stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדראה קמילרי

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1925 פורטו אמפדוקלה, איטליה 
 פטירה:  17 ביולי 2019 (בגיל 93) רומא, איטליה 
 מקום קבורה:  בית העלמין הפרוטסטנטי של רומא 
 סוגה מועדפת:  ספרות פשע, סיפור קצר, שירה, מסתורין, תסריט 
 מדינה:  איטליה איטליה
 תקופת הפעילות:  1950–2019 (כ־69 שנים)
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית לאמנויות הבמה על שם סילביו ד'אמיקו  אוניברסיטת פלרמו 
 פרסים והוקרה:  קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (2003)  פרס מונדלו (2002)  Prix Mystère de la Critique (1999)  Pepe Carvalho Award (2014)  פרס ריימונד צ'נדלר (2011)  מדליית כסף של מסדר ההצטיינות האיטלקי לתרבות ואמנות 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
אנדראה קאלוג'רו קמילרי (באיטלקית: Andrea Calogero Camilleri;‏ 6 בספטמבר 1925 – 17 ביולי 2019) היה סופר, תסריטאי ובמאי איטלקי יליד סיציליה. הוא ידוע מחוץ לאיטליה בעיקר בזכות סדרת ספרי בלש שמתרחשת בסיציליה וגיבורה הוא המפקח סלבו מונטלבנו.
קלימרי התגורר ברומא. היה נשוי ואב לשלוש בנות.
שנותיו הראשונות

קמילרי נולד בעיר פורטו אמפדוקלה בסיציליה. הוא סיים תיכון ב-1943, והיה פטור ממבחן סיום הלימודים בשל פלישת בעלות הברית לסיציליה. ביוני אותה שנה הוא התפנה מעירו ונדד ברחבי סיציליה, ברגל ובמשאיות צבאיות איטלקיות וגרמניות, כדי להתחמק מההפצצות המאסיביות של בעלות הברית. קמילרי כתב על קורות תושבי סיציליה בחודשים שלקראת ובמהלך פלישת בעלות הברית בספר כלב הטרקוטה (1996, לא תורגם לעברית).
בשנת 1944 נרשם ללימודי ספרות אותם לא סיים. בשנת 1945 החל לפרסם סיפורים קצרים ושירה בעיתונים וכתבי עת.
קריירה כבמאי תיאטרון וטלוויזיה

בשנת 1949 החל ללמוד בימוי באקדמיה הלאומית לאומנויות דרמטיות על-שם סילביו ד'אמיקו, ברומא. מאז סיום לימודיו ב-1953, ביים למעלה מ-100 הצגות, בייחוד מחזות של המחזאי הסיציליאני לואיג'י פיראנדלו, שהיה מכר של הוריו. גם בספרי המפקח מונטלבנו מופיעים מוטיבים ממחזותיו של פיראנדלו, כמו עץ הזית שעוזר למפקח לחשוב.
הוא היה הראשון שהציג מחזה של סמואל בקט באיטליה: המחזה סוף משחק, ראשית בהפקת תיאטרון ברומא, ולאחר מכן בהפקה טלוויזיונית.
בשנת 1954 כמעט התקבל למשרה בטלוויזיה הממלכתית האיטלקית, RAI, אבל לבסוף נדחה בשל חברותו במפלגה הקומוניסטית. הוא התקבל בכל זאת לעבודה ב-1958, ובמשך שנות ה-60 ביים מספר רב של תוכניות.
בשנים 1977–1997 היה מרצה לבימוי באקדמיה הלאומית לאומנויות הדרמטיות. הוא פרסם מאמרים רבים בכתבי עת לתיאטרון וספרות.
קריירת כתיבה

ב־1978 פרסם בהוצאה עצמית את הרומן הראשון שלו, Il corso delle cose, שנכתב 10 שנים קודם לכן. ב-1980 התפרסם ספרו השני, שובל של עשן (Un filo di fumo – תורגם לעברית בתוך הקובץ עונת הציד), רומן היסטורי המתרחש בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בספר זה הוא מתאר לראשונה את העיר הבדיוניות ויגטה, שבה מתרחשים גם ספרי המפקח מונטלבנו. שני הספרים לא הצליחו במיוחד, אם כי שובל של עשן זכה לפרס ספרותי מקומי בסיציליה.
לאחר הפסקה של 12 שנה, הוא פרסם בשנת 1992 את עונת הציד. הספר היה רב-מכר, ופתח את הקריירה שלו כסופר מצליח.
בשנת 1994 פרסם את La forma dell'acqua (צורת המים), הספר הראשון בסדרת המפקח מונטלבנו, והספר הבלשי הראשון שלו. שמו של מונטלבנו הוא מחווה לסופר הספרדי מנואל וסקס מונטלבן. הספר זכה להצלחה, ופתח סדרת ספרים ארוכה, שיצאה לאור בקצב של יותר מספר בשנה. בימי חייו של קמילרי יצאו בסדרה 26 רומנים ו-9 קבצים של סיפורים קצרים. ספרי הסדרה תורגמו לאנגלית ושפות נוספות. הסדרה גם עובדה לסדרת טלוויזיה שמשודרת החל מ-1999 ברשת הטלוויזיה הממלכתית האיטלקית.
במקביל המשיך קמילרי לפרסם ספרים אחרים, ובכלל זה רומנים היסטוריים, ספרים פנטסטיים, ועוד.
ספריו שתורגמו לעברית

