stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טילברי

| --- | --- |

אניית מכולות בנמל טילברי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 אזור:  מזרח אנגליה (אזור מנהלי)
 מחוז:  אסקס אסקס
 תאריך ייסוד:  1903 (פורמלי)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  12,450 (2011)
 קואורדינטות:  51°27′38″N 0°21′30″E﻿ / ﻿51.4606°N 0.3582°E﻿ / 51.4606; 0.3582
 אזור זמן:  UTC
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים טילברי(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים טילברי(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי טילברי(למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי טילברי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טילברי (באנגלית: Tilbury) היא עיירה ברובע תורוק, אסקס, אנגליה. העיירה הנוכחית הוקמה כישוב נפרד בסוף המאה ה-19, על אדמות שהיו בעיקר חלק מהכפר צ'דוול סנט מרי. במקום מבצר מהמאה ה-16. העיירה ממוקמת בנקודת שפך נהר התמזה לים, מהווה חלק מנמל לונדון וייחודה, בין השאר, בנמל טילברי, התורם לכלכלה המקומית.
אטימולוגיה

שמה של העיירה טילברי הנוכחית נגזר משמו של נמל טלברי, הנגזר משמות מהיישובים הסמוכים מזרח ומערב טילברי. שמות יישובים אלו נגזרו מהאיות הסקסוני "Tilaburg". בספר יום הדין מוזכר המקום בשם הלטיני "Tilberia".
היסטוריה

ההיסטוריה של העיירה טילברי קשורה קשר הדוק למיקומה הגאוגרפי, הסמוך לנמל טילברי. מקבילתו בגדה הדרומית של נהר התמזה, גרייבסנד (Gravesend), הייתה אף היא מרכז תעבורתי חשוב. מאחר שלונדון עצמה אינה צמודה לחוף הים, הפכו שני נמלים אלה, אליהם מגיע נהר התמזה, לנמלי תעבורה חשובים ולמעשה לשער הכניסה והיציאה למדינה.
יש עדויות ארכאולוגיות לקיומה של התיישבות רומית במקום. באותה תקופה ירד מפלס המים, והקרקע הבוצית במקום הפכה בהדרגה לראויה למגורים. התיישבות רומית הייתה ככל הנראה במיקום של רציף נמל טילברי כיום. במאה ה-12, שונה נתיב הנהר, לאחר התרוממות שירטונים (שטחים בקרקעית הנהר, הבולטים לגובה)., חפירות לשיפור זרימת הנהר הביא גם לשיפור במשאבי הקרקע שבביצה, ובשימוש בהם לייצור אריחים ולבנים. הסופר דניאל דפו, תיאר בכתביו כי בשנת 1696 עבד במפעל אריחים ולבנים בביצות טילברי.
בשנת 1588 הגיעה לעיירה טילברי המלכה אליזבת הראשונה, על מנת לסקור את צבאה הראשי. נאומה בפני הכוחות הצבאיים בטילברי הוא מהידועים בנאומיה.
בשנת 1852 אישר הפרלמנט הבריטי בחקיקה את ההקמה של קו הרכבת לונדון-טילברי, וטילברי לונדון (LTSR), והקמת תחנת רכבת במקום, כדי לאפשר ליתרון התרחבות נהר התמזה במקום לשמש כדרך מעבר רשמית ללונדון. המזח בקרבת מקום נבנה באופן רחב שיאפשר הגעת ספינות קיטור גדולות יחסית (שלא יכלו להיכנס לנהר התמזה), משם ניתן היה להעביר סחורות ונוסעים לעיר עצמה באמצעות הרכבת. תחנת הרכבת נפתחה בשנת 1854.
בעוד הרציפים נבנו, אלפי העובדים במקום אוחסנו במבנים ארעיים, או נאלצו לנסוע מהכפרים והעיירות הסובבות אותם. כתוצאה מצפיפות החל להיבנות דיור קבע, לאחר השלמת בניית הרציפים. אך הבלוקים למגורים נבנו בצורה מהירה וגרועה, ועד להקמת המועצה המקומית טילברי לא הוקצה להם מימון ממשלתי.
מעבורת בקו טילברי - גרייבסנד פעלה מתקופות קדומות. מפת שרטוטים משנת 1571 וכן ציורים שונים, מציגים עדויות למסלולי מעבורת קבועים בין שתי הנקודות, ולמרחב לונדון ביניהן, ששימשו להובלת נוסעים, בעלי חיים וסחורה כגון צמר.
מבצר טילברי

