stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכבשה דולי
לקריאה נוספת

איאן וילמוט, קית' קמפבל וקולין טאדג', הבריאה השנייה, הוצאת מטר, 2001
ד"ר יונת אשחר, מחקר: שיבוטים לא מתים צעירים, באתר: מכון דוידסון, 2016
הערות שוליים

↑  ד"ר יונת אשחר, מחקר: שיבוטים לא מתים צעירים, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 28 ביולי 2016
↑  לראשונה: מדענים שיבטו קופים, באתר ynet, 24 בינואר 2018
↑  ynet, הכנסת תאריך החוק האוסר על שיבוט בני-אדם, באתר ynet, 21 במאי 2016
↑  Kenneth Chang,‏ סיינטיפיק אמריקן האבא של דולי עושה חשבון נפש: האם להמשיך בשיבוטים?, באתר הידען, 16 באוקטובר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566224505171  GND: 7576882-3  LCCN: sh98002838
הנוף הארכאולוגי הסאסאני בחבל פארס

הנוף הארכאולוגי הסאסאני בחבל פארס הוא הכינוי שניתן על ידי אונסק"ו למקבץ של שמונה אתרים ארכאולוגיים מהתקופה הסאסאנית בדרום-מזרח פרובינציית פארס שבאיראן. הוא הוכר כאתר מורשת עולמית ב-30 ביוני 2018.
האתרים הנכללים בנוף הארכאולוגי בפארס הם:
קלעה-י דוח'תר - נבנה על ידי ארדשיר הראשון במאה ה-3
תבליט ההכתרה של ארדשיר - בפירוזאבאד, בו נראה האל אהורא מזדא מעניק לארדשיר את הכתר המלכותי שלו
תבליט הניצחון של ארדשיר - מנציח את ניצחון ארדשיר על ארדואן החמישי
ארדשיר ח'ורה - העיר הקדומה גור
ארמון ארדשיר - ארמון מבוצר ומפואר שבנה ארדשיר הראשון
בישאפור - עיר קדומה שנבנתה על ידי שאפור הראשון
מערת שאפור - שבהרי זגרוס, בה ניצב פסל עצום של שאפור הראשון
ארמון סרווסתאן - נבנה במאה ה-5 על ידי המלך בהראם גור
קלעה-י דוח'תר
כתובת הסלע של ארדשיר
תבליט הניצחון של ארדשיר
מגדל בגור
ארמון ארדשיר
בישאפור
מערת שאפור
ארמון סרווסתאן
הערות שוליים

↑  Sassanid Archaeological Landscape of Fars Region, UNESCO
הדיוויזיה הראשונה (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הדיוויזיה
 פרטים
 כינוי:  האדומה הראשונה הגדולה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  דיוויזיה
 בסיס האם:  מבצר ריילי 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1917 –  קיימת
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה   מלחמת וייטנאם   מלחמת אפגניסטן   מלחמת עיראק
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  מייג'ור גנרל ד. א. סים
 
הדיוויזיה הראשונה (באנגלית: 1st Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום. מטה הדיוויזיה שוכן בפורט ריילי, קנזס, והיא כפופה לקורפוס ה-3.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הדיוויזיה הראשונה הוקמה ב-24 במאי 1917 בניו יורק, מיחידות צבאיות ששירתו אז בגבול מקסיקו-ארצות הברית, חודש בלבד לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-1 שהורכבה מהרגימנטים ה-16 וה-18, ומהבריגדה ה-2 שהורכבה מהרגימנטים ה-26 וה-28. ב-23 באוקטובר 1917 כבר השתתפו יחידות הדיוויזיה בלחימה בחזית המערבית, והיו היחידות האמריקניות הראשונות שנכנסו ללחימה. הדיוויזיה לחמה בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון, וב-11 בנובמבר 1918 הגיעו יחידות הדיוויזיה לסדאן. לאחר סיום המלחמה נשארה הדיוויזיה ככוח כיבוש בחבל הריין בגרמניה עד לאפריל 1919, ובספטמבר אותה שנה היא חזרה לארצות הברית. במהלך הלחימה, ספגה הדיוויזיה 4,964 הרוגים, 17,201 פצועים ו-1,056 פצועים מתו מפצעיהם.
היסטוריה > בין המלחמות

לאחר המלחמה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס האזורי ה-2, והיא כללה יחידות של המשמר הלאומי של ניו יורק, ניו ג'רזי ודלאוור. בשנת 1940 עברה הדיוויזיה מהמבנה המרובע למבנה המשולש, וכללה כעת את הרגימנטים ה-16, ה-18 וה-26.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

