stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
באד קיסינגן
אתר מורשת עולמית

באד קיסינגן הייתה אחת מעיירות הספא המובילות במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, אשר בגרמנית נקראות ולטבאד ("Weltbad", מרחצאות עולמיות). הן נבדלות מאתרי ספא אחרים בעיקר באמצעות הקריטריונים הבאים:
בידור: חיי החברה ב"וולטבאד" חשובים לא פחות מהפעילות הרפואית, או אפילו יותר. ולטבאד הציע הזדמנויות רבות לאורחי הספא לבלות את זמנם הפנוי, כגון פעילות גופנית וספורט, טיולים בסביבה, תיאטרון וקונצרטים, ספרייה ומשחקים.
אורחים: ולטבאד היה אטרקטיבי לאורחים מכל חמש היבשות. תשומת לב מיוחדת הוקדשה למבקרים בולטים, אשר משכו מבקרים רבים יותר, במיוחד מהאצולה וממעמד הביניים היוקרתי.
אדריכלות: יש רובע ספא, מגורים עם וילות, אזורים לעסקים וטיפול, גנים ופארקים עם מעבר חלק לנוף שמסביב.
תשתיות והיצע: למרות מספר התושבים המצומצם, הציע ולטבאד לאורחיו את כל אמצעי הנוחות של התקופה, שאפילו לא היו נפוצים בכל הערים הגדולות. אלה כללו קישורי תחבורה טובים, מתקני תקשורת (כגון טלגרפיה וטלפון בטכנולוגיה החדישה ביותר), הצעות לקניית מוצרי יוקרה, מלונות וגסטרונומיה ייחודיים וכן טכנולוגיה חדישה לאספקת אנרגיה, אספקת מים ותברואה.
באד קיסינגן ועוד עשר ערי מרחצאות ספא מסורתיות כאלו הפכו לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם "ערי הספא הגדולות של אירופה" בשנת 2021.
אמנות ותרבות > מוזיאונים

מוזיאון ביסמרק באובר סלין (מפעלי המלח העליונים)
תערוכה קבועה: חיים יהודיים בבית הספר היהודי לשעבר
מוזיאון קרדינל דופפנר בהאוזן.
אמנות ותרבות > מוזיקה

פסטיבל המוזיקה הקלאסית קיסינגר זומר (Kissinger Sommer) בהשתתפות תזמורות וסולנים בעלי שם בינלאומי הוא גולת הכותרת בלוח השנה התרבותי.
אולימפיאדת הפסנתר קיסינג'ר (Klavierolymp), תחרות פסנתרנים צעירים, הקשורים לקיסינגר זומר, מתקיימת בסתיו.
בכל חורף מתקיים פסטיבל מוזיקה נוסף בשם קיסינגר וינטרצאובר (Kissinger Winterzauber).
תחרות להקות כלי נשיפה ממתכת של גרמניה התארחה בבאד קיסינגן בשנים 2014 ו-2016.
אמנות ותרבות > אירועים אחרים קבועים

פסטיבל ראקוצ'י החגיגי השנתי בסוף השבוע האחרון של יולי מתקיים לכבוד הדמויות ההיסטוריות שחייהן היו קשורים לבאד קיסינגן. גולת הכותרת היא המצעד ביום ראשון אחר הצהריים. דמויות היסטוריות מיוצגות על ידי אזרחי העיר במהלך כל סוף השבוע, ולוקחות חלק בחיי העיר.
"הסתיו הקברטי של קיסינגן" (Kissinger Kabarettherbst) היא סדרת הופעות של אמני קברט בסתיו.
אמנות ותרבות > אדריכלות

קיומה של סופריוריס סלינה (superioris salina, לטינית: "מלחה עילית") ידוע כבר בשנת 823 במיקום אתר הפקת המלח אונטרה סלינה (Untere Saline) של ימינו. חורבת טירת בוטנלאובן, שנבנתה בסביבות 1180, מתנשאת מעל העיר. בשנת 1738 צייר האדריכל בלתזאר נוימן (אנ') את הנוף הכללי של קיסינגן של ימי הביניים המאוחרים עם חומת עיר עבה ו-14 מגדלים בשטח של 240 על 240 מטר.
כיום העיר העתיקה ורובע הספא יוצרים שני אזורים עירוניים מנוגדים מאוד: היישוב מימי הביניים, שהורחב לעיר במאות ה-13 וה-14, ורובע הספא הצמוד, שתוכנן על גבי לוח שרטוט במאה ה-18. חומת העיר המפרידה בין שני האזורים, שנמשכה לאורך הצד הדרומי של גראבנגאסה עד למגדל האש, נעלמה לגמרי. קודם כן נקבע לודוויגשטראסה כרחוב הראשי החדש של העיר שהורחב לעיירת ספא מרווחת. בנוסף, בעידן השגשוג שלפני מלחמת העולם הראשונה הוחלפו בתים ישנים בבניינים היסטוריים גדולים בחזיתות הראשיות בתוך העיר העתיקה. מאז אוחדו שני האזורים כמקבץ של מבנים המוגנים בחוק.
אמנות ותרבות > אדריכלות > מבנים אזרחיים אחרים

