stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרפובליקה של סן מרקו

הרפובליקה של סן מרקו (באיטלקית: Repubblica di San Marco) או הרפובליקה הוונציאנית (בוונטית: Repùblega Vèneta) הייתה מדינה מהפכנית איטלקית שהתקיימה במשך 17 חודשים בשנים 1848–1849. בהתבסס על הלגונה הוונציאנית, היא השתרעה על רוב ונטו, או על טריטוריית טראפרמה של הרפובליקה של ונציה, שדוכאה 51 שנים קודם לכן במלחמות המהפכה הצרפתית. לאחר הכרזת עצמאות מהאימפריה האוסטרית ההבסבורגית, הצטרפה הרפובליקה מאוחר יותר לממלכת סרדיניה בניסיון, בהנהגת האחרונה, לאחד את צפון איטליה נגד שליטה זרה (בעיקר אוסטרית אך גם צרפתית). אבל מלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה הסתיימה בתבוסה של סרדיניה, והכוחות האוסטריים כבשו מחדש את הרפובליקה של סן מרקו ב-28 באוגוסט 1849 בעקבות מצור ארוך.
היסטוריה > רקע

לאחר שהתקיימה כרפובליקה ימית עצמאית במשך 1,101 שנים ומעצמה ימית מובילה בים התיכון במשך רוב הזמן הזה, נכנעה הרפובליקה של ונציה לנפוליאון במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית ב-1797 ונמסרה לידי האימפריה האוסטרית (כממלכת לומברדיה-ונציה) על ידי הסכם קמפו פורמיו כמה חודשים לאחר מכן. זה אושר על ידי קונגרס וינה ב-1815.
השלטון האוסטרי, לאחר שהבין כי לא יתאפשר שלטון בית מתקבל על הדעת, ניצל את המשאבים הוונציאניים, כלכלית ופוליטית, והעדיף את טריאסטה כנמל הימי הקיסרי. בתוך 50 שנה מסיפוח הרפובליקה לשעבר, אוסטריה לקחה מהאזור 45 מיליון לירות אוסטריות יותר ממה שהוצאו בו והקפיטליזם הוונציאני נחנק בשל חוסר רצון של המשטר ההבסבורגי האיטי והביורוקרטי להעניק אשראי ליזמים ונציאנים. עד סוף שנות ה-40 של המאה ה-19, אוסף של אינטלקטואלים, יצרנים עירוניים, בנקאים, סוחרים ותושבים אגררים של הטרה פרמה קראו לשינוי פוליטי ולהגדלת הזדמנויות כלכליות, אם כי רק באמצעים לא אלימים.
שיטור כבד בתגובה לחרם כלכלי על מונופולים ממלכתיים במילאנו שבשליטת אוסטריה הוביל לגירוש עממי של חיל המצב האוסטרי בעיר למשך חמישה ימים במרץ 1848.
זמן קצר לאחר מכן הגיעה הידיעה על המרד בווינה לוונציה והובילה את העיר למרד נגד השלטון האוסטרי.
היסטוריה > התקוממות ועצמאות

ימים ספורים לאחר עצמאותן של מילאנו וונציה והצטרפותן לממלכת סרדיניה, חצה צבא פיימונטה ללומברדיה ב-24 במרץ 1848, כאשר המפקד האוסטרי, פילדמרשל רדצקי נסוג אל הקוואדרילאטרו, שרשרת של מבצרי הגנה בין מילאנו וונציה. יומיים קודם לכן, דניאל מנין נכנס לארסנל הוונציאני עם "מספר ונציאנים בעלי רוח ציבורית", באתגר ישיר לשלטון האוסטרי. מכיוון שהארסנלוטי תיעבו את המשגיחים האוסטרים והאיטלקים בשירות הצבאי האוסטרי היו פרו-ונציאנים, מנין ותומכיו נעו כרצונם, ללא פגע. מתוך אמונה שהתזמון היה נוח, מנין הוביל את העוקבים שלו אל מחוץ למתחם בקריאה ויוה סן מרקו! -המוטו של הרפובליקה של ונציה שנפלה. הוונציאנים, למעט פקידים אוסטרים, קיבלו את זה במשמעות של שיקום הרפובליקה הישנה. למעט ורונה, שהוגדרה כחלק מהקוודרילאטרו, ערי ונציה - בפרט בלונו, פדובה, רוביגו, טרוויזו, אודינה וויצ'נצה - התייצבו מיד עם הלגונה ודחו את השלטון האוסטרי, והכריזו על מנין כנשיא הרפובליקה של סן מרקו ומסרו לו סמכויות דיקטטוריות בזמן מצב החירום. מנהיגותו של מנין נתמכה על ידי מעמדות הביניים, וחשפה שינוי קבוע בכוח של הפטריקיים הסוחרים של הרפובליקה הישנה, ותמיכתו במעמדות הנמוכים, בשילוב עם הבטחות של חוק וסדר לבורגנות, הביאו לכך שהנהגתו הייתה פופולרית. אולם למרבה הצער, למניין לא היו תכונות המנהיגות שהיו עשויות להוביל לעצמאות מתמשכת, וגם לוונציה לא היה את הכוח הצבאי להביס את הצבא האוסטרי הקיסרי.
היסטוריה > חזרה לשליטה האוסטרית

