stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פגישות בין מנהיגי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה
ועידת טהראן

ועידת טהראן, שבה נפגשו לראשונה צ'רצ'יל ורוזוולט עם סטלין, נערכה בין 28 בנובמבר ל-1 בדצמבר 1943 בטהראן, איראן.
החלטות:
אושרה התוכנית לפלישה לנורמנדי כדי לפתוח "חזית שלישית" ואחרונה באירופה.
בעלות הברית הסכימו שסטלין יתפשט במזרח אירופה לאחר מפלת גרמניה.
סטלין הביע התנגדות נחרצת להקמת גרמניה מאוחדת.
המנהיגים דנו באופיו של ארגון האומות המאוחדות העתיד לקום.
הוסכם לשמור על עצמאות איראן, שהייתה למעשה תחת כיבוש בעלות הברית.
הוחלט על הגשת סיוע לטיטו ביוגוסלביה, שנחשב בעיני כל כמורד הגדול ביותר בנאצים.
חשיבות הוועידה הייתה בעצם כינוס שלושת המנהיגים של המעצמות המובילות את המלחמה בגרמניה. כמו כן הושגה הסכמה על הפלישה לנורמנדי שתביא להכנעתה הסופית של גרמניה.
ועידת יאלטה

יושבים מימין לשמאל: סטלין, רוזוולט וצ'רצ'יל בוועידת יאלטה
הכינוס השני של "שלושת הגדולים" היה ביאלטה, חצי האי קרים, רוסיה, בינואר 1945. על רקע התבוסה המתקרבת של גרמניה ועליית כוחן של רוסיה וארצות הברית (וירידת כוחה של בריטניה), שררו חילוקי דעות מהותיים בתחום הפוליטי בין המעצמות.
חילוקי הדעות התמקדו בכמה נושאים שהוחלט בהם:
לגבי גרמניה החליטו כי תחולק לארבעה אזורים - רוסי, בריטי, אמריקני וצרפתי. כמו כן תוקם ועדת פיקוח צבאית משותפת לבעלות הברית שמרכזה בברלין (מזרח גרמניה).
לגבי פולין (שהייתה תחת כיבוש הצבא האדום ותחת שליטת ממשלה זמנית פרו - קומוניסטית) הוחלט שגבולה המזרחי יהיה כפי שהיה לפני המלחמה (קו קרזון) וגבולה המערבי ייקבע בוועידת השלום (למרות שסטלין רצה להרחיקו מערבה ככל האפשר).
לגבי בעיית הפיצויים מגרמניה שאף סטלין לזכות בפיצויים מרביים, אך בעלות הברית סירבו לרושש את גרמניה. הוחלט למסור את ההכרעה לוועדת פיצויים משותפת.
נוסף על כך דנו בוועידה על הקמתו וארגונו של האו"ם ורוסיה הסכימה להיכנס למלחמה נגד יפן תמורת הזכויות הכלכליות והצבאיות בסין שנלקחו ממנה לאחר מפלתה מיפן ב-1904.
ועידת פוטסדאם

הוועידה השלישית של שלושת הגדולים נערכה בפוטסדאם (ליד ברלין) באמצע יולי ועד ראשית אוגוסט 45. הפעם הרכב הוועידה היה שונה: את ארצות הברית יצג הנשיא הארי טרומן, שהיה סגן נשיא ארצות הברית והתמנה לנשיא לאחר מותו של פרנקלין רוזוולט. את בריטניה יצג רה"מ אטלי, מפני שצ'רצ'יל עזב באמצע הדיונים עקב תבוסת מפלגתו בבחירות בבריטניה. יוסיף סטלין המשיך לייצג את ברית המועצות. מצב המלחמה גם הוא היה שונה: גרמניה הובסה, ויפן עמדה לפני איון שתיים מעריה.
לשתי תופעות אלו משמעות רבה בהחרפת היחסים בין ברית המועצות לארצות הברית ובריטניה. סטלין הרגיש שהוא נמצא בעמדה מצוינת נוכח כיבושיו הצבאיים. הוא זעם על הפסקת הסיוע האמריקאי לרוסיה וכן על הניסוי המוצלח של ארצות הברית בטריניטי, ניו-מקסיקו – פצצת ביקוע גרעיני. טרומן נקט גם הוא בעמדה תוקפנית. הוא חש, כמו גם שר-החוץ שלו, בירנס, בסכנה הרוסית ובצורך לבלמה בניגוד לקודמו. באו ידיעות מהארצות הכבושות במזרח אירופה שהוכיחו שהן הופכות להיות קומוניסטיות. רוסיה גם סרבה להצהיר שהעמים המשוחררים יבחרו את ממשלותיהם. ארצות הברית חוזקה בזכות פצצת האטום, כלי הנשק האדיר.
בוועידת פוטסדאם הוחלט לגבי הדרכים שבהן יש לעקור את הנאציזם מגרמניה, נקבע קו הגבול המזרחי של גרמניה עם פולין ואושרה מחדש חלוקתה של גרמניה ואוסטריה. לא היה בכל זה לפתור את הבעיות הקשות שנתגלעו בין ברית המועצות לבין המערב.
חוזה פריז

