stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צורית (צמח)
צמחי התרבות בישראל

מלבד צמחי הבר הגדלים בבתי גידול טבעיים, הוכנסו צמחים זרים מסוג צורית כצמחי בית ומסלעות ואלו הם:
צוּרִית לְבָנָה (Sedum album) - צמח רב-שנתי, זוחל, העלים מסורגים דמויי-גליל. התפרחות שנושאות פרחים לבנים, מתנשאות לכדי 20 ס"מ. המוצא מאגן הים התיכון ומקדמת אסיה.
צוּרִית מוֹרְגָּן (Sedum morganianum E.Walther) - צמח רב-שנתי, העלים מסורגים דמויי-גליל. הענפים מסועפים בבסיסם ושרועים, התפרחות דמויות סוכך בקצות הגבעולים ונושאות פרחים ורודים כהים. המוצא ממקסיקו.
צוּרִית מֶקְסִיקָנִית (Sedum stahlii Solms) - צמח רב שנתי, שעיר, הגבעולים משתרכים וקצותיהם מזדקפים עד 35 ס"מ. הפרחים יושבים וצבעם צהוב. המוצא ממקסיקו.
צוּרִית מַאֲדִימָה (Sedum rubrotinctum) - צמח רב שנתי, קירח, העלים מסורגים, דחוסים, ודמויי-גליל בצורת-אלה. התפרחות על קצות הגבעולים נושאות פרחים צהובים.
צוּרִית עָבַת-עָלִים (Sedum pachyphyllum Rose) - צמח רב שנתי, קירח, העלים מסורגים, דלילים ודמויי-גליל ובצורת אלה. התפרחות חיקיות ושטוחות נושאות פרחים צהובים. המוצא ממקסיקו הדרומית,
צוּרִית דּוּ-בֵּיתִית (Sedum roseum (L.) Scop.) צמח רב שנתי, קירח, בעל קנה שורש עבה העולה על פני הקרקע והמכוסה בקשקשים בקצהו. העלים מסורגים, יושבים, שטוחים. צבעם צהוב או צהבהב ירקרק. המוצא מאירלנד.
צוּרִית טֶלֶפִיוֹן (.Sedum telephium L) - צמח רב שנתי, הגבעולים מגיעים לכדי 50 ס"מ ויותר גובה. העלים מסורגים, שטוחים, דמויי ביצה מחודדים בראשם ומשוננים במקצת, אורכם 2 עד 7 ס"מ. הפרחים האדומים או הצהובים ערוכים באשכולות צפופים. המוצא מאירופה ומאסיה
צוּרִית קַמְצַ'טִית (.Sedum kamtschaticum Fisch) - צמח רב-שנתי, קירח, העלים מסורגים, שטוחים. הפרחים הצהובים ערוכים בתפרחות דמויות סוככים בקצות גבעולים שגובם 15 עד 30 ס"מ. הפרי אדמדם או חום. המוצא מקמצטקה.
צוּרִית שְׂעִירָה (.Sedum cepaea L) - צמח חד-שנתי או דו-שנתי, שעיר, הגבעולים שרועים או משתרעים. העלים נגדיים או בדורים, שטוחים, בעלי פטוטרת. הפרחים בצבע לבן-אדמדם. המוצא מאירופה המערבית והדרומית.
צוּרִית מְדוּמָה (.Sedum spurium M.Bieb) - צמח רב-שנתי שרוע, העלים מסורגים, לעיתים שושנת, שטוחים ומשוננים בחלקם העליון בצורה בולטת. הפרחים הוורודים-אדומים ערוכים באשכולות דלילים. המוצא מקווקז ומשמש בארץ גם כצמח כיסוי.
צוּרִית הַשְּׁלוּחוֹת (.Sedum stoloniferum S.G.Gmel) - צמח רב שנתי, ירוק עד כמעט, זוחל, קירח. גבעול התפרחת בעלת 3 סעיפים מפושקים וגובהו 15 ס"מ. הפרחים יושבים כמעט וצבעם ורוד. עלי הכותרת מחודדים וארוכים במידה רבה מהאבקנים. הפירות מפושקים, ועלי הגביע משתיירים בפרי גם עם הבשלתו. המוצא מאסיה הדרומית-מערבית.
הערות שוליים

