stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אילן פיבקו
ביוגרפיה

פיבקו נולד בצרפת לאב אורתופד (לימים, מנהל המחלקה האורתופדית בבית החולים הדסה) ולאם עקרת בית. בהיותו בן שנתיים עלתה משפחתו לארץ, והתגוררה בתל אביב. פיבקו למד בבית הספר היסודי תל נורדאו ולאחר מכן בבית הספר גאולה. כאשר התקבל ללימודי אדריכלות בטכניון, עבר לחיפה ועם סיום לימודיו בשנת 1975 שב לתל אביב, שם התמחה במשרד יסקי.
לאחר תום התמחותו, פתח עסק לרהיטי במבוק וקש בשם "גזיבו", ובשנת 1981 פתח משרד עצמאי, בשם אילן פיבקו אדריכלים המעסיק כיום כ־40 אדריכלים. המשרד עוסק במגוון רחב של תחומים: תב"ע, תכנון מתחמים ומגדלים למגורים, תכנון בתי מלון ומבני ציבור, תכנון וילות ומשרדים. המשרד עוסק גם ביזמות נדל"ן, בעיצוב פנים ובעיצוב מוצר.
גלריית תמונות

שניים ממגדלי המגורים בפרויקט blue בסמוך למחלף גלילות
מגדל הגן
פרט בבית הקהילה האתיופית בעיר יבנה
פרויקט "רביעיית פלורנטין" בדרך סלמה (בבנייה)
הערות שוליים

↑  בילי מוסקונה-לרמן, פיבקו - זוג מעולם אחר, מעריב, 9 באפריל 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504298605171
בית הכנסת אהל יצחק (מאה שערים)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  מאה שערים, רחוב בעל התני"א 6 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1899
 תאריך פתיחה רשמי:  1899 
 
 קואורדינטות:  31°47′10″N 35°13′24″E﻿ / ﻿31.78621°N 35.22334°E﻿ / 31.78621; 35.22334
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית הכנסת אהל יצחק(למפת ירושלים רגילה) בית הכנסת אהל יצחק(למפת הרי ירושלים רגילה) בית הכנסת אהל יצחק(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית הכנסת אהל יצחק
 
ישיבת תורת אמת כששהתה בתוך אולם בית הכנסת, לפני קום המדינה
בית הכנסת אוהל יצחק (ידוע בכינוי: בית הכנסת בעל התניא וביידיש: בַּעַל הַתַּנְיֶא שוּל על שם הרחוב בו שוכן) הוא בית כנסת וותיק של חסידות חב"ד הנמצא בסמוך לשוק של שכונת מאה שערים בירושלים.
רקע היסטורי

עם התיישבותם של חסידי חב"ד בארץ ישראל, לאחר עלייתה של מנוחה רחל סלונים, התרכזו חסידי חב"ד בשנת תר"ז (1847) לראשונה בירושלים. עם הקמת שכונת מאה שערים עברו חסידי חב"ד להתיישב במקום.
באותן שנים שלטה בשכונה קהילת הפרושים שהייתה מחלוצי הבונים בשכונה, וראשי הקהל קבעו תקנות שונות על מנת לשמור על צביון השכונה ולמנוע מקהילות החסידים לקבוע יתד במקום, ובין התקנות שפורסמו אז היה האיסור לקיים מניין בנוסח חסידי.
הקמת בית הכנסת

בשנת תרנ"ט (1899) הקימו קבוצת חסידי חב"ד מירושלים בראשות הרב ישראל שמעון שיין בית כנסת באזור השוק של שכונת מאה שערים, בעזרתו של גביר יהודי בשם ר' יצחק מהעיר קניגסברג שבגרמניה שתרם את רוב הוצאות הבניה, ועל שמו נקרא בית הכנסת. הרב ישראל שמעון שיין יצר גם לוח שיוויתי.
בשנים הראשונות לקיומו של בית הכנסת רוב המתפללים בו היו חסידי חב"ד  קאפוסט, וחסידי חב"ד - ליובאוויטש התפללו בבית הכנסת צמח צדק בעיר העתיקה.
בשנת תרפ"ג (1923) עקב פטירת האדמו"ר מבאברויסק הרב שמריה נח שניאורסון וסיום הפיצול בתוך תנועת חב"ד, מונה הרב יהודה ליב סלונים חסיד ליובאוויטש לרב בית הכנסת ודאג לארגן בו שיעורים והתוועדויות ביומי דפגרא של חסידות חב"ד.
בתקופת מלחמת העצמאות עקב הסכנה ופרעות הערבים בירושלים עברה ישיבת תורת אמת לשכון במבנה של בית הכנסת, וכך הוגברה הפעילות בבית הכנסת עד שבט תש"ט אז עברה לרחוב מאה שערים 120.
ברחוב הסמוך לבית הכנסת, התגוררו בני משפחת סלונים, צאצאי הרבנית מנוחה רחל סלונים, וחסידי חב"ד נוספים בהם דוב אטינגר בשנות ה-50 יזם הרב זאב דב סלונים את שינוי שם הרחוב לבעל התניא על שם רבי שניאור זלמן מלאדי.
מראה בית הכנסת

