stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שחור הזקן
בתרבות הפופולרית

דמותו של שחור הזקן מופיעה במדיות שונות של התרבות הפופולרית, לרבות ספרים, סרטי קולנוע ואף משחקי וידאו. דמותו מופיעה בהופעת קמע בספר "פרסי ג'קסון וים המפלצות" כבנו של האל ארס. הדמות מופיעה בסרט הקולנוע "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" מסדרת "שודדי הקאריביים", בגילומו של איאן מקשיין בתור הנבל הראשי.
אזכור נוסף לאדוארד טיץ' מופיע באנימה "וואן פיס", שם הוא מופיע כפיראט בשם מארשל טיץ' ומכונה "שחור הזקן" (Blackbeard), אנטגוניסט לדמות הראשית בסדרה, לופי. באנימה שחור הזקן נחשב לאחד מארבעת הפיראטים החזקים בעולם של וואן פיס ששולטים באזור שנקרא "העולם החדש", והוא עבד בעבר תחת הממשלה העולמית (תחת התואר שיצ'יבוקאי).
דמותו מופיעה בסרט הקומדיה "תעתועי שחור הזקן" (1968).
אזכור נוסף לאדוארד טיץ' מופיע בסדרת הנוער "חופים של סודות" בעונתה השלישית, המשודרת בנטפליקס.
בנוסף בסדרת הבילוש בונז, מוזכר אוצרו של טיץ'. אומרים שטיץ' קבר שלל רב, וגם 300 שנה לאחר מותו יש המחפשים את האוצרות.
שחור הזקן מוזכר גם בסדרה "עד עצם היום הזה" כשודד ים וכאויב של הוק.
במשחק הווידאו "Assassin's Creed IV: Black Flag", המתרחש בהיסטוריה הבדיונית של סדרת משחקי Assassin's Creed, אדוארד "שחור הזקן" טאץ' הוא שודד ים אימתני שפועל מתוך רפובליקת הפיראטים בנסאו ועוזר לפרוטגוניסט הראשי אדוארד קנוויי.
ראו גם

שודדי הים הקאריביים
שודד ים
רפובליקת הפיראטים
דרור פיקסלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באוקטובר 1969 (בן 55)
 ענף מדעי:  הנדסת חשמל פיזיקה אלקטרואופטיקה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  הפקולטה למדעים מדויקים, אוניברסיטת בר-אילן (30 ביוני 2003) 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן (1 בנובמבר 2016)  אוניברסיטת בר-אילן (1 באוקטובר 2011)  אוניברסיטת בר-אילן (1 באוקטובר 2009) 
 פרסים והוקרה:  חתן פרס וולף לתלמידי מחקר
 הערות:  עוסק בפעילות תורנית
 תרומות עיקריות
 מדידת זמני חיים של פלואורסצנציה ברמה של תא בודד
 
דרור פיקסלר (נולד ב-14 באוקטובר 1969) הוא פיזיקאי ומהנדס ישראלי המפרסם גם ספרים ומאמרים תורניים.
ביוגרפיה

פיקסלר נולד בשנת 1969 בנתניה, ובגיל צעיר עבר לתל אביב. למד בבית הספר היסודי מוריה, בישיבת נחלים ובישיבת ההסדר ברכת משה במעלה אדומים, אצל הרב נחום אליעזר רבינוביץ. בכולל של הישיבה במעלה אדומים החל את מבחני ההסמכה לרבנות.
סיים תואר ראשון בפיזיקה ובמדעי המחשב, תואר שני בפיזיקה ובמדעי החיים, ותואר שלישי בפיזיקה, כולם באוניברסיטת בר-אילן. את הפוסט-דוקטורט עשה בבית הספר להנדסה באוניברסיטת ולנסיה בספרד, ובמכון ללייזרים באוניברסיטת גואנגג'ואו (South China Normal university) בסין. משמש כראש המכון לננו טכנולוגיה וחומרים מתקדמים וכמרצה בפקולטה להנדסה באוניברסיטת בר-אילן ופרופסור אורח באוניברסיטת גואנגג'ואו וב- TIPC בייג'ינג.
מחקר מדעי

עבודת הדוקטורט של פיקסלר שעסקה בפיתוח ובשימוש של ציוד חדשני המאפשר למדוד זמני חיים של פלואורסצנציה ברמה של תא בודד זכתה בפרס לנדאו של מפעל הפיס, פרס אשכול של משרד המדע, פרס של האגודה הישראלית לפיזיקה ופרס וולף לתלמידי מחקר.
פיקסלר ייסד את חברת מוניטל המציעה פתרונות תקשורת, הוא מומחה בנושא רשתות סלולריות ו-SS7 ובעל פטנטים בתחום. פיקסלר פרסם עשרות מאמרים מדעיים בהם שני מאמרים בתחום זיהוי מוקדם של מחלות בעזרת כלים אופטיים וננו חלקיקי זהב, וכן פרקים בספרים מדעיים.
תחומי המחקר:
זמני חיים ודעיכת קיטוב של פלואורסצנציה
הדמיית זמני חיים ודעיכת קיטוב של פלואורסצנציה
הדמיית מערכות ביולוגיות על פי מדידות פלואורסצנציה
שיטות במיקרוסקופיה
סופר-רזולוציה
טלפוניה קווית ואלחוטית - פרוטוקולים ורכיבי מערכת
פעילות תורנית

