stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נצרות קופטית

| --- | --- |


חזית קתדרלת מרקוס הקדוש בקהיר
 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  נצרות
 זרם:  נצרות אוריינטלית אורתודוקסית
 תאריך ייסוד:  42 
 מייסד:  מרקוס המבשר 
 מנהיג:  תאודורוס השני 
 מספר מאמינים:  22,000,000 
 שפות:  קופטית, ערבית, אנגלית 
 ארגונים ופעילות
 מרכז:  קהיר 
 אזורי פעילות:  מצרים
 copticorthodox.church/en/
 
קתדרלת מרקוס הקדוש באלכסנדריה, מושב האפיפיור הקופטי.
הכנסייה הקופטית-אורתודוקסית (קופטית: Ϯⲉⲕ̀ⲕⲗⲏⲥⲓⲁ ⲛⲣⲉⲙ̀ⲛⲭⲏⲙⲓ ⲛⲟⲣⲑⲟⲇⲟⲝⲟⲥ, "טיקְלֶסִיַה נְרֶמנכֶמִי נוֹרתוֹדוֹכּסוֹס") היא כנסייה עצמאית המשתייכת לנצרות האוריינטלית שבסיסה במצרים. הכנסייה היא הזרם הנוצרי הגדול ביותר במדינה ומזוהה בעיקר עם הקבוצה האתנית הקופטית, צאצאי המצרים הקדומים שלא התאסלמו ולא הסתערבו
אלא שימרו את השפה הקופטית ואימצו את הנצרות. מלבד זאת, לזרם יש נוכחות חזקה באפריקה ובמזרח התיכון ושלוחות ברחבי תבל, בתפוצת המהגרים הקופטית ומחוצה לה.
הכנסייה, כזרם אוריינטלי, דוגלת בכריסטולוגיה מיאפיזיטית – כלומר, מאמינה כי הטבע האנושי והטבע האלוהי של ישו התמזגו לאחד. הכנסייה התפלגה מיתר הנצרות במאה השישית עקב סירובה לקבל את החלטות ועידת כלקדון, שפירטו את אנושיותו המלאה ואלוהותו המלאה של ישו, הצלע השנייה של השילוש הקדוש. מבחינה פולחנית, הכנסייה מתנהלת לפי המנהג האלכסנדרוני הישן ובשפה הקופטית. הכנסייה מונהגת על ידי הסינוד הקדוש שבראשו עומד אפיפיור אלכסנדריה, אותו היא רואה כיורש הלגיטימי של כס מרקוס המבשר, הנחשב במסורת לאבי הנצרות במצרים ולפטריארך אלכסנדריה הראשון. הנצרות הקופטית מונה לפי הערכות בין עשרה לעשרים מיליון מאמינים, רובם במצרים. האפיפיור מאז 2012 הוא תאודורוס השני.
אטימולוגיה

השם קופטים (Copt) נגזר מהכינוי שנתנו היוונים למצרים: אייגיפטוס (Αίγυπτος). יש שתי השערות לגבי מקורו של הכינוי: לפי ההיסטוריון היווני סטראבון, הכינוי נגזר מהביטוי היווני "מתחת לים האגאי (Aἰγαίου ὑπτίως); לפי סברה אחרת, הכינוי הוא שיבוש של הביטוי המצרי "חות-קא-פתח" שמשמעו "מקדשו של האל פתח", שהוא אחד האלים המצריים המרכזיים. במקור היה משמעה של המילה "קופטי" פשוט "מצרי", אך היום מתייחסת מילה זו אל האוכלוסייה הנוצרית של מצרים. בלשון חז"ל נקראו הקופטים "גיפּטים" (תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף י"ח, עמוד א'), בעוד הכינוי "קופטים" שבעברית מודרנית הושפע מכינויָם בשפות המודרניות הזרות.
היסטוריה > הנצרות במצרים

