stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוכנית וגה
הערות שוליים

↑  www.sciencemag.org/content/231/4744/1414
| ברית המועצות תוכנית החלל הסובייטית והרוסית רוסיה |
| --- | --- | --- |
| תוכניות לא מאוישות | תוכנית ספוטניק • תוכנית לונה • תוכנית ונרה • תוכנית לונוחוד • תוכנית מארס • תוכנית זונד • תוכנית וגה |  |
| תוכניות מאוישות | תוכנית ווסטוק • תוכנית ווסחוד • תוכנית סויוז • תוכנית סאליוט • אינטרקוסמוס • פדרציה • מאדים 500 • תוכנית חקר הירח הרוסית • תחנת השירות המסלולית הרוסית |  |
| משימות בולטות | ספוטניק 1 • ספוטניק 2 • לונה 2 • ווסטוק 1 • סויוז 1 • סויוז 11 • ונרה 11 • אפולו-סויוז |  |
| חלליות, מעבורות ומשגרים | ווסטוק • ווסחוד • סויוז • מעבורת החלל בוראן • מעבורת החלל פטיצ'קה • מעבורת 2.02 • מעבורת 2.03 • תחנת החלל מיר • פרוגרס • קליפר • תוכנית מיר ומעבורות החלל • מיר-2 • תחנת החלל הבין-לאומית (המקטע הרוסי) • LK • משגר ווסטוק • משגר ווסחוד • משגר סויוז • משגר מולניה • פרוטון • זניט • N-1 • אנגרה • תחנת החלל המסלולית הלאומית |  |
| קוסמונאוטים ומתכננים | יורי גגארין • גרמן טיטוב • ולנטינה טרשקובה • אלכסיי ליאונוב • לייקה • (קוסמונאוטים נוספים) • סרגיי קורוליוב • ולנטין גלושקו • ולדימיר צ'לומי • קרים קרימוב • קונסטנטין ציולקובסקי |  |
| קוסמודרומים | קוסמודרום בייקונור • קוסמודרום פלסצק • קוסמודרום ווסטוצ'ני • קוסמודרום סבובודני • קפוסטין יאר |  |
| השר לבניית מכונות כלליות וראשי רוסקוסמוס | סרגיי אפאנסייב • יורי קופטב • אנאטולי פרמינוב • ולדימיר פופובקין • אולג אוסטפנקו • איגור קומארוב • דמיטרי רוגוזין • יורי בוריסוב |  |
| חברות ותאגידי חלל פרטיים | תאגיד החלל הרוסי אנרגיה • מחקר מדעי לבניית מכונות •  אנרגומאש • מערכות המידע הלווייניות רשטניוב |  |
דגם של גשושית וגה
בול סובייטי שהוקדש ל-"וגה 1". בבול נראים הגשושית והשביט האלי
אצי, איש הקרח

המומיה הידועה כאצי, איש הקרח, כפי שהיא נראית כיום. מתוך אתר המוזיאון לארכאולוגיה של דרום טירול
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אֶצִי, איש הקרח (בגרמנית: Ötzi, Der Mann aus dem Eis, ‏‏האזנהקובץ:De-Oetzi-pronunciation.ogg‏Ⓘ‏ (ידוע גם כ"אדם סימילאון", "אדם האוסלביוך", Hauslabjoch; בצהובונים כונתה הגופה "פריץ הקפוא", Frozen Fritz) הוא כינוי שניתן לגופתו החנוטה בקרח של אדם שמת, על פי המחקרים האחרונים, בין 3239 לפנה"ס ל-3105 לפנה"ס והתגלתה ב-18 בספטמבר 1991. השם נגזר משם העמק שבו נמצאה המומיה, אֶצטאל (Ötztal), בהרי האלפים בצפון איטליה (סמוך מאוד לגבולה עם אוסטריה). גופתו החנוטה של אצי היא הקדומה ביותר מן הגופות החנוטות שהתגלו באירופה. השימור היוצא מן הכלל של הרקמות הרכות ושל הלבוש, במקום שלד עצמות בלבד, אפשר למדענים לפתוח צוהר לאנשי התקופה הכלקוליתית באירופה. גופתו של אצי והציוד שנמצא סביבה מוצגים כיום במוזיאון לארכאולוגיה של דרום טירול, בעיר בולצנו שבאיטליה. המחקר על גופתו של אצי מהווה דוגמה למחקר במיקרו-היסטוריה.
מציאת הגופה

