stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנחם מנדל (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  שלום עליכם
 שפת המקור:  יידיש
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות אחרונות
 הוצאה בשפת המקור:  1909
 מספר עמודים:  398
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  1997
 תרגום:  אריה אהרוני
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002006032, 003909082, 000830314, 001317329
מנחם מנדל היא סדרת סיפורים ביידיש מאת הסופר שלום עליכם, שגיבורהּ סוחר יהודי.
הסיפורים, הבנויים כקובץ איגרות ששולחים מנחם מנדל ואשתו זה לזה, נכתבו בין השנים 1892–1913 במספר סדרות ומסגרות ספרותיות. לראשונה נדפס הספר בשנת 1909. בשנת 1913 התפרסמו 45 איגרות בעיתון "היינט" (יידיש: "היום"), ומהן הורכב הכרך השני. ישנו חוסר תכנון עקיב בין סדרה לסדרה, וככל הנראה לא תכנן שלום עליכם את קורות מנחם מנדל במלואן מראשית כתיבתו.
עלילה

מנחם מנדל הוא סוחר יהודי החולם להתעשר. הוא יוצא מעיר הולדתו כתריאלבקה, ובמהלך נדודים רבים הוא מגיע לאודסה, "יהופיץ" (כינוי של המחבר לקייב), אמריקה וורשה. במהלך נדודיו הוא מתכתב עם אשתו שיינה-שיינדל. בכל מקום אליו הוא מגיע, מנסה מנחם מנדל להשתלב בעסקים המקומיים ולצבור הון. הוא ממציא תוכניות ותחבולות שאינן מועילות לו לבסוף במאום. בכל פעם מחדש הוא בונה מגדלים באוויר, שלאחר מכן מתנפצים. עובדה זו אינה מרפה את ידיו, והוא פונה למקצוע הבא הנקרה בדרכו.
השפעה תרבותית

מכתביו של מנחם מנדל לאשתו מתארים הווי חיים יהודיים בעיירה היהודית, העשירים ברוח (גם אם לא בחומר), ומאופיינים בהומור עצמי ותמימות. בין יצירותיו של שלום עליכם, מהווה גם יצירה זו מצבת זיכרון לחיים יהודיים עשירים בהווי וברוח בעיירות מזרח אירופה, חיים שנגדעו באחת.
המשורר נתן אלתרמן בחר בדמות מנחם מנדל בשיר "מכתבו של מנחם מנדל" שאותו כתב בשנת 1945 ואשר מתייחס למאורעות השואה.
תרגומים לעברית

הספר תורגם לעברית שלוש פעמים, בידי י"ד ברקוביץ, אריה אהרוני (1997) ובני מר (2016).
גילום הדמות

בסרט הישראלי טוביה ושבע בנותיו, מגלם השחקן אילי גורליצקי את מנחם מנדל בתור שדכן וסוחר פורח, 
המבטיח לטוביה שישקיע את הנדוניה בסך 33 רובל של טוביה ב"יהופיץ" בבורסה, וכמובן לא מקיים הבטחתו מה שמצריך את טוביה לרדוף אחריו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים ובנושא יידיש. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ממהרת (שיר של איילה אינגדשט)

"ממהרת" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית איילה אינגדשט. את השיר הוציאה בשנת 2006 לאור חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה התשיעית באלבומה היחידי של הזמרת שנושא את שמה.
רקע וכתיבה

"ממהרת" נכתב על ידי אינגדשט ורועי אדרי, שגם הפיק את הרצועה. עם ייסוד פלטפורמות הסטרימינג עלה האלבום בו נכללה לספוטיפיי, ושם הצליחה לצבור כ-4,000 השמעות. ב-19 באוקטובר 2006 נכנס השיר למצעד הפזמונים העברי של רשת ג' במקום העשירי. ב-23 בנובמבר עלה לשיא חדש במקום השישי. לבסוף, לאחר שמונה שבועות צעידה רצופה יצא ב-21 בדצמבר מהדירוג השבועי. כמו כן, הוא הגיע בשיאו למקום ה-18 בגלי צה"ל.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2006)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2006)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2006)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2006)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 10 |  |
|  ישראל | גלי צה"ל | 18 |  |
הערות שוליים

↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 19 באוקטובר 2006. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 23 בנובמבר 2006. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 21 בדצמבר 2006. פזמונט
מרכז עקמומיות

