stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמורי כהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 במרץ 1990 (בן 34) מנהטן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Emory Isaac Cohen 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2008 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנויות, פילדלפיה  בית הספר ליטל רד  Manhattan Country School 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמורי אייזיק כהן (באנגלית: Emory Isaac Cohen; נולד ב-13 במרץ 1990) הוא שחקן יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה

כהן נולד במנהטן, ניו יורק בנם היחיד של דונה (לבית אקרמן), מנהלת גן ילדים, ונואל כהן, מורה למוזיקה. הוא יהודי, דור רביעי בניו יורק. אבותיו היגרו לארצות הברית מרוסיה. הופעת הבכורה שלו הייתה בהפקה בית ספרית של המחזה "אופרה בגרוש" בחטיבת הביניים לאומנויות וטכנולוגיה רוברט פ. וגנר ג'וניור". הוא סיים את בית הספר התיכון אליזבת אירווין בשנת 2008 וקיבל מלגה מלאה ללימודי משחק באוניברסיטה לאמנויות בפילדלפיה.
קריירה

כהן ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט הקולנוע "אחרי בית ספר" בשנת 2008, לצד עזרא מילר. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל קאן 2008 וזכה לביקורות חיוביות מצד המבקרים. תפקידו הבא היה בסרט הדרמה משנת 2009 "הרוחות הרעבות".
בשנת 2012 שיחק בדרמת הפשע של דרק סיאנפרנס "מקום בתוך היער" לצד בראדלי קופר ודיין דיהן. הסרט זכה לביקורות חיוביות וזכה להצלחה קופתית.
היה לו תפקיד חוזר בעונה הראשונה של "סמאש", שם שיחק את ליאו, בנה של דברה מסינג, וכיכב כמאהבו של ונדל פירס בסרט העצמאי "ארבע".
בשנת 2014 הוא הופיע בדרמה "המהמר" בתפקיד טניסאי ובסרט העצמאי "תחת שמי הקציר". בשנת 2015 הוא שיחק בסרט הקולנוע "ברוקלין" את טוני, מושא האהבה של איליס, (סירשה רונן). רקס ריד שיבח את "הביצוע הנפלא, החם והנוגע ללב". במגזין וראייטי כתב כריסטופר טפלי כי סרט הקולנוע "ברוקלין" הציע "תזכורת נוספת לכך שאמורי כהן הוא אחד השחקנים המרתקים בדורו."
לכהן היה תפקיד ראשי בסרט העצמאי "לגנוב מכוניות" משנת 2015, לצד פליסיטי האפמן וויליאם ה. מייסי. הוא קיבל ביקורות חיוביות על תפקידו בסרט. בשנת 2016 שיחק בסדרת נטפליקס "The OA".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | אחרי בית הספר | טרבור |  |
| 2008 | אוהב אותך, ניו יורק | בן זוג לנשף | ללא קרדיט |
| 2009 | הרוחות הרעבות | מת'יו |  |
| 2012 | מקום בתוך היער | אייברי "איי.ג'יי" קרוס ג'וניור |  |
| 2012 | Nor'easter | דני סטרוט |  |
| 2013 | Four | ג'ון |  |
| 2013 | הכל בוהק | לו |  |
| 2013 | תחת שמי הקציר | קספר |  |
| 2014 | המהמר | דקסטר |  |
| 2015 | ברוקלין | אנתוני "טוני" פיורלו |  |
| 2015 | לגנוב מכוניות | בילי וויאט |  |
| 2016 | Detour | ג'וני ריי |  |
| 2016 | וינסנט ורוקסי | JC |  |
| 2016 | The Duel | אייזיק |  |
| 2017 | לילות קיץ חמים (אנ') | דקס |  |
| 2017 | מכונת מלחמה | ווילי דאן |  |
| 2017 | מעל החוק | האווי |  |
| 2018 | אדוני הכאוס | קריסטיאן "ורג" ויקרנס |  |
| 2019 | שעת הזאב | בילי |  |
| 2019 | השורדת היחידה | לוקאס |  |
| 2019 | קילרמן | בובי "בואש" סנטוס |  |
| 2020 | Flashback | סבסטיאן |  |
| 2021 | עוגת יום הולדת | ליאו |  |
| 2021 | המפרץ הכחול | דני |  |
| 2022 | זהב של סופרים (אנ') | סמואל ליסטון |  |
| 2024 | רוכבי האופנוענים | "מקק" |  |
| 2024 | רבל רידג' (אנ') | סטיב לאן |  |
| TBA | The Dougherty Gang | דילן |  |
| TBA | Roofman |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012–2013 | סמאש | ליאו יוסטון | 15 פרקים |
| 2016–2019 | The OA (אנ') | הומר רוברטס | 13 פרקים |
| 2019 | בקול רם | ג'ו לינדזלי | 3 פרקים |
| 2023 | הצד האפל של פלורידה | מוס ינקוב | סדרת טלוויזיה של נטפליקס |
הערות שוליים

