stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פעולה קומוטטיבית
היעדר תלות באסוציאטיביות

אין קשר ישיר בין קומוטטיביות לתכונה אחרת של פעולות בינאריות, אסוציאטיביות:
ישנן פעולות שהן גם קומוטטיביות וגם אסוציאטיביות (לדוגמה: חיבור וכפל במספרים, AND, OR, XOR, XNOR).
ישנן פעולות שהן קומוטטיביות אבל לא אסוציאטיביות (למשל: הערך המוחלט של ההפרש, NOR ,NAND).
ישנן פעולות שהן לא קומוטטיביות אבל כן אסוציאטיביות (למשל: הפעולה המוגדרת לפי  \ a\#b=a או  \ a\$b=b, או כפל מטריצות).
ישנן פעולות שהן לא קומוטטיביות ולא אסוציאטיביות (לדוגמה: חיסור וחילוק).
ראו גם

פונקציה סימטרית
פעולות מלחמה (ספר)

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  טום קלנסי, סטיב פיצ`ניק וג'ף רובין
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מתח וריגול
 הוצאה
 הוצאה:  הרפר קולינס 
 תאריך הוצאה:  1997
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הד ארצי
 תאריך:  1998
 תרגום:  יוסף אשכול
 מספר עמודים:  344 (כריכה רכה)
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-00-225450-2
 הספרייה הלאומית:  002120602
 
פעולות מלחמה (באנגלית: Acts of War) הוא הספר הרביעי בסדרת ספרי המתח מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי, ד"ר סטיב פיצ`ניק, פסיכיאטר ודוקטור ליחסים בין-לאומיים אשר שירת בצוותי משא ומתן דיפלומטיים בראשותם של הנרי קיסינג'ר, סיירוס ואנס וג'יימס בייקר, והסופר ג'ף רובין. הספר, מתאר סוכנות מודיעין חשאית העוסקת בפתרון משברים בין-לאומיים ובסיכול טרור.
עלילה

החמ"ל (חדר מלחמה), אשר הוא סוכנות לניהול אירועי משבר קצרי זמן המתפרצים ללא התראה דוגמת משברי בני ערובה, סיכול פיגועי טרור ועוד משברים שהקים נשיא ארצות הברית, מייקל לורנס. בסוכנות נציגים מכל סוכנויות המודיעין, אכיפת החוק, המשפט והצבא. בראש הסוכנות עומד פול הוד, אשר שימש כראש עיריית לוס אנג'לס בעברו. סגנו של הוד הוא הגנרל מייקל "מייק" רוג'רס, יוצא הכוחות המיוחדים שלחם בווייטנאם ופיקד על חטיבה ממוכנת במלחמת המפרץ. הסוכנות מפעילה גם את צוות המחץ האמון על ביצוע פעולות מיוחדות, עליו מפקד לויטננט קולונל צ'ארלי סקוויירס, איש המבצעים המיוחדים של חיל האוויר האמריקני.
המשבר הבין-לאומי בו נדרש החמ"ל לטפל בספר זה הוא פיגוע שהתרחש בטורקיה בסכר אתאתורק.
הערות שוליים

↑  טום קלנסי, סטיב פיצ`ניק וג'ף רובין, "פעולות מלחמה", "הוצאת הד ארצי", 1995, עמוד 245.
↑  טום קלנסי, סטיב פיצ`ניק וג'ף רובין, "פעולות מלחמה", "הוצאת הד ארצי", 1995, עמוד 81.
פלימות' סטנדרט

| --- | --- |

Plymouth Standard, דגם "PJ", שנת 1935
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  חטיבת פלימות'
 שנות ייצור:  1935–1933
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  פלימות' ניו-פיינר
 מודל אחריו:  Plymouth Business (איט')
 חברת אם:  קרייזלר
 סיווג:  מכונית משפחתית גדולה
 אורך:  4,420 מ"מ (דגמים : "PC", "PCXX")  4,609 מ"מ (דגמים : "PG", "PJ")
 משקל:  1,156-1,095 ק"ג (דגם "PC")  1,143-1,066 ק"ג (דגם "PCXX")  1,150-1,104 ק"ג (דגמים : "PG", "PJ")
 בסיס גלגלים:  2,743-2,718 מ"מ (דגם "PC")  2,743 מ"מ (דגמים : "PCXX", "PG", "PJ")
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים 3.1 ליטר (3,110 סמ"ק המפיק 70 כ"ס ב-3,600 סל"ד) (דגמים : "PC", "PCXX")  6 צילינדרים 3.3 ליטר (3,299 סמ"ק המפיק 77 כ"ס ב-3,600 סל"ד) (דגמים : "PG", "PJ")
 הילוכים:  תמסורת ידנית
פלימות' סטנדרט (באנגלית : Plymouth Standard) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת חטיבת "פלימות'" בתאגיד המכוניות קרייזלר האמריקאי אשר יוצרה בין השנים 1935–1933 בארצות הברית.
תצורות