הקופטים רואים עצמם כיורשים הלגיטימיים היחידים של הנצרות במצרים. לפי המסורת, דת ישו הובאה לארץ על ידי מרקוס המבשר, שהיה גם הפטריארך הראשון של אלכסנדריה. הקהילה היהודית העצומה וההלניסטית של העיר (רעיונותיו של פילון, למשל, משפיעים עמוקות על הנצרות עד היום) סיפקה כר נוח להתפשטות האמונה החדשה, ומשם התרחבה גם למצרים וליוונים המקומיים. במאות השנייה והשלישית סבלה הכנסייה מרדיפות הקיסרים הרומיים. כבר ב-180 נוסדה אסכולת אלכסנדריה, אחת משתי החשובות בעולם הנוצרי לצד האנטיוכית, שדגלה מראשיתה בכריסטולוגיה שהדגישה את אחדות הטבעים האנושי והאלוהי באישיות ישו. כמו כן, פעלו בשמה כמה מגדולי המסורת הנזירית, ובראשם אנטוניוס הגדול. הם נודעו כ"אבות המדבר".
במאה החמישית זועזעה הנצרות על ידי מחלוקות כריסטולוגיות קשות, שהציר המרכזי שעליו נסובו היה המחלוקת בין האנטיוכים לאלכסנדרונים. הראשונים תבעו להדגיש את הבידול בין האלוהי והאנושי כדי להבהיר שהאל איננו מושפע מבריאתו ומצוי מעבר לה, והאחרונים דרשו את ההפך כדי לוודא שטבע האדם החוטא נעטה כולו על ידי ישו ולכן נגאל. לשני הצדדים היו חסידים קנאים שהוכרזו ככופרים על ידי הקונצנזוס הכנסייתי. הפטריארך קירילוס האלכסנדרוני, נציג נאמן של האסכולה בעירו, מילא תפקיד מרכזי בהוקעתו של נסטוריוס וגינוי תורתו ששללה את התואר "מולידת האלוהים" ממרים הבתולה כדי לחדד את הבידול בין הטבעים. ועידת אפסוס ב-431 עמדה בסימן הדומיננטיות של האלכסנדרונים והשפלת האנטיוכיים. המלחמה בנסטוריים הביאה את אב-המנזר אוטיכס לנסח משנה כריסטולוגית קיצונית במיוחד, המונופיזיטיות, שקבעה כי לישו היה טבע אחד בלבד בו התאחדו האלוהי והאנושי. רעיונותיו של אוטיכס עוררו מחאה קשה אף מאלו שישבו בין המשפתים עד אותה עת. בוועידת אפסוס השנייה שנערכה ב-449 כבר הגדישו האלכסנדרונים את הסאה: כשהם מגובים בהמון זועם ותוך שליטה מלאה באירועים, הם הובילו לזיכויו של אוטיכס מכל אשמה בכפירה ולהדחתם של תאודורט מקירוס ובישופים אנטיוכיים אחרים.
היסטוריה > כלקדון והקרע

ב-451 הגיעה תגובת-הנגד לאפסוס השנייה, כשוועידת כלקדון נערכה בהשגחה קיסרית צמודה ותחת משמר חיילים שנועדו למנוע התפרעויות. האנטיוכיים החבולים זכו בבעל-ברית מכריע, בישוף רומא לאו הראשון, והצליחו להביא לגינוי גורף של המונופיזיטיות ולקבלת הגדרה כריסטולוגית אודות שני טבעים. אולם, המסקנות של המועצה נדחו על ידי רבים מהנוצרים בשולי האימפריה הביזנטית: מצרים, סורים, ארמנים ואחרים. אלו ראו בכך נסיגה לעמדות של נסטוריוס. מנקודה זו והלאה, באלכסנדריה היו שני פטריארכים: הפטריארך האימפריאלי, הידוע כיום כאפיפיור המזרחי-אורתודוקסי, והפטריארך הלאומי המצרי הלא-כלקדוני, הידוע כאפיפיור הקופטי. כמעט כל האוכלוסייה המצרית דחתה את המסקנות של מועצות כלקדון. אלה שתמכו בהגדרה הכלקדונית נותרו כחלק מהכנסייה השלטת ברומא וקונסטנטינופול. הפלג הלא-כלקדוני פרש מאלו והיה לחלק מהנצרות האוריינטלית שהתפלגה על רקע החלטות הוועידה.
הכלקדונים לפעמים מכנים את יריביהם "מונופיזיטיים", אם כי הכנסייה הקופטית מכחישה כי היא תומכת במונופיזיטיות, שלדעתה היא כפירה. הם לפעמים קוראים לקבוצה הכלקדונית "דיופיזיים". מושג הקרוב יותר לדוקטרינה הקופטית היא "מיאפיזיטי", המתייחס לטבעו המורכב של ישו – אל ואדם, מחוברים באופן בלתי נבדל בלוגוס. הקופטים מאמינים בשני טבעים המחוברים יחד "ללא התערבות, ללא בלבול, וללא שינוי". שני טבעים אלה "לא נפרדו זה מזה ולו לרגע". עם זאת, הכנסייה הקתולית והכנסייה האורתודוקסית רואות השקפות אלה כאילו היו מונופיזיטיות לכל דבר ועניין; מנגד, הכנסייה האוריינטלית רואה את ההשקפה הדיופיזיטית כאילו הייתה כניעה לנסטוריאניזם.
הקופטים סבלו תחת שלטון האימפריה הרומית המזרחית. הפטריארכים המלכיתים, שמונו על ידי הקיסרים כמנהיגים רוחניים ושליטים אזרחיים, טבחו באוכלוסייה המצרית, אותם החשיבו ככופרים. מצרים רבים עונו ומתו, אך בכל זאת נותרו נאמנים לדעה האנטי-כלקדונית.
היסטוריה > הכיבוש הערבי של מצרים

