stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויאצ'סלב גנלין
פרסים והוקרה

זוכה פרס לנדאו (2005).
קיבול את אות "מסדר ויטאוטאס הגדול", פרס נשיא ליטא.
הערות שוליים

↑  Leo Feigin, Russian Jazz: New Identity, Quartet Books Limited", 1986 ISBN 9780704325067
↑   אורי קליין, שום דבר לא עובד בסרט "חרדת הבמאי", באתר הארץ, 23 ביוני 2015
↑  בן שלו, רוח חופשית, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2003
↑  חגי חיטרון, מוזיקה חסינת ביצוע, באתר הארץ, 30 ביוני 2011
↑  ציפי שוחט, בין מקבלי פרס לנדאו: טליה פז ועידן רייכל, באתר הארץ, 14 במרץ 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298782805171  BnF: cb139221787 (data)  GND: 134577426  ISNI: 0000 0000 7731 9678  LCCN: n87124511  MusicBrainz: 4446a5fb-e24e-4842-a4ce-b86502c0ae59  NKC: ola2002150366  SUDOC: 23602079X  VIAF: 51877284   WorldCat (עם VIAF): 51877284
ואסילי גולובנין

| --- | --- |

 לידה:  19 באפריל 1776 מחוז מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  11 ביולי 1831 (בגיל 55) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  Mitrofanievskoe Cemetery 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  בית הספר לקציני צי  מכון הצי הפטרבורגי 
 צאצאים:  אלכסנדר גולובנין 
 השתייכות:  הצי הרוסי הקיסרי 
 דרגה:  אדמירל 
 עיטורים
 עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  מסדר ולדימיר הקדוש 
 
ואסילי גולובנין (ברוסית: Василий Головнин;‏ 19 באפריל 1776 – 11 ביולי 1831) היה אדמירל רוסי, חוקר ארצות שחקר באוקיינוס השקט ועבר באלסקה, בקליפורניה ובאיי האוקיינוס. נפל בשבי היפני. עמית האקדמיה הרוסית למדעים (1818).
ראשית חייו וקריירה

ואסילי גולובנין נולד באחוזתו הכפרית של אביו. אביו וגם סבו שירתו בצבא הרוסי כקצינים בגדודי רגלים מובחרים. נראה היה שואסילי גולובנין ימשיך את המסורת המשפחתית, אך אביו נפטר עוד כשהיה ילד, ובגיל שתים עשרה נרשם כצוער לבית הספר של הצי הרוסי. הוא סיים לאחר ארבע שנים, ב-1792.
גולובנין נכנס לשירות פעיל בצי הרוסי במאי 1790, והשתתף במספר קרבות ימיים נגד השוודים. הוא שירת במספר מסעות חוץ בין השנים 1793 ו-1798. בשנים 1798 עד 1800 שימש כמתורגמן של סגן האדמירל מקרוב, מפקד שייטת רוסית שפעלה במשותף עם הצי הבריטי בים הצפוני.
בהוראתו של הצאר אלכסנדר הראשון נשלח גולובנין, יחד עם עוד כמה קצינים רוסים, לקבל הכשרה נוספת על סיפון ספינות בריטיות. הוא שירת שלוש שנים (1802–1805) בצי הבריטי בפיקוד האדמירלים נלסון, קולינגווד וקורנווליס. במהלך תקופה זו, שוב הוכרזה מלחמה בין הבריטים לצרפתים, וגולונין השתתף בקרבות בזמן ששירת בפיקודו של האדמירל נלסון. הוא חזר לרוסיה ב-1806, והחל לחבר קוד של אותות ימיים בתבנית האנגלית, שנשאר בשימוש הצי הרוסי במשך יותר מעשרים שנה.
המסע של "דיאנה"

גולובנין קיבל את הפיקוד על ספינת המפרשים "דיאנה" בשנת 1806, וערך את מסעו הראשון מסביב לעולם (1807–1809), במטרה לערוך סקר של צפון האוקיינוס השקט, ולהוביל אספקה לאוחוצק. "דיאנה" הפליגה ב-7 ביולי 1807. סערה קשה באפריל 1808 מנעה מהספינה להפליג סביב כף הורן, וגולבנין החליט להפליג לכף התקווה הטובה בדרום אפריקה, כדי לחדש את מלאי האספקה של הספינה.
הוא עגן בנמל הסמוך של סיימון טאון ב-3 במאי 1808. גולובנין, לאחר ששהה בים עשרה חודשים, לא הייה מודע לכך שהיחסים הרוסיים עם בריטניה הידרדרו, ורוסיה כרתה ברית עם הצרפתים. "דיאנה" נעצרה מיד כספינת אויב על ידי שייטת הצי הבריטי, עד לקבלת הנחיות מתאימות מלונדון. גולובנין וצוותו בילו יותר משנה במעצר על סיפון "דיאנה" בסיימון טאון בהמתנה להחלטה מהרשויות הבריטיות. כשהתברר שאולי לא תגיע החלטה לעולם, החל גולובנין לתכנן את בריחתם.
ב-28 במאי 1809 נוצרו התנאים מושלמים – רוח נוחה וראות לקויה. הצוות חתך את כבלי העוגן, והצליח להפליג אל מחוץ למפרץ, תוך שהוא עובר ישירות מול מספר ספינות מלחמה בריטיות. לאחר שהבריטים גילו שהם ברחו, הם יצאו למרדף, אך לא הצליחו להשיג את דיאנה, שהפליגה בבטחה לקמצ'טקה ב-1810, החדשות על "הבריחה הנועזת" של דיאנה התפשטו במהירות ברחבי העולם. גולובנין עזב את קמצ'טקה ב-1810, והפליג לאי ברנוף, מאחז שיושב על ידי החברה הרוסית-אמריקאית. בשנת 1819, הוא פרסם דיווח על מסעם, מעצרם ובריחתם.
שבי ביפן

