stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אנין אנייס

ז'אנין אנייס צ'אבס (בספרדית: Jeanine Áñez Chávez;‏ 13 באוגוסט 1967) היא פוליטיקאית בוליביאנית ועורכת דין, כיהנה כנשיאה ה-66 של בוליביה מנובמבר 2019 עד נובמבר 2020. כהונתה הייתה זמנית עד קיום הבחירות במדינה לאחר התפטרותו של הנשיא הקודם, אבו מוראלס, במהלך המשבר הפוליטי בבוליביה 2019 (אנ'). היא האישה השנייה שכיהנה בתפקיד, אחרי לידיה גיילר.
עלייתה של אנייס לשלטון עוררה מחלוקת וטענות על לקיחת השלטון בניגוד לחוק. לאחר התפטרות הנשיא מוראלס והתפטרותה של נשיאת הסנאט אדריאנה סלוואטיירה, אנייס, שכיהנה כנשיאת משנה של הסנאט, הייתה הפוליטיקאית הבחירה ביותר והראשונה בתור לרשת את הנשיאות. עם זאת, עלייתה לשלטון לא הייתה אוטומטית, שכן נדרשה הסכמתה של אספת הנבחרים להתפטרויות, אך אנשי מפלגתו של מוראלס החרימו את הישיבה ולא היה הקוורום הנדרש כדי לפעול. אנייס השתמשה בכללים של הסנאט, שלטענתה איפשרו לה להכריז על עצמה נשיאת הסנאט, ומייד לאחר מכן היא הכריזה כי מתוקף תפקידה זה היא רשאית לרשת את הנשיא. נשיאותה התאפיינה באי-שקט פוליטי, חקירות נגד אנשי השלטון הקודם והפגנות רבות, שבתגובה להן היא הביאה להסרת האחריות הפלילית משוטרים וחיילים. מבקריה טענו כי פעולות אלה גרמו למותם של מפגינים רבים והיוו רדיפה פוליטית.
לאחר סיום תפקידה בנובמבר 2020, נעצרה אנייס באשמת קשירת קשר, המרדה וטרור, בהקשר של מה שכונה ה"הפיכה" של 2019. היא הייתה עצורה כ-15 חודשים לפני תחילת המשפט. ב-10 ביוני 2022 פסק בית המשפט שאנייס אשמה בפעולות המנוגדות לחוקה, ונגזרו עליה עשר שנות מאסר. עורכי דינה טענו שבכוונתם לערער על פסק הדין.
ביוגרפיה

אנייס נולדה בטרינדד. היא סיימה תואר במשפטים, ובשנת 1991 הוסמכה כעורכת דין. לאחר מכן עבדה כמגישה בתקשורת. בשנים 2006–2008 הייתה חברת האספה המכוננת של בוליביה, והייתה אמונה על ניסוח החוקה החדשה. בשנים 2010–2019 הייתה חברת הסנאט, ובשנת 2019 מונתה לסגנית ראש הסנאט.
בבחירות הכלליות ב-2019 זכה הנשיא המכהן מוראלס ב-47% מהקולות בסיבוב הראשון - רוב המבטל את הצורך בסיבוב שני. תוצאה זו עוררה מחלוקת בשל חשד לזיופים, וומחאות פרצו ברחבי המדינה. ארגון מדינות אמריקה פרסם דו"ח, שבו נטען כי התקיימה מניפולציה בהליך הבחירות, הכוללת שינויים בתיעוד וזיוף חתימות. ראשי המשטרה הצטרפו למחאות נגד מוראלס, וראש הצבא קרא לו להתפטר. בעקבות כך התפטר מוראלס וברח למקסיקו.
אנייס הפכה לנשיאת הסנאט הזמנית, ולאור הוואקום השלטוני, היא ירשה את השלטון. בהתאם, ב-13 בנובמבר 2019 הכריזה אנייס על עצמה כנשיאה הזמנית של בוליביה. חברי מפלגתו הסוציאליסטית של הנשיא לשעבר החרימו את הדיון, כך שמספר המשתתפים המינימלי לקיומו לא התקיים, אולם אנייס אמרה כי בהתאם לחוקה, היא תשמש בתפקיד עד לקיום בחירות בהקדם. מוראלס, שנמלט מהמדינה ויצא לגלות במקסיקו, תיאר זאת כ"הפיכה של סנאטורית ימנית מחרחרת הפיכה". אנייס זכתה לגיבוי בית המשפט החוקתי של בוליביה.
אחרי עיכובים בגלל מגפת ה-19-Covid תנועות מחאה באוקטובר 2020 התקיימו בחירות חדשות . הנשיאה אנייס נאלצה להסיג את המועמדותה חודש אחרי התחלת מסע הבחירות. לואיס ארסה, מועמד התנועה לסוציאליזם של הנשיא לשעבר מורלס, זכה ברוב הקולות.
בתום המנדט שלה בנובמבר 2020 נסעה אנייס לזמן קצר לביתה בטרינידד וכעבור חודש חזרה לבוליביה כדי לרוץ לתפקיד מושל המחוז בני. לבסוף הגיעה במקום השלישי בלבד.
כעבור 8 ימים,ב-13 במרץ 2021 נעצרה אנייס באשמת טרור, המרדה וקשירת קשר בנוגע להפיכה נגד מוראלס בנובמבר 2019, וכן הואשמה באחריות לאירועי הטבח בסנקאטה וסקבה (2019) (אנ') שבהם נהרגו לפחות 36 איש. נעצרו גם חמישה חברי קבינט נוספים ומפקדי צבא בוליביה.
אחרי 3 חודשי משפט היא נידונה לעשר שנות מאסר. האיחוד האירופי וארצות הברית מחשיבים אותה לאסירה פוליטית במדינתה.
הערות שוליים

