stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניסון

אוּניסוֹן (באנגלית unison; באיטלקית unisono), מרווח בן "אפס טונים" בין שני צלילים (כלומר - צליל זהה). נקרא לפעמים גם פרימה זכה. כאשר שני כלים (או יותר) "מנגנים באוניסון" הם מנגנים את אותה המנגינה בו-זמנית.
השימוש באוניסון במוזיקה נרחב מאוד, ונעשה בו שימוש בכל התקופות ובכל התרבויות. לא ידועה תרבות שלא נהוגה בה שירה או נגינה באוניסון.
בתזמורות סימפוניות מנגנים בדרך כלל כל כלי-הקשת מאותה הקבוצה (כלומר, כל הכינורות הראשונים, כל הכינורות השניים, כל הוויולות וכו') באוניסון. בכתיבה תזמורתית מקובל לכתוב באוניסון לצירופים שונים של כלים ובכך להרחיב את הרפרטואר הצלילי של התזמורת.
מלחינים רבים עשו שימוש בנגינה או שירה באוניסון, והצליל הגדול והפתוח של האוניסון משמש לעיתים קרובות כ"אפקט מיוחד" במוזיקה קלאסית, במיוחד במוזיקה להרכבים גדולים. דוגמה אופיינית היא ארבע תיבות הפתיחה של היצירה "מוזיקת לילה זעירה" מאת מוצרט, בהן מנגנת רביעיית המיתרים כולה באוניסון, בשלוש אוקטבות, והאוניסון בה יוצר תחושה "מלכותית". כאשר סקציה אחת (כלומר כלי קשת, כלי נשיפה) מנגנת אוניסון, היא לא מנגנת באותו גובה של צליל בדיוק, אלא במרווחים של אוקטבות.
אוניסון בתזמורת כלי קשת
ראו גם

מונופוניה
אירופה, המזרח התיכון ואפריקה

אירופה, המזרח התיכון ואפריקה מסומנים על המפה העולמית
אירופה, המזרח התיכון ואפריקה (באנגלית: Europe, the Middle East and Africa ובראשי תיבות: EMEA) הוא אזור גאוגרפי המהווה יחידה ניהולית אחת בתאגידים רב-לאומיים רבים, ובמיוחד כאלה שבסיסם בארצות הברית. החלוקה המקובלת של העולם בתאגידים אלה היא:
אמריקה (AMER)
צפון אמריקה (NORAM)
אמריקה הלטינית (LATAM)
אירופה, המזרח התיכון ואפריקה (EMEA)
אסיה הפסיפית ויפן (APAC או APJ)
חברות רבות מפרידות את עסקיהן במערב אירופה לאזור נפרד, תוך שינוי שמו של אזור EMEA ל-EEMEA 
‏
(Emerging Europe, Middle East, and Africa).
ישראל, הנמצאת במזרח התיכון, נכללת אף היא ב-EMEA.
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איילט בגדאד

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 עיר בירה:  בגדאד
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:  כיבוש בגדאד
 הקמה:  1535
 פירוק:  חוק הווילאייטים
 פירוק:  1864
 ישות קודמת:  האימפריה הספווית האימפריה הספווית הסולטנות הממלוכית הסולטנות הממלוכית
 ישות יורשת:  האימפריה העות'מאנית וילאייט בגדאד
 
איילט בגדאד (בטורקית עות'מאנית: ایالت بغداد) היה איילט של האימפריה העות'מאנית שמרכזו בבגדאד. שטחו המדווח במאה ה-19 היה 62,208 מילים רבועים (161,120 קילומטרים רבועים).
היסטוריה

שאה אסמאעיל הראשון מהאימפריה הספווית כבש את אזור בגדאד מאק קויונלו בשנת 1508. לאחר ההשתלטות הספווית הפכו המוסלמים הסונים, היהודים והנוצרים למטרות רדיפה, ונהרגו בשל היותם כופרים. בנוסף הורה שאה איסמעיל על השמדת קברו של אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה, מייסד האסכולה החנפית, אליה השתייכו העות'מאנים.
בשנת 1534 נכבשה בגדאד על ידי האימפריה העות'מאנית, ואיילט בגדאד הוקם בשנת 1535.  בין השנים 1623–1638 נכבש המחוז שוב בידיים פרסיות. הוא נכבש מחדש באופן נחרץ על ידי העות'מאנים בשנת 1638, והוסכם על החזרתו לידיים עות'מאניות בהסכם זוהאב ב-1639.
במשך זמן מה הייתה בגדאד העיר הגדולה ביותר במזרח התיכון. העיר ראתה התחדשות יחסית בחלק האחרון של המאה ה-18 תחת שלטון ממלוכי אוטונומי ברובו. השלטון העות'מאני הישיר הוחזר על ידי עלי רידהא פאשה בשנת 1831. בשנים 1851–1852 ובין השנים 1861–1867, נשלטה בגדאד, תחת האימפריה העות'מאנית, על ידי מחמד נאמיק פאשה. האנציקלופדיה של נוטל מדווחת על אוכלוסיית בגדאד בשנת 1907 שמנתה 185,000 נפש.
חטיבות מנהליות

