stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקיור

| --- | --- |

 מקום הקמה:  קראולי 
 מוקד פעילות:  קרולי, אנגליה
 תקופת הפעילות:  מ-1976
 סוגה:  רוק גותי, רוק אלטרנטיבי, פוסט-פאנק, הגל החדש
 חברת תקליטים:  Fiction Records (בריטניה) Geffen Records (ארצות הברית)
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2019) 
 www.thecure.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 רוברט סמית' – שירה, גיטרות, מילים (1976–היום)  סיימון גאלפ – בס (1976–1978, 1983–1993, 2005–היום) ריבוס גברלס – גיטרה (2012–היום)  ג'ייסון קופר – תופים וכלי הקשה (1995–היום) רוג'ר אודונל – קלידים (1987–1990, 1995–2005, 2011–היום)
 חברים לשעבר
  פורל תומפסון – גיטרה (1979–1982, 1984–1992, 2005–2010)  לורנס תולהרסט – קלידים, תופים וכלי הקשה (1976–1987) מייקל דמפסי – בס (1976–1979) מת'יו הארטלי – קלידים (1979–1983) פיל ת'ורנלי – בס וגיטרה (1984) אנדי אנדרסון – תופים וכלי הקשה (1984) בוריס ויליאמס – תופים וכלי הקשה (1984–1994) פרי באמונט – גיטרה, קלידים (1990–2005)
 
להקת הקיור (באנגלית: The Cure; תרגום מילולי: התרופה) היא להקת רוק בריטית, שהוקמה בשנת 1976 בקרולי שבבריטניה על ידי רוברט סמית', לורנס תולהרסט ומייקל דמפסי.
בתחילה הלהקה הצעירה נקראה "Easy Cure" על שם אחד השירים שלה, אך לאחר שהוחתמה על ידי חברת התקליטים Hansa שינתה את שמה במהרה לשם קליט יותר, The Cure. מאז הלהקה פעילה עם שינויים רבים בהרכבה כאשר היחיד ששמר על מקומו מאז הקמתה הוא רוברט סמית', מנהיג הלהקה.
במהלך השנים עברה הלהקה בין סגנונות מוזיקליים שונים, כגון רוק גותי, רוק אלטרנטיבי ופוסט-פאנק.
הלהקה ידועה גם בזכות הווידאו קליפים המקוריים והצבעוניים שלה.
הקיור השפיעו רבות על המוזיקה של שנות השמונים והתשעים של המאה ה-20, וכיום אותותיה ניכרים בלהקות צעירות מרחבי העולם (הברייברי, הקילרס, מיוז וכדומה).
סינגל הבכורה שלהם "Killing an Arab" שיצא בשנת 1978 ואלבום הבכורה "Three Imaginary Boys" שיצא שנה לאחר מכן, היו נקודות ציון חשובות בהתפתחות תנועות הפוסט-פאנק והגל החדש שהתפתחו בעקבות סצנת הפאנק רוק בבריטניה.
במהלך שנות השמונים המוקדמות הסגנון המוזיקלי של הלהקה (בועט ומיוסר) כמו גם המראה הייחודי של הסולן רוברט סמית', היו משמעותיים מאוד ביצירת הסגנון המתהווה הנקרא רוק גותי.
לאחר פרסום אלבומם "Pornography" בשנת 1982, שהיה מינימליסטי, עגום וקודר עתיד הלהקה לא היה ברור. סמית' היה להוט להמשיך הלאה ולשנות סגנון. מספר להיטים סייעו לקדם את הלהקה מבחינה מסחרית והצלחתם תרמה רבות לפופולריות של הלהקה: "Let's Go to Bed" (1982), "Just Like Heaven" (1987), "Lovesong" (1989), "Friday I'm in Love" (1992)".
ההערכה היא שנכון לשנת 2014 הלהקה מכרה בערך 27 מיליון תקליטים, הוציאה שלושה עשר אלבומי אולפן, עשרה אלבומים ומעל לשלושים סינגלים.
היסטוריה > תחילת התקופת הגות'ית (1980–1982)

