stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אח"י הגנה
אוניית המעפילים "הגנה"

הקורבטה סיימה שירות בצי הקנדי ב-25 ביוני 1945 החימוש והסונר הורדו ממנה והיא נמכרה לשימוש אזרחי. נרכשה על ידי המוסד לעלייה ב' נרשמה בפנמה בשם BALBOA . יחד עם קורבטה נוספת (K540) שקיבלה את השם קולון (COLON) ואחר כך את השם "וג'ווד". הייתה זו הרכישה הראשונה של המוסד בצפון אמריקה. באפריל 1946 במהלך חג הפסח יצאו שתי האוניות מארצות הברית. הCOLON שמה פניה לאיטליה. בדרך תדלקה ושטה לפונטה דלגדה ולגיברלטר כאונייה בשירות האו"ם. למעשה, ההגנה כוונה לנמל מרסיי.
מפקד ה"הגנה" היה איש המוסד לעלייה ב' יהושע בהרב (רבינוביץ). מלווה נוסף היה בצלאל דרורי, האלחוטן היה אברהם ליחובסקי. צוות האונייה כלל מתנדבים יהודים מצפון אמריקה בראשותו של רב-החובל אריה פרידמן. צוות המתנדבים גויס מתנועות הנוער השומר הצעיר והבונים מארצות הברית. בין אנשי הצוות היו יעקב פרנק והימן שמיר. צוות המתנדבים שירת ללא שכר.
החדירה לחופי הארץ כנגד הסיורים הבריטיים נראתה אבודה מראש. לכן החליטו אנשי המוסד לעלייה ב' לנצל את הפוטנציאל של ה"הגנה" ביתר יעילות להעביר את המעפילים בלב ים לאונייה שתפישתה תגרום פחות נזק. משימתה הראשונה של "הגנה" הייתה העברת 999 מעפילים מצרפת - מתוכם גם פרץ הוכמן - למפגש עם ספינת משא טורקית "אקבל 2" (AKBEL II) שקיבלה שם חדש: ביריה. על ידי כך אוניית המעפילים "הגנה", שהייתה במצב טכני טוב לא נתפשה על ידי הבריטים והתפנתה לבצע הפלגה נוספת.
האונייה היא אחת מתוך 10 אוניות המעפילים המכונות "האוניות האמריקאיות" של מפעל ההעפלה – אוניות שנרכשו בארצות הברית/קנדה ואשר גודלן יחסית לספינות שנרכשו באירופה אפשר שינוי משמעותי בהיקף ההעפלה אחרי מלה"ע (מורי גרינפילד – מתנדב באחת מהן – כתב עליהן ספר בשם "הצי הסודי של היהודים").
אוניית המעפילים "הגנה" > ההפלגה

