stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סימנים (תלמוד)
סימנים נוספים שנוצרו לאחר תקופת התלמוד

במהלך הדורות הוסיפו חכמי ישראל בספריהם סימנים משלהם על עניינים שונים בתלמוד ובהלכה. בעוד שבתלמוד לא הקפידו שהמילים שנוצרו כסימנים תהיינה בעלות משמעות, חידושיהם של חכמי הדורות מבוססים על סימנים היוצרים מילים בעלות משמעות, כדי שייקלטו על ידי ההמון. הנה כמה מהם:
זמן נקט - ראשי תיבות של ששה סדרי משנה: זרעים, מועד, נשים, נזיקין, קדשים, טהרות
יד שחט דם - ראשי תיבות של שבעת המשקים: יין, דבש, שמן, חלב, טל, דם, מים.
דן חנק נפש - ראשי תיבות של שמונה סוגי טריפה: דרוסה, נקובה, חסורה, נטולה, קרועה, נפולה, פסוקה, שבורה.
חיים - ראשי תיבות של הארבעה החייבים לברך ברכת הגומל: חבוש (שהשתחרר מבית האסורים), יייסורים (חולה שהתרפא), ים (יורדי ימים), מדבר (הולכי מדברות). "וסימנך: וכל החיים יודוך סלה".
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת מנחות, פרק י"א, משנה ד'.
↑  כגון בתלמוד בבלי, מסכת תענית דף ז עמוד ב: "ריש לקיש אמר: אם ראית תלמיד שלימודו קשה עליו כברזל - בשביל משנתו שאינה סדורה עליו"
↑  תלמוד בבלי, מסכת עירובין דף נד עמוד ב
↑  מסכת שבת דף קד עמוד א
↑  מסכת עירובין דף נג עמוד א
↑  כגון מסכת שבת דף קמג עמוד א: שרנ"ם שפ"ז, כסימן לסדרת מימרות של: שמואל, רבה, רב הונא, אמימר, רב ששת, רב פפא, רבי זכריה בן אבקולס.
↑  כגון מסכת סוטה דף מא עמוד ב: "אף עובר גיהנם בידו נידה גולה", כסימן לסדרת אמרות חכמים בגנות החנופה: "כל אדם שיש בו חנופה - אפילו עוברים שבמעי אמם מקללים אותם; כל אדם שיש בו חנופה - נופל בגיהנם; כל המחניף לחברו - סוף נופל בידו; כל עדה שיש בה חנופה - מאוסה כנידה; כל עדה שיש בה חנופה - לסוף גולה".
↑  מסכת פסחים דף קב עמוד ב וקג עמוד א
↑  אין הכרח שהאמוראים עצמם, ולא המעתיקים או המסרנים, נקטו באותם ראשי תיבות, אך הדברים מסתברים.
↑  ראו פירוש תפארת ישראל על מסכת מנחות פרק י"א משנה ד', שם הוא תמה מה התועלת ביצירת סימן המורכב מאוסף אותיות היוצרות מילה חסרת משמעות.
↑  מסכת עבודה זרה ל"ט ע"א
↑  מסכת מנחות כ"ט ע"ב
↑  מסכת יומא דף כט עמוד א
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף ח', עמוד ב'.
↑  הרמב"ם בהקדמה לפירוש המשניות
↑  מסכת מכשירין פרק ו' משנה ד'
↑  מסכת חולין מ"ג ע"א
↑  שולחן ערוך יורה דעה סימן כ"א, א'
↑  מסכת ברכות נ"ד ע"ב
↑  שולחן ערוך אורח חיים סימן רי"ט
סשה ריטר

סשה ריטר (בגרמנית: Sascha Riether, נולד ב-23 במרץ 1983 בלאהר שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן הימני.
ריטר שיחק בפרייבורג, וולפסבורג, פ.צ. קלן, פולהאם ושאלקה 04. לזכותו של ריטר שתי הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירה בינלאומית

בין השנים 2004 ו-2006 ערך ריטר 20 הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. ריטר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה באוגוסט 2010, במשחק ידידות מול נבחרת דנמרק, שהסתיים בתיקו 2-2. ריטר החליף במשחק זה את אנדראס בק בדקה ה-56. כעבור חודש, ערך ריטר את הופעתו השנייה והאחרונה במדי נבחרת גרמניה, כאשר שיחק 90 דקות בניצחון 6-1 על נבחרת אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות יורו 2012.
תארים

עם פרייבורג:
אליפות הבונדסליגה השנייה: 2002/03
עם וולפסבורג:
אליפות הבונדסליגה: 2008/09
תארים אישיים:
כדורגלן השנה של פולהאם מטעם השחקנים: 2012/13
סעד ג'ומעה

