stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גולה (ליבריה)
הערות שוליים

1 2  http://www.peoplegroups.org/Explore/groupdetails.aspx?peid=13499
1 2  .d'Azevedo, W. L (1962), Uses of the past in Gola discourse, The Journal of African History, 3(1), 11-34.
1 2 3  https://www.britannica.com/place/Liberia#ref1042642
1 2 3 4 5 6 7  .d'Azevedo, W. L. (1962), Common principles of variant kinship structures among the Gola of Western Liberia, American Anthropologist, 64(3), 504-520
1 2 3 4 5  https://joshuaproject.net/people_groups/11920/LI
↑  http://aboutworldlanguages.com/niger-congo-language-family
↑  Poindexter, H. A. (1953), Epidemiological survey among the Gola tribe in Liberia, The American journal of tropical medicine and hygiene, 2(1), 30-38
↑  https://www.thefamouspeople.com/profiles/charles-taylor-5995.php
↑  https://www.britannica.com/biography/Ellen-Johnson-Sirleaf
↑  Jones, L. M. (2015), Ellen Johnson Sirleaf, Politics and Women as Global Leaders, 63, 315.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13193509t (data)  SUDOC: 035506776 
נשים משבט גולה, 1906.
אנשי גולה, 1901.
דגל בית הספר לקציני ים

| --- | --- |

הנפת דגל בית הספר במסדר בוקר 1955
 סוג הדגל:   דגל הצי האזרחי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  מרץ 1941
 מוטיבים עיצוביים:  דגל צבע כחול כהה, עוגן לבן קרוב לתורן, וסביבו שבעה כוכבים לבנים בצורת מגן דוד.
 שם המעצב:  נפתלי וידרא
 דגלים היסטוריים   :     דגל צי הסוחר של פלשתינה-א"י תחת המנדט הבריטי   שהונף בבית הספר מהקמתו בשנת 1938
דגל בית הספר לקציני ים הוא דגל ימי אזרחי המונף על כלי שיט של בית הספר לקציני ים. הדגל בצבע כחול כהה עם עוגן לבן קרוב לתורן וסביבו שבעה כוכבים לבנים בצורת ומגן דוד שיזם תיאודור הרצל.
הכרה בצורך

ב-31 בינואר ,1939 בישיבת ועד הנאמנים של בית הספר הימי בחיפה, העלה המנהל ד"ר שלמה ברדין שיש צורך להניף על תורן בית הספר את הדגל הימי הארצישראלי ודגל המייחד את בית הספר הימי ויש לקבוע את צורתו. ב-29 במאי 1939 הציג ברדין את הצעתו עוגן לבן על רקע כחול. חבר הוועד אבא חושי הציע להוסיף בפינות הדגל את שבעת הכוכבים של הרצל. לאחר דיונים התקבלה הצעתו של ד"ר נפתלי וידרא ”שדה כחול ועליו שבעה כוכבים ועוגן לבנים”.
ההצעה נתקבלה ומימושה הוטל על מנהל מחלקת השייט קומנדר סטיבנסון מילר בנסיעתו לבריטניה. בעת שהותו בבריטניה פרצה מלחמת העולם השנייה, מילר נשאר באנגליה. הדגל יוצר בארץ ישראל.
הנפת הדגל

הדגל נמסר על ידי מר רוג'רס מנהל נמל חיפה כנציג רשמי של המנדט הבריטי לקדט-קפטן בבית הספר במרץ 1941. מר רוג'רס הביע את קורת רוחו למסור את הדגל לבית הספר המתקיים תוך כדי מלחמת העולם השנייה. וברך ”מקווה שהמוסד ימשיך לפעול לפי המסורת הטובה הקיימת בו זה שנתיים וחצי”
יו"ר ועד הנאמנים של בית הספר מר קפלנסקי ציין כי ”לדגל נבחר הצבע הכחול כצבע הים וגם צבעו של דגל יהודה ועליו העוגן המסמל את הקשר לים ושבעת הכוכבים הלבנים שתיאודור הרצל רצה לראות על דגלו של העם היהודי הקם לתחיה בארצו. שימרו על טוהרו וכבודו של דגלכם זה ויהיה בית הספר הימי העברי הזה הראשון והיחיד לעם ישראל ולארץ ישראל לכבוד ולתפארת לכולנו.”
מאז ועד סיום המנדט הבריטי הונפו על תורן בית הספר לקציני ים שלושה דגלים דגל הימי הארצישראלי דגל בית הספר הימי ודגל הקוד היומי. לאחר קום המדינה נפסק השימוש בדגל הימי הארצישראלי. ומדי בוקר הונפו דגל בית הספר ודגל הקוד. עם המעבר לעכו הועבר התורן והמנהג נמשך.
דגל הכבוד