סנג'קים של איילט בגדאד במאה ה-17:
| --- | --- |
שבעה מתוך שמונה עשר הסנג'קים באיילת זו חולקו לזיאמים וטימארים:  סנג'ק אל-חלה  סנג'ק זנג-עבאד  סנג'ק ג'באזר  סנג'ק רומיה  סנג'ק ג'אנגולה  סנג'ק קארה-טאג  [שם הסנג'ק השביעי חסר]: לאחד עשר הסנג'קים האחרים לא היו זיאומטים או טימארים והם היו לגמרי בשליטת מושליהם:  סנג'ק טרטנג  סנג'ק סאמוואט  סנג'ק ביאט  סנג'ק דרנה  סנג'ק דה-באלאד  סנג'ק אבסט  סנג'ק קרנה-דה  סנג'ק דמיר-קאפו  סנג'ק קראניה  סנג'ק קילאן  סנג'ק אל-סאה
הערות שוליים

↑  "Some Provinces of the Ottoman Empire". Geonames.de. אורכב מ-המקור ב-28 בספטמבר 2013. נבדק ב-25 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Popular encyclopedia: or, conversations lexicon. Vol. 6. Blackie. 1862. p. 698. נבדק ב-2013-06-26.
1 2 3 4 5  Gábor Ágoston; Bruce Alan Masters (2009-01-01). Encyclopedia of the Ottoman Empire. Infobase Publishing. p. 71. ISBN 978-1-4381-1025-7. נבדק ב-2013-06-26.
↑  Donald Edgar Pitcher (1972). An Historical Geography of the Ottoman Empire. Brill Archive. p. 126. נבדק ב-2013-06-26.
↑  Evliya Çelebi; Joseph von Hammer-Purgstall (1834). Narrative of Travels in Europe, Asia, and Africa in the Seventeenth Century. Oriental Translation Fund. p. 90. נבדק ב-2013-06-26.
איילט אנטוליה

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 עיר בירה:  אנקרה קוטאיה
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:  הקמת האיילט
 הקמה:  1393
 פירוק:  פיצול האיילט
 פירוק:  1841
 ישות קודמת:  האמירות העות'מאנית  האימפריה הביזנטית
 ישות יורשת:  האימפריה העות'מאנית איילט איידין האימפריה העות'מאנית איילט אנקרה האימפריה העות'מאנית איילט הודאוונדיגר האימפריה העות'מאנית איילט קסטאמונו
 
איילט אנטוליה (בטורקית עות'מאנית: ایالت آناطولی) היה אחד משני מחוזות הליבה (איילט רומליה היה השני) בשנים הראשונות של האימפריה העות'מאנית. הוא הוקם בשנת 1393. בירתו הייתה תחילה אנקרה במרכז אנטוליה, אך לאחר מכן עברה לקוטהיה שבמערב אנטוליה. שטחו המדווח במאה ה-19 היה 65,804 מילים רבועים (170,430 קילומטרים רבועים). במאה ה-16 מנתה האוכלוסייה 5,455,000, מתוכם 5,410,000 מוסלמים ו-45,000 לא מוסלמים.
היסטוריה

הקמת המחוז של אנטוליה אירעה בשנת 1393, כאשר הסולטן באיזיט הראשון (1389–1402) מינה את קארה Timurtash כ-"beylerbey" ומשנה למלך באנטוליה, בתקופת היעדרו של באיזיט במהלך המערכה באירופה נגד מירצ'ה הזקן. מחוז אנטוליה - שנקרא בתחילה "beylerbeylik" או כללית "vilayet" ("פרובינציה"), רק לאחר 1591 נעשה שימוש במונח איילט - היה השני שנוצר לאחר איילט רומליה, ודורג בהתאם בהיררכיה של המחוזות. בירת המחוז הראשונה הייתה אנקרה, אך בסוף המאה ה-15 היא הועברה לקוטהיה.
כחלק מרפורמות הטנזימאט, איילט אנטוליה חולק למחוזות קטנים יותר, אם כי חוקרים שונים נותנים תאריכים סותרים לפירוק, החל משנת 1832 ועד מאוחר ב-1864.
הערות שוליים

