stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקארתיזם
השלכות > מחלוקת היסטורית

המקארתיזם עומד עדיין גם במרכזו של ויכוח היסטורי. כאמור לעיל, מסמכים מסווגים שנחשפו במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 בארכיוני הקג"ב וארכיונים אחרים של ברית המועצות לשעבר, וכן חשיפת מסמכי וינונה, מסמכים סובייטיים שיורטו על ידי סוכנויות ביון של ארצות הברית ובריטניה, מראים שהחל משנות ה-40 של המאה ה-20 עסקה ברית המועצות בפעילות ריגול נרחבת בארצות הברית. כפי שהוזכר לעיל, מסמכים אלה הוכיחו שהמפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית מומנה ברובה על ידי ברית המועצות, וכי זו גם כיוונה את מהלכיה הפוליטיים. יש המאשימים גם כי חבריה גויסו לעיתים קרובות למשימות ריגול בארצות הברית. ישנם כמה פרשנים הרואים בכך הצדקה, מסוימת לפחות, למקארתיזם. אחרים חשים כי אכן היה אלמנט חתרני מסוכן בארצות הברית באותן שנים, וכי הסכנה אכן הצדיקה אמצעים קיצוניים. פרשנים נוספים טוענים כי אמנם היה צורך באמצעים חמורים, אם כי הממשל הגזים בנקיטת אמצעים אלה; ואולם, לטענתם, היסטוריונים של תקופת המקארתיזם ממעיטים בתיאור עומק פעילות הריגול הסובייטית בארצות הברית באותה תקופה, או בהבנת אופייה הבלתי דמוקרטי של המפלגה הקומוניסטית בארצות הברית. גם טרוצקיסטים ומתנגדי סטלין באופן כללי מדגישים את הרדיפה שחשו מצד המפלגה הקומוניסטית בארצות הברית.
מאידך, ישנם פרשנים הטוענים שלמרות הגילויים החדשים מהארכיונים ברוסיה, בסופו של דבר המפלגה הקומוניסטית בארצות הברית הייתה קבוצת שוליים חסרת משמעות בשנות ה-50, וכי הנזק שנגרם לאינטרסים אמריקאיים על ידי הריגול הסובייטי היה חסר חשיבות. לטענתם, הנזק שגרם המקארתיזם לחוקת ארצות הברית הוא גדול בהרבה מזה שנגרם אי פעם על ידי המפלגה הקומוניסטית.
השלכות > בתרבות ובאמנות

ב-1952 פרסם המחזאי ארתור מילר את מחזהו "ציד המכשפות", המציג את ציד המכשפות בסיילם כמטפורה למקארתיזם. הרעיון העומד מאחורי המחזה הוא שרדיפה דמוית מקארתיזם עלולה להתרחש בכל זמן, בכל מקום ובכל קהילה. במוקד המחזה עומדים הגיבורים הטרגיים של סיילם, אשר מרגע שהואשמו אינם יכולים לזכות את עצמם, בשל צורת החשיבה הלא-רציונלית של הציבור ושל בתי המשפט. מילר כתב מאוחר יותר: ”ככל שקראתי יותר על הפאניקה בסיילם עלו אצלי תמונות מקבילות של הניסיון המשותף בשנות החמישים”.
ראו גם

בהלת הלבנדר
ציד מכשפות
לילה טוב ובהצלחה
רודנות בחסות החוק
לקריאה נוספת

Schrecker, Ellen (2002). The Age of McCarthyism: A Brief History with Documents (2d ed.). Palgrave Macmillan. ISBN 0312294255
Buckley, William F. (1954). McCarthy and His Enemies: The Record and Its Meaning. Regnery. ISBN 0895264722
Buhle, Paul, and David Wagner (2003). Hide in Plain Sight: The Hollywood Blacklistees in Film and Television, 1950-2002. Palgrave Macmillan. ISBN 1403961441.
Cox, John Stuart, and Athan G. Theoharis (1988). The Boss: J. Edgar Hoover and the Great American Inquisition. Temple University Press. ISBN 087722532X.
Fried, Albert (1997). McCarthyism, The Great American Red Scare: A Documentary History. Oxford University Press. ISBN 0195097017.
Fried, Richard M. (1990). Nightmare in Red: The McCarthy Era in Perspective. Oxford University Press. ISBN 0195043618.
Griffith, Robert (1970). The Politics of Fear: Joseph R. McCarthy and the Senate. University of Massachusetts Press. ISBN 0870235559.
משה בן אלול

בן אלול (ראשון מימין) ולצדו זרובבל גלעד ודוד כהן, 1934
משה בן אלול (רייכרודל; 18 באוגוסט 1901 – 24 ביולי 1981) היה עיתונאי ישראלי. עורכו הראשון של השבועון "דבר השבוע".
קורות חיים

