stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית ספר תיכון קדמה
היסטוריה > רקע

בשכונת גוננים ("הקטמונים") ממוקמים שני בתי ספר תיכוניים, "תיכון ע"ש דנמרק" בשכונת גונן ד' ו"תיכון גבעת גונן" בשכונת גונן ט', בהם הונהגה מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 תוכנית האינטגרציה בחינוך. לטענת אנשי תנועת קדמה, תוכנית האינטגרציה בחינוך נכשלה מכיוון שהיא הביא לכך שהתלמידים החלשים נחלשים, והתלמידים החזקים מתחזקים. ב"תיכון דנמרק", שהוא תיכון מקיף בו מיושמת תוכנית לימודים מקצועית ועיונית, הופנו התלמידים החלשים למסלול המקצועי. ואילו ב"תיכון גבעת גונן", על פי נתונים שנחשפו בעיתון "כל העיר" במרץ 1994, רק 12 מתוך 70 ילדי גוננים שהחלו ללמוד במחזור הראשון בבית הספר סיימו את כיתה י"ב, ורק ארבעה מהם קיבלו תעודת בגרות. בבית הספר "גבעת גונן", שכולל יסודי ותיכון, יושמה "אינטגרציה הפוכה" בה ילדי השכונות המבוססות הגיעו ללמוד עם ילדי "שכונת המצוקה", והוחלט ש-60% מן הילדים יגיעו מהקטמונים, ו-40% יהיו מחוץ לשכונה.
היסטוריה > הקמת בית הספר

בית הספר קדמה ירושלים הוקם בספטמבר 1994 ביוזמת עמותת קדמה. באותה עת הוקם גם בית הספר קדמה בשכונת התקווה בתל אביב, ושנה לאחר מכן הקימה העמותה גם בית ספר בקריית מלאכי, אך הוא נסגר תוך שנה, לאחר שמשרד החינוך הוציא לו צו סגירה מתוך היענות ללחצים של רשת "אורט", שחששה משבירת המונופול שלה על ילדי קריית מלאכי. בית הספר קדמה תל אביב נסגר עקב חילוקי דעות בין מקימיו לבין מחלקת החינוך של עיריית תל אביב ב-1999.
את תיכון קדמה ירושלים ייסדה אשת החינוך קלרה יונה-משומר, ולמרות תמיכה שקיבל מצד שר החינוך דאז אמנון רובינשטיין ומחבר הכנסת בני בגין, הוא לא זכה ליחס רב מצד מערכת החינוך העירונית. בשנתו הראשונה, נפתחו שתי כיתות ז', ו-50 תלמידי המחזור הראשון למדו בשלושה מבנים: תחילה בסניף בנק לשעבר בשכונת גילה, אך העירייה הוציא לבית הספר צו סגירה. לאחר מכן בחדרים ב"בית שמואל - מרכז שמשון", ובמוסך באזור התעשייה בתלפיות שם למדו עד סוף השנה. בשנתו השנייה שכנו כיתות בית הספר בצריף נטוש בקטמונים ששימש קודם כמתנ"ס בשכונת פת.
היסטוריה > המעבר למבנה הקבע

ב-1997 עבר בית הספר למבנה הנוכחי בלב שכונת הקטמונים בו שתי קומות ושש כיתות לימוד, מבנה שחלקו משמש את בית ספר "אורט ספניאן".
בשנת 2004 דיווח "הארץ" כי בבית הספר כבר לומדים 150 תלמידים. 
במרץ 2014 זכה בית הספר בפרס החינוך לשנת תשע"ד. נכון ל-2014 מאז הקמת קדמה 74% מבוגרי בית הספר הגיעו לבגרות מלאה וכ-30% מהם המשיכו למוסדות להשכלה גבוהה.
ראו גם

בית הספר התיכון ע"ש דנמרק
הערות שוליים

↑  ראלי סער, בתי ספר ייחודיים יוכרו ויאושרו בתנאי שיבטיחו אינטגרציה, באתר הארץ, 16 בפברואר 2003
↑  יוסף אלגזי, בלי אולם ספורט ובלי הסקה, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2002
↑   שלמה סבירסקי, המדינה הביסה את קדמה, באתר הארץ, 24 ביולי 2014
1 2   דליה קרפל, מדוע נכשל מפעל החינוך המזרחי: עשרים שנה לקדמה, באתר הארץ, 19 ביולי 2014
↑  יאיר שלג, מתקנים את העולם, באתר הארץ, 4 בפברואר 2005
↑  פרס חינוך ארצי לבתי ספר על יסודיים מצטיינים באתר משרד החינוך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310602705171
בית ספר תיכון ע"ש מנחם בגין, אילת

| --- | --- |

 בית ספר תיכון
 על שם:  מנחם בגין 
 תקופת הפעילות:  1994–הווה (כ־30 שנה)
 שכבות לימוד:  ז'–י"ב (לימוד י"ג בתחום ניהול משפטי)
 מספר כיתות:  44
 בעלי תפקידים
 מנהל:  אלדד חימוביץ
 באחריות:  פיקוח ממלכתי
 תלמידים
 :  1,113 (נכון ל־2020) 
 מיקום
 מיקום:  אילת
 מדינה:  ישראל ישראל
 אתר רשמי
 
