stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הזוגיות של אפס
בחינוך > בקיאות תלמידים

התרשים משמאל מתאר את אמונותיהם של ילדים על זוגיות המספר אפס, תוך כדי שהם מתקדמים מהשנה הראשונה ועד השנה השישית במערכת החינוך. הנתונים מבוססים על מחקריו של לן פרובישר, שערך סקרים בקרב תלמידי בית ספר ששפתם אנגלית. פרובישר התעניין באיך ידע על זוגיות במספרים חד-ספרתיים מתורגם להבנת זוגיות במספרים רב-ספרתיים, ואפס בלט במיוחד בתוצאות.
בסקר מקדים שערך בקרב 400 תלמידים בני שבע, 45% העדיפו זוגי על אי-זוגי כשנשאלו על הזוגיות של אפס הסקר שאחריו הציע יותר אפשרויות: אף אחד מהם, שניהם ולא יודע. בניסוי זה אחוז הילדים באותו טווח גילאים שזיהו את אפס כזוגי צנח ל-32%. הצלחה בהחלטה שאפס הוא זוגי מתחילה לזנק לרמות של בערך 50% בשנה השלישית ללימודים ועד השנה השישית בחינוך היסודי. לשם השוואה, המשימה הקלה ביותר, לזהות את הזוגיות של מספר חד-ספרתי בודד, מצליחה ב-85%.
בראיונות, פרובישר ניסה לעורר את החשיבה של התלמידים. אחד מהחניכים בשנה החמישית ללימודיו החליט ש-0 הוא זוגי מכיוון שהוא נמצא בעמודה של 2 בלוח הכפל. שני תלמידים בשנה הרביעית ללימודיהם הבינו שאפס יכול להיות מחולק ל-2 חלקים שווים. אחד נוסף טען ש"1 הוא אי-זוגי ואם אני סופר לכיוון מטה זה זוגי". הראיונות חשפו גם את התפיסות המוטעות שבבסיס התשובות הלא נכונות. תלמיד בשנה השנייה ללימודיו התייחס ל-0 כאל "כלום" וחשב שהוא לא זוגי ולא אי-זוגי, מכיוון ש"הוא לא מספר". במחקר נוסף, אנני קית' צפתה בכתה של 15 תלמידי השנה השנייה ששכנעו אחד את השני שאפס הוא מספר זוגי בהתבסס על התחלפות הזוגיות בספירה מלמעלה למטה והאפשרות לחלוקת קבוצה של אפס עצמים לשתי קבוצות שוות.
מחקרי עומק נוספים בוצעו על ידי אסתר לוינסון, פסיה צמיר, דינה תירוש, שראיינו זוג של תלמידים מצטיינים בשנה השישית ללימודיהם. אחד מהתלמידים העדיף הסברים דדוקטיביים לטענות מתמטיות, בזמן שהשני העדיף דוגמאות מעשיות. שני התלמידים תחילה חשבו ש-0 אינו אי-זוגי וגם לא זוגי, מסיבות שונות. לוינסון ושותפיה הדגימו איך ההיגיון של התלמידים שיקף את העקרונות שלהם אודות אפס וחלוקה.
דבורה לוונברג בל ניתחה את רעיונותיהם של התלמידים בשנה השלישית אודות מספרים זוגיים, אי-זוגיים ואפס, עליהם דיברו עם קבוצה של תלמידים בשנה הרביעית ללימודיהם. התלמידים שוחחו על הזוגיות של אפס, החוקים של מספרים זוגיים וכיצד עושים מתמטיקה. לטענות על המספר אפס היו צורות רבות, כמו שתוכלו לראות ברשימה מימין. בל ועמיתיה טענו שדבר זה מראה איך תלמידים יכולים "לעשות מתמטיקה בבית הספר", בניגוד לשיטת הרידוד של פתרון מכני של תרגילים.
אחד מהנושאים הנדונים במחקרים הכתובים הוא המתח בין תפיסות העולם וההגדרות של התלמידים את הזוגיות. התלמידים בשנה השישית ללימודיהם מהמחקרים של לוינסון ושותפיה הגדירו מספרים זוגיים ככפולות של 2 או מספרים המתחלקים ב-2, אך הם לא הצליחו בהתחלה להחיל את ההגדרה הזו על אפס, מכיוון שהם לא היו בטוחים איך להכפיל או לחלק אפס ב-2. המראיין לבסוף עזר להם להבין שאפס הוא מספר זוגי; התלמידים לקחו דרכים שונות כדי להגיע למסקנה הזו, תוך שהם מסתמכים על שילוב של תמונות, הגדרות, הסברים פרקטיים והסברים מופשטים.
בחינוך > בקיאות מורים