לאחר הפלישה הגרמנית לפולין הועברה הדיוויזיה תחת פיקודו של וולטר שורט לפורט בנינג, ג'ורג'יה. הדיוויזיה השתתפה בתימרוני לואיזיאנה ובתימרוני קרוליינה, וב-1 באוגוסט 1942 הפליגה לאנגליה, תחת פיקודו של טרי אלן. כחלק מהקורפוס ה-2 נחתה הדיוויזיה בנובמבר 1942 באוראן, אלג'יריה, כחלק ממבצע לפיד, ולאחר מכן היא לחמה במהלך המערכה בתוניסיה. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בפלישה לסיציליה, כחלק מהארמייה השביעית בפיקודו של ג'ורג' פטון. באוגוסט 1943 הודח טרי אלן מתפקידו על ידי עומר בראדלי, וקלארנס הובנר מונה למפקד הדיוויזיה, ובנובמבר 1943 היא חזרה לאנגליה כהכנה למבצע אוברלורד. ב-6 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בחוף אומהה, יחד עם הדיוויזיה ה-29 כחלק מהקורפוס ה-5, ועל אף אבדות רבות נאחזו הכוחות בחוף והדפו את הדיוויזיה הגרמנית ה-352 מעמדותיה. לאחר מכן לחמה במערכה בנורמנדי, ובכלל זה השתתפה במבצע קוברה. לאחר מכן היא לחמה במהלך הקרב על יער הירטגן ובמהלך הקרב על הבליטה, ובהמשך השתתפה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה עד סוף המלחמה. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 3,616 הרוגים ו-15,208 פצועים.
היסטוריה > לאחר המלחמה

בשנים שלאחר מכן הוצבה הדיוויזיה בגרמניה, כחלק מההיערכות האמריקנית נגד הכוחות הסובייטים במהלך המלחמה הקרה. הדיוויזיה הייתה הדיוויזיה הראשונה שנשלחה לסייע לדרום וייטנאם בשנת 1965, כחלק ממלחמת וייטנאם, והיא נשארה שם עד לשנת 1972. במהלך השנים לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה כמה פעמים לאירופה, כחלק מהיערכות נאט"ו.
היסטוריה > מלחמת המפרץ

ב-8 בנובמבר 1990 נשלחה הדיוויזיה לסעודיה, וב-27 בפברואר 1991 הובילה הדיוויזיה את הלחימה בעיראק, ובכך ניתן היה לשבור את הגנת האויב לאורך הגבול הכוויתי ולנתק את הדרך חזרה לכוחות העיראקיים הנמלטים.
במהלך 100 השעות הבאות, הדיוויזיה "שעטה" דרך דרום עיראק לכוויית, קיצצה או השמידה 11 דיוויזיות אויב, כולן או חלקן. הדיוויזיה נלחמה בדרכה דרך 260 ק"מ של שטח האויב, והשמיד יותר מ-500 טנקי אויב ו-480 משוריינים. בנוסף, תפסה הדיוויזיה למעלה מ-11,400 שבויי מלחמה - פי שניים מהיחידות האחרות.
היסטוריה > שנות ה-2000

בשנת 1999 נשלחה הדיוויזיה לבוסניה, כחלק מכוח השלום של נאט"ו, ולאחר מכן נשלחה לקוסובו, שם שהתה עד לשנת 2002.
במהלך מלחמת עיראק תכננה הדיוויזיה לפלוש לצפון עיראק מכיוון טורקיה, אולם טורקיה סירבה לכך, ובשל כך בעת עיקר הלחימה נותרה הדיוויזיה באוניות, אולם יחידות מהדיוויזיה השתתפו בלחימה במשולש הסוני בצפון עיראק. במהלך השנים לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה לכמה סבבי שירות בעיראק ובאפגניסטן, וכיום היא מוצבת בבסיסה בפורט ריילי, קנזס.
הדיוויזיה השנייה (מצרים)

הדיוויזיה השנייה של מצרים הייתה דיוויזיית חיל רגלים של צבא מצרים, שהוקמה אחרי מלחמת העולם השנייה ולחמה, בין היתר, במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים. כיום הדיוויזיה אורגנה מחדש לדיוויזיה הממוכנת 7, חלק מהארמייה השנייה שבסיסה באסמאעיליה.
מלחמת ששת הימים

הדיוויזיה הוצבה בגזרת אבו עגילה-קסימה. לחמה והפסידה בקרב אום-כתף.
במהלך הקרב הרכב החטיבה היה:
חטיבת חי"ר 12 שאיישה את התעלות והביצורים באום כתף.
גדוד חי"ר 352 שהוצב במתחם סכר הרואיפה.
החטיבה הממוכנת ה-15.
גדודי הטנקים ה-6 וה-288 באום שיחאן לצורך התקפת נגד.
גדוד נ"ט ממוכן החמוש במשחיתי טנקים SU-100.
שישה גדודי ארטילריה חמושים בקני 122 מ"מ ו-152 מ"מ שניים מהם באזור סכר הרואיפה, שניים ממערב לאום כתף ואחד בנקודה 181 על שביל בטור.
פלוגת נ"ט
שתי פלוגות נ"מ
בסה"כ 16,000 חיילים מתוכם 8,000 באום כתף עצמה בעת הקרב.
מלחמת יום הכיפורים

