stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוארי הממונים בגולה על מעות ארץ ישראל
היסטוריה > מבין האישים שצוינו בתפקיד בקרב יהדות אשכנז > בקרב תנועת החסידות: נשיאי קופת מעות ארץ הקודש

בעקבות עליית תלמידי הבעש"ט ייסד רבי מנחם מנדל מוויטבסק את "קופת מעות ארץ הקודש" ביחד עם רבי שניאור זלמן מלאדי ורבי מרדכי מנשכיז, כדי להעביר כספים מחו"ל עבור היישוב החסידי בארץ ישראל. הקופה הייתה משותפת ליהודי רוסיה, בלארוס וווהלין. בהמשך התפצלו אנשי ווהלין מהקופה וייסדו את כולל ווהלין.
עם התגברות עליות האשכנזים לארץ ישראל התפתחה נטייה שלהם להתחלק לכוללים נפרדים האוספים את הכספים בקהילות מוצאם ומייעדים אותם לקרוביהם אשר בארץ. לעיתים איסוף הכספים וחלוקתם לא היה על פי שיוך חסידי אלא לפי שיוך אזורי הכולל הן חסידים והן פרושים כאחד. כך למשל בתקופת כהונתם של אדמו"רי סלונים כנשיאי הקופה - הקופה כונתה "כולל רייסין" ושמות נוספים בהתאם להתפצלויות החסידויות.
בין האישים שנשאו בתחילה בתפקיד זה בסוף המאה ה-18 וראשית המאה ה-19 נמנים:
רבי שניאור זלמן מלאדי האדמו"ר הראשון של חסידות חב"ד. רבי מנחם מנדל מוויטבסק ראש היישוב החסידי בארץ ישראל, מינה אותו כאחראי כולל החסידים בארץ הקודש שהיה אז אחראי על כל החסידים בארץ ישראל.
רבי מרדכי מלעכוויטש - מתלמידי רבי שלמה מקרלין ומייסד חסידות לעכוויטש ממנה הסתעפו חצרות קוברין, סלונים, קוידנוב ונובומינסק. מונה על ידי רבי אברהם מקאליסק ממנהיגי היישוב החסידי בארץ ישראל מטעם כולל רייסין (-רוסיה הלבנה). אחריו המשיך בתפקיד בנו רבי נח מלעכוויטש
רבי מרדכי מנשכיז - היה אדמו"ר חסידי מתלמידי רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב, ואבי שושלת נשכיז. היה מנשיאי קופת מעות ארץ הקודש בפולין, ובהמשך הקים בשנת תקנ"ו (1796) ביחד עם החוזה מלובלין, המגיד מקוזניץ והאוהב ישראל מאפטא את כולל ווהלין.
האחריות על כולל ווהלין התחלקה תחילה בין כמה צדיקים. בראשית המאה ה־19 היו אלו רבי משה צבי מסאווראן, רבי יוסף מראשקוב ורבי ישראל מרוז'ין. רק לאחר פטירת השניים הראשונים והתיישבותו של ר' ישראל מרוז'ין בבוקובינה (ב־1842) החל האחרון להנהיג לבדו את הכולל, הנהגה שעברה בירושה לצאצאיו אחריו. השימוש בתואר "נשיא" למנהיגי הכולל החל רק במחצית השנייה של המאה ה־19, כנראה בהשפעת התואר הקדום "נשיא ארץ ישראל".
היסטוריה > מהמחצית השנייה של המאה ה-19

