stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוכף הולה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  63°34′47″S 58°29′14″W﻿ / ﻿63.5797°S 58.4872°W﻿ / -63.5797; -58.4872
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהאוכף הולה(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהאוכף הולה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאוכף הולה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאוכף הולה
 
אוכף הולה או הולה קול (באנגלית: Huhla Col; בבולגרית: седловина Хухла) הוא אוכף הררי (מעבר הרים) המכוסה קרח הממוקם בחצי האי טריניטי באזור ארץ גרהאם, שבצפון מזרח חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
גובהו של האוכף 1,11 מטרים מעל פני הים.
האוכף מקשר את רכס סנגוטין, שמצפון לאוכף, לחלק המערבי של מישור לואי-פיליפ שמדרום לאוכף.
האוכף מתנשא מעל בקע פרלז, ומכל קרחון מאלוראד המצויים מערבית - צפון-מערבית מאוכף הולה.
היסטוריה > מיפוי אזור האוכף

האוכף מופה לראשונה בשנת 1996 על ידי סוקרים גרמניים מהמכון לגאודזיה מעשית ( Institut für Angewandte Geodäsie) מהעיר פרנקפורט על המיין, וכן על ידי סוקרים בריטיים, מטעם הסקר האנטארקטי הבריטי (British Antarctic Survey).
היסטוריה > מקור השם

האוכף נקרא על שם היישוב הולה שבדרום בולגריה.
אוכף דוגווץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  משמרת כלב 
 גובה:  1,212 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי הנסיך אלברט 
 קואורדינטות:  76°53′00″S 161°40′59″E﻿ / ﻿76.8833°S 161.683°E﻿ / -76.8833; 161.683
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאוכף דוגווץ'(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאוכף דוגווץ'
 
אוכף דוגווץ' (באנגלית: Dogwatch Saddle; מילולית: אוכף משמרת הכלב) הוא אוכף המכוסה שלג, בהרי הנסיך אלברט, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
האוכף ממוקם בין הר ברוגר והר מוריסון.
גובהו של האוכף 1,212 מטרים מעל פני הים; האוכף הוא האתר ה-3,586 בגובהו באנטארקטיקה.
האוכף מפריד בין קרחון בנסון וקרחון קליבלנד.
היסטוריה > מקור השם

בינואר 1990 (הקיץ האנטארקטי של שנת 1989–1990), בשעת לילה מאוחרת חנתה משלחת סקר של תוכנית החקר האנטארקטית של ניו זילנד, חנייה זמנית במקום.
האוכף נקרא על שם זמן העצירה - משמרת הכלב.
הערות שוליים

↑  ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
| אתרים בהרי הנסיך אלברט |
| --- | --- | --- |
| הרים | הר בואן • הר בילינג • הר ג'ויס • הר ג'ורג' מארי • הר האוורד • הר מאליס • הר מארי • הר מוריסון • הר מקינטוש • הר סמית' • הר פריסטלי |  |
| מעברי הרים | אוכף דוגווץ' |  |
| סלעים ומצוקים | סלעי שפרד • סלעי בובי |  |
| גבעות | רייקר |  |
| קרחונים | דייוויד • פראר • פריסטלי |  |
| מקפא קרחוני | פריסטלי |  |
| נונאטאקים | נונאטאקי טריו |  |
אוט-ננדה

| --- | --- |
סמל אוט-ננדה

אוט-ננדה
 מדינה:  שווייץ שווייץ
 קנטון:  ואלה ואלה
 מחוז:  קונטה
 שפה רשמית:  צרפתית
 גובה:  1300-1500 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,604 (2014)
 קואורדינטות:  46°11′0″N 7°18′0″E﻿ / ﻿46.18333°N 7.30000°E﻿ / 46.18333; 7.30000
 אזור זמן:  UTC +1
 האתר הרשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.אוט-ננדה(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.אוט-ננדה(למפת ואלה רגילה) סיון מרטיני מונטה בריג-גליסאוט-ננדה(למפת ואלה מוגדלת) סיון מרטיני מונטה בריג-גליסאוט-ננדה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אוט-ננדה (בצרפתית: Haute-Nendaz) הוא כפר באלפים הפניניים המשויך לרשות המקומית ננדה הממוקמת בקנטון ואלה בשווייץ.
גאוגרפיה

אוט-ננדה הוא הכפר המרכזי והגדול ביותר ברשות המקומית ננדה, הממוקם על רכס האלפים הפניניים בגובה שבין 1300-1500 מטר וצופה על עמק הרון מעל העיר סיון ועל רכס האלפים הברניים.
היסטוריה

