stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השואה: 1944–1945
לאחר המלחמה באירופה (5-9.1945) > יולי 1945

1 ביולי - 41 נציגים של שארית הפליטה מרחבי בווריה התכנסו במחנה העקורים פלדאפינג והקימו גוף מייצג של שארית הפליטה.
16 ביולי - ועידת פוטסדם: לפולין הוקצו שטחים גרמניים ממזרח לנהר אודר (Oder). ברית המועצות קיבלה חלקים מגרמניה, אוסטריה, בולגריה, הונגריה, רומניה ופינלנד. גרמניה חולקה לארבעה אזורי השפעה: אזור סובייטי במזרח; אזור בריטי בצפון מערב; אזור צרפתי, בדרום מערב; ואזור אמריקני, בדרום. ברלין חולקה לארבעה אזורי שליטה תחת ארבע בעלות הברית הכובשות, לפי הדגם שבו נעשה שימוש לגבי כל גרמניה.
25 ביולי - ועידת נציגי הניצולים היהודים בגרמניה התכנסה בסן אוטיליין בהשתתפות 94 צירים שייצגו 40,000 יהודים בגרמניה ואוסטריה.
לאחר המלחמה באירופה (5-9.1945) > אוגוסט-ספטמבר 1945

6 באוגוסט – הטלת פצצת האטום על הירושימה
9 באוגוסט – הטלת פצצת האטום על נגסאקי
24 באוגוסט - פרסום דו"ח הוועדה בראשה עמד ארל האריסון על מצב היהודים במחנות העקורים באירופה המשוחררת. בעקבות הדו"ח הועברו העקורים היהודים למחנות נפרדים ותנאי חייהם שופרו. בעקבות הדו"ח ביקש טרומן מבריטניה לתת 100,000 אשרות הגירה לארץ ישראל עבור יהודים ניצולי שואה באירופה.
סוף אוגוסט - עלייתה ארצה של הקבוצה הראשונה מבין חברי קיבוץ בוכנוואלד
2 בספטמבר – כניעת האימפריה היפנית וסיום מלחמת העולם השנייה.
ספטמבר - ביזמתה של הנהגת היהודים במחנה העקורים ברגן-בלזן התקיים קונגרס שארית הפלטה באזור הכיבוש הבריטי בססמה "פתחו את שערי ארץ-ישראל", בהשתתפות נציגים יהודים מכל המחנות והקהילות באזור הבריטי ונציגי ארגונים יהודיים בעולם ובעיקר מאנגליה. בקונגרס נבחר הוועד המרכזי לאזור הבריטי.
17 בספטמבר - תחילת משפטם של 48 אנשי סגל מחנה ברגן-בלזן, ביניהם 16 נשים, בלינבורג (Lüneburg), בבית משפט צבאי בריטי. 11 נדונו למוות, ביניהם מפקד המחנה יוזף קרמר. ב-12 בדצמבר הוצאו להורג.
לאחר המלחמה באירופה (5-9.1945) > אוקטובר 1945

אוקטובר - מחנה העקורים פרנוואלד מתחיל לשמש עקורים יהודים בלבד.
12 באוקטובר - הופעת הגיליון הראשון של עיתון שארית הפליטה, "אונדזער וועג" (דרכנו). העיתון הופץ ב-20,000 עותקים וסייע באיחוד שארית הפליטה ובהצגתה בפני העולם היהודי.
18 באוקטובר - תחילת משפטי נירנברג. בית משפט בינלאומי ובו שופטים מארצות הברית, בריטניה, ברית המועצות וצרפת שפט 22 מנהיגים נאציים. הפסיקה בנוגע לפשעי מלחמה ולפשעים נגד האנושות נקשרה לרדיפת היהודים ולרציחתם. פסק הדין ניתן ב-30 בספטמבר וב-1 באוקטובר 1946. 12 מהנאשמים נדונו למוות.
סוף אוקטובר - ביקור בן-גוריון בגרמניה כאורחו של אייזנהאואר. בן-גוריון ביקש לשקם את העקורים היהודים, להכשירם לחקלאות ולעיסוק מקצועי ולשלוח מורים מא"י כדי לעזור בהכשרה.
לאחר המלחמה באירופה (5-9.1945) > נובמבר 1945

תחילת משפטי דכאו – משפטיהם של פושעי מלחמה שניהלו את מחנה הריכוז דכאו ושיטרו בו.
הערות שוליים