במלחמת יום כיפור הדיוויזיה הייתה חלק מהארמייה השנייה והשתתפה מבצע באדר ובו חצתה את תעלת סואץ באזור אסמאעיליה. פיקד על הדיוויזיה בריגדיר גנרל (עמיד) חסן אבו סעדה, והיא כללה שלוש חטיבות אורגניות:
חטיבת חי"ר 4
חטיבת חי"ר 120
חטיבת ממוכנת 117
חטיבת שריון 24 (מדיוויזיה ממוכנת 23 שהתמקמה על הגדה המערבית של תעלת סואץ בגזרה זו) תגברה את דיוויזיה 2.
הדיוויזיה פעלה בגזרת גשר פירדאן ובלמה את שני ניסיונות התקיפה של חיל השריון הישראלי שנערכו במסגרת מתקפת הנגד של 8 באוקטובר. כוחות מצומצמים מהדיוויזיה נטלו חלק במתקפת השריון המצרית ב-14 באוקטובר כסיוע לכוחות מדיוויזיה 24. המתקפה המצרית נכשלה ונהדפה על ידי יחידות מאוגדה 162.
הערות שוליים

↑  שאזלי, חציית התעלה, עמ' 172, הוצאת מערכות, 1980
המטבח הסיני אמריקאי

מסעדות סיניות-אמריקאיות מוכרות בכך שהיו הראשונות להציע שירות משלוחים, ובכלי המשלוח הייחודיים למסעדות בסגנון זה.
המטבח הסיני אמריקאי הוא סגנון של בישול המושפע מהמטבח הסיני שפותח על ידי מהגרים סינים באמריקה הצפונית. המנות המוגשות במסעדות סיניות רבות בצפון אמריקה הותאמו לתנאים, לחומרי הגלם, להרגלי האכילה ולחיך האמריקאי, ולכן הן לעיתים קרובות שונות באופן משמעותי מאלו המצויות בסין. סגנון בישול זה הוא סגנון הבישול הסיני הנפוץ גם במסעדות בישראל, אם כי עם הגעתם של מהגרי עבודה סינים נפתחו גם מסעדות המגישות אוכל סיני מסורתי.
רוב הסינים שהגרו לארצות הברית לפני עצירת ההגירה עקב חוק ההגירה של 1924 הגיעו ממחוז גואנגדונג, ולכן האוכל הסיני האמריקאי נבנה מסגנונות והרגלי האכילה הנהוגים במטבח הקנטונזי, בעיקר מאזור טאישאן. משפחות קנטונזיות אלה פיתחו סגנון בישול חדש שהסתמך על תחליפים זמינים למרכיבים סינים אותם לא ניתן היה להשיג, במיוחד בקליפורניה בה הייתה קהילה סינית גדולה.
בנוסף לסגנון בישול ביתי, התפתח גם סגנון בישול במסעדות שנבדל מהסגנון הביתי, וכלל מנות המטוגנות בשמן עמוק, מוקפצים הדורשים כירה ייעודית, ושימוש בצבעי מאכל ובמונוסודיום גלוטמט. גם הוא הושפע מסגנון הבישול הקנטונזי. אחד ההבדלים המרכזיים בין סגנון הבישול הביתי לבין סגנון המסעדות הוא שבבישול הסיני הביתי הירקות הן חלק מרכזי מהארוחה, בעוד שמסעדות הסיניות-אמריקאיות הירקות הפכו להיות תוספת או קישוט למנות בשר, וחלבונים מהצומח, כמו טופו וסייטן, נזנחו לחלוטין.
במאה ה-19 במסעדות סיניות בארצות הברית סעדו בעיקר סינים. בסן פרנסיסקו ובערים נוספות בחוף המערבי פעלו מסעדות סיניות שנחשבו מסעדות יוקרה, אך בעיירות קטנות עם קהילה סינית קטנה התקשו מסעדות סיניות לכלכל את עצמן על סמך הקהילה הסינית בלבד ונאלצו לפעול במתכונת משולבת, לצד מאכלים סיניים הגישו גם מאכלים אמריקאים קלאסיים, כמו פאי תפוחים, בייקון וביצים, וכריכים שונים.
בראשית המאה ה-20 מסעדות סיניות כבר התאקלמו בנוף האמריקאי והיה ברור שפוקדים אותם גם סועדים שאינם סינים. מסעדות אלו היו בין הראשונות להציע שירות משלוחים, דבר שקידם את הפופולריות שלהם בקרב הציבור הרחב ושיחק תפקיד מרכזי בקידום משלוחי ה"טייקאאוט" באמריקה. בתקופה זו החלה תופעת "התפריט הסודי", שהיה תפריט שהוגש רק ללקוחות ממוצא סיני ובו מנות מסורתיות אותן הקהל האמריקאי לא מכיר או יתקשה לקבל. בשנות החמישים החלה הגירה משמעותית מטאיוואן לצפון אמריקה ואלו החליפו את הקנטונזים ככוח העבודה המרכזי במסעדות הסיניות, דבר שפיתח את המטבח הסיני-אמריקאי וגיוון אותו.
תסמונת המסעדה הסינית