בית ספר תיכון ע"ש מנחם בגין, אילת (קרוי גם: בית ספר תיכון עירוני בגין, אילת, בית הספר ע"ש מנחם בגין, אילת) הוא בית ספר תיכון מקיף (ממלכתי על יסודי), שש שנתי (כיתות ז'-י"ב), (לימוד י"ג בתחום ניהול משפטי) באילת.
בית הספר נקרא על שמו של ראש הממשלה השישי של מדינת ישראל מנחם בגין.
בית ספר תיכון ע"ש מנחם בגין

התיכון הוא אחד משלושת התיכונים באילת, בנוסף לבית ספר תיכון עירוני מקיף גולדווטר ו-בית ספר תיכון עירוני מקיף ע"ש יצחק רבין, אילת. לצידם, קיים גם בית הספר העל-יסודי "אורים" לחינוך מיוחד, ובית הספר ברנקו וייס.
בית הספר ממוקם ברחוב מלכת שבא 2.
נכון לשנת הלימודים תש"ע (2010/2009) בבית הספר למדו 1,050 תלמידים. צוות המורים כלל 100 מורים.
נכון לשנת הלימודים ה'תשע"ו (2016/2015) למדו בבית הספר 1,135 תלמידים. אחוז הזכאות לבגרות עמד על 70.7%.
נכון לשנת הלימודים תש"ף (2020/2019) לומדים בבית הספר 1,113 תלמידים (ממוצע תלמידים בכיתה: 26)
בנוסף, מאפשר בית הספר לימודי המשך במסגרת כיתה י"ג במסלול ניהול משפטי.
בין השנים 2004–2009 היה "בית ספר תיכון ע"ש מנחם בגין, אילת" מוגדר כ-"מצטיין פריפריה".
בית ספר תיכון ע"ש מנחם בגין > ממאפייני בית הספר

תיכון בגין מנהל מספר מגמות ייחודיות לבית הספר, ביניהן מגמת מחול ומגמת מוזיקה. כמו כן, ניתן לראות מספר תלמידים אשר לובשים מדי צבא בשטח בית הספר, זאת במסגרת המסלול הצבאי "פלדה כחולה", אשר פועל בתיכון בגין. המסלול מכשיר תלמידים מכיתה ט', הנקראים "שוחרים", למקצועות חיל האוויר.
בית ספר תיכון ע"ש מנחם בגין > חלוקה לכיתות

חטיבת ביניים - 18 כיתות
חטיבה עליונה - 21 כיתות
חינוך מיוחד - 5 כיתות
בית ספר תיכון ע"ש מנחם בגין > מגמות (נכון לשנת 2016)

מנהל וכלכלה
מערכות אלקטרוניות
אלקטרוניקה ומחשבים
מחול
מדעי החברה
תקשורת בנתיב העיוני
ביולוגיה
מערכות פקוד ובקרה
מחשבת ישראל לבי"ס
דיפלומטיה
אזרחות
הערות שוליים

↑  הושלם סבב מינוי מנהלי בתי הספר באילת - אלדד חיימוביץ', מחנך מוערך של כתת-אומץ בבגין, מורה להיסטוריה ואזרחות, בנה של המנהלת המיתולוגית של בית הספר 'הרי אילת'- נורית חיימוביץ', הוא מחליפה של מנהלת תיכון בגין טליה ז'אן יום יום באילת, מירב לוי דיאמנט, 14 ביוני 2019
↑  בית ספר תיכון עירוני "בגין", אילת אתר בית הספר
↑  אודות בית הספר עיריית אילת
↑  מקיף ע"ש מנחם בגין / חטיבת ביניים מפת בית הספר
↑  תיכון בגין מקיף ע"ש מנחם בגין, אילת חינוך מדד הנדלן  יד שנייה
↑  מצטייני פריפריה 2004–2009 / ראו אילת, תיכון ע"ש מנחם בגין הרשמה ללימודי תואר ראשון אוניברסיטת תל אביב
↑  בית ספר בגין אילת אילת - אתר התיירות הרשמי של אילת
↑  אגף החינוך עיריית אילת / בתי ספר העל יסודיים באילת בית ספר תיכון ע"ש מנחם בגין
↑  בית ספר ע"ש מנחם בגין, אילת אתר מדלן
ברית סעדאבאד

