stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המוסך למטרות מיוחדות
צי הרכבים

צי הרכבים כולל יותר ממאה מכוניות של המותגים "אאורוס", "מרצדס-בנץ", "ZIL", "וולוו", "פולקסווגן" ואחרות, וכן אופנועים של המותגים "BMW" ו"אוראל", המשמשים את משמר הכבוד וצוותי האבטחה.
מכיוון שלא ניתן למקם את צי הרכבים בשטח הקרמלין, רכבי המוסך ממוקמים בשטח של האורוות המלכותיות לשעבר בבית מגדל בורוביצקאיה, כמו גם חניות מיוחדות תחת גשר האבן הגדול וגשר קרים.
GAZ-12 "ZiM" (1950-1959)
GAZ-13 "צ'ייקה" (1959-1981)
GAZ-14 "צ'ייקה" (1977-1988)
ZIS-101 (1936-1941)
ZIS-101A (1940-1941)
ZIS-110 (1945-1958)
ZIS-115 (1947-1958) - גרסה משוריינת של ה-ZIS-110
ZIS-110B (1949-1957)
ZIL-111 (1958-1963)
ZIL-111A (1959-1963)
ZIL-111V (1960-1963)
ZIL-111G (1962-1967)
ZIL-111D (1964-1968)
ZIL-114 (1967-1978)
ZIL-117 (1971-1978)
ZIL-4104 (1978-1983)
ZIL-41045 (1983-1985)
ZIL-41047 (1985-2008)
ZIL-41041 (1986—? )
ZIL-41072 "סקורפיון" (1988-1999) - רכב ליווי ואבטחה
ZIL-4105 1 (1984-1985) - רכב על בסיס ZIL-41045
ZIL-4105 2 (1987-1999) - רכב על בסיס ZIL-41047
אאורוס ארסנל (2018—)
אאורוס סנט (2018—)
ראו גם

המכונית הרשמית של נשיא רוסיה
אאורוס
רכב השרד מדגם ZIL-41072 "סקורפיון".
המעבדה הלאומית לורנס ברקלי

המעבדה הלאומית לורנס ברקלי (באנגלית: Lawrence Berkeley National Laboratory ובקיצור LBNL, אבל לפעמים ידועה גם כ-Berkeley Lab או LBL) היא מעבדה לאומית אמריקנית המופעלת בידי אוניברסיטת קליפורניה, ונמצאת בסמוך לקמפוס האוניברסיטה בברקלי.
היסטוריה

מקורה של המעבדה ב"מעבדת הקרינה" של ארנסט לורנס, שצמחה בשנות ה-30 של המאה העשרים סביב הציקלוטרון (מאיץ החלקיקים שלורנס המציא ושהיה המתקדם ביותר בזמנו) והשימושים בו - החל ממחקר בסיסי על גרעין האטום, דרך יצירת איזוטופים ואטומים חדשים, וכלה בשימושים ביולוגיים ורפואיים באיזוטופים הרדיואקטיביים שיוצרו על ידי שימוש בציקלוטרונים.
ב-1936 קיבלה המעבדה מעמד עצמאי, וב-1940 עם גדילתה ובייחוד עם בניית ציקלוטרון גדול חדש יצאה המעבדה מחוץ לתחומי הקמפוס, לאתר הסמוך לו בו היא נמצאת עד היום. בזמן מלחמת העולם השנייה לורנס רתם את המעבדה למאמץ המלחמתי, ובפרט לפרויקט פיתוח הפצצה הגרעינית. לורנס ואנשי המעבדה פיתחו את שיטת ההפרדה האלקטרומגנטית להעשרת אורניום.
באותה תקופה המעבדה גדלה באופן משמעותי בזכות המימון הממשלתי לפעולותיה, והפכה להתגלמות גישת "המדע הגדול" של פרויקטים הדורשים משאבים רבים וצוותים גדולים של אנשים שבאים מתחומים שונים ומגוונים. אחרי המלחמה לורנס דאג להמשיך את השותפות עם הממסד הביטחוני והממשלתי, והמעבדה הפכה לחלק מרשת המעבדות הלאומיות של הוועדה לאנרגיה אטומית שנוסדה אז.
ב-1952 ייסד לורנס יחד עם אדוארד טלר סניף של המעבדה בליברמור, כ-50 ק"מ ממזרח לברקלי, שהפך למעבדה לאומית עצמאית הנקראת היום המעבדה הלאומית לורנס ליברמור. מעבדה זו הוקמה בשביל להוות מתחרה למעבדה הלאומית לוס אלמוס, ובמשך הזמן היא ריכזה את המחקר הביטחוני המסווג, בעוד המעבדה בברקלי חזרה לעסוק במחקרים בעלי אופי מדעי אזרחי.
הישגים

