stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היספניה אולטריור
היסטוריה

לאחר איבוד השליטה על סיציליה, סרדיניה וקורסיקה במלחמה הפונית הראשונה, קרתגו החלה להתרחב לדרום חצי האי האיברי. זמן קצר לאחר מכן החלה המלחמה הפונית השנייה. חלק ניכר מהמלחמה ההיא בין קרתגו לרומא התרחש בהיספניה עד שסקיפיו אפריקנוס השתלט למעשה על היספניה מידי חניבעל והקרתגים בקרב איליפה בשנת 206 לפנה"ס. ארבע שנים מאוחר יותר, קרתגו נכנעה ויתרה על שליטתה באזור לרומא לאחר תבוסתה של קרתגו בשנת 201 לפנה"ס.
בשנת 197 לפנה"ס, חצי האי חולק לשני מחוזות בגלל נוכחותם של שני כוחות צבאיים במהלך כיבושו. שני אזורים אלו היו היספניה קיטריור (היספניה הקרובה יותר) והיספניה אולטריור (היספניה הנוספת). הגבול היה בדרך כלל לאורך קו העובר מקרתגו נובה לים הקנטברי. היספניה אולטריור כללה את מה שהם כיום אנדלוסיה, פורטוגל, אקסטרמדורה, קסטיליה ולאון, גליסיה, אסטוריאס, קנטבריה וארץ הבסקים.
שלום שרר באזור עד 155 לפנה"ס כאשר הלוסיטנים תקפו את היספניה אולטריור. כשהביסו את הפראיטורים הרומאים פעמיים, הצלחתם עוררה במהרה מספר מרידות אחרות בחצי האי. חצי האי האיברי הפך למרכז פעילות צבאית והזדמנות לקידום. כפי שטען אפיאנוס, "[הקונסולים] לקחו את התפקיד לא לטובת העיר [רומא], אלא לשם תהילה, או רווח, או כבוד של ניצחון."  האזור נכבש ברובו על ידי הקונסול דקימוס יוניוס ברוטוס קלאיקוס בשנת 138 לפנה"ס, אך המלחמה נמשכה עד שנת 19 לפנה"ס כאשר אגריפה הביס את הקנטבריים בהיספניה קיטריור והיספניה נכבשה לבסוף לחלוטין. באותה שנה, עם כניעת כל היספניה וסיום מלחמות קנטבריה, אוגוסטוס ארגן מחדש את המחוזות בחצי האי. היספניה אולטריור חולקה לבייטיקה (אנדלוסיה המודרנית) וללוסיטניה (פורטוגל המודרנית, אקסטרמדורה וחלק מקסטיליה ולאון). היספניה קיטריור, שכללה כעת את קנטבריה וארץ הבסקים, שונה שמה להיספניה טארקוננסיס. גאיוס יוליוס קיסר היה מושל היספניה אולטריור בשנים 61–60 לפנה"ס.
בתחילת המאה החמישית לספירה פלשו הוונדלים והשתלטו על דרום היספניה. הקיסר הרומי הונוריוס הזמין את גיסו, מלך הוויזיגותים, אטהאולף, להביס את הוונדלים. הוויזיגותים השתלטו על היספניה והפכו את טולדו לבירת ארצם.
השפעות רומיות על היספניה

כל פרובינקיה הייתה אמורה להיות נשלטת על ידי פראיטור. חברי האליטה השבטית של היספניה הוכנסו לאצולה הרומית והורשו להשתתף בממשל שלהם. הקיסרים הרומיים טראיאנוס, אדריאנוס ותאודוסיוס הראשון נולדו כולם בהיספניה. לטיפונדיות רומיות הוענקו לבני האצולה ברחבי האזור. ערים בהיספניה קיטריור כמו ולנסיה שופרו והוכנסו אמות השקיה. הכלכלה שגשגה כמחסן וכן על ידי ייצוא זהב, שמן זית, צמר ויין.
הערות שוליים

↑  Dio, Cassius. Roman History.
↑  Grout, James. Encyclopaedia Romana
↑  Appian. Roman History; Vol I: The Wars in Spain; translated by Horace White (Loeb Classical Library). London: Heinemann, 1912
↑  Alan K. Bowman; Edward Champlin (2004). The Cambridge Ancient History. Vol. 10 (2nd ed.). Cambridge University Press. p. 451. ISBN 978-0-521-26430-3.
↑  Angel Morillo Cerdán (2009). "The Augustean Spanish Experience: The Origin of Limes System".  In Ángel Morillo Cerdán; Norbert Hanel; Esperanza Martín Hernández (eds.). Limes XX: Gladius, Anejos 13, 2009. Vol. 1. Editorial CSIC - CSIC Press. p. 240. ISBN 978-84-00-08854-5.
↑  Summer, G. V. “Notes on Provinciae in Spain (197-133 B.C.).” Classical Philology; Vol. 72, No. 2 (Apr., 1977), pp. 126–130.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 5714148574276624430002   WorldCat (עם VIAF): 5714148574276624430002 
אמת המים הרומית של סגוביה
הנס אייזלר

