stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תהליך גרם-שמידט
הערות שוליים

↑  נודע בהקשר של פונקציית זטא של רימן.
↑  היה מתלמידיו של המתמטיקאי הנודע דויד הילברט, וגם לו כמו למורו, תרומה רבה בתחום האנליזה מתמטית.
| נושאים באלגברה ליניארית |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | שדה • מרחב וקטורי • משוואה ליניארית • מערכת משוואות ליניאריות • העתקה ליניארית • מטריצה |  |
| וקטורים | סקלר • כפל בסקלר • צירוף ליניארי • תלות ליניארית • קבוצה פורשֹת • בסיס • וקטור קואורדינטות • ממד |  |
| מטריצות | כפל מטריצות • שחלוף • דטרמיננטה • דירוג מטריצות • דרגה • עקבה • מטריצה מצורפת • מטריצת מעבר • מטריצה משולשית • דמיון מטריצות • ערך עצמי • פולינום אופייני • לכסון מטריצות • צורת ז'ורדן |  |
| העתקות | העתקה ליניארית • קואורדינטות • מטריצה מייצגת • גרעין • אנדומורפיזם • איזומורפיזם • העתקה אפינית • העתקה פרויקטיבית |  |
| מרחבי מכפלה פנימית | מכפלה סקלרית • מכפלה וקטורית  • אורתוגונליות  •  מטריצה סימטרית • אופרטור הרמיטי • אופרטור אוניטרי • טרנספורמציה נורמלית • נורמה • מטריקה |  |
| תבניות | תבנית ביליניארית • תבנית סימטרית •  תבנית הרמיטית • תבנית סימפלקטית • חפיפת מטריצות • משפט סילבסטר • תבנית מולטי-ליניארית אנטי-סימטרית • אוריינטציה • צפיפות • טנזור |  |
תהליך גרם-שמידט במישור
סרטון המדגים את תהליך גרם-שמידט במרחב
נעמה (מושב)

| --- | --- |
מושב נעמ"ה
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: ערבות הירדן
גובה ממוצע: ‎-193 מטר
תאריך ייסוד: 1982
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 311 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 284 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת דרום השומרון מוגדלת) נעמ"ה(למפת דרום השומרון רגילה) נעמ"ה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נעמ"ה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נעמ"ה31°54′24″N 35°28′02″E﻿ / ﻿31.906740312934°N 35.4672624132107°E﻿ / 31.906740312934; 35.4672624132107  heמפת היישובים של מועצה אזורית ערבות הירדן באדום - נעמה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10

נַעֲמָ"ה (שם קודם: נעמי) היא התנחלות ומושב חקלאי שיתופי צפונית ליריחו. הוא היישוב הדרומי ביותר במועצה אזורית ערבות הירדן, כשני קילומטרים מצפון ליריחו. הוא שייך לתנועת המושבים. זהו היישוב היחיד הנמצא ממזרח לכביש 90 באזור הבקעה.
הקמת היישוב

המושב הוקם ב-1982 בערבת-יריחו, כ-3 ק"מ צפונית לח'רבת אל-מפג'ר. היישוב נקרא בראשיתו "נעמה", אך שמו הוחלף על ידי ועדת השמות ל"נעמי" בטענה ששם עברה נעמי בדרכה עם רות המואביה חזרה לבית לחם שביהודה. לאחר מלחמת לבנון השנייה הובילה ליאורה חסון, אחת מתושבות היישוב, שבנה גיא חסון נפל במלחמה, מאבק לשינוי השם באופן רשמי לנעמ"ה - נוער עברי מיישב הבקעה.
המושב הגיע בראשית שנות ה-90 לגודל של 45 משפחות. בשנת 2013 היו כל 45 הבתים במושב מאוכלסים והוחל בהכנת מגרשים ל-21 בתים בהרחבה קהילתית עבור בני היישוב. בהמשך הוכשרו שטחים נוספים לקליטת תושבים חדשים שאינם בנים חוזרים. בעשורים הראשונים של המאה ה-21 נהנה המושב מביקוש גבוה לקליטה ומגדילת האוכלוסייה הצעירה.
תרבות ותעסוקה

תושבי נעמה עוסקים בעיקר בתחום החקלאות, בגידול תמרים, תבלינים ירוקים, מטעים, וירקות.
צוות תרבות וקהילה מפיק פעילויות תרבות לחברי המושב, הכוללות ציון משותף של מועדי וחגי ישראל, טיולים מאורגנים ברחבי הארץ ובילוי משותף במועדון החברים.
לרווחת התושבים פועלים במושב: מעון יום, גני משחקים, ג'ימבורי, בריכת שחייה, חדר כושר, מועדון חברים ומועדון נוער.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  אסי חיים, "העלויות פה נמוכות יחסית לשאר הארץ ומבחינתי הפלוסים עלו על המינוסים", באתר ynet, 24 ביוני 2023
↑  חני סולומון, "למצוא את האור ולבחור בחיים", באתר קו למושב, ‏30 ביולי 2024
↑  סיכום ישיבת ועדת היגוי בין משרדית לנושא תת-אכלוס, משרד החקלאות, 6 במרץ 2013, עמ' 10-11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467972105171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הכנסת במושב
מבט פנורמי על היישוב
יסכה