בית העירייה הישן הוא בעיצוב רנסאנס משנת 1577. בית העירייה של היום הוא האחוזה לשעבר של משפחת האציל פון האוסליין, שנבנתה על ידי יוהאן דינצנהופר בשנת 1706. בין השנים 1838 - 1913 נבנתה ארקדה (Arkadenbau) מסביב לגן הספא על ידי פרידריך פון גרטנר, כמו גם אולם המזרקה (Brunnenhalle) והטרקלין (Wandelhalle), בהתאם לעיצוב של מקס ליטמן. ליטמן עיצב גם את תיאטרון הספא (Kurtheater), שהושלם בשנת 1905, ואת אולם הקונצרטים (Regentenbau), שנחנך בשנת 1913. בניין תחנת הרכבת, עם חזית בסגנון התחייה של הרנסאנס, נבנה בשנת 1874 בפיקוחו של פרידריך בורקלין. KissSalis Therme נפתח בשנת 2004. זהו אחד ממרחצאות הבריאות הגדולים באירופה, ופרויקט הבנייה הגדול ביותר בעיר מאז מלחמת העולם השנייה. נקודת עניין נוספת היא הקזינו בפארק הספא.
אמנות ותרבות > אדריכלות > מבני דת

קפלת מריה (Marienkapelle) – קפלה מימי הביניים שחודשה והורחבה על ידי האדריכל בלתזאר נוימן (אנ').
כנסיית הלב הקדוש של ישו (Herz-Jesu-Kirche) – כנסיית הקהילה הקתולית שנבנתה בסגנון נאו-גותי בשנת 1882 על ידי אנדריאס לוהרי. גובה המגדל הוא 67 מטרים.
כנסיית יעקב הקדוש (Jakobuskirche) – הייתה כנסיית הקהילה הקתולית הישנה של באד קיסינגן. המגדל מתוארך למאה ה-14, הכנסייה - המחליפה את קודמתה מימי הביניים - נבנתה בשנים 1772–1775 על ידי יוהאן פיליפ גייגל בסגנון קלאסי.
כנסיית המושיע (Erlöserkirche) – כנסייה לותרנית שהוקמה בשנת 1847 על פי תוכניות האדריכל פרידריך פון גרטנר (אנ'), והורחבה בשנת 1891 על פי תוכניותיו של אוגוסט טיירש.
כנסיית סרגיוס הקדוש מרדונש (Kirche des Sergius von Radonesch) – כנסייה רוסית אורתודוקסית שנחנכה בשנת 1901, תוכננה על ידי האדריכל של הצאר ויקטור שרוטר בסגנון נאו ביזנטי והוקם על ידי האדריכל קרל קראמפף (גר') עבור אורחי הספא הרוסים הרבים.
הכנסייה האנגליקנית (Anglikanische Kirche) – נבנתה בשנת 1862 עבור אורחי הספא הבריטים ונמכרה לקהילה הלותרנית בשנת 1953. את הבניין הרעוע החליף המרכז הקהילתי הלותרני בשנת 1968.
מוזיאון ביסמרק
בית העירייה הישן וכיכר השוק
הקזינו
התיאטרון
מגדל האש מהמאה ה-15
יהודים בבאד קיסינגן

