stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל שרגא פייגנזון
הערות שוליים

↑  שנת לידתו המדויקת שנויה במחלוקת וייתכן שנולד שנתיים מוקדם יותר; ראו על כך במכתבו של גצל קרסל, בכתב העת הספר ג', ד–ה–ו–ז (ניסן תשט"ו - תמוז תשט"ז), עמ' 50–51 (ראו שם גם תמונתו של פייגנזון).
↑  שמו הספרותי, שפן הסופר, נגזר מראשי התיבות של שמו ושם משפחתו (שמואל שרגא פייגנזון), בשילוב עם עיסוקו המקצועי, והוא מתכתב עם הדמות התנ"כית שָׁפָן בֶּן-אֲצַלְיָהוּ בֶן-מְשֻׁלָּם הידוע בשם שָׁפָן הַסֹּפֵר.
↑  פון וואָך צו וואָך | ליטעראטור און קולטור, ליטערארישע בלעטער, טור 1, 8 באפריל 1932.
↑  המליץ, ד אדר תרכ"ה; המגיד, כ"ז סיון תרכ"ה
↑  לתולדות דפוס ראם. הביא לדפוס: חיים בר-דיין, בתוך: יהדות ליטא, כרך א: יהודי ליטא מהמאה הט"ו עד 1918, תל אביב: עם הספר, תש"ך 1959.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297978505171  ISNI: 0000 0000 7088 4738  VIAF: 97532523   WorldCat (עם VIAF): 97532523
מיקה (זמר)

| --- | --- |

מיקה, 2015
 לידה:  18 באוגוסט 1983 (בן 41) לבנון ביירות, לבנון
 שם לידה:  מייקל הולברוק פנימאן ג'וניור
 שם במה:  MIKA 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 מקום לימודים:  בית הספר וסטמינסטר, הקולג' המלכותי למוזיקה, Lycee Francais Charles de Gaulle 
 סוגה:  פופ, רוק, אינדי
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית, איטלקית, ספרדית, ערבית, צרפתית, מנדרינית תקנית 
 כלי נגינה:  מקלדת אלקטרונית, קיטר, סינתיסייזר, פסנתר 
 חברת תקליטים:  קזבלנקה רקורדס, איילנד רקורדס
 פרסים והוקרה:  פרס המוזיקה הבריטית לפריצת השנה (2008)  אביר מסדר האמנויות והספרות 
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
ערך זה עוסק בזמר בריטי-לבנוני. אם התכוונתם לזמרת ישראלית, ראו .
מייקל הולברוק פנימאן ג'וניור (באנגלית: Michael Holbrook Penniman, Jr; נולד ב-18 באוגוסט 1983), הידוע בכינויו מיקה (Mika), הוא זמר בריטי-לבנוני. את אלבום הבכורה שלו, Life In Cartoon Motion הוציא מיקה בשנת 2007. האלבום מכר יותר מ-5.6 מיליון עותקים בעולם כולו. שנתיים לאחר מכן, הוציא מיקה את אלבומו השני The Boy Who Knew Too Much, שזכה להצלחה דומה לאלבום הראשון. בשנת 2012 יצא אלבומו השלישי, The Origin of Love.
נעוריו

מיקה נולד בביירות שבלבנון להורים אמריקאים. אימו נולדה בניו יורק להורים לבנוניים, בעוד אביו נולד בירושלים (סבו היה בשליחות דיפלומטית) למשפחה אמריקאית-נוצרית ממוצא בריטי. הוא השלישי מבין חמישה ילדים. משפחתו עזבה את לבנון כשהיה בן שנה בגלל המצב הביטחוני ששרר בה במלחמת לבנון הראשונה. בתחילה היגרו לפריז, שם כתב מיקה את השיר הראשון שלו. כשהיה בן 9, היגרה המשפחה ללונדון. בילדותו, סבל מיקה מדיסלקסיה ובגיל 11, חווה התמוטטות. לאחר המקרה נשאר בביתו למשך מספר חודשים ואמו לימדה אותו את החומר שהחסיר בבית הספר. מיקה למד בקולג' המלכותי למוזיקה, אך עזב את הלימודים כדי להקליט את אלבום הבכורה שלו.
מיקה דובר גם צרפתית ואיטלקית באופן שוטף. בנוסף, הוא יודע קצת ערבית-לבנונית מאימו.
קריירה מוזיקלית > Life In Cartoon Motion

