stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סגומו

| --- | --- |
 תפקיד:  אל המלחמה
 תרבות:  המיתולוגיה הקלטית
 מקום מגורים:  גאליה
 אלים מקבילים:  מרס קוקידיוס
 
סגומו (באנגלית: Segomo - "מנצח", "רב עוצמה") היה אל המלחמה במיתולוגיה הקלטית. פולחנו היה נפוץ בעיקר בגאליה (צרפת של ימינו).
המונח 'סגומו' משומש יותר בתור תואר, ופחות בתור שם, ולכן הוא זוהה הרבה פעמים עם דמויות מוכרות יותר, כמו מרס והרקולס. ישנה אי בהירות אם מדובר באחת משתי דמויות אלו, שתי דמויות אלו, או אל מקומי בפני עצמו.
ישנו פסל של פרד, החיה המקודשת למרס, שנמצאה בנובי-אן-סליאס בצרפת ובבירור מוקדשת לסגומו. ישנו עוד פסל של סוס מברונזה, שנמצא בנויטס-סנט-ג'ורג', שייתכן וגם הוא קשור לסגומו.
עם המפגש בין התרבות הקלטית לתרבות רומית זוהה סגומו עם האל מרס או עם הרקולס מהמיתולוגיה הרומית.
השם האירי העתיק "ניה סגמוין" (משרת סגומו), מציע שסגומו היה זהה למעשה לאל קוקידיוס שפולחנו היה נפוץ בבריטניה.
העיט או הנץ סימלו את סגומו.
| המיתולוגיה הקלטית |
| --- | --- | --- |
| אלים כלל-אירופאיים | אוגמיוס • אווטה • אזוס • איאלונוס • אלאונוס • אליסאנוס • אנדארטה • אנקאסטה• אנקסטיומארוס • אפונה • ארטיו • ארקורה • בורוו • בלאטו-קאדרוס • בלנוס • בליסאמה • בריגנטיה • בריטניה • גראנוס • דאמונה • דיאה מטרונה • דיס פאטר • ויסוקיוס • וירוטוטיס • טאוטאטיס • טאראניס • לוגוס • ליטאוויס • לנוס • מאטרס • מאפונוס • מוגונס • נאנטוסואלטה • נמטונה • סגומו • סוקלוס • סירונה • קאמולוס • קונדאטיס • קיקולואיס • קיסוניוס • קרנונוס • רוזמרטה |  |
| אלים ייחודיים לבריטניה | אבנדינוס • איוגה  • אלייסיאגאה  • אנדרסטה • וטריס • ורביה  • לאטיס • נודנס • סאטיאדה • סנונה • סוליס • קוונטינה  • קוקידיוס • ריקאגומבדה |  |
| אלים ייחודיים לגאליה אקוויטניה | אבליו  • פאגוס |  |
| אלים ייחודיים לגאליה בלגיקה | אבנובה • איוואנטוקארוס  •  אינטאראבוס • אינקיונה • איקוולאונה  • אנקאמנה • ארדואינה • ארוורנוס • ווסגוס • וינדונוס • וראודונוס  • קסולסיגיאה  • ריטונה |  |
| אלים ייחודיים לגאליה קלטיקה | אטפומארוס • איקאוניס • בריקטה • טלו • לוקסוויוס • מוריטאסגוס • מולו • סוקונה • סמרטריוס • סקוואנה • רובור |  |
| אלים ייחודיים לגאליה נרבוננסיס | אמביסאגרוס • בוקסנוס • לרו • לרינה • נמאוסוס • קטובודואה • רודיאנוס |  |
| אלים ייחודיים לגרמאניה | אופאניה • גבריניוס • נהלניה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 242175503 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פריקסה תוניסאי

| --- | --- |

סנדוויץ' פריקסה
 
 מאכלים
 סוג:  מנת פתיחה 
 מטבח:  תוניסיה, לוב, אלג'יריה
 אזור מוצא:  מגרב
 מוצא:  תוניסיה 
 
הפריקסה או א-פריקה (בערבית: فريكسي או فريكاسي) הוא מאכל תוניסאי מסורתי, מעין לחמנייה מטוגנת ממולאת. המילוי המקובל לפריקסה הוא טונה בשמן, ביצה קשה, אריסה ולימון כבוש. ישנם גם מילויים נוספים אשר מקובל למלא בהם את הפריקסה כמו פלפל חריף, צלפים, זיתים, ומטבוחה. בדרך כלל מרכיבי המילוי תלויים במסורת של אזורים שונים בתוניס.
על-פי חלק מהמסורות בעל פה ראשיתו של הפריקסה במאה ה-19, עם משפחות יהודיות בתוניסיה שחיפשו דרך להתגבר על הצורך בנטילת ידיים באין נמצא מים נקיים בכמות מספקת. עם זאת מאכלים דומים ידועים גם בקרב קהילות של יהודיות לוב ואלג'ירה, כמו גם סוג בישול זה שהיה נפוץ במדינות ערב רבות ובפרט במגרב.[דרוש מקור]
את הפריקסה התוניסאים נוהגים לאכול בעיקר בימי שישי ואירועים כמו חתונות, אזכרות ועוד. תקופה נוספת בה מאכל זה נפוץ במיוחד היא חודש אב בו נוהגים במנהגי אבלות כמו אכילת ביצים ואי אכילת בשר דבר המאפיינים את מנת הפריקסה.
המאכל בישראל