במעבדת ברקלי התגלו מספר רב של יסודות כימיים מלאכותיים, ובראשם הפלוטוניום. בין יסודות אלה גם הברקליום והלורנציום שנקראו על שם המעבדה ומייסדה. 11 מהחוקרים במעבדה זכו בפרסי נובל לפיזיקה
ולכימיה: לורנס עצמו זכה בפרס לפיזיקה בשנת 1939 על המצאת הציקלוטרון; גלן סיבורג ואדווין מקמילן (כימיה, 1951) על גילוי וחקירת היסודות הטרנס אוראניים הראשונים; אמיליו סגרה ואוון צ'מברלין (פיזיקה, 1959) על גילוי האנטי-פרוטון; דונלד גלייזר (פיזיקה, 1960) על המצאת תא הבועות; מלווין קלווין (כימיה, 1961) על גילוי מעגל קלווין בעזרת האיזוטופ הרדיואקטיבי פחמן-14; לואיס אלוורז (פיזיקה, 1968) על גילוי חלקיקים תת-אטומיים קצרי חיים (מצבי תהודה) בעזרת תא הבועות; יואן לי (כימיה, 1986) על חקר הדינמיקה של תהליכים כימיים; סטיבן צ'ו (פיזיקה, 1997) על קירור אטומים בעזרת קרני לייזר; וג'ורג' סמוט (פיזיקה, 2006) על חקר קרינת הרקע הקוסמית.
במעבדה נבנה מאיץ חלקיקים על פי עקרון של האצת פלסמה שהוא בעל ממדים קטנים בהרבה ממאיצים רגילים.
מנהלה

אוניברסיטת קליפורניה מפעילה את המעבדה עבור משרד האנרגיה. מנהלתית היא מפעילה אותה בנפרד מהקמפוס שלה בברקלי, אולם בפועל יש חפיפה רבה בין שני המוסדות, חוקרים רבים במעבדה מחזיקים במשרה גם באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, וסטודנטים רבים לתארים מתקדמים בברקלי מבצעים את עבודת המחקר שלהם במעבדה.
במעבדה יש כ-4000 עובדים, מתוכם כ-800 סטודנטים. בנוסף, מתארחים כל שנה כ-3000 חוקרים. המעבדה מכילה 76 בניינים ושוכנת על שטח של כ-0.8 קמ"ר.
הקורפוס הרב-לאומי צפון-מזרח

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  נאט"ו נאט"ו
 סוג:  קורפוס
 בסיס האם:  שצ'צ'ין, פולין
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  18 בספטמבר 1999 – הווה (25 שנים)
 מלחמות:  מלחמת אפגניסטן 
 
הקורפוס הרב-לאומי צפון-מזרח (באנגלית: Multinational Corps Northeast) הוא קורפוס רב-לאומי של נאט"ו אשר בסיסו נמצא בעיר שצ'צ'ין שבפולין.
היסטוריה

בעקבות החלטתה של פולין להצטרף לנאט"ו ב-1997, נחתם הסכם בין שרי ההגנה של גרמניה, דנמרק ופולין על הקמת קורפוס משותף אשר בסיסו יהיה בשצ'צ'ין. כבסיס להקמת הקורפוס שימש פיקוד כוחות בעלות הברית במבואות הים הבלטי - פיקוד מרחבי משותף של דנמרק וגרמניה. ב-12 במרץ 1999 הצטרפה פולין לנאט"ו באופן רשמי, וב-18 בספטמבר של אותה שנה כבר נחנך מטה הקורפוס הרב-לאומי החדש. מטה הקורפוס בשצ'צ'ין הפך למטה היחיד של נאט"ו אשר ממוקם באחת ממדינות ברית ורשה לשעבר.
בהדרגה הפך הקורפוס, מיחידה פולנית-גרמנית-דנית, לקורפוס רב לאומי. החל משנת 2004 החלו עוד ועוד מדינות החברות בברית נאט"ו, לשלוח חיילים לקורפוס. בקורפוס ישנם נציגים גם משוודיה אשר אינה חברה בנאט"ו. בקורפוס ישנה מגמה בולטת של שילוב קצינים ומש"קים ממדינות מזרח אירופה. למרות זאת, הקורפוס אינו כפוף לנאט"ו באופן רשמי, אלא למטכ"לים של פולין, גרמניה ודנמרק. שלוש המדינות חולקות ביניהן את התפקידים הבכירים בקורפוס. כיום, מפקד הקורפוס הוא פולני, סגנו הוא דני, וראש מטהו הוא גרמני.
בין 2007–2015 השתתפו חיילי הקורפוס בלחימה באפגניסטן.
מדינות החברות בקורפוס

