stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שומן לבן
מחקרים

בשנת 2019 פורסם בכתב העת Cell Reports מחקר שערכו קבוצת מדענים באוניברסיטה הטכנית של מינכן שבגרמניה בשיתוף עם המכון השווייצרי לביואינפורמטיקה. במחקר המדענים רצו לבחון כיצד תאי השומן מתמיינים ואילו גנים פועלים בתא כדי ליצור אותם.
במחקר, המדענים גידלו תאי שומן לבן בתרבית תאים והפכו אותם באמצעות תרופה ייחודית לתאי שומן חום, כדי לבדוק מה התהליך הגני שמתרחש בהם תוך כדי השינוי. צוין במחקר ניתן גם להפוך שומן לבן לשומן חום בתנאים טבעיים (שלא באמצעות תרופות) למשל כמו בחשיפה ממושכת לקור. במחקר נמצאו 25 חלבונים שונים שהיו אחראיים בתהליך ההפיכה של תא שומן לבן לשומן חום.
החשיבות של הפיכת תא שומן לבן לשומן חום היא בעיקר בעבור אנשים שמעוניינים לרזות, זאת מכיוון שיותר קל לשרוף תאי שומן חום מאשר שומן לבן.
הערות שוליים

↑  Yongguo Li , Petra C. Schwalie , Andrea Bast- Habersbrunner et al, Systems-Genetics-Based Inference of a Core Regulatory Network Underlying White Fat Browning, Cell Reports, 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TH: H2.00.03.4.00002 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לידיה

| --- | --- |

 ממשל
 שפה נפוצה:  לידית 
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1200 לפנה״ס? 
 תאריכי פירוק:  546 לפנה״ס 
 
לידיה (גם: לוּדיה; ביוונית: Λυδία; בלטינית: Lydia; בטורקית: Lidya; בעברית המקראית: לוּד) הייתה ממלכה במערב מרכז אסיה הקטנה, סמוך לעיר איזמיר בטורקיה של ימינו, אך בשיא התפשטותה שלטה על כל חלקה המערבי של אסיה הקטנה, מנהר קיזילאירמאק במזרח ועד לים האגאי במערב. המצאת המטבע בשנת 660 לפנה"ס לערך מיוחסת ללידיה, ולפי גרסה אחרת למלך קרויסוס אשר מלך עליה באמצע המאה ה-6 לפנה"ס.
היסטוריה

לידיה הגיחה כממלכה חתית חדשה לאחר התמוטטות האימפריה החתית במאה ה-12 לפנה"ס, במקום בו שכנה לפנים חלק מממלכת ארזוה. לידיה נודעה לעיתים גם כמיוניה (Μαιονία). לפי הרודוטוס קיבלה לידיה את שמה מלידוס (Λυδός), מלכה הראשון, שהיה לפי המסורת מצאצאיה של האלה קיבלה. לידיה נזכרת גם בתנ"ך ועמה נקרא לוּדִים שהיה ידוע בקשתיו:
לשיא כוחה ופריחתה הגיעה בעת מלוכת שושלת מרמנד, החל בתחילת המאה ה-7 לפנה"ס שהייתה השושלת השלישית והאחרונה שמלכה בה. המלך הראשון בשושלת זו, גיגס (מלך עד 657 או 652 לפנה"ס), מזוהה לעיתים עם גוג המקראי, שליט מגוג. גיגס קבע את בירתו בסרדיס ביונית Σάρδεις, בטורקית Sart, או ספרד (Sfard) בלשון הלידית עצמה. מכאן מקור השם המקראי ספרד (עובדיה 20). אומנם באיליאדה כינה הומרוס את בירת לידיה "הידֵה", אך ייתכן שזה שם המחוז הכולל את סרדיס.
סרדיס ניצלה מהחורבן שזרעו הקימרים ברחבי אסיה הקטנה בתחילת המאה ה-7 לפנה"ס. גירוש הקימרים מתחומי לידיה מיוחס למלך סדייאטס ששלט עליה לקראת סוף המאה ה-7 לפנה"ס, ויורשו, אליאטס השני, שמלך אחריו עד שנת 560 לפנה"ס נחשב כמלך שקיבע בשנת 585 לפנה"ס את נהר הקיזילאירמאק כגבולה המזרחי של לידיה עם מדי. לאחר סיום הלחימה בין הצדדים עקב ליקוי חמה שעל שמו נקרא הקרב  במקורות יוונים.
לידיה עלתה למעמד של אימפריה אזורית ושלטה על כל מערב אסיה הקטנה, למעט על הממלכה הקטנה של ליקיה מדרום לה, ששמרה על עצמאותה. לפי אחת הגרסאות, לתקופה זו מיוחסת המצאת המטבע, כנראה על ידי המלך קרויסוס. קרויסוס פיאר את סרדיס ובנה גם את מקדש ארטמיס באפסוס שהיה לאחד משבעת פלאי תבל בעולם העתיק.
לידיה המשיכה לפרוח עד שקרויסוס אזר אומץ והתקיף את הפרסים. הוא הובס על ידי כורש בשנת 546 לפנה"ס, ולידיה ירדה מעל בימת ההיסטוריה כישות פוליטית עצמאית, אך המשיכה להתקיים תחת שלטון זרים. רש"י בפירושו לתלמוד מזכיר אומה בשם לודים שהייתה קיימת לדבריו בימי האמורא ריש לקיש, וכותב שאנשי אותה אומה היו אוכלי אדם, לא ברור אם ישנו קשר בין הלודים המוזכרים על ידי רש"י לבין הלודים המקראיים או ממלכת לידיה.
האסטרואיד 110 Lydia (אנ') נקרא על שם הממלכה.
ראו גם