בשנת 1955 שלחה משפחתו של מנהל בית הספר לקציני ים עכו אנריקו לוי מאיטליה את דגל כבוד שנרקם בטריאסט על ידי בנות משפחתו. מימון החומרים נעשה על ידי שתי משפחות שכולות לזכר בניהם שנפלו במלחמת העצמאות. היו אלה יוסף (פפי) אוסמו ומנחם- ארמנדו חיים זכרונם לברכה. האם ג'מה לוי מברכת את בית הספר ומוסיפה ציווי שהדגל הטהור יוכל להיות מוכתם רק בדם. ”לציון החובה המוחלטת של הקדטים: נאמנות למולדת, רוח הקרבה, רגש החובה והחריצות. להיות ימאים ואנשים מצוינים, לגאוות ישראל על שבעת הימים בתבל.”
הדגל הוצג לראשונה לציבור ביוני 1955 בטקס הסיום של שנת הלימודים הראשונה בעכו. בנוכחות שר התחבורה יוסף ספיר יו"ר הוועד המפקח רב-אלוף יעקב דורי אורחים, קדטים וסגל בית הספר. מוט הדגל עשוי מצינור אלומיניום חדש תוצרת מפעל 'תמי' של משפחת סונינו מאיטליה. דגל הכבוד מופיע עם חולית הדגלים בטקסים השונים.
גלריה

דגל בית הספר בתרומת הקהילה היהודית בטרייסט לזכר שניים מבניה שנפלו במלחמת העצמאות. טקס סיום שנה"ל תשט"ו, יוני 1955
רב חובל אנריקו לוי במשרד מנהל בית הספר לקציני ים עכו עם דגל הכבוד.
קדטים מחזור י"ג עם מפקדם יעקב ניצן על הספינה 'ים-עכו' - "הקטר" מניפה את דגל בית הספר לקציני ים בפמגוסטה, 1967.
דגלון בית הספר לקציני ים שניתן לסירות ולמזכרת ביזמת עמותת בוגרי קציני ים
ראו גם

בית הספר לקציני ים עכו
דגל עברי
דגל ישראל
דגל חיל הים הישראלי
דגל צי הסוחר הישראלי
הערות שוליים

↑  שמחה בינות עמ' 11.
↑  שמחה בינות עמ' 12.
↑  שמחה בינות, עמ' 8, 11.
↑  זכרונות מהדוד אנריקו לוי באתר משמר המורשת הימית
↑  שמחה בינות, חוברת היובל 2003, עמ' 33.
↑  אותו רקמו אמו ובנות משפחתו של רב חובל אנריקו לוי.
| דגלי ישראל |
| --- | --- | --- |
| ישראל | דגל ישראל |  |
| דגלי צה"ל | דגל צה"ל • דגל הרמטכ"ל • דגל חיל הים • דגל חיל האוויר |  |
| דגלים שונים | דגל צי הסוחר • נס הנשיא |  |
| דגלים היסטוריים | דגל עברי |  |
דגל הכבוד הרקום של בית הספר לקציני ים עכו
דה סוטו אדוונצ'ור

