stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הדין העממי (גרמניה הנאצית)
סיכום פעילות בית הדין העממי > פסקי דין כנגד קטינים

על פי החוק הפלילי הגרמני, קטינים עד גיל 18 היו זכאים להתחשבות מיוחדת במצבם הנפשי כלא-בוגרים במהלך המשפט. קטינים מתחת לגיל 14, שנקבע כגיל האחריות הפלילית, לא יכלו להיות מוצאים להורג או להישלח למאסר אלא למוסד חינוכי.
מ-1933 עד 1945 הוגשו לפחות 69 כתבי אישום נגד קטינים בגין בגידה, והם הועמדו לדין לפני בית הדין העממי. מתוך נאשמים אלה, 13 נידונו למוות, 12 לבית כלא ו-31 למתקני מאסר שונים לתקופות של שלושה חודשים עד עשר שנים. שמונה מהם הוצאו להורג מאוחר יותר.
נשיאי בית הדין העממי

פריץ רן (Fritz Rehn):‏ 13 ביולי – 18 בספטמבר 1934
וילהלם ברונר (Wilhelm Bruner): ספטמבר 1934 – אפריל 1936
אוטו גאורג טירק (Otto Georg Thierack): מאי 1936 – אוגוסט 1942
רולנד פרייזלר: אוגוסט 1942 – 3 בפברואר 1945
הארי הפנר (אנ'): 12 במרץ – 24 באפריל 1945
לקריאה נוספת > ספרים

Hannsjoachim Wolfgang Koch. In the Name of the Volk: Political Justice in Hitler's Germany. Tauris, 1989
Ingo Müller, translated by Deborah Lucas Schneider Hitler's justice: The courts of the third reich Harvard University Press (1991)
Herlinde Pauer-Studer Justifying Injustice: Legal Theory in Nazi Germany (Cambridge Studies in Constitutional Law) Cambridge 2020
Scheuerman, William E. The rule of law under siege: selected essays of Franz L. Neumann and Otto Kirchheimer . University of California Press (1996)
לקריאה נוספת > מאמרים

Kelli-Ann Dreisbach THE PEOPLE’S COURT OF GERMANY: IS THE AMERICAN CRIMINAL JUSTICE SYSTEM AS DIFFERENT AS WE THINK? RUTGERS JOURNAL OF LAW & RELIGION vol 19
Wayne Geerling, Gary Magee, Vinod Mishra  and Russell Smyth Hitler's Judges: Ideological Commitment and the Death Penalty in Nazi Germany monash business-economics DISCUSSION PAPER 10/16
Wayne Geerling, Gary B. Magee, and Robert Brooks Faces of Opposition: Juvenile Resistance, High Treason, and the People’s Court in Nazi Germany Massachusetts Institute of Technology and The Journal of Interdisciplinary History xliv:2 (Autumn, 2013)
Lawrence Preuss Punishment by Analogy in National Socialistic Penal Law Journal of Criminal Law and Criminology Volume 26
ראו גם

הצדק של היטלר
התנגדות גרמנית לנאציזם
הוורד הלבן – קבוצת מתנגדים לשלטון הנאצי שהובאו למשפט בפני בית הדין העממי
אוטו ואליזה המפל – זוג שהועמד למשפט בפני בית הדין העממי באשמת חלוקת עלונים
יוהנה קירשנר – פעילה קומוניסטית ומתנגדת משטר שהועמדה למשפט בפני בית הדין העממי
חידושי הרמב"ן לתלמוד

| --- | --- |

חידושי הרמב"ן למסכת גיטין, ורשה, 1879
 מידע כללי
 מאת:  רמב"ן
 סוגה:  חידושים לתלמוד
חידושי הרמב"ן הוא ספר יסוד בלימוד הגמרא ומספריו החשובים של רבי משה בן נחמן.
הספר