בשל חוסר השליטה היצירתית של הלהקה באלבום הראשון, סמית' החליט להיות מעורב ולהשפיע יותר בהקלטות לאלבום השני של הלהקה, "17 שניות" אותו הפיק סמית' ביחד עם מייק הדג'ס. האלבום יצא לאור בשנת 1980 והגיע למקום ה-20 במצעד הסינגלים הבריטי. סינגל מאלבום זה בשם "יער", הפך ללהיט הראשון של הלהקה ברחבי בריטניה והגיע למקום ה-30 במצעד הסינגלים הבריטי. באלבום זה היה שינוי דרסטי מהצליל המוזיקלי שאפיין את הלהקה עד אז, שתואר על ידי מייק הדג'ס כ"מוזר, אווירתי ושונה מאוד מ-"Three Imaginary Boys". ביקורת על הסינגל "17 שניות" במגזין NME טענה כי "עבור להקה צעירה כמו הקיור, זה נראה כמעט דמיוני שהם הצליחו לכסות שטח רחב כל כך בזמן כה קצר". באותה שנה האלבום "Three Imaginary Boys" נארז מחדש עבור השוק האמריקני בשם Boys Don't Cry, וכלל גרפיקה חדשה ורשימת השמעה שונה. הלהקה יצאה לסיבוב הופעות בינלאומי על מנת לקדם את שני האלבומים האלו, כאשר בסופו עזב מתיו הארלי (הקלידן) את הלהקה. הוא צוטט אז אומר: "הלהקה הלכה לכיוון של מוזיקה אובדנית, קודרת – מסוג הדברים שלא עניינו אותי כלל".
הלהקה התאחדה שוב עם הדג'ס על מנת להפיק את האלבום השלישי בשנת 1981 "Faith" (אנ'), שהעמיק את הסגנון הקודר של אלבומה השני של הלהקה, "17 שניות". האלבום טיפס עד למקום ה-14 במצעד הסינגלים הבריטי. בסוף שנת 1981 הלהקה הוציאה את הסינגל "Charlotte Sometimes". באותה נקודת זמן, לסגנון המוזיקלי הקודר היה אפקט משמעותי על הסגנון של הלהקה. הבקשות של הקהל לבצע שירים ישנים יותר של הלהקה נתקלו בסירוב מצד הלהקה במהלך הופעות חיות, ולעיתים סמית' היה שקוע כל כך בפרסונה שהוא הציג על הבמה, עד כדי כך שהוא נצפה יורד מהבמה בדמעות בסיום הופעה.
בשנת 1982 הלהקה הקליטה והוציאה לאור את האלבום "פורנוגרפיה" האלבום השלישי והאחרון של השלישייה שכונתה "הטרילוגיה המדוכדכת", אשר ביסס את מעמדה של הקיור כמוזיקאים בעלי שיעור קומה בז'אנר המתהווה של הרוק הגותי.
סמית' אמר כי במהלך ההקלטות הוא חווה לחץ נפשי. אבל לא היה לזה שום קשר ללהקה. "זה היה קשור לגיל בו הייתי, לדברים אותם חוויתי, להיותי מי שאני. אני חושב שהגעתי לתקופה הגרועה ביותר שלי אז. בדיעבד ובהתחשב בדעות של אחרים על מה שהלך שם אז, הייתי אדם מפלצתי למדי באותה התקופה". סמית' הודה כי במהלך ההקלטות היה משתמש בסמים ואחרי סבב ההופעות הוא הלך להתנקות. גאלופ תיאר את האלבום הזה במילים אלו: "הניהיליזם השתלט שם [...] שרנו "זה לא משנה אם נמות כולנו" וזה בדיוק היה מה שחשבנו באותה תקופה". פרי היה מודאג שאין באלבום הזה שיר שיש לו פוטנציאל להפוך ללהיט ברדיו, והנחה את סמית' ואת פיל טורנליי לעבד את השיר "The Hanging Garden" (אנ') ולהוציאו כסינגל. למרות החששות לגבי הצליל הלא-מסחרי של האלבום, "פורנוגרפיה" הפך את הלהקה למובילה בבריטניה והביא אותה למקום השמיני במצעד האלבומים הבריטי. לאחר יציאת האלבום, יצאה הלהקה למסע הופעות במהלכו הוציאה את גישת ה"אנטי-דימוי" ואימצה לראשונה את המראה המזוהה עם הלהקה של תסרוקות גדולות וגבוהות ואודם בצבעים עזים. במסע הופעות זה אירעו גם מספר אירועים שבעקבותיהם עזב סיימון גאלופ את הלהקה בסיומו של הסיבוב. גאלופ וסמית לא דיברו זה עם זה כשנה וחצי לאחר עזיבתו של גאלופ.
היסטוריה > תקופת מעברים ושינויים (1994–1998)

הקלטות לאלבום חדש החלו בשנת 1994, בנוכחות סמית' ובמונט בלבד. מאוחר יותר חזרו לצמד גם גאלופ (שסבל מבעיות בריאותיות שונות) ורוג'ר אודונל.
הלהקה ביצעה את השיר "Burn" בסרט משנת 1994 "העורב" וגם את "Dredd Song" שיר הנושא של סרט משנת 1995: " Judge Dredd" בכיכובו של סילבסטר סטאלון. אלו לא נכללו באלבום עד ליציאת אלבום אוסף של הקיור בשנת 2004.
האלבום שיצא לאור לבסוף בשנת 1996, "Wild Mood Swings"(אנ'), קיבל ביקורות פושרות וסימן את סוף תקופת ההצלחה המסחרית של הלהקה. בין היתר הוא כלל את השיר Strange Attraction.
ב-1997 הלהקה הוציאה את האלבום "Galore" (אנ'), אלבום אוסף שכלל סינגלים מהשנים 1987 עד 1997, וגם את השיר החדש "Wrong Number" (אנ') בו ניגן ריבס גברלס, גיטריסט שניגן עם דייוויד בואי. גברלס ליווה את הלהקה גם במהלך הופעות בשיר זה. ב-1998 הלהקה תרמה לאלבום הפסקול של תיקים באפלה: הסרט.
היסטוריה > שנים מאוחרות (1999–2009)

