stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד אדלשטט
יצירתו

אדלשטט פעל כיוצר בארצות הברית ארבע שנים בלבד. למרות התקופה הקצרה הזו השאיר רושם עז בספרות יידיש, ובמיוחד בחוגים הרדיקליים הן בארצות הברית והן ברוסיה.
יצירתו של אדלשטט משתייכת לרומנטיקה המהפכנית. הוא לא התייפה והתחנחן ביצירותיו, לא כתב במשקלים מסובכים. ביצירותיו יש חספוס אבל אהבה גדולה לאדם העובד ולטבע. הוא ראה בשכלול סגנוני של שירתו מותרות. הוא ענה לאחד מידידיו שהצביע על פגמים צורניים בשירתו: איך אתה לא מתבייש להעיר את תשומת לבי על החרוז כאשר הפועלים מתים בהמוניהם משחפת בבתי החרושת המחניקים. האם אתה סבור שאני יכול לשבת בשוויון נפש ולגלף דמויות באולר. אני לא כותב למשכילים, אני לא מבקש השתתפות בצער ממוצצי הדם. אני כותב לפועלים ובנשקם אני מכה - בגרזן.
הייתה לו השפעה עצומה על ציבור הקוראים היהודי בשני צדי האוקיינוס. השפעה זו נבעה לא רק מאיכות שיריו כי אם גם מאישיותו וממותו הטראגי. לא ניתן היה להפריד בין אדלשטט ויצירתו.
אדלשטט לא נחשב כמשורר בעל יכולות ספרותיות גבוהות. היידיש שלו אינה מן הטובות ויש לו נטייה לכתוב הרבה במקום בו נחוצה כתיבה מעטה. ההשפעה הגדולה שלו וההערצה לה זכה הן בשל האמת הפנימית המתבטאת בשיריו. הוא לא מתייפייף אלא כותב את מה שהוא חושב וחש. המשורר יעקב גלטשטיין כתב עליו: על אדלשטט אפשר לומר, אם רוצים, הוא אגדה וטוב לארוג אגדה של התקופה עם דמותו. האגדה אדלשטט הייתה כבר בימיו נחמה לאלפים ששרו את שיריו.
אחד משיריו הראשונים ביידיש היה השיר אין קאַמף (במאבק) שהתקבל על ידי העם והיה נפוץ מאוד. מוריס רוזנפלד מאוד התפעל ממנו והכריז עליו כשיר מופת פרולטארי. אחד השירים שעוררו רושם עז ביותר גם בקרב הציבור וגם בקרב המשוררים ביידיש היה שירו הצוואה. ה. לייוויק כתב עליו: "עד היום לא אוכל לשכוח שעשתה עלי - בשנות ישיבתי בבית הסוהר, בימי המהפכה הראשונה ברוסיה הצארית, זמרת שיר -הצוואה לאדלששטט ... מתחת לתקרותיהם של פרוזדורי בית-הסוהר הארוכים הייתה נישאת תרועת שירו של אדלשטט כמשק כנפי משי דקות, מסורג אל סורג. מתא אל תא. הייתה חודרת בעד כל סדק, מתנפנפת מעליך, כמעט משיקה על פניך ...".
האידיאל שלו היה עולם ללא שליטים ובלי דמעות. עולם בו לא תהיה הפרדה בין שלך ושלי. עולם בו אהבה לא נקנית ונמכרת בכסף. מקום בו כנסיות ובתי כנסת יהפכו לאסמים לבקר. עולם בו כתרים וכדורי רובה יישארו רק במוזאונים. עולם בו האמנות, המדע והתעשייה יפילו את האמונות הטפלות ואת הבורות. עולם בו יחשיבו כל נשמת אדם כקדושה והחרות תהיה לכולם
למרות שנושאי שירתו היו בעיקר סבלו של מעמד הפועלים ומלחמה כנגד העושק, הרי מדי פעם בפעם כתב גם שירים ליריים, חלקם ברוסית ובסוף חייו גם ביידיש. אחד השירים הליריים היפים שלו הוא דער פֿאַרװוּנדערטער אָדלער (הנשר הפצוע) שתחילתו היא:
| יידיש | עברית |
| --- | --- |
צװישן בערג פֿאָרשנײטע,  אױף אַ פֿעלזשטײן,  זיצט אַ יונגער אָדלער  עלנט, קראַנק, אַלײן: בין הרים משלגים  בודד עלי צוק  יושב נשר צעיר   מסכן, חולה, גלמוד
אדלשטט גם תרגם ליידיש שירה רוסית ממנה הושפע, כמו שירים של נקראסוב, ניקיטין ואחרים.
בנוסף לשירה כתב גם פרוזה: סיפורים ומאמרים.
ספריו