בתחילת תקופת הראשונים, נחלקו מרכזי התורה לשניים ואיתם גם סגנונות הלימוד, יהדות ספרד וצפון אפריקה, ויהדות מערב אירופה הנוצרית, שכללה בעיקר את איטליה, אשכנז וצרפת.
בעוד ביהדות ספרד התמקדו בעיקר בספרות ההלכתית וחיברו חיבורים דוגמת הלכות הרי"ף ומשנה תורה לרמב"ם, בצרפת ושלוחותיה התעסקו בעיקר בפרשנות לתלמוד, דוגמת רש"י בפירוש הקצר, והמשכה בדרך הפלפול מבית מדרשם של בעלי התוספות.
במדינות כגון ארגון וקסטיליה אשר היו קרובות לצרפת נוצרה שיטת לימוד חדשה אשר עירבה את בית המדרש החדשני של בעלי התוספות הצרפתים מחד, ומאידך פירושי הרי"ף והגאונים נחשבים בהם לסמכות עליונה.
הרמב"ן פיתח סוגה ספרותית חדשה והיא ספרות החידושים לתלמוד אשר החלה אצלו והסתיימה אצל הר"ן, בסוגה זו אין המחבר מפרש אלא מעלה את הנקודות המחודשות בלבד, בשונה מן התוספות אשר עוסקים בפרשנות שוטפת, ומהרי"ף שהביא רק סיכום הלכתי, וזהו יחודו של הספר - השילוב הרבגוני בין כל השיטות, וכלשון פרופסור יצחק טברסקי: ”הרמב"ן חיתן את הלימוד הצרפתי והספרדי לנצח”.
יוצאות מן הכלל הן "לקוטות הרמב"ן" אשר הם חיבור המסכם את מהלך הגמרא עד לפסיקת ההלכה, ייתכן שלקוטות אלו הן שלב מוקדם בחיבורי הרמב"ן או אולי שיטת חיבור אחרת הנוספת לחידושים.
ישראל תא שמע טען שבחידושיו לסוגיות לתלמוד למד בדרך הצרפתית ומיזג לתוכה מתלמוד ספרד אולם בפסיקותיו ההלכתיות פסק בדרך הספרדית ומיזג לתוכה את שיטת הפסיקה הצרפתית.
מחידושי הרמב"ן ניכרים באופן בולט עוצמה תלמודית ובקיאות חובקת עולם, דבר שלא נעדר מעיניהם של ראשונים ואחרונים. לחידושיו ישנה השפעה עמוקה על עולמה של תורת ישראל ולימודה.
רמב"ן לא כתב את החיבור לפי סדר מסוים ולא לכל מסכת בנפרד אלא עסק בחידושים של כמה מסכתות יחד, את כתיבת החיבור החל בשנות העשרים שלו, ולא יאוחר מ־1223.
תפוצה

הרב יצחק קנפנטון, מדגיש שהספר נצרך ללימוד עיוני.
למן זמנו ולמשך שנים רבות, נהגו יהודי ספרד ללמוד את חידושי הרמב"ן באופן רציף, לאחר לימוד הגמרא ופירוש רש"י, כשם שבאשכנז נהגו ללמוד את פירושי התוספות.
חידושיו שוקעים במידה ניכרת בכתבי תלמידיו ובית מדרשו, הרשב"א, הריטב"א, רבי דוד בונפיד, וכן בספרו של רבי יצחק בן אברהם "חידושי תלמיד הרמב"ן".
דינא דגרמי ומשפט החרם

אל חידושי הרמב"ן נהוג לצרף שני חיבורים, דינא דגרמי ומשפט החרם.
דינא דגרמי – חיבור הקשור למסכת בבא קמא ועוסק בדיני גרמי כלומר הנזק הנגרם בעקיפין על ידי האדם, בראשית החיבור מוכיח שרבי מאיר הוא בעל השיטה המחייבת ודעתו דעת יחיד, לאחר מכן מוכיח שדין זה הוא חיוב משורת הדין ולא קנס – הפוך משיטת התוספות, ומסיים בהבדל בין גרמי להיזק שאינו ניכר.
הנקודה העיקרית של הספר היא לחלוק על ריצב"א שטען שדין גרמי הוא קנס, וכלשון רמב"ן:
"אלא בעלי סברא זו טעו בשיקול דעתם וצללו במים אדירים והעלו בידם חרס ואנן דינא דגרמי קאמרינן ולא קנסא דגרמי"
הקונטרס יצא עם מספר פירושים, פירוש שושנת יעקב מאת רי"ש שטיינר פרמישלא תרמ"ב, פירוש מאת הרב יוסף אינגבר ליקווד תשע"א, פירוש ביאור המשפט וציון במשפט מאת הרב אברהם ישעיהו ברזל, בני ברק תשנ"ז, פרוש מאת הרב חים יעקובזון והרב אביגדור שור, קרית ספר תשס"ה, פירוש "דרכי ברוך" מאת הרב ברוך קמפה, בני ברק תשע"ו, פרוש "אמרי מרדכי" מאת הרב מרדכי שמואלביץ ירושלים תשנ"ד, פרוש מאת הרב יחזקאל סרנא, הרב אהרון ליכטנשטיין מסר שעורים על קונטרס זה ועמד על יסוד שיטותיו של החיבור, השעורים נדפסו תחת השם "שעורי הרב אהרון ליכטנשטיין על דינא דגרמי", אלון שבות תשס"ב.
שלם יהלום העלה סיבה אפשרית לכתיבת החיבור, אבנר מבורגוס כתב חיבור המלגלג על ההלכה היהודית ובין טענותיו טען שההלכה המציאה תחבולה להיפטר מנזק והיא גרמא, ייתכן שטענות אלו רווחו בין מתנגדי ההלכה היהודית עוד טרם זמנו של אבנר, ורמב"ן כתב את הקונטרס נגד טענות האלו.
משפט החרם – דיני חרמות ונדרים בזמן הזה, בספר ארחות חיים ובספר כל בו העתיקו חלקים גדולים מהספר.
במהדורות שונות הוסיפו גם ליקוטים מספר תורת האדם, דרשה לראש השנה, השגות לספר הצבא ועוד.
המקורות לחיבור