הכיבוש הערבי של מצרים אירע ב-641. אם כי הכוחות האימפריאליים התנגדו לצבא הערבי בפיקודו של הכובש עמר אבן אל-עאץ, רוב האוכלוסייה האזרחית, שסבלה תחת השלטון הקיים, היו פחות עוינים את הכובשים; במקרים מסוימים הם אף קיבלו אותם בזרועות פתוחות. הנוצרים נחשבו כאחד מ"עמי הספר", והותר להם להמשיך במנהגי דתם, תחת ההגבלות של החוק המוסלמי, השריעה. הגנה זו נבעה בחלקה מחדית' שבו נאמר, "כשאתם כובשים את מצרים, היטיבו עם הקופטים שכן הם חבריכם ואחיכם", וכן מצורך באנשי מנהל מוצלחים.
למרות המהפך הפוליטי, מצרים נותרה ברובה ארץ נוצרית, אם כי המרות דת לאסלאם במשך השנים מאז הפכו את מצרים מארץ שהיא בעיקר נוצרית לארץ שהיא בעיקר מוסלמית עד סוף המאה ה-12. תהליך זו הוחש בשל רדיפות בזמן ולאחר תקופת שלטונו של הח'ליף הפאטמי אל-חאכם באמר אללה (996–1021) ובשל מסעי הצלב, וגם בשל האימוץ של הערבית כשפה ליטורגית בידי פטריארך אלכסנדריה, גבריאל אבן-טורייק.
היסטוריה > מהמאה ה-19 ועד למהפכת 1952

מעמד הקופטים החל להשתפר בתחילת המאה ה-19 תחת היציבות והסובלנות של שושלתו של מוחמד עלי. הקהילה הקופטית הפסיקה להיחשב בידי המדינה כיחידה אדמיניסטרטיבית, וב-1855 הוסר מס ה"ג'יזיה", שהוטל תמיד רק על עמי הספר. זמן קצר לאחר מכן, החלו הנוצרים לשרת בצבא המצרי. מהפכת 1919 במצרים, הגילוי הראשון של זהות מצרית ציבורית-עממית מזה מאות שנים, מראה על ההומוגניות של החברה המודרנית המצרית, על רכיביה הנוצרים והמוסלמים.
על אף אפלייתם, מחזיקים הנוצרים הקופטים בנתח של 30%–40% מכלל הכלכלה המצרית,. על פי העיתון פורבס, שליש מטבלת האנשים העשירים ביותר במצרים הם נוצרים קופטים.
הנצרות הקופטית כיום