התושבים היהודים הראשונים התיישבו בבאד קיסינגן במאה ה-13. מאז פרעות רינדפלייש שהסתיימו בשנת 1298 הם חיו כיהודים מוגנים (Schutzjude) בין היתר בקיסינגן תחת חסות משפחת האצילים פון ארטל, שהובילה להקמת גטו עירוני. המצב השתפר רק עם צו יהודי בוואריה (גר') משנת 1813. הרבנות בנפת באד קיסינגן (גר') הוקמה בשנת 1839. בית הכנסת הישן נבנה בשנים 1851–1852 כתחליף למקום התפילה שנבנה בשנת 1705. בשנת 1902 נבנה בית הכנסת החדש על פרומנדשטרסה בתכנונו של האדריכל קרל קראמפף (גר') כבניין מייצג לאירוח אורחי ספא יהודים. בית הכנסת הישן נהרס בשנת 1928. בשנת 1925 הייתה הקהילה, שמנתה 504 חברים, אחת מעשר הקהילות היהודיות הגדולות בבוואריה.
בשנת 1934 עוררה פרשת בריכת השחייה (Schwimmbadaffäre) סערה בינלאומית כאשר מועצת העיר סירבה להכניס יהודים לבריכת השחייה של העיר, וגרמה לאורחי ספא יהודים רבים להתרחק מהעיר. בית הכנסת החדש ניזוק במהלך הפוגרומים בנובמבר בשנת 1938. למרות הנזקים הניתנים לתיקון, מועצת העיר באד קיסינגן הרסה אותו בשנת 1939. בשנת 1942 גורשו תושבים יהודים לגטו איזביצה בפולין וטרזיינשטט בצ'כיה, 69 יהודים מקיסינגן נרצחו.
לאחר תום המלחמה לא היו עוד יהודים בבאד קיסינגן והקהילה חדלה להתקיים. מאוחר יותר התגוררו בעיירה 25 יהודים שוב. בשנת 1959 נבנה חדר תפילה על פרומנדשטרסה וב-1993 על רוזנשטראסה עם בית ההבראה עדן-פארק הכשר, בית ההארחה היחיד הכשר היחיד בגרמניה.
בשנת 2008 החליטה מועצת העיר באד קיסינגן להניח אבני נגף בעיירת הספא כחלק מפרויקט שטולפרשטיין להנצחת קורבנות הנאציזם. אז הוקמה יוזמת השטולפרשטיין של אזרחי באד קיסינגן (Bürger-Initiative Bad Kissinger Stolpersteine).
אבני הנגף הראשונות הונחו בשנת 2009.
בין היהודים הידועים שמקורם בבאד קיסינגן: ג'ק שטיינברגר, חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 1988 ומאיר לב (Meyer Löb) שב-1817 בחר בשם המשפחה קיסינגר על שם העיירה. הוא היה סבא רבא רבא של הנרי קיסינג'ר.
ביאורים

↑  עימות שהתחולל בין השנים 1872 עד 1878 בין ממשלת ממלכת פרוסיה בראשות אוטו פון ביסמרק לבין הכנסייה הרומית-קתולית בראשות האפיפיור פיוס התשיעי. הנושאים העיקריים במחלוקת היו שליטה פקידותית בחינוך ובמינויים הכנסייתיים
↑  חברת סקרים גרמנית
הערות שוליים

↑  Ein Platz für das Weltbad Bad Kissingen
↑  Landwehr, Andreas (24 ביולי 2021). "'Great Spas of Europe' awarded UNESCO World Heritage status". Deutsche Presse-Agentur. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Edward Austin Sheldon (1875). "Battle of Kissingen". The first[-fifth] reader. Scribner, Armstrong & company.
↑  Sidney Bradshaw Fay, The system of secret alliances: 1907-1914, triple alliance and triple entente in opposition, from The Origins of the World War
↑  "Archived copy" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-26 בפברואר 2017. נבדק ב-25 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
↑  Weltbad Kissingen
↑  The Great Spa Towns of Europe
↑  Wandelhalle
↑  ראו רשימת אבני נגף, בויקיפדיה הגרמנית: Liste der Stolpersteine in Bad Kissingen
↑  Bad Kissinger Stolpersteine
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550574905171  GND: 4030875-3  LCCN: n81090717  MusicBrainz: be73caa1-50cc-44c0-8a2f-0025a57c6fb7  NKC: ge402115  SUDOC: 148594662  VIAF: 153616607   WorldCat (עם VIAF): 153616607 
בית הארקדה והפארק
שלב ראשון (בחזית):
 אולם שעבר מקום עם קיר תומך ופלטפורמה מוגבהת בשני מטרים
שלב שני:
 אולם המזרקה הראשון (1842 עד 1909) ובית ארקדה מימין (קצה דרום)
אולם הקונצרטים Regentenbau
בית הכנסת החדש למחרת פרעות ליל הבדולח
קונגו (קבוצה אתנית)

| --- | --- |

 אוכלוסייה
 18,904,000
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו   הרפובליקה של קונגו הרפובליקה של קונגו   אנגולה אנגולה   גבון גבון
אנשי קונגו (Kongo people), הנקראים גם באקונגו (Bakongo), הם קבוצה אתנית הדוברת-'קיקונגו' (KiKongo). אנשי הקונגו חולקים שפה, תרבות ואזור מחיה לאורך החוף האטלנטי של אפריקה, החל מפואנט נואר בצפון ועד לואנדה בדרום. ממזרח הטריטוריה מוגבלת על ידי נהר הקוונגו (Kwango) ובצפון מזרח על ידי מאגר מליבו (Malebo), אזור בנהר הקונגו.
אנשי הקונגו שוכנים כיום בשלוש מדינות נפרדות: הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו שם הם מהווים חלק ניכר מהאוכלוסייה, ואנגולה שם הם מהווים מיעוט אתני. עיסוקם העיקרי הוא חקלאות והם מגדלים קסווה, בננות, תירס, בטטות, בוטנים, שעועית וטרו. בנוסף, עוסקים גם בייצוא קפה, קקאו, בננות ושמן דקלים. חלקם עדיין עוסק בדייג ובצייד, אך כיום רובם גרים ועובדים בעיר. אלו השוכנים בכפר מנהלים את הכפר באופן עצמאי וללא תלות בכפרים מסביב. מקור שמה של קבוצה אתנית זו הוא בממלכת קונגו הקדומה, שממנה נותרו שרידים בודדים במממלכה זו. דתם של אנשי הקונגו סובבת סביב האבות הקדומים ועבודת אלילים ומהווה חלק בלתי נפרד מהמערך החברתי. כמו כן, ההשתייכות לשושלת נקבעת על פי האם.
שפה