↑  Megan Janetsky and María Silvia Trigo, "Former Bolivian President Sentenced to 10 Years in Prison, The New York Times, June 10 2022
↑  סוכנויות הידיעות‏, סנאטורית בבוליביה הכריזה על עצמה נשיאה זמנית; מוראלס: "הפיכה", באתר וואלה, 13 בנובמבר 2019
↑   ד-פ-א, המשבר בבוליביה: בכירה באופוזיציה הכריזה על עצמה כנשיאה הזמנית של המדינה, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2019
↑  Detuvieron a Jeanine Áñez, באתר "Página/12", ‏13 במרץ 2021 (בספרדית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1199437492  LCCN: n2021065984  VIAF: 5801157416861816710009   WorldCat (עם VIAF): 5801157416861816710009 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא בוליביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלי ג'רבי

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1957 (בן 67) ישראל ישראל 
 עיסוק:  חוקר בתחום הנדסת החשמל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב
 https://www.eng.tau.ac.il/~jerby/
 תרומות עיקריות
 חקר אינטראקציות שונות בין קרינה אלקטרומגנטית לבין חומרים במצבי צבירה שונים, ופיתוח שימושים עבורן בתחומי המיקרוגל והחומרים
 
(א) מבנה עקרוני של מקדחת מיקרוגל (ב) נקודה חמה מותכת על ידה בלוח זכוכית, במבט צד (ג) קדח בקוטר כ־3 מ"מ שנוצר על ידי מקדחת מיקרוגל בלוח זכוכית
אליהו (אלי) ג'רבי (נולד ב־22 ביוני 1957) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה להנדסה ע"ש איבי ואלדר פליישמן באוניברסיטת תל אביב. עבודותיו עוסקות בחקר אינטראקציות שונות בין קרינה אלקטרומגנטית לבין חומרים במצבי צבירה שונים, ובפיתוח שימושים עבורן בתחומי המיקרוגל והחומרים.
ביוגרפיה

ג'רבי סיים בשנת 1979 לימודי תואר ראשון ושני בהנדסת חשמל באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1988 השלים תואר שלישי באלקטרוניקה פיזיקלית, בנושא תאוריה ליניארית תלת־ממדית של לייזר אלקטרונים חופשיים (FEL). הוא זכה במלגות בתר־דוקטורט של תוכנית פולברייט ושל קרן רוטשילד, ושימש עמית מחקר במעבדתו של פרופ' ג'ורג' בקפי (אנ') במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).
מחקר

העבודות של פרופ' ג'רבי וצוותו עוסקות בחקר אינטראקציות בין גלים א"מ לחומרים במצבי צבירה שונים, ובפרט בין קרינת מיקרוגל למוצקים בתהליכי התכה, אבקות ופלזמה (גז מיונן), ובפיתוח שימושים לתופעות אלו.
מחקר > חקר התקני קרינה אלקטרומגנטית מאלומות אלקטרונים

מחקריו המוקדמים עסקו בעירור קרינה א"מ באמצעות אלומות אלקטרונים בריק, במנגנוני הגבר של גל מהיר (Fast-wave interactions) כגון מייזר תהודת־ציקלוטרון (ג'ירוטרון) ו־FEL. בהמשך הוא שילב אינטראקציות אלו באופן סינרגי עם מנגנוני גל־איטי במבנים מחזוריים (periodic structures) בממדים שונים (מבנים אלו מוכרים כיום בכינוי מטא־חומרים). במחקר זה הודגם לראשונה התקן FEL הפועל במתח נמוך ובהתאם לכך בתחום ה־UHF (באורך גל של כמטר אחד, הארוך ביותר שהושג בהתקן מסוג זה) וכן הוצגו חידושים נוספים (כגון יישום של קתודה פרו־אלקטרית להפקת אלומות אלקטרונים עבור התקנים אלו, מערכי ג'ירוטרון דו־ממדי ותלת־ממדי, לייזר פחמן דו־חמצני בעירור מיקרוגל, חימום מיקרוגל טרנזיסטורי, ועוד).
מחקר > חימום מיקרוגל מקומי מכוון לטמפרטורות גבוהות