בשנת 1811, גולובנין תיאר ומיפה את איי קוריל ממיצר התקווה ועד לחופים המזרחיים של האי איטורופ. בזמן שחקר את האי קונאשיר, הוא פותה להגיע לחוף ונפל בשבי, הואשם בהפרת המדיניות היפנית האוסרת על זרים להיכנס ליפן, והוחזק בשבי במשך שנתיים על ידי היפנים באי הוקאידו. נכתב על גולובנין שהוא בעל "השכלה עילאית ומוקסם מתרבויות זרות." לאחר שעשה ניסיון כושל אחד להימלט, החליט לנצל את זמנו במעצר כדי ללמוד את השפה היפנית ולהכיר את התרבות היפנית.
גולובנין שוחרר ב-1813, חזר לרוסיה ופרסם דיווח על שנותיו בשבי. ספרו "שבי ביפן במהלך השנים 1811, 1812, 1813" הפך לקלאסיקה רוסית. הוא זכה להערכה ברוסיה כבעל סמכות של התרבות היפנית, ועזר לעצב דור שלם בתפיסת העולם של יפן. גולובנין כיבד את היפנים בבירור, והציג אותם "כאינטליגנטיים, כפטריוטים וכיריבים ראויים" של הרוסים באוקיינוס השקט.
הייצוג שלו של שיטות דת יפניות הפך לבעל השפעה באירופה; הוא טען שהיפנים מאמינים בסוג של הינדואיזם או דת הודית, אך מיעוטם נמשך לנצרות, והשפיעה על טענותיהם של חוקרים מאוחרים יותר לגבי הדת היפנית. השבי של גולובנין כמעט הוביל למלחמה בין רוסיה ליפן במה שנודע בשם תקרית גולובנין.
מסביב לעולם על ה"קמצ'טקה"

ב-7 בספטמבר 1817 יצא גולובנין למסע שני מסביב לעולם על סיפון הפריגטה "קמצ'טקה". תחתיו שירתו שלושה חוקרים רוסים עתידיים בעלי חשיבות – פיודור ליטקה, פיודור מתיושקין ופרדיננד וראנגל כמו כן הצטרף למסע הצייר מיכאיל טיכאנוב לאחר הפלגה סביב כף הורן, המטרה הייתה לספק אספקה לקמצ'טקה, ולסקר איים שלא נחקרו בעבר לאורך מה שהוא כיום החוף הצפון מערבי של אלסקה. על גולובנין הוטל גם לערוך דו"ח על היחסים בין תושבי האי קודיאק לבין עובדי החברה הרוסית-אמריקאית.
הוא הגיע לקמצ'טקה במאי שלאחר מכן, ואז חזר לאירופה דרך כף התקווה הטובה, והשלים את ההקפת שלו בסנט פטרסבורג ב-17 בספטמבר 1819. לאחר המסע פרסם גולובנין את ספרו על המסע מסביב לעולם על הקמצ'טקה, המתאר את דרכו, ואת מפגשיו עם ילידי איי קודיאק ואיי סנדוויץ'. אף על פי שהמסע "השיג מעט מאוד תגליות חדשות", חזר גולובנין עם "אוסף עצום של מידע מדעי ואסטרונומי" לחלוק עם מדענים רוסים.
קריירה מאוחרת ומוות

ב-1821 מונה גולובנין לעוזר המנהל של הקולג' הימי הרוסי, ומאוחר יותר, ב-1823, מונה בתפקיד גבוה בצי. כמנהל מוכשר, גולבנין ניהל בהצלחה את פעילות מחלקות בניית הספינות, הקומיסריון והתותחנים. בפיקוחו נבנו למעלה ממאתיים ספינות, כולל ספינות הקיטור הרוסיות הראשונות. גולובנין שימש גם מורה דרך לנווטים רוסים רבים.
גולובנין מת מכולרה במהלך מגפה בעיר סנט פטרסבורג ב-1831.
מורשת והצטיינות

