stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפל התנור
שם

תחילתו של המפל בחיבור בין שקע התנור לאזור אבל בית מעכה. ארובתו המפורסמת היא כתוצאה של שנים של נפילת מים. רבים משערים כי שמו של המפל מגיע כי ארובת המפל נראית כטאבון, תנור חימר שנפוץ בקרב הערבים, אך ייתכן כי שמו של המפל מגיע דווקא מהדמיון לשם "תנורא" - השמלה שלובשות הנשים הערביות.
היסטוריה

ב-1929, בתקופת מגוריו במטולה, ייסד פרנץ ון דר הורן את אגודת בני הנוער "למען האשד". חברי האגודה הכשירו את שביל הגישה אל המפל, חצבו מדרגות באבן ונטעו כ-700 עצי צפצפה שנתרמו על ידי פיק"א. בסוף 1964 החל רשת שמורות הטבע בהכנת שביל גישה שיחבר את המפל העליון למפל התנור.
צמחייה בסביבת המפל

צמחי מים אינם צומחים במיוחד בסביבתה של שמורת נחל עיון. הצמחייה מורכבת בעיקרה מצמחים הגדלים בסמוך לגדת הנחל. בסביבת המפל והנחל ניתן לחזות בערבה מחודדת, קנה מצוי, פטל קדוש והרדוף הנחלים. אך באזור המפל ניתן לראות גם מישויה פעמונית ואף פשתנית ארם צובא הצומחת בסביבת המפל.
אזכוריו של מפל התנור בתרבות

בשירו של יעקב שרת, "טיול בגליל" ללחן רפי בן משה, מוזכר מפל התנור: ”הצפון, רק בגבולך בוער 'תנור' במי מפל,
וסוסיתא - על ראש הר יש, בלי מנוע וגלגל”.
תאגיד המים האזורי המשרת את תושבי מטולה, קריית שמונה, מג'דל שמס, עין קיניא, קצרין, מסעדה ובוקעתא, נקרא "מי התנור" על שם מפל התנור.
ראו גם

נחל עיון
הערות שוליים

↑  אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל -עמק החולה וסביבתו, גדעון ביגר ואלי שילר עורכים, ירושלים, אריאל, 1990, עמ' 130
↑  מפל התנור, באתר "ארץ אהבתי"
↑  מנחם תלמי, מפל המים ליד מטולה, דבר, 29 בדצמבר 1964
↑  יואב ויזל, החי והצומח של ארץ-ישראל: אנציקלופדיה שימושית מאוירת - כרך 8 - הצומח של ארץ ישראל, תל אביב, משרד הביטחון, 1984, עמ' 115
↑  החי והצומח בארץ ישראל: אנציקלופדיה שימושית מאוירת - כרך 11: צמחים בעלי פרחים ב', מיכה לבנה ודוד הלר עורכים, תל אביב, משרד הביטחון, 1986, עמ' 99
↑  אודותינו, אתר תאגיד מי התנור
משה אטר

| --- | --- |

משה אטר בערוב ימיו
 לידה:  14 ביולי 1910 
 פטירה:  17 ביוני 1990 (בגיל 79) 
 שם לידה:  Moshe Ettinger - משה אטינגר 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מעסיק:  הארץ 
 צאצאים:  חגית בנזימן 
 
משה אָטֵר (אֶטינגֶר) (1910 – 17 ביוני 1990) היה עיתונאי, סופר ומתרגם ישראלי. העורך הכלכלי של "הארץ" ובהמשך של "ג'רוזלם פוסט".
ביוגרפיה

משה אטר נולד בשנת 1910 ברוסיה במשפחה ציונית וחובבת עברית, בנם של רחל לבית כהן ודוד אטינגר, איש עסקים ולימים ממייסדי בית החרושת לשוקולד "עלית בארץ ישראל.
אמו הייתה בתו של הנדבן הציוני חיים כהן מחרקוב, ואביו היה אחיינו של חיים אטינגר, איש עסקים מצליח ואמיד, מראשוני חובבי ציון באודסה, מראשי הוועד האודסאי וממייסדי חברת גאולה וראשיה.
בשנת 1919 עברה המשפחה למוסקבה, ושם קיבלו ילדי המשפחה חינוך בעברית. ב-1923 עזבה המשפחה את ברית המועצות ועברה לברלין, וב-1925 עלתה לארץ ישראל. אטר, שהיה אז בן 15, הצטרף למחזור הראשון של בית הספר הריאלי בחיפה. עם תום לימודיו, נסע לברלין ללימודים אקדמיים באוניברסיטת הומבולט, שם קיבל כעבור מספר שנים תואר דוקטור בפילוסופיה וכלכלה.
ב-1933 שב ארצה, נישא לחווה בוקסבאום ונולדו להם שתי בנות ובן. באותה שנה התמנה לעורכו הכלכלי של עיתון "הארץ".
ב-1949 נקרא על ידי השר דוד רמז לסייע בהקמת משרד התחבורה, ושימש כשנתיים בתפקיד בכיר במשרד זה. בהמשך, מאמצע שנות ה-50 ועד לפרישתו לגמלאות ב-1975, היה עורכו הכלכלי של העיתון "ג'רוזלם פוסט".
בנוסף לעבודתו העיתונאית ולעיסוקו בכלכלה היה אטר איש רחב אופקים, יודע ספר ופוליגלוט (בקיא בשפות עברית, אנגלית, צרפתית, גרמנית ורוסית). התעניין בפילוסופיה, ספרות, שירה והעמיק בכתבי פרויד. הקדיש זמן ומרץ רב לחקר השפה העברית וטיפוחה, וראה בשפה אחד מעמודי התווך של הלאומיות העברית המתחדשת. היה מקורב לחוג הכנענים והיה חבר בוועד הלשון. חידש מילים רבות, בין השאר בספרים שתרגם. בעקבות מלחמת ששת הימים נמנה עם מייסדי התנועה למען ארץ ישראל השלמה.
עם פרישתו לגמלאות, הקים את קל"ע (קרן הלשון העברית) על שם אביו, דוד אטינגר – קרן שתכליתה הייתה להילחם בלעז שפשה והלך במרחב הישראלי ולקדם את מעמדה של העברית בשיח הציבורי. ביזמתו חוקק חוק השפה העברית ובהשראת קל"ע התקיימו קורסים וימי עיון להנחלת העברית בקרב עולים חדשים וחיילי צה"ל.
משה אטר נפטר ב-1990, בגיל 80.
משפחתו

