בר מצרא
הערות שוליים

1 2  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ק"ח, עמוד ב'.
↑  רבקה ארטין, ועשית הישר והטוב עמ' 46 (חיבר לשם קבלת תואר מ.א. בתלמוד, אוניברסיטת בר-אילן, 1985).
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ק"ח, עמוד א'
↑  רש"י, בבא מציעא ק"ח ע"א, ד"ה "לא מסלקינן".
↑  ה"עיטור", אות מ', מכירת קרקעות.
↑  עמיחי כהן, דין בר מצרא בהתפתחותו בעמ' 4-6 (חיבור לשם קבלת התואר 'דוקטור לפילוסופיה' במחלקה לתלמוד, אוניברסיטת בר-אילן, 2005).
↑  רמב"ם, הלכות שכנים יג, ד (ביחס לחצר); רא"ש, טור חו"מ, קעה; תשובות הריב"ש, סימן תקא.
↑  תוס' בבא-מציעא קח, ע"ב ד"ה "ארעא דחד ובתי דחד".
↑  חלק התשובות סי' לב, ד"ה 'על דינא': "חזרנו על כל צדי צדדין ולפני כל יודעי דת ודין ולא מצאנו דינא דבר מצרא לגבי בתים... א"כ אפי' קרקע ראוי לחרישה שיכול להכניס כמה תלמים ליכא דינא דבר מצרא... אלא בשדה בלבד, דעביד איניש למיזבן, ואיכא ועשית הטוב והישר משום דלהוי שדה גדולה וחרושה וזורע בה וקוצר בבת אחת. אבל בית כמו ריכבא דדיקלא ומשוניתא דמי ולא שכיח למיזבן... ועל השדות אנו בושין, ואין לגלגל עליהן בתים כיון דאיכא לאיפלוגי".
↑  שו"ת הרמ"ה סי' רעג, ד"ה 'ידוע'.
↑  שולחן ערוך, חושן משפט סימן קעה, סעיף נג.
↑  שו"ע חו"מ סימן קעה, סעיף כו
↑  שו"ע חו"מ סימן קעה, סעיף כו.
↑  רמ"א חו"מ סימן קעה, סעיף מט
↑  חלק התשובות סי' לב, ד"ה 'על דינא
↑  שו"ע, חו"מ, סימן קע"ה ס' כ"ז.
↑  לרבות בעל בנכסי מלוג (נכסים שהאישה מכניסה לבעלה עם נישואיה והם בשימוש הבעל ל"פירות", אבל אינו יכול להוציאם מרשותו), שו"ע חו"מ קעה, יד, וראו שם בביאור הגר"א.
↑  טור ושו"ע חו"מ קעה, מח.
↑  יש אומרים (הרמ"ה) בטור חו"מ קעה; שו"ע חו"מ קעה, כב. מבחינה פרוצדורלית טענת המצרנות עשויה לעלות מצד שליח, רק אם נתמנה לכך באמצעות הרשאה שנילווית לה הקנאה של חלק מן הקרקע של המצרן לשליח.
↑  שו"ע חו"מ קעה, ה; וראו רש"י בבא-מציעא קח, ב, בד"ה "ושותף שמכר לו"; וכן ברא"ש שם, אות ל.
↑  שו"ע חו"מ קעה, יב.
↑  רב האי גאון, מובא ברא"ש בבא מציעא, פרק תשיעי, אות ל; רמב"ם, שכנים יב, ד.
↑  על פי הרא"ש שם, זו שיטתם של רבנו תם וריב"ן
↑  שולחן ערוך, חו"מ קעה, מט.
↑  הלכות שכנים, יב, ט; טור ושו"ע חו"מ קעה, נז.
↑  בהגהות הרמ"א, שו"ע, קעה, נז: "הגה: וי"א דאפילו קדם המצרן וקנאה, יוכל המלוה לסלקו, וכן נראה לי לדון ולהורות, והוא שנראה לב"ד שלא היה ערמה בדבר שהלוה למוכר כדי שיסלק המצרן". בנוגע לנכס שבסמוך לנכס הממושכן כותב הרמ"א שם, נח: "וי"א דלמלוה דין מצרן וכן נראה עיקר".
↑  בבא מציעא קח, ב.
↑  ראו בבא מציעא סח, א; שם, עג, ב; כך דייק משם המרדכי בבא מציעא שצג; וראו גם ברמב"ם מלוה ולוה, ז, א-ב.
↑  נמוקי יוסף והרא"ש, הובאו להלכה ברמ"א, חו"מ קעה, נז.
↑  שו"ע חו"מ קעה, סב.
↑  שו"ע, חו"מ, סימן קעה, סעיף סב.
↑  הסמ"ע על שו"ע חו"מ, קעה, סב.
↑  בבלי, בבא מציעא ק"ח, ע"א; שו"ע, חו"מ, סימן קעה, סעיף כט'.
↑  בבא מציעא קח, א; וכן פסק הרא"ש, בבא מציעא, פרק תשיעי, אות כב; וכן, כאמור, הובא להלכה בשו"ע.