התבוסה המוחצת של הכוחות האיטלקיים בקרב נוברה (23 במרץ 1849) הייתה קריאת מוות לעצמאות איטליה מהאוסטרים. כדי להימנע מכיבוש פיימונטה, קרלו אלברטו התפטר לטובת בנו ויטוריו אמנואלה השני, שהחוזה שלו עם אוסטריה חייב את הרחקה מוחלטת של הצי הסרדיני ממימי ונציה. מנין נאם באספה הוונציאנית ב-2 באפריל 1849 והם הצביעו בעד המשך מאבקם נגד האוסטרים, למרות המצור האוסטרי על העיר. ב-4 במאי 1849, רדצקי החל בהתקפתו על המצודה הוונציאנית מרגרה, המוחזקת על ידי 2,500 חיילים בפיקודו הנפוליטני של ג'ירולאמו אולואה. הפגזות על הלגונה והעיר החלו באותו זמן, ובשלושת השבועות הבאים בלבד, 60,000 קליעים נורו לכיוון ונציה. המבצר במרגרה החזיק מעמד עד ה-26 במאי, אז הורה אולואה על פינויו; הצעת כניעה מרדצקי נדחתה בשלב זה.
עד אוגוסט, כשהרעב והכולרה שוטפים את העיר, הציע מנין שהאסיפה תצביע בעד כניעה, ואיים להתפטר אם האספה תצביע להילחם עד הסוף. אולם האספה הסכימה, והעניקה לנשיא סמכות לבקש תנאים, אשר סוכמו ב-22 באוגוסט. כניסתו של רדצקי לוונציה ב-27 באוגוסט סימנה את הכניעה המוחלטת של ונציה לאימפריה האוסטרית, החזירה את המצב לקדמותו וגרמה למניין לברוח מאיטליה, עם משפחתו ו-39 חבריו-מהפכנים, לגלות. אשתו של מנין מתה מכולרה תוך שעות לאחר יציאתם לפריז.
ראו גם

מהפכות 1848 במדינות האיטלקיות
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23  Cunsolo, Ronald S, Venice and the Revolution of 1848–49, Ohio University, אורכב מ-המקור ב-20 בדצמבר 2008, נבדק ב-22 בנובמבר 2008 {{citation}}:  (עזרה).
1 2 3 4  Cunsolo, Ronald/ Daniele Manin (1804–1857), Encyclopedia of Revolutions of 1848. Last accessed 23 November 2008
↑  The Italians who stayed loyal to the Habsburgs, Gilberto Oneto, 8 December 2010
דניאלה מנין וניקולו טומסאו משוחררים מהכלא, 18 במרץ 1848.
דניאלה מנין מכריז על הרפובליקה של סן מרקו. ליטוגרפיה, מתוארכת בערך. 1850.
כנסיית סן גרמיה בוונציה נפגעה בהפגזה האוסטרית ב-1849
חמש לירות ונציאניות מהרפובליקה המהפכנית
אנדרטת הרכיבה מברונזה משנת 1887 לויטוריו אמנואלה השני בוונציה, בדגם אטורה פרארי (1848–1929), ניצבת על ריבה דלי שיאבוני. הפרטים מציגים את ונציה בשלשלאות לאחר התבוסה במהפכה של 1848–1849. לצידה, אריה מרקו הקדוש בשלשלאות.
הנני (ארגון)

| --- | --- |


 תחום:  religious congregations and associations 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  ניו יורק 
 מייסדים:  אסתר יונגרייז 
 תקופת הפעילות:  1973–הווה (כ־51 שנים) 
 www.hineni.org
 