↑  "Some Provinces of the Ottoman Empire". Geonames.de. אורכב מ-המקור ב-28 בספטמבר 2013. נבדק ב-25 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ‏Encyclopedia of the Ottoman Empire, באתר גוגל ספרים By Gábor Ágoston, Bruce Alan Masters
↑  ‏The Popular encyclopedia: or, conversations lexicon, Volume 6, באתר גוגל ספרים
↑  Yılmaz Öztuna "Başlangıcından zamanımıza kadar Büyük Türkiye tarihi" Volume 12, p. 12, Ötüken Yayınevi (1977).
↑  Ménage, V. L. (1986). The Encyclopedia of Islam, New Edition, Volume I: A–B. Leiden and New York: BRILL. pp. 1159–1160. ISBN 90-04-08114-3. {{cite encyclopedia}}: חסר או ריק |title= (עזרה)
1 2  İnalcık, Halil (1991). The Encyclopedia of Islam, New Edition, Volume II: C–G. Leiden and New York: BRILL. pp. 721–724. ISBN 90-04-07026-5 http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/eya-let-SIM_2216. {{cite encyclopedia}}: חסר או ריק |title= (עזרה)
1 2 3  Birken, Andreas (1976). Die Provinzen des Osmanischen Reiches. Beihefte zum Tübinger Atlas des Vorderen Orients (בגרמנית). Vol. 13. Reichert. p. 115. ISBN 9783920153568.
↑  Rumeli Eyaleti. Ankara: Devlet Arşivleri Genel Müdürlüğü Osmanlı Arşivi Daire Başkanlığı. 2013. p. 11.
↑  Emecen, Feridun (1998). "Osmanlı Taşra Teşkilâtının Kaynaklarından 957-958 (1550-1551) Tarihli Sancak Tevcîh Defteri (42 sayfa belge ile birlikte)". Belgeler. XIX: 53–98.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: anadolu-eyaleti
אוליבייה ז'ירו

אוליבייה ז'ונתן ז'ירו (בצרפתית: Olivier Jonathan Giroud;‏ נולד ב-30 בספטמבר 1986) הוא כדורגלן צרפתי, המשחק בעמדת החלוץ (קיצוני) בלוס אנג'ילס מה-MLS. והוא מלך השערים בכל הזמנים של נבחרת צרפת, ממנה פרש בשנת 2024.
קריירה

אוליבייה ז'ירו גדל במחלקת הנוער של גרנובל (אנ'), ובשנת 2005 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. בעונת 2007/2008 הושאל לאיסטר(אנ'), ולאחר מכן חתם בקבוצת טור (אנ'). בשנת 2010 חתם במונפלייה, ובעונתו הראשונה בליגת העל הצרפתית כבש 12 שערים, והגיע עם הקבוצה לגמר הגביע הצרפתי לאחר שבחצי הגמר כבש את שער הניצחון מול פריז סן-ז'רמן בדקה ה-117. בעונת 2011/2012 היה ז'ירו שחקן מפתח בזכייתה של מונפלייה באליפות הראשונה בתולדותיה, והיה מלך שערי הליגה הצרפתית עם 21 שערים, בנוסף לתשעה בישולים.
ב-26 ביוני 2012 חתם ז'ירו על חוזה ארוך טווח בארסנל תמורת סכום משוער של 9.6 מיליון לירות שטרלינג. ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו כמחליף במשחק מול סנדרלנד. את שער הבכורה שלו כבש ז'ירו ב-26 בספטמבר בניצחון 1–6 מול קובנטרי סיטי במסגרת גביע הליגה. את שער הליגה הראשון שלו כבש בניצחון 1–3 מול וסטהאם יונייטד, בו גם הוסיף בישול לת'יאו וולקוט. את שער הבכורה שלו במסגרת ליגת האלופות כבש ז'ירו בתיקו 2–2 מול קבוצת שאלקה 04. את עונתו הראשונה סיים עם מאזן של 17 שערים ו-11 בישולים ב-47 הופעות בכל המסגרות.
את עונת 2013/2014 פתח ז'ירו עם שער בכל אחד מארבעת המשחקים הראשונים בליגה.
את עונת 2014/2015 פתח ז'ירו עם שער במגן הקהילה שלאחריו נפצע לשלושה חודשים. לאחר הפציעה, הפך לשחקן מפתח בסגל הקבוצה.
ז'ירו זכה בפרס פושקש לשנת 2017 בזכות השער שלו במדי ארסנל בניצחון 0–2 על קריסטל פאלאס.
ב-31 בינואר 2018 עבר ז'ירו ליריבתה העירונית של ארסנל, צ'לסי.
בעונת 2020–2021 היה ז'ירו שותף לזכייתה של צ'לסי בליגת האלופות לאחר שכבש שישה שערים לאורך הטורניר. ב-2 בדצמבר 2020, בגיל 34 שנים ו-63 ימים, כבש ז'ירו רביעייה בליגת האלופות בניצחון קבוצתו 0–4 על סביליה, ז'ירו הוא השחקן הכי מבוגר שעושה זאת מאז פרנץ פושקש שעשה זאת ב-1965.
ב-17 ביולי 2021, חתם ז'ירו במועדון האיטלקי מילאן לאחר תשע שנים ששיחק באנגליה.
ב-22 באוגוסט ערך הופעת בכורה בניצחון קבוצתו 0–1 על סמפדוריה. ב-29 באוגוסט כבש שער ראשון כשהבקיע שני שערים בניצחון 1–4 על קליארי. סך הכל כבש 11 שערי ליגה בעונת הבכורה בקבוצה ועזר לקבוצה לזכות באליפות ראשונה אחרי למעלה מעשור.
ב-14 במאי 2024 הודיע המועדון לוס אנג'לס מה-MLS כי ז'ירו יצטרף למועדון ביולי. ב-13 באוגוסט 2024 ערך ז'ירו את הופעת הבכורה שלו בלוס אנג'לס בניצחון 4–1 על סן חוזה ארת'קווייקס במסגרת גביע הליגות. ב-25 באוגוסט הבקיע ז'ירו את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3–1 על קולומבוס קרו בגמר הגביע.
קריירה > קריירה בינלאומית