↑  צעדות המוות, מאמר מאת דניאל בלטמן, באתר יד ושם
↑  אתר הנצחה לשטרסהוף (באנגלית)
↑  צעדות המוות, מאמר מאת דניאל בלטמן, באתר יד ושם
↑  הערך על קאופרינג באנציקלופדיה של השואה באתר יד ושם
↑  זאב מנקוביץ, בין זיכרון לתקווה: ניצולי השואה בגרמניה הכבושה, הוצאת יד ושם, 2006
↑  מידע בנושא, באתר יד ושם
↑  מנקוביץ, ע' 61
↑  מנקוביץ, ע' 63
↑  מנקוביץ, ע' 42
↑  מנקוביץ, ע' 123
↑  מנקוביץ, ע' 83
חובת הוגלין

| חובת הוגלין |
| --- | --- |
 פוחלץ של חובת הוגלין
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חובתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חובתיים
סוג:: חובה זהובת-עורף
מין:: חובת הוגלין
שם מדעי
 Neotis heuglinii ‏הארטלאוב, 1859

חובת הוגלין (שם מדעי: Neotis heuglinii) היא מין של עוף קרקעי בינוני ממשפחת החובתיים החי באפריקה.
אורכה של החובה עד 89 ס"מ והיא שוקלת 4–8 ק"ג בזכרים ו-2.6-3 ק"ג בנקבות. היא בעלת ראש שחור, לחיים לבנות, צוואר אפור וגוף חום מנומר. הבטן לבנה והרגליים חומות-צהובות וארוכות.
החובה מצוי בערבות עשב, בתות ואפילו במדבריות ומצויה בזוגות או בקבוצות קטנות. היא נפוצה באתיופיה, ג'יבוטי, אריתריאה, קניה וסומליה.
החובה ניזונה הן ממזון מהחי והן מהצומח.
הערות שוליים

↑  חובת הוגלין באתר הרשימה האדומה של IUCN
| חובתיים |
| --- | --- | --- |
| חובה קטנה (סוג ומין יחיד) | חובה קטנה |   |
| חובה גדולה | חובה גדולה |   |
| חובה זהובת-עורף | חובת לודוויג • חובת דנהם • חובה נובית • חובת הוגלין |   |
| חוברה גדולה | חוברה אפריקנית • חוברת ערב • חוברה אוסטרלית • חוברה הודית גדולה |   |
| חוברה | חוברה צפון-אפריקאית • חוברת מקווין |   |
| חובה לבנת-עורף | חובה לבנת בטן • חובה כחולה • חובת קארו • חובת ריפל • חובה חומה קטנה |   |
| חוברה שחורה | חוברה שחורה צפונית • חוברה שחורה דרומית |   |
| חובה בנגלית | חובה בנגלית |   |
| חובה מנוקדת | חובת הארטלוב • חובה שחורת בטן |   |
| חובה מצוייצת | חובת סביל • חובה צהובת ציצה • חובה אדומת ציצית |   |
| חובה זוטרת | חובה זוטרת |  |
חג המולד ביולי

| --- | --- |

מסיבת חג המולד ביולי בדרום אפריקה
 שמות נוספים:  חג המולד בקיץ, חג המולד בחורף, חג המולד של אמצע החורף, חג המולד המוקדם
 סיבה:  ציון שני של הולדת ישו
 מועד
 תאריך:  25 ביולי
חג המולד ביולי הוא חג לא רשמי, של חגיגה שנייה של חג המולד, החג נחגג לרוב ב-25 ביולי, אך לעיתים נחגג בדרום אפריקה ב-25 ביוני תחת הכינוי "חג המולד בחורף", ואף נחגג פעם אחת ב-25 באוגוסט.
חגיגת חג המולד ביולי בארצות הברית
היסטוריה

