stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פביאן שר
קריירה בינלאומית > תחילת הדרך

שאר יצג את נבחרות שווייץ עד גיל 20 ועד גיל 21. שאר היה חלק מנבחרת שווייץ לאולימפיאדת לונדון 2012. הוא שיחק בשני המשחקים הראשונים בשלב הבתים, בו הודחה נבחרתו.
ב-14 באוגוסט 2013 ערך שר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ הבוגרת, כשהחליף את פיליפ סנדרוס בתחילת המחצית השנייה בניצחון 0–1 על נבחרת ברזיל במשחק ידידות תחת המאמן אוטמאר היצפלד. ב-6 בספטמבר, בהופעתו השנייה בנבחרת, הבקיע שר את שער הבכורה שלו, שער בדקה ה-27 בתיקו 4-4 נגד נבחרת איסלנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ארבעה ימים לאחר מכן, בהופעתו השלישי בנבחרת, הבקיע שר צמד שערים בניצחון 0–2 על נבחרת נורווגיה במשחק נוסף במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
קריירה בינלאומית > מונדיאל 2014

ב-13 במאי 2014 זומן שר לסגל נבחרת שווייץ לקראת מונדיאל 2014. ב-25 ביוני ערך שר את הופעת הבכורה שלו בטורניר, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–3 על נבחרת הונדורס במסגרת המחזור השלישי והאחרון בשלב הבתים. נבחרת שווייץ העפילה משלב הבתים במקום השני, וב-1 ביולי ערך שר את הופעתו השנייה בטורניר, כששיחק 120 דקות בהפסד 0–1 לנבחרת ארגנטינה משער של אנחל די מריה בהארכה בשלב שמינית הגמר של הטורניר.
קריירה בינלאומית > יורו 2016

שר נכלל גם בסגל נבחרת שווייץ לטורניר יורו 2016 שנערך בצרפת. ב-11 ביוני 2016 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר, כששיחק 90 דקות והבקיע את שער הניצחון 0–1 על נבחרת אלבניה במחזור הראשון של שלב הבתים. שר שיחק 90 דקות גם בשני המשחקים הנוספים בשלב הבתים, בתיקו 1-1 נגד נבחרת רומניה ובתיקו 0-0 נגד נבחרת צרפת. ב-25 ביוני שיחק שר 120 דקות בהפסד 4–5 לנבחרת פולין בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר 0-0 בתום הזמן החוקי במסגרת שלב שמינית הגמר של הטורניר.
נכלל בסגל נבחרת שווייץ למונדיאל 2018, ליורו 2020, למונדיאל 2022 וליורו 2024.
תארים

אליפות שווייץ (3): 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015
גביע הליגה האנגלית: 2024/2025
שפטיצקי (עיר)

.
אנדרטה לזכר יהודי קריסטינופול שנספו בשואה, בבית העלמין הדרום
שפטיצקי (אוקראינית: Шептицький) (שמה של העיר עד 2024 צֶ'רְבוֹנוֹהְרַאד באוקראינית: Червоноград, ‏בפולנית: Czerwonogród, ביידיש: קריסניפאָליע; שמה של העיר עד 1951 קריסטינופול (אוקראינית: Кристинопіль, Кристинополь)) היא עיר במחוז לבוב אוקראינה.
היסטוריה

העיר הוקמה ב-1692 בשם קריסטינופול על ידי פליקס-קאזימיר פוטוצקי, הוא קראה לה כך על שם אשתו קריסטינה.
ב-1772 עברה קריסטינופול, יחד עם כל גליציה אחרי חלוקת פולין, לידיה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. אחרי זמן קצר משפחת פוטוצקי עזבה את העיר והיא עברה לבעלות מלאה של האימפריה. ב-1878 בעיר נבנה כביש, ב-1884 נבנתה מסילת רכבת.
אחרי מלחמת העולם הראשונה חזרה העיר לידיה של פולין. ב-15 בפברואר 1951 פולין מסרה את קריסטינופול וסביבתה לברית המועצות, אז שונה שמה לצ'רבונוהראד. בתמורה קיבלה פולין את אוסצ'יקי דולנה וסביבתה. מהלך זה נעשה כתוצאה מהימצאות מצבורי פחם בסביבת צ'רבונוהראד ונפט בסביבת אוסצ'יקי.
ב-1990 הפכה צ'רבונוהראד לעיר הראשונה בברית המועצות שבה הרסו את פסלו של ולדימיר לנין.
בשנת 2024 הוחלט לשנות את שמה של העיר לשפטיצקי, על שמו של אנדריי שפטיצקי שהיה הארכיבישוף המטרופוליטני של הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית בלבוב.
יהודי העיר