↑  Michael Elkin (19 באפריל 2012). "Stars of David". The Jewish Exponent. נבדק ב-22 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Emory Cohen profile". Interview. 22 במאי 2013. נבדק ב-27 בנובמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "My Son the Actor, Not the Doctor" (PDF). The Scribbler. נבדק ב-19 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dunlevy, T'Cha (11 בדצמבר 2015). "Montreal plays Brooklyn in John Crowley's period drama". 24News.ca. אורכב מ-המקור ב-27 בינואר 2016. נבדק ב-19 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Fazio, Giovanni (6 ביולי 2016). "'Brooklyn': Romance is not dead, it's just dull". The Japan Times. נבדק ב-20 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bauder, Sarah (13 בפברואר 2014). "Breakthrough Jew: Emory Cohen". Shalom Life. אורכב מ-המקור ב-23 בדצמבר 2015. נבדק ב-27 בנובמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jordan, Zakarin (16 בנובמבר 2015). "Emory Cohen Reps New York and His Family in a Breakout Performance in 'Brooklyn'". Yahoo! Movies. אורכב מ-המקור ב-2019-03-06. נבדק ב-19 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Fernandes, Marriska (19 בנובמבר 2015). "Emory Cohen dishes on playing lovable Tony in Brooklyn". Tribute. נבדק ב-22 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Stone, Jay (27 בנובמבר 2015). "Emory Cohen finds his inner Tony". Ex-Press Canada. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Braun, Liz (22 בנובמבר 2015). "Emory Cohen enchants alongside Saoirse Ronan in Brooklyn". Toronto Sun. נבדק ב-30 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Afterschool". Rotten Tomatoes. נבדק ב-19 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Scheck, Frank (14 באוקטובר 2010). "The Hungry Ghosts: Film Review". The Hollywood Reporter. נבדק ב-20 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Place Beyond the Pines". Rotten Tomatoes(Flixster). 2013-01-21.
↑  "The Place Beyond the Pines (2013)". Box Office Mojo.
↑  Raup, Jordan (26 במרץ 2013). "Dane DeHaan and Emory Cohen Discuss the Pressures of 'The Place Beyond the Pines'". Filmstage. נבדק ב-20 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Staff. "'The Place Beyond the Pines' Emory Cohen Interview". Hollywood.com. נבדק ב-22 באפריל 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "LAFF: Emory Cohen talks working with Bradley Cooper in "The Place Beyond The Pines" – IFC". Ifc.com. 15 ביוני 2012. אורכב מ-המקור ב-2015-09-24. נבדק ב-22 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dane DeHaan and Emory Cohen Discuss the Pressures of 'The Place Beyond the Pines'". Thefilmstage.com. נבדק ב-22 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Reed, Rex (4 בנובמבר 2015). "'Brooklyn' Is a Nuanced Take on an Immigrant Caught Between Two Countries". Observer. נבדק ב-27 בנובמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tapley, Kristopher (14 בספטמבר 2015). "'Brooklyn' and 'Youth': A Tale of Searchlight's Contrasting Contenders". Variety. נבדק ב-27 בנובמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Farber, Stephen (17 ביוני 2015). "'Stealing Cars': LAFF Review". The Hollywood Reporter. נבדק ב-2 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007371636205171  BNE: XX5523298  BnF: cb170704131 (data)  CiNii: DA18959627  GND: 1105080307  ISNI: 0000 0004 4885 5999  LCCN: no2014018011  NKC: xx0218826  SUDOC: 194963349  VIAF: 307172872   WorldCat (עם VIAF): 307172872
דמוקרטיה ג'פרסונית