ג'ומעה, כשגריר ירדן בארצות הברית, נפגש עם הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי בבית הלבן, 1962
סעד ג'ומעה (ערבית: سعد جمعة, 1916–1979) היה פוליטיקאי וסופר ירדני. שימש כראש ממשלת ירדן בזמן מלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה

סעד ג'ומעה נולד בשנת 1916 בעיר טפילה שבעבר הירדן. סיים לימודי משפטים בדמשק בשנת 1947, ולאחר מכן החל לעבוד בממשל הירדני. נמנה עם הדור הצעיר של הפוליטיקאים העבר-ירדנים שהחליפו את הדור הפלסטיני המזדקן. בשנת 1952 היה מזכיר ממשלת ירדן. ברוב שנותיו שימש בתפקידים הקשורים לקשרי חוץ. בשנת 1959 היה סגר שר החוץ. שימש כשגריר ירדן בסוריה ובאיראן, ובשנים 1962–1965 שימש כשגריר ירדן בארצות הברית. התמנה לראשות הממשלה לאחר הבחירות ב-15 באפריל 1967. הוא החליף את חוסיין בן נאסר, ששימש כראש ממשלת מעבר למשך חודש לאחר כהונתו בת-השנתיים של וצפי א-תל.
פחות מחודש לאחר מינויו פרצה מלחמת ששת הימים, כאשר ירדן מצטרפת ברגע האחרון ללחימה בעקבות הסכם הגנה הדדי בין חוסיין לנאצר מה-30 במאי. הירדנים פתחו באש בבוקר ה-5 ביוני, ובתוך יומיים ישראל כבשה מידיהם את כל שטחי ירושלים המזרחית והגדה המערבית. לאחר מעשה, טען ג'ומעה כי ירדן אמנם קיבלה מסר מלוי אשכול שאין בכוונת ישראל לתקוף אותה, אולם הוא האמין כי מדובר בהטעיה ישראלית ולכן לא סמך על כך.
לאחר המלחמה, חוסיין נקט בצעדי חירום בניסיון למנוע משבר כלכלי ומהומות. כחלק מצעדים אלו התפטר ג'ומעה בראשית אוגוסט 1967 והקים ממשלה נוספת מיד לאחר מכן. בניסיון לשמור על הריבונות בגדה המערבית, חוסיין הקים מועצה מייעצת שבראשה עמד ג'ומעה גם כן. חרף צעדים אלו, ג'ומעה היה חסר ניסיון בתפקיד והתפטר בשנית באוקטובר. החליפו בתפקיד בהג'ת א-תלהוני. בשנים שלאחר כהונתו כראש ממשלה המשיך לכהן כחבר פרלמנט, ובשנים 1969–1970 שימש כשגריר ירדן בבריטניה.
לבד מפעילותו הפוליטית, ג'ומעה היה גם סופר והוציא לאור מספר ספרים בערבית.
נפטר בשנת 1979 בבריטניה.
לקריאה נוספת

יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה, עמודים 103–151.
הערות שוליים

1 2 3  http://www.pm.gov.jo/arabic/index.php?page_type=photo_gallery&part=1&catid=5&image_id=134
↑  נבו, עמ' 105
↑  שיחות ירדניות סוריות בדמשק, דבר, 3 באפריל 1952
↑  מזימה אימפריאליסטית להפוך את ירדן לבסיס נגד עיראק, קול העם, 28 באפריל 1959
↑  ממשלה חדשה בירדן בראשות סעד ג'ומעה, דבר, 24 באפריל 1967
↑  נבו, עמ' 144
↑  ממשלה חדשה הוקמה בירדן, הצופה, 3 באוגוסט 1967
↑  נבו, עמ' 150
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302193205171  GND: 1251565522  ISNI: 0000 0000 8218 3170  LCCN: n93081535  VIAF: 33673846   WorldCat (עם VIAF): 33673846
עופר פליישר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 במרץ 1966 (בן 58) דימונה שבישראל
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.08 מטר
 מספר:  15 (הפועל תל אביב)
 קבוצות כשחקן
 1982–1983   1984–1987   1987–1989   1989–1990   1990–1991   1991–1992   1992–1993   1993–1995   1995–1997   1997–1998   1998–1999   1999–2002:  הפועל חולון   הפועל תל אביב   הפועל גליל עליון   א.ס רמת השרון   מכבי חיפה   מכבי רמת גן   בני הרצליה   הפועל תל אביב   בני הרצליה   מכבי נתניה   הפועל תל אביב   הפועל חולון
 
עופר פליישר (נולד ב-14 במרץ 1966) הוא מהנדס מערכות אוויוניקה וכדורסלן עבר ישראלי. גובהו 2.08 מטרים, שיחק בעמדת הסנטר.
ביוגרפיה

