stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלאצ'ידו קורטזה

| --- | --- |

 לידה:  7 במרץ 1907 צרס, קרואטיה 
 פטירה:  נובמבר 1944? (בגיל 37) טריאסטה, ממלכת איטליה 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 השכלה:  Collegium Seraphicum - Rome 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
פלאצ'ידו קורטזה (באיטלקית: Placido Cortese) (7 במרץ 1907 - תחילת נובמבר 1944) היה כומר קתולי איטלקי וחבר במסדר הפרנציסקנים. הוא שימש הן ככומר הקהילה והן כמנהל המגזין "Il Messaggero di Sant'Antonio" בפדובה לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה. במלחמה הוא הקים רשת מפורטת שנועדה להגן על יהודים, שבויי מלחמה בריטים ויוגוסלבים. הנאצים גילו במהירות את תוכניותיו ועצרוהו באוקטובר 1944, עינו אותו במהלך החקירות ורצחו אותו.
הקאנוניזציה שלו התחילה בשנת 2002 והוא זכה לתואר "מכובד" (Venerable).
ביוגרפיה

ניקולו מתאו קורטזה נולד ב-7 במרץ 1907 בעיר צרס שבאי צרס למתאו קורטזה ולאנטוניה באטאיה; הוא נטבל לנצרות באותו החודש בשם ניקולו מתאו. היו לו שלושה אחים.
הוא למד בבית הספר בצרס עד 1918 שבה בית הספר נסגר כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1920 הוא הצטרף למנזר מסדר האחים הקטנים ולאחר מכן עבר את תקופת ההכשרה שלו בפדובה במנזר בקמפוסמפיירו שבנפת פדובה מאוקטובר 1923 עד 1924, שם סיים את ההכשרה שלו והתחיל ללבוש את הלבוש הנזירי (religious habit).בין השנים 1925 ו-1927 למד קורטזה פילוסופיה בצרס. אחר כך למד תאולוגיה באוניברסיטה האפיפיורית בונוונטורה הקדוש ברומא מ-1927 עד 1931. הוא הוסמך לכהונה בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו ב-6 ביולי 1930. קורטזה ערך את המיסה הראשונה שלו בבזיליקת סנטה מריה מג'ורה.
התפקיד הראשון שלו לאחר הסמכתו היה בבזיליקת סנט'אנטוניו בפאדובה והוא התגורר בכנסיית ההתעברות ללא רבב בזמן זה, כי המנזר עדיין היה בבנייה. הוא עבד שם מ-1931 עד 1933. בדצמצבר 1933 עבר לקהילה ויאלה קורסיה במילאנו לעבודה כמורתית נוספת; הוא עבד שם עד 1937. בינואר 1937 חזר לפדובה ומונה לעורך הראשי של כתב העת הידוע "Il Messaggero di Sant'Antonio", הוא כיהן בתפקיד זה עד יולי 1943. בתקופת עריכתו את העיתון נרשמו למגזין 500,000 מנויים חדשים מרחבי העולם.
ביוגרפיה > הצלת יהודים

קורטזה ארגן מספר מבצעי הצלת יהודים, שבויי מלחמה בריטים ויוגוסלבים במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא החל לעשות זאת בעקבות בקשתו האישית של הקרדינל פרנצ'סקו בורגונגיני דוקה. הוא המשיך בפעולותיו אף על פי שידע שהוא מסתכן בכך שהSS יתפוס אותו.
הוא ניהל את רשת ההצלה הסודית הזו מתא הווידוי שלו בבזיליקה, לשם חברי הרשת היו באים, לכאורה כדי להתוודות, והעבירו הודעות מוצפנות לקורטזה. לדוגמה, אם אמרו לו "אני צריך חמש ביצים", המשמעות הייתה שחמישה אנשים נזקקו לתעודות מזהות כדי להיכנס לשווייץ. דוגמה נוספת, אם אמרו לו "אנחנו צריכים שלושה קילו קמח", הכוונה הייתה ששלושה אנשים נזקקו למקלט בפאדובה.
ביוגרפיה > הוצאתו להורג