↑  Hideaki Ohba. The taxonomic status of Sedum telephium and its allied species (Crassulaceae). Shokubutsu-gaku-zasshi March 1977, Volume 90, Issue 1, pp 41-56
↑  .Sedum L, WFO (2022), ‏28-3-2022
↑  Sedum palaestinum Boiss., WFO (2022), ‏30-3-2022
↑  https://redlist.parks.org.il/taxa/Sedum%20palaestinum/
↑  Sedum assyriacum Boiss., WFO (2022), ‏30-03-2022
↑  צורית אשורית, באתר צמחיית ישראל בישראל וסביבתה, ‏2020
↑  Sedum assyriacum Boiss., ‏POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  https://redlist.parks.org.il/taxa/Sedum%20litoreum/
↑  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 209
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל כנה ירושלים 1998, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 278
↑  .Sedum pallidum M.Bieb, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏2023
↑  Sedum pallidum M.Bieb., WFO (2022) (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529487505171  BnF: cb125488515 (data)  GND: 4154225-3  LCCN: sh85119520  NDL: 01205582
קוליברי סגול-כנף

| קוליברי סגול-כנף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קוליבראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קוליבריים
סוג:: Eulampis
מין:: קוליברי סגול-כנף
שם מדעי
 Eulampis jugularis ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


קוליברי סגול-כנף או קוליברי סגול-גרון (שם מדעי: Eulampis jugularis) הוא מין של עוף קטן ממשפחת הקוליבריים החי רק בחלק מהאיים הקריביים.
אורכו 12 ס"מ והוא בעל גרון סגול, מקור שחור דק ועליו בליטה לבנה ובעל כנפיים כחולות בצורת חרמש. הקוליברי יכול לעוף במהירות במקום אך הוא צורך כמויות רבות של אנרגיה. הוא נאלץ לחפש מזון ללא הרף. לזכרים הצבעוניים יותר מקור גדול וישר והנקבות שהם קטנות יותר בעלות מקור מעט מעוקל.
הוא מחפש פרחים של צמחים טרופיים (בעיקר מסדרת הזנגבילאים). הוא חי ביערות הגשם של הקריביים.
הערות שוליים

↑  קוליברי סגול-כנף באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551089905171
צלופח אירופי

| צלופח אירופי |
| --- | --- |
 צלופח אירופי בשלב בין "צלופח צהוב" ל"צלופח כסף"
מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: צלופחאים
תת־סדרה:: Anguilloidei
משפחה:: צלופחיים
סוג:: צלופח
מין:: צלופח אירופי
שם מדעי
 Anguilla anguilla ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


צלופח אירופי (שם מדעי: Anguilla anguilla) הוא מין של צלופח שחי במים מתוקים באירופה, צפון אפריקה, והמזרח התיכון.
מאפיינים

הצלופח מגיע בדרך כלל לאורך של 60–80 ס"מ, אך במקרים נדירים הוא יכול להגיע גם לאורך של 1.5 מטר. הצלופחים האירופיים מתרבים בים סרגסו באמצע האוקיינוס האטלנטי, והפגיות נסחפות לחופי אירופה במשך 300 ימים. כשהפגיות מתקרבות לחופי אירופה הן הופכות למה שידוע בשם "צלופחי זכוכית" (הם נקראים כך מפני שבשלב זה הם כמעט שקופים), נכנסים לזרמי נהרות ושוחים במעלה הזרם. בהגיעם למקווי מים מתוקים הם הופכים לגרסאות מוקטנות של צלופחים מבוגרים הידועות כ"צלופחים צהובים", מאחר שבשלב זה נוטה צבעם לצהוב-חום. לאחר 5–20 שנה הם מגיעים לבגרות מינית והופכים ל"צלופחי כסף". בשלב זה, הפרטים בעלי עיניים גדולות, גבם הופך כסוף-כחול, והבטן הופכת להיות לבנה. לאחר הגעה לבגרות מינית, יחל הצלופח בנדידה חזרה לים סרגסו לטובת השלמת מחזור חייו.
הצלופח האירופי הוא צלופח המים המתוקים היחיד שחי בישראל.
גלריה

צלופחי זכוכית
צלופח צהוב
בטן של צלופח כסף
צלופח כסף
לקריאה נוספת

פטריק סוונסון, הבשורה על פי הצלופח, מודן הוצאה לאור, 2023
הערות שוליים

↑  צלופח אירופי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294058505171  GND: 4130636-3  LCCN: sh85005136  NKC: ph538434
פפיון העצים

| פפיון העצים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: נחליאליים
סוג:: פיפיון
מין:: פפיון העצים
שם מדעי
 Anthus trivialis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Cuculus canorus canorus + Anthus trivialis
Anthus trivialis trivialis
פפיון העצים (שם מדעי: Anthus trivialis) היא ציפור ממשפחת הנחליאליים. היא דקת גזרה ובעלת לבוש חום המקושט בפספוס אורך צפוף. מקורה דק ומותאם לליקוט חרקים ורגליה ארוכות ומתאימות להליכה. שלא כמו שאר הפפיונים, אשר מעדיפים להימצא על הקרקע, פפיון העצים נוהג להמצא גם על עצים.