גולובנין זכה במהלך חייו לאותות הצטיינות רבים, כולל מסדר ולדימיר הקדוש ומסדר ג'ורג' הקדוש, שכיהן כמפקדו של האחרון.
לדברי היסטוריון אחד, יצירותיו הספרותיות המפרטות את הרפתקאותיו בים ובחוף נותרו בולטות בשל "הכבוד שלו לפרטים היסטוריים...כישוריו הביקורתיים, מיומנותו הספרותית וסקרנותו התוססת." מהדורה מלאה של כתביו פורסמה בסנט פטרסבורג בחמישה כרכים ב-1864, עם מפות ותרשימים, וביוגרפיה של המחבר.
הכפר גולובין, באלסקה, כף גולובנין, ומפרץ גולובנין ולגונת גולובנין, נקראים כולם לכבודו של ואסילי גולובנין. מיצר ים בין שניים מאיי קוריליים, הר הגעש גולובנין באי קונאשיר, מקומות בנוביה זמליה ואדמות פרנץ יוזף, הם בין שאר ציוני הדרך הנושאים את שמו.
תיאור מסעותיו היה נושא של תחריטיו שבוצעו על ידי אנדרי אוכטומסקי.
הערות שוליים

↑  Lévesque, Rodrigue (2001). History of Micronesia: Russian expeditions, 1808-1827 p.495 Quebec: Levesque
1 2  Vasilli Golovnin, Ella Lury Wiswell, trans. (1979). Around the world on the Kamchatka, 1817-1819, p xx-xxii, xxvi Honolulu: Hawaiian Historical Soc.
1 2  Dunmore, John (1991). Who's who in Pacific navigation, p. 118 Honolulu: University of Hawaii Press
1 2 3  Kenneth N. Owens, Timofeĭ Tarakanov, Ben Hobucket (2001). The Wreck of Sv. Nikolai, pp. 5, 11-14, 92 Lincoln: University of Nebraska Press
1 2 3  Vasilii Golovnin, Lisa Millner, trans. (1964). Detained in Simon's Bay, p 3. Cape Town : Friends of the South African Library
1 2  V N Berkh, V M Golovnin, Alaska Historical Society, Sitka Historical Society, Alaska Historical Commission. (1979). The Wreck of the Neva, p. 60, Anchorage: Alaska Historical Society
↑  Kodansha. (1983). Kodansha encyclopedia of Japan, Volume 3, p. 43-44, New York & Tokyo: Kodansha
↑  Robin Fisher, Hugh J. M. Johnston (1979). Captain James Cook and His Times, p. 124. Vancouver, BC: Douglas & McIntyre
1 2  Cynthia H. Whittaker, E. Kasinec, Robert H. Davis (2003). Russia Engages the World, 1453-1825, p. 113 Cambridge, Mass.: Harvard University Press
↑  Stephan, John J. (1994). The Russian Far East p. 37 Stanford, Calif.: Stanford University Press
1 2  Rimer, J. Thomas (1995). A Hidden Fire: Russian and Japanese Cultural Encounters, 1868-1926, p.3 Stanford, Calif.: Stanford University Press
↑  Josephson, Jason (2012). The Invention of Religion in Japan. Chicago: University of Chicago Press. pp. 12–3.
↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Golovnin, Vasily Mikhailovich". Encyclopædia Britannica. Vol. 12 (11th ed.). Cambridge
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450140805171  PLWABN: 9810606947605606  BnF: cb137513257 (data)  CiNii: DA00992087  GND: 119529750  ISNI: 0000 0001 0907 811X  LCCN: n79097302  LNB: 000075100  NDL: 00441231  NKC: js2018991882  NLA: 35320753  NTA: 070686025  RERO: 02-A013495595  RSL: 000039669  SNAC: w69c7sk6  SUDOC: 094129835  Trove: 910713  VIAF: 61726722   WorldCat (עם VIAF): 61726722 
הספינה "דיאנה", ציור יפני
גולובנין מובל לשבי ביפן, ציור משנת 1811
בול רוסי לזכר האדמירל גולובנין
ויקטור הס

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1883 Schloss Waldstein, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 בדצמבר 1964 (בגיל 81) מאונט ורנון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גראץ 
 מוסדות:  אוניברסיטת וינה  אוניברסיטת גראץ  אוניברסיטת אינסברוק  אוניברסיטת פורדהם 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (1936)  פרס ליבן (1919)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1959)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 בן או בת זוג:  Marie Bertha Warner Breisky (6 בספטמבר 1920–2 באפריל 1955)  Elizabeth M. Hoenke 
 תרומות עיקריות
 גילוי הקרינה הקוסמית
 
