stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאל קרישנה אדוואני
קריירה פוליטית > בהרטיה ג'אנה סנג

בשנת 1951 הקים סיאמה פרסד מוקהרג'י את הבהרטיה ג'אנה סנג (מפלגת העם ההודי). אדוואני הצטרף אליה והתמנה למזכירו של ס.ס. בהנדרי, אז המזכיר הכללי של ג'אנה סנג בראג'סטאן. ב-1957 עבר לדלהי כדי להתמסר לפעילות בפרלמנט ההודי. הפך למזכיר כללי ואחר כך ליושב ראש הסניף בדלהי של ג'אנה סנג. בשנים 1966–1967 היה למנהיג המועצה המטרופוליטנית הזמנית דלהי של המפלגה, ובשנים 1967–1970 המנהיג של המועצה המטרופוליטנית דלהי של המפלגה.
אדוואני סייע בידי ק.ר. מלקאני בעריכת בשבועון של ראשטריה סוויאמסוור סאנג, ה-"Organiser" וב-1966 נבחר לוועד הפועל הלאומי של הבהרטיה ג'אנה סנג.
בשנים 1970–1976 כיהן אדוואני ברג'יה סבהה, הבית העליון בפרלמנט של הודו. בשנת 1973 בכנס המפלגה בקאנפור, נבחר אדוואני ליושב ראש בהרטיה ג'אנה סנג. מיד אחרי בחירתו דאג לסלק משורות המפלגה את בלראג' מדהוק, אחד ממיסדיה ומהיגיה, באשמת הפרת הנחיות המפלגה ופעולה נגד האינטרסים שלה.
ב-1976–1982 שוב כיהן אדוואני ברג'יה סהבה, הפעם כנציג של מחוז בחירה בגוג'ראט. אחרי משטר החירום של אינדירה גנדי, ג'אנה סנג ועוד כמה מפלגות אופוזיציה התמזגו למפלגת "ג'נטה". ב-1977 יחד עם אטאל ביהארי ואג'פאיי, התייצב אדוואני בבחירות לפרלמנט.
קריירה פוליטית > מג'נטה לבהרטיה ג'נטה

מפגלת ג'נטה הייתה מורכבת מממפלגת הקונגרס הלאומי ההודי (ארגון), מפלגת סוואטנטרה, המפלגה הסוציאליסטית של הודו, ג'אנה סאנג ולוק דאל. הצטרפה גם הסיעה "הקונגרס למען דמוקרטיה" של ג'גג'יואן ראם, שנפרדה ממפלגה הקונגרס הלאומי ההודי.
התרעומת בקרב העם נגד מצב החירום עליו הכריזה אינדירה גנדי הביאה לניצחון קואליציית הג'נטה בבחירות ולמינויו של מורארג'י דסאי כראש הממשלה. אדוואני התמנה לשר ההסברה והתקשורת המשודרת, בעוד ואג'פאיי התמנה לשר החוץ.
באפריל 1980, מעט לאחר תבוסת הג'נטה בבחירות בראשית השנה, עזבו חברי ג'אנה סאנג את מפלגת ג'נטה והקימו את מפלגת העם ההודית. אדוואני היה אחד ממנהיגיה המובילים של המפלגה החדשה והחל משנת 1982 ייצג אותה ברג'יה סבהה מטעם מאדהיה פרדש.
קריירה פוליטית > עליית מפלגת העם ההודית

אטאל ביהארי ואג'פאיי נבחר ליושב ראש הראשון של מפלגת העם ההודית. בהנהגתו לקחה המפלגה גישה מתונה יותר לגבי הינדוטבה, על מנת למשוך תמיכה משכבות יותר רחבות בעם. אסטרטגיה זו לא צלחה, ובבחירות ללוק סבהה ב-1984 זכתה המפלגה בשני מושבים בלבד ללוק סבהה, דבר שנבע בין היתר מגל של סימפתיה כלפי מפלגת הקונגרס עקב רצח אינדירה גנדי. הכישלון בבחירות הביא למפנה בתוך המפלגה. אדוואני התמנה ליושב ראש המפלגה, ותחת הנהגתו היא חזרה לגישה קיצונית יותר של הינדוטבה.
מפלגת העם ההודית אימצה את המחלוקת בנוגע למסגד באבור, מקום לידתו של האל ראמה כסוגיית דגל במדיניותה. בשנות ה-80 של המאה ה-20 המוקדמות הקים הארגון ההינדואי הקיצוני "וישווה הינדו פארישאד" תנועה למען בניית מקדש הינדואי לכבוד האל ראמה באתר מסגד באבור באיודיה. היא התבססה על האמונה שזה מקום לידתו של האל ראמה ושפעם ניצב בו מקדש שנהרס במאה ה-16 על ידי השליט המוסלמי המוגולי באבור כדי לפנות מקום למסגד. מפלגת העם ההודית התחילה לתמוך במסע זה והפכה אותו לחלק ממצע הבחירות שלה. צעד זה הביא לה קולות רבים בבחירות הכלליות בשנת 1989, והמפלגה זכתה ב-86 מושבים בלוק סבהה. המשימה להרכיב ממשלה הוטלה על ו. פ. סינג, ראש הג'נטה דאל, שזכה בתמיכת מפלגת העם ההודית לצד המפלגות הקומוניסטיות.
קריירה פוליטית > עליית מפלגת העם ההודית > הריסת המסגד בברי באיודיה