מין זה גדול ביחס לשאר מיני הפפיונים. המקור עבה למדיי ודגם הראש בולט יחסית, עם פס גבה בולט וכתם בהיר דהוי בחלק האחורי של האוזן. החזה מפוספס בכבדות, ובצידי הגוף הפספוסים דקים הרבה יותר. פספוס החזה בעל רקע צהבהב, ולבטן גוון לבן נקי מנוגד. הטופר האחורי קצר למדי. מצוי בעיקר בחורשות, מטעים, יערות, בגנים וגם בשדות. לרוב מופיע לבד או בקבוצות קטנות.
מידות פפיון העצים > אורך הגוף

14 - 16 ס"מ. מוטת כנפיים: 26 - 30 ס"מ. משקל: 20 - 27 גרם.
גיל מקסימלי:2. צבעה הוא חום ודומה מאוד לפפיון שדות. צבע גבה אחיד, הנימור בחזה שלה דליל יותר והכתמים גדולים יותר. טופר האצבע האחורית קצר וכפוף משל רוב הפפיונים, ורגליה ורודות יותר.
אטימולוגיה

פירוש השם המדעי - Anthus trivialis - "עשבוני מצוי/רגיל".
Anthus = ציפור של שדות ומישורי עשב שהוזכרה על פליניוס בספרו "תולדות הטבע". נראה שהכוונה הייתה לנחליאלי צהוב.
Anthos - ציפור קטנה וצבעונית (לכן מתאים מאוד לנחליאלי) שהוזכרה על ידי אריסטו. הסיומת - trivialis = רגיל, סטנדרטי - "אחד מהשכונה". trivium= רחוב ציבורי.
השם באנגלית - Tree Pipit = פפיון עצים.
השם בערבית = אבו תמרה א (ל)שג'רי
תפוצה ומגמות אוכלוסין

פפיון העצים דוגרת לרוחב כל אירופה עד למערב סיביר. כל האוכלוסייה שלה נודדת. האוכלוסיות המערביות חורפות באפריקה, מדרום לסהרה. האוכלוסיות המזרחיות חורפות בהודו.
ההערכה היא כי באירופה דוגרים 27 - 42 מיליון זוגות (Birdlife International). האוכלוסייה האירופית מהווה 25 - 49 אחוזים מכלל האוכלוסייה העולמית.
בישראל מצויה הציפור בכל רחבי הארץ. היא מגיעה בתקופת הסתיו, מסוף אוגוסט עד אמצע נובמבר ובאביב, מחודש מרץ עד מאי. נדיר למצוא ציפורים אלו בחורף, הן נמצאות בקבוצות מצומצמות.
בתקופת הקינון, המעוף ושירת הכלולות הן בולטות במיוחד. בית גידולה משתרע על פני אירופה כולה ואף חודר עד למרכז אסיה, בחורף עד להודו ואפריקה הטרופית. בעת הקינון היא מצויה ביערות דלילים, חורשות ושדות שיחים נמוכים.
בית גידול

היא מצויה באזור סקנדנביה במיוחד, בקווי הרוחב האמצעים של כדור הארץ. ציפור זו רגילה לאקלים שנמצא ביבשה ולפעמים גם לאקלים שבאוקיינוס, אך עדיין נמנעת ממזג אוויר חורפי וגשום. פפיון העצים מצויה בצמרות עצים ושיחים כדי לתצפת ו"לשוחח" עם שאר הציפורים. העץ או השיח שהיא נמצאת בו מסמל את השטח הטריטוריאלי שלה למטרת רבייה. בהתאם לכך, ישנם ציפורים שנמצאים ללא מקום לבית גידול ומקימים בתי גידול בעשב שקרוב לאדמה.
מזון