עם התגברות עליות האשכנזים לארץ ישראל התפתחה נטייה שלהם להתחלק לכוללים נפרדים האוספים את הכספים בקהילות מוצאם ומייעדים אותם לקרוביהם אשר בארץ הגם שבעניינים שונים מול השלטונות הם שיתפו פעולה. ב-1849 התגלעו חילוקי דעות בין קהילות "כולל הפרושים" והוא התפצל לשבעה כוללים נפרדים והם כולל הורודנא, כולל רייסין, כולל מינסק, כולל וילנא, כולל פולין של הפרושים, כולל סובלק ופינסק וכולל הו"ד (הולנד ודויטשלנד, כלומר גרמניה). גם "קופת מעות ארץ הקודש" של החסידים התפלגה והפכה לשלושה כוללים נפרדים נוסף על כולל חב"ד, והם כולל פולין של החסידים, כולל ווהלין וכולל אוסטרייך (אוסטריה וגליציה) ואונגרין (הונגריה). כשהשר משה מונטיפיורי ביקר בא"י ב-1855 מצא בירושלים 19 כוללים, בהם כולל חיבת ירושלים ליוצאי גליציה, כולל רייסין, כולל אונגרין, כולל ווהלין וכולל גורג'יסטן. ב-1860 הקים הרדב"ש את ועד העדה המערבית עבור יוצאי צפון אפריקה.
לאור מצב זה איחד ר' יוסף ריבלין בשנת 1866 כמעט את כל כוללות האשכנזים (ולזמן מה גם את כוללות הספרדים) תחת הוועד הכללי כנסת ישראל אך איחוד זה לא החזיק שנים רבות.
כך יצא שבמהלך המאה ה-19 נשחקה מרכזיותו של הנושא תפקיד זה אשר עבר הן למסגרות ארגוניות ממוסדות או לחלוקה קהילתית ואזורית שהתפצלה והצטמצמה לקבוצות רבות.
עם זאת ככל שהתרחב וצמח היישוב היהודי בארץ כך התרבו השד"רים שנשלחו מערי הקודש לכל רחבי העולם. ואשר הגיעו אף להודו אוסטרליה ויבשת אמריקה. אופי המחויבות וההירתמות לטובת יושבי ארץ ישראל לא השתנה וכך גם לא כבוד המעמד של איסוף התרומות.
לימים על יסוד תופעה זו יופיע גם מנהג השקל הציוני והתרומה לקרן קיימת לישראל בקרב יהודי התפוצות מבין אלו אשר נרתמו לעניין הציוני או תקומת מדינת ישראל בתור המשכו של צמיחת היישוב היהודי בארץ ישראל. מאידך עם תקומתה של מדינת ישראל המשיך מנהג איסוף הכספים לטובת א"י בקהילות הגולה לשם תמיכה בעניים ולטובת חיזוק עולם התורה בארץ ישראל.
אחת הדרכים העממיות לאיסוף כספים לטובת עניי הארץ ולומדי התורה בארץ ישראל מוכרת באמצעות קופת רבי מאיר בעל הנס או בקיצור קופת רמבה"ן ולפיכך נקראו לעיתים הממונים על איסוף הכספים שם, בשם נשיא קופת רמבה"ן. קופות אלו הופצו במיוחד במאה ה-19 על ידי כוללים שונים תחת שמם לטובת איסוף כספים בגולה עבורם. זאת על בסיס קופת מעות א"י בשם זה, לה מיוחסת מסורת רבת שנים. יש לציין שבקהילות ישראל בארצות המזרח נקבעו קופות על שם רמבה"ן לטובת היישוב היהודי בטבריה ובאירופה לטובת כלל א"י.
לפי השערת הרב ראובן מרגליות ייחוס קופת רמבה"ן לסגולה הקשורה לתנא רבי מאיר בעל הנס, בטעות יסודה, והיא למעשה מיוסדת על קופות עתיקות שייסד הרמב"ן בתפוצות במאה ה-13 לכאשר עלה לירושלים להנהיג בה את היישוב היהודי הדועך.
...טרם נסעו דרש בחג הסוכות נאום פרידה... ואחרי שכבר עמד רבינו בענין העלייה ארצה ישראלה, התחיל לבאר כי אם אמנם אמרו חכמים הוי זהיר במצווה קלה כבחמורה מכל מקום יש מצוות שהן שקולות כנגד הרבה מצוות. ומהן מצוות דירת ארץ ישראל ומצוות צדקה. הזכיר אמרות רבותינו בדבר מעלת היישוב בארץ ישראל, ועל דבר גודל ערך הצדקה... לא בהזדמנות בחר רבנו לנושא דרושו האחרון בעירו טרם הפרדו מאיתם, להעיר על חשיבת מצוות אלו... כי הולך הוא אל ארץ חרבה ושוממה ובחפצו לחדש את הישוב העברי ולקבוע שם ישיבה להרביץ תורה, וידע רבנו כי הקמת מוסד כזה בארץ אי אפשר בלי תמיכה הגונה מהגולה. לזאת העיר בני מדינתו על גודל ערך מצוות אלו השתים ודבריו נכנסו ללב שומעיו מעריציו ונתייסדה קופה של צדקה בחוץ לארץ בעד יושבי ארץ ישראל ונקראה על שם מיסדה, קופת הרמב"ן.
ראו גם

שד"ר
יהדות ליבורנו ומוסדותיה במאה ה-17
ועד פקידי קושטא
רוזני וילנה
קופת מעות ארץ הקודש
כולל ווהלין
ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם
החלוקה
משה מונטיפיורי / ועד שליחי הקהילות
לקריאה נוספת

אברהם יערי, "שלוחי ארץ ישראל - תולדות השליחות מהארץ לגולה, מחורבן בית שני עד המאה התשע עשרה", עמ' 67-52, ירושלים, מוסד הרב קוק, תשס"ב.
אווירון (חברה)

| --- | --- |
 סמל החברה, בו ניתן לראות את איור ימת החולה במעלה ציור המפה, מעל איור הכנרת, טרם התחלת יבושה בשנת 1951. ––––––––––––––––––––––––––––––––
 נתונים כלליים
 סוג:  פרטית
 מייסדים:  הסוכנות היהודית, ההסתדרות הכללית והוועד הלאומי
 תקופת הפעילות:  1936–1948 (כ־12 שנים)
 משרד ראשי:  רח' אחד העם 70, תל אביב
 