ברית סעדאבאד היא הסכם אי-תוקפנות הדדי למשך חמש שנים, אשר נחתם על ידי טורקיה, איראן, עיראק ואפגניסטן ב-8 ביולי 1937.
ההסכם נחתם בארמון סעדאבאד בטהראן, ביזמת מלך אפגניסטן, מוחמד זאהיר שאה. ב-25 ביוני 1938 אושררו ההסכמים על ידי המדינות החותמות בטהראן, והברית נכנסה לתוקף. ב-19 ביולי 1938 נרשם ההסכם על ידי חבר הלאומים.
ההסכם נחתם בעידוד מערבי מתוך מגמה ליצור ברית מזרח תיכונית איסלמית פרו-מערבית. מבחינת עיראק, נחתם ההסכם בעת שלטונו קצר הימים של השליט הצבאי בכר סדקי, שהיה כורדי, בעוד שראש ממשלתו חכמת סוליימן היה תורכמני. שני אישים אלו נתפסו כפועלים כנגד המגמות הפאן ערביות שרווחו בפוליטיקה העיראקית. חוגים נרחבים בעיראק הצטערו על פירוק האימפריה העות'מאנית וחיפשו לה תחליף. חתימת ההסכם התאפשרה לאחר פתרון סכסוך הגבולות עם טורקיה בעניין מוסול. מבחינת טורקיה היה ההסכם המשך למדיניות חוץ ששאפה להגיע להסכמים עם המדינות השכנות, וההסכם נוסח בדומה להסכם דומה שנחתם ב-1934 בין טורקיה ובין יוון, יוגוסלביה ורומניה.
ההסכם לא הועמד מעולם במבחן, ולמעשה נשאר בגדר אות מתה. תוקפו הוארך אוטומטית לחמש שנים נוספות ב-1943, שכן איש מהצדדים לא הודיע על רצונו באי הארכת ההסכם. בשלב זה היו הן עיראק והן איראן תחת כיבוש בריטניה (איראן נכבשה על ידי כוח בריטי - סובייטי), ולא ניהלו מדיניות חוץ עצמאית.
הערות שוליים

↑  י. שמעוני, מדינות ערב, פרקי היסטוריה מדינית, הוצאת עם עובד, 1994, עמ' 198
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, כרך ב', הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 142
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: sadabad-pakti
ברית ספרטקוס

רוזה לוקסמבורג
קרל ליבקנכט
בול לכבוד 50 שנה לברית ספרטקוס, שהנפיק דואר גרמניה המזרחית בשנת 1967
ברית ספרטקוס (בגרמנית: Spartakusbund) הייתה ארגון מרקסיסטי-מהפכני שניסה להשתלט על גרמניה לאחר תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה במהלך מרד הספרטקיסטים. התנועה נקראה על שמו של ספרטקוס, מנהיג מרד העבדים נגד האימפריה הרומית.
לאחר הכרזת המלחמה בקיסרות הגרמנית בשנת 1914 התכנס הרייכסטאג כדי לאשר את ההכרזה באופן רשמי. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שישבה באותו זמן באופוזיציה החליטה לתמוך בהכרזת המלחמה, אך הפלג השמאלי במפלגה בראשות רוזה לוקסמבורג וקרל ליבקנכט סירב לאשר זאת משום שלטענתם הייתה זאת מלחמה למטרות אימפריאליסטיות. לאחר הכרזת המלחמה פרשו מנהיגי הפלג השמאלי מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית וייסדו את ברית ספרטקוס.
בתחילת 1915 היוו קרל ליבקנכט ורוזה לוקסמבורג את הגרעין הרדיקלי של האופוזיציה המפלגתית הפנימית למדיניות השלום הבורגנית הסוציאל-דמוקרטית. קבוצה זו, שנקראה לראשונה על שם המגזין שלה "Die Internationale", הכריזה על תמיכתה באינטרנציונליזם הסוציאליסטי וקראה להפסקה מיידית של כל הלחימה. מאז 1916 הקבוצה הפיצה את יעדיהם הפוליטיים ב"מכתבי ספרטקוס" הבלתי חוקיים. הקבוצה שכונתה כעת ספרטקוסבונד הצטרפה בשנת 1917 למרות הבדלים פוליטיים למפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית (USPD) ועברה בסוף 1918 למפלגה הקומוניסטית החדשה שהוקמה בגרמניה (KPD). בנובמבר 1918, לאחר כניעת גרמניה למדינות ההסכמה ניסו הספרטקיסטים לחולל מהפכה בסגנון מהפכת אוקטובר ברוסיה, אך המהפכה כשלה ודוכאה על ידי הצבא. בראשית 1919 התבצרו הספרטקיסטים בברלין בדיוק כמו בשנה הקודמת והכריזו על הקמת רפובליקה סובייטית. הצבא בראשותם של פלדמרשל פאול פון הינדנבורג וגנרל וילהלם גרנר דרשו מהנשיא פרידריך אברט ומהקנצלר פיליפ שיידמן אישור לדכא את המרד והשניים נענו ברצון. בין 10 ל-17 בינואר, "שבוע הדמים" כפי שנקרא באותו זמן, ריסקו חיילים מהצבא בפיקודו של גנרל ולטר פון ליטוויץ את המיליציות הספרטקיסטיות. במהלך דיכוי המרד נהרגו לוקסמבורג וליבקנכט. לאחר דיכוי המרד בברלין החליטו שרידי הספרטקיסטים שנותרו ללא מנהיג להצטרף למפלגה הקומוניסטית שזה עתה הוקמה ביחד עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית.
על שמה של הברית הוקם מועדון הספורט העממי-סובייטי ספרטק.
הערות שוליים