המבנה נראה כבית מרובע בעל 2 קומות, כניסת השער מובילה לקומה הראשונה של המבנה - עזרת הגברים. בקומה שנייה עזרת הנשים (עם כניסה אליה מדלת נפרדת).
לאחר המעבר בשער הכניסה נכנסים לחדר מבוא בו ממוקמים כיורים לנטילת ידיים ולוחות מודעות, כניסה לבית הכנסת ופניה שמאלה וירידה במדרגות לחדר שני.
היכל בית הכנסת מעוטר בציורים של שבטי ישראל ובפסוק "הוי קל כנשר רץ כצבי וגיבור כארי", ועל הקיר מעל דלת הכניסה מפנים ציור עם הפסוק "על נהרות בבל". הציורים צוירו בשנים הראשונות ועל אחד הציורים נרשם בעבר השם "האחים בלומברג ובניו". בשנת תשנ"ו (1996) שוחזרו על ידי האמן יעקב וייסברג, איש מאה שערים שתיקן וחיזק את הציורים שהושחתו ודהו עם הזמן, במהלך השחזור מחק ויסברג את דגלי ישראל שהיו מצוירים בין שמות שבטי ישראל המצוירים במקום.
פתח הכניסה הוא מכיוון צפון מערב, הבימה מוצבת במרכז בית הכנסת. וסביבה מסודרים ספסלים בצמוד לקירות המבנה ושולחנות עץ. ארונות הספרים מצויים בתוך הקירות בפינות בית הכנסת.
ארון הקודש מעוצב עם 2 עמודי אבן לבנים בשני צידיו, והוא מעוטר בגילופי עץ כהה, של עלי גפן, ענבים, ופרחים באגרטלים.
ריהוט בית הכנסת הוא עתיק[דרוש מקור], וכמעט ולא בוצעו בו שינויים.
אירועים בבית הכנסת

מאז הקמת בית הכנסת מתקיים במקום מדי יום שיעור קבוע במשניות לעילוי נשמת נפטרים מכל רחבי העולם,
מאז יסוד הבית הכנסת מתקיים בו ההתוועדות המסורתית לרגל חג הגאולה י"ט בכסלו, מהווה מוקד מרכזי באירועי היום בחסידות חב"ד ואף הייתה במשך שנים האירוע השנתי המרכזי של חסידות חב"ד בירושלים, באחת השנים השתתף בהתוועדות נשיא המדינה שז"ר.
לאחר הטבח בבית הספר למלאכה בשנת תשט"ז שלח הרבי מלובביץ' קבוצת בחורים שלוחים לעודד את רוחם של חסידי חב"ד בכפר חב"ד ובישראל, ועל פי הוראת הרבי הקדישו השלוחים שבת אחת לבית הכנסת להתוועד ולהתפלל בבית כנסת.
ביום השנה לפטירת המשפיע הרב משה ובר מקיים תלמידו הרב עידו ארליך-ובר בבית הכנסת סעודת הילולא לזכרו בהשתתפות אדמו"רים ורבנים חשובים.
דמויות בית הכנסת

בבית הכנסת התפללו לאורך השנים רבני ומשפיעי חב"ד בירושלים, בהם:
הרב דוד צבי חן, רב בית הכנסת
הרב שלמה יוסף זוין, רב בית הכנסת
הרב עזריאל זליג סלונים, משפיע בבית הכנסת
הרב גרשון חן
הרב נחום שמריהו ששונקין
הרב משה ובר
הרב זאב דב סלונים שכיהן כרב בית הכנסת.
רב בית הכנסת כיום הוא הרב יוסף יצחק סלונים המשמש גם כרב מרכז העיר ירושלים.
לקריאה נוספת

אריה ארליך, החב"דניקים של מאה שערים, פה ושם מוסף עיתון משפחה, סוכות תשע"ג, עמוד 50–51
בנימין קלוגר, מאה שערים - ההתייסדות וההתפתחות, בהוצאת "המודיע" תשפ"ב עמ' 135-139
הערות שוליים

↑  רחוב בעל התניא, באתר עיריית ירושלים
↑  45 פעמים ברציפות: שמחת סיום שישה סדרי משנה בכולל חב"ד, באתר col, אייר תשע"ו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407358605171
אנדראש שפט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בנובמבר 1940 (בן 84) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת זמלווייס 
 תפקידים:  אקדמאי, פיזיולוג, אנדוקרינולוג 
 פרסים והוקרה:  פרס סצ'ני (2004)  אלברט סנט-גיירגי (1992)  פרס האקדמיה ההונגרית למדעים (1987)  פרס לאסלו בתיאני שטראטמן (2002) 
 
