stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיאטת הרזיה
סוגי דיאטות הרזיה > דיאטות נוספות

הדיאטה הים תיכונית - דיאטה המבוססת על אכילת מוצרי המזון המסורתיים אותם אכלו אנשים במדינות אגן הים התיכון, ובמיוחד באיטליה, יוון וספרד. הדיאטה מאופיינת בצריכה גבוה יחסית של שמן זית, קטניות, דגנים לא מזוקקים, פירות, ירקות, צריכה בינונית עד גבוהה של דגים, צריכה מתונה של מוצרי חלב (בעיקר גבינה ויוגורט), וצריכה נמוכה יחסית של בשר.
דיאטת DASH - דיאטה שנועדה למנוע לחץ דם גבוה. בדיאטה זו אוכלים פירות, ירקות, מוצרים עתירים בחלבונים אשר דלי שומן ומוצרי חלב דלי שומן תוך הגבלת הצריכה של נתרן ושומנים רוויים.
פלקסיטריאניזם - דיאטה הכרוכה בעיקר באכילת מאכלים צמחוניים כאשר בשרים ודגים נאכלים בכמויות מוגבלות.
דיאטה מבוססת צמחים - דיאטה אשר שמה דגש על אכילת מזונות שמקורם בצמחים, כולל ירקות, דגנים מלאים, אגוזים, זרעים, קטניות ופירות, ועם מעט מאוד או בלי שום מוצרים מהחי.
דיאטה דלת שומן(אנ') - דיאטה הממוקדת בהפחתה מהותית של צרכית שומנים, ובמיוחד שומנים רוויים וכולסטרול. הדיאטה אמורה לסייע לשפר את בריאות הלב.
דיאטה טבעונית - דיאטה בה נמנעים מלאכול מוצרים מן החי, לרבות בשר, מוצרי חלב, ביצים ומרכיבים אחרים שמקורם בבעלי חיים.
דיאטת אלקליין - דיאטה המבוססת על צריכת פירות טריים, ירקות, שורשים, פקעות, אגוזים, וקטניות תוך הימנעות מצריכת דגנים, חלב, בשר ומלח, במטרה לאזן את החומציות והאלקליניות בגוף האדם.
הפרדת מזונות - דיאטה אשר במסגרתה אוכלים סוגים שונים של מזונות בנפרד על מנת שמערכת העיכול תעבוד באופן המיטבי. הרעיון מאחורי דיאטה זו הוא שישנם שילובים מסוימים שחשוב להימנע מהם על מנת למנוע בעיות עיכול ובמטרה לקדם ספיגה יעילה של חומרים מזינים.
דיאטה מקרוביוטית - דיאטה השואבת השראה מהמטבח היפני המסורתי אשר שמה דגש על אכילת דגנים מלאים, ירקות מתוצרת מקומית ופרטי מזון לא מעובדים.
דיאטה פלאוליתית - דיאטה אשר מנסה לחקות ולהתקרב ככל שניתן לאכילת מזונות האדם הקדמון טרם המהפכה החקלאית, כלומר בתקופה הפלאוליתית. הרעיון מאחורי דיאטה זו הוא תפיסה כי המזון שנאכל על ידי האדם הקדמון תואם יותר טוב את האורגניזם האנושי, מאשר מזון מהתקופה המודרנית ובשל כך בדיאטה זו אוכלים רק מוצרי מזון שלמים ולא מעובדים, כמו בשר עתיר בחלבונים אשר דל בשומן, דגים, פירות וירקות, ונמנעים מלאכול דגנים, קטניות ומוצרי חלב.
דיאטה ללא גלוטן(אנ') - דיאטה בה נמנעים מלאכול מוצרי מזון עם גלוטן (חלבון המצוי בחיטה), שעורה ושיפון. דיאטה זו מוצלחת במיוחד לאנשים הסובלים ממחלת הצליאק וכמו גם לאנשים עם רגישות לגלוטן. לפי דיאטה זו הימנעות ממזנות המכילים גלוטן, כגון לחם, פסטה ומאפים, מסייעים להקל על בעיות עיכול ולסייע לשפר את הספיגת החומרים התזונתיים, ולשפר את הבריאות הכללית.
דיאטת מזון גולמי(אנ') - הדיאטה מתרכזת בצריכת מוצרי מזון לא מעובדים ולא מבושלים (בעיקר פירות, ירקות, אגוזים, זרעים ודגנים מונבטים). הרעיון מאחורי דיאטה זו הוא שמוצרי מזון גולמיים מכילים יותר חומרים מזינים ואנזימים, ולכן מסייעים להקל על בעיות עיכול, מסייעים לרדת במשקל, ומספקים יותר אנרגיה.
סוגי דיאטות הרזיה > קבוצות תמיכה