דב הוז ויצחק בן-יעקב משוחחים עם הטייס הראשי של חברת אווירון ליד מטוסו
הרכבת מטוס במוסך המטוסים של חברת אוירון, 1939, ארכיון ההגנה
אווירון (במקור: אוירון חברה ארצישראלית לתעופה בע"מ או Aviron Aviation Company LTD) הייתה חברת התעופה הראשונה שהוקמה ביישוב למטרת טיסות פנים ולמעשה כזרוע האוויר הביטחונית של היישוב. החברה נוסדה בשנת 1936, במהלך מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט, כחברת תעופה ראשונה ביישוב, שהפעילה טיסות בקווי פנים בארץ בין תל אביב, חיפה וטבריה. מקימי החברה - הסוכנות היהודית, ההסתדרות הכללית והוועד הלאומי, ראו בה חברת תעופה בשירות משימות הביטחון של היישוב.
החברה הקימה בשנת 1938 בית ספר לטייס בקיבוץ אפיקים שבעמק הירדן, וב-20 ביולי 1939 נערך טקס ענידת הכנפיים לתשעת הבוגרים הראשונים. במהלך מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט הופעלו מטוסי החברה במשימות סיור וקישור, התרעה מפני מתקפות של כנופיות ערבים, העברת ידיעות ליישובים מבודדים ופינוי נפגעים.
בנובמבר 1947 הועברו מטוסי החברה לרשות "שירות האוויר" של ההגנה, היחידה שהיוותה יסוד לחיל האוויר, והוטסו משדה התעופה בלוד לשדה דב שבתל אביב.
הקמת החברה

ביוני 1936 יצא מייג'ור דז'מבינסקי, טייס פולני שהיה מיודד עם איש הקלוב הארצישראלי לתעופה צבי הלברשטט, מפולין במטוסו הפרטי כדי להגיע לארץ ישראל ולהתעניין בנושא התעופה האזרחית המתפתחת במקום. תחת זאת, דווקא אצל תושבי הארץ התעורר עניין בנושא בזכות נחיתתו רבת-הרושם בפאתי תל אביב. דז'מבינסקי הופגש עם ראשי 'ההגנה' אליהו גולומב ודב הוז, שהתרשמו מאוד מיכולתו של האווירון לגמוא מרחק רב ולנחות במגרש שהוכן עבורו בזריזות. גולומב והוז התרשמו עד כדי כך שבאותו החודש חתמו על חוזה רכישה של שני דאונים ומטוס קל מתוצרת פולנית.
לאחר הזמנת המטוס, על רקע מאורעות תרצ"ו, דב הוז ויצחק בן-יעקב, שני אנשי 'ההגנה' שהתעניינו בתעופה, רשמו תוכנית להקמת חברת תעופה עברית שתפעל בחסות המוסדות הלאומיים. למעשה תהיה החברה המסחרית רק כיסוי למטרתה האמיתית, שהיא סיוע אווירי במצבי חירום ליישובים מנותקים (כאמור, החשאיות הייתה נחוצה מתוקף היותה של ארץ ישראל שטח מנדט בריטי). בעיצומם של המאורעות, ביולי 1936, המוסדות הלאומיים אישרו את תוכניתם של הוז ובן יעקב, והוקמה חברת 'אווירון' בראשותם. למעשה, הייתה זו התגשמות תוכניתו של יצחק צ'יזיק, שנפסלה שנתיים קודם לכן נוכח עדיפותה הכלכלית של תוכניתו של רוטנברג. באופן סמלי המטוס שרכש צ'יזיק עם דב הוז ונותר בלונדון יובא לארץ ישראל עם הקמת 'אווירון', והוא עמד לרשות החברה יחד עם המטוס הפולני שנרכש לאחר נחיתתו של דז'מבינסקי בתל אביב.
קורסי הטיס

יצחק בן-יעקב, שותפו של דב הוז להנהלת 'אווירון', הבין עם הקמת החברה כי ההון החומרי שיועמד לרשותו לא יהיה גדול, ולכן פנה להון האנושי של החברה - כלומר, הכשרת טייסים. קורס הטיס הראשון של החברה נפתח במרץ 1938 ליד קיבוץ אפיקים שבעמק הירדן (הרחק מעיניהם הבולשות של השלטונות), וחניכיו היו חברי הקלוב הארצישראלי לתעופה שעסקו בדאייה כהכנה להכשרתם כטייסים (בכך באה לידי מימוש אסטרטגיית השלבים של נדב - דאייה, ואחריה טיסה - ומוצה הקשר בין הקלוב לבין 'אווירון'). חרף קשיים לוגיסטיים ופיננסיים שפקדו את הקורס, ביולי 1939 סיימו תשעה חניכים את קורס הטיס העברי הראשון. ההצלחה הביאה לפתיחתו של הקורס השני, שבמהלכו פרצה מלחמת העולם השנייה והוצאה פקודה מטעם ממשלת המנדט שאסרה כל טיסה אזרחית בשמי הארץ (למרות האיסור התירו הבריטים לקורס להסתיים). קורסי הטיס של 'אווירון' התחדשו רק בשנת 1943 בשדה התעופה רמלה, ונמשכו עד פירוק החברה בשנת 1948, ובסיכומם הוכשרו כ-140 טייסים ארצישראליים.
משימות לאומיות

