stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מטאל נאו-קלאסי

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  הבי מטאל, מוזיקה קלאסית, ספיד מטאל
 מקורות תרבותיים:  סוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, אירופה ואמריקה הצפונית
 נגזרות:  פאוור מטאל, מטאל סימפוני
 נושאים קרובים
 מטאל אוונגרדי, פרוגרסיב מטאל, שרדינג
 
מטאל נאו-קלאסי (באנגלית: Neo-Classical Metal) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת ההבי מטאל, המושפע רבות ממוזיקה קלאסית בסגנון הנגינה ובהלחנה. השם מרמז על ביצוע טכני קפדני במיוחד תוך שימוש באלמנטים המושאלים מהמוזיקה הקלאסית או ממלחינים ידועים של המוזיקה הקלאסית.
הגדרה

המטאל הנאו-קלאסי הוא מושג שנלקח מתוך הזרם הנאו-קלאסי במוזיקה, שמתייחס להתפתחות ומודרניזציה, ושבו מלחינים שואבים השראה מתוך התקופה הקלאסית, שהייתה פופולרית בשנים שבין שתי מלחמות העולם. נדמה כי סגנון מוזיקה זה הוא המשכי לסגנון התקופה הרומנטית של המאה ה-19, וליצירותיו של ריכרד וגנר בפרט. מלחינים כאיגור סטרווינסקי ופאול הינדמית שילבו מספר אלמנטים מיצירותיהם של מלחינים מהמוזיקה הקלאסית, כמו חזרה להרמוניה שבשימוש נרחב והצמדות למתכונת נוקשה בעזרת הרמוניה מיוחדת וגיוון מוזיקלי משלהם.
אולם, מוזיקת המטאל הנאו-קלאסי אינה מגבילה עצמה לרעיונות קלאסיים מקובלים כגון שיווי משקל ופורמליזם. למעשה, ישנן מספר השפעות מסגנון הבארוק והתקופות הרומנטיות שנעו בין השנים 1750–1810, בהם התבלטו המלחינים מוצרט, היידן, פגניני, באך ובטהובן בתחילת דרכו. אי לכך, זוהי אינה צורה נאו קלאסית בהגדרה המסורתית של המילה, מה שיכול לגרום לבלבול ולעורר דיונים נוקבים בעניין. מטאל נאו-קלאסי מתייחס למונח "קלאסיקה" בהגדרתה הגסה של המוזיקה הקלאסית, היינו תקופת הבארוק והתקופה הרומנטית.
היסטוריית הז'אנר והשפעות

ינגוויי מלמסטין הוא הידוע ביותר כתומך בסגנון המוזיקה של המטאל הנאו-קלאסי, אשר אימץ את המוזיקה הקלאסית לתוך הגיטרה החשמלית. אולם, הוא אינו היחיד. בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, נגני הבי מטאל כריצ'י בלקמור מדיפ פרפל, רנדי רודס ואולי ג'ון רות' שילבו אלמנטים קלאסיים בנגינתם. רבים מהם מאומנים היטב במוזיקה הקלאסית (כמו רודס וחברי להקת יס - הקלידן ריק וייקמן והגיטריסט סטיב האו). רודס שאב רבות מיצירתו של המלחין הקובני ליאו ברואר, "Elude #7", לצורך הסינגל של אוזי אוסבורן "Diary of a Madman".
הפופולריות של המטאל הנאו קלאסי תרמה לפריצתה של תנועת השרדינג, בעיקר בזכות נגינתו הווירטואוזית והמהירה של מלמסטין, היות שנגני מטאל נאו-קלאסי רבים שאבו השראה מביצועיו המהירים של פגניני בכינור.
מאפיינים מוזיקליים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
המטאל הנאו קלאסי הראשוני הכיל מאפיינים רבים מסגנון המטאל הקלאסי, שכלל שימוש ב:
אקורדי כוח
מודוס אקורדים גבוה
נקודת עוגב (חזרה של צליל או מקבץ צלילים בשורה מלודית טורית)
אוסטינטו (חזרה עיקשת על מוטיב ריתמי ומלודי)
שורה של סולמות
ארפג'ו גבוה
שימוש שכיח בטריטון
שימוש תכוף בויברטו
להקות בולטות

At Vance
Galneryus
Warmen
Time Requiem
yngwie malmsteen
Concerto Moon
Cacophony
G3
נגני סולו בולטים

מייקל אנג'לו באטיו
ג'ייסון בקר
ינגוויי מלמסטין
טוני מקאלפין
מרטי פרידמן
רנדי רודס
אולי ג'ון רות'
פול גילברט
סטיב וואי
ריצ'י בלקמור
יצירות קלאסיות מפורסמות שנעשה בהן שימוש

