stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרגרט מורס נייס
פרסים

הפכה לחברה בארגון הצפרים האמריקאי, 1907
הצטרפה לאיגוד וילסון לצפרים, 1908, נבחרה לסגנית נשיא, 1935, נשיאת האיגוד ולאישה הראשונה שנבחרה לנשיאות איגוד צפרים נחשב, 1937
מדליית ברוסטר (אנ'), 1942
שני דוקטורטים של כבוד הוענקו לה, ממכללת מאונט הוליוק (1942) וממכללת אלמירה 1962
איגוד הצפרים האמריקאי על שם וילסון אף הכריז על ייסוד "מדליית מרגרט מורס נייס" (1997)
הערות שוליים

1 2 3  ג'ון פ. רפרטי (John P. Rafferty), [1. https://www.britannica.com/biography/Margaret-Morse-Nice Margaret Morse Nice], בריטניקה (Britannica), ‏18.2.2011
1 2  צ'ארלס ק. קרפנטר (Charles C. Carpenter), NICE, MARGARET MORSE (1883–1974), The Encyclopedia of Oklahoma History and Culture
1 2  Margaret Morse Nice: One Woman’s Contribution to Ornithology, Columbus Audubon
1 2  ריצ'רד וו. בורקארדט (Richard W. Burkhardt), Nice, Margaret Morse, encyclopedia.com
1 2  מילטון ב. טראוטמן (Milton B. Trautman), IN MEMORIAM: MARGARET MORSE NICE, The Auk
1 2 3 4 5 6 7  אדוארד ה. ברט (Edward H. Burtt), Wilson Ornithological Society Establishes Margaret Morse Nice Medal, Wilson Bulletin
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb177889817 (data)  GND: 117321562X  ISNI: 0000 0000 7378 9074  LCCN: no95029418  NTA: 072973056  SNAC: w65t3jqt  SUDOC: 172628938  VIAF: 36501427   WorldCat (עם VIAF): 36501427 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרגרט מורס נייס".
נאופרוטרוזואיקון

Dickinsonia costata, צורתו של אורגניזם מסוף הנאופרוטרוזואיקון.
נֶאוֹפּרוֹטֶרוֹזואיקון הוא תור גאולוגי שנמשך כ-450 מיליון שנה, החל מלפני מיליארד שנה ועד לפני כ-542 מיליון שנה. זהו התור האחרון בעידן פרוטרוזואיקון, העידן האחרון שבעל-העידן של הפרקמבריון, ולקראת סופו החלו להופיע החיים הנראים לעין (רב תאיים). עידן הקרח הנרחב ביותר הידוע לגאולוגים התרחש באמצע עידן זה וייתכן גם שהגיע לאזורי קו המשווה והפך את כדור הארץ ל"כדור שלג".
כמאה מיליון שנה לפני עידן זה התגבשה יבשת-העל רודיניה, ולפני 750 מיליון שנה החלו חלקיה להפרד, ומאוחר יותר (בערך לפני 630 מיליון שנה) התאחדו שוב כדי ליצור את פנוטיה שהתקיימה עד סוף הפרקמבריון.
בעידן הנאופרוטרוזואיקון ישנן 3 יחידות זמן:
טוֹן (אנ')‏ – 1000-850 מיליון שנה לפני זמננו
קְריוֹגֶן (אנ')‏ – 850-635 מיליון שנה לפני זמננו, בתקופה זו הגיע הקרח לשיא כל הזמנים.
אֶדיקָר‏ – 635-542 מיליון שנה לפני זמננו, בה הופיעו היצורים הרב תאיים הראשונים האופייניים לתקופה זו.
מעבר סלאח א-דין

מעבר סלאח א-דין הוא מעבר גבול בין רצועת עזה למצרים, הפועל מפברואר 2018 ומשמש להעברת סחורות בין מצרים לרצועת עזה. המעבר נמצא כארבעה ק"מ ממערב למעבר רפיח.
לפי משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, בדצמבר 2019 עברו דרך מעבר זה 1,017 משאיות (לא כולל מכליות דלק). בשנת 2021 עברו במעבר זה כמאה משאיות מדי יום, ללא פיקוח על תכולתן. חמאס גבה את המכס על הסחורות שיובאו ממצרים.
הערות שוליים