לפי שנת הצטרפות:
1999 - פולין פולין, גרמניה גרמניה, דנמרק דנמרק
2004 - אסטוניה אסטוניה, לטביה לטביה, ליטא ליטא
2005 - צ'כיה צ'כיה, סלובקיה סלובקיה
2006 - ארצות הברית ארצות הברית
2008 - רומניה רומניה
2009 - סלובניה סלובניה
2012 - קרואטיה קרואטיה
2013 - הונגריה הונגריה
2014 - שוודיה שוודיה
2015 - פינלנד פינלנד, צרפת צרפת, הולנד הולנד, טורקיה טורקיה, בריטניה בריטניה
2016 - בלגיה בלגיה, קנדה קנדה, יוון יוון, איסלנד איסלנד, נורווגיה נורווגיה
המרכז המזרח פסיפי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מתחם גורדי שחקים
 מיקום:  שנג'ן
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  מגדלים A ו-B : בשנת: 2008 מגדלים C ו-D : בשנת: 2007 – מגדלים A ו-B : בשנת: 2010 מגדלים C ו-D : בשנת: 2013
 תאריך פתיחה רשמי:  2010 
 אדריכל:  וונג ואויאנג בע"מ 
 מידות
 גובה:  מגדל A: גובה 306 מטר  מגדל B: גובה 261 מטר  מגדל C: גובה 206 מטר  מגדל D: גובה 155 מטר מטר
 קומות:  מגדל A: קומות: 85 מגדל B:  קומות: 72 מגדל C:  קומות: 40 מגדל D:  קומות: 29
 קואורדינטות:  22°32′21″N 114°00′51″E﻿ / ﻿22.53916667°N 114.01416667°E﻿ / 22.53916667; 114.01416667
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןהמרכז המזרח פסיפי(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןהמרכז המזרח פסיפי
 
המרכז המזרח פסיפי (בסינית: 东海商务广场主楼) הוא מתחם גורדי שחקים הממוקם בעיר שנג'ן שבסין. המתחם כולל ארבעה גורדי שחקים:
המגדל המרכז המזרח פסיפי A - מתנשא לגובה של 306 מטר (1,004 רגל) וכולל 85 קומות.
המגדל המרכז המזרח פסיפי B - מתנשא לגובה של 261 מטר (856 רגל) וכולל 85 קומות.
המגדל המרכז המזרח פסיפי C - מתנשא לגובה של 206 מטר (676 רגל) וכולל 85 קומות.
המגדל המרכז המזרח פסיפי D - מתנשא לגובה של 155 מטר (509 רגל) וכולל 85 קומות.
מגדלים A  ו-B משמשים לדירות מגורים ומחוברים בעזרת גשר. הם הגיעו לגובהם המקסימלי בשנת 2012 והושלמו כשנה לאחר מכן, בשנת 2013. מגדלים C ו-D משמשים לחדרי משרדים, בנייתם הושלמה בשנת 2010.
הערות שוליים

↑  East Pacific Center Tower A, באתר The Skyscraper Center
↑  East Pacific Center Tower B, באתר The Skyscraper Center
↑  East Pacific Center Tower C, באתר The Skyscraper Center
↑  East Pacific Center Tower D, באתר The Skyscraper Center
↑  East Pacific Center Towers A & B, Shenzhen - SkyscraperPage.com, skyscraperpage.com
המקלל

.
| --- | --- |

סקילת בן האישה הישראלית
 אם:  שלומית בת דברי 
 בתנ"ך:  ויקרא, כ"ד
 
המקלל הוא דמות מקראית הנזכרת בספר ויקרא, פרק כ"ד, אשר נענש בסקילה כיוון שקילל את השם, בעת נדודי בני ישראל במדבר. המקרא אינו מזכיר את שמו, אך מציין שהוא היה בנם של אישה ישראלית בשם שלומית בת דברי ואיש מצרי, ומכנה אותו בכינויים סתמיים כגון בן האִישה הישראלית או בן הישראלית, ולבסוף המקלל. בתלמוד ובספרות התורנית הוא מכונה המגדף.
במדרש פתרון תורה מובא שם חיצוני לדמות - "חפישתוק".
הסיפור המקראי

סיפור המקלל ממוקם בסוף פרשת אמור, לאחר דיני הדלקת הנרות במקדש ועריכת לחם הפנים. המקרא מספר שבנם של שלומית בת דברי ממטה דן ושל "איש מצרי", התקוטט עם איש ישראלי (שגם אביו מישראל), ובמהלך הריב קילל את שמו של האל. הוא הובא אל משה, והונח במאסר עד שה' יודיע מה לעשות עמו. ה' הורה למשה להוציא את המקלל אל מחוץ למחנה, שהשומעים את הקללה יסמכו את ידיהם על ראשו, ולאחר מכן יסקלו אותו כל העם, ומשה והעם קיימו את הציווי. דברי ה' למשה קובעים שכל מי שמקלל את האל יענש בסקילה, וכוללים גם את דיני חובל באדם או בבהמה.
בפרשנות המסורתית