מרכז העקמומיות של קשת
מראה קעורה עם קרני אור המוחזרות ממנה
אבולוט של אליפסה הוא אסטרואידה מתוחה בציר המשני של האליפסה
בגאומטריה, מרכז עקמומיות של עקומה בנקודה נמצא על הווקטור הנורמלי בנקודה, במרחק מהעקומה השווה לרדיוס העקמומיות שלה. מרכז העקמומיות נמצא באינסוף כאשר העקמומיות היא אפס. מרכז העקמומיות הוא מרכז המעגל הנושק לעקומה, ובהתאם לכך כאשר העקומה היא קשת מרכז העקמומיות לכל נקודותיה הוא מרכז המעגל שהקשת היא חלק ממנו. קושי הגדיר את מרכז העקמומיות C כנקודת החיתוך של שני קווים נורמליים קרובים עד אינסוף לעקומה. המקום הגאומטרי של מרכזי העקמומיות לכל נקודה בעקומה הוא האבולוט של העקומה.
מונח זה משמש בדרך כלל באופטיקה בחקר עדשות ומראות (ראו רדיוס עקמומיות (אופטיקה)).
ניתן להגדיר את מרכז העקמומיות גם כמרחק בין הנקודה שאלי מתכנסות כל הקרניים הנופלות על עדשה או מראה (במקרה של עדשות קמורות ומראות קעורות) או מתפצלות ממנה (במקרה של עדשות קעורות או מראות קמורות) לבין העדשה/מראה עצמה.
הערות שוליים

↑  Borovik, Alexandre; Katz, Mikhail G. (2011), "Who gave you the Cauchy--Weierstrass tale? The dual history of rigorous calculus", Foundations of Science, 17 (3): 245–276, arXiv:1108.2885, doi:10.1007/s10699-011-9235-x, S2CID 119320059
↑  Trinklein, Frederick E. (1992). Modern physics (7th ed.). Austin: Holt, Rinehart and Winston. ISBN 0-03-074317-6. OCLC 25702491.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: date and year (link)
מינרלנייה וודי

| --- | --- |
סמל מינרלנייה וודיסמל מינרלנייה וודי

מראה העיר
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קראי:  מחוז סטברופול מחוז סטברופול
 שפה רשמית:  רוסית 
 תאריך ייסוד:  1878
 שטח:  49 קמ"ר
 גובה:  300 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  69,569 (2023)
 קואורדינטות:  44°12′03″N 43°06′45″E﻿ / ﻿44.200833333333°N 43.1125°E﻿ / 44.200833333333; 43.1125 
 אזור זמן:  UTC +3
 http://min-vodi.ru
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפונימינרלנייה וודי(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפונימינרלנייה וודי(למפת מחוז סטברופול רגילה) סטברופול פיאטיגורסק קיסלובודסק נבינומיסק יסנטוקי בודיונובסק סווטלוגרד קלמיקיה דגס. צ'צ'ניה צ.א. קברדינו-בלקריה קאראצ'אי צ'רקסיה  קרסנודאר רוסטובמינרלנייה וודי(למפת מחוז סטברופול מוגדלת) סטברופול פיאטיגורסק קיסלובודסק נבינומיסק יסנטוקי בודיונובסק סווטלוגרד קלמיקיה דגס. צ'צ'ניה צ.א. קברדינו-בלקריה קאראצ'אי צ'רקסיה  קרסנודאר רוסטובמינרלנייה וודי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מינרלנייה וודי (ברוסית: Минеральные Воды) היא עיר במחוז סטברופול שבדרום רוסיה, עיירת מרפא ונופש לצד קיסלובודסק הסמוכה.
היסטוריה

