stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כ"ט בניסן
נפטרו

ה'ת"ל – רבי משה שמשון בכרך, דרשן בקהילת פראג ורבן של לייפניק ווורמייזא. אביו של רבי יאיר חיים בכרך.
ה'תרצ"א – רחל המשוררת, מן המשוררות הבולטות בשירה העברית המודרנית (נולדה ה'תרנ"א)
ה'תש"ג – נרצח בשואה רבי נתן נחום הכהן רבינוביץ, האדמו"ר מקרימילוב. נודע בימיו כ"זקן האדמו"רים".
ה'תשכ"ג – יצחק בן-צבי, נשיאה השני של מדינת ישראל (נולד ה'תרמ"ה)
ה'תשמ"ג – אברהם יפה, איש צבא וחבר הכנסת ישראלי (נולד ב-ה'תרע"ד)
כ"ח בניסן – ל' בניסן
ניסן
כירת גז

תנור גז
כירת גז הן כיריים, המשתמשות בגז דליק כגון גז הסינתיזה, גז טבעי, פרופאן, בוטאן, גז פחמימני מעובה או גז דליק אחר. לפני השימוש בגז, השתמשו בתנורי בישול בדלקים מוצקים (אנ') כמו פחם או עץ.
תנורי הגז הראשונים פותחו בשנות ה-20 של המאה ה-19, וב-1836 הוקם המפעל הראשון לייצור כירות גז אשר היה ממוקם באנגליה. היתרון המרכזי של טכנולוגיית בישול זו על פני אלו שקדמו לה, היה שניתן היה לכבות את התנור בקלות כאשר לא היה בשימוש. תנור הגז הפך להצלחה מסחרית רק בשנות ה-80 של המאה ה-19. הגורם העיקרי לעיכוב זה היה הצמיחה האיטית של תשתית צינורות הגז במהלך המאה ה-19. תנורי גז הפכו נפוצים בעיקר בעולם המערבי בתחילת המאה ה-20.
תנורי הגז הם מקור משמעותי לזיהום אוויר בתוך הבית, ולכן חייבים לוודא שהבית מאוורר היטב כאשר משתמשים בהם על מנת לשמור על איכות אוויר סבירה.  מחקר בשנת 2022 העריך כי פליטת המתאן מתנורי גז בארצות הברית שוות ערך לפליטת גזי חממה של 500,000 מכוניות. נמצא כי כ-80% מפליטת מתאן מתרחשת גם כאשר תנורים כבויים, כתוצאה מדליפות זעירות בקווי גז.[דרוש מקור]
בכיריים גז מודרניות ניתן למצוא התקן ניתוק גז אוטומטי, המפסיק את זרימת הגז במקרה של התכבות הלהבה.
גלריית תמונות

תנור גז שיוצר בתחילת המאה ה-20 על ידי חברת ווינדזור. מתוך "ספרה של הגברת ביטון לניהול משק הבית", 1904
תנור גז בדירה בסן פרנסיסקו, 1975
להבות בוערות בתנור גז
ראו גם

כירה חשמלית
הערות שוליים

↑  Blum, Dani (11 בינואר 2023). "Gas Stoves Are Tied to Health Concerns. Here's How to Lower Your Risk.- Emissions from gas stoves have been connected to an increased risk for childhood asthma, among other things. You can mitigate the effects with a few simple steps". The New York Times. נבדק ב-13 בינואר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000234223
יחסי ניו זילנד – צ'כיה

| יחסי ניו זילנד – צ'כיה |
| --- | --- |
ניו זילנד: צ'כיה


ניו זילנד: צ'כיה
שטח (בקילומטר רבוע)
268,838: 78,867
אוכלוסייה
5,223,485: 10,703,802
תמ"ג (במיליוני דולרים)
253,466: 330,858
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,524: 30,910
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי ניו זילנד–צ'כיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ניו זילנד לבין הרפובליקה הצ'כית.
סקירה כללית

היחסים הרשמיים בין צ'כוסלובקיה לניו זילנד כוננו לראשונה בשנת 1924 כאשר הוקמה קונסוליית כבוד בוולינגטון.
בשנת 1954 נפתחה הקונסוליה הכללית הצ'כוסלובקית בוולינגטון. בתקופה שלאחר מכן הוסמך שגריר צ'כוסלובקיה לממשלת ניו זילנד מג'קרטה, אינדונזיה. מאז 9 בפברואר 1988 הוסמך השגריר מקנברה, אוסטרליה.
ב-1 בינואר 1993 ניו זילנד הכירה בצ'כיה ובאותו יום כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים. ב-5 במרץ 1994 נפתחה בפראג קונסוליית הכבוד של ניו זילנד. ביולי 2001 נחנכה קונסוליית הכבוד הצ'כית באוקלנד.
בוהמים, מורבים וסלובקים הגיעו לראשונה לניו זילנד בשנות ה-60 של המאה ה-20. הגירה נוספת התקיימה לאחר סוף שנות השישים. יותר מ-3,700 צ'כים מבקרים בניו זילנד מדי שנה. כמאה ניו זילנדים הם תושבים ותיקים בצ'כיה. מספר חיילים ניו זילנדים שנפלו במלחמת העולם השנייה קבורים גם בקברי המלחמה של חבר העמים הבריטי בצ'כיה.
ביקורים רשמיים