מרגלים בתנועת ההתנגדות האיטלקית למען הנאצים והפשיסטים ריגלו אחריו והחליטו להביא את קורטזה לגסטפו. ב-13 באוקטובר 1944, בשעה 13:55, מרגלים אילו המתינו לקורטזה מחוץ לבזיליקה, בירכוהו לשלום והציעו לו טרמפ במכוניתם. אותם מרגלים לקחו אותו לבונקר הגסטפו בכיכר אוברדן בטריאסטה שם הוא עונה ונחקר באכזריות ואשר במהלך החקירות הנאצים עקרו את עיניו וחתכו את לשונו. קורטזה נקבר בחיים ומת בנובמבר; ישנם מקורות סותרים בנוגע לתאריך מותו: כמה מהמקורות טוענים שמת ב-3 בנובמבר, ומקורות אחרים טוענים שמת ב-15 בנובמבר. אפרו התערבב עם אפרם של קורבנות אחרים לאחר שגופתו נשרפה בריזיירה די סן סאבה בטריאסטה.
לאחר מותו > תהליך הקאנוניזציה

תהליך הקאנוניזציה של קורטזה נפתח ב-8 באוקטובר 2001 תחת האפיפיור יוחנן פאולוס השני לאחר שוועדת סיבות הקדושים פרסמה את צו ה"nihil obstat" הרשמי (ללא התנגדויות) הוכרז הכומר המנוח כ"משרת האל". התהליך הבישופי נפתח בטריאסטה כדי לקבוע אם קורטזה נהרג "באודיום פידי(איט')" (בשנאה לאמונה). הליך זה נמשך מ-29 בינואר 2002 עד 15 בנובמבר 2003. מסמכים מאותו תהליך הוגשו לוועדת סיבות הקדושים שאישרה את התהליך ב-4 ביוני 2010.
אבל בשלב הזה היו ספקות אם ניתן להחיל את המושג "in odium fidei" על מקרה זה. הפוסטולאטור המליץ לפתוח בחקירה נוספת של הבישופות כדי להעריך את מעלותיו בניגוד לאופן מותו למקרה שהתיק הראשוני ידחה ובכך יביא לפתיחת התהליך מחדש. השלב הבא של הבישופות נמשך מ-30 ביולי 2012 עד 25 באוקטובר 2012. ועדת סיבות הקדושים אישרה את התהליך ב-17 במאי 2013. הפוסטולאטור הגיש מאוחר יותר את תיק המסמכים לוועדה והיסטוריונים אישרו את סגולות המקרה בינואר 2017. ב-30 באוגוסט 2021, האפיפיור פרנציסקוס הכריז על קורטזה כמכובד (Venerable).
הפוסטולאטור הנוכחי הוא האח הפרנציסקני דמיאן-ג'ורגה פטראסקו.
לאחר מותו > הוקרה והנצחה

בשנת 1946 הוענקה לקורטזה תעודת הצטיינות מטעם בעלות הברית, חתומה על ידי מרשל הרולד אלכסנדר
בשנת 1948 הוענק לו "צלב הברונזה" על ידי נשיא צ'כוסלובקיה אדווארד בנש.
בשנת 1951 מועצת פדובה קראה לרחוב על שמו.
פדובה כללה אותו בין החסידים, בגן הצדיקים שנחנך ב-2008, יחד עם: קרלו אנג'לה, פרנקה דצ'ימה, פריסינה לזארי, דליה פאסולאטו מזוקאטו, האחיות תרזה, קרלה ולידיה מרטיני, מילנה זמבון, דלפינה ומריה בורגטו, ג'ובאני פלטוצ'י וג'ורג'ו פרלסקה.
באוקטובר 2004 נחנך פסל לכבודו בבזיליקת סנט אנטוניו. ליד המנזר הפרציסקני בצרס מוצבת אנדרטה לזכרו.
ב-5 ביוני 2017 הוענק לקורטזה מדליית הזהב לגבורה אזרחית בידי נשיא איטליה, סרג'ו מטרלה.
ראו גם

מקסימיליאן קולבה
הערות שוליים

1 2  Pope Francis Advances Sainthood Cause of Italian Catholic Priest Who Saved Jews in WWII, NCR (באנגלית)
↑  NULL, Beatification Process Starts for "Italian Father Kolbe", ZENIT - English, ‏2002-01-30 (באנגלית אמריקאית)
↑  Mario Conte, The Confessional, The Messenger of Saint Anthony, ‏2016-12-27 (באנגלית)
↑  La Risiera di San Sabba e il «bunker» della Gestapo a Trieste – Padre Placido Cortese (ב־)
↑  Statue Unveiled to Italian Franciscan Who Saved Many From Nazi Persecution - ZENIT - English, ZENIT - English, ‏5 בספטמבר 2004
↑  Cortese Padre Placido, Presidenza della Repubblica
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576615805171  GND: 124236502  ISNI: 0000 0000 4372 6304  LCCN: no2003007708  SUDOC: 161800149  VIAF: 40307051   WorldCat (עם VIAF): 40307051
כריסטופר ממינגר

