stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריית ים
חינוך ותרבות

בקריית ים קיימים עשרות מרכזי תרבות, רשת מתנ"סים, מרכז צעירים, מועצת נוער, בתי אבות, מרכזי לימוד ומועדונים לכל הגילאים, ספרייה עירונית מודרנית ופעילה, ותזמורת נוער עירונית המייצגת את הקריה, ואף זכתה להופיע בפני מליאת עצרת האו"ם ולנגן בה את "התקווה". ב-1991 הוקם בעיר קונסרבטוריון קריית ים.
בקריית ים תשעה בתי ספר יסודיים: "אורים", "אמירים", "מפלסים", "ימית", "סביונים", "עלומים" ו"אלמוגים", המשתייכים לזרם הממלכתי; "בראשית", המשתייך לזרם הממלכתי-דתי, ו"אור אבנר", המשתייך לזרם הממלכתי-חרדי. שני בתי ספר תיכונים וחטיבות בינים: "רבין", המשתייך לזרם הממלכתי, ו"לוינסון", המשתייך לזרם הממלכתי-דתי.
בית הספר התיכון המקיף ע"ש רודמן, התיכון הראשון בקריה, החל לפעול כשלוחה של תיכון קריית חיים בתחילת שנות השישים. המחזור הראשון סיים את לימודיו ב-1965. ב-14 בספטמבר 1965 נחנך המבנה הקבוע של בית הספר ברחוב בן - צבי בטקס השתתפו: התורם מארצות הברית מוריס רודמן ומשפחתו, שר החינוך והתרבות זלמן ארן, מ"מ יו"ר הסוכנות היהודית אריה לואי פינקוס, ראש המועצה בנימין אפרת, תלמידי בית הספר ומוריו. בשנה זו, 1965, הוכר בית הספר כתיכון עצמאי ונבחר מנהלו הראשון: המורה ללשון ולספרות אברהם בר-עם. ב-1997 נחנך בית ספר תיכון נוסף: התיכון על שם יצחק רבין בשכונת "בנה ביתך". החל מ 2015 בית ספר רודמן הוא משכנה של חטיבת הביניים ובית ספר רבין הוא משכנה של החטיבה העליונה.
החל משנות החמישים פעל בקריית ים ב' "המועדון הטכני", אליו הגיעו ילדים ונוער בעלי תחביבים וכישורים טכניים, ובשעות אחר הצהרים יצרו עבודות ממתכת ומעץ, בנו טיסנים ויכטות והשתתפו בתחרויות. המדריך הראשי במועדון היה עמרם גינץ.
בקריית פועלות שלוש תנועות נוער: הנוער העובד והלומד, הצופים ובני עקיבא.
בשנות האלפיים פועלים מתקני כושר בחינם בכמה פינות ציבוריות בעיר, גינת כלבים, שבילי אופניים וטיילת להולכי רגל לאורך שפת הים. החל ממאי 2016 הוצבו ברחבי העיר 10 שלטי מורשת של המועצה לשימור אתרים.
בשנת 2011, הושלמה הקמתו של הפלנטריום על שם האסטרונאוט הישראלי הראשון אילן רמון. בעיר שוכן גם "מדעפארק" - פארק מדע לילדים.
חינוך ותרבות > חוף הים

בקיץ 1939, עם סלילת הכביש לאזור, נפתח במקום חוף ים שמשך מתרחצים רבים, במיוחד בשבתות. אולם, בעקבות אסונות לא מעטים שאירעו בחוף שלא היו בו שירותים מספקים, החליטה חברת גב ים שלא לפותחו בשנים הבאות. ביולי 1946 נמסר זיכיון להפעלת חוף הים לחברה של חיילים משוחררים והיא פתחה במקום חוף מוסדר בשם "חוף גליה" ביולי 1947. בשנת 1950 לאור ההרס בחוף כיאט במהלך מלחמת העצמאות והזיהום בחוף בת גלים ובחוף שמן, התגאתה חוף גליה בהיותה חוף נקי, עם שירותים מסודרים ומתקני שעשועים למבוגרים וילדים. בשנת 1952 התקיימו בחוף הופעות של אמנים יושבי המעברות. בשנת 1961 ארגנה עיריית תל אביב בחוף מחנה משפחתי בשבתות, למשפחות מתל אביב. החוף המשיך לפעול כחוף רגיל בשנות ה-60, ובדו"ח מבקר המדינה של שנת 1964 נמסר שמינהל מקרקעי ישראל לא גבה את דמי החכירה עבור החוף. באותה שנה נמסר שהחוף הועבר לניהול של גורם חדש. בסקירת חופים של מנחם תלמי במעריב תואר החוף: "הכניסה טעונה תשלום ... החוף יפה ורחב ידיים. שירותיו טובים וצמוד אליו שטח חנייה גדול. יש בו עשרות סככות צל וביתנים משפחתיים". שפי גבאי בדבר כתב שהוא החוף היפה ביותר באזור חיפה.
לקריית ים שלושה חופי רחצה מוכרזים. "חוף זבולון", המכונה גם "חוף הלוויתן", בשל פסל גדול ממדים של היונק הימי, שהוצב בכניסה אליו והוסר ב-2015. ב-2014 נקרא שמו "פארק איינשטיין", על-שם הזמר אריק איינשטיין. בקיץ 2017 נפתח חוף רחצה נוסף עם שרותי הצלה - חוף ימית. החוף המוכרז הצפוני ביותר הוא "חוף אלמוגים" (מכונה גם "חוף הבתולה"). צמוד לחוף הרחצה המוכרז של קריית ים הוקם ב-2011 מרכז לחינוך וספורט ימי ששמו "סרף סייקל".
קריית ים בתרבות

