stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כ"ח באייר
חגים ואירועים החלים ביום זה

היום הארבעים ושלושה של ספירת העומר
יום ירושלים
יום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל
יום פטירת שמואל הנביא – רבים נוהגים לעלות לקברו בנבי סמואל
תענית ציבור קהילתית בקהילת רגנשבורג בימי הביניים, לזכר גזירה לא ידועה
אירועים היסטוריים ביום זה

ב'תמ"ח – לפי הרב אביגדר נבנצל, מלחמת עמלק במדבר סיני.
ה'תרס"ד – הרב קוק עלה לארץ ישראל והחל לשמש כרבם של יפו והמושבות
ה'תרצ"ט – פרסום הספר הלבן ה-3 ובו הגבלות חמורות על היישוב היהודי בארץ ישראל
ה'תשי"ד – נפתחת המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה
ה'תשכ"ב – תליית אדולף אייכמן
ה'תשכ"ז – מלחמת ששת הימים: חטיבות הצנחנים הירושלמית והראל כובשים את ירושלים העתיקה ומניפים את דגל ישראל על הר הבית
ה'תשס"ב – האינתיפאדה השנייה: מסתיים מבצע חומת מגן
ה'תשס"ט – נפתחות חגיגות ה-90 לתיאטרון "הבימה" בערב משירי תיאטרון "הקומקום" וה-"המטאטא"
ה'תשפ"א – תחילת מבצע שומר החומות ברצועת עזה
נולדו

ה'תר"י – הרב  שמעון סופר מערלוי (נספה בשואה בכ"א בסיוון ה'תש"ד)
ה'תרנ"א – אברהם הרצפלד, פעיל ציוני וחבר הכנסת מטעם מפא"י (נפטר ב-ה'תשל"ג)
ה'תרצ"ג – הרב אהרון ליכטנשטיין, ראש ישיבת הר עציון וד"ר לספרות אנגלית (נפטר ב-ה'תשע"ה)
ה'תש"ג – הרב מרדכי שמואל אשכנזי, רב היישוב כפר חב"ד (נפטר ב-ה'תשע"ה)
נפטרו

יום פטירת שמואל הנביא (על פי השולחן ערוך המזכירו בין התאריכים שיש להתענות בהם. מגילת תענית בתרא לעומתו מציינת את יום פטירת שמואל בכ"ט באייר)
ה'ם' – רבי יצחק מקורביל, מחבר ספר מצוות קטן (הסמ"ק)
ה'תרע"ח – רבי יעקב אריה לייב טברסקי, האדמו"ר השני מטריסק
ה'תשי"ח – יעקב פיכמן, משורר, עורך, מבקר ספרותי ומתרגם עברי. חתן פרס ישראל לספרות יפה
ה'תשע"ד – הרב מרדכי פירון, הרב הצבאי הראשי השני של צה"ל ורב בציריך.
כ"ז באייר – כ"ט באייר
אייר
הערות שוליים

↑   שיחות הרב נבנצל, ספר שמות, עמ' תל"ב
הכותל המערבי והר הבית בעיר העתיקה
כלבים נגד חתולים

| --- | --- |

 בימוי:  לורנס גוטרמן
 הופק בידי:  אד ג'ונס כריסטופר דה פריה אנדרו לזר קרייג פרי ווארן זייד
 תסריט:  ג'ון רקווה גלן פיקארה
 עריכה:  מייקל סטיבנסון 
 שחקנים ראשיים:  ג'ף גולדבלום אליזבת פרקינס אלכסנדר פולוק
 מוזיקה:  ג'ון דבני 
 צילום:  ג'ולי מקט 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית אוסטרליה אוסטרליה
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Zide/Perry Productions, Village Roadshow Pictures, Rhythm and Hues Studios 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 ביולי 2001
 משך הקרנה:  83 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט חבר'ה, סרט ילדים, סרט פעולה, סרט קומדיה, סרט הרפתקאות 
 תקציב:  60 מיליון דולר
 הכנסות:  200.7 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   catsanddogs
 פרסים:  פרס פטל הזהב לשחקן המשנה הגרוע ביותר (צ'רלטון הסטון) 
 סרט הבא:  כלבים נגד חתולים: נקמתה של קיטי
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
כלבים נגד חתולים (באנגלית: Cats & Dogs) הוא סרט לייב אקשן אמריקאי-אוסטרלי מסוגת קומדיית ריגול שיצא לאקרנים ב-2001 ובוים על ידי לורנס גוטרמן ונכתב על ידי ג'ון רקווה וגלן פיקארה.
עלילה