המבנה הטופוגרפי של הנהר, והפיכתו לצר יותר מטילברי ועד לונדון, הפכו את טילברי למקום מתאים לבניית מבצרים להגנת העיר לונדון מפני פולשים זרים. מבצר הקבע הראשון בטילברי, הקרוי מבצר טילברי, היה מבנה מבוצר דמוי-D שהוקם בשנת 1539 על ידי הנרי השמיני, לאחר פירוק המנזרים באנגליה. החצר מוקפת חומת אש מבוצרת. המקום הוכיח את עמידותו במתקפת הארמדה הספרדית, צי ספינות המלחמה הספרדי, שנשלח על ידי פליפה השני, מלך ספרד במטרה לפלוש ולהשתלט על חופי אנגליה בשנת 1588. המצודה מוכרת כאתר מורשת אנגלי.
ממשל

עד שנת 1903, שטח הביצות של טילברי לא נחשב כיישוב בפני עצמו. במקום היו ביצות והוא היה מיושב. במקום אמנם יוצרו אריחים ולבנים, מהטין במקום ומחומרי הביצה, אך העובדים לא התגוררו במקום. עם הרחבת הנמל ובניית קו הרכבת כגשר יבשתי לסחורות ותעבורה ללונדון, הוקמו מבנים ארעים לאלפי הפועלים, שהפכו בהמשך לבנייני קבע, אמנם בדיור צפוף ומוזנח. בשלב ראשון נחשבו המבנים כחלק מרוחק מהכפר הסמוך צ'אדוול סנט מרי, ולא נבנו עבורם תשתיות ראויות. בשנת 1903 הוקמה באופן רשמי הקהילה של מעגן טילברי, ובשנת 1912 הוכרזה כמועצה מקומית. בשנת 1936 התמזג היישוב עם רובע תורוק הסמוך.
גאוגרפיה

העיירה טילברי ממוקמת על הגדה הצפונית של נהר התמזה, שם מתפתל הנהר לנפתול ברוחב של כ-730 מטרים. מצפון ליישוב יש אזור ביצות, ומצפון לו שוכנים הכפרים צ'אדוול סנט מרי, מערב ומזרח טילברי. העיירה שוכנת מצפון לקו הרכבת לונדון-סאות'אנד.
המקומות העיקריים בעיירה הם הרציפים, נמל טילברי, ותחנת הכוח טילברי. יש בעיירה שתי כנסיות, כנסיית סנט ג'ון (האנגליקנית) וכנסיית כוכב הים של גבירתנו (הקתולית). בנוסף ישנו גם בית כנסת ברחוב דוק. מבצר טילסברי הוא מוקד לתיירות.
תחבורה ותעשייה

נמל טילברי מטפל במגוון מטענים בתפזורת, עצים, מכוניות ותעבורת מכולות ונחשב, יחד עם נמלי סאות'המפטון ופליקססטו, לאחד משלושת נמלי המכולות הגדולים של בריטניה. זהו הנמל הבריטי הראשי לייבוא נייר, כולל נייר עיתון. בעבר שימש המקום כנמל קליטה ראשי לתעבורת נוסעים שהגיעו ללונדון בדרך הים ובמעבורות, אך כיום בעידן שדות התעופה, תעבורת הנוסעים הימיים בו אינו משמעותית.
בעבר הועסקו רוב תושבי העיירה בעבודת הנמל וברציפים. הפרטת הנמלים בבריטניה, ואובדן משרות, בנוסף להפסקת הגעת נוסעים בדרך הים, הביאו להפסקת עבודתם של רבים. בעיירה טילברי כיום אבטלה גבוהה, והסיכויים לחינוך ותעסוקה למתגוררים במקום אינם גבוהים.
מועצת ת'רוק, יחד עם מועצת מחוז קנט, מסבסדת את המעבורת בין טילברי לגראבסנד, המופעלת כיום על ידי חברת סירת הנוסעים התחתית התחתית ומדווי. תחנת הרכבת טילברי (Town Town) נמצאת על קו הרכבת c2c (לונדון, טילברי וסאות'אנד). תחנת הרכבת טילברי ריברסייד נסגרה ב־29 בנובמבר 1992, עקב חוסר שימוש, אם כי הרכבת עדיין משרתת את מחסן המכולות הסמוך. מסלול האוטובוס 99 (המופעל בשותפות באמצעות הרכבת c2c וגם אנסיגנבוס) מחבר כעת את תחנת הרכבת טילברי טאון לבין המעבורת.
אנשים ותרבות

להקת טילברי (The Tilbury Band) משנת 1919, הייתה בעבר מפורסמת בבריטניה.
אנשים מפורסמים עם קשר לטילברי הם:
שני שחקני כדורגל, ג'ון אוונס (1929–2004), ששיחק במדי ליברפול, וטום סקנל (1925–1994);
נואל בטובסקי, אמן, שנולד שם בשנת 1952;
תומאס הורוקז אופהוו (1856–1929), רופא בעל שם, שהיה מנתח יועץ בבית החולים טילברי;
השחקן אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה שגדל במקום במשפחה אומנת.
בטילברי וסביבתה, וכן במבצר טילברי, צולמו כמה סדרות טלוויזיה.
הערות שוליים

