stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס וורדי
לקריאה נוספת

Farmer, B. H. (2004). "Wordie, Sir James Mann (1889–1962)", rev., Oxford Dictionary of National Biography: Oxford University Press. Accessed 8 September 2006 (subscription required).
Smith, Michael (2004). Polar Crusader: Sir James Wordie – Exploring the Arctic and Antarctic: Birlinn. ISBN 1-84158-292-1.
גוסטבו סקארפה

גוסטבו הנריקה פורטדו סקארפה (פורטוגזית: Gustavo Henrique Furtado Scarpa; נולד ב-5 בינואר 1994 בקמפינאס, ברזיל) - כדורגלן ברזילאי, משחק כקשר במועדון אולימפיאקוס מליגת העל היוונית.
קריירת מועדונים > ברזיל

סקארפה הוא בוגר מועדון פלומיננסה. ב-1 ביוני 2014, במשחק נגד אינטרנסיונל, ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה A הברזילאית.
בתחילת 2015, גוסטבו הושאל לרד בול ברזיל כדי לקבל יותר דקות משחק. ב-31 בינואר, במשחק במסגרת ליגת פאוליסטה מול קפיוואריאנו, ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון. ב-11 בפברואר הבקיע סקארפה את שערו הראשון עבור הקבוצה במשחק מול ברגנטינו.
בתום ההשאלה חזר גוסטבו לפלומיננסה. ב-10 ביולי, במשחק מול קרוזיירו כבש את שערו הראשון עבור המועדון.
ב-1 ביולי 2018 עבר בהעברה חופשית לפלמיירס ושיחק בקבוצה כ-5 עונות. הופיע ב-131 משחקי ליגה, בהם כבש 18 שערים.
קריירת מועדונים > פרמייר ליג

ב-1 בינואר 2023 שוחרר מפלמיירס ועבר לקבוצת נוטינגהאם פורסט מהפרמייר ליג. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך ב-4 בינואר 2023 שם עלה כמחליף במשחק מול סאות'המפטון.
קריירה בינלאומית

ב-26 בינואר 2017, במשחק ידידות מול נבחרת קולומביה, ערך גוסטבו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל.
תארים

קבוצתיים
אלופת ליגת פרמיירה ברזיל 2016
זוכה גביע גואנברה - 2017
אישיים
השחקן הטוב ביותר בליגת פרימיירה ברזיל - 2016
חבר בנבחרת הסמלית של ליגת קאריוקה - 2016
המבשל הטוב ביותר באליפות ברזיל - 2016 (10 בישולים)
הרי סנטה ריטה

| --- | --- |

הרי סנטה ריטה
 מידע כללי
 גובה:  2,881 מטרים (הר ריגסטון)
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  מדינת אריזונה, ארצות הברית
 רכס הרים:  הרי סנטה ריטה
 קואורדינטות:  31°43′23″N 110°52′49″W﻿ / ﻿31.723056°N 110.880278°W﻿ / 31.723056; -110.880278
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סנטה ריטה(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סנטה ריטה(למפת אריזונה רגילה) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקוסנטה ריטה(למפת אריזונה מוגדלת) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקוסנטה ריטה
 
הרי סנטה ריטה (באנגלית: Santa Rita) הם רכס הרים הנמצא כ-65 קילומטר דרומית לעיר טוסון שבמדינת אריזונה, ארצות הברית. 
בצד המערבי של הרי סנטה ריטה יש מצוק גדול עשוי שיש לבן הבולט לעין על פני העמק הירוק. השטח הלבן הזה הזכיר למיסיונרים הספרדים את ריטה הקדושה, נזירה איטלקייה שדמותה צוירה לרוב עם פצע קטן או צלקת לבנה על מצחה, ולכן קראו לאזור על שמה.
הנקודה הגבוהה ברכס היא הר רייטסון (Mount Wrightson) שפסגתו היא 2,881 מטרים מעל פני הים וזאת הפיסגה הגבוהה ביותר בכל אזור דרום אריזונה. היער לאומי קורונדו ששטחו 7,200 קמ"ר משתרע על הרכס. ההר נקרא על שמו של ויליאם רייטסון שהיה כורה וקבלן באזור ונהרג על ידי לוחמים משבט האפאצ'י בשנות ה-60 של המאה ה-19. ההר מפורסם בזכות התצפית מפסגתו על אזור העיר טוסון בצפון ומקסיקו בדרום.
החלק התחתון של ההר מדברי, ככל שעולים בגובה משתנה הצומח. מעט גבוה יותר ישנם יערות קקטוסים ולאחר מכן צמחייה כגון עצי אלון, קטלבים ועוד.
עם בעלי החיים החיים על ההר נמנים ארנבים, איילים, דובים ופומות.
הרכס הוא חלק מאיי השמיים המדרייניים, איי שמיים בצפון-מערב מקסיקו ודרום-מערב ארצות הברית.
ביאורים

