stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע עמוד ענן
השפעת הלחימה על העורף > ישראל

חמאס הגיב במתקפת טילים על כל ערי דרום-מרכז ישראל, ואף ירה טילים לעבר ירושלים ותל אביב. הייתה זו הפעם הראשונה שטילים כוונו לעבר מערב ירושלים. הייתה זו גם הפעם הראשונה שטילי החמאס נורו לעבר תל אביב. בעולם הערבי תקפו את חמאס על הירי לכיוון ירושלים, מחשש לפגיעה במסגדי הר הבית.[דרוש מקור]
במשך זמן המבצע לא התקיימו לימודים ביישובים ששוכנים במרחק של עד 40 ק"מ מגבול רצועת עזה. עקב ירי הרקטות לא התאפשר עיבוד חקלאי למשך כשבוע בשדות הסמוכים לרצועת עזה, וחלק מהשדות נפגעו עקב נוכחות של כוחות צבאיים גדולים בתוכם. מספר רפתות ולולים נפגעו באופן ישיר מירי רקטות. עלות הנזק הישיר והעקיף למגזר החקלאי בתחום המועצה האזורית אשכול הוערך בכעשרות מיליוני שקלים.
1,790 פגיעות ברכוש דווחו בעקבות הלחימה. בהתאם לחוק מס רכוש וקרן פיצויים נתן משרד האוצר פיצוי למי שניזוק כלכלית מהלחימה. הפיצוי ניתן בגין נזק ישיר (רכוש שניזוק, מפעלים בטווח 7 ק"מ מרצועת עזה שהעבודה בהם הושבתה) ונזק עקיף (הורים המתגוררים בטווח של 40 ק"מ מרצועת עזה, שלא באו לעבודתם משום שבתי הספר שבהם לומדים ילדיהם נסגרו). כללי מתן הפיצוי נקבעו גם בהסכם קיבוצי, גם בצו הרחבה לפיו, וגם בתקנות מס רכוש וקרן פיצויים (תשלום פיצויים) (הוראת שעה).
מנתוני התאגדות המלונות עולה כי בחודש דצמבר חלה צניחה ממוצעת של 14% בליינות תיירים וירידה של 3% בלינות ישראלים.
מתקפות של פצחנים (האקרים) גרמו לשיבושים בפעולת אתרי אינטרנט בישראל. המתקפות כללו התקפות מניעת שירות, שגרמו לאיטיות בפעולת אתרים שהותקפו ואף להשבתה שלהם לזמן קצר. במתקפה אחרת נפרץ אתר ynet ונלקחו ממנו פרטי דואר אלקטרוני (כולל שאלת זיהוי והתשובה לה במקרה של אובדן סיסמה) של קרוב לחצי מיליון משתמשים. באתרים שונים הושחת דף הבית, ונכתבו בו דברי נאצה.
השפעת הלחימה על העורף > רצועת עזה

ברצועת עזה לא התקיימו לימודים במהלך המבצע, ומרבית התושבים הסתגרו בבתיהם מאימת התקיפות הנרחבות של יעדים צבאיים ברצועת עזה בידי חיל האוויר הישראלי, יעדים שהיו פעמים רבות בסמיכות למבנים אזרחיים. אף שההתקפות לא כוונו אל האוכלוסייה האזרחית, נגרם לה סבל רב, ונמנו בה כמה עשרות הרוגים. ביום השביעי למבצע פיזר צה"ל בצפון רצועת עזה כרוזים הקוראים לתושבים להתפנות מבתיהם ולעבור לעיר עזה. גם לפני צעד זה ברחו תושבים רבים מבתיהם מאימת ההפצצות.
עקב ניסיון של סוחרים להעלות מחירים על רקע התקיפות, הודיע נציג ממשלת חמאס על סנקציות חריפות שיוטלו על מפקיעי מחירים.
במהלך המבצע, חמאס הוציא להורג בלינץ' 6 פלסטינים שנחשדו בשיתוף פעולה עם ישראל.
לאחר המבצע ביקשה הנהגת חמאס מיליארד דולר לשיקום הנזקים שנגרמו בו.
אבדות

בישראל היו 6 הרוגים ו-240 פצועים.
לפלסטינים היו 223 הרוגים מזוהים, מתוכם 155 פעילי טרור ו-69 אזרחים. בצד הפלסטיני היו יותר מ-470 פצועים.
תגובות למבצע > בישראל

