stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנני ג'אמפ קאנון
הערות שוליים

↑  Star classification, אתר astrophysical.org
1 2  ראשית חייה, באתר מכללת וולסלי
↑  אנני קאנון, באתר she is anastronomer
↑  השכלה, אתר מכללת וולסלי
↑  Pickering's Harem , אתר Harvard
↑  Rossiter, Margaret W. (2006). Women Scientists in America (Volume I)
↑  אנני קאנון, באתר she is anastronomer
↑  אנני קאנון, אתר מוזאון ברוקלין
↑  קריירה, אתר מכללת ולסלי
↑  Oh, Be A Fine Girl, Kiss Me, Less Tongue, Yo, אתר galileospendulum
↑  SPECTRAL CLASSIFICATION OF STARS, אתר eudesign
↑  סיווג ספקטרלי, אתר UCL Department of Physics and Astronomy
↑  Mnemonics for the Harvard Spectral Classification Scheme, אתר star.ucl.ac.uk
↑  הבנת עבודתה, אתר מכללת ולסלי
↑  Oh! Be A Fine Girl — Kiss Me!, אתר מכללת ולסלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11051470v (data)  GND: 116443170  ISNI: 0000 0001 1933 7197  LCCN: n2006166532  NKC: mub2018990713  NTA: 071215166  RERO: 02-A006447638  SNAC: w6sj3nw4  SUDOC: 077233808  VIAF: 37667347   WorldCat (עם VIAF): 37667347 
"מחשבות הרווארד" בעבודה
אנני ג'אמפ קאנון ליד שולחן עבודתה
דליה עמיהוד

| --- | --- |

 לידה:  1941 
 פטירה:  3 בינואר 2017 (בגיל 76 בערך) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 סוגה:  ים-תיכוני, שירי ילדים
 בן זוג:  חיים איינסמן
 
דליה עמיהוד (1941 - 3 בינואר 2017) הייתה זמרת ישראלית, מחלוצות הזמר המזרחי בישראל.
ביוגרפיה

דליה עמיהוד נולדה בארץ ישראל בימי המנדט הבריטי בשנת 1941, כדור חמישי. היא החלה את פעילותה כזמרת בשנות ה-50. סגנון שירתה לא היה מקובל באותה עת, ולטענתה על רקע זה היא הוחרמה ושיריה לא הושמעו ברדיו.
בין השנים 1962–1964 הופיעה באיראן, שרה שירים בפרסית והופיעה שם עם הזמר הארמני-איראני ויגן דרדריאן, שהיה פופולרי באיראן.
היא הופיעה ושרה בישראל גם בשפות עברית, טורקית ויידיש. היא נהגה להופיע בערבי שירה בציבור. הופיעה שנים רבות במועדון הזמר "היקב" בראשון לציון.
עם שיריה הידועים נמנים "סיגל" (שהלחין אריס סאן), "סלע בודד", "פרח הלימון" ו"רק חיוך אחד" (שאותו שרה עם יהורם גאון). בין השירים השונים שביצעה היו "שיבולת בשדה", "הורה ממטרה", "ערב של שושנים", "נערה ושמה כנרת", "נרות רבים", ושירים נוספים.
היא הוציאה מספר אלבומים שכללו שירי ילדים ושירי ארץ ישראל, ובהם שלושה אלבומים בסדרה "לכל האוהבים לשיר".
עמיהוד נפטרה מדום לב בביתה בגבעתיים ב-3 בינואר 2017, בגיל 75. היא נטמנה בבית העלמין ירקונים, הותירה אחריה את בעלה, חיים אינסמן, עמו הופיעה גם בשירה, וכן בת משותפת.
דיסקוגרפיה

שירי ילדות, 2010
לכל האוהבים לשיר - 119 להיטים ב-3 תקליטורים, 2002
לכל האוהבים לשיר חלק ג', 1994
לכל האוהבים לשיר חלק ב', 1990
לכל האוהבים לשיר - חלק א', אחים ראובני, 1988
שירי פסח, סדרה 2, תקליטון, הד ארצי, 1974
סיגל, הד ארצי, 1971
שירים ים-תיכוניים, הד ארצי, 1970
משחק מחבואים, תקליטון, הד ארצי, 1969
דליה עמיהוד – בוקר טוב לרן, שרה שירי ילדים, הד ארצי, 1968
שייבנה בית המקדש, תקליטון, הד ארצי, 1967
מכתב שלא נכתב, תקליטון, הד ארצי, 1967
פורים שמח, תקליטון, הד ארצי, 1967
אילנית ודליה עמיהוד – שירי ילדים לחג הסוכות ושמחת תורה, התקליט חיפה
מרים אביגל ודליה עמיהוד – שירי חגים, הד ארצי
חנוכה, שמחה לילדים (עם עליזה גבאי ואסתר טובי), מקולית
בשירי חג – חנוכה, מקולית, 1965
שירים לראש השנה ולסוכות, תקליטון, הד ארצי, 1964
זה העלם, תקליטון, 1962
דליה עמיהוד – חג שמח, שירי חג לילדים, מקולית, 1958
דליה עמיהוד (תקליט ראשון), תקליטון, הד ארצי
הערות שוליים