↑  באנגלית Madrean sky islands הם 40 הרים בארצות הברית ובמקסיקו המהווים מובלעות של האזור האקולוגי "יערות האלון והאורן המדרייניים" (Madrean pine-oak woodlands) הקרויים על שם רכס ההרים סיירה מדרה אוקסידנטל במקסיקו.
הערות שוליים

↑  David F. Briggs, "White Scar On Western Flank Of The Santa Rita Mountains", Arizona Daily Independent, August 8, 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563432805171  LCCN: sh86005660  VIAF: 315526964   WorldCat (עם VIAF): 315526964 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון מוריסון

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1889 טורונטו, קנדה 
 פטירה:  1 במרץ 1975 (בגיל 85) טורונטו, קנדה 
 הישג בולט:  היה אלוף קנדה 5 פעמים
 מד כושר מרבי:  2469 (ינואר 1920)
 מדינה:  קנדה
 
ג'ון מוריסון (באנגלית: John Stuart Morrison‏; 7 בדצמבר 1889 – 1 במרץ 1975) היה שחמטאי קנדי ואלוף קנדה בשחמט בשנים 1910, 1913, 1922, 1924 ו-1926.
קריירה

מוריסון היה חמש פעמים אלוף קנדה, ופעם נוספת חלק מקום ראשון (בשנת 1931, מוריס פוקס ניצח בדו-קרב). מוריסון סיים במקום ה-12 בתחרות ניו-יורק בשנת 1913 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה), וסיים במקום השביעי בתחרות ניו-יורק בשנת 1918 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה). מוריסון חלק את המקומות ה-14–15 בתחרות לונדון בשנת 1922 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה).
מוריסון שיחק בלוח הראשון של נבחרת קנדה באולימפיאדת השחמט 1939 והשיג תוצאה של (+5 –6 =4) (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). בין היתר, ניצח את קונל יו אודונל אלכסנדר וסיים בתיקו עם סבלי גריגורייביץ' טרטקובר.
במהלך הקריירה שלו ניצח גם את דוד ינובסקי ומקס אויבה.
הערות שוליים

↑  John Morrison
↑  8th Chess Olympiad: Buenos Aires 1939, באתר אולימפבייס (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'וניור ברנקייה

קורפורסיון דפורטיבו פופולר ג'וניור (בספרדית: .Club Deportivo Popular Junior Fútbol Club S.A) או בשמותיה הנפוצים כמו  ג'וניור ברנקייה או אתלטיקו ג'וניור היא קבוצת כדורגל קולומביאנית מהעיר ברנקייה. הקבוצה מארחת את משחקי הבית שלה באצטדיון מטרופוליטאנו רוברטו מלנדס, המשמש אצטדיון בית גם עבור הנבחרת הלאומית. שחקני הקבוצה לובשים חולצות פסים באדום ובלבן. הקבוצה זכתה עד כה בשמונה תוארי אליפות ובגביע אחד ואת מדיה לבשו שחקנים כקרלוס ולדרמה, איבן ולנסיאנו, טאופילו גוטיירס וקרלוס באקה.
היסטוריה > התקופה החובבנית

המועדון נוסד בשנת 1923 במטרה לייצג את השכונות סן רוקה ורבולו. התהליך החל עם הקמת קבוצה שנקראת "יובנטוס" על ידי מנהגרים איטלקיים אך לאחר מכן שונה השם לחובנטוד. מספר חובבי כדורגל יצרו ב־7 באוגוסט 1924 מועדון חדש שנקרא "חובנטוד אינפנטיל". משחקם הראשון היה מול ארגנטינה FBC ב־12 באוקטובר 1924, אותו הם ניצחו 1-2. ב-1926 הם נרשמו לליגה השלישית של מחוז אטלנטיקו וב-1927 השיגו את העלייה לליגה השנייה. כעבור שנתיים כבר העפילו לליגה הבכירה וב-1932 זכו לראשונה בתולדותיהם באליפות הליגה הלא מקצוענית כאשר הם משנים את שמם ל"חובנטוד ג'וניור".
היסטוריה > התקופה המקצוענית

