stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות פנמה
תולדות הקהילה

במאה ה-17 הגיעו היהודים הראשונים לפנמה. הם היו אנוסים מספרד ומפורטוגל, אשר המשיכו לשמור על דתם בסתר. בשנת 1821, עם סיום שלטונה של ספרד, הגיעו למקום יהודים ספרדיים מג'מייקה ויהודים אשכנזים ממרכז אירופה. היות שלא הייתה קהילה יהודית מאורגנת בפנמה, רבים מהם התבוללו.
באמצע המאה ה-19 הגיע גל של יהודים לפנמה. בשנת 1876 הוקמה הקהילה היהודית הראשונה, "קול שארית", אשר הזדהתה עם היהדות הרפורמית. בשנת 1911, עם סיום בניית תעלת פנמה, היה מספר היהודים בעיר 505. בשנת 1933 הגיעו יהודים מסוריה והקימו את קהילת "שבת אחים". על אף גלי ההגירה, הגיע מספר היהודים בשנת 1936 רק ל-600 איש.
קהילת שבת אחים

קהילת "שבת אחים", הגדולה מבין הקהילות, בנתה בעיר את התשתית היהודית, הדתית והחינוכית. הרב לוי, שכיהן כרב הקהילה במשך 55 שנה, אמר לאליהו בירנבוים בעת ביקורו בפנמה בשנת 2007: "כל מה שיש בארץ ישראל יהיה בפנמה, חוץ מהכותל המערבי". לקהילה יש בתי כנסת, חמש מסעדות כשרות, שני סופרמרקטים ענקיים למוצרים כשרים, מקוואות, שלושה בתי ספר יהודיים, ישיבה, כולל ומדרשה לבנות.
הקהילות החלביות מאופיינות בחיי המשפחה שלהן ובנוסף למנהגים, ניגונים ומאכלים מיוחדים, הן רואות במשפחה את תבנית הכל ושומרות בנאמנות ואף בקנאות על מקומה של המשפחה ואיחודה כדרך לשמירה על יהדותן, וכשמירה על הצעירים מפני פיתויי ההתבוללות. בית הספר הגדול על שם אלברט איינשטיין מונה כאלף תלמידים. לצידו פועל בית ספר אקדמיה עברית עם גישה דתית-חרדית המונה כחמש מאות תלמידים, וכן בית ספר מגן דוד למחוננים הפועל במתכונת השפה האנגלית.
פועלים בקהילה ארגוני ויצו ובני ברית ואחרים העוסקים בפעילות חברתית וספורטיבית.
רבנות פנמה

הרב ציון לוי, שהיה רבה של יהדות פנמה, למד בישיבת פורת יוסף בירושלים. הרב לוי נהג גישה הלכתית גמישה: "לא תמיד צריך ללכת עם הראש בקיר. אם אין הקהילה ערוכה ומוכנה לחלב ישראל, לא צריך לסבך את החיים, ומה תועלת בחזרת הש"ץ בתפילה אם תגרום שלא יבואו להניח תפילין ולהתפלל במניין לפני היציאה לעבודה? מה תועיל טבילת גברים אם תגרום שנשים לא ייכנסו למקווה?" לאור גישה זו, פסק הרב לוי הלכות בהתאם לצורכי הציבור וקצב התקדמותו. הרב לוי נקט מדיניות של אי התערבות בחיי בני הקהילה, בניית תשתית לחינוך הדור הצעיר, הימנעות מכריכת כל תרי"ג המצוות בחבילה אחת, ואי קבלת שכר עבור השירותים הניתנים על ידי הרב. בחודש חשוון תשס"ט נפטר הרב לוי. לממלא מקומו נבחר בנו הרב חיים לוי עד שהודח כעבור שנה. כיום הרב דוד פרץ מכהן כרבה של פנמה.
יחסי מקסיקו–פורטוגל

| יחסי מקסיקו–פורטוגל |
| --- | --- |
מקסיקו: פורטוגל


מקסיקו: פורטוגל
שטח (בקילומטר רבוע)
1,964,375: 92,090
אוכלוסייה
131,133,866: 10,421,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,788,887: 287,080
תמ"ג לנפש (בדולרים)
13,642: 27,546
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי מקסיקו–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לבין פורטוגל. שתי המדינות הן חברות ארגון הברית האיברו-אמריקאית, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי והאו"ם.
היסטוריה