קפריציו 5 וקפריציו 24 של פגניני
הסימפוניה החמישית של בטהובן, הסימפוניה התשיעית של בטהובן
סימפוניה מספר 25, רקוויאם של מוצרט
ארבע העונות של אנטוניו ויוואלדי
טוקטה ופוגה ברה מינור של באך
| הבי מטאל> תת-סוגות |
| --- | --- |
מטאל קיצוני (כולל בלאק מטאל, דת' מטאל, דום מטאל, ספיד מטאל, ת'ראש מטאל) • גרוב מטאל • פאוור מטאל • מטאל גותי (דת'-דום גותי, מטאל גותי סימפוני) • מטאל סימפוני • גלאם מטאל: 
סוגות היתוך
מטאל אלטרנטיבי (כולל נו-מטאל, ראפ מטאל, פאנק (Funk) מטאל) • מטאלקור (כולל דת'קור) • גריינדקור • אינדסטריאל מטאל • פולק מטאל • מטאל נאו-קלאסי • פרוגרסיב מטאל • סלאדג' מטאל • סטונר רוק • גראנג': 
סצינות אזוריות
דת' מטאל סקנדינבי • הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי • הקשיחות הגרמנית החדשה: 
ראו גם
מטאל בישראל • מטאליסט • פוליטיקה במטאל • פולחן השטן במטאל   פורטל הבי מטאל : 
להקת צ'לו-מטאל אפוקליפטיקה
מיסוד

מיסוד הוא תהליך שבו פעילות חברתית הופכת לפעילות מושרשת בחברה, לרוב בעקבות תהליכים סוציולוגיים שונים, כך שהיא נתפסת כחלק מהמציאות האובייקטיבית. שמות נרדפים למיסוד הם השתגרות ובדומה רוטיניזציה (מלשון רוטינה) פעולה חברתית החוזרת על עצמה שוב ושוב עד שמתקבעת כעומדת בפני עצמה, לעיתים במנותק מהכוונה המקורית של הפעולה. לעיתים, מיסוד מתייחס אל הקמת מוסדות חברתיים והפיכתם לפורמליים.
מאפייני מיסוד בהקשרי פעילויות חברתיות

ביסודו של תהליך המיסוד עומדת הקניית משמעות מעבר להגדרתה התכלתית של פעילות חברתית מסוימת. תאוריות המיסוד מתארות התפתחות שבה פעילות מסוימת של בני אדם התחילה משיקולים רציונליים אך לאורך זמן הפעילות התקבעה והשיקולים הרציונליים התמעטו. לדוגמה, צפייה קבועה במשחק כדורגל שתכליתה הנאת הצופה ועדכון לגבי המתרחש בעולם הספורט, עשויה לסגל לעצמה ערך מוסף הנלווה למטרות אלו (כלומר, הצופה מעוניין בצפייה הקבועה מעבר להנאה לעדכון שהוא מקבל ממנה, ולא יהיה מוכן להחליפה גם בתחליפים המשרתים מטרות אלו בצורה עדיפה). ערך מוסף זה הוא הערך הממסדי של הצפייה והוא שהופך אותה למוסד.
מיסוד אינו תהליך מוחלט ובמציאות לרוב פעילויות וארגונים מכילים מאפיינים מוסדיים בצד מאפיינים שאינם כאלו. למשל, זוג צעיר נהג לאכול אצל הוריו ארוחת שבת כל שבוע כיוון שרצה לחסוך בהוצאות. עם השנים, וגם כאשר הזוג הפך מבוסס כלכלית ובעל ילדים, הנוהג של ארוחת שבת אצל ההורים התמסד כהכרחי ורצוי ללא קשר לסיבה המקורית לארוחה.
מאפייני מיסוד בהקשרי מוסדות חברתיים

אחד המאפיינים של מוסד הוא תובענות. כל המוסדות מנסים לשלוט על היבט אחד או יותר של חיינו. כך, למשל, בית ספר, אוניברסיטה, ביטוח לאומי וכו'. ארווינג גופמן, בחיבורו על המוסדות הכוללניים הציג קטגוריה חדשה למיון מוסדות: מוסדות כוללניים. 
למוסדות אלה כמה אלמנטים:
שתלטנות - המוסד כופה את חוקיו על החוסה, מי יותר ומי פחות.
סוציאליזציה - החוסה לומד על מיקומו החברתי החדש, על תפקידיו ועל כללים אחרים.
הפרדת הסגל מהחוסים.
לאלמנט זה כמה מאפיינים:
מחשבות סטריאוטיפיות (הדדיות);
קיום דיסטאנס;
טקסים פורמליים - טקסים שהם חלק מחוקי המוסד;
לסגל קיימות כמה סמכויות:
'סמכות מקבילה' - הזכות של כל מי ומי מהסגל להטיל מרותו על כל חוסה
'סמכות פרטנית' - הזכות של הסגל לרדת לפרטים האינטימיים ביותר של החוסים.
'סמכות מרחיבה' - הזכות של הסגל לעונש לא חייבת להיות קשורה לסוג העבירה.
תוצאות השהייה במוסד:
טשטוש האישיות (סוציאליזציה)
ריכוז מחשבות החוסים בדברים זניחים
סלנג מוסדי (לשני הצדדים, החוסים והסגל)
הפגנת האישיות על ידי כניסה לצרות
הסתגלויות משניות - "קומבינות"
לקריאה נוספת