↑  רצועת עזה – מפת תנועה וגישה, באתר גישה – מרכז לשמירה על הזכות לנוע, ינואר 2020
↑  GAZA CROSSINGS’ OPERATIONS STATUS: MONTHLY UPDATE, OCHA – United Nations Office for the Coordination of Humanitarian Affairs, ‏December 2019
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מעבר סטיבנס

| --- | --- |
המעבר כפי שנשקף מטרייסי ארם (Tracy Arm)
המעבר כפי שנשקף מטרייסי ארם (Tracy Arm)
 מידע כללי
 מיקום:  אלסקה אלסקה (דרום-מזרח אלסקה) ארכיפלג אלכסנדר
 מקשר:  בין תעלת גאסטינו לפרדריק סאונד
 מפריד:  בין האי אדמירליות לבין יבשת פאנהנדל והאי דאגלס
 סוג:  ערוץ 
 מידות
 אורך:  170 ק"מ
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית ארצות הברית
 מפרצים:  מפרץ הולקהאם (Holkham Bay), מפרץ וינדהאם (Windham Bay), מפרץ הובארט (Hobart Bay)
 קואורדינטות:  57°49′01″N 133°50′34″W﻿ / ﻿57.81694°N 133.84278°W﻿ / 57.81694; -133.84278
  (למפת אלסקה מוגדלת) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורמעבר סטיבנס(למפת אלסקה רגילה) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורמעבר סטיבנס
 
מעבר סטיבנס (באנגלית: Stephens Passage) הוא מצר ים באלסקה פאנהנדל (Alaska Panhandle), ארצות הברית, המפריד בין האי אדמירליות (Admiralty Island) ממערב לבין יבשת פאנהנדל ממזרח, ובין חצי האי מנספילד (Mansfield Peninsula; ‏שבחלקו הצפוני של האי אדמירליות) ממערב לבין האי דאגלס (Douglas Island) ממזרח (וגם בין האי אדמירליות מדרום לבין האי דאגלס מצפון). המצר מקשר בין תעלת גאסטינו (שלחופיה שוכנת עיר הבירה של אלסקה, ג'ונו) מצפון-מערב, לבין פרדריק סאונד מדרום, ובין מפרץ פריץ קוב (Fritz Cove) שלחופו הצפון-מערבי של האי דאגלס, לבין פרדריק סאונד מדרום (שלא בדרך של תעלת גאסטינו).
אורכו של המצר כ-170 ק"מ.
הפיורד טרייסי ארם (Tracy Arm) ממוקם במחצית דרכו לערך (במעבר שבין המקום הקרוב לנקודת המפגש עם תעלת גאסטינו בצפון, לפרדריק סאונד בדרום).
במעבר סטיבנס מפליגות מעבורות של שירות המעבורות של אלסקה (Alaska Marine Highway).
הוא נקרא ב-1794 על ידי ימאי אנגלי ומגלה ארצות ג'ורג' ונקובר על שמו ככל הנראה של סר פיליפ סטיבנס (Sir Philip Stephens, 1st Baronet), ששימש כמזכיר הראשון של האדמירליות.
הערות שוליים

↑  Stephens Passage, United States Geological Survey-Geographic Names Information System.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529995105171  LCCN: sh91003588 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מעבר סטיבנס והאי אדמירליות כפי שנצפים מהאי דאגלס (Douglas Island)
מרגלי יהושע ביריחו

מרגלי יהושע בן נון ביריחו, הוא סיפור מקראי המתואר בספר יהושע, פרק ב'. על פי המסופר במקרא, יהושע בן נון שלח שני מרגלים לרגל את הארץ ואת יריחו.
הסיפור במקרא

על פי המסופר במקרא יהושע שלח שני מרגלים שמשימתם הייתה: ”לְכוּ רְאוּ אֶת-הָאָרֶץ, וְאֶת-יְרִיחוֹ” (יהושע, ב', א'). המרגלים חצו את הירדן הגיעו ליריחו ונכסו לביתה של רחב הזונה. דבר הגעתם נתגלה למלך יריחו והוא שלח שליחים לתפוס אותם. רחב החביאה את המרגלים בביתה והטעתה את השליחים בכך שהפנתה אותם לרדוף אחרי הזרים לכיוון מעבר הירדן. לאחר מכן השביעה רחב את המרגלים להציל אותה ואת בני משפחתה תמורת הצלתם. המרגלים נשבעו לרחב וחזרו לספר ליהושע על חוות הדעת החיובית שמסרה רחב על הפחד של העמים מפני ישראל.
מגמת הסיפור