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1898 לייפציג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  6 בספטמבר 1962 (בגיל 64) ברלין המזרחית, גרמניה המזרחית 
 מקום קבורה:  בית הקברות דורותיאנשטאדט 
 מוקד פעילות:  ניו יורק, לוס אנג'לס, ברלין, ברלין, וינה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 שפה מועדפת:  גרמנית, אנגלית 
 בן או בת זוג:  הדוויג גוטמן 
 צאצאים:  גיאורג אייזלר 
 פרסים והוקרה:  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה 
 פרופיל ב-IMDb
 
הנס אייזלר
הנס אייזלר (בגרמנית: Hanns Eisler;‏ 6 ביולי 1898 – 6 בספטמבר 1962) היה מלחין יהודי-גרמני-אוסטרי.
בנו של הפילוסוף רודולף אייזלר ואחיהם הצעיר של הפוליטיקאים גרהארט אייזלר ורות פישר.
הטלסקופ הגדול במיוחד

| --- | --- |

הדמיה של הטלסקופ הגדול במיוחד
 מידע כללי
 ארגון:  המצפה האירופי הדרומי
 מיקום:  סרו ארמסונס, צ'ילה
 גובה:  3,046 מטר מעל פני הים
 תאריך ייסוד:  19 ביוני 2014
 טלסקופ ראשי
 סוג:  טלסקופ מחזיר אור
 קוטר:  39.3 מטר
 שטח איסוף:  978 מטר מרובע
 אורך מוקד:  34.5 מטר
 תחום תדרים:  האור הנראה-תת-אדום
 קואורדינטות:  24°35′52″S 70°11′46″W﻿ / ﻿24.59778°S 70.19611°W﻿ / -24.59778; -70.19611
  (למפת צ'ילה מוגדלת) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט ELT(למפת צ'ילה רגילה) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט ELT
 http://www.eso.org/public/teles-instr/elt/
 
הטלסקופ הגדול במיוחד (באנגלית: Extremely Large Telescope, או בקיצור ELT) הוא טלסקופ גדול ממדים, הנמצא בשלבי בנייה שעתידה להסתיים בשנת 2024. הטלסקופ, השייך למצפה האירופי הדרומי (איס"ו), עתיד להיות הטלסקופ הגדול ביותר בעולם בתחום האור הנראה והתת-אדום. המיקום הנבחר למצפה הוא פסגת סרו ארמסונס במדבר אטקמה שבצפון צ'ילה. הטלסקופ מתוכנן כטלסקופ מחזיר אור, בעל מראה ראשית מורכבת בקוטר 39.3 מטרים, ומראה משנית בקוטר 4.2 מטרים. הטלסקופ יצויד במערכת אופטיקה מסתגלת, שמונה אלומות לייזר מנחות, ומספר מכשירים מדעיים גדולים. יכולת איסוף האור של ה-ELT, שידע לתקן עיוותים הנוצרים באטמוספירת כדור הארץ, תהיה גדולה פי 13 מהטלסקופים האופטיים הקיימים נכון לשנת 2017. הטלסקופ צפוי לספק תמונות חדות פי 16 מאלה של טלסקופ החלל האבל.
ה-ELT צפוי לקדם במידה משמעותית את המחקר האסטרופיזיקלי, בעיקר בתחום כוכבי הלכת מחוץ למערכת השמש, הגלקסיות הראשונות ביקום, חורים שחורים על-מסיביים, חומר אפל ואנרגיה אפלה, וגילוי מים ומולקולות אורגניות בדיסקות קדם-פלנטריות.
היסטוריה

כבר בשנת 2005 החל המצפה האירופי הדרומי לדון ברעיון של בניית טלסקופ גדול במיוחד לתחום האור הנראה והתת-אדום. ב-26 באפריל 2010 נבחר סרו ארמסונס בצ'ילה למיקומו העתידי של ה-ELT. תוכנית ה-ELT אושרה בשנת 2012, והאישור לבנייה ניתן בשלהי 2014. טקס הנחת אבן הפינה התקיים במאי 2017. הבנייה צפויה להסתיים ב-2024.
תכנון ועיצוב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ל-ELT עיצוב חדשני הכולל חמש מראות. שלוש המראות הראשונות הן קמורות (אך לא כדוריות), ושילובן יאפשר למזער את העיוותים האופטיים העיקריים - אברציה כדורית, אברציית "קומה" (coma) ואסטיגמטיזם, ולהשיג איכות תמונה מצוינת בשדה ראייה של יותר מ-10 דקות קשת (כשליש מרוחבו של הירח המלא). המראות הרביעית והחמישית הן כמעט שטוחות. המראה הרביעית תשמש לצורך תיקון עיוותים אטמוספיריים כחלק ממערכת האופטיקה המסתגלת, והחמישית - לצורך ייצוב התמונה. שתי מראות אלה תשמשנה גם להסטת האור הצידה, כך שמספר מכשירים מדעיים יכולו להיות מותקנים במקביל.
מטרות מדעיות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מיכשור מדעי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
השוואה עם טלסקופים אחרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ראו גם