חוקרים להוראת המתמטיקה באוניברסיטת מישיגן כללו את פסוקית האמת או שקר "0 הוא מספר זוגי" בקבוצה של מעל 250 שאלות שעוצבו על מנת למדוד את הידע של המורים בתוכן של המלמדים. עבורם, השאלה הדגימה "עובדה ידועה ... שכל מבוגר משכיל צריך לדעת", ושמדובר ב"שאלה נייטרלית מבחינה אידאולוגית" שהתשובה לא משתנה בין שיטות לימוד שונות של מתמטיקה. במחקר שנערך בשנים 2000–2004 שכלל 700 מורי יסודי בארצות הברית, ביצועיהם של המורים חזו בצורה ברורה שיפור במבחנים פסיכומטריים של תלמידים שלקחו שיעורים ממורים אלו. במחקר מעמיק יותר שנעשה בשנת 2008, החוקרים מצאו בתי ספר שבהם כל המורים חשבו שאפס הוא לא מספר זוגי ולא מספר אי-זוגי, כולל מורה שהיה מופתי בכל המדדים האחרים. התפיסה המוטעית הופצה על ידי מורה למתמטיקה בבניין שלהם.
לא ידוע כמה מורים מחזיקים בתפיסות מוטעות לגבי אפס. המחקרים במישיגן לא פרסמו מידע עבור שאלות ספציפיות. בטי ליכטנברג, פרופסור לחינוך מתמטי באוניברסיטת דרום פלורידה, דיווחה במחקר מ-1972 שכאשר קבוצה של מורים קיבלו מבחן של אמת-או-שקר כולל הסעיף "אפס הוא מספר זוגי", הם מצאו אותו כ"שאלה מכשילה", כאשר שני שלישים מתוכם ענו "שקר".
בחינוך > השלכות בהוראה

מבחינה מתמטית, הוכחת העובדה שאפס הוא זוגי היא עניין פשוט של החלת ההגדרה, אך הסברים נוספים דרושים בהקשרי הוראה. אחת הבעיות נוגעת לבסיסה של ההוכחה; ההגדרה עבור "זוגי" כ"מספר שלם שהוא כפולה של 2" לא תמיד מתאימה לצורכי ההוראה. תלמידים בשנים הראשונות ללימודיהם לא תמיד ידעו מה ההגדרה של "מספר שלם" או של "כפולה", ואפילו רבים יותר לא ידעו כיצד לכפול ב-0. בנוסף, הצהרה של הגדרת הזוגיות עבור כל המספרים השלמים יכולה להראות מעט כמו קיצור עקרוני שרירותי אם המספרים הזוגיים שנבחנו עד כה היו רק חיוביים. דבר שיכול לעזור הוא הכרה בכך שכפי שהעיקרון של מספרים מורחב ממספרים חיוביים שלמים לכך שיכלול גם את אפס והמספרים השליליים, תכונות של אותם מספרים כמו זוגיות יכולים להיות מורחבים בצורות שאינן מובנות מאליהן.
הקשרים יומיומיים

הסכמה שאפס הוא מספר זוגי נכללת גם בקיצוב לפי זוגיות שנהוג בעתות מחסור, למשל קביעה שמכוניות יוכלו לנהוג או לתדלק רק כל יום שני, בתלות במספר האחרון על לוחית הרישוי של הרכב. חצי מהמספרים בטווח מסתיימים ב-0, 2, 4, 6 ו-8, והחצי האחר ב-1, 3, 5, 7, 9, ולכן זה הגיוני לכלול את 0 בקבוצת המספרים הזוגיים. למרות זאת, ב-1977, מערכת הקיצוב בפריז הביאה לבלבול: בימים עבור מספרים אי-זוגיים בלבד, המשטרה נמנעה מלקנוס כלי רכב שלוחות הרישוי שלהם הסתיימו ב-0 מכיוון שהם לא ידעו ש-0 הוא מספר זוגי. על מנת למנוע בלבול שכזה, המחוקק הרלוונטי לעיתים קובע ש-0 הוא מספר זוגי; חוקים כאלו כבר עברו בניו סאות' ויילס ובמרילנד.
בכלי שיט של חיל הים האמריקאי, תאים זוגיים נמצאים תמיד בצד השמאלי, אך המספר אפס שמור לתא הנמצא באמצע. משמע, מספרי התאים משמאל לימין הם: 6-4-2-0-1-3-5. במשחק רולטה, המספר אפס לא נחשב כזוגי או כאי-זוגי, מה שנותן לקזינו יתרון במקרי הימור על זוגיות התוצאה.
המשחק זוג או פרט מושפע גם הוא: אם שני השחקנים בוחרים אפס אצבעות, סך כל האצבעות הוא אפס, אז השחקן של זוג מנצח. חלק מהמדריכים למורים מציעים ללמד ילדים את המשחק על מנת להכיר להם את הרעיון ש-0 ניתן לחלוקה ב-2.
הערות שוליים

