stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנה מורטון
הערות שוליים

↑  "U.S. Senate: Levi Parsons Morton, 22nd Vice President (1889-1893)". www.senate.gov. הסנאט של ארצות הברית. נבדק ב-29 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wm. Corcoran Eustis Dies. Former Diplomat was Captain on Gen. Pershing's staff". The New York Times. 25 בנובמבר 1921. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "W. C. Eustis Dies On New York Trip. Succumbs to Recurrence of Pneumonia He Contracted During War Service. Funeral Arrangements Incomplete. Was Long Prominent in National Capital Affairs. Family and Friends at Bedside. Funeral Plans Not Completed". וושינגטון פוסט. 25 בנובמבר 1921. אורכב מ-המקור ב-25 במאי 2011. קפטן ויליאם קורקורן יוסטיס, מוושינגטון הבירה, מזכירו האישי של הגנרל ג'ון ג'יי פרשינג במהלך המלחמה, מת הלילה בעקבות הישנות התקף של דלקת ריאות שנדבק בה בצרפת. הוא היה בן 60. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Mrs. Winthrop Rutherfurd". The New York Times. 21 ביוני 1917. נבדק ב-18 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "ENGAGEMENT OF MISS ALICE MORTON.; To Marry Winthrop Rutherfurd, One of the Best-Known Men in Society, an Adept at Out-Door Sports, and Wealthy". The New York Times. 13 בינואר 1902. נבדק ב-18 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Artifacts of the Month -- June, 2017". www.rutherfurdhall.org (באנגלית). Rutherfurd Hall. אורכב מ-המקור ב-19 בספטמבר 2021. נבדק ב-18 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "W. RUTHERFURD, 82, LEADER IN SOCIETY; Sportsman, Member of Noted Family, Dies Was Owner of Famous Terrier Kennels". The New York Times. 21 במרץ 1944. נבדק ב-18 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "MISS MARY MORTON". The New York Times. 23 באפריל 1932. נבדק ב-29 במאי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "LEVI P. MORTON GAVE $600,000 TO CATHEDRAL; Wife Shared in Anonymous Gift to St. John's. COL. ASTOR GAVE $100,000 Trustees Regard Donation as Marking an Epoch and Now Hope for Structure's Speedy Completion". The New York Times. 11 בינואר 1905. נבדק ב-29 במאי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
אדוארד צ'ארלס פיקרינג

| --- | --- |

אדוארד צ'ארלס פיקרינג, 1880
 לידה:  19 ביולי 1846 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  3 בפברואר 1919 (בגיל 72) קיימברידג', ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 תלמידי דוקטורט:  וילמינה פלמינג 
 פרסים והוקרה:  פרס פייר ז'נסן (1908)  מדליית ברוס (1908)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  חבר זר של החברה המלכותית (6 ביוני 1907)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה (1901)  פרס רומפורד (1891)  מדליית הנרי דרייפר (1888) 
 תרומות עיקריות
 כוכבים כפולים, סיווג ספקטרלי
 חתימה:   
 
אדוארד צ'ארלס פיקרינג (באנגלית: Edward Charles Pickering‏, 19 ביולי 1846 – 3 בפברואר 1919) היה אסטרונום אמריקאי אשר חקר כוכבים כפולים ונחשב, יחד עם הרמן קרל פוגל, למגלה של זוגות ספקטרוסקופיים. צוות הנשים אותו ניהל קיטלג כוכבים רבים והיה שותף למספר תגלית מדעיות.
ביוגרפיה

פיקרינג נולד בבוסטון ב-1846. ב-1865 השלים תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד. בשנים 1865–1867 לימוד מתמטיקה בהרווארד. בשנים 1867–1877 לימד פיזיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
ב-1877 התמנה למנהל של מצפה הכוכבים של מכללת הרווארד, תפקיד אותו הוא מילא עד מותו ב-1919.
כמנהל המצפה, מינה צוות מחקר רחב, שכלל מעל 80 נשים לאורך השנים. בין המדעניות שעבדו בצוות המחקר שלו ניתן למנות את אנני ג'אמפ קאנון, הנרייטה ליוויט, אנטוניה מורי, וילמינה פלמינג, אוולין לילנד ועוד. הצוות הורכב מנשים בלבד מכיוון שהשכר המקובל לנשים באותה התקופה היה נמוך בהרבה ביחס לשכר הגברים במשרה אקדמאית והדבר איפשר לפיקרינג להעסיק יותר חוקרות באותו התקציב. הצוות זכה לכינויים "מחשבות הרווארד" או לכינוי הלועג "הרמונו של פיקרינג".
צוות המחקר בראשותו של פיקרינג היה מתקדם מאוד בתחומו וגילויו משמשים את המדע גם כמאה שנים לאחר הגילוי
עבודתו