משה וחווה אטר היו הורים לשתי בנות ובן. בתם ד"ר חגית בנזימן היא סופרת ומשוררת ילדים ו פסיכולוגית ומורה בכירה בדימוס במחלקה לפסיכולוגיה ובבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית. היא נשואה לעיתונאי עוזי בנזימן, ואמם של מאיירת ספרי הילדים והסופרת נעמה בנזימן וחוקר הפילוסופיה יותם בנזימן (חתנו של העיתונאי רם עברון).
אחיו של אטר, שלום אטינגר, היה עיתונאי ומחנך, העורך-המייסד של כתב העת "אספקלריה" (שהופיע עד מלחמת העצמאות) ועורך כתב העת "טרקלין", מורה ומנהל. מתרגם מהדורה עממית של "ההיסטוריה של העם היהודי לגרץ, מחבר ספרי לימוד לבתי ספר תיכוניים: "תורת האזרחות" (הופיע במהדורות מסוף שנות ה-50 ועד סוף שנות ה-70), "היסטוריה: ממחצית המאה הי"ז ועד למהפכה הצרפתית" (היסטוריה כללית והיסטוריה של עם ישראל, תשל"ד) והספר " הציונות, הבעיה הערבית והמנדט הבריטי" (1987).
דודנו של משה אטר מצד אמו, אהרן כהן-מינץ, היה בעלה של הטניסאית אדית כהן-מינץ (מחלוצות הטניס הישראלי לנשים בארץ), חתנו של פרופ' פאול מינץ (פרופסור לתורת המשפט הפלילי ומבקר המדינה בלטביה), אביו של הכדורסלן תנחום כהן-מינץ (מגדולי שחקני הכדורסל הישראלים) וסבו של הכדורסלן אורי כהן-מינץ.
ספריו

"המאבק על מדינת ישראל יהודית", רמת גן: מ’ אטר, תשל"ז.(ספרון)
מה אני שח: עיונים בלשון האדם, תל אביב: דביר, תשמ"ו 1986. (עיונים בלשון האדם ומחקר ודיון בשורשי השפה העברית)
עברית שפה חיה; הקדמה: משה שמיר, תל אביב: ש. פרידמן, 1989. (על מקומה של השפה העברית והתחדשותה)
Moshe Ater, The Man Freud and Monotheism, Jerusalem: Magnes Press, 1992.
כמו כן, חיבר את הערך "נמלי ישראל" באנציקלופדיה העברית.
ספריו > תרגומיו

