stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלעד (כתב עת)
על כתב-העת > תולדות כתב העת

בעקבות המאורעות בשנת 1968 בפולין הקומוניסטית, הגיעו לארץ יהודים רבים מפולין, וביניהם מספר חוקרים שעבדו באקדמיה.
"גלעד" הוקם בעקבות הסכם שנחתם בשנת 1970 בין המכון לחקר התפוצות של אוניברסיטת תל אביב, לבין הפדרציה העולמית של יהודי פולין. הפדרציה הבטיחה בהסכם לממן שורה של פעולות הקשורות לחקר תולדות יהודי פולין. ביניהן: איסוף חומר ארכיוני וספרייתי, הענקת מלגות מחקר לחוקרים צעירים וותיקים, פרסום מחקרים והפצתם והקמת קתדרה לחקר תולדות היהודים בפולין. האוניברסיטה, מצדה, התחייבה להקים מסגרת אקדמית בשם "גלעד: אגודה לחקר תולדות היהודים בפולין מיסודן של אוניברסיטת תל אביב והפדרציה העולמית של יהודי פולין.
על ניהול האגודה הופקד שלמה סימונסון מהחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב, ואילו אריה טרטקובר היה הנציג מטעם הפדרציה
הוצאת כתב העת "גלעד" הייתה אחד מביטויי ההסכם. כעורך ראשון התמנה משה מישקינסקי, והכרך הראשון יצא לאור בשנת תשל"ג (1973) ונקרא: "גלעד: מאסף לתולדות יהדות פולין".  עד עתה יצאו 25 כרכים.
מישקינסקי ערך את גלעד עד שנת 1985. עמנואל מלצר ודוד אנגל החליפו אותו. עם פרישתו של מלצר התמנה דוד אנגל לעורך הראשי של גלעד עד שנת 2016. בשנים 2016-1997 שימשו כעורכי משנה מרקוס זילבר, דוד אסף, אלחנן ריינר, אדם טלר ואבנר הולצמן. החל משנת 2016 התמנה גרשון בקון לתפקיד העורך הראשי.
מבחר מאמרים שפורסמו בגלעד

אלחנן ריינר, עליית "הקהילה הגדולה" - על שורשי הקהילה היהודית העירונית בפולין בעת החדשה המוקדמת, גלעד, כר' כ'
דוד אסף, "החדשות הטובות", הזייה משיחית בקרב חסידים בוולין, גלעד, כר' כ'
שמואל ורסס, האישה בחצר החסידית בראי ספרות המתנגדית והסאטירה המשכילית, גלעד, כר' כ"א
דוד אנגל, ההשפעה הפוליטית של יהדות העולם בעיני משרד החוץ הפולני, דצמבר 1940 (תעודה), גלעד, כר' כ"ד
אבנר הולצמן, אורי ניסן גנסין בוורשה: תחנה ראשונה ותחנה אחרונה, גלעד, כר' כ"ד
אסף קניאל, על מלחמה ושמירת מצוות, וילנה 1914–1922, גלעד, כר' כ"ד
אלה באואר, אנחנו יהודי פולין נסתדר עם הפולנים שלנו, גלעד, כר' כ"ה
Apart: Polish-Jewish Relations in Communist Poland ,Ewa Koźmińska-Frejlak and Gabriel N. Finder, גלעד, כר' כ"ה
הערות שוליים

↑  כתב העת גלעד, המרכז לחקר התפוצות ע"ש גולדשטיין-גורן
1 2 3  מידע שהוסיף פרופ' דוד אנגל, עורכו של "גלעד" בשנים 2016-1985; וראו גם "פתח דבר", גלעד, כר' כ"א, ובחלק האנגלי, עמ' 16-15
↑  ראו ערך יהדות פולין, בסעיף: פולין הקומוניסטית: "במרץ 1968, במסווה של מערכה נגד הציונות, החל מסע אנטישמי מאורגן בפולין שבמהלכו פוטרו יהודים ממשרות ממשלתיות, ומן הצבא, המפלגה, האוניברסיטאות ואמצעי התקשורת ואזרחותם נשללה. אלפי יהודים עזבו את פולין בעקבות כך, והקהילה חוסלה כמעט לחלוטין"
גלסטונברי

