stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויין בריידי
קריירה

ב-1993 שיחק בשני פרקים של סדרת הדרמה "I'll Fly Away" בדמותו של דיימון.
ב-1998 הצטרף לצוות הקבוע של סדרת הטלוויזיה "של מי השורה הזאת בכלל?", המבוססת על אלתורי קומיקאים. הקומיקאים האחרים בצוות הקבוע של הסדרה היו ריאן סטיילס וקולין מוקרי, והמנחה היה דרו קארי. הופעתו בתוכנית הקנתה לו חשיפה רבה, והוא התבלט בה גם כבעל יכולות קוליות, וכחקיין של זמרים. בשנת 2003 זכה בפרס אמי על הופעתו בתוכנית, בקטגוריית ההופעה האישית הטובה ביותר במופע מוזיקלי או בקומדיה, והיה הראשון מזה עשור שזכה בקטגוריה זו בשל הופעה בסדרת טלוויזיה (קודמיו זכו בפרס בשל הופעתם במופעים חד-פעמיים).
ב-2001 קיבל תוכנית משלו ברשת ABC, בשם "The Wayne Brady Show". ב-2002 החל להנחות תוכנית אירוח בעלת שם זהה, באותו ערוץ. תוכנית האירוח, ששודרה במשך שנתיים, זכתה בפרס אמי לתוכניות יומיות במשותף עם "The View" בשנת 2003, בטקס שהנחה בריידי עצמו, בקטגוריית תוכנית האירוח הטובה ביותר. הוא עצמו זכה בפרס זה בקטגוריית מנחה תוכנית האירוח הטוב ביותר, בשנים 2003 ו-2004, כשהוא גובר על מועמדים כברברה וולטרס, אלן דג'נרס ופיל מקגרו.
ב-2004 הופיע בריידי לראשונה על בימות התיאטרון, כשהחל לגלם את דמותו של עורך הדין בילי פלין במחזמר "שיקגו" בברודוויי.
ב-2006 הנחה שתי תוכניות טלוויזיה: ותוכנית המציאות "Celebrity Duets", ששודרה ברשת פוקס, ו-"That's What I'm Talking About", שעסקה באפרו-אמריקאים בתעשיית הבידור האמריקאית. ב-2009 החל להנחות גרסה חדשה של השעשועון "עשינו עסק" ברשת CBS. ויין שיחק ב"איך פגשתי את אמא" את אח של ברני סטינסון.
בשנת 2008 הקליט בריידי את אלבום הרית'ם אנד בלוז "A Long Time Coming". בארצות הברית הגיע האלבום למקום ה-157 במצעד המכירות בילבורד 200 ולמקום ה-20 במצעד אלבומי הרית'ם אנד בלוז וההיפ הופ. האלבום כלל גרסת כיסוי ל-"A Change Is Gonna Come" שסאם קוק ביצע ב-1964. ביצוע זה הקנה לו מועמדות לפרס הגראמי.
ב-2012 דיבב את קלובר בסרט "הנסיכה סופיה הראשונה: היה הייתה נסיכה".
עם חידושה של "של מי השורה הזאת בכלל?" ב-2013, בהנחייתה של איישה טיילר, חזר בריידי להופיע כחבר קבוע בתוכנית.
ב-2014 דיבב את קלובר בסרט "הנסיכה סופיה הראשונה: קללת הנסיכה אייבי".
בשנת 2018 החל לגלם את דמותו של ד"ר ריס בקינגהאם באופרת הסבון "היפים והאמיצים", ועל תפקידו היה מועמד לפרס אמי לבידור בשעות היום לשחקן אורח יוצא מן הכלל בסדרת דרמה לשנת 2019.
בשנת 2019 גילם את ריצ'רד הקטן בסדרת הטלוויזיה "נשמה אמריקאית", ברשת הטלוויזיה BET. באותה שנה החל להשתתף בתוכנית הבידור האמריקאית "הזמר במסכה 2" בתור ה"שועל" וזכה במקום הראשון.
בשנת 2020 התארח בסדרות הטלוויזיה "ברק שחור" ו-חדשים בשכונה", ושימש כשופט אורח בתוכנית הבידור "הזמר במסכה", בעונתה הרביעית.
בשנת 2022 דיבב את דמותו של קובי-קינג בסדרת האנימציה של נטפליקס "המופע של קאפהד!". באותה השנה הגיע למקום השלישי בעונה ה־31 של תוכנית המציאות האמריקאית, "רוקדים עם כוכבים".  עוד בשנה זו, גילם את לורנזו בסדרת הדרמה והפשע "ג'יגולו אמריקאי" ברשת שואוטיים.
באוגוסט 2023 שיתף בריידי בראיון כי הוא פאנסקסואל.
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס גראמי | 2025 | אלבום התיאטרון המוזיקלי הטוב ביותר | The Wiz | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  The Daily Show with Trevor Noah - February 26, 2018 - Wayne Brady, Comedy Central
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2013-10-19
↑  FindArticles.com | CBSi, findarticles.com
↑  שאנג'לה בגמר "רוקדים עם כוכבים": "אנחנו בכל מקום", באתר ‏מאקו‏, 22 בנובמבר 2022
↑  ענבל חננאל, כוכב "של מי השורה הזו בכלל?" חושף: "אני פאנסקסואל", במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 8 באוגוסט 2023
↑  2025 GRAMMYs: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb150562853 (data)  GND: 135500052  ISNI: 0000 0001 1494 1213  LCCN: no2004098583  MusicBrainz: 7d77b6be-376e-4289-931b-290cf6a3a0b2  Trove: 1584416  VIAF: 80225542   WorldCat (עם VIAF): 80225542
מורגן וולן

| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1993 (בן 31) Sneedville, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2014 
 מקום לימודים:  תיכון גיבס 
 סוגה:  קאנטרי, קאנטרי פופ, בלדה, ברו-קאנטרי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  ביג לאוד, ריפבליק רקורדס, Panacea Records, מרקורי רקורדס 
 צאצאים:  Indigo Wilder 
 morganwallen.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מורגן קול וולן (באנגלית: Morgan Cole Wallen; נולד ב-13 במאי 1993) הוא זמר מוזיקת קאנטרי ופזמונאי אמריקאי.
ראשית חייו

וולן נולד בסנידוויל, טנסי. אביו היה כומר בפטיסטי וכילד לקח וולן שיעורי פסנתר וכינור. הוצע לו מלגה לשחק בייסבול בקולג', אך לאחר פציעה בחר להמשיך במוזיקה במקום.
קריירה

בשנת 2014, וולן השתתף בעונה השישית של תוכנית המציאות The Voice. החונך שלו היה אשר ולאחר מכן אדם לוין. הוא הודח בשלב הפלייאוף.
במהלך תקופתו של וולן ב-The Voice, הוא החל לעבוד עם סרחיו סאנצ'ס מלהקת הרוק מאטום סמאש, שהציג בפניו את ביל ריי ופול טראסט מהלייבל "פנסייה רקורדס". בשנת 2015, חתם וולן בלייבל והקליט קטלוג של שירים שהביא למיני-אלבום בן חמישה שירים בשם Stand Alone. במהלך מפגשי הקלטה אלו, פגש וולן את דומיניק פרוסט (גיטרה), מארק "טאקו" אננינו (תופים) ולוק "קאובוי" רייס (בס), שהפכו לחלק מלהקתו בהופעות. ב-24 באוגוסט, הוציא את Stand Alone, מתוכו הסינגל המוביל "Spin You Around", שיצא כסינגל הראשון של וולן בלייבל פנסייה רקורדס. במהלך 2015, החל וולן לעבוד עם דירק המסאת מ-Hard 8 Working Group Management, ששיתף פעולה עם וולן לאחר מכן במסגרת חברת התקליטים "ביג לאוד רקורדס".
בסוף 2016 חתם וולן בחברת ביג לאוד רקורדס, חברת תקליטים בבעלות המפיק המוזיקלי ג'ואי מוי. את סינגל הבכורה שלו, "The Way I Walk", הוציא זמן קצר לאחר מכן.
ב-27 באפריל 2018 הוציא וולן את אלבום הבכורה שלו, If I Know Me. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הקאנטרי של הבילבורד, ולמקום ה-13 במצעד הבילבורד 200.
ב-8 בינואר 2021 הוציא את אלבומו השני, Dangerous: The Double Album, מתוכו שני הסינגלים "More Than My Hometown" ו-"7 Summers", שזכו להצלחחה במצעדי הבילבורד. האלבום עצמו הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
אלבומו השלישי, One Thing at a Time, יצא לאור במרץ 2023, והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. הסינגל "Last Night" מתוך האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
שיר "Love Somebody" הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 באוקטובר 2024.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2018: If I Know Me
2021: Dangerous: The Double Album
2023: One Thing at a Time
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2015: Stand Alone
2016: The Way I Talk
2018: Morgan Wallen
הערות שוליים