שריפטען. לונדון: ב’ רודערמאן, 1899.
עדעלשטאטס שריפטען : א זאממלונג פון אללע זיינע פאעטישע שריפטען אין פראזא. ניו יורק: היברו פאבלישינג קאמפאני, [תרס"-].
געלד און לעבען : און אנדערע ערצעהלונגען. ורשה: פראגרעס, 1906.
דער זעלבסט מערדער : און אנדערע ערצעהלונגען. ורשה: פראגרעס, 1906.
פאלקס-געדיכטע. ניו יארק: היברו פאבלישינג קאמפאני, תרס"ז
שריפטען: מיט א פאררעדא איבער דאס לעבען און שאפען פון דעם דיכטער פון מ. קאטץ. לונדון: ארבייטער פריינד, 1909.
עדעלשטאט’ס פאלקס-געשיכטע : נייע פאלשטענדיגע אויסגאבע פון אללע זיינע ליעדער. ניו יורק: היברו פאבלישינג קאמפאני, תר"ע לערך.
דער קאר-קאנדוקטאר. ניו יורק: היברו פאבלישינג קא., תר"פ.
לידער פון דוד עדלשטאט : צו זיין 50-טן יאר-צייט. בואנוס איירס: פרייהייטליכע סאציאליסטישע געזעלשאפט דוד עדלשטאט, 1943.
מאות משיריו ושירי הזמר שלו שמורים בספרייה הלאומית בירושלים.
לקריאה נוספת

ישראל רובין-רבקאי, על שירתו של דוד אדלשטט, בספרו "ביכורי השירה המהפכנית היהודית", מרחביה 1946.
קלמן מרמר. דוד עדעלשטאדט. New York : איקוף פארלאג, 1950.
מנשה גפן. דויד אדלשטאט, משורר הפרוליטאריון היהודי: מאה שנה להולדתו. תדפיס מתוך 'אסופות': ארכיון העבודה, 1966.
לעקסיקאָן פֿון דער נײַער ײִדישער ליטעראַטור, באַנד 7.
Sol Liptzin. A history of Yiddish literature. Middle Village, NY, 1972.
הערות שוליים

↑  סופות בנגב
1 2 3 4  דוד עדעלשטאדט. לעקסיקאן, באנד 7
1 2  דוד עדעלשטאדט
↑  מ. קאטץ, דוד עדעלשטאדט שריפטען, א פאררעדע איבער דאס לעבען און שאפען פון דעם דיכטער
1 2 3  דוד אדלשטט משורר הפרולטאריון היהודי
↑  Liptzin, p. 95
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260741805171  PLWABN: 9810626813705606  BnF: cb162656729 (data)  GND: 119010062  ISNI: 0000 0001 1439 5670  LCCN: n87890514  MusicBrainz: ce47e1d2-1e14-4c36-b822-2a2862e6537f  NTA: 110692993  SELIBR: 50597  SUDOC: 269168028  VIAF: 22941992   WorldCat (עם VIAF): 22941992
מסר תת-ספי

מסר תת-סִפּי (באנגלית: Subliminal message) הוא אות או מסר שנועד לחדור אל תודעתו של אדם, מבלי שאותו אדם יהיה מודע לחדירת המסר. מקרים טיפוסיים של מסר תת-ספי הם כאלו בהם האות או המסר - למשל, בדמות צליל או תמונה - מוצגים לזמן קצר, כך שקולט המסר אינו מודע לכך שהם נראים או נשמעים, אך אלו עדיין חודרים אל מוחו. השפעתו של מסר תת-ספי עשויה להיות חזקה במיוחד, שכן הנחשף לו אינו יכול להגיב, להתמודד או להתנגד באופן מודע למסר המועבר.
טענה שגורה ונפוצה היא שמסרים תת-סיפיים משמשים באורח שגרה בפרסום ולמטרות תעמולה, לדוגמה בתשדירי בחירות של מפלגות. תאוריות קונספירציה רבות גורסות כי מסרים תת-ספיים שהועברו בניסויים הצליחו לחולל השפעה ולהביא את הנחשפים למסרים לפעולות בהתאם לגירויים הקצרים אליהם נחשפו. עד היום, עם זאת, לא נמצאו עדויות לכך שמסר תת-ספי אכן יכול להשפיע על בחירות ספציפיות של הנחשפים להם. עם זאת, נמצאה תמיכה מחקרית מסוימת להשפעות מוכללות וקצרות טווח עם חשיפה למסרים תת-ספיים. הדוגמה הבולטת ביותר היא של חשיפה של משתתפים בניסוי לסמלים לאומיים. בניסוי שערכו חסין ואחרים בישראל התגלה כי חשיפה לדגל ישראל גרמה לדעותיהם של הנבדקים להפוך מתונות יותר בהשוואה לדעותיהם הקודמות. מחקר שערכו קרטר, חסין ופרגוסון בארצות הברית העלה כי נבדקים אמריקנים נטו להזדהות גדולה יותר עם המערכת ועם ערכים אמריקניים אחרי חשיפה תת-ספית לסמלים אמריקניים מובהקים. מגמות דומות של נטייה למרכז בעקבות חשיפה למסרים תת-ספיים נתקבלה גם במחקרים שעסקו בתחומים אחרים, כמו הערכה אישית או יחס לאנשים אחרים.
מחקרים > שימוש במסרים תת-הכרתיים לשם פרסום