מחקריו הבאים של ג'רבי וצוותו עסקו באפקט של יצירת נקודה חמה (Hotspot) באמצעות קרינת מיקרוגל מכוונת (Localized microwave-heating, LMH), ובניתוח עיוני של תופעה זו. ניסויי LMH שנערכו במעבדתו על מוצקים שונים (כגון חומרים קרמיים, בטון, זכוכית, סיליקון, וכיוצא בזה) ומודלים שלהם הראו שניתן לקבל חימום מיקרוגל מקומי מואץ, עד כדי התכה, אידוי ופליטת פלזמה.
בתוך שניות ספורות של הקרנה בתהליך LMH (בהספק של כ־100 ואט), הטמפרטורה נוסקת אל מעל 1,000 מעלות צלזיוס בנקודה החמה, שקוטרה כ־2 מ"מ (קטן בשני סדרי גודל מאורך הגל, כ־12 ס"מ). ממצא זה מפר לכאורה את מגבלת הדיפרקציה, אך הוא מוסבר בתלות של תכונות החומר בטמפרטורה, כך שחימום לא אחיד מלכתחילה גורם לכך שהאזור החם נוטה להתחמם יותר ולהתקרר פחות מסביבתו. תופעה זו של חוסר יציבות מקומית תוארה על ידי ג'רבי גם באנלוגיה לאפקט מת'יו (Matthew effect).
מחקר > מקדחת המיקרוגל ופליטת כדורי פלזמה מאובקת ממוצקים

תופעת ה־LMH המכוון (intentional LMH) היוותה בסיס להמצאת "מקדחת המיקרוגל" (ר' איור עליון). תגלית זו שהוצגה בשנת 2002 עוררה בשעתה עניין תקשורתי ברחבי העולם. מקדחות מיקרוגל נוסו מאז בהצלחה בחומרים שונים וכן למגוון שימושים, כגון קידוח בעצמות למטרות רפואיות, קידוח בסלעים לצורכי כרייה, וכיוצא בזה. מקדחות מיקרוגל לבטון הדגימו פעולה חרישית בקידוחים עמוקים יחסית (לעומק של כ־26 ס"מ בקוטר 1.2 ס"מ), וכן גם בחיתוך שקט של בטון. לאחרונה הוצגה יכולת דומה של LMH משולב זרם ישר (DC) גם לחיתוך ברזל.
מחקר ה־LMH הראה שהפעלת התקן דמוי מקדחת המיקרוגל באופן הפוך (כלומר במשיכת האלקטרודה במקום דחיפתה) גורמת להינתקות הנקודה המותכת מחומר המצע. הקרנה נוספת של הנתך במהוד מיקרוגל גורמת להתאדותו וליצירת עמוד פלזמה המתכנס לצורת כדור פלזמה מרחף באוויר (ר' איור תחתון). פלזמה זו, בנוסף ליונים ולאלקטרונים המרכיבים אותה, עשירה גם בחלקיקים טעונים גדולים יחסית, בסקאלה ננו־מטרית ומיקרו־מטרית, שמקורם בחומר המצע ועל כן היא מוגדרת כפלזמה מאובקת (Dusty plasma). הדמיון בינה לבין התופעה הנדירה יחסית של ברק כדורי (כדור ברק, Ball lightning) בטבע מאפשר לדמות תופעה זו במעבדה וכן גם להדגים תופעות וולקניות שונות, כגון זרימת לבה לוהטת מתוך ליבת סלע בזלת. במחקר זה הוצע גם להשתמש במנגנון DC-LMH ליצירת פלזמה מאובקת לצורך הפקת מינרלים מסלעים, באופן חשמלי ישיר וללא צורך באמצעים מכניים לריסוק הסלע.
מחקר > הצתת תערובות תרמייט, הדפסה בתלת־ממד בחימום מיקרוגל מקומי וחימום מיקרוגל טרנזיסטורי

במחקרים נוספים נבחנו יישומים חדשים לתופעת ה־LMH, כגון הצתת תערובות תרמייט (Thermite) והדפסה בתלת־ממד. תערובת תרמיט מכילה שתי אבקות, אחת של מתכת והשנייה של תחמוצת מתכת אחרת. נמצא שהצתת דלק מתכתי זה באמצעות LMH יעילה ביותר, והיא ישימה גם בחלל ריק ובתווך מימי (עקב תופעת "בועת גולת השיש", Bubble marble, שנתגלתה במחקר זה). השימוש ב־LMH להדפסה בתלת־ממד מתבסס על התכה של כמויות קטנות של אבקת מתכת, והוספתן זו לזו במבנה הרצוי (בגישת ייצור תוספתי, Additive manufacturing). יישומי LMH אלו משתלבים עם המגמה הנוכחית למעבר למקורות מיקרוגל טרנזיסטוריים (במקום שפופרתיים) לשימושים אנרגטיים, ובפרט לצורך חימום, מגמה שג'רבי וקבוצתו היו מראשוניה.
אקדמיה וחברה