↑  דוגמה: A question around zero , The Math Forum
↑  Dickerson, David S; Pitman, Damien J (ביולי 2012),  Tai-Yih Tso (ed.), "Advanced college-level students' categorization and use of mathematical definitions" (PDF), Proceedings of the 36th Conference of the International Group for the Psychology of Mathematics Education, 2: 187–195 {{citation}}:  (עזרה), p. 191
↑  אלו הזמנים הקבועים במערכות החינוך בארצות הברית, בקנדה, בבריטניה, באוסטרליה ובישראל.
↑  Frobisher, Len (1999),  Anthony Orton (ed.), Primary School Children's Knowledge of Odd and Even Numbers, London: Cassell, pp. 31–48
↑  התוצאות הן מסקרים שנערכו באמצע עונת הקיץ בממלכה המאוחדת ב-1992.
↑  Levenson, Esther; Tsamir, Pessia; Tirosh, Dina (2007), "Neither even nor odd: Sixth grade students' dilemmas regarding the parity of zero", The Journal of Mathematical Behavior, 26 (2): 83–95, doi:10.1016/j.jmathb.2007.05.004
↑  Ball, Deborah Loewenberg; Hill, Heather C.; Bass, Hyman (2005), "Knowing Mathematics for Teaching: Who Knows Mathematics Well Enough To Teach Third Grade, and How Can We Decide?" (PDF), American Educator, נבדק ב-16 בספטמבר 2007 {{citation}}:  (עזרה), pp. 14–16
↑  Lichtenberg, Betty Plunkett (בנובמבר 1972), "Zero is an even number", The Arithmetic Teacher, 19 (7): 535–538 {{citation}}:  (עזרה), p. 535
בקופסה עם המספר 0 אין עצם אדום, שלא מצוות לעצם אחר.
אחוזי תגובות על פי שכבת גיל
מוצא

ערך זה עוסק בשכונה בירושלים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

שכונת מוצא
 מידע
 עיר:  ירושלים
 תאריך ייסוד:  1894
 מייסדים:  ארגון "בני ברית" יהושע ילין שמואל ברוזה
 קואורדינטות:  31°47′38″N 35°10′06″E﻿ / ﻿31.79391944°N 35.16845833°E﻿ / 31.79391944; 35.16845833
 שכונות נוספות בירושלים
  (למפת ירושלים מוגדלת) מוצא(למפת ירושלים רגילה) מוצא(למפת הרי ירושלים רגילה) מוצא(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מוצא he
 
בתי שכונת מוצא המודרנית במבט מכיוון "סיבוב מוצא"
תיאור אוהד של מתיישבי מוצא בעיתון הצבי, 1908
תמונה מימין: הדרך לירושלים - עד היום : בצד שמאל המבנה: תמונה משמאל חגיגת תושבים בשנים 1893–1895
משק ברוזה, 1912
מוצא (או מוצא תחתית) היא שכונה בירושלים הממוקמת בהרי ירושלים, בפאתיה המערביים של הבירה, בסמוך לנחל שורק, בגובה ממוצע של 580 מטר מעל פני הים, בעבר הייתה מושבה חקלאית עצמאית, ובשנת 1993 צורפה לשטח השיפוט של ירושלים.
המושבה נוסדה בשנת 1894 על ידי הארגון היהודי "בני ברית" כיישוב חקלאי יהודי מבודד על הדרך מירושלים ליפו, כארבעה קילומטרים מערבית לירושלים, בסמוך לכפר הערבי קאלוניה, ששימר בשמו את היישוב הרומי "קולוניה אמאוס". החל משנת 1933, עם הקמתו של מושב העובדים מוצא עילית, שונה שם המקום מ"מוצא" ל"מוצא תחתית", ובשנת 1993 צורפה מוצא תחתית לירושלים.
היסטוריה

בחפירות ארכאולוגיות שונות נערכו בסביבות היישוב החל משנת 1973 ועד שנת 2019 נמצאו שרידי יישוב מתקופות שונות. בעיקר באזור המכונה "תל מוצא", ליד בית הכנסת העתיק מוצא, המצוי היום מדרום לכביש 1 - כביש ירושלים-תל אביב.
היסטוריה > התקופה האפיפלאוליתית

בחפירת הצלה שנערכה בשנת 2000, כחלק מעבודות להנחת צינור מים, נמצאו שרידים מהתקופה האפיפלאוליתית בעומק של כ-4 מטר, בשכבה של אדמת טרה רוסה המונחת היישר על סלע האם. בין השאר נמצאו כלי צור, גרעינים, נתזים ומיקרוליטים האופייניים לתרבות הכבארית.
היסטוריה > התקופה הנאוליתית

