stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טט דה מואן
מקור הגבינה

השם "טט דה מואן" ידוע מאז 1790, אך מקורותיה מגיעים הרחק למאה ה-12. הקנונים במנזר בלליי הוזכרו לראשונה בקשר עם ייצור הטט דה מואן כבר בשנת 1192 (כלומר לפני יותר מ-830 שנים), מאה שנה לפני הקמת הקונפדרציה השווייצרית. באותם ימים נהגו לשלם את דמי השכירות השנתיים עבור חלקות האדמה השונות בגבינה המיוצרת במנזר, ששימשה אמצעי תשלום יקר ערך. במשך הזמן, הטט דה מואן שימשה על ידי חקלאים חוכרים כתשלום לבעלי הקרקעות וכן הוצעה כמתנה לנסיך-הבישוף של בזל, ואף שימש כמטבע. במהלך מאות השנים החלו גם מחלבות אלפיניות מחוץ למנזר לייצר את הגבינה. בשנת 1797 גורשו הקנונים מהמנזר בעקבות המהפכה הצרפתית, אך הייצור של טט דה מואן נמשך במחלבות הגבינה המבוססות על החוות באזור.
בחלקה הראשון של המאה ה-20 חלה התפתחות במחלבות גבינות כפריות ועלייה בייצור הגבינות. משנות ה-70 ואילך, התרחשו כמה אירועים חשובים שפתחו פרק חדש בהיסטוריה של טט דה מואן כ-AOP. על מנת לקדם את המכירות של הגבינה וכדי לשווק אותה, מחלבות הגבינה התאחדו בשנת 1978 והקימו את איגוד יצרני ה-Tête de Moine (VTF).
ייצור לפי המתכון המקורי

טט דה מואן AOP מיוצר במחלבות הגבינות באזור בהתאם לשיטה המסורתית ולמתכון המקורי, על פי לדרישות הסמכת AOP. התיאור הכתוב העתיק ביותר של טט דה מואן הוא משנת 1628. כבר באותם ימים הצביעו על כך שצריך להשתמש להפקתה בחלב שומני באיכות מעולה ממיטב הפרות שרועות בדשאים ובשטחי המרעה. על מנת להבטיח את איכות הטריות, ייצור חלב ועיבוד חלב טרי מתקיים באזור AOP. מנת ההזנה של הפרות החולבות חייבת להיות מקורה רק מבסיס המספוא של המשק עצמו או משטחי המרעה הקהילתיים הסמוכים. עלה יצרני החלב להחזיק את הבקר במשך 120 יום לפחות במרעה בתקופת ההאכלה הירוקה. רפתנים, יצרני גבינות ומומחים עובדים עם הציוד המודרני ביותר, אך מייצרים בהתאם לאומנות המסורתית. ההליך המכונה "מיסוי" (בקרת איכות ואישור) מתבצע מדי חודש במרתפי מחלבות הגבינות, במהלכו נבדקת הגבינה על פי ארבעת הקריטריונים הבאים:
מראה
גודל חורים
משחה (צבע תוך הגבינה)
ריח וטעם.
מאז מאי 2001, Tête de Moine, Fromage de Bellelay רשום כינוי מקור מוגן.
מאפיינים

הגבינה עשויה מחלב פרה לא מפוסטר, והיא גבינה חצי קשה. צורתה גלילית, קוטר של 10–15 ס"מ וגובה השווה בדרך כלל ל-70 עד 100% מקוטרה. המשקל הממוצע של הגבינה הוא 850 גרם, אבל חלק מהבלוקים יכולים לשקול עד 2.5 ק"ג. הקרום החום-אדמדם שלה מוצק, גרגירי, משומן, לח והפאטה (תוך הגבינה) בצבע צהוב עד שנהב הומוגני, מעט לחה, דביק וגמיש. תכולת השומן היא בממוצע 525 גרם/ק"ג בחומר היבש ולפחות 315 גרם/ק"ג בגבינה כולה, בעוד שתכולת המלח שלה יכולה להגיע עד 25 גרם/ק"ג. בגלל המרקם העדין שלה, טט דה מואן אינו נחתך, אלא מחורר לרוזטות עם Girolle® Original או מכשיר דומה. היא מיושנת לפחות חודשיים וחצי על קרש אשוח קטן, ובדרך כלל נצרכת עם יין לבן יבש.
הערות שוליים

1 2 3  "History - Tête de Moine AOP, Fromage de Bellelay".
↑  "Production - Tête de Moine AOP, Fromage de Bellelay".
↑  "Specifications - Tête de Moine AOP, Fromage de Bellelay".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4322041-1
טליאטלה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  פסטה מביצים 
 מטבח:  המטבח האיטלקי 
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  קמח, ביצה 
 