4 דלתות - סדאן
2 דלתות - קופה
2 דלתות - קבריולה (דגמים : "PC", "PCXX")
דגמים

"Model PC" - יוצר בשנת 1933, יוצרו 30,000 יחידות.
"Model PCXX" - יוצר בשנת 1933, יוצרו 40,403 יחידות.
"Model PG" - יוצר בשנת 1934, יוצרו 20,512 יחידות.
"Model PJ" - יוצר בשנת 1935, יוצרו 13,948 יחידות.
תמונות

"פלימות' סטנדרט", 4 דלתות סדאן, שנת 1933
"פלימות' סטנדרט" דגם דה-לוקס קבריולה, שנת 1935
"פלימות' סטנדרט", 4 דלתות סדאן, שנת 1935
"פלימות' סטנדרט" דגם "PC", שנת 1933 - קבריולה-קופה
"פלימות' סטנדרט" דגם "PC", שנת 1933 - קבריולה-קופה
"פלימות' סטנדרט", שנת 1935 - קופה
"פלימות' סטנדרט", שנת 1935 - קופה
ראו גם

קרייזלר
פלימות' ניו-פיינר
פלימות' מודל Q
פלימות' מודל 30U
פלימות' דה לוקס
הערות שוליים

↑  Beverly R. Kimes, Henry A. Clark: Standard Catalog of American Cars 1805–1942. Krause Publications, Iola 1985, ISBN 0-87341-045-9.
↑  "פלימות' סטנדרט" auto.howstuffworks.com/plymouth
↑  "פלימות' סטנדרט" car.info/en-se/plymouth/standard
פלימות' סבוי

| --- | --- |

Plymouth Savoy, שנת 1960
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  חטיבת פלימות'
 שנות ייצור:  1954–1964
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית  קנדה קנדה  מקסיקו מקסיקו  הודו הודו
 מודל קודם:  פלימות' קרנברוק 
 מודל אחריו:  Plymouth Satellite 
 חברת אם:  קרייזלר
 סיווג:  מכונית סלון
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,915 מ"מ (דור ראשון)  5,177 מ"מ (דור שני)  5,133 מ"מ (דור חמישי)
 רוחב:  1,886 מ"מ (דור ראשון)  1,981 מ"מ (דור שלישי)
 גובה:  1,387 מ"מ (4 דלתות הרדטופ - דור שלישי)  1,438 מ"מ (4 דלתות סדאן - דור שלישי)  1,372 מ"מ (2 דלתות הרדטופ - דור שלישי)  1,392 מ"מ (קבריולה - דור שלישי)
 משקל:  1,360 מ"מ (דגם סדאן, דור ראשון)
 בסיס גלגלים:  2,896 מ"מ (דור ראשון)  2,921 מ"מ (דור שני)  2,997-3,099 מ"מ (דור שלישי)  2,997 מ"מ (דור רביעי)  2,946 מ"מ (דור חמישי)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר 3.8 ליטר המפיק 110 כ"ס ב-3,600 סל"ד (דור ראשון)  6 צילינדרים 3.7 ליטר (דור שני)  V8 צילינדרים 4.4 ליטר המפיק 177 כ"ס, 4.9 ליטר, 5.2 ליטר, 5.9 ליטר, 6.3 ליטר, 6.5 ליטר (דור שני)  V8 צילינדרים המפיק 215 כ"ס, 235 כ"ס (דור שלישי)  6-V8 צילינדרים (דור רביעי)  6 צילינדרים 3.69 ליטר המפיק 145 כ"ס ב-4,000 סל"ד (דור חמישי)  V8 צילינדרים 5.2 ליטר המפיק 230 כ"ס ב-4,400 סל"ד, 5.9 ליטר המפיק 260 כ"ס ב-4,400 סל"ד, 6.3 ליטר המפיק 305 כ"ס ב-4,800 סל"ד (דור חמישי)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות (דור ראשון, דור שני, דור שלישי, דור רביעי, דור חמישי)  תמסורת ידנית - 3 מהירויות + הילוך אוברדריב (אנ') (דור ראשון)  תמסורת אוטומטית - 2 מהירויות (דור ראשון, דור שני, דור שלישי, דור רביעי)  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות (דור שני, דור שלישי, דור רביעי, דור חמישי)
 
פלימות' סבוי (באנגלית: Plymouth Savoy) היא מכונית סלון אשר יוצרה על ידי חטיבת "פלימות'" בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1954–1964. מעצב הסדרה היה וירג'יל אקסנר.
דורות "פלימות' סבוי"