יוסף שטילמאן, בשורת העולם החדש; תרגם מכתב יד: מ’ אטינגר, מרחביה: ספרית פועלים ('כתבים'), 1944. ("מדיניות התיכנון הקאפיטאליסטי")
יצחק דויטשר, האגודות המקצועיות בברית המועצות; תרגם: מ’ אטר, תל אביב: עם עובד ('דעת'), תשי"ב.
ט. ר. גלוֹבֶר, העולם הקדמון; תרגם: מ’ אטר, תל אביב: הלס, תשי"ד.
אדמונד וילסון (אנ'), אל התחנה הפינלנדית: עיונים במסורת המהפכנית באירופה והתהוותו של הסוציאליזים (אנ'); תרגם מאנגלית: מ’ אטר, תל אביב: עם עובד, תשט"ז.
זאב ז'בוטינסקי, מאמרים, בתוך: כתבים, ירושלים: ע. ז' ז’בוטנסקי, כרך ה: "נאומים, 1927–1940", תש"ח; כרך ז: "על ספרות ואמנות", תש"ח.
משה א. נובומיסקי, מים הביקל לים-המלח, ירושלים: שוקן, 1958.[דרוש מקור: דרוש מקור לכך שהספר תורגם על ידי אטר.]
פול א' סמואלסון, תורת הכלכלה; תרגם: מ’ אטר, ירושלים – תל אביב – חיפה: סטימצקי, 1961–1965. (מהדורה ב מתוקנת: תשכ"ג; מהדורה ג מתוקנת: תשל"ג)
ראינר מריה רילקה, שירים...; בחר ותרגם: משה אטר, ירושלים: ספרי תרשיש, תשכ"ג.
רוברט גרייבס, רוח מצפון: רומן; מאנגלית: מ’ אטר, תל אביב: ש’ פרידמן, תשכ"ו.
ולטר הֶסֶלבך (גר'), המפעלים השיתופיים; תורגם מגרמנית בידי משה אטר, תל אביב: עם עובד ומכון הורוביץ באוניברסיטת תל אביב ('ספרייה אוניברסיטאית'), תשל"ג.
ריינר מריה רילקה, שירים; בחר, תרגם, הקדים מבוא: משה אטר, תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ז.
זיגמונד פרויד, משה האיש ואמונת היחוד; תרגם והוסיף אחרית דבר: משה אטר, תל אביב: דביר, תשל"ט 1978.
פול איידלברג, המזימה של סאדאת; עברית: משה אטר, תל אביב: רשפים, תשל"ט 1978.
הערות שוליים

1 2  דוד תדהר (עורך), "דוד אטינגר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3037, דוד תדהר (עורך), "משה אטר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3647.
↑  לאחר פרישתו מ"עלית" ב-1940 התמסר דוד אטינגר לחיבור מילון מצויר בשם "מראות" (ישורון, 1943; המהדורות השנייה (1950) והשלישית (1953), בהוצאת דבר, בליווי תרגום לאנגלית, בשם "שפתנו במראות"). הספר זיכה את מחברו בפרס קוגל למדע מטעם עיריית חולון לשנת 1956. ביקורת על הספר ראו: ח., עברית במראות, הצופה, 10 בנובמבר 1944. עוד על דוד אטינגר: דוד אטינגר, דבר, 17 במרץ 1959 (נקרולוג קצר); נפטר דוד אטינגר, מעריב, 17 במרץ 1959; א. שהם, לזכר נעדרים | דוד אטינגר, דבר, 18 במאי 1959.
↑  יוסף כץ, גאולה תתנו לארץ: חברת ’גאולה’ לרכישת קרקעות 1902–1914, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ז 1987, עמ' 43 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר").
↑  דוד תדהר (עורך), "שלום אטינגר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ט (1958), עמ' 3305.
↑  דוד כהן, דבר, מודעת אבל, 11 בנובמבר 1959.
↑  שאול הון, חקרי לשון | לשונו של אדם, מעריב, 2 בינואר 1987.
↑  הספר באתר הוצאת מאגנס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307696605171  ISNI: 0000 0000 8012 5196  LCCN: n89120103  NTA: 135599652  SUDOC: 261421832  VIAF: 107641301   WorldCat (עם VIAF): 107641301
מעמד המוזיקאי בחברה המערבית

ציור של פרדריק נסיך ויילס מנגן יחד עם אחיותיו (שנת 1733 לערך)
מאז ימי הביניים ועד למאה ה-20, חל שינוי משמעותי במעמדו של המוזיקאי בחברה המערבית, החל ממעמד נחות של משרת בימי הביניים, ועד לדמות הסלבריטי במאה ה-20.
הידוע והבלתי ידוע אודות המוזיקאי

דמות המוזיקאי המוכרת כיום, המאופיינת בעיקר בכך שהביוגרפיה שלו ידועה לכולם, נוצרה רק במאה ה-14. עם זאת, גם סביב מלחינים מתקופות אלה ומאוחרות יותר קיים מסתורין רב, המתבטא במיתוסים ובהיעדר מידע אודות המלחינים. דוגמה טובה לכך היא המידע הידוע כיום אודות מוצרט – מידע המורכב במהותו ממיתוסים אודות מראהו, תכונות האופי שלו ואף נסיבות מותו. במאה ה-20 המצב שונה, כיוון שהמידע אודות המוזיקאים זורם לכל דורש מאמצעי התקשורת לסוגיהם, ואף מהמוזיקאי עצמו (בראיונות, באתרי אינטרנט וכו').
התפתחות מעמד המוזיקאי בתקופות השונות

להלן פירוט התפתחו מעמד המוזיקאי בתקופות השונות בתולדות המוזיקה:
התפתחות מעמד המוזיקאי בתקופות השונות > ימי הביניים

בימי הביניים (המאה ה-5 עד המאה ה-15) דמות המוזיקאי הייתה של מוזיקאי נודד, ומוזיקאים נודדים אלה נחשבו לבעלי מעמד נמוך, שווי ערך לצמית, לפרוצה או למקבץ נדבות. מעטים מהאצילים בתקופה זו כתבו מוזיקה, וגם הם עשו זאת לשם ההנאה ולא כפרנסה. המוזיקה כפרנסה נחשבה בימים ההם לפרנסה לא מוערכת.
התפתחות מעמד המוזיקאי בתקופות השונות > רנסאנס