"הגנה" הפליגה עם המעפילים ב-23 ביוני 1946 מנמל לה סיוטה שליד מרסיי שבצרפת. הנתיב המתוכנן להפלגה היה שונה מהמסלול של "וג'ווד". "הגנה" לא נדרשה לעקוף את קורסיקה וסיציליה, אלא עברה לכיוון תעלת מסינה. בין המעפילים היו גם ויטקה קמפנר ויעקב קוזלצ'יק.
ב-28 ביוני נפגשה "הגנה" עם "ביריה" באזור קפריסין. הניסיון להצמיד את האוניות זו לזו לא הצליח, ונגרם נזק ל"ביריה" המעפילים הועברו בסירות 30 בני אדם בכל פעם, מ"הגנה" ל"ביריה". לאחר דיון בין אנשי הצוות הועברו גם חפצי העולים. לקראת סיום ההעברה מה"הגנה" ל"ביריה" הופיעה אניית מלחמה באופק. ה"הגנה" התרחקה והשאירה את אחת הסירות. אך כשהתקרבה ראו אנשי ה"ביריה" כי זו אנית צי צרפתית והחליפו עמה ברכות.
לאחר העברת המעפילים הפליגה "הגנה" לאי היוני מילוס לתדלוק. במילוס הגיע רופא שנשלח מארץ ישראל וחיסן את אנשי הצוות כנגד מחלת אבעבועות. הסתבר כי הבריטים הפיצו שמועה שהעולים מביאים אתם אבעבועות והמוסד לעלייה ב' הגיב בחיסון הצוות.
ביוגוסלביה נאספו ניצולי השואה רבים, והשלטונות ראו בעין יפה את פינוים. היעד לאיסוף מעפילים היה נמל באקאר בצפון יוגוסלביה. בנמל ספליט העלו נתב כדי לעבור בשדות המוקשים. בבקאר נעשו התקנות דרגשים הצטיידו במזון, בעיקר במנות קרב אמריקניות.
בליל 24/25 ביולי 1946 הגיעו המעפילים והועלו לאונייה. תוך כך התברר שאחד הדוודים התקלקל וצוות המכונה ניסה לתקנו. על אף התקלה יצאה האונייה בשעה 0:600 ביום 25 ביולי כשהיא נושאת 2,678 מעפילים.
ההפלגה תוכננה לחמש יממות וכך גם המים והמזון. היומיים הראשונים עברו במזג אוויר טוב. ביום השלישי באזור האיים היוניים תקלה בדוודים והאונייה נעצרה. מתחקיר עלה שצפיפות המעפילים במדורים הפריעה לבדיקות גובה הדלק במכלים, וכאשר השתמשו בנוזל שבתחתית, המכל הכיל מי ים ונגרם נזק למבערים. החשמל כבה והמאווררים לא פעלו.
האנשים עלו לסיפון האונייה קיבלה הטיה מסוכנת. האלחוטן שלח קריאת SOS הוקם קשר עם הצי הבריטי משחתת בריטית הגיעה והסתלקה בלי להגיש עזרה. מאוחר יותר טענו הבריטים שהקריאה הייתה ניסיון לרמאות מצד ההגנה.
מנקודת ראות הבריטים, מעצר בלב ים לא היה מאפשר להם להחרים את האונייה. וודאי לא כאשר ביקשה האונייה עזרה והבריטים גררו אותה לחיפה. מצד שני חששו הבריטים שאוניית מעפילים תתפרץ ותוריד אנשים לחוף. תכננו את מעשיהם לעצור את הבאים מיד בכניסה למים טריטוריאליים שהיו אז 3 מיל ימי מהחוף.
צוות המכונה התגבר על התקלה הם הבעירו לוחות עץ שפורקו מהדרגשים. שאבו דלק ממכל נקי והעלו את לחץ הקיטור בדוודים. המשך השייט ב-10 קשר לחיפה. בקרבת חופי הארץ נתפסה על ידי שלוש משחתות בהובלת HMS VENUS. התקיימה התכתשות בין המעפילים לבין הנחתים הבריטיים שחלקם נזרקו למים.
ה"הגנה" הובאה לחיפה ב-29 ביולי 1946 וצורפה לצי הצללים. הצוות התערב בין המעפילים שהועברו למחנה המעצר בעתלית. עד אז הייתה זו הכמות הגדולה ביותר של מעפילים שהובאה באונייה אחת. השיא נשבר על ידי האקסודוס שהביאה 4,500 מעפילים ביולי 1947.
אוניית המעפילים "הגנה" > גלריה

מעפילי "הגנה" עוברים בסירות מנוע לאוניה הטורקית "אקבל" II ונעשים מעפילי "ביריה". ההגנה מופנית לים האדריאטי לאיסוף קבוצת מעפילים נוספת.
חלק ממעפילי "הגנה" מתרווחים בתורנות על סיפון האונייה.
מסלול ההפלגה השנייה של אוניית המעפילים "הגנה" מבאקר שביוגוסלביה לחיפה - 24–29 יולי 1946.
אונית המעפילים הגנה
אוניית המעפילים הגנה עוברת בתעלת מסינה בהפלגתה הראשונה.
המעפיל יעקב קוזלצ'יק מחזיק את הנערה שהציל באושוויץ עם פגישתם על סיפון ההגנה
בחיל הים הישראלי

לאחר הכרזת המדינה הושמשה האוניה על ידי מספנות העוגן ומספנת חיל הים. ב-18 יולי 1948 צורפה "אח"י הגנה" לשייטת הגדולה. את הפיקוד קיבל דוד מימון. סגן המפקד היה מרדכי לימון ועל ההגה היה אברהם לוקסמבורג.
ב-19 באוקטובר 1948 מתחולל קרב ימי בקרבת חוף אשקלון יחד עם אח"י וג'ווד (ק-18) ואח"י נגה (ק-26) תקפו כל שיט מצרי בקרבת עזה. מטוסים מצריים תקפו את האוניות וגרמו לנזקים. הפילה מטוס מצרי שחש לעזרת הספינה, מן הרסיסים של המטוס המופל נהרג אחד מאנשי הצוות ונפצעו עוד ארבעה בהם סגן מפקד הספינה מרדכי לימון.
ב-24 באוגוסט 1948 יצא כוח בפיקוד שמואל ינאי שכלל אח"י הגנה יחד עם אח"י וג'ווד למפגש עם הספינה האיטלקית ארג'ירו מדרום לכרתים. היה זה אקט הסיום למבצעי שלל שבו תפס חיל הים נשק רב שנרכש על ידי הסורים.
ב-ליל 30/31 בדצמבר 1948 הפגיזה יחד עם אח"י וג'ווד את עזה. למחרת התברר שאניות מלחמה מצריות אוכפות מצור על ישראל. הן עצרו את האונייה ריכרד בורכרד ולאחר סריקה עזבו אותה. הקורבטות וג'ווד והגנה נשלחו לאתר ולסלק את הכוח המצרי.
ב-1 בינואר שעה 09:45 גילתה אח"י הגנה את הכוח המצרי בתנועה מערבה. המצרים סגרו טווח ופתחו באש. השייטות היריבות שייטו וירו אך לא היו פגיעות. השייטת המצרית פתחה מרחק. מטוס של חיל האוויר הגיע והפציץ את השייטת המצרית אך לא פגע בה.
בשנת 1951 הצטרפה אח"י הגנה לפריגטה אח"י משגב (ק-30) במשלחת מבצע קולומבוס הפלגת ייצוג המדינה בארצות הברית.
בחיל הים הישראלי > גלריה