ב-1948 פתח המועדון את התקופה המקצוענית שלו תחת השם אתלטיקו ג'וניור וכבר בעונה הראשונה הצליחה הקבוצה לסיים כסגנית האלופה כאשר סיימה בארבע נקודות פחות מסנטה פה. ב-1949 הושעה המועדון לשנתיים על ידי הדימיור לאחר שנתבקשה לייצג את קולומביה בטורניר הסודאמריקנו לקבוצות על ידי גוף ה-ADEFUTBOL. בעקבות בקשה זו, התערערו יחסיהם של שני הגופים הגדולים בכדורגל הקולומביאני, הדימיור וה-ADEFUTBOL. ב-1953 נקלעה הקבוצה לקשיים כלכליים קשים מאוד שאילצו אותה לפרוש מהדימיור ומהליגה המקצוענית למשך 12 שנים. במהלך אותם שנים, המשיכו לשחק כקבוצה לא מקצוענית בליגה המחוזית.
ג'וניור חזרה לליגה הראשונה ב-1966 ושנה מאוחר יותר, החתימה שלושה שחקנים ברזילאיים שכבר אז היו מהטובים בעולם והבולט שבהם היה גארינצ'ה. הוא הספיק לשחק רק משחק אחד במדי ג'וניור מול סנטה פה ובתום העונה עזבו שלושת הברזילאים.
היסטוריה > שני תארים בשלוש שנים

תואר האליפות הראשון של המועדון הגיע בשנת 1977. היא סיימה את טורניר האפרטורה במקום הראשון עם 35 נקודות והבטיחה את העפלתה לבית הגמר השנתי. בבית הגמר הצליחה הקבוצה לסיים במקום הראשון עם 15 נקודות, שלוש יותר מאשר דפורטיבו קאלי ולחגוג תואר אליפות ראשון. היא גם העפילה בפעם השנייה בתולדותיה לקופה ליברטדורס. אחד מהגורמים העיקריים לאליפות היה החלוץ הארגנטינאי, חואן רמון ורון.
שלוש שנים מאוחר יותר, השיגה הקבוצה את תואר האליפות השני שלה. היא שוב סיימה ראשונה בטורניר האפרטורה עם 35 נקודות והבטיחה את מקומה בפלייאוף. סיימה ראשונה את בית חצי הגמר עם נקודה יותר מאתלטיקו נסיונל והעפילה יחד איתה לבית הגמר שכלל גם את אמריקה קאלי ודפורטיבו קאלי. ג'וניור השיגה תשע נקודות מבלי להפסיד אף משחק וסיימה כאלופה לפני דפורטיבו קאלי שסיימה עם שבע נקודות. בכך העפילה לטורניר הקופה ליברטדורס השלישי שלה.
היסטוריה > זכייה בקופה קולומביה

ג'וניור זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע הקולומביאני בשנת 2015. לאחר שסיימה ראשונה בבית שלה שכלל את ברנקייה פוטבול קלוב, ריאל קרטחנה ואוניאוטונומה, פגשה ג'וניור בשמינית הגמר את אתלטיקו נסיונל. היא הפסידה במשחק הראשון 0-1 במדיין אבל הצליחה לבצע מהפך ולנצח בבית 0-2. ברבע הגמר פגשה את דפורטס טולימה ולאחר ניצחון ביתי של 1-2, כפתה תיקו 1-1 במשחק הגומלין ששלח אותה לחצי הגמר. היריבה הבאה הייתה אינדפנדיינטה מדיין ושוב ג'וניור פתחה עם ניצחון במשחק הביתי 1-2. בגומלין במדיין הפסידה באותה תוצאה, כאשר את השער לזכותה כובש חרלן בררה ממחצית המגרש. שתי הקבוצות נערכו לבעיטות ההכרעה שבסיומן חגגה ג'וניור עם ניצחון של 4-5. במשחק הגמר פגשה הקבוצה את אינדפנדיינטה סנטה פה וגברה עליה 0-2 בברנקייה משערים של חואן דויד פרס וחורחה אגירה. במשחק הגומלין בבוגוטה לא הצליחו האדומים להפוך את התוצאה וניצחו את ג'וניור רק 0-1. בכך נתנו את הגביע הראשון בהיסטוריה של קבוצת החוף.
שנתיים מאוחר יותר חזרה על הזכייה, כאשר העמידה קבוצה טובה מאוד בראשותם של החלוצים טאופילו גוטיירס ויימי צ'ארה. גם הפעם סיימה ג'וניור ראשונה את הבית שלה. בשמינית הגמר רשמה ניצחון כולל על אונסה קאלדאס 0-4 בסיכום המשחקים וברבע הגמר זה הלך קשה יותר עם 0-0 מול מיונאריוס במשחק הראשון וניצחון ביתי של 0-1 בגומלין. גם בחצי הגמר מול פטריוטס זה הלך קשה כשסיימה בתיקו 1-1 בחוץ וניצחה בגומלין 0-1. בגמר פגשה ג'וניור את אינדפנדיינטה מדיין והצליחה להוציא תיקו 1-1 בחוץ משער של בררה ובבית לגבור עליה 0-2 משערים של בררה וטאו כדי לזכות בפעם השנייה בגביע.
היסטוריה > אליפות שמינית וגמר יבשתי ראשון