ב-1882 פיתח פיקרינג שיטה למדידת ספקטרום פליטה של מספר כוכבים בו זמנית על ידי הנחת מספר מנסרות על משטח צילום. הדבר אפשר סיווג ספקטרלי של מספר כוכבים בו זמנית ובכך תרם לקיטלוג הכוכבים.
יחד עם אנני ג'אמפ קאנון ווילמינה פלמינג הרכיב קטלוג אחיד של כל הכוכבים הנראים ( עם בהירות נראית עד 9+) שהיו מוכרים באותה התקופה. הקטלוג המוכר בשם קטלוג הנרי דראפר, (Henry Draper Catalogue (HD משמש בגרסתו המורחבת גם כיום.
פרסים וחברויות

חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1867)
מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה (1886 ביחד עם צ'ארלס פריצ'רד ו-1901)
פרס וואל של האקדמיה הצרפתית למדעים (1888)
מדליית הנרי דרייפר (1888)
מדליית ברוס (1904)
הערות שוליים

↑  Pickering's Harem, אתר Harvard
↑  The 19th century women who catalogued the cosmos, אתר cnet
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007361763605171  BnF: cb13167172t (data)  CiNii: DA17335772  GND: 116178949  ISNI: 0000 0000 6308 0731  LCCN: n87831268  NKC: mub2016922720  NLA: 35044087  NTA: 071215174  RERO: 02-A003692516  SNAC: w61837m0  SUDOC: 070270465  Trove: 810392  VIAF: 71529631   WorldCat (עם VIAF): 71529631
צדוק ליינמן

אין תמונה חופשית
צדוק לֶיינמן (לעיתים נכתב לינמן) (27 בדצמבר 1904, י"ט בטבת תרס"ה – 27 בנובמבר 1973) היה מו"ל ובעל בית דפוס ישראלי, שוחר ספרות עברית, מייסד דפוס צה"ל, מייסד הוצאת הספרים "צ' ליינמן" ומייסד בית הדפוס "אוֹרצֵל" ברמת גן.
ספרו

ספר בית הקברות הישן בתל אביב: כולל שמות כל הנפטרים אשר מצאו מנוחתם בבית העלמין הישן בתל אביב, מראשיתו הוא יום העשירי במרחשון שנת התרס"ג (1902), בימי מגפת החלי רע ביפו, עד ראשית שנת הת"ש (1939), בצירוף תולדות חייהם של אנשי השם (רבנים, סופרים ומנהיגי העם), החלוצים בוני היישוב והעיר תל אביב, והקדושים אשר מסרו נפשם לבנין הארץ ונלוה להם נוסחאות של המצבות וצלומים; סודר, נערך ויצא לאור על ידי צבי קרול וצדוק לינמן, תל אביב: דפוס ספר, ת"ש.
הערות שוליים

↑  דפוס צבאי, דבר, 22 באוגוסט 1948; דפוס צבאי, מעריב, 22 באוגוסט 1948.
↑  א. מן, הורה אגדתי: תולדות רפרודוקציה אחת, מעריב, 20 במאי 1955.
↑  צדוק ליינמן באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  שלומית ליינמן באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  אורן פייט, בסוף רמת גן היה מקום מיוחד (חלק א'), באתרו "סמליל".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443223405171  ISNI: 0000 0000 4953 6755  LCCN: nr96042138  VIAF: 56512389   WorldCat (עם VIAF): 56512389
מורגן גילאבוגי

מורגן גילאבוגי (נולד ב-10 במרץ 1998) הוא כדורגלן גינאי-צרפתי המשחק בעמדת הקשר בפ.צ. זנקט פאולי ובנבחרת גינאה.
קריירת מועדונים

גילאבוגי גדל במחלקות הנוער של סנט אטיין וספורטינג טולון ב-17 במאי 2020, הוא חתם על חוזה בפריז מליגת המשנה הצרפתית. את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי פריז רשם בניצחון 1–2 על אמיין ב-12 בספטמבר 2020.
בקיץ 2023 הצטרף ללאנס. גילאבוגי רשם בלאנס עונה טובה וסיים עמה במקום השביעי בליג 1.
בקיץ 2024 הושאל גילאבוגי לעונה אחת לפ.צ. זנקט פאולי, העולה החדשה לבונדסליגה.
קריירה בינלאומית

גילאבוגי שנולד בצרפת הוא ממוצא גינאי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת גינאה בתיקו המאופס נגד נבחרת גינאה ביסאו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022 ב-12 בנובמבר 2021.
נכלל בסגל נבחרת גינאה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
חיים אישיים