ז'ירו הוא הכובש המצטיין בטבלת מלכי השערים של נבחרת צרפת בכל הזמנים ומקום שלישי במספר ההופעות בנבחרת צרפת בכל הזמנים.
ב-11 בנובמבר 2011 ערך ז'ירו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת, במשחק ידידות מול נבחרת ארצות הברית. ב-29 בפברואר 2012 כבש את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת גרמניה. ז'ירו היה חלק מסגל הנבחרת הצרפתית ליורו 2012, למונדיאל 2014, ליורו 2016. במונדיאל 2018 היה שותף לזכייתה של צרפת בגביע.
נכלל בסגל נבחרת צרפת בטורניר מונדיאל 2022. במשחק הראשון מול אוסטרליה כבש צמד, ב-4 בדצמבר 2022 במשחק מול נבחרת פולין במסגרת שמינית גמר מונדיאל 2022 כבש שער אחד, בכך עבר את תיירי הנרי והפך למלך השערים של נבחרת צרפת בכל הזמנים.
נכלל בסגל נבחרת צרפת לטורניר יורו 2024.
סטטיסטיקות קריירה > מועדונים

מעודכן לתאריך 25 במאי 2024
| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | גביע הליגה> הופעות | גביע הליגה> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סה"כ> הופעות | סה"כ> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| גרנובל | 2005/06 | ליג 2 | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | 6 | 0 |
| גרנובל | 2006/07 | ליג 2 | 17 | 2 | 1 | 0 | 1 | 0 | – | – | – | – | 19 | 2 |
| גרנובל | סה"כ | סה"כ | 23 | 2 | 1 | 0 | 1 | 0 | – | – | – | – | 25 | 2 |
| איסטר (השאלה) | 2007/08 | ליג 3 | 33 | 14 | 0 | 0 | 1 | 0 | – | – | – | – | 34 | 14 |
| איסטר (השאלה) | סה"כ | סה"כ | 33 | 14 | 0 | 0 | 1 | 0 | – | – | – | – | 34 | 14 |
| טור | 2008/09 | ליג 2 | 23 | 9 | 2 | 4 | 1 | 0 | – | – | – | – | 26 | 13 |
| טור | 2009/10 | ליג 2 | 38 | 21 | 1 | 0 | 2 | 2 | – | – | – | – | 41 | 23 |
| טור | סה"כ | סה"כ | 61 | 30 | 3 | 4 | 3 | 2 | – | – | – | – | 67 | 36 |
| מונפלייה | 2010/11 | ליג 1 | 37 | 12 | 1 | 0 | 3 | 1 | 2 | 1 | – | – | 43 | 14 |
| מונפלייה | 2011/12 | ליג 1 | 36 | 21 | 4 | 2 | 2 | 2 | – | – | – | – | 42 | 25 |
| מונפלייה | סה"כ | סה"כ | 73 | 33 | 5 | 2 | 5 | 3 | 2 | 1 | – | – | 85 | 39 |
| ארסנל | 2012/13 | הפרמייר ליג | 34 | 11 | 4 | 2 | 2 | 2 | 7 | 2 | – | – | 47 | 17 |
| ארסנל | 2013/14 | הפרמייר ליג | 36 | 16 | 5 | 3 | 1 | 0 | 9 | 3 | – | – | 51 | 22 |
| ארסנל | 2014/15 | הפרמייר ליג | 27 | 14 | 5 | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 1 | 1 | 36 | 19 |
| ארסנל | 2015/16 | הפרמייר ליג | 38 | 16 | 5 | 3 | 2 | 0 | 7 | 5 | 1 | 0 | 53 | 24 |
| ארסנל | 2016/17 | הפרמייר ליג | 29 | 12 | 4 | 2 | 1 | 0 | 6 | 2 | – | – | 40 | 16 |
| ארסנל | 2017/18 | הפרמייר ליג | 16 | 4 | 0 | 0 | 3 | 0 | 6 | 3 | 1 | 0 | 26 | 7 |
| ארסנל | סה"כ | סה"כ | 180 | 73 | 23 | 13 | 9 | 2 | 38 | 16 | 3 | 1 | 253 | 105 |
| צ'לסי | 2017/18 | פרמייר ליג | 13 | 3 | 4 | 2 | – | – | 1 | 0 | – | – | 18 | 5 |
| צ'לסי | 2018/19 | פרמייר ליג | 27 | 2 | 1 | 0 | 3 | 0 | 14 | 11 | 0 | 0 | 45 | 13 |
| צ'לסי | 2019/20 | פרמייר ליג | 18 | 8 | 3 | 1 | 0 | 0 | 3 | 0 | 1 | 1 | 25 | 10 |
| צ'לסי | 2020/21 | פרמייר ליג | 17 | 4 | 4 | 0 | 2 | 1 | 8 | 6 | – | – | 31 | 11 |
| צ'לסי | סה"כ | סה"כ | 75 | 17 | 12 | 3 | 5 | 1 | 26 | 17 | 1 | 1 | 119 | 39 |
| מילאן | 2021/22 | סרייה א' | 29 | 11 | 4 | 3 | – | – | 5 | 0 | – | – | 38 | 14 |
| מילאן | 2022/23 | סרייה א' | 33 | 13 | 1 | 0 | – | – | 12 | 5 | 1 | 0 | 47 | 18 |
| מילאן | 2023/24 | סרייה א' | 35 | 15 | 1 | 0 | – | – | 11 | 2 | – | – | 47 | 17 |
| מילאן | סה"כ | סה"כ | 97 | 39 | 6 | 3 | – | – | 28 | 7 | 1 | 0 | 132 | 49 |
| סה"כ קריירה | סה"כ קריירה | סה"כ קריירה | 541 | 208 | 50 | 25 | 24 | 8 | 94 | 41 | 5 | 2 | 694 | 284 |
סטטיסטיקות קריירה > נבחרת

