stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורפו (עיר)
יהודי קורפו > ראשית העת החדשה

בשנת 1492 לאחר גירוש ספרד, הגיעו לקורפו יהודים מקרב מגורשי ספרד, בהם גם דון יצחק אברבנאל, וב-1540 הגיעו לאי יהודים רבים מחבל פוליה שבאיטליה ומאתרים נוספים במרחב האיטלקי. המהגרים החדשים נדחו על ידי היהודים הוותיקים שנקראו "גרקה" (יוונים, איטלקית Greca), בשל שאיפתם של הראשונים להכתיב את אורח החיים היהודי, ובשל חששה של הקהילה "היוונית" מקיפוח זכויותיה מדורי דורות. היהודים מאיטליה, שניהלו קשרים הדוקים עם הרפובליקה של ונציה, הקימו קהילה נפרדת שנקראה "הקהילה האיטלקית" או "קהל קדוש איטליאנו קורפיאטו". שתי הקהילות נמנעו מלהתחתן האחת בשנייה, ולכל אחת היה בית כנסת ובית קברות משלה. מרכזה של הקהילה האיטלקית, או ה"פולייזית", היה בין החומות, סמוך למצודה החדשה; בעוד שהיהודים היוונים, אשר שמרו על מורשת "רומניוטית", התגוררו מדרום לעיר העתיקה, במקום שזכה לשם "הר היהודים" (היגוי מקומי: יודאיקו אורוס) או "הבראידה".
בשנת 1537 נהרס בית הכנסת הראשון של הקהילה האיטלקית שכונה "הפולייצה" (איטלקית Poulieza). תחתיו הוקם בית כנסת אחר שכונה "וקיה" (Vecchia - "הישנה") או ה"מדרש". הוא עלה באש ב-1926, והוקם מחדש, אך נהרס בהפצצה הגרמנית ב-1943. 
לקהילה "היוונית" היה בית כנסת משלהם שכונה "קהל קדוש תושבים", במאה ה-19 הם הקימו את בית הכנסת החדש (Nuova - "נואובה"). והוא מבנה בית הכנסת היחיד הפועל בעיר כיום.
יהודי קורפו > העת החדשה

ב-1571 הורו הוונציאנים על גירוש כל היהודים מתחומי הרפובליקה, אך קהילת קורפו ניצלה מהגזרה בשל כך שהוכרה כתורמת ונאמנה לעיר ולאי. ב-9 בפברואר 1602 שוב אולצו היהודים לשאת אות קלון, וב-1622 הם חויבו להתגורר בגטו בצפון-מערבה של העיר העתיקה. בגטו התגוררו גם נוצרים, לא היו בו שערים והוא לא נסגר עם רדת הלילה. 
עם הכיבוש הצרפתי בשנת 1797 בוטלו כל ההגבלות, וליהודים אף הוענקו מספר פריבילגיות. חלק מהן בוטלו על ידי הבריטים, כאשר כבשו את האי בשנת 1814. היהודים זכו לשוויון אזרחי עם איחוד האי עם ממלכת יוון ב-1864, אך בפועל חיזק האיחוד את הלאומיות היוונית, בדומה ובמקביל לעלייתה בארצות אירופה, ויחד עימה גברה גם האנטישמיות.
הקהילות היהודיות קיימו את כל המוסדות המקובלים, ובהם מערכת חינוך, גמילות חסדים וחברה קדישא. במאה ה-19 פעל חוג להוראת עברית באקדמיה היונית, אולם רוב היהודים היו עניים; בית הקברות היהודי היווני הוקם על שטח שניתן לקהילה על ידי פון דר שולמבורג כאות הוקרה על סיוע היהודים בהדיפת המצור הטורקי ב-1716. בסמוך לו שכן בית הקברות הפולייזי שהוקם על שטח שניתן לקהילה על ידי הוונציאנים בתמורה לשטח אחר. הבנים זכו לחינוך בסיסי וקצר בשל הצורך לסייע בפרנסת המשפחה, והבנות לא זכו לחינוך כלל.
יהודי קורפו עסקו בכל משלחי היד, והיו בקרבם יצואני שמן זית, יצרני סבון, ויזמים ופועלים בתעשייה זעירה. מספר אנשי עסקים מקרב הקהילה עסקו ביבוא ויצוא של לולבים ואתרוגים מנמל קורפו; בראשית המאה ה-19 קמו להם מתחרים, שטענו ש"אתרוגי קורפו", כלומר הנסחרים על ידי אנשי קורפו, אינם כשרים. בקרב היהודים היו גם בעלי מקצועות חופשיים כמו רופאים, עורכי דין ונוטריונים, אולם הרוב עסקו במסחר: יבואנים, סיטונאים ובעלי חנויות קטנות, סבלים ורוכלים. במאה ה-19 פעל בעיר בית הדפוס של יוסף נחמוּלי אשר הדפיס דברי דפוס בנושאי דת וחולין. בין היתר הוציא לאור את העיתון "כרוניקה איסראליטיקה" (Cronica Israelitica - איטלקית "כרוניקה יהודית") בין השנים 1861–1863. מאוחר יותר, בין השנים 1864–1879 פרסם נחמוּלי את כתב העת "פמיליה איסראליטיקה" (Famiglia Israelitica איטלקית "משפחה יהודית"). הרב לוי פרסם מצידו את העיתון "משה, אנטולוגיה יהודית" (Mosé, Antologia Israelitica) בין השנים 1878–1885, וב-1899 החל מתפרסם ירחון ביוונית בשם "ישראליטה כרונוגראפוס" שנועד לקרב בין היהודים לשכניהם.
היחסים בין יהודי קורפו לשכניהם הנוצרים היו טובים לכאורה, אך מתחת לפני השטח התקיימו רגשות אנטישמיים, שהתפרצו ב-1891, כאשר בחצר ביתו של אחד היהודים, התגלתה גופה ערופת ראש של ילדה. הייתה זו ילדה יהודיה בשם רובינה סארדה, אך הנוצרים האמינו כי מדובר במריה דסילה, נערה נוצרייה שאומצה על ידי חייט יהודי. הרוחות בקרב הנוצרים סערו ורק התערבות הבישוף מנעה פוגרום, שכונה על ידי יהודי קורפו "הגזרה". עקב כך היגרו כ-3,000 מ-5,000 יהודי קורפו, בעיקר בעלי היכולת, לטריאסטה שבאיטליה ולאלכסנדריה שבמצרים ואף לשווייץ.
יהודי קורפו > המאה ה-20

