stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניק ואל
מורשת ותרומות מקצועיות

למרות בעיותיה הנפשיות האישיות פעלה ואל באופן מקצועי ושילבה בפעילותה ייעוץ בנוגע לבעיות בריאות הציבור, הוראה וכן הפעלה של קליניקה. היא תרמה למחקר במגוון רחב של נושאים בתחומי מחקרה, ובין היתר:
פרקטיקה של פסיכואנליזה ופסיכותרפיה, בדרך כלל בהקשר לפעילותו של וילהלם רייך אך תוך פרשנות ופעולה עצמאיות. היא עשתה מחקר קליני חלוצי בתחום הפסיכיאטריה הסומאטית ובפיתוח טכניקות אבחון.
ואל תרמה לפיתוח רפואת הילדים, ופסיכיאטריית המתבגרים כתחום מובחן בבריאות הנפש בנורווגיה.
חקר מיניות האדם, בעיקר בקרב ילדים ומתבגרים.
חינוך - המכון של ואל סיפק תוכניות חינוכיות עבור מספר התמחויות, כולל פסיכולוגים, עובדים סוציאליים ומחנכים.
לאחר מותה המשיך המכון הנושא את שמה לפעול כמכון קליני וכמרכז הוראה באזור אוסלו.
הערות שוליים

↑  Lange, Jon (2002).
↑  "Psychoanalytikerinnen.
↑  von der Lippe, Anna.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90318125  ISNI: 0000 0000 5394 7864  LCCN: n91129152  SELIBR: 252279  VIAF: 75500995   WorldCat (עם VIAF): 75500995
אבא אלבז

| --- | --- |

 לידה:  1850 ה'תרי"א צפרו, מרוקו 
 פטירה:  1938 (בגיל 88 בערך) ה'תרצ"ח מרוקו 
 מקום פעילות:  צפרו, מרוקו
 תקופת הפעילות:  ?–1938 
 תחומי עיסוק:  פסיקה ודיינות
 אב:  עמרם אלבז 
 
 תפקידים נוספים:  מורה צדק
 
הרב אבא אלבאז (20 בספטמבר 1850, י"ד בתשרי ה'תרי"א – 22 בספטמבר 1938, כ"ו באלול ה'תרצ"ח) היה דיין, מורה צדק, אב בית דין ורבה הראשי של העיר צפרו שבמרוקו, ומחבר ספרים.
ביוגרפיה

נולד בצפרו שבמרוקו למסעודה ולרב עמרם אלבאז, בגיל שש התייתם מאביו, ומאז גדל אצל דודו, הרב יקותיאל אלבאז. בחודש אדר של שנת 1864 (ה'תרכ"ד) נישא למסעודה בת דודו שאצלו גדל.
בצעירותו למד בישיבתו של הרב רחמים יוסף אג'ייני, ומשם המשיך לישיבתו של בן דודו, הרב רפאל משה אלבאז למשך 15 שנים. בהמשך למד עם חבורת רבנים, בהם הרב שלום אזולאי, הרב ישועה משה חיים עובדיה והרב רפאל ממאן.
לאחר שהוסמך להוראה ולדיינות על ידי הרב רפאל משה אלבאז בחודש אדר ה'תרנ"ד, החל לשמש כדיין בעיר.
בקיץ של שנת 1919 (ה'תרע"ט) מונה על ידי הממשל המקומי לשמש כממלא מקומו של הרב שלום אזולאי כדיין, ולאחר פטירת האחרון בשנת 1922 (ה'תרפ"ב), מונה לשמש כרבה של העיר כמחליפו.
השיב לתשובות שנשלחו אליו מרחבי מרוקו, ארץ ישראל, רוסיה וארצות הברית, והתכתב עם רבנים שונים, בהם הרב שמואל אפרים טיקטין, שחפץ לברר אודות שורשי מנהגים ספרדיים, והראשון לציון הרב חיים משה אלישר.
הלך לעולמו ב-22 בספטמבר 1938 (כ"ו באלול ה'תרצ"ח).
ילדיו היו חנה עזיזה, ורבי יקותיאל מיכאל אלבאז, שנישא לבתו של הרב ישועה שמעון חיים עובדיה, ובנם הוא הרב מאיר אלבז, ראש ישיבת "שבות יהודה". נינו מצד בתו היה הרב יעקב סודרי.
בחייו כתב מספר הסכמות לחיבורים שונים.
חיבוריו

זובחי הזבח - על דיני שחיטה וטריפות
דין אבא - שו"ת בהלכה
מילי דאבא - ליקוטים על התורה ומכתבים, יצא לאור לאחר פטירתו בידי נכדו, הרב מאיר אלבאז, ירושלים תש"ם
נימוקים על השולחן ערוך
בית האוסף - ליקוטים מדעיים מספרים שונים
לקריאה נוספת