↑  Burkhard Asmuss, Weimarer Republik, Der Spartakusbund, ‏8-6-2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11934340h (data)  GND: 2022232-4  SUDOC: 027263363  VIAF: 145476995   WorldCat (עם VIAF): 145476995 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בלוטת הערמונית

| --- | --- |

 שיוך:  מערכת הרבייה הגברית 
 מיקום אנטומי:  חלל האגן 
 אספקה עורקית:  internal pudendal artery 
 ניקוז ורידי:  prostatic venous plexus 
 ניקוז לימפטי:  external iliac lymph nodes 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1251) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  prostata 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A09.3.08.001 
 TA2 (2019):  3637 
 FMA:  9600 
 קוד MeSH:  A05.360.444.575 
 מזהה MeSH:  D011467 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0033572 
 
בלוטת הערמונית (בלטינית: Prostata; פרוסטטה) היא בלוטה אקסוקרינית במערכת הרבייה של היונקים הזכרים.
יש הבדלים ניכרים בערמונית של מינים שונים, מבחינה אנטומית, כימית ופיזיולוגית. שמה העברי של הבלוטה נגזר מפרי עץ הערמון, שצורתה דומה לו.
בלוטת הערמונית אצל האדם

הערמונית היא בלוטת מין הקיימת אצל זכרים בלבד. הבלוטה ממוקמת במוצא שלפוחית השתן, ובתוכה עוברת השופכה. הקשר האנטומי הקרוב ביותר של הערמונית הוא לחלחולת (רקטום), הנמצאת מאחוריה. מאחר שהערמונית נמצאת בתוך האגן, ניתן לבדוק אותה בבדיקה טרנס-רקטלית (דרך הרקטום), למשל על ידי אולטראסאונד הנעשה דרך החלחולת.
בלוטת הערמונית מתפתחת אצל הגבר, ובגיל 20–30 היא מגיעה לשיא התפתחותה. קוטרה של הערמונית נע בין 3 ל-4 ס"מ ומשקלה כ-20 גרם.
מתחת לערמונית נמצאות בלוטות קאופר, אשר מפרישות נוזל שקוף לפני פליטת נוזל הזרע.
תפקיד הערמונית

הערמונית היא בעלת תפקיד חשוב בפוריות הגבר. היא מפרישה את נוזל הערמונית, שהוא חלק מהותי מנוזל הזרע. נוזל הערמונית מגן על תאי הזרע.
מחלות בערמונית

בבלוטה עלולות להתפתח מחלות שונות, החל בדלקות, הפרעות במתן שתן עקב הגדלה שפירה, וכלה בהתפתחות סרטן הערמונית.
ראו גם

הגדלה שפירה של הערמונית
סרטן הערמונית
המערכת האנדוקרינית
בלוטת סקנה
PI-RADS מערכת דיווח ונתונים בדימות ערמונית
בעלי כליצרות ימיים

| בעלי כליצרות ימיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
תת־מערכה:: בעלי כליצרות
מחלקה:: בעלי כליצרות ימיים
סדרות
 Eurypterida - נכחדה  Xiphosura
שם מדעי
 Merostomata ‏וודוורד (אנ'), 1866
בעלי כליצרות ימיים (שם מדעי: Merostomata) היא מחלקה בתת-מערכה בעלי כליצרות של יצורים פרוקי-רגליים הקרובים לעכבישנים אך חיים בים. רוב בני המחלקה התקיימו בעידן הפלאוזואיקון ורובם נכחדו, והיום נותרו רק 4 מינים תחת מחלקה זו, כולם במשפחה סרטני פרסה.
מיון

עקרבי ים (Eurypterida) - נכחדו. חיו בתקופת הפלאוזואיקון והיו טורפים גדולים שחיו בים
זנבות חרב (Xiphosura)
משפחה סרטני פרסה (Limulidae) - בה 4 מינים קיימים.
סרטני פרסה על החוף בניו גרזי
בית הכנסת הגדול בבריסל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת ראשי 
 כתובת:  Sablon 
 מיקום:  בריסל 
 מדינה:  בלגיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1875
 תאריך פתיחה רשמי:  1875 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו רומנסקית 
 קואורדינטות:  50°50′20″N 4°21′18″E﻿ / ﻿50.838889°N 4.355°E﻿ / 50.838889; 4.355
  (למפת בריסל מוגדלת) בית הכנסת הגדול בבריסל(למפת בריסל רגילה) בית הכנסת הגדול בבריסל
 