פליישר נולד בדימונה, ובנעוריו עבר להתגורר בבית סבו וסבתו במרכז הארץ על מנת להתקדם מבחינה מקצועית בכדורסל. למד בתיכון בליך. שיחק בקבוצת הנוער של הפועל חולון. בעונת 1983/1984 זכה עמה באליפות המדינה בליגה לנוער. בשנים 1984–1987 שיחק בהפועל תל אביב, ולאחר מכן עבר להפועל גליל עליון וזכה עמה בגביע המדינה (1987/1988). לאחר מכן שיחק בקבוצות א.ס רמת השרון, מכבי חיפה, מכבי רמת גן ובני הרצליה. בשנים 1993–1995 חזר להפועל תל אביב, בעונת 1995–1997, שיחק בבני הרצליה. בעונת 1997/1998 הצטרף למכבי נתניה, לאחר מכן שוב שיחק בהפועל תל אביב למשך שנה, ובשנת 1999 הצטרף לקבוצת נעוריו הפועל חולון ופרש ממשחק כעבור שלוש שנים בעת ששיחקה חולון בליגה השנייה. פליישר ייצג את ישראל בנבחרת הקדטים, ושיחק 133 משחקים במדי נבחרת ישראל ובמסגרתה קלע 429 נקודות. ככדורסלן היה ידוע באחוז קליעות נמוך מקו העונשין.
לאחר פרישתו

פליישר סיים תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה, ותואר שני בהנדסת מערכות בטכניון, והחל לעבוד במפעל מלמ של התעשייה האווירית כמהנדס מערכת אוויוניקה בחטיבת מערכות טילים וחלל. נשוי ואב לשניים. בנו עידו הוא שחקן נבחרת העתודה של ישראל.
הערות שוליים

↑  17 המצטיינים בתעשייה, שירותים וביטחון, במוסף עסקים של מעריב
↑  רענן וייס, "אנחנו בכלל לא גרועים", באתר nrg‏, 8 בנובמבר 2001
↑  כדורסלע - מילון הכדורסל
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1987 (מקום אחד עשר) |
| --- | --- | --- |
|  1 לאסוף •  2 דניאל •  3 גורדון •  4 הנפלד •  5 פליישר •  6 רוזנברג •  7 ליפין •  ‏8‏ ‏שפע‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 מרסר • 11 שטיינהאור • 12 כהן • מאמן: שרף  |  1 לאסוף •  2 דניאל •  3 גורדון •  4 הנפלד •  5 פליישר •  6 רוזנברג •  7 ליפין •  ‏8‏ ‏שפע‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 מרסר • 11 שטיינהאור • 12 כהן • מאמן: שרף  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1993 (מקום שלושה עשר) |
| --- | --- | --- |
|  1 הנפלד •  2 פליישר •  3 אלימלך •  4 בארמור •  5 אמסלם •  6 גורדון •  7 שטיינהאור •  ‏8‏ ‏שפר‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 כץ • 11 ארדיטי • 12 דניאל • מאמן: שרף  |  1 הנפלד •  2 פליישר •  3 אלימלך •  4 בארמור •  5 אמסלם •  6 גורדון •  7 שטיינהאור •  ‏8‏ ‏שפר‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 כץ • 11 ארדיטי • 12 דניאל • מאמן: שרף  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1995 (מקום תשיעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 הנפלד •  2 פליישר •  3 גודס •  4 ליף •  5 כהן •  6 גורדון •  7 מוכתרי •  ‏8‏ ‏שפר‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 בלול • 11 ארדיטי • 12 דניאל • מאמן: שרף  |  1 הנפלד •  2 פליישר •  3 גודס •  4 ליף •  5 כהן •  6 גורדון •  7 מוכתרי •  ‏8‏ ‏שפר‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 בלול • 11 ארדיטי • 12 דניאל • מאמן: שרף  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1997 (מקום תשיעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 הנפלד •  2 ארדיטי •  3 תורג'מן •  4 מוכתרי •  5 ברנסלי •  6 אהרוני •  7 קטש •  ‏8‏ ‏שפר‏‏  •‏ 9 שלף • 10 כהן-מינץ • 11 שטיינהאור • 12 פליישר • מאמן: שרף  |  1 הנפלד •  2 ארדיטי •  3 תורג'מן •  4 מוכתרי •  5 ברנסלי •  6 אהרוני •  7 קטש •  ‏8‏ ‏שפר‏‏  •‏ 9 שלף • 10 כהן-מינץ • 11 שטיינהאור • 12 פליישר • מאמן: שרף  | ישראל |
עופר פלדמן

| --- | --- |

 לידה:  1954 (בן 70 בערך) ישראל
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה פוליטית, תקשורת פוליטית
 מקום מגורים:  יפן יפן, ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טוקיו
 מוסדות:  אוניברסיטה דושישה
עופר פלדמן (ביפנית: オフェル・フェルドマン; ידוע ביפנית גם בשם עופרו הטאני) הוא פרופסור לפוליטיקה ופסיכולוגיה פוליטית באוניברסיטה דושישה בקיוטו, יפן. מתמחה בפוליטיקה יפנית.
ביוגרפיה