הסרט "שבעה" שיצרו רונית אלקבץ ושלומי אלקבץ, אשר גדלו בעיר, מתרחש בקריית ים.
הסרט "חולה אהבה בשיכון ג'", בבימויו של שבי גביזון, מתרחש בקריית ים.
סדרת המתח "המדובב", ששודרה החל ב-2019 ב-yes, מתרחשת ברובה בקריית ים ועוסקת, בין השאר, בהתחדשות עירונית בעיר ובשחיתות מוניציפלית.
סרט הדרמה "אין בתולות בקריות" שיצא לאקרנים בשנת 2018, עוקב אחר נערה מרדנית שחיה בקריית ים עם אמה ומתאהבת בעיתונאי תל אביבי שמגיע לעיר על מנת לגלות בתולת ים.
בחודשים דצמבר 2019 וינואר 2020, שבועות ספורים לפני פרוץ מגפת הקורונה, נערכה בקריית ים א' תערוכת "זומו", אשר התקיימה במבנה הנטוש של בית הקירור של בית החרושת לקרח בשדרות ירושלים 3. אלפי אנשים הגיעו להשתתף ולצפות בתערוכה החדשנית שהכניסה אליה הייתה ללא תשלום ופעלה בכל שבעת ימות השבוע.
שלטון מוניציפלי

בשנת 1946 הוקם הוועד המקומי ובשנת 1951 קבל היישוב מעמד של מועצה מקומית. ראש המועצה הראשון משנת 1951 היה משה קובר במועצה שמונתה על ידי משרד הפנים. ב-1952 נערכו בחירות מוניציפליות ראשונות לראשות המועצה, בהן נבחר משה קובר לראש המועצה וטוביה הוברמן לסגנו. המועצה כללה 14 חברים. לצורך איוש משרת מזכיר המועצה נערך מכרז בו זכה בנימין פרידמן (אפרת) בשנת 1952. ב-1955 הוחלף משה קובר בדוד מלר מהמפלגה הפרוגרסיבית, שכיהן כראש המועצה השני חודשיים בלבד. ב-15 בדצמבר 1955 נבחר בנימין אפרת לראש המועצה השלישי והיה לראש העיר הראשון עם הכרזת קריית ים לעיר.
בניין המועצה הראשון שכן ברחוב ויצמן בקריית ים ג'. ב-1970 עברה המועצה למבנה ברחוב משה שרת. במרץ 2023, נחנך בניין העירייה החדש, ברחוב ספיר-פינת משה שרת, מול הים.
שלטון מוניציפלי > ראשי היישוב, המועצה והעיר

החל מ-1940: יעקב נמרי - מפקד תחנת הנוטרים וההגנה באזור, יו"ר ועדת המצב במלחמת העצמאות
החל מ-1941: אברהם פרידמן - "מוכתר" הקריה מטעם חברת גב ים
החל מ-1946: ישראל מלמד - ראש הוועד המקומי הראשון
שמעון אורנשטיין - ראש הוועד המקומי השני
1952-1951: משה קובר - ראש המועצה הראשון (ממונה)
1955-1952: משה קובר - ראש המועצה הראשון (נבחר)
1955 - דוד מלר - ראש המועצה השני
1976-1955: בנימין אפרת (פרידמן) - ראש המועצה השלישי
1981-1976: בנימין אפרת (פרידמן) - ראש העיר הראשון
1989-1981: בנימין שנל
1997-1989: שמואל סיסו
2003-1997: בני סטלקול
2013-2003: שמואל סיסו
2013-היום: דוד אבן צור
ערים תאומות

צרפת קרטיי, צרפת (מ־1978)
גרמניה קרויצברג, ברלין, גרמניה (מ־1995)
הונגריה מאקו, הונגריה
רוסיה קיסלובודסק, מחוז סטברופול, רוסיה
גאורגיה פותי, גאורגיה (מ־2015)
רומניה סיגט, רומניה (מ־2015)
לקריאה נוספת

