stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוז'ה לדאני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במאי 1898 דברצן, הונגריה 
 פטירה:  14 בספטמבר 1985 (בגיל 87) דברצן, הונגריה 
 שם לידה:  Lusztig Józsa 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופאה, כירורגית 
 
יוז'ה לדאני (במקור לוסטיג, בהונגרית: Ladányi Józsa;‏ דברצן, 1 במאי 1898 – דברצן, 14 בספטמבר 1985) הייתה רופאה (MD) יהודייה-הונגרייה, כירורגית, פרופסור באוניברסיטה. דוקטורנטית למדעי הרפואה (1952), דוקטור למדעי הרפואה (PHD) (1965). אחיה, שאנדור לדאני (1906–1974), היה עורך דין, מזכיר לשכת עורכי הדין ולאחר מכן נשיא הלישכה.
ביוגרפיה

יוז'ה לוסטיג נולדה במשפחה יהודית בורגנית כבתם של דז'ה לוסטיג (1870–1940), סוכן מסחרי, ושל זלמה רדל (1880–1954). ב-1916 סיימה את לימודיה התיכוניים בעיר הולדתה. היא קיבלה תואר דוקטור לרפואה בשנת 1922 באוניברסיטת פאזמאן פטר בבודפשט (היום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). היא החלה לעבוד במרפאת הכירורגיה של אוניברסיטת דברצן כמתמחה בין 1924 לבין 1926. בין 1926 לבין 1935 הייתה מרצה, מרצה בכירה ואחרי זה פרופסור חבר באוניברסיטה ולאחר מכן פרופסור מנהלת מחלקה וראש חוג באוניברסיטה (1935–1940). ב-1940 פוטרה ואיבדה את עבודתו בגלל מוצאה היהודי. היא גורשה ב-1944 למחנה הריכוז מאוטהאוזן. שרדה וחזרה לעיר הולדתה. בין השנים 1945 לבין 1951 הייתה פרופסור במחלקה לכירורגיה באוניברסיטת דברצן. בין 1948 לבין 1950, הייתה המנתחת הראשית של בית החולים הממלכתי בדברצן. בין 1951 לבין 1970 הייתה הן המייסדת, הן המנהלת והפרופסור באוניברסיטה של הקליניקה הכירורגית 2 של האוניברסיטה הרפואית של דברצן. בין 1962 לבין 1965, היא הייתה סגן הרקטור של האוניברסיטה. משנת 1970 עבדה כיועצת מדעית בגמלאות. וכן
היא הייתה הרופאה של איגוד פיתוח הגוף של עובדי דברצן (DMTE) (1930–1944)
חברת מועצת העיר דברצן וחברה בוועדת הבריאות
חברת מועצת המנהלים של ועדת העיר דברצן
חברה במועצה הלאומית של נשים הונגריות (MNOT)
תחום המחקר שלה התמקד בטיפול רפואי בזפק הנגרמת מצריכת מים חסרי יוד. בנוסף לניתוחי בטן, עסקה בפתולוגיה ובתיקון כירורגית שפה שסועה, חיך שסוע ושסעי פנים אחרים. לדאני השיגה תוצאות מצוינות בהשתלת אצבעות הידיים.
יוז'ה לדאני הובאה למנוחות בבית הקברות היהודי בדברצן. קברה מוגן מאז 2003.
פרסים

עיטור ההצטיינות של הרפובליקה העממית ההונגרית דרג זהב (1949)
רופא דגול (1961)
מדליית הזיכרון של יאנוש בלשה (1964)
עיטור מסדר הכשרון של העמל דרג זהב (1969)
מדליית יובל השחרור (1970)
עיטור מסדר ההצטיינות להונגריה הסוציאליסטית (1978)
פרס פרו אוניברסיטה (DOTE, 1978)
מדליית הזיכרון של אמיל וייל (1980)
הוקרה

היא הייתה חברה קבועה ב:
אגודת המנתחים ההונגרית
האגודה הבינלאומית למנתחים
האגודה הגרמנית לכירורגים
האגודה המדעית הלומברדית
האגודה האוסטרית למנתחים
נציגת הונגריה באגודה הבינלאומית של הפלסטיקאים לכוויות
חברה בהנהלה המרכזית (KV) של הסתדרות עובדי הבריאות (EDSZ).
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Névpont.hu - יוז'ה לדאני ב"נקודת שם".
ראו גם