פרופסור ויקטור פרנסיס הס (24 ביוני 1883 - 17 בדצמבר 1964) היה פיזיקאי ממוצא אוסטרי שזכה בפרס נובל לפיזיקה על גילוי הקרינה הקוסמית.
הס נולד באוסטריה ואת כל לימודיו השלים בגראץ. את התואר השלישי סיים בשנת 1910. בין השנים 1921 ל-1923 עשה בתר-דוקטורט בניו ג'רזי שבארצות הברית וחזר לאוניברסיטת גראץ שם מונה לפרופסור בשנת 1925. ב-1938 נמלט מאוסטריה לארצות הברית משום שאשתו הייתה יהודייה. ב-1944 קיבל אזרחות אמריקנית ומונה להיות פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פורדהאם.
אשתו נפטרה מסרטן בשנת 1955. הוא נפטר בשנת 1964 ממחלת פרקינסון.
קרינה קוסמית

בין השנים 1911 ל 1913, הס עבד על מה שלימים יזכה אותו בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1936.
במשך שנים רבות הקהילה המדעית תהתה על רמות הקרינה המייננת באטמוספירה.
ההנחה הייתה שהקרינה תדעך ככל שמתרחקים מכדור הארץ, מקור הקרינה. אולם באמצעות  אלקטרוסקופים נערכו מדידות מקורבות על רמת הקרינה שהראו שככל שאתה גבוה יותר באטמוספירה רמת הקרינה עולה והיא גבוהה יותר מזאת שעל פני הקרקע.
הס ניגש לתעלומה והתחיל בהגדלת דיוק ציוד המדידה, ולאחר מכן לקח באופן אישי את הציוד על כדור פורח. הוא מדד את רמות הקרינה באופן שיטתי בגבהים של עד 5.3 קילומטר ביום ובלילה תוך לקיחת סיכון אישי.
התוצאה של עבודתו הקפדנית של הס פורסמה באקדמיה למדעים של וינה והראתה שרמת הקרינה יורדת עד גובה של 1 קילומטר ומעל הגובה הזה עולה באופן ניכר, כך רמת הקרינה בגובה 5 קילומטר הייתה פי 2 יותר מזאת שבגובה פני הים.
מסקנתו הייתה שהקרינה חודרת לאטמוספירה דרך החלל החיצון, מסקנה זאת אושרה על ידי רוברט מיליקן בשנת 1925, והוא זה שנתן לקרינה את השם קרינה קוסמית. התגלית של הס פתחה שער לתגליות חדשות בייחוד בפיזיקה גרעינית.
זיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  1,242 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  1,800 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  233,000 קמ"ר
 מוצא:  רכס סטנובוי (he) 
 יובלים:  Selemdzha River, Ivanovka, Bryanta, Kupuri river, Tygda, Tok, Bolshaya Pyora River, Urkan, Urkan, Tom River, Gilyuy, Argi, Dep, Burkhanovka 
 שפך:  אמור (he) 
 מדינות באגן הניקוז:  רוסיה
 מסלול נהר זיה באגן הניקוז של נהר אמור
 מסלול נהר זיה באגן הניקוז של נהר אמור
 
נהר זֵיָה (ברוסית: Зе́я) הוא נהר במחוז אמור שברוסיה, הזורם דרומה עד למפגש עם נהר האמור באזור העיר בלאגובשצ'נסק. הרוסי הראשון שראה את הנהר היה וסילי פויארקוב. הנהר היה ידוע כמקור לשיטפונות אביב אך לאחר הקמת תחנת כוח הידרו-אלקטרית סכנת השיטפונות פחתה. בחודשי החורף, מנובמבר ועד אפריל הנהר מכוסה קרח.
תחנת הכוח שנבנתה על הנהר היא בעלת הספק של 1,330 מגה ואט. עם הקמתה השתנה באופן מהותי האקלים של האזור. הסתיו נעשה חם יותר וארוך, גם הטמפרטורות בתקופת החורף עלו. כמו כן, מעבר ספינות בנהר הופסק ומבחינת נושא הספנות, מחולק עתה הנהר לשני חלקים.
זקוסקה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  ממרח
 מטבח:  רומני
 מוצא:  רומניה רומניה
 אופן הגשה:  קר
 מרכיבים עיקריים:  עגבניות
זקוסקה (ברומנית: Zacuscă) הוא סוג של סלט חצילים שמקורו ברומניה. מקור השם בשפות הסלאביות, ופירושו "מתאבן"; בבולגרית פירושו "ארוחת בוקר". המנה הייתה פופולרית מאוד בתקופה הקומוניסטית של רומניה, עקב המחסור במזון.
טעמו האופייני של הסלט הוא של חצילים הקלויים באש גלויה. הסלט מכיל חצילים, גמבה ופלפל קלויים, שום, חומץ, מלח ושמן.
סלט זה מוגש לרוב בתוספת לחמניות ביתיות וקרוטונים המטוגנים בשמן חמניות. קיימות גרסאות אחדות לסלט זה, כגון: סלט חצילים בתוספת פטריות (Zacuscă de ciuperci), בתוספת שעועית (Zacuscă cu fasole) ובתוספת דגים (Zacuscă lipoveană de peşte).
ראו גם