1 2  Casey, Jim (13 במרץ 2017). "Who's New: Morgan Wallen". Nash Country Daily. אורכב מ-המקור ב-24 באפריל 2017. נבדק ב-23 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Morgan Wallen Artist Bio". Carolina Country Music Fest. נבדק ב-6 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nicholson, Jessica (27 בספטמבר 2016). "Big Loud Records' Morgan Wallen Trades Baseball Ambitions For Country Music Dreams". MusicRow. נבדק ב-23 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hoffman, Lauren (26 באפריל 2018). "EXCLUSIVE: Morgan Wallen's Debut Album 'If I Know Me' Reveals What He's All About". Radio.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jon Freeman, (June 19, 2018) Rolling Stone
↑  "Billboard Country Update - August 10, 2020" (PDF). Billboard. 10 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Morgan Wallen's 'Dangerous: The Double Album' Debuts at No. 1 on Billboard 200, Breaks Country Streaming Record, Billboard (באנגלית)
↑  2024 GRAMMY Nominations: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
↑  2025 GRAMMYs: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
↑  Academy of Country Music | Winners, www.acmcountry.com (באנגלית)
↑  2024 CMT Music Awards: Winners List, CMT (באנגלית)
↑  Glenn Garner, CMA Awards: Morgan Wallen, Chris Stapleton Top Winners List, Deadline, ‏2024-11-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  2024 Juno Award Winners: Charlotte Cardin, Karan Aujla & more | Billboard Canada, ca.billboard.com (באנגלית)
↑  Taylor Swift, 'Barbie' and 'Grey's Anatomy' Score at 2024 People's Choice Awards: See the Full List of Winners, Peoplemag (באנגלית)
↑  VMA nominations are here, with Taylor Swift, Post Malone leading the pack, TODAY.com, ‏2024-09-11 (באנגלית)
↑  Paul Grein, Taylor Swift Leads Finalists for 2023 Billboard Music Awards: Full List, Billboard, ‏2023-10-26 (באנגלית אמריקאית)
↑  Katie Atkinson, Here Are the 2024 Billboard Music Awards Winners: Full List, Billboard, ‏2024-12-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  Steven J. Horowitz, Taylor Swift, SZA, Olivia Rodrigo Lead 2024 iHeartRadio Music Awards Nominations, Variety, ‏2024-01-18 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1297214099  ISNI: 0000 0004 6731 6966  LCCN: no2019135381  MusicBrainz: 2077273e-eaa1-4f49-903c-f286ededecb9  VIAF: 4843156919257154970002   WorldCat (עם VIAF): 4843156919257154970002
גיליאן ולץ'

| --- | --- |
גיליאן ולץ'בהופעה במרלה-פסט, 2007
גיליאן ולץ'בהופעה במרלה-פסט, 2007
 לידה:  2 באוקטובר 1967 (בת 57) ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה, אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, בית ספר קרוסרודס 
 עיסוק:  זמרת-יוצרת
 סוגה:  מוזיקת קאנטרי, רוק, אמריקנה, בלוגראס
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  אלמו סאונדס 
 פרסים והוקרה:  פרס אמריקנה לאמן השנה (2012)  Americana Lifetime Achievement Award for Songwriting (2015) 
 www.gillianwelch.com
 פרופיל ב-IMDb
 
גיליאן ולץ' (באנגלית: Gillian Welch; נולדה ב-2 באוקטובר 1967) היא זמרת ומלחינה אמריקאית. ולץ' מופיעה עם השותף המוזיקלי שלה, דייוויד רולינגס. סגנונם המוזיקלי משלב בלוגראס ומוזיקה אפלאצ'ית.
ביוגרפיה > נעוריה ותחילת דרכה

גיליאן הווארד ולץ' נולדה בניו יורק ואומצה על ידי קן ומיצי ולץ', מוזיקאים וקומיקאים. אימה הביולוגית הייתה בשנתה הראשונה בקולג' ואביה היה מוזיקאי שביקר בניו יורק.
ביוגרפיה > עבודה משותפת עם דייוויד רולינגס

ב-1992 עברו גיליאן ולץ' ודייוויד רולינגס לנאשוויל, טנסי. כאשר שרו יחד את השיר צעיף ארוך ושחור הבינו השניים כי הקולות שלהם נשמעים בהרמוניה והחלו להופיע כצמד.
דיסקוגרפיה

1996 - Revival ("תחייה")
1998 - Hell Among the Yearling ("גיהנום בין בעל החיים הרכים")
2001 - (Time (The Revelator ("זמן ("החושף")
2003 - Soul Journey ("מסע לנפש")
2011- The Harrow & The Harvest ("המחרשה והקציר")
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס גראמי | 2025 | ביצוע האמריקנה הטוב ביותר | "Empty Trainload of Sky" | מועמדות |  |
| פרס גראמי | 2025 | אלבום הפולק הטוב ביותר | Woodland | זכייה |  |
הערות שוליים