פיטר ל. ברגר, תומאס לאקמן, "מיסוד", בתוך: דניאל רוט-הלר וניסן נוה (עורכים), היחיד והסדר החברתי, תל אביב: עם עובד, 1999,‏ 408-395.
מטאל ישראלי

המטאל בישראל מבוסס על להקות מקומיות, אשר פונות בעיקר לקהל יעד ישראלי. שפת השירה היא לרוב אנגלית. עיקר פעילות הסצנה היא בתל אביב, עם סצנות קטנות יותר בחיפה, וירושלים . פסטיבלי מטאל מועברים מספר פעמים בשנה, בהשתתפות להקות מקומיות בעיקר. הופעות של להקות מקומיות מועברות על בסיס שבועי.
בנוסף לפניה לקהל מקומי, קיימות להקות מטאל ישראליות אשר מופיעות גם מחוץ למדינה, בעיקר במדינות אירופה. בין הלהקות הישראליות המוכרות ביותר בחו"ל ניתן למנות את בעיקר את אורפנד לנד, Walkways ובצפר. בנוסף ניתן למנות להקות כמו דיסטורטד, Shreadhead,‏ Distorted Harmony ו-Desert, אשר מופיעות רבות בחו"ל.
המטאל הישראלי אינו אחיד מבחינה סגנונית וניתן למצוא להקות המנגנות במגוון רחב של סגנונות מטאל, כגון נו מטאל, דת' מטאל, בלאק מטאל, פרוג מטאל, מטאל גותי, ת'ראש מטאל, מטאלקור ואף סימפוניק מטאל. להקות רבות משלבות בשיריהם אלמנטים ים תיכוניים שונים ומושפעות במידה כזאת או אחרת ממוזיקה מזרחית, בסגנון המכונה לעיתים אוריינטל מטאל. כך ניתן לציין להקות כמו עם הספר, Subterranean Masquerade, Arallu, Salem, Bzaat, Metal Scent, ערפל, אורפנד לנד ויוסי סאסי, אשר משלבות אלמנטים מזרחיים שונים במוזיקה מערבית, ואף שורות לעיתים בשפה העברית והערבית.
עבור חלק גדול מהמוזיקאים, לרבות של להקות מוכרות ומצליחות, העיסוק במטאל אינו משלוח ידם המרכזי, והם עוסקים בעבודות אחרות לצורך פרנסתם. חלק מהעיסוקים קשורים לתחום המוזיקה וחלק לא. כך לדוגמה הזמר קובי פרחי הוא בין היתר עורך מוזיקלי והגיטריסט יוסי סאסי עובד בתחום הסייבר. רבים עוסקים במתן שיעורים מוזיקליים, וזמרות המטאל מפורסמות כגון עתליה שורקי, נועה גרומן ועדי ביטרן עוסקות בפיתוח קול, הכולל גם שיטות ווקליות של מטאל קיצוני.
יותם "דיפלייר" אבני עם להקת Desert, 2017
השפעה על הסצנה העולמית

מספר להקות מטאל ישראליות השתתפו בפסטיבל ואקן, הנחשב לאחד מפסטיבלי המטאל הגדולים בעולם. אורפנד לנד השתתפה בפסטיבל מספר רב של פעמים. בנוסף, להקות ישראליות נותנות הופעות בהיקף של כ-10–20 דקות בפסטיבל. כך לדוגמה ב-2008 הופיעה להקת The Fading, ב-2011 הופיעה להקת האמרקלט, ב-2017 להקת Eternal Struggle, ב-2018 להקת Shiran, ב-2020 להקת Walkways וב-2022 השתתף בו ההרכב המוזיקלי Scardust.
חלק מהלהקות ישראליות המופיעות בחו"ל הפיצו את סגנון האוריינטל מטאל, אשר זוכה לפופולריות באמריקה ואירופה. כך ניתן לציין להקות משפיעות כמו מלכאש, Salem ואורנפד לנד המוכרות בסגנון זה. בנוסף, ניתן ציין גם את להקת חלאס הישראלית, אשר הורכבה מערבים ישראלים ושיתפה פעולה עם אורפנד לנד. בנוסף לעולם המערבי, להקות אוריאנטל מטאל ישראליות מוכרות בעולם הערבי. בחלק מהמקומות האזנה לאורפנד לנד אסורה על ידי השלטונות.
במקביל לפעילות בישראל חלק מהלהקות הישראליות נוהגות לארגן סבבי הופעות, בעיקר באירופה. להקות כמו Matricide, Subterranean Masquerade, או Arallu מארגנות סבבי הופעות על בסיס שנתי, במספר מדינות.
רדיו