בשנות ה-60 וה-70 החלו להופיע טענות בנוגע להשפעות הבריאותיות של האוכל הסיני האמריקאי, המרכזית בהם הייתה הטענה שמונוסודיום גלוטומט, מרכיב מרכזי במספר מנות סיניות אמריקאיות, גורם למגוון רחב של תופעות לוואי שליליות, כגון הזעה מוגברת, כאבי ראש, אדמומיות, ותגובות אלרגיות שונות. תסמינים אלו קיבלו את הכינוי "תסמונת המסעדה הסינית". מחקרים שהתבצעו מאז הוכיחו כי מונוסודיום גלוטומט אינו גורם לתסמינים אלה וכי הוא בטוח לשימוש, ורוב הלוקים בתסמונת אינם חווים אותם תסמינים בזמן צריכת מזונות אחרים העשירים בחומצות גלוטומטיות, לדוגמה גבינת פרמזן או אפונה, דבר שהוביל חוקרים רבים לפסוק שמקור התסמונת הוא בבהלה קסנופובית מפני מהגרים סינים שהייתה נפוצה בשנים אלו בארצות הברית.
מנות מוכרות מהמטבח הסיני אמריקאי

אגרול - גלילת בצק מטוגנת הממולאת בירקות ובשר, הומצאה בניו יורק בשנות השלושים. מבוסס על המנה הסינית ספרינג רול.
קונג פאו צ'יקן - מנת עוף המבוססת על המנה הקנטונזית גונגבאו ג'ידינג, אך מוגשת עם ירקות נוספים (לדוגמה פלפלים מתוקים), ללא פלפל סצ'ואן, ועם רוטב סמיך יותר, חריף פחות ובנפח גדול יותר. נקראת לעיתים בעברית "עוף בנוסח סצ'ואן", על שם המחוז סצ'ואן.
גנרל טסוֹ - נגיסי עוף המצופים בבלילת קמח ועמילן תירס ומטוגנים בשמן עמוק, ולאחר מכן מוגשים ברוטב סמיך ומתוק שעשוי מג'ינג'ר, שום, שמן שומשום, בצל ירוק ופלפל חריף.
עוגיית מזל - עוגיות קטנות בעלות חלל פנימי ובו פתק המכיל נבואה או מילות חכמה.
רוטב חמוץ-מתוק - רוטב זה קיים גם במטבח הקנטונזי, אך בגרסתו האמריקאית הפך למתוק יותר ונצבע בצבע אדום זועק באמצעות צבע מאכל. מוגש לרוב לצד אגרול כמטבל.
מרק וונטון- מרק וונטון מוגש גם במטבח הסיני המסורתי של מחוז גואנגדונג, אך בניגוד למרק זה המהווה מנה מרכזית, במטבח הסיני אמריקאי מרק וונטון מהווה מנה ראשונה בדומה לאופן ההגשה של המרק הצח במטבח האירופי.
מגש פו פו - מבחר מתאבנים קטנים.
הערות שוליים

↑  Solomon, Charmaine (15 באפריל 2006). The Complete Asian Cookbook. p. 281. ISBN 9780804837576. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Parkinson, Rhonda. "Regional Chinese Cuisine". About.com. אורכב מ-המקור ב-2007-02-17. נבדק ב-8 ביולי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Anna Maria Barry-Jester, How MSG Got A Bad Rap: Flawed Science And Xenophobia, FiveThirtyEight, ‏2016-01-08 (באנגלית אמריקאית)
עוף בסגנון הגנרל טסו
הנסי ונום GT