↑  Country singer Gillian Welch is more interested in America's weird side, USA Today, ‏ 3/6/2003
↑  2025 GRAMMYs: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416969005171  BnF: cb14238468b (data)  GND: 134996577  ISNI: 0000 0003 8429 8379  LCCN: no98133040  MusicBrainz: 2ff49515-1701-4bac-a53a-04345893f3f3  SNAC: w6489pmk  SUDOC: 083049878  VIAF: 275109552   WorldCat (עם VIAF): 275109552
פרסים ומועמדויות של מיילי סיירוס

סיירוס בטקס פרסי הווידאו של MuchMusic לשנת 2010 עם הפרס שלה לקליפ האמן הבינלאומי הטוב ביותר
מיילי סיירוס היא זמרת, פזמונאית ושחקנית אמריקאית. סיירוס צברה פופולריות על כיכובה כדמות הראשית בסדרה "האנה מונטנה" של ערוץ דיסני. סיירוס הוציאה לאור שבעה אלבומי אולפן Meet Miley Cyrus בשנת 2007, Breakout בשנת 2008, Can't Be Tamed  בשנת 2010, Bangerz בשנת 2013, Miley Cyrus & Her Dead Petz בשנת 2015, Younger Now בשנת 2017 ו-Plastic Hearts בשנת 2020 והיא הוציאה את המיני אלבומים The Time of Our Lives בשנת 2009 ו-She Is Coming בשנת 2019. בשנת 2008, סיירוס הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-66 וזכתה פרסי הסרטים של MTV לשיר הטוב ביותר מתוך סרט עם השיר "The Climb" בשנת 2009. היא קיבלה 16 מועמדויות בפרסי המוזיקה העולמית בשנת 2014 ו-43 מועמדויות בפרסי בחירת הנוער בין השנים 2006 ל-2014, מה שהופך אותה לאדם המועמד ביותר בהיסטוריה של טקס הפרסים.
מאיר חטינה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 ביוני 1963 (בן 61) 
 ענף מדעי:  לימודי אסלאם, היסטוריה פוליטית, היסטוריה, לימודי אסלאם 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב (1996)  אוניברסיטת תל אביב (1997)  אוניברסיטת שיקגו (2000)  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 במרץ 2004) 
 
מאיר חטינה (נולד ב-28 ביוני 1963) הוא מזרחן וחוקר האסלאם ישראלי, פרופסור מן המניין בחוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים. בעבר שימש כראש החוג וראש המרכז לחקר האסלאם ע"ש נחמיה לבציון.
חטינה למד לתואר ראשון במדעי המדינה ולתואר ראשון ושני בהיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן למד גם לתואר ראשון במשפטים. במקביל להשלמת התואר ב-1997 התמסר לכתיבת הדוקטורט שלו בהנחייתו של מיכאל וינטר. לאחר קבלת הדוקטורט ב-1998 עבר ללימודי בתר-דוקטורט באוניברסיטת שיקגו בהנחייתם של מרטין סטוקס וג'ון וודס.
עם חזרתו לישראל בשנת 2000 לימד בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב, וב-2005 החל לשמש כמרצה מן המניין בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטה העברית.
כמו כן היה מרצה אורח באוניברסיטת ארלנגן (2010), בקולג' סנט אנטוני באוניברסיטת אוקספורד (2015), אוניברסיטת מינכן (2019), ובבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה, באוניברסיטת לונדון (2024ׂׂׂ).
בין השנים 2009–2011 שימש עורך-שותף, יחד עם בת-ציון עראקי קלורמן בכתב העת "המזרח החדש", בשנים 2010–2014 כיהן כראש המרכז לחקר האסלאם ע"ש נחמיה לבציון, ובין השנים 2015–2018 היה ראש החוג ללימודי אסלאם ומזרח תיכון.
תחומי מחקרו העיקריים הם היסטוריה רעיונית של המזרח התיכון, מחשבה ופוליטיקה אסלאמית במאות ה-19 וה-20, מצרים המודרנית, אסלאם פלסטיני, ליברליזם ערבי, ממסדים דתיים, מסדרים סופיים, תנועות מחאה אסלאמיות.
ב-2023 זכה בפרס מפעל הפיס לאמנויות ולמדעים ע"ש לנדאו בתחום חקר הדתות.
בין ספריו

