stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אידיאליזם גרמני
רקע

עבודתו של קאנט נועדה לגשר בין האסכולות הדומיננטיות בעת החדשה:
הרציונליזם, לפיו ניתן להכיר את המציאות שהיא לעצמה באופן אפריורי (לפני הניסיון) בעזרת דדוקציה.
האמפיריציזם, לפיו ניתן להגיע לידע רק דרך החושים באופן אפוסטריורי (לאחר ניסיון) בעזרת אינדוקציה.
לפי קאנט, הראשונה הובילה לדוגמטיזם ואילו השנייה לספקנות. הפתרון של קאנט היה ביקורתי, להפריד בין ה"פנומנה" עולם התופעות, בו אנו מתנסים לבין ה"נומנה", העולם שהוא לעצמו. בעזרת הניסיון החושי ניתן לדעת דברים מסוימים על עולם התופעות, אבל לעולם אין לנו גישה לאובייקט שלא דרך מנגנוני ההכרה הסובייקטיביים. לפתרון זה קאנט הגיע בזכות ההבחנה שלו בין משפטים אנליטיים לסינתטיים. את שיטתו המטאפיזית כינה "אידיאליזם טרנסצנדנטלי", להבדיל מן האידיאליזם הקלאסי והאידיאליזם הסובייקטיבי הקיצוני של ג'ורג' ברקלי, לפיו "להיות, זה להיות נתפס" ואובייקט שלא נתפס על ידי הסובייקט לא קיים. קאנט לא שולל את הקיים של אובייקט שהוא לעצמו בלי שיתפס בהכרה סובייקטיבית, אבל גם לא אומר שום דבר פוזיטיבי אודותיו. בביקורת התבונה הטהורה, קאנט ניתח את תנאי האפשרות הטרנסצדנטיים וההטרנסצנדנטליים של תבונת הסובייקט להכיר את העולם. בין היתר, הביקורת של קאנט הובילה אותו לקבוע כי לא ניתן להוכיח את קיומו של אלוהים באופן לוגי, אלא רק להניח שהוא קיים.
אנשי האידיאליזם הגרמני הגיבו לרעיונותיו של קאנט באופנים שונים.
הוגים בולטים > יעקובי

פרידריך היינריך יעקבי (1743–1819) נולד בדיסלדורף, נסיכות הבוחר מפפאלץ, האימפריה הרומית הקדושה. יעקבי דן במושג "הדבר כשלעצמו" של קאנט, בספרו David Hume über den Glauben, oder Idealismus und Realismus (בתרגום חופשי: "דייוויד יום על אמונה, או אידיאליזמוס וריאליזמוס") משנת 1787 בו כתב: ”הדברים כשהם לעצמם הם הוּמוֹריסטים אמיתיים. הם נשמטים מתחת ידינו, ובעוד אנו, כסיסטימטיקאים הגונים, ממשיכים לטעון שהם ישנם, הרי כבר הסתלקו ואין אנו יודעים לאן”
יעקבי מסכים כי הדבר כשלעצמו לא ניתן לידיעה ישירה. עם זאת, הוא טוען שהסובייקט מחויב להאמין כי קיים אובייקט אמיתי חיצוני לעולם, שנקשר לייצוג או לאידאה המנטלית של ידיעה ישירה. אמונה זו היא תוצאה של התגלות או ידיעה מיידית (אינטואיטיבית), חסרת תוקף של אמת לוגית. קיומו האמיתי של "הדבר כשלעצמו" מתגלה או נחשף לסובייקט המתבונן. באופן זה, הסובייקט מכיר ישירות את הייצוגים האידיאליים, הסובייקטיביים המופיעים בתודעה, ומאמין בעוצמה בדבר האמיתי, הדבר כשלעצמו שקיים באופן אובייקטיבי מחוץ לתודעה. בנוסף, יעקבי ביקר את התפקיד הסיבתי שקאנט מעניק לדבר כשלעצמו, וטען כי לא יכול להיות שהדבר כשלעצמו משפיע עלינו באיזשהו אופן. לתבונה העיונית ישנו התפקיד המגביל, יודעים מה לא ניתן לשאול, מה נשאר מחוץ לתחום הדיון הפילוסופי. אי-אפשר לדבר על הביקורת בלי לדבר בנומנה. ולהתבונה המעשית, יש הסתמכות על האידאה הרגולאטיביות, על פניה ל-נומנה, על הדבר כשלעצמו.
יעקבי שהחזיק בעמדות של אנטי-נאורות (הנאורות שכנגד) הצית את מחלוקת הפנתאיזם ואת מחלוקת האתאיזם.
הוגים בולטים > ריינהולד

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הוגים בולטים > שולצה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הוגים בולטים > מימון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הוגים בולטים > שליירמאכר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הוגים בולטים > פיכטה