כריסטופר גוסטבוס ממינגר (באנגלית: Christopher Gustavus Memminger, נולד ככריסטוף גוסטב ממינגר, בגרמנית: Christoph Gustav Memminger;‏ 9 בינואר 1803 – 7 במרץ 1888) היה פוליטיקאי אמריקאי יליד גרמניה, שהיה אחד מהאבות המייסדים של קונפדרציית המדינות של אמריקה ("הקונפדרציה"). הוא היה המחבר העיקרי של החוקה הזמנית של הקונפדרציה ב-1861 והמייסד של המערכת הפיננסית של הקונפדרציה. כמזכיר האוצר הראשון של הקונפדרציה, היה ממינגר ההוגה הראשי של המדיניות הכלכלית של ממשל נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס.
ראשית חייו

ממינגר נולד ב-9 בינואר 1803 בפיינגן (Vaihingen, כיום רובע של שטוטגרט) שבדוכסות וירטמברג (כחודש וחצי לאחר הולדתו, שודרג מעמד הדוכסות לנסיכות הבוחר מוירטמברג). אביו, גוטפריד ממינגר, היה קצין צבא שמת חודש לאחר הולדת בנו. אמו, אברהרדינה (לבית קוהלר) ממינגר, היגרה לאחר פטירת בעלה לצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית יחד עם בנה, אך מתה מקדחת צהובה ב-1807 וכריסטופר בן ה-4 הושאר בבית יתומים. חייו השתנו לטובה בגיל 11, כאשר הוא נלקח תחת חסותו של תומאס בנט, עורך דין בולט ולימים מושל קרוליינה הדרומית. בגיל 12 הוא החל את לימודיו בקולג' קרוליינה הדרומית (כיום אוניברסיטת קרוליינה הדרומית) ובגיל 16 סיים את לימודיו כשני בכיתתו. ב-1825 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והיה לעורך דין מצליח. ב-1832 הוא נשא לאישה את מרי וויתרס וילקינסון.
ממינגר היה מנהיגם של המתנגדים במהלך "משבר זכות הביטול" (אנ'). הוא פרסם ספר בשם "ספר הביטול" (The Book of Nullification, 1833-1832) שתיאר באופן סאטירי את תומכי זכות הביטול בסגנון תנ"כי. בהמשך הוא נכנס לחיי הפוליטיקה המדינתית וכיהן כחבר בית המחוקקים של קרוליינה הדרומית בין השנים 1836 – 1852 ובין השנים 1854 – 1860, שם במשך כמעט עשרים שנה הוא כיהן כיושב ראש ועדת הכספים של הבית. ממינגר היה תומך נלהב בזכות לחינוך וסייע להקמתה של מערכת בתי הספר של צ'ארלסטון, שהייתה אחת ממערכות החינוך המקיפות ביותר בארצות הברית. ב-1859, לאחר פשיטתו של ג'ון בראון, הוא מונה על ידי מדינתו לייעץ יחד עם נציגים נוספים בווירג'יניה בנוגע לדרך הטובה ביותר להישמר ממתקפותיהם של מתנגדי העבדות.
מלחמת האזרחים

ממינגר נחשב כבעל דעות מתונות בנוגע לשאלת פרישת מדינות הדרום מהאיחוד, אך לאחר בחירתו לנשיאות של אברהם לינקולן, הוא הכריע שהפרישה הכרחית. כאשר פרשה קרוליינה הדרומית ב-1860, התבקש ממינגר לנסח את מסמך הכרזת הפרישה שבו פורטו הסיבות לצעד זה. לאחר פרישתן של מדינות נוספות בדרום, הוא נבחר כנציג קרוליינה הדרומית לקונגרס הזמני של הקונפדרציה ושימש כיושב ראש הוועדה שניסחה את החוקה הזמנית תוך ארבעה ימים בלבד.
כאשר הקים ג'פרסון דייוויס את הקבינט שלו, נבחר ממינגר לכהן כמזכיר האוצר ב-21 בפברואר 1861. משימה זו לא הייתה קלה, לאור האתגרים הפיננסיים שהקונפדרציה התמודדה מולם. ממינגר ניסה בתחילה לממן את פעילות הממשלה באמצעות הנפקת איגרות חוב והטלת מכסים, בנוסף לתפיסת מצבורי הזהב במטבעת ארצות הברית בניו אורלינס, אך עד מהרה הוא מצא את עצמו נאלץ לנקוט בצעדים קיצוניים יותר כמו הטלת מס הכנסה והנפקת כסף פיאט. לפני המלחמה הוא היה תומך של מטבע קשה, אך הוא נאלץ להכניס לשימוש שטרות כסף שערכם ירד בהדרגה, ובסוף המלחמה ערכה היה שווה לפחות משני אחוזים מהערך הנקוב שלהם בזהב.
התפטרותו

