stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 1926/1927 בפוטבול ליג
טבלת הליגה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | יחס שערים | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| 1 | ניוקאסל יונייטד | 42 | 25 | 6 | 11 | 96 | 58 | 1.655 | 38 | 56 | זכייה בליגה |
| 2 | האדרספילד טאון | 42 | 17 | 17 | 8 | 76 | 60 | 1.267 | 16 | 51 |  |
| 3 | סנדרלנד | 42 | 21 | 7 | 14 | 98 | 70 | 1.400 | 28 | 49 |  |
| 4 | בולטון וונדררס | 42 | 19 | 10 | 13 | 84 | 62 | 1.355 | 22 | 48 |  |
| 5 | ברנלי | 42 | 19 | 9 | 14 | 91 | 80 | 1.138 | 11 | 47 |  |
| 6 | וסטהאם יונייטד | 42 | 19 | 8 | 15 | 86 | 70 | 1.229 | 16 | 46 |  |
| 7 | לסטר סיטי | 42 | 17 | 12 | 13 | 85 | 70 | 1.214 | 15 | 46 |  |
| 8 | שפילד יונייטד | 42 | 17 | 10 | 15 | 74 | 86 | 0.860 | 12- | 44 |  |
| 9 | ליברפול | 42 | 18 | 7 | 17 | 69 | 61 | 1.131 | 8- | 43 |  |
| 10 | אסטון וילה | 42 | 18 | 7 | 17 | 81 | 83 | 0.976 | 2- | 43 |  |
| 11 | ארסנל | 42 | 17 | 9 | 16 | 77 | 86 | 0.895 | 9- | 43 |  |
| 12 | דרבי קאונטי | 42 | 17 | 7 | 18 | 86 | 73 | 1.178 | 13 | 41 |  |
| 13 | טוטנהאם הוטספר | 42 | 16 | 9 | 17 | 76 | 78 | 0.974 | 2- | 41 |  |
| 14 | קארדיף סיטי | 42 | 16 | 9 | 17 | 55 | 65 | 0.846 | 10- | 41 | זכייה בגביע האנגלי |
| 15 | מנצ'סטר יונייטד | 42 | 13 | 14 | 15 | 52 | 64 | 0.813 | 12- | 40 |  |
| 16 | ונסדיי | 42 | 15 | 9 | 18 | 75 | 92 | 0.815 | 17- | 39 |  |
| 17 | ברמינגהאם סיטי | 42 | 17 | 4 | 21 | 64 | 73 | 0.877 | 9- | 38 |  |
| 18 | בלקברן רוברס | 42 | 15 | 8 | 19 | 77 | 96 | 0.802 | 19- | 38 |  |
| 19 | ברי | 42 | 12 | 12 | 18 | 68 | 77 | 0.883 | 9- | 36 |  |
| 20 | אברטון | 42 | 12 | 10 | 20 | 64 | 90 | 0.711 | 26- | 34 |  |
| 21 | לידס יונייטד | 42 | 11 | 8 | 23 | 69 | 88 | 0.784 | 19- | 30 | ירדה ליגה |
| 22 | וסט ברומיץ' אלביון | 42 | 11 | 8 | 23 | 65 | 86 | 0.756 | 21- | 30 | ירדה ליגה |
נסיכות ארפורט

| --- | --- |
סמל

 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1806 
 תאריכי פירוק:  6 בינואר 1814 
 ישות קודמת:  ממלכת פרוסיה (1750-1801) ממלכת פרוסיה    דוכסות סקסוניה-ויימאר
 ישות יורשת:  ממלכת פרוסיה (1803-1892) ממלכת פרוסיה    הדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך
 
נסיכות ארפורט (בגרמנית: Fürstentum Erfurt; בצרפתית: Principauté d'Erfurt) הייתה מדינה קטנה בתורינגיה המודרנית, גרמניה, שהתקיימה בין השנים 1807–1814, הכוללת את העיר המודרנית ארפורט והארץ שמסביב. היא הייתה כפופה ישירות לנפוליאון, קיסר הצרפתים, במקום להיות חלק מהקונפדרציה של הריין. לאחר כמעט 3 חודשי מצור, נפלה העיר בידי הכוחות הפרוסיים, האוסטריים והרוסים. לאחר שהייתה בעיקר שטח פרוסי לפני מלחמות נפוליאון, רוב האדמות הוחזרו לפרוסיה על ידי קונגרס וינה.
רקע והקמה