האפיפיור הקופטי של אלכסנדריה היום הוא תאודורוס השני. ישנה כנסייה קופטית-קתולית קטנה, אוניאטית, שגם לה פטריארך של אלכסנדריה; לכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית אין נוכחות רבה במצרים, אך בראשה עומד הפטריארך של אלכסנדריה, אנטיוכיה וירושלים.
על פי חלק מההערכות, ישנם כ-15 מיליון קופטים אורתודוקסים (כלומר אוריינטליים) בעולם: הם מצויים בעיקר במצרים (בין 8 ל-16 מיליון), ארצות אפריקה (כ-400 אלף), צפון אמריקה (כמיליון), וכן באירופה, אוסטרליה, כווית, וישראל.
מספר הקופטים במצרים אינו ידוע בוודאות, אולם מוערך בכ-5%–15% מכלל האוכלוסייה, הכוללת כ-100 מיליון נפש, כלומר – בין 5 מיליון (הערכת הממשלה), ועד לכ-15 מיליון (טענת נציגי הכנסייה הקופטית).
מאז שנות ה-80 תאולוגים קופטים ומזרחים-אורתודוקסים נפגשו על מנת להגיע לעמק השווה לגבי המחלוקות התאולוגיות ביניהם, והגיעו למסקנה כי רבות מהמחלוקות נובעות מבעיות טרמינולוגיה, כאשר הם משתמשים במילים שונות לתאר אותם הדברים. ב-1990, הכנסיות הקופטיות והאנטיוכיות האורתודוקסיות הסכימו להכיר זו בזו בהטבלות שהן עורכות. בקיץ של 2001, כנסיות אלה הסכימו להכיר זו בזו בסקרמנט הנישואין שלהן. לפני כן, אם קופטי ויווני היו רוצים להתחתן, היה צריך לבצע את הטקס פעמיים – פעם אחת בכל כנסייה, על מנת ששתיהן תכרנה בהם. כיום ניתן לערוך את הטקס פעם אחת, ושתי הכנסיות מכירות בו.
בכנסייה הקופטית אפשר להסמיך רק גברים לכמורה, ועליהם להינשא בטרם ההסמכה, אם הם רוצים להתחתן. נוהג זה דומה לזה של הכנסייה המזרחית אורתודוקסית.
באופן מסורתי, השפה הקופטית היא ששימשה בתפילות, וכתבי הקודש נכתבו באלפבית הקופטי. אך בשל הערביזציה של מצרים, התפילות החלו להיערך בערבית, ואילו הדרשות (אנ') הן כולן בערבית. משתמשים גם בשפות מקומיות, יחד עם הקופטית, בתפילות מחוץ למצרים.
נוצרים קופטים חוגגים את חג המולד לפי לוח השנה הקופטי, הדומה ללוח השנה האתיופי וכמוהו מקביל ללוח היוליאני. בין 1901 ל-2100 ההפרש בין הלוחות ללוח הגרגוריאני עומד על 13 ימים וכך חג המולד יוצא ב-7 בינואר. מאז 2002 יום זה הוא חג לאומי במצרים.
החל משנות ה-70, וכן בשנות ה-2000 אירעו במצרים מספר אירועי אלימות, שבהם הותקפו נוצרים קופטיים בידי מוסלמים קיצוניים. באירועים נרצחו מאות מאמינים קופטים. האחרונים טוענים לקיפוח ולאפליה מתמשכת מצד השלטונות, והתייחסות מקלה להתקפות פיזיות ומילוליות עליהם.
הנצרות הקופטית כיום > האקדמיה לעיקרי הנצרות באלכסנדריה

הסמינר התאולוגי של האקדמיה לעקרונות הנצרות באלכסנדריה נוסד ב-1893. אקדמיה זו רואה עצמה כיורשתה של אסכולת אלכסנדריה הקדומה ורבת-ההשפעה, שנוסדה במאה השנייה ונעלמה עם הכיבוש המוסלמי. לאקדמיה החדשה יש קמפוסים באלכסנדריה, קהיר, ניו ג'רזי ולוס אנג'לס, שם כמרים קופטים לעתיד ואנשים אחרים לומדים, בין נושאים אחרים, תאולוגיה נוצרית, היסטוריה, שפה ואמנות קופטית – כולל שירה, מוזיקה, איקונוגרפיה ואריגה.
הנצרות הקופטית כיום > שמות קופטיים במצרים כיום

לקופטים רפרטואר שמות ייחודי. שמות רבים הם שמות של דמויות מן הברית הישנה והברית החדשה: يوسف (יוסוף, כלומר יוסף בן יעקב אבינו, או יוסף הקדוש בעלה של מרים אם ישו), مريم (מַרים, כלומר מִרים אחות משה או מרים המגדלית או מרים אם ישו), بنيامين (בנימין), راعوث (ראעות', כלומר רות), بطرس (בוטרוס-פטרוס), حنّا (חנּא-יוחנן), جرجس (גירגיס-ג'ורג') ועוד. שמות מן הברית הישנה המופיעים בקוראן יכולים להיות משותפים לקופטים ולמוסלמים, אך שמות מן הברית החדשה הם קופטיים בלבד.
הקופטים משתמשים גם בשמות פרעוניים: مينا (מינא-מנס, נערמר), ويصا (ויצא-בס, אל פרעוני).
קבוצת שמות נוספת המבדילה את הקופטים מן המוסלמים היא של שמות אירופאיים: ميشيل (מישל), جوزيف (ז'וזף), ماريان (מריאן). עד לדור הקודם השמות הזרים היו ממקור צרפתי, אך כעת ניכרת השפעה אמריקאית: مونيكا (מוניקה), ديفيد (דייוויד), مايكل (מייקל) ועוד.
קבוצת שמות אחרת כוללת שמות המשותפים לקופטים ולמוסלמים, כדי לטשטש את זהותו הדתית של בעל השם (קופטים מדווחים על הפליה בבית הספר ברגע שמתגלית דתם). בתחום זה מרובים שמות המסתיימים ב-ي: فتحي (פתחי), سعدي (סעדי), عدلي (עדלי) ועוד. נפוצים גם שמות מהשורש مجد (=תהילה): مجدي (מגדי), ماجد (מאגֶד). כמו כן נפוצים שמות עם הרכיב عبد (עבְּד, כלומר עֶבֶד): عبد المسيح (עבד-אלמסיח, דהיינו עבד המשיח), عبد النور (עבד-אלנור, דהיינו עבד האור). שני שמות אחרונים אלה הם קופטיים בלבד.
הקופטים בישראל