"מעשים - ההסתדרות בחיפה בשנים 1945 - 1953", הוצאת מועצת פועלי חיפה, 1953
שלמה אברמוביץ', "השומרים התעלמו והקבוצניקים גנבו נשק - נוסטלגיה בקריית ים", הד הקריות, 7 בספטמבר 1979
שלמה אברמוביץ', "היה היה חוף...", הד הקריות, 26 בנובמבר 1982
משה אדלר ויוסי נמרי, "קרית-ים, בראשית היו חולות... סיפור יסודה של העיר" - יובל 50 לעיר, עיריית קריית-ים, 1992
אסתר זנדברג, "בתים קטנים בדיונות הנודדות", סיפורה של קריית ים א', הארץ - מוסף יום העצמאות, 11 מאי 1997
צפורה לביא, "עקבים בחול" - מבוסס על סיפור אמיתי, אסיף, 2013
יצחק רובין, "שלג בחולות", הוצאת פרדס, 2014
יוסי נמרי, חוף גליה - פנינת הקריות, עת־מול 245, אפריל 2016
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2  מספר שלילי משמעו הקטנת האוכלוסייה
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ראו למשל: דורשים סניף דואר בקרית מוצקין, הצופה, 3 ביולי 1944
↑  ראו למשל: במ.פ. חיפה ובאגודות, דבר, 15 ביולי 1947
↑  ראו להשוואה שכונות יזראליה ודניה בחיפה שגם הן כשמות חברות הבנייה שפיתחו אותן.
↑  "דפים לתושבי קריית ים", גיליון 4, עמוד 4, מיולי 1954
↑  חוף זבולון, דבר, 19 ביולי 1939
↑  עבודות בניין גדולות בעמק זבולון החלו, דבר, 5 ביוני 1940
↑  שכונה חדשה נוספה לחיפה, המשקיף, 20 באוגוסט 1940
קריה חדשה בעמק זבולון, דבר, 26 באוגוסט 1940
↑  קריית ים - עיר חדשה בעמק זבולון, הַבֹּקֶר, 19 בפברואר 1940
↑  חולות נודדים - ארץ נושבת, הצופה, 30 בספטמבר 1947
↑  חולות נודדים הפכו לגנים, הצופה, 2 ביולי 1942
↑  מאה חדרים נבנים במפרץ חיפה, דבר, 17 בדצמבר 1943
↑  שיטות קימוץ חדשות בעץ ובברזל לצרכי בניה, המשקיף, 13 ביוני 1944
↑  קריית ים בגידולה, דבר, 25 ביולי 1945
↑  פיתוח שטחי התעשיה והשיכון במפרץ חיפה, דבר, 30 בספטמבר 1947
1 2  מפעלי שיכון חדשים במפרץ חיפה, משמר, 30 באוקטובר 1947
↑  פיתוח אזורי התעשיה והשיכון במפרץ חיפה, הַבֹּקֶר, 1 באוקטובר 1947
↑  החלטה זאת של הסוכנות היהודית, על קריאת מרכז הקליטה ע"ש צביה לובטקין, לא יצאה לפועל ולכן, ב-15 במרץ 2021 נערך טקס נוסף, ובו ניתלו שלטים בכניסה למרכז הקליטה עם שמה של צביה לובטקין.
↑  המבצע בדרום הרצועה: הושמדו שתי מנהרות ענק - חוסלו מחבלים מטבח 7 באוקטובר, באתר www.israelhayom.co.il
↑  פרופיל קריית ים באתר הלמ"ס
↑  כביש קירית שמואל ישבות בשבת, הצופה, 7 במאי 1940
↑  גליה - חוף רחצה במפרץ חיפה, משמר, 23 באפריל 1947
↑  גליה - מפעל נופש וספורט, דבר, 22 באפריל 1947
↑  י. אופיר, השיתוק שיתק פרנסות רבות בעונת הרחצה, חרות, 18 ביוני 1950
↑  דרכו כוכבים על חוף גליה, חרות, 5 ביוני 1952
↑  יהודה הראל, המחנה המשפחתי, דבר, 31 ביולי 1961
↑  קריית ים, נפתח חוף גליה, מעריב, 4 ביוני 1963
↑  דו"ח של מבקר המדינה הונח על שולחן הכנסת, חרות, 24 במרץ 1964
↑  בקיצור, הצופה, 4 במאי 1964
↑  מנחם תלמי, אל הים הגדול אל הים הכחול, מעריב, 15 במאי 1964
↑  שפי גבאי, 181 ק"מ של חוף רוגע ומקסים, דבר, 29 במאי 1964
↑  אדי גל, קיץ 2022: מדריך החופים של הקריות, באתר מיינט קריות, 8 באפריל 2022
↑  מרכז לחינוך וספורט ימי קרית ים, באתר www.kiryat-yam.muni.il
| דגל ישראל מחוז חיפה |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת חיפה • נפת חדרה | מפת מחוז חיפה |
| ערים | אום אל-פחם • אור עקיבא • באקה אל-גרבייה • חדרה • חיפה • חריש • טירת כרמל • כפר קרע • נשר • קריית אתא • קריית ביאליק • קריית ים • קריית מוצקין | מפת מחוז חיפה |
| מועצות מקומיות | בנימינה-גבעת עדה • בסמ"ה • ג'סר א-זרקא • ג'ת • דלית אל-כרמל • זכרון יעקב • מעלה עירון • עספיא • ערערה • פוריידיס • פרדס חנה-כרכור • קריית טבעון • רכסים | מפת מחוז חיפה |
| מועצות אזוריות | אלונה • זבולון • חוף הכרמל • מנשה | מפת מחוז חיפה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564540905171  LCCN: n82054979  VIAF: 159466905   WorldCat (עם VIAF): 159466905 
מבני מגורים בעיר
רחוב קריית ים בעיר התאומה קרטיי
אגם שקודרה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  אלבניה אלבניה מונטנגרו מונטנגרו
 סוג:  karst lake 
 מידות
 שטח:  370-530 קמ"ר
 נפח:  1.93162 קמ"ק
 גובה:  6 מטר מעל לפני הים
 אורך מרבי:  44 ק"מ
 אורך:  48 קילומטר
 רוחב מרבי:  14 ק"מ
 רוחב ממוצע:  14 ק"מ 
 עומק מרבי:  44 מטר
 ‏עומק ממוצע:  5.01 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  מוראצ'ה
 מקור לנהר:  בונה
 ‏אגן ניקוז:  549 קילומטר רבוע
 מדינות באגן הניקוז:  אלבניה, מונטנגרו 
 אורך קו החוף:  207 (כולל איים) ק"מ
 ערים:  שקודרה
 איים:  גרמז'ור, בשקה
 קואורדינטות:  42°10′N 19°19′E﻿ / ﻿42.167°N 19.317°E﻿ / 42.167; 19.317
  (למפת אלבניה מוגדלת) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרואגם שקודרה(למפת אלבניה רגילה) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרואגם שקודרהמפת אגם שקודרה
 