אנדראש שְפֵּט (בהונגרית: Spät András; בודפשט, 7 בנובמבר 1940) הוא רופא יהודי-הונגרי זוכה פרס סצ'ני, פיזיולוג, אנדוקרינולוג, פרופסור באוניברסיטה, חבר קבוע של האקדמיה ההונגרית למדעים. תחום המחקר שלו הוא העברת אותות ביולוגיים, כולל הייוצרות אות הסידן וויסות הפרשת הורמון של קליפת יותרת הכליה. בין השנים 1995 לבין 2005, היה מנהל המכון לפיזיולוגיה של אוניברסיטת זמלווייס.
ביוגרפיה

אנדראש שפט נולד במשפחה יהודית בתחילת מלחמת העולם השנייה כבנם של אישטוואן שפט (1904–1976), רופא עור, ושל ארז'בט זיכרמן (1904–1992). הוא סיים את לימודיו התיכוניים ב-1958 ולאחר מכן התקבל לפקולטה לרפואה כללית של אוניברסיטת בודפשט לרפואה (היום: אוניברסיטת זמלווייס). את התואר ברפואה שלו קיבל ב-1964. הוא הפך לחבר במכון לפיזיולוגיה ב-1960 כשהיה עדיין סטודנט באוניברסיטה: בתחילה כסטודנט מדעי, ולאחר מכן כמתמחה עם השגת התעודה. מאוחר יותר עבד במכון כמרצה, לימים כמרצה בכיר ולאחר מכן כפרופסור חבר באוניברסיטה. הוא מונה לפרופסור מן המנין באוניברסיטה ב-1986. ב-1995 מונה למנהל המכון. שפט כיהן בתפקיד זה עשר שנים, עד 2005. בנוסף, הוא הופקד על הובלת וניהול קבוצת המחקר המשותפת לפיזיולוגיה תאית ומולקולרית של האקדמיה ההונגרית למדעים ושל האוניברסיטה. בין 1999 לבין 2002 הוא היה חוקר במלגת סצ'ני, וב-2002 במלגת פרופסור על שם לאו סילארד. בשנים 1984–1985 יצא לסיור לימודי בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת וירג'יניה, ובשנים 1989–1990 היה פרופסור אורח באוניברסיטת ז'נבה.
ב-1975 הגן על עבודת הדוקטורט (דוקטורט קטן .CSc) שלו במדעי הרפואה, וב-1982 הגן על עבודת הדוקטורט האקדמית (.DSc כמו .PhD) שלו. הוא הפך לחבר בוועדת הרפואה התאורטית של האקדמיה ההונגרית למדעים. נבחר כחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים ב-1993, וחבר מן המניין ב-1998. מאוחר יותר, הוא נכלל בוועדת המערכת של "הונגריה מדע", כתב העת הרשמי של האקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת 2006 הוא גם הפך לחבר בוועדה של הקרן הלאומית למחקר מדעי. בשנת 1999, האקדמיה האירופית שבסיסה בלונדון (Academia Europaea) קיבלה אותו כחבר. בין השנים 1997 לבין 2006, הוא היה סגן נשיא הוועדה הלאומית לדוקטורטים והסמכה. הוא גם חבר בהנהלת החברה הפיזיולוגית ההונגרית.
עבודתו

תחום המחקר העיקרי שלו הוא אנדוקרינולוגיה, לרבות העברת אותות ביולוגיים, כולל יצירת אות הסידן וויסות הפרשת הורמוני קליפת יותרת הכליה (אלדוסטרון). עם קבוצת העבודה שלו הוא הדגים את תפקידה של המולקולה קלמודולין (המבטיחה פעילות אנזים) בתאים גלומרולריים, וכן את השפעתו של הורמון וזופרסין על גירוי ייצור האלדוסטרון. הוא גם הבהיר את ההשפעה של הקולטן לאנגיוטנסין II על איתות פוספוינוזיטיד ומטבוליזם של סידן. הוא היה הראשון שתיאר את קולטן אינוזיטול 5,4,1- טריפוספט ועשה עבודה חלוצית בהדגמת ההשפעות המיטוכונדריות של אות הסידן.
הוא המחבר או המחבר שותף של יותר ממאה ושלושים פרסומים מדעיים. שפט כתב שני ספרים וכמה פרקי ספרים על אנדוקרינולוגיה. הוא מפרסם את כתביו בהונגרית ובאנגלית.
פרסים והוקרה

