stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריסטל איסטמן
ראשית דרכה

קריסטל קתרין איסטמן נולדה במרלבורו, מסצ'וסטס, ב-25 ביוני 1881, השלישית מבין ארבעה ילדים, בתם של סמואל אליהו איסטמן ואניס ברטה פורד. בשנת 1883 המשפחה עברה לקננדאיגווה, ניו יורק (Canandaigua New York) שם שימש אביה ככומר. בשנת 1886, בעקבות מחלה כרונית, שמקורה בשירותו של סמואל איסטמן במלחמת האזרחים, הוא התמוטט ונאלץ להתפטר מתפקידו ככומר. משאבי המשפחה הידלדלו ואילצו את אניס איסטמן לפרנס את המשפחה. היא עבדה כמורה בבתי הספר המקומיים ונתנה הרצאות בימי ראשון בערב. אניס איסטמן החלה לקבל הצעות להטיף בתפילות של יום ראשון בכנסיות מקומיות. אניס איסטמן הייתה אחת מהכמרות הפרוטסטנטיות הראשונות שהוסמכו בארצות הברית והייתה למנהיגת קהילה מהזרם הרפורמטיבי. שמה של אניס איסטמן הלך לפנייה והיא דרשה בקהילות שונות ובאירועים אזוריים וארציים. קריסטל איסטמן ראתה באימה מודל לחיקוי וכמי סללה את דרכה לעשייה פמיניסטית. כמה שנים מאוחר יותר, סמואל איסטמן התחזק ופתח חנות קטנה לסייע בפרנסת המשפחה.
המשפחה גרה בחלק ממדינת ניו יורק הידוע בהיסטוריה האמריקאית כאזור בו הייתה התעוררות דתית פרוטסטנית רפורמטיבית במאה ה-19, שהובילה בין היתר, שבהשראת עקרונות דתיים התושבים התנגדו לעבדות, היו פעילים בתנועה לביטול העבדות והאמינו בשוויון בין נשים לגברים.
איסטמן סיימה את מכללת ואסר, פוקיפסי ניו יורק ב-1903 והמשיכה ללימוד תואר שני בסציולוגיה (תחום חדש יחסית בתקופתה) באוניברסיטת קולומביה. בגלל מצבה הכלכלי של המשפחה, מקס איסטמן לאלץ להמתין שנה לפני שהתחיל ללמוד בוויליאמס קולג'. במהלך לימודיה בקולומביה איסטמן הושפעה מהכלכלן ג'ון בייטס קלארק ומהסוציולוג פרנקלין הנרי גידינגס. בסיום הלימודים היא חזרה לבית הוריה ולימדה שנתיים אנגלית והיסטוריה בבית ספר תיכון ואחיה יצא ללימודים. איסטמן החליטה ללמוד משפטים, אולם לא יכלה לעשות זאת באוניברסיטת קולומביה מאחר שבית הספר למשפטים לא קיבל נשים אלא רק שני עשורים מאוחר יותר. את לימודי המשפטים עשתה באוניברסיטת ניו יורק וסיימה שנייה במחזור של שנת 1907.
איסטמן ואחיה מקס הושפעו מהתפיסות הרפורמטביות והיו קרובים ושותפים לעשייה. הם גרו יחד במשך מספר שנים בגריניץ' וילג' ביחד עם פעילים רדיקלים, בבית התיישבות (Settlement House) שהיה אחד הבתים של תנועת ההתיישבות שהיו פעילים ברחבי ארצות הברית בתקופה הזו. הקבוצה כללה את אידה ראו, עורכת ודין ואמנית, אינז מילולהנד, עורכת דין ופעילת לזכויות עובדים ונשים, פלויד דל, עיתונאי וסופר ודוריס סטיבנס, עורכת דין ופעילה למען זכויות נשים. איסטמן לקחה חלק במפגשים של קבוצת Heterodoxy, שהייתה קבוצת נשים שדנו בנושאים הקשורים לזכויות נשים, פוליטיקה, פילוסופיה ומיניות.
פעילות ציבורית > תאונות עבודה