| --- | --- |

DeSoto Adventurer
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  דה סוטו (DeSoto) (אנ')
 שנות ייצור:  1960–1955
 יחידות שיוצרו:  11,597
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת אם:  קרייזלר, (Chrysler Corporation)
 אורך:  5,611 מ"מ (סדרה ראשונה)  5,641-5,537 מ"מ (סדרה שנייה)  5,512 מ"מ (סדרה שלישית)
 רוחב:  1,998 מ"מ (סדרה ראשונה)  2,000-1,986 מ"מ (סדרה שנייה)  2,017 מ"מ (סדרה שלישית)
 גובה:  1,532 מ"מ (סדרה ראשונה)  1,458 מ"מ (סדרה שנייה)  1,397 מ"מ (סדרה שלישית)
 משקל:  1,755-1,804 ק"ג (סדרה ראשונה)  1,921-1,832 ק"ג (סדרה שנייה, שנת 1957)  1,896-1,814 ק"ג (סדרה שנייה, שנת 1958)  1,869-1,805 ק"ג (סדרה שנייה, שנת 1959)  1,789-1,767 ק"ג (סדרה שלישית)
 בסיס גלגלים:  3,200 מ"מ (סדרה ראשונה, סדרה שנייה)  3,100 מ"מ (סדרה שלישית)
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, 5.6 ליטר המפיק 320 כ"ס (סדרה ראשונה)  V8 צילינדרים, 5.6 ליטר המפיק 345 כ"ס (סדרה שנייה)  V8 צילינדרים, 5.9 ליטר המפיק 355 כ"ס (סדרה שנייה)  V8 צילינדרים, 6.3 ליטר המפיק 350 כ"ס (סדרה שנייה)  V8 צילינדרים, 6.3 ליטר המפיק 305 כ"ס, 325 כ"ס, 330 כ"ס (סדרה שלישית)
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 2 מהירויות תוצרת "קרייזלר" סדרה "Chrysler PowerFlite transmission" (אנ')
דה סוטו אדוונצ'ור (באנגלית: DeSoto Adventurer) היא מכונית סלון מפוארת שיוצרה על ידי חטיבת "דה סוטו" (אנ') בבעלות יצרנית הרכב האמריקאית קרייזלר אשר יוצרה בין השנים 1960–1955.
יוצרו 11,597 יחידות. מעצב הסדרה היה וירג'יל אקסנר.
חטיבת דה סוטו

חטיבת דה סוטו של חברת קרייזלר עסקה בייצור ובשיווק רכב אמריקאי משנת 1928–1968. חטיבת דה סוטו בנתה יותר מ-2 מיליון כלי רכב מאז שנת 1928.
חטיבת המכוניות דה סוטו קרויה על שם ארננדו דה סוטו - החוקר הספרדי שהוביל את המסע האירופי הראשון לשטח עליו משתרעת כיום ארצות הברית, היה האירופי הראשון שגילה את נהר המיסיסיפי.
סדרות "דה סוטו אדוונצ'ור"

סדרה ראשונה - יוצרה בין השנים 1955–1956, בתצורה 2 דלתות הרדטופ
סדרה שנייה - יוצרה בין השנים 1956–1959 בתצורות : 2 דלתות הרדטופ, 2 דלתות קבריולה
סדרה שלישית - יוצרה בין השנים 1959–1960 בתצורות : 2 דלתות הרדטופ, 4 דלתות הרדטופ, 4 דלתות סדאן
תמונות

"דה סוטו אדוונצ'ור", שנת 1957
"דה סוטו אדוונצ'ור", שנת 1957 - קבריולה
"דה סוטו אדוונצ'ור", שנת 1959, 2 דלתות הרדטופ
"דה סוטו אדוונצ'ור", שנת 1959, 2 דלתות קופה
"דה סוטו אדוונצ'ור", שנת 1960
"דה סוטו אדוונצ'ור", שנת 1960
"דה סוטו אדוונצ'ור", שנת 1960
"דה סוטו אדוונצ'ור", שנת 1960 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
ראו גם

קרייזלר
דה סוטו איירסטרים
דה סוטו פאוורמסטר
דה סוטו דיפלומט
דה סוטו איירפלו
דה סוטו סוב-אורבן
דה סוטו קסטום
הערות שוליים

↑  "דה סוטו אדוונצ'ור" conceptcarz.com/vehicle/z10120/desoto-adventurer
↑  Gunnell, John (Herausgeber), The Standard Catalog of American Cars 1946-1975, Kraus Publications (1987) ISBN 0-87341-096-3
↑  "דה סוטו אדוונצ'ור", שנת 1956, קבריולה - ברושור oldcarbrochures.com/static/NA/DeSoto/1956
↑  "דה סוטו אדוונצ'ור" שנת 1960 - ברושור oldcarbrochures.com/static/NA/DeSoto/1960_DeSoto/1960_DeSoto_Brochure
↑  "דה סוטו אדוונצ'ור", שנת 1959 - ברושור oldcarbrochures.com/static/NA/DeSoto/1959
גיירמו לאסו

גיירמו אלברטו סנטיאגו לאסו מנדוסה (בספרדית: Guillermo Alberto Santiago Lasso Mendoza; נולד ב-16 בנובמבר 1955) הוא איש עסקים, בנקאי ופוליטיקאי אקוודורי, שכיהן כנשיאה (אנ') ה-47 של אקוודור בין השנים 2021–2023. לאסו התמודד לנשיאות גם ב-2013 וב-2017, אך הפסיד.
ביוגרפיה