| --- | --- |
הנסי ונום GT
הנסי ונום GT
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  הנסי פרפורמנס
 שנות ייצור:  2012–2016
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל אחריו:  הנסי ונום F5
 סיווג:  מכונית-על (הייפרקאר)
 אורך:  4,655 מ"מ
 רוחב:  1,960 מ"מ
 גובה:  1,079.5 מ"מ
 משקל:  1,244 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 טווין טורבו 6.2 ל' בעל הספק של 1300 כוח סוס
 הילוכים:  ידנית, 6 הילוכים
 מהירות מרבית:  435.3 קמ"ש
הנסי ונום GT היא מכונית-על אמריקאית של חברת הנסי פרפורמנס.
ב-21 בינואר 2013, הנסי ונום GT קבעה ממוצע של האצה מ-0 ל-300 קמ"ש ב-13.63 שניות. בנוסף, המכונית קבעה שיא לא רשמי של האצה מ-0 ל-200 מייל לשעה (מ-0 ל-322 קמ"ש) ב-14.51 שניות (שברה את השיא של קוניגסג אגירה R שעמד על-14.53 שניות) מה שהופך אותה למכונית שמאיצה במהירות הגבוהה ביותר בעולם, באופן לא רשמי, למרות זאת בשנת 2018 הקוניגסג אגירה RS שברה את השיא על פי גינס והעמידה אותו על 481 קמ"ש.
ב-14 בפברואר 2014, הנסי ונום GT קבעה שיא מהירות של-435.3 קמ"ש (270.5 מייל לשעה). 
ספר השיאים של גינס קובע כי רק רכב אשר נמכר בלמעלה מ-30 עותקים יכול להחשב "יצור סדרתי". כיום קיימים רק 16 עותקים מהמכונית. בנוסף, מכיוון שבדיקת המהירות התבצעה רק בכיוון אחד (בניגוד לתקנות ספר השיאים של גינס אשר דורש בדיקת מהירות בשני הכיוונים כדי לשלול את אפקט הרוח) השיא לא מוכר על ידי הספר.
ראו גם

הנסי ונום F5 (אנ')
הנוקם (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פרדריק פורסיית' 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מתח וריגול
 מקום התרחשות:  ניו ג'רזי 
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי בנטם 
 תאריך הוצאה:  2003 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת שלגי (מהדורה עברית)
 תאריך:  2004
 תרגום:  יפעה הדר
 מספר עמודים:  321
 סדרה
 הספר הבא:  האפגאני 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-4-04-791485-8, 978-4-04-791484-1, 978-0-593-05093-4
 הספרייה הלאומית:  002372632
 
הנוקם (באנגלית: Avenger) הוא ספר מתח מאת פרדריק פורסיית'. את הספר הקדיש המחבר, לאנשי יחידת "עכברושי מנהרות" במלחמת וייטנאם. בשנת 2006 עובד הספר לסרט קולנוע בבימויו של רוברט מרקוויץ ובכיכובם של סם אליוט, טימותי האטון וג'יימס קרומוול.
עלילה

במהלך מלחמת בוסניה נרצח ריקי קולנסו, מתנדב אמריקני בידי אנשי המיליציה הסרבית של גוראן זיליץ'. סבו, המיליארדר הקנדי סטיבן אדמונדס, טייס קרב בחיל האוויר אשר לחם במלחמת העולם השנייה, שואף נקם. אדמונדס מפעיל את כל קשריו על מנת להביא לדין את רוצחו, אולם מגלה כי פושע המלחמה הסרבי נחשב ל"נכס מוגן" בידי ה-CIA.
בייאושו פונה אדמונדס לקלווין "קאל" דקסטר, אשר שירת בצבא ארצות הברית באוגדת חיל הרגלים הראשונה. הוא שירת כלוחם ביחידה מובחרת של "עכברושי מנהרות" ולחם במלחמת וייטנאם. שם התמחה בפריצה לבונקרים התת-קרקעיים של הווייטקונג, בלחימה מטווחים קרובים ובלוחמה זעירה. לאחר שחרורו מן הצבא למד דקסטר משפטים והיה לעורך דין. כאשר נרצחה בתו בידי כנופיית סוחרי סמים הפך לנוקם והפנה את הכישורים שרכש בצבא לתחום זה. דקסטר המתמחה בחדירה למקומות מבוצרים, באיתור רוצחים נמלטים אשר החוק אינו יכול להגיע עדיהם ובהבאתם לדין.
מנגד, ה-CIA מגן על פושע המלחמה הסרבי משום שהלה הוא חלק מהותי ממבצע עוקץ מורכב ללכידת מנהיג ארגון טרור הפועל מאפגניסטן, ואחראי למתקפת הטרור על שגרירויות ארצות הברית בשנת 1998. שם האיש אוסאמה בן לאדן.
הערות שוליים