שמעון ואנונו, ארזי הלבנון - אנציקלופדיה לגאוני וחכמי יהדות ספרד והמזרח, תשס"ו, חלק א', עמ' 3
אביאל חיים חורי, "אמר רבי אבא", מגזין תור הזהב של עיתון הדרך, י"ט באלול תשע"ח.
הערות שוליים

1 2  אביאל חיים חורי, אמר רבי אבא, מגזין תור הזהב של עיתון הדרך, י"ט באלול תשע"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008681686405171  VIAF: 2914159337564013150007   WorldCat (עם VIAF): 2914159337564013150007
מבצע בוליבר

מבצע בוליבר (באנגלית: Operation Bolívar) היה שם הקוד של מבצעי מערכת הריגול של גרמניה הנאצית באמריקה הלטינית ובמיוחד בדרום אמריקה בארגנטינה וצ'ילה, במהלך מלחמת העולם השנייה. שם המבצע נקבע על שם סימון בוליבר מחשובי המצביאים בדרום אמריקה במאה ה-19. המבצע התקיים בשליטה מבצעית של המחלקה VID 4 של סוכנות המודיעין של המפלגה הנאצית הגרמנית, שעסק בעיקר באיסוף מידע חשאי מאמריקה הלטינית ודרום אמריקה על פי פקודות המטה הגרמני הנאצי באירופה. במטרה להשתלט על דרום היבשת, על בסיס ריכוזי האוכלוסייה הגרמנית שחיה שם מראשית המאה ה-19. במהלך המבצע, הגרמנים הצליחו להקים רק רשתות תקשורת סודיות המבוססות על שידורי רדיו, כשתחנת השליטה שלהן הייתה בארגנטינה, כמו גם מערכת שליחים, בלדרים וסוכנים שהשתמשו באניות סוחר ספרדיות למשלוח חומרי מודיעין כתובים לגרמניה.
השלטונות בארגנטינה עצרו את רוב הסוכנים הגרמנים שפעלו בארצם באמצע שנת 1944, והביאו לסיומה של כל פעילות אפקטיבית במבצע בוליבר. ההערכה היא, שהמידע שנאסף במהלך המבצע היה שימושי יותר לבעלות הברית, שיירטו חלק גדול מהשידורים החשאיים, מאשר לגרמניה. פעילות הרשת התקיימה בעיקר בכל מדינות דרום אמריקה ומרכז אמריקה כולל ארצות הברית, הייתה גם התעניינות מסוימת במדינות המייצרות סחורה אסטרטגית הנחוצה למאמץ המלחמתי הנאצי כמו ונצואלה (נפט), צ'ילה (נחושת), פרו (כותנה) וקולומביה (פלטינה).
פעולות > פעילות מוקדמת

יוהנס זיגפריד בקר (שם הקוד  שלו היה: Sargo) היה הדמות הראשית במבצע והאדם האחראי באופן אישי לארגון רוב האיסוף המודיעיני באמריקה הלטינית. בקר נשלח לראשונה לבואנוס איירס במאי 1940, במקור, הפקודה שהוא קבל לבצע פעולות חבלה, יחד עם שותפו, היינץ לאנג (ש.ק. Jansen), שהגיע לארגנטינה זמן קצר אחריו. לאחר התנגדות שגרירות גרמניה בארגנטינה באוגוסט 1940, מטרת המבצע שונתה לביצוע משימות ריגול בלבד. מאחר שבקר ולנאג התגלו על ידי השלטונות בארגנטינה, הם העבירו את פעילותם לברזיל, שם הם נפגשו עם גוסטב אלברכט אנגלס (ש.ק. Alfredo), שהיה מרגל גרמני נוסף והבעלים של חברת ג'נרל אלקטריק מהעיר קרפלד, בגרמניה. גוסטב אנגלס גויס במקור על ידי סוכנות המודיעין הצבאי אבווהר, של הצבא הגרמני הנאצי. בשנת 1939 אנגלס הקים תחנת רדיו בסאו פאולו, שאות הקריאה שלה היה CEL, הוא השתמש במשדר רדיו שהיה בבעלות חברת החשמל שלו כדי להעביר מידע שנאסף על ידי הסוכנים גם בברזיל וגם בארצות הברית. אנגלס דיווח על כל הנושאים המעניינים את המודיעין הגרמני. מלבד איסוף מידע הקשור לכלכלה, הסוכנים אספו מידע על ספנות, ייצור מלחמתי, תנועות צבאיות בארצות הברית ועניינים פוליטיים וצבאיים בברזיל.
אף על פי שמבצע בוליבר היה פרויקט של שירות המודיעין הצבאי במקורו, רבים מהסוכנים האחראים על איסוף המידע היו חלק מהאבווהר. אחד המרגלים של אבווהר בארצות הברית שנסע לעיתים קרובות לברזיל כדי לדבר עם אנגלס היה דושקו פופוב (ש.ק. Ivan), שהיה גם אחד הסוכנים הכפולים הבריטיים המצליחים ביותר במהלך המלחמה. מרגלים חשובים אחרים של בוליבר כללו את נספח הצי והאוויר הגרמני בצ'ילה, לודוויג פון בולן (ש.ק. Bach); הנספח הימי בריו דה ז'ניירו, הרמן בוהני (ש.ק. Uncle Ernest); הנספח הצבאי בבואנוס איירס, גנרל Niedefuhr; והנספח הימי בבואנוס איירס, קפטן דיטריך ניבוהר (ש.ק. Diego), שעמד בראש ארגון הריגול בארגנטינה. באמצע 1941, הרברט פון הייר (ש.ק. Humberto) הצטרף לארגון כדי לספק מודיעין ימי.
פעולות > הפעילות בארגנטינה