ההתיישבות במקום היא ותיקה ומוזכרת כבר בשנת 984. עד המאה ה-19 התבססה כלכלת האזור בעיקר על חקלאות, במאה ה-19 נמצאו באזור עקבות של זהב והמקום עבר בהלה לזהב שהגדילה את ההתיישבות באזור, כיום המחצב היחיד שקיים באזור הם מינרלים המופקים בכפר אפרוז (Aproz).
לאחר מלחמת העולם השנייה עם שגשוגה של התיירות בשווייץ החליט הכפר להשקיע בפיתוח התיירות ובנה את הרכבל הראשון באזור, מה שגרם להתפתחותו המהירה כאשר עוד ועוד בתי מלון ובקתות כפריות נבנו סביב האזור, ושטחים שלמים שהיו מיוערים הפכו מיושבים.
בהמשך נבנה אתר התיירות סיבייה (Siviez) שבתחילה נקרא בשם ננדה הגדולה (Super-Nendaz) וכיום היא עיירה נפרדת המשויכת גם היא לרשות המקומית ננדה.
כיום כלכלתו העיקרית של הכפר היא תיירות, ואתר התיירות שלו הכולל גם את הכפרים סיבייה, וזונה, תיאון וורבייה הוא אחד מהגדולים והיפים באזור, אך מחלוקות פנימיות בין התושבים מונעות את המשך התפתחותו של האתר.
תחבורה

הכביש הראשי העולה לכפר הוא מהעיר סיון, כביש נוסף עולה מהעיירה אפרוז (Aproz) ודרך הכפר פה (Fey) אך הוא כביש צר יותר.
ישנו קו אוטובוס מהעיר סיון ועד לתחנת הרכבל בכפר. משם יוצא אוטובוס גם לעיירה סיבייה.
תיירות

בכפר ישנה מעלית גונדולה העולה לפסגת טרקואה (Tracouet) שם ישנם מתקני משחקים לילדים וכן אגם טרקואה (lac de Tracouet). כן ניתן לרדת רגלית מפסגת ההר לכפר במספר מסלולי הליכה ואופניים.
בכפר ישנם עשרות ק"מ של מסלולי הליכה וחלקם מתאימים אף למשפחות עם עגלות.
בתחנת הרכבל ישנם שירותי בייביסיטר וכן אוטובוס היוצא לעיירה הסמוכה סיבייה שם ישנם מס' רכבלים העולים לפסגות הסמוכות ולפסגת המון-פור המתנשאת לגובה של 3,329 מטר.
מרכז הכפר אוט-ננדה ותחנת הרכבל (מימין)
אגם טרקואה
אז'ן מיטלהאוזר

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1873 טורקואן, צרפת 
 פטירה:  29 בדצמבר 1949 (בגיל 76) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית סן-סיר 
 תקופת הפעילות:  מ-1940 
 דרגה:  גנרל, גנרל דיוויזיה 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 צלב גדול של לגיון הכבוד  מסדר האריה הלבן 
 
גנרל אז'ן אנטואן דזירֶה מיטלהאוזר (בצרפתית: Eugene Antoine Désiré Mittelhauser;‏ 7 באוגוסט 1873 - 29 בדצמבר 1949) היה קצין צרפתי ששימש כמפקד צבאות צרפת בלבנט עם תחילת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

מיטלהאוזר נולד בצרפת, וסיים את האקדמיה הצבאית סן-סיר בשנת 1894. את הקריירה שלו התחיל כקצין זוטר בזמן המערכה במרוקו, ולאחר מכן השתתף במשלחת הצרפתית הצבאית שהתערבה במהפכה המקסיקנית בשנת 1910.
בזמן מלחמת העולם הראשונה שירת בגדודים צפון-אפריקנים שונים שנלחמו בחזית המערב. הוא נפצע קשה בשנת 1915, ובסך הכל נפצע חמש פעמים. את המלחמה סיים בדרגת קולונל, כשהוא מפקד על בריגדת רגלים.
במסגרת ההסכמים שסיימו את מלחמת העולם הראשונה, סוכם על יציאת משלחת צבאית צרפתית לסיוע להקמת צבא צ'כוסלובקיה. בשנת 1919 יצא מיטלהאוזר לצ'כוסלובקיה כחבר המשלחת, שהייתה תחת פיקודו של הגנרל מוריס פלה (Maurice Pellé). במסגרת זו השתתף בלחימה במלחמה כנגד הונגריה בה היו מעורבים גם גייסות צרפתים בפיקודו של הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה. בינואר 1921 החליף את פלה בפיקוד על צבא צ'כוסלובקיה.
ב-1925 שב מיטלהאוזר לצרפת, והמשיך בעלייה בסולם הפיקוד והדרגות. ב-1937 העניק לו נשיא הרפובליקה אלבר לברן את הצלב הגדול של לגיון הכבוד.
ב-1938 פרש משירות צבאי, אך נקרא שוב לשרת כראש המשלחת הצבאית של צרפת לפולין. לאחר מכן הושם במאגר הקצינים במילואים. ופרש שוב. ב-1940 שירת שוב לתקופה קצרה כראש המשלחת הצבאית של צרפת להולנד.
ביוגרפיה > במלחמת העולם השנייה