בשנת 1990 יצא אדוואני לאתר מסגד באבור באיודיה במסגרת עליית רגל - "יאטרה". הוא עלה על רכב ממוזג שקושט כמו מרכבתו של האל ראמה. עליית הרגל סימלה ההתנגדות ל"רודנות המוסלמית" וכונתה "ראת יאטרה" ("מסע המרכבה"). אדוואני נשא סמלים ההינדואים, ובנאומיו ביכה את "כישלון החברה ההינדואית בשמירה על מקומותיה הקדושים מפני חילול הקודש מצד הכובשים המוסלמים". בדרך הצטרפו למסעו של אדוואני מתנדבים רבים מארגוני סנג פריוואר. המסע יצא ממקדש האל שיווה, מקדש סומנאת, שבעיר וראוואל במדינת גוג'ראט, שנכבש בעבר על ידי שליטי הודו המוסלמים, ושוחזר בשנת 1951. המסע נמשך ברחבי צפון הודו עד שבסימסטיפור, במדינת ביהר, נעצר אדוואני ב-23 באוקטובר 1990 על ידי כוחות ביטחון שנשלחו על ידי ראש השרים של ביהר, לאלו פרסד ידאב, בטענה שהמסע של אדוואני עלול לעורר אלימות. בעקבות האירועים הסירה מפלגת העם ההודית את תמיכתה בקואליציה, ואדוואני היה לראש האופוזיציה בלוק סבהה.
בבחירות הכלליות בשנת 1991, הפכה מפלגת העם ההודית למפלגה השנייה בפרלמנט, אחרי מפלגת הקונגרס, שניצחה בבחירות והרכיבה ממשלה.
בשנת 1992, שנתיים אחרי מסעו של אדוואני, על אף הבטחות שניתנו לבית המשפט הגבוה על ידי ממשלת מדינת אוטר פרדש שבשליטת מפלגת העם ההודית ובראשותה קליאן סינג, המוני הינדואים הגיעו למסגד באבור והחריבו אותו עד היסוד, מבלי שהשלטון המקומי יתערב. בפרעות של הינדואים ומוסלמים בעקבות האירוע נהרגו כאלפיים בני אדם. לפני הריסת המסגד נאם אדוואני נאום מתלהם. הועלו בהמשך האשמות נגדו והוא נתבע לדין. בתי המשפט זיכו אותו בשנים 2003 ו-2010. בית המשפט העליון של הודו קבע ב-19 אפריל 2017 כי נפלו פגמים בהליכים הקודמים והורה לערוך משפט חוזר. ב-30 בספטמבר 2020 בית דין מיוחד של לשכת החקירות המרכזית של הודו זיכה אותו סופית וביטל את כל כתבי האישום נגדו.
קריירה פוליטית > עליית מפלגת העם ההודית > פרשת חלאווה

ב-1993 התפרצה פרשת חלאווה (אנ'), בה נחשד אדוואני, לצד פוליטיקאים נוספים, כי היה לקוח של האחים ג'ייני, שהקימו רשת לתיווך תשלומים בשיטת החוואלה שהייתה בקשרים עם ארגון טרור מוסלמי, אדוואני הוחלף בידי אטאל ביהארי ואג'פאיי כראש האופוזיציה מטעם מפלגת העם ההודית. אדוואני לא התמודד בבחירות בשנת 1996 בעקבות הפרשה. בסופו של דבר הוא זוכה לאחר שלא נמצאו ראיות נגדו, והוא חזר ונבחר לפרלמנט ב-1998.
קריירה פוליטית > חבר בממשלה

לאחר הבחירות ללוק סבהה בפברואר 1998 הצליחה הברית הדמוקרטית הלאומית שבראשות מפלגת העם ההודית לעלות לשלטון. בשנים 1998–2004 כיהן אדוואני כשר הפנים ובהמשך גם סגן ראש הממשלה. כשר נאלץ להתמודד עם שורה של מתקפות מורדים נתמכות על ידי פקיסטן.
קריירה פוליטית > יו"ר האופוזיציה

