stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברית המועצות
דמוגרפיה > לאומים

האימפריה הרב-לאומית הגדולה שהבולשביקים ירשו לאחר המהפכה שלהם נוצרה על ידי התפשטות של הצארים במשך כארבע מאות שנה. כמה קבוצות לאומיות הגיעו לאימפריה מרצונם החופשי, אך רובם צורפו אליה בכוח. בצורה כללית, היה מעט מן המשותף לרוסים ולשאר הלאומים באימפריה מבחינה תרבותית, דתית או לשונית. פעמים רבות היו שני לאומים על אותה הטריטוריה. לפיכך, מתיחויות לאומיות נבנו במשך השנים לא רק כנגד הרוסים אלא גם בין הלאומים השונים לבין עצמם.
למשך קרוב לשבעים שנה, המנהיגים הסובייטיים טענו כי החיכוכים בין הלאומים הרבים שהרכיבו את ברית המועצות נמחקו, וכי ברית המועצות היא משפחת לאומים שחיים יחד באופן הרמוני. בהתאם לכך, התעמולה הסובייטית ציינה שבמדינה הוקם לאום חדש – "העם הסובייטי".
התסיסה הלאומית שהרעידה כמעט כל פינה מברית המועצות בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הוכיחה כי שבעים שנה של שלטון קומוניסטי לא הצליחו למחוק את ההבדלים הלאומיים והאתניים, וכי התרבויות והדתות הלאומיות יצוצו מחדש ברגע שיוכלו. משמעותה של המציאות שגורבצ'וב וחבריו עמדו מולה הייתה, שאלא אם כן ישתמשו בכוח, עליהם למצוא פתרונות חלופיים על מנת למנוע את התפרקותה של ברית המועצות.
הוויתורים שניתנו לתרבויות הלאומיות והאוטונומיה החלקית שניתנה לרפובליקות בשנות ה-20 של המאה ה-20 הביאו להתפתחותן של אליטות לאומיות ולתודעה לאומית מוגברת. לאחר מכן, דיכוי ורוסיפיקציה הביאו להתנגדות להשתלטותה של שלטונות ממוסקבה ולהתפתחות נוספת בתודעה הלאומית. רגשות לאומיים גם התפתחו ברפובליקות הסובייטית על ידי תחרות מוגברת על משאבים, שירותים ועבודה. כמו כן, אוכלוסייה של הרפובליקות ה"חזקות" בחלק האירופאי של המדינה טענו שהם מסבסדים את הרפובליקות ה'חלשות' במרכז אסיה.
ראו גם

סובייטולוגיה
מלחמת האזרחים ברוסיה
מהפכת אוקטובר
הצבא האדום
האימפריה הרוסית
טוטליטריזם
המלחמה הקרה
חבר המדינות
לקריאה נוספת

א. רוטשטיין, היסטוריה של ברית המועצות, הוצאת ספרית הפועלים, 1951. (הספר בקטלוג ULI)
ג. ורדנסקי, דברי ימי רוסיה, תרגם מאנגלית: י. סלעי, מו"ל ניומן מ., תש"ו . (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  דוברי יידיש בזמן המשטר הקומוניסטי, נהגו ללגלג על השם ססס"ר וכינו אות ביידיש: ס'איז נישטאָ, ס'איז נישט געווען, ס'וועט נישט זײַן, רעדט זיך נישט אײַן.

בתרגום מיידיש:

זה איננו, זה לא היה, זה לא יהיה, אל תעבדו על עצמכם.
↑  קרי, המועצתיות.
↑  חתימת השלום בריגה, הצפירה, 20 במרץ 1921
↑  ברית אי התקפה בין רוסיה לגרמניה, דבר, 24 באוגוסט 1939
↑  הצבא הרוסי פולש לפולין, הצופה, 18 בספטמבר 1939
↑  גמר סיפוח הבאלטיקום לרוסיה, הארץ, 7 באוגוסט 1940
↑  החזית החדשה, הארץ, 23 ביוני 1941
↑  http://demoscope.ru/weekly/knigi/modern/modernizacija_ch5.pdf (ברוסית)
↑  מרשל סטלין מת - מלנקוב ראש ממשלת ססס"ר, דבר, 8 במרץ 1953
↑  חרושצ'וב - הכוכב הפוליטי החדש בשמי רוסיה, שערים, 16 בספטמבר 1953
↑  עולה כוכבו של ניקיטה חרושצ'ב, חרות, 14 בספטמבר 1953
↑  גופתו של סטאלין תסולק מהמוזיליאום, חרות, 7 ביוני 1956
↑  Gaddis, John Lewis (2005), The Cold War: A New History, p. 255, Penguin Press, ISBN 1594200629
↑  Gaddis, John Lewis (2005), The Cold War: A New History, p. 248, Penguin Press, ISBN 1594200629
↑  Acton, Edward, (1995) Russia, The Tsarist and Soviet Legacy, Longmann Group Ltd (1995) ISBN 0-582-08922-0
↑  (הקישור אינו פעיל, 2.10.2021)1991: March Referendum SovietHistory.org
↑  אוקראינה הכריזה עצמאות⁩, חדשות, 25 באוגוסט 1991
↑  גם הן עצמאיות: קירגיזיה אוזבקיסטאן ואזרביג׳אן⁩, חדשות, 1 בספטמבר 1991
↑  11 מנהיגי חבר העמים נתנו לילצין את "הכפתור הגרעיני", חדשות, 22 בדצמבר 1991
↑  שלום למהפכן, חדשות, 26 בדצמבר 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559777305171  PLWABN: 9810581124605606  BnF: cb11865668d (data)  GND: 4077548-3  ISNI: 0000 0001 2375 1518  LCCN: n80126312  MusicBrainz: 32f90933-b4b4-3248-b98c-e573d5329f57  NARA: 10046553  NDL: 00743732  NKC: ge128583  NLA: 36332432  NLG: 103944  SUDOC: 026402629  TDVİA: sovyetler-birligi  Trove: 1247506  UKPARL: Z0wwDIiw  VIAF: 134262032   WorldCat (עם VIAF): 134262032 
התקדמות הגרמנים במבצע ברברוסה, יוני-דצמבר 1941. התנופה הגרמנית הראשונית הביאה את הוורמאכט עד פאתי מוסקבה ולנינגרד
ולדימיר לנין ויוסיף סטלין — המנהיגים הראשונים של ברית המועצות.
מפגינים נגד ברית המועצות ובעד עצמאות ליטא, לקראת ביקורו של גורבצ'וב, ינואר 1990
שליט ברית המועצות חרושצ'וב סוקר מסדר של ימאים יחד עם שליט יוגוסלביה, יוסיפ ברוז טיטו, 1963. יוגוסלביה, על אף היותה קומוניסטית, לא נכללה באזור ההשפעה הסובייטי, ויחסיה עם ברית המועצות ידעו עליות ומורדות.
בול לרגל 20 שנה לברית ורשה
פניו של לנין על שטר של 25 רובל
POV (שיר)

"POV" (ראשי תיבות של "Point of View"; בעברית: "נקודת מבט") הוא שיר שהקליטה הזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Positions. השיר יצא לאור ב-19 באפריל 2021, כסינגל השלישי מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אריאנה גרנדה, אוליבר פריד, מיסטר פרנקס, טיילה פרקס וטומי בראון והופק על ידי פרנקס, פריד ובראון. השיר הוא בלדת R&B עם עיבוד שקט בליווי צ'לו וויולה. השיר נפתח באפקטים קוליים של גשם. בשורה האחרונה של השיר, גרנדה עוקבת אחר מנגינה יורדת ככל שהמוזיקה דועכת.
מבחינה לירית, השיר בוחן את הרעיון להחליף מקום עם מאהב, וכיצד אהבה יכולה להחליק פגמים שנתפסו. בשיר, גרנדה מזכירה עד כמה עמוק בן זוגה, דלטון גומז, מבין אותה ואוהב אותה, כמה הרבה יותר מובנת ומוערצת מרגישה גרנדה דרך עיניו, וכן את חוסר הביטחון שלה והפחד הראשוני שלה להתחיל שוב מערכת יחסים, ואיך גומז עזר לה להתגבר על זה.
וידאו קליפ

טרם פורסם וידאו קליפ נלווה לשיר. ב-30 באוקטובר 2020, בסמוך לשאר שירי האלבום, פורסם האודיו הרשמי של השיר בערוץ היוטיוב של גרנדה. תוך שעות ספורות, צבר האודיו למעלה ממיליון צפיות.
ביקורת

יחד עם צאת האלבום, זכה השיר לביקורות חיוביות משלל מבקרי המוזיקה. מגזין הבילבורד דירג את השיר כשיר הטוב ביותר מתוך האלבום, ותיאר את השיר כ"שובר את תבנית בלדות ה-R&B המסורתית", וכינה אותו כ"מופע עוצר נשימה" ו"אלגנטי ביותר". ג'סטין קרטו מ-Vulture כינה את השיר "אחת ההופעות הטובות ביותר של גרנדה ב-Positions", והגדיר אותו "גמר אקסטטי המציג את כל מגוון הצלילים ורץ תוך שלוש דקות וחצי בלבד".
מיקומי שיא ותארים