Nekrológ (Orvosi Hetilap, 1982)
Emlékkönyv a debreceni 2. sz. Sebészeti Klinika és Ladányi Józsa egyetemi tanári működésének tízéves évfordulójára. Szerkesztette: Jóna Gábor, Tompa Gyula. Az előszót Kesztyűs Loránd írta. Beragasztott képekkel (A DOTE Sebészeti Klinika kiadványa. Debrecen, 1961)
Orvosi lexikon. I–IV. köt. Főszerkesztő: Hollán Zsuzsa. (Budapest, 1967–1973)
Bornemisza György: Köszöntés. Ladányi Józsa professzornő 80 éves. (Orvosi Hetilap, 1978. 18.)
Professzor dr. Ladányi Józsa nyolcvan éves. Ladányi Józsa egyetemi tanár 80. születésnapja alkalmából rendezett ünnepi tudományos ülés emlékére. (Debrecen, 1979)
Halálhír. (Népszabadság–Magyar Nemzet, 1985. szeptember 19.)
Lampé István: Ladányi Józsa (Orvosi Hetilap, 1985. 50.)
Bot György–Kapusz Nándor: Nyolcvanéves a debreceni orvosképzés. Intézetek és klinikák története, professzorainak életrajza. 1918–1998. (2. átdolgozott kiadás, Debrecen, 1998)
Gergely András: Jeles magyar zsidó orvosok lexikona (Budapest, 2001)
Nők a magyar tudományban. Szerkesztette: Balogh Margit, Palasik Mária. (Budapest, 2010)
Emed Alexander: L. J. (Magyar Sebészet, 2010)
הערות שוליים

↑  Születése bejegyezve a debreceni állami születési akv. 862/1898. folyószám alatt.
↑  nori.gov.hu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0983 2645  LCCN: n85228012  VIAF: 67912110   WorldCat (עם VIAF): 67912110
לי מנטל

לי מנטל (באנגלית: Lee Mantle‏; 13 בדצמבר 1851 – 18 בנובמבר 1934) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי יליד אנגליה כמונטנה. כרפובליקני, הוא התבלט ביותר בכהונתו כחבר הסנאט של ארצות הברית בין השנים 1895 ל-1899.
מנטל נולד בברמינגהאם, אנגליה ב-13 בדצמבר 1851. אביו נפטר לפני שמנטל נולד, ואמו המירה את דתה למורמונית והיגרה לארצות הברית עם ילדיה. המשפחה התיישבה בסולט לייק סיטי ב-1864. לאחר שגילתה שהמורמונים מתירים פוליגמיה, אמו של מנטל החליטה שרומתה על ידי מיסיונרי הכנסייה שגייסו אותה, והמשפחה עזבה את כנסיית ה-LDS.
מנטל למד בבית ספר בכפר ועבר לטריטוריית איידהו ב-1870, שם היה סוכן טלגרף של וסטרן יוניון. הוא עבר לביוט, מונטנה ב-1877 והפך לסוכן של חברת ולס-פארגו אקספרס. מנטל היה אחד המארגנים של ביוט כעיר, ובשנת 1880 כיהן במועצת המנהלים הראשונה שלה. ב-1881 הוא הקים את ה-Daily Inter Mountain, העיתון הרפובליקני הראשון במערב מונטנה. הוא נבחר לבית הנציגים הטריטוריאלי ב-1882, 1886 ו-1888, ושימש כיו"ר הבית ב-1889. הוא היה ראש עיריית ביוט מ-1892 עד 1893.
בשנת 1893, מנטל מונה כחבר בסנאט האמריקני כדי למלא את המושב הפנוי לכהונה שהתחילה ב-4 במרץ. הוא לא התיישב על מושבו משום שהסנאט קבע שלמושל אין את הסמכות לקבוע מינוי בזמן שבית המחוקקים יושב. מאוחר יותר הוא נבחר על ידי בית המחוקקים, וכיהן מ-16 בינואר 1895 עד 3 במרץ 1899. ב-1896 הצטרף מנטל למפלגת הרפובליקנים של הכסף ושימש כיושב ראש שלה במונטנה. הוא בניסיונו לקבל את המועמדות לסנאט האמריקאי ב-1899, וחזר למפלגה הרפובליקנית ב-1900.
מנטל היה המוציא לאור של Inter Mountain עד 1901 והתעשר באמצעות השקעות ומניות בעלות בנדל"ן, מכרות, ביטוח ומיזמים אחרים. ב-1921 עבר לקליפורניה. הוא נותר רווק עד 1922, ובגיל 70 התחתן עם אישה בת 25 שהכיר מאז שהייתה ילדה. הם התחתנו והיו נשואים עד מותו, והיו הורים לבן. מנטל מת בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-18 בנובמבר 1934. הוא נקבר בבית העלמין הר המוריה בביוט.
ביוגרפיה > ראשית חייו