פפיון העצים ניזונה בעיקר מחרקים וצמחים שגדלים בחורף ובסתיו. המזון שלהם נלקח מהאדמה- עשב ועלים. לעיתים רחוקות היא אוכלת גם ענפים, גזעי עצים, גדעים ולפעמים היא תופסת חרקים בזמן שעפה באוויר.
רבייה

אתר הקן נמצא בדרך כלל על קרקע שטוחה או משופעת.
הנקבה דוגרת בין 12 ל-14 ימים ומטילה 2–6 ביצים תת-אליפטיות. צבעם משתנה מאוד- לעיתים קרובות הם בצבע חום, אפור או צבע אדמדם אבל גם כחול בהיר, ורוד וירוק.
נדידה

הם נודדים בחורף בכרתיים ובאיים של הים האגאי, במדינות המפרץ הפרסי ואיראן אך בעיקר באפרו טרופים ובתת היבשת ההודית.
אזור החורף הראשי באפריקה משתרע מול חופי גינאה לאתיופיה במערב, דרומה רק עד הקצה הצפוני של יער גשם המשוונית, אבל במזרח הרחבת דרום לנטאל וטרנסבל.
נדידה > בישראל

בישראל יש שני תת-מינים, הראשון, טריויאליס, נפוץ ובדרך כלל נודד. בימי החורף לעיתים מבקר בישראל (באזור הדרום). המין השני, שלואטרי, נודד בעיקר באילת ובאזורים המזרחיים של ארץ ישראל.
שימור

פפיוני העצים אינם נמצאים בסכנת הכחדה ברחבי העולם. יש ירידה ניכרת בכמות הציפורים בהולנד, אנגליה, פינלנד ושווייץ למרות ירידה זו נמצאו באירופה כ-5–8 מיליון זוגות. מין זה נמצא בטווח רחב ביותר ולכן לא נמצא בסכנת הכחדה, למרות זאת ישנה ירידה במספר הציפורים אך הירידה אינה מהירה כדי להוות איום משמעותי.
הערות שוליים

↑  פפיון העצים באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4  יואב פרלמן, פפיון עצים - Anthus trivialis, באתר הצפרות הישראלי, ‏21 במאי, 2019
1 2 3 4 5 6 7  אורי גורפיין, פיפיון עצים, באתר ציפורי ישראל, ‏21 למאי, 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548926805171  GND: 4242033-7
צפע אספיס

| צפע אספיס |
| --- | --- |
 צפע אספיס
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעיים
סוג:: צפע
מין:: צפע אספיס
שם מדעי
 Vipera aspis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


צפע אספיס (שם מדעי: Vipera aspis) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הצפעיים המצוי באירופה, והוא על פי מספר מחקרים הנחש הארסי והקטלני ביותר ביבשת. הוא תואר בידי קארולוס לינאוס ומשמעות שמו "aspis" פירושו: "צפע.
מאפיינים

תחום התפוצה של הנחש הוא במערב אירופה בעיקר סביב איטליה, גרמניה בדרום היער השחור, אנדורה, שווייץ, צרפת, סן מרינו, מערב סלובניה וצפון-מזרח ספרד. דיווחים על נחש זה הגיעו מרוטרדם שבהולנד, אך זה לא תחום המחיה הטבעי שלו כך שאולי הוא שוחרר מהשבי. הנחש מצוי לרוב באזורים חמימים שטופי שמש כמו באתרי סלעים וחורשים ים תיכוניים ולעיתים יימצא ביערות, גדות נחלים ואף על קרחונים. הוא נפוץ יותר סביב גבעות ורמות יותר מאשר במישורים.
אורכו של נחש זה 60–65 סנטימטרים וזכרים גדולים יכולים להגיע לאורך 85 סנטימטרים. צבעו הוא חום-אפרפר מעט זהוב ובעל רצועות כהות. הבטן בהירה יותר מהגב והראש כהה עם פסים סביב העיניים. במראהו הנחש מזכיר מאוד את המין צפע אירופאי, החי סביבו ובעבר נחשב לתת-מין שלו.
נחש זה מכיש יותר אנשים מרוב נחשי אירופה, למעט הצפע האירופי, והוא כנראה קטלני יותר כאשר 4% מההכשות מסתיימות במוות. הוא אחראי ל-90% מהכשות הנחשים בהרי איטליה והוא גם הנחש הקטלני היחיד בהם. עם זאת ארסו חלש ביחס למיני צפעיים אחרים.
הארס גורם לפגיעה כואבת ביותר הגורמת להכחלת האיבר הפגוע ויצירת בצקת, נמק ומוות של רקמות, שיתוק השרירים והאטה של קרישת הדם. לבסוף הקורבן יכול להתעלף או למות כתוצאה מדימומים או מכשל בכליות. ואולם מקרי המוות נדירים עקב פיתוח נוגדן לארס וכן עקב תקריות מעטות.
מאפיינים > תת-מינים

