stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת בורקינה פאסו בכדורגל
כל גביעי אפריקה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
סודאן 1956 1957: הייתה חלק מצרפת
מצרים (1958-1972) 1959: הייתה חלק מצרפת
אתיופיה (1897–1975) 1962: לא הייתה חברה בCAF
גאנה 1963: לא הייתה חברה בCAF
תוניסיה 1965: לא נרשמה
אתיופיה (1897–1975) 1968: לא העפילה
סודאן 1956 1970: פרשה
קמרון 1972: פרשה
מצרים 1974: לא העפילה
אתיופיה (1975–1987, 1991–1996) 1976: לא נרשמה
| גאנה 1978 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 9 |
ניגריה 1980: לא נרשמה
לוב (1977-2011) 1982: לא העפילה
חוף השנהב 1984: לא נרשמה
מצרים 1986: לא נרשמה
מרוקו 1988: לא נרשמה
אלג'יריה 1990: לא העפילה
סנגל 1992: לא העפילה
תוניסיה 1994: פרשה
| דרום אפריקה 1996 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 3 | 9 |
| בורקינה פאסו 1998 | מקום רביעי | 6 | 2 | 2 | 2 | 8 | 9 |
| גאנה ניגריה 2000 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 4 | 8 |
| מאלי 2002 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 4 |
| תוניסיה 2004 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 1 | 6 |
מצרים 2006: לא העפילה
גאנה 2008: לא העפילה
| אנגולה 2010 | סיבוב ראשון | 2 | 0 | 1 | 1 | 0 | 1 |
| גבון גינאה המשוונית 2012 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 6 |
| דרום אפריקה 2013 | מקום שני | 6 | 2 | 3 | 1 | 7 | 3 |
| גינאה המשוונית 2015 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 1 | 4 |
| גבון 2017 | מקום שלישי | 6 | 3 | 3 | 0 | 8 | 3 |
מצרים 2019: לא העפילה
| קמרון 2021 | מקום רביעי | 7 | 2 | 3 | 2 | 9 | 10 |
| חוף השנהב 2023 | שמינית גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 4 | 6 |
| מרוקו 2025 | העפילה |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | 13/34 | 52 | 10 | 17 | 25 | 51 | 78 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
שחקנים מפורסמים

יסוף קונה
ג'ונתן פיטרויפה
אריסטידה באנסה
שארל קאבורה
עבדול ראזאק טראורה
שיאי שחקנים

נכון ל-30 בינואר 2024.
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | שארל קאבורה | 2006 – 2021 | 102 | 4 |
| 2 | ג'ונתן פיטרויפה | 2006 – 2019 | 84 | 19 |
| 3 | מומומוני דגאנו | 1999 – 2013 | 83 | 34 |
| 4 | בקארי קונה | 2006 – 2019 | 83 | 0 |
| 5 | סטיב יאגו | 2013 – הווה | 81 | 1 |
| 6 | אריסטידה באנסה | 2003 – 2019 | 79 | 24 |
| 7 | ברטראן טראורה | 2011 – הווה | 78 | 20 |
| 8 | איסופו דאיו | 2012 – הווה | 77 | 8 |
| 9 | אלן טראורה | 2006 – 2021 | 66 | 21 |
| 9 | סיידו פנאנדטיגירי | 2002 - 2013 | 66 | 2 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | שערים | הופעות | ממוצע למשחק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מומומוני דגאנו | 1999 – 2013 | 34 | 83 | 0.41 |
| 2 | אריסטידה באנסה | 2003 – 2019 | 24 | 79 | 0.3 |
| 3 | אלן טראורה | 2006 – 2021 | 21 | 66 | 0.32 |
| 4 | ברטראן טראורה | 2011 – הווה | 20 | 78 | 0.21 |
| 5 | ג'ונתן פיטרויפה | 2006 – 2019 | 19 | 84 | 0.23 |
| 6 | ממאדו זונגו | 1998 – 2005 | 14 | 23 | 0.58 |
| 7 | פריג'וס נאקולמה | 2011 – 2019 | 13 | 53 | 0.25 |
| 8 | אמאדו טורה | 2000 – 2006 | 11 | 25 | 0.41 |
| 9 | עומאר בארו | 1996 - 2003 | 10 | 41 | 0.24 |
| 10 | איסופו דאיו | 2012 – הווה | 8 | 77 | 0.1 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
שארל קאבורה שיאן ההופעות (102) בנבחרת בורקינה פאסו בכל הזמנים.
מומומוני דגאנו מלך שערי (34) נבחרת בורקינה פאסו בכל הזמנים.
כנסיית גבירתנו מרים מציון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 על שם:  מרים, אם ישו 
 מיקום:  אקסום 
 מדינה:  אתיופיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1964
 תאריך פתיחה רשמי:  1964 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-ביזנטית 
 קואורדינטות:  14°07′49″N 38°43′10″E﻿ / ﻿14.130277777778°N 38.719444444444°E﻿ / 14.130277777778; 38.719444444444
  (למפת אתיופיה מוגדלת) אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן  קניה סומליה ג'יבוטיכנסיית גבירתנו מרים מציון(למפת אתיופיה רגילה) אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן  קניה סומליה ג'יבוטיכנסיית גבירתנו מרים מציון
 
