stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תל יריחו
היסטוריה > התקופה הכלקוליתית

מתקופה זו נמצאו בורות חצובים בשכבת הסחף. בבורות נמצא רצפות, מפלסי מגורים וכירה בנויה היטב. אלה היו מבני מגורים תת-קרקעיים שכדוגמתם נמצאו בביר אבו מטר ובאר צפד השייכים לתרבות באר שבע המקבילה לתרבות הע'סולית. מבנים דומים נמצאו בתל פארעה (צפון). בבורות נמצאו כלי קרמיקה של התקופות הקודמות. בשנת 1993 התגלה בתוך מערה קטנה בוואדי מכוך, כקילומטר ממערב לתל, קבר של גבר. בדיקת החפצים העלתה שהשלד הוא כבן 6,000 שנה, מסופה של התקופה הכלקוליתית בארץ ישראל. להערכת החוקרים, זה היה גבר אציל, גבוה מאוד לתקופתו, כ-170 סנטימטרים. הוא מת בסוף העשור הרביעי לחייו, גיל מופלג באותם ימים. בדיקת הגולגולת הראתה. מקום הקבורה ועושר החפצים שנמצאו לצד השלד מוכיחים שמדובר בשליט האזור, אולי אף בכוהן או אציל שחי כנראה ביריחו. השלד הונח בתנוחת עובר ובזכות האקלים היבש במדבר יהודה, הקבר נשמר במצב טוב. השלד התגלה כשהוא לבוש בחצאית מעטפת, ולמותניו חגורה ארוכה ומהודרת. על רגליו היו סנדלי עור ולצדו מקל הליכה. בנוסף, נמצאה בקבר קשת מפוארת. לצד הגופה הונחה סכין עשויה צור באורך 30 סנטימטרים, סמל סטטוס באותה תקופה. הגופה נעטפה בתכריך יוצא דופן - אריג פשתן, שאורכו שבעה מטרים ורוחבו שניים, שנותר כמעט בשלמותו.
היסטוריה > תקופת הברונזה הקדומה

בסוף האלף ה-4 לפנה"ס חדרו לארץ תושבים חדשים בעלי תרבות חדשה. שינוי הבולט היה במנהגי הקבורה. תושבי התקופה הקדם קרמית קברו את מתיהם מתחת לרצפות הבתים, מנהגי הקבורה של תושבי הנאולית קרמית לא ידועים. תושבי תקופת הברונזה הקדומה קברו את מתיהם בקברים חצובים בסלע. מנהג זה השתמר עד התקופה הרומאית. מאפיין נוסף של התרבות היו כלי הקרמיקה שהתחלקו לשלוש קבוצות:
קבוצה ראשונה אשר הופיעה לראשונה ביריחו - פכיות דמויות שק, וקערות מעוגלות בסיס.
קבוצה שנייה אשר התגלתה על גבי הראשונה – כלים שקושטו בדגמי פסים משוכללים
קבוצה שלישית – כלים ממורקים אפור הידועים בשם תרבות עמק יזרעאל. קבוצה זו לא נמצאה ביריחו, היא נמצאה בתל פארעה (צפון) ובתל מגידו.
זהו שלב קדם עירוני ביריחו שלאחריו התפתחה תרבות הערים של תקופת הברונזה הקדומה. ערים מוקפות חומה שהם סימנם המובהק של האלף ה-3 לפנה"ס. באתר נתגלו חומות שכללו לפחות 17 שלבים. הממצאים הראו שהחומות נהרסו מסיבה לא ידועה, רעש אדמה או מלחמה. מתוך הממצאים לא היה ניתן למצוא את סדר המאורעות של הבניה וההרס.
המבנים בתוך העיר היו מוצקים ומרווחים. באתר נתגלו קברים גדולים חצובים בסלע מרובי קבורות. סופה של תקופה זו הגיעה בפתאומיות; החומה בשלבה האחרון נבנתה בחיפזון על גבי השלב הקודם, אך בטרם נסתיימה בנייתה, נהרסה בשרפה שהחריבה חלק ניכר מהעיר.
היסטוריה > תקופת הברונזה הביניימית

תושבי התקופה היו נוודים ורועים הם לא פיתחו מרכז עירוני. בתיהם היו פזורים על מורדות התל וסמוך לו. בתקופה זו לא נמצאה כל חומה. מנהגי הקבורה השתנו לחלוטין, היו קבורות של יחידים בקברים נפרדים. סימני תרבות זאת נמצאו ברחבי הארץ, וגם בסוריה שם היו חלק מהתפשטות האמורים אשר נזכרים בימי שושלת סרגון מאכד ובימי השושלת של אור III. בסוף השושלת ה-6 המצרית הם החריבו את גבל.
היסטוריה > תקופת הברונזה התיכונה > תקופת הברונזה התיכונה II א'