עם האלבום היחיד שנשאר לחוזה הקלטות שלהם ועם התגובה המסחרית הירודה לאלבומים: Wild Mood Swings ו-Galore, סמית' שוב חשב שימיה של הלהקה ספורים ולכן רצה לעשות אלבום ששיקף את הפן המעמיק יותר של הלהקה.
האלבום "Bloodflowers" (אנ') שהיה מועמד לפרס גראמי עוכב במשך כשנתיים ולבסוף ראה אור בשנת 2000. על פי סמית', אלבום זה היה חלק מטרילוגיה שכללה את האלבומים Pornography ו-Disintegration. הלהקה גם יצאה לסיבוב הופעות של 9 חודשים, בהשתתפות למעלה ממיליון אנשים ברחבי העולם. בשנת 2001 הלהקה עזבה את חברת fiction והוציאה את אלבום האוסף שבו כמה מהקלאסיקות של הלהקה: Greatest Hits שכלל תקליטור ו-DVD. וכמו כן, 2 שירים חדשים.
בשנת 2002 הלהקה השתתפה בכ 12 פסטיבלי מוזיקה גדולים וערכה 3 קונצרטים, אחד בבריסל ושניים בברלין. אחד מהקונצרטים בברלין ראה אור בשנת 2003 כאלבום "The Cure: Trilogy" (אנ').
בשנת 2003 הלהקה חתמה חוזה עם גפן רקורדס. בשנת 2004 הוציאה הלהקה מארז של 4 תקליטורים שנקרא: (Join the Dots: B-Sides and Rarities, 1978–2001 (The Fiction Years שכלל 70 משירי הלהקה וביניהם גם שירים חדשים שטרם שוחררו לציבור וספר בכריכה קשה שכלל צילומים וציטוטים.
האלבום הגיע למקום ה-106 בדירוג הבילבורד ל-200 האלבומים הטובים. הלהקה הוציאה את האלבום ה-12 שלה, The Cure בגפן רקורדס בשנת 2004. כדי לקדם את האלבום הלהקה לקחה חלק בפסטיבל Coachella ובפסטיבל Curiosa בצפון אמריקה. שיעורי ההשתתפות בפסטיבל זה היו יחסית נמוכים אך עדיין הוא נחשב לאחד מהפסטיבלים המוצלחים באזור באותה שנה. ב-2004 הלהקה גם קיבלה פרס MTV Icon שהוגש על ידי מרילין מנסון.
במאי 2005 רוג'ר אודונל ופרי במונט פוטרו מהלהקה. על פי אודונל, סמית' הודיע לו שהוא מצמצם את הלהקה לשלושה חברים בלבד. מוקדם יותר, אודונל אמר שהוא גילה על תאריכים לסיור הופעות מתוכנן רק דרך אתר אינטרנט של מעריצי הלהקה ואמר "זה היה עצוב לגלות את זה אחרי כמעט עשרים שנים כאלו שעשיתי עם הלהקה, אבל הייתי צריך לצפות ללא פחות ולא יותר מזה". שלושת חברי הלהקה הנותרים: סמית', גאלופ וקופר, הופיעו בכמה הופעות בהרכב זה עד שהתברר ביוני של אותה שנה שפורל תומפסון יחזור ללהקה וייקח חלק במסע הופעות שתוכנן לקיץ 2005. מאוחר יותר במהלך 2005 הלהקה הקליטה גרסת כיסוי לשיר של ג'ון לנון: Love, עבור אלבום צדקה שהוציאה קרן אמנסטי.
באפריל 2006 הלהקה הופיעה באולם אלברט הול עבור קרן תמיכה לצעירים חולי סרטן. בסוף שנת 2005 הוציאה הלהקה אלבום הופעה חיה שלווה ב־DVD שנקרא The Cure: Festival 2005 וכלל שלושים שירים מההופעות החיות באותה שנה.
בשנת 2006 החל סמית' לכתוב ולהקליט חומר עבור האלבום השלושה עשר שלהם. בתחילה הצהיר שזה יהיה אלבום כפול. הלהקה הודיעה ברגע האחרון על דחיית מסע ההופעות שתוכנן לסתיו 2007 בצפון אמריקה על מנת להמשיך בעבודה על האלבום, ודחו את מסע ההופעות לאביב 2008. האלבום 4:13 Dream שראה אור באוקטובר 2008 היה כישלון מסחרי באנגליה ביחס לאלבומים הקודמים של הלהקה. בפברואר 2009 זכתה הלהקה בפרס NME.
היסטוריה > סיורי הטרילוגיה ושנים אחרונות (2010–היום)