הקפלה בה שוכן ארון הברית לפי האמונה הנוצרית האורתודוקסית האתיופית
ציור קיר של תשעה קדושים בכנסייה
פרסקו ה"הבתולה הלבנה" אוחזת בישוע
כנסיית גבירתנו מרים מציון (בשפות האתיופיות: " ርዕሰ አድባራት ቅድስተ ቅዱሳን ድንግል ማሪያም ፅዮን בתעתיק: רעסה אדברת קידיסתה קידוסן דינגל מרין צׄיון") היא כנסייה בעיר אקסום המשתייכת לכנסייה האורתודוקסית האתיופית. הכנסייה היא אחת הכנסיות החשובות והעתיקות ביותר באתיופיה.
ראו גם

ארון הברית
אתיופיה
והוא האור

| --- | --- |
עטיפת הספר
עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  לאה גולדברג
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  ספרית פועלים
 תאריך הוצאה:  1946
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002512086, 001300349, 001328709
והוא האור הוא רומן בעל יסודות אוטוביוגרפיים מאת לאה גולדברג, שראה אור בשנת 1946 בהוצאת ספרית פועלים. בשנת 2005 יצאה מהדורה מחודשת שלו בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשיתוף הספריה החדשה.

שם הספר לקוח משירו של ר' משה אבן עזרא "הקיצתי תנומת רעיוני", והוא משמש גם מוטו לרומן:
תוכן הספר

נורה קריגר, סטודנטית בת 20, לומדת ארכאולוגיה של המזרח הקדום באוניברסיטת ברלין ומסיימת שנת לימודים ראשונה. נורה מסבירה את עניינה בארכאולוגיה בשאיפה "לראות את הדברים לרוחבם ולעומקם", וברצון לחיות חיים שאינם קיימים עוד.
בקיץ 1931 היא חוזרת לחופשה בת שבועיים בבית הוריה שבליטא. במקביל, חוזרים לעיירה שני אנשים נוספים. אחד, ארין אלברט שנולד בעיירה אבל עזב, וחי ב-25 השנים האחרונות בקליפורניה שבה יש לו חנות לטבק. חידה גדולה עוטפת את הסיבות לחזרתו. ארין היה חבר נעורים של אביה ונורה נהלה אתו חליפת מכתבים ממושכת.
השני, הוא אביה של נורה שחוזר לאחר תקופת אשפוז בבית החולים. האב היה אדריכל ואיש חברה מקובל, הפך לחולה נפש והיה מטרה לגיחוך ולעג שעינו את נורה בבית הספר. מחלת הנפש שלו הביאה להתקפי אלימות כלפי אשתו ובתו. האירוע שהביא למחלתו של האב קרה בעת שהמשפחה חזרה למולדתה מרוסיה בשיירת פליטים ב-1919 ונעצרה בגבול ליטא. חיילי המשמר הליטאי כלאו ועינו אותו בהאשימם אותו כ"מרגל בולשביסטי":
הסבל שהסבה מחלת האב לנורה, מתבטא בצעקתה "אין לי אב! אבי מת!", בתגובתה לשאלת שכנה היהודי ברכבת על אודות משפחתה. אמה של נורה מצליחה לנצל את שובו של בעלה הביתה כדי לממש את תביעת הגירושין שלה, לאחר שנים רבות של סבל רב. הוריה של לאה גולדברג עצמה, אברהם וציפה גולדברג, התגרשו ביוני 1931, וגם הוריה של נורה עשו זאת טרם שובה לחופשת הקיץ. האם מצפה בחשש לתגובת בתה, אולם היא מאשרת את פעולתה. עם בואה של נורה היא ואמה נוסעות לחופשה ומתאכסנות בפנסיון ביער. נורה מעריצה את אמה על יכולתה לשוות לחדר העלוב בפנסיון צורה נעימה, על האצילות, הרגישות ויכולת עזרתה לזולת.
פגישתה של נורה עם כל הדמויות הללו ועם הסביבה שעזבה, החברים, המשפחה והשכנים, מהווים את התפאורה לרומאן ביכורים זה, ומעמתת אותה עם ניסיונותיה לברוח מגורלה ומעמה.
את אלברט ארין היא לא ראתה מעולם, ופגשה לראשונה פנים אל פנים לאחר שחזרה לבית הוריה, על סיפון ספינת-טיול קטנה השטה בין העיר ואתרי הנופש על שפת הנהר.
ארין מגלם בעיני רוחה דמות אגדית ואפופת הילה שמגיע מהעולם החדש. נורה עיצבה את דמותו על פי חליפת המכתבים שביניהם ועל פי שאיפותיה האישיות. היא מתאהבת בדמות זו שבדמיונה עוד בטרם שנפגשה עמו. זאת אף על פי שגילו קרוב יותר לגילו של אביה ומחשבותיו ומושגיו שונים מאוד משלה. האהבה לארין היא חלק מן החלום רומנטי של נורה, לחיות חיים אחרים.
לקראת סוף הספר מסתבר שארין אינו בדיוק מה שנורה שערה ודמיינה, במהלך הסיפור מתחוור לנורה כי לארין מאפיינים "יהודיים-גלותיים" קלאסיים, וכי הוא דומה במידה רבה לאביה. היא מבינה שדמותו כפי שהיא ציירה לעצמה, והאידיאליזציה של אדם שאינו חף מפגמים אינה אמיתית. נורה מסיימת את חופשתה וחוזרת לברלין מעט בוגרת יותר ושלמה יותר עם עצמה.
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, עובד הרומן "והוא האור" למונודרמה, שיצרו מרגלית סטנדר וזאב דר וביצעה עירית שילה.
ניתוח ספרותי

