stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאיר בן-חיים
ביוגרפיה

בן־חיים נולד בתל אביב, גדל והתחנך ברמת-גן. נשוי ואב לשלוש בנות. בוגר תיכון אנקורי בתל אביב, בעל תואר במינהל עסקים ממכללת אופקים ברעננה. מתמחה בשיווק ופרסום.
בן־חיים החל לכתוב שירים וסיפורים בגיל 18. כעבור שלוש שנים, בשל אילוצים שונים, נטל פסק-זמן ממושך מכתיבה. עם שובו לפעילות החל לפרסם את שיריו באינטרנט, במסגרת אתר "חדרים-כתיבה יוצרת" שהקים וניהל. בשנים האחרונות פורסמו שיריו וסיפוריו בכתבי-עת ספרותיים, בהם מאזנים, שבילים, בגלל, והמסדרון - כתב-עת לנושאי שירה ואמנות בעריכתו.
יצירות

בשנת 2013, הוציא לאור ספר שירה ראשון פרי עטו, "דוֹרֵשִׁירָה", בהוצאת חדרים-בית הוצאה לאור, ובו בין היתר שירים על העיר תל אביב מזווית אירונית.
בשנת 2015 הוציא לאור את ספרו השני, "להשתגע באמצע היום", בהוצאת חדרים-בית הוצאה לאור. בספר שירים המבטאים חיבוטי נפש, לצד שירים חברתיים, שירי גחמה וארס-פואטיקה.
בשנת 2018 הוציא לאור את ספרו השלישי, "חֶמְדָּתִי", בהוצאת חדרים-בית הוצאה לאור. ספר השירה מחולק לשישה שערים והוא מהווה קטלוג ביוגרפי של תמונות וסיטואציות לאורך חייו של המחבר.
בשנת 2022 במהלך חודש אוקטובר הוציא לאור את ספרו הרביעי, "מכרות הפחם", בהוצאת חדרים-בית הוצאה לאור. ספר השירה מחולק לארבעה שערים והוא מזמן את הקורא למסע אל מכרות הפחם של המשורר יאיר בן־חיים..
פרויקטים

2003: יסד וערך את האתר "חדרים-כתיבה יוצרת", במה לקהילת כותבים ואמנים יוצרים, במסגרתו ניהל סדנה אינטרנטית לכתיבה, "יוזמה-המדור לכתיבה מתוכננת". אחת הפעילויות באתר היה כתב-העת המקוון "המסדרון", שפורסם אחת לחודש במשך כחמש שנים.(בשנת 2012 שונה שמו של האתר ל-"חדרים-פרוזה ושירה עברית חופשית" אתר לשירה ופרוזה, תרבות ואמנות).
2008: ערך אנתולוגיית שירים, שִׁיר בְּכוֹתֶרֶת, אנתולוגיית השירים הראשונה שנוצרה ברשת האינטרנט, מסמלת עליית מדרגה בחשיפה של יוצרים אלמוניים אך מחוננים לקהל אוהבי השירה. שמונה-עשר הכותבים שפרי-עטם מרכיב את שִׁיר בְּכוֹתֶרֶת, באים מרקעים וממקצועות חופשיים שונים ומגוונים.
2012: מוקם אתר "חדרים-פרוזה ושירה עברית חופשית" במתכונתו החדשה. מאתר קהילתי הפך לאתר תוכן המדווח על אירועי ספרות ותרבות.
2013: הקים, ערך והפיק את המיזם סָפְרָא טָבָא, תיעוד מצולם של תהליך ההוצאה-לאור של ספר. לפרויקט נבחרו משוררים וסופרים שחלקם כבר פרסם בעבר ספרי שירה פרי עטם, ולחלקם זה היה ספרם הראשון. הסרטונים הועלו לרשתות החברתיות וחשפו את חבלי הלידה של הספר, בין היתר מזווית המבט של הכותב. בין משתתפי הפרויקט: ד"ר נורית צדרבוים, פרופ' עדה אהרוני, תרצה ניידרמן-כרמל, אסתר דגן-קניאל, ענת גרי-לקריף, מירי יערי וחנן פילצקי.
2014: ערך והפיק את כתב-העת לשירה ופרוזה, תרבות ואמנות, המסדרון, במה לכותבים ואמנים אלמוניים יחסית, לצד סופרים ומשוררים מהשורה הראשונה.
2015: יזם, ערך והפיק את מדור: 'דַּבֵּר אֶל הַשִּׁיר' באתר התוכן: 'חדרים' המתעד משוררים ישראלים קוראים שירה ברחבי העיר תל אביב-יפו, צילומי הווידאו נערכים לקליפים ומפורסמים ביוטיוב ובפייסבוק.
2017: הפיק והוציא לאור את אנתולוגיית:'עורו הישראלים' מיזם אסופות ספרות ומחשבה ישראליות, של יוצרים והוגים ישראליים. יוזמה של אלי אשד עורך אתר: 'יקום תרבות' האסופה בעריכתו של הסופר, המשורר והעורך אמיר אור, יצירות שעיקרן שירה ומסות, בנושא השיבה אל המשותף החברתי-תרבותי של הישראליות.
2021: יזם, ערך והפיק והוציא לאור את אנתולוגיית:'יְמֵי הַקּוֹרוֹנָה' - מסה, שירה וסיפורת, יצירות של 55 סופרים ומשוררים.
2021: יזם, ערך והפיק את הפסטיבל הווירטואלי הראשון בישראל "דוֹרֵשִׁירָה",במה למשוררים וסופרים בה נערכו פאנלים אישיים ומרתון שירה..
2023: יזם, ערך והפיק והוציא לאור את האנתולוגיה: 'סדק חברתי' – בסימן מחאה, מסה ושירה.
הערות שוליים

