלה את עצמאותה מאיחוד המושבות הסומליות של בריטניה ואיטליה, ממשלת סומליה תחת נשיא השלישי הלאומני-סוציאליסטי מוחמד סיאד בארה החליטה לפלוש ולכבוש את אזור אוגדן הנמצא במחוז הררג במזרחה של אתיופיה המיושב בסומלים ובכך להגשים את חלום סומליה הגדולה. לפני הפלישה הצבאית סומליה השתמשה בארגון הגרילה החזית לשחרור מערב סומליה, ארגון שהחל לפעול בפברואר 1977 וניצל את הבעיות הפנימיות באתיופיה ובאריתריאה ותקף עמדות של צבא אתיופיה ברחבי אוגדן. ממשלת סומליה סיפקה מערך לוגיסטיקה ותמיכה לארגון, בחצי השנה הראשונה להקמתו הארגון הצליח להשיג השגים מרשימים ותקף מטרות בלב שטח אוגדן ומעבר לו כגון העיר דירה דאווה והערים היושבות על גבול קניה אתיופיה.
ההתנגשות האלימה ביותר בין צבא אתיופיה למליציה החמושה התרחשה בספטמבר בסביבת העיר ג'יג'יגה הארגון הסומלי כבש את העיר לאחר שחיילי אתיופיה סירבו להילחם. הדרג שחשש מפלישה סומלית בהיקף רחב שיביא להתמוטטות משטרו פנה לברית המועצות לעזרה צבאית. ברית המועצות נענתה לבקשה האתיופית וסיפקה לדרג ציוד רב ויועצים צבאיים. כאשר ברית המועצות המשיכה לעזור לאתיופיה השפעתה גדלה באזור, סומליה שגם היא הייתה בעלת ברית קרובה של הסובייטים ביטלה את כל האמנות עם ברית המועצות וגירשה את מתחומה את כל היועצים והאזרחים הסובייטיים.
בסוף נובמבר אתיופיה החלה להראות את העזרה שהגישו לה הסובייטים ובעלי בריתם, קובה ששלחה כ-17,000 חיילים שהגיעו הישר מאנגולה על מנת לעזור ליחידות הצבא האתיופי, הצבא האתיופי עם חבריו החדשים החל לדכא את המיליציה הסומלית החמושה וכמעט חיסל אותה לגמרי. בתגובה למערכה האתיופית כנגד המיליציה הסומלית, צבא סומליה פלש לאתיופיה ב-13 בפברואר 1978, הצבא הסומלי הצליח להתקדם לתוך השטח האתיופי ולכבוש ערים כמו הרר, דירה דאווה וגוד, אתיופיה ובעלי בריתה החלו להצטייד מחדש והצליחו לכבוש מחדש את העיר ג'יג'יגה בתחילת מרץ הסומלים ראו שצבאם היה מותש ועייף החליטו על נסיגה וממשלת סומליה הוציא את צבאה מאוגדן. בעקבות מלחמה זו אתיופיה נהפכה לבעלת הברית הקרובה ביותר של ברית המועצות באפריקה.
החונטה: שנות השמונים > הרעב הגדול: וילגיזציה

אתיופיה שעדיין לא הבריאה מהרעב הקודם של שנות ה-70 שהתרחש כתוצאה מבצורת שהשפיעה על רוב ארצות הסאהל האפריקני. לקראת סוף שנות ה-70 החלו להופיע שוב סימני בצורת. בתחילת שנות ה-1980 אזרחים אתיופים רבים במחוזות וואלו, חלקים מבאגמדיר ושאווה התחילו להרגיש את ההשפעות של הרעב החדש שנגרם כתוצאה מהבצורת. באמצע שנת 1984 הבצורת החלה להתפשט בצפון אתיופיה ואיתה גם הרעב, ניסיון הממשלה להעביר מזון למחוזות הרעב נכשלה בגלל הלחימה העיקשת בארגוני הגרילה בייחוד הוויאנה שעיכבו את המעבר של חלק מהמזון. בסוף 1985 השנה שבה הבצורת הגיע לשיאה גרמה בתחילת 1986 להתפשטות הרעב דרומה עם כ-5.8 מיליון איש שנפגעו. לא מספיק הבצורת ב-1986 התרחשה מגפת ארבה וחגבים שהחריבה את מה שנותר מהיבול.
אי יכולת ממשלת אתיופיה להתמודד עם הרעב הרגיזה את הקהילה הבינלאומית. רבים מתומכי הדרג התנגדו למדיניות האי עזרה לרעבים המורדים בצפון. ההשפעות של הרעב ומלחמת האזרחים גרמו להתמוטטות כלכלת אתיופיה. בעקבות ביקורות אלו הדרג יזם תוכנית להעביר אזרחים מאזורי הרעב לאזורים אחרים באתיופיה. בשנת 1985 וב-1986 כ-600,000 אזרחים הועברו, רבים בכפייה מביתם על ידי הצבא והובלו לאזורים שונים בדרום אתיופיה. תכנון הממשלה כללה גם תוכנית וילגיזציה שהייתה התשובה לרעב אך גם למצב הביטחוני. בתחילת 1985 איכרים רבים הוכרחו להעביר את מגוריהם לתוך כפרים מתוכננים, שהיו מקובצים בסביבות מים, בתי ספר ושירותים רפואיים.
החונטה: שנות השמונים > החונטה הצבאית: ישראל והיהודים