דרור פיקסלר הולך בדרכו הפרשנית של רבו הרב רבינוביץ לכתבי הרמב"ם והחל בהוצאה מבוארת של פירוש המשנה לרמב"ם. הביאור שואף לדיוק מרבי בדברי הרמב"ם והוא נעזר במובאות משאר כתביו לסוגיהם. בסדרה יצאו עד עתה ארבעה כרכים, בהוצאת מעליות. מסכת עבודה זרה (2002), מסכת ברכות (2004) מסכת פאה (2010) ומסכת גטין (2016).
פרסם מאמרים בכתבי עת תורניים, בהם "צהר", "תחומין", "סיני", "המעיין", "נטועים" ועוד; רבים מהם בחקר משנת הרמב"ם. במאמר מעורר מחלוקת שפרסם בכתב העת "צהר" בדבר איסורי ההרחקה מנידה טען כי בהדרכת זוגות לפני נישואין יש להתייחס בצורה שונה לאיסורים שנקבעו על ידי חכמים אחרונים מהראשונים. במאמרים לא־שגרתיים נוספים שפרסם קבע (בניגוד לפסיקת הרמב"ם בזמנו) שלא כל הנוצרים שבימֵינו הם עובדי עבודה זרה (כי חלקם כופרים באלוהותו של ישו וחלקם אינם נוקטים מעשי פולחן), וכן הציע פתרון הלכתי עקרוני לבעיית שהותם של כהנים בבתי חולים, על פי הקביעה ההלכתית בדיני טומאה וטהרה ש"קבר אינו מטמא באהל". פרסם מאמרים בנושא השילוב של טכנולוגיה ושבת. פרסם מאמר בו התיר בתנאים מסוימים אכילה במסעדות טבעוניות בחו"ל, משום שלדעתו אין בהן בעיות כשרות – היתר שעורר התנגדות חריפה בתוך מערכת תחומין (על ידי נספח תגובה מאת הרב זאב וייטמן (שם עמ' 499–502) והערות עורך בגוף הספר) ומחוץ לה.
כתב תביעה

בספטמבר 2024 חברת ביראד של אוניברסיטת בר-אילן הגישה נגד פיסקלר תביעה, בטענה כי גזל ממנה את זכויות היישום בשלושה פטנטים שפיתח במסגרת עבודתו באוניברסיטה.. בנובמבר 2024 הגיש פיקסלר כתב תביעה שכנגד ובו נטען שהאוניברסיטה מתנכלת אליו בגלל היותו מועמד לתפקדי סגן נשיא למחקר.
הערות שוליים

↑  fixler dror - PubMed - NCBI
↑  
'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'עידו אפרתי,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'שיטה ישראלית חדשה תוכל לאבחן גידולים סרטניים במהירות בעזרת זהב, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2014
↑  
Z. Zalevsky, D. Fixler, J. García and V. Mico, Holography and Structured Illumination for Super Resolved Imaging, Chapter in the book: New Directions in Holography and Speckles, American Scientific Publishers
.
↑  ‏"אכילת במסעדה טבעונית בחו"ל", תחומין לט (תשע"ט), עמ' 490–499; הטונה יוצאת מהמזוודות, באתר ynet, ‏2019-06-28
↑  איתמר לוין,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'אוניברסיטת בר-אילן: פרופסור בכיר גזל זכויות בפטנטים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 בספטמבר 2024
↑  ת"א 61583-09-24, ביראד חברה למחקר ופיתוח נ' דרור פיקסלר
↑  איתמר לוין,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'פרופסור בכיר: אי-סדרים במיליונים בחברת המסחור של בר-אילן, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 בנובמבר 2024
↑  ת"א 39456-08-24, אוניברסיטת בר-אילן נ' דרור פיקסלר - כתב תביעה שכנגד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261245605171  ISNI: 0000 0000 6998 1266  LCCN: no2003069930  LNB: 000340695  NKC: zmp20191041340  ORCID: 0000-0003-0963-7908  VIAF: 97816464   WorldCat (עם VIAF): 97816464
ברטראן טברנייה