סלט חצילים רומני
ליוטניצה
אג'יקה
וומבטיים

| וומבט |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
תת־מחלקה:: חיות כיס
על־סדרה:: חיות כיס אוסטרליות
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-וומבט
משפחה:: וומבטיים
סוגים
 Vombatus  Lasiorhinus
שם מדעי
 Vombatidae ‏בורנט, 1830

וומבטיים או וומבאטיים (שם מדעי: Vombatidae) הם משפחה של יונקים אוסטרליים מקבוצת חיות הכיס, הנפוצים בטבע בערבות אוסטרליה ובטסמניה בלבד. לוומבטים רגליים קצרות ומבנה גוף שרירי ומוצק. אורך גופם הממוצע כחמישים עד שמונים סנטימטרים, גובהם הממוצע הוא כשלושים עד ארבעים סנטימטרים, משקלם בין עשרים לשלושים וחמישה קילוגרמים, צבע פרוותם חום עד אפור ואורך חייהם הממוצע הוא כ-20 שנה.
במקור, השם "וומבט" ניתן לחיה על ידי בני שבט האורה, תושביה המקוריים של אזור העיר סידני שבאוסטרליה. במשפחת הוומבטיים שלושה סוגים המפורטים בהמשך, ובהם שישה מינים. הם שייכים לתת-סדרה דמויי-וומבט (Vombatiformes) שבסדרת הקנגוראים, בה כלולים גם הקואלה ומינים נכחדים כמו אריה הכיס והדיפרוטודון שנכחדו.
הוומבטים חופרים בעזרת ציפורני טלפיהם ושיניהם מערכת מחילות מסועפות וחיים בהן חלק גדול מחייהם. למרות היותם בעלי חיים ליליים הפועלים בעיקר בזמן השקיעה או בשעות החשיכה, הוומבטים יוצאים לעיתים מהמחילה, בעיקר במזג אוויר קריר, כשהשמים מעוננים והטמפרטורות אינן גבוהות. הוומבט הוא חיית כיס, וככזה, הוולד מוחזק בכיס בבטנה של האם עד שיוכל לצאת לאוויר העולם. בעבר, היה הוומבט נפוץ רק בדרום אוסטרליה, אך היום הוא נפוץ בכולה.
התנהגות ואורח חיים

הוומבטים הן חיות ביישניות שאינן נצפות בקלות בטבע, אך הם טריטוריאליים מאוד ומגנים בתוקפנות על שטחם. בעבר חי הוומבט רק בדרום אוסטרליה, אך כיום הוא נפוץ בכולה. הוומבטים מסתגלים היטב לחיים בשבי, ופרטים רבים מוחזקים בגני חיות באוסטרליה וברחבי העולם. הוומבט הוא בעל חיים צמחוני, ותזונתו מורכבת בעיקר מדגנים, שורשים, עלים ועשבים. הוא בעל חיים לילי, וככזה הוא פעיל כמעט רק בשעות החשיכה, אז הוא אוסף אוכל ויוצא אל מחוץ למאורתו - כשהחום בחוץ פוחת, ובשעות היום הוא אינו פעיל.
לוומבטים תהליך חילוף חומרים איטי במיוחד, בין האיטיים מבין כל היונקים, ועד להשלמתו של תהליך עיכול המזון עוברים עד שבועיים. גלליו של הוומבט ייחודיים בצורתם הקובייתית. תזונתו של הוומבט מורכבת משורשים, צמחים, פטריות ודגנים. בדרך כלל, משיג הוומבט את מזונו על ידי נבירה בקרקע ומציאת שורשים ופטריות, בעזרת חוש הריח החזק שלהם. אצל הוומבט, חוש הראייה וחוש השמיעה חלשים ביותר, והוא אינו יכול לראות למרחקים ארוכים, אך חוש הריח המחודד מפצה על חיסרון זה.
לרוב, הוומבט נע באופן איטי ומגושם, אך כשהוא חפץ בכך; כדי להגן על נחלתו או להרחיק פולשים פוטנציאליים, הוא מסוגל לרוץ במהירות של אדם בוגר. למרות גודלו הקטן יחסית, הוומבט חזק מאוד ובעל לסת ומערכת שיניים חזקה במיוחד היכולה לנשוך בכוח רב. ולכן הוא אינו מפחד מבעלי חיים גדולים ממנו, ורודף גם אחרי פולשים הגדולים ממנו פי כמה וכמה.
בדומה למכרסמים, שיניו של הוומבט אינן פוסקות מלגדול אלא ממשיכות לגדול כל הזמן, ונשחקות על ידי אכילת שורשים. בדרך כלל, הוומבט הוא בעל חיים רגוע ושליו, אך במצבי דחק עשוי לכעוס ולנסות לנשוך. בטבע, אויביו העיקריים של הוומבטים מלבד בני האדם הם כלבי הדינגו. ההגנה העיקרית של הוומבט כנגד טורפים כגון הדינגו כשהוא נמצא במאורתו היא מחיצת ראש הטורף אל קיר המאורה עד שייחנק, וזאת בשל חוסנו.
טקסונומיה