קבוצות כגון שומרי משקל מנסות לתת מענה לצד החברתי של תהליך ההרזיה, תוך אמונה שיותר קל לרדת במשקל ולשמור על המשקל הרצוי עם תמיכה קבוצתית. קבוצות אלה נפגשות בתדירות קבועה, חולקות את קשיי ההתמודדות ומנסות לחזק את ידי המשתתפים על ידי החדרת מוטיבציה ומתן עצות להתמודדות היומיומית בדיאטת ההרזיה.
ראו גם

ירידה במשקל
השמנה
דיאטת השמנה
סוכרת מסוג 2
דוגמה לארוחה בדיאטה הקטוגנית המכילה כמות גבוהה של שומנים, כמות בינונית של חלבונים, וכמות נמוכה למדיי של פחמימות בעוד שההתמקדות היא באוכל לא מעובד, ללא סוכר או קמח, ואשר אינו מטוגן בשמן זית או שמן צמחי.
דוגמה לארוחה בדיאטת אטקינס
הנרי וייז

הנרי אלכסנדר וייז (באנגלית: Henry Alexander Wise;‏ 3 בדצמבר 1806 –  12 בספטמבר 1876) היה עורך דין, דיפלומט ופוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1833–1844, כשגריר ארצות הברית בברזיל בשנים 1844–1847, וכמושל וירג'יניה ה-33 בשנים 1856–1860.
וייז כיהן כמושל בתקופה שהובילה לפרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, והיה מעורב מאוד במשפטו של מתנגד העבדות ג'ון בראון. לאחר תום כהונתו כמושל, הוביל וייז את המהלכים לפרישתה של וירג'יניה מהאיחוד בתגובה לבחירתו לנשיאות של אברהם לינקולן ולקרב פורט סאמטר.
במלחמת האזרחים הוא שירת כבריגדיר גנרל בצבא הקונפדרציה. בפוליטיקה, היה וייז בתחילה דמוקרט ג'קסוני, תומך הוויגים ככל שנגע הדבר לבנק הלאומי, לאחר מכן התנגד לוויגים תוך תמיכה בנשיא ג'ון טיילר, דמוקרט שתמך בפרישה, ורפובליקני שתמך בנשיא יוליסס ס. גרנט במהלך תקופת השיקום. בניו, ריצ'רד אלסופ וייז וג'ון סרג'נט וייז שירתו שניהם בצבא הקונפדרציה ולאחר המלחמה כיהנו בבית הנבחרים של ארצות הברית כרפובליקנים. לאחר תום המלחמה, קיבל וייז את העובדה שהעבדות בוטלה, וקידם איחוד לאומי מחודש בדרכי שלום.
ראשית חייו

הנרי וייז נולד בדרמונדטאון שבמחוז אקומאק שבווירג'יניה, כבנם של מייג'ור ג'ון וייז ושל אשתו השנייה שרה קורבין קרופר, שהתיישבו באזור זה מכבר והיו ממוצא אנגלי וסקוטי. הוא חונך על ידי מורים פרטיים עד גיל 12, ואז החל ללמוד באקדמיית מרגרט שליד פנגוטיג במחוז אקומאק. ב-1825 הוא סיים את לימודיו בוושינגטון קולג' (כיום וושינגטון וג'פרסון קולג'), שם הוא היה חבר באגודת האיחוד הספרותי (Union Literary Society).
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למשפטים וינצ'סטר בניהולו של הנרי סנט ג'ורג' טאקר, התקבל וייז ב-1828 ללשכת עורכי הדין. הוא התיישב באותה שנה בנאשוויל, טנסי והחל לעסוק שם בעריכת דין, אך ב-1830 שב למחוז אקומאק.
נישואים ומשפחה

וייז נישא שלוש פעמים. ב-1828 הוא נשא לאישה את אן ג'נינגס, בתם של הכומר עובדיה ג'נינגס ושל אן וילסון מוושינגטון שבפנסילבניה. ב-1837 נספו אן ואחד מילדיהם בשריפה, וכך נותר וייז אלמן עם שני בנים ושתי בנות.
בנובמבר 1840 נישא וייז בשנית לשרה סרג'נט, בתם של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית הוויגי מפנסילבניה ג'ון סרג'נט ושל מרגרטה ווטמות' מפילדלפיה. לשניים נולדו לפחות חמישה ילדים, ושרה נפטרה יחד עם ילדם הצעיר כתוצאה מסיבוכי לידה זמן קצר לאחר לידתו ב-14 באוקטובר 1850. ב-19 שנות נישואיו של וייז לשתי נשותיו הראשונות, נולדו לו 14 ילדים, ש-7 מתוכם הגיעו לבגרות.
ב-1853 נישא וייז בשלישית למרי אליזבת ליונס. לאחר תום כהונתו כמושל, הוא התיישב ב-1860 יחד איתה ועם ילדיו הצעירים ברולסטון, אחוזת מטעים בשטח של 884 אקרים (3.58 קמ"ר) שאותה הוא רכש מאחיו, ג'ון קרופר וייז, שהמשיך לחיות באחוזה ששכנה ליד נורפוק. הנכס היה לראשונה בבעלות של ויליאם וסוזאנה מוסלי, מהגרים אנגלים שהתיישבו שם ב-1649. בתחילת המאה ה-19 הייתה האחוזה בבעלות צאצאיהם.
לאחר שוייז החל לשרת בצבא הקונפדרציה נטשו הוא ומשפחתו ב-1862 את האחוזה כאשר צבא האיחוד השתלט על נורפוק. הוא עבר עם משפחתו לעיירה רוקי מונט שבמחוז פרנקלין. לאחר תום מלחמת האזרחים האמריקאית חיו וייז ורעייתו בריצ'מונד, שם הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית

בשנים 1833–1844 כיהן וייז בבית הנבחרים של ארצות הברית לאחר שב-1832 נבחר מטעם סיעת הג'קסונים במפלגה הדמוקרטית. ב-1834 הוא נבחר לתקופת כהונה נוספת, אך התנתק מסיעת הג'קסונים על רקע שאלת חידוש הזיכיון לבנק השני של ארצות הברית (אנ'). הוא היה לוויגי, אך שינוי שיוך פוליטי זה התקבל על ידי קהל בוחריו. וייז נבחר לתקופות כהונה נוספות בבית הנבחרים מטעם הוויגים ב-1836, 1838 וב-1840.
בעת כהונתו בבית הנבחרים, התנגד וייז לג'ון קווינסי אדמס בניסיונותיו של זה האחרון לשים קץ לכללים שהגבילו את הדיונים בסוגיית העבדות, ולאלץ את הקונגרס להשיב לעתירות רבות שהוגשו לביטול העבדות במחוז קולומביה. אדמס תיאר את וייז ביומנו כמי ש"היה קולני וסוער בנושא ביטול העבדות".
ב-24 בפברואר 1838 שימש וייז כ"משנה" לוויליאם ג'.גרייבס (אנ') מקנטקי במהלך דו-קרב שערך זה האחרון עם ג'ונתן קילי ממיין, שנהרג בו. בהמשך כתב וייז דוח על האירוע שפורסם על ידי בנו ג'ון ב-1906 בעיתון The Saturday Evening Post.
ב-1840 היה וייז פעיל במסגרת המהלכים להבטחת בחירתו של ג'ון טיילר לתפקיד סגן הנשיא מטעם המפלגה הוויגית. לאחר שהיה טיילר לנשיא, בעקבות פטירתו חודש לאחר השבעתו של הנשיא ויליאם הנרי הריסון, הוא ניתק את קשריו עם הוויגים. וייז היה חלק מקבוצה קטנה של חברי הקונגרס, שכונתה בלעג "משמר הקורפורל", שתמכו בטיילר במהלך מאבקיו עם הוויגים, ושנבחרו מחדש כאנשי סיעתו ב-1842. שלוש פעמים מינה טיילר את וייז לתפקיד שגריר בצרפת, אך הסנאט לא אישר את המינוי.
שגריר בברזיל

ב-1844 מינה טיילר את וייז כשגריר ארצות הברית בברזיל. לצורך כך הוא התפטר מכהונתו בבית הנבחרים, וכיהן בתפקיד עד 1847. שניים מילדיו נולדו בריו דה ז'ניירו. בברזיל עסק וייז בסוגיות הקשורות לסחר ולמחירים, לדאגותיה של ברזיל בקשר לסיפוחה של טקסס על ידי ארצות הברית, ולכינון היחסים הדיפלומטיים עם פרגוואי. בהקשר זה, תמך וייז באופן אישי בסיפוחה של טקסס, ולזכרו קראה טקסס על שמו את אחד ממחוזותיה. בעת שהותו בברזיל, גינה וייז את סחר העבדים בין ארצות הברית לבין ברזיל. הוא סבר שהייתה זו עבודתם של "יאנקים צבועים" נגד החוק האמריקאי. לאור ביקורתו הנוקבת, הוא ראה בתפקידו כחסר תועלת וויתר עליו, למעשה, גרמה ממשלת ברזיל לסיום כהונתו.
שובו לווירג'יניה ושאלת העבדות

לאחר תום שליחותו הדיפלומטית שב וייז לווירג'יניה, ותכנן למכור את כל עבדיו. ב-1849 היו בבעלותו 19 עבדים. הוא החשיב אותם כ"ילדיו" וראה עצמו אחראי עליהם. הוא ידע שחוואות היא לא תחום עיסוק רווחי באדמה המדולדלת של וירג'יניה. עם זאת, במקום לשחרר את עבדיו לחופשי, הוא התכוון להרוויח ממכירתם לקליפורניה לאחר הבהלה לזהב שהחלה ב-1849. שוויו של עבד בווירג'ניה עמד על 1,000 דולר, אך בקליפורניה שוויו עמד על 3,000 עד 5,000 דולר בעבודות חפירת זהב. עם זאת, תוכניתו של וייז סוכלה כאשר התקבלה קליפורניה כמדינת חירות בארצות הברית על פי פשרת 1850.
שטח אחוזת המטעים של וייז היה 400 אקרים, אך רק מחצית ממנו היה פורה. הוא גידל תירס, שיבולת-שועל, בטטה, אפרסקים, אגסים ומשק חי, והאחוזה הרוויחה כ-500 דולר לשנה.
מושל וירג'יניה

