stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חורפי
תפוצה > בעולם

תפוצת החורפי בעולם היא פלארקטית: הוא מצוי במרבית אירופה ושטח תפוצתו חודר עד למזרח אסיה. אזור הדגירה שלו מתפרש מסקנדינביה ומרכז אירופה במערב ועד סין ויפן במזרח. רוב האוכלוסיות הצפוניות נודדות דרומה בחורף.
באירופה, החורפי מצוי בבתי גידול בגבהים משתנים: מגובה פני הים ועד לרום של 2,000 מטר מעל פני הים. בתי גידול אלה הם שפלות צפוניות עם מזג אוויר מתון, ואזורי גבעות והרים המכוסים מחטניים (בעיקר אורנים, ולעיתים גם עצים אחרים כגון אלמון, שדר וארז). החורפיים מחבבים במיוחד עצי אלמון המצויים ליד נהרות ואגמים.
באזור הים התיכון, החורפי מצוי בחורשי קזוארינות ובמטעים של עצי פרי.
תפוצה > בישראל

בישראל, החורפי נוהג לחלוף במספרים קטנים יחסית בכל חלקי הארץ, בעיקר בהרים, באזורים המיוערים במחטניים, בחורשות ובמטעים. ניתן לראותו נודד לאורך חוף הים התיכון של ישראל, לעיתים בלהקות נאות, בחודש נובמבר. מדי כמה שנים מופיע החורפי בישראל במספרים גדולים יותר, כנראה כתוצאה מצמצום בהיצע המזון באזורים צפוניים יותר.
בנובמבר 2016, ציפורים אוכלות זרעים, ובהן החורפי, פקדו את מדינת ישראל במספרים גדולים בגלל גל השרפות שפקד את הארץ, בעיקר בזכרון יעקב, בחיפה ובאזור ירושלים. בגל השרפות, שטחים נרחבים של חורש טבעי ויערות אורן נשרפו כליל. עם זאת, אצל חלק מעצי האורן, החום האדיר לא הוביל לשרפת העץ אלא רק פתח את קשקשי האצטרובלים וחשף את הזרעים שבהם. החורפיים ואוכלי זרעים אחרים ניצלו זאת על מנת לאכול את הזרעים.
תזונה

מזונם העיקרי של החורפיים הוא זרעים, ניצנים, פירות ומגוון חסרי חוליות. הזרעים והניצנים שמהם ניזון החורפי כוללים את אלו של האשוח, האורן, הערער, הברוש, האלמון, השדר, הארז, הקזוארינה ועוד. באביב, החורפיים ניזונים כמעט אך ורק מזרעי מחטניים, שאותם הם מלקטים. הם פונים לחלופות רק כאשר אספקת זרעי המחטניים נחלשת.
רבייה

הזיווג מונוגמי. בתטולה 2–6 ביצים בצבע לבן, תכלכל או אפרפר, עם כתמים אדומים-חומים או אדומים-סגולים.
הדגירה מתרחשת בדרך כלל בשני מחזורים בכל שנה, ומחזורים אלה מתקיימים מסוף פברואר, או ממארס, ועד אוגוסט. בשנה ענייה ביבול, יהיה רק מחזור אחד של דגירה. הנקבה דוגרת על הביצים במשך 10–14 ימים.
ההצלחה בקינון גבוהה רק בשנים של אספקת מזון גבוהה.
גלריית תמונות וסרטונים

זכר בוגר של חורפי
חורפיים ביער מחטניים (סרטון)
ביצי חורפי, אוסף מוזיאון טולוז
הערות שוליים

↑  חורפי באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  חורפי, באתר www.yardbirds.org.il
1 2 3  אורי גורפיין (ליקט וערך), חורפי, באתר המרכז לטיפוח ציפורי הבית בחצר ובגינה
1 2  יואב פרלמן, חורפי - Carduelis spinus, באתר הצפרות הישראלי
↑  אמיר בלבן (צילם), חורפים ואצטרובלים שרופים (סרטון), באתר יוטיוב, ‏10 בדצמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb131968290 (data)  GND: 7766313-5 
ציוץ החורפי כפי שהוקלט במחוז סארי, אנגליה
חפרפרת ככובת אף

| חפרפרת ככובת אף |
| --- | --- |
 חפרפרת ככובת אף
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אוכלי חרקים
משפחה:: חפרפרתיים
שבט:: Condylurini
סוג:: Condylura
מין:: חפרפרת ככובת אף
שם מדעי
 Condylura cristata ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