פרס האקדמיה (1987)
מדליה אירופית (1992, החברה הבריטית לאנדוקרינולוגיה)
פרס על שם אלברט סנט-גיירגי (1992)
פרס ארנולד איפויאי לפיתוח מדעי (1995, OTKA)
פרס פאזמאן פטר להשכלה גבוהה (1998, Pro Renovanda Cultura Hungariae)
פרס לאסלו שטרטמן - בתיאני (2002)
פרס סצ'ני (2004)
פרסומיו העיקריים

Competitive Protein Binding Assay of Corticosterone (1972)
A belső elválasztású mirigyek működése (könyvfejezet, 1973, több kiadás)
Effect of Prostaglandin-E2 and A2 on Steroid Synthesis by Rat Adrenal-Gland (1975)
Mellékvesekéreg és só-vízháztartás (1980, 1987)
Possible Role of Calcium-Uptake and Calmodulin in Adrenal Glomerulosa Cells – Effects of Verapamil and Trifluoperazine (1982)
Binding-Sites for Inositol Trisphosphate in the Bovine Adrenal-Cortex (1985)
Polyphosphoinositide Metabolism in Adrenal Glomerulosa Cells (1985)
A leszorításos analízisek gyakorlata (könyvfejezet, 1985)
Binding of Inositol Trisphosphate by a Liver Microsomal Fraction (1986)
Intracellular Receptors for Inositol 1,4,5-Trisphosphate in Angiotensin-II Target Tissues (1987)
Dynamic Pacing of Cell-Metabolism by Intracellular Ca2+ Transients (1994)
A sejten belüli kalciumfelszabadulás (1994)
A kalcium jel és a mitokondrium működése (2000)
Inhibition of TASK-1 Potassium Channel by Phospholipase C (2001)
Control of Aldosterone Secretion: A Model for Convergence in Cellular Signaling Pathways (2004)
Reactive Oxygen Species in Health and Disease (társszerk., 2005)
Calcium Microdomains (szerk., 2006)
לקריאה נוספת

A Magyar Tudományos Akadémia tagjai 1825–2002 III. (R–ZS). Főszerk. Glatz Ferenc. Budapest: MTA Társadalomkutató Központ. 2003. 1158–1159. o. (חברי האקדמיה ההונגרית למדעים 1825–2002)
MTI Ki Kicsoda 2009, Magyar Távirati Iroda Zrt., Budapest, 2008, 999. old., ISSN 1787-288X (מי זה מי? סוכנות הידיעות ההונגרית)
Adatlap a Magyar Tudományos Akadémia oldalán, publikációs listával (דף שלו באתר האקדמיה ההונגרית למדעים)
Életrajz a Semmelweis Egyetem Élettani Intézete honlapján (ביוגרפיה באתר אוניברסיטת זמלווייס)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0976 3707  LCCN: n82210412  VIAF: 57974745   WorldCat (עם VIAF): 57974745 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנדראש שפט".
אמציה חיוני

| --- | --- |

אמציה פרופיל, תחילת שנות ה-60
 לידה:  1933 כפר ברנדס, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  2 ביוני 1990  (בגיל 57 בערך) מונטריאול, קנדה
 מקום קבורה:  Mount Sinai Memorial Parks and Mortuaries 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  מפיק סרטים, צלם קולנוע, תסריטאי
 יצירות בולטות:  חור בלבנה, שלושה ימים וילד, הדיבוק, הטרמפיסט
 פרופיל ב-IMDb
 
חיוני ופּוּצ׳וּ מביימים את ״אולי תרדו שם״
צילומי הסרט: ״שלושה ימים וילד״ עם הצלם דוד גורפינקל
אמציה חיוני (1933–1990) היה מפיק ישראלי, במאי ותסריטאי של סרטי קולנוע באורך מלא, סרטים תיעודיים ופרסומות.
קורותיו > נעורים

חיוני נולד בכפר ברנדס כבן הזקונים של הינדה ושמואל, שעלו לארץ ישראל מפולין ב-1925. היו לו שלוש אחיות - מלכה, צבייה ודינה, ואח אחד - משה שנפל במלחמת העצמאות. למד בבית הספר לילדי עובדים "בית-חינוך”. בנערותו התבלט כרקדן "ריקודי-עם" והשתתף בלהקה של ריקודי-עם ייצוגית. היה חבר בקן "השומר הצעיר" בחדרה ופעיל בו. הוא למד הנדסת מכונות כבדות בבית הספר המקצועי "אורט". חיוני התגייס לנח״ל והיה בין מייסדי קיבוץ ברעם, עם חברתו הרקדנית גליה גת, שם נישא לה. אחרי מספר שנים הם עברו לגור בתל אביב ולאחר זמן קצר נפרדו. חיוני עסק בעבודות שונות כגון סבּלות, נהיגת מוניות והתקנת בלוני גז.
קורותיו > ראשית דרכו המקצועית

