stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כאבול
היסטוריה > בתקופת המשנה והתלמוד

היישוב היהודי בכבול המשיך להתקיים גם לאחר החורבן, ובמקום ישבה בתקופת המשנה והתלמוד משמרת הכהנים שְׁכַנְיָה. היישוב נזכר רבות בכתבי חז"ל, ובין היתר יצא ממנו האמורא מהדור הראשון רבי זכאי דכבול. במדרש ובתלמוד נזכרת המסורת הבאה על חורבן זמני של היישוב בתקופת מרד בר כוכבא:
”שלש עיירות היה קטמוס שלהן עולה לירושלם בעגלה, כבול ושיחין ומגדל צבעייא, ושלשתן חרבו. כבול מפני המחלוקת, שיחין מפני כשפים, ומגדל צבעייא מפני הזנות”.
במדרש ויקרא רבה, פרשה כ', פסקה ג' מובא מעשה שהתרחש בעיר: ”מעשה באחד מגדולי כבול שהיה משיא את בנו”. מעשה נוסף מובא גם בתלמוד: ”מעשה ביהודה ובהלל בניו של רבן גמליאל שהלכו לרחוץ במרחץ בכבול, אמרו להן לא נוהגים כאן להיות רוחצים שני אחים כאחת”, וכן בתוספתא: ”מעשה ביהודה והילל בניו של רבן גמליאל שנכנסו לכבול והמשיכו אנשי העיר לפניהם בצנורות יין ושמן”.
כמו כן נזכר בתלמוד בית הכנסת של העיר לעניין ההלכה בדבר אי תרגום מעשה ראובן ובלהה: ”מעשה ברבי חנינא בן גמליאל שהלך לכבול, והיה קורא חזן הכנסת ויהי בשכון ישראל, ואמר לו למתורגמן הפסק, אל תתרגם אלא אחרון, ושיבחוהו חכמים”.
לפי פרשני התלמוד, תושבי המקום לא היו בני תורה, והיה להם מנהגים של טעות.
היסטוריה > בימי הביניים

על פי מסורת כתובה משלהי המאה ה-15, וכן על פי עדויות נוספות, ייתכן כי ר' אברהם אבן עזרא נקבר בכאבול.
היסטוריה > בתקופת העות'מאנית

ב-1515 חודש היישוב היהודי בכפר. על פי תעודות המס, ב-1533 5 משפחות מתוך 12 היו יהודיות. בשנים 1555–1556 מנו היהודים רוב משלמי המיסים בכפר, 15 משפחות מתוך 25. עם הרעת המצב הביטחוני והכלכלי במאה ה-17 נדלדלו היישובים בגליל ובהם גם היישוב כבול.
היסטוריה > במדינת ישראל

לפי החלטת החלוקה, כאבול היה אמור להיכלל במדינה הערבית, אולם היישוב נכנע ללא קרב לכוחות צה"ל מעט לאחר סופו של מבצע דקל, במהלך מלחמת העצמאות.
באוקטובר 1959 נחנך כביש גישה לכאבול.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים בכאבול 12,527 תושבים, מתוכם 12,525 תושבי ישראל (מקום 158 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+1.5% בשנה‏.  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 65.5%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 7,936 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
לפי נתוני הלמ"ס, ממוצע הילודה ביישוב נכון לשנת 2020 הוא הנמוך ביותר במדינת ישראל, 1.56 ילדים למשפחה.
חינוך

במערכת החינוך בכאבול ישנם שישה בתי ספר: ארבעה בתי ספר יסודיים ושני בתי ספר על-יסודיים. בנוסף ישנם חמישה מסגדים ומוסדות ציבור אחרים.
אתרים

על פי המסורת מצויים בתחומה של כאבול קברו של מיכה הנביא, וכן קבריהם של מספר מחכמי ספרד, ובהם רבי אברהם אבן עזרא, רבי יהודה הלוי ורבי שלמה אבן גבירול.
קבר בנאת א-נבי (بنات النبي; קבר בנות הנביא): מבנה הרוס חלקית שנמצא בבית קברות, בחלק העליון של הכפר. אין יודעים במי מדובר. מבט על היישוב
לקריאה נוספת

בני גשור, "הקרבות באזור מעאר-שעב במלחמת העצמאות", קתדרה 178, עמ' 150-127.
חנה וייץ

חנה וייץ בצעירותה
בית הרופאים נפתלי וחנה וייץ בירושלים
חנה וייץ (י"ט בניסן ה'תרכ"ו, 4 באפריל 1866 – ב' בסיוון ה'תש"ט, 30 במאי 1949) הייתה הרופאה הראשונה בארץ ישראל ומחלוצות היישוב היהודי בסוף התקופה העות'מאנית בארץ ישראל ותחילת המנדט הבריטי.
קורות חייה