חֲפַרְפֶּרֶת כְּכוּבַת-אַף (שם מדעי: Condylura cristata) היא חפרפרת קטנה החיה בצפון-מזרח אמריקה הצפונית. המין היחיד בשבט Condylurini ובסוג Condylura.
מאפיינים

לחפרפרת ככובת אף 44 שיניים, פרווה קצרה שחורה-חומה דוחת מים, רגליים גדולות ומקושקשות[דרושה הבהרה] וזנב ארוך ודק. אורכה הוא 15–20 סנטימטרים, ומשקלה כ-55 גרם. החפרפרת מיוחדת בזכות מעגל של 22 משושי "ציד", ורודים, קטנים ובשרניים, בקצה האף. משושים אלה משמשים אותה לאיתור מזון על ידי מגע.
הזרועות מכוסות בכמעט 100,000 עצבים. העצבים מכונים איברי איימר (על שם החוקר הגרמני תיאודור איימר). דרך גדילת זרועות האף אצל חפרפרת זו היא ייחודית ולא נראתה אצל אף סוג של חיה אחרת בעולם כולו. בניגוד לדרך שבה אצבעות גדלות מתוך היד החוצה, הם מתחילים לגדול באזור האף, כמה ימים לאחר הלידה הם מתרפים וזזים לאחורי ראשה, בדומה לאופן שבו מקלפים בננה. החפרפרת עיוורת כמעט לגמרי, ולכן קיימת סברה שבעזרת אפה הארוך היא חשה פעילות חשמלית של חיות קטנות. היא מאתרת ואוכלת פרטי מזון בפחות מ-120 אלפיות השנייה. מוחה מחליט תוך 8 מאיות השנייה האם הטרף אכיל.
החפרפרת ניזונה מחרקים ורכיכות. היא שחיינית טובה ומחפשת מזון בקרקעיות נחלים ובריכות רדודות. כמו חפרפרות אחרות, היא חופרת מחילות נמוכות כדי לחפש מזון, ולעיתים קרובות שוכנות פתחי מחילות אלו מתחת למים. החפרפרת פעילה ביום ובלילה, יכולה לחפור מחילות דרך שלג ושוחה בברכות מכוסות קרח. החפרפרת מסוגלת להריח תחת המים בעזרת בועת אוויר שהיא נושפת לעבר עצמים או מקורות הריח, ואז שאיפת הבועה נושאת הריח בחזרה דרך אפה.
הערות שוליים

↑  חפרפרת ככובת אף באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Catania, K.C. (21 December 2006). "Olfaction: Underwater 'sniffing' by semi-aquatic mammals". Nature. 444 (7122): 1024–1025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547066905171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חפרפרת ככובת אף
חסידה שחורה

| חסידה שחורה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חסידאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חסידתיים
סוג:: חסידה
מין:: חסידה שחורה
שם מדעי
 Ciconia nigra ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


נתיבי נדידת החסידות השחורות. 
 בכתום - נתיבי הנדידה במערב; 
בצהוב - נתיבי הנדידה במזרח;
 בכחול - מעונות החורף
חֲסִידָה שְׁחוֹרָה (שם מדעי: Ciconia nigra) היא מין בסוג חסידה שבמשפחת החסידתיים.
מאפיינים

גובהה של החסידה השחורה כמטר ומוטת כנפיה כ-160 ס"מ, משקלה כשלושה ק"ג. צבעה שחור למעט בטנה הלבנה ורגליה האדומות. מזונה העיקרי הוא דגים אך כולל גם מיני חרקים, זוחלים וצפרדעים. במרבית המקרים היא מעדיפה לצוד בנחלים רדודים ולא במקווי מים גדולים. מספר הפרטים מוערך בכ-32,000 עד 44,000. תחום התפוצה של החסידה השחורה גדול מאוד, ומוערך בכמיליון עד עשרה מיליון קמ"ר (ראו מפה ראשונה שמאלית).
קני החסידות השחורות גדולים ובנויים מענפים רבים. הם ממוקמים על צמרות עצים או צוקים בגבהים שבין ארבעה ל-25 מטרים. לכל זוג חסידות קן אישי משלו, ולעיתים הן אף משתלטות על קנים של מיני עופות אחרים. הן גם נוהגות לעשות שימוש חוזר בקיניהן. החסידה השחורה מאוד זהירה ו"ביישנית" בהתנהגותה, בניגוד לקרובתה החסידה לבנה.
מרבית החסידות השחורות נודדות לאורך מסלולים קבועים שסופם בדרך כלל באפריקה, למעט האוכלוסייה שבחצי האי האיברי שאינה נודדת. החסידות נודדות בקבוצות קטנות שאינן עולות על 100 פרטים ולעיתים אף לבדן. בישראל ניתן לצפות בחסידות כחלק ממסען בעיקר בחניות ערב באזורי מקווי מים, וכן בעת שהן חונות בעמק החולה.
החסידה השחורה היא העוף הלאומי של בלארוס.
גלריה