אלבום הבכורה של מיקה, Life In Cartoon Motion, יצא לאור ב-5 בפברואר 2007. הסינגל הראשון מתוך האלבום היה השיר "Relax, Take It Easy", אשר מוקם במקום השני במצעד הבילבורד האמריקאי ובמצעד הממלכה המאוחדת. בתחילת 2007 הוציא סינגל שני, "Grace Kelly" (על שמה של השחקנית ונסיכת מונקו לשעבר, גרייס קלי). השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי ובעוד מצעדים רבים ברחבי העולם (ביניהם גם לראש המצעד הבינלאומי של גלגלצ, שם שהה השיר חודש שלם). הסינגל השלישי, "Love Today" הגיע ל-10 המקומות הראשונים ב-MTV.
במרץ 2007 אמר מיקה לעיתונות הבריטית כי ישמח לייצג את מולדתו, לבנון, בתחרות האירוויזיון או לפחות לכתוב את השיר שייצג אותה בתחרות.
ב-2008 זכה מיקה בתואר "תגלית השנה" בטקס פרסי המוזיקה הבריטית וזכה בפרס גראמי עבור שיר הדאנס הטוב ביותר ("Love Today"). טקסים אלו נערכו בחודש פברואר אותה שנה.
בישראל זכה שנתיים ברציפות בתואר "זמר השנה" במצעדים השנתיים של גלגלצ לשנים 2007 ו-2008. וב-31 בדצמבר 2009 הוא דורג במקום השלישי בקטגוריית "זמר העשור" אחרי ג'סטין טימברלייק ורובי ויליאמס במצעד העשור של גלגלצ.
קריירה מוזיקלית > The Boy Who Knew Too Much

ב-21 בספטמבר 2009, יצא אלבומו השני של מיקה, "The Boy Who Knew Too Much". הסינגל הראשון מתוך האלבום הוא "We Are Golden", אשר יצא בבריטניה ב-20 ביולי. השיר "Rain", יצא ב-23 נובמבר 2009, ולאחר מכן יצא הסינגל האחרון מהאלבום, הנקרא "Blame It On The Girls", בפברואר 2010.
לפי ריאיון שנתן מיקה, אלבומו השני הוא בערך 'חלק שני' של האלבום הראשון. האלבום מתעסק בילדות של מיקה, שמיקה מתאר את האלבום בתור "הצד האפל של הילדות." האלבום זכה לביקורות חיוביות ברוב המקרים.
באותה שנה הודיע מיקה שהוא ביסקסואל. באוגוסט 2012 הגדיר את עצמו בריאיון למגזין "Instinct" כהומו.
קריירה מוזיקלית > Songs For Sorrow

ב-8 ביוני 2009 הוציא מיקה אלבום ובו ארבעה שירים, וספר בעל 68 עמודים.
קריירה מוזיקלית > The Origin of Love

אלבומו השלישי של מיקה, "The Origin of Love", יצא ב-16 בספטמבר 2012. השיר הראשון שיצא מהאלבום הוא שיר בצרפתית, בשם "Elle Me Dit". השיר יצא ביולי 2011 כהוצאה מוקדמת מהאלבום, וזכה להצלחה גדולה בצרפת. מיקה אישר שתהיה גרסה באנגלית של השיר באלבום, בשם 'Emily'. השיר השני שיצא מהאלבום נקרא "Make You Happy", והוא יצא בתור וידאו קליפ ב-8 ביוני 2012. הסינגל המוביל לקראת יציאת האלבום, הנקרא "Celebrate", הוצג לראשונה בתחנת הרדיו הצרפתית "nrg". בשיר זה משתף איתו פעולה הזמר פארל ויליאמס, שעבד איתו על האלבום. הוידאו קליפ של השיר יצא ב-10 באוגוסט 2012. שיר הנושא של האלבום, "The Origin of Love" הוצג בתחנת הרדיו BBC ב-26 ביולי 2012.
בתחילת אוקטובר 2012, מיקה דורג במקום ה-74 בקטגוריית "הגברים הסקסיים של שנת 2012" על ידי המגזין "גלאמור". באותה השנה השתתף בכתיבת השיר "Gang Bang" של מדונה. השיר נכלל באלבומה ה-12, MDNA.
קריירה מוזיקלית > אירוויזיון 2022