חלק מהאזור המערבי של מרכז אפריקה ועד לאזור הדרומי של יערות קו המשווה מיושב על ידי אנשים הדוברים ניבים שונים של שפת הקונגו ושפות דומות אחרות. השפה המדוברת בקונגו נקראת 'קיקונגו', המשתייכת למשפחת שפות הבנטו. קיימים כ־600 ניבי בנטו המשתייכים לקבוצת השפות ניז'ר-קונגו. לכל שפה שלושה מרכיבים: מרכיב ראשון הוא החלק שירשו מהאבות הקדומים, מרכיב שני הוא החלק שהתחדש במהלך האבולוציה של השפה והמרכיב השלישי הוא החלק בו נקלטו חלקים משפות אחרות לאורך הדרך (למשל מהפורטוגלים ששלטו באזור זה במאה ה-16). השפה המהווה את האב הקדמון של מגוון השפות העכשוויות נקראת פרוטו-בנטו והתפתחה לפני יותר מ – 5,000 שנה. דוברי שפות הבנטו שוכנים בעיקר במזרח ודרום קמרון וכן הניבים השונים מחולקים לפי אזורים גאוגרפיים (חלוקה שנעשתה על ידי מלקולם גט'רי (Malcolm Guthrie ) בשנת 1948).
שם

השם של ממלכת קונגו נגזר מהמילה 'nkongo', שפירושה "צייד", מקצוע שזוהה עם גבורה והרפתקנות.
נהר הקונגו

נהר הקונגו הוא השני באורכו באפריקה. הוא גובל עם עמק הבקע הגדול במזרח אפריקה ומגיע עד לאוקיינוס האטלנטי במערב. הנהר נפרש על 3.8 מיליון קמ"ר. מיני דגים רבים, החיים בנהר זה, לא נמצאו באף מקור מים אחר בעולם. לפני שאזור זה אוכלס, נהר הקונגו (הנקרא גם 'זאיר' - Zaire) שימש כמקום מפגש לאנשי הקונגו. ממלכת הקונגו, שנוסדה בשנת 1400, הוקמה בגדה השמאלית, בחלקו הנמוך, של נהר הקונגו. במאה ה – 18 אנשי הנהר עסקו בדיג או במסחר והוקם שוק בו סחרו בכלי חרס, מלח וקנה-סוכר. כמו כן, בתקופה בה סחרו בעבדים, השווקים בנהר הקונגו הוצפו בסחר בעבדים. מלכים באזור זה קיבלו שליטה רבה יותר ככל שהיקף סחר העבדים באזור שלהם עלה.
היסטוריה > ממלכת קונגו