הטלסקופ הגדול מאוד
המצפה האירופי הדרומי
הערות שוליים

↑  THE EUROPEAN EXTREMELY LARGE TELESCOPE ("E-ELT") PROJECT
בנית יסודות הטלסקופ הגדול במיוחד, ספטמבר 2019
הדרך האופטית של ה-ELT, עם חמש המראות
השוואה בין גודלי טלסקופ שונים
השוואה בין ה-ELT וה-VLT לבין הקולוסיאום
היינריך רויס

| --- | --- |

 לידה:  4 בדצמבר 1951 (בן 72) בידינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  Susan Doukht Jalali (1989–?) 
 www.buero-prinz-reuss.de
 
הנסיך היינריך רויס מקסטריץ (בגרמנית: Heinrich Prinz Reuss zu Köstritz; נולד ב-4 בדצמבר 1951) הוא איש אצולה גרמני, הנושא את הכינוי "היינריך השלושה עשר". ידוע כמלוכן המתנגד לממשלה הגרמנית. בדצמבר 2022 נעצר על ידי המשטרה הפדרלית הגרמנית בעוון הנהגת הפיכה שלטונית.
ביוגרפיה

הוא נולד בבודינגן ב-4 בדצמבר 1951 לנסיך היינריך הראשון רויס מקוסטריץ ולדוכסית וויסלאווה פיאודורה ממקלנבורג, שהייתה בתורה ילדתו היחידה של הפוליטיקאי הגרמני הדוכס אדולף פרידריך ממקלנבורג. בית רויס, שממנו מגיע רויס, מתוארך למאה ה-12 וניהל היסטורית את אזורי גרה וגרייץ. היינריך התרחק ממשפחתו בסביבות שנת 2009.
רויס עבד כמפתח נדל"ן, הפעיל חברה בשם "לשכת הנסיך היינריך" (Buero Prinz Reuss) בפרנקפורט, וכן ייצר שמפניה. ב-2017 הוא תמך בקבורה מחדש של שרידי מספר מאבותיו, הבולטים ביניהם הנרי השני, רוזן נסיכות רויס הקו הצעיר, במיקומם המקורי. הסרקופגים שלהם הועברו שוב ושוב מאז שהכנסייה שבה הם נקברו נהרסה בשריפה ב-1780.
תיאוריות קונספירציה ומחלוקת

רויס דיבר בעד משטרי מס נמוכים יותר, ובירך את שיעור ה-10% בנסיכות רויס לשעבר ואמר שהוא יאפשר לאזרחי רויס לנהל "חיים מאושרים" כי זה היה "פשוט ושקוף". הוא טען שממשלת גרמניה המודרנית והאיחוד האירופי רחוקים ובלתי נגישים יותר משהיו הנסיכים הפיאודליים. רויס גם נשא נאומים בעלי קונספירציות אנטישמיות וטענות שגרמניה הפכה למדינה וסאלית מאז מלחמת העולם השנייה.
בפסגת עסקים דיגיטליים ב-2019, רויס נשא נאום בעל תוכן קונספירטיבי של הימין הקיצוני והאשים את הרוטשילדים והבונים החופשיים במלחמות המאה ה-20. באוגוסט 2022, לאחר שהופיע במסיבה שנערכה לכבודו של פוליטיקאי גרמני שאהד את תנועת הימין הקיצוני "אזרחי הרייך" (רייכסבורגר, ששואפת לשחזר את הרייך השני) ומי שהואשם בתקיפת עיתונאי, גינה ראש משפחת רויס הנוכחי, היינריך ה-14, את היינריך ה-13, וכינה אותו "קרוב משפחה רחוק" ו"אדם מבולבל הרוכל בתיאוריות קונספירציה".
מעורבות במזימת ההפיכה הגרמנית ב-2022

| --- | --- |
 :  ראו גם – ניסיון ההפיכה הגרמני (2022)
ב-7 בדצמבר 2022, רויס נעצר בביתו בפרנקפורט במהלך מבצע נרחב של פשיטות של המשטרה הגרמנית נגד קושרים מהימין קיצוני שזממו לארגן הפיכה ולפרוץ בכח אל בניין הבונדסטאג הגרמני. לטענת המשטרה, הקושרים של ההפיכה כללו גם את חברת הבונדסטאג לשעבר, בירגיט מלזק-וינקמן, כמו גם תומכי תנועת רייכסבורגר שקיוו למנות את רויס בן ה-71 לראש המדינה. האחוזה של רויס בתורינגיה הייתה לכאורה אתר של מחסני נשק ופגישות בנוגע לקנוניה.
בתקשורת הגרמנית נטען כי רויס פנה לממשלת רוסיה דרך השגרירות שלה בברלין, ככל הנראה כדי לקבל סיוע בהפיכה. אם כי אין אישוש אם רוסיה השיבה לפנייתו. על פי התביעה הפדרלית בגרמניה, אישה רוסייה בכינוי ויטליה בי סייעה לו. שגרירות רוסיה בברלין מיהרה לפרסם הודעה כי אין לה שום קשר ל"ארגוני טרור או ארגונים בלתי חוקיים" בגרמניה. דברים שחזר עליהם גם דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב.
ראו גם