חוקרים נחלקו ביניהם בנוגע לפרשנות המגמה של סיפור שליחת המרגלים. יש שהעריכו את הסיפור ואת דמויותיו באופן חיובי, כחלק מהמגמה של ספר יהושע המציגה את יהושע כממשיכו של משה. המגמה מופיעה בדבר ה', כבר בפרק הראשון של הספר: ”כַּאֲשֶׁר הָיִיתִי עִם מֹשֶׁה אֶהְיֶה עִמָּךְ...” (יהושע, א', ה') ועל פי גישה זו, יהושע נהג כפי שנהג משה קודמו, ששלח מרגלים. גם דמותם של המרגלים ורחב מוצגים באופן חיובי, באשר רחב הצילה את המרגלים מפני הכנענים והמרגלים השיבו לה כגמולה והצילו אותה מגורלם של יושבי כנען שהושמדו על ידי ישראל. הצהרת האמונה הייחודית של רחב: ”(ט) וַתֹּאמֶר אֶל הָאֲנָשִׁים יָדַעְתִּי כִּי נָתַן ה' לָכֶם אֶת הָאָרֶץ, וְכִי נָפְלָה אֵימַתְכֶם עָלֵינוּ וְכִי נָמֹגוּ כָּל יֹשְׁבֵי הָאָרֶץ מִפְּנֵיכֶם: (י) כִּי שָׁמַעְנוּ אֵת אֲשֶׁר הוֹבִישׁ ה' אֶת מֵי יַם סוּף מִפְּנֵיכֶם בְּצֵאתְכֶם מִמִּצְרָיִם, וַאֲשֶׁר עֲשִׂיתֶם לִשְׁנֵי מַלְכֵי הָאֱמֹרִי אֲשֶׁר בְּעֵבֶר הַיַּרְדֵּן לְסִיחֹן וּלְעוֹג אֲשֶׁר הֶחֱרַמְתֶּם אוֹתָם: (יא) וַנִּשְׁמַע וַיִּמַּס לְבָבֵנוּ וְלֹא קָמָה עוֹד רוּחַ בְּאִישׁ מִפְּנֵיכֶם, כִּי ה' אֱ‑לֹהֵיכֶם הוּא אֱ‑ל בַּשָּׁמַיִם מִמַּעַל וְעַל הָאָרֶץ מִתָּחַת” (יהושע, ב', ט'–י"א). מעידה על מעלתה של הדמות מכיוון שזו הצהרה ללא הבעת ביקורת גלויה או אפילו רמוזה בפסוקים. מסתבר שהצהרה והערכה ברוח זאת לדמותה של רחב עודדה את הכיוון הדרשני בדבר נישואי רחב ליהושע. אולם יש חוקרים שראו בסיפור המרגלים, סיפור ביקורתי כלפי יהושע והמרגלים. על יהושע על שליחת המרגלים שלא לצורך, את המרגלים על שנתפסו ברגע שהגיעו לעיר ושליחותם פסקה. על-פי פירוש זה, כישלונם אף מועצם ומודגש באמצעות פועלה של רחב, שניצלה את הסיטואציה על מנת להציל עצמה ואת בני משפחתה, בניגוד לצו המפורש להחרים את יושבי ארץ כנען. זקוביץ, אף רואה בסיפור זה סיפור הומוריסטי המציג את המרגלים ואת יהושע באופן נלעג. בשל העובדה שהמגמה של הסיפור אינה גלויה ומפורשת, נדמה שלאמצעים הספרותיים, מבנה הסיפור, השוואתו לסיפורים ולמודלים סיפוריים עשויה להיות השפעה גדולה.
השוואת הסיפור לסיפור חטא המרגלים ומשמעותה