הגופה שכונתה אצי נמצאה ב-18 בספטמבר 1991 על ידי הלמוט ואריקה סימון, זוג מטיילים גרמנים מנירנברג. הם טיילו באֶצטאל וסטו מן השביל המסומן, אז הבחינו בגופה. בתחילה סברו כי זוהי גופתו של מטפס הרים שנספה בתאונה בשנים האחרונות. הגופה נמצאה מונחת על פניה, כשחלקה התחתון שקוע בקרח. בימים שלאחר מכן חולצה הגופה מן הקרח תוך שימוש בכלים לא ארכאולוגיים, דבר שגרם נזק לאחת מירכי הגופה. סקרנים שהגיעו למקום בעקבות החדשות נטלו עמם מזכרות מהלבוש ומהכלים שנמצאו. הגופה הועברה לחדר מתים באינסברוק, שם נקבע גילה.
הגופה התגלתה בנקודה הנמצאת סמוך מאוד לגבול בין איטליה לאוסטריה. את מיקומו המדויק של קו הגבול קשה היה לקבוע בשל הקרחונים המכסים את השטח והתעורר ויכוח באשר לבעלות על הגופה. באוקטובר 1991 הכריעו מדידות כי הגופה התגלתה בנקודה הנמצאת בתוך שטח איטליה, פחות ממאה מטרים מן הגבול עם אוסטריה.
הגופה נחקרה ביסודיות, נמדדה ונסרקה באמצעי טומוגרפיה ממוחשבת. מן הגופה נלקחו רקמות תאים ודגימות מעיים שנבחנו במיקרוסקופ. גם הציוד, הלבוש והכלים שנמצאו עם הגופה נבחנו בדרך דומה. גופתו של אצי הושוותה לגופות אחרות שנחנטו בקרח, כדי לבחון את תהליכי השימור ולהעריך על פי הממצאים את תהליכי הבליה בקרח.
הגופה

הגופה השתמרה טוב יחסית, בשל החניטה בקרח, שעזרה לשמור עליה. הערכה ראשונית של גיל הגופה נעשתה על פי הפריטים שנמצאו עמה, בעיקר הטיפולוגיה של הגרזן, ולפיהם נקבע כי הגופה היא בת 4,000 שנה לפחות. על פי תיארוך פחמן-14 שנערך לגופה בארבעה מוסדות אקדמיים שונים, נקבע כי אצי חי לפני כ-5,000 עד 5,300 שנים. החוקרים מעריכים כי גובהו בעת מותו היה 1.65 מטר, ומשקלו היה כ-50 קילוגרם (משקל הגופה בעת מציאתה היה כ-38 קילוגרם). על פי ההערכה, אצי היה כבן 45 במותו, כלומר מעל תוחלת החיים המשוערת בעידן זה, שהייתה פחות מ-40 שנה. בגופו ניכרים סימני ניוון: המפרקים בגופו היו שחוקים ובכלי הדם ניכרה התקשות. שיניו היו שחוקות אף הן, אך ללא עששת. ניכר שחלק מהשחיקה בשיניו נגרם לא רק מאכילה אלא גם משימוש בהן לחיתוך ולעיבוד עץ, גידים, עצמות, ועוד. סריקות CT שנערכו לגופה גילו כי כמה מצלעותיו שבורות, בשני צידי הגוף. שבר בצלעות בצידו השמאלי אירע במהלך חייו והתאחה, ואילו שבר שנמצא בצידו הימני נגרם כנראה בסמוך למותו או לאחריו. האפידרמיס, שכבת העור החיצונית, היה חסר כתוצאה מהחניטה בקרח. לאצי היו כמה אנומליות ייחודיות בגופו: זוג אחד של צלעות חסר ויש לו 11 זוגות צלעות בלבד. גם בשיניו ישנן אנומליות: ישנו פער מולד בין שיניו החותכות, ושיני הבינה שלו אינן קיימות.
ב-2012 הופקו מגופתו של אצי תאי דם אדומים, שנמצאו דומים לתאי דם מודרניים בריאים.
שיערו של אצי נשר בשל החניטה, אך השרידים הבודדים שנותרו הראו כי שיערו היה כהה וגלי, כנראה גלש עד כתפו וככל הנראה היה פזור. אניצי שיער קצרים ומסולסלים שנמצאו ליד הגופה לימדו שאצי היה כנראה מזוקן. עיניו של אצי התייבשו בעת החניטה בת אלפי השנים, אך נותרו בארובותיהן. החוקרים חלוקים בשאלת צבען - כחול או חום.
הגופה > ניתוח גנטי