ועידת השלום בפריז שנערכה בין 29 ביולי ל-15 באוקטובר 1946 הביאה לניסוחו של חוזה פריז אשר נחתם ביום 10 בפברואר 1947. בחוזה זה העניקו בעלות הברית לחמש ממדינות הציר "המשניות" - איטליה, רומניה, הונגריה, בולגריה ופינלנד - את הזכות לחדש את ריבונותן בתחום יחסיהן הבינלאומיים ולהציע את מועמדותן לחברות באומות המאוחדות. בחוזה נכללו הסדרים בדבר תשלומי פיצויים, התחייבות לשמירה על זכויות מיעוטים אתניים וזכויות הפרט; וכן שינויים טריטורייליים שונים.
בנוסף הוחלט על חלוקת קוריאה בין ברית המועצות לבין ארצות הברית: קוריאה הצפונית - לברית המועצות, וקוריאה הדרומית - לארצות הברית.


צ'רצ'יל, רוזוולט וסטלין במהלך ועידת טהראן
איסתרק

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  מיה קינן 
 איורים:  אורית מרטין
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2008 
 מספר עמודים:  616
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  עלים
 סדרה
 סדרת ספרים:  ממלכה במבחן
 הספר הבא:  מהללאל 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002611353
 
איסתרק הוא הספר הראשון בסדרת ממלכה במבחן, סדרת ספרי הרפתקאות מסוגת מותחן פוליטי שנכתבה על ידי הסופרת מיה קינן, והתפרסמה בעיקר בציבור החרדי והדתי. הספר יצא לאור בשנת 2008.
עלילה

העלילה מתרחשת בימי הביניים בממלכת כוזר היהודית, ממלכה חזקה של גרים המצויה ביחסים מתוחים עם שכנותיה עמן ידעה מלחמות בעבר. בכוזר יש בית מלוכה וותיק העובר מאב לבן ותפקידים רבי עוצמה המכונים: כאקאן (מלך) "אופלא (עוצר) כוזר", "בק (ראש ממשלה) כוזר", ועוד. העלילה נעה בין בגידות, אמון, ומלחמות, והתפלגות כתוצאה ממלחמות ירושה.
העלילה נפתחת כאשר הממלכה תחת שלטונו של המלך רעואל, אבי איסתרק, נרצח ראש ממשלת כוזר בתוך חדר הישיבות בארמון דרך חדר האוצרות של המלך רעואל.
הנסיכים מיכאל ואיסתרק - יורש העצר, שהיו בדרכם לבבל עם פלוגת חיילים ובראשם סגן שר החוץ דוד סאנפאל, נקלעים למארב של הקווארים (שבט עוין השוכן במישורי הפלאט הסמוכים לכוזר, ההשראה ככל הנראה מהקאבארים), דוד סאנפאל ומרבית החיילים נהרגים, והנסיכים נופלים בשבי הקווארי. אליהם מתלווים שני משרתים על פי הוראת החוטפים. בדרכו לעבר מישורי הפלאט שמעבר לגבול הכוזרי עובר הנסיך איסתרק התעללויות רבות ושוביו, שאף שברו לו את אחת משיניו, מסתירים אותו מחיילי כוזר המחפשים את הנסיכים, בתור אחותם המעורערת בנפשה, לעומתו, מיכאל מובל כבול בתוך חבית יין, הנישאת בעגלה עמוסה חביות.
איסתרק מובל אל המאהל אותו מנהיג קאה-הי, ומיכאל מובל אל מאהל שני.
בהיותו בשבי מתחיל איסתרק להזדהות עם סגנון החיים של שוביו, ומוקסם מיופי התרבות הקווארית. הוא הופך להיות דמות נערצת בקרב הקאוורים, מקפיד על המצוות קלה כבחמורה, אבל חי בנהנתנות.
בינתיים, בכוזר, האויב המסתורי שרצח את ראש הממשלה ועזר לקווארים לשבות את הנסיכים שב ומכה: שני ניסיונות התנקשות במלך לא עולים יפה אך מאחד מהם מורעלת המלכה, ומהשני מוכש המלך ונכנס למצב של תרדמת. את מקומו בהנהגת כוזר תופס יוסף דיאלידאן, העוצר.
איסתרק מבין את טעותו רק לאחר תוכחתו של משרת יהודי ממוצא מונדרי (מיעוט שבטי בכוזר הנחשב לגזע נחות, שקיבל על עצמו את דת משה בלבד, ללא כפיפות לשלטון הכוזרי.) בשם קנז שנמצא עימו.
עשרים ושש שנה קודם לכן פשטו הקווארים על אחוזת הגבול בכוזר והרגו את שש מאות תושביה. תושבי כוזר היו בטוחים שגם רנה, אחותו החכמה והמוכשרת של המלך רעואל, נהרגה אז, אבל היא נלקחה בשבי והובאה על ידי קאה אל המאהל. קאה אילץ אותה להינשא לו, ונולדה להם בת: הלה.
רנה משכנעת את קאה להשיא את הלה בת השלוש עשרה לאיסתרק, אך איסתרק, שלא מודע לכך שהנערה יהודייה, ושהיא בת דודתו, מסרב להצעה, ומראה לעצמו כי הוא הצליח לבחור בטוב ובאמת. לאחר שקנז מספר לו מיהי באמת הלה הוא מסכים להצעה ומפייס את קאה-הי.
לאחר שמסתיימת החתונה מציתים איסתרק ואנשיו את האוהלים כהסחת דעת לבריחתם ומשאירים לקאה פתק אזהרה לבל ירדוף אחריהם.
במסעו חזרה לעבר כוזר מבין איסתרק עד כמה הושפעו דעותיו משוביו, ועל כן, כדי להמשיך ולבצע את הבחירות הנכונות שיובילו אותו לחיות בדרך בה חפץ, עליו לבצע את אחת ההחלטות הקשות בחייו. הוא גם משלים עם אחיו מיכאל לאחר שמילדותם שררה בניהם איבה סמויה.
איסתרק חוזר לכוזר ומגלה כי בינתיים אירעה התנקשות באביו, וכי יוסף דיאלידאן קיבל את המלכות.
הספר מסתיים במפגש לא מתוכנן בין איסתרק ליוסף על גדות נהר המניאר, לאחר שאיסתרק חושף כי יוסף הוא שעמד מאחרי חטיפת הנסיכים וההתנקשות במלך ומאחורי רצח הבק המנוח (עשאל בלואדאן, אביו של פנרס - מחנכו של איסתרק). חלק מאנשיו של יוסף מבינים את טעותם ומצטרפים אל איסתרק, שכפי הנראה מצליח להשתלט מחדש על אתיל הבירה.
המשך המאורעות מתואר בספרים מהללאל, יוזבד ופדהאל.
איני נפרד