חסידה שחורה במעוף מעל עמק המעיינות
חסידה שחורה
חסידה שחורה (פרט צעיר)
חסידה שחורה (פרט צעיר)
הערות שוליים

↑  חסידה שחורה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| חסידתיים |
| --- | --- | --- |
| פשוק מקור | פשוק-מקור אסייתי • פשוק-מקור אפריקני |  |
| חסידה | חסידה שחורה • חסידה אבדימית • חסידה לבנת-גרון • חסידת סטורם • חסידת מגווארי • חסידה לבנה • חסידה מזרחית |  |
| חסידת אוכף | חסידת האוכף • חסידה שחורת-צוואר |  |
| יאבירו (סוג ומין יחיד) | יאבירו |  |
| מרבו | מרבו אפריקני • מרבו קטן • מרבו ענק |  |
| חסידן | חסידן מילקי • חסידן אפריקני • חסידן צבוע • חסידת עצים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283260105171  GND: 4343488-5  LCCN: sh85014628  NKC: ph128192
חצוצרה חקיינית

| חצוצרה חקיינית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: חלזונות
תת־מחלקה:: חלזונות עילאיים
על־סדרה:: חלזונות גבוהים
סדרה:: Neogastropoda
משפחה:: קוצניים
סוג:: Syrinx
מין:: חצוצרה חקיינית
שם מדעי
 Syrinx aruanus ‏לינאוס, 1758

חצוצרה חקיינית (שם מדעי: Syrinx aruanus) היא מין רכיכה ימית ממחלקת החלזונות ומהמשפחה קוצניים. מין זה הוא החילזון הגדול בעולם. הוא המין היחיד מסוגו. על המין ידוע בעיקר מאוספי רכיכות (Conchology) שמתפעלים מממדי החצוצרה, אך לא ידוע הרבה על חייה בטבע.
מאפיינים

אורכה של החצוצרה החקיינית 91 ס"מ בממוצע ומשקלה עד 18 קילוגרם והיא החילזון השני באורכו לאחר המין ארנבת ים שחורה שאורכה מעל 99 ס"מ, אך היא כבדה מארנבת הים והכבדה שבכל החלזונות. החצוצרה החקיינית מזכירה במראה את החצוצרה ומזכירה אותה, אך שייכת למשפחה שונה. היא בעלת קונכייה גדולה וסלילנית בעלת קרן הפונה מעלה. צבע הקונכייה משמש עם רצועות חומות עד אפורות. לעיתים צבע הקונכייה בהיר יותר עד צבע שמנת.
תפוצתה של החצוצרה החקיינית בטבע הוא בחופי צפון אוסטרליה ומזרח אינדונזיה וגינאה החדשה. הם חיים על חולות קרקעית הים בעומק 30 מטר, באזורים בהם אין דיג-יתר.
החצוצרה החקיינית ניזונה בעיקר מתולעים רב זיפיות גדולות כמו ה-Polyodontes, ה-Loimia וה-Diopatra, תולעים שאורכם יכול להגיע ל-1 מטר. החצוצרה החקיינית יכולה לאתר אותם דרך החול בעזרת ה"חוטם" הארוך שלה ולשלוף אותם ממחבואם.
החצוצרה החקיינית נידוגה בידי תושבי אוסטרליה, הן בשביל אוספי רכיכות המתפעלים מגודלה והן כבשר פיתיון לדגים. כמו כן הקונכייה משמשת כמקור למשקה ליים.
ראו גם

