stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית ת'ול
הערות שוליים

1 2  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
↑  Sharif S. Elmusa, Muhammad Ali Khalidi, All that Remains: The Palestinian Villages Occupied and Depopulated by Israel in 1948, Institute for Palestine Studies, 1992, עמ' 279-280
בנדיקט פרידלנדר

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1866 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 התאבד:  21 ביוני 1908 (בגיל 41) שנברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה, מדעי הטבע, מחשבה מדינית, כלכלה 
 
בנדיקט פרידלֶנדר (גרמנית: Benedict Friedlaender; לעיתים Benedikt;‏ 8 ביוני 1866 – 21 ביוני 1908) היה סקסולוג, סוציולוג, כלכלן, וולקנולוג ופיזיקאי יהודי-גרמני, פעיל למען תרבות וזכויות ההומוסקסואלים.
קורות חיים

פרידלנדר נולד בברלין, בנו של קארל פרידלנדר (1817–1876), פרופסור לכלכלה. סבו נתן פרילנדר (מת ב-1830) היה פיזיקאי ברלינאי ומרצה באוניברסיטה. קרוב נוסף שלו היה עמנואל פרידלנדר (1871–1948), וולקנולוג נודע.
פרילנדר למד מתמטיקה, פיזיקה, בוטניקה ופיזיולוגיה בברלין, ובשנת 1888 קיבל תואר דוקטור בזואולוגיה.
כתורם אמיד, הוא תמך בכתב העת האנרכיסטי Kampf (גרמנית: "מאבק"), וכתב לכתב העת Der Sozialist ("הסוציאליסט"). פרילנדר העניק תמיכה כלכלית משמעותית לוועדה המדעית-הומניטרית של ד"ר מגנוס הירשפלד בברלין. מטרתה העיקרית של הוועדה הייתה לפעול כנגד סעיף 175 בחוק העונשין הגרמני, אשר אסר על פעולות שהגדיר כ"סטיות בלתי-טבעיות" בין גברים. הוועדה המדעית-הומניטרית סייעה לנאשמים במשפטים, הנהיגה הרצאות ציבוריות ואספה חתימות לעצומה לביטולו של החוק. היא זכתה לתמיכה פרלמנטרית מסוימת בנוגע לרפורמה זו בחוק מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
עם אדולף ברנד ועשרה אישים נוספים ייסד פרילנדר בשנת 1903 את הארגון ההומוסקסואלי "Gemeinschaft der Eigenen"‏ (GdE), "קהילת הייחודיים". שמו של הארגון ניתן לו בין היתר על רקע הרעיון הפילוסופי של מקס שטירנר בנוגע ל"בעלות עצמית" או אוטונומיה. ה-GdE דחה את ראייתו של הירשפלד את ההומוסקסואליות כתופעה המתפרשת במסגרת ספקטרום בין-מגדרי, ובמקום זאת הדגיש את הגבריות שבמיניות שבין גברים. חלק מחברי ה-GdE דגלו בפרקטיקה שנהגה בימי יוון העתיקה, של קיום מערכת יחסים עם גבר צעיר יותר במקביל לחיי נישואים. בנוסף, ה-GdE בז למאמציו של הירשפלד לבצע רפורמה בחוק ולבנות קואליציה עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ועם התנועה הפמיניסטית, ואימץ תחת זאת נקודת מבט אנרכיסטית משהו, בהשראת האינדיבידואליזם של שטירנר וביקורת התרבות הסוחפת של פרידריך ניטשה. אף-על-פי-כן, שמר פרידלנדר על חברותו בוועדה המדעית-הומניטרית עד שנת 1906, אז נפרד מעל הירשפלד וייסד ארגון הומוסקסואלי שלישי, שנקרא תחילה Sezession des Wissenschaftlich-humanitären Komitees ("הפרישה מהוועדה המדעית-הומניטרית"), ובהמשך Bund für männliche Kultur ("הברית למען תרבות גברית"). ואולם פיצול זה לא האריך ימים אחרי מותו המוקדם של פרידלנדר ב-21 ביוני 1908 בברלין.
כתביו