בישראל במקומות רבים המילוי המקובל של הפריקסה (טונה, תפוחי אדמה מבושלים, ביצה קשה, אריסה, לימון כבוש וזיתים) הוא למעשה הבסיס לסנדוויץ' תוניסאי, אם כי הסנדוויץ' התוניסאי מוגש בבגט.
הערות שוליים

↑  מהו כריך הפריקסה?, באתר eureka.org.il
↑  מהו כריך הפריקסה?, באתר eureka.org.il
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון ובנושא תוניסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לידא

ערך זה עוסק בעיר בבלארוס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
לידא (בבלארוסית: Лі́да, ברוסית: Ли́да, בליטאית: Lyda, בפולנית: Lida, ביידיש: לידא או לידע) היא עיר במערב בלארוס, בירת נפה (ראיון), על גדות הנחל לידייקה, במחוז (ווֹבּלַסְט) גרודנו, 160 ק"מ מרחק ממינסק ו-40 ק"מ מהגבול עם ליטא. לידא היא צומת כבישים ומסילות ברזל המחברות אותה עם וילנה, ברנוביץ', גרודנו ומלדזייצ'נה. מספר תושביה בשנת 2015 היה 99,976.
מקור שם העיר

לפי סברה אחת, שם העיר בא מהמילה הבלטית Lyda - "שדה מעובד במקום שהיה בו יער, קרחת יער", מ-"לידימאס" (Lydimas) - שמשמעותה "חיתוך", וקרובה למילה הבלארוסית ляда.
היסטוריה של העיר > ראשית ההתיישבות

ישוב ליטאי התקיים במקום עוד במאה ה-10.
שמו מוזכר בכרוניקות בסביבות שנת 1180. עד למאה ה-14 ניצב במקום, בגדה הימנית של הנהר ניימן, מבצר עשוי מעץ ואדמה, ששימש להגנת הגבול בין ליטא ובין רוס הקייבית.
הוא מצוין בכרוניקות מאוחרות יותר - ה"לטופיס ווסקרסנסקי" הרוסי ובכרוניקה הפולנית ה של מאצ'יי סטריקובסקי.
אולם שנת הקמת העיר נחשבת 1323, כשהדוכס הגדול של ליטא, גדימינאס התחיל לבנות כאן בעזרת בנאים שהביא מקייב מצודת מלבנים שהפכה לסמל העיר. בנייתה נמשכה כחמש שנים והעיר התפתחה סביבה בערך החל משנת 1380, בשטח שבין העמקים הבוציים של הקמנקה והלידייקה. המצודה עמדה בהצלחה מול התקפות של הצלבנים הגרמנים - האבירים הטבטונים - בשנים 1392 ו-1394 אך נשרפה עד ליסוד בשנת 1710.
אחרי מותו של גדימינס ליטא התפצלה לשתי נסיכויות. לידא הייתה לבירת אחת מהן, בראשותו של אלגירדאס.
היא עברה בהמשך בירושה- ב 1381 - לשליטת בנו, יוגאילה (יאגיילו), נסיך של ויטבסק, קרווייה ולידא, ולאחר מכן לידי ויטאוטאס (ויטולד), אחיו של אלגירדאס.
היסטוריה של העיר > ימי השלטון הרוסי

עקב חלוקת פולין, בשנת 1795 העיר, שרוב תושביה היו באותה תקופה יהודים,[דרוש מקור] הפכה לחלק מהאימפריה הרוסית. באף רגע לא הייתה בירת גוברניה (פלך) אלא מרכז של יחידה מנהלית משנית בלבד. כשנתיים הייתה מרכז המחוז סלונים. החל מ-1797 סופחה לפלך ליטא, מ-1801 לפלך גרודנו ומ-1841 לפלך וילנה. עם זאת, עדיין נחשבה בעלת חשיבות אך בשנת 1817 הצטמצם מספר תושביה ל-770.
במאה ה-19 הוקמו בעיר, בעיקר על ידי יהודים, מבשלות בירה (פופקו, פפירמייסטר), בתי חרושת לטבק ולסיגרים (וילנצ'יק, רובינוביץ'),מפעל למעטות פגזים (שלמוביץ') בית דפוס (זלדוביץ'), מפעלים לעיבוד עורות, מנסרות, בתי חרושת לעיבוד מתכות (שפירו), נפתחו מאות חנויות ובתי מלאכה, בתי מלון, מסעדות, בתי קפה, מסבאות וקונדיטוריות.
ציון דרך בפיתוח העיר הייתה בניית מסילת רכבת (1862 - קו הרכבת לווילנה). בשנת 1872 הותקן קשר טלגרפי. ב-1884 הושלמה מסילת הברזל וילנה-לונינץ, מה שתרם מאוד להתפתחות תעשייתה של לידא. בשנת 1891 הוכה מרכז העיר על ידי דליקה גדולה.
ב-1897 הוקמו בתי ספר חדשים, ב-1901 בתי ספר תיכון לבנים ולבנות. בשנת 1899 נוסד בית חולים.
היסטוריה של העיר > ימי השלטון הרוסי > הדליקה מ-7 באוקטובר 1891