לצד עיסוקו המחקרי, ג'רבי פרסם בעבר מאמרי דעה וביקורת בנושאים הקשורים לממשקי האקדמיה והחברה בישראל. מאמריו עסקו בשאלות ערכיות ביחס לעמדות האוניברסיטה והתנהלותה במארג החברתי־ציבורי־כלכלי הרחב, ובין השאר בביקורת על מדיניות הקבלה לחוגים שונים באוניברסיטה (הנגזרות מרמות ביקוש ולא משיקולים מהותיים), ושאלות הנוגעות לאיזון בין מסחור קניין רוחני לבין הגנה על החופש האקדמי.
לייב בגריי 2023

"לייב בגריי 2023" הוא אלבום ההופעה השני של הזמר הישראלי אדם. את השיר הוציאה ב-2 ביוני 2023 לאור חברת התקליטים הפרטית של מירי פרלמן. האלבום הוקלט במהלך הופעה שערך אדם במועדון הגריי ביהוד. הוא אירח אמנים רבים, כמו סי היימן, רון רוזנפלד ומייקל הרפז. הוא ביצע את מיטב להיטיו שפורסמו לאורך השנים, דוגמת "סוד", "אין מוצא", "היא רוקדת לבדה", "מרחוק לרחוק", "מצטער" ו"שקיעה אחת".
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | מרחוק לרחוק - Live  | 3:49 |
| 2. | מצטער - Live  | 2:47 |
| 3. | היא רוקדת לבדה - Live  | 4:24 |
| 4. | שבוי של הגוף - Live  | 4:06 |
| 5. | הכוס הכחולה וסוס מעץ - Live  | 9:24 |
| 6. | לא עובדת בשביל אף אחד - Live  | 2:51 |
| 7. | גיבור גדול - Live  | 4:10 |
| 8. | ברוש - Live  | 2:34 |
| 9. | ברחוב הנשמות הטהורות - Live  | 4:45 |
| 10. | תמונות - Live  | 3:26 |
| 11. | זריחה על המדבר - לייב בגריי  | 4:20 |
| 12. | יום מעונן - Live  | 3:27 |
| 13. | אני - Live  | 5:00 |
| 14. | בלדה בין כוכבים - Live  | 3:14 |
| 15. | ואתם רוקדים - Live  | 4:40 |
| 16. | עד אלייך - Live  | 6:07 |
| 17. | הכל מבינה - Live  | 5:17 |
| 18. | שקיעה אחת - Live  | 5:00 |
| 19. | נוסע רחוק - Live  | 4:28 |
| 20. | אין מוצא - Live  | 4:41 |
| 21. | זמן הזמן לניסים - Live  | 3:54 |
| 22. | סוד - Live  | 3:48 |
| 23. | יש אהבה - לייב בגריי  | 4:46 |
| משך כולל: | משך כולל: | 101:09 |
הערות שוליים

↑  לייב בגריי 2023 – אדם, אפל מיוזיק
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1972

הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1972 היו מערכת הבחירות הנשיאותיות ה-47 במספר לנשיאות ארצות הברית ונערכו ב-7 בנובמבר 1972. המועמד של המפלגה הדמוקרטית היה הסנאטור ג'ורג' מקגוורן מדקוטה הדרומית, שהריץ מסע בחירות אנטי-מלחמתי מול הנשיא הרפובליקני המכהן, ריצ'רד ניקסון, אבל נפגע קשות ממעמדו כ"אאוטסיידר", מחוסר תמיכה מצד מפלגתו, ממעמדו כסמן שמאלי קיצוני וגם משערוריית פיטורי המועמד שלו לתפקיד סגן הנשיא, תומאס איגלטון.
כשהוא מדגיש את המצב הכלכלי הטוב מבית ואת הצלחותיו מחוץ (במיוחד ההסדר לסיום מלחמת וייטנאם וביסוס היחסים עם סין העממית והדטאנט עם ברית המועצות), ניצח ניקסון בבחירות בקלות, עם 60.7% מהקולות - פחות רק במעט מאחוזי התמיכה של לינדון ג'ונסון ב-1964 אך בהפרש גדול יותר של קולות (23.2%) - ההפרש הרביעי בגודלו בהיסטוריה. הוא קיבל כמעט 18 מיליון קולות יותר ממקגוורן - ההפרש המספרי הגדול ביותר בכל מערכת בחירות בארצות הברית. מקגוורן ניצח רק במסצ'וסטס ובמחוז קולומביה. אף מועמד לאחר ניקסון לא הצליח לעקוף את אחוזי התמיכה שלו או את הפרש הקולות שלו מיריבו, והאחוזים מהאלקטורים שזכה בהם (מספר האלקטורים השישי בגודלו בתולדות מערכת הבחירות) נעקפו רק פעם אחת, כשרונלד רייגן זכה גם הוא ב-49 מדינות ב-1984, עם 525 אלקטורים לעומת 13 ליריבו וולטר מונדייל.
הדמוקרטית שירלי צ'יזהולם הייתה המועמדת השחורה הראשונה שניסתה להתמודד לתפקיד של מועמדת ממפלגה מרכזית, ופטסי מינק הייתה האמריקנית הראשונה ממוצא אסייתי שניסתה להתמודד על המועמדות הדמוקרטית. הייתה זאת הפעם הראשונה שהוואי תמכה ברפובליקנים. יחד עם הבחירות לבית הנבחרים ולסנאט, הייתה זאת הפעם הראשונה בה אנשים בגילאים 18 עד 20 יכלו לבחור, לפי התיקון ה-26 לחוקת ארצות הברית. הייתה זאת מערכת הבחירות הראשונה בה קליפורניה קיבלה את מספר האלקטורים הגדול ביותר, מצב שנשאר מאז.
השנים 1973–1977 הן השנים היחידות בהן גם הנשיא וגם סגנו לא הצליחו להשלים את כהונתם. סגן הנשיא ספירו אגניו, שהתפטר פחות משנה לאחר מכן בגלל האשמות שקיבל שוחד בתפקידו כמושל מרילנד, הוחלף בידי ג'רלד פורד לפי התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית, וניקסון התפטר בגלל פרשת ווטרגייט באוגוסט 1974. בין 1973 ל-1977 היו שני נשיאים שונים ושלושה סגני נשיא שונים. נכון ל-2020, מערכת הבחירות של 1972 היא האחרונה בה המועמד המנצח לא כיהן כהונה מלאה.
מועמדים דמוקרטיים

חמישה עשר אנשים שונים הכריזו על התמודדותם מטעם המפלגה הדמוקרטית. אלו היו:
ג'ורג' מקגוורן, סנאטור מדקוטה הדרומית
יוברט האמפרי, סגן נשיא ארצות הברית לשעבר ממינסוטה והמועמד ב-1968
ג'ורג' וולאס, מושל אלבמה
אדמונד מאסקי, סנאטור ממיין
יוג'ין מקארתי, סנאטור לשעבר ממינסוטה
הנרי ג'קסון, סנאטור ממדינת וושינגטון
שירלי צ'יזהולם, חברת קונגרס מניו יורק
טרי סנפורד, מושל קרוליינה הצפונית לשעבר
ג'ון לינדזי, ראש עיריית ניו יורק
ווילבור מילס, חבר קונגרס מארקנסו
ואנס הארטקה, סנאטור מאינדיאנה
פרד ר. האריס, סנאטור מאוקלהומה
סם יורטי, חבר קונגרס לשעבר מקליפורניה
פטסי מינק, חברת קונגרס מהוואי
וולטר פונטרוי, ציר מוושינגטון הבירה
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
המועמדים הדמוקרטיים, 1972
| ג'ורג' מקגוורן | סרג'נט שרייבר |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| לנשיאות | לסגנות |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

| סנאטור מדקוטה הדרומית  (1963–1981) | שגריר ארצות הברית בצרפת (1968–1970) |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
מועמדים דמוקרטיים > בחירות מקדימות