לאחר שובו מברזיל, שב וייז לעיסוקו בעריכת דין. הוא זיהה עצמו עם סיעת הג'קסונים במפלגה הדמוקרטית והיה פעיל בפוליטיקה. הוא היה נציג לוועידת החוקה של וירג'יניה שהתקיימה ב-1850, בה הוא התנגד לרפורמות, ועמד על כך שההגנה על העבדות חשובה יותר. בבחירות של 1855 הוא נבחר כמושל וירג'יניה מטעם הדמוקרטים לאחר שהביס את מועמד תנועת שאינם יודעים דבר. הוא כיהן כמושל בשנים 1856–1860, והיה אחרון המושלים שהגיעו מהחוף המזרחי של המדינה עד לבחירתו של ראלף נורתם ב-2017. בשנת בחירתו נקרא על שמו בווירג'יניה מחוז וייז.
אף על פי שוייז נראה כמי שהגן ללא נקיפות מצפון על העבדות, הוא התנגד לקבלתה של חוקת לקומפטון לטריטוריית קנזס, שלא אושרה על ידי תושביה: "ומדוע יש לכפות את חוקת המיעוט על הרוב? במה זה יועיל? האם מישהו מאנשי הדרום מדמיין שזוהי דרך מעשית ונסבלת ליצירת מדינות עבדות?". עמדתו זו הייתה הכנה להתמודדותו של וייז בבחירות לסנאט של ארצות הברית של 1858 מול הסנאטור המכהן רוברט מ. ט. האנטר, שתמך בחוקת לקומפטון.
על פי חוקת וירג'יניה, היו המושלים מוגבלים בהגבלת כהונה של תקופת כהונה אחת, כך שב-1860 לא התמודד וייז לתקופת כהונה שנייה.
מושל וירג'יניה > ג'ון בראון

וייז גילה עניין רב במקרה של ג'ון בראון, שלזמן מה השתלט על מחסן הנשק בהרפרס פרי. הוא התייחס מספר פעמים לצורך "לנקום על הפגיעה בכבודה של המדינה". הוא אמר שמבחינתו זו השפלה שהאספסוף של בראון הצליח להשתלט על הרפרס פרי, ולהחזיק בו אפילו לשעה אחת. הוא נסע מריצ'מונד להרפרס פרי ומיד חקר אותו באריכות. לאחר שובו לריצ'מונד, בנאום שסוקר בהרחבה, שיבח וייז את בראון, אך הוא גם כינה את בראון ואת אנשיו "רוצחים, בוגדים, שודדים ומתקוממים", וכן "עבריינים מופקרים וזדוניים שפעלו ללא התגרות".
עם זאת, וייז נקט בצעדים רבים להעמיק את המתחים ולא לצמצמם: כאשר עמד על כך שבראון יישפט בווירג'יניה ושצ'ארלס טאון תהפוך למחנה צבאי של כוחות המיליציה המדינתית. "בכל נקודת זמן הוא בחר להסלים ולא להרגיע את מצב האיבה שהחמיר".
בכמה מקורות נאמר שוייז חתם על הצו להוצאתו להורג של בראון, אך אין הדבר נכון. על פי החוק בווירג'יניה, אין שום צורך שהמושל יחתום על מסמך כזה, כפי שווייז ציין. לאחר שבראון נדון למוות, יכול היה וייז להמתיק את עונשו למאסר עולם, כפי שהמליצו לו אנשים רבים לעשות. המאמצים להפעיל לחצים על וייז היו כה אינטנסיביים, עד שעל פי העיתון Richmond Enquirer, הוצע לו תפקיד הנשיאות בתמורה לחנינה. מכתב בלתי חתום מחבר "מיליציית נערי ההר הירוק" (אנ') כלל איום ברצח על וייז אם בראון יוצא להורג, וכן נוצרה יוזמה שלא מומשה לחטוף את וייז ולשים אותו בבידוד על סירה בלב ים עד לשחרורו של בראון.
אחת האפשרויות שווייז שקל הייתה להכריז על בראון כבלתי שפוי, זאת כדי להימנע מהוצאתו להורג ולאשפזו במוסד לחולי נפש. הוגשו לו 19 תצהירים מקרובים וידידים על אי שפיותו לכאורה של בראון ושל כמה מקרוביו. מהלך כזה היה מסלים את המשבר, ולא הופך את בראון לקדוש מעונה וגיבור של התנועה לביטול העבדות, כפי שאכן קרה. עם זאת, לאחר שיחה שערך עם בראון, הודיע וייז בפומבי שלא ניתן להכריז כלל על אי שפיותו של בראון. לפני פתיחת המשפט, עמד בראון על כך שהוא לא מעוניין לטעון לאי-שפיות.
הגישה הפוליטית שרווחה בווירג'יניה הייתה נגד הסלמה נוספת, ובעד הוצאתו להורג של בראון. כוחו של וייז כדמות לאומית עלה והיו לו שאיפות לנשיאות. נקיטת צעד כלשהו היה אמור למנוע את הוצאתו להורג של בראון ועלול היה להזיק לוויז מבחינה פוליטית יותר מאשר לסייע בעדו. נהפוך הוא, הפופולריות של וייז בדרום על הוצאתו של בראון, ושל אחרים מחברי קבוצתו, הובילה את התמיכה בבראון כמועמד בבחירות לנשיאות של 1860. מודעות תעמולה לקידום מועמדותו של וייז לנשיאות החלו להופיע מיד לאחר הוצאתו להורג של בראון.
גופתו של בראון הייתה אמורה לעבור דרך פילדלפיה אל אתר קבורתו בחוות ג'ון בראון (אנ') ליד לייק פלסיד שבמדינת ניו יורק. בשל העובדה שזה עורר את כעסם של סטודנטים דרומיים לרפואה שלמדו שם, שלח להם וייז מברק, בו הוא הבטיח להם קבלת פנים חמה אם הם יגיעו לריצ'מונד או לכל אחת מערי מדינות הדרום כדי להשלים את לימודיהם. רבים קיבלו את ההצעה, עד שאורגנה רכבת לקחת מאתיים מהם מפילדלפיה לריצ'מונד, שם הם התקבלו על ידי וייז והתארחו בנשף מפואר.
מושל וירג'יניה > משבר הפרישה