משה בן אלול נולד במרינסק שברוסיה בשנת 1901. קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר" בריגה, ולמד בבית ספר עממי, בגימנסיה, בקורסים למורים ובאוניברסיטת ריגה. עסק בהוראה. בשנת 1920 עלה לארץ ישראל. עבד כחלוץ בבניין, בסלילת כבישים ובחקלאות, ולאחר מכן כספרן וכמורה בבית הספר לילדי עובדים בתל אביב. משנת 1928 היה מורה לספרות והיסטוריה בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. כתב מאמרים בעיתון "דבר" מאז היווסדו ב-1925 והיה חבר מערכת העיתון.
בשנים 1929–1930 היה בן אלול שליח ההסתדרות הכללית אל תנועת החלוץ בלטביה. בשנת 1930 השתתף כציר בקונגרס ארץ ישראל העובדת בברלין, קונגרס שיזם דוד בן-גוריון של נציגי תנועות יהודיות מכל העולם בקריאה לצאת לעזרת היישוב ותנועת העבודה בתקופה שלאחר מאורעות תרפ"ט.
משנת 1931 היה עורכו של "במעלה", ביטאון תנועת הנוער העובד. במלחמת העולם השנייה, בשנים 1942–1945, התנדב ליחידה ארץ ישראלית בצבא הבריטי.
בשנת 1946, כאשר נוסד השבועון "דבר השבוע", נתמנה בן אלול להיות עורכו הראשון, ומילא תפקיד זה עד לשנת 1956. כתב בשם העט "מ. אחי-יוסף".
היה חבר אגודת העיתונאים.
משה בן אלול נפטר בשנת 1981 והוא בן 80 שנה.
משנת 1926 היה נשוי לרבקה לבית הכט, והיה אב לבן, דוד בן אלול, עיתונאי אף הוא, ששימש עורך מדור הקולנוע של "דבר השבוע".
ספריו

מה שלום ידידי?: מבחר רשימות; ציורים: אריה נבון, תל אביב: דבר, תש"ך 1959.
איך למדתי עברית מפי חיות ועופות: מפלאי השורש העברי, תל אביב: דבר, תשכ"ה 1965.
אדם הולך בעקבות עצמו: מבחר רשימות ומאמרים, תל אביב: עם עובד / תרבות וחנוך, תש"ם 1980.
לקריאה נוספת

'בן־אלול (רייכרודל), משה', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 85. (הספר בקטלוג ULI)
גצל קרסל, לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, ספרית פועלים, 1965, כרך א, עמ' 262.
מיכאל אסף, 'העיתונאי-החלוץ – משה בן-אלול', ספר השנה של העיתונאים, 1982, 339.
הערות שוליים

↑  ראו ביקורת: אביתם, רשימותיו של בן־אלול, דבר, 12 בפברואר 1960.
↑  מ. אסף, בשולי דברים | יישר כוח לבן-אלול, מעריב, טור 3, 22 בנובמבר 1965.
↑  ראו ביקורת: י' פלדי, מאזנים נא (1980), 296–297.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500791105171  VIAF: 308275747   WorldCat (עם VIAF): 308275747
חיים דומי

| --- | --- |

חיים דומי, אוגוסט 1966
 לידה:  3 בדצמבר 1928 קריית חיים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  24 במרץ 1981 (בגיל 52) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   פלמ"ח    צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1946–1950, 1955 – 1981
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין חימוש ראשי  עוזר ראש אג"א
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים
 
חברי הפלמ"ח ובהם חיים דומי (במרכז), לאחר הקרב על צפת. 1948
חיים דומי (3 בדצמבר 1928 – 24 במרץ 1981) היה קצין חימוש ראשי בצה"ל ועוזר ראש אג"א לתפקידים מיוחדים בדרגת תת-אלוף.
חייו