ממלכת קונגו הוקמה במאה ה - 14 במערב אפריקה, דרומית לנהר הקונגו. גבולות הממלכה היו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (כיום) ממזרח ואנגולה מדרום. הממלכה נוהלה על ידי מונרך ששלט על כל השטח והציב מושלים מטעמו. לעיתים קרובות היה המלך דואג לבקר בערי הבירה הפרובינציאליות.
אופן העברת השלטון לא התנהל באופן מסורתי של העברה מאב לבן. בממלכה זו קבוצת חכמים בחרו את המלך מבין קבוצת מועמדים שנחשבו בעיניהם לראויים. המועמד נבחר על- פי יכולתו להעניק לגיטימציה לרעיונותיו הפוליטיים, המדיניים והצבאיים וכן על יחסיו עם האלים. על-מנת להראות את יכולתם למשול, על המונרכיה הקונגולזית היה להציג את הביגוד המלכותי הרשמי ואת המיתוסים והטקסים המלכותיים.
בשנת 1483 הגיעו הפורטוגלים לקונגו במהלך מסעם למציאת דרכי סחר חדשות מהודו. כבר אז היה בממלכה מסחר ושווקים. התנהלה מערכת מסודרת להעברת סחורות וכן ממשל הכולל מטבע רשמי הנקרא נזימב (Nzimb).
בעשור הראשון להגעת הפורטוגזים, הקונגולזים והפורטוגזים קיימו קשרי מסחר ואף הקימו שגרירויות. ככל הנראה, היחסים הטובים היו בזכות המלך של אותה תקופה - נזינגה א נקאו (Nzinga a Nkuwu), אשר מלך בין השנים 1470–1509. המלך הוטבל לנצרות בשנת 1491 והנהיג רפורמות חדשות בממלכה.
משנת 1500 הסחר עם ממלכת קונגו התרחב. אנשי קונגו ייבאו יועצים טכנולוגיים ומוצרי יוקרה. תחילה הם שילמו על המוצרים בעזרת צמידי נחושת ושנהב, אך לאחר תקופה הפורטוגזים הסכימו לקבל רק עבדים בתמורה לסחורות שסיפקו. העבדים היו צמיתים, שבויי מלחמה ומקומיים שנחטפו לעבדות.
החטיפות גרמו לשינוי ביחסים בין הפורטוגזים לאנשי קונגו, וצורת השלטון השתנתה עקב לחץ מהפורטוגזים. בשנת 1509 ירש אפונסו (Afonso) את שלטון הממלכה מאביו. כמות החטיפות הגוברת והסחר בעבדים גרם לחוסר שקט בקרב אנשי קונגו והמלך אפונסו היה הראשון שניסה למחות על כך למלך פורטוגל, אך ללא הצלחה. בשנת 1520 עקב החטיפות המרובות הונהגו חוקים בנוגע לייצוא עבדים, והונהגה ביקורת בנמלים המרכזיים של קונגו שהתנהלה על ידי אנשי הממלכה. כתוצאה מכך 3000 - 2000 עבדים יוצאו כל שנה מקונגו במשך עשור. למרות מספרים גבוהים אלו, הדרישה לעבדים גדלה וסוחרי עבדים פורטוגזים הציעו מוצרי יוקרה למי שיביא להם עבדים. בשנות ה - 60 של המאה ה - 16 נמכרו כ-7,000 עבדים בשנה ויוצאו לאמריקה. אנשי הקונגו היו מעורבים בסחר בעבדים מקבוצות אתניות שכנות, מה שגרם לסכסוך בין קבוצות אתניות אלו ולמסעי נקמה, כגון פלישת ג'אגה (Jaga invasion) בשנת 1568, שבמהלכה נשרפו כנסיות פורטוגזיות, הותקפה עיר הבירה, וממלכת קונגו כמעט באה לקיצה. הפורטוגזים הביאו כוחות צבאים כדי לתמוך בממלכת קונגו, ולאחר שנים של לחימה, הצליחו להניס את הפולשים. במהלך המלחמה נעצרו רבים ממתנגדי השלטון ונמכרו לעבדות. שוק העבדים ונמלי קונגו הוצפו בעבדים לייצוא. בשלב זה של המלחמה, מלך קונגו היה תלוי מאוד בפורטוגזים. מלחמה זו תרמה רבות לדמוניזציה של האפריקאים בקרב הפורטוגזים ונתנה לגיטימציה מוסרית לסחר בעבדים.
בשנות ה-70 של המאה ה-16 הגיעו סוחרים רבים לקונגו, וכתוצאה מכך כמות הסחר בעבדים עלתה באופן משמעותי, לכן בממלכה המשיכו לסבול מאי שקט עקב פשיטות רבות לתפיסת עבדים. בשנת 1575 הקימו הפורטוגזים, בשיתוף עם אצולת קונגו, את עיר הנמל לאונדה (Luanda) במטה שתשמש כעיר נמל של הצבא הפורטוגזי. כיום העיר נמצאת באנגולה. בשנת 1660 הסתיים שיתוף הפעולה בין קונגו לפורטוגזים ובשנת 1665 הפורטוגזים פלשו לממלכה, הרגו את המלך, פירקו את הצבא והמליכו מלך לפי ראות עיניהם.
היסטוריה > מלחמת האזרחים בקונגו (1665–1709)

לאחר מות המלך אנטוניו הראשון (Antonio I), התפתחו שתי מלוכות – קימפנזו (Kimpanzu) וקינלזה (Kinlaza), אלו התחרו אחת בשנייה וגרמו לפיצול המדינה בין שתיהן. באותו הזמן, מלחמת האזרחים בין ממלכת קונגו לממלכת סויו (Soyo) הגבירה את זעמה של ממלכת קונגו, שנלחמה על התמיכה של הולנד, ברזיל ופורטוגל. בשנת 1670, הפורטוגזים וממלכת קונגו חברו, למרות העימותים ביניהם, ותקפו את ממלכת סויו, אך להפתעתם ממלכת סויו הביסה אותם.
ממלכת סויו ניצלה את העימותים הפנימיים בממלכת קונגו וכבשה את עיר הבירה שלהם. מאוחר יותר, בשנת 1678, עיר הבירה נהרסה לחלוטין במהלך התקפה בידי פדרו השלישי (Pedro III), שהיה חלק מהסכסוך הפנימי של ממלכת קונגו והשתייך לקינלזה.
במאה ה – 16 הסחר בעבדים בידי ממלכת סויו התרחב מאוד. נוצרו שני מרכזי כוח עיקריים: הראשון בממלכת סויו והשני בסאו סלבדור (São Salvador), עיר הבירה העתיקה של קונגו בצפון אנגולה, שמה המקורי של עיר זו היה 'מ'בנזה קונגו' (M'banza Congo) ושונה על ידי הפורטוגזים. במהלך כהונתו של המלך פדרו השני (Pedro II) בממלכת קונגו, היחסים בין שתי הממלכות היו טובים. מאוחר יותר מלכי סויו הפכו עוינים כלפי ממלכת קונגו. ממלכת סויו התחזקה והקימה צבא שכלל כ – 25,000 חיילים.
היווצרות מרכז הכוח החדש, לחץ הקולוניאליזם והסחר הגובר בעבדים היו הסיבות העיקריות לפריצת מלחמת האזרחים. למרות הכאוס בתקופה זו, ממלכת קונגו שרדה הודות למלך פדרו הרביעי (Pedro IV) שצבר ניצחונות רבים בתקופתו.
היסטוריה > מאבקי שלטון במאה ה–17 וה–18