הרומן כולל מוטיבים אוטוביוגרפיים מובהקים. לאה גולדברג לא נישאה, ויש טענה שהיא חששה מפני מחלת הנפש התורשתית שממנה סבל אביה. חייה היו רצופים בשורת אהבות חסרות סיכוי, ובשיריה ביטאה רגשי אהבה לא מושגת.
עם פרסומו של הרומן בשנת 1946 הוא לא התקבל לא בקרב קהל הקוראים ולא אצל המבקרים, האחרונים טענו שהספר "נטול אמירות משמעותיות בנוגע לדור הצעירים היהודי".
הספר רצוף בשיחות שנורה מנהלת עם סביבתה: אמה שהתגרשה, אביה הלוקה בנפשו, דודתה העוזרת לכולם, ארין, חבריה שלמדו אתה בגימנסיה, עוזרת-הבית ואחרים. שיחות אלה מציירות תמונה של חברה זעיר בורגנית שטחית, המחשיבה כסף והשכלה, אולם בזה לעובדים במלאכות-כפים. האנשים עסוקים כל הזמן בביקורים חברתיים אחד אצל השני, בשיחות שבהן העיקר הם דברי רכילות קנאה וקטנות מוחין, אנשים שטחיים ללא שאר רוח. נורה חולמת להתרחק מכול זה ולהשתחרר מרוחות העבר, ועושה זאת בעזרת לימודיה בברלין הרחוקה, וחלומותיה על חיים בארץ ישראל.
דמותו של היהודי הנרפה, הסביל והגלותי דוחה בעיניה, והיא משתוקקת לדמות יהודית חדשה, חזקה יצרנית ואוניברסלית. בספר אפשר למצוא שאיפות אלו בתיאור המפגש של נורה ברכבת עם יהודי זקן ורופא שוודי. הבוז המוסתר שלה כלפי היהודי, שמעורר בה בחילה ומחנק עומד ביחס הפוך להערצה שלה לקוסמופוליטיות של הרופא.
העלילה נושאת בשורה שמצליחה להיות רלוונטית גם היום, כשישים השנה אחרי. השאיפה להתחדש ולזנוח ולשנות את עולם המושגים של הדור הקודם היא שאיפתו הנורמטיבית של כל דור צעיר. אולם ההתחדשות הזאת, האור הזה, כפי שהוא נקרא בפי המחברת, "מהלך דבוק וחבוק עם חושך גדול". ייתכן שבשינוי של הערכים הישנים, ימצא בדיוק אותו החושך אותם פחדים החולשות והמחלות שמהם שואפים המשנים להפטר. הרצון לברוח מהעבר מביא עמו גם היסוסים בנוגע לסיכויי הצלחת ההתחדשות הזאת כביכול, ותהיות באשר מחירה.
באמצעות כתביה של לאה גולדברג, ניתן להבין ולנתח טוב יותר את הגורמים והסיבות למצבה, מאשר ביומניה של לאה גולדברג עצמה. תהיות נפשה של נורה וגורלה של נורה, מובנים יותר דרך הסיפור. היצירה החלה להכתב בשנת 1941 בעקבות משבר השואה והייתה מעין פסיכואנליזה ותרפיה עצמית. זהו מעין מכתב פרידה מעולם שאמנם היה דחוי בעיניה אולם הוא מואר באור הרחמים.
לקריאה נוספת