הביקור הרשמי הצ'כי המשמעותי ביותר בניו זילנד היה ביקורו של הנשיא ואצלב האוול במרץ 1995. מר איוון קוקרניק, שר האוצר ומר יוסף טוסובסקי, מושל הבנק הלאומי הצ'כי, היו בין חברי המשלחת שלו. ההסכם למניעת מיסוי כפול נחתם במהלך הביקור.
יחסים כלכליים

בשנת 2019 הסתכם הסחר בין המדינות ב-206 מיליון דולר ניו זילנדי. היצוא לצ'כיה הסתכם ב-34 מיליון דולר ניו זילנדי וכלל בעיקר: מכונות וציוד מכני, שאריות מזון, פסולת ומספוא, ואילו היבוא מצ'כיה הסתכם ב-146 מיליון דולר ניו זילנדי וכלל בעיקר: כלי רכב, חלקים ואביזרים.
נציגויות דיפלומטיות

ניו זילנד מיוצגת בצ'כיה באמצעות שגרירותה בברלין, גרמניה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בפראג.
צ'כיה מחזיקה בניו זילנד באמצעות שגרירותה בקנברה, אוסטרליה, ובנוסף מחזיקה קונסוליות באוקלנד, וולינגטון וסידני.
ישראל אחת (יצחק יצחקי)

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 שם רשמי:  ישראל אחת‎ 
 מנהיגים:  יצחק יצחקי
 תקופת הפעילות:  11 בנובמבר 1980 – 1981 
 אפיון:  מפלגת ימין
 כנסות:  הכנסת התשיעית
 אותיות:  ט
 שיא כוחה:  מנדט אחד (כסיעת פורשים)
 שפל כוחה:  לא עברה את אחוז החסימה
 נוצרה מתוך:  הליכוד
 התמזגה לתוך:  לא התמזגה
 אתר רשמי
 
ישראל אחת הייתה סיעת יחיד בכנסת התשיעית שיסד חבר הכנסת יצחק יצחקי, לאחר שעזב את סיעת הליכוד. הסיעה הוקמה באופן רשמי ב-11 בנובמבר 1980 לאחר שיצחקי, בעקבות פרישתו מהליכוד, שימש כח"כ יחיד למשך חודש.
יצחקי נבחר לכנסת באמצעות מפלגת שלומציון שהקים אריק שרון לאחר שלא הצליח להגיע להסכם עם הליכוד, שרון הציב את יצחקי במקום השני ברשימה ולאחר הבחירות ב-5 ביולי 1977 התמזגה המפלגה בחטיבת חירות בליכוד. יצחקי לא מצא את מקומו בליכוד ופזל לאופציות פוליטיות אחרות, באותו זמן דובר שהוא עשוי להצטרף למפלגת מרכז שהקים משה דיין, או לחלופין לערוק למערך. אך כאמור פרש ב-14 באוקטובר 1980 והפך לח"כ יחיד, ובהמשך ב-11 בנובמבר זכה להכרה בסיעתו באופן רשמי.
יצחקי ייעד את המפלגה החדשה להתמודדות בבחירות לכנסת העשירית, ואף פנה אל טל ברודי ועוד מספר אנשים, אך הם סירבו להצטרף אליו. עם זאת, המפלגה התמודדה במערכת הבחירות לכנסת ה-10 בסופו של דבר. נרשמו לזכותה 3,726 קולות בלבד, כך שלא עברה את אחוז החסימה.
ישראל ג'ייקובסון

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1896 
 פטירה:  27 במאי 1975 (בגיל 78) 
 תקופת הפעילות:  ? – 27 במאי 1975 
 
ישראל ג'ייקובסון (ג' בכסלו ה'תרנ"ו, 20 בנובמבר 1895 – י"ז בסיוון ה'תשל"ה, 27 במאי 1975) היה עסקן חסיד חב"ד בולט בתקופת התבססות חסידות חב"ד בארצות הברית. יו"ר אגודת חסידי חב"ד.
בין היתר היה שותף למאמצים לאפשר את הגירתו לארצות הברית של האדמו"ר הרב יוסף יצחק שניאורסון מפולין הכבושה בזמן מלחמת העולם השנייה, הקים את ישיבת הדר התורה עבור חוזרים בתשובה וכיהן בה כמשפיע, והיה חבר בהנהלת ישיבת תומכי תמימים המרכזית בניו יורק.
קורות חייו