לראשונה התגלו באזור, בשנת 1927, ממזרח למוצא עילית כלי צור מן מהתקופה הנאוליתית בארץ ישראל, בגדה המערבית של נחל שורק. בשנת 2000, נמצאו שרידים של שכבת יישוב מהתקופה הנאוליתית הקדם-קרמית ב' (8500-7000 לפסה"נ) מעל השכבה האפיפלאוליתית. שכבה זו כללה רצפת עפר כבוש עם ארבעה מוקדים שהכילו צור לרבות פסולת, גרעינים וכלים וכן כלי עצם ועצמות בעלי חיים. ממצא יחיד במינו הוא מקדח הנתון בידית עצם חלולה.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בשנת 2012, נחשפו שרידיהן של שתי שכבות מן התקופה הנאוליתית הקדם–קיראמית ב'. השכבה התחתונה מבין השתיים מיוחסת לחלקה הקדום של התקופה, והניבה מספר פסלונים אנתרופומורפיים וזואומורפיים, ביניהם צמד פסלוני בעלי חיים שנתגלו בסמיכות זה לזה. פסלון אחד, עשוי מאבן גיר קשה, עוצב בדמות ראם בעל קרניים מפותלות. הפסלון השני עוצב בדמות שור בר, והוא עשוי מאבן דולומיט. לפסלונים חשיבות רבה בחקר חיי הדת והפולחן של החברות הפרהיסטוריות המאוחרות בארץ ישראל. החברה שיצרה את הפסלונים התקיימה בתקופה שבה חל המעבר להתיישבות קבע ולכלכלה המבוססת על חקלאות ועל בעלי חיים מבויתים.
כחלק מהעבודות שמבצעת חברת נתיבי ישראל לסלילת כביש 16, נערכה חפירת הצלה על ידי רשות העתיקות בעמק מוצא, בה נחפרו 300 ריבועי חפירה בגודל של חמישה על חמישה מטרים כל אחד. במקום התגלה כפר מהתקופה הנאוליתית בארץ ישראל ונחשפו עשרות מבנים בשטח של כ–200 דונם, זהו יישוב הנאוליתי הגדול ביותר שהתגלה בארץ ישראל.
היסטוריה > תקופת הברונזה

בשנת 1973 חפר הארכאולוג עמנואל אייזנברג שרידי יישוב מתקופת הברונזה הקדומה.
היסטוריה > תקופת הברזל: מקדש מוצא

בשנים 1993–2003 נערכו שלוש עונות חפירה שבהן נחפר שרידי יישוב מתקופת הברזל 2א', בערך מהמאה התשיעית לפנה"ס. בשנת 2012, במהלך חפירה ארכאולוגית שנערכה לרגל שדרוג כביש 1, נחשף מקדש וכלי פולחן מתקופה זו, כלומר זהו אתר פולחן שהתקיים לצד המקדש המרכזי בירושלים בתקופת בית ראשון.
המקדש שהתגלה במוצא היה גדול לפחות כמו מקדש שלמה ושרד גם לאחר חורבן הבית. חוקרים ישראלים סבורים כי במקדש הונהג פולחן מעורב, יהודאי ואלילי, ומצביעים על דמיון אדריכלי למקדש בירושלים. עם זאת, לא ברור כיצד השתלב המקדש עם הממלכה הירושלמית.
לאחר חשיפה חוזרת של המקדש בשנת 2019, הציע החוקר עודד ליפשיץ כי קריית יערים המקראית היא בעצם במוצא, והזיהוי הביזנטי הנוכחי שלה שגוי.
היסטוריה > התקופה הרומית

יוסף בן מתתיהו מספר שאחרי נפילת מכוור העניק אספסיאנוס קרקע בקרבת ירושלים לשמונה מאות ותיקי הצבא הרומאי:
"הוא החזיק באדמת הארץ כברכושו הפרטי, למעט השטח שנתן לשמונה מאות חיילים למושב לאחר שסיימו את שירותם הצבאי; אדמות אלה היו באמאוס, מרחק שלושים ריס מירושלים."
מוצא (קולוניה) הייתה מן הסתם אחת מתוך קהילות רבות של ותיקי צבא שנקראו 'קולוניה' ללא מעמד של עיר, היא נוסדה במרחב החקלאי הפורה ביותר באזור. ישעיהו פרס מציין כי בעת סלילת הכביש העוקף את הקסטל חשפה מחלקת העתיקות המנדטורית בית מרחץ בלא פרטים נוספים. על אחת מטביעות חותם של הלגיון העשירי פרטנסיס מאוסף רייפנברג נאמר כי מקורה במוצא, אך הדבר אינו ודאי.
התלמוד הבבלי מעיד כי כבר בזמן בית שני הייתה מוצא פטורה ממס. אפשר לשער כי הפטור נבע בגלל עיסוקם בגידול מסיבי של ערבות לצורכי בית המקדש, כמתואר שם בגמרא, גידול שאינו רווחי אך כרוך בטרחה ובהוצאות.
היסטוריה > התקופה הצלבנית עד התקופה העות'מאנית

בתקופה הצלבנית נודע היישוב בשם "קאלוני" (Qalonie) והוקם שם מבנה, אשר על שרידיו הוקם חאן בשנת 1871. במפקד העות'מאני שנערך בשנת 1596 מנה הכפר 110 תושבים, ושילם מיסים על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, וכוורות דבורים. באזור עדיין קיימות טראסות מלאכותיות רבות, בהן גדלים עצי זית עתיקים (מהם קיבל המושב בית זית, שיושב על אדמות חקלאיות שהיו של קאלוניה, את שמו), ושדות שעורה.
היסטוריה > הקמת המושבה