אגם שקודרה, הנקרא גם אגם סקאדר (באלבנית: Liqeni i Shkodrës, במונטנגרית: Скадарско језер, באיטלקית: Lago di Scutari), הוא האגם הגדול ביותר בחצי האי הבלקני. שטחו 450 קמ"ר, והוא מתחלק בין מונטנגרו ואלבניה. העיר הגדולה היחידה לחופו היא שקודרה שבאלבניה, בקצהו הדרומי של האגם.
גאוגרפיה

שטח האגם נע בין 370 קמ"ר ל-530 קמ"ר תלוי בעונת השנה. למפלס המים של האגם משרעת של כ-5 מטרים. המקור העיקרי למים הוא נהר מוראצ'ה הזורם מהרי מונטנגרו ונשפך בצפון האגם. בנוסף לכך יש נביעות בקרקעית האגם ומספר נהרות קטנים. האגם מתנקז לנהר בונה היוצא מדרום האגם ליד שקודרה, קרוב לשם מתחבר אליו נהר דרין. בונה נשפך לים האדריאטי לאחר 41 ק"מ ומהווה ב-21 הק"מ האחרונים שלו את הגבול בין מונטנגרו לאלבניה. 2/3 משטח האגם נמצא במונטנגרו ו-1/3 באלבניה.
האגם וחופיו בתחום מונטנגרו הוכרזו ב-1983 כשמורת טבע, אחת מהגדולות באירופה. השטח האלבני מועמד לכך.
החי באגם

אגם שקודרה מוכר כאזור של מגוון ביולוגי של פאונת מים מתוקים ונמצאים בו מגוון רחב של רכיכות. כן נמצא בשמורה של האגם כ-270 מיני עופות, בעיקר שקנאים, קורמורנים, אנפות ושחפיים. באגם 34 מיני דגים טבעיים לאגם, הכוללים קרפיון, לבנון וצלופח ו-13 מיני דגים שהובאו מן החוץ. 7 מיני דגים אנדמים לאגם.
באגם נמצאו כ-50 חלזונות מים מתוקים ובמדגם של 39 מהם נמצאו 12 אנדמיים לאגם. כן נמצאו באזור האגם 17 מיני שטצדאים, מתוכם 10 אנדמיים.
תיירות

המקום כאמור הוא שמורת טבע ויש הגבלות על הפיתוח שלו. התיירות בעיקר היא אקולוגית, צפרות, דיג וסיורים מודרכים בסירות מנוע ומשוטים.
העיירה הקטנה וירפאזר (בסרבית - Вирпазар) משמשת מעגן לסירות היוצאות לסיורי תיירות באגם. בעיירה יש בית מלון ואנדרטה לפרטיזנים שנפלו באזור זה במלחמת העולם השנייה.
באגם יש מספר איים קטנים. המפורסם ביניהם הוא גרמוז'ור (Грможур). העות'מאנים בנו עליו מבצר ב-1843. עם עצמאות מונטנגרו ב-1878 הוא הפך לבית כלא לפושעים מסוכנים וכונה "האלקטרז של מונטנגרו". בתחילת המאה ה-20 הוא הפך לכלא לאסירים פוליטיים. ברעידת אדמה שפקדה את האזור ב-1905 נהרס המבצר ולא שוקם. באי יש מושבות רבות של ציפורים והוא מכונה על ידי המקומיים "אי הציפורים".
הערות שוליים