בתקופת הרנסאנס (1450-1600), מוסד הכנסייה היה הגוף המרכזי והחזק, והמוזיקאי עבד בשירות הכנסייה. השוני המרכזי בין תקופת הרנסאנס לתקופת ימי הביניים שקדמה לה הוא בכך שהאמנות כולה, והמוזיקה בפרט, הפכה למורכבת ולעמוקה יותר, וגם לריאליסטית יותר. הרנסאנס הייתה תקופה של סקרנות וחקרנות למען ידע אינטלקטואלי, והאצילים הפכו למשכילים יותר. עובדה זו, בתוספת המצאת הדפוס, הביאה לכך שאצילים רבים ידעו לנגן ואף דאגו להשכלה המוזיקלית של בני ביתם. מצב זה הביא לעליה במעמד המוזיקה ובמעמד המוזיקאי. אצילים רבים נהגו להחזיק בחצרו כמה עשרות מוזיקאים מסוגים שונים (זמרים, נגנים, מלחינים), שליוו את אדונם במסעותיו.
התפתחות מעמד המוזיקאי בתקופות השונות > בארוק

בתקופת הבארוק (1600-1750) המלחין עדיין מצא את פרנסתו בעבודה עבור הכנסייה או בחצרותיהם של אצילים. בתקופה זו, המוזיקאי לא היה אמן, אלא אוּמן. הדבר בא לידי ביטוי בכך שהמלחין היה מחויב לתוצרת מסוימת עבור מעסיקו, ולא היה חייב להיות מוזיקאי "גאון". המוזיקאי אף נהג לשנות את סגנון הכתיבה שלו על פי דרישות המקום בו עבד, וניתן אף לומר כי לא היה כל הבדל בין מלחין לבין מבצע – כל מי שידע לנגן, ידע (לכאורה) גם לכתוב מוזיקה. המלחין יוהאן סבסטיאן באך מהווה דוגמה טובה למלחין מתקופה זו, בכך שבמרוצת השנים עבר מעיר לעיר בגרמניה, ובכל עיר מצא משרה מוזיקלית אחרת. עבור כל משרה שינה באך את סגנון המוזיקה שלו, כך שתתאים לדרישות שהוצבו לו (לעיתים מוזיקה חילונית ולעיתים מוזיקה דתית). חרף סכסוכים מקצועיים שפרצו בינו לבין הרשויות ומעסיקיו, שעיקרן אי מתן שכר הולם לעבודתו, לא יכול היה באך להתפטר מעבודתו, כיוון שמוזיקאי לא יכול היה בימים ההם להתפטר, והוא היה מחויב להמשיך בעבודתו. על כן עבר באך מעיר לעיר – לא מתוך כוונה למצוא קידום כלשהו או על מנת להתפתח מבחינה מוזיקלית, אלא פשוט על מנת לשפר את תנאי העסקתו.
התפתחות מעמד המוזיקאי בתקופות השונות > התקופה הקלאסית

בתקופה הקלאסית (החל מהמחצית השנייה של המאה ה-18 ועד תחילת המאה ה-19) נראה היה כי אין כל שינוי במעמדו של המוזיקאי, ורוב המוזיקאים עדיין הועסקו כשכירים, ולעיתים אף כמשרתים. בתקופה זו המוזיקאי לא היה כותב כלל על חייו הפרטיים או על חוויות אישיות. גם מוזיקאים שכיום ידוע שחוו חיים מלאי צרות ומשברים, לא הביעו נושאים אלה במוזיקה שלהם. דוגמה טובה לכך הוא סיפורו של המלחין יוזף היידן, שהועסק במשרות שונות בחצרות של נסיכים, ומצבו הרע כמוזיקאי מתבטא ב"סימפוניית הפרידה" (1772), שנכתבה ובוצעה כמחאה על תנאי העסקתו אצל הנסיך ממשפחת אסטרהאזי. דוגמה נוספת היא וולפגנג אמדאוס מוצרט, שהיה "ילד פלא" וגאונותו המוזיקלית איננה מוטלת בספק, אשר שימש כמוזיקאי מן השורה בכנסייה. עם זאת, מוצרט מייצג את תחילת השינוי במעמדו של המוזיקאי, בכך שהיה המוזיקאי הראשון שהפך למלחין עצמאי. מוצרט נטש את זלצבורג, שנתפסה כעיר "משעממת", ועבר לווינה שהייתה בימים ההם מרכז תרבותי וחברתי, והיוותה סמל לליברליזם.  מוצרט כתב יצירות רבות ופופולריות, שהביאו קהל רב לקונצרטים שערך, אך לאחר כ-7 שנים בווינה גם הפופולריות שלו פחתה. מלחין שהגשים עד תום את תדמית המלחין העצמאי הוא לודוויג ואן בטהובן, אשר נתפס כמוזיקאי "גאון", ותיפקד כמלחין עצמאי שביסס את עצמו במעמד שאיפשר לו לכתוב יצירות כרצונו, ולא לבקשת גורמים חיצוניים. לדוגמה, את הסימפוניה התשיעית כתב בטהובן במשך 4 שנים תמימות, עובדה חריגה מאוד לימים ההם. בתקופה זו, שלאחר המהפכה הצרפתית, החברה הייתה פתוחה יותר למוזיקה ולאמנות בכלל, ולכן אנשים רבים תמכו בבטהובן ונתנו לו את החופש הכלכלי ליצור.
התפתחות מעמד המוזיקאי בתקופות השונות > התקופה הרומנטית

