stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי איטליה–הודו

| יחסי איטליה–הודו |
| --- | --- |
איטליה: הודו


איטליה: הודו
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 3,287,263
אוכלוסייה
59,293,250: 1,454,183,987
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 3,549,919
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 2,441
משטר
רפובליקה: רפובליקה סוציאליסטית פדרלית

יחסי איטליה–הודו הם היחסים הבינלאומיים שקיימים בין הודו ואיטליה. היחסים מאופיינים בחום ובחברות.
היסטוריה מוקדמת > יחסים הודו-רומיים

היחסים בין הודו ואיטליה מתוארכים לתקופות קדומות. עבודות של סופרים כגון "ביבליותקה היסטוריקה" של דיודורוס סיקולוס, "אינדיקה" של אריאנוס, ו"תולדות הטבע" של פליניוס הזקן מתייחסים להודו. קשרי המסחר פרחו בין הודו לאימפריה הרומית, במיוחד במאה הראשונה והשנייה לספירה. מטמון מטבעות רומיים התגלה ברחבי חצי האי ההודי, וראיות מצביעות על קיומן של התנחלויות קבועות של סוחרים רומיים בדרום הודו. גילוי פסלון שנהב הודי בהריסות פומפיי מאשר כי סחורות נסחרו בשני הכיוונים. האימפריה הרומית והתרבויות ההודיות החליפו גם משלחות דיפלומטיות. משלחת הודית הפליגה מברוץ' (המכונה הרומאים ברגיזה) בשנת 25 לפני הספירה והגיעה לרומא ארבע שנים לאחר מכן. קיימים רשומות של משלחות הודיות שנשלחו לטראיאנוס, אנטונינוס פיוס, יוליאנוס הכופר ויוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית.
היסטוריה מוקדמת > ימי הביניים

היחסים והסחר בין אגן הים התיכון להודו הסתיימו לאחר נפילת האימפריה הרומית, אך התחדשו לאחר כמה מאות שנים. בימי הביניים שוב החלו סוחרים איטלקיים לרשום את המסלולים הישנים לעבר המזרח בהם השתמשו הרומאים. הבולט בין הסוחרים הללו היה מרקו פולו, שביקר בדרום מזרח הודו ונמלים כמו קיאק, קומורין (כיום קניאקומארי), קווילון (כיום קולאם), ת'אנה, סומנת וקמבי. מרקו פולו פרסם את מסע המסע שלו "מסעות מרקו פולו" בו תיאר את החיים והמנהגים בהודו בסוף המאה ה-13.
ונציאנים בולטים אחרים ביקרו גם בהודו. ניקולו דה קונטי עזב את ונציה בשנת 1419 כדי לבקר במזרח התיכון, בפרס ואז בהודו. קונטי חצה את חצי האי ההודי מחוף לחוף, וגם עבר ביבשה לוויג'יאנגארה. צ'זארה פדריצ'י הפליגה מוונציה בשנת 1563 לכיוון מזרח. הוא ביקר בוויג'יאנאגארה ובמדינת קרלה של ימינו, ותיעד את מסעותיו ב-"Viaggio nell'India Orientale et oltra l'India nel quale si contengono cose dilettevoli", שכתב ב-1587. סוחר ותכשיטן ונציאני, גספרו בלבי ביקר בפרס ובהודו בשנים 1579–1588, ופרסם את חוויותיו ב-"Viaggio dell'Indie Orientali, di Gasparo Balbi, Gioielliero Venetiano, 1590". אמברוסיו במבו נסע מוונציה בשנת 1671 ובילה ארבע שנים בביקור במזרח התיכון, הודו ופרס. הוא תיעד את ביקוריו בגואה ובומביי (כיום מומבאי) ביומנו Viaggio e giornale per parte dell'Asia di quattro anni circa fatto da me Ambrosio Bembo, Nobile Veneto. ניקולו מנוצ'י עזב את ונציה בגיל ארבע עשרה ופנה להודו. הוא שירת את האימפריה המוגולית ומאוחר יותר נפטר בהודו. Storia do Mogor של מנוצ'י הוא בין ההיסטוריה המפורטת ביותר של האימפריה המוגולית (בתקופה 1653–1708) שנכתבה על ידי צופה אירופי באותה העת.
המבקרים הגיעו גם מאזורים אחרים באיטליה. פיליפו סאסטי, חוקר והומניסט מפירנצה, ביקר גם הוא בהודו. הוא נפטר בגואה בשנת 1588. סאסטי כתב כמה מכתבים בהם ציין קווי דמיון בין סנסקריט לאיטלקית. פייטרו דלה ואלה מרומא הגיע להודו בשנת 1624, שם ביקר בסוראט, גואה וקלדי. הוא פרסם את "המסעות בפרס ובהודו" בין השנים 1658 ל-1663. ג'ובאני פרנצ'סקו ג'מלי קאררי, עורך דין מנאפולי, ביקר בדרום הודו במהלך מסע ברחבי העולם שהחל בשנת 1693. ג'מלי קאררי מספקת תיאור מפורט של מחנהו של קיסר המוגולי אורנגזב במהלך המערכה של דקאן בשנת 1695, "בג'ירו אינטורנו אל מונדו", שפורסם בשנת 1699. איטלקים רבים אחרים ביקרו גם בהודו ושמם מוזכר בכרוניקה ישנה. מלבד סוחרים ומטיילים, איטלקים שירתו גם בתפקידים אחרים בהודו כמו רופאים ותותחנים. ז'אן-בפטיסט ונטורה האיטלקי תרם לארגון החי"ר בצבא רנג'יט סינג בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-19.
היסטוריה מוקדמת > הראג' הבריטי