השם "חג המולד ביולי" נאמר לראשונה באחד השירים במחזמר הצרפתי "ורתר", במשפט "vous chantez Noël en juillet... c'est s'y prendre à l'avance", (בעברית: "כשאתה שר שירי חג מולד ביולי, אתה מקדים את העונה").
מקור החג אינו ברור, אך ככל הנראה התפתח בארצות הברית ובאירופה.
בשנת 1933, נחגגה מסיבת חג המולד ביולי הראשונה שהתפרסמה לציבור במחנה קיץ בקרוליינה הצפונית, נהוג לספר בחגיגות החג כי זו הייתה מסיבת חג המולד ביולי הראשונה. שנתיים לאחר מכן, איגוד הבילוי הלאומי פרסם את החגיגה ואת מחנה הקיץ שחגג את זה ותיאר את החגיגה כ"אירוע שנתי מלא מסתורין ופלא".
ב-18 באוקטובר 1940 יצא לאקרנים הסרט ההוליוודי "חג המולד ביולי", שבזכותו זכה החג להכרה לאומית.
ביולי 1942, כחלק ממבצע התרמה לכנסייה הבפיסטית, נחגג חג המולד ביולי בוושינגטון די. סי. בעידודו של הכומר של הכנסייה הבפיסטית של העיר. הכומר סיפר כי הוא חגג את החג לאחר שעשה את אותו הדבר במשך שנים בכנסייתו הקודמת בפילדלפיה.
ביולי 1944 וביולי 1945, הנהגת שירות הדואר של ארצות הברית וצבא ארצות הברית, נחגג החג בעיר ניו יורק ונערכה ארוחה גדולה בעיר לכבודו, כמסע התרמה במטרה לשלוח מכתבים ומזון לחיילים אמריקאים שנלחמים במלחמת העולם השנייה.
החג נחגג באופן שנתי בעיר טולבאג' שבדרום אפריקה.
בארצות הברית, החג נחגג במקומות שונים מדי שנה, ולעיתים רשתות עושות הנחות על מוצריהן לכבוד החג.
בשנת 2022, החג צוין על ידי רשת הטלוויזיה רוקו ושודרו מספר ספיישלים טלוויזיוניים של חג המולד.
סיפור החג

ישנו סיפור המספר כי מסיבת חג המולד ביולי הראשונה נחגגה במחנה קיץ בשנת 1933 בקרוליינה הצפונית, כאשר חניכי המחנה החליטו לחגוג את חג המולד על אף שהתאריך אינו היה ה-25 בדצמבר, והם חגגו אותו במשך יומיים בחודש יולי, בתאריכים ה-24 וה-25 ביולי, על מנת לחגוג אותו הם הכינו שלג מכותנה, וקישטו את העצים במחנה. על אף שאין כל הוכחה לכך שזו הייתה מסיבת "חג המולד ביולי" הראשונה, נהוג לספר את הסיפור הזה במסיבות החג.
השואה: 1942–1943
הפתרון הסופי - יוני 1942

הפתרון הסופי, רצח שיטתי של יהודים, התחיל עם הפלישה לברית המועצות ב-22 ביוני 1941. המלחמה נגד ברית המועצות הייתה מלחמה אידאולוגית. הנאצים ראו בקומוניזם אויב אידאולוגי אותו יש להביס. היהודים נתפסו על ידי הנאצים כיוצרי הקומוניזם, לפיכך חיסול הקומוניזם דרש גם את חיסול היהודים. הרצח השיטתי התבצע באמצעות בורות ירי ומשאיות גז. כמו כן עם הפלישה לברית המועצות, הבינו הנאצים כי עתה עליהם להתמודד עם חמישה מיליון יהודים נוספים, שחיים בשטח רוסיה, כלומר השיטות שנקטו עד עתה נגד היהודים כמו הקמת הגטאות ורעיון השמורות (הגליית כל היהודים לאפריקה לאי מדגסקר הקמת רזרוואט (Reservat, שמורה) בלובלין) לא יעילות יותר ויש לחשוב על פתרונות אחרים. ב-20 בינואר 1942 התקיימה ועידת ונזה, כלומר ועידה שכונסה חצי שנה לאחר שהחל הפתרון הסופי, בוועידה זו הוחלט על הרחבת הרצח לכלל אירופה. המחנה הראשון, חלמנו, החל לפעול באותם הימים באזור מערב פולין. במחנה זה היהודים נרצחו באמצעות משאיות גז - אלו היו משאיות אטומות לחלוטין ולתוכן הושתל צינור הפלטה של המשאית. בזמן שזו הייתה נוסעת, היהודים היו נחנקים למוות בתוכה. אלו שלא נחנקו (לרוב תינוקות דווקא), נורו בהיגעם לקבר ההמוני שהיה במרחק נסיעה משם באזור היערות, בעיקר בחלקה 77.
בעקבות "הצלחת" המחנה, הוקמו שלושה מחנות נוספים - טרבלינקה, סוביבור ובלז'ץ. לימים נקרא המבצע הזה "מבצע ריינהרד" על שמו של ריינהרד היידריך, שחוסל בצ'כוסלובקיה. במחנות אלו השיטה הייתה דומה, אך נייחת - עתה לא היה צורך במשאיות שימיתו את היהודים, אלא שהיהודים הובלו לתאים מיוחדים, אטומים, אשר אליהם הוכנס צינור פליטה ממנועים. בתוך כעשרים דקות היהודים היו מתים. תאים מיוחדים אלו, תאי הגזים, פעלו סביב השעון ברצח היהודים. במחנה הגדול אושוויץ-בירקנאו השימוש בתאי הגזים היה בגז ציקלון בה, אשר נועד במקור לחיסול מזיקים ועכברים (לאחר השואה נאסר השימוש בגז זה בגרמניה - לכל שימוש שהוא).
מיידנק הוא המחנה היחיד שנשאר שלם ואותנטי כפי ששוחרר. הוא היה המחנה הראשון ששוחרר על ידי הרוסים והגרמנים לא הספיקו להורסו בטרם עזבו אותו, כמו שקרה בבירקנאו, שם פוצצו תאי הגזים והמשרפות בטרם ברחו הגרמנים חזרה לגרמניה.
זבזדה 2005 פרם (כדורגל נשים)