הספינקס בעידן של תמורות: עיון מחודש בהיסטוריה מצרית מודרנית ערך עם אורית בשקין (תל אביב: רסלינג, 2024)
הקול המושתק (רסלינג, 2022)
עבר מתעתע: מיתוס, היסטוריה וזיכרון בחברות אסלאמיות ובחברה הישראלית (עורך, עם ישראל גרשוני. רסלינג, 2021)
מוסלמים במדינת היהודים (עם מוחמד אל-עטאונה. הקיבוץ המאוחד, 2018)
האסלאם - היסטוריה, דת, תרבות (עורך, עם מאיר בר-אשר. מאגנס, 2017)
מגע המוות - על הקרבה עצמית באסלאם המודרני (רסלינג, 2016)
האחים המוסלמים: חזון דתי במציאות משתנה (עורך, עם אורי קופפרשמידט. הקיבוץ המאוחד, 2012)
האסלאם במצרים המודרנית (הקיבוץ המאוחד, 2000)
حراس العقيدة : العلماء في العصر الحديث / تحرير مائير هاتينا ؛ نقله الى العربية د. محمود عبد الحليم (القاهرة : مدارات للأبحاث والنشر, 2018)
Islam and Salvation in Palestine (Tel Aviv: The Moshe Dayan Center, 2001)
Identity Politics in the Middle East: Liberal Thought and Islamic Challenge in Egypt. (London: I.B. Tauris, March 2007)
Ulama, Politics and the Public Sphere: An Egyptian Perspective. (Salt Lake City: The University of Utah Press, 2010)
Martyrdom in Modern Islam: Piety, Power and Politics. (Cambridge: Cambridge University Press, 2014)
Il Martirio Nell’Islam Moderno: Devozione, politica e potere (Mliano: O barra O edizioni, 2016)
Arab Liberal Thought in the Modern Age (Manchester: Manchester University Press, 2020)
Gershoni and Meir Hatina (eds.). Narrating the Nile: Politics, Cultures, Identities (Boulder: Lynne Rienner, 2008)
Guardians of Faith in Modern Times (Leiden: Brill, 2008)
Meir Hatina and Christoph Schumann (eds.), Arab Liberal Thought after 1967: Old Dilemmas, New Perceptions (New York: Palgrave Macmillan, 2015)
Meir Hatina and Meir Litvak (eds), Martyrdom and Sacrifice in Islam: Theological, Political and Social Contexts
Meir Hatina and Yona Sheffer (eds.). Cultural Pearls from the East: In Memory of Shmuel Moreh (1932-2017) (Leiden: Brill, 2021)
הערות שוליים

↑  Something went wrong..., islamic-mideast.huji.ac.il
↑  פרופ' מאיר חטינה, באתר islamic-mideast.huji.ac.il
↑  מיטב האמנים והמדענים: מפעל הפיס פרסם את הזוכים בפרס לנדאו, באתר מעריב אונליין, 5 בספטמבר 2023
↑   איל חוברס, דעת מושחזת ולהט אידיאולוגי, באתר הארץ, 21 ביוני 2023
↑  שוֹעִי רז, ‏הוגות הדעות המוסלמיות שהעזו לכתוב על מעמד הנשים בארצות האסלאם, באתר גלובס, 4 במאי 2023
↑   בעז שושן, תם עידן "הג'יהאד שבלב". עתה עידן הג'יהאד שבמעשה, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262464205171  BIBSYS: 2087653  BnF: cb14460357f (data)  CiNii: DA13482094  GND: 173522033  ISNI: 0000 0000 6554 5811  LCCN: nr95011087  NKC: jo2017972955  NTA: 258206586  ORCID: 0000-0003-0113-5380  SUDOC: 069456348  VIAF: 10071819   WorldCat (עם VIAF): 10071819
ספרי בלימה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  הוצאה לאור
 מייסדים:  יוסי שוויג ואבינועם סטילמן
 תקופת הפעילות:  2019 (ה'תשע"ט) – הווה
 משרד ראשי:  ירושלים וברלין
 מוצרים עיקריים:  ספרות יהודית רדיקלית, מסות עיוניות, מהדורות מחקריות
  
 blimabooks.com
 
ספרי בלימה היא הוצאת ספרים עצמאית שממוקמת בירושלים ובברלין, המפרסמת, לפי הגדרתה, "ספרות יהודית רדיקלית". ההוצאה מתמקדת בהדפסות מחודשות של טקסטים דתיים, פוליטיים וספרותיים מהיצירה היהודית, לצד הוצאת ספרות, שירה, ומחקרים חדשים. ההוצאה מקפידה על חזותם של ספריה, כשהיא לוקחת השראה מהסגנון של בתי הדפוס העבריים בראשית המאה העשרים.
היסטוריה