במהלך הראג' הבריטי, הסחר והנסיעות בין הודו ואיטליה הצטמצמו משמעותית בגלל התנאים הפוליטיים השוררים. חוקרים איטלקים השתתפו במחקרי סנסקריט, וגספרה גורסיו יצר את הכיסא הראשון של סנסקריט באיטליה באוניברסיטת טורינו בשנת 1852. גורסיו תרגם את הראמאיאנה לאיטלקית. הוא פורסם כרמאיאנה, poema indiano di Valmichi בעשרה כרכים בין 1843 ל-1858. תנועת האיחוד האיטלקי היוותה השראה לכמה לוחמי חופש הודים, ויצירותיו של הפטריוט האיטלקי ג'וזפה מוזיני תורגמו וקראו נרחב על ידי אינטליגנציה הודו.
מהטמה גנדי נענה להזמנה לבקר ברומא בדצמבר 1931 ולפגוש את ראש הממשלה בניטו מוסוליני. מוסוליני כיבד את גנדי כ"גאון וקדוש" והעריץ את יכולתו לאתגר את האימפריה הבריטית. לאחר ביקורו, גנדי כתב מכתב לחבר בו נאמר כי "מוסוליני הוא חידה בעיניי. רבות מהרפורמות שלו מושכות אותי. נראה שהוא עשה הרבה למעמד האיכרים. אני מודה שיד ברזל שם. אך מכיוון שאלימות היא הבסיס לחברה המערבית, הרפורמות של מוסוליני ראויות למחקר חסר פניות. מה שמדהים אותי הוא שמאחורי חוסר היכולת של מוסוליני עומד הרצון לשרת את עמו. אפילו מאחורי נאומיו המודגשים יש גרעין של כנות ואהבה לוהטת לעמו. נראה לי שרוב העם האיטלקי אוהב את ממשלת הברזל של מוסוליני." גנדי ציין גם את מוסוליני בתור "אחד המדינאים הגדולים של זמננו." עם זאת, לאחר שאיטליה פלשה לאביסיניה בשנת 1935, גנדי התנער ממוסוליני.
בשנות ה-40 של המאה ה-20, במהלך מלחמת העולם השנייה, הביאו הבריטים שבויי מלחמה איטלקיים, שנלכדו באירופה או בצפון אפריקה, לבנגלור ומדרס.  בפברואר 1941 הגיעו לבנגלור כ-2,200 שבויי מלחמה איטלקים ברכבת מיוחדת והועברו למחנות מעצר בבירמנגאלה, מרחק של 20 מייל מבנגלורה.
כוחות הודים מילאו תפקיד בשחרור איטליה מהשליטה הנאצית. הודו תרמה את הכוח השלישי בגודלו של בעלות הברית במערכה האיטלקית אחרי כוחות ארצות הברית ובריטניה. הדיוויזיות הרביעית, השמינית והעשירית וחטיבת הרגלים ה-43 של גורקה הובילו את ההתקדמות, בייחוד בקרב מונטה קאסינו.
היסטוריה מודרנית

יחסים דיפלומטיים בין הרפובליקה של הודו לרפובליקה האיטלקית כוננו בשנת 1947. ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו ביקר באיטליה בשנת 1953. נשיא איטליה אוסקר לואיג'י סקאלפרו היה ראש המדינה האיטלקי הראשון שביקר בהודו בפברואר 1995. הנשיא קרלו אזליו צ'אמפי ביקר בהודו בפברואר 2005.
רומנו פרודי הפך לראש ממשלת איטליה הראשון שביקר בהודו בפברואר 2007. ראש ממשלת הודו מאנמוהאן סינג ביקר באיטליה כדי להשתתף בפסגת ה-G8 ה-35 בל'אקווילה ביולי 2009. שר החוץ של הודו, סומאנהלי מאלהיה קרישנה, ייצג את הודו בחגיגות 150 שנה לאיחוד איטליה ברומא ביוני 2011.
לאחר כמה שנים של מתחים בגלל המקרה של שני הנחתים האיטלקיים המואשמים בהריגתם של שני דייגים מול חופי קרלה, שתי המדינות חידשו יחסים נורמליים בזכות ראשי הממשלה פאולו ג'נטילוני ונרנדרה מודי. שני המנהיגים תיארו את ביקורו של ג'נטילוני בהודו בשנת 2017 כ"התחלה חדשה" והזדמנות נהדרת עבור שתי המדינות.
יחסים כלכליים > סחר דו צדדי