↑  יורם רותם - באתר MOOMA
↑  איתי שטרן, מתה הזמרת דליה עמיהוד, מחלוצות הזמר המזרחי, באתר הארץ, 3 בינואר 2017
↑  הזמרת דליה עמיהוד הלכה לעולמה באתר רשת ב'
↑  סיגל מאתר שירונט
↑  סלע בודד מאתר יוטיוב
↑  רק חיוך אחד מאתר שירונט
↑  שיבולת בשדה מאתר שירונט
↑  הורה מדורה מאתר שירונט
↑  נערה ושמה כנרת מאתר שירונט
↑  עמי פרידמן, הזמרת דליה עמיהוד הלכה לעולמה, באתר ynet, 3 בינואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300592405171  LCCN: no2006017713  VIAF: 97562310   WorldCat (עם VIAF): 97562310 
תקליט של דליה עמיהוד בתקליטיית קול ישראל
תחנת הרכבת ירושלים הכותל

תחנת הרכבת ירושלים הר-הבית והכותל על־שם דונלד טראמפ הייתה תוכנית להקמת תחנת נוסעים של רכבת ישראל הנועדה לשרת את הבאים להר-הבית, לכותל המערבי ולעיר העתיקה בירושלים. התחנה בוטלה ובמקומה הוחלט להקים את התחנה התת-קרקעית ירושלים החאן.
תכנון

התכנון שהוצע הוא להארכת תוואי מסילת ירושלים – גנות עד לכותל, בתוואי תת-קרקעי אשר ימשיך מתחנת נבון (בעומק של כ-80 מטרים) ועד לתחנת הכותל (בעומק של כ-50 מטרים).
להארכת המסילה עד לתחנת ירושלים – הכותל נבחנו בשלב זה שתי חלופות. על פי האחת תצא המסילה מתחנת ירושלים-מרכז ותעבור מתחת לרחוב יפו ולמתחם ממילא, ומשם צמוד לחומות העיר העתיקה (ומתחת להן) עד לשער האשפות; ואילו בחלופה השנייה תמשיך המסילה מירושלים־מרכז, תעבור מתחת לרחוב יפו ולמתחם ממילא, ובסמוך למגדל דוד ייכנס התוואי ישירות מתחת לעיר העתיקה, דרך הרובע היהודי ועד לכותל. במשרד התחבורה הדגישו כי תחנת הכותל תהיה בכל מקרה במתחם הרובע היהודי, וכן שמתכנני המשרד יערכו סקר עתיקות, והתוואי התת־קרקעי יעבור על סלע טבעי מתחת להן.
עם הקמת תחנת הרכבת התת-קרקעית, יותקנו בה מדרגות נעות שיובילו אל פרויקט "מעלית הכותל" שיחבר את היוצאים מהתחנה אל הכותל המערבי. באותו מתחם תוקם שדרת חנויות בנוסף לרכבל הכותל שיוקם בסמוך למתחם.
היסטוריה

באוקטובר 2016 הכריז שר התחבורה דאז ישראל כ"ץ על הקמת תשתית רכבת אל הכותל המערבי.
ב-2017 הגיע משרד התחבורה לסיכום עם החשב הכללי במשרד האוצר על קידום מהיר של המיזם. ב-14 בינואר 2020 החלו עבודות לבדיקת הקרקע לכיוון תוואי הרכבת לכותל.
ב-17 בפברואר 2020 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את תוואי הרכבת לכותל.
על פי תכנון חדש נבחן אף שינוי לתוואי התת-קרקעי של המסילות ולפיו מלבד חלופות המסילות התת-קרקעיות שנועדו לחלוף לצד שער האשפות הסמוך לכותל, יסללו המשך המנהרות מתחנת ירושלים מרכז אל תחנה תת-קרקעית חדשה לצד מתחם תחנת החאן ההיסטורית. עם זאת בשנת 2020, נקבע על ידי שר התחבורה, בצלאל סמוטריץ, כי תנאי למתן היתר לביצוע המקטע שמתחנת נבון למתחם החאן יהיה אישור פתרון מסילתי להסעת המונים לכותל המערבי.
נכון לנובמבר 2022 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את התכנית להקמת תחנת הרכבת ירושלים מרכז והעבירה את התכנית להערות הציבור. במקביל אישר משרד האוצר, תקצוב להארכת הקו המהיר לירושלים עד לתחנת הרכבת ירושלים מרכז ובניית התחנה. העבודה צפויה להתחיל ב־2024, והקמת תחנת ירושלים-מרכז צפויה עד 2030.
המשך המסילה מתחנת ירושלים-מרכז והתחנות הבאות טרם אושרו ותוקצבו. קיימות מספר חלופות לתוואי הנוסף ואשר לגבי כל אחת מהן קיימות התנגדויות. כמו כן אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה תוואי אחר, מירושלים-מרכז למלחה דרך תחנת החאן. קיימת תוכנית להקמת רכבל לכותל אשר יאפשר גישה אליו עם החלפה בתחנת החאן כחלופה למסילה ישירה.
תגובות לתוכנית