גילאבוגי הוא אחיו של הכדורגלן הצרפתי הבינלאומי ג'ושוע גילאבוגי.
הערות שוליים

↑  מורגן גילאבוגי חותם על חוזה לשלוש שנים בפריז (בצרפתית)
↑  פריז: גילאבוגי חותם על החוזה המקצועי הראשון שלו (בצרפתית)
↑  Liste des 25 pour la CAN 2023 בחשבון הטוויטר הרשמי של פדרציית הכדורגל הגינאית, 23 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
| נבחרת גינאה – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 ע. קייטה •  2 מ. סילה •  3 א. סילה •  4 א. קונטה II •  5 סו •  6 א. דיאוורה •  7 סיסה •  8 נ. קייטה •  9 ז'. קאנטה •  10 גילאבוגי •   11 באיו •  12 א. קונטה I • 13 מ.ע. קמארה •  14 מוריבה • 15 דירסטאם • 16 מ. קמארה • 17 ע. קאנטה • 18 סומה • 19 קאנה • 20 פ. קונאטה • 21 קאבה • 22 קונה • 23 א. קמארה • 24 מ. קונאטה • 25 דיאלו • 26 פ. קמארה • 27 יוסוף • מאמן: ק. דיאוורה |  1 ע. קייטה •  2 מ. סילה •  3 א. סילה •  4 א. קונטה II •  5 סו •  6 א. דיאוורה •  7 סיסה •  8 נ. קייטה •  9 ז'. קאנטה •  10 גילאבוגי •   11 באיו •  12 א. קונטה I • 13 מ.ע. קמארה •  14 מוריבה • 15 דירסטאם • 16 מ. קמארה • 17 ע. קאנטה • 18 סומה • 19 קאנה • 20 פ. קונאטה • 21 קאבה • 22 קונה • 23 א. קמארה • 24 מ. קונאטה • 25 דיאלו • 26 פ. קמארה • 27 יוסוף • מאמן: ק. דיאוורה | גינאה |
| נבחרת גינאה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 ע. קייטה •  2 א. קונט •  3 א. סילה •  4 סו •  5 דיאקאבי •  6 דיאוורה •  7 גילאבוגי •  8 נ. קייטה •  9 גיראסי •  10 מוריבה •   11 באיו •  12 דיאקיטה • 13 מוח. קמארה •  14 כ. סיסה • 15 ס. סיסה • 16 מוס. קמארה • 17 ז'נווייה • 18 א. קמארה • 19 קמאנו • 20 קונאטה • 21 ס. סילה • 22 קונה • 23 טורה • 24 קאנטה • 25 פ. קונט • מאמן: ק. דיאוורה |  1 ע. קייטה •  2 א. קונט •  3 א. סילה •  4 סו •  5 דיאקאבי •  6 דיאוורה •  7 גילאבוגי •  8 נ. קייטה •  9 גיראסי •  10 מוריבה •   11 באיו •  12 דיאקיטה • 13 מוח. קמארה •  14 כ. סיסה • 15 ס. סיסה • 16 מוס. קמארה • 17 ז'נווייה • 18 א. קמארה • 19 קמאנו • 20 קונאטה • 21 ס. סילה • 22 קונה • 23 טורה • 24 קאנטה • 25 פ. קונט • מאמן: ק. דיאוורה | גינאה |
ט"ו באייר

ט"ו באייר הוא היום החמישה עשר בחודש השמיני 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום החמישה עשר בחודש השני 
למניין החודשים מניסן. ט"ו באייר לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, רביעי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אדו".
חגים ואירועים החלים ביום זה

היום השלושים של ספירת העומר
ביום זה עברו שלושים יום מיום טוב הראשון של פסח, ולכן מי שמסופק אם אמר "מוריד הטל" לא חוזר על התפילה
קרבן פסח שני נאכל בליל ט"ו באייר.
אירועים היסטוריים ביום זה

ה'תקנ"ט – לאחר 54 ימים של מצור על עכו, נפוליון נסוג ממנה מבלי לכבוש אותה
ה'תרמ"ב – קיסר האימפריה הרוסית אלכסנדר השלישי מחוקק את חוקי מאי שהגבילו את מקומות המגורים של היהודים בתחום המושב, ואסרו עליהם עבודה בימי א' וימי חג נוצריים
ה'תרצ"ג – מתרחשת שריפת הספרים הפומבית בגרמניה הנאצית, שהונצחה במיצג ספרייה
ה'תש"ח – מלחמת העצמאות: מתחיל מבצע בן נון א' לפתיחת הדרך לירושלים
ה'תש"ח – מלחמת העצמאות: חברי קיבוץ יד מרדכי נסוגים ממנו, וכוחות מצרים משתלטים עליו לתקופה של כחצי שנה
נולדו

ה'תרס"ז – פרד זינמן, במאי קולנוע אוסטרי יהודי, פעמיים זוכה פרס אוסקר (נפטר ב-1997)
ה'תרצ"ט – עמוס עוז, סופר ישראלי, זוכה פרס ישראל ופרס גתה
ה'תשי"ד – יואב קוטנר, שדרן רדיו ואיש טלוויזיה ישראלי
ה'תש"י – חגי בן ארצי, איש חינוך ומרצה למחשבת ישראל, לתנ"ך ולתלמוד
ה'תשי"ח – רון ארד, חייל ישראלי, נפל בשבי בלבנון
נפטרו