ב-2022 הנחה את אירוויזיון 2022 יחד עם אלסנדרו קטלן ולאורה פאוזיני.
ב-18 בינואר 2023, שחרר מיקה סינגל חדש בשם "Keep It Simple" עם הזמר-יוצר הצרפתי ויאני.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2007: Life in Cartoon Motion
2009: The Boy Who Knew Too Much
2012: The Origin of Love
2015: No Place in Heaven
2019: My Name Is Michael Holbrook
2023: Que ta tête fleurisse toujours
הערות שוליים

↑  Colin Daniels, Mika confirms sexuality: 'I'm gay', Instinct Magazine, 6 August 2012
↑  Vianney (Ft. MIKA) – Keep it simple, נבדק ב-2024-09-05
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 8054901  BnF: cb155191727 (data)  GND: 135470692  ICCU: UM1V022171  ISNI: 0000 0001 1445 0086  LCCN: no2007136247  MusicBrainz: 8a9ac1cb-faae-434e-8d60-b139a3707dfc  NKC: js20070713008  NLK: KAC201714245  NTA: 305351427  SUDOC: 147403677  VIAF: 56919508   WorldCat (עם VIAF): 56919508
סטיוארט בראנד

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1938 (בן 86) רוקפורד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת סטנפורד  אקדמיית פיליפ אקסטר 
 פרסים והוקרה:  פרס הספר הלאומי (1972) 
 sb.longnow.org/SB_homepage
 
סטיוארט בראנד (באנגלית: Stewart Brand; נולד ב-14 בדצמבר 1938) הוא יזם תרבות אמריקאי, מאבות תרבות האינטרנט; אחד הבולטים שבדור ההיפים, ביולוג בהכשרתו ואקולוגיסט פעיל, סופר, עיתונאי ועורך- הידוע במיוחד כמייסדו ועורכו של קטלוג העולם כולו (1969).
בראנד יזם מספר ארגונים, ביניהם: קהילת ה-WELL, רשת הקהילה העסקית- Global Business Network, והעכשיו הארוך (the Long Now).
וחיבר ספרים שנודעה להם השפעה רבה על קהלים רחבים בתחומי דעת שונים. בין השאר בנושאי טכנולוגיה דיגיטלית ואקולוגיה.
הוא אחד מחלוצי הקהילות הווירטואליות ונחשב לפורץ דרך באופן שבו תפס את המערכת הווירטואלית כהבטחה לחברה חופשית שתהווה חלק מהתפתחותו האבולוציונית של האדם.
הקהילה הווירטואלית אותה ביקש בראנד לקדם, הייתה כזו המאפשרת לחבריה לכונן יחסים אנושיים באופן בלתי מתווך היררכית, שעם הזמן יחברו לקהילות נוספות שבסיס כולן הוא שיתוף אינפורמציה תוך שמירה על אינדיבידואליות.
במהלך חייו ופעילותו בראנד קשר סביב התרבות הקיברנטית והטכנולוגיה מהנדסים עם אמנים, נציגי הממסד הביטחוני עם גיבורים של תרבות הנגד ואנשי אקדמיה עם היפים מן החוף המערבי.
נעוריו ותחילת דרכו