בעיר פעלו שתי אגודות ציוניות - האחת הוקמה בשנת 1906 ונקראה לבסוף "תאודור הרצל", והאחרת קמה ב-1931 וכונתה "אור בא". 
בשנות מלחמת העולם השנייה עבר האי מיד ליד. תחילה כבשה אותו איטליה הפשיסטית. לאחר שנכנעה יוון לבעלות הברית, כבשו הנאצים את האי ב-27 בספטמבר 1943. שני בתי הקברות חוללו ונהרסו על ידם. וב-8 ביוני 1944 הורו בצו כי על כל יהודי האי להישאר בבתיהם. כמאתיים מהיהודים הצליחו לברוח בו ביום. עם שחר, ביום המחרת, עצרו הגרמנים את כל יתר 1,795 יהודי קורפו בכיכר העיר, וגירשו אותם באסדות לפטרס ומשם לאתונה.
יחד עם יהודים ממקומות אחרים ביוון נשלחו היהודים ברכבת מיוון למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. בהגיעם לשם, ב-30 ביוני 1944, נשלחו שני שלישים מהם ישירות אל תאי הגזים. השאר הועבדו במפעלי המחנה. רק 121 מהם ניצלו; מיעוטם שבו לקורפו ורובם עלו לישראל. מבין יהודי קורפו שהסתתרו בתקופת המלחמה חלק התערו באוכלוסייה המקומית וחלק הגרו מן האי. בשנת 1946 התגוררו בו כ-140 יהודים. בית הקברות היהודי הישן נהרס לגמרי על ידי שלטונות האי ב-1959, וכיום עושה הקהילה היהודית שימוש בבית קברות אחר השוכן בסמוך לבית הקברות הקתולי בעיר.
ב-25 בנובמבר 2001 הוקם בעיר קורפו יד זיכרון ליהודי קורפו שנספו בשואה. כיום מתגוררים בקורפו כ-65 יהודים בלבד.
ערים תאומות