| --- | --- |
שרידי כנסיית סנט מייקל על פסגת גלסטונברי טור
שרידי כנסיית סנט מייקל על פסגת גלסטונברי טור
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 אזור:  דרום-מערב אנגליה
 מחוז:  סאמרסט
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  8,980 (2021)
 קואורדינטות:  51°08′51″N 2°43′03″W﻿ / ﻿51.1475°N 2.7175°W﻿ / 51.1475; -2.7175 
 אזור זמן:  UTC
 https://www.glastonbury.gov.uk/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים גלסטונברי(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים גלסטונברי(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי גלסטונברי(למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי גלסטונברי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
גְלִסְטוֹנבֶּרִי (באנגלית: Glastonbury) היא עיר בנפת מנדיפ שבמחוז סאמרסט בדרום-מערב אנגליה. העיר ממוקמת במישור סאמרסט, כ-45 ק"מ דרומית לבריסטול, ומתגוררים בה כ-8,800 תושבים (2002).
בעיר נמצאים מנזר גלסטונברי וגלסטונברי טור המהווים מוקד תיירותי בשל האגדות המשויכות להן. כמו כן נערך בקרבת מקום פסטיבל גלסטונברי.
היסטוריה ומיתולוגיה

העיר גלסטונברי ידועה בהיותה המקום אליו משויכות אגדות רבות, שהעיקרית בהם היא האגדה הקשורה ליוסף הרמתי ולגביע הקדוש. כמו כן ממוקם בעיירה קברו של המלך ארתור.
בשל השיוך של יוסף הרמתי לעיר, מהווה העיר, על פי המסורת, המקום הנוצרי הראשון בבריטניה, והמקום בו נבנתה הכנסייה הראשונה (שנועדה להכיל את הגביע הקדוש) כ-30 שנה לאחר צליבתו של ישו.
אגדה אחרת טוענת כי יוסף הרמתי ביקר במקום עם ישו בעת היותו של האחרון ילד קטן.
על פי האגדה שמקורה כנראה במאה ה-12, נמסר ישו להשגחת יוסף הרמתי, המתואר באגדה זו כדודו של ישו (למרות שאין לכך ביסוס במקורות אחרים). יוסף הרמתי שהיה סוחר עשיר לקח איתו את ישו להפלגותיו וישו תפקד בהפלגות אלו כנגר האונייה. בין שאר ההפלגות, הגיע יוסף הרמתי לגלסטונברי בסירה בעת שמישור סומרסט היה מוצף מים. בעת רדתו מהסירה הוא תקע את מטהו באדמה, והמטה פרח והפך ל"דרדר הקדוש" - עץ עוזרר הצומח באזור ופורח פעמיים בשנה - באביב ובחג המולד.
בהתאם לאמונה זו, כל שנה נוהג הכומר המקומי לקטוף ענף מן העץ ולשלוח אותו למלכת אנגליה (העומדת בראש הכנסייה) על מנת שיקשט את שולחן חג המולד שלה.
העוזרר המקורי היה מוקד לעלייה לרגל בימי הביניים אולם נכרת במהלך מלחמת האזרחים האנגלית (ועל פי האגדה החייל "עגול הראש" שכרת אותו התעוור).
על פי אחת הגרסאות לאגדה, ישו עצמו, בעת ששהה במקום היה שותף לבניית מבנה עץ. מבנה זה שנקרא ברבות הימים the Wattle Church הפך לכנסייה הראשונה באיים הבריטיים.
על פי חלק מגרסאות אגדות המלך ארתור, גלסטונברי הוא האי אבלון, בו נקבר המלך. זיהוי זה מופיע לראשונה בכתבי ג'פרי ממונמות' משנת 1133. בשנת 1191 טענו נזירי מנזר גלסטונברי כי מצאו במקום את קברו של ארתור. הארון הוצא ונקבר מחדש במנזר. היסטוריונים בני ימינו סבורים כי "גילוי" זה נועד להפוך את המנזר למקום עלייה לרגל ולהביא לו תרומות.
כלכלה