יוהאן גוטליב פיכטה (1762–1814) היה פילוסוף גרמני יליד סקסוניה. פיכטה לא תמך בטיעון של קאנט לקיומם של "הדבר כשלעצמו" (נואומנה), ו"תופעות" (פנומנה) או נתפסים על ידי הקטגוריות של ההבנה האנושית, וראה את החלוקה הקשוחה ביניהם כלא מסתברת. במקום להגדיר את הדברים כך, גרס פיכטה בשיטה הפילוסופית אותה פיתח כי עלינו לנטוש את הרעיון של עולם נואומנלי, או אמיתי, ולקבל את העובדה שאין להכרה כל בסיס לעולם "אמיתי". האונטולוגיה של פיכטה מתחילה בפעולה, ה"אני" מזהה את עצמו ומגדיר את עצמו דרך מה שהוא לא אני, בתהליך של תזה-אנטיתזה-סינתזה (שבטעות מיוחס להגל).
הוגים בולטים > שלינג

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הוגים בולטים > הלדרלין

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הוגים בולטים > הגל

גיאורג וילהלם פרידריך הגל (1770–1831) היה פילוסוף גרמני יליד שטוטגרט, וירטמברג, בדרום מערב גרמניה. הגל הגיב לפילוסופיה של קאנט בכך שהציע כי הסתירות הבלתי ניתנות לפתרון שקאנט הציג כאנטינומות של התבונה הטהורה (מתוך הפרק על "הדיאלקטיקה הטרנסצנדנטלית" בביקורת הראשונה) יישמו לא רק על ארבעת התחומים שקאנט מנה (חירות-ספונטנית מול הכרח בחוקי הטבע וכו'), אלא על סך כל האובייקטים, התפיסות, המושגים והאידיאות. לשם כך נדרשה הבנה מחודשת של תולדות הפילוסופיה. הגל בחן כיצד המחשבה המופשטת, מתפתחת באופן קונקרטי בהיסטוריה, עם דרכי החשיבה והאסכולות הפילוסופיות השונות שסתרו אלה את אלה (תיאור התפתחות התבונה מופיע באופן דומה אצל קאנט בפרק על "הארכיטקטוניקה של התבונה הטהורה"). עבור הגל המחשבה נכשלת כאשר היא ניתנת רק כהפשטה פורמלית ואינה מאוחדת עם התכנים של המציאות ההיסטורית הקונקרטית. הגל משתמש בביטוי הקאנטיאני "הדבר כשהוא לעצמו" כדי לתאר את המחשבה המופשטת בשלב הראשוני, הפוטנציאלי שלה, לפני שהיא נהפכת לממשית, כשלעצמה ובשביל עצמה. בעבודתו העיקרית, הפנומנולוגיה של הרוח, הוא המשיך לעקוב אחר היווצרות התודעה העצמית באמצעות ההיסטוריה וחשיבותם של אנשים אחרים בהתעוררות המודעות העצמית (שם הציג את הדיאלקטיקה של האדון והעבד רבת ההשפעה). כך מציג הגל שני רעיונות חשובים למטאפיזיקה ולפילוסופיה: החשיבות האינטגראלית של ההיסטוריה ושל האדם האחר. עבודתו היא תאולוגית בכך שהוא מחליף את המושג המסורתי של אלוהים עם זה של רוח מוחלטת. שפינוזה, ששינה את התפיסה האנתרופומורפית של אלוהים למשהו מופשט, עמום, ביסודו, זכה לשבחים על ידי הגל, שתפיסתו המוחלטת מילאה תפקיד דומה. הגל טען כי "אתה או שפינוזיסט או לא פילוסוף כלל". המציאות נובעת מחשיבתו של אלוהים, על פי הגל. אך בשונה משפינוזה, האל הוא לא רק אובייקט אלא גם סובייקט-מתפתח בהיסטוריה, בזכות האנושות.
לקריאות נוספות

שמואל הוגו ברגמן, תולדות הפילוסופיה החדשה (בארבעה כרכים), מוסד ביאליק, 1970, 1973, 1977, 1979.
ראו גם

אידיאליזם
אידיאליזם טרנסצנדנטלי
קאנטיאניזם
הגליאניזם
נאו-קאנטיאניזם
הערות שוליים

↑  Terry Pinkard, German Philosophy 1760-1860: The Legacy of Idealism, Cambridge University Press, 2002, p. 217.
↑  Frederick C. Beiser, German Idealism: The Struggle Against Subjectivism, 1781-1801, Harvard University Press, 2002, p. viii: "the young romantics—Hölderlin, Schlegel, Novalis—[were] crucial figures in the development of German idealism."
↑  ירמיהו יובל, "מבוא: הביקורת כמהפכה", ביקורת התבונה הטהורה, הקיבוץ המאוחד, 2013.
↑  בתרגומו של שמואל הוגו ברגמן מתוך: תולדות הפילוסופיה החדשה (יעקובי, פיכטה, שלינג), מוסד ביאליק, 1979, עמ' 20.
↑  הרצאות על תולדות הפילוסופיה (הגל), Section 2, Chapter 1, A2. Spinoza. General Criticism of Spinoza's Philosophy, Second Point of View (cf. paragraph beginning with "The second point to be considered…")
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538412905171  GND: 4011784-4  LCCN: sh85064128  NDL: 01071042  NKC: ph135775 
יעקבי
ריינהולד
שולצה
מימון
שליירמאכר
הלדרלין
אליה אודוקסיה