בראנד נולד ב-1938 ברוקפורד שבאילינוי, למשפחה ממעמד הביניים. אביו היה קופירייטר ומפעיל משדר רדיו חובבני בשעות הפנאי, אמו, עקרת בית, בוגרת ווסר קולג' ואסטרונומית חובבת.
כמו רבים מבני דורו בארצות הברית שגדלו בצל תעמולת המלחמה הקרה, גם בראנד פחד בנעוריו מהאפשרות של שואה טכנולוגית והתקפה אטומית.
ביומנו משנת 1957 כסטודנט בסטנפורד, כתב על חששותיו מן הסכנה הסובייטית העלולה לגרום לאבדן
הזהות האישית:
אם תהיה מלחמה, לא אלחם בעד אמריקה, לא בעד הבית או בעד הנשיא אייזנהאואר, לא עבור קפיטליזם ואפילו לא בעבור הדמוקרטיה. אני אלחם עבור אינדיבידואליזם וחירות אישית... אלחם על מנת שלא להפוך להיות סתם מספר...
חששות אלו חיברו אותו אל הלכי הרוח של תרבות הנגד שהתגבשה בעת ההיא ותרמו בהמשך דרכו לביסוס החשיבה הא-היררכית וקידומה על מנת לאפשר לאינדיוודואל להתפתח כדרך לתיקון העולם.
לימודי ביולוגיה

בשנת 1960 השלים בראנד תואר ראשון בביולוגיה ואקולוגיה באוניברסיטת סטנפורד.
אחד ממוריו הבולטים היה פול ארליך, מחבר הספר התפוצצות אוכלוסין ומראשוני הביולוגים שאימצו את הקיברנטיקה לטובת המחקר הביולוגי.
התוודעותו של בראנד לשדה המחקרי של ארליך, השפיעה רבות על תפיסתו של בראנד את האדם כחלק ממערכת משוב-חוזר של קשרים המשפיעים זה על זה.
יומניו של בראנד מעידים כי האווירה המדעית בשלהי שנות החמישים, העשור שלאחר מלחמת העולם השנייה ועיצומה של המלחמה הקרה, שילבה בין מחקר שהעמיק יותר ויותר במתן הקשרים רחבים בתוך מרכיבי מערכת, ובין הפחד האמריקאי מהקומוניזם והצורך בהגנה על האינדיוודואל.
בהשפעת פול ארליך והקיברנטיקה, הסיק בראנד כי שחרורו של הפרט, יכול לבוא כשהוא פועל במערכת אופקית-רשתית ולא במערך היררכי. רעיון החופש האישי מילא תפקיד באתוס האינדיבידואליסטי האמריקאי, לא רק עבור בראנד, אלא עבור אלפים רבים של צעירי תרבות הנגד.
אווירה מדעית זו, אף על פי שנולדה מהצורך המלחמתי של ארצות הברית לשיפור האמצעים הטכנולוגיים העומדים לרשותה, חלחלה תודעתית, דרך האקדמיה, אל לבבות הצעירים של תרבות הנגד ומשם אל תוך החברה והצעירים של אמריקה כרעיון לבניית מערך חיים חדש שיאפשר קיום שאינו נשלט על ידי מנגנונים היררכיים בירוקראטיים.
.
עם סיום לימודיו, התגייס בראנד לצבא האמריקאי ושירת בדרגת סגן בבסיס הדרכה בניו ג'רזי, מה שקירב אותו, גאוגרפית, למנהטן, שהיוותה תחנה חשובה בביוגרפיה התרבותית שלו.
לימודי אמנות

בשנת 1962 התחיל בראנד ללמוד עיצוב בבית הספר לאמנות וצילום באוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו. במהלך לימודיו התיידד עם האמן סטיב דרוקה שחשף אותו בפני סצנת האמנות הניו-יורקית וכך התוודע לאמנים כמו רוברט ראושנברג, אלן קפרו וג'ון קייג'.
קייג' והחוג שסביבו היוו אוונגרד אמנותי ששם לעצמו למטרה לפרק את המיתוס הרומנטי של האמן האקספרסיוניסט המופשט, ששלט עד אז בסצנה הניו-יורקית לאורך שנות ה-40–50.
קייג' פעל במסגרת ההבנה הזן בודהיסטית שלימדה אותו, כך כתב, שהטבע הוא "שדה רצוף, המשכיות לא מופרעת שבה כל חלק אינו חשוב מן האחר ושום חלק לא יכול להיות נפרד מן הכלל". מסר, שהלם את עקרון הקיברנטיקה בדבר מערכת המתקשרת עם עצמה.
החיים ב־USCO והקרבה לאינדיאנים

