stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניאסנגבה איאדמה
ביוגרפיה

איאדמה נולד למשפחת איכרים ענייה משבט הקאבייה, אחד הגדולים מבין 37 השבטים בטוגו. שם ילדותו היה אטיין (הוא שינה את שמו פעמיים, מאוחר יותר). בנעוריו עסק באגרוף. בזמן שטוגו הייתה קולוניה של צרפת, הוא שירת בלגיון הזרים הצרפתי והשתתף במספר מלחמות קולוניאליות בשורות צרפת, בהן מלחמת העצמאות של אלג'יריה ומלחמת הודו-סין הראשונה.
ב-13 בינואר 1963 השתתף בהפיכה צבאית בטוגו, במהלכה נרצח הנשיא סילבנוס אולימפיו ליד בניין השגרירות האמריקאית בלומה. אולימפיו נלחם נגד הצרפתים על עצמאותה של טוגו, ונחשב עצמאי וסורר מדי לטעמה של צרפת, שעודדה את מנהיגי ההפיכה. רציחתו הייתה הראשונה בשרשרת רציחות שהתרחשו במדינה. בתקופה זו שינה את שמו לאיאדמה, שם שמשמעותו "אומץ" בשפת הקאבייה.
על פי עדויות רבות, איאדמה רצח בעצמו את אולימפיו. על פי העדויות, אולימפיו נתפס על ידי קבוצת חיילים, ואייאדמה ציווה על אחד החיילים להרוג אותו. כשזה ירה לרגלי הנשיא, תפס אייאדמה את נשקו של החייל וירה שלוש פעמים בטווח קצר באולימפיו. אז חזר ודקר את הנשיא שפרפר למוות על הארץ. "כך עשיתי גם באלג'יריה, כדי לוודא שהקורבנות שלי מתים", אמר.
לאחר הפיכת 1963 מונה ניקולא גרוניצקי לנשיא החדש של טוגו. בשנת 1967 איאדמה הוביל הפיכה צבאית נוספת נגד גרוניצקי, שבה הוא גורש לפריז. ב-14 באפריל 1967 הכריז על עצמו כנשיא ושר הביטחון, והחזיק בתפקידים אלה במשך 38 שנה, עד מותו ב-2005. הוא היה השליט הוותיק ביותר באפריקה. במהלך שנות שלטונו, איאדמה שמר על יחסים הדוקים עם צרפת ופעל בשירותה.
איאדמה היה עריץ. על פי דו"חות של אמנסטי אינטרנשיונל וארגוני זכויות אדם נוספים, בשנות שלטונו התבצעו בטוגו הפרות רבות של זכויות האדם, בהן עינויים, השפעה של הרשות המבצעת על הרשות השופטת, צפיפות רבה בבתי כלא וזיופי בחירות.
אזרחי טוגו ניסו מספר פעמים להתקומם נגד שלטונו של איאדמה, ללא הצלחה. כמו כן הוא ניצל ממספר ניסיונות התנקשות.
בשנת 1974 הוא ניצל מתאונת מטוס (אנ') ועקב כך שינה את שם משפחתו לניאסנגבה, שם שמשעותו "נס" בשפת הקאבייה.
בשנת 1985 נערך ניסיון הפיכה במדינה, אך איאדמה הזעיק את כוחות צבא צרפת, שסייעו לו לדכא את המהומות. כוחות צבא צרפת מוצבים עד היום דרך קבע בלומה, בירת טוגו.
במהלך שנות שלטונו נערכו מספר מערכות בחירות, בהן לא התמודד נגדו כל מתחרה, ובכולן הוא נבחר לכאורה לנשיאות. בשנים 1993 ו-1998 נערכו בחירות שהיו לכאורה דמוקרטיות, אבל במהלכן נרצחו מאות ממתנגדי הנשיא. לפי דו"חות אמנסטי, חייליו של איאדמה היו אחראים לרציחות אלה. במערכת הבחירות לנשיאות ב-1998, ספירת הקולות הופסקה באמצע ואיאדמה הוכרז כמנצח.
בשנת 2003 הבטיח איאדמה לפרוש מהשלטון, אך לאחר מכן חזר בו ולדבריו החליט "להמשיך להקריב את עצמו". החוקה של טוגו שונתה כדי לאפשר לו להיבחר שוב.
בשנים האחרונות לחייו חלה התדרדרות במצבו הבריאותי של איאדמה, והוא ביקר מספר פעמים בישראל לצורך קבלת טיפולים רפואיים בהרצליה מדיקל סנטר. בשנת 2005 לקה בהתקף לב ומת בעיירת מולדתו פיה. בנו פור ניאסנגבה נבחר למלא את מקומו.
לקריאה נוספת

המשכה של ידידות מופלאה: הנשיא לכל החיים של טוגו מבקר בישראל, באתר המפלגה הקומוניסטית הישראלית, ‏9 באוגוסט 2016
הערות שוליים