הקשרים הדיפלומטים הראשונים שנערכו באופן רשמי בין מקסיקו לפורטוגל החלו בשנת 1843, כאשר השגרירים של שתי המדינות נפגשו בוושינגטון די. סי.. יחסים דיפלומטיים לא כוננו באופן רשמי עד ה-20 באוקטובר 1864 תחת שלטונו של מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו. בשנת 1884, מקסיקו פתחה את הנציגות הדיפלומטית הראשונה בליסבון; עם זאת, המשלחת נסגרה בשנת 1918, כאשר פורטוגל סירבה להכיר בממשל של הנשיא המקסיקני ונוסטיאנו קאראנסה. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו מחדש בשנת 1929. ב-1959, נציגויות דיפלומטיות נפתחו בליסבון ובמקסיקו סיטי, בהתאמה, שודרגו לרמה של שגרירויות.
בינואר 1990, הנשיא קרלוס סלינס הפך לראש המדינה המקסיקני הראשון שביקר בפורטוגל. ביולי 1991, ראש הממשלה הפורטוגזי אניבל קבאקו סילבה והנשיא מריו סוארש ביקרו בעיר גואדלחרה, מקסיקו והשתתפו בפסגה האיברו-אמריקאית הראשונה. באוקטובר 2013, ראש הממשלה הפורטוגזי, פדרו פאסוס קואלו ביקר במקסיקו לביקור מדיני. הביקור נועד לציין 150 שנים של כינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. ביוני 2014, נשיא מקסיקו, אנריקה פניה נייטו ביקר בפורטוגל כדי להנציח 150 שנים של יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
ב-17 ביולי 2017, נשיא פורטוגל מרסלו רבלו דה סוזה ביקר במקסיקו והתקבל על ידי הנשיא אנריקה פניה נייטו. במהלך הפגישה, שני הנשיאים הסכימו להגביר את ההשקעה הפורטוגזית במקסיקו ואת הגדלת הנוכחות של החברות המקסיקניות ולייצא מוצרים לפורטוגל. שני המנהיגים גם הסכימו לקדם את התיירות ולעודד שיתוף פעולה בתחומי המדע והטכנולוגיה.
ביקורים רמי דרג

ביקורים רשמיים ממקסיקו בפורטוגל
הנשיא קרלוס סלינס (1990)
הנשיא ארנסטו סדייו (1998, 2000)
הנשיא פליפה קלדרון (2009)
הנשיא אנריקה פניה נייטו (2014)
ביקורים רשמיים מפורטוגל במקסיקו
הנשיא מריו סוארש (1991)
ראש הממשלה אניבל קבאקו סילבה (1991)
ראש הממשלה אנטוניו גוטרש (1996)
נשיא ז'ורז'ה סמפאיו (1999)
ראש הממשלה, פדרו פאסוש קואליו (2013)
הנשיאה אניבל קבאקו סילבה (1991)
הנשיא מרסלו רבלו דה סוזה (2017)
ראש הממשלה אנטוניו קושטה (2018)
הסכמים דו-צדדיים

שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם על שיתוף פעולה מדעי ותרבותי (1977); הסכם כלכלי ומסחר שיתוף פעולה (1980); הסכם התיירות (1996); הסכם של ערבות הדדית ועזרה משפטית בעניינים פליליים (1998); הסכם הסגרה (1998); הסכמה על הימנעות ממיסוי כפול (1999); הסכם על קידום והגנה הדדית של השקעות (1999); הסכם בדבר הובלה אווירית (2013); הסכם לשיתוף פעולה בתחום המאבק נגד סחר בלתי חוקי בסמים נרקוטיים וחומרים פסיכוטרופיים (2013).
תחבורה

קיימות טיסות ישירות בין נמל התעופה הבינלאומי קנקון ונמל התעופה ליסבון עם אורבסט איירליינס.
יחסי סחר

בשנת 1997, מקסיקו חתמה על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי, אשר פורטוגל חברה בה. מאז יישום הסכם הסחר החופשי בשנת 2000, הסחר בין שתי המדינות גדל באופן דרמטי. בשנת 2018, סך הסחר בין שתי המדינות הסתכם בכ-853 מיליון דולר. היצוא העיקרי של מקסיקו לפורטוגל כולל: נפט גולמי, כלי רכב, חומוס, שעועית וכרובית. הייצוא העיקרי של פורטוגל למקסיקו כולל: מדי מהירות וטאומטר; סטרובוסקופים; תבניות גומי ופלסטיק ומוצרי חשמל.
פורטוגל היא המקור ה-14 להשקעות ישירות זרות עבור מקסיקו בקרב מדינות האיחוד האירופי וה-39 בעולם. חברות רב-לאומיות מקסיקניות, ביניהן Grupo Bimbo, Grupo Carso ו-Vitro פועלות בפורטוגל.
נציגויות דיפלומטיות

מקסיקו מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון וקונסוליה כללית בפורטו, ואילו פורטוגל מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי ו-2 קונסוליות בקנקון, מונטריי וורה קרוס.
יצחק סירקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1883 מוהילב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 ביוני 1938 (בגיל 55 בערך) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 
יצחק סירקין (1883 – 10 ביוני 1938, י"א בסיוון תרצ"ח) היה פסל, אדריכל ומורה לאמנות ביישוב.
אחיו הצעיר של נחמן סירקין.
לקריאה נוספת