בתקופה הרומנטית (המאה ה-19) נמשכה המגמה של מוזיקאים עצמאיים, כלומר מלחינים שראו עצמם כ"גאונים" ולעיתים אף כבעלי השראה אלוהית. מלחינים ומבצעים רבים התמקדו ביכולות הווירטואוזיות שלהם, דבר שהפך את המוזיקה למורכבת יותר. במקביל, התחזקותו של המעמד הבורגני לאחר המהפכה הצרפתית הביאה לכך שאנשים רבים אכן למדו מוזיקה, לא כמקצוע אלא כתחביב, ועסקו ביצירת מוזיקה פשוטה יחסית. הבדל זה בגישות כלפי המוזיקה הביא בתקופה זו לראשונה לקרע בין המלחין לקהל, אשר לא הצליח להבין את המוזיקה המורכבת לה האזין בקונצרטים. המלחינים ניסו לגשר על הפער שנוצר, ויצרו "מוזיקה תוכניתית" – יצירות מוזיקליות שמאחוריהן עומד סיפור מוכר, אליו יכול הקהל להתחבר (לדוגמה: היצירה "פסטורליה" של בטהובן, המציגה את מאפייני החיים בכפר).
התפתחות מעמד המוזיקאי בתקופות השונות > המאה ה-20

המאה ה-20 היא שיאו של תהליך הפיכתו של המוזיקאי לעצמאי. המוזיקאי בתקופה זו הופך לאליל ולסלבריטי, ועולה חשיבותה של התדמית של המוזיקאי (בעיקר בשנות ה-80 והלאה). כיוון שהחברה לא דרשה מהמוזיקאי איכות מוזיקלית גבוהה, כוכבי המוזיקה הפופולרית החלו להתמקד בתדמית החיצונית שלהם. בהיבטים מסוימים, זוהי הרחבה של ה"וירטואוזיה" מהמאה ה-19. דוגמה לעיסוק רב של מוזיקאי בתדמיתו החיצונית היא דמותו של דייוויד בואי, אשר עסק לאורך כל הקריירה שלו בשינוי תדמיתו החיצונית והזהות שלו. בנוסף, במאה ה-20 נוצר פיצול בין המבצע, בעל התדמית והמעריצים, לבין היוצר המוזיקלי (המלחין או הכותב) שנותר לעיתים מאחורי הקלעים. הפרדה זו באה לידי ביטוי בעיקר במוזיקה המשמשת כמוצר צריכה, המשווקת על ידי משקיעים, למטרות רווח. החיבור בין היוצר למבצע נשמר בעיקר במוזיקה העצמאית ובמוזיקה של זמרים-יוצרים.
הסיבות המרכזיות לשינוי המהותי במעמד המוזיקאי במאה ה-20 הן:
אמצעי תקשורת ההמונים פיתחו את תרבות ה"סלבריטי", והפכו את המוזיקאי למוצר צריכה. במאה ה-20 קיים כוח כלכלי גדול מאחורי המוזיקאי, והמפיקים והמשקיעים לא נוטים לקחת סיכונים כלכליים - ולכן נוהגים להתאים את המוזיקאי לקהל.
גם המוזיקאי עצמו נוהג "למכור" את עצמו כמוצר כלכלי, לעיתים מעבר לתחומי המוזיקה עצמה, באמצעות ספרים, יומנים, בובות וכו'.
על פי אחת הסברות, הצורך הפסיכולוגי של האדם בהערצה כלפי דמות מושלמת לא מצא את סיפוקו בעידן החילוניות, ולכן האדם מציב את המוזיקאי כמושא הערצה.
לקריאה נוספת

Kamien, Roger - Music, an appreciation
מנחם מנדל פוטרפס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1907 כ' בתשרי תרס"ח פלשצניץ
 פטירה:  2 ביולי 1995  (בגיל 88 בערך) ד' בתמוז תשנ"ה לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  רוסיה 
 מקום פעילות:  ברית המועצות, כפר חב"ד
 תקופת הפעילות:  ? – 2 ביולי 1995 
 השתייכות:  חסידות חב"ד 
 תחומי עיסוק:  חסידות
 תפקידים נוספים:  משפיע
 תלמידיו:  הרב חיים שלמה דיסקין, הרב חיים לוי יצחק גינזבורג
 
הרב מנחם מנדל פוטרפס (ידוע בכינוי ר' מֶנְדְּל; כ' בתשרי תרס"ח, 28 בספטמבר 1907 - ד' בתמוז תשנ"ה, 2 ביולי 1995) היה משפיע חב"די מרכזי בישראל. רבים ממשליו ואמרותיו בעת התוועדויותיו נכנסו לפולקלור החב"די.
קורות חייו