בבחירות בשנת 2004 הוביל אדוואני מסע בחירות אגרסיבי. עם זאת מפלגתו הובסה ויצאה לאופוזיציה. עלתה לשלטון הברית המתקדמת המאוחדת בראשות מפלגת הקונגרס עם מאנמוהאן סינג כראש ממשלה.
אחרי התבוסה עזב וג'פאיי את החיים הפוליטיים ואדוואני הפך למנהיג האופוזיציה בלוק סבהה בין השנים 2004–2009. בתקופה זו נאלץ להתמודד עם מרד במפלגתו. במיוחד אחרי שבשנת 2005 כשביקר בעיר הולדתו, קראצ'י, בפקיסטן ובמאוזולאום של מוחמד עלי ג'ינה העלה על נס את זכרו כ"מנהיג חילוני". דבריו לא התיישבו טוב עם גישת מפלגתו ואודוואני נאלץ להתפטר מתפקידו כיושב ראש המפלגה, אולם כעבור ימים אחדים ביטל את התפטרותו.
בסופו של דבר בדצמבר 2005 ויתר על תפקידו כיושב ראש המפלגה לטובת ראג'נאת' סינג. במרץ 2006 פיגוע במקדש הינדואי בוורנאסי הביא אותו לארגן "יאטרה" נוספת למען הביטחון הלאומי, תוך כדי מתיחת בקורת על מה שהגדיר ככישלון ממשלת הברית המתקדמת המאוחדת להיאבק בטרור.
קריירה פוליטית > יו"ר האופוזיציה > מועמד לראשות הממשלה

ב-2006 כמנהיג האופוזיציה בפרלמנט הציג אדוואני את מועמדותו לראשות הממשלה. יושב ראש מפלגתו, ראג'נאת' סינג הצהיר: "אחרי אטאל, יש רק אדוואני. אדוואני הוא הכוח הטבעי. צריך שיהיה ראש ממשלה". הוועדה הפרלמנטרית של המפלגה הודיעה בדצמבר 2007 שבבחירות בשנת 2009 אדוואני יהיה מועמד המפלגה לראשות הממשלה.
בבחירות ב-2009 הקונגרס הלאומי ההודי ובני בריתו היו אלו שזכו בבחירות וראש הממשלה מאנמוהאן סינג נשאר בתפקידו. בעקבות התבוסה פינה אדוואני את הדרך לסושמה סוואראג' כראשת האופוזיציה החדשה בפרלמנט.
ב-10 ביוני 2013 אחרי שנרנדרה מודי התמנה בראש מסע הבחירות של המפלה התפטר אדוואני מכל תפקידיו במפלגת העם ההודית. במכתב אל היושב ראש רג'נאת סינג כתב: "אין לי יותר ההרגשה שזו אותה המפלגה האידיאליסטית שהוקמה על ידי ד"ר מוקרג'י, דין דאיאליג', נאנאג'י וואג'פאיי שהאינטרס היחיד שלהם הייתה המדינה והעם. רוב מנהיגינו עכשיו עסוקים רק עם אג'נדות אישיות שלהם". לבסוף גם הפעם ב-13 ביוני 2013 ביטל את החלטתו להתפטר.
קריירה פוליטית > ועד החזון של המפלגה

ב-2014 הצטרף אדוואני ל"מארג דרשאק מנדאל", ועד החזון של מפלגת העם ההודית, לצידם של מורלי מנוהר ג'ושי ואטאל ביהארי ואג'פאיי.
חיים אישיים

אדוואני התחתן בפברואר 1965 עם קמלה אדוואני (1932–2016). לזוג נולדו בן, גאיאנט, ובת, פרטיבה. פרטיבה אדוואני הפיקה סדרות מופעי טלוויזיה. מאז פרישתו מהפרלמנט, מסיבות ביטחון, אדוואני מתגורר בבונגלו רשמי בדלהי.
הערות שוליים

↑  כתבה ב-huffingtonpost,‏ 28 ביוני 2015
↑  שר הפנים קודם לתפקיד סגן רה"מ, באתר הארץ, 30 ביוני 2002
↑  כחודש אחרי התבוסה: אדוואני נבחר למנהיג האופוזיציה של הודו, באתר הארץ, 2 ביוני 2004
↑  Advani is BJP's Prime Ministerial candidate, טיימס אוף אינדיה, ‏10 בדצמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 124874509  ISNI: 0000 0000 8366 1867  LCCN: n85338114  NTA: 160974666  SUDOC: 074216686  Trove: 785004  VIAF: 26063224   WorldCat (עם VIAF): 26063224
לורד פינס

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1970 (בן 54) הברונקס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Robert Hall Jr., 
 שם במה:  Lord Finesse 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 סוגה:  מוזיקת היפ הופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  ויילד פיטץ' רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
לורד פינס (באנגלית: Lord Finesse) הוא שם הבמה של רוברט הול (Robert Hall), ראפר ומפיק מהברונקס, ניו יורק , ארצות הברית. ידוע כהמנהיג וכמייסד של ההרכב  D.I.T.C, והפיק שירים לראפרים ידועים כמו: ד"ר דרה והנוטוריוס בי. איי. ג'י..
קריירה