ב-17 במאי 1940 נקרא הגנרל מקסים וייגאן, מפקד הכוחות הצרפתים במזרח התיכון, לשוב לצרפת, על מנת לקבל שם את הפיקוד על הצבא הצרפתי לאחר פיטוריו של הגנרל מוריס גמלאן, שכשל בשלביה הראשונים של המערכה על צרפת. מיטלהאוזר הגיע למלא את מקומו. מיטלהאוזר מונה כמפקד צבא הלבאנט, מפקד כל הכוחות הצרפתים בסוריה ובלבנון שהיו תחת מנדט צרפתי, ואף של הכוחות הצרפתים שהיו מוצבים בבלקן. הוא עבד בצוותא עם הגנרל ארצ'יבלד וייוול, מפקד הכוחות הבריטים במזרח התיכון.
כאשר הגיע מיטלהאוזר למזרח התיכון, עמדו כבר צבאות צרפת בצרפת גופא בפני התמוטטות מוחלטת ותבוסה צבאית ניצחת, אך כוחות הצבא הצרפתי במזרח התיכון היו עדיין רבי כוח, לא ניזוקו, לא היו מעורבים בלחימה פעילה, ויכלו לשמש להמשך הלחימה גם לאחר נפילת צרפת. בתחילה דחק מיטלהאוזר במפקדיו בצרפת כי יורו לו להמשיך ולהילחם, ואף שלח מברק ברוח זו לנשיא הרפובליקה לברן. ביחד עם הנציב האזרחי בסוריה ולבנון, גבריאל פואו קרא להמשך הלחימה משטחי סוריה ולבנון, על מנת להגן על כבודה של צרפת, אך לאחר שממשלתו של אנרי פיליפ פטן הכריזה על כניעה, ווייגאן הורה גם לאנשי מיטלהאוזר להניח את נשקם, הודיע מיטלהאוזר, ב-28 ביוני 1940 כי הוא מקבל את תנאי הפסקת האש, וכי הפסקת האש חלה מבחינתו הן כלפי גרמניה ואיטליה, והן כלפי בריטניה. הבריטים קיבלו את ההצהרה, באומרם כי למיטב הבנתם אין פירושה כי אם ייעשה ניסיון גרמני או איטלקי לכבוש את סוריה ולבנון, לא ייתקל ניסיון זה בהתנגדות. מספר מאנשיו של מיטלהאוזר סירבו להיכנע ולהסכים לשביתת הנשק. מפקד הכוחות בחלב, קולונל אדגאר דה לרמינא  ארגן בחשאי את יציאתם של אנשי צבא צרפתים מסוריה ולבנון לארץ ישראל. הגנרל ויוול שפיקד על הכוחות הבריטים במזרח התיכון סירב לשתף פעולה עם יזמה זו, והחזיר את אלו שהצליחו לעבור את הגבול וכך התגלו פעולותיו של דה לרמינא על ידי מיטלהאוזר, והוא הורה לכלוא את דה לרמינא בדמשק. דה לרמינא נכלא, אך נמלט, והיה לאחד ממנהיגי צבא צרפת החופשית. ב-3 ביולי 1940 התפטר מיטלהאוזר מתפקידו ושב לצרפת. מחליפו בלבנט היה גנרל פרנסואה-מארי-ז'אק פוז'ר.
ב-1942 הופיע שמו ברשימת העדים במשפט ריום אותו ניהלה ממשלת צרפת של וישי כמשפט תעמולה נגד ראשי הרפובליקה הצרפתית השלישית בניסיון להציגם כאשמים במלחמה. ב-1949 מת בפריז.
הערות שוליים