ההוצאה נוסדה על ידי יוסי שוויג ואבינועם סטילמן בשנת 2019, בעת שהיו סטודנטים לתואר שני במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון. השניים המשיכו ללימודי דוקטורט במחלקה וכתבו את עבודתם תחת הנחייתו של פרופ' יונתן מאיר, וגישתו המחקרית והעריכתית לטקסטים יהודיים באה לידי ביטוי ברוח ההוצאה. כפי שציין הסופר דרור משעני, בהתייחסו למהדורה החדשה של "שכול וכישלון" בהוצאה, האופי ה"דיאספורי" של ההוצאה, הפועלת בירושלים ובברלין, מהווה המשך מעניין למסורת היהודית ולמחזוריות הזמן היהודי.
הספר הראשון שהשניים פרסמו היה "ליקוטים", שכלל את רוב כתביו הקצרים של חוקר החסידות ותלמידו של גרשם שלום, יוסף וייס, מתוך חומרים ארכיוניים גנוזים וכתבות עיתונאיות שפורסמו בשנות הארבעים והחמישים בעיתון הארץ. כבר בשלב זה תכננו שוויג וסטילמן את הקו החזותי של ההוצאה, ויצרו קשר עם האומנית טל גרגיר, שלמדה עיצוב ספרים בבצלאל, ומאז החל להתגבש האופי העיצובי של ההוצאה. ההוצאה בולטת בגישה האסתטית שלה, השואבת כאמור את השראתה מבתי הדפוס העבריים של ראשית המאה העשרים. היא רואה בספרים לא רק טקסטים לקריאה אלא גם אובייקטים פיזיים בעלי ערך עיצובי ואסתטי, וניתן דגש רב על איכות ההפקה.
ההוצאה מתמקדת בפרסום תכנים ישנים, בעיקר מראשית המאה העשרים, תוך שאיפה לשמור על דיאלוג מתמשך עם המסורת היהודית על גווניה השונים. הסדרה המרכזית בהוצאת בלימה היא "הסדרה הקלאסית", המתמקדת בגאולת טקסטים נשכחים והדפסה מחודשת של מסות ומאמרים מאת הוגים יהודים מראשית המאה העשרים. במסגרת זו, ההוצאה מפרסמת טקסטים בעלי גוון דתי, כגון כתביהם של הלל צייטלין ואהרן שמואל תמרת. כמו כן, מפרסמת ההוצאה טקסטים פוליטיים, כמו מאמרה של סימון וייל "הערה על ביטולן הכללי של המפלגות הפוליטיות", טקסטים מחקריים – כמו "מצווה הבאה בעבירה" של גרשם שלום ו-"הארוטיקה של הקבלה" של מרדכי גיאורגו לנגר, וכן טקסטים ספרותיים, כגון מהדורה מחודשת ל-"שכול וכישלון". גישת ההוצאה היא מחויבותם של עורכי הספרים ל"גאולה טקסטואלית", לצד שמירה על המתח שבין חדשנות למסורת. במהדורות ההוצאה, נוסף מבוא שמנגיש את הטקסט לקורא המודרני, אך מודגשת הנאמנות למקור – ההוצאה מקפידה על מינימליזם בעריכה, תוך הימנעות מהתערבות יתרה בטקסטים המקוריים, ותוך צמצום של הערות השוליים ודברי הפרשנות.
ההוצאה מפרסמת גם טקסטים של סופרים ומשוררים מן המאה ה-21, כגון אבישלום פון שילוח ורות חוה פוירשטיין, וכן חיבורים של חוקרים בני זמננו, ביניהם יונתן מאיר, רחל אליאור, פאבל מצ'ייקו ושמואל פיינר.
ההוצאה מדפיסה את ספריה בכמויות קטנות, ומסתייעת במימון של גופים חיצוניים. המודל הכלכלי של ההוצאה מתבסס על הוצאת ספרים פופולריים יותר, שמכסים את עלות הוצאתם של החיבורים היותר נישתיים. ספרי ההוצאה נמכרים בחנויות ספרים עצמאיות בירושלים ובתל אביב.
סדרות ההוצאה

הסדרה הקלאסית – מסות היסטוריות בעלות חשיבות, לצד מבואות עכשויים.
הסדרה המדעית – מחקרים חדשים וישנים במדעי היהדות.
סדרת הקולאז'ים – מסות עכשוויות ומסות ישנות שלא נדפסו בעבר.
הסדרה הקטנה – מסות בגודל כיס.
סדרת ספרות יפה – פרוזה.
סדרת שירה – שירה עכשווית.
סדרת תרגומי יידיש – תרגומים לעברית מספרות היידיש.
סדרת "עלו לשלום" – מחקרים בקבלה.
הערות שוליים