נולד בזורוביץ' שברוסיה ליעקב לייב ופרידא מלכא, למד בישיבת תומכי תמימים בעיירה לובביץ' עד לשנת 1916 אז עקרה הישיבה לעיר קרמנצ'וג, מאוחר יותר עבר לסניף הישיבה בחרסון. מונה על ידי האדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון למשפיע קהילת חב"ד בעיר הומל שברוסיה.
בשנת 1926 היגר לארצות הברית בעקבות הוריו, ושינה את שמו לג'ייקובסון בעקבות שם אביו. הוריו היו מקורבים לרב אברהם דובער לוין. הוא התגורר בשכונת ברנזוויל בברוקלין שבניו יורק ושימש כרב בבית כנסת חב"ד-בוברויסק בשכונה. עם הגעתו, מונה לחבר הנהלת אגודת חסידי חב"ד ולאחר פטירת המנהל חיים קרמר מונה למנהל תחתיו. באותה שנה, הקים את "אגודת התמימים", ארגון שפנה לבוגרי ישיבות תומכי תמימים ועסק בגיוס כספים לחצר האדמו"ר בפולין, סייע בהשגת אשרות הגירה לחסידי חב"ד ברוסיה שהיו מעוניינים להגר לארצות הברית או לארץ ישראל, גיבוש הבוגרים ושיפור חייהם הרוחניים, והדפסת ספרי חסידות חב"ד.
עבודתו בפיתוח תנועת חב"ד נעשתה בהשראת, עידוד והדרכת הרבי הריי"צ ולשם כך נסע בשנת תרצ"ז לאירופה למסור דו"ח מעבודתו ולדון על התוכניות לעתיד. הוא ביקר אצל הריי"צ ששהה אז בעיירת המרפא פרכטלסדורף בפרבר וינה והקדיש לו עשרות שעות בשיחות אישיות והשיב למאות מכתבים אישיים שג'ייקובסון הביא איתו מיהודי ארצות הברית. לאחר מכן נסע לכמה שבועות לפולין לבקר בישיבת חב"ד בורשה ובאוטבוצק לבדוק את אפשרות קליטתם של תלמידים מארצות הברית בישיבה. בשובו הקים ארגון "אחות תמימים" שיעורי חסידות חב"ד לבנות.
בשנת 1932 הקים בניו יורק את ישיבת "אחי תמימים" עבור צעירים יהודיים שהתקרבו באותה תקופה לחב"ד. בסתיו 1937 הקים בברוקלין את ישיבת תורת אמת, הישיבה החב"דית הראשונה בארצות הברית, ששרדה רק שנה. באותה שנה נסע לביקור באירופה אצל האדמו"ר מחב"ד שנפש אז בעיירת המרפא פרכטלסדורף, ובישיבות חב"ד בפולין כדי לבדוק אפשרות לקליטת בחורים מארצות הברית בישיבות אלו. עם שובו לארצות הברית הקים את ארגון שיעורי חסידות חב"ד לבנות "אחות תמימים".
תלמידים ששלח ללמוד בפולין ונמלטו עם פרוץ המלחמה בחזרה לארצות הברית, היוו את הבסיס לישיבת תומכי תמימים המרכזית שנוסדה בארצות הברית. וג'ייקובסון, שבפעילותו הניח חלק מהתשתית שהקלה על קליטתו של האדמו"ר בארצות הברית, ואף סייע בהשגת אשרת כניסה עבורו ללטביה כחלק ממסלול הבריחה שלו מפולין, התמנה כחבר בהנהלת הישיבה המרכזית של החסידות וכמשפיע בה. הוא סייע לאדמו"ר להשיג אשרות כניסה לארצות הברית עבור בתו חיה מושקא ובעלה רבי מנחם מנדל שניאורסון, אך לא הצליח להציל את הבת השנייה שיינא ובעלה מנחם מנדל הורנשטיין, והזוג נספה בשואה.
בשנת 1944 הקים סניפים של ישיבת תומכי תמימים בפיטסבורג, בניו הייבן וברובע הברונקס, בסניף זה כיהן חתנו הרב מרדכי אלטיין כראש ישיבה.
בשנת 1962 הקים בשכונת קראון הייטס בברוקלין את ישיבת "הדר התורה" לחוזרים בתשובה. במקביל ניהל את בית הספר לבנות "בית רבקה".
ארכיונו הכולל כעשר אלף מכתבים ומסמכים מפעילותו שמור בידי צאצאיו.
נקבר בניו יורק בבית הקברות מונטיפיורי, בחלקת אגודת חסידי חב"ד בסמיכות לאוהל חב"ד לובביץ'.
קורות חייו > משפחתו