בדליקה שפרצה בלילה נחרב כל מרכז העיר - 400 בתי דירות ועוד 600 בניינים, לרבות בית העירייה. לצורך שיקום העיר נאספו תרומות בכל האזור הצפוני-מערבי של האימפריה ובעזרתם מרכז לידא נבנה מחדש עם בניינים דו-קומתיים אלגנטיים מלבנים, עתירי קישוטים.
היסטוריה של העיר > מלחמת העולם הראשונה, ימי המשטר הסובייטי והשלטון הפולני

במהלך המאה ה-20 לידא עברה מיד ליד, כך שהשפה הרשמית בעיר השתנתה תשע פעמים.
בימי מלחמת העולם הראשונה בין השנים 1915–1918 נכבשה העיר על ידי הגרמנים.
בסתיו 1918 קם במקום ארגון צבאי פולני שנועד להגנה מפני רוסיה הסובייטית השכנה.
אחרי עזיבת הצבא הגרמני, הפכה העיר לזירת מלחמה בין פולין ורוסיה הסובייטית.
ב-1919 נכנס הצבא האדום והנהיג בלידא את השלטון הסובייטי. אולם בתחילת מרץ 1919 כוחות פולנים בפיקודו של גנרל יוזף אדם לסוצקי התקרב לפרברי העיר. ב-15 באפריל הם חידשו את התקדמותם וכעבור יומיים, ב-15 באפריל כבשו את לידא, כחלק ממתקפה לעבר וילנה.
החל מיוני 1919 העיר הייתה חלק ממחוז וילנה תחת ממשל זמני פולני. אך ב-17 ביולי 1920 העיר נכבשה שוב על ידי הצבא האדום, לזמן קצר בלבד. בעקבות קרב ורשה, באוגוסט הרוסים התחילו לסגת וב-30 בספטמבר 1920 במהלך הקרב על הניימן התעמתו הרוסים והפולנים בלידא ובסביבתה, כשאוגדת הרובאים 21 של הצבא האדום ניסתה לשווא להשתלט על עמדות הפולניות. הרוסים נהדפו על ידי האוגדה הליטאית-בלארוסית 1 של הצבא הפולני, וכ-10,000 לוחמים סובייטים נפלו בשבי. בין השנים 1921–1939 הפכה לידא לחלק מהרפובליקה הפולנית שקמה לתחייה, מרכז מחוז וחלק מהוויוודט נבהרדוק.
בעקבות חתימת הסכם מוסקבה משנת 1920, ויתרה רוסיה על לידא לטובת ליטא, אך פולין לא הכירה בהסכם זה. לפי הסכם ריגה משנת 1921, עברה העיר לידי פולין כמרכז של פוביאט במסגרת הוויבודות נובוגרודק.
בימי השלטון הפולני, בשנת 1927 היו בלידא 24 בתי חרושת. השנים 1927–1928 היו שנים של צמיחה.
קמו מפעלים חדשים כמו המפעל "ארדאל" לנעליים (1929), מפעלים לכלים חקלאיים, למוצרי מתכת וגומי, לשמן ובירה, מנסרות, מאפיות וכו'. בשנת 1930 כ-800 תושבים עבדו בתעשייה, מתוכם שליש במפעל לנעליים.
בעיר הוצב חיל מצב פולני, עם אוגדת רגלים והקורפוס החמישי של חיל האוויר הפולני.
החל משנת 1935 הופיע בעיר כתב על בשם "זיימיה לידזקה".
היסטוריה של העיר > מלחמת העולם השנייה