יהודים ישבו בעיר עם היווסדה, ובאמצע המאה ה-18 נמנו בה 759 משלמי מס יהודים. בשנת 1880 נמנו בעיר 2,747 יהודים, רוב מוחלט בקרב תושביה. רוב יהודי העיר נמנו בתקופה זו על חסידות בלז.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה ערכו הקוזקים פוגרום ביהודי העיר, תוך רצח 5 יהודים, הרס וביזת רכוש רב ואונס של כ-30 נשים. לאחר מכן, הוצא צו גירוש לגברים היהודים מהעיר. מאורעות המלחמה, כמו גם השפל הכלכלי שנלווה לה, הביאו רבים מיהודי העיר לעזוב אותה. בין מלחמות העולם נמנו בעיר 2,086 יהודים מתוך 2,805 תושבים, והתקיימה בה פעילות ציונית.
בתחילת מלחמת העולם השנייה עברה העיר מיד ליד בין הפולנים, הרוסים והגרמנים, ובזמן זה נרצחו בה כ-20 יהודים. בהתאם להסכם ריבנטרופ מולטוב נקבעה העיר בתחום הכיבוש הגרמני בפולין, וכמעט כל יהודיה נמלטו ממנה בשלב זה לשטח השליטה הסובייטי.
אוכלוסייה

אוכלוסיית צ'רבונוהראד לפי שנים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | שנה | מספר תושבים |
| 1 | 1939 | 3,000 |
| 2 | 1959 | 19,000 |
| 3 | 1970 | 54,000 |
| 4 | 1974 | 61,000 |
| 5 | 1981 | 78,000 |
| 6 | 1989 | 89,000 |
| 7 | 2001 | 85,500 |
| 8 | 2005 | 83,400 |
| 9 | 2010 | 82,900 |
| 10 | 2024 | 60,799 |
תושבים מפורסמים

יעקב אייכנבוים - היה איש תנועת ההשכלה ומחלוצי החינוך המודרני בקרב יהודי רוסיה.
הערות שוליים

↑  http://lv.ukrstat.gov.ua/ukr/si/oper/2013/t180313_1.pdf
↑  Учительская газета № 33, 1990 г.
↑  החלטה על שינוי שמם של מספר יישובים באוקראינה
↑  http://world-gazetteer.com/wg.php?x=&men=gpro&lng=en&des=wg&geo=-3730&srt=npan&col=abcdefghinoq&msz=1500&pt=c&va=&geo=505388423
↑  http://populstat.info/Europe/ukrainet.htm
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535876105171  LCCN: n98030265  VIAF: 151449346   WorldCat (עם VIAF): 151449346
יאיא פינק

יאיר (יאיא) פינק (נולד ב-14 ביוני 1984) הוא פעיל חברתי ופוליטי, כיום הוא אחד ממובילי המחאה למען שוויון בנטל, ובנוסף הוא מכהן כראש סיעה ואגף צדק חברתי בהסתדרות.
ביוגרפיה

פינק נולד בירושלים, הצעיר מבין שישה אחים ואחיות. הוא התחנך בישיבת הקיבוץ הדתי במעלה גלבוע וסיים את שירותו הצבאי כקצין בחטיבת הצנחנים. לאחר שחרורו ניהל בהתנדבות את עמותת "שכן טוב", ובהמשך היה הדובר של חברת מועצת העיר ירושלים רחל עזריה. פינק למד תואר ראשון במדעי המדינה ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטה העברית שבירושלים.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