ערך זה עוסק באשתו של הקיסר ארקדיוס. אם התכוונתם לאשתו של תאודוסיוס השני, ראו .
אֶליָה אֶוּדוִקסִיָה (ביוונית: Αἰλία Εὐδοξία; בלטינית: Aelia Eudoxia; מתה ב-6 באוקטובר 404) המלכה רעיה של ארקדיוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
ביוגרפיה

אביה, פלאוויוס באוטו, היה מגיסטר מיליטום ממוצא פרנקי בצבא רומא המערבית, ואין כל פרטים על אמה, אם כי משערים כי הייתה ממוצא ברברי.
אביה מת בין השנים 385–388, ואליה אודוקסיה עברה להתגורר בביתו של מגיסטר מיליטום של צבא רומא המזרחי, דבר המרמז על קשרי ידידות בין המשפחות או ברית פוליטית.
ב-27 באפריל 395, נישאה לארקדיוס. פלביוס אאטיוס, מי שהיה באותה עת מגיסטר מיליטום במערב, לא ראה בעין יפה את התחזקותו של ארקדיוס אחרי נישואים אלו.
לאליה אאודוקסיה הייתה השפעה גדולה על בעלה, ועד למותה הייתה אחת הדמויות החזקות והמשפיעות בממלכה.
לבני הזוג נולדו: תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית ומי שמילא את מקום אביו, אחותו הגדולה פולכריה ומי ששימשה דה פקטו כקיסרית עד להגיעו לבגרות וילדים נוספים שרובם לא הגיעו לבגרות.
אליה אודוקסיה מיוצגת ב"ארוחת הערב" של ג'ודי שיקגו, כאחת מ-999 השמות המופיעים במיצג.
הערות שוליים

↑  Aelia Eudoxia (wife of Arcadius)
↑  History of the Later Roman Empire
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810699547105606  GND: 118682598  VcBA: 495/157239  VIAF: 3264756   WorldCat (עם VIAF): 3264756 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנדור יארוש

אנדור יארוש כשר הפנים של הונגריה ב-1944
אנדור יארוש (בהונגרית: Jaross Andor,‏ 23 במאי 1896 קומארומצ'הי – 11 באפריל 1946 בודפשט) היה פוליטיקאי הונגרי שפעל בצ'כוסלובקיה ובהונגריה, משתף פעולה עם הנאצים, כשר הפנים בשנת 1944, אחד האחראים להשמדת יהדות הונגריה בימי השואה.
שנותיו המוקדמות

אנדור יארוש נולד בקומארומצ'הי, כיום צ'כיה באזור נובה זאמקי בסלובקיה, כבן למשפחה הונגרית קתולית בעלת קרקעות. האזור שבו נולד נקרא בפי ההונגרים "פלווידק" (Felvidék) או "הונגריה עילית". למד בגימנסיה הפיאריסטית בעיר טאטה ואחר כך שנתיים בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בודשפט. נאלץ להפסיק את לימודיו בגלל מלחמת העולם הראשונה. השתתף בקרבות ואף נפצע בשנת 1918 כשעוטר באותו צבאיים מכסף וארד, וגם במדליה גרמנית להצטיינות במלחמה. בתום המלחמה לא חזר ללימודי משפטים אלא למד באקדמיה לכלכלה במושונאובאר (אובאר). שניים משלושת אחיו נהרגו במלחמה.
פעילותו בצ'כוסלובקיה