בפלישתם למזרח פולין בשנת 1939, לפי המתווה של ההסכם ריבנטרופ–מולוטוב, לידא נכבשה על ידי הצבא האדום וסופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית במסגרת ברית המועצות. החל מינואר 1940 היא הפכה לבירת ה"ראיון" לידא, בתוך האזור באראנאביץ'.
אבל בעקבות מבצע ברברוסה בין יוני 1941 - יולי 1944 העיר נכבשה על ידי הצבא הגרמני של היטלר.
עם כניסתם לעיר, הפולשים הגרמנים הרסו את כיכר השוק, כיכר בית הספר, בית כנסת ורחובות שלמים, על בתי מגורים והעסקים - חנויות, מסעדות, בתי מלון,
כבר בחודשים הראשונים אחרי כיבוש העיר, ארגנו שלטונות הכיבוש הגרמנים הקמת גטו ליהודים - גטו לידא. בזמן הכיבוש נרצחו על ידי הצבא הגרמני 25,149 בני אדם. ב-18 בספטמבר 1943 אחרוני היהודים מגטו לידא גורשו להשמדה למחנה מיידנק. רק כמאתיים יהודים שרדו את השואה.
אחרי השחרור על ידי הצבא האדום ב־8 ביולי 1944, החל מספטמבר 1944 לידא נכללה במחוז גרודנו. מספר תושבים עברו לשטח פולין.
היסטוריה של העיר > אחרי המלחמה. השלטון הסובייטי

בימי המלחמה הקרה ועד שנת 1993 הוצבה בלידא אוגדת המשמר ה-1 של מפציצים של חיל האוויר הסובייטי.
אישים

בימי הביניים עם הדמויות החשובות שגרו בלידא נמנו חאנים טטרים של אורדת הזהב - טוכטמיש ובנו, ג'לאל אד דין, וכן חאג'י גיראי מקרים. מושל של לידא, יורי איליניץ' (? - 1425) שעבר מאוחר יותר לעיר מיר, יזם שם בסביבות 1510 את בניית טירת מיר.
דמוגרפיה

אוכלוסיית העיר מונה כ-100,000 תושבים (98,200 בשנת 2004).
הרכבה האתני כולל בלארוסים - 44.2%, פולנים - 38.3% ורוסים - 14%, כמו כן בני מיעוטים רבים (כ-50 במספר).
עד לאמצע המאה ה-20 הייתה במידה רבה ערייה יהודית. בשנת 1897 מספר היהודים היה 5,294 מתוך 9,323 תושבים, כלומר כ-57 %. בשנת 1939 חיו בלידא 5,419 יהודים. בתקופת הכיבוש הנאצי בין 27 ביוני 1941 ולבין 9 ביולי 1944 נהרגו בלידא ובנפה (ראיון) לידא 25,149 בני אדם, ביניהם למעלה מ-8,000 יהודים.
דמוגרפיה > דתות

בעיר קיימות 22 קהילות דתיות המשתייכות ל:נוצריות -אורתודוקסיות, 5 רומיות-קתוליות, 1 יוונית-קתולית, 1 מוסלמית, 1 יהודית, 1 נוצרית לותרנית ו 6 פרוטסנטיות ונאופרוטסטנטיות אחרות.
פועלים 7 מוסדות דת, כולל 4 כנסיות קתוליות, 2 אורתודוקסיות ו2 בתי תפילה לפולחן פרוטסטנטי.
דמוגרפיה > היהודים בלידא