סולון בלודיה - סיפור קצר מאת בנימין זאב הרצל
הערות שוליים

↑  רש"י, מסכת שבת, דף י', עמוד א', ד"ה לודים - אומה שקורין קנלינש ואוכלי אדם הן והם רעבתנין
| היסטוריה של טורקיה |
| --- | --- | --- |
| תקופת האבן | צ'טלהויוק • גבקליטפה • הג'ילר • צ'איאונו | טורקיה |
| תקופת הברונזה | טרויה • הממלכה החתית הקדומה • האימפריה החתית • ארסלנטפה | טורקיה |
| תקופת הברזל | אוררטו • הממלכות החתיות החדשות • פריגיה • לידיה • קאריה • ליקיה • איוניה | טורקיה |
|  | אסיה הקטנה בתקופת הממלכה האחמנית • אסיה הקטנה בתקופה ההלניסטית • אסיה הקטנה בתקופה הרומית | טורקיה |
| ימי הביניים | האימפריה הביזנטית • סולטנות רום • האימפריה של טרפזונטס • האימפריה של ניקאה • האימפריה הלטינית • הנסיכויות הבייליקיות באנטוליה | טורקיה |
|  | האימפריה העות'מאנית | טורקיה |
| הרפובליקה הטורקית | מלחמת העצמאות של טורקיה • תקופת המפלגה הבודדת • התקופה הרב-מפלגתית | טורקיה |
פורטל טורקיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562109705171  BNE: XX452167  BnF: cb12050178p (data)  GND: 4036743-5  LCCN: n83201727  NKC: ge442627  VIAF: 146622070   WorldCat (עם VIAF): 146622070 
גודלה המקורי של לידיה ובשיא פריחתה
אילובטר

אילובטר (Illuvatar) הוא שמו של האל הבורא בלגנדריום של ג'ון רונלד רעואל טולקין (שר הטבעות, סילמריליון ועוד).
מקור השם בשפת בני הלילית הקדומה, קווניה (Quenya). פירוש השם הוא "אבי הכל" כשרכיבי השם הם אילו "הכול, היקום" ואטר "אב". לאילובטר קיים כינוי נוסף, ארו (Eru), ופשר השם הוא "האחד". כינוי זה נפוץ בשימוש יותר מהשם אילובטר, שכן "אילובטר" נחשב לכינוי קדוש, ואילו הכינוי "ארו" רלוונטי לשימוש יומיומי.
על פי המיתולוגיה הטולקינית יצר האל בתחילה את האיינור ("הקדושים"). ההמשך מתואר באנלוגיה מוזיקלית: האיינור יוצרים את "המנגינה הגדולה". בין האיינור היה גם השטן מלקור, והוא שירבב לנגינה נושאים משלו שגרמו לדיסהרמוניה. האל השיב לדיסהרמוניה בשני נושאים מוזיקליים, שהתממשו מאוחר יותר כבני האל: בני לילית ובני אדם.
לאחר המנגינה הגדולה ברא האל את העולם כתבנית ריקה, וחלק מהאיינור נקראו להשתכן בו ולהגשים בו את המנגינה הגדולה. אלו, במיתולוגיה הטולקינית, הארכי-מלאכים, הולאר, והמלאכים נמוכי הדרגה, המיאר. בנוסף חדרו לעולם השטן מלקור ואותם איינור שנהרו אחריו.
לאחר בריאת העולם תפקיד האל במיתולוגיה מצטמצם לדמות רקע. מיוחסות לו התערבויות ברורות ספורות: הוא מפיח רוח חיים בגמדים, מחריב את נומנור לבקשת הוולאר, ומחזיר את גאנדאלף (המיא אולורין) לחיים.
בחיבור התאולוגי האתראבת נרמז שבעתיד האל יתגשם כדמות בעולם הממשי.
כרווניים

| כרווניים |
| --- | --- |
 כרוון הסבך
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
משפחה:: כרווניים
שם מדעי
 burhinidae ‏מטיוס, 1912
תחום תפוצה