לקורפו קשרי ערים תאומות עם 14 ערים:
סרביה קרושבץ, סרביה
קפריסין פאפוס, קפריסין
קפריסין פמגוסטה, קפריסין
גרמניה מייסן, גרמניה
גרמניה טרויסדורף, גרמניה
קפריסין אסיה, קפריסין
איטליה ברינדיזי, איטליה
יוון ואתי, יוון
איטליה קרוביניו, איטליה
איטליה ורונה, איטליה
סלובניה קופר, סלובניה
אלבניה סרנדה, אלבניה
קפריסין טרמטוסיה, קפריסין
יוון יואנינה, יוון
לקריאה נוספת > מחקר

דניאל קארפי, לתולדות הקהילה 'האיטלקית' בקורפו במאה הי"ח, ציון, ע', ב', תשס"ה 2005.
דוד בנבנשתי, אגרות על שלוחי ארץ-ישראל בקורפו, תפ"ב-תקמ"ט, ספונות, ה, ירושלים, תשל"א-תשמ"א, עמ' מג-עה.
דוד בנבנשתי וחיים מזרחי, רבי יהודה ביבאס וקהילת קורפו בזמנו, ספונות, ב, ירושלים תשי"ח, עמ' שג-של.
דוד בנבנישתי, מקורות לתולדות קהילת קורפו, ספונות, א, ירושלים, תשי"ז 1957.
יעל ויילר ישראל, אגדת האחים אליהו: מסורת, רפואה ושליחות ציבור, האומה, 169, סתיו תשס"ח 2007.
הערות שוליים

↑  Advisory body evaluation
↑  First period of Venetian rule - Despotat of Epirus - Angevin rule באתר העיר.
↑  Second period of Venetian rule באתר העיר
↑  First French occupation באתר העיר.
↑  Russo-Turkish occupation באתר העיר
↑  Second French occupation באתר העיר
↑  Archdiocese of Corfù, Zante e Cefalonia מידע באתר catholic-hierarchy.
↑  University History מידע באתר‏ ionio.gr.
↑  Departments מידע באתר ionio.gr.
↑  Archeological Museum באתר העיר
↑  Cricket in Corfu מידע באתר corfuxenos.gr.
↑  הערך Corfu ב-Jewish Enciclopedia, באתר jewishencyclopedia.
↑  סיור פנורמי בבית הכנסת, באתר synagogues360.
↑  Remembering the Jews of Corfu
↑  המילה נהגית במלרע, שווא נע באות גימ"ל מודגש בהיגוי העברי הספרדי.
↑  Remembering the Jews of Corfu באתר Sefarad.org. נטה גטניו, מקורפו לבירקנאו ולירושלים, (עורכים: שמואל רפאל ושילהב רפאל), תל אביב: הוצאת עקד, 1999, עמ' 54-48.
↑  The Jewish community in Corfu: Cemeteries
↑  The Jewish community in Corfu: The Persecution
↑  Twinned cities באתר העיר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562080905171  BnF: cb153082883 (data)  GND: 4192393-5  LCCN: n80024459  NKC: ge128926  SUDOC: 027629252  VIAF: 168670613   WorldCat (עם VIAF): 168670613 
תבליט של משתה דיוניסוס במוזיאון הארכאולוגי של קורפו
קורפו ב-1488
האריה הוונציאני וכתובת בלטינית שהותירו הוונציאנים בקורפו
המצודה (הוונציאנית) החדשה
התעלה (מימין) והמצודה העתיקה מעבר לה. במרכז התמונה נמל מנדראקי
קורפו ב-1688
בית קפודיסטריאס בקורפו
ארמון מיכאל וגיורגיוס הקדושים בקצה הצפוני של הספיאנאדה אשר שימש כמעונו הרשמי של הנציב הבריטי בקורפו. כיום זהו המוזיאון לאומנות אסיה והגלריה העירונית
מגדל שעון במצודה העתיקה
מראה מקנוני: הקצה הדרומי של מסלול הטיסה בנמל התעופה ולגונת חלקיופולוס מעבר לו
בנין האקדמיה היונית
גמלון הגורגונה במוזיאון הארכאולוגי
שתי פסגותיה של המצודה העתיקה (מצפון) ונמל מנדראקי בקורפו
מפת העיר
שתי פסגות המצודה העתיקה (מדרום) וכנסיית גאורגיוס הקדוש לרגליהן. משמאל אחד משני המגדלים המבוצרים הפונים אל העיר העתיקה
המצודה החדשה והנמל הישן (מראה מצפון)
המראה מקנוני לעבר פתחה של הלגונה (מימין) ושני האיים שבמצר הים
בית הכנסת "החדש" בעיר קורפו הוקם במאה ה-19 (צולם עד 2002)
חיילי הורמאכט, צבא גרמניה הנאצית, בכניסתם לקורפו, אביב 1944
מראה פנורמי של העיר קורפו מהמצודה העתיקה. בקדמת התמונה התעלה המפרידה בין המצודה לעיר העתיקה וכיכר ספיאנאדה. משמאל מפרץ גריטסה, חצי האי שבקצהו הדרומי (משמאל) שוכנת קנוני, ומעבר לו לגונת חלקיופולוס. מימין מגדל הפעמונים של כנסיית ספירידיון הקדוש ומשמאל לו המצודה החדשה
האורקל מדלפי