Vipera aspis aspis
Vipera aspis atra
Vipera aspis francisciredi
Vipera aspis hugyi
Vipera aspis zinnikeri
הערות שוליים

↑  צפע אספיס באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541442605171  GND: 4143218-6  LCCN: sh85143720  NKC: ph820599
צפיר האלפים

| צפיר האלפים |
| --- | --- |
 צפיר האלפים
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: יעלים
סוג:: צפיר
מין:: צפיר האלפים
שם מדעי
 Rupicapra rupicapra ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


צפיר האלפים (שם מדעי: Rupicapra rupicapra) הוא מין מסוג צפיר ממשפחת הפריים מתת-משפחת היעלים הנפוץ ברחבי הרי דרום אירופה ומרכזה, כולל: הרי הקרפטים ברומניה, הרי האלפים והבלקן. גם באסיה בהרי הקווקז והרי טאטרה ניתן למוצאו. המין אף הובא למספר איים בניו זילנד.
במין זה שבעה תת-מינים, המובדלים במרחבי מחיה שונים על פני אירופה.
עור הצפיר נמצא בשימוש נרחב בקרב תעשיית העורות, בעיקר עבור ביגוד. בגלל היותו רך ושמירת מרקמו לאורך זמן גם לאחר ניקוי.
תיאור

צפיר האלפים מגיע בבגרותו לכ-70 ס"מ גובה, ו-130 ס"מ אורך (כולל הזנב, שלרוב מקופל). משקל הצפיר נע בין 30 ל-60 ק"ג, כשהזכר גדול במעט מהנקבה.
הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים קצרות וישרות הכפופות מעט בקצוותיהן, אך קרנות הזכר עבות מעט יותר. בקיץ הצפיר מגדל פרוה בצבע חום עמוק שהופכת לאפור בהיר בחורף. מאפיין מובהק הוא סימנים לבנים התחומים בפסים שחורים מתחת לעיניים. הזנב לרוב לבן ובעל פס שחור לאורך הגב.
הצפיר בניו זילנד

בשנת 1907 שלח פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה מתנה לאי מספר צפירים אלפינים. במהרה התפשט המין על פני מרבית האי הדרומי.
רשויות האי, לא רק שאינן מונעות את ציד המין, אלא אף מעודדות אותו, כדי להגביל את השפעתו על בעלי החיים המקומיים. בממוצע, הצפיר הניו זילנדי שוקל כ-20% פחות ממקבילו האירופאי, דבר המרמז על חיסרון במזון בקרב המין.
הערות שוליים

↑  צפיר האלפים באתר הרשימה האדומה של IUCN
| יעלים |
| --- | --- | --- |
| כבשי שור | כבשי שור |  |
| כבש המושק | כבש המושק |     |
| טאקין | טאקין |     |
| יעלים | יעלים |     |
| עבדקן הרעמה | עבדקן הרעמה |     |
| טאר ההימלאיה | טאר ההימלאיה |     |
| טאר ערבי | טאר ערבי |     |
| טאר נילג'ירי | טאר נילג'ירי |     |
| כבש | כבש ארגאלי • כבש מופלון • כבש הבית • כבש אוריאל • כבש גדול-קרניים • כבש דאל • כבש השלג |     |
| כבש כחול | כבש כחול מצוי • כבש כחול גמדי |     |
| יעל | יעל קווקזי מערבי • יעל קווקזי מזרחי • עז מבריגה • יעל איברי • יעל האלפים • יעל נובי • יעל סיבירי • יעל אתיופי • עז הבר (תת-מין: עז הבית) |     |
| צפירים | צפירים |     |
| צפיר | צפיר האלפים • צפיר הפירנאים |     |
| צפיר הקורדילרים | צפיר הקורדילרים |     |
| סרו | סרו יפני • סרו סומטרי • סרו סיני • סרו ההימלאיה • סרו אדום • סרו טאיוואני |  |
| גוראל | גוראל סיני • גוראל ההימלאיה • גוראל אדום • גוראל אמור |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284947805171  BnF: cb11931142x (data)  GND: 4138966-9  LCCN: sh85022443  NKC: ph508898 
צפיר אלפים מהצד
קורטם