פוטרפס נולד בעיר פלשצניץ בפלך מינסק שהיה אז בשליטת האימפריה הרוסית.  בתיק החקירה מופיע כתוב, מקום לידה: חרקוב. 
למריאשא בדאנא ולמנחם מנדל פוטרפס. נקרא על שם אביו שנפטר קודם לידתו. בשנת ה'תרע"ה (1915) ביקר לראשונה את האדמו"ר רבי שלום דובער שניאורסון, ובשנת ה'תר"פ (1920) התקבל ללימודים בישיבת תומכי תמימים בעיר קרמנצ'וג. מאוחר יותר עבר לסניפי הישיבה בערים חרקוב, ויטבסק ונעוול. בשנת ה'תר"צ (1930) מונה למשפיע ומשגיח בישיבת חב"ד ביקטרינוסלב, בתפקיד זה כיהן עד לנישואיו עם לאה לבית רובינסון בחודש תמוז ה'תרצ"ג (1933). לאחר נישואיו החל לעסוק במסחר ובגיוס כספים עבור ישיבת תומכי תמימים.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה בשנת ה'תש"ה (1945), בעקבות חתימת הסכם בין ממשלות ברית המועצות ופולין שאיפשר לכל נתיני פולין שברחו לברית המועצות לשוב לפולין, הוקם בעיר לבוב ועד חב"די מחתרתי שעסק בזיוף מסמכים ודרכונים פולניים עבור חסידי חב"ד שרצו להימלט מברית המועצות. פוטרפס מונה לחבר הוועד וסייע לחסידי חב"ד רבים, ביניהם אשתו וילדיו לעזוב את ברית המועצות.
פוטרפס עצמו ניסה לברוח ברכבת האחרונה אך נעצר בידי הסובייטים ונשפט בעוון בגידה ל-8 שנות מאסר, אותן ריצה במחנות עבודה בסיביר. לאחר שחרורו בשנת ה'תשט"ו (1955) עבר לעיר צ'רנוביץ שם התגורר עד לשנת ה'תש"ך (1960) אז עבר לסמרקנד. במשך תקופה זו הגיש בקשות חוזרות ונשנות להיתר יציאה על מנת להתאחד עם משפחתו שהתגוררה בלונדון אך נענה בשלילה. בשנת ה'תשכ"ד (1964), לאחר בקשת ראש ממשלת בריטניה הרולד וילסון מנשיא ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב לאפשר איחוד משפחות של 5 משפחות שהתגוררו בבריטניה, בהן משפחתו של פוטרפס, קיבל פוטרפס היתר יציאה והיגר לבריטניה שם עסק במסחר בדים.
בשנת ה'תשל"ב (1972), לאחר פטירתו של משפיע ישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד הרב שלמה חיים קסלמן, מונה למלא את מקומו בהוראת הרבי מילובביץ'.
בתפקיד משפיע הישיבה בכפר חב"ד כיהן עד אלול ה'תשנ"ד (1994). לקראת חודש תשרי תשנ"ה, בדרכו לנסוע אל מרכז חב"ד בניו יורק, עצר אצל בנו בלונדון. שם חש שלא בטוב ונפטר ביום ראשון ד' בתמוז תשנ"ה. נקבר בבית הקברות בלונדון.
הדגיש את חשיבות אידיאל התפילה הקונטמפלטיבית.
קורות חייו > משפחתו

לרב פוטרפס נולדו שישה ילדים, מהם שיכל חמישה בחייו. בנו הרב שלום דובער גר בשכונת קראון הייטס וחבר הנהלת "מחנה ישראל". אחיו היה הצייר הנדל ליברמן.
לקריאה נוספת

ר' מענדל – סיפורו של חסיד, משפיע ומקושר. ליקט וערך: א.ד. פייגלסון [=אלי וולף], כפר חב"ד: ספריית אשל, תשנ"ז (1997)
המשפיע - מסיפורי הרב מענדל פוטרפס. כתב וערך: הרב חיים לוי יצחק גינזבורג, הוצאת ופרצת כפר חב"ד, תשס"א (2001)
המשפיע ר' מענדל - דיסק לצפייה, הוצאת מכון 'היכל מנחם', ירושלים ה'תשס"ז (2007)
אוצר החסידים - ארץ הקודש - אישיותם ומשנתם החסידית של משפיעי חב"ד, עמודים 363 - 331; בעריכת יוסף אשכנזי, תשע"ב
גזר הדין:עשר שנים בסביר בגין בגידה במולדת - קטעים מתיק החקירה שלו במאסר הקומוניסטי. עיתון כפר חב"ד מספר 2016, י"ז בתמוז תשפ"ג.
הערות שוליים