הסמסטר השני של שנת 2018 היה מצוין עבור הקבוצה של חוליו קומסניה אבל ההתחלה לא הייתה טובה, לא בליגה ולא בקופה ליברטדורס. ג'וניור הודחה מהמפעל היבשתי הבכיר כבר בשלב הבתים על אף שיכולה הייתה לעלות על חשבון בוקה ג'וניורס, אם רק הייתה מנצחת אותה במגרשה הביתי. המקום השלישי אותו השיגה, שלח את הקבוצה למפעל המשני של היבשת, הקופה סודאמריקנה. בעוד שבליגה החלה ג'וניחור להתייצב, בסודאמריקנה השיגה תוצאות טובות בעיקר בבית, שהספיקו למרות יכולת לא טובה במשחקי החוץ. ככל שהתקדם הסמסטר נראתה הקבוצה יותר ויותר טוב, ולראשונה בתולדותיה הגיעה לגמר יבשתי, כאשר בחצי גמר הסודאמריקנה גברה על אינדפנדיינטה סנטה פה 0-3 בסיכום שני המשחקים. בגמר פגשה את אתלטיקו פרנאאנסה ולאחר 1-1 במשחק הראשון בברנקייה, יצאה הקבוצה לברזיל בתקווה להפתיע. לאחר שבמחצית הובילו המארחים 0-1, הישווה טאופילו גוטיירס את התוצאה ל-1-1 בדקה ה-58 ומאותו רגע רק ג'וניור שלטה במגרש. לרוע מזלה זה לא הספיק לניצחון והמשחק נכנס להארכה, בה החמיץ חרלן בררה הזדמנות גדולה בדקה ה-110 כאשר החמיץ פנדל, והמשחק עבר לשלב ההכרעה בדו-קרב בעיטות הכרעה, שם כשלה ג'וניור ופרנאנסה חגגה תואר יבשתי ראשון בתולדותיה. ג'וניור לא ויתרה ונלחמה על התואר המקומי. היא גברה ברבע הגמר על לה אקידד 0-1 בסיכום שני המשחקים, ניצחה את אגילס דוראדס 3-4 בסיכום שני משחקי חצי הגמר ואז פגשה את אינדפנדיינטה מדיין בגמר הגדול. המשחק הראשון בברנקייה היה בשליטה טוטאלית של ג'וניור ונגמר בתוצאה 1-4. האליפות נראתה בדרך, אבל אינדפנדיינטה מדיין לא ויתרה ובגומלין ניצחה 1-3 והייתה קרובה לבצע מהפך. בסופו של דבר המהפך לא הושלם וג'וניור זכתה באליפות שמינית בתולדותיה.
את שנת 2019 פתחה הקבוצה עם תואר נוסף, הסופרליגה שבו זכתה על חשבונה של דפורטס טולימה. במשחק הראשון שנערך באצטדיון מטרופוליטאנו רוברטו מלנדס, הייתה דווקא טולימה זו שיצאה מנצחת 1-2 מצמד של מרקו פרס, שהצליח להפוך את התוצאה לאחר שלואיס דיאס היקנה את היתרון למקומיים. במשחק הגומלין באצטדיון מנואל מוריו טורו הייתה התוצאה מאופסת וטולימה נראתה בדרך לזכייה, אבל ממש בשניות האחרונות של תוספת הזמן כבש לואיס קרלוס רואיס את השער לזכות ג'וניור שהישווה את התוצאה הכוללת ל-2-2 ושלח את ההכרעה לדו-קרב פנדלים. שם לג'וניור כבר היה את השוער המצוין, סבסטיאן ויירה, שהדף שלוש בעיטות של שחקני טולימה ונתן את הניצחון והתואר לג'וניור.
היסטוריה > שמירה על התואר ושבירת שיא שלילי בליברטאדורס

את עונת 2019 החלה ג'וניור עם המאמן לואיס פרננדו סוארס ופתיחה טובה בליגה. למרות זאת, בקופה ליברטדורס נחלה הקבוצה כישלון חרוץ וסיימה במקום האחרון עם שלוש נקודות בלבד. ג'וניור הייתה לקבוצה הראשונה בהיסטוריה שלא כבשה ולו שער אחד בחמשת המשחקים הראשונים של הטורניר ורק במחזור האחרון השיגה ניצחון חסר חשיבות על סן לורנסו. במקביל, הקבוצה סבלה מעליות וירידות גם בליגה המקומית אבל בסוף הבטיחה את מקומה בפלייאוף. מאחר שהקבוצה לא כבשה שער בשבעת המחזורים האחרונים, הוחלט להפרד מהמאמן לואיס פרננדו סוארס ולמנות לקדנציה תשיעית את חוליו קומסניה. בפלייאוף ג'וניור הוגרלה לבית שכלל את אתלטיקו נסיונל, דפורטס טולימה ודפורטיבו קאלי. למחזור האחרון היא הגיעה לאצטדיון אטנאסיו חירארדוט למשחק מול נסיונל כשהיא יודעת שגם טולימה עשויה להעפיל על חשבונה לגמר, תלוי בהפרש השערים. ג'וניור עשתה את שלה בניצחון 2-3 על נסיונל ולמזלה טולימה ניצחה את דפורטיבו קאלי רק 1-2 ולא יותר. לפיכך הבטיחה ג'וניור את מקומה בגמר מול דפורטיבו פאסטו. המשחק הראשון שוחק בברנקייה ועל אף שליטה של ג'וניור, היא ניצחה לבסוף רק 0-1 משחר של פביאן סמבואסה. הגומלין שוחק באצטדיון אל קמפין, שכן אצטדיון דפרטמנטל ליברטד היה בשיפוצים. בדקה ה-80 ביצעה הגנת ג'וניור טעות חמורה וריי ואנגאס כבש את השער שהישווה לפאסטו את התוצאה בסיכום. בסופו של דבר האליפות הוכרעה מהנקודה הלבנה, ולאחר תשעה ניסיונות מוצלחים, בעט ואנגאס את הכדור האחרון מעל המשקוף שבסיומו חגגה ג'וניור אליפות תשיעית בתולדותיה.
אצטדיון