בית הכנסת הגדול בבריסל (בצרפתית: Grande synagogue de Bruxelles), הידוע מאז שנת 2008 אף בשם בית הכנסת הגדול באירופה (Grande synagogue d’Europe) הוא בית הכנסת המרכזי של בריסל, בירת בלגיה.
בניין בית הכנסת תוכנן בשנת 1875 בסגנון אדריכלות רומנסקית-ביזנטית על ידי האדריכל דזירה דה קייזר, ונבנה בשנת 1878. בניין בית הכנסת ניצב ברחוב לה רג'נס (Rue de la Regence) מספר 32 בבריסל. הבניין שרד את תקופת מלחמת העולם השנייה, עת 25,000 מיהודי בלגיה נספו בשואה. הרב הראשי של בית הכנסת וקהילת בריסל הוא הרב אברהם (אלברט) גיגי. נכון לשנת 2008, בקהילה היהודית של בריסל כ-15,000 נפש.
בכנס רבני אירופה, שנערך בבריסל ב-4 ביוני 2008, שונה שם בית הכנסת והוא נקרא "בית הכנסת הגדול באירופה". טקס נערך במעמד רבנים ונשיא הנציבות האירופית, ז'וזה מנואל ברוזו. בטקס שרה מקהלת אירופה ונישאה תפילה לאירופה. בתפילה ביקשו הרבנים ממנהיגי אירופה לנהוג בצדק ביצירת איחוד רוחני ואיחלו אושר לאזרחי אירופה.
הערות שוליים

↑  New status for Brussels synagogue, BBC, ‏4 ביוני 2008 (באנגלית)
↑  Barroso to inaugurate European synagogue, euobserver.com, ‏4 ביוני 2008 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262078505171  LCCN: n79075654  VIAF: 130173811   WorldCat (עם VIAF): 130173811
בויקו בוריסוב

נשיא המדינה ראובן ריבלין בפגישה עם בויקו בוריסוב, יוני 2018
בויקו מטודייב בוריסוב (בבולגרית: Бойко Методиев Борисов; ‏נולד ב-13 ביוני 1959 בבאנקיה, מטרופולין סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) הוא פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן כראש ממשלת בולגריה במשך שלוש כהונות. עוד כיהן כראש עיריית סופיה.
ב-13 במרץ 2013 התפטר בוריסוב בעקבות הפגנות נרחבות ברחבי בולגריה. באוקטובר 2014 נערכו בבולגריה בחירות כלליות ובהן זכתה מפלגתו של בוריסוב לשליש בקירוב מקולות המצביעים, ול-84 מושבים. ב-7 בנובמבר 2014 החל בוריסוב את כהונתו השנייה כראש ממשלת בולגריה. ב-13 בנובמבר 2016 התפטר בוריסוב בעקבות תוצאות הבחירות לנשיאות בה הפסידה מועמדת מפלגת השלטון וזכה המועמד הפרו-רוסי רומן ראדב, אך בבחירות הכלליות לפרלמנט הגדילה מפלגת "אזרחים למען פיתוח אירופי" את כוחה ובוריסוב הקים ממשלת קואליציה שלישית וכיהן בראשה.
ביולי 2020 החלו הפגות ברחבי בולגריה ובהם השתתפו כ-400,000 מפגינים, שקראו לבוריסוב להתפטר על רקע המצב הכלכלי והאשמת ממשלו בשחיתות. המפגינים זכו לתמיכתו של נשיא בולגריה רומן ראדב, לו מערכת יחסים עכורה ויריבות פוליטית נוקבת עם בוריסוב. ההפגנות נמשכו שבועות ארוכים. באפריל 2021 נערכו בבולגריה בחירות כלליות, ומפגתו של בוריסוב איבדה משמעותית מכוחה בפרלמנט. ב-15 באפריל 2021 התפטר בוריסוב מכהונתו כראש ממשלה וסטפן יאנב מונה על ידי הנשיא לעמוד בראש ממשלת מעבר. בוריסוב התבטא בתקשורת הבולגרית וציין כי נשיא בולגריה רומן ראדב הנהיג בבולגריה משטר טוטליטרי.
ראשית הקריירה

בוריסוב נולד בכפר באנקיה למטודי בוריסוב, איש משרד הפנים, ולוונטה בוריסובה, מורה בבית ספר יסודי. מ-1982 עד 1990 מילא תפקידים שונים במשרד הפנים, תחילה ככבאי ולאחר מכן כמרצה באקדמיה לשוטרים בסופיה. הוא הגיע לדרגת גנרל-לויטננט במשטרה הבולגרית. ב-1990 עזב בוריסוב את תפקידו במשרד הפנים וב-1991 הקים חברת אבטחה פרטית, איפון-1. הוא בעל חגורה שחורה בקראטה ואף אימן את נבחרת הקראטה הלאומית. ב-2001 שב למשרד הפנים ועד 2005 כיהן כמזכיר הראשי של המשרד בדרגת גנרל. ב-2005 ניגש לבחירות לפרלמנט הבולגרי מטעם "התנועה העממית ליציבות וקידמה" בראשות סמיון סקסקובורגותסקי, אך למרות הצלחתו בבחירות בחר להישאר בתפקידו במשרד הפנים. בהמשך, נבחר לכהונת ראש עיריית סופיה והחליף את סטפן סופיאנסקי.
ראש הממשלה