ה'תל"א – רבי אריה לייב "הארוך" מקראקא, רב פולני במאה ה-17, רבן של פשמישל וקראקא ומגדולי רבני דורו.
ה'תקכ"א – הרב אריה לייב שפירא, אב"ד בווילנה ומחבר "מעון אריות" על מסכת סופרים. (נולד בה'תס"ב)
ה'תר"ט – רבי חיים מאיר יחיאל שפירא ממוגלניצא (השרף ממוגלניצא), אדמו"ר במוגלניצא, נכד רבי ישראל מקוז'ניץ. (נולד בה'תקמ"ט)
ה'תרפ"ד – הרב אברהם אליהו קפלן, ראש בית המדרש לרבנים בברלין ומחבר הספר "דברי תלמוד". (נולד בה'תר"ן)
ה'תשי"ד – זליג ברודצקי, מתמטיקאי, פעיל ציוני ונשיא האוניברסיטה העברית. (נולד בה'תרמ"ח)
ה'תשט"ו – גרו גרא, בכיר במשטרת וממשלת המנדט ונציב בתי הסוהר הראשון בישראל. (נולד בה'תרנ"ג)
י"ד באייר – ט"ז באייר
אייר
מיס הילחרס

מיס ויקטור ג'וסף הילחרס (בהולנדית ובאינדונזית: Mees Victor Joseph Hilgers; נולד ב-13 במאי 2001 באמרספורט שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי-אינדונזי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת טוונטה מליגת העל ההולנדית ובנבחרת אינדונזיה.
קריירת מועדונים

הילחרס גדל במחלקות הנוער של ניוולנד, ספרטה נייקרק וטוונטה. ב-6 בדצמבר 2018 חתם על חוזה מקצועני ראשון בטוונטה. ב-5 בדצמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1–2 על אייאקס במסגרת המחזור ה-11 בליגת העל ההולנדית לעונת 2020/2021, וב-5 בנובמבר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על הראקלס אלמלו במסגרת המחזור ה-12 בליגה לעונת 2021/2022.
קריירה בינלאומית

הילחרס נולד באמרספורט שבהולנד לאם ממוצא אינדונזי. הוא שיחק בנבחרת הולנד עד גיל 21.
בחודש ספטמבר 2024 בחר לייצג את נבחרת אינדונזיה, וב-30 בספטמבר קיבל אזרחות אינדונזית לאחר שהושבע כאזרח אינדונזיה בטקס בשגרירות אינדונזיה בהולנד יחד עם אליאנו ריינדרס.
ב-2 באוקטובר 2024 זומן לראשונה לסגל נבחרת אינדונזיה, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2026 נגד נבחרות בחריין וסין. ב-10 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 2-2 נגד נבחרת בחריין.
הערות שוליים

↑  Ajax vs. Twente - 5 December 2020 - Soccerway, ca.soccerway.com
↑  Twente vs. Heracles - 5 November 2021 - Soccerway, int.soccerway.com
↑  Arkhelaus Wisnu Triyogo, Profil Mees Hilgers, Calon Pemain Naturalisasi Timnas Indonesia Keturunan Manado, Tempo, ‏2024-09-07 (באנגלית)
↑  Siapa Linda Tombeng? Ibunda Mees Hilgers, Bukan Orang Biasa Punya Marga Ini dari Manado, suara.com (באינדונזית)
↑  Profil Mees Hilgers, Calon Pemain Naturalisasi Timnas Indonesia, kumparan (ב־)
↑  Hilgers dan Reijnders Resmi Jadi WNI. Erick Thohir, Semua Bekerja Demi Indonesia, PSSI - Football Association of Indonesia (ב־)
↑  Timnas Indonesia Panggil 27 Pemain untuk Lawan Bahrain dan China, Termasuk Mees Hilgers dan Eliano Reijnders, Bola.net, ‏2024-10-01 (באנגלית)
בעלות

בעלות היא זכות משפטית בנכס, המקנה לבעלים את הכוח המשפטי לעשות בו כל שירצו, בכפוף למגבלות שנקבעו בחוק או בחוזה.
תתי-זכויות הכלולות תחת הבעלות

הבעלות היא כלל הזכויות בנכס נתון: חזקה (שליטה אפקטיבית), שימוש (הנאה מן הנכס ומפירותיו), שינוי או עיבוד הנכס (לרבות בנייה במקרקעין), השמדתו והקניית זכויות אלו לאחרים (לדוגמה: מכירה השכרת הנכס או מתן זכות שימוש לאדם אחר).
מושאי הבעלות

נכסי מקרקעין (נדל"ן).
נכסי מיטלטלין (חפצים שניתן לנייד).
נכסים מופשטים (דוגמת קניין רוחני).
תאגידים (בעלות בחברות).
מושאי הבעלות > אדנות