האורקל מדלפי מאת מיכלאנג'לו, פרסקו בקפלה הסיסטינית
האורקל מדלפי היא אורקל שפעלה ביוון העתיקה, במקדש אפולו בעיר דלפי, שם לפי אמונות שונות, דיבר האל מפיה של פיתיה, כוהנת שהייתה ממלמלת דברי נבואה.
האורקל של אפולו היה מרכז דתי פאן-הלני הממוקם בדלפוי (דלפי של ימינו) שבמרכז יוון למרגלותיו הדרומיים של הר פרנסוס. באורקל שבדלפי ישבה אישה המכונה פיתיה, אשר האמינו כי יש לה סמכות דתית שניתנה על ידי האל אפולו – להתנבא בשמו. יוונים אשר הגיעו לאורקל בדלפי היו מפנים שאלות דרך הפיתיה לאפולו, בדרך כלל בענייני דת, מלחמה, נישואין וטהרה, והיא הייתה עונה להם את תשובתו. תשובותיה היו לרוב קצרות וסמליות שמשמעותן ניתנת לפירושים רבים ומנוגדים. האורקל שכן במקדש אפולו והמקום היווה לא רק מרכז דתי חשוב כי אם גם בית אוצר כלל-יווני.
מקור המילה "אורקל" בפועל הלטיני orare, שפירושו לבקש, לשאול. כלומר, האורקל הוא מקום אליו מגיעים על-מנת לשאול שאלות. מכל קצות העולם היווני פנו לאורקל כדי לקבל הוראות מהאלים בענייני מלחמה ושלום, אמונה, פולחן ועוד. עבור רבים היווה האורקל תחליף לפולחן אחיד ולדת מסודרת.
היסטוריה ואגדה

עדויות ראשונות לפעילות האורקל קיימות מהמאה ה-8 לפנה"ס וממשיכות עד התפשטות הנצרות במאה ה-3 לספירת הנוצרים.
כמו מקדשים יווניים רבים, האורקל בדלפי פעל, ככל הנראה, כבר בתקופה החשוכה. אין עדויות מתקופה זו אך על-פי מסורות יווניות, מקובל להניח שלפני שפעילות האורקל הייתה קשורה לאל אפולו (מהמאה ה-8 לפני ספירת הנוצרים ואילך), היה שייך האורקל לאלת האדמה גאיה.
לפי האגדות היה המקדש שייך בעבר לגאיה; לאחר שאפולו הרג שם את המפלצת פיתון – אלוהות כתונית, מגדת עתידות ומרפאת חולים – הוא השתלט בעצמו על המקדש, ומאז נעשה לפטרון הנבואה ולשולט בנחשים, ומקדשו היה למרכז הנבואה. האגדה מספרת על נקיק בסלע, שהיווה שער לעולמות התחתונים, שעליו שמר הנחש פיתון (אנ') (הנחש הוא סמל מקובל לעולמות מתים). לאחר שהרג את הנחש, קיבל אפולו מזאוס, אביו, את הרשות להינבא בשמו. מקורות אחרים מעידים על אפולו כמי שבוחר בדלפי בעצמו ומחליט לבנות שם את מקדשו.
מבנה האורקל