נולדה בוורשה שבפולין כחנה (אנה) זלוטובסקי. למדה מדעי הטבע במוסד אקדמי גבוה לבנות בסנט פטרבורג וסיימה בהצטיינות. לאחר מכן התחילה בלימודי הרפואה בפריז, דור ראשון לסטודנטיות לרפואה, והשלימה אותם ב-13 בנובמבר 1899.
במהלך לימודיה בפריז הייתה וייץ פעילה במספר ארגונים ציוניים: ב"אגודת הסטודנטים היהודיים", ב"חובבי ציון" וב"אגודת יישוב ארץ ישראל". במסגרת פעילותה הציונית הכירה את ד"ר נפתלי וייץ והשניים הפכו לבני זוג ולשותפים לפעילות הרפואית והציונית. הם נישאו בשנת 1895 ולאחר שנה נולדה בתם לאה.
בשנת 1898 נענה נפתלי וייץ להצעת הברון רוטשילד לשמש כרופא במושבות בארץ ישראל. חנה וייץ נשארה בפריז על מנת להשלים את לימודי הרפואה, ולאחר סיומם הפליגה לארץ ישראל יחד עם בתם לאה. השתיים הגיעו לארץ ישראל ב-31 בדצמבר 1899, היום האחרון של המאה התשע עשרה, והצטרפו לנפתלי וייץ במושבה ראש פינה.
לאורך כל שנותיה בארץ ישראל עסקה חנה וייץ בפעילות רפואית וציבורית. עם הצטרפותה לנפתלי וייץ במושבה ראש פינה, החלה, כרופאת נשים בהכשרתה, להעניק טיפול רפואי לנשות המושבה והסביבה. לנשות הסביבה הערביות העניקה וייץ טיפול רפואי בעזרת מנהל משק הבית של בני הזוג שעמד מאחורי וילון ושימש כמתורגמן.
בשנת 1901 התמנה נפתלי וייץ לרופא המושבה זכרון יעקב ובני הזוג העתיקו את מגוריהם לשם. גם בזכרון יעקב לקחה וייץ חלק פעיל בפעילות הרפואית ובפרט בהתמודדות עם המלריה ומחלות מידבקות אחרות שפקדו את תושבי המקום. בשנת 1902 פרצה מגפת כולרה בארץ ובסוף 1903 הגיעה לאזור זכרון יעקב. בשל כך הטיל נפתלי וייץ הסגר על המושבה ובני הזוג עסקו שניהם באופן נמרץ בניהול מצב החירום. על פעילותה בתקופת ההסגר קיבלה וייץ מכתב הוקרה מהפקידות.
בשנת 1907 עברו בני הזוג לירושלים בעקבות המינוי של נפתלי וייץ למנהל בית החולים רוטשילד. בשנים אלה פתחה וייץ בביתה מרפאה גינקולוגית ועבדה כרופאת נשים וילדים. למרפאתה הגיעו נשים יהודיות וערביות, שמטעמי צניעות לא פנו לרופא-גבר; היא נתנה שירות רפואי ללא הבדל דת ולאום, וזכתה לכבוד והערצה. בהמשך שימשה גם כרופאת "המדרשה העברית הירושלמית". במהלך שנותיה בירושלים המשיכה וייץ לצד בן זוגה בפעילות ציבורית והתנדבותית ולקחה חלק פעיל בהקמת מפעלי חברה ותרבות, החשובים שבהם הם בית העם והגימנסיה העברית בירושלים, שבתם של בני הזוג, לאה, הייתה מארבעת תלמידיה הראשונים.
בנוסף היו הזוג וייץ ממייסדי "ההסתדרות הרפואית בירושלים" בשנת 1912, והיו בין משתתפי ועידת הגרענת שהתקיימה בניסן התרע"ד 1914.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוגלו בני הזוג וייץ לאלכסנדריה על ידי השלטון העות'מאני. לאחר מספר שנות גלות, ליוותה חנה וייץ את בתם לאה ללימודים בפריס.
בשנת 1923 שבה לירושלים. בשובה לא חידשה את פעילותה הרפואית והקדישה את זמנה ומרצה לפעילות ציבורית אינטנסיבית במסגרת הסתדרות נשים עבריות, עזרת נשים ומועצת הפועלות.
נפטרה בשנת 1949 בירושלים ונקברה זמנית בבית העלמין סנהדריה. לאחר מלחמת ששת הימים הועברה לקבורת קבע לצד בן זוגה נפתלי בהר הזיתים.
חתנה היה עו"ד ד"ר צבי אליהו כהן, נכדותיה תרצה כהן ועפרה כהן ונכדה, מיכה טלמון.
לקריאה נוספת

צפורה שחורי-רובין, רופאות ראשונות בארץ ישראל 1918-1900; באר שבע: מוסד ביאליק ואוניברסיטת בן-גוריון, תשע"ד.
עטר פלג, עצלים לא באו : סיפורם של נפתלי וחנה ווייץ: רופאים חלוצים; ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תש"ע.
שרון גבע, הרופאה שהתעקשה להטיל סגר ולאכוף בידוד, בבלוג אל מדף ספרי ההיסטוריה, 2021.
הערות שוליים