מהלך הסוס (שוקן, 2003), מאיטלקית: ארנו בר. במקור - La mossa del cavallo, 2000.
צורת המים (כתר, 2003), מאיטלקית: מירון רפפורט. במקור - La Forma Del Aqua, 1994.
עונת הציד: שני רומנים קצרים (שוקן, 2004), מאיטלקית: ארנו בר. תרגום של שני הרומנים - La stagione della caccia, 1992, ו- Un filo di fumo, 1980.
האישה בחליפה האפורה (אחוזת בית, 2011), מאיטלקית: אלון אלטרס. תרגום של - Il tailleur grigio, 2008.
אספרוזאורוס

| אספרוזאורוס> תקופה |
| --- | --- |
קרטיקון עליון 81 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי קמטן
סוג:: אספרוזאורוס
מין:: Asprosaurus bibongriensis
שם מדעי
 Asprosaurus

אספרוזאורוס (שם מדעי: Asprosaurus) הוא סוג של לטאה פרהיסטורית, אשר התקיימה במשך סוף הקרטיקון שלפני 81 מיליון שנה בדרום קוריאה. סוג זה מכיל מין יחיד - Asprosaurus bibongriensis.
הממצאים של לטאה זו התגלו בתצורות סונסו קונגלומרט (אנ') והיא הלטאה הראשונה מהמזוזואיקון שהתגלתה בדרום קוריאה. היא תוארה ב-2015 בידי החוקר פארק וצוותו. הממצאים היחידם שלה כוללים שרידים מקוטעים מהגולגולת וחלק מהמידע עליה מבוסס על השערות, אם כי מרבית החוקרים רואים בה קרובה רחוקה של ההלודרמיים - הלטאות הארסיות ביותר למעט הכוח הענק. מבנה הלסת התחתונה של הלטאה דומה לזה של בני הקבוצה Monstersauria, בה ההלודרמיים.
זוהי הלטאה הקרקעית (שאינה מוזאזאור) האסייתית הגדולה ביותר, כשאורך הגולגולת שלה הגיע ל-180–200 מ"מ. בכך היא מתחרה רק עם הסוג Chianghsia שהתגלה בסין. מעריכים שאורך הלטאה הכולל יכל להגיע לאורך של 3 עד 4 מטרים ואולי היא הייתה טורפת עליונה באזור. גודלה איפשר לה לטרוף דינוזאורים קטנים וזוחלים אחרים וייתכן שבדומה להלודרמות הייתה לה נשיכה ארסית (אם כי זה נתון שנוי במחלוקת). למעשה באזור בו היא נמצאה התגלו מספר קיני דינוזאורים והגיוני שהלטאה התבססה עליהם למזון.
הערות שוליים

↑  Kim, J.K.; Kwon, Y.E.; Lee, S.G.; Kim, C.Y.; Kim, J.G.; Huh, M.; Lee, E.; Kim, Y.J. (2017). "Correlative microscopy of the constituents of a dinosaur rib fossil and hosting mudstone: Implications on diagenesis and fossil preservation". PLOS One. 13 (3): e0195421. doi:10.1371/journal.pone.0186600.
↑  Park, Jin-Young; Evans, Susan E.; Huh, Min (2015). "The first lizard fossil (Reptilia: Squamata) from the Mesozoic of South Korea" (PDF). Cretaceous Research. 55: 292–302. doi:10.1016/j.cretres.2015.03.001.
ארבעה-עשר הקדושים המסייעים

ארבעה-עשר הקדושים המסייעים
ארבעה-עשר הקדושים המסייעים (בלאטינית: Quattuordecim auxiliatores), הם קבוצה של ארבעה-עשר קדושים פטרונים המקובלים בכנסייה הקתולית ככאלה שתפילה אליהם נחשבת ליעילה באופן יוצא דופן, במיוחד כנגד מחלות מסוימות. מקורה של האמונה בעמק הריין המרכזי במאה ה-14, לאחר המגפה שנודעה לימים בשם המוות השחור.
להלן מפורטים ארבעה-עשר הקדושים המסייעים לצד יום חגם ותחום פטרונותם:
אגאתיוס הקדוש – 8 במאי, כאבי ראש.
אגידיוס הקדוש – 1 בספטמבר, דבר.
אאוסטתיוס הקדוש – 20 בספטמבר, מחלוקות במשפחה.
ארסמוס הקדוש מאנטיוכיה – 2 ביוני, מחלות מעיים.
בלזיוס הקדוש – 3 בפברואר, מחלות גרון.
ברברה הקדושה – 4 בדצמבר, חום ומוות פתאומי.
גאורגיוס הקדוש – 23 באפריל, בריאות חיות הבית ומחלות נפש.
דיוניסיוס הקדוש – 9 באוקטובר, כאבי ראש.
ויטוס הקדוש - 15 ביוני, אפילפסיה.
כריסטופורוס הקדוש – 25 ביולי, דבר.
מרגרטה מאנטיוכיה – 20 ביולי, לידה.
סיריאקוס הקדוש – 8 באוגוסט, פיתויים על מיטת הגוסס ומחלות עיניים.
בזיליקת ארבעה עשר הקדושים בבאד שטפלשטיין, בוואריה, גרמניהפנטלאון הקדוש – 27 ביולי, רופאים.
קתרינה מאלכסנדריה – 25 בנובמבר, מוות פתאומי.
בנוסף לימי החג של כל אחד מ-14 המסייעים, נקבע ה-8 באוגוסט כיום חגם המשותף.
בזיליקה שמוקדשת לארבעה-עשר הקדושים נמצאת בעיירה באד שטפלשטיין שבבוואריה, גרמניה. היא נבנתה במאה ה-18 על ידי האדריכל בלתזאר נוימן (אנ'), מבכירי הבארוק הגרמני שהיה גם אדריכל ארמון רזידנץ בווירצבורג.
ראו גם