מעודכן ל-26 במרץ 2023
| נבחרת | שנה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| צרפת צרפת | 2011 | 2 | 0 |
| צרפת צרפת | 2012 | 12 | 2 |
| צרפת צרפת | 2013 | 12 | 3 |
| צרפת צרפת | 2014 | 9 | 4 |
| צרפת צרפת | 2015 | 10 | 4 |
| צרפת צרפת | 2016 | 14 | 8 |
| צרפת צרפת | 2017 | 10 | 8 |
| צרפת צרפת | 2018 | 18 | 4 |
| צרפת צרפת | 2019 | 10 | 6 |
| צרפת צרפת | 2020 | 8 | 5 |
| צרפת צרפת | 2021 | 5 | 2 |
| צרפת צרפת | 2022 | 10 | 7 |
| צרפת צרפת | 2023 | 9 | 3 |
| צרפת צרפת | 2024 | 2 | 1 |
| סה"כ | סה"כ | 131 | 57 |
תארים

ליג 1: 2011/12
הגביע האנגלי: 2013/14, 2014/15, 2016/17
מגן הקהילה: 2014, 2015, 2017
הליגה האירופית: 2018/19
הגביע האנגלי: 2017/18
ליגת האלופות: 2020/21
סרייה א': 2021/22
גביע העולם: רוסיה 2018
יורו: סגנות - צרפת 2016
מלך השערים בליג 2: 2009/10
שחקן העונה בליג 2: 2009/10
נבחרת העונה בליג 2: 2009/10
שחקן החודש בליג 2: ספטמבר 2009, דצמבר 2009
מלך השערים בליג 1: 2011/12
נבחרת העונה בליג 1: 2011/12
שחקן החודש בפרמייר ליג:  מרץ 2015
פרס פושקש: 2017
מלך השערים בליגה האירופית: 2018/19
נבחרת העונה בליגה האירופית: 2018/19
לגיון הכבוד: 2018
אה"מ רויאל ג'ורג' (1756)