דומי נולד בקריית חיים בנם של חיינה ושמעון דומשביצקי, ממייסדי היישוב. למד בבית הספר לילדי עובדים ובבית הספר הריאלי. היה חבר בפלוגות הפועל, בנוער העובד והלומד וחבר הכשרת אשדות יעקב. ב-1946 הצטרף לפלמ"ח ושירת בפלוגה ג' של הגדוד השלישי. בשנת 1947 יצא לקורס מפקדי כיתות ובשנת 1948 סיים קורס מפקדי מחלקות במחנה דורה. במלחמת העצמאות השתתף במסגרת חטיבת יפתח בקרב על צפת, בקרב על טבריה, כיבוש סאסא, קרב מצודת נבי יושע, עין זייתון, ביריה, משמר הירדן, קרבות מלכיה ובמבצע יורם. נטל חלק עם החטיבה במבצע דני ובמבצע יואב במהלכו נפצע.
ב-1950 השתחרר ולמד הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. התגייס לשירות קבע ב-1955 ושירת בחיל החימוש כקצין תכנון עבודות בבמ"ב (בית מלאכה בסיסי) 681 בדרגת רב-סרן. בשנים 1958 עד 1961 היה מפקד במ"ב 682 והועלה לדרגת סגן-אלוף. ב-1961 מונה לסגן קצין חימוש ראשי. ב-1964 נשלח מטעם צה"ל לארצות הברית, ללימודי תואר שני בהנדסת מכונות באוניברסיטת קולומביה והשתלם גם בחקר ביצועים ובשימוש במחשבים לצרכים טכניים ומנהלתיים.
באוגוסט 1966 מונה לקצין חימוש ראשי. הוא שירת בתפקיד במשך שבע שנים, כולל בתקופת מלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה. במלחמת ההתשה יזם את הקמת הגש"ח (גדוד שירותי חימוש) שנתן מענים חימושיים למעוזים בקו ברלב וליחידות השונות. ב-1970 קודם לדרגת תת-אלוף. בעקבות מלחמת ששת הימים התמודד עם הצורך בהחזרה לכשירות של כלי הלחימה הצה"לים, ופעל לשיפוץ והסבה של נשק שלל רב שנתפס, כולל כ-100 טנקי צנטוריון ו-M48 פטון ירדנים, הסבת שישה גדודי ארטילריה לשימוש בתותחים מתוצרת ברית המועצות בקטרים 130 ו-122 מ"מ, שכמויות גדולות שלהם נתפסו יחד עם תחמושת רבה, וטנקי טירן רבים שנלקחו שלל בסיני.
ב-1973 השתחרר מצה"ל, ועבד כמשנה למנכ"ל בתי הזיקוק. הוא חזר לשירות בשנת 1975, מונה לעוזר למדען הראשי בצה"ל, ובהמשך לעוזר ראש אג"א לתפקידים מיוחדים, נפטר ב-1981 בעודו בשירות. נקבר בבית הקברות הצבאי בחיפה.
הערות שוליים

↑  החימוש בפיקוד הדרום- מלחמת ההתשה, באתר חיל חימוש, מתוך "אפיקים בנגב", סיפור מערך האחזקה בפיקוד דרום
| קציני הטכנולוגיה והאחזקה  |
| --- | --- | --- |
| קציני חימוש ראשיים | אשר פלד • צבי בן יעקב • דב שמר • עמנואל פרת • עמוס חורב • ינון עזרוני • עמוס חורב • חיים דומי • אלעזר ברק • בן-ציון בן-בשט • טוביה מרגלית • משה קידר • צבי אורן • עמי סגיס • מיכאל דיין • שלום קורן • זכריה חי • חיים רונן • איל אלוק • צביקה קראוס • אליעזר בן הרוש • מישל ינקו |  |
| קציני הטכנולוגיה והאחזקה | אילן אליה • אריאל שימה |  |
מגדלי ברזאן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדלי שמירה
 מיקום:  אום סלאל מוחמד 
 מדינה:  קטר (מדינה) קטר
 מידות
 גובה:  16 מ' 
 
 קואורדינטות:  25°25′05″N 51°24′47″E﻿ / ﻿25.418024°N 51.413094°E﻿ / 25.418024; 51.413094
  (למפת קטר מוגדלת) דוחה א-רווייס אל-ח'ור אום סלאל א-דעאין א-ריאן אל-וכרה ערב הסעודית  בחריין המפרץ הפרסי מגדלי ברזאן(למפת קטר רגילה) דוחה א-רווייס אל-ח'ור אום סלאל א-דעאין א-ריאן אל-וכרה ערב הסעודית  בחריין המפרץ הפרסי מגדלי ברזאן he
 
מגדלי ברזאן (בערבית: برج برزان, בתעתיק מדויק: ברג ברזאן) הידועים גם בשם מגדלי מבצר אום סלאל מוחמד הם מגדלי שמירה הממוקמים בעיר אום סלאל מוחמד שבקטר. המגדלים נבנו בשלהי המאה ה-19, שופצו בשנת 1910 על ידי השייח' מוחמד בן ג'אסם אאל ת'אני (לימים אמיר קטר השני) ובשנת 2003 שוחזרו מחדש. המגדלים ממוקמים בקצה הדרומי של מערכת הגנה שהוקמה בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 על מנת להגן על עמק רודה (روضة), בו נאגרים מי גשמים מההרים הסמוכים.
גדר המערכת סביב רצועת עזה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קו צבאי 
 מדינה:  ישראל 
 מיקום ההתחלה:  נתיב העשרה
 מיקום הסוף:  ציר פילדלפי
 בעלים:   אוגדת עזה
 מפעיל:  חטמ"ר צפונית  חטמ"ר דרומית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2017–2021 (כ־4 שנים)
 עלות:  3 מיליארד ש"ח
 מידות
 אורך:  65,000 מטר
 