קדוש פטרון
הערות שוליים

↑  אתר הבזיליקה
| תאולוגיה נוצרית |
| --- | --- | --- |
| האלוהות | השילוש הקדוש • האל האב • ישו • רוח הקודש • קרדו • ומן הבן • אריאניות • הסבליאניות • המקדוניות | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| כריסטולוגיה | לוגוס • אינקרנציה • דיופיזיטיות • מונופיזיטיזם/מיאפיזיטיות • דונאטיזם • מונותליטיזם • נסטוריאניזם • לידת הבתולין • עליית ישו • הביאה השנייה | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| האדם והאל | החטא הקדמון • כפרה • פלגיאניזם • חטא • שבעת החטאים • חסד • גאולה • פרדסטינציה • יוסטיפיקציה • קדוש (קדוש מגן) • הסקרמנטים • טרנסובסטנציאציה | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| תאולוגים חשובים | טרטוליאנוס • אוריגנס • פוליקרפוס • אתנסיוס • בסיליוס הגדול • גרגוריוס מנזיאנזוס • הירונימוס • אמברוזיוס • אוגוסטינוס • יוחנן כריסוסטומוס • קירילוס האלכסנדרוני • ברנאר מקלרבו • תומאס אקווינס • אנסלם • לותר • צווינגלי • קלווין • וסלי | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
פורטל נצרות • מושגים בנצרות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548250205171  BnF: cb11984043r (data)  GND: 118825046  LCCN: sh85051097  SUDOC: 027897176  VIAF: 50022267   WorldCat (עם VIAF): 50022267
אליהו לופס

| --- | --- |

הרב אליהו לופס
 לידה:  2 בינואר 1890 י' בטבת תר"ן חלב, סוריה
 פטירה:  3 ביולי 1938 (בגיל 48) ד' בתמוז תרצ"ח ירושלים
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום פעילות:  בית וגן, ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 3 ביולי 1938 
 השתייכות:  חרדים ספרדים
 תחומי עיסוק:  הלכה
 תלמידיו:  הרב עובדיה יוסף
 
הרב אליהו לופס (2 בינואר 1890, י' בטבת תר"ן - 3 ביולי 1938, ד' בתמוז תרצ"ח) היה ר"מ בישיבת "פורת יוסף", דיין בבית דין צדק לעדת הספרדים בירושלים וממקימי שכונת "בית וגן" בירושלים. בין תלמידיו נמנו כמה רבנים מפורסמים, בהם הרב עובדיה יוסף.
בית הרב אליהו לופס בשכונת בית וגן בירושלים
המשאבה שבעזרתה נשאבו המים מן הבור התת-קרקעי
קורות חייו

