שרידים אבולוציוניים
מוצא משותף ותיאוריה אבולוציונית

מבנים שרידיים הם לרוב הומולוגיים למבנים שמתפקדים כרגיל במינים אחרים. לכן, מבנים שרידיים נחשבים כראיה מדעית לאבולוציה המכוונת על ידי ברירה טבעית, התהליך שבו תכונות תורשתיות מועילות הופכת נפוצה יותר באוכלוסיות לאורך תקופה ממושכת.
ניתן לייחס את קיומן של תכונות שרידיות לשינויים בסביבה הטבעית ובדפוסי ההתנהגות של האורגניזם המדובר. לדוגמה הלווייתנים, הדולפינים ותחשים (פרות ים) הם יונקים ימיים מלאים (שלעולם אינם עולים לחוף) שאבותיהם הגיעו מהיבשה. ללווייתנים אין רגליים אחוריות אבל יש להם שרידים של אגן הירכיים ושל הרגליים האחוריות בצורת עצמות זעירות הטמונות עמוק במעמקי גופם, כך הדבר גם בתחשים שהם שונים מאוד מהלוויתנים והדולפינים (אוכלי עשב איטיים לעומת טורפים מהירים), בשני המקרים יש שפע של שרידים אבולוצוניים מאחר שהם חיים בסביבה שונה מאוד מזו שחיו בה אבותיהם היבשתיים.
באמצעות בחינה של התכונות או איברים שרידיים, ברור למדענים שלאבולוציה היה תפקיד בהתפתחות של אורגניזמים. כל מבנה אנטומי או תגובה התנהגותית היו שימושיים בעת כלשהי בעבר. ככל שהזמן התקדם, כך גם השתנו האורגניזמימים שהיו צאצאים של האבות הקדמונים המשותפים. עם הזמן, הברירה הטבעית מילאה תפקיד עצום. נבחרו מבנים מועילים יותר, בעוד שאחרים לא. עם הרחבה זו, כמה תכונות נותרו בצד הדרך. כשתפקוד התכונה אינו מועיל יותר להישרדות, הסבירות שצאצאים עתידיים יירשו את הצורה ה"רגילה" שלה פוחתת. במקרים מסוימים, המבנה הופך מזיק לאורגניזם (למשל עיניה של חפרפרת עלולות להזדהם בתוך המחילות התת-קרקעיות החשוכות שלה).
במקרים רבים אין למבנה נזק ישיר, ובכל זאת כל המבנים דורשים אנרגיה נוספת כדי לגדול, להיות מתוחזקים ולשאת את משקלם, ומהווים גם סיכון במונחים של מחלות (למשל זיהום או סרטן), וזה מספק לחץ ברירה להסרה של חלקים שאינם תורמים לכשירותושל האורגניזם. למבנה שאינו מזיק ייקח יותר זמן אבולוציוני 'להתפרק' מאשר למבנה מזיק. הגנום של כל איבר או מערכת בגוף עלול לעבור שינויים עקב מוטציה מקריות. רוב המוטציות הן מזיקות לרבייה או להתפתחות ולכן הן מנופות החוצה על ידי הברירה הטבעית. מכאן שהעיצוב המקורי של האיבר או המערכת יכול להישמר במשך מילוני שנים ולעיתים אף מאות מיליוני שנים. לעומת זאת איבר או מערכת שאין להם כבר שימוש, יכולים לצבור מוטציות שמזיקות לתפקודן המקורי ללא מחיר אבולוציוני, ולכן מוטציות אלה שורדות. והאיבר מאבד את תפקודו או את צורתו. כך לדוגמה הגנים המקודדים את עיני הסלמנדה המערות מלאים מוטציות שמונעות מהעינים לתפקד, וזאת בניגוד לעיני סלמדרה החיה באור יום.
עם זאת, כמה מבנים שרידיים עשויים להתמיד עקב מגבלות בהתפתחות העוברית, כך שאובדן מוחלט של המבנה לא יכול להתרחש ללא שינויים גדולים בדפוס ההתפתחות העוברית של האורגניזם, ושינויים כאלה עשויים לייצר תופעות לוואי שליליות רבות ולכן אינם נבררים. בהונותיהם של בעלי חיים רבים, כגון סוסים, העומדים על אצבע אחת, עדיין ניכרות בצורה שרידית ועשויות להתגלות, אם כי לעיתים רחוקות, אצל פרטים.
ניתן להשוות את הגרסאות השרידיות של המבנה לגרסה המקורית של המבנה במינים אחרים על מנת לקבוע את ההומולוגיה של מבנה שרידי. מבנים הומולוגיים מצביעים על מוצא משותף עם אותם אורגניזמים שיש להם גרסה פונקציונלית של המבנה. דאגלס פוטויאמה הצהיר שלמבנים שרידיים אין היגיון ללא אבולוציה, בדיוק כפי שאיות ושימוש במילים באנגלית מודרניות רבות יכולים להיות מוסברים רק על ידי השוואה ללטינית או לנורדית העתיקה.
תכונות שרידיות עדיין יכולות להיחשב להסתגלות אבולציונית. הסיבה לכך היא שהסתגלות מוגדרת לעיתים קרובות כתכונה שהועדפה על ידי הברירה הטבעית. ההתאמות, לפיכך, אינן חייבות להיות אדפטיביות'כעת, כל עוד הן היו כאלו בשלב מסוים בעבר.