בבית מעבדתו של פרופסור צ'ארלס ברודי, אשתו קרולין ובנם סקוטי, כלב המחמד שלהם באדי רדף אחרי חתול ונחטף בידי החתולים האחרים. הכלבים והחתולים נחשפים בעלי אינטליגנציה ארוכה, בעלי יכולת לדבר, מתכננים מלחמות בעוד הם מסתירים את הזהות האמיתית מבני האדם. לאחר שכלב בשם בוץ' דיווח על היעלמותו של באדי אל עוזריו,  כלבים סוכנים מכל רחבי העולם מתגייסים למטרה אחת: למנוע מהחתולים להפוך את בני האדם אלרגיים לכלבים.
בחווה מקומית, חבורת גורי ביגל צחקו על הכלב הצעיר על שניסה לברוח ללא הצלחה. מפקד כלבי דוברמן החליף את כל הכלבים בסוכני כלבי דוברמן, אולם קרוליין הבחינה בביגל הצעיר ובחרה בו. הברודים אמצו את הכלבלב וקראו לו בשם לו, לאחר שהבן סקוטי קרא לו "לוזר".
לאחר שהציל את לו ממלכודת פיצוץ שהביאו החתולים, בוץ' אשר חשב שלו הוא סוכן מיומן הביא אותו למפקדת הכלבים והציג אותו לסוכנים: פק וסם. לאחר שהבין שלו הוא כלב רגיל, הוא טלפן למפקדה להחליפו אולם הוא נאלץ להישאר. לו למד על המריבות בין כלבים וחתולים אשר החלו במצריים העתיקה. בוץ' אמר לו שבאדי ברח מהחתולים ויצא לפרישה בבית משותף בפלורידה.
בינתיים, מר טינקלס, חתול פרסי לבן, מתכנן לפוצץ את הניסוי של צ'ארלס על האלרגיה לכלבים כדי לשלוט בעולם. סופי, העוזרת של הבית, הפריעה לו בתוכניתיו כך שנהנית להלביש את טינקלס בכל מיני תלבושות מביכות. טינקלס ציווה על יד ימינו קאליקו, לשלוח את חתולי הנינג'ה כדי לגנוב את המחקר. לו הובס בגנבה ופגש את אייווי, סוכנת ואהובתו של בוץ' לשעבר, ועודדה אותו להיות עם סקוטי.
מר טינקלס יצר קשר עם "רוסי כחול" בשם דימיטרי קנלקוף, אשר סידר את לו ושם פצצה בדלת המעבדה של משפחת ברודי. קנלקוף התחרה מול לו ובוץ', והרס את הבית עד שבוץ' נטרל את הפצצה ותפס את קנלקוף. במשך החקירה, הכלבים קבלו מסר ממר טינקלס מתוך בטנו של קנלקוף.
לאחר שהכדור נזרק למעבדה ממשחק כדור עם סקוטי ולו, המכונה של צ'ארלס פעלה והוא סוף סוף מצא את התרופה הנכונה לאלרגיה לכלבים. לאחר שפרצו לבית, הם טמנו מלכודת לברודים. מר טינקלס נסע אל מפעל עצי חג מולד כשהוא מחופש לבעלים של המפעל, מר מייסון, ושלח את העובדים הביתה, לאחר מכן הוא פיתה את הברודים בכרטיסים מזויפים למשחק, ולכד את המשפחה.
הכלבים קבלו וידאו ממר טינקלס אשר דורש את המחקר של צ'ארלס בתמורה לברודים, והכלבים מרחבי העולם התאספו בפגישה בהנהגת המאסטיף. כאשר הוחלט לא לוותר על הנוסחה, לו התעמת עם בוץ'. בוץ' טען שהוא ננטש בידי בעליו, בוץ' עזב את לו מאחור. לו הנואש הביא את המחקר אל מר טינקלס והרגיש מרומה. הוץ' הבין שמשהו עומד לקרות, מר טינקלס הביא עכברים רבים למפעל על מנת לממש את האלרגיה המופקת.
כאשר בוץ', אייווי, פיק וסם נלחמו בצבא החתולים של טינקלס, לו שחרר את משפחת ברודי ואת קאליקו, אשר בגד בטינקלס, וחשף שהוא יכול לדבר. לו הביס את טינקלס אולם נדרס בידי מחפר אשר הביא לפיצוץ במפעל. בוץ' הציל את לו המת, ומרוב עצב סיפר לו שהוא הודה שלו צדק כך שהוא אוהב את משפחתו המאמצת, ולו מתעורר. הוא החליט לחיות חיים רגילים עם הברודים עד שיגדל להיות סוכן על.
בסוף הסרט, מר טינקלס נלקח אל סופי ושלוש אחיותיה, שם הן הלבישו אותו בבגדים מביכים כעונש על מה שעשה.
שחקנים ומדבבים > שחקנים

ג'ף גולדבלום - פרופסור צ'ארלס ברודי
אליזבת פרקינס - גברת קרוליין ברודי
אלכסנדר פולוק - סקוט ברודי
מרים מרגוליס - סופי העוזרת
שחקנים ומדבבים > מדבבים