בפברואר 2020 למחרת פרסום אישורה של המועצה הארצית לתכנון ולבנייה על תוכנית לחציבת מנהרה באורך 3 ק"מ עבור קו רכבת חדש שיוביל מתחנת יצחק נבון לכיוון הכותל המערבי, הוציאה ירדן הודעת גינוי וכינתה אותה כ-"הפרה בוטה של החוק הבין-לאומי".
ביוני 2020 פרסמה הקרן למורשת הכותל המערבי הודעת תודה לשר התחבורה בצלאל סמוטריץ' על ההחלטה לביצוע רכבת מהירה לכותל המערבי.
ראו גם

הרכבל לכותל
הקו הצהוב של הרכבת הקלה בירושלים
פסיכו-מטפוריקה

דייוויד גרופ במהלך הרצאה
פסיכו מטפוריקה (באנגלית: Clean Language או Grovian Metaphor Therapy) היא שיטת הטיפול שיצר הפסיכולוג הניוזילנדי דויד גרוב.
השיטה מתמקדת בטכניקת תשאול רכה ומדויקת, הנקראת שפה נקיה, מכיוון שהיא בנויה באופן שיוצר מינימום הנחות מוקדמות על ידי המטפל הפסיכו-מטפורי.
השיטה מייצרת טריאלוג בין הלקוח למטאפורה שלו לבין המטפל אשר מאפשר ללקוח את תהליך הגילוי המטפורי, תהליך שבתורו מאפשר שינויי תפיסה וגישה אל זכרונות טראומטיים.
השיטה פותחה ב 1980 על ידי הפסיכולוג דויד גרוב, כחלק מעבודתו על שיטות קליניות בתמיכה ושחרור מזכרונות טראומטיים.
גרוב הבחין שהרבה מהמטופלים שלו השתמשו בדימויים ומטפורות כשתיארו את הסמפטומים שלהם. הוא שם לב שכאשר הוא בירר יותר מידע בנוגע לדימויים והמטפורות, תוך כדי שימוש במילים של הלקוח, חוויית הלקוח מהאירוע הטראומתי שעבר התחילה להשתנות.
שיטתו של דויד גרוב, היא גם הבסיס של שיטת Symbolic Modeling שפותחה על ידי הפסיכותרפיסטים פני טומפקינס וג'יימס לאוולי.
שיטתם של טומפקינס ולאוולי עברה גיור והותאמה לקהל הישראלי ולשפה העברית על ידי מיקי ברקל, שהיה תלמידם האישי, וכך גם ניתן שמה העברי: פסיכו-מטפוריקה - המטפורות של תת-המודע - של הנפש.
עם השנים התפתחה שיטת הפסיכו-מטפוריקה והתבססה על עבודות נוספות, כמו עבודת המטאפורות של אנדרו ט. אוסטין - Metaphors of Movement
הבסיס לשם פסיכו מטפוריקה

השם לשיטה בעברית נבחר מכיוון שעל פי ג'ורג' לייקוף ג'ורג' לייקוף במאמרו Metaphor: the language of the unconscious "שפת הדיבור" של תת-המודע היא מטפורית מטבעה. לפי רעיון זה, גם החלומות, שהם מטפוריים מטבעם הם בעצם ביטויים של תת-המודע, ועל ידי התשאול הפסיכו-מטפורי ניתן לעזור ללקוח לפתוח ולהבין מה המסרים שתת-המודע שלו מעלה.
ברקל רצה לדייק את השם של השיטה לתהליך שהיא יוצרת, ומכיוון שהשיטה מאפשרת לגלות את המטפורות של הנפש - מכאן גם נגזר שמה: פסיכו (נפש) - מטפוריקה.
מחקרים