עיקר כלכלת גלסטונברי מתבססת על תיירות דתית ומיסטית. העיר מהווה אתר עלייה לרגל הן כאתר דתי, והן כאתר פולקלוריסטי בשל האופי המיסטי והפגאני של המקום.
בעיר חנויות רבות המוכרות מוצרי "ניו אייג'" וכן עבודות יד. בולטת בעיר פעילות תנועת האלה (Goddess movement), דת נאו-פגנית שבמרכזה אמונה באלות שונות. ברחוב הראשי פועל מ-2016 בית האלה (Goddess House), ובסמוך נמצאים מקדש האלה (Goddess Temple) והיכל האלה (Goddess Hall).
אתרי התיירות העיקריים בעיר כוללים את שרידי מנזר גלסטונברי, גבעת גלסטונברי טור, באר הגביע, מוזיאון החיים הכפריים בסאמרסט באסם של מנזר גלסטונברי ששוחזר, בית החולים סנט מרי מגדלן, כנסיית יוחנן המטביל ומלון ג'ורג' ופונדק עולי הרגל.
ראו גם

המלך ארתור
הערות שוליים

↑  Glastonbury Goddess House
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559785905171  LCCN: n80122920  MusicBrainz: cdc3a22a-195e-473c-9372-a52fb20ca3bf  NKC: ge651238  SUDOC: 027763927  VIAF: 135978198   WorldCat (עם VIAF): 135978198 
גלסטונברי טור מכיוון סטריט
מנזר גלסטונברי
מבט על גלסטונברי
ג'ון פריצ'רד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בפברואר 1921 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  5 בדצמבר 1989 (בגיל 68) דיילי סיטי, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  פיליפס רקורדס, EMI, דקה רקורדס 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  Knight Bachelor 
 
ג'ון מייקל פריצ'רד (באנגלית: John Michael Pritchard‏; 5 בפברואר 1921 - 5 בדצמבר 1989) היה מנצח אנגלי.
פריצ'רד נולד בלונדון למשפחה מוזיקלית. אביו היה כנר בשורות התזמורת הסימפונית של לונדון. ג'ון למד כינור, פסנתר וניצוח באיטליה.
פריצ'רד נודע בפרשנויותיו לאופרות של מוצרט ובתמיכתו במוזיקה בת זמננו. בשלהי הקריירה שלו, מינתה אותו האופרה של סן פרנסיסקו למנהלה המוזיקלי, משרה שנוצרה במיוחד בשבילו.
קריירה

בשנים 1947 עד 1978 עבד בפסטיבל גליינדבורן. בשנת 1947 התחיל כמדריך ומלווה; משנת 1948 עד 1951 הדריך את המקהלה; בשנת 1951 התמנה לחבר בסגל הניצוח; בשנת 1952 ניצח על "אידומניאו" של מוצרט; בשנת 1953 על "אריאדנה בנקסוס" של ריכרד שטראוס (עם זנה יורינאך); בשנים 1969 עד 1978 היה המנהל המוזיקלי של פסטיבל גליינדבורן.
בעונת 1951-1952 ניצח על האופרה של וינה.
בשנת 1952 היה בבית האופרה המלכותי, קובנט גארדן בלונדון.
בשנת 1953 ניצח על תזמורת פיטסבורג.
בשנים 1957 עד 1963 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול.
משנת 1962 עד 1966 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של לונדון.
בשנת 1966 ניצח על תזמורת תיאטרון קולון בבואנוס איירס.
בשנת 1969 ניצח על האופרה הלירית של שיקגו
בשנת 1971 ושוב בין 1974 ל-1979 היה במטרופוליטן אופרה בניו יורק.
בשנת 1973 היה המנהל המוזיקלי של האגודה הכוראלית בהאדרספילד.
בשנת 1978 היה המנצח הראשי של האופרה של קלן
בשנת 1981 היה המנהל המוזיקלי של מוניי אופרה, בריסל
בשנת 1982 היה מנצחה הראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית
משנת 1986 עד 1989 היה המנהל המוזיקלי של האופרה של סן פרנסיסקו.
הוא מת תוך כדי הכנת "מחזור הטבעת" של וגנר לביצוע בסן פרנסיסקו.
ברוס ארטוויק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1953 (בן 71) אילינוי, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית
 ידוע בשל:  מדמה הטיסה של מיקרוסופט
 השכלה:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין
 
ברוס ארתור ארטוויק (באנגלית: Bruce Arthur Artwick; נולד ב-1 בינואר 1953) הוא מהנדס תוכנה אמריקאי. היוצר של התוכנה "Flight Simulator" הראשונה לצרכן. המקים של תאגיד Sublogic, והיוצר של הגרסה הראשונה של Flight Simulator עבור Apple II ב-1979.
ביוגרפיה