הנני הוא ארגון שנוסד במאי 1973 על ידי הרבנית אסתר יונגרייז לעידוד חזרה בתשובה, ליהדות אורתודוקסית. יונגרייז נשאה נאומים בפני קהל גדול, לכל אורך שנות השבעים והשמונים של המאה ה-20, כולל תוכנית מוקדמת שכותרתה "You Are a Jew" ("אתה יהודי!") במדיסון סקוור גארדן ב-18 בנובמבר 1973. היא דיברה בתקיפות נגד תופעות של חילון והתבוללות שהיא הגדירה כ"שואה רוחנית".
המילה "הנני" מתייחסת לתשובת אברהם אבינו לה' לאחר קריאת שמו, בפרשת העקידה.
הרבנית אסתר יונגרייז
בשנת 1989, נפתח "מרכז מורשת הנני" (the Hineni Heritage Center) בעיר ניו יורק. המרכז הוא מקום משכנו של מוזיאון מולטימדיה ומציע שיעורי תורה, שבתונים, ותפילות ימים נוראים. המרכז גם מציע תוכנית לרווקים ורווקות. רבים מן הזוגות שפגשו זה את זה בתוכנית זו משתתפים בסמינרים לזוגות צעירים של "הנני", וילדיהם משתתפים בשיעורים לילדים קטנים (Hineni Torah Tots), מה שיוצרים מעגל של שלושה או ארבעה דורות. במרכז הסיוע של "הנני" על-שם ביל וג'יל רוברטס, בירושלים, בנוסף לתוכניות החינוכיות והחברתיות, מוצעים גם שירותי הנחיה וייעוץ לנוער בסיכון.
"הנני" הפכה לתנועה כלל-עולמית, עם מרכזים בכל רחבי העולם. בשנת 1998, "הנני" פתחה בית תבשיל במרכז הנוער בירושלים, והציעה שירותים חברתיים ותמיכה לנוער בסיכון, מלבד עריכת סדר ליל פסח שנתי לתושבים חסרי בית בירושלים.
הערות שוליים

↑  Esther Jungreis, Orthodox Jewish outreach pioneer, dies. Jewish Telegraphic Agency.
↑  ספר בראשית, פרק כ"ב, פסוק א': ”... ויאמר אליו: אברהם, ויאמר: הנני”.
ויטלי זדורובצקי

| --- | --- |

 לידה:  8 במרץ 1992 (בן 32) מורמנסק, רוסיה 
 מידע אישי
 שם:  ויטלי זדורובצקי
 שם בשפת המקור:  Вита́лий Здорове́цкий
 מידע יוטיוב
 תקופת הפעילות:  2011–הווה (כ־13 שנים)
 ז'אנר:  מתיחות, קומדיה
 רשומים:  10,000,000 (נכון ל־21 באפריל 2023)
 צפיות:  1,313,517,345 (נכון ל־21 באפריל 2023)
 רשת:  Collective Digital
 שם הערוץ:  VitalyzdTv
 villainsneverdie.com
 
ויטלי זדורובצקי (ברוסית: Вита́лий Здорове́цкий; נולד ב-8 במרץ 1992 במורמנסק, רוסיה), הוא יוטיובר אמריקאי-רוסי המוכר בזכות ערוץ היוטיוב שלו VitalyzdTv, שבו הוא מבצע שלל מתיחות, וניסויים חברתיים הזוכים למיליוני צפיות.
נכון ליוני 2019, לערוץ היוטיוב של זדורובצקי יש יותר מ-1,500,000,000 (מיליארד וחמש מאות מיליון) צפיות והגיע ל -10 מיליון משתמשים רשומים.
ביוגרפיה

ויטלי זדורובצקי נולד וגדל במורמנסק שברוסיה, ולאחר מכן עבר לאודסה שבאוקראינה. מאוחר יותר היגרה משפחתו לפלורידה, שם למד בתיכון קהילתי "ויסטה" במשך כשנתיים.
מגיל צעיר ניסה זדורובצקי להפוך לסקייטר מקצועי ואף הפיק כמה סרטוני סקייטינג כדי למשוך ספונסרים. אך בשל פציעות שנגרמו לו בעת החלקה על סקייטבורד נאלץ לוותר על קריירה זו.
הוא מתגורר עם אמו בפלורידה.
בשנת 2016 יצא סרט שבו ויטלי כיכב כשחקן ראשי יחד עם עוד 2 כוכבי מתיחות ביוטיוב. שמו של הסרט Natural Born Pranksters.
השירות הפדרלי לשליטה באלכוהול של רוסיה

| --- | --- |
 סמל

דגל
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה רוסיה
 משרד אחראי:  ממשלת רוסיה
 סוכנות אם:  משרד האוצר
 תאריך הקמה:  31 בדצמבר 2008
 סוכנות קודמת:  מחלקת מיסוי אלכוהול במשרד האוצר שירות התעריפים הפדרלי
 מנהל:  איגור אליושין
 מטה מרכזי:  מוסקבה
 עובדים:  942
 http://www.fsrar.ru/
 
השירות הפדרלי לשליטה באלכוהול, רשמית השירות הפדרלי להסדרת שוק האכוהול (ברוסית: Федеральная служба по регулированию алкогольного рынка) הוא גוף אכיפת חוק פדרלי הכפוף לממשלת רוסיה והוקם ב-31 בדצמבר 2008 על ידי נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב בשם "השירות הפדרלי לשליטה באלכוהול" (Федеральная служба по контролю за оборотом алкогольной продукции, ФСКА России). מטה הארגון נמצא בכיכר מיוסקאיה, מוסקבה.
בעת הקמתו בדצמבר 2008 הוכפף למשרד החקלאות הרוסי, אולם לבסוף הוחלט להכפיפו ישירות לממשלת רוסיה. בינואר 2016 הועבר לאחריות משרד האוצר הרוסי. השירות מאגד בתוכו תפקידים שבוצעו בעבר בידי משרד החקלאות הרוסי, משרד האוצר הרוסי, שירות המיסים הפדרלי ושירות התעריפים הפדרלי.
היסטוריה

נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב, הכריז בשנת 2009 מלחמה על האלכוהוליזם במדינתו, אותו הגדיר כאסון לאומי. הנשיא הזדעזע מתוצאות מחקר שחשפו כי כל אזרח רוסי שותה בממוצע 18 ליטר של אלכוהול טהור מדי שנה. ברשויות הרפואה במדינה מעריכים כי מחלות הקשורות בצריכת אלכוהול אחראיות למחצית מכלל מקרי המוות בין גילאי 15 ל-54.
כל אלה היו הסיבות העיקריות להקמת הארגון בדצמבר 2008 שהחל לפעול בינואר 2009.
בינואר 2009 הוכפף הארגון לממשלת רוסיה, לאחר שתחילה הועבר לאחריות משרד החקלאות הרוסי. בינואר 2016 הועבר השירות לאחריות משרד האוצר של רוסיה, כחלק מתפקידו לאיסוף מס בתחום הפקת מוצרי האלכוהול.
בנובמבר 2019 נעצרה סגנית ראש הארגון, אירינה גולוסנאיה, באשמת שימוש לרעה בסמכות והעלמת מס, בעוד ראש הארגון הקודם, איגור צ'ויאן, הוכרז כמבוקש פדרלי בגין הונאה בסכום של 30 מיליארד רובל.
תוכנית ייגאיס (ЕГАИС)

תוכנית "ייגאיס" היא מערכת המידע האוטומטית הממלכתית (ברוסית: ЕГАИС, Единая государственная автоматизированная информационная система) ומיועדת לפקח על מוצרי האלכוהול הרוסיים והיא תוכנית פיקוח מודיעינית שהוקמה ב-1995 והייתה תחילה באחריות שירות הביטחון הפדרלי. עם הזמן, התוכנית איבדה מיעילותה וסחר האלכוהול הלא חוקי ברוסיה רק גבר. בדצמבר 2008 הנשיא מדבדב החליט להקים שירות פדרלי מיוחד למלחמה באלכוהול והתוכנית הועברה לאחריות הארגון החדש.
מבנה

מחלקת השליטה והגנת סודות מדינה
מינהל הפיקוח
מינהל הרישוי - אחראי למתן רישיונות למכירת מוצרים אלכוהוליים
המינהל ליישום מדיניות המדינה בתחום הסדרת האלכוהול
המינהל האנליטי
מינהל המידע
ראש הארגון

ראש הארגון הוא מנהל השירות הפדרלי לשליטה באלכוהול, הממונה לתפקיד בהחלטת שר האוצר של רוסיה ובהמלצת ראש ממשלת רוסיה.
|  | שם | תחילת הכהונה | סיום הכהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | איגור צ'ויאן | ‏31 בדצמבר 2008 | 11 ביולי 2018 |
| 2. | איגור אליושין | ‏11 ביולי 2018 | עדיין מכהן |
הנני (ציור)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  מיכאל סגן-כהן
 תאריך יצירה:  1978
 טכניקה וחומרים:  דפוס בלט, צבע אקריליק על נייר ומסגרת
 ממדים בס"מ
 רוחב:  38 ס״מ 
 גובה:  27 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  אוסף דוד הד
 
"הנני" הוא ציור מאת האמן הישראלי מיכאל סגן-כהן, שנוצר בשנת 1978.
תיאור

סגן-כהן עשה שימוש בדפוס בלט כדי להדפיס את המילה "הנני", בגופן מסוג "וילנא" ובצבע שחור, על גבי גיליון נייר בגובה של 27 ס"מ וברוחב של 38 ס"מ. בנוסף להדפסת האותיות הוסיף האמן סימנים של טעמי המקרא שצוירו במכחול. בצדו השמאלי של הציור מופיע כתם צבע לבן המכסה סימן לכלוך. ההדפסה עצמה נעשתה על ידי דוד טרטקובר בדפוס של בצלאל בירושלים. טרטקובר העיד שבחירת הגופן והפורמט נעשתה על ידו.
המילה "הנני" מביעה נוכחות של דובר. היא מופיעה בתנ"ך כ-177 פעמים.[דרושה הבהרה] בספר בראשית, לדוגמה, מקושרת מילה זו הן אל נוכחותו של האל ("וַאֲנִי, הִנְנִי מֵקִים אֶת-בְּרִיתִי אִתְּכֶם", בראשית, ט', ט') והן אל נוכחותו של האדם ("וַיֹּאמֶר אֵלָיו, אַבְרָהָם וַיֹּאמֶר הִנֵּנִי", כ"ב, א'). על פי דוד הד, ידיד של סגן כהן ובעליו של הציור, השימוש בטקסט זה ואופן ציורו מרחיב את גבולות הציור מן החזותי אל הטקסטואלי ומן מהתחום הפרטי אל תחום הקדושה.
בעקבות סקיצה שיצר סגן-כהן ביומנו, קושר הד את העבודה אל יחסו של האמן אל אביו. גם מבקר האמנות איתמר לוי מצביע על ההעדר ומוות העולים מן העבודה, והמתבטאים במסגרת השחורה, ההופכת את היצירה למעין "מודעת אבל". בכך, טוען לוי, "למעשה הוא אינו מצהיר הנני, כי אם אינני".
הערות שוליים