1 2  Talevski, Milošević, Marić, Petrović, Talevska and Talevska (2009). Biodiversity of Ichthyofauna from Lake Prespa, Lake Ohrid and Lake Skadar. Biotechnology & Biotechnological Equipment, 23(2). ISSN 1310-2818
↑  Pešić, Vladimir & Peter Glöer. 2013, A new freshwater snail genus (Hydrobiidae, Gastropoda) from Montenegro, with a discussion on gastropod diversity and endemism in Skadar Lake., 2013
מבצר גרמוז'ור באגם שקודרה
שייטים, קורמורנים ומבצר גרמוז'ור באגם שקודרה
אנדרטת הפרטיזנים בווירפאזר
מעגן הסירות בווירפאזר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537126705171  LCCN: n2014039654  NKC: ge496598  VIAF: 248970019   WorldCat (עם VIAF): 248970019
עפיפון מדבר

עפיפוני מדבר הנמצאים בערבה הדרומית, ממערב לקיבוץ סמר
עפיפון מדבר הוא מתקן ששימש לציד המוני של עדרי חיות בר, שהיה נפוץ במדבריות דרום הלבנט. ניתן לראות כי מיקומן של מלכודות אלו נבחר לאחר מחשבה ומחקר על נתיבי הנדידה העונתית של החיות שנתפסו. המחקרים שנעשו מאז גילוי עפיפוני המדבר בתחילת המאה ה-20 מעריכים כי הציד היה בעיקר של עדרי בר של צבי החול. תיארוך העפיפונים בעייתי כי לא השתמרו בהם ממצאים רבים. כיום ההערכות בקרב החוקרים הן כי השימוש בעפיפונים מתוארך לסוף התקופה הנאוליתית ואילך, כלומר, הם נכנסו לשימוש האדם החל מהאלף השישי לפנה"ס. העפיפון העתיק ביותר אשר ידוע כיום נתגלה בירדן, ותוארך לתקופה הנאוליתית (8,300-4,500 לפנה"ס).
עפיפוני המדבר ידועים היום בארבעה מוקדים מרכזיים במזרח התיכון: עפיפוני הנגב, הערבה וחצי האי סיני; עפיפוני מזרח ירדן; עפיפוני ערב הסעודית; ועפיפוני המדבר הסורי. עפיפוני הנגב, הערבה וסיני קטנים יחסית בממדיהם, בעוד שעפיפוני ירדן וסוריה גדולים מאוד ונבנו לרוב בשרשראות. בעפיפוני סוריה וערב הסעודית ניתן למצוא מספר בורות הריגה בעפיפון אחד.
מאז גילוי העפיפונים, בתחילת המאה העשרים, הם נחקרים במגוון תחומים: ארכאולוגיה, זואולוגיה ואקולוגיה. כיום, לאחר מספר מחקרים בנושא, אנו יודעים, ככל הנראה, את מטרתם של המתקנים הללו, כמו גם את אופן תפעולם. לאחר איתור של עדר צבאים, הבריחו הציידים את העדר כולו וכיוונו אותו לאזור הפתוח שבין הזרועות. לאחר מכן, הם כינסו את העדר לכיוון הקודקוד, שם הם נפלו או נכלאו. לאחר מכן היו הורגים את החיות, ומביאים את הטרף למחנה או לכפר.
עפיפון המדבר מורכב מגדרות אבן נמוכות ואין לו שום קשר לתעופה או אווריריות. המונח העברי "עפיפון מדבר" השתרש כתרגום שגוי ל-Desert Kite שפירושו דלתון מדבר.
מבנה עפיפון המדבר

עפיפוני המדבר הם מתקנים במגוון של גדלים, צורתם משולשת, והם בנויים מאבנים. עפיפוני המדבר מורכבים משני קירות אבן נמוכים המהווים שתי זרועות ארוכות שמתכנסות לעיגול המוקף בקודקוד. קוטרו של העיגול בקצה הזרועות נע בין מטרים בודדים ועד לכמאה מטר, והזרועות פרושות החל מכמה מאות מטרים, ועד מספר קילומטרים. בנוסף, ניתן לראות כי גובה הקירות, כמו גם עוביים משתנה, ואינו אחיד בין העפיפונים, לעיתים גם אם הם מחוברים.
מבנה עפיפון המדבר > עפיפוני הנגב, הערבה וסיני