Campanile giganteum - מין חלזון ימי נכחד גדול
חנק מחודד

| חנק מחודד |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: גנציינאים
משפחה:: הרדופיים
סוג:: חנק
מין:: חנק מחודד
שם מדעי
 Cynanchum acutum ‏לינאוס, 1753
פרי של חנק מחודד בראשיתו
חַנָּק מְחֻדָּד (שם מדעי: Cynanchum acutum) הוא בן-שיח או שיח זוחל או מטפס (בן קיימא) המכיל מוהל חלבי רעיל ומאכלס בעיקר בתי גדול לחים ממשפחת ההרדופיים (בעבר הוא שויך למשפחת אסקלפיים (Asclepiadaceae). הסוג חנק כולל 262 מינים. חנק מחודד יחיד בסוגו בישראל והוא מונה שני תת-מינים, אחד מהם חנק מחודד תת-מין סיברי שאינו צומח בישראל.
לחנק מחודד אין ערך כלכלי, והוא עלול להפוך לעשב רע בגלל רבייתו הווגטטיבית הנמרצת. נראה כי הקושי בהדברה של החנק המחודד הולך וגדל, וכי הדברה כימית בלבד לא מספיקה וכי יש צורך לשלב במודל העבודה גם פעולות אגרוטכניות. מאידך, חנק מחודד בעמק החולה מהווה פונדקאי מועדף על הפרפר דנאית הדורה שזחליו ניזונים מהעלים הרעילים של החנק. ופריחתו בקיץ מסייעת לנדידתו מדרום לצפון, מאזור ים-המלח אל טורקיה ואיטליה.
מאפיינים

צמח זוחל או מטפס בעל צימוח מהיר והוא יכול להגיע עד לגובה של 3 מ' ויותר באמצעות גבעוליו המתפתלים ובעזרת בסיסי העלים שמהווים מעצורים המסייעים לגבעול לטפס. גבעול צעיר יכול ויגיע לאורך של 60 ס"מ ולמרחק של 60 ס"מ בצורה מאוזנת לקרקע, באוויר ללא תמיכה בחיפוש אחר כל עצם אחר כולל גבעול אחר של אותו צמח. השיפה בגבעול המובילה חומרי הטמעה מלמעלה למטה מצויה בשני מקומות. השיפה החיצונית קרובה לקליפה ובנוסף שיפה פנימית הקרובה לליבת הגבעול מצידה הפנימי של העצה.
חנק מחודד הוא בעל קנה שורש שהוא גבעול (על אף שמו) תת-קרקעי הנבדל משורש בכך שהוא מצמיח עלים ממפרקיו וגבעולים כלפי מעלה ושולח שורשים כלפי מטה ולצדדים. קנה השורש מאפשר רבייה וגטטיבית ואת התפשטותו נוסף על הרבייה המינית.
הגבעולים רבים, עגולים ורכים, מסתעפים ומעוצים בבסיסם. הגבעולים אינם בשרניים ואינם קוצניים, והם נושאים עלים מרובים וירוקים בעלי פטוטרות ארוכות (1 עד 5 ס"מ). גבעולים צעירים מכוסים מעט בשערות עם התבגרותם הם מקריחים.
העלים נגדיים (מכל מפרק יוצאים רק שני עלים ולא יותר בשונה למשל מבן משפחתו, מהרדוף הנחלים). העלים פשוטים, תמימים, ללא לוואים, גדולים (4 עד 10 ס"מ) דמויי לב בבסיסם (האוזניות ברורות בבסיסם) ומחודדים בקודקודם (מכאן שמם העברי והמדעי). הטרף רך עם עורקים משניים מנוצים שיוצאים מצדי העורק הראשי והם אינם ניצבים לעורק הראשי (בשונה מהרדוף הנחלים). שני עורקים חוצים את האוזניות.
התפרחות חיקיות, מכבדים דמויי סוככיים צפופים, שנושאים 8 עד 12 פרחים מקובצים ובעלי עוקץ ארוך שיוצא מחיק זוג עלים.
הפרחים דו-מיניים, בעלי שחלה עילית, גלגלית, נכונים, לבנים ורדרדים. העטיף כפול בעל 5 אונות וקוטרו 6 עד 15 מ"מ. הפרח ריחני ומפריש צוף ומושך פרפרי דנאית הדורה. גם צרעות, זבובים גדולים ודבורי דבש, דבורי בר קטנות. אך לא ברור מה חלקם בהאבקה. לעיתים פרפרים שונים ונמלים נתפסים ברווח הצר שבין מאבקיו, ונשארים כלואים על הפרח.
הגביע בעל 5 אונות ומשתייר. הגביע באורך 1.5 עד 2 מ"מ, קירח או מכוסה בשערות דקות ולבנות. האונות משולשות, מאוחות בבסיסם לכדי צינור גביע קטן מאוד.
הכותרת גלגלית בעלת 5 עלים לבנים, מפורדים ומאוחים מעט בבסיסם, מאורכים ומחודדים בקודקודם, על פי רוב כפופות מעט לאחור
העטרה ורודה או לבנה. מלבד עלי הגביע ועלי הכותרת הפרח מכיל גם עטרה, כלומר חגורה כותרתית, נוספת, שסועה לאונות, המקיפה את האבקנים. העטרה דמוית כוסית, ורודה בת 10 שיניים המסודרים בשני דורים. חמש הקיצוניים שונות מהפנימיות ועומדים מאחוריהם.
האבקנים 5, מאוחים לצינור שמקיף את עמוד העלי ויוצרים .
המאבקים יושבים ומעורים בקצה עמודי השחלה. המאבקים מכילים על פי רוב 2 חטיבות מלוכדות וצפופות של גרגרי אבקה על יד חומר דביק המכונים בשם אבקיות. האבקיות של כל 2 לשכות של אבקנים שכנים קשורות על פי רוב זו עם זו בעזרתן של זרועות הנשלחות זו לעומת זו ונאחזות יחד. האבקה מועברת כגוש אחד ולא כגרגרים, שנצמד אל המאביק באמצעות "מצבט". המאביק צריך להיות די גדול כדי לעקור האבקית.
המצעית מחוסרת דיסקוס.
השחלה עילית, מורכבת משני עלי שחלה מפורדים, שכל אחד בעל מגורה אחת וביציות רבות. עמוד השחלה מאוחים ומסתיימים בצלקת דמוית לוחית.
הפרי עשוי 2 מפוחיות גליליות וארוכות (6 עד 16 ס"מ ויותר) צרה ומחודדת בקצה, כרגיל רק מפוחית אחת מהשתיים מפותחת, האחרת מנוונת או חסרה מפוחית המפותחת יש זרעים פחוסים וצפופים בעלי ציצית גדולה של שערות. המפוחית קירחת וחלקה.
העלווה כל השנה, הפריחה נמשכת כל הקיץ מסוף מאי ועד תחילת אוקטובר. הפרי ירוק מאמצע אוגוסט, פרי בשל להפצה מתחילת נובמבר ועד סוף דצמבר.
בית גידול ותפוצה