בישראל זכה המבצע לתמיכת רוב המערכת הפוליטית, מהימין ועד לשמאל. מפלגת מרצ, מפלגת חד"ש והמפלגות הערביות הביעו התנגדות. היו אישים בשמאל הישראלי שכינו את המבצע "מלחמת בחירות" שמטרתה להחליף את סדר היום החברתי-כלכלי בסדר יום ביטחוני, וטענו שהמבצע לא יועיל לישראל בטווח הרחוק.
על פי אייל זיסר, ההישג הבולט של המבצע הוא שהחמאס, לראשונה מאז הקמתו, הסכים להניח את נשקו, לוותר על ההתנגדות ואף הסכים להיות "שוטר מטעם ישראל המחויב לשמור על השקט לאורך הגבול". חבר הכנסת אריה אלדד ומיכאל בן ארי גינו את עצירת המבצע וטענו כי "הפסקת האש היא הנפת דגל לבן של ממשלת נתניהו".
על פי יצחק בן ישראל, האפשרות של כיבוש מוחלט של רצועת עזה והשלטת שלטון ישראלי על כ-1.5 מיליון פלסטינים בניגוד לרצונם איננה מעשית, וכיבוש רצועת עזה לזמן מוגבל וחיסול הרקטות והמחרטות איננה יעילה, כי לאחר היציאה הם יתחמשו שוב, ולכן האסטרטגיה של ישראל צריכה להיות פעולות גמול שמטרתן הכאבה והשפלה, בסיבובים חוזרים ונשנים, עד שימאס לחמאס לצאת לסיבובים נוספים. במסגרת פעולות אלו ישראל צריכה לשאוף שכל סיבוב ייגמר באופן חד משמעי, במחיר כמה שיותר קטן לישראל (באמצעות מיגון וכיפת ברזל למשל), ולדאוג לכך שהצד השני ידע שלישראל יש נכונות ורצון לא מוגבלים להמשיך בעימותים הללו ככל שיידרש.
בצה"ל עורר המבצע חשיבה מחודשת לגבי המשמעות של מבצעים שמטרתם הרתעה בלבד. תא"ל תמיר ידעי ואל"ם ערן אורטל פרסמו אחרי המבצע מאמר ביקורתי המנתח את תופעת המבצעים המוגבלים שמקורותיה עוד בימי רצועת הביטחון וסיכמו כי זהו "דפוס אסטרטגי ודוקטרינה במבוי סתום". ביקורתם זכתה להמשך התייחסות גם בספרו של עופר שלח "האומץ לנצח" שיצא אחרי מבצע צוק איתן, וניתן לזהות את המסרים המרכזיים שלה גם בתפיסת ההפעלה לניצחון שגיבש צה"ל בשנת 2019.
תגובות למבצע > בעולם

נשיא ארצות הברית ברק אובמה הביע תמיכה בישראל אך ביקש להימנע מפגיעה בחפים מפשע, והבהיר כי הוא רואה בישראל את הצד המותקף.
גם האיחוד האירופי כמו גם ממשלות אירופה גילו הבנה כלפי ישראל. הנציגה העליונה של האיחוד האירופי קתרין אשטון, קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל, שר החוץ הצרפתי לורן פביוס, שר החוץ של בריטניה, ויליאם הייג, ושר החוץ הגרמני גידו וסטרוולה הביעו עמדות דומות לאלו של ארצות הברית - ראו בחמאס את התוקפן והכירו בצורך של ישראל להתגונן תוך שימוש באמצעי תקיפה נגדית, אולם ביקשו התקפה מדודה של ישראל והימנעות מפגיעה בחפים מפשע. קתרין אשטון גם ביקשה מממשלת מצרים להפעיל את ההשפעה שיש לה על חמאס כדי להגביל את האלימות מצידה עד הבאתה לסיום.
הפגנות פרו-פלסטיניות התקיימו במספר ערי בירה אירופיות וקראו להפסקת התקיפות הישראליות בעזה ולשחרור פלסטין.
רוסיה, ונצואלה, ומדינות אחרות גינו את ישראל על התקפותיה ברצועת עזה.
מועצת הביטחון התכנסה לישיבת חירום ביוזמת מצרים. בישיבה לא התקבלה כל החלטה ולא פורסמה כל הודעה.
המזכיר הכללי של האו"ם באן קי-מון ביקר בישראל וקרא להפסקת אש בין שני הצדדים.
מצרים קראה לישראל להפסיק את המבצע והחזירה את שגרירה למצרים עם פתיחת המבצע. שגריר ישראל במצרים הוחזר לישראל עוד לפני תחילת המבצע. ממשלת סוריה גינתה את ישראל ואמרה כי "פשעיה ברבריים". בנוסף ציינה סוריה כי על העם הערבי להתאחד ולפעול נגד ישראל למען העם הפלסטיני.
מזכ"ל הליגה הערבית, נביל אל-ערבי, ומשלחת של עשרה שרי חוץ ערבים, בהם שרי החוץ של לבנון, קטר, סודאן וטורקיה הגיעו למעבר רפיח על מנת להביע הזדהות עם הפלסטינים.
בדצמבר 2012 פרסום ארגון זכויות האדם Human Rights Watch דו"ח לפיו ארגוני הטרור הפלסטינים הפרו את דיני המלחמה הבינלאומיים במהלך המבצע כאשר שיגרו למעלה מ-1,500 רקטות לעבר ישראל, כ-60 מהן התפוצצו בקרב ריכוזי אוכלוסייה. על פי הדו"ח, ארגוני הטרור ירו רקטות מאזורים צפופי אוכלוסין סמוך לבתים ובכך חשפו את האוכלוסייה האזרחית לתגובה ישראלית לירי.
תגובות למבצע > הסיקור התקשורתי