↑   Gnassingbe Eyadema (Obituary), The Telegraph, 8 February 2005.
↑  סוכנויות הידיעות, נשיא טוגו מת מהתקף לב; היה בדרכו לטיפול בישראל, באתר ynet, 5 בפברואר 2005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811475421505606  BnF: cb123608728 (data)  GND: 133259145  ISNI: 0000 0001 1470 973X  LCCN: n84036681  NTA: 278938620  SUDOC: 032612206  VIAF: 39455188   WorldCat (עם VIAF): 39455188
סטיב שאבוט

סטיבן ג'וזף שאבוט (באנגלית: Steven Joseph Chabot; נולד ב-22 ביוני 1953) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת אוהיו, בין השנים 2023-2011. שאבוט, איש המפלגה הרפובליקנית, ייצג המחוז בעבר גם בשנים 1995–2009. עיקר מחוז הקונגרס, הגובל באינדיאנה ובקנטקי, בעיר הולדתו של שאבוט — סינסינטי.
ביוגרפיה

שאבוט נולד בשנת 1953 בסינסינטי, בנם של ג'רארד ג'וזף ודוריס לאונה (לבית טילי) שאבוט. מצד אביו הוא בעל שורשים קנדים צרפתים. בשנת 1971 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון "לה סאלה" בסינסינטי, ולאחר מכן ב-1975 השלים לימודי תואר ראשון בחינוך גופני מקולג' ויליאם ומרי (College of William & Mary). בשנת 1978 המשיך ללימודי תואר שני במשפטים בבית הספר ע"ש סולמון פ. צ'ייס באוניברסיטת צפון קנטקי. בשנים 1975–1976 היה מורה בבית ספר יסודי, במקביל להיותו סטודנט בשיעורי לילה. שאבוט היה גם פעיל קהילתי בעיר הולדתו, כשלימד מדע המדינה באוניברסיטת סינסינטי ויושב ראש שבט הצופים בעיר. בין השנים 1978–1994 עסק בעריכת דין, טיפל ביישוב סכסוכים ביתיים ובניסוח צוואות. הוא פעל ממשרד עורכי דין קטן בווסטווד.
אף על פי ששאבוט התמודד ללא הצלחה אל מועצת עיריית סינסינטי כמועמד עצמאי ב-1979 וכרפובליקני ב-1983, כעבור שנתיים נבחר למועצת העיר מטעם המפלגה הרפובליקנית ונבחר מחדש לארבע השנים הבאות. ואז, בשנת 1988, הוא התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית נגד נציג המחוז הוותיק המכהן טום לוקן מהמפלגה הדמוקרטית, אך הפסיד לו עם כ-44% מקולות הבוחרים. עם זאת, לאחר מכן תבוסתו מונה לנציב מחוז המילטון בשנת 1990, ונבחר בהמשך אותה שנה ושוב בשנת 1992. תפקידו כנציב המחוז תם במהלך 1994.
בבחירות אמצע הכהונה ב-1994, התמודד בשנית לבית הנבחרים האמריקאי והפעם הצליח לגבור על נציג המחוז הדמוקרטי דייוויד סקוט מאן. שאבוט נבחר לקונגרס כל שנתיים עד 2008, עת התמודד מול סטיב דריהאוס. מחוז הקונגרס הראשון של אוהיו נחשב לתחרותי במיוחד. הבחירות התקיימו בעיצומו של המשבר הכלכלי העולמי, ובמיוחד בצל משבר הסאבפריים, ואחד מן הנושאים המרכזיים שעמדו על הפרק היו עמדותיהם של שאבוט ודריהאוס בנושא עיקולים. סקר שנערך על ידי מכון SurveyUSA הצביע על כך כי שיעור ההצבעה של האוכלוסייה האפרו-אמריקאית יקבע ככל הנראה את זהות מנצח. חרף היותו בעל רוב רפובליקני במקצת, 27% מתושבי מחוז הקונגרס הראשון הם אפרו-אמריקאים, ולהם היה משקל רב בבחירות לקונגרס ה-110. בבחירות שנערכו ב-4 בנובמבר ניצח דריהאוס את שאבוט עם רוב דחוק בן 52%.
ניתן לומר שבשנים 2009–2011, ימי הקונגרס ה-111 של ארצות הברית, היה שאבוט במדבר הפוליטי. עם זאת, בבחירות 2010 הוא ניצב בשנית מול אותו דירהאוס שהדיח אותו לפני שנתיים. מאז הוסיף להיבחר לתקופות כהונה נוספות בנות שנתיים, ולצד מרסי קפטר הוא מהנציגים הוותיקים של אוהיו בקונגרס להוציא את גדיעת כהונתו עקב הפסדו ב-2008.
בשלהי 2019 הצביע נגד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ. בקונגרס ה-116 שאבוט חבר בוועדת יחסי החוץ, בוועדת המשפט ובוועדת העסקים הקטנים. ביוני 2020, בתגובה לרצח ג'ורג' פלויד, אמר שאבוט ”מה שהתרחש במינסוטה מחריד, ויש להעמיד לדין את הקצינים המעורבים במידת החוק. עם זאת, אני מוצא את התגובות של אלימות והרס בעירנו כשוברות לב. כולנו יכולים לפעול למען עתיד טוב יותר מבלי להסב כאב. סינסינטי טובה מזה.”
בבחירות 2022 בארצות הברית הפסיד שאבוט למועמד הדמוקרטי גרג לנדסמן. כהונתו בקונגרס תמה בראשית ינואר 2023.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  ג'ולייט אלפרין, Like-Minded Team of 13 to Present House's Case, באתר וושינגטון פוסט, 14 בינואר 1999 (באנגלית)
↑  גרג גירקוס, Democrat Driehaus Targets Republican Chabot in Ohio House Race, באתר הניו יורק טיימס, 3 במאי 2007 (באנגלית)
↑  סטיבן פורטנוי, Freshman Ohio Rep. Steve Driehaus in Tough Rematch With Predecessor, באתר ABC News‏, 27 באוקטובר 2010 (באנגלית)
↑  שון או'קיי וזאכרי ב. וולף, How each member of the House voted on impeachment, באתר CNN‏, 18 בדצמבר 2019 (באנגלית)
↑  טיילור פופילרז, Ohio Lawmakers React To George Floyd Death, Protests, באתר Spectrum News1‏, 1 ביוני 2020 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5208 8359  LCCN: no2001086482  NARA: 10613735  SNAC: w6jm3br4  US Congress: C000266  VIAF: 2123310   WorldCat (עם VIAF): 2123310
סימון שאהין