האפקטיביות של שיטת ה Symbolic Modeling שעליה מבוססת הפסיכו-מטפוריקה נחקרה במספר מחקרים: עם 95 מתאמנים הסובלים מדיסלקסיה בתיאור מקרה פסיכותראפויטי ובעבודה בהקשר ארגוני.
שימושים

כיום ניתן להשתמש בטכניקות התשאול והעבודה של הפסיכו מטפוריקה כשיטה בפני עצמה לעבודה עם טראומות, PTSD, פשר חלומות, שינויים התנהגותיים ורגשיים, או ככלי עבודה נוסף בארגז הכלים בתהליכי אימון, פסיכותרפיה והנחית קבוצות.
הערות שוליים

↑  Grove & Panzer 1989
↑  Doyle & McDowall, 2015
↑  Rees & Manea, 2016
↑  Robinson, 2012/2013
קונצ'רטו מס' 5 (הקיסר)

קונצ'רטו הקיסר, קונצ'רטו לפסנתר מס' 5 במי במול מז'ור, אופוס 73 של לודוויג ואן בטהובן, היה הקונצ'רטו האחרון שלו לפסנתר. היצירה נכתבה בשנת 1809 בווינה והוקדשה לארכידוכס רודולף, פטרונו ותלמידו של בטהובן. ביצוע הבכורה היה בדצמבר 1810 בלייפציג.
את הכינוי "הקיסר" ליצירה העניק המלחין האנגלי ממוצא גרמני יוהאן בפטיסט קרמר.
הקונצ'רטו נכתב לפסנתר סולו, שני חלילים, שני אבובים, שני קלרינטים, שני בסונים, שתי קרנות, שתי חצוצרות וכלי מיתר. ליצירה שלושה פרקים:
אלגרו
אדג'יו און פוקו מוסו
רונדו - אלגרו מה נון טרופו
הפרק הראשון של הקונצ'רטו מס' 5 ארוך  מהממוצע - 21 דקות. מתוך שאר הקונצ'רטי של בטהובן, עולה עליו באורכו רק הפרק הראשון של הקונצ'רטו לכינור, שמשכו 25 דקות.
ניתוח היצירה

היצירה מתחילה בשלושה אקורדים של כל התזמורת, כל אחד מלווה בקדנצה קצרה, בעלת אופי אלתורי אבל כתובה בפרטיטורה. הקדנצות הקצרות האלה מופיעות מדי פעם במהלך היצירה.
במעבר מן התקופה הקלאסית לרומנטית, החלו מלחינים לערוך ניסויים בהצגת המוזיקה בכלי סולו. בטהובן כבר עשה זאת פעם, בקונצ'רטו הרביעי לפסנתר, אבל תצוגת הפסנתר המונומנטלית ביצירה הנוכחית, הנמשכת קרוב לשתי דקות בלי להביא חומר תימאטי, מבשרת קונצ'רטי עתידים, כמו הקונצ'רטו לכינור של מנדלסון או הקונצ'רטו לפסנתר בסי במול מינור של צ'ייקובסקי.
הפרק הראשון מתעתע במורכבותו. על אף השימוש הנעשה בו באקורדים פשוטים, כולל נושא שני, הבנוי כמעט כולו מאקורדים של טוניקה ודומיננטה, הוא מלא טרנספורמציות תימאטיות מורכבות. המורכבות מתעצמת ברגע שהפסנתר נכנס בנושא הראשון, כיון שחומר התצוגה חוזר בווריאציות מורכבות פי כמה, תצורות וירטואוזיות, אקורדים בשינויים מורכבים והנושא השני נכנס בסי מז'ור.
מלבד הקדנצות הפותחות, הפרק נאמן למבנה הסונאטה משולשת הנושאים, שבטהובן אימץ כסמלו המסחרי בכתיבת קונצ'רטו. התצוגה התזמורתית היא תצוגת סונאטה טיפוסית של שני נושאים, אבל "התצוגה השנייה" עם הפסנתר חוגגת בנושא שלישי וירטואוזי בסיום, השייך בלעדית לכלי הסולו. בטהובן עושה זאת ברבים מן הקונצ'רטי שלו. הקודה בסיום הפרק ארוכה למדי, ושוב, באופן טיפוסי לבטהובן, משתמשת בנושא הראשון הפתוח וחותמת אותו ליצירת סיום משביע רצון.
דוגמה לטבעו ההרואי של הפרק אפשר אולי למצוא בקטע בפיתוח, שם מתנהל לכאורה קרב בין הפסנתר לתזמורת – קרב המסתיים בניצחון הפסנתר.
הפרק השני הוא בסי מז'ור, והשלישי הוא רונדו של סונאטה במי במול מז'ור. הפרק השני מפורסם במעבר לפרק השלישי ללא הפסקה, כאשר סי בודד בבסונים יורד לפתע בחצי טון לסי במול, הדומיננטה של מי במול.
הפרק השלישי הוא רונדו בשבעה חלקים (A-B-A-C-A-B-A). תחילה הסולן מנגן את הנושא הראשי החגיגי, ולאחר מכן חוזרת עליו התזמורת במלואה. חלק ה-B של הרונדו מתחיל עם כניסתו המחודשת של הסולן עם סולמות. חלק ה-C ארוך יותר והוא מציג את הנושא הראשי מ-A בשלושה סולמות שונים ובווריאציות. לאחר חזרה נוספת על חלקים A ו-B ישנו דיאלוג קצר בין הפסנתר לתזמורת המבוסס על הנושא הראשי בצורת קריאה ותגובה. לאחר מכן התזמורת חוזרת בווריאציה על הנושא הראשי של חלק A ואז מתחיל החלק המסיים שבסופו קדנצה קצרה של הסולן שהתזמורת עונה עליה בטוטי חזק המסיים את הפרק.
הערות שוליים