תמר ס. הס, '"ענשם של בעלי-דמיון": על "והוא האור", התקבלות, ציונות ומיגדר', בתוך: יהודית בר-אל, יגאל שוורץ ותמר ס. הס (עורכים), ספרות וחברה בתרבות העברית החדשה: מאמרים מוגשים לגרשון שקד, בני ברק: הקיבוץ המאוחד; ירושלים: כתר, 2000, עמ' 274–286
מנחם פרי, "הערות על 'והוא האור'" - אחרית דבר לרומן, הספריה החדשה, 2005, עמ' 221–232
הערות שוליים

↑  לאה גולדברג, והוא האור, פרק ב: היער, עמ' 82.
↑  לאה גולדברג, והוא האור, פרק ג: הנערה והמוות, עמ' 133-132.
1 2  : גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי / לאה גולדברג מאת: חמוטל בר-יוסף תשע"ג - 2012 עמ' 32
↑  לאה גולדברג, והוא האור, פרק א: הרכבת חוזרת הביתה, עמ' 25.
↑  לאה גולדברג, והוא האור, פרק א: הרכבת חוזרת הביתה, עמ' 13.
↑  : גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי / לאה גולדברג מאת: חמוטל בר-יוסף עמ' 37
↑  לאה גולדברג, והוא האור, פרק ב: היער, עמ' 45.
↑  : גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי / לאה גולדברג מאת: חמוטל בר-יוסף עמ'41
↑  לאה גולדברג, והוא האור, פרק ב: היער, עמ' 40.
↑  והוא האור, באתר "הבמה"
מרב יודילוביץ', תיאטרון "קרוב" מציג: פסטיבל החורף, באתר ynet, 31 בינואר 2005
1 2  מאיר עוזיאל, האור הגדול של לאה גולדברג, באתר האינטרנט של בית אבי חי, 11 בדצמבר 2008
↑  מיכאל גלוזמן, "מדוע אינני יכולה להיות אני בלבד, אני בלי השתייכות", באתר הארץ, 12 במרץ 2006
↑  דוקא טוב ליהודים, באתר וואלה, 19 בינואר 2006
↑  והוא האור - לאה גולדברג, באתר "הספריה החדשה"
↑  : גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי / לאה גולדברג מאת: חמוטל בר-יוסף עמ' 224
דייוויד גולדפיין

| --- | --- |

 לידה:  21 בדצמבר 1959 (בן 64) צרפת
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת אוקלהומה סיטי  אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית  המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר השוודי 
 השתייכות:  ארצות הברית חיל האוויר האמריקני חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1983–2020 (כ־37 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כוחות האוויר בפיקוד מרכז של ארצות הברית עוזר יושב ראש המטות המשולבים ראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ מבצע כוח מאוחד מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
  מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (פעמיים)  מדליית השירות המצוין של חיל האוויר    לגיון ההצטיינות (שלוש פעמים)   צלב התעופה המצוינת (2)   מדליית האוויר (7 פעמים)
 
דייוויד לי גולדפיין (באנגלית: David Lee Goldfein; נולד ב-21 בדצמבר 1959) הוא גנרל אמריקאי-יהודי. כיהן כראש המטה של חיל האוויר של ארצות הברית.
קורות חיים