חלקות הקרקע הראשונות נקנו בשנת תר"ך (1860) על ידי דוד ילין (הראשון), יוצא העיר לומז'ה שבפולין, ושאול יחזקאל-יהודה, בן למשפחה מיוחסת מבגדאד. יהושע ילין, בנו של דוד, היה בן 16 בעת ביצוע הרכישה והיה נשוי כשלוש שנים לשרח, אחותו של שאול. השניים רכשו כרם זיתים בכפר הערבי קאלוניה. בכרם הייתה חצובה מערה בסלע אשר ממנה נבע מעיין. המקום תאם את ציפיות הקונים: אוויר צח ונעים ומים קלים ומתוקים וכן שלושה מעיינות גדולים, יחידים בסביבה. המקום היה לנקודת משיכה ל"ישמעאליים" (ערבים) שבאו לנפוש בו. הייתה גם חשיבות לעובדה שהשטח המוצע למכירה היה בצד הדרך הראשית בין ירושלים ליפו.
לביצוע הרכישה נעזרו בקונסול הבריטי ג'יימס פין, אשר מצא את השיטה שתאפשר לשלטון העות'מאני לאשר את הקנייה. כאשר התבשרו תושבי המקום על העסקה, הם הציעו חלק מהאדמות שהיו לרשותם למכירה. השנה הייתה שנת בצורת. חלק מתושבי הכפר נטשו אותו לעבר הירדן או לחורן שבסוריה, ולנשארים היה כדאי למכור את האדמה שנמסרה להם. כך נרכש כל השטח המכונה "ארד' אל-בזוניה". החזקה בחלקה עברה לידי היהודים, וגדר אבנים הוקמה מסביבה.
יהושע ילין מציין כי חאג' מוסטפא אבו גוש מהכפר הערבי אבו גוש "משל על כל תושבי הכפרים בסביבות ירושלים לצד צפון, העלים עינו ולא הפריע לנו ממעשינו". ב-1871 הקים ילין על החלקה חאן, בבניין שבימינו הוא בית הכנסת של מוצא. היות שמוצא הייתה לתחנה חשובה לשיירות שנעו בין יפו לבין ירושלים, הפעלת החאן נחלה הצלחה, וגם מוסטפא אבו גוש היה שותף בחלוקת הרווחים.
בשנת 1890, לאור התעניינות יהודים בקניית אדמות באזור מוצא, שלא עלתה יפה, הצליח ילין לרכוש 184 דונם נוספים, אותם מכר לחובבי ציון ולחברה שנקראה "חיבת הארץ". כעבור שלוש שנים קנתה את הקרקעות הללו לשכת ירושלים של הארגון היהודי בני ברית, אשר החליטה ליישב את האדמות בחקלאים מצטיינים שהוכיחו את כישוריהם, ולהקים במקום מושבה. בשנת 1894 הושלמה רכישה נוספת של אדמות על ידי ארגון בני ברית שאיפשר למתיישבים לרכוש את נחלותיהם בתשלומים לתקופה ארוכה, והמושבה נוסדה על שטח של כ-1,000 דונם משני צידי הדרך מירושלים ליפו. בין המתיישבים הראשונים היו יצחק ולאה כהן, שמואל ברוזה ומשפחת מקלף (משפחת הוריו של מרדכי מקלף, לימים הרמטכ"ל השלישי של צה"ל). בשנת 1910 עבר משבר על המקום ומתוך 12 משפחות שהיו בו עזבו חמש. גם המורה עזב.
את ילדי מוצא לימד הסופר והחוקר משה דוד גאון (אביהם של בני גאון והזמר יהורם גאון).
היסטוריה > מאורעות תרפ"ט

במאורעות תרפ"ט הותקף היישוב, למרות יחסי הידידות בין המשפחות היהודיות ובין התושבים הערביים בסביבה. בהתקפה זו נרצחו כמעט כל בני משפחת מקלף - האב אריה לייב, האם בתיה חיה, הבן משה, הבנות מינה ורבקה, ושני אורחים מתל אביב - הרב שלמה זלמן שך ודוד גלצר. שלושה ילדים הצליחו להימלט - מרדכי, חיים וחנה. לאחר מכן ננטשה המושבה לתקופה של כשנה, ובהמשך יושבה מחדש. בשנת 1933 הוקם הכפר הסמוך, מוצא עילית, על ידי בני מוצא ומתיישבים נוספים מירושלים.
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה

בשנת 1956 החלה הקרן הקיימת לישראל לנטוע את יער ירושלים על ההר שמעל המושבה. ביער ניטעו כמיליון עצים, בעיקר עצי אורן. בשנת 1962, הורחבה המושבה והוקמה בה שכונת וילות בשם "רמת מוצא". בשנת 1976 פרץ סכסוך בין תושבי השכונה לזמר יהורם גאון שביקש להקים במקום מועדון ומסעדה בניגוד לתוכנית המתאר. הסכסוך הגיע לדיון בבית המשפט העליון, שפסק לטובת התושבים. בשנות ה-80 נבנו בשכונה גם בתי דירות מדורגים על המדרון. בשנת 2000, הופקעו חלק מקרקעות המושבה לצורך הקמת מחלף מוצא.
הדרך הרומית

