stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סילביה ביץ'
שנותיה הראשונות

ביץ', אמריקאית במקורה, נולדה בבולטימור, מרילנד, בשם ננסי וודברידג' ביץ'. ב-1901 עברה משפחתה להתגורר בצרפת בשל מינויו של אביה, שהיה כומר פרסביטריאני, לתפקיד בכנסייה האמריקנית בפריז. המשפחה חזרה לארצות הברית ב-1905. ביץ' המשיכה לבקר באירופה ואף התגוררה שנתיים בספרד. לקראת תום מלחמת העולם הראשונה החלה ללמוד בפריז ספרות צרפתית מודרנית, והפכה לחובבת של צרפת ותרבותה.
ב-1917 הכירה את אדריאן מוניה, שהייתה בעלת חנות הספרים "בית ידידי הספר" (La Maison des Amis des Livres ) - חנות לספרים בצרפתית בפריז. מוניה עודדה אותה לפתוח חנות לספרים באנגלית וב-1919 פתחה ביץ' את "שייקספיר אנד קומפני" ברחוב אודאון שבגדה השמאלית. את החנות מימנה באמצעות כספים שלוותה מאמה. אדריאן מוניה הייתה בת זוגה של ביץ' עד להתאבדותה ב-1955.
פריז של שנות העשרים הייתה אבן שואבת לסופרים, מוזיקאים ואנשי רוח, שנקראו לעיתים הדור האבוד. ביץ' התוודעה לרבים מהם ובהם גרטרוד שטיין, אנדרה ז'יד, עזרא פאונד, ארנסט המינגוויי, ופרנסיס סקוט פיצג'רלד ואף דאגה לערוך ביניהם היכרויות ומפגשים חברתיים, חלקם בחנות הספרים שלה.
ארנסט המינגוויי כתב על "שייקספיר אנד קומפני" שהוא "מקום חמים ונעים עם תנור חימום גדול בחורף, שולחנות ומדפי ספרים, ספרים חדשים בחלון ותמונות של סופרים מפורסמים, מתים וחיים, על הקירות... לסילביה היו פנים מלאות חיים ומעוצבות בקווים חדים...מעולם לא הכרתי מישהו שהיה יותר נחמד אלי."
את ג'יימס ג'ויס הכירה ביולי 1920. ג'ויס, שהגיע רק חודש קודם לכן לפריז, כבר קנה לעצמו שם בזכות דבלינאים ודיוקן האמן כאיש צעיר. במפגש חברתי בביתו של המשורר הצרפתי יהודי אנדרה ספיר פנתה סילביה ביץ', שהעריצה את הסופר, אל ג'ויס בשאלה "האם זה הוא ג'יימס ג'ויס הגדול?" ונענתה בחיוב. ביץ' סיפרה לג'ויס על חנותה (בה מכרה גם מיצירותיו) והוא הגיע עד מהרה לביקור, שלאחריו נרקמו ביניהם יחסי ידידות.
הוצאת יוליסס לאור

עד דצמבר 1920 סיים ג'ויס את כתיבת הפרק החמישה-עשר של יוליסס, "קירקי", שהוא גם הארוך ביותר בו, והחל בכתיבת שלושת הפרקים האחרונים. סיום הספר נראה באופק, אך הסיכויים להוציאו לאור בארצות הברית או בבריטניה נראו קלושים, לאור הצלחת התביעה במשפט שהתנהל בתחילת 1921 נגד המגזין "ליטל רוויו" שפרסם קטעים מיוליסס. בעקבות פגישה שארגנו ביץ' ומונייה לג'ויס עם הסופר והמבקר ולרי לרבו, קרא האחרון קטעים מיוליסס והביע את התפעלותו ונכונותו לעזור בהוצאת הספר לאור.
ביץ' שאלה את ג'ויס אם יאות לתת בידיה את מלאכת ההוצאה לאור, והסופר, שבע אכזבות ממאבקי ההוצאה לאור של ספרו "דבלינאים", הסכים. ביץ' החליטה להוציא את הספר באלף עותקים ובמחירים גבוהים. מתוכם, 100 הודפסו על נייר משובח במיוחד ונמכרו בחתימת הסופר במחיר של 350 פרנק לעותק - מחיר יקר מאוד באותם הימים. מרבית העותקים נמכרו ב-150 פרנק לעותק, מחיר לא זול לזמנו.
את צבע הכריכה - כחול ולבן - בחר ג'ויס עצמו על פי צבעי דגל יוון.
ב-2 בפברואר 1922 יצא הספר לאור, לא מעט בשל התעקשותה של ביץ' להעניק לג'ויס את העותק הראשון ביום הולדתו הארבעים של הסופר. היא השקיעה מאמצים רבים בתהליך, שהיה כרוך בתיקונים והגהות רבות של מאות עמודי הספר. לאחותה כתבה: "יוליסס יהפוך את החנות שלי למפורסמת".
השנים שאחרי

