stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ctrl (אלבום)
רשימת רצועות

| Ctrl> מס' | Ctrl> שם | Ctrl> משך | Ctrl>  | Ctrl>  | Ctrl>  | Ctrl>  | Ctrl>  | Ctrl>  | Ctrl>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Supermodel  | 3:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Love Galore (בהשתתפות טראוויס סקוט)   | 4:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Doves in the Wild (בהשתתפות קנדריק לאמאר)   | 4:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Drew Barrymore  | 3:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Prom  | 3:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | The Weekend  | 4:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Go Gina  | 2:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Garden (Say It Like Dat)  | 3:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Broken Clocks  | 3:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Anything  | 2:29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Wavy (Interlude) (בהשתתפות ג'יימס פונטלרוי)   | 1:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Normal Girl  | 4:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Pretty Little Birds (בהשתתפות אייזיאה רשאד)   | 4:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | 20 Something  | 3:18 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 49:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| Ctrl — מהדורת דלוקס (רצועות בונוס)> מס' | Ctrl — מהדורת דלוקס (רצועות בונוס)> שם | Ctrl — מהדורת דלוקס (רצועות בונוס)> משך | Ctrl — מהדורת דלוקס (רצועות בונוס)>  | Ctrl — מהדורת דלוקס (רצועות בונוס)>  | Ctrl — מהדורת דלוקס (רצועות בונוס)>  | Ctrl — מהדורת דלוקס (רצועות בונוס)>  | Ctrl — מהדורת דלוקס (רצועות בונוס)>  | Ctrl — מהדורת דלוקס (רצועות בונוס)>  | Ctrl — מהדורת דלוקס (רצועות בונוס)>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15. | Love Galore (Alt Version)  | 4:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | 2AM  | 4:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Miles  | 1:09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Percolator  | 1:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 19. | Tread Carefully  | 3:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 20. | Awkward  | 2:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 21. | Jodie  | 2:45 |  |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017–2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017–2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017–2024)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 13  |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 81 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 3 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים המסחריים | 5 |
|  ארצות הברית | רולינג סטון טופ 200 | 120 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ | 1 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 58 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 50 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד אלבומי ה-R&B | 10 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 15 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 125 |
|  צרפת | SNEP | 166 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 10 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 96 |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 110 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 89 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 28 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הקטלוג | 5 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים המסחריים | 48 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-Tastemakers | 5 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 52 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 42 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי קטלוג הפופ | 7 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ | 11 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-R&B | 2 |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה | 70,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | 5× פלטינה | 5,000,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | זהב | 100,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 5,170,000 |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 9 ביוני 2017 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | טופ דואוג אנטרטיינמנט • תקליטי RCA |  |
מסדרון נצרים

| --- | --- |

מפת רצועת עזה, בה מסומן בעיגול צומת נצרים, במרכז המסדרון
 מדינה / טריטוריה:  אין אין
 חבל ארץ:  רצועת עזה
 על שם:  ההתנחלות נצרים
 קואורדינטות:  31°27′57″N 34°25′38″E﻿ / ﻿31.465944444444°N 34.427305555556°E﻿ / 31.465944444444; 34.427305555556 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) מסדרון נצרים(למפת מערב הנגב רגילה) מסדרון נצרים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מסדרון נצרים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מסדרון נצרים מיקומו של המסדרון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מסדרון נצרים (מכונה גם ציר נצרים, פרוזדור נצרים או אצבע נצרים) הוא שטח פתוח בין צפון רצועת עזה למרכזה ודרומה. במערב המסדרון עמדה ההתנחלות נצרים עד לפינויה בהתנתקות.
אורך המסדרון כ-8 קילומטר ושטחו כ-56 קמ"ר. הוא נמתח בין מעבר קרני לבין הים התיכון, דרך כביש צלאח א-דין, ההתנחלות המפונה נצרים ודרך א-רשיד. מהקצה המערבי שלו ניתן היה לצפות על נמל עזה.
מאז מלחמת ששת הימים שלטה מדינת ישראל במסדרון, כחלק משליטתה בכל רצועת עזה. במסגרת ביצוע תוכנית ההתנתקות פינתה ישראל את רצועת עזה, ובכלל זה את המסדרון, ומאז כבשה אותו מחדש פעמיים: במבצע עופרת יצוקה ובמלחמת חרבות ברזל. מאוקטובר 2023 ועד פברואר 2025 היה שטח המסדרון בשליטת צה"ל, שהחזיק בו כ-20 בסיסים גדולים ועוד עשרות בסיסים קטנים.
היסטוריה > עד ההתנתקות (1967–2005)