ארטוויק נולד וגדל בנורידג', אילינוי, ולמד בקולג' ג'וניור טריטון, לפני שעבר לאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, כדי ללמוד הנדסת מחשבים ב-1973. כשהגיע, ארטוויק התמקדם בהנדסת חשמל, מכיוון שהאמין שהתואר יהיה מקובל יותר על העין הציבורית.
ארטוויק שימש בתפקיד טכנאי ב-DCL (מעבדת מחשבים דיגיטלית). בין 1975 ל-1976, ארטוויק וקבוצתו הגרפית באוניברסיטה תכננו מסופים גרפיים עבור ה-DCL. במהלך התקופה הזו, הפך לטייס.
הוא סיים תואר ראשון בהנדסת חשמל ב-1975, וקיבל תואר שני בהנדסת חשמל בשנה שלאחר מכן.
קריירה > פלייט סימולטור

בתזה שלו ממאי 1976, שנקראה "תצוגת טיסה דינמית שנוצרה על ידי מחשב", הציג דגם טיסה של כלי טיס על מסך מחשב. בכך הוכיח ארטוויק שאפשר להשתמש במיקרו-מעבד 6800, שהניע כמה ממחשבי המיקרו הזמינים הראשונים, כדי לטפל בגרפיקה ובחישובים של הפרמטרים הדרושים להפקת הדמיית טיסה בזמן אמת.
לאחר שהקים את Sublogic ב-1977, ארטוויק לקח את התזה שלו צעד אחד קדימה, על ידי פיתוח התוכנה מדמת הטיסה הראשונה עבור Apple II, שהתבססה על המיקרו-מעבד 6502. הוא עקב אחר מדמה הטיסה עם גרסת TRS-80. בשנת 1981, Flight Simulator הפך לפופולרי כל כך עד שלפי הדיווחים הוא היה הכותר הנמכר ביותר עבור אפל.[דרוש מקור]
זמן קצר לאחר מכן, מיקרוסופט החליטה להיכנס למאבק כדי לקבל רישיון עבור Flight Simulator. מיקרוסופט השיגה רישיון משותף ועד נובמבר 1982, גרסת מיקרוסופט של Flight Simulator הגיעה לחנויות כתוכנית בידור למחשב. ככל שחלפו השנים, הגרפיקה הממוחשבת המשיכה להשתפר וגם תוכנת ה-Flight Simulator השתנתה יחד איתה.
קריירה > Sublogic

ארטוויק הקים את החברה Sublogic באוקטובר 1977. החברה התאגדה באפריל 1978 על ידי שותפו של ברוס, סטו מומנט. האסטרטגיה העסקית של Sublogic הייתה למכור תוכנה באמצעות דואר אלקטרוני. החברה מצאה את עצמה גדלה בכמות ניכרת תוך שנתיים בלבד, וארטוויק החליט להעביר חלק מהפעילות שלו בחזרה לשמפיין-אורבנה. Sublogic המשיכה לצמוח ופיתחה גרסאות שונות של תוכנת מדמה הטיסה, וכן תוכנות בידור אחרות. בתחילת שנת 1982, Flight Simulator הפך למוצר הנמכר ביותר עבור אפל, שרכשה את המוצר Flight Simulator.
מיקרוסופט הכירה במומחיות של ארטוויק בתחום הדמיית טיסה וביקשה ממנו להשתתף בפרויקט שישנה את תעשיית מדמי הטיסה. במקום מטרות טיסה, מיקרוסופט רצתה להציג את היכולות הגרפיות של התוכנה. בסוף שנות ה-80, עסקי Sublogic החלו לרדת, אז ארטוויק החליט להמשיך בדרכו ועזב את Sublogic.
קריירה > BAO Ltd.

בשנת 1988, הוא עזב את Sublogic, והקים את החברה BAO Ltd. (ראשי תיבות של Bruce Artwik Organization), עם זכויות היוצרים של Flight Simulator, אותו המשיך לפתח. החברה התחילה עם שישה עובדים וגדלה ליותר מ-30 עד 1995. החברה המשיכה לצמוח ולפקח על פיתוח מוצרי תעופה רבים. בשלב זה, השוק כלל גם מוצרי מדמה טיסה עבור מינהל התעופה הפדרלי, שם החברה ייצרה תוכנה הקשורה לתעופה שתיושם בדברים כמו הדמיית פיקוח טיסה כדי להכשיר בקרי תנועה אווירית.
בשנת 1994, החברה הוציאה את "Microsoft Space Simulator". בשנת 1995, הוציאה את "Tower", סימולטור בקרת תעבורה אווירית.
בינואר 1995, החברה וזכויות היוצרים שלה על Flight Simulator נרכשו על ידי מיקרוסופט. ארטוויק נשאר כיועץ החברה.[דרוש מקור]
ראו גם