טובי מגווייר - לו, כלב ביגל
אלק בולדווין - בוץ', כלב רועה אנטולי, המנטור של לו
שון הייז - מר טינקלס, חתול פרסי, מנהיג החתולים
סוזן סרנדון - אייווי, כלבת סלוקי, סוכנת לשעבר
צ'רלטון הסטון - המסטיף, מנהיג מפקדת הכלבים
ג'ון לוביץ - קאליקו, חתול אקזוטי קצר שיער, יד ימינו של מר טינקלס
ג'ו פנטוליאנו - פיק, כלב סיני מצויץ
מייקל קלארק דאנקן - סם, כלב צאן אנגלי עתיק
בילי וסט - חתול נינג'ה 1
דני מן - חתול נינג'ה 2
דימיטרי פיקארה - "רוסי כחול"
פול פפ - וולף בליצר
ויקטור ווילסון - מפקד דוברמנים
שחקנים ומדבבים > מדבבים בעברית

את גרסת הדיבוב לעברית ביימה והפיקה שפרירה זכאי
זיו מאיר - לו
דב רייזר - בוץ'
דין ברנד - סקוט ברודי
אוהד שחר - פרופסור ברודי
אורנה כץ - קרוליין ברודי
דור צויגנבום - פיק
איציק סיידוף - סם
ליליאן ברטו - אייווי
אלון אופיר - מר טינקלס
עפרון אטקין - קאליקו
עמי מנדלמן - "רוסי כחול" / מפקד דוברמנים
דבי בסרגליק - סופי
יעקב בוך - קריינות
דורון בן-עמי - קולות רקע
מומי לוי - קולות רקע
שמעון כהן - קולות רקע
שפרירה זכאי - קולות רקע
כפפת רחצה

כפפת רחצה
כפפת רחצה (בהולנדית: Washandje) היא פיסת אריג מגבת עשויה ככיס המשמשת לשטיפת הגוף באמצעות הכנסת היד לתוכה, לדוגמה לשפשוף הגוף בסבון ולהסרתו ללא שטיפה. כמו כן עשויה לרענון הפנים (להבדיל ממגבת שעשויה בדרך כלל לניגוב ולא לשטיפה).
בצרפתית נקראת הכפפה gant de toilette. כפפה העשויה מבד או מסיב צמחי כמו לופה נקראת בצרפתית gant de crin. כפפת הרחצה מלופה מוזכרת ברומן להפך (1884) מאת הסופר הצרפתי ז'וריס-קרל הויסמנס. בצרפתית קנדית הכפפה מכונה débarbouillette (רמז לרחצה מהירה). בחמאם טורקי משתמשים בקֶסֶה.
כפפת הרחצה מיועדת גם לאנשים המעוניינים לחסוך במים, ובשימוש בה אפשר להסתפק בהרטבתה פעם אחת במשך הרחצה.
כמו כן היא שימושית לאחיות ולמטפלים השוטפים את המטופלים בעודם במיטה.
אפשר למלא את כפפת הרחצה בקרח לשימוש כתיק קרח במקרי חבלה או פציעה.
מקובל שמקורה של כפפת הרחצה בהולנד, והשימוש בה נפוץ גם בגרמניה, בבלגיה, בצרפת, בקוויבק ובאיראן.
כדורגלן השנה בגרמניה

| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה 
 הגוף המעניק:  Kicker 
 תקופת הפרס:  1960–הווה (כ־64 שנים) 
 
כדורגלן השנה בגרמניה (בגרמנית:  Fußballer des Jahres) הוא פרס שנתי המחולק החל משנת 1960 על ידי עיתון הספורט Kicker לכדורגלן המצטיין במהלך העונה. התואר יכול להיות מוענק לכל שחקן המשחק בבונדסליגה ללא קשר לאזרחותו והן לכל שחקן גרמני ללא קשר לליגה, בה הוא משחק. הענקת התואר נקבעת לפי ספירת הקולות בהצבעה של חבריי איגוד עיתוני הספורט של גרמניה .
ב-2004, אאילטון הברזילאי הפך לשחקן הזר הראשון שזוכה בפרס.
זוכות הפרס - נשים