בעקבות מלחמות המהפכה הצרפתית והסכם לינוויל, האימפריה הרומית הקדושה עברה תהליך של ארגון מחדש טריטוריאלי מהותי הידוע בשם החילון הגרמני, במסגרתו ארפורט, שהייתה מאז המאה ה-10 נתינה של נסיכות הבוחר ממיינץ הועברה לממלכת פרוסיה, כדי לפצות על שטחים שפרוסיה הפסידה לצרפת בגדה השמאלית של הריין.
מחשש לעליית כוחה של האימפריה הצרפתית הראשונה של נפוליאון לאחר תבוסתם באוסטריה והקמת הקונפדרציה של הריין בחסות צרפת, התגייסו פרוסיה ורוסיה למערכה חדשה, וכוחות פרוסים התאספו בסקסוניה כחלק מהקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית. קרבות התאומים של ינה ואאורשטדט נערכו ב-14 באוקטובר 1806 על הרמה ממערב לנהר הזאלה, בין ה"גרנד ארמה" וכוחותיו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה. התבוסה המכרעת שספג הצבא הפרוסי הכניעה את פרוסיה לאימפריה הצרפתית עד להקמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית ב-1813.
אחרי ינה ואאורשטדט, הופיעו מספר רב של פליטים במצודה הפרוסית של ארפורט. תחילה סירבו להם להיכנס, אך מאוחר יותר נפתחו השערים ועד מהרה התמלאה העיר בלפחות 12,000 חיילים מדוכאים. כמה קצינים עשו ניסיונות להחזיר את הכוחות לגדודים שלהם, אך הלוחמים סירבו לשתף פעולה. ז'ואקים מירא, מרשל צרפת, שלח את הקולונל הצרפתי קלוד אנטואן איפוליט דה פרבאל (צר') לתוך ארפורט תחת דגל לבן. הצרפתי דרש כניעה מיידית, מה שהקומנדנט הפרוסי סירב בתחילה. קרל אוגוסט, דוכס סקסוניה-ויימאר וסקסוניה-אייזנך, המתין ליד ארפורט בתקווה שמספר גדול של חיילים יצטרפו לנסיגה; כאשר מעטים עשו זאת, הוא נסוג לכיוון לאנגנזאלצה. ללא תמיכה מהגנרלפלדמרשל ויכארד יואכים היינריך פון מהלנדורף (גר'), אשר התמוטט מפציעות שנגרמו לו באאורשטדט, חתם מפקד המבצר על כתב כניעה; כלולים בתנאים כניעת מצודת פטרסברג וכמויות גדולות של אבק שריפה ותחמושת. בסך הכל, כ-12,000 חיילים פרוסים וסקסונים תחת וילם השישי, נסיך אורנז'-נסאו, נשבו ו-65 כלי ארטילריה נתפסו. בזמן הכניעה היו למירא כ-16,000 חיילים ליד ארפורט. ההיסטוריון פרנסיס לוריין פטר ציין כי ארפורט הייתה הראשונה בסדרה של "כניעות מוגזמות" של מפקדי המבצר הפרוסי, וכתב כי ייתכן שתוכניותיו של נפוליאון היו מתעכבות אילו העיר הייתה מחזיקה מעמד לכמה ימים בלבד. במקום זאת, הקיסר הצרפתי הצליח לשגר מיד את כל כוחותיו אחרי אויביו הנמלטים.
שלטון צרפתי

