stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'. לינדזי אלמונד
הערות שוליים

↑  Heinemann, Ronald (1996). Harry Byrd of Virginia. Charlottesville: University of Virginia Press. p. 339.
↑  Heinemann, Ronald (1996). Harry Byrd of Virginia. Charlottesville: University of Virginia Press. pp. 348-349.
↑  Heinemann, Ronald (1996). Harry Byrd of Virginia. Charlottesville: University of Virginia Press. pp. 350-351.
↑  Heinemann, Ronald (1996). Harry Byrd of Virginia. Charlottesville: University of Virginia Press. pp. 408-409.
↑  Heinemann, Ronald (1996). Harry Byrd of Virginia. Charlottesville: University of Virginia Press. p. 410.
↑  Rich, Giles S. (1980). A brief history of the United States Court of Customs and Patent Appeals. Washington, D.C.: Published by authorization of Committee on the Bicentennial of Independence and the Constitution of the Judicial Conference of the United States : U.S. G.P.O, p. 162.
↑  "James H. Hershman Jr.,"James Lindsay Almond (1898–1986)," Dictionary of Virginia Biography, Library of Virginia (1998– ), published 1998".
↑  Rich, Giles S. (1980). A brief history of the United States Court of Customs and Patent Appeals. Washington, D.C.: Published by authorization of Committee on the Bicentennial of Independence and the Constitution of the Judicial Conference of the United States : U.S. G.P.O, p. 163.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1175999083  ISNI: 0000 0000 2729 3086  LCCN: n87836446  SNAC: w6cc1ckk  US Congress: A000163  VIAF: 58138942   WorldCat (עם VIAF): 58138942
לוקיוס אנטוניוס

לוקיוס אנטוניוס, פוליטיקאי רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה הרומית.
תולדות חייו

אנטוניוס נולד ברומא. אביו, מרקוס אנטוניוס קרטיקוס, היה בנו של הנואם הגדול מרקוס אנטוניוס אוראטור, אשר הוצא להורג בידי אנשי גאיוס מריוס בשנת 86 לפנה"ס. דרך אמו היה קרוב רחוק של יוליוס קיסר. אביו מת בעודו בגיל רך, ואנטוניוס ואחיו גאיוס ומרקוס נותרו בהשגחת אמם יוליה. יוליה נישאה לפובליוס קורנליוס לנטולוס סורה, אשר הוצא להורג בשל השתתפותו בקשר קטילינה להפלת הרפובליקה הרומית בשנת 63 לפנה"ס.
נעוריו של אנטוניוס התאפיינו בהיעדרה של השגחה הורית. על פי היסטוריונים כפלוטרכוס הוא בילה את שנות נעוריו בהשתוללות ברומא עם אחיו, ועם ידידים כפובליוס קלודיוס פולכר (שנודע לשמצה בשל כך שחילל את טקס "האלה הטובה", אליו היו מוזמנות רק נשים, והוא הסתנן אליו בלבוש אישה). רעים אלו פיתחו אורח חיים פרוע, הימרו, שתו לשוכרה, וקיימו מערכות יחסים לא נאותות עם נשים.
אנטוניוס כמו אחיו מרקוס היה מתומכיו של יוליוס קיסר, הוא שימש כטריבון הפלבאים בשנת 44 לפנה"ס במקביל לכהונתם של מרקוס וקיסר כקונסולים. במסגרת תפקידו הוא חוקק חוק המאשר לקיסר למנות שופטים בזמן העדרו מרומא, לאחר רציחתו של קיסר באותה שנה הוא הפך לתומך של אחיו מרקוס.
בעקבות הניצחון על רוצחיו של קיסר בקרב פיליפי בשנת 42 לפנה"ס החלו אנטוניוס ביחד עם אשת אחיו פולביה אנטוניה לפעול כנגד אוקטביוס בניסיון לבסס את משפחתם כשליטים היחידים ברומא על ידי ניסיון לשבש את הקצאת הקרקעות לווטרנים של צבא אוקטביוס.
אנטוניוס עשה ניסיון לכבוש את רומא שנכשל עם הגעתו של אוקטביוס עם צבאו דבר שגרם לאנטוניוס לסגת מהעיר מתוך כוונה להתאחד עם קציניו של אחיו בגאליה, אוקטביוס שלח את מרקוס ויפסניוס אגריפה לכבוש את סוטריום (כיום סוטרי שבאיטליה) ובכך משך את תשומת לבו של אנטוניוס, בינתיים השלים קווינטוס סלבידינוס רופוס את המצור, כבש את סנטינום ובא לעזרתו של אגריפה.
אנטוניוס, שמצא את עצמו לכוד בין שני צבאות של אוקטביוס, עשה ניסיון לחזור לתוכניתו המקורית ולהתחבר לסגניו של אחיו בגאליה. הניסיון נכשל ולכן הוא החליט להתבצר בפרוסיה (כיום פרוג'ה שבאיטליה) שם אוקטביוס, רופוס ואגריפה הטילו עליו מצור.
קציניו של מרקוס אנטוניוס עשו מספר ניסיונות להציל את אנטוניוס אולם הם נכשלו וכך בשנת 40 לפנה"ס, כשאספקתו הולכת ואוזלת, נכנע אנטוניוס לאוקטביוס ונלקח בשבי. לאחר שאוקטביוס ומרקוס אנטוניוס הגיעו להסכם שלום וחידשו את הטריומווירט נשלח אנטוניוס להיספניה (כיום ספרד) כמושל. מעבר לכך לא ידוע מה עלה בגורלו.
לוקיוס אפוליוס סטורנינוס