מלבד קורס הטיס של 'אווירון', הופעלו מטוסי החברה גם במשימות אחרות. כאמור, מראשית דרכה היו לחברה יעדים לאומיים, והרווח הכלכלי היה יעד משני בחשיבותו. הצד המסחרי של החברה כלל רק קו סדיר אחד בין לוד לבין חיפה, וכן שירות 'טקסי אווירי' (שירות טיסות מיוחדות, ששימש אף הוא למשימה לאומית - הטסת מנהיגי היישוב ליעדים שונים בעולם). לעומת זאת, הצד הביטחוני של 'אווירון' היה ענף - מטוסי החברה היו חגים מעל קבוצות חקלאים ופועלים במקומות מרוחקים ושומרים עליהם (למשל, מפעל הקמת 'גדר הצפון' שחצצה בין שטח המנדט הבריטי על ארץ ישראל לבין שטח המנדט הצרפתי על סוריה ולבנון), מקשרים יישובים מרוחקים למרכז היישוב היהודי בדרך האוויר על ידי אספקת מזון, תחמושת וכוח אדם או פינוי פצוע לבית חולים בעיר, מלווים את העלייה לקרקע בימי 'חומה ומגדל' (בייחוד בהקמת חניתה במרץ 1938) ומסייעים בתצפית למבצעי 'פלוגות השדה' שהוקמו כי לעמוד אל מול ההתקפות הערביות.
מלחמת העולם השנייה

עם שכוך המאורעות בשנת 1939, חברת התעופה נדרשה פחות להגנת היישוב. בנוסף, התפרקותן של חברות התעופה הביא להגדלת צי המטוסים של 'אווירון'. שני הגורמים הללו אפשרו לחברה לפתח יותר את הצד המסחרי שלה. מנהליה, אנשי 'ההגנה' דב הוז ויצחק בן-יעקב, הגישו בקשות שונות לממשלת המנדט - העברת בסיס החברה מלוד לשדה התעופה בתל אביב, פתיחת נתיבי אוויר בינלאומיים והפעלת קו טיסה לצמח - כדי להגדיל את היצע הטיסות. מלבד פתיחת הקו לצמח (שהחל לפעול באפריל 1940 בטיסות סדירות פעמיים בשבוע) בקשותיהם לא אושרו. בחלוף הזמן, עם התקרבות מלחמת העולם השנייה לאזור המזרח התיכון, נסגר חלון ההזדמנויות העסקי שנפתח בפני החברה עם היפסקות המאורעות. החזית התקרבה ביותר לשטח המנדט ביוני 1940, כאשר איטליה שחלשה על לוב הכריזה מלחמה על בעלות הברית, והצבא הבריטי נערך בהתאם והעביר את כל תחום התעופה בארץ ישראל לשליטתה של מפקדת חיל האוויר הבריטי בירושלים. טיסות החברה הופסקו, וקורס הטיס השני שפתחה נמשך תחת תנאים מגבילים.
בשלהי שנת 1940 נהרגו הוז ובן יעקב, חלוצי התעופה העברית, בתאונת דרכים. את מקומו של יצחק בן-יעקב, המנהל למעשה של החברה, מילא אורי מיכאלי. עד תום המלחמה מיכאלי נפגש כמה פעמים עם מייג'ור גמבלי, ראש מחלקת התעופה האזרחית בממשלת המנדט, כדי לאפשר את חידוש טיסות החברה. השבתת הטיסות הופסקה לסירוגין, ובכל פעם שמיכאלי ביקש לחדש את הפעילות הוא נאלץ לשוב למייג'ור גמבלי למשא-ומתן חוזר ונשנה. במקביל לקיפאון בפן המסחרי של החברה שרר קיפאון גם בפעילותה הביטחונית, ובפרט בתהליך אימון הטייסים העבריים שהופסק עד שנת 1943.
בנובמבר 1947 הועברו מטוסי החברה לרשות "שירות האוויר" של ההגנה, היחידה שהוותה יסוד לחיל האוויר, והוטסו משדה התעופה בלוד לשדה דב בתל אביב. החברה פורקה סופית ב-1948.
עיריית תל אביב הציבה לוחית זיכרון בכניסה לבית בו היה משרד חברה אווירון ברחוב אחד העם 70 בתל אביב.
ראו גם

ראשית התעופה העברית בארץ ישראל
חברות תעופה עבריות ביישוב
לקריאה נוספת

עדו אמבר ואחרים, שורשי חיל האוויר, משרד הביטחון, 1997.
דוד אביר וגרשון ריבלין, ברום שחקים, הוצאת מערכות, 1960.
אביגדור שחן, כנפי הניצחון, עם הספר, 1966.
דני שלום, כנפי מלחמה כנפי שלום, הד ארצי, 1999.
מטוס נוסעים של חברת אווירון, דה הבילנד דראגון , בשדה התעופה בלוד בשנת 1947
קורס טיס ראשון של חברת אווירון בעמק הירדן, 1938
טייסי הפלמ"ח ליד מטוסי חברת אוירון שבהם התאמנו, 1947, ארכיון ההגנה
לוחית זיכרון בכניסה למשרד חברת אווירון בתל אביב
פרנקו קולפינטו