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2020–2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2020–2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2020–2021)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2020–2021)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 24 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 29 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 16 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 37 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 שירי המיינסטרים | 23 |  |
|  ארצות הברית | רולינג סטון טופ 100 | 10 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 65 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 19 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 35 |  |
|  ליטא | AGATA | 49 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 19 |  |
|  סינגפור | RIAS | 21 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 51 |  |
|  צרפת | SNEP | 136 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 31 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 83 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 81 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 30 באוקטובר 2020 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | ריפבליק |  |
סטיבן הרפר

ערך זה עוסק בראש ממשלת קנדה. אם התכוונתם לשחקן הכדורגל האנגלי, ראו .
סטיבן ג'וזף הרפר (באנגלית: Stephen Joseph Harper; נולד ב-30 באפריל 1959) הוא פוליטיקאי קנדי שכיהן כראש הממשלה ה-22 של קנדה וכמנהיג המפלגה השמרנית, מפברואר 2006 ועד לנובמבר 2015. הוא סיים את כהונתו לאחר שהפסיד בבחירות לג'סטין טרודו.
קורות חיים

סטיבן הרפר הוא הבכור מבין שלושת ילדיהם של מרגרט וג'וזף הרפר. את לימודיו התיכוניים הוא סיים כמצטיין המחזור, בממוצע של 95.7, וייצג את בית ספרו בחידון הטלוויזיה הקנדי "שאף לפיסגה" (אנגלית: Reach for the Top) אשר נועד להפגין את כישוריהם של תלמידי תיכון מצטיינים.
עם סיום לימודיו התיכוניים החל הרפר ללמוד באוניברסיטת טורונטו, אולם הפסיק את הלימודים לאחר חודשיים ועבר לאדמונטון שבאלברטה, שם מצא עבודה בחדר הדואר בחברת הנפט אימפריאל אויל, שבה עבד אביו כרואה חשבון.
הוא שב ללימודים אקדמיים באוניברסיטת קלגרי, שם סיים תואר ראשון בכלכלה. בשלב מתקדם יותר בחייו הוא שב לאותה אוניברסיטה וסיים אף תואר שני בכלכלה, בשנת 1993. הרפר המשיך לבקר באוניברסיטה זו אף לאחר שבגר ולא אחת הגיע להרצאות אורח.
בשנת 1993 התחתן הרפר עם לורין טסקי. לזוג שני ילדים: בן (1996) ובת (1999). בהשקפותיו הדתיות הרפר הוא נוצרי פרוטסטנטי הפוקד בקביעות כנסייה באוטווה. הרפר ידוע כאוהד נלהב של קבוצת ההוקי קרח קלגרי פליימס מליגת ה-NHL והוא גם פסנתרן חובב.
דרכו הפוליטית

ב-1985 הפך ליועץ ועוזר של חבר הפרלמנט ג'ים הוקס מהמפלגה השמרנית פרוגרסיבית, אך דווקא ביקר את הממשלה ועזב ב-1986 את המפלגה. מנהיג מפלגת הרפורמה הימנית פרסטון מנינג הציע להרפר להצטרף למפלגה החדשה. בגיל 28 נשא נאום בוועידת הפתיחה בוויניפג, מניטובה.
ב-1993 זכה בהתמודדות לפרלמנט במחוז קלגרי מערב. כאחד ממקימי מפלגת הרפורמה, היה מראשי קואליציית האיחוד של העם. ב-2002 ירש את סטוקוול דאיי כמנהיג המפלגה ושימש בפרלמנט כמנהיג האופוזיציה. בשנת 2003 הצליח לשכנע את מנהיג המפלגה השמרנית-פרוגרסיבית למזג בין שתי המפלגות וליצור מפלגת ימין מאוחדת שנקראה המפלגה השמרנית.
בינואר 2006 התקיימו הבחירות, והמפלגה השמרנית קיבלה את מספר הקולות הגבוה ביותר. ב-6 בפברואר 2006 מונה הרפר לראש ממשלת קנדה במקום פול מרטין הליברלי, לאחר 13 שנות שלטונה של המפלגה הליברלית. הרפר עמד בראש ממשלת מיעוט ונזקק לתמיכה של לפחות אחת ממפלגות האופוזיציה כדי להמשיך ולקיים את ממשלתו.
המפלגה השמרנית בהנהגת הרפר ניצחה בבחירות שנערכו ביוזמתו באוקטובר 2008, אך שוב לא עלה בידה להשיג רוב בפרלמנט, והרפר הקים שוב ממשלת מיעוט. במאי 2011 זכו הרפר ומפלגתו ברוב מוחלט בפרלמנט והרפר החל בתקופת כהונה שלישית.
בבחירות באוקטובר 2015 נחלה מפלגתו מפלה כאשר איבדה את השלטון לג'סטין טרודו מהמפלגה הליברלית, בנו של ראש הממשלה לשעבר פייר אליוט טרודו. הוא סיים את כהונתו בנובמבר באותה שנה.
פעולותיו העיקריות כראש ממשלה