ניתוח הגנום המיטוכונדרי של אצי העלה כי הגנום שלו דומה לזה של קבוצה K ‏(Haplogroup K), מבין תשע הקבוצות שזוהו באוכלוסיית אירופה. בתוך קבוצה K, דומה הגנום של אצי לתת-הצֶבֶר K1, אך לא ניתן לשייכו לאף אחד משלושת הענפים המוכרים כיום (a‏ b‏ ו‏-c) של תת-צבר זה. בחינת הגנום המיטוכונדרי העלתה גם כי ייתכן שאצי סבל מבעיות פוריות. עובדה זו העלתה אצל מדענים השערות על מקומו החברתי של אצי ועל הקשר בין עובדה זו לבין נסיבות מותו.
רצף חדש ומשופר של הגנום, שבוצע על ידי צוות מחקר בין-לאומי בשנת 2023, שבניתוח שלו היה מעורב גם מכון לייפציג מקס פלאנק לאנתרופולוגיה אבולוציונית (אנ'), הראה ש-91.4 אחוזים מהגנום של אצי מגיעים ממהגרים מאנטוליה. החקלאים הללו הגיעו מהמזרח התיכון לפני כ-9,000 שנה והביאו את החקלאות שלא הייתה ידועה קודם לכן לאירופה. 8.6 האחוזים הנותרים מהגנום של אצי מגיעים מאירופה. לעומת זאת, אין זכר לגנום של נוודי הבקר, שהגיעו מערבות דרום אירואסיה והתיישבו אז בחלקים נרחבים מאירופה. החוקרים מייחסים את העובדה שהניתוח הגנטי שפורסם ב-2012 מצא עקבות של מהגרים אלה לבעיות ב-DNA שנבדק באותה עת. זה גם מתאים יותר לכרונולוגיה, כי רועי הבקר האלה מהערבות שמצפון לים השחור הגיעו למרכז אירופה רק לפני 4,900 שנה, כלומר רק כמה מאות שנים לאחר מותו של אצי. מבחינת מראהו של אצי, צוות המחקר הגיע למסקנה שאצי היה כנראה קירח ובעל גוון עור כהה יחסית.
ביגוד, ציוד וכלים

בגדיו של אצי היו תפורים ברמה גבוהה. ליד גופתו נמצאו שרידי מעיל, חגורה, חותלות, אזור חלציים ונעליים, כולם עשויים מעורות ממקורות שונים שחוברו ביניהם בגידים. הוא חבש כובע מפרוות דוב ולו רצועת סנטר מעור. סוליות נעליו היו עשויות גם הן מעור דוב והגַּפָּה (גוף הנעל) מעור אייל. הנעליים היו רחבות ואטומות למים, וייתכן שנבנו במיוחד כדי לאפשר הליכה בשלג. רגלו של אצי הייתה עטופה בעשב רך, ששימש כמעין גרביים. על חגורתו של אצי היה תלוי מעין כיס (פאוץ') ובו כמה כלים שימושיים: מרצע עשוי מעצם, מקדח, מגרד, אבן צור וכן פטריות מיובשות ששימשו כאמצעי רפואי. ליד הגופה נמצאו שרידים של מעין מחצלת עשויה מעשבים, שמטרתה אינה ברורה. יש הסבורים כי מדובר במעין גלימה ואחרים רואים בה מגן מהגשם.
שחזור נעליו של אצי העלה את הסברה כי הוכנו על ידי סנדלר שהתמחה במלאכה זו. היו אף שהציעו לייצר דגם מודרני של הנעליים, בשל נוחותן ויעילותן. יש הטוענים כי הנעליים הן למעשה רק החלק העליון של מה שבפועל היה נעלי שלג, שחלקן התחתון הוא מסגרת עץ שזוהתה כחלק מתרמיל הגב של אצי.
ציוד נוסף שנמצא על הגופה ולידה היה גרזן נחושת ולו קת מעץ טקסוס. גרזנים מסוג זה היו יקרים ונחשבו כסמל מעמד, וייתכן שאצי היה בעל מעמד בכיר בקהילתו ואף ראש שבט או בעל מעמד דומה. מעבר לגרזן נשא אצי סכין בעלת להב צור וקת מעץ מֵילָה עם נדן מתאים, וכן אשפת חיצים ובה 14 חצים, עשויים מעצי מורן. שניים מהחיצים, שהיו שבורים, היו בעלי ראש עשוי מצור ונוצות לייצוב מעופם. 12 החיצים הנותרים לא היו גמורים ולא היה להם ראש. באשפת החיצים נמצא גם מיתר קשת, כלי נוסף שלא זוהה וכלי עשוי מקרן שייתכן ששימש להשחזת החיצים. בנוסף, נמצאה קשת נוספת מטקסוס באורך 1.82 מטר, שלא הייתה גמורה.
בנוסף לאלה, נשא עמו אצי פירות, שתי סלסילות עשויות מקליפת עץ שדר. נראה שבסלסילות אלה נשא אצי גחלים לוחשות, שנועדו לסייע לו להדליק אש בקלות. הוא נשא גם פריטי ציוד נוספים שנועדו להדלקת אש, וכן רשת ללכידת ציפורים ובעלי חיים קטנים, פיסות עץ שונות ועוד.
חייו של אצי

