אלויס פון אהרנטל
ביוגרפיה > משבר בוסניה

השחקנים הראשיים במשבר הבוסני בשנים 1908–1909 היו שרי החוץ של אוסטרו-הונגריה ושל רוסיה, אלויס לקסה פון אהרנטל, ואלכסנדר איזבולסקי, בהתאמה. שניהם היו מונעים על ישי שאפתנות פוליטית. הראשון יצא עם ידו על העליונה, בעוד שהשני ניזוק בעקבות המשבר.
בדרך הם כמעט גררו את אירופה לסף המלחמה בשנת 1909. הם גם פיצלו את אירופה למחנות החמושים שנותרו בעינם עד שנת 1914.
אהרנטל היה משוכנע שהעמים הסלאביים לא יתאחדו לעולם ואף שהליגה הבלקנית שהוקמה בשנת 1912 לא תוכל לעולם לגרום לנזק כלשהו לאוסטריה. באותה שנה, 1912, הוא דחה הצעה עות'מאנית להקמת ברית שבה תשתתפנה אוסטרו-הונגריה, טורקיה ורומניה. מדיניותו זו הרחיקה את בולגריה, שפנו בנסיבות אלה לרוסיה ולסרביה.
על אף שאוסטריה הקיסרית לא התכוונה לצאת להרפתקת כיבוש נוספת בדרומה, אהרנטל עודד ספקולציות מסוג זה מתוך ציפייה שהן תשתקנה את מדינות הבלקן. אולם שמועות כאלה יכלו רק לעורר פעילויות קדחתניות כדי ליצור גוש חוסם שיעצור את האוסטרו-הונגרים.
שורת חישובים בלתי נכונים ברמה הגבוה ביותר חיזקו למעשה באופן משמעותי את אויבי אוסטריה.
בהתאם להחלטת קונגרס ברלין 1878 נאסר על מעבר אוניות קרב של כל מדינה שהיא דרך מצר דרדנילים אל הים השחור וממנו.
החלטה זו תקעה בים השחור חלק מהצי הצבאי הרוסי שלא יכול היה להישלח לפורט ארתור בימי מלחמת רוסיה–יפן לפני 4 שנים.
איזבולסקי רצה חופש מעבר בדרדנלים אך ורק לאוניות הרוסיות. צעד כזה היה מעניק לרוסיה נוכחות בים התיכון והיה עוזר לה לזכות בפיצוי על תבוסתה המרה מול יפן. אהרנטל רצה שליטה מוחלטת של אוסטרו-הונגריה בבוסניה-הרצגובינה, באמצעות סיפוח, לאחר שהיא כבר ניהלה את אזורים האלה החל משנת 1878. הוא ביקש זאת נוכח האפשרות שטורקיה, "האיש החולה של אירופה", תתרפא.
מהפיכת "הטורקים הצעירים" בשנת 1908 בראשות אנוור פאשה ואחרים, עוררה צפי מסוים להתחזקות מחודשת של האימפריה העות'מאנית כמעצמה. בנסיבות אלה סבר אהרנטל שנוצר מצב של הזדמנות חד פעמית. לכן הוא החליט לדון עם איזבולסקי בסוגיה הזאת כדי להבטיח אי-התערבות רוסית בנוגע ךתוכניות הסיפוח האוסטריות. שני השרים נפגשו ב-19 בספטמבר 1908 בארמון בוכלאו שבבעלות לאופולד פון ברכטולד וסיכמו על התוכנית הבאה: איזבולסקי יתעלם מהסיפוח, ובתמורה יתמוך אהרנטל בפתיחת הדרדנלים לאוניות המלחמה הרוסיות. בו זמנית תכריז בולגריה על עצמאותה מטורקיה ושתי המעצמות יתנו לכך את הסכמתן. האוסטרים יוותרו על שטח מסוים בסנג'אק לטובת סרביה על מנת להבטיח שקט מצידה. מפתח התוכנית היה העיתוי. אם תסתמן הצלחה תיחשפנה תוכניות אלה בו זמנית בפומבי.