ההתנהלות התקשורתית של ממשלת ישראל במהלך המבצע כללה שלושה גופים עיקריים - דובר צה"ל, משרד החוץ ופיקוד העורף. יחידת דובר צה"ל התמקדה בפעילות שמטרתה להציג את הפעולות הצבאיות לקהל הישראלי בעוד משרד החוץ התרכז בהסברה לקהל הבינלאומי. פיקוד העורף התרכז בהסברה מצילת חיים לאזרחי ישראל במטרה למזער פגיעות פיזיות ונפשיות כתוצאה מהסיכון הביטחוני. מבצע זה הוא הראשון בו נעשה שימוש ברשתות החברתיות על ידי כל הגורמים להפצת מסריהם. פיקוד העורף וחברת הסושיאל מדיה וובדאן, שניהלה את ההסברה האינטרנטית עבורו, זכו בפרס הבינלאומי SMLA מטעם בית הספר לעסקים וורטון בעבור פעילות חלוצית זו של הסברה מצילת חיים ברשתות חברתיות.
כלי תקשורת רבים בעולם ציינו כי עיתוי המבצע נראה קשור לבחירות הקרבות בישראל.
באירופה תפס המבצע עניין משני עקב העיסוק בהפגנות הענק על רקע המשבר הכלכלי.
חמאס ופעילים פרו-פלסטיניים הפיצו תמונות שמתארות לכאורה ילדים שנהרגו בהפצצות צה"ל ברצועת עזה, אך הן התגלו כתמונות שצולמו במקומות אחרים, בעיקר בסוריה ובישראל.
ב-18 בנובמבר הפיץ אתר החדשות Alarab Net תמונה המתארת ילדים שותתי דם ואמם שוכבים מתים על הרצפה, שלכאורה נטבחו בעזה. התמונה הציתה גל תגובות בפייסבוק, בהן התגלה שהתמונה היא בכלל תמונה ממלחמת האזרחים בסוריה שצולמה ב-19 באוקטובר 2012 בסוריה ומוחזרה כתמונה מעזה.
ב-19 בנובמבר כתב BBC בעזה, ג'ון דוניסון, "צייץ" בטוויטר תמונה של ילדה פצועה תחת הכותרת "כאב בעזה" והוסיף "שובר לב". כעבור זמן קצר נחשף שמדובר בתמונה שצולמה ב-28 באוקטובר 2012 בסוריה, הרבה לפני המבצע בעזה. דוניסון התנצל על התקרית, ואילו גופים פרו-ישראליים קראו ל-BBC לפטרו.
פעילים פרו-פלסטיניים הפיצו בטוויטר תמונה של עובד הצלה המטפל בילד, וכתבו שמדובר "ילד פלסטיני צעיר פצוע", אך בתגובות בטוויטר ופייסבוק נחשף שמדובר בעובד הצלה ישראלי שמטפל בתינוקת שנפצעה מרקטה שירה חמאס, שכן על האפוד של עובד ההצלה כתוב "קריית מלאכי".
ב-14 בנובמבר פרסם צלם AP תמונה של כתב BBC פלסטיני המחזיק תינוק מת בן 11 חודשים, שלכאורה נהרג מהפצצת צה"ל. התמונה פורסמה בכיתוב זה ותרמה לשלהוב הרוחות נגד ישראל. בדיקה של האו"ם מצאה, כעבור חודשים אחדים, שהתינוק נהרג מרקטה תועה שירו מחבלים פלסטינים. בעקבות הבדיקה הוציאו מספר כלי תקשורת הודעת תיקון על התמונה, אך ארגון זכויות האדם הפלסטיני PCHR המשיך להאשים את ישראל באחריות למותו של התינוק.
הפסקת האש