רעיון המסדרון נוסד במסגרת תוכנית חמש האצבעות שהגה אריאל שרון לאחר מלחמת ששת הימים, שמטרתה הייתה לחלק את רצועת עזה לארבעה חלקים בכדי להקל על ישראל את השליטה בה. המסדרון היווה את האצבע השנייה מצפון, והפריד בין העיר עזה, שבה שכן חלק גדול מאוכלוסיית רצועת עזה, לנוסייראת ודיר אל-בלח שדרומיות לה, בדומה להיום. בראשיתה תוכננו במסדרון שלוש התנחלויות, אך בפועל הוקמה רק אחת.
ההתנחלות הראשונה והיחידה במסדרון, נצרים, הוקמה ב-1972, בתקופת ממשלת ישראל ה-15 בראשות גולדה מאיר והמערך.
במסדרון עבר "ציר נצרים" שחיבר בין מעבר קרני להתנחלות נצרים. המסדרון והציר היו עורק החיים של נצרים, והדרך הראשית בינה לבין השטחים שבצידו השני של הקו הירוק. בהצטלבות בין הציר לדרך צלאח א-דין, שהייתה חלק מכביש 4, היה צומת נצרים. משני צידי הציר הייתה דרך עפר למעבר טנקים, על מנת שלא יגרסו את הכביש בנסיעתם.
לאחר חתימת הסכם אוסלו א' ב-1993, נותרו בידי ישראל ציר נצרים, ההתנחלות נצרים ומעט מסביבותיה, שהפכו למובלעת, שכונתה "מובלעת נצרים". בשלב מסוים הכביש נסגר לנסיעת ישראלים דרך קבע, ונפתח רק לנסיעת שיירות כלי רכב בליווי כוחות צה"ל, לאחר שבוצעה פתיחת ציר על ידם.
בציר, שנהיה לדרך הגישה היחידה למובלעת, והוגדר בהסכם אוסלו ב' כשטח B, ביצעו מחבלים פלסטינים מספר פיגועים בולטים, בהם פיגוע התאבדות בצומת נצרים בנובמבר 1994 שבו נרצחו שלושה חיילים. בשנת 2000 אירעה בצומת פרשת מוחמד א-דורה. אזור זה, כמו גם מעבר קרני שחיבר את הציר לישראל, היה יעד מועדף לפיגועים.
ב-2005, במסגרת יישום תוכנית ההתנתקות, פונתה ההתנחלות נצרים, וכוחות צה"ל יצאו מרצועת עזה כולה ובפרט ממסדרון נצרים.
היסטוריה > במבצע עופרת יצוקה (2008–2009)

בסוף 2008, במהלך מבצע עופרת יצוקה, השתלטה חטיבה 401 על שטח המסדרון, ובכך הפרידה בין עזה לשאר הרצועה.
מבנה המסדרון