הידוק היחסים עם ארצות הברית: הרפר העמיד בסדר עדיפויות גבוה את הידוק היחסים בין קנדה לבין ארצות הברית. הוא הודיע כי כוחות הצבא הקנדי ימשיכו להיות מוצבים בתפקידי קרב באפגניסטן עד שנת 2011 לפחות על אף התנגדות חלק גדול מהאופוזיציה לצעד זה. מאוחר יותר הודיע כי חיילים מהצבא הקנדי יישארו באפגניסטן למטרות אימון הצבא המקומי עד לשנת 2014. הוא הגיע עם ארצות הברית להסכמה במחלוקת הארוכה על הסדרי הסחר בעץ בין שתי המדינות. עם נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, פעל לשיתוף פעולה נרחב יותר בין קנדה לארצות הברית בנושא מעברי הגבול ביניהם.
מדיניות כלכלית-חברתית: ביטל את התוכנית של הממשלה הקודמת להרחבת רשת מעונות לגיל הרך ובמקומה הנהיג מענק כספי ישיר למשפחות לילדים עד גיל 6. נתן הקלות מס למשתמשים בתחבורה ציבורית ולפנסיונרים. הנהיג תוכנית לקיצוץ במס הקנייה הפדרלי וכן במיסי הכנסה ליחידים ולחברות. יזם תוכנית לפתיחת חשבונות חיסכון פטורים ממס (TFSA). בתקופת המשבר הכלכלי העולמי נקט ביוזמות לעידוד הפעילות הכלכלית באמצעות השקעה בפיתוח תשתיות.
סדרי שלטון: קרא להנהגת רפורמה בדרכי הבחירה של הסנאט ומנסה לפעול ליישום תוכנית לפיה הסנטורים ייבחרו ישירות על ידי הציבור בדומה לחברי בית המחוקקים. מינה סנטורים רבים תומכי המפלגה השמרנית לסנאט. יזם חוק חדש לקביעת מועד בחירות קבוע לבית הנבחרים מדי ארבע שנים.
מדיניות הגירה: עריכת רפורמה במדיניות ההגירה לקנדה, הכוללת, בין השאר, מכסות הגירה על פי רשימת מקצועות, מסלולי הגירה מועדפים לבוגרי אוניברסיטאות קנדיות או לעובדים בעלי ניסיון קנדי. קיצור הזמן הנדרש להחלטה בנוגע לאישור או דחייה של בקשה לקבלת מעמד פליט במדינה. כמו כן, נדרשים מתאזרחים לעבור בחינה חדשה ומקיפה יותר כתנאי לקבלת האזרחות הקנדית.
מעמדה של קוויבק: הרפר יזם החלטה בפרלמנט לפיה יוכר מעמדה של קוויבק כאומה במסגרת קנדה. החלטה זו תרמה לירידה בכוחם של הבדלנים בקוויבק והעלתה את משקלם של תומכי הפדרציה בפרובינציה זו.
מדיניות בינלאומית: הרפר אירח את ועידות ה-G8 וה-G20 שהתקיימו באונטריו ביוני 2010. הוא עמד על חשיבות המשך קיומה של מסגרת ה-G8 (ארגון המדינות המתועשות) באופן נפרד כמייצגת את המדינות בעלות הכלכלות הגדולות בעולם שהשפעתן על הכלכלה העולמית היא רבה. פעל לחיזוק קשרי קנדה עם מדינות שונות בעולם, בהן הודו, סין ואוסטרליה.
הרפר וישראל