בשנת 2011 הלהקה ניגנה את שלושת אלבומי האולפן שלה במלואם במהלך שתי הופעות חיות בסידני שנקראו Reflections. ההופעות הוקלטו ואמורות היו להתפרסם ב־DVD בשנת 2012. לאחר מכן הלהקה לקחה חלק בפסטיבל המוזיקה Bestival באנגליה, הופעה אשר הוקלטה וראתה אור באלבום בשם Bestival Live 2011.
בספטמבר 2011 רוגר אודונל הודיע רשמית בדף הפייסבוק שלו שהוא שב להופיע עם הלהקה והקיור הודיעו על תכנונן של שלוש הופעות Reflections נוספות: אחת בלונדון, שלוש בניו-יורק ושלוש בלוס אנג'לס.
ב-27 בספטמבר הוכרז על מועמדות הלהקה להיכנס בשנת 2012 להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
במאי 2012, לאחר חודשים של ספקולציות, אישר פורל טומפסון, שכינה את עצמו אז Pearl, את השמועה שהוא עוזב את הלהקה והתנצל על הפגיעה במעריצי הלהקה. בסוף חודש מאי הלהקה יצאה לסיור של 19 ימים שכלל פסטיבלי מוזיקה שונים ברחבי אירופה, שהחל בפסטיבל Pinkpop בהולנד, והסתיים בספטמבר בפסטיבל Electric Picnic באירלנד. הלהקה המשיכה להופיע בעוד כמה הופעות ברחבי אירופה בשנת 2012, ובשנת 2013 ברחבי אמריקה הלטינית, סיור שכלל הופעה חוזרת בארגנטינה לאחר 26 שנים (אף על פי שרוברט סמית' הבטיח לעצמו שהוא לא חוזר להופיע עוד בארגנטינה), וסיור מעגלי גדול שכלל השתתפות בפסטיבלים גדולים ברחבי צפון אמריקה ואסיה.
בנובמבר 2014 הלהקה הוציאה את האלבום שנקרא The Art of McCartney כמחווה לפול מקרטני. האלבום כלל גרסת כיסוי לשיר Hello, Goodbye של הביטלס ובביצוע לקח חלק בנו של פול, גיימס מקרטני. באלבום הבונוס שצורף לדיסק זה יש גם ביצוע גרסת כיסוי לשיר של מקרטני: C Moon.
בנובמבר 2015 שוחררה הודעה שהלהקה תצא לסיור הופעות של 26 ימים ברחבי צפון אמריקה. ב-2016 הלהקה לקחה חלק במספר פסטיבלים ברחבי אירופה והופיעה גם באוסטרליה, עם סיום השנה בשלוש הופעות בארנה של ומבלי, לונדון.
ב-26 בספטמבר 2024 הלהקה פרסמה בערוץ היוטיוב שלה את השיר "Alone". זה השיר הראשון שהלהקה מוציאה לאחר 16 שנים. זה השיר הראשון מתוך אלבום שיצא לאור ב-1 בנובמבר 2024 בשם Songs of a Lost World, האלבום הראשון שלהם מזה 16 שנים מאז 4:13 Dream שיצא ב-2008. האלבום הופק על ידי רוברט סמית' והשותף הוותיק שלו פול קורקט, שעבד גם על האלבום Bloodflowers. סמית' התייחס לשיר החדש ואמר "ברגע שהקלטנו את השיר הזה ידעתי שזה יהיה שיר הפתיחה והרגשתי שכל האלבום נכנס לפוקוס". הלהקה הופיעה במופע יחיד לכבוד האלבום ב-Troxy בלונדון, שהועבר בשידור חי בערוץ היוטיוב שלהם תחת הכותרת "Show of a Lost World: The Cure Live at Troxy" ב-2 בנובמבר. בשל ביקוש גבוה, הלהקה השיקה גרסה מורחבת לאלבום עם חמישה שירים חיים בלעדיים. בדצמבר 2024, הלהקה הכריזה על אלבום הופעה חדש בשם Songs of a Live World: Troxy London MMXXIV, שיצא מוקלט מהופעתם בלונדון ב-1 בנובמבר 2024.
סגנון מוזיקלי