תאופילוס וושינגטון מנטל, המכונה בדרך כלל לי מנטל, נולד בברמינגהאם, אנגליה ב-13 בדצמבר 1851, והיה בנם של ג'וזף מנטל ומרי סוזן (פטריק) מנטל. אביו מת לפני שנולד, והתמיכה במשפחה נפלה בידי אמו של מנטל. היא המירה דתה מורמוניזם, ובשנת 1864 הביאה את משפחתה שכללה ארבעה בנים ושלוש בנות לארצות הברית, והם התיישבו בסולט לייק סיטי. לאחר שהחליטו שהמיסיונרים המורמונים שגייסו אותה לא דיברו אמת ביחס לנוהג הפוליגמיה של הכנסייה, ויתרו בני משפחת מנטל על השתייכותם לכנסייה המורמונית.
לי מנטל למד בבתי ספר מקומיים ו"הוצא" לעבוד החל מגיל 10. הוא עבד מספר שנים כרועה בקר וכפועל חקלאי, והרוויח 50 דולר (כ-1,025 דולר ב-2020) לשנה עבור משפחתו בנוסף למזון ולמחסה שלו. בגיל 16 הוא השיג עבודה בחברת Union Pacific Railroad, שהעסיקה אותו כחבר צוות כדי להוביל קשרים ואספקה וציוד אחר. לאחר שיוניון פסיפיק ומרכז האוקיינוס השקט השלימו את מסילת הברזל הטרנס-יבשתית הראשונה בפרומונטורי פוינט, יוטה בשנת 1869, מנטל הלך ברגל לעיר מאלאד, טריטוריית איידהו (כ-125 מייל). בעיר מאלאד, מנטל נשכר על ידי בנג'מין פ. וייט כדי להסיע צוות שור ועגלה במפעל המלח של וייט.
לאחר שנתיים במפעל המלח, בשנת 1872 הצליח מנטל ללמוד טלגרפיה ממפעיל מנוסה, שהסכים להכשיר אותו בתנאי שמנטל ישמור על קו וסטרן יוניון לאורך המסילות המרכזיות באוקיינוס השקט בין גרין ריבר, יוטה ואוגדן, יוטה במהלך חודשי החורף. בשנת 1873, מנטל הוצב כמפעיל טלגרף במשרד וסטרן יוניון על קו הדיליז'ה בין קורין, יוטה והלנה, מונטנה. שנה לאחר מכן, הוא רכש את התחנה ליד Haskell Pass במחוז Flathead, מונטנה. מנטל היה מפעיל הטלגרף ומנהל הדואר של וסטרן יוניון, וגם התעניין בכביש אגרה בדרך מעבר מונידה.
בשנת 1877, מכר מנטל את העסקים שלו ב-Haskell Pass ועבר לביוט, טריטוריית מונטנה, שם הועסק כמפעיל טלגרף על ידי Wells Fargo & Company וגם החל את תיווך הביטוח הראשון של העיר. מנטל, שנכנס לפוליטיקה כרפובליקני, היה אחד ממובילי המאמץ להכריז על ביוט כעיר. המאמץ הצליח, ובשנת 1880 נבחר מנטל לדירקטוריון הראשון של ביוט.
ביוגרפיה > המשך הקריירה

בשנת 1881, מנטל הקים את Daily Inter Mountain, העיתון הרפובליקני הראשון במערב מונטנה. באמצעות עמדת המערכת של העיתון, הפך מנטל למנהיג רפובליקני ועיצב במידה רבה את הארגון והמדיניות של המפלגה במונטנה. הוא נבחר לבית המחוקקים של טריטוריית מונטנה בשנת 1882. כאשר ג'ון סקיילר קרוסבי עזב את תפקיד המושל הטריטוריאלי ב-1884, מנטל היה המועמד של מערב מונטנה להחליפו, אך הרפובליקנים ממזרח מונטנה גברו בהשגת המינוי לב. פלאט קארפנטר. מנטל היה נציג בוועידה הלאומית הרפובליקנית של 1884, ותמך בג'ורג' פ. אדמונדס לנשיאות. ב-1886, מנטל נבחר לכהונה שנייה בבית הנבחרים הטריטוריאלי.
כאשר רכבת נורת'רן פסיפיק ניסתה להשיג מענקים גדולים של קרקעות במונטנה מהממשלה הפדרלית, מנטל נבחר לנשיא איגוד קרקעות המינרלים, קבוצת האזרחים שהוקמה כדי להתנגד לרכבת נורת'רן פסיפיק. מאמצי הלובינג והמאמצים המשפטיים של העמותה הצליחו, והחברה לא רכשה את הקרקע שחיפשה. ב-1888 נבחר שוב מנטל לבית המחוקקים, האחרון של הטריטוריה, והוא נבחר לכהן כיושב ראש הבית. כאשר מונטנה התקבלה לאיחוד בשנת 1890, מנטל היה מועמד לסנאט האמריקני, והפסיד בדוחק בוועדה הרפובליקנית של בית המחוקקים לווילבור פ. סנדרס ותומאס ק. פאוור, שנבחרו.
בשנים 1890 ו-1892 היה מנטל יושב ראש הוועידה הרפובליקנית של מונטנה. בשנת 1892 הוא נבחר ליושב ראש הוועד הפועל הרפובליקני של המדינה. הוא גם נבחר לראש עיריית ביוט ב-1892, וכיהן כהונה אחת. כשפקעה כהונת הסנאט האמריקאית של סנדרס ב-1893, בית המחוקקים של מונטנה לא הצליח להסכים על מחליף. המושל ג'ון א. ריקרדס מינה את מנטל למלא את המושב הפנוי, אך הסנאט סירב להושיב אותו בטענה שהמושל לא יכול לקבוע מינוי בזמן שבית המחוקקים יושב. כמו כן, בשנת 1893, מנטל מונה ליושב ראש הוועדה המדינתית שארגנה את השתתפותה של מונטנה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו.
ביוגרפיה > הסנאט של ארצות הברית