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  בוריס אקונין
 שפת המקור:  רוסית
 סוגה:  ספרות בלשית
 הוצאה
 הוצאה:  זכרוב
 הוצאה בשפת המקור:  захаров
 תאריך הוצאה:  2018
 סדרה
 סדרת ספרים:  תיבת פנדורין
 ספר קודם:  כוכב המים
 הספר הבא:  פשוט מאסה 
 
איני נפרד (ברוסית: Не прощаюсь) הוא הספר השישה עשר והאחרון של הסופר הרוסי בוריס אקונין בסדרת "הבילוש החדש". הספר מכיל תת-כותרת: "הרפתקאותיו של אראסט פנדורין במאה העשרים. חלק שני." הספר יצא לאור ברוסיה ב-8 בפברואר 2018.
הרומן פורסם ב-8 בפברואר 2018, ביום השנה העשרים לפרסום הספר הראשון בסדרה, "עזאזל". כבר ב-1 בינואר 2018, חודש לפני פרסום הספר, בוריס אקונין פרסם כמתנה לשנה החדשה עבור הקוראים את הפרק הראשון של הרומן בעמוד הפייסבוק שלו. בפרק זה, הקורא מתוודע למה שקורה עם פנדורין לאחר האירועים שתוארו בספר "העיר שחורה".
הספר מגולל את קורותיו של המשרת מאסה ואדונו פנדורין, שכבר שלוש שנים נמצא בתרדמת ובעיצומה של מלחמת האזרחים ברוסיה.
תקציר עלילת הספר

בספר מופיעות דמויות מספרים אחרים: כך למשל אלכסיי רומנוב-אוקטיאברסקי שהופיע ב"רומן ריגול" מופיע כדמות משנית בספר זה וקו העלילה שלו מגולל את פועלו כסוכן ריגול של האדומים בשורות הלבנים.
שנת 1918. פנדורין ששרד פציעה שקיבל בבאקו (במהלך אירועי העיר השחורה) נפל לתרדמת שנמשכה 3 שנים, 8 חודשים ו-28 ימים. מאסה, משרתו היפני, דואג לו במשך כל הזמן הזה וכעת נאלץ לנסוע עם האדון לסמרה. ברכבת בדרך למוסקבה הוא נתקל באירוע שוד ולאחר ירי לא מוצלח שפוגע בפנדורין, אראסט פטרוביץ' מתעורר.
שנת 1919. לאחר שנה שלמה במנזר בצפון מחוז וולגוגרד, פנדורין מגיע לסבסטופול, שם ממתין לו מאסה. בדרך הוא פוגש נערה בשם מונה (שהיא בתה של ורוורה סובורובה, דמות שהופיעה ב"גמביט טורקי"). בחרקוב פנדורין מגיע למטה צבא המתנדבים ונאלץ לצאת למצוא מרגל קומוניסטי בשם פאבל מאקולצב. עד מהרה מגלים את החתרן ופנדורין עוזב את העיר.
שנת 1921. מאסה ומונה, אם לתינוק בן שנתיים, מגלים מי אשם במותו של פנדורין.
הערות שוליים