בתחתית המקדש, בתוך מערה, ישבה הפיתיה. על פי מסורות מסוימות היא ישבה מעל נקיק שמתוכו עלו גזים מן האדמה אשר סיממו אותה והשרו עליה את רוחו של האל. מסורות אחרות מייחסות את ההשראה לבשמים וקטורת שכוהני המקדש התקינו במקום. אנשים, לרוב מנהיגים חשובים מרחבי העולם היווני, הגיעו לשאול את הפיתיה שאלות שנועדו לעזור להם לקבל החלטות. תוכן השאלה הופקד בידי הכהנים של המקדש והם אלו שניהלו את המעמד. הכהנים היו מביאים את השאלה לפיתיה וזאת הייתה עונה תשובות מקוטעות וקשות להבנה. את התשובה קיבל השואל מפי הכהנים אשר פירשו את תשובת הפיתיה, הכניסו אותה למשקל שירי או ניסחוה בחרוזים בניסוח תמציתי וסתום. (ייתכן שרוב התשובות הגיעו מהכהנים עצמם).
המאמין היווני לא הגיע לדלפי כמי שבא למגדת עתידות לשמוע מה יהיה עתידו. נוסח השאלות שהתקבלו בידי האורקל נוסחו כך שהתשובות ינועו בטווח שבין כן ולא. ברוב הפעמים, שילוב של ניסוח השאלה יחד עם היגיון בריא של הכהנים שמסביב הפיתיה וניסוח רב-משמעי של התשובה הביא לכך שהנבואה תתגשם בין כה וכה. אך גם כאשר הנבואה כשלה, מקבל הנבואה הניח כי לא הבין כהלכה את דברי הפיתיה, או שלא קיים את דבריה במדויק, זאת משום שהאמינו כי הנבואה היא דברי האל אפולו ואין היווני ממהר לקרוא תיגר על האלים ולפקפק בדבריהם.
המקדש היה שייך לארגון פאן-הלני אשר קיים אספה ומועצה, בהן היו נציגים משנים-עשר שבטים יוונים. ארגון זה נקרא אמפיקטיונה ומטרתו הייתה לפקח על ניהול המקדש ואוצרותיו. הכהנים, בדומה לשאר המקדשים ביוון, היו אחראים על ההיבט הניהולי של המקדש וויסתו את הפולחן בו. אך המאפיין הרוחני של המקדש ומקור סמכותו נבעו מהאורקל ומפעילותו כנותן מענה אלוהי לצרכים של אלו הפוקדים את המקדש.
חשיבות דתית ופוליטית

בעת העתיקה, לאורקל בדלפי תפקיד מדיני חשוב. כאמור, שליטים יוונים הגיעו לדלפי טרם יציאתם למלחמה או לפני יציאתם להתיישבות חדשה (כמו במקרים של המושבות בדרום איטליה וסיציליה).
לפולחן היווני ככלל יש השלכות מעשיות. מרגע שהאורקל של דלפי קיבל מוניטין של סמכות אלוהית אמיתית, השפעתו התרחבה לכלל העולם היווני ולא רק לאזור הגאוגרפי והפוליטי שבו האורקל שכן. גם לאורקלים אחרים ביוון, כדוגמת האורקל של זאוס בדודונה או אורקל אחר של אפולו בקלרוס באסיה הקטנה, הייתה השפעה על כל העולם היווני, אך לאורקל בדלפי הייתה חשיבות גדולה ביותר בדומה למשחקים האולימפיים באולימפיה.
לקריאה נוספת

Goodrich, Norma Lorre, Priestesses, 1990.
Hamilton, Edith (1942). Mythology. Little, Brown and Company. ISBN 0-316-34114-2.
Mitford, William, The History of Greece, 1784. Cf. Chapter II, Religion of the Early Greeks.
Parke, Herbert William, History of the Delphic Oracle, 1939.
Parke, Herbert William, Sibyls and Sibylline Prophecy, 1988.
Pausanias, Description of Greece, (ed. and translated with commentary by Sir James Frazer), 1913 edition. Cf. v.5
Potter, David Stone, Classical Studies @ Michigan, web.archive.org, ‏2009-02-13, Prophecy and history in the crisis of the Roman Empire: a historical commentary on the Thirteenth Sibylline Oracle, 1990. Cf. Chapter 3.
West, Martin Litchfield, The Orphic Poems, 1983. Cf. especially p.147.
הערות שוליים