כרוון מצוי
כרווניים (שם מדעי: Burhinidae), היא משפחה של עופות בסדרת החופמאים החיים ברחבי מרבית היבשות באזורים חמימים עד ממוזגים. בניגוד למרבית בני סדרתם הם אינם חיים קרוב לים או למקווי מים כלשהם, וחלקם אף מותאמים לתנאים צחיחים כמו מדבריות.
הכרוונים נמוכים יחסית ובעלי מקור קצר ואפור ורגליים ארוכות אך חזקות, העוזרות להם לנוע במהירות על הקרקע. הם אוכלי כל הניזונים ממה שהם מצליחים לתפוס במקורם.
בישראל מצוי מין אחד מהמשפחה - כרוון מצוי או "כרוון אירופי".
מיון

במשפחה זו 10 מינים קיימים:
משפחת כרווניים (Burhinidae)
סוג כרוון (Burhinus )
כרוון מצוי (burhinus oedicnemus)
כרוון סנגלי (burhinus senegalensis)
כרוון המים (burhinus vermiculatus)
כרוון הכף (burhinus capensis)
כרוון דו־פסים (burhinus bistriatus)
כרוון פרואני (Burhinus superciliaris)
כרוון הודי (Burhinus indicus)
כרוון הסבך (Burhinus grallarius)
סוג כרוון ארך-מקור (Esacus )
כרוון גדול (Esacus recurvirostris)
כרוון ענק (Esacus magnirostris)
סוג Wilaru - נכחד
סוג Genucrassum - נכחד
דהיכו

האזור הירוק כהה שבמרכז התמונה הוא השטח המשוער בשליטת דהיכו. הירוק הבהיר הוא גבולות האימפריה בימי נכדו
דהיכו (פרסית עתיקה: 𐎭𐎡𐎣, מוכר מיוונית בתור: Δηιόκης ובתעתיק האחרון לאנגלית: Deioces) היה מנהיג מדיי הנחשב למי שאיחד את השבטים המדיים לכדי ממלכה חזקה. בנוסף הוא סימן את תחילת עלייתה של האימפריה המדית, שלימים מילאה תפקיד משמעותי בהיסטורית המזרח הקדום.
מקורות ומעמד היסטורי

מידע ארכאולוגי הקשור למדי מועט יחסית. רוב הממצאים נחשפו במהלך המאה ה-20 ונחקרו בעיקר לפני המהפכה האיראנית. היות שהמדים לא השתמשו בכתב, לא ניתן למצוא כתובות ממקור ראשון המתארות את חייו של דהיכו. לפיכך, חוקרים מסתמכים בעיקר על מקורות חיצוניים, ובעיקר על רשומות אשוריות, פרסיות, בבליות ויווניות (כמו אלה של הֶרוֹדוֹטוֹס). עם זאת, מקורות אלו נוטים להיות מוטים או לא משקפים נאמנה את המציאות במדי. כל אלה מקשים על חקירת תקופה זו בהיסטוריה של איראן.
למרות זאת, כמעט בכל המקורות החיצוניים מופיעים אזכורים של מנהיג מדיי בשם דהיכו (לעיתים בכתיב דומה) שנחשב למאחד שבטי האזור לממלכה אחת. המחלוקת העיקרית סביב דמותו נובעת מהבדלים בפרטים הנלווים לתיאורו במקורות השונים, ביניהם: הדרך המדויקת בה עלה לשלטון, תקופת שלטונו, שמו המדויק, מעמדו כמנהיג והשטח שבו שלט.
היסטוריה > עלייתו לשלטון