בעלות של בני אדם, על עבד או שפחה, מכונים 'אדון' או 'גבירה'. השם אדון מוזכר רבות במקרא ככינוי למי שבעלים על עבד או שפחה, כך למשל נזכר בעת שהשביע אברהם את אליעזר עבדו:”וַיָּשֶׂם הָעֶבֶד אֶת יָדוֹ תַּחַת יֶרֶךְ אַבְרָהָם אֲדֹנָיו” (ספר בראשית, פרק כ"ד, פסוק ט').
כיום העבדות איננה חוקית ואינה מקובלת ברוב המדינות והחברות.
סייגים לבעלות

מגבלות מכח הדין – אלו לרוב הגבלה על "הכח המשפטי שבפעולה", הבעלים אינו מסוגל (משפטית) לבצע את הפעולה. לדוגמה, לא ניתן להקנות זכות שכירות לנצח, אלא רק לתקופה קצובה. לכן חוזה שכירות לנצח יהיה חסר תוקף או בעל תוקף לתקופה מוגבלת. הדין עשוי להטיל גם מגבלות על "חירות הפעולה" של הבעלים, אשר הפרתו לא תשלול את התוקף המשפטי של הפעולה, אך תחייב אותו במתן פיצויים. כך למשל יצירת מטרד בדירה שבבעלותו, עשוי לגרור תביעה נזיקית לתשלום פיצויים, וניתן אף לתבוע צו שיאסור את ההפרעה, אשר ימנע בפועל את הפעולה האסורה.
מגבלות מכח חוזה – לרוב הגבלה על "חירות הפעולה", לכן אם חוזה אוסר על בעלים של נכס מסוים לבנות בו ללא אישור השכנים, במידה ובעלים יבנה באותו נכס, תהיה לו הזכות המשפטית לכך, אך הוא יידרש לפצות את השכנים.
אחריות חברתית – זהו סייג אשר התפתח בעיקר לקראת סוף המאה העשרים. בבסיסו עומדת התפיסה שבעלים של נכס אינו מצוי בחלל הריק, אלא מהווה חלק מחברה. ככזה חלות על בעל נכס חובות לחברה כולה (ובמסגרת מודרנית – ביחסים עם הרשויות הציבוריות). תפיסה זו מהווה הצדקה לפעולות של הפקעת רכוש, שכן ההפקעה מתבצעת על מנת לקדם מטרות חברתיות.
פגיעה המותרת בגדר ההגנה החוקתית – סייג זה מתייחס להגנה החוקית על זכות הקניין, אשר מנויה בסעיף 3 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, אשר קובעת כי: "אין פוגעים בקניינו של אדם". עם זאת, ההגנה החוקתית על הקניין ועל זכותו של הבעלים בנכס איננה מוחלטת – סעיף 8 לחוק (אשר מכונה פסקה ההגבלה) קובע סייגים במסגרתם מותרת הפגיעה בזכות החוקתית לקניין (מתוקף חוק, לתכלית ראויה ובאופן מידתי).
אופי הבעלות > בעלות פרטית

כיום צורת הבעלות הנפוצה ביותר והנתפסת כטבעית היא הבעלות הפרטית. נהוג להגדיר את הבעלות כזכות לעשות בנכס כל דבר ולהדיר ממנו אחרים. הגדרה זו מבוססת על תפיסה לפיה הקניין הפרטי הוא בלעדי לבעלים.
אופי הבעלות > בעלות משותפת

נכס פרטי עשוי להיות שייך למספר בעלים (בני אדם או תאגידים). במצב בו הבעלות משותפת, הבעלים חולקים את הזכויות שמקנה הבעלות, אך הן מוגבלות (בתלות במשטר המשפטי) על מנת להגן על זכויותיהם של יתר הבעלים. המשפט הישראלי מסדיר את סוגיית השיתוף בנכסים בפרק ה' לחוק המקרקעין ובסעיפים 9–10א לחוק המיטלטלין. המשטר המשפטי בישראל מעניק לשותף חירות רבה לפעול ולהשתמש בנכס המשותף, אך זכות זו מרוסנת כיוון שהחוק גם מאפשר ליתר השותפים לפרק את השיתוף (במידה ואינם מרוצים מאופן ניהול הנכס).
אופי הבעלות > בעלות ציבורית

ישנם נכסים שהם בבעלות המדינה או מוסדותיה הציבוריים (דוגמת אדמות מדינה בישראל). גופים אלו זכאים לנהוג בנכס ככל בעל קניין, אך כיוון שהם כפופים לכללי המשפט הציבורי, לעיתים חלות עליהם מגבלות ייחודיות.
רכישת בעלות

