stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלון דן אילת
גלריית תמונות

מבט מהמלון לכיוון מפרץ עקבה
בריכת השחייה
חדר במלון
דגם של בית המלון באתר מיני ישראל
בריכת השחייה
חזית המלון
מבואת הכניסה
קבלה
לובי המלון
לובי המלון בערב
לובי המלון בערב
מבואת מעליות
אולם סיאסטה
אולם סיאסטה
בר סיאסטה
הערות שוליים

↑  דן אילת - ספא, טרקלין וכל שירותי המלון | מלונות דן, באתר www.danhotels.co.il
↑  תחלואה בבית המלון דן באילת, באתר GOV.IL
מלאכת זורה

הזורה
מְלֶאכֶת הַזּוֹרֶה היא אחת מל"ט המלאכות האסורות בשבת, ועיקרה הוא זריית התבואה כלפי מעלה לאחר הדישה, על מנת להיעזר ברוח להפרדה בין גרגרי התבואה (הכבדים יותר) למוץ, הקש וקני החיטים (הקלים יותר, ועפים ברוח). אף ששלש המלאכות, מלאכת הזורה, ומלאכת בורר, ומלאכת מרקד נראות דומות זו לזו, שהרי שלשתן מטרתן היא להבדיל בין האוכל והפסולת, מ"מ נחשבות לשלש מלאכות נפרדות ברשימת שלושים ותשע אבות המלאכות הואיל וכולן היו בעשיית המשכן, אין אופן העשייה שלהם זהה, אינן באותו שלב של יצירת מזון מהיבולים החקלאיים, וכל אחת מהן דרושה בפני עצמה למלאכת עשיית הפת או תיקוני סממני הצביעה שהיו במשכן, משום כך, נחשבות לשלש מלאכות נפרדות.
מעורבות כח אחר בדיני שבת מול דיני נזיקין

מלאכה זו מיוחדת בכך שלמרות שהיא נעשית בשותפות כוח נוסף, הרוח, נחשב האדם לעושה המלאכה הבלעדי מבחינת הלכות שבת. עיקרון זה מנוגד לעקרון בדיני נזיקין, שם נזק שנגרם על ידי פעולת האדם יחד עם מעורבות כח נוסף נחשבת לגרמא בנזיקין, ובתנאי שהמזיק עצמו נוצר באופן עצמאי ללא שותפות אחרת. ההסבר לכך מפורש בדברי רב אשי ש”מלאכת מחשבת אסרה תורה”, שלגבי הלכות שבת החשיבות היא בכך שהמלאכה נעשתה כפי שתוכננה על ידי האדם, גם כשמעורבים בה כוחות נוספים כדוגמת הרוח.
תולדות המלאכה

הלוקח תבואה בחפניו וזרקו לרוח כדי להפריח את המוץ, או אם לקח בידיו ונפח ברוח פיו להפריח מהגרגרים מוץ או עפר הרי אלו תולדות זורה.
אין לזרוק תבואה לעופות ממקום גבוה, כך שהגרגרים נופלים לפני העופות, והמוץ עף ברוח, משום שזו מלאכת זורה.
בתנ"ך

הפועל זרה, במשמעות של פיזור לרוח נמצא בספר ירמיה פרק לא: "שִׁמְעוּ דְבַר יְדֹוָד גּוֹיִם וְהַגִּידוּ בָאִיִּים מִמֶּרְחָק וְאִמְרוּ מְזָרֵה יִשְׂרָאֵל יְקַבְּצֶנּוּ וּשְׁמָרוֹ כְּרֹעֶה עֶדְרו". רש"י שם מפרש: "מזרה - ספריינ"ש (- spray) בלע"ז".
ספר במדבר פרק יז - (ב) "אֱמֹר אֶל אֶלְעָזָר בֶּן אַהֲרֹן הַכֹּהֵן וְיָרֵם אֶת הַמַּחְתֹּת מִבֵּין הַשְּׂרֵפָה וְאֶת הָאֵשׁ זְרֵה הָלְאָה כִּי קָדֵשׁוּ"
מלאכת החיים

מלאכת החיים הוא מחזה מאת חנוך לוין.
מיכאל הנדלזלץ ראה במחזה זה חזרה אל הנושאים הבסיסיים בהם לוין עסק בעבר ב"יעקובי ולידנטל", בהציגו את הגיבורים והגיבורות הלויניים הטיפוסיים ואת האלמנטים המרכיבים את המצוקה האנושית הקטנה שלהם:
"הכל יש במלאכת החיים: גם המרד בחיים וגם ההשלמה איתם; גם הילדות התמימה וגם המוות; גם רוע הלב וגם הסנטימנטליות; גם ההצקה וגם הנחמה;"
העלילה והדמויות