פרנקו אלחנדו קולפינטו (בספרדית: Franco Alejandro Colapinto; ‏ נולד ב-27 במאי 2003) הוא נהג מרוצים ארגנטינאי המשמש כנהג משלים בקבוצת אלפין באליפות הפורמולה 1.
קריירת מרוצים

קולפינטו החל להתחרות בקארטינג בגיל 9. הוא זכה באליפות ארגנטינה בשנת 2016 (קטגוריית פרה-ג'וניור) ובשנת 2018. באותה שנה זכה במדליית זהב באולימפיאדת הנוער שהתקיימה בבואנוס איירס.
הוא השתתף בסבב האחרון של אליפות פורמולה 4 הספרדית בעונת 2018. ב-2019 השתתף בעונה מלאה של האליפות, ניצח 11 מרוצים, הגיע פעמיים נוספות לפודיום וזכה בתואר האליפות.
בשנת 2022 הצטרף לאליפות הפורמולה 3 עם קבוצת ואן אמרסטרוף רייסינג ודורג במקום התשיעי עם 2 ניצחונות. הוא נשאר באליפות לעונה נוספת, הפעם עם קבוצת MP מוטורסופורט. גם בעונה זאת ניצח 2 מרוצים, אך היה יציב יותר לאורך העונה ודורג במקום הרביעי. בסיום העונה קיבל הזדמנות להתחרות עבור הקבוצה בשני המרוצים האחרונים של אליפות הפורמולה 2. בשנת 2024 התחרה עם הקבוצה באופן מלא באליפות.
קריירת מרוצים > פורמולה 1

בינואר 2023 הצטרף לאקדמיית ויליאמס לנהגים. את נסיעת הבכורה במכונית פורמולה 1 ערך במבחני הנהגים הצעירים בסיום העונה שהתקיימו באבו דאבי. ביולי 2024 השתתף באימון החופשי לקראת גרנד פרי בריטניה כשהחליף את לוגאן סרג'נט.
קבוצת ויליאמס לא הייתה מרוצה מהתוצאות של סרג'נט בחצי הראשון של העונה. באוגוסט, אחרי גרנד פרי הולנד הוחלט כי קולפינטו יחליף את האמריקאי בתשעת המרוצים שנותרו עד לסיום העונה. במרוץ הבכורה זינק מהמקום ה-18 וסיים במקום ה-12. בגרנד פרי אזרבייג'ן סיים במקום השמיני וצבר נקודות בכורה באליפות.
בינואר 2025 חתם על חוזה רב שנתי כנהג משלים בקבוצת אלפין.
מרוצים > פורמולה 1

| שנה | קבוצה | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | מיקום | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | ויליאמס | בחריין | ערב הסעודית | אוסטרליה | יפן | הרפובליקה העממית של סין | ארצות הברית | איטליה | מונקו | קנדה | ספרד | אוסטריה | בריטניה | הונגריה | בלגיה | הולנד | איטליה 12 | אזרבייג'ן 8 | סינגפור 11 | ארצות הברית 10 | מקסיקו 12 | ברזיל פרש | ארצות הברית 14 | קטר (מדינה) פרש | איחוד האמירויות הערביות פרש | 19 | 5 |
הערות שוליים

↑  FIA Supports E-Kart race in Buenos Aires, FIA.com, 15 October 2018
↑  FIA F3 reveals full entry list for post-season Jerez test, Formula Scout, 20 September 2022
↑  Franco Colapinto joins Williams Racing Driver Academy, WilliamsF1.com, 9 January 2023
↑  Franco Colapinto To Drive Williams Racing F1 Car In Abu Dhabi, 1 November 2023
↑  Franco Colapinto to take the wheel in Silverstone FP1 session, WilliamsF1.com, 1 July 2024
↑  F2 racer Colapinto replaces Sargeant at Williams for rest of 2024 season, Formula1.com, 27 August 2024
↑  BWT Alpine Formula One Team enters into agreement with Williams Racing to secure services of Franco Colapinto on multi-year deal, Alpine, 9 January 2025
הילדים בסדר

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ליסה צ'ולודנקו 
 הופק בידי:  ג'ף לוי הינט, גארי גילברט, ג'ורדן הורוויץ 
 תסריט:  ליסה חולודנקו סטיוארט בלומברג
 עריכה:  ג'פרי מ. וורנר 
 שחקנים ראשיים:  אנט בנינג ג'וליאן מור מארק רופאלו מיה וסיקובסקה ג'וש האצ'רסון יאיא דה קוסטה
 מוזיקה:  נתן לארסון קרייג ודרן
 צילום:  איגור חדואה-ליו 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברה מפיצה:  Focus Features
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 ביולי 2010
 משך הקרנה:  104 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט להט"בי, סרט קומדיה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  קליפורניה 
 תקציב:  4 מיליון דולר
 הכנסות:  29.3 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   kidsareallright
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב   פרס טדי
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הילדים בסדר (באנגלית: The Kids Are All Right) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוג דרמה קומית, זוכה פרס גלובוס הזהב, שיצא בשנת 2010. את הסרט ביימה ליסה צ'ולודנקו, שכתבה את התסריט יחד עם סטיוארט בלומברג. הסרט מתמקד במשפחה חד מינית: זוג לסביות: ג'ולס (ג'וליאן מור) וניק (אנט בנינג) ושני ילדיהן שנולדו מתרומת זרע אנונימית. כאשר בתן הבכורה, ג'וני (מיה וסיקובסקה), מגיעה לגיל 18, משכנע אותה אחיה בן ה-15, לייזר (ג'וש האצ'רסון), ליצור קשר עם בנק הזרע במטרה לפגוש את אביהם הביולוגי, פול (מארק רופאלו).
הקרנת הבכורה של הסרט נעשתה ב-25 בינואר 2010 בפסטיבל סאנדנס, והוא הפך ללהיט של הפסטיבל. ב-9 ביולי 2010 החלה הפצה מוגבלת שלו להקרנות מסחריות, ומספר שבועות לאחר מכן הוא נכנס לתפוצה כלל עולמית. הסרט יצא בגרסת DVD ו-Blu-ray ב-9 בנובמבר 2010.
עלילה