גֶּדֶר המערכת סביב רצועת עזה היא מכשול מעבר בין רצועת עזה לישראל שנבנה לראשונה על ידי ישראל בשנת 1994 ומהווה כיום את גבול ישראל – רצועת עזה.
עם השלמת הנסיגה מעזה ב-2005 נסתיימה בניית תוספת למכשול זה במטרה להפריד בין רצועת עזה למצרים. בנוסף הוגדר אזור חיץ ברוחב 300 מטרים סביב כל הרצועה שאליו אסורה הכניסה לפלסטינים.
בשנים 2017–2021 נבנה המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה, שנותן הגנה נגד מנהרות טרור חודרות-גדר בנוסף להגנה על-קרקעית נוספת.
הגדר עוברת לאורך כל הגבול היבשתי של רצועת עזה ומורכבת מגדרות תיל רגישה למגע וחיתוך, חיישנים ואזורי חיץ בשטחים הגובלים בישראל ובקטע הגובל עם מצרים ההפרדה נעשית עם בטון וקירות פלדה. בעקבות ירי צלפים, מקלעים ונ"ט אל עבר נתיב העשרה קטע הגדר סביב יישוב זה כולל חומת בטון ומגדלי שמירה ופילבוקסים. הציר הביטחוני המקיף את הגדר נקרא ציר הוברס.
גדר המערכת בסמוך למעבר קרני
דחפור D9R משוריין של צה"ל מבצע חישוף ואיתור מטעני חבלה בציר הוברס סביב גדר המערכת
מעברים

הכניסה לרצועת עזה מהיבשה מתבצעת דרך שישה מעברים:
מעבר ארז הצפוני
מעבר נחל עוז
מעבר רפיח הדרומי – גבול מצרים – רצועת עזה, משמש רק למעבר אנשים
מעבר קרני המזרחי – המשמש רק למעבר סחורה
מעבר כרם שלום בגבול עם מצרים המשמש למעבר סחורה
מעבר סופה צפונית משם
מערך ההגנה סביב גדר המערכת > ציר הוברס

ציר הוברס הוא שם הקוד הצבאי של הציר (כביש הביטחון ומערכת הביצורים שסביבו) המקיף את גדר המערכת של רצועת עזה, מהים התיכון בצפון, עד ציר פילדלפי בדרום.
מערך הצמ"ה ואגף בינוי של אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה עוסקים בבניית הביצורים ומערכת ההגנה בציר הוברס. מערך ההגנה, שכולל ביצורים, מערכות תצפית והתרעה, מערכות הגנה אקטיבית ושמירה על ידי כוחות קרביים, נקרא בצה"ל מערך "בני קשת". ציר הוברס כולל מערכת הגנה דו-שלבית: ציר הוברס א' וציר הוברס ב'. כל ציר אמור לכלול גדר התרעה אלקטרונית ודרך טשטוש על מנת למנוע פיגועי חדירה.
כיום[דרושה הבהרה] קיים רק ציר הוברס א' הכולל גדר תיל, ובמרחק 20 מטר ממנה גדר התרעה אלקטרונית, שהוקמה עוד בשנות ה-90 של המאה ה-20 בהוראת ראש ממשלת ישראל דאז יצחק רבין. בעקבות תוכנית ההתנתקות החל צה"ל בהכשרת שטח סביב הגדר על מנת להפכה לגבול בר הגנה. עבודת ההכנה כללה סלילת כביש פטרולים, הכשרת דרך טשטוש והקמת סוללות עפר בצד הישראלי של הגדר וחישוף צמחייה בצד העזתי של הגדר. ב-2014 נכנסה לשימוש משאית המרססת את אזור הגדר בקוטלי עשבים על מנת למנוע גידול צמחייה ועשבים ליד הגדר שמשמשים מסתור למחבלים ולמטעני חבלה. מאחר שתוכנית התנתקות כללה גם את הריסת היישובים בצפון הרצועה – ניסנית, אלי סיני ודוגית – הפך היישוב נתיב העשרה ליישוב גבול. בקטע זה הוקמה חומת בטון ומוצב. לצד הגדר הוקמו עמדות פילבוקס ומגדלי תצפית. כמו כן, הוצבו לאורך הגדר מצלמות בשלט רחוק המעבירות מידע בזמן אמת למרכז בקרה המאויש על ידי תצפיתנים.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נוספו למערך "בני קשת" מקלעים בשלט רחוק המאפשרים השבת אש מתוך מרכז הבקרה (מערכת "רואה-יורה") וכלי רכב בלתי מאוישים (כרב"מ) מסוג גארדיום (בצה"ל נקרא "שותף נאמן") המפטרלים סביב הגדר. במהלך העשור השני של המאה ה-21 יצא הגארדיום משירות והוחלף בשומר גבולות (שג"ב), כלי רכב בלתי מאויש על בסיס טנדר פורד.
מערך ההגנה סביב גדר המערכת > המכשול התת-קרקעי נגד מנהרות

ב-2017 החלה ישראל בהקמת המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה. ב-2021 הסתיימה בניית החלק התת-קרקעי של המכשול ו-81% מהחלק העל-קרקעי.
המכשול כולל חומת בטון בגובה 6 מטר מעל הקרקע, קיר שיגומים מבטון מזוין מתחת לקרקע ואמצעי חישה לגילוי מנהרות חדירה וטרור.
מערך ההגנה סביב גדר המערכת > הכוחות בציר