עדויות על נוכחות קופטית בירושלים קיימות מראשית המאה התשיעית לספירה. בשנת 1236 התמנה ארכיבישוף קופטי בירושלים, ומאז ועד היום קיימת בה פטריארכיה קופטית. מבנה הפטריארכיה מצוי במנזר דיר אנטוניוס, סמוך לכנסיית הקבר. כמו כן יש לקופטים חזקה במספר תאי תפילה בכנסיית הקבר.
עימות רב שנים קיים בין הקופטים ובין הכנסייה האורתודוקסית האתיופית ביחס לבעלות על דיר אל סולטאן, מבנה המצוי על גג כנסיית הקבר. כיום מתגוררים במבנה נזירים אתיופים ונזיר קופטי אחד. בשל הסכסוך מצוי המבנה במצב ירוד ורעוע.
מרבית הקופטים בירושלים מתגוררים בח'אן הקופטים, מבנה ברובע הנוצרי התוחם מצפון את בריכת חזקיהו, שנבנה בשנת 1838. כיום מתגוררות בירושלים כמה עשרות משפחות קופטיות.
כמו כן בעיר נצרת שבגליל התחתון קיימת קהילה קופטית שמספר אנשיה מגיע לכ-‏1,500–2,000 נפש. הם נושאים את שם המשפחה "קופטי" (قبطي), כציון לדת הנוצרית שהם שייכים לה מאז שהגיעו ממצרים בראשית המאה ה-20. יש להם כנסייה בעיר אשר שייכת באופן ישיר לכנסייה הקופטית והאפיפיור במצרים. בחיפה מתגוררות כיום כמה משפחות נוצריות הנושאות את שם המשפחה "קופטי", אשר רובן גם מנצרת. הידוע שביניהם הוא היסטוריון ומורה להיסטוריה הרבה שנים ומוכר לקהילה הערבית בעיר: ד"ר עטאללה קופטי (عطا الله قبطي).
במרץ 1957 נעצר ראש הכנסייה הקופטית בישראל, הכומר יואכים אל-אנטוני, בחשד לריגול ולאחר מכן הורשע.
ביפו הייתה קהילה קופטית ולה כנסייה בשם מנזר אנטוניוס הקדוש.
ראו גם

קופטית
ועידת כלקדון
הערות שוליים

↑  ملف التمييز ضد الأقباط في مصر، الجزيرة نت، 20 نوفمبر 2011
↑  _10-03-2011_ مجلة_فوربس_الأمريكية_ مجلة فوربس الأمريكية: عائلة ساويرس أغنى أغنياء مصر، مصرس، 10 مارس 2011
↑  הכומר הקופטי אל-אנטוני נידון ל-12 שנות מאסר, דבר, 1 באוגוסט 1957
↑  נח סביר, הכומר המרגל מבקש "חופשה מיוחדת", מעריב, 9 במאי 1963
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260146905171  BnF: cb12377183w (data)  CiNii: DA11578512  GND: 5057170-9  ISNI: 0000 0004 0472 8269  LCCN: n79107736  NKC: kn20031216008  SUDOC: 085646970  VIAF: 153154758   WorldCat (עם VIAF): 153154758 
כנסיית הלנה הקופטית במנזר דיר אנטוניוס
נזיר קופטי בפתח מנזר דיר אנטוניוס ליד תחנה התשיעית של הוויה דולורוזה
הכנסייה והאכסניה הקופטית ביפו
ז'ורנישצ'ה

ז'ורנישצ'ה (באוקראינית: Жорнище; בפולנית: Żornyszcze; ביידיש: זשאָרניטש) הוא כפר במחוז ויניצה שבאוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

בתחילה היה הכפר בבעלות משפחות אצולה פולניות, ובחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל בתחום האימפריה הרוסית.
יהודי ז'ורנישצ'ה

בשנות העשרים של המאה ה-20 נמנו בכפר כ-1,000 יהודים. בתקופה הסובייטית פעל בכפר בית ספר יידי.
ב-16 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו רצחו בו תוך זמן קצר 13 יהודים, והרסו את בית הכנסת המקומי, תוך שוד רכוש היהודים בכפר.
בספטמבר 1941 רוכזו כ-500 יהודי הכפר הנותרים בגטו שהוקם בו, אליו הובאו גם פליטים יהודים מוויניצה הסמוכה. ב-27 במאי 1942 גורשו כל יושבי הגטו לאילינצי, ונרצחו שם.
ביני לנדאו

| --- | --- |

ביני לנדאו על רקע הרי גוש עציון 2019
 לידה:  7 בנובמבר 1981 (בן 43) י' בחשון ה'תשמ"ב ישראל קריית ארבע, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 סוגה:  מוזיקה יהודית דתית עכשווית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  סתר המדרגה
 שיתופי פעולה בולטים:  סיני תור, פורת נוב
 https://fanlink.to/bini
 