במרץ 1942, בשעה שהשלטונות הברזילאים עצרו את כל הסוכנים הגרמנים החשודים בריגול. בקר עצמו לא נעצר כי הוא שהה בגרמניה בזמן המעצרים, כדי להיפגש עם הממונים עליו. במהלך שהותו בגרמניה הוא קבל פיקוד על כל פעילויות הריגול הגרמני בדרום אמריקה, שהתרכזו בעיקר סביב הקמת מערכת תקשורת הרדיו. הוא הורה להפוך את תחנת בואנוס איירס לתחנת השליטה שממנה יצאה כל התקשורת מדרום אמריקה ישירות לברלין. תחנת בואנוס איירס עמדה בקשר עם תחנות קטנות יותר במדינות אחרות בדרום אמריקה. היינץ לאנג, שנמלט מברזיל לפרגוואי לפני המעצרים, קיבל הוראה לארגן רשת ריגול בצ'ילה, וג'וני הרטמוט (ש.ק. Guapo), סוכן מחלקת VID 2 שגם הוא הצליח לברוח מברזיל, נשלח לארגן את הרשת בפרגוואי. סוכן בשם פרנצ'וק (ש.ק. Luna), הופקד על הפעלת רשת הרדיו שהייתה אמורה לקום בפרגוואי.
בפברואר 1943, לאחר קושי לא מבוטל, הצליח בקר לחזור לארגנטינה כנוסע סמוי באנייה שהפליגה מספרד לבואנוס איירס. בקר קיווה להקים תחנות רדיו חשאיות בכל מדינה ממדינות דרום אמריקה, אך בפועל הוא הצליח להקים תחנות רק בפרגוואי, צ'ילה וארגנטינה.
פעולות > הפעילות בברזיל

הקבוצה של אנגלס לא הייתה היחידה שפעלה בברזיל. בשנת 1941 החלו לפעול, עוד שלוש תחנות רדיו חשאיות אחרות, כל אחת שרתה רשת ריגול אחרת. בחודש מאי החלה לפעול תחנת הרדיו שאות הקריאה שלה היה LIR מריו דה ז'ניירו שתקשרה עם תחנה בשם MAX בגרמניה. רשת LIRMAX, כפי שנקראה, התרחבה ופעלה בברזיל, בארגנטינה, אורוגוואי ואקוודור. היא התרכזה באיסוף מידע מסחרי. תחנת הרדיו נוהלה על ידי פרידריך קמפר (ש.ק. Koenig).
הייתה חפיפה בכוח אדם בין הקבוצות, מכיוון שהקבוצות שיתפו פעולה באופן נרחב זו עם זו. רשת הריגול נוספת של פון הייר התרכזה בתחנה שאות הקריאה שלה נקרא CIT בעיר רסיפה, ברזיל. קבוצת CIT החלה את פעילותה ביוני 1941 והייתה פעילה רק בברזיל. קבוצה שלישית קטנה יותר, המורכבת משני סוכנים, פריץ נואק והרברט ווינטרשטיין, אותרה בתקשורת בין העיר סנטוס וריו דה ז'ניירו.
פעולות > הפעילות בצ'ילה