נולד בשנת ה'תר"ן (1890) בחלב שבסוריה לרב יעקב ולחנה לופס, בן למשפחת רבנים בת 300 שנה. בחודש אלול ה'תרע"ג (1913) עלה לארץ ישראל עם בני משפחתו, והתיישב בירושלים. נמנה עם חכמי ורבני ישיבת המקובלים "רחובות הנהר", בחברת הרב חיים שאול דוויק הכהן, שם עסקו בתורת הנסתר והתפללו בצוותא על פי סידור הרש"ש וכוונות האר"י.
עם פתיחתה של ישיבת "פורת יוסף" בעיר העתיקה בירושלים, נמנה עם תלמידיה הראשונים. מסר שיעורים רבים בהלכה ומוסר בשכונת "זיכרון משה" בירושלים. עודד את הבריות במילות ביטחון ותנחומים, שהיו שגורים על פיו.
נמנה עם מייסדי שכונת "בית וגן" בירושלים, בעת שהחלה להיבנות בשנת 1926. בנוסף לגדלותו בתורה, היה אהוד על הציבור, עסק בצרכי ציבור באמונה, ונבחר ליו"ר המועצה של השכונה. בשנת 1928 בנה לעצמו בית בפאתי השכונה ברחוב החיד"א 31. בקומת המגורים שבה התגורר, הוקצה שטח לבית כנסת לתושבי השכונה הספרדים.
כנהוג באותם ימים, נבנה בסמוך לכל בית בור מים שבו השתמשו דיירי הבית לשתייה, לרחיצה ולכל צורכי המשפחה. הבור היה גדול ביותר על מנת להכיל מספיק מים להתמודד עם שנות הבצורת. בסמוך לבור המים, הוא בנה את קומת המרתף והקים בה בית מדרש. לאחר מכן, ניהלה בתו שרה בבית זה גן ילדים, ושימשה בו כגננת כ-40 שנה.
משנת ה'תרפ"א (1921) לימד בישיבה הגדולה "תורת חיים" בעיר העתיקה בירושלים. באותה תקופה היה יחיד בין צוות רבני הישיבה האשכנזית. מעלותיו ומידותיו התרומיות חיבבו אותו על כל בני הישיבה ומנהליה. עם פתיחת הישיבה הגדולה "פורת יוסף" בעיר העתיקה השתלב עם מייסדיה, ונקרא לכהן בין רבני הישיבה, ושם הרביץ תורה לתלמידים במשך כחמש עשרה שנים.
בשנותיו האחרונות שימש כדיין בבית דין צדק לעדת הספרדים בירושלים. כשנה לפני פטירתו (שנת ה'תרצ"ז) השתדל אצל רבני ירושלים, והקהיל קהילות ברבים ליום צום תענית ציבור ותפילה, לנוכח המצב האיום ששרר בארץ. אמרו כי אחרי אותו יום תענית ציבור, שקטה הארץ מספר חודשים ולא ראתה קורבנות.
ביום ד' בתמוז ה'תרצ"ח נפטר לאחר ייסורים וצער כשהוא במלוא כוחותיו ושנותיו הצעירות, כבן 48 שנים. מפאת אשפוז וטיפול מוטעה, בבית החולים "משגב לדך" בעיר העתיקה, כשקיבל בטעות זריקה לא סטרילית התפתחו ברגלו נמק והרעלת דם כללית, ומיד הועבר לבית החולים "וואלך" – שערי צדק – שם חלה הידרדרות נוספת במצבו.
בימי מחלתו האחרונים, כשהיה באפיסת כוחות, הוכיח את המבקרים אותו בבית החולים: "העיקר היא התורה". לחולה ששכב לידו, הציע לזכות במצוות הנחת תפילין שלא יהא כקרקפתא דלא מנח. עד רגעיו האחרונים היה בצלילות מוחלטת, ביקש שיטבילוהו במקווה טהרה לאחר פטירתו.
לרב לופס היו שלושה אחים: רבי ניסים, רבי אברהם ורבי שלום, שלושה בנים ושבע בנות.
משפחתו הוציאה לאור לאחר פטירתו את הספר "אמרי פי ובן אביחיל" - דרושים מוסריים על התורה. ידידיו הרבנים בבית הדין הוציאו לאור אחרי פטירתו חוברת מיוחדת לזכרו. בשכונת "בית וגן" בירושלים נקרא רחוב על שמו.
תלמידיו

בין תלמידיו כמה מגאוני זמננו. המפורסם ביותר הוא הרב עובדיה יוסף. באחד הימים, כששימש כר"מ בישיבת "פורת יוסף", הרב אליהו לופס הבחין שתלמידו החביב, עובדיה, לא מופיע בישיבה כהרגלו. מיד ניגש לראש הישיבה, רבי עזרא עטייה, ושאלו על כך. הרבנים ניגשו לביתו ונודע להם שאביו הוציאו לעבוד בחנותו. מיד פשט רבי עזרא את בגדיו הרבניים, והודיע שהוא עובד בחנות על מנת שהבן יחזור לישיבה. כמה ימים של משא ומתן ביניהם להוריו, שכנעו אותם להניח לבנם לחזור לישיבה לשקוד על לימודיו.
הערות שוליים

↑  הרב אליהו לופס, דבר, 4 ביולי 1938
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296973805171  ISNI: 0000 0000 6697 4618  LCCN: n96087307  VIAF: 28800095   WorldCat (עם VIAF): 28800095
אנגרסק

אנגרסק (ברוסית: Ангарск) היא עיר ברוסיה הנמצאת במחוז אירקוטסק והעיר השלישית באוכלוסייתה במחוז.
היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1948, וקיבלה את מעמדה כעיר בתאריך ה 30 במאי 1951. היא הוקמה על ידי חיילים מן הצבא האדום לאחר מלחמת העולם השנייה.
כלכלה

באנגרסק יש את אזור התעשייה הגדול ביותר באסיה. הוא כולל מפעלים פטרוכימיים מורכבים. אנגארסק מארחת גם מרכז בינלאומי של מחזור דלק גרעיני, אשר יהיה אחד ממרכזי ההעשרה הרוסיים הראשונים שיוצבו תחת אמצעי ביטחון של סבא"א. אנגרסק היא גם האתר לבנק דלק גרעיני, בעקבות החלטה של סבא"א בנובמבר 2009; עבודה עם רוסיה, סבא"א הקימה בנק זה כדי לספק דלק במחיר השוק למדינות החברות כמו הגנה מפני שיבושי אספקה אפשריים.
בשנת 2005, זכתה אנגרסק בפרס הראשון בתחרות ארצית לפיתוח המהיר ביותר של שירותים ציבוריים.
תחבורה