תחנות הרדיו בישראל ממעטות להשמיע מוזיקת מטאל מקומית. עם זאת, ניתן לשמוע לעיתים מוזיקת מטאל, במסגרת שידורי רדיו באינטרנט של תחנת רדיו זה רוק. תוכנית רדיו "מת על מטאל" לעומת זאת, מתמקדת דווקא במוזיקת המטאל והיא נותנת במה גם ללהקות מקומיות. התוכנית משודרת ברדיו הבינתחומי במתכונת שבועית, וניתן למצוא את הקלטות התוכנית בספוטיפיי ובאתר התוכנית. התוכנית מרבה לסקור את הסצנה הישראלית, ולהזמין אמנים שונים מישראל ומחו"ל להתראיין.
תרבות המטאל

הקהל מאזיני המטאל אינו אחיד מבחינת גיל ומין. הופעות מטאל חיות מתקיימות לרוב במועדונים בגודל שונה, בעיקר בתל אביב, אך גם בירושלים, חיפה, ובאר שבע. מועדונים המרבים לארח הופעות מטאל הם מועדון "גגרין" בתל אביב ומועדון הוונדרבאר בחיפה. הקהל משתתף אקטיבית בהופעות חיות, בדומה להופעות בחו"ל. ניתן לראות בקהל הד באנגינג, פוגו וקראוד סרפינג.
בתל אביב ניתן למצוא חנויות הפונות לקהל המטאליסטים, המשווקות אביזרי אופנה בסגנון אופנת מטאל, לרבות חולצות עם סמלי להקות, דיסקים, פוסטרים, דגלים ותקליטי ויניל. קיים בר בשם "רבל" אשר משמיע מוזיקת מטאל, ומארח מדי פעם ירידים בהם חברי להקות מקומיות מוכרים אביזרים שונים. בנוסף, אביזרים עם סמלי הלהקות המקומיות נמכרים במקביל להופעות חיות, בירידים הסמוכים למקום ההופעה.
חברת ההפקה מטאליסט הפקות מוציאה בין היתר את "מגזין מטאליסט" אשר סוקר את הסצנה העולמית והסצנה המקומית. חלק מהכתבים במגזין הם חברי להקות בעצמם, כדוגמת יותם אבני, סולן להקת Prey For Nothing.
הערות שוליים

↑  סיקרת הופעות, אתר מטאליסט
↑  עדי ביטרן, מורה לפיתוח קול וזמרת
↑  עתליה שורקי מורה לפיתוח קול ומוזיקה
↑  להקות מישראל, אתר metalunderground
↑  ביוגרפיה, באתר הרשמי שלה הלקה
↑  Soul Enema, אתר progarchives
↑  Soul Enema, אתר metalstorm
↑  Sinnery, אתר metal-archives
↑  The Fading - Metal Battle Israel - Destination Life - Live at Wacken Open Air 2008, יו-טיוב
↑  Eternal Struggle - Live at Wacken Open Air 2017, יו-טיוב
↑  Shiran - Live at Wacken Open Air 2018 (Full Show), יו-טיוב
↑  Walkways - Full Show - Live at Wacken World Wide 2020, יו-טיוב
↑  Scardust - Concrete Cages - Wacken Open Air 2022, יו-טיוב
↑  Orphaned Land - ערוץ 10, יו-טיוב
↑  UK tour, פייסבוק
↑  we went on our recent European tour, פייסבוק
↑  Arallu Concert History, concertarchives
אורפנד לנד באצטדיון רמת גן
האמרקאלט בפסטיבל פסטיבל ואקן, 2012
קובי פרחי מופיע בRock Hard Festival 2014, בגרמניה
יוחאי דוידוף עם אבלין שור, מלהקת Fatum Aeternum
מזראטי בורה

| --- | --- |

Maserati Bora, שנת 1974
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מזראטי
 שנות ייצור:  1971–1978
 יחידות שיוצרו:  275
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  Maserati Ghibli (אנ') (דור ראשון)
 מודל אחריו:  מזראטי MC12
 סיווג:  מכונית על
 מרכב:  Rear mid-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,335 מ"מ
 רוחב:  1,768 מ"מ
 גובה:  1,134 מ"מ
 משקל:  1,830 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,600 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, 16 שסתומים (2 שסתומים לצילינדר), 4,719 סמ"ק המפיק 310 כ"ס ב-6,000 סל"ד  V8 צילינדרים, 16 שסתומים (2 שסתומים לצילינדר), 4,930 סמ"ק המפיק 320 כ"ס ב-5,500 סל"ד, יחס דחיסה 8.5:1
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות מתוצרת "ZF Friedrichshafen" (אנ')
 מהירות מרבית:  275 קמ"ש (מנוע 4,719 סמ"ק)  280 קמ"ש (מנוע 4,930 סמ"ק)
 מעצב:  Giorgetto Giugiaro (אנ') וחברת העיצוב וההנדסה Italdesign Giugiaro (אנ')
מזראטי בורה (באיטלקית: Maserati Bora) היא מכונית ספורט בתצורת קופה, המוגדרת כמכונית על, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית מזארטי אשר יוצרה בין השנים 1971–1978.
יוצרו 275 יחידות.
דגמים