את הציר מחזיקה אוגדת עזה כאשר את הציר החזיקו חטיבת גבעתי וגדודים מחטיבת גולני עד 2009, אז הוחלפו בידי חטיבת הנח"ל. את הפעילות ההנדסית בציר מבצעות פלוגות אבירי הפלדה (צמ"ה עזה דרום) וחתולי הפלדה (צמ"ה עזה צפון) שמפעילות ציוד מכני הנדסי, כשלצידן גדודי הנדסה קרבית סדירים המתחלפים בתדירות קבועה העוסקים בפעולות זהות וסיוע לכוחות חי"ר בנושא החבלה והמטענים וההתפרעויות בגדר. גם יחידת יהל"ם פועלת רבות בגזרה, בעיקר בסילוק פצצות ופעילות נגד המנהרות.
את אחזקת הגדר עצמה מבצעת יחידת "קומץ" של חיל החימוש שאחראית על התקנת ותחזוקת החיישנים האלקטרוניים וכן תיקון הגדר עצמה.
בנוסף, בציר הוברס סביב הגדר מפטרלים כלי רכב בלתי מאוישים, בהתחלה מדגם גארדיום (שותף נאמן) וכיום מדגמי שומר גבולות (כרב"ם) ורובוט יגואר.
עד ביצוע ההתנתקות החזיקו את הציר חטיבת גבעתי (חיל הרגלים הישראלי) וגדוד להב (603) של חיל ההנדסה הקרבית שחיסל למעלה מ-70 מחבלים בשנים 2004–2005. את כוחות היבשה מגבה חיל האוויר באמצעות מערכי הכטב"מים ומסוקי הקרב.
לצד פטרולים סביב הגדר, ביצעו הכוחות גם כניסות לשטח רצועת עזה, בעיקר לניקוי זירות מטענים שהוטמנו סביב הגדר, חישוף שטחים, מארבים למחבלים ומרדפים אחרי מחבלים שירו אל הגדר. עשרות מחבלים נורו למוות אחרי שהתקרבו אל הגדר במטרה לבצע פיגועים.
התקפות ופיגועי טרור על גדר המערכת

מחבלים פלסטינים תוקפים את הגדר והכוחות המתחזקים אותה באופן קבוע. ההתקפות נעשות בירי מנשק קל, ירי רקטות נ"ט והטמנת מטעני חבלה ליד הגדר. עשרות מחבלים נהרגו על ידי כוחות צה"ל כאשר ניסו לחצות את הגדר, לחבל בה או להניח מטענים סמוך לה. יעדים נוספים ופופולריים להתקפות מצד ארגוני הפלסטינים הם המעברים סביב הגדר: מעבר ארז ומעבר קרני.
בצד ההתקפות הישירות על הציר, נעשו ניסיונות פלסטינים לעקוף את הגדר, בעיקר באמצעות ירי תלול מסלול (רקטות קסאם ופצצות מרגמה), ובאמצעות חפירת מנהרות תת-קרקעיות, כדי לבצע פיגועי חדירה ביישובי עוטף עזה.
ב-15 באוגוסט 2007 נחשפה מנהרת טרור בצפון רצועת עזה, שיועדה לביצוע פיגוע חדירה ביישובי עוטף עזה. צה"ל העריך שיש עוד כ-20 מנהרות כאלה בשלבי חפירה שונים.
ב-25 באוגוסט 2007 חדרו שני מחבלים לנתיב העשרה כאשר טיפסו על חומת הבטון, אך כוח גולני שהוזעק למקום הצליח להורגם.
ב-9 באפריל 2008 נהרג בקרבות ברצועה חייל צה"ל, ובצהריים שני אזרחים נהרגו בפיגוע ירי במעבר קרני שבוצע על ידי ועדות ההתנגדות העממית, הג'יהאד האסלאמי וגדודי המוג'אהידין של הפת"ח. טנק של צה"ל השיב אש והרג שני מחבלים, ושניים אחרים שנמלטו חוסלו בתקיפה אווירית.
ב-12 ביוני 2008 צה"ל סיכל ניסיון חדירה של יעה אופני (שופל) ממולכד בחסות ירי כבד של מרגמות ורקטות אל עבר כוחות צה"ל ויישובי עוטף עזה. השופל הושמד על ידי פגז של טנק מרכבה סימן 4.
בדצמבר 2010 נורה לראשונה טיל קורנט באזור רצועת עזה לעבר טנק מרכבה של צה"ל וחדר את השריון שלו, אך לא גרם לנפגעים בנפש. כעבור ארבעה חודשים נורה טיל קורנט מעזה לעבר אוטובוס ילדים, שבו היו ילד אחד ונהג. כתוצאה מכך נפצע הילד באורח קשה (ונפטר לאחר עשרה ימים מפצעיו) והנהג נפצע קל. בגלל הימצאות טילי נ"ט מתקדמים כמו הקורנט בידי חמאס, החליט צה"ל להעביר לקו טנקי מרכבה סימן 4מ המצוידים במערכת ההגנה האקטיבית "מעיל רוח". ב-11 במרץ 2011 רשמה המערכת יירוט בכורה מוצלח כאשר השמידה רקטה נגד טנקים שנורתה על טנק שסייר סמוך לניר עוז.
ב-1 ביוני 2012 נהרג לוחם מחטיבת גולני באזור כיסופים בהיתקלות עם מחבל שחדר מרצועת עזה.
ב-24 בדצמבר 2013 נרצח אזרח עובד צה"ל בפיגוע ירי כאשר נורה בציר הוברס סמוך לרצועת עזה על ידי צלף טרור פלסטיני.
התקפות ופיגועי טרור על גדר המערכת > הלחימה לאחר מבצע צוק איתן