ההשוואה בין סיפור מרגלי יהושע לסיפור מרגלי משה נזכרת על ידי פרשנים וחוקרים רבים. ההתייחסות הראשונה להשוואה זו מצויה כפי הנראה בבחירת סיפור זה כהפטרה לפרשת שלח שסיפור חטא המרגלים עומד במרכזה. ההשוואה מתחזקת מן העובדה שיהושע עצמו השתתף כאחד מגיבורי סיפור מרגלי משה.
ההשוואה בין שני הסיפורים ומשמעותה, עשויה לשפוך אור על הערכת התנהלותו של יהושע והמרגלים מצד אחד, ושל רחב מצד שני בסיפור שלפנינו. כעולה מגישותיהם השונות של הפרשנים והחוקרים בסוגיה זו.
הפרשן הראשון שעמד על רכיבי ההשוואה ומשמעותם היה דון יצחק אברבנל בפירושו לסיפור המרגלים בתורה (במדבר י"ג-י"ד), לכמה מן החוקרים ההשוואה מוכיחה את מגמתו החיובית של סיפור המרגלים בבית רחב גישה זו בולטת בספרו של עסיס על ספר יהושע. ההערכה החיובית נובעת מן הניגוד הגדול שבין הסיפורים ביחס לדרך בה הם נשלחו (שני אנשים שנשלחו חרש מול שנים עשר נשיאים שנשלחו עם פרסום גדול), ובעיקר מן התוצאות של הדיווח של המרגלים, שבסיפור המרגלים בתורה נגמר ברפיון ידיים שיצא מפי המרגלים ועבר אל העם, ואילו בסיפור המרגלים בבית רחב, בדיווח אוהד, ובהמשך מלחמה על הארץ. לגישה זו, סיפור מרגלי יהושע מהווה תיקון לחטא מרגלי משה. סיפור החטא של מרגלי משה גרם לעונש ההליכה במדבר במשך ארבעים שנה, ואילו סיפור מרגלי יהושע פותח את סיפורי כיבוש הארץ.
לצד זה קיימת גישה הפוכה המתנגדת לפרשנות החיובית לסיפור מרגלי יהושע, בראש ובראשנה בשל העובדה שסיפור זה נעדר גבורה מצד שני המרגלים שנתפסו מיד, ושהתנהלותם הובלה על ידי רחב, וכשתוצאה מגילויים והצלתם על ידי רחב נאלצו להציל את רחב הכנענית ואת כל בני משפחתה הכנעניים בניגוד לצו המופיע בתורה להחרים את כל יושבי ארץ כנען. זקוביץ אף ראה בסיפור זה, סיפור הומוריסטי, המתאר את התנהלותם השלומיאלית של המרגלים שנפלו ברשתה של רחב הכנענית. ורואה לפיכך בסיפור המרגלים, סיפור ביקורתי על יהושע, המרגלים ורחב.
לצד שתי תפיסות מנוגדות אלו, יצוין כי בקריאת הסיפור, קשה עד בלתי אפשרי להוכיח את מגמתו החיובית של הסיפור לנוכח העובדה שהסיפור המסתיים בהצלת רחב, אכן עומד בניגוד לצו ה' להחרים את יושבי כנען. מאידך, קשה גם להוכיח את מגמתו השלילית של הסיפור בשל התיאור החיובי של רחב כאישה שהצהירה הצהרה אמונית בנוגע לכוחו של ה' ושל ישראל וכסיפור מקדים לסיפורי כיבוש הארץ. גישה ממוצעת בין שתי התפיסות מוצעת על ידי י' רייס הטוענת שהסיפור שלפנינו מעלה מתח וקונפליקטים סביב העקרונות התאולוגיים המצויים בספר יהושע בין הצלחה וכישלון בכיבוש הארץ ושאלות הקשורות להתנהלותם של יהושע וישראל על מול מצוות החרמת יושבי כנען. מתח זה תורם למבוכה ולקושי להכריע בהערכה השיפוטית לדמותה של רחב ולסיפור כולו, ולהפיכת הקורא לשותף פעיל בתהליכים המוצגים במהלך ספר יהושע, ולהכנסתו לעמדה של מבוכה.
זהות המרגלים

זהותם של המרגלים לא מופיעה בכתובים אולם על פי מדרש רבה שני המרגלים הם כלב בן יפונה – שנשלח כבר כמרגל אצל משה רבינו ודיבר טובה על הארץ יחד עם יהושע – וכן פינחס בן אלעזר הכהן. אפשר שהיעדר זהותם של המרגלים הוא מכוון והוא משקף את המסתורין שבדרך שליחתם בניגוד לסיפור חטא המרגלים.
הרד"ק הסביר בכך את כוונת הכתוב ”שניים אנשים” (יהושע, ב', א') שאלו היו אנשים טובים, בניגוד לעשרה מתוך שנים עשר המרגלים של משה. בנוסף הסביר הרד"ק שיהושע בחר לשלוח את המרגלים בחשאי כדי שלא יקרה כי חשש שאם אנשים ישמעו שצריך ושולחים מרגלים, הם עלולים לפחד ויהושע רצה לשמח את העם עם בשורות טובות שהמרגלים יביאו בחזרתם.
לפי חקר המקרא, היעדר ציון שמם של המרגלים מלמד על סטיית המשימה מהאופן בו יש לשלוח מרגלים, שכן אלה צריכים להיות מקרב האצולה. כך למשל, בהשוואה לסיפור המרגלים במדבר, אלה נשלחו מנשיאי השבטים.[דרוש מקור]
הגעת המרגלים לרחב