איסטמן החלה לעבוד אצל פול קלוג, עובד סוציאלי ועורך כתב העת Charities and the Commons שהיה הביטאון של עובדים סוציאליים ותנועת ההתיישבות האמריקאית. קולג הזמין אותה לחקור תאונות עבודה עבור "סקר פיטסבורג" שהיה מחקר סוציולוגי חלוצי שנערך בעיר פיטסבורג בפנסילבניה (בתחילת המאה העשרים פיטסבורג הייתה עיר תעשייתית אופיינית בארצות הברית). זה היה המחקר על הראשון על מקרי מוות ופציעות במקומות עבודה. הדו"ח שכתבה: "תאונות עבודה והחוק" עורר סערה בחוגי האקדמיה והרווחה ולבסוף הוביל לחקיקה. ב-1909, צ'ארלס יוז, מושל מדינת ניו יורק, מינה את איסטמן להיות חלק מוועדה שעסקה באחריות מעבידים. היא הייתה האישה הראשונה שמונתה לוועדה וניסחה את טיוטת החוק בנושא פיצויים בגין תאונות עבודה של מדינת ניו יורק. היא המשיכה לפעול למען בטיחות ובריאות תעסוקתית, בזמן שעבדה כעורכת דין חוקרת בוועדה לקשרים תעשייתיים בתקופת נשיאותו של וודרו וילסון. המלצותיה שימשו בסיס לתוכנית לפיצויי עובדים, שהייתה הראשונה מסוגה.
פעילות ציבורית > שוויון זכויות

ב-1910 איסטמן נישאה, לחברה הוותיק, לג'יי וואלאס בנדיקט, והזוג עבר למילווקי. שם היא ניהלה את הקמפיין בזכות משאל על זכות ההצבעה לנשים בוויסקונסין. הקמפיין לא הצליח וב-1913 איסטמן חזרה לניו-יורק. הנישואין הסתיימו בגירושים בשנת 1915 וכהצהרה על עצמאותה הכלכלית והאישית, איסטמן סירבה לקבל מזונות, וטענה שלקבל כסף מבעלה לשעבר יהיה לבגוד בעצמה הן כאישה והן כפמיניסטית.
כישלון הקמפיין בוויסקונסין הוביל את איסטמן למסקנה שצריך להתמקד במאבק לזכות הבחירה לנשים ברמה הארצית ולא ברמה המדינתית. בשנת 1913 כשחזרה לחוף המזרחי, איסטמן, אליס פול, לוסי ברנס, ואחרות הקימו את הקונגרס האמריקאי למען זכות ההצבעה לנשים, שבמסגרת אחד מכינוסיו נולדה מפלגת הנשים הלאומית. באותה השנה נסעה איסטמן לבודפשט לכינוס השביעי של הברית הבין-לאומית למען זכויות הנשים לבחור ולהיבחר. היא הביאה איתה מהכנס טקטיקות לפעילות, כגון הפגנות המוניות ומשמרות מחאה. במקביל לפעילות למען זכות הבחירה, איסטמן ואמה גולדמן פעלו להרחבת השימוש באמצעי מניעה, ליגליזציה של זנות ושמירה על חופש הביטוי בימי מלחמה.
אחרי שאושר התיקון ה-19 ונשים קבלו זכות הצבעה ב-1920, איסטמן, פול, ושתי נשים נוספות כתבו את הנוסח הראשוני לתיקון לשוויון זכויות שהוצג לראשונה בשנת 1923. היא הייתה אחת מהסוציאליסטים היחידים, באותה התקופה, שתמכו בתיקון ואף הזהירה שחקיקת מגן למען נשים תוביל לאפליה נגד נשים.
פעילות ציבורית > פציפיזם

כשפרצה מלחמת העולם הראשונה, איסטמן הייתה מעורבת מספר ארגונים והתארגנויות שהתנגדו למלחמה. איסטמן, רוג'ר נאש בולדווין, ליליאן וואלד וג'יין אדמס הקימו את האיגוד האמריקני נגד המיליטריזם (American Union Against Militarism) כדי לנסות ולמנוע את המעורבות של ארצות הברית במלחמה באירופה. הארגון הפעיל לובי אצל הנשיא וילסון, יועציו ובקונגרס. בנוסף הם קראו להפסיק את מכירת הנשק שמתדלקת את המלחמה, לבטל את גיוס החובה ולסיים "אימפריאליזם" אמריקאי ברחבי העולם. איסטמן מונתה למנכ"לית האיגוד האמריקני נגד מיליטריזם, ב-1915 ובאמצע 1917 בולדווין החליף אותה בשל בעיות בריאות שסבלה מהן.
כמו כן, איסטמן הייתה אחת המייסדות של מפלגת נשים לשלום ביחד עם ג'יין אדמס, ליליאן וואלד ואחרות ושימשה כנשיאה של הסניף בניו-יורק. מטרת המפלגה הייתה לסייע בסיום המלחמה. בשנת 1921, המפלגה הפכה לארגון בין-לאומי ששינה את שמו לליגת נשים בין-לאומית לשלום וחירות. האיגוד האמריקני נגד המיליטריזם ומפלגת נשים לשלום פעלו מתוך הגישה האינטרנציונליסטית.
איסטמן, בשיתוף עם רוג'ר בולדווין ונורמן תומאס פתחו גם את לשכת החירויות האזרחית (National Civil Liberties Bureau) על מנת להגן על סרבני מצפון, או במילותיה שלה: "כדי לשמר על משהו כאן, שיהיה שווה לחזור שהמלחמה הנוראה תסתיים." הלשכה גדלה להיות האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, שבולדווין עומד בראשו ואיסטמן שימשה כעורכת הדין הראשית של הארגון.
פעילות ציבורית > עיתונות