אח"י הגנה לאחר שהוצאה מצי הצללים וצורפה לחיל הים, מספר צי ק-20 18 יולי 1948
אח"י הגנה ק-20 בנמל חיפה 1948
ותיקי אח"י הגנה (ק-20) במפגש שנערך על ידי עמותת חיל הים, בשנת 2002.
מפקדי האוניה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| רב-סרן  | תקופת כהונה | פעילות | תמונה |  |  |
| William Percy Wickett | 22 דצמבר 1943- 20 אוקטובר 1944 | במערכה באוקיינוס האטלנטי (1939–1945) |  |  |  |
| יהושע בהרב (רבינוביץ) | 1946 | כאוניית מעפילים |  |  |  |
| דוד מימון | 1948 מלחמת העצמאות | כולל מבצע שודד |  |  |  |
| שלמה אראל | 1949 |  |  |  |  |
אלכס שור: 
| אדוארד שרון | תקופה קצרה |  |  |  |  |
| אריה שאנן (פרידמן) | 1951 | בעת מבצע קולומבוס |  |  |  |
| יצחק דביר | נובמבר 1951 –פברואר 1952 |  |  |  |  |
שאול אבני: 
יקותיאל נץ:
מקורות וקריאה נוספת

דודו, מה נשמע בק 20, 'חיל הים' פברואר 1949, עמ' 3.
אליעזר טל, מבצעי חיל הים במלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות 1964.
פרופסור זאב וניה הדרי, פליטים מנצחים אימפריה, הוצאת הקיבוץ המאוחד – אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1985, ע' 358–365.
דב רוזנטל, אלבום כלי שיט חיל הים, הוצאה לאור מפקדת חיל הים, 1992 עמ' 88.
שמואל ינאי ויוסף אלמוג, השערים פתוחים "אסופת זכרונות העפלה 1945-1948", הוצאה לאור קרן פלי"ם 2001.
מאיר אלדר, המסע הימי של מעפילי "ביריה", בהוצאת המחבר, פברואר 2003.
אריק קרמן, אוניית המלחמה של המעפילים, הוצאת אריה ניר, 2009. השם מתייחס ל"וג'ווד", ומתאר גם את "הגנה" ומבצעי ההעפלה בכלל.
Macpherson, K: Frigates of The Royal Canadian Navy 1943-1974, Vanwell, St. Cathrinees, Ontario, Canada, 1988 P97.
Hazegray. "Revised Flower Class". Canadian Navy of Yesterday and Today. נבדק ב-22 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
Ready, Aye, Ready. "HMCS Norsyd". נבדק ב-22 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
Joseph M. Hochshstein and Murray S. Greenfield The Jews' Secret Fleet Gefen publishing House 1987, pp. 69 –82
Ninian Stewart, THE ROYAL NAVY and the PALESTINE PATROL FRANK CASS PUBLISHERS, 2002, P 57-58.
ראו גם

אח"י וג'ווד
ביאורים

↑  מימין לשמאל שרה רוקח אלחוטנית, מרדכי לימון מפקד, אברהם לוכסמבורג ואל"מ אריה ברק קציני האנייה.
הערות שוליים

↑  צפי מרלי, שייטת 1, עמ' 3.
↑  השם קוצר  כדי למנוע כפילות עם פריגטה של הצי המלכותי האוסטרלי בשם דומה.
↑  הצוללת U541 באתר הצוללות הגרמניות.
↑  על חשיבות "האוניות האמריקאיות" במפעל ההעפלה ראו: מח"ל בהעפלה, באתר הפלי"ם ההעפלה והרכש
↑  מקור (Hagana (Norsyd/Balboa) and Byria (Akbel II בספרם של יוסף הוכשטיין ומורי גרינפילד עמ' 69–70. מנגד באתר הפלי"ם מתואר שהמעפילים נאלצו לוותר על חפציהם האישיים בעת העברתם.
↑  אריק קרמן, עמ' 112.
↑  המעפילים ב"הגנה" היו הקבוצה האחרונה שהופנתה לעתלית. הבאים אחריה נשלחו לקפריסין.
↑  מירון צור, מוקה לימון, עמ' 68.
↑  צפי מרלי, "שייטת 1", עמ' 7.
↑  אליעזר טל, עמ' 193.
↑  בשביל מפקדה רס"ן אריה שאנן הייתה זו סגירת מעגל היות שיצא עם האונייה בשנת 1946 מארצות הברית כרב חובל אריה פרידמן. לקראת היציאה לחוץ לארץ עברת את שמו לשאנן.
↑  הקורבטה HMCS Norsyd K520 באתר זיכרון קנדי.
↑  שלמה אראל, "לפניך הים", עמ' 135.
↑  "השערים פתוחים", עמ' 485.
בעת שרותה בצי הקנדי, בשם: HMCS Norsyd K520 שנת 1944
אח"י הגנה מתקבלת בנמל חיפה בחזרתה ממבצע קולומבוס, 5 יולי 1951
יחסי אוקראינה–אסטוניה