↑  "The Domesday Book Online - Essex T-Z". www.domesdaybook.co.uk. ארכיון מ-19 במאי 2017. נבדק ב-7 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  רוזלינד הורטון וסלי סימונס, נאומים ששינו את העולם, מטר, 2008
↑  FCJ Spurrell, Early sites and embankments on the margins of the Thames estuary (in The Archaeological Journal, 1885)
↑  The Book of Gravesham Sydney Harker, 1979 ISBN 0-86023-091-0
↑  Defoe. D. (1724). A tour thro' the Whole Island of Great Britain.
↑  Liukkonen, Petri. "Daniel Defoe". Books and Writers (kirjasto.sci.fi). Finland: Kuusankoski Public Library. אורכב מ-המקור ב-5 בספטמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "visionarythurrock.org.uk". www.visionarythurrock.org.uk. אורכב מ-המקור ב-2012-02-29. נבדק ב-7 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Drawn by a one-time Portreve (Mayor) of Gravesend, William Bourne, and included in The Book of Gravesham Sydney Harker, 1979 ISBN 0-86023-091-0]
↑  "RootsWeb.com Home Page". freepages.genealogy.rootsweb.ancestry.com. ארכיון מ-23 באוקטובר 2017. נבדק ב-7 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Vision of Britain - Celia Fiennes - 1697: Through Kent to Canterbury and Dover". www.visionofbritain.org.uk. ארכיון מ-5 ביולי 2017. נבדק ב-7 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fortified Places > Fortresses > Tilbury Fort". www.fortified-places.com. ארכיון מ-30 ביוני 2017. נבדק ב-7 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tilbury churches etc". ufindus.com. אורכב מ-המקור ב-14 ביוני 2015. נבדק ב-7 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Disused Stations: Tilbury Riverside Station". www.subbrit.org.uk. ארכיון מ-5 בינואר 2010. נבדק ב-7 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eweniyi, Odunayo (6 ביוני 2017). "British-Nigerian Actor, Adewale Akinnuoye-Agbaje Is Making A Movie Based On His Childhood". Konbini Nigeria. אורכב מ-המקור ב-2017-06-18. נבדק ב-10 ביוני 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Thurrock Council
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562395605171  LCCN: n2006065544  MusicBrainz: c9f88305-ceba-4138-8c71-7da0c060fbcc  VIAF: 147963820   WorldCat (עם VIAF): 147963820 
מעבורת בקו טילברי-גרייבסנד, ציור משנת 1640
מפת העיירה משנת 1946
יו בנקוב

יו בנקוב (בנורווגית: Jo Benkow ‏; 15 באוגוסט 1924 - 18 במאי 2013) היה פוליטיקאי יהודי נורווגי שמרני, כיהן כיו"ר הפרלמנט הנורווגי. היה צלם במקצועו ובעל דעות פרו-ישראליות.
קורות חיים

נולד בשם חוסה אליאס בנקוביץ' בעיר טרונדהיים, נורווגיה ב-1924 אבל בילדותו עבר לבארום שליד אוסלו. כחבר בקהילה היהודית הקטנה שבנורווגיה, חווה אפליה על רקע גזעני ודעות קדומות לאורך שנות התבגרותו[דרוש מקור]. ב-1942 ברח מהכיבוש הנאצי של נורווגיה לשוודיה השכנה, ומשם המשיך לבריטניה. לאחר המלחמה שב לנורווגיה.
פוליטיקאי

ב-1965 נבחר לפרלמנט הנורווגי, כאשר ייצג את המפלגה הקונסרבטיבית. בפרלמנט הפך במהרה להיות דמות מפתח, כמנהיג מפלגה בין השנים 1980-1984, כמנהיג המפלגה הקונסרבטיבית בין השנים 1981-1985 ובעיקר כנשיא הסטורטינג (הפרלמנט הנורווגי) ב-1985. הוא כיהן כנשיא הסטורטינג עד שנת 1993, שנת פרישתו, אחרי 28 שנים בפרלמנט.
יחסו לישראל וליהדות

בנקוב הרצה רבות אודות ענייני המזרח התיכון ואנטישמיות. בשנים האחרונות עוררו דבריו מספר מהומות כאשר ביקר את ראש הממשלה לשעבר של נורווגיה (וחברו למפלגה) קארה וילוך, וכאשר כינה אותו "האדם הגזען ביותר במדינה", בעקבות ביקורתו החריפה של וילוך על מדיניות ישראל.
כתיבתו