הרייך הרביעי
הערות שוליים

↑  "איש זקן ומבולבל". זהו היינריך ה-13, הנסיך שתכנן הפיכה בגרמניה, באתר ynet, 7 בדצמבר 2022
↑  The Moscow Times, Russia Denies Links to German ‘Terror’ Groups Amid Dawn Raids
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9813137000605606  VIAF: 4609167445377988860006   WorldCat (עם VIAF): 4609167445377988860006
הפסטיבל הבין-לאומי ג'ורג'ה אנסקו

האולם הפנימי באתנאול רומן, בבוקרשט
הפסטיבל הבין-לאומי ג'ורג'ה אנסקו (ברומנית: Festivalul George Enescu) הוא פסטיבל מוזיקה קלאסית ותחרות בינלאומית על שם המלחין הרומני ג'ורג'ה אנסקו, שמת ב-4 במאי 1955 לאחר מותו התייעצו שלטונות רומניה עם חשובי המוזיקאים הרומנים, בהם ג'ורג'ה ג'ורג'סקו, יון דומטרסקו, פאול קונסטנטינסקו, יאן קירסקו, גאורגה דומיטרסקו, סאבין דרגוי, טיבריו ברדיצ'אנו, אלפרד מנדלזון, ג'ורג'ה בריאזול ויוסיף פרונר באשר לתשתיות לקיום פסטיבל מוזיקה שינציח את זכרו.
ההכנות נמשכו שלוש שנים, בזהירות רבה לקביעת ההקשר הפוליטי והפיננסי הבעייתי ברומניה של אותה תקופה. הפסטיבל הראשון נפתח ב-5 בספטמבר 1958 והיווה הצלחה גדולה לתרבות המוזיקה הרומנית בהקשר בינלאומי, שמצאה את מקומה ברשימת הפסטיבלים הגדולים בעולם, כגון פסטיבל ביירוית, פסטיבל זלצבורג, פסטיבל גסטאד, פסטיבל אלדבורו, פסטיבל מוסקבה, פסטיבל באדן באדן, פסטיבל בזאנסון, טנגלווד, פסטיבל המוזיקה של אספן ופסטיבל רוויניה.
יושב ראש הוועדה המארגנת היה טראיאן סבולסקו, שהיה גם נשיא האקדמיה הרומנית. האירוע נערך באתניאום הרומני ובבית האופרה והבלט של בוקרשט. בין המבצעים הבולטים שהוזמנו להופיע בפסטיבל היו אורחים מחו"ל, בהם קלאודיו אראו, מוניק האס, הלינה צ'רני שטפנסקה, יעקב זק, אנדרה גרטלר, יהודי מנוחין ודוד אויסטרך, שניגנו את הקונצ'רטו הכפול של יוהאן סבסטיאן באך, והמנצח סר ג'ון ברבירולי. בין השאר הוצגה בפסטיבל הראשון האופרה היחידה של אנסקו, "אדיפ", בניצוח קונסטנטין סילבסטרי.
פסטיבל ג'ורג'ה אנסקו התקיים שוב בשנים 1961, 1964, 1967, 1970, 1973, 1976, 1979, 1981, 1985, 1988, 1991, 1995, 1998, 2001, 2003 2005, 2007, 2009, 2011, 2013 ו-2015. כיום מתקיים הפסטיבל כל שנתיים, בחודש ספטמבר. פסטיבל אנסקו הוא פסטיבל המוזיקה הקלאסית הגדול ביותר ברומניה ומן הגדולים ביותר במזרח אירופה. התחרות נמשכת כשבוע, בשלוש קטגוריות שונות: הלחנה, פסנתר וכינור, ומושכת אליה מספר רב של מתמודדים. באופן מסורתי אירועי הפסטיבל נפתחים על ידי התזמורת הפילהרמונית ג'ורג'ה אנסקו.
הכוחות המזוינים המלכותיים של ברוניי

| --- | --- |


משרד ההגנה של ברוניי
 מדינה:  ברוניי ברוניי
 תקופת הפעילות:  31 במאי 1961 – הווה (63 שנים) 
 שם קצר:  RBAF 
 מטה:  בנדר סרי בגוואן 
 מנהיגות
 המפקד העליון:  חסן אל-בולקיה 
 ראש הצבא:  Commander of the Royal Brunei Armed Forces
 אתר רשמי
 