| קורטם |
| --- | --- |
 קורטם מצהיב (צמיר) Carthamus lanatus
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
סוג:: קורטם
שם מדעי
 Carthamus ‏לינאוס, 1753
קוּרְטָם (שם מדעי: Carthamus) הוא סוג של צמח קוצני חד-שנתי במשפחת המורכבים, ובו כ-25 מינים. קוצי הצמח הם עליו ומעטפת התפרחת.
קורטם הצבעים הנקרא גם "חריע" הוא מין נפוץ בגידול חקלאי ומזרעיו מופק שמן. זהו המין היחיד אשר תורבת.
בישראל גדלים בר ארבעה מיני קורטם:
קורטם דק הפורח בקיץ הוא המין הנפוץ ביותר.
קורטם מבריק
קורטם פרסי
קורטם מכחיל
קוליברי אדום

| קוליברי אדום |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סיסאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קוליבריים
סוג:: Phaethornis
מין:: קוליברי אדום
שם מדעי
 Phaethornis ruber ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


קוליברי אדום (שם מדעי: Phaethornis ruber) הוא מין של עוף ממשפחת הקוליבריים החי באמריקה הדרומית. הקוליברי תואר בידי החוקר השוודי קארולוס ליניאוס ב-1758.
מאפיינים

אורכו של הקוליברי האדום הוא 8 עד 9 סנטימטרים ומשקלו 1.8 עד 3 גרמים. הקוליברי בעל גוף אדמדם-חום וזה מקור שמו. הקוליברי האדום חי ביערות הגשם של אמריקה הטרופית במדינות ברזיל, בוליביה, אקוודור, קולומביה, ונצואלה, גיאנה, סורינאם, פרו וגיאנה הצרפתית וניזון כמו שאר הקוליבריים מצוף פרחים. עונת הרבייה של הקוליברי האדום משתנה בין מאי לאוקטובר בצפון לאוקטובר עד פברואר בדרום. הקן הוא בצורת חרוט ומורכב מסיבי צמחים, טחבים, חזזיות וקורי עכביש. הנקבה מטילה 2 ביצים ודוגרת עליהן לבדה. מצב השימור של הקוליברי האדום על פי הרשימה האדומה של IUCN הוא ללא חשש עקב טווח תפוצה רחב ונוכחתו באזורים מוגנים רבים.
הערות שוליים

↑  קוליברי אדום באתר הרשימה האדומה של IUCN
קוברה מצרית

| קוברה מצרית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פתניים
סוג:: קוברה
מין:: קוברה מצרית
שם מדעי
 Naja haje ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה


קוברה מצרית (שם מדעי: Naja haje), ידוע גם בשם "أورايوس" ערבית מצרית מבטאים: Ouraeus (נגזר מהמילה היוונית עתיקה: οὐραῖος) הוא מין נחש ממשפחת הפתניים המצוי באזורים חצי-מדבריים לאורך אפריקה. עקב תפוצתה הצפונית היא נמצאת גם במצרים, בה נחשבה לסמל תרבותי ודתי ומכאן שמה. הקוברה קטלנית ביותר לאדם ובשנים האחרונות חל גידול בתקריות בינה לאדם, עקב כניסה ליישובים אנושיים, בהם שורצים במכרסמים.
תיאור

הקוברה היא נחש באורך של 1.5–2 מטרים אף שנמדדו גם פרטים באורך 2.59 מטרים. צבעה חום בהיר עד כהה וקרוב לשחור, כשהצידיים והבטן בהירים יותר בגוונים חום בהיר עד צהוב ושמנת. כמו שאר הקוברות, היא בעלת מפרש סביב צווארה העוזר לה להרתיע יריבים. הקוברה מטילה בין 8 ל-33 ביצים הבוקעות כעבור 60 יום.
הקוברה המצרית היא מין ליילי אך פעילה גם בשעות הבוקר המוקדמות בהם היא מתחממת בשמש. היא ניזונה מיונקים קטנים, מקרפדות, מלטאות ומנחשים קטנים יותר, לרבות קוברות אחרות. את הטרף היא הורגת בארסה החזק, שגם מסייע לעיכול חלקי של הטרף.
מחייתה של הקוברה היא באזורים חצי מדבריים בהם צמחייה (אף לא במדבר עצמו), סוואנות, נווי מדבר ובאזורים מסוימים אף בים התיכון. הקוברה נמצאת גם ביישובי האדם, בהם שורצים מכרסמים כמו חולדות וכך באה במגע עם אנשים.
הארס של הקוברה המצרית מכיל רעלים נוירוטוקסינים התוקפים את מערכת העצבים וגורמים לשיתוק השרירים, לבחילות והקאות, רעידות וכן למוות. כמות הארס הממוצעת שמזריקה הקוברה מצרית היא 175–200 מ"ג והוא נחשב לאחד מהחזקים שבארסי הקוברות, אף שהוא חלש משל הקוברה הפיליפינית. עם זאת קוברה זו מזריקה יותר ארס בכל הכשה.
הערות שוליים