לפי חישוב המובא בסדר הדורות, המרגלים יצאו ממקום מחנה ישראל בה' בניסן שהיה יום שישי. לאחר יציאתם של המרגלים, הם נכנסו ליריחו ובאו להתארח בפונדק של רחב. פקידי המלך חשדו באורחים החדשים ודיווחו למלך יריחו כי באו מרגלים מבני ישראל לרגל. מלך יריחו שלח שליחים אל רחב שתוציא את המרגלים מביתה ותסגיר אותם, אך היא מצידה החביאה את המרגלים, ואמרה לשליחי המלך שהמרגלים היו בפונדק אך כבר יצאו לדרך.
ההבטחה לרחב וחזרת המרגלים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לאחר ששליחי מלך יריחו יוצאים מבית רחב, היא מספרת למרגלים את השמועה שהיא ותושבי יריחו שמעו על ישראל ואת הפחד שלהם מפניהם:
”כִּ֣י שָׁמַ֗עְנוּ אֵ֠ת אֲשֶׁר־הוֹבִ֨ישׁ יְהֹוָ֜ה אֶת־מֵ֤י יַם־סוּף֙ מִפְּנֵיכֶ֔ם בְּצֵאתְכֶ֖ם מִמִּצְרָ֑יִם וַאֲשֶׁ֣ר עֲשִׂיתֶ֡ם לִשְׁנֵי֩ מַלְכֵ֨י הָאֱמֹרִ֜י אֲשֶׁ֨ר בְּעֵ֤בֶר הַיַּרְדֵּן֙ לְסִיחֹ֣ן וּלְע֔וֹג אֲשֶׁ֥ר הֶחֱרַמְתֶּ֖ם אוֹתָֽם׃ יא וַנִּשְׁמַע֙ וַיִּמַּ֣ס לְבָבֵ֔נוּ וְלֹא־קָ֨מָה ע֥וֹד ר֛וּחַ בְּאִ֖ישׁ מִפְּנֵיכֶ֑ם כִּ֚י יְהֹוָ֣ה אֱלֹהֵיכֶ֔ם ה֤וּא אֱלֹהִים֙ בַּשָּׁמַ֣יִם מִמַּ֔עַל וְעַל־הָאָ֖רֶץ מִתָּֽחַת׃” (יהושע, ב', י'-י"א)
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק ב'
1 2  יאיר זקוביץ, Humor and Theology or the Successful Failure of Israelite Intelligence: A literary-Folkloric Approach to Joshua 2, Text and Tradition, S. Niditch (3d.) Atlanta, Georgia, 1990, עמ' 75-98
↑  אליהו עסיס, ממשה ליהושע ומנס לטבע, ירושלים, תשס"ה, עמ' 62-63
↑  יהושע רייס, סיפורי "סיבוך וקונפליקט" א' – סיפור המרגלים, באתר התנ"ך של מכללת הרצוג - hatanakh.com
↑  במדבר רבה, פרשה ט"ז, פסקה א'
↑  פירוש רד"ק על ספר יהושע, פרק ב, פסוק א
↑  יחיאל היילפרין, סדר הדורות, עמוד 93 (באתר HebrewBooks)
| ספר יהושע |
| --- | --- | --- |
| הכניסה לארץ | שליחת המרגלים ליריחו • מעבר הירדן • ברית המילה בגלגל • מפגש יהושע עם המלאך |  |
| כיבוש הארץ | מלחמת יריחו • מעשה עכן ולכידתו • כיבוש העי • מעמד הר גריזים והר עיבל • ברית הגבעונים • מלחמת מלכי הדרום • שמש בגבעון דום • מלחמת מלכי הצפון |  |
| חלוקת הארץ לשבטים | נחלת שבט ראובן • נחלת שבט שמעון • נחלת שבט יהודה  (רשימת ערי יהודה) • נחלת שבט יששכר • נחלת שבט זבולון • נחלת שבט דן • נחלת שבט נפתלי •  נחלת שבט גד • נחלת שבט אשר • נחלת שבט אפרים • נחלת שבט מנשה •  נחלת שבט בנימין • ערי הלויים • ערי המקלט |  |
| סיום ספר יהושע | מזבח שניים וחצי השבטים • נאום יהושע • הברית בשכם |  |
| דמויות בספר יהושע | יהושע בן נון • רחב • עכן בן כרמי • אדני צדק • הוהם מלך חברון • דביר מלך עגלון • יפיע מלך לכיש • פראם מלך ירמות • הורם מלך גזר • יבין מלך חצור • כלב בן יפונה • אלעזר הכהן • עתניאל בן קנז • עכסה |  |
נאופנטאן

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

 נאופנטאן


 כללי
| שמות אחרים | דימתיל פרופאן ; 2,2-דימתיל פרופאן |  |  |
| נוסחה כימית | C5H12 |  |  |
| מסה מולרית | 72.15g/mol |  |  |
| מראה | גז חסר צבע |  |  |
| מספר CAS | [463-82-1] |  |  |
| נקודת התכה | -18 C° |  |  |
| נקודת רתיחה | 10 C° |  |  |
נאופנטאן, הנקרא גם בשמות דימתיל פרופאן או 2,2-דימתיל פרופאן, הוא פחמימן מסועף ממשפחת האלקאנים בעל 5 אטומי פחמן. נאופנטאן הוא גז דליק ביותר בטמפרטורה ולחץ של חדר. נאופנטאן יכול להתעבות לנוזל מאוד נדיף ביום קר, באמבט קרח, או כאשר נדחס ללחץ גבוה יותר.
נאופנטאן הוא אחד משלושה איזומרים עם הנוסחה המולקולרית C5H12, כאשר האחרים הם פנטאן ואיזופנטאן
האיזומרים של נאופנטאן
| פנטאן | איזופנטאן | נאופנטאן |
| --- | --- | --- |
מרקוס קנטיניוס פנולה