Beiträge zur Kenntniss des Centralnervensystems von Lumbricus (Dissertation - 1888).
Der freiheitliche Sozialismus im Gegensatz zum Staatsknechtsthum der Marxisten. Mit besonderer Berücksichtigung der Werke und Schicksale Eugen Dühring's. Berlin: Freie Verlagsanstalt, 1892.
Absolute oder relative Bewegung?, mit Immanuel Friedlaender. Berlin: Leonhard Simion, 1896.
Der Vulkan Kilauea auf Hawaii. Berlin: H. Paetel, 1896.
Die vier Hauptrichtungen der modernen socialen Bewegung: Marxistische Socialdemokratie, Anarchismus, Eugen Dührings socialitäres System und Henry Georges Neophysiokratie, kritisch und vergleichend dargestellt. Berlin: Calvary, 1901.
Marxismus und Anarchismus. Berlin: Calvary, 1901.
Die Renaissance des Eros Uranios. Die physiologische Freundschaft, ein normaler Grundtrieb des Menschen und eine Frage der männlichen Gesellungsfreiheit. In naturwissenschaftlicher, naturrechtlicher, culturgeschichtlicher und sittenkritischer Beleuchtung. Berlin-Treptow: Bernhard Zack, 1904.
Entwurf zu einer reizphysiologische Analyse der erotischen Anziehung unter Zugrundlegung vorwiegend homosexuellen Materials. Leipzig: Spohr, 1905.
Männliche und weibliche Kultur. Eine kausalhistorische Betrachtung. Leipzig: "Deutscher Kampf" Verlag, 1906.
Die Liebe Platons im Lichte der modernen Biologie. Gesammelte kleinere Schriften. Mit einer Vorrede und dem Bilde des Verfassers. Berlin: Bernhard Zack, 1909.
הערות שוליים

↑  המילה הגרמנית Eigen פירושה "נבדל, מיוחד, ברשות עצמו, של עצמו, עצמאי, ייחודי".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310037405171  PLWABN: 9810595130605606  CiNii: DA05847427  GND: 11679660X  ISNI: 0000 0000 0480 1981  LCCN: n2018022096  NKC: vse20181016728  NTA: 12909174X  SUDOC: 128803169  Trove: 827630  VIAF: 20037933   WorldCat (עם VIAF): 20037933
בקאוף

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מנה על בסיס בקר, תבשיל חזיר, מנת כבש, מנה על בסיס תפוח אדמה, צלי קדירה 
 מטבח:  המטבח האלזסני 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  בשר טלה 
 
בקאוף, או בקאופה (בצרפתית : baeckeoff או baeckeoffa ולפעמים baekhoffe) הוא תבשיל מאלזס שבצרפת. למרות שבעולם שוקרוט גארני מוכר כמאכל הלאומי של אלזס, הרי שבאלזס עצמה התבשיל הנפוץ ביותר הוא בקאוף.
בניב האלזסי, משמעותו של בקאוף הוא "תנורו של האופה". המאכל מורכב מתערובת של תפוחי אדמה חתוכים, פלחי בצלים, בשר בקר ובשר חזיר שמושרים במרינדה של יין לבן אלזסי וגרגרי ערער למשך הלילה ומתבשלים באיטיות בקסרול מקרמיקה המכוסה במכסה. מרבים להשתמש בהכנת המנה בכרישה, קורנית, פטרוזיליה, שום, גזר ואזובית לצורך טעם וצבע. הבקאוף מוגש בדרך-כלל עם סלט ירוק.
לפי הסיפור המקובל, באופן מסורתי, נהגו הנשים להכין את התבשיל בשבת בערב ולהשאיר אותו אצל האופה שיבשלו בתנור ביום ראשון כשהן השתתפו בטקס הארוך בכנסייה הלותרנית שאפיינו בעבר תרבות זו. האופה נהג לחתום את התבשיל בפיסת בצק, לשים אותו בכלי גדול וכבד מקסרול ולאטום אותו במכסה, כך שהוא ישמור על לחותו בתוך הכלי. בדרכן בחזרה מהכנסייה, אספו הנשים את הקסרול ורכשו כיכר לחם. הדבר איפשר לארוחה האלזסית את המכובדות של השמירה על הכללים הלותרנים הנוקשים של השבת הנוצרית. חלק מהטקס היה שבירת הקרום שנוצר מהבצק.
גרסה שונה של הסיפור מספרת שמקורו של התבשיל בנשות צרפת שנהגו לעשות כביסה ביום שני, מה שלא הותיר להן זמן לבשל. הן נהגו להשאיר את הסירים אצל האופה בבוקרו של יום שני ולכבס את הבגדים. כשהילדים שבו מבית הספר הן אספו את הסיר מהאופה לביתן.
בית לוינסון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין מגורים 
 מיקום:  גדרה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  דב טשודנובסקי
 קואורדינטות:  31°48′51″N 34°46′35″E﻿ / ﻿31.814277777778°N 34.776361111111°E﻿ / 31.814277777778; 34.776361111111
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) בית לוינסון(למפת השפלה רגילה) בית לוינסון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית לוינסון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית לוינסון  he בית לוינסוןhe בית לוינסוןמפת  __ גדרה (in English: Gedera)  __ בני עי"ש (in English: Bnei Ayish) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית ברנר (in English: Brenner Regional Council) ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית נחל שורק (in English: Nahal Sorek Regional Council) מדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה (in English: Be'er Tuvia Regional Council) ממערב: __ מועצה אזורית גדרות (in English: Gederot Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קבר אלישבע ודוד לוינסון
בית לוינסון הוא מבנה לשימור בגדרה.
היסטוריה