| --- | --- |
 :  ראו גם – הכיבוש הישראלי ברצועת עזה (2023 ואילך)
במרץ 2024 נבנו במרחב המסדרון מגננים, גדודיים וחטיבתיים, שבהם עברו כל החטיבות הלוחמות. שוהים בהם לוחמים בין הפשיטות ברצועה ופלוגות לוגיסטיות. במגננים ערכות המתריעות במקרה של ירי פצמ"רים, ומחסות מפני ירי רקטי.
צה"ל סלל, באמצעות גדודי חיל ההנדסה הקרבית 749 ו-601, ציר תנועה מהיר במסדרון, כביש 749, המאפשר תנועת כוחות צבא ואספקה באופן יעיל ומחזק את השליטה בשטח. לצידי כביש 749 מתבצעות עבודות חישוף במטרה לחשוף ולהשמיד פירים ומנהרות לחימה.
בנוסף, צה"ל הקים שתי עמדות בידוק ביטחוני חד-כיווניות, לצורך מעבר עזתים לדרום הרצועה. העמדות מכונות בצה"ל "נקזים". ישראל לא מאפשרת מעבר צפונה דרך המסדרון, למעט לאספקה הומניטרית. המחסום המערבי, מחסום נצרים, על מפגש הצירים דרך א-רשיד וכביש 749, נמצא קרוב לבסיס נצרים. בתקשורת הזרה נקרא על שם הרחוב בו נמצא, "מחסום א-רשיד". המחסום המזרחי הוא מחסום צומת נצרים, שנמצא בצומת נצרים, בהצטלבות בין כביש 749 לדרך סלאח א-דין. הכוחות המחזיקים את המסדרון צוידו באמצעים לפיזור הפגנות, על מנת למנוע כל ניסיון של חמאס או גורמים אחרים להשיב עזתים לצפון רצועת עזה, ואכן, דווחו ניסיונות של עזתים לחזור לצפון הרצועה.
צה"ל החל בהקמת חמישה או שישה בסיסים לאורך המסדרון, כאשר המערבי בהם הוא בסיס נצרים, בסיס גדול במערך בסיסים בהקמה במסדרון שמטרתם שליטה על השטח והגברת היכולת לצאת למבצעים צבאיים ברצועה ביעילות. בסיס נוסף הוקם במבנה בית החולים הטורקי. רוב הבסיסים האחרים קטנים יותר, ומכונים "במ"קים" – בסיס מבצעי קטן. בכל בסיס הוקם תורן, המשמש כמגדל תקשורת ולצורך אמצעי תצפית. במאי פורסם כי צה"ל השלים את בנייתם של ארבעה מוצבים גדולים לאורך המסדרון.
במהלך המלחמה, פעל צה"ל להרחבת המסדרון בהדרגה. באמצע אפריל 2024 הורחב המסדרון לכיוון דרום על ידי הקמת גשרים מעל נחל עזה ולחימה בצפון נוסייראת. בתחילת יולי 2024 צה"ל פעל להרחבת המסדרון ברצועה משני ק"מ לכחמישה ק"מ, תוך הריסת מבנים בצידי המסדרון, סילוק תשתיות חשודות ושיפור המיגון ללוחמים. בנובמבר 2024, הגיע רוחבו של המסדרון לכ-7 קילומטרים, כמעט כאורכו (8 ק"מ). כיום כמעט ולא נותרו בתים בנויים ברחבי המסדרון, למעט אלה שבשימוש צה"ל.
בצפון-מערב המסדרון, הוקם המזח האמריקאי בעזה ששימש להספקת סיוע הומניטרי לרצועת עזה באביב 2024.
בדצמבר 2024 פורסמו בניו יורק טיימס תמונות לוויין וצילומי מל"טים מהן ניתן להסיק כי מספטמבר עד נובמבר 2024 צה"ל הרס יותר מ-600 מבנים סביב הכביש המרכזי בציר, ובנה סביבו רשת של עמדות המצוידות במגדלי תקשורת וביצורים הגנתיים. על פי דובר צה"ל, חלק מהמבנים שנהרסו שימשו כעמדות תצפית ומקומות מסתור למחבלים פלסטיניים. כמו כן זוהו לפחות 19 בסיסים גדולים של צה"ל באזור, בנוסף לעשרות בסיסים קטנים. רוב הבסיסים הגדולים נבנו או הורחבו מתחילת ספטמבר.
ראו גם

מעבר קרני
ציר פילדלפי
ציר כיסופים
נצרים
בסיס נצרים
צומת נצרים
כביש 749
הערות שוליים