התחיל את פעילותו הפוליטית בשנת 1921 במסגרת מפלגת בעלי המשקים הקטנים ההונגרים (Kisgazdapárt). ב-1925 נוצרה מפלגה הלאומית ההונגרית ויארוש הפך לסגן היושב ראש שלה.
יארוש הצטיין במחצית הראשונה של המאה ה-20 במאבק למען ביטול השלכות חוזה השלום בטריאנון משנת 1920 וחזרת השטחים המאוכלסים על ידי המיעוט ההונגרי בצ'כוסלובקיה אל ממלכת הונגריה. פעל בהמשך במסגרת "המפלגה הנוצרית סוציאלית האזורית" מסלובקיה שתמכה בעמדות רוויזיוניסטיות קיצוניות יותר. בשנת 1935 נבחר מטעמה כחבר באספה הלאומית של צ'כוסלובקיה כשרץ לבחירות לפרלמנט ברשימה משותפת עם "המפלגה העממית ההונגרית". לצידו של היושב ראש יאנוש אסטרהאזי, היה המזכיר הכללי של המפלגה ההונגרית המאוחדת.
בשנת 1935 המשא ומתן שניהל שר החוץ הצ'כוסלובקי אדווארד בנש, בעת מסע הבחירות הנשיאותיות, עם המנהיגים הלאומיים ההונגרים בסלובקיה - יארוש, סילה ואסטרהאזי, נכשל.
החל משנת 1936 הפך יארוש ליושב ראש של המפלגה ההונגרית המאוחדת ואף לדמות ידועה בזירה הבינלאומית.
במרץ 1938 נבחר שוב מטעמה לפרלמנט הצ'כוסלובקי.
בשנים 1929 ו-1930 השתתף בקונגרס המיעוטים האתניים בז'נבה וב-1932 בווינה.
בין השאר, הוזמן ללונדון, יחד עם העמית, חבר בפרלמנט הצ'כו-סלובקי, גזה סילה (Géza Szüllő) על מנת להציג את התלונות לקיפוח והתביעות הלאומיות של המיעוט ההונגרי בסלובקיה בפני בית הנבחרים הבריטי.
ב-29 ביולי 1938 התייצבו המנהיגים ההונגרים האזוריים אסטרהאזי, סילה, יארוש ואנדרה קורלאט לשיחה עם ראש הממשלה הצ'כ-סלובקי מילן הוג'ה, אולם יצאו מאוכזבים אחרי שהוצע להם רק תקנון חדש של המיעוטים. העניין הוכרע בסופו של דבר אחרי הסכם מינכן, במה שנקרא תכתיב וינה הראשון. תביעות המיעוט ההונגרי בסלובקיה והסכסוך הטריטוריאלי בין צ'כוסלובקיה ובין הונגריה היה אובייקט לבוררות גרמנית-איטלקית שהוכרעה בווינה. תוצאתה הייתה העברתם להונגריה של חלק גדול מסלובקיה שבה היה קם רוב הונגרי.
פעילותו בהונגריה

בעקבות תכתיב וינה הראשון, ב-15 בנובמבר 1938 הפך יארוש לשר בלי תיק בממשלה ההונגרית בבודפשט בראשותו של בלה אימרדי, ממונה על השטחים המסופחים מחדש להונגריה ואחראי על 26 המושלים של שטחים אלה. נשאר בתפקיד שה גם בממשלה הבאה בראשותו של הרוזן פאל טלקי. נבחר לחבר בפרלמנט ההונגרי כאחד מנציגי "מפלגת החידוש ההונגרית" בעל גוון ימני קיצוני, אותה ייסד יחד עם בלה אימרדי ב-1 באוקטובר 1940.
מפלגתם הכניסה 18 נציגים לפרלמנט בבודפשט ודגלה בהתקרבות הדוקה לגרמניה הנאצית.
חלקו בשואה

אחרי פלישת הצבא הגרמני להונגריה במרץ 1944 והקמת ממשלת דמה סטויאי הפרו-נאצית, ב-22 במרץ 1944 התמנה יארוש לשר הפנים. כיהן לאורך שלטון הממשלה הזאת עד 7 באוגוסט 1944. בתקופה קצרה זו, יחד עם סגניו, לאסלו אנדרה ולאסלו באקי, עשה את כל המאמצים הדרושים על מנת למלא את רצונם של ההנהגה הגרמנית ולארגן גירוש יהודי הונגריה רבתי למחנות המוות באושוויץ, בפיקוחם של אדולף אייכמן ודיטר ויסליצני. בהצהרה ב-17 במאי 1944 הבטיח לציבור ההונגרי:
"ברשותכם אדגיש כי כל הרכוש ודברי הערך שהיהודים הצליחו לאגור בתקופת הליברליזם לא יישארו עוד בידיהם הרבה זמן. הם מעכשיו נכסיה של האומה הונגרית. ישמשו להעשרת האומה כולה. הם ייכנסו למחזור הכלכלי הלאומי, כך שכל עובד הונגרי הגון יוכל ליהנות מהם".
כבר ב-5 באפריל 1944 חתם יארוש על חיוב היהודים לשאת את הטלאי הצהוב, אחר כך הצו להשמדת כל היצירות הספרותיות והאמנותיות שיוצריהם יהודים, ובמהירות זה אחר זה, כל הצווים שהביאו לגירוש ולהשמדה - מאבדן הזכויות האזרחיות והכלכליות, עד רישום היהודים (ברשימות שנודעו כ"רשימות יארוש") ואיסופם בגטאות, והובלתם לפולין הכבושה.
גם אחרי החלפת הממשלה באוגוסט 1944 נשאר יארוש דמות ציבורית חשובה ומילא, בין היתר, את התפקיד של יושב ראש מועדון הכדורגל פרנצווארוש.
עדיין ידע עדנה בתקופת שלטונו הקצר של פרנץ סלשי הקנאי אחרי אוקטובר 1944.
סופו