בשנות השלושים, עם פרוץ המשבר הכלכלי העולמי, נקלעו עסקי הספרים של ביץ' להפסדים. ב-1936 שקלה לסגור את חנותה, אולם תמיכה שקיבלה מידידיה הרבים סייעה בידה להחזיק מעמד עד הכיבוש הנאצי של פריז. בסוף 1941 נאלצה לסגור, ואחסנה את ספריה בדירת מסתור. היא נעצרה על ידי הנאצים, בשל היותה אזרחית אמריקאית, ושהתה כשישה חודשים במעצר.
לאחר שחרור פריז ב-1944, לא שבה ביץ' לעסקי הספרים. לאחר שבת זוגה, מונייה, התאבדה ב-1955, כתבה ספר זכרונות על פריז שבין שתי מלחמות העולם. היא חיה בפריז עד מותה ב-1962, ונקברה בפרינסטון, ארצות הברית.
ב-1951 פתח ג'ורג' ויטמן, אמריקאי שהיה בקשרי ידידות עם ביץ', חנות ספרים בפריז בשם מיסטרל. סילביה ביץ' הורישה לו במותה את ספרייתה הפרטית. ב-1964 שינה ויטמן את שמה של החנות ל"שייקספיר אנד קומפני", ולזכרה קרא לספרייה שבקומה הראשונה "ספריית סילביה ביץ'".  וייטמן קרא לבתו, שנולדה ב-1981, סילביה ביץ'. סילביה ביץ' וייטמן היא כיום הבעלים של החנות שנמצאת במקום אחר ממקומה של החנות המקורית.
הערות שוליים

↑  ב-2009 נמכר עותק מספר 45 מהסדרה במחיר שיא לספר מהמאה העשרים - 275,000 לירות שטרלינג
| יוליסס מאת ג'יימס ג'ויס |
| --- | --- | --- |
| דמויות | לאופולד בלום • מולי בלום • סטיבן דדאלוס | יוליסס, המהדורה העברית |
| אתרים | מגדל מרטלו בחוף סנדיקוב • בית הקברות גלאסנווין • הספרייה הלאומית של אירלנד | יוליסס, המהדורה העברית |
| ניתוחים וערכים מורחבים | יוליסס - מבנה הספר והעלילה • סכמות גילברט ולינאטי ליוליסס • סכמת לינאטי ליוליסס | יוליסס, המהדורה העברית |
| מעורבים | אוליבר סנט ג'ון גוגארטי • ג'ורג' ויליאם ראסל • פרנק באדג'ן • סילביה ביץ' • הארייט שו ויבר | יוליסס, המהדורה העברית |
| שונות | בלומסדיי • ארצות הברית נגד ספר בשם יוליסס • המונולוג של מולי בלום | יוליסס, המהדורה העברית |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275554305171  PLWABN: 9810569896805606  BNE: XX850424  BnF: cb13739514n (data)  CiNii: DA0446776X  GND: 118507818  ISNI: 0000 0001 1619 1698  LCCN: n79121733  NARA: 10582848  NDL: 00432612  NKC: jo20221165931  NLK: KAC200813162  NTA: 070168288  SELIBR: 236591  SNAC: w6cs3fn6  SUDOC: 066902282  Trove: 1160717  VIAF: 35247539   WorldCat (עם VIAF): 35247539 
יוליסס: כריכת המהדורה הראשונה שיצאה לאור בפריז ב-1922.
חנות הספרים "שייקספיר אנד קומפני", 2004. החנות אינה שוכנת באתר המקורי בו שכנה חנותה של ביץ'
סטיב האו

| --- | --- |

סטיב האו בהופעה, 1977
 לידה:  8 באפריל 1947 (בן 77) לונדון, אנגליה
 שם לידה:  Stephen James Howe 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1964 
 מקום לימודים:  בית ספר הולוויי 
 עיסוק:  מוזיקאי, מלחין
 סוגה:  רוק מתקדם, הארד רוק, רוק פסיכדלי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  יס, GTR, Tomorrow, אסיה
 צאצאים:  Dylan Howe, Virgil Howe 
 http://www.stevehowe.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיבן ג'יימס "סטיב" האו (באנגלית: Stephen James "Steve" Howe; נולד ב-8 באפריל 1947) הוא גיטריסט ומלחין אנגלי. ידוע בעיקר בזכות חברותו בלהקת הרוק המתקדם יס.
שנותיו הראשונות ותחילת הקריירה