1 2 3  עו"ד אליקים העצני, נצרים - נקודה אסטרטגית, באתר ערוץ 7, 1 בנובמבר 2003
↑  עמוס הראל, 3 חיילים נהרגו בפיצוץ טנק נוסף בנצרים, באתר הארץ, 14 במרץ 2002
1 2  חנן גרינווד, "היום שאחרי" כבר כאן: כך צה"ל קובע עובדות בשטח הרצועה, באתר ישראל היום, ‏21 במרץ 2024
↑  יד לשריון - פארק לטרון, 10 שנים למבצע עופרת יצוקה, באתר פייסבוק, ‏27 בדצמבר 2018
↑  יואב זיתון, כניסה עוצמתית, כיבוש תא השטח וטיהור המחבלים: שלבי ההתקפה במפת התמרון, באתר ynet, 19 בנובמבר 2023
↑  אמיר בוחבוט‏, מחבל שיימלט, ייתקל באש כבדה: צה"ל על סף כיתור מוחלט של העיר עזה, באתר וואלה, 5 בנובמבר 2023
1 2  יואב זיתון, ממלחמה ללחימה: הפשיטות הקטלניות, וסימני שלטון פלסטיני חלופי לחמאס | תמונת מצב, באתר ynet, 24 בפברואר 2024
1 2 3 4  יואב זיתון, ירי יומי של חמאס, 4 מוצבי קבע, הכנות לתרחישי קיצון: המציאות החדשה בפרוזדור נצרים, באתר ynet, 9 במאי 2024
↑  ברוך ידיד, אלחנן מזוז, אסטרטגיה שהופכת למציאות: מפת הצירים שחונקים את חמאס ברצועה, באתר עכשיו 14, 27 באוגוסט 2024
1 2  יואב זיתון, הסיכונים לחטיבות שיחזיקו את פרוזדור נצרים: אתגרי המשך ביתור הרצועה, באתר ynet, 7 בינואר 2024
↑  טל לב רם, ‏חוזרים לגוש קטיף: המשמעות האמיתית של הפשיטה על ח'אן יונס, באתר מעריב אונליין, 22 בינואר 2024
↑   הושמדה מנהרה באורך כ-800 מטרים, כקילומטר מישראל: אוגדה 99 השלימה מבצע אוגדתי במרחב המסדרון והעמיקה את אחיזת צה"ל, באתר צה"ל, 13 ביוני 2024
↑   כוחות 252 מסכמים פעילות במרכז רצועת עזה, באתר צה"ל, 6 בנובמבר 2024
↑   יניב קובוביץ, עדויות לוחמים: במערב הפרוע של ציר נצרים אין חוקים, וכל אחד הוא בן מוות, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2024
↑  לילך שובל, אריאל כהנא, צה"ל נסוג חלקית מציר נצרים, עזתים החלו לחצות לצפון רצועת עזה, באתר ישראל היום, 27 בינואר 2025
↑  איתמר אייכנר, עם חמושים ויוצאי CIA, במתחם מיוחד: כך ייבדקו הרכבים שיחזרו לצפון הרצועה, באתר ynet, 23 בינואר 2025
↑  דניאל אדלסון, חדשות ynet, 1,100 דולר ליום ומקדמה של 10,000 דולר: מאה שכירי חרב אמריקאים יאבטחו את המעבר בציר נצרים, באתר כלכליסט, 31 בינואר 2025
↑  אמיר בוחבוט‏, אחד הקלפים המשמעותיים של ישראל: האם יוכל צה"ל להשתלט מחדש על ציר נצרים?, באתר וואלה, 9 בפברואר 2025
↑  תצלומי אוויר של שני המעברים
↑  עידן יוסף, צהל נערך לסכל חזרת עקורים לצפון רצועת עזה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 בנובמבר 2023
↑  Gaza war unit tracking, Map of IDF bases along Route 749 in the Netzarim Corridor, טוויטר, ‏3 באפריל 2024
↑   ציוץ של Gaza war unit tracker ברשת החברתית אקס (טוויטר)
↑  חנן גרינווד, "היום שאחרי" כבר כאן: כך צה"ל קובע עובדות בשטח הרצועה, באתר ישראל היום, ‏21 במרץ 2024
↑  אמיר בוחבוט‏, הרחבת ביתור הרצועה וחלוקה לצפון ודרום: התוכנית של פיקוד דרום ליום שאחרי, באתר וואלה, 1 ביולי 2024
↑  נועם אמיר, סיכום ביניים: מה הושג ממטרות המלחמה - וכיצד נראית רצועת עזה, באתר עכשיו 14, 10 בנובמבר 2024
↑  ynet, תמונות לוויין חשפו: צה"ל בנה בסיסים גדולים במרכז הרצועה - והרס מאות מבנים, באתר ynet, 2 בדצמבר 2024
תרשים של צומת נצרים במהלך פרשת מוחמד א-דורה
מרים נופך-מוזס

| --- | --- |

מרים נופך-מוזס, 2000
 לידה:  18 בספטמבר 1942 (בת 82) אנטוורפן, בלגיה 
 מדינה:  ישראל 
 
מרים (מימי) נופך-מוזס (נולדה ב-1942 באנטוורפן, בלגיה) היא מנכ"לית השבועון "לאשה" ושותפה בעיתון "ידיעות אחרונות". נודעת כמי שמכריזה מדי שנה על הזוכה בטקס בחירת מלכת היופי של ישראל, וחברה קבועה בצוות השופטים בתחרות. בת למשפחת מוזס.
קורות חיים