| יחסי אוקראינה–אסטוניה |
| --- | --- |
אוקראינה: אסטוניה


אוקראינה: אסטוניה
שטח (בקילומטר רבוע)
603,550: 45,228
אוכלוסייה
38,516,082: 1,350,913
תמ"ג (במיליוני דולרים)
178,757: 40,745
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,641: 30,161
משטר
רפובליקה

יחסי אוקראינה–אסטוניה הם יחסי החוץ בין אסטוניה לבין אוקראינה.
היסטוריה

שתי המדינות היו תחת שלטונה של האימפריה הרוסית עד לשנת 1918, ולאחר מכן שיתפו פעולה נגד רוסיה הסובייטית. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשו שתי המדינות על ידי גרמניה הנאצית, ולאחר המלחמה הם היו חלק מברית המועצות. בשנת 1991 בעקבות אירועי סתיו העמים הכריזו שתי המדינות על עצמאותם, ובשנת 1992 שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהם.
היחסים בין אוקראינה לבין אסטוניה כוללים מגוון רחב של שיתוף פעולה דו-צדדיים במגוון תחומים, כולל פוליטיים, מסחריים וכלכליים, מדעיים וטכניים, הומניטריים, אכיפת חוק ועוד. מסד נתונים זה מסועף ויעיל מספיק וכולל 53 מסמכים דו-צדדיים, כולל 3 הסכמים בין-ממשלתיים, 15 ארגונים בין-ממשלתיים ו-35 ארגונים בין-לאומיים. המסמכים העיקריים הם: הסכם בין אוקראינה לבין הרפובליקה של אסטוניה על ידידות ושיתוף פעולה (26 במאי 1992) והסכם בין ממשלת אוקראינה לבין ממשלת הרפובליקה של אסטוניה על שיתוף פעולה כלכלי, תעשייתי ומדעי טכני (15 בינואר 2007).
יחסים דיפלומטיים

אוקראינה מחזיקה באסטוניה שגרירות בטאלין וקונסולי כללית בפרנו, ואילו, אסטוניה מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב וקונסוליה כללית בסימפרופול.
טורקיה במלחמת העולם השנייה

| --- | --- |
טורקיהדגל טורקיה
 צד בעימות:  חלק מבעלות הברית הצטרפה בסוף המלחמה
 תאריך כניסה לעימות:  23 בפברואר 1945
 תאריך סיום העימות:  8 במאי 1945
 אירועי הסיום:  כניעת גרמניה הנאצית
 ראש המדינה:  איסמט אינני (נשיא)  ג'לל באייר (ראש ממשלה)
 נתוני המדינה
 אוכלוסייה:  17,820,950
 נתוני הצבא
 גודל הצבא:  194 אלף חיילים
 חיל האוויר:  370 מטוסים, 450 טייסים
 תוצאות המלחמה
 אבדות בנפש:  אין אבדות
 
במהלך רוב מלחמת העולם השנייה הייתה הרפובליקה הטורקית נייטרלית, אך בשלהי המלחמה, כאשר הסתמנה ירידת מעמדם וכוחם של מדינות הציר, הצטרפה לצד בעלות הברית. טורקיה לא נטלה חלק פעיל במלחמה, אם כי לאחריה נהנתה מסיוע אמריקאי כחלק מתוכנית מרשל, במסגרתה הושקעו בטורקיה כ-300 מיליון דולר.
רקע

במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרפה האימפריה העות'מאנית למעצמות המרכז ונלחמה לצד גרמניה. כתוצאה מכך הייתה אחת האימפריות הגדולות שנהרסו בשל המלחמה. לאחר המלחמה הוקמה טורקיה המודרנית. אף על פי שהמדינה נתונה לרוב לתשומת לב מועטה בהיסטוריה של מלחמת העולם השנייה, לטורקיה הייתה חשיבות רבה במהלך המלחמה.
רקע > מלחמת העולם הראשונה