↑  Facebook borisakunin
1 2  Борис Акунин (2017-10-08). "Facebook".
↑  Борис Акунин (2018-01-01). "Facebook".
| ספרים מאת בוריס אקונין |
| --- | --- | --- |
| ספרי תיבת פנדורין | עזאזל (סרט • סדרת טלוויזיה) • גמביט טורקי (סרט) • לוויתן • מות אכילס • משימות מיוחדות (סרט) • יועץ ממלכתי (סרט) • הכתרה • אהובת המוות • אהוב המוות • מרכבת היהלום • ין ויאנג • מחרוזת הירקן • כל העולם במה • העיר השחורה • כוכב המים • איני נפרד • פשוט מאסה • בור |  |
| ספרים נוספים | רומן ריגול (סרט) • הרפתקאות המגיסטר • פלאגיה והבולדוג הלבן (סדרת טלוויזיה) • תולדות המדינה הרוסית |  |
ועדת הפנים והגנת הסביבה

| --- | --- |

 גוף פרלמנטרי:  הכנסת
 ייסוד הוועדה:  1949
 יו"ר:  יעקב אשר (יהדות התורה)
 תחומי שיפוט:  שלטון מקומי; בניין ערים; כניסה לישראל ומרשם האוכלוסין; אזרחות; עיתונות ומודיעין; עדות; ארגון הדתות של יהודים ושל לא-יהודים; איכות הסביבה.
 חברים
 הליכוד: אליהו רביבו, ניסים ואטורי, אתי עטייה, חנוך מילביצקי המחנה הממלכתי: זאב אלקין, מתן כהנא  ש"ס: אברהם בצלאל  הציונות הדתית: מיכל וולדיגר  עוצמה יהודית: לימור סון הר-מלך  ישראל ביתנו: יוליה מלינובסקי רע"מ: וליד טאהא חד"ש-תע"ל: יוסף עטאונה
 אתר רשמי
 
ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת היא ועדה קבועה העוסקת בנושאי פנים, ביטחון פנים (בהקשר האזרחי) ובאיכות הסביבה.
יוראי להב הרצנו ומיקי חיימוביץ' בישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא הגנת עצים 13 בפברואר 2025
מורן ברגר מנכ"לית "רחובות של עצים" בישיבה בוועדת הפנים והגנת הסיבה שעסקה ב"מצב העצים בישראל", 13 בפברואר 2025
בשבע הכנסות הראשונות נקראה הוועדה "ועדת הפנים". הוועדה המסדרת של הכנסת השמינית החליטה לשנות את שמה לוועדת הפנים ואיכות הסביבה. שינוי השם לא עוגן בתקנון הכנסת, אך הוא נותר בעינו גם בכנסות הבאות אחריה. עם שינוי שמו של המשרד לאיכות הסביבה למשרד להגנת הסביבה בשנת 2006, החליטה הכנסת ה-17 להתאים גם את שם הוועדה, והוא שונה לוועדת הפנים והגנת הסביבה.
תפקידים

הוועדה עוסקת בין היתר בתחומי פעולתם של 4 משרדי ממשלה: משרד הפנים, משרד הבינוי והשיכון, המשרד להגנת הסביבה והמשרד לשירותי דת. עד הכנסת ה-24 עסקה גם בנושאי המשרד לביטחון פנים.
תפקידים > פנים

שלטון מקומי. אחד מתחומי העיסוק המרכזיים של הוועדה הוא השלטון המקומי. הוועדה דנה הן בסוגיות רוחביות של השלטון המקומי (יחסיו מול השלטון המרכזי, בעיותיו התקציביות וכיוצא בזה), והן בסוגיות נקודתיות (כך, למשל, הוקמו במהלך כהונת הכנסת ה-16 ועדות משנה שעסקו בבעיותיהן של הערים עכו ולוד). בין החוקים המרכזיים שחוקקה הוועדה בתחום זה בעשור הראשון של המאה ה-21, ניתן למנות את איחוד הרשויות המקומיות בשנת 2003, את תיקון מס' 95 בפקודת העיריות, המסדיר את דרכי מינויים של העובדים הבכירים, ועוד.
אזרחות, תושבות ואוכלוסין. הוועדה עסקה רבות בתיקונים שונים בחוק האזרחות ובחוק הכניסה לישראל. בין היתר, אישרה הוועדה את החוק המאפשר מתן אזרחות למי ששירת בצה"ל, את החוק המתיר את הארכת שהייתם של עובדים זרים בתחום הסיעוד במקרים שבהם החולה הסיעודי זקוק לשירותיו של אותו עובד, ואת חוק האזרחות והכניסה לישראל, הוראת שעה האוסרת על איחוד משפחות של תושבי השטחים.
תכנון ובנייה. הוועדה דנה רבות בנושאי תכנון בישראל, ובנושאים הנגזרים ממנו. חלק מדיוני הוועדה עוסקים בשאלות כלליות, כמו סדרת הדיונים בעניין בעיות התכנון במגזר הערבי או מדיניות הריסת מבנים בישראל, וחלקן בעניינים נקודתיים, כמו תוכנית ספדיה. בין החוקים המרכזיים שחוקקה הוועדה בתחום זה בעשור הראשון של המאה ה-21 ניתן למנות את תיקון מס' 72 לחוק התכנון והבניה, המתיר הסמכת אדריכלים להגיש בקשות להיתרי בניה, ובכך לקצר את ההליכים הכרוכים בכך, וכן תיקון מס' 73 לאותו חוק, המחייב את מי שהגיש בקשה להיתר ליידע בכך את בעלי הנכסים הגובלים.
רישוי עסקים. עם החוקים שחוקקה הוועדה בתחום זה נמנים החוק המחייבים התקנת מד רעש באולמי שמחות ובדיסקוטקים.
מכבי אש. בוועדה עולה מדי פעם הצורך ברפורמה במערך כיבוי האש, אך לא חלה התקדמות בנושא.
נושאים אחרים. אחת לכמה שנים, בהתאם לחילופי הגברי בתפקיד שר הפנים, עולה בוועדה נושא שעון הקיץ. בשנת 2005 החליטה הוועדה להוציא מידי שר הפנים את הסמכות לקבוע את מועדי שעון הקיץ, ולקבוע אותם בחוק. כפשרה, נקבע כי שעון הקיץ יתחיל, בכל שנה, בליל יום שישי האחרון לפני 2 באפריל, ויסתיים במוצאי השבת שבין ראש השנה ויום הכיפורים.
תפקידים > ביטחון פנים