דור ראשון  (יוצר בשנת 1954, יוצרו 463,148 יחידות)
דור שני (יוצר בין השנים 1955–1956, בשנת 1955 יוצרו 74,880 יחידות מדגם קלוב סדאן, ו-162,741 יחידות מדגם סדאן, בשנת 1956 יוצרו 16,473 יחידות מדגם הרדטופ (קלוב קופה), 57,927 יחידות מדגם קלוב סדאן, ו-151,762 יחידות מדגם סדאן 4 דלתות)
דור שלישי (יוצר בין השנים 1957–1959,  בשנת 1957 יוצרו 55,590 יחידות מדגם סדאן, בשנת 1958 יוצרו 17,624 יחידות 2 דלתות, 19,500 יחידות הרדטופ 2 דלתות, 67,933 יחידות מדגם 4 דלתות סדאן, 5,060 יחידות מדגם 4 דלתות הרדטופ, בשנת 1959 יוצרו 46,979 יחידות מדגם 2 דלתות סדאן, 84,274 יחידות מדגם 4 דלתות סדאו, ו-1,051 יחידות מדגם 2 דלתות קופה)
דור רביעי (יוצר בין השנים 1960–1961, בשנת 1960 יוצרו 26,820 יחידות מדגם 2 דלתות, ו-51,384 יחידות מדגם 4 דלתות, בשנת 1961 יוצרו כ-19,000 יחידות מדגם 2 דלתות, וכ-45,000 יחידות מדגם 4 דלתות)
דור חמישי (יוצר בין השנים 1962–1964), בשנת 1962 יוצרו 12,710 יחידות מדגם סטיישו, 18,825 יחידות מדגם 2 דלתות, 49,777 יחידות מדגם 4 דלתות, בשנת 1963 יוצרו כ-20,000 יחידות מדגם סטיישן ו-80,000 יחידות מדגם סדאן, בשנת 1964 יוצרו 51,024 יחידות מדגם 4 דלתות, 21,326 יחידות מדגם 2 דלתות, 15,693 יחידות מדגם סטיישן (6-8 נוסעים), 3,600 יחידות מדגם סטיישן (9 נוסעים)
תצורות "פלימות' סבוי"

4 דלתות - סדאן (דור ראשון, דור שני, דור שלישי, דור רביעי, דור חמישי)
2 דלתות - קופה (דור ראשון, דור שני, דור שלישי, דור רביעי, דור חמישי)
2 דלתות - הרדטופ (דור שני, דור שלישי, דור רביעי)
4 דלתות - הרדטופ (דור שני, דור שלישי, דור רביעי)
2 דלתות - קבריולה (דור שני)
2 דלתות - סטיישן (דור ראשון, דור שני)
4 דלתות - סטיישן (דור שלישי, דור רביעי, דור חמישי)
2 דלתות - טנדר (דור שני)
תמונות

"פלימות' סבוי", שנת 1954
"פלימות' סבוי", שנת 1954 - קופה
"פלימות' סבוי", שנת 1956 - קבריולט
"פלימות' סבוי", שנת 1955 - סטיישן
"פלימות' סבוי", שנת 1956 - טנדר (דגם "coupe utility")
"פלימות' סבוי", שנת 1956 - טנדר (דגם "coupe utility")
"פלימות' סבוי", שנת 1957, 2 דלתות
"פלימות' סבוי", שנת 1957, 4 דלתות
"פלימות' סבוי", שנת 1957 - מבט לתא הנהג
"פלימות' סבוי", שנת 1960, 4 דלתות
"פלימות' סבוי", שנת 1961, 4 דלתות
"פלימות' סבוי", שנת 1963, 2 דלתות סדאן
"פלימות' סבוי", שנת 1963 - מבט לתא הנהג
"פלימות' סבוי", שנת 1964 - ניידת משטרה
ראו גם

קרייזלר
פלימות' פלאזה
פלימות' דה לוקס
פלימות' קרנברוק
הערות שוליים

↑  Gunnell, John, ed. (1987). The Standard Catalog of American Cars 1946-1975. Krause Publications. ISBN 978-0-87341-096-0
↑  "פלימות' סבוי", שנת 1962 - מפרט oldcarbrochures.com/static/NA/Plymouth/1962_Plymouth/1962_Plymouth_Full_Size_Brochure
↑  "פלימות' סבוי", שנת 1962 sunherald.com/news/local/cruisin-coast
↑  "פלימות' סבוי" - מפרט allpar.com/cars/plymouth/savoy
↑  "פלימות' סבוי", 2 דלתות, קופה, שנת 1957 barrett-jackson.com/Events/Event/Details/1957-PLYMOUTH-SAVOY-2-DOOR-COUPE
פורשה ג'וניור 108V