ממזרח למושבה עולה דרך תלולה ומפותלת לשכונת גבעת שאול, שליד הר המנוחות. העלייה המפותלת נקראת "מעלה הרומאים". מהלכה הוא כ-3 ק"מ תוך עלייה של 200 מטר. ניתן להבחין בתוואי המפורט של הדרך במפת PEF משנת 1880. בימי המנדט הבריטי היה מקובל על תנועות הנוער לעלות לירושלים בדרך זו, שהמחישה את ה"עלייה" לירושלים. כיום, חלק גדול מהדרך אינו קיים יותר.
יהודה זיו, חוקר ארץ ישראל, כותב כי המעלה הרומאי שימש את העולים לירושלים עד סוף המאה ה-19. רק אז, נסללה על ידי הטורקים הדרך העוקפת היום את הר המנוחות.
בימי מלחמת העצמאות היה הכביש לירושלים תחת שליטה של תותחני הלגיון הערבי שהיו מוצבים בנבי סמואל. המעלה הקדום שימש את התחבורה העולה לירושלים.
בית חרושת לרעפים

מהכביש הראשי, כביש ירושלים-תל אביב, ניתן לראות מבנה גדול אשר שימש בעברו כבית חרושת לרעפים. זהו בית החרושת לרעפים ולבנים שייסד יחיאל-מיכל שטינברג, שהיה ממייסדי מוצא, בסוף המאה ה-19. בית חרושת זה היה אחד מן הראשונים בתעשיית הקרמיקה בישראל. בית זה כונה בפי כל "הבית האדום". בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוסב המבנה לפרויקט מגורים מטופח. הבית הצמוד לבית האדום שהוכרז "מבנה לשימור" הוא בית אחיו - בית ירחמיאל שטינברג, הנמנה גם הוא עם מייסדי המושבה והיה ראש הכפר בתקופת הטורקים והמנדט. הבית הכיל את "יקב שטינברג". (המבנה פורק במרץ - אפריל 2010 מתוך כוונה לבנות במקום מרכז מסחרי. היזם התחייב בדיוני הוועדה בכנסת בראשות זבולון אורלב להקימו בהעתק מדויק בקדמת המגרש מתוך כוונה לשמר את אופי המבנה, להציג תערוכת קבע במקום ועם זאת, להופכו למסעדה). ירחמיאל, שידוע היה בכינוי "הצדיק ממוצא", לא נטש את מוצא בפרעות תרפ"ט ואף לא בקרבות מלחמת העצמאות.
בית חרושת אחר היה זה שתיארה איטה לוין.
איטה ילין מספרת כי אביה, יחיאל מיכל פינס, יחד עם יהושע ילין, הקימו את בית החרושת בשנת תר"מ (1880). המומחה לייצור הרעפים היה צעיר ירושלמי בשם אלטר גרינברג, אשר נסע לפריז ללמוד את העבודה. את הרעפים שנוצרו כינו בשמו, ביידיש "אלטער צ'רפ" - היות שהן היו נשברות בקלות. כנראה זו הייתה הסיבה העיקרית לכך שבית החרושת פעל רק כשנתיים.
מקור השם

מקובל לזהות את המקום עם היישוב מֹּצָה המוזכר בספר יהושע (י"ח, כ"א-כ"ח) בתור נקודת גבול בין נחלת שבט יהודה לנחלת שבט בנימין. וכך מתוארת נחלת שבט בנימין:
"וְהָיוּ הֶעָרִים לְמַטֵּה בְּנֵי בִנְיָמִן לְמִשְׁפְּחוֹתֵיהֶם: יְרִיחוֹ וּבֵית-חָגְלָה... וּבֵית הָעֲרָבָה ... וּבֵית-אֵל... וְעָפְרָה... וָגָבַע... גִּבְעוֹן ...וְהַמִּצְפֶּה וְהַכְּפִירָה, וְהַמֹּצָה...וְצֵלַע הָאֶלֶף וְהַיְבוּסִי הִיא יְרוּשָׁלִַם."
הזיהוי המשמעותי ביותר הוא לפי המובא בתלמוד בבלי ובתלמוד ירושלמי על הבאת ערבות ממוצא ועל המושבה הרומאית קולוניה. המקום היחידי שבו יש ערבות בכמות גדולה באזור הוא ליד המעיין המצוי ליד בית הכנסת. וכך כותב התלמוד הירושלמי:
משנה: "מצות ערבה כיצד מקום היה למטה מירושלים ונקרא מוצא ויורדין לשם ומלקטין משם מורביות של ערבה ובאין וזוקפין אותן בצידי המזבח וראשיהן כפופין על גבי המזבח... רבי אליעזר אומר ליה ולך מזבח ליה ולך מזבח..".
גמרא: "מהו מוצא ממצייא? אמר רבי תנחומא קלונייא הוה שמה".
ובתלמוד הבבלי:
משנה: "מצות ערבה כיצד? מקום היה למטה מירושלים ונקרא מוצא יורדין לשם ומלקטין משם מורביות (=קבוצת ענפים) של ערבה ובאין וזוקפין אותן בצדי המזבח וראשיהן כפופין על גבי המזבח.".
גמרא: "תנא מקום קלניא הוה ותנא דידן מ"ט קרי ליה מוצא איידי דמיפק מכרגא דמלכא קרי ליה מוצא (=שם המקום הוא קלניא. ומדוע קראו התנא מוצא? כיוון שהמקום פטור ממס המלך קרא לו מוצא).
ראו גם