↑   דרור משעני, הרומן הקודר שפירסם ברנר לפני הירצחו מאפשר להאיר את השכול והכישלון של ימינו, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2023
↑    אריאל הורוביץ, ‏"אחד הרבנים המרגישים": דמותו המיוחדת של הרב אהרון שמואל תמרת, בעיתון מקור ראשון, 5 בדצמבר 2021
↑   מאיה בקר, הפרידה של ויזלטיר והקאמבק של "שכול וכישלון" – ספרים חדשים שכדאי לבדוק, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2023
↑   אילן ברקוביץ', משורר בשטח | שולחה אש בעזה וארמונותיה, באתר הארץ, 30 בינואר 2024
מחיאת כפיים

נשיא מדינת ישראל לשעבר ראובן ריבלין מוחא כפיים
אנשים מוחאים כפיים
קהל מוחא כפיים בהופעה של אבירות כפרית לפייטרו מסקאני
מחיאת כפיים היא הטחת שתי כפות הידיים זו בזו בעודן פרושות, ובהרחבה גם הצליל שפעולה זו יוצרת.
מחיאות כפיים נהוגות כמחווה להבעת הערכה, ונמחאות בדרך כלל על ידי קהל בסיום הופעה אמנותית, נאום, מצגת וכיוצא בזה.
מחיאת כפיים משמשת גם כליווי קצבי למוזיקה, שירה או ריקוד. שימוש כזה במחיאת כפיים ככלי הקשה נפוץ במיוחדת במוזיקת גוספל ובפלמנקו. סטודנטים למוזיקה נוהגים למחוא כפיים בקצבה של מוזיקה כתובה על מנת ללמוד את ערכם של תווים שונים ולהתרגל לקצבן של יצירות חדשות הנלמדות. במופעים מוזיקליים יש והאמן מזמין את הקהל להצטרף במחיאות כפיים לפי קצב המוזיקה.
תשואות

כשקהל מוחא כפיים לאות הערכה, כמקובל במערב, כל אדם בקהל מוחא באופן שונה, אך מחיאות כל הקהל נוטות להסתנכרן במידה מסוימת. כדוגמה לתקשורת לא מילולית המונית, מחיאות הכפיים של הקהל הן מדד פשוט לחוות הדעת הממוצעת של כלל הקהל - ככל שהרעש המופק עז וממושך יותר, כך חזקה יותר ההערכה או ההתלהבות.
מחיאות כפיים נפוצות בכל העולם ומבוצעות במגוון דרכים. אופן הביצוע הוא תלוי תרבות. לרומאים היה פולחן של תשואות בהופעות בציבור, שהביע רמות שונות של הערכה: הקשה באצבע צרידה, מחיאה בכפיים פתוחות או באגרופים, נפנוף כנף הטוגה - מנהג שהקיסר אורליאנוס החליף בממחטות שחילק לנתיניו. בתיאטרון הרומי הקהל הביע הערכה באמצעות שירה.
בתחילת ימי הנצרות הועתקו מנהגי הבעת ההערכה מהתיאטרון אל הכנסייה. במאות ה-4 וה-5 היה נהוג למחוא כפיים למטיפים אהודים.
בצרפת התקיים החל מהמאה ה-16 מוסד ה-Claque ("מחיאת כפיים" בצרפתית) - קבוצות של מריעים מקצועיים שמחאו כפיים תמורת שכר בתיאטראות ובבתי האופרה. מטרת התארגנות זו הייתה ליצור בעיני הקהל אשליה של רמת הערכה מוגברת. המנהג נפוץ גם לאיטליה (למשל בלה סקאלה במילאנו), וינה, לונדון (קובנט גארדן), וניו יורק (המטרופוליטן אופרה). המוסד דעך במאה ה-20. בין המתנגדים לו היו גוסטב מאהלר וארטורו טוסקניני.
בימינו, מחיאת כפיים במהלך קונצרט נחשב כהפרת כללי הנימוס המקובלים, זאת בניגוד לנהוג באופרה. בתיאטרון ובעצרות פוליטיות נהוגות מחיאות כפיים גם עם עלייתם לבמה של שחקנים ופוליטיקאים מוכרים, עוד בטרם פצו פה. מנהג זה מיועד להבעת הערכה על הישגי העבר.
בנסיבות מסוימות נהוג למחוא כפיים במהלך האירוע. נשיא ארצות הברית, מופרע לעיתים תכופות על ידי מחיאות כפיים בנואמו את נאום מצב האומה השנתי. ישנם אף ערוצי חדשות בטלוויזיה האמריקאית המנהלים מעקב אחר מספר ההפרעות הללו. בהופעות ג'אז מוחאים לעיתים כפיים תוך כדי הנגינה, כאשר הנגן מסיים קטע סולו מאולתר.
במדינות מסוימות ובהן ישראל, בטיסות (בעיקר בינלאומיות), הנוסעים מוחאים כפיים בזמן שהמטוס נוחת. התכלית של המנהג איננה ברורה.
במשחקי גולף נהוגה "מחיאת גולף" - מחיאת כפיים שקטה, על מנת לא להפריע לשחקנים אחרים.
חירשים מחליפים את מחיאת הכפיים בנפנוף ידיים, מחווה אשר האפקט הוויזואלי שלה גדול יותר.
מחיאת כפיים בעמידה