טליאטלה (באיטלקית: Tagliatelle; מהמילה tagliare - "לחתוך") הוא סוג של פסטה מסורתי מאזור אמיליה-רומאניה ומארקה שבאיטליה. חתיכות בודדות של טליאטלה הן סרטים ארוכים ושטוחים, הדומים בצורתם לפטוצ'יני, ובאופן מסורתי הם ברוחב של כ-6 מילימטרים. ניתן להגיש טליאטלה עם מגוון רטבים, אם כי באופן מסורתי היא מוגשת עם רוטב בשר או רוטב בולונז.
פסטת הטליאטלה מיוצרת באופן מסורתי מבצק המכיל ביצים, היחס הנהוג הוא ביצה אחת למאה גרם קמח.
היסטוריה

על פי אגדה עממית, לכאורה נוצרה הטליאטלה על ידי שף מלכותי מוכשר, שקיבל השראה מהתסרוקת של לוקרציה אסטה לרגל נישואיה לאניבל בנטיווגליו השני, ב-1487. בפועל, זו הייתה כנראה בדיחה, שהמציא ההומוריסט אוגוסטו מג'אני ב-1931.
השימוש במילה טליאטלה נמצא בשימוש עוד במאה ה-16, על ידי הסטיוארד (אנ') כריסטופורו דה מסיבוגו (אנ'), אשר פרסם בשנת 1549 את ספר המתכונים Banchetti compositioni di vivande, et apparecchi generale. המתכון לטליאטלה נקרא "lasagnuolle overo tagliatelle tirate" ומרמז על מקור משותף עם הלזניה.
ב-1593 תוארה הטליאטלה כצורת הפסטה בשימוש הרחב ביותר על ידי הסופר האיטלקי, יליד אמיליה רומאניה, תומאזו גרזוני.
קופסת זכוכית בלשכת המסחר של בולוניה מכילה העתק שלם של חתיכת טליאטלה העשוי זהב, המדגים את הרוחב הנכון של 8 מילימטרים לאחר בישול, השווים ערך ל-7 מילימטרים לפני הבישול, תלוי בקשיחות הבצק.
רטבים והגשה

מרקם הפסטה נקבובי ומחוספס, מה שהופך אותה לאידיאלית עבור רטבים סמיכים, העשויים בדרך כלל עם בשר בקר, עגל או חזיר (כמו רוטב בולונז), ולעיתים עם בשר ארנבת. רטבים אחרים פחות עשירים וצמחוניים נפוצים גם הם, אם כי לא כמו הרטבים הבשריים, כגון כמו briciole e noci (פירורי לחם ואגוזים), uovo e formaggio (רוטב ביצים וגבינה), או פשוט עם עגבניות ובזיליקום.
חיתוך ידני מסורתי של טליאטלה
טליאטלה טרייה שהוכנה בעבודת יד
טליאטלה מוגשת עם רוטב בשרי
טליאטלה ברוטב ראגו (Tagliatelle al ragù), בולוניה
ראו גם

פפרדלה
פטוצ'יני
טליוליני
הערות שוליים

↑  The Classic Italian Cookbook, 1973 by Marcella Hazan
↑  "An Emilian Secret La Sfoglia". www.albertotriglia.it. נבדק ב-26 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cristoforo di Messisbugo, Banchetti compositioni di vivande, et apparecchio generale, Per Giovanni de Buglhat et Antonio Hucher Compagni, 1549. (באיטלקית)
↑  L’incredibile storia della tagliatella, ‏2014-11-30 (ב־)
↑  Tommaso Garzoni, La piazza universale di tutte le professioni del mondo (Tommaso Garzoni), 1593, עמ' 683
↑  Le Tagliatelle: la pasta all’uovo che ha fatto la storia dell’Emilia-Romagna, Travel Emilia Romagna, ‏2020-05-13 (ב־)
↑  "Pasta! The Golden Tagliatella scandal". itch.world. נבדק ב-3 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Donati, Silvia. "So, What is the Correct Measurement of Authentic Tagliatelle from Bologna?". Italy Magazine. נבדק ב-3 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
הפלודיפלואידיות