מצליף הרוב בסנאט, טד קנדי, אחיהם הצעיר של הנשיא המנוח ג'ון פיצג'רלד קנדי והסנאטור המנוח רוברט קנדי נחשב למועמד המוביל ב-1972, אולם הכריז שלא יתמודד, כנראה על רקע פרשת צ'פקווידיק. לאחר מכן, הסנאטור אדמונד מאסקי, שהיה סגנו של יוברט האמפרי ב-1968, הפך למועמד המוביל. מעט לפני הבחירות בניו המפשייר, חוסלו סיכוייו לאחר שנחשף מכתב בעיתון מקומי. המכתב, שזויף בידי אנשי ניקסון, טען שמאסקי קילל צרפתים-קנדים, מה שפגע בו בקרב האוכלוסייה הצרפתית בניו אינגלנד. לאחר מכן נטען שאשתו, ג'יין, שתתה לשוכרה במהלך מסע הבחירות וסיפרה בדיחות גסות. מאסקי הגן על אשתו בנאום מחוץ למשרדי העיתון במהלך סופת שלגים. למרות שטען שנמסו על פניו פתיתי שלג, טענה העיתונות שהוא בכה, מה שפגע במוניטין שלו.
שנתיים לפני הבחירות, נכנס הסנאטור מדקוטה הדרומית, ג'ורג' מקגוורן, למירוץ כמועמד פרוגרסיבי נגד המלחמה. מקגוורן זכה לתמיכה מצד מתנגדי המלחמה ותנועות שורשיות אחרות כדי לנצח במערכת הבחירות המקדימות אותה הגה.
ב-25 בינואר 1972, הכריזה חברת הקונגרס מניו יורק, שירלי צ'יזהולם, שתרוץ, והפכה לאישה השחורה הראשונה שהתמודדה מטעם מפלגה גדולה. גם חברת הקונגרס מהוואי פטסי מינק הכריזה על מועמדותה, והפכה לאסייתית הראשונה שרצה במפלגה הדמוקרטית.
ב-25 באפריל, ניצח מקגוורן בבחירות במסצ'וסטס. כעבור יומיים, פרסם העיתונאי רוברט נובאק ציטוט של סנאטור דמוקרטי אלמוני, שלאחר מכן נחשף כתומאס איגלטון: "העם לא יודע שמקגוורן מייצג חנינות, הפלות ולגליזציה של סמים. כשאמריקה המרכזית (middle America) - אמריקה המרכזית והקתולית במיוחד - יגלו על כך, הוא מת". מאז, מקגוורן תויג בתור מועמד ה"חנינות, הפלות ו-LSD". האמפרי ניסה להשתמש בכך כדי להתמודד מול מקגוורן בבחירות בנברסקה. הדמוקרטים ניסו לשער מי צוטט בכתבה, אולם העיתונאי סירב לגלות ורק ב-2007 חשף את זהותו של איגלטון.
מושל אלבמה ג'ורג' וולאס, שהתנגד לשילוב הגזעי, הצליח בדרום ארצות הברית (ניצח בכל מחוז בבחירות בפלורידה) ובקרב הבוחרים העצמאיים בצפון המדינה. מסע הבחירות שלו נקטע כשנורה בידי אדם שניסה להתנקש בחייו ב-15 במאי. למחרת היום, הוא זכה בבחירות במרילנד ובמישיגן אך ניסיון ההתנקשות גרם לו לפרוש ביולי.
בסופו של דבר, מקגוורן זכה במועמדות בתמיכת התנועות השורשיות למרות התנגדות הממסד הדמוקרטי. באמצעות שינוי של שיטת הבחירה של המועמד לאחר הבחירות הסוערות של 1968 (באמצעות מהלך של מקגוורן), הוא הצליח להעביר את מרכז ההכרעה לבחירות המקדימות, שם היה לו יתרון. החלטת מקגוורן שכל מועמד דמוקרטי ייבחר בבחירות מקדימות נשארה על כנה גם לאחר מכן. אך דבר זה גרם לחוסר תמיכה מצד הדמוקרטים שאיבדו את השפעתם, והשאיר את מקגוורן עם תקציב נמוך מאוד למסע הבחירות שלו. חלקם אף תמכו בניקסון. מקגוורן זכה במועמדות עם תמיכתם של 1864.95 צירים.
מועמדים דמוקרטיים > סגן הנשיא

כשמאות צירים כועסים על מקגוורן, ההצבעה הייתה מבולגנת ומלווה באי-סדרים (לדוגמה, מתנגדי מקגוורן כתבו את שמו של מאו דזה-דונג על פתקים). כשבעים מועמדים זכו לקולות. הזוכה היה תומאס איגלטון ממיזורי, בערך בסביבות 2 לפנות בוקר.
לאחר מכן התברר שאיגלטון עבר טיפול בנזעי חשמל נגד דיכאון, עובדה שהוסתרה ממקגוורן. למרות שרוב הציבור אמר שהתיק הרפואי של איגלטון לא ישפיע על הצבעתם, מקגוורן חשש שזה יפגע במסע הבחירות שלו. מקגוורן התייעץ עם רופאים, והם טענו שהדיכאון של איגלטון עלול לסכן את המדינה אם יהפוך לנשיא. למרות שהצהיר על תמיכה באיגלטון, החליט מקגוורן לבסוף לדרוש ממנו להתפטר כעבור שלושה ימים. חוסר העקביות בתמיכה היה אסון למסע הבחירות של מקגוורן.
לאחר שבוע בו שישה אנשים סירבו להחליף את איגלטון, ביניהם גם טד קנדי, אדמונד מאסקי, יוברט האמפרי ואברהם ריביקוף, הסכים סרג'נט שרייבר, גיסם של שלישיית האחים קנדי והאחראי על חיל השלום. הוא נבחר בידי כינוס מיוחד של הוועידה הדמוקרטית הלאומית, אך התמיכה במקגוורן צנחה מ-41% ל-24%.
מועמדים רפובליקניים

ריצ'רד ניקסון, נשיא ארצות הברית שהקים את העמותה לבחירתו המחודשת של הנשיא
פיט מקלוסקי, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקליפורניה
ג'ון אשברוק, חבר קונגרס מאוהיו
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
המועמדים הרפובליקניים ב-1972
| ריצ'רד ניקסון | ספירו אגניו |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| לנשיאות | לסגנות |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

| נשיאה ה-37 של ארצות הברית (1969–1974) |  סגן נשיא ארצות הברית ה-39 (1969–1973) |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
מועמדים רפובליקניים > בחירות מקדימות