סטיבן הרפר נחשב ידיד גדול של ישראל. מתחילת כהונתו כראש ממשלה, גילה הרפר אהדה כלפי ישראל במאבקה נגד האסלאם הקיצוני, שאותו ראה כגורם שמסכן את השלום ואת היציבות בעולם. הוא ראה חשיבות בהידוק יחסי הידידות בין ישראל לקנדה. כמו כן הביע את תמיכתו בפתרון שתי מדינות לשני עמים כבסיס ליישוב הסכסוך במזרח התיכון.
עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה ביולי 2006, הרפר גיבה את תגובתה של ישראל לחטיפת החיילים בשטחה על ידי חזבאללה וכינה את תגובתה "שקולה". הגיבוי למדיניות הישראלית נמשך גם לאחר הריגתם של שבעה אזרחים קנדים-לבנונים ששהו בלבנון בעת הפצצות צה"ל. הרפר קבע כי "לישראל הזכות להגן על עצמה" וכי "החרפת הלחימה תהיה בלתי נמנעת אם החיילים החטופים לא ישוחררו במהרה." צעד זה סמל את שינוי הרוחות בממשל הקנדי עם בחירתה של המפלגה השמרנית למפלגת השלטון במדינה. תגובתו של הרפר עוררה זעם בעיקר בקרב האוכלוסייה המוסלמית בקנדה וגררה הפגנות נגדו. כחודש לאחר מכן, עם התמשכות הלחימה קרא הרפר לפעול למען הפסקת אש.
בינואר 2008 הודיעה ממשלת הרפר כי לא תשתתף בוועידת האו"ם נגד הגזענות בשנת 2009, בגלל החשש שהוועידה תנוצל לקיום השתלחות חד-צדדית נגד ישראל כפי שנעשה בוועידה הקודמת שהתקיימה בשנת 2001. קנדה הייתה המדינה הראשונה בעולם שהודיעה על החרמת הוועידה. בראשותו של הרפר כראש ממשלה פעלה קנדה רבות לקידום סנקציות על איראן על רקע שאיפותיה של המדינה האסלאמית לפתח נשק גרעיני.
בימי כהונתו של הרפר כראש ממשלה הוקם מוזיאון פדרלי לזכויות אדם בעיר ויניפג. אחד מאולמות המוזיאון מוקדש לנושא השואה. בשנת 2010 נשא הרפר נאום בוועידת אוטווה השנייה למאבק באנטישמיות, בשובו מגיא ההריגה בבאבי יאר:
"בעומדי בבאבי-יאר ידעתי כי כאן היה הרשע, הרשע האכזר, והמוות המזוויע ביותר שאי-פעם הותרו מוסרותיו. זוהי עובדה שאין להכחישה, שאנו בני אנוש בוחרים להיות לא-אנושיים. זה הניגוד שבחופש. העוצמה מול האחריות, הבחירה בין טוב ורע. נזכור כי גם בשעות החשוכות הייתה לבני האדם הברירה לבחור בטוב. ויש שבחרו בטוב, אלה הם חסידי אומות העולם. ונזכור שגם היום יש הבוחרים ברשע, שיביאו עוד שואה אם לא נעצור בעדם. זהו האתגר המוצב לפנינו היום. עלינו להתבטא בבהירות... התופעה הבינלאומית של פגיעה בישראל כתירוץ לפגיעה בעם היהודי, תוך שימוש מעוות בשפת הזכויות – בה נילחם. לא נירתע מלחשוף את האנטישמיות החדשה כישנה. אפשר למתוח ביקורת על כל מדינה. ישראל מותחת על עצמה ביקורת – מנגנון דמוקרטי בריא. אבל כאשר ישראל, מדינת העם היהודי, היא היחידה הסובלת מהתקפות משולחות רסן – כאן אנו נעמוד בפרץ. לא נסבול את השטנה, את המוסר הכפול, את נטילת הלגיטימיות. אני אישית כבר נחבלתי, אם באו"ם ואם בפורום בינלאומי אחר. קל לצבור קולות ותמיכה על ידי נקיטת עמדה אנטי-ישראלית, התחמקות מעמדה נחרצת. אלא שכל עוד אני ראש ממשלת קנדה, תעמוד קנדה על עקרונותיה, בכל מחיר. ולא רק כיוון שזה הדבר הנכון. אלא כיוון שההיסטוריה והרעיונות של ההמון המוסת נגד יהודים מוכיחים כי אלה המאיימים על קיום העם היהודי מהווים איום על הכל".
בספטמבר 2013 פורסם כי המרכז לצפרות בעמק החולה ייקרא על שמו של סטיבן הרפר. ב-1 בדצמבר 2013 הופיע הרפר מול אלפים מאנשי הקהילה היהודית בקנדה בכנס של קק"ל והביע תמיכה בישראל.
בתחילת שנת 2014 הגיע לביקור בישראל ונאם בכנסת נאום פרו-ציוני, בו הגדיר את החרמות על ישראל כפנים של האנטישמיות החדשה והצהיר על מחויבותו לתמוך מדינית בישראל, ובזכותה להתקיים בביטחון. על הנאום זכה הרפר לתגובות חיוביות מאוד מהמערכת הפוליטית והציבור בישראל.
הערות שוליים