המקרה הידוע ביותר הממחיש את הטענה של שימוש במסרים תת-הכרתיים לשם פרסום, וזה המקושר ביותר לתאוריות הקונספירציה, היה במחקרו של ג'יימס מקדונלד ויקארי. במחקר אשר נערך בקולנוע בניו ג'רזי, הוקרנו במהלך הסרט מסרים תת-ספים אשר הופיעו כל חמש שניות בקטעים באורך 1/3000 שנייה (הרבה פחות ממה שאדם יכול לקלוט באופן מודע) המעבירים שהוצגו הם: "שתו קוקה-קולה" ו"אכלו פופקורן". לטענת החוקר, ממצאי מחקר הראו כי עקב המסרים הללו הייתה עלייה משמעותית במכירת הקוקה-קולה והפופקורן באותו אולם קולנוע. אך ניסויו של ויקארי היה הונאה: ויקארי הודה מאוחר יותר שבדה את תוצאות הניסוי מלבו. בדיקות חוזרות לא העלו שום השפעה של המסרים אצל צופי קולנוע. למרות הוכחה זו, החשש ממסר תת-ספי והתפשטות גרסאות אגדה אורבנית על ניסויו של ויקארי הובילו את ארצות הברית בשנת 1974 לאסור פרסום תת-ספי.
מחקרים > השפעה של חשיפה לפרצופים שמחים/כועסים

בשנים האחרונות גובר העניין המחקרי בתחום השפעתם של מסרים תת-הכרתיים. מחקרים מצביעים על כך שחשיפה למסרים תת-הכרתיים מעוררת תגובות רגשיות בסיסיות עם השלכות שיפוטיות ופיזיולוגיות.
בשנת 2005 פורסם מחקר שבו נערכו שני ניסויים אשר בדקו האם חשיפה לפרצופים שמחים או כועסים, משנה את התוצאה של הגירוי המטרים, ולבסוף נבדק האם ייתכן מצב שבו עוררות רגשית תשפיע על ההתנהגות מבלי שתעשה באופן מודע. הניסוי הראשון כלל 39 סטודנטים (M=22). ממצאי המחקר הראו כי הבעות פנים משנות את כמות הצריכה והשפעתן תלויה ברלוונטיות מצב המוטיבציה. כמות המזיגה והשתייה של המשתתפים הצמאים לאחר שנחשפו לפרצופים שמחים הייתה גדולה יותר בהשוואה לכמות המזיגה והשתייה לאחר שנחשפו לפרצופים כועסים. למרות שינויים אלה בהתנהגות, משתתפים צמאים לא דיווחו על שינוי במצב הסובייקטיבי, גם כאשר מצב רוחם הוערך מיד לאחר חשיפתם לפרצופים.
הניסוי השני כלל 29 סטודנטים (M=20). מטרת המחקר הייתה להעריך מחדש את ההשפעה של חשיפה לפרצופים בעלי הבעות פנים כועסות או שמחות על דירוג משקאות. בניגוד לניסוי הראשון, במשימת המשקאות, המשתתפים לא מזגו את המשקה בעצמם אלא במקום זאת קבלו כמות קטנה וקבועה של המשקה שמספיקה ללגימה אחת. משום שהמשתתפים לא היו צריכים למזוג לעצמם את המשקה, הם לגמו מן המשקה מיד לאחר ההכנה. החידוש הנוסף במחקר הוא דירוג החוויה הרגשית של הנבדקים לאחר שתיית המשקה באמצעות דירוג 20 תכונות בסקאלה של 1 עד 5.
שני הניסויים מצביעים על כך שחשיפה לפרצופים שמחים או כועסים משפיעה על כמות הצריכה וערכו של המוצר בעיני הנבדקים מבלי להשפיע על הרגשות שלהם באופן מודע. בניסוי הראשון נראה כי חשיפה לפרצופים השפיעה על כמות מזיגת ושתיית המשקה אצל המשתתפים הצמאים. בשני הניסויים ניתן לראות כי החשיפה לפרצופים לא הובילה לשינוי דירוגם של המשתתפים הצמאים את הפרמטרים; מצב רוח, עוררות או עשרים ממדים אחרים של חוויה רגשית, גם כאשר מצב הרוח נמדד מיד לאחר חשיפתם לפרצופים.
ראו גם