↑  פרופ' נסים לוי ויעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1799-1948", הוצאת איתי בחור
↑  צפורה שחורי-רובין, "ד"ר חנה וייץ: רופאה ראשונה בארץ ישראל", פרק 2 בתוך "רופאות ראשונות בארץ ישראל 1918-1900", הצאת מוסד ביאליק ואוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע, התשע"ד
↑  שחורי-רובין, התשע"ד, עמוד 34
↑  שחורי-רובין, התשע"ד, עמוד 31
↑  שחורי-רובין, התשע"ד, עמוד 34
↑  שחורי-רובין, התשע"ד, עמוד 36-37
↑  חמדה בן יהודה כתבה: "הכרתי את הגברת וייץ, רופאה גם היא, וכל המכרים 26 .7.3.1935 והידידים מבקרי ביתה העריצוה וכיבדוה". דואר היום, מצוטט אצל שחורי-רובין, התשע"ד
↑  אורית נבות, אברהם גרוס, ‏המלחמה בגרענת: ראשית בריאות הציבור בארץ-ישראל, קתדרה 94, דצמבר 1999, עמוד 97
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300059705171
קלישאה

קלישָאָה היא ביטוי, רעיון, או אלמנט מיצירה אומנותית אשר נעשה בו שימוש יתר על המידה עד שהגיע לנקודה שבה איבד את משמעותו או את השפעתו המקורית. בשפה הרווחת, המונח "קלישאה" ניתן לעיתים ככינוי גנאי למשפט המתאר מציאות אוטופית בלתי ניתנת להשגה. המונח "קלישאה", שמקורו בצרפתית, הוא מילה בין-לאומית שפירושה גלופת דפוס. בעברית קיים ביטוי מקביל: "אמרה חבוטה". מטפורה קרובה, הן במקורה הן במשמעותה, היא "שבלונה".
דוגמאות > קלישאות בנושאים כלליים

לכל סיר יש מכסה – קלישאה המכוונת בעיקר למי שאינו מוצא בן זוג, ומבטיחה כי בן זוג כזה עוד יימצא. המקור ביידיש: יעדר טעפל הָאט זיין דעקל.
יש הרבה דגים בים – קלישאה שבאה לנחם את מי שננטש, בעיקר על ידי בן זוג. המקור באנגלית: ",There are plenty more fish in the sea".
הדשא של השכן ירוק יותר – קלישאה המתארת את טבעו של האדם לקנא ולרצות במה ששייך לאחר, עקב תחושה כי "שלו טוב יותר". המקור מאנגלית: "The grass is always greener on the other side of the fence".
הגודל לא קובע – מקור האמירה הוא כנראה על חשיבות גודלו של הפין בעת קיום יחסי מין, אך זו הייתה לקלישאה המשמשת גם בהקשרים אחרים.
ההצגה חייבת להימשך – אמירה מקובלת לומר שגם בזמנים קשים, חייבים להמשיך.
דוגמאות > קלישאות מעיתונות הספורט

עיתונות הספורט משתמשת בשלל קלישאות, ואלה משמשות גם בהקשרים שאינם ספורטיביים.
הכדור הוא עגול – קלישאה שפירושה: כל תוצאה אפשרית (משמשת בהתייחסות למשחק ספורט, אך גם בהתייחסות לאירועי יריבות שאינם קשורים לספורט).
כדורגל משחקים 90 דקות (שתי האמרות האחרונות מיוחסות למאמן הכדורגל הגרמני זֶפּ הרברגר)
הכדור במגרש שלך – קלישאה שמקורה במגרש הטניס, ומשמעותה, בעיקר מחוץ לעולם הספורט: הפעולה הבאה או ההחלטה הבאה המתבקשת היא שלך. המקור באנגלית: "The ball is in your court".
הטבלה לא משקרת – קלישאה הרומזת שאין להתווכח עם העובדות.
לדרבי חוקים משלו – קלישאה העוסקת במשחק בין שתי קבוצות יריבות מאותה עיר. אי אפשר לחזות את תוצאותיו, לא רק מפני שהכדור הוא עגול, אלא גם מפני שהיריבות, העבר והאמוציות מכתיבות חוקים אחרים.
ככה לא בונים חומה – קלישאה זו נוצרה במשחק כדורגל בין אוסטרליה וישראל שהתקיים ב-1989 באצטדיון רמת גן. יורם ארבל, שהיה שדרן באותו משחק, התריע על "חומה" שבנו שחקני ההגנה הישראלים כשהאוסטרלי צ'ארלי ינקוס ניגש לבעוט בעיטה חופשית סמוך לשער ישראל. כשהכדור של ינקוס חדר לשער, צעק ארבל: "זה מה שאמרתי לכם! זה מה שאמרתי לכם! ככה לא בונים חומה! ככה לא בונים חומה! צ'ארלי ינקוס עושה את זה שוב, זה כל כך שקוף, זה כל כך ברור וכל כך עובדים על זה באימונים, ו-1:1".
דוגמאות > קלישאות מהפוליטיקה הישראלית

רק חמור אינו משנה את דעתו – אמירתו של משה דיין, שהפכה לקלישאה.
דוגמאות > קלישאות שעברו שיבושים