DCS
הערות שוליים

↑  "Bruce Artwick". Flight Simulator History Website. אורכב מ-המקור ב-2022-09-21. נבדק ב-2019-09-09.
↑  "The Story of Flight Simulator". 3 באפריל 2005. נבדק ב-23 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Base History". subLogic. אורכב מ-המקור ב-2019-10-31. נבדק ב-2019-12-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438086705171  BIBSYS: 90398172  GND: 1067168486  ISNI: 0000 0001 1714 3233  LCCN: n83046114  NKC: mzk2013790844  NTA: 068967063  SUDOC: 225148366  VIAF: 163602585   WorldCat (עם VIAF): 163602585
גביע העולם בקריקט

| --- | --- |


 ענף:  קריקט 
 תאריך ייסוד:  1975 
 ארגון מפעיל:  מועצת הקריקט הבינלאומית 
 מספר מתמודדים:  16 
 
גביע העולם בקריקט (באנגלית: Cricket World Cup) היא אליפות העולם לנבחרת לאומיות בקריקט. האירוע מאורגן על ידי מועצת הקריקט הבינלאומית (ICC) פעם בארבע שנים, כולל משחקי מוקדמות עד לטורניר הגמר. טורניר הגמר הוא אחד מאירועי הספורט הנצפים ביותר בעולם.
גביע העולם הראשון בקריקט נערך באנגליה ביוני 1975. שלושת תחרויות גביע העולם הראשונות התקיימו באנגליה.
אלופת העולם הנוכחית (2023) היא נבחרת אוסטרליה. היא גם שיאנית הזכיות, עם 6 זכיות.
זכיות בגביע לפי מדינה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

המדינות עם התוצאות הטובות ביותר בגביע העולם בקריקט.
| מדינה | מספר הזכיות בגביע | מספר סגנויות | מספר פעמים בחצי הגמר | השנים בהן הקבוצה זכתה בתואר |
| אוסטרליה אוסטרליה | 6 | 2 | 1 | 1987, 1999, 2003, 2007, 2015, 2023 |
| הודו הודו | 2 | 1 | 4 | 1983, 2011 |
| איי הודו המערבית איי הודו המערבית | 2 | 1 | 1 | 1975, 1979 |
| סרי לנקה סרי לנקה | 1 | 2 | 1 | 1996 |
| פקיסטן פקיסטן | 1 | 1 | 4 | 1992 |
| אנגליה אנגליה | 1 | 3 | 2 | 2019 |
| ניו זילנד ניו זילנד | 0 | 2 | 6 |  |
| דרום אפריקה דרום אפריקה | 0 | 0 | 4 |  |
| קניה קניה | 0 | 0 | 1 |  |
ג'יין לובצ'נקו

| --- | --- |

 לידה:  4 בדצמבר 1947 (בת 76) דנוור, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אקולוגיה ימית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וושינגטון (1971)  אוניברסיטת הרווארד (1975)  קולג' קולורדו 
 מוסדות:  אוניברסיטת המדינה של אורגון 
 פרסים והוקרה:  עמיתי מקארתור (1993)  היכל התהילה של נשים בטכנולוגיה (2012)  מדליית רווחת הכלל (2017)  עמית החברה האקולוגית של אמריקה (2012)  חבר זר של החברה המלכותית (27 במאי 2004)  פרס הינז (2002)  Stephen H. Schneider Award (2014)  פרס חזית הידע של קרן BBVA (2012)  פרס האקולוג הדגול (2014)  פרס טיילר להישג סביבתי (2015)  פרס ECI (2016)  עמיתי מקארתור (יולי 1993)  George Mercer Award (1979)  פרס נירנברג (2003)  פרס הכוכב הכחול (2011)  עמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע 
 בן או בת זוג:  Bruce A. Menge 
 