↑  דורשירה - ספר שירה
↑  אתר: 'בכיוון הרוח' | על חמדת השירה – מארי רוזנבלום
↑  אתר: של המשורר יאיר בן־חיים' | מסע אל מכרות הפחם של המשורר יאיר בן־חיים
↑  אתר חדרים לשירה ופרוזה תרבות ואמנות, באתר hadarim4u.com אתר חדרים
↑  פרוייקט 'ספרא טבא', באתר Facebook
↑  כתב-העת המסדרון - אתר, באתר כתב-העת המסדרון
↑  כתב-העת המסדרון, באתר www.facebook.com
↑  'דַּבֵּר אֶל הַשִּׁיר' - אתר, באתר 'דַּבֵּר אֶל הַשִּׁיר'
↑  'דַּבֵּר אֶל הַשִּׁיר'
↑  עורו הישראלים, באתר הוצאת 'חדרים'
↑  'יְמֵי הַקּוֹרוֹנָה' - אתר, באתר 'יְמֵי הַקּוֹרוֹנָה'
↑  'יְמֵי הַקּוֹרוֹנָה'
↑  שידורי פסטיבל דוֹרֵשִׁירָה, תיעוד שידורי הפסטיבל
↑  'סדק חברתי' - אתר, באתר 'סדק חברתי'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509518905171  BnF: cb17740683b (data)  ISNI: 0000 0004 6761 5122  LCCN: n2018070840  VIAF: 310740417   WorldCat (עם VIAF): 310740417
יהודית בן-נתן

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1950 (בת 74)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  המכללה לביטחון לאומי 
 צאצאים:  עמרי בן נתן 
 מספר צאצאים:  4 
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצינת ח"ן ראשית
 
יהודית בן נתן (נולדה ב-2 בפברואר 1950) היא מנהלת ישראלית. כיהנה בתפקיד קצינת חיל הנשים הראשית האחת-עשרה של צה"ל.
ביוגרפיה

בשנת 1989 למדה במכללה לביטחון לאומי. שירתה כקצינת חיל הנשים הראשית בין השנים 1991 עד 1994, בדרגת תת-אלוף - הדרגה הגבוהה ביותר אשר הוענקה באותה עת לאישה בצה"ל. במהלך כהונתה, בשנת 1995, גובש פסק הדין בעתירה לבג"ץ, אשר הוגשה על ידי אליס מילר.
פעילותה של בן נתן למען שוויון מגדרי נמשכה גם לאחר שחרורה מצבא הקבע: בשנת 2012, עת התקיימו דיוני ועדת פלסנר אשר גיבשה חלופה לגיוס חרדים לצה"ל, שיגרה בן נתן יחד עם עוד 19 קצינות בכירות במילואים, מכתב לראש הממשלה וליושב ראש ועדת פלסנר, בו התריעו מפני הקצנה דתית בתוככי הצבא, אשר עלולה לגרום להרעה בתנאי שירותן הצבאי של הנשים בצה"ל. במכתבן כתבו הקצינות: "כנושאות תפקידים בכירים במערכת הביטחון וכקצינות בכירות במילואים, אנו קוראות לכן לא לנסות לקדם את השוויון בנטל השירות הצבאי תוך הקרבת זכויות החיילות... אנו צופות בדאגה מהצד על תהליך ההקצנה הדתית בצה"ל, שעלול לצערנו להחריף עם יישומה של תוכנית חדשה שלא לוקחת בחשבון את ההשלכות המגדריות של גיוס חרדים על תנאי שירותן ושילובן של נשים בתפקידים וביחידות שונות".
בעשור השני של המאה ה-21, מנהלת בן נתן את כפר הנוער "עיינות".
נשואה ואם לארבעה. בנה, עמרי בן נתן, התחרה בתוכנית הריאליטי "האח הגדול". עמרי ואחיו התאום רועי עבדו כדוגמנים וזכו שניהם במקום השלישי בתחרות "ניו מודלס 2003".
הערות שוליים