| שנה | זוכה | מועדון |
| --- | --- | --- |
| 1996 | גרמניה מרטינה פוס | דיסבורג 2001 |
| 1997 | גרמניה בטינה ויגמן | בראוויילר פולהיים |
| 1998 | גרמניה סילקה רוטנברג | ספורטפראונד זיגן |
| 1999 | גרמניה אינקה גרינגס | דיסבורג 2001 |
| 2000 | גרמניה מרטינה פוס | דיסבורג 2001 |
| 2001 | גרמניה בירגיט פרינץ | פרנקפורט |
| 2002 | גרמניה בירגיט פרינץ | פרנקפורט |
| 2003 | גרמניה בירגיט פרינץ | פרנקפורט |
| 2004 | גרמניה בירגיט פרינץ | פרנקפורט |
| 2005 | גרמניה בירגיט פרינץ | פרנקפורט |
| 2006 | גרמניה בירגיט פרינץ | פרנקפורט |
| 2007 | גרמניה בירגיט פרינץ | פרנקפורט |
| 2008 | גרמניה בירגיט פרינץ | פרנקפורט |
| 2009 | גרמניה אינקה גרינגס | דיסבורג 2001 |
| 2010 | גרמניה אינקה גרינגס | דיסבורג 2001 |
| 2011 | גרמניה פטמירה באיירמאיי | טורבינה פוטסדאם |
| 2012 | גרמניה סליה אוקויינו דה מבאבי | באד-נוינהאר 07 |
| 2013 | גרמניה מרטינה מילר | וולפסבורג |
| 2014 | גרמניה אלכסנדרה פופ | וולפסבורג |
| 2015 | גרמניה סליה סאסיץ' | פרנקפורט |
| 2016 | גרמניה אלכסנדרה פופ | וולפסבורג |
| 2017 | גרמניה ג'ניפר מרוז'אן | צרפת אולימפיק ליון |
| 2018 | גרמניה ג'ניפר מרוז'אן | צרפת אולימפיק ליון |
| 2019 | גרמניה ג'ניפר מרוז'אן | צרפת אולימפיק ליון |
| 2020 | דנמרק פרניל הארדר | וולפסבורג |
| 2021 | אוסטריה ניקולה בילה | הופנהיים |
| 2022 | גרמניה ליאה שולר | באיירן מינכן |
כלבים בקנדה

| --- | --- |

שער הגיליון החודשי האחרון של "כלבים בקנדה" (דצמבר 2011) המורכב משערי גיליונות חשובים קודמים
שער הגיליון החודשי האחרון של "כלבים בקנדה" (דצמבר 2011) המורכב משערי גיליונות חשובים קודמים
 תדירות:  ירחון
 סוגה:  כלבים
 מייסד:  מועדון הכלבים הקנדי
 בעלים:  אפקס הוצאה לאור
 תאריכי הופעה:  1889–2011 (כ־122 שנים)
 שפה:  אנגלית
 מדינה:  קנדה קנדה
 http://www.dogsincanada.com
כלבים בקנדה (באנגלית: Dogs in Canada) היה ירחון באנגלית שפורסם בקנדה בין השנים 1889 – 2011 והכיל כתבות על כלבים. המגזין כלל 12 גיליונות חודשיים ומהדורה שנתית, שהתפרסמה בדרך כלל באמצע נובמבר. הוא נוסד בשנת 1889 ויצא לאור במשך 122 שנים, והוא המגזין שהתפרסם באופן קבוע לאורך הזמן הארוך ביותר בקנדה. הוא החל את דרכו כמגזין בבעלות ישירה של מועדון הכלבים הקנדי, ובהמשך הועבר לשליטת לאפקס הוצאה לאור (Apex Publishing), חברה בת של המועדון השייכת לו במלואה. בעת סגירתו היו למגזין 42 אלף מנויים, ומתוכם 19 אלף חברים במועדון הכלבים הקנדי ו20 אלף בעלי כלבים פרטיים, כמו גם כמות קטנה של וטרינרים וטכנאים, והוא פנה לבעלי כלבים פרטיים ולמגדלי כלבים כאחד. אתר המגזין זכה בתואר "אתר השנה" לשנת 2010 בטקס פרסי המגזינים הלאומי, והגיליון החודשי של דצמבר 2011 והגיליון השנתי של 2012 היו גיליונותיו האחרונים.
היסטוריה

אחד הדברים הראשונים אותם עשה מועדון הכלבים הקנדי מיד לאחר היווסדו היה לקדם הקמת מגזין רשמי מטעמו. הדבר התבטא בכך שהופעל לחץ רב על המגזין הקנדי "ביקורות על עופות הבית בקנדה" ("Canadian Poultry Review") לפנות מקום בעיתונו לדיווחים שותפים על ענייני הכלבים בקנדה. לאחר משא ומתן בין הצדדים, פורסם בפברואר 1889 הגיליון הראשון מטעם המועדון, שאורכו היה 8 עמודים ושנקרא "הביטאון של מועדון הכלבים הקנדי" ("The Canadian Kennel Gazette"). הגיליון פורסם כמוסף של "ביקורות על עופות הבית בקנדה", ועסק בכלבים ובדברים הקשורים להם. המוסף חולק גם לחברי המועדון וגם ל-8,000 המנויים של ביקורות על עופות הבית בקנדה שכבר היו לו באותה תקופה.
"הביטאון של מועדון הכלבים הקנדי" המשיך להיות המגזין הרשמי מטעם המועדון עד לאוגוסט 1912, כש"ביקורות על עופות הבית בקנדה" הפסיק לממן את העיתון. ההוצאה לאור של מועדון הכלבים הקנדי, "מלונה וספסל" ("Kennel and Bench"), הוקמה, והעיתון עבר לרשות ההוצאה מספטמבר 1912. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1914, פורסם גיליון חג מיוחד שכלל 18 עמודים ושנודע לאחר מכן כמבשר בואו של הגיליון השנתי, בעוד שהגיליון השנתי הראשון פורסם בשנת 1974 וכלל 160 עמודים שעסקו בבחירה, שמירה ואימון כלבים וכללו רשימת מגדלים ומודעות. שמה של ההוצאה לאור שונה מ"מלונה וספסל" ל"כלבים בקנדה" בשנת 1940, מכיוון שהשם "מלונה וספסל" לא עמד בקנה אחד עם הרצון לתפוצה רחבה יותר.
תוכן