מושבו של סנדרס נותר פנוי עד ינואר 1895, אז בחר בית המחוקקים במנטל כמחליפו. הוא כיהן כהונה חלקית אחת, מ-16 בינואר 1895 עד 3 במרץ 1899. בסנאט, מנטל כיהן בוועדת הכספים, שם פעל להשגת העברת תיקונים לתעריף חוק דינגלי, אשר היה מועדף על ידי התאחדות מגדלי הצמר הלאומית.
מנטל היה גם תומך של תנועת הכסף החופשי, שכורים רבים ממונטנה העדיפו אותה מתוך אמונה שהיא תהפוך את אחזקותיהם ליותר בעלי ערך. כתוצאה מהשקפה זו, בשנת 1896, הצטרף מנטל למפלגת הרפובליקנים של הכסף והפך ליושב ראש שלה במונטנה. הוא נכשל בניסיונו להיבחר מחדש לסנאט ב-1899. בשנת 1900 הוא חזר למפלגה הרפובליקנית.
מטרה נוספת של מנטל בסנאט הייתה הגנה על אינטרסים של תעשיית העץ במונטנה.  בשנת 1897, הנשיא היוצא גרובר קליבלנד משך שישה מיליון דונם של אדמות יער מהשטח הציבורי כדי להפריש אותם כשמורת עצים. לדעתו של מנטל, מהלך זה איים על תחומי הכרייה של מונטנה, שהיו תלויים בעץ בעת פתיחת והרחבת מכרות. הוא גם ראה בצעד של קליבלנד איום על חברות כריתת עצים במונטנה, שכן הוצאת הקרקע מנחלת הכלל מנעה מהן לכרות עצים לייצור מוצרי עץ ונייר. לאחר שוויליאם מקינלי החליף את קליבלנד, הוא הפחית את גודלה של שמורת העצים ביותר מ-700,000 דונם.
ביוגרפיה > אחרית חייו

לאחר שעזב את הסנאט, מנטל חידש את האינטרסים העסקיים שלו. עם השותף צ'ארלס ס. וורן, הוא החזיק במניות בחברת החשמל של סילבר באו, נדל"ן מסחרי, מכרות, חברות ביטוח ובתי הוצאה לאור. הוא היה פעיל אזרחי ידוע, והחברות שלו כללה את הבונים החופשיים, האיילים, אבירי פיתיאס ומועדון הרוקי מאונטיין של ניו יורק.
בשנת 1901, מנטל שוב הועמד לבחירה לסנאט האמריקאי. שני המושבים הועמדו לבחירה, והסנאטור לשעבר ויליאם א. קלארק נבחר לאחד מהם.  מנטל היה מועמד מרכזי עבור האחר, אך לאחר שבית המחוקקים נקלע למבוי סתום במשך יותר מחודש, החליטו המחוקקים הרפובליקנים לתמוך בתומאס ה. קרטר, שהפסיד לדמוקרטי פריס גיבסון.
ב-1902 היה מנטל ציר בוועידה הרפובליקנית של המדינה, והוא היה יושב ראש הוועידה של מפלגת המדינה ב-1904. הוא גם היה ציר לוועידה הלאומית הרפובליקנית של 1904, אשר מינה פה אחד את תאודור רוזוולט לכהונה מלאה כנשיא ואת צ'ארלס וו. פיירבנקס לסגן הנשיא. הוא דחה את המועמדות מטעם המפלגה לתפקיד המושל ב-1904, אך קיבל את הבחירה כיושב ראש המפלגה הרפובליקנית. בבחירות של אותו סתיו, מאמציו הובילו את הרפובליקנים לניצחון במרוצי ההצבעה הכלל-מדינתיים, אך הדמוקרטים זכו בתפקיד המושל ובסגן המושל.
בשנת 1902, בית המחוקקים של מונטנה מינה את מנטל לוועדה האחראית על השתתפות המדינה בתערוכת רכישת לואיזיאנה ב-1904 בסנט לואיס וב-1905 לתערוכת המאה של לואיס וקלארק בפורטלנד, אורגון. הוועדה בחרה במנטל לשמש כנשיא שלה, והוא היה אחראי ליצירה ולניהול של התערוכות של מונטנה בשני האירועים.
ב-1905, מנטל היה מועמד לבחירה לסנאט מטעם הרפובליקנים, אך הפסיד לתומאס ה. קרטר, שנבחר מחדש. בשנת 1907, הוא היה מועמד למועמדות הרפובליקנית לסנאט האמריקאי, אך  הוא הפסיד לג'וזף מ. דיקסון, שהמשיך וזכה במושב.
בשנת 1921, מנטל עבר לסן פרנסיסקו, קליפורניה. לאחר נישואיו, הוא עבר ללוס אנג'לס. מנטל מת בלוס אנג'לס ב-18 בנובמבר 1934, ונקבר בבית העלמין הר המוריה בביוט.
משפחתו