מחיאת כפיים בעמידה היא סוג של מחיאות כפיים סוערות המתרחשות בעת שהקהל היושב נעמד תוך כדי מחיאות כפיים, לאחר הופעה או נאום יוצאי דופן. מחיאת כפיים בעמידה נחשבת מחווה של כבוד מיוחד, ונהוגה לעיתים קרובות בעת כניסה או עזיבה של נואם או מבצע על הבמה, בעת שהתשואות נמשכות עד שהאדם עוזב או מתחיל את נאומו או מופעו, ולעיתים לצורך בקשת הדרן בסוף הופעה.
מחיאות כפיים למנוח או לסימן אבל

במספר מדינות (וישראל בתוכן) החלה בעשורים האחרונים תופעה של שימוש במחיאות כפיים כדי לתת כבוד אחרון לאדם שנפטר או באיתות של אבל. לדוגמה בארצות הברית, בטקס האזכרה להרוגי פיגועי 11 בספטמבר, הקהל מוחא כפיים כמו בכל טקס אחר שאיננו טקס אבלות. כך גם היה בטקס פורום השואה הבינלאומי בישראל ב-2020. בבריטניה החלו לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 למחוא כפיים במקום לעמוד דקת דומייה במשחקי כדורגל, כדי לתת כבוד אחרון לשחקנים ואוהדים שנפטרו. המנהג הגיע לישראל והתפתח למצב שבו כל איש חשוב שנפטר, גם אם אינו אוהד או שחקן של קבוצה כלשהי (אישיות פוליטית, ידוען וכדומה), ובמקרים קיצוניים אף נפגעי פעולות איבה, זוכים למחיאות כפיים במקום לדומייה במגרשי הכדורגל בישראל. בנוסף, בניגוד לבריטניה שהמנהג מוגבל למשחקי כדורגל בלבד, בישראל המנהג התפשט גם לאירועי ספורט אחרים כמו כדורסל למשל. ב-12.11.2021, זו הייתה הפעם הראשונה בישראל שמחאו כפיים במקום לעמוד דום לאדם שנפטר באירוע ספורט שאיננו משחק קבוצתי, בתחרות איש הברזל. באופן דומה בארצות דוברות אנגלית מוחאים לפעמים כפיים בהלוויות של אנשים חשובים וידוענים, או מוחאים כפיים במקום לעמוד דקת דומייה (או בנוסף לדקת הדומייה). בישראל, תופעה זו החלה תחילה בעיקר בהלוויות של ידוענים, אך תועדו גם מספר הלוויות מתוקשרות של אנשים אלמונים שמחאו בהן כפיים. רבים מביעים ביקורת על צורת שימוש זו של תשואות, משום שזה עלול להתפרש כחוסר נימוס, ושזה יוצר אשליה של זלזול, לגלוג או פגיעה בכבוד הנפטר ובמיוחד ביזוי והפרת האבל. באופן דומה, ערוץ 24, משדר תכופות בימי זיכרון, הופעות חיות של זמרים באולפן מול קהל שמוחא כפיים. זאת אף על פי שלא מקובל לשדר הופעות חיות, בפרט מול קהל, וכן למחוא כפיים, בימי זיכרון וימי אבל. כמו כן, בשנים האחרונות, חלק מהתוכניות ששודרו לזכר אנשים חשובים שנפטרו, שודרו מול קהל חי. כמו כן, השימוש במחיאות כפיים במקום בדקת דומייה במשחקי כדורגל, עלולה להתפרש כדרך "עדינה" לביזוי דקת דומייה. אולם, ברוב מדינות העולם, מחיאות כפיים לאדם שנפטר, עדיין נחשבות למנהג אסור, גס ופוגעני מהסיבות שצוינו.