הסחר הדו-צדדי בין הודו לאיטליה גדל פי 12 בשני העשורים שבין 1991 ל-2011, מ-708 מיליון אירו ל-8.5 מיליארד יורו. הסחר הבילטרלי חווה ירידה משנת 2012, וירד ל-7.1 מיליארד אירו בשנת 2012 ו-6.95 מיליארד אירו בשנת 2013.
ב-29 בנובמבר 2017 חתמו הודו ואיטליה על מזכר הבנות להעצמת שיתוף הפעולה הדו-צדדי בתחום הבריאות. מזכר זה נחתם בין שר הבריאות ההודי, ג'יי.פ נדדה, לבין שר הבריאות האיטלקי ביאטריס לורנצין.
יחסים כלכליים > השקעת חוץ ישירה

חברות איטלקיות השקיעו 694 מיליון אירו בהודו בשנת 2011, ומעל מיליארד יורו בשנת 2012. נכון לדצמבר 2012, באיטליה הייתה השקעה מצטברת של 3.75 מיליארד אירו בהודו, או 9% מכלל ה-FDI של האיחוד האירופי בהודו.
ההשקעה ההודית באיטליה צמחה מ-584 מיליון אירו בשנת 2004 ל-10 מיליארד יורו בשנת 2011. איטליה היוותה 2.3% מסך ההשקעה בהודו באיחוד האירופי.
נציגויות דיפלומטיות

הודו מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא וקונסוליה כללית במילאנו.
איטליה מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי, וקונסוליות במומבאי, גואה ובקולקטה.
כף מוריס יסופ

| --- | --- |

כף מוריס יסופ, 1900
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מפרץ באפין, ים לינקולן 
 קואורדינטות:  83°37′39″N 32°39′52″W﻿ / ﻿83.6275°N 32.6644°W﻿ / 83.6275; -32.6644
 נתונים מדיניים
 מדינה:  גרינלנד 
 על שם:  Morris Ketchum Jesup 
 מגלה:  רוברט פירי 
 תאריך גילוי:  1892 
  (למפת גרינלנד מוגדלת) נוק קאקורטוק אילוליסאט סיסימיוט אסיאט מאניצוק טאסילאק פאמיוט נארסאק קאנאק קנגרטיטיווק קנדה איסלנד אוקיינוס הקרח הצפוני מפרץ באפין  ים גרינלנד  האוקיינוס האטלנטי  ים לברדור כף מוריס יסופ(למפת גרינלנד רגילה) נוק קאקורטוק אילוליסאט סיסימיוט אסיאט מאניצוק טאסילאק פאמיוט נארסאק קאנאק קנגרטיטיווק קנדה איסלנד אוקיינוס הקרח הצפוני מפרץ באפין  ים גרינלנד  האוקיינוס האטלנטי  ים לברדור כף מוריס יסופ
 
כף מוריס יסופ (בדנית: Kap Morris Jesup) היא הנקודה הצפונית ביותר באי גרינלנד עצמו. הכף ממוקם במרחק של 708 ק"מ מהקוטב הצפוני.
הכף התגלה בשנת 1892 על ידי רוברט פירי שחשב כי הוא הנקודה היבשתית הצפונית ביותר בעולם. רק בשנת 1969 התגלה כי קצהו הצפוני של האי קאפקלובן צפוני יותר מכף מוריס יסופ ב-750 מטרים. ב-1978 התגלה אי צפונית לקאפקלובן וניתן לו השם אודאק (Oodaaq או Oodap Qeqertaa) ומיקומו 83°40′N 30°40′W﻿ / ﻿83.667°N 30.667°W﻿ / 83.667; -30.667.
הערות שוליים

↑  כף מוריס יסוף באתר mapcarta
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרינלנד ובנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יצחק יעקב

| --- | --- |

יצה, 1948
 לידה:  24 במרץ 1926 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  25 במרץ 2013 (בגיל 87) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא 
 
המסדר החגיגי הפותח את יום הגדוד השישי במחנה ישראל. משמאל יצחק יעקב (קצין המבצעים), במרכז: צביקה זמיר (מג"ד), מימין: יעקב חפץ (שליש)
יצחק ("יצה") יעקב (24 במרץ 1926 – 25 במרץ 2013) היה תת-אלוף בצה"ל, ממייסדי היחידה למחקר ופיתוח של משרד הביטחון. כיהן כמדען הראשי הראשון במשרד המסחר והתעשייה והקים קרן הון סיכון. כשלושים שנה לאחר פרישתו הועמד לדין לאחר שמסר לגורמים אחדים ידיעות סודיות הקשורות לשירותו הצבאי, ונדון לעונש של שתי שנות מאסר על תנאי.
ביוגרפיה