למשפחת הוומבטיים משתייכים שלושה מינים ששלושתם שוקלים כ-25–30 קילוגרם ואורכם עד כמטר:
סוג וומבט, ובו מין יחיד:
הוומבט המצוי (Vombatus ursinus), הנפוץ בעיקר באזורים הקרירים והעשירים יותר במים של אוסטרליה, דרום אוסטרליה ומזרחה, ובאזורים הרריים כגון צפון ודרום קווינסלנד, אך הוא אינו נפוץ במערב ויקטוריה ובאוסטרליה הדרומית. הוומבט המצוי מסוגל להמליט אחת לשנתיים ולד אחד, שנשאר בכיס כשישה עד תשעה חודשים, ושוהה ליד האם ומואכל על ידה כשנה נוספת.
סוג וומבט שעיר-אף, ובו שני מינים:
וומבט שעיר-אף דרומי (Lasiorhinus latifrons) מצוי בעיקר במערב אוסטרליה ובסביבות ניו סאות' ויילס, צפונית לוויקטוריה. זהו מין הוומבט הקטן ביותר, אורכו הממוצע הוא בין 70 ל-90 סנטימטרים ומשקלו בין עשרים לשלושים ושתיים קילוגרמים. בדרך כלל, הוומבט הצעיר אינו שורד את שנתו הראשונה כתוצאה מטורפים או בצורת. וומבט זה הוא פגיע במיוחד, עדיין נותרה אוכלוסייה בריאה אך היא מזדקנת במהירות; כיום, בעקבות שלוש השנים השחונות האחרונות שעברו על אוסטרליה, חוששים מומחים להדללות משמעותית במספר הוומבטים ממין זה.
וומבט שעיר-אף צפוני (Lasiorhinus krefftii). בעבר, עד לפני כמאה שנים, הוומבט הצפוני היה נפוץ בניו סאות' ויילס, בוויקטוריה ובקווינסלנד, אך כיום הוא נמצא בסכנת הכחדה חמורה ואוכלוסייתו מוגבלת לכדי שלושה קילומטרים מרובעים בשמורת הטבע בקווינסלנד (Epping Forest National Park). זהו כנראה היונק הגדול הנדיר ביותר בעולם והוא על סף כליה, עם בין 70 ל-120 פרטים שנותרו. וומבט זה גדול במקצת מהוומבט המצוי וקצב ילודתו מהר יותר (שתי ולדות בשלוש שנים). כיום, מתקיימת תוכנית לשחרור גרעין ניסוי של הוומבט הצפוני חזרה אל הטבע בתקווה שישובו להתרבות.
Lasiorhinus angustidens - נכחד
בעבר היו מינים נכחדים רבים, חלקם גדולים בהרבה מהוומבטים החיים:
ריזופאסקולומוס (Rhizophascolomus)
נימבאוומבטוס (Nimbavombatus)
פסוקולונוס (Phascolonus)
וורנדג'ה (Warendja)
רמסייה (Ramasayia)
סדופאסקולומיס (Sedophascolomys)
רבייה

תקופת ההריון של האם קצרה יחסית; כשלושים - ארבעים ימים, והגורים נולדים חסרי שליה ולא מפותחים (אינם יכולים לראות או לשמוע), וזאת חוץ מציפורני ידיהם שבעזרתם הם מטפסים אל הכיס בבטן האם, אשר נמצא בבטנה התחתונה של הוומבטית.
אף על פי שבדרך כלל הוומבטים חיים בבדידות, הם לא מתרחקים מאוד מוומבטים אחרים. לרוב, הוומבטים מתרבים בתקופת החורף, ולאם נולד עובר אחד, לא מפותח, הממשיך למעשה את ההריון בכיס אימו. הוומבטית יכולה להיכנס להריון בדרך כלל אחת לשנתיים. לאחר שלושים ימי ההריון הראשונים, הוומבט יוצא מבטן אימו ועובר אל הכיס, שם הוא שוהה כארבעה-חמישה חודשים בהם הוא יונק ומתפתח, ובסביבות גיל שישה חודשים הוא עוזב לגמרי את חיק אמו ויוצא לחיים לבדו. הוומבט מגיע לבגרות מינית בגיל שנתיים.
וומבטים ובני אדם