"Bora 4.7 L".
"Bora 4.9 L" (יוצרה בין השנים 1973 - 1978).
מזראטי בורה

2 מושבים.
2 דלתות.
מנוע אחורי-מרכזי.
מנוע קירור מים.
מאייד - 4 מאיידים מסוג "Weber 42 DCNF carburettors".
מסבים גל ארכובה - 5.
מכל דלק - 100 ליטר.
צמיגים קדמיים: 205/70 VR 15.
צמיגים אחוריים: 215/70 VR 15.
תאוצה בין 0-80 קמ"ש היא 4.4 שניות (מנוע 4.9 ליטר).
תמונות

"מזראטי בורה", שנת 1973
"מזראטי בורה", שנת 1973
"מזראטי בורה"
"מזראטי בורה", שנת 1972
"מזראטי בורה", שנת 1972
"מזראטי בורה", שנת 1973
"מזראטי בורה", שנת 1973
"מזראטי בורה"
"מזראטי בורה"
"מזראטי בורה"
"מזראטי בורה" - מבט לתא הנהג
"מזראטי בורה" - מבט ללוח מחוונים
"מזראטי בורה" - מבט למנוע האחורי-מרכזי
הערות שוליים

↑  "מזראטי בורה" supercars.net/blog/1971%E2%86%921978-maserati-bora
↑  "מזראטי בורה" automobilismo.it/maserati-bora
↑  "מזראטי בורה", שנת 1975, מנוע 4.7 ליטר topspeed.com/cars/maserati/1975-maserati-bora-47
↑  "מזראטי בורה", שנת 1973, מנוע 4.9 ליטר rmsothebys.com/en/auctions/mo16/auction/lots/r175-1973-maserati-bora-49
↑  "מזראטי בורה", שנת 1974, מנוע 4.9 - מפרט carfolio.com/specifications/models/car
↑  "מזראטי בורה" - מפרט automobile-catalog.com/model/maserati/bora
מדליית הקוטב

| --- | --- |

  
 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 נוסד:  1857 
 
מדליית הקוטב (באנגלית: Polar Medal) היא מדליה שמעניק שליט הממלכה המאוחדת. בשנת 1857 נוסדה המדליה כ"מדליה ארקטית" ובשנת 1904 שונה שמה ל"מדליית הקוטב".
היסטוריה

אות ההוקרה הקוטבי הראשון נקרא בשם המדליה הארקטית והוענק פעמיים במאה ה-19. האדמירליות הנפיקה את המדליה בשנת 1857 לכמה משלחות, בהן המשלחת שגילתה מה עלה בגורלם של ג'ון פרנקלין ואנשי צוותו, שאבדו כאשר משלחתם חיפשה את המעבר הצפון-מערבי בשנת 1847.
הוד מלכותה שמחה לבשר לנתיניה, כי מדליה תינתן לכל האנשים, בכל דרגה או מעמד, שהשתתפו בכמה משלחות לאזורים הארקטיים, אם לשם גילוי או לשם חיפושים, בין השנים 1818 ל-1855, ועד בכלל
בפעם השנייה הוענקה המדליה הארקטית לצוותיהן של שלוש אוניות שיצאו לחקור את האזור הארקטי בשנים 1876-1875.
בשנת 1904, נחנכה מדליית הקוטב לכבוד חברי משלחת  דיסקברי, משלחתו הראשונה של קפטן סקוט לאנטארקטיקה. כמו כן ניתנה המדליה לצוותים של שתי אוניות החילוץ, טרה נובה ו"מורנינג". מדליות נוספות הוענקו גם לחברי המשלחות של ארנסט שקלטון, נמרוד (1909-1907) והמשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית (1917-1914).
עד 1968, הוענקה מדליית הקוטב לכל מי שהשתתף במשלחת לקוטב בחסות ממשלותיהן של כל אחת ממדינות חבר העמים הבריטי. לאחר מכן, שונו הכללים לקביעת התנאים להענקת המדליה והושם דגש רב יותר על הישג אישי. המדליה עשויה להינתן לאזרחי הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד, שהרימו, באופן אישי, תרומות משמעותיות להכרת מחוזות הקטבים, או  שהגישו שירות ממושך באיכות יוצאת דופן לקידום רכישת ידע כזה וחוו, אם כך ואם אחרת, את הסיכונים והתלאות שמציגה הסביבה הקוטבית. המדליה יכולה להינתן גם כהכרה בשירות אינדיבידואלי יוצא מן הכלל בטיבו, לתמיכה במטרותיהן של משלחות לקטבים, הלוקחת בחשבון את הקשיים שעמם היה על האיש להתמודד.
בסך הכל הונפקו 880 מדליות כסף ו-245 מדליות ארד למשלחות אנטארקטיות. עוד 73 מדליות כסף הונפקו על שירות באזור הארקטי.
אנשים אחדים קיבלו תוספות פסים למדליה על קבלתה בשנית עקב השתתפותם המשלחות לקטבים. הן פרנק ויילד והן ארנסט ג'ויס מחזיקים בשיא משותף של ארבעה פסים על מדליות הקוטב שלהם.
עיצוב