↑  בדוא"ל ליאיר טלמור, 9 באוקטובר 2018
↑  ראו: גדעון עפרת, הערה על פגישה בין מיכאל סגן-כהן ואברהם אופק (ומשה גרשוני), באתר המחסן של גדעון עפרת, 16 ביוני 2012.
↑  ראו:  בין התייצבות להיענות: על "הנני" של מיכאל סגן-כהן, סטודיו, כתב עת לאמנות מס' 122, 2001.
↑  ראו: יונתן אמיר, חזון מיכאל, באתר "מארב", 26 בנובמבר 2004.
ויטלי גולוד

| --- | --- |

 לידה:  23 ביוני 1971 (בן 53) לבוב, ברה"מ 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן (מ-1996)
 מד כושר מרבי:  2606 (ינואר 2008)
 מד כושר נוכחי:  2487 ‏(אוקטובר 2024)
 השכלה:  Lviv State University of Physical Culture 
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל
 
ויטלי גולוד (ברוסית: Виталий Голод) (נולד ב-23 ביוני 1971 בלבוב, אז בברית המועצות כיום באוקראינה) הוא שחמטאי אוקראיני-ישראלי בדרגת רב-אמן.
נכון לנובמבר 2021, מדורג במקום ה-16 בישראל לפי מד כושר.
ביוגרפיה

ויטלי גולוד נולד בלבוב. בשנת 1991 הוא זכה באליפות האחרונה של אוקראינה הסובייטית. בשנת 1995 הוא עלה לישראל עם אשתו, התמקמו בבאר שבע ונולדו להם 2 בנות.
בשנת 1993 הוא ניצח בתחרות שנערכה בברטיסלבה.
בשנת 2004 הוא זכה במקום השני באליפות ישראל. בשנת 2010 הוא זכה באליפות ישראל בשחמט.
בשנת 2010 הוא אימן את נבחרת הנשים של ישראל באולימפיאדת השחמט. הוא מאמן במסגרת אטיוד - העמותה לקידום ענף השחמט בגוש דן.
במכביה ב-2013 הוא סיים במקום השני (ניצח בוריס אברוך).
הנני, אבי (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  פרידריך טורברג 
 שפת המקור:  גרמנית
 מקום התרחשות:  וינה, פריז 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-30 של המאה ה-20 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1948
 הוצאה בעברית
 תאריך:  1982
 תרגום:  נילי מירסקי
 מספר עמודים:  272
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  3-902950-12-9
 
הנני, אבי (בגרמנית: Hier bin ich, mein Vater) הוא ספר של הסופר האוסטרי יהודי פרידריך טורברג.
הספר שיצא לאור ב-1948, שנים ספורות לאחר תום מלחמת העולם השנייה והשואה, מספר על פסנתרן יהודי מווינה שנסחט על ידי פקיד גסטאפו בניסיון לחלץ את אביו מדכאו. במהלך הספר מתעמת הגיבור עם דילמות בנוגע ליחסיו עם אביו וזהותו, בפרט זהותו היהודית.
ב-1970 עובד הספר לסרט טלוויזיה.
ב-1982 תורגם הספר לעברית על ידי נילי מירסקי, ויצא לאור בהוצאת עם עובד בשם "הנני, אבי".
עלילת הספר