עד תחילת המאה ה - 18 התנהלו מאבקי שלטון רבים והמלך התחלף באופן תדיר. מאבקי הכוח במאה ה - 17 סבבו בעיקר סביב כיבוש העיר סאו סלבדור ששימשה כבירה רוחנית של המדינה. אף מלך לא יכול היה להוכיח את יכולתו למלוך ללא שליטה בעיר זו. לקראת סוף המאה ה - 17 ניסו מסיונריים ממסדר קפוצ'ין (Capuchin) להגיע להסדר בין הכוחות, מסיונריים אלו פעלו במדינה החל משנת 1645 והוערכו מאוד על פועלם להגיע להסדר בין הכוחות. בשנת 1701 הצליח המלך פדרו הרביעי להחזיר אליו את השליטה בבירה לאחר שהבטיח לשליטים האחרים שהוא יכבד את זכותם למשול באזורים על-פי החלוקה ההיסטורית.
השתלטות ואכלוס העיר מחדש התעכבו עקב שתי סיבות עיקריות: (1) למושל מטעם הפורטוגזים היו אינטרסים לבניית ערים אחרות באזור, (2) ארגון אנטי מלחמתי שהונהג על ידי ביאטריס קימפה ויטה (Beatriz Kimpa Vita) התנגד להשתלטות על העיר בטענה שרוחו של אנטוניו הקדוש (Saint Anthony) השתלטה על ביאטריס וציוותה עליה לסיים את המלחמה ולשוב ולבנות את עיר הבירה. מאחר שמספר מנהיגים התנגדו לפעילותה, היא הרחיבה את הארגון, עד שלבסוף השתלטה על העיר. ביאטריס נתפסה ונשפטה על ידי המלך פדרו הרביעי והמושל הפורטוגזי, הואשמה בכפירה ונשרפה למוות.
עד מות המלך פדרו הרביעי בשנת 1779 השלטון היה יציב מאוד ולאחר מותו החלו מאבקי שלטון בין היורשים. המלוכה התייצבה רק בשנת 1803 כאשר עלה לשלטון המלך גרסאי (Garcai V Agua Rosada) שמלך עד שנת 1830.
היסטוריה > המאה -19 וה–20

בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 התרחש שינוי משמעותי ביחס בין השלטון הפורטוגזי לקונגו וכמעט חוסלה הממלכה המאוחרת. לאחר מות המלך הנריקה השלישי (Henrique III), בשנת 1857, התרחש בין יורשיו מאבק על השלטון. פדרו אלאלו (Pedro Elelo) גייס לעזרתו את הפורטוגזים וכוחם הצבאי. בתמורה לעזרתם חתם פדרו על הסכם שבו התחייב להיות צמית של פורטוגל. הסכם זה הוא הצעד הראשון בהפיכת קונגו למושבה פורטוגזית.
הסחר בעבדים המשיך כל אותה תקופה. רוב המסחר באנגולה התבסס על סחר בעבדים במשך שני עשורים. למרות התנגדות נרחבת מצד כל המעורבים בדבר, בשנות ה-40 של המאה ה-19 חוסל המסחר בעבדים. לאחר איסור סחר בעבדים השוק פנה למסחר בשנהב.
במהלך כנס ברלין, שנפתח ב - 15 בנובמבר 1884, הוחלט על חלוקת אפריקה על ידי 14 מדינות אירופאיות. לאחר הכנס קיבל מלך קונגו ליאופולד השני (Leopold II) עצמאות על שטח שגודלו מיליון קמ"ר ובגבולותיו שכנו 15 מיליון תושבים.
בשנת 1865 הוקמה מושבה בלגית בראשות לאופולד השני, מלך הבלגים, בשטח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו כיום. בשנת 1960 הוכרזה המושבה כעצמאית ונקראה בשם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אשר בירתה קינשסה, ובהמשך נקראה זאיר. פטריס לומומבה (Patrice Lumumba) היה ראש ממשלתה הראשון של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. הרפובליקה של קונגו, אשר בירתה ברזוויל, שוחררה משליטת הצרפתים והוכרזה, גם כן, עצמאית באותה שנה. אנגולה שוחררה משליטת הפורטוגזים והוכרזה כעצמאית בשנת 1975.
חברה ותרבות