↑  William Johnson, Stephen Harper and the Future of Canada, p. 7
↑  קולין קמבל, הכנסייה של סטיבן הרפר, 20.2.2006 (באנגלית)
↑  סוכנויות הידיעות, קנדה מצטרפת למאמץ: הטילה סנקציות על איראן, באתר ynet, 22 ביוני 2010
↑  אטילה שומפלבי ויצחק בן-חורין, איראן נותקה מהמסלקה: "מחיר על הסירוב לציית", באתר ynet, 15 במרץ 2012
↑  סוכנויות הידיעות, דיווח: ארצות הברית תודיע היום על סנקציות חדשות נגד איראן, nrg מעריב, ‏ 21 בנובמבר 2011.
↑  נטשה מוזגוביה, יוסי מלמן, ברק רביד, מדינות המערב הודיעו על הטלת סנקציות חריפות על איראן, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2011
↑  סוכנויות הידיעות, כינוס ה-G8: קנדה תלחץ לסנקציות על איראן, באתר ynet, 29 במרץ 2010
↑  http://pm.gc.ca/eng/news/2010/11/08/statement-prime-minister-canada-ottawa-conference-combating-anti-semitism
↑  אריק בנדר, הרפר: "ישראל, נעמוד לימינך באש ובמים", באתר nrg‏, 20 בינואר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429076805171  PLWABN: 9810534178605606  BnF: cb15601991r (data)  GND: 131683950  ISNI: 0000 0000 7849 6895  LCCN: no2005090951  NKC: jx20091012008  NLA: 49116612  SNAC: w6rc0wr2  SUDOC: 129899798  Trove: 1488783  VIAF: 54470012   WorldCat (עם VIAF): 54470012 
סטיבן הרפר בנאום הניצחון לאחר בחירות 2006
סטיבן הרפר נואם בחגיגות יום קנדה 2009 בפרלמנט הקנדי באוטווה
סטיבן הרפר, מימין, בפגישה עם נשיא מקסיקו, ויסנטה פוקס, ועם ג'ורג' בוש, נשיא ארצות הברית, מרץ 2006
סטיבן הרפר בפגישה עם ברק אובמה, פברואר 2009
צ'וצ'ה

מגדל ג'וצ'ה בפיונגיאנג
צ'וּצֶ'ה (בהנגול: 주체; בהנג'ה: 主體; בדרך כלל לא מתורגמת; משמעותה "הסתמכות עצמית") היא האידאולוגיה הרשמית של קוריאה הצפונית. ממשלת קוריאה הצפונית מתארת אותה כ"תרומתו המבריקה, המקורית והמהפכנית של קים איל-סונג להגות הלאומית והבינלאומית". ההנחה שעומדת ביסודה היא ש"אדם אדון לגורלו" - שעל קוריאה הצפונית להיות ל"אדון על המהפכה והבנייה"; ושבאמצעות היכולת להסתמך על משאביה שלה ועל חוזקה, יכולה אומה להשיג סוציאליזם אמיתי.
קים איל-סונג הגה את הצ'וצה כגרסה קוריאנית למרקיסיזם-לניניזם, בה יש דגש חזק על הפרט, על מדינת הלאום ועל עצמאותה. ממשלת קוריאה הצפונית אימצה את הצ'וצ'ה כרשימת עקרונות; ומשנות החמישים ואילך משתמשת בה כדי להצדיק החלטות פוליטיות. עקרונות הצ'וצה המרכזיים הם שעל האומה לקדם את עצמאותה (jaju) באמצעות בניית כלכלה לאומית (jarip) ושימת דגש על הגנה עצמית (jawi), על מנת לכונן סוציאליזם.
הצ'וצ'ה ספגה ביקורת מחוקרים ומשקיפים רבים, שכינוה מנגנון שמזין את המשטר הטוטליטרי של קוריאה הצפונית, ומצדיק את בדלנותה הקיצונית ואת עושק אזרחיה. הצ'וצ'ה תוארה גם כצורה של דת לאומית קוריאנית, שמעלה על נס את משפחת קים כמצילי "הגזע הקוריאני" ופועלת כמסד לפולחן אישיותם.
ראשית הרעיון

ההתייחסות הראשונה הידועה לצ'וצ'ה כאידאולוגיה צפון-קוריאנית הייתה בנאום אנטי-סובייטי שנשא קים איל-סונג ב-28 בדצמבר 1955. הנאום, שנשא את הכותרת "אודות חיסול הנחישות העיוורת ויצירה וייסוד של צ'וצ'ה בעבודה אידאולוגית", הוקדש לקידום טיהור פוליטי בדומה לתנועה הקומוניסטית הסינית בראשות מאו, שעשו מהלך דומה חלקית במהלך שנות ה-40. תהליך התפתחות הצ'וצ'ה בקוריאה הצפונית לווה בידי התפתחות אידאולוגית דומה בסין. בשני המקרים הדבר נבע מספק באשר ליתרונות בהשתייכות למשטר הסובייטי, ושתי האידאולוגיות יצרו תמריץ לפנייה בכיוון העולם השלישי במדיניות החוץ.
הואנג ג'אנג יופ, שהיה תקופה ליועץ בכיר של קים בתחום האידאולוגיה- גילה את נאומו של קים משנת 1955, בזמן שאותו קים- לאחר שייסד פולחן אישיות, שאף לייסד גרסה משלו למרקסיזם-לניניזם- סוג של "אני מאמין" עצמאי משלו שיגדיר את החברה בקוריאה הצפונית.
מקורות צפון קוריאניים הצליחו להתחקות אחרי ראשיתו של רעיון הצ'וצ'ה בנאום מ-30 ביוני 1930 שעשה קים איל סונג- שהיה אז בן 18, וכנראה עוד טרם נשא אז תפקיד בכיר כלשהו.
אידאולוגיה