הקבוצה משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון העירוני בברנקייה שקרוי גם "מטרופוליטנו" או "רוברטו מלנדס", על שמו של שחקן עבר קולומביאני ששיחק ואימן בשנות ה-30 וה-40 כשהכדורגל היה חובבני. זהו האצטדיון הגדול במדינה המכיל 46,692 מקומות ומשמש גם כאצטדיונה הביתי של קבוצת ברנקייה פוטבול קלוב והנבחרת הלאומית.
תארים והישגים

קטגוריה פרימרה A
קופה קולומביה
סופרליגה קולומביה
קופה ליברטדורס
קופה סודאמריקנה
הערות שוליים

↑  El Tiempo, 17.12.93 VALDERRAMA, MEJOR JUGADOR DE AMÉRICA
↑  Jairo Ramos, LaPizzaraDelDT.com, El Junior campeón de 1993
↑  Gol Caracol, 7.2.12, Historias de Copa Libertadores: Junior, semifinalista en 1994
↑  Colombia.com, 2.6.10 Junior Campeon apertura 2010
↑  El Tiempo, 20.11.2015, Junior, el feliz campeón de la Copa; Santa Fe se quedó sin milagro
↑  AS.com 8.11.17 Junior campeón de Copa Águila 2017 tras vencer al DIM
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2006046660  VIAF: 156153361   WorldCat (עם VIAF): 156153361 
ג'וניור חובנטוד (1929)
חואן רמון ורון, מכוכבי האליפות הראשונה
קרלוס ולדרמה, מגדולי כדורגלני המועדון בהיסטוריה
ג'יובני הרננדס, אחד השחקנים הבולטים באליפויות ב-2010 ו-2011
גוסטבו פוייט

פוייט בשנת 2003
גוסטבו אוגוסטו "גאס" פוייט דומינגס (בספרדית: Gustavo Augusto Poyet Domínguez; נולד ב-15 בנובמבר 1967 במונטווידאו) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי ששיחק בעמדת הקשר, המשמש כמאמן כדורגל.
במהלך הקריירה שיחק בין היתר בריאל סרגוסה, צ'לסי וטוטנהאם הוטספר וערך 26 הופעות בנבחרת אורוגוואי. מעט לאחר שפרש ממשחק, פצח פוייט בקריירת אימון ותיפקד כעוזר המאמן בסווינדון טאון, לידס יונייטד וטוטנהאם הוטספר ובשנת 2009 מונה למאמנה הראשי של קבוצת ברייטון אנד הוב אלביון עד שפוטר ביוני 2013.
קריירת משחק