מינרלנייה וודי הוקמה ב-1878 כמקום מרפא והוכרזה כעיר בשנת 1922. העיר הוקמה על צומת דרכים של מסילת הברזל רוסטוב על הדון - ולדיקווקז שבנייתה הושלמה בשנת 1875. העיירה קיבלה את השם סולטאנובסקי בשנת 1878.
בשנים 1929–1930 הוקמו מספר מפעלים תעשייתיים ולאחר שהושלמה בניית נמל התעופה מינרלנייה וודי בשנת 1925 הפכה העיר למרכז תחבורה חשוב בתחום התעופה.
98 יהודים חיו במינרלנייה וודי בשנת 1939. בתחילת מלחמת העולם השנייה התרכזו בעיר יהודים שנמלטו ממערב ברית המועצות ומאוחר יותר התרכזו בה גם ילדים ונשים שהוברחו מלנינגרד הנצורה. מינרלנייה וודי נכבשה על ידי הוורמאכט ב-6 באוגוסט 1942. מיד עם הגיעם לעיר הנאצים אילצו את היהודים לעבוד בעבודות בנייה שכללו בניית כבישים ומסילות ברזל ולרוב הם הוכו קשות. בסוף אוגוסט 1942 הגיעה לאזור יחידת האיינזצגרופן 12D בפיקודו של אוטו אולנדורף. כל היהודים עברו רישום ומונתה מועצה יהודית (יודנראט). ב-1 בספטמבר 1942 יהודי העיר נלקחו לאזור שבו מוקם מפעל זכוכית מחוץ לתחומי העיירה, שם נורו למוות בתוך חפירים נגד טנקים. מספר הקורבנות מוערך בין 200 (על פי מקורות גרמניים) ל-500 הרוגים (על פי מקורות סובייטיים). בספטמבר 1942 החפירים הפכו לקבר אחים המוני של יהודים גם ממקומות אחרים, כמו קיסלובודסק, פיאטיגורסק, יסנטוקי, ז'לזנובודסק וגאורגייבסק. מספר היהודים הכולל שנרצחו בתחומי מפעל הזכוכית מגיע בין 6,500 ל-10,000 יהודים. העיר שוחררה על ידי הצבא האדום ב-11 בינואר 1943.
העיר שוקמה לאחר המלחמה והפכה עד מהרה לאחת הערים הגדולות ביותר במחוז סטברופול.
מאז 1956 מהווה העיר גם אתר מרפא ונופש חשוב ברוסיה.
תחבורה

את העיר משמש נמל התעופה הבינלאומי מינרלנייה וודי.
הערות שוליים

↑  טבח טבח הנאצים ביהודי, מינראלניה וודי, הארץ, 8 באפריל 1943
↑  מינרלנייה וודי במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית)
↑  הצבא האדום כובש והולך, דבר, 12 בינואר 1943
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4395357-8  MusicBrainz: f8fb84cb-c98a-441e-9ba1-36d76872c823  VIAF: 133852269   WorldCat (עם VIAF): 133852269 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מייקל גזניגה

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1939 (בן 84) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה 
 מקום מגורים:  סנטה ברברה 
 מקום לימודים:  דארטמות' קולג'  המכון הטכנולוגי של קליפורניה 
 מנחה לדוקטורט:  רוג'ר וולקוט ספרי 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס  אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה  אוניברסיטת סטוני ברוק 
 פרסים והוקרה:  פרס עמיתי ויליאם ג'יימס (2015)  Ariëns Kappers Medal (1999)  פרס האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה לתרומות מדעיות נכבדות לפסיכולוגיה (2008)  מלגת גוגנהיים  עמית חברת הפסיכולוגים הניסויים  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
מייקל ס' גזניגה (באנגלית: Michael S. Gazzaniga; נולד ב-12 בדצמבר 1939) הוא פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, שם הוא עומד בראש מרכז SAGE לחקר המוח. הוא אחד החוקרים המובילים בחקר המוח וחוקר את הבסיס העצבי של המוח. הוא חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, המכון הרפואי והאקדמיה הלאומית למדעים.
ביוגרפיה

ב-1961 סיים גזניגה לימודיו בדארטמות' קולג'. ב-1964 קיבל דוקטורט בפסיכוביולוגיה מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה, שם עבד תחת הדרכתו של רוג'ר ספרי, והיה אחראי על חקר מוח חצוי באדם. בעבודות המשך שלו הושגו התקדמויות חשובות בהבנת לטרליזציה תפקודית במוח והתקשורת בין שתי ההמיספרות.
גזניגה פרסם ספרים לקהל הרחב כגון המוח החברתי (Social Brain), למה המוח חשוב? (Mind Matters), מוח הטבע (Nature's Mind), המוח המוסרי (The Ethical Brain) ומי אחראי? (Who's in Charge?). הוא העורך של "מדעי המוח הקוגניטיביים" – סדרת ספרים שפורסמה על ידי MIT Press, המציגה את עבודתם של כמעט 200 מדענים, והיא סדרת מקורות עבור שדה מחקר זה.
גזניגה הקים את המרכז לחקר מדעי המוח הקוגניטיביים באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס ובדארטמות' קולג', את המכון למדעי המוח, יזם את "כתב העת של מדעי המוח הקוגניטיביים" (Journal of Cognitive Neuroscience) (אנ'), והוא העורך הראשי לשעבר שלו. גזניגה היה חבר במועצה לביואתיקה שהקים הנשיא ג'ורג' בוש. הוא היה גם מנהל פרויקט "החוק ומדעי המוח" (Law and Neuroscience Project), פרויקט מחקר שעסק במפגש המשפטים ומדעי המוח.
השפעה תרבותית