האו גדל כצעיר מבין ארבעה אחים ברובע איזלינגטון שבלונדון. מאוסף התקליטים של הוריו הוא שאב השפעות מרובות, כלס פול וברני קסל. האו גם שאב השראה רבה מצ'ט אטקינס אותו סיפר ששמע לראשונה בשנת 1959.
את הגיטרה הראשונה שלו, גיטרת חצי-נפח אקוסטית, קיבל האו מהוריו כמתנה לחג המולד, ואת הגיטרה החשמלית הראשונה שלו, תוצרת חברת Guyatone, רכש בשנת 1961. את גיטרת הגיבסון חצי-נפח הראשונה שלו, הגיטרות אשר האו בדרך כלל מזוהה עימן, רכש האו בשנת 1964. בשנת 1968 הקליט אלבום עם להקת Tomorrow ואלבום נוסף עם להקת Bodast.
האו דחה הצעות מלהקת ג'טרו טאל ומ-The Nice כאשר חיכה לחתימה על חוזה הקלטות עם להקתו דאז Bodast, אך חברת התקליטים פשטה את הרגל. לאחר מכן, קיבל האו הצעה להצטרף ללהקת יס ולהחליף את הגיטריסט אשר השתתף בשני האלבומים הראשונים של הלהקה פיטר בנקס.
תקופתו בלהקת יס

האו הצטרף ללהקת יס באפריל 1970. הוא נסע להתבודד בחווה עם הלהקה על מנת לכתוב חומרים חדשים, והחל להופיע עם הלהקה ביולי אותה השנה. האו גם הצטלם עם הלהקה לעטיפה אשר הופצה בארצות הברית של אלבומה השני של הלהקה Time and a Word על אף שבהקלטות האלבום כלל לא השתתף.
החל מאלבום הבכורה שלו עם הלהקה The Yes Album, שילוב צלילי הגיטרות החשמלית והקלאסית של האו עם קולו של ג'ון אנדרסון, הבס של כריס סקווייר והקלידים של טוני קיי היו לחלק מהותי בסאונד המוקדם של הלהקה. הצטרפותו של ריק וייקמן לאחר עזיבתו של קיי את הלהקה טרם הקלטת אלבומה Fragile השלימה את צלילה הייחודי של הלהקה. לקראת האלבום הבא, הוסיף האו למגוון צליליו המגובשים גיטרת-פדאל (מעין צוואר גיטרה חשמלית אשר מופעל באמצעות פדאל, בעל צליל המזכיר גיטרת סלייד) אשר הוסיפה לצלילה של הלהקה נופך של פרוג-רוק לקראת האלבום Close to the Edge. ההשפעות המוזיקה הקלאסית והג'אז על האו, בתוספת נטייתו לנסיינות מוזיקלית, עזרה ליס להפוך לאחת מהלהקות המובילות ברוק המתקדם.
למרות שבמהלך שנות השבעים עברה הלהקה מספר שינויים פרסונליים, נשארו האו, אנדרסון וסקוויר עמוד התווך של ההרכב במהלך כל אותה התקופה. בתחילת שנות השמונים עזבו וייקמן ואנדרסון את הלהקה, והוחלפו כעבור מספר שבועות בטרבור הורן וג'ף דוונס. עזיבתו של וייקמן הייתה קשה במיוחד להאו, אשר האמין ששניהם ביחד מוציאים את המיטב האחד מן השני. האו המשיך עם הלהקה עד לפירוקה ב-18 באפריל 1981. בשנת 1983, התאחדה הלהקה ללא האו, עם טרבור רבין בתפקיד הגיטריסט. במהלך השנים הבאות, השתתף האו במספר אלבומים אשר הפיק הורן לאמנים אחרים.
בשנת 1988, פנה אנדרסון להאו, וייקמן וביל ברופורד בבקשה שיצטרפו אליו לפרויקט, אשר בסופו של דבר הפך להיות האלבום Anderson Bruford Wakeman Howe. בשנת 1993 ניגן האו את תפקידי הגיטרה באלבום Symphonic Music of Yes, אשר הציג גרסאות כיסוי בעיבודים סימפוניים לשיריה של הלהקה. בשנת 1995 הצטרף האו באופן רשמי ללהקה פעם נוספת ומאז הוצאת האלבום Keys to Ascension שותף האו בכל האלבומים אשר הוציאה לאור הלהקה.
"הגיטריסט הטוב ביותר"

למרות הבעיות אשר חווה באותה התקופה בלהקת יס, נבחר האו על ידי מגזין Guitar Player כ"גיטריסט הטוב ביותר" במשך חמש שנים רצופות (1977-1978). ובשנת 2003 נבחר במקום ה-69 ברשימת מאה הגיטריסטים הטובים ביותר של כל הזמנים של מגזין הרולינג סטון.
אסיה

בשנת 1981, הקים האו עם גון וויטון מקינג קרימזון, קרל פאלמר מאמרסון לייק ופאלמר וג'ף דוונס מלהקת דה באגלס את להקת אסיה. לאחר שני אלבומים, עזב האו את הלהקה בעקבות חילוקי דעות עם דוונס במהלך החזרות להקלטות האלבום השלישי.
כאשר הקים דוונס את הלהקה מחדש בשנת 1992, חזר האו והשתתף בהקלטות האלבום Aqua, ואף ניגן כאורח מיוחד של הלהקה בסיבוב ההופעות. בשנת 1996 האו ניגן בשיר אחד באלבום הלהקה Archiva Vol. 1, ובשנת 2001 ניגן באלבום Aura בשני שירים.
בשנת 2006, לאור האיחוד הרשמי של הלהקה, חזר האו לנגן עם הלהקה, הקליט עימה שני אלבומי איחוד ו-DVD.
GTR

בשנת 1985, הקים האו את הסופרגרופ GTR עם הגיטריסט לשעבר של להקת ג'נסיס, סטיב האקט. הם הקליטו אלבום אחד, כשמה של הלהקה, אך הלהקה התפרקה זמן קצר לאחר מכן בשל חילוקי דעות בין האקט להאו בנושא חלוקת הרווחים.
קריירת סולו

באוקטובר 1975 הוציא לאור האו את אלבום הסולו הראשון שלו Beginnings. בהקלטות האלבום השתתפו חבריו ללהקת יס דאז, אלן וויט, דיל ברופורד ופטריק מוראז. באלבומו השני בקריירת הסולו The Steve Howe Album אשר יצא בשנת 1979, ניגן האו לבדו במחצית מהשירים ואותם החברים אשר ניגנו איתו באלבום הקודם, בתוספת הזמרת קלייר האמיל, הצטרפו למחצית השנייה של השירים.
מאז שנת 1991, הוציא האו אלבום סולו כמעט כל שנה. כולל הופעת אורח של דילן האו, בנו של סטיב, אשר בשלב זה כבר היה מתופף ג'אז מוערך בזכות עצמו, באלבום האינסטרומנטלי Quantum Guitar, אשר יצא בשנת 1998.
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

| --- | --- |
שנה: שם האלבום
1975: Beginnings
1979: The Steve Howe Album
1991: Turbulence
1993: The Grand Scheme of Things
1994: Not Necessarily Acoustic
1995: Seraphim
1995: Voyagers
1996: Homebrew
1998: Quantum Guitar
1999: Pulling Strings
1999: Portraits of Bob Dylan
2000: Homebrew 2
2001: Natural Timbre
2002: Skyline
2003: Elements
2003: Guitar World
2005: Spectrum
2005: Remedy Live
2005: Homebrew 3
2008: Motif
2008: The Haunted Melody
2010: Travelling
2010: Homebrew 4
הערות שוליים

↑  Barney Kessel
↑  Biography - Steve Howe Guitar Rondo
↑  Biography - Steve Howe Guitar Rondo
↑  סטיב האו ברשימת הרולינג סטון
↑  Biography - Steve Howe Guitar Rondo
↑  Biography - Steve Howe Guitar Rondo
↑  Biography - Steve Howe Guitar Rondo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14027216r (data)  GND: 134411609  ISNI: 0000 0001 0801 4448  LCCN: n91047650  MusicBrainz: 9a4f2c10-60d6-4f78-9f8c-c0162424c41f  NKC: ola2002151558  NTA: 074358731  SNAC: w6hm61jj  SUDOC: 08523706X  VIAF: 70144358   WorldCat (עם VIAF): 70144358
סימונה מולינארי

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1983 (בת 41) נאפולי, איטליה 
 מוקד פעילות:  איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-2005 
 סוגה:  בוסה נובה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 חברת תקליטים:  וורנר מיוזיק גרופ 
 www.simonamolinari.it
 פרופיל ב-IMDb
 