גולדפיין נולד בצרפת, היכן ששירת אביו כקצין בחיל האוויר האמריקאי. אחיו סטיבן שירת אף הוא בחיל האוויר והשתחרר בדרגת מייג'ור גנרל.
גולדפיין הוסמך לקצונה על ידי אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית ב-1983. הוא פיקד על מפקדת חיילות האוויר של פיקוד מרכז; על כנף הקרב ה-49, בבסיס טיסה הולומן שבניו מקסיקו; על כנף הקרב ה-52, בבסיס טיסה ספאנגדאהלם שבגרמניה; על 366th Operations Group בבסיס טיסה מאונטיין הום (Mountain Home AFB) שבאיידהו; ועל טייסת הקרב ה-555 באוויאנו (אנ'), איטליה.
גולדפיין הוא בוגר בית הספר לאמצעי לחימה של חיל האוויר של ארצות הברית (U.S. Air Force Weapons School). הוא נטל חלק במבצע מגן המדבר ובמלחמת המפרץ, כמו גם במרכז הפעולות האווירי המשולב שנפרשֹ בוויצ'נצה במהלך "מבצע כוח מכוון" (אנ') (מערכה צבאית שניהלה נאט"ו נגד כוחות רפובליקה סרפסקה בחודשים אוגוסט - ספטמבר 1995). כמפקד טייסת הקרב ה-555, הוביל גולדפיין את היחידה שלו כטייס F-16 פייטינג פלקון במבצע כוח מאוחד, כשמטוסו הופל על ידי סוללת נ"מ מחטיבת ההגנה האווירית ה-250 של חיל האוויר של סרביה ומונטנגרו, ב-2 במאי 1999, מעל מערב סרביה, אך חולץ על ידי מסוק של נאט"ו, בטרם הספיקו חיילי סרביה ומונטנגרו לאכן את מיקומו וללכוד אותו.
בין תפקידי המטה שמילא גולדפיין: סגן מנהל התכנון, בלשכת סגן הרמטכ"ל לתכנון אסטרטגי, קצין אג"ם בפיקוד הקרב של חיל האוויר של ארצות הברית ב-Joint Base Langley–Eustis (הבסיס המשותף לנגלי-אוסטיס), שבווירג'יניה, מנהל המטה המשותף, סגן וראש מטה חיל האוויר.
גולדפיין הוא Command Pilot (הדירוג הגבוה ביותר בחיל האוויר של ארצות הברית, מוענק רק למי שצבר לפחות 15 שנות טיסה ו-3,000 שעות טיסה) בעל יותר מ-4,200 שעות טיסה ב-T-37, T-38, F-16C/D, F-117.
לגולדפיין תואר שני במינהל עסקים מאוניברסיטת אוקלהומה סיטי.
ב-26 באפריל 2016 הודיע מזכיר ההגנה של ארצות הברית אשטון קרטר כי גולדפיין ימונה לתפקיד ראש המטה של חיל האוויר של ארצות הברית. ביולי 2016 נכנס לתפקיד, שירת בתפקיד עד אוגוסט 2020 ולאחר מכן פרש משירות הקבע (החל מאוקטובר 2020).
גולדפיין נשוי לדון ואב לשתי בנות.
הערות שוליים

↑   אמיר אורן, טייס יהודי מונה למפקד חיל האוויר האמריקאי, באתר הארץ, 27 באפריל 2016
↑  שי לוי, ‏הוא משלנו! המפקד הבא של חיל האוויר האמריקאי - יהודי, באתר ‏מאקו‏, 27 באפריל 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407758305171  LCCN: n2001015928  VIAF: 46104206   WorldCat (עם VIAF): 46104206
תרה

ערך זה עוסק במאכל. אם התכוונתם לאי בים התיכון, ראו .
תרה ומצה
תַרָּה או טרה הוא מאכל העשוי מעלי תרד, מנגולד או חוביזה על בסיס בשרי ואופייני למטבח של יהודים הרריים וכן בקרב חבל ארצות הקווקז התקבל כמאכל הלאומי של דאגסטן.
תרה הוא מאכל מסורתי בקרב היהודים ומכינים אותו בחג הפסח לזכר יציאת בני ישראל ממצרים. על פי המנהג, את התרה נהוג לאכול עם מצה.
ייתכן שמקור השם "תרה" מזכיר את קבלת ה"תורה" כשבני ישראל היו במדבר.[דרוש מקור] יש גם המקשרים את המילה תרה עם המילה תרד[דרוש מקור].
בשל מגוון התרבויות בקווקז, עם הזמן נהיה מאכל היהודי תרה גם כאחד ממאכלים הלאומיים של דאגסטן.
דינה כהנא גלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1948 (בת 76 בערך) להבות הבשן, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 פעילות בולטת:  אומנות ופיסול ברחובות תל אביב
 ידוע בשל:  פסל המעיין ופסלים נוספים
 השכלה:  1969–1973 המחלקה לאמנות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
 מקצוע:  פסלת, אמנית
 
דינה כהנא גלר (נולדה בשנת 1948) היא אמנית הדפס, פסלת ואמנית ישראלית. פסלה המפורסם "מעיין" ברחוב קרליבך 1. בין השנים 2005–2013 שימשה אוצרת בגלריה של המחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית בבצלאל. בשנת 1999, זכתה בפרס משרד התרבות והספורט בקרמיקה.
ביוגרפיה