↑  עמוד האינסטגרם של עמרי בן נתן
↑  הדס מנור, רה"מ בטקס סיום במכללה לבטחון לאומי: שיחרור שבויינו - חובה לאומית, מעריב, 9 באוגוסט 1989
↑  עד למאי 2011, אז הוענקו לראשונה בצה"ל דרגות אלוף לאורנה ברביבאי, עם מינויה לראש אכ"א
↑  אחיקם משה דוד, חשש: גיוס החרדים יפגע במעמד החיילות, באתר nrg‏, 18 ביוני 2012
חיים שבילי

| --- | --- |

 לידה:  14 במרץ 1907 ירושלים
 פטירה:  1 במרץ 1974 (בגיל 66) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  פרשנות וחיזוי עתיד
 השכלה:  הוראה והנהלת חשבונות
 
חיים שבילי (14 במרץ 1907, כ"ח באדר ה'תרס"ז – 1 במרץ 1974) היה מורה ומרצה ירושלמי, פרשן ומחשב קץ מודרני שנודע בשל פירושיו לספר דניאל וחיזוי העתיד שפרסם בספריו.
ביוגרפיה

נולד בירושלים, לרב ירמיהו חאחיא-שבילי (ხახიაშვილი) ולאביגיל בת מיכאל חאחיא-שבילי. בגיל שנה עברה משפחתו לעיר אוני שבגאורגיה, שם מונה אביו לרב הקהילה היהודית. באוני למד בישיבה, ולאחר המהפכה ברוסיה וכיבוש קווקז על ידי הצבא האדום, נמלט לכותאיסי בשנת 1920 (ה'תר"ף) ולמד בה במשך תקופה, בין היתר את תורת החסידות וספר התניא בישיבה של חסידות חב"ד.
לאחר שכבשו הבולשביקים את כותאיסי, הגיע בשנת 1921 (ה'תרפ"א) לארץ ישראל, לאחר מסע ארוך, שבמסגרתו התגנב לאונייה שנסעה לטורקיה יחד עם פליטים רבים. עם הגיעו לטורקיה פגש את הרב משה הלוי, החכם באשי של האימפריה. זה האחרון התפעל מידיעותיו, והציע לו להישאר במחיצתו, במטרה לגדלו וללמדו בישיבה, אך שבילי סירב. לאחר כחודש התגנב לאוניה שנסעה ליפו, וכשהייתה ביקורת באוניה התחבא בתוך חבית. ב-19 באפריל 1921 לערך הגיע ליפו, ובגלל שלא הייתה בידיו תעודת עולה, אחד מהעולים מגאורגיה הצהיר בפני הקברניט שהוא בנו.
בערב חג הפסח הגיע לירושלים, והתארח אצל רבו, הרב חיים אליהשווילי שהגיע מגאורגיה שבועיים לפניו. לאחר החג התגורר אצל בני משפחתו בירושלים, ולאחר כחודש החל ללמוד ב"בית היתומים ציון" שבהנהלת הרב אברהם יוחנן בלומנטל, שם למד עד לשנת 1928 (ה'תרפ"ח).
בתקופה זו התפרסם כנואם וכמרצה, פרסם מאמרים בעיתוני הנוער הדתי ולקח חלק בפעילות ארגוני הנוער הדתי ישראל הצעיר, יהודה הצעיר והפועל המזרחי.
בשנת 1926 (ה'תרפ"ו) החל לשמש כמורה בתלמוד תורה בני ציון בירושלים, ובמקביל למד בסמינריון שייסדה הוועדה התרבותית של הוועד הלאומי לארץ ישראל, וקיבל תעודת מורה לשפה העברית ולספרותה מטעמו. כן היה מוסר שיעורי ערב בנושאי תורה, מדע וגאולה שארגן הוועד הלאומי לארץ ישראל.
החל משנת 1928 (ה'תרפ"ח) שימש כמורה ב"בית היתומים ציון", עד לשנת 1933 (ה'תרפ"ג).
בחודש דצמבר 1928 התייתם מאמו בעת שהשתתפה בהפגנה נגד סגירת בית כנסת בגאורגיה, ונהרגה על ידי שוטרים סובייטים.
בין שלל עיסוקיו, נמנה עם עסקני ועד העדה הגורג'ית בירושלים, ובין הזמנים, לאחר שסיים בהצטיינות לימודים בבית המדרש דורש ציון ובבית המדרש למורים של הסתדרות המזרחי, למד הנהלת חשבונות. תחילה שימש כפקיד בבנק "התחיה", ובהמשך, בתחילת שנות ה-40, שימש כמנהל חשבונות במחלקת הגזברות של הסוכנות היהודית בירושלים.
בשנת 1942 (ה'תש"ב) נישא לעליזה בת הרב יוסף מוצרי, מרבני ישיבת פורת יוסף, ויחד התגוררו בעיר העתיקה, עד למלחמת העצמאות.
הלך לעולמו ב-1 במרץ 1974.
חיבוריו וחיזוי העתיד בהם

בחיבוריו, עסק שבילי בפרשנות ובחיזוי העתיד של ארץ ישראל והעם היהודי בעזרת חישובים שביצע. מטרתו בספרים אלו הייתה להביא את ספר דניאל אל קדמת הבמה, ולהפיץ את תודעת הגאולה שבו. הוא התנגד שיכנו אותו נביא, חוזה עתידות או רב, והסביר שחיבוריו הם פרשנות לחיזוי העתיד שבספר דניאל, ולא חיזוי שהגה ממוחו.
חיבוריו וחיזוי העתיד בהם > ספר חזון החיים