מרקוס קנטיניוס פנולה (בלטינית: Marcus Centenius Penula; מת בשנת 212 לפנה"ס) היה מצביא רומאי שהתפרסם בכך הנהיג את הכוח הרומאי בקרב סילארוס במהלך המלחמה הפונית השנייה.
ביוגרפיה

מעט מאוד ידוע עליו. המקור היחיד אודות חייו הוא טיטוס ליוויוס, הנחשב באופן כללי לבלתי אמין. על פי ליוויוס, שמו הפרטי המקורי היה מרקוס קנטיניוס, והקוגנומן "פנולה" שמשמעותו "הנועז" הוסף לו רק אחרי מותו.
הוא שירת בצבא הרומי כחייל פשוט. בשנת 212 לפנה"ס הוא הגיש בקשה חריגה בפני הסנאט הרומי. אותה תקופה השתוללה ברחבי חצי האי האפניני המלחמה הפונית השנייה. המצביא הקרתגי חניבעל ברקה בזז את איטליה כולה כאשר המפקדים המקצוענים של הצבא הרומי אינם מעזים להגיע לקרב סדיר עמו. קנטיניוס ביקש מהסנאט להוביל נגד חניבעל צבא של 5,000 מתנדבים נגד חניבעל. בהמלצת הפראיטור פובליוס קורנליוס סולה, הוא הורשה להוביל צבא כזה שכלל בפועל 8,000 מתנדבים חצי מהם היו בני העיר רומא וחצי מבין בעלות הברית של רומא.
קנטיניוס צעד דרך לוקאניה מתוך מחשבה לפגוש את חניבעל בקמפניה. בדרכו הצטרפו אליו איכרים רבים וצבאו כמעט הוכפל. הוא נפגש עם חניבעל בקרב סילארוס באזור נהר סאלה של ימינו. הקרב לא היה שקול מלכתחילה, חניבעל היה מצביא מוכשר ובעל ניסיון וחייליו היו וותיקים ומוכשרים, ולעומתו היה קנטיניוס חסר הכשרה פיקודית וחייליו היו חמושים באופן דל וחסרי כל ניסיון צבאי. כשראה קנטיניוס שהוא עומד להפסיד, הוא השליך את עצמו בכוונה תחילה אל בין החניתות של האויב ונתן שיהרגו אותו. צבאו התפזר, אולם הסחת הדעת הזעירה אפשרה לקונסולים של אותה שנה להתארגן ולהטיל את המצור על קפואה.
הערות שוליים

↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים וחמישה, 19.
מרגרט אוסבורן דופונט

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1918 ג'וזף, אורגון, ארצות הברית
 פטירה:  24 באוקטובר 2012 (בגיל 94) אל פאסו, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 בן או בת זוג:  William du Pont, Jr. (1947–?) 
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוענית:  ? – 24 באוקטובר 2012 
 סה"כ פרסים שצברה:  0 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  0–0 
 דירוג שיא:  1 (1947)
 זוגות
 מאזן קריירה:  0–0 
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 6 ביחידות (21 בזוגות לנשים ו-10 בזוגות מעורבים)
 אליפות צרפת הפתוחה:  זכייה (1946, 1949)
 וימבלדון:  זכייה (1947)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  זכייה (1948, 1949, 1950)
 
מרגרט אוסבורן דופונט (באנגלית: Margaret Osborne duPont ; ‏ 4 במרץ 1918 - 24 באוקטובר 2012) הייתה טניסאית אמריקאית, שהשתתפה בתחרויות בשנות ה-40 ושנות ה-50. היא דורגה במקום הראשון בעולם בשנת 1947.
היא זכתה ב-37 תוארי גראנד סלאם, חמישית בכל הזמנים, מהם 6 ביחידות, 21 בזוגות נשים ו-10 בזוגות מעורבים, זאת ללא השתתפות כלל באליפות אוסטרליה הפתוחה.
מרגרט אוסבורן דופונט זכתה לראשונה בטורניר גראנד סלאם בשנת 1946 ובפעם האחרונה בשנת 1962. הזוג אוסבורן דופונט/לואיז ברוף זכה 20 פעמים בתחרויות גראנד סלאם לזוגות נשים (כמו זוג מרטינה נברטילובה/פאם שרייבר).
מרגרט אוסבורן התחתנה עם ויליאם דופונט בשנת 1947. בהתאם להסכם עם בעלה, היא לא השתתפה בתחרויות באוסטרליה.
בשנת 1967 נכללה מרגרט אוסבורן דופונט בהיכל התהילה הבינלאומי בטניס.
טורנירי גראנד סלאם > יחידות