תפוצתו של חנק מחודד משתרעת באזורים הים תיכוני, מערב אירנו-טורנו וחודרת גם לאזור סיבירי.
התפוצה העולמית של תת-המין - Cynanchum acutum subsp. sibiricum - משתרעת ממזרח טורקיה עד דרום מערב סיביר ועד צפון סין. במזרח התיכון היא גדלה בטורקיה ובמצרים, אבל לא בישראל ירדן סוריה ולבנון.
תת-המין - Cynanchum acutum subsp. acutum - משתרע מהאיים הקנריים ארצות הים התיכון (לא בסיני) ועד אפגניסטן.
חנק מחודד מצוי גדל בבתי-גידול טבעיים בלבד, בבתי גדול לחים (בשולי מעיינות ונחלים של מים מתוקים) וגם בבתי גידול לחים במדבר. חבלי צמחייה הם: בתות הספר, מדבריות, ים-תיכוני, החרמון.
בישראל, חנק מחודד פזור עד מצוי באזורים הנמוכים של החבל הים תיכוני (מישור החוף ועמקי הצפון), פזור בדרום הגולן. נדיר ואקראי בשדרת ההר הים תיכוני, וכתמי במעיינות לאורך ים המלח. הוא נפוץ בבקעת בבית שאן, בעמק עכו ובחוף הכרמל; מצוי בבקעת חולה, בבקעת כנרות, בכרמל ובשרון; נדיר בגליל העליון, בערבות הירדן ובבקעת ים המלח; נדיר מאוד בחרמון, בגליל התחתון, בעמק יזרעאל, בגלבוע, בחוף הגליל, בדרום מישור החוף, בהרי יהודה ובצפון הנגב.
תמונות להמחשה

פרח של חנק מחודד
הפירות - תרמילים מאורכים
פרח של חנק מחודד
חנק מחודד עלווה ותפרחות
תפרחת מכבדית דמוית סוכך
תפרחת נושאת עד 12 פרחים
תפרחת של חנק מחודד
תפרחת של חנק מחודד
חנק מחודד שרוע על הקרקע מתחת לעצי אקליפטוס
הערות שוליים