ב-1857, בראשית תקופת נשיאותו של ג'יימס ביוקנן, שימש וייז כאחד מיועציו של הנשיא הנכנס ממדינות הדרום. היועצים האחרים היו בין השאר הסנאטור ג'ון סלידל (אנ') מלואיזיאנה ורוברט טיילר (אנ') מווירג'יניה, בנו של הנשיא לשעבר ג'ון טיילר. ביוקנן, אף על פי שהיה דמוקרט מפנסילבניה, אהד את תחושות הדרומיים, היה קונסטרוקטיביסט, ותיעב את מתנגדי העבדות, אותם הוא כינה "רפובליקנים שחורים".
במהלך משבר הפרישה של 1860–1861, תמך וייז בתוקף בפרישתה המיידית של וירג'יניה. הוא היה נציג לוועידת הפרישה של המדינה. מתוך תסכול מאי נקיטת העמדה של הוועידה במהלך אמצע חודש אפריל 1861, הוא סייע לתכנן תוכנית לנקיטת פעולות על ידי כוחות המיליציה המדינתית להשתלט על מאגר הנשק בהרפרס פרי ועל מספנת הצי גוספורט בנורפוק. צעדים אלו לא אושרו על ידי המושל הנכנס ג'ון לצ'ר או על ידי מפקדי המיליציה.
תוכניות אלו קדמו לקרב פורט סאמטר ב-12 עד 14 באפריל ולקריאתו של אברהם לינקולן ב-15 באפריל לגיוס כוחות לדיכוי המרד. לאחר יום וחצי של דיונים, הצביעה הוועידה על החלטת הפרישה עם 85 תומכים ו-55 מתנגדים. ב-17 באפריל, בשלבים האחרונים של הדיון, התפרץ וייז עם אקדח בידו, הכריז שכעת וירג'יניה נמצאת במצב מלחמה עם ארצות הברית, והודיע שהוא יהרוג כל מי שניסה לירות בו בעוון בגידה.
מלחמת האזרחים