כשהוציא לאור בחודש אוגוסט 1935 (אלול ה'תרצ"ה) את ספרו "חזון החיים" שהכיל פירוש לששת הפרקים האחרונים של ספר דניאל וקץ הגאולה, הפך תוכנו לשיחת היום, והספר הפך למבוקש ואזל מהמלאי במהירות. יוסף קלוזנר אף שלח לשבילי מכתב נלהב אודות הספר.[דרוש מקור]
פרשנותו לספר דניאל התבססה על חישובים מדויקים, ללא גימטריות, והוגדרה כמודרנית ומפורטת. בספר, המכיל כ-90 עמודים, הציג שבילי חישוב הכולל מקורות מהזוהר ומהתנ"ך לרמזים בספר דניאל על מלחמת העולם הראשונה והצהרת בלפור. עוד הוא מוצא בפירושו רמזים ודימויים לקורות היהודים מגלות בבל ועד להצהרת בלפור, וכן מותח ביקורת על ההיסטוריונים שהרסו את תדמיתו של דניאל, לטענתו, והביא הוכחות לאמיתות הספר, כנגד חוקרי מקרא כשמעון ברנפלד אשר רואים בו חיבור בדיוני מהתקופה ההלניסטית.
בספר הוא חזה מלחמת עולם לשנת 1938, מלחמה בין חבש לאיטליה שמאוחר יותר זיהה עם המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה והשתתפות הערבים במלחמה זו שזוהתה עם המרד הערבי הגדול. את קץ הגאולה חישב לשנים שבין 1936 ל-1942.
בכתבה לרגל צאת הספר שהתפרסה בעיתון הבוקר, כתב קדיש סילמן כי בשונה ממחשבי הקץ המפורסמים, שברובם היו רבנים מקובלים ומבוגרים, "יש חידוש בספר זה, שהוא נכתב על ידי צעיר, בעל כיפה קטנה מאוד לראשו, והוא חבוש צווארון לבן וענוד עניבה צבעונית". עוד הוא מגדיר אותו כ"מחשב הקץ המודרני", ומציין כי חיבורו הוא ספר מלא עניין.
חישוביו של שבילי שונים מצורת חישוביהם של מחשבי הקץ האחרים, כדוגמת המלבי"ם. לפי העיקרון בשיטת חישוביו, המונחים "מועד" ו"עידן" המופיעים בספר דניאל מייצגים תקופת זמן קבועה, ועל סמך הנחה זו הגיע לשלל חישובים. לדידו, הפסוק "ביום ההוא יפקוד ה' בחרבו הקשה על לויתן נחש עקלתון והרג את התנין אשר בים", מכוון לצוללות של איטליה, שהיא "נחש ובריח" בים התיכון, ו"נחש עקלתון" מרמז על גרמניה וצלב הקרס שלה.
חיבוריו וחיזוי העתיד בהם > ספר חשבונות הגאולה

בשנת 1949 (ה'תש"ט) חיבר את ספרו השני, "חשבונות הגאולה", והוכיח בו בעזרת חשבונות תנ"כיים וקבליים את הקמת המדינה ואת העתיד לבוא. בשנת 1964 (ה'תשכ"ד) הוציא לאור את חלקו השני של הספר, וחזה בו מראש את שחרור ירושלים בשנת 1967 (ה'תשכ"ז), והחזרת השליטה בה לידי יהודים.
מלבד פרק שלם שהקדיש לתיאום בין דברי התורה ובין דברי המדע בנוגע לבריאת העולם, בחלקו השני של "חשבונות הגאולה" טען שבילי כי הלוח העברי מפגר ב-200 שנים, כדי להוכיח את התקרבות הספירה לאלף השביעי. ההסבר שלו לכך מתחיל בחישוב המקובל של השנים שעברו מאז בריאת העולם עד לצאת הספר, כולל השנים שבהן עמדו שני בתי המקדש (410 ו-420 בהתאמה). אולם לדידו, בית המקדש השני עמד על תילו במשך 606 שנים (206 תחת שלטון ממלכת פרס, ו-400 תחת שלטון ממלכת יוון), וכך לטענתו השנה שבה הוציא לאור את הספר היא תתק"ו, ולא ה'תשכ"ה. לתאוריה זו צירף בספרו הסברים מדויקים ומפורטים עם עשרות הוכחות, חלקן ממלחמות היהודים מאת יוסף בן מתתיהו ומדברי פילון האלכסנדרוני.
לפי שבילי, השנים 634–638 לספירה, בהן התרחש לדידו הכיבוש הערבי של ארץ ישראל, מקבילות לשנים 1914–1918 שבהן התקיימה מלחמת העולם הראשונה. את הפסקת שליטת האימפריה העות'מאנית בארץ ישראל בשנת 1918, הוא מקביל לגירוש המלך אנטיוכוס מהארץ. שבילי מוסיף ומציין כי לפי חישוביו, תהליך הגאולה החל בשנים ה'תש"ח–ה'תש"ט, ומוסיף לכך מקורות מדברי הגר"א והאר"י.
בשנת 1968 (ה'תשכ"ח) הוציא מהדורה נוספת לספרו "חשבונות הגאולה" עם הוספות, כולל דבריו של האר"י כי שנת 1970 (ה'תש"ל) היא שנת הגאולה. בין היתר הציג שבילי בספרו חיזוי למתקפה עתידית משולבת של כוחות רוסים ומוסלמים כנגד ישראל בשנים הקרובות לתקופה שיצא לאור הספר. החיזוי כולל תיאור מפורט על כל משך המתקפה, ומסביר כי בסופה יחל התהליך האחרון של הגאולה. לפי שבילי, השתלשלות המתקפה תהיה כך שתחילה תחל רוסיה בהפצת תעמולה כנגד מדינת ישראל, לאחר מכן תשלח מתנדבים מוסלמיים ממדינות הבלקן וקווקז שיתקפו תחילה את טורקיה דרך ארמניה, ומשם יעברו לסוריה ולישראל, שם תחל המתקפה בשתי חזיתות: ירושלים ומזרחית לים הכנרת, כשבשלב מסוים יצטרפו למתקפה איראן וטורקיה.
הערות שוליים