| --- | --- |

 לידה:  130 לפנה״ס רומא העתיקה 
 פטירה:  100 לפנה״ס (בגיל 30 בערך) 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 תפקיד:  triumvir monetalis (104 לפני הספירה–104 לפני הספירה)  טריבון הפלבאים 
 
מטבע של לוקיוס אפוליוס סטורנינוס
לוקיוס אפוליוס סטורנינוס (בלטינית: Lucius Appuleius Saturninus; ‏? - 10 בדצמבר 100 לפנה"ס) מדינאי רומי בתקופת הרפובליקה הרומית ומראשי הסיעה הפופולרית ברומא.
תרופות אדרנרגיות

תרופות אדרנגיות (אגוניסטים אדרנרגיים, תרופות סימפתומימטיות) הן תרופות המגבירות תגובה של קולטנים אדרנרגיים. אפינפרין (אדרנלין) ונוראפינפרין (נוראדרנלין) הם האגוניסטים האדרנגיים האנדוגניים (נוצרים בגוף באופן טבעי, שניהם מוליכים עצביים קטכולאמיניים) והם בעלי מנעד רחב של קולטנים. חמשת הסוגים העיקריים של קולטנים אדרנרגיים הם: α1 ו-α2 (קולטני אלפא אדרנרגיים) ו-β1, β2 ו-β3 (קולטני ביתא אדרנרגיים), וישנם גם תת-סוגים שלהם. בפרמקולוגיה, אגוניסטים סלקטיביים (בררניים) יותר הם שימושיים יותר. ככלל, התרופות האדרנרגיות שונות זו מזו בספציפיות הכימית שלהן לקולטנים הללו, ומסווגות בהתאמה. עם זאת, ישנם גם מנגנונים אחרים של הגברת תגובה אדרנרגית. ככלל, התרופות האדרנרגיות מפעילות תגובות עצביות סימפתטיות. הן משמשות להעלאת לחץ דם ודופק, לייבוש והרחבת דרכי נשימה, להרפיית שלפוחית השתן ועוד. עקב השפעה אופורית, חלקן עלול לגרום התמכרות.
קשר מבנה-פעילות

באופן כללי, המבנה המינימלי הנדרש לפעילות אגוניסטית גבוהה הוא אמין אליפטי ראשוני או שניוני, המופרד על ידי 2 פחמנים מטבעת בנזן מוחלפת.
מנגנונים ותרופות עיקריות

תרופות זמינות רבות יכולות להשפיע על קולטנים אדרנרגיים. תרופות אחרות משפיעות על מנגנוני הספיגה והאחסון של קטכולאמינים אדרנרגיים, ומאריכות את פעולתם. למטה יובאו דוגמאות לדרכים השונות שבהן תרופות יכולות להגביר פעולת קולטנים אדרנרגיים.
מנגנונים ותרופות עיקריות > פעולה ישירה על קולטנים

אגוניסטים אדרנרגיים ישירים, פועלים ישירות על קולטנים אדרנרגיים. כל הקולטנים האדרנרגיים מחוברים לחלבוני G, המפעילים מסלולי העברת אותות, באמצעות השפעה על פעילות אדנילט ציקלאז או פוספוליפאז C, אגוניסט של הקולטן יגביר את ההשפעות על המסלול ב"מורד הזרם".
תרופות אדרנרגיות ישירות פועלות ישירות על קולטן אדרנרגי אחד או יותר. מחלקים אותן לפי הסלקטיביות שלהן לקולטן:
לא סלקטיביות: תרופות הפועלות על יותר מקולטן אחד:
אדרנלין (כמעט כל הקולטנים האדרנרגיים).
נוראדרנלין (פועל על α1, α2, β1).
איזופרנלין (פועל על β1, β2, β3).
דופמין (פועל על α1, α2, β1, D1, D2).
סלקטיביות: תרופות הפועלות על קולטן אחד; הן נחלקות ל-α סלקטיביות ו-β סלקטיביות.
α1 סלקטיבי: פנילאפרין, מתוקסמין, מידודרין, אוקסימטזולין .
α2 סלקטיבי: אלפא-מתילדופה, קלונידין (נורמופרסאן), ברימונידין, דקסמדטומידין. קבוצה זו ייחודית בכך שהיא פועלת בקצה העצב הבתר-סינפטי כמדכאת פעילות סימפתטית ונמצאת בראש רשימת התרופות שהן קטלניות-במנה-אחת.
β1 סלקטיבי: דובוטמין.
β2 סלקטיבי: סלבוטמול/אלבוטרול (ונטולין), טרבוטלין, סלמטרול, פורמוטרול, פירבוטרול, קלנבוטרול.
מנגנונים ותרופות עיקריות > פעולה עקיפה