בתום המלחמה ברח מערבה אל השטחים המוחזקים על ידי כוחות ארצות הברית ונעצר שם. צ'כוסלובקיה והונגריה ביקשו את הסגרתו כפושע מלחמה. בסופו של דבר הוסגר להונגריה. ב-18 בדצמבר 1945 הובא בפני "בית המשפט העממי" בראשות פטר יאנקו וב-7 בינואר 1946 נידון למוות יחד עם שני עוזריו הבכירים, לסלו אנדרה ולסלו באקי. אנדרה ובאקי הוצאו להורג בתליה ב-29 במרץ 1946 ויארוש הוצא להורג ביריה ברחוב מארקו בפשט ב-11 באפריל 1946.
אלכסנדר מקלין (זמר)

ערך זה עוסק בזמר אמריקאי. אם התכוונתם לרופא, ראו .
| --- | --- |

אלכסנדר מקלין, 2008
 לידה:  9 בינואר 1978 (בן 46) ווסט פאלם ביץ', פלורידה, ארצות הברית
 שם במה:  A.J. 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 מקום לימודים:  Osceola High School 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  ג'ייב רקורדס 
 בן או בת זוג:  Rochelle DeAnna  McLean (2011–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 ajmclean.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אלכסנדר ג'יימס (איי ג'יי) מקלין (באנגלית: A. J. McLean; נולד ב-9 בינואר 1978) הוא זמר אמריקאי הידוע בעיקר בזכות פעילותו בלהקת הבנים האמריקנית "בקסטריט בויז".
ביוגרפיה

מקלין נולד בווסט פאלם ביץ' בפלורידה שבארצות הברית. הוריו התגרשו כשהיה בן שנתיים. הקשר עם אביו נותק, ואמו וסביו גידלו אותו. בגיל שמונה הופיע לראשונה בתפקיד קטן בסרט האימה "Truth or Dare". ב-1990 עבר מקלין לאורלנדו עם משפחתו, וקיבל תפקיד בסדרת הטלוויזיה לילדים "Welcome Freshmen" בערוץ ניקלודאון, וכן בסיטקום "Hi Honey, I'm Home" ‏(1992). הוא נשר מבית הספר התיכון כדי לקדם את קריירת המשחק והשירה שלו.
מקלין הצטרף ללהקת הבנים "בקסטריט בויז" ב-1993. אלבומה הראשון של הלהקה יצא ב-1995, והלהקה המשיכה להוציא אלבומים מצליחים ולהופיע ברצף עד שנת 2001. מ-2003 חזרו חברי הלהקה להופיע יחד והוציאו מספר אלבומים, גם לאחר פרישתו של חבר החמישייה, קווין ריצ'רדסון, ב-2006.וגם לאחר שחזר חבר הלהקה ב 2012 הלהקה נחשבת לאחת מלהקות הבנים המצליחות ביותר בהיסטוריה, עם מכירות של מעל 130 מיליון אלבומים ברחבי העולם.
באפריל 2002, בעונה 2 של "הלם סטטי" (קריקטורת 2000–2004), הופיע בתפקיד אורח בתוכנית. שם הפרק שבו השתתף הוא "מרומית". הוא גם הופיע כמועמד לתואר בעונה הראשונה של GUTS בניקלודיאון. הופיע עם ה"בקסטריט בויז" ב"ארתור", ב"רחוב סומסום", ב"סברינה המכשפה הצעירה" וב"סאטרדיי נייט לייב".
בנוסף בשנת 2003 הופיע אי ג'יי בתוכנית של אופרה וינפרי ודיבר על ההתמכרות שלו לסמים ואלכוהול ועל הדיכאון שתקף אותו באותו זמן, ואיך הלהקה וחבריו עזרו לו להשתקם ולחזור לעצמו.
במקביל לפעילותו בלהקה, מקלין יצר לעצמו אלטר אגו, דמות בשם "ג'וני נו ניים", והופיע לעיתים תחת שם זה עם שירי סולו.
בשנת 2011 הוציא אלבום סולו ראשון בשם "Have It All".
לאורך השנים סבל מקלין מהתמכרויות לאלכוהול ולסמים, ואושפז מספר פעמים.
מקלין נישא לרושל דיאנה קרידיס ב-17 בדצמבר 2011. ב-2012 נולדה למקלין ילדה ראשונה בשם האווה ג'יימס מקלין.
ב-2022 השתתף מקלין בגרסת ה-VIP של תוכנית המציאות "המרוץ לדראג של רו פול", "המרוץ לדראג של רופול: VIP" בשם פופי לאב וניצח. הוא בחר בארגון "Trans Lifeline " לקבל 100,00 דולר בגלל זכייתו בתוכנית.
אלכס קפרנוס