בדבוראים, מערכת הפלואידיות כוללת זכרים הפלואידיים ונקבות דיפלואידיות.
הַפְּלוֹדִיפְּלוֹאִידִיּוּת (באנגלית: Haplodiploidy) היא מערכת פְּלוֹאִידִית בה זכרים מתפתחים מביצים לא מופרות והם הַפְּלוֹאִידִיִּים (חד־סדרתיים – בעלי עותק אחד של כל כרומוזום), והנקבות מתפתחות מביצים מופרות והן דִיפְּלוֹאִידִיּוֹת (דו־סדרתיות – בעלות שני עותקים של כל כרומוזום). הפלודיפלואידיות נקראת לפעמים אָרֵנוֹטוֹקְיָה (arrhenotoky) – צורה של רביית בתולים.
הפלודיפלואידיות קובעת את המין בכל החרקים בסדרת הדבוראים (דבורים, נמליים, צרעות) ובקרב סדרת התריפסאים. הפלודיפלואידיות מתרחשת באופן ספורדי גם בכמה מינים של אקרית אדומה, פשפשאים, חיפושיות (למשל חיפושיות קליפה, bark beetles) ומערכת הגלגיליות.
בהפלודיפלואידיות, המין נקבע על פי מספר מערכות הכרומוזומים שהפרט מקבל. צאצא הנוצר מאיחוד של זרע וביצית מתפתח כנקבה, וביצית לא מופרית מתפתחת כזכר. המשמעות היא שלזכרים יש מחצית ממספר הכרומוזומים שיש לנקבה והם הפלואידיים.
למערכת קביעת מין הפלודיפלואידית יש מספר מאפיינים ייחודיים. לדוגמה, לזכר אין אבא והוא אינו יכול להביא בנים, אך יש לו סבא והוא יכול להביא נכדים. בנוסף אם במושבת חרקים אאוסוציאלית יש רק מלכה אחת, והיא הזדווגה רק פעם אחת, אזי יחס השארות בין הפועלות (נקבות דיפלואידיות) בכוורת או בקן הוא 3⁄4. המשמעות היא שהפועלות במושבות חד-מלכותיות מונוגמיות כאלה הרבה יותר קרובות זו לזו גנטית מאשר במערכות אחרות לקביעת מין, שבהן הקרבה הגנטית בין אחאים בדרך כלל אינה גבוהה מ-1⁄2. נקודה זו היא המניעה את תאוריית ברירת השארים לגבי אופן התפתחותה של האאוסוציאליות. עדיין לא ברור אם ההפלודיפלואידיות היא שסללה את הדרך להתפתחות האאוסוציאליות.
תכונה נוספת במערכת הפלודיפלואידית היא שאללים קטלניים ומזיקים רצסיביים יוסרו מהאוכלוסייה במהירות מכיוון שהם יבואו לידי ביטוי אוטומטית אצל הזכרים (אללים קטלניים דומיננטיים מוּסָרים מהאוכלוסייה בכל פעם שהם מופיעים, כי הם הורגים כל פרט שהם מופיעים בו).
הפלודיפלואידיות אינה זהה למערכת קביעת מין X0. בהפלודיפלואידיות, זכרים מקבלים מחצית מהכרומוזומים שהנקבות מקבלות, כולל אוטוזומים. במערכת קביעת מין X0 זכרים ונקבות מקבלים מספר שווה של אוטוזומים, אך כאשר מדובר בכרומוזומי מין, נקבות מקבלות שני כרומוזומי X ואילו זכרים מקבלים כרומוזום X אחד בלבד.
מנגנונים

הוצעו מספר מודלים למנגנונים הגנטיים של קביעת מין הפלודיפלואידית. המודל שלרוב מתייחסים אליו הוא מודל האללים המשלימים. על פי מודל זה, אם הפרט הֶטֵרוֹזִיגוֹטִי עבור לוקוס מסוים, הוא מתפתח לנקבה, ואילו הֶמִיזִיגוֹטִים (hemizygote, בעל עותק אחד בלבד של כרומוזום במקום שניים) והוֹמוֹזִיגוֹטִים מתפתחים לזכרים. במילים אחרות, צאצאים דיפלואידיים מתפתחים מביצים מופרות, והם בדרך כלל נקבות, בעוד צאצאים הפלואידיים מתפתחים מביצים לא מופרות, והם זכרים. זכרים דיפלואידיים יהיו עקרים, מכיוון שהתאים שלהם לא יעברו מיוזה לשם יצירת תאי זרע. ולכן, תאי הזרע שלהם יהיו דיפלואידיים, וכתוצאה מכך צאצאיהם יהיו טריפלואידיים. מאחר שבדבוראים האֵם ובניה הזכרים חולקים את אותם הגנים, הם עלולים להיות רגישים במיוחד לרביית קרובים: רביית קרובים מפחיתה את מספר האללים המיניים השונים הקיימים באוכלוסייה, ולכן מגדילה את שיעור הופעתם של זכרים דיפלואידיים.
לאחר ההזדווגות, כל נקבת דבורה פורייה שומרת זרע בשק פנימי הנקרא סְפֶּרְמָתֶקָה (spermatheca). הנקבה שהזדווגה שולטת בשחרור הזרע המאוחסן באיבר: אם היא משחררת זרע כשביצית עוברת באובידוקט (תעלת הביצים), הביצית מופרית. דבורים, צרעות ונמלים חברתיות יכולות לשנות את יחס הזוויגים בתוך המושבות באופן שממקסם את הקרבה הגנטית בין החברים ומייצר כוח עבודה שמתאים לתנאים הסובבים. אצל דבוראים בודדים אחרים, הנקבות מטילות ביצים זכריות בלתי מופרות על מקורות מזון גרועים יותר ומטילות את הביצים הנקביות המופרות על מקורות מזון טובים יותר, אולי כי כשירותן של הנקבות תושפע יותר לרעה ממחסור בתחילת חייהן. גם חיפושיות אמברוסיה (אנ') הפלודיפלואידיות משפיעות על יחס הזוויגים בכך שהן מטילות יותר ביצים זכריות כאשר יש לזכרים סיכויים גבוהים יותר להתפזר ולהזדווג עם נקבות באתרים שונים.
קביעת מין בדבורי דבש