מתחילת המבצע נעשו מאמצים בינלאומיים רבים להביא להסכם רגיעה בין ישראל לחמאס. בכל מהלך הלחימה התקיימו מגעים עקיפים בין ישראל והחמאס בעזרתה של מצרים ומתווך גרמני. ישראל שלחה שליח מיוחד לקהיר לבדיקת תנאים להפסקת הירי.
מזכ"ל האו"ם באן קי מון ביקר בישראל ביום השישי של המבצע ונועד עם ראש הממשלה הישראלי בנימין נתניהו וראש הרשות הפלסטינית, אבו מאזן. ביום השביעי שלח נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, את מזכירת המדינה, הילרי קלינטון, לביקור בישראל. היא תמכה בזכותה של ישראל להגן על עצמה, גינתה את הירי לעבר ישראל, והביעה שאיפה לסיום האש בין הצדדים. ראשי מדינות רבים אחרים שוחחו עם נתניהו בטלפון.
הכרזות רשמיות על הפסקת אש יצאו לראשונה במצרים במסיבת עיתונאים משותפת של שר החוץ המצרי, מוחמד קאמל-עמאר והילרי קלינטון ביומו השמיני של המבצע. גם ראש הממשלה נתניהו קיים מסיבת עיתונאים יחד עם שר הביטחון ברק ושר החוץ ליברמן, והודיע כי נענה להצעתו של נשיא ארצות הברית להעניק הזדמנות להפסקת אש מתמשכת. הפסקת האש נכנסה לתוקף בשעה 21:00 אז נצרה ישראל את האש, למרות זאת הירי מעזה נמשך כשעתיים לאחר תחילתה הרשמית של הרגיעה. סה"כ נורו 13 רקטות ופצצות מרגמה על יישובי הדרום עד השעה 23:00.
הסעיפים השונים בהסכם הפסקת האש לא פורסמו בציבור, אך זמן קצר לאחר תום המבצע נודע על הרחבת תחום הדייג המותר לדייגי עזה מ־3 מייל ימי ל־6 מייל ימי, כמו גם על התחלת עיבוד מחדש של חלקות במרחק של כמה מאות עד עשרות מטרים מהגדר הביטחונית המקיפה את רצועת עזה, שטח שנאסרה בו נוכחות פלסטינים קודם לכן. כמו כן פורסם כי לאחר תום המבצע חדלו כוחות צה"ל לפעול במרחב של כ-300 מטר בתוך השטח הפלסטיני, אזור ה"פרימטר", שבו פעל צה"ל טרם המבצע. פרסומים אחרים הציגו סעיפים שונים בהסכם, כדוגמת התחייבות ישראלית לעצירת הסיכולים הממוקדים ברצועת עזה, והבטחה לאי־כניסה קרקעית לרצועת עזה. מנגד, התחייב חמאס להפסיק את כל ההתקפות על שטח ישראל מרצועת עזה, אך לא הוטלה עליו אחריות באכיפת התחייבות זו על ארגונים אחרים.
לאחר הפסקת האש

ב-27 בנובמבר החל משא ומתן עקיף בין ישראל לחמאס בתיווך מצרים, שלפי נציג החמאס זיאד אלט'אט'א, נגע בעיקר ליישום סעיפי הסכם ההרגעה בעניין "הסרת המצור", ובנוסף ניתן אישור להכניס את כל החומרים הדרושים לשיקום הרצועה. במסגרת ההבנות בין ישראל לחמאס, הפכה מצרים לגורם מתווך, מפשר ומפקח בין החמאס לישראל.
עם סיום המבצע החלו חיכוכים בסמוך לגבול, כאשר מדי יום התגודדו פלסטינים תושבי הרצועה כהתרסה נגד ישראל, חלקם ניסו לחצות את הגדר או לחבל בה. נכון לדצמבר 2012 נפצעו בחיכוכים אלו עשרות פלסטינים ולפחות שלושה מהם נהרגו מאש כוחות צה"ל. אחד מההרוגים נורה למוות לאחר שהצליח לחדור לשטח ישראל ולדקור אזרחית ישראלית במושב שדי אברהם.
בחודשים שלאחר המבצע ירי הרקטות פסק כמעט לחלוטין, אף רקטה ששוגרה בחודשיים לאחר מבצע זה לא נחתה בשטח מדינת ישראל. מספר רקטות קסאם ופצצות מרגמה נורו לעבר יישובים במועצות האזוריות אשכול וחוף אשקלון כחצי שנה לאחר שנחתם הסכם הפסקת האש עם חמאס. ב-26 בפברואר 2013 נורתה רקטה לעבר אשקלון ופגעה בכביש בשטח פתוח. בעקבות האירוע ישראל סגרה את מעבר כרם שלום להעברת סחורות ואת מעבר ארז למעבר בני אדם, למעט מקרים הומניטריים. את שיגור הרקטה ייחסה ישראל לחמאס. באפריל העריך הרמטכ"ל בני גנץ בריאיון לקול ישראל כי המבצע השיג את יעדיו. בחודש מאי נורו מספר רקטות גראד לאזור רהט ומועצה אזורית בני שמעון בעקבות סכסוך פנימי בין הג'יהאד האסלאמי לחמאס, ישראל נמנעה מלהגיב. במהלך ביקורו של אובמה בישראל נורו ארבע רקטות קסאם לעבר שדרות כאשר אחת מהרקטות פגעה פגיעה ישירה בבית בעיר. מספר חודשים לאחר מכן שיגר ארגון ועדות ההתנגדות העממית שתי רקטות גראד לעבר העיר אשקלון, אחת מהרקטות יורטה בשמי העיר על ידי מערכת כיפת ברזל והאחרת התפוצצה בשטח פתוח מבלי לגרום לנפגעים. בחודש נובמבר פתח הג'יהאד האסלאמי בהסלמה ביטחונית בירי חוזר ונשנה של פצצות מרגמה לעבר כוחות צה"ל בדרום הרצועה, צה"ל הגיב לתקיפות בתקיפת יעדים אסטרטגיים מן האוויר. חמאס המשיך בחפירת מנהרות תופת והברחה לתוך שטח מדינת ישראל ובתגובה חיסלה מדינת ישראל ארבעה פעילי חמאס כאשר הארגון שנחלש עד מאוד בשנה שלאחר המבצע נמנע מלהגיב. במהלך חודש נובמבר שוגרה רקטה אחת לעבר יישוב במועצה האזורית אשכול ורקטה נוספת ששוגרה לעבר מועצה אזורית חוף אשקלון התפוצצה בצפון הרצועה. ב-12 במרץ 2014 שיגרו המחבלים מרצועת עזה 60 רקטות על ישראל, המתקפה המסיבית ביותר מאז מבצע "עמוד ענן". הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני לקח אחריות על ירי הרקטות.
ביוני 2014 העריך ראש חטיבת המחקר באמ"ן, איתי ברון, כי מספר הרקטות שבידי ארגוני הטרור ברצועת עזה הוכפל מאז מבצע "עמוד ענן".
ב-12 ביוני, בעקבות חטיפת ורציחת שלושת הנערים ביהודה ושומרון שבוצעה על ידי החמאס, החלה הסלמה בירי הרקטות מרצועת עזה לעבר ישראל, כאשר מ-12 ביוני עד 30 ביוני נורו למעלה מ-30 רקטות. לאחר מכן חמאס הצטרף לירי ומדי יום נורו עשרות רקטות לעבר הדרום. ב-7 ביולי החמאס ירה כ-80 רקטות ופצצות מרגמה לעבר שטח ישראל. כתוצאה מהירי המתמשך, ישראל פתחה יום לאחר מכן, ב-8 ביולי, במבצע צוק איתן.
לאחר הפסקת האש > ירי לעבר ישראל לאחר מבצע עמוד ענן