ארפורט נוהלה על ידי סנאט אזרחי וצבאי תחת מושל צרפתי, שישב במקום מושבו בעבר של מושל העיר תחת נסיכות הבוחר. נפוליאון ביקר לראשונה בנסיכות ב-23 ביולי 1807, ובדק את המצודות והביצורים.
ב-4 באוגוסט 1807, נפוליאון צירף את טריטוריית סקסוניה-ויימאר של בלנקנהיין והכריז על נסיכות ארפורט ככפופה לו ישירות כ"תחום מדינה אימפריאלי", נפרדת מהקונפדרציה של הריין (שהייתה באופן נומינלי מדינת חסות צרפתית שהוקמה להחליף את האימפריה הרומית הקדושה שפורקה כעת), שאליה הצטרפו מדינות תורינגיה שמסביב.
ב-27 בספטמבר 1808, נפוליאון קיבל באופן חגיגי את מפתחות העיר ב-Brühler-Tor לפני שנסע לפגוש את הצאר אלכסנדר הראשון בוויימאר כדי להיכנס שוב לעיר עם הצאר. בין 27 בספטמבר ל-14 באוקטובר 1808, אירח נפוליאון את קונגרס ארפורט בנסיכות, שנועד לאשר מחדש את הברית עם הצאר, שנכרתה בשנה הקודמת עם הסכמי טילזיט בתום מלחמת הקואליציה הרביעית. הפגישה הפכה לוועידה גדולה שכללה מערך של מלכים, נסיכים, דוכסים, ברונים וידועים מכל רחבי אירופה, כולל מלכי סקסוניה, בוואריה, וירטמברג ווסטפאליה (האחרון היה אחיו של נפוליאון ז'רום). האמנה שהתקבלה הכירה בכיבושים הרוסיים של פינלנד משוודיה ונסיכות הדנוביות מהאימפריה העות'מאנית וקבעה שאם צרפת תיכנס שוב למלחמה עם אוסטריה, על רוסיה להצטרף ללחימה לצידה, אך למרות זאת תמיכתו של הצאר במלחמת הקואליציה החמישית הייתה מינימלית.
במהלך הממשל שלהם, הצרפתים הכניסו תאורת רחוב ומס על סוסים זרים כדי לשלם עבור תחזוקת פני הכביש. כנסיית פטרסקירכה (גר') סבלה תחת הכיבוש הצרפתי, כשהמלאי שלה נמכר במכירה פומבית לכנסיות מקומיות אחרות - כולל העוגב, הפעמונים ואפילו המגדל של קפלת Corpus Christi - וספריית המנזר לשעבר נתרמה לאוניברסיטת ארפורט (ולאחר מכן לספריית בוינבורג כשהאוניברסיטה נסגרה ב-1816). באופן דומה מצודת Cyriaksburg ניזוקה על ידי הצרפתים כאשר חומות העיר פורקו חלקית במצוד אחר אוצרות דמיוניים מהמנזר, כאשר העובדים מקבלים תשלום ממכירת חומרי הבנייה.
בשנת 1811, להנצחת הולדתו של הנסיך הקיסרי (לימים נפוליאון השני), עמוד טקסי 70 רגל (21 מטרים) (Die Napoleonsäule) של עץ וטיח הוקם בעיר, ביוזמת הממשל הצרפתי תוך שהוא ממומן על ידי אוצר העיר. נחנך ב-20 במרץ 1811; הוא נשרף והושמד על ידי האזרחים ב-6 בינואר 1814 כאשר הקואליציה השישית נכנסה לבסוף לעיר לאחר יותר מחודשיים של מצור. באופן דומה, Napoleonshöhe - מקדש בסגנון יווני ובראשו ניקה מסמותרקיה עם מגן, חרב ורומח ומכיל פרוטומה של נפוליאון שפוסל על ידי פרידריך דל – הוקם ביערות שטייגר בהנחיית נשיא הסנאט פון רש; העיצוב כלל מערה עם מזרקה וערוגות פרחים, באמצעות אגן מים גדול שהוסר מכנסיית פטרסקירכה. נחנך בטקס ב-14 באוגוסט 1811 לאחר חגיגות אקסטרווגנטיות ליום הולדתו של נפוליאון, עם הספד על נפוליאון שניתן על ידי רש לחגיגה קטנה מצד האזרחים, המינהל הצרפתי הזמין ציור של המקדש ניקולאוס דורנהיים (גר') בשנת 1812, אך הוא נשרף ב-1 בנובמבר 1813 ונהרס לחלוטין על ידי תושבי ארפורט בשנת 1814. חגיגות יום הולדתו של נפוליאון חזרו על עצמם בשנת 1812, עם קונצרט בפרדיגרקירכה (גר'), בניצוחו של לואי שפור.
מצור ונפילה