אגוניסטים אדרנרגיים עקיפים משפיעים על מנגנוני הפירוק, הספיגה והאחסון המעורבים באיתות האדרנרגי. תרופות החוסמות את מנגנוני השאיבה או את האנזימים הללו פועלות כאגוניסטים עקיפים של קולטנים אדרנרגיים, שכן הן מגבירות ומאריכות את ההעברה הבין עצבית של מוליכים אנדוגניים, כלומר של אפינפרין ונוראפינפרין.
קיימים שני מנגנוני שאיבה להפסקת הפעולה של הקטכולאמינים האדרנרגיים בסינפסה: קליטה 1 וקליטה 2 (באנגלית: uptake 1, uptake 2). מנגנון קליטה 1 מתרחש בקצה העצב הקדם-סינפטי כדי לסלק את המוליך העצבי מהסינפסה. קליטה 2 מתרחשת בתאים בתר-סינפטיים והיקפיים כדי למנוע מהמוליך העצבי להתפזר לצדדים.
מנגנונים ותרופות עיקריות > פעולה עקיפה > חסימת קליטה 1

מיוחסת לרוב התרופות האגוניסטיות העקיפות. למשל על ידי חסימת נשא נוראפינפרין (NET) (אנ'), או הפעלת קולטן 1 של שארית אמין (אנ'). מנגנון זה מיוחס לתרופות NRI כמו:
אטומוקסטין
רבוקסטין
בופרופיון
לתרופות SNRI כמו
ונלפאקסין
דולוקסטין
מילנציפרן
ולמעכבים אחרים כמו
מתילפנידאט (ריטאלין, קונצרטה)
אמפטמין , הידרוקסיאמפטמין (פולרדין)
קוקאין
בנוסף, מתרחש גם פירוק אנזימטי של הקטכולאמינים על ידי שני אנזימים עיקריים - מונואמין אוקסידאז וקטכול-או-מתיל טרנספראז (COMT). בהתאמה, אנזימים אלה מחמצנים מונואמינים (כולל קטכולאמינים) ומוסיפים מתיל על קבוצות הידרוקסיל של הפניל של הקטכולאמינים.
עיכוב מונואמין אוקסידז הוא אופן הפעולה של קבוצת תרופות ותיקה נגד דיכאון, שהשימוש בה פחת:
עיכוב COMT משמש בתרופות נגד מחלת פרקינסון, עכב ההשפעה שלו על רמת דופאמין.
מנגנונים ותרופות עיקריות > פעולה מעורבת

אפדרין
פסאודואפדרין (אדויל קולד&סינוס, אקמול צינון ושפעת/ליקוויג'ל יום/לילה, ברונכולט סירופ/פורטה/פלוס, ברונכו-קיד, דקסמולסינוס לטיפול ביום/לילה, היסטדקס, היסטפד, טיפטיפות אפלפי, נוסידקס, נורופן צינון ושפעת, סינופד, פראמול אף, קלארינז רפטאבס, קלסינוס)
תופעות לוואי

לתרופות אדרנגיות (וסמים אדרנרגיים) יש תופעות לוואי הנובעות ברובן מפעולתן על מערכת העצבים הסימפתטית, והן כוללות עליה בדופק, הפרעות קצב לב, יתר לחץ דם עם פגיעה בלב ובכלי דם, דימום מוחי, בצקת מוחית, כאבי ראש קשים ואוטמים מוחיים, בלבול, אצירת שתן, דילול אשלגן בדם ועוד.
תרופות אגוניסטיות לקולטן אלפא 2 מסוכנות במיוחד עכב נטייה לנפילת לחץ דם, סחרחורת, ונפילה, וכן שכיחות בעיות שינה, כאב ראש, עצירות, בחילות, כאבים תחת האוזן (מבלוטות הרוק), הקאות, בעיות בזיקפה, עייפות ודיכאון.
הערות שוליים