העיר מחוברת ברכבת הטרנס-סיבירית. חשמליות, אוטובוסים ומרשרוטקות (מוניות מנותבות/ מוניות שירות) הן אמצעי התחבורה הציבורית בעיר.
חינוך ותרבות

העיר היא ביתם של מוזיאון אנגרסק לשעונים, מוזיאון אנגרסק לניצחון, והאקדמיה הטכנית הלאומית של אנגרסק.
ערים תאומות

אנגרסק היא עיר תאומה של הערים:
רוסיה מיטישצ'י, רוסיה
הרפובליקה העממית של סין ג'ינג'ואו, הרפובליקה העממית של סין
יפן קומצו, יפן
הרפובליקה של קרים אלושטה, הרפובליקה של קרים
תחנת הרכבת באנגרסק
אח"י וג'ווד

| --- | --- |
אח"י השומר ק-18 - "אח"י וג'ווד" מקושטת לכבוד יום העצמאות, 1949
אח"י השומר ק-18 - "אח"י וג'ווד" מקושטת לכבוד יום העצמאות, 1949
 תיאור כללי
 מוטו:  עיטור לוחמי המדינה    מלחמת העצמאות
 סוג אונייה:  קורבטה 
 צי:  חיל הים הישראלי הצי המלכותי הקנדי HMCS Beauharnois בצרפתית "בורנואה"
 דגל הצי:  
 סדרה:  פלאואר (סדרת קורבטות) 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Morton Engineering and Dry Dock Company 
 הוזמנה:  יוני 1942
 הושקה:  11 מאי 1944
 תקופת הפעילות:  1944–1954 (כ־10 שנים)
 אחריתה:  שרות בחיל הים הישראלי מ-1948. הוצאה משרות ב-1954
 מלחמות וקרבות:    מלחמת העצמאות
 מידות
 הֶדְחֶק:  1,350 טון
 אורך:  63.4 מטר
 רוחב:  10.1 מטר
 שוקע:  3.35 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  13 - 16 קשר
 גודל הצוות:  94 קצינים ובעלי דרגות אחרים
 טווח שיוט:  3,500 מיל ימי
 הנעה:  קיטור
 אמצעי לחימה
 חימוש:  תותח ימי 102 מ"מ, תותח 76 מ"מ, זוג תותחי נ"מ 20 מ"מ ו-4 מקלעים 13 מ"מ דו-קניים. מכ"ם שטח ומערכת בקרת אש ידנית.
 
אח"י וג'ווד הוא כינויה של הקורבטה השומר (ק-18), מאוניות המלחמה הראשונות של חיל הים הישראלי. האונייה נבנתה בקנדה ושירתה כקורבטה בצי המלכותי הקנדי. לאחר מלחמת העולם נמכרו הקורבטות על ידי הרשות הקנדית לעודפי ציוד ולחברה אמריקאית. נרכשה על ידי המוסד לעלייה ב' שופצה ושימשה כאוניית מעפילים בשם "קולונל יאשיה ווג'ווד". היא נתפסה על ידי השלטונות הבריטים, והוצבה ליד שובר הגלים בנמל חיפה במסגרת צי הצללים.
בצי הקנדי

האונייה נבנתה עבור הצי המלכותי הקנדי, כקורבטה מסדרת "פלאואר ("FLOWER") במהלך מלחמת העולם השנייה במספנות מורטון בקוויבק קנדה. היא הושקה ב-11 במאי 1944 בשם "H.M.C.S Beauharnois". בספטמבר אותה שנה הוכנסה לפעילות ונשלחה לאימון היבנות  באי ברמודה. בתום האימון צורפה לקבוצת ליווי שיירות במסגרת המערכה באוקיינוס האטלנטי (1939–1945). משימתה האחרונה במלחמה הייתה לאבטח אונייה שהניחה כבל תקשורת בין אמריקה לאירופה.
הקורבטה הוצאה מהשירות ב-12 ביולי 1945. החימוש והציוד הצבאי הוסרו ממנה והיא הושבתה בנמל סורל-טרייסי (Sorel-Tracy) בקנדה, יחד עם כ 30 קורבטות שהוצאו למכירה לשוק האזרחי.
אוניית המעפילים - "קולונל יאשיה וודג'ווד" > רכישה וההתארגנות באמריקה