ב-1958 נקלע לתפקיד עוזר הצלם יעקב יונילוביץ'. חיוני התאהב במקצוע, ואז החליט לנסוע לניו-יורק ללימודי קולנוע בסיטי קולג׳ בן כיתתו בניו יורק היה מנחם גולן. עם תום לימודיו נשאר שנה נוספת באמריקה. ב-1961, כשהוא בן 27, בהיותו סטודנט בבי״ס לקולנוע בניו יורק, הכיר חיוני בשגרירות ישראל בוושינגטון את אסתר (אתי) בן-צור, ירושלמית במקור, ששרתה כצופנת במשרד החוץ. השניים נישאו בשגרירות בוושינגטון בשנת 1961. באותה שנה שימש כצלם ראשי בסרט קצר "Sunday on the river" המתעד את חיי השחורים בהארלם. הסרט זכה בפרס ראשון לסרטים דוקומנטריים בפסטיבל הבינלאומי בוונציה, 1961.
בני הזוג חזרו לישראל חודשיים לפני הולדת בנם, גיא, ב-1962. בנם השני, דן, נולד ב-1966.
בשובו ארצה שימש כיועץ מקצועי ברשת הסרטים של משרד ההסברה, אולם שאיפותיו דחפו אותו לעבודה עצמאית. תחילה שמש כעוזר במאי למנחם גולן בהסרטת ״אלדורדו״ שהופק על ידי מרדכי נבון.
קורותיו > מפיק קולנוע

ב-1962 חיוני מונה על ידי נבון להפיק את הסרט של חייל רגלים ״הקרב אל היעד״, אשר צולם על ידי דוד גורפינקל ובּוּײַם על ידי אורי זוהר פה נולד שיתוף פעולה מקצועי ארוך בין חיוני, זוהר וגורפינקל.
ב-1963 ביים, ביחד עם פּוּצ׳וּ, את הסרט ״אולי תרדו שם״, שאותו גם הפיק חיוני. ב-1964 כתב ביים והפיק את ״ידיים״, סרט קצר שזכה בפרס שני בתחרות הסרטים של מבקרי קולנוע ישראלים.
ב-1964 פנה חיוני אל אורי זוהר והציע לו לככב בסרט שבמרכזו פוליטיקאי רב מלל ודמגוגיה. הרעיון, שאותו הגה חיוני, הוא להפיק סרט סאטירי על החברה הציונית. חיוני הציע לדן בן אמוץ לביים את הסרט ששמו ״חור בלבנה״. כשהלז סרב, מינה חיוני את אורי זוהר גם לבמאי. חור בלבנה היה הסרט העלילתי הראשון שביים זוהר. את עמוס קינן מינה חיוני לתסריטאי, אך למעשה הסרט צולם כמעט ללא תסריט. הסרט מומן על ידי מרדכי נבון. את הסרט צילם דוד גורפינקל, והתפאורן היה יגאל תומרקין הסרט זכה לביקורות טובות בארץ אבל היה כישלון מסחרי, והכניס את חיוני לחובות גדולים. ״חור בלבנה״ זכה ל ״אזכור מכובד״ בפסטיבל הסרטים בקאן 1965, וכמוכן בפרס ״סרט האוונגרד השנה״ בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן-פרנסיסקו 1965.
ב-1966 הפיק עבור אברהם דשא את הסרט ״משה וינטלטור״ בבימויו של אורי זוהר.
ב-1967 פנה אורי זוהר אל חיוני, לאחר שקרא את סיפורו של א. ב. יהושוע ״שלושה ימים וילד״, והציע לחיוני להפיק סרט על פי התסריט. חיוני השתתף בכתיבת התסריט ביחד עם זוהר ודן בן אמוץ. דוד גורפינקל צילם. הסרט שלושה ימים וילד ייצג רשמית את ישראל בפסטיבל הסרטים בקאן 1967 וזיכה את השחקן עודד קוטלר בפרס השחקן הטוב ביותר. בנוסף הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סן-פרנסיסקו 1967 וצוין שם כ ״סרט יוצא מן הכלל.״
ב-1969 הפיק חיוני את הסרט ״הדיבוק״, בבימויו של אילן אלדד. הסרט הופק כּקו-פרודוקציה עם ZDF, רשת טלוויזיה גרמנית.
ב-1970 הפיק חיוני את הסרט ״תמר אשת ער״, כּקו-פרודוקציה איטלקית בבימויו של ריקארדו פרדה, ובכיכובו של יוסף שילוח.
ב-1971 רכש את קולנוע ירון בתל אביב אותו ניהל שנתיים.
ב-1972 הפיק חיוני את הסרט ״הטרמפיסט״, בבימויו של עמוס ספר, ובכיכובו של אשר צרפתי. הסרט שצולם בשפה האנגלית ונקרא An American Hippie In Israel זכה לתחייה מחודשת והפך לסרט קאלט המוקרן בסינמטק תל אביב וצובר קהל מעריצים רחב יותר ויותר.
בין השנים 1967–1973 הפיק עשרות סרטים קצרים ופרקים בסדרות טלוויזיה ישראליות וזרות.
קורותיו > חיים מאוחרים