מקורותיו של רמב"ן רבים, המקורות הבסיסיים הם רש"י ותוספות, ועליהם הוסיף את רבינו חננאל, הרי"ף, והרמב"ם, כמו כן בפירושו שוקעו פירושים פרובסנליים רבים כמו הראב"י וחתנו הראב"ד אשר נשתמרו בעיקר בזכות פירושו, במידה מועטה יותר מובאים רשב"ם, בעל ספר התרומה, רבינו אפרים שמכונה על ידי רמב"ן תלמיד הרי"ף, רבי יהודה אלברצלוני מספר העתים, רבי יצחק בן גאות, רבי יצחק בן ראובן הברצלוני, הרז"ה, ספר העיטור, רבי אליעזר ממיץ, רבי יוסף אבן מיגאש רבי משה ברבי יוסף מנרבונה, רבי ברוך ברבי שמואל מארץ יוון, רבי יצחק הלבן רבי שמשון משאנץ, רבי משה מתקו והערוך, וכן רבותיו רבי יהודה בר יקר ורבי נתן ברבי מאיר.
החידושים ותורת הקבלה

בכל כתבי הרמב"ן נזכרת תורת הקבלה עשרות פעמים, חריגים הם כתביו ההלכתיים של רמב"ן שלא מובאת בהם הקבלה אלא פעמיים בלבד, והסיבה לכך תמוהה, סברות שונות לכך הועלו ונדחו: אין לטעון שאת הקבלה גילה בבגרותו ואת כתביו אלה כתב בצעירותו, מכיוון שבהקדמה להשלמות לרי"ף נזכרים מושגים כמו עשר הספירות ועוד, מה שמוכיח שהיה מקובל כבר בצעירותו, כמו כן אין לטעון שהסתיר את תורת הקבלה ולא חפץ לפרסמה ברבים – וזאת מפני שפירושו לתורה רווי בסודות, עודד ישראלי הראה שמקומה של ההלכה והקבלה שונה אצל רמב"ן ממקובלים דורו, רבי עזרא מגירונה למשל, טען שכל תורת הקבלה היא עצם ידיעת האל וממנה נובעות כל המצוות ואף ההלכה, אולם רמב"ן גרס שתורת הקבלה היא עוד ענף מענפי התורה וממילא אין כל קשר בינו לבין ההלכה ואין צורך לשלבם זה בזה.
גם האגדה נחסרת מספריו, ואינו מבארה אלא פעמים ספורות, את נקודה זו ישראלי לא בירר במחקרו.
נוסחאות וגרסאות

בשונה מרש"י ובעלי התוספות אשר בעשרות מקומות תיקנו ושינו גרסאות, רמב"ן לא תיקן ניסוחים מסברתו כלל, וכלשונו: ”והגהת ספרים בסברה עבירה גמורה וראוי לנדות עליה” שונות הם נוסחאות ספרד אשר במידת הצורך רמב"ן קיבלם ותיקן על פי נוסחם.
כללי הרמב"ן

אחת משיטות הפרשנויות לתלמוד היא שיטת הכללים, למשל "כל מקום שאמר רבי יהודה אימתי אינו אלא לפרש", רמב"ן הרחיב את השיטה וכלל בה כללים סגנוניים וספרותיים, כללים אלה אינם נוקשים ומחייבים אלא הם מציינים טכניקות לימודיות ודרכי הבעה שהאמוראים נוקטים בדרך כלל, דרך זו נוטה יותר לשיטת הלימוד הספרדית ולא כבעלי התוספות שבמקרה של שאלה מעדיפים ליישבה במשא ומתן קלאסי ולא בהבאת כלל כלשהו, שרגא אברמסון ליקט עשרות כללים כאלה והדפיסם בספר "כללים בדברי הרמב"ן".
החידושים והירושלמי