בנאומו של קים איל סונג מ-1955, הנאום הראשון שעסק בצ'וצ'ה, מצהיר קים:
כדי ליצור מהפכה בקוריאה אנו חייבים לדעת היטב את ההיסטוריה והגיאוגרפיה של קוריאה בדיוק כמו שאנו יודעים את מנהגי האנשים הקוריאניים. רק אז יהיה אפשרי לחנך את אנשינו בדרך שמתאימה להם ולעורר בהם אהבה נלהבת למקומם הטבעי ולאדמת המולדת שלהם
קים מתרכז בחשיבות החינוך ולמידת ההיסטוריה של קוריאה. דרך החינוך להיסטוריה העצמית של אנשי קוריאה "תומרץ הגאווה הלאומית שלהם וההמונים הרבים יעוררו לכדי מאבק מהפכני". במהלך נאומו מדבר קים על אירועי עבר משמעותיים ומסביר איך תוצאות מסוימות יכלו להימנע. הוא מדגיש את חשיבות זיכרון מאבקם ושאי-למידה מהעבר, או הכחשתו, "ייחשב לכך שאנשינו לא עשו כלום".
קים איל סונג התווה את שלושת עקרונות היסוד של הצ'וצ'ה בנאומו ב-14 באפריל 1956, "אודות בניה סוציאליסטית והמהפכה הצפון-קוריאנית ברפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה":
עצמאות פוליטית
עצמאות ואי תלות כלכלית
הסתמכות עצמית בהגנה
שליטה הקודם של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-איל, חיבר הצהרה רשמית מקיפה אודות צ'וצ'ה במסמך מ-1982 בשם "אודות רעיון הג'וצ'ה". קים החזיק בסמכות הסופית לגבי פרשנות האידאולוגיה המדינתית ושילב את מדיניות הסונגון (קדימות לצבא העם) לתוכה ב-1996.
לפי "אודות רעיון הג'וצ'ה" של קים ג'ונג-איל, יישום הצ'וצ'ה במדיניות ממשלתית מצריך את הבאים:
לאומה חייבת להיות עצמאות במחשבה ובפוליטיקה, כלכלה פנימית המספקת לעצמה את כל צרכיה ותלות-עצמית בביטחון.
מדיניות חייבת לשקף את הרצון והשאיפות של ההמונים ולהפעיל אותם בצורה מלאה במהפכה ובבניה.
שיטות המהפכה והבניה חייבות להיות מתאימות למצבה של המדינה.
העבודה החשובה ביותר במהפכה ובבניה היא לעצב את אידאולוגיית העם לקומוניזם ולהניע אותם לפעולות בניה.
נקודת המבט של הצ'וצ'ה מחייבת נאמנות מוחלטת למפלגה המהפכנית ולמנהיג. בקוריאה הצפונית, אלו "מפלגת הפועלים של קוריאה" והמפקד העליון, קים ג'ונג-און.
במהלך ועידת המפלגה הרביעית שנערכה באפריל 2012, הוסיף קים ג'ונג-און והגדיר את הצ'וצ'ה כמחשבתו המקיפה של קים איל-סונג, שפותחה והועמקה בידי קים ג'ונג-איל, ולכן אפיין אותה כ"קימאילסונגיזם-קימג'ונגאיליזם". הוא אמר:
קימאילסונגיזם-קימג'ונגאיליזם היא המערכת הבלתי נפרדת של הרעיון, התיאוריה והשיטה של צ'וצ'ה וכן אידיאולוגיה מהפכנית מעולה המייצגת את עידן הצ'וצ'ה. בהנחיית הקימאילסונגיזם-קימג'ונגאיליזם, עלינו לנהל את בניית המפלגה ופעילויות מפלגתיות, כדי לתמוך במאפיין המהפכני של מפלגתנו ולקדם את המהפכה והבניה הבאים עם הרעיונות והמטרות של הנשיא והגנרל
יישום מעשי