ב-1 ביולי 1864 התפטר ממינגר מתפקידו והוחלף על ידי עמיתו מקרוליינה הדרומית, ג'ורג' טרנהולם. הוא שב למעון הקיץ שלו בפלט רוק שבקרוליינה הצפונית. בשנים שלאחר המלחמה הוא שב לצ'ארלסטון, קיבל חנינה נשיאותית ב-1866 ושב לעסקי עריכת הדין ולעסקי ההשקעות. הוא גם המשיך לפעול לפיתוחה של מערכת החינוך של קרוליינה הדרומית.
ספריו

Memminger, Christopher (1830). The Book of Nullification. Charleston: n.p.
הערות שוליים

↑  Capers, Henry D. (1893), The Life and Times of C. G. Memminger, Richmond: Everett Waddey Co.
1 2  Louise Howe Bailey, Memminger, Christopher Gustavus, NCpedia, 1991.
↑  Wilson, J. G.; Fiske, J., eds. (1900). "Memminger, Charles Gustavus" . Appletons' Cyclopædia of American Biography. New York: D. Appleton.
↑   Gilman, D. C.; Peck, H. T.; Colby, F. M., eds. (1905). "Memminger, Christopher Gustavus" . New International Encyclopedia (1st ed.). New York: Dodd, Mead.
↑  Rines, George Edwin, ed. (1920). "Memminger, Christopher Gustavus" . Encyclopedia Americana.
| קבינט קונפדרציית המדינות של אמריקה |
| --- | --- | --- |
| נשיא | ג'פרסון דייוויס (1865-1861) |  |
| סגן נשיא | אלכסנדר סטיבנס (1865-1861) |  |
| מזכיר המדינה | רוברט טומבס (1861) • רוברט מ. ט. האנטר (1862-1861) • יהודה פיליפ בנימין (1865-1862) |  |
| מזכיר האוצר | כריסטופר ממינגר (1864-1861) • ג'ורג' טרנהולם (1865-1864) • ג'ון רייגן (1865) |  |
| מזכיר המלחמה | ל'רוי פופ ווקר (1861) • יהודה פיליפ בנימין (1862-1861) • ג'ורג' ו. רנדולף (1862) • ג'יימס סדון (1865-1862) • ג'ון ברקינרידג' (1865) |  |
| מזכיר הצי | סטיבן מלורי (1865-1861) |  |
| המנהל הכללי של הדואר | ג'ון רייגן (1865-1861) |  |
| התובע הכללי | יהודה פיליפ בנימין (1861) • תומאס בראג (1862-1861) • תומאס ה. ווטס (1863-1862) • ג'ורג' דייוויס (1865-1864) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2758 2275  LCCN: n88156329  SNAC: w6cz42t0  VIAF: 68022526   WorldCat (עם VIAF): 68022526 
שטר של 5 דולר של הקונפדרציה עם דמותו של ממינגר
דב קולני

דב קולני
דב קולני (נולד ב-1930) הוא עורך דין ישראלי, אשר כיהן כיועץ המשפטי של משרד התיירות, שירת כקונסול בארצות הברית וייסד ארגון בינלאומי שמאגד משפטני תיירות, תעופה ונסיעות מ-45 מדינות.
ביוגרפיה