אפקט החשיפה הבלעדי
הערות שוליים

↑  Ran R. Hassin, Melissa J. Ferguson, Daniella Shidlovski and Tamar Gross, Subliminal exposure to national flags affects political thought and behavior, PNAS. בניסוי הייתה, ככל הנראה, בעיה מתודית, שכן יותר מ-20 אחוז מהנבדקים היו מודעים במידה כזו או אחרת למסר התת-ספי, שהיה אמור להיות סמוי.
↑  http://cornellpsych.org/people/travis/materials/Carter-Hassin-Ferguson-Implicit%20Nationalism%20as%20System%20Justification.pdf Implicit American Nationalism as Implicit System Justification
↑  Thomas Mussweiler, Katja Rüter and Kai Epstude, The man who wasn't there: Subliminal social comparison standards influence self-evaluation וגם Ap Dijksterhuis, Pamela K. Smith, Affective habituation: Subliminal exposure to extreme stimuli decreases their extremity
↑  Anthony R. Pratkanis, The Cargo-Cult Science of Subliminal Persuasion
↑  Winkielman P., Berridge K. C., & Wilbarger J. L. (2005) Unconscious affective reactions to masked happy versus angry faces influence consumption behavior and judgments of value. Personality and Social Psychology Bulletin 31, 121–135.
פול ורגארה

| --- | --- |

הכומר פול ורגארה  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  10 באפריל 1883 מרסיי
 פטירה:  17 באפריל 1965 (בגיל 82) פריז
 מדינה:  צרפת
 ידוע בשל:  הצלת יהודים במלחמת העולם השנייה בצרפת
 השכלה:  הפקולטה לתאולוגיה פרוטסטנטית של פריז
 תקופת הפעילות:  מ-1909
 מקצוע:  כומר
 תפקיד:  כומר (1922–1954) 
 השקפה דתית:  נוצרי פרוטסטנטי
 בת זוג:  מרסל ורגארה (שם לידה: רוברטי)
 מספר צאצאים:  7
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (30 באוגוסט 1988)  מדליית הרזיסטנס (11 במרץ 1947) 
 
פול ורגארה (בצרפתית: Paul Vergara;‏ 10 באפריל 1883 – 17 באפריל 1965) היה כומר פרוטסטנטי צרפתי (אנ'). הוענק לו תואר חסיד אומות העולם, יחד עם אשתו מרסל ורגארה, על פעולתם להצלת יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא כיהן בכנסייה הרפורמית של אורטוריית הלובר בפריז (אנ') מ-1922 עד 1954.
קורות חייו

ז'ילבר פול ורגארה נולד למשפחה פרוטסטנטית פרנקו-שווייצרית. הוא בנם השני של פייר פול ורגארה וליזט, לבית שופר, שלהם שישה ילדים. לאחר גירושיהם של הוריו הוא גדל בשווייץ.
הוא למד בפקולטה לתיאולוגיה פרוטסטנטית בפריז (אנ') ובאוניברסיטת סנט אנדרוז, סקוטלנד. הוא נהג להיפגש בקביעות עם ז'אק מריטן (אנ') ושארל פגי. עבודת הגמר שלו היא על "התאולוגיה החדשה" של הכומר ר.ג'.קמפבל (אנ'). בשנת 1909, הוא התקדש לכומר בכנסייה הרפורמית של צרפת (אנ'). הוא שירת בפוזוז' (אנ'), בואנדה, מ-1909 עד 1919.
ב-22 בפברואר 1910 בפריז, הוא התחתן עם מרסל אמלי ג'ורג'ינה לואי רוברטי, ילידת ליון ב-27 באוגוסט 1885 ובתם של ז'ול-אמיל רוברטי, כומר באורטוריית הלובר בין השנים 1891 ל-1925 ואשתו מרסלין ז'אן, לבית אילייר. לפול ומרסל ורגארה היו שבעה ילדים.
פול ורגארה שירת ככומר צבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה, וקיבל את עיטור צלב המלחמה.
בשנת 1919, הוא הפך אחראי על העבודה הסוציאלית של אורטוריית הלובר ליד לה אל, במרכז החברתי "La Clairière", רחוב גרנטה, כיום אגודה חברה במרכז הפעולה החברתי הפרוטסטנטי (CASP) (צר'). בשנת 1922, הוא התמנה לכומר עזר של קהילת האורטוריה, ולאחר מכן שימש כומר שלה מ-1927 עד 1954.
לאחר המלחמה

אחר המלחמה קיבלו הכומר ורגארה, רעייתו ומרסל גימו את אות חסידי אומות העולם מיד ושם. פול ורגארה מעוטר באות לגיון הכבוד. בצו מ-11 במרץ 1947 הוא קיבל, יחד עם מרסל גימו, את מדליית הרזיסטנס. לבנו סילבן ורגארה הוענק צלב המלחמה עם ציון לשבח, מדליית הרזיסטנס ומדליית המגורשים למחנות הריכוז הנאציים. בתם אליאן ברוסטון מקבלת את מדליית הרזיסטנס.
הכומר פול ורגארה המשיך במחויבותו להליגה הבינלאומית נגד גזענות ואנטישמיות. הוא השתתף בקונגרסים שלה ונבחר לוועד המרכזי ולאחר מכן לוועד הכבוד שלה ב-1962.
דעותיו

