תסמונת המעי הרגיז
הטיפול בתסמונת המעי הרגיז

קודם לטיפול עצמו, יש לאבחן שאכן מדובר בתסמונת המעי הרגיז ולא במחלה אחרת. מאפייני תסמונת זו כוללים, בין היתר, הישנות של כאבי בטן תחתונה עם שינוי בהרגלי היציאות למשך תקופת זמן, ללא החמרה או התדרדרות, התחלה של תסמינים במצבים של סטרס או בעיות נפשיות, כאבי בטן שאינם מלווים בחום או בירידה במשקל וכדומה. יש להבחין בין כאבים ממקור של מעי רגיז לבין כאבים שמקורם במחלה אחרת - כך למשל, כאבי בטן עליונים או כאבי בטן סביב הטבור יכולים לנבוע גם ממחלה של דרכי המרה, כיב פפטי, איסכמיה של המעיים או אפילו סרטן הקיבה וסרטן הלבלב. במידה והכאב ממוקם בעיקר בבטן התחתונה, הוא יכול לנבוע גם מדיברטיקוליטיס, מחלות מעי דלקתיות כגון קרוהן או קוליטיס כיבית, וגם ממאירויות כגון סרטן המעי הגס. כאשר התסמין העיקרי הוא שלשול, יש לבחון שלא מדובר ברגישות ללקטוז, שימוש יתר במשלשלים, בעיות של תת-ספיגה, מחלות כגון צליאק, יתר פעילות של בלוטת התריס ומחלות זיהומיות. מאידך, עצירות כשלעצמה יכולה להתרחש כתוצאה מתופעת לוואי של שימוש בתרופות או ממחלת הפורפיריה.
קיימות מספר בדיקות לצורך התקדמות באבחנה עצמה. באופן כללי, מרבית הסובלים מתסמונת זו נאלצים לעבור מספר רב של בדיקות כדי לשלול מצבים או מחלות אחרות, ועל כן איגוד הגסטרואנטרולוגים האמריקאי המליץ על מספר גורמים שיש להתחשב בהם כאשר שוקלים את מידת עומק הבירור - כגון משך התסמינים, מידת חומרת התסמינים, גיל ומין המטופל וגורמי סיכון אחרים. מרבית הסובלים מהתסמונת יישלחו בכל זאת לביצוע בדיקת דם מלאה ובדיקה סיגמואידוסקופית, וכן תרבית צואה לאלו הסובלים משלשול. אצל מטופלים מעל גיל 40 מומלץ לבצע בנוסף גם קולונוסקופיה כדי לשלול תהליך אחר המביא לתסמינים אלו. לעיתים מומלץ על דיאטה נטולת לקטוז כדי לאבחן האם מדובר באי סבילות ללקטוז. מטופלים הסובלים מכאב בטן ימני לאחר ארוחה, צריכים לעבור אולטראסאונד של כיס המרה.
הטיפול בתסמונת המעי הרגיז כולל ראשית שינוי בהרגלי התזונה - הפחתת רב כהליים, קפה, הפחתת פרוקטוז וכדומה. בחלק מהמקרים נמצא שיפור משמעותי לאחר דיאטת דלת פחמימות.
טיפול בדיאטה עתירת סיבים היא טיפול שכיח אצל הסובלים מתסמונת המעי הרגיז. עם זאת, הדיווחים באשר ליעילות של פסיליום או סובין לא הוכחה באופן חד משמעי, ככל הנראה בגלל ההסתמנות ההטרוגנית של המחלה.
תרופות אנטיכולינרגיות מאפשרות הקלה רגעית של כאבי בטן עוויתיים, תרופות אלו מונעות את הרפלקס הגסטרו-קוליקי ובכך מפחיתות את הכאב שלאחר הארוחה. אצל חולים הסובלים משלשול ניתן לתת תרופות נוגדות שלשול (נגזרות של אופיאטים - כגון loperamide (אימודיום)).
נוגדי דיכאון מהווים אופציה טיפולית נוספת, היות שתרופות אלו כוללות פעולות פיזיולוגיות הקשורות למעיים, מלבד השפעתן על העלאת מצב הרוח. התרופה imipramine למשל, (ממשפחת נוגדי הדיכאון הטרי-ציקליים) מאטה זמן מעבר במעי הדק וכן זמן מעבר כולל במעיים. מספר מחקרים הראו כי טיפול בתרופה זו יעיל אצל החולים הסובלים בעיקר משלשול, בעוד שחולים הסובלים מעצירות יכולים ליהנות מטיפול בנוגדי דיכאון ממשפחת ה-SSRI. עם זאת, היעילות של SSRI בטיפול בלוקים בתסמונת זו טרם הוכחה באופן סופי ויש צורך לבחון אותה במחקרים נוספים.
אצל מספר חולים טיפול אנטיביוטי בתרופות כמו ריפקסימין (אנ') יכול להביא לתועלת בעיקר לאלו הסובלים בעיקר משלשול - עם זאת, כיום אין מידע מספק לצורך המלצה רוטינית על השימוש באנטיביוטיקה זו לכל החולים בתסמונת המעי הרגיז. גם טיפול בפרוביוטיקה מקובל, למרות היעדר מידע מספק בשלב זה באשר ליעילותו אצל כלל החולים.