בדבורי הדבש, הזכרים הם צאצאים בלעדיים של המלכה, אימם. למלכה הדיפלואידית יש 32 כרומוזומים ולזכרים ההפלואידיים יש 16 כרומוזומים. זכרי הדבורים מייצרים תאי זרע המכילים את כל הגנום שלהם, ולכן תאי הזרע כולם זהים גנטית, למעט מוטציות. ההרכב הגנטי של הדבורים הזכרים נגזר אפוא כולו מהאֵם, בעוד שההרכב הגנטי של הפועלות נגזר חציו מהאֵם וחציו מהאב. לפיכך, אם דבורה מלכה מזדווגת עם זכר אחד בלבד, כל שתיים מבנותיה יחלקו בממוצע 3⁄4 מהגנים שלהן (ה-1⁄2 שמגיע מהאב יהיה זהה בכולן, וה-1⁄2 שמגיע מהאֵם יהיה חלקו זהה וחלקו שונה). הגנום של המלכה הדיפלואידית עובר שחלוף כרומוזומלי כשהיא מורישה אותו לבנותיה, אך הגנום של האב ההפלואידי עובר בתורשה לבנותיו במלואו "כפי שהוא". כמו כן, פועלת ששחלותיה מפותחות די הצורך (אנ') עשויה להטיל ביצה בלתי מופרית, שהיא תמיד זכר.
ישנם מקרים נדירים של זחלי דבורים זכרים שהם דיפלואידיים. תופעה זו מתרחשת בדרך כלל כאשר יש יותר משני דורות של הזדווגות אח ואחות. קביעת המין בדבורי הדבש נובעת בתחילה מלוקוס יחיד – גן שמכונה "קובע-מין משלים" (complementary sex determiner, ובראשי תיבות csd). במהלך התפתחותן של דבורים, אם הפרט הוא הטרוזיגוטי (בעל שני עותקים שונים) עבור הגן csd, הוא מתפתח לנקבה. אם הפרט הוא הֶמִיזיגוטי (בעל עותק אחד בלבד) או הומוזיגוטי (בעל שני עותקים זהים) עבור הגן csd, הוא מתפתח לזכר. כשהפרט הוא הומוזיגוטי עבור הגן, נוצר זכר דיפלואידי. זכרים דיפלואידיים אינם שורדים עד לבגרותם, שכן הדבורים המטפלות אוכלות את הזכרים הדיפלואידיים עם בקיעתם.
הפועלות יכולות אומנם להטיל ביצים בלתי מופרות שמהן יתפתחו עבורן בנים זכרים, אך מערכת קביעת המין ההפלודיפלואידית מגבירה את כשירותו של הפרט עקב ברירה עקיפה. מכיוון שהפועלת קרובה יותר גנטית לבנותיה של המלכה (אחיותיה) מאשר לצאצאיה-שלה, עזרה לצאצאי המלכה לשרוד מסייעת להתפשטות הגנים של הפועלת ביעילות רבה יותר מאשר רבייה ישירה.
פועלות חיות זמן קצר ומוחלפות ללא הרף באצווה הבאה, כך שברירת שארים זו היא אסטרטגיה להבטחת קיומה ותקינות פעולתה של הכוורת. אולם מכיוון שמלכות בדרך כלל מזדווגות עם תריסר זכרים או יותר, לא כל הפועלות הן אחיות מלאות. בשל האחסון הנפרד של זרעם של זכרים שונים בגוף המלכה, קבוצה מסוימת של צאצאים שהוטלו בזה אחר זה עשויים להיות קרובים זה לזה גנטית יותר מאשר קבוצה מסוימת של צאצאים שהוטלה במועד מאוחר יותר. עם זאת, מינים רבים אחרים של דבורים, כולל דבורי בומבוס, כגון בומבוס האדמה, הם מונוגמיים. משמעות הדבר היא שאחיות כמעט תמיד קרובות גנטית זו לזו יותר מאשר לצאצאיהן (אילו היו להן צאצאים), ובכך מתבטל הקונפליקט סביב מידות שונות של קרבה גנטית, שקיים בדבורי הדבש.
שיעורי הקִרבה הגנטית בהפלודיפלואידיות