↑  קוברה מצרית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007593190405171  LCCN: sh2011001124
צולל חלודי

| צולל חלודי |
| --- | --- |
 זכר בוגר של צולל חלודי
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: צולל
מין:: צולל חלודי
שם מדעי
 Aythya ferina ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


נקבת הצולל
שתי דגימות של ביצי הצולל
צולל חלודי (נקרא גם צולל חלוד; שם מדעי: Aythya ferina) הוא מין במשפחת הברווזיים, הנפוץ ביבשות אירופה ואסיה, והחי במקווי מים מתוקים (כגון אגמים וביצות) בעומק של כמטר אחד לפחות, שבהם שפע צמחייה ומזון חי, ולעיתים אף במקורות מים מלוחים במקצת. השם המדעי מורכב משתי מילים: Aythya – עוף ים שהוזכר על ידי אריסטו, וFerina – בר (ferrinus = פרא).
תיאור חיצוני

ממדי הצולל החלודי ממוצעים ביחס לשאר הברווזים. אורך גופו כ-50 ס"מ, ואורך מוטת כנפיו כ-75 ס"מ. משקלו המרבי כ-1 ק"ג.
הזכרים שונים מהנקבות במראם. לזכרים ראש חום, צדי גופם וגבם בהירים, ואילו החזה והאחוריים שלהם שחורים. לנקבות צבעי גוף בהירים יותר לעומת הזכרים: ראשן מאופיין בצבע חום בהיר עם כתמים המפוזרים באקראיות, וצבע שאר גופן חום בהיר.
אצל שני המינים, צבע המקור שחור-כחול.
תזונה

מזונו העיקרי של הצולל החלודי הוא צמחי מים, חרקים ורכיכות (כגון חלזונות). בנוסף לכך, הצולל החלודי ניזון גם מצמחי יבשה, מזרעים ומדגים קטנים.
תפוצה

תפוצתו של הצולל החלודי נרחבת מאוד. ישנן אוכלוסיות יציבות באסיה הקטנה ובמערב אירופה. בחודשי הקיץ (יוני, יולי ואוגוסט), הצולל החלודי נפוץ ממרכז אירופה ומזרחה עד למונגוליה ולאזורים נרחבים ברוסיה. האוכלוסייה המקננת אינה מצפינה מעל קו הרוחב 65.
אוכלוסיות בלתי יציבות של הצוללן החלודי מבלות את החורף בדרום אירופה, בצפון אפריקה, במזרח התיכון, בארצות הלבנט ובמזרח אפריקה, והוא מתפרש אף מערבה לכיוון ימת צ'אד, מאלי וסנגל.
האוכלוסיות המזרחיות חורפות בדרום אסיה: מתת-היבשת ההודית ומזרחה במערב ועד לדרום קוריאה ויפן במזרח, וכן דרומה עד לפיליפינים.
מגמת אוכלוסין

אוכלוסיית הצוללים החלודים נמצאת במגמת ירידה, ומצב השימור של המין מוגדר ברשימה האדומה של IUCN כ"פגיע". הגורמים העיקריים לכך הם הרס בתי גידול, פיתוח עירוני וניצול של משאבי מים לצרכים אנושיים. לצד גורמים אלה, מצויים גם גורמים נוספים המשפיעים לרעה על גודל אוכלוסיות הצוללים באזורים מסוימים. בספרד, רבים מהצוללים החלודיים מצאו את מותם כתוצאה מהרעלת עופרת, ובסין צוללים רבים טובעים עקב השימוש ברשתות דיג. ציד ספורטיבי של צוללים חלודים מקובל ומהווה חלק משמעותי מהתרבות המקומית בספרד, באיטליה ובמחוז גילאן שבצפון מערב איראן. באיסלנד אוספים את הביצים שלהם וכך בוקעים פחות צוללים, מה שגורם לירידה בגודל אוכלוסייתם.
בישראל