מועדון כדורגל הנשים זבזדה-2005 פרם (ברוסית: Женский Футбольный клуб «Звезда-2005» Пермь) הוא מועדון כדורגל נשים רוסי, הנחשב למועדון כדורגל הנשים המוצלח ביותר במדינה, לאחר שהעפיל לגמר ליגת האלופות לנשים בעונת 2008/09 וזכה במירב תוארי האליפות (שישה במספר).
הקבוצה הוקמה ב-2005 ומאז היא משתתפת קבועה באליפות רוסיה בכדורגל נשים.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה ב-2005 וב-2006 כבר השתתפה באליפות רוסיה בכדורגל נשים, גביע רוסיה בכדורגל נשים ובאליפות מחוז פרם. בעונת הבכורה שלה הקבוצה זכתה באליפות מחוז פרם לאחר שלא ספגה אף שער והבקיעה 54 שערים לאורך טורניר אליפות המחוז כולו. בגביע המדינה, העפילה הקבוצה לשמינית הגמר ובליגה הקבוצה סיימה כסגנית אלופת ליגת המשנה וכבר בעונת 2007 השתתפה בליגה הבכירה.
בעונת הבכורה שלה בליגה הצטרפו לקבוצה כדורגלניות מנבחרת רוסיה בכדורגל נשים ונבחרת אוקראינה, כמו כן הוזמן אלכסנדר גריגוריאן לאמן את הקבוצה. גריגוריאן הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות ובגביע ולדאבל היסטורי כבר בעונת הבכורה שלה, כאשר היא גוברת על מובילת הליגה רוסיאנקה ממחוז מוסקבה. הקבוצה שיחקה את כל העונה, ללא הפסד כלל. עם זכייתה באליפות, הפכה הקבוצה מפרם לקבוצה הראשונה מהעיר פרם שזכתה להשתתף בטורנירים האירופאיים, ובגביע אופ"א לנשים - טורניר כדורגל הנשים החשוב ביותר באירופה, ששינה את שמו בעונת 2009 לליגת האלופות.
בעונת 2008, הקבוצה חזרה על הישגה מהעונה הקודמת וזכתה באליפות ללא כל הפסד, והעפילה עד לגמר ליגת האלופות בעונת 2008/09. הקבוצה הייתה לאחת מארבע קבוצות כדורגל הנשים הטובות ביבשת, לאחר שגברה על מחזיקת הגביע הקודמת, פרנקפורט הגרמנית וגברה גם על ברונדבי הדנית. בעונתה המוצלחת בליגת האלופות, הקבוצה ניצחה 9 משחקים ברציפות, שהיה לשיא בטורניר הזה.
אולם, במשחק הגמר הראשון הקבוצה הפסידה 6-0 לדיסבורג 2001 הגרמנית והמאמן אלכסנדר גריגוריאן לקח על עצמו את האשמה והתפטר. במשחק השני הקבוצה סיימה בשוויון 1:1 והודחה.
בשנים 2014-2015 זכתה באליפות הליגה הרוסית. בעונת 2016 סיימה כסגנית האלופה אך זכתה בגביע הרוסי. עונה לאחר שוב זכתה באליפות הלאומית ובשנים 2018-2019 העפילה פעמיים רצופות לגמר הגביע הרוסי.
תארים

אליפות רוסיה בכדורגל נשים (6): 2007, 2008, 2009, 2014, 2015, 2017
גביע רוסיה בכדורגל נשים (7): 2007, 2011/2012, 2012/2013, 2015, 2016, 2018, 2019
אליפות מחוז פרם (1): 2006
ליגת האלופות לנשים: גמר 2009
חג הנביא אל-ח'דר