דמוקרטיה ג'פרסונית (באנגלית: Jeffersonian democracy), המכונה על שם ההוגה המרכזי שלה, הנשיא השלישי של ארצות הברית, תומאס ג'פרסון, הייתה אחת משתי הגישות הפוליטיות היריבות שליוו את ארצות הברית בשנות הקמתה, וחלקים משמעותיים שלה נטמעו בתודעה האמריקנית והדמוקרטית עד לימינו אנו. שנות פעילותה העיקריות היו בתקופה שבין שנות ה-90 במאה ה-18 ועד שנות ה-20 במאה ה-19 - השנים בהן כיהן ג'פרסון כמזכיר המדינה, כסגן הנשיא וכנשיא. למעשה, דמוקרטיה ג'פרסונית מאגדת תחתיה מכלול של רעיונות, שחלקם אינם תלויים זה בזה, ובין תומכי הגישה היו קואליציות שונות שחלקן הזדהו רק עם חלק ממכלול הרעיונות.
כדי להבין את המחלוקת, צריך לחזור לימי האבות המייסדים של ארצות הברית, שהתפצלו לשתי קבוצות מרכזיות: הפדרליסטים והאנטי-פדרליסטים. הראשונים תמכו בממשל מרכזי חזק והאחרונים חששו שממשל כזה יפגע באדם הפשוט ובמעמדן של המדינות החברות. כבר בוועידת החוקה התגלעו חילוקי הדעות, ולבסוף היא נחתמה ואושררה רק לאחר שהיה ברור כי תצורף אליה מגילת הזכויות של ארצות הברית שתבטיח את חירותו של האזרח מעריצות הממשל. בעוד שני הנשיאים הראשונים ג'ורג' וושינגטון וג'ון אדמס השתייכו למפלגה הפדרליסטית, ג'פרסון הקים את המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית (שכונתה במקור המפלגה הרפובליקנית, ורק מאוחר יותר שונה שמה כדי להבדיל אותה מהמפלגה הרפובליקנית של אברהם לינקולן).
תומכי המפלגה כונו גם ג'פרסוניאנים, הם התנגדו למה שנתפס בעיניהם כאצולה מלאכותית, וכמו גם לשחיתות ציבורית ולאליטיזם, ותמכו באדם הפשוט שהשתקף בעיניהם בעיקר בדמותו של החקלאי. הם נאבקו עבור הגדלת זכות הבחירה וביטול דרישות הרכוש שנהגו באותם ימים כתנאי להשתתפות בבחירות, ותמכו גם בקיומה של מערכת מפלגתית מסודרת ובקיומן של מפלגות יריבות בפוליטיקה.
בתחילת העידן הג'פרסוני, רק שתי מדינות, ורמונט וקנטקי, העניקו זכות בחירה אוניברסלית לגברים לבנים וביטלו את דרישות הרכוש. אבל עד סוף התקופה הג'פרסונית, יותר ממחצית מהמדינות הלכו בעקבותיהן. לפני שנת 1790, ניהול מסע בחירות נחשב להתערבות בזכותו של האזרח לחשוב ולהצביע באופן עצמאי. ללא תחרות על משרות ציבוריות, אחוזי ההצבעה היו נמוכים, ולעיתים היו פחות מ-5%. לאחר מכן, אחוזי ההצבעה עלו ל-20%. כששתי המפלגות החלו להתחרות אחת בשנייה, כ-80% מהגברים הלבנים יצאו להצביע.
עמדות