במהלך 2017 ו-2018 צה"ל חשף ונטרל כ-17 מנהרות טרור שנחפרו אל תוך שטח ישראל. המנהרות אותרו באמצעות מודיעין צבאי וטכנולוגיה מסווגת.
התקפות ופיגועי טרור על גדר המערכת > העימותים באזור גדר המערכת

בסוף מרץ 2018 החלו העימותים בגבול ישראל-עזה במסגרת "צעדת השיבה הגדולה". העימותים מגיעים לשיאם מדי יום שישי במהומות אלימות ופיגועים נגד הגדר. כ-205 פלסטינים נהרגו מאש צה"ל, רובם מחבלים או מזוהים עם ארגוני טרור. לצד ההפגנות האלימות בסמוך לגדר המערכת, הפלסטינים ביצעו ניסיונות חדירה רבים לשטח ישראל, וכוחות צה"ל סיכלו לא מעט פיגועי חדירה כשהרגו מחבלים שפרצו את גדר המערכת או היו חמושים בסמוך לה.
ב-20 ביולי 2018, נהרג לוחם בחטיבת גבעתי, לאחר שנפגע מאש צלפים במהלך סיור לאורך הגבול; הישראלי הראשון שנהרג מאש שמקורה ברצועת עזה מאז מבצע צוק איתן.
התקפות ופיגועי טרור על גדר המערכת > טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל

בבוקר 7 באוקטובר 2023, במסגרת טבח שבעה באוקטובר, בחסות ירי רקטות החלו פעולות לחציית הגדר על ידי אנשי חמאס. על פי סרטונים שפרסם חמאס, נוטרלו מערכות תצפית ואש וביניהם מערכת רואה-יורה בעזרת כטב"מים או נשק נ"ט. גדר המכשול פוצצה ואנשי חמאס חדרו דרך גדר נוספת בדרכם לתוך תחומי ישראל.
לאחר מעבר המכשולים, פשטו אנשי חמאס על שמונה מוצבי צה"ל, שם השמידו אמצעי תקשורת ותצפית על מנת לשבש את יכולת הפיקוד והשליטה של צה"ל בגזרה. שיבוש זה הקל על המשך המתקפה, שבו חדרו כאלפיים מחבלים פלסטינים ליישובי עוטף עזה, כשהם רכובים על טנדרים ואופנועים, וכן בסירות דרך הים ובאמצעות מצנחי רחיפה.
במהלך הקרבות במוצבים נהרגו עשרות לוחמי חטיבת גולני, סיירת הנח"ל ושריון אשר איישו את המוצבים ותפסו את הקו של גדר המערכת.
בדצמבר 2024 הוקם סמוך לגדר המערכת אזור חיץ מפורז, כחלק מכיבוש הרצועה במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ראו גם

המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה
גדר ההפרדה בין מצרים לרצועת עזה
המכשול הימי בגבול רצועת עזה
הערות שוליים