ברש"י מובא שאמו של בן הישראלית - שלומית בת דברי ממטה דן - הייתה אשה זונה שנהגה לפטפט עם כל אחד, ויש שאמרו שאותו איש מצרי התחפש כבעלה ועיבר אותה בעת שחשבה שאכן זה בעלה, ובמדרש הובא שאביו המצרי חמד את אימו והטריד את נריה (שהיה בן בנו של דן בן יעקב) בעלה לצאת לעבודת פרך בלילה ומצא ההזדמנות לאנוס את שלומית.
במדרש אחר נכתב שבעלה של שלומית בת דברי היה דתן, שמאוחר יותר השתמש בכך נגד משה (כפי שמופיע בפסוקים שאחרי זה) ואמר לו: ”הלהרגני אתה אומר כאשר הרגת את המצרי?”; וגרם לבריחת משה למדין, שמא יהרגהו פרעה.
בדברי חז"ל ישנה אנלוגיה בין מאבקו של איש הישראלי עם בן הישראלית, להוציאו מן המחנה; לבין מאבקו של רבי עקיבא עם הנצרות בראשית הופעתה, לבטל את השפעתה על ישראל.
בפרשנות המסורתית > רקע האירוע לפי המדרש

על פי המדרש, האיש המצרי שראה משה מכה איש עברי היה בעצם אביו של בן הישראלית. המדרש מביא מספר דעות כיצד הרג משה את המצרי.
על פי ההלכה, הנולד לאם ישראלית הוא יהודי, אך ההשתייכות לשבט ולנחלתו היא על פי האב. במדבר חנו בני ישראל לפי השבטים השונים. בן האישה הישראלית ביקש לחנות יחד עם בני שבט דן, אליו השתייכה אמו, אך בני השבט מנעו אותו מכך, שכן אינו ראוי לנחול עמם בארץ. בן הישראלית ערער לבית דינו של משה, ויצא חייב; ועקב כך, החל לקלל את הקב"ה. בחזקוני הובא כי באותו זמן שנהרג אביו הייתה שלומית (האם) מעוברת ממנו.
בפרשנות המסורתית > זמן האירוע

יש מאחרים את זמן אירוע המגדף עד אחרי מתן תורה. על רקע ריבו למקום חנייה במחנה, יש שהתקשו מדוע לא יצא המגדף לריב על מקום חנייתו קודם לכן, שהרי סיפור הגידוף התרחש כאשר בני ישראל חנו במדבר סיני, לאחר מתן תורה והקמת המשכן.
ויש מקדימים את עת האירוע לאותה תקופה של המקושש שהיה עוד לפני מתן תורה.
בפרשנות המסורתית > כשרותו לבוא בקהל

יש שהביאו ראיה ממעשה בן הישראלית שמי שאמו יהודיה ואביו גוי נחשב כממזר וכן נכתב בתוספתא: ”גוי ועבד שבאו על בת ישראל והולידו בן, הולד ממזר”. גם בתלמוד הובאה דעה דומה בשם רבי יהודה הנשיא, וכן דעתם של רבי יוחנן, וגם ריש לקיש אבל להלכה מותר לו לבוא בקהל, אלא שלפי חלק מהפוסקים לכהן אסור לישא בת שכזו. השולחן ערוך פוסק שהיא 'פגומה לכהונה' ולמעשה נוהגים להימנע מנישואים כאלו לכתחילה.
לקריאה נוספת

זאב ויסמן, עם ומלך במשפט המקראי, פרק חמישי: מקומו של העם בביצוע גזרי דין מוות, תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 1991, עמ' 175–183.
הפרגה

הפרגה היא תהליך חקלאי של יצירת עמוד תפרחת טרם הגעתו של צמח שנשתל לבגרות מלאה ולמלוא גודלו.
הפרגה מתרחשת במקרים מסוימים של עקה א-ביוטית (בדרך כלל עקת טמפרטורה), הגורמת ליצירה מוקדמת מהרגיל של עמוד תפרחת, וכתוצאה מכך יצירת פרחים וזרעים. הפניית האנרגיה מתהליך הגידול הנורמלי לכיוון פריחה מוקדמת היא ניסיון של הצמח להגיע לפוריות, ולהתרבות בהקדם האפשרי, לפני שהעקה תהרוג את הצמח כולו.
התופעה מוכרת בחקלאות בצמחים המגודלים לצורך שימוש בעליהם, כגון תרד, חסה, כרוב וכדומה, אולם מוכרת גם בסוגים אחרים של גידולים. בגידולים חקלאיים המיועדים לאכילה תופעה זו גורמת במקרים רבים ליצירת טעם מר בגידול.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקורפוס השביעי (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הקורפוס
 פרטים
 כינוי:  Jayhawk 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1918   1921   1950 – 1919   1946   1992
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה  מלחמת המפרץ
 