תומאס ג'פרסון זכה לכינוי "הדמוקרטי ביותר מבין המייסדים". הג'פרסוניאנים דגלו בפרשנות מצמצמת של ההוראות בחוקה שהעניקו סמכויות לממשל הפדרלי. הם התנגדו בתוקף למפלגה הפדרליסטית, בהובלתו שר האוצר אלכסנדר המילטון, שדגל בממשלה לאומית ובכלכלה חזקה ומנוהלת.
בחירתו של ג'פרסון לנשיאות בשנת 1800, הובילה ליישום של עקרונות רבים מתוך השיטה הג'פרסונית, למעט בית המשפט העליון, שנשלט על ידי ג'ון מרשל, שעל אף היותו בן דוד של ג'פרסון, היה פדרליסט מובהק.
היסטוריונים מאפיינים את הדמוקרטיה הג'פרסונית ככוללת את האידיאלים המרכזיים הבאים:
הערך הפוליטי המרכזי של אמריקה הוא רפובליקניות - לאזרחים יש חובה אזרחית לסייע למדינה ולהתנגד לשחיתות, במיוחד למונרכיזם ולאצולה.
ערכים ג'פרסוניים באים לידי ביטוי בצורה הטובה ביותר באמצעות מפלגה פוליטית מאורגנת.
ישנה חובה אזרחית להצביע, הג'פרסוניאנים המציאו טכניקות קמפיין מודרניות רבות שנועדו להגדיל את אחוזי ההצבעה.
המפלגה הפדרליסטית, ובמיוחד מנהיגה אלכסנדר המילטון, היא הארכי-אויב משום שהיא קיבלה את הרעיונות של קיומה של אצולה ואימצה שיטות ממשל בריטיות.
הממשלה הלאומית היא הכרח מסוכן שאמנם יש להנהיג לטובת הכלל, ההגנה והביטחון של העם, האומה או הקהילה, אבל יש צורך תמידי לעקוב אחריה מקרוב ולהגביל אותה בסמכויות. בגלל גישה זו, רוב האנטי-פדרליסטים הצטרפו לג'פרסוניאנים.
הפרדת דת ומדינה היא השיטה הטובה ביותר לשמור על הממשלה נקייה ממחלוקות דתיות ולשמור על הדת נקייה משחיתות ממשלתית.
אסור לממשלה הפדרלית להפר את זכויותיהם של יחידים. לפיכך, מגילת הזכויות הכרחית במסגרת החוקה.
אסור לממשלה הפדרלית להפר את זכויות המדינות. החלטות קנטקי ווירג'יניה משנת 1798 (שנכתבו בחשאי על ידי ג'פרסון ושותפו ויורשו ג'יימס מדיסון והתנגדו לחקיקה פדרלית) מכריזות על העקרונות הללו.
חופש הביטוי והעיתונות הם הכלים הטובים ביותר למנוע עריצות. הניסיון לפגוע בחופש הזה באמצעות חוקי הזרים וההמרדה היה נושא מרכזי אצל הג'פרסוניאנים.
החקלאי הוא הדוגמה הטובה ביותר לסגולה אזרחית והוא נהנה מעצמאות מההשפעות העירוניות המשחיתות. לפיכך, מדיניות הממשלה צריכה להיות לטובתו. מנגד, אנשי כספים, בנקאים ותעשיינים הופכים את הערים למרכז של שחיתות.
חוקת ארצות הברית נכתבה על מנת להבטיח את החופש לעם. עם זאת, כפי שכתב ג'פרסון לג'יימס מדיסון ב-1789, "אף חברה לא יכולה ליצור חוקה תמידית או אפילו חוק תמידי. כדור הארץ שייך תמיד לדור החי".
לכל גבר יש את הזכות לקבל מידע ולהביע דעה בממשלה. ההגנה על זכויות והרחבת חירות האדם הייתה אחת המטרות העיקריות של הג'פרסוניאנים. הם גם שיפרו את מערכות החינוך הממלכתיות והאמינו שלאזרחים יש זכות לקבל חינוך, ללא קשר לנסיבות חייהם או למעמדם.
מערכת המשפט צריכה להיות כפופה לרשות הנבחרת, ולבית המשפט העליון לא צריכה להיות סמכות לבטל חוקים שהתקבלו בקונגרס. הג'פרסוניאנים הפסידו בקרב הזה לג'ון מרשל.
עקרונות נוספים > מדיניות חוץ

לג'פרסוניאנים הייתה גם מדיניות חוץ מובהקת:
לאמריקאים יש חובה להפיץ את מה שג'פרסון כינה "אימפריית החירות" לעולם, אך עליהם להימנע מ"סבך בריתות" מדיניות.
בריטניה היא האיום הגדול ביותר, במיוחד המלוכה, האריסטוקרטיה, השחיתות והשיטות העסקיות שלה.
מסירותה של המהפכה הצרפתית לעקרונות של רפובליקניות, חירות, שוויון ואחווה הפכה את צרפת לאומה האירופית האידיאלית.
זכויות הניווט בנהר המיסיסיסיפי הן קריטיות לאינטרסים הלאומיים האמריקאיים. רכישת טריטוריית לואיזיאנה הייתה הזדמנות בלתי צפויה להבטיח את הזכויות הללו.
צבא קבע מסוכן לחירות ויש להימנע ממנו. עדיף להשתמש בכפייה כלכלית כמו באמצעות אמברגו, למשל חוק האמברגו (1807).
רוב הג'פרסוניאנים טענו שצי יקר בים הפתוח הוא מיותר, שכן סירות תותחים זולות, סוללות צפות, סוללות חוף ניידות וביצורי חוף יכולים להגן על הנמלים ללא הפיתוי לעסוק במלחמות רחוקות שנוצר על ידי צי. ג'פרסון עצמו, לעומת זאת, רצה כמה פריגטות כדי להגן על הספנות האמריקנית מפני פיראטים ברבריים בים התיכון.
המיליציות הלא מקצועיות בשליטה מקומית מספיקות כדי להגן על האומה מפני פלישה. לאחר שהמיליציה התבררה כבלתי מספקת במלחמת 1812, הנשיא מדיסון הרחיב את הצבא הלאומי באופן קבוע.
עקרונות נוספים > התרחבות מערבה

הג'פרסוניאנים האמינו בהתרחבות טריטוריאלית של ארצות הברית, מכיוון שהיא מייצרת אדמות חקלאיות חדשות עבור חקלאים. הג'פרסוניאנים רצו לשלב את האינדיאנים בחברה האמריקאית או לסלק מערבה את השבטים שסירבו להשתלב. במסגרת גישת ההתרחבות, בוצעה גם העסקה לרכישת טריטוריית לואיזיאנה מידי צרפת, בניגוד לדעתם של רוב הפדרליסטים. עם זאת, חזונן של הג'פרסוניאנים לא התגשם, וההתרחבות מערבה הפכה להיות תעשייתית ומסחרית הרבה יותר משהייתה חקלאית.
עקרונות נוספים > כלכלה