בנימין עדיאל (ביני) לנדאו (נולד ב-7 בנובמבר 1981, י' בחשון ה'תשמ"ב) הוא זמר-יוצר, משורר ופזמונאי, מלחין, מנגן ומעבד בתחום המוזיקה יהודית מקורית.
הוא משלב בשיריו סוגים שונים של מוזיקה מתחום הרוק והמוזיקה האתנית.
דיסקוגרפיה > מעבר לגבולות

כל השירים באלבום הולחנו, הופקו ועובדו על ידי לנדאו. האלבום יצא בשנת 2010 והופץ על ידי חברת "דברי שיר". האלבום מכיל עשר רצועות וחלק מהטקסטים מתכתבים עם קטעים מתוך "שיר השירים".
דיסקוגרפיה > משכן

השירים באלבום מורכבים ממילים שלנדאו כתב בעצמו וטקסטים מהמקורות. האלבום יצא בשנת 2013, וגם הוא כקודמו מכיל עשר רצועות. האלבום הוקלט באולפני "סתר המדרגה" וזכה להצלחה רבה יותר מקודמו. בעלון השבת "ישראלי" (במהדורה שיצאה לכבוד ראש השנה תשע"ד) דיווח שהאלבום דורג במקום החמישי במכירות באותה שנה בתחום המוזיקה היהודית.
סגנון השירים שבאלבום הזה בעיקר שירים שקטים כקודמו, "אור בהירות הדרך" מדבר על הנסיעה לקברו של רבי נחמן מברסלב בעיר אומן.
על עטיפת האלבום מופיעים הרים במדבר, ובאופק עולה עמוד ענן המסמן את מקום חניית המשכן.
דיסקוגרפיה > מבוע

ב 2019 מיד לאחר ל"ג בעומר הוציא אלבום חדש בשם מבוע גם אלבום זה מכיל עשר רצועות ומשולבים בו שירים עם טקסטים מהמקורות ושירים שכתב ביני בעצמו.
השיר "באתי לפניך", הרביעי באלבום, זכה להצלחה רבה, ונכון לדצמבר 2023, הוא השיר המצליח ביותר בערוץ היוטיוב של לנדאו, וזכה ל–1.7 מיליון צפיות (מלבד השיר כנפי רוח שהועלה לערוץ של ידידיה מאיר).
שירים נוספים

מלבד השירים שבאלבומיו, לנדאו כתב, הלחין ושר שירים רבים נוספים.
עוד בתקופת נערותו הלחין וכתב שיר על מיכל בת שאול שבזה בליבה לדוד המלך המפזז לפני ארון ה'. השיר הוקלט ואף שודר ברדיו המקומי של קריית ארבע, אך שידורו הופסק בשל מחאת רבנים מהיישוב, שראו בשיר זלזול בגדולי האומה.
כמו כן כתב והלחין את השיר "אבאל'ה". השיר הוקלט והופק באלבום של אמני היישוב בת עין.
שירו "ים של תקווה" גם לא יצא לאור באלבומיו. בתקופת החטיפה של שלושת הנערים הוציא לנדאו שיר (תחילה בעילום שם) בשם "ופדויי השם ישובון".
בשנת תשע"ה (2015) פרסם שיר בשם כנפי רוח (למילותיו של הראי"ה קוק, אורות הקודש א', ס"ה) יחד עם תלמידי ישיבת ירושלים לצעירים לזכר שמונת התלמידים שנרצחו בפיגוע בישיבת מרכז הרב. השיר זכה לפרסום רב וזכה לגרסאות כיסוי שונות.
כמו כן הוציא במסגרת פרויקט ניגון ישראלי את השיר שירו של אבא ("יבנה המקדש"), שכתבה נעמי שמר.
בשנת תשע"ט השתתף לנדאו בפרויקט 'צמאה' ושר באלבום צמאה 5 את השיר "ניגון לשבת קודש", והצטרף להופעה שנערכה בבנייני האומה כחלק משבוע החסידות של צמאה.
ב-1 בינואר 2022 הוציא את הסינגל "קדם" עם קליפ שצולם בנופי דרום ארץ ישראל. באוגוסט 2023 הוציא את הסינגל קליפ "מסע". את שני האחרונים עיבד והפיק אלדד ציטרין.
ב-27 בדצמבר 2023, ברקע מלחמת חרבות ברזל, הוציא את הסינגל "התנערי", בהפקת דוד ליפשיץ, "בתפילה לחיזוק כל הלוחמים, רפואה לכל הפצועים ושחרור כל החטופים". השיר משלב קטעים מפיוט לכה דודי ומנבואות הנחמה שבתנ"ך, בעיקר מספר ישעיהו.
ב- 22 בינואר הוציא עם הראל שרביט (בהתבסס על הקלטה) גרסה לפיוט "ארץ הקדושה" וכתב בתיאור: "הראל היה מגיע להופעות שלי ותמיד היה מחזק אותי להמשיך. יום לפני שנהרג הוצאתי את השיר "התנערי" וישר קיבלתי ממנו הודעת חיזוק וברכה. המשפחה נתנה לי את ההקלטה שלו מבצע את הפיוט המיוחד הזה ובקשו שאבצע אותו".
ב-10 ביולי הוציא את הסינגל הקפה שביעית.
חיים אישיים