קודם לעלייתו של דהיכו היו המדיים לשבטים המפוזרים בכפרים עם ראש שבט לכל כפר מרכזי, ואילו היו נתונים למרות ישירה של האימפריה האשורית החדשה, שפשטה תדיר על אזור זה.
מקור המידע המרכזי על דהיכו הוא הספר "היסטוריות" של הרודוטוס, שהסתמך על מסורות מקומיות שעברו בעל פה. על פי הרודוטוס, חי דהיכו בסביבות סוף המאה ה-8 או תחילת המאה ה-7 לפני הספירה. הוא היה פקיד בכיר, ככל הנראה שופט, בזמן השלטון האשורי במדי, ובהמשך איחד את השבטים המדיים אל מול האנרכיה הגוברת באימפריה האשורית, והפך למלכם הראשון.
וכאשר עמדו כל העמים אשר ביבשת ברשות עצמם באו שנית תחת ידי טירנים בדרך זו: בין המדים חי איש חכם, ושמו דֶיאוֹקֵיס (*הוא דהיכו בשמו היווני) בן פְּרָאוֹרְטֶס. דיאוֹקיס זה שאף לשלטון ועשה ככה: המדים ישבו לפי כפריהם, ובכפרו היה הוא מכובד זה כבר והוא שקד לעשות צדק. ועשה זה יען כי כל ארץ מדי היתה מלאה חמס, אף כי ידע כי הרשע עוין את הצדיק. והמדים בני כפרו, בראותם את דרכיו, בחרו בו להיות שופט עליהם,
על פי הֶרוֹדוֹטוֹס, המדים ראו בדהיכו אדם מסור, חכם ורודף צדק. ככל שעול האשורים הכביד עליהם, כך גבר רצונם של המקומיים לדרוש עצמאות תחת הנהגה מדית מאוחדת ומרכזית שבראש יעמוד דהיכו כמלך.
ובהיות שוד וחמס בכפרים עוד הרבה יותר מאשר לפני כן, התקבצו המדים והתיעצו והתוכחו על דבר מצבם כמו שהוא... “אם נשאר במצב הנוכחי, אין ביכלתנו כלל לשבת בארץ; הבה נשימה מלך עלינו ואז תתנהל הארץ במשפט ואנחנו נשוב לעבודתנו ולא נעזוב את הארץ מפני החמס”... וכאשר רק הציעו את מי עליהם להקים למלך, היה דיאוקיס האיש אשר הציעו כולם במפגיע ואשר הללוהו מאד עד אשר הסכימו כי הוא יהיה למלך עליהם.
בקרב החוקרים קיים קושי לתאריך את הפרטים על דהיכו, אבל על-פי חלק מהחוקרים מוסכם כי: בערך לאחר 53 שנות מלוכה נפטר דהיכו והוריש את כיסאו לבנו פרוורתי שמלך בין השנים 675-652 לפנה"ס.
היסטוריה > פועלו כמלך

לאחר עלייתו למלוכה פעל דהיכו לאיחוד כל השבטים במדי ולצירופן של הממלכות השכנות. הוא קרא לרכז את עיקר המאמצים כנגד אשור על-ידי ייסוד עיר אחת מרכזית ומבוצרת - שעתידה להיות בירת הממלכה, היא העיר אַחְמְתָא הנמצאת בצפון מזרח איראן של ימינו. בנוסף ייסד צבא מאוחד שיחליף את "הצבאות השיבטיים" המפוזרים להגנת הכפרים, והעדיף להתבסס על יחידות עלית כגון יחידת פרשים וקשתים רכובים, משמר מלכותי ואף יחידת מיוחדות לצורך פעולות ריגול וחיסול בכירים או מתנגדי המשטר, ובזמן מלחמה אלהם הצטרף גם גיוס אד-הוק של כלל האזרחים בממלכה - דבר שעתיד לתרום למדיניות הכיבושים של מדי. כדי ליישם את כל פועלו ולשמרו לטווח הרחוק, דאג דהיכו גם למערכת חוקים נוקשה ומוסדות שלטון שיאפשרו לשמור על שליטה טובה בממלכה.
בחלק ממקורות דהיכו מוצג גם כמי שייסד ארמונות, גנים ומקדשי פאר לאצולה ולמעמד הנמוך, בעוד הוא יושב בארמון מפואר ואוסר על אף אדם להיפגש איתו ללא אישור מיוחד וקפדני. תיאורים כאלה לא ייחדו אותו, אלא היו נפוצים גם על מלכי פרס שבאו אחריו.
בימיו גם החלו המדיים "נפתחים" לידע רב. אם על ידי התרבויות אותם כבשו, או על ידי קשרי מסחר שיצרו עם תרבויות אחרות ובראשן בבל. דבר זה סייע למדי להפוך בהמשך למעצמה אזורית.
עם מותו של דהיכו בשנת 678 לפנה״ס, לאחר תקופת שלטון שנמשכה כ-53 שנה. הוא השאיר אחריו מורשת עצומה על כלל פועלו ובראשה הבריתות שכרת והכיבושים שכבש - שיהפכו "למסורת" עד סוף ימי הממלכה, וזאת על אף שהיה וסאל תחת שלטון אשור. מעשיו היו ייחודיים בהיסטוריה של איראן עד אז, ויהיו משמעותיים ובעלי ערך רב לעתידה של האימפריה של מדי והאימפריה שתמשיך אותה - האימפריה האחמנית. לאחר מותו ירש אותו בנו פרוורתי, שמשך מלכותו מוערך בכמחצית מזו של אביו. בתקופת מלכותו ירדו לטמיון כמעט כל הישגיו של אביו.
ראו גם