המדליה היא בצורת מתומן על סרט לבן. בצדה השני של המדליה הארקטית המקורית הייתה ספינה תלת-תורנית מוקפת במצופי קרח. את הדפוס למדליה חרת לאונרד צ'ארלס ויון. עיצוב חדש של ארנסט גיליק הוכנס לשימוש משנת 1904, ובו נראית האונייה דיסקברי, עם קבוצת מזחלת ברקע. בצד הפנים של המטבע טבוע דיוקן המלך או המלכה לאותו זמן.
המדליה נוצקה במקור הן בכסף והן בארד. מאז 1939, כל המדליות עשויות כסף. מדליות ארד ניתנו לצוותים של אוניות חילוץ למשלחות לאנטארקטיקה. הן לא ניתנו מעולם למי שלקחו חלק פעיל במשלחות הארקטיות.
אוסטרליה

ממשלת אוסטרליה החליפה את מדליית הקוטב במדליה אנטארקטית אוסטרלית משלה בשנת 1987.
ניו זילנד

בשנת 1996, כשניו זילנד הכניסה תיקונים במערכת אותות הכבוד המלכותיים שלה, הפסיקו ניו זילנדים לקבל את מדליית הקוטב. עלתה הצעה, שהמדליה תישמר, בשם חדש, בהתאם לתקנות ניו זילנד: "המדליה האנטארקטית הניו זילנדית". הנימוק לשינוי השם היה, שהקשר לאנטארקטיקה הוא העומד ביסוד מאמציה והישגיה של ניו זילנד. הדיווח בנושא אותות כבוד, הממליץ על השינוי, מכיל את הטענה השגויה, לפיה המדליה קרויה על שם הקוטב הצפוני, טענה המגלה אי-ידיעה הן בהיסטוריה של מדליית הקוטב והן בטרמינולוגיה הגאוגרפית. המדליה החדשה נקבעה באופן רשמי בצו מלכת ניו זילנד ב-1 בספטמבר 2006.
לקריאה נוספת

Poulsom, Neville W. (1968). The White Ribbon: A Medallic Record of British Polar Expeditions. B.A. Seaby, London. ISBN 0-900652-00-4.
Poulsom, Neville, W, and Myres, J.A.L., (2000). British Polar Exploration and Research: A Historical and Medallic Record with Biographies, 1818 - 1999. Savannah Publications, London. ISBN 1 902366 05 0
.
מישה אלכסנדרוביץ

אין תמונה חופשית
מיכאל (מישה) אלכסנדרוביץ (ברוסית: Михаил Александрович; ‏23 ביולי 1914, מחוז בלבי (אנ'), האימפריה הרוסית - 3 ביולי 2002, מינכן) היה זמר וחזן יהודי בעל קריירה בינלאומית, שהשתרעה למעל 7 עשורים.
קורות חיים

נולד לדוד אלכסנדרוביץ בכפר קטן על יד ויטבסק בלטביה. בהיותו בן חמש עברו הוריו להתגורר בבירה ריגה. כבר בגיל 6 ניכרו בו כישרונות שירתו ובגיל 8 כבר הופיע בקונצרט פומבי בו שר יצירות מאת שוברט, שומאן, גריג ואחרים. בשנות ילדותו היה מוכר כילד פלא והופיע קונצרטים בלטביה, ליטא, אסטוניה, פולין וגרמניה, בהם זכה לפופולריות גבוהה. בשנת 1934, בהיותו בן 20 בלבד, עבר למנצ'סטר שבאנגליה, שם קיבל משרה קבועה של חזן בבית כנסת בעיר. לאחר כשנתיים, בשנת 1936 בא לקובנה וכיהן כחזן בבית הכנסת הגדול, בו קיים גם מופעי אופרה לקהל יהודי ונוכרי.
בשנת 1940 עבר להתגורר במוסקבה והחל לפעול שם. כאשר פלשו הגרמנים לרוסיה במלחמת העולם השנייה עזב את מוסקבה ועבר לטשקנט, שם הופיע באופרה עם החזן משה קוסביצקי. ב-1942 עבר לקווקז, ובשנה זו הרבה להופיע באזורי החזית. בשנת 1943, לאחר תקופה קצרה ששהה במוסקבה למטרת הופעות, עבר להתגורר בלנינגרד שהייתה נתונה במצור, שם הופיע עד לסיום המלחמה. לאחר המלחמה שב למוסקבה שם התגורר עד לשנת 1971. במשך השנים בהן התגורר בברית המועצות ערך אלפי קונצרטים ברחבי המדינה והיה אחד האמנים הבולטים במדינה באותן שנים.
ב-3 במרץ 1971 הגיש בקשה להגר לישראל, ולמרות היד הקשה שננקטה נגד מבקשי אישור יציאה, התקבלה בקשתו מיד. הוא נחת בישראל בנובמבר 1971 יחד עם בני משפחה. במשך שהותו הקצרה בארץ היה חזן בבית הכנסת הגדול ברמת גן.
בשנת 1973 היגר לארצות הברית, והתגורר שם עד לאמצע שנת 1990, אז עבר להתגורר במינכן שבגרמניה, שם חי עד יום מותו ב-2002.
הערות שוליים