נולדה ב-1942 באנטוורפן שבבלגיה בשם מרים האוזר, בתם של משה ואדלה, מהגרים מפולין, ואחות לשלמה האוזר. בתקופת מלחמת העולם השנייה נמסרה למשפחה נוצרייה תחת השם הבדוי מריה פיטרס ועם סיום המלחמה הוחזרה למשפחתה. לאחר המלחמה המשיכה המשפחה לחיות באנטוורפן ומוזס סיימה לימודי תיכון בעיר. בנוסף ללימודיה הייתה פעילה בתנועת בני עקיבא בעיר.
ב-1960 עלתה ארצה וב-1963 נישאה ליצחק נופך-מוזס (בנם של חמדה נופך-מוזס וראובן מוזס), מוזס הכירה את יצחק כשביקר קרובי משפחה באנטוורפן. ב-1965 סיימה לימודי כימיה באוניברסיטת בר-אילן וב-1981 למדה מחשבים ועברה לעבוד בתחום זה. לבני הזוג נולדו שני בנים.
ב-1986 הצטרפה לקונצרן העיתונות של הורי בעלה, שם מילאה שורה של תפקידים: ב-1986 מונתה כמנהלת מועדון עיתון לאשה, ב-1990 מונתה למנכ"ל השבועון לאשה וכן למנכ"ל השבועון פנאי פלוס, ב-1992 מונתה כעורכת אחראית של לאשה, וב-1994 מונתה לחברת מועצת מנהלים פעילה. הקימה את אתר האינטרנט של קבוצת ידיעות אחרונות ynet.
מוזס הייתה שותפה פעילה בקרב הבעלות על חברת ידיעות אחרונות; בסכסוך בין דב יודקובסקי ונוני מוזס היא הצטרפה לנוני מוזס והייתה בין בעלי העניין שאיפשרו לו להשתלט על העיתון.
מתגוררת בכפר שמריהו.
לקריאה נוספת

עדי מרקוזה-הס, העיתון וסיפור המשפחה שמאחוריו, ירושלים, הוצאת כרמל, תשע"ג 2013
הערות שוליים

↑  אביה של מוזס עסק בסחר ביהלומים.
↑  היא שמרה על קשר עם המשפחה הנוצרית גם לאחר המלחמה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305788105171  ISNI: 0000 0004 0260 5169  VIAF: 298473242   WorldCat (עם VIAF): 298473242
מסגד חסן בק

| --- | --- |

מבט ממלון דייוויד אינטרקונטיננטל
 מידע כללי
 סוג:  מסגד 
 על שם:  חסן בק 
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1916
 תאריך פתיחה רשמי:  1923 
 אדריכל:  בן ציון גיני 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אסלאמית 
 
 קואורדינטות:  32°03′59″N 34°45′49″E﻿ / ﻿32.06641389°N 34.76349167°E﻿ / 32.06641389; 34.76349167
 תבנית:לשוניות2
 
מסגד חסן בק לאחר השיקום ב-2001 שהכפיל את הצריח
חצר המסגד
המסגד ב-1917
מסגד חסן בק בשנת 1936, בעת שהיה מוקף בבתי שכונת מנשייה (שנהרסו לאחר הקמת מדינת ישראל)
מסגד חסן בק (בערבית: مسجد حسن بك, "מסג'ד חסן בכ") הוא מסגד עות'מאני שנבנה בשכונת מנשייה בין יפו לתל אביב בשנת 1916, על ידי מושלה הצבאי של יפו, חסן בק, במטרה לבלום את התפשטותה של תל אביב לכיוון הים.
אדריכלות

המסגד בנוי מאבן גיר לבנה ולא מאבן הכורכר המקומית הכהה. הקירות מעוטרים בדוגמאות מורכבות של חלונות בזיגוג צבעוני. למסגד צריח (מינרט) גבוה ואולם תפילה מרובע מכוסה גג בטון שטוח שבמרכזו כיפה נמוכה.
תולדות המסגד > הקמת המסגד