יִסְכָּה, היא דמות מקראית, בתו של הרן, ואחותם של מילכה (אשת נחור) ולוט.
מקור שמה

יסכה נזכרת בכל התנ"ך פעם אחת בלבד, ושמה הוא יחידאי במקרא.
וַיִּקַּח אַבְרָם וְנָחוֹר לָהֶם נָשִׁים שֵׁם אֵשֶׁת אַבְרָם שָׂרָי וְשֵׁם אֵשֶׁת נָחוֹר מִלְכָּה בַּת הָרָן אֲבִי מִלְכָּה וַאֲבִי יִסְכָּה.
בגמרא מובאים שני הסברים לשם "יסכה" המפרשים את השם כשורש ס-כ-ה (שמשמעו התבוננות) "יסכה... שסוכה ברוח הקודש ושהכל סוכין ביופיה. רש"י מביא פירוש נוסף "יסכה לשון נסיכות".
יש חוקרים מאוחרים המשערים כי שמה הוא מהשורש נ-ס-כ, שפירושו הריח אשר נודף מהשמן.
זיהוי יסכה עם שרה

יסכה נזכרת פעם אחת במקרא, והכתוב אינו שב ומזכיר את שמה. בתלמוד הבבלי וכן בתרגום יונתן בן עוזיאל מזהים את יסכה עם שרה. גם יוסף בן מתתיהו בספרו קדמוניות היהודים מזהה את יסכה עם שרה.
חוקר המקרא יונתן גרוסמן מציין כי הכתוב אינו מציין קשר בין שרה ליסכה, ולכן הוא משער שיסכה נישאה לאיש שאינו ממשפחת נחור וסיפור זה אינו מוזכר במקרא. ייתכן כי מטרת אזכור יסכה היא יצירת תבנית משפחתית למילכה אחותה, ובתוך כך הדגשת ניגוד בין שרה למילכה: למילכה משפחה מרובת נפשות ואין אזכור להורי שרה ולמשפחתה.
תפוצת השם

השם "ג'סיקה", שהעניק ויליאם שייקספיר לדמות בתו של היהודי שיילוק במחזה "הסוחר מוונציה", הוא תרגום של "יסכה". המחזה השייקספירי הוא התיעוד המוקדם ביותר לשם זה, אם כי לא ברור אם שייקספיר טבע אותו, או שזהו עיוות קל של התעתיק שהיה מקובל עבור "יסכה" במהדורות אבודות של המקרא באנגלית. "ג'סיקה" הפך לפופולרי מאוד: בין היתר, בשנות השמונים והתשעים הוא היה השם הנפוץ ביותר לילדות בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  רש"י בראשית יא, כט
↑  משה דוד קאסוטו, פירוש על ספר בראשית, ירושלים, מאגנס, 1975, עמ' 189.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ס"ט, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף י"ד, עמוד א'.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים: ספר ראשון, ירושלים, מוסד ביאליק, 2002, עמ' 17.
↑  יונתן גרוסמן, אברהם: סיפורו של מסע, תל אביב, ידיעות אחרונות, 2014, עמ' 25–27.
↑  כדי שהקו יסמן הורות עליו לרדת למטה
תבנית:מעטפת תרשים
מכת צפרדע

מַכַּת צפרדע (או צְפַרְדְּעִים) היא המכה השנייה מבין עשר מכות מצרים בסיפור יציאת מצרים, על פי המסופר בספר שמות, במכה זאת, התמלאה כל ארץ מצרים בצפרדעים.
הסיפור במקרא

לאחר שמכת דם לא שכנעה את פרעה לשלוח את עם ישראל, המשיך משה למכת צפרדע:
וַיֹּאמֶר ה' אֶל מֹשֶׁה אֱמֹר אֶל אַהֲרֹן נְטֵה אֶת יָדְךָ בְּמַטֶּךָ עַל הַנְּהָרֹת עַל הַיְאֹרִים וְעַל הָאֲגַמִּים וְהַעַל אֶת הַצְפַרְדְּעִים עַל אֶרֶץ מִצְרָיִם. וַיֵּט אַהֲרֹן אֶת יָדוֹ עַל מֵימֵי מִצְרָיִם וַתַּעַל הַצְּפַרְדֵּעַ וַתְּכַס אֶת אֶרֶץ מִצְרָיִם
הסיבה לכך שמכה זו נעשתה על ידי אהרון ולא על ידי משה מפורשת בתרגום המיוחס ליונתן על פסוק ב' - מכיוון שהים שימש כמגן למשה כאשר הושלך אליה בתוך התיבה, שלושה חודשים לאחר לידתו, כמחבוא מפני עבדי פרעה שצוו להשליך את בני ישראל המימה, וכהכרת הטוב לא יכול היה משה להכות את הים.
בעקבות בקשתו של פרעה, מתפלל משה לאלוהים שיפסיק את המכה, ואלוהים נעתר לו. אך לאחר מכן, מסרב פרעה לשלוח את ישראל.
חז"ל דרשו מהמילים "ותעל הצפרדע" ביחיד, שהייתה צפרדע אחת גדולה שהכו עליה ובעקבות כך יצאו ממנה נחילי צפרדעים קטנות, אך על פי פשוטו של מקרא הכוונה היא על מין הצפרדע, וכדוגמה מביא רש"י את דברי יעקב לעשיו בפרשת וישלח "ויהי לי שור וחמור" כשהכוונה היא על שוורים וחמורים רבים.
הסיפור במקרא > שאלת פגיעת המכה בעברים