יוֹנָה פּוֹפּוֹךְ
לְבִיבָה, אשתו
גוּנְקֶל, מכר
המחזה עוסק ביונה פופוך אשר מתעורר ליד אשתו לביבה לילה אחד ומחליט שמאס בחייו. הוא הופך את אשתו ממיטתה, מתעמר בה ומאיים לעזוב אותה, מתוך מחשבה שישנם חיים יפים יותר במקום אחר, אך גם הבנה שחיים אלה אינם מיועדים לו. כשחברו גונקל ההיפוכונדר בא לבקר יונה נוכח לדעת שיש אנשים שמצבם גרוע משלו אך ממשיך להתלונן על גורלו המר, תוך היאחזות בזכרונות ילדות נוסטלגיים. בסוף המחזה יונה מת, וקם לתחייה רק על מנת לשיר שיר בו הוא מוותר סופית על חלומותיו הבלתי ניתנים להשגה.
הפקות

המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון "הבימה" ביוני 1989 בבימויו של מיכאל גורביץ', עם תפאורה ותלבושות של רות דר ומוזיקה מאת יוני רכטר, ובהשתתפות נסים עזיקרי/מוסקו אלקלעי (יונה), ליא קניג (לביבה) ואליעזר יונג/שמעון לב-ארי (גונקל).
1998 בתיאטרון בית ליסין בבימוי עודד קוטלר, עם תפאורה ותלבושות של רות דר ומוזיקה מאת שם טוב לוי, ובהשתתפות יוסי בנאי (יונה), תיקי דיין (לביבה), והוגו ירדן (גונקל).
2012 בתיאטרון בית ליסין בבימוי רוני פינקוביץ' עם תפאורה ותלבושות של רות דר ומוזיקה מאת יוסי בן-נון, ובהשתתפות ששון גבאי (יונה), לאורה ריבלין (לביבה) ויצחק חזקיה/שמעון מימרן (גונקל).
2022 בתיאטרון הבימה בבימויו של משה קפטן, עם תפאורה של ערן עצמון תלבושות של אורנה סמורגונסקי ומוזיקה של ליאור רונן, ובהשתתפות יגאל נאור (יונה), חנה לסלאו/מיקי קם (לביבה) ודב רייזר (גונקל).
לקריאה נוספת

חנוך לוין, "מלאכת החיים", בספרו מלאכת החיים ואחרים, עמ' 200-151.
הערות שוליים

↑  מיכאל הנדלזלץ, חנוך לוין על פי דרכו, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001, עמ' 143.
| מבחר ממחזות חנוך לוין |
| --- | --- | --- |
| 1968–1969 | את ואני והמלחמה הבאה (1968) • קטשופ (1969) • סולומון גריפ (1969) |  |
| 1970–1979 | מלכת אמבטיה (1970) • יעקובי ולידנטל (1972) • קרום (1975) • סוחרי גומי (1978) |  |
| 1980–1989 | יסורי איוב (1981) • הזונה הגדולה מבבל (1982) • הפטריוט (1982) • אורזי מזוודות (1983) • יאקיש ופופצ'ה (1986) • ההולכים בחושך (1989) • מלאכת החיים (1989) |  |
| 1990–1999 | הילד חולם (1993) • האשה המופלאה שבתוכנו (1994) • הזונה מאוהיו (1996) • רצח (1997) • מוריס שימל (1998) • הבכיינים (1999) • אשכבה (1999) |  |
| 2000–2009 | הרטיטי את לבי (2007) |  |
ביבליוגרפיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: dc732c32-850f-4c9d-ad52-2bac3bbf16e4 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מלאכת זורע

| --- | --- |
 שולחן ערוך:  אורח חיים, סימן של"ו
 מקורות נוספים:  אגלי טל, מלאכת זורע ילקוט יוסף, סימן של"ו
 
שתילת שיחים בגינה. כל פעולות גידול הצמחים - נכללות במלאכת זורע.
זריעה בשדה
השקיית צמחים אסורה גם אם נעשתה ללא כוונה.
מְלֶאכֶת זּוֹרֵעַ היא אחת מל"ט אבות מלאכה האסורות בשבת. עניינה זריעה, שתילה וכל פעולה המסייעת באופן ישיר לגידול של צמח. כמו כל שאר המלאכות, מלאכה זו מוגדרת כאב מלאכה בשל חלקה בבניית המשכן: היו זורעים צמחים שמהם הפיקו צבע לצביעת יריעות המשכן, וצמחים להכנת קטורת הסמים ושמן המשחה.
הגדרת המלאכה ושיעורה

הגדרת המלאכה היא כל פעולה המביאה לגידול צמחים או מסייעת לכך. בלשון התלמוד הירושלמי: ”כל דבר שהיה מבחיל את הפירות חייב משום זורע.” בניגוד לרוב המלאכות, בהן יש שיעור מיוחד כדי לעבור על האיסור, בזריעה אין שיעור, אלא הזורע כלשהו, כלומר אפילו רק זרע אחד חייב. ולא רק הזורע, אלא כל העושה פעולה כלשהי המביאה לזריעת האילן, כמו הזומר את האילן כדי שיצמח. השקאת צמחים ועצים בשבת, וכן השריית חיטים ושעורים וזרעים אחרים במים, פעולה הגורמת להם לצמוח, הם תולדות זורע, וגם בהם החיוב הוא בכל שהוא, כלומר: גם השקיה מועטת נחשבת להשקיה.
הזורע כל שהוא חייב. הזומר את האילן כדי שיצמח הרי זה מעין זורע. אבל המשקה צמחין ואילנות בשבת הרי זה תולדת זורע וחייב בכל שהוא. וכן השורה חיטין ושעורין וכיוצא בהן במים הרי זה תולדת זורע וחייב בכל שהוא.
מובא בשולחן ערוך שאין ליטול ידיים מעל עשבים, משום שמשקה אותם בכך.
איסורים מדרבנן