↑  בבית המשפט המחוזי בירושלים בענין עזבון המנוח חיים שבילי, דבר, 24 במרץ 1974
↑  כאן מצוין כי נולד בתאריך ז' באדר ה'תרס"ח בגאורגיה. אולם לפי עדותו האישית, נולד בירושלים
↑  "...ההתחלה תיפול בחודש אב תרצ"ח, בט"ו מנחם אב, והזמן יראה אם קלעתי אל המטרה". ספר חזון החיים, עמ' 77
↑  "הדבר הזה יימשך עד שנת ת"ש (1940) שאז יגמר המאה השביעית של האלף הששי... והישמעאלים עתידים להסתער על היהודים בירושלים עם שאר עמי העולם." שם, עמ' 79
↑  "והסיום של קץ הפלאות יתחיל בלי ספק משנת תרצ"ו והלאה עד שנת תש"ב." עמ' 71
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515301605171  ISNI: 0000 0000 4293 0901  LCCN: no94001545  NTA: 307909972  VIAF: 16800043   WorldCat (עם VIAF): 16800043
חיים רוסק

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  6 בספטמבר 1937 א' בתשרי תרצ"ח סלוצק, בלארוס
 נהרג:  6 ביוני 1967 (בגיל 29) כ"ז באייר תשכ"ז שייח' ג'ראח, ירושלים, ישראל
 תאריך עלייה:  1949
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1955–1958 (כ־3 שנים)
 דרגה:   רב-טוראי
 תפקידים בשירות
 לוחם בצנחנים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני  מלחמת ששת הימים
 עיטורים
   עיטור העוז
 
חיים (חיימקה) רוסק (6 בספטמבר 1937, סלוצק, בלארוס – 6 ביוני 1967, שייח' ג'ראח, ירושלים, ישראל) היה צנחן שעוטר בעיטור העוז על מעשה גבורה תוך חירוף נפש במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים.
קורות חיים

חיים (חיימקה) רוסק בן אברהם ודבורה נולד בראש השנה תרצ"ח, 6 בספטמבר 1937, בסלוצק הממוקמת כ-100 ק"מ דרומית לעיר הבירה מינסק. סלוצק הייתה מרכז יהודי, ומקום בולט של רבנים גדולים, בהם הרידב"ז, במשך מאות שנים עד למלחמת העולם השנייה.
ב-22 ביוני 1941 פלשה גרמניה לרוסיה הלבנה במבצע ברברוסה. במהלך המבצע נהרג החייל אברהם רוסק וחיים ואימו עברו לבית דודתו, חנה מרגולין, בעיר בוברויסק. עם התקדמות הגרמנים לעבר העיר החלו תושבי בוברויסק לברוח ממנה. הגברים ממשפחת רוסק המורחבת התגייסו לכוח הלוחם ואילו הנשים והילדים הצטרפו לבורחים מן העיר. הן לא מצאו עגלה רתומה לסוס ולכן החלו לצאת בהליכה לכיוון סטלינגרד. שיירת הבורחים הופצצה על ידי הגרמנים ורבים מהם נהרגו. הנותרים התחבאו ביערות וצעדו בלילות. לאחר ימי נדודים רבים מצאו סוס ללא עגלה והעמיסו עליו את מעט הציוד שהיה להם. בראשית סתיו 1941 הגיעו לסטלינגרד, שם קיבלו צריף באחד הקולחוזים בפרוורי העיר לתקופת החורף.
באביב 1942, עם התקרבות הגרמנים לסטלינגרד, החליטה משפחת רוסק לברוח לכיוון אוזבקיסטן, מסע של מאות קילומטרים. יחד עם אלפי יהודים הצליחו לעלות לרכבת משא ובתנאים קשים הצליחו להגיע לטשקנט. בעיר לא נמצא להן מקום אך הן הצליחו לשכור צריף קטן בחווה לגידול כותנה בסמוך לעיר. הנשים החלו לעבוד בקטיף הכותנה, אך סבלו מרעב והם חיו בתנאים קשים. בחורף 1944 חלו האמהות ונפטרו בזו אחר זו. הילדים נותרו בגפם והועברו לבית היתומים בטשקנט. לאחר סיום המלחמה הצליח זוסיה מרגולין, בעלה של נחמה, דודתו של חיים רוסק, למצוא את הילדים. הוא הצליח להוציא אותם מטשקנט באמצעות תחבולות והעבירם לגיסתו במוסקבה, אולם חיים רוסק נותר לבד בטשקנט. ב-1945, כשהיה בן שמונה, החליט להצטרף למשפחתו. הוא יצא למסע בחיפוש אחר חסיד חב"ד בשם ריסקין (שהפך לרב ריסקין ושימש כשוחט ראשי של הקהילה במוסקבה, ואף היה מקורב לחצרו של הרבי מלובביץ'). בכל מקום אליו הגיע נכנס רוסק לבית כנסת של חסידי חב"ד, שם זכה ללינה ולמזון. ב-1946 הגיע למוסקבה אולם מרבית קרובי המשפחה כבר עזבו לווינה.
קורות חיים > אחרי המלחמה