שתי הקורבטות, לימים ה"וודג'ווד" וה"הגנה" נרכשו על ידי חברת ספנות מניו-יורק בשם UNITED SHIP CORPORATION שרכשה 8 קורבטות מהרשות לעודפי ציוד הקנדית. הקורבטות לא היו כשירות לשייט והן נגררו מנמל סורל לסיטי איילנד ניו יורק. בדצמבר 1945 נרכשו שתי הקורבטות על ידי שליח המוסד לעלייה ב' בכספי תרומות של ציונים אמריקנים.
הסיבה לרכישת הקורבטות באמריקה (ולא באירופה) נבעה בעיקר מהקשיים של המוסד לעלייה ברכישת אוניות כדי להעלות ארצה מעפילים ניצולי השואה. החרמת האניות על ידי הבריטים לא אפשרה עוד להעסיק אניות בחכירה והיה צורך לקנות אותן בכסף מלא. בשלב זה נחלצה יהדות ארצות הברית לעזרת המוסד לעלייה ב' ברכישת 12 אניות, ציודן, ציוותן ושליחתן לאירופה למטרת ההעפלה. הקורבטות שנרכשו בסיטי איילנד נגררו למספנה בסטטן איילנד, לצורך החזרתן לכשירות וקבלת רישיון שייט כאניות סוחר והכנתן להפלגה.
האונייה היא אחת מתוך 10 אוניות המעפילים המכונות "האוניות האמריקאיות" של מפעל ההעפלה – אוניות שנרכשו בארצות הברית/קנדה ואשר גודלן יחסית לספינות שנרכשו באירופה אפשר שינוי משמעותי בהיקף ההעפלה אחרי מלה"ע (מורי גרינפילד – מתנדב באחת מהן – כתב עליהן ספר בשם "הצי הסודי של היהודים").
אוניית המעפילים - "קולונל יאשיה וודג'ווד" > הפלגה לאיטליה

באפריל 1946, בחול המועד פסח הפליגה האוניה מנמל ניו יורק לאיטליה בשם הרשמי "קולון" COLON והניפה דגל פנמה.
צוות האונייה כלל 25 איש: רב חובל ג'ייקוב ליכטמן וסגל הקצינים, ימאים יהודים מצי הסוחר האמריקני, ביניהם 2 ארצישראלים שלום שוורץ קצין סיפון, ואריה קולומייצב קצין מכונה. המלווים, אנשי הפלי"ם, הצטרפו באיטליה.
בנוסף גויסו באמריקה כמלחים פשוטים 16 חלוצים בוגרי תנועות הנוער הבונים והשומר הצעיר באמריקה, שהושבעו לפני ההפלגה כחברי ההגנה. הם היו חסרי ניסיון בימאות ועברו הכשרה קצרה בחוף ובמשך ההפלגה. הדבר נתן את אותותיו במהלך ההפלגה באוקיינוס האטלנטי, היה קושי בתפקוד אף על פי שהים היה רגוע.
ביום השישי להפלגה אירעה תקלה בחדר המכונות. בגלל טעות בהפעלת מזקק המים, חדרו מי מלח למערכת הקיטור, תקלה שסיכנה את המכונה הראשית. האונייה נעצרה בלב ים, והמזקק תוקן, אך היא נאלצה להיכנס לנמל פונטה דלגדה, שבאיים האזוריים לצורך חידוש מי ההזנה לדוודים. היא התעכבה שם שלושה שבועות, הסיבה לעיכוב הייתה המשבר ששיתק את ארגון ההעפלה באיטליה בעקבות מה שכונה "פרשת לה ספציה", שיירות מעפילים נתפסו בדרכן לספינות שעגנו בנמל לה ספציה. הבריטים, שלאחר מלחמת העולם השנייה שלטו באיטליה במידה רבה, נכנסו לפעולה, פעילי העפלה מרכזיים נעצרו ונחשפה תשתית הפעולה של הארגון באיטליה. מסיבה זאת האונייה נאלצה להמתין עד שהמצב יתבהר. 
כשהגיעה "קולון" לגיברלטר האונייה עגנה מחוץ לנמל, רב החובל ירד לחוף בסירת מנוע וקיבל הנחיה בשיחת טלפון להפליג לנמל גנואה.
אוניית המעפילים - "קולונל יאשיה וודג'ווד" > התארגנות באיטליה

לאחר עגינה של יום בנמל גנואה הפליגה האונייה לנמל סבונה (אנ') לצורך הכנתה לקליטת מעפילים. עם הגעתה לנמל סבונה עברה האונייה לסמכות ארגון ההעפלה באיטליה בראשות יהודה ארזי, שהיה כפוף למוסד לעלייה ב' אך פעל בצורה עצמאית. בנמל סבונה הצטרפו לאונייה המלווים אנשי הפל"ים ובראשם המפקד דב מגן (ברצ'יק), ישראל אוירבך, צבי כצנלסון והגדעוני משה ירושלמי. כמו כן הגיע המכונאי בנימין (בוב) נתיב שהחליף קצין מכונה שעזב בסבונה.
הכנת האונייה כללה אטימת שני המעברים הפתוחים משני צידי האונייה, ליצירת שטחי מגורים נוספים והתקנת שלד צינורות מתכת לתליית 1,200 ערסלים (בשונה מדרגשי העץ באניות המעפילים). הקורבטה הייתה אמנם גדולה יותר מספינות הסוחר ששמשו אז את המוסד לעלייה, אך בגלל התאים הקטנים והמעברים הצרים שהיו בה, לא היה לה יתרון לעומת חלל המחסן באוניית הסוחר. מתוך 1,200 הערסלים רק 700 הותקנו בבטן האונייה, 500 ערסלים הותקנו על סיפוני החרטום והירכתיים תחת סככות ברזנט שנבנו לצורך כך. עבודות ההכנה נעשו על ידי עובדים איטלקיים מקומיים שנשכרו על ידי ארזי.
אוניית המעפילים - "קולונל יאשיה וודג'ווד" > קליטת המעפילים