↑  פרדריק פורסיית', "הנוקם",הוצאת שלגי, 2004, עמודים 37–60.
↑  פרדריק פורסיית', "הנוקם",הוצאת שלגי, 2004, עמודים 146–152.
הדיוויזיה השנייה (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1934 – 10 בינואר 1941 (6 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה השנייה (בגרמנית: 2. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בשטטין, על בסיס הדיוויזיה ה-2 של הרייכסווהר, והועמדה תחת פיקוד הוברט גרקה, שהוחלף ב-1 באפריל 1937 על ידי פאול באדר. בסתיו 1937 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממונעת. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-19, במסגרת הארמייה הרביעית. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 ולאחר מכן במסגרת הקורפוס ה-19 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, ובשלב השני כחלק מהקורפוסים הממונעים ה-15 וה-16 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט. ב-1 באוקטובר 1940 מונה יוזף הרפה למפקד הדיוויזיה, וב-10 בינואר 1941 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצר ה-12.
מפקדים

| שם | כהונה |
| --- | --- |
גנרל-לוטננט הוברט גרקה: 1 באוקטובר 1934 - 1 באפריל 1937
גנרל-לוטננט פאול באדר: 1 באפריל 1937 - 1 באוקטובר 1940
גנרל-מיור יוזף הרפה: 1 באוקטובר 1940 - 10 בינואר 1941
הדיוויזיה השנייה (קנדה)

| --- | --- |

סמל הדיוויזיה
 Honneur et persévérance 
 פרטים
 מדינה:  קנדה קנדה
 שיוך:   צבא קנדה
 סוג:  דיוויזיה
 בסיס האם:  CFB Montreal 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1915 1939 2013 – 1919 1945 קיימת (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה.
 
הדיוויזיה השנייה של הצבא הקנדי הייתה דיוויזיה קנדית שפעלה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הדיוויזיה הקנדית השנייה הוקמה בבריטניה במאי 1915 בפיקודו של מייג'ור גנרל ריצ'רד ארנסט ויליאם טרנר, לאחר הגעתם של כוחות קנדים רבים לבריטניה. בספטמבר 1915 הועברה הדיוויזיה לצרפת, שם היא חברה לדיוויזיה הקנדית ה-1 להקמת הקורפוס הקנדי. הדיוויזיה לחמה בצרפת ובפלנדריה, ובכלל זה בקרב רכס וימי, קרב אראס, קרב פשנדל, קרב אמיין, קרב קאנאל דו נור וקרב קמברה (1918), עד יום שביתת הנשק.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בספטמבר 1939 הוקמו מחדש הדיוויזיות הקנדיות ה-1 וה-2, ובאוגוסט 1940 נשלחה הדיוויזיה לבריטניה על פי בקשתו של וינסטון צ'רצ'יל, על מנת להגן על בריטניה מפני פלישה גרמנית. בתחילת 1942 נחשבה הדיוויזיה לאחת מארבע הדיוויזיות הטובות ביותר בבריטניה, בשל התרגילים הרבים שהתאמנה בהם. ב-19 באוגוסט 1942 השתתפה הדיוויזיה בפיקודו של ג'ון המילטון רוברטס במבצע יובל, במהלכו היא ספגה אבדות כבדות, כאשר מתוך כמעט 5,000 החיילים הקנדים שהשתתפו, יותר ממחצית נהרגו, נפצעו או נלכדו.
לאורך כל שנת 1943, הדיוויזיה השנייה התמקדה בבנייה מחדש של שורותיה, לאחר שאיבדה קרוב למחצית מכוחה בדייפ. הגנרל רוברטס נשאר בפיקוד הדיוויזיה עד שהתנהלות בלתי מספקת של הדיוויזיה במסגרת תוכנית צבאית גרמה להדחתו. בינואר 1944, מייג'ור גנרל צ'ארלס פולקס - הראשון שפיקד על הדיוויזיה שלא שירת במלחמת העולם הראשונה - החליף את אידסון לואי מילרד ברנס. בחודש שלאחר מכן הוחלפו שלושת מפקדי החטיבות כחלק ממהלך כללי למודרניזציה של הדרגים הגבוהים של הכוחות הקנדיים; שינויים גורפים נוספים בכל רמות הפיקוד, יחד עם ההשפעות המתמשכות של הזרם הגדול של כוח אדם חדש במהלך 1943, הורידו את המורל בדיוויזיה. עם זאת, במרץ 1944 שוב התעצמה ההכשרה, המבשרת על הפלישה הקרובה לאירופה. ב-9 במרץ נסקרה הדיוויזיה השנייה על ידי המלך ג'ורג' השישי, ובחודש מאי מנתה הדיוויזיה קרוב ל-18,000 חיילים מאובזרים ומאומנים. כשהגיע D-Day ב-6 ביוני 1944, התקיפה הקנדית העיקרית הובלה על ידי הדיוויזיה הקנדית השלישית, בעוד שהדיוויזיה השנייה הייתה בעתודה.
בתחילת יולי 1944 נחתו כוחות הדיוויזיה בנורמנדי, כחלק מהקורפוס הקנדי ה-2 במסגרת הארמייה הבריטית השנייה, ומאוחר יותר הצטרפה לארמייה הקנדית הראשונה. הדיוויזיה השתתפה בקרבות החזית המערבית, ובכלל זה הקרב על קן, קרב פאלז, פינוי נמלי התעלה, קרב שפך הסכלדה, והקרבות בהולנד. לאחר המלחמה שירתה הדיוויזיה כחיל כיבוש בהולנד, עד פירוק הדיוויזיה באוקטובר 1945, ובדצמבר 1945 הוחזרו כל חיילי הדיוויזיה לקנדה.
היסטוריה > כיום