האימפריה העות'מאנית הצטרפה למעצמות המרכז במלחמת העולם הראשונה, בעיקר כדי לזכות בחזרה בשטחים שאבדו לידי הרוסים. בתקופה בה נכנסה האימפריה העות'מאנית למלחמה, הייתה החזית המערבית במלחמת חפירות סטטית, אולם הגרמנים השיגו ניצחונות גדולים נגד הרוסים בחזית המזרחית.
העות'מאנים הכריזו מלחמה על רוסיה ב-29 באוקטובר 1914. הפעולה הראשונה במלחמה הייתה הפגזה טורקית-גרמנית של נמלי הים השחור הרוסים. רוסיה, בריטניה וצרפת הכריזו מלחמה במהירות על האימפריה העות'מאנית (2–5 בנובמבר). המתקפה העות'מאנית הראשונה כוונה נגד הרוסים בקווקז והתרחשה בדצמבר. לאחר הצלחות ראשוניות, איבדו הרוסים שטחים רבים באוגוסט. תחנונים רוסיים לסיוע היו מהגורמים העיקריים של המתקפה של מדינות ההסכמה בגליפולי (15 בפברואר). הכוחות הטורקיים בגליפולי, היו תחת פיקודו של מוסטפא כמאל אטאטורק, שלימים ייסד את הרפובליקה הטורקית. לאחר הפסדים כבדים, נסוגו מדינות ההסכמה מגליפולי.
לאחר מכן, החלו הטורקים להפסיד בקרבות והמצב החל להידרדר. בשנת 1917 נכבשה ארץ ישראל בידי הבריטים ובהמשך נכנעה האימפריה העות'מאנית למדינות ההסכמה ובהסכמי השלום פורקה לכמה מדינות.
רקע > טורקיה המודרנית

טורקיה המודרנית שנוסדה לאחר המלחמה, הייתה המדינה היחידה מקרב מעצמות המרכז שלא קיבלה את הסכם השלום שנכפה עליה בידי מדינות ההסכמה. הגבולות הנוכחיים של טורקיה נקבעו רק בשנת 1923, בוועידת לוזאן, לאחר סיום מלחמת העצמאות של טורקיה. בהנחייתו של מוסטפא כמאל אטאטורק נוצרה מדיניות מודרניזציה, רפורמה ותיעוש. בנוסף הוא גם התקדם בהפיכת החברה הטורקית לחילונית והפחית את התפקיד הדומיננטי של האסלאם. בנוסף, בשפה הטורקית, הוחלף הכתב הערבי לכתב לטיני לשפה הטורקית. כשאטאטורק מת בשנת 1938, הייתה טורקיה בדרך לייסוד דמוקרטיה פרלמנטרית בסגנון מערבי.
רקע > טורקיה המודרנית > הנשיא אינני

הנשיא אטאטורק מת באיסטנבול ב-10 בנובמבר 1938. הדבר גרם לצער רב ברחבי המדינה ואטאטורק הפך לסמל לאומי. האספה הלאומית של טורקיה בחרה להחליף את אטאטורק בבן בריתו הראשי - איסמט אינני. לתפקיד ראש הממשלה התמנה ג'לל באייר שכיהן כראש ממשלה כבר תחת שלטון אטאטורק והמשיך בתפקיד זה. שני האנשים הללו הנהיגו את טורקיה במלחמת העולם השנייה.
רקע > צבא טורקיה

בשנת 1938 מנה צבא טורקיה בתקופות שלום 174,000 חיילים ו-20,000 קצינים שיצרו 11 גייסות. בצבא היו 23 חטיבות, מהן חטיבת שריון אחת, 3 חטיבות פרשים ו-7 חטיבות גבול. עם זאת הצבא הטורקי היה מיושן ברובו ולא השתווה למדינות אחרות באירופה מבחינה איכותית.
כמדינה נייטרלית: ספטמבר 1939-פברואר 1945