מקס איסטמן היה העורך של הירחון שלו The Masses ("ההמונים") מאוגוסט 1912 שכלל כתבות, שירה ואומנות והיה רקדיקלי לתקופותו. מקס איסטמן נאלץ לסגור את הירחון בעקבות צנזורה ממשלתית בשנת 1917, ובמרץ 1918 האחים איסטמן ייסדו את הירחון The Liberator (המשחרר) שעסק בפוליטיקה, אמנות וספרות. הם ערכו את המגזין עד ב-1922 כשהעיתון עבר לאחריותה של המפלגה הקומוניסטית האמריקאית.
ב-1916 איסטמן נישאה לוולטר פולר, עורך בריטי ופעיל אנטי-מלחמתי. לזוג היו שני ילדים, ג'פרי ואניס. איסטמן ופולר התנגדו למלחמה עד סופה. הוא עבד כעורך האחראי של העיתון "פרימן" ("האדם החופשי") עד 1922, כשחזר לאנגליה.
אחרי המלחמה

אחרי המלחמה, איסטמן ארגנה את הקונגרס הפמיניסטי הראשון בארצות הברית בשנת 1919 בו קראה לנשים להילחם על החרות שלהן.
במהלך תקופת הפחד האדום הראשונה, בין השנים 1919–1921, איסטמן וחבריה נכללו ברשימות השחורות של התובע הכללי של ארצות הברית דאז, אלכסנדר מיטשל פאלמר ובמהלך פשיטות פאלמר הם הם נעצרו וחלקם גורשו. הם תוארו כ"אדומים " וכאיום על אמריקה" ועל כן הנאומים שלהם הוקלטו וכתבי העת נאסרו להפצה, כולל The Liberator.
ב-1922, משלא מצאה עבודה בארצות הברית מפני שנכללה ברשימה השחורה, עזבו איסטמן ופולר את ארצות הברית ללונדון. היא עבדה שם בכמה עיתונים והשתתפה בקמפיין למען זכות הבחירה לנשים. ואף על פי שעבדה והייתה פעילה פוליטית, איסטמן תיארה את חמש השנים בהן חייה בלונדון כאפלים בחייה. היא סיפרה לחברים ובני משפחה שהיא חשה נבגדת על ידי ארצה ואיבדה כל רצון להילחם.
בשנת 1927, פולר נפטר משבץ, וכעבור זמן קצר, איסטמן חזר לניו יורק כדי לחפש עבודה אך בריאותה כבר הייתה רופפת אז. עשרה חודשים לאחר שובה לארצות הברית, ב-8 ביולי 1928, קריסטל איסטמן נפטרה מדלקת כליות.
מורשת

קריסטל איסטמן נחשבת לאחת המנהיגות הנשכחות של ארצות הברית. על אף שעמדה מאוחרי חקיקה חלוצית, הקימה ארגונים פמניסיטיים וזכויות אדם, היא נעלמה מהיסטוריה במשך חמישים שנה. בשנות השבעים והשמונים עלה שמה שוב כאשר הקונגרס חזר לדון בתיקון שוויון זכויות. השילוב בין תפיסותיה הפמיניסטיות והתווית "קומוניסטית" שהודבקה לה הובילו לכך שפעילותה פורצת הדרך בתחומים רבים הושכחה במשך חמישה עשורים.
הערות שוליים