ב 18 ביוני 1946 אחה"צ הפליגה האונייה לאסוף את המעפילים מנמל קטן בשם ואדו ליגורה, 30 ק"מ מערבית לסבונה. אל רב החובל ג'ייקוב ליכטמן הצטרף נתב רב חובל איטלקי בשם אנסלדו, שהכיר את הנמל לאחר שעגן שם עם ספינת המעפילים חנה סנש בדצמבר 1945 מרחב התמרון בנמל היה צר מדי לאניה בגודלה של הקורבטה ונדרשה מיומנות רבה משני רבי החובלים ליכטמן ואנסלדו כדי לבצע את הגישה לרציף.
נקודת התורפה במבצע הייתה הובלת המעפילים אל האונייה ממחנות רחוקים מאות קילומטרים. המעפילים יצאו בשתי שיירות ממחנות שונים באיטליה, ונעצרו על ידי המשטרה האיטלקית בדרכם אל האונייה. הסיבה הייתה הסעת המעפילים בצורה גלויה במשאיות איטלקיות ללא כיסוי, בתקופה רגישה שבה האיטלקים חיפשו פשיסטים שמנסים להימלט מאיטליה. השיירה הראשונה הגיעה לנמל ובעקבותיה הגיעה המשטרה ועצרה את המעפילים על הרציף. השיירה השנייה שאיחרה בגלל תקלה, נעצרה אף היא וצורפה למעפילים שישבו על הרציף מוקפים בשוטרים חמושים.
במקום נכחו יהודה ארזי וסגניתו עדה סרני, דוברת איטלקית רהוטה, שניסו לשכנע את מפקד המשטרה להתיר למעפילים להפליג. בינתיים השוטרים נוכחו לדעת שלא מדובר בפשיסטים מבוקשים שבגללם הוזעקו באישון לילה, אלא בפליטי שואה יהודים. אנשי הפלי"ם דאגו לחלק לשוטרים סנדוויצ'ים ממטבחה של הוודג'ווד וסיגריות אמריקניות שתרמו אנשי הצוות, השמירה התרופפה והמעפילים הצליחו לעלות לאונייה. חבלי ההתקשרות לרציף נחתכו והאונייה מיהרה להפליג מהנמל.
אוניית המעפילים - "קולונל יאשיה וודג'ווד" > ההפלגה ארצה

לאחר היציאה לים נקראה האוניה על שם ג'וזאיה קלמנט ודג'ווד, חבר הפרלמנט הבריטי שהשקיע את כל מרצו בקידום הרעיון הציוני. מרגע שהאונייה הפכה לאוניית מעפילים הפיקוד נחלק לשנים: רב החובל ליכטמן היה אחראי על החלק המקצועי הימי, והמפקד המלווה דב מגן היה אחראי על החלק המבצעי ועל הטיפול במעפילים.
המלווים אנשי הפלי"ם היו למעשה אנשי פלמ"ח שסופחו למוסד לעלייה, דבר שהעמיד אותם לעיתים בניגוד עניינים. במהלך ההפלגה התקבלה הוראה מראש המוסד לעלייה בארץ דוד נמרי, להעביר אל הווג'ווד 1,000 מעפילים מהקורבטה האחות ה"הגנה", כדי לשחרר אותה להביא מעפילים נוספים. הוספת מטען נייד רב כל כך היה מעמיד את יציבות האנייה בסיכון גבוה. אנשי הפלי"ם ראו בכך הפרת הסיכום שהוג'ווד תנסה לפרוץ את ההסגר ולהגיע לחוף והוחלט לא לקבל את הדרישה אך הנימוק הוסבר ביציבות האונייה. במברק התשובה לנמרי נאמר ...”גם ברצוננו העז למלא את ההוראה אין כל יכולת לשכנע את רב החובל”
אוניית המעפילים - "קולונל יאשיה וודג'ווד" > גלריה

השלט באנגלית: ”שרדנו את היטלר, מוות אינו זר לנו, דבר לא ימנע אותנו מלהגיע לארץ המובטחת. הדם על ידיכם אם תירו על אונייה לא חמושה זו”.
אוניית המעפילים "יאשיה וג'ווד" בנמל חיפה, 27 יוני 1946.
המעפילים מורדים מירכתי הוג'ווד לאוטובוסים בדרכם אל מחנה המעצר בעתלית, 27 יוני 1946.
בשירות חיל הים > החזרה לכשירות וחימוש האונייה