על פי בחינת גרגירי אבקת צמחים מאובנים ואבק שנמצאו על הגופה, במעיה, ועל הציוד שנמצא לצידה, וכן על פי הרכב זגוגית השן והאיזוטופים שבעצמותיו של אצי (המעידים על החומרים שעיכל ושחי לידם), הסיקו החוקרים כי אצי נולד באזור בולצנו, אך בשנים מאוחרות יותר עבר לגור בעמקים כ-50 ק"מ מצפון לשם. ריאותיו היו מושחרות, כנראה כתוצאה משאיפת עשן מדורות.
תכולת מעיו של אצי, שנבדקה על ידי החוקרים, כללה שרידי שתי ארוחות, שהאחרונה שבהן נאכלה שמונה שעות לפני מותו. ארוחה אחת הייתה מורכבת מבשר צפיר האלפים והשנייה מבשר אייל אציל. בשתי הארוחות אכל אצי גם דגנים, שורשים ופירות. הדגנים היו מעובדים ברמה גבוהה וייתכן שנאכלו כלחם. ליד הגופה נמצאו גרגירי חיטה ושעורה וזרעי פרג ופשתן; ייתכן שהגרגירים והזרעים היו חלק ממטענו של אצי. עם הגרגירים והזרעים נמצאו גם גרעינים וחרצנים של פירות שונים. חקירת תזונתו של אצי נעשתה גם על ידי ניתוח שיערו.
גרגירי אבקה שנמצאו במעיו של אצי הראו שאחת מן הארוחות נאכלה ביער של עצי מחט והשנייה בסביבות שיבולי חיטה וקטניות; ייתכן שהיה זה בשדה שבו גודלו מינים אלה בצורה תרבותית. גרגירי האבקה נשמרו היטב, דבר שמצביע על כך שהיו טריים בעת שנאכלו. עובדה זו עשויה ללמד כי ארוחות אלה נאכלו באביב, אם כי גרגירי החיטה שנמצאו הם מסוג הנקצר לקראת סוף הקיץ, ואם כך מדובר בתבואה שאוחסנה משנה קודמת.
בנוסף למזון שנמצא במעיו, נמצאו בהם גם טפילים. מבדיקת ציפורניו של אצי (נמצאו שתיים מהן), ניכר כי היה חולה שלוש פעמים בששת החודשים האחרונים לחייו. מחלתו האחרונה הייתה כחודשיים לפני מותו ונמשכה כשבועיים.
בשיערו של אצי נמצאו רמות גבוהות של חלקיקי נחושת וארסן. נתון זה, בצירוף העובדה שגרזנו של אצי עשוי מנחושת כמעט טהורה, הביאו חוקרים למחשבה כי אצי היה קשור לתהליכי עיבוד הנחושת. בחינת עצמות השוקה, הירך והאגן של הגופה העלתה את ההשערה כי אורח חייו של אצי כלל הליכה ארוכה בתוואי הררי. מכיוון שממדים כאלה של עצמות לא נמצאו בשלדים אחרים של בני אותה תקופה, היו שהעלו את ההשערה כי אצי היה רועה צאן (ראו להלן).
על גופתו של אצי נמצאו 61 קעקועים בפחם. סביב חוליות המותניים נמצאו קבוצות של קווים קצרים, מאונכים ומקבילים זה לזה משני צידי עמוד השדרה. מאחורי הברך הימנית נמצא קעקוע בצורת צלב וסביב הקרסוליים נמצאו כמה סימנים נוספים. היו שטענו כי מטרת הקעקועים הייתה רפואית. זאת, מכיוון שבדיקות רדיולוגיות שנערכו לגופה הראו ניוון של העצמות, שנבע כנראה מגיל וממאמץ: האזורים שבהם נמצאה שחיקה זו היו בעיקר האזורים בהם היו הקעקועים. לפיכך, יש הטוענים כי הקעקועים נועדו להקל את הכאב, בדומה לטיפולים בדיקור סיני. אם אכן זו הייתה מטרת הקעקועים, זוהי שיטה שהקדימה את הדיקור הסיני בלמעלה מ-2,000 שנה.
חייו של אצי > עיסוקו של אצי