את העשור שלאחר שחרורו מהצבא בילה בראנד בחיפוש אחר מנגנוני חיים אלטרנטיביים, הוא פנה לצורות קיום קומנואריות שתמכו באידאולוגיה טכנו-חברתית וטשטוש הגבול שבין האמנות לחיים.
במסגרת זו לקח חלק פעיל באירועי ההפנינג (happenings) שאורגנו בבלק מאונטיין (Black Mountain College בית הספר לאמנות הידוע במהפכנותו שבו לימד ג'ון קייג'), נדד בין שמורות האינדיאנים שהיו מעין מודל רומנטי של חיים שורשיים, השתתף במחקרים שבדקו את השפעות סם ה-LSD וחילק את זמנו בין הבוהמה הניו יורקית והסצנה ההיפית בהייט אשבורי שבסן פרנסיסקו.
אחת מהקומונות המשמעותיות אליהן חבר בשנים אלו הייתה ה- (USCO- THE US COMPAMPANY)
שהוקמה על ידי האמן סטיב דרוקה, המשורר גראד סטרן וטכנאי הסאונד מייקל קלהאן. קבוצה זו שכנה בכנסייה ישנה ששכרו בגרנוויל, כשעה מצפון למנהטן, וקיימה אורח חיים של קומונה שוויונית.
מטרת הקומונה הייתה עשיית אמנות שתחולל שינוי תודעה אצל הקהל. לצורך כך הם נשענו על טכנולוגיות אלקטרוניות מגוונות וטקטיקות קיברנטיות של משוב-חוזר; פרוז'קטורים עוקבים, מתקני הקלטה, מערכות רמקולים בסטריאו, הקרנת שקופיות דינמיות. כל אלו, כאמצעים חווייתיים משני תודעה. LSD, מריחואנה ופיוטה היו חלק מן העשייה היומיומית כהזדמנות לחוויה של התאחדות מיסטית.
USCO הייתה מערכת חברתית ולא רק קבוצה אמנותית, המנטרה שחקקו לעצמם ממחישה את תפיסת המערכת שלהם כאחדות אחת: "We Are All One".
השקפתה הטכנו-מיסטית של הקומונה עודדה שיתופי פעולה מולטי- דיסציפלינריים. והחיבור שבין טכנולוגיה לאומנות במסגרת מיצגים ופסטיבלים מיסד את הקבוצה כחלוצה בתפיסת הטכנולוגיה כהוליסטית ולא אינסטרומנטלית.
קן קיזי ופסטיבל הטריפים (Trips Festival)

במהלך שנות השישים התיידד בראנד עם הסופר קן קיזי שהיה סופר ומנהיג היפי כריזמטי בחוף המערבי.
סביב קן קיזי התגבשה קבוצת צעירים שכינו את עצמם המארי פרנקסטרס ששמה במרכז חייה שימוש בסמים פסיכדליים וארגון של פסטיבלי מוזיקה. הקבוצה חיה בבית של קיזי כקומונה היפית.
בראנד לקח חלק באירועים שארגנו.
בינואר 1966 בראנד וקיזי, יחד עם חברים נוספים, ארגנו את אירועי ה־Trips Festival שגילמו את המיזוג בין הטכנו-רוחניות של USCO והאוונגרד האמנותי, לבין מוטיב השבטיות. בשלושת ימי האירוע השתתפו בו כ־10.000 צעירים שחגגו התרחשות חברתית בניצוחן של להקות רוק כמו הגרייטפול דד.
בראנד העלה מופע מולטימדיה משלו: America Needs Indians ובו העביר מסר כי אמריקה צריכה ללמוד מילידיה.
תמונת NASA של כדור הארץ