מקדם הַשְּׁאֵרוּת משמש לחישוב עוצמתה של ברירת השארים (באמצעות חוק המילטון). השערת ההפלודיפלואידיות מציעה כי מקדם השארות הבלתי רגיל של 3⁄4 הקיים בין אחיות הפלודיפלואידיות מלאות, אחראי לכך שהתנהגות אאוסוציאלית נפוצה כל כך בקרב דבוראים. פועלת אאוסוציאלית שעוזרת לאימה ללדת יותר אחיות מפיצה יותר גנים של עצמה מאשר לו הייתה מתרבה בעצמה.
ברבייה מינית רגילה, לאב יש שתי סדרות של כרומוזומים, ומתרחש שחלוף בין הכרומטידות של כל זוג כרומוזומים במהלך המיוזה שמייצרת את תאי הזרע. לכן, תאי הזרע אינם זהים, מכיוון שבכל כרומוזום מתוך זוג כרומוזומים יהיו אללים שונים ברבים מן הלוקוסים. אך כאשר האב הוא הפלואידי כל תאי הזרע זהים (מלבד מעטים שבהם התרחשו מוטציות גנטיות). לכן, כל הצאצאיות יורשות את הכרומוזומים של הזכר במלואם וכפי שהם. כל עוד נקבה הזדווגה עם זכר אחד בלבד, כל בנותיה חולקות סדרה שלמה של כרומוזומים מאותו זכר. בדבוראים, הזכרים בדרך כלל מייצרים תאי זרע בכמות שתספיק לנקבה לכל חייה לאחר אירוע הזדווגות אחד עם אותו זכר.
מקדמי השארות באורגניזמים הפלודיפלואידיים הם כפי שמופיע בטבלה הבאה, בהנחה שנקבות הזדווגו פעם אחת בלבד. השיעורים האלה חלים, לדוגמה, בכוורת דבורים, אלא אם כן חלק מהפועלות, שהן בעלות שחלות מפותחות במידה מספקת, מטילות ביצים לא מופרות שמהן מתפתחים צאצאים, שכולם יהיו זכרים: במקרה כזה, הקרבה הגנטית הממוצעת תהיה נמוכה יותר.
| מין | נקבה | זכר |
| --- | --- | --- |
| בת | 1⁄2 | 1 |
| בן | 1⁄2 | — |
| אם | 1⁄2 | 1 |
| אב | 1⁄2 | — |
| אחות | 3⁄4 | 1⁄2 |
| אח | 1⁄4 | 1⁄2 |
| דודה מצד האם | 3⁄8 | 3⁄4 |
| דוד מצד האם | 1⁄8 | 1⁄4 |
| דודה מצד האב | 1⁄4 | — |
| דוד מצד האב | 1⁄4 | — |
| אחיינית (בת של אחות) | 3⁄8 | 1⁄4 |
| אחיינית (בת של אח) | 1⁄4 | 1⁄2 |
| אחיין (בן של אחות) | 3⁄8 | 1⁄4 |
לפי ההנחה שצוינה קודם, שאימהות מזדווגות פעם אחת בלבד, אחיות קרובות זו לזו גנטית יותר מאשר לבנותיהן. עובדה זו שימשה להסבר האבולוציה של האאוסוציאליות בקרב דבוראים רבים. עם זאת, במושבות עם פועלות שהן צאצאיות של מלכות מרובות או מלכות שהזדווגו מספר פעמים, הקרבה הגנטית בין פועלת לפועלת תהיה נמוכה יותר מהקרבה בין פועלת לביתה, כמו במין Melipona scutellaris (אנ').
ראו גם

כרומוזום X
כרומוזום Y
טליוליני

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  פסטה מביצים 
 מוצא:  איטליה 
 
טאיארין של טורינו
טגליוליני (באיטלקית: Tagliolini) הוא סוג של פסטה סרט, ארוך כמו ספגטי, בערך 2–3 מ"מ רחב, דומה לטליאטלה, אבל דק כמו קפליני.
מאפיינים

זהו פסטה למתכון מסורתי באזורי מוליזה ופיימונטה באיטליה. בפיימונטה הוא נקרא טאיארין ועשוי מבצק עם ביצים (pasta all'uovo). הבצק מכיל גם סולת, קמח ומלח. הוא מוגש בדרך כלל עם חמאה וכמהין (tajarin ai tartufi) או סוגו ד'ארוסטו (sugo d’arrosto), רוטב העשוי מטחינת בשר צלוי. לטליוליני יש זמן בישול קצר, במיוחד כאשר הוא עשוי מבצק טרי, ועובד בצורה הטובה ביותר עם רטבים קלים, דגים, מעדנים או מרקים.
המילה טליוליני היא "הקטנה" של tagliare שפירושה לחתוך (ניתן לומר בפירוש חופשי "חיתוכיות").
וריאציות

טליוליני אל לימונה (עם לימון)
טליוליני די קמפובאסו (מוכן כרגיל בעיירה קמפובאסו)
Tagliolini alle verdure (עם ירקות)
Tajarin albesi (מוכן כרגיל בעיירה אלבה, פיימונטה)
Tagliolini con il sugo d'arrosto (ברוטב צלי בשר)
הערות שוליים

↑  "Tagliare". dictionary.cambridge.org. נבדק ב-22 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Angela Frenda: Esplora il significato del termine: Profumo di Costiera con i tagliolini al limoneProfumo di Costiera con i tagliolini al limone, Corriere Della Sera, RCS Mediagroup SpA 2013, retrieved 19 December 2015
↑  Tagliolini di Campobasso, Cookaround, Banzai Media, retrieved 20 December 2015
↑  Tagliolini con verdure crude, VicenzaToday, 18 May 2015
↑  ilgiornaledelcibo.it Tajarin albesi (אורכב 08.09.2014 בארכיון Wayback Machine), retrieved in November 2012
↑  Tagliolini con il sugo d’arrosto alfuoco, retrieved in November 2012
יקב אדיר

| --- | --- |
 סמליל היקב

 נתונים כלליים
 סוג:  יקב בוטיק
 מייסדים:  אבי רוזנברג
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־22 שנים)
 מיקום המטה:  פארק תעשיות רמת דלתון
 ענפי תעשייה:  חקלאות, יין
 מוצרים עיקריים:  יינות
  
 www.adir-winery.co.il
יקב אדיר הוא יקב בוטיק ישראלי הממוקם בפארק תעשיות רמת דלתון.
יינן היקב הוא אבי רוזנברג.
היין מיוצר על בסיס כרמים שנשתלו בשנות ה-80 ובשנות ה-90 של המאה ה-20 בגליל העליון, בגובה 870 מטר מעל פני הים.
היסטוריה