בני הזוג איטה (אליזבטה) אלישבע ודוד לוינסון עלו לארץ מסיביר בעשור השני של המאה ה-20. המשפחה התיישבה בגדרה, בה בשנת 1921 בנו את בית לוינסון, וקנו קרקעות באזור. את הבית יצר האדריכל דב טשודנובסקי, שזה היה המיזם הראשון ששלו בארץ ישראל. דוד לוינסון נפטר בשנת 1925 ורעייתו, אליזבטה, נפטרה בשנת 1948 ושניהם טמונים זה לצד זה בבית העלמין בגדרה.
במלחמת העצמאות שימש בית לוינסון כבית חולים שדה.
לבני הזוג לוינסון לא היו ילדים ועל אף שאחותה, חנה שרמן, התגוררה אף היא בגדרה, היא ציוותה את ביתה להיות בית מנוחה ומרגוע לסופר ולמורה ובשנת 1952 נפתח במקום בית המרגוע למורה ולסופר ע"ש דוד לוינסון.
הערות שוליים

↑  יריב פלג, פוטו גדרה, באתר ישראל היום
↑  נעה שרמן-גולדפינגר, על נחישות, על הקרבה וגם על אהבה- סיפורו של בית החולים של חזית הדרום שהוקם בגדרה, ‏4 במרץ 2017
↑  נעה שרמן-גולדפינגר, גדרה כעיירת מרפא, קייט ונופש, ‏14 באוקטובר 2016
בית האוטונומיה הרוסית

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה ציבורי 
 כתובת:  עין יעקב 14 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1900
 תאריך פתיחה רשמי:  העשור הראשון של המאה ה־20 
 קואורדינטות:  32°03′44″N 34°45′49″E﻿ / ﻿32.062270994985°N 34.763686537447°E﻿ / 32.062270994985; 34.763686537447
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית האוטונומיה הרוסית(למפת תל אביב רגילה) בית האוטונומיה הרוסית(למפת גוש דן רגילה) בית האוטונומיה הרוסית(למפת גוש דן מוגדלת) בית האוטונומיה הרוסית  he בית האוטונומיה הרוסיתhe בית האוטונומיה הרוסיתמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חצר בית האוטונומיה ב-1904
ועידת הפועל הצעיר בחצר בית האוטונומיה, 1907 (רשימת המצולמים, באתר תל.אביב.פדיה)
בית האוטונומיה הרוסית (בכתיב תקופת פעילותו לעיתים נכתב "אבטונומיה") הוא מבנה ברחוב עין יעקב 14 פינת רחוב שלוש 8–10 בנווה צדק בתל אביב-יפו.
היסטוריה