ב־1966 בראנד הוביל קמפיין שדרש מנאס"א לשחרר את תמונות כדור הארץ כפי שהוא נראה מהחלל שצולמו על ידה. במהלך קמפיין זה פגש את באקמינסטר פולר שהציע לעזור לו להשיג את התמונות.
ב־1967 תמונת כדור הארץ שצולמה על ידי לוויין הפכה לתמונת השער של הגיליון הראשון של 'קטלוג העולם כולו' שיצא בסתיו 1968.
שנה לאחר מכן תמונת כדור הארץ כפי שצולם מהירח על ידי נאס"א הפכה לתמונת השער של גיליון האביב של 'קטלוג העולם כולו' שיצא ב 1969.
בראנד האמין כי תמונת כדור הארץ היא סמל חזק ומשמעותי הנותן תחושה שהכדור הוא אי מוקף ואקום שחור ועוין. שעל האדם לשמור עליו כבית למין האנושי.
רבעון קו-אבולושן CoEvolution quarterly

ב־1974 הקים בראנד את רבעון הקו- אבולושן. המגזין פרסם כתבות באורך מלא בנושאים של תרבות עכשוויות כמו מדעי הטבע, חדשנות, אמנות, סוציולוגיה, ועוד. הרבעון המשיך את קו המחשבה של בראנד, לפיו האדם בעזרת ידע בתחומים שונים יכול לשנות את כיוון הציוויליזציה המודרנית ולא להפוך להיות קורבן של ההתפתחות הטכנולוגית. התוכן של המגזין נכתב על ידי כותבים מנוסים ומכובדים לצד כותבים מתחילים ועלומי שם וכלל בתוכו גם קטעי שירה פוטוריסטיים.
יועץ למושל קליפורניה

בין השנים 1977 - 1979 שימש בראנד כיועץ מיוחד למושל קליפורניה ג'רי בראון.
קהילת הוֶול (Whole Earth 'Lectronic Link)

ב־1985 פנה לארי ברילאנט לסטיוארט בראנד והציע לו להקים במשותף קהילה אינטרנטית שתתבסס על ערכי, עורכי וקוראי הקטלוג.
באותה תקופה כבר פעלו קהילות שכאלו, ובראנד התנה את הסכמתו ביצירת קהילה שתשקף את הלך הרוח של התרבות ההיפית-קיברנטית שבמרכזה היזון-חוזר ודיאלוג. ערכי השיחה, הוא פסק, ייקבעו על ידי המשתמשים ולא יוכתבו על ידי מפעילי הקהילה.
הרעיון המרכזי של בראנד היה שעצם הממשק יאפשר לקהילה להתפתח בעצמה ללא הפרעה וזכויותיו של הפרט יישמרו ולא יופרו על ידי המערכת, כאשר התכנים המועלים לאוויר יישארו בבעלותו של הכותב.
החזון האוטופי של קהילות קטנות המשנות את העולם לטובה ומתקיימות בתוך מרחב וירטואלי המאפשר להן למשש את מהותן בניהול עצמי ללא גורמי כוח מתווכים ומשחיתים התבטא הן בעיצוב תוכנת ההפעלה של הקהילה והן במודל העסקי של הקהילה וקהילת הוֶול הייתה לאחת מן הקהילות הווירטואליות הראשונות והמשפיעות ביותר על רעיון הקהילה הווירטואלית באינטרנט.
עד מהרה, הפכה הקהילה למקום פופולרי להחלפת אינפורמציה, דיון תרבותי, ויכוח פוליטי, תמיכה חברתית ואתר חיוני- מעין רשת חברתית- להשתלבות בתעשיית האינטרנט המתפתחת.
חלק מחברי ה-WELL שיחקו תפקיד מרכזי של גיבורי תרבות בתהליך הבנייתו של המרחב הווירטואלי.
אחד הבולטים שבחברים, הווארד ריינגולד (Howard Rheingold), הביא את רוח ה-WELL לשיח הציבורי. כשב־1987, הוא טבע את המושג 'קהילה וירטואלית' במאמר שפורסם ב Whole Earth Review, כתב עת שבראנד הוציא לאור בעת ההיא, ולאחר מכן בספרו רב-המכר משנת 1993: .Virtual Community: Homesteading on the Electronic Frontier
בראנד והאינטרנט