↑  עיתון דבר 1972 כתבתו של נח זבולוני 9.3.1981
↑  הגיע הזמר מישה אלכסנדרוביץ, דבר, 2 בנובמבר 1971.
↑  חזן יורד מחפש עבודה, דבר, 9 במרץ 1981.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301669105171  PLWABN: 9810570206005606  GND: 134981960  ISNI: 0000 0000 6687 369X  LNB: 000150436  MusicBrainz: 41d4e72f-8554-4c72-96ec-aa396f83c629  NKC: js20221147230  VIAF: 43296743   WorldCat (עם VIAF): 43296743
מעאן

ערך זה עוסק בעיר בירדן. אם התכוונתם למחוז, ראו .
| --- | --- |
תחנת הרכבת העות'מאנית במעאן
תחנת הרכבת העות'מאנית במעאן
 מדינה:  ירדן ירדן
 מחוז:  מחוז מעאן
 נפה:  נפת מעאן
 ראש העיר:  חאליד אלשומרי
 שפה רשמית:  ערבית 
 תאריך ייסוד:  1898
 שטח:  7.5 קמ"ר
 גובה:  1,108 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  41,055 (2015)
  ‑ צפיפות:  6,713.3 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  30°01′N 35°44′E﻿ / ﻿30.017°N 35.733°E﻿ / 30.017; 35.733
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.maan.gov.jo
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירדן מוגדלת) עמאן אירביד סלט ג'רש זרקא טפילה כרכ מידבא עקבה סוריה לבנון ע י ר א ק  ערב הסעודית  ישראלמעאן(למפת ירדן רגילה) עמאן אירביד סלט ג'רש זרקא טפילה כרכ מידבא עקבה סוריה לבנון ע י ר א ק  ערב הסעודית  ישראלמעאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מַעָאן (בערבית: معان) היא עיר בדרום ירדן, המשמשת בירת מחוז מעאן. אוכלוסיית העיר מונה כ-50,000 תושבים.[דרוש מקור][דרושה הבהרה] בעיר עובר הכביש מעמאן לעקבה וכן מסילת הרכבת החיג'אזית.
היסטוריה

מעאן מזוהה עם מעון המקראית, מרכזם של שבט המעונים שלחץ את ישראל בתקופת השופטים (ספר שופטים, פרק י', פסוק י"ב). מלך יהודה עוזיהו ניצחם (ספר דברי הימים ב', פרק כ"ו, פסוק ז'). בתקופת בית שני נכבשה על ידי הנבטים. הרומאים בנו במקום את מצודות הלימֶס. בתקופת בני אומיה העיר השתקמה והתחילה לפרוח, שכן הח'ליף מועאויה נולד בה. בתקופה מאוחרת יותר שקעה, אך הוסיפה להיות תחנה חשובה בדרך למכה.
בתקופה העות'מאנית הייתה חלק מן הפרובינציה של חג'אז.
ב-1904 נחנכה בעיר מסילת הרכבת החיג'אזית המקשרת בין דמשק ואזור החג'אז.
בשנת 1925, זמן קצר לפני שהסעודים כבשו את החג'אז מידי המשפחה ההאשמית, צירפה בריטניה את מעאן לאמירות עבר הירדן. סעודיה סירבה להכיר דה-יורה בסיפוח זה במשך 40 שנה. בשנת 1965 חתמו ירדן וסעודיה על הסכם חילופי שטחים, שבו הכירה לראשונה סעודיה בשליטת ירדן על מעאן.
הערות שוליים