| --- | --- |

אלכס קפרנוס, 2008
 לידה:  20 במרץ 1972 (בן 52) אלמונדסבורי, אנגליה 
 שם לידה:  אלכסנדר פול קפרנוס האנטלי
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטרת'קלייד, אוניברסיטת אברדין, Bearsden Academy 
 סוגה:  אינדי רוק, ארט רוק, דאנס פאנק, פוסט-פאנק
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  Domino Records
 שיתופי פעולה בולטים:  FFS, BNQT, The Yummy Fur, The Karelia
 בן או בת זוג:  Clara Luciani (מאי 2023–?)  Eleanor Friedberger (?–ערך בלתי־ידוע) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר פול קפרנוס האנטלי (באנגלית: Alexander Paul Kapranos Huntley; נולד ב-20 במרץ 1972) הוא מוזיקאי, זמר, כותב שירים, מפיק מוזיקלי וסופר סקוטי. קפרנוס הוא סולן וגיטריסט להקת הרוק הסקוטית "פרנץ פרדיננד", וחלק מהסופרגרופס FFS ו-BNQT.
ביוגרפיה

נולד ב-20 במרץ 1972 באלמונדסברי, גלוסטרשייר לאם אנגלייה ואב יווני. כשהיה ילד צעיר עבר עם משפחתו לסקוטלנד. הוא נרשם לאוניברסיטת אברדין ללימודי תאולוגיה אך נשר והשלים את התואר באוניברסיטת סטראטקלייד שבגלאזגו.
בצעירותו עבד כשף, ברמן, נהג ורתך. כנער, לימד את עצמו ביחד עם חבר לנגן בגיטרה ומתחילת שנות ה-90 היה חבר במספר להקות מקומיות כגון Amphetameanies ,The Yummy Fur, ו-The Karelia.
לאחר תקרית בה נעצר בטעות על ידי משטרת רוסיה בשל שמו הזהה לשם פושע, השמיט קפרנוס את שם אמו, האנטלי, משם משפחתו.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 2002 הקים יחד עם חבריו פול תומסון, בוב הארדי וניק מקארת'י את להקת פרנץ פרדיננד שפרצה ב-2004 עם הסינגל "Take Me Out". הלהקה הוציאה שישה אלבומי אולפן, בהם אלבום משותף עם להקת ספארקס.
בין עבודותיו כמפיק מוזיקלי, הפיק את אלבום האולפן השלישי של להקת The Cribs, אלבום הבכורה של להקת Citizens! ואלבום האולפן השני של הגיטריסט הסקוטי RM Hubbert.
בספטמבר 2005 החל בכתיבת טור שבועי בנושא אוכל בעיתון הגרדיאן תחת הכותרת "Soundbites". הטור תיאר את יומן הרפתקאותיו הקולינריות בסיבוב ההופעות של פרנץ פרדיננד.
בשנת 2006 ליקט את אוסף הסיפורים לספר שנקרא: Sound bites: Eating on tour with Franz Ferdinand. בדצמבר 2006 לקח חלק בתוכנית "ספר השבוע" של תחנת הרדיו BBC Four, במסגרתה הקריא את ספרו למאזיני התוכנית.
ב-2008 קריין קפרנוס בסרט Edwyn Collins: Home Again של רשת BBC על הזמר אדווין קולינס. כמו כן, באותה שנה קריין בסרט הדוקומנטרי The Story of Kraftwerk של רשת BBC One.
ב-2016 השתתף יחד עם עוד אמנים מקומיים בסרט הדוקומנטרי "Lost in france" העוסק בסצנת המוזיקה של גלאזגו בשנות ה-90.
ב-2015 הקים את הסופרגרופ BNQT יחד עם חברי להקות טראוויס, Midlake, Band of Horses וגראנדדי, הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Volume 1, באפריל 2017, בו כל אמן כתב ושר שניים מהשירים.
בתחילת 2019 הפיק שני שירים עבור האמנית הלונדונית מגי בראון, והופיע בקליפ לאחד מהם. לקראת אמצע 2019 הפיק מספר שירים ללהקת הבנות הלונדונית "לוס ביצ'וס".
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2004: Franz Ferdinand
2005: You Could Have It So Much Better
2009: Tonight: Franz Ferdinand
2013: Right Thoughts, Right Words, Right Action
2015: FFS (ביחד עם להקת ספארקס).
2017: Volume 1 כחלק מלהקת BNQT.
2018: Always Ascending
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2009: Blood: Franz Ferdinand
דיסקוגרפיה > אלבומי EP