פוייט נחשב לקשר פורה ביותר בתקופתו, והחל את הקריירה המקצוענית שלו דווקא בצרפת, במדי גרנובל. לאחר עונתו הראשונה, חזר למולדתו ושיחק עונה נוספת בקבוצת ריבר פלייט מונטווידאו אחרי עונות ראשונות טובה בקריירה, עבר בשנת 1990 לספרד, כאשר חתם בריאל סרגוסה. בספרד שיחק פוייט במשך 7 עונות, ובשנת 1994, זכה עם סרגוסה בגביע המלך הספרדי ובעונה שלאחר מכן, 1995, הוא זכה עימה בגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר שניצחו בגמר את ארסנל. במשחק גמר גביע המחזיקות, פוייט שימש כקפטן הקבוצה, והפך לשחקן הזר ששיחק הכי הרבה זמן בסרגוסה. במהלך 240 המשחקים שלו בסרגוסה הוא כבש למעלה מ-60, ממוצע גבוה מאוד יחסית לשחקן קישור. בסוף עונתו האחרונה בסרגוסה, הצטרף בהעברה חופשית למועדון הפרמייר ליג צ'לסי, ב-1997.
בתחילת העונה הראשונה שלו בצ'לסי, הוא נפצע באופן קשה, אבל הספיק לחזור לשחק במדי המועדון במשחק הניצחון על שטוטגרט בגמר גביע המחזיקות של אותה העונה. בעונה שלאחר מכן, פוייט כבש 14 שערים, ובכך היה סגן מלך השערים של הקבוצה לעונה, וצ'לסי סיימה את העונה במקום ה-3 בליגה. בעונת 1999–2000, הוא כבש 18 שערים, ושוב היה לסגן מלך השערים של צ'לסי, ביניהם שערים בגמר גביע ה-FA שבו צ'לסי זכתה, וגם שער שהקנה לקבוצה להעפיל לרבע גמר היסטורי בליגת האלופות.
כאשר למשרת האימון בצ'לסי התמנה האיטלקי קלאודיו ראניירי בספטמבר 2000, התחוללה מהפכה בסגל המועדון. ראניירי ניסה להוריד את ממוצע הגילאים של הסגל, ובשל צעדים אלו, פוייט הוותיק הועבר לטוטנהאם תמורת 2.2 מיליון פאונד. תקופתו בצ'לסי נסתיימה לאחר ששיחק עבורה 145 פעמים, בהם כבש 49 שערים. בעונתו הראשונה בטוטנהאם, פוייט כבש 14 שערים, וסייע למועדון להעפיל לגמר גביע הליגה האנגלית, בו הפסידו 1–2 לבלקברן רוברס. בתור שחקן טוטנהאם, סבל פוייט מפציעות טורדניות רבות. בסופו של דבר שיחק עבור המועדון ב-98 משחקים, בהם כבש 23 שערים.
פוייט שיחק במהלך הקריירה שלו גם כשחקן במדי נבחרת אורוגוואי, עימה זכה בקופה אמריקה בשנת 1995, וזכה בתואר השחקן המצטיין בטורניר. סך הכל, צבר פוייט 26 משחקים בינלאומיים עבור מולדתו, בהם כבש שלושה שערים.
קריירת אימון

ביולי 2006, פוייט התמנה להיות שחקן-עוזר מאמן במועדון סווינדון טאון, יחד עם חברו לשעבר לצ'לסי, דניס וייז. שני השחקנים עברו כבר ב-23 באוקטובר 2006, למועדון לידס יונייטד, כאשר הפכו לחלק מסגל האימון של הקבוצה. יום למחרת, אושרו דיווחים רשמיים יותר, שפוייט יהיה עוזר המאמן של דניס וייז, לאחר שחלוקת התפקידים נקבעה. כאשר היה חלק מסגלה של לידס, פוייט שקל לחזור מפרישתו ממשחק, ולחזור לשחק במועדון, אחרי ששותף בשני משחקי ידידות של לידס, במהלך מחנה אימונים של הקבוצה בקפריסין. בסופו של דבר, פוייט לא שב עוד למגרשים כשחקן פעיל.
ב-29 באוקטובר 2007 הצטרף פוייט מחדש למועדונו לשעבר כשחקן, טוטנהאם הוטספר, כעוזר מאמנו של הספרדי חואנדה ראמוס. כאשר היה חלק מסגל האימון של הקבוצה זכתה טוטנהאם בגביע הפוטבול ליג בשנת 2008, לאחר ניצחון על צ'לסי בגמר. לאחר שראמוס ומרבית מסגלו פוטרו מטוטנהאם, עזב גם פוייט את הקבוצה, ומאז שימש כפרשן בערוצי הטלוויזיה ESPN וסקיי ספורטס, למשחקי הליגה האנגלית ולמשחקי הלה ליגה.
באוקטובר 2013 מונה למאמן סנדרלנד מהפרמייר ליג. במרץ 2015 פוטר מתפקידו, לאחר תבוסה 0–4 לאסטון וילה וכשקבוצתו ממוקמת במקום ה-17, נקודה אחת בלבד מעל לקו האדום.
ב-29 באוקטובר 2015 החל פוייט לאמן את א.א.ק. אתונה היוונית, כשהחליף את טראיאנוס דלאס שהתפטר כשבוע קודם לכן. הוא הוביל את הקבוצה עד למקום השלישי בסיום עונת 2015/2016. בסיום העונה עזב את תפקידו והתמנה לתפקיד מאמן ריאל בטיס מהליגה הספרדית לקראת עונת 2016/2017. ב-12 בנובמבר 2016 פוטר מתפקידו. ב-29 בנובמבר 2016 מונה למאמנה של שאנגחאי שנחווה הסינית. ב-12 בספטמבר 2017 פוטר מתפקידו. ב-20 בינואר 2018 מונה למאמן ז'ירונדן דה בורדו. ב-5 בספטמבר 2018 פוטר מהקבוצה.
תארים > כשחקן

