מלחמת הוונדלים
לאחר מכן > ביסוס מחדש של השלטון הרומי באפריקה ומלחמות המאורי

מיד לאחר טריקמארום, מיהר יוסטיניאנוס להכריז על הקמה מחדש של פרובינקיה אפריקה:
קודמינו לא היו ראויים לטובה זו של אלוהים, שכן לא רק שלא הורשו לשחרר את אפריקה, אלא אפילו ראו את רומא עצמה נכבשת על ידי הוונדלים, ואת כל הסמלים האימפריאליים שנלקחו משם לאפריקה. אולם כעת, אלוהים, ברחמיו, לא רק מסר את אפריקה ואת כל מחוזותיה בידינו, אלא גם את הסמל הקיסרי, אשר, לאחר שנלקחו בכיבוש רומא, הוא החזיר לנו.
הקיסר היה נחוש בדעתו להחזיר את הפרובינקיה לקדמותה ולשגשוגה - ואכן, כדברי ג'יי.בי בורי, הוא התכוון "למחוק את כל עקבות הכיבוש הוונדלי, כאילו לא היה מעולם, ולהחזיר את התנאים אשר התקיימו לפני בואו של גאיזרק". לשם כך נאסר על הוונדלים להחזיק בתפקידים או אפילו ברכוש, שהוחזר לבעליו לשעבר; רוב הגברים הוונדלים הפכו לעבדים, בעוד החיילים הרומאים המנצחים לקחו את נשותיהם; והכנסייה הכלקדונית הוחזרה למעמדה הקודם בעוד שהכנסייה האריאנית נושלה ונרדפה. כתוצאה מאמצעים אלו, הצטמצמה אוכלוסיית הוונדלים ונעקרה. בהדרגה היא נעלמה כליל, ונקלטה באוכלוסיית המחוז הרחבה יותר. כבר באפריל 534, לפני כניעת גלימר, שוחזרה החלוקה הפרובינציאלית הרומית הישנה יחד עם המנגנון המלא של הממשל הרומי, תחת פרפקט פרטוריאני ולא תחת פיקריון דיוקסי, שכן מחוז האב המקורי של אפריקה, איטליה, עדיין היה. תחת השלטון האוסטרוגותי. צבא בליסאריוס נותר מאחור כדי להקים את חיל המצב של המחוז החדש, בפיקודו הכולל של מגיסטר מיליטום ומספר דוכסים אזוריים. כמעט מלכתחילה החלה גם תוכנית ביצורים נרחבת, הכוללת בניית חומות עיר וכן מבצרים קטנים יותר להגנה על האזור הכפרי, ששרידיהם הם עדיין בין השרידים הארכאולוגיים הבולטים באזור.
אולם למרות כוונותיו והכרזותיו של יוסטיניאנוס, השליטה הרומית באפריקה עדיין לא הייתה בטוחה. במהלך המערכה שלו, בליסאריוס הבטיח את רוב המחוזות ביזאקנה, זאוגיטאנה וטריפוליטניה. יותר מערבה, לעומת זאת, השליטה האימפריאלית התרחבה בסדרה של מעוזים שנכבשו על ידי הצי לאורך החוף עד קונסטנטין, בעוד שרוב האזורים הפנימיים של נומידיה ומאוריטניה נותרו בשליטתם של שבטי המאורי המקומיים, כפי שהיה תחת שלטון מלכי הוונדלים. המאורי הכירו בתחילה בעצימותו של הקיסר ונתנו בני ערובה לשלטונות הקיסריים, אך עד מהרה הם התרעמו והתקוממו במרד. המושל הקיסרי הראשון, דומטסיקוס לשעבר של בליסריוס, סולומון, ששילב את תפקידדי המגיסטר מיליטום והפרפקט הפרטוריאני, הצליח להשיג הצלחות נגדם ולחזק את השלטון הרומי באפריקה, אך עבודתו נקטעה על ידי מרד צבאי נרחב ב-536. המרד הוכנע בסופו של דבר על ידי גרמנוס, בן דודו של יוסטיניאנוס, וסולומון חזר ב-539. אולם, הוא נפל בקרב קיליום בשנת 544 נגד שבטי המאורי המאוחדים, ואפריקה הרומית שוב הייתה בסכנה. רק בשנת 548 ההתנגדות של שבטי המאורי תישבר סופית על ידי הגנרל המוכשר יוהנס טרוגליטה.
המידה שבה הסמכות הרומית הוקמה מחדש במלואה לגדולתה שלפני הכיבוש הוונדלי נותרה נושא לוויכוח היסטורי. פרוקופיוס, בתיאור מלחמת הוונדלים, מתאר את הקשיים המשמעותיים שחוותה האוכלוסייה המקומית לאחר הכיבוש המחודש המוצלח. לתוצאות המלחמה, כמו הרס, עקירה ואי סדר כלכלי, הייתה השפעה עמוקה על עמי צפון אפריקה.
יתר על כן, פרוקופיוס מטיל ספק במרומז באיזו מידה שיקום השלטון הרומי באמת הביא לשגשוג ושלום לתושבי צפון אפריקה. הנרטיב של ההיסטוריון מותיר מקום לפרשנות עד כמה נוהלה ההשתלבות מחדש בתחום הרומי ועד כמה הצליח האזור להחזיר את יציבותו ועושרו.
ביצירתו המאוחרת, ההיסטוריה הסודית, שחוברה מספר שנים לאחר אירועי מלחמת הוונדלים, פרוקופיוס מספק הערכה ביקורתית וחסרת שחר של ניהולו של הקיסר יוסטיניאנוס במחוז החדש שנרכש. התיאור השנוי במחלוקת ודי חריף זה על שלטונו של יוסטיניאנוס חושף לא רק את הניצחונות הצבאיים אלא גם את המורכבות של השלטון בשטח, כולל הסוגיות השנויות במחלוקת, השחיתות וחוסר שביעות הרצון שליוו את התקופה שלאחר המלחמה.
פסיפס של פרש ונדלי, קרתגו, בערך 500
מפה של האימפריה הרומית המזרחית והממלכות הגרמניות של מערב הים התיכון בשנת 526
חבר בפמלייתו של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון בפסיפס בכנסיית סן ויטאלה, רוונה, המזוהה בדרך כלל עם בליסאריוס
תוכניתו של גלימר לכתר את הרומאים באד דקימום
מטבע חמישים דנאריוס של גלימר
ציור של מדליון המנציח את הניצחון הרומאי במלחמת הונדלים, בערך 535
המנורה של מקדש ירושלים, מוצגת נישאת בתהלוכת הניצחון של טיטוס יחד עם שלל מהמקדש על קשת טיטוס ברומא
שחזור ביזנטי חלקי של צפון אפריקה הרומית, 541