ג'יין לובצ'נקו (באנגלית: Jane Lubchenco; נולדה ב-4 בדצמבר 1947) היא אקולוגית וביולוגית ימית אמריקאית, המרצה באוניברסיטת אורגון. מחקריה עוסקים באינטראקציה בין אדם לסביבה, מגוון ביולוגי, שינויי אקלים ושימוש בן קיימא בימים ואוקיינוסים. בין השנים 2009–2013 הייתה המנהלת של מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי (NOAA), והאישה הראשונה בתפקיד זה בארגון.
קורות חיים

ג'יין לובצ'נקו נולדה בשנת 1947 בעיר דנוור שבקולורדו, ארצות הברית, אחות בכורה לחמש אחיות. אביה מייקל לובצ'נקו, היה מנתח מדרום קרוליינה, ואמה לאמטה דאל לובצ'נקו, הייתה רופאת ילדים מדקוטה הדרומית ומינסוטה. את לימודיה התיכוניים רכשה באקדמיית סנט מארי, תיכון לבנות קתוליות. בשנת 1969, קיבלה תואר ראשון בביולוגיה ממכללת קולורדו. בזמן לימודיה לתואר ראשון, השתתפה בקורס שעסק בחסרי חוליות במעבדה לביולוגיה ימית בוודס הול, מסצ'וסטס, מה שגרם לה להתעניין בביולוגיה ימית ובחקר האוקיינוס. בשנת 1971 קיבלה תואר שני בזואולוגיה מאוניברסיטת וושינגטון, ובשנת 1975 קיבלה תואר דוקטור באקולוגיה ימית מאוניברסיטת הארוורד. בעבודת הדוקטורט שלה, לובצ'נקו התמקדה במבנים החברתיים של האורגניזמים בבריכות גאות בחוף הסלעי.
בין השנים 1975–1977, שימשה כמרצה באוניברסיטת הארוורד. בשנת 1977, ביחד עם בעלה ברוס מנג', עברה למדינת אורגון, והתחילה ללמד ביולוגיה ימית באוניברסיטת אורגון, שם עבדה כמרצה בכירה (1977–1982) וכפרופסור חבר (1982-1988). בו בזמן, בין השנים 1978–1984 לובצ'נקו הייתה עמיתת מחקר במכון סמית'סוניאן, וחקרה נושאים שונים בתחום האקולוגיה הימית, ביניהם: אקולוגיה של האצות, יחסי טורף-נטרף ויחסי הרביבור-צמחים בחוף הסלעי, ושינויים גלובליים במבנים החברתיים של אורגניזמים ימיים.
בין השנים 1989–1992 כיהנה כראש המחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת אורגון, ובשנת 1993, הפכה לפרופסור בכירה. לאחר מכן, לובצ'נקו כיהנה שנים רבות בתור נשיאה של ארגונים מדעיים וסביבתיים באמריקה, ביניהם היו האגודה האמריקאית לקידום המדע (AAASׁ), המועצה הבינלאומית למדע (ICSU), האגודה האקולוגית של אמריקה (ESA), ועוד.
פעילות ציבורית

בידיעה כי שינוי סביבתי בחברה לא יתרחש ללא השתתפות משמעותית של הציבור, ג'יין לובצ'נקו חיפשה דרכים ליידע את הציבור בנושאים מדעיים ולגשר על הפער שבין חוקרים לכלל הציבור. בנאום שנשאה בשנת 1997, היא הציגה את הרעיון של אמנה חברתית בין מדענים לחברה. בשנת 1998 לובצ'נקו ייסדה את התוכנית למנהיגות על שם אלדו לאופולד, שתפקידה לשפר את יכולתם של חוקרים להעביר את הממצאים שלהם לקהל הרחב, ובשנת 1999 היא עזרה להקים את ארגון COMPASS, המייצר שיתופי פעולה בין חוקרים ואנשי תקשורת, כדי להעביר את הידע והמחקר על הים לכלל הציבור.
פעילות מחקרית