עבודתו של גזניגה מוזכרת ברומן "שלום על פני כדור הארץ" (Peace on Earth) (אנ') מאת סטניסלב לם.
בשנת 2010 פורסם כרך מחווה לעבודתו של גזניגה, ובו מאמרים מאת ג'וזף לדו, סטיבן קוסלין, סטיבן פינקר ואחרים.
מחקרים

| --- | --- |
 :  ראו גם –  מוח חצוי
גזניגה הוביל מחקרים חלוציים בלמידה והבנה של מוח חצוי בחולים. הוא ביצע מחקרים רבים על חולים בעלי מוח מפוצל, כדי לספק הבנה באיכות גבוהה יותר של חייהם של המושפעים מתופעה נדירה זו. הוא חקר איך אנשים ששני חצאי מוחם מופרדים מתפקדים בהשוואה לאחרים. ד"ר גזניגה בדק איזה תפקודי גוף נשלטים על ידי כל חצי של המוח ומה מפוצלי מוח מסוגלים לעשות כתוצאה ממצבם, כגון היכולת לצייר שני אובייקטים שונים בכל יד בנפרד בו זמנית, מה שאדם שאינו מפוצל מוח אינו מסוגל לעשות. במחקריו של גזניגה נבדק כיצד בעלי פיצול מוח מסוגלים לפעול מבחינה רגשית ומבחינה גופנית בהשוואה לאחרים. מחקריו של גזניגה מאפשרים הבנה טובה יותר של המוח המפוצל וכן הביאו את התופעה לידיעתם של חוקרים אחרים, כמו גם לידיעת הציבור הרחב.
פרסומים

Gazzaniga, Michael S. (1970). The Bisected Brain. New York: Appleton-Century-Crofts. ISBN 978-0-390-35278-1.
Gazzaniga, Michael S.; LeDoux, Joseph E. (1978). The Integrated Mind. New York: Plenum Pr. ISBN 978-0-306-31085-0.
Gazzaniga, Michael S. (1987). Social Brain: Discovering the Networks of the Mind. Basic Books. ISBN 978-0-465-07850-9.
Gazzaniga, Michael S. (1988). Mind Matters: How Mind and Brain Interact to Create our Conscious Lives. Boston: Houghton Mifflin. ISBN 978-0-395-50095-8.
Gazzaniga, Michael S. (1992) ISBN 978-0-465-04863-2
Gazzaniga, Michael S. (2000). The Mind's Past. Berkeley, Calif: University of California Press. ISBN 978-0-520-22486-5.
Gazzaniga, Michael S. (2005). The Ethical Brain. New York [u.a.]: Dana Press. ISBN 978-1-932594-01-0.
Senior, Carl; Russell, Tamara; Gazzaniga, Michael S. (2006). Methods in Mind: (1st ed.). Cambridge, MA: The MIT Press. ISBN 0-262-19541-0.
Gazzaniga, Michael S.; Ivry, Richard B.; Mangun, George R. (2009). Cognitive Neuroscience: The Biology of the Mind (3rd ed.). New York: W.W. Norton. ISBN 978-0-393-92795-5.
Gazzaniga, Michael S. (2009). Human: The Science Behind What Makes Us Unique (1st ed.). New York: Harper Perennial. ISBN 978-0-06-089289-0.
Gazzaniga, Michael S. (2011). Who's in Charge?: Free Will and the Science of the Brain (1st ed.). New York, NY: Ecco. ISBN 978-0-06-190610-7.
Gazzaniga, Michael S. (2015). Tales from Both Sides of the Brain: A Life in Neuroscience (1st ed.). New York, NY: Ecco. ISBN 978-0062228802.
הערות שוליים