לאחר פלישתו הרת אסון לרוסיה, הותיר נפוליאון לזמן קצר את שרידי הגרנד ארמה בארפורט ב-15 בדצמבר 1812, בדרכם חזרה לצרפת עצמה.
עם הקמת הקואליציה השישית לאחר התבוסה הצרפתית ברוסיה, ב-24 בפברואר 1813 הורה נפוליאון למצודת פטרבורג להתכונן למצור, וביקר בעיר ב-25 באפריל כדי לבדוק את הביצורים, במיוחד את שתי המצודות. השלטונות הצרפתיים אסרו על כל קבורה בבתי קברות בעיר החל מה-26 ביוני 1813, והקימו בית קברות מרכזי יחיד, הסדר שנמשך עד 9 בדצמבר 1816 לאחר החזרת העיר לפרוסיה. לאחר הטלת חוק צבאי על מצודת פטרסברג בשנת 1813, פטרקירכה (גר') שימשה כמחסן ורוזני גלייכן נקברו מחדש בקתדרלת ארפורט.
ב-10 ביולי 1813, הפקיד נפוליאון על הגנתה של ארפורט את בריגדיר גנרל אלכסנדר ד'אלטון (צר'), ברון האימפריה. עם זאת, כאשר הצרפתים קבעו כי 1000 גברים יתגייסו לגרנד ארמה, למתגייסים הצטרפו אזרחים נוספים להתפרעות ב-19 ביולי שהובילה ל-20 מעצרים, מתוכם שניים נידונו למוות על ידי בית המשפט הצבאי הצרפתי; כתוצאה מכך, הורו הצרפתים לסגור את כל הפונדקים ובתי המזון.
עם הניצחון המכריע של הקואליציה השישית בלייפציג (16–19 באוקטובר 1813), כוחות צרפתים פנו לארפורט; נפוליאון ביקר ב-23 באוקטובר, ארפורט הייתה מחסן הנשק והאחסון העיקרי היחיד שלו ממזרח לנהר הריין. אולם תוך שבוע מקרב לייפציג, ארפורט הייתה נצורה על ידי חיילים פרוסים, אוסטריים ורוסים בפיקודו של הגנרל-לויטננט הפרוסי פון קלייסט. הפגזה של כוחות הקואליציה על מצודת פטרסברג ב-6 בנובמבר גרמה נזק משמעותי למחוזות מצפון לקתדרלה ולהרס של חלק גדול מבנייני המנזר בכנסיית פטרסקירכה.
לאחר כניעה שנחתמה על ידי ד'אלטון ב-20 בדצמבר 1813 נסוגו הכוחות הצרפתיים לשני המבצרים פטרסברג וקיריאקסבורג, מה שאיפשר לכוחות הקואליציה לצעוד לתוך ארפורט ב-6 בינואר 1814 דרך שער שמידטשטראסה, לקול צהלות ההמון; אנדרטה של נפוליאון נשרפה ונהרסה כסמל לדיכוי האזרחים תחת הצרפתים. לאחר קריאה למתנדבים 3 ימים לאחר מכן, 300 ארפורטרים הצטרפו לצבאות הקואליציה בצרפת.
לבסוף, במאי 1814, נכנעו הצרפתים, כש-1,700 חיילים צרפתים פינו את מבצרי פטרסברג וקיריאקסבורג. במהלך חודשיים וחצי של המצור עלה מאוד שיעור התמותה בעיר; 1,564 אזרחי ארפורט מתו ב-1813, כאלף יותר מהשנה שקדמה לה.
לאחר קונגרס וינה, ארפורט הוחזרה לפרוסיה ב-21 ביוני 1815, והפכה לבירת אחד משלושת המחוזות של פרובינציית סקסוניה, אבל כמה חלקים דרומיים ומזרחיים של אדמות ארפורט הצטרפו לבלנקנהיין בהעברה לדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך בספטמבר שלאחר מכן. למרות שהייתה תחומה על ידי שטח תורינגי במערב, בדרום ובמזרח, העיר נשארה חלק מפרובינציית סקסוניה הפרוסית עד 1944.
סנטה מריה פורמוזה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 על שם:  מרים, אם ישו 
 מיקום:  ונציה 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–864
 תאריך פתיחה רשמי:  864 
 חומרי בנייה:  לבנה 
 אדריכל:  מאורו קודוסי 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הרנסאנס, אדריכלות הבארוק האיטלקית 
 קואורדינטות:  45°26′13″N 12°20′28″E﻿ / ﻿45.43702°N 12.34101°E﻿ / 45.43702; 12.34101
  (למפת ונציה מוגדלת) סנטה מריה פורמוזה(למפת ונציה רגילה) סנטה מריה פורמוזה
 
כנסיית סנטה מריה פורמוזה (באיטלקית: Santa Maria Formosa) היא כנסייה בוונציה שבאיטליה.
היסטוריה

הכנסייה הוקמה בשנת 1492 על יסודות של כנסייה שניצבה במקום במאה השביעית. הכנסייה תוכננה על ידי האדריכל מאורו קודוסי בסגנון הרנסאנס.
מקור שמה של הכנסייה בהתגלות מריה במקום, כאישה יפה (formosa).
תיאור הכנסייה