בשנת 1989 הוא והשותף שלו לשעבר DJ Mike Smooth הוחתמו בלייבל Wild Pitch Records, שהוא הבית לעוד אמני היפ הופ מצליחים כמו:או.סי. ,Main Source ,Chill Rob G ,Percee P ו-גאנג סטאר. בשנת 1990 הצמד הוציא לאור את האלבום הראשון שלהם Funky Technician. האלבום הופק על ידי המפיקים DJ Premier, Diamond D ו-Showbiz שמאוחר יותר הפכו לבין המפיקים המובילים בתעשייה.
תקופה קצרה אחרי זה פינס הרכיב את ההרכב שלו  D.I.T.C, ביחד עם
Diamond D ו-.Showbiz and A.G. הם גייסו מספר חברים חדשים להרכב: Buckwild, ביג אל, או.סי. ו-פאט ג'ו.
בשנת 1992 פינס חזר עם אלבום סולו Return of the Funky Man. האלבום אירח את Percee P ו-A.G והסינגל הראשון Return of the Funky Man זכה להצלחה גדולה בניו יורק. האלבום כלל מספר ביטים שפינס הכין בעצמו וזאת הייתה ההתחלה של קריירה מוצלחת ומכובדת כמפיק. בשנת 1994 פינס הפיק באלבומו הקלאסי של הנוטוריוס בי. איי. ג'י. Ready to Die את השיר Suicidal Thoughts.
בשנת 1995 פינס הפיק חלק גדול מאלבומו הראשון של Big L ששמו Lifestylez Ov Da Poor & Dangerous, כולל את הסינגל M.V.P.
בשנת 1996 הוא חזר לראפ והוציא לאור סינגל על ווניל בשם Check The Method שהיה דיס על Lords Of The Underground. תקופה קצרה אחרי זה הוא הוציא לאור את The Awakening אלבומו השלישי שהפיק את כולו בעצמו. פינס הביא הרבה אורחים באלבום החדש כמו: או.סי., KRS-One, MC Lyte, Akinyele,.Showbiz and A.G, Diamond D ו Kid Capri. הסינגל המחתרתי Actual Facts שאירח את Sadat X, Grand Puba ו-Large Professor היה שיר בונוס ניסתר באלבום.
מאז פינס לא הוציא עוד אלבומי סטודיו אבל המשיך בקריירת המפיק שלו. בשנת 1997 הוא הפיק את השיר Jewelz בשביל הראפר או.סי. והשיר Channel 10 מאלבומם הראשון של Capone-n-Noreaga ששמו The War Report.
בשנת 1999 הוא הפיק את השיר The Message לאלבום 2001 של ד"ר דרה.
בשנות ה-2000 פינס הוציא לאור הרבה וונילים של חומרים לא משוחררים שלו, רמיקסים וגרסאות נדירות ואוריגינליות לשירים שכבר שוחררו. הבולט מכל הפרויקטים היה From The Crates To The Files ששוחרר על דיסקים ולא רק וונילים.
הוא המשיך גם לעבוד על מספר אלבומים של  D.I.T.C שגם כללו הרבה חומרים שלא הושמעו בעבר וגרסאות שונות.
בשנת 2008 פינס ו D.I.T.C הוציא לאור אלבום חדש, The Movement, עם חומרים חדשים שהוקלטו שכלל גם מספר הפקות ממנו. ב-2012 הוציא לאור פינס את אלבומו החמישי Funky Man: The Prequel.
דיסקוגרפיה

1990 - Funky Technician
1992 - Return of the Funky Man
1996 - The Awakening
2003 - From The Crates To The Files
2012 - Funky Man: The Prequel
ביחד עם  D.I.T.C:
2000 - (D.I.T.C.(Worldwide
2000 - The Official Version
2001 - DITC Presents Wild Life (EP)
2007 - Rare & Unreleased
2008 - Unreleased Production
2008 - The Movement
מוסא הילאל

מוסא הילאל (נולד ב-1961) הוא ערבי סודאני המשמש כאחד ממנהיגי מלציית הג'נג'וויד וכיועץ לשר הסודאני לענייני פנים. הילאל הוא המנהיג של החמולה הערבית מחמיד, המשתייכת לשבט ריזגט, אחד השבטים המשמעותיים בדארפור. הילאל היה אחראי לניהול מערכה צבאית נגד אזרחים בדארפור ב-2003, כחלק מהמאבק הצבאי בהתקוממות של קבוצות המורדים הדארפוריות. ב-21 בינואר 2008, הממשלה הפדרלית של סודאן הכריזה על מינויי של הילאל ליועץ בכיר לשר הסודאני לעניינים פדרליים. התפקיד מאפשר להילאל לתאם עם המנהיגים האזוריים המקיפים את דארפור, כמו גם עם קבוצות שבטים ערביות, את היחס למשטר הצבאי. בנוסף, תפקיד פוליטי זה מעניק למנהיג הצבאי השפעה על החלטות המתקבלות בח'רטום העוסקות בגיוס למיליציית הג'נג'וויד.
ג'נג'וויד