ג'ייקובסון היה נשוי לשיינא ולהם שלש בנות: חיה (אשת הרב שלמה זלמן הכט), חוה ורחל (אשת הרב מרדכי דב אלטיין).
בני דודו הם שמעון הלקין ואברהם הלקין, כמו כן גם המשורר הסובייטי שמואל הלקין.
לקריאה נוספת

זיכרון לבני ישראל זכרונותיו של ישראל ג'יקובסון, קה"ת, 1996.
הערות שוליים

↑  מסביב לחסידות - זכרון לבני ישראל - פרק כב | ספריית ליובאוויטש, באתר ספריית חב"ד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263352505171  LCCN: nr96041559  VIAF: 51591934   WorldCat (עם VIAF): 51591934
כלף

כָּלֵף (געז: "ካሌፍ", גם "כלב") היה מצביא יהודי-אתיופי שחי במאה ה-16.
בין אוקטובר 1579 למרץ 1580 הנהיג יחד עם אחיו רדאית מערכה צבאית כנגד צבאו של הקיסר סרצה דנגל. כלף עמד בראש הגדוד שהיה אחראי על שרפת השדות כדי שהללו יהיו למכשול לצבא האתיופי ”וכלב אחי רדאי החל להבעיר באש את הבתים עם כל אשר בם, וגם את התבואות אשר בשדות, כי בשלה הקמה”. מאוחר יותר גדודו של כלף ניצל את העבודה כי להם יתרון גובה ואלו השתמשו וגוללו סלעים על האתיופים ”וזה היה מנהג אנשי כלב להילחם: גללו אבנים על אויביהם וימועו לעלות ממטה למעלה”, בתגובה לכך האתיופים השתמשו בתותחים שאחד מפגזיו פגע באישה.
בעקבות ההפגזות, נכתב בכרוניקה המלכותית שכלף השתגע ”וכלב נטרפה רוחו, מרוב פחד, נסוג לאחור, ויעל על צוק סלע גדול, ולפניו לא עלה איש על הצוק הרם ההוא, ורק הפחד העלה שם את גבה-הלב הזה, והנשארים מחילו ברחו (...) בפעם הזאת נפל חצי מחנה הפלשים בחזית ומחציתם השליכו את עצמם אל תוך הגיא בנוסם, וגם הבהמות נהרגו. כי אבא-נואי הכריז בחמתו, לבלתי ישאירו איש ואישה, וזקן ונער ובהמה.” במערכה הזו גם כלף עצמו נהרג.
לקריאה נוספת

אהרון זאב אשכולי, ספר הפלשים - יהודי חבש תרבותם ומסורותיהם, מוסד הרב קוק וראובן מס, תשל"ג
James Quirin, "Kalef" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: He-N, Otto Harrassowitz Verlag, 2007, ISBN 344705607X, p. 332-333
James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168
Steven Kaplan, The Beta Israel (Falasha) in Ethiopia: From Earliest Times to the Twentieth Century, New York University Press, 1992, ISBN 9780814746257
הערות שוליים

1 2 3  אהרון זאב אשכולי, ספר הפלשים - יהודי חבש תרבותם ומסורותיהם, מוסד הרב קוק וראובן מס, תשל"ג, עמ' 151
↑  James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168, 79
כיש

מסופוטמיה בתקופת חמורבי
שרידי הזיקורת בעיר כיש
כיש הייתה עיר שומרית. חורבותיה נמצאו בתל אל-אוחימיר במסופוטמיה שבעיראק. מיקום העיר הוא 12 ק"מ ממזרח לבבל, ו-80 ק"מ מדרום לבגדאד.
היסטוריה