הכנסייה בנויה בצורת צלב לטיני. לכנסייה יוצאת דופן בכך שיש לה שתי חזיתות - חזית בסגנון הרנסאנס, הפונה אל התעלה, שנבנתה בשנת 1542, וחזית הפונה אל היבשה שנבנתה בשנת 1604 בסגנון הבארוק.
בכנסייה מוצגת היצירה "ברברה הקדושה" מעשה ידי פאלמה האב, הטריפטיכון "מדונה של מיזרקורדיה" מעשה ידי ברתולומאו ויואריני משנת 1473, "המדונה עם הילד ודומיניק הקדוש" מעשה ידי ג'ובאני בטיסטה טיפולו ו"הסעודה האחרונה" מעשה ידי לינדרו באסאנו.
עונת 1928/1929 בפוטבול ליג

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  25 באוגוסט 1928 – 4 במאי 1929 (253 ימים)
 מספר משתתפות:  22
 הזוכה:  ונסדיי
 מספר משחקים:  462
 מספר שערים:  1688 (3.65 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  (43) דייב הלידיי (סנדרלנד)
 → 1927/19281929/1930 ←
 
עונת 1928/1929 הייתה העונה ה-37 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-25 באוגוסט 1928 והסתיימה ב-4 במאי 1929. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה ובדיוויזיון השלישי שחולק ל-2 מחלקות.
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. מנצ'סטר סיטי ולידס יונייטד היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
ונסדיי זכתה באליפות בפעם השלישית בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו ברי וקארדיף סיטי. במקומן לליגה הבכירה עלו מידלסבורו וגרימסבי טאון.
כדורגלנים מצטיינים

דייב הלידיי מסנדרלנד כבש 43 שערים וזכה בתואר מלך השערים. שיא כיבושים זה לא נשבר עד היום.
טבלת הליגה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | יחס שערים | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| 1 | ונסדיי | 42 | 21 | 10 | 11 | 86 | 62 | 1.387 | 24 | 52 | זכייה בליגה |
| 2 | לסטר סיטי | 42 | 21 | 9 | 12 | 96 | 67 | 1.433 | 29 | 51 |  |
| 3 | אסטון וילה | 42 | 23 | 4 | 15 | 98 | 81 | 1.210 | 17 | 50 |  |
| 4 | סנדרלנד | 42 | 20 | 7 | 15 | 93 | 75 | 1.240 | 18 | 47 |  |
| 5 | ליברפול | 42 | 17 | 12 | 13 | 90 | 64 | 1.406 | 26 | 46 |  |
| 6 | דרבי קאונטי | 42 | 18 | 10 | 14 | 86 | 71 | 1.211 | 15 | 46 |  |
| 7 | בלקברן רוברס | 42 | 17 | 11 | 14 | 72 | 63 | 1.143 | 9 | 45 |  |
| 8 | מנצ'סטר סיטי | 42 | 18 | 9 | 15 | 95 | 86 | 1.105 | 9 | 45 |  |
| 9 | ארסנל | 42 | 16 | 13 | 13 | 77 | 72 | 1.069 | 5 | 45 |  |
| 10 | ניוקאסל יונייטד | 42 | 19 | 6 | 17 | 70 | 72 | 0.972 | 2- | 44 |  |
| 11 | שפילד יונייטד | 42 | 15 | 11 | 16 | 86 | 85 | 1.012 | 1 | 41 |  |
| 12 | מנצ'סטר יונייטד | 42 | 14 | 13 | 15 | 66 | 76 | 0.868 | 10- | 41 |  |
| 13 | לידס יונייטד | 42 | 16 | 9 | 17 | 71 | 84 | 0.845 | 13- | 41 |  |
| 14 | בולטון וונדררס | 42 | 14 | 12 | 16 | 73 | 80 | 0.912 | 7- | 40 |  |
| 15 | ברמינגהאם סיטי | 42 | 15 | 10 | 17 | 68 | 77 | 0.883 | 9- | 40 | זכייה בגביע האנגלי |
| 16 | האדרספילד טאון | 42 | 14 | 11 | 17 | 70 | 61 | 1.148 | 9 | 39 |  |
| 17 | וסטהאם יונייטד | 42 | 15 | 9 | 18 | 86 | 96 | 0.896 | 10- | 39 |  |
| 18 | אברטון | 42 | 17 | 4 | 21 | 63 | 75 | 0.840 | 12- | 38 |  |
| 19 | ברנלי | 42 | 15 | 8 | 19 | 81 | 103 | 0.786 | 22- | 38 |  |
| 20 | פורטסמות' | 42 | 15 | 6 | 21 | 56 | 80 | 0.700 | 24- | 36 |  |
| 21 | ברי | 42 | 12 | 7 | 23 | 62 | 99 | 0.626 | 37- | 31 | ירדה ליגה |
| 22 | קארדיף סיטי | 42 | 8 | 13 | 21 | 43 | 59 | 0.729 | 16- | 29 | ירדה ליגה |
סיודד פריקו