פלדמן נולד בישראל ב-1954. בשנת 1982 עבר ליפן, וב-1994 קיבל אזרחות יפנית. עם התאזרחותו ביפן, ויתר על אזרחותו הישראלית (על פי החוק המקומי היפני המונע אזרחות כפולה). הוא קיבל דוקטורט מאוניברסיטת טוקיו ב-1987. פלדמן היה עמית תוכנית פולברייט לשנת 2001 ובעל מלגת ליידי דייוויס לשנת 2009 באוניברסיטה העברית. פלדמן היה מרצה אורח באוניברסיטת תל אביב (1998-9) ובאוניברסיטה העברית (2009). בנוסף, כיהן כעמית מחקר ופרופסור אורח לפוליטיקה יפנית באוניברסיטאות בקנדה, אנגליה, ארצות הברית, מקסיקו, אוסטרליה וגרמניה.
פלדמן כתב וערך 16 ספרים בנושא התנהגות ותקשורת פוליטית, בדגש על פוליטיקה יפנית, פסיכולוגיה פוליטית, מנהיגות ואישיות פוליטית. במישור המעשי, הוא שימש כיועץ פוליטי למוריהירו הוסוקוה (hosokawa morihiro), לשעבר ראש ממשלת יפן, ולראש האופוזיציה בפרלמנט היפני לשעבר יוקיו הטוימה (hatoyama yukio). הוא אב לשני ילדים ונכד אחד ומתגורר בקיוטו.
ספריו

Feldman, O. (1989) Ningen shinri to seiji [Human Psyche and Politics.] Tokyo: Waseda Daigaku Shuppanbu, 218p. (in Japanese).
Feldman, O. (1992) Imeji de yomu nagatacho: Seijiteki imeji no yakuwari to kozo ni kansuru jisshoteki kenkyu [Perceiving Japanese Politics Through Images: An Empirical Study on the Role and Structure of Political Image]. Tokyo: Miraisha, 270p.(in Japanese).
Feldman, O. (1993) Politics and the News Media in Japan. Ann Arbor: The University of Michigan Press, 221p. (2nd and 3rd printings 1995).
Feldman, O. (1999) The Japanese Political Personality: Analyzing the Motivations and Culture of Freshmen Diet Members. London: Macmillan & New York: St. Martin’s Press, 182p. (in association with International Political Science Association’s Advances in Political Science: An International Series)
Feldman, O. (2004) Talking Politics in Japan Today. Brighton; UK, & Portland, Or; US: Sussex Academic Press, 214p. (paperback ed., May 2005).
Feldman, O. (2006) Seiji Shinrigaku [Political Psychology]. Kyoto: Mineruba Shobo, 340p. (in Japanese).
Zmerli, S. & Feldman, O. (Eds.) (2015) Politische Psychologie: Handbuch für Studium und Wissenschaft [Political Psychology: Handbook for Study and Science], Nomos Verlagsgesellschaft, Germany: Baden-Baden, (in German).
Kinoshita, K. & Feldman, O. (2018) Seijika wa naze shitsumon ni kotaenai ka [Why Politicians Don’t Answer Questions?], Kyoto: Mineruba Shobo, 293p. (in Japanese).
Feldman, O. & Zmerli, S. (Eds.) (2019) The Psychology of Political Communicators: How Politicians, Culture, and the Media Construct and Shape Public Discourse. NY & London: Routledge (Routledge Studies in Political Psychology), 240p.
Feldman, O. (Ed.) (2020) The Rhetoric of Political Leadership: Logic and Emotion in Public Discourse. Cheltenham, UK & Northampton, US: Edward Elgar, 250p.
Feldman, O. (Ed.) (2021) When Politicians Talk: The Cultural Dynamics of Public Speaking.Singapore, Springer, 300p  .
הערות שוליים

↑  Politische Psychologie: Handbuch für Studium und Wissenschaft, 2015, ISBN 9783848709595
↑  政治家はなぜ質問に答えないか - ミネルヴァ書房 ―人文・法経・教育・心理・福祉などを刊行する出版社, www.minervashobo.co.jp
↑  The Psychology of Political Communicators, www.taylorfrancis.com
↑  The Rhetoric of Political Leadership, https://www.e-elgar.com/
↑  When Politicians Talk: The Cultural Dynamics of Public Speaking, 2021, ISBN 978-981-16-3579-3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439612505171  BnF: cb12572708x (data)  GND: 1083047051  ISNI: 0000 0001 0905 9437  LCCN: n92077053  NKC: xx0263928  NTA: 124934889  ORCID: 0000-0002-1274-8783  SUDOC: 035042508  VIAF: 59202783   WorldCat (עם VIAF): 59202783
עלי מוחמד מוג'ור