ממלכת מדי
היסטוריה של איראן
האימפריה האשורית החדשה
האימפריה הפרסית
בבל
מלכי מדי
הערות שוליים

↑  Deioces | Persian Ruler, Founder of Media | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
↑  Nathalie Choubineh, Medes, World History Encyclopedia (באנגלית)
↑  The Early Medes and the Median Empire (History of Ancient Iran) | Supplemental Podcast #3, נבדק ב-2024-02-08
↑  Karen Radner, Nadine Moeller, Daniel T. Potts, The Oxford History of the Ancient Near East, Oxford University Press, 2023-04-14, ISBN 978-0-19-068763-2. (באנגלית)
1 2  Herodotus, The Histories, Book 1, www.perseus.tufts.edu
↑  Early Median and Persian Kings - Deioces, Cyaxares, Astyages and Cyrus the Great, נבדק ב-2024-02-08
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אין | מלכי מדי | הבא: שאתריטה/פרוורתי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118679260  VIAF: 32790512   WorldCat (עם VIAF): 32790512
מחנה החינוך-מחדש מסנג'יה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 תאריכים
 תאריך הקמה:  1956
 אוכלוסייה
 השתייכות האסירים:  בעיקר מתרגלי פאלון גונג
 נתונים
 קואורדינטות:  41°53′57″N 123°15′18″E﻿ / ﻿41.8993°N 123.255°E﻿ / 41.8993; 123.255
 
מחנה החינוך-מחדש מסנג'יה (בסינית: 马三家劳教所; פיניין: Mǎsānjiā Láojiào Suǒ, בסין מכונה "המרכז הלאומי למצוינות, חינוך מחדש ושינוי של ליאונינג") הוא מחנה חינוך מחדש ליד שניאנג, ליאונינג, סין, אשר מטרתו להביא אוכלוסייה אזרחית ליישור קו עם ערכי ואידאולוגיית המפלגה הקומוניסטית של סין. המחנה הוקם לראשונה ב-1956 תחת אידאולוגיית "חינוך מחדש באמצעות עבודת פרך" (אנ') של סין, או "מדיניות לאוג'יאו" (劳动教养), או בקיצור "לאוג'יאו", והורחב ב-1999 על מנת לחנך מחדש גם את מתרגלי השיטה הרוחנית פאלון גונג. המחנה פועל לכפיית שינוי מחשבתי על ידי עבודות פרך ועינויים שונים. על פי העצירים לשעבר, מתרגלי פאלון גונג מייצגים 50-80% של אסירים במחנה. אסירים אחרים כוללים מיעוטים דתיים שונים כמו נוצרים, ואחרים שהוגדרו פושעים על ידי המשטר הקומוניסטי.
בקרב מתרגלי פאלון גונג, נעשה מאמץ ארוך שנים לנסות לחשוף זוועות שנערכות במחנה, שנחשב לגרוע ביותר בסין. בנוסף לביצוע עבודות כפייה, האסירים עוברים בין השאר עינויים באמצעות מכות חשמל, האכלה בכוח, בידוד ממושך, וצורות אחרות של התעללות. ההאשמות הללו קיבלו תשומת לב בינלאומית בשנת 2013 כאשר מגזין פרסם חשיפה של מסנג'יה והנעשה במחנה. סין פעלה מהר במישורים מדיניים ובתוך סין ביד קשה, כדי לאסור כל פרסום או דיון ציבורי בנושא.
על פי דו"ח מלוקט על מוצרים שפורסם בשנת 2013, כלכלת המחנה נשענה על אסירי המחנה שייצרו בכפייה סחורה, כולל מדים צבאיים, עבור השוק המקומי וכמה מוצרים לייצוא. בעת מחסור בעובדים היו לפעמים נקנים אסירים ממתקני כליאה אחרים.
ראו גם