בהיסטוריה הצפון קוריאנית הרשמית, נטען כי אחד היישומים הראשונים של הצ'וצ'ה היה תוכנית החומש של השנים 1956 - 1961, הידועה גם כתנועת צ'ולימה (Chollima Movement)(אנ'). תוכנית החומש כללה פיתוח כלכלי מהיר של קוריאה הצפונית, תוך התמקדות בתעשייה כבדה, כדי להבטיח עצמאות פוליטית הן מסין והן מברית המועצות.
תנועת צ'ולימה ("סוס אלף הלי" - הסוס המעופף הקוריאני) יישמה את אותה שיטה של ריכוז מדיני מתוכנן שהחלה עם תוכנית החומש של ברית המועצות ב-1928. הקמפיין עלה בקנה אחד והיה דומה בחלקו לתוכנית החומש של מאו והקפיצה הגדולה קדימה שהחלה שנתיים אחרי הצ'ולימה. קוריאה הצפונית כנראה הצליחה להימנע מהאסונות שנבעו מ"הקפיצה הגדולה קדימה".
למרות שאיפותיה להסתמכות עצמית, קוריאה הצפונית ממשיכה להישען על תמיכה כלכלית ממדינות אחרות, ללא הפסקה. היסטורית, קוריאה הצפונית קיבלה את מרבית תמיכתה מברית המועצות עד להתפרקותה ב-1991. בתקופה שלאחר מלחמת קוריאה, קוריאה הצפונית נשענה על תמיכה כלכלית והלוואות ממדינות "חברות" מ-1953 ועד 1963 וכן הסתמכה משמעותית על סיוע תעשייתי סובייטי בין השנים 1953 - 1976.
רעיון הצ'וצ'ה עצמו עלה בהדרגה כדוקטרינה אידאולוגית שיטתית תחת הלחץ הפוליטי של הפיצול הסיני-סובייטי. פיתוח גישה עצמאית למרקסיזם לניניזם היה הכרחי כדי להישאר נייטרלי בשעה שהפיצול התעצם. האידאולוגיה נותרה שולית במשך כעשור, עד להגחתה מחדש כשאיל סונג דיבר אודות עקרונות הצ'וצ'ה בפני הכוחות המזוינים העממיים של קוריאה הצפונית ב-1963.
לאחר קריסת ברית המועצות נקלעה כלכלת צפון-קוריאה למשבר ובעקבותיו כשלים תשתיתיים שתרמו לרעב החמור של אמצע שנות ה-90. לאחר כמה שנות רעב, הרפובליקה העממית של סין הסכימה להחליף את ברית המועצות כספקית סיוע עיקרית וסיפקה עזרה הומניטרית בשווי של מעל 400 מיליון דולר בשנה. מאז 2007 הובטח לקוריאה הצפונית (אם כי לא בוצע בפועל) שתקבל אספקה רחבה של מזוט ועזרה טכנית, כפי שנקבע במסגרת שיחות ששת הצדדים (אנ'). בשנת 2005 הייתה צפון-קוריאה המדינה השנייה בגודלה שקיבלה סיוע בינלאומי במזון וממשיכה לסבול ממחסור כרוני במזון.
הקשר למרקסיזם-לניניזם, סטליניזם ומאואיזם

ב-1972, החליפה הצ'וצ'ה את המרקסיזם לניניזם כאידאולוגיה רשמית בחוקה המתוקנת של קוריאה הצפונית. השינוי נעשה בתגובה לפיצול הסיני-סובייטי. אף על פי כן, הוגדרה הצ'וצ'ה כ"יישום יצירתי של המרקסיזם-לניניזם". קים איל סונג הוסיף והסביר כי הצ'וצ'ה אינה רעיון מקורי של צפון-קוריאה ושבעבודתו לניסוחה הוא בסך הכל הדגיש את האוריינטציה התכנונית, שטבועה בכל מדינה סטליניסטית.
לאחר התמוטטותה של ברית המועצות, התורמת העיקרית לכלכלת קוריאה הצפונית, בשנת 1991, הושמטו כל ההתייחסויות למרקסיזם-לניניזם מהחוקה המתוקנת של שנת
1998. מספר ביטויים מרקסיסטים-לניניסטים נותרו בשימוש מדי פעם אך בשנת 2009 המילה קומוניזם עצמה הושמטה מהחוקה. עם זאת, ייסוד רעיון הסונגון באמצע שנות ה-90 מינה רשמית את הצבא, ולא את מעמד הפועלים, ככוח המהפכני המרכזי של קוריאה הצפונית.
פרשנים, עיתונאים ומלומדים רבים מחוץ לקוריאה הצפונית משווים את הצ'וצ'ה לסטליניזם וקוראים לקוריאה הצפונית מדינה סטליניסטית. מספר מומחים טענו אחרת וניסו לאפיין את צפון-קוריאה כקורפורטיבית (ברוס קאמינגס), לאומנית מבוססת-גזע (בריאן מאיירס), מונרכיסטית, תאוקרטית או ככזו בה פועלים לוחמי גרילה.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.