הביוגרפיה של בראנד עוברת בכל התחנות שהיו לאבני הדרך של תרבות הסייבר. בכל צומת חשוב בנרטיב המתפתח של התרבות הדיגיטלית, נמצא את בראנד כחוליה מקשרת, צומת ונקודת מחבר בין האנשים, המוסדות והאירועים שמתוכם נולד האינטרנט כתרבות.
ב 9 בדצמבר 1968 בראנד סייע למהנדס דאגלס אנגלברט להכין את הרפרזנטציה המיתולוגית שזכתה מאז לשם "אם כל ההדגמות" (The Mother of All Demos) שנערכה במסגרת כינוס מקצועי של כ 1000 אנשי מחשב. בכינוס הוצגו לראשונה "העכבר", הטקסט האינטראקטיבי, וידאו-קונפרנס, האי-מייל והייפרטקסט.
בשנת 1985 בראנד יחד עם לארי בריליאנט יסדו את ה-well, הקהילה הווירטואלית המיתולוגית.
באותה שנה ארגן בראנד, עם אחרים, את כנס ההאקרים הראשון ובו טבע את מטבע הלשון המפורסם ביותר שלו: Information wants to be free.
בשנת 1986 בראנד בילה שנה במקדש הדיגיטלי של מעבדות MIT כמדען אורח שתפקידו להפיץ את הבשורה הדיגיטלית. הוא עשה זאת בספר שהיה לפופולרי מאוד וסייע לקרב רבים למהפכה הדיגיטלית
בשנת 1988 ייסד את ה־Global Business Network ארגון שמטרתו לספק שירותי ייעוץ לארגונים גדולים כיצד לעשות שימוש אסטרטגי נכון והגון ברשת.
רשת הקהילה העסקית Global Business Network
בשנת 1988 הקים בראנד במשותף עם את רשת הקהילה העסקית שבדומה ל־TED, הוא ייסד את הרשת העסקית הגלובלית, אשר בוחנת את העתיד הגלובלי והאסטרטגיות העסקיות של חברות על פי מיני ערכים שבראנד מצאו כחיוניים. הרשת שמה לעצמה למטרה להיות מעורבת בהתפתחות ויישום של חשיבה תרחישית, תכנון, ויצירת כלים אסטרטגיים.
העכשיו הארוך

בראנד הוא נשיא וחבר בוועד המנהלים של ארגון העכשיו הארוך. העכשיו הארוך הוא ארגון המקיים סמינרים בנושא מחשבה ארוכת טווח שמנסה להציב אופוזיציית חשיבה לתרבות המואצת. מטרת הארגון לעודד לאחריות בהקשרים שונים של קיימות. בין דובריו, המגיעים מתחומים שונים מאוד זה מזה, נכללים גם: בריאן אינו, ריי קורצוויל, נאסים טאלב, ג'ימי וולס ורבים אחרים.
ספריו