↑  What is the title to Beethoven's 5th piano concerto
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011548674305171  BnF: cb13908245k (data)  GND: 30001550X  LCCN: n81142208  MusicBrainz work: e5cfd8b5-74c2-3330-9ca4-42ecd22dffef  VIAF: 179831076   WorldCat (עם VIAF): 179831076
בעלבכ-אלהרמל (מחוז)

| --- | --- |

 מדינה:  לבנון לבנון
 בירת המחוז:  בעלבכ
 תאריך ייסוד:  2014
 שטח:  3,009 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  416,427 (2015)
 קואורדינטות:  34°12′N 36°18′E﻿ / ﻿34.2°N 36.3°E﻿ / 34.2; 36.3 
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בעלבכ-אלהרמל (בערבית: محافظة بعلبك - الهرمل) הוא מחוז בלבנון. הוא כולל את הנפות בעלבכ ואל-הרמל, שמחולקות ל-74 רשויות מקומיות. בירת המחוז היא בעלבכ. שטח המחוז הוא כ-3,009 קמ"ר ובשנת 2015 אוכלוסיית המחוז הוערכה בכ-416,000 נפש. המחוז גובל במחוזות הלבנוניים עכאר, צפון לבנון והר הלבנון ממערב, אל-בקאע מדרום, ובמחוזות הסוריים חומס וריף דמשק ממזרח ומצפון. במחוז ישנו את עמק הבקאע, חבל הארץ החקלאי החשוב ביותר בלבנון.
בעלבכ-אלהרמל נוסד בשנת 2014 כתוצאה מחוק אשר נחקק ב-16 ביולי 2003.
מתוך 416,000 התושבים החיים בבעלבכ-אלהרמל, נציבות האו"ם לפליטים העריכה כי 137,000 הם פליטים סורים ממלחמת האזרחים וכ-8,100 הם פליטים פלסטינים. האוכלוסייה הלבנונית במחוז (לא כולל הפליטים שברובם סונים) היא שיעית ברובה, עם מעט סונים ונוצרים.
גל הפליטים מסוריה חיזק את העוני והאלימות במחוז, וארגוני הטרור חזבאללה ואמל זכו בו לתמיכה מסוימת.
אוסאמה אל-חדאדי

אוסאמה אל-חדאדי (בערבית: اسامة الحدادي; נולד ב-28 בינואר 1992) הוא כדורגלן תוניסאי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בדיבה אל-חיסן מליגת המשנה של איחוד האמירויות.
קריירת מועדונים

אל-חדאדי התחיל את הקריירה שלו בקלאב אפריקן ובשנת 2010 הצטרף לקבוצה הבוגרת. ב-26 באוגוסט 2012, אל-חדאדי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ספקסיין.
ב-30 בינואר 2017 אל-חדאדי חתם לשנתיים וחצי בדיז'ון מליגת העל הצרפתית. ב-29 במאי 2019 חתם אל-חדאדי לארבע שנים באל-איתיפאק מליגת העל הסעודית. ב-21 בינואר 2020 אל-חדאדי הושאל לקסימפאשה מליגת העל הטורקית.
בקיץ 2022 אל-חדאדי חתם בגרויטר פירט מהבונדסליגה השנייה. אל-חדאדי שיחק שתי עונות בגרויטר פירט, ובשתיהן סיימה הקבוצה במרכז הטבלה.
בקיץ 2024 עבר אל-חדאדי לדיבה אל-חיסן מליגת המשנה של איחוד האמירויות.
קריירה בינלאומית

