stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלקום
בנבחרת

בשנת 2015, כחלק מנבחרת הנוער הברזילאית, מלקולם לקח חלק באליפות דרום אמריקה לנוער שהתקיימה באורוגוואי. בטורניר הוא שותף במשחקים נגד צ'ילה, פרו, ונצואלה, אורוגוואי ופעמיים מול קולומביה. בדו-קרב מול הפרואנים הוא כבש את שערו הראשון בנבחרת הנוער.
בקיץ של אותה שנה סייע מלקולם לנבחרת הנוער להגיע לגמר אליפות העולם לנוער בניו זילנד. בטורניר הוא שיחק במשחקים מול ניגריה, אורוגוואי, פורטוגל, סנגל וסרביה וקוריאה הצפונית.
ב־17 ביוני 2021 נכלל מלקום בסגל נבחרת ברזיל לאולימפיאדת הקיץ 2020, אך הוחלף לאחר שעל השתתפותו בטורניר קבוצתו זניט הטילה וטו. עם זאת, ב־14 ביולי, בעקבות פציעה של דאגלס אוגוסטו, הוכרז כי זניט אפשרה לו להצטרף לנבחרת. באולימפיאדה זכה עם הנבחרת במדליית זהב בטורניר הכדורגל אחרי ניצחון על ספרד בגמר, כשהבקיע את שער הניצחון בדקה 108.
תארים > קבוצתיים

אליפות ברזיל : 2015
אליפות ספרד (1): 2018/2019
הסופר קאפ הספרדי (1): 2018
ליגת העל הרוסית בכדורגל (4): 2019/2020, 2020/2021, 2021/2022, 2022/2023
הסופר קאפ הרוסי בכדורגל (3): 2020, 2021  2022
הסופר קאפ הסעודי (1): 2023/2024
תארים > אישיים

מלך השערים של ליגת העל הרוסית בכדורגל: 2022/23
הערות שוליים

↑  הפתעה: מלקום בדרך לזניט סנט פטרסבורג, באתר ynet, 29 ביולי 2019
↑  מלקום חתם בזניט לחמש שנים, באתר ערוץ הספורט, 2 באוגוסט 2019
↑  נכנס כסף לקופה: ברצלונה מכרה את מלקום לזניט, באתר ONE‏, 2 באוגוסט 2019
↑  רשמית: מלקום נמכר לזניט סנט פטרסבורג, באתר ynet, 2 באוגוסט 2019
↑  מלקום הודה: "יש לי פציעה מהגיהנום", באתר ערוץ הספורט, 6 באוקטובר 2019
↑  ‏שער בכורה למלקום, 1:7 מטורף לזניט. גוטליב לא שותף, באתר ספורט1, 14 במרץ 2020
↑  צפו: כך מעניקים את תואר "שחקן החודש" בבידוד, באתר ONE‏, 16 באפריל 2020
| נבחרת ברזיל – אולימפיאדת טוקיו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 סנטוס •  2 מנינו •  3 קרלוס •  4 גראסה •  5 לואיז •  6 ארנה •  7 פאוליניו •  8 גימראייש •  9 קוניה •  10 רישרליסון •   11 אנטוני •  12 ברנו • 13 אלבס •  14 פוקס • 15 נינו • 16 אבנר • 17 מלקום • 18 הנריקה • 19 ריינייר • 20 קלאודיניו • 21 מרטינלי • 22 לוקאו • מאמן: ז'ארדינה |  1 סנטוס •  2 מנינו •  3 קרלוס •  4 גראסה •  5 לואיז •  6 ארנה •  7 פאוליניו •  8 גימראייש •  9 קוניה •  10 רישרליסון •   11 אנטוני •  12 ברנו • 13 אלבס •  14 פוקס • 15 נינו • 16 אבנר • 17 מלקום • 18 הנריקה • 19 ריינייר • 20 קלאודיניו • 21 מרטינלי • 22 לוקאו • מאמן: ז'ארדינה | ברזיל |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קלאודיניו | כדורגלן השנה ברוסיה (ספורט אקספרס)  2023 | הבא: |
מלקום במדי זניט, אוגוסט 2019.
ממלכת סקסוניה

ממלכת סקסוניה (בגרמנית: Königreich Sachsen) הייתה ממלכה שהתקיימה בין השנים 1806–1918 כחברה עצמאית במסגרת הקונפדרציה של הריין. בשנת 1871 שויכה לאימפריה הגרמנית והתקיימה כמדינה חופשית במסגרתה עד תום מלחמת העולם הראשונה וויתורו של מלך סקסוניה פרידריך אוגוסט השלישי על כס המלוכה בשנת 1918. בשטחה מתקיימת כיום מדינת סקסוניה בשטח גרמניה.
היסטוריה