בתחילה המגזין התמקד בשושלות כלבים ובתצוגות התאמה, אך הוא התפתח והפך למגזין כללי על כלבים. השינוי לא עבר ללא מחלוקת, במיוחד לאור העובדה שעלות המנוי הייתה כלולה בעלות החברות במועדון הכלבים הקנדי, ומספר חברי מועדון האמינו שאם עלות המנוי כלולה בתשלום החברות במועדון המגזין צריך להתמקד בכלבים גזעיים בלבד. עד לסגירתו היה המגזין הטבה לחברי המועדון ומי שלא היה מעוניין לקרוא אותו יכל לבחור לא לקבלו. עם זאת, בשנים האחרונות לסגירתו מיקודו של המגזין חזר להיות בקידום ההתעניינות בשושלות כלבים בקרב חברי המועדון בפרט ומגדלי כלבים בכלל.
באתרו של המגזין, שעדיין פעיל, ניתן למצוא כתבות בנושאי גורים, איכות חיים, בריאות הכלב, טיפוח הכלב, תזונת הכלב, פעילויות, התנהגות הכלב ואילוף.
סגירת ההוצאה לאור

באמצע ספטמבר 2011, הכריזו חברי הנהלת מועדון הכלבים הקנדי שאחרי חודש של דיונים הוחלט לסגור את אפקס הוצאה לאור בע"מ עקב חוסר סיכוי לרווח, ושהגיליון החודשי של דצמבר 2011 והגיליון השנתי של 2012 יהיו האחרונים. עוד נמסר שאתרו של המגזין ימשיך לפעול ויספק מידע לחובבי כלבים.
ראו גם

מועדון הכלבים הקנדי
הערות שוליים

1 2 3  ההודעה על סגירת ההוצאה לאור בבלוג מגזינים קנדיים (באנגלית)
כתוביות סיום

דוגמה לכתוביות סיום
כתוביות סיום (באנגלית: Closing credits או End credits) הן רשימה של צוות השחקנים וצוות ההפקה (אנ') של יצירות כגון סרט קולנוע, תוכנית טלוויזיה או משחק וידאו מסוים. כתוביות סיום מופיעות בסמוך לסוף היצירה או בסופה, אך לעיתים חלק מהכתוביות ומהקרדיטים מופיע בסמוך לתחילת היצירה, בתור כתוביות פתיחה. הכתוביות בדרך כלל נתונות קרדיט לשחקנים ולצוות, וכוללת לפעמים גם ציון של נותני חסות הפקה, חברות הפצה, יצירות מוזיקה שנעשה בהן שימוש מורשה ביצירה או שנכתבו במיוחד אליה, הצהרות משפטיות, כגון בעניין זכויות יוצרים, ומסרים נוספים. מדי פעם יחד עם הכתוביות יופיעו איורים, סצנות נוספות, "פספוסים", או סצנות לאחר הכתוביות.
בקולנוע, כתוביות הסיום מופיעות לרוב באותיות לבנות על רקע שחור, לרוב כאשר מתנגנת מוזיקה ברקע והטקסט נגלל.
כתוביות על רקע תמונה מסרט מצויר
בטלוויזיה הכתוביות מהוות סדרה של מסגרות סטטיות, או רשימה אחת שנגללת מתחתית המסך עד לחלקו העליון של המסך, לרוב על רקע תמונות נבחרות מהתוכנית ששודרה או מצילומיה. בשנות התשעים החל בטלוויזיה נוהג של פיצול המסך לכתוביות מהתוכנית שמסתיימת, תוך כדי הקרנת קדימונים או קטעים מהתוכנית הבאה בחלק השני של המסך. בעשור השני של המאה ה-21 החלה להיות נפוצה צורת הצגת כתוביות הסיום בשליש התחתון של המסך, כשבמקביל להופעתם מתחיל שידור התוכנית הבאה בשאר שטח המסך.
השימוש בכתוביות סיום שמונות את צוותי ההפקה ושמות השחקנים לא היה נפוץ בקולנוע האמריקאי עד סוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. לסרטים היו בדרך כלל קטעי כתוביות פתיחה בלבד, שכללו רק את צוות השחקנים הראשיים וחברי הצוות המרכזיים, אם כי לפעמים שמות השחקנים והדמויות שהם שיחקו הוצגו בסוף. שניים מהסרטים המשמעותיים הראשונים שכללו כתובויות סיום, אך כמעט ללא כתוביות פתיחה, היו שוברי הקופות "מסביב לעולם בשמונים יום" משנת 1956 ו"סיפור הפרברים" משנת 1961. ב"סיפור הפרברים" הוצגה רק כותרת הסרט בראשיתו, ול"מסביב לעולם בשמונים יום" לא היו כתוביות פתיחה כלל.
ראו גם