גביע המלך הספרדי: 1994
סגנות: 1993
הסופר קאפ הספרדי: סגנות: 1994
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1995
גביע ה-FA‏: 2000
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1998
הסופר קאפ האירופי: 1998
קופה אמריקה: 1995
תארים > כמאמן

גביע הפוטבול ליג: 2008 (עוזר מאמן)
ג'יימס דוורו

ג'יימס פטריק סינוט דוורו (באנגלית: James Patrick Sinnott Devereux‏; 20 בפברואר 1903 – 5 באוגוסט 1988) היה גנרל חיל הנחתים של ארצות הברית, מעוטר צלב הצי וחבר קונגרס רפובליקני. הוא היה הקצין האחראי (OIC) של יחידת גדוד ההגנה הראשון במהלך ההגנה על האי וייק בדצמבר 1941. הוא נתפס באי וייק כשבוי מלחמה, יחד עם אנשיו, לאחר קרב של 15 יום עם היפנים. לאחר שחרורו בספטמבר 1945 סיים את הקריירה הצבאית שלו כקולונל ב-1948, ועם פרישתו הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. מאוחר יותר הוא ייצג את מחוז הקונגרס השני של מדינת מרילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית במשך ארבע קדנציות מ-1951 עד 1959. הוא נכשל בניסיונו להיבחר כמושל מרילנד ב-1958.
ביוגרפיה > ראשית חייו

דוורו נולד ב-20 בפברואר 1903 בקבנה, קובה, שם הוצב אביו, ד"ר ג'ון ריאן דוורו, מנתח של צבא ארצות הברית. ב-1910 עברה המשפחה ל-Chevy Chase, מרילנד, בגבול הצפוני של מחוז קולומביה עם וושינגטון הבירה. שם, דוורו, אחד מעשרת הילדים, רכב עם כלבי ציד בפארק רוק קריק ושיחק פולו. בגיל 10 הוא השיג רישיון נהיגה ממחוז קולומביה, שלא הייתה לו דרישת גיל באותה עת.
דוורו למד גם במכינה של הצבא והצי בוושינגטון הבירה, ולאחר מכן בבית הספר טומה המשקיף על נהר ססקואנה בפורט דיפוזי, מרילנד, להווילה בלוזאן, שווייץ (כשהוריו התגוררו בווינה, אוסטריה), ולאחר מכן קולג' לויולה בבולטימור, מוסד רומי-קתולי ישועי במרילנד.
ביוגרפיה > קריירה בחיל הנחתים

דוורו התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית ביולי 1923 בגיל 20, הוסמך כלוטננט שני בפברואר 1925, ולאחר מכן הוצב לתפקיד בנורפוק, וירג'יניה, פילדלפיה, פנסילבניה, בסיס הנחתים בקוונטיקו, וירג'יניה, ובמפרץ גואנטנמו, קובה. בשנת 1926, הוא פונה למחלקת שומרי הדואר בעיר ניו יורק ולאחר מכן הועבר לכוח הנחתים ששירתו אז בניקרגואה כקצין פלוגה.
כשחזר לארצות הברית בתחילת 1927, הוצב ב-USS "יוטה" ולאחר מכן נשלח שוב לחוף לניקרגואה. זמן קצר לאחר מכן הוא נשלח לסין שם הועלה לדרגת לוטננט ראשון. בהיותו בסין פיקד גם על המחלקה הרכובה של משמר הנציגות האמריקאית בביפינג.
בשנת 1933, לאחר סיור של שנה בתפקיד בקוונטיקו, הוא הוצב בבית הספר לתותחי החופים בפורט מונרו, וירג'יניה. לאחר קידומו לקפטן בדצמבר 1935, הוא קיבל פקודה לחזור לקוונטיקו, שם, עד 1936, הדריך בבית הספר לנשק הגנה בבסיס וסייע בהכנת מדריך לחיל הנחתים על נשק הגנה בבסיס.
בשנת 1938, לאחר סיור בתפקיד עם יחידת הנחתים על סיפון ה-USS "יוטה", דוורו הועבר לבסיס חיל הנחתים בסן דייגו.
ביוגרפיה > קריירה בחיל הנחתים > הגנת האי וייק