↑  אז'ן מיטלהאוזר אתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה.
↑  Truce talks begin as cannons roar, פלסטיין פוסט, 21 ביוני 1940.
↑  Syria to resist to the end, פלסטיין פוסט, 24 ביוני 1940.
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין שתי מלחמות העולם, ספר ה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1992, עמ' 88.
↑  British statement on Syrian armistice, פלסטיין פוסט, 2 ביולי 1940.
↑  שארל דה גול, "המאבק לחרות", כרך ראשון, אל הדגל, הוצאת עם הספר, תשי"ח, עמ' 106
↑  Syrian officials bound over, פלסטיין פוסט, 2 במרץ 1941
↑  פרנסואה מרי ז'אק פוז'ר אתר "הגנרלים של מלחמת העולם השנייה
↑  שמיעת עדים במשפט ריאום, דבר, 17 במרץ 1942.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb167219815 (data)  GND: 105048567X  ISNI: 0000 0000 5647 5815  Léonore: 265595  NKC: jo2004259840  SUDOC: 199202648  VIAF: 84168561   WorldCat (עם VIAF): 84168561
אורפיזם (אמנות)

רובר דלונה, "חלונות סימולטניים בעיר", 1912, הגלריה לאמנות בהמבורג
אורפיזם או קוביזם אורפי (על שם אורפיאוס) הוא זרם באמנות שהתפתח מתוך הקוביזם.
את המונח עצמו טבע גיום אפולינר ב-1912, כאשר ניסה למצוא הגדרה למכנים משותפים שמצא ביצירותיהם של רובר דלונה, פרנן לז'ה והאחים מרסל דושאן וריימונד דושאן-ויון. אפולינר הגדיר את האורפיזם כזרם המשתמש בצבעים עזים ובקשרי הגומלין ביניהם ליצירת צבעוניות מבנית, בצורה עדינה יותר מאשר עשה זאת הקוביזם.
אוכף ויטושה

| --- | --- |

אוכף ויטושה, מבט ממיצר ברנספילד. משמאל לאוכף פסגת גרייט נידל, ומימין לאוכף פסגת ויהרן.
 מידע כללי
 על שם:  ויטושה 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  62°39′51″S 60°02′25″W﻿ / ﻿62.664166666667°S 60.040277777778°W﻿ / -62.664166666667; -60.040277777778
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהאוכף ויטושה(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהאוכף ויטושה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאוכף ויטושה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאוכף ויטושה
 
אוכף ויטושה (באנגלית: Vitosha Saddle; בבולגרית: Витошка седловина) הוא אוכף צר מכוסה קרח המשתרע בכיוון דרום-מערב - צפון-מזרח בין פסגת גרייט נידל לפסגת ויהרן, ברכס לבסקי של הרי טנגרה, במזרח האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה .
גובהו של האוכף 1050 מטרים מעל פני הים.
האוכף מפריד בין קרחון הורון שמצפון לו לקרחון מגורה שמדרום לו.
האוכף נמצא 950 מטרים צפונית-מזרחית לפסגת גרייט נידל;
1.49 קילומטרים דרומית-מזרחית לפסגת טוטוקאן;
790 מטרים דרומית-מערבית לפסגת ויהרן;
ו-3.45 קילומטרים צפונית- צפון-מערבית לנקודת מקין.
היסטוריה > מקור השם