ג'פרסון התנגד להרחבת התעשייה והמסחר ודגל במודל מצומצם של תעשייה וייצור לצריכה בסיסית בלבד. החשש הגדול שלו היה שהרחבת התעשייה תוביל ליצירת מעמד של עובדים שכירים שיישענו על אחרים לפרנסתם ויהיו תלויים בהם, וממילא חירותם תיפגע וגם ההצבעה שלהם תוכוון באמצעות האינטרס של המעסיק.
הפתרונות של ג'פרסון כדי לצמצם את התופעה הזו היו, כפי שציין החוקר קליי ג'נקינסון, "מס הכנסה מדורג שיהווה גורם מונע הצטברות עצומה של עושר ויהפוך כספים לזמינים עבור איזושהי חלוקה מחדש מיטיבה כלפי מטה", כמו גם הטלת מכס על חפצים מיובאים, שנרכשו בעיקר על ידי העשירים.
בנוסף, ג'פרסון האמין בכוחן של הכלכלה ושל אמברגו כלכלי להוות תחליף יעיל לניהול מלחמות עם מדינות עוינות.
עקרונות נוספים > ממשלה מוגבלת

בעוד שהפדרליסטים דגלו בממשל מרכזי חזק, ג'פרסוניאנים העדיפו ממשלות מדינתיות ומקומיות חזקות וממשל פדרלי חלש. תפיסת העולם הג'פרסוניאנית סברה כי עצמאות, שלטון עצמי ואחריות אינדיבידואלית הם בין האידיאלים החשובים ביותר שהיוו את הבסיס למהפכה האמריקאית. לדעתו של ג'פרסון, הממשל הפדרלי לא צריך להשיג שום דבר שאזרחים ברמה המקומית יכולים להשיג, ואילו תפקידה של הממשלה הפדרלית להתרכז אך ורק בפרויקטים לאומיים ובינלאומיים.
התמיכה של ג'פרסון בממשל מוגבל הובילה לחילוקי דעות חריפים עם דמויות פדרליסטיות מובהקות כמו אלכסנדר המילטון. ג'פרסון הרגיש שהמילטון בעד פלוטוקרטיה ומוביל ליצירתה של אצולה רבת עוצמה בארצות הברית, שתצבור עוד ועוד כוח עד שהסדר הפוליטי והחברתי של ארצות הברית יהיה כמו זה ששרר ב'עולם הישן'.
ג'פרסון התלבט לפני שתמך באשרור חוקת ארצות הברית ודרש לשים דגש על יצירת איזונים ובלמים. כאמור, אשרור מגילת הזכויות ובמיוחד התיקון הראשון לחוקה, חיזק את אמונו בחוקה כולה.
התפתחות ושקיעה

בין השנים 1800–1824 שלטה בפוליטיקה האמריקנית הרוח הג'פרסונית שחיזקה את הקמתן של מפלגות. חסידי ג'פרסון הקימו סניפים וארגונים תומכים בכל המדינות ושורה ארוכה של הוגים ופוליטיקאים בולטים נחשבו ג'פרסוניאנים מובהקים, ובהם דמויות כמו ג'יימס מדיסון, ג'יימס מונרו, ג'ון קווינסי אדמס והנרי קליי.
עם הזמן התפצלו תומכי המפלגה וחלקם הקימו את המפלגה הוויגית. ג'פרסון עצמו הואשם לאורך השנים על ידי מבקריו ועל ידי היסטוריונים בחוסר עקביות ובשינוי של דעותיו ועמדותיו, אף כי נטען להגנתו כי בחלק מהמקרים הוא נאלץ להיות פרקטי ולוותר על עקרונות אידאולוגיים.
ראו גם

המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
תומאס ג'פרסון
אנטי-פדרליסטים
דמוקרטיה ג'קסונית
הערות שוליים

↑   רוברט וסקוט, החזון הג'פרסוני של טראמפ, באתר TheMarker‏, 27 בדצמבר 2016
↑  דמוקרטיה ג'פרסונית, באתר history-maps.com (באנגלית)
↑  יואב קרני, ‏עולם מלא אינדיאנים, באתר גלובס, 28 בספטמבר 2004
קונור סווינדלס

| --- | --- |

סווינדלס, 2019
 לידה:  19 בספטמבר 1996 (בן 28) לואיס, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2015 
 מקום לימודים:  Steyning Grammar School  Rydon Community College 
 פרופיל ב-IMDb
 
קונור ראיין סווינדלס (באנגלית: Connor Ryan Swindells; נולד ב-19 בספטמבר 1996) הוא שחקן ודוגמן אנגלי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כ"אדם גרוף" בסדרת המקור של נטפליקס, "חינוך מיני".
ביוגרפיה