בשנת 1991 הוקם בקנדה כוחות היבשה של אזור קוויבק, אשר הפך בשנת 2013 לדיוויזיה השנייה החדשה, אשר משמשת כדיוויזיה מרחבית וכוללת קבוצת בריגדות ממוכנות סדירות תחת פיקודה, יחד עם שתים או שלוש בריגדות מילואים. קבוצת בריגדות ממוכנת כוללת שלושה גדודי חיל רגלים, רגימנט ממוכן, רגימנט ארטילריה ורגימנט הנדסה קרבית וכן גדוד תמיכה, פלוגת קשר ומחלקת משטרה צבאית.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (פורטוגל)

| --- | --- |

 מדינה:  פורטוגל פורטוגל
 מייסד:  Francisco de Sá Carneiro 
 מנהיגים:  לואיש מונטנגרו
 תקופת הפעילות:  1974–הווה (כ־50 שנה)
 אידאולוגיות:  דמוקרטיה נוצרית, הדרך השלישית, ליברליזם שמרני, שמרנות ליברלית, סוציאל-דמוקרטיה 
 מטה:  ליסבון 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-ימין 
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת העם האירופית, האינטרנציונל המרכז-דמוקרטי 
 צבעים רשמיים:  כתום
 www.psd.pt
 
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (בפורטוגזית: Partido Social Democrata) היא מפלגת המרכז-ימין הגדולה בפורטוגל. בתחילה היא אכן הייתה מפלגת שמאל, לצד המפלגה הסוציאליסטית, אולם החל משנות ה-80 היא נטתה בעמדותיה ימינה.
המפלגה נוסדה ב-6 במאי 1974, מיד אחרי מהפכת הציפורנים, בשם "המפלגה העממית הדמוקרטית" ("Partido Popular Democrático"), אבל תוך זמן קצר שינתה את שמה לשם הנוכחי.
מייסד המפלגה ומנהיגה הראשון היה פרנסישקו סה קרניירו. בשנים שבין המהפכה לבחירות החופשיות הראשונות הייתה המפלגה במקצת הקואליציות ששלטו במדינה. אחרי הבחירות הראשונות ב-1976, שבהן ניצחה המפלגה הסוציאליסטית בראשות מריו סוארש, הייתה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית מפלגת האופוזיציה הראשית. בבחירות של 1979 עמדה המפלגה בראש "הברית הדמוקרטית" ("Aliança Democrática") של מפלגות מרכז-ימין שניצחה בבחירות וסה קרניירו היה לראש הממשלה, עד שנהרג בתאונת מטוס בסוף 1980. פרנסישקו פינטו בלסמאו, מחליפו בראשות המפלגה, עמד בראש הממשלה עד הבחירות ב-1983 שלפניהן פורקה "הברית הדמוקרטית".
בבחירות ניצחו הסוציאליסטים בראשות סוארש, אולם לאחריהן קמה ממשלת אחדות בין המפלגה הסוציאליסטית והסוציאל-דמוקרטית. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית חזרה לשלטון ב-1985 בראשות אניבל קבאקו סילבה. קבאקו סילבה שלט במשך עשור, אולם לא רץ שוב בבחירות של 1995, שבהן הפסידה המפלגה. היא חזרה לשלטון בשנים 2002–2005 עם ראש הממשלה ז'וזה מנואל ברוזו, שאחרי בחירתו לנשיא הנציבות האירופית הוחלף על ידי פדרו סנטנה לופש. ב-2006 זכה לראשונה מועמד של המפלגה, ראש הממשלה לשעבר אניבל קבאקו סילבה, בבחירות לנשיאות פורטוגל. אחרי 6 שנים באופוזיציה ניצחה המפלגה בראשות פדרו פאסוש קואליו בבחירות ב-2011.
הוטרים

ההוטרים הם בני קהילה נוצרית אנבפטיסטית (בדומה לאמיש ולמנוניטים). שורשיהם בזרם הרפורמציה בנצרות במאה ה-16. מאז מותו של מייסד העדה יעקוב הוטר ב-1536, דוגלים ההוטרים בעקרונות שהתווה – חיי שיתוף ופציפיזם. תפיסת עולמם הביאה לכך שגורשו מארצות רבות. לאחר שכמעט נכחדו במאות ה-18 וה-19 הקימו ההוטרים מושבות בצפון אמריקה. לאורך 125 שנים אוכלוסייתם גדלה מ-400 לכ-42 אלף איש, רובם חיים במערב קנדה ובמישורים הצפוניים של ארצות הברית. ההוטרים נחשבים לקהילה השיתופית-חקלאית השנייה בגודלה בעולם אחרי התנועה הקיבוצית.
נשים הוטריות בעבודה
היסטוריה > צפון אמריקה