עלי מוחמד מוג'ור (בערבית: علي محمد مجور; נולד ב-26 באפריל 1953) הוא ראש ממשלת תימן לשעבר.
מוג'ור כיהן כראש ממשלה מ-7 באפריל 2007, אז החליף את עבד אל-קאדר באג'מאל, עד 10 בדצמבר 2011, אז הוחלף על ידי מוחמד בסינדוואה. קודם לכן כיהן כשר החשמל. מוג'ור הוא חבר מפלגת השלטון, הקונגרס הכללי העממי.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סעד אללה ונוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1941 חוסיין אל-בחר, סוריה 
 פטירה:  15 במאי 1997 (בגיל 56 בערך) דמשק, סוריה 
 מדינה:  הרפובליקה הסורית השנייה, הרפובליקה הערבית המאוחדת, סוריה 
 מקום לימודים:  Faculty of Arts at Cairo University 
 שפות היצירה:  ערבית 
 צאצאים:  דימה ונוס 
 פרסים והוקרה:  מסדר המהפכה הפלסטינית  International Festival of Carthage  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
סעד אללה ונוס (בערבית: سعد الله ونوس; 1941–15 במאי 1997) היה מחזאי סורי.
ביוגרפיה

ונוס נולד בכפר חוסיין אל-בחר, אשר ליד טרטוס. הוא למד עיתונאות בקהיר ושימש עורך מוספי התרבות והאמנות של העיתון הסורי אל-בעת' ושל העיתון הלבנוני א-ספיר. בשנות השישים המאוחרות, נסע לפריז ללמוד תיאטרון ונחשף לזרמים שונים של התיאטרון האירופי. עוד לפני כן החל לכתוב מחזות קצרים, בהם כבר מתבטאים הנושאים המרכזיים של כתיבתו – הפרט והחברה והרשויות.
לאחר התבוסה הערבית במלחמת ששת הימים, נולד התיאטרון הפוליטי הערבי. ב-1969 קרא ונוס יחד עם מחזאים אחרים לארח בדמשק פסטיבל תיאטרון ערבי. בפסטיבל זה הוא הציג את הפלטפורמה הרעיונית שלו: "תיאטרון הפוליטיזציה" במקום "תיאטרון פוליטי". בשנות השבעים הקים ונוס את המכון הגבוה לאמנות התיאטרון בדמשק וניהל אותו. הכיבוש הישראלי של ביירות במלחמת לבנון הראשונה גרם לו לשתוק לכמה שנים ולא לכתוב יותר. המחזה הראשון אחרי שתיקה זו היה "אונס" שעסק באינתיפאדה הפלסטינית. לאחר מכן המשיך לכתוב מחזות נוספים.
בשנת 1996 הוא נבחר על ידי אונסק"ו וה-International Theater Institute‏ (ITI) לשאת דברים לכבוד יום התיאטרון השנתי, אשר נחגג ב-27 במרץ. זו הייתה הפעם הראשונה שנבחר איש תיאטרון ערבי מאז נוסדה מסורת זו בשנת 1963.
ב-15 במאי 1997 נפטר ונוס ממחלת הסרטן, בה נאבק במשך חמש שנים.
מיצירותיו

פיל, מלך כל הזמנים (1969)
המלך הוא המלך (1977)
מסעו של חנדלה (1978)
אונס (1990)
פטפוטים על ההיסטוריה (1994)
יום מחיינו (1995)
הערות שוליים

↑  מאמר מאת מוחמד א-ציאדי, באתר אוניברסיטת ראטגרס (בערבית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269499405171  PLWABN: 9810539126605606  BIBSYS: 90912859  BnF: cb123979229 (data)  CiNii: DA1149740X  GND: 119130173  ISNI: 0000 0000 8138 1466  LCCN: n85139698  NKC: jo2015864972  NTA: 072712813  SUDOC: 061052663  VcBA: 495/321460  VIAF: 59169001   WorldCat (עם VIAF): 59169001
סרגיי בגאפש

סרגיי ואסיל-איפָּה בָּגאפּש (באבחזית: Сергеи Уасыл-иҧа Багаҧшь, בגאורגית: სერგეი ბაგაფში; ‏4 במרץ 1949 - 29 במאי 2011) היה נשיא הרפובליקה הבדלנית אבחזיה משנת 2005 ועד מותו ב-2011, וראש הממשלה האבחזית לשעבר בין השנים 1997–1999.
ביוגרפיה