לדעת רבי אברהם אבן עזרא, פשוטם של המקראות מורה כי המכות הראשונות: דם, צפרדע וכינים, וכן מכת שחין ומכת ארבה, פגעו במידה דומה בין במצרים ובין בעברים. אך הרמב"ם חולק על דעתו וסבור כי פשוטם של המקראות מורה שגם במכות דם וצפרדע, שחין וארבה, לקו המצרים בלבד ולא העברים. לגבי מכת כינים, נוקט הרמב"ם שגם במושבות העברים הופיעו הכינים אך לא ציערו אותם.
במדרשי חז"ל

בתלמוד מובא כי כאשר באו בני ישראל לידי ניסיון של מסירות נפש, הם למדו קל וחומר מהצפרדע, שלמרות שלצפרדעים, שעל פי נבואת משה צוו להיכנס למיטות, לתנורים ומקומות נוספים - היו כאלו שנכנסו במסירות נפש דווקא לתנורים למרות המוות הבטוח שנשקף להם. הסבר דומה נמצא בשמות רבה, פרשה י', פסקה ב'.
טעם המכה

במדרש הובאו מספר טעמים למכה זו:
מצרים ציוו את בני ישראל לחפש להם שרצים שיוכלו לשחק בהם (המנהג היה בעבר לשחק בשרצים, ומנהג זה הוזכר בשולחן ערוך על משחק בחגב), ולכן באו שרצים לביתם.
היולדות חששו לצעוק מפני פחד עבדי פרעה שציוו להשליך את הילדים ליאור וכך ייסוריהם גדלו, ומסיבה זו באו הצפרדעים לבתי המצריים וקרקרו באוזניהם.
המצרים ציוו את בני ישראל לאסוף להם טיט, ולכן קיבלו בתמורה צפרדעים שגדלים וחיים בטיט.
הערות שוליים

↑  הסיפור מסופר בספר שמות, פרק ב', פסוקים א'–י'
↑  ספר שמות, פרק ח', פסוקים ד'–י"א
↑  רש"י על פסוק ב' וגם שמות רבה, פרשה י', פסקה ד'
↑  רש"י על בראשית פרק ל"ב פסוק ו'
↑  ראו: אבן עזרא (הארוך), שמות ז, כד. דבריו אלו עומדים בסתירה למדרשי חז"ל במספר מקומות, והם זכו להתייחסות שלילית עוד בתקופת הראשונים, ראו על כך אצל: י"ל קרינסקי, קרני אור על ה"אבן עזרא", בחומש "מחוקקי יהודה".
↑  רמב"ם, פירוש המשניות למסכת אבות פרק חמישי, משנה ד.
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף נ"ג, עמוד ב'
↑  שמות רבה, פרשה י', פסקה ד'
| ספר שמות |
| --- | --- | --- |
| פרשת שמות | גזירות פרעה • שעבוד מצרים • משה בתיבה • בתיה בת פרעה • בריחת משה למדין • הסנה הבוער • צפורה במלון • משה בארמון פרעה |  |
| פרשת וארא | עשר מכות מצרים • מכת דם • מכת צפרדע • מכת כינים • מכת ערוב • מכת דבר • מכת שחין • מכת ברד |  |
| פרשת בא | מכת ארבה • מכת חושך • פסח מצרים • מכת בכורות • יציאת מצרים • קידוש בכורות • תפילין |  |
| פרשת בשלח | עמוד הענן ועמוד האש • קריעת ים סוף • שירת הים • שירת מרים • מרה • אילם • מן • פרשת המן • תחום שבת • מסה ומריבה • רפידים • מלחמת עמלק |  |
| פרשת יתרו | יתרו וצפורה • עצת יתרו • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לא תעשון אתי |  |
| פרשת משפטים | עבד עברי • אמה עברייה • חובל • נזקי בהמה (קרן, שן ורגל) • נזקי בור • נזקי אש • גנבה והבא במחתרת • דיני שומרים • מפתה • כל אלמנה ויתום לא תענון • טרפה • אחרי רבים להטות • ברית האגנות • לוחות הברית |  |
| פרשת תרומה | בניית המשכן • ארון הברית • הכפורת • הכרובים • השולחן • המנורה • יריעות המשכן • קרשי המשכן • האדנים • הפרוכת • מזבח הנחושת • קלעי חצר המשכן. |  |
| פרשת תצוה | הדלקת הנרות במקדש • בגדי כהונה • קורבן התמיד • שבעת ימי המילואים • חנוכת המשכן • מזבח הזהב |  |
| פרשת כי תשא | מחצית השקל • כיור הנחושת • קטורת הסמים • שמן המשחה • חטא העגל • שבירת הלוחות • שלש עשרה מידות הרחמים • קרינת פני משה |  |
| פרשת ויקהל | יריעות המשכן • קרשי המשכן • הארון • השולחן • המנורה • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • כיור  • קלעי החצר |  |
| פרשת פקודי | סיכום הקמת המשכן • חנוכת המשכן |  |
| דמויות בספר | שפרה ופועה • עמרם • יוכבד • משה • אהרן • מרים הנביאה • פרעה • בתיה • יתרו • צפורה • נחשון בן עמינדב • יהושע בן נון • בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
תהילים ל'