דינה כהנא גלר נולדה בקיבוץ להבות הבשן בשנת 1948. בשנת 1969 כשדינה הייתה בת 21, היא החלה ללמוד במחלקה לאומנות בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב בירושלים.
בשנת 1973, דינה הכינה את הפסל הראשון שלה ובשנת 1976, החלה ללמוד במחלקה לעיצוב קרמי זכוכית באותה המכללה.
בין השנים 1985–1990, התעסקה בפיסול עץ וקרמי זכוכית והחלה לעסוק במוטיב של עמודים ובשנים 1990–1993, פיסלה למען העיר תל אביב.
בשנים האחרונות עוסקת בהדפס בסדנת ההדפס בירושלים.
הערות שוליים

↑  דינה כהנא גלר, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים
↑  כהנא-גלר, דינה – סדנת ההדפס ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 279863  NLI: 987007499284705171  ISNI: 0000 0004 0218 5942  ULAN: 500484427  VIAF: 308269754   WorldCat (עם VIAF): 308269754 
"מעיין", רחוב קרליבך 1, תל אביב-יפו
לונגין פריקה

| --- | --- |

 לידה:  30 בדצמבר 1820 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  31 בדצמבר 1893 (בגיל 73) נובוצ'רקסק, רוסיה 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1839) 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב גדולה של האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1839) 
 
לונגין פריקה (ברוסית: Лонгин Фрикке; ‏  30 בדצמבר 1820 - 9 בספטמבר 1893) היה צייר נוף רוסי.
במהלך חייו, יצירותיו של פריקה נאספו על ידי בני המשפחה הקיסרית, וכמה צארים.
ראשית חייו

פריקה נולד ב-30 בדצמבר 1820 בגורודץ, מחוז ניז'ני נובגורוד, באימפריה הרוסית. הוא היה בנו של עוזר מפקח כיתות באקדמיה האימפריאלית לאמנויות. לונגין עצמו נכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות ב-1833, ולמד אצל מקסים וורוביוב.  עבודתו זכתה לשבחים ממועצת האקדמיה, והוא זכה במדליית הכסף הגדולה שלה בשנת 1835, מדליית הזהב הקטנה שלה בשנת 1837, ומדליית הזהב הגדולה שלה בשנת 1839 עבור הנוף שלו באזור דורפת, שנת סיום לימודיו. הצייר הומלץ על ידי מועצת האקדמיה לאלכסנדר בנקנדורף, הקנצלר של הוד מלכותו, הזמין את פריקה לאחוזתו בפאל בשנת 1836. פריקה הפיק מספר תצוגות של האחוזה, שהוצגה בהמשך.
לאחר מכן נסע פריקה לאירופה כדי ללמוד ולשפר את הציור שלו, ביקר בהולנד, גרמניה ושווייץ, ובילה שש שנים באיטליה, שם למד וצייר ברומא ובסביבתה, נאפולי, קאפרי, סיציליה ופלרמו . פריקה חזר לסנט פטרסבורג ב-1846, ומונה לאקדמיה של האקדמיה האימפריאלית בשנה שלאחר מכן.
רוסיה והדון

ברוסיה בילה פריקה במוסקבה, והיה לו תלמידים פרטיים. בשנת 1852 נשא לאישה את אליזבטה איבנובנה רולר, בתו של בעל קרקע במחוז דון הוסט מנובוצ'רקסק. פריקה השתתף רק בשתי תערוכות באקדמיה, ב-1854 וב-1855, ולאחר מכן התיישב בחצי האי קרים ב-1856 והמשיך לצייר נושאים, כולל אלה את הטטרים של קרים. ב-1857 עבד על ציורים עבור הדוכסית הגדולה קתרין מיכאילובנה במעונה באורנינבאום. פריקה עבר לנובוצ'רקסק ב-1860, לאחר מות אביו, אך חזר לסנט פטרסבורג ב-1882 כדי להציג עשרים מציוריו בנושאים הקשורים לאזור הדון. במהלך חייו יצירותיו נרכשו על ידי בני המשפחה הקיסרית, כולל הצארים ניקולאי הראשון ואלכסנדר השני.
פריקה מת בנובוצ'רקסק ב-9 בספטמבר 1893.
כמה מציוריו נרכשו על ידי מוזיאונים. וגלריות, את ציורי הנוף שלו באחוזת פאל, ליד רבל, מוצגים במוזיאון של הקיסר אלכסנדר השלישי בסנט פטרסבורג. עבודותיו מוצגות בגלריה טרטיאקוב, ובמוזיאון בית לרמונטוב במוסקבה, המוזיאון הרוסי בסנט פטרסבורג, ובמוזיאונים אזוריים בקרסנודר, מיקולאיב, סרטוב, ובגלריה האזורית לאמנות טבר, המוזיאון הלאומי לאמנויות בלארוס, ומוזיאון הקוזקים של דון בנובוצ'רקסק.
האחוזה הדו-קומתית של פריקה בנובוצ'רקאסק נשמרה, עם לוח זיכרון לפריק שנחשף על הבניין ב-27 בדצמבר 2005. בשנת 2017 הוצבה אנדרטה לזכר פריקה בשדרות פלטובסקי, מול הבניין שבו התגורר. ב-21 במאי 2012 הודיעה הנהלת העיר נובוצ'רקסק ששמו של אחד מרחובות העיר ישונה לשם פריקה.
הערות שוליים