חלק מהקלישאות, כדרכם של ביטויים אחרים, עברו שיבושים בדרך. לדוגמה:
הביטוי "עושה לילות כימים" שמשמעותו הפך את הלילות לימים כי עבד בלילה כמו ביום, שובש ל"עושה ימים כלילות" שמשמעותה המילולית היא "ישן במשך כל היום", אך הכוונה היא "עובד ימים וגם לילות".
הביטוי "אם ההר לא בא אל מוחמד, מוחמד יבוא אל ההר" הוא קלישאה האומרת שאם אין ברירה, ניתן לשנות את התוכנית. בקוראן מובאת נבואה על יום שבו ההרים יזוזו. האגדה, שאותה הביא פרנסיס בייקון, מספרת על מוחמד שפקד על הר לזוז, ומשההר לא זז אמר מוחמד שהוא ילך אל ההר. הביטוי באנגלית, בכתבי בייקון, הוא "If the hill will not come to Mahomet, Mahomet will go to the hill". שנים אחדות לאחר מכן השתמש התאולוג ג'ון אובן (אנ') בביטוי, תוך שהוא הופך את הגבעה להר, ומשם התגלגל הביטוי לשפות נוספות ובהן העברית. שיבוש נפוץ הוא הביטוי ההפוך, "אם מוחמד לא בא אל ההר, ההר יבוא אל מוחמד".
דוגמאות > קלישאות המורכבות משם עצם ותואר סובייקטיבי

הבלשן רוביק רוזנטל עמד על השימוש הנפוץ בקלישאות בנות שתי מילים: שם עצם שאליו מוצמד תואר סובייקטיבי. כדוגמה משולשת לתופעה זו הביא את המשפט "'המון משולהב' הכין 'קבלת פנים נלהבת' ל'זמר הפופולרי'". הוא הוסיף כי "השימוש בקלישאה הזוגית משרת סטריאוטיפים ונפוץ מאוד כאשר עוסקים בבעלי מקצוע. עורך הדין הוא תמיד 'ממולח', והפוליטיקאי הוא תמיד 'משופשף'".
לקריאה נוספת

מאיה פרוכטמן, מדברים בקלישאות: 616 ביטויי שגרה הממלאים את חיינו ערוכים על פי מילון אלפביתי; איורים: דני קרמן, קריית גת: קוראים, 2002.
אפרים קישון, "נאומים", בספרו: הכיפה הסרוגה: ועוד כמה סאטירות פרו-ישראליות, בית אל: ספרית בית אל, תשנ"ג 1993, עמ' 41–44.
Julia Cresswell, The Penguin Dictionary of Clichés, Penguin Books, 2000
ביאורים

↑  מקור המילה קלישאה בגזירה לאחור מן צורת הרבים קלישאות שנגזרה מן המילה הצרפתית קלישֶה (Cliché). צורת היחיד התקנית לפי האקדמיה ללשון העברית היא קְלִישָׁה
הערות שוליים

↑  קְלִישָׁה, באתר האקדמיה ללשון העברית
1 2 3 4 5 6 7  מאיה פרוכטמן, מדברים בקלישאות: 616 ביטויי שגרה הממלאים את חיינו ערוכים על פי מילון אלפביתי; איורים: דני קרמן, קריית גת: קוראים, 2002
↑   1989 ישראל–אוסטרליה | ככה לא בונים חומה, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:00)
↑  סורה 52 (סורת א-טור), פסוק 10
↑  If the mountain will not come to Muhammad..., The Phrase Finder
↑  רוביק רוזנטל, "רצח נתעב עם גימור מושלם", באתר "הזירה הלשונית"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4132745-7  LNB: 000145577  NKC: ph317162
המכבי הצעיר

| --- | --- |
סמל מכבי צעיר
 שם מלא:  תנועת הנוער המכבי הצעיר
 תאריך ייסוד:  1929
 ארגון גג:  תנועת מכבי העולמית
 מפלגה מקבילה:  א-מפלגתית
 מספר יישובים:  כ-25
 מספר  חניכים (על פי התנועה):  כ-5,000
 מזכיר כללי:  שחר פרנק
 יושב ראש:  אלון הוניגמן
 מיקום המטה:  רמת גן כפר המכביה
 מוטו:  חזק ואמץ
 תלבושת
 חולצת ומכנסי חאקי ועניבה בצבע כחול-לבן
 
 "המכבי הצעיר"
המכבי הצעיר היא תנועת נוער חינוכית, לאומית, ספורטיבית, בלתי מפלגתית המושתתת על ערכי היהדות והציונות. ומשויכת לזרם "יהדות השרירים".
בשנת 1929 התקבלה החלטה בוועידת מכבי העולמית לייסד את תנועת הנוער ה"מכבי הצעיר" לצד אגודות הספורט. תנועת הנוער שילבה נושאים של מחנאות, שדאות, תרבות, אקטואליה יחד עם פעילות ספורטיבית. תנועת הנוער של "מכבי" הכשירה נוער פעיל בספורט ברמה הערכית והחינוכית. בשנת 1933 הוחלט על הקמת תנועת ה"מכבי צעיר" בארץ ישראל. מאז הוקמו סניפים ביישובים רבים במדינה.
חברי ה"מכבי הצעיר", השתתפו באופן משמעותי במאבק על הקמת המדינה, ייסדו גרעינים אשר התגייסו במסגרת הפלמ"ח והקימו יישובים כגון כפר המכבי וקיבוץ סוללים.
במהלך השנים תנועת ה"מכבי הצעיר" ישראל הפכה לזרוע חינוכית המרכזית של תנועת "מכבי" על כל מוסדותיה והכשירה את דור מנהיגי העתיד של התנועה.
כיום התנועה פעילה ב-25 סניפים בכל רחבי ארץ ישראל. התנועה מחנכת את חבריה לחלוציות ושירות בכל שטחי החיים, לפי צווי שעה בדרכי יוזמה אישית יוצרת.
היסטורית התנועה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא הטקסט אינו ברור או הגיוני ודורש שכתוב.
היסטורית התנועה > הקמת התנועה