הבניין הוקם בתחילת המאה ה-20 ביוזמת הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים (האדר"ת) ולאחר מותו השתייך לבנו, רפאל לוי רבינוביץ'-תאומים. הבית היה מרובה אגפים ובחצרו הגדולה באר מים פרטית. הבית הושכר לתנועת חובבי ציון, אשר העבירה אליו את בית הספר לבנות.
מורי בית הספר התגוררו בקומה התחתונה של הבניין, וכיתות הלימוד היו בקומה העליונה. רוב המורים היו אזרחי האימפריה הרוסית, ובשל משטר הקפיטולציות שהונהג בתקופת השלטון העות'מאני, נהנו מהגנת הקונסול הרוסי. בשל כך כונה הבניין "בית האוטונומיה הרוסית". מעמד זה של הבית נוצל על ידי ראשי היישוב, והעיתון הפועל הצעיר, שנאסרה הפצתו, הודפס בו בהקטוגרף.
גם לאחר שעבר בית הספר ב-1909 אל משכן הקבע שנבנה עבורו (כיום חלק ממתחם מרכז סוזן דלל), המשיכו המורים להתגורר בבית האוטונומיה. הבית היה מרכז תרבותי של היישוב, התארחו בו מורים, סופרים, חלוצים ואנשי־רוח שבאו ליפו מירושלים ומהמושבות, ביניהם יוסף חיים ברנר, ש"י עגנון, ר' בנימין, ש. בן-ציון, יעקב רבינוביץ ואחרים, שניהלו שיחות נלהבות, ויכוחים וריקודים עד שעות הלילה המאוחרות. בבית התקיימו אספות של מפלגות הפועלים פועלי ציון והפועל הצעיר. הכנס הארצי של מפלגת הפועל הצעיר התקיים במקום בפסח 1907.
בבניין זה הוצאו לאור ספרי הלימוד הראשונים בעברית שחוברו או תורגמו על ידי המורים, חלקם חברי חובבי ציון מאודסה, שתמכו במשנתו של אחד העם. מורי בית הספר היו בין מייסדי ארגון המורים, האיגוד המקצועי הראשון ביישוב.
בבית הופעל התיאטרון העברי הראשון. ההצגה הראשונה שהועלתה הייתה על פי המחזה אוריאל אקוסטה מאת קרל גוצקוב. המחזה תורגם על ידי המורים, והם וילדיהם שיחקו בהצגה. בשעות הערב התקיימו שיעורים למבוגרים. כתב העת העומר בעריכת ש. בן ציון נוסד בבניין.
הצייר והסופר נחום גוטמן, שהיה תלמיד בבית הספר, הנציח את המבנה בציוריו בספרו בין חולות וכחול שמיים.
בית האוטונומיה הוכרז כבניין לשימור ברשימת השימור המקורית של עיריית תל אביב-יפו אך לא הוכלל ברשימת השימור של תוכנית "תפרי נוה צדק". ב-2018 הוחלט על קידום התוכנית לשימורו בוועדת השימור של תל אביב-יפו. ב-2021 הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה תל אביב, אישרה להפקדה תוכנית לשימור ולחידוש מבני המתחם. התוכנית נערכה על ידי פיצו קדם אדריכלים ואיריס יוסיף-אור תכנון ושימור, כוללת שימור המבנים והחצר הפנימית, במבנה ברחוב שלוש 8 הותרו שלוש קומות ובמבנה ברחוב שלוש 10 הותרו ארבע קומות.
הערות שוליים

1 2 3 4  דני רכט ושולה וידריך, בית רבינוביץ'-תאומים (האוטונומיה הרוסית), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑   פנחס בן שחר, שכונות יהודיות בטרם עיר, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  שלמה שבא, "מסע אל ראשית המאה" בפרויקט בן-יהודה
↑  תקוה וינשטוק, זכר לימי בראשית, מעריב, 24 במרץ 1958
1 2  הילה ציאון, ד"ש מצינה דיזנגוף: תוכנית שימור לבית הספר לבנות בנווה צדק, באתר ynet, 8 ביוני 2021
↑  נווה צדק השכונה העברית הראשונה מחוץ לחומה, בבלוג של אברהם רונקו
1 2  נועם דביר, נווה ללא צדק, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2009
↑  פרוטוקול וועדת שימור ישיבה מס' 1803 מתאריך 18.6.28
בית לזמר העברי

| --- | --- |

 סוג:  אתר אינטרנט 
 תקופת הפעילות:  2017 – יולי 2022 (כ־5 שנים) 
 מייסדים:  הספרייה הלאומית
 בעלות:  הספרייה הלאומית 
 שירותים עיקריים:  תיעוד ושימור חומרים הקשורים לזמר העברי
 http://zemer.nli.org.il/home
 