לנדאו נשוי ליעל ולהם ילדים והם מתגוררים ביישוב חוות מעון, שנמצא באזור דרום הר חברון. את שיריו הוא יוצר באולפן שבנה סמוך לביתו.
ב-2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל התגייס לצה"ל במסגרת שלב ב.
הערות שוליים

↑  הזמר והיוצר ביני לנדאו באלבום חדש: "מבוע" (ארכיון)(הקישור אינו פעיל, 3.2.2022)
↑   "ופדויי ה' ישובון", סרטון  באתר יוטיוב
↑  נתנאל לייפר, ביני לנדאו ואמנית החול בסינגל קליפ • צפו, באתר כיכר השבת, ‏18 בנובמבר 2018
↑  ביני לנדאו בקליפ חדש מתוך צמאה 5, באתר ערוץ 7, ‏18/11/18
↑  יאיר טוקר, ביני לנדאו בסינגל קליפ חדש: "מסע", באתר כיכר השבת, ‏2023-08-02
↑   ביני לנדאו - התנערי, סרטון בערוץ "ביני לנדאו", באתר יוטיוב (אורך: 03:45)
↑   ביני לנדאו (עם הראל שרביט הי"ד) - ארץ הקדושה, סרטון בערוץ "ביני לנדאו", באתר יוטיוב (אורך: 03:55)
↑   ביני לנדאו - הַקָּפָה שְׁבִיעִית, סרטון בערוץ "ביני לנדאו", באתר יוטיוב (אורך: 03:42)
↑  7 ברנז'ה | עם נשק וגיטרה: ביני לנדאו התגייס לצה"ל, באתר ערוץ 7, 2 באוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007596709605171  LCCN: no2014168776  MusicBrainz: 58cd7264-e25c-456c-aa74-aa37f0f21c22  VIAF: 125147869636174981348   WorldCat (עם VIAF): 125147869636174981348
נבחרת טוגו בכדורגל

הנבחרת של טוגו בכדורגל לגברים העפילה לראשונה לטורניר גביע העולם בכדורגל ב-2006. היא הפסידה בשלושת משחקיה בשלב הבתים לקוריאה הדרומית, שווייץ וצרפת, והודחה מהמשך הטורניר. נבחרת הכדורגל של טוגו הייתה אחת הנבחרות הצבעוניות והחריגות ביותר במונדיאל 2006: לפני כל משחק בירך אותה מכשף וודו שעלה לכר הדשא טרם ההתמודדות. כמו כן, אוהדיה המעטים שהגיעו למשחק לבשו את בגדיה המסורתיים של טוגו.
הדירוג הנוכחי של נבחרת טוגו ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-123 בעולם, נכון ל-24 באוקטובר 2024; הניקוד הוא 1,147.91 – ירידה של 4 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 46 נמדד לראשונה באוגוסט 2006, והדירוג הנמוך ביותר 136 נמדד לראשונה בספטמבר 2021.
ב-8 בינואר 2010, כשאוטובוס הנבחרת נסע דרך קונגו לאנגולה כדי להשתתף בגביע אפריקה לאומות 2010 הותקף האוטובוס ביריות, כשהיורים היו מורדים מארגון FLEC לעצמאות קבינדה, במסגרת העימותים של מלחמת קבינדה. נהג האוטובוס שהסיע את אנשי הנבחרת נהרג במקום, ותשעה אנשים נוספים נפצעו, ביניהם קוג'ובי אביללה,  שוער קבוצת החובבים הצרפתית GSI פונטיבי ומגנה של קבוצת וסלואיי הרומנית, סרז' אקקפו. בתחילה התכוונו הטוגולזים להמשיך ולהשתתף באליפות, אך לאחר שגילו כי גם עוזר המאמן מת מפצעיו בבית החולים, החליטו אנשי הנבחרת להודיע על פרישתם מאליפות אפריקה.
כל גביעי העולם