↑  כתבה באתר Boston.com
↑  כתבה באתר הניו יורק טיימס
↑  דניאל חסון, "מדבירת הגדרות" תטפל בעשבים השוטים בעזה, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 19 בפברואר 2014(הקישור אינו פעיל, 1.04.2018)
↑  נחשפה מנהרת טרור בצפון רצועת עזה, ויקיחדשות, 15 באוגוסט 2007
↑  צה"ל סיכל פיגוע בנתיב העשרה, ויקיחדשות, 25 באוגוסט 2007
↑  אמיר בוחבוט וירון ששון, שני הרוגים בחדירת מחבלים למעבר קרני, nrg, ‏9 באפריל 2008.
↑  חנן גרינברג צה"ל: סוכל פיגוע בחסות הירי מהרצועה, ynet, ‏12 ביוני 2008. ראו גם: תמונות של השופל אחרי השמדתו.
↑  רוני סופר, הרמטכ"ל: לראשונה חדר לטנק בעזה טיל "קורנט", באתר ynet, 21 בדצמבר 2010
↑  תלם יהב, קסאם? קטן עליהם. הארסנל של חמאס. דו"ח מצב באתר mako
↑  רוני דניאל, טיל קורנט נורה על אוטובוס ילדים באתר ערוץ 2
↑  אליאור לוי ויואב זיתון, לראשונה: מערכת "מעיל רוח" מנעה פגיעה בטנק, באתר ynet, 1 במרץ 2011
↑  יירוט מבצעי ראשון ל"מעיל רוח": הישג היסטורי לצה"ל, דובר צה"ל, 2 במרץ 2011
↑  יואב זיתון ואליאור לוי, לוחם נהרג ליד גבול עזה; צה"ל: נמנע פיגוע גדול, באתר ynet, 1 ביוני 2012
↑  ישראלי נהרג מירי סמוך לרצועת עזה, nrg מעריב, 24 בדצמבר 2013.
↑  ניר דבורי, ‏חמאס: 50 מההרוגים - אנשי הארגון, באתר ‏מאקו‏, 16 במאי 2018
↑  קורות החיים של אביב-אברהם לוי, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  עינב חלבי, השמידו את "העיניים של הלוחמים", פוצצו גדר - ופשטו: התיעוד ממתקפת הפתע, והסימנים המעידים שפוספסו, באתר ynet, 8 באוקטובר 2023
↑  אמיר בוחבוט‏, ברגל, באופנועים ובסירות: מתקפת חמאס, שלב אחר שלב, באתר וואלה, 7 באוקטובר 2023
↑  יואב זיתון, שר הביטחון אישר גיוס מילואים נרחב: היערכות למלחמה בדרום, באתר ynet, 7 באוקטובר 2023
מעבר ארז
טנק מרכבה סימן 4מ עם "מעיל רוח" מסייר על הציר
השופל הפלסטיני אחרי שהושמד על ידי טנק של צה"ל
מוצב נחל עוז
אלכסנדר פוליהיסטור

| --- | --- |
 לידה:  100 לפנה״ס מילטוס, טורקיה 
 פטירה:  40 לפנה״ס (בגיל 60 בערך) לאורנטום, רומא העתיקה 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה 
 
לוקיוס קורנליוס אלכסנדר פוליהיסטור (ביוונית: Αλέξανδρος ο Πολυίστωρ, "אלכסנדר המרבה לחקור"), מכונה גם אלכסנדר איש מילטוס (ביוונית: Ἀλέξανδρος ὁ Μιλήσιος), היה סופר יווני בן המאה ה-1 לפנה"ס.
ביוגרפיה

על פי הסודא (האנציקלופדיה הביזנטית מסביבות שנת 1000 לספירה) הוא נולד באפסוס, אולם הדבר עומד בסתירה לדברי סטפנוס מביזנטיון, שאומר כי אלכסנדר היה יליד קוטיאיום (אנ') בפריגיה הקטנה (אנ') ובן של אסקלפיאדס (Asclepiades). דברי סטפנוס נתמכים על ידי האטימולוגיקום מאגנום (לקסיקון ביזנטי מהמאה ה-12), שם אלכסנדר נקרא "קוטיאוס" (Kotiaeus).
על פי הסודא, בזמן מלחמת סולה ביוון (מלחמות מיתרידטס), נעשה אלכסנדר אסיר ונמכר כעבד לקורנליוס לנטולוס, שלקח אותו לרומא והפך אותו למורה לילדיו. לאחר מכן שחרר אותו לנטולוס לחופשי.
מתוך הסודא נראה שקיבל את השם "קורנליוס" מלנטולוס, אולם באותה מידה ייתכן וקיבל את השם מלוקיוס קורנליוס סולה, שעל פי סרוויוס שחרר את אלכסנדר והעניק לו את האזרחות הרומית.
על פי הסודא הוא היה מדקדק, תלמידו של קראטס ממאלוס, ונשרף למוות במהלך שרפה שכילתה את ביתו שבעיר הרומאית לאורנטום (אנ') שבלאטיום, בחוף המערבי של איטליה. כאשר שמעה אשתו, הלן, על מה שקרה, היא תלתה את עצמה.
אחד מתלמידיו של אלכסנדר היה הסופר הרומי גאיוס יוליוס היגינוס (אנ'), שמונה על ידי אוגוסטוס להיות הממונה על הספרייה הפאלאטינית.
חיבוריו