הלהקה זוהתה לרוב עם סגנון הרוק הגותי וידועה כאחת מהלהקות שיצרו וביססו את הסגנון המוזיקלי הזה. עם זאת, הלהקה תמיד דחתה את הסיווג הזה, ובמיוחד את ההגדרה של הלהקה בתור להקת רוק גותי. בשנת 2016 אמר רוברט סמית': "זה כל כך מעורר רחמים שהמילה "גותי" עדיין מתוייגת עם להקת הקיור. אנחנו לא מסווגים. אני מניח שכשהתחלנו את הדרך כלהקה היינו להקת פוסט-פאנק, אבל בסך הכל זה בלתי אפשרי [...] אני פשוט מנגן את המוזיקה של הקיור, מה שזה לא יהיה." סמית' גם הביע את סלידתו מסגנון הרוק הגותי ותיאר אותו כסגנון משעמם ומונוטוני. בעוד שבדרך כלל נתפסים הקיור כמפיקי מוזיקה אפלה וקודרת, הם יצרו גם מספר שירים עליזים ושמחים והיו חלק מתנועת הגל החדש. במגזין Spin נטען שהקיור תמיד היו להקה של הכל או כלום. "[...] רוברט סמית' מתפלש בעצב גותי או שהוא מלקק את שאריות הצמר גפן המתוק מאצבעותיו המוכתמות בשפתון".
הסגנון המוזיקלי של הקיור הוגדר בדרך כלל כדומיננטי עם קווי-בס מלודיים, ומילים עם ייאוש קיומי על גבול הספרותי. רוב שירי הלהקה התחילו בכך שסמית' וגאלופ כתבו את קטעי התופים והבס, הקליטו דמו בבית, ואז הגיעו לאולפן לליטושים אחרונים. בשנת 1992 אמר סמית': "אני חושב שכשאנשים מדברים על ה"סאונד של הקיור" הם מתכוונים לשירים מבוססי הבס בעל 6 מיתרים, גיטרה אקוסטית והשירה שלי, ביחד עם צליל המיתרים של הסינתיסייזר. מעל כל הבסיס הזה היו שכבות שכבות של גיטרות וסינתיסייזרים. קלידים היו מרכיב חשוב בשירי הלהקה מאז יצא השיר Seventeen Seconds, והחשיבות שלהם גברה עם השימוש המאסיבי בקלידים באלבום Disintegration. במהלך תקופת היעדרותו של רוגר אודונל מהלהקה (2005–2011), לא נעשה שימוש בקלידים במהלך הופעות חיות והם לא בלטו באלבום של 2008: 4:13 Dream.
סרטוני מוזיקה

סרטוני המוזיקה הראשונים של הלהקה תוארו כ"איומים" והושמצו בשל איכותם הגרועה, באופן פרדוקסלי במיוחד על ידי הלהקה עצמה. תולהרסט אמר: "הם היו אסונות גמורים. אנחנו לא היינו שחקנים והאופי שלנו לא בא לידי ביטוי בסרטונים האלו". הסרטון שליווה את השיר: "Let's Go to Bed" היה שיתוף הפעולה הראשון של הלהקה עם הבמאי טים פופ, שהוסיף אלמנטים מתחום המשחק לסרטוני המוזיקה של הלהקה. בשנת 1987 בריאיון למגזין Spin התעקש הבמאי: "אני חושב שצד מסוים שלהם תמיד היה קיים שם, הוא פשוט לא יצא החוצה". בשלב מאוחר יותר פופ ממשיך לביים את רוב סרטוני המוזיקה של הלהקה, שהפכו למזוהים מאוד עם הלהקה ותרמו להרחבת הקהלים שלה במהלך שנות השמונים. פופ הסביר את העבודה עם הקיור: "הקיור היא להקה אולטימטיבית עבור במאי לעבוד איתה, כי רוברט סמית' באמת מבין איך עובדת המצלמה, השירים שלו הם כל כך קולנועיים. הכוונה היא שמצד אחד יש המון השתטות והומור בשירים האלו, אבל מתחת לפני השטח יש את כל האובססיות הפסיכולוגיות והקלסטרופוביה של רוברט סמית'".
מורשת הלהקה

הקיור הייתה אחת מלהקות המוזיקה האלטרנטיבית הראשונות שקיבלו הערכה והכרה מסחרית לפני התקופה בה להקות רוק אלטרנטיבי היו חלק מהמיינסטרים. בשנת 1992 הוכרז ב-NMA שהקיור נהפכו במהלך שנות השמונים ל"מכונת להיטים בסגנון גותי, תופעה בקנה מידה בינלאומי ועדיין, הלהקה האלטרנטיבית המצליחה ביותר שאי פעם דשדשה על האדמה". הזמר של הלהקה המצליחה אינטרפול צוטט אומר "הקיור היא להקה שכולנו בלהקת אינטרפול יכולים לומר שהושפענו ממנה. כשהייתי צעיר יותר הייתי מקשיב להם הרבה וגם קרלוס. למעשה הוא שאב הרבה השפעה מהקיור בדרך בה הוא ניגן על הבס ועל הקלידים. עבורי, רוברט סמית' הוא אחת הדוגמאות למשפט" אתה לא יכול להיות רוברט סמית' אם אתה לא רוברט סמית' בעצמך. זו אחת הלהקות שהשפיעה ביותר על להקת אינטרפול, מפני שכולנו אהבנו אותם. הם להקה אגדית". הקיור היוו גם השפעה מעצבת עבור להקת הסמאשינג פאמפקינס. סולנם, בילי קורגן, אמר שהקיור היו השפעה מרכזית עבורם והמתופף מייק בריאן הגדיר את עצמו כ"מעריץ שרוף של הקיור".
כמה אזכורים על קיור והמוזיקה שלהם נעשו בתרבות הפופולרית. מספר סרטים השתמשו בשמות של שירי הלהקה כשם לסרט, למשל בנים אינם בוכים והקומדיה הרומנטית האמריקאית בשם Just like Heaven. התדמית המלנכולית של הקיור שימשה בסיס לפרודיות הרבה פעמים, לדמויות פרודיות שהופיעו בסדרות שונות. לא כפרודיה, דמותו של סמית' שימשה השראה לדמות הראשית בסרט This Must Be the Place. חיקוי בדמותו של רוברט סמית' גם הופיע בפרק של הסדרה סאות' פארק (והוא עצמו עשה את הפסקול של הדמות בפרק). הוא הופך להיות הדמות של Mothra ונלחם במכה (רובוט) – סטרייסנד כדי להציל את היום. כשסמית' עוזב, הדמות של קייל צועקת: "Disintegration is the best album ever!"
נכון לשנת 2004, להקת הקיור מכרה כ-27 מיליון אלבומים.
פרסים > פרסי המוזיקה הבריטית