עד לכנסת העשרים וארבע עסקה הוועדה גם בנושאי ביטחון פנים. תחום זה פוצל ממנה ועבר לוועדת ביטחון הפנים.
משטרה. הוועדה עסקה בהתמודדות המשטרה עם הפשיעה בישראל, וכן עסקה לא אחת בבעיות אלימות של שוטרים. הוועדה חוקקה בשנת 2005 את חוק המשטרה (דין משמעתי, בירור קבילות שוטרים והוראות שונות), שהחליף את ההוראות המיושנות בפקודת המשטרה לגבי דין משמעתי וקבילות שוטרים.
בתי סוהר. הוועדה קיימה ביקורים רבים בבתי סוהר, על מנת לפקח על תנאי מאסרם של האסירים. בשנת 2004 חוקקה הוועדה חוק המתיר הקמתו של בית סוהר בניהול פרטי. החוק עורר מחלוקת רבה בכל הנוגע לגבולות ההפרטה, ועתירה לבג"ץ הוגשה בנושא.
נושאים אחרים. עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, העיסוק בענייני ביטחון פנים גבר. שני חוקים מרכזיים שהם פועל יוצא של המצב הביטחוני הם חוק שהיה שלא כדין (איסור סיוע), האוסר על הלנה, העסקה או הסעה של שוהים בלתי חוקיים וחוק להסדרת הביטחון בגופים ציבוריים, המחייב רשויות ציבוריות, וכן מספר גופים פרטיים, לקבל את הנחיות המשטרה והשב"כ בענייני אבטחה ואבטחת מידע. בנוסף, אושר בוועדה בשנת 2005 חוק המסדיר את הסמכויות ודרכי הפעולה בעת אירוע אסון המוני. בשנת 2008 אושר החוק שכונן את הרשות להגנה על עדים ואפשר הפעלת תוכניות להגנת עדים.
תפקידים > הגנת הסביבה

עניינים סביבתיים הופכים לחלק משמעותי בדיוני הוועדה, ובכנסת ה-16 אף הוקמה ועדת משנה למפגעים סביבתיים בראשותה של לאה נס. בעשור הראשון של המאה ה-21 קודמו בוועדה לא מעט חוקים חשובים בתחום הגנת הסביבה: חוק שמירת הסביבה החופית, חוק הקרינה הבלתי מייננת, חוק אוויר נקי ותיקונים בחוק מניעת זיהום הים ממקורות יבשתיים ובחוק חומרים מסוכנים. בראשית 2007 אישרה הוועדה תיקון בחוק שמירת הניקיון הקובע היטל על הטמנת פסולת באתרים להטמנת פסולת, על מנת לעודד מיחזור ואת חוק לסילוק ומיחזור צמיגים. שני החוקים נכנסו לתוקף ביולי 2007.
תפקידים > שירותי דת