כיהן גם כנשיא "הפדרציה של הלסינקי לזכויות האדם", ולימד יחסים בינלאומיים באוניברסיטת בוסטון. בנקוב כתב ספרים רבים על זכויות האדם, המונרכיה שבנורווגיה, ונושאים שונים נוספים. ספרו "Olav - menneske og monark", פרי יצירתו בעקבות מספר שיחות שניהל עם חברו המלך אולף החמישי היה רב מכר.
ספריו (בנורווגית)

Fra synagogen til Løvebakken
Folkevalgt
Haakon, Maud og Olav. Et minnealbum i tekst og bilder
Hundre år med konge og folk
Olav - menneske og monark
Det ellevte bud
טילבורך

טילבורך (בהולנדית: ‏Tilburgקובץ:227 Tilburg.ogg‏Ⓘ‏) היא העיר השנייה בגודלה במחוז צפון בראבנט והשישית בגודלה בהולנד. יחד עם חורלה (Goirle) השכנה, אוכלוסיית המטרופולין שלה מונה כ-300,000 תושבים.
בעיר שוכנות אוניברסיטת טילבורך (אנ'), אוניברסיטת אוונס למדעים שימושיים (אנ') ואוניברסיטת פונטיס למדעים שימושיים (אנ'). טילבורך ידועה ביריד שנערך בה במשך 10 ימים אחת לשנה בחודש יולי, הגדול ביותר בבנלוקס. יום שני של היריד, הקרוי "יום שני הוורוד" (Roze Maandag), מוקדש לקהילת הלהט"ב, למרות שמשתתפים בו אנשים רבים מחוץ לקהילה.
שלוש תחנות רכבת משמשות את העיר: טילבורך, טילבורך-אוניברסיטה וטילבורך ריסהוף. השטח בהיקף של 750 דונם סביב לתחנת הרכבת המרכזית היה בעבר בבעלות חברת הרכבות ההולנדית ושימש אותה כאחד ממרכזי התחזוקה הארציים. לאחרונה הוא נרכש על ידי העיר ועובר הסבה להיות אזור אירועים עירוני.
היסטוריה

מעט ידוע על ראשית ימיה של טילבורך. שמה של העיר מופיע לראשונה במסמכים משנת 709 לספירה, אך במשך מאות שנים לא קיים אזכור למקום. בימי הביניים המאוחרים מוזכר השם טילבורך יותר כאזור מאשר כשם של יישוב מסוים. אוכלוסייתה התרכזה בעיקר בשני כפרים קטנים, אחד מהם היה הידוע בשם "מזרח טילבורך" (Oost-Tilburg), שם שהשתקף מאוחר יותר בשם "הרובע המזרחי" (Oisterwijk). כפר זה התרכז סביב לטירה קטנה, שהייתה בנויה ככל הנראה מעץ, על גבי גבעה קטנה, ושננטשה ונהרסה לאחר כמה מאות שנים. מטירה זו לא נותר דבר, למעט שרידים מעטים של החפיר ברובע המזרחי. במאה ה-14 הוכרזה טילבורך כמנור, יחד עם חוירל השכנה היא זכתה בתואר "המנור של טילבורך וחוירל".
לאחר מכן הועברו הזכויות של טילבורך כמנור לידיהם של כמה אצילים. הכנסתם הגיעה ממיסים, מקנסות ומריבית ששולמה על ידי הכפריים.
במאה ה-15 בנה אחד מאדוני טילבורך, יאן ואן השטרכט, את טירת טילבורך, שהוזכרה בכמה מסמכים היסטוריים. הטירה נהרסה ב-1858 כדי לבנות עליה מפעל, אך זכרה עדיין קיים בסמל העיר. העתק של יסודות הטירה שוחזר ב-1995 במיקומה המקורי לאחר שהמפעל נהרס. ב-1803 הופרדה חוירל מטילבורך וב-18 באפריל 1809 הוענקו לטילבורך זכויות עיר. באותה שנה מנתה אוכלוסיית העיר כ-9,000 תושבים.
היסטוריה > המלך וילם השני

וילם השני, מלך הולנד (מלך בשנים 1840–1849) חיבב מאוד את טילבורך. "כאן אני יכול לנשום בחופשיות ולהרגיש מאושר", הוא אמר פעם. וילם השני תמיד העניק תמיכה לעיר. הוא דאג למימון לשיפור מצבו של ענף הצאן, בנה חוות חדשות והקים את מחנה חיל הפרשים ברחוב יוזף הקדוש, כיום הבניין המונומנטלי של הארכיון העירוני. למרות שלמלך היו ידידים רבים בעיר שאצלם הוא נהג להתארח, הוא היה זקוק למעון משלו בעיר והוא הזמין את בנייתו של ארמון שהיה אמור להיות מעון הנופש שלו. הבנייה החלה ב-1847 והושלמה ב-1849, ימים ספורים לפני מותו של וילם השני. כיום זהו חלק מבניין העירייה. ב-1987 הוצב אובליסק ליד הבניין לזכרו של המלך והוא החליף אובליסק ישן יותר שהוצב במקום ב-1874 והוסר ב-1968. לאחר שנבנה האובליסק החדש, הוצב עליו פסלו של המלך. קבוצת הכדורגל של העיר, וילם II, קרויה על שמו.
היסטוריה > בירת הצמר של הולנד