אלכסנדר קיבל את כינויו "פוליהיסטור" משום שהיה סופר פורה ביותר, אבל מכל יצירתו לא שרד ולו ספר אחד; כל ששרד הם קטעים המצוטטים אצל סופרים אחרים ורשימת יצירותיו הרבות.
חיבורו הגדול והחשוב ביותר הוא בן 42 ספרים. נראה כי חיבור זה הכיל תיאורים היסטוריים וגאוגרפיים של כמעט כל ארצות העולם העתיק. כל אחד מהספרים עסק בארץ נפרדת והיה בעל שם תואם, כגון "פריגיאקה", "קאריקה", "ליקיאקה" וכדומה. אולם פוליהיסטור עסק בכמה מהארצות גם בחיבורים נוספים, המוזכרים בקטעים רבים אצל סטפנוס ופליניוס הזקן.
דיווחו על אשור ובבל כולל קטעים מצוטטים בעיקר מברוסוס וגם מ"הכרוניקות של אפולודורוס" ומ"הספר השלישי של הסיבילות".
חיבור נפרד על המוזיקאים הפריגיים נזכר אצל פסאודו-פלוטרכוס ויש סבירות גבוהה מאוד שאלכסנדר פוליהיסטור הוא גם מחבר הספר על ההיסטוריה של שושלות הפילוסופים היווניים, שנראה כי היה הבסיס לעבודתו של דיוגנס לארטיוס "חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים", שכמה סופרים ייחסו אותו, ככל הנראה בטעות, לאלכסנדר ליכנוס.
חיבור על הסמלים של הפיתגוראים נזכר אצל קלמנס מאלכסנדריה (Stromata, I, 131) וקירילוס האלכסנדרוני (adv. Julian, IX, p. 133).
כמה קטעים מתוך החיבור על ההיסטוריה של רומא נשמרו אצל סרוויוס.
רשימה מלאה של כל השמות של החיבורים הידועים מאת אלכסנדר פוליהיסטור נמצאת בספרו של ווסיוס (אנ') משנת 1624 "ההיסטוריונים היוונים" (Vossius, De Historicis Graecis, p. 187).
חיבורים נוספים שכתב: החיבור על רומא (בן 5 ספרים), "אגיפטיאקה" (על מצרים, בן לפחות 3 ספרים), על ביתיניה, על הים השחור, על איליריה, "אינדיקה" והיסטוריה של הכלדיים.
על היהודים

בין שאר כתביו, חיבר פוליהיסטור גם את הספר על אודות היהודים (Περὶ Ἰουδαίων), בו אסף קטעים מתוך חיבורים שונים על היהודים. לדעת מנחם שטרן הכתיבה על יהודים ויהודה מעידה על העניין הרב שהיה לעולם הרומאי בארץ ישראל ובתושביה לאחר כיבושה בידי פומפיוס בשנת 63 לפסה"נ.
על היהודים > אצל אוסביוס

מן החיבור "על היהודים" נותרו קטעים אחדים בספרו של אוסביוס. מקטעים אלה עולה שאלכסנדר שאב את הידע שלו על יהודים ממספר רב של סופרים יהודים-הלניסטים (שרבים ידועים רק באמצעותו) וגם מכמה סופרים לא יהודים. הוא מצטט אותם לפי סדר כרונולוגי - הסדר בו ערוכים הסיפורים במקרא. בין הסופרים היהודים שסיפקו לו חומר היו דמטריוס הכרונוגרף, אופולמוס, ארתפנוס, קלאודמוס מלכוס, אריסטיאס, המשורר האפי פילון ויחזקאל הדרמטורג. בין הסופרים הפגניים: טימוכארס ואפולוניוס מולון. ובנוסף לאלה גם תאודוטוס השומרוני.
במשפטי הקישור של אלכסנדר המופיעים אצל אוסביוס יש כמה התייחסויות ל"ספר הקדוש" או "הספרים הקדושים". את אלה יש להסביר בתלותו המילולית של אלכסנדר במקורותיו היהודים.
גם יוסף בן מתתיהו מצטט אותו ומביא ממנו קטע מתוך חיבורו של קלאודמוס. מתקבל הדעת שהקטע לקוח מהחיבור על היהודים אך אין זה ודאי. מלבד ציטוט זה לא ברור באיזה מידה הוא מסתמך עליו.
על היהודים > בסודא

פרגמנט אחד שמקורו בספרו "על אודות רומא" (Περὶ Ῥώμης) מצוי בסודא ובו נאמר על אלכסנדר פוליהיסטור:
”ועל אודות רומא [הוא חיבר] חמישה ספרים, שבהם הוא מציין כי שם [ברומא] הייתה אישה עבריה בשם מוֹסוֹ (Μωσώ) שחיברה את חוקי העברים”.
ברור למדי ש"מוֹסוֹ" היא משה, אך לא ברור מדוע ייחס את המעשים לאישה ומדוע קבע את מקום ההתרחשות ברומא.
למרות שהמסורת היהודית לגבי משה הייתה ידועה היטב לאלכסנדר, הוא לא ראה פגם בהתייחסות לגרסה הסותרת אותה ואולי אפילו מלגלגת על העם היהודי.
אלכסנדר פוליהיסטור הוא הסופר הפגני הראשון שהחליף את המונח "יהודי" עם "עברי". הוא משתמש במונח "עברי" גם במשפטי הקישור שלו המופיעים אצל אוסביוס. מונח זה ככל הנראה השתרש אצלו מתוך המקורות היהודיים בהם השתמש, כמו למשל המשורר-מחזאי יחזקאל.