↑  נפתלי לוונטל, עבודת ה' החב"דית במאה העשרים, מחקרי ירושלים במחשבת ישראל טו, עמ' 257. (ניתן לקרוא באתר JSTOR)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007388249005171  VIAF: 7540152200760214400007   WorldCat (עם VIAF): 7540152200760214400007 
תמונת קברו (ושל אשתו לאה) בלונדון
מנחם מנדל קרגוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1772 ה'תקל"ב Prostiboř, צ'כיה 
 פטירה:  4 בספטמבר 1842 (בגיל 70 בערך) כ"ט באלול ה'תר"ב פירט, ממלכת בוואריה 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 מקום פעילות:  פיורדא
 תקופת הפעילות:  ? – 4 בספטמבר 1842 
 רבותיו:  רבי יחזקאל לנדא, רבי פנחס הלוי הורוויץ, רבי נתן אדלר
 תלמידיו:  רבי יצחק דוב הלוי במברגר
 בני דורו:  רבי אברהם בנימין זאב המבורג, רבי אברהם בינג, רבי משה סופר
 חיבוריו:  גידולי טהרה
 
הרב מנחם מנדל קרגוי (נהגה: קַרְגַּאוּ; לעיתים נכתב: קארגויא; ה'תקל"ב – כ"ט באלול ה'תר"ב, 1772 – 1842) היה רב גרמני. מחבר "גידולי טהרה".
ביוגרפיה

מנחם מנדל קרגוי נולד בשנת ה'תקל"ב בפרוסטיבור (אנ'), בוהמיה, לרב נפתלי הרץ קרגוי, למד בישיבתו של הרב יחזקאל לנדא ("הנודע ביהודה") בפראג, ולאחר מכן אצל הרב פנחס הורוויץ ("ההפלאה") והרב נתן אדלר בפרנקפורט. כן למד בישיבת פוזנן, אצל הרב יוסף מפוזנא, חתנו של "הנודע ביהודה", ולבסוף בישיבת מיינץ אצל הרב הירץ שייאר, מחבר "תורי זהב".
שימש תחילה כדיין בפריז, ובמקביל עסק במסחר בחסות גיסו הרב ברוך וייל. בשנת ה'תקס"ו שב לגרמניה, אל פירט (פיורדא), והתפרנס מהרבצת תורה בשיעורים פרטיים ובישיבה המקומית המפורסמת, שמעמדו בה היה גדול, ועמד בקשרים הדוקים עם הרב אברהם בנימין זאב המבורג, שעמד בראשה. לאחר שמשה מונטיפיורי פעל בהצלחה לביטולה של עלילת דמשק, שלח לצד עמיתו הרב הומבורג מכתב ברכה מיוחד למונטיפיורי, אשר הודה לשניים נרגשות.
תלמיד הישיבה באותה עת, הרב יצחק דוב הלוי במברגר, התקשר אליו ונסמך לרבנות על ידו, ולימים הפנה אליו מאות שאלות הלכתיות. באותה עת למדו אצלו הרב אשר שטרן והרב יונה רוזנבוים (לימים ראש ישיבת צלל (אנ') ובנו של מנדל רוזנבאום) – שניהם ערכו לימים את ספרו "גידולי טהרה" – וכן הרב אברהם וכסלר (לימים רבה של שוואבך). באותה תקופה גם נישא לריקלא, בתו של הרב משה מאהר. חרף העובדה שלא נשא במשרה רשמית, נשלחו אליו שאלות הלכתיות רבות, ופסקיו הובאו בעשרות ספרי שו"ת של תקופתו.
תמך בלימודי חול הנחוצים לרב בן דורו, אולם עודד את רכישתן מחוץ לאוניברסיטאות נוכריות שבהן ראה סכנה רוחנית. לצד זאת, הדריך בוגר ישיבת פיורדא שהכריע ללמוד באוניברסיטה כיצד לכלכל את צעדיו, "לתת חלק לתורה וחלק לדרך ארץ". יש הרואים בגישה זו ניצנים ראשונים לגישת "תורה עם דרך ארץ". בפירט עסק גם בהתנדבות בחברא קדישא.
כשלוש שנים לאחר פטירתו הדפיסו שניים מתלמידיו את ספרו "גידולי טהרה", על הלכות מקוואות. ספרו זה מחולק לשני חלקים: "נחל" בו צוטטו פסקי ההלכה בקצרה, ו"גבא" המברר את ההלכות באריכות. פסקיו צוטטו רבות על ידי הפוסקים העוסקים בהלכות מקוואות, ביניהם הרב שלמה גנצפריד בספרו "לחם ושמלה", הרב חיים משולם קויפמן אוטרמן ב"מקוה טהרה", הרב צבי הירש שפירא ב"דרכי תשובה", ועוד. בהסכמתו לספר כתב הרב אברהם שמואל בנימין סופר ("הכתב סופר") דברי הערכה נדירים על אישיותו ולמדנותו, בין השאר מפי אביו הרב משה סופר ("החתם סופר"). כן נותרו ממנו חידושים על התלמוד וכתבי יד נוספים.
הרב מנחם מנדל קרגוי נפטר ביום כ"ט באלול ה'תר"ב (1842) ונטמן ביום טוב ראשון של ראש השנה ה'תר"ג.
חיבוריו