משרד 610
הערות שוליים

↑  "China Torture Survivors at Risk of Abuse, Death after Escaping from Labor Camp". The Falun Dafa Information Center. 26 בספטמבר 2008. נבדק ב-24 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Secret Note Found in Kmart Holiday Decorations Reveals Labor Camp Horrors". Falun Dafa Information Center. 27 בדצמבר 2012. אורכב מ-המקור ב-19 ביוני 2013. נבדק ב-13 ביוני 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tatlow, Didi Kirsten (11 באפריל 2013). "Story of Women's Labor Camp Abuse Unnerves Even China". International Herald Tribune. נבדק ב-13 ביוני 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Andrew Jacobs (11 ביוני 2013). "Behind Cry for Help From China Labor Camp". The New York Times. נבדק ב-12 ביוני 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
קוף חוטמני

| קוף חוטם |
| --- | --- |
 קוף חוטם בוגר
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: קופים צרי אף
משפחה:: קופים בעלי זנב
תת־משפחה:: קולובים
סוג:: קוף חוטם
מין:: קוף חוטם
שם מדעי
 Nasalis larvatus ‏וורמב, 1787
תחום תפוצה


קוף חוטמני או קוֹף חוֹטֶם (שם מדעי: Nasalis larvatus) הוא מין קוף צמחוני יחיד בסוגו ממשפחת הקופים בעלי הזנב (קופי העולם הישן), הנפוץ בטבע רק באזורים ספורים בבורנאו.
המאפיין החזותי הבולט ביותר של קוף זה הוא אפו הגדול והבולט של הזכר, וזהו גם מקור שמו. ייעודו ומטרתו של האף לא ברור לגמרי, אך מקובל שהוא פשוט תוצר של ברירה מינית; נקבות קופי החוטם העדיפו זכרים בעלי אפים גדולים, וכך תכונה זו עברה בירושה והשתמרה. הזכרים גדולים בהרבה מן הנקבות: הם מגיעים לאורך 72 סנטימטרים ואורך זנבם מגיע עד ל-57 סנטימטרים, והם שוקלים עד 20 קילוגרם; הנקבות, לעומת זאת, אורכן עד 60 סנטימטרים והן שוקלות עד 12 קילוגרם. צבע פרוותם של קופי החוטם נע בין חום, כתום ואדמדם.
לקופי החוטם, בעיקר לשילונים, כרס גדולה כתוצאה מהרכב התזונה שלהם. מערכת העיכול שלהם מחולקת לארבעה חלקים המסייעים לעיכול עלים. תהליך העיכול משחרר גז רב, הגורם לבטנם "להתנפח". תזונתו של קוף החוטם מתבססת על פירות ירוקים, אגוזים ועלים. הם החיה היחידה הצמחונית שיכולה לאכול מעץ המנגרוביה הרעיל, בזכות כמות רבה של רוק וחלוקת מערכת העיכול לארבעה חלקים. משך זמן העיכול שלהם הוא 50 שעות. הם חיים בקבוצות קטנות יחסית של 10–20 פרטים. החברות בקבוצה מסוימת אינה קבועה אלא גמישה מאוד, והקופים עוברים מקבוצה אחת לאחרת לעיתים קרובות יחסית.
קופי החוטם ניזונים מעלים, פירות ואגוזים אותם הם קוטפים מן העצים, אולם בשל כריתת היערות ההולכת וגוברת והתיישבות האדם באזורים שבעבר לא היה בהם, מידלדלים מקורות המזון של קופי החוטם והם לא מהססים להיכנס לריכוזי אוכלוסייה אנושיים בעת חיפושם אחר מזון ולאכול שאריות מזון אנושי. לעיתים, כאשר הם אוכלים אגוזים בכמות רבה הגורמת לכך שהרעלנים שבתוכם מזיקים להם וגורמים לקלקול קיבה, אוכלים קופי החוטם אדמה המנטרלת את ההשפעה המזיקה של האגוזים.
קופי החוטם חיים הן על העצים והן באזורי ביצות ועל הקרקע. סביבת המחיה שלהם ביצות מנגרוב כוללת עצים ואזורי מים רדודים המאפשרים הליכה ואף מים עמוקים הדורשים שחייה. כמו קופים רבים אחרים, לקוף החוטם יכולת טיפוס טובה. הוא גם שחיין מיומן - לעיתים הוא עובר בשחייה מאי לאי. בזמן המעבר במים רדודים בהליכה, קופי החוטם הולכים זקוף ומרימים את ידיהם אל על; הנקבות נושאות את ולדותיהן על הירך. קבוצות שלמות נצפו וצולמו כשהן הולכות זקופות גם מחוץ למים; קוף החוטם הוא היונק היחיד, חוץ מגיבון וגורילה, שנצפה מתנייד בצורה כזו לאורך זמן מלבד האדם.
תכונות משותפות בין קוף החוטם ובין האדם, כמו מבנה האף וההליכה הזקופה, מהווים אישוש לתומכי תאוריית קוף המים, המציעה כי האבות הקדמונים של האדם חיו במשך תקופה אחת או יותר בסביבה מימית למחצה.
קוף החוטם מצוי בסכנת הכחדה ורק כ-7,000 פרטים עודם חיים בטבע. האיומים העיקריים עליהם הם כריתת היערות המצמצמת את תחום המחייה שלהם ואת מקורות המזון שלהם וכן ציד.
גלריה