הפסגה נקראת על שם הר ויטושה שבבולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
| איי שטלנד הדרומיים |
| --- | --- | --- |
| איים עיקריים | אי הפיל (אלפנט) • המלך ג'ורג' • גריניץ' • דספשן • לואו • ליווינגסטון • נלסון • סמית' • סנואו • קלרנס • רוברט |  |
| איים קטנים | אלפאוס • אסטור • בארלו • האף מון • איי זד (האי אספרנטו • האי לסידרן • האי פאנאגוריה • האי קושאבה) • ראגד |  |
| איונים | סלע גרייס • סלע פולגר • סלעי ראגד |  |
| מצרי ים | איגליקה • מצר אוסמר • מצר אינגליש • מצר בויד • מצר ברנספילד • מצר מורטון • מצר מקפארליין • מצר סמולנסק |  |
| שוניות והר מצולה  (הרים תת-ימיים) | הר ורדי |  |
| רכסי הרים | רכס אימאון • רמת דוספיי • רמת וידין • רכס ולקה |  |
| הרים ומצוקים | אבלוגי • אונגל • אורגנה • אירווינג • אנטים • דרינוב • הלמט • כריסטי • מאטוצ'ינה • מומצ'יל • מזק • מיזייה • נאופיט • נייפייר • סבלייבסקי • סלאטינה • סלאבייקוב • סן סטפנו • פוסטר • פלאנה • פסגה • רוז • ריגס • שארפ • שופן |  |
| אוכפים | ויטושה • ורשץ • מאדאן • נסבר • פופובו • קוסטנץ |  |
| נונאטאקים | וילן • באחו |  |
| גבעות | אדינבורו • באטנברג • דולו • דרונג • לזלי • נגרו • סילר • פנקה • צ'סטר • רזן |  |
| חצאי אי ולשונות יבשה | נקודת אדוארדס • גבעת אדינבורו • נקודת איוואן אסן • נקודת אלין פלין • נקודת אמאדוק • נקודת אסקס • חצי האי ארצ'ר • נקודת באטאק • חצי האי בורגס • נקודת באטאק • נקודת בטוליה • נקודת בוטב • חצי האי ביירז • נקודת בנסון • נקודת ברון • נקודת גארמן • כף ג'יימס • נקודת גרגורי • נקודת דבליאנוב • נקודת דומטה • נקודת דופניצה • נקודת דליאן • נקודת האמר • נקודת הרמוני • נקודת ואראדרו • חצי האי וארנה • נקודת וונד • נקודת וילאגרה • נקודת וליקאן • נקודת זהרי • נקודת יאנה • נקודת יובקוב • נקודת יירצ'ק • נקודת לאקאטניק • נקודת לברנוב • ליונז ראמפ • נקודת ליסטה • נקודת מדובנה • נקודת מקין • נקודת מקרוני • ראש מרטינז • נקודת מרקלי • נקודת נגרה • נקודת ניואל • נקודת ניקופול • נקודת סאדאלה • נקודת סבאר • נקודת סומוביט • נקודת סידינס • נקודת סמירננסקי • כף סמית' • נקודת סנאה קרוז • נקודת סקלינה • נקודת סרדץ • נקודת פרליק • נקודת קובאדין • נקודת קוטיס • חצי האי קופרמיין • נקודת קיצ'ן • נקודת קתרינה • נקודת ראדב • נקודת רוברט • נקודת רוס • נקודת רזדל • חצי האי ריי • נקודת רילה • נקודת ריש • נקודת רנייר • כף שירף |  |
| מפרצים | אדמירליטי • איוואן אסן • באבה טונקה • ברשליאן • גארניה • המלך ג'ורג' • הירו • ודנה • זאפאלניה • חיסריה • יארביצה • יונדולה • לגרו • לינבו • מון • מיטשל • מיקאלבי • נבסטינו • ניקולוב • פאקושה • צפינה • קרוני • קרלוטה |  |
| אגמים | אגם לימנופולאר • אגם מידג' |  |
| קרחונים | קרחוני איי שטלנד הדרומיים בחלוקה לפי איים |  |
| מבנים | כנסיית השילוש הקדוש |  |
| אזורים אנטארקטיים מוגנים במיוחד | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |  |
| אזורי ציפורים בעלי חשיבות | מפרץ אדמירליטי • נקודת בארנארד (נקודת ברנרד) • חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • האי טרטר • ליונז ראמפ • חצי האי פוטר • כף שירף |  |
אהרן פרנקו

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1955 (בן 68) קזבלנקה, מדינת החסות הצרפתית במרוקו 
 תאריך עלייה:  1961
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 השתייכות:   משטרת ישראל  שירות בתי הסוהר
 תקופת הפעילות:  1977–2015 (כ־38 שנים)
 דרגה:   ניצב (משטרה)  רב-גונדר (שב"ס)
 תפקידים בשירות
 מפקד אגף קהילה ומשמר אזרחי  מפקד מחוז ירושלים  נציב בתי הסוהר
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום כיפור   מלחמת לבנון הראשונה   מלחמת לבנון השנייה
 
אהרן פרנקו (נולד ב-25 בדצמבר 1955) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל ונציב בתי הסוהר בשנים 2011–2015.
ביוגרפיה