בשנת 1970, בגיל 15, קיבל לאסו את תפקידו הראשון, משרה חלקית בבורסת גואיאקיל ולאחר מכן בקאסה מולר מרטינס, כעוזר סוכנות איסוף. בשנת 1972, בגיל 16, החל לעבוד בחברה הפיננסית Cofiec ולאחר מכן ב-Finansa בקיטו. החברה הראשונה שלו הייתה קונסטרוקטורה אלפא אי אומגה, אותה הקים יחד עם אחיו הבכור אנריקה לאסו בשנת 1978, כשהיה בן 23.
במהלך שנות ה-90 מונה לאסו לראש הפעילות באקוודור של חברת קוקה-קולה, בעקבות פשיטת הרגל המקומית של החברה באזור זה. בתפקיד זה הוטל על לאסו לבנות מחדש את החברה ולהחזירה לבריאות כלכלית. מאז ישב בדירקטוריונים של קוקה-קולה ומבסה, וכיהן גם כיו"ר הדירקטוריון של ועדת המעבר בגואיאס וכן היה חבר בוועד המנהל של התאגיד לפיתוח האנדים.
בשנת 1994 מונה לאסו למנכ"ל בנקו גואיאקיל. כחלק מתקופת כהונתו ייסד את תוכנית בנקוס דל באריו, יוזמה בנקאית קהילתית שהביאה חנוונים מקומיים כשותפים כלכליים עם הבנק בתכנון ובאסטרטגיה. התוכנית צוטטה על ידי הבנק הבין-אמריקאי לפיתוח כפורצת דרך באסטרטגיית הבנקאות העממית. הוא התפטר מתפקידו בשנת 2012. לאסו הוא גם מייסד חברת Fundacion del Barrio.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 1998 מונה לאסו למושל מחוז גואייס, במהלך כהונתו עברה הממשלה הלאומית הפרטה המונית של חברות ותעשיות ציבוריות.
אקוודור עברה קריסה כלכלית בשנת 1999, ובעקבותיה מונה לאסו באופן זמני לתפקיד החדש שנוצר "שר העל" – מפקח – לכלכלה, במקומה של אנה לוסיה ארמיגוס שהתפטרה. כשר אוצר הוא כיהן בתפקיד תחת הנשיא ג'מיל מוואד (אנ') והיה אחראי על משא ומתן עם קרן המטבע הבינלאומית על מנת לזכות בתמיכה כלכלית. כמו כן, הוטל עליו לתאם את מדיניות הממשלה כתגובה למשבר הכלכלי במדינה.
בבחירות הכלליות בשנת 2013 הוא היה המועמד לנשיאות מטעם מפלגת יצירת הזדמנויות (אנ') אותה הקים. הוא סיים במקום השני עם 22.68% מהקולות, והפסיד לנשיא המכהן רפאל קוראה שקיבל יותר מכפול מכמות זו (57.17%).
בתחילת 2017, פתח שוב לאסו בקמפיין השני שלו בניסיון לרשת את הנשיא המכהן קוראה. נושא הקמפיין שלו היה "שינוי" והוא התחייב ליצור מיליון מקומות עבודה נוספים באקוודור. לאסו קיבל 48.84% והפסיד ללנין מורנו. לאחר התוצאות האשים לאסו את מתנגדיו בהונאת בחירות וכינה את הממשל הנכנס "לא לגיטימי".
לאסו התמודד שוב לנשיאות בבחירות הכלליות בשנת 2021. לאסו זכה בבחירות שהתקיימו בחודש אפריל 2021 כשגרף 52.4% מהקולות ואילו יריבו אנדרס אראוס זכה ב-47.6% מהקולות. הניצחון של לאסו נתפס גם כזכייה של תומכי השוק החופשי במדינה. כמה מגופי החדשות תיארו את זכייתו של לאסו כ"ניצחון נסער".
במאי 2023 התרחש משבר פוליטי, כאשר החל נגדו הליך הדחה באספה הלאומית של אקוודור (אנ') ב-9 במאי. המשבר נמשך עד 17 במאי, כאשר לאסו פיזר את האספה הלאומית, והכריז הקדמת הבחירות הכלליות (אנ'), שבהן לא יתמודד.
חיים אישיים

לאסו נולד בגואיאקיל למשפחה ממעמד הביניים. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, החל ללמוד כלכלה באוניברסיטה הקתולית האפיפיורית של אקוודור בקיטו, אך עזב ללא תואר.
בשנת 1977 פגש לאסו את מריה קרספו, איתה התחתן בשנת 1981. יש להם חמישה ילדים.
הערות שוליים