1 2  Kondakov, S. N. (1915). Юбилейный справочник Императорской Академии художеств. 1764-1914 (in Russian). Vol. II. Saint Petersburg: Товарищество Р. Голике и А. Вильборг. p. 209.
↑  Фрикке (Лонгин Христианович). Brockhaus and Efron Encyclopedic Dictionary (in Russian). Vol. XXXVIa. 1902. p. 799.
↑  "200 лет назад родился художник-пейзажист Фрикке Логин Христианович (1820 – 1893 гг.)" [200 years since the birth of landscape painter Login Khristianovich Frikke (1820–1893)] (in Russian). Museum of Don Cossacks. Retrieved 10 March 2023.
1 2  "Фрикке Логгин Христианович". rexstar.ru (in Russian)
↑  "В Новочеркасске открыли памятник художнику Логину Фрикке" [A Memorial to Artist Longin Frikke was opened in Novocherkassk]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1055972307  RKD: 29463  ULAN: 500140016  VIAF: 304959305   WorldCat (עם VIAF): 304959305
היינריך פון קיטליץ

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1799 ברסלאו, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  10 באפריל 1874 (בגיל 75) מיינץ, הקיסרות הגרמנית 
 
היינריך פון קיטליץ (באנגלית: Heinrich von Kittlitz ‏ 16 בפברואר 1799 – 10 באפריל 1874) היה אמן, קצין ימי, וחוקר טבע פרוסי. הוא היה צאצא למשפחה של אצולה פרוסית ותיקה. הוא אסף דגימות והכין איורים במשלחות ימיות גדולות וכתב כמה ספרים על מסעותיו. כמה מינים חדשים הוגדרו על בסיס דגימות שנאספו על ידו.
ביוגרפיה

קיטליץ נולד בברסלאו לקפטן הפרוסי פרידריך (1769–1825) ולהנרייט ארנפריד פון דיביטש (1771–1835). הוא למד בבית ספר תיכון באולס והצטרף לגדוד של אביו כמתנדב בשנת 1813. הוא הפך לסגן שני בגדוד חיל הרגלים ה-16 של שלזיה. הוא נסע לפריז ב-1815 והיה בחיל מצב במיינץ כאשר גדודי לנדווה פורקו. באותה תקופה, הוא התחיל להתעניין בטבע לאחר שפגש את אדוארד רופל. באמצעות השפעתו של דודו מצד אמו, הנס קארל פון דיביטש, פילדמרשל ברוסיה, הוא הצטרף לקורבטה הרוסית סנאבין במסע הקפה של כדור הארץ בין 1826 ל-1829 בהנהגתו של קפטן פיודור ליטקה (1797–1882), ואסף דגימות וצייר לצד אלכסנדר פוסטלס.
הוא נסע יחד עם הנסיך קארל מפרוסיה לסנקט פטרבורג והמשלחת יצאו להפלגה ב-1 בספטמבר. הוא הכין אוספים גדולים במשלחת זו עבור המוזיאון של האקדמיה האימפריאלית למדעים בסנקט פטרבורג. הוא הביא איתו 754 דגימות של 314 מיני ציפורים, כולל מינים שנכחדו לאחר מכן. ביניהם ניתן למנות את המינים המיקרונזיים, המוכרים רק מהדגימות שלו. הוא פרסם עשרים וארבע תצפיות על הצמחייה של החופים והאיים באוקיינוס השקט (1844).
קיטליץ נסע לצפון אפריקה ב-1831 עם חברו אדוארד רופל, אך נאלץ לחזור לגרמניה עקב בריאות לקויה. במהלך שהותו במצרים בזמן שהמתין לסירה הוא אסף דגימות של הציפור שזכתה לכינוי הפלובר של קיטליץ.
שמו של קיטליץ, מונצח בכמה ציפורים וצמחים.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457104405171  PLWABN: 9810700558505606  BnF: cb10681575c (data)  Botanist: Kittlitz  DSI: 2673  GND: 124789056  ISNI: 0000 0001 2029 290X  LCCN: nr99012310  NKC: jx20110520010  NLG: 140369  NTA: 073903019  SNAC: w6qn6fjq  SUDOC: 165242833  VIAF: 79504674   WorldCat (עם VIAF): 79504674
מסוף צומת רעננה