בשנים 2011–2013, במהלך הכנסת השמונה עשרה (2009–2012) והתשע עשרה (2013–2015), שימש כראש המטה של ח"כ שלי יחימוביץ' כראשת מפלגת העבודה ויושבת ראש האופוזיציה. ניהל את מטה השטח של עמותת תג מאיר. בשנים 2014–2015 ניהל פינק את מטה השטח של אגודת האשראי אופק, והיה אחד ממקימיה. ב־2015 ייסד את מיזם שדלנות לובי 99, אותו הוא ניהל עד שנת 2019. בשנת 2016 נבחר לאחד מ-100 המשפיעים של העיתון דה מרקר ובשנת 2017, נבחר ביחד עם לינור דויטש, לרשימת הצעירים המבטיחים של העיתון כלכליסט. בין השנים 2020–2022 שימש כמנכ"ל תנועת "דרכנו" ובמסגרת זו הקים את ערוץ התקשורת העצמאי "דמוקרטTV". כמו כן היה חבר המועצה הציבורית במלכ"ר "צו פיוס".
משנת 2017 יושב פינק בבית הנבחרים של ההסתדרות כראש סיעת "צדק חברתי". הוא משמש כראש "אגף צדק חברתי", במסגרתו פועל גם לחינוך הדור הצעיר. כמו כן, פעיל בתחום זכויות העובדים הלהט"בים יחד עם מגי מור, ולמען זכויות אנשי המילואים העובדים.
בשנת 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, התמודד בבחירות המקדימות לרשימת מפלגת העבודה, נבחר למקום השמיני בפריימריז של הרשימה אולם לא נכנס לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, התמודד פינק שוב בפריימריז של מפלגת העבודה, נבחר למקום השישי בפריימריז וגם בפעם הזו לא נכנס לכנסת. במערכת בחירות זו הקים את מטה הציונות הדתית במפלגה.
בשנת 2023, עם תחילת כהונתה של הכנסת העשרים וחמש, היה ממובילי המחאה נגד הרפורמה המשפטית שהוביל שר המשפטים יריב לוין. כחלק מפעילותו סייע להקמת מוקדי מחאה בפריפריה וקיים שיחות ועידת וידאו רבות-משתתפים על הסוגיות שעל סדר היום. פינק הקים את "מטה הצרכנות הליברלי" בעקבות חרמות של פעילי ימין על עסקים שהביעו תמיכה במחאה ובמסגרתו יזם את "התו הליברלי", שמאגד תחתיו עסקים שתמכו במחאה. הוביל את צעדת הצעירים לדמוקרטיה צעדה בת שבוע מתל אביב לירושלים.
פרויקטים של מימון המונים שיזם או לקח בהם חלק: שיקום קיבוץ בארי, סיוע לאביגיל בת ה-4 שחזרה משבי החמאס ולמשפחתה החדשה, סיוע כספי לפורום מיכל סלה בעקבות קיצוצים של תקציבים על ידי הממשלה, תמיכה ביתומות רומי-שירה וליה סויסה ובילדיו של רביד כץ שאיבדו את הוריהן במתקפת הפתע של חמאס, סיוע לפלסטינים שאת ביתם שרפו במהומות בחווארה וסיוע לילדי משפחת ברנס שהוריהם נהרגו מרקטה ברמת הגולן. במהלך מלחמת חרבות ברזל פינק הקים את "מטה המילואימניקים לשירות שווה" אשר מונה כחמישה עשר אלף מילואימניקים ומילואימניקיות, למען ביטחון ישראל ולמען ערך השוויון, והוא אחד ממובילי המחאה למען שוויון בנטל. בתגובה לקריאות גנאי שספג הכדורגלן מוחמד אבו פאני הגיש פינק לשחקן מכתב התנצלות עליו חתמו אלפים.
פינק משרת במילואים כקצין אג"ם חטיבתי בדרגת רב-סרן. בעקבות פיטוריו הראשונים של השר יואב גלנט, במרץ 2023, הודיע פינק על הפסקת התנדבותו למילואים מאוחר יותר חזר לשרת וגויס ב"מלחמת חרבות ברזל", ושירת מעל 200 ימי מילואים, החל מ-7 באוקטובר 2023.
בספטמבר 2024 נבחר פינק לאחד מאנשי השנה של מגזין דה מרקר.
ביוגרפיה > חיים אישיים

פינק מתגורר ביקנעם, נשוי לאוריה ואב לשניים ומנהל אורח חיים דתי.
הערות שוליים

↑  צבי זרחיה, יאיר (יאיא) פינק עובר מהעבודה למפלגתו החדשה של ברק, באתר כלכליסט, 30 ביוני 2019
↑  רשימת 100 המשפיעים לשנת 2016 - מגזין דה מרקר TheMarker, באתר www.themarker.com
↑  ל"ו צעירים, באתר newmedia.calcalist.co.il
↑  הכירו את הסרוג שיתמודד בפריימריז של 'העבודה', באתר כיפה, ‏2018-12-27
↑  אלכסנדרה לוקש, ניר כהן, אדם קוטב, מובילי המחאה: "יהיו כמה ימי ההתנגדות בשבוע. בחמישי - 'אם כל המחאות' בצפון", באתר ynet, 13 במרץ 2023
↑  המטה לצרכנות ליברלי בצינור - החרם על מאפיית אנג׳ל, נבדק ב-2024-04-15
↑  בית, באתר התו הליברלי
↑  מתל אביב עד ירושלים: צעדת הצעירים לדמוקרטיה יצאה לדרכה, באתר מעריב אונליין, 22 בינואר 2023
↑  תורמים לקיבוץ בארי, באתר giveback.co.il
↑  עתיד טוב יותר לאביגיל, באתר giveback.co.il
↑  ביחד עם פורום מיכל סלה, באתר giveback.co.il
↑  למען הילדים של רביד הגיבור, באתר giveback.co.il
↑  מחבקים את רומי וליה, באתר giveback.co.il
↑  תרומה לתושבי חווארה, באתר giveback.co.il
↑  מחזקים את משפחת ברנס
↑  אורי סלע‏, "אחיכם יבואו למלחמה ואתם תשבו פה?": ה"פשקווילים" של מחאת המילואימניקים בבני ברק, באתר וואלה, 13 במרץ 2024
↑  "כל ישראלי צריך להילחם בגזענות ובקיצוניות", באתר ONE‏, 20 ביוני 2023
↑  פעיל השמאל הדתי יאיא פינק: החלטתי להפסיק כרגע להתנדב למילואים, באתר ערוץ 7, ‏26.03.23
↑  Facebook, www.facebook.com
↑   איתן אבריאל, יאיא פינק, רן הר נבו, באתר TheMarker‏, 24 בספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007395379905171  VIAF: 55156675129133580364   WorldCat (עם VIAF): 55156675129133580364
יניב ביטון

| --- | --- |
ביטון, 2014
ביטון, 2014
 לידה:  1 ביולי 1978 (בן 46) ירושלים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקום לימודים:  בית צבי 
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה (2019) 
 פרופיל ב-IMDb
 