טילבורך התפתחה סביב לשטחי מרעה ששמשו לגידול עדרי כבשים. החוואים העניים שהתגוררו בכפרים הקטנים שסביב לעיר של היום החליטו לא למכור את הצמר אלא לארוג אותו בעצמם ובמשך זמן רב, החלק העיקרי של החללים בתוך בתיהם נתפס על ידי נולים. במאה ה-17 הגיע מספרם של אלה לכ-300. עד מהרה התפתחה באזור תעשיית האריגה וב-1881 היו בטילבורך 145 מפעלי אריגה. האריגה הביתית המשיכה עד לראשית המאה ה-20. שמעם של אריגי הצמר של טילבורך יצא למרחוק. לאחר מלחמת העולם השנייה שמרה טילבורך על מעמדה כבירת הצמר של הולנד, אך בשנות השישים קרסה התעשייה ובשנות השמונים נותרו בה מפעלים אחדים בלבד.
היסטוריה > התחדשות עירונית

באותה תקופה בה קרסה תעשייתה הצמר בטילבורך, כיהן כראש העיר קייס בכט (Cees Becht). בעת כהונתו נהרסו בניינים ישנים רבים בעיר, כולל כמה בעלי ערך אדריכלי. השכונה שנקראה Koningswei נהרסה ותחתה נבנתה השכונה Koningsplein. השכונה הישנה הייתה שכונת עוני והיה צורך לחדש אותה. אף על פי כן, השכונה החדשה לא הייתה סיפור הצלחה כפי שציפו ממנה. יותר גרוע מכך הייתה הריסתו של בניין העירייה הישן. הבניין שהיה בנוי בסגנון קלאסיציסטי היה אתר מורשת לאומי, ואף על פי כן הדבר לא מנע מבקט להרוס אותו לטובת בניין בן תשע קומות בסגנון מודרני קר. בניין נוסף שנהרס היה תחנת הרכבת הישנה שנהרסה בשנות השישים במסגרת מיזם להעברת מסילות הברזל לגשרים עיליים לצורך הפחתת עומסי התנועה בעיר. הבניין שהיה בן מאה שנים הוחלף בבניין חדש. בשל כל אלה זכה בקט בכינוי "קייס המחריב" (Cees de Sloper).
היסטוריה > היסטוריה מודרנית

בשנות השמונים הפכו בניינים רבים שבעבר שימשו את תעשיית הצמר למיזמי מגורים בקנה מידה קטן. תהליך זה אירע בעיקר בעת כהונתו של הנק לטסחרט (Henk Letschert) כראש העיר. באחת הכיכרות החשובות בעיר (Heuvel) נכרת ב-1994 עץ תרזה לצורך הקמת חניון תת-קרקעי לאופניים. מהלך זה עורר מחאות רבות, בשל העובדה שהעץ היה עדיין במצב טוב. לאחר השלמת העבודות הוחלט על שתילת עצים מנצרים שנלקחו מהעץ שנכרת. מתוך שלושה שתילים שנטעו, רק אחד שרד והוא הועבר בסופו של דבר למקום אחר, אך גם הוא לא שרד והעץ שניצב שם כיום הוא עץ אחר. בשנות התשעים התפתחה טילבורך להיות עיר עם קו רקיע מודרני. בתקופה זו נבנו שלושה בניינים שבקנה מידה הולנדי נחשבים כגורדי שחקים. שלושת הבניינים הללו הם מטה חברת הביטוח Interpolis, מגדל Westpoint ובניין StadsHeer המשמשים למגורים. מגדל Westpoint היה בניין המגורים הגבוה ביותר בהולנד עד אשר עקף אותו בניין Montevideo שברוטרדם.
יהודים