ריצ'רד ניקסון היה נשיא מאוד אהוד ב-1972, כיוון שהגיע לדטאנט עם הרפובליקה העממית של סין ועם ברית המועצות. הסקרים הראו ניצחון גדול לניקסון בבחירות המקדימות, אולם שני מועמדים אתגרו אותו: פיט מקלוסקי הליברל מקליפורניה וג'ון אשברוק השמרן מאוהיו. מקלוסקי רץ כמועמד אנטי-מלחמתי ואילו אשברוק התנגד לדטאנט. בפריימריז בניו המפשייר השיג מקלוסקי 19.8% מהקולות לעומת 67.6% של ניקסון, כשאשברוק מקבל 9.7%. ניקסון זכה ב-1323 מתוך 1324 הצירים בוועידה, כשמקלוסקי קיבל רק ציר אחד מניו מקסיקו. סגן הנשיא ספירו אגניו נבחר מחדש בתמיכה קולית. גם המתונים וגם ניקסון רצו להחליף אותו באדם חדש (המתונים תמכו בנלסון רוקפלר וניקסון תמך בג'ון קונלי), אולם הם חששו להסתכן באיבוד תומכיו השמרנים של אגניו.
מועמדים רפובליקניים > הוועידה

במהלך הוועידה, כמה חיילים משוחררים שנלחמו במלחמה ניסו להפריע לוועידה, אולם לא הצליחו. הם עמדו למשפט אולם זוכו בפלורידה.
מפלגות אחרות

המועמד המרכזי היחיד ממפלגה שלישית ב-1972 היה הרפובליקני השמרן ג'ון שמידט מהמפלגה העצמאית האמריקאית (בה רץ ג'ורג' וולאס ב-1968). הוא התמודד ב-32 מדינות וקיבל יותר ממיליון קולות אולם לא זכה באלקטורים, בניגוד לוולאס. הוא כן הוביל על מקגוורן בארבעה מחוזות באיידהו, והיה המועמד השלישי הראשון שהגיע למקום שני במדינות ללא עבדות מאז ויליאם למקה בחמש מדינות בדקוטה הצפונית ב-1936.
ג'ון הוספרס הקים את המפלגה הליברטריאנית, התמודד רק בקולורדו ובוושינגטון וקיבל 3,573 קולות. הוא כן זכה לתמיכה מצד אלקטור סורר אחד מווירג'יניה שהיה אמור להצביע לניקסון. סגניתו הייתה טוני ניית'ן, שהייתה האישה הראשונה שזכתה לאלקטורים.
לינדה ג'נס התמודדה מטעם מפלגת הפועלים הסוציאליסטית, עם אנדרו פאלי כסגנה. בנג'מין ספוק וג'וליוס הובסון התמודדו גם הם מטעם מפלגת העם.
אליס קופר גם השתתף בבחירות כתרגיל יחסי ציבור.
בחירות כלליות > מסע בחירות

מקגוורן רץ עם מצע שקרא לסיום מלחמת וייטנאם והבטחת הכנסה לעניים, אולם נפגע בגלל פרשת נזעי החשמל ובגלל חוסר תמיכה מהמפלגה שלו עקב עמדותיו. בנושאי חוץ הוא נחשב לשמאלני קיצוני. הרפובליקנים הציגו אותו בהצלחה כקיצוני כמעט משוגע שלא מתאים לשרת כנשיא. ניקסון הוביל בסקרים במהלך כל מסע הבחירות. עם יתרון גדול במימון וסקרים נוחים, התמקד ניקסון בעצרות גדולות ונאם בפני קהל ממוקד, כשרוב מסע הבחירות נותר באחריותו של אגניו. ניקסון לא ניסה לתמוך במועמדים רפובליקניים לקונגרס ולתפקידי מושלים ונאם בעיקר לעצמו.
בחירות כלליות > תוצאות