מנטל נשאר רווק עד 1922. בגיל 70 הוא עלה לכותרות הלאומיות כשהתחתן עם אטה דאלי (1897–1993), בת 25 שהכיר מאז שהייתה ילדה. הם נשארו נשואים עד מותו והיו הורים לבן, לי מנטל הבן (1922–1985).
הערות שוליים

↑  Gelbert, Doug (12 בדצמבר 2012). "Look Up Butte: A Walking Tour of Butte, Montana". Doug Gelbert.com. Walk The Town.com. אורכב מ-המקור ב-10 ביולי 2020. נבדק ב-9 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Oldham, Kit (12 בינואר 2003). "President Grover Cleveland proclaims Olympic Forest Reserve on February 22, 1897". History Link.org. Seattle, WA. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4061 5131  LCCN: n2006160846  SNAC: w6vf0309  US Congress: M000116  VIAF: 28968375   WorldCat (עם VIAF): 28968375
פרס סאטורן - קטגוריות המשנה

רשימת הזוכים בקטגוריות המשנה לפרס סאטורן, המוענק מדי שנה על ידי האקדמיה לסרטי מדע בדיוני, פנטזיה ואימה לציון סרטי המדע הבדיוני, הפנטזיה והאימה הטובים ביותר בקולנוע ובטלוויזיה.
מרטין לותר קינג האב

| --- | --- |

 לידה:  19 בדצמבר 1899 Stockbridge, ארצות הברית 
 פטירה:  11 בנובמבר 1984 (בגיל 84) אטלנטה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  South-View Cemetery 
 השכלה:  מורהאוס קולג' 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 השקפה דתית:  בפטיזם, הכנסיה הבפטיסטית אבן העזר 
 בן או בת זוג:  אלברטה ויליאמס קינג (1926–30 ביוני 1974) 
 חתימה:   
 
מרטין לותר קינג (האב) (19 בדצמבר 1899 – 11 בנובמבר 1984) היה כומר בפטיסטי אפרו-אמריקאי, פעיל למען זכויות האדם של שחורים בארצות הברית. אביו של מרטין לותר קינג.
ביוגרפיה

נולד כמייקל קינג כ-30 קילומטר מאטלנטה, ג'ורג'יה בעיירה בשם סטוקברידג'. אביו היה איכר פשוט, כבר בגיל רך החל קינג למרוד לשילוטן האכזרי, הוא החל לחזר אחרי אלברטה ויליאמס בתו של הכומר בכנסייה הבפטיסטית אבנעזר באטלנטה. משפחתה עודדה את הקשר ביניהם והמריצה אותו להשלים את לימודיו ולהיות גם הוא כומר. לאחר שמונה שנות היכרות, הם נישאו ב-1926. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים בארבע שנים: בת, וילי כריסטין קינג (ילידת 1927), מרטין לותר קינג ג'וניור (נולד מייקל קינג ג'וניור, 1929–1968), ובן שני, אלפרד דניאל ויליאמס קינג (1930–1969).
קינג הפך למנהיג של הכנסייה הבפטיסטית אבנעזר במרץ 1931 לאחר מותו של ויליאמס, חמיו. בשל השפל הכלכלי נקלעה הכנסייה למצוקה כלכלית אך הוא גייס כספים וחברים והצליח לייצב את מצבה. בשנת 1934, בעקבות ביקור של האב בכנס העולמי החמישי של איחוד הכנסיות הבפטיסטיות שנערך באותה שנה בברלין, שינה האב את שמו ואת שם בנו ל"מרטין לותר" לאות כבוד לכומר והפרופסור לתאולוגיה הגרמני מרטין לותר, מייסד זרם הנצרות הפרוטסטנטית. סבא של קינג מצד אביו היה אמריקאי ממוצא אירי, ומבדיקה גנטית שנערכה לצאצאיו עולה כי יש לו שורשים מאנשי המאנד מסיירה לאון
.
באוטוביוגרפיה של בנו מספר מרטין לותר קינג, על מספר הזדמנויות שבהן אביו מחה על גזענות ואי שוויון זכויות. בפעם אחת הם נטשו חנות נעליים במחאה על יחס מפלה, והוא שמע את אביו ממלמל "לא אכפת לי כמה זמן אצטרך לחיות עם המערכת הזו, אני אף פעם לא אקבל את זה". פעם נוספת שוטר עצר אותם וקרא לאביו בכינוי ילד – BOY, אביו הצביע עליו ואמר "הוא ילד אני לא, ועד שלא תדבר אליי כמבוגר לא אתייחס אליך". דעותיו ופעילותו השפיעו על בנו שלאחר שהוסמך לכמורה כיהן גם הוא ככומר באותה כנסייה.
לאחר הירצחו של בנו, הוא ואלמנתו של קינג קיבלו עבורו את מדליית החירות הנשיאותית.
אשתו אלברטה נרצחה בכנסייה ב-30 ביוני 1974, בעוד היא מנגנת על העוגב, על ידי אדם שחור שהתנגד לנצרות וצעק "אתם עובדים אלי שווא". בנו אלפרד מת בגיל 39 בטביעה. קינג עצמו האריך ימים ומת בגיל 84 מהתקף לב. כנסיית אבנעזר שבה שימשו הוא ובנו ככמרים הפכה לאתר מורשת היסטורי (אנ').
הערות שוליים