טקס פרסי המוזיקה הבריטית הוא הטקס העיקרי של תעשיית המוזיקה הבריטית. להקת הקיור קיבלה שני פרסים מתוך שלוש מועמדויות.
| שנה | מועמדות/היצירה | הפרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 | "Lullaby" | הקליפ הטוב ביותר | זכייה |
| 1991 | "Close to Me" | הקליפ הטוב ביותר | מועמדות |
| 1991 | הקיור | הלהקה הבריטית הטובה ביותר | זכייה |
פרסים > פרסי גראמי

פרסי גראמי מוענקים פעם בשנה על ידי אקדמיית ההקלטות של ארצות הברית עבור הישגים יוצאי דופן בתחום תעשיית המוזיקה. לרוב פרסים אלו נחשבים כפרס מוזיקלי בעל החשיבות הרבה ביותר. הפרס יוסד בשנת 1958.
| שנה | מועמדות/היצירה | הפרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Wish | אלבום המוזיקה האלטנרטיבית הטוב ביותר | מועמדות |
| 2001 | Bloodflowers | אלבום המוזיקה האלטנרטיבית הטוב ביותר | מועמדות |
פרסים > פרסי איבור נובלו

פרסי איבור נובלו מוענקים עבור פזמונאות והלחנה. הפרס נקרא על שמו של הבדרן האנגלי אייבור נובלו. וניתן מדי שנה בלונדון על ידי האקדמיה הבריטית של פזמונאים, מלחינים וכותבים (BASCA).
| שנה | מועמדות/היצירה | הפרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | "Friday I'm In Love" | השיר התקופתי הטוב ביותר | מועמדות |
| 2001 | רוברט סמית' | הישג בינלאומי | זכייה |
פרסים > פרסי ג'ונו

פרס ג'ונו מוענקים שנתית למוזיקאים קנדים כדי להוקיר את העשייה המוזיקלית שלהם בתחומים שונים.
| שנה | מועמדות/היצירה | הפרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | "The End of the World" | הקליפ הטוב ביותר | מועמדות |
פרסים > פרסי לוס פרמוס של אמריקה הלטינית

פרסי Los Premios MTV Latinoamérica היו הגרסה של אמריקה הלטינית ל-VMA. הפרס נוסד בשנת 2002 כדי לציין את הקליפים הבולטים של השנה באמריקה הלטינית וברחבי העולם.
| שנה | מועמדות/היצירה | הפרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | The Cure | פרס ההשפעה | זכייה |
פרסים > פרסי MTV אירופה

טקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה נוסד בשנת 1994 על ידי MTV אירופה כדי לציין את הקליפים הבולטים של השנה באירופה.
| שנה | מועמדות/היצירה | הפרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | "The End of the World" | Best Video | מועמדות |
| 2008 | The Cure | Best Live Act | מועמדות |
פרסים > פרסי MTV

טקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV נוסד בסוף קיץ 1984 על ידי MTV כדי לציין את הקליפים הבולטים של השנה בעולם.
| שנה | מועמדות/היצירה | הפרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1989 | "Fascination Street" | פרס הווידאו הפוסט-מודרני | מועמדות |
| 1992 | "Friday I'm In Love" | בחירת הצופים (אירופה) | זכייה |
פרסים > פרסי MVPA

פרסי ה-MVPA מוענקים שנתית על ידי ארגון מוזיקלי הממוקם בלוס אנג'לס כדי לציין את הקליפים הבולטים של השנה.
| שנה | מועמדות/היצירה | הפרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | "The End of the World" | הקליפ האלטרנטיבי הטוב ביותר | מועמדות |
| 2005 | "The End of the World" | עבודת האמנות הטובה ביותר | מועמדות |
פרסים > פרסי ה-NME

טקס פרסי ה-NME נוסד על ידי מגזין NME ונערך לראשונה בשנת 1953.
| שנה | מועמדות/היצירה | הפרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | The Cure | Godlike Genius Award | זכייה |
| 2009 | 4:13 Dream | יצירת אמנות הטובה ביותר | מועמדות |
פרסים > פרסי ה-Q