מתקופת רבינו חננאל ואילך נמצאו חכמים רבים שציטטו מהתלמוד ירושלמי אך לא במידה רבה, ואף אם השתמשו בו זה היה לעזר בלבד ולא כספר בפני עצמו. יוצא דופן הוא רמב"ן שמביאו ומזכירו במאות מקומות בכתביו (בערך אלף וחמש מאות פעמים), בהם מפרשו ומבארו, ומשתמש בו כמפרש את סוגיות הבבלי, כמכריע במחלוקת, ולפסיקת הלכה. רמב"ן ציטט את הירושלמי מתוך כתב יד ולא מכלי שני, כך מעידים לשונות כמו "מצאתי בירושלמי" או "ולא מצאתי לא בתוספתא ולא בירושלמי כמה היא" לשון מורה על בקיאות בירושלמי, בשל כך יש חשיבות לגרסאותיו, לצורך הגהת הירושלמי.
ככל הנראה רמב"ן המשיך את המסורת מרבו יהודה בר יקר שהרשב"א מעיד עליו שחיבר פירוש לירושלמי, וכן רבי יהודה בן יקר עצמו בפירושו לסידור בעניין הנחת תפילין מציין לפירושו הנ"ל על מסכת ברכות.
בעקבות רמב"ן נכנס התלמוד הירושלמי לסדר הלימוד ונהפך לספר קאנוני בקרב בית מדרשו של רמב"ן, ותלמידיו הרשב"א הריטב"א והלאה כבר מזכירים אותו על הסדר.
יואל פלורסהיים ליקט את כל פירושיו לירושלמי ופרסמם בשישה כרכים בשם פירושי הרמב"ן לירושלמי כולל כרך מבוא, על ידי מוסד הרב קוק ירושלים תשע"ג.
בדפוס

הספר נדפס במשך הדורות בעשרות מהדורות, לראשונה בשנת ה'רפ"ג ולאחריה רק בשנת ה'ת"ק, הדפוסים הראשונים של כל מסכת הם: שבת פרשבורג תקצ"ז, יבמות המבורג ת"ק, כתובות מץ תקכ"ה, בשנת תרפ"ח, גיטין ונדה בתוך ספר חמשה שיטות זולצבאך תקכ"ב, קידושין בתוך ספר אוריין תליתאי סלוניקי תקי"ט, בבא מציעא בתוך מהדורת אור עולם ירושלים תרפ"ט, בבא בתרא ונציה רפ"ג, מכות בתוך ספר שבע עיניים ליוורנו תק"ה, עבודה זרה בתוך ספר מעשי צדיקים ליוורנו תק"מ, חולין בתוך ספר מזבח כפרה ליוורנו תק"ע, מן הלקוטות נמצא בידינו: ברכות עירובין - סוכה (למעט ביצה ושקלים), בין השנים תרפ"ח – תרפ"ט נדפסו לראשונה כל חידושיו לתלמוד על ידי הוצאת אור עולם בהגהת הרב איסר זלמן מלצר, במהדורה זו והבאות לא חילקו בין חידושיו ללקוטותיו.
המהדורות הנפוצות הם מהדורת מכון מערבא ומהדורת הרב משה הרשלר. מוסד הרב קוק החלו בהדפסת הספר והוציאו מספר כרכים.
הרב נפתלי נבנצל, מראשי ישיבת פוניבז' לצעירים, ליקט מפירושיו לתורה והדפיסם על סדר הש"ס תחת השם "תורת הרמב"ן".
לקריאה נוספת

עודד ישראלי, ר' משה בן נחמן, ביוגרפיה אינטלקטואלית, הוצאת מאגנס, 2021, פרק שני עמ' 54–69.
ישראל תא שמע הספרות הפרשנית לתלמוד באירופה ובצפון אפריקה, חלק ב', הוצאת מאגנס, ירושלים תשס"ד, עמ' 29–55.
יוסף אראל, השפעות הדדיות בין פרשנות הפשט לבין העיון ההלכתי ביצירתו של רמב"ן עבודה לשם קבלת תואר דוקטור, טורו קולג', ירושלים, תשס"ו.
ביאורים

↑  כך כונה כבר בדורו בספר התרומות שער לד ח"א, ובנימוקי יוסף כתובות פו: הרשב"א ר"ה לד. מכנהו נמוקי רמב"ן
↑  התוספות שעומדות לפנינו הן ערוכות ומתומצתות על ידי רבי אליעזר מטוך
↑  בידינו אין מסכת גם עם חידושים וגם עם לקוטות
↑  אף שפסקו לפניו מהירושלמי הוא קבע כללים מיוחדים לכך.
↑  ראו שו"ת הרשב"א א תקכ"ג שכותב שהיה "אב למקראו ולפירושו" של הירושלמי, ככל הנראה הוא היה המפרש הראשון לירושלמי, ריב"י כנראה למד זאת מרבי שמשון משאנץ אחיו של רבו הריצב"א, אשר הביא באופן סדיר מהירושלמי לפירושו לסדר זרעים, אם כי נמנע מלפרשו
הערות שוליים