עפיפוני הנגב, הערבה וסיני נסקרו בעיקרם, וחלקם הקטן אף נחפר, באופן חלקי או מלא. בסקר ארכאולוגי שהתקיים בשנת 1967, באזור הנגב, סיני והערבה, התגלו לראשונה עפיפונים אלו, שנים עשר במספר, כאשר רובם היו במדבר סיני. עם גילוי מתקנים אלו, שייכו החוקרים את העפיפונים לתופעת עפיפוני המדבר שהייתה ידועה עוד קודם מאזור סוריה וירדן, וטענו כי הם שימשו לאותה המטרה, ציד המוני של עדרי חיות בר, ובעיקר צבאים. במהלך הסקרים והחפירות שנעשו על העפיפונים באזורים אלו, מיפו את העפיפונים, חיפשו שרידים ועדויות לציד ולאורח החיים באזור, בהקשר לציד חיות הבר ועוד.
עפיפוני המדבר של הנגב, הערבה וסיני הם קטנים ומבודדים יחסית לעפיפונים נוספים המצויים במזרח התיכון, הם לא חוברו בשרשראות ענק, וככל הנראה שימשו לציד של פרטים מעטים, ולא עדרים של עשרות ואף מאות פרטים. הבדל נוסף משמעותי המבדיל את עפיפונים אלו משאר העפיפונים במזרח התיכון הוא כי הם, ככל הנראה, לא שימשו לציד של חיות במהלך נדידתם, אלא הוקמו באזורים של מעיינות, נאות מדבר או לחלופין שינויים, ולא קטנים מאוד, באקלים.
למרות השונות הגדולה של עפיפוני הנגב, הערבה וסיני, מעפיפוני סוריה וירדן, עפיפוני סמר, הנמצאים מעט צפונית לאילת, מראים מעט דמיון בין השניים. עפיפוני חולות סמר ייחודיים באזור זה, בעקבות אופן סידורן של המלכודות בשטח. בדומה לשאר עפיפוני האזור, הם נמצאים באזור בו ישנם מעיינות רבים, עקב מי תהום גבוהים, ולכן ממוקמים באזור אסטרטגי. יחד עם זאת, עפיפוני סמר הם למעשה שלושה עפיפונים, אשר נבנו בשיטות בניה ותוכניות דומות, ואולי אף זהות. המאפיין העיקרי של שלושת עפיפונים אלו, שזרועותיהם כמעט נושקות אחת לשנייה, וייתכן כי היו ניסיון ליצור שרשרת עפיפונים כמו בעפיפוני ירדן וסוריה, אך בקנה מידה קטן הרבה יותר.
מבנה עפיפון המדבר > עפיפוני מזרח ירדן

עפיפוני ירדן, נכון להיום, הם הקדומים ביותר אשר תוארכו. במהלך התיארוך, נמצא כי חלק ממתקני צייד אלו נכנסו לשימוש כבר בתקופה הנאוליתית (4,400-8,300 לפנה"ס), ולאחר שנמצא מקדש בסמוך להן, דווח בפברואר 2022, שהאזור נבנה כבר לפני 9000 שנה. העפיפונים באזור זה הם רבים ומגיעים לכדי עשרות, אם לא מאות, והם גדולים מאוד. לרוב, ניתן לראות כי עפיפוני המדבר של מזרח ירדן מרכיבים שרשראות ארוכות המתפרסות על פני עשרות קילומטרים, כלומר מספר עפיפונים המחוברים יחד ומופיעים בצפיפות גבוהה יחסית.
על פי המחקרים האחרונים של עפיפוני האזור, ניתן להסיק כי שרשראות מלכודות אלו הוכנו, בראש ובראשונה, לציד של עדרים של צבי החול. זאת ניתן להסיק בעיקר עקב מיקומם של העפיפונים במרכז נתיב הנדידה של צבי החול, אותו הוא עובר, בעדרי ענק, מאזור הרבייה בדרום לאזור ההמלטה בצפון. חשוב לציין כי ההשערה הרווחת כיום בקרב הארכאולוגים החוקרים את הנושא היא כי העפיפונים בשרשראות ענק אלו פעלו במקביל. אך יש גם הטוענים אחרת, כלומר שמלכודות ציד אלו פעלו לסירוגין ולא כולן יחד.
מבנה עפיפון המדבר > עפיפוני ערב הסעודית

עפיפוני ערב הסעודית מושכים היום תשומת לב גדולה בקרב ארכאולוגים החוקרים מתקנים אלו. הם בדרך כלל נבנו כשרשראות של מספר עפיפונים מחוברים, אך בשונה משרשראות העפיפונים בירדן וסוריה, ניתן לראות מגוון גדול מאוד של טיפוסי עפיפונים. ניתן למצוא עפיפונים במגוון רחב של גדלים, שרשראות בצורות שונות, ומספר משתנה של בורות הרג. יחד עם השונות הגדולה הקיימת בין העפיפונים השונים, ניתן לראות גם דמיון במספר דברים. על פי המחקרים כיום, כל העפיפונים שימשו למטרת ציד המוני. כמו כן ניתן לראות כי כל העפיפונים נבנו מאבנים מקומיות ופשוטות. דמיון נוסף הוא כי כל העפיפונים הכילו את אותם המרכיבים, אשר בסופו של דבר גרמו לחוקרים להגדירם כעפיפוני מדבר.
מבנה עפיפון המדבר > עפיפוני המדבר הסורי