סווינדלס נולד ב-19 בספטמבר 1996 בעיירה לואיס (אנ'), מזרח סאסקס בדרום-מזרח אנגליה. הוא הצעיר מבין ארבעה בנים להוריו, איאן ופיבי סווינדלס. אמו הייתה ממוצא צועני. היא מתה מסרטן המעי הגס כשסווינדלס היה בן שבע. לאחר מותה, הוא ואביו הלכו לגור עם סבו וסבתו של סווינדלס בעיירה הכפרית ווסט צ'ילטינגטון (אנ') עד שעברו לבילינגסהרסט (אנ'), שניהם במערב סאסקס.
סווינדלס למד ב-Rydon Community College וב-Steining Grammar School. הוא נשר מבית הספר בגיל 17.
קריירה

הוא התחיל לשחק כשראה כרזת אודישן למחזה מקומי וחברו שכנע אותו ללכת לאודישן. הוא קיבל את התפקיד הראשי. לאחר מכן שיחק בשתי הצגות מקומיות נוספות.
בשנת 2017 שיחק בתפקידי אורח בסדרת הדרמה "פרוצות" ובדרמה ההיסטורית "ג'יימסטאון".
בשנת 2018 הוא כיכב בתפקיד אדם בסרט הדרמה "VS." בבימוי אד לילי. באותה שנה, לוהק סווינדלס במקום השחקן ג'ו אלווין לתפקיד דונלד בסרט "נעלמים", סרט מתח פסיכולוגי סקוטי שביים כריסטופר ניילום, בכיכובם של ג'רארד באטלר ופיטר מולן.
בשנת 2019 הוא החל לשחק לצד אייסה באטרפילד וג'יליאן אנדרסון בסדרת הדרמה הקומית של נטפליקס "חינוך מיני" בתפקיד אדם גרוף, בנו של המנהל ובריון שמנהל מערכת יחסים מתוחה עם אביו, תפקיד שגילם במשך ארבע עונות עד 2023.
בשנת 2020 שיחק בסרט "אמה", דרמה קומית-תקופתית בריטית שביימה אוטום דה ויילד (אנ'). התסריט, שנכתב בידי אלינור קאטון, מבוסס על ספר באותו השם מאת ג'יין אוסטן.
בשנת 2021 גילם את סימון האדלואו בסדרת הדרמה המשטרתית "חקירה במצולות" ב-BBC One.
בשנת 2023 שיחק בתור ארון דינקינס בסרטה של גרטה גרוויג "ברבי", על פי תסריט שכתבה עם בעלה, נואה באומבך.
בשנת 2024 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי של נטפליקס, "הסקופ" (אנ') בתור ג'י דונלי, לצד ג'יליאן אנדרסון בתפקיד הראשי. בהמשך השנה, שיחק בסדרה הקומית של אפל TV פלוס, "ההרפתקאות המומצאות לחלוטין של דיק טרפין" (אנ') המבוססת על הסדרה משנות השמונים - "דיק טרפין" ששודרה ברשת ITV.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | VS. | אדם |  |
| 2018 | נעלמים (אנ') | דונלד מקארתור |  |
| 2020 | אמה | רוברט מרטין |  |
| 2021 | Barbarians | דן |  |
| 2023 | ברבי | ארון דינקינס |  |
| 2024 | הסקופ (אנ') | ג'י דונלי |  |
| TBA | William Tell |  |  |
| TBA | The Entertainment System Is Down |  |  |
| TBA | Jingle Bell Heist | ניק |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | פרוצות | מוסטין | פרק: "#1.3" |
| 2017 | ג'יימסטאון | פלטשר | פרק: "#1.5" |
| 2019–2023 | חינוך מיני | אדם גרוף | תפקיד ראשי (4 עונות); 32 פרקים |
| 2021 | חקירה במצולות | סימון האדלואו | 6 פרקים |
| 2021 | Dodo | ג'יימי קונולי | 5 פרקים |
| 2022–הווה | SAS: Rogue Heroes | דייוויד סטירלינג | תפקיד ראשי (2 עונות); 12 פרקים |
| 2024 | ההרפתקאות המומצאות לחלוטין של דיק טרפין (אנ') | טומי סילברסיידס | 2 פרקים |
| TBA | לוקרבי (אנ') |  | מיני-סדרה עתידית של BBC One ונטפליקס |
הערות שוליים