↑  Rabbi Moses ben Nachman: Explorations in His Religious and Literary Virtuosity,” p. 7“
↑  כך הוכיחו עזרא שבט ורח"ד שעוועל לעומת יצחק אונא שטען שיש סדר לחיבוריו.
↑  בתשובותיו (מב) מביא שהשנה עכשיו היא תתקפ"ג ובהמשך (סימן ו) מפנה רמב"ן את הקורא לחידושיו, כמו כן בספר התרומות שהתחבר ב-1223 כבר מובאים חידושי הרמב"ן
↑  הרב יצחק קנפנטון, דרכי התלמוד, פרק ה', באתר ויקיטקסט
↑  הקדמת רבי פרופייט דוראן לספר מעשה אפוד, רבי אברהם זכות בספר יוחסין, רבי דוד מסיר בן רבי יהודה מסיר לאון בספר כבוד חכמים עמ' 130, מהריב"ל תשובה נו, הקדמת רבי יהודה כלץ לספר משיח אלמים, וכך הביא עזרא שבט בשם כתב יד לרבי יצחק אבוהב ורבי משה דאנון מפורטוגל, וראה עוד בספר שם הגדולים לחיד"א בערכו
↑  הרב יוסף אינגבער, דינא דגרמי לרמב"ן ע"פ מילי דגרמי, לייקווד תשע"א, באתר היברובוקס
↑  הרב אברהם ישעיהו ברזל, דינא דגרמי עם פירוש ביאור המשפט וציון במשפט, בני ברק תשנ"ו, באתר אוצר החכמה
↑  הרב יחזקאל סרנא, סיכום ספר דינא דגרמי, נספח לספר בית יחזקאל נשים ב, באתר היברובוקס
↑  שלם יהלום "צריכות עוד נגר והולם להולמן – לתולדותיה של פולמוס הנזקים העקיפים" סידרא כב, תשס"ז, עמ' 21 – 39, ראו גם: אברהם אליצור בר אשר, המניעים הסמויים של הרמב"ן בקונטרס דינא דגרמי, סידרא, כ, תשס"ה, עמ' 57 – 67.
↑  יבמות דף מט עמוד ב, שבועות דף כט עמ' א
↑  הלכה מדע וסוד למקומה של הקבלה ביצירתו ההלכית של הרמב"ן, דיני ישראל כרך לב, תשע"ח, עמ' 115 – 130
↑  חידושי הרמב"ן בבא בתרא קלד:
↑  ראה למשל כתובות טז ע"א, שם ע"ב ועוד
↑  ראה עוד שלם יהלום "להגיה ספרים אי אפשר: עיונים בביקורת הנוסח של הרמב"ן" JSIJ 6 (2007) עמ' 189 – 217
↑  שרגא אברמסון, כללי התלמוד בדברי הרמב"ן, מוסד הרב קוק תשל"א, באתר אוצר החכמה
↑  ראו עוד לוי גינצבורג פירושים וחידושים בירושלמי כרך א מבוא עמ' קט, קכח-ט, וכן עזרא שבט חידושי הרמב"ן למסכת כתובות, מבוא, עמ' 13-17
↑  ראו עוד, שלם יהלום, הקבלה נקבל - הרמב"ן והתלמוד ירושלמי שנתון המשפט העברי כג תשס"ה, עמ' 25 - 71
↑  יוחס בטעות לרשב"א
↑  בהוצאת יד הרב הרצוג – מכון התלמוד הישראלי השלם
↑  בני ברק, תשע"ז
↑  חלק מהעבודה נתפרסם במאמר: "פרשנות פשט למקרא והלכה פסוקה בעבודתו של רמב"ן", JSIJ ‏8 (2009), עמ' 117–152.
↑  רוב מאמריו מתבססים על עבודתו זו
| רמב"ן |
| --- | --- | --- |
| כתביו | פירוש הרמב"ן לתורה • חידושי הרמב"ן לתלמוד • מלחמות ה' • תורת האדם • השגות לספר המצוות לרמב"ם • דרשות הרמב"ן • איגרת הרמב"ן • אגרת הקודש • איגרת הרמב"ן לחכמי צרפת |  |
| אירועים בולטים | ויכוח ברצלונה (פבלו כריסטיאני • חיימה הראשון, מלך אראגון) • פולמוס הרמב"ם |  |
| רבותיו | רבי יהודה בר יקר • רבי נתן בן מאיר |  |
| חבריו | הרבנים עזרא ועזריאל בני שלמה • בן בלימה • רבי יונה גירונדי • משפחת רמב"ן |  |
| מתלמידיו | רא"ה • רשב"א • רבי שמואל הסרדי • רבי יצחק דמן עכו • רבי יצחק בן טודרוס • רבי ששת דסמרקדיל • רבי יצחק בן אברהם מנרבונה • רבי דוד בונפיד • רבי מאיר המעילי • רבי נתן בן יוסף • רבי משה דאשקולה גירונדי |  |
| חוקרי הרמב"ן  (מחברי ספרים) | שרגא אברמסון • משה הלברטל • שלם יהלום • יהונתן יעקבס • עודד ישראלי • יעקב שלום ליכט • מרים סקלרץ • חביבה פדיה • עמוס פונקנשטיין • חיים דוב שעוועל • יצחק אונא • רוברט חזן (אנ') |  |
| אתרים על שמו | בית כנסת הרמב"ן (הרובע היהודי) • בית כנסת הרמב"ן (קטמון) • קבר הרמב"ן • מערת הרמב"ן • רחוב רמב"ן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008186987305171  LCCN: no2023062762  VIAF: 1349168657966819520000   WorldCat (עם VIAF): 1349168657966819520000
שלומי אזולאי (חלוץ)