גבריאל טלפיר, 'יצחק סירקין', בספרו 100 אמנים בישראל שהלכו לעולמם בשנים תרס"ח–תש"ל, תל אביב: גזית, תשל"א, עמ' 23. (במקור בגזית כו, עמ' 51)
הערות שוליים

1 2  אליעזר פרנקל, 'סירקין, יצחק', בספרו: כרונולוגיה: תולדות האמנות, 1900–1909, תל אביב: הסדנא לעיצוב ואדריכלות, 1993, עמ' 431.
↑  לדברי גבריאל טלפיר,  "במוסקבה עיצב פסל של "קין" בממדי-ענק, שלפי כל הדעות היה יצירה מעולה, אך הוא התייחס אליו בספקנות עד כדי כך, שבאחד הימים התגנב לאָטֶליֶה שלו באקדמיה ובמהלומות-פטיש הרס את יצירתו. מאז משך ידו מן הפיסול והתמכר ללימוד אדריכלות ומלאכת-מחשבת, כדי בזה לתרום את תרומתו לבנין הארץ. לא היה חובב-ציון, אך ראה את חובתו לשתף את עצמו ביצירה הלאומית" (גבריאל טלפיר, 'יצחק סירקין', בספרו 100 אמנים בישראל שהלכו לעולמם בשנים תרס"ח–תש"ל, תל אביב: גזית, תשל"א, עמ' 23..
↑  גדעון עפרת, על הארץ: האמנות הארצישראלית: פרקי אבות, כרך א, תל אביב: י’ גולן, תשנ"ג 1993, עמ' 233; הנ"ל, ביקורי אמנות: פרקים על אמנים ישראלים, ירושלים: הספרייה הציונית – ההוצאה לאור של ההסתדרות הציונית העולמית, תשס"ה 2005, עמ' 23.
↑  נורית שילה-כהן, בצלאל של ש"ץ: 1906–1929, ירושלים: מוזיאון ישראל (קטלוג), תשמ"ג, עמ' 68.
↑  ביחד איתו עזב גם אריך גולדברג (שילה-כהן, בצלאל של ש"ץ (תשמ"ג), עמ' 85).
1 2  מירי שטיינהרדט, מגמות בהוראת האמנות במאה ה-20, דור לדור ל (2007), 149.
↑  שרה הלפרין, ד"ר א. בירם ובית הספר הריאלי: דרכים חדשות ומסלול קבוע, ירושלים: ר’ מס, 1970, עמ' 185.
1 2  ישעיהו אביעם, סלע השיש יהיה "משה", מעריב, טור 4, 17 ביולי 1963.
↑  שטיינהרדט, מגמות, 150.
↑  מובא אצל שטיינהרדט, מגמות, 150.
↑  יצחק סירקין, דבר, 12 ביוני 1938.
↑  זרבבל גלעד ונריה ציזלינג (עורכים), עין חרוד – פרקי יובל, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ועין-חרוד, תשל"ג 1972, עמ' 216.
↑  טלפיר, סירקין, בספרו 100 אמנים בישראל (תשל"א), עמ' 23).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012364367705171  VIAF: 9358168596745430450009   WorldCat (עם VIAF): 9358168596745430450009 
כיתת הציור של יצחק סירקין באולם הציור בבית הספר הריאלי, הדר הכרמל, חיפה, 1920
יישון בשר

בשר מיושן בחדר קירור
יישון בשר הוא אחסנת בשר בתנאים מיוחדים למשך ימים עד מספר חודשים כדי להביא לריכוכו והשבחתו.
הצורך באחסון הממושך של בשר לפני הצריכה נובע מתופעה הנקראת צפידת מוות (בלטינית: Rigor mortis). הבשר הוא בעצם רקמת שריר, אשר יכולה להתכווץ ולהתרפות לפי הצורך. שני חלבונים אחראים למצב סיבי השריר, כיווץ או הרפיה, והם: אקטין ומיוזין. כאשר הם נקשרים זה לזה השריר מתכווץ וכשהם נפרדים זה מזה השריר רפוי. חלבון המיוזין זקוק לאנרגיה כדי להרפות את אחיזתו באקטין. לאחר המוות, כשאין עוד אספקת חמצן ומזון לתאים, אין מה שינתק את השניים וכחצי שעה לאחר השחיטה מתכווצים סיבי השריר.
תליית חלקי הבשר על ווים מיועדת למתיחתו של השריר המכווץ באמצעות כוח הכובד, אבל כדי לקבל בשר רך יש צורך לחכות שהחלבונים יתפרקו על ידי אנזימים. יישון בשר הוא למעשה תהליך ריקבון מבוקר בטמפרטורה נמוכה, שנמשך מספר ימים עד שלושה שבועות. בסיום התהליך מתקבל שריר רפוי, המתבטא בבשר רך המתאים לאומצות. תוצרי הפעילות של האנזימים המפרקים נותנים לבשר בקר מיושן ריח חמצמץ אופייני.
יישון יבש