תהלים ל' הוא המזמור ה-30 בספר תהילים (המזמור ה-29 בנוסח תרגום השבעים ובוולגטה). המזמור מיוחס לדוד ופותח במילים "מזמור שיר חנוכת הבית לדוד". המזמור נקבע בתפילה היהודית כחלק מפסוקי דזמרה הנאמרים מידי בוקר בתחילת תפילת שחרית.
נושא המזמור

המזמור הוא מזמור 'הודאת יחיד', בו המשורר מודה לה' על שחילץ אותו מסכנת מוות, וכן הוא כולל תפילה להצלה מסכנת מוות זו, שהוצעו מספר דרכים להסביר את משמעותה. ההצלה הגיעה למשורר באופן מהיר ביותר, וכך תחושת המצוקה שלוותה אותו בשעותיו הקשות, "בערב ילין בכי", התחלפה בעליצות ושמחה בבוא המרפא והישועה: "הפכת מספדי למחול לי". המזמור נחתם בתובנה שמי שכמו קם לתחיה וזכה במתנת החיים, הרי זה כדי שיביע תודה לה' על הישועה שזכה בה מידיו, והצהרה של המשורר בפני ה' אלוהיו, שהוא יודה לו לעולם.
יש שלמדו מן הביטוי "וַתִּרְפָּאֵנִי" בפסוק ג', שהצרה ממנה ניצל המשורר היא מחלה קשה, אך אחרים העירו שלא ניתן לקבוע זאת בוודאות, שכן בכמה מקומות במקרא השורש רפ"א משמש גם במשמעות מטפורית של תיקון, שיפור, הצלה כל סוג של צרה. רש"י, למשל, פירש ביטוי זה במשמעות של "סליחת עוון".
כותרת המזמור

מכותרת המזמור, ”מִזְמוֹר שִׁיר חֲנֻכַּת הַבַּיִת לְדָוִד”, עולה כי המזמור חובר על ידי דוד המלך, לכבוד חנוכת בית כלשהו. לא מבואר במזמור על איזה בית מדובר, ולכן רוב המפרשים הניחו שהוא בית המקדש, המכונה במקרא "הבית" סתם. לכאורה, קביעות אלו סותרות זו את זו, שכן על פי המסופר בתנ"ך, בית המקדש נבנה ונחנך רק לאחר מותו של דוד, על ידי שלמה בנו. בעיה נוספת בכותרת זו היא, שמלבד הבטוי "הַרְרִי" (=ההר שלי) בפסוק ח', שיכול להתפרש כרומז להר הבית, אין במזמור רמז לחנוכת בית או לבית המקדש, והוא כלל לא עוסק באירוע מעין זה. הפרשנים העלו דרכים שונות ליישב קשיים אלה.
כותרת המזמור > מחבר המזמור