להלן גרף רב-חודשי של שיגורי רקטות ופצצות מרגמה מרצועת עזה לעבר ישראל, מאז תום מבצע עמוד ענן ועד מבצע צוק איתן (יוני 2014):
להצגת מספר השיגורים החודשי עימדו עם סמן העכבר על העמודה המבוקשת
10
20
30
40
50
60
70
דצמבר 2012
ינואר 2013
פבר' 2013
מרץ 2013
אפריל 2013
מאי 2013
יוני 2013
יולי 2013
אוג' 2013
ספט' 2013
אוק' 2013
נוב' 2013
דצמבר 2013
ינואר 2014
פבר' 2014
מרץ 2014
אפריל 2014
מאי 2014
יוני 2014
רקטות
פצצות מרגמה
ראו גם

תוכנית ההתנתקות
הסגר על רצועת עזה
הלחימה ברצועת עזה מההתנתקות עד מבצע עופרת יצוקה
הלחימה ברצועת עזה בין מבצע עופרת יצוקה למבצע עמוד ענן
הלחימה ברצועת עזה בין מבצע עמוד ענן למבצע צוק איתן
הלחימה ברצועת עזה לאחר מבצע צוק איתן
מבצע גשם ראשון
מבצע גשמי קיץ
מבצע חורף חם
מבצע עופרת יצוקה
המשט לעזה (2010)
מבצע צוק איתן
אוליבר טוויסט (סרט, 1948)

| --- | --- |

 מבוסס על:  אוליבר טוויסט מאת צ'ארלס דיקנס
 בימוי:  דייוויד לין 
 הופק בידי:  רונלד נים, אנתוני אוולוק-אלן 
 תסריט:  דייוויד לין סטנלי היינס
 עריכה:  ג'ק האריס 
 שחקנים ראשיים:  אלק גינס רוברט ניוטון קיי וולש ג'ון הווארד דייוויס אנתוני ניולי
 מוזיקה:  ארנולד באקס 
 צילום:  גאי גרין 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Cineguild Productions 
 חברה מפיצה:  Rank Organisation
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 ביוני 1948
 משך הקרנה:  112 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אוליבר טוויסט (באנגלית: Oliver Twist) הוא סרט הקולנוע השני של דייוויד לין שהוא עיבוד לרומן מאת צ'ארלס דיקנס. בעקבות הצלחת הסרט "תקוות גדולות" משנת 1946 קיבץ לין את אותו צוות הפקה לעיבוד של הרומן "אוליבר טוויסט" מאת דיקנס שיצא לאור ב-1838, בהם את המפיקים רונלד נים ואנתוני הבלוק-אלן, הצלם גאי גרין, המעצב ג'ון בריאן והעורך ג'ק האריס. קיי וולש, שהייתה אז אשתו של לין שיחקה בתפקיד ננסי. ג'ון הווארד דייוויס גילם את אוליבר ואלק גינס הופיע בתפקיד פייגין.
ברשימת 100 הסרטים הבריטיים הטובים ביותר דרג מכון הסרטים הבריטי את הסרט "אוליבר טוויסט" במקום ה-46.
תקציר עלילה