פרסי ה-Q הוא טקס הפרסים השנתי של אנגליה שנוסד על ידי מגזין המוזיקה ה-Q כדי לציין מצוינות מוזיקלית. קוראי המגזין מצביעים עבור המועמדים לזכייה בנוסף להחלטות שמתבצעות על ידי צוות שופטים.
| שנה | מועמדות/היצירה | הפרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | The Cure | פרס Q להשראה | זכייה |
| 2011 | The Cure | הלהקה הטובה ביותר ב-25 השנים האחרונות | מועמדות |
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1979 – Three Imaginary Boys
1980 – Seventeen Seconds
1981 – Faith
1982 – Pornography
1984 – The Top
1985 – The Head on the Door
1987 – Kiss Me Kiss Me Kiss Me
1989 – Disintegration
1992 – Wish
1996 – Wild Mood Swings
2000 – Bloodflowers
2004 – The Cure
2008 – Dream 4:13
2024 – Songs of a Lost World
דיסקוגרפיה > DVD/וידאו

Staring at the Sea – The Images
The Cure in Orange
Picture Show
The Cure Play Out
The Cure: MTV Unplugged
Show
Galore
Greatest Hits
The Cure: Trilogy
.The Cure: Festival 2005
סיורי הופעות

1979 – The Three Imaginary Boys
1979 – The Join HandsTour
1979 – The Future Pastimes Tour
1981 – The Eight Appearances Tour
1982 – The Fourteen Explicit Moments Tour
1982 – The Pornography Tour
1983 – 1983 Tour
1984 – The Top Tour
1985 – 1985 Tour
1985 – The Head Tour
1986 – 1986 Tour
1986 – The Beach Party Tour
1987 – 1987 Tour
1987 – The Kissing Tour
1989 – The Prayer Tour
1990 – The Pleasure Trips Tour
1991 – The Cure on MTV Unplugged
1992 – The Warm-Up Tour
1992 –The Wish Tour
1996 – The Swing Tour
2000 – The Dream Tour
2004 – Curiosa
2008 – 4Tour
2011 – 'The Cure: 'Reflections
2012 – The Summer Cure Tour
2013 – The Great Circle Tour
2016 – .The Cure Tour 2016
2022 – The Lost World Tour
חברי הלהקה

ליינאפ נוכחי:
רוברט סמית' – שירה, גיטרות, מילים (1976–היום)
סיימון גאלפ – גיטרה בס (1976–1978, 1983–1993, 2005–היום)
ריבוס גברלס – גיטרה (2012–היום)
ג'ייסון קופר – תופים וכלי הקשה (1995–היום)
רוג'ר אודונל – קלידים (1987–1990, 1995–2005, 2011–היום)
פר"ח

ערך זה עוסק בתוכנית לאומית להשפעה חברתית. אם התכוונתם לרב ופוסק, מחבר הספר פרי חדש (פר"ח), ראו .
לוגו המיזם
הלוגו הקודם של הפרויקט - עד יולי 2017
פר"ח (ראשי תיבות של "פרויקט חונכות") היא תוכנית לאומית להשפעה חברתית במסגרתה פועלים סטודנטים מכל רחבי ישראל בחונכויות לילדים הזקוקים לעזרה חברתית רגשית ולימודית, בתמורה למלגה. החונכים מעניקים לילדים תשומת לב אישית ודגם חיובי לחיקוי ובכך מסייעים לילדים לממש את הפוטנציאל הגלום בהם, לפתח הערכה עצמית חיובית ולשגשג.
בפר"ח פעילים מיזמים רבים ומגוונים של חונכות, ביניהם מיזמים של חונכות אישית ושל חונכות קבוצתית במגוון תחומים ובמגוון גילים, החל מתלמידי בית ספר יסודי ועד לסטודנטים. בין היתר, הוקמו מרכזי "חווידע" ללימוד חווייתי של עקרונות מדעיים.
בשנת 2016 פעלו בפר"ח כ-22,000 סטודנטים. למעלה מ-50,000 תלמידים קיבלו סיוע במסגרת פעילות פר"ח בשנה זו. בסך הכל השתתפו במיזם מאז הקמתו כמיליון ילדים וסטודנטים.[דרוש מקור]
המיזם הוקם ב-1974 ותחילתו ברעיון של רוני עטר ומיכאל אבשלום לוי, אז דוקטורנט למתמטיקה במכון ויצמן למדע, אשר רתם לנושא את פרופ' חיים הררי, מסגל המכון. השניים גייסו קבוצה של מדענים וסטודנטים במכון, ואלה העניקו שירותי חניכה לתלמידי בית ספר באזור רחובות. ב-1975 העמיד משרד החינוך בראשותו של אהרון ידלין תקציב למאות מלגות לסטודנטים במסגרת המיזם, וקבוצה ראשונה של 100 סטודנטים מהפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית החלה בחניכה באזור יבנה ורחובות. לאחר מינויו של הררי ב-1979 ליו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב האוניברסיטאות הוא פעל לצירוף כלל המוסדות האקדמאיים לתוכנית, ב-1982 המליצה ועדת קצב לבחינת שכר הלימוד כי החונכים בפר"ח יקבלו מלגה בגובה מחצית משכר הלימוד.
המיזם זכה בפרס ישראל לשנת תשס"ח (2008) בתחום מפעל חיים על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
מנימוקי השופטים:
"פר"ח פרויקט החונכות הפך במרוצת שלושים וארבע שנותיו למפעל גדול וייחודי מסוגו, המשפיע על חייהם של למעלה ממיליון ישראלים (ילדים וחונכים). פר"ח יזם וטבע את העיקרון שמקבלי מלגות מהציבור חייבים בהענקת תמורה לקהילה. פר"ח מצטיין במקצועיות, בחסכנות ניהולית ובמוטיבציה גבוהה לתרום למען החברה בישראל".
מלגת פר"ח