בשנים 1914–1916 בנה חסן בק מסגד מפואר בצפונה של יפו, בתחומי שכונת מנשייה, בשאיפה לחסום את התפשטותה של תל אביב לכיוון מערב לים. המסגד שתוכנן על ידי בן ציון גיני, שהיה מהנדס העיר היהודי של יפו, נבנה עם צריח גבוה באופן לא פרופורציונלי למבנה עצמו, והוא חולש על כל סביבותיו. לצורך הקמת המסגד, אותו הקדיש לעצמו, העסיק חסן בק פועלי כפייה רבים (דבר מקובל באימפריה העות'מאנית), עליהם ציווה לעבוד ביום ובלילה, כדי להשלים את המלאכה במהירות. המאמץ היה כה רב, עד כי לא מעט מהפועלים נפצעו ואף מתו במהלך הבנייה.
את הכסף להקמת המסגד נטל חסן בק מנתיניו באמתלות שונות, ובמיוחד מבעלי ראינוע "עדן" היהודי, ששכן בפאתי תל אביב. משה אברבנאל סיפר בזיכרונותיו כי חסן בק היה חובב ראינוע מושבע, ונהג להגיע לכל הצגת בכורה של סרט עם פמלייתו. במהלך ההקרנה הופקד חייל לשמור על הקופאי כדי שלא יעלימו אפילו פרוטה מהפדיון, ובסוף ההקרנה היה הסכום כולו מועבר לחסן בק. פעם העז אברבנאל לשאול את חסן בק מה בדעתו לעשות עם הכסף הרב שנצבר אצלו, והלה סיפר לו כי בכוונתו לבנות ממנו מסגד (הכוונה כנראה למסגד חסן בק).
חומרים לבנייה נלקחו מתושבי האזור אשר אולצו לחתום שהם נותנים את החומרים במתנה. בעת בניית המסגד, היו חיילי הצבא העות'מאני חוטפים צעירים יהודיים מתל אביב ובמיוחד מכרם התימנים לעבודת כפייה של בניית המסגד.
חסן בק לא הספיק לסיים את בניית המסגד לפני שסיים את תפקידו במרץ 1916. המועצה המוסלמית העליונה שהבינה את חשיבות המסגד לעניין הלאומי הערבי, השקיעה את הכספים הנדרשים ובניית המסגד התנהלה תחת ידיו של המהנדס היפואי דרוויש אבולעפיה והסתיימה ב-1923.
תולדות המסגד > עד מלחמת העצמאות

בעת בנייתו, היה המסגד באזור כמעט ריק מתושבים. המסגד שהיה מרוחק מיפו לא שימש באופן רגיל את תושבי יפו, אשר בשנות ה-20 וה-30 התלוננו על כך שהוא נבנה במרחק כה רב מהעיר. המועצה המוסלמית העליונה המשיכה בתחזוק המתחם, כחלק ממגמה כוללת של שימור ושחזור מסגדים שהייתה חלק מהמאבק הלאומי הערבי. לקראת מאורעות תרפ"ט התאסף במסגד קהל של כאלפיים ערבים לתפילת מחאה . המועצה המוסלמית העליונה המשיכה לתמוך במסגד ומימנה אספקת מים וריצוף החצר ובשנת 1935 נבנתה במימונה חומה סביב המסגד.
עם התפתחות שכונת מנשיה הסמוכה היה המסגד למרכז דתי עבורם. ראש העירייה האחרון של יפו, יוסוף היכל, העניק מעמד אדמות הקדש למסגד וסביבתו.
במלחמת העצמאות שימש צריח המסגד עמדה לצליפה על תושבי תל אביב ושנים אחר כך הוזכר המסגד בתודעת תושבי תל אביב כעמדת צליפה. המסגד נכבש על ידי לוחמי האצ"ל על הכח שכבש את המסגד פיקד יוסף שמחון
תולדות המסגד > לאחר הקמת מדינת ישראל