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  24 במאי 1986 – הווה (38 שנים)
 מיקום:  רחוב דרך השרון, רעננה
 אתרים סמוכים:  מטה חברת אמדוקס
 שירות אוטובוסים:  לרוב חלקי ישראל
 קואורדינטות:  32°10′30″N 34°53′24″E﻿ / ﻿32.17505°N 34.89°E﻿ / 32.17505; 34.89
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) מסוף צומת רעננה(למפת נתניה רגילה) מסוף צומת רעננה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מסוף צומת רעננה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מסוף צומת רעננה  he מסוף צומת רעננהhe מסוף צומת רעננהמפת  __ רעננה (in English: Ra'anana) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומצפון-מערב: __ מועצה אזורית חוף השרון (in English: Hof HaSharon Regional Council) מצפון-מזרח: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) ממזרח:__ כפר סבא (in English: Kfar Saba) מדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון מדרום מערב: __ הרצליה (in English: Herzliya) ממערב: __ כפר שמריהו (in English: Kfar Shmaryahu) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מסוף צומת רעננה הוא מסוף גדול ומרכזי ברחוב "דרך השרון" הצמוד לצומת רעננה. המסוף ממוקם ממזרח לצומת רעננה, וגובל ברחובות דרך השרון מצפון הפנינה ממערב היהלום מדרום ונתיב האבות ממזרח. המסוף נקרא גם "מרכזית השרון".  המסוף תוכנן בתחילת 1967 לקראת פתיחת הקטע של כביש 4 המחבר את צומת רעננה עם מחלף מורשה.
שירות האוטובוסים בתחנה

במסוף פועלות חברות אגד, מטרופולין, אלקטרה-אפיקים, תנופה וקווים המקשרות אותו לאזורים רבים בארץ. דרומית למסוף ממוקמת תחנת הרכבת רעננה דרום.
הערות שוליים

↑  הוכנה תכנית לפיתוח צומת רעננה, מעריב, 11 בינואר 1967
↑  הקו לכיוון אשדות יעקב הוא חד-כיווני ופועל בסופ"ש בלבד
↑  בצומת רעננה הקו אוסף לכיוון ירושלים בלבד
בוריס (סופה)

| --- | --- |
 תאריך התרחשות:  ספטמבר 2024 
 תאריך התחלה:  13 בספטמבר 2024 
 קואורדינטות:  49°N 17°E﻿ / ﻿49°N 17°E﻿ / 49; 17
 he
 
בוריס הוא סופה שפקדה את אירופה ב-11 בספטמבר 2024. שמה ניתן על ידי השרות המטאורולוגי של איטליה. הסופה גרמה לגשמים עזים ולסדרה מתמשכת של שיטפונות. בוריס הוא מופע של שקע גנואה לח במיוחד. ההצפות החלו באוסטריה ובצ'כיה, לאחר מכן התפשטו לפולין, רומניה וסלובקיה, ולאחר מכן הלאה לגרמניה, הונגריה ואיטליה, כאשר מאות נהרות ברחבי אירופה עולים על גדותיהם מאות סנטימטרים מעל המפלס הרגיל. נכון ל-24 בספטמבר 2024, דווח על 31 הרוגים ו-11 נעדרים.
הערות שוליים

↑  "Flood-hit region leaders to meet in Poland to discuss EU aid". France 24. נבדק ב-19 בספטמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
סיסמת החות'ים

דגל החות'ים, עליו מופיע הסיסמה
הצעקה (בערבית: الصرخة, א-צרח'ה) היא סיסמת תנועת החות'ים (שנקראת רשמית "אנצאר אללה"), ארגון טרור שיעי בתימן. הסיסמה, שנהגתה על ידי מייסד התנועה חוסיין בדר א-דין אל-חות'י, היא "אללה אכבר, מוות לאמריקה, מוות לישראל, קללה על היהודים, ניצחון לאסלאם" (בערבית: "الله أكبر, الموت لأمريكا, الموت لإسرائيل, اللعنة علی اليهود, النصر للإسلام"). הסיסמה מופיעה לעיתים קרובות על דגל מלבני לבן בעל מסגרת ירוקה, כאשר התכביר והמילים "ניצחון לאסלאם" מופיעות בירוק ואילו המילים "מוות לאמריקה", "מוות לישראל" ו"קללה על היהודים" מופיעות באדום.