בניגוד לחיות בר רבות הנפוצות באוסטרליה המסוכנות לאנשים, הוומבטים דווקא ידידותיים לבני אדם כשהם חשים בנוח. הם מסתדרים בצורה טובה מאוד בשבי, ואפילו ניתנים לליטוף והחזקה על ידי בני אדם. גני חיות וחנויות חיות רבות באוסטרליה מציגות וומבטים לציבור, וכן קיימות פינות ליטוף מיוחדות לוומבטים.
למרות האמור לעיל, הוומבט הוא חיה המגנה בתוקפנות על שטח מחייתה ומתרגזת בקלות כשנגרמת לה אי-נוחות. הוומבטים מסוגלים להיות תוקפניים כשמתגרים בהם, או אם הם במצב רוח רע. בשל משקלו הגדול יחסית וחוסנו הגופני וומבט כעוס יכול לשבור עצמות לבני אדם באמצעות נגיחה, או לגרום לנזק רב ולפצעים חמורים באמצעות נשיכה.
למרות העובדה שגורי וומבט ווומבטים קטנים נראים חמודים ובלתי מזיקים, אסור לגדל אותם בבית לטווח ארוך; הוומבטים הם בעלי חיים מתבודדים ומעדיפים לישון ולהישאר לבדם.
אויבם החדש של הוומבטים הם הכבישים הרבים החוצים את מדבריות אוסטרליה. בכל שנה נהרגים מאות וומבטים מדריסת כלי רכב; הוומבטים נוטים ללכת על הכביש בחשכת הלילה, מפני שרעש המנוע ואורות הרכב מסקרנים אותם. כלי רכב החוצים כבישים אלו באופן תדיר מצוידים ברשתות הגנה מיוחדות. לעיתים, כשנפגעת אם שבבטנה ולד, ניתן להציל את הוומבט הקטן.
ראו גם

חיות כיס
הערות שוליים

↑   הגרדיאן, מדענים: כך מייצר הוומבאט גללים בצורת קוביות, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2018
תרשים שלד הוומבט
לגללים של הוומבט צורת קובייה אופיינית.
וומבט ישן מחוץ למאורתו
וומבט צעיר ישן בגן חיות
וומבט
וומבט בגן חיות
השמדת הצוענים במלחמת העולם השנייה

צוענים עומדים להישלח לגירוש מאספרג בגרמניה, מאי 1940
צוענים באושוויץ (מלחמת העולם השנייה)
השמדת צוענים במלחמת העולם השנייה (ברומאני: פוראימוס, Porajmos, "הטריפה") הייתה חלק מרדיפת הצוענים על ידי גרמניה הנאצית. מעשי רצח העם שבוצע בצוענים, נעשו בד בבד עם השמדת היהודים בשואה. מדיניות הנאצים כלפי אוכלוסיית בני הרומה והסינטי (הצוענים) באירופה לא הייתה אחידה וקוהרנטית, ובמהלך מלחמת העולם השנייה נטבחו מאות אלפי צוענים. מספרם המדויק של הצוענים שהושמדו אינו ידוע, מכיוון שקהילות הצוענים היו מאורגנות פחות ובחלק מהמקרים חסר רישום אוכלוסין מסודר לגביהן.  לפי תורת הגזע הנאצית הצוענים היו בני הגזע הארי, לכן לא נרדפו בגלל טעמים גזעניים, אך נרדפו בגלל היותם יסודות "אנטי חברתיים", במיוחד הצוענים הנוודים, לפי דעת השלטונות הנאציים.
מרבית ההיסטוריונים מעריכים כי מספר הקרבנות נע בין 220,000 לחצי מיליון צוענים שנרצחו והוצאו להורג ללא משפט במחנות הריכוז, מחנות השמדה, ועל ידי האיינזצגרופן. מספר זה הוא בין רבע למחצית ממספר הצוענים שחיו אז באירופה, שנאמד בפחות ממיליון. מחקרים מאוחרים יותר, שצוטטו בידי החוקר הצועני איאן הנקוק (אנ'), טוענים כי מיליון וחצי נרצחו מתוך אוכלוסייה בת כשני מיליון צוענים באירופה.
השמדת הצוענים נקראת בלשון רומאני (צוענית) פּוֹרָאימוֹס (טרִיפה או חורבן; מונח שטבע איאן האנקוק) או סָאמוּדָרִיפֶּן (רצח המונים). בהשוואה למחקרים ההיסטוריים העוסקים בשואה, הוקדש מעט מאוד מחקר היסטורי בלעדי לרצח העם הצועני. אם כי בשנים האחרונות הולכים ומתפרסמים יותר ויותר מחקרים העוסקים בנושא זה.
יום הזיכרון להשמדת הצוענים מצוין בעולם מדי שנה ב-2 באוגוסט, היום שבו בשנת 1944, חוסל מחנה הצוענים באושוויץ, וכל יושביו נשלחו לתאי הגזים.
צוענים וטוהר הגזע