הקורפוס השביעי היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, המלחמה הקרה ומלחמת המפרץ ופורק בשנת 1992.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הקורפוס הוקם ב-19 באוגוסט 1918, לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה. הקורפוס השתתף בקרבות האחרונים בחזית המערבית, ופורק ב-1919.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

הקורפוס הוקם מחדש ב-25 בנובמבר 1940, ומטהו היה בפורט מק'קלאן, אלבמה. הקורפוס השתתף בתימרוני לואיזיאנה, ובסוף שנת 1941 הועבר מטהו לסן חוזה, קליפורניה. הקורפוס המשיך באימונים עד 1944, עת הועבר לחזית המערבית תחת פיקודו של ג'וזף לוטון קולינס ("ג'ו הברק"). במהלך הפלישה לנורמנדי נחת הקורפוס בחוף יוטה, וכלל פרט לדיוויזיה ה-4 של ריימונד בארטון גם את הדיוויזיות המוצנחות ה-101 וה-82. לאחר מכן לחם הקורפוס במערכה בנורמנדי כחלק מהארמייה הראשונה של עומר בראדלי. הקורפוס השתתף גם במבצע קוברה, קרב פאלז, קרב יער הירטגן, קרב הארדנים ופלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה.
היסטוריה > לאחר המלחמה

הקורפוס הוקם מחדש ב-1950 במהלך המלחמה הקרה, ויחד עם הקורפוס החמישי היווה את הכוח המרכזי שצבא ארצות הברית הקצה לכוחות נאט"ו בגרמניה. הקורפוס השביעי הוצב בדרום גרמניה ומפקדתו הייתה בשטוטגרט. בתחילה הוצב הקורפוס החמישי בצפון גרמניה, אולם בהמשך הועבר גם הוא לדרום. במקרה של מלחמה עם ברית ורשה, היה אמור הקורפוס השביעי לכלול תחתיו גם את הדיוויזיה הקנדית ה-1.
ב-1990, לאחר הפלישה העיראקית לכווית, הועבר הקורפוס לערב הסעודית כחלק מהגל השני של פריסת הכוחות האמריקניים. במהלך מלחמת המפרץ, היה הקורפוס העוצבה הגדולה ביותר של צבא ארצות הברית שחדרה לכווית במטרה לשחרר אותה מכוחותיו של סדאם חוסיין. הקורפוס כלל שלוש דיוויזיות, וכן יחידות תגבורת ארטילריה והנדסה. על הקורפוס פיקד במהלך המלחמה פרדריק מלווין פרנקס הבן. ב-27 בפברואר 1991 יחידות הקורפוס, בשיתוף פעולה עם כוחות בריטיים, נחלו ניצחון חד צדדי לחלוטין בקרב רכס מדינה, קרב 73 איסטינג וקרב נורפוק, והביסו את המשמר הרפובליקני העיראקי. בסה"כ במתקפת הקורפוס השביעי נהרגו 47 מחייליו ונפצעו 192. כ-100 שעות לאחר שהתחילה המערכה הקרקעית, ב-28 בפברואר, הכריז נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש על שחרור כווית והפסקת אש.
לאחר סיום הלחימה, רוב יחידות הקורפוס הוחזרו לארצות הברית. מפקדת הקורפוס הוחזרה לגרמניה, וב-1992, בעקבות התפרקות ברית המועצות וסיום המלחמה הקרה, פורק הקורפוס.
הקורפוס הרביעי (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  פרוסיה פרוסיה הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   הצבא הפרוסי  צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 בסיס האם:  מגדבורג
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  3 באוקטובר 1815 – 7 ביולי 1919 (103 שנים)
 מלחמות:  מלחמת אוסטריה–פרוסיה מלחמת צרפת–פרוסיה מלחמת העולם הראשונה
הקורפוס הרביעי (בגרמנית: IV. Armee-Korps) היה קורפוס בצבא הפרוסי ומאוחר יותר בצבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ומלחמת העולם הראשונה ופורק ב-1919.
היסטוריה > מלחמת אוסטריה–פרוסיה

הקורפוס הרביעי הוקם ב-3 באוקטובר 1815. כמפקדו הראשון מונה פרידריך פון קלייסט. ב-1866 לחם הקורפוס במלחמת אוסטריה–פרוסיה כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. במהלך מלחמה זו, לא היה לקורפוס מפקד ישיר, והנסיך פרידריך קרל פיקד בעצמו על מפקדי הדיוויזיות (מצב דומה שרר בקורפוס השלישי). הקורפוס השתתף בין היתר בקרב קניגרץ.
היסטוריה > מלחמת צרפת–פרוסיה