פרנקו נולד בקזבלנקה שבמרוקו, עלה עם משפחתו לישראל ב-1961 וגדל בבית שמש, למד בישיבת קריית הנוער בירושלים ובתיכון פירסט בבית שמש. התגייס לצה"ל ב-1973, כחודשיים לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים, שירת בחיל ההנדסה עד שחרורו בדרגת סגן לאחר תפקיד סגן מפקד פלוגה וראש ענף אימוני הנדסה בבאלי"ש.
ב-1977 התגייס לשורות משטרת ישראל ושירת במערך החבלה בו התקדם ומילא תפקידים של קצין חבלה וראש מדור הדרכה באגף החבלה. בהמשך שירת כקצין אג"ם במרחב השפלה, מפקד תחנת ראשון לציון, מפקד מרחב שרון, סגן ראש אגף מבצעים, סגן וממלא מקום מפקד מחוז מרכז, תפקיד בו נשא בעת אירועי אוקטובר 2000. בתקופת ההתנתקות כיהן כמפקד מרכז שליטה ופיקוד האחראי על פינוי התושבים מגוש קטיף.
ביולי 2006 קודם פרנקו לדרגת ניצב והתמנה למפקד אגף קהילה ומשמר אזרחי, ביוני 2007 מונה למפקד מחוז ירושלים, בתקופתו כמפקד המחוז התמודד עם שורת פיגועי דריסה בירושלים, עם הפיגוע בישיבת מרכז הרב וכן עם התעצמות מאבקי השבת בירושלים על רקע פתיחת חניון קרתא בשבתות. במרץ 2010 הוארכה תקופת כהונתו בשנה נוספת ובמרץ 2011 נבחר לנציב בתי הסוהר. הוא נכנס לתפקידו והועלה לדרגת רב-גונדר ב-17 באפריל 2011. מינויו הוארך עד ל-23 בנובמבר 2015 עקב הבחירות לכנסת העשרים וההחלפה הצפויה של השר לביטחון הפנים.
בפברואר 2021 מונה לפרויקטור למיגור הפשיעה בחברה הערבית.
השכלה וחיים אישיים

פרנקו הוא בעל תואר ראשון בקרימינולוגיה וסוציולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים ממכללת אחווה. נשוי ואב לארבעה.
הערות שוליים

↑  רענן בן צור, פרנקו מונה לנציב שב"ס: "עולם מאחורי הסורגים", באתר ynet, 17 באפריל 2011
אהרן פרץ

ערך זה עוסק ברב ומשורר יהודי-תוניסאי. אם התכוונתם לגינקולוג ישראלי, ראו .
הרב אהרן פרץ (נפטר בשנת ה'תקכ"ו - 1766) היה רב ראשי בג'רבה שבתוניסיה. מקובל, בלשן ומשורר.
קורותיו

נולד בג'רבה לאביו הפייטן רבי אברהם פרץ. סבו, הרב שלמה פרץ, המיוחס לפרץ בן יהודה, הגיע לג'רבה ממרוקו בתחילת המאה ה-18. נולדו לו שני בנים, חזקיה ומיכאל.
התחנך אצל הרב ניסים כייאט, יחד עם רבי יצחק חדאד (הראשון). בשנת ה'תע"ו חלה בעיניו, לאחר שהתפלל לה', התרפא מחוליו, ורבי אהרן כתב פיוט הודאה מיוחד לה' על רפואתו. התכתב בהלכה עם רבי מסעוד אלפאסי.
בהיותו רבה של ג'רבה, שינה כמה ממנהגי מקום, לדוגמה: תיקן לתקוע בשופר גם בתפילת הלחש (ולא רק בחזרת הש"ץ). כמו כן בסוף ימיו נמנע מאכילת חגבים, בעקבות דברי רבי חיים בן עטר. מביא שמועות רבות מחכמי מרוקו, עד שיש מי ששיער ששהה במרוקו תקופת מה.
בין תלמידיו הרב נסים חורי הראשון, הרב ניסים הכהן, והרב צמח הכהן (אברי"ש).
חיבוריו

חיבוריו העיקריים הם:
בגדי אהרן - חידושים ופרשנות על התורה
משחת אהרן - חידושים על התלמוד - שני החיבורים הראשונים נערכו על ידי הרב יהודה נג'אר. ונדפסו על ידי הרב מימון פרץ (ליוורנו תקס"ו).
קול יעקב - קובץ פיוטים
ערוגות הבושם - נושאים בלשניים ולשוניים
ידועים 14 פיוטים שחיבר. שניים מפיוטים אלה, "אהובי" ו"איילת חשקי", חודשו והולחנו על ידי יונתן בר גיורא והם מושרים על ידי מירי מסיקה בסדרת הטלוויזיה מעורב ירושלמי.
הערות שוליים