ב-1946 הגיע חיים רוסק לתחנת מעבר של ניצולי שואה ליד וינה ומשם המשיך למחנה העקורים שבפוקינג, דרום גרמניה. במחנה זה פגש את שאר הילדים היתומים, ושם שהה במשך כ-3 שנים עד למועד סגירתו ב-1949. עם סגירת המחנה הצטרף חיים רוסק לספינת מעפילים ועלה לישראל יחד עם שאר הילדים היתומים ובני המשפחה. עם הגיעם ארצה הועברו בני המשפחה למעברת עולים בגבול חדרה-פרדס חנה. אחיה של דודתה נחמה היה בן מושב אביחיל והוא החליט לאמץ את חיים. שאר בני המשפחה עברו מהמעברה לכפר חב"ד.
ב-1950 נשלח רוסק לפנימיית חב"ד בבני ברק, אולם חוסר רצונו ללמוד הוביל לסילוקו מהפנימייה והוא הועבר לכפר הנוער הדתי בכפר חסידים. רוסק התרחק מהדת ועבר לכפר הנוער עיינות, ליד נס ציונה, שם סיים את לימודיו. ב-1955 התגייס לצה"ל.
קורות חיים > בצה"ל

באוגוסט 1955 גויס רוסק לצה"ל והוצב תחילה בחיל התותחנים. הוא החל את הטירונות במחנה צריפין, אך בשל רצונו להצטרף לחבריו בכפר הנוער הדתי ששרתו בצנחנים פנה ישירות לרמטכ"ל דאז, משה דיין, שאישר את העברתו. בתחילת 1956 הצטרף רוסק לגדוד 890 בצנחנים, שם עבר טירונות וקורס צניחה. הוא השתתף במבצע יהונתן, תקיפת משטרת א-רהווה שבהר חברון בעקבות רצח 6 סטודנטים לרפואה באזור בית גוברין. יומיים לאחר מכן השתתף במבצע גוליבר, פעולת תגמול בג'רנדל שבערבה. בפעולה זו נפצע קשה בירכו ופונה בטיסה לארץ. באוקטובר עזב את בית החולים כדי לקחת חלק במבצע שומרון, פעולת תגמול בקלקיליה. הוא ביקש להיות חלק מן הצנחנים שיצנחו במעבר המיתלה עם פתיחת מבצע קדש, אך השתתפותו לא אושרה. הוא לחם בשורות פלוגה ג' של הגדוד, שהשתתפה בכיבוש כונתילה, תמד וא-נח'ל בחצי האי סיני.
בתום מלחמת סיני הצטרף רוסק לקורס מ"כים בפלוגה ו', בפיקודו של אפרים חירם. בסיום הקורס קיבלו בוגריו דרגת רב-טוראי. הוא השתחרר מצה"ל בפברואר 1958 וצורף לגדוד המילואים 71 של חטיבה 55, ולאחר מכן עבר לגדוד 28 באותה חטיבה.
עם שחרורו חזר למשפחתו במושב אביחיל ולמד בקורס מפעילי טרקטורים ברופין. הוא עבד כטרקטוריסט והתגורר בכפר יחזקאל. רוסק עבר לעבוד בחברת מקורות, קנה משק באביחיל וביולי 1964 נישא לאהובה משכונת עין התכלת בנתניה. במשקו באביחיל שתל פרדס של 12 דונם. עם תחילת המתיחות במאי 1967 גויס למילואים; אשתו הייתה בחודש השישי להריונה.
מלחמת ששת הימים