מקאם אל חדר
חג הנביא אל ח'דר (בערבית: زيارة سيدنا النبي الخضر) הוא חג דרוזי הנחגג ב-25 בינואר ובו עולים לרגל (زيارة) בני העדה למקאם אל-חד'ר שבכפר יאסיף ליד עכו.
בבוקר החג נהוג לקיים סעודות חגיגיות ובהן מאכלים מסורתיים דוגמת קעק עג'ויה (עוגיות תמרים) ובאבא גנוג' (חציל בטחינה). הדרך לברך את החוגגים הוא "זיארה מקבולה"(كل عام وانت بخير או زيارة مقبولة).
במדינת ישראל עובדים דרוזים רשאים להיעדר מעבודתם במהלך החג מבלי ששכרם ייפגע.
נבי אל-ח'דר

שמו של הנביא הוא "סידנא אבו איברהים" וכינויו הנביא אלח'דר (הירוק). אלח'דר מזוהה עם אליהו הנביא ולפי האמונה הדרוזית הוא אחד ממקימי הדת. הכינוי אלח'דר (הירוק) מקורו בעובדה שזכרו יהיה תמיד רענן כמו צמח ירוק.
פרשנות נוספת לשם טוענת כי מקור השם באגדה מוסלמית המזהה את אליהו הנביא עם ח'דר שהיה הווזיר של אלכסנדר הגדול. ח'דר על פי האמונה היה בן אלמוות ובעל חכמה יתרה לאחר ששתה ממעיין החיים.
מקום הנביא (מקאם אלנבי)

עד שנת 1958 מתחם הנביא לא היה אתר קדוש, אלא בית פרטי של משפחה דרוזית מבוקעתה, ובשנת 1958 נתגלה לשיח' אבו מחמד עקאב אלמוע'רבי חזון לילה ובו ראה שבבית זה שהה הנביא אלח'דר. לאחר שנתגלה החזון לשיח' אלמוע'רבי, הוא התמסר להקמת מקאם לנביא אלח'דר בבוקעתה, לאחר מותו של השיח' אבו מחמד, המשיך השיח' אבו עלי חוסין אבו שאהין בבניית המקאם.
לקריאה נוספת

הדרוזים בישראל ומקומותיהם הקדושים, שמעון אביבי. הוצאת אריאל, 2000
הערות שוליים

↑  מערת אליהו הנביא בחיפה - קדושה לכל הדתות ○ ד"ר דוד בר און - חי פה - תאגיד החדשות של חיפה והסביבה, באתר חי פה - תאגיד החדשות של חיפה והסביבה, ‏5 בנובמבר 2022
1 2  תאופיק כנעאן, קברי קדושים מוסלמים בארץ ישראל, בתוך: "דת ופולחן וקברי קדושים מוסלמים בארץ-ישראל", עורך: אלי שילר ירושלים, הוצאת ספרים אריאל, 1996, עמודים 23–35
↑  חגים דרוזיים, באתר כל זכות
↑  כתבה על הביקור השנתי במקאם נבי אל-ח'דר בפורטל הכרמל והצפון
וילהלם פילכנר

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1877 מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  7 במאי 1957 (בגיל 79) ציריך, שווייץ 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הפרוסית 
 פרסים והוקרה:  מדליית קארוס (1938)  מדליית קרל ריטר (1908)  honorary golden medal of the state capital Munich 
 
וילהלם פילכנר (בגרמנית: Wilhelm Filchner ‏ 13 בספטמבר 1877 - 7 במאי 1957) היה חוקר ארצות גרמני.
משלחות ראשונות

בגיל 21, השתתף פילכנר במשלחת הראשונה שלו, שלקחה אותו לרוסיה. כעבור שנתיים, יצא לבדו על גב סוס לסייר בהרי פמיר, מאוש למורגאב ומשם דרך ואקן אל טאשקורגן וחזרה. מ-1903 עד 1905 עמד בראש משלחת שחקרה את טיבט.
משלחת לאנטארקטיקה

לאחר שובו מטיבט, הוטלה על המשימה לארגן משלחת גרמנית למיפוי אנטארקטיקה. לאחר משלחת אימון והכשרה בשפיצברגן, יצאה המשלחת בספינה "דויטשלנד", ב-4 במאי 1911. המשלחת נכנסה אל ים ודל וגילתה את חוף לואיטפולד ואת מדף הקרח פילכנר-רון, שפילכנר קרא במקור על שם וילהלם השני, קיסר גרמניה. הייתה זו המשלחת הראשונה שהרחיקה אל תוך ים ודל מעבר לג'יימס ודל, כ-80 שנה קודם לכן.
הספינה עגנה למשך החורף בקרח הדחוס לאחר שהמאמצים להקים בסיס על מדף הקרח עלו בתוהו בגלל הינתקות גוש קרח. רק בספטמבר 1912 נחלצה ה"דויטשלנד" משביה ויכלה לחזור אל נמל הבית שלה. בזמן שהספינה נגרפה בקרח הצף של ים ודל, חקר פילכנר את קיומו של ניו סאות' גרינלנד, קו חוף לא-מוכח, שקפטן בנג'מין מורל ראה לכאורה בשנת 1823, במהלך מסע לצייד כלבי-ים. פילכנר לא מצא כל עדות לקיומו של חוף כזה והסיק, שמורל ראה חזיון תעתועים.
המשך חייו