ב-27 במרץ 2015 ערך אל-חדאדי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תוניסיה במשחק ידידות נגד יפן.
אל-חדאדי, נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2018, גביע אפריקה לאומות 2019, גביע אפריקה לאומות 2021 וגביע אפריקה לאומות 2023.
הערות שוליים

↑  La liste des joueurs convoqués pour participer à la CAN 2023+1 בחשבון הפייסבוק הרשמי של פדרציית הכדורגל התוניסאית, 28 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
| נבחרת תוניסיה – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 בן מוסטפא •  2 ס. בן יוסף •  3 בן עלואן •  4 מריאח •  5 אל-חדאדי •  6 בדווי •  7 חאווי •  8 פ. בן יוסף •  9 באדרי •  10 ח'זרי •   11 ברון •  12 ע. מעלול • 13 סאסי •  14 בן עמור • 15 חליל • 16 מטחלוטחי • 17 צח'ירי • 18 צרארפי • 19 חליפה • 20 שעלאלי • 21 נגואז • 22 חסן • 23 סליטי • מאמן: נ. מעלול |  1 בן מוסטפא •  2 ס. בן יוסף •  3 בן עלואן •  4 מריאח •  5 אל-חדאדי •  6 בדווי •  7 חאווי •  8 פ. בן יוסף •  9 באדרי •  10 ח'זרי •   11 ברון •  12 ע. מעלול • 13 סאסי •  14 בן עמור • 15 חליל • 16 מטחלוטחי • 17 צח'ירי • 18 צרארפי • 19 חליפה • 20 שעלאלי • 21 נגואז • 22 חסן • 23 סליטי • מאמן: נ. מעלול | תוניסיה |
| נבחרת תוניסיה – גביע אפריקה לאומות 2019 (מקום רביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 בן מוסטפא •  2 כשרידה •  3 ברון •  4 מריאח •  5 אל-חדאדי •  6 בדווי •  7 אל-מסאכני •  8 שוואט •  9 באדרי •  10 ח'זרי •   11 חניסי •  12 עוואדי • 13 סאסי •  14 דראגר • 15 לאמטי • 16 חסן • 17 צח'ירי • 18 צרארפי • 19 בן מוחמד • 20 שעלאלי • 21 חניד • 22 בן שריפיה • 23 סליטי • מאמן: ז'ירס |  1 בן מוסטפא •  2 כשרידה •  3 ברון •  4 מריאח •  5 אל-חדאדי •  6 בדווי •  7 אל-מסאכני •  8 שוואט •  9 באדרי •  10 ח'זרי •   11 חניסי •  12 עוואדי • 13 סאסי •  14 דראגר • 15 לאמטי • 16 חסן • 17 צח'ירי • 18 צרארפי • 19 בן מוחמד • 20 שעלאלי • 21 חניד • 22 בן שריפיה • 23 סליטי • מאמן: ז'ירס | תוניסיה |
| נבחרת תוניסיה – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 בן מוסטפא •  2 אל-עיפה •  3 א-טאלבי •  4 רקיק •  5 אל-חדאדי •  6 ברון •  7 אל-מסאכני •  8 ח'אוי •  9 טוזגאר •  10 חז'רי •   11 אל-ג'זירי •  12 מעלול • 13 עבדי •  14 אל-מג'ברי • 15 בן רמדאן • 16 דחמאן • 17 צח'ירי • 18 א-שעלאלי • 19 רפיעה • 20 דראגר • 21 אל-מת'לות'י • 22 בן סעיד • 23 סליתי • 24 בן חמידה • 25 בן סלימאן • 26 ג'מאל • 27 ג'באלי • 28 אל-עידוני • מאמן: אל-כביר |  1 בן מוסטפא •  2 אל-עיפה •  3 א-טאלבי •  4 רקיק •  5 אל-חדאדי •  6 ברון •  7 אל-מסאכני •  8 ח'אוי •  9 טוזגאר •  10 חז'רי •   11 אל-ג'זירי •  12 מעלול • 13 עבדי •  14 אל-מג'ברי • 15 בן רמדאן • 16 דחמאן • 17 צח'ירי • 18 א-שעלאלי • 19 רפיעה • 20 דראגר • 21 אל-מת'לות'י • 22 בן סעיד • 23 סליתי • 24 בן חמידה • 25 בן סלימאן • 26 ג'מאל • 27 ג'באלי • 28 אל-עידוני • מאמן: אל-כביר | תוניסיה |
| נבחרת תוניסיה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 חסן •  2 אל-עבדי •  3 א-טאלבי •  4 מריאח •  5 בן רמדאן •  6 תקא •  7 אל-מסאכני •  8 רפיעה •  9 ג'ויני •  10 בן סלימאן •   11 אל-ח'ניסי •  12 מעלול • 13 ג'לאסי •  14 אל-עידוני • 15 אל-חדאדי • 16 דחמאן • 17 צח'ירי • 18 לטייף • 19 א-סרארפי • 20 ואלרי • 21 כשרידה • 22 בן סעיד • 23 סליתי • 24 אל-ג'זירי • 25 מחמוד • 26 גראם • 27 אשורי • מאמן: אל-קאדרי |  1 חסן •  2 אל-עבדי •  3 א-טאלבי •  4 מריאח •  5 בן רמדאן •  6 תקא •  7 אל-מסאכני •  8 רפיעה •  9 ג'ויני •  10 בן סלימאן •   11 אל-ח'ניסי •  12 מעלול • 13 ג'לאסי •  14 אל-עידוני • 15 אל-חדאדי • 16 דחמאן • 17 צח'ירי • 18 לטייף • 19 א-סרארפי • 20 ואלרי • 21 כשרידה • 22 בן סעיד • 23 סליתי • 24 אל-ג'זירי • 25 מחמוד • 26 גראם • 27 אשורי • מאמן: אל-קאדרי | תוניסיה |
המעין