ב-2006 הקים בוריסוב את מפלגת אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה שייצגה קו מרכזי-ימני במערכת הפוליטית הבולגרית. במאי 2007 רשם הישג פוליטי משמעותי ראשון, עת ניצחה מפלגתו בבחירות לפרלמנט האירופי בבולגריה. בוריסוב התמנה לראש הממשלה ה-50 של בולגריה ב-27 ביולי 2009, לאחר שמפלגתו זכתה במרבית המושבים בבחירות לפרלמנט שנערכו ב-5 ביולי 2009, בוריסוב נקט בשורת רפורמות בשירות הציבורי, בתשתיות ובכלכלת בולגריה ובכללן הפרטת קרנות הפנסיה, ארגון מחדש של משטרת בולגריה והמערך הפקידותי של משרדי הממשלה, ופיתוח תשתית הכבישים והאנרגיה במדינה.
בעקבות הפגנות נרחבות שמחו על יוקר מחירי האנרגיה, מצב הדיור הירוד ושחיתות, והחלו ב-17 בפברואר 2013 ברחבי בולגריה, הודיע בוריסוב ב-20 בפברואר על כך שממשלתו תתפטר. ב-13 במרץ 2013 סיים את כהונתו כראש ממשלה. לאחר הבחירות הכלליות לפרלמנט הבולגרי זכתה מפלגתו של בוריסוב ב-84 מושבים ובעקבות תוצאותיהן הוטל על בוריסוב להקים ממשלה. ב-7 בנובמבר 2014 החל בוריסוב את כהונתו השנייה כראש ממשלת בולגריה.
בעיתונות בבולגריה נכתב כי בוריסוב הוא לאומן והוא התבטא בגנות נחשלותם של אזרחי בולגריה מקרב בני רומה וממוצא טורקי, תוך שיריביו הפוליטיים מאשימים אותו בגזענות. מספר מקורות עיתונאיים העלו טענות כי לבוריסוב קשרים עם הפשע המאורגן בבולגריה. למרות טענות אלו, זוכה בוריסוב לאהדה רחבה בקרב הציבור בבולגריה, מכונה "באטמן" וב-2011 אף נבחר לכדורגלן השנה בבולגריה, תוך שהוא מקדים את דימיטר ברבאטוב חלוצה של מנצ'סטר יונייטד. בוריסוב גרוש ולו בת בשם ונטה מנישואיו הראשונים. לאחר גירושיו חי לתקופה מסוימת עם בת זוג, נשיאת "הבנק להשקעות" הבולגרי, צווטלינה בוריסלבובה.
בנובמבר 2016 נערכו הבחירות לנשיאות בבולגריה ובהן זכה רומן ראדב אשר נתמך על ידי המפלגה הסוציאליסטית והידוע כפרו רוסי מובהק. ראדב גבר על מועמדת מפלגת השלטון צֶצֶקָה צָצֶ'בָה. בעקבות תוצאות הבחירות התפטר בוריסוב והמערכת הפוליטית נערכה לבחירות לפרלמנט. ב-24 בינואר 2017 מונה אוגניאן גרג'יקוב לתפקיד ראש ממשלת בולגריה.
ב-26 במרץ 2017 נערכו בבולגריה בחירות לפרלמנט. מפלגתו של בוריסוב הגדילה את כוחה בפרלמנט הבולגרי ועלתה מ-84 ל-95 מושבים וב-4 במאי 2017 ההחל לכהן בכהונה שלישית. עם זאת, המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית, מפלגת האופוזיציה המרכזית לבוריסוב, הכפילה את כוחה וזכתה ל-80 מושבים בפרלמנט.
| --- | --- |
 :  ראו גם – התפרצות נגיף הקורונה בבולגריה
באוקטובר 2020, דווח שנמצא חיובי לנגיף COVID-19 והוכנס לבידוד בית.
ביולי 2020 החלו בבולגריה מחאות והפגנות בשל טענות לשחיתות ממשלו של בוריסוב, ובשל המצב הכלכלי. המחאות זכו ל"רוח גבית" מנשיא בולגריה רומן ראדב שנחשב בן בריתו של ולדימיר פוטין, ויריב פוליטי מר של בוריסוב. באפריל 2021 נערכו בבולגריה בחירות כלליות והקואליציה בראשות בוריסוב איבדה מכוחה. בידי בוריסוב לא עלה להקים קואליציה, וב-15 באפריל 2021 התפטר מתפקידו. במאי כוננה ממשלת מעבר תחת סטפן יאנב. המאמצים לכונן קואליציה עלו בתוהו, וביולי 2021 שוב נערכו בבולגריה בחירות כלליות. בבחירות יולי, איבדה מפלגתו של בוריסוב עוד מכוחה, אך אף מפלגה לא הצליחה להקים קואליציה. בנובמבר 2021 נערכו בבולגריה בחירות לפרלמנט ולנשיאות. הנשיא רומן ראדב הביס את יריבו אטאנאס גרג'יקוב וזכה לכ-67 אחוזים מקולות הבוחרים. מפלגתו של בוריסוב איבדה עוד 4 מושבים בפרלמנט, ומפלגת אנחנו ממשיכים בשינוי בראשות קיריל פטקוב ואסן ואסילב זכתה ב-67 מושבים בפרלמנט והפכה למפלגה הגדולה. קיריל פטקוב הצליח בהקמת ממשלת קואליציה וב-13 בדצמבר 2021, התמנה לראש ממשלת בולגריה. מפלגתו של בוריסוב, הפכה למפלגת האופוזיציה הגדולה בפרלמנט.
מערכת היחסים עם ישראל

