התפתחות מתקדמת
הסברים לתופעת ההתקדמות במורכבות

עדויות מענפים רבים של הביולוגיה (גנטיקה, פלאונטולוגיה, אנטומיה משווה, סיסטמטיקה ועוד) מאשרות את התצפיות של דרווין ומלמדות, שהמינים המאוחרים והמורכבים יותר, מקורם במינים פשוטים יותר.
ההסבר הנפוץ ביותר הוא עדיין זה שהוצע על ידי דרווין. הוא מניח, שהשתנות המינים בכלל היא תוצאת הצטברות הדרגתית של שינויים זעירים ברמה הגנטית, המאפשרים לאורגניזמים להתאים את עצמם לשינויים ואילוצים סביבתיים. לפי הסבר זה ההתקדמות במורכבות היא אחת התולדות של אותם שינויים. הניסיונות להציע הסברים חילופיים לזה של דרווין מקורם בהכרה מתרחבת שהתאוריה שלו אינה מכילה בתוכה הסבר לאופי השינויים, לקצב שלהם ולכיוונם. 

המונח 'התפתחות מתקדמת'  לא נקלט בספרות הביולוגית-האבולוציונית, אך התופעה אותה הוא מתאר וממשיג מופיעה בספרות המקצועית תחת שמות אחרים: 'מקרואבולוציה', 'אבולוציה דינמית', 'אבולוציה אורגנית' 'יצירתיות באבולוציה', 'השינויים הגדולים', 'הצעדים הגדולים', 'מטא-שינויים מערכתיים', 'חץ האבולוציה' 'נאו-למרקאניזם' 'סטרוקטורות דינמיות', אפיגנזה, פלסטיות, סינרגיה ועוד.
לתופעת ההתקדמות במורכבות הוצעו אומנם מגוון הסברים רחב, אך רובם משתייכים למסגרת המושגית שעיצב דרווין: את הפן ההתפתחותי באבולוציה יש להבין כתוצאת-משנה לשינויים המתאימים את עצמם לאילוצים הסתגלותיים. תפיסת התהליך התפתחותי באבולוציה, כתוצר לוואי לצורכי הסתגלות, קודמת אפילו לדיון של דרווין בנושא. למשל, בתאוריה של למרק (הנתפסת על ידי רבים כתאוריה התפתחותית), היווצרותם של שינויים מורפולוגיים וכישורים חדשים היא פעולה הסתגלותית מובהקת (התארכות צוואר הג'ירפה כדי להגיע לעלווה גבוהה יותר).
קבוצת הסברים גדולה מתבססת על שינויים גנטיים מקריים, סחיפה גנטית, שינויים פתאומיים וגדולים בארגון הגנטי ועוד.

לצד ההסברים הגנטיים הוצעו הסברים נוספים, המדגישים גורמים נוספים, מלבד הגנטיים, כאחראיים לקו ההתפתחותי באבולוציה: התמודדות עם שינויים סביבתיים קיצוניים 
, שיתופי פעולה בין מינים שונים, שהובילו להתמזגותם לכדי מין מורכב יותר, כושר ללמוד מהניסיון, שמוביל ליתרונות הסתגלותיים יגדיל את הסיכוי לצאצאים עם תכונה דומה.
התאוריה של אלדרג' וגולד (המכונה Punctuated equilibrium) מניחה שיש תקופות ארוכות שבהן כמעט לא מתחוללים שינויים ולעומתן תקופות שבהם מתרחש פרץ עצום ומהיר של שינויים (הופעת מינים חדשים, תכונות חדשות וכדומה).
תאוריות אפיגנטיות (epigenetics), פלסטיות (plasticity), וסינרגיות (syneregy) מניחות שלבד מהשינויים הגנטיים יש גורמים רבים נוספים המעורבים בעיצוב השינויים בכיוון התפתחותי (אונטוגנטיים, סביבתיים, שינויים בהרכב האוכלוסייה ועוד). כל אחת מתאוריות אלו מדגישה היבטים ומנגנוני שינוי שונים במקצת מהאחרות.
קבוצת הסברים אחרת נשענת על מושגים ממגוון רחב של מקורות כמו קיברנטיקה, תורת האינפורמציה, מערכות מורכבות, תרמודינמיקה, כאוס, בינה מלאכותית ועוד. המשותף להם הוא ניסיון להציע פרספקטיבה שונה לשאלת המורכבות וההתפתחות. איליה פריגוז'ין (Prigoging), חתן פרס נובל לכימיה משנת 1977, טען שבמערכות פתוחות, החשופות לחדירת אנרגיה ואינפורמציה לתוכן, וסובלות מחוסר יציבות או איזון, המערכת יכולה להתאזן ולהתייצב מחדש ברמת מורכבות גבוהה יותר. בהקשר האבולוציוני וההתפתחותי זהו תהליך של שימור עצמי, על ידי התארגנות עצמית לרמת מורכבות גבוהה יותר. במובן זה כל תהליך המבנה את עצמו (construction) מהווה תנועה הפוכה בכיוונה לחוק השני של התרמודינמיקה  המכונה גם  'עיקרון האנטרופיה'. עיקרון הקובע, שהמגמה במערכות תרמודינמיות סגורות היא לאחידות סטאטית תוך התפרקות למרכיביהן (שמשמעה הפחתה ברמת המורכבות).
מושג 'הארגון העצמי' מעביר את המשקל מהתאמה והסתגלות האורגניזם לשינויים בסביבה לפנים האורגניזם: שינויים פנימיים באורגניזם עצמו, בניסיון לייצב ולאזן את עצמו, יכולים להוביל גם ליצירת רמות איזון וייצוב חדשות. המייחד הסברים אלה הוא, שהם נשענים על פרספקטיבה, שאינה תלויה רק בהתאמה לסביבה, והם דנים בשאלות התפתחותיות במנותק יחסית משאלות הנוגעות להסתגלות..
שתי המגמות המרכזיות הפועלות היום בשאלת ההתפתחות באבולוציה הן ה-Evolutionary Developmental Biology (EDB), וה- Developmental System Theory (DST)
כתב עת המוקדש לבירור הזיקות בין נושאים התפתחותיים לאבולוציה - Evolution & Development - יוצא לאור מאז שנת 1999.