קרדיט
סצנה לאחר הכתוביות
כנראה שאהבתי אותך (שיר של בן ארצי)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע בן ארצי
 מתוך האלבום חיים משל עצמי
 יצא לאור:  ינואר 1998
 שפה:  עברית
 אורך:  3:13
 חברת תקליטים:  הליקון
 כתיבה:  בן ארצי
 לחן:  בן ארצי
 עיבוד:  בן ארצי
כנראה שאהבתי אותך הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי בן ארצי. הוא יצא לאור בינואר 1998, על ידי חברת התקליטים הליקון.
השיר נכלל באלבום הבכורה של ארצי, "חיים משל עצמי". הוא הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' ב־25 בינואר 1998, זכה להצלחה יחסית והגיע למקום השני במצעד ב-15 בפברואר 1998. בסך הכול צעד השיר שבעה שבועות, עד ה-22 במרץ 1998. במצעד השנתי תשנ"ח (1998) של התחנה דורג במקום ה־30; ארצי זכה בתואר "תגלית השנה" במצעד זה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1998)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1998)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1998)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1998)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | – |  |
|  ישראל | רשת ג' | 2 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (1998)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (1998)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (1998)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (1998)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | – |  |
|  ישראל | רשת ג' | 30 |  |
הערות שוליים

↑  כנראה שאהבתי אותך, פזמונט
כתובת (מען)

גלויה מברמודה, 1907, עם הסבר מודפס: "יש לכתוב את הכתובת על צד זה" וכתובת שנרשמה על גביה בכתב יד
כתובת (הנקראת גם "מען"), היא מקום מושבו של אדם או של גוף כלשהו. בדרך כלל הכתובת היא המקום בו מתגורר אדם או בה נמצאים משרדי החברה או הארגון, ויהיה זה המקום אליו שולחים מכתבים ודברי דואר אחרים, אלא אם כן מבקש האדם לשלוח אותם לכתובת אחרת.
הכתובת כוללת שם יישוב, שם רחוב ומספר בית. בעת מילוי טפסים בגופים, בחברות ובמוסדות שונים, נדרש אדם למסור בנוסף לכתובת מגוריו גם כתובת למשלוח מכתבים. כתובת זו יכולה להיות גם תא דואר בסניף דואר.
בישראל, הכתובת מהווה אחד מסממני הזיהוי של אדם, כפי שהם רשומים במרשם האוכלוסין במשרד הפנים, והיא מופיעה בתעודת הזהות שלו. על כן אדם מחויב להודיע למשרד הפנים על עדכון כתובתו בתוך 30 יום. בישראל, לכל אדם הזכות לקבל את כתובתו הרשומה של אדם אחר הרשום בלשכת מרשם האוכלוסין.
חוק עדכון הכתובת

על פי חוק זה יכול תושב ישראל למסור למרשם האוכלוסין כתובת לצורך קבלת דואר, בנפרד מכתובתו הרשומה במרשם. במידה ושינה אדם את כתובת הדואר שלו עליו להודיע על כך למשרד הפנים בתוך 30 יום. על פי חוק זה מוטלת החובה על כמה רשויות - משרד הרישוי, רשות המיסים, המוסד לביטוח לאומי העיריות והמועצות המקומיות - להתעדכן בכתובת הדואר החדשה. אם שלחו לאדם מכתב לכתובתו הישנה, לאחר 50 יום יכול אותו אדם לטעון כי לא נשלח אליו המכתב[דרושה הבהרה].
כריס האני

| --- | --- |

 לידה:  28 ביוני 1942 הכף המזרחי, דרום אפריקה 
 פטירה:  10 באפריל 1993 (בגיל 50) בוקסבורג, דרום אפריקה 
 שם לידה:  Martin Thembisile Hani 
 מדינה:  דרום אפריקה 
 השכלה:  אוניברסיטת פורט הר  אוניברסיטת רודס 
 מפלגה:  הקונגרס הלאומי האפריקני, המפלגה הקומוניסטית הדרום אפריקאית 
 
כריס האני
כריס האני (באנגלית: Chris Hani;‏ 28 ביוני 1942 - 10 באפריל 1993) היה מפקד הזרוע הצבאית של הקונגרס הלאומי האפריקני  ומזכ"ל המפלגה הקומוניסטית הדרום אפריקאית. נרצח בשנת 1993.
ביוגרפיה