↑  The cognitive neuroscience of mind: A Tribute to Michael S. Gazzaniga, edited by Patricia A. Reuter-Lorenz, Kathleen Baynes, George R. Mangun, and Elizabeth A. Phelps,  Cambridge, Massachusetts: The MIT Press, 2010
↑  American Psychological Association, “Psychology’s best,” 2008, Vol 39, No. 9, http://www.apa.org/monitor/2008/10/honors.aspx
↑  Hock, Roger R., “Forty Studies that Changed Psychology Explorations into the History of Psychological Research,” Ch. 1 “Biology and Human Behavior”, Reading 1: “One Brain or Two?”
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312535705171  PLWABN: 9810694374805606  BNE: XX945483  BnF: cb120577630 (data)  CANTIC: a1146110x  CiNii: DA00671979  GND: 11060007X  ICCU: CFIV106661  ISNI: 0000 0001 2146 9922  LCCN: n79107722  NARA: 10581356  NDL: 00440662  NKC: jn19990002588  NLG: 76307  NLK: KAC200003217  NTA: 068976666  ORCID: 0000-0001-5902-8647  SELIBR: 334366  SUDOC: 028820517  VIAF: 108455024   WorldCat (עם VIAF): 108455024
מיאה (מחוז)

מחוז מיאה (ביפנית: Mie-ken 三重県) הוא מחוז באזור קנסאי שבאי הונשו, יפן. בירת המחוז היא העיר צו.
היסטוריה

בשטח מחוז מיאה נמצאו עדויות להתיישבות אנושית מלפני יותר מעשרת אלפים שנים, ובתקופות ג'ומון ויאיואי התפתחו באזור חברות חקלאיות לאורך החוף. על פי המסורת, מקדש איסה נבנה באזור בתקופת יאיואי.
בתקופת אדו, היה השטח של מחוז מיאה מחולק בין האנים שונים, שנשלטו על ידי דאימיו שונים. נתיבי תחבורה ראשיים, כגון טוקאידו, חצו את האזור והביאו לפריחה ושגשוג כלכלי, וכן תרמה לכך עליית הפופולריות של העלייה לרגל למקדש איסה.
בתקופת מייג'י עברו מחוזות איסה, שימה, איגה וחלקים ממזרח מחוז קיאי שינויים וארגון מחדש, וב-1872 נוצר מחוז מיאה, ובירתו נקבעה בעיר צו. ב-1876 סיפח מחוז מיאה את מחוז ואטארי הדרומי לו, וכך נקבעו גבולותיו של המחוז.
בשנת 1959 פגעה במחוז סופת טייפון וגרמה לנזקים נרחבים. שדות חקלאיים נסחפו, כבישים ודרכי תחבורה אחרות נשטפו, ותושבים רבים נפצעו ונותרו מחוסרי בית.
גאוגרפיה

מחוז מיאה נמצא בקצה המזרחי של חצי האי קיאי, וגובל במחוזות אאיצ'י, גיפו, שיגה, קיוטו, נארה ו-וקאיאמה.
אורך מחוז מיאה, מצפון לדרום, הוא 170 קילומטרים, ורוחבו 80 קילומטרים ממזרח למערב, והוא מתחלק לחמישה אזורים גאוגרפיים:
הרי סוזוקה שבצפון-מזרח המחוז.
לאורך חופי מפרץ איסה, מהגבול עם מחוז אאיצ'י ועד לעיר איסה, שוכן מישור איסה, בו מתגוררת מרבית אוכלוסיית המחוז.
חצי האי שימה, הדרומי למישור איסה.
אגן איגה, השוכן על הגבול המערבי של המחוז עם מחוז נארה.
רכס הרי נונוביקי נמתח ממרכז המחוז עד גבולותיו הדרומיים.
למחוז מיאה קו חוף באורך 1,094.9 קילומטרים, ונכון לשנת 2000, מתוך שטח כולל של 5,777.44 קילומטרים רבועים, מכוסים 64.8% ביערות, מתוכם כמחצית מהווים שמורת טבע, 11.5% מוקדשים לחקלאות, 6% מהווים אזורי מגורים, 3.8% עבור כבישים, ו-3.6% הם נהרות.
במישור איסה שורר אקלים ממוזג, והטמפרטורות הממוצעות לשנה הן 15-14 מעלות, בעוד באגן איגה הטמפרטורות נמוכות יותר במעט. בדרום המחוז שורר אקלים חמים יותר, ובשל הקרבה לאוקיינוס השקט יורדים בדרום יותר גשמים.
גאוגרפיה > ערים

במחוז מיאה 14 ערים:
| --- | --- |
 איגה  אינאבה  איסה  קמיאמה  קומאנו  קוואנה  מצוסאקה:  נברי  אוואסה  שימה  סוזוקה  טובה  צו (בירת המחוז)  יוקאיצ'י
כלכלה