| --- | --- |
ברטראן טברנייה
ברטראן טברנייה
 לידה:  25 באפריל 1941 הרובע השישי של ליון, צרפת 
 פטירה:  25 במרץ 2021 (בגיל 79) סנט מקסים, צרפת 
 שם לידה:  Bertrand René Maurice Tavernier 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 מקום לימודים:  תיכון הנרי הרביעי 
 בן או בת זוג:  Colo Tavernier O'Hagan (1965–1980) 
 צאצאים:  Nils Tavernier, Tiffany Tavernier 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס לואי דלוק (1973)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס לסרט הזר הטוב ביותר (1990)  פרס באפט"א לסרט הזר הטוב ביותר (1990)  פרס דב הזהב (1995)  European Film Academy Special Jury Award (1989)  פרס סזאר לבמאי הטוב ביותר (1997)  פרס דוב הכסף של חבר השופטים (1974)  פרס סזאר לעיבוד הטוב ביותר (1985)  פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאיים לסרט הזר (1984)  פרס סזאר לתסריט הטוב ביותר (1976)  פרס פסטיבל הקולנוע בקאן לבמאי הטוב ביותר (1984)  פרס סזאר לבמאי הטוב ביותר (1976)  פרס סזאר לתסריט הטוב ביותר (1977)  Jean-Le-Duc award 
 פרופיל ב-IMDb
 
ברטראן טברנייה (בצרפתית: Bertrand Tavernier;‏ 25 באפריל 1941 – 25 במרץ 2021) היה במאי, תסריטאי, שחקן ומפיק צרפתי.
ביוגרפיה

טברנייה נולד בליון, הוא רצה להיות במאי מאז היותו בן 13 או 14. הוא טען שהשפעותיו הקולנועיות כללו את הבמאים ג'ון פורד, ויליאם ולמן, ז'אן ויגו וז'אק בקר (Jacques Becker). הבמאי הראשון איתו עבד בסרט היה ז'אן-פייר מלוויל. סרטו הראשון (The Clockmaker, 1973) זכה בפרס Prix Louis Delluc ובדוב הכסף בפסטיבל הסרטים בברלין. בתחילת הקריירה שלו כבמאי, סרטיו אופיינו במסתורין, אולם עבודתו בשנים שאחרי כן הפגינה פרשנות חברתית ביקורתית, הדגישה את הפציפיזם שלו (בסרטים Life and Nothing But, קפטן קונאן) והציגה קולנוע ביקורתי של החברה הצרפתית בת הזמן ההוא (הכל מתחיל היום, Histoires de vies brisées : les double-peine de Lyon). הוא זכה בפרס באפט"א ב-1990 עבור הסרט הטוב ביותר בשפה שאינה אנגלית וזכה בסך כולל של ארבעה פרסי סזאר.
בשנת 1999 כתב וביים את סרט הדרמה "הכל מתחיל היום" (אנ') על עיירת כורים שספגה מיתון כלכלי, ומנהל בית ספר יסודי שנאבק להשיג שירותים חברתיים למען תלמידיו.
בשנת 2002 ביים וכתב את סרט הדרמה "אישור מעבר" (אנ') בהשתתפותם בין היתר של ריכרד זאמל וטים פיגוט-סמית.
בשנת 2009 ביים את סרט המסתורין "ערפל חשמלי", סרטו הראשון בשפה האנגלית המבוסס על ספרו באותו את מאת ג'יימס לי ברק מ-1993 ובכיכובם של טומי לי ג'ונס, ג'ון גודמן ופיטר סארסגארד.
ברטראן טברנייה נפטר ב-25 במרץ 2021. היה נשוי לקולו אוהאגן (Colo O'Hagen) בשנים 1965–1980. בנו, ניל טברנייה (Nils Tavernier) הוא במאי ושחקן.
הערות שוליים

↑  פרסיו של טברנייה ב-imdb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423772405171  PLWABN: 9810666851105606  BIBSYS: 90157488  BNE: XX832223  BnF: cb121039464 (data)  CiNii: DA06578885  GND: 119001810  ICCU: MILV087992  ISNI: 0000 0001 2136 4346  LCCN: n84168732  MusicBrainz: ffe44b7f-19ce-488a-be1a-49f2f5f444a9  NDL: 00886452  NKC: js20100106004  NLA: 35442896  NLK: KAC201204869  NSK: 000487998  NTA: 070175772  RERO: 02-A003889673  SNAC: w6515c1m  SUDOC: 027746569  ULAN: 500471509  VIAF: 64035796   WorldCat (עם VIAF): 64035796
פיטר פונדה

| --- | --- |

פיטר פונדה, 2009
 לידה:  23 בפברואר 1940 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  16 באוגוסט 2019 (בגיל 79) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Peter Henry Fonda 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1962–2018 (כ־56 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נברסקה באומהה  Brunswick School  בית הספר ווסטמינסטר  Fay School 
 בן או בת זוג:  סוזאן ברואר (8 באוקטובר 1961–15 באפריל 1974)  פורשיה ריבקה קרוקט (1975–2011) 
 צאצאים:  ברידג'ט פונדה, ג'סטין פונדה 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (1962)  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (1998)  פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה – סדרה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה (2000)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 http://peterfonda.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
שחזור האופנוע "קפטן אמריקה" מ"אדם בעקבות גורלו", עליו רכב פונדה
פיטר הנרי פונדה (באנגלית: Peter Henry Fonda; ‏ 23 בפברואר 1940 – 16 באוגוסט 2019) היה שחקן, מפיק ותסריטאי אמריקאי אשר התפרסם בזכות תפקידו בסרט הדרמה "אדם בעקבות גורלו" (1969) שאותו כתב והפיק ביחד עם במאי וכוכב הסרט דניס הופר.
ביוגרפיה