חוקרים העלו השערות רבות באשר לעיסוקו של אצי. ההשערות השונות מבוססות הן על המידע שנאסף בעקבות בחינת הגופה, בגדיה וציודה, והן על המקום שבו נמצאה. רמז משמעותי הוא גרזן הנחושת שהיה לצידו של אצי: הנחושת הייתה מתכת יקרה ולא נפוצה וייתכן שהימצאותו של גרזן כזה מעידה על מעמדו החברתי הגבוה של אצי. היו שטענו כי אצי היה שאמאן שעלה להתבודד בהרים כחלק מריטואל מיסטי כלשהו. תאוריה זו אינה מקובלת, מכיוון שלא נמצאו על גופתו של אצי חפצים כלשהם המאפיינים את פעילותו של השאמאן[דרושה הבהרה]. תאוריה אחרת שהועלתה הייתה שאצי היה בחיפוש אחר מרבצי נחושת בהרים או שהיה סוחר, אך גם תאוריות אלו אינן נתמכות בממצאים כלשהם.
הקשת והחץ שנשא עמו אצי מעלים את ההשערה שאצי היה צייד. אולם גם כלי הנשק אינם הוכחה חד-משמעית לכך, שכן מטרתם הייתה יכולה להיות גם הגנה מפני אויבים אנושיים. עם זאת, הגישה שהיה צייד מקבלת סיוע גם מהרשת שנמצאה בציודו של אצי, שייתכן שנועדה ללכידת ציפורים וחיות קטנות.
השערה נוספת שהועלתה הייתה כי אצי היה רועה צאן, או שרעה מקנה נודד. כרועה, ליווה את בעלי החיים בתנועתם במהלך עונות השנה, תפקיד חשוב בכלכלה של אותה תקופה. כרועה, היה עליו לשמור על העדר אך גם לצוד ולאסוף מזון עבור עצמו ולתקן לבדו את בגדיו וציודו. הציוד והבגדים שנמצאו סביב הגופה בהחלט אפשרו לאצי קיום בדרך זו. תאוריה זו נתמכת גם במקום שבו נמצאה גופתו החנוטה של אצי, ליד מעבר הרים חשוב; על ההרים, מעל קו העצים, היו שדות מרעה שנוצלו על ידי בני אדם מאז סופה של התקופה הנאוליתית. הקושי בתאוריה זו הוא העובדה שמעבר לשרידי הציוד והבגדים של אצי, לא נמצאו כל שרידים למקנה ולבעלי חיים כלשהם.
השערה נוספת מציעה שאצי היה לוחם או שעסק בביזה. השערה זו הועלתה לאחר שהתברר כי אצי חווה מוות אלים ולאחר שבדיקת DNA גילתה שרידי דם של לפחות חמישה אנשים על כליו של אצי.
מותו של אצי > השערות ראשונות

הסברה הראשונה הייתה שאצי קפא למוות. סברה נוספת שהועלתה הייתה שמותו של אצי היה למעשה רצח פולחני. בביצות כבול שונות באירופה, בעיקר בצפונה, נתגלו גופות חנוטות של בני אדם, המתוארכות לתקופת הברונזה. בני האדם שנמצאו בתנאים אלה הומתו ללא ספק, ככל הנראה כחלק מריטואל פולחני, ובשל כך הועלתה השערה שגם אצי היה קורבן לטקס כזה.
מותו של אצי > תגלית ראש חץ ומוות אלים

ביולי 2001, כמעט עשר שנים לאחר מציאת הגופה, גילו חוקרים בצילום רנטגן של אצי תגלית חדשה: בכתפו השמאלית נמצא ראש חץ שחדר לעומק כמה סנטימטרים. החץ פילח את העורק התת-בריחי ונוצרה פגיעה חמורה שגרמה לאובדן רב ומהיר של דם. באזור הפציעה נמצאה המטומה גדולה. גם כיום, סיכויי ההחלמה מפציעה כזו הם כ-40% בלבד; ניתן לשער שאצי איבד דם רב, התעלף בשל הירידה החריפה באספקת הדם למוח ומת תוך דקות ספורות. תגלית זו אומתה בסריקת CT בשנת 2005. הממצאים העלו כי אצי נורה מאחוריו ומנקודה נמוכה יותר; הנקודה שרוצחו של אצי כיוון אליה היא הנקודה המועדפת שציידים נהגו לכוון אליה באותה תקופה, החוקרים מצאו עוד כי מאן דהוא טרח לקחת עמו את גוף החץ והותיר בגופה רק את ראש החץ שננעץ בכתפו של אצי. בחינה נוספת של הגופה, שנעשתה לאחר גילוי הפציעה, מצאה סימנים למאבק: נמצאו חבורות וחתכים בידיו, בפרקי ידיו ובחזהו של אצי, וכן פגיעת ראש שהעידה על מהלומה שספג. אחד מהחתכים נמצא סמוך לאגודלו של אצי, חתך עמוק שהגיע עד העצם, ועל פי מראהו נגרם סמוך למותו. החוקרים סבורים כיום כי מותו של אצי נגרם כתוצאה מן החבלה בראשו ולא מן החץ, שאומנם פצע קשה את אצי אך כנראה לא גרם למותו. ייתכן שהחבלה נגרמה כתוצאה מנפילה, ולאו דווקא ממהלומה מכוונת.
מחקר נוסף העלה שעל בגדיו וציודו של אצי נמצאו כתמי דם שונים; בחינת ה-DNA של כתמים אלה מראה שהדם לא היה של אצי, אלא דם של לפחות ארבעה אנשים שונים - שניים על ראש חץ שנשא, אחד על פגיונו ואחד על פדחתו. ממצאים אלו מעידים על התרחשות אלימה ביותר שאצי השתתף בה טרם מותו. הועלתה ההשערה שנפגע מהחץ הקטלני בעת שנשא על גבו פצוע, אולי חבר לפשיטה שהסתיימה בתבוסה, מנוסה ומוות. תעלומת מותו של אצי הפכה לתעלומה בלשית, שזכתה לפרסום רב וכונתה "תעלומת הפשע העתיקה ביותר בעולם".
ב-2010 העלו חוקרים טענה חדשה. לדבריהם, אצי לא מת במקום שבו נמצאה גופתו; הוא נהרג במקום אחר ונקבר כעבור זמן קצר באופן טקסי ומוקפד, באותה נקודה שהתגלה בה בימינו. על פי השערה זו, הקבר נחרב לגמרי עם השנים, בשל תנועת השלג, מחזורים של קפיאה והפשרה ומסיבות טבעיות אחרות. על פי תאוריה זו, אצי נקבר על מעין במת אבנים בגובה כשני מטרים במרחק כמה עשרות מטרים מן המקום שבו נמצאה הגופה, במעלה המדרון. ליד הגופה הונחו פרטי הציוד השונים שלו. תאוריה זו מסבירה את פיזור החפצים השונים, שאירע כתוצאה מהתפרקות הקבר במהלך אלפי שנים. אחרים חולקים על תאוריה זו. לטענתם לא ניתן להוכיח שהאבנים הנמצאות במדרון באזור מציאת הגופה היו שייכות אי פעם למבנה אחד, וגופתו של אצי שלמה; לא נמצאו נזקים שהיו נגרמים אם הגופה הייתה נסחפת במהלך הדורות, כפי שמשערים תומכי גרסת הקבורה.
המחלוקת המשפטית סביב מציאת הגופה