קוף חוטמני על ענף במלזיה
הערות שוליים

↑  קוף חוטם באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538608005171  NKC: ph1150250
לאושטיאן

| לאושטיאן |
| --- | --- |
לאושטיאן
מיון מדעי
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סוככאים
משפחה:: סוככיים
סוג:: Levisticum
מין:: לאושטיאן
שם מדעי
 Levisticum officinale ‏קוך

לֶאוּשטיאן (מרומנית: Leuștean, שם מדעי: Levisticum officinale) הוא מין יחידי בסוגו של צמח המשמש כתבלין מאכל, מרכיב חשוב להכנת הצ'ורבה (מרק) הרומנית.
צמח זה מגיע לגובה של בין מטר לשני מטרים ורוחבו בין 60 ל-90 סנטימטרים. גדל בתנאי שמש מלאה ובתנאי השקיה בינוניים.
בעל עלים ירוקים בהירים, מפורצים ומשוננים כדוגמת עלי הסלרי והפטרוזיליה ונפוץ באירופה ומערב אסיה.
הערות שוליים

↑  Levisticum officinale
| עשבי תיבול ותבלינים קולינריים |
| --- | --- | --- |
| עשבי תיבול | ריחן מצוי (בזיליקום) • עלי דפנה • תמכה (צ'רוויל) • שום העירית (צ'ייבס) • כוסברה • עלי קארי • שמיר • אזוביון (לבנדר) • עשב לימון (למון גראס) • לואיזה לימונית • לאושטיאן • אזוב תרבותי (מָיוֹרָם) • נענע • אורגנו • פטרוזיליה • רוזמרין • מרווה (סייג') • צתרה (סייבורי) • חומעה (סורל) • לענה (טרגון) • קורנית (תימין) |  |
| תבלינים | פלפל אנגלי • אניס • פלפל שחור • פלפל ברזילאי • כרוויה (קימל) • הל (אנ') • פלפל חריף (פלפל קאיין • צ'יפוטלה • פלפל אדום כתוש(אנ') • חלפניו • טבסקו) • קינמון • ציפורן • כמון • שבת ריחני (שמיר) • שומר • גרגרנית יוונית • גלנגל • שום • זנגביל • חזרת הגינה • לימון פרסי • שוש קירח (ליקוריץ) • מסטיקא • מחלב • קצח תרבותי • מוסקט • אבקת בצל(אנ') • פפריקה • פלפל פרואני • זרעי פרג • זעפרן • שומשום • פלפל סצ'ואן • כוכב אניס • אוג (סומאק) • תמרהינדי • טונקה • כורכום • ואסאבי • יוזו • גרידת פרי הדר |  |
| תערובות | בוקה גרני • ארב דה פרובאנס • גאראם מסאלה • צ'אט מסאלה • אבקת קארי • טנדורי מסאלה(אנ') • תערובת חמשת התבלינים • אבקת שום(אנ') • מלח שום(אנ') • חמלי סונלי • פלפל לימון • Mixed Spice • פאמפקין ספייס • שארנה סול • טאביל • ברבר • ראס אל חנות • בהרט • דקה • אריסה • חוויאג' • זעתר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4221108-6
נבחרת פלסטין בכדורגל

נבחרת פלסטין בכדורגל (בערבית: منتخب فلسطين لكرة القدم) היא נבחרת הכדורגל של הרשות הפלסטינית, הנמצאת תחת התאחדות הכדורגל הפלסטינית.
היסטוריה