ב-1973 נשלח חיוני מטעם ההסתדרות הציונית כשליח לניו-יורק במסגרת התוכנית ״דור המשך״. אחרי שלוש שנים בתפקיד, נשאר עוד שנה בניו-יורק וכתב ספר ותסריט באורך מלא, וניסה ללא הצלחה להפיק סרט אמריקאי. בשובו ארצה בשנת 1977 הרצה במחלקת הקולנוע של אוניברסיטת תל אביב, והקים את חברת "רמות הפקות", שהפיקה סרטים תיעודיים. ב-1981 הפיק את הסרט ״האיש שבא לקחת״ בכיכובם של אסי דיין וזאב רווח.
קשיי הפקת סרטים בישראל שחקו את חיוני שבסופו של דבר החליט ב-1982 לעזוב את ישראל עם משפחתו ולהגר לקנדה.
שם שרת כמגייס כספים לאוניברסיטת הנגב ואוניברסיטת ובר-אילן, ושם חי עד מותו מהתקף לב ביוני 1990, בגיל 56.
בנו, דן חיוני, הוא במאי תיאטרון ואמן רב-תחומי המתגורר בלוס אנג'לס.
פילמוגרפיה

Ferryboat (מעבורת) (1959) – במאי, צלם
כוחה של הרוח (1960) – עוזר לעורך
יום ראשון על הנהר (1961)
– צלם, איש סאונד
אלדורדו (1963) – תסריטאי, עוזר במאי
דרימבוט (ספינת החלומות) (1963) – במאי, מפיק
אולי תרדו שם (1964) – במאי ומפיק
ידיים (1964) – תסריט, בימוי והפקה
ג'ודית (1964), עם סופיה לורן – ועדה מלהקת
חור בלבנה (1965) – כותב ומפיק
משה ונטילטור (1966) – מפיק בפועל
שלושה ימים וילד (1967) – מפיק וכותב שותף
המסע לירושלים (1968) – מנהל הפקה
הדיבוק (1969) – מפיק שותף
תמר אשת ער (1970) – מפיק
תיק ירושלים (1971) – מנהל הפקה
הטרמפיסט (היפי אמריקאי בישראל) (1972) – מפיק
עזית הכלבה הצנחנית (1972) – מפיק
האיש שבא לקחת (1981) – מפיק
בית (1986) – מפיק
הערות שוליים

↑  מחווה למפיק הסרטים הישראלי אמציה חיוני 1933–1990 | סינמטק חיפה, באתר www.haifacin.co.il
↑  שמואל חיוני ז"ל, דבר, 11 בספטמבר 1977
↑  אמציה חיוני, מעריב, 4 ביוני 1990
↑  אורי קליין, יובל לסרטו הראשון של מנחם גולן, "אלדורדו", באתר הארץ, 30 ביוני 2013
↑  יעקב העליון, תיאור של יצרי אנוש ראשוניים על רקע סיפור תנ"כי מרתק, מעריב, 10 בפברואר 1970
↑  אלי קינן, טרמפיסטים באי האלמוגים, דבר, 5 בנובמבר 1971
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290363105171  BnF: cb177527374 (data)  GND: 1178714152  ISNI: 0000 0004 0274 7394  VIAF: 298307546   WorldCat (עם VIAF): 298307546
אצטדיון דינמו (סנקט פטרבורג)

| --- | --- |

מבנה האצטדיון
 מיקום:  שדרות דינמו 44, סנקט פטרבורג, רוסיה
 קואורדינטות:  59°58′04″N 30°15′56″E﻿ / ﻿59.967643°N 30.265454°E﻿ / 59.967643; 30.265454
 אבן יסוד:  1925
 תקופת הפעילות:  1929–הווה (כ־96 שנים)
 שופץ:  2007—2008
 בעלים:  אגודת הספורט דינמו באמצעות דינמו סנקט פטרבורג
 משטח:  דשא
 אדריכל:  אולג לילין יאקוב סבירסקי
 קבוצות:  דינמו סנקט פטרבורג
 מושבים:  592
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) אצטדיון דינמו(למפת סנקט פטרבורג רגילה) אצטדיון דינמו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון דינמו בסנקט פטרבורג (ברוסית: стадион Динамо) הוא מתקן האימונים של קבוצת הכדורגל דינמו סנקט פטרבורג.
האצטדיון מכיל כיום 592 מקומות ישיבה ומשמש כאחד ממגרשי האימונים של קבוצת הכדורגל דינמו סנקט פטרבורג. כמו כן, נעשה בו שימוש לאימוני אתלטיקה ולמשחקי פוטבול ובו נמצאים גם משרדי אגודת הספורט דינמו סנקט פטרבורג. האצטדיון ממוקם בשדרות דינמו 44, על האי קרסטובסקי והוא בבעלות אגודת הספורט דינמו.
היסטוריה