במשך אלף השנים בהן נדדו הצוענים ברחבי אירופה, הם היו נתונים לרדיפות והשפלה; הם סבלו מסטיגמה של פושעים, מנודים ונוודים. כיוון שכך, הם היו מטרה קלה למדיניות טוהר הגזע הארי של הנאצים, שנטתה להתמקד במיעוטים בעלי היסטוריה של רדיפות ושנאה. עוד לפני שנוסדה המפלגה הנאצית בגרמניה, הוקם משרד מיוחד לענייני צוענים, בבוואריה ב-1899, שהיה אחראי למדיניות מפלה ומבזה כלפיהם. ב-1929 הפך המשרד למרכזי עבור גרמניה כולה (בווינה הוקם משרד דומה). בין השאר, תוקנו תקנות שאפשרו להטיל עבודות כפייה על צוענים שלא הייתה להם עבודה קבועה.
על כל פנים, הצוענים הציבו בפני האידאולוגים הנאצים בעיה - רומאני, השפה הצוענית, היא אחת השפות האינדו-אריות, ומוצאה בצפון הודו. מוצאם של הצוענים הוא בשבטים אריים מהודו, ולכן, על פי תפיסת הנאצים, הצוענים לא פחות אריים מן הגרמנים עצמם.
האנס גינתר, מומחה נאצי ל"תורת הגזע", מצא פתרון לבעיה בכך שצמצם את הגדרת הגזע הארי. הוא הודה שהצוענים הם ממוצא ארי, אבל מן המעמד הנמוך ביותר של הארים המקוריים; בשנות נדודיהם הם התערבו ללא הכר בגזעים "נחותים", וזו הסיבה לעוניים ולנוודותם. אף כי הוא הסכים שכמה קבוצות מביניהם הן אריות טהורות, רוב הצוענים מהווים איום על ההגמוניה הארית בשל עירוב הגזעים ביניהם. בקבוצת נחותי-הגזע נמצאים רוב ככל הצוענים בני שבטי ה"רומה", וחלק מצועני ה"סינטי". הבעיתיות של ההבחנה הזאת בשטח, הביאה לא-אחת לשחרור צוענים או לעיכוב השמדתם. חשוב לציין, שבנוגע לבני-רומה השייכים במובהק ל"טוהרת הגזע הנמוך", היו היינו-הך כיהודים, והם רוכזו ברבעים מיוחדים של גטאות מרכזיים בפולין, ונטבחו במחנות ההשמדה: סוביבור, טרבלינקה ואושוויץ (שם ערך ד"ר יוזף מנגלה בילדיהם ניסויים).
ב-1936 הקימו הנאצים את מחלקת המחקר לענייני היגיינה גזעית וביולוגיית באוכלוסייה (Rassenhygienische und bevölkerungsbiologische Forschungsstelle), או מחלקה L3 של משרד הבריאות של הרייך. גוף זה, שבראשו עמדו ד"ר רוברט רִיטֶר (אנ') ועוזרתו אווה יוּסטין, נתבקש לנהל מחקר מעמיק בעניין "השאלה הצוענית" (die Zigeunerfrage), ולספק את המידע הנדרש לצורך חקיקת 'חוק צוענים' חדש. אחרי עבודת שדה מקיפה באביב 1936, שכללה ראיונות ובדיקות רפואיות לשם איסוף מידע גנטי וגניאלוגי, נקבע שרוב בני רומה מהווים סכנה לטוהר הגזע הגרמני, ושיש להיפטר מהם - הוא הציע לעקר אותם או לשלוח אותם למחנות עבודה. באשר לנותרים (כעשרה אחוזים מכל הצוענים באירופה, רובם משבטי סינטי ולָלֶרִי) לא נפלה החלטה, אם כי הועלו מספר הצעות. בשלב מסוים אף הציע היינריך הימלר להקים שמורה מיוחדת במקום מרוחק, שבה יוכלו הצוענים הטהורים להמשיך באורח חייהם הנוודי. הוא אמר כי:
מטרתם של הצעדים שתנקוט המדינה כדי להגן על הומוגניות העם הגרמני חייבת להיות הפרדתם הפיזית של הצוענים מן האומה הגרמנית, מניעת נישואי-תערובת ולסיום, הסדרת אורח החיים של הצוענים ושל הצוענים-למחצה.
ב-3 בינואר 1936 הורחבו חוקי נירנברג והוחלו גם על הצוענים; כמו מן היהודים, גם מן הצוענים נשללה זכות ההצבעה ב-7 במרץ 1936. החל באותה שנה נשלחו צוענים גרמנים למחנות ריכוז, שם הם סומנו כ"יסודות אנטי-סוציאליים", ביחד עם חסרי-בית וזונות. בספטמבר 1939 הורה ריינהרד היידריך להעביר את כל הצוענים מגרמניה לתחומי הגנרלגוברנמן, אך הוראה זו בוצעה רק חלקית.