סקסוניה התקיימה כאלף שנים, עד 1806, במסגרת האימפריה הרומית הקדושה כנסיכות הבוחר מסקסוניה, ובראשה עמד נסיך בוחר. עם התפרקות האימפריה, בעקבות קרב אוסטרליץ, ניתן לה מעמד של ממלכה עצמאית בתמיכת צרפת. הנסיך הבוחר שעמד בראשה באותה עת היה למלך סקסוניה, פרידריך אוגוסט הראשון. בעקבות תבוסת פרוסיה בקרב ינה ובקרב אאורשטדט, באותה שנה הצטרפה סקסוניה לקונפדרציה של הריין ונותרה חברה בה עד לפירוקה ב-1813 בעקבות קרב לייפציג. בקרב זה תמך מלך סקסוניה בצרפת ובעקבות החלטתו ננטש על ידי חייליו ונלקח בשבי על ידי פרוסיה. שטח הממלכה נחלק ו-57% ממנו הועברו לידי פרוסיה כפרובינציית סקסוניה הפרוסית, בעוד יתרתו נותרה על כנה והמלך הושב לעמוד בראשה. עם הקמת הקונפדרציה הגרמנית הצטרפה הממלכה לשורותיה.
במלחמת אוסטריה–פרוסיה בשנת 1866 נתנה סקסוניה את תמיכתה בידי אוסטריה, ושלחה את צבאה להילחם לצד אוסטריה בבוהמיה ולא השאירה אותו להגן על שטחה. בתחילת הלחימה, ב-17 ביוני 1866 נכנסו כוחות פרוסיה לסקסוניה וכבשו אותה. בסיום הלחימה ביקשה אוסטריה מפרוסיה שלא לספח את סקסוניה כמחוות כבוד, ופרוסיה נעתרה לבקשה, והותירה את סקסוניה כמדינה עצמאית. מאוחר יותר באותה שנה הצטרפה סקסוניה על דעת עצמה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. מלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1871 הובילה לשיוך חברות הקונפדרציה אל האימפריה הגרמנית ומלך סקסוניה יוהאן נותר בתפקידו והוכפף לקיסר האימפריה הגרמנית.
בתום מלחמת העולם הראשונה פרש וילהלם השני, קיסר גרמניה מתפקידו וויתר על כס המלוכה. מלך סקסוניה פרידריך אוגוסט השלישי הלך בעקבותיו והביא לפירוק ממלכת סקסוניה וצירופה אל רפובליקת ויימאר.
מלכי סקסוניה

פרידריך אוגוסט הראשון, מלך סקסוניה (1806–1827)
אנטון, מלך סקסוניה (1827–1836)
פרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה (1836–1854)
יוהאן, מלך סקסוניה (1854–1873)
אלברט, מלך סקסוניה (1873–1902)
גאורג, מלך סקסוניה (1902–1904)
פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה (1904–1918)
הערות שוליים

↑  על המדינות בו יאמר, המגיד, 27 ביוני 1866
| מדינות הקיסרות הגרמנית (1871–1918) הקיסרות הגרמנית |
| --- | --- | --- |
| ממלכות | פרוסיה • בוואריה • סקסוניה • וירטמברג |  |
| דוכסויות גדולות | באדן • הסן • מקלנבורג-שוורין • מקלנבורג-שטרליץ • אולדנבורג • סקסוניה-ויימאר-אייזנך |  |
| דוכסויות | אנהלט • בראונשווייג • סקסוניה-אלטנבורג • סקסוניה-קובורג-גותה • סקסוניה-לאוונבורג (עד 1876) • סקסוניה-מיינינגן |  |
| נסיכויות | שאומבורג-ליפה • שוורצבורג-רודולשטדט • שוורצבורג-זונדרסהאוזן • ליפה • רויס הקו המבוגר • רויס הקו הצעיר • ולדק-פירמונט |  |
| ערים חופשיות | ליבק • המבורג • ברמן |  |
| שטחים אחרים | אלזס-לורן • מושבות גרמניות |  |
חמאם