גם לאחר פירוקו של משרד הדתות והקמת הרשות הארצית לשירותי דת, שהייתה כפופה למשרד ראש הממשלה בשנים 2006–2008, פיקחה ועדת הפנים והגנת הסביבה על שירותי הדת בישראל. הוועדה ממשיכה לפקח על המשרד לשירותי דת.
הוועדה הקדישה ישיבות רבות לבעיית אי תשלום משכורותיהם של עובדי המועצות הדתיות. כן עסקה הוועדה רבות בסכומים הגבוהים שגובות חברות קדישא עבור רכישה מראש של חלקת קבר, ואף הסדירה את הסכומים בחוק.
ראשי הוועדה

| מס' | שם | תמונה | שנות פעילות | סיעה | כנסת |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | בנימין מינץ | ‏ | 29 במרץ 1949 - 20 באוגוסט 1951 | החזית הדתית המאוחדת | הכנסת הראשונה |
| 2 | יוסף ספיר | ‏ | 18 בספטמבר 1951 - 3 בנובמבר 1952 | הציונים הכלליים | הכנסת השנייה |
| 3 | נחום חת | ‏ | 3 בנובמבר 1952 - 15 באוגוסט 1955 | הציונים הכלליים | הכנסת השנייה |
| 4 | יעקב ריפתין | ‏ | 6 בדצמבר 1955 - 22 בנובמבר 1965 | מפ"ם | הכנסת השלישית |
| 4 | יעקב ריפתין | ‏ | 6 בדצמבר 1955 - 22 בנובמבר 1965 | מפ"ם | הכנסת הרביעית |
| 4 | יעקב ריפתין | ‏ | 6 בדצמבר 1955 - 22 בנובמבר 1965 | מפ"ם | הכנסת החמישית |
| 5 | מרדכי סורקיס | ‏ | 23 בנובמבר 1965 - 21 בינואר 1974 | רפ"י והמערך | הכנסת השישית |
| 5 | מרדכי סורקיס |  | 23 בנובמבר 1965 - 21 בינואר 1974 | רפ"י והמערך | הכנסת השביעית |
| 6 | יוסף תמיר | ‏ | 11 בפברואר 1974 - 23 בדצמבר 1975 | הליכוד | הכנסת השמינית |
| 6 | יוסף תמיר |  | 11 בפברואר 1974 - 23 בדצמבר 1975 | הליכוד | הכנסת השמינית |
| 7 | יורם ארידור | ‏ | 23 בדצמבר 1975 - 13 ביוני 1977 | הליכוד | הכנסת השמינית |
| 8 | שלמה הלל | ‏ | 28 ביוני 1977 - 20 ביולי 1981 | המערך | הכנסת התשיעית |
| 9 | שושנה ארבלי-אלמוזלינו | ‏ | 18 באוגוסט 1981 - 13 באוגוסט 1984 | המערך | הכנסת העשירית |
| 10 | דב שילנסקי | ‏ | 24 בספטמבר 1984 - 21 בנובמבר 1988 | הליכוד | הכנסת האחת עשרה |
| 11 | יהושע מצא | ‏ | 23 בינואר 1989 - 17 ביוני 1996 | הליכוד | הכנסת השתים עשרה |
| 11 | יהושע מצא | ‏ | 23 בינואר 1989 - 17 ביוני 1996 | הליכוד | הכנסת השלוש עשרה |
| 12 | סאלח טריף | ‏ | 3 ביולי 1996 - 27 ביולי 1998 | העבודה | הכנסת הארבע עשרה |
| 13 | מיכה גולדמן | ‏ | 27 ביולי 1998 - 7 ביוני 1999 | העבודה | הכנסת הארבע עשרה |
| 14 | דוד אזולאי | ‏ | 20 ביולי 1999 - 2 במאי 2001 | ש"ס | הכנסת החמש עשרה |
| 15 | משה גפני | ‏ | 2 במאי 2001 - 17 בפברואר 2003 | יהדות התורה | הכנסת החמש עשרה |
| 16 | יורי שטרן | ‏ | 11 במרץ 2003 - 8 בפברואר 2005 | ישראל ביתנו | הכנסת השש עשרה |
| 17 | ראלב מג'אדלה | ‏ | 8 בפברואר 2005 - 29 בינואר 2007 | העבודה | הכנסת השש עשרה |
| 17 | ראלב מג'אדלה |  | 8 בפברואר 2005 - 29 בינואר 2007 | העבודה | הכנסת השבע עשרה |
| 18 | אופיר פינס-פז | ‏ | 7 בפברואר 2007 - 24 בפברואר 2009 | העבודה | הכנסת השבע עשרה |
| (14) | דוד אזולאי | ‏ | 6 במאי 2009 - 18 במאי 2011 | ש"ס | הכנסת השמונה עשרה |
| 19 | אמנון כהן | ‏ | 18 במאי 2011 - 5 בפברואר 2013 | ש"ס | הכנסת השמונה עשרה |
| 20 | מירי רגב | ‏ | 17 באפריל 2013 - 31 במרץ 2015 | הליכוד | הכנסת התשע עשרה |
| 21 | דודי אמסלם | ‏ | 1 ביוני 2015 - 22 בינואר 2018 | הליכוד | הכנסת העשרים |
| 22 | יואב קיש |  | 22 בינואר 2018 - 30 באפריל 2019 | הליכוד | הכנסת העשרים |
| 23 | מיקי חיימוביץ' | ‏ | 27 במאי 2020 - 6 באפריל 2021 | כחול לבן | הכנסת העשרים ושלוש |
| 24 | סעיד אלח'רומי |  | 26 ביולי 2021 - 25 באוגוסט 2021 | רע"מ | הכנסת העשרים וארבע |
| 25 | וליד טאהא |  | 12 בספטמבר 2021 - 15 בנובמבר 2022 | רע"מ | הכנסת העשרים וארבע |
| 26 | יעקב אשר |  | 4 בינואר 2023 - מכהן | יהדות התורה | הכנסת העשרים וחמש |
אל-איאם

| --- | --- |
לוגו העיתון
 תדירות:  יומון
 סוגה:  חדשות
 מו"ל:  אכרם הנייה
 בעלים:  בשאר אל-מסרי
 עורך ראשי:  אכרם הנייה
 תאריכי הופעה:  1995–הווה (כ־30 שנה)
 שפה:  ערבית
 מערכת:  רמאללה
 מדינה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 www.al-ayyam.ps
 