בשלהי המאה ה-20, ג'יין לובצ'נקו הייתה מהחוקרים הבולטים בתחומי האקולוגיה ומדעי הים, ופרסמה מאמרים רבים שעסקו במערכות אקולוגיות והשפעת האדם עליהן. הנושאים הבולטים עליהם חקרה היו דיג, שינויי אקלים, מגוון ביולוגי, ושימור ערכי טבע.
משנת 2009 ועד לשנת 2013, לובצ'נקו כיהנה בתור הנשיאה של מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי (NOAA), האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
במסגרת הסוכנות המדעית NOAA בהובלתה של ג'יין לובצ'נקו, מתבצעים מחקרים רבים על הסביבה הימית, על האקלים ועל מזג האוויר, שמטרתם להבין את המערכות האקולוגיות המורכבות בכדור הארץ, לספק תחזיות מדויקות יותר, להזהיר מפני אסונות טבע, ובכך לשמור על הסביבה הטבעית ועל בני האדם. לאורך השנים בהם כיהנה לובצ'נקו כנשיאת הארגון, היא הובילה את NOAA לכמה פעולות והישגים חשובים.
פעילות מחקרית > דליפת הנפט מהאסדה דיפווטר הורייזן

ב - 20 באפריל 2010, אסדת הקידוח דיפווטר הורייזן (Deepwater Horizon), שהוצבה מול חופי לואיזיאנה, התפוצצה במפתיע, מה שגרם לנפט לזרום לתוך מפרץ מקסיקו במשך 87 ימים. בהובלתה של ג'יין לובצ'נקו, ה-NOAA הגיבה לזיהום, וסיפקה נתונים בשביל לעקוב אחר התקדמות הנפט, ייעוץ מדעי למשמר החופים של ארצות הברית, הפסקת הדיג במימי ארצות הברית באזורים המזוהמים בנפט, שמירה על מינים בסכנת הכחדה והערכת ההשפעה של דליפת הנפט על משאבי המפרץ הגישה אליהם.
פעילות מחקרית > weather-ready nation

בין השנים 2009–2013, ארצות הברית חוותה מזג אוויר קיצוני; מאות סופות טורנדו, עשרות סופות טרופיות, 6 שיטפונות גדולים, 3 גלי צונאמי, בצורת קשה, גלי חום וסופת שלג הרסנית. ד"ר לובצ'נקו הגיבה לכך בציטוט מפורסם שלה: "bizarre, crazy weather" (תרגום: "מוזר, מזג אוויר מטורף").
בשנת 2011, NOAA השיקה את היוזמה "weather-ready nation", במטרה לשפר את העמידות ואת התגובה כלפי מזג אוויר קיצוני ותופעות טבע. במרץ באותה שנה, NOAA הפעילה לראשונה את NEXRAD (אנ'), רשת ארצית של 160 רדארי דופלר, אשר משפרת בהרבה את הדיוק ואת העיתוי של תחזיות מזג האוויר במדינה.
פעילות מחקרית > הוריקן סנדי

בסוף אוקטובר 2012, סופת ההוריקן סנדי פגעה בחוף המזרחי של ארצות הברית. הסופה גרמה למחיר גדול בחיים וברכוש, ומבחינת נזק לרכוש, הייתה השנייה בהיסטוריה (אחרי הוריקן קתרינה). המדענים והטכנולוגיה של NOAA, בהובלת ג'יין לובצ'נקו הצליחו לחזות במדויק את נתיב הסופה ולהתריע בהקדם, ובכך יותר אזרחים פונו וניצלו חיי אדם.
הערות שוליים

1 2 3 4  David Wallechinsky, Jane Lubchenco, AllGov, ‏2016
1 2 3 4  Jane Lubchenco, Encyclopaedia Britannica
1 2  Richard Monastresky, Newsmaker of the year: In the eye of the storm, Nature, ‏19.12.2010
↑  research, National Oceanic and Atmospheric Administration
↑  J. Lubchenco, T. Hunter et al., Science in support of the Deepwater Horizon response, PNAS
1 2  Budget Cuts Threaten Weather Forecasts, NOAA’s Jane Lubchenco Warns, Huffpost, ‏2.15.2013
↑  Barry Bergman, "NOAA's Jane Lubchenco on 'society's wicked problems, UC Berkeley News Center, ‏10.12.2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434982605171  GND: 1310299021  ISNI: 0000 0000 6777 7704  LCCN: no98070238  NTA: 315561637  ORCID: 0000-0003-3540-5879  RERO: 02-A028876586  VIAF: 34074600   WorldCat (עם VIAF): 34074600
ג'ון מרפי (שחיין)

ג'ון ג'וזף מרפי (באנגלית: John Joseph Murphy; נולד ב-19 ביולי 1953) הוא שחיין אמריקאי בעבר. אלוף אולימפי, אלוף עולם בעל 4 מדליות, מהן 3 זהב ושיאן עולם.
ביוגרפיה