| --- | --- |
סימון שאהין, 1994
סימון שאהין, 1994
 לידה:  1955 (בן 69 בערך) מַעֲלוֹת-תַּרְשִׁיחָא, ישראל 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, בית הספר מנהטן למוזיקה 
 שפה מועדפת:  ערבית 
 כלי נגינה:  כינור 
 www.simonshaheen.com
 
סימון שאהין (בערבית: سيمون شاهين; נולד ב-1955) הוא מלחין, נגן עוד וכינור ומלחין פלסטיני-אמריקאי.
ביוגרפיה

שאהין נולד בתרשיחא למשפחה ערבית קתולית. כשהיה בן שנתיים עברה משפחתו לחיפה. הוא למד במנזר הכרמליתי בעיר. אביו, חכמת שהין, היה נגן ומורה למוזיקה. שאהין החל לנגן בגיל 5 בעוד ואחר מכן למד לנגן גם בכינור. הוא למד באוניברסיטת תל אביב ספרות ערבית ומוזיקה. אחר כך המשיך ללימודי תואר ראשון באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, אותם סיים ב-1978. בשנת 1980 הוא היגר לארצות הברית ומאז חי ופועל משם.
הוא למד נגינה במכון מנהטן למוזיקה ומוזיקולוגיה וחינוך מוזיקלי באוניברסיטת קולומביה וכן קיבל אזרחות אמריקאית.
שאהין הלחין פסקולים למספר סרטים וייסד בניו יורק פסטיבל שנתי של מוזיקה ערבית בעיר. הוא הופיע יחד עם הצ’לן הישראלי, אוהד בר-דוד תחת הכותרת "דיאלוג מוזיקלי ישראלי-ערבי", הופעה המשלבת מלודיקה ערבית יחד עם מוזיקה יהודית עם השפעות ישראליות ומזרח אירופאיות. שאהין הופיע מספר פעמים בישראל. ב-2007 הופיע במרכז הקונגרסים עם להקתו "קנטרה" לרגל מאה שנה למנזר הכרמליתי בחיפה.
נמל האוויר והחלל מוהאבי

נמל תעופה וחלל מוהבי (באנגלית: Mojave Air and Space Port) הוא מתחם להמראות ונחיתות של מטוסים וספינות חלל. הוא כולל 3 מסלולי נחיתה.
היסטוריה