יניב ביטון עם שירי גדני וטל בלנקשטיין, בהצגה "משרתם של שני אדונים", התיאטרון הקאמרי, 2010
יניב ביטון (נולד ב-1 ביולי 1978) הוא שחקן ישראלי, זוכה פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
ביוגרפיה

נולד בירושלים, להורים מנהלי חשבונות. כשהיה בן ארבע עברה משפחתו למעלה אדומים. למד בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים.
את שירותו הצבאי עשה בחיל המודיעין ביחידה 8200 והודות לבקיאותו בערבית, אף המשיך לשירות קבע למשך שנה וחצי. לאחר שחרורו מצה"ל, החל ללמוד משחק בבית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי". הוא סיים את לימודיו שם בשנת 2004. במהלך הלימודים זכה במספר מלגות.
קריירה > תפקידים בתיאטרון

בתיאטרון הספרייה: ב-2004 גילם את המטורף – התפקיד הראשי בהצגה "אנרכיסט מפוקפק" מאת דאריו פו שביים יואב מיכאלי, גילם את רוג'ר במחזמר "גריז" מאת ג'ים ג'ייקובס ו-וורן קייסי שביים גלעד קמחי, וגילם את פאק ב"חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר.
בתיאטרון צוותא: ב-2005 שיחק במחזמר "להיות מעורב" שכתבו דנה פורר ועדינה חיימיס שגם ביימה.
בתיאטרון הארצי לנוער: ב-2006 שיחק בהצגה "ססגוניה" שכתבה דתיה בן דור וביים רפי ניב.
במסגרת "Stage and Business" של מרכז הפרינג' בבית ציוני אמריקה: ב-2006 גילם את טום בהצגה "דרך גגרין" מאת גרגורי בארק שביים יוסף פיצ'חדזה.
ב-2007 הצטרף להרכב הקומי "הגדוד העברי" שביימה מוריה זרחיה.
בפסטיבל פותחים במה: ב-2008 שיחק בהצגה "סוף העולם של דבי ואלון" מאת: ג'ני אייזקס-אלעזרי שביימה שרית הררי.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: שיחק בהצגה "השיר הזה הוא גם שלי" שכתב וביים יקי מחרז.
בתיאטרון בית ליסין: ב-2014 שיחק בהצגה "המוגבלים" מאת גור קורן שביים גלעד קמחי, ב-2015 שיחק בגרסה מחודשת לקומדיה "אילוף הסוררת" מאת ויליאם שייקספיר בבימויו של אודי בן-משה, ב-2018 מגלם את דמותו של המשרת טרופלדינו במחזה "משרתם של שני אדונים".
קריירה > תפקידים בתיאטרון > בקאמרי

ב-2005 השתתף במופע "שירת הקאמרי" שביים צדי צרפתי. גילם את רוזנקרנץ ואת אוסריק בהצגה "המלט" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן. באותה שנה שיחק בהצגה "פלונטר" שכתבה (בשיתוף השחקנים) וביימה יעל רונן. על משחקו בהצגה זו היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המבטיח. ב-2006 גילם את קאמי שאנדביז בהצגה "יתוש בראש" מאת ז'ורז' פדו שביים עמרי ניצן.
ב-2007 גילם את ג'קי בהצגה "זה הים הגדול" מאת יוסף בר-יוסף שביימה דדי ברון, וגילם את רוזנקרנץ בהצגה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" מאת טום סטופארד שביימה יעל רונן. ב-2008 שיחק בהצגה "הנפש הטובה מסצ'ואן" מאת ברטולט ברכט שביים אודי בן-משה. על משחקו בהצגה זו היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המבטיח לשנת 2009. ב-2009 שיחק בהצגה "כסף עובר ושווא" מאת ריי קוני שביים לזלי לוטון, וגילם את גידי ברבי בהצגה "ע' 17" מאת שי להב ויוני זיכהולץ שביים נועם שמואל. ב-2010 גילם את סילביו בהצגה "משרתם של שני אדונים" מאת קרלו גולדוני שביים מוני מושונוב. ב-2011 גילם את דרומיו מסיראקוז בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים משה קפטן. ב-2012 גילם את פופר בהצגה "פופר" מאת חנוך לוין שביים מוני מושונוב. ב-2013 שיחק בהצגה "סיראנו דה ברז'ראק" מאת אדמון רוסטאן שביים גלעד קמחי. מאוגוסט 2024 מגלם את אדם (תפקיד ראשי) בדרמה הקומית "כוח עליון" המבוססת על תסריט של רובן אוסטלונד שתרגם דורי פרנס וביים גלעד קמחי.
חיים אישיים