שלומי אזולאי (נולד ב-18 באוקטובר 1989) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ במועדון ספורט אשדוד מליגת העל.
תארים

אליפות: 2010/2011
אליפות: 2011/2012
גביע הטוטו: 2019/2020
הערות שוליים

↑  יונתן הללי, חיל החלוץ: שלומי אזולאי פורח, באתר nrg‏, 13 באפריל 2011
↑  סוף פסוק: שלומי אזולאי חתם במכבי חיפה לחמש עונות, באתר Liga.co.il
↑  ארז נעמן, ‏פלאח ואזולאי הוצגו בהפועל, גאל אטוק ייבחן, באתר ONE‏, 3 בספטמבר 2014
↑  שירי אלג'ם, ‏מצא בית חדש: אזולאי חתם בקרית שמונה, באתר ערוץ הספורט, 11 ביולי 2016
↑  נדב צנציפר, שלומי אזולאי חתם בבית"ר ירושלים לשנתיים, באתר ynet, 7 ביוני 2019
↑  גיא בן זיו, ‏שלומי אזולאי סיים את דרכו בבית"ר ירושלים, באתר ONE‏, 14 באוקטובר 2020
↑  מוטי פשכצקי, ‏לגיונר חדש: אזולאי חתם באסטרה ג'ורג'יו, באתר ערוץ הספורט, 1 בנובמבר 2020
↑  שער בכורה לשלומי אזולאי, ביטון ואלחמיד הודחו, באתר ONE‏, 29 בנובמבר 2020
↑  מאור רחמני, ‏החלוץ שלומי אזולאי חתם בהפועל תל אביב, באתר ONE‏, 13 בינואר 2021
מנחם בגין

מנחם בגין (‏האזנהקובץ:He-Menachem Begin.ogg‏Ⓘ‏; ‏16 באוגוסט 1913, י"ג באב ה'תרע"ג – 9 במרץ 1992, ד' באדר ב' ה'תשנ"ב) היה פוליטיקאי, מדינאי ואיש מחתרת ישראלי, שכיהן כראש ממשלת ישראל השישי. לפני הקמת מדינת ישראל שימש כמפקד הארגון הצבאי הלאומי, ולאחר הקמת המדינה היה ליושב-ראש תנועת החרות שהתמזגה מאוחר יותר אל גח"ל ומשם לליכוד. כיהן כחבר בעשר הכנסות הראשונות וכשר בממשלות ישראל.
את דרכו הציבורית החל בגין כמפקד קן בית"ר במחוז מגוריו. בשנת 1939 מונה לנציב תנועת בית"ר בפולין. לאחר שפרצה מלחמת העולם השנייה נעצר בגין על ידי שלטונות ברית המועצות בליטא בעוון פעילות ציונית, ונשלח לגולאג. לאחר ששוחרר הצטרף בגין אל הכוח הצבאי הפולני שלחם יחד עם בעלות הברית, והגיע עם יחידתו אל ארץ ישראל. ב-1943 שוחרר מהצבא הפולני והתמנה למפקד הארגון הצבאי הלאומי. בגין הכריז על מרד גלוי נגד שלטונות המנדט הבריטי במטרה להביא לסילוקם ולהקמת מדינה יהודית.
זמן קצר אחרי הכרזת העצמאות הכריז בגין על יציאה מן המחתרת ועל ניתוב האצ"ל אל המגרש הפוליטי באמצעות המפלגה שהקים בו ביום - תנועת החרות, שהיוותה את האופוזיציה האידאולוגית לממשלות תנועת הפועלים בהנהגת מפא"י ומפלגת העבודה. מאבקו הפוליטי המשמעותי הראשון של בגין היה נגד הסכם השילומים שעמדו על הפרק, בין ממשלת ישראל לבין ממשלת גרמניה המערבית.
בשנת 1965 הוביל בגין את תנועת החרות לריצה משותפת עם המפלגה הליברלית במסגרת גח"ל (גוש חרות ליברלים). ב-1967 צורפה גח"ל לממשלתו של לוי אשכול על רקע תקופת ההמתנה, ובגין מונה לראשונה לשר בלי תיק. בגין המשיך לכהן כשר גם בממשלותיה של גולדה מאיר, אך הוביל את סיעתו לפרישה ממנה בעקבות תוכנית רוג'רס. בשנת 1973 התמזגה גח"ל עם מפלגות קטנות נוספות ליצירת הליכוד.
בבחירות לכנסת התשיעית ניצחה רשימת הליכוד בראשות בגין, במה שמכונה "המהפך". היו אלו חילופי השלטון הראשונים בישראל, כאשר לראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל הרכיבה את הממשלה מפלגה שאינה מפא"י. ממשלתו של בגין הנהיגה לראשונה מדיניות ליברלית בכלכלה הישראלית, והחלה גם מנתבת משאבים משמעותיים יותר אל עיירות הפיתוח, ההתנחלויות ביהודה, שומרון, עזה וסיני והמגזר הדתי והחרדי. מדיניותו הכלכלית הביאה את מדינת ישראל למצב של היפר אינפלציה, ולמשבר כלכלי חסר תקדים. כמו-כן חל היפוך ביחס המדינה לגיוס החרדים - אחוז החרדים שנהנה מפטור גדל משמעותית, גם ביחס לחלקם באוכלוסייה.
בתקופת כהונתו של בגין כראש הממשלה חלה תפנית במקומה של ישראל במזרח התיכון, בשנת 1979 נחתם הסכם השלום עם מצרים, שבמסגרתו פונה חצי האי סיני מהתיישבות ישראלית, ובגינו זכה בגין בפרס נובל לשלום לשנת 1978. בשנת 1982, לאחר מתיחות ביטחונית בגבול לבנון, הביא לפתיחת מבצע שלום הגליל שהתפתח למלחמת לבנון הראשונה. כתוצאה, שהה צה"ל בדרום לבנון עד לשנת 2000.
בגין התפטר מתפקידיו בממשלה, בכנסת ובמפלגה בשנת 1983, ומעולם לא נעתר לפרט את הסיבות שהביאו אותו להחלטה זו. מאז הסתגר בביתו בירושלים עד שנפטר בשנת 1992. בגין נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים בהלוויה רבת משתתפים.
ראשית חייו