בתקופת כהונתו של בוריסוב חלה התקרבות משמעותית ביחסי בולגריה וישראל ברבדים שונים ובכלל זה שיתוף פעולה בתחום הצבאי והמודיעיני, בתחום איכות הסביבה ובתחום התרבות והאמנות. ביולי 2011 ביקר ראש הממשלה בנימין נתניהו בלוויית פמליית שרים בבולגריה ובמהלך הביקור התקיימה ישיבת ממשלה משותפת לשתי הממשלות אשר שודרה בטלוויזיה הבולגרית. בספטמבר 2011, בעת ביקור באנקרה, הביע שר החוץ הבולגרי ניקולאי מלאדנוב הסתייגות מקווי מדיניותה של טורקיה כלפי ישראל בעקבות אירועי המשט לעזה, ובנובמבר נמנעה בולגריה בהצבעה לקבלת הרשות הפלסטינית כחברה מלאה באונסק"ו.
קריירה ככדורגלן

בוריסוב משחק בקבוצת כדורגל מהליגה השנייה בבולגריה בתפקיד חלוץ. באוגוסט 2013 חתם בקבוצת ביסטריצה מהליגה הבולגרית השנייה, והפך לשחקן המבוגר ביותר בתולדות הליגה הבולגרית.
בית אלשיך

בית אלשיך היה מקום ישיבה ובית מדרש ששכן בבית הכנסת "כניס בית אלשיך" שבשכונת קאע אל-יהוד בצנעא שבתימן, ופעל החל משנות ה-80 של המאה ה-17 ועד לעלייה הגדולה של יהודי תימן לישראל בשנת 1949.
היסטוריה ופעילות

בית המדרש הוקם על ידי מארי יחיא הלוי, דיין בבית הדין של צנעא, מיד לאחר שוב הגולים מגלות מוזע בשנת הת"מ 1680. במקום הייתה הספרייה הגדולה בעיר צנעא וכנראה הגדולה בתימן כולה. הספרייה הכילה ספרים יקרי ערך, כתבי יד וכתבים מודפסים, חלקם בני 400 ו-500 שנה. חלק מהספרים העתיקים הועברו אליה מבית הכנסת בסאילה, שהיה בשכונת היהודים הקודמת שבתוך חומות העיר העתיקה. בין הרבנים הבולטים שלמדו ולימדו במקום במהלך הדורות היו הרב אברהם אלשיך, הרב חיים קורח ותלמידיו הרב אהרון הכהן, הרב יחיא קאפח והרב יחיא יצחק הלוי. בדור האחרון, בעקבות המחלוקת עם הדרדעים, עברו אליה תלמידי החכמים שלמדו בבית מדרש בית אלכסאר ובהם הרב חיים כסאר (ראש הישיבה) והרב חיים חובארה. בסמוך לעלייה הגדולה לארץ ישראל היה הרב יחיא אלשיך אחד מחכמי הישיבה.
על בית אלשיך לא פסחה גזירת החורבן שקבע האמאם בשנת 1762. מהרי"ץ קונן על כך ובין היתר כותב כך: "אללי לי עת אזכור לדור הולך ודור בא, לבית הכנסת הלוי והן עתה נרה כבה, כי חדלו שוחריה ואין יוצא ואין בא". אז פנה סאלם בן יוסף בן יחיא הלוי לשלטונות על מנת לחדש את בית המדרש, הצליח ובנה אותו מכספו. בשנת 1829 הקדיש הרב אברהם בן סאלם הלוי את בית אלשיך לכלל הציבור, מלבד החזקה על נוהלי השררות הנהוגים בבית הכנסת שהשאיר ליורשיו. כיוון שהיה נשיא הקהילה, זכה לכינוי "אלשיך", כלומר הנשיא, והכינוי עבר למשפחתו ולבית הכנסת.
בבית הכנסת התפללו רבנים ידועים. כמו רוב בתי הכנסת בתימן ובפרט בצנעא, הנוסח בו התפללו היה נוסח הבלדי. בלילות שבת לאחר חצות הלילה מתקבצים היו לאמירת תהלים ובקשות. בית הכנסת תפקד עד העלייה הגדולה בשנת 1949. אוסף הספרים הנדירים שהיה במקום לא שרד. בעת העלייה הגדולה, ארזו מנהיגי הישיבה את הספרים בארגזים על מנת להעלותם עמם לישראל. מארגני העלייה הודיעו כי הספרים יישלחו באניה דרך הים, ולבסוף נעלמו הספרים כולם בטענה שהם נשרפו. על פי חשד, נמכרו הספרים לספריות ומוזיאונים בעולם.
היסטוריה ופעילות > בישראל

בשנת תשמ"ט (1989) הקים מחדש הרב יחיא אלשיך את ישיבת בית אלשיך בירושלים. בראשה עומד אחד מחתניו, הרב דוד אלנדאף (נכדו של הרב אברהם אלנדאף).
הערות שוליים