בשר לאומצות בסגנון הקלאסי הישן (כמותן ניתן להשיג בימינו רק במסעדות יוקרה או באטליזים מובחרים) מיושן באוויר פתוח בטמפרטורה של 2–3 מעלות צלזיוס בלחות יחסית של 85%. במשך זמן מאבד הבשר נוזלים (כחמישית ממשקלו), מה שגורם לחומרי הטעם שבו להיות מרוכזים יותר. סביב הבשר נוצר קרום בלתי אכיל שיש להסיר. שיטה זו קרויה יישון יבש (Dry aging) בשל איבוד המשקל, הזמן הארוך הנדרש ושטח האחסנה הגדול בטמפרטורה נמוכה ולחות מבוקרת (נדרש שטח גדול כי יש להבטיח זרימת אוויר סביב נתחי הבשר ואי אפשר, לכן, לתלות אותם בצפיפות), בשר זה יקר יותר.
ניתן ליישן בשיטה זו רק בשר באיכות גבוהה משום שנדרשת תכולת שומן גבוהה ופיזור אחיד של השומן בנתחי הבשר. משך היישון המקובל בשיטה זו 15–28 ימים. ישנן מסעדות המיישנות נתחים יותר מ-28 ימים, כשהמובילה כרגע היא Dallas Chop House בטקסס שהגישה סטייק שיושן 459 ימים. החל מהשבוע הרביעי ליישון ניתן למצוא על הנתח פטריות מסוג Penicillium Nalgiovense שאחראיות על טעמים דומים לאלו הנמצאים בגבינות כחולות. החיידקים העיקריים המתרבים בבשר בקר במהלך יישון יבש הם אירובים (צורכי חמצן) מהסוג פסאודומונס.
מחקרים הראו כי ניתן להאיץ תהליך יישון יבש באמצעות הפעלת אולטרה סאונד על הבשר במשך 24 השעות שלאחר השחיטה. ההאצה נגרמת משבירה של מבנים חלבוניים בסיבי השריר.
יישון רטוב

רוב הבשר בימינו מיושן באריזות ואקום אטומות, היישון אינו מלווה בייבוש ולכן מכונה השיטה יישון רטוב (wet aging) והטעם עדין יותר. בשיטת יישון זו האנזימים מפרקים ביתר יעילות את רקמות החיבור ולכן הבשר רך יותר. בניגוד לשיטת היישון היבש התהליך דורש רק כמה ימים להשלמה. משך הזמן הקצר, האריזה הצפופה ומניעת איבוד משקל בתהליך הופכים את היישון הרטוב לחסכוני יותר. היישון הרטוב הומצא בתחילת שנות ה-60 ובשל החסכון והמהירות הפך לתהליך הנפוץ בתעשייה תוך זמן קצר. אריזת הוואקום מאפשרת התרבות של חיידקים אנאירוביים: בעיקר לקטובצילוס (Lactobacilli).
אף על פי שבשר שטופל ביישון יבש נחשב יוקרתי יותר, מבחני טעימה הראו כי רוב הצרכנים מעדיפים בשר שיושן בשיטת היישון הרטוב מבחינת טעם ומרקם.
החוק בישראל

על פי סעיף 9 לחוק הגנה על בריאות הציבור (מזון), התשע״ו–2015, בשר מיושן מוגדר כ”שרירי שלד של בשר בהמות טרי שעברו תהליך של הבחלה טבעית בטמפרטורה שלא עלתה על שתי מעלות צלסיוס ולא פחתה מאפס מעלות צלסיוס במשך ארבעה עשר ימים רצופים לפחות”.
הערות שוליים

↑  Joanna Stadnik et al; Effect of ultrasound treatment on water holding properties and microstructure of beef (m. semimembranosus) during ageing; LWT - Food Science and Technology 2008
↑  B. M. Sitz, C. R. Calkins,2 D. M. Feuz, W. J. Umberger, and K. M. Eskridge, Consumer sensory acceptance and value of wet-aged and dry-aged beef steaks, Journal of Animal Science 2006. Vol. 84: P:1221–1226 PMID 16612025
ינס טוט