כשלאנג הגיע לצ'ילה, כבר פעלו בשטח סוכנים ותחנת רדיו, לכן לאנג התאים את עצמו לפעול ברשת כמפעיל עצמאי עם מקורות משלו. התחנה בצ'ילה, השתמשה באות הקריאה PYL כדי לתקשר עם תחנת REW בגרמניה. תחנת PYL, הוקמה באפריל או מאי 1941, ככל הנראה על ידי לודוויג פון בולן ופרידריך פון שולץ האוסמן (ש.ק. Casero). בפברואר 1942 הועברו מהתחנה דיווחים מסוכנים שהיו בצ'ילה, פרו, קולומביה, אקוודור, גואטמלה, מקסיקו וארצות הברית. הדמויות המרכזיות בארגון היו פון בולן שישב בעיר סנטיאגו; ברונו דיטמן (ש.ק. Dinterin), היה ראש הרשת בפועל, ישב בעיר ואלפראיסו; פרידריך פון שולץ האוסמן, בבואנוס איירס; וג'ורג' ניקולאוס (ש.ק. Max), ישב במקסיקו. ביולי 1941 נחשף הקשר בין רשת PYLREW עם מבצע בוליבר. באמצעות יירוט תשדורות בין התחנות, כאשר פון בוהלן קיבל הוראה ברדיו ליצור קשר עם פון הייר בריו דה ז'ניירו כדי לקבל אספקה של דיו סתרים ומפתחים שפון בוהלן הזמין מגרמניה.
בסתיו 1942 נעצרו מספר סוכני ריגול גרמנים שפעלו בצ'ילה, כתוצאה ממידע שנאסף על ידי סוכנויות המודיעין הנגדי אמריקאיות, שנמסר לממשלת צ'ילה על ידי מחלקת המדינה. פון בולן הספיק לברוח ולבנות מחדש רשת חדשה, שאות הקריאה שלה היה PQZ. בסוף שנת 1943 כשפון בולן חזר לגרמניה החליף אותו ברנרדו טימרמן, שהמשיך להפעיל את הרשת עד מעצרו בפברואר 1944. כשטימרמן נעצר, סוכני הרשת הצליחו להימלט לארגנטינה ומשם המשיכו לפעול.
פעולות > הפעילות במקסיקו

ג'ורג' ניקולאוס שהיה ראש רשת הריגול במקסיקו נעצר באביב 1942. הוא היה אדם מוכשר, שירת בהצטיינות בצבא הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה, בילה שנים רבות בקולומביה וחזר לגרמניה בנובמבר 1938. בינואר 1939, הוא הוצב מחדש במפקדת כוחות היבשה של הוורמאכט והוצב במפקדת אבווהר שישבה בהנובר, גרמניה. בסוף 1939, לפני תחילת מבצע בוליבר, ניקולאוס נשלח למקסיקו כדי להקים שם רשת ריגול.
בין 1940 ל-1942, ניקולאוס ארגן רשת ענפה ששמרה על קשר עם רשתות ריגול אחרות בדרום אמריקה וניסתה לאסוף מידע מארצות הברית. אין ראיות שניקולאוס הצליח להשיג סודות צבאיים חיוניים.
פעולות > הפעילות בקובה

פעילות הריגול הגרמני בקובה הייתה מינורית, למרות חשיבותה של המדינה למאמצי המלחמה של בעלות הברית, הפעילות חוסלה על ידי כוחות המודיעין הנגדי של בעלות הברית לפני שהצליחה להפוך לחלק יעיל מרשת בוליבר. היינץ לונינג נשלח להוואנה כדי להקים תחנת רדיו במקום. אבל לונינג לא הצליח להפעיל את מכשיר הרדיו שלו שיעבוד באופן תקין.
לאחר מעצרו באוגוסט 1942, לונינג נמצא אשם בריגול והוצא להורג בקובה בנובמבר 1942, הוא היה המרגל הגרמני היחיד שהוצא להורג באמריקה הלטינית במהלך מלחמת העולם השנייה.
פעולות > סיום מבצע בוליבר

המידע החשאי הראשון שהועבר מארגנטינה לגרמניה עסק בכספים, ארגון הרשת הדרום אמריקאית, פוליטיקה ארגנטינאית והקמת מערכת בלדרים בין ארגנטינה לספרד באמצעות אנשי צוות על סיפונן של ספינות סוחר ספרדיות. לאחר שהרשת נכנסה לפעולה מלאה, נפח התעבורה גדל עד כדי חמש עשרה הודעות ביום. בינואר 1944 עצרה ממשלת ארגנטינה מספר סוכנים גרמנים וספרדים, ובקר ופרנצ'וק נאלצו להסתתר. התקשורת בין ארגנטינה לגרמניה הופסקה למשך כחודש. כשהתקשורת הוקמה מחדש, ביקש בקר מברלין ציוד רדיו, כסף וחומרי דיו סתרים. כדי לספק לבקר את צרכיו להקמת הרשת מחדש תכנן המודיעין הגרמני מבצע נוסף בשם "מבצע ג'ול", שבמסגרתו יחודש הציוד לחידוש הרשת של בקר בדרום אמריקה, אבל תוכנן גם ניסיון להקים תחנות רדיו חשאיות נוספות במקסיקו, ארצות הברית ומרכז אמריקה, שיעבירו מידע לגרמניה באמצעות הרשת הדרום אמריקאית של בקר.
התכנון היה ששני סוכנים בשם האנסן (ש.ק. Cojiba) ושרואל (ש.ק. Valiente) יספקו את האספקה לבואנוס איירס באמצעות ספינה, ולאחר מכן היה עליהם להפליג למקסיקו, שם הם תוכננו לבנות משדר לתקשורת עם תחנת השליטה בארגנטינה. ממקסיקו, על שרואל היה להמשיך לדרום מערב ארצות הברית. בארצות הברית הוא היה אמור למצוא עבודה במפעל לייצור אמצעי מלחמה ולשלח את המידע שייאסף להאנסן במקסיקו. בנוסף, שרואל והאנסן היו אמורים לגייס סוכנים חדשים להרחבת הרשת למדינות מרכז אמריקה. המודיעין הנגדי של בעלות הברית ידע על תוכנית המבצע באמצעות יירוטי תשדורות, ולכן באוגוסט 1944, זמן קצר לאחר הגעת האנסן ושרואל לארגנטינה, נעצרו רוב הסוכנים הגרמנים על ידי השלטונות הארגנטינאיים, דבר שהביא לסיימו של מבצע בוליבר לצמיתות כולל כל פעילות ריגול האפקטיבית של מחלקה VID 4. הגרמנים שהצליחו להימלט מארגנטינה המשיכו לבצע פעולות ריגול מינוריות באמריקה הלטינית עד סוף מלחמת העולם השנייה בשנת 1945, אך מעולם לא חזרה כמות תעבורת הרדיו החשאית לרמה הקודמת.
הערכה