בזכות מיקומו הגאוגרפי, בזכות מקדש איסה, ובזכות דרך הטוקאידו שחלפה בו, נחשב המחוז כנקודת קישור בין מערב למזרח יפן, והמחוז נודע בשל עבודות הקדרות והרקמה של אזוריו השונים. בנוסף, בשל ריבוי היערות וקו החוף הארוך, נודע המחוז אף כמרכז למזון מן הים ומציד. במחוז מגדלים גם תה ירוק, בקר עבור בשר, פנינים ופירות, בעיקר מנדרינה.
התעשייה מרוכזת בצפון המחוז, ובמרכזה תעשיית ציוד תחבורה (רכבים וספינות), תעשיות פטרוכימיות ובתי זיקוק לנפט. בנוסף, מתפתחות תעשיות לייצור מוליכים למחצה ומסכי LCD. בשנת 1960 הקימה חברת הונדה מפעל בעיר סוזוקה הפעיל עד היום.
ערים תאומות

ברזיל סאו פאולו, ברזיל
הרפובליקה העממית של סין חנאן, הרפובליקה העממית של סין
ספרד ולנסיה, ספרד
סלעי מאוטו במפרץ איסה
מפלגת הפיראטים של איסלנד

| --- | --- |

 מדינה:  איסלנד איסלנד
 מייסד:  בירגיטה יונסדוטיר 
 מנהיגים:  בירגיטה יונסדוטיר
 תקופת הפעילות:  2012–הווה (כ־12 שנים)
 אידאולוגיות:  מפלגת פיראטים, דמוקרטיה ישירה
 מטה:  Fiskislóð 31, 101 Reykjavík
 ארגונים בינלאומיים:  האינטרנציונל של מפלגות הפיראטים מפלגת הפיראטים האירופאית (אנ')
 צבעים רשמיים:  סגול ושחור
 נציגויות בפרלמנטים
 אלת'ינגי:  6 / 63
 piratar.is
 
מפלגת הפיראטים (באיסלנדית: Píratar, אות המפלגה: P) היא מפלגה באלת'ינגי, בית הנבחרים של מדינת איסלנד, המתבססת על רעיונות של האינטרנציונל של מפלגות הפיראטים ושל דמוקרטיה ישירה. היא קוראת לשקיפות בפוליטיקה, לאינטרנט חופשי מצנזורה ולרפורמה בתחום זכויות יוצרים.
המפלגה הוקמה ב-24 בנובמבר 2012 על ידי בירגיטה יונסדוטיר ועוד מספר פעילים בולטים בתחום האינטרנט במדינה וטוענים כי אין להם מנהיג מאחר שהחלטות מתקבלות באופן ישיר. כבר בבחירות שנערכו שנה לאחר מכן זכתה המפלגה ל-5.1% מהקולות השווים לשלושה מושבים בפרלמנט האיסלנדי והייתה למפלגת הפיראטים הראשונה בעולם הנבחרת באופן דמוקרטי לפרלמנט של מדינה.
במהלך שנת 2016 נאלץ ראש הממשלת איסלנד סיגמונדור דויד גונלאוגסון להתפטר מתפקידו בעקבות חשיפת מסמכי פנמה, מה שעורר תודעה ציבורית גוברת לנושאים של שקיפות ומנהל תקין. סקרים שנערכו לקראת בחירות 2016 צפו כי מפלגה זו תהיה הסיעה הגדולה בפרלמנט ואף להקים ממשלה, אך המפלגה הגיעה בסופו של יום ב בהתאם לתוצאות הבחירות רק למקום השלישי עם 15% מהקולות (לעומת 29% של הסיעה הגדולה ביותר, מפלגת העצמאות).
ראו גם

האינטרנציונל של מפלגות הפיראטים
הערות שוליים

↑  Tilkynning um lista sem verða í framboði viðalþingiskosningar 27. apríl 2013. in http://landskjor.is/ website (באיסלנדית)
↑  סוכנויות הידיעות, אחרי הסקנדל: מפלגת הפיראטים סוחפת את איסלנד, באתר ynet, 6 באפריל 2016
↑  Andrew Reitemeyer, Iceland has a Pirate Party, in Pirate Time website, 25 November 2012 (באנגלית)
1 2  הפיראטים באים: מפלגת הפיראטים כובשת את איסלנד, בבלוג מדע אחר, 26 באוקטובר 2016.
↑  סוכנויות הידיעות, לראשונה בתולדותיה, מפלגת הפיראטים תכהן בפרלמנט לאומי, באתר כלכליסט, 30 באפריל 2013
↑   עירד צפריר, יממה לבחירות: הפיראטים בדרך לכבוש את איסלנד, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2016
↑   רויטרס, הבחירות באיסלנד: המרכז-ימין נשאר בשלטון, הפיראטים הגיעו רק למקום השלישי, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2016
מנחם ממירזבורק

| --- | --- |
 השתייכות:  ראשונים, יהדות אשכנז 
 רבותיו:  רבי יצחק מאופנהיים
 תלמידיו:  יום טוב ליפמן מילהויזן 
 בני דורו:  רבי מאיר בן ברוך הלוי
 