ינס טוט (בגרמנית: Jens Todt, נולד ב-5 בינואר 1970 בהמלין שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי. הוא נודע בשל תקופותיו בקבוצות פרייבורג, ורדר ברמן ושטוטגרט. בנוסף, שיחק ב-3 משחקים במדי נבחרת גרמניה והוא השתתף עמה ביורו 1996.
קריירת מועדונים > פרייבורג

טוט שיחק כנער במועדון מהעיר נינבורג, ובגיל 19 החל לשחק במועדון TSV הבלסה. בשנת 1991 עבר לשחק בפרייבורג ביחד עם מאמנו פולקר פינקה. המועדון שיחק אז בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונת 1993 כבש טוט 11 שערים ב-42 משחקים, והיה חלק חשוב בעלייתה של פרייבורג אל הבונדסליגה מהמקום הראשון, בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בעונה הראשונה של פרייבורג בבונדסליגה הקבוצה ניצלה מירידה במחזורי הסיום, אך בעונה השנייה של הקבוצה בבונדסליגה, טוט היה שותף, ביחד עם שחקנים כירג היינריך ורודולפו קרדוסו להישג היסטורי בו הקבוצה סיימה במקום השלישי המפתיע, בעונה שאף כללה ניצחון גדול בתוצאה 5-1 על באיירן מינכן. טוט שיחק עונה נוספת בפרייבורג, בה סיימה הקבוצה במקום ה-11, ובסיומה עזב את הקבוצה בקיץ 1996, לאחר שהבקיע 29 שערים ב-168 הופעות.
קריירת מועדונים > ורדר ברמן

בקיץ 1996 חתם טוט בוורדר ברמן, כגיבוי לדיטר איילטס בן ה-31 וכתחליף למירקו ווטאבה בן ה-40 שעזב את הקבוצה. טוט שיחק בקבוצה במשך שלוש עונות, בהן צבר 72 הופעות והבקיע שישה שערים. עם ורדר ברמן טוט זכה בגביע הגרמני בשנת 1999, לאחר ניצחון בפנדלים על באיירן מינכן, במשחק שהסתיים בתוצאה 1-1 לאחר 120 דקות. ורדר ברמן נהנתה מהחמצות של שטפן אפנברג ולותר מתאוס, וניצחה על אף שטוט החטיא קודם לכן את הפנדל שלו ובאיירן מינכן נראתה בדרך לניצחון.
קריירת מועדונים > שטוטגרט

בקיץ 1999 חתם טוט בשטוטגרט. טוט שיחק במועדון עד לפרישתו בשנת 2003, אך מיעט להופיע עקב פציעות מרובות, ובסך הכל הבקיע שער אחד ב-41 הופעות.
קריירה בינלאומית

לטוט שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה. את הבכורה ביצע טוט במשחק ידידות מול נבחרת הונגריה בשנת 1994, שהסתיים בתיקו ללא שערים. טוט זומן על ידי ברטי פוגטס המאמן לסגל נבחרת גרמניה ליורו 1996 ברגע האחרון בגין פציעות של שחקנים, אך לא שיחק דקה בטורניר זה, בו זכתה הנבחרת הגרמנית.
לאחר הפרישה

טוט עבד לאחר פרישתו כעיתונאי בעיתון הגרמני הנפוץ דר שפיגל, ואחר כך עבד כמאמן נוער בהמבורג ובהמשך בוולפסבורג. בהמשך כיהן כמנהל ספורטיבי בבוכום, עד לפיטוריו בשנת 2013.
בינואר 2017 מונה טוט כמנהל מקצועי בהמבורג.
תארים

עם פרייבורג:
אליפות הבונדסליגה השנייה: 1993
עם ורדר ברמן:
הגביע הגרמני: 1999
עם נבחרת גרמניה:
אליפות אירופה בכדורגל: 1996
ילגבה (כדורגל)

ילגבה (FK Jelgava) הוא מועדון כדורגל לטבי מהעיר ילגבה אשר משחק בליגת העל הלטבית.
היסטוריה

המועדון הוקם לראשונה בשנות ה-70 על ידי עובדים במפעל מכוניות. ב-1977 הקבוצה העפילה לראשונה לליגה הלטבית הבכירה, בעונתה הראשונה בליגה סיימה במקום השביעי. ב-1988 זכתה בדאבל היסטורי בלטביה, ולאחר שנה זכתה באליפות שנייה. ב-1990 התאחד עם קבוצה נוספת מהעיר ילגבה לקבוצה אחת.
בשנות ה-90 ילגבה הייתה לאחת הקבוצות החזקות בליגה, כאשר סיימה שלוש פעמים כסגנית הליגה, וזכתה פעמיים בגביע, עם זאת הקבוצה נקלעה לקשיים כספיים וקיבלה חסות מאוניברסיטת לטביה, וכתוצאה מכך שינתה את שמה לריגה.
ב-2004 הוקם המועדון FK ילגבה שהחל לשחק בליגה הלטבית השנייה, לאחר חמש שנים העפילה לליגה הראשונה.
תארים