שדה תעופה במקום הוקם בשנת 1935 במטרה לשרת מתקני תעשייה ומכרות באזור. הוא כלל 2 מסלולים. בשנת 1941 לאחר המתקפה על פרל הארבור חיל הנחתים של ארצות הברית קיבל שליטה על המתקן והרחיב אותו. במהלך מלחמת העולם השנייה במתחם היו ממוקמות יחידות רבות. בשיא הפעילות באתר פעלו 145 מטוסים, רובם מטוסי אימון. לאחר סיום המלחמה המתחם עבר לצי ארצות הברית ונסגר בשנת 1947. לאחר תחילת מלחמת קוריאה פעילות באתר חודשה.
בשנת 1951 בוצעו פעולות הרחבה משמעותיות של האתר והוא חזר לשרת את חיל הנחתים של ארצות הברית. בשנת 1961 המתחם עבר לידיים אזרחיות והוקמה מנהלת East Kern Airport District (EKAD) לניהול האתר. בשנות ה-70 של המאה ה-20 התקיימו טיסות אזרחיות ללוס אנג'לס.
החל משנות ה-70 באתר התקיימו תחרויות טיס רבות. בעקבות קירבה לבסיס חיל האוויר אדוארדס באתר החל לפעות בית ספר לאומי לטייסי ניסוי.
בעקבות פיתוח תעשיית החלל הפרטית חברות החלו למקם את פעילותם במתחם. בין היתר באתר פעלה חברות שהתמודדו על Ansari X Prize. בשנת 2004 בוצע טיסה ראשונה של ספייס שיפ 1 ובשנת 2004 טיסה בה הוא זכה בפרס Ansari X.
בשנת 2005 באתר החלו טיסות של בואינג X-37.
בשנת 2018 VSS Unity יצאה מהמתחם לטיסה תת-מסלולית הראשונה שלה.
בשנת 2020 בוצע טיסה ראשונה של Launcher One.
מתקני האתר

באתר מופעלות 3 מסלולי נחיתה:
12/30 באורך 3,811 מ'
08/26 באורך 2,149 מ'
04/22 באורך 1,447 מ'
בנוסף קיימות מתקני עזק, מתחמי תחזוקה, מתקני בקרה וכו'.
ננוצלולוז

ננוצלולוז, או צלולוז מיקרופיברילי הוא ביופולימר המורכב ממיקרופיברילות של צלולוז בגודל ננומטרי. רוחבו הממוצע נע בין 5–20 ננומטר ואורכו נע בטווח רחב שבין עשרות ננומטרים ועד למיקרונים בודדים. חומר זה הוא פְּסֵאוּדוֹ-פלסטי ומכך תצורותיו הן מגוונות. ניתן לייצרו כקצף, אירוג'ל, כשכבות ננוצלולוז קשיחות וחזקות וכפולימרים גבישיים בלתי חדירים לגז.
לצלולוז מיקרופיברילי תכונות דומות לסוגים של ג'לים וזורמים הנוטים להיות צמיגיים בתנאים נורמלים, ונוזליים במאמץ גזירה. כאשר הכוחות המופעלים עליו בטלים, החומר חוזר למצבו ההתחלתי.
צלולוז מיקרופיברילי הוא חומר ביו-מתכלה והמיקרופיברילות המרכיבות אותו מקורן מחומרים שונים המכילים צלולוז, לדוגמה סיבי עץ. מיקרופיברילות אלו מתקבלות על ידי תהליך של המגון תחת לחץ, טמפרטורה ומהירות גבוהים. שיטה נוספת ליצירת מיקרופיברילות היא על ידי הידרוליזה של חומצה. משיטה זו מתקבל צלולוז ננו-גבישי (באנגלית: Cellulose nanowhiskers) בעל מיקרופיברילות גבישיות וקשיחות, הקצרות יותר באורכן (בין מאות לאלפי ננומטרים) לעומת המיקרופיברילות המתקבלות בתהליך המגון. 
חומר זה בעל פוטנציאל להוות כחומר גלם עבור מגוון רחב של יישומים בתחומים כמו מזון, היגיינה, תרופות, טכנולוגיה ועוד. בזכות תצורותיו המגוונות ניתן להתאים לו את תכונות החומר הרצויות (תכונות כימיקליות, ביולוגיות, מוליכות ועוד) לתפקוד הנבחר עבורו ובכך לייצר ממנו חומרים ננומטריים שונים ומגוונים בעלי יעילות גבוהה.
היסטוריה

הפעם הראשונה בה נעשה שימוש במונח צלולוז מיקרופיברילי הייתה בשנות ה-70 המאוחרות במעבדות של חברת ITT Rayonier בניו ג'רזי, ארצות הברית. כוונתם הייתה לתאר תוצר ג'ל שהתקבל מניסוי בו הוכנסו סיבי עץ למכונה המשמשת להמגון חלב תחת תנאים של לחץ, טמפרטורה ומהירות גבוהים. המונח צלולוז מיקרופיברילי פורסם לראשונה לציבור הרחב בתחילת שנות ה-80 כאשר יצאו לאור מספר פטנטים ופרסומים של החברה אודות החומר. בעבודה נוספת שהתפרסמה מספר שנים מאוחר יותר, תיארה החברה כיצד ניתן להכין את החומר גם כאבקה יבשה. באמצע שנות ה-90 גם מספר חברות יפניות החלו לעסוק במחקר אודות שימושים אפשריים של החומר. למעשה, עד היום ישנו מחקר מקיף ומאמצים לפיתוח התחום ברחבי העולם.
שיטות ייצור