מרפי נולד בשיקגו, אילינוי. הוא למד באוניברסיטת אינדיאנה ושחה בהדרכתו של המאמן הנודע "דוק" קונסילמן, לצידו של מארק ספיץ.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1971 זכה ב-2 מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב.
ביוגרפיה > מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם דייוויד אדגר, ג'רי היידנרייך וכוכב המשחקים מארק ספיץ בשיא עולם חדש של 3:26.42 דקות, לפני ברית המועצות (3:29.72 דקות) ומזרח גרמניה (3:32.42 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.35 שניות, אחרי רולנד מאתס ממזרח גרמניה שקבע שיא אולימפי חדש של 56.58 שניות ובן ארצו מייק סטאם (57.70 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.08 שניות.
ביוגרפיה > מדליית זהב באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בבלגרד, אותה העת יוגוסלביה בשנת 1973 זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם מל נאש, ג'ו בוטם וג'ים מונטגומרי בתוצאה של 3:27.18 דקות, לפני ברית המועצות (3:31.36 דקות) ומזרח גרמניה (3:32.03 דקות).
באליפות העולם שנערכה בסנטיאגו דה קאלי בשנת 1975 זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחי שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם ברוס פורניס, ג'ים מונטגומרי ואנדי קואן בשיא עולם חדש של 3:24.85 דקות, לפני מערב גרמניה (3:29.55 דקות) ואיטליה (3:31.85 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא אליפות חדש נוסף של 3:49.00 דקות, לפני מערב גרמניה (3:51.85 דקות) ובריטניה (3:52.80 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.34 שניות, אחרי רולנד מאתס שקבע שיא אליפות חדש של 58.15 שניות ולפני מל נאש (58.38 שניות).
ברוס בביט

ברוס אדוארד בביט (באנגלית: Bruce Edward Babbitt;‏ ‏נולד ב־27 ביוני 1938) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאריזונה. כחבר המפלגה הדמוקרטית כיהן בביט כמושל אריזונה ה-16 בשנים 1978–1979 וכמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ביל קלינטון בשנים 1993–2001.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, נבחר בביט כתובע הכללי של אריזונה. הוא היה למושל אריזונה לאחר מות קודמו וסלי בולין. ב-1978 הוא ניצח בבחירות והמשיך לכהן תקופת כהונה מלאה כמושל וב-1982 הוא נבחר לתקופת כהונה נוספת. כמושל הוא התמקד ברפורמת מיסוי, בשירות הרפואי ובניהול משק המים. הוא סייע לייסד את מועצת המנהיגות הדמוקרטית, וב-1988 שאף לזכות במועמדות מפלגתו לנשיאות, אך פרש מהמרוץ לאחר סדרת ההצבעות הראשונה בבחירות המקדימות.
בשנים 1988–1992 שימש בביט כראש ליגת מצביעי השימור. לאחר שהתפנו מושבים בבית המשפט העליון של ארצות הברית ב-1993 וב-1994 שקל קלינטון למנות את בביט כשופט. לאחר שפרש מהחיים הפוליטיים היה בביט לעורך דין במשרד "לת'אם ווטקינס".
קורות חייו

ברוס בביט נולד בפלגסטף שבאריזונה, כבנם של פרנסס ב. (לבית פרי) ופול ג'יימס בביט האב. בבעלות המשפחה הייתה חנות כלבו בפלגסטף, חווה בצפון אריזונה ותחנות סחר עם האינדיאנים. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת נוטרדאם, המשיך באוניברסיטת ניוקאסל שבממלכה המאוחדת על בסיס מלגת מרשל, וסיים לימודי תואר במשפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
ב-1968 נשא בביט לאישה את הארייט "האטי" קונס. היא עבדה כעורכת דין באריזונה ובוושינגטון הבירה, ושימשה שגרירת ארצות הברית לארגון מדינות אמריקה בשנים 1993–1997, ולאחר מכן ועד 2001 כסגנית מנהל הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי.
כעורך הדין של העיתון Scottsdale Daily Progress, עבד בביט עם המוציא לאור ג'ונתן מרשל בניסוח החקיקה שהפכה ל"חוק הישיבות הפתוחות" של אריזונה, חוק שחוקק על ידי מספר מדינות בארצות הברית ומחייב לקיים ישיבות של גופים ציבוריים וממשלתיים פתוחות לקהל.