| --- | --- |

Porsche Junior 108 V
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פורשה-דיזל ("Porsche-Diesel Motorenbau" (גר'))
 שנות ייצור:  1956–1959
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 חברת אם:  פורשה
 סיווג:  טרקטור
 פלטפורמה:  מנוע חד בוכנתי
 אורך:  2,560 מ"מ
 משקל:  875 ק"ג (ריק)
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, 822 סמ"ק המפיק 14 כ"ס,  מנוע דיזל מתוצרת "פורשה", מנוע קירור אוויר
 הילוכים:  תמסורת ידנית 8 מהירויות  (6 קדמיות + 2 אחוריות)
 מהירות מרבית:  19.9 קמ"ש
פורשה ג'וניור 108V (בגרמנית: Porsche Junior 108 V) הוא טרקטור מתוצרת יצרנית הרכב  הגרמנית פורשה שיוצר בחטיבת פורשה-דיזל, ("Porsche-Diesel Motorenbau" (גר')) בין השנים 1956–1959.
"פורשה ג'וניור 108V" הוא הגרסה הקטנה, הזולה, והפשוטה של דגם "Porsche Junior 108 K / KH".
"פורשה ג'וניור 108V" שייך לסדרת "פורשה ג'וניור 108" שכללה את: דגם "Porsche Junior 4" (גר'), דגם "Porsche Junior 108 K / KH" (גר'), דגם "Porsche Junior 108 L/LH" (גר'), דגם "Porsche Junior 108 S" (גר') ואת דגם "Porsche Junior 109 G (V)" (גר').
סך הכול יוצרו כ-23,000 יחידות.
סדרת "פורשה ג'וניור 108" (יוצרו בין השנים 1956 - 1963)

"פורשה ג'וניור 108V" (יוצר בין השנים 1956 - 1959)
"Porsche Junior 4" (יוצר בשנת 1958)
"Porsche Junior 108 K / KH" (יוצר בין השנים 1957-1961)
"Porsche Junior 108 L/LH" (יוצר בין השנים 1957-1960)
"Porsche Junior 108 S" (יוצר בין השנים 1957-1961)
"Porsche Junior 109 G (V)" (יוצר בין השנים 1963-1961)
תמונות

"פורשה ג'וניור דיזל"
"פורשה ג'וניר 108"
ראו גם

פורשה ג'וניור
פורשה סופר
פורשה דיזל 218
הערות שוליים

↑  "פורשה ג'וניור 108V" porsche-standard.de/typen-daten/standard-2/technische-daten
↑  "פורשה ג'וניור 108V" porsche-traktor.com/porsche-diesel-junior-108-v
↑  דגם "פורשה ג'וניור 108V" כולל תמונות rotnasenland.de/angebote-porsche-traktoren/porsche-junior/junior-108-v-5
↑  פורשה סדרת 108 eifeltrecker.de/treckerflotte/porsche
↑  Armin Bauer, Typenkompass: Allgaier und Porsche-Diesel 1945 - 1962, Seite 63, 1. Auflage 2009, Motorbuchverlag Stuttgart
↑  סדרת פורשה ג'וניור 108 autocyber.fr/article/PORSCHE-type-108-Junior
פסק דין קלמר נגד גיא

פסק דין קֵלְמֶר נגד גיא הוא אחד מפסקי הדין הבסיסיים בדיני החוזים בישראל. פסק הדין ניתן בשנת 1996 בבית המשפט העליון בשבתו כערכאת ערעור אזרחית, בפורום של שלושה שופטים, נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק, השופט אליעזר גולדברג והשופט יצחק זמיר. החידוש העיקרי בפסק הדין הוא אישור תוקפו של חוזה שבעל פה מקום שנדרש חוזה שבכתב, מכח עקרון תום הלב.
הבסיס המשפטי

בבסיס המקרה עומדים שני סעיפי חוק:
סעיף 8 לחוק המקרקעין העוסק בדרישת הכתב במקרקעין – "התחייבות לעשות עסקה במקרקעין טעונה מסמך בכתב".
סעיף 12 לחוק החוזים העוסק בדרישה לתום לב במשא ומתן – "(א) במשא ומתן לקראת כריתתו של חוזה חייב אדם לנהוג בדרך מקובלת ובתום לב. (ב) צד שלא נהג בדרך מקובלת ולא בתום-לב חייב לצד השני פיצויים בעד הנזק שנגרם לו עקב המשא ומתן או עקב כריתת החוזה, והוראות סעיפים 10, 13 ו-14 לחוק החוזים (תרופות בשל הפרת חוזה), תשל"א-1970, יחולו בשינויים המחויבים".
בפסק הדין מוזכר גם סעיף 39 לחוק החוזים העוסק בצורך בקיום החוזה בתום לב, שהלכה שנובעת מפסק הדין ייתכן ומשפיעה גם על השימוש בו – "בקיום של חיוב הנובע מחוזה יש לנהוג בדרך מקובלת ובתום לב; והוא הדין לגבי השימוש בזכות הנובעת מחוזה".
המקרה

פסק הדין עוסק במקרה בו בני זוג נכנסו לעסקת קומבינציה עם בעל מגרש, ולפיה הם מתחייבים לבנות שני בתים על המגרש שבבעלותו, ולאחר סיום הבנייה כל אחד משני הצדדים יקבל את אחד מהבתים שנבנו. בין הצדדים לא נכתב חוזה רשמי ובו פרטי העסקה. לאחר סיום בניית הבתים, טען בעל המגרש כי לא נחתם בין שני הצדדים חוזה, ואינו מחויב להעביר את אחד הבתים לבעלותם. לטענתו, לא היה סיכום בין הצדדים באשר לאופי העסקה, וגם אם ייקבע שהיה, הרי שלפי סעיף 8 לחוק המקרקעין יש חובה שחוזה במקרקעין יעלה על הכתב, וכאמור, חוזה שכזה אינו בנמצא.
בני הזוג גיא העמידו למול בית המשפט הוכחות שונות שמעידות על קיום משא ומתן בין הצדדים והתקדמותו (תשלומים שונים, עיצוב הבתים השונה לפי דרישת הצדדים), ונסמכו על הכרעת בית המשפט המחוזי שפסק לטובתם.
הכרעת בית המשפט העליון