ניתן לייצר צלולוז מיקרופיברילי מחומרים שונים המכילים צלולוז, אך לרוב נעשה שימוש בסיבי עץ. המיקרופיברילות של הצלולוז מבודדות מסיבי עץ על ידי תהליך של המגון בלחץ גבוה הגורם להפרדת דופן התא של הסיבים לקבלת פיברילות בגודל ננומטרי. 
צלולוז ננו-גבישי (באנגלית: Cellulose nanowhiskers) בעל מיקרופיברילות גבישיות קצרות וקשיחות מיוצר על ידי הידרוליזת חומצה של סיבי צלולוז נטיביים בעזרת מלח אנאורגני מרוכז, לרוב חומצה הידרוכלורית או גופרתית. לאחר ההידרוליזה, ניתן לאסוף את הגבישים מהתמיסה החומצית על ידי צנטריפוגה.
מבנה

המבנה של הצלולוז נחקר בטכניקות כמו מיקרוסקופ אלקטרונים חודר (Transmission Electron Microscope, TEM), מיקרוסקופ אלקטרונים סורק (Scanning Electron Microscope, SEM), מיקרוסקופ כוח אטומי (Atomic Force Microscope,AFM), פיזור ועקיפה של קרני רנטגן ותהודה מגנטית גרעינית (NMR,(Nuclear Magnetic Resonance. בעזרת השילוב של טכניקות אלו נמצא כי רוחבן הממוצע של המיקרופיברילות נע בין 5–20 ננומטר ואורכן נע בטווח רחב שבין עשרות ננומטרים ועד למיקרומטרים בודדים. את אורכן המדויק של המיקרופיברילות קשה מאוד לקבוע, זאת בעקבות המבנה הסבוך שלהן, ועקב הקושי לזהות את 2 הקצוות של כל מיקרופיברילה בודדת. 
ננוצלולוז המצוי בתרחיף אינו תמיד הומוגני, ולעיתים רכיביו מצויים במבנים שונים כמו צברים של ננופיברילות.
שימושים

התכונות המגוונות של הננוצלולוז (תכונות מכניות, סידור בשכבות, צמיגות ועוד) מייעדות את החומר למגוון רחב של שימושים.
שימושים > נייר וקרטון

עקב עלותו הזולה ובזכות תכונותיו כחומר דק, חזק וגמיש קיים פוטנציאל ליישום של ננוצלולוז בתחום של ייצור נייר וקרטון. ננוצלולוז יכול לחזק את הקשרים שבין הסיבים, ובכך לחזק את מוצרי הנייר השונים. בנוסף, ננוצלולוז יכול לשמש כחסם עבור ניירות עמידות לשמן וכחומר סופח יבש או נוזלי.
שימושים > יצירת חומרים מרוכבים

התכונות של הננוצלולוז מאפשרות להשתמש בו כחומר מחזק גם למוצרי פלסטיק. נמצא כי ננוצלולוז משפר את התכונות המכניות של מוצרים רבים כמו שרפים תרמוסטים, תווכים מבסיס של עמילן, לטקס (גומי טבעי) וסיבים סינתטיים.
שימושים > מזון

השימוש בג'ל ננוצלולוז בתחום המזון זוכה להתעניינות רבה בזכות התכונות הראולוגיות של החומר. חומר זה משמש כתחליף דל קלורי לתוספים פחמימתיים המשמשים לעיבוי, כבסיס של חומרי טעם וכמייצבים במגוון מוצרי מזון. חומר זה שימושי לייצור של מרקים, רטבים, מילויים, אפיפיות, צ'יפס, פודינג ועוד.
שימושים > שימושים רפואיים, פרמקולוגים וקוסמטיים

ישנם מספר שימושים פוטנציאלים בננוצלולוז עבור תחום הרפואה והקוסמטיקה. חומר זה יכול לשמש כאירוג'ל סופח נוזלים (בפדים, טמפונים, תחבושות וחיתולים), כחומר ציפוי עבור מוצרי קוסמטיקה שונים, כשכבת חסם אנטימיקרוביאלית, כחומר מוצק בטבלייה שנועדה לטיפול בבעיות מעיים, כאבקה בלתי פעילה בתרכובת תרופתית, כמרכיב של פילטר לתאי דם במהלך עירוי דם ועוד.
שימושים > שימושים נוספים

מכיוון שננוצלולוז הוא חומר מוליך חשמל, ניתן לעשות בו שימוש כמרכיב של רכיבי מחשב או חומר לחיזוק ממברנה של רמקולים וחומרים מוליכים נוספים. בנוסף, בזכות היותו חומר קל משקל וחזק מאוד, חומר זה יכול לשמש כחומר להרכבת רהיטים ואף לשמש לאמצעי לחימה כמרכיב להכנת שריון וזכוכית משוריינת.
ראו גם