1 2 3  Khashayar Farzam, Ariel Kidron, Anand D. Lakhkar, Adrenergic Drugs, Treasure Island (FL): StatPearls Publishing, 2024. (באנגלית)
↑  Alex J. Horowitz, David Frey, Deanna Denault, Travis Smith, Sympathomimetics, Treasure Island (FL): StatPearls Publishing, 2024. (באנגלית)
↑  Cédric M. Hysek, Anja E. Fink, Linda D. Simmler, Massimiliano Donzelli, Eric Grouzmann, Matthias E. Liechti, α₁-Adrenergic receptors contribute to the acute effects of 3,4-methylenedioxymethamphetamine in humans, Journal of Clinical Psychopharmacology 33, 2013-10, עמ' 658–666 doi: 10.1097/JCP.0b013e3182979d32 (באנגלית)
↑  "Medicinal Chemistry of Adrenergics and Cholinergics". אורכב מ-המקור ב-2010-11-04. נבדק ב-2010-10-23.
↑  Laurence Pharmacology 9th edition, page 450
↑  Katzung Pharmacology 12th edition page 131-133
↑  Lippincott's Pharmacology 5th edition page 69-85
↑  Michael S. Euwema, Terrell J. Swanson, Deadly Single Dose Agents, Treasure Island (FL): StatPearls Publishing, 2024. (בעברית)
↑  Rang, H.P.;  et al. (2003). Pharmacology. Churchill Livingstone.
↑  George M. Kapalka, Chapter 4 - Substances Involved in Neurotransmission, San Diego: Academic Press, 2010-01-01, Practical Resources for the Mental Health Professional, עמ' 71–99. (באנגלית)
↑  Glenn D. Andrews, Antonieta Lavin, Methylphenidate increases cortical excitability via activation of alpha-2 noradrenergic receptors, Neuropsychopharmacology: Official Publication of the American College of Neuropsychopharmacology 31, 2006-03, עמ' 594–601 doi: 10.1038/sj.npp.1300818 (באנגלית)
↑  Gregory M. Miller, The emerging role of trace amine-associated receptor 1 in the functional regulation of monoamine transporters and dopaminergic activity, Journal of Neurochemistry 116, 2011-01, עמ' 164–176 doi: 10.1111/j.1471-4159.2010.07109.x (באנגלית)
↑  M. L. Andersen, B. D. Palma, A. D. Rueda, S. Tufik, The effects of acute cocaine administration in paradoxical sleep-deprived rats, Addiction Biology 5, 2000-10-01, עמ' 417–420 doi: 10.1111/j.1369-1600.2000.tb00210.x (באנגלית)
↑  הילה אלרואי, חברות התרופות יזהירו מתכשירים לצינון ושפעת: "סיכון לאירוע מוחי", באתר חדשות 13, 7 במרץ 2024
↑  מעבדות רפא בע"מ, נורמופרסאן - עלון לצרכן, באתר מאגר התרופות - משרד הבריאות, ‏8/2023
מבנה פסאודואפדרין (אמין שניוני אליפטי, המחובר לטבעת בנזן ארומטית)
אירוע מוחי (שבץ מסוג דימום מוחי או אוטם מוחי) הוא תופעת לוואי ידועה של פסאודואפדרין ושל חומרים אדרנרגיים אחרים.
אהרן ברכיה ממודנה

| --- | --- |
 לידה:  1549
 פטירה:  1639 (בגיל 90 בערך) כ"ו בתמוז ה'שצ"ט 
 תקופת הפעילות:  ?–1639 
 רבותיו:  מנחם עזריה מפאנו, יום-טוב צהלון 
 חיבוריו:  מעבר יבק (ספר) 
 
רבי אהרן ברכיה ממוֹדֶנָה (נכתב לעיתים: אהרן ברכיה מודינא; 1549-כ"ו בתמוז ה'שצ"ט, 28 ביולי 1639) היה רב ומקובל בן יהדות איטליה. נודע בעיקר בשל ספרו מעבר יַבֹּק.
ביוגרפיה

רבי אהרן ברכיה בן רבי משה בן רבי נחמיה נולד בעיר מודנה שבאיטליה, למד אצל רבי הלל החסיד ממודנה ורבי מנחם עזריה מפאנו והיה ממקורביהם של רבי יהודה אריה די מודינא ורבי ישראל סרוג. גיסו של רבי יוסף ידידיה קרמי, מחבר "כנף רננים". נסמך להוראה אצל רבי יום טוב צהלון.
חיבורו הראשון היה "אשמורת הבוקר" (1624) שחיבר עבור חבורת "מעירי השחר" במודנה, חיבור זה היה סדר תפילות מיוחד עבור חברי הקבוצה שנהגו להשכים קום לפני עלות השחר מדי יום ולהתפלל לפני תפילת שחרית. שלוש שנים לאחר הדפסת סדר התפילות שלו, הוציא גיסו סדר התפילות עם כוונות משלו בשם "כנף רננים" (1627). נוצר פולמוס ביניהם בשל ויכוחים התלויים בהבדלים שבין קבלת האר"י לקבלת הרמ"ק, ובית הדין של מודנה נזקק להכריע ביניהם.
ספרים נוספים שחיבר ונותרו בכתב יד הם:
שמן זית זך - כללי חכמת האמת לפי האריז"ל
שתיל פורח - כוונות לתפילות, לנטילת ידיים, לאיסורי כשרות ולקדושת השבת.
אמרי שפר - חידושים בחכמת הקבלה
פירוש על תיקוני הזוהר
מגן אהרן
הערות שוליים