מנחם בגין נולד בברסט ליטובסק (בריסק) שבבלארוס, בתחום המושב של האימפריה הרוסית, ב-16 באוגוסט 1913, י"ג באב תרע"ג, שבו חָלה שבת נַחֲמוּ, ומכך נגזר שמו. הוריו היו וולף (זאב דב) וחסיה (לבית קוסובסקי) בגין. מקור שם המשפחה הוא המילה הרוסית "בֶּגוּן" (Бегун) – רץ. מנחם היה הבן הצעיר במשפחה; קדמו לו אחותו רחל, ילידת 1909, ואחיו הרצל, יליד 1911. אביו היה מזכיר הקהילה היהודית בעירו ואחד הראשונים שתמכו בהרצל ובציונות בקרב יהודי העיר, שהיו מושפעים מהרב חיים סולובייצ'יק, מתנגד חריף לציונות. מיילדתו של בגין הייתה סבתו של אריאל שרון.
בתחילה היה מצבה הכלכלי של המשפחה טוב, אולם הוא הידרדר עם השנים. ב-1915, כשהיה בגין תינוק, משפחתו עקרה לדרוהיצ'ין בגלל מלחמת העולם הראשונה, ובהמשך נדדה במשך שנה ביער בין כפרים במזרח פולין והשתקעה בקוברין. עם תום המלחמה, ב-1919, חזרה המשפחה אל ברסט ליטובסק, שסופחה לפולין. בגין, ששמו בפולנית נרשם "מייצ'יסלב בייגון" (Mieczysław Biegun), החל את מסלול לימודיו: ב-1920 החל ללמוד בתלמוד תורה ("חדר"), ואחרי שנה עבר ל"תחכמוני", בית ספר עברי-דתי.
כילד הצטרף עם אחיו ואחותו לתנועת "השומר הצעיר" – באותה העת תנועת הנוער הציונית היחידה בעיר. הוא היה חבר בה עד גיל 13. ב-1929 הצטרפו בני המשפחה לסניף החדש של תנועת בית"ר, שהוקם באותה שנה בעיר. בגין הצטרף לאחר ששמע באותה שנה לראשונה את המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי נואם בתיאטרון בעיר, ונכבש על ידי תורתו. הוא סיפר כי "קסמה לי בבית"ר הציונות השלמה, ארץ ישראל, ומדינה יהודית בקרוב בימינו".
בגין למד בגימנסיה הממשלתית בבריסק וב-1930 סיים בהצטיינות את לימודיו בה. ב-1931 נסע לוורשה והחל ללמוד באוניברסיטת ורשה בפקולטה למשפטים. בזמן לימודיו התפרנס מהוראת שיעורים פרטיים. בתקופת לימודיו בגימנסיה היה נתקל לפרקים בביטויי אנטישמיות שהגיעו לידי אלימות. הוא למד מהניסיון ומן הצורך להתגוננות, ובאוניברסיטה נמנה עם מארגני ההגנה העצמית של הסטודנטים היהודיים נגד פורעים אנטישמים. בשנת 1935 סיים את לימודיו כמשפטן.
ראשית חייו > מנהיג ציוני בבית"ר