פונדה נולד בעיר ניו יורק. הוא היה בנו של השחקן הנרי פונדה, אחיה של השחקנית ג'יין פונדה ואביה של השחקנית ברידג'ט פונדה. אימו, פראנסס פורד סימור, התאבדה ב-1950. פיטר פונדה למד משחק באומהה, נברסקה, בה גדל אביו. הוא למד באוניברסיטה של אומהה והצטרף לתיאטרון הקהילתי של העיר, שבו שחקנים ידועים רבים (ובכלל זאת אביו ומרלון ברנדו) החלו את דרכם. לאחר לימודיו שב לניו-יורק ולאחר מכן עבר להוליווד.
פונדה נכשל במבחני המסך לסרט על חייו של ג'ון פ. קנדי בזמן מלחמת העולם השנייה והופיע בסרטי נעורים. מאמצע שנות ה-60 החל לגדל שיער ולהיות מעורב בתרבות הנגד, והתקשה מאוד לקבל תפקידים ראשיים קונבנציונליים. בשלב זה בחייו החל להשתמש בסמי הזיה (הלוצינוגנים). ג'ון לנון כתב את השיר "She Said She Said" של הביטלס על פונדה, אשר סיפר לו שהוא "יודע איך זה להיות מת" אחרי טריפ של LSD. חוויות השימוש ב-LSD מתוארות גם בסרטו של פונדה "הטריפ" (1967). ב-1966, בעת מעורבותו (עם חברים אחרים בסצנת המועדונים של לוס אנג'לס בתקופה זו) במחאות נגד סגירת מועדון, נעצר פונדה על ידי משטרת לוס אנג'לס. חברי להקת באפלו ספרינגפילד כתבו את השיר "For What It's Worth" על המהומות.
הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בסרט "תמי והדוקטור" לצדה של סנדרה די (1963). ב-1964 הופיע בסרט לילית לצידה של ג'ין סיברג.
פונדה החל להופיע בסרטים המזוהים עם תרבות הנגד, והתפקיד הרציני הראשון שלו מסוג זה היה בסרט האופנוענים "אופנועי הפרא" של רוג'ר קורמן ב-1966. ב-1969 השתתף פונדה בסרט שעליו רוב פרסומו – "אדם בעקבות גורלו" ("Easy Rider"). הוא כתב את התסריט יחד עם דניס הופר וטרי סות'רן והשלישייה הייתה מועמדת לפרס אוסקר על התסריט המקורי הטוב ביותר.
אחרי ההצלחה המסחררת של "אדם בעקבות גורלו" הואט קצב ההתקדמות של הקריירה של פונדה. הוא הופיע בסרטים כמו "מרוץ מחוף לחוף" (1981), "לוחמי החופש" (1988), "מולי וג'ינה" (1994) ו"הזהב של יולי" (1997). על האחרון היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. בנוסף, הוא ביים שלושה סרטים והשתתף בדיבוב דמות למשחק המחשב Grand Theft Auto: San Andreas.
בשנת 1998 שיחק בדרמה הטלוויזיונית "הסערה" של רשת NBC; המבוססת על המחזה באותו שם מאת ויליאם שייקספיר
פונדה זכה בשני פרסי גלובוס הזהב. הראשון בשנת 1998 על השתתפותו בסרט "הזהב של יולי" והשני בשנת 2000 על השתתפותו בסרט "The Passion of Ayn Rand". באותה שנה השתתף בסרט "תומס ומסילת הקסמים" בתפקיד ברנט סטון.
ב-2004 שיחק בסרטה של אסיה ארג'נטו "דפיקות לב". ב-2007 ביצע פונדה הופעת אורח בפרק ה-300 של סדרת הטלוויזיה "ER". בשנת 2008 השתתף בסרט העצמאי "יפן" לצד טניה ריימונד. בשנת 2009 השתתף בדרמה המוזיקלית "העידן המושלם לרוקנרול" בכיכובו של קווין זגרס.
בשנת 2012 שיחק בדרמה העצמאית "הבעיה עם בליס". בשנת 2013 שיחק בסרט האימה "הקציר" לצד סמנתה מורטון. בשנת 2015 שיחק במותחן הפוליטי "The Runner" בכיכובו של ניקולס קייג'.
פונדה נפטר ב-16 באוגוסט 2019 בביתו בלוס אנג'לס עקב כשל נשימתי שנבע ממחלת סרטן הריאה.
ג'סטין צ'יימברס