תקופה זו באה לידי ביטוי בשינוי מוחלט של תרבות המצביע על השינוי באוכלוסייה. השינוי בא לידי ביטוי בכלי הנשק וכלי הקרמיקה. באתר נשתמרו מבנים מעטים מתקופה זו, רובם נסחפו. סמוך למעיין השתמר מבנה כולל שביל הגישה למעיין, וכן קברים שהכילו קבורה המונית בתקופה בה התושבים חששו לקבור בבתי הקברות מחשש שיחוללו על ידי אויבים. באתר נתגלו שרידי חומות בנויות לבנים בדומה לחומות של תקופת הברונזה הקדומה.
היסטוריה > תקופת הברונזה התיכונה > תקופת הברונזה התיכונה II ב'

בתקופה זו הבתים היו קטנים עם חדרים, כאשר בקומת הקרקע היו חנויות ומחסנים ובקומה העליונה חדרי מגורים. הבתים נבנו לאורך שתי דרכים מרוצפות בחלקן ומדורגות. בחפירות שנערכו בשנים 1930–1936 נחשפו בחדרים אלה קנקנים רבים מלאי תבואה. באחד הבתים נמצאו כ־23 אבני ריחיים. ייתכן והרובע היה מרכז של סוחרי תבואה וטוחנים.
באתר נחשפה מערכת ביצורים. נחשפה חומת תמך (ללא חפיר) וחלקלקה, וכן מערכת קבורה המונית אשר הכילה ממצאי קרמיקה רבים. ליד השלדים נמצאו מזון, רהיטים, ותמרוקים. בכל פעם שהוכנסה גופה חדשה לקבר סולקו הצידה עצמות הנקברים הקודמים וחפציהם. נמצאו מספר פריטים מחומר אורגני שלא נרקבו כלי עץ וסלי נצרים.
הבניינים המאוחרים מתקופה זו חרבו בשרפה שכנראה התרחשה במחצית הראשונה של המאה ה-16 לפנה"ס. לאחריה נתכסה התל באדמת סחף.
היסטוריה > תקופת הברונזה המאוחרת

| --- | --- |
 :  ראו גם – יריחו#יריחו במקרא
ברוב תקופת הברונזה המאוחרת המאה ה-16 לפנה"ס והמאה ה-15 לפנה"ס האתר היה נטוש. נמצאו שרידים מעטים (ממצאים מחמישה קברים) מתחילת המאה ה-14 לפנה"ס, אבל האתר ננטש שוב בסופה של מאה זו.
גרסטג מצא שרידים מבנים דלים, שקרא להם הבניין התיכון והארמון, אין עדות כרונולוגית מסייעת למבנה וייתכן שהוא מתקופת הברזל. בחפירות של קניון בין השנים 1952–1958 התגלו עוד קטעים של רצפה וקיר. הרוב נעלם בגלל סחף ועזובה. נמצאו מעט חרסים מהמאה ה-14 לפנה"ס. התל נושב כנראה בתחילת המאה ה-14 וניטש שוב במחציתו השנייה. כלי החרס שנמצאו בקברים תוארכו לאחר 1380 לפנה"ס.
היסטוריה > תקופת הברזל והתקופה הפרסית

לא נמצאו באתר ממצאים מתחילת תקופת הברזל. במאה ה-7 לפנה"ס התחדש היישוב הנרחב בתל, ששרידיו נמצאו בשיפוליו. על פי המקרא נבנה היישוב מחדש בתקופת אחאב על ידי חיאל בית האלי. במדרון המזרחי התגלה מבנה איתן בית ארבעת המרחבים האופייני תקופת ברזל II.
על פי ממצאי כלי החרס, שלב זה התקיים בצל עד גלות בבל. נמצאו שרידיו מעטים מהתקופה הפרסית בעיקר ידיות של קנקנים עם טביעות חותם "יהד" שהיה שמה של פחוות יהודה.
היסטוריה > לאחר התקופה הפרסית

בתקופות מאוחרות יותר ננטש התל. תקופות מאוחרות אלה מיוצגות בתל במספר קברים מהתקופה הרומאית, ומבנה ארעי מהתקופה הערבית הקדומה.
לקריאה נוספת

האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, ערך יריחו, עמ' 731–757 ,הוצאת כרטא.
קתלין קניון, חשפנו את יריחו, בתרגום ג. אריוך, הוצאת דביר.
"תל א-סולטאן", אלי שילר (עורך) יריחו וסביבותיה, במסגרת "קרדום" דו-ירחון לידיעת הארץ, יולי 1983, הוצאת אריאל עמ' 67–88
איל חלפון, רן ברקאי, היו פה לפנינו, ארץ ישראל. מיליון השנים הראשונות, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2021. פרק שמיני: חומה ומגדל.
הערות שוליים