תחילת ההתיישבות בכיש נעשתה בתקופת ג'מדת נצר (3200–2900 לפנה"ס). היא הייתה אחת הערים החשובות בתקופת הממלכה הקדומה בשומר. יש מידע מועט לגבי קורותיה של העיר לפני תקופת סרגון מאכד אשר מקורו היה מעיר זו. על פי רשימת המלכים השומרית, כתב יד אשר תיעד את המלכים השומרים ושושלות זרות לאחר המבול, כאשר המלוכה ירדה משמים, השושלת הראשונה התחילה במאה ה-29 לפנה"ס לערך בעיר כיש. הרשימה מכילה שמות של 40 מלכים שמלכו בכיש לאורך תקופה של ארבע שושלות. הממצאים הארכאולוגיים מאשרים את קיומם של המלכים רק מהמלך ה-22 בשושלת הראשונה של כיש, אנמברגשי. רשימת המלכים כוללת שמות מלכים אשר זוהו כשמות שמיים ואשר מעידים על כך שהאוכלוסייה הקדומה של כיש כללה גם אוכלוסייה ממוצא שמי.
על פי רשימת המלכים השומרית, לאחר שכיש הובסה במלחמה במאות ה-27–26 לפנה"ס, עברה שושלת המלוכה לארך. אולם למרות הירידה בכוחה הצבאי והכלכלי של כיש, היא המשיכה להיות עיר חשובה מבחינה פוליטית כמו העיר ניפור בדרום. מלכים רצו לשלוט בכיש כדי לתת לגיטימציה לשלטונם, והם נשאו את התואר "מלך כיש" גם אם מקורם היה מאכד, מאור או מבבל. לאחר נפילת אור 3 בעקבות מהומות האמורים, קיבלו האמורים את ההנהגה הפוליטית על ערים באזור, ובכללן כיש. ההתיישבות בכיש נמשכה גם בתקופה הבבלית הקדומה, האשורית החדשה. בתקופה האכדית האל הפטרון של העיר היה זבבה (או זמאמה), לצד אשתו אִינַנַ.
ארכאולוגיה

האתר הארכאולוגי של כיש משתרע על שטח אליפטי שאורכו כ-9 ק"מ ורוחבו כ-3.5 ק"מ, המקיף 40 תילים קטנים. הגדולים שבהם הם אוחימיר ואינגרה. תל אוחימיר הוא האתר של העיר כיש; משמעות השם הוא "האדום", על שם הלבנים האדומות של הזיקורת שנמצא בתל. בתל אינגרה נמצא המקדש לאלה איננ.
במאה ה-19, בעקבות חפירות לא חוקיות באתר, החלו להופיע לוחות חרס בשוק. לוחות אלה איפשרו את זיהוי האתר על ידי חוקר צרפתי כעיר כיש. בשנים 1912 ו-1914 ביצע צוות של ארכאולוגים צרפתיים חפירות ארכאולוגיות מסודרות באתר. הממצאים כללו 1,400 לוחות חרס מהתקופה הבבלית הקדומה. לוחות אלה נמצאים היום במוזאון הלובר בפריז ובמוזיאון לארכאולוגיה של איסטנבול. בשנים 1923 עד 1933 חפרה באתר משלחת משותפת של מוזיאון פילד משיקגו ואוניברסיטת אוקספורד בראשות סטיבן לנגדון. בשנים 1988, 2000 ו-2001 חפרה באתר משלחת יפנית.
הערות שוליים

↑  Michael P. Streck, Das amurritische Onomastikon der altbabylonischen Zeit. Band 1: Die Amurriter, die onomastische Forschung, Orthographie und Phonologie, Nominalmorphologie, Ugarit-Verlag, 2000, עמ' 37
| מסופוטמיה |
| --- | --- | --- |
| ממלכות בתקופת הברונזה | ממלכות בתקופת הברונזה |  |
| שומר | אומה • אור • ארידו • ארך • אשנונה • באד-טיבירה • בורסיפה •  דיר • לגש • מלגיום • נגירסו • ניפור • סיפר • כיש • שדופום • שורופק |  |
| עילם | שושן • אנשאן |  |
| אכד | אכד • מארי • גותים |  |
| אמורים | אמר • תותול • איסין • ארך • לרסה • בבל • כיש • מרי • תרקה • ימחֿד • אכלתום |  |
| בבל | התקופה הבבלית הקדומה • כשים • האימפריה הבבלית החדשה • כשדים • דור-כוריגלזו |  |
| אשור | אשור • כלח • דור שרוכין • נינוה • חרן • אימגור-אנליל • האימפריה האשורית החדשה |  |
| חור | מיתני • אורקש • נוזי • אוררטו |  |
| נושאים מרכזיים | נושאים מרכזיים |  |
| ממשל | מלכי שומר • מלכי אשור • מלכי בבל |  |
| מיתולוגיה | מיתולוגיה מסופוטמית • הוראות שורופק • אנומה אליש • עלילות גילגמש • מרדוך • קינת ניפור • הדת הבבלית אשורית |  |
| שפה | כתב יתדות • אלפבית ארמי • שומרית • אכדית • אמורית • עילמית • חורית • ארמית |  |
| נהרות | פרת • חידקל • חבור • בליח • דיאלא • הזב הגדול • הזב הקטן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532925205171  NKC: ge767235 
קנקן חרס קטן מהאלף השלישי לפנה"ס מכיש, מוצג במוזיאון הלובר
קונכייה שעליה מצוין שמו של מלך כיש רימוש. מקור הקונכייה במפרץ הפרסי או בים האדום.
כחליל הבקיה

| כחליל הבקיה |
| --- | --- |
 זכר
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: כחליליים
סוג:: Polyommatus
מין:: כחליל הבקיה
שם מדעי
 Polyommatus amandus ‏שניידר, 1792