דב קולני נולד בירושלים ולמד בגימנסיה העברית רחביה. מוסמך המחזור הראשון של הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית, 1954. בשנת 1957 הוסמך כעורך דין. בשנים 1947–1948 היה חבר בארגון ההגנה. בין השנים 1953- 1955 שירת בצה"ל במסגרת השלמת שירות, כתובע וסנגור פיקודיים וכמדריך בבית הספר לקצינים (בה"ד 1).
בשנת 1953 ארגן קולני בירושלים את הכנס הבינלאומי הראשון על ההיבטים המשפטיים של תיירות ונסיעות. במסגרת הכנס הוחלט ביוזמתו על ייסוד ארגון IFTTA, (ראשי תיבות של "International Forum of Travel and Tourism Advocates") וקביעת המרכז הראשון של הארגון בירושלים. IFTTA הוא ארגון עולמי המוקדש בלעדית להיבטים המשפטיים הנוגעים לתיירות ונסיעות. בארגון חברים פרופסורים, שופטים, יועצים משפטיים ועורכי דין מ-45 מדינות. במסגרת פעילותו בוחן הארגון את הרקע המשפטי של החקיקה בתחומי התיירות והתעופה, בדגש על זכויות התיירים מול ספקי שירותי תיירות ותעופה. בעקבות הבדיקות מוגשות הצעות לגופים בינלאומיים כגון ארגון התיירות העולמי המסונף לאו"ם וארגונים של האיחוד האירופי, מתוך רצון ליצור הרמוניזציה של החקיקה במדינות העולם. כנשיא הארגון, חתם קולני על הסכם לשיתוף פעולה עם UNWTO – ארגון התיירות העולמי המסונף לאו"ם. במסגרת ההסכם שותפים מומחי IFTTA להכנת אמנה בינלאומית, העוסקת בזכויות התיירים וספקי שירותי התיירות.
במהלך השנים 1955 עד 1997 שירת קולני כמשפטן בשירות המדינה.
בין השנים 1964–1975 לימד כ"מורה מן החוץ" בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית, בקורס "שיטת המשפט האנגלי". בין השנים 1993–1998 לימד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במחלקה לניהול מלונאות ותיירות של הפקולטה לניהול. באותן השנים הוא לימד גם בפקולטה לחקלאות ברחובות, בקורס "תחיקת מלונאות". בין השנים 1973–1975 היה חבר הוועד המנהל של תיאטרון החאן הירושלמי. בין השנים 1973–1975 ו- 1983–1988 כיהן כדירקטור בחברות לפיתוח אזורי תיירות: "החברה לפיתוח מפעלי תיירות", "פיתוח מזרח ירושלים", "אתרים בחוף תל אביב'" ובערים אחרות.
קולני נישא פעמיים, בשנת 1963 ובשנת 1975. בשנת 1992 נפטר בנו היחיד, בעקבות גידול בראשו.
קריירה ציבורית

בין השנים 1956–1962 שימש קולני כעוזר ראשי ליועץ המשפטי במשרד התחבורה. בין השנים 1963–1968 שימש כעוזר בכיר ליועץ המשפטי לממשלה במשרד המשפטים, לרבות ייצוג בבית המשפט העליון במסגרת פרקליטות המדינה. בין פעילויות החקיקה שלו: במשרד התחבורה – תקנות התעבורה (תקנות התעבורה, תשכ"א, 1961, 6.4.1961); במשרד התיירות – חוק שירותי תיירות, תשל"ו – 1976.
בשנת 1969 התמנה קולני ליועץ המשפטי של משרד התיירות. באותה השנה הוא כיהן כסגן ראש המשלחת הרשמית של ישראל לוועידה הדיפלומטית לחוזי נסיעות בבריסל (Diplomatic Conference on the Travel Contract). בשנת 1975, במסגרת כהונתו, נשלח על ידי משרד החוץ כיועץ לרשות התיירות של קוסטה ריקה. בשנת 1975, עם סיום כהונתו הראשונה כיועץ המשפטי של משרד התיירות, התמנה קולני לקונסול באטלנטה, ארצות הברית, עד שנת 1980. בשנת 1981, לאחר הקמתו מחדש של משרד התיירות כמשרד עצמאי, מונה קולני בשנית לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה של משרד התיירות. כהונתו הסתיימה בשנת 1988. בין השנים 1988 עד 1993, שירת קולני כקונסול בסן פרנסיסקו, דאלאס ולוס אנג'לס. בדאלאס, טקסס, הוענקה לו אזרחות כבוד של העיר.
בדצמבר 1993 הכין קולני את פרק "התיירות" בפרוטוקול פריז – הנספח הכלכלי של הסכמי אוסלו, שכלל התחייבות של אש"ף ושל ישראל לשמר את אתרי המורשת שבתחומם. קולני היה שותף לשיחות עם הרשות הפלסטינית, שהתייחסו בעיקרן לנושאי תיירות ומעברי הגבול, לפני ואחרי החתימה על פרוטוקול פריז אשר נחתם בשנת 1994. בשנת 1995 הכין את ההסכם לשיתוף פעולה תיירותי עם ירדן, שנחתם בנובמבר 1994. בשנת 1995 עמד קולני בראש המשלחת הישראלית לקהיר, לצורך השתתפות בדיונים על הקמת ארגון אזורי לקידום התיירות, בהשתתפות מדינות ערביות שאין להן יחסים דיפלומטיים עם ישראל (מרוקו, סעודיה, תוניסיה, תימן ועוד).
מאז צאתו לגמלאות בשנת 1997, פועל קולני בהתנדבות בתור יועץ למשרד התיירות, בעיקר בנושאים הנוגעים להיבטים משפטיים בינלאומיים, כגון הסכמי שיתוף פעולה עם מדינות זרות לקידום התיירות, וסיוע במגעים עם ועדת התיירות של ה-OECD וגופים בין-לאומיים שונים.
פרסומים