↑  חנק מחודד באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  .Cynanchum L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Cynanchum acutum, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Cynanchum acutum subsp. sibiricum (Willd.) Rech.f., WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏6-2023
↑  יצחק איזנשטיין, יהושע קוגלר (ע), החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 3, משרד הבטחון ההוצאה לאור, 1989, עמ' 286
1 2 3 4  אורי פרגמן-ספיר, פרחי עין גדי וחוף ים המלח, ירושלים: העמותה לעידוד וקדום שמירת הטבע במזרח התיכון, 2008, עמ' 75
1 2  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987, עמ' 501, 231
1 2 3 4 5  אבינעם דנין, מיכה לבנה, מיכה לבנה, דוד הלר (ע), החי והצומח של ארץ ישראל, רמת גן: משרד הבטחון - ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1983, עמ' 31
↑  אמוץ דפני, דן איזיקוביץ, האבקה בראי ישראלי, ישראל: פרדס הוצאה לאור, 2023, עמ' 27
1 2  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 345
1 2  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 344
1 2  חנק מחודד, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
חנק מחודד שרוע בתחילת אוקטובר 2022 מתחת לעצי אקליפטוס
חנק מחודד בשולי מדשאה מושקית על בוקיצה בפארק הזהב קריית שמונה
חנק משריץ

| חנק משריץ |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: חנקיים
סוג:: חנק
מין:: חנק משריץ
שם מדעי
 Eryx jaculus ‏לינאוס, 1758

חַנָּק משריץ (שם מדעי: Eryx jaculus) הוא מין נחש ממשפחת החנקיים, המאופיינת בקטילת טרפה על ידי חניקה ולא באמצעות ארס. החנק המשריץ הוא המין היחיד בארץ ישראל ממשפחה זו. הנחש מתרבה באמצעות השרצת ולדות חיים ולא מטיל ביצים, ומכאן גם שמו. כל השרצה כוללת 3–15 שרצים.
מראה

זהו נחש עבה ומגושם, בעל גוף כבד, אורך גופו הוא כ-80 ס"מ. זנבו קצר ודמוי גדם. צבעו עשוי להיות אפרפר, שזוף, חום, או אדמדם, עם כתמים או פסים כהים לא מסודרים על גבו. עיניו קטנות ובעלות אישונים מאונכים. לעיתים קרובות באזור הראש יש דפוס של פס כהה הנמשך מן העין לפינת הפה.
תפוצה

בעולם, תפוצתו של החנק המשריץ היא במזרח אירופה, בקווקז, במזרח התיכון ובאפריקה. בספטמבר 2014 התגלה מחדש הנחש ברומניה לאחר 77 שנים שבהן הוא הוכרז כמין שנכחד מרומניה. בסוף 2015 התגלה מחדש ליד ליקאטה, בחוף הדרומי של סיציליה, לאחר שלא נרשמה תצפית רשמית שלו באיטליה במשך שמונים שנה.
בישראל הוא נפוץ באזורי אקלים ים-תיכוני מהחרמון ועד המדבר.
תזונה

חנק משריץ מזהה את טרפו באמצעות איברי חישה הרגישים לחום, המצויים לצידי ראשו. הוא מתחפר בחול ואורב לטרפו, או מחפש אחר טרף באופן פעיל. הוא ניזון ממכרסמים קטנים ולטאות.
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 148-150
הערות שוליים

↑  חנק משריץ באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  חנק משריץ, באתר lib.cet.ac.il
↑  משפחה: חנקיים, באתר lifesci.tau.ac.il
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חנק משריץ
חרטומן

ערך זה עוסק בציפור. אם התכוונתם למונח בימאות, ראו .
| חרטומן |
| --- | --- |
 חרטומן אמריקאי
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חרטומניים
סוג:: חרטומן
שם מדעי
 Scolopax ‏לינאוס, 1758

חרטומן (שם מדעי: Scolopax) הוא סוג של עוף ממשפחת החרטומניים בעלי מקור מוארך וגוף אפור.
מינים אלו בעלי יכולת מעוף איטית והם מסתמכים להגנה על הסוואתם בין הצמחים בשילוב עם גופם המנומר בשחור-אפור - התנהגות נדירה בין העופות. הם חיים מאירופה ואמריקה הצפונית עד לגינאה החדשה. רובם מותאמים ליערות יותר מאשר לאזורים פתוחים.
הם מחפשים מזון עם מקורם הארוך ושולים חרקים ותולעים מהאדמה.
מינים

חרטומן יערות (Scolopax rusticola)
Scolopax mira
Scolopax saturata
Scolopax rosenbergii
Scolopax bukidnonensis
Scolopax celebensis
Scolopax rochussenii
חרטומן אמריקאי (Scolopax minor)
עד עולם (שיר)