סימונה מולינארי (באיטלקית: Simona Molinari; נולדה ב-23 בפברואר 1983) היא זמרת ג'אז איטלקייה. השתתפה בפסטיבל סן רמו בשנת 2009, והגיעה למקום השלישי עם השיר "Egocentrica". זמן קצר לאחר מכן הוציאה אלבום אולפן בעל אותה שם, שהגיע למקום ה-75 במצעד האלבומים האיטלקי.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Egocentrica‏ (2009)
Croce e delizia‏ (2010)
Tua‏ (2011)
Dr.Jekill, Mr. Hyde‏ (2013)
מועמדויות ופרסים

| שנה | פרס | מועמדות | עבודה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | פרסי מוגול | המילים הכי טובות | "Egocentrica" | מועמדות |
| 2009 | פרסי לוונציה | תגלית השנה | Egocentrica | זכייה |
| 2010 | פרסי וינד מיוזיק | פרס הכישרון הצעיר | עצמה | זכייה |
| 2010 | פרסי לוונציה | פרס הג'אז | עצמה | זכייה |
הערות שוליים

↑  Gorini, Laura (11 ביוני 2009). "Simona Molinari è tra i finalisti della seconda edizione del Premio Mogol". Musical News (באיטלקית). נבדק ב-7 ביולי 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Laffranchi, Andrea (22 ביוני 2009). "Simona Molinari: "I miei genitori in quella tendopoli"". Corriere della Sera (באיטלקית). p. 37. נבדק ב-7 ביולי 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Michero, Stefano (2 ביולי 2009). "Sanremo: sabato a Villa Ormond arriva Simona Molinari". Sanremo news (באיטלקית). נבדק ב-7 ביולי 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Al Luca di Povia il premio Mogol. L'ira di Luxuria: Così si rinnega". La Stampa (באיטלקית). 15 ביוני 2009. נבדק ב-27 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Premio Luenzia 2009" (באיטלקית). RAI. אורכב מ-המקור ב-27 בדצמבר 2012. נבדק ב-27 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wind Music Awards. La quarta edizione il 28 e il 29 maggio all'Arena di Verona in onda il 2, 9 e 16 giugno su Italia1. Il cast" (באיטלקית). Libero Web Portal. 25 במאי 2010. אורכב מ-המקור ב-26 במאי 2010. נבדק ב-27 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Premio Lunezia Rock D'autore 2010 a Massimo Priviero" (באיטלקית). NewSpettacolo.com. 20 ביולי 2010. אורכב מ-המקור ב-27 בדצמבר 2012. נבדק ב-27 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 103367771X  ICCU: CFIV252112  MusicBrainz: 416eb244-90b2-4d36-97f7-10595911333c  VIAF: 299704942   WorldCat (עם VIAF): 299704942 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סימונה מולינארי".
סטיוארט כהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1946 (בן 78 בערך) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוקספורד 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 בן או בת זוג:  טובה כהן 
 
סטיוארט א' כהן (נולד ב-1946) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן, המתמחה ביחסים בין-לאומיים, צבא וחברה, בדיפלומטיה ובתולדות הציונות.
קורות חיים

כהן נולד באנגליה, ולאחר שהשלים את לימודיו האקדמיים לתואר דוקטור בדיפלומטיה מאוניברסיטת אוקספורד עלה לישראל בשנת 1972 וכיהן כפרופסור מן המניין למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן, וכחוקר בכיר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת בר-אילן. כן שימש כחוקר אורח באוניברסיטת קייפטאון ובאוניברסיטת אוהיו.
כהן הוא כותב פעיל ופורה, ובין היתר כתב מערכי לימוד עבור קורסים של האוניברסיטה הפתוחה. ב-2005 העלה כהן במסגרת מאמר במערכות את הדעה, בישמו מודל ליחסי הצבא והדרג האזרחי שפיתח א. ר. לקהאם, כי ביחסים בין הדרג המדיני ובין הצבא במדינת ישראל סובל הצבא מ"כפיפות יתר" העלולה לפגוע בתפקודו.
פרופסור כהן קיבל בפברואר 2022 אות הוקרה על מפעל חיים מטעם אגודת חוקרי צבא חברה בישראל.
נשוי לחוקרת הספרות טובה כהן ואב לארבעה בנים, אחד מהם הוא פרופסור עמיחי כהן, משפטן בקריה האקדמית אונו.
הערות שוליים