הסרט עוקב אחר הזוג הלסבי, ניק (אנט בנינג) וג'ולס (ג'וליאן מור), ושני הילדים שלהם שנולדו מתרומת זרע: ג'וני בת ה-18 (מיה וסיקובסקה), שנמצאת לקראת עזיבת הבית לקולג', ולייזר (ג'וש האצ'רסון) בן ה-15. שני הצעירים מחליטים ליצור קשר, ללא ידיעת אימהותיהם, עם תורם הזרע שאיפשר לכל אחת ללדת ילד למשפחה שהקימו.
האב הביולוגי של ג'וני ולייזר הוא פול (מארק רופאלו), בעלים של מסעדה ומשק אורגני שעסוק בעיקר בחיפוש עצמי ובהימנעות מהתבגרות. בעקבות המפגש והחיבור לילדים הוא נכנס לחיי המשפחה ומתקרב במהרה אל הילדים וגם אל ג'ולס, למורת רוחה של ניק. בעקבות כך צצות בעיות ביחסים בין כל המעורבים.
הפקה

חולודנקו ובלומברג החלו לעבוד על התסריט של הסרט עוד בשנת 2004.‏ הפרויקט החל להתרומם כאשר שחקנים מוערכים אישרו את השתתפותם בו, בתחילה ג'וליאן מור, ואחריה מארק רופאלו ואנט בנינג. חולודנקו אמרה: "אנשים ממש אהבו את מה שאני ובלומברג העלינו על הנייר, אבל היה אפקט פחד בנוגע לאיך הסרט יהיה רווחי, עקב הנושא בו הוא עוסק". הסרט כמעט יצא לפועל בשנת 2006, אך חולודנקו השהתה את העבודה עליו לאחר שבעצמה הרתה מתרומת זרע אנונימית. לאחר הלידה היא המשיכה את העבודה על הסרט ואף זכתה למימון משלושה משקיעים גדולים ובהם חברת ההפצה הצרפתית UGC.‏
צילומי הסרט נמשכו 23 ימים בלוס אנג'לס במהלך יולי 2009, ונערכו בתקציב של כ-4 מיליון דולר. היוצרים מיהרו להשלים את שלב הפוסט פרודקשן כדי להספיק ולהכניס את הסרט לפסטיבל סאנדנס, שם הוא הוקרן והפך להצלחה גדולה ולסרט הבולט ביותר בפסטיבל. כמה ימים לאחר הקרנת הבכורה רכשה חברת ההפצה "Focus Features" את זכויות ההפצה של הסרט בסכום של 4.8 מיליון דולר. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין וזכה בו בפרס טדי. הסרט היה סרט הנעילה של פסטיבל הקולנוע בסידני, וסרט הפתיחה בפסטיבל הקולנוע בלוס אנג'לס.
גרטה ויזנטל

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1885 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  22 ביוני 1970 (בגיל 84) וינה, אוסטריה 
 מדינה:  אוסטריה 
 מעסיק:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 בן או בת זוג:  ארווין לאנג 
 
גְרֵטֵה וִיזֶנְטַל (9 בדצמבר 1885 – 22 ביוני 1970) הייתה רקדנית, שחקנית, כוריאוגרפית ומורה לריקוד אוסטרית. היא הפכה את הוואלס הווינאי מריקוד נפוץ באולמות נשפים לריקוד אקסטטי פרוע. הכשרתה הייתה באופרת החצר של וינה, אך לימים עזבה את האופרה כדי לפתח גישה יותר אקספרסיבית משלה, ויצרה יצירות בלט למוזיקה מאת פרנץ שרקר, קלמנס פון פרנקנשטיין ופרנץ סלמהופר, וכן רקדה בסגנון משלה לצלילי הוואלסים של יוהאן שטראוס הבן. היא נחשבת לדמות מובילה במחול המודרני באוסטריה.
ראשית הקריירה