1 2  ראו: מלכי תרשיש עמ' שנז.
↑  ראו: משחא דרבותא סימן קמט.
↑  ראו: סלושץ, אי הפלא עמ' 99-100.
↑  ממלכת כהנים אות נה.
↑  ראו: גנזי שלום יו"ד ה.
↑  חכם צמח הכהן, באתר החכם היומי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475343705171  ISNI: 0000 0000 8458 2263  LCCN: n93048449  VIAF: 97477166   WorldCat (עם VIAF): 97477166
אהרן צבי לנדא

אין תמונה חופשית
רבי אהרן צבי לנדא (-ז' בסיוון תר"ע, 1910) היה אדמו"ר לחלק מחסידי אלכסנדר שפרשו לאחר פטירת הישמח ישראל. לימים הפכה חצר זו לחסידות סטריקוב.
ביוגרפיה

בנם של רבי דוב בעריש מביאלה, בנו של רבי אברהם מטשכנוב ורחל בתו של ר' ארצ'ה מגריצא-ביאלה. אביו היה האדמו"ר לחסידי וורקא לאחר פטירת האדמו"ר הצעיר מוורקא רבי מנחם מנדל. נישא לאסתר בת הרב נתן נטע טעננבוים חתן חתנו של רבי עקיבא איגר. הוא עסק במסחר בבדים, כשאת עיקר העסק ניהלה אשתו והוא רוב זמנו עסק בתורה.
לאחר פטירת אביו, פנה כשאר חסידיו לרבי יחיאל מאלכסנדר ואחריו לבנו הישמח ישראל. הוא היה מקורב להישמח ישראל וכתב את דברי תורתו בחיבור בשם "בר בי רב". לאחר פטירת הישמח ישראל בטבת תר"ע, הכתירוהו קבוצה מהחסידים לאדמו"ר. אמו הביעה התנגדות עזה לכך שבנה יקבל את האדמו"רות באומרה שזו סכנה עבורו, אך בשל לחץ החסידים שגברו הוא קיבל את ההנהגה. חסידים רבים היו נוסעים אליו מדי שבת, ואף הייתה יוצאת כל יום ה' בשבוע רכבת עם חסידים מורשה לביאלה, וסיפרו עליו סיפורי מופתים. הוא היה חלוש ונסע לאוטבוצק למנוחה. הוא אמר לחסידיו שאם יעזבוהו יבריא כי אין בכוחותיו לקחת את עול ההנהגה, אך הם סירבו.
כארבעה חודשים לאחר התמנותו נפטר ביום טוב שני של שבועות תר"ע. ונקבר בבית הקברות בורשה, בעיתוני התקופה הוארך מספר המשתתפים בלוויה בכ-50,000 איש. את מקומו מילא אחיו רבי אלימלך מנחם מנדל לנדא.
אחיו הקים לזכרו את "ישיבת בית אהרן" בזגרז'.
בנו רבי מנחם מנדל, נישא לחיה בת הרב משה וייס מטומשוב מזובייצקי. הוא סירב לכהן באדמו"רות. כשנסעו אליו חסידים הוא ברח מהעיר. לאחר מספר חודשים פנו אליו מספר חסידים חשובים בהם גיסו הרב שמואל וייס רבה של ונגרוב, הרב משה מקוטנא, הרב מקרשניק ורבה של טומשוב ולחצו עליו, אז נאות לכהן כאדמו"ר. כיהן תחילה בביאלה והתגורר בבית אביו, בהמשך בסודלובצה (סלדוביץ), ובשנת תרפ"ה היגר לארצות הברית. נפטר בב' באלול תרצ"ז. חיבר ספר בשם שמש ומגן, ובראשו נכתבו תולדות השושלת על ידי בנו ר' יחיאל. בספר זה הובאו מדברי תורתו של רבי אהרן צבי.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות - אישים, בערכו.
הערות שוליים

↑  הקדמת הספר שמש מגן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010857533205171  VIAF: 3164600481237672258   WorldCat (עם VIAF): 3164600481237672258
אייב ארונוביץ

| --- | --- |

 לידה:  1899 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  11 ביולי 1960 (בגיל 61 בערך) מיאמי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת סטטסון 
 
אברהם ("אייב") ארונוביץ (באנגלית: Abraham "Abe" Aronovitz; ‏15 באוקטובר 1898 – 11 ביולי 1960) היה עורך דין ופוליטיקאי יהודי אמריקאי שכיהן כראש עיריית מיאמי בפלורידה (1953–1955).
ביוגרפיה