בתקופת מלחמת העצמאות, לאחר שחרור חיפה, השתלטו אנשי השירות הימי על עשר אוניות המעפילים של צי הצללים ובתוכם וג'ווד. אנשי ההגנה ו"השירות הימי" ולאחר כך אנשי חיל הים פעלו להחזיר את האוניות לכשירות.
בתקופת העמידה הארוכה בצי הצללים גדלו צדפים בתחתית ולא הייתה אז בארץ אפשרות להספנה. המהירות המרבית שניתן היה להפליג בה הייתה 13 קשר. לעומת 16 קשר להם נבנתה והשתמשה בהיותה בצי המלכותי הקנדי.
וג'ווד נמסרה לתיקונים לחברת "קירשטיין וגרינשפון". מנועיה שופצו וחזרו לפעול. לאחר צאת הבריטים הותקנו על סיפונה שני תותחים 65 מ"מ נפוליאונצ'יקים.
אחר כך הוחלף החימוש העיקרי, בתותח 75 מ"מ בחרטום ותותח 65 מ"מ בירכתיים, זוג תותחי נ"מ 20 מ"מ ו-4 מקלעים 13 מ"מ דו-קניים. האונייה הייתה מצוידת במכ"ם שטח, אך מכשיר הסונר לגילוי צוללות שהורד בעת רכישתה לא הוחזר.
ב-9 ביוני 1948 נכנסה וג'ווד", ששמה הוחלף ל"אח"י השומר ק-18" לשירות קרבי. למפקדה מונה אריה קפלן, בכפוף לו רב חובל מקצועי יחזקאל ירחובסקי (ירדן), שהיה אחראי על ההשטה.
בסוף יוני 1948 לאחר התקרית עם אלטלנה ביקש ירחובסקי, איש אצ"ל לשעבר לעזוב. בהמלצת אריה קפלן מונה מילה ברנר לתפקיד.
שמות האונייה

במהלך מלחמת העולם השנייה התברר הצורך במספר רב של יחידות לחימה בצוללות של גרמניה הנאצית; יחידות שימנעו מהצוללות לתקוף את אוניות הסוחר שבריטניה הייתה תלויה באספקה שהובילו. ביזמת וינסטון צ'רצ'יל נקבע המודל קורבטה והאות לפני מספר הצי K.
הקורבטות שנבנו בקנדה קיבלו שם של עיירה קנדית כדי ליצור קשר עם התושבים. האוניה שהוזמנה כK540 הושקה ב-11 במאי 1944 בשם "H.M.C.S Beauharnois" –על שם היישוב "בורנואה" בקרבת מונטריאול שבקרבתה גם סכר ותחנת כוח הידרואלקטרית גדולה.
חברת ספנות מניו-יורק בשם UNITED SHIP COPORATION רכשה 8 קורבטות מהרשות הקנדית למכירת עודפי ציוד. בדצמבר 1945 רכש המוסד לעלייה ב' מחברת הספנות שתי אוניות והכשיר אותן כאוניות סוחר. כבעלת האנייה נרשמה חברה בפנמה ובשם COLON שנשמע דרום אמריקני. בשם זה ובדגל פנמה יצאה האוניה מניו יורק, הופיעה בפונטה דלגדה, ונכנסה לנמל גינואה.

במפעל העפלה כונתה האוניה יאשיה וג'ווד על שם ציר הפרלמנט הבריטי שנפטר בשנת 1943. כך נכתב על השלטים שנשאה כאשר נתפסה על ידי הבריטים. ברישומים נשאר השם הקודם "קולון"

בציי העולם נהוגה קידומת לשם האונייה. בישראל נוצרה הקידומת "אח"י" ומשמעותו ”אוניית חיל הים”. בהקמת המדינה ראה דוד בן-גוריון לנכון לתת לאוניות שמות ממלכתיים. כך זכתה האניה להיקרא על שם ארגון המגן הוותיק השומר - אח"י השומר.

הכינוי "וג'ווד" היה קל יותר ושגור בפי אנשי החייל. השם הרשמי לא נכנס לשימוש והכינוי נרשם גם במכתבים. כך יצא שזכרו של ציר הפרלמנט אוהד ישראל ג'וזאיה קלמנט וג'ווד נשמר.
מפקדי האוניה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| רב-סרן  | תקופת כהונה כמפקד הספינה | פעילות | תמונה |  |  |
בידי הצי המלכותי הקנדי: 
| Erin Clauds Smith | אוגוסט 1944 עד 12 יולי 1945 | ליווי שיירות במלחמת העולם השנייה |  |  |  |
המוסד לעלייה ב': 
| דב מגן (ברצ'יק) | 1946 | כאנית מעפילים |  |  |  |
| ג'ייקוב ליכטמן |  | רב החובל באנית מעפילים |  |  |  |
בחיל הים הישראלי: 
| אריה קפלן | 1948 | מבצעי חיל הים במלחמת העצמאות |  |  |  |
| יחזקאל ירחובסקי (ירדן) | 1948 | עזב אחרי העימות עם אלטלנה. |  |  |  |
| מילה ברנר | 1949 | רב החובל |  |  |  |
מרדכי לימון: 
מרדכי ליבין: 
| שאול אבני | 1951 |  |  |  |  |
| רפאל פלדי | 1953 | כולל סיוע חיל הים הישראלי לנפגעי הרעש באיי יוון |  |  |  |
נחום (נינו) רודיס: