stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס האקדמיה ללשון העברית על שם ציפורה וזאב בן-חיים

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  האקדמיה ללשון העברית 
 תקופת הפרס:  2009–הווה (כ־15 שנים) 
 נקרא על שם:  רוברט אסרף, זאב בן־חיים 
 אתר רשמי
 
פרס האקדמיה ללשון העברית הוא פרס שנתי שנוסד בשנת תשס"ט (2009) באקדמיה ללשון העברית.
קרן הפרס הוקמה על ידי מישל ורוברט אסרף ונקראה בתחילה על שמם.
תחומי פרס האקדמיה על שם מישל אסרף היו: חקר הלשון העברית; כתיבה בשפה העברית על סוגיה השונים – ספרות, שירה ותרגום; מחקר הספרות, השירה והתרגום העבריים; מחקר הקשר והזיקה ללשון העברית בלשונות היהודים בתפוצות ישראל.
הוא ניתן לחוקרים, סופרים ומשוררים על תרומתם בתחום הכתיבה העברית וחקר הלשון העברית וספרותה.
משנת תשע"ד (2014) הפרס הוא תרומת בני משפחתו של זאב בן-חיים, ונקרא על שם זאב וציפורה בן־חיים. הוא ניתן על חקר הלשון העברית, חקר הלשון הארמית, חקר מסורות הלשון ובכלל זה מסורות השומרונים, מחקר הזיקה לעברית בלשונות היהודים.
זוכי הפרס

תשס"ט (2009): פרופ' אהרן ממן ופרופ' אלישע קימרון – בתחום חקר הלשון העברית
תש"ע (2010): ד"ר רמי סערי – בתחום הכתיבה העברית
תשע"א (2011): ד"ר יהודית הנשקה וד"ר עופרה תירוש-בקר – בתחום מחקר הזיקה לעברית בלשונות היהודים
תשע"ב (2012): פרופ' אבנר הולצמן ואהרן אפלפלד – בתחום הספרות וחקר הספרות
תשע"ד (2014): ד"ר יעל רשף – בתחום חקר הלשון העברית
תשע"ה (2015): ד"ר קרן דובנוב – בתחום מחקר עברית ההשכלה
תשע"ז (2016): ד"ר ורד סיידון – בעבור חיבור ספרה "חליפות ותמורות לשוניות בשדה החשיבה"
תשע"ט (2019): ד"ר דורון יעקב – על ספרו "מסורת העברית שבפי יהודי דרום תימן: מערכת ההגה ולשון המשנה"
תשפ"א (2021): ד"ר אלכסי יודיצקי – על חקר התעתיקים היווניים למקרא, חקר מסורותיה של העברית המקראית, חקר מגילות מדבר יהודה ועוד
תשפ"ג (2023): ד"ר אוהד אבודרהם – על מחקריו בארמית לסוגיה: מנדאית, ארמית בבלית, ארמית נוצרית, ארמית של התרגומים ונבטית
פרנסיסקו דוטארי

פרנסיסקו דוטארי (נולד ב-3 במרץ 1988) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה

דוטארי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גודוי קרוס. ב-9 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-2 נגד באנפילד. בינואר 2011 הושאל לטאז'רס.
ב-1 באוגוסט 2011 דוטארי חתם באתלטיקו דה רפאלה, בהמשך חתם באתלטיקו טוקומאן, אברטון, רוסאריו סנטראל, אוניברסידד נסיונל, סרמיינטו, גיז'רמו בראון וסנטראל קורדובה.
ב-11 בספטמבר 2019 דוטארי חתם בסקציה נס ציונה מליגת העל, ובזכות אשתו היהודיה קיבל אזרחות ישראלית והוא אינו נחשב לזר. ב-14 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד הפועל תל אביב.
ב-19 בספטמבר 2020, דוטארי חזר לארגנטינה וחתם באסטודיאנטס ריו קוארטו מליגת המשנה הארגנטינאית. ב-30 בינואר 2022 חזר לישראל וחתם בהפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית.
פרנקה בטויה

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1936 רומא, ממלכת איטליה 
 פטירה:  13 בספטמבר 2024 (בגיל 88) רומא, איטליה 
 מדינה:  איטליה 
 בן או בת זוג:  אוגו טוניאצי (19 באוגוסט 1972–27 באוקטובר 1990) 
 
פרנקה בטויה ב-1958
פרנקה בטויה (באיטלקית: Franca Bettoja או Bettoja‏; 14 במאי 1936 - 13 בספטמבר 2024) הייתה שחקנית איטלקית, שהייתה ידועה בתפקידה בתור רות קולינס בסרט האדם האחרון על כדור הארץ.
חיים וקריירה

בטויה, שנולדה ברומא למשפחה מהמעמד הגבוה, למדה ריקוד בתיאטרון האופרה של רומא, והופיעה לראשונה בסרט ב- Un palco all'opera (1955, מאת סירו מרסליני(אנ')). היא פרצה ב-1958, כשכיכבה לצדו של פייטרו גרמי(אנ') בסרט "איש קש"(אנ'), תפקיד שהקנה לה מועמדות לגרולה ד'אורו בקטגוריה השחקנית הטובה ביותר.
בשנת 1962, היא זכתה למועמדות של נאסטרו ד'ארגנטו(אנ') לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בסרטו של אלפרדו ג'יאנטי(אנ') יום אחר יום, נואש(אנ').
למרות השבחים המבקרים על הופעותיה, היא הייתה פעילה יותר בסרטי ז'אנר, בעיקר בסרטי הרפתקאות וסרטי חרב וסנדלים(אנ') .
ביניהם, ב-1964, שיחקה בטויה יחד עם וינסנט פרייס בסרט האימה/מדע בדיוני האדם האחרון על כדור הארץ (1964, מאת אובלדו רגונה וסידני סלקוב(אנ')), העיבוד הראשון למסך של הרומן אני האגדה של ריצ'רד מת'סון.
בשנת 1963, בטויה התחילה מערכת יחסים ארוכה עם אוגו טוגנאצי(אנ'), לו נישאה ב-1972, ושאתו נולדו לה שני ילדים, במאית הקולנוע מריה סול טוגנאצי(אנ') והשחקן ג'אנמרקו טוגנאצי(אנ') .
בשנת 1975, בטויה ואמה מאריס הקימו את גראן לוג'יה פמינילה ד'איטליה, מסדר הבונים החופשיים האיטלקי הראשון שיועד אך ורק לנשים, ושהוכר רשמית על ידי המזרח הגדול של איטליה(אנ')   .
בטויה מתה ברומא בספטמבר 2024, בגיל 88.
פילמוגרפיה נבחרת

Un palco all'opera (אי'), Siro Marcellini (1955)
Gli amanti del deserto (אי'), Gianni Vernuccio (1956)
La trovatella di Pompei (אי'), Giacomo Gentilomo (1957)
L'uomo di paglia (אי'), Pietro Germi (1958)
Le insaziabili (אי') (Tant d'amour perdu), Léo Joannon (1958)
Apocalisse sul fiume giallo (אי'), Renzo Merusi (1959)
Le notti dei teddy boys (אי'), Leopoldo Savona (1959)
Cavalcata selvaggia (אי'), Piero Pierotti (regista)|Piero Pierotti (1960)
La mano calda (אי') (La Main chaude), Gérard Oury (1960)
Giorno per giorno, disperatamente (אי'), Alfredo Giannetti (1961)
Orazi e Curiazi (אי'), Ferdinando Baldi + Terence Young (1961)
Ultimatum alla vita (אי'), Renato Polselli (1961)
I normanni (אי'), Giuseppe Vari (1962)
Sesto senso (אי'), Stefano Ubezio (1962)
Il giorno più corto (אי'), Sergio Corbucci (1963)
האדם האחרון עלי אדמות (1964), Ubaldo Ragona (1963)
Il Leone di San Marco (אי'), Luigi Capuano (1964)
Sandokan contro il leopardo di Sarawak (אי'), Luigi Capuano (1964)
Sandokan alla riscossa (אי'), Luigi Capuano (1964)
Il fischio al naso (אי'), Ugo Tognazzi (1967)
Riusciranno i nostri eroi a ritrovare l'amico misteriosamente scomparso in Africa? (אי'), Ettore Scola (1968)
Non toccare la donna bianca (אי'), Marco Ferreri (1974)
Teste rasate (אי'), Claudio Fragasso (1993)
הערות שוליים

1 2  Lancia, Enrico; Poppi, Roberto (2003). "Bettoia, Franca". Le attrici: dal 1930 ai giorni nostri. Gremese Editore. p. 33. ISBN 978-88-8440-214-1.
1 2 3 4  "E' morta Franca Bettoja, la moglie di Ugo Tognazzi". Sky TG24 (באיטלקית). 14 בספטמבר 2024. נבדק ב-15 בספטמבר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Franca Bettoja, chi era la moglie di Ugo Tognazzi: recitò con Scola e Ferreri, divenne famosa per Sandokan". Il Messaggero (באיטלקית). 14 בספטמבר 2024. נבדק ב-15 בספטמבר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Overview of the Italian Masonic obediences
↑  Masonic Lodge "Giordano Bruno"
↑  Luca Bagatin. "Donne e Massoneria: intervista esclusiva alla Gran Maestra Gabriella Bagnolesi" (באיטלקית). אורכב מ-המקור ב-10 באוגוסט 2020. נבדק ב-4 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lettera aperta di Luca Bagatin alla giornalista de "Il Fatto Quotidiano" Antonella Beccaria a proposito del suo libro "I segreti della Massoneria in Italia"". אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2016. נבדק ב-4 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 11082093  BNE: XX1209096  BnF: cb13930588c (data)  CiNii: DA14434905  GND: 140868151  ICCU: RAVV088952  ISNI: 0000 0001 1479 6909  LCCN: no2005101523  VIAF: 107844118   WorldCat (עם VIAF): 107844118
פסגות אפק

| --- | --- |

מגדלי מגורים בפסגות אפק
 מידע
 עיר:  ראש העין
 מדינה:  ישראל
 תאריך ייסוד:  העשור השני של המאה ה-21
 שטח:  3000 דונם
 קואורדינטות:  32°05′10″N 34°58′20″E﻿ / ﻿32.086097311049°N 34.972260500361°E﻿ / 32.086097311049; 34.972260500361
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) פסגות אפק(למפת גוש דן רגילה) פסגות אפק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פסגות אפק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פסגות אפק  he פסגות אפקhe פסגות אפקמפת  __ ראש העין (in English: Rosh HaAyin)מצפון: __ כפר קאסם (in English: Kafr Qasim) ממזרח: סלפית (נפה) (in English: Salfit Governorate) מדרום וממערב: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שכונת פסגות אפק היא מתחם במזרח העיר ראש העין המאגד כמה שכונות המתאכלסות בהדרגה. השכונות שנכון ל-2022 כבר מאוכלסות הן "מתחם האומנים" (שכונה B) "מתחם פרסי נובל" (שכונה A) ו"מתחם הנביאים" (שכונה E). (המתחמים נקראים לפי שמות הרחובות בשכונה). השכונה הוקמה בעשור השני של המאה ה-21, במסגרת מיזם משותף של עיריית ראש העין יחד עם משרד הבינוי והשיכון, תוכנית מחיר למשתכן שהוביל שר האוצר, משה כחלון ותוכנית מחיר מטרה שקודמה על ידי שר השיכון, אורי אריאל.
השכונה מאופיינת במגדלי מגורים רבי-קומות. יש בה שישה בתי ספר יסודיים ומעל שלושים גנים ילדים. קיים בה מרכז מסחרי בשם "שפיר סנטר" ומרכזים צמודי מבני מגורים קטנים יותר.
היסטוריה

באמצע שנות השמונים, הקרקעות שמוקמו על הגבעות שמדרום-מזרח לראש העין זוהו כעתודות בנייה פוטנציאליות. בשנת 1990 הופקדה תוכנית ראשונה בוועדת התכנון המחוזית מרכז, זו זכתה להתנגדויות רבות בעיקר מצד ארגוני סביבה, שטענו כי בקרקעות אלו שוהות חיות בר שיש להגן עליהן. על אף הביקוש הגודל להגדיל את מלאי הדירות באזור המרכז, לא קודמו בשני העשורים הבאים תוכניות לבניית השכונה.
השכונה חולקה לשישה רבעים בתחילת שנות האלפיים, כאשר כל רובע תוכנן באופן עצמאי. בשנת 2005, התבצע תכנון של מספר רבעים בשכונה, כאשר שני רבעים תוכננו על ידי רשות מקרקעי ישראל ורובע נוסף על ידי יזמים פרטיים. שאר הרבעים קידם משרד הבינוי והשיכון. בשנת 2007, ממשלת אולמרט החליטה כי יש לעצור את התכנון באזור המרכז על מנת לעודד את פיזור האוכלוסייה לגליל ולנגב.
על רקע משבר הדיור במדינת ישראל במאה ה-21, עלה הצורך להגדיל את היצע הדירות באזור המרכז.
בדצמבר 2010, הודיעו ראש עיריית ראש העין, משה סיני, והשר לשיכון ובינוי אריאל אטיאס, כי חתמו על הסכם לשיווק 8,600 דירות בשכונה, כחלק ממדיניות הגדלת היצע הדירות והקרקעות למגורים באזור המרכז, כבר בשנה זו הוכרזו הזוכים במכרז. בשנת 2012, שיווקו דירות רבות נוספות בשכונה, אך הוצאת היתרי הבנייה התעכבה בשל מספר חסמים, ביניהם מימון הקמת מחלף שעתיד לחבר את השכונה לכביש 5 ומימון להקמת קו ביוב אזורי. עם זאת, היתרי הבנייה ל-1,300 הדירות הראשונות בשכונה יצאו רק באמצע שנת 2013. באפריל 2013, נערך סיור בו השתתפו ראש עיריית ראש העין, משה סיני, שר השיכון, אורי אריאל ומנכ"ל משרד ראש הממשלה, הראל לוקר, בגן לאומי מגדל צדק בעיר. השלושה הודיעו על שחרור היתרים לכמעט 5,000 יחידות דיור בשכונה. במהלך סיור זה סוכם בין משרד השיכון לעיריית ראש העין על שחרור מכרז גם במסגרת התכנית מחיר למשתכן. ההבטחה הייתה כי תוך עשור מהקמתה, פסגות אפק תכלול 14 אלף יחידות דיור.
בפברואר 2014, נחתם הסכם גג, להקמתן של 15,700 דירות בהליך מואץ בראש העין, אשר ישווקו ב-6 מתחמים בשנים 2014–2017. משרד האוצר העריך כי אוכלוסיית ראש העין תצמח מ-42 אלף תושבים לכ-120 אלף תוך עשור. השכונה החלה להתאכלס בשנת 2017.
תחבורה

ראש העין ממוקמת דרומית לכביש 5. כביש זה מחבר את העיר לתל אביב ולאריאל. סמוך לראש העין נבנו שלושה מחלפים. מחלף קסם, המתחבר לכביש 6, מחלף אבן העזר ומחלף ראש העין מזרח שנבנה בשנת 2016 במטרה לחבר את השכונה, יחד עם שכונת נווה אפק לכביש 5. בחלקה המערבי של פסגות אפק שוכן כביש 444, שדרכו ניתן להתחבר לכביש 471, שחוצה דרך פתח תקווה, גני תקווה, קריית אונו וגבעת שמואל.
תחבורה > תחבורה ציבורית

התחבורה הציבורית בשכונה מבוססת על רשת אוטובוסים, המחברת את תושבי השכונה לשאר חלקי ראש העין. ישנם מספר קווי אוטובוס ישירים מהשכונה אל פתח תקווה, רמת גן ותל אביב, קווי אוטובוס נוספים מחברים את תושבי השכונה לכפר קאסם הסמוכה, וכן לאריאל.
בפאתי העיר ראש העין ממוקמת תחנת הרכבת ראש העין - צפון, המשרתת את כלל תושבי העיר, כפר קאסם וכלל היישובים הסמוכים. בתחנה זו פועלים שלושה קווי אוטובוס המקשרים בין התחנה לשכונת פסגות אפק. קווים אלו מסונכרנים עם לוח הזמנים של הרכבת מה שמאפשר נסיעה רציפה מתחנת המוצא בשכונה אל מקום היעד.
הערות שוליים

1 2  אביב גוטר, ראש העין כמשל: 30 שנה לקח לבנות את שכונת פסגות אפק, באתר כלכליסט, 18 באפריל 2017
↑  הילה ציאון, הכירו: "שכונות הענק" העתידיות של ישראל, באתר ynet, 22 בדצמבר 2013
↑  הילה ציאון, ראש העין תורחב: ניתנו היתרי בנייה לאלפי דירות, באתר ynet, 23 באפריל 2013
↑  אלעד רובינשטיין והילה ציאון, חלופה לערי הביקוש: דירה החל ממיליון בראש העין, באתר ynet, 28 במאי 2013
↑  הילה ציאון ואביטל להב, ראש העין: נחתם הסכם לכ-16 אלף דירות, באתר ynet, 4 בפברואר 2014
↑  שלומית צור, ‏כך נראית ההבטחה הגדולה של המדינה להצפת השוק בדירות, באתר גלובס, 18 בינואר 2015
↑  שכונת פסגות אפק | ראש העין, באתר psagot-afek
↑   נמרוד בוסו, השכונה שתבלע את ראש העין, באתר TheMarker‏, 6 במרץ 2014
צילום אוויר של שכונות מזרח ראש העין בהם נראים בנייני מתחם פסגות אפק
פינחס פלאי

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1930 ח' באייר ה'תר"צ ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  3 באפריל 1989 (בגיל 58) כ"ח באדר ב' ה'תשמ"ט
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מקום פעילות:  ניו יורק, ירושלים
 תקופת הפעילות:  ?–1989 
 השתייכות:  אורתודוקסיה מודרנית (Modern Orthodox)
 תחומי עיסוק:  חסידות, קבלה, תפילה, תשובה, אקזיסטנציאליזם, עם ישראל, חינוך, פרשת השבוע, גאולה
 מעסיק:  אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת נוטרדאם, ישיבה יוניברסיטי 
 תפקידים נוספים:  ראש הקתדרה לערכי היהדות באוניברסיטת בן-גוריון
 רבותיו:  הרב מרדכי הכהן (אביו), הרב פרופ' אברהם יהושע השל, הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק
 חיבוריו:  ראה כתביו
 אב:  מרדכי הכהן 
 אם:  רבקה הכהן 
 צאצאים:  אמונה אלון 
 
פינחס פֶּלִאי הכהן (באנגלית: Pinchas Hacohen Peli; ח' באייר ה'תר"צ, 6 במאי 1930 – כ"ח באדר ב' ה'תשמ"ט, 3 באפריל 1989) היה רב והוגה דעות ישראלי-אמריקאי. פרופסור לפילוסופיה. עמד בראש הקתדרה לערכי היהדות באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע. נודע גם כמשורר, סופר, עיתונאי, וכעורך ומתרגם של כתבי הרבנים האמריקאים הרב פרופ' אברהם יהושע השל והרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק.
ביוגרפיה

פינחס הכהן נולד בשכונת בתי מחסה בעיר העתיקה בירושלים, נצר למשפחת רבנים וסופרים, דור רביעי בעיר שהשתייכו לזרם החרדי. סבו, אבי אמו, היה הרב אברהם צבי שור, ששימש אב בית דין לחסידים בירושלים. נקרא על שם סב-אמו, רבי פנחס ברנדוויין מברז'אן. פינחס היה השני בין שבעת ילדיו של הרב והסופר מרדכי הכהן, ובין אחיו נמנים הרב שמואל אבידור הכהן (לשעבר רב היישוב כפר שמריהו) והרב מנחם הכהן (לשעבר חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה) והעיתונאית טובה וכטפוגל, וגיסו הוא הרב יחזקאל פוגל.
בתחילה נשלח להתחנך ב"חדר" ירושלמי מסורתי ובתלמוד תורה עץ חיים. מאוחר יותר למד במוסד "אלומה" בירושלים אצל הרב ד"ר בנימין מנשה לוין והסופר ר' בנימין. הוסמך לרבנות על ידי הרבנים הראשיים דאז יצחק אייזיק הלוי הרצוג ובן-ציון מאיר חי עוזיאל.
בשנת 1950 הפליג לארצות הברית כשליח הסוכנות היהודית, והרצה ברחבי ארצות הברית מטעם איגודי בתי הכנסת באמריקה וארגון הבונדס. בשהותו בניו יורק פגש את פנינה כהן, בת דודו (אחי אביו), שהייתה פעילה במנהיגות תנועת הנוער הציונית השומר הדתי. הם נישאו בניו יורק בשנת תשי"א (1951) וכעבור זמן שבו לישראל ושימש כעורך הספרותי של מוסד הרב קוק בירושלים.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

פלאי למד ערבית וספרות באוניברסיטה העברית בירושלים והשתלם בדרופסי קולג' בפילדלפיה (כיום חלק מאוניברסיטת פנסילבניה) ובאוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בראשית שנות השישים שימש מרצה לספרות עברית בישיבה יוניברסיטי בניו יורק ובהמשך כמרצה קבוע באוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס. הוא החל לכתוב עבודת דוקטורט בנושא "מסורות אכדיות בספרות התלמודית" במסגרת דרופסי קולג', אך לאחר מפגש עם הרב פרופ' אברהם יהושע השל, שינה פלאי את נושא עבודת הדוקטורט (שנעשה בהדרכתו של השל) לנושא: "האדם המתפלל בתפילה היהודית". ב-1969 הוענק לו תואר דוקטור לפילוסופיה מן הסמינר התאולוגי היהודי וב-1971 הצטרף פלאי למחלקות לספרות עברית ולמחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ב-1979 הועמד בראש הקתדרה לערכי היהדות וב-1980 התמנה לפרופסור חבר. פלאי עמד בראש הקתדרה לערכי היהדות עד פטירתו בשנת 1989. בנוסף כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת נוטרדאם, בית המדרש לרבנים של אמריקה הלטינית (en:Seminario Rabinico Latinoamericano) ואוניברסיטת קורנל. שימש כעורך משנה באנציקלופדיה יודאיקה.
חיו של פלאי התנהלו במקביל בניו יורק ובירושלים, והוא פעל רבות להפצת המחשבה היהודית הדתית של יהדות ארצות הברית בישראל, בעיקר דרך הגותם של הרב פרופ' אברהם יהושע השל והרב יוסף דב סולובייצ'יק.
פלאי למד אצל השל בסמינר התאולוגי היהודי בניו יורק, ואף כתב את עבודת הדוקטור הספרותית-פנומנולוגית שלו בנושא התפילה אצל חז"ל, בהנחייתו. בהשראתו ותיווכו של השל השתתף בפעולות רבות לקידום דו-שיח ושיתוף פעולה בין-דתי, וביקר מספר פעמיים בוותיקן כדי לדון ביחסים בין קתולים ליהודים. בנוסף, פלאי היה קשור למייסד תנועת המקויה היפנית, פרופ' אברהם איקורו טשימה, ושימש כמורה רוחני של התנועה במשך עשרות שנים, בביקורים בישראל וביפן. בראשית שנות ה-70 הקים פלאי, יחד עם נשיא המדינה זלמן שזר, את מוסד אברהם יהושע השל בירושלים שפעל בתרגום ספריו של השל לעברית ולהפצת הגותו בישראל. פלאי עמד בראש המוסד, וח"כ אבא אבן עמד בראש המועצה הציבורית.
קשר משמעותי נוסף קשר פלאי עם הרב יוסף דב סולובייצ'יק. הוא הוציא לאור שני ספרים המבוססים על שיחותיו של הרב סולובייצ'יק - "על התשובה" ו"בסוד היחיד והיחד", בנוסף ערך ותירגם דרשות רבות נוספות של הרב סולובייצ'יק ופרסם אותם בעיתון שערך פנים אל פנים. עם הוצאת ספרים והדרשות התפרסמה הגותו של הרב סולובייצ'יק שהייתה ידועה עד אז בישראל רק בקרב מקורביו.
ביוגרפיה > כסופר, משורר ועיתונאי

שיריו זכו לפרסום ראשון בעיתון "דבר" בעריכת זלמן שזר, בהיותו בן חמש-עשרה. כדי להימנע מעימות עם סביבתו החרדית בחר לפרסם תחת השם "פלאי" (על פי הסיפור התנ"כי על אודות המלאך שנגלה להורי שמשון, שבתשובה לשאלה מהו שמו ענה ”לָמָּה זֶּה תִּשְׁאַל לִשְׁמִי--וְהוּא-פֶלִאי” (שופטים י"ג, 18)). בשנת תש"י (1950) הופיע ספר השירים הראשון שלו, "מיתרים חמישה", בהמשך פרסם שני ספרי שירה נוספים ושני קבצים של סיפורים קצרים. קשר עמוק קשר פלאי עם הסופר שמואל יוסף עגנון. עוד בנעוריו עודד אותו עגנון לשלוח את ידו בכתיבה ספרותית, ובמשך השנים הרבה לבקר בבית בני הזוג פלאי.
את דרכו העיתונאית החל בשבועון "נרות שבת" שערך אביו, הרב מרדכי הכהן. היה חבר ועד הנאמנים של השבועון "בטרם", ומשנת 1958 שימש כעורך הראשי של השבועון "פנים אל פנים", שאותו ייסד והוציא לאור יחד עם אחיו, הרב שמואל אבידור הכהן. בשנים 1985–1989 כתב טור קבוע בעיתון "ג'רוזלם פוסט", שנקרא "Tora Today". הספר "תורה היום", אסופה של טורים אלה, יצא ב-1989 באנגלית, ותורגם גם להולנדית, צרפתית, פורטוגזית יפנית ועברית (בתרגומו של אביעד הכהן ובעריכתו של אביב מלצר). בנוסף השתתף בשנתיים האחרונות לחייו באופן קבוע בתוכנית רדיו בנושא פרשת השבוע ברשת א'.
משפחתו

אחיו הם  מנחם הכהן  ושמואל אבידור הכהן, על שלושתם כתב שלום כהן את הספר 'שיח אחים'.
היה נשוי לפנינה פלאי, והזוג היו הורים לארבעה: ד"ר בטחה הר-שפי, מרצה לתלמוד בהיברו יוניון קולג', הסופרת אמונה אלון (אלמנת הרב בנימין אלון), בתשבע פלאי-סרי, פעילה בארגון קולך, ועורך הדין דעואל פלאי. בין נכדיו נמנים המשורר אבישר הר-שפי, מרגלית הר-שפי, העורך והחוקר אריאל סרי-לוי, המוזיקאי יאיר סרי והסופר והתסריטאי אורי אלון (שטיסל).
פינחס הכהן פלאי נפטר מסרטן בירושלים בכ"ח באדר ב' תשמ"ט (3 באפריל 1989), חודש לפני מלאת לו חמישים ותשע שנים, ונטמן בבית הקברות בהר הזיתים.
כתביו > ספרי מחקר

האדם המתפלל: פרקים בהבנת התפילה היהודית, הוצאת בית המדרש לרבנים באמריקה, 1969.
פרקים במחשבת מדינת־ישראל, ספריית בית אל, 1990.
תורה היום: ערכי יהדות ומחשבת ישראל בפרשיות השבוע, דביר, 1990.
Abraham Joshua Heschel: An intellectual Biography (New York University Press, (1986)
Torah Today: A Renewed Encounter With Scripture, (1987)
Shabbat Shalom: A Renewed Encounter with the Sabbath, (1988)
כתביו > ספרי שירה

מיתרים חמישה : שירים, הוצאת ראובן מס, 1950.
משירי הבן השב לירושלים, הוצאת ראובן מס, 1957.
אילן מהפך שרשיו בשמים : שירים, ספרית פועלים, 1979.
כתביו > סיפורת

על תלה : סיפורים, הוצאת אחיאסף, 1957.
בדוק ומנוסה : סיפורים, הוצאת רשפים, 1983.
כתביו > בתרגומו ועריכתו

הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, על התשובה: דברים שבעל-פה, הוצאת ההסתדרות הציונית העולמית -המחלקה לחינוך, 1974.
הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, בסוד היחיד והיחד: מבחר כתבים עברײם, הוצאת אורות, 1976.
אברהם יהושע השל, שמים על הארץ: על החיים הפנימיים של היהודי במזרח אירופה, מוסד אברהם יהושע השל : הוצאת אוניפרס, 1975.
כתביו > בעריכתו

אמונים: אנתולוגיה שירי משוררים, מוסד הרב קוק, 1954.
חמשים סיפורים, מוסד הרב קוק, 1956.
אברהם יהושע השל, ישראל, הווה ונצח (תרגם: דוד בר-לבב), הספרייה הציונית ומוסד אברהם יהושע השל, 1972.
אברהם יהושע השל, השבת - משמעותה לאדם בימינו, מוסד אברהם יהושע השל, 1973.
חמש שיחות עם אברהם יהושע השל, מוסד אברהם יהושע השל, 1975.
ראו גם

משפחת שור
לקריאה נוספת

והוא פלאי: ספר זיכרון לרב פרופסור פינחס פלאי; דברים משלו ולזכרו, כינס והביא לדפוס: אביב מלצר, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1998.
ברוך קורצווייל, בין הפלאי והגלוי, בתוך "חיפוש הספרות הישראלית : מסות ומאמרים" (ערכו: צבי לוז וידידיה יצחקי), אוניברסיטת בר-אילן, תשמ"ב 1982, עמ' 207–214.
שלום כהן, שיח אחים: על ״מלחמות היהודים״ (ראיונות של פינחס יחד עם אחיו, הרב שמואל אבידור והרב מנחם הכהן), זמורה-ביתן, 1987.
הערות שוליים

↑  ח"כ אבא אבן - ראש מועצת "מוסד השל", דבר, 21 באוגוסט 1975
↑  זמורה ביתן, 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266318205171  PLWABN: 9811346344805606  BnF: cb12105691m (data)  GND: 123943809  ISNI: 0000 0000 8105 4940  LCCN: n83300302  NTA: 073605824  SUDOC: 029427355  VIAF: 27095993   WorldCat (עם VIAF): 27095993 
הרב פרופ' לואי פינקלסטיין (משמאל) והרב פרופ' פנחס פלאי הכהן, ניו יורק, 1969
פינחס ופנינה פלאי עם הסופר ש"י עגנון בביתם בירושלים, שנות ה-60 של המאה ה-20
פיאט 124 ספורט ספיידר

| --- | --- |

Fiat 124 Sport Spider
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Fiat Spider 2000  Pininfarina Spider (1983–1985)
 יצרן:  פיאט
 שנות ייצור:  1966–1982 (פיאט)  1983–1985 (פינינפארינה)
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  Fiat Pininfarina Coupé e Cabriolet (אנ')
 מודל אחריו:  פיאט ברקטה
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout
 אורך:  3,969 מ"מ  4,080 מ"מ (ארצות הברית)  3,914 מ"מ (דגם "Fiat Abarth 124 Rally")
 רוחב:  1,613 מ"מ  1,630 מ"מ (דגם "Fiat Abarth 124 Rally")
 גובה:  1,251 מ"מ
 משקל:  920-1,060 ק"ג  938 ק"ג (דגם "Fiat Abarth 124 Rally")
 בסיס גלגלים:  2,280 מ"מ (כולל דגם "Fiat Abarth 124 Rally")
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,483 סמ"ק המפיק 90 כ"ס ב-6,000 סל"ד, יחס דחיסה 8.9:1 (מנוע פיאט סוג "124 AC.040")  4 צילינדרים, 1,592 סמ"ק המפיק 108 כ"ס ב-6,000 סל"ד, יחס דחיסה 8.9:1 (מנוע "פיאט" סוג "132 AC 000")  4 צילינדרים, 1,608 סמ"ק המפיק 110 כ"ס ב-6,400 סל"ד, יחס דחיסה 9.8:1 (מנוע "פיאט" סוג "125BC.040")  4 צילינדרים, 1,756 סמ"ק המפיק 128 כ"ס ב-6,200 סל"ד, יחס דחיסה 9.8:1  4 צילינדרים, 1,756 סמ"ק המפיק 118 כ"ס ב-6,000 סל"ד, יחס דחיסה 8.9:1  4 צילינדרים, 1,756 סמ"ק המפיק 87 כ"ס ב-6,200 סל"ד, יחס דחיסה 8.1:1  4 צילינדרים, 1,995 סמ"ק המפיק 83 כ"ס ב-5,800 סל"ד, יחס דחיסה 8.1:1  4 צילינדרים, 1,995 סמ"ק המפיק 102 כ"ס ב-5,500 סל"ד, יחס דחיסה 8.2:1  4 צילינדרים, 1,995 סמ"ק המפיק 105 כ"ס ב-5,400 סל"ד, יחס דחיסה 8.2:1  4 צילינדרים, 1,995 סמ"ק המפיק 135 כ"ס ב-6,000 סל"ד, יחס דחיסה 7.5:1 (מגדש טורבו, מנוע "פיאט" סוג "132 V3 031")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות
 מעצב:  Franco Martinengo  (פיאט)  Tom Tjaarda (אנ') (פינינפארינה)
פיאט 124 ספורט ספיידר (באיטלקית: Fiat 124 Sport Spider) היא מכונית רודסטר, 2 מושבים מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1966–1982.
בין השנים 1983–1985 דגם ה"פיאט 124 ספורט ספיידר" יוצר על ידי פינינפארינה.
סך הכול יוצרו 172,818 יחידות.
דגמים

"AS" (יוצר בין השנים 1966–1969)
"BS" (יוצר בין השנים 1970–1971)
"BS1" (יוצר בין השנים 1971–1972)
"CS" (יוצר בין השנים 1973–1975, 1977-1978)
"CSA (Abarth)" (יוצר בין השנים 1973–1975)
"CS1" (יוצר בין השנים 1973–1974, 1976)
"CS2" (יוצר בשנת 1979)
"CS0" (יוצר בשנת 1980)
"DS0" (יוצר בין השנים 1982–1985)
דגמים > דגמים לפי נפח מנוע

"פיאט 124 ספורט ספיידר 1400"
"פיאט 124 ספורט ספיידר 1600"
"פיאט 124 ספורט ספיידר 1800"
"פיאט 124 ספורט ספיידר 1800 Abarth"
"פיאט 124 ספורט ספיידר 1800i" (ארצות הברית)
"פיאט 124 ספורט ספיידר 2000i" (ארצות הברית)
"פיאט 124 ספורט ספיידר VX" (מנוע 1,998 סמ"ק "Forced induction" (אנ'))
מכירות

14,288 יחידות (שנת 1970)
13,412 יחידות (שנת 1971)
12,362 יחידות (שנת 1972)
12,738 יחידות (שנת 1973)
15,754 יחידות (שנת 1974)
14,143 יחידות (שנת 1975)
11,862 יחידות (שנת 1976)
14,012 יחידות (שנת 1977)
16,105 יחידות (שנת 1978)
18,943 יחידות (שנת 1979)
14,435 יחידות (שנת 1980)
4,747 יחידות (שנת 1981)
3,456 יחידות (שנת 1982)
2,480 יחידות (שנת 1983)
2,577 יחדות (שנת 1984)
1,504 יחידות (שנת 1985)
תמונות

"פיאט 124 ספורט ספיידר"
"פיאט 124 ספורט ספיידר"
"פיאט 124 ספורט ספיידר", שנת 1974
"פיאט 124 ספורט ספיידר" דגם "Abarth"
"פיאט 124 ספורט ספיידר"
"פיאט 124 ספורט ספיידר", שנת 1970
"פיאט 124 ספורט ספיידר" - מבט לתא הנהג
"פיאט 124 ספורט ספיידר פינינפארינה" - מבט לתא הנהג
"פיאט 124 ספורט ספיידר פינינפארינה"
"פיאט 124 ספורט ספיידר פינינפארינה"
דגם "Fiat Abarth 124 Rally"
דגם "Fiat Abarth 124 Rally"
דגם "Fiat Abarth 124 Rally", שנת 1973
ראו גם

פיאט
לקריאה נוספת

"פיאט 124 ספורט ספיידר" מאוד מיוחדת (automobilismo.it/fiat-124-spider-auto-epoca-restauro)
"פיאט 124 ספורט ספיידר"  - תמונות
הערות שוליים

↑  "פיאט 124 ספורט ספיידר auto.howstuffworks.com/fiat-sports-cars3
↑  "פיאט 124 ספורט ספיידר" web.archive
↑  "פיאט 124 ספורט ספיידר" - ייצור ומכירות web.archive.org/web/20110605081310