↑  "Connor Ryan Swindells". Ancestry.com. נבדק ב-17 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tutt, Louise. "Stars of Tomorrow 2017: Connor Swindells (actor)". Screen (באנגלית). נבדק ב-14 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Introducing Connor Swindells: Meet The Ex-Boxer Breaking Out In Rap Drama 'VS.'". timeout.com. נבדק ב-14 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bradshaw, Peter (19 באוקטובר 2018). "VS. review – the 8 Mile of Southend". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-14 בינואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lodderhose, Diana; Lodderhose, Diana (23 במרץ 2017). "Connor Swindells Joins Gerard Butler & Peter Mullan In 'Keepers'". Deadline Hollywood (באנגלית). נבדק ב-14 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
ברוך ג'מילי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בנובמבר 1923 פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  29 בדצמבר 2004 (בגיל 81) פתח תקווה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   ההגנה  צה"ל
 תקופת הפעילות:  1940 - 1948 ההגנה 1948 – 2003 צה"ל
 דרגה:    רב-סרן
 תפקידים בשירות
 לוחם בפלמ"ח נגד משמעת
 
מבנה המשאבות בשער הגיא והכיתוב (מצד שמאל של המבנה, למעלה) כפי שחודש ביום העצמאות תשע"א
ברוך ג'מילי (2 בנובמבר 1923 – 29 בדצמבר 2004) היה חייל בחטיבת גבעתי ולוחם בחטיבת הראל של הפלמ"ח במלחמת העצמאות, שנודע בזכות גרפיטי שכתב בזפת, "פלמח ברוך ג'מילי פ"ת 1948 !", על קיר של מבנה שאיבת מים בשער הגיא, שעליו שמר, ובזכות השיר אודותיו, "הבלדה על ברוך ג'מילי".
ביוגרפיה

ברוך ג'מילי נולד בשנת 1923 בפתח תקווה למשפחה תימנית מסורתית. אביו היה ממקימי שכונת מחנה יהודה בעיר ומוח'תאר השכונה.
בשנת 1940 הצטרף ג'מילי ל"הגנה" ובמקביל שירת כנוטר במשטרה הבריטית. לקראת תום מלחמת העולם השנייה התגייס לבריגדה היהודית, שם שירת תחת פיקודו של חיים לסקוב. במסגרת הבריגדה הוצב במצרים ובצרפת. היה מעורב גם בהברחת יהודים בגבול מצרים.
במלחמת העצמאות התגייס ג'מילי לחטיבת גבעתי זכה לדרגת רב-סמל ושירת כמלווה שיירות. באחד הקרבות נפגע ברגלו ופונה לבית החולים. עם החלמתו חזר ליחידתו. לאחר הקרבות סופח לאחת היחידות של חטיבת הראל (של הפלמ"ח), ששמרו על תחנות השאיבה בשער הגיא ואז מרח בזפת את הכתובת הידועה.
לאחר מבצע קדש עזב את הצבא ועבד במכס. לאחר מכן חזר לשירות קבע כנגד משמעת, ובתפקיד זה התמיד עד שפרש בשנת 1981 בדרגת רב-סרן.
בשנת 2003 חזר לשירות מילואים בגיל 80, וחילק ערכות מגן. לפרסום נוסף זכה בשל נישואיו לשתי נשים, וזאת בניגוד לקביעת בית הדין הרבני. עד מותו היה פעיל במשמר האזרחי בפתח תקווה.
ג'מילי מת מסרטן בגיל 81. נטמן בבית העלמין "סגולה" בפתח-תקווה. הותיר אחריו חמש בנות ובן.
הכתובת והתעלומה

במשך שנים נשארה כתובת הזפת על הקיר. ניתן היה לראות את הכתובת מכביש שער הגיא (באב אל-וואד), והיא הפכה למפורסמת כמו שלדי המשוריינים שהושארו במקום כאנדרטה.
ג'מילי חזר לאותה עמדה לאחר שנפצע בקרבות קודמים. הוא כתב "ברוך ג'מילי פ"ת פלמ"ח 1948" בהשראת החיילים הבריטים שנהגו לכתוב את שמותיהם בעזרת זפת חמה. באותה העת, היה מספרם של הנופלים שלא נודע מקום קבורתם גדול, וג'מילי החליט לכתוב את שמו, כשהוא מבקש מחייליו כי אם ייפול, ישנו את הסיומת מפ"ת לפ"נ - פה נקבר. לאחר מכן הפכה הכתובת עבורו ועבור אחרים שהכירו את הסיפור לסמל המנציח את פועלו ואת מקום נפילתם של רבים מחבריו לנשק. אחד מחבריו של ג'מילי אמר: "כך כל שנה היה חוזר ומחדש את האותיות. כעבור מספר שנים הפסיק כי משום מה - כל שנה שחזר - היה מוצא את הכתובת מחודשת... אלמונים המשיכו את מסורתו."
במשך שנים נשארה זהות כותב הגרפיטי עלומה, וקמו לו חקיינים רבים. כתובות הנושאות את השם "ברוך ג'מילי" ניתן היה למצוא בכל רחבי ישראל.
מחיקת הכתובת ושחזורה