↑  שמעון כהן, כך הועלמו כתבי יד עתיקים מיהודי תימן, באתר ערוץ 7, 13 ביוני 2007
ערך זה הוא קצרמרבנושא בתי כנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית ספר תיכון עירוני מקיף ע"ש יצחק רבין, אילת

| --- | --- |

 בית ספר תיכון
 על שם:  יצחק רבין 
 תקופת הפעילות:  4 בספטמבר 2004 – הווה (20 שנה)
 שכבות לימוד:  ז'–י"ב
 מספר כיתות:  46
 בעלי תפקידים
 מנהל:  בטי מנולה
 באחריות:  פיקוח ממלכתי
 מיקום
 מיקום:  אילת
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  29°33′12″N 34°56′12″E﻿ / ﻿29.553472222222°N 34.936555555556°E﻿ / 29.553472222222; 34.936555555556
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אילת מוגדלת) הר יהושפט הר צפחות אילות חבל אילות מצרים ירדןבית ספר תיכון מקיף ע"ש יצחק רבין (למפת אילת רגילה) הר יהושפט הר צפחות א. חבל אילות מצרים ירדןבית ספר תיכון מקיף ע"ש יצחק רבין   he בית ספר תיכון עירוני מקיף ע"ש יצחק רבין, אילתhe בית ספר תיכון עירוני מקיף ע"ש יצחק רבין, אילתמפת  __ אילת (in English: Eilat) [‌דרום הנגב‌]מצפון: __ מועצה אזורית חבל אילות (in English: Hevel Eilot Regional Council) ממזרח: עקבה (in English: Trace) מדרום: מפרץ אילת (in English: Gulf of Aqaba) ממערב: חצי אי (in English: Peninsula) סיני (in English: Sinai) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית ספר תיכון עירוני מקיף ע"ש יצחק רבין, אילת (קרוי גם: תיכון יצחק רבין אילת, בית הספר ע"ש רבין) הוא בית ספר תיכון מקיף (ממלכתי על יסודי), שש שנתי (כיתות ז'-י"ב) באילת.
בית הספר קרוי ע"ש יצחק רבין.
תיכון יצחק רבין

"תיכון יצחק רבין", תיכון שש שנתי: חטיבת ביניים וחטיבה עליונה, קיים במבנהו החדש משנת 2004.
"בית ספר תיכון עירוני מקיף ע"ש יצחק רבין, אילת" הוא אחד משלושת התיכוניים באילת, בנוסף ל"בית ספר תיכון ע"ש מנחם בגין, אילת" ו-"בית ספר תיכון עירוני מקיף  גולדווטר". לצידם, קיים גם בית הספר העל-יסודי "אורים" לחינוך מיוחד, ובית הספר ברנקו וייס.
בין השנים 2004–2009 היה תיכון עירוני יצחק רבין מוגדר כ-"מצטיין פריפריה"
ב-1 בספטמבר שנת 2004 ביום הראשון ללימודים, פתח לראשונה בית הספר יצחק רבין את שעריו ל-1000 תלמידים, וזאת לאחר שמונה שנים של תכנון ובנייה.
בית הספר עבר מהמבנה הישן שנקרא "תיכון אלון" אל מקומו הנוכחי בכתובת: דרך יותם 51. את בית הספר ניהלה שמחה הראל.
לקראת שנת הלימודים ה'תש"ף (2019/2020) רינת לובלינר, מחנכת ומורה לספרות ותנ"ך בבית הספר "גולדווטר", מונתה למנהלת בית הספר.
בשכבת י' "כיתת אומץ" הנהנית מתקציבים וממשאבים ייחודיים.[דרושה הבהרה]
לבית הספר מספר תחומים: "פרויקט עקבה – אילת" וקשרים עם קהילות נוער בעולם, בעיקר גרמניה.[דרוש מקור]
בבית הספר תיכון עירוני מקיף רבין קיימות מגמות רבות, ביניהן מגמת שפות, הכוללת לימודי צרפתית, ערבית ואנגלית במתכונת מואצת.
נכון לשנת הלימודים ה'תשע"ו (2015/2016) בבית הספר ע"ש יצחק רבין היו רשומים 1212 תלמידים (23.6 תלמידים בכיתה). אחוז התלמידים הזכאים לבגרות 77.8%.
ל"בית ספר יצחק רבין" הוענקה תעודת הוקרה על זכייתו בתגמול דיפרנציאלי על הישגים לימודיים, חברתיים וערכיים לשנת תש"ף.[דרוש מקור]
נכון לשנת הלימודים ה'תש"ף (2019/2020) בבית הספר 22 כיתות של חטיבת הביניים, 19 כיתות של החטיבה העליונה, ו-5 כיתות של החינוך המיוחד. בבית הספר לומדים 1146 תלמידים.
בשנת 2019 החלה לפעול האקדמיה לכדורסל בבית הספר רבין אילת. האקדמיה משלבת בתוכה שחקנים משתי קבוצות עירוניות: הפועל אילת ומכבי אילת.