פילכנר לא חזר מעולם לאנטארקטיקה, אך יצא למסעות רבים בנפאל ובטיבט, בהם סקר גאוגרפי של נפאל בשנת 1939.
אדולף היטלר העניק לו את פרס האמנות והמדע הלאומי של גרמניה כהכרה בהישגיו בחקר העולם.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה פילכנר עצור במחנות שונים בהודו. לאחר שחרורו בנובמבר 1946 חי בפונה שבהודו.
פילכנר מת בגיל 79 בציריך, שווייץ.
כתבים

Wilhelm Filchner: Life of a Researcher
Wilhelm Filchner: To the sixth continent (translation by William Barr 1994)
Wilhelm Filchner: Through East Tibet
Wilhelm Filchner: Hell and Fever in Nepal
ראו גם

העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה
לקריאה נוספת

Turney, Chris (2013), 1912: The Year The World Discovered Antarctica, Text Publishing, Melbourne.
Murphy, David Thomas. German Exploration of the Polar World: a History, 1870–1940. London, Great Britain and Lincoln, Nebraska: University of Nebraska Press, 2002. xiii, 273 p. ISBN 0-8032-3205-5.
וילהלם פון תומה

| --- | --- |

גנרל וילהלם פון תומה
 לידה:  11 בספטמבר 1891 דכאו, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  30 באפריל 1948 (בגיל 56) דכאו, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  בית הספר לשריון בקאזאן 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1912–1942 (כ־30 שנה)
 דרגה:   גנרל חיל השריון (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-6   מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-17   מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-20   מפקד קורפוס אפריקה   מפקד ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה קרב אל עלמיין
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל וילהלם פון תומה (בגרמנית: Wilhelm von Thoma;‏ 11 בספטמבר 1891 – 30 באפריל 1948) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פון תומה נולד ב-11 בספטמבר 1891 בדכאו, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1912 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-3 (הנסיך קרל מבוואריה), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-2 באוגוסט 1914 הועלה לדרגת לויטננט, ובסוף 1914 נפצע במהלך הקרבות. ב-28 בספטמבר 1914 מונה למפקד פלוגה 3 ברגימנט, וב-2 באוקטובר 1914 נפצע שנית. ב-24 בינואר 1915 מונה לשליש הרגימנט, וב-12 באוקטובר 1915 נפצע בפעם השלישית. ב-14 בדצמבר 1917  הועלה לדרגת אובר לויטננט ובתחילת מאי 1918 מונה למפקד פלוגת המקלעים ברגימנט. ב-14 במאי 1918 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט. ביולי 1918 נפל בשבי הצרפתי. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של המסדר הצבאי של מקס יוזף, אות הפציעה בכסף וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר פון תומה ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-15 במאי 1921 מונה פון תומה למפקד פלוגה 6 ברגימנט הרגלים ה-19, וב-1 ביולי 1922 מונה לשליש הגדוד בגדוד הממונע ה-7 (הבווארי), עמו השתתף בדיכוי הפוטש במרתף הבירה של היטלר. ב-27 בנובמבר 1923 מונה לתפקיד פיקודי בפלוגה 2 בגדוד הממונע ה-7 (הבווארי) ובמהלך עשר השנים הבאות השתתף בקורסי הכשרה רבים בנושא מלחמה ממוכנת. בשנת 1924 השתתף בקורס להובלת כלי רכב משוריינים ומונה למפקד מחלקת אופנועים בתרגיל של רגימנט הפרשים ה-18. ב-1 בפברואר 1925 הועלה לדרגת האופטמן וב-1 באפריל 1925 מונה למפקד פלוגה 2 בגדוד הממונע ה-7 (הבווארי). באוקטובר 1929 הועבר לקבוצת הפיקוד ה-2 ולאחר מכן הועבר לגדוד הממונע ה-3 (הפרוסי). ב-1 בפברואר 1931 מונה לקצין המטה לתחבורה של הדיוויזיה ה-7 של הרייכסווהר (הבווארית). מה-6 עד ה-31 באוקטובר 1931 השתתף פון תומה בקורס להכשרת מומחי נהיגה ברכב צבאי ובנובמבר 1931 השתתף בבחינה של מנוע מתוצרת קרופ בעל 100 כוח סוס בדיימלר-בנץ בברלין. ב-1 באפריל 1934 הועלה פון תומה לדרגת מיור וב-1 באוגוסט 1934 הועבר לפיקוד היחידה הממונעת אורדרוף. ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הפאנצר ה-4, וב-1 באוגוסט 1936 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים בספרד