מפקד יחידת מודיעין האותות ויירוט תשדורות הרדיו בצי האמריקאי בדרום אמריקה LT Jones, שהיה גם ראש המבצע לפענוח התשדורות והצפנים של משמר החופים של ארצות הברית (אנ') בדרום אמריקה, כתב הערכה אודות המאמץ של מודיעין האותות של בעלות הברית כנגד מבצע בוליבר ב-1944. הוא ציין שסוג המידע שהעבירו סוכני האויב היה תלוי במידה רבה במה שבאקראי היה זמין להם, באזורי פעילותם. סוכני בוליבר הצליחו לספק דיווחים על תנועות הספנות המסחריות ועל התפתחויות פוליטיות מקומיות. להערכתו דיווחים אלה היו שימושיים יותר לבעלות הברית מאשר לגרמנים, כי הם חשפו את זהותם של משתפי הפעולה במדינות דרום אמריקה עם הנאצים. כולל את שר הימייה ארגנטינאי לשעבר ומפקד חיל האוויר של פרגוואי. בעלות הברית גם הצליחו להשיג מתעבורת הרשת החשאית את פרטי התכנון של מהפכת 20 בדצמבר 1943 בבוליביה ומהפכה נוספת בצ'ילה שנגדעה לפני שפרצה.
בתחילת 1946, כאשר מחלקת המדינה הכינה תיק משפטי כנגד ממשלת חואן דומינגו פרון בארגנטינה בנוגע לתמיכתה במדינות הציר שפעלו כנגד בעלות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה, מחלקת המדינה ביקשה רשות להשתמש במידע חשאי שנאסף במבצע בוליבר, שיורט על ידי המודיעין הנגדי של בעלות הברית, כחלק מהראיות שלה. חיל הים של ארצות הברית, שהיה אחראי על הריגול הנגדי של בעלות הברית בדרום אמריקה במהלך מלחמת העולם השנייה, סירב לתת אישור גורף לשימוש שכזה. אך לאור פשרה שהושגה, נעשה שימוש במידע מהתקשורת החשאית שהתמזג עם מידע ממקורות אחרים. זו הייתה תרומתו האחרונה של מבצע בוליבר למאמץ המלחמתי של בעלות הברית.
ביאור

↑  שמות הקוד של הסוכנים יסומנו באותיות ש.ק. ושם הקוד ירשם בלועזית כפי שנרשמו וזוהו ביירוטי התקשורת שלהם.
ראו גם

גרמניה הנאצית
ספרד במלחמת העולם השנייה
יחסי ארגנטינה–גרמניה
יחסי גרמניה–צ'ילה
הסדר החדש
לקריאה נוספת

Cryptologic Aspects of German Intelligence Activities in South America during World War II
הערות שוליים

↑  Jorge Camarasa, Carlos Basso Prieto, América nazi: América del Sur, un puerto seguro para los peores asesinos del siglo XX., Penguin Random House Grupo Editorial Argentina, 2014-03-30, ISBN 978-987-04-3347-7. (בספרדית)
↑  Cryptologic Aspects of German Intelligence Activities in South America during World War II
↑  Duško Popov - The man James Bond was based on, נבדק ב-2022-05-11
1 2  Schoonover, Thomas (2008). Hitler's Man in Havana: Heinz Luning and Nazi Espionage in Latin America. University Press of Kentucky. ISBN 978-0813173023.
1 2  "The University Press of Kentucky – Title Detail". נבדק ב-28 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
דושקו פופוב בניו יורק 1941
תצלום NSA של יוהנס זיגפריד בקר
מיקרופילם - נקודות מודבקות בתוך התווית של מעטפה שנשלחה על ידי סוכנים גרמנים ממקסיקו סיטי לליסבון
פילפ סנש

| --- | --- |

 לידה:  3 במאי 1863 טרקסנטמיקלוש, הונגריה 
 פטירה:  28 בנובמבר 1944 (בגיל 81) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Stern Lipót 
 תקופת הפעילות:  1883–1944 (כ־61 שנים) 
 