אשה צעירה בהריון מתקדם מגיעה לבית המחסה לעניים ומתה אחרי שהיא יולדת בן. הילד מקבל את השם אוליבר טוויסט (ג'ון הווארד דייוויס). כשהשנים חולפות אוליבר ושאר הילדים בבית המחסה סובלים מקשיחותם של האחראים, השמש מר באמבל (פרנסיס ל. סאליבן) ואם הבית גברת קורני (מרי קלייר). באחד הימים עולה בגורלו של אוליבר לבקש מנה נוספת של דייסה ("בבקשה אדוני, אני רוצה עוד").
על בקשתו החצופה של אוליבר ממהרים האחראים על המקום להעביר אותו אל הקברן, מר סאוברי (גיב מק'לכלין), כדי שיעבוד אצלו כשוליה. אצל סאוברי אוליבר מקבל יחס מעט טוב יותר. אבל כאשר נוח קלייפול, עובד אחר של סאוברי, משמיץ את אמו של אוליבר, הוא משתולל מכעס ותוקף את נוח. על כך אוליבר נענש בהצלפה.
אוליבר בורח ללונדון, שם הוא פוגש את ארטפול דודג'ר (אנתוני ניולי), כייס צעיר ומוכשר, שלוקח אותו לפייגין (אלק גינס), איש זקן שמכשיר ילדים להיות כייסים. פייגין שולח את אוליבר עם דודג'ר ועם ילד נוסף שילמד מהם כיצד לגנוב. השניים מנסים לכייס את מר בראונלו (הנרי סטיבנסון), ג'נטלמן מבוגר ועשיר. ניסיון הגנבה מתגלה אבל רק אוליבר נתפס ונעצר. למרבה המזל מגיע עד שמנקה מחשד את אוליבר. מר בראונלו שחש חיבה לילד, לוקח אותו לביתו. בפעם הראשונה בחייו חווה אוליבר חיים מאושרים בהשגחתו של מר בראונלו ובטיפולה האוהב של סוכנת הבית מרת בדווין (אמי ונס).
בינתיים, מגיע אל פייגין איש מסתורי בשם מונקס (ראלף טרומן), שמתעניין מאוד באוליבר. פייגין שולח את מונקס אל באמבל וגברת קורני (שכעת היא אשתו השתלטנית של באמבל). מונקס קונה מהם תליון ובו דיוקן של אמו של אוליבר.
ביל סייקס, שותפו של פייגין, וחברתו טובת הלב ננסי נתקלים יום אחד באוליבר ברחוב. הם תופסים אותו בכוח ומחזירים אותו לפייגין. לננסי יש נקיפות מצפון בגלל המעשה, וכשהיא רואה כרזה שפרסם מר בראונלו בה הוא מציע פרס למי שיחזיר את אוליבר, היא יוצרת איתו קשר ומבטיחה להביא אליו את אוליבר למחרת. פייגין שחושד בננסי, שולח את דודג'ר לעקוב אחריה. כשפייגין מספר לסייקס על המעקב ועל מה שדודג'ר שמע, הוא מאמין שהיא בגדה בו והורג אותה בחמת זעם.
הרצח מעורר את זעם ההמון כלפי הכנופיה. מר בראונלו והשוטרים מחלצים את אוליבר, וסייקס נורה. בניסיון להימלט דרך הגגות, סייקס קושר חבל סביב עצמו, אבל נופל ונתלה בצווארו בחבל שעליו. פייגין וחבורתו נתפסים. מתגלה גם חלקו של מונקס והוא נעצר. הוא ניסה להבטיח לעצמו את הירושה שנועדה לאוליבר. שמר בראונלו הוא חבר טוב של אביו של אוליבר. מר וגברת באמבל מאבדים את משרותיהם בבית המחסה על מעורבותם במזימותיו של מונקס. בסוף הסרט אוליבר חי באושר עם מר בראונלו ועם גברת בדווין.
צוות השחקנים

ג'ון הווארד דייוויס - אוליבר טוויסט
אלק גינס - פייגין
רוברט ניוטון - ביל סייקס
קיי וולש - ננסי
הנרי סטיבנסון - מר בראונלו
פרנסיס ל. סאליבן - מר באמבל
מרי קלייר - גברת קורני
אנתוני ניולי - ארטפול דודג'ר
ראלף טרומן - מונקס
מייקל דיר - נוח קלייפול
דיאנה דורס - שארלוט
אמי ונס - גברת בדווין
פרדריק לויד - מר גרימוויג
ג'וזפין סטיוארט - אמו של אוליבר
דידרי דויל - זקנה בבית המחסה לעניים
גיב מק'לכלין - מר סוארברי הקברן
קתלין הריסון - גברת סוארברי
הטי ז'קס - זמרת
הבדלים בין הספר לסרט