↑  Cassell's New Latin Dictionary (Cassell, London 1959) p. 415, 417 D.P. Simpson,
↑  Moses I. Finley, The Ancient Greeks (Penguin 1987), p. 46
↑  משה עמית, תולדות יוון הקלאסית (ירושלים: מאגנס, 1984), עמ' 230.
 Edited by John Boardman, The Cambridge Ancient History Volume 3, Part 3: The Expansion of the Greek World, Eighth to Sixth Centuries BC (Cambridge: Cambridge University Press 1982), p. 306.
↑  משה עמית, תולדות יוון הקלאסית (ירושלים: מאגנס) 1984, עמ' 230.
↑  Edited by John Boardman, The Cambridge Ancient History Volume 3, Part 3: The Expansion of the Greek World, Eighth to Sixth Centuries BC (Cambridge: Cambridge University Press 1982), p. 306.
↑  משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, עמ' 230.
↑  Edited by John Boardman, The Cambridge Ancient History Volume 3, Part 3: The Expansion of the Greek World, Eighth to Sixth Centuries BC, p. 309.
↑  משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, עמ' 231.
 Moses I. Finley, The Ancient Greeks, p. 50–51.
↑  Moses I. Finley, The Ancient Greeks, p. 51
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545757305171  LCCN: sh85036602
סטיבן וילסון (קצין)

| --- | --- |

 לידה:  1959 או 1960 ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת טקסס A&M 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1981–2020 (כ־39 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד חיל האוויר השמיני של ארצות הברית  מפקד פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר  סגן מפקד הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית  סגן ראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית
 עיטורים
  מדליית השירות המצוין של חיל האוויר (2)   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות (2)  כוכב הארד (2)  מדליית האוויר (2)
 
סטיבן וו. "סיב" וילסון (באנגלית: Stephen W. "Seve" Wilson) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל, בתפקידו האחרון שירת כסגן ראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית.
ביוגרפיה

וילסון סיים ב-1981 לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת טקסס A&M. התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית ושירת כמדריך טיסה וטייס B-1 לנסר.
בשנים 2002–2004 פיקד על להק 608 בחיל האוויר השמיני, בשנים 2004–2006 שימש מפקד כנף האימונים 14 בבסיס קולומבוס שבמיסיסיפי. שימש קצין מטה בפיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר ובפיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה. בשנים 2009–2010 מונה למפקד כוח המשלוח האווירי 379 המוצב בקטר. לאחר תפקיד מטה במפקדת חיל האוויר מונה ביוני 2011 למפקד חיל האוויר השמיני וקודם לדרגת מייג'ור גנרל. באוקטובר 2013 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר. ביולי 2015 מונה לסגן מפקד הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית.
ביולי 2016 קודם לדרגת גנרל ומונה לסגן ראש מטה חיל האוויר. הוא כיהן בתפקיד עד שדייוויד אולווין מונה במקומו בשנת 2020.
במהלך שירותו צבר מעל 4,700 שעות טיסה על מטוסי T-38 טאלון, ססנה T-37 טוויט, B-1 לנסר ו-B-52 סטרטופורטרס. מתוכם מעל 680 שעות טיסה מבצעיות.
וילסון בעל תואר שני בניהול הנדסי מבית הספר לכרייה וטכנולוגיה של דקוטה הדרומית, בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר, בעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של חיל האוויר, השתתף בתוכנית המנהיגות לקבלת ההחלטות של אוניברסיטת הרווארד ובוגר קורס הפסגה של האוניברסיטה לביטחון לאומי
ג'ון הייטן

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1959  (בן 65) האנטסוויל, אלבמה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר להנדסה ומדע שימושי של הרווארד  Auburn University at Montgomery  Virgil I. Grissom High School 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1981–2021 (כ־40 שנה)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד להק החלל 595  מפקד כנף החלל 50  מפקד פיקוד החלל של חיל האוויר של ארצות הברית  מפקד הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית  סגן יושב ראש המטות המשולבים
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה  מדליית השירות המצוין של חיל האוויר (2)   לגיון ההצטיינות (2)
 
ג'ון הייטן (באנגלית: John E. Hyten) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית, בתפקידו האחרון כיהן כסגן יושב ראש המטות המשולבים.
ביוגרפיה