↑  מגן אהרן, ירושלים : ר. כהן, 2008, בהקדמה.
↑  שו"ת מהריט"ץ החדשות, סימן ריא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257213305171  GND: 129821454  ICCU: TO0V661407  ISNI: 0000 0000 7871 4303  LCCN: nr95004270  NTA: 17090508X  VIAF: 90404354   WorldCat (עם VIAF): 90404354
מחוץ לחוק (משפט)

ניוטון נייט (1837–1922) היה חייל מורד אשר התנגד לקונפדרציה בשיא מלחמת האזרחים האמריקאית.
מחוץ לחוק במשמעותו המקורית והמשפטית הוא אדם שהוכרז כמי שנמצא מחוץ להגנת החוק. בחברות קדם-מודרניות, כל ההגנה המשפטית נשללה מהעבריין, כך שכל אחד היה רשאי מבחינה משפטית לרדוף או להרוג אותו. הכנסה למעמד מחוץ לחוק הייתה אפוא אחד העונשים החמורים ביותר במערכת המשפט. בחוק הגרמני הקדום, עונש המוות נעדר בצורה בולטת, וההכרזה על אדם כמחוץ לחוק הייתה העונש הקיצוני ביותר, שבפועל ככל הנראה שקול לעונש מוות. המושג ידוע גם מהחוק הרומי, במעמד המכונה "homo sacer", והתקיים לאורך ימי הביניים.
משמעות משנית של המונח "מחוץ לחוק" היא אדם המתחמק באופן שיטתי מלכידה באמצעות התחמקות ואלימות. משמעויות אלה קשורות וחופפות אך אינן בהכרח זהות. נרדף שהוכרז כמי שנמצא מחוץ להגנת החוק באזור אחד אך קיבל מקלט וחי בגלוי ומציית לחוקי המקום באזור אחר הוא מחוץ לחוק במשמעות הראשונה אך לא במשמעות השנייה.
בפולקלור הבריטי רובין הוד הוכרז כמחוץ לחוק באנגליה אך קיבל תמיכה מהאוכלוסייה המקומית ומצא מקלט ביערות.
במשפט המקובל של אנגליה, "כתב הכרזה על אדם כמחוץ לחוק" כלל את ההכרזה "Caput lupinum" ("[שיהיה] ראש זאב"), שמשמעותה שהאדם נחשב לזאב בעיני החוק. לא רק שנשללו מהאדם כל הזכויות המשפטיות, אלא שאחרים יכלו להרוג אותו במקום כאילו היה זאב או חיית בר אחרת. נשים הוכרזו כ"מנודות" במקום כמחוץ לחוק, אך מדובר היה למעשה באותו עונש.
היסטוריה משפטית > רומא העתיקה

בין צורות הגלות השונות, החוק הרומי כלל את העונש של aquae et ignis interdictio ("איסור מים ואש"). אנשים שנענשו בעונש זה נדרשו לעזוב את שטח רומא ולהפקיר את רכושם. אם הם חזרו, הם נחשבו למעשה לפורעי חוק; מתן שימוש במים או באש להם היה בלתי חוקי, והיה ניתן להורגם ללא עונש משפטי.
איסור מים ואש הוטל באופן מסורתי על ידי טריבון הפלבאים ויש עדויות לשימוש בו במהלך המלחמה הפונית הראשונה במאה השלישית לפנה"ס על ידי קאטו הזקן. מאוחר יותר העונש הוטל גם על ידי פקידים רבים אחרים, כגון הסנאט, מגיסטראטים ויוליוס קיסר כמצביא ומושל פרובינציה במהלך מלחמת גאליה. העונש יצא משימוש במהלך הפרינקיפט.
היסטוריה משפטית > אנגליה

המונח מחוץ לחוק מתייחס להליך הרשמי של הכרזת אדם כפורע חוק, כלומר הצבתו מחוץ להגנה המשפטית. במשפט המקובל של אנגליה פסק דין זה היה אחד מהעונשים הקשים ביותר במערכת המשפטית, מכיוון שהפורע לא יכול היה להשתמש במערכת המשפטית להגנה (למשל מפני דרישת צדק ההמון). הכרזה על אדם כפורע חוק הייתה לגרום לו לסבול צורה של מוות אזרחי או חברתי. הפורע הודר מכל חברה מתורבתת.
הערות שוליים