האצטדיון נבנה משנת 1927 על פי פרויקט של האדריכלים אולג לילין ויאקוב סבירסקי, בשיתוף פעולה עם יורי שצ'וקו, ונחנך בשנת 1929.
ב-22 במאי 1936 אצטדיון "דינמו" אירח את משחק הפתיחה של אליפות ברית המועצות בכדורגל, בפני קהל של 12,000 איש, בו נפגשו קבוצת "דינמו" לנינגרד ולוקומוטיב מוסקבה. בדקה החמישית למשחק ויקטור לברוב הבקיע את השער הראשון של האליפות והמשחק הסתיים בתוצאה 3:1 לטובת המארחים.
בשנים 1942–1943 האצטדיון אירח את משחקי הכדורגל שנערכו בתקופת המצור על לנינגרד.
ב-2007 חלק משטח האצטדיון הועבר לידי העירייה בראשותה של ולנטינה מטוויינקו לבניית דירות ומרכז עסקים. בשנים 2007–2008, בוצע שיפוץ שבסיומו הפך האצטדיון למרכז אימונים מודרני ובו גם משרדי אגודת דינמו.
ביולי 2020 הודיע נשיא הקבוצה, קונסטנטין סמסונוב, על תוכניות לשיפוץ האצטדיון על מנת לארח בו משחקים במסגרת הליגה המקצוענית, על פי התכנית תשופר מערכת התאורה, מערכת מצלמות המעקב, חדרי האצטדיון ומנהרה לשחקנים שייכנסו למגרש מחדרי ההלבשה.
הערות שוליים

↑  Летопись Акселя Вартяняна — год 1936 — часть третья — Всё впервые
↑  Президент «Динамо СПб» Константин Самсонов: «Наша команда должна проводить матчи ПФЛ на клубном стадионе, здесь писалась история»
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל רוסי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמל דינמו, כמופיע בחזית האצטדיון.
אנדרה הדרי

| --- | --- |

 לידה:  19 בספטמבר 1893 גרדיסקה, בוסניה והרצגובינה 
 פטירה:  11 בנובמבר 1962 (בגיל 69) יוז'פווארוש (רובע 8), הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שם לידה:  Schossberger Herman 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  מרצה באוניברסיטה, כירורג 
 
אֶנְדרֶה הֶדְרִי (במקור הרמן שוסברגר - Schossberger Herman עד 1919, בהונגרית: Hedri Endre; גראדישקה, 19 בספטמבר 1893 – בודפשט, יוז'פווארוש, 11 בנובמבר, 1962), היה דוקטור לרפואה (MD) כירורג יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, דוקטור במדעי הרפואה (.DSc)(1958). הדרי היה מחלוצי ניתוחי התאונות בהונגריה.
קורות חייו