נולד כיצחק יעקובסון בתל אביב בשנת 1926. בשנת 1944 התגייס לפלמ"ח. השתתף בפיצוץ גשר עזה. נמנה עם אנשיה של שיירת העשרה, שהובילה אספקה מירושלים ליישובי גוש עציון ב-11 בדצמבר 1947 ונפגעה ממארב. בשיירת נבי דניאל היה במשוריין הפיקוד של השיירה ביחד עם צבי זמיר ומישאל שחם. משוריין זה היה בסוף השיירה והצליח לחזור לגוש עציון בעוד ששאר השיירה נשארה ליד הבית בנבי דניאל ואנשיה ניהלו קרב הישרדות בפיקודו של אריה עמית (טפר). ב-1948 היה למפקד מחלקה בקריית ענבים, ולאחר מכן קצין מבצעים של הגדוד השישי בחטיבת הראל. בסוף 1948 היה ממלא מקום מפקד הגדוד השישי.
בשנת 1948 יצחק יעקב נישא לשולמית גרייזמן אותה הכיר במסגרת שרותם בפלמ"ח בחטיבת הראל ולהם 2 בנות רוני וטלי.
לאחר מלחמת העצמאות, עבר את קורס המג"דים הראשון בצה"ל. למד ארבע שנים הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון ולאחר שנתיים בתעשייה האזרחית, שב בשנת 1955 לשרת בצה"ל במחלקת אמצעי לחימה, תחת פיקודו של עמוס חורב. ב-1956 הפך למפקד סדנה שעסקה בהסבת טנקים ישנים לטנקי מערכה. בתחילת שנות ה-60, יצא ללימודים ב-MIT, וב-1963 התמנה לראש מחלקת אמל"ח (אמצעי לחימה) באג"ם, בדרגת אלוף-משנה. ב-5 בספטמבר 1968 החליף את עמוס חורב בתפקיד סגן המדען הראשי של מערכת הביטחון. ב-1972 מונה לראש יחידת המחקר והפיתוח של מערכת הביטחון, בדרגת תת-אלוף. סיים את שירותו בצה"ל בשנת 1973. בגזר הדין במשפטו תואר: ”הנאשם שירת בצבא בתפקידים רגישים וייחודיים, והיה אחד משותפי הסוד הבודדים בעניינים מסוימים, הקשורים לידיעות הסודיות שהורשע במסירתן. הנאשם היה המדען הבכיר ביותר בצבא, והאחראי על פיתוח מערכות נשק, עד לשחרורו מצה"ל בשנת 1973”. לפי הסאנדיי טיימס הוא מילא תפקיד חשוב בשלבים המוקדמים של פיתוח תוכנית הגרעין הישראלית.
בשנים 1974–1978 כיהן כמדען הראשי הראשון במשרד המסחר והתעשייה. עבר למגזר הפרטי וניהל את "וורלדטק", אחת מקרנות הון הסיכון הראשונות שפעלו בישראל. הקרן הוקמה על ידי אלרון וחברת "קונטרול דאטה" מארצות הברית, בהמשך הצטרפה גם כלל תעשיות כשותפה. במסגרתה גייס כספים להשקעה במפעלי היי טק ישראליים, בהם "קומברס" "טלדטה", "לננט" ו"טקנומטיקס". לאחר שבמסגרת עסקיו הרבה לנסוע לארצות הברית, עבר להתגורר במנהטן, שם פגש את טניה מנדוזה, שהפכה לבת זוגו (קודם לכן היה נשוי לשולמית, ממנה נולדו לו שתי בנות).
לאחר המשפט

יעקב הביע דעתו על גורמי הצנזורה בישראל במכתב למערכת "הארץ", בו כתב, בין השאר:
מלמ"ב (הממונה על הביטחון במשרד הביטחון) קובע מהו סוד ומה פוגע בביטחון המדינה, ומלמ"ב ממונה על הבולשת שמתפקידה לתפוס עבריינים הפוגעים בביטחון המדינה. החתול לא רק שומר על החלב. הוא גם קובע מה זה חלב.
בשנת 2009 יצר הבמאי ניר טויב, במימון ערוץ 8, רשת והקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, סרט תיעודי על הפרשה בשם "ממלכת הסוד". הסרט מציג את התגייסות המערכת הביטחונית להגן על הסוד אותו חשף יעקב ועל כשלים במערכת המשפט כאשר הנושא הוא ביטחוני. הסרט הוקרן בערוץ 2 ב-12 בספטמבר 2010.
בשנת 2011 ראה אור, בהוצאת ידיעות ספרים, ספרו האוטוביוגרפי "אדון כלום בריבוע".
ב-13 במרץ 2012 הגיש יעקב תביעת לשון הרע בגובה מיליון שקל נגד כתב מעריב בן כספית. בכתב התביעה נאמר כי "מאז מעצרו החל כספית בפרסום ידיעות וכתבות שכללו פרסומים משמיצים, התאפיינו בהצגה חלקית של העובדות, תוך ניצול העובדה שקוראיו אינם מכירים את פרטי הרשעתו וטיבה של הידיעה הסודית ושמוטל צו איסור פרסום על חלקים נכבדים מתוך הכרעת הדין, בייחוס ליצה כוונות לפגיעה בביטחון במדינה ובהשוואתו לעבריינים שהורשעו בביצוע עבירות חמורות של בגידה וריגול.
כך, למשל, באחד הפרסומים כותב כספית: 'פולארד יושב על פחות מזה. במדינה שלנו הכל אפשרי ויצה הופך עכשיו מאדם בזוי שהיה מוכן למכור את המדינה שלו כדי לקבל כבוד, לסוג של גיבור'. בפרסום אחר כותב עליו כספית: 'בארצות הברית גורלו היה מר מגורלו של פולארד. במדינות אחרות ייתכן שהיה מסיים מול כיתת יורים. רק אצלנו הוא הפך לגיבור תרבות'".
יעקב נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
גילוי מאוחר