נשיא טורקיה אינני, שזכר את מוראות מלחמת העולם הראשונה, היה נחוש לשמור על טורקיה מחוץ למלחמה. בדעתו החזיק גם אטאטורק קודם לכן, והשניים סברו כי יש להילחם אך ורק במקרה בו טורקיה תותקף ישירות.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חתמה טורקיה על ברית צבאית עם בריטניה וצרפת ב-1939 נוכח הפלישה הגרמנית לפולין. עם זאת לטורקיה היה סכסוך עם צרפת על השליטה במדינת האטיי אשר סופחה על ידי טורקיה ב-23 ביוני 1939.
בברית הצבאית היה סעיף הפוטר כל מדינה מקיום התחייבותה בברית, כל עוד שהדבר עלול לגרום לסכסוך עם ברית המועצות. בעת הפלישה הגרמנית לצרפת, היה הסכם ריבנטרופ–מולוטוב בתוקף, וטורקיה, שחששה מסכסוך עם ברית המועצות, הסתמכה על עובדה זו כעילה לאי קיום התחייבותה במסגרת הברית הצבאית עם בריטניה וצרפת.
מהצד הגרמני, חולשתה של גרמניה הייתה במקורות דלק. טורקיה איימה על שדות הנפט בקווקז והייתה יכולה להיות בעלת ברית חשובה במהלך המתקפה של הגרמנים בקווקז ב-1942. היטלר היה מאוד מעוניין בכניסת טורקיה למלחמה, ובדומה לברית עימה במלחמת העולם הראשונה, היו קשרים בין שתי המדינות. לגרמנים היה הרבה מה להציע לטורקים, במיוחד ללאומנים הפאן-טורקיים. ביולי 1942 כבש הוורמאכט את הקווקז. הדבר סיפק הזדמנות ללאומנים הטורקיים לערער על השלטון בטורקיה. הגרמנים חשבו שהם רצו להצטרף למלחמה. בנקודה זו קיימת מחלוקת, אך התבוסה הגרמנית בסטלינגרד מנעה בסופו של דבר את כניסת טורקיה למלחמה לצד מדינות הציר.
בנוסף, הבריטים ניסו לשכנע את טורקיה להצטרף לבעלות הברית, אולם ערב מבצע ברברוסה חתמה טורקיה על חוזה ידידות עם גרמניה. בהודעה שהוציאו שתי המדינות נכתב כי שתי המדינות מעוניינות בשיתוף פעולה כלכלי מתמשך. הגרמנים בפרט היו מעוניינים בעפרות הכרומיט הטורקיות. הגישה הגרמנית לעפרות הייתה מוגבלת ועל כן עלתה חשיבות העפרות הטורקיות. במהלך המלחמה קנו בעלות הברית את העפרות מידי טורקיה, בעיקר כדי למנוע את מכירתן לגרמניה. טורקיה הבטיחה לסגור את מצרי הבוספורוס והדרדנלים למשלוח סיוע לברית המועצות, אולם בסופו של דבר, נותרה טורקיה נייטרלית עד שלהי המלחמה.
בצד בעלות הברית: פברואר 1945-מאי 1945

לאחר שהפסיקה את מכירות הכרומיט למדינות הציר, ניתקה טורקיה את יחסיה עם מדינות הציר באוגוסט 1944 ובפברואר 1945 הכריזה מלחמה על גרמניה ובעלות בריתה, לאחר שבעלות הברית הזמינו את טורקיה להשתתף באו"ם. חיילים טורקים מעולם לא לחמו במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה התקרבה טורקיה לצד המערבי והצטרפה לנאט"ו ב-1952. בנוסף נהנתה טורקיה מתוכנית מרשל, ובמסגרתה הושקעו בטורקיה כ-274 מיליון דולר, על אף שלא ניזוקה מהמלחמה. בנוסף טורקיה הצטרפה לאו"ם ב-24 באוקטובר 1945, לאחר שהוזמנה להצטרף לארגון בידי בעלות הברית.
ראו גם

היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
תוכנית מרשל
הערות שוליים

↑  דאגלס ארתור הארוורד, ההיסטוריה של טורקיה, גרינווד, 2001-01-01
| מלחמת העולם השנייה לפי מדינה |
| --- | --- | --- |
| אירופה | איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אסטוניה • בולגריה • בלגיה • ברית המועצות (אוקראינה • אזרבייג'ן • בלארוס) • גרמניה הנאצית • דנמרק • הוותיקן • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • איי התעלה • גיברלטר • וויילס • יוגוסלביה • יוון • לוקסמבורג • ליטא • ליכטנשטיין • נורווגיה • סלובניה • ספרד • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כוסלובקיה (סלובקיה) • צרפת • רומניה • שוודיה • שווייץ |  |
| אסיה | איראן • בורמה • הודו • הודו–סין (קמבודיה) • הונג קונג • הפיליפינים • היישוב היהודי • טובה • טורקיה •  טיבט • יפן • מונגוליה • מלאיה • נפאל • סין (מנצ'וריה) • סינגפור • מדינה • ציילון • תאילנד |  |
| צפון אמריקה | אל סלוודור • ארצות הברית • גרינלנד • ניופאונדלנד • פנמה • קובה •  קנדה |  |
| דרום אמריקה | אורוגוואי • אמריקה הלטינית • ארגנטינה • ברזיל • גויאנה הבריטית • ונצואלה • סורינאם • קולומביה |  |
| אפריקה | אפריקה המערבית הצרפתית • אתיופיה • גמביה • דרום אפריקה • חוף השנהב • ליבריה • מדגסקר • מצרים • ניאסלנד • סומלילנד הבריטית • סומלילנד הצרפתית • סיירה לאון • צפון אפריקה (מרוקו • תוניסיה) • קונגו הבלגית • קניה • רודזיה הדרומית |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי גילברט • איי האוקיינוס השקט • איי שלמה • נאורו • ניו זילנד |  |
| אחר | אנטארקטיקה |  |
תוכנית מרשל
יחסי אוקראינה–בלארוס

| יחסי אוקראינה–בלארוס |
| --- | --- |
אוקראינה: בלארוס


אוקראינה: בלארוס
שטח (בקילומטר רבוע)
603,550: 207,600
אוכלוסייה
38,516,082: 9,021,841
תמ"ג (במיליוני דולרים)
178,757: 71,857
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,641: 7,965
משטר
רפובליקה