| --- | --- |

צ'יימברס בהקרנת הבכורה של הסרט "למעלה" במאי 2009
 לידה:  11 ביולי 1970 (בן 54) ספרינגפילד, אוהיו, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 מקום לימודים:  Southeastern Local High School  North High School  סטודיו אייץ' בי 
 מספר צאצאים:  5 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'סטין צ'יימבּרס (באנגלית: Justin Chambers; נולד ב-11 ביולי 1970) הוא דוגמן לשעבר ושחקן אמריקאי.
תפקידו הידוע ביותר הוא ד"ר אלכס קרב בסדרת הדרמה "האנטומיה של גריי".
קריירה

צ'יימברס התגלה על ידי סוכן דוגמנים בפריז מטרו, ועשה קמפיין לקלווין קליין. הוא עבד עבורם בכל רחבי אירופה, יפן, וארצות הברית במשך ארבע שנים. לאחר שהחליט להמשיך בקריירת משחק עבר לניו יורק שם למד משחק.
ב-1995 התארח באופרת הסבון "עולם אחר", וב-1996 התארח בסדרת הפשע "ניו יורק במסווה". לאורך השנים כיכב בכמה סרטים, ביניהם "ליברטי הייטס" (1999, בתפקיד טריי, לצד אדריאן ברודי), "מארגנת החתונות" (2001, בתפקיד מאסימו, לצד ג'ניפר לופז), "גלגל המזלות" (2005), ואת הסרט המקורי של HBO, "עיוורון היסטרי" (2002). צ'יימברס לוהק לסדרת הדרמה "פשע מן העבר" (Cold Case) אך עזב לאחר שהופיע רק בחמישה פרקים.
בשנת 2005 החל לשחק את ד"ר אלכס קרב בסדרת הרפואה "האנטומיה של גריי", ברשת ABC. בשנת 2006 הוענק לו פרס על משחקו ב"אנטומיה של גריי", יחד עם חבריו לסדרה, על "ביצועים יוצאים מן הכלל בסדרת דרמה". הוא שיחק בסדרה עד שנת 2019 והחליט לפרוש כי רצה להקדיש יותר זמן למשפחתו. הפרק האחרון בהשתתפותו שודר ב-14 בנובמבר של אותה שנה.
התארח בספין אוף של האנטומיה של גריי, "מרפאה פרטית".
חיים אישיים

צ'יימברס נולד בספרינגפילד, אוהיו, לפאם וג'ון צ'יימברס. יש לו עוד שני אחים ושתי אחיות, ג'ון, גיי'סון (אחיו התאום), מיה וסוזן. הוא למד בבית הספר התיכון הדרומי בדרום צ'ארלסטון, אוהיו, ובשנת 1993 התחתן עם קישה, דוגמנית לשעבר. לזוג חמישה ילדים.
נגד משמעת

רנ"ג יצחק טאיטו, אשר שירת כנגד המשמעת של בה"ד 1 במשך 53 שנים.
נגד יחידה, או בשמו המקובל יותר רס"ר משמעת, או הרס"ר (רב-סמל ראשון) הוא תפקיד הקיים בכל יחידה בצה"ל הממולא על ידי נגד שהוסמך לכך. ממלא התפקיד אינו בהכרח בדרגת רס"ר אך הוא בהכרח נגד (איש קבע שאינו קצין) כיוון שהוא משכיל כל שנות שירותו ב"דין המשמעתי" ועובר הכשרות העוסקות בחוק השיפוט הצבאי (חש"ץ). נגדי היחידה מזוהים תמיד לפי שרוך בצבעי כחול-לבן או זהב (שלב 09) שעל מדיהם.
תפקיד