ערך זה עוסק בבית מרחץ טורקי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
החדר החם בחמאם בהרמון. אבן השיש המוגבהת במרכזו של האולם ולאורך הקירות קבועים ברזי המים
פנים חמאם מצרי בהדפס מאת ג'ובאני בטיסטה צ'קי אחרי ויוואן דנון
מראה בחמאם
החדר החם בחמאם ביי בסלוניקי
תרשים של חמאם ביי בסלוניקי: בכתום החלק המיועד לגברים, בצהוב לנשים, ובאדום הבאר. שני חלקי המבנה (לגברים ולנשים) מחולקים לשלושה שלבים כל אחד
חורבת החמאם הטורקי ברחוב יחזקאל בירושלים
חמאם (בטורקית: Hamam; בערבית: حمّام), או בית מרחץ טורקי, הוא בית מרחץ לח המקובל ברחבי המזרח התיכון וצפון אפריקה. האירופאים למדו אודות החמאם באמצעות מגעיהם עם האימפריה העות'מאנית, ועל כן הוא סווג כ"טורקי" (בטורקית ובערבית החמאם אינו מוגדר כ"טורקי"). בהתייחס לבתי המרחץ באל-אנדלוס מקובל גם המינוח "בית מרחץ מורי", ובעברית ישראלית מדוברת מכונה החמאם לעיתים בכינוי (המכיל כפילות או יתירות) "סאונה לחה".
היסטוריה

החמאם התעצב במזרח התיכון והתפשט במקביל להתפשטות האסלאם ולאחר מכן. מקורו בבית המרחץ הרומי שהמשיך והיה בשימוש גם בתקופת האימפריה הביזנטית. בתי המרחץ הראשונים מסוג זה הופיעו בעבר הירדן בימי הביניים. הם אומצו והותאמו למנהגי הטהרה של האסלאם, המטיף להגיינה ולרחצה, במיוחד לפני התפילה, ומאוחר יותר הפכו למאפיין חיוני בכל עיר עות'מאנית.
הרחצה בחמאם הייתה נפרדת לנשים ולגברים, והוא היה למקום מפגש חברתי, שלעיתים כלל גם בידור או הגשת משקאות ואוכל, ונקשר עם אירועים שונים כמו חתונות, לידה או חגים. עם השנים התפתחו בו מנהגים ייחודיים של רחצה טקסית שחולקה למספר שלבים. הבילוי בחמאם החל בשהיה בחדר הזעה חם, המשיך ברחצה במים ובסבון, והסתיים בהתרגעות בחדר קריר. לעיתים הוא כלל עיסוי, שפשוף העור או הלקאת הגוף בתחילתו. באימפריה העות'מאנית שימש נער צעיר שכונה בטורקית טלאק (Tellak) כבלן בחמאם, ולתפקיד היה גם פן הומוארוטי, ולעיתים אף רומנטי. במאה ה-20 נעלם פן זה מתרבות החמאם, וכיום התפקיד מבוצע בטורקיה על ידי בגירים.
החמאם הובא לבריטניה במאה ה-19 והפך לאופנה פופולרית, שבשיאה פעלו באיים הבריטים מאות בתי מרחץ כאלה. משם הוא התפשט לארצות מערב אירופה האחרות, ואף לאוסטרליה (1859), ארצות הברית (1863), קנדה (1869) ולניו זילנד (1874). עם התפתחות חדרי האמבטיה בבתים פרטיים, נעלם החמאם כמעט לחלוטין בחלק מארצות מוצאו, כמו טורקיה או מצרים, וחשיבותו החברתית פחתה; אך השימוש בו עדיין רווח בארצות המערב כחלק מתרבות הפנאי וטיפוח הגוף. לעיתים השימוש בחמאם כזה משותף לבני שני המינים בו"ז.
המבנה

בדומה לבית המרחץ הרומי, נבנה חמאם אופייני משלושה חלקים שנבדלו זה מזה בטמפרטורה ובייעוד. החדר החם ביותר עטור פעמים רבות בכיפה, ובה קבועים חלונות זכוכית קטנים שאפשרו חדירת מוגבלת של אור. חלונות אלה עוצבו לעיתים קרובות בצורות גאומטריות שונות, כגון כוכבים. במרכז החדר ניצב משטח שיש מוגבה שעליו שוכבים הרוחצים, ובפינותיו הותקנו ברזי מים. המקום שימש כחדר הזעה ועיסוי. החדר החמים שימש לרחצה במים וסבון והחדר הקר להתרגעות. החמאם חולק לאזור לנשים ולאזור לגברים, שבדרך כלל היה גדול ומהודר יותר. במקומות בהם הדבר לא התאפשר נקבעו שעות שונות לשימוש במקום על ידי גברים ועל ידי נשים.
החמאם המודרני בעולם המערבי כולל בדרך כלל רק את החדר החם. משטח השיש, שאיבד את תפקידו והפך לספסל בלבד, עבר ממרכז החדר והוא מותקן בסמוך לקירותיו, בדומה למקובל בסאונה הפינית.
ראו גם