יחסי אוקראינה–בלארוס הם יחסי החוץ בין אוקראינה לבין בלארוס.
היסטוריה

בעבר היו שתי המדינות חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, אולם במהלך השנים עברו המדינות לשליטת האימפריה הרוסית, והיו חלק ממנה עד לשנת 1918. לאחר המהפכה הרוסית הכריזו שתי המדינות על עצמאותם, אולם בשנת 1922 הם נכבשו מחדש על ידי רוסיה הסובייטית, והיו חלק מברית המועצות עד לשנת 1991.
לאחר קריסת ברית המועצות הכריזו שתי המדינות על עצמאותם, וכיום מתקיים ביניהם שיתוף פעולה במגוון תחומים. כמו כן, הם חולקות ביניהם גבול משותף לאורך 891 ק"מ.
הקשרים הבילטרליים בין אוקראינה ובלארוס עוצבו על ידי הגישות השונות לעיתים קרובות באופן קיצוני שננקטו על ידי שתי המדינות לניהול היחסים שלהן עם רוסיה. בהתחשב בשאיפותיו של הקרמלין לשמור על מעמדו הדומיננטי באזור הפוסט-סובייטי.
כאשר החל הסכסוך האוקראיני-רוסי, נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו הציג את עצמו כמתווך נייטרלי.
הוא נמנע מלהכיר בחצי האי קרים כשטח רוסי, סירב להצטרף למוסקבה במלחמת סחר נגד המערב וכינס את הצדדים הלוחמים במינסק כדי לתווך בהסכמי שלום, פרוטוקול מינסק.
בעקבות ההפגנות בבלארוס (2020–2021), ב-17 באוגוסט 2020, אוקראינה השיבה את שגרירה מבלארוס להתייעצויות כדי להעריך מחדש את היחסים בין המדינות במציאות החדשה. זאת הייתה הפעם הראשונה בתולדות היחסים הבילטרליים.
בעקבות תמיכת רוסיה בדיכוי המחאות, לוקשנקו הפך למחויב יותר לרוסיה.
בלארוס החזירה קבלנים עצורים (שלוקשנקו אמר שהם חלק מקבוצת וגנר) לרוסיה, בניגוד לקריאות האוקראיניות לשלוח את אלה שנעצרו לאוקראינה כדי להעמידם לדין בשל תפקידם במלחמה בדונבאס.
בתגובה להסטה הכפויה של טיסה 4978 של ריאנאייר על ידי ממשלת בלארוס במאי 2021, אוקראינה אסרה על חברות תעופה בלארוסיות לפעול במרחב האווירי של אוקראינה. בנוסף, אוקראינה הצטרפה לאיחוד האירופי בהטלת סנקציות על פקידים בלארוסים. בתגובה לאוקראינה, בלארוס הטילה חסמי סחר חדשים על מגוון סחורות אוקראיניות שנכנסות לבלארוס.
לצורך תרגיל משותף בין בלארוס לרוסיה, שכנו כוחות רוסיים ליד הגבול של בלארוס ורוסיה. בפברואר 2022, פלשה רוסיה לאוקראינה דרך הגבול. שר האנרגיה של אוקראינה הודיע כי אוקראינה תתנתק מאספקת החשמל המשותפת עם בלארוס. במרץ 2022, דווח שהממשלה הודיעה לכמה דיפלומטים אוקראינים לעזוב את המדינה והיה בכוונתה לסגור את הקונסוליה האוקראינית בעיר ברסט.
יחסים דיפלומטיים

בלארוס מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב ו-3 קונסוליות בחרקוב, לבוב ואודסה. מאידך, אוקראינה מחזיקה שגרירות במינסק ו-2 קונסוליות בברסט ובגרודנו. שתי המדינות חבריות ביוזמת באקו וביוזמת מרכז אירופה.
הסכם על הגבולות בין המדינות נחתם בשנת 1997, ולאחר מכן אושרר על ידי נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו, ונשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו, וסיים את בעיות הגבול בין שתי המדינות בתחילת נובמבר 2009.
יחסי אוסטרליה–מרוקו

| יחסי אוסטרליה–מרוקו |
| --- | --- |
אוסטרליה: מרוקו


אוסטרליה: מרוקו
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 446,550
אוכלוסייה
26,866,532: 38,286,713
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 141,109
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,163: 3,686
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: מונרכיה חוקתית

היחסים הדיפלומטיים בין אוסטרליה למרוקו כוננו בשנת 1976. למרוקו הייתה שגרירות בקנברה מאז שנת 2004 ושגרירות אוסטרליה ברבאט הוקמה במאי 2017, ושדרגה את משרד אוסטרדה הקיים ברבאט. בעבר הוסמכה שגרירות אוסטרליה בפריז למרוקו מאז 1978.
יחסים דיפלומטיים