↑  סטיוארט כהן, "לקראת כפיפות יתר של צה"ל?: שינוי במערכות היחסים בין הדרג האזרחי לבין הצבא בישראל", מערכות, גיליון 403–404 (כסלו תשס"ו = דצמבר 2005), עמ' 8-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259962305171  PLWABN: 9811540540605606  BIBSYS: 9007535  BnF: cb120208660 (data)  CiNii: DA04179164  GND: 123923700  ISNI: 0000 0001 0784 1994  LCCN: n82028062  LNB: 000161182  NKC: xx0032317  NLA: 35759696  NTA: 323967647  RERO: 02-A025912856  SUDOC: 028356519  VIAF: 78770950   WorldCat (עם VIAF): 78770950 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סימונה פאוקה

סימונה פאוקה-רוס (ברומנית Simona Păucă-Rus; ‏19 בספטמבר 1969) היא מתעמלת רומניה בעבר, היא אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1984).
ביוגרפיה

פאוקה נולדה באזוגה.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) הייתה פאוקה צעירת המשתתפות בנבחרת רומניה (14 שנים ו-315 ימים). היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו1 ארד. מדליות זהב, בתחרות הקרב רב קבוצתי לראשונה בתולדות המשחקים האולימפיים בתוצאה של 392.200 נקודות, לפני ארצות הברית המארחת (391.200 נקודות) וסין (388.600 נקודות) ובתרגיל על הקורה ביחד עם בת ארצה אקטרינה סאבו בתוצאה של 19.800 נקודות ולפני קתי ג'ונסון מארצות הברית (19.650 נקודות). מדליית ארד, בתחרות קרב רב אישי בתוצאה של 78.675 נקודות, אחרי מרי לו רטון מארצות הברית (79.175 נקודות) ואקטרינה סאבו (79.125 נקודות). נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי בתרגיל קרקע, במקום 11 בתרגיל מקבילים מדורגים ובמקום 15 בתרגיל קפיצות.
הערות שוליים

↑  Simona PÄuca Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com, web.archive.org, ‏2020-04-17
סימונה פפה

סימונה פפה (נולד ב-30 באוגוסט 1983) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

פפה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של רומא, אך לא זכה לשחק בקבוצה הבוגרת. לאחר שעבר בלקו ובטראמו, בקיץ 2003, חתם בפלרמו. פפה היה שותף ב-19 משחקים והבקיע שער אחד ועלה עם המועדון לראשונה בתולדותיו לסרייה א'. ביולי 2004 הושאל לפיאצ'נצה על מנת לצבור דקות משחק. ביוני 2005 פפה חזר לפלרמו.
בינואר 2006 חתם פפה באודינזה, כעבור חצי שנה הושאל לקליארי. ב-18 בנובמבר 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בסרייה א' נגד פלרמו. ב-22 ביוני 2007 חזר לאודינזה.
ב-9 ביוני 2010, הושאל ליובנטוס תמורת 2.6 מיליון אירו עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו לאחר חודש תמורת 7.5 מיליון אירו. ב-1 ביולי 2010 יובנטוס מימשה את האופציעה. בעונתו הראשונה במועדון הוא הבקיע 5 שערים ב-30 משחקים. בעונת 2011/2012 זכה פפה עם המועדון באליפות ראשונה לאחר 7 שנים. בסיום עונת 2014/2015 שוחרר מהקבוצה.
ב-11 באוגוסט 2015 חתם בקייבו ורונה.
קריירה בינלאומית

פפה נכלל בסגל נבחרת איטליה בכדורגל עד גיל 21 לקראת אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2006. ב-11 באוקטובר 2008, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת בוגרת בתיקו 0-0 נגד בולגריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. פפה נכלל בסגל הנבחרת הבוגרת לקראת גביע הקונפדרציות 2009 ומונדיאל 2010.
תארים

סרייה ב': 2003/2004
סרייה א': 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015
הסופר קאפ האיטלקי: 2012, 2013
הגביע האיטלקי: 2014/2015
סדגורו

| --- | --- |

 לידה:  3 בספטמבר 1957 (בן 67) מייסור, קרנאטקה, הודו
 שם לידה:  Jaggi Vasudev 
 מדינה:  הודו
 כינויים נוספים:  סדגורו (אנגלית: Sadhguru)
 השכלה:  אוניברסיטת מייסור 
 מקצוע:  גורו מיסטיקן פילנתרופ
 השקפה דתית:  שיוויזם 
 בן או בת זוג:  Vijaykumari 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פדמה ויבהושן (2017)  Indira Gandhi Paryavaran Puraskar 
 sadhguru.org
 