בית מרחץ
סאונה
מנוליס רסוליס

| --- | --- |

 לידה:  28 בספטמבר 1945 הרקליון 
 פטירה:  5 במרץ 2011 (בגיל 65) סלוניקי, יוון 
 מוקד פעילות:  יוון 
 שפה מועדפת:  יוונית, יוונית מודרנית 
 צאצאים:  Natalia Rasouli 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
מנוליס רסוליס (ביוונית: Μανώλης Ρασούλης;‏ 28 בספטמבר 1945 – 5 במרץ 2011) היה משורר וזמר יווני שנמנה עם מחדשי הרמבטיקו. מנוליס כתב שירים לגדולי הזמרים היוונים, ביניהם חאריס אלקסיו, פפזוגלו, יורגוס דאלארס ועוד. בין שיריו המפורסמים: "זיליה מו", "אולה סה ת'ימיזון", "אי מנגס זדני פרחונפיה" "פותה בוז'ס".
רסוליס נולד בהרקליון שבכרתים. הוא שיתף פעולה עם אמנים ישראלים, ביניהם יהודה פוליקר, שיחד אתו הוציא את הדיסק "חומוס סאפיינס". כמו כן שיתף רסוליס פעולה עם להקת הרמבטיקו הישראלית "פרח אדום" ועם סולן הלהקה תומר כץ.
במהלך חודש מרץ 2011 נמצא האמן מת בדירתו שבסלוניקי באופן מסתורי.
מנוע

מנוע של מרצדס
מנוע הוא מכונה הממירה אנרגיה לעבודה מכנית. מנועים מסוגים שונים ממירים סוגים שונים של אנרגיות לעבודה מכנית. ניתן להמיר אנרגיית חום, לחץ או חשמל לאנרגיה מכנית.
במנוע בעירה פנימית, למשל, הופכים את אנרגיית החום הנוצרת בשריפת הדלק לאנרגיית לחץ של גזי שרפה, אשר דוחפים בוכנה ועל ידי כך מבצעים עבודה מכנית. את האנרגיה (עבודה) המכנית המתקבלת מנצלים לסיבוב גלגלי רכב, מדחף של אונייה וכדומה.
בכל מנוע קיימים הפסדים מסוימים – חלק מהאנרגיה המושקעת אינו הופך לאנרגיה מכנית. אנרגיה זו הופכת ברוב המקרים לאנרגיית חום, ומתפזרת לסביבה. נצילות המנוע היא היחס בין כמות האנרגיה המתקבלת מן המנוע לבין כמות האנרגיה המושקעת בו, ובדרך כלל מבוטאת באחוזים. בכל המקרים בהם המנוע הופך אנרגיית חום לעבודה מכנית, נצילות המנוע מוגבלת, ולא יכולה לעבור את הנצילות של מנוע קרנו התאורטי. במנועי דיזל ובנזין מודרניים, למשל, הנצילות הגבוהה ביותר שהושגה היא כ-50%.
מובנים אחרים למילה

במונח "מנוע" נעשה שימוש גם כדי לתאר רכיב המקבל קלט מסוים והמבצע עבודה כלשהי גם אם היא אינה עבודה מכנית. שימוש זה נפוץ במיוחד בתחום המחשוב. דוגמה לכך אפשר לראות במונח מנוע חיפוש, המקבל מילות חיפוש, המבצע עבודת חיפוש והמספק תוצאות חיפוש. כמו כן, קיים המונח מנוע גרפי (או בשם הכללי מנוע משחק), המייצג רכיב תוכנה שמטפל בעיקר בגרפיקה של משחקי מחשב.
ראו גם

מנוע כוכבי (אסטרופיזיקה)
מנוע כוכבי
מנוע חום
מנוע בעירה פנימית
מנוע בעירה חיצונית
מנוע קיטור
מנוע דיזל
מנוע בנזין
מנוע חשמלי
מנוע סילון
מנוע רקטי
מנוע פלזמה
מנוע סטרלינג
מנוע קרנו
מנוע יונים
מנוע גרעיני
מנוע טורבו
מנוע הסלמן
חמאדה גאנם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1961 (בן 63 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד חרב  קצין אג"ם אוגדת עזה  מפקד חטיבת הערבה  מפקד החטיבה הצפונית באוגדת עזה  נספח צה"ל ברומניה
 תפקידים אזרחיים
 מנהל אגף הרישוי במשרד התחבורה
 
חמאדה גאנם (נולד ב-1961) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שירת כמפקד החטיבה הצפונית באוגדת עזה וכנספח צבאי ברומניה.
ביוגרפיה