כריס האני נולד בשם מארטין טמביסילה (Martin Thembisile) בטרנסקאי, בכפר של בני הקוסה.
בילדותו רצה האני להיות כומר, ואולם הוריו דחפו אותו להתגייס לתנועות אשר פעלו נגד ממשלת דרום אפריקה, בשאיפה לתפוס את השלטון (ייתכן שבתקופה הזו הוא קיבל את הכינוי "כריס").[דרוש מקור] בגיל 15 הוא הצטרף לקונגרס הלאומי האפריקני, ולאחר מכן הוא הצטרף לזרוע הצבאית של קונגרס ועלה בדרגות הפיקוד.
משנות השישים ועד לשנת 1990 הוא גלה בלסוטו ובזמביה, שם הוא עסק בלוחמת גרילה. הוא שב לדרום אפריקה בשנת 1990 כאשר ארגוני המחתרת הפכו להיות חוקיים.
ההתנקשות בהאני

ב-10 באפריל 1993 נרצח האני על ידי יאנוש ולוס. ולוס הגיע אל ביתו של האני בבוקסבורג שליד יוהנסבורג וירה בו באקדח עם משתיק קול - שלושה קליעים בראשו ואחד בבטנו.
ולוס נולד בפולין ב-1953. הוא היגר בראשית שנות השמונים לדרום אפריקה, שם יצר קשר עם גורמי ימין, וביניהם קלייב דרבי-לואיס, אשר דרבן אותו להתנקש בהאני, ואף סיפק לו את האקדח ואת משתיק הקול בהם השתמש.
ולוס נתפס וזוהה כמי שהרג את האני. מספר ימים לאחר מכן הוא הודה בכך בפני חוקר, אשר הציג את עצמו כאיש ימין, וסיפר כי דרבי-לואיס סיפק את האקדח. בעקבות הודאתו נעצר גם דרבי-לואיס. הם הורשעו באוקטובר אותה שנה ונדונו למוות. בעקבות ביטול עונש המוות בדרום אפריקה בשנת 1995 הומר עונשם למאסר עולם.
בנובמבר 2022, ריימונד זונדו, נשיא בית המשפט לחוקה הורה למשרד המשפטים ושירותי הכליאה לשחרר את ולוס תחת תנאים מחמירים. יומיים לפני שחרורו על תנאי, ולוס נדקר על ידי אסיר אחר. הוא שוחרר מבית החולים ב-7 בדצמבר 2022.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012399669105171  PLWABN: 9810640903805606  GND: 11940821X  ISNI: 0000 0000 3119 091X  LCCN: n89200093  NKC: js20211114232  NTA: 14211278X  SNAC: w6kz1cz7  SUDOC: 158006739  VIAF: 42647691   WorldCat (עם VIAF): 42647691 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לודוויג בק

| --- | --- |

בק בשנת 1937
 לידה:  29 ביוני 1880 ביבריך, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 הוצאה להורג:  21 ביולי 1944  (בגיל 64) ברלין, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מקום קבורה:  חצר הכנסייה הישנה סנט מתאוס 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה, גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1898–1938 (כ־40 שנה)
 דרגה:   גנרל-אוברסט
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי של ה-OKH
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 מסדר אלברט  כוכב גליפולי  צלב הכבוד  צלב הנזה  מסדר פרידריך  Friedrich-August-Kreuz  מדליית השירות הארוך בוורמכט 
 
גנרל-אוברסט לודוויג אוגוסט תאודור בק (Ludwig August Theodor Beck;‏ 29 ביוני 1880 – 21 ביולי 1944), היה ראש המטה הכללי של ה-OKH (המפקדה עליונה לכוחות היבשה של הוורמאכט) בשנותיו הראשונות של המשטר הנאצי, מהדמויות החשובות שפעלו במסגרת ההתנגדות הגרמנית לנאציזם ומראשי קשר העשרים ביולי לרציחתו של אדולף היטלר. לו הייתה תוכניתם של הקושרים מצליחה, היה בק מוכרז לאחר רצח היטלר כראש המדינה. בק שילם בחייו על כישלון הקשר.
ראו גם

ההתנגדות הגרמנית לנאציזם
מבצע ולקיריה
קלאוס שנק פון שטאופנברג
מאורת הזאב
לקריאה נוספת

קונסטנטין פיצגיבון, 20 ביולי - הקשר נגד היטלר, הוצאת מערכות.
דני אורבך, ואלקירי ההתנגדות הגרמנית להיטלר, הוצאת ידיעות אחרונות
יעקב פרוטזנוב

| --- | --- |

 לידה:  4 בפברואר 1881 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 באוגוסט 1945 (בגיל 64) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 תחום יצירה:  film direction, תסריטאות לקולנוע, משחק 
 פרסים והוקרה:  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה 
 
יעקב פרוטזנוב (ברוסית: Яков Протазанов;‏ 4 בפברואר 1881 - 8 באוגוסט 1945) היה במאי ותסריטאי ואחד האבות המייסדים של הקולנוע הרוסי והסובייטי.
ביוגרפיה