1 2  7 De Mayo, 2012 - 14h48, Guillermo Lasso renunció a la presidencia ejecutiva del Banco de Guayaquil, El Universo, ‏7 במאי 2012 (בספרדית)
↑  Guillermo Lasso, El Comercio
↑  AQ Editors | January 6, 2021, Meet the Candidates: Ecuador, Americas Quarterly (באנגלית)
↑  Newswires, Dow Jones (1999-08-18). "Ecuador's Mahuad Names Lasso To New Post of 'Super Minister'". Wall Street Journal (באנגלית). ISSN 0099-9660. נבדק ב-2021-04-16.
↑  Neuman, William (2013-02-18). "President Correa Handily Wins Re-election in Ecuador". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-04-16.
1 2  Lasso refuses to concede defeat in Ecuador election, aljazeera.com (באנגלית)
↑  Facebook, Twitter, Show more sharing options, Facebook, Twitter, Shadow of COVID-19 and economic downturn hovers over elections in Ecuador and Peru, Los Angeles Times, ‏11 באפריל 2021 (באנגלית)
↑  Ecuador goes with conservative banker in presidential vote, AP NEWS, ‏11 באפריל 2021
↑  Dube, Ryan (2021-04-12). "Ecuador's Guillermo Lasso Wins Presidential Election". Wall Street Journal (באנגלית). ISSN 0099-9660. נבדק ב-2021-04-16.
↑  Associated Press and Guardian staff, Ecuador election: former banker Lasso is surprise winner, the Guardian, ‏12 באפריל 2021 (באנגלית)
↑  Guillermo Lasso Biografía Empresario candidato a la presidencia 2021, Noticias Tutoriales Herramientas ANT SRI IME IESS EAES, ‏12 באפריל 2021 (בספרדית)
↑  Casa Editorial El Tiempo, Esta es la familia de Guillermo Lasso, nuevo presidente de Ecuador, El Tiempo, ‏11 באפריל 2021 (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1032345586  ISNI: 0000 0004 0157 4014  LCCN: no2013012363  VIAF: 296389156   WorldCat (עם VIAF): 296389156
דן הופנר

| --- | --- |

 לידה:  7 במרץ 1921 לייפציג, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  20 באפריל 2000 (בגיל 79) 
 שם לידה:  היינץ הופנר 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  סוריאליזם 
 
דן הופנר (7 במרץ 1921 – 20 באפריל 2000) היה צייר ואמן, מנהל בצלאל במשך חמש עשרה שנים.
ביוגרפיה

נולד בגרמניה בשם היינץ הופנר והתגורר בלייפציג. ב-2 באפריל 1936 עלה באניה "תל אביב" עם עליית הנוער לקריית ענבים. לאחר שנפצע במרד הערבי הגדול, למד בעזרת מלגה של הסוכנות היהודית במחלקה הגרפית של בצלאל החדש, אצל מרדכי ארדון, משנת 1938 ל-1941. אחר כך החל ללמד בבתי ספר תיכונים, בהם תיכון חדש. בשנות החמישים החל ללמד ב'מדרשה למורים לציור' ואחר כך מונה למפקח במשרד החינוך על הוראת הציור בתל אביב.
בקיץ 1964 מונה למנהל בצלאל במקום פליקס דרנל, תפקיד בו כיהן עד 1979במהלך כהונתו בית הספר גדל והתגבש במתכונתו הנוכחית, וקיבל הכרה אקדמית.
יצירתו

תערוכתו הראשונה הוצגה ב"מקרא סטודיו" בתל אביב במרץ 1949. יצירתו של הופנר הושפעה מאוד ממרדכי ארדון ומגישת הבאוהאוס והופנר היה מהציירים הסוריאליסטים הבולטים של שנות ה-50 בישראל. יצירתו תוארה כך בחרות באפריל 1951:
בשנת 1955 נכתב בקול העם על יצירתו המופשטת, לה התנגד הכותב:
פסל פרידברג כתב על יצירתו בשנת 1956:
"הופנר ממשיך להתרכז בצורות גוף האדם והוא משווה להם מראה גרוטסקי ואפילו מבעית. הדמויות שלו נראות כאילו היו קרבנות של איזו מחלה איומה... אך בעבודותיו האחרונות אין האימה תופסת מקום כה רב. דומה, כאילו ערך הצייר את חשבון נפשו וכיוון שמצא בציוריו הקודמים יותר ערכים צורניים מאשר אקספרסיביים, החליט לעבור לתחום הדקוראטיבי יותר. ניסיונות אלה הם נחמדים ולעיתים אף עליזים. לעיתים אין הצייר חושש אף להתל בו עצמו. בעבודותיו הקודמות היינו מתרשמים כאילו נהרסו בנייניו במלחמה, ואלו עתה בראותנו את חוסר יציבותם של עמודים נראה לנו כאילו הם השתכרו... יש עתה בעבודותיו של דן הופנר איזה יסוד של נעימות שלא היה מצוי בהן מקודם."
על יצירתו הסוריאליסטית כתב אריה לרנר בשנת 1961:
הערות שוליים