ספרים
"ספר הנהג", אנציקלופדיה של חוקי התנועה והרכב. הוצאת ספריית מעריב, 1961. בידיעה שפורסמה בעיתון "מעריב" בשנת 1961, הוא תואר בתור "הספר המקיף והמעודכן ביותר שהופיע על כה בארץ", בתחום התעבורה.
"רות, באהבה". לזכרה של רות (פרנקל) קולני.
תסכיתי רדיו

קולני כתב בתור פרילנסר עשרות תסכיתי רדיו לנוער בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, בנושאי מדע והמצאות. תסכיתים אלו סיפקו ידע במתכונת מומחזת, וזכו לעשרות אזכורים בעיתונות בין השנים 1955-1969.
מאמרים

לאורך השנים פורסמו בארץ ובעולם עשרות מאמרים של קולני, המבוססים ברובם על הרצאות שנשא במסגרת שירותו הציבורי כמשפטן ובמסגרת תפקידו כנשיא ארגון IFTTA. בין המאמרים שפורסמו:
Tourism Contracts In Israel – מאמר המבוסס על הרצאה של קולני בקונגרס הבינלאומי התשיעי למשפט השוואתי, שנערך בשנת 1974 בטהראן, אירן.
Fifth International Conference on the Legal Aspects of Travel and Tourism – קובץ הרצאות שהועברו בכנס IFTTA החמישי.
Dov Kolani, The Global Code of Ethics for Tourism.
אמצעים להגנה על תיירים והפגת חששותיהם בחוק היהודי, המוסלמי והמערבי– מאמר שפורסם במגזין החוק ההונגרי NAPI JOGASZ, עוסק בחקיקת תיירות במשפט העברי, המוסלמי והמערבי ומבוסס על תרגום הרצאה של קולני בוספרן, הונגריה.
The Case of Tour Guides Commissions – הרצאה במסגרת כנס IFTTA ה-20, שנערך בבייג'ינג.
Dov Kolani and Ovad Kedmi, Impact of Legal Issues on Religious Tourism - הרצאה בכנס שנערך ברומא, איטליה בשנת 2010, בהשתתפות נציג מהוותיקן. המאמר אוזכר במאמר אחר, שפורסם באתר ההודי Shodhganga.
Airlines Cancelling Commission To Travel Agents—The Israeli Experience.
Protecting Tourism Areas By Law Against Non-Touristic Uses – הרצאה במסגרת כנס של ארגון IFTTA שנערך בטכניון העיר בז'ה, פורטוגל, בשיתוף בית הספר הגבוה לטכנולוגיה ותיירות.
Discoursing the legal aspects of travel and tourism – מאמר שנכתב עבור ארגון ה- International Law Association, ופורסם בספר מטעמו.
הערות שוליים

↑  Resolutions adopted by the General Assembly at its 17th session, Resolution 530, p. 29, sec. U, World Tourism Organization, General Assembly
↑  Memorandum of Understanding on Cooperation between UNWTO and IFTTA , IFTTA
↑  המשך הדיון בהצעת חוק שירותי תיירות, פרוטוקול 107 מישיבת ועדת הכלכלה, 26.6.1975
↑  Statement on Multilateral talks on Tourism , Israel Ministry of Foreign Affairs, 26 Jun 1995
↑  כל תקנות התחבורה והתמרורים ב"ספר הנהג" , מעריב, 8.6.1961
↑  "רות, באהבה" , הוצאת דוקוסטורי בע"מ, תשע"ב- 2011. מס' מערכת בספריה הלאומית: 003850339
↑  דב קולני, אזכורים בעיתונות המודפסת , 1955-1969
↑  Dov Kolani, "Tourism Contracts In Israel", in "Israeli Reports To the Ninth International Congress Of Comparative Law" (in Teheran,Iran). Ed. Izhak Englard. P.85 (The Harry Sacher Institute For Legislative Research And Comparative Law, 1974).
↑  Fifth International Conference on the Legal Aspects of Tourism and Travel, amazon
↑  Dov Kolani, "The Global Code of Ethics for Tourism", in "IFTTA Journal of Travel and Tourism Law",p.7; Ed. Downes,Heifetz,Tonner, (Spring 2000).
↑  Dov Kolani, "Vedelem es tisztesseges banasmond, Zsido, Muzlim Es Nyugati Jog", valamintbazbutazasi es turisztikai jog, in 'NAPI jogsz' ,p.7-8. Ed. Sule, Koryani, Nemeth. (Napi Gazdasag Kiado Kft., Budapest, augusztus 2002).
↑  20° Conferencia Mundial de IFTTA en Beijing, Derecho Del Turismo
↑  a reservoir of Indian thesis, p.21, Shodhganga, 2010
↑  Airlines Cancelling Commission To Travel Agents—The Israeli Experience, DE GRUYTER
↑  Protecting Tourism Areas By Law Against Non-Touristic Uses , משפט ותיירות, עו"ד רוני גולן
↑  Dov Kolani, Discoursing the legal aspects of travel and tourism, in "The future of International Protection of Consumer", p. 104; Ed. Claudia Lima Marques & Dan Wei ( ILA, Porto Alegre,Brasil, 2016).
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דב קולני".
דיונה בראנד