גאנם התגייס ב-1979 ליחידה 300. הוא שירת כלוחם וכקצין ביחידה, סגן מפקד הפלוגה המסייעת, מפקד פלוגה ב', מפקד הפלוגה המסייעת וסגן מפקד הגדוד. לאחר מכן שירת כקצין אג"ם בעוצבת חירם, סגן מפקד חטיבת עציון, מפקד בסיס הטירונים של יחידה 300 וב-1994 מונה למפקד גדוד חרב. ב-1996 מונה לקצין אג"ם של אוגדת עזה, שירת בתפקיד במהלך מהומות מנהרת הכותל ופיקד על חילוצו של נביה מרעי שנהרג בדרום הרצועה. בהמשך שירת כמפקד חטיבת הערבה ובשנת 2000 מונה למפקד החטיבה הצפונית באוגדת עזה, תפקיד בו שירת בפרוץ האינתיפאדה השנייה ושירת בתפקיד עד מרץ 2002, לקראת סוף תפקידו היה מעורב בהתקלות עם מחבל והצליח להורגו. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש נספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון ברומניה עם אחריות גם לאוקראינה ובולגריה.
ב-2008 מונה למנהל אגף הרישוי במשרד התחבורה. ב-2013 הועמד לדין משמעתי בעקבות עבירות משמעת שביצע, ננזף באופן חמור, אולץ לפרוש ממשרד התחבורה ונפסקה לו פסילה למשך 5 שנים ממשרד התחבורה.
חיים אישיים והשכלה

גאנם נשוי ואב לחמישה. בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט‏, מפקדים דרוזים בקריאה לרמטכ"ל: "אל תפרק את המורשת שלנו", באתר וואלה, 19 במאי 2015.
↑  עמוס הראל, המח"טים מעדיפים להסתער בעצמם, באתר הארץ, 19 במרץ 2002
↑  אל"ם (מיל') חמאדה גאנם מונה למנהל אגף הרישוי במשרד התחבורה
↑  חוזר בנושא הדין המשמעתי וטוהר המידות, אתר נציבות המדינה
מלחמות הקיץ

| --- | --- |

 בימוי:  מאמורו הוסודה 
 הופק בידי:  Yūichirō Saitō, Nozomu Takahashi 
 תסריט:  סאטוקו אוקודרה, מאמורו הוסודה 
 מוזיקה:  Akihiko Matsumoto 
 צילום:  יוקיהירו מאטסומוטו 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  Madhouse 
 חברה מפיצה:  Kazé, נטפליקס, האחים וורנר 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 באוגוסט 2009 
 משך הקרנה:  114 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  אנימה רומנטית, סרט מדע בדיוני 
 הכנסות באתר מוג'ו:   summerwars
 www.s-wars.jp
 דף הסרט ב־IMDb
 
מלחמות הקיץ (ביפנית: サマーウォーズ) הוא סרט מדע בדיוני יפני בסגנון אנימה משנת 2009, אשר בוים על ידי מאמורו הוסודה והונפש על ידי Madhouse.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-1 באוגוסט 2009 ביפן. הסרט גרף בסך הכל מעל ל־18 מיליון דולרים ברחבי העולם. הוא זכה גם במספר פרסים, בהם פרס האקדמיה היפנית לקולנוע לסרט המונפש הטוב ביותר של שנת 2010 ופרס הקהל של פסטיבל הסרטים הבינלאומי אנהיים בקטגוריית הסרט המונפש הטוב ביותר, וכמו כן הוא היה מועמד לפרס נמר הזהב לשנת 2009 בפסטיבל לוקרנו.
עיבוד מאנגה לסרט פורסם במהלך 2009.
תקציר העלילה

קנג'י קואיזו, גאון מתמטיקה בכיתה י"א, מוזמן על ידי חברתו נאטסוקי לחגיגות יום ההולדת ה-90 של הסבתא רבתא של נאטסוקי.
כאשר הם מגיעים לביתה של הרבא סבתא משפחתה של נאטסוקי מציגים את קנג'י כארוס של נאטסוקי, ובעקבות כך הוא משחרר בטעות תוכנת בינה מלאכותית זדונית המכונה "Love Machine" לתוך עולם וירטואלי אינטרנטי המכונה OZ. בעקבות כך קנג'י, נאטסוקי ומשפחתה של נאטסוקי חייהים לשתף פעולה על מנת להביס את התוכנה הזדונית.
מדבבים

| דמות | מדבבים> בגרסה היפנית | מדבבים> בגרסה האנגלית |
| --- | --- | --- |
| קנג'י קואיזו | ריונוסוקה קאמיקי | מייקל סינטרניקלאס |
| נאטסוקי שינוהרה | נאנאמי סאקוראבה | ברינה פלנסיה |
| קאזומה איקזאווה | מיטסוקי טנימורה | מקסי ווייטהד |
| סאקאה ג'ינוצ'י | סומיקו פוג'י | פאם דוהרטי |
מוזיקה

אקיהיקו מאטסומוטו הלחין את פסקול הסרט. הפסקול כולל מ-18 רצועות.
שיר הנושא של הסרט ששמו 僕らの夏の夢 (חלום הקיץ שלנו) נכתב ובוצע על ידי טאטסורו יאמשיטה.
הערות שוליים