היקב הוקם ב-2003 במושב כרם בן זמרה על ידי שתי משפחות, רוזנברג ואשכנזי, ממקימי היישוב.
משפחת אשכנזי עלתה מטורקיה ומשפחת רוזנברג הגיעה מרומניה, אחרי מלחמת העולם השנייה.
לפני פתיחת היקב נמכרו ענבי היין ליקבי רקנאטי ויקב ססלוב.
בשנותיו הראשונות מכר היקב אלפים בודדים של בקבוקים. פריצת הדרך הייתה ב-2008 כאשר זכה היקב במדליית זהב כפולה בתחרות "טרה וינו 2008" בו נבחר היין 'פלטו 2005' כיין הישראלי הטוב ביותר לשנת 2008 והיקב זכה לתואר "היקב הבוטיק הישראלי הקטן הטוב ביותר לשנת 2008".
נכון לשנת 2021 יקב אדיר מייצר כ-50 אלף בקבוקים בשנה.
ליקב מרכז מבקרים המאפשר טעימות יין. למשפחות גם מחלבת עזים בשם מחלבת אדיר.
הערות שוליים

↑  יקב אדיר, צופית - פורטל תיירות. אורכב בארכיון האינטרנט ב-5 באוקטובר 2017
↑  נא להכיר: יקב אדיר, באתר "פורטל היין הישראלי". אורכב בארכיון האינטרנט ב-31 באוגוסט 2018
↑  "פשוט אדיר", באתר foodis.co.il‏, 8 באוגוסט 2009
↑  "מבקר היין שלנו הגיע אל 'יקב אדיר' ומצא שם גם… עיזים", באתר "חרדי10", 9 במרץ 2015
↑  יקב אדיר, באתר "מפה". אורכב בארכיון האינטרנט ב-6 באוקטובר 2017
↑  'יקב אדיר' ו'חלב אדיר' במרום גליל, באתר "ערוץ 7", 16 באוגוסט 2009
↑  דניאל רוגוב, אכן, יקב אדיר, באתר הארץ, 31 במאי 2011
מיתוג קודם של היקב
לאנגר (גבינה)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה מחלב פרה, גבינה צרפתייה, washed-rind cheese 
 אזור מוצא:  הוט-מארן 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  חלב פרה 
 גבינות
 ייצור כולל:  631 טונה (נכון ל־2017) 
 תו תקן:  כינוי מקור מבוקר, כינוי מקור מוגן 
 
לַאנגְר (בצרפתית: Langres) היא גבינה צרפתית מרמת לאנגר שבאזור שמפאן-ארדן. היא בעלת הסמכה של כינוי מקור מבוקר צרפתי (Appellation d'origine contrôlée - AOC) מאז 1991.
מאפיינים

לאנגר היא גבינה מחלב פרה, בצורה גלילית, במשקל של כ-180 גרם. תוך הגבינה (הפטה) המרכזי רך, בצבע קרמי ומעט מתפורר, הגבינה מוקפת בקליפה לבנה של פניציליום קנדידום. זוהי גבינה פחות חריפה מאפואס המתחרה המקומית שלה. מומלץ לאכול אותה בין מאי לבין אוגוסט לאחר 5 שבועות של יישון, אבל היא מצוינת כבר ממרץ עד דצמבר.
הייצור ב-1998 עמד על כ-305 טון, ירידה של 1.61% מאז 1996, ו-2% ממנה מיוצרת בחוות.
הערות שוליים

↑  Jenkins, S.W. (1996). Cheese Primer. Workman Pub. p. 96. ISBN 978-0-89480-762-6. Retrieved March 30, 2018.
טאקויאקי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מאכל תמנונים, מאכל צלוי, konamono 
 מטבח:  המטבח היפני 
 מוצא:  יפן 
 ממציא:  טומקיצ'י אנדו 
 מרכיבים עיקריים:  קמח, ביצה, תמנונאים 
 