נולד בניו יורק לקייט ודוד ארונוביץ, זוג יהודים רומנים שהיגרו לארצות הברית, ולו חמישה אחים. הוא למד בבית הספר התיכון בפאלם ביץ' (אנ') והשלים את לימודיו באוניברסיטת סטטסון (אנ').
בשנות ה-20 של המאה ה-20 התגורר בג'קסונוויל, שם פתח בקריירה פוליטית אך הפסיד בבחירות למועצת העיר. הוא עבר למיאמי, גם בה התמודד והפסיד בבחירות למועצת העיר ב-1927 ובשנות ה-30 התמנה לתפקיד התובע של מיאמי סיטי.
במשך שנים עבד במגזר הפרטי, ורק בראשית שנות ה-50 חזר לפוליטיקה. הוא זכה בבחירות לראשות עיריית מיאמי ב-1952 וכהונתו נמשכה מ-1953 עד 1955. ב-1958 פרש מהפוליטיקה בגלל בעיות בריאות ונסע לחופשה משפחתית ממושכת בקובה, הוא ומשפחתו שהו במלון 'הוואנה הילטון' (כיום מלון 'טריפ הוואנה ליברה' (אנ') בבירת קובה, הוואנה, בעת נפילת הדיקטטורה של פולחנסיו בטיסטה בראשית 1959.
ארונוביץ הוא דוד של המשפטן היהודי-אמריקאי סידני ארונוביץ (אנ') ששימש שופט בבית המשפט המחוזי של דרום פלורידה (אנ').
אז'ן סיברד

| --- | --- |

 לידה:  21 באפריל 1851 אנטוורפן, בלגיה 
 פטירה:  6 בינואר 1931 (בגיל 79) אנטוורפן, בלגיה 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן 
 תקופת הפעילות:  1866–1931 (כ־65 שנים) 
 
אז׳ן סיברד (בצרפתית: Eugène Siberdt‏; 21 באפריל 1851 – 6 בינואר 1931) היה אקדמאי בלגי, צייר רומנטי מאוחר שיצר פורטרטים, ציורי היסטוריה, סצנות ז'אנר וציורים מזרחיים. הוא ידוע בעיקר כמורה לציור באקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן שהסכסוך בינו לבין וינסנט ואן גוך הוביל לכך שואן גוך עזב את האקדמיה באנטוורפן לאחר שלושה חודשי לימוד בלבד.
ביוגרפיה

אז׳ן סיברד נולד באנטוורפן שם למד באקדמיה של אנטוורפן בהדרכת אדוארד דו ז'רדן, פולידור בופו, ואן לריוס וניקז דה קייזר.
הוא זכה בפרס רומא (מקום שני) בשנת 1873. משנת 1874, החל סיברד להציג בהצלחה בכל הסלונים הבלגיים החשובים. הוא היה צייר פורטרטים מצליח והפך לצייר המלכותי הרשמי.
סיברד מונה לפרופסור באקדמיה באנטוורפן ב-1883. וינסנט ואן גוך החל להשתתף בשיעורי רישום לפי דגמי גבס באקדמיה באנטוורפן ב-18 בינואר 1886. באותה העת ואן גוך הסתבך במהירות עם צ'ארלס ורלט, מנהל האקדמיה ומורה של כיתת ציור, בגלל סגנון הציור הלא שגרתי שלו. ואן גוך גם התעמת עם המדריך של כיתת הרישום פרנץ וינק. ואן גוך החל להשתתף בשיעורי רישום לאחר שהשעור ניתן על ידי סיברד.
עד מהרה נקלעו סיברד וואן גוך לעימות כאשר האחרון לא נענה לדרישתו של סיברד שהרישומים יבטאו את קווי המתאר ויתרכזו בדמות. כאשר ואן גוך נדרש לצייר את ונוס במהלך שיעור ציור, הוא הפיק את פלג הגוף העליון העירום של איכרה פלמית. סיברד ראה בכך התרסה נגד ההדרכה האמנותית שלו וביצע תיקונים ברישום של ואן גוך בעיפרון שלו בצורה כה נמרצת עד שקרע את הנייר. אז ואן גוך עזב בזעם אלים וצעק לעבר סיברד: 'ברור שאתה לא יודע איך היא אישה צעירה, לעזאזל! לאישה חייבים להיות ירכיים, ישבן, אגן שבו היא יכולה לשאת תינוק!' לפי כמה דיווחים זו הייתה הפעם האחרונה שבה ואן גוך השתתף בשיעורים באקדמיה והוא עזב מאוחר יותר לפריז.
ב-31 במרץ 1886, שהיה כחודש לאחר העימות עם סיברד, החליטו מורי האקדמיה ש-17 תלמידים, כולל ואן גוך, צריכים לחזור על השנה.