לפי אחד הפרשנים, הכתוב מייחס את חנוכת הבית לדוד בגלל הקשר שלו לבית המקדש. הקשר בא לידי ביטוי בהעלאת ארון הברית לירושלים ובהכנת חומרי הבניה לבניית המקדש. לפי מקור אחר, סיבת ייחוס המזמור לדוד היא בשל המוכנות של דוד להיפטר מן העולם טרם זמנו על מנת לזרז את תחילת בניית הבית, זאת לאחר שהנביאים מסרו לו שבניית בית המקדש תחל רק לאחר מותו.
במדרש תהילים מבואר, ש"הבית" הוא אכן בית המקדש, והוא מיוחס לדוד, כיון שהוא תכנן לבנותו, והצטער רבות למען מטרה זו. המדרש מסביר ייחוס זה על פי שני עקרונות:
אמר רב הונא: ...חשב לעשות מצווה, אף על פי שלא עשאה, מעלה עליו הכתוב כאילו עשאה. תדע לך שהוא כן, שכן דוד חשב לעשות בניין בית המקדש ואף על פי שלא בנאה, נכתב על שמו, שנאמר "מזמור שיר חנכת הבית לדוד"... מכאן, שכל המצטער על הדבר נקרא על שמו... שנאמר "אם אבא באהל ביתי וגו' אם אתן שנת לעיני וגו"' (תהילים, קל"ב, ג'–ד'), נקרא על שמו, שנאמר "מזמור שיר חנכת הבית לדוד".
לפי פרשנות זו, ניתן לקרוא את המילה 'לדוד' כנסמכת למילה 'הבית' הקודמת לה, כלומר "חנוכת הבית לדוד" פרושה חנוכת ביתו של דוד (הבית שבנה דוד), ולא כציון שמו של מחבר המזמור. ואכן, במדרש אחר נזכר במפורש, שמחבר המזמור אינו דוד אלא שלמה, שאמרו לכבוד חנוכת בית המקדש הראשון.
פרשנויות והסברים נוספים שניתנו לייחוס בניית בית המקדש לדוד הם:
האבן עזרא פירש, שבעת שדוד בנה את בית הארזים שלו, הוא חלה במחלה קשה ונתרפא ממנה, ולאחר שהשלים את בניית ביתו וחנכו, הוא כתב מזמור הודאה על הצלתו ממוות.
יש מפרשים שדוד כתב המזמור וציווה את שלמה בנו שיאמרו אותו לכשיחנכו את בית המקדש. בדומה לכך, יש שפירשו שדוד כתב את המזמור בתור נבואה על חנוכת בית המקדש השני או בית המקדש השלישי כך שהמזמור מתייחס לגלות ולגאולה העתידה.
המלבי"ם כתב ש'הבית' המוזכר בכותרת המזמור הוא מטאפורה הממשילה לבית את נפשו וגופו של המשורר (דוד).
לדעת הרב ראובן מרגליות, דוד חיבר את המזמור בתור הודאה על הצלתו והצלת עמו מהמגפה לאחר הקמת המזבח בגורן ארוונה. הבית במזמור הוא כינוי למזבח, שדוד אמר עליו: ”זֶה הוּא בֵּית ה' הָאֱלֹהִים”, והקמתו נחשבה בעיני דוד לחנוכתו הראשונית של המקדש.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פרשנות

בדרשות למועדים שבמדרש פסיקתא רבתי מיוסדת כל דרשת החנוכה על מזמור זה.
במדרש אחר, נדרש מזמור זה בתוך סיפורו של נס הפורים, כאשר פסוקים מהמזמור מוטמעים בתוך השיח. וכך מסופר על מרדכי היהודי עם תחילת המהפך בעלילת מגילת אסתר כאשר אחשוורוש מאלץ את המן האגגי להרכיב את מרדכי על סוסו האישי, ולצעוד לפניו:
כיון שרכב על הסוס התחיל לקלס להקב"ה ארוממך ה', כי דליתני ולא שמחת אויבי לי. תלמידיו מה היו אומרים? זמרו לה' חסידיו וגו'. אותו רשע (המן) מה היה אומר? ואני אמרתי בשלוי וגו'. אסתר מה היתה אומרת? אליך ה' אקרא ואל אדני אתחנן, מה בצע בדמי ברדתי אל שחת וגו'. ישראל מה היו אומרים? שמע ה' וחנני ה' היה עוזר לי.

אמר רבי פנחס: בקריאת שמע היה (מרדכי) עסוק ולא הפסיק, שנאמר למען יזמרך כבוד ולא ידום ה' אלוהי לעולם אודך.
המזמור בליטורגיה > בפסוקי דזמרא

ברוב נוסחי התפילה היהודיים, המזמור נאמר מדי יום בתפילת שחרית, בתחילת פסוקי דזמרא. בנוסח אשכנז, המזמור פותח את פסוקי דזמרא, ובנוסח ספרד ועדות המזרח, קודם לו פרק 'הודו', ולאחריו נאמרת ברכת ברוך שאמר. בחלק מעדות אשכנז המזמור כלל לא נאמר בתפילת שחרית.
מקור אמירתו הוא, כנראה, בנוסח עדות המזרח, בו הושמט פסוק הכותרת "מזמור שיר חנוכת הבית לדוד". משם חדר המזמור לנוסח ספרד, בו נאמרת גם כותרת המזמור. בסידורי האשכנזים לא נמצא המזמור לפני שנת תקמ"א, ולא ברור לחלוטין מתי מנהג זה חדר לנוסח אשכנז המזרחי, בעוד שברוב קהילות אשכנז המערבי המזמור לא נתקבל עד היום. בנוסח איטליה ובתכלאל מזמור זה אינו מופיע עד היום, וגם לפי מנהג הגר"א אין אומרים אותו, אם כי המזמור מופיע בסדור "אשי ישראל" על פי מנהגי הגר"א.
יש הסבורים כי אמירת "מזמור שיר חנוכת הבית" לפני תפילת השחר בכל ימות החול, הוא מנהג טעות שחדר לתפילה בעקבות מנהג אמירת המזמור בימי החנוכה.
בתפילת שחרית בימי חנוכה, בקהילות גאורגיה, ואף בחלק מקהילות הספרדים, נהוג להוסיף את הפסוק הראשון, המושמט בשאר השנה, אך בקהילות אחרות לא נהוג כך, לפי פסיקתו של הבן איש חי, על פי תורת הסוד.
בין הסיבות לאזכורו בפסוקי דזמרא, היא מפני שנאמר בו "ולבוקר רינה".
המזמור בליטורגיה > בימי החנוכה