↑  קתלין קניון, "תל א-סולטאן", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, עמ' 731
↑  תל א-סולטן ברשימת אתרי המורשת העולמית באתר אונסק"ו
↑   ניר חסון וג'קי חורי, למרות מאמצי ישראל, אונסק"ו הכיר באתר תל יריחו כאתר מורשת עולמית בפלסטין, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2023
↑  מגן ברושי, גרנד קניון, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2008
↑  דני נדל, עצמות ורוח - מנהגי קבורה פרהיסטוריות בישראל, המוזיאון לפרהיסטוריה על שם משה שטקליס, חיפה, 1992, עמודים 38-36
↑  עופר בר יוסף ויוסף גרפינקל, הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב ירושלים, הוצאת אריאל בשיתוף מוזיאון התרבות הירמוכית ע"ש יהודה רות, 2008, עמ' 130
↑  מאת ליאור קודנר, מטבע שהתגלה במקרה הוביל לחשיפת שלד בן 6,000 שנה, באתר הארץ, 10 במרץ 2003
↑  קניון, עמ' 139
↑  לפי תארוך שכבות שביצעה קת'לין קניון ותיארוך פחמן-14 שהתבצע על דגימות חומר אורגני; ראו: Bruins, HJ and van der Plicht, J (1995). Tell es-Sultan (Jericho): Radiocarbon results of short-lived cereal and multiyear charcoal samples from the end of the Middle Bronze Age, Radiocarbon Vol. 37, pp. 213–220
| אתרים פלאוליתיים ואפיפלאוליתיים בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית התחתונה | ביצת רוחמה • בריכת רם • ג'לג'וליה • גשר בנות יעקב • מחצבת עברון • מחצבת רבדים • מערת גמל • מערת היונים • מערת זוטייה • מערת מיסליה • מערת קסם • מערת תנור • עובדייה |  |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה | האתר המוסטרי בשפך נחל מחניים • הר כרכום • מערת הגדי • מערת היונים • מערת זוטייה • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת מנות • מערת עמוד • מערת רקפת • מערת שוקבא • מערת תנור • נשר רמלה |  |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית העליונה | אוהלו II • הר כרכום • מערת היונים • מערת הנחל • מערת כבארה • מערת מנות • מערת ספונים • מערת קפזה • מערת רקפת • נחל אורן • נחל עין גב I • ערק אל-אחמר • תל רקית |  |
| אתרים מהתקופה האפיפלאוליתית | מדרגות הירדן • מערת היונים • מערת הנחל • מערת חילזון תחתית • מערת כבארה • מערת ספונים • מערת רקפת • מערת שוקבא • נווה דוד • נחל אורן • חתולה • נחל עין גב II • עין גב I • עינן • תל יריחו • תל רקית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315162784   WorldCat (עם VIAF): 315162784 
תשע גולגולות אדם כפי שנחשפו מתחת לרצפה של בית ביריחו, התקופה הנאוליתית קדם-קרמית א' – העתק המוזיאון לפרהיסטוריה ע"ש משה שטקליס
קנקניות עם עיטור אידרת הדג התרבות הירמוכית PNA
כד בעל ידית כפולה מהנקרופוליס של יריחו, 2300-3800 לפנה"ס, מוזיאון הוותיקן, רומא.
יאגדפנצר 38(t)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  משחית טנקים
 מדינה מייצרת:   גרמניה הנאצית
 יצרן:  ČKD 
 שנת ייצור:  1944
 תקופת השימוש:  1944–1945 (כשנה) 
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה
 יחידות שיוצרו:  2,827 
 מידע טכני
 אורך:  6.38 מטר
 רוחב:  2.63 מטר
 גובה:  2.17 מטר
 משקל:  15.75 טון
 מהירות:  42 קמ"ש
 טווח פעולה:  177 ק"מ
 מנוע:  מנוע בנזין 160 כ"ס
 שריון:  60-8 מילימטר
 צוות:  4 (מפקד, תותחן, טען ומפעיל רדיו)
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 75 מ"מ L/48 Pak 39
 חימוש משני:  מקלע MG34 או MG 42 בקוטר 7.92 מ"מ
 