גא'גדיש (ג׳אגי) ואסודב (אנגלית: Jaggi Vasudev) הידוע בכינוי סדגורו (אנגלית: Sadhguru), (נולד 1957) הוא מורה רוחני, יוגי, מיסטיקן, פילנתרופ, ומחברם של מעל שלושים ספרים בשמונה שפות שונות. הוא ייסד את קרן אישא (Isha Foundation), ארגון המציע תוכניות יוגה ברחבי העולם לרבות הודו, ארצות הברית, בריטניה, לבנון, סינגפור, קנדה, מלזיה, אוגנדה, סין, נפאל ואוסטרליה. הארגון מעורב במספר רב של פעילויות פיתוח חברתי וקהילתי שהובילו למתן מעמד של ייעוץ מיוחד מטעם המועצה הכלכלית־חברתית של האו״ם.
ילדות

סדגורו (ג'אגי ואסודב), נולד ביום שלישי, ה-3 בספטמבר 1957, במייסור, במדינת קרנאטקה בהודו, לשושילה וד"ר ב. ו. ואסודב. הוא היה הצעיר מבין ארבעה ילדים, שני בנים ושתי בנות. אביו היה אופתלמולוג שעבד עבור חברת הרכבת ההודית וכתוצאה מכך נהגה המשפחה לעבור דירה לעיתים תכופות. הוא מספר שמגיל צעיר פיתח עניין בטבע ונהג להיכנס ליערות בקרבת מקום למשך כמה ימים, ושבגיל 11, יצר קשר עם מלאדיהלי סרי רגונדרה סוואמיג'י שלימד אותו כמה תרגולים של יוגה, שאותם תירגל כל יום במשך 13 שנים.
לאחר לימודיו הוא סיים את אוניברסיטת מייסור עם תואר ראשון בספרות אנגלית. במהלך שנותיו במכללה, הוא פיתח עניין במסעות ובאופנועים. הוא וחבריו נהגו לבקר בגבעת צ׳אמונדי ליד מייסור, שם הם נהגו להתקבץ והיו מארגנים נסיעות ליליות. הוא גם היה נוהג לבקר במקומות רבים בתוך הודו על האופנוע שלו. כאשר הגיע לגבול בין הודו ונפאל, הוא לא הורשה להיכנס לנפאל היות שלא היה לו דרכון. חוויה זו גרמה לו להחליט "להרוויח כסף במהירות", ורק לנסוע למקום שבו אנשים אינם יכולים לעצור אותו. מחשבה זו הובילה אותו לפתוח כמה עסקים מוצלחים, ביניהם הייתה גם חוות עופות וחברת בניה.
חוויה רוחנית

בגיל עשרים וחמש, ב-23 בספטמבר 1982 הוא נסע לגבעת צָ׳מוּנְדִי והתיישב על אבן, כאשר הייתה לו חוויה רוחנית. סדגורו מתאר את החוויה שלו, "עד אותו רגע בחיי תמיד חשבתי שזה אני וזה מישהו אחר ומשהו אחר אבל בפעם הראשונה לא ידעתי מהו אני ומהו לא אני. לפתע, מה שהיה אני היה בכל מקום. האבן שעליה ישבתי, האוויר שאני נושם, כל האטמוספירה סביבי, בערתי לתוך כל דבר. זה נשמע כמו טירוף מוחלט. זה נמשך כעשר-חמש עשרה דקות, כך חשבתי, אבל כשחזרתי להכרתי הרגילה מסתבר שזה נמשך כארבע וחצי שעות שישבתי שם, בהכרה מלאה, עם עיניים פקוחות, אך הזמן פשוט התהפך. שישה שבועות לאחר החוויה הזו הוא השאיר את העסק שלו לחבר שלו וערך מסעות מרובים במאמץ להשיג תובנות בקשר לחוויה המיסטית הזו. לאחר שנה של מדיטציה ומסע, החליט סדגורו ללמד יוגה ולשתף בחווייתו הפנימית.
ב-1983, הוא ניהל את כיתת היוגה הראשונה שלו שמנתה שבעה משתתפים במייסור. במשך הזמן, הוא החל לנהל כיתות יוגה ברחבי קאנטקה והיידראבד כאשר הוא נוסע מכיתה לכיתה על האופנוע שלו. הוא חי מרווחי חוות העופות שלו וסירב לקבל תשלום עבור כיתות היוגה. הוא היה נוהג לתרום את הכספים של משתתפי כיתות היוגה שלו לארגוני צדקה מקומיים ביום האחרון של השיעור. השיעורים הראשוניים האלה היוו את התבנית שעליה נבנתה לאחר מכן התוכנית אישא יוגה מאוחר יותר.
דיאנלינגה