לאחר מלחמת העולם השנייה, מגיע לפריז המספר הלא ידוע, ככל הנראה אינטלקטואל אוסטרי יהודי (כמו טורברג עצמו). במהלך ביקורו נתקל במשפטן מקומי שסייע לו בגלותו בצרפת לאחר האנשלוס, וזה מציע לו לקרוא מחברות של אסיר – יומן של אוסטרי יהודי שנכלא בצרפת טרם המלחמה.
יומן זה, של פסנתרן וינאי ששמו אוטו מאייר, גולל את תולדות חייו עד להגיעו למעצר בצרפת. הוא מתחיל מילדותו כבן יחיד בצל מלחמת העולם הראשונה שבה אביו השתתף כרופא גדודי, מות אימו ממחלה, לימודיו בבית ספר לצד התנכלויות אנטישמיות, איבוד בתוליו לנערה גויה ולימודיו בפריז לאחר סיום הגימנסיה. בהמשך חייו, חוזר אוטו לוינה לסייע לאביו המבוגר, שם הם חווים עימותים ויחסים מעורבים: אביו רוצה שבנו יאמץ אורח חיים בורגני ומסודר, בעוד שהבן חי בשגרה בוהמית של עבודות מזדמנות וישיבה בבתי קפה בלילות.
אוטו נותר אדיש למאורעות הפוליטיות שחלו סביבו באוסטריה של שנות ה-30, זאת עד לליל הבדולח: ביום זה ניצל משילוח למחנה ריכוז בזכות סוכן גסטאפו שהכירו מבית הספר, זאת למרות שהתעמתו בנעוריהם על רקע אנטישמי. למרות שאוטו ניצל, באותו היום נשלח אביו לדכאו. בניסיון לחלצו, אוטו מנסה לנצל את היכרותו עם סוכן הגסטאפו, אולם זה האחרון סוחט אותו לצורך ביצוע משימות ריגול שונות בקרב יהודי וינה, מתנגדים פוליטיים ופושעים. לאחר שאוטו מגלה ממאהבת בעלת קשרים שאביו כנראה מת במחנה הריכוז ולפיכך אין טעם לסייע לנאצים, הוא אינו מגלה זאת לסוכן אלא נענה למשימה נוספת – איתור גולים פוליטיים בפריז.
בפריז, אוטו ממשיך לסייע לגסטאפו אולם במקביל פונה למודיעין הצרפתי. אלה האחרונים לא מגלים בו עניין רב כמרגל כפול עבורם, ולבסוף הגסטאפו מלשינים עליו למשטרה הצרפתית על שהייה ללא אשרה והוא נעצר. בכלא הצרפתי, אוטו מתאבד לאחר כתיבת המחברות אודות חייו והדילמות שחווה על רקע זהותו היהודית, ימים ספורים טרם פריצת מלחמת העולם השנייה.
ראו גם

שואת יהודי אוסטריה
התייר ממגדלי התאומים

תמונת "התייר" במרפסת התצפית במגדל הדרומי. ברקע ניתן לראות את תמונת המטוס (המודבקת).
התייר ממגדלי התאומים (באנגלית: Tourist guy) הוא כינוי של תמונה מזויפת, שהציגה תייר העומד בקומת התצפית שבראש אחד ממגדלי התאומים בניו יורק, כאשר מאחוריו מגיח כביכול מטוס נוסעים שטס לעבר הבניין, כשחותמת הזמן הדיגיטלית על גבי התמונה מציגה את התאריך של הפיגוע במגדלי התאומים. לתמונה צורף סיפור מרגש, לפיו מצלמת התייר נמצאה בהריסות, וככל הנראה צולמה רגע לפני ההתנגשות הראשונה במגדלים. התמונה הופצה לאחר הפיגוע באמצעות דואר אלקטרוני.
בנובמבר 2001 חשף אתר "Wired" את זהותו של "התייר" המופיע בתמונה – פטר גוזלי, סטודנט בן 25 מהונגריה. לאחר הפיגוע במגדלי התאומים איתר גוזלי תמונה שלו שצולמה במצפה שעל גג אחד המגדלים ארבע שנים לפני הפיגוע. על גבי התצלום הדביק תמונה של מטוס, ובכך יצר את האשליה כאילו התמונה צולמה שניות לפני התנגשות המטוס במגדל. אף ששלח את התמונה לקומץ חברים כבדיחה פרטית, הפכה תמונתו לתופעת אינטרנט ועם השנים הפכה למקור לחיקויים ו"ממים" אינטרנטיים.
על אודות התמונה > סימנים המעידים על זיופה

בהתחשב בסיטואציה, מצלמה סטנדרטית תיהרס לאחר נפילה מגובה רב כל כך.
הטמפרטורות ביום הפיגוע היו גבוהות יחסית ומזג האוויר היה קיצי, אולם "התייר" היה לבוש בבגדים חורפיים וחבש כובע גרב.
מרפסת תצפית הייתה קיימת רק במגדל הדרומי, עם זאת המגדל הצפוני הוא זה שנפגע ראשון. על כן, לא סביר כי אדם יצטלם בנינוחות לאחר שמטוס פגע במגדל הסמוך זמן קצר קודם לכן.
המטוס שפגע במגדל הדרומי הגיע מכיוון דרום, אך מהתמונה עולה כי המטוס מגיע מכיוון צפון.
המטוס פגע במגדל הדרומי בשעה 9:03, בעוד מרפסת התצפית, בה צולם "התייר" לא הייתה נפתחת למבקרים לפני 9:30 בבוקר.
המטוסים שפגעו במגדלי התאומים היו מדגם בואינג 767s, בעוד המטוס שבתמונה הוא מדגם בואינג 757.
הוכחה ודאית לזיוף ניתנה לאחר שהתגלה כי תמונת המטוס המופיע בתמונה מדגם בואינג 757-223 של חברת "אמריקן איירליינס" צולמה על ידי הצלם ג'ונתן דרבן וזמינה, בין היתר, באתר airliners.net.
על אודות התמונה > זהות התייר