↑  Ida Harper Husted, “A Woman Minister Who Presides Over a Large Eastern Church.”
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Crystal Eastman – Vassar College Encyclopedia – Vassar College, vcencyclopedia.vassar.edu (באנגלית)
↑  "Crystal Eastman". Vassar College: Innovators. אורכב מ-המקור ב-2011-05-08. נבדק ב-18 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Crystal Eastman". National Women's History Museum. נבדק ב-18 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Robert E. Humphrey, Children of Fantasy: The First Rebels of Greenwich Village (New York: John Wiley and Sons, 1978)
↑  Max Eastman, Love and Revolution: My Journey Through an Epoch, (New York: Random House, 1964): 79–81.
1 2 3  "Crystal Eastman: Feminist, Civil Libertarian, Pacifist". ThoughtCo. נבדק ב-2017-08-23.
↑  "The Underground Greenwich Village Feminist Club of the Early 20th Century". ThoughtCo. נבדק ב-2017-08-23.
↑  Social Welfare and Visual Politics: The Story of Survey Graphic, newdeal.feri.org (ארכיון)
↑  "Labor Center: Crystal Eastman". Indiana University of Pennsylvania. אורכב מ-המקור ב-8 ביוני 2010. נבדק ב-18 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Crystal Eastman". Spartacus Educational. נבדק ב-2017-08-24.
1 2 3 4  Crystal Eastman – New World Encyclopedia, www.newworldencyclopedia.org (באנגלית)
1 2  John Fabian Witt, Crystal Eastman and the Internationalist Beginnings of American Civil Liberties, Internationalism & Civil Liberties, 2004
↑  "Women and Peace: The Legacy". Ms. Magazine. אורכב מ-המקור ב-2016-10-16. נבדק ב-18 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Woman's Peace Party". Spartacus Educational. נבדק ב-2017-08-30.
↑  G. Peter Winnington, Walter Fuller: The Man Who Had Ideas, p.307
↑  Sandra E. Adickes, To Be Young Was Very Heaven: Women in New York Before the First World War, St. Martin's Griffin, 2000, עמ' 242
↑  G. Peter Winnington, Walter Fuller: The Man Who Had Ideas.
↑  Neil A Hamilton, American Social Leaders and Activists, Facts on File, 2002, (American Biographies (Library, עמ' 126
↑  G. J. Barker-Benfield, Catherine Clinton, Portraits of American Women: From Settlement to the Present, Oxford University, 1998, עמ' 405
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007318927005171  GND: 133298515  ISNI: 0000 0000 3274 6879  LCCN: n91032403  NARA: 10570785  NTA: 131818201  SNAC: w6rp3xzd  SUDOC: 252888006  VIAF: 18409462   WorldCat (עם VIAF): 18409462 
קריסטל איסטמן התנגדה לאלימות והייתה אחת המייסדות של ליגת נשים בין-לאומית לשלום וחרות
אירפאן עלי

מוחמד אירפאן עלי (באנגלית: Irfaan Ali; נולד ב-25 באפריל 1980) הוא פוליטיקאי גיאני המשמש כנשיא העשירי והנוכחי של גיאנה מאז 2020. כיהן בעבר כשר השיכון והמים בין השנים 2009 ל-2015. הוא המוסלמי הראשון שכיהן בתפקיד, והוא ראש המדינה המוסלמי השני ביבשת אמריקה אחרי נור חסנאלי (אנ') מטרינידד וטובגו.
עלי היה חבר פרלמנט וכיהן כשר בקבינט תחת דונלד רמוטאר (אנ') עד 2015. בשנת 2020, הוא הפך למועמד לנשיאות של המפלגה הפרוגרסיבית העממית/סיוויק. הוא ניצח בבחירות הכלליות במרץ 2020. הוא הושבע לנשיא העשירי של גיאנה ב-2 באוגוסט 2020, חודשים לאחר זכייתו, בשל אתגרים משפטיים נרחבים בנוגע ליושר הבחירות וספירה מחדש של כל פתקי ההצבעה.
ביוגרפיה

עלי נולד למשפחה מוסלמית הודו-גיאנית כאחד משני בנים להוריו ביבי שרימן נשו ומוחמד עוסמאן עלי, מחנכים. הוא נולד בליאונורה, כפר באזור דמררה בחוף המערבי של גיאנה. מצד אמו יש לו מקורות בכפר באוטר פראדש של היום בהודו, סבי סביו הגיעו לגיאנה הבריטית כפועלים שנועדו להחליף העבדים בשנת 1894 על סיפון הספינה "ריין".
הוא השלים את לימודיו התיכוניים במכללת סנט סטניסלאוס בג'ורג'טאון, גיאנה.
לעלי תואר דוקטור בתכנון ערים מאוניברסיטת איי הודו המערבית. בשנת 2023 העניקה לו האוניברסיטה תואר דוקטור לשם כבוד.
הוא שימש כמנהל פרויקטים בבנק לפיתוח הקריבי במשרד האוצר, וכמתכנן בכיר במזכירות התכנון של המדינה.
קריירה פוליטית מוקדמת

