הדלתות (סרט)
עלילת הסרט

בשנת 1949, ג'ים מוריסון בן ה-6 ומשפחתו נוסעים על כביש מהיר מדברי שם הם נתקלים בתאונת דרכים הרסנית ורואים אינדיאני קשיש גוסס ומדמם בצד הדרך, דבר המשפיע על מוריסון. בשנת 1965, ג'ים מגיע לקליפורניה ומוטמע בתרבות חוף ונציה. במהלך תקופתו בלימודיו ב-UCLA, הוא פוגש את חברתו לעתיד, פמלה קורסון. הוא גם פוגש את ריי מנזרק בפעם הראשונה, כמו גם את רובי קריגר וג'ון דנסמור, כולם יוצרים את להקת הדלתות עם מוריסון כסולן בזמן שמנזרק נהיה לקלידן, קריגר לגיטריסט ודנסמור למתופף. לפני היווסדות הלהקה, מוריסון משתף את ריי על חוף הים בוונציה עם שירו "Moonlight Drive" בפעם הראשונה למרות ביישנותו.
ג'ים משכנע את חבריו ללהקה לנסוע לעמק המוות ולחוות את ההשפעות של סמים פסיכדליים. בשובם ללוס אנג'לס, הם מנגנים כמה הופעות במועדון הלילה המפורסם וויסקי א-גו גו ומפתחים בסיס מעריצים משתולל. התנהגותו הפראית על הבמה של ג'ים והביצוע השערורייתי לשיר הלהקה "The End" הרגיזו את בעלי המועדון, והלהקה נפלטת מהמקום. לאחר המופע פונים אליהם המפיק פול א. רוטשילד וג'ק הולצמן מ-Elektra Records ומציעים להם עסקת חוזה להקלטת אלבומם הראשון. הדלתות מוזמנים לאחר מכן להופיע בתוכנית הטלוויזיה של אד סאליבן, רק שאחד המפיקים אמר להם שהם חייבים לשנות את הליריקה "ילדה שלא היינו יכולים להגיע הרבה יותר גבוה" בשיר "Light My Fire", בגלל התייחסות אפשרית לסמים. למרות זאת מוריסון מבצע את הליריקה המקורית במהלך השידור החי והלהקה אינה רשאית להופיע שוב בתוכנית.
ככל שההצלחה של הדלתות נמשכת, ג'ים מתאהב יותר ויותר בדימוי שלו כ"מלך הלטאות" ומפתח התמכרות אדירה ורחבה לאלכוהול ולסמים. ג'ים פוגש את פטרישיה קינלי, עיתונאית רוק העוסקת בכישוף, ומשתתף איתה בטקסים מיסטיים, כולל טקס קבלה. בינתיים רוח זקנה צופה באירועים אלה. בו בעת, פמלה רואה אותו במעלית מלון כאשר בחורה מוצצת לו. דבר זה מכעיס אותה רבות, אך הוא משכנע אותה לאהוב אותו והם מקיימים יחסי מין בחדר המלון. בעת המעשה המיני, מוריסון רב איתה ואף מאיים להתאבד מנפילת החלון בחדר כשהוא שותה שוב. היא, בפחד, אומרת שהיא אוהבת אותו והם שוב מתנשקים. לאחר מכן, הוא נועל אותה בארון ומצית אותו באש רק כדי שתוכיח לו שהיא אוהבת אותו.
חברי הלהקה מגיעים לילה אחד למסיבה בעיצובו ובניהולו של האמן והבמאי אנדי וורהול אליה מזמין השחקן טום בייקר, חברו של מוריסון, אותם. וורהול מתרשם מאוד מסגנונו של מוריסון. בזמן ההקלטה של השיר "Touch Me" כחלק מהאלבום The Soft Parade, ג'ים נראה שותה ושר בקולי קולות את השיר בעוד פמלה עצמה מוצצת לו.
שאר חברי הלהקה מתעייפים מהפספוסים של ג'ים ומהיעדרו בהופעות. ג'ים מגיע באיחור להופעה במיאמי בפלורידה, מתעמת יותר ויותר מול הקהל וחושף עצמו לכאורה על הבמה ואף מתעמת עם שוטר אשר מרסס אותו בגז פלפל. האירוע מהווה נקודת שפל עבור הלהקה, וכתוצאה מכך יוצאת האשמה פלילית נגד ג'ים, דבר שגורר לביטולי הופעות, התמוטטות ביחסים האישיים של ג'ים ונטירת טינה מצד חברי הלהקה האחרים.
בשנת 1970, לאחר משפט ממושך, ג'ים נמצא אשם בחשיפה מגונה ומצטווה לרצות מאסר. עם זאת, הוא רשאי להישאר חופשי בערבות, עד לתוצאות הערעור. פטרישיה אומרת לג'ים שהיא בהריון עם ילדו, אך ג'ים משכנע אותה לעבור הפלה. ג'ים מבקר את חבריו ללהקה בפעם האחרונה, משתתף במסיבת יום הולדת בהנחיית ריי בה הוא מאחל ללהקה בהצלחה בעשייה העתידית ומעניק לכל אחד מהם עותק של ספר השירה שלו "תפילה אמריקאית". כשג'ים משחק בגן הקדמי עם הילדים, הוא רואה שאחד מהם הוא אני מילדותו ומעיר: "אלה החיים הכי מוזרים שידעתי" (מילת שיר מהדלתות "Waiting for the Sun"). בזמן המסיבה, פמלה מתעמתת עם מוריסון על כך שקיים יחסי מין עם קינלי והוא גורם לה לשלוף בפניו סכין מטבח כתוצאה מהאובססיה הגודלת שלו למוות. בריאיון לרדיו, בהיותו שתיין, מוריסון קורא לשימושו בסמים מבחן עם גבולות המציאות.
בשנת 1971, כשנה לאחר מכן, ג'ים ופאם עוברים לפריז, בצרפת כדי להימלט מלחצי אורח החיים של L.A. ערב אחד, פאם מוצאת את ג'ים מת באמבטיה שבדירתם. לפני הסוף של הסרט נראה קברו של ג'ים בבית העלמין פר לאכז בפריז, בעוד ש"הגן הקדוש "(מתוך תפילה אמריקאית) מתנגן ברקע. רגע לפני כתוביות הסיום, המסך מתבהר ונראה טקסט המציין כי "מספרים כי ג'ים מוריסון מת מאי ספיקת לב. הוא היה בן 27. פאם הצטרפה אליו שלוש שנים אחר כך." .
הלהקה נראית מקליטה את השיר "L.A. Woman" באולפן ובזה הסרט מסתיים.