בינואר 1941, דוורו הוצב בפרל הארבור באיי הוואי ולאחר מכן נשלח לאי וייק כקצין האחראי על יחידת גדוד ההגנה הראשון באי וייק, הממוקם בצפון מערב האוקיינוס השקט. דוורו ואנשי גדוד ההגנה הראשון הגיעו לאי וייק ב-15 באוקטובר 1941 על סיפון ה-USS Regulus (AF-57). כשהם הגיעו כבר היו באי 1,146 פועלי בניין אזרחיים שהיו עסוקים בשיפור התשתית של האטול. בבוקר יום שני, 8 בדצמבר 1941, הוא קיבל את ההודעה כי פרל הארבור הותקפה על ידי היפנים כמה שעות קודם לכן (יום ראשון, 7 בדצמבר 1941). בקרב שלאחר מכן, (קרב האי וייק), מייג'ור דוורו, והנחתים שלו, בתמיכת טייסת הקרב הימית 211, גרמו נזק לשתי סיירות, הטביעו שתי משחתות, ספינת ליווי אחת, והשמידו או פגעו בסך הכל 72 מטוסים, וכנראה הטביעו צוללת אחת. שתי משחתות נוספות ניזוקו ביום האחרון. אולם, מאוחר יותר, לאחר שכוח פלישה אינטנסיבי יותר תקף, לאחר ימים של לחימה מרה, נכנעו 449 הנחתים ליפנים ב-23 בדצמבר 1941.
ביוגרפיה > קריירה בחיל הנחתים > שבוי מלחמה

לאחר לכידתו, הוא נשאר באי וייק עד ה-12 בינואר 1942, אז נשלח משם עם אנשיו על ה-Nita Maru. הם עצרו ביוקוהמה, שם ירדו כמה קצינים אמריקאים, אך מאוחר יותר הגיעו לווסונג, הממוקמת במורד הנהר משאנגחאי, ב-24 בינואר. הוא נשאר שם עד 9 בדצמבר 1942, אז הועבר לג'יאנגוואן, שם בילה 29 חודשי מאסר. במשך חמישה שבועות, הוא שהה בפנגטאי, ליד בייפינג, ולאחר מכן הועבר למחנות במרכז הוקאידו, יפן. דוורו שוחרר ממחנה הכלא האי הוקאידו ב-15 בספטמבר 1945.
ביוגרפיה > קריירה בחיל הנחתים > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר חופשת שיקום קצרה, הוא הוצב כתלמיד בקורס הבכיר בבית הספר ללוחמה אמפיבית בקוונטיקו מספטמבר 1946 עד מאי 1947. עם סיום לימודיו, הוא קיבל פיקוד על יחידה בדיוויזיית הנחתים הראשונה במחנה פנדלטון, אושנסייד, קליפורניה. הוא שירת כמפקד גדוד המטה של הדיוויזיה עד לפרישתו ב-31 ביולי 1948. ב-1947 ראה אור ספרו, "סיפורו של האי וייק".
דוורו הועלה לדרגת בריגדיר גנרל עם פרישתו לגמלאות בהתאם לחוק, לאחר שזכה לשבחים מיוחדים על מילוי תפקידו בלחימה בפועל. על מנהיגותו בהגנה על המוצב האמריקני הזעיר במשך 15 ימים כנגד סיכויים עצומים, זכה דוורו בעיטור צלב הצי.
דוורו הפך זכאי למדליית שירות שבוי מלחמה כאשר היא אושרה ב-8 בנובמבר 1985.
ביוגרפיה > קריירה לאחר הצבא – חקלאות, קונגרס, ביטחון הציבור

דוורו החל בחקלאות סוסים, עם חווה ליד גלינדון, מרילנד, בפרברי מחוז בולטימור; ובעקבות פרישתו מחיל הנחתים, עבר דוורו לחווה על שטח 200 acre (0.81 קילומטרים רבועים) בסטיבנסון, מרילנד.
בשנת 1950, דוורו נבחר כרפובליקני לקונגרס האמריקני עבור מחוז הקונגרס השני של מרילנד על ידי ניצחון על הנציג הדמוקרטי המכהן ויליאם פ. בולטון. דוורו כיהן ארבע קדנציות בבית הנבחרים של ארצות הברית מה-3 בינואר 1951 ועד 3 בינואר 1959. במהלך הקריירה שלו בקונגרס, הוא תמך בביטול ההפרדה של בתי ספר ציבוריים וסיום האפליה הגזעית בתעסוקה. הוא שירת בוועדת השירותים המזוינים של הבית מ-3 ביולי 1952 (החליף את ג'ון אנדרסון (רפובליקני מקליפורניה)) עד שעזב את הקונגרס. דוורו לא חתם על המניפסט הדרומי של 1956 והצביע בעד חוק זכויות האזרח של 1957. הוא לא היה מועמד למינוי מחדש ב-1958, אבל ניסה להיבחר כמושל מרילנד נגד הדמוקרט ג'יי מילארד טאוס מקריספילד בחוף המזרחי התחתון של מרילנד של מפרץ צ'ספיק. ב-1960 הוא מונה ליושב ראש המפלגה הרפובליקנית במחוז הקונגרס שלו.
מאוחר יותר שימש כמנהל בטיחות הציבור במחוז בולטימור, מרילנד, מדצמבר 1962 עד 1966, ופיקח על המשטרה ומכבי האש.
הוא היה חבר בבני המהפכה האמריקאית.
הוא היה תושב רוקסטון, מרילנד, עד מותו.