לאחר מלחמת אוסטריה–פרוסיה מונה גוסטב פון אלבנסלבן למפקד הקורפוס הרביעי. בזמן שאחיו, קונסטנטין פון אלבנסלבן מונה למפקד הקורפוס השלישי. בין השנים 1870–1871 השתתף הקורפוס במלחמת צרפת–פרוסיה כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. הקורפוס לחם בקרב בומון, קרב סדאן המצור על פריז. עם סיום המלחמה אוחד הצבא הפרוסי עם צבאותיהן של שאר מדינות גרמניה ליצירת צבא הקיסרות הגרמנית, אולם הקורפוס הרביעי שמר על זהותו הפרוסית. בסיסו היה במגדבורג.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה הקורפוס תחת פיקוד פרידריך זיקסט פון ארמין. הוא נערך בחזית המערבית במסגרת הארמייה הראשונה של אלכסנדר פון קלוק. הקורפוס נטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו ובקרב על המארן. ב-1916 נטל הקורפוס חלק בקרבות באראס בקרב ארטואה השני ובקרב על הסום.
ב-1 במרץ 1917 מונה פון ארמין למפקד הארמייה הרביעית, ובמקומו מונה ריכרד פון קראוול למפקד הקורפוס הרביעי. תחת פיקודו השתתף הקורפוס במתקפות באראס, במתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה פורק הקורפוס לאחר יותר מ-100 שנות קיום.
העולם הוא שטוח

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  תומאס פרידמן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מסה 
 נושא:  גלובליזציה 
 מקום התרחשות:  אפגניסטן 
 הוצאה
 הוצאה:  פראר, סטראוס וג'ירו 
 תאריך הוצאה:  2005
 מספר עמודים:  448
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת אריה ניר
 תאריך:  2006
 תרגום:  אינגה מיכאלי
 סדרה
 ספר קודם:  Longitudes and Attitudes 
 הספר הבא:  חם, שטוח וצפוף 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002527953
 
העולם הוא שטוח הוא ספרו של העיתונאי והפובליציסט האמריקני תומאס פרידמן שפורסם בשנת 2005, ועוסק בתופעת הגלובליזציה. בספרו סוקר פרידמן את הגורמים ש"שיטחו" את העולם ואת האירועים והתהליכים הגלובליים והדינמיים שמעצבים את חיינו. הוא עוסק בתמורות הכלכליות, הפוליטיות, החברתיות והטכנולוגיות שהובילו לפתיחת השווקים הסיניים וההודיים, להסכמי הסחר העולמיים והשוק החופשי, לשימוש באינטרנט ובתכנות קוד פתוח, למיקור חוץ (אאוטסורסינג) ולמגמות עדכניות של ניהול ידע ולהשפעותיהן על החינוך, התרבות, המדע ועוד. לדבריו, הרשת מאפשרת למשתמשים, קבוצות ויחידים בכל העולם לשתף פעולה, להתחרות זה בזה ולסחור זה עם זה, ללא מגבלת זמן או מרחק.
גלובליזציה

פרידמן מחלק את הזמן המודרני לשלוש קבוצות זמן כפי שהן מתייחסות לנושא הגלובליזציה. כל פרק זמן כזה מכונה עידן הגלובליזציה 1.0, 2.0, 3.0, כפי שממספרים מהדורות של תוכנות מחשב:
העידן הראשון (1800-1492): הייתה התקופה של המעצמות הקולוניאליות. ממסעותיו של קולומבוס ופתח נתיב מסחר בין העולם הישן לחדש. פרידמן קורא לעידן הזה גלובליזציה 1.0. עידן שצמצם את העולם ממידה לארג' (L) למדיום (M). גלובליזציה 1.0 הייתה תקופה של מדינות ושל שרירים. מילת המפתח של אותו עידן היא "עוצמה". הכוח והעוצמה של מדינות וממשלות הם אלו שהניעו את תהליך האינטגרציה. השאלות המרכזיות היו כיצד משתלבת המדינה בתחרות העולמית ובשפע ההזדמנויות שנוצרו. שיתוף פעולה וניצול הזדמנויות באמצעות המדינה.
העידן השני (2000-1800): היה התקופה של החברות הבינלאומיות. גלובליזציה 2.0. העולם הצמצם ממידה מדיום (M) למידה סמול (S). מילת המפתח- "רב לאומיות". מתמקד בתחרות שבין חברות על מקומן בכלכלה הגלובלית. במחצית הראשונה של העידן הזה, הצמצום בעלויות התחבורה, שהתאפשר הודות למנוע הקיטור ומסילות הרכבת, היה הגורם העיקרי לתהליך האינטגרציה הגלובלית. ובמחציתו השנייה, הצמצום בעלויות הטלקומוניקציה ליבה את האינטגרציה – בזכות הפצתן של טכנולוגיות הטלגרף, הטלפון, המחשב הביתי, הלוויינים, כבל הסיבים האופטיים והגרסה המוקדמת של הרשת הכלל עולמית (WWW). בתקופה זו אנו עדים לצמיחתה של הכלכלה הגלובלית האמיתית – תנועות מסחר ומידע מיבשת אחת לאחרת בהיקף עצום ועם תחרות במוצרים ובכוח העבודה.
העידן השלישי (2000 ומעלה עד ימינו אלה): גלובליזציה 3.0. העולם מתכווץ עוד יותר ממידה סמול (S) לפצפון ושטוח. אם התקופות אפיינו את רמת המקרו עידן זה מאפיין את רמת המיקרו- התעצמותם של יחידים, שיכולים לשתף פעולה או להתחרות זה בזה במגרש הגלובלי. תקופה זו אינה שונה מהתקופות שקדמו לה רק בתהליכי כיווץ העולם והשתטחותו, וגם לא בהעצמת הפרט, כיוון שהעולם מתכווץ ונעשה שטוח הגלובליזציה של עידן זה מתאפיינת לא בכוחו של הפרט אלא במגוון של פרטים – לא כולם מערביים, לבנים. יחידים מכולם רחבי וקצווי הגלובוס חווים העצמה. עידן זה מאפשר להמונים לשחק, ואנשים מכל צבעי הקשת האנושית מצטרפים למשחק בהדרגה.
הכוח הכלכלי החדש