הצולל החלודי חולף וחורף בישראל, בעיקר בכנרת ובמאגרי מים גדולים אחרים בצפון הארץ. לעיתים קרובות, הוא נצפה במספרים גדולים יחד עם קרובו, הצולל המצויץ. נכון לעשור השני של שנות ה-2000, מספר הצוללים החלודים החורפים בארץ הוא נמוך מעט מ-3000 פריטים.
סרטונים

צולל חלודי - נקבה ואפרוחים
צולל חלודי - זכר בוגר שט על המים
הערות שוליים

↑  צולל חלודי באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4 5  צולל חלודי - Aythya ferina, באתר הצפרות הישראלי
1 2 3  צולל חלודי Common Pochard, באתר דיסקוס הגליל
↑  Pochard, rspb - giving nature a home
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558386405171  BnF: cb12369582x (data)  LCCN: sh85103645
צבעוני

ערך זה עוסק בסוג של צמח. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| צבעוני |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: שושנאים
משפחה:: שושניים
סוג:: צבעוני
שם מדעי
 Tulipa ‏לינאוס, 1753
צבעוני (שם מדעי: Tulipa; טוּלִיפּ) הוא צמח חד-פסיגי השייך למשפחת השושניים. זהו סוג שבו כ-100 מינים הגדלים בר באסיה (משם מוצאם) ואירופה.
מאפיינים

לצבעוני פרח דמוי גביע, בעל ששה עלי עטיף צבעוניים. תפוצת הצבעונים בטבע היא בצפון אפריקה, בארצות הים התיכון ובמזרח התיכון. מקור הצבעוני התרבותי במיני בר שהגיעו לאירופה במאה ה-16 מפרס דרך טורקיה. טיפוח זני התרבות הביא אלפי זנים שנוצרו בטיפול תרבותי בדרכים של תירבות צמחי בר ושל ברירה מלאכותית. מקור השם המדעי Tulipa במילה הפרסית טורבאן, שפרושה כובע. מקור השם העברי "צבעוני" במגוון הצבעים הגדול של הזנים התרבותיים.
בתרבות

הצבעוני הוא הפרח הלאומי של איראן ושל טורקיה, הוא מופיע בצורה בולטת באמנות העממית של שתי מדינות אלה. הצבעוני הוא גם סמל לא רשמי של הולנד. באימפריה העות'מאנית ובהולנד היו תופעות שונות של מה שכונה "שגעון הצבעונים". השיא היה בהולנד בין השנים 1634 עד 1638. הצבעוני נחשב לאחד מפרחי התרבות העיקריים של המין האנושי לצד פרחים נפוצים אחרים.
הצבעוני גם מסמל אהבה נצחית בשפת הפרחים.
בישראל

בארץ ישראל גדלים הטקסונים צבעוני ההרים, צבעוני השרון, צבעוני המדבר, צבעוני ססגוני וצבעוני החרמון.
הצבעוני פורח באביב בלבד ובקיץ נשאר ממנו רק הבצל בתוך האדמה.
בעבר הצבעוני היה נפוץ בגבעות מישור החוף אך בעקבות הצטמצמות משמעותית בתפוצתו הוכרזו כל מיני הצבעוני בישראל כפרח מוגן.
צבעוני ההרים
צבעוני השרון
צבעוני המדבר
צבעוני ססגוני
צבעוני החרמון
תמונות

צבעוני ההרים הגדל בר בישראל
שדה צבעוני רחב עלים בגן הבוטני ירושלים
צבעוני השרון הגדל בר בישראל
צבעוני צהוב מהמין Tulipa sylvestris
חוברת הולנדית משנת 1637 שגעון הצבעונים
תמונת צבעוני בן תרבות
גידול של צבעונים
צמח הצבעוני
ראו גם

קוקנהוף
לקריאה נוספת

החי והצומח של ארץ ישראל. משרד הביטחון – ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע. 1983. כרך 11 עמוד 204. ISBN 965-05-0078-2
הבריטניקה החדשה לנוער, כתר הוצאה לאור בע"מ, כרך 14 עמוד 126.
הערות שוליים

↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555912405171  BnF: cb11977122k (data)  GND: 4186422-0  LCCN: sh85138521  LNB: 000093488  NDL: 00573921  NKC: ph116502