ערך זה עוסק בכתב עת תורני. אם התכוונתם לסרט, ראו .
| --- | --- |

 תדירות:  רבעון
 עורך ראשי:  יואל קטן (2002 ואילך) יונה עמנואל (1964–2002) מרדכי ברויאר (1953–1964)
 תאריכי הופעה:  1953–הווה (כ־71 שנים)
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 ISSN:  0465-420X
 
הַמַּעְיָן הוא רבעון שיוצא לאור מאז שנת תשי"ג (1953) "המשלב מימד תורני עם מימד מדעי-תורני" ומכיל מאמרים מגוונים בנושאי הלכה, השקפה, היסטוריה יהודית ומחקר.
על מטרותיו וייעודו של 'המעין' כתב בגיליון הראשון, פרופ' מרדכי ברויאר, מייסדו ועורכו הראשון של כתב העת: ”היעדר במה ספרותית המוקדשת לעיון, מחקר ובירור בשאלות העומדות על סדר יומו של עם התורה בפרט ובמדינת ישראל בכלל - הורגש כבר מזמן... מקווים אנו להפוך כתב עת זה לרבעון המופיע לפרקים קבועים...”. בשנת תשכ"ד (1964) התמנה יונה עמנואל כעורך כתב העת, תפקיד אותו מילא עד לפטירתו בשנת תשס"ב (2002), אז החליף אותו הרב יואל קטן.
כותבי המאמרים ונושאיהם מגוונים ועוסקים בתחומים רבים. בנוסף קיים בכתב העת גם מדור ביקורת ספרים. כתב העת היוצא לאור על ידי מוסד יצחק ברויאר של פועלי אגודת ישראל, מזוהה עם חוגי "תורה עם דרך ארץ" וניתן בו דגש מסוים להגות ולהיסטוריה של חוגים אלו. כך למשל, בתחילת שנות ה-90, התקיים בו פולמוס בין הרב שלמה וולבה ופרופ' זאב לב בנוגע ליישומה והצלחתה של שיטת "תורה עם דרך ארץ".
רוב מאמרי 'המעין' זמינים באינטרנט באתר HebrewBooks (בעיקר מהשנים הראשונות), באתר ישיבת שעלבים (משנת תשס"ז) ובאתרים נוספים.
כותבים

עם כותבי המאמרים במשך השנים נמנים רבנים, חוקרים תורניים ואנשי אקדמיה, בהם:  הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב ד"ר קלמן כהנא, הרב אביגדר נבנצל, הרב יהושע מגנס, הרב יהושע נויבירט, הרב חיים סבתו, הרב יוסף אביב"י, הרב שלמה אבינר, פרופ' ישראל אומן, הרב יהושע בכרך, הרב ד"ר יצחק ברויאר, פרופ' מרדכי ברויאר, הרב מרדכי ברויאר, הרב שריה דבליצקי, פרופ' דוד הנשקה, שמואל הכהן וינגרטן, הרב יצחק לוי, פרופ' מרדכי כסלו, הרב פרופ' יהודה לוי,  פרופ' זהר עמר, הרב ד"ר רפאל בנימין פוזן, הרב אברהם אבא וינגורט, פרופ' יהודה פליקס, הרב משה צוריאל, הרב ד"ר יהודה קופרמן, פרופ' מאיר שוורץ, פרופ' יואל אליצור.
הערות שוליים

↑  למנויי וקוראי 'המעין', חדשים גם ישנים, המעיין, תשרי תשס"ז, אתר ישיבת שעלבים
↑  הרב יואל קטן, על מייסד 'המעין' ועורכו הראשון - פרופ' מרדכי ברויאר ז"ל, המעין, תמוז תשס"ז
↑  בעניין תורה עם דרך ארץ, באתר "דעת"
אטיין גרין