ליגת העל הלטבית (2):
1988, 1989
הגביע הלטבי (6):
1988, 1993. 1996, 2009/2010, 2013/2014, 2014/2015
הופעות באירופה

| עונה | תחרות | סיבוב | מועדון | בית | חוץ | סיכום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993/1994 | גביע אירופה למחזיקות גביע | מוקדמות | איי פארו הבנר בולטפלאג | 0–1 | 3–0 | 3–1 |
| 1995/1996 | גביע אופ"א | מוקדמות | ויילס אפן לידו | 0–0 | 1–2 | 1–2 |
| 1995/1996 | גביע אופ"א | 1 | מולדובה זימברו קישינב | 2–1 | 1–0 | 3–1 |
| 1996/1997 | גביע אירופה למחזיקות גביע | מוקדמות | ליכטנשטיין ואדוץ | 1–1 | 1–1 | 2–2 |
| 2010/2011 | הליגה האירופית | 2 | נורווגיה מולדה | 1–2 | 1–1 | 1–0 |
| 2014/2015 | הליגה האירופית | 1 | נורווגיה רוזנבורג | 2–0 | 4–0 | 6–0 |
| 2015/2016 | הליגה האירופית | 1 | בולגריה ליטקס לובץ' | 1–1 | 2–2 | 3–3 |
| 2015/2016 | הליגה האירופית | 1 | מקדוניה רבוטניצ'קי קומטל סקופיה | 0–1 | 2–0 | 2–1 |
| 2016/2017 | הליגה האירופית | 1 | איסלנד בריידביק | 2–2 | 2–3 | 4–5 |
| 2016/2017 | הליגה האירופית | 2 | סלובקיה סלובן ברטיסלאבה | 0–3 | 0–0 | 0–3 |
| 2016/2017 | הליגה האירופית | 3 | ישראל בית"ר ירושלים | 1–1 | 0–3 | 1–4 |
| 2017/2018 | הליגה האירופית | 1 | הונגריה פרנצווארוש | 1–0 | 2–0 | 3–0 |
יוגנדסטיל

שעון מטוטלת משנת 1920 בסגנון יוגנדסטיל
יוגנדסטיל, או יוגנדשטיל (בגרמנית: Jugendstil - "סגנון הנעורים"), הוא סגנון אמנותי, בעיקר בתחומי האדריכלות והאומנות הדקורטיבית, שהיה נפוץ בגרמניה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. היוגנדסטיל היה חלק מתנועת האר-נובו והוא התקיים במקביל לסגנון הזצסיון הווינאי, שנפוץ באותה התקופה באוסטריה, ולסגנון ליברטי (Liberty style) באנגליה. הוא נקרא כך על שם כתב העת הגרמני "יוגנד", שהתפרסמו בו איורים רבים בסגנון זה.
הערים המפורסמות ביותר בהן קיימים בניינים בסגנון אדריכלי של היוגנדסטיל הן וינה, ברצלונה (שבה נקרא הסגנון מודרניסטה), פראג, מנהיים, בריסל וריגה.
ראו גם

אר נובו
הזצסיון הווינאי
מודרניזם קטלאני
יהודה ליב מיזס

יהודה ליב מיזס
"קנאת האמת", וינה 1828
יהודה ליב מִיזֶס (נכתב גם מיזיס; 1798 בערך – 26 ביוני 1831) היה מאנשי תנועת ההשכלה היהודית בגליציה, מחבר החיבור האנטי-חסידי "קנאת האמת".
ביוגרפיה