הכוחות המזוינים המלכותיים של ברוניי (במלאית: Angkatan Bersenjata Diraja Brunei, בקיצור: ABDB) הם הכוחות הצבאיים של ברוניי. הם מורכבים מכוחות היבשה המלכותיים של ברוניי, הצי המלכותי של ברוניי וחיל האוויר המלכותי של ברוניי.
ראש הכוחות המזוינים המלכותיים של ברוניי הוא המפקד העליון, תואר המוחזק על ידי הסולטאן של ברוניי. הכוחות מנוהלים תחת משרד ההגנה.
הכוחות המזוינים המלכותיים של ברוניי הוקמו ב-31 במאי 1961 בתמיכה בריטית, תאריך זה מצוין מדי שנה כיום הכוחות המזוינים.
מבנה > זרועות > כוחות היבשה המלכותיים של ברוניי

כוחות היבשה המלכותיים של ברוניי (Tentera Darat Diraja Brunei) הם בגודל חטיבה המורכבת משלושה גדודים וגדוד תמיכה. תפקידם של כוחות היבשה המלכותיים של ברוניי הוא לשמור על ביטחון ברוניי ולהגן על ריבונות המדינה. תחום האחריות העיקרי של כוחות היבשה הוא להתנגד לכל איום מתוך המדינה או מחוצה לה ולשמור על שלום וביטחון במדינה. כוחות היבשה המלכותיים של ברוניי הם הגדולים מבין הכוחות המזוינים.
מבנה > זרועות > חיל האוויר המלכותי של ברוניי

חיל האוויר המלכותי של ברוניי (Tentera Udara Diraja Brunei) הוא כוח קטן המבוסס בעיקר על מסוקים שתפקידו לתמוך בשאר הזרועות של הכוחות המזוינים ולהגן על המרחב האווירי של ברוניי. החיל הוקם בשנת 1965 ומורכב ממגוון מסוקים, כולל: 10 בל 212 ו-4 סיקורסקי S-70.
בנוסף יש לחיל האוויר כ-4 מטוסי אימון מסוג Pilatus PC-7 ומטוס תובלה IPTN CN-235. ב-7 באוקטובר 2014, ברוניי רכשה מטוס תובלה מסוג יחיד מסוג C-130J עם חלקי חילוף ותמיכה לוגיסטית תמורת 343 מיליון דולר.
מבנה > זרועות > הצי המלכותי של ברוניי

הצי המלכותי של ברוניי (Tentera Laut Diraja Brunei) הוא כוח ההגנה הימי של ברוניי. מדובר בכוח קטן אך מצויד היטב יחסית שאחריותו העיקרית היא לבצע משימות חיפוש והצלה ולהרתיע ולהגן על מימי ברוניי מפני תקיפות של כוחות ימיים.
גיוס

רק אזרחי ברוניי ממוצא מלאי רשאים להתגייס לכוחות המזוינים המלכותיים של ברוניי. שירות צבאי אינו חובה לאף פלח באוכלוסייה, אין גיוס חובה. גם נשים וגם גברים משרתים בצבא.
היסטרים

ההיסטרים (לטינית Histrii) היו עם שישב לפני הכיבוש הרומי בשנת 178 לפנה"ס בחצי האי איסטריה (לטינית Histria) שבצפון-מזרח הים האדריאטי ובסביבתו הקרובה. ההיסטרים העניקו את שמם לחצי האי השוכן כיום בשטחן של קרואטיה, סלובניה ואיטליה.
היסטוריה