במאמר שפרסם הפרשן הצבאי יוסי מלמן לאחר פטירתו של יעקב, עולה כי הגילויים עליהם נשפט נגעו להיערכות בישראל, בתקופת הכוננות שקדמה למלחמת ששת הימים, לאיום בהפעלת נשק גרעיני או הפעלתו כמוצא אחרון אם ישראל תיקלע לעמדת הפסד וסכנת השמדה בעימות הצפוי - מבצע שמשון. מלמן הסתמך על פרסומים זרים וספרים על הנושא, ולדבריו מתברר כי על רקע החששות לגורל המדינה בתקופת הכוננות נתקבלה ההחלטה לערוך הכנות ולהעמיד לכשירות מבצעית את פצצת הגרעין שהצליחה ישראל לפתח עד אז.
לדברי מלמן לא ברור אם הדיון בו נתקבלה ההחלטה נערך בידיעה או באישור של ראש הממשלה לוי אשכול. לדבריו מי שהיה אחראי לנושא הוא הרמטכ"ל לשעבר, רב-אלוף (מיל') צבי צור, שהיה אז עוזר שר הביטחון ועמד בראש ועדה מצומצמת שעסקה בסוגיה. מלמן מצטט את דברי צור שאמר, בעדות שפורסמה לאחר מותו על ידי העיתונאי אמיר אורן ב"הארץ", כי "לא שמישהו חשב לעשות משהו. הדרג הפוליטי לא עסק בזה והדרג הטכני שאני הייתי חבר בו היה (צריך) לבדוק מה מצבנו, ואם אפשר לעשות משהו, זה הכל. אחרי יום הסתבר שלא צריך לבדוק. אבל ביום הראשון בדקנו". לצד צור ויצחק יעקב השתתף בדיונים גם אלוף-משנה (מיל') יובל נאמן.
מלמן מדגיש כי מי שדחף באותם ימים להבלטת היכולת הגרעינית של ישראל היה שמעון פרס, אז חבר הכנסת מטעם סיעת רפ"י, שימים אחדים לפני המלחמה הצטרפה לממשלת הליכוד הלאומי. לדברי מלמן, המסתמך על דברי הביוגרף של פרס, מיכאל בר-זוהר, ב-1 ביוני 1967 הציע פרס "לבצע ניסוי גרעיני הפגנתי, שיציג בפני הערבים והעולם את עוצמתה של ישראל", אך הצעתו נדחתה.
הבדיקה וההכנות לשמישות נעשו על ידי רפא"ל שמהנדסיה עבדו מסביב לשעון בשבועות שלפני המלחמה. במקביל הצטווה מפקד סיירת מטכ"ל, סגן-אלוף דב תמרי, להכין צוות של היחידה, שיוטס במסוק לחצי האי סיני ויישא עמו "חפץ", שלא הוסבר לו מהו. הכוונה הייתה, ככל הנראה, שהלוחמים יניחו את ה"חפץ" – המתקן הגרעיני הראשון של ישראל – על הר גבוה בסיני.
מלמן הדגיש כי על פי העדויות והאזכורים המעטים הקיימים בנושא, הכוונה הייתה לאיים בהפעלת המתקן כדי להרתיע את מצרים. לדברי מלמן אפשר שגם דובר על הפעלת המתקן, כמוצא אחרון, אם צבא מצרים יפעיל במלחמה נשק כימי או ביולוגי או יפציץ בטילים מרכזי אוכלוסייה וישראל תעמוד בפני סכנת הכחדה. מלמן מצטט את דברי יצחק יעקב בספרו, כי "אף לא פעם אחת, לשנייה אחת, לא עלה בדעתי, שאמצעי ההרתעה הפרימיטיבי שהכנו יבוא לידי שימוש אם נאצר לא יפעיל את טיליו".
לקריאה נוספת

יצחק יעקב, אדון כלום בריבוע, ידיעות ספרים, 2011.
עמוס שביט, יצה סוד, מוסף 7 ימים - ידיעות אחרונות, 20 באוגוסט 2010
ניר טויב, ממלכת הסוד, ערוץ 8, רשת והקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, 2010
הערות שוליים