| --- | --- |

"רויאל ג'ורג'" בעת השקת אה"מ "קיימברידג'". ציור מאת ג'ון קליבלי האב, 1757.
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית קו מדרגה ראשונה, 100 תותחים
 צי:   הצי המלכותי הבריטי
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת הצי בווליץ'
 הוזמנה:  11 במאי 1859
 תחילת הבנייה:  1746
 הושקה:  18 בפברואר 1756
 תקופת הפעילות:  18 בפברואר 1756 – 29 באוגוסט 1782 (26 שנים)
 אחריתה:  טבעה, 29 באוגוסט 1782
 מיקום:  ספיטהד
 מלחמות וקרבות:  קרב מפרץ קיברון (1759) קרב כף סנט וינסנט (1780)
 מידות
 תפוסה:  2,047 טון לפי מידת התפוסה הבריטית הישנה
 אורך:  אורך הגוף (בגובה סיפון התותחים): 178 רגל (54.3 מ') אורך השדרית: "143-5.5 רגל (43.7 מ')
 רוחב:  "51-9.5 רגל (15.8 מ')
 עומק הספנה:  "21-6 רגל (6.6 מ')
 נתונים טכניים
 מספר תרנים:  3 תרנים
 סוג המעטה:  מעטה רוחבי שלם
 הנעה:  מפרשים
 אמצעי לחימה
 חימוש:  100 תותחים: 28 תותחי 42-פאונד בסיפון התותחים הראשי  28 תותחי 24-פאונד בסיפון התותחים האמצעי  28 תותחי 12-פאונד בסיפון התותחים העליון  12 תותחי 6-פאונד בסיפון האחרה  4 תותחי 6-פאונד בסיפון הקדמה
אוניית הוד-מלכותו "רויאל ג'ורג'" (באנגלית: HMS Royal George) הייתה אוניית קו מדרגה ראשונה של הצי המלכותי הבריטי, נושאת 100 תותחים. היא הושקה ב-18 בפברואר 1756, ונחשבה בשעתה לאוניית המלחמה הגדולה בעולם. "רויאל ג'ורג'" מפורסמת בעיקר בשל סופה הטראגי: היא טבעה ב-29 באוגוסט 1782 בעודה עוגנת בספיטהד, במהלך ההכנות ליציאת צי משלוח גדול אל גיברלטר הנצורה. תקלה התגלתה בצינור האספקה של המשאבה לשטיפת סיפונים, והאונייה הוטתה על צידה כדי לתקנה. תוך כדי ההטייה איבדה "רויאל ג'ורג'" את יציבותה (אנ'), מים חדרו לתוכה דרך אשנבי התותחים של הסיפון התחתון, היא התהפכה וטבעה. כ-1200 איש קיפחו את חייהם באסון.
פעולות חילוץ ומשייה (אנ') החלו זמן קצר לאחר טביעתה של "רויאל ג'ורג'", הן כדי להציל את תכולתה הן כדי לסלקה, משום שהייתה סכנה לשיט. צ'ארלס ספולדינג (אנ') ירד בנובמבר 1782 אל הטרופת בפעמון צלילה פרי תכנונו וחילץ מתוכה חמישה-עשר תותחים. ב-1834 חודשו העבודות, ובמהלך שנתיים משו האמודאים צ'ארלס וג'ון דין תותחים נוספים, כשהם משתמשים בקסדת צלילה מתכנונם. ב-1839 החל קולונל צ'ארלס פֶּסְלִי (אנ') מחיל ההנדסה המלכותי לסלק את שרידי האונייה באמצעות חומר נפץ. הפעולות נמשכו עד 1842, במהלכן פוצצו האמודאים את שרידי גוף האונייה ומשו מתוכו תותחים, חלקי עץ ופריטי ציוד שונים.
פעולות החילוץ והמשייה > ניסיונות ראשונים

נעשו כמה ניסיונות למשות את האונייה, הן כדי להציל את תכולתה הן משום שהיוותה סכנה לשיט, משום שהטרופת נמצאה בליבה של תחנת עגינה סואנת ובעומק 20 מ' בלבד.
ב-1782 חילץ צ'ארלס ספולדינג (אנ') שישה תותחי ברזל של 12 פאונד ותשעה תותחי ברונזה של 12 פאונד בעזרת פעמון צלילה פרי תכנונו.
פעולות החילוץ והמשייה > האחים דין (1834)

פעולות המשייה והחילוץ חודשו רק ב-1834, על ידי האחים צ'ארלס וג'ון דין, שהשתמשו לראשונה בקסדת צלילה עם אספקת אוויר לנשימה שאותה המציאו. מ-1834 עד 1836 משו השניים 7 תותחי ברזל של 42 פאונד, 18 תותחי ברונזה של 24 פאונד ו-3 תותחי ברונזה של 12-פאונד, וקיבלו דמי חילוץ ממִנהלת החימוש (אנ') של הממשלה. שאר התותחים היו קבורים עמוק בקרקעית הבוצית, ואת חלקי העץ של האונייה הטרופה לא ניתן היה להציל.
פעולות החילוץ והמשייה > צ'ארלס פֶּסלי (1839)

ב-1839 החל קולונל צ'ארלס פֶּסְלִי מחיל ההנדסה המלכותי בפעולות לסילוק שרידי האונייה. שנים אחדות קודם לכן פוצץ באמצעות מטעני אבק שריפה את שרידיהן של כמה אוניות ישנות שטבעו בתמזה והפריעו לשיט. תוכניתו הייתה לפרק את טרופת "רויאל ג'ורג'" ואחר כך למשות בעזרת אמודאים חלקים רבים ככל שניתן. המטענים הוכנו מחביות עץ אלון עם מכסי עופרת שמולאו אבק שריפה. תחילה השתמש בנפצים כימיים, אך אחר כך החליף אותם בנפצים חשמליים.
מלאכת הפיצוץ המבוקר והמשייה נמשכה עד ספטמבר 1840. עוצמת אחד הפיצוצים של חיל ההנדסה המלכותי הייתה כה עזה, שחלונות התנפצו הרחק משם בפורטסמות' ובגוספורט.
פסלי ואנשיו משו 12 תותחים נוספים ב-1839, 11 ב-1840 ו-6 ב-1841. ב-1842 הועלה מקרקעית הים רק תותח ברזל אחד של 12 פאונד, משום שהעבודה התרכזה בסילוק שרידי גוף האונייה ולא בחיפוש אחר תותחים. ב-1840 נמשו גם פריטים אחרים, וביניהם כלי הניתוח של רופא האונייה. ב-1843 נמשתה שדרית האונייה כולה וחלקי העץ התחתונים של הגוף, ואזהרת הסכנה לאוניות הוסרה.
לקריאה נוספת