בנובמבר 2001 טען איש עסקים ברזילאי בשם חוזה רוברטו פנטדו כי הוא ה"תייר" מהתמונה. על אף שהכחיש כי צולם אי פעם במרפסת התצפית במגדלי התאומים, ציין כי הוא דומה לאדם שמופיע בתמונה וייתכן כי חבריו ערכו את התמונה על ידי הדבקת פניו על גוף של אדם אחר.
מספר שבועות לאחר מכן, חשפו  חבריו של סטודנט הונגרי בן 25 בשם פטר גוזלי כי הוא "התייר" האמיתי מהתמונה. על אף החשיפה הראשונית, ציין גוזלי כי אינו מעוניין בחשיפה התקשורתית ואף לא חשף את שם משפחתו בתחילה. גוזלי צילם את התמונה המדוברת ב-28 בנובמבר 1997 במהלך ביקור בניו יורק. לאחר הפיגוע במגדלי התאומים בספטמבר 2001, ערך גוזלי את התמונה, על ידי הוספת צילום המטוס ושינוי חותמת הזמן ל-11 בספטמבר 2001 - יום הפיגוע.
גוזלי ציין כי עריכת התמונה נעשתה באופן פרטי ונועדה לעיניהם של חבריו בלבד והוא לא האמין כי תזכה להד תקשורתי כה נרחב. בתחילה, שלח גוזלי את התמונה המקורית ומספר תמונות נוספות מאותו ביקור לאתר אינטרנט הונגרי לשם הוכחה. בהמשך, נבחנה התמונה באתר "Wired" ודבריו של גוזלי הוכחו כנכונים.
הערות שוליים

↑  מירי פרקס, ‏גם אתם האמנתם: התמונות שעבדו על כולנו, באתר ‏מאקו‏, 25 בדצמבר 2014
↑  חדשות נענע, נחשפה זהותו של "התייר האלמוני" על מגדלי התאומים, באתר נענע 10, 20 בנובמבר 2001
↑  יובל דרור, נמצא התייר ש"צולם" על מגדלי התאומים ברגע הפיגוע, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2001
↑  http://touristofdeath.com
1 2 3 4 5 6 7  Tourist Guy, Museum of Hoaxes - Retrieved September 11, 2016
↑  AVIATION PHOTO #0131660: BOEING 757-223, Airliners - Retrieved September 11, 2016
1 2  Jeffery Benner, He’s the Real Tourist Guy, Wired.com, November 20, 2001 - Retrieved September 11,2016
↑  Razzia Cattani, Egy magyar turista kalandjai a cybertérben, index.hu. November 14, 2001 - Retrieved September 11,2016
| פיגועי 11 בספטמבר |
| --- | --- | --- |
| רקע | ההכנות לפיגועי 11 בספטמבר • פעולות החילוץ בתאומים • השפעות הפיגועים • תאוריות הקשר • הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר |  |
| חטיפות המטוסים | טיסה 11 של אמריקן איירליינס • טיסה  175 של יונייטד איירליינס • טיסה 77 של אמריקן איירליינס • טיסה 93 של יונייטד איירליינס |  |
| אמנות ותרבות | 9/11 ההבדל הקטן • Tears in Heaven ‏• האדם הנופל • התייר ממגדלי התאומים • האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר • האנדרטה הלאומית לטיסה 93 • האנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים (ירושלים) • הנפת הדגל בגראונד זירו • מגדלי התאומים (סרט) • טיסה 93 (סרט) • 11 בספטמבר (סרט) • פסטיבל הסרטים טרייבקה • צייטגייסט • הספירה • 9/11: בתוך חדר המלחמה של הנשיא |  |
| שונות | מרכז הסחר העולמי • מגדל החירות • מגדלי התאומים • גראונד זירו |  |
הנני (רומן)

| --- | --- |

עטיפת המהדורה העברית
 מידע כללי
 מאת:  ג'ונתן ספרן פויר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן דיסטופי
 מקום התרחשות:  וושינגטון די. סי. 
 הוצאה
 הוצאה:  פראר, סטראוס וג'ירו 
 תאריך הוצאה:  2016
 מספר עמודים:  653
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן
 תאריך:  2016
 תרגום:  קטיה בנוביץ'
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-9655663334
 הספרייה הלאומית:  003943676
 
הנני (באנגלית: Here I Am) הוא רומן דיסטופי פרי עטו של הסופר היהודי-אמריקאי ג'ונתן ספרן פויר, שראה אור בשנת 2016 לאחר הפסקה של עשר שנים מכתיבת הרומן הקודם שלו, "קרוב להפליא ורועש להחריד".
המהדורה העברית של הספר שתורגם בידי קטיה בנוביץ' ראתה אור אף היא בשנת 2016 בהוצאת כנרת זמורה-ביתן.
תוכן הספר