בית לזמר העברי הוא פרויקט שנוהל על ידי מחלקת המוזיקה של הספרייה הלאומית.
מהות הפרויקט ומטרתו

הפרויקט מתעד ומשמר כל חומר הקשור לזמר עברי ומציע אותו לציבור הרחב. בפרויקט זה ארכיון הצליל הגדול ביותר בעולם בתחום ההקלטות האתנוגרפיות והמסחריות של מוזיקה יהודית וישראלית. בין החומרים הנמצאים בארכיון ניתן למנות ספרים, פריטי תווים והקלטות אודיו ווידאו, בהן גם הקלטות שהופקו בידי חוקרים ומוזיקאים מראשית המאה ה-20 ואילך, וכן הקלטות נדירות של תחנת הרדיו הציבורית "קול ישראל" בהיקף של רבבות שעות.
חומרי הפרויקט כוללים גם ארכיונים בתחום המוזיקה של מלחינים מרכזיים בתחום המוזיקה היהודית והישראלית, בהם סשה ארגוב, משה וילנסקי, דובי זלצר, נעמי שמר ומרדכי סתר. בפרויקט ישנם למעלה משלושים אלף שעות הקלטה שעברו תהליך דיגיטציה.
על פי הספרייה הלאומית, "מטרת מיזם זה היא הנגשת השפע המוזיקלי של המחלקה לכלל הציבור, תוך חיבור בין חומרים מוקלטים לבין הארכיונים הקיימים בספרייה".
האתר נסגר ביולי 2022 ובמקומו נפתח האתר "מוזיקה ישראלית".
הערות שוליים

↑  קובי פינקלר, "בית לזמר העברי", באתר ערוץ 7, 22 במאי 2017
↑  סשה ארגוב, באוסף המוזיקה הישראלית, אדם
↑  משה וילנסקי, באוסף המוזיקה הישראלית, אדם
↑  דובי זלצר, באוסף המוזיקה הישראלית, אדם
↑  נעמי שמר, באוסף המוזיקה הישראלית, אדם
↑  מרדכי סתר, באוסף המוזיקה הישראלית, אדם
↑  בית לזמר העברי, באתר הספרייה הלאומית
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארפאד קישהדי

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1922 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  4 באפריל 1978 (בגיל 55) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Kleinberger Árpád 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 סוגה:  אופרה, אופרטה, מוזיקה יהודית דתית 
 סוג קול:  טנור 
 פרסים והוקרה:  פרס פרנץ ליסט (1965)  פרס SZOT (1976)  אמן מצטיין של הונגריה (1974) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארפאד קִישְהֶדִי (במקור קליינברגר, בהונגרית: Kishegyi Árpád, בודפשט, 16 בנובמבר 1922 – ניו יורק, 4 באפריל 1978) היה זמר אופרה (טנור) יהודי-הונגרי. במשך עשרות שנים היה טנור הבופו והאופי המוביל של בית האופרה של בודפשט.
ביוגרפיה

קליינברגר נולד במשפחה יהודית ענייה של חמישה ילדים. הוריו היו עובדי הקהילה היהודית. אחד מאחיו הפך לאמן שחמט. את הקריירה הבימתית החל בתיאטרון הילדים של הדוד לאקנר (ארתור לאקנר). ההרגלים שרכש שם השפיעו לטובה גם על פעילותו האופראית. משנת 1937 שר במקהלת סאלמש, ובשנת 1939 במקהלת ואנדור (שאנדור ואנדור). במלחמת העולם השנייה גויס, כמו כל היהודים בני גילו, לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הפלוגה שלו נשלחה לשופרון ושם ברח. הוא שוחרר בבודה, שם הסתתר, עם שחרור בודפשט על ידי הצבא האדום.
הופעת הבכורה שלו באופרה הייתה בשנת 1946 בתפקיד פדרילו ( מוצרט : החטיפה מההרמון ). בשנת 1947 התקבל לאופרה הממלכתית ההונגרית, בה היה חבר עד סוף ימיו. בשנות החמישים היה לו מופע קבוע ב"בית האופרה המתגלגל", בשנת 1965 סייר באיטליה עם זמרת אופרה מקומית. הוא נפטר במהלך הופעת אורח בארצות הברית. קברו נמצא בחלקת האומנים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט [5B-1-15].
תפקידיו