ישראל הייתה אחת מהמדינות המערביות שהגישו עזרה צבאית לאימפריה האתיופית עוד בשנות שלטונו של הקיסר היילה סלאסי מכיוון שזאת שלטה בכניסה הדרומית לים סוף מיצר באב אל מנדב. במשך התקופה הקיסרית, קצינים ישראליים אימנו חיילי צנחנים ויחידות צבא אתיופיות שהיו שייכים לאוגדה החמישית שנלחמה כנגד ארגוני ההתנגדות האריתראים הג'בהה והשעביה. לאחר שאתיופיה ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל בעקבות מלחמת יום הכיפורים שגרם למשבר האנרגיה העולמי, ישראל עדיין המשיכה לספק עזרה צבאית לאתיופיה בחשאיות. עזרה זו המשיכה גם כאשר החונטה הצבאית הפילה את משטר הקיסרות ב-1974 ישראל סיפקה לאתיופיה נשק, תחמושת, יועצים צבאיים וחלקי חילוף למטוסי קרב שיוצרו על די ארצות הברית לאחר שזו ניתקה יחסה עם אתיופיה.
ב-1978 שר החוץ משה דיין הודה שישראל מספקת עזרה צבאית לאתיופיה, בעקבות זאת הדרג גירש את כל הישראלים ובכך הוא שימר את מערכת היחסים עם מדינות הליגה הערבית כמו לוב ודרום תימן, אף על פי שאתיופיה הכריזה שניתקה את יחסה עם ישראל שיתוף הפעולה הצבאי המשיך. ב-1983 ישראל סיפקה לאתיופיה מערכות תקשורת וב-1984 יועצים ישראליים אימנו את המשמר הנשיאותי שתפקידו היה להגן על יושב ראש הדרג וטכנאים ישראליים עזרו למשטרת אתיופיה בנושאים טכניים. מדינות מערביות טענו שישראל שיתפה פעולה עם אתיופיה והחונטה תמורת העלאת יהודי אתיופיה במשך מבצע משה ב-1984 שבו כ-10,000 יהודים הועלו לישראל. על פי טענות ארגוני ההתנגדות האריתראיות ב-1985 ישראל מכרה לאתיופיה תחמושת ששווה כ-20 מיליון דולר בנוסף לציוד צבא אחר ששווה לכ-83 מיליון דולר התנועות גם טענו שישראל שלחה כ-300 יועצים צבאיים בנוסף לאימון של 38 טייסי קרב אתיופים.
אתיופיה וישראל חידשו את היחסים הדיפלומטים באופן גלוי לאחר שאתיופיה נהפכה לרפובליקה עממית וב-17 בדצמבר 1989 ישראל פתחה שגרירות באדיס אבבה והגדיל את שיתוף הפעולה עם הממשלה האתיופית. במשך 1990 היחסים בין האתיופים והישראלים המשיכו להתהדק וישראל סיפקה לאתיופיה מערכות נשק, 150,000 רובים, פצצות, עשרים יועצים צבאיים לאימון המשמר הנשיאותי של מנגיסטו ומספר לא ידוע של קצינים שעבדו עם יחידות קומנדו אתיופיות. כל העזרה הצבאית לאתיופיה הגיעה בתמורה להסכמת ממשל מנגיסטו להעלאת יהודי אתיופיה לישראל. לאחר ההסכם ביניהם, הסכימו ישראל ואתיופיה על העלה של כ-500 איש כל חודש תמורת עזרה כלכלית, חקלאית ואספקת ציוד רפואי.
החונטה: לקראת רפובליקה עממית > המפלגה החלוצית: מפלגת הפועלים

על אף שאתיופיה קיימה מערכת יחסים קרובה עם העולם הקומוניסטי לברית המועצות ולבעלי בריתה היה קשה להקים קשר עם הדרג. קשיים אלה היו בעיקר תחושת התסכול בקרב הדרג לאן פניו מועדות כשהוא מקדם תוכניות מרקסיסטיות-לנינסטיות בגרסה אתיופית כל אלה הראו את הדרך של אתיופיה למדינה סוציאליסטית. המעמד של דרג כממשל צבאי היה מקור אחר לדאגה בקרב בעלי בריתה הקומוניסטים של אתיופיה. קומוניסטים אתיופים רבים העלו את הצורך בלהקים "מפלגת חלוצית"[דרושה הבהרה] שתשלוט על הרפובליקה העממית שתקום בעתיד. על מנת להבטיח תמיכה קומוניסטית ממושכת, הדרג יצר את "הוועדה לארגון מפלגת פועלים אתיופית" בדצמבר 1979 וכיושב ראש כיהן ראש הדרג מנגיסטו. בכינוס השני של אותה ועדה בינואר 1983, הוועדה הודיעה שהיא תתחלף במפלגה קומוניסטית חדשה ולפיכך קמה מפלגת הפועלים האתיופית ב-12 בספטמבר 1984.