↑  סיפור שינוי השם באתר "הדרך הגרמנית"
↑
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439218305171  CiNii: DA11852738  GND: 118562223  ISNI: 0000 0000 8402 3584  LCCN: n80078476  NARA: 10567674  NLA: 35271806  RERO: 02-A012436805  SNAC: w68w3m70  SUDOC: 083356029  Trove: 891732  VIAF: 95371840   WorldCat (עם VIAF): 95371840
ויליאם בראונלו

ויליאם גנאווי "פרסון" בראונלו (באנגלית: William Gannaway "Parson" Brownlow‏; 29 באוגוסט 1805 – 29 באפריל 1877) היה מוציא לאור של עיתונים אמריקאי, כומר מתודיסטי, מחבר ספרים, שבוי מלחמה, מרצה ופוליטיקאי שכיהן כמושל טנסי ה-17 בין השנים 1865–1869 וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטנסי בין השנים 1869–1875. בראונלו עלה לגדולה בסוף שנות ה-1830 ובתחילת שנות ה-1840 כעורך של ה-Whig, עיתון פולמוסי במזרח טנסי שקידם את האידיאלים של הנרי קליי והמפלגה הוויגית, ובנוסף חזר על התנגדותו של בראונלו להיפרדות מצד מדינות העבדות הדרומיות בשנים לאחר מכן עד מלחמת האזרחים האמריקנית. נקודות המבט הבלתי מתפשרות והרדיקליות של בראונלו הפכו אותו לאחת הדמויות המפלגות ביותר בהיסטוריה הפוליטית של טנסי ולאחד הפוליטיקאים השנויים במחלוקת של תקופת השיקום של ארצות הברית.
בראונלו החל את הקריירה שלו כמטיף נודד מתודיסט בשנות ה-20 של המאה ה-19, וספג ביקורת וגם זכה לשבחים מהממונים עליו על הוויכוחים המילוליים המרושעים שלו בתגובה למיסיונרים יריבים מאמונות נוצריות עדתיות אחרות. מאוחר יותר, כמוציא לאור ועורך עיתונים, הוא נודע לשמצה בתשובותיו הבלתי פוסקות בצורה של התקפות אישיות נגד יריביו הדתיים והפוליטיים, לעיתים עד כדי תקיפה פיזית. במקביל, בראונלו הצליח לבנות בסיס גדול של מנויים נאמנים עזים.
בראונלו חזר לטנסי ב-1863 וב-1865 הפך למושל עם תמיכה של צבא ארצות הברית מאחוריו. בראונלו יישר קו עם הרפובליקנים הרדיקלים במדינה, תמך במדיניות מלחמת האזרחים והשיקום של הנשיא לינקולן, ובילה חלק ניכר מתקופת כהונתו בהתנגדות למדיניות של רפובליקנים שמרנים. מדיניותו כמושל של בראונלו, שהייתה גם אוטוקרטית וגם מתקדמת, סייעה לטנסי להפוך למדינת הקונפדרציה לשעבר הראשונה שהתקבלה מחדש לאיחוד ב-1866, "ופטרה אותה מהשיקום הצבאי הפדרלי הארוך שנגרם על רוב הדרום". לאחר מלחמת האזרחים, בראונלו שוב חידש את התנגדותו לאויב פוליטי ותיק ולנשיא באותה העת אנדרו ג'ונסון, עוינות הדדית שבראונלו וג'ונסון הניחו בצד במהלך הימים האפלים של מלחמת האזרחים.
זמן קצר לאחר מלחמת האזרחים, בראונלו והרפובליקנים הרדיקליים ניצלו את שליטתם בממשלת המדינה כדי להעניק זכויות לעבדים לשעבר אפרו-אמריקאים להצביע ולהתמודד על תפקידים ציבוריים בטנסי ולהרחיב זכויות אזרח אחרות לכל העבדים לשעבר. רפובליקנים שמרנים התנגדו בדרך כלל לפעולות אלה של בראונלו והבסיס הרפובליקני הרדיקלי שלו, וזמן קצר לאחר מכן, מנהיגים פוליטיים וקציני צבא לשעבר מהקונפדרציה הצטרפו לאופוזיציה זו שהופנתה נגד בראונלו והשתמשו בקו קלוקס קלאן וקבוצות דומות במאמצים לשלול את הזכויות של אפרו-אמריקאים ברחבי טנסי.
ביוגרפיה > ראשית חייו