לאחר כיבוש יפו במלחמת העצמאות היה המסגד נטוש ומוזנח.[דרוש מקור] בשנת 1965 הוקמו ועדות הקדש לטיפול במסגדים בערים מעורבות וביפו הוקמה הוועדה בנובמבר 1967. המסגד הנטוש שהיה למאורת סמים בסמוך למתחם מלונות, היה לצנינים לראש עיריית תל אביב אשר ביקש להסיר את הנגע מהמקום. ניסיונות להשפיע על ועד ההקדש לטפל במקום לא צלחו, הזנחת המבנה נמשכה בשנות ה-70, ובמהלך תקופה זו נגנבו הדלתות, החלונות וריצוף השיש של המסגד. בראשית שנות השבעים, בעידודם של שמואל טולדנו, יועץ ראש הממשלה לענייני ערבים, וראש עיריית תל אביב יהושע רבינוביץ, חכרה חברת אדגר של גרשון פרס את המבנה ושטח של 2.5 דונם סביבו, למעט הצריח ובית התפילה שתחתיו, ל-49 שנים. גרשון פרס העיד כי לקידום העסקה הוצע תחילה פתוי כספי ואחר כך הופנו איומים למנהלי ההקדש ”נפגשתי עם אנשי ההקדש ואמרתי להם ראו חבר'ה, אין כאן כסף אבל פעם בחיים תראו פנים יפות ונעבוד יחד...ואמרתי להם תסתמו את הפה או שזה יהיה רועש ומכוער”.
בשנת 1973 פורסם דבר העסקה בתקשורת וועד ערבי ביפו התארגן להתנגד להסכם החכירה. לטענתם, חברי ועדת ההקדש מונו בידי הממסד והיו "חותמות גומי" שלו ולא זכו לסמכויות ממשיות או לאמון מהקהילה המוסלמית. המתנגדים גם טענו שהחכירה נעשתה במחיר נמוך ביותר. גרשון פרס טען בתגובה שעיקר התמורה של העסקה היא בשדרוג הנכס, כך שלאחר 49 שנים יקבל ועדת ההקדש מתחם מניב בשווי רב. פניית המתנגדים לעסקה לבית המשפט המחוזי נדחתה ובית המשפט קיבל את טענת חברת אדגר שרק צריח המסגד והאולם שמתחתיו שמשו כמסגד בעוד שאר המתחם נבנה מלכתחילה כבית פרטי או מתחם תיירותי ולא שימש כמסגד.
באוקטובר 1981 אישרה ועדת בניין עיר של עיריית תל אביב את תוכניתו של פרס להקים במסגד מרכז מסחרי. התוכנית נתקלה בהתנגדות ציבורית שהפכה את המסגד לסמל לאומי וקהילתי עבור ערביי יפו. אישים מימין ומשמאל התגייסו נגד מה שנחשב להפיכת המסגד למרכז קניות. בעקבות צו בית משפט נגנזה התוכנית, לאחר ביטולה שופץ המסגד וחזר לתפקד כמקום תפילה.
בשנת 1983 התמוטט צריח המסגד, האירוע והאשמות שלא הוכחו למעשה חבלה מיקדו תשומת לב ציבורית למצבו של המסגד והתנועה האיסלמית קראה לחידוש התפילות במקום. המסגד שופץ בסיוע כספי של ארגון מוסלמי מרבת עמון והוואקף של ירושלים. במסגרת השיפוצים הוגבה צריח המסגד מעבר לגובהו המקורי בניגוד להיתר הבניה שניתן לצורך שיחזור הצריח.
בראשית המאה ה-21 עבר המסגד תהליך שיקום נוסף, ובין היתר הורם הצריח לגובה כמעט כפול מגובהו המקורי.
המסגד כמוקד חיכוך

במלחמת העצמאות ניצלו הערבים את מיקומו ואת גובה הצריח שלו, כדי לצלוף ממנו על תושבי תל אביב. לאחר המלחמה הייתה כוונה להרסו, יחד עם כל שאר מבני מנשייה שנהרסה לבסוף, אך הוחלט להשאירו.
במשך השנים הפך המסגד למוקד חיכוך בין האוכלוסייה היהודית לערבית באזור, ומספר פעמים ניסו יהודים לפגוע בו:
ביולי 1985 הושלכו רימונים על המסגד. בתחילה המשטרה העריכה שמדובר במעשי ידי ערבים ואחר כך חשבה שמדובר בפעולה של קיצונים יהודים.
ביוני 2001 לאחר הפיגוע בדולפינריום התגודד המון של למעלה מאלף יהודים סביב המסגד, תקף אותו באבנים וניסה להציתו.
באוגוסט 2005 השליכו שמעון בן חיים וחברתו ויקטוריה שטיינמן ראש חזיר מכוסה כאפיה לחצר המסגד בשל "שנאתם לערבים".
ב-8 ביולי 2021 הותקף המסגד באבנים וכתוצאה מכך נגרם נזק לחלון ולחלק משטיחי המסגד.
לקריאה נוספת