הילאל הודה בתפקידו בגיוס אנשים למילציית הג'נג'וויד אך הכחיש בעקביות שהוא חלק משרשרת הפיקוד הצבאית של הג'נג'וויד. בראיונות טען הילאל שהוא בסך הכל שייח' משפיע באזור. בריאיון למשמר זכויות האדם ב-27 בספטמבר 2004 אמר: "... אם יש תלונה קונקרטית ותיפתח חקירה נגדי, אני יכול ללכת לבית משפט - אף אחד אינו מעל החוק - אבל לא בגלל האשמות שנעשו בידי עלי אל חאג' וחליל איברהים, שהם מנהיגי מורדים, שממציאים מידע אפל ומעבירים לאו"ם, והם הכניסו את שמי לרשימה". בנוסף טען הילאל כי פעולות הג'נג'וויד מאורגנות ומנוהלות בידי המשטר הפדרלי בח'רטום, תחת הנשיא הסודאני עומר אל-בשיר. בראיון ווידאו עם משמר זכויות האדם, מוסא הילאל הצהיר שהפקודות להתקפות המיליציה ניתנו ישירות מהממשלה הסודאנית והעיר ש"כל האנשים בתחום מונהגים בידי מפקדי צבא מעולים... האנשים האלה מקבלים את הפקודות ישירות ממרכז הפיקוד המערבי ומחרטום".
לפי אלכס דה ואל, מלומד בולט החוקר בין היתר את ענייני סודאן, "טענתו של מר הילאל שאין לו שליטה על שום מיליציה לא תעמוד בחקירה... הוא במרכז כל זה". במכתביו לעובדי ציבור ממשלתיים ולמנהיגים שבטיים אחרים, שייח' מוסא הילאל חזר ואמר שלוחמיו מחויבים לג'יהאד, או מלחמת קודש, ולא יתפרקו מנשקם אפילו אם המדינה תדרוש זאת. "אנחנו לא ניסוג," הוא כתב באחד ממכתביו ב-2004 למנהיגים בחרטום, "אנחנו נמשיך בדרך הג'יהאד". עוד כתב הילאל שניסיון לפרוק את אנשיו מנשקם יהיה מעשה "פחדני" שיתגלה כבלתי אפשרי מבחינת אכיפה. הודעה נוספת ממטהו של שייח' הילאל ב-2004 דרשה מהמיליציות "ישנו את הדמוגרפיה של דארפור וירוקנו אותה משבטים אפריקאיים".
האשמות

מוסא הילאל הואשם בהסתות לקונפליקטים אתניים בכמה אזורים בדארפור. בשנות ה-90 הוא נאסר בשל האשמות בפשיעה, אשר כללו רצח של 17 אנשים ממוצא אפריקני ושוד הבנק המרכזי של ניאלה. ב-2003 נשלח הילאל לכלא בפורט סודאן בידי מושל צפון סודאן, אבל שוחרר באפריל 2003, כביכול בשל הוראותיו של סגן הנשיא, וניתנה לו הסמכות לגייס ולפקד על כוחות מיליציה. לאחר שחרורו התיישב הילאל באזור קאבקאביה (Kabkabiya) בצפון דארפור, שם לכאורה ארגן פגישה כדי לגייס אנשי שבטים ערבים מאוולד ראשיד (Awlad Rashid), אירקוואט (Ireqat) ואום ג'אלול (Um Jalul). הוא המנהיג של שבט אום ג'אלול, אשר ממלא תפקיד עיקרי בתקיפות בדארפור. קורבנות, עדים להתקפות וחברים בכוחות המזוינים נקבו בשמו כשני בפיקוד במיליציות הג'נג'וויד, "בריגדת מודיעין הגבול" במיסטריה (Misteriya). דווח שהוא נפגש פעמים רבות מספור עם מנהיגי מיליציה כדי לתאם תקיפות כפרים אחרים. מוסא הילאל גם נאשם בחטיפת נשים וכליאתן במערב מיסטריה. ב-2006, האו"ם הטיל איסור יציאה מסודאן והקפאת נכסים על הילאל. מוסא הילאל צוטט לכאורה באמירה "איסור המסע - זו השפלה. אני מנהיג שבט. השם שלי מגיע לפני הכול". ב-27 בפברואר 2008 דיווח מר ריבס על הרס 30 כפרים, רציחתם של מעל ל-200 אנשים, אינוסן של מעל 200 נערות ונשים וחטיפתם של 150 נשים ו-200 ילדים. מעשים אלו, טען ריבס, נעשו בידי מליציות הג'נג'וויד תחת פיקודו הישיר של מנהיג המיליציה, מוסא הילאל.
הלחץ הבינלאומי שנוצר כנגד ממשלת סודאן לטפל בתקיפות כנגד אזרחים עלול להכריח את ממשלת סודאן להסגיר את מוסא הילאל לרשויות הבינלאומיות. נטען כי למוסא הילאל מידע מספיק כדי להוות איום עבור ממשלת סודאן במקרה שזו תפנה נגדו. כך, ממשלת סודאן ביטלה פעמים רבות ביקורת בינלאומית בנוגע להחלטתה לקדם את מוסא הילאל לתפקיד היועץ לשר לעניינים פדרליים. נשיא סודאן אל-באשיר צוטט כאילו אמר, "(מוסא הילאל) תרם רבות לייצוב ולביטחון האזור".
ב- 11 במרץ 2021 משוחרר מוסא הילאל, מנהיג הג'נג'וויד, אנשי המיליציה הערבית שהואשמו בביצוע מעשי זוועה בדרפור קיבלו חנינה. חנינה הוענקה על ידי המועצה הריבונית, המוסד האחראי על המעבר בסודאן. מוסא הילאל נותר תחת סנקציות של האו"ם והואשם בפשעים חמורים בדרפור.
מעורבות בצ'אד