↑  "Summer Wars Wins Japan Academy's Animation of the Year". Anime News Network. 5 במרץ 2010. ארכיון מ-23 במאי 2012. נבדק ב-6 במרץ 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "L'animation japonaise à l'honneur du festival du film de Locarno" (בצרפתית). Le Point. Agence France-Presse. 5 באוגוסט 2009. אורכב מ-המקור ב-15 באפריל 2012. נבדק ב-13 באוגוסט 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
| מאמורו הוסודה |
| --- | --- | --- |
| סרטים באורך מלא שביים | דיג'ימון: הסרט‏ (2000)‏ • וואן פיס: ברון אומאטסורי והאי הסודי‏ (2005)‏ • הנערה שקפצה בזמן (2006)‏ • מלחמות הקיץ‏ (2009)‏ • ילדי הזאב אמה ויוקי (2012)‏ • הילד והחיה‏ (2015)‏ • מיראי (2018)‏ • בל‏ (2021) |  |
| סרטים קצרים שביים | דיג'ימון הרפתקאות‏ ‏(1999)‏ • דיג'ימון הרפתקאות: משחקי המלחמה שלנו‏ (2000) |  |
מנג'ואולי

| --- | --- |

מרכז העיר
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מחוז אוטונומי:  מונגוליה הפנימית
 נציבות עירונית:  חולונבוויר (אנ')
 שטח:  778 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בתת-הנציבות העירונית:  150,508 (2020)
  ‑ צפיפות:  193.5 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  49°36′0″N 117°26′0″E﻿ / ﻿49.60000°N 117.43333°E﻿ / 49.60000; 117.43333
 אזור זמן:  UTC +8
 www.manzhouli.gov.cn
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמנג'ואולי(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמנג'ואולי(למפת מונגוליה הפנימית רגילה) חוחחוט רוסיה מונגוליה גאנסו צ'ינגהאי ני. ש. שא. חביי ב. ליאונינג ג'ילין חיילו. צ.קמנג'ואולי(למפת מונגוליה הפנימית מוגדלת) חוחחוט רוסיה מונגוליה גאנסו צ'ינגהאי ני. ש. שא. חביי ב. ליאונינג ג'ילין חיילו. צ.קמנג'ואולי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מנג'ואולי (בסינית: 满洲里; בפין-יין: Mǎnzhōulǐ; במונגולית: Манжуур) היא תת-נציבות עירונית, השייכת לנציבות העירונית חולונבוויר (אנ') בצפון-מזרח המחוז האוטונומי מונגוליה הפנימית שבצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין.
העיר מהווה נקודת מעבר סחורות חשובה לרוסיה. דרך נקודת מעבר זו עוברות כ-60% מסך מעבר הסחורות היבשתי של סין אל מדינות אירופה.
ערים תאומות

למנג'ואולי שלוש ערים תאומות:
רוסיה צ'יטה, עבר הבאיקל, רוסיה
רוסיה קרסנוקאמינסק, עבר הבאיקל, רוסיה
רוסיה אולן-אודה, בוריאטיה, רוסיה
הערות שוליים

↑  China: Inner Mongolia (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007487158705171  LCCN: n2001046506  VIAF: 156127691   WorldCat (עם VIAF): 156127691 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בסין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חמאם אל-באשה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון, חמאם 
 על שם:  אחמד אל-ג'זאר 
 מיקום:  עכו 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  אחמד אל-ג'זאר 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1954
 תאריך פתיחה רשמי:  1954 
 קואורדינטות:  32°55′22″N 35°04′10″E﻿ / ﻿32.922871°N 35.069324°E﻿ / 32.922871; 35.069324
 אתר רשמי
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) חמאם אל-באשה(למפת הגליל המערבי רגילה) חמאם אל-באשה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חמאם אל-באשה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חמאם אל-באשה
 
חמאם אל-באשה הוא חמאם היסטורי השוכן מדרום למצודת עכו, בצפונה של עכו העתיקה.
היסטוריה

החמאם הוקם בשנת 1795 על ידי מושל צפון הארץ, אחמד אל-ג'זאר, והוא קרוי על שמו. לפי הסברה הוא הוקם על שרידיו של בית מרחץ צלבני, וחזיתותיו המזרחית והצפונית חופפות למבנה הקדום. בדומה לחמאמים אחרים ברחבי האימפריה העות'מאנית, הוא שימש גם כמקום מפגש חברתי. עד קום המדינה תפקד המבנה כחמאם, ומ-1954 ועד שנות ה-90 כמוזיאון עירוני.
בין השנים 2000–2003 שופץ המבנה על ידי רשות העתיקות והחברה לפיתוח עכו העתיקה, וכיום מוצגת בו מצגת אור-קולית קבועה בשם "הבלן האחרון". המופע מתחקה אחר תולדות העיר באמצעות סיפורה של שושלת בלנים דמיונית, ועושה שימוש באלמנטים הוויזואלים של המבנה.
המבנה