במסכת סופרים נאמר, שמזמור ל' הוא שיר של יום של חנוכה, שאותו היו אומרים הלויים בבית המקדש, וגם לאחר החורבן נהגו העם לאומרו בחנוכה.
על פי מנהג הגר"א ומנהג יהודי תימן, אומרים בחנוכה את המזמור כולו במקום השיר של יום הרגיל, מפני שבזמן שבית המקדש היה קיים, היו הלוויים משנים את השיר היומי הרגיל, לשיר המתאים לתאריך המיוחד, כאשר בחנוכה היה זה מזמור שיר חנוכת הבית. בקהילות הספרדים ובקצת קהילות אשכנז נוהגים להוסיף אותו בחנוכה בנוסף לשיר של יום הרגיל.
ישנן קהילות המוסיפות בתפילת ערבית לפני אמירת עלינו לשבח את אמירת המזמור, במקום אמירת מזמור - "שיר למעלות אשא עיני אל ההרים" הקבוע.
בקהילות רבות מקובל לשיר או לומר את המזמור בטקס הדלקת נרות חנוכה.
הקשר של מזמור ל' לחנוכה הוזכר במקורות רבים:
"מזמור זה נוהגים לאומרו בימי החנוכה, כי הוא כולו נבואה לימי מלחמות החשמונאים..."
עוד על התאמת מזמור זה לימי החנוכה כתב הרב החיד"א על דרך הרמז:
"מזמור שיר חנוכת — ראשי תיבות משח, שהוא גם ראשי תיבות מילה, שבת, חודש, שעליהם גזרו היוונים והיה נס חנוכה. ולכן תקנו משח שהוא שמן לנרות שרומז מילה, שבת, חודש."
חסידים דרשו בפתיחת המזמור מדרש ראשי תיבות, המבאר את זיקתו של המזמור לימי שמחה: "מזמור שיר חנוכת הבית - תחיליות בחילוף אותיות שמחה.
המזמור בליטורגיה > אזכורים נוספים למזמור

בהבאת ביכורים: בזמן שבית המקדש היה קיים, בעת שהיו ישראל מביאים את הביכורים לבית המקדש היו אומרים הלוויים את המזמור כולו, או לחלק מהדעות, לפחות את הפסוק הראשון. וכך מובא במשנה במסכת ביכורים:
"...החליל מכה לפניהם, עד שהן מגיעין להר הבית. הגיעו להר הבית, אפילו אגריפס המלך נוטל את הסל על כתפו ונכנס, עד שהוא מגיע לעזרה. ודיברו הלויים בשיר, "ארוממך ה', כי דיליתני, ולא שימחת אויביי, לי".
הרחבת העיר ירושלים: לירושלים יש דינים מיוחדים בשל קדושתה. בזמן שבית המקדש היה קיים, היו עורכים טקס מיוחד בעת שהחליטו להרחיב את גבולות העיר ואיתם את קדושתה. גם בטקס זה שימש המזמור או הפסוק הראשון כתוכן מרכזי של השירה באירוע:
"וכיצד מוסיפין על העיר: עושין בית דין שתי תודות, ולוקחין לחם חמץ שבהם, והולכים בית דין אחר שתי התודות, ושתי התודות זו אחר זו, ועומדין בכינורות ובנבלים ובצלצל, על כל פינה ופינה ועל כל אבן ואבן שבירושלים, ואומרין "ארוממך ה', כי דיליתני ...".
הטבת חלום: בטקס הטבת חלום, אשר נהוג לעשותו במידת הצורך, לאחר תפילת שחרית, אחד ההיגדים שאומר החולם מול אוהביו שקיבץ להטבת חלומו, הוא את הפסוק "הָפַכְתָּ מִסְפְּדִי לְמָחוֹל לִי, פִּתַּחְתָּ שַׂקִּי וַתְּאַזְּרֵנִי שִׂמְחָה".
הנצרך לאכול לפני תפילת שחרית: על הפסוק ”לא תאכלו על הדם”, דרשו חז"ל: ”לא תאכלו קודם שתתפללו על דמכם”. לפי זה נאמר בהלכה שמשעה שעלה עמוד השחר, אין לטעום דבר בטרם יתפללו שמונה עשרה. אולם בשעת הדחק אפשר לצאת ידי חובה בתפילה קצרה כלשהי. על כך מובא בספר "עולת ראיה" לראי"ה קוק, שטוב לומר לשם כך את הפסוק: "מה בצע בדמי ברדתי אל שחת" ושבשעת הדחק, גם אמירת מילים מועטות אלו נחשבות כתפילה לצורך העניין הנ"ל. כך נהג גם הרב שלמה זלמן אוירבך כששתה קפה עם חלב לפני תפילת שחרית.
תפילה על החולה - מזמור ל' הוא אחד המזמורים אותם קוראים לצד מזמורי תהילים נוספים, בסדר התפילה על החולה.
חנוכת הבית - יש הקוראים את המזמור, יחד עם אמירת סדר חנוכת הבית בעת שחוגגים את שמחתם הפרטית על כניסתם לבית חדש.
בתרבות