↑  Carella, B (2015). "The Earliest Expression for Outlawry in Anglo-Saxon Law". Traditio. 70: 111–43. doi:10.1017/S0362152900012356.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553465705171  BNE: XX525606  BnF: cb133191102 (data)  GND: 4347962-5  LCCN: sh85096166 
פסל של רובין הוד, פורע חוק הירואי בפולקלור האנגלי
קילי גונסאלס

כריסטיאן אלברטו גונסאלס פרט (בספרדית: Cristian Alberto González Peret; נולד ב-4 באוגוסט 1974 ברוסאריו), הידוע בשם קילי גונסאלס, הוא כדורגלן עבר ומאמן ארגנטינאי ששיחק בעמדת חלוץ בארגנטינה ובאירופה.
גונסאלס החל את הקריירה בקבוצת הנוער של רוסאריו סנטרל, שם בלט בזכות מהירותו. הוא צורף לסגל של הקבוצה הבוגרת בגיל 19 וכעבור שתי עונות עבר לבוקה ג'וניורס, בה שיחק במשך שנה שאחריה עבר לריאל סרגוסה הספרדית.
גונסאלס ערך 56 הופעות בנבחרת ארגנטינה והבקיע תשעה שערים. הוא השתתף עם נבחרת ארגנטינה במונדיאל 2002 וזכה עם הנבחרת האולימפית במדליית זהב באולימפיאדת אתונה ב-2004.
ב-23 ביוני 2020 הוא מונה למאמן רוסריו סנטרל מהליגה הארגנטינאית.
קריירה > רוסריו סנטרל ובוקה ג'וניורס (1993–1996)

קילי גונסאלס הופיע לראשונה בליגה הראשונה ב-18 בדצמבר 1993, במדי רוסריו סנטרל, בה הפסידה קבוצתו 0–2 לגימנסיה אי אסגרימה דה לה פלאטה.
באמצע 1995 קילי זכה להתעניינות מריאל מדריד, אבל העדיף להמשיך את הקריירה שלו בבוקה ג'וניורס לבקשתו של דייגו מראדונה.
קריירה > עשר שנים באירופה (1996–2006)

ב-1996 עבר לשחק בליגה הספרדית שם שיחק בריאל סרגוסה במשך שלוש עונות והשתתף ב-92 משחקים.
לאחר מכן עבר לוולנסיה וזכה עמה באליפות הספרדית בעונת 2001/2002 והגיע פעמיים לגמר ליגת האלופות. ההופעה המוצלחת שלו בליגת האלופות העניקה לו מוניטין אירופאי והפכה אותו לשחקן מוערך מאוד.
ב-2003 איבד המקום שלו בהרכב ולנסיה ועזב לאינטר מילאנו, מועדון איתו זכה ובסקודטו בעונת 2005/2006 ובשני גביעים איטלקיים.
קריירה > חזרה לרוסאריו סנטרל (2006–2009)

גונסאלס לא זומן לנבחרת ארגנטינה למונדיאל 2006 ועם סיום הפרק שלו באירופה חזר לכדורגל הארגנטינאי וחתם ברוסריו סנטרל. הוא שיחק עונה אחת ולאחר מכן שקל לעזוב בשל דין ודברים עם נשיא המועדון פבלו סקרבינו, אך הדחתו של הנשיא בגלל ניהול כושל איפשרה את הארכת שהותו של גונסאלס עונה נוספת.
עם הגעתו של גוסטבו אלפרו לאימון רוסריו סנטרל באוקטובר 2008 גונסאלס איבד את מקומו בהרכב. בנובמבר, לאחר שנכנס למחצית השנייה במשחק מול אינדפנדיינטה דה אוולנדה, הוא נפצע ונאלץ לעבור ניתוח בעקבות קרעים ברצועות ברך ימין.
בתחילת 2009, נשיא רוסאריו סנטרל, הוראסיו אוסנדיזאגה וההנהלה החליטו לא לחדש את חוזהו.
קריירה > סן לורנצו וחזרה שנייה לרוסאריו סנטרל (2009–2010)

לעונת 2009/10 חתם בסן לורנצו, לבקשת חברו ומאמן הקבוצה דאז דייגו סימאונה. במחצית הראשונה של העונה שיחק בגביע סודאמריקנה וכבש את שערו היחיד בקבוצה מול סינסיאנו בשלב השני של שמינית הגמר.
בסוף עונה זו הוא חזר רוסאריו סנטרל אשר ירדה לליגה השנייה. הוא שיחק כמה משחקים אך נפצע וסיים את העונה.
קריירה > פרישה מכדורגל מקצועני (2011)