ב-1929 היה בגין מפקד קן בית"ר בבריסק ובהדרגה טיפס בסולם התפקידים בבית"ר. ב-1932 התמנה למפקד מחוז בריסק וב-1933 התמנה לאחד מתשעת קציני נציבות בית"ר בפולין, מרכזה הגדול ביותר של התנועה העולמית. ב-1935 הופקד על מחלקת ההסברה בבית"ר והחל לפרסם מאמרים ולארגן כנסים. באותה שנה נערך הכינוס העולמי השני של התנועה בקרקוב.
בגין בן ה-22 הגיע לידי פולמוס של ממש מול זאב ז'בוטינסקי, ראש בית"ר. הייתה זו תקופה שבה נרגעו מעט הרוחות שפרצו לאחר רצח ארלוזורוב. בגין פנה אל ז'בוטינסקי בנאום: ”אדוני אולי שכח, כי בן-גוריון קרא לו 'ולדימיר היטלר', אבל זכרוננו טוב יותר”. על כך ענה לו ז'בוטינסקי: ”לעולם לא אשכח כי אנשים כמו בן-גוריון, בן צבי, גולומב, לבשו פעם את מדי הגדודים, נלחמו יחד איתי. אני בטוח, שאם תדרוש זאת הציונות, לא יהססו ללבוש את המדים האלה שוב ולהילחם”. למרות המחלוקת מחא ז'בוטינסקי כף לנאומו של בגין, והתנבא כי יגיע לגדולות.
לאחר מכן הרבה בגין להשמיע את קולו בכינוסים שונים של יהודים ושל ציונים, ובנוסף פרסם מאמרים בביטאוני התנועה הרוויזיוניסטית. ב-1936 התמנה לממלא מקום נציב בית"ר בצ'כוסלובקיה. בשנת 1937 ארגן הפגנה מול שגרירות הממלכה המאוחדת בוורשה כדי שיתאפשר ליותר חברי בית"ר לעלות לארץ ישראל (אישורי העלייה אז חולקו לפי השתייכות מפלגתית-תנועתית). על כך נאסר וישב בכלא שישה שבועות בחברת פושעים פליליים ופוליטיים. ישיבתו בכלא הגבירה את יוקרתו בתנועה. באותה שנה החל להתמחות במשרד עורכי דין בבוריסלב.
בכינוס העולמי השלישי של בית"ר בוורשה, ב-1938, היה בגין נציגו של הזרם המקסימליסטי-אקטיביסטי בקרב הרוויזיוניסטים, והוא העלה את טענתם כי על התנועה לשנות את דרכיה ולעבור מעשייה מדינית אל מישור צבאי ולוחמני: ”אחרי הציונות הפוליטית והמעשית, אנו ניצבים לפני עידן הציונות הצבאית. עלינו לצבור כוח שלא יהיה תלוי בחסדי זרים”. כמו כן, הציע בגין תיקון לנוסח "הנדר הבית"רי" שכתב ז'בוטינסקי. תיקונו התקבל: לאחר השורה "אכין זרועי להגנת עמי", הוחלפו המילים "ולא אשא זרועי אלא להגנה" במילים "ולכיבוש מולדתי". ז'בוטינסקי התנגד לרעיונות של בגין ואמר על נאומו שהוא כמו "רעש של חריקת הדלת", אולם אהד את עקשנותו. ב-1937 נשלח בגין, בהוראתו, לבסס את התנועה בצ'כוסלובקיה, ובמרץ 1939 החליף בגין את אהרן צבי פרופס בתפקיד נציב בית"ר בפולין. בגין היה אחראי על למעלה מ-70 אלף צעירי התנועה בארצו.
ב-29 במאי 1939 נשא בגין לאשה את עליזה (אליציה) ארנולד, שאותה פגש בבית אביה, תורם למפלגה הרוויזיוניסטית, בעיר דרוהוביץ' בגליציה, שם השתלם בגין במשפטים. ז'בוטינסקי היה השושבין בחתונתו, שבה נכחו מאות בית"רים ומכרים.
החיים המשותפים של מנחם ועליזה בגין ומערכת היחסים שלהם היו ייחודיים גם במסגרת החיים הפוליטיים של מנחם בגין, אבל גם מחוץ לפוליטיקה, ויצרו מערכת מוגנת כנגד התהפוכות והמערבולות במהלך הקריירה הציבורית הסוערת של מנחם. במהלך חייה סיפקה עליזה בגין תמיכה ללא סייג לבעלה והשפעתה עליו הייתה גדולה וניכרת. למרות הדמיון בגישה הצנועה של בני הזוג היו גם הבדלים: עליזה בגין הייתה קרת רוח ומחושבת בניגוד לאופיו הרגשני והסוער של מנחם בגין והיוותה משקל נגד לעליות ולמורדות בהתנהגותו של בעלה. לצד ניהול משק הבית וגידול ילדיהם היא גם הייתה מעורבת בחיים הפוליטיים, וידוע כי מנחם בגין התייעץ איתה לעיתים תכופות, אך היה ברור לכל כי הזירה הפוליטית הציבורית שמורה למנחם בגין בלבד.