הייטן נולד ב-18 ביולי 1959 בהאנטסוויל שבאלבמה. למד הנדסה באוניברסיטת הרווארד במסגרת מלגה מתוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית. ב-1981 סיים את לימודיו והתגייס לחיל האוויר. שירת כקצין הנדסה בבסיס חיל האוויר גונתר (כיום בסיס מקסוול), ראש ענף פיתוח תוכנה וראש יחידת הרכש בבסיס הלוויינים של חיל האוויר בלוס אנג'לס. מילא תפקידי מטה במשרד מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית, בפיקוד החלל של ארצות הברית, במטה חיל האוויר ובמטות המשולבים.
בשנים 1996–1998 פיקד על טייסת מבצעי החלל 6 המפעילה לווייני מזג אוויר. ביולי 2004 מונה למפקד להק החלל 595, בעת שעסקה בהכשרת כוח אדם לתחום הפעלת מערכות החלל ובניסויים מבצעים של מערכות חלל. בין אפריל 2005 למאי 2007 פיקד על כנף החלל 50, המפעילה לווייני תקשורת, לווייני GPS, לוויני מזג אוויר, לוויני ריגול ועוד. במסגרת זו הוצב במשך כחצי שנה בבסיס של מפקדת כוחות חיל האוויר של פיקוד מרכז של ארצות הברית במזרח התיכון. שימש ראש מחלקה בפיקוד החלל של חיל האוויר, באגף המבצעים במטה חיל האוויר ובמשרד מזכיר חיל האוויר. במאי 2012 מונה לסגן מפקד פיקוד החלל של חיל האוויר.
באוגוסט 2014 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד החלל של חיל האוויר, בנובמבר 2016 מונה למפקד הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית במחלקת ההגנה. בנובמבר 2019 מונה לסגן יושב ראש המטות המשולבים. הוא כיהן בתפקיד עד נובמבר 2021.
להייטן תואר שני בניהול מאוניברסיטת אובורן ותואר ראשון בהנדסה ומדע שימושי מאוניברסיטת הרווארד. הוא נשוי ללורה ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  פרידה מג'ון היידן בטוויטר, 19 בנובמבר 2021
דייוויד וילקי

ערך זה עוסק בשחיין בריטי. אם התכוונתם לצייר, ראו .
דייוויד אנדרו וילקי (באנגלית: David Andrew Wilkie;‏ 8 במרץ 1954 – 22 במאי 2024) היה שחיין בריטי. אלוף אולימפי (מונטריאול 1976), אלוף עולם (בלגרד 1973 וקאלי 1975) ושיאן עולם במשחים ל-200 מטר חזה ול-200 מטר מעורב אישי.
ביוגרפיה

דייוויד וילקי נולד בקולומבו, ציילון להורים סקוטים שהוצבו במדינה זו. בשנת 1965 הוא חזר עם משפחתו לאדינבורו. הוא התאמן תחת הדרכתו של דייב הולר. בשנת 1973 הוא נסע לארצות הברית ללמוד ביולוגיה ימית באוניברסיטת מיאמי, פלורידה.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו בשנת 1970 חבש וילקי כובע שחייה ובכך היה לשחיין הראשון שהשתמש בכובע שחייה בתחרות בינלאומית. בתחרות עצמה זכה וילקי במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:32.87 דקות.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה וילקי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:23.67 דקות, אחרי ג'ון הנקן מארצות הברית שקבע שיא עולם חדש של 2:21.55 דקות ולפני נובוטאקה טאגוצ'י מיפן (2:23.88 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה תוצאה של 1:06.52 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:06.25 דקות, מקום 16 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:13.25 דקות ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:58.82 דקות. על פי דבריו בשנים מאוחרות יותר, היה עד למעבר המחבלים שביצעו את הטבח בספורטאים הישראלים, את גדר הכפר האולימפי, באמצע הלילה, אך לא הבין שמדובר בטרוריסטים.
ביוגרפיה > אלוף עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בשנת 1973 זכה וילקי במדליית זהב ובמדליית ארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:19.28 דקות, לפני הנקן (2:19.95 דקות), וטאגוצ'י (2:23.11 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:08.84 דקות, אחרי שיאן העולם גונאר לארסון משוודיה (2:08.36 דקות) וסטן קרפר מארצות הברית (2:08.43 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.74 דקות, וילקי המנצח קבע שיא עולם חדש של 1:04.02 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:59.04 דקות.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד בינואר 1974 זכה וילקי בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.42 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.11 דקות ובמדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.37 דקות.
ביוגרפיה > אלוף אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה באוגוסט אותה שנה זכה וילקי בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:20.42 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 2:06.32 דקות. שיא זה הושווה על ידי סטיב פורניס מארצות הברית לאחר 8 ימים, שנה לאחר מכן אחיו של סטיב ברוס שיפר את שיא העולם (2:06.08 דקות). בנוסף, הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:54.13 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה בשנת 1975 זכה וילקי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.26 דקות, לפני טאגוצ'י (1:05.04 דקות) ובן ארצו דייוויד ליי (1:05.32 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 2:18.23 דקות, לפני ריק קוללה מארצות הברית (2:21.60 דקות) וניקולאי פאנקין מברית המועצות (2:21.75 דקות). מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:52.80 דקות, אחרי ארצות הברית 3:49.00 דקות ומערב גרמניה 3:51.85 דקות.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה וילקי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:15.11 דקות, לפני הנקן 2:17.26 דקות וקוללה (2:19.20 דקות). שיא עולם זה החזיק מעמד 6 שנים עד שניבר על ידי ויקטור דייוויס מקנדה (2:14.77 דקות) ובמדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה מהירה משיאו העולמי של וילקי 1:03.43 דקות, אך אחרי וילקי עצמו שקבע שיא עולם חדש של 1:03.11 דקות ולפני ארווידס יוזייטיס מברית המועצות (1:04.23 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:49.56 דקות.
תארים