היאגדפנצר 38(t) (שמו הרשמי: Jagdpanzer 38(t) Panzerjager 38(t) (7.5cm PaK) Sd.Kfz.138/2) או בכינויו ההֶצר (בגרמנית: פיתיון) היה משחית טנקים גרמני ממלחמת העולם השנייה שהתבסס על שלדת הפאנצר 38(t). הצר נחשב לאחד ממשחיתי הטנקים הטובים ביותר של גרמניה במלחמה, בגלל עלות הייצור הנמוכה שלו, השריון המשופע ותותח 75 המ"מ שלו, שהיה מסוגל להשמיד את מרבית הטנקים של בעלות הברית (פרט לטנקים הכבדים). עם יותר מ-2,500 כלים שנבנו בין השנים 1944-45, ההצר היה לאחד מכלי הרכב המשוריינים הנפוצים בשירות הורמאכט בחודשים האחרונים של המלחמה.
כבר במרץ 1943, גנרל היינץ גודריאן דרש לפתח משחית טנקים קל, שיהיה בעל גג סגור, שריון מספק וצללית נמוכה, שיחליף את משחיתי הטנקים הקודמים כגון המארדר 3. בעקבות ההפצצה של בעלות הברית על ברלין ב-26 בנובמבר 1943, המפעל שייצר את השטורמגשיץ נפגע קשות והייצור הואט משמעותית. כתוצאה מכך, הOKH (המטכ"ל הגרמני) בחן את האפשרות להעביר את הייצור של השטורמגשיץ למפעל הצ'כי BMM. לאחר שהם דיווחו להיטלר ב-6 בדצמבר 1943 שהמפעל איננו מספיק גדול כדי לייצר את השטורמגשיץ שמשקלו הגיע ל-24 טון, היטלר הסכים לרעיון של ניצול המפעל לבניית משחית טנקים קל (Leichte Panzerjager).
ב-17 בדצמבר 1943 הוצגו התוכניות למשחית טנקים חדש במשקל 13 טון, שיתבסס על השלדה והמרכיבים של הפאנצר 38(t) האמין. היטלר אישר את התוכנית וחודש מאוחר יותר כבר הוצג דגם עץ בפני הצבא. הדגם חשף את הצללית הנמוכה שאפיינה את היאגדפנצר 38(t). הוחלט שהתותח שיורכב יהיה ה- Pak 39 בקוטר 75 מ"מ, כמו אצל היאגדפנצר 4. הוא נכנס בדחיפות לייצור סדרתי מבלי שהושלמו דגמי אבטיפוס למבחן, אך מאחר שמרבית החלקים המכניים כבר הוכיחו עצמם בפאנצר 38(t), לא היה צורך בכך.
הכינוי 'הצר' ניתן במקור לפרויקט דומה, ה-E-10, שגם הוא התבסס על הפאנצר 38(t). הבלבול בשם אירע ככל הנראה בפגישה בין קצינים מענף המחקר של הצבא הגרמני למהנדסים הצ'כים מה-BMM, בנוגע ליאגדפנצר 38(t). היחידות הראשונות שקיבלו את היאגדפנצר 38(t) קראו לו בטעות בשם 'הצר', ובמסמכים ששלח גודריאן להיטלר ב-4 בדצמבר 1944, הוא כתב כי השם הצר הוא כינוי שניתן על ידי החיילים. למרות שהשם הצר מעולם לא ניתן לו רשמית, הוא היה נפוץ בקרב היסטוריונים לאחר המלחמה, והפך לכינוי הרשמי.
מאפיינים

כל לוחות השריון של ההצר הונחו בצורה משופעת, דבר אשר העניק לאנשי הצוות מיגון טוב יותר ללא תוספת משקל יתרה. השריון בחזית הטנק היה בעובי 60 מ"מ בזווית של 60° בחלק העליון, ו-40° בחלק התחתון, ו-20 מ"מ בצדדים ומאחורה. תא הלחימה היה צפוף מאוד בגלל גודלו של הטנק, וארבעת אנשי הצוות ישבו בשורה בצידו השמאלי. בטנק היה רק פתח מילוט בודד בחלק האחורי, מעל המושב של הטען. ההצר הונע על ידי מנוע בנזין בן 6 צילינדר שהפיק 160 כוחות סוס. מכל דלק שהכיל כ-320 ליטרים נתן לו טווח מרבי של 180 ק"מ על כביש ו-130 ק"מ בדרכים כפריות, עם מהירות מרבית של 42 קמ"ש.
תותח ה-75 מ"מ PaK 39 הותקן בצד ימין, ובשל כך היה בעל יכולת צידוד של 5° שמאלה ו-11° ימינה בלבד. ההצר נשא 41 פגזים, רובם חודרי שריון כדי להילחם בטנקים אחרים, והיתר נפיצים. ה-PaK 39 היה מסוגל להשמיד את מרבית הטנקים הבינוניים של בעלות הברית כמו הM4 שרמן, הקרומוול, הצ'רצ'יל והT-34 מטווח של 1,000 מטר ויותר, ובדיוק גבוה. החימוש המשני כלל מקלע MG 34 או 42 על גג הצריח, שנשלט על ידי הטען מתוך הטנק באמצעות שלט רחוק. שני לוחות שריון בצדי המקלע הגנו על הטען כשהחליף מחסנית.
מאפיינים > שדרוגים שהוצגו במהלך הייצור