ביטון יצא מהארון כשהיה בן 20. מאז 2006, הוא מתגורר עם בן זוגו, אבי טיירי, בתל אביב. ב-2016 נישאו השניים בארצות הברית. בני הזוג הורים לתאומים, שנולדו בהליך פונדקאות.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | מועמדות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער | השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית | ילדי בית העץ | מועמדות |
| 2022 | פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער | השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית | ילדי בית העץ | מועמדות |
הערות שוליים

↑  יניב ביטון, באתר "תיאטרון הקאמרי", 2012
↑  מאיה כהן, תפקיד שהוא חלום, באתר ישראל היום, 3 ביוני 2018
↑   מתרגשים ברמות של קלה!, סרטון בערוץ "נתע - הרכבת הקלה של גוש דן", באתר יוטיוב (אורך: 00:39)
↑  שלמה ארצי וארץ נהדרת - יותר מזה אנחנו לא צריכים 2023, נבדק ב-2023-10-26
1 2  הילדים באים: יניב ביטון מציג את הלל ובנימין, באתר nrg‏, 10 במרץ 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270501305171  BNE: XX6358959  CiNii: DA19609110  VIAF: 152148267980305110460   WorldCat (עם VIAF): 152148267980305110460
יחיא סריע

| --- | --- |

יחיא סריע, 2019
 לידה:  1970 (בן 55 בערך) מחוז סעדה, צפון תימן 
 מדינה:  תימן 
 
יַחְיַא סַרִיעְ (בערבית: يحيى سريع; נולד ב-1970) הוא דובר ארגון הטרור החות'ים. הוא ידוע בשל הודעותיו התכופות על מעורבות החות'ים במלחמת חרבות ברזל, ובפרט על תקיפת ספינות בים סוף.
ביוגרפיה

יחיא סריע נולד במחוז סעדה, בסמוך לגבול עם ערב הסעודית, ב-1970. הוא סיים תואר ראשון ושני במדעי המדינה, ולמד קורסי לחימה, ביטחון, מנהלה וקורסים מיוחדים במדעי הצבא.
לאחר ההפיכה החות'ית הוא התקדם בין המערכים הצבאיים ולקח על עצמו מספר תפקידים בחיל הצבאי במוסד הצבאי, עד שמונה בשנת 2017 לראש אגף לוחמה פסיכולוגית במחלקת ההכוונה המוסרית בדרגת קולונל.  באמצע 2018 מונה למנהל מחלקת ההכוונה המוסרית, קודם לדרגת תא"ל ובאוקטובר אותה שנה מונה גם לדובר הכוחות המזוינים הפרו-חות'ים.
כדובר החות'ים, הוא הכריז על פעולות צבאיות שבוצעו על ידי הכוחות החות'ים, כולל ההתקפות על אבו דאבי בשנת 2022 וכן ההתקפות על מתקני ארמקו הסעודית בשנת 2022.
שמו עלה לגדולה במהלך המשבר בים האדום בשל התבטאויותיו בהן קיבל אחריות על תקיפות הספנות בים האדום ובמפרץ עדן וכן על ירי רקטות ומל"טים לעבר ישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל.
טייסת 116

| --- | --- |
סמל הטייסת
סמל הטייסת
 פרטים
 כינוי:  "אריות הדרום"
 כינוי עבר:  "הכנף המעופפת", "מגיני הדרום"
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  מטוסי קרב
 בסיס האם:   בסיס נבטים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1956–הווה (כ־69 שנים)
 נתוני היחידה
 ייעוד:  תקיפה, יירוט, הפצצה
 כלי טיס:  F-35I ("אדיר")
 כלי טיס בעבר:  F-16A ("נץ" חד־מושבי) F-16B ("נץ" דו־מושבי) A-4 סקייהוק, מיסטר, P-51 מוסטנג
 הפלות:  1
 אובדן כלי טיס:  10
מטוסי F-35I אדיר של טייסת 116 החל מ-2020
טייסת 116, המכונה גם טייסת "אריות הדרום", היא טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי. הטייסת נפתחה מחדש ב-16 בינואר 2020 כטייסת מטוסי "אדיר" (F-35I), לאחר שנסגרה כטייסת מטוסי "נץ" (F-16A/B) בקיץ 2015.
מפקדי הטייסת