גרטה ויזנטל נולדה בווינה ב-9 בדצמבר 1885, בת לצייר פרַנְץ ויזנטל ולאשתו רוזה (לבית רַטקוֹבְֿסקי). היו לה חמש אחיות ואח. בגיל עשר החלה לבקר בבית הספר לבלט של אופרת החצר של וינה, לצד אחותה אלזָה, ובשנים 1901 עד 1907 עבדה באופרה כרקדנית. ב־1907 העניק לה המנצח והמלחין גוסטב מאהלר את התפקיד הראשי של פֶֿנֶלָּה באופרה הצרפתית La Muette de Portici, בניגוד לרצונו של מנהל הבלט באופרה, יוזף הַסרַייטֶר; השערורייה שקמה לנוכח המינוי הובילה את מאהלר להתפטר מתפקידו.
דרך עצמאית

ויזנטל חשה שאין אמנות באופרת החצר, ופיתחה גישה משלה לוואלסים הווינאיים של שטראוס ולוואלסים של שופן, הקשורה לקבוצת האמנים והחדשנים של הזצסיון הווינאי.
הכוריאוגרפיה הדרמטית והאקסטטית שלה הפכה אותה לדמות מובילה במחול האוסטרי. מֶריל קֵייטס מהניו יורק טיימס אפיינה את גישתה של ויזנטל כ"תנועה מתפתלת, אופורית, וקשתות תלויות של הגוף". בקרן מאהלר תיארו את רושם הכוריאוגרפיה שלה כ"שיער משוחרר ושמלות מתנפנפות".
היא עצמה כינתה את גישתה "מחול כדורי", שכלל סיבוב והארכה של פלג הגוף העליון, של הידיים, ושל הרגליים על הציר האופקי, בניגוד לסיבובים האנכיים יותר של בנות דורה איזדורה דאנקן ורות סנט דניס, שזכו להערצה באותה תקופה בווינה. סיבוב על ציר היה מרכיב מרכזי בריקוד שלה. חוקרת התרבות אליס קס. ג'ורג' כתבה שהשינוי הזה של ויזנטל את הוואלס הווינאי מעניין שבשגרה של אולמות ריקודים סלוניים לכדי צורת אמנות אוונגרדית מחוץ לאולמות "חישמל את העיר" [וינה].
ב־1908 הובילה ויזנטל את אחיותיה ברטה ואלזה בהופעות באולם ה"קברט פלדרמאוס" של וינה, שגולת הכותרת שלהן הייתה "ואלס הדנובה" שלה (Donauwalzer), שהיו יצירות מחול שביצעה לבדה, למוזיקת "הדנובה הכחולה" של יוהאן שטראוס הבן. האחיות עברו לברלין, ועבדו עד 1910 בדויטשס תיאטר ("התיאטרון הגרמני"). הן ערכו מסעות הופעות בגרמניה ובעולם: במינכן (תיאטרון האמן, 1909) לונדון (ההיפודרום 1909), פריז (תיאטרון הוודוויל), וניו יורק (1912, תיאטרון החורף), והתקבלו בערים אלו בחום.
בשנת 1910 יצרה ויזנטל כוריאוגרפיה והופיעה בתפקיד הראשי במחזה הפנטומימה "סומורון" בתיאטרון "קמרשפיל" בברלין, בבימוי מקס ריינהרדט של תסריט מאת פרידריך פרקסה; בשנת 1911 נסעה עם הפקה משוכללת יותר של אותו מחזה ללונדון, ושנה אחר כך לניו יורק.
מבקרים העירו שוב ושוב על עדינות התנועה, על הקסם, ועל הנשיות של ויזנטל. בניגוד להם בשעתם, העירה הפרימה בלרינה ג'ולנתה סייפריד, שרקדה ביצירותיה של ויזנטל בשלהי המאה ה־20, שהתנועות הזעירות שיצרה ויזנטל פחות מתאימות לבמה הגדולה של האופרה הממלכתית של וינה.
בשנים 1912–1914, הייתה ויזנטל הרקדנית המובילה בשלושת סרטי "סדרת גרטה ויזנטל" – Kadra Sâfa, Erlkönigs Tochter, ו־Die goldne Fliege.
בשנת 1919, לאחר הפסקה בקריירה במהלך מלחמת העולם הראשונה, פתחה ויזנטל בית ספר למחול.
בשנת 1927, הופיעה בתפקיד הראשי בבלט שיצרה בשם Der Taugenichts in Wien באופרה הממלכתית של וינה. היא המשיכה להופיע במחול בווינה ובמסעות הופעות מחוץ לה. עם שובה לניו יורק ב־1933, כבר נראו מופעיה מיושנים למבקרים. ב־1934 מונתה למשרת פרופסור באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הבמה בווינה, וב־1945 הפכה למנהלת תחום המחול האמנותי בה.
משפחה

ויזנטל נישאה לארווין לאנג ביוני 1910, והתגרשה ממנו ב־1923. היא נישאה לרופא שוודי בשם נילס סילברשלד באותה שנה, והתגרשה ממנו ב־1927. היה לה בן אחד, ושמו מרטין.
קברה של ויזנטל נמצא בבית העלמין המרכזי בווינה. באוסטריה היא ידועה כחלוצה של המחול המודרני, והכוריאוגרפיה שלה זכתה לגל העלאות מחודשות בסוף המאה ה־20. בשנת 1981 נקרא רחוב ברובע Favoriten של וינה על שמה של ויזנטל ("ויזנטלגאסה"). בשנת 2020, תיארה חוקרת התיאטרון והמחול גונהילד אוברצאוכר־שילר את המחול של ויזנטל כ"נוכח בכל דור".
יצירותיה > בלט