תהליכי הקמת התנועה עברו גלגולים רבים שהתחילו בשנת 1918 בדמשק, שם התקיים הסניף הראשון של התנועה ופעל באופן עצמאי בלי תלות חיצונית. בסיום מלחמת העולם הראשונה לאחר שנים של קפאון בפעולתם של סניפי תנועות הספורט של מכבי ברחבי ארץ ישראל (קפאון שנבע בין היתר בשל העובדה כי רבים מחברי התנועה הצטרפו לגדוד העברי הארץ ישראלי של הצבא הבריטי), התבגרותם של חברי התנועה ודילול כמות החברים הוחלט מרכז התנועה כי עליו לגייס חברים חדשים וצעירים שירעננו את השורות ויחיו את הפעולה בסניפים. כך הוחלט ב-1919 להקים לצד הסניפים הספורטיביים ביישובים השונים מסגרת לילדים ונוער הנקראת המכבי הצעיר, עתודה מכבית שבו בימים תחליף ותתפוס את מקומם של המבוגרים שיעזבו את הסניפים.
עם זאת, הנהגת התנועה לא הגדירה את המכבי הצעיר כתנועת נוער ולא נקבעו סדרי העבודה בין הגופים השונים של התנועה. היו ניסיונות רבים לשינוים בתקנון התנועה וקיבוע מעמדה של המכבי הצעיר כתנועת נוער אך ניסיונות אלו כשלו בעיקר בשל העובדה כי רבים מראשי מכבי ראו בעובדה שיש תחליף ראוי בשם הצופים שהוקמה בחלקה על ידי ראשי התנועה ובראשה עמד צבי נשרי שהיה חלק מראשי מכבי באותם ימים. לאחר מכן נעשו ניסיונות מקומיים להקמת התנועה בעיקר על ידי יוסף יקותיאלי כמו שנעשה בדמשק, יקותיאלי הצליח להקים סניף בירושלים אחר התנגדותם והתחיבותם לפעילות תנועת הצופים של ראשי מכבי הכשילו את התהליך להעתקת ההצלחה למקומות נוספים. בסוף שנות העשרים של המאה העשרים עלה לארץ בצראוי ממקימי מכבי הצעיר דמשק והתחיל ללמד בתחכמוני בירושלים והחליט להמשיך את פעילויותיו דרך בית הספר וכך קיים את חזונו של יקותיאלי, בצראוי הקים את הסניף בירושלים בהתבססות על פעילות בית הספר שכן תלמידי בית הספר ומוריו לקחו בתנועה חלק פעיל לאחר שעות הלימודים.
ההצלחה המקומית הגיעה לאוזני ראשי מכבי בארץ ישראל אך עדיין לא הביאה לפעול להקמת התנועה.
בשנת 1929 בצ'כיה התקיימה ועידת "המכבי העולמי", שבה הוחלט להקים את סניפי המכבי הצעיר בצמוד לאגודת הספורט. אך גם החלטה זו לא בוצעה באופן מעשי שכן עדיין לא ראו צורך בארץ לקרוא תיגר על תנועת הצופים, שמקיימת פעילויות ספורט שהתנועה מעבירה לה ועובדת איתה בשיתוף פעולה.
בשנת 1931 הקימו ראשי סניף מכבי תל אביב קבוצות נוער שבה העבירו פעילות עיונית ופיזית וזו הצטרפה לפעילות הסניף הירושלמי של בצראוי.
בשנת 1933 נשיאת מכבי בארץ ישראל ביקשה להפגש עם ראשי מכבי צעיר בירושלים ותל אביב כדי לחקות אותם וליישמם ברחבי הארץ ושם נקבעו החלוקה לפי שכבות גיל, התלבושת והתוכן החינוכי והספורטיבי. מהלך זה הביא לצמיחתה של התנועה החדשה כפי שהיא מוכרת כיום.
היסטורית התנועה > המכבי הצעיר העולה