↑  אל"מ י. יעקב - סגן המדען הראשי של מערכת הביטחון, דבר, 5 בספטמבר 1968
↑  החשוד בריגול - מאבות ההיי-טק הישראלי, באתר גלובס, 3 באפריל 2001
↑  אלרון בודקת רכישת חברות ממשלתיות בענף האלקטרוניקה, דבר, 12 בדצמבר 1977
↑  עליות שעדים בבל ענפי המניות - ירידות ברוב ה"צמודים", מעריב, 19 בדצמבר 1978
↑  גיוסים בימים שבהם לא היו קרנות ברחוב המנופים בהרצליה, באתר גלובס, 17 באפריל 2008
↑  היי-טק, לא גרעין, באתר גלובס, 22 באפריל 2001
↑  עילות מעצרו של יצחק יעקב: מסוכנות וחשש להימלטות, באתר הארץ, 3 במאי 2001
↑  צבי הראל, יצחק יעקב: בתחילה חשבו שאני מרגל, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2001
1 2 3 4  צבי הראל, התביעה: יצחק יעקב כתב ספרים עם ידיעות סודיות, באתר הארץ, 9 במאי 2001
↑  ע"פ 8445/11 ענת קם נ' מדינת ישראל, ניתן ב־31 בדצמבר 2012, פסקה 13
↑  תפ"ח (ת"א) 1055/01 מדינת ישראל נגד יצחק יעקב, ניתן ב-14 במאי 2002
↑  צבי הראל, תא"ל יצחק יעקב זוכה מעבירות של כוונה לפגוע בביטחון המדינה, באתר הארץ, 13 במאי 2002
↑  מאת צבי הראל, התביעה דרשה לגזור על יצחק יעקב מאסר בפועל, באתר הארץ, 30 במאי 2002
↑  תא"ל (מיל') יצחק יעקב נבדק בבית חולים, באתר הארץ, 1 במאי 2001
↑  ת"א (ת"א) 185953/02 מדינת ישראל – משרד הביטחון נגד יצחק יעקב, ניתן ב-21 בדצמבר 2005
↑  יצחק יעקב, מוסד מיושן ומיותר, באתר הארץ, 2 באפריל 2008
↑  ליטל גרוסמן, מדינת ישראל תעשה הכל, כלבו, 2 ביולי 2010
↑  יוסי מלמן‏, איש הסוד בפרויקט הגרעין, באתר וואלה, 28 במרץ 2013
↑  אמיר אורן, תא"ל במיל' יצחק (יצה) יעקב מת בגיל 87, באתר הארץ, 25 במרץ 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313967005171  BnF: cb167508593 (data)  ISNI: 0000 0003 5632 2167  LCCN: no2011118128  VIAF: 185402562   WorldCat (עם VIAF): 185402562 
קברו של יצחק יעקב, בבית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא
יהודה אריה לייב לוין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביולי 1918 רפובליקת פולין 
 פטירה:  20 בדצמבר 1978 (בגיל 60) כ' בכסלו ה'תשל"ט 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 שפות היצירה:  עברית 
 צאצאים:  רות ליכטנשטיין 
 
יהודה אריה לייב (לייבל) לוין (י"ג באב תרע"ח, 22 ביולי 1918 – כ' בכסלו ה'תשל"ט, 20 בדצמבר 1978) היה סופר ועורך חרדי. מייסדו ועורכו הראשון של העיתון "המודיע".
קורות חייו

נולד בפולין ליצחק מאיר לוין, מנהיג אגודת ישראל, שהיה חתנו של האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר. הוא נקרא על שם אבי סבו, האדמו"ר רבי יהודה אריה לייב אלתר, בעל ה"שפת אמת". בשנת 1940 עלה עם אביו לארץ ישראל והתיישב בירושלים.
בסוף שנות ה-40 סייע לאביו ביסוד עיתון "המודיע", והיה עורכו הראשון במשך עשרות שנים. באותה תקופה היה "המודיע" היומון המרכזי בציבור החרדי, ועקב כך הייתה ללוין עמדת כוח משפיעה על דעת הקהל החרדית. באותן שנים כתב תחת שמות עט רבים, בהם א. אבי שפר, גור-אריה ועוד.
בשנות ה-50 יסד את הוצאת נחליאל, במסגרתה תורגמו לעברית ספרים רבים של גדולי סופרי היידיש בפולין. לתרגום הספרים גייס מתרגמים צעירים ובהם ישראל שפיגל ומאיר צבי פרוש. לוין עצמו פרסם ספרים שונים, רובם עוסקים בתנועת החסידות בפולין ואדמו"ריה, בעיקר חסידות קוצק וחסידות גור.
בסוף שנות ה-60 הוציא לאור במקביל להמודיע, מגזין בשם 'הפלס' (על שם כתב עת בשם דומה שהוציא הרב אליהו עקיבא רבינוביץ מפולטובה שייסד גם את 'המודיע' הקדמון). 'הפלס' הופיע משך כשנה והתפרסמו בו מאמרים הגותיים רבים לצד זיכרונות אביו הרב יצחק מאיר לוין.
אשתו הראשונה, נכדת הרב פנחס מנחם אלעזר יוסטמן, האדמו"ר מפילץ, נרצחה בשואה יחד עם בנם.
בתו היא העיתונאית הסופרת וחוקרת השואה רות ליכטנשטיין (צר') מניו יורק, הידועה בשם העט ר. ל-ן. עורכת "המודיע" באנגלית.
נפטר בכ' בכסלו תשל"ט ונקבר ב"מערת גור" בבית הקברות בהר הזיתים.
בשנת תשע"ה, 2015 הקים לזכרו, נכדו יחיאל ליכטנשטיין את קרן 'להבין ולהשכיל', שמטרתה עידוד שינון הגמרא והמשנה בין תלמידי ישיבות גור.
בשנת תשפ"א, הקים לזכרו חתנו שמעון ליכטנשטיין 'שטיבל' של גור בקריה החסידית בחצור הגלילית.
מספריו