מידת האחדות הלאומית בקרב ההיסטרים איננה ידועה בוודאות, אם כי מנהגי קבורה זהים בכל רחבי איסטריה מצביעים על מידה של אחדות תרבותית. ערי המתים הראשונות באיסטריה מתוארכות לתקופת הברזל ועל כן מסיקים החוקרים כי בתקופה זו החלה להיווצר הזהות התרבותית של תושביה. עם תחילת תקופת הברונזה החלה נוהגת באיסטריה שריפת גופות במקום קבורה, ומנהג זה רווח באזור עד בוא הנצרות.
חרסים יוונים מצביעים על קשרי מסחר בין ההיסטרים ליוונים. פלישת הקלטים לאיסטריה בסוף המאה ה-5 לפנה"ס ובתחילת המאה ה-4 לפנה"ס לא פגעה בהמשכיותה של התרבות ההיסטרית, ולכן נראה כי הקלטים נהדפו או שנטמעו בהיסטרים. במחצית השנייה של המאה ה-3 לפנה"ס עם התפשטות הרומאים מצפון לנהר הפו עלתה חשיבותה של איסטריה בעיניהם, וחצי האי ותושביו החלו להיות מתועדים בכתבים רומים. הרומאים התייחסו אל ההיסטרים כאל שודדי ים, דבר שהביאם לתקוף את איסטריה בשנת 221 לפנה"ס ולאחר שהשתלטו על ונטו. עם זאת, הרומאים לא כבשו את חצי האי אלא הסתפקו בזריעת הרס. ההיסטוריון הרומי טיטוס ליוויוס ציין כי בשנת 200 לפנה"ס לערך ישבו ההיסטרים בשלוש ערים מרכזיות - הבירה נסאקטיום (Nesactium) בדרום איסטריה, מוטילה (Mutilla) ופווריה (Faveria).
בשנת 181 לפנה"ס תקפו ההיסטרים את העיר הרומית אקוויליה שלחופי מפרץ טריאסטה ונהדפו. התקפה זו גרמה לסנאט הרומי לשלוח כוח צבאי לאיסטריה בשנת 178 לפנה"ס, וזאת על מנת לחסל את האיום ההיסטרי אחת ולתמיד. מלכם של ההיסטרים אפולו (Aepulo) אשר תואר בידי טיטוס ליוויוס כלוחם עשוי ללא חת הקשה על הרומאים במשימתם. אולם לאחר מצור ארוך על הבירה נסאקטיום, היטו הרומאים את הנחל שהקיף את העיר. ההיסטרים נתקפו בבהלה ורבים מהם כמו גם המלך אפולו התאבדו. זמן מה לאחר מכן נכנעו גם מוטילה ופווריה והרומאים החריבו אותם. הניצחון צוין ברומא בחגיגות שנמשכו יומיים.
רבים מההיסטרים ששרדו נלקחו לעבדות, והרומאים הציבו כוח צבאי גדול בחצי האי, דבר המצביע כי ההתנגדות ההיסטרית לא דוכאה לחלוטין. התיישבות רומית מסיווית באיסטריה הביאה למספר מקרי מרד בהיקף קטן מצד האוכלוסייה המקומית, אך אלה דוכאו עד מהרה. ההיסטרים נטמעו באוכלוסייה הרומית וירדו מעל במת ההיסטוריה, אם כי שרידים לתרבותם ולדתם מתוארכים גם למאה ה-1 ולמאה ה-2.
תרבות ושפה

סך הכל נמצאו 520 אתרי יישוב היסטוריים ומספר תושביהם הוערך ב-120,000 איש. למרות עושר הממצאים מעט מאוד ידוע על שיוכם האתני או על שפתם של ההיסטרים. מחקר אנתרופולוגי מעיד כי ההיסטרים היו גבוהים ביחס לממוצע בתקופתם, והגברים היו בגובה ממוצע של 1.65 מטר. יש המבקשים לבסס על סמך שמות מקומות ומספר שמות משפחה קשר בין שפתם של ההיסטרים לזו של הוונטים אדריאטים שהיו עם איטלי. אחרים טוענים לקשר אל הליבורנים שהיו שבט אילירי, ומתבססים לשם כך גם על ממצאים המלמדים כי ההיסטרים היו מקורבים תרבותית אל האילירים, אך ספק אם היו מקורבים אליהם מבחינה אתנית. אחד הממצאים ההיסטרים החשובים ביותר שנתגלו הוא סדרה של פסלים בגודל כמעט טבעי אשר נמצאו בנסאקטיום, והמיצגים ישויות אליליות מקומיות.
ביבליוגרפיה

היסטוריה קצרה של איסטריה, מאת דארקו דרובץ
ראו גם

איסטריה
הערות שוליים

↑  izola
הבקר

| --- | --- |

יוסף תמיר ומשפחתו בשער סניף העיתון בפתח תקווה
 תדירות:  עיתון יומי
 סוגה:  חדשות
 פורמט:  ברודשיט
 בעלים:  הציונים הכלליים 
 תאריכי הופעה:  11 באוקטובר 1935 – 31 בדצמבר 1965 (30 שנה) 
 שפה:  עברית 
 מערכת:  תל אביב-יפו 
 
הַבֹּקֶר היה עיתון יומי שיצא לאור בין השנים 1935–1965, וייצג את השקפת עולמם של הציונים הכלליים.
היסטוריה