למרות שההצר הוכנס לייצור סדרתי בתוך זמן קצר ביותר (מרגע הצגת התכנון ועד להתחלת הייצור חלפו רק ארבעה חודשים), הוא כמעט ולא סבל מבעיות מכניות ואחרות. להלן מספר שינויים ושדרוגים משמעותיים שהוספו להצר:
צוהר נוסף למפקד בחלק האחורי של הצריח.
האזור המשוריין מסביב לתותח הוחלף. השינוי הוריד 200 קילו ממשקל של הטנק.
פגזים חודרי שריון שפגעו בהצר היו ניתזים מהשריון הקדמי, וחודרים דרך התא הקטן שהכיל את הפריסקופ של הנהג. התא הוסר והפריסקופ הותקן בחורים שנקדחו בשריון הקדמי.
במרץ 1945 הורה גודריאן להחליף את מנועי הבנזין בדיזל בגלל מחסור בדלק, אך ההוראה לא הוצאה לפועל בגלל העיכוב שהיה נגרם לייצור.
שירות קרבי

היאגדפנצר 38(t) פעל במסגרת של גדוד משחיתי טנקים כחלק מדיוויזיות חי"ר או שריון. ההצר הוכיח עצמו כאמין מבחינה מכנית ובעל כושר הישרדות טוב. התותח שלו יכול היה להשמיד את מרבית הטנקים של בעלות הברית, ומאחר שהוא עצמו היה כל כך קטן (רק מעט יותר גבוה מבן אדם עומד),  תותחני האויב התקשו מאוד להבחין ולפגוע בו. על ביצועו בקרב ניתן ללמוד היטב מדוחות לאחר הקרב שנכתבו על ידי החיילים שנלחמו בו. אחד מהדוחות המקוריים הבודדים שנמצאו מתאר את הניסיון בקרב של היחידות הראשונות שקיבלו את ההצר:
"הצוותים גאים ביאגדפנצר 38 ולחיילים יש אמון בו. ראוי לשבח את המקלע בצריח. התותח האפקטיבי, הפרופיל הנמוך והשריון המשופע עושים את הטנק למתאים לתפקידו העיקרי שהוא להילחם בטנקי אויב ולסייע לחי"ר גם בהתקפה וגם בהגנה. בתוך זמן קצר, פלוגה אחת השמידה 20 טנקי אויב מבלי לאבד אפילו טנק אחד. אחד הגדודים השמיד כ-57 טנקים, מתוכם שתי IS-2 בטווח של 800 מטרים. אף לא יאגדפנצר אחד נחדר על ידי האויב. על מנת שיעמדו במשימתם, אותו גדוד עבר 160 קילומטרים מבלי שיאגדפנצר אחד יתקלקל... השריון הקדמי לא נחדר על ידי תותח הנ"ט 76.2 מ"מ של הסובייטים. עד עכשיו, כל האבדות נגרמו מפגיעה בצדדים או מאחורה... היאגדפנצר לא תוכנן לסייע להתקפות בכבישים שגובלים בביצות. היאגדפנצר ייתקע מיד כשיעזוב את הכביש. אם הוא יישאר על הכביש הוא לא יוכל לתקוף מטרות באגפים בגלל הצידוד המוגבל והוא יושמד בקלות מאש מהאגף שיחדור את שריון הצד החלש... בקרבות הרחוב בוורשה, היאגדפנצר היה מועיל ביותר תודות ליכולת התמרון שלו ולמקלע בצריח".
גרסאות

טנק חילוץ (Bergepanzer) - השלדה הונמכה, והייתה פתוחה מלמעלה. התותח הוסר והותקן במקומו מנוף. 181 נבנו.
Starr - תוכניות לפיתוח הצר עם תותח 75 מ"מ ללא רתע, או תותח סער 105 מ"מ StuH42. לא נבנו מעולם בגלל סיומה של המלחמה.
תותח סער 15cm - התבסס על השלדה של טנק החילוץ של ההצר. השלדה הורמה והותקן תותח 15cm sIG33.
הצר להביור - 20 יאגפנצרים 38(t) הוסבו לנשיאת להביור במקום התותח. נשא 700 ליטרים של דלק.
לקריאה נוספת

Doyle, Hillary; Tom Jentz. Jagdpanzer 38 'Hetzer' 1944-45. Oxford, UK: Osprey Publishing
Chamberlain, Peter; Doyle, Hilary. Encyclopedia of German Tanks of World War Two. Sterling  Publishing, 1999
Bishop, Chris. The Encyclopedia of Weapons of World War 2: The Comprehensive Guide to over 1,500 Weapons System, Including Tanks, Small Arms, Warplanes, Artillery, Ships, and Submarines. Orbis Publishing, 1998
הערות שוליים