יהודים התיישבו בלידא במחצית השנייה של המאה ה-16. בשנת 1579 נתן להם המלך סטפאן באטורי אישור לבנות בית כנסת, בתנאי שגובהו לא יעלה על זה של הכנסייה.
תעודה משנת 1623 מתייחסת לראשונה לקשרי הקהילה היהודית בלידא עם קהילות יהודיות שכנות. הקהילה בלידא הייתה כפופה לקהילה בגרודנו.
בשנת 1630 באישור המלך ולדיסלב הרביעי לבית ואזה, שוקם בית הכנסת והורחב. בימי המלך יאן קז'ימייז' הקהילה מנתה 160 תושבים. בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18 המצב הכלכלי של יהודי ליטא, שהיו בעלי עסקי מסחר קטנים וחלקם עסקו בחקלאות, לא היה טוב והם התקשו מאוד לעמוד בדרישות הכספיות של השלטונות. על אי תשלום קנס התנהל בשנת 1709 משפט נגד ראשי המוסדות היהודיים בעיר
עם השנים הקהילה גדלה ובשנת 1766 הגיע מספר היהודים משלמי מיסים ל-1167.
בזמן השלטון הצארי הרוסי היהודים היוו רוב האוכלוסייה. בשנת 1813 567 היהודים היוו שלושה רבעים מכלל האוכלוסייה. גם בסוף המאה ה-19 בשנת 1897 היהודים, 5,166 במספר, היוו 68% מהתושבים. באזור לידא חיו 24,813 יהודים - 12% מכלל התושבים.
עקב התפתחות מסילות הברזל ושיפור התחבורה בין לידא ובין שאר האזורים מסביב חלה צמיחה כלכלית ניכרת בעיר. היהודים תרמו בכך תרומה מיוחדת. הקימו בתי חרושת רבים, כולל מבשלות בירה, בתי חרושת לטבק, תעשיית עץ, מפעלים לעיבוד עורות, מתכות, פתחו חנויות, בתי מלאכה, מסעדות ומסבאות, בתי מלון וכו'..
בפעילות הכלכלית הצטיינו משפחות כמו וילנצ'יק, רבינוביץ' (בתחום הטבק), פופקו ופפירמייסטר (בתחום הבירה והעץ), זלדוביץ' (בתחום הדפוס), שפירא (בתחום עיבוד המתכות) וכו'. בשנת 1879  היו רשומים בעיר 189 בעלי מלאכה, רובם יהודים.
בשנות ה-1880 היו קיימים בלידא 13 בתי כנסת ובתי תפילה אך הם ניזוקו קשות בדליקה והיה צורך לשקמם. באותה תקופה גבר זרם ההגירה היהודית לארצות הברית.
בסוף המאה ה-19 והתחלת המאה ה-20 התחזקו בקרב היהודים אידאולוגיות חילוניות ודתיות חדשות. אחת מהן הייתה הציונות הדתית, שנציגה הבולט היה הרב יצחק יעקב ריינס, מייסד תנועת המזרחי, רבה של העיר וראש ישיבת לידא במפנה המאה. תנועת חובבי ציון שקדמה לציונות הפוליטית, ארגנה בלידא התרמות למען הקמת היישוב מזכרת בתיה בארץ ישראל. קמו גם תנועות הבונד המנוגדת לציונות ופועלי ציון הציונית סוציאליסטית.
בין חכמי ורבני העיר נודעו: רבי משה הגולה (בעיר בסביבות 1506); רבי דוד לידא (בעיר בסביבות 1671); רבי אלימלך קמנצקי (כנראה עד 1845); רבי אליהו שיק מחבר "עין אליהו" (בערך עד 1864); רבי מרדכי מלצר (1864–1883); רבי יצחק יעקב ריינס (1883–1915); חתנו הרב אהרן רבינוביץ (1915–מלחמת העולם השנייה).
ללידא קשורים שמות משפחה יהודים כמו לידסקי (למשל יעקב לידסקי) או לידר (למשל עברי לידר) משפחות שלובסקי מרים וטוביה ואחיהם . מבין היהודים ילידי לידא: יעקב - יאן . שלובסקי ( יליד 1911 עלה לישראל בשנת 1973 ) חבר תנועת השומר שלחם עם הפרטיזנים היהודים ביערות ורשה ונכנס לגיטו ורשה להודיע על תחילת המרד הראשון ( שלא צלח   ), האחות חנה שלובסקי שנרצחה בשואה עם הוריה כמו כן נולדה בלידא האחות יוכבד שלובסקי - פיטוחובסקי ממקימי קיבוץ כפר מנחם .  שלום חולבסקי, ארקדי מגדל, יצחק גנוז ומולה בן-חיים. עם צאצאי יהודי לידא נמנים הרב יחיאל פופקו משיקגו, חוקר המקרא, פרופ' יאיר זקוביץ מירושלים (שאמו נולדה בעיר) והמומחית במחשבת ישראל פרופ' רחל אליאור (שאמה, לאה קליקו-רובינשטיין, הייתה גם היא ילידת לידא).
אתרים חשובים ויעדי תיירות

מצודת לידא, עם תערוכה מוזיאונית. נבנתה במאה ה-15, נמצאת בעיצומן של עבודות שיפוץ ושחזור.
בחצר עומדים להשתחזר בית הקסטלאן, קסרקטין, נפחיה, סככות לסוסים, גלריה, שתי בארות מימי הביניים, ומגדל נוסף.
כנסיית התרוממות הצלב הקדוש - בסגנון בארוק וילנאי, משנת 1770
הקתדרלה האורתודוקסית מיכאיל הקדוש - בסגנון נאוקלאסי - מהמאה ה-19
אנדרטה של אדמ מיצקייביץ'
אנדרטה של פרנציסק סקורינה
כלכלה > תעשייה

בעיר קיימים 33 מפעלים, מתוכם 18 בעלי חשיבות, בתחום יצור הבירה, מכונות, אוטובוסים, יציקת מתכות, שיפוץ קרונות, מוצרי חשמל, תעשייה כימית, נעליים, רהיטים, שימורים וכו', מאפיות וכו'.
ידועים יותר הם מפעל "בלטקס אופטיק", "לאקוקראסקה", לידסקויה פיבו" (לבירה), המפעל "ניומאן" לאוטובוסים, לידסקאיה אובובנאיה פבריקה (לנעליים), מפעל "אופטיק", המפעל למוצרים אלקטרוטכניים, בית החרושת לרהיטים, מפעל מכני להשבחה, "לידא פרוגרומאש" (למכונות), לידסלמאש" (למיכון חקלאי וכו'), "לידאפישצ'הקונצנטראטי" (לשימורים), "לידאסטרוימטריאלי" (לחומרי בניין), "לידאחלבפרודוקט" (ללחם), התשלובת למוצרי חלב וכו', "בלוורוטאר".
שווי התפוקה השנתית של מפעלי העיר בשנת 2000 היה 1733 מיליארדים רובל (בשנת 2008 - 1457 מיליארד רובל).
חינוך