↑  קברו של דן הופנר באתר "נשמה"
↑  ארכיון המדינה, Hoffner Heinz, ארכיון המדינה
1 2  ארכיון המדינה, רשימת עולים 1936 (ינואר - אפריל) חיפה - עמ' 217 - מס' סדורי 45, באתר ארכיון המדינה
↑  א. לרנר, תערוכה ראשונה לדן הופנר, דבר, 1 באפריל 1949
↑  ג. אדם, ילדים מציירים את התנ"ך, קול העם, 26 באוקטובר 1956
↑  דן הופנר - מנהל "בצלאל", דבר, 6 ביולי 1964
↑  מנהל האקדמיה בצלאל, מעריב, 16 בינואר 1979
↑  ילחצו להענקת מעמד אקדמאי לבי"ס בצלאל, מעריב, 26 בינואר 1965
הוענקה הכרה אקדמית מותנית לבי"ס בצלאל, דבר, 3 במאי 1973
יחיאל לימור, "בצלאל" לוחם על זכותו להעניק תארים אקדמיים לכל הלומדים בו, מעריב, 30 באוגוסט 1976
↑  תערוכת הצייר דן הופנר, קול העם, 25 במרץ 1949
↑  א. בן מאיר, עשר שנות ציור ישראלי, חרות, 9 במאי 1958
↑  תערוכת אמני ישראל, חרות, 13 באפריל 1951
↑  תערוכת דן הופנר בגלריה לאמנויות ע"ש צ'מרינסקי, קול העם, 25 בספטמבר 1955
↑  פסל פרידברג, דן הופנר, על המשמר, 26 באוקטובר 1956; המשך
↑  אריה לרנר, דן הופנר, דבר, 28 ביולי 1961
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 273572  NLI: 987007262614505171  GND: 136636810  ISNI: 0000 0000 7885 5632  ULAN: 500486244  VIAF: 97908609   WorldCat (עם VIAF): 97908609
דן דוד

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  23 במאי 1929 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  6 בספטמבר 2011 (בגיל 82) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית עלמין כפר שמריהו 
 מקצוע:  איש עסקים וממציא
 
מכונת צילום של "פוטו-מי" באירלנד
דן דוד (23 במאי 1929 - 6 בספטמבר 2011) היה איש עסקים ונדבן יהודי, מייסד פרס דן דוד.
קורות חייו > תחילת דרכו

נולד בשם דן גולדנטל כבן יחיד לאלפרד, מהנדס במקצועו, ואליסה (ליזי), דוקטור לפילוסופיה בבוקרשט שברומניה. אביו הגיע לרומניה משווייץ. לטענתו, את החוש העסקי קיבל מסבתו ובגיל 10 יצא עם נהגו של אביו, קנה סיגריות בזול בכפרים ומכרן ביוקר במרכז העיר. בגיל 14 למד לכרוך ספרים ומכר ספרים משומשים לאחר שכרך אותם מחדש.
הוא החל את לימודיו בבית ספר ממלכתי, אולם בשנת 1941, עם הצטרפות רומניה ללחימה לצד גרמניה, הוצא משם בגלל היותו יהודי וגם אביו פוטר ממשרתו. הוא עזר לכלכלת הבית במתן שיעורים פרטיים במתמטיקה.
בשנת 1944 הצטרף לתנועת הנוער הציוני עם חבריו.
דוד סיים את בית הספר התיכון היהודי בבוקרשט. לאחר מכן נשלח לארגן קן חדש של הנוער הציוני בעיר בקאו.
בסוף 1947 היה מעורב בארגון העלייה לארץ ישראל.
בתחילת שנת 1949 נישא לדורותיאה (שהכיר בקיץ 1946) והחל בלימודי כלכלה באוניברסיטת בוקרשט.
במהלך לימודיו עלו רעייתו והוריה לישראל. אף על פי שדוד ניסה לבקש אשרת יציאה ולעלות גם הוא, הוא סורב בכל פעם על ידי השלטונות. לבסוף התגרשו השניים בעקבות בקשתה של דורותיאה.
לאחר שסיים לימודיו עבד כצלם עיתונות. כאשר הגיש בקשה לצאת מרומניה לסיקור אירוע ספורטיבי במערב גרמניה
נעצר על ידי הסקוריטטה ונחקר במשך שבוע על פעילותו הציונית.
לאחר מכן פוטר מעבודתו בהוראת השירות החשאי. הוא מצא משרה בעיתון אחר, שם הכיר עיתונאית אוסטרית בשם מיה פישר ונישא לה ב-1955.
בשנת 1958 הגיש בקשה לצאת את רומניה לצורך איחוד משפחות עם קרוביו בצרפת.
בשנת 1960 קיבל אישור יציאה ועזב עם רעייתו, אמו ושתי הסבתות את רומניה לפריז (אביו נפטר עוד ברומניה). בפריז ראה תאי צילום וגילה שתאים מודרניים יותר מיוצרים בבריטניה. משם עלו באוגוסט אותה שנה לישראל בספינה תיאודור הרצל.
בישראל שינה את שם משפחתו ל"דוד", כשם המשפחה של אבי סבו.
קורות חייו > הצלחה עסקית