ב-23 בספטמבר 1936 מונה פון תומה למפקד כוח השריון של חיל המשלוח שנשלח לסייע ללאומנים במלחמת האזרחים בספרד. הצוותים הגרמנים שימשו כיועצים, מדריכים ומכונאים ולא לקחו חלק פעיל בקרבות. הצבא הגרמני רכש ניסיון רב ערך בלוחמה משוריינת במהלך מלחמת האזרחים והסיק מספר לקחים מהקרבות: פותחו שיטות לתיאום שיתוף הפעולה בין הטנקים לחיל האוויר; התברר ששריון הפאנצר סימן 1 דק מדי ושחימושו דל, ושלגרמנים דרוש ניסיון קרבי גדול יותר לפני שדיוויזיות הפאנצר יוכנסו לקרב. פון תומה הועלה ב-1 באפריל 1938 לדרגת אוברסט. הוא שירת בספרד עד ה-8 ביוני 1939, אז מונה לקצין מטה בברלין.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-1 באוגוסט 1939, חודש לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, מונה פון תומה למפקד רגימנט הפאנצר ה-3. עם פרוץ המלחמה לחם פון תומה בראש הרגימנט במהלך המערכה בפולין כחלק מחטיבת הפאנצר ה-2 במסגרת דיוויזיית הפאנצר ה-2. ב-5 במרץ 1940 מונה לקצין מטה בOKH, המפקדה העליונה של כוחות היבשה של הורמאכט. ב-1 באוגוסט 1940 הועלה פון תומה לדרגת גנרל מיור וביוני 1941 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-6, עימה לחם במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. ב-21 ביולי 1941 מונה פון תומה במקביל למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-17, שהייתה חלק מהקורפוס הממונע ה-46 ולאחר מכן חלק מהקורפוס הממונע ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתף עימה בכיתור הגדול בקייב. ב-14 באוקטובר 1941 מונה פון תומה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-20, אותה הוביל במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית ולאחר מכן במסגרת הארמייה הרביעית. ב-31 בדצמבר 1941 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, על פעולותיו. בינואר 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-9 שהיה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית. בפברואר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-20, שהיה אף הוא חלק מארמיית הפאנצר הרביעית. במרץ הועברה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס ה-20 לארמיית הפאנצר השלישית. ב-1 באוגוסט 1942 הועלה פון תומה לדרגת גנרל לוטננט וב-1 בספטמבר 1942 מונה למפקד קורפוס אפריקה.
ב-23 באוקטובר 1942 פתחו הבריטים במתקפה גדולה, שהייתה תחילתו של קרב אל-עלמיין השלישי, על כוחות מדינות הציר. למחרת מת מפקד ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית, גנרל גאורג שטומה, מהתקף לב. פון תומה מונה למפקד הארמייה למשך יומיים עד שארווין רומל חזר מגרמניה ונטל את הפיקוד על הארמייה. ב-1 בנובמבר 1942 הועלה פון תומה לדרגת גנרל חיל השריון.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה > שבי בבריטניה