חסידים מספרים, ירושלים: הוצאת "מעין החכמה", תשט"ז - תשי"ח
האריות שבחבורה, ירושלים: הוצאת "נחליאל", תשי"ט
בית קאצק - השרף, ירושלים: הוצאת "נחליאל", תשי"ט
מגילת פולין, ירושלים-תל אביב: הוצאת "יד יהדות פולין" / "נחליאל", ה'תשכ"ו - ה'תשכ"ז
רבי אייזל חריף, ירושלים: הוצאת "נחליאל", ה'תשל"א
אדמו"רי גור
להבות קודש ירושלים: הוצאת מוסד הרי"מ לוין, ה'תש"מ.
מאור הגולה: ירושלים: הוצאת מוסד הרי"מ לוין, ה'תשמ"א
חשבה לטובה
לקריאה נוספת

רות ראדא ליכטנשטיין, מנהיג בסער התקופה, פרקים בחייו של מנהיג אגודת ישראל העולמית רבי יצחק מאיר לוין, ניו יורק, מוסד הרי"מ לוין, ה'תשפ"ג
הערות שוליים

↑  סדרת הספרים חסידים מספרים חלק א ; חלק ב ; חלק ג, ירושלים, תשט"ז - תשי"ח, באתר אוצר החכמה
↑  סדרת הספרים מגילת פולין אוסטראה ; אוסטרוב מאזובייצק ; אוזרקוב ; האדמורי"ם מאיזביצה, תשכ"ו - תשכ"ז, באתר אוצר החכמה
↑  רבי אייזל חריף, ירושלים, תשל"א, באתר אוצר החכמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307915105171  LCCN: n83126268  VIAF: 14748024   WorldCat (עם VIAF): 14748024 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יצחק יעקב רבינוביץ (ביאלא)

ערך זה עוסק באדמו"ר הראשון לשושלת חסידות ביאלא. אם התכוונתם לראש ישיבת סלבודקה, ראו .
הרב יצחק יעקב רבינוביץ (י"ד בטבת ה'תר"ז, 2 בינואר 1847 – כ"ג באדר ב' ה'תרס"ה, 28 בפברואר 1905), היה האדמו"ר הראשון לשושלת חסידות ביאלא, דור רביעי בן אחר בן ליהודי הקדוש מפשיסחא ומחבר הספרים "דברי בינה" ו"ישרי לב".
תולדות חייו

נולד בשידלובצא שבפולין כצעיר בניהם של דבורה פעריל והרב נתן דוד רבינוביץ, האדמו"ר משידלובצא.
אחר פטירת חותנו, רבי יהושע מאוסטרובא בכ"ח בניסן ה'תרל"ג, שהיה אדמו"ר לאלפי חסידים, התמנה לממלא מקומו והעתיק את משכנו לעיר ביאלא פודולסק. בערים רבות בפולין נפתחו שטיבלך של חסידי ביאלא, בפטירתו מנתה החסידות כחמשת אלפים בתי אב.
נפטר בכ"ג באדר ב' ה'תרס"ה ונקבר לצד חותנו בבית הקברות היהודי בוורשה.
דרכיו

הרב רבינוביץ היה כותב פורה, הוא השאיר אחריו ארבעים ארגזי כתבי יד, והייתה לו התכתבות ענפה עם רבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנה.
אף שהנהיג עדה גדולה, נוהג היה לנסוע להסתופף בצילם של אדמו"רים.
הרב רבינוביץ היה מתנגד חריף לציונות.
נודע בקשר המיוחד שלו לשבת קודש. על מעשים רבים שעשה במשך השבוע, היה דן הלכתית אם הדבר מותר בשבת. הוא גם חיבר ספר מיוחד על שבת בשם "ישרי לב".
סיפורים על דמותו