| --- | --- |

 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  חוחוי (פרובינציה) חוחוי
 חבל ארץ:  צפון-מערב ארגנטינה
 תאריך ייסוד:  1913 
 גובה:  895 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  49,125 (2010)
 קואורדינטות:  24°22′56″S 65°06′55″W﻿ / ﻿24.38222222°S 65.11527778°W﻿ / -24.38222222; -65.11527778 
 אזור זמן:  UTC -3
 http://www.perico.gov.ar/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט סיודד פריקו(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט סיודד פריקו(למפת חוחוי רגילה) חוחוי פלפלה ליברטדור חנרל סן מרטין  לה קיאקה אומוואקה בוליביה סלטה צ'ילהסיודד פריקו(למפת חוחוי מוגדלת) חוחוי פלפלה ליברטדור חנרל סן מרטין  לה קיאקה אומוואקה בוליביה סלטה צ'ילהסיודד פריקו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סיודד פריקו (בספרדית: Ciudad Perico), או בקיצור פריקו, היא עיר בפרובינציית חוחוי בארגנטינה. העיר נמצאת במרחק של 35 קילומטרים מסן סלבדור דה חוחוי, בירת הפרובינציה.
היסטוריה

ההתיישבות באזור החלה כבר במאה ה-16, עת הוא קיבל את השם וז'ה דה לוס פריקוס (valle de los pericos, מילולית: "עמק התוכיים") בשל ציפורי התוכי הרבות באזור.
ב-29 באוקטובר 1913 נפתחה באזור תחנת רכבת בשם "אסטסיון פריקו", שנועדה לשרת את ההצטלבות בין הקו בין סן סלבדור דה חוחוי ובואנוס איירס והקו בין העיר סלטה והגבול עם בוליביה. תוך זמן קצר התפתחה התיישבות סביב התחנה שאימצה את השם שלה.
בעשורים שלאחר מכן שם המקום שונה ל"סנדה דה מדינה" ובהמשך ל"חואן דומינגו פרון", על שם נשיא ארגנטינה חואן דומינגו פרון. ב-1967 השם שונה סופית לסיודד פריקו.
כלכלה

סיודד פריקו היא אחד המוקדים הכלכליים של הפרובינציה. הכלכלה המקומית מתבססת על גידול טבק וכן על היותה מרכז תחבורתי.
תחבורה

על גבול תחום השיפוט של העיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי גוברנדור אורסיו גוסמאן, אשר בעיקרון משרת את בירת הפרובינציה סן סלבדור דה חוחוי.
עונת 1926/1927 בליגה הלאומית האיטלקית

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  3 באוקטובר 1926 – 10 ביולי 1927 (281 ימים)
 מספר משתתפות:  20
 הזוכה:  (טורינו) בהמשך התואר נשלל
 מספר משחקים:  218
 מספר שערים:  739 (3.39 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ממלכת איטליה אנטון פובולני   (22 שערים)
 → 1925/19261927/1928 ←
 
עונת 1926/1927 בליגה הלאומית האיטלקית הייתה העונה ה-27 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-3 באוקטובר 1926 והסתיימו ב-10 ביולי 1927.
בליגה השתתפו 20 קבוצות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
טורינו זכתה באליפות הליגה. במהלך סתיו 1927 התואר נשלל על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. זאת כתוצאה מאשמות במכירת המשחקים.
אף על פי שבתחילת העונה סוכם על כך ש-4 קבוצות יירדו לליגת משנה, בסופו של דבר אף קבוצה לא ירדה בעקבות הגדלת מספר הקבוצות בליגה.
לאחר סיום עונה "אלבה רומא" ו"פורטיטודו רומא" התאחדו וכך הוקמה קבוצת רומא.
בעקבות משחקי ליגת המשנה, לליגה הלאומית הועלו נוברה, פרו פטריה, רג'אנה ולאציו.
מהלך התחרות

לליגה לאומית החדשה הועלו 16 קבוצות מצפון ו-3 קבוצות מדרום. בנוסף לכך, 8 קבוצות נוספות מהצפון קבילו זכות להשתתף במשחקי העפלה על כרטיס נוסף בליגה לאומית. משחקים אלו נערכו בשיטת נוקאאוט במפגש בודד.
לאחר סיום שלב זה, הקבוצות חולקו ל-2 בתים, 10 קבוצות בכל בית. מכל בית 3 קבוצות העפילו לשלב הסופי בו נקבעה המנצחת של התחרות.
מהלך התחרות > טבלת התחרות - השלב הסופי