כַּחְלִיל הַבִּקְיָה (שם מדעי: Polyommatus amandus) הוא פרפר נדיר ממשפחת הכחליליים. כחליל הבקיה נפוץ בצפון אפריקה, אירופה ועד מזרח אסיה. בישראל הוא נמצא רק בחרמון ובצפון רמת הגולן.
תיאור כללי

מוטת כנפיו נעה בין 29 ל-35 מילימטרים. כחליל הבקיה גדול באופן ניכר משאר הפרפרים בתת-המשפחה שלו (Polyommatinae), ניתן להבחין בכך בעיקר בעת התעופפותם. צידן העליון של כנפיי הזכר הן אפור כספי או תכלת, לרוב ישנו גם קו גבול שחור שמחוצה לו קו שוליים לבן שנמצא בקצות הכנפיים, אך לא תמיד. צידן העליון של כנפי הנקבה הן כחולות כהות עם גוונים חומים בפינות בחלק מהאזורים, באזורים אחרים הן חומות בהירות ובקצוות צורות בצבע המזכירות צורת חצי ירח. על קצוות הכנפיים מאחורה יש כתמים אדומים. צידן התחתון של כנפיי הזכר הן בצבע אפור בהיר עם כתמים שחורים הלבנים בחלקם החיצונים. צידן התחתון של כנפיי הנקבה דומה אך בעל חום-קרמי בהיר עשיר עם כתמים אדומים, בעיקר על השוליים של צידן האחורי של הכנפיים עם שורה של נקודות שחורות שבדרך כלל נוגעות אחת בשנייה, המקבילות לשולי הכנפיים.
מחזור חיים

פרפר זה מתעופף בדרך כלל מחודש מאי עד לאוגוסט. הנקבה מטילה את ביציה על עלי צמח הבקיה, בדרך כלל . הביצה לבנבנה, שטוחה ומרושתת המוטלת ברוב הפעמים יחידה, לעיתים, גם בקבוצות. הזחל שבוקע הוא בצבע קרם ועם גדילתו צבעו משתנה לירוק עם פס כהה יותר במרכז. יש בלוטות רוק המפרישות טל דבש המושך אליו נמלים, שאלו מגינות על הזחלים מטורפים. הזחל בשיא גדילתו מגיע לכ-20 מ"מ ולאחר מכן נכנס לדיאפאוזה חורפית לתקופה של כ-10 חודשים שלאחריה הופך לגולם. הגולם בצבע ירוק ואורכו כ-15 מ"מ, תקופתו כשלושה שבועות.
בארץ ישראל

בישראל נמצא הפרפר בסכנת הכחדה, ומתעופף רק בחרמון ובצפון רמת הגולן אך מאוד נדיר וקשה למצוא אותו. בשנת 2009, על פי בקשת אגודת חובבי הפרפרים בישראל, הוכרז כחליל הבקיה, ביחד עם עוד 13 פרפרים, כפרפר מוגן בישראל.
הערות שוליים

1 2  Amanda's Blue, Plebeius amandus - Butterflies - NatureGate, www.luontoportti.com (באנגלית)
↑  בן יהודה, עוז (2014-06-29). "כחליל הבקיה". מן השדה. נבדק ב-2017-09-05.
↑  לראשונה: פרפרים הוכרזו כערכי טבע מוגנים, באתר nrg‏, 7 באפריל 2009
כחליל הרימון

| כחליל הרימון |
| --- | --- |
 כחליל הרימון
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: כחליליים
סוג:: Deudorix
מין:: כחליל הרימון
שם מדעי
 Deudorix livia ‏Klug, 1834

כַּחְלִיל הָרִמּוֹן (שם מדעי: Deudorix livia) הוא פרפר יום המשתייך למשפחת הכחליליים. הוא מין ממוצא אפרוטרופי אשר חודר לאזור ארץ ישראל מדרום. כחלילי הרימון בולטים בצבעם החום-נחושתי ובמעופם המהיר. הם בעלי דו-פרצופיות או דו-צורתיות זוויגית. הזכרים בעלי צבע נחושתי בגוון מתכתי בוהק וכנפיהם מסתיימות בשוליים לבנים. הנקבות חומות. חלקן התחתון של הכנפיים בהיר בגוון קרמי ומעוטר במעין דגם שיישי. בקצה הכנף התחתון ישנם כתמים שחורים בולטים כמעין עיניים מדומות המסתיימות במחושים מדומים, זאת על מנת להשלות טורפים פוטנציאלים אשר ינסו לתפוס חלק זה של הפרפר - זה האחרון ינוס במהרה ויינצל, לא פעם תוך אובדן חלק מכנפו.
אזור מחיה