ההיסטוריה של יהודי טילבורך החלה בשנת 1767, כאשר הותר לאזרחים היהודים של העיר אויסטרויק להתיישב בטילבורך, למרות התנגדות שהובעה על ידי מועצת העיר. כמה משפחות יהודיות הצליחו לקבוע את מקום מגוריהם בטילבורך, כמה שנים לאחר מכן, ב-1791.
בשל התפתחות התעשייה בעיר התיישבו בה יותר ויותר יהודים. רובם הגיעו מאויסטרויק, שם תעשיית הטקסטיל הייתה בתקופה של שקיעה. ב-1820 נבנה בטילבורך בית כנסת ובעקבות גידול באוכלוסייה היהודית בעיר נבנה בשנים 1873 – 1874 בית כנסת גדול יותר. ב-1855 הוקדש לקהילה בית קברות.
רבים מיהודי טילבורך היו פעילים בתעשיית הצמר ובסחר בו. בניגוד לקהילות אחרות כמו באמסטרדם, רוטרדם והאג, הקהילה בטילבורך לא הצטמצמה עקב מעמדה הכלכלי המועדף.
בשנות השלושים של המאה ה-20 חלה עלייה קלה במספר יהודי העיר עקב זרם קל של פליטים שהגיעו מגרמניה הנאצית. לאחר כיבוש הולנד על ידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה, הוקם לקהילה ב-1941 בית ספר נפרד. בקיץ 1942 הוקם בעיר יודנראט. מאז ועד לאפריל 1943 גורשו רוב יהודי העיר ובסופו של דבר הושמדו. מספר קטן של יהודים הצליח להסתתר. פנים בית הכנסת נהרס לחלוטין. כ-130 מיהודי טילבורך נספו בשואה.
לאחר המלחמה הוקמה הקהילה מחדש. בית הכנסת נחנך מחדש ב-1949. ב-1976 הוא הועבר לרשות העירייה ושימש למטרות חברתיות ותרבותיות. ב-1998 שב הבניין לשמש כבית כנסת של התנועה הרפורמית.
ערים תאומות

פולין לובלין, פולין
ניקרגואה מטגלפה, ניקרגואה
טנזניה סאמה (אנ'), טנזניה
דרום אפריקה אמפולני (אנ'), דרום אפריקה
יפן מינמיאשיגרה (אנ'), יפן
סרביה זמון, סרביה
הערות שוליים

↑  משרד הסטטיסטיקה של הולנד
↑  קורות חייו (בהולנדית)
↑  קורות חייו (בהולנדית)
↑  מתוך אתר המוזיאון להיסטוריה של יהדות הולנד (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550522405171  BNE: XX6018731  GND: 4106485-9  LCCN: n81086835  LNB: 000290182  MusicBrainz: 00bf87e6-877e-4ee3-b435-984d3abb0aee  SUDOC: 029979811  VIAF: 134612257   WorldCat (עם VIAF): 134612257 
בית הכנסת של טילבורך
יומרה קטלנית

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  פרידריך האייק
 שפת המקור:  אנגלית
 נושא:  סוציאליזם 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1988
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  סלע מאיר
 סדרה
 סדרת ספרים:  The Collected Works of F. A. Hayek
 
יומרה קטלנית: מדוע סוציאליזם לא יכול לעבוד הוא ספר שנכתב על ידי הכלכלן והפילוסוף הפוליטי פרידריך האייק ונערך על ידי הפילוסוף ויליאם וורן בארטלי. הספר פורסם לראשונה בשנת 1988 בהוצאת אוניברסיטת שיקגו.
קיצור

בספר זה, האייק שואף להפריך את הסוציאליזם על ידי הוכחתו כי תיאוריות סוציאליסטיות אינן רק שגויות מבחינה לוגית, אלא שגם הנחות היסוד שלהן אינן נכונות. לדברי האייק, התרבויות גדלו משום שמסורות חברתיות ייחסו חשיבות לקניין פרטי, מה שהוביל להתרחבות, לסחר, ובסופו של דבר למערכת הקפיטליסטית המודרנית, אותה הוא מכנה הסדר המורחב .  האייק אומר שהדבר מפגין פגם מרכזי במחשבה הסוציאליסטית, שרק שינויים שתוכננו בכוונה יכולים להיות היעילים ביותר. כמו כן, לדבריו כלכלות סטטיסטיות (למשל, "סוציאליסטיות") אינן יכולות להיות יעילות מכיוון שנדרש ידע מפוזר בכלכלה מודרנית. בנוסף, האייק טוען כי מכיוון שהציוויליזציה המודרנית וכל מנהגיה ומסורותיה הובילו באופן טבעי לסדר הנוכחי ונדרשים להמשך דרכו, שינויים מהותיים במערכת המנסים לשלוט בה נידונים להיכשל מכיוון שהם בלתי אפשריים או בלתי קיימים. בתרבות המודרנית. אותות מחירים הם האמצעי היחיד המאפשר לכל מקבל החלטות כלכלי להעביר ביניהם ידע שבשתיקה או ידע מפוזר כדי לפתור את בעיית החישוב הכלכלי .
שנויותו במחלוקת