"שיר מזמור – על יום משיחת נאפאלעאן האדיר קיסר פראנזע" – תפילת הודיה שנקראה בפריז עם הכתרת נפוליאון, פריז תקס"ה
גידולי טהרה – על הלכות מקוואות ושו"ת, בעריכת תלמידיו הרב אשר שטרן והרב יונה רוזנבוים, פירט תר"ה; בני ברק תש"ס (מהדורה חדשה בהוצאת הרב אליהו ליברמן)
פירושים וחידושים על מסכת תמורה – בעריכת הרב אברהם סופר, ירושלים תשל"ג
עשר תשובות מרבינו שנדפסו בראש הספר הערות והארות על שתים ושלשים ממסכתות הש"ס – בעריכת הרב אברהם סופר, ירושלים תשל"ו
הרב יעקב לנדו, 'הוראת חכמי פרנקפורט בדין מראה ברוי"ן', ירושתנו ג, מכון מורשת אשכנז תשס"ט, עמ' כז-כח
מנחם מנדל קארגויא, 'קצת דיני אבלות', בתוך: ירושתנו ז, מכון מורשת אשכנז תשע"ד, עמ' קטו-קטז
לקריאה נוספת

יונה עמנואל, 'פירושים על מסכת תמורה מאת הרב מנדל קרגוי זצ"ל', המעין [יד,א], תשרי תשל"ד, עמ' 55–69
הנ"ל, 'הערות על הש"ס מאת הרב אברהם סופר ועשר תשובות מהרב מנדל קרגוי', המעין [יז,א], תשרי תשל"ז, עמ' 64–66
הרב יהודה אהרן הורוויץ, 'תשובת רבי מנחם מנדל קארגוי בעניין נדרי רבים', בתוך: ירושתנו י, מכון מורשת אשכנז תשע"ט, עמ' פט-צג
הערות שוליים

↑  ראו הקדמת משנת רבי נתן, פרנקפורט תרכ"ב.
↑  ראו: הרב בנימין שלמה המבורגר, הישיבה הרמה בפיורדא – שלושה כרכים, בני ברק תש"ע. הרב מנחם מנדל קרגוי נזכר בספרים אלה בעשרות מקומות.
↑  בנימין שלמה המבורגר, הישיבה הרמה בפיורדא, ירושלים תש"ע, כרך ג, עמ' 466–470.
↑  ראו לדוגמה: יונה עמנואל, 'ספר "הלכות רבינו יצחק גיאת" עם פירוש "יצחק ירנן"', בתוך: הרב יצחק דב הלוי במברגר ז"ל, ירושלים תשל"ט, עמ' 31; הנ"ל, 'על התנגדות הרב במברגר לאתרוגים מורכבים', שם, עמ' 65.
↑  ראו: בנימין שלמה המבורגר, הישיבה הרמה בפיורדא, כרך ג, ירושלים תש"ע, עמ' 249–254.
↑  ראו: יונה עמנואל, 'על ערכים של יהדות אשכנז שכמעט נשכחו', המעין [כא], תשכ"א, עמ' 40.
↑  "שמעתי כמה פעמים שבחו ומהללו בפי כבוד אאמו"ר מאוה"ג [החתם סופר] זצ"ל, וידעהו בשם כי הוא בקי בחדרי תורה, לו זרוע עם גבורה, לישא וליתן במלחמתה של תורה, הא לגמרא והא לסברה, קולע אל השערה, כאחד מן הגבורים, אשר לבית ישראל מאירים, העמיד תלמידים עדרים עדרים."
↑  ראו: "קרגוי, מנחם מנדל", באתר הספרייה הלאומית
↑  ראו: ספר הזיכרון של פיורדא, מובא בתוך: ירושתנו, י עמוד צא.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007525188505171  GND: 101915022X  ISNI: 0000 0000 6699 1995  LCCN: nr95046374  NTA: 292159420  VIAF: 39272145   WorldCat (עם VIAF): 39272145
מערך לונדון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  חוות טורבינות רוח ימית, תחנת כוח 
 מיקום:  Exclusive economic zone of the United Kingdom 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  E.ON UK 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 10 ביולי 2009
 תאריך פתיחה רשמי:  10 ביולי 2009 
 עלות:  1,800,000,000 לירה שטרלינג 
 מידות
 עומק:  25 מ' 
 שטח:  122 קמ"ר 
 מידע טכני
 כושר ייצור חשמל:  630 מגה-ואט 
 קואורדינטות:  51°38′38″N 1°33′13″E﻿ / ﻿51.6439°N 1.55361°E﻿ / 51.6439; 1.55361
 www.londonarray.com
  (למפת הים הצפוני מוגדלת) נורווגיה שוודיה דנמרק גרמניה הולנד בלגיה צר. הממלכה המאוחדת  איי שטלנד  אורקני האוקיינוס האטלנטימערך לונדון(למפת הים הצפוני רגילה) נורווגיה שוודיה דנמרק גרמניה הולנד בלגיה צר. הממלכה המאוחדת  איי שטלנד  אורקני האוקיינוס האטלנטימערך לונדון
 
מערך לונדון (באנגלית: London Array) הוא חוות טורבינות רוח ימית, הממוקמת בים הצפוני, מול שפך נהר התמזה, במרחק של 20 קילומטרים מחוף בריטניה.
החווה מכילה 175 טורבינות רוח, המותקנות על פני שטח של 90 קילומטרים רבועים ומפיקות עד 630 מגה ואט חשמל.