הסרט נאמן ברובו לסיפור העלילה של דיקנס, אבל לין משמיט לגמרי את עלילת המשנה הכוללת את סיפורה של רוז מיילי. כאשר סייקס מאלץ את אוליבר לעזור לו בשוד בתים, ננסי הולכת לפגוש את מר בראונלו ולהזהיר אותו שיש מזימה לפגוע בילד. פייגין שולח את ארטפול דודג'ר לעקב אחרי ננסי, במקום את נוח קלייפול. אף על פי שקלייפול מופיע בתחילת הסרט חלקו בהמשך העלילה אינו מופיע בסרט. דודג'ר הוא זה שמסגיר את סייקס לשוטרים, ולא צ'רלי בייטס, כשהוא מוצא את גופתה של ננסי ומרגיש אשמה בכך שהיה ללא כוונה שותף לרציחתה. אוליבר חוזר בשלום מהשוד יחד עם סייקס, במקום להיפצע מיריה. גם חברתה של ננסי, בט, הושמטה כליל מעיבוד זה של הרומן. ננסי מתכננת להחזיר את אוליבר לבראונלו על גשר לונדון בצהרי היום, במקום בחצות הלילה. אולם היא נרצחת לפני שהיא מצליחה לבצע את תוכניתה.
כמו ברוב העיבודים לרומן "אוליבר טוויסט", אוליבר גדל רק בבית מחסה אחד, הדמויות של גברת מאן וגברת קורני מאוחדות לדמות אחת בסרט. הילד, דיק, שמת בבית המחסה משחפת ומתזונה לקויה אינו מוזכר בסרט.
שלא כמו ברומן, שבו ננסי פוגשת את אוליבר כשהוא מגיע אל פייגין ועד מהרה מגלה רגשות חיבה אליו, בסרט היא רואה אותו לראשונה רק כשהיא עוזרת לסייקס לחטוף אותו. בניגוד לרומן ולעיבודים האחרים שלו, אוליבר לא מודע לחיבתה של ננסי, ולא מפגין רגש כלשהו כלפיה.
אגנס פלמינג, אמו של אוליבר, היא בסרט בתו של מר בראונלו, בניגוד לספר שבו הוא בת זוגו של אביו של אוליבר.
אביו של אוליבר אינו מוזכר בסרט, ברומן הוא חברו הטוב של מר בראונלו.
משפטו של פייגין אינו מוזכר בסרט וכמו גם עונש התלייה שלו. בניגוד לסרט הקודם משנת 1933, אין בסרט זה סצנה שמפגישה בין פייגין ואוליבר בבית הסוהר.
הסרט כולל את מונקס, אחיו למחצה של אוליבר, אבל העובדה שהוא אחיו אינה מוזכרת בסרט. הוא נראה כאדם מסתורי שיש לו עניין כלשהו באוליבר. הרמז היחיד מופיע לקראת סוף הסרט כשמונקס אומר לבראונלו "זו מזימה למנוע ממני את הירושה שלי" ובראונלו אומר "אין לך שום ירושה, כי כידוע לך לבתי היה בן".
מחלוקת על דמותו של פייגין

אלק גינס מגלם את פייגין באיפור מוגזם שנחשב אנטישמי בגלל ההדגשה של הסטריאוטיפים הגזעניים כלפי היהודים כמו אף גדול. גינס ניסה להידמות לאיור של ג'ורג' קרוקשנק שהופיע במהדורה הראשונה של הספר. לין לא שעה לעצות שקיבל למתן את האיפור של פייגין, והמשיך לצלם את הסרט כשהוא מציין שבתסריט לא מוזכר היותו של פייגין יהודי.
בעקבות זאת, ההסתדרות הציונית באמריקה קראה להחרמת הסרט וביקשה מהמושל האמריקני בגרמניה לאסור את הקרנתו באזור הכיבוש האמריקני. המושל הגיב שעניין הצגת הסרט טרם נדון וכי הטענות על אנטישמיות יילקחו בחשבון בעת הדיון במתן רישיון להצגת הסרט. בפברואר 1949 מנעו מפגינים יהודים את הצגת הסרט בקולנוע "Kurbel Cinema" בברלין. ראש עיריית ברלין הצטרף לחותמים על עצומה נגד הסרט. בעקבות זאת, הצהירה חברת ההפקות שלמען שלום הציבור הסרט לא יוקרן עוד בברלין.
לאחר מספר הקרנות, הסרט נאסר להקרנה בישראל על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות, מבלי שהמועצה ראתה אותו לפני שקיבלה את ההחלטה. כן נאסר הסרט להקרנה במרוקו הצרפתית. לעומת זאת, נציגים של יהדות בולגריה שנתבקשו לחוות את דעתם אמרו שאין בעיה בהצגת הסרט. במצרים, הסרט הוחרם בטענה שפייגין מתואר בצורה אוהדת. מבקר הקולנוע אריה גלבלום סבר שאין שום עדות לכך שלדיקנס היו כוונות אנטישמיות, שהציג את הגנב בסיפור כיהודי, שעודף הרגישות של הקהילה היהודית, והניסיון להתערב בהקרנת הסרט עצמו יעורר אנטישמיות.
בגלל התנגדותם של אנשי הליגה נגד השמצה ושל ועד הרבנים של ניו יורק, הסרט לא הוקרן בארצות הברית עד 1951, ואחרי שקוצצו ממנו סצנות בהופעתו של אלק גינס. הסרט זכה לשבחי המבקרים, אבל בניגוד לסרטו השני של לין "תקוות גדולות", סרט זה לא היה מועמד לפרס אוסקר. הגרסה המלאה של הסרט יצאה לאקרנים בארצות הברית רק בתחילת שנות השבעים. זו הגרסה שהופצה על גבי DVD.
הערות שוליים