לאחר שליחת סיירים לבחינת אפשרויות ההתיישבות באמריקה ב-1873, היגרו בין השנים 1874–1879 כלל ההוטרים, כ-1,265 איש, לארצות הברית. שלוש העדות השיתופיות – שמידטלויט, דריוסלויט ולררלויט, הקימו בתחילה שלוש מושבות בדרום דקוטה. יתר ההוטרים שלא חיו בשיתוף וכונו פריירילויט (Prairieleut) התמזגו אט אט בחברה המנוניטית שהיגרה אף היא לארצות הברית באותם ימים. כל מושבה הוטרית-שיתופית היא יחידה כלכלית בפני עצמה, וככל שיש ערבות בין המושבות היא מבוצעת בתוך העדות. הנישואין קורים אף הם על פי רוב בתוך העדה. בתחילת דרכם נתמכו המתיישבים ההוטריים על ידי המושבות הקומונאליות מעדת אמנה[דרושה הבהרה]. ההוטרים שהתבססו באירופה על ייצור בענפי המלאכה והמנופקטורה, עברו לבסס את כלכלתם על חקלאות ותעשייה הנלווה לה. בשנת 1880 היו 443 הוטרים בארבע המושבות השיתופיות בארצות הברית. ב-1917 עלה מספרם לכ-2,000 ב-18 מושבות שאחת מהן הוקמה בפלך מניטובה שבקנדה.
טרם מלחמת העולם הראשונה היה צבא ארצות הברית צבא התנדבותי ולפיכך לא הוגדר בחוק האמריקאי מעמדם של סרבני מצפון. ניסיונות של ההוטרים להסדיר את מעמדם מול הבית הלבן ולוודא שלא יאולצו להתגייס במקרה של מלחמה נענו בהרגעה שמלחמה אינה נראית באופק. אולם במהלך מלחמת העולם הראשונה והחלת חוק גיוס החובה נרדפו ההוטרים בארצות הברית. באחד המקרים ארבעה גברים הוטרים שסירבו להתגייס בגיוס חובה נכלאו וסבלו מהתעללות. שניים מתוכם, האחים ג'וזף ומיכאל הופר, נפטרו כתוצאה מהתעללות והיעדר טיפול בבית הכלא הצבאי באלקטרז (וזאת לאחר חתימת הסכמי שביתת הנשק). ההוטרים דוברי הגרמנית אף היו חשודים על ידי סביבתם כמשתפי פעולה עם האויב וסבלו מהתנכלויות של שכניהם. תגובת הקהילה ההוטרית הייתה נטישת המושבות בארצות הברית, ו-17 מתוך 18 מושבות הועתקו לאלברטה, ססקצ'ואן ומניטובה שבקנדה. כנגד ההוטרים נחקקו גם בצפון אמריקה מספר חוקי-מדינות שמטרתם הייתה לשמוט את זכויות הקניין המשותפות שלהם על הקרקע. חלק מהמושבות ננטשו עוד טרם מוצה הדיון בנושא בבית המשפט העליון.
לאחר שנחקקו חוקים המגוננים על סרבני מצפון, שבו חלק מבני עדת שמידנלויט והקימו מושבות חדשות בדקוטה בשנות ה-30. חלק מהמבנים הנטושים במושבות ההתיישבות הראשונה בדקוטה עודם עומדים. ב-1942 נבהלו השלטונות בדקוטה מפני ההתפשטות ההוטרית ורכישת הקרקעות, והעבירו את "חוק הרכוש המשותף" שהגביל את ההתרחבות של מושבות עדות הדריוסלויט והלהררלויט. החוק בוטל רק בשנת 1973. חוק זה דחף להתפשטות המושבות ההוטריות לאזורי קולומביה הבריטית, ססקצ'ואן, מונטנה ומזרח וושינגטון בשנות ה-40 וה-50. כיום כשלושה רבעים מהמושבות ההוטריות נמצאות בקנדה ורבע בארצות הברית, ואוכלוסיית ההוטרים נאמדת ב-40–50 אלף איש. קצב הריבוי הטבעי של ההוטרים גבוה, ומשפחותיהם נוטות להיות מרובות ילדים.
בתחילת שנות ה-50 ובין השנים 1974–1990 זוהתה קומונת ברודרהוף כקהילה הוטרית. קהילות הוטריות קטנות קיימות גם באוסטרליה, ניגריה ויפן. כ-2/3 מן ההוטרים בצפון אמריקה התיישבו בחוות בודדות ולא במושבות וכונו "פרירלויט" (Prairieleut). רוב ההוטרים האלו התאחדו לבסוף עם המנוניטים.