פילפ סנש, (במקור ליפוט שטרן, בהונגרית: Szenes Fülöp; טרקסנטמיקלוש, 3 במאי 1863 – בודפשט, 28 בנובמבר 1944) היה צייר יהודי-הונגרי שניספה בשואת יהודי הונגריה.
ביוגרפיה

ליפוט שטרן נולד במשפחה יהודית כבנם של לאזאר רודולף שטרן, יינן, ושל מריה ויינברגר. בין השנים 1897 לבין 1901 למד ב"בית הספר לציור מודלים" (כיום שמו האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות) הוא היה תלמידם של הציירים ברטלאן סקיי ושל קארוי לוץ. הוא למד אמנות גם בבית הספר המאסטר של דיולה בנצור וכן במינכן, פריז ובמושבת האמנים של באיה מארה.
סנש צייר "תמונות חיים" ובעיקר דיוקנאות. בשנת 1905 ערך את תערוכת האוסף הראשונה שלו בסלון הלאומי. ב-1907 הציג חמישה עשר מציוריו בסלון פרטי בפריז. בתערוכת החורף של הסלון הלאומי בשנת 1909, הוענקה מדליית זהב לציורו "דיוקן אישה. לאחר נסיעת לימודים לפריז פתח סטודיו באיטליה, שם שהה 15 שנה. בחוץ לארץ וגם לאחר שובו, הוא נשאר בעיקר צייר דיוקנאות. ב-1917 הציג תערוכת אוסף נוספת בהיכל האמנות (בודפשט), וב-1927 שוב בסלון הלאומי. בשנות ה-30 הוא התגורר בנג'ווארד במשך תקופה ארוכה.
לאחר פרסום החוק היהודי הראשון בשנת 1938 הוא יכול היה להציג רק בפני קהל יהודי. בתערוכת האמנויות היפות של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך בשנת 1939, שאורגנה כבר לאחר החוק היהודי השני, שמו הוזכר כבר בין האמנים היהודים המציגים. הוא השתתף בתערוכות אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך גם בשנים 1940 ו-1943. ב-1944 גורשה למחנה ריכוז בתו היחידה אדל, שסעדה אותו במהלך מחלתו. האמן הקשיש מת, בגטו בודפשט ככל הנראה מרעב ב-28 בנובמבר 1944 או בתאריך סמוך לא ידוע.
הוא היה חסיד של מושבת האמנים של באיה מארה וצייר בסגנון הציור של "plein air" כלומר "אוויר פתוח" (משמע, לא בסטודיו לציור). באחד מספרי הזיכרונות הוא מוזכר כ"אמן בפורמט גדול לגמרי" שלאורך כל הדרך "התמיד בסגנונו של תחילת המאה. הוא היה אמן, אבל לא במובן של אומן. הוא חיפש שלמות".
אשתו הייתה רגינה דויטש (1862–1940), בתם של אדולף דויטש, צובע בדים בכחול מאובודה, ושל ארז'בט דויטש, הם נשאו ב-3 בספטמבר 1889 בבודפשט.
ראו גם

חדשות במגזין "אמנות" על התערוכה של פילפ סנש בפריז (1907, גיליון 2)
מי זה מי? מילון בני זמננו. בודפשט, ביתא לספרות, 1937.
לקסיקון אמנות. לְמַעלָה. עורכת אדית לייטה. בודפשט, הוצאה לאור אקדמית, 1968-1965.
לקסיקון ביוגרפי חדש הונגרי. עורך ראשי. לאסלו מרקו. בודפשט, מועדון הספר ההונגרי.
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת.
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1969)
A magyar társadalom lexikonja (MTL) (PDF). MTDA portál. 1930. p. 540. (לקסיקון חברתי הונגרי)
S. Nagy Katalin (2006). Emlékkavicsok. Holocaust a magyar képzőművészetben 1938–1945. Budapest: Glória Kiadó. p. 264. ISBN 963-9283-99-1. (חלוקי אבן של זיכרון. השואה באמנות ההונגרית)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 25695/1893. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1893. év 11. oldal 40. sor
↑  "Szenes Fülöp". Magyar Életrajzi Index.
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VII. ker. állami halotti akv. 927/1944. folyószáma alatt.
↑  "A MKE hallgatói". Magyar Képzőművészeti Egyetem.
↑  A magyar társadalom lexikonja (MTL)
↑  Gál György Sándor sorait idézi S. Nagy Katalin, 267. o.
↑  "Szenes Fülöpné halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 173/1940. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 367/1889. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1051018374  RKD: 460300  VIAF: 308221846   WorldCat (עם VIAF): 308221846 
הַמתָנָה
פטר צירכר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1914 
 פטירה:  1975 (בגיל 61 בערך) 
 מדינה:  שווייץ 
 מקצוע:  איש עסקים 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (22 באוקטובר 1998) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  פטר צירכר
 
