סרז'יו ויירה דה מלו
ביוגרפיה

ויירה דה מלו נולד בריו דה ז'ניירו לדיפלומט ארנלדו ויירה ואשתו גילדה, ב-15 במרץ 1948. אח צעיר לסוניה. המשפחה נדדה בעקבות עבודותיו הדיפלומטיות של ארנלדו, כך שסרז'יו שהה בילדותו בבואנוס איירס, ג'נובה, מילאנו, ביירות ורומא. ב-1965 הוא נרשם ללימודי פילוסופיה באוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו (Universidade Federal do Rio de Janeiro), אולם מאחר שהמהומות הפריעו לשיעורים, הוא החליט להמשיך את לימודיו באירופה. הוא למד במשך שנה באוניברסיטת פריבור בשווייץ, ואחר-כך נרשם לסורבון בפריז, שם למד פילוסופיה אצל ולדימיר ינקלביץ' (Vladimir Jankélévitch)‏. הוא השתתף בשביתה במאי 1968 בפריז נגד שארל דה גול, ונפגע בראשו מאלת שוטר, שגרמה לו לצלקת תמידית מעל עינו הימנית. הוא גם כתב מכתב שהתפרסם בביטאון הצרפתי השמאלני Combat בזכות המהומות, דבר שהפך את שיבתו לברזיל, בעידן של משטר צבאי, למסוכנת. כן, בתום לימודיו בסורבון ב-1969, עבר לז'נבה והתגורר אצל משפחתו של חבר, ומצא את עבודתו הראשונה כעורך במשרדי נציבות האו"ם לפליטים.
בנציבות האו"ם לפליטים ויירה נשלח להשתתף בעבודת שדה בבנגלדש בזמן מלחמת השחרור של בנגלדש ב-1971 ובקפריסין לאחר פלישת טורקיה לקפריסין ב-1974. ב-1973, הוא נשא לאישה את אנני, צרפתייה שעבדה בנציבות האו"ם לפליטים, ממנה נולדו לו שני בנים, לורן ואדריאן. בשנות עבודתו הראשונות בנציבות האו"ם לפליטים, הוא גם השלים תואר שני בפילוסופיה של המוסר ודוקטורט בהתכתבות מהסורבון. עבודת הדוקטורט שלו, אותה הגיש ב-1974 (רוברט מזרחי היה מנחה), נקראה "תפקיד הפילוסופיה בחברה בת ימינו." ב-1985, הוא הגיש דוקטורט "ממשלתי" שני, התואר הגבוה ביותר במערכת ההשכלה הצרפתית, תחת הכותר: "Civitas Maxima: מקורות, יסודות וחשיבות פוליטית של הרעיון העל-מדינתי." בנוסף לשפת אמו הפורטוגזית, ויירה דה מלו שלט מצוין באנגלית, ספרדית, איטלקית, צרפתית, וכן דיבר ערבית וטטום (השפה הלאומית של מזרח טימור).
ויירה דה מלו שהה שלוש שנים כאחראי על פעולות הנציבות האו"ם לפליטים במוזמביק בזמן מלחמת האזרחים במוזמביק אחרי שהיא קיבלה את עצמאותה מפורטוגל ב-1975, ושלוש שנים נוספות בפרו. ויירה דה מלו שירת כשליח מיוחד מטעם הנציב העליון של האו"ם לפליטים בקמבודיה, והיה נציג האו"ם הראשון והיחידי שניהל שיחות עם הקמר רוז'. הוא התמנה ליועץ פוליטי בכיר לכוח הרב-לאומי בלבנון בשנים 1981–1983.
בראשית שנות התשעים הוא השתתף בפינוי שדות מוקשים בקמבודיה, ואחר-כך ביוגוסלביה. אחרי שעסק בפתרון בעיית הפליטים במרכז אפריקה, הוא התמנה לעוזר הנציב העליון של האו"ם לפליטים ב-1996 והתמנה לסגן מזכ"ל האו"ם לעניינים הומניטריים והטיפול במקרי חירום, שנתיים אחרי-כן. הוא החזיק במשרה זו בעת ובעונה אחת עם אחרים עד ינואר 2001. הוא היה שליח האו"ם המיוחד בקוסובו בשלהי השליטה הסרבית על הפרובינציה היוגוסלבית לשעבר ב-1999. ויירה דה מלו לקח חלק חשוב בטיפול בבעיית הפליטים בהונג קונג.
באמצע שנת 2000 הוא ביקר בפיג'י ביחד עם דון מקינון, המזכיר הכללי של חבר העמים הבריטי, בניסיון למצוא פתרון לבעיית בני-הערובה, עת ראש ממשלת פיג'י וחברי פרלמנט אחרים נחטפו והוחזקו כבני-ערובה במהלך ההפיכה של שנת 2000 בפיג'י.[דרוש מקור]
לפני שהתמנה לנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם ב-2002, הוא היה המנהל הזמני של האו"ם במזרח טימור מדצמבר 1999 עד למאי 2002, והוביל את הקולוניה הפורטוגזית לשעבר באינדונזיה לקראת עצמאות. הוא גם היה נציג מיוחד בקוסובו במשך חודשיים והיה מתאם המאמצים ההומניטריים במטה האומות המאוחדות. במהלך עבודתו במזרח טימור הכיר את קרולינה לריירה, שהפכה לזוגתו האזרחית.
במאי 2003 ויירה דה מלו התמנה לנציג המיוחד מטעם מזכ"ל האו"ם בעיראק, מינוי שהיה אמור לארוך בתחילה ארבעה חודשים בלבד. לפי עיתונאי הניו יורק טיימס ג'יימס טראוב (Traub) בספרו The Best Intentions, ויירה דה מלו סירב בתחילה למינוי, אולם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש וקונדוליזה רייס שכנעו אותו. הוא החזיק במשרה זו עד מותו בפיגוע במלון קאנאל. אבו מוסעב א-זרקאווי, מנהיג בארגון הטרור אל-קאעידה, נטל אחריות על הפיצוץ. בשדר תקשורת שהתקבל מאל-קאעידה נאמר שמלו נרצח מכיוון שהוא היה צלבני שהפקיע חלק מאדמה מוסלמית (מזרח טימור).
שמו הועלה בחוגים מסוימים כמועמד מתאים לתפקיד מזכ"ל האו"ם. מותו גרם צער רב, בייחוד לאור השם הטוב שיצא לו כמשכין יעיל של שלום. ויירה דה מלו נקבר בבית הקברות Rois בז'נבה, שווייץ.