עיתון "הבֹקר" קם ביוזמת פעילי "החוגים האזרחיים" ביישוב - עירוניים, בורגנים ואיכרים שהשתייכו ברובם למעמד הבינוני, בראשות ישראל רוקח ומאיר דיזנגוף. כמשקל נגד לעיתון היומי המוביל ביישוב, "דבר" של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, ועיתון "הארץ" שגם היה מזוהה עם "החוגים האזרחיים", אך נחשב מתון וליברלי, ואילו "הבֹקר" ביקש לקדם תפיסה מרכז-ימנית. לצורך הקמת העיתון גויסו תרומות ממספר בעלי הון, בהם: שפטל מירנבורג מבעלי בנק "אגרובנק", התעשיין יצחק ליכטנשטיין, הקבלן דוד אילגובסקי ואחרים.
גרסה נוספת על הנסיבות להקמת העיתון היא של העיתונאי בן-ציון כ"ץ. לטענתו הוא שיזם את הקמתו, וביקש לייצר עיתון עצמאי שלא יהיה מזוהה פוליטית. פעילי "החוגים האזרחיים" פנו אליו לאחר שהעיתון היה כבר בשלבי הקמה וביקשו להשקיע בו. הוא ביקש לעזוב, לאחר שהבין שהם רוצים שהעיתון יהיה מזוהה עם "הציונים הכלליים", אך שוכנע להישאר ולשמש עיתונאי. עם זאת דיזנגוף כתב בגיליון הראשון שהעיתון לא יהיה מזוהה פוליטית. בין היתר כתב:
...יש איפוא צורך דחוף ביצירת עיתון, שלא יהא כפות ומשועבד לאיזו מפלגה שהיא, ערוך ומכוון על פי "צו מגבוה". עיתון כזה צריך להיות ציבורי וראש תפקידו — לשרת את העם, בלי הבדל מעמד. להגן על קניניו הרוחניים, התרבותיים והחמריים. ועודך העיתון ועוזריו לא יהיו תלויים ועומדים בהודאות ובדידקטיבות מ"גבוה": חפשים בדעותיהם וכל עבודתם תעשה לפי הכרתם ומצפונם. מיסדי "הבוקר" אינם שואפים לא לשלטון ולא למשרות ציבוריות. אין להם כל כונות פרטיות ומפלגתיות
.
מערכת העיתון שכנה ברחוב רענן בתל אביב, והיו לה סניפים בחיפה ובירושלים. עורך העיתון בין השנים 1936–1955 היה יוסף הפטמן שהיה גם יו"ר אגודת העיתונאים. עם צוות העיתון במשך השנים נמנו: בן-ציון כ"ץ, פרץ ברנשטיין, ברוך קרוא (עורך ספרותי בשנים 1942–1962) זיסי סתוי (עורך ספרותי בשנים 1962–1965), אייזיק רמבה, יוסף תמיר, דב (ברוניסלב) לוין, אריה דיסנצ'יק (לימים עורך מעריב), שושנה שרירא (סופרת, בעלת מדור אקטואליה ספרותי: "חיים קטנים", כתבת תרבות ומבקרת ספרות ותיאטרון בשנים 1939 - 1955), הרצל רוזנבלום (לימים עורך ידיעות אחרונות), ברוך ויינשטיין, יעקב רבינוביץ, יוסף עבו עברון, אריאל וינשטיין (כתב כלכלי, לימים חבר כנסת), אדיר כהן.
לדברי מרדכי נאור "הבקר" סבל רוב שנותיו מהעדר בסיס כלכלי איתן, ולא אחת עמד בפני סגירה מסיבות כלכליות.
"הבקר" חדל להופיע ב-31 בדצמבר 1965. בגליונו האחרון כתב עורך העיתון, גבריאל צפרוני: ”'הבקר' היה חייל בשדות הקטל הרעיוניים של אחת התקופות הנאדרות והאיומות בעמנו ובארצנו. כוחו לא עמד – ונפל. אנו נפרדים בתודה על האמון שהוענק לנו כל השנים. אנו נועלים את שערנו באמונה שקורבננו נרצה ויירצה. שלום!”.
סגירת העיתון באה על רקע הקמת מפלגת גח"ל (גוש חירות ליברלים). המפלגה החדשה ייסדה את עיתון "היום", שהחליף את העיתונים "הבקר" ו"חרות", אך הוא לא האריך ימים וב-1969 נסגר גם הוא.
הבקר לילדים

החל מ-1943 צורף לעיתון גם המוסף "הבקר לילדים", תחילה כחלק מהעיתון ובהמשך כשבועון עצמאי. "הבקר לילדים", בעריכת יעקב חורגין, כלל ידיעות בתחומים מגוונים בשפה המותאמת לילדים ולנוער, וכן סיפורים בהמשכים מאת חורגין עצמו, שושנה שרירא ואחרים. העיתון יצא לאור במשך חמש שנים, עד מרץ 1948.
ספורט הבקר

ב-1936 נוסף לעיתון מגזין שבועי, בן 4 עד 6 עמודים, שהוקדש לספורט הארץ ישראלי. המגזין, בעריכת אלכסנדר אלכסנדוביץ', דיווח על תוצאות משחקי כדורגל, כדורמים, כדורסל, תחרויות שחייה, בוקס (אגרוף) ועוד. כמו כן, מילאו את דפיו מאמרי דעה שעסקו בחינוך ובביקורת וכן דיווחים על הנעשה בשדה הספורט בעולם. לשבועון צורף גם מוסף קטן, בן עמוד אחד, שהוקדש לתנועת הצופים בשם "צופה - היה נכון".
לקריאה נוספת

חברי מערכת "הבקר": נח בי (בירזובסקי], פני תל אביב בקריקטורות, עורך ומוציא לאור: משה שיינבוים, (למלאת 30 שנה לתל אביב).
מדור הספרות: סרנה, יגאל, "יונה וולך - ביוגרפיה" כתר 2009, עמ' 148 - 150.
ארכיון שושנה שרירא, "מרכז לחקר הספרות והתרבות העברית על שם לאורה שוורץֿ קיפ", אוניברסיטת תל אביב.
הערות שוליים