חטיבה 55, אליה השתייך רוסק, הייתה אמורה לצנוח ליד אל עריש, ואולם התקדמותה המהירה של אוגדה 84 בציר החוף הצפוני של סיני הפכה את הצניחה למיותרת, והחטיבה הועברה לפיקוד מרכז. במהלך היום השני של הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים, ביום שלישי, כ"ז באייר תשכ"ז, 6 ביוני 1967, הבקיעו גדודי החטיבה את הקו העירוני בחלקו הצפוני. גדוד 28 לחם לאורך דרך שכם, בואכה העיר העתיקה.
לאחר שעות של לחימה הגיעו חיילי הגדוד אל מלון "ריבולי", שהיה מול חומות העיר העתיקה. החיילים התארגנו במלון להגנה, אך בשעות אחר הצהריים הגיעו לפתע אל המלון שלושה אוטובוסים ובהם חיילים, שנשלחו לתגבורת. חיילים ירדניים פתחו על האוטובוס באש כבדה, והחיילים שהיו בהם נמלטו אל המלון, אך הסתבר שבאוטובוס נותר פצוע. רוסק התנדב, יחד עם חייל אחר (שלמה פארן), לחזור אל האוטובוס תחת אש כבדה ולנסות לחלץ את הפצוע. במהלך ניסיון זה נהרג.
על אומץ ליבו עוטר רוסק בעיטור העוז. בתעודת העיטור נאמר:
ביום ה-6 ביוני 1967, בקרב על שחרור ירושלים, לחם רוסק ביחידת-צנחנים. במהלך-הלחימה נקלעו שלושה אוטובוסים, שהסיעו חיילים, לשטח שניתכה עליו אש כבדה מעמדות קרובות יותר. החיילים זינקו מן האוטובוסים ותפשו מחסה. כאשר התעורר חשש שאחד החיילים נפצע ונשאר מוטל באחד האוטובוסים התנדב חיים ופרץ לעבר הרכב הפגוע כדי לחלצו. בפעולה זו נפגע - ונפל.
הערות שוליים

↑  סעיף 4 לחוק העיטורים בצבא הגנה לישראל, התש"ל–1970.
↑  כמתואר בספר "ההיסטוריה של הצנחנים" מאת אורי מילשטיין
| מעוטרי עיטור העוז במלחמת ששת הימים |
| --- | --- | --- |
| חזית הדרום | שמואל אורן • ז'ק אלימלך • אהוד אלעד (נ) • יצחק דותן • ישראל הוברמן • חיים שטיין • עזרא וישניא • ישראל זולברג (נ) • יעקב חסדאי • יוסף טמיר • אורי ישראלי (נ) • מאיר כהן (נ) • יצחק לוי • שמואל ליבנוירט • רפאל כץ (נ) • אריה מאיר (נ) • אברהם מוניץ • זאב נתיב • דוד פלץ (נ) • חיים פניכל (נ) • שמאי קפלן (נ) |  |
| ירושלים והשומרון | זרח אפשטיין • שלמה אפשטיין (נ) • יגאל ארד • שלום דוד • אשר דר • יעקב חץ • צבי סדן • גיורא צחור • חיים רוסק (נ) • ישראל שינדלר |  |
| חזית הצפון | אפרים יצחקיאן (נ) |  |
| חיל האוויר | אריה בן-אור (נ) • אמנון גלעד • כוכב הס • בן-ציון זהר • יעקב מורגן • יהודה פרי |  |
| חיל הים | אברהם דרור |  |
מוזיקת דאנס אלקטרונית

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  מוזיקת דאנס, מוזיקה אלקטרונית
 מקורות תרבותיים:  המאה ה-20
 פופולריות מיינסטרים:  סוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 של המאה ה-20
 
מוזיקת דאנס אלקטרונית או EDM הוא ז'אנר מוזיקלי המשלב אלמנטים של מוזיקת דאנס ומוזיקה אלקטרונית, שמיוצר בדרך כלל עבור מועדוני לילה, רייבים ופסטיבלים.
בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, בעקבות העלייה בהתעניינות בתרבות המועדונים (אנ'), הז'אנר זכה לפופולריות מיינסטרים באירופה. בארצות הברית, לעומת זאת, לא התלהטו מרייבים מחוץ לסצנות האזוריות (ניו יורק, פלורידה, המערב התיכון וקליפורניה). על אף שמוזיקת האלקטרו ושיקגו האוס היו משפיעות הן באירופה והן בארצות הברית, כלי תקשורת המיינסטרים ותעשיית המוזיקה היו עוינים כלפי הז'אנר.
לאחר מכן, בתחילת המאה ה-21, הפופולריות של מוזיקת EDM עלתה ברחבי העולם, במיוחד בארצות הברית ואוסטרליה. על אף הניסיון של תעשיית המוזיקה ליצור מותג EDM ספציפי, המונח משמש כמונח גג לז'אנרים מוזיקליים מרובים, כולל דאנס-פופ, האוס, טכנו, אלקטרו ומוזיקת טראנס, כמו כן תת-הז'אנרים שלהם.
לקריאה נוספת