לנגד היחידה מספר תפקידים חשובים וייחודיים ביחידה, בהם תפקידים מנהליים וטקסיים. נגד היחידה אחראי על תפקודו של המחנה הצבאי כמקום מסודר ונקי, על הסדר והמשמעת של החיילים המשרתים בו ובחלק מהיחידות על הש.ג. והזקיפים. מכאן גם נגזר כינויו של התפקיד "רס"ר משמעת".
בנוסף לכך, על היותו מפקד המחנה מצדיעים לו (ביום-יום ובש.ג. בעת כניסתו למחנה).
תפקידו של נגד היחידה הוא בעיקר טקסי. הוא אחראי על ארגונם וניהולם של אירועים צבאיים-טקסיים לרבות פיקוד על תרגילי סדר ותרגילי סדר חמושים (ת"ס ותס"ח).
בטקסים הרס"ר חובש כובע מצחייה צבאי-טקסי (ולרוב גם קצינים בדרגים בכירים- בדרך כלל רס"ן ומעלה כמקובל בחיל האוויר והים) אשר מייצג את החיל עליו מתבסס הטקס (ח"א, חיל הים, חי"ר ועוד בהתאם לחיל הטקס) ולא כומתה, חוץ מבמקרים מסוימים.
במסגרת תפקידו הטקסי משמש נגד היחידה גם כתובע הייצוגי בסדר דין משמעתי הנערך ביחידה (משפטים), הכשרתו מקנה לו את הסמכות להגיש תלונה על כל חייל בכל דרגה. כמו כן אחראי על רחבת הדגל הקיימת בכל בסיס, על מסדר הנפת דגל ישראל ועל דגלי וסמלי היחידה.
לרוב, נגד היחידה כפוף ישירות למפקד היחידה ואליו כפופים מש"קי המשמעת ועובדי הרס"ר בחלק מהיחידות. ביחידות שהן מפקדות, כגון מפקדת חטיבה, נגד המשמעת אחראי על חיילי המחנה ומפקדת החטיבה בלבד ולא על אלו השייכים ליחידות המשנה (חיילי הגדודים במקרה זה). בעתות חירום, לנגד היחידה של יחידות לוחמות תפקיד חשוב במערך הלוגיסטי העורפי של היחידה.
דימויו של רס"ר המשמעת בתרבות הישראלית

לרס"ר משמעת נוצר סטריאוטיפ ברור, לפיו מדובר באדם בעל אינטליגנציה נמוכה, ולרוב גם בעל שפם. התעסקותו היומיומית של הרס"ר בדיגום ובהשלטת סדר ומשמעת בבסיס הצבאי, בניגוד לנטייתם הטבעית של החיילים הפשוטים, גורמת להשנאתו בקרב החיילים, אשר בשל חוסר האפשרות להביע דעה במסגרת הצבאית, מוצאת ביטוי בהומור דווקא מחוצה לה. דמויות רבות של רס"רי משמעת העונים על סטריאוטיפ זה הופיעו בסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה וכדומה.
דוגמאות לדמויות רס"ר המבוססות על סטריאוטיפים הן  רס"ר שמש מ"ספיחס" (בגילומו של יוסף שילוח), רס"ר בן שבת מ"נשיקה במצ"ח", רס"ב גבריאל שוקרון מ"מ.ק. 22" וניסים מ"תאג"ד".
ראו גם

מש"ק משמעת
הערות שוליים

↑  יחידה צבאית מוגדרת בצה"ל כיחידה בעלת דואר צבאי בסדר גודל של גדוד או מקביליו ומעלה.
↑  דנאל אל-פלג, מתחת לאף, באתר במחנה, 2009 גיליון 10
כוח צבאי למחצה

המשמרות האדומים ברוסיה היו כח צבאי למחצה שהורכב מפועלים וחקלאים רוסים שפעלו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה
כוח או ארגון צבאי למחצה (באנגלית: Paramilitary) הוא ארגון בעל מאפיינים צבאיים בהם הכשרה, ציוד, מבנה, טקטיקה ולעיתים גם ייעוד, אך אינו נכלל באופן רשמי בכוחות המזוינים של המדינה.
תחת ההגדרה הרחבה של ארגונים צבאיים למחצה ניתן לכלול מספר רב של גורמים וכוחות ממגוון תחומים, המשותף להם הוא הדמיון שלהם לכוחות הצבא הרשמיים. ניתן לפצל את ההגדרה הרחבה של כוח צבאי למחצה לכוחות וארגונים הפועלים בתוך מדינה בשיתוף או כחלק משלטונות המדינה וכאלו המתנגדים או פועלים באופן עצמאי משלטונות המדינה. בהגדרה של כוחות מתנגדים ניתן למנות ארגוני טרור, לוחמי חופש וארגונים פוליטיים מתנגדים. בהגדרה של ארגונים שמשתפים פעולה ניתן למנות שלל כוחות צבאיים-משטרתיים (כגון משמר אזרחי, משמר גבול וז'נדרמניה), כוחות משמר למוסדות מיוחדים (כגון משמר נשיאות), מיליציות אזוריות וכדומה.
סוגי כוחות צבאיים למחצה

כוחות צבא לא סדירים: בהם מיליציות, כוחות גרילה, ארגוני טרור וכדומה.
כוחות עזר: חיילות עזר, כוחות משמר נשיאות, משמר רפובליקה, הגנה אזרחית, כוחות עזר משטרתיים, משמר אזרחי וכדומה.
ארגונים פוליטיים חמושים: ארגונים מהפכניים ותנועות חמושות (דוגמת האס אה).
ארגוני אכיפת חוק: בהם ז'נדרמריה, SWAT, משמר גבול וארגוני אבטחה.
מזרח ירושלים

| --- | --- |

העיר העתיקה וכיפת הסלע (מבט מצפון לדרום)
 מידע
 עיר:  ירושלים
 מדינה:  ישראל (הכרה בין-לאומית מצומצמת)
 שטח:  70 קמ"ר
 אוכלוסייה:  612,400 (2022)
 קואורדינטות:  31°47′00″N 35°14′02″E﻿ / ﻿31.78336°N 35.23388°E﻿ / 31.78336; 35.23388
 שכונות נוספות בירושלים
 