↑  כינויים של שני תותחי סער גרמנים - השטוג  סימן 3, כלי הרק"ם הנפוץ ביותר בוורמאכט, והשטוג סימן 4.
↑  Doyle & Jentz, pp 5-6
↑  Doyle & Jentz, pp 4
↑  Doyle & Jentz, pp 17-21
↑  התותח הסטנדרטי של הT-34.
↑  Doyle & Jentz, pp 35-37
| רק"מ של גרמניה הנאצית מימי מלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| טנקים קלים | פאנצר 35(t) • פאנצר 38(t) • פאנצר סימן 1 • פאנצר סימן 2 |  |
| טנקים בינוניים | פאנצר סימן 3 • פאנצר סימן 4 • פנתר |  |
| טנקים כבדים | טיגר 1 • טיגר 2 (קינגסטיגר) |  |
| משחיתי טנקים | פנצרייגר 1 • מארדר 1 • מארדר 2 • מארדר 3 • יאגדפנצר 38(t) הצר • נאזהורן • יאגדפנצר 4 • יאגדפנתר • אלפנט • יאגדטיגר • RSO |  |
| תותחי סער | שטוג סימן 3 • שטוג סימן 4 • שטורמהוביץ 42 • ביסון  • שטוג 33B • ברומבר • שטורמטיגר |  |
| ארטילריה מתנייעת | וספה • הומל • קרל גרט • לוריין 37L • גריל • פאנצר 1 siG33 • פאנצר 2 siG33 • פאנצרוורפר |  |
| רק"ם נגד מטוסים | פלאקפאנצר 38(t) • פלאקפאנצר 1 • פלאקפאנצר 4 |  |
| כלי רכב משוריינים | רק"ם סיור קל: Sd.Kfz. 223 • Sd.Kfz. 222 • Sd.Kfz. 221   רק"ם סיור כבד:  Sd.Kfz. 231 • 232 • 233 • 234 • 263 • 247 • M35 ADGZ |  |
| זחל"מים | Sd.Kfz. 2 • 4 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • Sd.Kfz. 250 • 251  • 252 • 253 • 254 • SWS |  |
| רק"ם ניסיוני | פאנצר סימן 7 • פאנצר סימן 8 • נויבאופארצויג • שטורר אמיל • הוישרק 10 • פנתר 2 • פרויקט טנקי ה-E • ראט P.1000 • לנדקרוזר P.1500 • קוגלפנצר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547120205171  LCCN: sh2006001866  NKC: ph312583 
יאגדפנצר 38(t) הצר בבלקן, 1944.
הצר שנפגע וננטש בחזית המערבית.
אקיהיטו, קיסר יפן

אָקִיהִיטוֹ, קיסר יפן (ביפנית: 明仁; נולד ב-23 בדצמבר 1933) הוא קיסר יפן לשעבר וה-125 במספר של יפן. הקיסר, שהוא נצר לשושלת יאמטו, ירש את התואר עם מות אביו, הירוהיטו. ידוע כבעל תחומי עניין רבים, בהם זואולוגיה והיסטוריה יפנית.
ב-30 באפריל 2019 פרש אקיהיטו מתפקידו, ויום לאחר מכן, ב-1 במאי, ירש בנו נארוהיטו את כס החרצית. לאחר פרישתו, כנהוג, קיבל תואר של קיסר פורש (דאיג'ו טנו: 太上天皇).
ביוגרפיה > ראשית חייו

אקיהיטו, החמישי מבין ילדיו של הקיסר הקודם הירוהיטו ובנו הראשון, כונה בילדותו צוּגוּ נוֹ מִיאַה (מילולית: הנסיך צוגו), וכבר בגיל שלוש הופרד מהוריו. הוא חונך וגודל על ידי מחנכים פרטיים ולמד בבתי ספר פרטיים.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

במהלך הפצצות האמריקאים על טוקיו במהלך מלחמת העולם השנייה, הוברח אקיהיטו יחד עם אחיו הצעיר מאשאהיטו (כיום הנסיך היטאצ'י) אל מחוץ לעיר. בתקופת הכיבוש האמריקאי הוצמדה לנסיך אקיהיטו בן ה-12 מורה פרטית לאנגלית, אליזבת וינינג, פעילה בקהילת הקוויקרים המיסיונרית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

הוא החל ללמוד בפקולטה למדע המדינה באוניברסיטת גאקושוין בטוקיו, אולם לא השלים את לימודיו ולכן אינו נושא תואר אקדמי כלשהו. על אף היותו יורש העצר של יפן מיום היוולדו, הוא הוכתר רשמית לנסיך וליורש עצר ב-10 בנובמבר 1951 בגיל 17.
ביוני 1953 ייצג הנסיך אקיהיטו את יפן בטקס ההכתרה של מלכת הממלכה המאוחדת, אליזבת השנייה.
ביוגרפיה > מלכותו