על פי החוק האיטלקי, אדם המוצא שריד ארכאולוגי זכאי לתגמול בשווי רבע מערכו. מציאת המומיה החנוטה זכתה לפרסום רב והעיר בולצנו זכתה להכנסות של מיליוני אירו מתיירות בזכותו. ואולם, בתחילה הוצע לבני הזוג סימון, מוצאי הגופה, תגמול של 10,000,000 לירטות (כ-5,200 אירו). התגמול הוגדר "סמלי". בני הזוג דחו את התגמול בתחילה, אך מאוחר יותר תבעו בבית משפט להכיר בהם כמוצאי הגופה ולהעניק להם תגמול מתאים בגובה 300,000 דולר אמריקני. התביעה הסתבכה עוד יותר כאשר הסתבר שישנם טוענים אחרים לזכאות בתגמול - אנשים נוספים שטענו שהם מצאו את הגופה לפני הזוג סימון. בנובמבר 2003 פסק בית המשפט כי בני הזוג סימון הם המוצאים החוקיים וביוני 2006 נדחו טענותיהם של המוצאים האחרים לכאורה. הרשויות באיטליה סירבו לשלם את התגמול המבוקש, בטענה שיש לנכות את העלות הגבוהה של שימור המומיה ובניית המוזיאון המציג את הציוד והבגדים מהתגמול המבוקש. ב-2008 הגיעו הצדדים לפשרה ואריקה סימון (הלמוט סימון נהרג ארבע שנים קודם לכן) זכתה בתגמול בגובה 150,000 אירו.
"קללת אצי"

בדומה לאגדה על קללת הפרעונים, שעל פיה כל מי שנגע במומיה מצרית יסבול מקללה עתיקה, גם לגבי אצי ישנם המאמינים כי כל מי שהיה קשור לעיסוק במומיה זו יסבול מקללה. המאמינים בקיומה של קללה כזו מציינים, כי שבעה אנשים שהיו קשורים בדרך זו או אחרת לגילוי גופתו של אצי ולמחקר סביבה מתו עד היום, בדרך לא טבעית. אחד מהם היה הלמוט סימון, מגלה הגופה, שנהרג במהלך טיול באלפים ב-2004 (לרשימת המקרים). מאידך, מאות בני אדם (אם לא אלפים) עסקו במשך שנים רבות במחקר הגופה והוא נמשך גם כיום.
שימור ותצוגה

הבחינה הראשונית של המומיה נעשתה במכון לאנטומיה של אוניברסיטת אינסברוק באוסטריה. הגופה והציוד שנמצא עימה הועברו למוזיאון לארכאולוגיה של דרום טירול בעיר בולצנו שבצפון איטליה, שם היא מוצגת עד היום. הקומה הראשונה במוזיאון מוקדשת כולה לאיש הקרח וציודו.
הגופה נמצאת במוזיאון בחדר שבו נשמרות באופן קבוע טמפרטורה של -6 °C ולחות יחסית של 98%. התנאים בחדר נותרים קבועים הודות למגוון חיישנים המודדים את החום, הלחות, משקל הגופה, לחץ האוויר ועוד. כדי לשמור על הלחות מותקנים על קירות החדר לוחות קרח. לאחר דיון ציבורי בשאלה האם להציג את אצי לציבור עם תום המחקר הארכאולוגי או להביאו לקבורה, הוחלט על תצוגה כדי שניתן יהיה להמשיך במחקר גם בעתיד. עם זאת, הגופה שמורה בחדר הפתוח לציבור רק דרך חלון קטן, גם מסיבות של שימור וגם מטעמים אתיים.
ראו גם > דמויות אחרות עליהן נעשה מחקר מיקרו-היסטורי