בית המשפט העליון פסק פה אחד כי במקרה מעין זה נדרש תום לב של בעל המקרקעין לפי סעיף 12 לחוק החוזים. בהיעדר התנהגות בתום לב מצדו, ובהתאם לכלל ההוכחות שהציגו בני הזוג גיא, הרי שיוצאת ממקרה זה "זעקת ההגינות" שגוברת על דרישת הכתב לפי סעיף 8 לחוק המקרקעין במקרים מסוימים. לדעת השופט זמיר, הביצוע החלקי במקרה דנן מסייע להתגבר על דרישת הכתב ולקבוע כי אכן קיים חוזה בין הצדדים. השופט ברק, מאידך, מפרש את סעיף 12 בצורה רחבה יותר, ואינו דורש ביצוע חלקי על מנת לקבוע כי החוזה שריר ותקף.
הערות שוליים

↑  ע"א 986/93 קלמר נ' גיא, פ"ד נ(1) 185 (1996).
↑  חוק המקרקעין, התשכ"ט-1969, באתר "נבו".
1 2  חוק החוזים (חלק כללי), התשל"ג-1973, באתר "נבו".
פרדינן, דוכס מונפנסייה

פרדינן, דוכס מונפנסייה (בצרפתית: Ferdinand d'Orléans;‏ 9 בספטמבר 1884 - 30 בינואר 1924) היה נסיך צרפתי מבית אורליאן, בנו של הנסיך פיליפ, רוזן פריז.
ביוגרפיה

פרדינן נולד ב-9 בספטמבר 1884 בטירת אה, צרפת, לפיליפ, רוזן פריז ולמארי איזבל, נסיכת אורליאן, בתם של אנטואן, דוכס מונפנסייה והאינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה. בשנת 1870 חזרה משפחתו לצרפת, ובשנת 1880 העניק לו אביו את התואר דוכס אורליאן. בשנת 1886 נערכה חגיגת הנישואים של אחותו אמלי, נסיכת אורליאן עם קרלוש, מלך פורטוגל בפאר רב, ובעקבות כך גורשה המשפחה מצרפת. בשנת 1898 הצטרף פרדינן לצבא הספרדי, ובשנים 1903–1904 יצא למסע לאפריקה ואסיה, כחלק מהצי הספרדי. פרדינן היה אספן נלהב של מכוניות, ואף השתתף בכמה מרוצי מכוניות. כאחיו פיליפ, דוכס אורליאן וכבן דודו אנרי, נסיך אורליאן, היה פרדינן חוקר וצייד. בשנת 1906 יצא פרדינן למסע למזרח הרחוק, ובשנים שלאחר מכן הוא ערך שישה מסעות להודו-סין ולמזרח הרחוק. לפני מלחמת העולם הראשונה היה פרדינן מועמד לעלות על כס נסיכות אלבניה, אולם מכיוון שלא היו לו ילדים נבחר לבסוף וילהלם, נסיך אלבניה מבית ויד. בשנת 1921 התחתן פרדינן עם מריה איזבל גונזלס דה אולנייטה אי איבארטה, מרקיזת ולדטרזו השלישית, אולם לא היו להם ילדים, וב-30 בינואר 1924 הוא מת בראנדאן.
פסק דין קורמאטסו נגד ארצות הברית

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון של ארצות הברית
 תאריך טענות:  11 ו-12 באוקטובר 1944
 תאריך החלטה:  18 בנובמבר 1944
 מראה מקום:  ‎323 U.S. 214
 הליכים עוקבים:  בקשה לדיון נוסף נדחתה ב-12 בפברואר 1945 (324 U.S. 855)
 החלטה
 כליאתם של יפנים שהם אזרחי ארצות הברית אינה נוגדת את החוקה משום שהצורך להגן מפני מרגלים גובר על זכויותיו של קורמאטסו. השופט בלק טען כי גירוש אנשים מביתם, אף כי הוא חשוד על פי החוקה, הוא מוצדק בנסיבות של "חירום וסכנה".
 חברי המותב
 נשיא בית המשפט:  הארלן פיסק סטון
 חברי המותב:  אוון ג'. רוברטס, הוגו ל. בלק, סטנלי ריד, פליקס פרנקפורטר, ויליאם א. דאגלס, פרנק מרפי, רוברט ה. ג'קסון, ויילי ב. רוטלדג'.
 דעות בפסק הדין
 דעת רוב:  בלק.
 דעות נוספות:  מסכימים: סטון, ריד, דאגלס, רוטלדג', פרנקפורטר דעת יחיד תומכת: פרנקפורטר דעת מיעוט: רוברטס דעת מיעוט: מרפי דעת מיעוט: ג'קסון
 החוק הנדון
 צו נשיאותי 9066
 