מערכת היחסים בין המכבי הצעיר לבין היהודים החיים באירופה היה המכבי הצעיר העולה.
השקפת העולם הייתה מושתתת בין השאר על תנועת הנוער הגרמני "וואננדפוגל" ומתנועת הצופים העולמית.
הקריאה להקים את המכבי הצעיר ב-1929 נתנה אות לפעולות התארגנות ברחבי אירופה, ובסיום חמש שנים מנו הסניפים כ-6,000 אלף אנשים, גם מחוץ לתחומי ארץ ישראל[דרוש מקור].
בשנת 1933 כשהוחלט באופן ודאי להעדיף את המכבי הצעיר בארץ ישראל, כבר התגוררה קבוצה של צעירים מצ'כוסלבקיה
שהקימה קבוצת עבודה ברעננה שהייתה למעשה הגרעין המייסד של כפר המכבי ב-1936.
בוועידה עולמית שהתקיימה ב-1935 בתל אביב הציגה את המכבי הצעיר העולה עם קו ברור של הגשמה חלוצית והיו חברים בה 12,000 בני אדם לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, אך בעקבות חילוקי דעות וחוסר הבנה והסכמה לדרך המשך נוצר מצב שפעלו בארץ שני ארגונים - המכבי הצעיר הארץ ישראלי והמכבי הצעיר העולה, ואף ביקש להרשם כאגודה נפרדת בשם ההנהלה העולמית של המכבי הצעיר, דבר שגרם לבלבול שכן המטרות היו זהות לשניהן אך למכבי הצעיר הארץ ישראלי לא הייתה מטרת התיישבות.
המכבי הצעיר העולה התקבל כחלק מההסתדרות של מכבי ושיתוף הפעולה נמשך עד 1941.
בשנת 1935 לפני הוועידה, החליטו חברי התנועה שדרך ההתיישבות שלהם תהיה כקבוצה ולא כקיבוץ.
התנועה שאפה ליצור זרם עצמאי וחדש אך בעקבות מלחמת העולם השנייה החלום התנפץ, אך בטרם הרעיון נגוז הוקמו מספר התיישבויות וביניהן:
כפר המכבי, 1936
מעיין צבי, 1938
כפר רופין, 1938
קיבוץ מצובה, 1940
שדה נחמיה, 1940
קיבוץ דוברת, 1947
קיבוץ אורים, 1946
בשנת 1939 הודע על איחוד מלא בין המכבי הצעיר העולה לבין חבר הקבוצות בנושא ההתיישבות, ואיחודם עם תנועת גורדוניה בסוף 1940 הביא לסיום הקשר בין התנועות האחיות.
היסטורית התנועה > פלוגת המכבי בצבא הבריטי

בתחילת מלחמת העולם השנייה הבין היישוב בארץ שיש לשתף פעולה עם הצבא הבריטי, אשר יצרף לשירותיו לוחמים יהודים שיסייעו במאבק המלחמתי ויצור כוח יהודי לוחם בתוך הצבא הבריטי.
בקיץ 1940 החלו דיונים בין הסוכנות היהודית לבין התנועות על מנת לארגן את הגיוס, אנשי מכבי הציבו כתנאי יצירת יחידה ייעודית לאנשיה.
בעקבות מאבקים וחילוקי דעות שונים חודשה תנופת הגיוס רק בסתיו 1941 במתכונת של פלוגה ייעודית לאנשי המכבי ועלתה דרישה מהקולנל לסטר לגיוס של 200 איש, אך בעקבות ההתעכבויות בגיוס האנשים (700 אנשי מכבי כבר גויסו עצמאית ליחידות אחרות) נותרו רק 80 איש פנויים לגיוס והם צורפו לפלוגה 16. תפקידם העיקרי היה שמירה על מחנה השבויים הגרמנים והאיטלקים באזור לטרון. בעקבות גל גיוס נוסף התגייסו לשורות הפלוגה חברים נוספים ונוצרה מחלקה חדשה של חברי קיבוץ ומושבים, ומאז נוצרה "פלוגת מכבי ה-18". רבים מהמתגייסים היו צעירים, בוגרי המכבי הצעיר, ולכן בתקופה זו רוקנו הסניפים ממדריכיה ופעיליה הטובים. בתוך כך קם בתוך הפלוגה גרעין של מדריכים מרחבי הארץ שלקחו על עצמם לפעול לבצע פעולות הקשורות בצו 4 בחובת הנוער לנשק ולמשק וכן לפעול בשטח ולחיזוק סניפי המכבי הצעיר.
אנשי הפלוגה הקפידו לעשות שימוש בסמלים עבריים, שיח ביניהם בשפה העברית, ועל כך שהפקודות יהיו בעברית וכל תפקוד יומיומי יבוצע בעברית בשביל חיזוק קשר הפלוגה לארץ ישראל.
לאחר השהות בלטרון הועברה הפלוגה לתל אביב למשימות שמירה בשדה דוב ובחברת החשמל רדינג, לאחר מכן הגיעו לנחל שורק לשמירה על מחסני נשק, שבמהלכה חלק מחברי הפלוגה לקחו חלק בגנבת נשק ותחמושת והעברתם לידי ההגנה. את הימים והלילות הרבים בשל חוסר התעסוקה העבירו בצפייה בסרטים, ביציאות לתל אביב וערבי תרבות שלרוב השתתפו בהם שתי זמרות צעירות בשם שושנה דמארי ויפה אברהמוב, לימים יפה ירקוני.
בשנת 1943 עברה הפלוגה למצרים בקרבת העיר סואץ וגם שם הועסקו רק במשימות אבטחה על בתי הזיקוק. בזמן שהיו יוצאים היו עוסקים בעזרה לעריקים יהודים מצבא פולין לערוק ארצה כשהם לובשים מדי חיילים בריטים יהודים. בעקבות התסכול מחוסר הלחימה והתעסוקה פנו המכבים לעיסוקם הטבעי, הספורט, וקיימו תחרויות בין היחידות השונות באזורם.
בשנת 1944 לאחר הפלישה לנורמדי והתגברות הידיעות על הרג היהודים התגבר הלחץ והרצון של הפלוגה לצאת ולהילחם בנאצים, הגדוד אורגן מחדש כגדוד קו ראשון ונכנס למשטר אימונים מואץ.
בסוף 1945 הייתה החטיבה מוכנה ללחימה בחזית בצפון איטליה. לאחר תקופת לחימה ארוכה ניצלו חיילי הפלוגה את קרבתם לאוסטריה בחיפוש אחר קרובים ובהמשך סייעו רבות בהפצת וארגון רעיון ההעפלה לארץ ברחבי אירופה.
לאחר כל האירועים, החלק המרכזי שתרמו בו יותר מהעזרה בלחימה נגד הגרמנים היה רכישת הידע עבור התפתחות ההגנה ולבסוף הקמת צה"ל.
היסטורית התנועה > המכבי הצעיר בשרות הפלמ"ח