| --- | --- |

 מדינה:  קונפדרציית המדינות של אמריקה קונפדרציית המדינות של אמריקה
 השתייכות:  קונפדרציית המדינות של אמריקה צבא הקונפדרציה
 תקופת הפעילות:  1861–1865 (כ־4 שנים)
 דרגה:   בריגדיר גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים האמריקאית קרב האי רואנוק  מערכת חצי האי  המצור על פיטרסבורג  קרב אפומטוקס
לאחר הכרזת וירג'יניה על פרישתה מהאיחוד, הצטרף וייז לצבא הקונפדרציה. בשל מעמדו הפוליטי והשם שקנה לעצמו כתומך הפרישה, הוא הוצב כבריגדיר גנרל, זאת על אף חוסר ההכשרה הצבאית שלו. הוא הוצב באזור המערבי של וירג'יניה, שם התמיכה הפוליטית בו הייתה לעזר. בריגדיר גנרל ג'ון פלויד, גם הוא מושל לשעבר של וירג'יניה, נשלח גם הוא לשם. בקיץ 1861 הסתכסכו השניים על השאלה מי הבכיר מבניהם. בשיאו של הסכסוך, האשים פלויד את וייז על תבוסת הקונפדרציה בקרב קרניפקס פרי (אנ'), בציינו שווייז סירב לבוא לעזרתו. הסכסוך לא נפתר עד שחבר בית הנבחרים של וירג'יניה, מייסון מתיוס (אנ'), שבנו אלכסנדר פ. מתיוס (אנ'), היה שלישו של וייז, בילה כמה ימים במחנותיהם של וייז ושל פלויד. לאחר מכן הוא כתב לנשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס, והאיץ בו שהשניים יועברו מתפקידיהם. בסופו של דבר הועבר וייז מהפיקוד במערב וירג'יניה בהוראת דייוויס.
בראשית 1862 הוצב וייז לפקד על מחוז מחוז האי רואנוק, שהיה מאוים על ידי צי ארצות הברית. הוא נפל למשכב לאחר שלקה בצדרת, ולא נכח בקרב האי רואנוק (אנ') כאשר חיילי צבא ארצות הברית הסתערו על האי. הוא הואשם באובדן האי, אך מצידו, הוא התלונן במרירות בנוגע לגודל הכוח שהוצב להגנת האי שהיה לא מספיק לדבריו.
וייז פיקד על בריגדה בדיוויזיה של מייג'ור גנרל תאופיליוס הולמס (אנ') בדרך ניו מרקט במהלך קרבות שבעת הימים. בהמשך שנת 1862 ובמהלך 1863 הוא החזיק בכמה תפקידי פיקוד בקרוליינה הצפונית ובווירג'יניה.
ב-1864 פיקד וייז על בריגדה במחלקת קרוליינה הצפונית ודרום וירג'יניה. הבריגדה שלו הגנה על פיטרסבורג ולזכותה נזקפה הצלת העיר בקרב פיטרסבורג הראשון (אנ'), ובמידה מסוימת בקרב פיטרסבורג השני (אנ'). מיוני ועד נובמבר אותה שנה פיקד וייז על המחוז הצבאי של העיר פיטרסבורג. בנובמבר הוא שב לפקד על הבריגדה שלו והוביל אותה במהלך השלבים האחרונים של המצור על פיטרסבורג (אנ').
וייז היה יחד עם רוברט אדוארד לי בקרב אפומטוקס, שם הוא לחם בגבורה, אך דחק בלי להיכנע. יחד עם בכירי ממשל הקונפדרציה האחרים, הוא נלקח בשבי לאחר הכניעה.
לאחר המלחמה

בציינו את מעמדו כ"אסיר משוחרר", סיכם וייז את השקפתו על העבדות:
הנחמה המרכזית שיש לי בתוצאות המלחמה היא שהעבדות בוטלה לעד, שלא רק העבדים הם למעשה, לכל הפחות חופשיים מכבליהם, אלא שאני חופשי מהם. למעשה זמן רב לפני המלחמה, הגעתי לחלוטין למסקנה שיש לשחרר את העבדים בכל רחבי הדרום. הייתי נחוש בדעתי, אם זה היה בידי, שצאצאי לעולם לא יהיו תחת ההשפלה שאני הייתי נתון אליה, עקב החולשה, אם לא הרשעות, של העבדות; ובעוד שאין אני יכול להכיר באופן האלים והמזעזע שבו היא בוטלה כחוקית וכאנושית, אני עדיין מקבל בלבביות רבה את העובדה שהיא הושגה, ואני נחוש לא רק לעמוד בה ולהיכנס לתוכה, אלא לשאוף בכל האמצעי שבכוחי להפוך את זה הן לשני הגזעים והן לברכה מיוחדת עבור ארצנו. אני לא שמח על העובדה שלא במכוון, ואני משלים עם האסונות הנוראים ביותר של המלחמה, שכן כעת אני משוכנע שהמלחמה הייתה ההשגחה העליונה המיוחדת של  האל, בלתי נמנעת על ידי האומה בשני הקצוות, לקרוע מאיתנו אליל שחור ממנו לעולם לא היינו יכולים להיות מפורדים בשום אמצעי אחר מאשר אש ודם, חרב והקרבה.
לאחר המלחמה חידש וייז את עיסוקו בעריכת דין בריצ'מונד, והתיישב בעיר עד ליומו האחרון. ב-1865 הוא ניסה לקבל מחדש את הבעלות על רולסטון, חוותו שליד נורפוק, אך הוא נדחה על ידי הגנרל יוליסס ס. גרנט, שהחליט על כך על בסיס השיקול שהוא לא נשא את "שבועת השריון" (Ironclad Oath). נאמר לו שהוא עזב את מקום מגוריו זה כאשר הוא עבר עם משפחתו לאחוזה אחרת ברוקי מאונט שבווירג'יניה. המפקד הצבאי של נורפוק, מייג'ור גנרל אלפרד ה. טרי, החרים את האחוזה ואחוזות נוספות לטובת המשרד לעבדים משוחררים (Freedmen's Bureau) כדי להקים בהם בתי ספר לעבדים המשוחררים ולילדיהם. ברולסטון למדו מאתיים עבדים משוחררים. בטרקלין של האחוזה נתלתה תמונה של ג'ון בראון. הקצינים שהחרימו את המקום מצאו בבית בין מספר רב של מסמכים, את תוכנית הפרישה שתוכננה על ידי וייז ב-1857, ואושרה על ידי ג'פרסון דייוויס ועל ידי כמה אישים בולטים בדרום. נאמר שווייז זעם בשל העובדה שביתו שימש את בתו של ג'ון בראון ללימוד ילדים שחורים. בדווח אחר נאמר ש"בנותיו" של בראון היו מורות בבית הספר. בדיווח נוסף נאמר שאף אחת מבנותיו של בראון לא הייתה שם, אף על פי שאחרת מהן לימדה עבדים נמלטים ליד נורפוק וביקרה באחוזה.
וייז הפך לרפובליקני ולתומך נלהב של הנשיא יוליסס ס. גרנט. שלא כמו פוליטיקאים רבים אחרים, הוא לא הדגיש את שירותו בקונפדרציה ומעולם לא ביקש לקבל חנינה. בעת שעסק בעריכת דין, כתב וייז ספר שהתבסס על שירותו הציבורי, שכותרתו הייתה "שבעת העשורים של האיחוד".
מותו