בשנת 1952 חיבר דוד זכאי ריקוד עם לזוגות על פי לחן של משה בן מוש. הריקוד היה נפוץ באותה תקופה ובכך הוא דוגמה להשפעת התנ"ך על ההוויה הישראלית המתחדשת.
בתרבות > ביצועים מוזיקליים

בחצרות חסידיות רבות מושר המזמור, בלחנים שונים בעיקר בימי החנוכה. ביניהן חסידות רופשיץ המייחסת את הלחן למגיד ממעזריטש, חסידות סלונים שלחנה מיוחס ליעקב טליכאנער, מהמלחינים החסידיים המפורסמים באזור רוסיה-ליטא, וכן בחסידויות ברסלב, מודזיץ, באבוב, נדבורנה, סאטמר, סדיגורה, ויז'ניץ ובעלז.
קיים למזמור לחן מסורתי של יהדות אלזס.
בקרב עדות המזרח ישנה הטעמה מיוחדת לקריאת מזמור זה, ולכל עדה נוסח משלה, בהן ידועים נוסחים של יהדות אלג'יר, בבל, פרס-האמדאן, תימן-תעז, ספרד-ירושלים, איטליה-ליבורנו.
בחסידות חב"ד לחן על המילים "כי רגע באפו" ואילך, בוצע גם על ידי הזמרים החבדיי"ם שמחה פרידמן, מנדי ג'רופי, נמואל הרוש, ויוני שלמה.
הרב שלמה קרליבך הלחין את המילים "אליך ה' אקרא"
"הפכת" - לחן וביצוע, יונתן רזאל ומשפחת חוטר, 2010. הלחן נכתב בעקבות התמודדות משפחת חוטר עם אובדן האח גבריאל בפיגוע בישיבת עתניאל ב-2002.
ארוממך - שלוימי ברנשטיין בלחן של ראובן סירוטקין.
בתרבות > "הפכת מספדי למחול לי" כביטוי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הביטוי "הפכת מספדי למחול לי" משמש לעיתים רבות כהיגד המבטא בקצרה גישת הסתכלות על החיים. הוא מוזכר בצורה שונות כגון ככותרת לעיסוק בנושאים הקשורים להתמודדות עם אובדן ומצבים קשים אחרים.
לקריאה נוספת

הרב אברהם ריבלין, עיוני מועדים - שיחות לחנוכה ופורים, ירושלים, תשפ"ג, עמ' 243–271
דם

ערך זה עוסק בנוזל הזורם בגוף. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 שיוך:  מחזור הדם 
 היווצרות:  מח עצם 
 תיאור ב:  המילון האנציקלופדי הקטן ברוקהאוס ואפרון 
 מזהים
 לטינית (TA98):  sanguis 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A12.0.00.009 
 TA2 (2019):  3892 
 FMA:  9670 
 קוד MeSH:  A12.207.152 
 מזהה MeSH:  D001769 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0005767 
 
דם הוא נוזל המכיל פלזמה (55%) (החלק הנוזלי השקוף) ותאים (45%) גופיפים שונים, תאי דם, הורמונים ועוד. במקומות רבים יש התייחסות לדם כאל רקמה, כגון: "רקמת הדם" היות שהדם, כמו כל רקמה, בנוי מתאים בעלי תפקוד זהה. ההבדל העיקרי בין רקמת הדם לרקמות אחרות היא העובדה שתאים אלו אינם מחוברים זה לזה אלא רק סמוכים לתאים אחרים מאותו סוג במהלך שיוטם בכלי הדם. הדם הוא אחד החומרים החשובים ביותר בגוף.
התחום ברפואה העוסק במערכת תאי הדם, באיברים ורקמות המייצרים אותם וכן במנגנון קרישת הדם נקרא המטולוגיה.
תפקידי הדם