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | טורינו | 10 | 7 | 0 | 3 | 17 | 15 | 2 | 14 | ניצחה בתחרות. בהמשך התואר נשלל. |
| 2 | בולוניה | 10 | 5 | 2 | 3 | 14 | 6 | 8 | 12 |  |
| 3 | יובנטוס | 10 | 5 | 1 | 4 | 24 | 13 | 11 | 11 |  |
| 4 | גנואה | 10 | 4 | 1 | 5 | 15 | 21 | 6− | 9 |  |
| 5 | אינטר | 10 | 3 | 2 | 5 | 13 | 16 | 3− | 8 |  |
| 6 | מילאן | 10 | 2 | 2 | 6 | 13 | 25 | 12− | 6 |  |
כדורגלנים מצטיינים

אנטון פובולני, (אוסטריה אוסטריה) מאינטר כבש 22 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
ספורטאי השנה

ספורטאי השנה הוא תואר לא רשמי הניתן אחת לשנה על ידי ארגוני ספורט או כתבי עת, לספורטאי הבולט של אותה שנה, במדינה שבה פועל הארגון או כתב העת, או בענף ספורט מסוים במדינה זו. הבחירה נעשית בדרך כלל על ידי צוות מומחים של הארגון הבוחר, בהתאם להישגים הספורטיביים של המועמדים. לעיתים נעשית הבחירה על ידי הציבור.
דוגמאות:
ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד
ספורטאי השנה של בולגריה
ספורטאי השנה של הבלקן
ספורטאי השנה בארגנטינה ("אולימפיית זהב")
בישראל

גופים אחדים בישראל מעניקים את התואר "ספורטאי השנה בישראל":
הוועד האולימפי בישראל
"ידיעות אחרונות"
"מעריב"
סכין יפנית

סכין יפנית לצד להבי החילוף
סכין יפנית לצד להב החילוף
הסכין היפנית הוצגה לראשונה בשנת 1956 על ידי חברת "אולפה" היפנית, ומכאן גם מקור הכינוי בישראל (באנגלית המותג קרוי Olfa cutter), כאשר השם הכללי לסכין הוא Utility Knives. הרעיון לסכין נולד אצל שני אחים יפנים שעבדו בתעשיית הדפוס ונזקקו לסכין לחיתוך נייר. הם נזכרו בסיפורים אודות שימוש שנעשה בעבר ביפן בשבר זכוכית לחיתוך נייר, תוך כדי שבירתו מחדש בעת שקהה ובשבירת טבלאות השוקולד שהגישו להם חיילי צבא ארצות הברית לאחר כיבוש יפן במלחמת העולם השנייה, ושילבו את שני הרעיונות לכדי סכין חיתוך חדש.
הסכינים והלהבים מיוצרים כיום על ידי יצרנים רבים בעולם, בדרך כלל בשני גדלים סטנדרטיים: 9 ו-18 מילימטר, אולם ישנם גם דגמים נוספים.
סמואל צ'ייס

סמואל צ'ייס (באנגלית: Samuel Chase;‏ 17 באפריל 1741 –  19 ביוני 1811) היה שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית ואחד מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית כנציג מרילנד. במהלך כהונתו על כס השיפוט נפתח נגדו הליך הדחה על ידי בית הנבחרים על רקע חשד להטיה פוליטית, פסקים שרירותיים וקידום אג'נדה פוליטית אישית, אך הוא זוכה על ידי הסנאט ונשאר בתפקידו.
צ'ייס נולד ליד העיירה פרינסס אן שבמרילנד. הוא הקים משרד עורכי דין באנאפוליס. הוא שירת באספה הכללית של מרילנד במשך כמה שנים והעדיף את קבלת העצמאות במהלך המהפכה האמריקאית. הוא נבחר לקונגרס הקונטיננטלי ולאחר מכן כיהן בתפקידים שיפוטיים במרילנד. ב-1796 מינה אותו הנשיא ג'ורג' וושינגטון כשופט בבית המשפט העליון.
לאחר הבחירות של 1800, שאפו הנשיא החדש תומאס ג'פרסון והמפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית להחליש את השפעת הפדרליסטים בבתי המשפט הפדרליים. מעשיו של צ'ייס בבית המשפט ספגו האשמות כנוטים למשוא פנים, וג'פרסון האמין שיש להעביר את צ'ייס מכהונתו. בית הנבחרים פתח בהליך הדחה על שמונה סעיפים, שכולם התמקדו בהעדפותיו הפוליטיות של צ'ייס. הסנאט הצביע בעד זיכויו של צ'ייס בכל הסעיפים, והוא המשיך לכהן בבית המשפט עד למותו ב-1811. יש היסטוריונים שטוענים שזיכויו של צ'ייס קבע תקדים חשוב בנוגע לעצמאות מערכת המשפט הפדרלית.
ראשית חייו