בלידא ישנם 18 בתי ספר עם חטיבת ביניים, בית ספר תיכון, גימנסיה, בית ספר תיכון מקצועי, 2 מכללות טכניות, "מכללת לידא", מכללה למוזיקה, בית ספר לאמנויות ובית ספר למוזיקה, 33 גני ילדים ו10 מסגרות חינוך נוספות, בית ילדים ליצירה.
תרבות

קיימים בעיר שלושה בתי תרבות, 7 ספריות, מוזיאון להיסטוריה ולאמנות, בית קולנוע, 46 מסגרות של אמנים חובבים.
תקשורת

בעיר פועלים חברה מקומית לרדיו וטלוויזיה, עיתונים כמו "לידסקאיה גזטה" ו"פרינמנסקייה וסטי".
תחבורה

שרותי ההובלה וההסעה מסופקות על ידי חברת "לידטרנסאבטו", "לידאספצאבטוטראנס", "וינטראנס", תחנת ההובלות "גרודנואינטרטראנס", פארק האוטובוסים מס. 2 והרכבות. התחבורה הציבורית של העיר מובטחת על ידי 13 קווי אוטובוס 12 קווי מוניות שירות.
ערים תאומות

ליטא אליטא, ליטא
אזרבייג'ן גייצ'אי, אזרבייג'ן
גרמניה גרווסמיהלן (אנ'), גרמניה
לטביה דאוגבפילס, לטביה
רוסיה דימיטרובגרד, רוסיה
בולגריה סיליסטרה, בולגריה
פולין קושאלין, פולין
רוסיה סווטלי, רוסיה
רוסיה ניימן, רוסיה
לקריאה נוספת

A F Kulesh Horad Lida : historyi︠a︡ lehenda, fakty : papuli︠a︡rny historyka-heahrafichny narys
Lida, 1994. בבלארוסית
Odziemkowski, Janusz Lida 1920 (Bitwy polskie)
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה גאוגרפית ברשת - ברוסית
↑  Valeri Slivkin - Through all the Times, מאמר ב Belarus Magazine no.1, 2006
1 2 3  Valeri Slivkin שם
1 2 3 4  Valeri Slivkin
1 2 3 4 5 6  Lauresz Leanid
↑  Ellen Sadove Renck An Overview of Lida Uezd 2000 באתר JewishGen Kehila Links
↑  sentence of seven Jewish community leaders in Lida
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557497405171  BnF: cb150237885 (data)  GND: 4229248-7  LCCN: n84023773  LNB: 000285428  MusicBrainz: 7dafd45e-e68d-4657-b074-f53f3cb192bd  NKC: ge163788  SUDOC: 161973280  VIAF: 315151267   WorldCat (עם VIAF): 315151267 
המצודה של לידא, כפי ששוחזרה במאה ה-20. הוקמה על ידי הדוכס גדימינאס במחצית הראשונה של המאה ה-14
כפריות פולניות ביריד בלידא, 1916
מראה העיר מהאוויר בשנות ה-1920
אנדרטה לזכר יהודי לידא שנספו בשואה, בבית הקברות נחלת יצחק
בית הכנסת של לידא בשנת 1917
המצודה של גדימינאס בלידא
כנסיית התרוממות הצלב, 1770
פסל האריה במרכז העיר
ספנז

| --- | --- |

ספנז לובי
 
 מאכלים
 סוג:  דונאט 
 מוצא:  לוב 
 
סְפֶנְז (בערבית: سفنز; נקרא לעיתים בעברית גם סופגנין ובקרב יהדות ג'רבה מכונה אף סְפינגָ'ה ליחיד וספינג' לרבים) הוא מאכל שמקורו בלוב. הספנז עשוי בצק שמרים ומטוגן בשמן עמוק. צורתו של הספנז שטוחה ומעוגלת. בגרסתו המתוקה, הנפוצה ביותר, נהוג לאכול אותו עם דבש, ריבה או סוכר. בגרסתו האחרת, מוסיפים ביצה באמצע הספנז, בוזקים מעט מלח ומכסים בעלה בצק קטן. האדם שמשלח ידו הכנת הספנז נקרא בערבית سنفاز (סַנְפאז).
את הספנז נהוג לאכול בכמה מועדים:
בקרב הלובים:
בכל החגים ובעיד אל-פיטר בפרט.
מנהג הוא לחלקו בקרב שכנים, חברים וקרובי משפחה בעת קבלת פני תינוק חדש.
בקרב יהודי לוב:
בסוף ליל ערב ראש השנה, לפנות שחר, נוהגים להציב ליד בתי הכנסת דוכנים לטיגון ספנז, לשבירת רעבונם של המתפללים שהתפללו במשך כל הלילה.
בחג החנוכה, בו נוהגים לאכול מאכלים מטוגנים בשמן.
ראו גם