בדצמבר 2011 דווח כי בתו של הילאל התארסה לנשיא צ'אד, אידריס דבי ב-21 בינואר 2012 נישאה הבת לאידריס דבי.
ראו גם

רצח העם בדארפור
הערות שוליים

↑  סודן: מנהיג הג'נג'וויד מונה לתפקיד בכיר - וואלה חדשות, באתר וואלה, 21 בינואר 2008
↑  קסאן רייס, ג'וליאן בורגר, נשיא סודאן מזלזל במערכת המשפט הבינלאומית: מקדם חשודים בפשעי מלחמה, באתר הארץ, 22 בינואר 2008
1 2 3 4  Lydia Polgreen‏, Over Tea, Sheik Denies Stirring Darfur's Torment,‏ The New York Times, ‏12 ביוני 2006
↑  Video Transcript: Exclusive Video Interview with Alleged Janjaweed Leader, אתר משמר זכויות האדם, 3 במרץ 2005
↑  סודן: ביקורת על מינוי מנהיג ג'נג'וויד ליועץ הנשיא, באתר ynet, 21 בינואר 2008
↑  Sudan: Notorious Janjaweed Leader Promoted, אתר משמר זכויות האדם, 21 בינואר 2008
↑  Janjaweed leader Musa Hilal says Sudanese government call to arms is carried out through tribal leaders, הבלוג "Sudan Watch"‏, 26 במרץ 2006
↑  Eric Reeves, ‏Musa Hilal: “Minister of Offense,” The New Republic (on-line) February 1, 2008, ‏1 בפברואר 2008
↑  Shimron Issachar, ‏President of Chad to Marry Daughter of Accused Janjaweed War Criminal, ‏Shimron Letters, ‏7 בינואר 2012
מה הייתי עושה בלעדייך

| --- | --- |

 סינגל בביצוע קובי אפללו
 יצא לאור:  11 באוגוסט 2022
 תאריך הקלטה:  2022
 סוגה:  פופ רוק ‏•‏‏ מוזיקה מזרחית
 שפה:  עברית 
 אורך:  3:14
 חברת תקליטים:  הליקון ארומה מיוזיק
 כתיבה:  קובי אפללו ‏•‏‏ לי בירן ‏•‏‏ שמעון יחיא
 לחן:  קובי אפללו ‏•‏‏ לי בירן ‏•‏‏ שמעון יחיא
 הפקה:  שמעון יחיא ‏•‏‏ לי בירן
 עיבוד:  שמעון יחיא ‏•‏‏ לי בירן
 
"מה הייתי עושה בלעדייך" הוא שיר של הזמר והיוצר הישראלי קובי אפללו, שיצא לאור כסינגל באוגוסט 2022. אפללו כתב והלחין את השיר במשותף עם לי בירן ושמעון יחיא.
רקע

הסינגל יצא לאור ב־11 באוגוסט 2022, לקראת כניסתו של ט"ו באב ה'תשפ"ב, לציון "יום האהבה", לדברי אפללו.
מבחינת כתיבה ומוזיקה אפללו הסביר שהוא "הלך לשורש" בשימוש שעשה "בקצב מרוקאי חוגג" של שש שמיניות, שאף על פי שתמיד היה ברקע שלו, טבוע בו ומושמע בסביבתו, הוא כמעט ולא עשה בו שימוש בעבר. משום שהקצב היה טבעי בשבילו, היה לו קל לשיר את זה יותר מאשר דברים אחרים. אפללו תיאר את הסגנון שלו כהיתוך בין סגנונות רבים, בין השאר כתוצאה מהשפעות שספג מאביו, שהגיע מצפון אפריקה, ומאימו, שהגיעה מאזור גאוגרפי שונה. עוד סיפר שהשיר אהוב מאוד בהופעות שלו, והוסיף שהשימוש במקצב השמח הוא בין השאר משום שאחרי מגפת הקורונה יש בו משהו "חוגג חיים" ורצון ליצירת שירים יותר שמחים.
אפללו המשיך והסביר את התמה של השיר:
"מה הייתי עושה בלעדייך" – מצאתי את עצמי אומר את זה כל כך הרבה בחיים ברגעים שאני מבין שהאהבה שלי היא מתנה שגם יכולה להרים אותי לא פעם מתהומות, וכששמתי לב שכולם אומרים את זה וכמעט אף אחד לא שר את זה, הרמתי את הכפפה. ואם כבר הרמות, אז שיהיה בקצב הכי ביתי ואותנטי.
משתתפים

קובי אפללו – זמרה, קולות רקע
לי בירן – גיטרות, בס, קלידים, תכנותים, קולות רקע
שמעון יחיא – גיטרות, בס, קלידים, תכנותים, כלי מיתר נוספים, קולות רקע
אור כהן – קלידים אתניים
רוני דדון – כלי הקשה
משתתפים > הפקה