| טורניה | 1938 | 1939 | 1940 | 1941 | 1942 | 1943 | 1944 | 1945 | 1946 | 1947 | 1948 | 1949 | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 | 1960 | 1961 | 1962 | זכייה/השתתפות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוסטרליה | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 0 / 0 |
| צרפת | - | - | - | - | - | - | - | - | זכייה | חצי גמר | - | זכייה | חצי גמר | רבע גמר | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 2 / 5 |
| וימבלדון | - | - | - | - | - | - | - | - | חצי גמר | זכייה | חצי גמר | גמר | גמר | רבע גמר | - | - | רבע גמר | - | - | - | רבע גמר | - | - | - | סיבוב 1 | 1 / 9 |
| ארצות הברית | סיבוב 2 | - | סיבוב 3 | חצי גמר | חצי גמר | רבע גמר | גמר | רבע גמר | רבע גמר | גמר | זכייה | זכייה | זכייה | - | - | רבע גמר | סיבוב 3 | - | רבע גמר | - | סיבוב 3 | - | סיבוב 1 | - | - | 3 / 17 |
| SR | 0 / 1 | 0 / 0 | 0 / 1 | 0 / 1 | 0 / 1 | 0 / 1 | 0 / 1 | 0 / 1 | 1 / 3 | 1 / 3 | 1 / 2 | 2 / 3 | 1 / 3 | 0 / 2 | 0 / 0 | 0 / 1 | 0 / 2 | 0 / 0 | 0 / 1 | 0 / 0 | 0 / 2 | 0 / 0 | 0 / 1 | 0 / 0 | 0 / 1 | 6 / 31 |
טורנירי גראנד סלאם > זוגות נשים

| טורניר | 1938 | 1939 | 1940 | 1941 | 1942 | 1943 | 1944 | 1945 | 1946 | 1947 | 1948 | 1949 | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 | 1960 | 1961 | 1962 | זכייה/השתתפות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוסטרליה | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 0 / 0 |
| צרפת | - | - | - | - | - | - | - | - | זכייה | זכייה | - | זכייה | גמר | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 3 / 4 |
| וימבלדון | - | - | - | - | - | - | - | - | זכייה | גמר | זכייה | זכייה | זכייה | גמר | - | - | זכייה | - | - | - | גמר | - | - | - | סיבוב 3 | 5 / 9 |
| ארצות הברית | סיבוב 1 | - | רבע גמר | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | - | - | גמר | גמר | זכייה | זכייה | זכייה | רבע גמר | רבע גמר | - | חצי גמר | חצי גמר | 13 / 21 |
| SR | 0 / 1 | 0 / 0 | 0 / 1 | 1 / 1 | 1 / 1 | 1 / 1 | 1 / 1 | 1 / 1 | 3 / 3 | 2 / 3 | 2 / 2 | 3 / 3 | 2 / 3 | 0 / 1 | 0 / 0 | 0 / 1 | 1 / 2 | 1 / 1 | 1 / 1 | 1 / 1 | 0 / 2 | 0 / 1 | 0 / 0 | 0 / 1 | 0 / 2 | 21 / 34 |
טורנירי גראנד סלאם > זוגות מעורבים

| טורניר | 1938 | 1939 | 1940 | 1941 | 1942 | 1943 | 1944 | 1945 | 1946 | 1947 | 1948 | 1949 | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 | 1960 | 1961 | 1962 | זכייה/השתתפות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוסטרליה | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 0 / 0 |
| צרפת | - | - | - | - | - | - | - | - | ? | ? | - | ? | ? | חצי גמר | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 0 / ? |
| וימבלדון | - | - | - | - | - | - | - | - | חצי גמר | חצי גמר | חצי גמר | סיבוב 4 | סיבוב 4 | חצי גמר | - | - | גמר | - | - | - | ? | - | - | - | זכייה | 1 / ? |
| ארצות הברית | סיבוב 2 | - | ? | ? | חצי גמר | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | חצי גמר | גמר | גמר | זכייה | - | - | - | גמר | ? | זכייה | חצי גמר | זכייה | זכייה | זכייה | - | - | 9 / ? |
| SR | 0 / 1 | 0 / 0 | 0 / ? | 0 / ? | 0 / 1 | 1 / 1 | 1 / 1 | 1 / 1 | 1 / ? | 0 / ? | 0 / ? | 0 / ? | 1 / ? | 0 / ? | 0 / 0 | 0 / 0 | 0 / 2 | 0 / ? | 1 / 1 | 0 / 1 | 1 / ? | 1 / 1 | 1 / 1 | 0 / 0 | 1 /1 | 10 / ? |
מרגרט מי