על גזענות: ""הסחר" [בעבדים] הכעיס המצפון ברחבי העולם והוא בוטל, לאט לאט, בכל מקום. אבל עצם העובדה שהמסחר הזה וזוועותיו יכול להתקיים הותירה כתם על המוניטין המוסרי של מה שנקרא האומות הנוצריות. האנשים הצבעוניים שהיו קורבנותיה (כמעט כל האפריקאים מדרום קו המשווה) שמרו על מרירות וחוסר אמון שלא בקרוב ייעלמו." אבל האפריקאים לא היו היחידים שסבלו מהתפשטות המערב. השליטה הצבאית והכוח הכלכלי של אירופה כתוצאה מהמהפכה הטכנית והמדעית התרחבה לכל היבשות. כל עוד לא היה מחלוקת על העליונות הזאת..., לא היו בעצם בעיות גזעיות. היו אדונים ומשרתים: לא יותר. אי השוויון בין הגזעים והעליונות המוחצת של הגזע הלבן נראו עובדה נרכשת ובלתי ניתנת לערעור. כל מי שיש לו כוח נוטה להאמין בעליונות שלו. ספרות שלמה, שנחנכה על ידי גובינו ואחריו צ'מברלין ורבים אחרים, פורסמה אז כדי להפגין עליונות זו. האם יש צורך לומר שכל הזבל הפסבדו-מדעי הזה לא ראוי אפילו לבדיקה? (...) השליחות הנוצרית (הן הקתולית והן הפרוטסטנטית) הפיצו ברחבי העולם את העיקרון האוונגליסטי של הערך האינסופי והשווה של כל הנשמות וכל בני האדם לפני אלוהים.(...) התוצאה המעשית של הפעולה המיסיונרית הייתה שהעיקרון הדתי שהתפשט כך נלקח ברצינות ואומץ אידאולוגי על ידי העמים הצבעוניים שאליהם הוא הובא. והעיקרון הזה מכיל כוח נפץ שאת כוחו אנחנו בקושי יכולים למדוד. לא במקרה, למשל, רבים מהמנהיגים הקוראים לשחרור עמיהם המשועבדים למדו בבית ספר מיסיונרי בילדותם המוקדמת (...)אבל השאלה האמיתית היא זו. באיזו רוח תיעשה תרומת המערב זו ליתר העולם? אם תרומה זו תינתן ברוח של פטרנליזם יהיר או מתוך מניעים מעורפלים ואינטרסים מוסתרים, איננו צריכים לצפות להכרת תודה או אמון. אם לעומת זאת היא תעשה ברוח של ידידות אמיתית ואהדה, המבוססת על האמונה בשוויון יסודי של כל בני המשפחה האנושית עלי אדמות, היא מקום משכנו המשותף, אזי תרומה זו תתקבל בהכרת תודה ובאותה הרוח שבה היא ניתנה זאת."
על האופן שבו יש לחיות - "בשבח הצדק", קטע מתוך דרשה מאת הכומר פול ורגארה ב-24 בספטמבר 1944 באורטוריית הלובר בפריז (למחרת השחרור מנאצים).דרשה זו היא הראשונה שניתנה עם יציאתו מהמחבוא. "לא נשיג צדק אם לא יהיה היפוך מוחלט של תנאי החיים של החברה והרוח שמניעה אותה. רוח זו הייתה עד היום בכל העמים, בכל המעמדות, ואבוי, יש להוסיף, כמעט בכל המשפחות: "כל איש לעצמו". השטן הוא שמן הסתם המציא את הנוסחה הזו כי היא גוררת איתה את כל מפלצות העוול. עלינו להילחם ללא לאות במצב נפשי זה בתוכנו ולעולם לא לאפשר לו להשתלט עלינו שוב, ישירות דרך מעשינו או בעקיפין דרך אדישות או פחדנות. אז החזון הגדול של עולם חדש יפתח את שעריו, יהיו שמים חדשים וארץ חדשה. עד כמה שהאמונה שלנו בו חלשה, אלוהים עדיין מאמין בנו. הוא לא הוציא אותנו בנס מהתהום כדי שנישאר מה שאנחנו, כדי שנשאר באותה קליפה; […] כדי שנגלה מחדש את ההרגלים הישנים שלנו, את האנוכיות הישנה שלנו, את מאבקים הישנים בין אחים ואת המעשים הקטנים והמתחסדים שלנו; שחרור [מהנאצים] הוא לא לחם לבן וחמאה. אלוהים שחרר אותנו ללכת רחוק יותר ויותר.
עיטורים והוקרה

אביר לגיון הכבוד
צלב מלחמת העולם הראשונה
מדליית הרזיסטנס
חסיד אומות העולם
לקריאה נוספת

Paul Vergara, André-Numa Bertrand et Pierre Lestringant,, Paris, Fischbacher, 22 mars 2002 (EAN 9782717901504, BNF 36969640)
Paul Vergara, André-Numa Bertrand et Gustave Vidal,, Paris, Église réformée de l'Oratoire, 1945, 192 p. (EAN 9782717901504, BNF 31572929).
Denis Faure, « », Cahiers du Centre de généalogie protestante, Paris, Société de l'histoire du protestantisme français, no 157, avril 2022, p. 25
« Vergara, pasteur Paul ; Vergara, Marcelle », dans Israel Gutman, Lucien Lazare, Dictionnaire des Justes de France, Jérusalem et Paris, Yad Vashem et Arthème Fayard, 2003 (ISBN 2-213-61435-0), p. 565-566.
Sylvain Vergara, Les chemins de l'aube, Ampelos, juillet 2022, 116 p. (ISBN 978-2-35618-218-0).
הערות שוליים