אנשי קונגו עוסקים במגוון תחומים רחב. אחד התחומים הרחבים ביותר הוא העיסוק בחקלאות, הכולל גידולים שונים, מבננות ובטטות ועד קפה וקקאו. ישנם דייגים וציידים רבים ורבים עובדים במפעלים בערים.
אנשי קונגו אוהבים את עצמאותם, כך שאפילו כפרים שכנים נמנעים מתלות אחד בשני. במסורת של אנשי 'בקונגו' מאמינים בשני עולמות, הראשון הוא העולם אותו אנו חיים, את העולם השני לא ניתן לראות והוא עולם הרוח והנפש. עבור אנשי הבקונגו עולם הרוח יכול לעבור ממצב רוחני למצב מוחשי.
השבוע בקונגו כלל ארבעה ימים: קונזו (Konzo), נקנג'ה (Nkenge), נסונה (Nsona) ונקנדו (Nkandu). ימות השבוע נקראו על שם הערים בהן התקיים השוק פעם בארבעה ימים. תחילה רוטציה מסוג זה התקיימה בערים אלו בלבד, ככל שהזמן עבר היא התפשטה למקומות נוספים והמרכזים בהם התקיימו השווקים נקראו על שם היום בו התקיים השוק באותו המקום.
רנדי האלטגרן

רנדי האלטגרן (באנגלית: Randy Hultgren; נולד ב-1 במרץ 1966) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הארבעה-עשר של מדינת אילינוי.
ביוגרפיה

רנדי האלטגרן נולד בעיירה באילינוי. הוא סיים בית ספר מקומי ולאחר סיומה למד באוניברסיטת בית אל במינסוטה שם למד מדעי המדינה וסיים את התואר בשנת 1988 בהצטיינות.
לאחר סיום הלימודים הוא עבר לוושינגטון די. סי. והיה עוזר של דניס הסטרט עד לשנת 1990. בשנת 1990 הוא חזר לאילינוי והחל ללמוד משפטים. בשנת 1991 רנדי האלטגרן התחתן.
בשנת 1993 הוא החליט להיכנס לפוליטיקה מקומית כנציג של המפלגה הרפובליקנית של ארצות הברית. בשנת 1998 הוא נבחר לבית הנבחרים של אילינוי. החל משנת 2006 הוא היה חבר סנאט של אילינוי.
בשנת 2010 רנדי האלטגרן החליט להתמודד לכהונה בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא נבחר בבחירות הקרובות וכיהן בבית הנבחרים מספר קדנציות עד שהפסיד בשנת 2018 ללורן אנדרווד.
בהיותו חבר בית הנבחרים, האלטגרן תמך בהשכלה ביתית, התנגד לחקיקה סביבתית ושינויים בהקשר להתיקון השני לחוקת ארצות הברית. הוא היה בין התומכיו של דונלד טראמפ. רנדי האלטגרן היה תומך בהקצאת משאבים נוספים למחקרים בתחומים שונים.
רובין הוד (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 מבוסס על:  Robin Hood 
 סוגה:  דרמה, הרפתקאות
 יוצרים:  מתיו ויינר
 שחקנים:  ג'ונאס ארמסטרונג   לוסי גריפית'ס   ריצ'רד ארמיטאג'   דייוויד היירווד   קית' אלן   גורדון קנדי   סאם טרוטון   ג'ו ארמסטרונג קלייב סטאנדן
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת בריטניה
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  39
 הפקה
 הפצה:  Banijay UK, הולו 
 מוזיקה:  Andy Price 
 אורך פרק:  45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC
 רשת שידור בישראל:  HOT3
 תקופת שידור מקורית:  7 באוקטובר 2006 – 27 ביוני 2009
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
רובין הוד (באנגלית: Robin Hood) היא סדרת טלוויזיה בריטית שנוצרה על ידי דומיניק מינגלה ומשודרת ברשת הכבלים הבריטית BBC. הסדרה מבוססת על אגדות עממיות ומעשיות על חייו של רובין הוד.
רקע