ב-1994, ערך סדגורו לראשונה תוכנית בתצורת האשראם, שבמהלכה דיבר לראשונה על הדיאנלינגה. הדיאנלינגה הוא מקדש יוגה ומקום למדיטציה, שמהותו היא משימת חייו של סדגורו שניתנה לו על ידי הגורו שלו. ב-1996, הוזמנה האבן המרכזית של הלינגה והגיעה לאשראם. לאחר שלושה שבועות של עבודה, הייתה הדיאנלינגה מוכנה ב-23 ביוני 1999, ונפתחה לציבור ב-23 בנובמבר.
מקדש הדיאנלינגה מציע מרחב למדיטציה שאינו מוגבל לאמונה או דת כלשהי. כיפה בת כ-23 מטר, שנבנתה מלבנים בלבד ויוצבה באמצעות חימר ללא פלדה או בטון, מכסה את המקדש. האבן המרכזית היא כארבעה מטר גובה ועשויה מגרניט שחור בעל דחיסות גבוהה. ה"סרבה, דהרמה, סת'אמבה", הממוקם בכניסה המרכזית מתפקד כסמל האיחוד עם פסלים וסמלים מדת ההינדו, אסלאם, נצרות, סיקיזם, ג'ייניזם, טאויזם, זורואסטריאניזם, יהדות, בודהיזם ושינטו כתובים כברכה אוניברסלית לבאים.
קרן אישא

סדגורו הקים את קרן אישא (Isha Foundation), ארגון רוחני, לא למטרות רווח, המנוהל על ידי מתנדבים. מרכז היוגה של הארגון, ליד קוימבטור, הוקם ב-1992, ומארח סדרת תוכניות להעצמה של המודעות העצמית באמצעות יוגה. הארגון פועל בשיתוף עם גופים בינלאומיים כגון הוועדה לחברה וכלכלה של האו"ם.
קרן אישא > יוזמות חברתיות

סדגורו ייסד גם את פרויקט ידיים ירוקות (Project GreenHands - PGH). לפרויקט האקולוגי שלו הוענק ביוני 2010, על ידי ממשלת הודו, פרס ההוקרה הגבוה ביותר, פרס ה"פריאורן פורסקאר" על שם אינדירה גנדי. מטרת הפרויקט היא להגדיל את הכיסוי הירוק במחוז טאמיל נאדו ב-10%, וראה את שתילתם המוצלחת של יותר מ-17 מיליון עצים על ידי יותר מ-2 מיליון מתנדבים. בריאיון למגזין נשיונל ג'יאוגרפיק, סדגורו הסביר את הדחף שגרם לו לייסד את הפרויקט: "ב-1998, כמה וכמה מומחים חזו שעד 2025, 60% מאזור טאמיל נאדו יהפוך למדבר... החלטתי לנסוע לטאמיל נאדו ולראות בעצמי אם זו אמת. הגעתי להכרה שהם טעו לחלוטין ושזה לא יהיה עד 2025 אלא יקרה הרבה יותר מהר על פי דעתי. אז מ-98' עד 2003, 2004, הלכתי ושתלתי עצים במוחם של אנשים. ומאז 2004, אנו שותלים את העצים האלה בחזרה לאדמה."
יוזמת ההחיאה הסביבתית (Action for Rural Rejuvenation - ARR) היא יוזמה תחת קרן אישא שמטרתה לשפר את הבריאות ואת איכות חייהם של העניים בפריפריה. את היוזמה החל סדגורו ב-2003 ומטרתה היא להטיב עם כ-70 מיליון אנשים בכ-54,000 כפרים בדרום הודו. מאז 2010, הפרויקט הגיע לכ-4,200 כפרים ולאוכלוסייה של למעלה מ-7 מיליון אנשים. הפרויקט גם היה מעורב עם ארגונים חקלאיים במטרה לפתור בעיות שאליהן נקלעו חוואים הודים.
אישא וידיא היא יוזמת החינוך של קרן אישא ומטרתה להעלות את רמת החינוך וידיעת קרוא וכתוב בפרברי הודו. ישנם שבעה בתי ספר, הפועלים במסגרת היוזמה, והם מחנכים כ-3000 תלמידים. הארגון גם אימץ כ-26 בתי ספר ממשלתיים כדי לעזור לתלמידים מרקע כלכלי רעוע ושואף לאמץ עוד כ-3,000 בתי ספר.