שמעון יחיא – הפקה מוזיקלית, עיבוד
לי בירן – הפקה מוזיקלית, עיבוד
שי סיוון – מיקס ומאסטרינג
שרה דיין – הנפשה ועיצוב קליפ
אריאל עיני – עיצוב עטיפה
נועם גרשלר – ניהול הפקה
עידן לוצקי – ניהול דיגיטל (לאפה מדיה | LAFA MEDIA)
מורן פז תקשורת – יחסי ציבור
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2022)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2022)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2022)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2022)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 5 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (ה'תשפ"ג)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (ה'תשפ"ג)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (ה'תשפ"ג)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (ה'תשפ"ג)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 19 |  |
הערות שוליים

↑  נתוני היצירה, באתר אקו"ם, בדיקה אחרונה ב־8 בנובמבר 2022
1 2  "מה הייתי עושה בלעדייך" | קובי אפללו, באתר לינקטון, בדיקה אחרונה ב־8 בנובמבר 2022
↑  קובי אפללו חוגג אהבה | "מה הייתי עושה בלעדייך?", באתר "סרוגים", 11 באוגוסט 2022
↑  קיץ ברבנר, ‏קובי אפללו תוקף: "יש לך מעריצות בנות 6? את לא יכולה להתפשט", באתר מעריב אונליין, 17 באוגוסט 2022
↑  קובי אפללו / מה הייתי עושה בלעדייך, באתר הליקון, 11 באוגוסט 2022, בדיקה אחרונה ב־8 בנובמבר 2022
↑  המצעד הישראלי השבועי של "מדיה פורסט" (יש לבחור "שירים מובילים – רדיו – ישראלי", שנה: 2022, שבוע 38: 11 בספטמבר 2022 – 17 בספטמבר 2022), באתר מדיה פורסט, 11 בספטמבר 2022, בדיקה אחרונה ב־8 בנובמבר 2022
↑  מדיה פורסט - המצעד הישראלי השנתי לסיכום שנת תשפ"ג | Mysong By Media Forest, באתר www.mysong.co.il (באנגלית)
מחווה לקטלוניה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ורג' אורוול
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  אוטוביוגרפיה 
 נושא:  Spanish Civil War in Catalonia 
 מקום התרחשות:  קטלוניה 
 הוצאה
 הוצאה:  Harvill Secker 
 תאריך הוצאה:  1938
 מספר עמודים:  199
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת עם עובד
 תאריך:  2012
 תרגום:  יוסי מילוא
 סדרה
 ספר קודם:  הדרך לרציף ויגן 
 הספר הבא:  עולה לנשום אוויר 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003465511
 
"מחווה לקטלוניה" (באנגלית: Homage to Catalonia) הוא ספר מאת ג'ורג' אורוול שפורסם בשנת 1938.
הספר מחווה לקטלוניה כולל את חוויותיו של אורוול מהשתתפותו בלחימה נגד הפשיסטים במלחמת האזרחים בספרד. אורוול היה חייל מיליציית POUM המרקסיסטית, והספר גם כולל תיעוד של המאבק העקוב מדם שהתנהל בתוך המחנה הרפובליקני עצמו. במאבק פנימי זה נלחמו הקומוניסטים ואנשי משמרות ההסתערות באנרכיסטים ובמרקסיסטים שהתנגדו לקומוניזם הסובייטי.
הספר נדחה על ידי המו"ל ויקטור גולאנץ, עד אז המו"ל הקבוע של אורוול, ופורסם לבסוף על ידי הוצאת פרד וורבורג, שהייתה אז קטנה למדי. המהדורה הראשונה של הספר נמכרה רק ב-700 עותקים, אך כיום הוא נחשב לאחד התיאורים החזקים של מלחמת ספרד ולמסמך חשוב על התפתחותו הפוליטית של אורוול עצמו, בעיקר כאיש שמאל רדיקלי אנטי-סטליניסטי. וורבורג היה גם המו"ל שהסכים להוציא לאור את חוות החיות של אורוול, לאחר שהספר נדחה מסיבות פוליטיות על ידי מספר הוצאות אחרות באנגליה.
הספר תורגם במלואו לעברית לראשונה רק בשנת 2012 בהוצאת עם עובד הגם שקטעים ממנו הופיעו בעברית עוד קודם לכן באוסף "מתחת לאף שלך" (דביר 2005) הכולל מבחר מאמרים מאת ג'ורג' אורוול. אוסף זה כולל גם את המאמר "מבט אחורה על מלחמת ספרד" (1943), מאמר החופף במידת מה לנושאי "מחווה לקטלוניה".
לקריאה נוספת