עלי הפך לחבר באספה הלאומית של גיאנה ב-2006. הוא מונה לשר השיכון והמים ושר התיירות והמסחר.
בשנת 2015 המפלגה הפרוגרסיבית העממית/האזרחית נכנסה לאופוזיציה שבמהלכה כיהן כיו"ר ועדת כספי הציבור ויו"ר משותף של ועדת השירותים הכלכליים של הפרלמנט של גיאנה.
נשיאות

אירפאן עלי היה המועמד לנשיאות של המפלגה הפרוגרסיבית העממית לבחירות הכלליות והאזוריות ב-2 במרץ 2020 בגיאנה. הוא נבחר כמועמד לנשיאות של המפלגה הפרוגרסיבית העממית/סיוויק ב-19 בינואר 2019. בחירתו הגיעה בזמן לאחר שהוא הואשם ב-19 סעיפי קשירת קשר והונאה על ידי יחידת הפשע המאורגן המיוחד של גיאנה. בזמן שהתמודד לנשיאות האישומים לא הובאו לדיון בבית המשפט.
מיד לאחר בחירתו, הואשם עלי בהונאה אקדמית. נטען שכאשר היה בשנות ה-20 המוקדמות לחייו, הוא הציג מצג שווא של אחת מהכישורים שלו. עלי הואשם גם ב-19 אישומים בגין הונאת המדינה בסכום של למעלה מ-174 מיליון דולר בין השנים 2011 ל-2015. הוא לכאורה קשר קשר עם אנשים לא ידועים על מנת למכור 19 חלקות של אדמות באזורים שונים במדינה.
המשפט בעניינו נדחה מספר פעמים. הקרקעות שמכר תמורת 39.8 מיליון דולר, מוערכות בשווי של 212.4 מיליון דולר, זאת על פי יחידת הפשע המאורגן המיוחדת. ב-14 באוגוסט 2020 בוטלו האישומים.
נשיאות > קמפיין

במסע הבחירות שלו לנשיאות ב-2020, עלי התמודד על העניין הכלכלי תוך שימת דגש על ירידה בצמיחה וגידול באבטלה תחת ממשל גריינג'ר. עלי התחייב ליצור 50,000 מקומות עבודה חדשים במשך חמש שנים. הוא הדגיש את הצורך בשקיפות ועמידה בסטנדרטים המוכרים בעולם עבור מגזר הנפט המתהווה של גיאנה, שצפוי לשנות את התפתחותה של גיאנה. עלי התחייב להקים קרן עושר ריבונית "מוגנת מפני התערבות פוליטית".
מדיניות חוץ > ארצות הברית

בספטמבר 2020, בהצהרה משותפת עם מזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו, עלי אמר ששתי המדינות יתחילו בסיורים ימיים משותפים שמטרתם איסור סמים ליד הגבול השנוי במחלוקת של גיאנה עם ונצואלה. ההסכם הגיע כשחברת הנפט האמריקאית אקסון מוביל הגדילה את תפוקת הגולמי מגוש הנפט האדיר של גיאנה, שחלק גדול ממנו נמצא במים שנתבעו על ידי ונצואלה.
ראו גם