ביוננוטכנולוגיה
ננו-חומרים
הערות שוליים

↑  (אנ')
↑  Aulin, Christian; Susanna Ahola, Peter Josefsson, Takashi Nishino, Yasuo Hirose, Monika Österberg and Lars Wågberg (2009). "Nanoscale Cellulose Films with Different Crystallinities and Mesostructures-Their Surface Properties and Interaction with Water". Langmuir 25 (13): 7675–7685. doi:10.1021/la900323n. PMID 19348478.
↑  Peng, B. L., Dhar, N., Liu, H. L. and Tam, K. C. (2011). "Chemistry and applications of nanocrystalline cellulose and its derivatives: A nanotechnology perspective.". The Canadian Journal of Chemical Engineering 89 (5): 1191–1206.
↑  Turbak, A.F.; F.W. Snyder, and K.R. Sandberg (1983). "Microfibrillated cellulose, a new cellulose product: Properties, uses and commercial potential". In A. Sarko (ed.). Proceedings of the Ninth Cellulose Conference. Applied Polymer Symposia, 37. New York City: Wiley. pp. 815–827. ISBN 0-471-88132-5.
↑  Herrick, F.W.; R.L. Casebier, J.K. Hamilton, and K.R. Sandberg (1983). "Microfibrillated cellulose: morphology and accessibility". In A. Sarko (ed.). Proceedings of the Ninth Cellulose Conference. Applied Polymer Symposia, 37. New York City: Wiley. pp. 797–813. ISBN 0-471-88132-5.
↑  Berglund, Lars (2005). "Cellulose-based nanocomposites". In A.K. Mohanty, M. Misra, and L. Drzal (Eds). Natural fibers, biopolymers and biocomposites. Boca Raton, Florida: CRC Press. pp. 807–832. ISBN 978-0-8493-1741-5.
↑  Chinga-Carrasco, G.; Yu, Y., Diserud, O. (21). "Quantitative Electron Microscopy of Cellulose Nanofibril Structures from Eucalyptus and Pinus radiata Kraft Pulp Fibers". Microscopy and Microanalysis 17 (4): 563–571. Bibcode:2011MiMic..17..563C. doi:10.1017/S1431927611000444.
↑  Chinga-Carrasco, G., Miettinen, A., Luengo Hendriks, C.-L., Gamstedt, E.K., Kataja, M. (2011) Structural Characterisation of Kraft Pulp Fibres and Their Nanofibrillated Materials for Biodegradable Composite Applications. InTech. ISBN 978-953-307-352-1.
↑  Chinga-Carrasco, G. (13). "Cellulose fibres, nanofibrils and microfibrils: The morphological sequence of MFC components from a plant physiology and fibre technology point of view". Nanoscale Research Letters 6: 417.  Bibcode:2011NRL.....6..417C. doi:10.1186/1556-276X-6-417
סטיב שלכטר

| --- | --- |

סטיב שלכטר, 1982
 לידה:  30 ביוני 1954 (בן 70) ניו יורק שבארצות הברית
 עמדה:  סנטר (כדורסל)
 גובה:  2.07 מטרים
 קבוצות כשחקן
 1976–1986   1986–1987   1987–1988   1988–1993   1993–1994   1994–1995   1995–1996:  הפועל רמת גן   מכבי חיפה    מכבי נתניה    מכבי חדרה    הפועל עפולה   בני הרצליה   הפועל בית אליעזר
 הישגים כשחקן
 בני הרצליה - גביע המדינה (1995)
סטיב שלכטר (באנגלית: Steve Schlachter; נולד ב-30 ביוני 1954) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הסנטר.
ביוגרפיה

נולד בארצות הברית בעיר ניו יורק להורים יהודים ויליאם וסיביל. בשנים 1972–1976 שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דלאוור. עלה לישראל והצטרף לקבוצת הפועל רמת גן בה שיחק 10 עונות, במהלכן הייתה הקבוצה 5 פעמים סגנית האלופה ו-5 פעמים הגיעה לגמר גביע המדינה, אך לא זכתה. לאחר מכן שיחק עונה אחת במכבי חיפה ועונה אחת במכבי נתניה. בשנת 1988 הצטרף לקבוצת  מכבי חדרה ששיחקה בליגה השנייה ובעונת 1990/1991 עלה איתה לליגה הראשונה. בעונת 1994/1995 שיחק בקבוצת  הפועל עפולה ועונה לאחר מכן הצטרף לקבוצת בני הרצליה איתה זכה בגביע המדינה. בעונת 1995/1996 שיחק בהפועל בית אליעזר מן הליגה השלישית ופרש בתום העונה ממשחק. קלע במסגרת הליגה הלאומית 4,712 נקודות.
שלכטר שיחק בנבחרת ישראל בין השנים 1980–1986, ובמסגרתה השתתף 3 פעמים באליפות אירופה בכדורסל: בצ'כוסלובקיה (1981), בצרפת (1983) ובמערב גרמניה (1985). שיחק 67 משחקים במסגרת הנבחרת.
ביוגרפיה > לאחר פרישתו ממשחק