פסק דין קורמאטסו נגד ארצות הברית (Korematsu v. United States) (מראה מקום: 323 U.S. 214 1944) הוא מפסקי הדין הידועים ביותר של בית המשפט העליון של ארצות הברית. בית המשפט העליון נדרש לשאלה האם חרגו הנשיא והקונגרס מסמכותם בפגיעתם בזכויות היסוד של אזרחי ארצות הברית ממוצא יפני במהלך כליאת היפנים בארצות הברית.
בדעת רוב של שישה שופטים מול שלושה, הסכימו השופטים עם עמדת הממשל וקבעו כי כליאתם של כל האזרחים של ארצות הברית ממוצא יפני בלא משפט, היא חוקית. פסק הדין, שנכתב על ידי השופט הוגו בלאק, קובע כי הצורך להגן על המדינה מפני מרגלים גובר על הזכות האישית של אזרח ממוצא יפני כי יישמרו זכויות האזרח שלו.
החלטה זו נהפכה רק ב-10 בנובמבר 1983, לאחר שקורמאטסו הגיש לבית המשפט בקשה לצו קוראם נוביס. במסגרת הצו קבע שופט בית המשפט המחוזי הפדרלי של המחוז הצפוני של קליפורניה כי ההחלטה בעניין קורמאטסו בטלה משום שבאותו מקרה הוגש לבית המשפט מידע שקרי על ידי הממשל. מאחר שצו זה דן רק בבקשה האישית של קורמאטסו, הכלל שנקבע בשנת 1944 עדיין עומד בתוקפו, ומאפשר לממשלת ארצות הברית לכלוא כל קבוצת אזרחים ממוצא מסוים בזמן מלחמה.
רקע

כליאת היפנים בארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה נבעה מהחשש כי היפנים המתגוררים בארצות הברית עלולים להוות גיס חמישי ולסייע למדינת מוצאם, שלאחר המתקפה על פרל הארבור הפכה לאויבת ראשונה במעלה של האמריקנים. 
צו נשיאותי 9066 וחקיקת הקונגרס אפשרו לצבא להוציא אזרחים ממוצא יפני מאזורים החשובים לביטחון האומה, ונמצאים בסכנת ריגול.
במהלך המלחמה נכלאו בין 112,000 ל-120,000 אזרחי מדינות הציר או אנשים ממוצא זה במחנות עקורים. בכך הופרו באופן גורף זכויות אדם כגון הזכות לחופש תנועה והזכות להליך משפטי.
מספר פסקי דין בעניין זה הגיעו לבית המשפט העליון: פסק דין יאושי נגד ארצות הברית, פסק דין היראבאיאשי נגד ארצות הברית ופסק דין במעמד צד אחד אנדו, וכן פסק דין קורמאטסו.
פרד קורמאטסו היה אזרח אמריקני ממוצא יפני, אשר החליט להתנגד לצו הרחקה מספר 34 של הצבא האמריקני, ולהישאר בעיר מגוריו - סן ליאנדרו, מאחר שלא רצה להיפרד מחברתו, שהייתה ממוצא לבן. הוא נאסר והורשע בהפרת הצו. באף הליך לא נדונה מידת נאמנותו לארצות הברית.
בית המשפט לערעורים אישר את פסיקת הערכאה קמא, ובית המשפט העליון התיר דיון נוסף בנושא.
החלטת השופטים

השאלה שעמדה בפני בית המשפט לא הייתה האם ניתן להטיל הגבלות מסוימות על זכויות אדם על קבוצת בני גזע אחד בלבד, אלא האם בכלל ניתן להטיל הגבלות על זכויות אדם מנימוקי שעת חירום. בית המשפט קבע בהתאם כי ייתכנו זמנים שבהם טובת הציבור מחייבת הטלת הגבלות על זכויות אדם.
בית המשפט מסתמך על תקדים היראבאיאשי נגד ארצות הברית (20 U.S. 81) שבו תמך בית המשפט בהרשעה של אדם שהפר את חוקי העוצר אשר הוטלו אך ורק על אזרחים יפניים, וקבע כי עוצר על קבוצת מיעוט הוא חוקי כאשר המדינה נמצאת במלחמה עם מדינת קבוצת המיעוט.
בית המשפט דחה את הטענה כי החוקים הם חוקים גזעניים, בהסתמכו על הצדקה ביטחונית:
כמו העוצר, כך גם הכנסת אזרחים ממוצא יפני מוצדקת בשל החשש ממספר רב של אזרחים בלתי נאמנים המסוגלים לפעול כמרגלים, וזאת אף שברור לבית המשפט שמרבית בני הקבוצה הגזעית הם אזרחים שאין ספק בנאמנותם למדינה. מאחר שלא ניתן להפריד בין אותם אזרחים נאמנים ללא נאמנים, יש הצדקה להטיל עוצר על הקבוצה כולה, או להכניס את הקבוצה כולה למחנות ריכוז.
השופט בלק מצדיק את הקשיים המוטלים על האזרחים ממוצא יפנים הנכלאים במצוות השלטון כחלק מהקשיים שכל אזרח נוטל על עצמו במסגרת תקופת מלחמה:
בקביעה כי המאסר חוקי, אין אנו מתעלמים מהקשיים המוטלים על קבוצה גדולה של אזרחים אמריקנים. אולם קשיים הם חלק ממלחמה. ומלחמה היא הקצנה של הקשיים. כל האזרחים יחד, בין במדים ובין שאינם במדים חווים את מגעה של המלחמה.
בלאק קובע כי גזענות וכן כליאת אזרחים מסיבות גזעניות אסורה על פי החוקה, אולם יש לראות אם אכן מדובר בהחלטה גזענית או בהחלטה מוצדקת ממניעים צבאיים. בלאק קובע כי במקרה האזרחים היפניים, אכן מדובר במקרה בו הזמן קצר והסכנה מפני מרגלים גדולה.
השופט פליקס פרנקפורטר מסכים עם עמדת בלאק, וקובע כי בית המשפט לא צריך להתערב בהחלטות המלחמתיות של הקונגרס.
החלטת השופטים > דעות המיעוט