Adkins, Roy and Lesely (2009). Jack Tar: The Extraordinary Lives of Ordinary Seamen in Nelson's Navy. Abacus.
Adkins, Roy and Lesley (2017). Gibraltar: The Greatest Siege in British History. Little, Brown.
Bevan, Dr. John (5 November 2005). "Paper: Charles Spalding's Diving Bells". Presented to a Meeting of the Historical Diving Society at Norwegian Underwater Institute, Bergen.
Goelet, Michael Peter (May 1986). The Careening and Bottom Maintenance of Wooden Sailing Vessels. MA thesis, Texas A&M University. Digitized copy in OAKTrust Digital Repository. Accessed July 16, 2024.
Goodwin, Peter (1987). The Construction and Fitting of the Sailing Man of War 1650–1850. London, Conway.
Gulliver, Commander Louis J., USN. "One Hundred Brass Guns". USN Proceedings, Vol 65, No. 1, January 1939, pp. 74–79.
Hodges, H.W. and E.A. Hughes, (1922, 2nd edition 1936). "The loss of the Royal George" in: Select Naval Documents. Cambridge, at the University Press, pp. 151–157. Digitized copy in Internet Archive.).
Knight, Charles (1847). The National Cyclopaedia of Useful Knowledge. Vol. III.
Lavery, Brian (2003). The Ship of the Line – Volume 1: The Development of the Battlefleet 1650–1850. London, Conway Maritime Press.
Liardet, Captain Francis, RN (1849). Professional recollections on Points of Seamanship, Discipline, &c. Portsea, William Woodward, Common Hard. Digitized copy in Internet Archive.
Potter, E.B., editor (1981). Sea Power – A Naval History. Annapolis, Naval Institute Press.
Rubinstein, Hilary R. (2020). Catastrophe at Spithead: The Sinking of the Royal George. Seaforth. Book review by C. Herbert Gilliand at navyhistory.org, August 13, 2020.
Sanders, P. (1979). Portraits of the Isle of Wight. Bath, Kingsmead Press.
Slight, Julian (1847, 8th ed.). A Narrative of the Loss of the Royal George, at Spithead, August 1782 etc.. Portsea, S. Horsey. Digitized copy in hathitrust.org.
Thorn, Benjamin (1845), Compiler. An Account of the “Royal George,” sunk at Spithead, August 29, 1782, with the particulars relative to her Sinking. London, Printed by J. Bowry. Digitized copy in google.books.
Tracy, Nicholas (2006). Who's Who in Nelson's Navy: 200 Naval Heroes. London, Chatham Publishing.
Winfield, Rif (2007). British Warships in the Age of Sail 1714–1792: Design, Construction, Careers and Fates. Seaforth.
ראו גם

הטיית אונייה על צידה
הערות שוליים

↑  Lavery (2003), vol. 1, p. 173.
1 2 3 4 5  "The Loss of HMS Royal George", Royal Naval Museum.
1 2 3 4 5 6  Winfield (2007), p. 5.
1 2 3 4  Adkins (June 2023).
↑  Potter (1981), pp. 41–42.
↑  Adkins (2017), pp. 185–219.
↑  Syrett (2006), p. 103–105.
↑  Adkins (2017), p. xxiv.
1 2 3  Adkins (2009), pp. 161–163.
↑  באוניות מפרשים מלחמתיות עשויות עץ – קצין־משנה (אנ') שהיה אחראי לתיקון ולתחזוקת גוף האונייה, התרנים והסירות.
1 2  Slight (1847), pp. 13–16.
↑  Goodwin (1987), p. 142.
↑  Sanders (1979).
↑  Hodges (1922), pp. 151–157.
1 2  Tracy (2006), pp. 131–2.
↑  Liardet (1849), p. 114.
↑  Goelet (1986), p. 15.
↑  Bevan (2005).
↑  Knight (1847), vol. 3, p. 414.
↑  Hampshire Telegraph (30 September 1939).
↑  BBC, 4 September 2011.
↑  The Times, London, article CS117993292 dated 12 Oct 1840, retrieved 30 Apr 2004.
↑  Percy (1843).
דגם של "רויאל ג'ורג'", ציור מאת ג'וזף מרשל, 1779, מאוסף המוזיאון הימי הלאומי (גריניץ')
מדליון מ-1783 המנציח את טביעת "רויאל ג'ורג'"
"רויאל ג'ורג'" על קרקעית הסולנט כשתרניה מזדקרים מעל המים, איור משנת האסון
טביעת "רויאל ג'ורג'"
אובדן "רויאל ג'ורג'" בספיטהד
אנדרטת הזיכרון ל"רויאל ג'ורג'" ברייד, האי וייט
דין, בקסדת הצלילה החדשנית שהמציא, צולל לטרופת ה"רויאל ג'ורג'". הדפס מ-1 במאי 1833 באוסף המוזיאון הימי בגריניץ'
פיצוץ מבוקר של שרידי האונייה על ידי קולונל פרסי, 23 בספטמבר 1839. הדפס מאת רוברט סטריקלנד, באוסף המוזיאון הימי בגריניץ'.
אוצר הגאונים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ספרות תורנית 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  שנות ה־30 של המאה ה־20 
 עורך:  בנימין מנשה לוין 
 פרסים
 פרס ביאליק (1935) 
 