| --- | --- |

 לידה:  7 בינואר 1953 (בת 72) פורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו 
 מדינה:  קנדה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורונטו, Naparima Girls' High School, מכון אונטריו למדעי החינוך 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Earth Magic, 'Fore Day Morning: Poems 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת וינדזור (2017)  עמית החברה המלכותית של קנדה  פרס פט לואוטר  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת טורונטו  פרס גריפין לשירה  חבר במסדר קנדה 
 
דיונה בראנד (באנגלית: Dionne Brand; נולדה ב-7 בינואר 1953), היא משוררת, מחברת רומנים, כותבת מסות ומתעדת קנדית. דיונה חברה במסדר קנדה, משנת 2017.
בראנד היא קוויר מוצהרת.
קורות חייה

בראנד נולדה בגויאגוואי, טרינידד, וכילדה חונכה בעיקר על ידי סבה וסבתה בזמן שאמה ודודתה עבדו מספר שנים באנגליה. לאחר שסיימה לימודיה בבית הספר לבנות בטרינידד, עברה בראנד בשנת 1970 להתגורר בטורונטו, קנדה. בשנת 1975, כשהיא בת 22, סיימה את התואר הראשון שלה בחוג לאנגלית ולפילוסופיה באוניברסיטת טורונטו. שלוש שנים לאחר מכן בראנד פרסמה את ספרה הראשון 'Fore Day Morning: Poems'.
בשנת 1989 סיימה תואר שני בפילוסופיה של החינוך, במכון ללימודי חינוך באונטאריו (The Ontario Institute for Studies in Education (OISE)).
קריירה > שירה כתובה

בראנד ידועה בכתיבת השירה שלה, אשר זכתה לפרסום במספר כרכים שונים.
'Land to Light On' אשר פורסם בשנת 1997, זכה בפרס Trillium Book Award for Poetry (אנ') ובפרס ה-Governor General's Literary Award for Poetry (אנ'). 'Thirsty' אשר פורסם בשנת 2002, זכה בפרס Pat Lowther Memorial, ו-'Ossuaries' משנת 2010, זכה בפרס Griffin Poetry (אנ') של 2011.
כתיבת השירים שלה מאופיינת על ידי ניסויים פורמליים ולשוניים. כתיבה זו מבטאת את החוויה שלה כאישה שחורה המהגרת לקנדה. הכרך המפורסם שלה, 'No Language Is Neutral' משנת 1990, אשר נמכר ביותר מ-6,000 עותקים, מהרהר על "בריחתה" מטרינידד לקנדה, כאשר היא מתארת כיצד בטרינידד שפה יכולה להיות משעבדת לא פחות מעבדות.
קריירה > סיפורת