סרגיי בגאפש נולד ב-4 במרץ 1949 בסוחומי אבחזיה, ובמשך רוב חייו הוא התגורר באבחזיה. הוא למד באוניברסיטה הממלכתית לחקלאות סובטרופית של גאורגיה בסוחומי. במהלך לימודיו הוא עבד בתחילה בקואופרטיב של יין ומאוחר יותר כאיש אבטחה בבנק הממלכתי. בשנת 1972 הוא השלים את חובת שרותו הצבאית כראש סובחוז, ובעקבות זאת בגאפש התמנה למדריך בוועידת המקומית של הקומסומול האבחזי. בשנת 1978 בגאפש קיבל את תפקיד האחראי על האינפורמציה בוועידה המרכזית של הסניף הגאורגי של הקומסומול, ובשנת 1980 הוא התמנה כמזכיר הראשון בוועידה האבחזית האזורית. בשנת 1982 קיבל בגאפש את תפקיד מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית במחוז אוצ'מצ'ירה. לאחר נפילת הקומוניזם, הפך בגאפש לאיש עסקים ונציג הממשלה האבחזית במוסקבה.
ב-29 באפריל 1997 מונה בגאפש לתפקיד ראש ממשלת אבחזיה. בשנת 1998 התגברה המתיחות בין גאורגיה ואבחזיה, כאשר הממשלה האבחזית הגולה שבסיסה בטביליסי נערכה בעמדות לאורך הגבול עם השלטון הבדלני של אבחזיה. כתוצאה מהמלחמה בת ששת הימים נמלטו 30,000 פליטים גאורגים שהתגוררו באזור בשליטת הבדלנים לזוגדידי שבגאורגיה הסמוכה לגבול.
סרגיי בגאפש כיהן בתפקיד שר האנרגיה כאשר הוא הפך למועמד האופוזיציה הבחירות לנשיאות אבחזיה בשנת 2004. בתחילת 2004, הפך בגאפש לאחד משלושת מנהיגי תנועת האופוזיציה שאך זה קמה, אבחזיה המאוחדת. לאחר 20 ביולי 2004, איחדה "אבחזיה המאוחדת" את כוחותיה עם מפלגת אופוזיציה אחרת בשם אמטסחארה, ובגאפש נבחר לעמוד בראש המפלגה המאוחדת לבחירות שנערכו באוקטובר של אותה שנה, כשהוא הצליח להביס מועמד מבטיח אחר בשם סרגיי שאמבה.
תוצאות הבחירות היו שנויות במחלוקת. ועדת הבחירות האבחזית הכריזה בתחילה על ניצחונו של יריבו של בגאפש, ראול חאג'ימבה אולם בית המשפט העליון של אבחזיה הכריע לאחר ערעור לטובתו של בגאפש עם רוב של 50.3%. אולם בית המשפט הפך את החלטתו לאחר שכוחותיו של חאג'מבה הסתערו על בנין בית המשפט, ובגאפש ותומכיו קיבלו איומים שלא לערוך את טקס ההכתרה ב-6 בדצמבר 2004. בסופו של דבר הגיעו בגאפש וחאג'ימבה הגיעו להסכמה, בתחילת דצמבר, לרוץ יחד כאיחוד לאומי. הבחירות נערכו ב-12 בינואר 2005, והאיחוד ניצח. על פי ההסכם נבחר בגאפש לנשיא וחאג'ימבה לסגנו.
ב-29 במאי 2011, נפטר בגאפש במרפאה במוסקבה, עקב סיבוכים הנוצרו מניתוח ריאות שעבר זמן לא רב לפני. לאחר הניתוח, גילו רופאיו שהיה לו סרטן. סגנו, אלכסנדר אנקבב, החליף אותו כנשיא בפועל, ובחירות התקיימו ב-26 באוגוסט באותה שנה.
הערות שוליים

↑  ‏הצבא והחברה בגאורגיה, המרכז למחקרי מערכת היחסים האזרחית-צבאית במכון הקווקזי לשלום, דמוקרטיה ופיתוח, מאי 1998, (באנגלית)
↑  ‏ההנהגה האבחזית נאבקת, המכון למלחמה ושלום, 4 באפריל 2004 (באנגלית)
| גאורגיה הסכסוך הגאורגי-אבחזי אבחזיה |
| --- | --- | --- |
| מאורעות עיקריים | הטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה • מלחמת אבחזיה • פלישת רוסיה לגאורגיה • מלחמת אבחזיה השנייה • הסכם מוסקבה (1994) • מהומות סוחומי (1989) |  |
| מוקדי סכסוך | אבחזיה עילית • מחוז גאלי • טקווארצ'לי |  |
| מעורבים בסכסוך | אבחזיה • גאורגיה • רוסיה • UNOMIG • יחסי רוסיה-גאורגיה • הממשל דה יורה של אבחזיה • כוח שמירת השלום באבחזיה |  |
| רקע | אבחזיה ססר • אבחזים • גאורגים • מגרלים • סוואנים • ממלכת אבחזיה • נסיכות אבחזיה • אבחזיה אסס"ר • מלחמת האזרחים הגאורגית |  |
| גאורגים בסכסוך | ז'יולי שרטאווה • סומבט סאקיאן • גורם גביסקיריה • ראול אשבה |  |
| אבחזים בסכסוך | סרגיי בגאפש • ולדיסלב ארדזינבה |  |
ראו גם היסטוריה של אבחזיה • היסטוריה של גאורגיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1012657140  VIAF: 171799573   WorldCat (עם VIAF): 171799573
סעד אל-חרירי