גזרו חז"ל שלא לשאוב מים בגלגל במקום שנוהגים לזרוע בו (משאבת מים ידנית או ממונעת על ידי בהמה) בשבת.
המשקה את הזרעים חייב משום זורע. לפיכך אסור לשאוב מן הבור בגלגל גזרה שמא ימלא לגינתו ולחורבתו. ומפני זה אם היה הבור של גלגל בחצר מותר למלאות ממנו בגלגל.
זריעה שבוטלה

הפוסקים מתלבטים בשאלה, האם אדם שזרע צמח במטרה להותירו שם, והוציאו מיד - לפני שהספיק לצמוח או להשריש בקרקע, האם הוא חייב. לפי שיטת המנחת חינוך מלאכת הזריעה היא רק בצירוף תוצאות הפעולה המעשית של הזריעה, שהם הצמיחה, ורק פעולה כזו נחשבת לזריעה, אך לפי שיטת רבי אברהם מסוכוטשוב בספרו "אגלי טל" אם נתנם במים במטרה לשרותם זמן ארוך ואחר כך התחרט, והוציאם קודם שצמחו חייב, שכן פעולת הזריעה היא פעולה המביאה לידי צמיחה, למרות שתוצאותיה בוטלו על ידי פעולה מנוגדת.
זריעה בעציץ הנקוב בתחתיתו כדי שורש קטן, נחשבת לזריעה שכן עציץ כזה יונק מהקרקע. זריעה בעציץ שאינו נקוב, נתונה במחלוקת בין הפוסקים.
הערות שוליים

↑  תלמוד ירושלמי, מסכת שבת פ"ז, ה"ב; מח, א בדפוס וילנא
↑  כדוגמה: מלאכת כותב - שתי אותיות. מלאכת מוחק - כדי לכתוב שתי אותיות. מלאכת הוצאה - כגרוגרת.
↑  שו"ע אורח חיים - סימן שלו, ג: "מותר לילך על גבי עשבים, בין לחים בין יבשים, כיון שאינו מתכוין לתלוש. אבל האוכלים בגנות, אסורים ליטול ידיהם על העשבים שמשקים אותם, אף על פי שאינם מכוונים, פסיק רישיה הוא; אבל מותר להטיל בהם מי רגלים או שאר משקין שאינם מצמיחין: הגה - ולכן טוב להחמיר שלא לאכול בגנות, אם ישתמש שם עם מים, דבקושי יש ליזהר שלא יפלו שם מים (ב"י בשם סה"ת)".
↑  פוסקים שונים חילקו בין גלגלים, מקומות וזמנים שונים, להרחבה, עיינו באנציקלופדיה תלמודית, זורע, כרך א', עמ' פט-צ, הוצאת אנציקלופדיה תלמודית, הוצאה 8, תשנ"ח.
↑  מלאכת זורע אמד"ה הזריעה.
↑  מלאכת זורע סעי' ז'.
↑  ראו משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק ח', הלכה ג'.
↑  מנחת חינוך (מוסך השבת זריעה ד"ה והנה הזורע), אגלי טל (זורע סי' כ"ג).
| הלכות ואיסורי שבת |
| --- | --- | --- |
| כללים | מזיד עם התראה • מזיד • שוגג • דבר שאינו מתכוון • פסיק רישא • מלאכה שאינה צריכה לגופה • מלאכת מחשבת • שניים שעשאוה • שינוי • גרמא בשבת • מקלקל • מתעסק • חצי שיעור • מסייע אין בו ממש • פיקוח נפש דוחה שבת. |  |
| מוקצה | מוקצה מחמת גופו • מוקצה מחמת איסור • מוקצה מחמת חסרון כיס • מוקצה מחמת מיאוס • מוקצה מחמת מצווה • כלי שמלאכתו לאיסור • ביטול כלי מהיכנו • בסיס לדבר האסור • נולד • טלטול על ידי דבר אחר • מיגו דאתקצאי • גרף של רעי |  |
| שבות | שבות דשבות • אמירה לנוכרי • עובדין דחול • מראית עין • ממצוא חפצך • ודבר דבר • הכנה משבת לחול • טרחא יתירה • מקח וממכר בשבת • שכר שבת • שטרי הדיוטות • מוליד • רחיצה בשבת • רדיית הפת • גזירת סנדל המסומר |  |
| עונשים | סקילה • כרת • קורבן חטאת • מלקות • מעשה שבת |  |
| שונות | מחמר • תחום שבת • שביתת כלים • שביתת בהמתו |  |
| מלאכות שבת | מלאכות שבת |  |
| צביעת יריעות המשכן | זורע • חורש • קוצר • מעמר • דש • זורה • בורר • טוחן • מרקד • לש • מבשל |  |
| הכנת היריעות | גוזז • מלבן • מנפץ • צובע • טווה • מיסך • שתי בתי נירין • אורג • פוצע • קושר • מתיר • תופר • קורע |  |
| הכנת כיסויי עורות | צד • שוחט • מפשיט • מעבד • ממחק • משרטט • מחתך |  |
| הקמת המשכן | כותב • מוחק • בונה • סותר • מכבה • מבעיר • מכה בפטיש • הוצאה מרשות לרשות |  |
| תולדות מלאכות שבת | מפרק • השקיה • הגבנה • חליבה בשבת |  |
| הלכות עירובין | הלכות עירובין |  |
| רשויות השבת | רשות הרבים • רשות היחיד • כרמלית • מקום פטור • (מדרבנן: קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה) |  |
| המלאכה והאיסורים | עקירה והנחה • הוצאה מרשות לרשות • טלטול ארבע אמות ברשות הרבים • איסור טלטול בין רשויות היחיד • איסור טלטול בין רשויות היחיד |  |
| תיקוני החצר והמבוי | עירוב (על ידי צורת הפתח, לחי או קורה) • תיקון חצרות ומבואות • עירוב חצירות • שיתוף מבואות • פסי ביראות • ביטול רשות • חילוק רשויות |  |
מיכל צבי היילפרין