נולד להורים רוסים משכילים. אביו אלכסנדר פרוטזנוב, הגיעה ממשפחת סוחרים והיה אזרח כבוד של קייב.
אמו של יעקב אליזבטה פרוטזנובה (לבית וינוקורובה) הייתה מוסקובאית. היא סיימה את מכון אליזבת לנשים אצילות. אחיה מיכאיל וינוקורוב היה ידיד קרוב של משפחת אנשי התיאטרון סדובסקי והשפיע רבות על פרוטזנוב הצעיר .
בשנת 1900 סיים יעקב את לימודיו בקולג' המסחרי במוסקבה והחל לעבוד כסוחר, למרות שלא היה מרוצה מבחירת המקצוע שלו. בשנת 1904 עזב את רוסיה ובילה מספר שנים בצרפת ובאיטליה. לאחר שובו ב-1906 הצטרף פרוטזנוב לחברת הסרטים "גלוריה" במוסקבה כתסריטאי ועוזר במאי. הוא גם פגש שם את אשתו לעתיד - פרידה קניקה, שהייתה במקרה אחות של אחד ממייסדי "גלוריה".
בשנת 1910 הפכה "גלוריה" לחלק ממפעל הקולנוע בראשות פול תימן ופרידריך ריינהרדט. פרוטזנוב קיבל תפקיד של במאי, למרות שלפי זיכרונותיו הוא לקח חלק בעצם בכל תהליך צילום, כולל צילום, ניהול במה והנהלת חשבונות. יצירותיו הבולטות ביותר באותה תקופה הן "שירו של הנביא אולג" המבוסס על שירו של אלכסנדר פושקין ו"יציאתו של הזקן" על ימיו האחרונים של לב טולסטוי. ב-1914 הצטרף לאולפן הסרטים של ג'וזף נ. ארמוליף, שם עבד עד להגירתו ב-1920.
בתקופה שבין 1911 ל-1920 פרוטזנוב כתב וביים כ-80 סרטים, כולל "מלכת העלים" (1916) ו-"האב סרגיוס" (1918), שזכו לשבחים כיצירות המופת שלו.
הוא היגר לאירופה ב-1920 בעקבות מלחמת האזרחים הרוסית יחד עם קבוצתו של ארמוליף, שם עבד באולפני קולנוע שונים בצרפת ובגרמניה. הוא חזר לרוסיה ב-1923. בשנה שלאחר מכן הפיק את "איליטה" על פי הרומן של אלכסיי טולסטוי. זה היה אחד מסרטי המדע הבדיוני הראשונים שתיארו טיסה בחלל וחברה חייזרית.
סרטו הבא "החייט מטורז'וק" יצא להצלחה רבה וביסס אותו כאחד מבמאי הקומדיה המובילים. הוא גילה כישרונות רבים לקולנוע, כמו איגור אילינסקי, מיכאיל ז'רוב, אנטולי קטורוב, ורה מרצקאיה, יוליה סולנצבה. אחד מבמאי האגדות הרוסים הפופולריים ביותר אלכסנדר רו התחיל גם כעוזרו של פרוטזנוב.
הסרט האחרון שזכה לשבחים היה גרסת מסך למחזהו של אלכסנדר אוסטרובסקי "ללא נדוניה" בשנת 1937.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא פונה לטשקנט יחד עם עוד כמה מחבריו מתעשיית הקולנוע. בערך באותו זמן בריאותו החלה להתדרדר. בדרכו לטשקנט הוא לקה בהתקף לב. הוא הצליח להפיק רק סרט אחד נוסף - "נסרדין בבוכרה" (1943) - המתרחש באוזבקיסטן.
את ימיו האחרונים הוא בילה בעבודה על העיבוד למחזה הקומדיה "זאבים וכבשים" של אלכסנדר אוסטרובסקי.
פרוטזנוב נפטר ב-8 באוגוסט 1945 ונקבר בבית הקברות נובודביצ'י.
הערות שוליים

↑  Peter Rollberg (2009). Historical Dictionary of Russian and Soviet Cinema. US: Rowman & Littlefield. pp. 546–549
↑  Cinema: Encyclopedic Dictionary // ed. Sergei Yutkevich. — Moscow: Soviet Encyclopedia, 1987, p. 337
↑  Mikhail Arlazorov. Protazanov. Moscow: Iskusstvo, 1973, pp. 7—9
↑  Dmitry Aglitsky. Family chronicles don't burn article from Nezavisimaya Gazeta, 23 September 2015 (in Russian)
↑  Jay Leyda (1960). Kino: A History of the Russian and Soviet Film. George Allen & Unwin. p. 380.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007322169305171  PLWABN: 9810560962305606  BIBSYS: 13020215  BnF: cb14696124b (data)  GND: 12071745X  ISNI: 0000 0000 7998 2692  LCCN: no91026746  LNB: 000271491  NKC: xx0163420  NLK: KAC2020M1074  NTA: 12022478X  RERO: 02-A000133559  SUDOC: 142793353  ULAN: 500472073  VIAF: 59347637   WorldCat (עם VIAF): 59347637