בית הכנסת העתיק מוצא - על בית הכנסת בסיבוב מוצא, כביש ירושלים-תל אביב - במוצא תחתית ועל מוצא המקראית.
בית ילין (מוצא) - על בית יהושע ילין, מבתיה ההיסטוריים של מוצא המשמש כיום כמרכז מבקרים ומוזיאון לתולדות ההתיישבות באזור.
מוצא עילית - מושב והיום יישוב עירוני
ארזה - מתחם בית הבראה לשעבר. בו שרידי ה"ארז" שהרצל נטע בשנת 1898
משק ילדים מוצא - מוסד ילדים שהיה במוצא בשנים 1943 - 1947
קאלוניה - הכפר הערבי הסמוך שממנו רכשו מקימי המושבה את הקרקע
עמק מוצא- העמק שבו הוקמה המושבה
לקריאה נוספת

רבקה אלפר, המתנחלים בהר, תש"ד, הוצאה מחודשת: אריאל, ירושלים תש"ס.
שמואל אביצור, ממציאים ומאמצים (ע' 82 - 89), יד יצחק בן-צבי - מוזיאון הארץ, 1986.
יהודה זיו, "שבע שמות ל"שבע האחיות", בתוך: ד"ר יעקב אשל (עורך) מחקרי יהודה ושומרון קובץ י"ב, המכללה האקדמית יהודה ושומרון אריאל, 2003
יהושע ילין, 'קנית אדמת מוצא בשנת תר"ך (1860)', במאמר "גידול היישוב היהודי בירושלים 1834 - 1863", (בתוך) אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל - כרך א, פרק י"ג
מאיר ברוזה וצרי ברוזה, מוצא - סיפור ארץ ישראלי, כנה ירושלים, 1994
רן אהרנסון, "מוצא", בתוך: לכו ונלכה, סיורים במושבות העלייה הראשונה, הוצאת יד בן-צבי, ירושלים 2004
אהרון אבן חן, "האגסים היפים של ברוזה", בתוך: חתונה בצידון, הוצאת מסדה, 1972
יחזקאל ניסנוב

| --- | --- |

 לידה:  1886 בוינקסק (טמיר חאן שורה), דאגסטן האימפריה הרוסית
 נהרג:  23 בפברואר 1911 (בגיל 25 בערך) ארץ ישראל האימפריה העות'מאנית
 תאריך עלייה:  1906
 כינוי:  חצקאלה
 השתייכות:  בר גיורא  השומר
 תקופת הפעילות:  1907–1911 (כ־4 שנים)
 תפקידים בשירות
 שומר
 תפקידים אזרחיים
 חלוץ
קברו של יחזקאל ניסנוב בחלקת השומר בבית הקברות של כפר גלעדי
יחזקאל ניסנוב (1886 – 23 בפברואר 1911) היה ממקימי הארגונים בר גיורא (1907) והשומר (1909), מחלוצי העלייה השנייה.
חייו

נולד בשנת 1886 לשושנה ושמעון, יהודים הרריים בעיר טמיר-חאן-שורה בדאגסטן שבצפון הקווקז. גדל במשפחה דלת אמצעים ולכן נאלץ לצאת לעבודה כבר בילדותו.
בגיל שלוש-עשרה יצא לבאקו בירת אזרבייג'ן במטרה ללמוד את מקצוע התפירה אצל חייט יהודי. בהשפעת חבריו, פועלים במקצועם, הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. מאוחר יותר, כשעמד על כך שאין עתיד ליהודים בגולה, עבר לאגודת פועלים יהודית – "פועלי ציון" והיה ער לאירועים שהתרחשו בארץ ישראל.
אחרי מסע-תלאות של שנה, ב-1906, עלה לארץ ישראל יחד עם חברו צבי בקר. הוא הגיע לחיפה ומשם צעד ברגל לזכרון יעקב. השתתף באספת הייסוד של הארגון "בר גיורא" ושל "השומר" – והיה פעיל מרכזי בארגון.
ב-1908 נשא לאישה את רבקה ולאחר הנישואין עבר הזוג לגליל ושם עסקו בעבודת אדמה, בשמירה וגם ברכישת קרקעות. כשנקנתה אדמת פולה (הקואופרציה מרחביה) נשלחו לשם לסייע בעבודה ובשמירה.
ביום 23 בפברואר 1911 יצאו יחזקאל וצבי נדב ממרחביה בעגלה ליבנאל לחלק נשק במושבות הגליל. בדרך בין מרחביה לבית-גן נרצח יחזקאל בקרב-אקדחים עם כנופיה ערבית שהתקיפה אותם ממארב. הוא הובא לקבורה ביבנאל ומשם הועברו עצמותיו לבית הקברות של חללי "השומר" בכפר גלעדי. שבוע לאחר שנרצח נולדה בתו ואלמנתו רבקה קראה לה על שמו יחזקאליה. רעייתו רבקה (1889–1940) נקברה אף היא באותו בית קברות.
בדברים לזכרו נאמר בין השאר: "שתקן מטבעו היה, ממעט בדיבורים ומצניע לכת. בשמירה העברית ראה חזות הכול ובפשטותו וצניעותו השיג את אשר אחרים לא השיגו בחריפות מוח ובוויכוחי סרק. הנשק וזקיפות הקומה היו בשבילו, בן קווקז, דברים מובנים מאליהם. כמה כוחות נפש שכנו באדם זה, כמה עדינות ושקט. כה חביב היה על כולנו".
שני אחיו של יחזקאל הצטרפו אף הם לארגון השומר: צבי ניסנוב ויהודה ניסנוב.
לקריאה נוספת