הרמן שוסברגר נולד במשפחה יהודית כבנם של שאנדור שוסברגר, רופא, ושל ברתה גרינפלד. הוא השלים את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל את התואר ב-1916. כסטודנט באוניברסיטה עבד במכון לפתולוגיה ולאחר מכן הפך לעוזר ומתמחה של מנו הרצל במחלקה הכירורגית של בית החולים סנט רוקוש. באותה תקופה הוא היה חבר פעיל בחוג גלילאו. במהלך מלחמת העולם הראשונה, היה רופא בית החולים של חיל המצב בדרך ג'אלי. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, עזב את המדינה והתגורר בווינה ובלייפציג. הוא חזר הביתה בסביבות 1923 והפך תחילה לעוזרו של פרופסור וידאקוביץ' במרפאת הכירורגיה של אוניברסיטת פרנץ יוזף בסגד, ולאחר מכן ב-1924 עבר לבודפשט ועבד בפוליקליניקה אפוני. משנת 1928, מונה לראש המחלקה לניתוחי נפגעים בבית החולים (של הביטוח הלאומי ההונגרי (OTI) ברחוב אוז'וקי בתואר ראש המחלקה בבית החולים. בשנת 1933 מונה לרופא הראשי של המחלקה לניתוחי תאונות. בשנת 1943, הממשלה פיטרה אותו בשל יהדותו והרחיקה אותו מהמוסד שסייע בהקמתו. הוא חזר לבית החולים אחרי מלחמת העולם השנייה ב-1945 והוביל את המוסד כמנהל כללי עד 1947. ממרץ 1947, המרפאה הכירורגית מספר 3 הוקמה על ידיו בבית החולים אנה קולטואי לתאונות. בשנת 1948 מונה לנשיא הוועדה לבדיקה רפואית משפטית למשך שלוש שנים. ב-1949 קיבל לידיו את ניהול מרפאה כירורגית מס' 1 היוקרתית של האוניברסיטה, בה היה המנהל עד מותו ב-1962. בין 1947 לבין 1952, הוא היה פרופסור מן המניין לניתוחי תאונות באוניברסיטת אטווש לוראנד ובאוניברסיטת זמלווייס האוניברסיטה הרפואית החדשה של בודפשט. הוא היה פרופסור באוניברסיטה בין השנים 1952 לבין 1962, דהיינו עד מותו. בשנת 1962 נבחר לנשיא אגודת שאנדור קוראני. הוא עסק בטראומה ובניתוחי בטן, והיה מחלוצי ניתוחי התאונות בהונגריה. בהנהגתו הוקמה במרפאה מחלקה מודרנית לכירורגיית חזה וטראומטולוגיה. הוא השיג תוצאות משמעותיות בפתרון כירורגי של מחלות המעי הגס והלבלב. אנדרה הדרי הציג פתרונות כירורגיים חדשים רבים בניתוחי עצמות ומפרקים.
אשתו הייתה מרגיט היווש (1915–2003), בתם של מנהל הבנק רז'ה היווש (אחיינו של יוז'ף היווש) ושל אילונה פרקש, לה נישא ב-1934 בבודפשט.
מחקריו ופרסומיו העיקריים

מקרה נרפא של בליטת תולעת שחודרת לכיס המרה (בודפשט, 1917)
טיפול כירורגי בשחפת (בודפשט, 1925)
היבטים כירורגיים של מחלת Basedow (בודפשט, 1926)
פי הטבעת (anus praeternaturalis) הניתן לשליטה (בודפשט, 1927)
טיפול כירורגי ב-pruritus ani (בודפשט, 1928)
פציעות בבטן (בודפשט, 1933)
פגיעות מוחיות וחשיבותן מנקודת מבט של ביטוח תאונות (בודפשט, 1933)
פציעות בעמוד השדרה (בודפשט, 1946)
חשיבות הטיפול בפצעים מסוג פרידריך (בודפשט, 1938)
טיפול מודרני בכוויות (בודפשט, 1938)
על ההיבטים הכירורגיים של השימוש בפניצילין (בודפשט, 1946)
החשיבות של ואגוטומיה בטיפול בכיב פפטי. עם ג'רג' סמזו. (בודפשט, 1948)
על בעיות ניתוח המעי הגס (בודפשט, 1949)
הרדמה בניתוחי בטן (בודפשט, 1949)
על אוסטאוסינתזה (בודפשט, 1951)
ניתוח כירורגי מפורט (עם מחברים משותפים, בודפשט, 1951)
טיפול מודרני בסרטן פי הטבעת (בודפשט, 1959)
פרסים והוקרה

עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה העממית ההונגרית (1949)
עיטור הרופא הדגול (1952)
עיטור מסדר העמל (1953)
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת לייפציג (1959)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Gergely András: Jeles magyar zsidó orvosok lexikona. Budapest, Makkabi, 2001 (אנדראש גרגיי: לקסיקון רופאים יהודים הונגרים מצטיינים ומפורסמים. הוצאת מכבי. בודפשט. 2001)
Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar orvoséletrajzi lexikon. Összeáll. Kapronczay Károly–Közrem. Tóth Magda. Budapest: Mundus Magyar Egyetemi Kiadó. 2004. ISBN 963-950-132-8 (לקסיקון היוגרפי של רופאים הונגרים)
Zsebők Sándor (1962-12-09). "Hedri Endre". Orvosi Hetilap. 103 (49): 2305–2306. (דרושה הרשמה או מנוי)
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 1837/1962. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-23.
↑  "Elhunyt dr. Hedri Endre egyetemi tanár". Magyar Nemzet. 1962-11-13. p. 6. נבדק ב-2021-02-25.
↑  "Gyászjelentése (1962)". נבדק ב-2021-02-25.
↑  "Osztályvezető főorvos". Budapesti Orvosi Újság. 1933-07-20. p. 680. נבדק ב-2021-02-25.
↑  III. sz. Sebészeti Klinika semmelweis.hu
↑  Orvosi Vizsgáló Bizottság elnöke (1948. április 30.) Igazságügyi Közlöny, 57. évfolyam, 4. szám
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest I. kerületi polgári házassági akv. 610/1934. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1422 1750  VIAF: 167134498   WorldCat (עם VIAF): 167134498