הסדרה שודרה במשך 3 עונות, כשכל עונה השתרעה על פני 13 פרקים. העונה הראשונה הייתה בעלת תקציב של 8 מיליון לירות שטרלינג ועלתה לאוויר ב-7 באוקטובר 2006. חודש לאחר מכן, ב-23 בנובמבר 2006, הודיעה הרשת כי הסדרה תשוב לעונה שנייה. צילומי העונה השנייה החלו במרץ 2007 והיא שודרה החל מה-6 באוקטובר 2007. ב-7 באוגוסט 2008 הודיע ג'ונאס ארמסטרונג כי בכוונתו לפרוש לאחר העונה השלישית. בעקבות הודעה זו וירידה באחוזי הצפייה הסדרה בוטלה לאחר שלוש עונות.
עלילה > עונה 1

פרקים 1–13 (13 פרקים)
הסדרה נפתחת בחזרתם של רובין ומשרתו הנאמן, מאץ', ללוקסלי, עיירת הולדתם, מן המלחמה בארץ הקודש במהלך מסע הצלב השלישי. רובין מגלה שהמצב השתנה והשריף וייזי ויד ימינו גאי מגיסבורן, מטילים מיסים כבדים על העניים ומאמללים את חייהם.
רובין מנסה להגן על התושבים של העיירה, אך הופך לפורע חוק בעצמו. רובין מאץ' והנערים שהצילו, ויל סקרלט, ואלן א. דייל פוגשים קבוצת פורעי חוק הכוללת את ג'ון ליטל ומשכנעת אותם להצטרף לחבורה אחת, במטרה לעזור לעניים. גם ג'ק, נערה מוסלמית, מצטרפת לחבורה.
רובין וחבורתו מצליחים לסכל את תוכניותיו של השריף, פעם אחר פעם, ומסייעים לתושבים העניים לכלכל את עצמם. רובין מגלה שקיים אדם המכונה "שומר הלילה" שעזר לעניים בהיעדרו. עם הזמן הוא מגלה כי שומר הלילה הוא למעשה ליידי מריאן, ארוסתו לשעבר ואהובת ליבו.
במקביל, גאי רוצה להינשא למריאן, אך זו, מאוהבת ברובין. רובין מגלה שגאי היה בארץ הקודש וניסה להרוג את המלך, ריצ'רד לב הארי, על מנת שהוא והשריף ישלטו על לוקסלי. בסוף העונה המלך מגיע ללוקסלי אך רובין מגלה כי זה רק מתחזה שהשריף שכר, כדי שיחתן את מריאן וגאי. לאחר מאבקים, רובין מצליח לעצור את החתונה ברגע האחרון.
עלילה > עונה 2

פרקים 14–26 (13 פרקים)
רובין וחבורתו משפצים את מקום המסתור שלהם עד כי הוא לא ניתן לגילוי. רובין מגלה על תוכניתו של השריף להרוג את ריצ'רד לב הארי ועל כך שהקים חבורה הנקראת "האבירים השחורים", המורכבת מאנשי אצולה שחותרים תחת המלך. אלן, אחד מפורעי החוק בחבורתו של רובין, נתפס על ידי גאי וסובל עינויים אך גאי משחרר אותו בתמורה למידע על חבורתו של רובין. רובין מגלה כי בחבורתו יש מרגל, הוא יוצר מלכודת ולוכד את אלן. אלן מצטרף לכוחותיו של השריף, בלב חצוי.
האבירים השחורים התאספו וחתמו על ברית על מנת להשתלט על אנגליה. רובין מנסה לגנוב אותה, אך בפועל גונב אותה אבא של מריאן בעקבות נזיפה שלה על כניעתו ומשלם על כך בחייו. כאשר אביה נהרג מריאן עוזבת את הארמון ומצטרפת לחבורה ביעד. רובין מנסה לשלוח יונת דואר למלך כדי לזרז את חזרתו. מריאן שבה לחיות בארמון להמשיך לרגל אחרי השריף, אך לא לפני שרובין מציע לה נישואין והיא מסכימה.
בסוף העונה גאי מגלה שמריאן היא בעצם "שומר הלילה". מריאן מנסה להרוג את השריף אך נכשלת. כעונש השריף וגאי לוקחים אותה איתם לארץ הקודש לראות כיצד הם הורגים את המלך. אלן מגלה על התוכנית של השריף ומחליט לחזור לעזור לרובין. הוא מחלץ את החבורה מהמלכודת שנלכדו בה. רובין וחבורתו מגיעים לארץ הקודש אך הדברים מסתבכים. ג'ק מתוודה על אהבתה לוויל והשניים הופכים לזוג ונשארים בארץ הקודש. השריף יורה חץ במלך ריצ'רד בגבו ופוצע אותו. מריאן מנסה למנוע מגאי מלהרוג את המלך. היא מספרת לו שהיא אוהבת את רובין הוד ושהיא רוצה להתחתן איתו. במהלך של טירוף גיא תוקע את חרבו בבטנה. מריאן ורובין מתחתנים כשהיא גוססת.
העונה נגמרת עם מותה של מריאן, חזרתו של רובין הוד לאנגליה והכשלת ניסיון ההתנקשות בחיי המלך.