סעד א-דין רפיק אל-חרירי (בערבית: سعد الدين رفيق الحريري; תעתיק מדויק: סעד אלדין רפיק אלחרירי; נולד ב-18 באפריל 1970 בריאד, ערב הסעודית) הוא ראש ממשלת לבנון לשעבר, וראש התנועה הפוליטית זרם העתיד, שהוקמה על ידי אביו. הוא בנו השני של רפיק אל-חרירי, לשעבר ראש ממשלת לבנון, שנרצח בהתנקשות ב-2005. הוא ממשפחה מוסלמית-סונית.
ב-4 בנובמבר 2017 הודיע אל-חרירי על התפטרותו מתפקידו כראש הממשלה, לדבריו, בשל המעורבות האיראנית הגוברת בלבנון וחששו כי יתנקשו בחייו; אולם ב-22 בנובמבר הודיע על השהיית התפטרותו, שטרם נכנסה לתוקפהּ. ב-29 באוקטובר 2019 לאור מחאות נרחבות במדינה, התפטר מתפקידו כראש הממשלה.
ב-22 באוקטובר 2020, בעקבות התפטרותם של חסאן דיאב ומוסטפא אדיב מתפקיד ראש הממשלה אחרי המחאות במדינה על רקע הפיצוץ בנמל ביירות שגרם למשבר כלכלי חמור, מונה מחדש לתפקיד, אך לא הצליח להקים ממשלה.
ביוגרפיה

אל-חרירי למד מנהל עסקים באוניברסיטת ג'ורג'טאון. בזמן שאביו נרצח, הוא התגורר בערב הסעודית וניהל את חברת סעודי אוז'ה (Saudi Oger), תאגיד בנייה בשווי 3.15 מיליארד דולר, אותו רכש מחברה צרפתית בניהולו של אביו.
לאחר ההתנקשות באביו ומהפכת הארזים, חזר אל-חרירי ללבנון ולקח את מקומו של אביו בפוליטיקה. הוא ניהל את הפרלמנט הלבנוני במגמה של מלחמה בשחיתות ורפורמה מחודשת. הוא העדיף לנהל משא ומתן לפירוק חזבאללה מנשקו תמורת נסיגת ישראל מחוות שבעא, ונהיה למתנגד חדש להשפעה הסורית הממושכת בלבנון. הוא תומך בתהליך השלום במזרח התיכון ומתאר את היוזמה הסעודית שעליה הכריז שליט סעודיה המלך עבדאללה בשנת 2002 כ"רצינית ביותר".
בעקבות הבחירות הכלליות בלבנון שנערכו ביוני 2009, החליט הפרלמנט הלבנוני כי אל-חרירי ימונה לראש ממשלת לבנון, אך עקב הפיצול הרב בפרלמנט לא הצליח אל-חרירי להרכיב ממשלה, ובספטמבר הודיע לנשיא מישל סולימאן כי נכשל במשימה וביקשו להטילה על מועמד אחר. רק ב-9 בנובמבר הצליח אל חרירי להרכיב ממשלת אחדות ונכנס לתפקיד ראש הממשלה. ב-12 בינואר 2011 שרי חזבאללה התפטרו והפילו את ממשלתו.
ב-25 בינואר 2011 קיבל מועמד חזבאללה לראשות הממשלה, נג'יב מיקאתי, את הרוב הדרוש בפרלמנט להקמת ממשלה במקום סעד אלחרירי. לאחר התפטרותו ב-2014 הוחלף בתמאם סלאם שהתפטר ב-18 בדצמבר 2016 ולאחר התפטרותו חזר אל חרירי לכהן כראש הממשלה.
ב-4 בנובמבר 2017, בזמן ביקורו בריאד, התפטר אל-חרירי מתפקידו כראש הממשלה בשל המעורבות האיראנית הגוברת בלבנון וחששו כי יתנקשו בחייו, אך לאחר מכן השהה את ההתפטרות.
ב-29 באוקטובר 2019, לאחר ההפגנות הנרחבות שנמשכו מעל לשבועיים, הודיע על התפטרותו מראשות הממשלה.
ב-22 באוקטובר 2020, הנשיא מישל עאון נתן לאל-חרירי את המנדט להרכיב ממשלה ומינה אותו מחדש לראש הממשלה, זאת לאחר שחסאן דיאב ומוסטפא אדיב התפטרו מהתפקיד בעקבות הפיצוץ בנמל ביירות שהביא לגל מחאות במדינה ולאסון כלכלי כבד. אל-חרירי לא הצליח להקים ממשלה.
ב-24 בינואר 2022, הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים. הוא ציין כי בין הסיבות שהובילו להחלטתו היא ההשפעה של איראן על המדינה דרך חזבאללה. הוא אף קרא למפלגתו לא לרוץ בבחירות לפרלמנט.
חיים אישיים