ב-4 בנובמבר נפל פון תומה בשבי הבריטים במהלך סיור בתל אל-ממפסרה. לאחר נפילתו בשבי סעד ארוחת ערב עם גנרל ברנרד מונטגומרי, ולאחר מכן נלקח לסיור בפירמידות במצרים, לאחר שהביע צער על כך שיעזוב את מצרים ללא שיראה אותן. במהלך שהותו בשבי נקטעה אחת מרגליו, ובמקומה צויד פון תומה ברגל תותבת. הוא הובא לבריטניה ונכלא שם במחנות שהיו מיועדים לקצינים בכירים שנפלו בשבי. במחנות אלו היו תנאים נוחים יחסית עבור השבויים, אך הבריטים התקינו בהם אמצעי מעקב. במהלך השבי הוקלט פון תומה במהלך שיחה עם שבוי אחר, גנרל לודוויג קריוול. השניים דנו בניסויים ברקטות שנערכו בבסיס קומרסדורף מערב, אותם ראה פון תומה במהלך ביקור במקום שכלל גם את פילדמרשל ולטר פון בראוכיטש, המפקד העליון של הצבא.
בעקבות המידע שהתקבל ביצעו הבריטים במאי וביוני 1943 גיחות צילום מעל מרכז הפיתוח בפנמינדה. הצילומים שהתקבלו הראו תמונות ברורות של טילים שהיו בשלבי פיתוח במקום. אלו היו הגרסאות הראשונות של מה שנודע אחר כך כטילי V-1 ו-V-2. לאחר שהממצאים המודיעיניים שכנעו את ראש-ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, ואת קבינט המלחמה שלו, הורו אלו על מבצע הפצצת פנמינדה, מבצע הידרה, באוגוסט 1943.
במהלך השבי הוקלט פון תומה אומר: "כל פצצה, כל חלק חומרי וכל חיי אדם שעדיין מתבזבזים במלחמה חסרת תוחלת זו, (הם) רע מאד. היתרון היחיד שהמלחמה מביאה לנו, הוא... הבאת הקץ של ממשלת הפושעים בת עשר השנים". מאוחר יותר אמר: "זה יהיה חבל אם אחד מהם יירה. צריך להטיל עליהם עבודת כפייה עד שיתפגרו".
בריגדפיהרר קורט מאייר, שהיה מפקד בוואפן אס אס ונשבה בבלגיה בספטמבר 1944, פגש את פון תומה במחנה וציין שהוא זוכה להערכה רבה מצד הבריטים, והקשר בינו לבין שומרי המחנה מעולה.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

רגלו של פון תומה נקטעה ב-1946, כאשר עדיין היה בשבי הבריטי. הוא שוחרר בסוף אותה שנה. לאחר שחרורו התגורר פון תומה בדכאו. ב-15 במרץ 1948 התחתן עם מריה-אליזבת רוזנת פון קילמנזג, אולם ב-30 באפריל 1948 מת בפתאומיות, והוא בן 56 שנים.
הערכה

צ'רצ'יל העריך את פון תומה וציטט את דעותיו בנושאים אסטרטגיים בספריו על המלחמה פעמים רבות. לאחר שפון תומה הוזמן לסעוד עם פילדמרשל ברנרד לו מונטגומרי, העיר צ'רצ'יל: "אני מזדהה עם גנרל פון תומה: מנוצח, בשבי, ו... (הפסקה ארוכה לצורך אפקט דרמטי) ארוחה עם מונטגומרי".
גנרל וילהלם פון תומה (מימין) נכנע לפילדמרשל ברנרד לו מונטגומרי (משמאל), 1942
זוזימו

זוזימו אלבס קלאזאס (פורטוגזית: Zózimo Alves Calazães; ‏19 ביוני 1932 – 17 ביולי 1977) היה כדורגלן ברזילאי.
במהלך הקריירה שלו (1948–1967) שיחק זוזימו בסאו כריסטובאו, בבנגו, בפלמנגו, בפורטוגזה, באספורטיבה דה גוארנטינגואטה ובספורטינג קריסטל.
זוזימו שיחק 36 משחקים בנבחרת ברזיל וכבש שער אחד. בנוסף, זכה עם הנבחרת במונדיאל 1958 ובמונדיאל 1962.
זוזימו נהרג בתאונת דרכים, בגיל 45.
ח'אנות חיווה

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  חאנות
 שפה נפוצה:  אוזבקית
 עיר בירה:  חיווה
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  1511
 פירוק:  סיפוח על ידי ברית המועצות
 תאריך:  1920
 ישות קודמת:  ח'אנות ח'ווארזם
 ישות יורשת:  הרפובליקה העממית הסובייטית של ח'ווארזם הרפובליקה הסובייטית העממית של ח'ווארזם
 דמוגרפיה
 דת:  אסלאם סוני
 
מפת הח'אנות בשיאה
מרכז אסיה בשנת 1900
ח'אנות חיווה (באוזבקית: Xiva Xonligi) הייתה מדינה במרכז אסיה, באזור ח'ווארזם, שהתקיימה בשנים 1511–1920. החל משנת 1873 הייתה תחת חסות האימפריה הרוסית. שטחי הח'אנות מחולקים עתה בין אוזבקיסטן לבין טורקמניסטן. תושבי המדינה קראו לה "ח'ווארזם", והשם "ח'אנות חיווה" הוא המצאה של היסטוריונים, על שם חיווה, בירת המדינה.