אל-איאם (בערבית: الأيام, מילולית: היָמים) הוא עיתון פלסטיני היוצא לאור ברמאללה. זהו העיתון השני בתפוצתו בשטחי הרשות הפלסטינית. העיתון בבעלותו של איש העסקים הפלסטיני בשאר אל-מסרי.
העיתון הוקם בדצמבר 1995 על ידי אכרם הניה, שהוציא לאור את העיתון "אל־שאב" מ־1972 ועד לגירושו מישראל ב־1986 עקב קשריו עם האש"ף.
העיתון נחשב לתומך בתנועת הפת"ח. בפברואר 2008 אסר בית משפט ברצועת עזה את הפצת העיתון עקב קריקטורה שהוצגה בו שלעגה לאיסמעיל הניה, ראש ממשלת הרשות הפלסטינית מטעם החמאס.
הערות שוליים

↑  The Palestinian press, באתר BBC
↑  Jamal, Amal (2000). "The Palestinian Media: An Obedient Servant or a Vanguard of Democracy?". Journal of Palestine Studies. 29 (3): 45–59. JSTOR 2676455.
↑  Middle East press uncertain on Palestinian unity deal, באתר BBC,‏ 7 בפברואר 2012
↑  Khaled Abu Toameh, Hamas cartoon prompts paper to close, The Jerusalem Post, ‏10 בפברואר 2008
ערך זה הוא קצרמרבנושא עיתונים ובנושא הרשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
The Awful German Language

The Awful German Language (מילולית: השפה הגרמנית הנוראית) הוא חיבור סאטירי משנת 1880 מאת הסופר מארק טוויין, אשר נכלל כנספח 4 (Appendix D) של הספר "נווד בנכר" (אנ'). החיבור עוסק בצורה סאטירית בשפה הגרמנית ובקושי של דוברי אנגלית ללמוד אותה כשפה שנייה.
רקע

טוויין החל ללמוד גרמנית בגיל 15, אך הפסיק וחזר ללמוד את השפה 28 שנים לאחר מכן בעקבות הכנה לטיול נסיעה לאירופה. בשנת 1887, במהלך שהותו בגרמניה, חלם חלום, אשר תיאר אותו ביומנו ש"כל הזרים הרעים הלכו לגן עדן הגרמני, לא יוכלו לדבר והיו מבקשים ללכת למקום האחר". המסה פורסמה בחלק השני של הספר "נווד בנכר", ותואר כ"המאמר הפילוסופי החשוב ביותר שכתב טוויין". ב-10 באוקטובר 1897, נשא טוויין בווינה הרצאה שכותרתה "Die Schrecken der deutschen Sprache" (האימה של השפה הגרמנית), והמשיך להרצות בנושא עד תחילת המאה ה-20.
המאמר > מורפמות ופעלים

במאמר, מתאר טוויין את הכעס שלו על הדקדוק הגרמני בסדרה של שמונה דוגמאות הומוריסטיות הכוללות פעלים הניתנים להפרדה, נטיית שם ומילים מורכבות. כפי שהנושא מרמז, טוויין אמנם מתמקד בגרמנית כשפה, אבל עוסק גם בשפה האנגלית לצורך השוואה. הדבר מאפשר ניתוח במשקל לשוני המיוחס להיבטים טיפולוגיים וסגנוניים שונים של השפה אשר סובבים סביב ההבדל בין שפה אנליטית כמו האנגלית מול הגרמנית שהיא שפה סינתטית (אנ') עם ריבוי מורפמות, אשר יש בה גם כמה מאפיינים אנליטיים. טוויין מדגיש את השינויים הללו באמצעות תרגום בין-ליניארי, אופן תרגום המנסה לשמר את שפת המקור ללא הקשר ובאופן מילולי, ושיטה זו מדגישה את המכניקה של השפה המתורגמת.
כמאמרים אחרים של טוויין, גם כאן הוא עוקצני, אירוני, ומעלה חיוך על פני הקורא.
כאשר טוויין כותב על מערכת ההטיה המורכבת בשפה הגרמנית, הוא כותב, לדוגמה:
"אין ספק שאין עוד שפה כל כך חלקלקה, חסרת מערכת, וכל כך חמקמקה לאחיזה. הלומד נשטף בה לכאן ולכאן, בצורה חסרת אונים ביותר; וכשסוף סוף הוא חושב שהוא תפס כלל שמציע קרקע יציבה לנוח עליו בתוך הזעם והסערה הכללית של עשרת חלקי הדיבור, הוא הופך את הדף וקורא, "תנו לתלמיד לשים לב היטב למקרים חריגים." הוא מעביר את עינו למטה ומגלה שיש הרבה יותר חריגים לכלל מאשר מקרים שלו.'
"
Surely there is not another language that is so slipshod and systemless, and so slippery and elusive to the grasp. One is washed about in it, hither and thither, in the most helpless way; and when at last he thinks he has captured a rule which offers firm ground to take a rest on amid the general rage and turmoil of the ten parts of speech, he turns over the page and reads, "Let the pupil make careful note of the following exceptions." He runs his eye down and finds that there are more exceptions to the rule than instances "of it.
המאמר > מגדר