בוגרי המכבי הצעיר התגייסו להכשרות המגייסות לפלמ"ח בכפוף להחלטת התנועה.
שני מחזורי הגיוס הראשונים סיימו את פעולתם בשנת 1943–1944. היו לגרעיני הכשרה חלוצים אף שלא נמנו עם גיסות הפלמ"ח, בין השנים 1944-1949 הפך הגיוס לשיטתי והגרעינים יצאו להכשרה במסגרת הפלמ"ח, כשהאחרון בהם כבר השתלב במסגרת הנח"ל לאחר פירוק הפלמ"ח. הגיוס לשנת השרות קבע שיש להאריך את תקופת החברות של חברי המכבי הצעיר מעבר למה שנקבע בתקנון כדי שיוכלו להיות חברים בתנועה גם לאחר שלב בית הספר.
הגרעין הראשון גויס ב-1943 וכלל 6 חברים מסניפי חיפה ופתח תקווה. הגרעין יצא להכשרה בקיבוץ נווה איתן, ושם החל לקדם את הרעיון של הקמה נקודת התיישבות חלוצית של "מכבי צעיר".
הגרעין השני שנקרא גרעין א' נוצר מחיבורם של הגרעין הראשון בתוספת בוגרים מהסניפים ראשון לציון, גדרה, פתח תקווה, חיפה וירושלים. בנוסף הצטרפו אליהם 5 אנשים מתנועת ה"בונים" וראו עין בעין את רעיון ההגשמה החלוצית. הגרעין מנה 15 חברים.
גרעין ב' מנה פעילים רבים מחברי התנועה מהסניפים ראשון לציון, נס ציונה, גדרה וחיפה והמשיכו את דרכם של קודמיהם. מי שתמך בהם היה זליג רוסצקי מראשי ההנהגה הארצית של המכבי הצעיר ובאותה עת גם חבר המפקדה הארצית של ההגנה. ראשי המפלמ"ח יצחק שדה ויגאל אלון זכרו לתנועה חסד נעורים וצירפו את חבריה לחוד החנית של הארגון הלוחם. שלושת האישים הגיעו להסכמה שחברי הגרעין יגויסו ביחד ויבצעו את שירותם מהמושבה רמת דוד בעמק יזרעאל.
בהחלטה פנימית הוחלט שגרעין א' שסיים את הכשרתו יעבור גם הוא לרמת דוד ויתמקד בעלייה והתיישבות, וגרעין ב' שגויס לפלמ"ח והיו מחלקה בפלוגה א' של הגדוד הראשון, ישתתפו בשחרור המעפילים ממחנה עתלית והבאתם לקיבוץ יגור.
גרעין ג' מנה חמישים חברים שבאו מהסניפים בירושלים, חיפה, רמת גן, פתח תקווה, ראשון לציון, רחובות, גדרה, מזכרת בתיה ותל אביב. שנת שירותו החל בגבעת חיים בסוף 1945, באותה עת הסתיימה מלחמת העולם השנייה והחל מאבק העלייה. הכשרת מכבי צעיר כחלק מהכשרה בפלמ"ח לקחו חלק במאבק בגבעת חיים שכלל מצור על היישוב והדיפת הכוחות הבריטים ולבסוף הצליח.
בנוסף השתתפו אנשי הגרעין בליל הגשרים 1946, ולאחר מכן ספגו בגבעת החיים נקמה מהבריטים בפעולה שנקראה השבת השחורה ובה בוצע עוצר וחברי גרעין רבים נלקחו ונעצרו. באותה עת היו בגבעה חברי גרעין א' וב' שהיו בשבת כינוס גרעינים והגיעו מרעננה לביקור.
גרעין ד' מנה 56 איש שהגיעו ממקומות רבים בארץ ישראל שירת גם הוא בפלמ"ח וישב כקודמיו בגבעת חיים. לאחר שנת השירות, כעשרה מהם המשיכו ונהיו מפקדים בפלמ"ח, ואחרים עברו למחנה העבודה ברעננה. הסניף בחיפה העמיד את כמות המשתתפים הגדולה ביותר - 22 חברים. בגלל מספרם הרב זכו במלווה מדריך לקבוצה והעדיפו את ההתיישבות על פני השירות בפלמ"ח.
בנוסף היו רבים מסניף תל אביב וגם מהמושבות גדרה, נס ציונה, רחובות, ראשון לציון וזכרון יעקב.
התהליך לגיבוש הגרעין היה יותר מוסדר הפעם וכלל הכנה בת שנתיים ואיתור, גיבוש והכרה של חבריה השונים מבעוד מועד. ההכשרות של גרעין ד' היו בקבוצות בשילר, השרון ועיינות שבהם היו גם חברים מ"מכבי צעיר העולה".
גרעין ה' מנה 50 איש, התיישבו בקיבוץ גברעם בנגב והיו כחלק מפלוגת הנגב ולאחר שהות של חודשים עברו לקיבוץ ניר עם והיו אחראים על שמירה של קו המים, ליווי, שירות ושמירה של מתקני מים וחשמל.
גרעין ו' כלל 45 איש ונטלו משימות מחטיבת הראל והוצבו במושב שורש ומשימתו הייתה שמירה על המסדרון שבין השפלה לירושלים.
גרעין ז' החל את שירותו בנח"ל ולאחר פירוק הפלמ"ח הגרעין עבר הכשרה ברמת דוד.
בתקופת הקמת המדינה גבו הקרבות הרבים מחיר דמים ו-18 מחברי המכבי הצעיר נהרגו בהם.
היסטורית התנועה > הקמת ישוב סוללים