2009: Covers EP
דיסקוגרפיה > ספרים

2006: Sound bites: Eating on tour with Franz Ferdinand
איימוס קנדל

איימוס קנדל (באנגלית: Amos Kendall;‏ 16 באוגוסט 1789 – 12 בנובמבר 1869) היה עורך דין, עיתונאי ופוליטיקאי אמריקאי. הוא עלה לגדולה כעורך הראשי של Argus of Western America, עיתון רב השפעה בפרנקפורט, בירת מדינת קנטקי. קנדל עשה שימוש בעיתון, במיומנויות הכתיבה שלו ובקשריו הפוליטיים הנרחבים שלו, כדי להפוך את המפלגה הדמוקרטית למוקד של עוצמה פוליטית לאומי. כתומך אדוק של אנדרו ג'קסון, כיהן קנדל בתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית בקבינט שלו ובזה של יורשו, מרטין ואן ביורן. הוא היה אחד מהחברים המשפיעים ביותר של "קבינט המטבחון" (אנ') של ג'קסון, קבוצה בלתי רשמית של חברי הקבינט והיועצים שהתוו את מדיניות הממשל. לאחר פרישתו מהפוליטיקה, כתב קנדל את אחת הביוגרפיות הראשונות של ג'קסון, שיצאה לאור ב-1843. הוא השקיע כספים רבים בהמצאתו החדשה של סמואל מורס, הטלגרף. הוא היה אחת הדמויות החשובות במעבר של אמריקה למערכת התקשורת החדשה במאה ה-19.
ראשית חייו

איימוס קנדל נולד בעיירה דנסטבל שבמסצ'וסטס כילדם השישי של זבדי ומולי (לבית דאקין) קנדל. משפחת קנדל הייתה משפחה שהיגרה למסצ'וסטס מאנגליה ב-1640. הם היו בעלי קרקעות בולטים בדנסטבל. בני המשפחה החזיקו בבעלותם את המסבאה שבה נערכו פגישות ואסיפות בחירות בעיירה. מולי קנדל ילדה שישה ילדים נוספים לאחר לידתו של איימוס, אך רק שניים מתוכם הגיעו לגיל שש.
שנתיים לאחר לידתו של איימוס, התמנה אביו כדיאקון של הכנסייה המקומית. המשפחה הייתה משפחה דתית מאוד, וחייה היו קפדניים מאוד. שנותיו הראשונות של איימוס קנדל עברו עליו בעבודה בחווה המשפחתית, שטח אדמה בגודל של 22 אקרים (89 דונם) של קרקע חקלאית. בחווה גודלו בעיקר כבשים ובקר לחלב ומספוא לתזונת הסוסים והשוורים של המשפחה ששימשו לחריש השדות. המשפחה עסקה בגידול תירס, פשתן, חציר, תפוחי אדמה ושיפון. חלק קטן משטח החווה שימש לגידול טבק. איימוס סייע בסיקול סלעים משטחי החווה ובעבודות גידור. הוא היה ילד חולני ורזה, שנטה לסבול מהצטננויות ומכאבי ראש קשים.
קנדל למד בתי הספר הציבוריים במסצ'וסטס ובניו המפשייר בשני חודשי הקיץ מדי שנה והיה קורא נלהב של ספרים ששאל בספריית ההשאלה של דנסטבל, שם לאביו הייתה הזכות לשאול שני ספרים בחודש.
קנדל למד באקדמיית ניו איפסוויץ' שבניו המפשייר במשך כמה שבועות בסתיו 1805 ובבית הספר התיכון שבניו איפסוויץ' במשך חודש אחד בחורף 1806. באפריל 1806 הוא שב ללמוד באקדמיית ניו איפסוויץ', ואת שכר הלימוד שם הוא מימן באמצעות עבודה פיזית. הוא נשאר שם עד הסתיו הבאר ולאחר מכן למד מספר שבועות בדצמבר 1806 בבית הספר הציבורי של דנסטבל. אף על פי שהוא היה רק בן 16, חינוכו של קנדל היה מתקדם מספיק כך שעלה בידו של אביו להשיג עבורו בקיץ 1806 משרת הוראה בבית ספר ברדינג, מסצ'וסטס, ומשרת הוראה נוספת בבית הספר הציבורי של דנסטבל (כיום בתחומי נשואה שבניו המפשייר). באפריל 1807 החל קנדל ללמוד באקדמיית לורנס שבגורטון, מסצ'וסטס. על אף בריאותו הרופפת הוא הרגיש את עצמו מוכן מספיק כדי להתקבל ללימודים בדארטמות' קולג'. הוא התקבל והחל ללמוד שם בספטמבר אותה שנה.
לימודים בקולג'