עפיפוני המדבר הסורי מזכירים מאוד את העפיפונים של מזרח ירדן. אלו הם עפיפונים גדולי ממדים יחסית כאשר זרועות העפיפון יכולות להגיע גם עד לאורך של כמה מאות מטרים. לרוב, העפיפונים יוצרים שרשרת מלכודות, המסוגלות להגיע, כל אחת, אפילו לכמה עשרות קילומטרים.
מטרתן של מלכודות אלו, בדומה לאלו הנמצאות בירדן, היא תפיסה של עדרי בר ענקיים של צבאים חוליים. העפיפונים ממוקמים על ציר הנדידה העונתית של צבאים אלו, וניצודים בשרשראות המלכודות, לעיתים אף במאות. בחלק מהעפיפונים ניתן לראות מספר בורות הרג, אשר יוצרים תחושה של מכלאה, ויש הטוענים כי אולי לכך אף שימשו.
מבנה עפיפון המדבר > עפיפון בים הבלטי

בשנת 2021 כשמדענים הפעילו מערכת סונאר רב־אלומות למיפוי קרקע הים, התגלתה בים הבלטי סמוך לגרמניה שורה של אבנים בעומק 21 מטרים ובאורך של כמעט קילומטר. הקיר תוארך לתקופת האבן, לפני כ-10,000 שנה. ייתכן שהוא שקע עם עליית פני הים בתום עידן קרח, לפני כ–8,500 שנה. הקיר בנוי משורה של 10 גושי אבן באורך של עד 3 מ' וביניהם 300 אבנים גדולות ו-1400 קטנות. גובהו פחות ממטר. המדענים משערים שהוא עזר בציד של עדרי איילים וייתכן שקיר נוסף קבור לידו.
תולדות המחקר

תחילה, עפיפוני המדבר היו ידועים רק מעדויות אתנוגרפיות מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. למעשה העדויות הארכאולוגיות הראשונות על קיומם של מתקנים חקלאיים אלו הגיעו על ידי טייסי חיל האוויר המלכותי הבריטי. במהלך טיסה בשמי המדבר המזרחי של ירדן, לפני כמאה שנה, גילו הטייסים תופעה זו. לאחר שזיהו את המתקנים הללו, הם קבעו את המונח "Desert Kite" שפירושו "דלתון מדבר", בעקבות צורתם של המתקנים המזכירה דלתון. בעברית השתרש התרגום השגוי "עפיפון מדבר". לאחר מכן, במשך כעשרים שנה, נמצאו עפיפונים נוספים ברחבי המזרח התיכון, הם נחקרו, ברזולוציות שונות, צולמו ותועדו, כמו גם ניסיונות רבים לתארך מתקנים אלו, או לחלופין להסביר ולהבין את תפקודם ומקומם בתרבות העת העתיקה. כיום, לאחר גילוי של עפיפונים נוספים, ידועים ארבעה מוקדים עיקריים של מתקנים אלו: האזור המדברי של ירדן, סוריה, ערב הסעודית ואזור הנגב, סיני ומצרים.
משחר מחקר עפיפוני המדבר, היו מספר ויכוחים על פירושם ומחקרם. ויכוחים אלו נוצרו לרוב בעקבות מחסור בממצאים היכולים לספק פרטים מלאים על עברו של האתר, והממצאים המעטים שנמצאו, לרוב לא נתנו אינדיקציה על תיארוכם או תפקודם.
ראשונים להעלות השערות לשימוש והגדרת העפיפונים היו טייסי חיל האוויר הבריטי. שתי ההשערות אשר הוצעו באותה העת, נכונות גם היום לדיון בנושא. פרסי מייטלנד (Percy Maitland) הציע כי העפיפונים שימשו כמלכודות ציד, בעוד שליונל ריז (Lionel Wilmot Brabazon Rees) פירש אותם כמתקנים ששימשו לכלוא ולהגן על עדרים מבויתים בזמן סכנה. כיום, ההנחה הרווחת בקרב חוקרי העפיפונים, היא כי מתקנים אלו שימשו כמלכודות ציד המוני, של עדרי בר, בעיקר של צבאים.
בעיה נוספת שלא נפתרה לגמרי עד עצם היום הזה היא תיארוך העפיפונים. בעיה זו נובעת בעיקר ממחסור בממצאים אינדיקטיביים, כמו גם ממצאים אורגניים לתיארוך בפחמן 14. העפיפון, אשר נכון להיום תוארך למוקדם ביותר, נמצא במזרח ירדן, ותוארך לתקופה הנאוליתית הקדם קרמית ב' (כ-9,000 שנה לפני זמננו). ההנחה כיום היא כי רוב העפיפונים של הלבנט הוקמו ופעלו, לכל המאוחר, החל מהאלף החמישי-השלישי לפנה"ס. תיארוך העפיפונים מתבצע לאורך כל תקופת המחקר, כדי לקבל מספר תאריכים גדול יותר, ובכך לחזק את ההערכות על גילם של המתקנים. כיום, מוסכם בקרב החוקרים כי תופעת עפיפוני המדבר היא תופעה של אחרי התקופה הנאוליתית. מחסור החומרים האורגניים נובע, על פי ההשערה, בעיקר מכך שהביאו את הטרף שנתפס במלכודת לשחיטה בכפרים הסמוכים, שם ככל הנראה היו משחטות מומחות. כל זאת ניתן להניח בעקבות ממצאים מהאתרים הכפריים הסמוכים לאתרי הציד.
ממצא נוסף, הנמצא בסמוך למספר עפיפונים, במגוון מקומות במזרח התיכון הם ציורי קיר. הציורים מתארים סצנה של ציד חיה בעזרת עפיפוני מדבר. הציורים הם יחסית סכמטיים, וללא הרבה פרטים, אך ברור, לפחות בחלקם, הקשר הישיר אל העפיפונים והציד בהם. ציורים אלו היו משמעותיים ביותר בחיפוש אחר התשובה לשאלת מטרתם של העפיפונים.
ציד חיות בר בעת החדשה