יש ויכוח מלומד על מידת ההשפעה של ויליאם וורן ברטלי על העבודה.  באופן רשמי, בארטלי היה העורך שהכין את הספר לפרסום לאחר שהאייק חלה ב -1985. עם זאת, הכללת חומרים מנקודת מבטו הפילוסופית של ברטלי וציטוטים שאנשים אחרים סיפקו לברטלי  הובילו לשאלות לגבי כמה מהספר נכתב על ידי האייק והאם האייק ידע על החומר שנוסף. ברוס קלדוול חושב שהראיות "מצביעות בבירור על מסקנה שהספר היה תוצר יותר מהעט של [ברטלי] מאשר של האייק. . . . ייתכן שברטלי כתב את הספר ".
ראו גם

פליביליזם
היד הנעלמה
הערות שוליים

↑  Hayek, Friedrich (1988). The Fatal Conceit. University of Chicago Press.
↑  Hayek, F.A. "The Fatal Conceit: The Errors of Socialism". The University of Chicago Press. 1991. p. 6.
↑  Alan Ebenstein. "The Fatal Deceit". Liberty. אורכב מ-המקור ב-2008-06-22. נבדק ב-2008-07-06.
↑  Friedman, Jeffrey (1998). "What's Wrong with Libertarianism?". Critical Review. Summer 1998: 463.
↑  Karl Popper, a Centenary Assessment Vol. 1: Life and Times, and Values in a World of Facts, p. 120
טקיג'ירו אונישי

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1891 אשידה, היוגו, האימפריה היפנית
 התאבד:  16 באוגוסט 1945 (בגיל 54) טוקיו, יפן 
 מדינה:  יפן 
 השכלה:  האקדמיה הימית הקיסרית 
 השתייכות:  הצי הקיסרי היפני הצי הקיסרי היפני
 תקופת הפעילות:  1912–1945 (כ־33 שנים)
 דרגה:  תת אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד הצי האווירי ה-11 מפקד הצי האווירי הראשון
 פעולות ומבצעים
 המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
טקיג'ירו אונישי (ביפנית: 大西 瀧治郎; ‏2 ביוני 1891 – 16 באוגוסט 1945) היה אדמירל בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה, הנחשב לאבי הקמיקזה.
ביוגרפיה > ראשית הקריירה הצבאית

אונישי נולד בכפר אשידה במחוז היוגו. הוא סיים את לימודיו במחזור ה-40 של האקדמיה הימית הקיסרית בשנת 1912, במקום ה-20 מתוך 144 צוערים. בעת היותו פרח קצונה שירת אונישי על סיפון הסיירת "סויה" ועל סיפון סיירת המערכה "צוקובה", ולאחר שקיבל דרגת אנסיין עבר לשרת על סיפון אוניית המערכה "קוואצ'י".
בהיותו לוטננט מדרג זוטר עבר אונישי לשרת על סיפון נושאת המטוסים הימיים "וקאיאמה", שם סייע בהקמת
שירות האוויר של הצי הקיסרי היפני. ב-1918 נשלח לאנגליה ולצרפת על מנת ללמוד אודות ההתפתחויות האחרונות בקרבות אוויר לאחר מלחמת העולם הראשונה. עם שובו ליפן הוא קיבל את דרגת הלוטננט, והוצב בפיקוד האווירי של הבסיס הימי ביוקוסוקה. לאחר מכן המשיך לשרת בתפקידי מטה שונים, ואף שימש מדריך טיסה, וב-1924 קיבל דרגת לוטננט קומנדר.
בשנת 1928 עבר לשרת על סיפון נושאת המטוסים שוהו, בה פיקד על טייסת האונייה. ב-15 בנובמבר 1932 התמנה אונישי לקצין המבצעים של נושאת המטוסים קאגה, ושנה לאחר מכן קיבל דרגת קפטן. ב-15 בנובמבר 1939 הוא קיבל דרגת אדמירל משנה והיה לראש מטה הצי האווירי ה-11.
מלחמת העולם השנייה

בראשית המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט עמד אונישי בראש מחלקת פיתוח התעופה הימית במשרד החימוש, והיה אחראי על היבטים טכניים של ההתקפה על פרל הארבור, יחד עם מינורו גנדה. לאחר מכן מילא הצי האווירי ה-11 תפקיד מרכזי בכיבוש הפיליפינים מידי האמריקנים.
ב-1 במאי 1943 קיבל אונישי דרגת תת-אדמירל, ובאוקטובר של השנה לאחר מכן קיבל את הפיקוד על הצי האווירי הראשון בבסיסו שבצפון הפיליפינים. לאחר אובדן איי מריאנה ב-1944 קיבל אונישי הוראה להשמיד את נושאות המטוסים האמריקניות, והחל לשלוח טייסי קמיקזה כנגד אוניות בעלות הברית. בעת פגישה ב-19 באוקטובר אמר אונישי לפקודיו שהדרך היחידה להפיק את המקסימום מכוחותיהם הנחותים היא לערוך התקפות התאבדות תוך שימוש במטוסי A6M זירו חמושים בפצצות במשקל 250 קילוגרם, שיצללו לתוך אוניות האויב.
במאי 1945 נקרא אונישי לשוב לטוקיו, שם לסגן ראש מטה הצי הקיסרי. גם בימים האחרונים של המלחמה קרא אונישי להמשך המאבק בבעלות הברית ואמר שאם המדינה תקבל על עצמה 20 מיליון קורבנות, הניצחון יהיה שלהם.
מלחמת העולם השנייה > מותו