יעקב יערי-פולסקין, חולמים ולוחמים, 1922
אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, ירושלים, תש"ז.
הערות שוליים

↑  טקס הנישואין נערך בנווה צדק
↑  זלמן אסושקין וציפורה זייד, רבקה ניסנוב, דבר, 3 בפברואר 1941
↑  סיפור חייו של יחזקאל ניסנוב, באתר "נזכור את כולם" של משרד הביטחון, ראה בקישור חיצוני.
↑  לא נכלל במהדורה נוספת של הוצאת מזרחי-1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011340227605171  VIAF: 827165709998449380008   WorldCat (עם VIAF): 827165709998449380008
מאיר חזנוביץ

מאיר חזנוביץ'
אנשי השומר בכפר גלעדי. משמאל לימין: מאיר חזנוביץ', יהודה פרוסקורובסקי, יוסף נחמני, גד אביגדורוב, צבי בקר, ישראל גלעדי ויצחק נדב
אנשי השומר
מימין לשמאל: מאיר חזנוביץ, שמואל הפטר, יוסף נחמני, יצחק נדב
קברו של מאיר חזנוביץ' בחלקת השומר בבית הקברות של כפר גלעדי
קברו של מאיר חזנוביץ' במרחביה (על אף שהחלל הועבר לכפר גלעדי)
מאיר "מאירק'ה" חזנוביץ' (1890 - 20 במאי 1913) - מאנשי העלייה השנייה וממייסדי הארגונים בר גיורא והשומר.
ביוגרפיה

חזנוביץ' נולד ב-1890 במינסק שברוסיה למשפחה ענייה. אם המשפחה עסקה בהכנת סיגריות. למד בתלמוד תורה ובהתבגרותו עבר לבאקו שבקווקז שם עבד כשוליה בבתי מלאכה לסנדלרות ולחייטות. בעיר פגש את יחזקאל ניסנוב וצבי בקר שגם הם באו ללמוד מלאכה בעיר. בבאקו החל להיות פעיל בתנועת נוער ציונית ובמקביל הצטרף לקבוצת הגנה יהודית. בפרעות שפרצו לאחר מהפכת 1905 הגן עם הקבוצה על יהודי העיר. ב-1906 עלה ארצה במסגרת העלייה השנייה והחל לעבוד בחקלאות במושבות במרכז והצפון.
בספטמבר 1907 נערכה פגישה חשאית בביתו של יצחק בן-צבי שביפו והוחלט בה על יסוד ארגון בר גיורא וחזנוביץ' נכלל בין החברים בו. לראש הארגון נבחר ישראל שוחט והוא וחבריו עברו ל"קולקטיב" שבחוות סג'רה שם פעלו על מנת להחליף את השמירה. חזנוביץ עצתו נשלח משם לשמור בחוות כנרת. ב-1908 נשלח לשמור במצפה.
ב-12 באפריל 1909 נוסד ארגון השומר וחזנוביץ' היה בין מייסדיו. לאחר הקמת הארגון עבר לשמור על סג'רה. באותן שנים למד את השפה הערבית ואת מנהגי ערביי הגליל ואף התלבש כמותם וזכה על כך להערכה רבה מהם.
בתחילת 1910 מונה לנהל את השמירה בסג'רה ובית-גן ולקראת סופה עבר לשמור בחדרה. ב-1911, לאחר כשנה בחדרה, עבר לשמור ברחובות. ב-14 בספטמבר 1912 נערכה ברחובות האספה הרביעית של ארגון השומר ואחריה נערכה חתונה למספר חברי השומר ובניהם גם לחזנוביץ ובחירת ליבו סוניה גורדין.
לאחר החתונה עבר הזוג לשמור במרחביה. ב-18 במאי 1913, במהלך אחת מהפעולות נגד ערביי הסביבה נפגע מירי של שומר אחר (משה שר) נפצע קשה, הובא לבית חולים בנצרת שם נפטר. הובא לקבורה במרחביה ולאחר שנים הועבר ארונו לבית הקברות בכפר גלעדי.
כשנפטר הייתה אשתו בחודש השמיני וכששמעה על מותו הפילה את הוולד.