מסופר שאביו חפץ מאוד שיהיה לו בן הקרוי על שם זקנו, רבי יעקב יצחק מפשיסחה. שלושה בנים נולדו לו קודם שנולד רבי יצחק יעקב, ובכל פעם שנולד לו בן ניגש לעריסתו, הסתכל בפניו ואמר: "עדיין לא נולד". כשנולד לו בנו הקטן הסתכל בפניו ואמר "זהו" וקרא את שמו "יצחק יעקב".
מסופר כי רבי יהודה אריה ליב אלתר, בעל ה"שפת אמת" מגור, שלח אליו קויטל ורבי יצחק מנשכיז פירש את מאמר חז"ל "השותה מים לצמאו מברך שהכל נהיה בדברו" כך: השותה מים - "אין מים אלא תורה" ר' יצחק יעקב הלומד תורה לשמה, אומר - הקדוש ברוך הוא: שהכל נהיה בדברו - על פי דברו יעשה כל דבר".
ספריו

לאחר פטירתו הוציאו בניו לאור את ספריו דברי בינה על התורה והמועדים, וישרי לב על ענייני שבת. הספרים הם מכתב ידו ומכתבי החסיד רבי משה הערש ממזריטש. בשנת תשנ"ח הוציא "מכון גנזי מהרי"ץ" את הספרים בהדפסה חדשה עם הקדמה ארוכה בשם "ספר מלחמות ה'" מאת נינו, האדמו"ר בן ציון רבינוביץ מביאלא, ובה ביאור לשיטתו.
בספריו הוא מדגיש שההתעלות מעל ההנאות החומריות איננה מידת חסידות אלא יסוד התורה, המצוות וההתקרבות לעבודת ה'.
מרבית כתביו נעלמו בשנות השואה.
חיים אישיים

נישא לרחל לביאה בתו היחידה של רבי יהושע מאוסטרובא מחבר הספר "תולדות אדם", הנקרא בפי חסידי פולין ה"נועם אלימלך הקטן", ונכדת רבי שלמה לייב מלענטשנא.
חיים אישיים > ילדיו

רבי נתן דוד מפארציווא, בצלו הסתופפו מרבית חסידי אביו.
רבי מאיר שלמה יהודה ממעזריטש
רבי אברהם יהושע העשיל מלובלין
רבי ירחמיאל צבי משדליץ
מאטיל אשת רבי אהרן מנחם מנדל גוטרמן מרדזימין
חנה, אשת רבי יוסף צבי קאליש האדמו"ר מסקרנביץ ורבה של בני ברק
רחל גיטל, שנפטרה בצעירותה
לקריאה נוספת

ברכה משולשת, הרב מרדכי סוקולובר
רבותינו מאורי הגולה, מגמ"ה ירושלים תשס"א
תפארת אבות, הוצאת האדמו"ר מביאלא בני ברק
הערות שוליים

↑  על פי הקדמת בנו ראי"ה מלובלין לספר "דברי בינה"
↑  משנה, מסכת ברכות, פרק ו', משנה ח'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף פ"ב, עמוד א'
↑  תורת רבי נתן דוד עמ' רמ"ה, ירושלים תשנ"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312979505171  LCCN: n82066842  VIAF: 38259159   WorldCat (עם VIAF): 38259159
כאב שיניים

| --- | --- |

 תחום:  גסטרואנטרולוגיה 
 גורמי סיכון:  עישון 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D014098
 סיווגים
 ICD-10:  K08.8 
 
כאב שיניים (לטינית: odontalgia) הוא כאב בשן או בקרבתה. ברוב המקרים כאבי שיניים נגרמים מליקויים בריאותיים בשן או בלסת, כגון עששת, מחלות חניכיים, בייחוד דלקת חניכיים נמקית, צמיחת שן בינה, שן סדוקה או שבורה, מחלה בלסת, או שורש שן חשוף. לאחר עקירת שן בינה עלול להתפתח מצב המכונה מכתשית יבשה (dry socket), המלווה בכאב עז (במקרים רבים הכאב מוקרן לכיוון האוזן). מצב זה נגרם בשל הרס קריש הדם במכתשית וחשיפת עצם.
כאבי שיניים עשויים אף להיות תסמין של מחלות לב, כגון תעוקת לב או אוטם בשריר הלב, בגלל כאב מוקרן.
רמת הכאב הנגרם מכאב שיניים עשויה לנוע בין חוסר נוחות קל לבין כאב עז ובלתי נסבל. הכאב עשוי להיות זמני או מתמשך וכרוני. גורמים כגון לעיסה וכן חשיפה לחום או לקור עלולים להחמיר או להקל את הכאב. בדיקת שיניים הכוללת צילומי רנטגן יכולה לסייע בגילוי המקור לכאב. ניתן להגדיר כאבי שיניים עזים כמצב חירום בתחום רפואת השיניים.
כאבי שיניים לא אופייניים עלולים להתרחש גם בשיניים בריאות. כאבים אלה עמומים בדרך כלל, עוברים לעיתים משן אחת לאחרת ונמשכים תקופה של ארבעה חודשים עד מספר שנים. כאבים מסוג זה מדווחים בשכיחות הגבוהה ביותר על ידי נשים בגיל העמידה. הגורם לכאבים אלה עדיין לא ידוע.