בעשור השני של המאה ה-21, שלכטר משמש כפיזיותרפיסט, ובשנים 1995–2001 שימש בתפקיד זה בנבחרת ישראל בכדורסל. מתגורר במושב חניאל. בנו ג'רמי שיחק אף הוא במכבי חדרה ובליגות המשנה.
הערות שוליים

↑  אהוד כהנים, סטיב שלכטר: פייזר לא יחזור לעצמו ב-100%, באתר ynet, 19 בפברואר 2008
↑  יובל פייס, שלכטר. הדור הבא, באתר ynet, 18 באוגוסט 2000
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1981 (מקום שישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 בוטרייט •  2 ויליס •  3 זלוטיקמן •  4 קנז •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 סילבר • 10 ג'מצ'י • 11 חוזז • 12 ינאי • מאמן: קליין  |  1 בוטרייט •  2 ויליס •  3 זלוטיקמן •  4 קנז •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 סילבר • 10 ג'מצ'י • 11 חוזז • 12 ינאי • מאמן: קליין  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1983 (מקום שישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 לאסוף •  2 אלימלך •  3 סילבר •  4 ארואסטי •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 זלוטיקמן •  ‏8‏ ‏זיסמן‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 יעקובי • 11 בוגין • 12 ויליס • מאמן: קליין  |  1 לאסוף •  2 אלימלך •  3 סילבר •  4 ארואסטי •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 זלוטיקמן •  ‏8‏ ‏זיסמן‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 יעקובי • 11 בוגין • 12 ויליס • מאמן: קליין  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1985 (מקום תשיעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 בינו •  2 דניאל •  3 יעקובי •  4 ארואסטי •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 זלוטיקמן •  ‏8‏ ‏זיסמן‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 ליפין • 11 חוזז • 12 ויליס • מאמן: שרף  |  1 בינו •  2 דניאל •  3 יעקובי •  4 ארואסטי •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 זלוטיקמן •  ‏8‏ ‏זיסמן‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 ליפין • 11 חוזז • 12 ויליס • מאמן: שרף  | ישראל |
סימון תמר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בינואר 1932 סוק אהראס, צרפת 
 פטירה:  15 בינואר 1982 (בגיל 50) פריז, צרפת 
 מוקד פעילות:  אלג'יריה אלג'יריה צרפת צרפת
 סוגה:  מאלוף 
 
סימון תמר אלוש (בערבית: سيمون تمار, בצרפתית: Simone Tamar;‏ 15 בינואר 1932 – 15 בינואר 1982) הקרויה גם "קול הזהב של קונסטנטין", הייתה זמרת יהודיה-אלג'יראית שלמרות שני אלבומיה היחידים וחייה הקצרים, התמקמה היטב כאחד הקולות היפים והבולטים של מוזיקת המאלוף מקונסטנטין.
קורות חיים

נולדה בסוק אהראס שבאלג'יריה למשפחה יהודית. כבר מגיל צעיר החלה לשיר בבתים באירועים משפחתיים. מיד לאחר הופעתה הראשונה בציבור ב-1976, נתפרסמה במהרה והפכה אהודה והחלה להופיע עם מיטב המעללמים של קונסטנטין, ובראשם שייח׳ ריימונד שהיה המורה שלה (חמו של אנריקו מסיאס שנחשב לסמל ענק של מוזיקת המאלוף האלג׳יראית-תוניסאית המיוחדת לקונסטנטין ואשר נרצח בידי קיצוניים ב-1961)
המשיכה להישאר בקשר עם העיר קונסטנטין גם לאחר עזיבת מרבית היהודים בין 1950–60 ועזבה את אלג'יריה הרבה אחרי שקיבלה את עצמאותה. ב-1981 הקליטה את שני אלבומיה היחידים ב-פריז.
נפטרה בפריז ב-15 בינואר 1982, כשהיא חוגגת את יום הולדתה החמישים.
הערות שוליים

1 2 3  נטע אלקיים نيطع القايم Neta Elkayam, באתר www.facebook.com
↑  Unknown, ๑۞๑ Thagaste ๑۞๑: Simone Tamar née Allouche Souk Ahras 15 janvier 1932 - Paris 15 janvier 1982, ๑۞๑ Thagaste ๑۞๑, ‏2012-06-23
1 2  Célébrités, www.constantine-hier-aujourdhui.fr
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13954495r (data)  ISNI: 0000 0000 0307 8031  VIAF: 24793379   WorldCat (עם VIAF): 24793379 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נח פלר

פרופ' נח פלר
נח פֶלֶר (1908, קובנה, ליטא הרוסית – 1986, פתח תקווה) היה רופא מנתח ישראלי, חוקר בדרגת פרופסור, פעיל ציוני ממייסדי בית החולים השרון בפתח תקווה ומנהלו במשך 27 שנה.
לקריאה נוספת