תקופת שלטונו של הקיסר אקיהיטו מכונה ביפן תקופת הייסי. לאחר מות אביו ב-7 בינואר 1989, הוכתר אקיהיטו רשמית לקיסר ב-12 בנובמבר 1990. לאחר הכתרתו הביע אקיהיטו התנצלות רשמית בפני אזרחי קוריאה וסין על הסבל שנגרם להם בתקופת הכיבוש היפני, ובאפריל 1989, שלושה חודשים לאחר מות אביו הירוהיטו, שהנהיג את יפן בתקופת הכיבוש, יצא למסע דיפלומטי בסין.
רוב רכושה של משפחת הקיסר הולאם לאחר מלחמת העולם השנייה, וגם הארמונות ובתי הנופש של הקיסר ומשפחתו נמצאים בבעלות המדינה. עם זאת, בספר שפורסם ב־2003 נטען כי אקיהיטו ירש מאביו 22 מיליון דולר. הקיסר מתגורר בארמון הקיסרי בעיר טוקיו. התקציב השנתי הכולל של בית הקיסר מנוהל על ידי סוכנות ממשלתית מיוחדת בשם סוכנות משק הבית הקיסרי, ומחולק לשלוש קטגוריות: הוצאות אישיות של הקיסר (3 מיליון דולר), מימון הוצאותיה של יתר משפחת הקיסר (2.6 מיליון דולר) והוצאות שוטפות הכרוכות במילוי תפקיד הקיסר (58 מיליון דולר).
ביוגרפיה > פרישתו

באוגוסט 2016 הודיע הקיסר אקיהיטו כי בשל הדאגה מפני גילו המתקדם ובריאותו המידרדרת הוא מעוניין לפרוש בעודו בחיים כשהוא כשיר וכשמצבו טוב יחסית, ולהעביר את הכתר לבנו נארוהיטו.
אקיהיטו הוא הקיסר הראשון זה 200 שנה שפורש מתפקידו בעודו בחיים. מכיוון שאין בחוקי בית המלוכה היפני התייחסות להעברת הכתר על ידי קיסר חי ושולט, ועל פיהם העברת הכתר יכולה להתבצע רק כשהקיסר מת, הממשלה הכניסה לתוקף חוק חד-פעמי שיאפשר לאקיהיטו להעביר את הכתר לבנו. ב-30 באפריל 2019 נערך טקס פרישה בארמון המלכותי, והקיסר כיהן עד לחצות הלילה. ב-1 במאי נכנסה לתוקף כהונתו של הנסיך נארוהיטו כקיסר. אקיהיטו הוא גם הקיסר הראשון שביקש שגופתו תישרף לאחר מותו, בניגוד למסורת שהייתה נהוגה עד אז.
משפחתו

באפריל 1959 התחתן בארמון בטקס שינטואיסטי עם שוֹדה מיצ'יקו, בתו של תעשיין יפני חשוב. נישואיו של אקיהיטו היוו פריצת דרך בחצר הקיסרית של יפן מאחר שאשתו הייתה פשוטת-העם הראשונה בהיסטוריה שהתחתנה עם נסיך קיסרי. לזוג נולדו שלושה ילדים: יורש העצר נארוהיטו, הנסיך פומיהיטו והנסיכה סאיאקו.
תוארי הקיסר > תאריו לאורך השנים

23 בדצמבר 1933 – 10 בנובמבר 1952 הוד מעלתו הקיסרי, הנסיך צוגו
10 בנובמבר 1952 – 7 בינואר 1989 הוד מעלתו הקיסרי, נסיך הכתר
8 בינואר 1989 – 30 באפריל 2019 הוד מעלתו הקיסר
1 במאי 2019 עד היום הוד מעלתו הקיסר הפורש
ראו גם

קיסר יפן
רשימת קיסרי יפן
הערות שוליים

↑  למשפחת הקיסרים היפניים אין שם משפחה, והם בעלי שם פרטי בלבד.
1 2  סוכנויות הידיעות, לראשונה זה 200 שנה: קיסר יפן פרש מתפקידו, באתר ynet, 30 באפריל 2019
↑  אמיר שטוקהמר, "כלכליסט", בתי המלוכה עולים הון למשלמי המסים בעולם, באתר ynet, 16 ביוני 2008
↑  חדשות עשר, היסטוריה ביפן: הקיסר אקיהיטו יפרוש באפריל 2019, באתר nana10‏, 1 בדצמבר 2017
↑  למרות ההון המשפחתי הרב, אשתו לא נשאה תואר אצולה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257413205171  PLWABN: 9810698251905606  BNE: XX823269  CiNii: DA05777536  GND: 119028379  ICCU: TO0V585297  ISNI: 0000 0000 8347 3348  LCCN: n88289770  LNB: 000220936  NARA: 10570554  NDL: 00162868  NKC: xx0004208  NLA: 47753252  NTA: 087507404  SNAC: w6q25fnt  SUDOC: 110144589  S2AuthorId: 3526767  Trove: 1479520  VcBA: 495/135266  VIAF: 111992561   WorldCat (עם VIAF): 111992561
Sd.Kfz. 250

| --- | --- |
זחל"ם הפיקוד של ארווין רומל ("גריפון"), צפון אפריקה.
 מידע כללי
 סוג:  זחלי למחצה
 מדינה מייצרת:   גרמניה הנאצית
 יצרן:  Demag 
 שנת ייצור:  1941 
 תקופת השימוש:  1941–הווה (כ־84 שנים) 
 דגם עוקב:  Sd.Kfz. 251
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה
 יחידות שיוצרו:  6,628 
 מידע טכני
 אורך:  4.56 מטר
 רוחב:  1.94 מטר
 גובה:  1.66 מטר
 משקל:  5.61 טון
 מהירות:  76 קמ"ש (כביש)
 טווח פעולה:  300 ק"מ
 מנוע:  בנזין, 100 כוח סוס
 שריון:  5.5-14.5 מ"מ
 צוות:  6
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  משתנה
 