הסיפורת של בראנד כוללת את מקבץ הסיפורים הקצרים 'Sans Souci and Other (1989) Stories', ואת הרומנים הבאים:
In Another Place, Not Here' (1996)'
At the Full and Change of the Moon' (1999)'
What We All Long For' (2005)'
Love Enough' (2014)'
כמו כתבי השירה שלה, חלק ניכר מהסיפורת של בראנד הוא לירי וחדשני, מלא בדימויים מפורטים והשקפות ברורות של טווח החוויות והמצבים האמוציונאליים בהם נמצאות הדמויות הראשיות שלה.
הרומן הראשון שלה, 'In Another Place, Not Here', נכנס לרשימת הספרים הראויים לציון של מגזין הניו יורק טיימס בשנת 1998. בסיפור זה מסופר על שתי נשים קריביות, אחת שרוצה לברוח מהאיים אל העיר ולחיות חיים של עצמאות, בעוד שהאחרת חוזרת לאיים מטורונטו כדי לנסות לגרום לשינוי פוליטי. שתי הנשים רוצות להיות "במקום אחר, לא כאן" - כמו שמציעה כותרת הסיפור. הרגשות המשותפים שלהן בנוגע לאי-שייכות תרבותית מקרבות אותן כמאהבות. ספרה, 'What We All Long For', זכה בפרס Toronto Book. ספר זה ידוע בשל בחינתו הטעונה, המאתגרת והלירית של שייכות בעיר רבת תרבויות.
קריירה > ספרי עיון

בראנד כתבה מגוון רחב של ספרי-עיון. בין ספריה: 'No Burden to Carry (1991)'- ספר המתאר היסטוריה שבעל פה של נשים שחורות באונטריו, 'Bread Out of Stone' (1994)- ספר האוסף מאמרים ביקורתיים על בעיות מגדר וגזע בקנדה, ו-A Map to the Door of No Return' (2001)'- ספר המשמש כרפלקסיביות-עצמית, אשר מהרהרת על טבע הזיכרון, זהות וההיסטוריה של גלות אפריקאית.
קריירה > יצירות נוספות

בראנד תרמה לעשרות אנתולוגיות וכתבי עת, ואף ערכה שתי אנתולוגיות: 'The Journey Prize Stories: The Best of Canada's New Stories (2007)', ו-'The Unpublished City' (2017).
בראנד גם כתבה וביימה במשותף סרטים עבור מועצת הקולנוע הלאומית, ביניהם: Older, Stronger, Wiser' (1989)', ו- Sisters in the Struggle' (1991)', העוסקים בנשים קנדיות שחורות משפיעות.
קריירה > קריירה כמרצה

בראנד לימדה לאורך השנים ספרות וכתיבה יצירתית באונטריו וקולומביה הבריטית, ואף הייתה פרופסור אורח מכובדת באוניברסיטת סיינט לורנס בניו יורק. בשנת 2016 החלה לערוך מחקר בתחום השפה האנגלית וכתיבה יצירתית באוניברסיטת גואלף.
תרומותיה כאקטיביסטית

בראנד היא אקטיביסטית חברתית אשר מבקרת מבנים כלכליים ופוליטיים ומביעה דעה נגד גזענות, קיפוח נשים, אפליה והתבטאויות נגד קהילות גאות. רבות מעבודותיה הכתובות משקפות את דעותיה הפוליטיות. כמו כן, בראנד עמדה בראש ועדת בעיות הנשים ב-Ontario Coalition of Black Trade Unionists, שירתה במועצת ה-Shirley Samaroo House, בית מחסה בטורונטו עבור נשים מהגרות, ועבדה כיועצת עבור המרכז לנשים מהגרות בטורונטו (Toronto Immigrant Women’s Centre). בראנד היא אחת ממייסדות העיתון הראשון המוקדש לנשים שחורות בקנדה, 'Our Lives'.
אותות כבוד

בראנד היא חברה בחברה המלכותית של קנדה משנת 2006. היא קיבלה דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת Thorneloe בשנת 2015, דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת וינזדור בשנת 2017, ודוקטור לשם כבוד בכתיבה מאוניברסיטת טורונטו בשנת 2018. בשנת 2017, היא מונתה לחברה במסדר קנדה. מעט לאחר הפיכתה לחברה במסדר, חברת ההוצאה לאור 'McClelland & Stewart', הכריזו כי בראנד מועסקת אצלם כעורכת שירה.
פרסים

Governor General’s Award for Poetry (Land to Light On) (1997)
Trillium Book Award (Land to Light On) (1997)
Pat Lowther Memorial Award (thirsty) (2003)
City of Toronto Book Award (What We All Long For) (2006)
Harbourfront Festival Prize (2006)
Poet Laureate, City of Toronto (2009)
Griffin Poetry Prize (Ossuaries) (2011)
Honorary Doctorate, Thorneloe University (2015)
Honorary Doctor of Laws, University of Windsor (2017)
Member, Order of Canada (2017)
Honorary Doctor of Letters, University of Toronto (2018)
Toronto Book Award (2019)
the 2019 Trillium Book Award
2019 Blue Metropolis Violet Literary Prize
Social Sharing