רבי יחיאל מיכל צבי הירש היילפרין (~ה'תק"ן, 1790 - ליל י' בשבט ה'תרל"ז, 23 בינואר 1877) היה רב באוקראינה בתקופת האימפריה הרוסית. רבה של אודסה במשך למעלה מארבעים שנה.
ביוגרפיה

נולד לרבי חנניה יוסף הלפרין (השני) רבה של בערזאן. נישא לשרה טאבא מאוסטרהא ולהם בן אחד, ר' יעקב ליבש. לאחר פטירתה נישא בשנית ללאה בת הרב ראובן הרטנשטיין, רבן של זיטומיר ואודסה. ממנה נולדו לו שלושה ילדים.
בשנת 1834 נפטר אבי חמיו, חמיו עבר לכהן במקום אביו ברבנות העיר קונסטנטין ישן, ומינה אותו כממלא מקומו באודסה. בכ"ו בניסן ה'תקצ"ה, 25 באפריל 1835, נפטר חמיו. הוא כיהן ברבנות אודסה עוד שנים רבות, עד פטירתו בליל י' בשבט ה'תרל"ז, 23 בינואר 1877. הוא נפטר ונקבר באודסה.
לקריאה נוספת

מאיר וונדר, ר' יחיאל מיכל צבי הירש ב"ר חנניה יוסף הלפרין, בתוך: אנציקלופדיה לחכמי גליציה, ירושלים: המכון להנצחת יהדות גליציה, תשמ"ב, כרך ב', עמ' 604–605. (שם בטעות, תאריך הפטירה תר"ל).
הכיתוב על מצבת קברו, בתוך: צִיֻּנִים מְצֻיָּנִים: בבתי הקברות הישן והחדש אשר לעדת ישראל בעיר אדעססא, ורשה 1888. פריט מס. צג עמ' 66–67, באתר היברובוקס
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיכל פרנס

| --- | --- |

 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית
 מנחה לדוקטורט:  דני דולב ונעם ניסן
 מוסדות:  המכללה האקדמית תל אביב יפו
מיכל פרנס (נולדה ב-1964, בארצות הברית) היא מדענית ישראלית בתחום מדעי המחשב התאורטיים, הידועה בעבודותיה בתחום בדיקת תכונות מדגמיות ואלגוריתמים תת-ליניאריים. משנת 1997 היא חברת סגל במכללה האקדמית תל אביב-יפו, וכן שימשה דיקנית בית הספר למדעי המחשב בין השנים 2011 עד 2016. מאז אוקטובר 2022, היא סגנית נשיא לעניינים אקדמיים של המכללה. מאז שנת 2020 היא גם חברת הוועד המנהל של המכללה.
מיכל פרנס היא בתם של הנוירוביולוג יצחק פרנס והנוירוביולוגית חנה פרנס. פרנס סיימה תיכון בגמנסיה העברית בירושלים. היא למדה לתואר שני באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת התיזה שלה כתבה בהנחיית אבי ויגדרזון בנושא ספירה מקורבת, יצירת פתרונות אקראיים והילוכים מקריים. את עבודת הדוקטורט שלה בנושא אלגוריתמים ומבני נתונים עמידים לשליפת נתונים כתבה בהנחיית דני דולב ונועם ניסן באוניברסיטה העברית בשנת 1994. עשתה פוסט דוקטורט באוניברסיטת תל אביב אצל ישי מנצור בנושא למידה עם רעש.
תחומי המחקר של פרנס: בדיקת תכונות מדגמיות, אלגוריתמים תת-ליניאריים, חלוקות וכיסויים אופטימאליים של מטריצות בינאריות.
מתגוררת בתל אביב.
פרסומים

2001: נתי ליניאל ומיכל פרנס, מתמטיקה בדידה.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  MGP: 245660 
↑  Acting Dean : Prof. Michal Parnas
↑  פרופ' מיכל פרנס
↑  פרופ' מיכל פרנס מונתה לתפקיד סגנית נשיא המכללה האקדמית תל אביב-יפו, באתר וואלה, 26 באוקטובר 2022
↑  עופר אדרת, חוקר המוח שנאבק בבריחת המוחות, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2012
↑  Avi Wigderson, www.math.ias.edu
↑  Michal Parnas: Dissertation: Robust Algorithms and Data Structures for Information Retrieval
מיסעה