יהודה ליב בן צבי הירש מיזס נולד בעיר לבוב למשפחה עשירה, והיה כל ימיו איש אמיד ובעל השפעה. הוא תמך במשכילים צעירים רבים, אפשר להם לעיין בספרים בספרייתו העשירה ומימן את לימודיהם באוניברסיטאות ברחבי אירופה. הוא החזיק בדעות תקיפות בעד ההשכלה והתנגד בחריפות לחסידות ולחסידים; בין השאר הגיש ב-1823 בקשה לשלטונות גליציה לאסור על פעילותם של חסידיו של החוזה מלובלין בעיירות באזור, ובעקבות כך גורשו החסידים ממקומם.
מיזס היה ידידם של חשובי משכילי גליציה, ובהם שי"ר, מאיר הלוי לטריס, יעקב שמואל ביק ובעיקר יצחק ארטר. ארטר, שהיה רופא, גם טיפל בו כשחלה בכולרה במגפה שהייתה בגליציה ב-1831, והיה ליד מיטתו כשנפטר מן המחלה.
מיזס חיבר בעצמו ספר אחד בלבד, "קנאת האמת". הוא הדפיס בשנית את ספרו של דוד קארו "תכונת הרבנים" מבלי ידיעת האחרון, הספר עוסק בפער בין דמותו הרצויה של רב בישראל ובין המציאות בימיו של קארו, איש תנועת ההשכלה בדור שבין השכלת ברלין למשכילי גליציה. מלבד זאת פרסם מאמרים בקובץ "הצפירה" של לטריס ובכתבי העת ביכורי העתים, כרם חמד ואחרים; המאמרים עוסקים בחכמת ישראל, חקירות בפילוסופיה, טענות נגד הקבלה ומאמר אחד עוסק בעיירות הקראים בגליציה.
ספרו "קנאת האמת" (וינה תקפ"ח, 1828; מהדורה שנייה, לבוב תרל"ט, 1879) הוא שיחה דמיונית בין הרמב"ם ובין ר' שלמה מחלם בעל "מרכבת המשנה". הספר תומך ברציונליזם מוחלט ונלחם בחסידות, בקבלה ובאמונות עממיות. מיזס מתאר בספר צעדים נדרשים לתיקון מצב היהודים והיהדות, ובין השאר תומך בחלוצי הרפורמה שפעלו בזמנו. בסוף הספר הוסיף מיזס "ליקוטי פרחים", אוסף ציטוטים מחכמי ישראל בימי הביניים נגד אמונות עממיות כמו שדים, רוחות וגלגול נשמות. "קנאת האמת" היה ספר חריף וחד-צדדי עד כדי כך שלא רק שומרי המסורת רדפו אותו, אלא גם משכילים מתונים כשי"ר ושד"ל הסתייגו ממנו.
לקריאה נוספת

יוסף קלוזנר, היסטוריה של הספרות העברית החדשה, כרך ב, ירושלים תשי"ב, עמ' 267–282.
יהודה אריה קלוזנר, 'פרטים אחדים על משפחתו של י"ל מיזס', קריית ספר מה (תש"ל), 622.
שמואל ורסס, 'תופעות של מאגיה ודימונולוגיה באספקלריה הסאטירית של משכילי גאליציה ', מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי יז (תשנ"ה), 33–62. (בעיקר על יהודה ליב מיזס ויצחק ארטר) (נדפס גם בקובץ מאמריו "הקיצה עמי", תשס"א)
הערות שוליים

↑  מ' גרונוואלד, דוד קארו ויהודה ליב מייזס, קריית ספר יט, 144. מצוטט אצל מנחם מנדל זלוטניק, אוצר הספרים, פריט 577.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519033805171  GND: 142413607  ISNI: 0000 0000 8120 0717  LCCN: nr96041610  NTA: 305082744  SELIBR: 267443  VcBA: 495/263209  VIAF: 296770455   WorldCat (עם VIAF): 296770455
יהלומי דמים

פועלים במכרה יהלומים בסיירה לאון
סינון וניקוי אבני גלם: שלב בתהליך כריית יהלומים בסיירה לאון, 2011
יהלומי דמים (או יהלומי סכסוך, יהלומי מלחמה, וגם יהלומי קונפליקט), הוא שמם של יהלומים שתהליך כרייתם והסחר בהם ממומן ומתבצע על ידי ארגונים לוחמים ו/או באזורי עימות ומלחמה, תוך כדי פגיעה והרג בבני אדם רבים, בדרך כלל באפריקה (שבה נכרית כשני שלישים מתפוקת היהלומים בעולם).
יהלומי דמים וזכויות האדם

זכויות האדם הן זכויות להן זכאי כל אדם מעצם היותו אדם. ב-10 בדצמבר 1948 קיבלה עצרת האו"ם את "ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם" אשר משמשת מאז כמסמך הבסיס של הקהילה הבינלאומית בנושא זכויות האדם והאזרח. מסמך זה מייצג את ההגדרה הבינלאומית של זכויות אדם, עקרונות ההכרזה מהווים בסיס לחוקות של מדינות רבות ואלמנט חשוב במשפט הבינלאומי. כמו כן, סעיפי ההכרזה אומצו על ידי ארגונים רבים לזכויות האדם ברחבי העולם כבסיס לפעילותם, למשל אמנסטי אינטרנשיונל.
ההכרזה מתייחסת לכך שחירות ושוויון הן הזכויות הטבעיות של כל אדם. כמו כן, ההצהרה מפרטת זכויות פרטניות כגון הזכות לחיים, לחופש, לביטחון ולפרטיות, וזכויות נוספות הקשורות לזכויות כלכליות, חברתיות, פוליטיות ותרבותיות.
כרייתם של יהלומי דמים ומכירתם, נחשבת להפרה חמורה של זכויות האדם עקב מספר סיבות. ראשית, כריית היהלומים נעשית בכפייה ותחת איומים, על ידי אזרחי מדינות שבהן מתרחש הסכסוך, בתנאי מחיה קשים, תוך הגבלת החופש של האדם ותחושת הביטחון שלו, פגיעה בגופו ולעיתים גם נטילת חייו. שנית, מכירת יהלומי הדמים מממנת את המשכו של הסכסוך בין קבוצות מורדים וארגוני גרילה תוך פגיעה באוכלוסייה אזרחית, במקום מגוריהם, בחייהם ובגופם, באפשרות לחיות בכבוד ובביטחון.
הילדים והגברים שכורים יהלומים באפריקה נתונים לסכנה, לתנאי היגיינה ירודים ותנאי מחיה מאוד קשים. לרוב הם מרוויחים פחות מדולר אחד ליום עבור כרייה ידנית של יהלומים עם מסננת, את או אזמל.
הפרת זכויות האדם על רקע כריית יהלומי דמים ומכירתם התרחשה ומתרחשת במדינות רבות ביבשת אפריקה, בהן: אנגולה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, סיירה לאון, ליבריה, חוף השנהב וזימבבואה.
היסטוריה