"עד עולם" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. הוא יצא לאור בשנת 1981, על ידי חברת התקליטים פונוקול, כרצועה הפותחת של אלבום האולפן ה-15 של הזמרת, אל הדרך.
על השיר

"עד עולם" נכתב והולחן על ידי שמרית אור והנרי בראטר, שגם הפיק אותו. ב-15 בדצמבר 1981 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-26. ב-16 בפברואר 1982 עלה למקום השלישי, שיאו במצעד הנוכחי. לבסוף, יצא מהדירוג השבועי ב-23 במרץ לאחר שלושה-עשר שבועות צעידה רצופה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1982)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1982)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1982)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1982)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 2 |  |
הערות שוליים

↑  המצעד השבועי של רשת ג' מן התאריכים 15–16 בדצמבר 1981. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מן התאריכים 16–17 בפברואר 1982. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מן התאריכים 23–24 במרץ 1982. פזמונט
| אילנית |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | עמיחי בגבול ירדן • אילנית לילדים • אילנית בשירי חגים לילדים (מס' 1) • אילנית (1972) • אילנית (1974) • להיטים לילדים • שירי משוררים לילדים • שירו שיר לשמש • בואו ונשיר ביחד • טיול לילי ושירים אחרים שאני אוהבת • סולו? הופעה פומבית • תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים • שירים שילדים אוהבים והשירים היפים של מרים ילן-שטקליס • רגשות מעורבים • אל הדרך • מתנה לילדים – השירים שכל הילדים אוהבים • אולי עוד פעם • סרט בשחור לבן • בוא נתחיל מבראשית • חלום ברזילאי • ישראלית |  |
| אלבומי אוסף | הלהיטים הגדולים של אילנית ואילן ואילנית • שירי הייצוג של ישראל • להיטי הזהב של אילנית • ארבעה צדדים • עכשיו כולם ביחד • 21 הלהיטים הגדולים של אילנית • כבר אחרי חצות – אוסף שירי אהבה • נאסף תשרי, אוסף מס. 3 • אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג • ללכת שבי אחרייך – אוסף שירי ארץ ישראל • כל מקום – אוסף שירים בינלאומיים • שיר של יום חולין – אוסף הבלדות • ושוב איתכם – אוסף שירי אילן ואילנית • המיטב • אוסף להיטים • שירים ליום חולין – אוסף כפול |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1973 • ישראל באירוויזיון 1973 • אירוויזיון 1977 • ישראל באירוויזיון 1977 • אילן ואילנית • שלמה צח |  |
| אילנית – שירים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | "שיר בארבעה בתים" |  |
| שנות ה-70 | "אהבתה של תרזה די מון" • "ילדי איננו ילד עוד" • "רק הירח" • "פעם לאהוב" • "לאורך השדרה שאין בה איש" • "איש הסתיו" • "גוליבר" • "אי שם" • "אין מקום בחוף" • "עכשיו אני יודע" • "אחיי גיבורי התהילה" • "ללכת שבי אחרייך" • "אהבה אחת קטנה" • "אבל המנגינה" • "Chaque matin la joie du monde" • "אם ייפול הכוכב שלי" • "עיר אחרת" • "כי הנני בא" • "כשקיבלו את התורה" • "כשיבוא שלום לארץ" • "שירו שיר לשמש" • "שלום" • "כך היה כך יהיה" • "הכרתי פעם איש" • "האוניות חזרו" • "ילד בקרקס" • "עפרוני" • "דניאל" • "שיר של יום חולין" • "אל תשמעי לקול ליבך" • "ארץ" • "אדם רחוק" • "אהבה היא שיר לשניים" • "הנה הלילה" • "תבורכי" • "הנה ימים באים" • "הנה בא השלום" • "רגשות מעורבים" • "היי דנה" |  |
| שנות ה-80 | "אני לא מאמינה" • "פעם בשנה" • "חמסין של ניסן" • "הבית של פיסטוק" • "בשביל אל הכפר" • "עד עולם" • "אל הדרך" • "פרפר נחמד" • "נחמה" • "בשורה טובה" • "תצלום ישן" • "הלב" • "שיר על נחלים" • "אולי עוד פעם" • "בואו בואו" • "אם ובנה" • "בללייקה" • "עכשיו כולם ביחד" • "חלק בעולם" • "הנחמה היחידה" • "רק בינתיים" • "סרט בשחור לבן" • "קחי נשימה" • "חבר" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 6c5186c3-2ebe-418f-b9ef-e21f0885631e
חרדון אדום ראש

| חרדון אדום ראש |
| --- | --- |
 חרדון אדום ראש
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי איגואנה
משפחה:: חרדוניים
סוג:: חרדון
מין:: חרדון אדום ראש
שם מדעי
 Agama agama ‏לינאוס, 1758