הספר עוסק בזוגיות וביחסים בתוך משפחה יהודית אמריקאית, תוך כדי כך עולות בספר גם שאלות על צורת הקיום היהודית הלא-מסורתית עם ובלי ציונות ועל יחסה של יהדות ארצות הברית לישראל כמו גם על יחסם של ישראלים ליהודי ארצות הברית.
עלילת הספר עוקבת אחרי חייה של משפחה יהודית, שני אחים ניצולי השואה שאחד מהם הקים את משפחתו בחיפה והשני בוושינגטון די. סי., ומתמקדת בחיי המשפחה של הדור השלישי והרביעי בארצות הברית, על רקע השמדת מדינת ישראל בידי ארצות ערב על רקע דתי-אסלאמי שהתאפשרה בעקבות רעידת אדמה שפקדה את המזרח התיכון והציפה אותו בפליטים שרצו להגיע לישראל שתשתיות החירום שלה נפגעו פחות משאר מדינות האזור. הצתת כיפת הסלע בידי קיצוניים מן הימין הישראלי משמשת את האייתוללה האיראני לגבש את מדינות האסלאם, שיעים וסונים, ערבים ושאינם-ערבים, לאחד כוחות ולהשמיד את מדינת ישראל.
הערות שוליים

↑  איתמר זהר, כשהאגו מנצח את מייקל שייבון וג'ונתן ספרן פויר, באתר הארץ, 1 בינואר 2017
וורן ויינשטיין

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1941 
 פטירה:  14 בינואר 2015 (בגיל 73) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה 
 
וורן ויינשטיין (באנגלית: Warren Weinstein;‏ 3 ביולי 1941 – 14 בינואר 2015) היה קבלן יהודי-אמריקאי ודירקטור בחברת "Pakistan for J.E. Austin Associates" אשר מטרתה להגביר תחרותיות עסקית וצמיחה במדינות מתפתחות. ויינשטיין נחטף על ידי פעילי אל-קאעידה באוגוסט 2011 בלאהור שבפקיסטן. הוא נהרג בינואר 2015 בתקיפה אווירית של ארצות הברית בגבול פקיסטן-אפגניסטן, כפי שדיווח הבית הלבן באפריל 2015.
קורות חייו

ויינשטיין סיים תואר שני ביחסים בינלאומיים, וכן דוקטורט במשפטים וכלכלה באוניברסיטת קולומביה. בשנות ה-70 שימש פרופסור למדעי המדינה באוניברסיטת מדינת ניו יורק באוסוויגו (אנ') (SUNY Oswego), בשנת 1979 עזב כדי להשתתף בפעילות הסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי (USAID).
ויינשטיין נחטף על ידי פעילי אל-קאעידה באוגוסט 2011 בלאהור שבפקיסטן. ב-14 בינואר 2015 נהרג בשוגג על ידי כטב"מ אמריקאי בעת פעילות נגד טרור, יחד עם החטוף האיטלקי ג'ובאני לו-פורטו ועם אחמד פארוק, מנהיג אל-קאעידה אמריקאי. דבר מותו התפרסם על ידי הבית הלבן רק ב-23 באפריל 2015. על פי ההודעה, הכוחות האמריקאים לא היו מודעים לנוכחות החטופים במקום התקיפה. הם נהרגו על ידי "התקפת חתימה" המופעלת על פי שיקולי עדות על פעילות המצביעה על סבירות גבוהה למטרות במקום, ללא ידע מי מבצע את הפעילות.
אשתו של ויינשטיין, אליין, קראה לפעילות הממשלתית האמריקאית בנושא בעלה "לא רציפה ומאכזבת" בעקבות ההודעה, בדומה לקריאות שנשמעו מהורי הרוגים אחרים, כולל ג'יימס פולי וקיילה מולר (אנ'). "אנו מקווים שמות בעלי ואחרים אשר התמודדו עם טרגדיות דומות בחודשים האחרונים יגרמו סוף סוף לממשלה לקחת ברצינות את האחריות שלה ותכונן שיתוף פעולה ברור ורציף בתמיכה בחטופים ומשפחותיהם", הודיעה בקריאה לתקשורת.
התיישבות-ים

התיישבות-ים (באנגלית: Seasteading) הוא הרעיון של יצירת ישובי קבע בלב ים, מחוץ לשטחה של מדינה קיימת. רוב צורות ההתיישבות שהוצעו עד כה היו ספינות מותאמות, אסדות קידוח נפט, מתקני נ"מ נטושים, או בניית אי צף. טרם נוצרה בשיטה זו מדינה שהוכרה כמדינה ריבונית, אף על פי שנסיכות סילנד, שהיא מיקרו-מדינה שנויה במחלוקת אשר נוצרה בבסיס ימי נטוש ליד סאפוק, אנגליה.
הדבר הקרוב ביותר להתיישבות-ים שנבנה נכון לעכשיו הן ספינות גדולות הנקראות לפעמים "ערים-צפות", או קטנות הנקראות "איים-צפים".