השופט אוון ג'. רוברטס, בדעת המיעוט טען כי שגה בית המשפט בכך שבדק רק את שאלת הכנסת האזרחים למחנות ריכוז, ולא ראה את התמונה בכללותה שהיא גזענית ובלתי חוקית.
השופט פרנק מרפי, בדעת המיעוט, טען כי דעת הרוב מהווה היתר לגזענות מכוח חוק. לדבריו התוכנית היא גזענית, וסיים: "כל תושבי מדינה זו שייכים בקשרי דם למדינה זרה כלשהי, יחד עם זאת הם מהווים חלק מהתרבות החדשה של ארצות הברית. יש להתייחס לכל האזרחים כאל היורשים של החוויה האמריקנית, ויש לשמור בכל עת על זכויותיהם והחופשים המוענקים להם מכוח החוקה."
השופט רוברט ה. ג'קסון, בדעת המיעוט טען כי הכנסת האזרחים ממוצא יפני היא בלתי חוקתית והסכמת בית המשפט לכך מהווה מכה עמוקה לחירות. הוא חשש כי ההסדר ישרוד את מצב החירום וימשיך להתקיים גם לאחריו.
תוצאות פסק הדין

כיום רואים את ההחלטה לכלוא את כל אזרחי ארצות הברית ממוצא יפני, כמו גם את פסק הדין, כמעשי גזענות.
טום ס. קלארק, אשר ייצג את משרד המשפטים של ארצות הברית במקרה זה, כותב בפרק הסיום של הספר: "פקודה נשיאותית 9066: כליאת 110,000 אזרחי ארצות הברית היפניים" מאת מייסי וריצ'רד קונרט:
האמת היא שאירוע זה מוכיח שאין די בחוקה ובחוקים, וכי על אף לשונה הבלתי משתמעת לשני פנים של חוקת ארצות הברית, האומרת שלא ניתן לבטל את צו הביאס קורפוס, ועל אף התיקון החמישי לחוקה הקובע כי לא תישלל חירותו של אדם בלא משפט הוגן, שני כללים חוקתיים אלה הבאים להגן על זכויות האדם, נתבטלו לחלוטין מפני צו נשיאותי 9066.
כאמור לעיל, קורמאטסו תקף את ההחלטה בבית המשפט וזו נהפכה בשנת 1983.
ממשלת ארצות הברית שילמה בשנות ה-80 של המאה ה-20 פיצויים בגובה 1.2 מיליארד דולר ליפנים שנכלאו. בשנת 1992 חתם הנשיא ג'ורג' בוש (האב) על חוק המעניק 400 מיליון דולר נוספים.
בשנת 1998 העניק נשיא ארצות הברית ביל קלינטון לפרד קורמאטסו את מדליית החירות הנשיאותית.
בשנת 2004 הגיש קורמאטסו חוות דעת כידיד בית המשפט במקרה ראסול נגד בוש שבו נדונו שאלת חוקיות מעצר של אסירים בגוואנטאנמו, ובה התנגד למאסר בלא משפט, ולהקרבת זכויות האדם על ידי המדינה במקרים רבים בלא הצדקה ממשית.
קורמאטסו נפטר במרץ 2005 בגיל 86.
עקירת אזרחים יפניים
פלימות' לייזר