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1909 צ'שם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  30 בנובמבר 1988 (בגיל 79) Seagrave, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Margaret Ursula Brown 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות קמברוול (1950)  בית הספר לאמנות סנט מרטין  Dr Challoner's Grammar School 
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר האימפריה הבריטית (1976)  עמית האגודה הלינאית של לונדון (1986)  מסדר הצלב הדרומי (1979)  מלגת גוגנהיים 
 
מרגרט מי (באנגלית: Margaret Mee‏; 22 במאי 1909 – 30 בנובמבר 1988) הייתה אמנית בוטנית בריטית שהתמחתה בצמחים מיער הגשם באמזונס הברזילאי. היא הייתה גם בין אנשי הסביבה הראשונים שהפנו את תשומת הלב להשפעה של כרייה בקנה מידה גדול וכריתת יערות על אגן האמזונס.
ראשית חייה

מרגרט אורסולה בראון נולדה בווייטהיל, צ'שם בשנת 1909. היא למדה בבית הספר של ד"ר צ'לונר, אמרשם, ואחריה בבית הספר לאמנות, מדע ומסחר, בווטפורד. לאחר תקופה קצרה בהוראה בליברפול החליטה לנסוע לאירופה.
בעודה בברלין בשנת 1933, בראון היה עדה לשריפת הרייכסטאג והחרם על היהודים, מה שחיזק את דעותיה השמאלניות. במהלך מלחמת העולם השנייה עבדה בהטפילד כשרטטת במפעל המטוסים דה האבילנד.
חיים אישיים

מי נישאה לרג'ינלד ברוס בארטלט בינואר 1936. בדומה לבעלה, היא הפכה לפעילת באיגוד המקצועי והצטרפה למפלגה הקומוניסטית. מי פנתה לאגוד המקצועי הלאומי בשנת 1937, וסירבה לעבוד אצל ארנסט בווין. הנישואין עם בארטלט לא היו מאושרים, ולאחר פרידה ארוכה הסתיימו בגירושין בשנת 1943. מאוחר יותר נישאה לגרוויל מי, שלמד גם הוא בבית הספר לאמנות של סנט מרטין, בסוף שנות הארבעים.
קריירה כאמנית

לאחר המלחמה למדה מי אמנות בבית הספר לאמנות של סנט מרטין בלונדון. בשנת 1950 למדה בבית הספר לאמנויות ולמלאכה של קמברוול. שם רכשה את סגנון האיור שלה, וקיבלה תעודה בציור ועיצוב בשנת 1950.
היא עברה לברזיל עם בעלה גרויל מי בשנת 1952 כדי ללמד אמנות בבית הספר הבריטי בסאו פאולו. בשנת 1956 הייתה הנסיעה הראשונה שלה לבלם באגן האמזונס. לאחר מכן הפכה לאמנית בוטנית במכון סוטו דה בוטניקה של סאו פאולו בשנת 1958, חקרה את יערות הגשם וליתר דיוק את מדינת האמזונס.
משנת 1964, ציירה את הצמחים שראתה, חלקם חדשים למדע, וכן אספה צמחים להמחשה מאוחרת יותר. היא יצרה 400 גליונות של איורי גואש, 40 ספרי סקיצות ו-15 יומנים.
מי נסעה לוושינגטון, ארצות הברית בשנת 1964 ולאנגליה בשנת 1968 לתערוכה והוצאת ספרה, "פרחי היער הברזילאי". היא העבירה הרצאה בוושינגטון ארצות הברית בשנת 1967. היא חזרה לברזיל והצטרפה להפגנות כדי למשוך תשומת לב בינלאומית לכריתת יערות אזור האמזונס.
מוות, הכרה וכבוד

מי נפטרה בעקבות תאונת דרכים בסיגרייב, אנגליה, ב-30 בנובמבר 1988. היא הייתה בת 79.
בינואר 1989 הקימו בגני קיו אנדרטה לזכרה, לציון עבודות הבוטניות והמערכות הסביבתיות.
בשנת 1976 קיבלה מי תואר כבוד על שירותיה לבוטניקה הברזילאית ושותפות של החברה הלינאית בשנת 1986.
היא קיבלה גם הכרה בברזיל, כולל אזרחות כבוד של ריו בשנת 1975.
בשנת 1990 מי זכתה להכרה בהישגיה הסביבתיים על ידי תוכנית הסביבה של האו"ם (UNEP) שהוסיפה את שמה לרשימת 500 אנשי הכבוד העולמיים.
יומניה של מרגרט מי, שנכתבו בין השנים 1956–1988, פורסמו לאחר מותה בשנת 2004 וכללו תיאור מאויר של מסעותיה ביערות הגשם של האמזונס.
רוב האיורים שלה הם חלק מאוסף גני קיו.