↑  Paul Vergara, La "Nouvelle théologie" du Rév. R. J. Campbell, Fischbacher, 1909 (lire en ligne [archive])
↑  « Histoire de La Clairière [archive] » Accès libre, sur www.laclairiere.org (consulté le 15 avril 2022)
↑  « Ensemble, combattre l’inacceptable [archive] », sur Le CASP (consulté le 15 avril 2022)
↑  Camille Ménager,, dans Jacques Sémelin, Claire Andrieu et Sarah Gensburger,, Presses de Sciences Po, 2008 (lire en ligne [archive]), p. 425-444.
↑  Patrick Cabanel, « », L'Oratoire du Louvre et les protestants parisiens, Labor et Fides, 2011 (lire en ligne [archive])
↑  « Les protestants et la persécution des juifs [archive] », sur Musée protestant (consulté le 15 avril 2022)
↑  Besnard Elizabeth, https://collections.yadvashem.org, ‏24/06/1997
↑  Marc Epstein, Le long chemin des enfants cachés, L'express, 2008
↑  Suzanne Spaak, https://www.yadvashem.org/, ‏21 באפריל 1985
↑  « Paul-Vergara [archive] », sur www.ajpn.org (consulté le 15 avril 2022)
↑  « Marcelle-Vergara [archive] », sur www.ajpn.org (consulté le 15 avril 2022)
↑  « Marcelle-Guillemot [archive] », sur www.ajpn.org (consulté le 15 avril 2022)
↑  Paul Vergara, « À la louange de la justice », Évangile et Liberté, mars 2014 (lire en ligne [archive] Accès libre)
↑  Ariane Chemin, « Le livre oublié de Buchenwald », Le Monde.fr, 1er septembre 2022 (lire en ligne [archive] Accès payant, consulté le 1er septembre 2022)
↑  « Dossier n°3980, Paul Vergara et Marcelle Vergara Roberty [archive] » Accès libre, sur Comité français pour Yad Vashem, 1988 (consulté le 15 avril 2022)
↑  Paul Vergara, « L’heure du choix », Le Droit de Vivre, no 69, juillet 1955 (lire en ligne [archive] Accès libre)
↑  « Un meeting contre le verdict du Mississippi », Le Monde, 29 septembre 1955 (lire en ligne [archive] Accès payant, consulté le 15 avril 2022)
↑  « Pour une enquête internationale sur les crimes de Staline », Le Monde, 28 novembre 1961 (lire en ligne [archive] Accès payant, consulté le 15 avril 2022)
↑  « Tribune - Un manifeste demande que le partage de l'Algérie soit envisagé et étudié », Le Monde, 30 décembre 1961 (lire en ligne [archive] Accès payant)
↑  Paul Vergara, 1 jour, 1 texte. Numéro 69 / Paul Vergara, « L’heure du choix », Le Droit de Vivre, juillet 1955, https://www.licra.org/, ‏20/05/2020
↑  Paul Vergara, בשבח הצדק, באתר https://www.evangile-et-liberte.net, ‏4 במרץ 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13188983b (data)  ISNI: 0000 0000 0053 9015  LCCN: no2018048147  SUDOC: 035429003  VIAF: 66608227   WorldCat (עם VIAF): 66608227
מרדכי גיפטר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  15 באוקטובר 1915 ז' בחשוון תרע"ו או תרע"ז פורטסמות', ארצות הברית 
 פטירה:  18 בינואר 2001 (בגיל 85) כ"ג בטבת תשס"א קליבלנד, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  ישיבה יוניברסיטי  האקדמיה התלמודית מרשה שטרן  ישיבת רבינו יצחק אלחנן 
 מקום פעילות:  קליבלנד, ויקליף (עיירה ליד קליבלנד)
 תקופת הפעילות:  ? – 18 בינואר 2001 
 השתייכות:  תנועת המוסר, רבני ארצות הברית
 תחומי עיסוק:  תנ"ך, תלמוד, הלכה, מוסר, השקפה
 רבותיו:  הרב משה הלוי סולובייצ'יק, הרב אברהם יצחק בלוך, הרב עזריאל רבינוביץ ועוד
 תלמידיו:  הרבנים דניאל נוישטט, ראובן-דוד גרשון ומשה-דוד שוויכה
 חיבוריו:  "פרקי תורה", "פרקי אמונה : שעורי דעת", "פרקי מועד", "פרקי עיון על מסכת מכות", סדרת "נתיבות מרדכי" על הש"ס ועוד
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
הרב מרדכי גיפטר (ז' בחשוון תרע"ו או תרע"ז, 1915 או 1916 - כ"ג בטבת תשס"א, 18 בינואר 2001) היה ראש ישיבת טלז בקליבלנד באוהיו שבארצות הברית.
תולדות חייו