ג'ורג' אורוול, מחווה לקטלוניה, ספרית אפקים, עם עובד, 2012
מהומות קרקוב (1923)

| --- | --- |
 תאריכי המאבק:  6 בנובמבר 1923 
 מקום:  קרקוב 
 
מהומות קרקוב (קרויות גם "מרד קרקוב") היו סדרת הפגנות אלימות שהתרחשו בקרקוב, פולין, ב-6 בנובמבר 1923. המפגינים, תומכי המפלגה הסוציאליסטית, השתלטו על אזור הכיכר המרכזית של קרקוב, וגברו על כוחות צבא ומשטרה שנשלחו לשמור על הסדר. כוחות הביטחון הצטוו לירות על המפגינים, אך חלק מהם סירבו. במהומות נהרגו בין 18 ל-30 מפגינים ו-14 חיילי צבא פולין.
רקע

מתום מלחמת העולם הראשונה ועד שנת 1923 שרר מצב כלכלי קשה בפולין, עקב נזקי המלחמה וכן עקב אי-יציבות פוליטית במדינה. התושבים סבלו מהיפר-אינפלציה וממחסור במוצרי מזון בסיסיים ובפחם. זכויות העובדים הצטמצמו ומשכורותיהם ירדו. במדינה שלטה ממשלת מרכז-ימין בראשות וינצנטי ויטוס (אנ'), והמפלגה הסוציאליסטית הפולנית (PPS) (אנ') הייתה חלק מהאופוזיציה.
במהלך תקופה זו נערכו מאות שביתות והפגנות ברחבי פולין, כמחאה על המשבר הכלכלי. תחילה אימצה ממשלת פולין מדיניות מקלה כלפי הפגנות העובדים, אך המדיניות השתנתה לאחר תקרית שבה מפגינים יידו אבנים על הכרכרה של נשיא פולין, מבלי שהמשטרה התערבה.
בין השובתים נמנו עובדי הרכבת, ששבתו מתחילת ספטמבר 1923 כמחאה על תנאי העסקתם. כתגובה לשביתה, באוקטובר 1923 החליטה ממשלת פולין להלאים את מסילות הברזל של פולין, ואלה הוכרזו כרכוש צבאי. עובדי הרכבת גויסו בכפייה לצבא והצטוו לחזור לעבודה. הפועלים שהמשיכו לשבות הועמדו למשפט בבית דין צבאי. בתגובה, ב-5 בנובמבר הכריזה המפלגה הסוציאליסטית הפולנית (PPS) על שביתה כללית במשק.
מהומות קרקוב

ב-5 בנובמבר אסרה ממשלת פולין על קיום הפגנות, בניסיון למנוע את השבתת המשק, אך פועלי קרקוב התעלמו מהצו ויצאו לרחובות להפגין. למחרת בבוקר נפרסו כוחות צבא חמושים ברחובות העיר.
הפגנת פועלים גדולה החלה ב-6 בנובמבר בשעות הצהריים. המפגינים התקרבו לבית העם של קרקוב, אך מצאו שהוא ננעל על ידי כוחות המשטרה במקום. המפגינים התקרבו לבניין, ואחד השוטרים, שהוצב במלון סמוך, ירה לעבר ההמון. זה היה הניצוץ שהצית את המהומות. המפגינים התנפלו על השוטרים ופירקו חלק מהם מנשקם. במקביל נשלח למקום גדוד של צבא פולין, שנקרא לסייע למשטרה, אך החיילים הצטרפו למפגינים לאחר שאלה קראו "יחי יוזף פילסודסקי!" שהיה מדינאי פולני שפיקד על צבא פולין, והיה אהוד על אזרחים וחיילים כאחד.
כשהמצב הסלים, ממשלת פולין הזעיקה גדוד של אולאנים שרכבו על סוסים והצטוו להסתער על ההמון, אך הסוסים לא הצליחו לרוץ ברחובות העיר הרטובים, ורבים מהם החליקו ונפלו. המפגינים התפזרו, וחלקם הסתתרו בבתים סמוכים ופתחו באש על האולאנים. מפקד הגדוד וסגנו נהרגו, וחיילי הגדוד ההמומים נכנעו ופורקו מנשקם.
כוחות ביטחון נוספים נפרסו ברחבי העיר, אך המפגינים הקימו בריקדות והתעמתו עם המשטרה וכוחות הצבא, תוך שהם שרים את האינטרנציונל. במספר מקרים כוחות משטרה קיבלו פקודה לירות על המפגינים, אך הם סירבו לעשות זאת, ובאחד המקרים אף נכנעו מרצון. המשטרה השתמשה בשלוש מכוניות משוריינות, ואחת מהן נתפסה על ידי המפגינים סמוך לכיכר השוק.
במהומות קרקוב נהרגו בין 18 ל-30 מפגינים, ועוד 10 נפצעו קשה. נהרגו 14 חיילים ו-101 נפצעו. אף שוטר לא נהרג, אך 31 נפצעו. כמו כן הרגו המפגינים 61 סוסי צבא.
בנוסף לקרקוב התרחשו בנובמבר 1923 הפגנות רחוב אלימות ועימותים עם שוטרים בערים נוספות בדרום פולין, בהן טרנוב ובוריסלב, ובהן נהרגו ונפצעו חלק מהמפגינים.