תפוצתו במרחב הטרופי והסובטרופי הכולל את אפריקה מצפון לקו המשווה (מצרים, סודאן), דרום חצי-האי ערב, סוריה, ארץ ישראל ולבנון. לעיתים חודר גם לאזור דרום איראן.
בישראל הפרפר נפוץ בכל הארץ בעיקר בקיץ, החל מחודש מאי. בערבה הוא נמצא בכל השנה. בשל התחממות האקלים נצפה באזורים שונים של ארץ ישראל גם בזמנים שבעבר לא נראה בהם. ניתן לראותו בעיקר סביב עצי השיטים - בעיקר שיטת המשוכות, ינבוט, ושיחי רימון.
שלבי התפתחות

הביצה: הנקבה מטילה כמה ביצים על פירות השיטה, על הינבוט ועל פירות הרימון. הביצה חצי עגולה ופחוסה, בעלת דגם מרושת וצבעה צהבהב-ירקרק.
הזחל: הזחל מתפתח בתוך הפרי וניזון מזרעיו. זחלי כחליל הרימון נחשבים מזיקים לחקלאות בשל הפגיעה בפירות הרימון.
הגולם: בדומה לגלמי מיני כחליליים רבים גם גולם כחליל הרימון הוא מטיפוס גולם החגורה. הזחל יוצא מהפרי ומתגלם מחוץ לפרי על הענפים או על הקרקע.
לקריאה נוספת

דובי בנימיני, מדריך הפרפרים בישראל, כתר, 2002, מהדורה שישית 2010, עמ' 165-164.
דובי בנימיני, גינת הפרפרים בישראל, כתר, 2009, עמ' 214.
יצחק איזנשטיין, פרפרי ארץ ישראל, הוצאת המחבר, 2003, עמ' 217-219.
"זחלים" הוצאת "טבע ישראלי", עורך: נועם קירשנבאום - מדריכי כיס לזחלים של הפרפרים הנפוצים בארץ ישראל.
יצחק איזנשטיין, על צמחים ופרפרים בירושלים, הוצאת הספרים של הסתדרות המורים בישראל, עמ' 168
יצחק איזנשטיין, על פרפרים וצמחים בארץ ישראל, הוצאת הספרים של משרד הביטחון, עמ' 115-117
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 165-164
↑  "גינת הפרפרים" מאת דובי בנימיני, 2009, עמ' 214
↑  Kimmo Saarinen Pekka jalainen Hannu Aarinio Tari Haahtela p. 350 Buterflies of Britain and Europe
↑  יצחק איזנשטיין, "פרפרי ארץ ישראל", הוצאת המחבר, 2003, עמ' 217
↑  "גינת הפרפרים" מאת דובי בנימיני, 2009, עמ' 214
↑  "כחליל הרימון ושיטת המשוכות - עולם קטן בגדול -חרקים
↑  יצחק איזנשטיין, "פרפרי ארץ ישראל", הוצאת המחבר, 2003, עמ' 219-217
↑  "זחלים" הוצאת טבע ישראלי, עורך: נועם קירשנבאום - מדריכי כיס לזחלים של הפרפרים הנפוצים בארץ ישראל.
↑  יצחק איזנשטיין, "פרפרי ארץ ישראל", הוצאת המחבר, 2003, עמ' 217-219
↑  "גינת הפרפרים" מאת דובי בנימיני, 2009, עמ' 214
↑  יצחק איזנשטיין, "פרפרי ארץ ישראל", הוצאת המחבר, 2003, עמ' 217-219
כחליל הרימון Deudorix livia, צולם בירושלים
כחליל הרימון Deudorix livia, צולם בירושלים
ישראל גוטליב

ישראל גוטליב (דצמבר 1917 – 1988) היה ראש העירייה השישי והשמיני של בני ברק. גוטליב כיהן בתפקידו 9 שנים, בין השנים ה'תש"ל–ה'תשל"ד וה'תשל"ו–ה'תשל"ח (1969–1974, 1976–1978).
ביוגרפיה