מלגת פר"ח נכון לשנת 2017 עומדת על סך 5,200 ש"ח.
המלגה מחושבת על פי דיווח תקופתי של מספר פגישות החונכות עליהן מדווח החונך מדי חודש. המלגה מועברת ישירות לחשבונות הבנק של החונכים בשלושה תשלומים במהלך שנת הפעילות.
מיזמים בפר"ח הפועלים בשיתוף פעולה עם מוסדות לימוד ורשויות מקומיות, מאפשרים קבלת מלגות מוגדלות.
תוספת מלגה למשרתי מילואים בגובה 2,600 ש"ח ניתנת לחונכי פר"ח אשר ביצעו 10 ימי שירות מילואים פעיל. חישוב 10 ימי שירות פעיל נעשה על התקופה שבין ה-15 ביולי ועד 14 ביולי בשנה העוקבת. התוספת למלגה מועברת לחשבון הבנק באופן אוטומטי במהלך החודשים אוגוסט/ספטמבר.
רישום לפר"ח

ההרשמה לפר"ח מתבצעת באמצעות אתר פר"ח.
הערות שוליים

↑  אודות פר"ח, באתר פרויקט פר"ח
↑  מאתר פרס ישראל
↑  מידע על מלגת פר"ח, ‏2020
↑  הגדלת מלגת פר"ח לחייל מילואים פעיל, באתר משרד ראש הממשלה
רוריד מוליקה

| --- | --- |

 לידה:  14 באוקטובר 2001 (בן 23) פראטו, איטליה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת האריוט-ואט 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוריד סילביו ג'יימס מקגילווארי-מוליקה (בסקוטית: Ruaridh Silvio James MacGillivray-Mollica; נולד ב-14 באוקטובר 2001) הוא שחקן, סופר ובמאי סקוטי-איטלקי.
ביוגרפיה

מוליקה נולד בפראטו שבאיטליה לאם סקוטית ואב איטלקי. הוא למד בבית הספר התיכון ברוטון באדינבורו, שם הצטרף ללהקת תיאטרון הנוער "סטריינג' טאון", שם גם פגש את סוכנתו רות הולימן. בשנת 2012 סיים מוליקה תואר ראשון במדעי המחשב מאוניברסיטת הריוט-ואט. הוא התכוון לעשות תואר שני באבטחת סייבר באוניברסיטה בלונדון, אבל דחה את לימודיו, כשלוהק לתפקיד משנה בסדרה "Red Rose".
קריירה

מוליקה החל את הקריירה שלו בטלוויזיה בגיל 12 בפרק בסדרת הטלוויזיה "Case Histories" עם ג'ייסון אייזקס ומארק בונאר, והבכורה שלו בסרט העלילתי כרקדן רקע בסרט Sunshine on Leith. בשנת 2015 הופיע בדרמת הטלוויזיה "סטונמאות'" כגרסה צעירה לדמותו של כריסטיאן קוק. בשנת 2018 שיחק בסרט "תגידי את זה לדבורים".
בשנת 2022, שנתו האחרונה באוניברסיטה, חזר מוליקה לשחק כאשר הסוכנת שלו הולימן השיגה לו את התפקיד הראשי לצד ג'ושוע גריפין בסרט הקצר Too Rough שביים שון ליונאד. הסרט זכה בפרס BAFTA הסקוטי. לאחר מכן הוא זכה בתפקיד הראשון שלו כדמות חוזרת בתור פטריק הום בסדרת האימה Red Rose.
בשנת 2024, שיחק מוליקה בתפקיד ראשי בסרטו השני של מיקו מקלה, סבסטיאן, שפתח את פסטיבל הסרטים סאנדנס לאותה שנה. מוליקה שיחק גם את הגרסה צעירה של דמותו של סטיבן מוייר בסדרת הטלוויזיה Sexy Beast. בשנת 2022 לוהק לתפקיד בסרט Sukkwan Island.
חיים אישיים

בראיון למגזין הלהט"בי Queerty בפברואר 2024 אמר מוליקה לגבי המיניות שלו: "רק כשעברתי ללונדון והייתה לי היכולת להיות אני הבנתי, אה בעצם, לא, אני אוהב גם גברים".