אובר: פרה דיאבולו - בפו
ברטה: שלוש ילדות קטנות - פרנץ שוברט
ביזה: כרמן - רמנדדו
בריטן: אופרת הקבצנים - הארי
צ'ייקובסקי: יבגני אוניגין - טריאקט
ד'אלברט: בתחתית ההרים - ננדו
גרשווין: פורגי ובס - פיטר
קאצ'ו: יאנוש ויטז - מלך צרפת
ג'נו קנסיי: זהב והאישה - הינקו
פרנץ להאר: האלמנה העליזה - בוגדנוביץ '
להאר: ארץ החיוכים - הרוזן ליכטנפלס, השוער הראשי
להאר: רוזן לוקסמבורג - לנצ'סטר
מינקוב: מוזיקה קסומה - הליצן האדום
מוצרט: החטיפה מן ההרמון - פדילו
מוצרט: נישואי פיגארו - דון קורציו
מוצרט: חליל הקסם - מונוסטטוס
מוסורגסקי: בוריס גודונוב - מיסייל, טיפש הכפר
מוסורגסקי: הובאנשצ'ינה - סופר
אופנבאך: הלנה היפה - אייאקס
אופנבך: סיפורי הופמן - אנדרז, Cochenille, Franz, Pitichinaccio
אמיל פטרוביץ': החטא ועונשו- שיכור
טיבור פולגאר: הפונים - וילהלם
פרוקופייב: מאהב שלושה תפוזים - טרופאלדינו
פוצ'יני: מאדאם באטרפליי- גורו
פוצ'יני: לה בוהם - בנואה
פוצ'יני: ג'אני סקיקי - גררדו
פוצ'יני: בת המערב - ניק
פוצ'יני: טורנדוט - פאנג
ראוול: שעת הרועים - טורקמדה
יוהאן שטראוס ד. ס .: העטלף - ד"ר עיוור
ריכרד שטראוס: סלומה - יהודי שלישי
ריכרד שטראוס: אביר הוורדים - פנאנל
ריכרד שטראוס: אריאדנה באי נקסוס - אמן המחול
סוקולאי, שאנדור: המלט - בכי ראשון
ורדי: כוחו של גורל - טרבוקו
ורדי: פלסטף - בארדולף
ואגנר: אומני השירה מנירנבברג - דייוויד, בלתאסר זורן
ואגנר: טריסטן ואיזולדה - רועה
ואגנר: אוצר הריין - מימיים
ואגנר: זיגפריד - מיים
וייל: עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני - ג'ק אובריאן
סרטיו

דברים קטנים התערבו (1966)
אני לא אחכה עד מחר ... (1967)
תתחתן, אוסטריה! (טלוויזיה, 1970)
משפט מושבעים (טלוויזיה, 1971)
מלך הפנקייקים (טלוויזיה, 1973)
אורחים (טלוויזיה, 1974)
פרסים והוקרה

1965 - פרס פרנץ ליסט
1974 - פרס האמן המעוטר
2009 - חבר לעד של האופרה הממלכתית ההונגרית (לאחר מותו)
הערות שוליים

↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. ker. polgári házassági akv. 399/1916. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007339114005171  PLWABN: 9810589271505606  GND: 1016764006  ISNI: 0000 0000 7937 593X  LCCN: no98008578  MusicBrainz: c9b54bc8-4190-493b-ace5-e32eea6271c0  RERO: 02-A003456566  VIAF: 121442579   WorldCat (עם VIAF): 121442579 
קברו בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה יצירה של הפסלים טיבור דוספוד וטאמאש פקטה.
בנדיקט ליבשיץ

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1886 (יוליאני) אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  21 בספטמבר 1938 (בגיל 51) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות הממוריאלי לוואשובו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נובורוסיה הקיסרית, Imperial University of St. Vladimir, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שפות היצירה:  רוסית 
 בן או בת זוג:  Ekaterina Livshits 
 פרסים והוקרה:  צלב גיאורגי הקדוש 
 חתימה:   
 