1908 - "יום הולדתה של האינפנטה", על פי אוסקר ויילד; מוזיקה מאת פרנץ שרקר)
1916 - הדבורה, (מוזיקה מאת קלמנס פון פרנקנשטיין)
1930 - Der Taugenichts in Wien; מוזיקה מאת פרנץ סלמהופר)
יצירותיה > ספרים

1919 - Der Aufstieg ("הטיפוס", אוטוביוגרפיה)
1951 - Iffi: Roman einer Tänzerin ("איפי: רומן של רקדנית")
יצירותיה > קולנוע

1913 - Das fremde Mädchen ("הנערה הזרה")
1914 - Die goldene Fliege ("זבוב הזהב")
1914 - Erlkönigs Tochter ("בתו של מלך היער")
1914 - Kadra Sâfa ("השייח' כדרה סאפה")
1919 - Der Traum des Künstlers ("חלום האמן")
ירידת יעקב למצרים

ירידת יעקב למצרים, הוא סיפור מקראי המופיע בפרשת ויגש שבספר בראשית, המתאר את ירידת יעקב ומשפחתו למצרים לאחר שבניו הודיעו לו על פגישתם עם יוסף במצרים.
רקע

לאחר מכירת יוסף, בניו של יעקב אמרו לו שיוסף מת, ויעקב מתאבל על יוסף שנים רבות. יוסף נמכר לעבד במצרים, נכנס לבית הסהר ולאחר שפותר את חלומות פרעה, יוסף ממונה למשנה למלך מצרים. כפי שפתר יוסף את חלומותיו של פרעה, היו 7 שנות שבע בארץ מצרים ואחריהם היו 7 שנות רעב. מאחר שיוסף אגר תבואה במצרים לקראת שנות הרעב, כל האנשים מאזור ארץ מצרים היו צריכים לרדת למצרים כדי לקנות אוכל מיוסף. בני יעקב יורדים מצרימה כדי לקנות מזון. כשבאו לרכוש מזון מיוסף, הם לא זיהו את יוסף, אבל יוסף זיהה אותם. אחרי שיוסף גורם להם להוריד את בנימין למצרים ולאחר ויכוח עם יהודה, יוסף מתגלה לאחיו ומבקש מהם לעלות חזרה לארץ כנען ולהביא את אביהם, יעקב, למצרים. האחים חוזרים אל אביהם לחברון ומבשרים לו שיוסף חי. יעקב מתחיל לרדת למצרים.
עצירת יעקב בבאר שבע

בדרך דרומה, יעקב חונה בבאר שבע ומקריב שם קורבנות לה':
וַיִּסַּ֤ע יִשְׂרָאֵל֙ וְכׇל־אֲשֶׁר־ל֔וֹ וַיָּבֹ֖א בְּאֵ֣רָה שָּׁ֑בַע וַיִּזְבַּ֣ח זְבָחִ֔ים לֵאלֹהֵ֖י אָבִ֥יו יִצְחָֽק׃
וַיֹּ֨אמֶר אֱלֹהִ֤ים ׀ לְיִשְׂרָאֵל֙ בְּמַרְאֹ֣ת הַלַּ֔יְלָה וַיֹּ֖אמֶר יַעֲקֹ֣ב ׀ יַעֲקֹ֑ב וַיֹּ֖אמֶר הִנֵּֽנִי׃
וַיֹּ֕אמֶר אָנֹכִ֥י הָאֵ֖ל אֱלֹהֵ֣י אָבִ֑יךָ אַל־תִּירָא֙ מֵרְדָ֣ה מִצְרַ֔יְמָה כִּֽי־לְג֥וֹי גָּד֖וֹל אֲשִֽׂימְךָ֥ שָֽׁם׃
אָנֹכִ֗י אֵרֵ֤ד עִמְּךָ֙ מִצְרַ֔יְמָה וְאָנֹכִ֖י אַֽעַלְךָ֣ גַם־עָלֹ֑ה וְיוֹסֵ֕ף יָשִׁ֥ית יָד֖וֹ עַל־עֵינֶֽיךָ׃
הפסוקים מתארים שה' אומר ליעקב לא לחשוש מהירידה למצרים ומבטיח ליעקב שהוא ירד איתו למצרים. לפי המדרש, יעקב לא רצה לעזוב את הארץ, שבה יש את השכינה של ה', ולרדת למצרים, ולכן ה' הבטיח לו שהוא ירד איתו למצרים.
בספר היובלים פרק מ"ד הקרבת הקורבנות מתוארכת לשביעי בחודש השלישי (חודש אייר), ואחר כך נשאר יעקב לחגוג את חג הקציר שחל ב-15 בחודש השלישי בלוח השנה במגילות קומראן, בליל 16 בחודש נגלה אליו ה' ובבוקר 16 בחודש המשיך במסעו למצרים.