אסלאם בגיאנה
הערות שוליים

↑  "President's Biography". Office of the President of Guyana. נבדק ב-24 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  CaribbeanMuslims.Com (3 באוגוסט 2020). "President Irfaan Ali Sworn in as Guyana's new leader". Caribbean Muslims (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-27 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  TrakkerNews (4 באוגוסט 2012). "UWI honours former President Noor Hassanali". TrakkerNews- News all Day, Everyday. (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-27 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "As Guyana Gets First Practicing Muslim President, OAS Urges Weakness In Country's Electoral System To Be Addressed". Americas News Network. 2 באוגוסט 2020. נבדק ב-6 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Irfaan Ali sworn in as President". Stabroek News (באנגלית אמריקאית). 2 באוגוסט 2020. נבדק ב-4 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Biography of His Excellency Dr Mohamed Irfaan Ali – President of the Co-operative Republic of Guyana and Commander-in-Chief of the Armed Forces – Office of the President".
↑  Stabroek News, Irfaan Ali awarded Doctorate of Philosophy in Urban and Regional Planning, Stabroek News, ‏2019-10-24 (באנגלית)
↑  "President accorded honorary doctorate from Indian university". 13 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Biography of the President – Office of the President".
↑  "Global Business Forum LATAM | H.E. Dr. Mohamed Irfaan Ali". staging.globalbusinessforum.com (באנגלית). נבדק ב-27 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Biography of His Excellency Dr Mohamed Irfaan Ali – President of the Co-operative Republic of Guyana and Commander-in-Chief of the Armed Forces – Office of the President" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-27 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Irfaan Ali proposes plan to improve Guyanese lives | INews Guyana". iNews Guyana. 24 ביוני 2019. נבדק ב-26 ביוני 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Irfaan Ali on 19 fraud charges over Pradoville Two". Stabroek News (באנגלית אמריקאית). 29 בנובמבר 2018. נבדק ב-15 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Irfaan Ali accused of academic fraud". Kaieteur News (באנגלית אמריקאית). 13 בינואר 2019. נבדק ב-30 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  KNews, Irfaan Ali 19 charges trial further postponed, Kaieteur News, ‏2019-10-26 (באנגלית)
↑  "'Trumped up' charges dismissed against President Ali". iNews Guyana. 14 באוגוסט 2020. נבדק ב-23 באוגוסט 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "PPPC Manifesto 2020 elections" (PDF).
↑  "PPPC Manifesto Elections 2020" (PDF).
↑  עדי טננבאום, ‏ונצואלה רוצה להשתלט על רוב מדינת גיאנה. מה עומד מאחורי זה?, באתר גלובס, 4 בדצמבר 2023
עלי עם מזכיר המדינה האמריקני מייק פומפאו, ספטמבר 2020
צרופה

| --- | --- |
מזכירות המושב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: חיפה
מועצה אזורית: חוף הכרמל
גובה ממוצע: ‎21 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
מוצא המייסדים: אלג'יריה, תוניס
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,244 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 1,150 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הכרמל מוגדלת) צרופה(למפת הכרמל רגילה) צרופה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צרופה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צרופה32°38′55″N 34°56′54″E﻿ / ﻿32.64854795735°N 34.9483221827055°E﻿ / 32.64854795735; 34.9483221827055  heמפת היישובים של מועצה אזורית חוף הכרמל באדום - צרופה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

צְרוּפָה הוא מושב עובדים באזור מישור החוף הצפוני, השייך למועצה האזורית חוף הכרמל.
היסטוריה

היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מאלג'יריה ומתוניסיה שהתיישבו בתחילה בעין הוד, ואחר כך ירדו לצרופה. תקנות האגודה אושרו בפברואר 1951. שם היישוב נלקח מספר תהילים: ”הָאֵל, תָּמִים דַּרְכּוֹ: אִמְרַת-יְהוָה צְרוּפָה; מָגֵן הוּא, לְכֹל הַחֹסִים בּוֹ”. היישוב שוכן על אדמותיו החקלאיות של הכפר הערבי הנטוש שהיה על רכס הכורכר ממערב – א-סרפנד. סמל המושב עוצב על ידי הקריקטוריסט והמאייר דוש.
היסטוריה > שנות ה-50 ועד שנות ה-70

בשלושת העשורים הראשונים לקיומו, התפרנסו החברים בעיקר ממשק החלב, לולי עופות, גידול פרחים וירקות. בשנות ה-50 סבל המושב מקשיים כלכליים שאילצו תושבים רבים לעבוד מחוץ למושב ואף לעוזבו. באוקטובר 1956 חובר המושב לרשת החשמל הארצית. בשנת 1957 הצטרפו למושב משפחות נוספות, חלקן יוצאי פרס שגרו באזור כפר סבא וחלקן הגיעו ישירות ממרוקו. בראשית שנות ה-60 הצטרפו 12 משפחות מהמושב השכן גבע כרמל וזאת כתוצאה ממחסור בשטחי חקלאות עבורן.
ועד המושב התלונן בפני תנועת המושבים על מיעוט מכסות הייצור המוקצבות לתושבים. חקלאי המושב נטשו בהדרגה את גידולי הפרחים ומשק החי ולמעשה בשנת 1977 לא נשארו רפתות פעילות ונותרו ארבעה מגדלי עופות בלבד. המושב החל להתבסס על גידולי ירקות.
היסטוריה > שנות ה-80 וה-90