פטר צירכר (בגרמנית: Peter Zürcher;‏ 1914 - 1975), היה איש עסקים שווייצרי, שעוטר בתואר חסיד אומות העולם, לאחר שבמהלך מלחמת העולם השנייה מנע את מותם של אלפי יהודים בהונגריה.
קורות חיים

צירכר נולד בשנת 1914 בציריך שבשווייץ. במהלך חייו היה ד"ר צירכר איש עסקים ובתחילת שנות ה-40 החל להביא את עסקיו להונגריה. ב-1944 הועסק על ידי סגן קונסול שגרירות שווייצריה קארל לוץ, שגם הוא עוטר כחסיד אומות העולם, במחלקה לאינטרסים זרים בשגרירות שווייצריה שבהונגריה והוצב בבודפשט.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

כשהנאצים כבשו את הונגריה ב-19 במרץ 1944, החלה ההשמדה והגירוש השיטתיים של יהודי הונגריה. ב-21 במרץ נסגרו גבולות הונגריה לכניסה וליציאה והחל מ-15 במאי 1944 החלו לצאת משלוחי יהודים למחנה ההשמדה אושוויץ. כבר כעבור כחודשיים, נשלחו להשמדה כמעט חצי מיליון מיהודי ערי השדה שבהונגריה. בנוסף לכך פעלה בהונגריה התנועה הפרו-נאצית "צלב החץ", תנועה קיצונית ואלימה בעלת ערכים גזעניים ואנטישמיים אשר ביצעה פרעות וטבחה ביהודים וצוענים בהונגריה.
ד"ר פטר צירכר הלך בעקבותיו של קארל לוץ אשר סייע ליהודים רבים לעלות לארץ ישראל ולהינצל בדרך זו מההשמדה הנאצית, באמצעות כתבי חסות מזויפים וסרטיפיקטים.
לפטר צירכר נזקפת הצלת היהודים בבודפשט כשגילה ב-8 בינואר 1945, כי תנועת צלב החץ מתכוננת לבצע פשיטה על בתים יהודים בבודפשט במטרה לגרש וככל הנראה גם לרצוח את המתגוררים. צירכר פנה באופן מיידי לשר הפנים ההונגרי בדרישות לחדול מכל פעילות של צלב החץ בבתי היהודים, המוגדרים כמוגנים מטעם השגרירות השווייצרית. לבסוף, ממשלת סלשי וגורמי צלב החץ, נכנעו לו ובכך ניצלו חייהם של עשרות אלפי יהודים.
אחת הניצולות, מריה קורמוס, עבדה כמזכירתו והעידה כי צירכר סיכן את חייו למענה. לדבריה, ברגע שממשלת סלשי תפסה את השלטון ב-15 באוקטובר 1944, החלו השלטונות ההונגרים לסמן ולרכז יהודים בבתיהם, וקורמוס פנתה לצירכר לעזרה. עצתו הייתה לנסות לשחד את השוער של הבית כדי לתת לה להימלט. כשהפקיד דחה אותה, צירכר שלח ארבעה גברים, לבושים במדי צלב החץ, לעצור את קורמוס. הם לקחו אותה לצירכר שחיכה בצירות שווייץ . עד מהרה הבין כי הוא לא היה מסוגל להסתיר אותה שם ולקח אותה לדירה שלו תוך סיכון חייו. היא נשארה שם במשך שישה שבועות שאפשרו הכנת מסמכים מזויפים על מנת להעבירה לפנסיון, שם שהתה עד שחרורה. את עדותה סיכמה עם הדברים: "בלעדיו לא הייתי חיה היום."
הכרה והנצחה

פטר צירכר נפטר בשנת 1975. בשנת 1999 הוכר באפן רשמי על ידי מדינת ישראל ויד ושם כחסיד אומות העולם.
ראו גם

קרל לוץ
הערות שוליים

↑  פטר צירכר, באתר יד ושם (באנגלית)
↑  Meir Wagner, the Righteous of Switzerland: Heroes of the Holocaust, Ktav publishing house, 2001
↑  ראו הערה מספר 2
↑  PHDN אתר ההיסטוריה והכחשת השואה, ארכיונים, חסידי אומות עולם שוויצרים
↑  פטר צירכר, באתר יד ושם (באנגלית)
פטרונלה לסטיינה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בספטמבר 1897 Dalginė, ליטא 
 פטירה:  30 בנובמבר 1981  (בגיל 84) הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית, ברה"מ 
 מדינה:  ליטא
 מקצוע:  מורה להיסטוריה
 בן או בת זוג:  Adomas Lastas 
 מידע חסידת אומות העולם
 תאריך הכרה:  30 ביולי 2000
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  פטרונלה לסטיינה
 