רבי מנחם ב"ר פנחס ממרזבורק (מהעיר מרזבורג, לפעמים מכונה על שם ספרו 'ר' מנחם מעיל צדק', או ר' מנחם המעילי) היה מחכמי אשכנז בסוף תקופת הראשונים, בדור שאחרי גזרות ק"ח–ק"ט, תיקן תקנות חשובות שהתקבלו בדורות שלאחריו.
ביוגרפיה

חי בגרמניה במאה הי"ד (בין השנים ה'ק-ה'ק"ע בערך). רבו היה רבי יצחק מאופנהיים, וחכם נוסף בשם רבי שלמה, היה משרידי חכמי אשכנז ששיקמו את יהדות גרמניה אחרי גזרות ק"ח - ק"ט שפרצו בעקבות המוות השחור. מתלמידיו ידוע לנו על רבי יום טוב ליפמן.
מהר"י וייל כותב עליו שהיה "למדן מופלג, גדול בדורו, וכל מנהג מדינת זקס"ן (סקסוניה שבגרמניה) אחר אותו ספר, והרבה דברים נעתקו מספרו והם בידי". המהרש"ל כותב עליו "מהר"ר מנחם מעיל צדק, אשר איזן ותיקן כמה גדרים וסיגים לתורה והיה מומחה, וגדול בתורה, ונתפשטו תקנותיו וגזירותיו בכל ארץ אשכנז".
ביוגרפיה > תקנת ביטול המיאון

ר' מנחם התפרסם בכך שתיקן שלא לעשות עוד את דין המיאון, המאפשר למי שהתקדשה בעודה קטנה לבטל את קידושיה כשבגרה, עם זאת רבי מנחם לא תיקן תקנה זו בעצמו, אלא פנה לחכם בשם רבי ברוך (ככל הנראה מחכמי צרפת) אותו הוא מכנה 'גדול דורינו' וביקשו לתקן תקנה זו. חמישים שנה אחר כך התעורר בעקבות זאת פולמוס ביטול המיאון של ר' יעקב פולק.
ביוגרפיה > ספריו

כתב את הספר מעיל צדק שרובו לא הגיע לידינו. הספר הכיל כמה מאות סימנים, רובם מתוך פסקי קדמונים ובעיקר תשובות המהר"ם מרוטנבורג, וחלקם פסקים של ר' מנחם עצמו.   
חלק מספרו נספח לשו"ת מהר"י וייל, מאז הדפסתו לראשונה בוונציה שנת ש"ט, בשם 'נימוקי ר' מנחם מרזבורק'.
כתב ספר בשם מסקינן בהלכות שחיטה, ושני קרומין בהלכות בדיקה, נדפסו מכתבי יד (יחד עם שחיטות ובדיקות רבות מחכמי אשכנז) בתוך 'רבינו מנחם ממירזבורק' מכון משנת אפרים ה'תשפ"א.
בשנת ה'תשפ"א יצא לאור על ידי מכון משנת אפרים ספר בשם רבינו מנחם ממירזבורק בההדרת הרב אפרים פישל הרשקוביץ, הספר מכיל ליקוט מחידושים פסקים הגהות והערות מכל ספרות הפוסקים ומכתבי יד, בתוספת הערות והשוואת לדברי הפוסקים.
לקריאה נוספת

יצחק זימר, "ר' מנחם ממירזבורק ונימוקיו", סיני עח, עמ' עה–פח.
ידידיה דינרי, "השתלשלות תקנת המיאון (פעלו של ר’ מנחם ממירזבורג)", דיני ישראל י-יא (תשמא-תשמג), עמ' שיט–שמו.
הרב יוסף מיכאל יוסקוביץ, מבוא לתולדות רבי מנחם ממירזבורק, בתוך: רבינו מנחם ממירזבורק, מכון משנת אפרים, ירושלים ה'תשפ"א.
הערות שוליים