Hewitt, Michael. Music Theory for Computer Musicians. 1st Ed. U.S. Cengage Learning, 2008. ISBN 978-1-59863-503-4
"Electronic dance music glossary" by Moby for USA Today (December 13, 2011)
Simplified guide to the various EDM genres with sample tracks: "An Idiot's Guide to EDM Genres"
Vice Magazine. 2013. Rave Culture, a handy guide for middle America: "Explaining Rave Culture to Americans"
"Beat Explorers Dance Music Guide" from "BeatExplorers"
הערות שוליים

1 2  "How Rave Music Conquered America". The Guardian. 2 באוגוסט 2012. ארכיון מ-2013-12-19. נבדק ב-2022-07-05. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kembrew McLeod (2001). "Genres, Subgenres, Sub-Subgenres and More: Musical and Social Difference Within Electronic/Dance Music Communities" (PDF). Journal of Popular Music Studies. 13: 59–75. doi:10.1111/j.1533-1598.2001.tb00013.x. ארכיון מ-2018-05-07. נבדק ב-2022-07-05.
↑  Richard James Burgess (2014), The History of Music Production, page 115, Oxford University Press
↑  EDM – ELECTRONIC DANCE MUSIC (אורכב 22.10.2019 בארכיון Wayback Machine), Armada Music
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011340552705171  LCCN: sh00000588  LNB: 000160559  NKC: ph114446
זהבה לופו

| --- | --- |

 לידה:  1948 (בת 76 בערך) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  מכון אבני (1982)  תלמה ילין 
 תחום יצירה:  ציור
 zahavalupu.gallery
 
זהבה לופו (נולדה בשנת 1948) היא ציירת ישראלית.
ביוגרפיה

לופו נולדה ב-1948 בתל אביב, דור שישי בארץ ישראל מצד אמה אסתר אזולאי, צאצאית החיד"א. אביה, גבריאל ממשפחת בלסיאנו שמוצאה מספרד, עלה לארץ ישראל מלבנון בגיל 15.
בגיל חמש וחצי החלה לימודי מוזיקה כשכלי הנגינה פסנתר. למדה בתיכון תלמה ילין. סיימה את הקונסווטוריון הישראלי בתל אביב והמשיכה ללימודים גבוהים באקדמיה למוסיקה תל אביב. בין מוריה נמנו פרופ' יצחק סדאי ומרדכי סתר.
בשנת 1979 החלה את לימודיה במכון אבני לאמנות אותם סיימה בהצטיינות. תלמידתם של יעקב וכסלר, מנחם למברגר ואבינועם קוסובסקי.
יצירתה האבסטרקטית נוגעת רבות במוזיקה המלווה אותה מאז ילדות ובכלים שרכשה מלימודיה לאורך השנים. היא יוצרת קונטרפונקט, קומפוזיציות והרמוניות כמבנה הפוגות של באך והסונטה כשהכלים המשמשים אותה הם צבע השמן, הקו והרישום האקספרסיבי, קולאז' ניירות האורז, תווים, עיתונים בפורמטים גדולי הממדים. כל אלו יוצרים אבסטרקט אחר ושונה המייחד את יצירתה.
בשנת 1993 נבחרה לייצג את ישראל עם ארבעה אמנים נוספים מטעם מרכז אוסטרי לשבועיים יצירה בנואייבה, אמנים למען השלום.
בשנת שנת 1998 ייצגה את ישראל בחגיגות עצמאות - 75 של טורקיה בעיר בורסה התאומה לעיר הרצליה יחד עם 12 ערים תאומות נוספות בעולם.
לופו מרבה לתרום מיצירותיה לארגונים המסייעים לקהילות נזקקות: קרן היסוד, העמותה למען האיידס, עמותת A.L.S בתי חולים, ילדים במצוקה ועוד.
יצירותיה נמצאים באוספים ציבוריים ופרטיים רבים בין השאר באוסף בית ברל, אוסף אוניברסיטת תל אביב, אוסף מוזיאון הרצליה, אוסף ג'ורבין, אוסף סמי יוחננוף, אוסף דבורה שוקן, אנשי אקדמיה רפואה ומשפט וחברות ציבוריות ידועות.
כיום חיה ויוצרת בעיר מודיעין. היא אם לשלושה בנים.
סגנון והשפעה

לופו היא חלק מתנועה שהפכה את המופשט המוכר והידוע לאמנות עכשווית ובתוך תנועה זו היא עומדת כאייקון של אמן אחד הנותן משמעות ושפה נוספת גם למופשט של היום.
יצירתה מזוהה בכל מקום בכתב יד ייחודי, במלודיה ובתנועתיות המוזיקליים, בקולאז' ניירות האורז והתווים, הרישום האקספרסיבי והכתיבה הנשזרים זה בזו בפורמטים גדולי הממדים המוליכים את הצופה צעד אחר צעד לתוך ליבה של היצירה.