↑  ""JUNIOR ANGEL" AS FILM OLIVER TWIST". The Sunday Herald. Sydney: National Library of Australia. 30 בינואר 1949. p. 5 Supplement: Magazine Section. נבדק ב-7 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Drazin, Charles (3 במאי 2013). "Dickens's Jew – from evil to delightful". The Jewish Chronicle. נבדק ב-27 ביוני 2013. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Mark Burman, presenter (27 June 2013). "Stuart: A Face Backwards". 13 minutes in. BBC. Radio 4. http://www.bbc.co.uk/programmes/b01k2df5. Retrieved 27 June 2013.
↑  הסרט אוליבר טוויסט יוחרם בארה"ב, המשקיף, 3 בספטמבר 1948
↑  הקונגרס היהודי מוחה על הצגת הסרט, על המשמר, 29 באוקטובר 1948
↑  לא הורשתה הצגת "אוליבר טוויסט" באיזור האמריקני, המשקיף, 11 בנובמבר 1948
↑  הקונגרס היהודי נגד הצגת אוליבר טוויסט בגרמניה, דבר, 16 בדצמבר 1948
↑  מנעו בכוח הצגת אוליבר טביסט בברלין, מעריב, 21 בפברואר 1949
↑  "Fagin in Berlin Provokes a Riot". LIFE: 38. 7 במרץ 1949. נבדק ב-27 ביוני 2013. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  הופסקה הצגת אוליבר טוויסט בברלין, הַבֹּקֶר, 23 בפברואר 1949
↑  אוליבר טוויסט נאסר באיזור האמריקני, הַבֹּקֶר, 1 במרץ 1949
↑  דוד לאזר, מדריך לתליינים, מעריב, 1 באוקטובר 1948
↑  אוליבר טוויסו נאסר, מעריב, 9 בנובמבר 1948
↑  ,אוליבר טוויסט' נאסר בלי שראוהו, הארץ, 22 בנובמבר 1948
↑  אוליבר טביסט לא יוצג במרוקו, חרות, 26 ביוני 1949
↑  יהודי בולגריה אינם חוששים מפני "אוליבר טוויסט", הצופה, 31 ביולי 1949
↑  Brooks, Xan (8 באוגוסט 2000). "The ten best Alec Guinness movies". London: The Guardian. נבדק ב-20 בינואר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  אריה גלבלום, סניגוריה על "אוליבר טוויסט", הארץ, 19 בנובמבר 1948
↑  "אוליבר טוויסט" הוכשר לאחר השמטות, חרות, 26 בפברואר 1951
↑  "Oliver Twist". criterioncollection. נבדק ב-20 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7846004-9  LCCN: no2009182510  VIAF: 236198261   WorldCat (עם VIAF): 236198261 
פייגין בתא הנידונים למוות - איור מאת קרוקשנק
מוטציות דה נובו

מוטציות דה נובו (באנגלית: De novo mutations) הן שינויים גנטיים חדשים המופיעים לראשונה בגנום של פרט מסוים, ושאינם קיימים אצל הוריו (איור 1). מוטציות אלה מתרחשות באופן ספונטני במהלך תהליך יצירת תאי הרבייה או בשלבים המוקדמים של ההתפתחות העוברית. הן יכולות להתרחש בכל תא של הצאצא, אך אלה מהן המתרחשות בקו הנבט (ביצית או זרע) עשויות לעבור לדור הבא.
איור 1: איור סכמתי המתאר הופעת מוטציית דה-נובו (כוכב שחור) בכרומוזום של צאצא אחד בלבד. שושלת סכמתית המתארת משפחה בה גם האב (בכחול) וגם האם (בוורוד), אינם נושאים את המוטציה המתוארת, בעוד שהמוטציה מופיעה בכרומוזום (בצהוב) של אחד הצאצאים (בירוק). כלומר, שינוי גנטי חדש המופיע לראשונה בגנום של פרט מסוים- מוטציית דה נובו.
מקור השם

משמעות השם "דה נובו" בלטינית היא "מן החדש", והוא מתייחס לכך שהמוטציה נוצרה בתהליך ההיווצרות של האורגניזם, או בהיווצרות תאי הרבייה שמהם התפתח, ולא הועברה אליו בתורשה ישירה מההורים (איור 1).
סוגי מוטציות דה נובו

קיימים סוגים שונים של מוטציות דה נובו:
מוטציות נקודתיות: שינוי של נוקלאוטיד אחד ברצף ה-DNA.
מחיקות והכנסות: הוספה או מחיקה של בסיסים ברצף הגנום.
שינויים כרומוזומליים: שינויים מבניים בכרומוזומים כגון:
היפוכים – חיתוך והדבקה בהיפוך של 180° של מקטעים בכרומוזום.
טרנסלוקציות – מעבר של מקטעים כרומוזומליים בין כרומוזומים שאינם הומולוגיים.
הכפלה או החסרה – יצירת עותק נוסף, או הסרת עותק קיים, של מקטע DNA.