אוצר הגאונים הוא חיבור מונומנטלי על סדר התלמוד הבבלי, המכיל ליקוט מתורת הגאונים מספרים וכתבי יד שונים. 13 כרכים של החיבור נערכו בידי הרב ד"ר בנימין מנשה לוין אך לא הספיק להשלימו על כל התלמוד. כרכים נוספים נערכו על ידי אישים אחרים בהם מספר חוקרים באוניברסיטה העברית. הכרכים הראשונים של החיבור יצאו לאור בשנות ה-30 של המאה ה-20, והמשיכו לצאת בשנים הראשונות של שנות ה-40 של המאה ה-20. לאחר יותר משני עשורים לאחר פטירת בנימין מנשה לוין יצא כרך נוסף בסדרה, ובמאה ה-21 זכתה הסדרה לעדנה חדשה, עם צאת מספר כרכים נוספים. החיבור זיכה את לוין בפרס ביאליק לספרות יפה ולחכמת ישראל לשנת ה'תרצ"ה.
רקע > תשובות הגאונים

לאחר חתימת התלמוד הבבלי כמעט ולא נכתבו ספרים מסודרים. הספרות התורנית בצורת ספרים ערוכים החלה להתפתח בעיקר בחציה השני של תקופת הגאונים. עם זאת, עם ראשית תקופת הגאונים החלה ספרות השו"ת להתפתח. ספרות זו הייתה סוגה ספרותית חדשה בספרות התורנית, ומשם והלאה ליוותה סוגה זו את כל היסטוריית הספרות התורנית.
תשובות הגאונים נכתבו ונשלחו בדרך ארעית. לפעמים השו"ת מכיל התכתבות בנושא מסוים, ולפעמים במספר נושאים שנכתבו באותה התשובה. קיבוץ השו"תים השונים לא סייע במציאת המבוקש למעיין, ומשכך ציטוט מתוך ספרות הגאונים הייתה באופן יחסי מעוטה בתקופת הראשונים וגם בתקופת האחרונים.
רקע > בנימין מנשה לוין

רבי בנימין מנשה לוין, למדן וחוקר בן תחום המושב של האימפריה הרוסית החל לעסוק בסביבות גיל 30 בספרות הגאונים. במקביל ללימודיו באוניברסיטת ברן, הוא עסק בשעותיו הפנויות בחקר כתבי יד של אגרת רב שרירא גאון מספריות ברלין, פריז, וינה, פארמה, רומא, לונדון, אוקספורד ועוד. את תוצאות מחקרו זה פרסם יחד עם תולדותיו של רב שרירא גאון בספר השנה של האגודה למדעי היהדות בפרנקפורט (כרך שביעי ושמיני). בעקבות מחקר זה נשאב מאז לעולם מחקר התלמוד בכלל ומחקר ספרות הגאונים בפרט. לאחר שלוש שנות לימודים בברן, עם השלמת התואר, נסע לפרנקפורט והדפיס מחדש את אגרת רב שרירא גאון. בהמשך ההדיר והדפיס חיבורים נוספים מספרות הגאונים, כמו "ארץ-ישראל בתשובות הגאונים ופירושיהם" (ירושלים תרפ"ו), "מעשים לבני ארץ ישראל" וקטעי פירקוי בן באבוי (בתוך תרביץ שנה א', ספר א', ושנה ב', ספר ד'), "אשא משלי" מרב סעדיה גאון (בתוך תרביץ שנה ג', וכספר נפרד בירושלים תרצ"ב), ועוד.
החיבור

לפי דברי המחבר בהקדמתו לכרך הראשון, החיבור נועד לכנס את תורתם של גאוני ישיבת סורא וישיבת פומבדיתא ולאסוף את כל תשובותיהם ופירושיהם מכל המקומות אשר נפוצו שם בין בספרי הראשונים, בין בקובצי אחרונים ובין בכתבי-יד שונים, ולסדרם על סדר התלמוד.