בניגוד לאנגלית, בה כמעט אין הבחנה למגדר, הגרמנית (כמו גם העברית ושפות אחרות) היא שפה תלויית מגדר, בה כל עצם הוא במין מוגדר: זכר או נקבה. בגרמנית קיים גם מין סתמי, נייטרלי, ללא מגדר. אין בשפה הגרמנית שם עצם שלא נקבע לגביו מראש מינו המגדרי. כתוצאה מכך, מעבר לכך שהיידוע משתנה בהתאם למגדר בלשון, גם הפועל והתואר הנילווים לשם העצם, אמורים להשתנות בהתאם.
טוויין מרגיש לכך טקסט עוקצני בהתאם. לדוגמה:
"לכל שם עצם (בגרמנית) יש מגדר, ואין שום היגיון או עקביות בכך; לכן יש ללמוד את המגדר של כל מילה בנפרד ובעל פה. אין דרך אחרת. כדי לעשות זאת צריך להיות בעל זיכרון כמו ספר תזכירים. בגרמנית, גברת צעירה (אנ') היא שם סתמי ללא מגדר, בעוד שהירק לפת הוא במגדר נקבה. תארו לעצמכם איזו יראת כבוד מוגזמת מפגינים בגרמנית כלפי הירק לפת, ואיזה חוסר כבוד קשוח כלפי הנערה."
Every noun has a gender, and there is no sense or system in distribution; so the gender of each must be learned separately and by heart. There is no other way. To do this one has to have a memory like a memorandum-book. In German, a young lady has no sex, while a turnip has. Think what overwrought reverence that shows for the turnip, and what callous "disrespect for the girl.
לפי הבלשן גיא דויטשר, למעשה, מגדר בלשון אינו ייחודי דווקא לשפה הגרמנית, ונפוץ ברבות מהשפות המערביות, ביניהן צרפתית, רוסית, לטינית, ואף עברית. זאת אף אם מאמרו של טוויין מדבר ספציפית על השפה הגרמנית, אותה למד, ובה הוא נהנה להתנגח.
ראו גם

בנוגע ליהודים
הערות שוליים

↑  בגרמנית Mädchen, מילה המוכרת לדוברי עברית מהמילה המקבילה ביידיש מיידלה
↑  גיא דויטשר, גלגולי לשון: מסע בעקבות המצאתו הגדולה ביותר של האדם (יצא באנגלית ב-2005 בשם The Unfolding of Language ותורגם לעברית ב-2007. ראו בעמ' 41-42 בספר בגרסה באנגלית)
1962 בספרות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1962  בספרות |  |
< · 1960 · 1961 – 1962 – 1963 · 1964 · >
כל ערכי השנים בספרות במאה ה-20 · כל ערכי השנים בספרות במאה ה-21 · פורטל הספרות
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1962 ונוגעים לתחום הספרות.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספרים נבחרים חדשים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספרים נבחרים חדשים > סיפורת

ג'יי. ג'י. באלארד – העולם הטובע
אנתוני ברג'ס – התפוז המכני
ג'יימס קלאוול – מלך עכברוש
פיליפ ק. דיק – האיש במצודה הרמה
איאן פלמינג – המרגל שאהב אותי
שירלי ג'קסון – תמיד גרנו בטירה
ג'יימס ג'ונס – הקו האדום
קן קיזי – קן הקוקייה (אנ')
ג'יימס קריס – הילד שמכר את צחוקו
דוריס לסינג – מחברת הזהב
מרסה רודורדה – כיכר היהלום
יצחק בשביס זינגר – העבד
אלכסנדר סולז'ניצין – יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ'
קורט וונגוט – אמא לילה
ג'. ר. ר. טולקין – הרפתקאות תום בומבדיל
אגאתה כריסטי – תעלומת הרצח המשולש (אנ')
ספרים נבחרים חדשים > ספרי ילדים ונוער

מדלן ל'אנגל – קמט בזמן
עזרא ג'ק קיטס – היום המושלג (ספר תמונות)
ספרים נבחרים חדשים > מחזות

אדוארד אלבי – מי מפחד מווירג'יניה וולף?
פרידריך דירנמאט – הפיזיקאים