אונישי התאבד במגוריו ב-16 באוגוסט 1945, לאחר כניעת האימפריה היפנית ללא תנאים. במכתב ההתאבדות שלו הביע אונישי צער על 4,000 הטייסים ששלח אל מותם, וביקש מהאזרחים ששרדו לסייע בשיקום יפן ובהשגת שלום. הוא הציע את חייו ככפרה על הפגיעה בטייסי הקמיקזה ובמשפחותיהם. לאחר מכן ביצע ספוקו בעצמו, ולא נעזר במי שיערוף את ראשו. הוא מת מפצעיו כעבור 15 שעות.
הפגיון בו השתמש אונישי כדי להתאבד נמצא במקדש יסוקוני בטוקיו, ואפרו נטמן במקדש הזן סוג'י ג'י שביוקוהמה, ובבית הקברות הציבורי בכפר הולדתו אשידה.
ראו גם

קמיקזה
הצי האווירי הראשון
לקריאה נוספת

Axell, Albert & Hideaki Kase. Kamikaze: Japan's Suicide Gods. Longman, 2002. ISBN 0-582-77232-X.
Hoyt, Edwin P. The Last Kamikaze. Praeger Publishers, 1993. ISBN 0-275-94067-5.
Inoguchi, Rikihei, Tadashi Nakajima & Roger Pineau. The Divine Wind: Japan's Kamikaze Force in World War II. Naval Institute Press, 1994. ISBN 9781557503947
הערות שוליים

↑  Nishida.
↑  Inoguchi, Nakajima & Pineau, עמ' 7.
↑  Schreiber.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810688102405606  CiNii: DA07643031  ISNI: 0000 0000 2542 8442  LCCN: n85129096  NDL: 00324685  VIAF: 62979731   WorldCat (עם VIAF): 62979731 
אונישי בתא הטייס
טקיושי קידו

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
טקיושי קידו (ביפנית: 木戸 孝允; וכן קואין קידו; 11 באוגוסט 1833 –  26 במאי 1877) היה מדינאי יפני במהלך סוף תקופת אדו ובראשית תקופת מייג'י. כשפעל נגד השוגון השתמש בשם הבדוי מטסוסוקה ניאיבורי.
ראשית חייו

קידו נולד בהאן צ'ושו כבנו הצעיר של רופא סמוראי. בגיל שבע אימצה אותו משפחת קאטסורה, ועד 1865 הוא נודע בשם קוגורו קאטסורה (桂 小五郎). הוא התחנך בבית ספרו של שואין יושידה - פילוסוף שהיה נאמן לקיסר יפן - וממנו אימץ קידו את נאמנותו.
ב-1852 נסע קידו לטוקיו על מנת ללמוד סיף, והחל לקשור קשרים עם סמוראים מהאן אחרים, למד טכניקות ארטילריה ולאחר מכן שב לצ'ושו על מנת לפקח על בניית ספינת המלחמה הראשונה בסגנון מערבי של המחוז שלו.
הדחת טוקוגאווה

ב-1858 שהה קידו באדו, שם שימש מתווך בין הנהגת ההאן לבין הסמוראים הצעירים מהדרג הזוטר, שנטו יותר לקיצוניות ותמכו בתנועת הסונו ג'וי. אולם לאחר שנחשד במעורבות בהתנקשות בחיי פקיד שוגונות נשלח קידו לקיוטו. בעת שהותו בבירה הקיסרית פתחו ההאן סצומה ואייזו בניסיון הפיכה, וגרשו את כוחות צ'ושו מהעיר. קידו היה מעורב בניסיון כושל לכבוש את העיר מחדש ב-20 באוגוסט 1864, אך נאלץ למצוא מקלט בבית גיישות שם פגש את אשתו לעתיד איקומטסו.
זמן קצר לאחר מכן השתלטו גורמים קיצוניים על הנהגת צ'ושו, וקידו מילא תפקיד מרכזי בייסוד ברית סאצ'ו, שהייתה כלי חיוני במלחמת בושין וברסטורציית מייג'י שהגיעה אחריה.