| --- | --- |

Plymouth Laser דגם "RS Turbo", שנת 1990
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  חטיבת פלימות' באמצעות ("Diamond-Star Motors" (אנ'))(DSM) (שם מלא: Mitsubishi Motor Manufacturing of America Inc.(MMMA)")
 שנות ייצור:  1989–1990 (ממודל שנת 1990)
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל אחריו:  Chrysler Neon (Plymouth Neon) (אנ')
 חברת אם:  קרייזלר
 סיווג:  מכונית ספורט
 מרכב:  Front-engine, front-wheel-drive layout (אנ')  Front-engine, four-wheel-drive layout (אנ')
 פלטפורמה:  Chrysler D platform (אנ')
 אורך:  4,431 מ"מ (1990-1992)  4,389 מ"מ (1993-1994)
 רוחב:  1,689 מ"מ (1990-1992)  1,694 מ"מ (1993-1994)
 גובה:  1,306 מ"מ
 משקל:  1,148 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,469 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,755 סמ"ק, יחס דחיסה 9.5:1 (מנוע מיצובישי מסוג "4G37")  4 צילינדרים,1,997 סמ"ק (מנוע מיצובישי  מסוג "4G63")  4 צילינדרים,1,997 סמ"ק (מנוע מיצובישי, מגדש טורבו מסוג "4G63T")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות
פלימות' לייזר (באנגלית: Plymouth Laser) היא מכונית ספורט בתצורת קופה, 3 דלתות, אשר יוצרה על ידי "חטיבת "פלימות'" ("Plymouth (automobile)" (אנ')) בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1989–1994 (משנת המודל 1990) בארצות הברית.
דגמי "פלימות' לייזר" יוצרו על ידי "(Diamond-Star Motors (DSM (אנ') (שם מלא: Mitsubishi Motor Manufacturing of America Inc.(MMMA" שהופעלה בשותפות (Joint venture) בין קרייזלר ומיצובישי מוטורס.
"פלימות' לייזר"

יוצרו 115,981 יחידות.
תצורה: 3 דלתות "Liftback".
מנוע קדמי רוחבי.
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 6.9 שניות.
"פלימות' לייזר" > סוגי הנעות

הנעה 4x2 קדמית.
הנעה כפולה 4x4.
"פלימות' לייזר" > דגמים

"Base" (בסיסי).
"RS".
"RS Turbo" (מנוע מגדש טורבו).
"RS Turbo AWD" (הנעה כפולה 4x4).
"פלימות' לייזר" > מכירות "פלימות' לייזר" (לפי שנת המודל)

42,105 יחידות (שנת 1990).
30,198 יחידות (שנת 1991).
24,094 יחידות (שנת 1992).
14,300 יחידות (שנת 1993).
5,284 יחידות (שנת 1994).
תמונות

"פלימות' לייזר"
"פלימות' לייזר"
"פלימות' לייזר"
"פלימות' לייזר", שנת 1990, דגם "RS Turbo"
"פלימות' לייזר"
"פלימות' לייזר", שנת 1993
"פלימות' לייזר", שנת 1992 - מבט למנוע, 4 צילינדרים מגדש טורבו
"פלימות' לייזר", שנת 1992 - מבט לתא הנהג
"פלימות' לייזר", שנת 1993
ראו גם

קרייזלר
הערות שוליים

↑  "פלימות' לייזר" motor1.com/news/90898/plymouth-laser
↑  "פלימות' לייזר", שנת 1992 jalopnik.com/at-14-000-could-this-1992-plymouth-laser-rs-turbo
↑  ליפטבק - הוא מונח שיווקי עבור תצורת הצ'בק שבו הדלת המטען האחורית היא אופקית יותר מאשר בדגם הצ'בק טיפוסי (הדלת מורמת למעלה כדי לפתוח)
פרידריך השני, דוכס אנהלט

פרידריך השני, דוכס אנהלט (גרמנית: Friedrich II. von Anhalt;‏ 19 באוגוסט 1856 - 21 באפריל 1918) היה דוכס אנהלט בין השנים 1904–1918.
ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-19 באוגוסט 1856 בדסאו, לפרידריך, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו-קתן ואנטוינטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתם של אדוארד, נסיך סקסוניה-אלטנבורג ואמליה, נסיכת הוהנצולרן-זיגמרינגן. בצעירותו יצא פרידריך לטיול עם אחיו לאופולד, נסיך הכתר של אנהלט, וביקרו בז'נבה, בון ומינכן. לאחר מכן התגייסו השניים לצבא האימפריה הגרמנית, ושירתו בו עד לשנת 1883. בשנת 1886 מת אחיו לאופולד, ופרידריך מונה לנסיך הכתר, והחל להתוודע לצורכי הממשל במדינה. ב-2 ביולי 1889 התחתן פרידריך עם מריה, נסיכת באדן, בתם של וילהלם, נסיך באדן ומריה מקסימיליאנובה, נסיכת לויכטנברג, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1904 מת אביו פרידריך הראשון, דוכס אנהלט, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. פרידריך אהב מאוד מוזיקה, ובמהלך שלטונו טיפח מאוד את התיאטרון במדינה. פרידריך קיבל את תואר אביר מסדר העיט השחור, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה הקים את עיטור צלב פרידריך. ב-21 באפריל 1918 מת פרידריך בעיר באלנשטדט, ואחיו אדוארד, דוכס אנהלט עלה לשלטון במקומו.