אחוז התמיכה בניקסון היה נמוך קצת יותר משל ג'ונסון ב-1964, אך הפרש הניצחון שלו היה גדול יותר במקצת. ניקסון זכה ב-49 מהמדינות, כולל דקוטה הדרומית, מדינתו של מקגוורן. רק מסצ'וסטס ומחוז קולומביה בחרו במקגוורן, מה שהוביל לניצחון חד צדדי בחבר האלקטורים. הייתה זאת הפעם הראשונה מאז 1808 בה לניו יורק לא היה מספר האלקטורים הגדול ביותר. היו לה ארבעים ואחד לעומת ארבעים וחמישה לקליפורניה.
למרות שמקגוורן האמין שיוכל לנצח את ניקסון בזכות התיקון ה-26 לחוקת ארצות הברית שהוריד את גיל הבחירה מ-21 ל-18, רוב קולות הצעירים הלכו לניקסון. זאת הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה בה מועמד רפובליקני זכה בכל מדינה דרומית, כך שהדרום הפך למעוז תמיכה דרומית ברפובליקנים במקום שטח בטוח לדמוקרטים. לפני מערכת בחירות זאת, כל המדינות הדרומיות פרט לארקנסו ולטקסס בחרו ברפובליקנים במערכת הבחירות הקודמת או בזו של 1964 (אם כי הרפובליקנים ניצחו בטקסס ב-1928, 1952 ו-1956). מסצ'וסטס הייתה למדינה היחידה בה ניקסון מעולם לא זכה במהלך שלוש מערכות הבחירות שהשתתף בהן.
נכון ל-2024, זאת הפעם האחרונה בה מינסוטה בחרה במועמד רפובליקני. מינסוטה הייתה המדינה היחידה שלא תמכה ברונלד רייגן גם ב-1980 וב-1984. הייתה זאת גם הפעם האחרונה שבה ג'ורג'יה, הוואי, מרילנד, רוד איילנד ומערב וירג'יניה תמכו ברפובליקנים עד ל-1984.
מקגוורן ניצח ב-130 מחוזות, וגם במחוז קולומביה ובשלושה מקבילים למחוזות באלסקה. מדובר במספר המחוזות הנמוך ביותר שבהם ניצח מועמד של מפלגה מרכזית. בתשע עשרה מדינות הוא לא ניצח באף מחוז (ארקנסו, קונטיקט, דלאוור, פלורידה, ג'ורג'יה, הוואי, איידהו, אינדיאנה, קנזס, נברסקה, נבאדה, ניו ג'רזי, ניו המפשייר, אוקלהומה, רוד איילנד, קרוליינה הדרומית, יוטה, ורמונט וויומינג). הוא ניצח רק במחוז אחד בעוד תשע מדינות (אריזונה, אילינוי, לואיזיאנה, מיין, מרילנד, דקוטה הצפונית, פנסילבניה, וירג'יניה ווירג'יניה המערבית) ובשני מחוזות בעוד שבע (קולורדו, מיזורי, מונטנה, ניו מקסיקו, קרוליינה הצפונית, אוהיו ו-וושינגטון). בניגוד לוולטר מונדייל, שניצח בהפרש זעום במינסוטה ב-1984, מקגוורן ניצח בקלות במסצ'וסטס, אולם הפסיד בכל מדינה אחרת בהפרש של חמישה אחוזים לפחות, ובעשר מדינות בהפרש של יותר מעשרה אחוזים - זאת פרט למסצ'וסטס, מינסוטה, רוד איילנד, ויסקונסין ודקוטה הדרומית. ניקסון היה סגן הנשיא השני שכיהן שתי כהונות כנשיא, לאחר תומאס ג'פרסון. לאחר חשיפת פרשת ווטרגייט, הוצאו מדבקות לרכב עם הכיתוב "אל תאשימו אותי, אני ממסצ'וסטס", "מסצ'וסטס: האחת והיחידה" ו"ניקסון 49, אמריקה 1".
ניקסון זכה ל-18% מקולות השחורים (לעומת 16% לפורד ב-1976). הוא הרפובליקני המודרני היחיד שהצליח לאיים על התמיכה הדמוקרטית בדרום טקסס. הבחירות ב-1972 הם הפעם האחרונה בה מחוזות עירוניים במיוחד בדרום תמכו ברפובליקנים.
| המועמד לנשיאות | מפלגה | מדינה | כמות האלקטורים | השותף | מדינת השותף | כמות האלקטורים של השותף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ריצ'רד ניקסון | רפובליקנית | קליפורניה | 520 | ספירו אגניו | מרילנד | 520 |
| ג'ורג' מקגוורן | דמוקרטית | דקוטה הדרומית | 17 | סרג'נט שרייבר | מרילנד | 17 |
| ג'ון הוספרס | הליברטריאנית | קליפורניה | 1 | תיאודורה ניית'ן | אורגון | 1 |

| ג'ון שמידט | אמריקאית עצמאית | קליפורניה | 0 | תומאס אנדרסון | טנסי | 0 |
| לינדה ג'ניס | העובדים הסוציאליסטית | ג'ורג'יה | 0 | אנדרו פולי | אילינוי | 0 |
| בנג'מין ספוק | העם | קליפורניה | 0 | ג'וליוס הובסון | וושינגטון די.סי | 0 |
| לואיס פישר | העבודה הסוציאליסטית | אילינוי | 0 | ג'נביב גונדרסון | מינסוטה | 0 |
בחירות כלליות > מפות

תוצאות הבחירות לפי מחוזות. ניקסון-אדום, מקגוורן-כחול
תוצאות הבחירות לפי מחוזות הקונגרס