רווחת בעלי חיים בגרמניה הנאצית
הגנת הטבע והחי בגרמניה טרם עליית המפלגה הנאצית לשלטון

לרעיון ההגנה על בעלי החיים יש מסורת ארוכה בגרמניה. לרומנטיציזם הגרמני הייתה השפעה רבה על העם הגרמני, וכשגרמניה אוחדה בשנת 1871, התרבות הגרמנית כבר הושפעה מאוד מתנועות הומניות. הפילוסוף הגרמני, ארתור שופנהאואר אחראי במידה רבה על עוררות השיח בנושא היחס לבעלי חיים בגרמניה במאה ה-19. בשנת 1837, נוסדה בגרמניה האגודה הראשונה לרווחת בעלי חיים ולאחריה נוסדו אגודות נוספות. בשנת 1897, מספר ארגונים לרווחת בעלי חיים מוזגו לכדי ארגון אחד שנקרא 'איגוד הארגונים להגנת בעלי חיים של הרייך השני' ובמשך עשרות שנים הצליחו ארגונים אלו לשפר את רווחתם של בעלי החיים באמצעות שתדלנות שהובילה לשיפור תנאי הובלת בעלי חיים (אנ'), הכנסת חומרי לימוד לבתי הספר בנושא הגנה על בעלי החיים וחקיקה בנושא רווחת בעלי חיים. מדינות שונות בגרמניה החלו לחוקק חוקים להגנת בעלי חיים, ובשנת 1871, עם כינון הקיסרות הגרמנית, כל המדינות בגרמניה פרט לעיר החופשית ליבק כללו בספר החוקים שלהן חוקים לרווחת בעלי חיים. באותה השנה, נחקק בגרמניה החוק הלאומי הראשון להגנת בעלי חיים שקבע כי מי שמתאכזר לבעל חיים – דינו קנס או מאסר. התפישה המסורתית בנוגע לרווחת בעלי חיים הייתה התפישה האנתרופוצנטרית (תפישה שדוגלת ביחס הוגן לבעלי חיים עבור תועלת האדם), אולם לאחר שנת 1880, החלה לחלחל גם התפישה התריאוצנטרית (תפישה שדוגלת ביחס הוגן כלפי בעלי חיים עבור עצמם). גרמניה אמנם לא הייתה הראשונה במאה ה-19 לחוקק חוקים לרווחת בעלי חיים, אולם היא הצליחה לקדם גישות הומניות כלפי בעלי חיים יותר משכנותיה כבר בסוף המאה ה-19.
משנת 1900, התנועות להגנת הטבע והחי בגרמניה צברו תאוצה, וזכו לתמיכה ולתקצוב של המדינה. בשנת 1904, נוסד הארגון הגרמני הפדרלי להגנת הטבע, ובשנת 1909, נוסדה התנועה להגנת הציפורים. בשנת 1913, היו לפחות 413 ארגונים לרווחת בעלי חיים בגרמניה, ובשנות השלושים המוקדמות של המאה העשרים, פעלו בגרמניה כ-679 ארגונים לרווחת בעלי חיים, והגות רבה הופצה בגרמניה בנושא זה. התנועות הללו קמו כתגובת נגד לתהליכי תיעוש, עיור ומודרנה שפגעו בטבע ובחי. רוב חברי התנועות הללו היו מהמעמד הבינוני משכיל (מורים, פרופסורים, עורכי דין, רופאים וסופרים) והם ניסו להפעיל לחץ על התעשיות. החוקה של רפובליקת ויימאר הייתה החוקה הראשונה של גרמניה שלקחה את הגנת הטבע והחי בחשבון, ותיקון משנת 1920 הסדיר הגנה על בעלי חיים, על צמחים ועל אזורי טבע.
בתוך מאות הארגונים השונים שפעלו להגנת הטבע והחי היו שלל קולות שביטאו ערכים ורעיונות שונים. מחקרים מוקדמים התעלמו ממגוון הקולות בתנועה להגנת הטבע והחי והתרכזו רק בקולות שביטאו רעיונות אנטישמיים וגזעניים, ובמשך זמן מה היה זה פופולרי לטעון לקרבה בין התנועה להגנת הטבע והחי לבין התנועה הנאצית. הטענה הייתה שהתנועה להגנת הטבע והחי אימצה את האידאולוגיה הנאצית, הגזענית, האנטישמית והאנטי דמוקרטית הרבה לפני עליית הנאצים לשלטון, ושהמשטר הנאצי היה בן ברית של התנועות הללו והחזיק בעמדות דומות בנושא הגנת הטבע והחי, אולם מחקרים בתחום זה ביטלו את תוקפו של נרטיב זה שעלה מתוך קריאה סלקטיבית של המקורות בנושא. חוקר התרבות הגרמנית, פרידמן שמול (גר'), טוען כי המיתוס לגבי קרבה בין התנועה להגנת הטבע והחי לבין הנאציזם היה מבוסס על אוסף של מילות מפתח קסנופוביות, ובהתחשב במגוון הקולות הגדול בארגונים להגנת הטבע והחי, שמול טוען כי ניתן למצוא עדות כמעט לכל עמדה אם רק דולים את הציטוטים ה"נכונים". בפועל, התנועה להגנת הטבע והחי (בה פעלו גם יהודים וגם אנשים שנחשבו ליהודים לפי חוקי הגזע הנאצים) לא התבלטה כתנועה גזענית או אנטישמית במיוחד, והיו הבדלים גדולים בינה לבין התנועה הנאצית.