בעת המודרנית, הדרך הנפוצה לרכישת בעלות בנכס היא בהסכם מכר עם בעל הנכס, במסגרתו הבעלות מועברת תמורת מחיר. עם זאת, קיימים מספר מסלולים נוספים לרכישת בעלות.
תיאורית "השיוך הראשוני" – על פי ג'ון לוק אדם רשאי לשייך לעצמו קניין, בתנאי שאין לאותו נכס בעלים. חשיבותה של תאוריה זו היא בעיקר בהסברה ומתן צידוק היסטורי לאופן שבו הבעלות בקניין מחולקת בין הפרטים בחברה. כמו כן, היא מתארת את צורת המחשבה בעמדה מאחורי פעולות של גילוי והשתלטות על יבשות וחבלי ארץ בתקופה הקולוניאלית (לדוגמה: הגילוי וההתיישבות באוסטרליה ואמריקה, וכן ההתפשטות מערבה בצפון אמריקה). כיום דרך זו אינה נפוצה, בעיקר מכיוון שרובו המוחלט של הקניין מצוי תחת בעלות.
מתנה – קניית בעלות בנכס ללא תמורה מצד המקבל.
ירושה – קניית בעלות בנכס במקרה של פטירת הבעלים הקודמים.
יצירה או עיבוד – הנכס, עשויים להקנות אף הם בעלות. תיאורית העבודה גורסת כי עבודה המושקעת בנכס מסוים מקנה בעלות. דוגמה לכך ניתן לראות בסעיף 6 לחוק המיטלטלין ובדיני הקניין הרוחני וזכויות היוצרים, אשר מכירים בבעלות מתוקף העבודה שהושקעה.
מציאת נכס הפקר – נכס מופקר הוא נכס ללא בעלים (כיוון שהבעלים ויתר על בעלותו בנכס). על פי סעיף 3 לחוק המיטלטלין, ניתן להפקיר ולזכות בבעלות בנכס מיטלטלין שהופקר, בעוד שלגבי מקרקעין וזכויות מופשטות התשובה איננה ברורה.
הפקעה – רשויות ציבוריות רשאיות להפקיע מקרקעין ורק לשם קידום צורכי ציבור. בשונה מאופני הרכישה המקובלים (מכר, מתנה ויצירה) – ההפקעה היא תהליך כפוי, אשר מתבצעת לרוב בניגוד לרצון הבעלים בנכס.
ראו גם

דיני קניין
רכוש
זכות הקניין
מכירה
שכירות
מעשה קניין
קניין רוחני
חוק יסוד: מקרקעי ישראל
לקריאה נוספת

י' ויסמן, דיני קניין – חלק כללי, תשנ"ז.
מ' דויטש, קניין (כרך א), תשנ"ז.
י' ויסמן, דיני קניין – בעלות ושיתוף, תשנ"ז.
ח' דגן, קניין על פרשת דרכים, תשס"ה.
הערות שוליים

↑  ע"א 3901/96 הוועדה המקומית לתכנון ובנייה, רעננה נ' הורוויץ, פ"ד נו(4) 913
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4211514-0  NDL: 00572330 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
שלט המודיע על בעלותם המשותפת והבלעדית של דיירי בניין בירושלים, בשטח החנייה בסמוך לו
דב נשרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ספטמבר 1920 כ"א באלול תר"פ 
 פטירה:  18 ביולי 1973 (בגיל 52) י"ח בתמוז תשל"ג 
 מקום קבורה:  בית העלמין הדרום 
 מדינה:  ישראל 
 בן או בת זוג:  דליה למדני (1952–1961) דרורה חבקין (1962–1970) 
 מספר צאצאים:  3 
 השתייכות:  צבא הגנה לישראל 
 דרגה:  אלוף־משנה 
 תפקידים בשירות
 פעיל המוסד לעליה ב' באירופה,   מפקד אילת (1952–1954),  תיחקר את טבח כפר קאסם מטעם פיקוד המרכז,  הקים את תזמורת הגדנ"ע
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות 
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל "החברה לפיתוח חוף אילת"
 
דב נשרי (אדלר) (כ"א באלול תר"פ, 1920 – יח בתמוז תשל"ג, 18 ביולי 1973) היה חבר "ההגנה", קצין בדרגת אל"ם בצה"ל ואיש משרד הביטחון, מנכ"ל "החברה לפיתוח חוף אילת".
חייו