מימין לשמאל:האומן יורי אננקוב, בנדיקט ליבשיץ, 
והסופרים ממוצא יהודי: קורניי צ'וקובסקי ואוסיפ מנדלשטם. צילום מ-1914.
בנדיקט קונסטנטינוביץ' ליבשיץ (ברוסית: Бенедикт Константинович Лившиц;25 בדצמבר 1886 (יוליאני) –  21 בספטמבר 1938) היה משורר ומתרגם אוקראיני-רוסי ממוצא יהודי.
קורות חייו

בנדיקט קונסטנטינוביץ' ליבשיץ נולד במשפחה יהודית מתבוללת באודסה, ולמד משפטים באוניברסיטת אודסה, ויצא להשלים את לימודיו באוניברסיטת קייב, שם סיים את לימודיו בשנת 1912. התגייס לצבא הרוסי הצארי, ושירת בגדוד החי"ר 88. ליבשיץ השתחרר מהצבא אך בשנת 1914 הוא גויס שוב, ושירת בחיל הרגלים הרוסי במהלך מלחמת העולם הראשונה. ליבשיץ הצטיין בקרבות ועוטר בצלב גיאורגי הקדוש.
שיריו הראשונים פורסמו עוד בעת לימודיו באוניברסיטה. שיר משלו נדפס באנתולוגיה של השירה הרוסית המודרנית, שיצאה בקייב בשנת 1909. בשנת 1910 הוא הצטרף לעורכי כתב העת הסימבוליסטי "אפולון", עם העורך סרגיי מקובסקי.
בשנת 1913 פרסם ליבשיץ את המאמר 'שחרור המילה' שהיה המאמר המרכזי בקובץ הפוטוריסטי "הירח המקרקר".
בשנות העשרים חבר למשוררים הפוטוריסטיים הקומוניסטים הסובייטים, יחד עם ניקולאי בורליוק ואחיו המו'ל דוד בורליוק, ולדימיר מאיאקובסקי, וסילי קמנסקי, ואדים שרשניביץ', ילנה גורו, קורניי זלינסקי, בוריס אגפוב, איליה סלווינסקי ומשוררים נוספים. והיה בין מייסדי הקבוצה "הילאה" - ברוסית "גילאה", של הפוטוריסטים הרוסיים.
בתגובה לפוטוריזם האיטלקי אמני האוונגרד הרוסי גיבשו תפישה מיוחדת של פוטוריזם. הפוטוריסטים האיטלקים סגדו למכונה כמרכיב היסודי של קדמת הציוויליזציה האירופאית, ובכך הם הבליטו את הנטייה הדה-הומניסטית של המודרניזם המערבי. בניגוד לכך הפוטוריסטים הרוסים פנו לפרימיטיביזם, ובעזרתו גילו את היסודות הראשוניים של אמנות כשלעצמה שבה הם ראו את היצירתיות האנושית הטהורה שתוביל לתרבות העתיד, מתוך מאמר של איגור ארונוב באתר "בצלאל".
בשנת 1933 פרסם ליבשיץ ספר זכרונות, על משוררי הפוטוריזם, שנחשב לאחד מהספרים הטובים ביותר על הפוטוריזם הרוסי. בשנת 1934 הוא פרסם ספר גדול של תרגומי שירה מצרפתית, מהשירה הרומנטית ועד לסוריאליזם. כמו משוררים סובייטים נוספים שאויימו בידי השלטון הסטאליניסטי, התרגום נותר השדה היחיד שבו יכלו לפרסם.
בשנת 1937 במהלך הטיהורים הגדולים, נעצר בנדיקט ליבשיץ ונרצח בספטמבר 1938 כ" אויב העם". נסיבות מותו זויפו בתיקו, וכללו הצהרה שליבשיץ נפטר מהתקף לב ב-15 במאי 1939. לא הועילו לו לא ההתבוללות של משפחתו ולא ההתנצרות ולא הטמיעה באינטליגנציה הרוסית. הוא נרצח גם כמשורר יהודי ולא רק כמתנגד המשטר.
מעט מאוד משירתו תורגם בתוך מאמריהם של עמנואל גלמן רועי חן, ואיגור ארונוב.
בכמה מאמרים וספרי זכרונות מהתקופה ההיא, יש בלבול מסוים בין שני הליפשיצים - משה ליפשיץ ובנדיקט ליפשיץ. שניהם היו משוררים ומתרגמים והעיקר - שניהם היו מקורבים לולדימיר מאיאקובסקי.
לקריאה נוספת