בראונלו נולד במחוז ויית', וירג'יניה, ב-29 באוגוסט 1805, והיה בנם הבכור של ג'וזף א. בראונלו וקתרין גנאווי. ג'וזף בראונלו, חקלאי נודד, נולד במחוז אוגוסטה, וירג'יניה בשנת 1782 ומת במהלך 1816 בבלונטוויל, טנסי, וקתרין גנאווי מתה בעקבותיו שלושה חודשים לאחר מכן, והותירה את ויליאם יתום בגיל 10. האב הקדום של בראונלו בווירג'יניה היה ויליאם בראונלו, שנולד ב-Maherafelt, אלסטר ב-1709 והיגר לווירג'יניה ב-1731. בראונלו וארבעת אחיו חולקו בין קרובי משפחה, כאשר בראונלו בילה את שארית ילדותו בחווה של דודו ג'ון גנאווי. בגיל 18, בראונלו נסע לאבינגדון שם למד את מקצוע הנגרות מדוד אחר, ג'ורג' ויניפורד.
בשנת 1825, בראונלו השתתף בפגישת מחנה ליד סולפור ספרינגס, וירג'יניה, שם חווה לידה רוחנית דרמטית. מאוחר יותר הוא נזכר שפתאום "כל החרדות שלי הסתיימו, כל תקוותיי התגשמו, האושר שלי היה מוחלט". הוא נטש מיד את מקצוע הנגרות והחל ללמוד להיות כומר מתודיסטי. בסתיו 1826, הוא השתתף במפגש השנתי של ועידת הולסטון של הכנסייה המתודיסטית באבינגדון. הוא הגיש בקשה להצטרף למטיפים הנודדים, והתקבל באותה שנה על ידי הבישוף ג'ושוע סול.
התחרות בדרום האפלאצ'ים הן על המאמינים החדשים והן על המעשרות שלהם בין הבפטיסטים, המתודיסטים והפרסביטריאנים הייתה עזה, והדיבורים הן בנאומים והן בדפוס נגד אמונות ומנהיגים נוצריים עדתיים יריבים היו דבר שבשגרה בקרב מיסיונרים. בהגנה על הכנסייה המתודיסטית שלו ועל מנהיגיה הראשונים, בראונלו, לקח ויכוחים כאלו לרמה חדשה לגמרי, ותקף לא רק את התאולוגיה הבפטיסטית והפרסביטריאנית, אלא גם את אופי המיסיונרים היריבים שלו.
בשנת 1826, סול נתן לבראונלו את המשימה הראשונה שלו כמטיף נודד - מחוז בלאק מאונטיינס בקרוליינה הצפונית. כאן התמודד בראונלו לראשונה עם הבפטיסטים - שהתפשטו במהירות ברחבי דרום האפלצ'ים - ופיתח סלידה מיידית מהם, והתייחס אליהם כקנאים צרי אופקים שעסקו בטקסים "מלוכלכים" כמו שטיפת רגליים.
במהלך השנה שלאחר מכן בשנת 1827, בראונלו הוקצה כמטיף נודד למריוויל, טנסי, שם הייתה נוכחות פרסביטריאנית חזקה, ולימים נזכר שהוטרד ללא הרף על ידי מיסיונר פרסביטריאני צעיר שהתגרה בו בביקורת קלוויניסטית על המתודיזם.
בשנת 1828, בראונלו נתבע על לשון הרע, אך התביעה נדחתה. בשנת 1831, בראונלו נתבע על הוצאת דיבה על ידי מטיף בפטיסט, ונצטווה לשלם למאשים שלו 5 דולר.
בשנת 1832, בראונלו הוקצה כמטיף נודד למחוז פיקנס בקרוליינה הדרומית, שלטענתו "הוצף עם בפטיסטים" ו"מבטלים". מאחר שלא הצליח להתקדם במחוז, הפיץ בראונלו את החוברת הארסית שלו בת 70 עמודים שגרמה לזעם רב בקרב הבפטיסטים של המחוז, ודהר בביטחה בחזרה אל ההרים בזמן שתושבי המחוז הזועמים דרשו שיתלו אותו.  ההתמודדות של בראונלו עם המבטלים בקרוליינה הדרומית השפיעה על דעותיו המאוחרות יותר על היפרדות המדינות מהאיחוד.
זמן קצר לאחר מכן פרסם בראונלו את ספרו מ-1834 Helps To The Study of Presbyterianism (המתייחס, בין השאר, לקידום של בראונלו בהפרדת הכנסייה והמדינה בארצות הברית ושל השליטה של הכנסייה הפרסביטריאנית ב-American Sunday School Union בנוקסוויל, טנסי על ידי מוציא לאור של עיתונים וספרים פרדריק ס. הייסקיל.
ביוגרפיה > נישואים