חדרי החמאם ערוכים סביב חצר פנימית (3 בתרשים) המובילה אל מלתחה שבמרכזה מזרקת שיש ולאורך קירותיה ספסלי שיש (4 בתרשים). משם עברו הרוחצים דרך חדרי שירות לחדר פושר (7 בתרשים) שבשני צדדיו ארבעה חדרים פרטיים, ולאחריו לחדר חם (8 בתרשים) שאליו צמודים תנור הסקה ומאגר מים. החדר החם בנוי בצורת מתומן ובארבע פינותיו חמישה חדרים קטנים לשימוש אישי (בפינה הצפון-מזרחית יש שני חדרים). החדר החם וכל חדרי המשנה עטורים בכיפות. כיפת החדר החם נחה על ארבעה עמודי שיש מסיביים, והיא מחוררת בפתחים עגולים קטנים רבים, המחדירים את אור קרני השמש דרך חלונות זכוכית צבעונית. קרני אור אלה יצרו אפקט ייחודי בשילוב אדי המים שעלו מרצפת החדר. מבנה בית המרחץ מעוטר ברצפות שיש, בעמודי גרניט ופורפיר ובאריחי קרמיקה צבעוניים שהובאו מדמשק ומאנטוליה.
החמאם הקטן

בדרומה של העיר שוכן חמאם נוסף הידוע בשם "החמאם הקטן" או חמאם אל-שעבי. חמאם זה, שנבנה בידי דאהר אל-עומר, קטן בהרבה מחמאם אל-באשה. הוא נזכר לראשונה בשנת 1704 כחלק ממסגד אל-רַמל, והיה בשימוש עד שנות ה-40 של המאה ה-20. כיום הוא הרוס חלקית.
תרשים החמאם
תקרת בית המרחץ איפשרה כניסת אור שמש למקום
"הבלן האחרון": אחד החדרים בחמאם כחלק מסיור ההדמיה האור-קולי במקום
טוהוקו

| --- | --- |

 מדינה:  יפן יפן
 על שם:  צפון-מזרח 
 שטח:  66,889.55 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בחבל:  9,020,531 (2015)
 קואורדינטות:  38°54′N 140°40′E﻿ / ﻿38.9°N 140.67°E﻿ / 38.9; 140.67 
 אזור זמן:  UTC +9
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טוהוקו (ביפנית: Tōhoku-chihō - 東北地方), נקרא גם מיצ'יהוקו הוא חבל ארץ ביפן שנמצא בצפון האי הונשו. בשנת 2008 עמדה אוכלוסיית החבל על כ-9,708,257 תושבים. החבל מחולק לשישה מחוזות: אקיטה, אאומורי, פוקושימה, איווטה, מיאגי ויאמאגטה. בחבל מתגוררת הקבוצה האתנית איינו. בחבל משאבי טבע רבים ובדומה לרובה של יפן הוא הררי.
ב-11 במרץ 2011 זעזעה רעידת אדמה בעוצמה של 9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, החזקה ביותר שפקדה את יפן ב-140 השנים שקדמו לה, את מחוז טוהוקו. בעקבות רעידת האדמה נוצר גל צונאמי שהרס רבות מערי החוף. השילוב הקטלני של הרעש והגל ההרסני גרם לנזקים חמורים בתחנות הכוח הגרעיניות בפוקושימה.
מנולו קרדונה

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1977 (בן 47) פופאיאן, קולומביה 
 שם לידה:  Manuel Julián Cardona Molano 
 מדינה:  קולומביה, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 פרופיל ב-IMDb
 
מנואל "מנולו" ג'וליאן קרדונה מולאנו (בספרדית: Manuel Julián Cardona Molano; נולד ב-25 באפריל 1977) הוא שחקן קולומביאני.
ביוגרפיה וקריירה