חרדון אדום ראש (שם מדעי: Agama agama) הוא מין של חרדון החי ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה באזורי סוואנה ומקומות פתוחים.
מאפיינים

חרדון זה מגיע לאורך ממוצע של 13 עד 30 סנטימטרים, כשהזכרים יותר ארוכים מהנקבות וגם מפוארים יותר, והוא מזכיר את המין חרדון מוואנזה החי באותם אזורים. צבע החרדון הזכר הוא כחול עם עורף, גרון וראש כתומים-אדומים, הגב בעל גוני כחולים-כהים והזנב מפוספס בפסים דקים שחורים והגוף מנוקד בלבן. הנקבות חיוורות יותר בצבע אפור, אך בעלי כתם כתום על כתפיהם. הרגליים של החרדון ארוכות ומסייעות לו לנוע במהירות כדי להתחמק מאויבים.
החרדונים הם ציידי חרקים מוצלחים אשר חוטפים את טרפם במהירות בתנועות חדות והם בעלי לשון דביקה מעט בקצוות. לעיתים הם מגוונים גם בזוחלים קטנים יותר, דו-חיים ובצמחים שונים.
החרדונים טריטוריאליים מאוד והזכרים נלחמים בתוקפנות ביריבים על שטח ונקבות, אשר לרוב נמצאים ליד זכר היושב על סלעים גבוהים וחמימים יחסית. הנקבות מטילות בחול או בקרקע לחה תטולה של 5 עד 7 ביצים הבוקעות כעבור 8 עד 10 שבועות בממוצע. הצעירים הבוקעים לרוב מטפסים על עצים או סלעים כדי להסתוות, אך רבים מהם נאכלים בידי טורפים שונים.
מאפיינים > תת-מינים

Agama agama africana
Agama agama boensis
Agama agama mucosoensis
בעבר סיווגו תת-מין נוסף - Agama agama savattieri, הנחשב כיום לחלק מתת-המין Agama agama africana.
חתול שוולנוס מנומר

| חתול שוולנוס מנומר |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: שפמנונאים
משפחה:: פימלודיים
סוג:: פסאודופלטיומה
מין:: חתול שוולנוס מנומר
שם מדעי
 Pseudoplatystoma fasciatum ‏לינאוס, 1766

חתול שוולנוס מנומר (שם מדעי: Pseudoplatystoma fasciatum) הוא מין של דג גדול ממשפחת הפימלודיים.
זהו דג גדול מאוד, שאורכו יכול להגיע ל-90 סנטימטרים ומשקלו ל-70 קילוגרם. הוא בעל בינים ארוכים וגוף מוארך וראייתו חלשה. צבעו כתום או חום עם פסים כהים לאורך הגוף. בדג זה הנקבות יותר ארוכות מהזכרים.
דג זה חי בטבע בנהרות אמזונאס, ריו נגרו, אורינוקו, סורינאם, קורנטין ואסקיבו, וייתכן שגם בריו דה לה פלטה ובפרנה. הוא מצוי במים העמוקים והוא טורף הניזון מדגים אחרים וסרטנים החיים בנהר.
תת-מינים

Pseudoplatystoma fasciatum brevifile
Pseudoplatystoma fasciatum fasciatum
Pseudoplatystoma fasciatum intermedium
Pseudoplatystoma fasciatum nigricans
Pseudoplatystoma fasciatum reticulatum
בשביל אל הכפר

"בשביל אל הכפר" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. הוא יצא לאור בשנת 1981, על ידי חברת התקליטים פונוקול, כרצועה השנייה באלבום האולפן ה-15 של הזמרת, אל הדרך.
על השיר

"בשביל אל הכפר" נכתב והולחן על ידי שמרית אור והנרי בראטר, שגם הפיק אותו. ב-1 בספטמבר 1981 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-24. ב-24 בנובמבר עלה למקום השני, שיאו במצעד הנוכחי. לבסוף, יצא מהדירוג השבועי לאחר ב-22 בדצמבר לאחר ארבעה-עשר שבועות צעידה רצופה. כמו כן, גם במצעד השבועי של גלי צה"ל הגיע השיר בשיאו למקום השני.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1981)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1981)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1981)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1981)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 2 |  |
|  ישראל | גלי צה"ל | 2 |  |