נולד למהגרים מליטא בפורטסמות' שבווירג'יניה. הוריו דאגו לחינוך היהודי של ילדיהם ועל כן עברו בצעירותו לבולטימור. למד בישיבה התיכונית שעל יד ישיבת רבינו יצחק אלחנן בניו יורק. רבותיו היו הרב משה אהרן פולייב והרב משה סולובייצ'יק. בגיל 15 פרסם מאמר בקובץ "תורת ארץ ישראל" שיצא לאור בפתח תקווה. בסביבות גיל 17 השתתף בכתיבת מאמרים בביטאון "הדנו" של תלמידי ישיבת רבנו יצחק.
לפי עצת דודו, הרב יהודה לייב זר, שהיה ממנהלי ישיבת רבי יצחק אלחנן, נסע בחורף תרצ"ב לליטא ללמוד בישיבת טלז, לאחר שאביו מכר את פוליסת ביטוח החיים שלו כדי שיוכל לקנות כרטיס נסיעה לבנו. היה מתלמידיו המקורבים של ראש הישיבה, הרב אברהם יצחק בלוך ולמד גם מפי הרב עזריאל רבינוביץ, ראש הישיבה השני, ומהרב מרדכי פוגרמנסקי. בקיץ תרצ"ט התארס עם שושנה, בתו של הרב זלמן שמואל בלוך שכיהן כמנהל הרוחני של הישיבה, בנו הבכור של הרב יוסף יהודה לייב בלוך. הזוג התחתן בארצות-הברית בחורף ת"ש.
היה מקורב לרב מיכאל פורשלאגר, תלמיד האבני נזר שהתגורר בבולטימור. כשגדלה ישיבת נר ישראל בבולטימור נענה לבקשתו של ראש הישיבה הרב יעקב יצחק רודרמן והעביר שיעורים לחבורות תלמידים במסכת הנלמדת ובספר שב שמעתתא של הרב אריה ליב הכהן הלר.
בתש"ג נבחר לכהן כרבה של הקהילה היהודית בווטרברי שבקונטיקט. בתש"ד הקימו דודיו הרב אליהו מאיר בלוך והרב חיים מרדכי קאטץ את ישיבת טלז בקליבלנד והוא נעתר לבקשתם לשמש שם כמשגיח, ולימים כראש ישיבה. באותם ימים היה מעורב מאד בשיקום היהדות החרדית באמריקה, הן באגודת ישראל והן ב'תורה ומסורה', הארגון הארצי האמריקאי לבתי חינוך. בתשל"ו עלה לארץ ישראל והקים את ישיבת טלז בקריית טלז-סטון, אך בתשל"ט חזר לארצות הברית לאחר פטירתו של הרב ברוך סורוצקין, ראש ישיבת טלז בקליבלנד, והחליפו בתפקיד, זאת לאחר שנועץ בסטייפלר. הוא מילא תפקיד זה עד פטירתו. כראש ישיבה העביר שיעורים גם בספר מנחת חינוך.
חיבוריו

חיבר ספרים ומאמרים תורניים מגוונים בהלכה ואגדה, תורה שבכתב ושבעל פה. מאמריו התפרסמו בכתבי עת כמו "מוריה", "ישורון", "הפרדס", "תלפיות" ועוד. אחד המאמרים המפורסמים שלו עוסק בתולדות ישיבת טלז בספר "מוסדות תורה באירופה בבניינם ובחורבנם". חידושיו על הש"ס נכתבו בידי תלמידיו.
חיבוריו > ספרים