בשנת 1961 החליט לעבור לצד העסקי של הצילום. הוא קיבל הלוואה בת 200,000 דולר מיהודי צרפתי ויצא באוניה לחברת "פוטו-מי אינטרנשיונל" בבריטניה. מן החברה רכש תא צילום אחד וזיכיון בלעדי לתפעולו בישראל.
בעקבות ההצלחה הראשונית, רכש תאים נוספים ותוך זמן קצר רכש גם את זיכיון ההפצה באיטליה, שם השתקע עם רעייתו ושם הקים את חברת Dedem Automatica. לאחר כשנה רכש את זיכיון ההפצה בספרד, ובשנת 1968 הצליח לרכוש את הזיכיון להפצת תאי הצילום ביפן. לטענתו, מבחינה כלכלית, הזיכיון ביפן היה ההצלחה הכי גדולה שלו.
הקים את חברת "פומט" לצילום אוטומטי עצמי של תמונות, ממנה עשה את הונו. ב-1962 נכנס לשותפות עם חברת "פוטו-מי אינטרנשיונל" והיו בבעלותו עשרים אחוזים מהחברה, החברה נסחרת בבורסה של לונדון. החברה מפעילה כיום 27,000 תאי צילום אוטומטיים ברחבי העולם. דן דוד המציא פטנטים רבים בתחום הצילום והצבע.
בשנת 1978 נפטרה אשתו במפתיע במהלך חופשה משותפת.
דוד הכיר את רעייתו השלישית, השחקנית גבריאלה לבית פליישמן, אצל מוסקו אלקלעי ורעייתו, רודיקה, שהייתה הסוכנת של פליישמן. השניים נישאו ב-1979 ונולד להם בן משותף, אריאל.
בין השנים 1983 עד 1987 ניהל את חברת ההשקעות "פוטו-מי פיננשל סרוויסס". בשנת 1997 נכנס לשותפות בקרן הגידור GLG, בעקבות המלצה של מייסד הקרן, נועם גוטסמן. מאוחר יותר שימש שם כחבר הדירקטוריון.
קורות חייו > נדבנות

בתחילת שנות ה-90 תרם להקמת בניין דן דוד בקמפוס אוניברסיטת תל אביב. בנוסף, הקים קרנות למלגות עבור תלמידי הפקולטה לניהול.
בשנת 2000 הקים את "קרן דן דוד" אשר לה הון של מאה מיליון דולר. סכום כסף זה שימש בין השנים 2021–2002 להענקת שלושה פרסים מדי שנה (פרסי דן דוד), כאשר שוויו של כל אחד מהשלושה היה מיליון דולר. החל מ-2022 החלה הקרן להעניק 9 פרסי דן דוד כאשר שוויו של כל אחד מהם הוא 300,000 דולר.
דן דוד נפטר בלונדון בגיל 82, ונטמן בבית הקברות בכפר שמריהו. הותיר אחריו את רעייתו ובנו.
קברו של דן דוד, בבית הקברות בכפר שמריהו
דוכסות ספולטו

| --- | --- |

 
 דוכסות ספולטו באיטליה בסביבות שנת 1000
 ממשל
 עיר בירה:  ספולטו
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  570 
 תאריכי פירוק:  1203 
 ישות קודמת:  ממלכת הלומברדים
 ישות יורשת:  מדינת האפיפיור (עד 1808) מדינת האפיפיור   ממלכת סיציליה ממלכת סיציליה
 