Sd.Kfz. 250 (בגרמנית: Sonderkraftfahrzeug 250, בתרגום: 'כלי רכב בעל תכלית מיוחדת 250') הוא זחל"ם שפותח על ידי הוורמאכט הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. הזחל"ם פותח בשנת 1941 ושירת במגוון תפקידים במשך המלחמה.
פיתוח

זחל"ם ה-Sd.Kfz. 250 פותח כמענה לצורך של הצבא הגרמני ברכב בעל עבירות טובה אשר ישמש כוחות לוחמים בתפקידי סיוע להתקפות שריון ותפקידי סיור. לצבא הגרמני היה ניסיון עם זחל"מים בשנת 1939 עם זחל"מי הסיוע, שהיו בעצם משאיות זחליות למחצה כמו ה-Sd.Kfz. 10. פיתוח ה-Sd.Kfz. 250 נעשה על ידי חברת Demag והתבסס על ה-Sd.Kfz. 10, שפותח גם הוא על ידי החברה, הוא קוצר מעט והורכב עליו שריון לאורך הכלי כאשר תא הלוחמים פתוח כלפי מעלה.
לזחל"ם ה-Sd.Kfz. 250 היו מספר חסרונות, תא הלוחמים היה פתוח, מה שהשאיר את צוות הכלי בסכנה מפני הפגזות ותקיפות אוויריות. חיסרון נוסף היה בעיית ניידות הכלי, בעיה משותפת לרוב הזחל"מים הגרמניים לעומת הזחל"מים של בעלות הברית, אף על פי שהזחלים הבטיחו עבירות גבוהה בתנאי שטח קשים, העובדה שהגלגלים שימשו להיגוי בלבד ולא היה בהם כוח הקשתה מאוד על ניידות הכלי.
פיתוח > Sd.Kfz. 252

ה-Sd.Kfz. 252 פותח כזחל"ם לנשיאת תחמושת לסיוע תותחי סער. הזחל"ם התבסס על ה-Sd.Kfz. 10 ועיצובו היה דומה מאוד ל-Sd.Kfz. 250 רק שהכלי היה בעל גג, חלק אחורי בשיפוע עם פתח נוסף וצוות של שניים בלבד. זחל"ם התחמושת שירת החל מפיתוחו ב-1940 עד סוף המלחמה. סך הכל יוצרו 413 כלים.
פיתוח > Sd.Kfz. 253

ה-Sd.Kfz. 253 הוא זחל"ם תצפית וטיווח לכוחות ארטילריה, הוא התבסס גם הוא על ה-Sd.Kfz. 10 וגם הוא היה סגור מכל הכיוונים. הזחל"ם אכלס צוות של 4 ציוד קשר רדיו וציוד תצפית, כאשר התצפית הארטילרית הייתה נעשית דרך פתח בגג. ה-Sd.Kfz. 253 שירת החל מ-1940 עד סוף המלחמה. סך הכל כ-285 כלים יוצרו.
שירות קרבי

מיקומם העיקרי של זחל"מי הסיור היו בגדודי סיור בדיוויזיות השריון, אך גם פעלו כזחל"מי סיוע וסיור לכוחות חי"ר ממוכנות. תפקידו של ה-Sd.Kfz. 250/1 היה במשימות סיור, כאשר יתרונו הגדול היינו הצללית הנמוכה של הכלי והעבירות הטובה שמעניקים לו הזחלים. הגרסאות השונות של הכלי פעלו בשטח על פי היעוד שלהם, בין משימות סיוע ארטילרי או קשר, אך רוב סוגי הכלים פעלו ביחידות הקלות בתפקידיהם השונים, כאשר הנבדל העיקרי הוא ה-Sd.Kfz. 250/4 שפעל בסיוע ליחידות תותחי סער.
כלי שזכה בפרסום היה מסוג Sd.Kfz. 250/3 בשם "GREIF" (גריפון בגרמנית) אשר שימש את ארווין רומל בפיקוד הקורפוס אפריקה.
דגמים

לזחל"ם ה-Sd.Kfz. 250 היו שני דגמים, הדגם הישן (Alt) והדגם החדש (Neu). הדגם החדש פותח באוקטובר 1943 והיווה עיצוב שהפך את ייצור ותחזוק הכלי לפשוט הרבה יותר ובעל פחות זוויות מיגון, מה שהוליד כלי בעל צורה אחידה יותר עם תאי אחסון תמידיים בצידי הכלי. הגרסאות השונות שפותחו ליעודים שונים של הכלי פותחו על שני הדגמים לאורך המלחמה.