נולד לטוביה אדלר ועלה לארץ ישראל בנעוריו.
היה נוטר, מדריך ומפקד מחלקה בהגנה ברחובות ופעיל המוסד לעליה ב' באירופה.
במלחמת העצמאות היה מג"ד בחטיבת קרייתי.
בין השנים 1952–1954 היה מפקד אילת, שהייתה שטח שיפוט צבאי. ב-1952 נישא לדליה למדני, ב-1954 עברו בני הזוג לצהלה, ובשנת 1957 נולדה בתה היחידה, ליאת.
במבצע קדש היה קצין קישור של פיקוד המרכז לחטיבה 17 ועמד בראש "ועדת נשרי" שתיחקרה את טבח כפר קאסם מטעם פיקוד המרכז, מספר שעות לאחר סיומו.
היה מנהל מחלקת הגדנ"ע באגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון. בין השאר הקים את תזמורת הגדנ"ע ויצא איתה לסיבובי הופעות בחו"ל. ב-1959 פיקד על משלחת הגדנ"עים, תלמידי כפר גלים, למדינות מערב אפריקה. המשלחת יצאה במסגרת פעילויות שהתקיימו באותה עת לקידום יחסי אפריקה–ישראל, ופעילותה נחשבה כתרומה מוצלחת לתדמית מדינת ישראל.
בשנת 1961 התגרש מדליה למדני. הכיר בכפר הירוק את דרורה חבקין שלימדה שם ונישא לה. בתם שירי נולדה ב-1964 ובנם אריאל ב-1967. התגרשו ב-1970 לאחר שדרורה נפרדה ממנו ועברה לחיות עם דני ליטני.
ב-1969 מונה למנכ"ל "החברה לפיתוח חוף אילת". למרות שרבים הטילו ספק בהיגיון הכלכלי של השקעה נוספת בתיירות באילת, בפעילותו היזמית ומסירותו הרבה הצליח נשרי תוך שלוש שנים להוציא לפועל מיזמי פיתוח רבים. כבר בשנת 1970 סיפר במסיבת עיתונאים בעיר על השקעות הצפויות בזכות מענק ממשלתי לבוני מלונות באילת. ב-1972 הותרה כניסת פועלים ערבים לעיר, ותנופת הפיתוח גברה. ביוני 1973, בעת פתיחת מלון חדש, סיפר לעיתונות על תוכנית הכשרת אזור התיירות החדש שנמצאה בעיצומה באותה עת ועל חשיבות החלטת הממשלה להקים שדה תעופה בינלאומי מחוץ לעיר.
מספר שבועות לאחר מכן נפטר במהלך ניתוח לטיפול באולקוס, בן 53 בלבד במותו. נקבר בבבית העלמין בחולון. מאות הגיעו להלווייתו.
הערות שוליים

↑  התאריכים העבריים ע"פ כיתוב מצבתו באתר GRAVEZ
↑  היום הלווית דב נשרי ז"ל, מעריב, 19 ביולי 1973
↑  בוגר מחזור י"ד בקורס מ"מים של ההגנה
↑  מערך הדרכה לסיור בעקבות חטיבת קרייתי במלחמת העצמאות במלאת 70 שנה לקרבות, הוצאת בית ספר שדה כפר עציון
1 2  עופרה אליגון, על המשלט יושבת...ריביירה, מעריב, 16 במרץ 1973
↑  דליה למדני – דב נשרי: נשאים, דבר, 9 ביוני 1952
↑  טבח כפר קאסם:ספריית מסמכים, באתר "עקבות"
↑  יום החולצות הירוקות, "העולם הזה", גיליון 1082 מ-25 ביוני 1958, עמוד 6
↑  מיכה בר-עם, "מסע ידידות למערב אפריקה", במחנה, גיליון 580, 26 במאי 1959
↑  ראובן בן צבי, מ"כפר גלים" ליערות גאנה, מעריב, 1 במרץ 1959
↑  אסתר ברזל, 20 יום באפריקה, דבר, 29 במאי 1959
↑  "הלא אתם צריכים להיות מלאכים כי ירושלים היא בשמיים", למרחב, 22 במאי 1959
↑  תמונת חברי המשלחת ושמותיהם, ביניהם דב נשרי, בדף פייסבוק של כפר גלים
↑   בן שלו, עשרים שנה למותה של דרורה חבקין, באתר הארץ, 12 ביוני 2015
↑  דברי הכנסת/הישיבה ה-399 של הכנסת השישית/ב.שאילתות ותשובות/8.סכסוך בין עיריית אילת והחברה לפיתוח חוף אילת
↑  15 מליון לירות להקמת בתי מלון באילת, על המשמר, 11 בינואר 1970
↑  אגד מפסיק התחבורה באזור התיירות באילת, מעריב, 7 ביוני 1973
↑  מלון סן טרופז נפתח באילת, דבר, 25 ביוני 1973
↑  דב נשרי באתר GRAVEZ
↑  כולם היו בניו, העולם הזה, גיליון 1873, 25 ביולי 1973
סיימון במברגר

ערך זה עוסק בפוליטיקאי אמריקאי. אם התכוונתם לרב ומחנך גרמני-ישראלי, ראו .
סיימון במברגר, ב-1900 לערך
סיימון במברגר (באנגלית: Simon Bamberger,‏ 27 בפברואר 1846 – 6 באוקטובר 1926) היה פוליטיקאי אמריקאי, יהודי, שכיהן כמושל מדינת יוטה שבארצות הברית (1917–1921). היהודי הרביעי שכיהן כמושל אחת ממדינות ארצות הברית, אחרי דייוויד עמנואל (שלא נבחר, אלא מונה) (ג'ורג'יה), וושינגטון ברטלט (ממוצא יהודי) (קליפורניה) ומוזס אלכסנדר (איידהו). קודם לכן כיהן כחבר הסנאט המדינתי של יוטה במשך עשר שנים (1902–1912).
קורות חיים