קרדונה נולד בפופאיאן, קאוקה, שבקולומביה. בגיל שבע העניקה לו משפחתו את השם "מנולו" ככינוי, אשר ישמש מאוחר יותר כשמו כשחקן. כשהיה בן 18 עבר לקאלי בקולומביה כדי לסיים את לימודיו. אמו של מנולו, ננסי מולאנו, היא פסיכולוגית, סוחרת ואסטרולוגית. אביו, אנריקה חבייר קרדונה, הקדיש את חייו לפוליטיקה, והיה ראש עיריית פופאיאן. לקרדונה 4 אחים. הבכור, פרנסיסקו, הוא סוכן ומהנדס, והצעיר יותר, חואן חוסה, למד בימוי קולנוע באוניברסיטת קטלוניה בברצלונה.
בשנת 1995, הוא החל את קריירת המשחק שלו בסדרת טלוויזיה קולומביאנית פופולרית בשם "Padres e Hijos", בה כיכב במשך שלוש שנים. בשנת 1998 הוא זכה בתפקיד הראשי הראשון שלו באופרת הסבון "קרולינה באראנטס". שנה לאחר מכן הוא התבלט עוד יותר בזכות תפקידו באופרת הסבון המצליחה "¿Por qué Diablos?", המתאר צעיר שהופך להיות חלק מארגון סמים כדי שיוכל לנקום את מות חברו. מאוחר יותר בשנת 2001 כיכב ב-"Amor a Mil". בשנת 2002 הוא חתם על חוזה בלעדי עם Telemundo ו- Argos Comunicación, ושנה לאחר מכן בשנת 2003 שיחק באופרת הסבון המקסיקנית הראשונה שלו, "Ladrón de Corazones", בה גילם את גוסטבו ולסקו, אדם שחוזר למולדתו לאחר עשר שנים כדי לנקום את מות אביו ולנקות את שמו. הוא ידוע גם בתפקידו כסבסטיאן בטלנובלה המקסיקנית גיטאנה. בשנת 2005 יצא בקולומביה הסרט "רוזאריו טיגרס", הופעת הבכורה של קרדונה על המסך הגדול. הסרט התבסס על ספרו של חורחה פרנקו באותו השם.
בשנת 2005 שיחק בסרט "La mujer de mi hermano" עם ברברה מורי וכריסטיאן מאייר שיצא בארצות הברית בשנת 2006. בשנת 2006 סיים לצלם את "מדריד-מקסיקו" עם הבמאי אנריקה רנטריה.
לאחר שנתיים של היעדרות, קרדונה חזר לעבוד אצל טלמונדו וארגוס בהפקת אופרת הסבון "טלמונדו מרינה".
ב-27 בספטמבר 2007 הוענק לקרדונה "פרס הגאווה הלטיני" במרכז האירועים Back Bay בבוסטון. הפרס מכבד את הישגיהם של היספנים באזורים שונים והוא הפקה של מגזין הגאווה הלטיני. קרדונה הופיע בסרט של דיסני הצ'יוואווה מבוורלי הילס משנת 2008.
בשנת 2011 כיכב בסרט הפשע הקולומביאני "The Snitch Cartel" של הבמאי קרלוס מורנו לצדו של טום סייזמור.
בשנת 2013 שיחק בסרט הטלוויזיוני "הסידור" של רשת הטלוויזיה האמריקאית USA Network.
בשנת 2014 שיחק בסרט הדרמה האמריקאי "חובשת קרבית" בדמותו של לואיס.
בשנים 2016–2017 כיכב במשך שתי עונות של סדרת הדרמה המקסיקנית "La Hermandad" בדמותו של חוליו קזינסקי, פסיכיאטר יוקרתי מהבירה שהופך לאלכוהוליסט לאחר המוות האלים של אשתו ובתו.
החל משנת 2021 הוא מככב בסדרה "מי הרג את שרה?" בנטפליקס כדמות הראשית "אלכס גוזמן". באותה שנה שיחק בסרט המוזיקלי המקסיקני "El rey de todo el mundo" לצדו של מנואל גרסיה-רולפו.
בשנת 2022 כיכב בסדרה האמריקאית "Now and Then" מבית אפל TV פלוס; בגילומו של מרקוס הררו.
בשנת 2023 כיכב בדרמת המותחן המקסיקנית "Uno para morir" שם גילם את פבלו וגה, אחד משבעה אנשים שנחטפו ופתאום מוצאים את עצמם חלק ממשחק קטלני.
ממלכת פוויס

ממלכת פוויס (בוולשית: Teyrnas Powys) הייתה ממלכה וולשית בימי הביניים אשר שכנה במזרח ויילס.
הממלכה נוסדה לאחר סיום השלטון הרומי בבריטניה במאה ה-5 והתקיימה עד לשנת 1160 כאשר היא התפצלה לשתי ממלכות נפרדות, בהמשך אלו היוו חלק מנסיכות ויילס. הממלכה שכנה לאורך הגבול הצפון-מזרחי של ויילס ומשום כך לא פעם הייתה צריכה להילחם בממלכות האנגליות, המרסיניות והנורמניות אשר ניסו להתפשט לכיוון ויילס. הצד המזרחי של הממלכה התאפיין בשטחים מעט פתוחים ושטוחים יותר בעוד שפנים הממלכה התאפיין באזורים הרריים וכפריים יותר. כיום מחוז פוויס ממוקמם בחלק נכבד משטחי הממלכה ההיסטורית ונקרא אף על שמה.