הדם הוא אמצעי הולכה. הוא מעביר חמצן מהריאות או הזימים ואת תוצרי מערכת העיכול אל התאים ומסלק מהתאים עודפי הפחמן הדו-חמצני וכל סוג פסולת אחרת. כמו כן הדם מוביל חומרי מזון לכל תאי הגוף. חמצן אינו מסיס היטב במים ולכן דרושים תאי הדם האדומים שמכילים המוגלובין הנקשרים למולקולות החמצן, ומעבירים אותן לתאי הגוף. הפחמן הדו-חמצני מועבר מהתאים (בהם ריכוז הפחמן הדו-חמצני גבוה) אל הדם (בו ריכוז הפחמן הדו-חמצני נמוך) באמצעות דיפוזיה. כאשר הדם המועשר בפחמן דו-חמצני מגיע לריאות, ריכוז הפחמן הדו-חמצני בו גבוה משל ריכוז הפחמן הדו-חמצני בנדיות האוויר שבריאות ולכן הוא עובר בדיפוזיה אל הריאות. חומרי הפסולת התאית מועברים גם הם באמצעות דיפוזיה אל הדם. הדם מוביל חומרים נוספים כגון הורמונים ותאי דם לבנים.
דם האדם

דם הוא נוזל הזורם בכלי דם (כגון עורקים, ורידים ונימים). זרימתו, המכונה "מחזור הדם", מווסתת על ידי הלב. חלק ניכר מצרכי הגוף מתקבל באמצעות הדם אשר מספק לתאי הגוף חמצן וחומרי מזון ומסלק מהם פחמן דו-חמצני וחומרי פסולת נוספים לכיוון הריאות, הכליות ועוד, אשר מפרישים אותם אל מחוץ לגוף.
צבע דם האדם הוא אדום, והגוון משתנה מעט בין העורקים לוורידים, בשל הריכוז המשתנה של החמצן. בעורקים המובילים דם מהלב אל הגוף במחזור הדם הגדול, ובוורידים המובילים דם מהריאות אל הלב במחזור הדם הקטן, הדם עשיר יותר בחמצן ולכן צבעו יהיה אדום בהיר. בוורידים המובילים דם מהגוף אל הלב במחזור הדם הגדול, ובעורקים המובילים דם מהלב אל הריאות במחזור הדם הקטן, הדם דל יותר בחמצן ולכן צבעו יהיה אדום כהה. משתמשים בהבדלי צבע אלו כדי לגלות את כמות החמצן בדם באמצעות אוקסימטר: מתקן אופטי אשר מאיר דרך האצבע, ובודק את מידת הבליעה של האור.
דם האדם > הרכב

הדם מורכב מ-55% פלזמה (החלק הנוזלי) ו-45% החלק התאי. בבדיקת הדם ניתן לעמוד על ריכוזו של כל אחד מן המרכיבים. חומציותו נעה בין 7.34 ל-7.45 pH ומוּוסתת על ידי בופרים. צפיפות מסה: 1.050 Kg/m³.
בכל יום מיוצרים בגוף האדם מיליארדים של תאי דם אדומים, לבנים וטסיות, והם מחליפים תאים שהזדקנו ונהרסו. תהליך זה נקרא המטופויזיס והוא מתרחש בעיקר במח העצם. בתחילה נוצרים תאי גזע פשוטים רב-תכליתיים; מהם מתפתחים בהמשך תאי אם חד-תכליתיים שמבשילים ומייצרים את תאי הדם השונים. לאדם מבוגר יש כ-25,000 מיליארד תאי דם אדומים שמתוכם 1.1% מוחלפים בכל יום. חישוב פשוט מראה שאוכלוסיית תאי הדם האדומים כולה מתחדשת כל 90 ימים.
דם האדם > הרכב > החלק התאי

החלק התאי - ההמטוקריט - ריכוז תאי הדם 40%–45%.
99% תאי דם אדומים, תאים אלו חסרי גרעין והם נושאים את ההמוגלובין של הדם שאחראי לקשירת החמצן בדם.
0.6-1% טסיות דם, בעלות תפקיד בתהליך קרישת הדם.
0.2% תאי דם לבנים המהווים חלק מהמערכת החיסונית.
דם האדם > הרכב > תאי דם אדומים

תאי דם אדומים צעירים (רטיקולוציט) נמצאים בדם בכמות של 25–75 אלף בממ"ק. עליה בכמותם מרמזת על תהליך הרס של תאי דם אדומים.
תאי דם אדומים - 6–8 מיליון בממ"ק. נוצרים במח העצם. מכילים המוגלובין, חלבון המכיל ברזל וקושר חמצן, רמתו התקינה היא כ-15%. הקשרים בין החמצן להמוגלובין הם רופפים במטרה לאפשר ניתוק מהיר ויעיל של החמצן מתאי הדם ומעברו לתאים. הקשר הנ"ל מעניק לדם את צבעו האדום. לתאי הדם האדומים קרום גמיש מאוד כדי לאפשר מעבר בנימים שהם כלי דם קטנים אף מתאי הדם עצמם. כל מולקולת המוגלובין קושרת ארבע מולקולות חמצן. ניתן למדוד את רווית החמצן באמצעות מכשיר הקרוי אוקסימטר (Pulse Oximeter, מד דופק וריווי חמצן משולב).