בשנות ה-80, לאחר התמוטטות ארגוני הקניות, והסתבכותם הכלכלית של מרבית המושבים, קיבל מושב צרופה כספים כיוון שלא היה בחובות, אולם בוצעו עיקולים בגין הערבויות ההדדיות של האגודה השיתופית מול ארגוני הקניות ומושבים אחרים. הסדר חובות המושבים והמשבר הכלכלי במושבים גרמו לחיסול השיווק המאורגן של התוצרת החקלאית וכל חבר החל לפעול באופן עצמאי לביסוס משקו החקלאי.
במהלך שנות ה-90 בוטלו העיקולים במסגרת פעולות המשקם, שמונה מטעם הממשלה, לטפל בחובות המושבים ("חוק גל"), והמושב יצא לדרך חדשה, וכמו במרבית המושבים בארץ, קיבל אישור להקצות מגרשים לבנייה במסגרת תוכניות הרחבה.
ביוני 1994, אישרה הוועדה המחוזית את תוכנית הרחבת מושב צרופה שעיקרה תוספת 72 מגרשים למגורים. בשנת 1996, אושר למושב להוסיף 6 מגרשים למגורים אל מול ביטול 5 נחלות. הבתים החדשים לא נבנו מחוץ למושב אלא בקבוצות קטנות בתוכו, ובין בתי הוותיקים. כך נשמר האופי הקהילתי שאינו מפריד בין הקבוצות השונות של האוכלוסייה המקומית.
ביולי 1997, פסק המשקם כי מושב צרופה (71 חברי האגודה) פטורים מכל ערבויותיהם בגין חובות האגודה לנושיה.
בשנת 1999, בעקבות הבצורת, החלו לקצץ במכסות המים בהתאם לגידולים החקלאיים. בשנת 2001, הורתה נציבות המים באמצעות חברת מקורות לסגור את אספקת המים בחלקות גידולים מסוימות. כתוצאה מכך נעקרו ביישובי חוף הכרמל 1,000 דונם מטעי בננות וחלקות גדולות של ירקות התייבשו. משבר זה הוביל להקמת מאגר מים גדול לאגירת מי שיטפונות וגשמים ולהקמת אגודת המים חוף הכרמל.
היסטוריה > במאה ה-21

נכון לשנת 2020 מתגוררות במושב כ-300 משפחות המונות כ-1,100 נפש. בין המשפחות רב מספרם של בני דור שלישי ורביעי לחברים ותיקים ותושבים בעלי מקצועות חופשיים שהיתוספו בהרחבה. חקלאות המושב מבוססת על מטעי בננות וגידולי ירקות: פלפלים, מלפפונים, חצילים ועגבניות.
ספורט – לאורך השנים הייתה למושב קבוצת כדורגל שהתמודדה בליגה האזורית. בקבוצה שחקנים ששיחקו בליגות השונות וחלקם אף כדורגל מקצועי. כדורגלנים ידועים ממושב צרופה: ישעיהו שווגר, איתן אהרוני וברק בכר.
גאוגרפיה

המושב שוכן ברצועת מישור חוף צרה (כ-3 ק"מ) בין הכרמל לחוף הים, ובגובה 15–20 מטר מעל פני הים בשיפוע ממזרח למערב בהתאמה. חלק מהמושב ממוקם באגן היקוות נחל מהר"ל וכתוצאה מכך הוצף המושב ארבע פעמים בין השנים 1992–2001, ובכל פעם נגרמו לתושבים ולחברים נזקים עצומים לרכוש ולחקלאות. לאחר ההצפה בשנת 1998, השלישית במספר, החליטה ממשלת ישראל על הקמת מעבירי מים מתחת לכביש 4 שיתאימו לספיקות המים הצפויות וזאת במטרה למנוע הצפות נוספות. מחלוקות בין הגורמים המעורבים האריכו את ביצוע העבודות למשך למעלה משלוש שנים עד ההצפה שאירעה בשנת 2001.
ארכאולוגיה