טאקויאקי (ביפנית: たこ焼き או 蛸焼; מילולית: תמנון צלוי) הוא חטיף יפני מסורתי העשוי בלילה על בסיס קמח חיטה המבושלת במחבת בעל תבנית ייחודית. בדרך כלל הוא ממולא בתמנון טחון או קצוץ (טאקו), שבבי טמפורה (טנקאסו), ג'ינג'ר כבוש (בני שוגה) ובצל ירוק. כדורי הטאקויאקי מכוסים ברוטב טאקויאקי (דומה לרוטב רוטב ווסטרשייר) ומיונז, ומקושט מעל באצת אאונורי ושבבי דג בוניטו מיובש (קאטסובושי (אנ')).
משמעות המילה טאקו היא תמנון, ויאקי מגיעה המילה יאקו, שהיא אחת משיטות הבישול במטבח היפני, שמשמעותה 'לצלות', וניתן למצוא אותה בשמות של מאכלים אחרים במטבח היפני כמו אוקונומיאקי ואיקאיאקי (מאכלים נפוצים נוספים שמקורים בעיר אוסקה). המאכל נאכל לרוב כנשנוש או בין הארוחות, אך באזורים מסוימים הוא מוגש כתוספת לאורז. זהו גם אוכל רחוב מפורסם הנפוץ ברחבי יפן.
היסטוריה

טאקויאקי הפך לראשונה לנפוץ באוסקה, שם מסופר כי בעל דוכן מאכלי רחוב בשם טומקיצ'י אנדו המציא את המאכל ב-1935. טאקויאקי נוצר בהשראת אקאשייאקי, כופתאה עגולה קטנה מהעיר אקאשי במחוז היוגו העשויה מבלילה עשירה בביצים ותמנון. טאקויאקי זכה תחילה לפופולריות באזור קנסאי, ולאחר מכן התפשט לאזור קאנטו ואזורים אחרים של יפן. טאקויאקי מזוהה עם דוכני אוכל רחוב יפניים קטנים המכונים יאטאי, ישנם הרבה יאטאי המתמחים בהכנת טאקויאקי, במיוחד באזור קנסאי. טאקויאקי נמכר גם באופן מסחרי בסופרמרקטים וחנויות נוחות הפתוחות 24 שעות ביממה.
הוא גם פופולרי מאוד במטבח הטאיוואני בשל ההשפעה ההיסטורית של התרבות היפנית על טאיוואן.
מסעדת הטאקויאקי הידועה ביותר היא איזואיה באוסקה. הנוסדה על ידי טומקיצ'י אנדו, היא פתוחה מאז שנות ה-30. הטאקויאקי הראשון כלל בשר בקר וקונג'אק, אך מאוחר יותר עבר אנדו להשתמש בתמנון המסורתי כיום והוסיף טעם לבלילה. באותה התקופה הטאקויאקי נאכל עם רוטב חום, הדומה לרוטב ווסטרשייר. המאכל, המכונה "כדורי תמנון", הפך במהרה לפופולרי ברחבי יפן. מאז הפיכתו למאכל פופולרי והתפשטותו למערב, הטקאויאקי נמכר עם תוספות ומילויים שונים (כגון גבינה או בייקון).
מחבת טקויאקי

מחבת טאקויאקי או לעיתים רחוקות יותר טאקויאקי נבה (מהמילה נבמונו (אנ'), סיר בישול יפני מסורתי) היא בדרך כלל מחבת פסים עשויה ברזל יצוק עם תבניות חצי כדוריות. הברזל הכבד מחמם באופן שווה את כדורי הטאקויאקי, אשר מסובבים בעזרת מקל ארוך, לפעמים צ'ופסטיקס, כדי להפוך את הבלילה הלא מבושלת לבסיס החלל החצי כדורי. תנורי טקויאקי מסחריים המונעים בגז משמשים בפסטיבלים יפניים או על ידי רוכלי רחוב. בשימוש ביתי, קיימות מחבתות חשמליות הדומות לפלטה; קיימות גם מחבתות המתאימות לכיריים, ורבות מהן משלבות ציפוי מונע הידבקות כדי להקל על הסיבוב.
בתרבות פופולרית

בשנות ה-90, יצא לאור ספר ילדים בשם טאקויאקי מנטומאן שלאחר מכן עובד לסדרת אנימה בהפקת סטודיו פיירו ששודרה מאפריל 1998 עד ספטמבר 1999. בסדרת משחקי הווידאו Animal Crossing, ישנו כפרי בשם צוקר שמראהו מזכיר טאקויאקי, הוא מופיע במספר גרסאות של המשחק. טאקויאקי הוצג בסדרת הטלוויזיה בנטפליקס, Street Food, בפרק העוסק באוסקה, יפן.
במשחק הווידאו Yakuza 0, גורו מג'ימה מנסה לעודד את מקוטו מאקימורה בכך שהוא מביא לה טאקויאקי שנעשה על ידי מוכר רחוב.
מם אינטרנט שמקורו בפיליפינים מציג גרסה של המאכל בסרטון ויראלי עם הביטוי "ניסית פעם טאקויאקי בשני פסו?". אף על פי שהמאכל המוצג בסרטון אינו מכיל תמנון כלשהו, מעלה הסרטון ממשיך לתאר אותו כטאקויאקי ובכך נוצרו וריאציות רבות של המם.
גלריית תמונות