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| יצחק יבנה | פברואר 1956 | נובמבר 1957 |  |
| אמיתי חסון | נובמבר 1957 | פברואר 1958 | ממלא מקום |
| אברהם הכהן | פברואר 1958 | אפריל 1959 |  |
| הרי קרסנשטיין | אפריל 1959 | ינואר 1961 |  |
| רפי הר-לב | אוקטובר 1961 | נובמבר 1963 |  |
| שבתאי גלבוע | נובמבר 1963 | יולי 1966 |  |
| יהונתן שחר | יולי 1966 | 4 בדצמבר 1967 |  |
| משה סער | 4 בדצמבר 1967 | 6 בדצמבר 1969 |  |
| יוסי אביב (אוורבוך) | 6 בדצמבר 1969 | מרץ 1972 |  |
| אהוד שלח | אפריל 1972 | 9 באוקטובר 1973 |  |
| שמואל בן-רום | 9 באוקטובר 1973 | מאי 1975 |  |
| נחום מרחבי | מאי 1975 | ספטמבר 1977 |  |
| סא"ל צבי | ספטמבר 1977 | אוגוסט 1978 |  |
| דודו זית | אוגוסט 1978 | יוני 1979 |  |
| גדעון שפר | יוני 1979 | אוקטובר 1980 |  |
| דוד גל | אוקטובר 1980 | יוני 1982 |  |
| ישראל גלבוע | יוני 1982 | מאי 1983 |  |
| עופר לפידות | מאי 1983 | מרץ 1985 |  |
| עמוס ידלין | מאי 1985 | 1987 |  |
זיו קולקר: 
| רחמן לוטן | 1987 | 1989 |  |
| ניצן בן-סירה | 2003 | 2005 |  |
| שאול ארנון | 2005 | 2007 |  |
| תומר מצנע | 2007 | 2009 |  |
| סא"ל נטע | 2009 | 2011 |  |
| מתן כהנא | 2011 | 2013 |  |
| יותם סיגלר | 2013 | 2015 |  |
| נדב בר | 2019 | 2021 |  |
סמלי הטייסת

הסמל החדש, בעל הרקע השחור המציין את האופי של טייסות מטוסי חמקן בחיל האוויר (כדוגמת טיסת 140), עוצב לקראת פתיחתה המחודשת של הטייסת, עם קבלתם המיועדת של מטוסי "האדיר" בשנת 2020. בסמל החדש ניתן לראות היפוך צבעים מהגרסאות הקודמות, וזאת כדי להמחיש את השינוי המשמעותי בכלי הטיס, ממטוסי ה-F-16 למטוסי ה-F-35i. צורת הכנף בסמל, צומצמה ל-5 מקטעים, שמסמלים את הדור החמישי של מטוסי הקרב, אליו משתייך ה-F-35i. שמונה הפסים האפורים מציינים את שמונה הטייסים שנפלו במערכות השונות. הנקודות שמאחורי הפסים האפורים, יוצרות את המילים "טייסת 116" בקוד מורס. את סמל הטייסת המקורי עיצב זיקי (אבינועם וייס), טייס בטייסת 116.
גלריה

מטוסי F-16A של טייסת מגיני הדרום טסים מעל מכתש רמון, 2012.
קבלת ה-F-35I אדיר לטייסת 116
מטוסי ה-F-35I אדיר של טייסת 116 עם סמלי חיל האוויר והטייסת, 2020
מטוסי F-35I אדיר של הטייסת (מאחור) ביחד עם מטוסי F-35A של טייסת 421 של חיל האוויר האמריקאי בתרגיל "ברק מתמיד 3", 2020
הערות שוליים