בשנת 1984, 36 שנה לאחר שנכתבה, נמחקה הכתובת מתחנת השאיבה. ג'מילי פנה לבית המשפט בבקשה לחייב את חברת "מקורות" להחזיר את הכתובת. ג'מילי צוטט אומר בנדון: "בטח עשה את זה מישהו שנולד אחרי שזה נכתב ולא מבין מה זה מסמל. רציתי להקים לי יד כיוון שלא ידענו אז מי יחיה ומי ימות. אני אמנם יצאתי שלם מן התופת, אך השם שלי על הקיר היה זיכרון לכל מה שהתרחש שם באותה התקופה בדיוק כמו שרידי המשוריינים בצד הדרך". בקשתו של ג'מילי נדחתה על ידי בית המשפט.
ביום העצמאות ה-63 למדינת ישראל, 10 במאי 2011, שוחזרה ונכתבה מחדש הכתובת במיקומה המקורי, במסגרת תוכנית לחידוש, שיקום והעצמת אתרי מורשת לאומית במשרד ראש הממשלה ובסיוע חברת מקורות. מזכיר הממשלה וראש ועדת ההיגוי של התוכנית, צבי האוזר, הודיע כי "אנחנו שמחים להחיות אייקון היסטורי, משפט קצר המסמל תקופה שלמה. אנו מצדיעים לדור שהקים את המדינה. חידוש הכתובת הוא מצווה צנועה ומחוות תודה לדור ההוא". הכתובת שוחזרה על ידי שי פרקש, משמר ציורי קיר ועיטורים היסטוריים, שחשף את שרידי הכתובת המקורית וחידש אותה באמצעות זפת – החומר שבאמצעותו נוצרה במקור.
אזכורים בתרבות בעקבות הגרפיטי

התעלומה הניעה את שלמה ארצי לכתוב את "הבלדה על ברוך ג'מילי" ביחד עם המלחין גידי קורן. השיר התחרה בתחרות "פסטיבל הזמר והפזמון 1974", וזכה במקום הראשון. מארגני הפסטיבל, שהבינו את פוטנציאל השיר, איתרו את ברוך ג'מילי, והעלו אותו לבמה לאחר הכרזת המנצח.
דמותו של ג'מילי הונצחה גם במערכון "שיח טבחים" של הגשש החיוור. על פי המערכון, על תחתית סיר המרק שבו בישלו הטבחים במלחמת העצמאות היה כתוב "ברוך ג'מילי". גם בסדרה הקומית החמישייה הקאמרית היה מערכון שהזכיר את ברוך ג'מילי. במערכון זה, בתו יוצאת עם הבן של "עוזב הקיבוץ" מהשיר "בלדה לעוזב קיבוץ" של להקת כיף התקווה הטובה.
בספרו תש"ח טוען הסופר יורם קניוק כי ברוך ג'מילי והכיתוב בשער הגיא מייצגים נאמנה את הפלמ"ח, הרבה יותר מ"מורשת הפלמ"ח" אשר לטענתו לא היה לה ביסוס אמיתי.
בסדרת הקומיקס "יוני המכבי הקטן" שהתפרסמה בעיתון הילדים "אותיות" בשנותיו הראשונות, שיבץ שי צ'רקה את הכתובת "ברוך הגמלאי, פתח תקווה" בפתחה של מערה, כמחווה לברוך ג'מילי.
באחד ממערכוני "הקניון" ב"ארץ נהדרת" שעסק בימי טרום המדינה הופיע הכיתוב על אחד הסירים של דבורה (אסי כהן) "ברוך ג'מילי אכל כאן".
בישראל חלק גדול מאמני הרחוב זוקפים את דמותו של ג'מילי כאב הרוחני של התחום. רמי מאירי ואמני הרחוב הצעירים יותר, כגון Know hope, עדי סנד, Kis-Lev, Dede ואחרים, רואים בעבודותיהם כדבר-מה הנמצא מעבר לוונדליזם
 ואשר נועד להשאיר חותם, באופן דומה לרצונו של ג'מילי "להקים לו יד".
בדצמבר 2021 העלה התיאטרון העברי את הקומדיה "ברוך ג'מילי" המבוססת על חייו, בבימויו של גדי צדקה ובכיכובו של יעקב כהן בתור ג'מילי.
ראו גם

קילרוי היה כאן
לקריאה נוספת

רפי מן, לא יעלה על הדעת – ציטוטים, ביטויים, כינויים ומטבעות לשון, הד ארצי הוצאה לאור, 1998, הערך "ברוך ג'מילי פתח תקווה 1948", עמ' 63