סמואל צ'ייס נולד ליד העיירה פרינסס אן שבמרילנד כילדם היחיד של הכומר תומאס צ'ייס ושל רעייתו, מטילדה ווקר. אביו היה איש כמורה שהיגר למחוז סאמרסט כדי להיות לכומר בכנסייה חדשה. סמואל התחנך בחינוך ביתי. הוא היה בן 18 כאשר עזב לאנאפוליס, שם הוא למד משפטים בהדרכתו של ג'ון הול. ב-1761 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע באנאפוליס.
ראשית הקריירה

ב-1762 הורחק צ'ייס מ"המועדון המשפטי", אגודת דיבייטינג מאנאפוליס, על התנהגות "חריגה ומגונה באופן קיצוני". ב-1764 הוא נבחר לאספה הכללית של מרילנד, בה הוא שירת עשרים שנה.
ב-1766 הסתבך צ'ייס במאבק מילולי עם כמה לויאליסטים בממסד הפוליטי במרילנד. במכתב גלוי מה-18 ביולי אותה שנה, תקף צ'ייס את וולטר דלייני, ג'ורג' סטיורט, ג'ון ברייס ואחרים על פרסום מאמר בעיתון Maryland Gazette Extraordinary ב-19 ביוני, בו הואשם צ'ייס בהיותו "מסית פוחז, מוביל אספסוף, אדם גס רוח שמעורר מחלוקת ופלגנות, עוכר של השקט הציבורי". בתגובתו האשים צ'ייס את סטיוארט ואת האחרים ב"גאוותנות... גאווה ויהירות", ובכך שכוחם עלה באמצעות "השפעה קניינית, העדפה מצד בית המשפט, והעושר וההשפעה של המקורבים הפוגעים בעיר זו".
ב-1769 החל צ'ייס בבניית מעונו, שבהמשך יקרא "בית צ'ייס-לויד" (Chase–Lloyd House), ושנמכר לפני סיום העבודה ב-1771. כיום הבית מהווה אתר היסטורי. צ'ייס היה מייסד שותף של סניף בני החירות במחוז אן ארדונל יחד עם ידידו הקרוב ויליאם פאקה. הוא גם הוביל את ההתנגדות לחוק הבולים של 1765.
הקונגרס הקונטיננטלי

ב-1774 וב-1776, היה צ'ייס חבר באספת המחוזות של מרילנד באנאפוליס. הוא ייצג את מרילנד בקונגרס הקונטיננטלי, נבחר אליו מחדש ב-1776 והיה מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
הוא המשיך להיות חבר בקונגרס הקונטיננטלי עד 1778. מעורבותו בניסיון לשלוט על שוק הקמח, תוך עשיית שימוש במידע פנימי שהושג במסגרת חברותו בקונגרס, הוביל לאי בחירתו מחדש לקונגרס ולפגיעה בשמו הטוב.
קריירה שיפוטית

ב-1786 עבר צ'ייס לבולטימור, שם הוא התגורר עד יומו האחרון. ב-1788 הוא מונה כנשיא בית המשפט הפלילי בבולטימור, תפקיד בו הוא כיהן עד 1796. ב-1791 הוא היה לנשיא בית המשפט הכללי של מרילנד, גם בו הוא כיהן עד 1796.
ב-26 בינואר 1796 מינה הנשיא ג'ורג' וושינגטון את צ'ייס כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית וצ'ייס הושבע לתפקיד ב-4 בפברואר.
חיים אישיים

במאי 1762 נשא צ'ייס לאישה את אן בולדווין, בתם של תומאס ואגנס בולדווין. לזוג נולדו שלושה בנים וארבע בנות, שארבע מתוכם בלבד הגיעו לבגרות. אן נפטרה ב-1776.
ב-1784 נסע צ'ייס לאנגליה בעניין המניות של מרילנד בבנק אנגליה. שבם הוא הכיר את האנה קילט, בתו של סמואל גילס, רופא מברקשייר. מאוחר יותר באותה שנה נישאו השניים ונולדו להם שתי בנות.
סמואל צ'ייס נפטר בבולטימור מהתקף לב ב-19 ביוני 1811. הוא נטמן בבית הקברות סנט פול הישן שבעיר. במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי (אנ').