 
תצפית על שכונת סילוואן ועיר דוד בירושלים המזרחית, דצמבר 2022
מזרח ירושלים (בערבית: القدس الشرقية) או ירושלים המזרחית הוא כינוי פוליטי-מדיני, לשטח של 70 קמ"ר בקירוב הנכלל בגבולותיה המוניציפליים של ירושלים, ונמצא מעבר לקו הירוק. מבחינה גאוגרפית שטח זה כולל לא רק את אזוריה המזרחיים של העיר אלא גם את הצפוניים והדרומיים. ההבחנה בין מזרח ירושלים למערב ירושלים נוצרה במלחמת העצמאות, עם חלוקת השליטה בעיר בין ישראל לירדן. אזור מזרח ירושלים סופח לישראל בעקבות מלחמת ששת הימים בצו סדרי השלטון והמשפט (מס' 1) תשכ"ז-1967. עם זאת, על פי החוק הבין-לאומי, שטח מזרח ירושלים נחשב לחלק מיהודה ושומרון, והשכונות היהודיות שבו נחשבות להתנחלויות. המונח המצומצם כולל רק את השכונות הערביות של העיר, הממוקמות בעיקר במזרחה.
לאחר סיפוח ירושלים המזרחית קיבלו הערבים הפלסטינים המתגוררים בה מעמד של תושבי קבע, אך לרובם המוחלט אין אזרחות ישראלית.
השטח כולל, בנוסף לשטחה של ירושלים שנכבש על ידי הצבא הירדני והיה בשליטת ירדן בשנים 1948–1967, גם עיירות וכפרים שעד אז לא נחשבו כחלק מירושלים. למעשה, השטח שהיה כפוף לעיריית ירושלים הירדנית כלל רק 6.4 קמ"ר. כלומר, 91% משטח מזרח ירושלים לא נכלל באזור זה לפני יוני 1967.
ב-2022 מנתה אוכלוסיית מזרח ירושלים כ-612,400 תושבים (כ-62% מאוכלוסיית העיר) מהם כ-378,800 ערבים וכ-233,600 יהודים. נכון ל 2024 מנתה האוכלוסייה הערבית בין 370,332 ל 391,388 תושבים (לפי שיטות חישוב שונות), וכמעט 42% מאלה הם בגילאים 0-18.
עיריית ירושלים נדרשה לשפר תשתיות, כבישים ומערכות ניקוז במזרח ירושלים, אך לא עשתה זאת במשך שנים.
גאוגרפיה

בשפה היומיומית, מתייחס המונח "מזרח ירושלים" בעיקר לשכונות הערביות במזרח העיר. מיד לאחר כיבוש מזרח ירושלים והגדה המערבית במלחמת ששת הימים החילה ממשלת ישראל את החוק הישראלי על מזרח ירושלים בהתאם לסעיף 11ב לפקודת סדרי השלטון והמשפט. החוק הישראלי הוחל על השטח שהרשויות הירדניות הגדירו כשטח המוניציפלי, ובנוסף על כפרים, עיירות ושטחים פתוחים הסמוכים לו.
על פי ההגדרה הפוליטית של "מזרח ירושלים", היא כוללת לא רק את השכונות הערביות במזרח העיר, אלא את כל השטחים שסיפחה ישראל ב-1967 לתחום המוניציפלי של ירושלים ממזרח, מדרום ומצפון לעיר ובכלל זה העיר העתיקה, הר הזיתים, הר הצופים שמחוץ למובלעת הר הצופים, אזור סילואן (כפר התימנים בשילוח), ואדי ג'וז, ג'בל מוכאבר, א-טור, שרפאת, חלק מבית צפאפא, חלק מאבו דיס, שועפאט, בית חנינא ואזור עטרות וקלנדיה בצפון ירושלים, וכן השכונות היהודיות שנבנו בשטחים אלה לאחר מלחמת ששת הימים, כגון רמות, גילה, נווה יעקב, תלפיות מזרח (המכונה "ארמון הנציב"), חומת שמואל, פסגת זאב ועוד.
בעיר העתיקה נמצאים אתרים רבים הקדושים לשלוש הדתות האברהמיות, יהדות, נצרות ואסלאם, בהם הכותל המערבי, כנסיית הקבר, ויה דולורוזה, מסגד אל-אקצא וכיפת הסלע.
עתיד מזרח ירושלים הוא נדבך משמעותי ביותר במחלוקת על עתידה של העיר ירושלים כולה, והוא מהווה חלק משמעותי בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
היסטוריה > לפני קום המדינה