גוטליב נולד בכ"א כסלו תרע"ח במונקאץ'. הוא למד בבית ספר עברי בתלמוד תורה ובישיבה. בסוף שנת 1935 עלה לארץ ישראל עם משפחתו והחל לפעול בתנועת בני עקיבא. בשנת 1938 שירת כנוטר בעין השופט. בהמשך היה מזכיר סניף תל אביב של האיגוד המקצועי של הפועל המזרחי. כן כיהן בתפקידים שונים מטעם התנועה, בהם חבר הנהלת הצופה, חבר הוועד המפקח של קופת-חולים הכללית וראש המחלקה לאיגוד מקצועי של הפועל המזרחי. גוטליב השתייך בשנות ה-40 לסיעת "למפנה" ובהמשך עבר לסיעת ליכוד ותמורה במפד"ל, בראשות יצחק רפאל.
גוטליב נבחר לראשונה למועצת עיריית בני ברק בשנת 1965. במרץ 1968 נתמנה לסגן ראש העירייה, לאחר שחבר סיעתו משה בגנו פרש מטעמי בריאות. לאחר הבחירות בסוף שנת 1969 גיבש קואליציה עם המערך וגח"ל והותיר את הגוש התורתי באופוזיציה. בה'תשל"ו גוטליב נכנס לכהונה שנייה, במסגרת הסכם רוטציה עם אגודת ישראל. בבחירות 1978 זכה המפד"ל בראשותו בשישה מנדטים מתוך 21 מקומות במועצה, לעומת 9 מנדטים של "למען בני ברק התורתית" וגוטליב היה לממלא מקום ראש העירייה. בדצמבר 1981 הוא התפטר מתפקידו כממלא מקום ראש העיר ובמקומו התמנה רפאל מרובקה.
ב-1981 שימש כעד מדינה במשפט השוחד של אהרן אבוחצירא. הוא התמוטט מתשישות על דוכן העדים. "תשובות השקר שלו הן שגרמו לתשישותו במהלך החקירות על ידי הסנגוריה", קבע השופט יהודה כהן - נשיא ההרכב, השופטים זיכו את אבוחצירא מחמת הספק.
לאחר מותו, הונצח גוטליב על ידי עיריית בני ברק, בקריאת רחוב בעיר על שמו.
סגירת רחוב השומר

במהלך כהונתו השנייה כראש העיר התפתחו הפגנות סביב דרישה לסגירת רחוב השומר לנסיעת כלי רכב בשבת. החרדים פעלו לסגור את הכביש בכח וגורמים חילוניים ארגנו הפגנות נגדיות נגד החרדים. האירועים התדרדרו לאלימות הדדית וגוטליב פעל רבות בניסיון למצוא פתרון שירגיע את הרוחות, לחץ על הרשויות לסגור את רחוב השומר ודרש מהציבור החרדי לשמור על איפוק עד מציאת פתרון של פשרה. העירייה בראשותו הציבה שלטים המבקשים שלא לנסוע ברחוב. חרדים קיצונים הפעילו על גוטליב לחץ וטענו שהוא תומך בחילונים.
ביוני 1977 הוחלט במועצת העירייה לחסום את הכביש לנסיעה בשבת. המפקח על התעבורה במחוז תל אביב הביע התנגדות לסגירת הכביש והתריע על הסכנה שבהצבת שרשרת בכביש, וגוטליב השיב לו שהוא תמיה על התנגדותו לסגירת הכביש הנתמכת על ידי המשטרה וכי בעיית השימוש בשרשרת היא בעיה טכנית שניתן להתגבר עליה.
ב-2 ביולי 1977 התנגש ג'יפ בשרשרת בלתי מוארת שהוצבה לאורך רחוב השומר כדי למנוע תנועה בשבת, והנוסע שישב ליד הנהג נהרג. בפברואר 1978 החליט היועץ המשפטי לממשלה אהרן ברק להעמיד את גוטליב, את מועצת העיר ואת הנהג לדין על גרימת מוות ברשלנות. ההעמדה לדין ספגה ביקורת רבה בחוגים דתיים, אשר טענו שהנוסע נהרג בזמן שהנהג ניסה לפרוץ את המחסום, ולא בגלל שהוא לא ראה אותו. כמו כן, ההעמדה לדין ספגה ביקורת מצד אנשי מרכז השלטון המקומי שטענו שהדבר יפגע בתפקודם של ראשי רשויות. גוטליב זכה לאהדה רבה מצד הציבור החרדי ובעת פתיחת משפטו שבתו החנויות בבני ברק במשך שעתיים לאות הזדהות עמו. המשפט נפתח במרץ 1978, אך לבקשת גוטליב נדחו הדיונים לדצמבר 1978 לאחר הבחירות לראשות עיריית בני ברק. בפברואר 1980 גוטליב הורשע בדין, והיה זה מקרה ראשון בו ראש עירייה בישראל הורשע בגרימת מוות ברשלנות. גוטליב נידון למאסר על תנאי ותשלום קנס.
לקריאה נוספת

על חומותייך בני ברק - יצחק מאיר.
דוד תדהר (עורך), "ישראל גוטליב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יג (1963), עמ' 4209
מרדכי אלקן, המטרה: קואליציה מקיר אל קיר, מעריב, 21 באוגוסט 1978