יעקב ינון, סביב כיכר השעון, לסייר ביפו עם יד בן צבי, ירושלים 2001
הערות שוליים

↑  המושל העריץ חסן בק - שיך דרוישים, דבר, 13 בינואר 1936
↑  Mark Levine, Overthrowing geography: Jaffa, Tel Aviv, and the struggle for Palestine, University of California Press, 2005, pages 73-75
↑  על הסחטנות מעיד מכתבם של חנה וייסר ומשה אברבנאל, מנהלי ראינוע "עדן" לוועד תל אביב, אודות הכספים שדרש הוועד מהשותפות:
”סבלנו מתואנות הממשלה ולחצה, בחשבה את הראינוע על מוסד ציבורי של השכונה ותטיל עליו תשלומים ומסים שונים אשר לא הטילה על שום עסק פרטי, שללה מאתנו את כל האינסטלציה האלקטרית; לקחה אצלנו מוטור, ובכל יום ויום באה אלינו בדרישות ותביעות אחרות. סבלנו הרבה לרגל זה שחסן בק חשב את הראינוע לקניין תל אביב, ומשום כך לקח אצלנו מוטור והאינסטלציה של החשמל.” (מכתב מיום י"ט שבט תר"פ (8 בפברואר 1920)). המכתב נמצא במוזיאון לתולדות תל אביב (שוכן במוזיאון ארץ ישראל), קופסה 7 (הווי ובידור), תיק קולנוע
↑  יעקב הלחמי, ‏קַדְמַת עֵדֶן - פרקים מהגדת בית הקולנוע הראשון בתל-אביב, באתר בית הסרט העברי, 26 ביולי 2007
↑  מרדכי אליאב, בחסות ממלכת אוסטריה, יד יצחק בן צבי, 1985, עמוד 442
1 2 3 4  Mahmoud Yazbak, The Islamic Waqf in Yaffa and the Urban Space, Makan, Adalah's journal for Land Planning and Justice, 2010, pages 38-43
↑  לעומת זאת, לוץ מדבר על שיפוצים שהחלו בשנת 1923
↑  עמוד 39
↑  Yazbak, page 39
1 2 3 4  Nimrod Luz, The Politics of Sacred Places. Palestinian Identity, (הקישור אינו פעיל, 11.11.2020)collective memory, and resistance in the Hassan Bek mosque conflict, 2008
↑  ההסתה החוסיינית, דבר, 19 באוגוסט 1929
↑  Mark Levine, Overthrowing geography: Jaffa, Tel Aviv, and the struggle for Palestine
↑  חיים לזר-ליטאי, כיבוש יפו
↑  יצחק טישלר, ‏מסגד חסן בק: מיוזמת נדל"ן לראש חזיר, באתר גלובס, 11 בספטמבר 2005
↑  לא יעשו אותי לשיילוק, מעריב, 30 באוקטובר 1981
↑  ענת גטניו, "מסגד חסן בק אינו קדוש", מעריב, 31 במאי 1983
↑  נורית דברת, עיריית ת"א אישרה הפיכת מסגד חסאן בק למרכז מסחרי, מעריב, 22 באוקטובר 1981
↑  אליקים העצני, מסגד חסן בק והתיירות, מעריב, 29 באוקטובר 1981
↑  שפי גבאי, פקידים ירדנים בדקו עבודות השיקום במסגד חסן בק, מעריב, 26 ביולי 1987
↑  ראש עיריית תל אביב מתנכל לשיפוץ מסגד חסן בק, מעריב, 27 במאי 1986
בני כהן, מכתב למערכת - לא מתנכלים למסגד חסן בק, מעריב, 28 במאי 1986
↑  בוקי נאה, הפיגוע בחסן בק מעשה יהודים קיצוניים, מעריב, 10 ביולי 1985
↑  התפרעויות קשות סביב מסגד חסן בק ו"אבולעפיה", באתר ynet, 3 ביוני 2001
↑  עונש מאסר למשליכי ראש חזיר למסגד ביפו, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 בדצמבר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305598905171  VIAF: 129549969   WorldCat (עם VIAF): 129549969 
פנים המסגד
משה גדרון

| --- | --- |

משה גדרון בשנת 1967 בעת כהונתו כקצין קשר ואלקטרוניקה ראשי
 לידה:  25 במאי 1925 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  14 בנובמבר 2009 (בגיל 84) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  מוסיק
 השתייכות:   פלמ"ח    צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1942–1948 (פלמ"ח)  1948–1972 (צה"ל)   1974 – 1976 (צה"ל)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין קשר בחטיבת יפתח  קצין קשר של פיקוד המרכז  קצין קשר של פיקוד הדרום  מפקד בית הספר הארצי לקשר  קצין קשר ואלקטרוניקה ראשי  ראש אגף כוח אדם
 
משה (מוּסיק) גדרון (25 במאי 1925 – 14 בנובמבר 2009) היה קצין בצה"ל בדרגת אלוף, הוא שימש כראש אגף כוח אדם בצה"ל ומבקר מערכת הביטחון, קודם לכן שימש כקצין קשר ואלקטרוניקה ראשי, מפקד בית הספר הארצי לקשר, וקצין קשר בגזרות שונות.