דוכסות ספולטו (באיטלקית: Ducato di Spoleto, בלטינית: Ducatus Spolitanorum) הייתה טריטוריה לומברדית שנוסדה בערך בשנת 570 במרכז איטליה על ידי הדוקס הלומברדי פארואלד. בירתה הייתה העיר ספולטו.
לומברדים

הלומברדים פלשו לצפון איטליה בשנת 568 והחלו בכיבוש חצי האי ובסופו של דבר הקימו את ממלכת הלומברדים. לאחר כיבוש הצפון, עברו הלומברדים למרכז ודרום איטליה וכבשו את המרכז החשוב של ספולטו בשנת 570. בשנת 572 כבשו הלומברדים את העיר פאביה הצפונית לאחר מצור של שלוש שנים וכוננו את עיר הבירה הראשונה של ממלכתם החדשה. ככל שהזמן התקדם, השטחים שנכבשו חולקו על ידי המלך הלומברדי בין דוכסים תלויים רבים.
עם זאת, עשור של אינטררגנום לאחר מותו של יורשו של אלבוין (574), הותיר את הדוכסים הלומברדים (במיוחד הדרומיים) מיושבים היטב בשטחים החדשים שלהם ודי בלתי תלויים במלכים הלומברדים בפאביה. עד 575 או 576 פארואלד תפס את נורסיה וספולטו, הקים את הדוכסות שלו ונתן חסות לבישוף אריאני. בתוך ספולטו, "הקפיטוליום" הרומי המוקדש ליופיטר, יונו ומינרווה כבר הוחלף על ידי הקתדרלה של הבישוף (המושב נוסד במאה ה-4) אשר שילבה את המבנה הפגאני (כיום כנסיית סן אנסאנו). הדוכסים הלומברדים שיקמו את הביצורים של הרוקה הגבוהה, שחומותיה פורקו על ידי טוטילה במהלך המלחמה הגותית.
הדוכסים של ספולטו ניהלו מלחמה לסירוגין עם האקסרכיה הביזנטית של רוונה, ושטחיה של ספולטו השתנו עם הזמנים על פני רוב אומבריה, לאציו, מארקה ואברוצו. אף על פי שאף פעם לא הייתה חשובה כמו דוכסות בנוונטו, לספולטו יש מקום די לא ברור בהיסטוריה של הלומברדים, בכל זאת. הדוכס השני שלה ארילף ערך משלחות תכופות נגד הביזנטים (בשנים 579–592 נגד רוונה וב-592 נגד רומא). את אריאולף ירש תאודלפיוס, בנו של פארואלד, שהאנציקלופדיה הקתולית מייחסת לו את הבניין הראשון של הקתדרלה של ספולטו. אחר כך הגיעו אטו (653), תרסימונד הראשון (663), ופארולד השני (703), ששלט יחד עם אחיו וואצ'ילאפ. פארואלד השני כבש את קלאסיס, נמל רוונה, על פי "תולדות הלומברדים" של פול הדיאקון : "גם באותה תקופה פארואלד, הדוקס הראשון של הספולטנים, שפלש לקלאסיס עם צבא של לומברדים, השאיר את העיר העשירה מקוללת חשופה מכל עושרה". לאחר מכן הוא היה מחויב על ידי ליותפראנד, מלך הלומברדים לשקם את העיר, מדד לשליטה המרכזית הרופפת של השלטון הלומברדי שעל ליותפראנד היה לחזק, לפחות כפי שפירש פאולוס את האירועים עבור פטרוניו הפרנקים. בספולטו הודח פארואלד על ידי בנו טרנסמונד השני (724), שגם הוא מרד בליוטפרנד ויצר ברית עם האפיפיור גרגוריוס השלישי, שהעניק לו מחסה ברומא ב-738. אילדריץ', שהחליף אותו כדוכס, נהרג על ידי טרנסמונד בשנת 740, אך בשנת 742 הופרש טרנסמונד בכוח למנזר על ידי ליותפראנד, שהעניק את הדוכסות שזכה בה בכוח הנשק לאגיפרנד (742). עד מותו של ליותפראנד (744), ספולטו הייתה בשליטה מרכזית יותר מפאוויה, ותאודיקוס ירש אותה בשלום. שלושה דוכסים מהמאה ה-8 היו מלכי הלומברדים, סימן שבאותה תקופה ספולטו הייתה קשור יותר לממלכה מאשר דוכסות בנוונטו.