פרידמן מצטט בספר את שירלי אן ג`קסון שהייתה נשיאת האגודה האמריקאית לקידום המדע ואחר כך נשיאת מכון רנסלר לתחומי הפוליטכניקה. היא אומרת שאמריקה עוברת משבר שקט הכולל שחיקה בתשתית המדעית וההנדסית, תשתית שהייתה מקור החדשנות שגרם בעבר להתחדש ולעלות ברמת החיים. ארצות הברית הולידה את הכוחות הכלכליים-החדשניים כמו מיקרוסופט, גוגל, אינטל ואחרים אבל בשנים האחרונות מעבירות החברות האלה את הידע למרכזי פיתוח גלובאליים בכל העולם. וממקומות אלה ולא מארצות הברית יצמחו בעתיד התעשיות החדשניות בתהליך איטי אבל ניתן לצפייה.
מהאוניברסיטאות של סין ומהאוניברסיטאות של הודו יוצאים מספר הבוגרים הגדול בעולם. לא פלא שבשילוב טכנולוגיה מצד אחד והשכר הנמוך ביחס למשולם בארצות הברית, בוגרי אוניברסיטה אלה מפעילים מארצם מרכזי שרות רבים בנושאים מגוונים בשיטה של מיקור חוץ (outsourcing). פרידמן מציין כיצד השווקים ההודים בעלי האוכלוסייה הגדולה והזולה אך המיומנת המצליחה להשתלב מרחוק בעבודות רבות בארצות הברית באמצעות התקשורת, האינטרנט ותוכנות מיוחדות. העולם השטוח הוא מקום פעולה קל גם לטרוריסטים בינלאומיים. ארגוני טרור יכולים לתכנן ולבצע פיגועים המוניים. נפילת חומת ברלין שחררה רבים מעבר למסך הברזל מצד אחד ואילו הפגיעה במגדלי התאומים עלולה להקים חומות חדשות של פחד ושל שיתוק.
נפילת חומת ברלין ואסון התאומים

כציוני דרך מרכזיים בתהליך ההשתטחות מציין פרידמן שני אירועים מעצבים שתאריכיהם דומים: אירועים אלה מייצגים שתי צורות דמיון מנוגדות - הדמיון היצירתי של 9 בנובמבר (9 בנובמבר 1989), והדמיון ההרסני של 11 בספטמבר (11 בספטמבר 2001). אחד טוב ואחד רע. בראשון, 9 בנובמבר 1989, נפלה חומת ברלין והוציאה מיליוני אנשים לחופשי. אנשים החלו לדמיין עולם שבו האדם יהיה חופשי לממש את הפוטנציאל הגלום בו. בשני, 11 בספטמבר 2001, נפלו מגדלי התאומים ושיגרו את העולם לתקופה של טרור ופחד. הפיגוע הוכיח את עצמתה של קבוצת אנשים חדורי שנאה שתכננו בדמיונם רצח המוני והוציאו אותו לפועל. לפיכך, נוסף למאמץ שעלינו להקדיש להכשרת מדענים ומהנדסים שיאפשרו את המשך ההתפתחות הטכנולוגית, עלינו להיות מודעים לסכנות הטמונות בה ולהעלותן על סדר היום הציבורי.
מיקור חוץ והעברת משרות