טיפול באנטגוניסטים לסרוטונין הוצע עבור מטופלים הסובלים בעיקר משלשול. טיפול בתרופות המפעילות תעלות כלוריד כמו לוביפרוסטון (אנ') הוצע גם הוא, כיוון שהפרשת כלוריד מביאה לזרימה פנימה של מים ונתרן למעיים ומשפרת תפקוד מעיים. טיפול בתרופה זו אצל חולים הסובלים בעיקר מעצירות הראה שיפור קליני.
לאור הקשר הפוטנציאלי בין תסמונת המעי הרגיז לבין כאב ממקור נוציפלסטי, מטפלים מציעים לנסות שיטות מתחום הפסיכותרפיה והחינוך כחלק מרכזי בתוכנית הטיפול בחולים המתמודדים עם תסמונת זו. בעבר היו ניסיונות לטיפול קוגניטיבי התנהגותי (CBT) ולטיפול בקבלה ומחויבות (ACT) שהשפעתם התבררה כמיטיבה אך כללית מדי. לכן בשנים האחרונות (נכון ל-2025) פותחו שיטות טיפול ספציפיות לחולים עם כאב נוציפלסטי, בין היתר חולי תסמונת המעי הרגיז - כמו למשל:
EAET - טיפול במודעות ובהבעה רגשית: שיטת טיפול זו מתמקדת בזיהוי רגשות מודחקים ובעיבודם כדי להקל על תסמינים פיזיים ורגשיים. זאת, מתוך הנחה שגורמים רגשיים עשויים לעורר את הכאב. על פי מחקרים אחרונים (נכון ל-2025), זיהוי של רגשות שליליים כמו כעס וחרדה ועיבודם בצורה נכונה יכול לסייע בתקשורת טובה של חולים עם תסמונת המעי הרגיז מול סביבתם, דבר המקל על תחושת הכאב והתורם לשיפור במצבם הגופני והפסיכולוגי.
PRT - טיפול בעיבוד מחדש של כאב: גישה פסיכותרפית חדשה יחסית (נכון ל-2025) לטיפול בכאב כרוני, כולל כאב נוציפלסטי, אשר עשויה להיות רלוונטית גם לחולים עם תסמונת המעי הרגיז. בגישה זו, הטיפול מתמקד בשינוי האופן שבו המוח מפרש ומעבד תחושות כאב, תוך הגברת ההבנה אצל החולים שהכאב שלהם נובע ממקור שאינו פיזיולוגי. במסגרת הטיפול, החולים נחשפים לטריגרים מסוימים בסביבה בטוחה, ובאמצעות כך נעשה ניסיון לחולל שינויים בתהליך עיבוד הכאב ובהרגשתו, ולתרום להפחתתו. מונח כי שיטת טיפול זו יעילה בחולים עם תסמונות כאב נוציפלסטי, לרבות חולים עם תסמונת המעי הרגיז.
שיטות נוספות המתמקדות בתוכניות התערבות מותאמות אישית פותחו לאחרונה על ידי מספר חוקרים, ובהן personalized danger signal processing therapy - PDSR. מדובר למעשה בתוכנית טיפול ייעודית שנמשכת כ-8 שבועות, ושמבוצעת בהליך מקוון בעזרת צ'אט ותרגולים מודרכים, המתמקדים בהעלאת המודעות וההבנה למנגנונים הגורמים לכאב בעזרת כלים פסיכו-חינוכיים שונים. כמו כן, הגישה משלבת תרגילי קשיבות ותרגילים סומטו-סנסוריים לחיזוק החוסן הנפשי והערך העצמי של המטופלים תוך כדי הגברת המודעות הפנימית ויכולת הוויסות החושי סביב תהליכי הכאב בגוף.
לסיכום - הטיפול תלוי בחומרת המחלה. מרבית המטופלים סובלים מתסמינים קלים יחסית, אצלם הטיפול כולל בעיקר שינוי בהרגלי תזונה, חינוך והסבר לגבי התסמונת. אצל כרבע מן המטופלים המחלה מתבטאת בתסמינים קשים יותר - חולים אלו יכולים להיות מטופלים בתכשירים אנטי-כולינרגיים, נוגדי שלשול, תוספת סיבים או נוגדי סרוטונין. 5% מן החולים סובלים מתסמינים קשים וחמורים יחסית, וחולים אלו לרוב יטופלו בתרופות נוגדות דיכאון ובטיפולים פסיכולוגיים נוספים מלבד הטיפולים שהוזכרו.
למעי הרגיז ישנם גם סיבוכים כמו פיתוח עמידות לתרופה שניטלת, עצירת גדילה בילדים, חולשה של המערכת החיסונית, עלפונות חוזרים ונשנים, טחורים, תסמיני שלפוחית רגיזה, חסימת מעיים, דיכאון, הפרעת חרדה, הפרעות אכילה וכולי.