מִסָּעָה היא חלק הדרך או הכביש המיועד למעבר כלי רכב גלגליים ובפרט לכלי רכב מנועיים כגון מכוניות או משאיות, באותו אופן שמדרכה היא החלק בדרך המיועד להולכי רגל. לרוב מיסעה בנויה על פני הקרקע, אך מיסעות יכולות להיות גם חלק של מבנה כמו בגשר או בתוך חניון רב קומתי.
סוגי מיסעות מודרניות

מחלקים את המיסעות המודרניות לשלושה סוגים על פי השכבה הנושאת שלהם, כלומר על פי השכבה העליונה עליה נעים כלי הרכב:
מיסעה קשיחה - מיסעה שהשכבה הנושאת שלה עשויה בטון מזוין
מיסעה גמישה - מיסעה שהשכבה הנושאת שלה עשויה אספלט
מיסעה מרוצפת - מיסעה שהשכבה הנושאת שלה היא ריצוף מאריחים טבעיים או מלאכותיים
מבנה

מרבית המיסעות בנויות על גבי קרקע טבעית. מיסעות אלו מורכבות ממספר שכבות, כאשר השכבה העליונה היא השכבה הנושאת והשכבה התחתונה נקראת שכבת שתית שהיא שטח המגע של המיסעה עם הסביבה הקיימת, שבדרך כלל היא אדמה טבעית בלתי מופרת. מעל השתית מונחות מספר שכבות של חומרים גרנולריים שונים. השכבות הללו נקראות בשם מבנה המיסעה. השכבה העליונה במבנה המיסעה נקראת "השכבה הנושאת". השכבה הנושאת קובעת את אופי המיסעה.
מבנה מיסעה אופייני לכבישים בסביבת קרקע טבעית
מיסקיטו

מפת חוף מוסקיטו, האזור בו מתגורים המיסקיטו
המיסקיטו הם קבוצה אתנית של ילידים ממרכז אמריקה. תחום מושבם משתרע מכף קמרון בהונדורס עד לריו גרנדה שבניקרגואה. אזור הקרוי בצורה משובשת על שמם חוף מוסקיטו (חוף היתושים). לקבוצה זו שפה ייחודית שפת מיסקיטו, עם זאת רבים מהם דוברי שפת שבט ראמה, ספרדית, אנגלית קראולית, ועוד. הניב האנגלי הקראולי נולד כתוצאה ממפגשים תכופים עם הבריטים. רבים מהם הם נוצרים.
מספרם כיום בין 150,000 ל-200,000. נותרו כיום מעט מאוד (אם בכלל) מיסקיטו טהורי דם, תוצאה של נישואי תערובת בינם לבין עבדים נמלטים שחיפשו מקלט ביניהם במשך מאות השנים האחרונות. הגישה לאזורים בהם הם מתגוררים קשה מאוד ולכן הם כמעט שלא הושפעו מהכיבוש הספרדי.
המבנה הפוליטי של החברה המסורתית של המיסקיטו מחולק למעמדות מוגדרים היטב. עמד בראשם מלך, אך לא היה בידיו שלטון מוחלט. השלטון התחלק בינו למושל, גנרל וב-1750 אף אדמירל. העובדה כי רבים מהמלכים היו מיתיים למחצה מטילה צל על המידע ההיסטורי על המלכים ורק ב-1687 החל רישום מסודר על המלכים החל במלך ג'רמי הראשון.
מערכת זו אפשרה לעם המיסקיטו לשמר את עצמאותם בכל זמן השלטון הספרדי וגם בתקופת קיומה של מדינת הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה. בסופו של דבר הם נטמעו בניקרגואה ב-1894.
היסטוריה