מרדכי נאור, בכל הלב: סיפורו של פרופסור נח פלר, הוצאת מלוא, 1985
'נח פלר', בתוך: אברהם תורי (עורך), תרומת יהודים מליטא לבניין הארץ ומדינת ישראל, תל אביב, אפריל 1988, עמ' 18–19
הערות שוליים

↑  מרדכי נאור, בכל הלב: סיפורו של פרופסור נח פלר, הוצאת מלוא, 1985, עמ' 12.
↑  לאה עבדה תחילה כמורה פרטית לנגינה ולאחר מכן כמנהלת חשבונות בחברת החשמל, מקום עבודתה עד לפטירתה ב-1964. פרטים על מותה של לאה מתוך: "נח פלר" ב: חיפוש וקריאה מקוונת בדפי העיתון "דבר" בשנים 1925-1981, באתר עיתונות יהודית היסטורית. מלאה היה לו בן שאול ושתי בנות תאומות אמירה ועדנה. ד"ר פלר נישא מאוחר יותר לג'וליה, ילידת עיראק.
↑  מבנה המרפאה הנישא על עמודים בעלי כותרות דוריות שנבנה בשנים 1923–1924 תוכנן על ידי הארכיטקט הנודע יוסף ברלין. בשנות ה-60 נהרס המבנה ברחוב מזא"ה 3, כשראשי אגף הנכסים של קופת החולים הכללית ייעדו את המגרש לטובת בניין מרפאות מודרני שמעולם לא נבנה. השטח שימש במהלך שנות ה-70 וה-80 חלק ממגרש החנייה של בית החולים "הדסה". ובסופו של דבר הפך לחלק מפרויקט הבנייה רובע לב העיר. המקום בו פעלה מרפאת קופת חולים הראשונה הפך לכניסת כלי הרכב לחניון התת-קרקעי של הפרויקט ומגדל המגורים הנישא מעליו. ראו: דני רכט, מרפאת מנדלברג, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה" ראו גם: "אדריכל יוסף ברלין", באתר פרויקט תל אביב ("פרויקטים של יוסף ברלין בתל אביב").
↑  ההורים ואחותו דבורה שכבר הייתה לה ילדה משלה והיא עצמה בהריון, נספו מאוחר יותר בשואה.
↑  עד להקמתו של בילינסון היה ל"קופת חולים" רק בית חולים אחד בכל הארץ – בית החולים בעמק בעפולה שהוקם בשנת 1930.
↑  בנובמבר 1945 נתפסה אוניית המעפילים "ברל כצנלסון" בידי הבריטים, לאחר הורדת המעפילים. ובתגובה ללכידתה, פוצצו כוחות הפלמ"ח את תחנות משטרת החופים בגבעת אולגה ובסידנא עלי. בעקבות זאת ערך הצבא הבריטי פשיטה וחיפוש בקיבוץ אחר מעפילים ומתנקשים בתחנות משטרה. מראה שפיים עם חדירת הבריטים היה כשל נקודת אויב מבוצרת. החיילים ריכזו את החברים בבית העלמין כשהרובים מכוונים אליהם, החברים נדחפו והוכו, ופניהם של אחדים היו מכוסים דם. בניסיון לפרוץ את המצור נהרג אליהו ריינסקי שעל שמו נקראה גבעת אליהו. ראו: "ההיסטוריה של שפיים (נובמבר 1945)", באתר קיבוץ שפיים.
↑  "יקירי פתח תקווה", באתר פתח תקווה אם המושבות (עיריית פתח תקווה, מנהל התרבות).
↑  נערך על פי "רשימת פרסומיו של פרופ' נח פלר", בתוך: מרדכי נאור, בכל הלב: סיפורו של פרופסור נח פלר, הוצאת מלוא, 1985, עמ' 233–239 (עריכה חלקית). ובנוסף, נכללו פריטים ממקורות אחרים.
↑  כתב עת לרופאי קופת החולים הכללית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432144405171  ISNI: 0000 0000 3097 5491  LCCN: n92011994  VIAF: 36104766   WorldCat (עם VIAF): 36104766
סון או פיורנה

סון או פיורנה (בנורווגית: Sogn og Fjordane, בתעתיק לעברית: "סוגן או פיורדנה") היה אחד ממחוזות נורווגיה עד 2020. ב-1 בינואר 2020 מוזג המחוז עם הורדלנד והפך לחלק ממחוז וסטלן.
היה זה המחוז השמיני בגודלו ולו גבול משותף עם המחוזות מרה ורומסדל, אופלנד, בוסקרוד והורדלנד. מנהל המחוז היה בלייקנגר. המחוז הוא מקום מושבם של שני אתרי המורשת העולמיים של אונסק"ו, כנסיית אורנס ונרייפיורד.