פרקי תורה: הערות, הארות וביאורים בפרשת השבוע, חלק ראשון ברוקלין תש"ל, חלק שני ירושלים תשל"ג. בחלק השני נוספה השלמה לפרשיות שהושמטו בחלק הראשון וכן קונטרס "מצותן של אבות" שבו הערות וביאורים לדרוש הראשון בספר "פרשת דרכים" של הרב יהודה רוזאניס. החיבור יצא לאור במהדורה חדשה בוויקליף תשנ"ג (1992) בעריכת תלמידיו חיים-יהודה נוסבוים וראובן-דוד גרשון. כמו כן יצא תרגום לאנגלית בהוצאת "מסורה", ניו-יורק תשנ"ח (1998).
פרקי אמונה: שעורי דעת - בהוצאת פלדהיים, שני כרכים, ירושלים תשכ"ט-תשל"ח
פרקי מועד: הערות והארות בהלכה ובאגדה על המועדים, שני כרכים, בוויקליף תשנ"ב-תשנ"ה. החלק הראשון עוסק בפסח ובשבועות והשני בחודשים אלול עד אדר.
פרקי עיון על מסכת מכות, ויקליף תשנ"א, נכתב בידי תלמידים.
סדרת נתיבות מרדכי על הש"ס. הסדרה כוללת שיעורים כלליים, שיעורים על הדף וכן הערות ובירורים. בסדרה זו יצאו שני כרכים בהוצאת "מכון אופק" בירושלים, על מסכת גיטין בתשס"ה וקידושין בתשס"ט. כרכים נוספים יצאו בהוצאת מכון "נהור ספרא", קליבלנד - שני כרכים על מסכת יבמות יצאו בתשע"א, שני כרכים על בבא מציעא בתשע"ג, ושני כרכים על מסכת בבא בתרא בשנת תש"פ-תשפ"א.
הגדה של פסח פרקי מועד, נערך מחדש עם הוספות, מכון נהור ספרא, קליבלנד תשע"ד.
ספר לשון הים על מס’ כתובות, בהוצאת תלמידי ישיבת טלז-ריברדייל, ניו-יורק תשס"ב
פתי מנחה: הערות הארות וביאורים בס' החינוך ובס' מנחת חינוך - על בראשית ושמות בלבד, בהוצאת "ארטסקרול מסורה", ניו יורק תשמ"ד
הרהורי תשובה: הערות הארות וביאורים ברמב"ם הלכות תשובה, יצא לראשונה בהוצאת "ארטסקול מסורה", ניו-יורק תשל"ז
ספר מילי דאגרות, אגרותיו הרבים בהלכה והשקפה, שבעה חלקים.
קובץ אגרות מרן הגר"מ גיפטר זללה"ה - 62 מכתבים המחולקים לפי נושאים. יצא לאור בהוצאה מיוחדת לכבוד חתונת נכדו בתשע"א
קונטרס מצווה קלה על פרק 'שילוח הקן', חולין, יצא מכ"י, לכבוד חתונת נכדיו בתשס"ז
קונטרס משוש דודים, אגרות ומאמרים בענייני נישואין, יצא לאור לכבוד חתונת נכדיו בתשע"ד
דברי תורה ומכתבים שלו מופיעים בספרים שונים, ובהם:
שיעוריו על פרק ראשון של מסכת גיטין נדפסו בתוך "יד רמה... ושיטות קדמונים על מסכת גיטין", "מכון אופק", ירושלים תשס"ב, חלק א'
חידושי תורה על מסכתות חלה ופאה, בתוך: "אור חיים על מסכת פאה וחלה" מאת הרב חיים לייב חרל"פ, בהוצאת ישיבת בית זבול, ירושלים תשס"ו
הערות וחידושים על מסכת מועד קטן בעריכת הרב משה דוד שוויכה, בתוך: "עטרת אבי על מסכת מועד קטן", מאת מנחם קאהן, קליבלנד תשס"ה
ויכתוב מרדכי: מכתבי תורה, מהרב מרדכי גיפטער ואליו, השער השני של "בינת זקנים", בעריכת הרב יעקב צבי פרייל, ירושלים ובולטימור תשס"ח
קונטרס קובץ אגרות מהגאון רבינו מרדכי גיפטר זללה"ה - חלק שלישי, בראש לשון הים: כתובות גיטין (מהדורא תנינא), הוצאת "חד וחלק", ניו-יורק תשס"ז. בקונטרס שמונה-עשר מכתבים.
חיבוריו > מאמרים

ישיבת טלז, בתוך: "מוסדות תורה באירופה בבנינם ובחורבנם" (בעריכת פרופ' שמואל קלמן מירסקי), הוצאת "עגן", ניו-יורק, תשט"ז, עמ' 169–188
ההלכה במדרש ר' אליעזר בנו של ריה"ג - פורסם בחלקים בכתב העת תלפיות בחלקים בשנים תש"ד-תשט"ו והובא שוב ב"קונטרס עטרת מרדכי", כתב העת ישורון, חלק י', אדר תשס"ב, עמ' תע"ז-תפ"ה.
על הספר 'הרמב"ם והמכילתא דרשב"י - מדובר בעצם במכתב שנשלח לרב מנחם מנדל כשר. פורסם ב"קונטרס עטרת מרדכי", ישורון, חלק י', עמ' תפ"ו-תפ"ט.
יחס הרב והתלמיד - למעשה מדובר בשיחה ששוכתבה. הדברים הושמעו לפני ועידת המלמדים והמנהלים, שנערכה על ידי איגוד מנהלי ישיבות, בכ"ו בשבט תשכ"ח בישיבת "מגן דוד" בברוקלין שבניו-יורק". הדברים יצאו כחוברת בהוצאת "מסורה", ניו-יורק תשכ"ח.
תורה בגויים אל תאמין, שבענט, גיליון 4
קונטרס ברכת אירוסין ונשואין - 'לרגל שמחת נשואין של החתן דוד צבי והכלה אביבה לאנדא, כ"ח מנחם אב תשנ"ט' (בשער המעטפת), ניו-יורק תשנ"ט.
ריכוז של מאמרים קצרים ומכתבים שלו מופיע בקונטרס "עטרת מרדכי" לזכרו, בתוך ישורון, כרך י', אדר תשס"ב, עמ' תכ"ד-תנ"ב.