מדינת המיסקיטו נוסדה זמן מה לפני 1625. המלך הראשון עליו יש מידע הוא אולדמן, בנו של מלך המיסקיטו ששמו אינו ידוע. המגע הראשון עם הבריטים נעשה בתקופת שלטונו של אביו של המלך אולדמן, ששלח אותו לבריטניה שם פגש אולדמן במלך צ'ארלס הראשון.
מלך המיסקיטו והבריטים חתמו על ברית ידידות ב-1740 ולאחריה מונה נציג בריטי בדרגת רב-מפקח ב-1749. מדינת המיסיקטו הפכה ארץ חסות (פרוטקטורט) של הבריטים.
ממלכת מיסקיטו שרתה את הבריטים בזמן מלחמת העצמאות של ארצות הברית. כוחות של המיסקיטו בשיתוף פעולה עם הצבא הבריטי תקפו את המושבות של הספרדים והשיגו ניצחונות אחדים. אך, עם חתימת הסכם השלום ב-1783 נאלצו הבריטים לוותר על השליטה על אזור החוף. הנסיגה הבריטית הושלמה בסוף יוני 1787. למרות הנסיגה, שמרה בריטניה על מעמד של נותנת חסות בלתי רשמית לממלכה, והתערבה לעיתים קרובות על מנת להגן על האינטרסים של המיסקיטו בפני הכיתור הספרדי.
בשל העניין הכלכלי של בריטניה באמריקה המרכזית (במיוחד בהונדורס הבריטית, כיום בליז) היו המיסקיטו מסוגלים לרכוש רובים וכלי נשק מודרניים אחרים. התמיכה הבריטית גם גרמה להקמתה של ניקרגואה, מדינה שיועדה למיסקיטו. במהרה החלו כוחות מיסקיטו-סמבו מאוחדים לפשוט על יישובים ספרדיים בהונדורס, לעיתים על מנת לשחרר עבדים מעם המיסקיטו לפני שהובלו לאירופה, אבל לרוב על מנת לשעבד אינדיאנים אחרים (המיסקיטו החשיבו עצמם במשך תקופה ארוכה כעולים על שבטים אחרים באזור, שאליהם התייחסו כ"פראים". ההיסטוריונים מלמדים כי המיסקיטו חפשו אחר הזהות הבריטית. למעשה היה הביגוד האירופאי פופולרי בין המיסקיטו והאנגלים אף קראו למלכים של המיסקיטו בשם) על מנת למכור לבריטים לעבודה בג'מייקה. הם גם חטפו נשים משבטים אחרים. פשיטות אלה נמשכו זמן רב אחרי שפסקו מעשי האיבה בין בריטניה לספרד.
האוכלוסייה של המיסקיטו גדלה מאוד בשל השגשוג הכלכלי שגרם הסחר עם הבריטים ובשל התרת מנהג הפוליגמיה ומספר הנשים הרב מהפשיטות של המיסקיטו על השבטים הסמוכים לצורכי חטיפת עבדים.
מתיישבים ספרדים החל להגיע לאדמות המיסקיטו ב-1787, אך הצבא המנוסה של המיסקיטו וגודל אוכלוסייתם הבטיח את שליטתם על האזור. המיסקיטו לא חשו מעולם כי הממשלה של ניקרגואה שולטת בהם, ורבים מבני המיסקיטו כיום אינם מחשיבים עצמם כניקרגואנים.
מאמצע המאה ה-19 והלאה הלך ופחת העניין של בריטניה באזור. המדינה חדלה להתקיים ב-1894 כשנכבשה על ידי ניקרגואה. הבריטים החזירו את המלך לשלטון ביולי של אותה שנה אבל באוגוסט שבה ניקרגואה וכבשה את המדינה.
בשנות ה-70 ובשנות ה-80 ניסיון לרצח עם של משטר הסנדיניסטה הקומוניסטי שכלל פינוי בכוח של 8,500 מבני המיסקיטו והרס של כ-100 כפרים דחף את המיסקיטו יחד עם בני בריתם, משבטי הסוּמוּ והראמה להקים את "מיסורסטה" (MISURASTA) ארגון גרילה אנטי-ממשלתי שהיה בן ברית של הקונטראס.
יורש העצר של ממלכת מיסקיטו כיום והמנהיג של אומת המיסקיטו מ-1978 הוא נורטון קאת'ברט קלארנס.
מיסרח אר איל-קביר

| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  פרהיסטוריה 
 מיקום
 מדינה:  מלטה 
 קואורדינטות:  35°51′08″N 14°23′49″E﻿ / ﻿35.852244°N 14.396899°E﻿ / 35.852244; 14.396899
  (למפת מלטה מוגדלת) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינומיסרח ער איל-קביר(למפת מלטה רגילה) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינומיסרח ער איל-קביר
 
צמתים ומפגשי חריצים
מיסרח אר איל-קביר (מלטית Misraħ Għar il-Kbir) הוא אתר פרהיסטורי ממזרח לצוקי דינגלי שבדרום-מערב האי מלטה, הידוע בשורות חריצי הסלע שבו. גילו המדויק של האתר ומטרת הקמתו עדיין שנויים במחלוקת, אך רוב החוקרים גורסים כי הוא הוקם לפני כ-4000 שנים, בעת שמתיישבים חדשים הגיעו למלטה, לאחר שקיעתה של תרבות בניית המקדשים המגליתיים באי, ועם תחילתה של תקופת הברונזה.
ברחבי האיים מספר אתרים נוספים דומים. החריצים בסלע באתרים מגיעים לעומק של עד 60 ס"מ, והם חצובים במרחקים הנעים בין 110 ל-140 ס"מ. חלקם חוצים את זה ואחרים יוצרים צמתים בצורות ובזוויות שונות. התופעה מכונה באופן רשמי בשם "חריצי המרכבות" (Cart Ruts), והאתר הספציפי במיסרח אר איל-קביר קרוי באופן עממי בשם "צומת קלאפהאם" (Clapham Junction), כינוי שהעניק לו אנגלי על-שמו של מפגש רכבות בלונדון.
ההשערות בדבר תפקיד החריצים