מיקור חוץ הוא תהליך שבו לוקחים תפקיד כלשהו מסוים ומוגדר בהיקפו, תפקיד שנהוג היה לבצע בתוך החברה ומעבירים אותו לחברה חיצונית אשר מבצעת את התפקיד כקבלן משנה עבור החברה המזמינה וזאת כחלק מן הפעילות הכוללת של החברה המזמינה. תפקידים של מיקור חוץ עשויים להיות מחקר, הנהלת חשבונות, מרכז שרות, תיכון הנדסי, תכנות, תרגום, הכנת שרטוטים הנדסיים, הקלדה ועוד. תומאס פרידמן מרבה לכתוב בנושא מיקור חוץ הנעשה על ידי חברות בעיקר בהודו עבור חברות בארצות הברית אבל גם בין חברות ממדינות אחרות כמו יפן וסין. נתוני חומרי הגלם והן העבודה המוגמרת הם במקרים רבים במתכונת דיגיטלית והמעבר נעשה על גבי כבלים אופטיים או שיחות טלפון ואו שרות וגישה ישירים דרך הרשת למחשבים של הלקוח.
העברת משרות הוא תהליך בו החברה לוקחת מפעל שלם שפעל ויצר לדוגמה בארצות הברית ומעבירה אותו למשל לסין. במפעל החדש מיצרים את אותו המוצר בדיוק שיצרו במפעל הוותיק אך נהנים מכח העבודה הזול במקום החדש, מהמיסים הנמוכים, מהאנרגיה המסובסדת, עלויות ביטוח הבריאות הנמוכות יותר של העובדים ואולי גם מהצע עובדים משכילים ומיומנים. ההצטרפות של סין לארגון הסחר העולמי הגבירה תהליך של העברת משרות לסין. חברות רבות העתיקו את מפעלי היצור שהיו להם בארצות מפותחות והעבירו אותם לסין כמו גם למדינות מתפתחות אחרות. מפעלים חדשים ורחוקים אלה שולבו בשרשרת ההספקה הגלובלית של מפעל האם.
ההתלכדות המשולשת

ההתלכדות המשולשת לפי תום פרידמן מורכבת משוק גלובלי, טכנולוגיית המידע ומיליארדים של משתתפים בכל העולם. בשוק הגלובלי הקשר של חברה בינלאומית למדינת הלאום איננו ברור. קיימת דילמת צרכן - עובד - תאגיד. שכר נמוך לעובד, מוצר הנמכר במחיר נמוך ורווח גבוה לחברה. בעולם השטוח לא יחסרו עבודות טובות לבעלי רעיונות ולאלה היודעים לנצלם. פועלים לעבודות פשוטות ולא מקצועיות יפגעו וכן מכירה של מוצרים פשוטים. העוגה הגלובלית גדלה ונעשית מורכבת יותר כך שלכל אחד יכול להיות חלק גדול יותר. לדעת פרידמן, החברה בארצות הברית החלה לשקוע בשנות התשעים וחדלה להתאמץ. פריחת הדוט קום הטעתה רבים לחשוב על התעשרות קלה. הגישה הזו הביאה עמה להתדרדרות ולשחיקה של התשתית המדעית המתמטית וההנדסית בארצות הברית. ארצות הברית כבר איננה מובילה ומנהיגה את העולם.
כדי לשמור על מקומה הטכנולוגי והכלכלי וכדי לא לאבד את המנהיגות פרידמן קורא למנהיגי ארצות הברית ליזום פרויקט טכנולוגי לאומי בתחום האנרגיה. פרויקט בסדר גודל של הטיסה לירח של שנות השישים. כדי לעמוד באתגרי העולם השטוח דרושה שאפתנות מגיל בית הספר וכל עובד צריך לשמור על כושר התעסוקה שלו על ידי כך שיהיה מומחה, מיוחד ובעל כושר הסתגלות. החברה כבר אינה יכולה להבטיח את כושר התעסוקה של העובד אלא רק את האפשרות לעזור לו לשמור על כושר התעסוקה על ידי לימוד, הסתגלות ומציאת דרך אישית מיוחדת.
ראו גם

גלובליזציה
גלובליזציה כלכלית
אנטי גלובליזציה
לקריאה נוספת

תומאס ל. פרידמן, העולם הוא שטוח, העולם הגלובאלי - החיים במציאות חדשה, תרגום אינגה מיכאלי, הוצאת אריה ניר. 2006.
תומאס פרידמן, הלקסוס ועץ הזית, הד ארצי, 2000.
The World Is Flat: A Brief History of the Twenty-first Century Thomas Friedman, 2005 Farrar, Straus and Giroux ISBN 0-374-29288-4