1 2  יוסף נבו, ירדן – החיפוש אחר זהות (ספר 3 בסדרה המזרח התיכון בימינו), האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 120.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562298305171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של ירדן ובנושא יישובים במזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מישה בלכרוביץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 במאי 1945 (בן 79) קייב, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
מישה (משה) בּלֶכָרוביץ' (נולד ב-6 במאי 1945) הוא מלחין, מעבד מוזיקלי, מנהל מוזיקלי, מנצח ופסנתרן ישראלי, העובד במישורים מגוונים בתחום המוזיקה הבימתית. הלחין וניהל מוזיקלית עשרות הצגות בתיאטרון הקאמרי ובתיאטראות נוספים. עבד במשך שנים בטלוויזיה החינוכית כמלחין וכמלווה מוזיקלי, ובמשך שנים רבות שימש כמנהל המוזיקלי של להקת הפולקלור "אנחנו כאן". בין השנים 2016-2008 שימש כמנהל המוזיקלי של תיאטרון יידישפיל.
הערות שוליים

↑  זאב רב-נוף, מישה בלכרוביץ': הדרך למטרה סלולה בחאלטורות, דבר, 14 בפברואר 1978.
↑  'Blecharovitz, Abraham,' in: Who's Who in World Jewry, 1955, p. 86.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 986cfcde-afd4-4cb8-8ab0-8ada0902ce02
מזראטי MC12

| --- | --- |

Maserati MC12
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  MC12 Versione Competizione  Maserati MCC
 יצרן:  מזראטי
 שנות ייצור:  2004–2005
 יחידות שיוצרו:  50
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  מזראטי בורה
 מודל אחריו:  מזראטי MC20 
 סיווג:  מכונית על
 מרכב:  Rear mid-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')  Longitudinal engine (אנ')
 אורך:  5,143 מ"מ
 רוחב:  2,096 מ"מ
 גובה:  1,205 מ"מ
 משקל:  1,335 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,800 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V12 צילינדרים, 48 שסתומים, 5,998 סמ"ק המפיק 643 כ"ס ב-7,500 סל"ד, יחס דחיסה 11.2:1 (מנוע פרארי מסוג "Ferrari F140 engine" (אנ'))
 הילוכים:  תמסורת חצי אוטומטית – 6 מהירויות
 מהירות מרבית:  345 קמ"ש
 צריכת דלק:  23 ליטר ל-100 קמ"ש
 מעצב:  Frank Stephenson (אנ')
 
מזראטי MC12  (באיטלקית: Maserati MC12) היא מכונית ספורט בתצורת קופה, המוגדרת כמכונית על, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית מזארטי אשר יוצרה בין השנים 2004–2005.
יוצרו 50 יחידות.
תצורות

2 דלתות – קופה.
2 דלתות – "Targa top" (אנ') (גג קצר וקשיח (בדרך כלל עשוי פלסטיק), נשלף בין החלון הקדמי לחלון האחורי).
מזראטי MC12

2 מושבים.
2 דלתות.
מנוע בנזין.
מנוע "V12" (אנ').
מנוע אורכי.
מנוע אחורי-מרכזי.
מנוע הנעה אחורית.
מכל דלק – 115 ליטר.
קוטר תפנית מינימלי – 12 מטר.
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 3.6 שניות.
תאוצה בין 0–200 קמ"ש היא 9.9 שניות.
תמונות

"מזראטי MC12" שנת 2005
"מזראטי MC12" שנת 2005
"מזראטי MC12"
"מזראטי MC12"
"מזראטי MC12"
"מזראטי MC12"
"מזראטי MC12"
"מזראטי MC12"
"מזראטי MC12" בתצורת "Targa top" (אנ')
הערות שוליים

↑  "מזראטי MC12" – מפרט
↑  "מזראטי MC12"
↑  "מזראטי MC12"
↑  "מזראטי MC12" – מפרט
↑  "מזראטי MC12"
מסלול המרתון (אולימפיאדת לונדון)

המאל – נקודת התחלת וסיום מסלול המרתון של אולימפיאדת לונדון
מסלול המרתון של אולימפיאדת לונדון (באנגלית: 2012 Olympic Marathon Course) הוא המסלול בו נערכו מרוצי המרתון לנשים וגברים באולימפיאדת לונדון שנערכה בשנת 2012 בעיר לונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
מסלול הריצה, שאורכה 42.195 ק"מ, לא התחיל בגשר מצודת לונדון והסתיים באצטדיון האולימפי כפי שתוכנן בתחילה, אלא התחיל והסתיים ברחוב המאל הסמוך לארמון בקינגהאם וכלל הקפה אחת באורך 3.571 ק"מ ושלוש הקפות של 12.875 ק"מ. מסלול ההקפה הארוכה עבר הלוך וחזור ברציף ויקטוריה על גדת הנהר תמזה וחלף באזור הסיטי של לונדון.
מסלול זה שונה מהמסלול של מרתון לונדון הנערך מדי שנה, ומסתיים במאל אך מתחיל במזרח העיר.