הנרי וייז נפטר בריצ'מונד ב-12 בספטמבר 1876. הוא נטמן בבית הקברות הוליווד שבעיר.
בנו, קפטן עובדיה ג'נינגס וייז, נהרג ב-1862 באי רואנוק כאשר היה תחת פיקודו של אביו. בן אחר שלו, ריצ'רד, לאחר שירות בצבא הקונפדרציה, למד רפואה ולימד כימיה, וכיהן כחבר בבית הנבחרים של וירג'יניה. בנו השלישי, ג'ון, שירת בצבא הקונפדרציה כצוער. הוא היה בהמשך לעורך דין ונבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית. כמו אביהם, היו ריצ'רד וג'ון רפובליקנים. בן נוסף שלו, הנרי הבן, פנה לכמורה, וסייע לידיד המשפחה, הכומר ג'ושוע פטרקין בכנסייה האפיסקופלית סנט ג'יימס בריצ'מונד עד שב-1859, עשור לפני מותו, התפטר.
נכדו של וייז, ברטון הקסול וייז, כתב ביוגרפיה על סבו, שכותרתה "חייו של הנרי א. וייז מווירג'יניה" (1899). נכד אחר שלו, עורך הדין ואיש הצבא ג'נינגס קרופר וייז, כתב את הספר "ההיסטוריה המוקדמת של החוף המזרחי של וירג'יניה", והקדיש אותו לסבו. הוא ציטט אותו: "פגשתי את האביר השחור כשהמצחייה שלו כלפי מטה והמגן והרומח שלו שבורים".
על שמו של וייז נקראו מחוז בווירג'יניה ובטקסס.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1644-1645
99 Luftballons

| --- | --- |
 סינגל בביצוע ננה
 יצא לאור:  1983 
 סוגה:  מוזיקת הגל החדש, שיר אנטי מלחמתי 
 שפה:  גרמנית 
 כתיבה:  קרלוס קרגס 
 לחן:  אווה פאהרקרוג-פטרסן 
 