אטיין גרין (באנגלית: Etienne Green; נולד ב-19 ביולי 2000 בקולצ'סטר שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי-צרפתי המשחק בעמדת השוער בקבוצת ברנלי.
קריירת מועדונים

גרין נולד בקולצ'סטר שבאנגליה לאב אנגלי ולאם צרפתייה, ועבר לצרפת בגיל ארבע. הוא שיחק במשך שלוש עונות במחלקת הנוער של ES ואוש, ולאחר מכן עבר למחלקת הנוער של סנט אטיין.
ב-5 ביוני 2020 חתם גרין על החוזה המקצועני הראשון שלו במועדון, ששיחק בליגת העל הצרפתית. ב-4 באפריל 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 2-0 על נים במסגרת המחזור ה-31 בליגה לעונת 2020/2021. הוא שיחק בכל משחקי הקבוצה עד לסוף העונה, ובסך הכל ערך שמונה הופעות ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה הראשונה של המועדון.
ב-7 באוגוסט 2024 חתם בברנלי מהצ'מפיונשיפ.
קריירה בינלאומית

גרין, בן לאב אנגלי ואם צרפתייה, היה חלק מסגל נבחרת צרפת עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, אך לא שיחק בטורניר.
ב-23 באוגוסט 2021 דווח כי גרין בחר לשחק עבור נבחרות אנגליה, וארבעה ימים לאחר מכן הוא נכלל לראשונה בסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21.
הערות שוליים

↑  NÎMES-SAINT-ETIENNE: QUI EST ETIENNE GREEN, LE TROISIÈME GARDIEN DES VERTS LANCÉ DANS LE GRAND BAIN באתר BFM,‏ 4 באפריל 2021 (בצרפתית)
↑  The fabulous destiny of Etienne Green באתר הרשמי של ליגת העל הצרפתית, 6 באפריל 2021 (באנגלית)
↑  Etienne Green signe pro ! באתר הרשמי של סנט אטיין, 5 ביוני 2020 (בצרפתית)
↑  INFO OUEST-FRANCE. AS Saint-Etienne : Étienne Green a choisi de porter le maillot de l’Angleterre באתר Ouest France,‏ 23 באוגוסט 2021 (בצרפתית)
↑  Carsley names first MU21s squad באתר England Football,‏ 27 באוגוסט 2021 (באנגלית)
האשפית

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מייקל סקוט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה:  רנדום האוס 
 תאריך הוצאה:  22 במאי 2012
 מספר עמודים:  463
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כתר
 תרגום:  סיוון מדר
 סדרה
 סדרת ספרים:  הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות
 ספר קודם:  הבוגד
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-965-07-2149-7
 הספרייה הלאומית:  003544005
 
האשפית (באנגלית: The Enchantress) הוא רומן פנטזיה לילדים ולנוער. הספר הפך במהרה מיציאתו לאור לרב מכר, והצליח מאוד בקרב ילדים ובני נוער. הספר הוא השישי בסדרת הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות, והוא האחרון שיצא בינתיים. בספר מגלים סופי וג'וש את עברם, והוא נכתב על ידי מייקל סקוט. שם הספר בא משם הדמות סופי ניומן.
גשר אדם

ערך זה עוסק בגשר בבקעת הירדן. אם התכוונתם לגשר בהודו, ראו .
| --- | --- |
גשר אדם ובצידו גשר ביילי מעל נהר הירדן. מבט מזרחה ממוצב "חוחית"
גשר אדם ובצידו גשר ביילי מעל נהר הירדן. מבט מזרחה ממוצב "חוחית"
 מיקום:  ישראל ישראל ירדן ירדן
 פתיחת המעבר:  1968 (סחורות בלבד)
 קואורדינטות:  32°06′09.27″N 35°32′07.46″E﻿ / ﻿32.1025750°N 35.5354056°E﻿ / 32.1025750; 35.5354056
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) גשר אדם(למפת צפון השומרון רגילה) גשר אדם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר אדם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר אדם
חיילי המשטרה הצבאית בגשר ב-1969
משאית צבאית חוצה את גשר דאמיה, אפריל 1917
גשר אדם (ג'סר א-דאמיה) הוא אחד מן הגשרים הגדולים בבקעת הירדן, אשר היווה עורק תחבורה חשוב בארץ ישראל ההיסטורית, עקב קרבתו לשכם, עמאן, יריחו ובית שאן. בשנת 1970 הוקמה ההתנחלות משואה בקרבת הגשר.