↑  ישנו פולמוס אם מנחם ממירזבורק הוא מנחם מעיל צדק או שמדובר בשני אישים, אך מקובל להכריע כי מדובר באותו אדם, ראה במאמרו של ד"ר יצחק זימר ובמבוא לספר רבינו מנחם ממירזבורק מאת יוסף מיכאל יוסקוביץ.
↑  לקט יושר חלק ב' עמ' 39 (מהדורה ישנה)
↑  תשובה המובאת בפירוש המהרש"ל לטור יו"ד סימן ס"ה.
↑  שו"ת מהר"י ווייל סימן קלג.
↑  ים של שלמה מסכת יבמות פרק יג סימן י"ז
↑  שו"ת מהר"י מינץ סימן י"ג; ים של שלמה, שם.
↑  ראה הרב יוסף מיכאל יוסקוביץ מבוא לרבי מנחם ממירזבורק הוצאת מכון משנת אפרים 'תקנת המיאון'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504665405171  LCCN: nb2007025987  VIAF: 308280015   WorldCat (עם VIAF): 308280015
מגפת הקורונה באיטליה

| --- | --- |

עמדת עזרה ראשונה בפדובה.
 במדינות או באזורים:  איטליה איטליה
 מקרי מוות:  190,242‏
 מקרי הדבקה:  25,842,595‏   • 124,150 מהם חולים פעילים     • 83 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  25,528,203‏ רענון נתונים
 קואורדינטות:  42°30′N 12°30′E﻿ / ﻿42.5°N 12.5°E﻿ / 42.5; 12.5
  
 מספר מקרי הדבקה מאומתים לפי פרובינציה
 
מגפת הקורונה, בה חלו המונים במחלת נגיף קורונה 2019 (COVID-19) החלה בדצמבר 2019 בעיר ווהאן, שבמחוז חוביי בסין, ומשם התפשטה למדינות רבות ובהן איטליה, שבה בין היתר הוטל עוצר על כל חלקי המדינה.
מוקד המגפה היה בעיקר בצפון איטליה ובפרט במחוז לומברדיה. בתוך לומברדיה ספגה העיר ברגמו פגיעה קשה במיוחד.
גלריה

מתנדבי המחלקה האיטלקית להגנה אזרחית (Dipartimento della Protezione Civile) עורכים בדיקות רפואיות בנמל התעופה גיירמו מרקוני בבולון.
מדפים ריקים בברגמו, איטליה
ראש הממשלה ג'וזפה קונטה ושר הבריאות רוברטו ספראנצה בזמן המשבר.
מצודת מטל קרוס

מצודת מטל קרוס (באנגלית: Fort Metal Cross; בהולנדית: Fort Metalen Kruis - "מצודת צלב הברזל") היא מצודה השוכנת על גבעה, סמוך לכפר הדייגים דיקסקוב (Dixcove) שבדרומה של גאנה, לחופי האוקיינוס האטלנטי.
היסטוריה

הבריטים החלו בהקמת המצודה בשנת 1683, בתגובה להקמתה של מצודת גרוס פרידריכסבורג (Fort Groß Friedrichsburg) בידי ברנדנבורג-פרוסיה, כ-15 ק"מ מערבה משם, אולם הקמת המצודה הסתיימה רק בשנות ה-90 של המאה ה-17. בשנת 1712 הושמה המצודה במצור בשתי הזדמנויות על ידי כוח מקומי שמנה 15,000 איש ואשר נתמך בידי הפרוסים. המצודה לא הוכנעה אולם בהתקפה השנייה התפוצץ מחסן אבק השרפה שלה, והסב אבדות לבריטים. הבריטים נטשו את המצודה בין השנים 1826–1830, ולאחר מכן שבו והחזיקו בה עד שנת 1868, עת נמסרה לידי ההולנדים במסגרת הסכם להחלפת השליטה במספר מצודות, אשר נחתם בין ההולנדים והאנגלים בשנת 1867. עם זאת, כוח אפריקאי מקומי הצליח להשתלט על המצודה, ובעקבות הסכם סומטרה אשר נחתם בין שתי המעצמות בשנת 1871, היא עברה, יחד עם כל חוף הזהב, לידי הבריטים בשנת 1872. המצודה שופצה בין השנים 1954–1956, ובשנת 1979 היא הוכרזה, יחד עם עשר מצודות נוספות בגאנה, כאתר מורשת עולמית.