תועלתנות (ספר)
סקירה > פרק 2: התועלתיות מהי?

בפרק השני, מיל מנסח עיקרון אתי יחיד, "עקרון התועלת" (או "עקרון האושר הגדול ביותר"), שממנו נגזרים כל העקרונות האתיים התועלתניים.
התורה המקבלת כיסוד המוסר את התועלת, או את עקרון האושר היותר גדול, אומרת שהמעשים הם ישרים [נכונים] במדה שהם נוטים להגדיל את האושר, ובלתי־ישרים [שגויים] במדה שהם נוטים ליצור את היפוכו של האושר. האושר פירושו הנאה והעדר הכאב; אי־האושר פירושו כאב ומניעת ההנאה.
המקור באנגלית
The creed which accepts as the foundation of morals, Utility, or the Greatest Happiness Principle, holds that actions are right in proportion as they tend to promote happiness, wrong as they tend to produce the reverse of happiness. By happiness is intended pleasure, and the absence of pain; by unhappiness, pain, and the privation of pleasure.
מיל מוסיף וטוען כי עקרון האושר הולם את ההתכלית העליונה של המוסר התועלתני והיא החופש, של בני האדם ואף של כל האורגניזם בעלי החושים.
בהתאם לעקרון האושר הגדול ביותר, כפי שנתבאר למעלה, התכלית האחרונה שביחס אליה ולשמה כל שאר הדברים הם רצויים (בין שאנו חושבים על הטוב שלנו, בין על הטוב של אנשים אחרים), היא החיים החפשיים, עד כמה שאפשר, מכאב, והעשירים, עד כמה שאפשר, בהנאות, הן מבחינת הכמות והן מבחינת האיכות; [...] אפשר להגדיר אמת־מדה זו ככלל החוקים והמצוות הקובעים את מעשיהם של בני־האדם, חוקים ומצוות שאם נשמור עליהם, נוכל להבטיח לכל בני־האדם, בהיקף היותר גדול שאפשר, חיים כאלה שתארנו למעלה, ולא רק לבני־האדם, אלא, עד כמה שמרשה זאת טבע הדברים, לכל היצורים בעלי־ההרגשה.
מיל מקדיש את עיקר הפרק למספר ביקורות נפוצות על תועלתנות, אותן הוא מפריך בזו אחר זו. בין האשמות עימן מיל מתמודד:
התועלתנות מנוגדת להנאה.
התועלתנות מעמידה הכל רק על ההנאה ולכן היא דוקטרינה הראויה רק ל"חזירים" (האשמה בנהנתנות).
התועלתנות טועה בהתייחסותה לאושר כתכלית העליונה של האדם.
התועלתנות היא אנוכיות ולא עולה בקנה אחד עם זולתנות.
התועלתנות מציבה אמת מידה גבוהה מדי עבור האדם לדאוג לענייני החברה הכלליים (מתוך "חובה").
התועלתנות גורמת לאנשים להיות קרים ולא סימפטתיים.
התועלתנות היא מוסר חסר אלוהים ומנותק מהמסורת.
התועלתנות מתחשבת רק בצרכי השעה ובתכליות זמניות (אופורטוניזם).
התועלתנות אינה מכירה במשך הזמן הדרוש בשיפוט מוסרי לחישוב ההשלכות העתידיות ולשקלול האושר הכללי.
התועלתנות מסייעת לחפות על מעשים רעים.
בתגובה להאשמה שתועלתנות היא דוקטרינה המתאימה רק לחזירים, מיל מבחין בין אושר לבין סיפוק האושר, וכן נוטש את השקפתו הצרה של בנת'ם לפיה ההנאות נבדלות רק בכמות, לא באיכות. הוא מציין שרוב האנשים שחוו תענוגות פיזיים ואינטלקטואליים נוטים להעדיף את האינטלקטואליים. לטענת מיל, מעטים הם האנשים שיבחרו להחליף מקומות עם חיה, עם שוטה או עם בור עבור כל כמות של הנאה פיזית שהם עשויים לרכוש בדרך זו. זאת מכיוון שהראיה היחידה שאפשר להפיק כדי לקבוע שמשהו רצוי, היא שאנשים באמת רוצים בו. לראיה ניתן לראות שבחברה ההנאות האינטלקטואליות (למשל, ההנאות של ידידות, אמנות, קריאה ושיחה) נחשבות ל"גבוהות יותר" מהנאות "נמוכות" של תענוגות הגוף. ובנוסף נטען כי שאיפה רציונלית לאושר ארוך טווח, מחייבת פיתוח של היכולות הגבוהות של האדם.
מוטב להיות בן־אדם בלתי־מרוצה מחזיר מרוצה; מוטב להיות סוקרטס בלתי־מרוצה מכסיל מרוצה. ואם הכסיל או החזיר דעתם אחרת, אין זה אלא מפני שיודעים הם רק את הצד המיוחד להם. בעל הדין יודע את שני הצדדים.
המקור באנגלית
It is better to be a human being dissatisfied than a pig satisfied; better to be Socrates dissatisfied than a fool satisfied. And if the fool, or the pig, are a different opinion, it is because they only know their own side of the question. The other party to the comparison knows both sides.