בחלקו המערבי של המושב נמצאו שרידי יישוב עתיק (משני צידי כביש 2), בית מרחץ, בארות, בורות מים, מערות קבורה, קברים חצובים, שברי פסיפס מן התקופה הרומית-ביזנטית (אתר מוכרז, אל-צרפנד 1592/0).
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ערגה הלר, דבר המערכת, קיץ תש"ף, 13 יוני 1951
↑  ספר תהילים, פרק י"ח, פסוק ל"א
↑  מפה ומשם, דבר מערכת חורף תשע"ט, 10 אוקטובר 1956
↑  סופר דבר בשומרון, מתישבי מושב צרופה קובלים על מצבם הכלכלי הקשה, דבר, 18 מרץ 1965
↑  הרחבת מושב צרופה. - תוכנית חכ/ 11/ ג, באתר www.tabainfo.co.il
↑  תוספת מגרשים במושב צרופה. - תוכנית חכ/ 11/ ד, באתר www.tabainfo.co.il
↑  עו"ד ע. סולומונוב, פסק משקם, 1997-07-15
↑  גלעד נתן, הקצאת מכסות מים ומכסות ייצור לתוצרת חקלאית, הכנסת, מרכז המחקר והמידע, יוני 2009
↑  אלדר איל, רק רוצים להישאר חקלאים, קו למושב, גיליון מס' 390, 8.11.2004
↑  צרופה, באתר www.cbs.gov.il
↑  נזקי הצפה, באתר bos-law.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590410605171 
צרופה מיער עופר
צרופה מהאוויר
אזור המחצבות ומערות הקבורה העתיקות בין צרופה לכביש מספר 2
רות קאדירי

| --- | --- |
קאדירי בסרט "מחלקה ראשונה" משנת 2016
קאדירי בסרט "מחלקה ראשונה" משנת 2016
 לידה:  24 במרץ 1988 (בת 36) מדינת אדו, ניגריה 
 מדינה:  ניגריה 
 מקום לימודים:  המכללה הטכנולוגית יאבה  אוניברסיטת לאגוס 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרסי הבידור City People (2018) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רות קאדירי (באנגלית: Ruth Kadiri; נולדה ב-24 במרץ 1988) היא שחקנית, תסריטאית ומפיקת קולנוע ניגרית.
תחילת דרכה

רות קאדירי נולדה ב-24 במרץ 1988 בעיר בנין, בניגריה. היא בעלת תואר ראשון בתקשורת המונים מאוניברסיטת לאגוס ותואר במנהל עסקים מהמכללה הטכנולוגית יאבה.
קריירה

רות קאדירי פרצה לתודעה בתעשיית הקולנוע הניגרית נוליווד בסרט Boys Cot ומאז כבר יצרה וצברה כחמישים סרטים ברפטואר הקולנועי שלה. בתור תסריטאית היא כתבה מספר סרטים, שחלקם נוגעים בסוגיות חברתיות חשובות. רות המשיכה לייצר ולהפיק סרטים כמו "נושאים שעולים", "מעבר לקצה"(אנ'), "מישהו שיקר"(אנ').
פרסים ומועמדויות

| שנה | אירוע | קטגוריה | התוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | פרסי תעשיית הבידור הניגרי | שחקנית השנה | זכייה |
| 2015 | פרס הזהב של האקדמיה | השחקנית הכי טובה על פי בחירת הצופים |  |
| 2015 | הסרט הטוב ביותר בנוליווד | הנשיקה הכי טובה בסרט |  |
הערות שוליים

↑  Ruth Kadiri, Naij
↑  Nollywood Star Birthday: Ruth Kadiri, IrokoTV
↑  "Ruth Kadiri and Majid Michel's Matters Arising". Nigerian Voice.
↑  Bodunrin, Sola (2015-11-30). "Check Out How Ruth Kadiri Destroyed Her Perfect Relationship Over The Edge". Naija.ng - Nigeria news.
↑  Pulse. ""Somebody Lied": Ruth Kadiri, Alex Ekubo, others in new movie". pulse.ng. אורכב מ-המקור ב-2016-08-10. נבדק ב-2018-10-09.
↑  "Ruth Kadiri wins Actress of the Year at NEA AWARDS 2015 - Nigeria Movie Network". www.nigeriamovienetwork.com. אורכב מ-המקור ב-2018-07-27. נבדק ב-2018-10-09.
↑  "Ruth Kadiri others, nominated for GIAMA Awards 2015 - Entertainment News | Viasat1.com.gh". www.viasat1.com.gh. אורכב מ-המקור ב-2016-08-07. נבדק ב-2018-10-09.
↑  "The 2015 "Best Of Nollywood Awards" Nominees - TV/Movies - Nigeria". www.nairaland.com.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רות קאדירי".