קיימות מספר השערות באשר לשימוש האפשרי שלשמו נחרטו החריצים בסלע. לפי הסברה המקובלת הם נוצרו כתוצאה מהסעת מטען על ידי מזחלות או על ידי מרכבות, אלא שבתאוריה זו כמה בעיות לא פתורות. אם אכן שונעו מזחלות במקום, משאן היה חייב להיות כבד מאוד כדי ליצור חריצים כה עמוקים, ולא ברור איזה כוח יכול היה לספק אנרגיה לדחיפתן, בהתחשב בממדיו של האי ושל אוכלוסייתו לפני 4000 שנים. אם דובר במרכבות, הרי שכדי לחרוץ חריצים בסלע בעומק של עד 60 ס"מ, על גלגליהן היה להיות בקוטר ניכר של 140 ס"מ לפחות. ייתכן כי החריצים שמשו להעברת מסעות דווקא במעלה הגבעות, והוצע כי אדמה חקלאית הועברה באמצעותם אל צוקי אבן הגיר החשופים באיים.
תאוריה אחת מתארכת את החריצים לתקופת בניית המקדשים במלטה, היינו כ-1500 שנים קודם לתקופת הברונזה, אלא שאין קשר גאוגרפי בין מיקומם של החריצים למיקום המקדשים שהוקמו בתקופה זו, והם סמוכים למקומות היישוב בתקופת הברונזה. אחרים סוברים כי נחצבו על ידי הפיניקים, היינו, החל במאה ה-7 לפנה"ס.
נתונים נוספים המקשים על תאוריית השינוע מצויים בעובדות שבאתרים מסוימים החריצים נפסקים בקצה מצוקים, ובאחרים הם צוללים אל תוך הים, ממשיכים מתחת לפני המים ולעיתים מגיחים שוב מצידו האחר של מפרץ. סמוך לחוף ובתוך הים משתנה רוחבם של החריצים והם ערוכים בדוגמת שתי וערב. במספר אתרים, ובמיוחד במיסרח אר איל-קביר נראות צורות גאולוגיות של משולשים ומרובעים ליד החריצים.
לפי הסברה השלישית שנשקלה, החריצים שמשו כמערכת השקיה, וסברה רביעית, לפחות באזור החופים ובים גורסת כי מדובר בתופעה של העתקים טבעיים.
מכרז מחיר שני

מכרז מחיר שני או מכרז ויקרי הוא סוג של מכירה פומבית 'במעטפות סגורות' (כלומר, אף מתמודד לא רואה את ההצעות שהגישו מתמודדים אחרים). המנצח במכרז הוא מי שהגיש את ההצעה הגבוהה ביותר. בניגוד למכירה רגילה המנצח לא משלם את ההצעה שלו אלא את ההצעה השנייה בגובהה.
ניתוח המכרז נעשה לראשונה על ידי ויליאם ויקרי מאוניברסיטת קולומביה, שלימים זכה בפרס נובל לכלכלה,  בשנת 1961. אולם, מכרזים מסוג זה היו בשימוש עוד קודם לכן, בפרט על ידי אספני בולים, כבר בשנת 1893. היתרון של מכרז בשיטה זו הוא שהאסטרטגיה השלטת של כל משתתף היא להציע את המחיר הקרוב ביותר לשווי האמיתי של המוצר עבור אותו משתתף.
תכונות המכרז

כאמור המכרז גורם לכך שהאסטרטגיה השלטת של קונים היא להגיד את האמת, כלומר להציע את השווי האמיתי של המוצר עבורם.
בשפה מתמטית ניתן לומר כי עבור קונה i, אם השווי האמיתי עבורו הוא  v_{i} והצעתו תסומן על ידי  b_{i}, אזי האסטרטגיה השלטת (באופן חלש) עבורו תהיה להציע  b_{i}=v_{i}.
תכונות המכרז > הוכחה