מאז אמצע המאה ה-19, מרבית תושבי ירושלים היו יהודים. לפני מלחמת העולם הראשונה היו בירושלים כ-70,000 תושבים, מתוכם כ-45,000 יהודים. ערב מלחמת העצמאות גרו בירושלים כ-100,000 תושבים יהודים לעומת כ-65,000 תושבים ערבים.
בראשית המאה ה-20 התרכזו מרבית תושביה היהודיים של ירושלים בעיר העתיקה. רובם התגוררו ברובע היהודי, אך חלקם גרו באזורים אחרים בהם חצר ראנד, וחצר גליציה שברובע המוסלמי וכפר השילוח שבמורדות הר הזיתים. בעקבות מאורעות תרפ"ט ועוד יותר בעקבות מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, ברחו מרבית היהודים מבתיהם במזרח ירושלים, והמעטים שנשארו, כ-1,700 איש, התרכזו אך ורק ברובע היהודי. בתיהם של הבורחים נשדדו ונבזזו על ידי התושבים הערבים. במהלך מלחמת העצמאות הצבא הירדני כבש את כל הרובע היהודי ואסר את התושבים היהודים שנותרו. חלקם נלקחו בשבי וחלקם גורשו למערב ירושלים, ולא נותרו יהודים במזרח ירושלים.
היסטוריה > השלטון הירדני

על פי הצעת תוכנית החלוקה של האומות המאוחדות (האו"ם) משנת 1947, הייתה העיר ירושלים אמורה להיות חלק משטח בין-לאומי בניהול האו"ם, אולם התוכנית לא התקבלה ולא יושמה בפועל. לאחר מלחמת העצמאות שלטה ישראל בחלקיה המערביים של העיר ירושלים (אזור מרבית השכונות היהודיות) ובאזור הר הצופים, ואילו ממלכת ירדן שלטה בעיר העתיקה ובשכונות המזרחיות של העיר, בהם גם הרובע היהודי, שתושביו היהודים גורשו לישראל. בשנת 1950, סיפחה ממלכת ירדן את הגדה המערבית ומזרח ירושלים בתוכה, והחילה עליהם את החוק הירדני. סיפוח זה הוכר רשמית רק על ידי בריטניה, ורוב מדינות העולם קיבלו אותו דה-פקטו.
במהלך השלטון הירדני איבדה ירושלים המזרחית את מעמדה מתקופת המנדט כעיר מרכזית, והפכה לעיר-סְפר. חרף סעיף בהסכמי רודוס (1949) שהבטיח גישה חופשית למקומות הקדושים, מנע השלטון הירדני כניסת ישראלים למקומות הקדושים ליהודים, והתיר לתיירים בני דתות אחרות לצאת מהחלק הירדני של העיר אל החלק הישראלי – אך לא להיכנס אליו מישראל. בנוסף, במהלך המלחמה, הרס השלטון הירדני את בתי הכנסת העתיקים ששימשו את היהודים במקום, בהם בית הכנסת החורבה ובית הכנסת תפארת ישראל, בניסיון למחוק כל זכר להיסטוריה היהודית במקום. בסך הכל, הרסו הירדנים 58 בתי כנסת בשטחים שכבשו מידי ישראל וכן הרסו את היישובים היהודיים שבצפון מזרח ירושלים - עטרות ונווה יעקב.
במהלך שנות שלטונם במזרח ירושלים, הרסו הירדנים כ-38,000 מצבות בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. רוב המצבות נהרסו במהלך בנייתו של בית המלון אינטרקונטיננטל ובמהלך סלילת הכביש ליריחו. גישת יהודים למקום נאסרה באופן גורף.
היסטוריה > השלטון הירדני > יחסם של הירדנים לנוצרים

השלטון הירדני התיר לנוצרים להמשיך להתגורר במזרח ירושלים וכן התיר להם גישה למקומות הקדושים להם, אך הצר את צעדיהם בדרכים רבות. ב-1953 אסר השלטון הירדני על הנוצרים לרכוש אדמות בסמוך למקומות הקדושים ומאוחר יותר, הרחיב את האיסור לכל שטח ירושלים. ב-1955, הוכפפו כל בתי הספר במזרח ירושלים למשרד החינוך הירדני. צעד זה חייב את בתי הספר הנוצריים לקיים את הלימודים בערבית, לקיים לימודי קוראן ולהעביר את יום החופשה השבועי, מיום ראשון ליום שישי - בהתאם לנוהג המוסלמי. צעדים אלו ואחרים, גרמו לכך שמספר הנוצרים במזרח ירושלים, ירד במהלך השלטון הירדני מ-25,000 ל-12,600.