יהלומי הקונפליקט קבלו את שמם עקב השימוש שלהם במימון פעילות לחימה של מורדים, מתנגדי משטר וצבאות טרור הפועלים באפריקה. כריית יהלומי דמים בעבודות פרך גרמה לכך שרבים מבני אפריקה הפכו ליתומים ואלמנות, כאשר חלק גדול מכורי היהלומים הם ילדים.
מרבץ היהלומים הראשון התגלה במאה ה-19 בדרום אפריקה. מאז, נכרכו בכריית אבני הגלם של היהלומים מעשי אלימות, פשע ופגיעה בזכויות האדם.
היסטוריה > אנגולה

אנגולה היא מדינה עשירה במרבצים של אוצרות טבע כגון נחושת, זהב, ברזל ויהלומים. היא הייתה מושבה קולוניאלית של פורטוגל. עם ההכרזה על עצמאותה פרצה בשנת 1975 מלחמת אזרחים.
המלחמה נמשכה 27 שנים והותירה את אוכלוסיית אנגולה פצועה וכואבת: מיליון הרוגים, ארבעה מיליון עקורים, מאות אלפי יתומים, עשרות אלפי קטועי גפיים ונכים, ערים שלמות הרוסות, ורעב גדול עקב שדות רבים שלא עובדו ולא הניבו יבול.
למעשה, אנגולה יכולה להיכנות בתואר "מקום לידתם של יהלומי הקונפליקט". לאחר התפרקות ברית המועצות וסיומה של המלחמה הקרה, נפסק הסיוע של מעצמות המערב לכוחות הלוחמים באנגולה. ולכן הפלגים השונים עברו לניצול משאבי הטבע המקומיים - MPLA ניצלה את הנפט ו-UNITA ניצלה את היהלומים. וכך, נסיבות במלחמת האזרחים היו כר פורה לשיגשוגו של סחר לא-חוקי ביהלומים. רווחי הסחר שימשו את הפלגים הלוחמים לרכישת כלי נשק ומימון לחימת הגרילה, שהעצימה את המלחמה.
לפי דו"חות האו"ם החל משנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות ברית המועצות, הארגון האנגולי החמוש אוניטה (UNITA) היה אחראי לכ-25%-30% מכלל יצוא היהלומים הבלתי חוקי של אנגולה. והכנסותיו הגיעו לעיתים ל-250 אלף דולר ליום, זאת כאשר חלק גדול ממכירת היהלומים התבצע לרכישת נשק ממדינות ברית ורשה שהתפרקה. תנועות לזכויות אזרח טוענים כי בין השנים 1992 עד 1998 UNITA מכרה יהלומים למימון המשך פעילותה בשווי של 3.72 מיליארד דולר ל"דה בירס", ענקית היהלומים, אם כי היא הכחישה זאת. ב-1998 האו"ם החליט להטיל סנקציות על סחר ביהלומים שמקורם באזורי שליטה תחת UNITA, עם הכרזת החוק "דה בירס" הודיעו כי הם תומכים בו.
המערך לתיעוד תנועת יהלומי הגלם בעולם, המכונה תהליך קימברלי, גובש על ידי האו"ם בין השנים 2002–2003 בזיקה ישירה למתחולל במלחמת האזרחים באנגולה וכהמשך להטלת הסנקציות עליה. אולם, הפרת זכויות האדם בענף היהלומים האנגולי לא פסקה לאחר תום מלחמת האזרחים, ויש עדויות כי גם בראשית המאה ה-21, לאחר תום הסכסוך, נמשכת ההתעללות בבני אדם תחת המשטר החוקי של אנגולה.