ב-13 ביולי 1976, שר החוץ האוסטרלי, אנדרו פיקוק, הודיע על הצהרה משותפת המסמנת את כינון היחסים הדיפלומטיים עם מרוקו כ"סימן לרצונם של שתי המדינות לגבש ולחזק את ההבנה ההדדית ולעורר תרבות. וקשרים מסחריים." ב-6 באוקטובר 1978 הודיע שר החוץ, איאן סינקלייר, על מינויו של ג'ון רולנד, שגריר אוסטרליה המכהן בצרפת, לשגריר המוסמך במרוקו.
שגרירות מרוקו בג'קרטה, אינדונזיה קיבלה בתחילה את האחריות ליחסים עם אוסטרליה בשנת 1997. בשנת 2004 הכריז מוחמד השישי, מלך מרוקו על הקמת שגרירות מרוקאית בקנברה והשגריר הראשון, באדרה אדין אלאלי, הציג את תעודותיו בפני מושל אוסטרליה ב-24 בנובמבר 2005. שגרירות מרוקו מוסמכת גם לונואטו, קיריבטי, פיג'י, ניו זילנד, פפואה גינאה החדשה וטובאלו.
סחר והשקעה

הסחר בין מרוקו לאוסטרליה קטן אך הולך וגדל, כאשר המסחר הכולל בסחורות בין שתי המדינות בשנים 2015–2016 היה 79,307 דולר אוסטרלי, גידול של 17.2%. הייצוא האוסטרלי העיקרי למרוקו כולל בשר וסוכרים, דבש ומולסה, ואילו הייצוא המרוקאי העיקרי לאוסטרליה כולל דשנים גולמיים ומעובדים.
יחסי הגנה

הקשרים בין כוח ההגנה האוסטרלי לכוחות הצבא המלכותיים של מרוקו מוגבלים. ביוני 2015, HMAS אנזאק ביקרה בקזבלנקה בביקור נדיר של ספינת חיל הים האוסטרלית במרוקו. במאי 2011 ביקרה משלחת מטעם הצי המרוקאי המלכותי באוסטרליה כדי לבחון סירות סיור מסדרת ארמידל כמחליף פוטנציאלי לצי סירות הסיור הקיים שלהן.
בשנת 1991 שלחה אוסטרליה 45 אנשי צבא לשמש כיחידת תקשורת בכוח של MINURSO. הכוח האוסטרלי נסוג ב-1994. ב-21 ביוני 1993 נהרגה רופאת הצבא רס"ן סוזן פלש, מחיל הרפואה המלכותי של הצבא האוסטרלי, בתאונת מטוסים של היחידה הרפואית, בעת ששירתה ב-MINURSO.
במרוקו קיים קבר מלחמה אוסטרלי יחיד, המוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה: קצין התעופה ליאו ג'ורג' הרדימן, שהוצמד ליחידת התחזוקה מס' 145 של חיל האוויר, נהרג בתאונה בשירות פעיל ב-30 בנובמבר 1944, ונקבר בקזבלנקה.
טבח סימל

טבח סִימֶל (בארמית: ܦܪܡܬܐ ܕܣܡܠܐ, תעתיק מדויק: פרמתא דסמלא; בערבית: مذبحة سميل, תעתיק מדויק: מד'בּחת סמיל) היה טבח במהלך התקפה צבאית, שבוצעה בכפר סימל (אנ'), בצפון עיראק, ובאזורים שסביבו, על-ידי כוחות רשמיים של ממלכת עיראק בהובלת בכר סדקי נגד המיעוט האשורי במדינה, בתאריכים 7–11 באוגוסט 1933. במהלך המתקפה נבזזו כמאה כפרים אשורים וכמה אלפי אשורים נרצחו. עד היום, לא הכירה המדינה העיראקית באחריותה לאירועים בביצועו של טבח במקום, בניגוד לפשעים דומים שביצעה נגד קבוצות אחרות בעיראק. הקהילה האשורית ברחבי העולם מציינת את הטבח ביום החללים האשוריים, שחל בכל שנה בתאריך 7 באוגוסט, והידוע גם כיום האבל הלאומי האשורי לזכר קורבנות טבח סימל.
באותה תקופה הכילה עיראק מגוון של קהילות דתיות ואתניות. המניע למתקפה שהפכה בסופו של דבר לטבח סימל היה העובדה שרוב האשורים היו פליטים ממזרח אנטוליה תחת חסות בריטית, אשר התנגדו באופן פעיל להשתלבות במדינת הלאום החדשה, וכתוצאה מכך, נתפסו כמשתפי פעולה בריטים ולכן היו נתונים להתקפות אלימות של הצבא העיראקי שהגיעו לשיאן בשנת 1933, בטבח סימל.