למרות ניסיונות רבים שנכשלו להקמת ישוב חלוצי בידי התנועה וחוסר התמיכה של הנהגת מכבי שכן היו במגמה אזרחית לתנועה, לא נחה ידם של הכשרות הפלמ"ח לקדם רעיון זה ולבסוף ביולי 1949 הצליחו להקים את היישוב.
עם תום שירותם של גרעין א' וב' יצאו לרעננה ב-1945 לפלוגת העבודה כהכנה להתיישבות, ושהו ברחוב המכבי הצעיר - רחוב שבו היה מועדון מכבי צעיר אשר נתרם על ידי זאב ברגמן שתרם את הונו לתנועה.
המכבים התפרנסו באזור מעבודה חקלאית, הפעלת סניף מכבי צעיר, הגנת האזור, והפעלת הקולנוע שהיה גם הוא בבעלות זאב ברגמן.
חוסר התמיכה של ראשי מכבי גרם לבעיות רבות ולצורך במשענת ותמיכה התיישבותית. הם מצאו עזרה בארגון ה"נוער הציוני" ובעזרתו קיבלו את האישורים הנדרשים מראשי ההתיישבות בארץ.
בעקבות חוסר התמיכה של התנועה בהקמת היישוב נוצר ריחוק ובסופו של דבר נתק בין הקיבוץ שקם ושגשג לבין התנועה.
סיסמאות התנועה

הסיסמאות הן נקודות ציון משמעותיות שמבטאות את התחומים ואת המחויבות הבסיסית של חבר במכבי הצעיר. כיום נעשה שימוש בעיקר בסיסמה "חזק ואמץ", ואולם הסיסמאות האחרות משמשות כמוטיב בבניית תוכניות הדרכה.
"נפש בריאה וגוף בריא"
"חזק ואמץ"
"לבוגר המחנך הזכות להתחנך"
"המכבי הצעיר בלי הגשמה כגוף בלי נשמה" (חבר המכבי הצעיר מחויב להגשמה אישית בכל תחום)
דברות התנועה

המכבי הצעיר איש אמת ודברו אמונה.
המכבי הצעיר נאמן לעמו, לארצו ולשפתו.
המכבי הצעיר חבר מועיל ומעורב בחברה, עוזר לזולת ודוגל בחשיבה ביקורתית.
המכבי הצעיר אח לכל מכבי ורע לכל אדם.
המכבי הצעיר אדיב ומנומס.
המכבי הצעיר חובב את החי ואת הצומח, מגן עליהם ושומר על איכות הסביבה.
המכבי הצעיר איש המס"ד (משמעת, סדר ודייקנות).
המכבי הצעיר עליז אמיץ ואינו נופל ברוחו.
המכבי הצעיר חסכן ואינו קמצן.
המכבי הצעיר מוקיר פרי עמלו ועמל אחרים.
דברות אלו (שראשיתן בשנות העשרים אך נוסחם זה חדש) מגדירות את המשמעות היומיומית ואת דפוסי ההתנהגות שנגזרים מעקרונות התנועה ומערכיה.
תוכני הדברות הם המאפיינים את תנועת המכבי הצעיר, ולמימושם חבריה צריכים לשאוף.
נוסח הדברות הושפע מנוסח הדברות הראשוני של תנועת הנוער "השומר הצעיר", אשר פורסם בשנת תרע"ח 1918 אשר זה הושפע מעשר מידות הצופה של תנועת הצופים שנקבעו ב-1909 על ידי רוברט באדן פאוול.