↑  שירה פיינסקי ודור פלקוביץ, ‏זוג מטוסי "אדיר" ראשונים לטייסת 116, באתר חיל האוויר הישראלי, 20 בנובמבר 2019
↑  טייסת "אריות הדרום" נפתחה בטקס חגיגי בבסיס "נבטים", באתר "המחדש", 16 בינואר 2020
↑  שירה פיינסקי, ‏טייסת ה"אדיר" השנייה הוכרזה כמבצעית, באתר חיל האוויר הישראלי, 9 באוגוסט 2020
↑  לילך שובל, על רקע המתיחות עם איראן: שלושה מטוסי F-35i נחתו בבסיס נבטים | ישראל היום, באתר ישראל היום, ‏2025-03-16
↑  דור פלקוביץ, ‏מיהי הטייסת השנייה שתפעיל את ה"אדיר"?, באתר חיל האוויר הישראלי, 10 באפריל 2019
| טייסות חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב |  הפטישים (69) •  הקרב הראשונה (101) •  הנמר המעופף (102) •  העקרב (105) •  חוד החנית (106) •  אבירי הזנב הכתום (107) •  העמק (109) •  אבירי הצפון (110) •  הדרקון המעופף/ הטייסת האדומה (115) •  אריות הדרום (116) •  הסילון הראשונה (117) •  העטלף (119) •  אבירי הזנב הכפול (133) •  נשר הזהב (140) •  התוכי המנפץ (149) •  האחת (201) •  הנגב (253) •  מרכז המדינה (254) |  |
| מסוקים |  הצרעה (113) •  מובילי הלילה (114) •  דורסי הלילה (118) •  ציפורי המדבר (123) •  החרב המתהפכת (124) •  המסוקים הקלים (125) •  מגע הקסם (190) •  מגיני המערב (193) |  |
| תובלה, כיבוי, בקרה ומודיעין |  הגמל המעופף/ הטייסת הראשונה (100) •  הפילים (103) •  ענקי המדבר (120) •  הנחשון (122) •  אבירי הציפור הצהובה (131) •  מלכי האוויר (135) •  ההוקאיי (192) •  טייסת הכיבוי (249) |  |
| כלי טיס מאוישים מרחוק |  עוף החול (144) •  האיל הנוגח (147) •   ציידי הצללים (160) •  הנחש השחור (161) •  ציפורי האש (166) •  המל"טים הראשונה (200) •  הנשר הלבן (210) •  הברון האדום |  |
| טייסות מדמי טיסה |  טייסת מאמני כטב"ם ומסוקים (320) •  טייסת מאמני קרב (420) |  |
| ניסוי |  טייסת מרכז ניסויי טיסה (5601) |  |
| כנף 2 | טייסת 150 • טייסת 199 • טייסת 248 |  |
| הטייסות הראשונות | טייסת תל אביב (1) • טייסת הנגב (2) • טייסת הגליל (3) |  |
דאסו מיסטר של טייסת מגיני הדרום במוזיאון חיל האוויר בחצרים
טקס פתיחת הטייסת המחודשת כטייסת F-35I אדיר, ינואר 2020
ספוילר (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  מותחן פוליטי
 כותבים:  סרגיי מינאייב אנדריי ציבולסקי
 בימוי:  דמיטרי טיורין
 שחקנים:  מקסים מאטבייב אנדריי מרזליקין אולג מנשיקוב אלכסיי גוסקוב סבטלנה חודצ'נקובה
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  10 
 הפקה
 מפיק:  דנילה שראפוב פיוטר אנורוב אולגה פיליפוק
 צלמים:  ולדימיר בשטה
 מוזיקה:  אנה דרוביץ' 
 אורך פרק:  50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Kinopoisk
 פורמט (תמונה):  HDTV i1080
 פורמט (קול):  Dolby digital
 תקופת שידור מקורית:  18 באפריל 2024 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ספוילר (ברוסית: Спойлер) היא סדרת טלוויזיה רוסית מסוגת המותחן הפוליטי בכיכובם של אולג מנשיקוב, מקסים מאטבייב, סבטלנה חודצ'נקובה ויוליה סניגיר.
תקציר עלילת הסדרה

כדי לנצח בבחירות נעזר המושל ב"ספוילר" – מועמד שחייב לגנוב קולות מהמתחרה העיקרי, אך לא לנצח. מועמד כזה הוא אנדריי אובולנסקי – איש עסקים מתקדם וישר. המשחק הפוליטי הגדול מתחיל, אך תוצאותיו אינן צפויות.
שחקנים ודמויות

אולג מנשיקוב – המושל
מקסים מאטבייב – אולג אובלונסקי
סבטלנה חודצ'נקובה
יוליה סניגיר
אלכסיי גוסקוב
ארטיום מיכאלקוב
אנטולי קוט
ולדימיר סטקלוב
הפקה

זו דרמה פוליטית שמספרת על הבחירות למושלים ברוסיה עם כל מה שנלווה לזה: תככים של הממשלה, עימותים מפלגתיים, מלחמות מידע ועוד. לא קיבלתי הנאה כזו מעבודה על טקסט הרבה מאוד זמן ונראה שיצאנו עם תרחיש חזק מאוד.
את התסריט לסדרה כתב הסופר סרגיי מינאייב, שכתב גם את הסרטים "סלפי" ואת הסרטים "נטול נשמה" ו"נטול נשמה 2", שאמר שרצה לכתוב את הגרסה הרוסית ל"בית הקלפים".
לתפקידים בסדרה לוהקו מיטב שחקני הקולנוע והטלוויזיה כאולג מנשיקוב, מקסים מאטבייב, סבטלנה חודצ'נקובה, אלכסיי גוסקוב, ארטיום מיכאלקוב, אנטולי קוט וולדימיר סטקלוב. את הפקת הסדרה הזמינה kinopoisk.ru עבור שירות הסטרימינג שלה kinopoisk HD (‏КиноПоиск HD).
הערות שוליים

↑  «КиноПоиск HD» рассказал о премьерах сезона. Среди них — политический триллер «Спойлер» по сценарию Сергея Минаева
↑  "ספוילר" באתר vokrug.tv
SIMCA