בסך הכל קבע וילקי 3 שיאי עולם, 2 במשחה ל-200 מטר חזה ואחד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
וילקי זכה ב-3 תוארי אליפות ארצות הברית בשנת 1976 ו-3 תוארי NCAA.
בשנת 1982 זכה וילקי להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית)
הערות שוליים

↑  Commonwealth Games Medallists - Swimming and Diving (Men), www.gbrathletics.com
↑  Olympic champion swimmer Wilkie dies aged 70, BBC, ‏22 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 137160909  ISNI: 0000 0000 8200 0290  LCCN: n77001986  SNAC: w6f52b82  VIAF: 13558278   WorldCat (עם VIAF): 13558278
פורט סעיד

פורט סעיד (בערבית: بورسعيد, תעתיק מדויק: בּוּרְסַעִיד) היא עיר נמל בצפון-מזרח מצרים ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר שוכנת על שפת הים התיכון בסמוך לתעלת סואץ, כ-165 ק"מ צפון-מזרחית לבירה קהיר. יש לה עיר תאומה בצדה השני של תעלת סואץ בשם פורט פואד. לפורט סעיד מעמד של אזור סחר חופשי. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023 אוכלוסיית העיר מונה 791,749 בני אדם, והיא העיר החמישית בגודלה במצרים (אחרי קהיר, אלכסנדריה, גיזה ושוברא אל-ח'ימה).
היסטוריה

העיר הוקמה בעת חפירת תעלת סואץ. היא תוארה בשנת 1878 על ידי אליעזר גרייבסקי שביקר בה בשנת 1873: "היא בנויה בנאוה לפי חוקי ומשטרי בונים חדשים".
עד שנות ה-60 של המאה ה-20 הייתה עיר זו הגדולה והמבטיחה מבין שלוש ערי התעלה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, צבא האימפריה העות'מאנית פלש לעיר בניסיון להשתלט על התעלה, אך נהדף בידי הבריטים ששלטו במצרים.
בעיר היו מתדלקים את האוניות שהגיעו מאירופה ומציידים אותן במים ובמזון וכמו כן, נבנתה בה מספנה גדולה והוקמו בה מפעלים לעיבוד כותנה, מזון ומוצרים שהגיעו מאסיה כגון: אורז וטבק כך שהתפתח בה בסיס כלכלי יציב עד מלחמת ששת הימים (1967).
במבצע מוסקטר, שנערך בנובמבר 1956, השתלטו על העיר כוחות של בריטניה וצרפת. ישראל ניצלה השתלטות זו למבצע תושייה, להעלאת יהודי פורט סעיד ופורט פואד לישראל. לנוכח התנגדות בינלאומית נסוגו הכוחות הבריטים-צרפתים מפורט סעיד בדצמבר 1956.
בעקבות מלחמת ששת הימים ומלחמת ההתשה שבאה אחריה (1970-1968) נהרסה העיר כמעט לחלוטין ונעזבה. לאחר מלחמת יום הכיפורים (1973) ופתיחתה המחודשת של תעלת סואץ (1975) חזרה העיר לתפקודיה הקודמים והתפתחותה נמשכת, אם כי בקצב נמוך יחסית ובפיגור ביחס ליתר ערי מצרים בבחינת הפיתוח הכלכלי-חברתי.