99 Luftballons (תרגום חופשי: 99 בלונים פורחים) הוא שיר מחאה של להקת הפופ רוק הגרמנית "ננה".
הפקה

בשנת 1982 השתתף הגיטריסט של להקת ננה, קרלוס קרגס, בהופעה של להקת הרולינג סטונז במערב גרמניה. במהלך ההופעה הבחין בבלונים ששוחררו וכאשר התרחקו מאוד, הם החלו להידמות בעיניו למטוס או לחללית, והוא תהה מה יקרה אם הם יגיעו בצורה זאת לגבול עם מזרח ברלין. השיר שכתב מספר על שני ילדים קטנים שקונים שקית בלונים בחנות צעצועים בברלין בתקופת המלחמה הקרה. הילדים משחררים את הבלונים לאוויר, אולם במהלך מעופם הצבא טועה בזיהוי הבלונים ומניח שהם כלי נשק, ולבסוף האירוע מוביל למלחמה גרעינית בין שתי המעצמות. בסוף המלחמה אחד הילדים נותר בעיר החרבה ומבחין בבלון אדום אחד.
את השיר הלחין קלידן הלהקה, אֻוֵה פאהרקרוג-פטרסן. השיר זכה להצלחה גדולה ולגרסה אנגלית בשם "Red Balloons 99" (בתרגום לעברית: "99 בלונים אדומים"), וכן לגרסאות ותרגומים לשפות אחרות. השיר זכה לתקליט פלטינה בארצות הברית.
הצלחתם של השיר ושל הזמרת ננה מחוץ לגרמניה בכלל, ובארצות הברית בפרט, מיוחסת לידוענית הגרמנית כריסטיאנה פלשרינו, מושא הרומן האוטוביוגרפי "אני, כריסטיאנה פ." וסרט הקולנוע המבוסס על הספר. באחד מביקוריה של פלשרינו בלוס אנג'לס זמן קצר אחרי יציאת הסרט שם, היא התארחה בתוכנית הרדיו של די ג'יי רודני בינגנהיימר (אנ') יחד עם הזמרת בת ארצה נינה האגן, והביאה איתה סרט עם הקלטת השיר. כאשר נשאלה על ידי מאזינים מה סוג המוזיקה האהוב עליה, פלשרינו מסרה את ההקלטה לבינגנהיימר שהשמיע אותה. הלחן שבה את לב קהל חובבי מוזיקת הרוק, ותחנות רדיו אמריקאיות נוספות השמיעו את השיר שוב ושוב בעקבותיו של בינגנהיימר. כל זאת, ללא מסע פרסום וללא תמיכת חברת התקליטים של ננה, CBS.
בישראל שודר השיר ברדיו בשתי גרסאות, בגרמנית ובאנגלית. שם השיר באנגלית היה "99 בלונים אדומים" (99 red baloons). תחנות הרדיו של רשות השידור (כגון רשת ג') שידרו את השיר בגרסתו האנגלית בלבד, בעוד גלי צה"ל וקול השלום השמיעו את השיר גם בגרסתו הגרמנית.
הערות שוליים

↑  99 Luftballons und das Chaos der Gefühle. Der Spiegel, March 26, 1984. Retrieved September 23, 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1136049665  MusicBrainz work: 0a2fe097-6a8a-3edb-a34b-8b6d4ea76108
ז'אגאן

ז'אגאן (בפולנית: Żagań, נהגה: [ˈʐaɡaɲ]; בגרמנית: Sagan; בצ'כית: Zaháň) היא עיר באזור ההיסטורי שלזיה שבמערב פולין. העיר יושבת על נהר בובר (אנ').
העיר היא בירת מחוז ז'אגאן, ומאז 1999 משתייכת מבחינה מנהלית לפרובינציית לובוש. נכון לסוף יוני 2016 התגוררו בעיר למעלה מ-26,000 תושבים.
היסטוריה

העיר הוקמה במאה ה-12 והוכרה כעיר ב-1280.
בעיר שוכן ארמון גדול שנבנה עבור אלברכט פון ולנשטיין במאה ה-17, ובמחצית המאה ה-19, תקופת הזוהר של ז'אגאן, שימש את דורותיאה פון בירון (אנ'), אשת החברה הגבוהה ואת חוג חבריה שעליו נמנו אישי רוח, מלחינים ומשוררים, כמו ורדי ופרנץ ליסט.
בין השנים 1628–1630 עבד בעיר האסטרונום יוהאנס קפלר.
כיום, העיר היא מקום מושבה של דיוויזיית הפרשים המשוריינת ה-11 הפולנית. במסגרת מבצע פתרון אטלנטי (אנ') מוצבת בז'אגאן בקביעות חטיבת שריון אמריקאית.
קנוט נלסון

קנוט נלסון, נולד בשם קנוד אוונגר (באנגלית: Knute Nelson‏; 2 בפברואר 1843 – 28 באפריל 1923) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי יליד נורווגיה פעיל בוויסקונסין ובמינסוטה. כרפובליקני, כיהן בתפקידים מדינתיים ולאומיים: הוא נבחר לבתי המחוקקים של ויסקונסין ומינסוטה, לבית הנבחרים של ארצות הברית ולסנאט של ארצות הברית מטעם מינסוטה, וכיהן כמושל מינסוטה ה-12 בין השנים 1893 ל-1895. לאחר שכיהן בסנאט במשך 28 שנים, 55 ימים, הוא הסנאטור שכיהן למשך הזמן הארוך ביותר בתולדות מינסוטה.
נלסון ידוע בזכות קידום חוק נלסון מ-1889, שנועד לרכז את בני אוג'יבווה/צ'יפווה ממינסוטה בשמורה במערב מינסוטה ולפרק את האדמות הקהילתיות שלהם על ידי הקצאתן למשקי בית פרטיים, תוך מכירת השטחים הנותרים לכל דורש, כולל לא-ילידים. החוק היה דומה לחוק דוז מ-1887, שחל על אדמות הילידים בטריטוריה האינדיאנית.