1 2  מרדכי נאור, ‏"הבוקר" - עתון המרכז והחוגים האזרחיים, קשר 29, מאי 2001
↑  בן-ציון כ"ץ, על עיתונים ואנשים,הוצאת צ'ריקובר, תל אביב, 1983, עמוד 162
↑  נפטר יוסף הפטמן, למרחב, 18 בינואר 1955
↑  רפי מן, כמו בועת סבון, באתר העין השביעית, 7 במאי 2008
↑  גבריאל צפרוני, הבקר - גיליון אחרון, הַבֹּקֶר, 31 בדצמבר 1965
| דגל ישראל עיתונים יומיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| עיתונים כלליים בתשלום | הארץ • ידיעות אחרונות • מעריב השבוע |  |
| עיתונים כלליים בחינם | ידיעות אחרונות (גרסה מקוצרת) • ישראל היום • מעריב הבוקר |  |
| כלכלה ועסקים | גלובס • כלכליסט • TheMarker |  |
| המגזר החרדי | המבשר • המודיע • הפלס • יתד נאמן |  |
| יומונים ושבועונים ברוסית | נאשה סטראנה • נובוסטי נדלי |  |
| עיתונים בשפות נוספות | אל-איתיחאד (בערבית) • ג'רוזלם פוסט (באנגלית) • הניו יורק טיימס הבינלאומי (באנגלית) |  |
| יומונים שהפכו לתקופונים | מקור ראשון |  |
| עיתונים שנסגרו | 24 דקות • דבר • הבקר • היום • הצופה • וסטי (ברוסית) • זמנים • חדשות • חרות • טלגרף • יום חדש • ישראלי • למרחב • מעריב • על המשמר  • קול העם • שערים • חדשות ישראל (בגרמנית) • לעצטע נייעס (ביידיש) • רוסקי איזראילטיאנין (ברוסית) |  |
הפסטיבל הבין-לאומי לפיסול בחול

הפסטיבל הבינלאומי לפיסול בחול, 2009
הפסטיבל הבין-לאומי לפיסול בחול (בפורטוגזית: Festival Internacional de Escultura em Areia; בראשי תיבות: FIESA) הוא הפסטיבל הגדול ביותר בעולם לפיסול באמצעות חול. הפסטיבל נערך מדי שנה, החל משנת 2004, בעיירה פֶּרה שבמחוז אלגארבה בדרום פורטוגל.
אתר הפסטיבל בעיירה כולל 15,000 מטר מרובע ובהם מוצגים מדי שנה פסלי דמויות ומבנים שונים העשויים מחול. כ-60 אמנים משתתפים בפסטיבל מדי שנה, ומשתמשים בכ-35,000 טון חול ליצירת כ-50 עבודות אמנות בחול. בימי הפסטיבל מוצגות העבודות גם בערבים, בליווי תאורה מתאימה.
בכל שנה עוסקות עבודות האמנות בחול בנושא אחר. נושאי הפסטיבל לאורך השנים:
2020: קולנוע
2019: מסביב לעולם
2018: מלחמת הכוכבים
2017: אמנויות
2013-2016: מוזיקה
2012: אישים
2011: ממלכת החיות
2010: עולם החי
2009: תגליות
2008: סרטים ודמויות הוליוודיות
2007: פלאי העולם
2006: מיתולוגיה
2005: עולמות אבודים (אנ')
2004: אגדות קסומות
הערות שוליים

↑  International Sand Sculpture Festival
↑  Gallery, אתר הפסטיבל הבינלאומי לפיסול בחול
↑  FIESA Sand Sculpture Festival, Planet EU
החלטה 18 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

 תאריך:  17 בפברואר 1947
 ישיבה מספר:  105
 קוד:  S/RES/18 (מסמך)
 נושא:  חימוש: הסדרה ופירוק
 סיכום הצבעה:  10 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 1 נמנעו 
 תוצאה:  התקבלה
 הרכב מועצת הביטחון
 חברות קבועות:  טיוואן הרפובליקה הסינית צרפת צרפת הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית ברית המועצות (1923–1955) ברית המועצות
 חברות לא קבועות:  אוסטרליה אוסטרליה בלגיה בלגיה ברזיל ברזיל קולומביה קולומביה הרפובליקה העממית הפולנית הרפובליקה העממית הפולנית סוריה סוריה
 
החלטה 18 של מועצת הביטחון של האו"ם, שהתקבלה ב-13 בפברואר 1947, יצרה ועדה שתנסה לתת תוקף להחלטה 41 של העצרת הכללית של האו"ם, שקבעה כי רגולציה והפחתה בנשק העולמים ובכוחות המזוינים הם אמצעי חשוב לחיזוק השלום הבין-לאומי .
ההחלטה התקבלה בתמיכת 10 מדינות, ובהימנעות ברית המועצות.
ערך זה הוא קצרמרבנושא האומות המאוחדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.