בראונלו התחתן עם אלייזה אן אוברייאן הצעירה במהלך 1836 במחוז קרטר, טנסי, שם התגוררו השניים בעיר הולדתה אליזבתטון. בראונלו החל לעבוד כפקיד בניהול תנורי אוברייאן (בית יציקת ברזל) של משפחתה, אשר הייתה ממוקמת לאורך גדות נהר האיילה בעמק פורג', כארבעה קילומטרים דרומית מזרחית לאליזבתטון. בראונלו היה נוסע לעיתים קרובות בסירה שטוחה הן על נהר הוואטאוגה והן על נהר הולסטון במזרח טנסי, והביא משלוחים של יציקות ברזל מ-O'Brien Furnance לנוקסוויל.
על אף שבראונלאו עזב את המחוז זמן קצר לאחר נישואיו במהלך 1836, הוא המשיך בהגנה האיתנה שלו על מנהיגי המתודיזם נגד ההתקפות שפורסמו על ידי מנהיגים דתיים וכותבים של אמונות נוצריות עדתיות אחרות בתוך טוריו, ספריו ונאומיו המאוחרים יותר. במשך כל חייו ואף לאחר מכן, בראונלו היה מוכר לחבר ולאויב כאחד בתור "הכומר הלוחם".
ביוגרפיה > ויכוחים דתיים

בעוד בראונלו עזב את המטיפים הנודדים בשנות ה-30 של המאה ה-19, הוא המשיך להגיב למבקרים שתקפו את האמונה המתודיסטית עד למלחמת האזרחים. בשנת 1843, הריב שלו עם היינס הוביל לכך שהיינס הוברח מאנשי הדת המתודיסטים. באותה שנה, ג'יי. מ. סמית', עורך העיתון Abingdon Virginian, האשים את בראונלו בגניבת תכשיטים בפגישה במחנה. בראונלו הכחיש את האשמה, והאשים את סמית' שהוא נואף. בפגישה של ועידת הולסטון של המתודיסטים באותה שנה, סמית' ניסה ללא הצלחה לגרום לגירוש בראונלו מהכנסייה.
בסוף שנות ה-40 של המאה ה-19, בראונלו הסתכסך עם הכומר הפרסביטריאני פרדריק אוגוסטוס רוס (1796–1883), אשר, מ-1826 עד 1852, היה כומר של הכנסייה הפרסביטריאנית של Old Kingsport בקינגספורט, טנסי, שם רוס נכנס בשנת 1818. רוס "הכריז מלחמה" קודם לכן על המתודיזם כעורך שותף ב-Calvinist Magazine שלו, שפורסם מ-1827 עד 1832. על אף שדעתו הוסחה על ידי סכסוך פנימי בתוך הכנסייה הפרסביטריאנית במשך כמעט עשור, הוא השיק מחדש את Calvinist Magazine ב-1845. רוס טען שהכנסייה המתודיסטית היא רודנית, והשווה אותה ל"גלגל ברזל גדול" שימחץ את החירות האמריקאית. הוא הצהיר שרוב המתודיסטים היו צאצאים של הלויאליסטים במלחמת העצמאות, והאשים את מייסד הכנסייה המתודיסטית, ג'ון ווסלי, באמונה ברוחות ובמכשפות.
בראונלו הגיב בתחילה לרוס עם טור תגובה, "FA Ross' Corner", ב-Jonesborough Whig. ב-1847, הוא השיק מאמר נפרד, ה-Jonesborough Quarterly Review, שהוקדש להפרכת התקפותיו של רוס, ויצא למסע הרצאות באותו קיץ. בראונלו טען שבעוד שהיה נפוץ בתקופתו של ווסלי שאנשים מאמינים ברוחות רפאים, הוא סיפק ראיות לכך שכמרים פרסביטריאנים רבים עדיין האמינו בדברים כאלה. הוא לעג לרוס כ"נואף רגיל" ובנו של עבד, והאשים את קרוביו בגניבה ובביצוע מעשים מגונים (בנו של רוס הגיב לאישום האחרון באיום מוות). המריבה הזו נמשכה עד שבראונלו עבר לנוקסוויל ב-1849.
בשנת 1856, ג'יימס רובינסון גרייבס, הכומר הבפטיסטי של הכנסייה הבפטיסטית השנייה של נאשוויל, הוקיע את המתודיסטים בספרו The Great Iron Wheel Examined, שהשתמש בטרמינולוגיה ובהתקפות דומות לאלו שרוס השתמש בעשור הקודם. בראונלו הגיב במהירות בחזרה עם The Great Iron Wheel Examined; Or, Its False Spekes Extracted, שפורסם באותה שנה. הוא האשים את גרייבס בהשמצת חבר קונגרס לשעבר, טען כי כמרים בפטיסטים אינם יודעים קרוא וכתוב ומתנגדים ללמידה, והאשים כי הדת הבפטיסטית נעשתה ב"אנוכיות, קנאות, חוסר סובלנות וחוסר מביש בליברליות נוצרית". בראונלו גם לעג לשיטת הטבילה הקבוצתית הבפטיסטית.