ספינג'
סופגנייה
פריקסה תוניסאי
הערות שוליים

↑  כנראה בהשראת השם המשנאי סופגנין
↑  ספנז’ - סופגנין, מעין סופגנייה שטוחה
Justify My Love

"Justify My Love" (בעברית: "לְהַצְדִּיק אֶת אָהַבְתִּי") הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, מתוך אלבום האוסף הראשון שלה, The Immaculate Collection. השיר יצא לאור ב-6 בנובמבר 1990, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר וסייר רקורדס, כסינגל הראשון מתוך אלבום האוסף.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, והשני במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי לני קרביץ, אינגריד צ'אבס ומדונה עצמה. צ'אבס לא זכתה לקרדיט על כתיבתה בשיר, מה שהוביל אותה לתביעה כנגד קרביץ. את השיר מדונה שרה בעיקר בצורה של דיבור ולחישות ולא שרה את השיר בצורה של ממש, סגנון שירה אשר אפיין את שירה, "Erotica".
מבחינה מוזיקלית, "Justify My Love" הוא שיר טריפ הופ בהשראת הגדרות מיד-טמפו ואינסטרומנטיים. מבחינה לירית, השיר מדבר על יחסי מין ורומנטיקה – מה שהביא לביקורות מעורבות מצד מבקרים מבוגרים אך זכה לביקורות חיוביות רבות ממבקרים צעירים שכינו את השיר כאחד מהשירים הטובים ביותר שלה.
הצלחה

השיר זכה להצלחה רבה בעולם כאשר הגיע אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, מה שהפך אותו לשיר התשיעי שלה שעשה זאת ובנוסף, גם הגיעה לעשירייה הפותחת במדינות רבות כדוגמת: אוסטרליה, קנדה, פינלנד, ניו זילנד, איטליה, שווייץ והממלכה המאוחדת.
בנוסף לכך, זכה השיר בארצות הברית למעמד פלטינה, על סך מכירות של מיליון עותקים.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר צולם בשחור-לבן ובוים על ידי ז'אן-בטיסט מונדינו. בקליפ מראים את מדונה הולכת במסדרון של מלון כשהיא נראית במצוקה ותשושה מעבודה. לאחר שהיא נכנסת לחדר, היא פוגשת גבר ואישה מסתוריים עימם היא מקיימת יחסי מין.
הקליפ עורר סערה רבה בעולם בעקבות התכנים המיניים שלו הכוללים ביסקסואליות, סאדומאזוכיזם ומציצנות ואף נחסם לשידור ב-MTV, מה שהפך אותו לקליפ הראשון שנחסם לשידור בהיסטוריית הערוץ. על מנת לקדם את השיר הופיעה איתו בתוכנית הלילה "Nightline" ואף ב-3 מסיבובי ההופעות שלה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1990–1991)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1990–1991)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1990–1991)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1990–1991)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 9 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 4 |  |
|  אירופה | אירופה הוט 100 | 3 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 2 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס קלאב | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ | 42 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 10 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 4 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 2 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 4 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 3 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 5 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 3 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 4 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 1 |  |
|  צרפת | SNEP | 17 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 1 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 8 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 3 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1991)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1991)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1991)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1991)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 15 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 21 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 66 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 43 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 44 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 420 |  |
נתוני מכירות

| מקום> פיזי | תארים> פיזי | מכירות> פיזי |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | זהב | 35,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה | 1,000,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | כסף | 275,500 |
| קנדה (Music Canada) | זהב | 50,000 |
וידאו
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה 4× | 400,000 |
| יפן (Oricon Charts) | — | 14,125 |
סיכום
| בכל העולם | — | 3,750,000 |
מוחמד אל-אדריסי

| --- | --- |
מפת אל-אדריסי משנת 1154. הדרום נמצא בחלקה העליון של המפה.
מפת אל-אדריסי משנת 1154. הדרום נמצא בחלקה העליון של המפה.
 לידה:  1100 לערך סאוטה, ספרד 
 פטירה:  1165 או 1166 האי סיציליה, איטליה 
 ענף מדעי:  קרטוגרפיה, גאוגרפיה
 מקום מגורים:  סיציליה
 פרסים והוקרה:  תוכנה גאוגרפית של מעבדות קלארק בארצות הברית נקראת על שמו של אל-אדריסי.
 תרומות עיקריות
 ערך מפה הידועה בשם "Tabula Rogeriana" ונספח בשם "נזהת אל-משתאק"
 