בישול טאקויאקי
טאקויאקי מוגש עם רוטב ווסטרשייר ומיונז
טאקויאקי מוגש עם דאיקון מגורר ורוטב טסויו
טאקויאקי בדוכן יאטאי בפארק יויוגי, טוקיו
מחבת טקויאקי מרובעת עם 16 תבניות
מסעדת טאקויאקי עם מטבח פתוח
הערות שוליים

↑  Dijitaru daijisen, Takoyaki, Tokyo: Shogakukan, ‏2007-08-25
1 2  "Takoyaki". Encyclopedia of Japan. Tokyo: Shogakukan. 2012. OCLC 56431036. אורכב מ-המקור ב-2007-08-25. נבדק ב-2012-06-22.
↑  Takiyaki, the great street snack
↑  Nihon Kokugo Daijiten, Takoyaki, Tokyo: Shogakukan, ‏2007-08-25
↑  Takoyaki - Icon of Osaka
↑  "Takoyaki | food | Culture | Japan Dream Tours". japandreamtours.com. נבדק ב-2019-10-16.
↑  "In Taiwan, top chefs are building on a long history of culinary exchange with Japan", The Japan Times. Retrieved 2018-02-28.
↑  "【飲食籽】快閃大阪 嘆米芝蓮章魚燒". Apple Daily 蘋果日報. נבדק ב-2019-03-07.
↑  "可愛章魚小丸子". 太陽報 (בChinese (Hong Kong)). נבדק ב-2019-03-07.
↑  Chen, Namiko (2016-12-05). "Takoyaki Recipe (Video) たこ焼き". Just One Cookbook (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-07-14.
↑  Hallinan, Bridget. "'Street Food' Season One: All of the Chefs Featured, and Where to Find Them". Food & Wine. Meredith Corporation. נבדק ב-3 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Reyes, Lora (10 בדצמבר 2022). "The memes behind this vlogger's '2-peso Takoyaki' food review are flooding the Internet". Philippine Daily Inquirer. נבדק ב-15 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
טלג'ו (גבינה)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  חלב פרה 
 גבינות
 תו תקן:  כינוי מקור מוגן 
 
טלג'ו (באיטלקית: Taleggio) היא גבינה איטלקית חצי-רכה, הקרויה על שם ואל טלג'ו. לגבינה קרום דק וארומה חזקה, אבל טעמה עדין יחסית, עם ריח פירותי חריף יוצא דופן.
היסטוריה

טלג'ו וגבינות דומות הופיעו כבר בסביבות התקופה הרומית; קיקרו, קאטו הזקן, ופליניוס הזקן מזכירים אותה בכתביהם. הגבינה יוצרה באופן בלעדי בוואל טלג'ו עד סוף המאה ה-19, אז עבר חלק מהייצור למישור לומברדיה בדרום.
ייצור

הייצור מתרחש כל סתיו וחורף. ראשית, חלב עגלים מוחמץ מובא למעבדה. עורכים את הגבינה על מדפי עץ בתאים, לפעמים במערות בהתאם למסורת, והיא מבשילה בתוך שישה עד עשרה שבועות. היא נשטפת פעם בשבוע עם ספוג מי ים כדי למנוע צמיחת עובש וכדי ליצור קרום כתום או ורוד.
כיום, הגבינה מיוצרת גם מחלב מפוסטר וגם מחלב גולמי במפעלים. גבינות מתוצרת מפעל הן בהירות יותר, ועדינות בטעמן.[דרוש מקור]
שימוש

את הגבינה מוסיפים כשהיא מגוררת לסלטים כגון צנוניות או בן-חרדל מצוי (רוקט, ארוגולה), עם תבלינים ועגבניות על ברוסקטה. היא נמסה היטב, ויכולה לשמש בריזוטו או על פולנטה.
מידע תזונתי

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
שומן: 48%
| ערכים תזונתיים  (לכל 100 גרם) | אנרגיה | 294 קלוריות, 1,230  קילו ג'אול |
| ערכים תזונתיים  (לכל 100 גרם) | חלבון | 18 גרם |
| ערכים תזונתיים  (לכל 100 גרם) | שמן | 25 גרם |
| ערכים תזונתיים  (לכל 100 גרם) | סידן | 460 מ"ג |
| ערכים תזונתיים  (לכל 100 גרם) | זרחן | 360 מ"ג |
| ערכים תזונתיים  (לכל 100 גרם) | מגנזיום | 22 מ"ג |
| ערכים תזונתיים  (לכל 100 גרם) | ויטמין A | 450 מ"ג |
| ערכים תזונתיים  (לכל 100 גרם) | ויטמין B2 | 280 מ"ג |
| ערכים תזונתיים  (לכל 100 גרם) | ויטמין B6 | 131 מ"ג |
| ערכים תזונתיים  (לכל 100 גרם) | ויטמין E | 4,450 מ"ג |
מידות: ריבוע 18–20 ס"מ, גובה: 5-8 ס"מ
משקל: 1.8–2.2 ק"ג
הערות שוליים

↑  McCalman, Max (2005). Cheese : a connoisseur's guide to the world's best. New York: Clarkson Potter. p. 257. ISBN 1400050340.