פטרונלה לסטיינה (בליטאית: Petronėlė Lastienė; 9 בספטמבר 1897 – 30 בנובמבר 1981) הייתה מורה להיסטוריה בעיר קובנה שבליטא. הוכרה כחסידת אומות העולם לאחר שבמלחמת העולם השנייה הצילה יהודים מגטו קובנה.
קורות חיים

פטרונלה נולדה בשנת 1897 בליטא. בשנת 1914 היא סיימה את לימודיה בגימנסיה לבנות בעיר מריאמפולה שבליטא והחלה לעבוד כאחות בצבא רוסיה (כיום בלארוס), עד 1916. כעבור זמן מה עברה להתגורר במוסקבה, שם החלה ללמוד היסטוריה במוסד להשכלה גבוהה. בשנת 1918 פטרונלה חזרה למריאמפולה ולימדה היסטוריה בבית ספר בעיר. פטונלה נישאה לאדומס לסטס ובשנת 1923 עברה להתגורר בעיר קובנה. גם בקובנה פטרונלה לימדה היסטוריה בגימנסיה של העיר.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

אחת מתלמידותיה של פטרונלה הייתה יהודיה בשם תמרה זלמנסון. בתקופת הכיבוש הגרמני, נכלאה תמרה עם כל בני משפחתה בגטו קובנה. הקשר בין תמרה למורתה פטרונלה המשיך להתקיים באמצעות ברונדה פג'אדיטה, שביקרה במפעל גומי, בו הועסקו אסירי הגטו ובהם תמרה. ברונדה העבירה לתמרה מסר כי פטרונלה מוכנה להסתיר אותה. תמרה אכן יצאה מן הגטו למקום המסתור בביתה של מורתה ושהתה בו במשך חודש. האנשים היחידים שראו את תמרה, היו חבריה הנאמנים של פטרונלה. בנוסף לתמרה, החביאה פטרונלה יהודים נמלטים נוספים בביתה. משהבית היה צר מלהכיל את כולם, הועברה תמרה לביתה של מורה אחרת מבית הספר בשם ורוניקה. לאחר התגברות הלחימה החליטה פטרונלה כי עדיף לה ולתמרה להתרחק מחזית המלחמה עד לסיומה.
לאחר המלחמה

עד שנת 1945 המשיכה פטרונלה ללמד היסטוריה. בשנת 1945 הועמדה לדין בעוון כתיבת תזכיר פוליטי שנחשב על ידי ברית המועצות כ"פעילות אנטי-מהפכנית". על פטרונלה נגזרו 8 שנות מאסר בגולאג. בשנת 1953 חזרה לליטא וניסתה לחפש עבודה, אך כאסירה פוליטית לשעבר, נתקלה בקשיים. למזלה, תלמידה לשעבר, בעל משרה באוניברסיטת קובנה, השיג עבורה משרה כמרצה באוניברסיטה. עם זאת, כיוון שנאסר עליה ללמד היסטוריה, היא לימדה את השפה הרוסית. בשנת 1963 פרשה לגמלאות ונפטרה בשנת 1981.
הכרה והנצחה

ב-30 ביולי 2000 הכיר יד ושם בפטרונלה לסטיינה ובשותפותיה להסתרת היהודים, כחסידות אומות העולם. שמן נחקק בקיר הכבוד לחסידי אומות העולם בירושלים.
הערות שוליים

↑  לוחמי הגטו ארכיון- פטרונלה לסטיינה, באתר www.infocenters.co.il
1 2 3  Lastienė Petronėlė (Sirutytė), Yad Vashem - The Righteous Among The Nations
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פטרונלה לסטיינה".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 3297154260907024480009   WorldCat (עם VIAF): 3297154260907024480009
יעקב סודרי

| --- | --- |

הרב יעקב סודרי
 לידה:  1914 ה'תרע"ד צפרו, מרוקו 
 פטירה:  25 באוקטובר 2002 (בגיל 88 בערך) י"ט בחשוון ה'תשס"ג קריית יערים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  כפר סבא, חיפה וקרית יערים
 תקופת הפעילות:  ? – 25 באוקטובר 2002 
 תחומי עיסוק:  רבנות
 רבותיו:  הרב עובדיה הדאיה, הרב רפאל שלמה לניאדו, הרב בן ציון חזן, הרב יעקב עדס והרב עזרא עטייה
 
 תפקידים נוספים:  מוהל ושוחט
 
הרב יעקב רחמים סודרי (1914 – 25 באוקטובר 2002, י"ט בחשוון ה'תשס"ג) היה מוהל, רב הקהילה הספרדית בכפר סבא ורבה של העיר התחתית בחיפה.