את ציד חיות הבר ניתן למצוא בעדויות אתנוגרפיות, מסוף המאה התשע עשרה ועד תחילת המאה העשרים. כיום, ישנן שלוש עדויות עיקריות המתארות את הימצאות המתקנים הללו ברחבי המזרח התיכון, כמו גם שימושם על ידי התרבויות המסורתיות היושבות במקום. יחד עם זאת מלכודות ציד וטכניקות תפיסה דומות ידועות מאזורים רבים בעולם, כולל צפון אירופה, מרכז אסיה, צפון אמריקה ודרום אפריקה. עדויות אלו נתנו חיזוק נוסף למטרתם של עפיפוני המדבר הפרוסים במזרח התיכון, והיא תפיסת עדרי חיות בר.
ציד חיות בר בעת החדשה > עדותו של בורקהרדט

את עדותו כתב יוהאן לודוויג בורקהרדט במהלך טיול במזרח התיכון, בתחילת המאה התשע עשרה ובה כתב: ”אזור פתוח במישור, של כמייל וחצי מרובע, מוקף משלושה צדדים באבנים רופפות, גבוהות מדי לניתור של צבי. בחלקים שונים של החומה הושארו פערים בכוונה תחילה, וליד כל פער כזה תעלה עמוקה נעשתה מבחוץ. האזור המוקף ממוקם ליד נחל או מעיין אשר בו בקיץ נופשים להקות צבאים. כאשר מתחיל הציד, איכרים רבים מתאספים ומתבוננים עד שהם רואים להקה של צבאים מתקרבים מרחוק לעבר האזור המוקף, לתוכו הם מכוונים אותם. הצבאים, המפחדים עקב צעקות האנשים, משתדלות לקפוץ מעל לקירות, אך יכולות לעשות כן רק בפער, היכן שהן נופלות לתוך התעלות החיצוניות, ונלקחות בקלות, לעתים במאות. ראש העדר תמיד קופץ ראשון, האחרים עוקבים אחריו אחד אחרי השני. כך צבאים נלקחים ומתים מיד, ואת בשרם מוכרים לערבים ולשכנים הפלאכים.”
ציד חיות בר בעת החדשה > עדותו של מוסיל

אלואיס מוסיל חקר את המזרח התיכון בתחילת המאה העשרים. במהלך מחקרו הוא תיעד את הפעילות של תפיסת חיות בר באמצעות העפיפונים, וכתב: ”ציידי צבאי המדבר הם אנשי שבט הסלג'ב (Slejb). השיטה העדיפה בעיניהם היא ציד בזוגות. אחד הוא המכוון והאחר הוא הצייד. זה אשר מכוון פורש עורות תחת ברכיו ומרפקיו וזוחל עליהם לעבר עדר של צבאים, מנסה לכוונם לכיוון האיש השני. ביום בודד הם תפסו עשרה עד עשרים צבאים.”
בתיאור נוסף של הפעולה, מוסיף מוסיל את תיאורו של מלכודת הציד בכותבו:”קיר בגובה מטר וחצי, שעוצב בכתבנית או לחלופין נבנה מאבנים ללא טיח. הלולאה התחתונה גמורה למחצה בלבד. היכן ששתי הלולאות נפגשות, ישנה פתיחה צרה שהושארה... בכל מקום כזה בור, בעומק שניים עד שלושה מטרים, שנחפר מחוץ למתחם. עדר של צבאים מונע בזהירות אל הלולאה התחתונה הלא גמורה. זה בקרוב יהיה מושלם, כי שני הקירות רחוקים כאלף צעדים אחד ממשנהו. תחילה הצבאים מתקדמים מהר, אך בהמשך, הם מפחדים, דוהרים לאורך שני הקירות ומנסות לחדור מהר ככל האפשר מהפתח הצר לתוך הלולאה העליונה והסגורה לחלוטין. ברגע שהם עוברים, הפתח הצר נחסם וכלב ציד מגזע סלוקי תוקף את הצבאים. החיה המפוחדת רצה סביב הקירות, קופצת מעליהם היכן שנמוך, ונופלת לתוך הבור שנחפר מבחוץ.”