שלום קומאיסה
בּבּתא בת שמעון
ישוע בן גלגולא
לקריאה נוספת

נעם סגן-כהן: תעלומת איש הקרח. מסע אחר, גיליון 240, ספטמבר 2011, עמ' 46–55
Bortenschlager, Sigmar; Oeggl, Klaus, editors: The Iceman and His Natural Environment: Palaeobotanical Results. Springer, Wien; New York. 2002
Fowler, Brenda: Iceman: Uncovering the Life and Times of a Prehistoric Man Found in an Alpine Glacier. Random House, New York. 2001
Spindler, Konrad: The Man in the Ice: The Preserved Body of a Neolithic Man Reveals the Secrets of the Stone Age. Three Rivers Press, 1995
מחלף גולדה מאיר

| --- | --- |
 תאריך הקמה:  העשור הראשון של המאה ה-21
 מיקום:  הר חוצבים, ירושלים
 כבישים במחלף:    כביש 50   כביש 436
 קואורדינטות:  31°48′07″N 35°12′18″E﻿ / ﻿31.802083333333°N 35.204972222222°E﻿ / 31.802083333333; 35.204972222222
 
  (למפת ירושלים מוגדלת) מחלף גולדה מאיר(למפת ירושלים רגילה) מחלף גולדה מאיר(למפת הרי ירושלים רגילה) מחלף גולדה מאיר(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מחלף גולדה מאיר he
 
מחלף גולדה מאיר הוא מחלף בעיר ירושלים המחבר בין כביש 50 (כביש בגין) לבין כביש 436 (שדרות גולדה מאיר) המחבר את העיר עם שכונת רמות.
היסטוריה

העבדות להקמת המחלף החלו בשנת 1998, והוא נפתח לתנועה במאי 2002. המחלף בנוי כמחלף עלה תלתן חלקי כאשר כביש בגין חוצה את שדרות גולדה מאיר על גבי גשר והפנייה ממנו אל כביש 436 צפונה מתבצעת באמצעות רמפת לולאה ולכיוון דרום באמצעות נתיב היוצא ממנו ומשתלב בשדרות גולדה מאיר, ואילו הפניות מכביש 436 לכביש בגין מתאפשרת רק בכיוון דרום ובאמצעות רמזור הנותן עדיפות לנסיעה הרציפה בכביש.
מתחת למחלף עוברים תוואי נחל צופים ונחל שורק אליו הוא נשפך.
מסוף הארזים

בספטמבר 2017 החלו עבודות ההקמה של מסוף הארזים, מסוף אוטובוסים מרכזי לצד המחלף, שנועד לשרת בין השאר את באי הר חוצבים, השכונות החרדיות הסמוכות ותושבי צפון ירושלים. המסוף נחנך באוגוסט 2024.
עלות בניית המסוף הסתכמה בכחצי מיליארד שקלים. הוא כולל 12 רציפים לאוטובוסים עירוניים ובינעירוניים, חניון תת-קרקעי גדול בשטח של כ-20 דונמים לכ-250 אוטובוסים על מנת להחליף את מגרשי החנייה הוותיקים בכניסה לירושלים המיועדים לפיתוח במסגרת פרויקט הכניסה לעיר, ומעליו גג ירוק.
כמו כן מסלול הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים שצפוי להיחנך ב-2030 יחלוף לצד מרכז התחבורה ויחבר בינו לשכונות רבות בירושלים, ועד שתושלם הרכבת הקלה יעבור במסלול זה קו האוטובוסים הכחול המהיר. לצידו נבנה גם חניון חנה וסע גדול ל-1,000 מכוניות שישמש כנקודת מעבר חשובה לאמצעי התחבורה בעיר.
הערות שוליים

↑  מוריה תבצע ב-99' עבודות פיתוח ב-416 מיליון שקל, באתר גלובס, 11 בינואר 1999
↑  גל ניסים, ‏ירושלים: נפתחו מחלפי ידין וגולדה בכביש בגין, באתר גלובס, 26 במאי 2002
↑  יובל ניסני, תחנה מרכזית חדשה תיבנה בצפון ירושלים, באתר כל העיר, 10 בספטמבר 2017
1 2  דוברות עיריית ירושלים, נחנך מסוף הארזים החדש בירושלים, באתר עיריית ירושלים, ‏19/08/2024
↑  יובל ניסני, הרכבת הקלה: הוועדה המחוזית אישרה את תוואי הקו הכחול, באתר כל העיר, 3 בדצמבר 2017
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף גבעת שאול | מחלפים בכביש 50 | הבא: מחלף יגאל ידין |
חטיבה 646

