זמר עברי
סוגות > מוזיקה מזרחית

הזמר הישראלי המזרחי והים תיכוני תרם לגוון המוזיקלי מאז השירים בעלי הניחוח התימני של ברכה צפירה ושושנה דמארי. המוזיקה המזרחית נפוצה ומקורותיה נמצאים בעיקר אצל יוצאי מדינות ערב. עד שנות ה-80 של המאה ה-20, מוזיקה זאת הייתה מוזיקה מחתרתית ולא התקבלה כתרבות לגיטימית על ידי מי שכונו בידי הזמרים המזרחיים "האליטה האשכנזית". זמריה כונו בזלזול "זמרי קסטות" (על שום דרך ההפצה העיקרית של יצירתם, בקלטות), והושמעו רק בתוכניות ספציפיות.
על אף שהמוזיקה המזרחית בתחילתה ואף גם היום מאופיינת בשירה בהגיית האותיות הגרוניות ח ו-ע בהגיה גרונית על פי כללי השפה העברית המקורית, לא כל שירה שנהגתה כך נחשבה לשירת מוזיקה מוזרחית. כך למשל, שושנה דמארי לא נחשבה כזמרת מזרחית כלל ועיקר, על אף מוצאה העדתי, אלא זמרת מובילה של היישוב בארץ ישראל כולו. מה שנתקבע כמוזיקה מזרחית נקבע לפי אופי רפרטואר מילות השירים שאותם בצעו הזמרים השונים. שושנה דמארי שרה שירי משוררים (לא מה"קאסטה" המזרחית, אלא שירי משוררים דגולים שכתבו על בני עדות אחרות, נתן אלתרמן למשל על בני העדה התימנית ועוד רבים וטובים), שירי ארץ ישראל בתקופת ראשית ההתהוות של מדינת ישראל, ולפיכך נחשבה לזמרת ארצישראלית כללית ולא כשייכת לנישה המזרחית.
בסוף שנות השישים החל זמר בשם יוסי לוי (שהיה רזה אז במראה שלו וכונה "דקלון" מלשון "דק") מכרם התימנים להופיע יחד עם הגיטריסט משה בן משה (שכונה "בן מוש"). ההופעות נערכו בתל אביב בחאפלות, באירועים ובמועדונים. דקלון ובן מוש נקראו בתחילה "דקמוש", ולימים הפך הצמד ללהקת "צלילי הכרם".
להקת צלילי הכרם הפכה לזרם מרכזי שהניח את היסודות למה שקרוי היום מוזיקה מזרחית. סביב להקת צלילי הכרם, ועל היסודות שהניחה הלהקה, הונחו שכבות על גבי שכבות של מוזיקה שהיום נקראת "מוזיקה מזרחית".
מעניין לראות, כי דקלון במשך ימי זמרתו, ביצע שירים רבים שנחשבים לשירי משוררים, ובעצם הביצוע שלהם על ידי זמר זה, היוו מעין "בריח תיכון" המחבר שירי משוררים ידועים לסגנון השירה המזרחי. דוגמה טובה לכך הוא השיר "סורו מני" שנכתב על ידי אלכסנדר פן, שבוודאי לא נחשב לכותב זמר מזרחי. לא פחות מעניין לדעת, כי את השיר "חנה'לה התבלבלה", שחובר על ידי נתן אלתרמן בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 כשיר בעל תוכן ומאפיינים חסידיים, הביא לראשונה לתודעת הציבור הרחב בתפוצת השמעה רחבה ביותר, לא אחר מאשר דקלון בצלילי הכרם. דקלון, כזמר יחידי, לא תמיד נתפס כזמר המבצע זמר מזרחי בלבד, אלא בעל מנעד וורסטילי רחב של סגנון מזרחי וארצישראלי.
לא למותר לציין, כי במוזיקה המזרחית לא נכללים שירי קודש ("פיוטים"), כגון שירי שלום שבזי, או שירי המסורת של יהדות חאלב, עיראק וצפון אפריקה כגון הפיוט "יפה ותמה" שחובר בידי הרב שלמה אביטבול ממרוקו באמצע המאה ה-19; וכל זאת ללמדנו שהמוזיקה המזרחית מוגדרת דרך מילות השירים בעיקר, ומהגדרת המוזיקה המזרחית נהוג להחריג את פיוטי הקודש המזרחיים, אשר להם שמור מקום מיוחד ונפרד מן המוזיקה המזרחית כהגדרתה הפשוטה דהיום.
גם המוזיקה היוונית החלה לבלוט בארץ מאז שנות השבעים. ניתן בהחלט לראותה כחלק מהזמר המזרחי וגם כנבדלת ממנו. בסגנון זה בלט הזמר אריס סאן בשיריו "נערה ממש אוצר" ו"תל אביב". הזמר והיוצר יהודה פוליקר שילב בשיריו מנגינות יווניות עם מוזיקת רוק.
זמר בולט נוסף הוא אייל גולן, אשר החל את דרכו בסוף שנות ה־90 בסצנת המוזיקה המזרחית, אך מאוחר יותר התקרב למיינסטרים של המוזיקה הישראלית, תוך שהוא משתף פעולה עם להקת הפופ הישראלית "אתניקס", וזוכה להצלחה גדולה מאוד בקרב הקהל המזרחי והאשכנזי כאחד.
בניגוד לזמרים כמו אייל גולן, המשלבים מוזיקה מזרחית ומיינסטרים, צמח בתוך המוזיקה המזרחית תת-סגנון המכונה מוזיקת דיכאון, אשר פונה אל הקהל המזרחי ה"כבד" ומאופיינת בתכנים דיכאוניים, ויש אף המכנים אותה "מוזיקת בכי", בשל אופן השירה היללני המאפיין את זמריה והמילים, בהן הדובר לרוב מציג את עצמו כקורבן. הזמר עופר לוי היה אחד מהזמרים המאפיינים מוזיקה זו.