מוחמד אל-אדריסי (בערבית: محمد الإدريسي; תעתיק מדויק: מחמד אלאדריסי; 1100 לערך – 1165 או 1166) היה קרטוגרף, גאוגרף ונוסע ערבי תושב סיציליה בחצרו של רוג'רו השני, מלך סיציליה.
ביוגרפיה

אל-אדריסי נולד בסאוטה שבצפון אפריקה (כיום טריטוריה של ספרד), שהייתה תחת שלטון מוסלמי, למשפחה של צאצאי מוחמד. התחנך בקורדובה ולאחר מכן בפלרמו.
לבקשת המלך רוג'רו השני, בשנת 1154 ערך אל-אדריסי מפה של העולם הידועה בשם טבולה רוג'ריאנה (אנ'), אשר עותקים וגרסאות שלה שימשו במשך מאות שנים ימאים, כולל את כריסטופר קולומבוס.
למפת העולם הדו־ממדית שהכין, חיבר אל-אדריסי נספח מבאר בשם "נזהת אל-משתאק" ("עונג המתאווה על דבר חציית האופקים"; בלטינית גם: Opus Geographicum). הנספח כולל פרק על ארץ ישראל, המתאפיין בין היתר בהקפדה על ציון מרחקים בין המקומות. תיאור ירושלים שבו מתאפיין באדישות לכיבוש הצלבני.
תוכנה גאוגרפית של מעבדות קלארק בארצות הברית נקראת על שמו של אל-אדריסי.
במילון התרופות אותו חיבר ישנם שקיעים של מסורת לשון עברית לה יש זיקה למסורת הערבית של הרס"ג ושל אסכולת פרשני ספרד הקדמונים.
ראו גם

אל-בכרי
לקריאה נוספת

יוסף דרורי, "משכיל מוסלמי מתאר את ארץ־ישראל הפרנקית", בתוך: ב"ז קדר (עורך), הצלבנים בממלכתם, מחקרים בתולדות ארץ־ישראל 1099–1291, הוצאת יד יצחק בן־צבי, ירושלים, 1987, עמ' 120–131.
הערות שוליים

↑  זהר עמר וירון סרי, שקיעים של מסורת לשון עברית במילון התרופות של אלאדריסי, לשוננו 67, תשס"ה, עמ' 194-179
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262810705171  PLWABN: 9810641127005606  BIBSYS: 90221514  BNE: XX1094918  BnF: cb121554181 (data)  CANTIC: a11534357  CiNii: DA17955201  GND: 119093529  ICCU: CFIV030104  ISNI: 0000 0004 5307 7343  LCCN: n82146476  LNB: 000127485  NKC: js20191027953  NLA: 36507741  NTA: 074578928  RERO: 02-A000084929  SELIBR: 32955  SNAC: w6hx2w26  SUDOC: 030061989  TDVİA: idrisi-serif  Trove: 1263548  VcBA: 495/57414  VIAF: 210905324   WorldCat (עם VIAF): 210905324 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
The Joe Rogan Experience

| --- | --- |
 סוגה:  קומדיה, ראיונות, חברה ותרבות
 מנחים:  ג'ו רוגן 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 מספר פרקים:  2,067 (נכון ל־25 בנובמבר 2023) 
 הפקה
 מפיק:  Jamie Vernon 
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  24 בדצמבר 2009 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 joerogan.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
The Joe Rogan Experience הוא פודקאסט אותו מנחה הסטנד-אפיסט, השחקן, פרשן הספורט, אמן הלחימה ומגיש הטלוויזיה האמריקני ג'ו רוגן. הפודקאסט הושק ב-24 בדצמבר 2009. עם השנים הפך הפודקאסט לאחד מהפודקאסטים הפופולריים ביותר בעולם, עם מעל 18 מיליון עוקבים רשומים, ומעל 5.6 מיליארד צפיות. בפודקאסט מתארחים מגוון רחב של אורחים אשר דנים במגוון רחב של נושאים.
ברוב הפרקים רוגן מארח אורח יחיד ומנהל איתו שיחה באורך שעתיים עד שלוש שעות על מגוון רחב של נושאים. התוכנית מוקלטת באולפן שנמצא בטקסס.
ב-19 במאי 2020 הצהיר רוגן שספוטיפיי לקחה בלעדיות על הפודקאסט בעסקה המוערכת בכ-100 מיליון דולרים. על פי תנאי ההסכם עם ספוטיפיי, גרסת הווידאו של הפודקאסט תמשיך להתפרסם ביוטיוב עד דצמבר 2020, כאשר לאחר מכן גרסת הווידאו תהיה זמינה רק בספוטיפיי. עם זאת, קטעי ווידאו קצרים נבחרים מהפודקאסט ימשיכו להיות זמינים ביוטיוב גם לאחר המעבר. בעקבות ההודעה עלו המניות של ספוטיפיי ב-7% ב-20 במאי.