↑  שו"ע, חו"מ, סימן קעה, סעיף יד; שם, בביאור הגר"א.
↑  ע"פ דברי הרמ"ה שהובאו בטור חו"מ סימן קעה.
↑  רא"ש, בבא מציעא, פרק ט, סימן כב-כג.
↑  אור זרוע, בבא מציעא, פרק ט, שנ-שנא.
↑  שיטה מקובצת, בבא מציעא, פרק ט, קח ע"א, ד"ה 'האי מאן', בשם הרמ"ך המייחסה לרבינו האיי: "אם שהה בן המצר משידע דהיאך זבנה להאי ארעא אמצריה כדי תביעת בי"ד וכדי שיטרח להביא מעותיו שיהיו מוכנין אצלו ולא אתא למתבעיה בטל דין המצרנות ממנו".
↑  ראה שיטה מקובצת בבא מציעא, פרק ט, קח ע"א, ד"ה :"וכתב ה"ר יצחק אלפסי".
↑  הרמב"ן כתב בשמו של ר' יהודה ברצלוני (רמב"ן, בבא מציעא, קח ע"א, ד"ה 'הני ציירי') שעל המצרן לתבוע זכותו "בזמן קרוב כמו יומו או קרוב לו". וראה דברי בעל ה'טור' (שם, קעה, אות נא) שהביא את שיטת ר' יהודה ברצלוני במילים – " "ואם שתק יום אחד שוב אינו יכול לסלקו. וראה גם בר"ן, שם.
↑  שו"ע חו"מ קעה, לב.
↑  רב האי גאון, ספר המצרנות, מובא ברא"ש, בבא מציעא, פרק תשיעי, אות כג; הרמ"ך בשיטה-מקובצת (בבא מציעא קח, א) על פי תשובה של רב האי גאון; שו"ת הריב"ש, סימן תקא.
↑  בשיטה-מקובצת, בבא-מציעא קח, א.
↑  ראה רמ"ך, שם. ראה עוד רא"ש, בבא מציעא, פרק תשיעי, אות לב; טור חו"מ קעה: "וה"ר יהודה ברצלוני כתב בשם גאון שאם שתק יום אחד שוב אינו יכול לסלקו. ומתסברא כדברי רב האי דכיון דשהה שיעור מיזל ואמוטיי זוזי במקום דשכיחי ליה ואתויי ומתבעיה בדינא ולא תבעיה בדינא לסלוקיה תו לא מצי לסלוקי".
↑  שו"ע, חו"מ, סימן קעה, סעיף לב.
↑  עמיחי כהן דין בר מצרא בהתפתחותו בעמ' 237 (חיבור לשם קבלת התואר 'דוקטור לפילוסופיה' במחלקה לתלמוד, אוניברסיטת בר-אילן, 2005).
↑  כך לדעת רש"י. ראה ארטין ועשית הישר והטוב, בעמ' 75.
↑  בבלי, בבא-מציעא קח, ע"ב.
↑  תשובת הרי"ף, שיטה מקובצת, בבא-מציעא קח.
↑  רמ"א, שו"ע חו"מ קעה, לז; על פי האור זרוע, מובא בהגהות אשר"י, על הרא"ש בבא-מציעא, פרק תשיעי, אות כז.
↑  בבלי, בבא מציעא ק, ע"ב; ולהלכה ברא"ש, בבא-מציעא, אות כו'; ובטור שו"ע, חו"מ, סימן קעה, סעיף לו.
↑  הרא"ש, בבא-מציעא, אות כו'.
↑  בבלי, בבא מציעא קח, ע"ב.
↑  שו"ע חו"מ קעה, לו.
↑  כנראה רבי משה הכהן מלוניל, שיטה מקובצת בבא-מציעא, קח.
↑  רש"י, בבא מציעא קח, ע"ב, בד"ה: "דאי לא קנה מיניה".
↑  שלום אלבק דיני הממונות בתלמוד עמ' 119-220 תשל"ו-1976.
↑  ר"ן, בבא מציעא קח ע"א, ד"ה 'והלכתא'; נימוקי יוסף, בבא מציעא, סד ע"א בדפי הרי"ף, ד"ה 'אתא'; מאירי, בבא מציעא, קח ע"א, ד"ה 'בא הלוקח'.
↑  יוסי כץ, מקומו של המשפט העברי בהליך חקיקתו של חוק המקרקעין, תשכ"ט-1969 (2001).
↑  ס' 99 לחוק המקרקעין, תשכ"ט-1969
↑  ס' 114 לחוק הירושה, תשכ"ה-1965
↑  ס' 101 לחוק המקרקעין, תשכ"ט-1969
↑  הסמ"ע, קעה, לט; הגר"א בשיטת הרמ"א, קעה, קנד; שו"ע חו"מ, קעה, לט; ר"ח פאלאג'י, חוקות חיים עט.
↑  בית דין ארץ חמדה גזית, ירושלים, פסק דין 70015, פורסם באתר דין תורה: https://www.dintora.org/article/242.