בנדיקט ליבשיץ – שחרור המילה (מרוסית: טינו מושקוביץ), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ז', 2016.
הערות שוליים

↑  נקרא גם ליפשיץ וליוושיץ
↑  מסדר הניהיליסטים דוד אוחנה עמוד 314
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264773105171  PLWABN: 9810574384505606  BIBSYS: 90307677  BnF: cb12562110m (data)  GND: 118936360  ISNI: 0000 0001 1773 1983  LCCN: n88654830  LNB: 000246754  NKC: xx0081184  NLA: 35901309  NSK: 000695287  NTA: 070670773  RERO: 02-A013503000  RSL: 000077802  SELIBR: 232708  SUDOC: 034920277  Trove: 1138137  VIAF: 85835600   WorldCat (עם VIAF): 85835600
בנדיקט מת'ורין

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 2002 (בן 22) מונטריאול, קוויבק, קנדה
 שם מלא:  בנדיקט ריצ'רד פלדר מת'ורין
 עמדה:  קלע, סמול פורוורד
 גובה:  1.96 מטרים
 מספר:  00
 מכללה:  אוניברסיטת אריזונה (2020–2022)
 דראפט:  בחירה שישית, 2022 אינדיאנה פייסרס
 קבוצות כשחקן
 2022–:  אינדיאנה פייסרס
 הישגים כשחקן
 חמישיית הרוקיז הראשונה (2023)
 
בנדיקט ריצ'רד פלדר מת'ורין (באנגלית: Bennedict Richard Felder Mathurin; נולד ב-19 ביוני 2002) הוא כדורסלן קנדי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד באינדיאנה פייסרס.
קריירה

מת'ורין נולד במונטריאול שבקנדה, ובצעירותו שיחק הוקי קרח, כדורסל ופוטבול. ב-2018 הוא הצטרף לאקדמיית אמריקה הלטינית של ה-NBA הממוקמת במקסיקו סיטי.
מת'ורין בחר לשחק כדורסל עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אריזונה. ב-2 בינואר 2021 רשם 24 נקודות ו-11 ריבאונדים בניצחון 86–82 על וושינגטון סטייט. ב-14 בינואר רשם 31 נקודות ושמונה ריבאונדים בניצחון 98–64 על אורגון סטייט. בתום עונתו הראשונה באוניברסיטה מת'ורין העמיד ממוצעים של 10.8 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-1.2 אסיסטים למשחק, וקלע 41.8 אחוזים מטווח שלוש הנקודות.
ב-11 בדצמבר 2021 קלע 30 נקודות בניצחון 83–79 על אילינוי, ובתום עונתו השנייה נבחר לשחקן העונה בקונפרנס שבו שיחק. ב-14 באפריל 2022 הודיע כי יתמודד בדראפט 2022 ב-NBA.
בדראפט נבחר מת'ורין בבחירה השישית על ידי אינדיאנה פייסרס. הוא הפך לשחקן הראשון ממונטריאול שנבחר בבחירת לוטרי ולבחירת הדראפט הגבוהה ביותר של הפייסרס מאז 1988. הוא הצטרף לסגל הקבוצה לקראת ליגת הקיץ של ה-NBA, ערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר ב-8 ביולי ורשם 23 נקודות וארבעה ריבאונדים בניצחון 96–84 על שארלוט הורנטס. בתום הטורניר נבחר מת'ורין לחמישייה השנייה של הטורניר, עם ממוצעים של 19.3 נקודות, 4 ריבאונדים ו-1.3 חטיפות למשחק.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022/2023 | אינדיאנה | 78 | 17 | 28.5 | 0.434 | 0.323 | 0.828 | 4.1 | 1.5 | 0.6 | 0.2 | 16.7 |
| קריירה |  | 78 | 17 | 28.5 | 0.434 | 0.323 | 0.828 | 4.1 | 1.5 | 0.6 | 0.2 | 16.7 |