בשנת 1953 רשמה הנבחרת את משחקה הראשון נגד מצרים במסגרת משחקי מדינות ערב, ובו הפסידה 1:8.
בשנת 1998, ארגון פיפ"א הכיר בנבחרת הפלסטינית כנבחרת לאומית, והיה לאחד הארגונים הבינלאומיים הראשונים שהכירו ב"פלסטין" כמדינה, וגם אחד הארגונים הראשונים שהרשות הפלסטינית שאפה לקבל מהם הכרה. בביקורו של נשיא פיפ"א ספ בלאטר בעזה בשנת 1998.
הישג השיא של נבחרת הרשות הפלסטינית הוא במסגרת המשחקים הפאן-ערביים בשנת 1999, בו הגיעה למקום 3–4 משותף יחד עם לוב, לאחר שהובסה בחצי הגמר 1:4 על ידי נבחרת ירדן. בשנת 2008 נחנך בא-ראם הסמוכה לרמאללה אצטדיון פייסל חוסייני, המשמש כאצטדיון הפלסטיני הלאומי.
במאי 2014 העפילה נבחרת פלסטין למשחק הגמר של "גביע האתגר", טורניר שמטרתו לקדם נבחרות כדורגל של ארצות אסייתיות מתפתחות. המנצחת בטורניר האתגר זוכה אוטומטית להעפיל לאליפות גביע אסיה בכדורגל, המתקיימת אחת לארבע שנים. בדרך לגמר ניצחה את נבחרות בנגלדש, מיאנמר, קירגזיסטן, נפאל ואפגניסטן. בגמר, שיחקה פלסטין מול נבחרת הפיליפינים וניצחה 1-0.
בינואר 2015 הופיעה נבחרת פלסטין באליפות גביע אסיה בכדורגל שנערכה באוסטרליה. הנבחרת הפלסטינית הוגרלה לבית ד' עם יפן (המדורגת 54 בעולם) ירדן ועיראק, אך סיימה במקום האחרון בבית ולא עברה לשלב הבא בטורניר.
בסוף העשור השני של המאה ה-21 מספר כדורגלנים ערבים-ישראלים, כגון: עלי חטיב, עבדאללה ג'אבר, חוסאם אבו סאלח, מוחמד דרוויש, אחמד אבו נאהיה, שאדי שעבאן ועלאא אבו סאלח עברו לשחק בליגת העל הפלסטינית ולאחר מכאן קיבלו זימון לנבחרת הלאומית.
בינואר 2019 השתתפה פלסטין בפעם השנייה בגביע אסיה וסיימה שלישית בבית, לאחר שתי תוצאות תיקו מול סוריה וירדן והפסד לאוסטרליה, ולא העפילה לשמינית הגמר.
ב-15 באוקטובר 2019, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022, שיחקה לראשונה נבחרת ערב הסעודית בכדורגל מול נבחרת פלסטין באצטדיון פייסל חוסייני בא-ראם. עד אז סירבו הסעודים להגיע לשטחים משאחר שהדבר דורש קבלת אשרה מישראל ומעבר גבולות שנמצאים בשליטת מדינת ישראל.
דירוג פיפ"א

הדירוג הנוכחי של נבחרת הרשות הפלסטינית ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-101 בעולם, נכון ל-19 בדצמבר 2024; הניקוד הוא 1,215.87 – ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 73 נמדד לראשונה בפברואר 2018, והדירוג הנמוך ביותר 191 נמדד לראשונה באפריל 1999.
החל מנובמבר 2017 דורגה במשך מספר חודשים מעל נבחרת ישראל.
כל גביעי העולם

1930 עד 1998 - לא נרשמה
2002 עד 2022 - לא העפילה
כל גביעי אסיה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1956 עד 1996: לא הייתה חברה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה
לבנון 2000: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2004: לא העפילה
אינדונזיה מלזיה תאילנד וייטנאם 2007: לא העפילה
קטר (מדינה) 2011: לא העפילה
| אוסטרליה 2015 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 11 |
| איחוד האמירויות הערביות 2019 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 0 | 3 |
| קטר (מדינה) 2023 | שמינית גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 6 | 7 |
| ערב הסעודית 2027 | העפילה |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | 3/7 | 10 | 1 | 3 | 6 | 7 | 21 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל גביעי האתגר של ה-AFC

2006 - רבע גמר
2008 - פרשה
2010 - לא נרשמה
2012 - מקום רביעי
2014 - מקום ראשון
אליפות פדרציית הכדורגל של מערב אסיה

2000 עד 2014 - סיבוב ראשון