מיניות ברומא העתיקה
ספרות ואמנות אירוטיות

אמנות ארוטית שנמצאה על קיר בקאזה דל צ'נטנאריו , פומפיי.
צילום תקריב לציור שעל הקיר. מתואך למאה ה-1.
מיניות בספרות הלטינית מתחלקת בעיקר ל-4 קטגוריות: טקסטים משפטיים, טקסטים רפואיים, טקסטי שירה וטקסטים פוליטיים. מיניות הופיעה יותר בז'אנרים בעלי ערך תרבותי נמוך, כמו קומדיה, סאטירה, לשון הרע, שירת אהבה, גרפיטי, לחשי קסמים, אפיגרפיות ואיפורי פנים, מאשר בז'אנרים שיוחסו למעמד הגבוה, כמו אפוס וטרגדיה. ניתן למצוא מידע לגבי חיי המין של הרומאים בשרידי היסטוריוגרפיה, כתבות פילוסופיים וכתבי רפואה, חקלאות ונושאים טכניים אחרים. כתובות שמיוחסות לחוק הרומי מצביעות על ההתנהגויות שהרומאים רצו לאפשר או לאסור, מבלי לשקף בהכרח את מה שנעשה בפועל או את מה שנמנעו ברחוב הרומאי מלעשות.
בין הסופרים הלטיניים העיקריים שיצירותיהם תרמו באופן משמעותי להבנת הנושא נמצאים:
טיטוס מאקיוס פלאוטוס – עלילות סיפוריו קשורות לקומדיות מין ונאהבים צעירים שנפרדים בנסיבות מסוימות.
מרקוס פורקיוס קאטו קנסוריוס – הציע סטנדרטים למיניות ברומא העתיקה.
לוקרטיוס – הציג טיפול מורחב במיניות האפיקורית ביצירותו "על טבע היקום".
גאיוס ולריוס קאטולוס – בשיריו מוזכרים מגוון רב של חוויות ארוטיות לקראת סופה של הרפובליקה הרומית, מרומנטיקה עדינה לרמאות מגונה באכזריות.
מרקוס טוליוס קיקרו – בניאומיו באולם בית המשפט, ניתן לראות שהוא תקף את הצד הנגדי בהתנהלותם המינית וכן במכתבים העוסקים ברכילות על האליטה הרומית.
פרופרטיוס וטיבולוס – כתבו סיפורים שבהם ניתן לדעת את עמדותיהם החברתיים של החברה הרומית לגבי אהבה בין אזרח לפילגש.
אובידיוס – כתב, באופן פילוסופי, במיוחד ב-"האהבות" וב-"אמנות האהבה" מגוון תוכן מיני, תוך הדגשה על אונס.
מרטיאליס – בשיריו מוזכרת החברה הרומית כחברה שנעזרת בהמרה מינית מפורשת.
יובנאליס – בשיריו הוא מתמרמר נגד המידות המיניות של החברה הרומית בזמנו.
אובידיוס כתב כי ישנם מספר סופרים הידועים בכתיבת תוכן מיני ביצירותיהם. עם זאת, יצירותיהם של אותם סופרים מעולם לא נמצאו. מדריכי מין יוונים ו-"פורנוגרפיה ישירה" פורסמו ברומא תחת שמם של הטאיראים מפורסמים. סיפור מיליזיאני (אנ'), שתורגם על ידי לוסיוס קורנליוס סיסנה (אנ'), מתואר על ידי אובידיוס כספר אוסף של עוולות, וכי נרטיב הספר מלא בבדיחות מלוכלכות. לאחר קרב חרן, על פי הדיווחים, הפרתים נדמהו למצוא את הסיפור המיליזיאני על גופם של קצינים ששמרו על מרקוס ליקיניוס קראסוס.
יצירות אמנות ארוטיות, במיוחד אלו שנמצאו בפומפיי ובהרקולנאום, מהוות מקור עשיר אך לא חד משמעי לנושא. חלק מהיצירות סותרות העדפות מיניות שהודגשו במקורות ספרותיים ועשויות להיות מיועדות לעורר צחוק או לערער על עמדות קונבנציונליות. חפצים יומיומיים, כגון מראות וכלי הגשה, עשויים להופיע ביצירות אמנות ארוטיות. חפצים אלו נעים בין "התלהבות ואהבה אלגנטית" לתצוגות מפורשות של הפין החודר לנרתיק. ציורים ארוטיים נמצאו בבתים של האצולה הרומית, כפי שמציין אובידיוס:
כשם שדמויות גברים מכובדות, שצוירו ביד אמן, זוהרות בבתים שלנו, כך גם יש ציור קטן (טבלה, tabella) במקום כלשהו המתאר זיווגים ותנוחות מיניות שונות: בדיוק כמו איאס יושב עם הבעה שמצהירה על כעסו, ולאם הברברית (מדיאה) יש עוון בעיניה, וכן גם ונוס הרטובה מייבשת את שערה הנוטפת במים באצבעותיה, וכי נראתה בקושי מכוסה במי האימהיים.
הטבלה (tabella) ודימוי ונוס באופן ארוטי היו בין היצירות האמנות שאנין הטעם (אנ') עשוי ליהנות. סדרה של ציורים שנמצאו במרחצאות הפרברים בפומפיי, שהתגלתה ב-1986, ופורסמה לציבור ב-1995, מציגה ציורים ארוטיים שמטרתם, ככל הנראה, "לשעשע את הצופה במחזה מיני שערורייתי".
עיצוב חדר ברומא העתיקה היה יכול לשקף את מיניותו של אדם: למשורר הרומי הורטיוס כביכול היה ברשותו חדר מין, כך שכאשר שכר עובד/ת מין, הוא היה יכול לצפות בו/בה מכל זוויות החדר. קיסר רומא, טיבריוס עיטר את חדר השינה שלו בציורים ופסלים "החולניים ביותר", והצטייד במדריכי מין יוונים של אלפנטיס (אנ') למקרה ועובדי המין יזדקקו לכיוון יצירתי.
במאה השנייה הייתה "פריחה בטקסטים מיניים ביוונית ולטינית", יחד עם נובלות רומנטיים. עם זאת, מיניות גלויה בספרות הלטינית כמעט ונעלמה לאחר מכן. בנוסף לכך, נושאים מיניים היו שמורים לכתיבה רפואית או תאולוגיה נוצרית. במאה ה-3, צליבט נהיה אידיאל בקרב מספר הולך וגדל של נוצרים. כמו כן, אבות הכנסייה, כגון טרטוליאנוס וקלמנס מאלכסנדריה התלבטו האם יש לאפשר אפילו יחסי מין בין בני זוג להולדה. המרטירולוגיה (אנ') התמקדה במבחנים נגד צניעותו של הנוצרי, וכן היו קיימים מספר עינויים מיניים. נשים נוצריות היו נתונות, לעיתים קרובות, יותר מגברים לשינוי איבריהן המיני (אנ'), במיוחד בשדיים. ההומור המגונה של המשורר מרטיאליס הוקם לתחייה לזמן קצר בגאליה אקוויטניה על ידי המשורר אוסוניוס, אם כי הוא עצמו התנער ממרטיאליס, בעיקר בשל שהיה קרוב לפדרסטיה והיה לפחות נוצרי באופן נומינלי.