Soft independent modelling by class analogy (SIMCA) היא שיטה סטטיסטית לסיווג למידה מונחית של נתונים. השיטה דורשת סט נתוני אימון המורכבת מדגימות (או אובייקטים) עם קבוצה של תכונות והשתייכות למחלקה. המונח "רכה" מתייחס לעובדה שהמסווג יכול לזהות דגימות כשייכות למספר מחלקות ואינו בהכרח מייצר סיווג של דגימות למחלקות שאינן חופפות.
שיטה

על מנת לבנות את מודלי הסיווג, יש לנתח את הדגימות השייכות לכל מחלקה באמצעות ניתוח רכיבים עיקריים (PCA); רק הרכיבים המשמעותיים נשמרים.
עבור מחלקה נתונה, המודל שנוצר מתאר קו (עבור רכיב עיקרי אחד או PC), מישור (עבור שני PCs) או היפר-מישור (עבור יותר משני PCs). עבור כל מחלקה ממודלת, המרחק האורתוגונלי הממוצע של דגימות נתוני האימון מהקו, המישור או ההיפר-מישור (מחושב כסטיית תקן שיורית) משמש לקביעת מרחק קריטי לסיווג. מרחק קריטי זה מבוסס על התפלגות F ובדרך כלל מחושב באמצעות רווחי ביטחון של 95% או 99%.
תצפיות חדשות מוקרנות לכל מודל PC ומחושבים המרחקים השיוריים. תצפית מוקצית למחלקת המודל כאשר המרחק השיורי שלה מהמודל נמוך מהגבול הסטטיסטי של המחלקה. התצפית עשויה להימצא כשייכת למספר מחלקות, ומידת טיב המודל ניתנת למציאה ממספר המקרים שבהם התצפיות מסווגות למספר מחלקות. יעילות הסיווג מוצגת בדרך כלל על ידי מאפייני פעולה של מקלט.
בשיטת ה-SIMCA המקורית, קצוות ההיפר-מישור של כל מחלקה נסגרים על ידי הגדרת גבולות בקרה סטטיסטיים לאורך צירי הרכיבים העיקריים שנשמרו (כלומר, ערך ניקוד בין פלוס למינוס 0.5 פעמים סטיית התקן של הניקוד).
התאמות עדכניות יותר של שיטת SIMCA סוגרות את ההיפר-מישור על ידי בניית אליפסואידים (למשל, חלוקת T-בריבוע של הוטלינג או מרחק מהלנוביס). בשיטות SIMCA משופרות כאלה, סיווג של אובייקט דורש שגם המרחק האורתוגונלי שלו מהמודל וגם ההקרנה שלו בתוך המודל (כלומר, ערך הניקוד בתוך האזור המוגדר על ידי האליפסואיד) לא יהיו משמעותיים.
יישום

SIMCA כשיטת סיווג זכתה לשימוש נרחב בתחומים סטטיסטיים יישומיים, במיוחד בכימומטריה וניתוח נתוני ספקטרוסקופיה. היא מאפשרת זיהוי מדויק של דגימות במחקרים כימיים, כגון ניתוח תרכובות אורגניות או חומרים תעשייתיים, תוך התמודדות עם נתונים מורכבים ורועשים. השיטה נפוצה גם בתעשיית התרופות לבקרת איכות ולזיהוי זיהומים. בנוסף, SIMCA משמשת בתחומי הביוטכנולוגיה והמזון, כגון ניתוח תרכובות במזון או זיהוי חיידקים, הודות ליכולתה לסווג דגימות למספר מחלקות בו זמנית תוך שמירה על גמישות ודיוק גבוהים.
הפניות

וולד, סוונטה, וסיוסטרום, מייקל, 1977, SIMCA: שיטה לניתוח נתונים כימיים במונחים של דמיון ואנלוגיה, ב-Kowalski, B.R., עורך, תיאוריה ויישום כימומטריה, סדרת סימפוזיון של האגודה האמריקאית לכימיה 52, וושינגטון די.סי., האגודה האמריקאית לכימיה, עמ' 243-282.
לרוי מונדזנגה

שאנס לרוי מונדזנגה מואלה (בצרפתית: Chance Leroy Mondzenga Mouala; נולד ב-10 במאי 2001) הוא כדורגלן מהרפובליקה של קונגו בעמדת הקיצוני במכבי בני ריינה.
קריירה

בינואר 2023 חתם במטלאווי מליגת העל התוניסאית. ב-22 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד בן גורדון, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. במטלאווי זכה בשני אליפויות במדי הקבוצה.
ב-25 ביולי 2024 חתם במכבי בני ריינה מליגת העל.
ב-18 ביוני 2023 מונדזנגה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה של קונגו בהפסד 2-0 למאלי במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
הערות שוליים

↑  יגאל גולדשטיין, ‏רשמי: לירוי מונדזנגה חתם במכבי בני ריינה, באתר ערוץ הספורט, 25 ביולי 2024