עם הגעתו של המאמן עומר פלמה, קילי גונסאלס שוב קיבל דקות משחק בניצחון 0–3 מול פרו. הוא פתח בהרכב במשחק הבא נגד דפורטיבו מרלו, אבל לא שיחק באף משחק אחר בעונה. הוא נותק מהסגל המקצועי של הקבוצה מ"סיבות הקשורות בכדורגל" ;אך היו גם שמועות על התנהגות לא מקצועית.
בסוף יוני 2011 הופסק הקשר שלו עם המועדון וקריירת הכדורגל שלו הסתיימה.
תחנת הרכבת המזרחית של ברלין

| --- | --- |

  נגיש לכיסאות גלגלים
 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  23 באוקטובר 1842 
 מיקום
 מיקום:  Am Ostbahnhof 9, 10243 Berlin 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 קואורדינטות:  52°30′36″N 13°26′05″E﻿ / ﻿52.51°N 13.4347°E﻿ / 52.51; 13.4347
 תחנות סמוכות:  Ostkreuz, Ostkreuz, Ostkreuz, תחנת הרכבת של פרנקפורט על האודר, Long-distance and regional railway station Berlin-Hauptbahnhof, Ostkreuz, Ostkreuz, Erkner railway station, Königs Wusterhausen station, ברלין האופטבנהוף, בפסקה זו 6 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מידע על התחנה
 רציפים:  5 
 קווים העוברים בתחנה:  הרכבת העירונית של ברלין, קו הרכבת ברלין-ורוצלב, Prussian Eastern Railway 
 קוד התחנה:  530 
  (למפת ברלין מוגדלת) תחנת הרכבת המזרחית של ברלין(למפת ברלין רגילה) תחנת הרכבת המזרחית של ברלין
 
התחנה ב-1954
מבט על הרציפים
תחנת הרכבת המזרחית של ברלין (בגרמנית: Berlin Ostbahnhof) היא אחת משלוש תחנות הרכבת הגדולות בברלין (השתיים האחרות הן ברלין האופטבאנהוף וזידקרויץ). התחנה נמצאת בשכונת פרידריכסהיין, ברובע פרידריכסהיין-קרויצברג. בין השנים 1987–1998 נקראה התחנה תחנת הרכבת הראשית של ברלין (Berlin Hauptbahnhof)', וזאת בחלקה המזרחי של העיר טרם נפילת החומה. שם זה משמש כיום את התחנה הראשית החדשה, שמאז פתיחתה ב-2006 הביאה לירידה בחשיבותה של התחנה המזרחית.
היסטוריה

התחנה נפתחה ב-1842 תחת השם תחנת פרנקפורט, שכן שימשה כתחנה המערבית ביותר בקו בן 100 הקילומטרים לפרנקפורט על האודר. המבנה הראשון היה ממוקם מעט צפונית למיקום הנוכחי של התחנה. בתקופה זו היה השם "תחנת הרכבת המזרחית" שייך לתחנה אחרת של הרכבת הפרוסית שהייתה ממוקמת כ-400 מ' צפונית מזרחית לתחנה. ב-1845 שונה שמה של התחנה לתחנת שלזיה תחתית מרקישה, בעקבות מיזוג של קווי הרכבת. כשהמדינה הפרוסית השתלטה על הרכבות ב-1852 שונה שוב שם התחנה לתחנת שלזיה, והיא הפכה לנקודת המוצא של כל הרכבות שנסעו מברלין מזרחה - למוסקבה, לסנט פטרסבורג, לקניגסברג, ולכאן הגיעו מרבית המהגרים היהודים מרוסיה, שחלקם המשיך גם להמבורג ולברמן. התחנה הועתקה למיקומה הנוכחי ב-1882 כשהחלו העבודות על הרכבת העירונית של ברלין - רכבת עילית המחברת את תחנות הרכבת של מרכז העיר, שנחנכה ב-1886. שניים מבין ארבעת הרציפים בתחנה המזרחית הפכו לשמש את קווי האס-באהן, אך התחנה מעולם לא חוברה לרכבת התחתית של ברלין וגם כיום אין תוכניות לחבר אותה לרשת הקווים התחתיים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נפסקה תנועת הרכבות האזרחיות בתחנה, והרכבות היחידות שעברו דרכה היו רכבות אל אובר אוסט, וב-1919 הפכה התחנה לזירת לחימה במרד הספרטקיסטים. תנועת הרכבות הסדירה חודשה רק ב-1926 עם קווים לוורשה ולריגה. החל מ-1927 אפשר היה לרכוש כרטיסים לנסיעות המשך ברכבת עד למזרח הרחוק - מסע של 12 יום עד לטוקיו, לדוגמה, עלה 650 רייכסמארק.
מלחמת העולם השנייה וגרמניה המזרחית

עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה עברו בתחנה 165 רכבות נכנסות ו-176 רכבות יוצאות מדי יום. עם פרוץ הלחימה שימשה התחנה למשלוח כוחות צבא רבים מזרחה, בהתחלה לפולין ומאוחר יותר לברית המועצות. ב-22 באפריל 1945 השתלט הצבא האדום על התחנה, ובתוך שלושה ימים בלבד הכשיר אותה לשימוש ורכבות נושאות תחמושת כבדה למתקפה על העיר החלו להגיע אליה. ב-28 ביוני 1945 הגיעה לתחנה רכבת הנוסעים הראשונה ממוסקבה. עם זאת, התחנה ספגה נזקים כבדים במהלך המלחמה, ונבנתה מחדש על ידי חברת הרכבות של גרמניה המזרחית. ב-1950 הוענק לה השם תחנת הרכבת המזרחית של ברלין, מכיוון ששלזיה נותרה ברובה בתחומי פולין. בעקבות חלוקת גרמניה הפכה התחנה להיות אחת מתחנות הרכבת הראשיות של מזרח ברלין, לצד תחנת ליכטנברג. יצאו ממנה רכבות צפונה לסקנדינביה ודרומה לבלקנים, ורכבות אקספרס לפראג, וינה ובודפשט. ב-1962 החלה לפעול בה גם רכבת קלה לתחנת הרכבת ברלין גן החיות ששימשה למעבר הנוסעים בקווי הרכבת הבינלאומיים מהגוש המזרחי למערבי.
חומת ברלין הייתה במרחק 200 מ' בלבד מהתחנה, בחלק שהפך היום לאיסט סייד גלרי. ב-1987 נהרס מבנה התחנה שנבנה לאחר מלחמת העולם, והחלה בנייתה של תחנה חדשה שאמורה הייתה לשמש כתחנה המרכזית של ברלין. על פי התוכנית היו אמורים להיבנות גם מלון ואולם כניסה מרשימים עבור הנכנסים לגוש המזרחי, אך רק חלק קטן מהתוכנית יצא אל הפועל לפני איחוד גרמניה ב-1990.
בשנים האחרונות

ב-1994 נערך בתחנה טקס רשמי לציון האיחוד בין חברות הרכבות של מזרח ומערב גרמניה. במהלך הטקס נסעו קטר קיטור ורכבת האקספרס הבינעירונית (ICE) וחוברו זה לזה. השם "תחנת הרכבת הראשית" נותר בשימוש גם שנים ארוכות לאחר איחוד גרמניה, עד שב-24 במאי 1998 הוחלט לחזור ולקרוא לתחנה בשם תחנת הרכבת המזרחית של ברלין. שנה לאחר מכן החלו שוב עבודות להריסת התחנה במטרה לבנות אותה מחדש. המבנה החדש נחנך ב-2002, וכולל רק שרידים בודדים מהמבנה של שנות ה-80. בתחנה פועלים כיום 11 מסלולים ב-9 רציפים - 5 מהם משמשים את הרכבת הארצית, 4 את האס-באהן ו-2 מסלולים משמשים למעבר רכבות ללא עצירה. בשנת 2000 הוצב ליד רציף 1 בתחנה שלט ועליו הכיתוב "תחנת הרכבת המזרחית של ברלין - שם התחנה ההיסטורי". לצד התחנה נבנו מלון ושני מגדלי משרדים. בשנת 2003 נהרס מסוף המטענים שמצפון מזרח לתחנה, כדי לפנות מקום לאולם O2 וורלד שנחנך ב-2008.
בסרט זהות במלכודת משנת 2004 אפשר לראות את מאט דיימון מחנה את מכוניתו מחוץ לתחנה ונכנס אליה.
אלה גרינפלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 באפריל 1953 (בת 71) Spassk-Dalny, ברה"מ 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן לנשים (מ-1996)
 מד כושר מרבי:  2305 (ינואר 1987)
 מד כושר נוכחי:  2201 (לא פעילה)
 מדינה:  ברית המועצות, ארצות הברית
 
אלה גרינפלד (ברוסית: Алла Гринфельд; נולדה ב-16 באפריל 1953 בעיירה במחוז פרימוריה) היא שחמטאית סובייטית-יהודייה-אמריקאית בדרגת רב אמן.
קורות חיים

אלה גרינפלד נולדה בעיירה במחוז פרימוריה, ברית המועצות. בשנת 1973 ו-1974 היא סיימה במקומות 5–7 באליפות ברית המועצות בשחמט לנשים. בשנת 1975 היא זכתה באליפות מולדובה הסובייטית.
היא השתתפה במספר תחרויות בינלאומיות. בסוצ'י בשנים 1980 ו-1982 היא סיימה במקום השלישי, בשנת 1984 במקומות 5–6 ובשנת 1985 במקום החמישי. בשנת 1986 היא ניצחה בתחרות בברלין.
בשנת 1989 אלה גרינפלד ובעלה, רב אמן מירון שר היגרו לארצות הברית והתיישבו בניו יורק. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 היא השתתפה במספר תחרויות שחמט לגברים לצד בעלה.
בשנת 1996 הוענקה לה דרגת רב אמן לנשים.