נסמן  v_{i} כשווי של המוצר עבור קונה i ו- b_{i} כהצעה של קונה  i. בכל מקרה שבו  b_{i} היא לא ההצעה הגבוהה ביותר, התועלת של  i היא 0, כי הוא לא זוכה במכרז. בכל מקרה שבו  b_{i} היא ההצעה הגבוהה ביותר, התועלת של  i היא שווי המוצר עבורו פחות סכום ההצעה השנייה בגובהה (ההצעה הגבוהה ביותר מבין ההצעות של המשתתפים האחרים).
כדי להראות שהאסטרטגיה  b_{i}=v_{i} שלטת באופן חלש, יש להוכיח שבכל סט של פעולות של שאר השחקנים, אסטרטגיה זו תביא לקונה תועלת גבוהה או שווה לכל אסטרטגיה אחרת.
נסתכל על שלוש אסטרטגיות אפשריות עבור הקונה  i:
אסטרטגיה 1 - יציע פחות מהשווי האמיתי:  b_{i}<v_{i}
אסטרטגיה 2 - יציע בדיוק את השווי האמיתי:  b_{i}=v_{i}
אסטרטגיה 3 - יציע יותר מהשווי האמיתי:  b_{i}>v_{i}
נראה שהאסטרטגיה של אמירת האמת שולטת על שאר האסטרטגיות, קרי עדיפה או שווה אליהן תמיד:
תרחיש א: אם מישהו אחר הציע יותר מהשווי האמיתי של קונה  i, אז בחירה באסטרטגיה 1 או 2 תביא לכך שקונה  i לא זוכה במכרז ולכן הרווח שלו הוא 0. עבור אסטרטגיה 3, אם ההצעה האחרת הגבוהה ביותר גבוהה מ- b_{i}, אז הרווח הוא גם 0. אבל, אם ההצעה האחרת נמוכה מ- b_{i}, קונה  i יזכה במכרז ויצטרך לשלם מחיר הגבוה מהשווי האמיתי עבורו, ולכן הרווח שלו יהיה שלילי (הפסד). מתקבל במקרה זה כי אכן אסטרטגיה 2 שלטת (חלש).
תרחיש ב: אם כל שאר ההצעות נמוכות מ- v_{i} אז עבור אסטרטגיה 2 ו-3 קונה  i יזכה ויצטרך לשלם ערך נמוך מהשווי האמיתי, ולכן יש לו רווח חיובי – אותו רווח עבור שתי האסטרטגיות. במקרה של אסטרטגיה 1, אם הצעתו היא הזוכה הרווח שלו יהיה זהה לאסטרטגיה 2 ו-3, ואם הוא אינו הזוכה הרווח שלו יהיה 0. גם במקרה זה מתקבל כי אסטרטגיה 2 שלטת (חלש).
תרחיש ג: אם ההצעה הגבוה ביותר בין שאר ההצעות שווה ל- v_{i}, אזי עבור אסטרטגיה 3 הרווח שלו יהיה 0. עבור אסטרטגיה 1 הוא יפסיד, ולכן הרווח שלו יהיה 0 גם כן. עבור אסטרטגיה 2, בין אם הוא יזכה ובין אם לאו הרווח שלו יהיה 0. לכן גם עבור מקרה זה אסטרטגיה 2 שלטת (חלש).
לסיכום, ניתן להגיד כי לא משנה מה ההצעות האחרות, תמיד יהיה כדאי לכל מציע להציע את השווי האמיתי של המוצר, וזוהי האסטרטגיה השלטת היחידה. אסטרטגיה 2 שולטת על אסטרטגיה 1, כי בתרחישים א' ו-ג' התועלת משתי האסטרטגיות היא שווה ל-0, אבל בתרחיש ב' התועלת מאסטרטגיה 2 היא חיובית והתועלת מאסטרטגיה 1 היא 0. אסטרטגיה 2 שולטת גם על אסטרטגיה 3, כי בתרחישים ב' ו-ג' התועלת משתי האסטרטגיות היא שווה, אבל בתרחיש א' התועלת מאסטרטגיה 2 היא תמיד 0 והתועלת מאסטרטגיה 3 יכולה להיות 0 או שלילית.
תכונות המכרז > חסרונות

למרות היתרונות שצוינו יש למכרז מסוג זה מספר חסרונות:
במידה והקונים לא בטוחים בערך המוצר עבורם המכרז לא יהיה יעיל ועלול להוביל לתוצאות שלא משקפות את השווי האמיתי.
המוכר יכול להוסיף הצעות מזויפות על מנת להעלות את הרווח שלו. מפני שהתשלום של הזוכה לא זהה להצעתו אין לזוכה כל דרך לגלות שהמוכר השתמש בהצעות מזויפות.
במידה והקונים מכירים זה את זה עלול להיווצר מצב בו שיתוף פעולה סמוי על ידם יגרום למכירת המוצר במחיר נמוך. זאת לעומת מכירה פומבית פתוחה בה שיתוף פעולה בין קונים אינו בהכרח יעיל.
המכרז לא ממקסם את הרווח עבור המוכר. למשל במקרה בו עבור קונה בודד ערך המוצר גבוה אך עבור האחרים הערך נמוך בהרבה, הקונה ישלם מחיר נמוך למרות שהיה באופן תאורטי מוכן לשלם הרבה יותר.
במידה ומוצעים למכירה מספר מוצרים או שהמוצר ניתן לחלוקה אזי קיימת אפשרות שהרווח של המוכר לא יהיה מונוטני יחסית להצעות, קרי - הקטנה של ערך הצעה מסוימת עלולה להעלות את מחיר המכירה הסופי.
תכונות המכרז > שימושים

המקרה הראשון בו נעשה שימוש בשיטת המכרז השני היא בשוק אספני הבולים. קיימות דוגמאות עוד מהמאה ה-19 לשימוש בשיטה זו בצורה יעילה ועד היום מכירות בולים רבות מתנהלות כך.
בניתוב רשתות נעשה שימוש בהכללה של שיטת המכרז השני דרך מכניזם Vickrey-Clarck-Groves  (VCG).
ניתן לראות שבמקרים רבים, למשל במודל רשת זרימה, מכניזם זה יהיה האופטימלי מבין כל אסטרטגיות הפעולה לבחירת הניתוב.
כיום באתרי מכירות מודרניים כדוגמת eBay נעשה שימוש במכרזים מבוססים על שיטת המכרז השני.
באלגוריתמי שיווק מקוון מודרניים (למשל של מערכת Google  או Yahoo!) נעשה שימוש במכניזמים מבוססי VCG.
בבית ספר למשפטים של אוניברסיטת ניו-יורק (NYU) נעשה שימוש במודל זה ברישום סטודנטים לקורסים.