במברגר נולד ב-1846, לעמנואל והלן (לבית פלייש) במברגר, זוג יהודי, בעיר דרמשטאדט, בירת הדוכסות הגדולה של הסה והריין (אנ') (אחת מהמדינות הזעירות שביסמרק איחד כעבור כ-25 שנה ליצירת הקיסרות הגרמנית; כיום במדינת הסן שבגרמניה).
ב-1860, בהיותו בן 14 היגר בגפו לאינדיאנפוליס, בירת אינדיאנה שבארצות הברית, שם גר בן דודו, שיכול היה לסייע לנער הצעיר בחבלי הקליטה בארץ החדשה שנים מעטות אחר כך הצטרף לבמברגר באינדיאנפוליס גם אחיו הרמן, ומשהסתיימה מלחמת האזרחים האמריקנית עברו השניים, כשהם כבר בוגרים כעת, מערבה, אל סנט לואיס שבמיזורי והקימו בה במשותף בית מלאכה קטן לייצור בגדים. העסק נכשל ובמברגר החליט לנטוש את סנט לואיס ונדד הרבה יותר מערבה, ליוטה, שהפכה לשטח אמריקאי רק כעשרים שנה קודם לכן בעקבות מלחמת ארצות הברית–מקסיקו וטרם קיבלה אפילו מעמד של מדינה באותה עת.
הוא השתקע תחילה בעיר אוגדן, שם קנה עם חבר יהודי בשם כהן את מחצית הזכויות בבית מלון קטן, אך גם העסק הזה נכשל, והשותפים הצעירים עברו שניהם לעיר שתהפוך מעתה לעיר מגוריו הקבועה של במברגר, סולט לייק סיטי. עם הגיעם למקום החדש רכשו השניים גם כאן, בית מלון, אותו כינו "הבית הלבן" והפעם העסק הצליח ושני היזמים הצעירים החלו לשגשג.
ב-1872 קנה במברגר בעזרת ההון הקטן שהצליח לצבור מבית המלון שלו, חלק מזכויות הקניין במכרה כסף. הצעד ההרפתקני הזה גרם לכך, שבתוך שנתיים הבחור בן ה-28 הפך לעשיר ממש. ב-1876 הוא קנה מספר מכרות פחם בצפון יוטה, גייס משקיעים נוספים ובסך הכל בסופו של דבר היו ברשותו מיליון דולר טבין וטקילין. בעזרת ההון העצום הזה במושגים של אותה תקופה בנתה קבוצתו של במברגר מסילת ברזל אל אותם מכרות. ההצלחה האירה להם פנים תחילה, אבל במברגר נכנס בתנופה גדולה מדי לעסק מסילות הברזל, אשר מסתבר שרבו בו המתחרים באותה עת, והוא איבד כתוצאה מהצעד הנוסף הזה בו הוא נקט, חלק גדול מהונו.
במברגר נישא ב-1881 לאיידה מאאס (1863–1936), ילידת גרמניה כמותו, והיה אב לארבעה ילדים.
קריירה פוליטית

עם השנים במברגר החזיר את שאיבד מבחינה פיננסית והחל פונה יותר ויותר לכיוון הציבורי - פוליטי. ב-1898 מונה לחבר במועצת החינוך של סולט לייק סיטי וכיהן בה במשך כארבע שנים, תורם תוך כדי כהונתו זו, גם חלק מהונו, למען פיתוח חינוך ציבורי חינם, לכל, בעירו.
ב-1902 הוא רץ לראשונה לסנאט המדינתי של יוטה, מטעם המפלגה הדמוקרטית, ניצח ומינואר 1903 עד ינואר 1913 כיהן בבית המחוקקים ונחשב לאחד הליברלים ביותר בין הנבחרים. בבחירות 1912, אחרי חמש תקופות כהונה רצופות, הפסיד בבחירות ויכול היה להתפנות לקהילה היהודית ולתמיכה בהתיישבות היהודית החקלאית בקלריון, יוטה.
בשנים 1911–1915 היה במברגר בין מייסדי ומגייסי התרומות הגדולים ביותר לניסיון ההתיישבות היהודית החקלאית בקלריון. הניסיון הזה הצליח תחילה וזכה אף לתמיכתו של מושל יוטה אותה עת, אבל עקב חוסר ניסיונם של המתיישבים היהודים, חוסר מזל ובצורת, נכשל בסופו של דבר וכל המתיישבים היהודים נטשו את המקום וברובם חזרו לניו יורק, ממנה הגיעו.