| --- | --- |

סמל חטיבה 646
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  חטיבת צנחנים (מילואים)
 אירועים ותאריכים
 מלחמות:    מלחמת לבנון הראשונה  האינתיפאדה השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מלחמת חרבות ברזל
 פיקוד
 יחידת אם:   עוצבת הבזק
 יחידות בת:  גדוד 420  גדוד 466  גדוד 8105  גדוד סיור 6646
 מפקדים:  אלעד שושן
חטיבה 646, (לשעבר חטיבה 525) המכונה גם "עוצבת שועלי מרום", היא חטיבת צנחנים במילואים בצבא ההגנה לישראל. תג היחידה היה שועל מכונף בצבע צהוב על רקע אדום. מכונה גם "הדרומית", משום שבעבר הייתה אחת משלוש חטיבות הצנחנים במילואים שהיו תחת פיקוד ישיר של הפיקודים המרחביים, כאשר חטיבה זו הייתה כפופה לפיקוד הדרום. החטיבה הייתה כפופה, החל משנת 2000, לעוצבת סיני, ובשנת 2020 עברה לעוצבת הבזק (אוגדה 99).
בעבר הגיעו לחטיבה לוחמים בוגרי הגדודים השונים של חטיבת הצנחנים הסדירה והנח"ל המוצנח, כיום גדודי החטיבה מוזנים בעיקר מיוצאי גדוד 890 והסיירת של החטיבה הסדירה. היא אחת משלוש חטיבות צנחנים במילואים, יחד עם חטיבה 55 וחטיבה 226.
היסטוריה

החטיבה הוקמה ב-1974 בעקבות מלחמת יום הכיפורים. הבסיס לחטיבה היה גדוד 48 (כיום גדוד 8105), גדוד מילואים בפיקודו של שמעון כהנר (קצ'ה) שהוקם ב-1970 ולחם במלחמת יום הכיפורים בקרבות התעלה ובגזרת אסמאעיליה, אליו צורפו שני גדודים חדשים שהוקמו על בסיס יוצאי חטיבת הצנחנים הסדירה. גדוד 420 בפיקודו של מיכה בן ארי (קפוסטה), וגדוד 466 בפיקודו של נתן שונרי.
היסטוריה > מלחמת לבנון הראשונה

החטיבה לחמה במלחמת לבנון הראשונה, תחת פיקודו של דובי הלמן, בקרבות לכיבוש צור, צידון, עאליי ובחמדון. כאשר גדוד 420 בפיקוד אבנר חרמוני, נלחם באזור סולטאן יעקב כחלק מחילוץ יחידות שריון. בהמשך פעלה החטיבה, תחת פיקודו של אבנר חרמוני, בפעילות מבצעית בלבנון בתקופה הארוכה של שהיית צה"ל ברצועת הביטחון.
כן ביצעו גדודי החטיבה לאורך השנים תעסוקה מבצעית שוטפת באינתיפאדה הראשונה. ובאינתיפאדה השנייה.
היסטוריה > לאחר מלחמת לבנון הראשונה

לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות פעלו לוחמי החטיבה בגזרת רצועת עזה במספר פשיטות ומבצעים מיוחדים, אותם ביצע גדוד הסיור (6646) של החטיבה. כמו כן לחמה החטיבה גם במבצע עופרת יצוקה בגזרת בית לאהיא, וגויסה גם במבצע עמוד ענן. בשנת 2009 זכתה החטיבה בפרס מפקד זרוע היבשה ליחידות מצטיינות. בדצמבר 2012 זכתה החטיבה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות.
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל

במלחמת חרבות ברזל הובילה החטיבה מספר פעולות בגזרת ג'נין כנגד ארגוני הטרור הפלסטיני. בנוסף, לאחר ההפוגה בלחימה לקחה חלק החטיבה במאמץ ההתקפי במרחב מרכז רצועת עזה כחלק מהתמרון הקרקעי. במהלך הקרבות ב-23 בדצמבר, נהרגו רס"ל (מיל') אליסף שושן, ורס"ל (מיל') אוהד אשור לוחמי גדוד 6646 של החטיבה, לאחר שעסקו בפעולה להרחבת מסדרון נצרים שמבתר את הרצועה לרוחבה ממזרח למערב. השניים נהרגו בפיצוץ מבנה ממולכד במרכז הרצועה. ב־30 בינואר נהרגו שני חיילים נוספים, סרן גבריאל שני ורס"ב יובל ניר, מלוחמי החטיבה.
באוקטובר 2024 לחמה החטיבה בתמרון הקרקעי בדרום לבנון, במסגרת מבצע חיצי הצפון. החטיבה פעלה תחת אוגדה 146 והשמידה תשתיות תת-קרקעיות של חזבאללה.
גלריה

לוחמי חטיבה 646 במרכז רצועת עזה במלחמת חרבות ברזל
לוחמי חטיבה 646 במרכז רצועת עזה במלחמת חרבות ברזל
לוחמי חטיבה 646 במרכז רצועת עזה במלחמת חרבות ברזל