אהרנטל, כאציל גרמני-הונגרי ומונרכיסט נחוש, ראה איום ישיר בלאומנות הפאן-סלאבית המתעוררת מיסודה של סרביה ששאפה לקונפדרציה דרום-סלאבית מגובשת. התחזקותה של היוגו-סלאביות תחת הנהגתה של סרביה (גם הרעיון המודרני של "הגדרה עצמית" לאומית של כל הקבוצות האתניות-דתיות-גזעיות היווה איום מוות על אוסטרו-הונגריה של אהרנטל. עבורו מורביה, בוהמיה ושלזיה היו נחלות כתר של האצולה הגרמנית מאוסט-מארק, שהייתה רגילה לשלוט על ערב רב של קבוצות אתניות סלאביות: פולנים, צ'כים, רוסינים ואוקראינים וסלובקים.
חיזוק הזיקה בין בוסניה-הרצגובינה לסרביה סללה באופן מפת דרכים אל התפרקות רוב האימפריה האוסטרו-הונגרית. הלאומנות הפאן-סלאבית הנהנית מהגדרה עצמית הייתה עלולה להוביל לאובדן גבולות האימפריה הניתנים להגנה בתחום הפוליטי, הצבאי והכלכלי. תודעתו ההונגרית של ארהרנטל הייתה ערה לאיום על עוצמתה של הונגריה מצד הפאן-סלאביות המעלה את ראשה במחוזותיה הסלאביים. היא הייתה עלולה לסכן את ביטחונה הצבאי ואת עתידה הכלכלי. אהרנטל פעל יותר זריז מאיזבולסקי. ב-3 באוקטובר 1908 סופחה בוסניה-הרצגובינה לאימפריה האוסטרו-הונגרית מתוך אמונה כי תושביה ייהנו מיתרונות הממשל הקיסרי כתגמול על התקדמותה הכלכלית מאז שנוהלה על האימפריה החל מ-1878.
סרביה הגיבה בזעם ודרשה התערבות רוסית. הכדור היה כעת בידי הרוסים. איזבולסקי הודיע על תוכניות רוסיה למעבר חופשי לאוניות המלחמה שלה דרך הדרדנלים אבל הועמד במקום על ידי כל יתר חותמי ההסכם, במיוחד על ידי אנגליה. הבריטים טענו שניתן לשקול את פתיחת המיצרים לכל אוניות המלחמה ולא לאוניות הרוסיות בלבד. הצעה זו לא הייתה מקובלת על איזבולסקי כי טמנה בחובה את אפשרות כניסת אוניות צבאיות לים השחור.
גרמניה הביטה בכל הפלונטר הזה בזלזול והתישרה עם הצד הטורקי. הקייזר עמל על הידוק הקשרים עם טורקיה וכעת, כשנצפה סיכוי לשיקום העות'מאנים, הוא רצה להמשיך במדיניות זו.
עם המשך המשבר, נדחק הקייזר מחוץ לזירה הדיפלומטית בגלל פרשת הדיילי טלגרף והפסיק להיות שחקן ראשי בנושא. האירועים הגיעו לרגע שיא כשבתחילת נובמבר גייסה סרביה את צבאה. גרמניה עמדה עכשיו לצד אוסטריה, בת בריתה. רוסיה שביקשה לתמוך בסרביה, לא הייתה באמת נכונה למלחמה עם גרמניה ואוסטריה מכיוון שהאוסטרים איימו לפרסם בראש חוצות את פרטי הסיכומים בין אהרנטל לאיבולסקי ובנוסף שלחה גרמניה איום מעורפל לאיזבולסקי ש"תיתן לדברים לקרות". רוסיה לא שמחה שיצא לאור בקולי קולות דבר בגידתה בבן בריתה הסלאבי.
איזבולסקי נשאר בתפקידו עוד שלושה חדשים אבל יוקרתו נפגעה ללא תקנה. הרוסים הנמיכו קול ודחפו הסרביה להצהיר הפומבי שהסיפוח של בוסניה-הרצגובינה הוא לא עניינה. המלחמה נמנעה זמנית אך מן המשבר יצאה רוסיה מרירה יותר וסרביה נזעמת. הרוסים נשבעו שאם יקרה עוד עמות דומה, הם לא יתאפקו - מה שהתרחש כעבור שנים מעטות.