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1930 עד 1958: הייתה חלק מצרפת
צ'ילה 1962: לא הייתה חברה בפיפ"א
אנגליה 1966: לא נרשמה
מקסיקו 1970: לא נרשמה
גרמניה 1974: לא העפילה
ארגנטינה 1978: לא העפילה
ספרד 1982: לא העפילה
מקסיקו 1986: פרשה
איטליה 1990: פרשה
ארצות הברית 1994: לא העפילה
צרפת 1998: לא העפילה
קוריאה הדרומית יפן 2002: לא העפילה
| גרמניה 2006 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 6 |
דרום אפריקה 2010: לא העפילה
ברזיל 2014: לא העפילה
רוסיה 2018: לא העפילה
קטר (מדינה) 2022: לא העפילה
ארצות הברית מקסיקו קנדה 2026: 
| סה"כ | 1/16 | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 6 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל גביעי אפריקה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
סודאן 1956 1957: הייתה חלק מצרפת
מצרים (1958-1972) 1959: הייתה חלק מצרפת
אתיופיה (1897–1975) 1962: לא הייתה חברה בCAF
גאנה 1963: לא הייתה חברה בCAF
תוניסיה 1965: לא נרשמה
אתיופיה (1897–1975) 1968: לא העפילה
סודאן 1956 1970: לא העפילה
| קמרון 1972 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 4 | 6 |
מצרים 1974: פרשה
אתיופיה (1975–1987, 1991–1996) 1976: לא העפילה
גאנה 1978: לא העפילה
ניגריה 1980: לא העפילה
לוב (1977-2011) 1982: לא העפילה
| חוף השנהב 1984 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 1 | 7 |
מצרים 1986: לא העפילה
מרוקו 1988: לא העפילה
אלג'יריה 1990: פרשה
סנגל 1992: לא העפילה
תוניסיה 1994: פרשה במהלך המוקדמות
דרום אפריקה 1996: לא העפילה
| בורקינה פאסו 1998 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 3 | 3 |
| גאנה ניגריה 2000 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 1 | 1 | 2 | 3 |
| מאלי 2002 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 0 | 3 |
תוניסיה 2004: לא העפילה
| מצרים 2006 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 7 |
גאנה 2008: לא העפילה
אנגולה 2010: פרשה לאחר התקפת הירי על האוטובוס שלה
גבון גינאה המשוונית 2012: לא העפילה
| דרום אפריקה 2013 | רבע גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 4 | 4 |
גינאה המשוונית 2015: לא העפילה
| גבון 2017 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 6 |
מצרים 2019: לא העפילה
קמרון 2021: לא העפילה
חוף השנהב 2023: לא העפילה
מרוקו 2025: לא העפילה
| סה"כ | 8/35 | 25 | 3 | 8 | 14 | 18 | 39 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
שחקנים מפורסמים

אקדאמי אולופדה
עמנואל אדבאיור
באשירו סאלו
חלילו פאדיגה
ז'אן פול אבאלו
איחלאס בבו
אלכסיס רומאו
מוסטפא סאליפו
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
אסטריקס הגאלי

| --- | --- |

עטיפת התרגום לעברית
 מידע כללי
 מאת:  רנה גוסיני
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  קומיקס
 הוצאה
 הוצאה:  Dargaud
 תאריך הוצאה:  1961 (המקור בצרפתית), 1982 (התרגום לעברית)
 מספר עמודים:  48
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  דליה פלד מוציאים לאור
 תרגום:  אביטליקס - אביטל ענבר
 פרסים
 רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד 
 סדרה
 סדרת ספרים:  אסטריקס
 הספר הבא:  מגל הזהב 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002155538
 
אסטריקס הגאלי (בצרפתית: Astérix le Gaulois) הוא ספר הקומיקס הראשון בסדרה הצרפתית הידועה "אסטריקס". את הספר כתב רנה גוסיני ואייר אלבר אודרזו, והוא פורסם לראשונה בשנת 1961. תרגום לעברית של הקומיקס יצא לאור בשנת 1982. בשנת 1999, הספר דורג במקום ה-23 ברשימת 100 הספרים של המאה ה-20 של העיתון לה מונד והרשת הקמעונאית הצרפתית Fnac.
בשנת 1967 הופץ סרט ההנפשה "אסטריקס הגאלי" שמבוסס על ספר הקומיקס.
עמ' 35 של הקומיקס לא צויר על ידי אודרזו: הציור של אודרזו אבד בזמן ההדפסה וצויר מחדש על ידי אחיו של אודרזו, מרסל.