בשל העובדה שלא היה יכול להרשות לעצמו סכום של 80 עד 90 דולר לתשלום עבור שכר הלימוד של סמסטר הסתיו וחורף, השיג זבדי קנדל לבנו איימוס משרת הוראה נוספת בבית הספר של דנסטבל. כשהיה הרחק מפיקוחו של אביו, החל קנדל לעסוק במשחקי קלפים, בריקודים ומדי פעם שתה משקאות אלכוהוליים. כשהיה הכסף בידו הוא נכנס ללימודים בדארטמות' במרץ 1808. קנדל התחבר לחיים החברתיים בקולג' והצטרף לאחווה המקומית וכן לחבורה סודית למחצה ללימוד ודיונים שנקראה גימנסיון אדלפון. עם גישה חופשית לספריות של הקולג' ושל החבורה הוא הצליח לשים את ידו על יותר מ-4,000 ספרים (כמות עצומה במונחי התקופה), שרבים מהם נכתבו על ידי סופרים עדכניים ועסקו בנושאים שהוא לא היה יכול ללמוד תחת ההשגחה הקפדנית של אביו. בהמשך אמר קנדל שהחינוך הבלתי פורמלי שהוא רכש באמצעות קריאה ודיונים מחוץ לכיתה הועיל לו יותר מאשר השיעורים הפורמליים בהם השתתף.
את הסמסטר של סתיו וחורף 1808 העביר קנדל בהוראה בניו איפסוויץ' ובמרץ 1809 הוא שב ללימודיו. כאשר אסרה הנהלת הקולג' על שתייה בתחומיו, האשימו בכך הסטודנטים את קנדל, שהפיץ עצומה להפסקת השתייה. הוא הותקף פיזית במספר פעמים וכמה סטודנטים ניסו לפצוע אותו באמצעות השלכת קורות כבדות עליו כאשר הוא יצא מאחד הבניינים. ללא תמיכתם של חברי גימנסיון אדלפון, היה קנדל עוזב את הקולג'. בהמשך הוא הודה שהוא למד שיעור רב ערך מניסיונו זה: לא לנסות לעולם לכפות את ערכיו המוסריים על אחרים. ביולי 1809 הוא הצטרף לחבורה שביצעה את יצירותיו של גאורג פרידריך הנדל והשתתף בקביעות בפעילויותיה. בנובמבר אותה שנה ועד פברואר 1810 הוא שב ללמד באיפסוויץ'.
כששב קנדל לדארטמות' באביב 1810 השתפר מעמדו החברתי שם. הוא לקח חלק במעשה קונדס בו הודהר הבקר של אנשי העיר אל חדר מרתף בקולג'. כאשר הובאו כמה מהסודנטים לבירור משמעתי על המקרה, הגן עליהם קנדל באופן כה יעיל עד שהוסרו מעליהם ההאשמות. כמו רוב תושבי דנסטבל היה קנדל מזוהה עם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. לעומת זאת, רוב הסטודנטים בדארטמות' היו מזוהים עם המפלגה הפדרליסטית. כאשר התבקש לשאת נאום בחגיגות יום העצמאות של 1810, הוא סירב בטענה שהפדרליסטים השתלטו על האירוע. כאשר הוא הובך על ידי הרדיקלים מבין הדמוקרטים-רפובליקנים, הוא סירב לקבל את תמיכתם כשהוא הודיע שהוא סבור שהם "צרפתים" מדי, כלומר תומכים בצרפת הקיסרית ולא פטריוטים מספיק. נחישותו לעמוד על דעותיו אך לא להביך את חבריו הרדיקאליים הקנו לו מידה רבה של הערצה מצידם.
בשנתו האחרונה בדארטמות' שהחלה במרץ 1811 הצטרף קנדל לאגודה הספרותית Philoi Euphradias. הוא הצטרף לאחוות פי בטא קפא ונבחר על ידי חברי כתתו כמצטיין מביניהם. ב-27 באוגוסט 1811 סיים קנדל את לימודיו בדארטמות' כמצטיין בכיתתו.
לימודי משפטים

זמן קצר לאחר סיום לימודיו בדארטמות', נסע קנדל לגורטון, מסצ'וסטס כדי לחפש משרת הוראה. הוא נפגש עם ויליאם ריצ'רדסון, עורך דין מקומי מכובד, וידיד של אביו. ריצ'רדסון יעץ לקנדל לנטוש את עבודת ההוראה וללמוד משפטים. בספטמבר 1811 הוא היה לעוזר משפטי במשרדו של ריצ'רדסון. בשל העובדה שעוזרו הקודם של ריצ'רדסון לא היה אמור לעזוב עד מרץ 1812, החליט קנדל להתגורר בינתיים בגורטון. כל הגברים הכשירים גופנית בעיר נדרשו להצטרף למיליציה המקומית, וקנדל לא היה להוט לעשות כן מאחר שאביו היה כבר במיליציה. האימונים הצבאיים התישו אותו, הוא התעלף למראה דם, והוא לא היה מסוגל לעמוד בפני כאב פיזי. בסופו של דבר אישר רופא שהוא לא כשיר לבצע את תפקידיו. אך כאשר אזל כספו, הוא בילה את חורף 1811–1812 בבית הוריו בקריאת ספרי חוק ובביצוע מטלות שגרתיות עבור אביו.