לאחר שירש מאביו 4.1 מיליארד דולר, הופיע אל-חרירי עם אחיו ברשימת האנשים העשירים ביותר בעולם של מגזין פורבס, שפורסמה במרץ 2006. אל-חרירי נשוי ללארה אלעזם ויש להם שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  Vloeberghs, Ward (ביולי 2012). "The Hariri Political Dynasty after the Arab Spring" (PDF). Mediterranean Politics. 18 (2): 241–248. doi:10.1080/13629395.2012.694046. S2CID 154581954. {{cite journal}}:  (עזרה) Pdf.
↑  Mallat, Chibli. Lebanon's Cedar Revolution An essay on non-violence and justice (PDF). Mallat. p. 122. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2 פברואר 2012.
↑  "Rafiq Al Hariri's biography". Rafiq Hariri Foundation. נבדק ב-1 במרץ 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אבי יששכרוף‏, ראש ממשלת לבנון התפטר במפתיע: "איראן רוצה להרוס את האזור", באתר וואלה, 4 בנובמבר 2017
↑  חרירי פורש מהפוליטיקה: "ללבנון אין הזדמנות בשל השפעת איראן", באתר וואלה, 24 בינואר 2022
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פואד סניורה | ראש ממשלת לבנון 9 בנובמבר 2009 – 13 ביוני 2011 | הבא: נג'יב מיקאתי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: תמאם סלאם | ראש ממשלת לבנון 18 בדצמבר 2016 – 29 באוקטובר 2019 | הבא: חסאן דיאב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810583779705606  GND: 1020821612  ISNI: 0000 0003 8194 3475  LCCN: no2008039236  NKC: js20050627020  VIAF: 263267832   WorldCat (עם VIAF): 263267832
עכביש הבועה

| עכביש הבועה |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עכבישאים
משפחה:: סיביידיים
סוג:: Argyroneta 
מין:: עכביש הבועה
שם מדעי
 Argyroneta aquatica ‏קלרק, 1758
עכביש הבועה (שם מדעי: Argyroneta aquatica) הוא מין של עכביש יחידי בסוגו ממשפחת הסיביידיים. זהו אחד העכבישים היחידים החיים כמעט לחלוטין מתחת למים, בעיקר באגמים ברחבי אירואסיה כולל באקלימים ממוזגים.
מאפיינים

אורכו של העכביש 1-1.5 ס"מ. צבעו משתרע מכתום עד לחום כהה ושחור והבטן אפורה ושעירה. בניגוד לרב העכבישים הזכרים גדולים יותר מהנקבות ב-30%, דבר המקל עליהם להתגבר על טרף זריז. העכביש נושם אוויר אותו הוא אוסף בין שערות הבטן והרגליים וכך נושם מתחת למים. עכביש זה יכול לחיות במשך כשנתיים.
העכביש ניזון מתחת למים ומצוי בעיקר ליד עשבי מים, בהם הוא אורב לטרפו. הוא ניזון מחרקי מים, סרטנים, זחלי יתושים ומדפניות. הוא עצמו עלול להיטרף על ידי צפרדעים ודגים.
העכבישים משני המינים מקימים בועה אותה הם בונים מאוויר בין העשבים המימיים. בתוכה הם מזדווגים, אוכלים ומתרבים.
ספיריים

| ספיריים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
תת־מערכה:: סרטנאים
מחלקה:: רגלסתיים
תת־מחלקה:: שטרגליים
סדרה:: Poecilostomatoida
משפחה:: ספיריים
שם מדעי
 Sapphirinidae
סַפִּיריים (שם מדעי: Sapphirinidae) היא משפחה של סרטנים פלנקטונים, הנפוצה באוקיינוסים של העולם. מינים רבים במשפחה מסוגלים להחזיר אור צהוב, סגול ובעיקר כחול הדומה להשתקפות אבן חן כדוגמת הספיר ומכאן נגזר שמם.