II Cybernetic Frontiers, 1974, ISBN 0-394-49283-8(hardcover), ISBN 0-394-70689-7(paperback)
The Media Lab: Inventing the Future at MIT, 1987, ISBN 0-670-81442-3(hardcover); 1988, ISBN 0-14-009701-5(paperback)
How Buildings Learn: What Happens After They're Built, 1994. ISBN 0-670-83515-3
The Clock of the Long Now: Time and Responsibility, 1999. ISBN 0-465-04512-X
Whole Earth Discipline: An Ecopragmatist Manifesto, Viking Adult, 2009. ISBN 0-670-02121-0
כריכת "קטלוג העולם כולו" של 1969
קנד היט

| --- | --- |

 מקום הקמה:  לוס אנג'לס 
 מוקד פעילות:  לוס אנג'לס, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1965–2019 (כ־54 שנים)
 סוגה:  בלוז רוק בלוז דלתא בלוז בוגי ווגי
 כלי נגינה:  תופים גיטרה בס גיטרה פסנתר מפוחית שירה
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס Liberty Records יונייטד ארטיסטס Rhino Entertainment
 שיתופי פעולה בולטים:  ג'ון לי הוקר
  אתר האינטרנט הרשמי של קנד היט
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 בוב הייט אלן וילסון פרנק קוק הנרי וסטין הארווי מנדל לארי טיילור אדולפו דה לה פארה
 
קנד היט (באנגלית: Canned Heat; בתרגום חופשי: חום משומר) הייתה להקת בלוז רוק ובוגי ווגי אמריקאית שהוקמה בלוס אנג'לס בשנת 1965. הלהקה הייתה לפופולרית בעיקר בזכות הפרשנות והניסויים המוזיקליים שלה במוזיקת הבלוז. הלהקה הוקמה על ידי שני חובבי בלוז מלוס אנג'לס, אלן וילסון ובוב הייט, שקראו ללהקה כך על שם משקה אלכוהולי חריף ומסוכן שהשחורים באמריקה של תחילת המאה העשרים היו מכינים מפאת חוסר כסף. השם "Canned Heat" (חום משומר) מיוחס לשיר מאת טומי ג'ונסון (אנ'), "Canned Heat Blues" משנת 1928.
לאחר שהופיעה בפסטיבל הפופ במונטריי, זכתה הלהקה בפרסום רב ופופולריות גדולה עם ההרכב המקורי שמורכב מבוב הייט (שירה), אלן וילסון (גיטרה, מפוחית ושירה), הנרי וסטין (גיטרה מובילה) לארי טיילור (גיטרה בס), ואדולפו דה לה פארה (תופים). למעשה, ההרכב המקורי כלל גם את המתופף פרנק קוק, אך זה עזב לאחר שהוציאו את אלבומם הראשון Canned Heat. הלהקה הוציאה מספר גדול של להיטים (ביניהם "On the Road Again" ו-"Going Up the Country" שהיו ללהיטים בינלאומיים) וזכתה לפופולריות עצומה בארצות הברית, אך יותר מכך באירופה ואוסטרליה. בשנת 1969 הופיעה הלהקה בפסטיבל וודסטוק, והופעתם שם נחשבת להופעת הפריצה של הלהקה.
המוזיקה של הלהקה נחשבת לפורצת דרך ו"מודדת" את גבולות הבלוז והבוגי ווגי המסורתיים. הלחנים של הלהקה מתאפיינים בתפקידים מורכבים, הרמוניות ולעיתים סולואי גיטרה פסיכדליים ארוכים, לצד בלוז מסורתי. הלהקה הביאה את מוזיקת הבלוז והבלוז רוק לקהל ההיפים, והופיעה עם חומרים מקוריים בפסטיבלים רבים לאורך שנות השישים ושנות השבעים. שירם "Going the Country" היה לאחד מהמנוני התנועה ההיפית. ההרכב המקורי היה למצליח ביותר והיה קיים בין השנים 1966 ל-1969, אז עזב הגיטריסט הנרי וסטין את הלהקה; שנה מאוחר יותר נפטר בטרם עת הגיטרסיט, הזמר וכותב השירים העיקרי של הלהקה אלן וילסון. הלהקה אמנם המשיכה את פעילותה עד שנת 2019, אך חברי ההרכב המקורי כבר לא היו שותפים בה.
אדולפו דה לה פארה היה החבר היחיד מהרכב הלהקה של שנות ה-60 שנשאר בלהקה עד פירוקו. הוא אף כתב ספר על תולדות הלהקה, תחת הכותרת "Living the Blues", שמו של אחד האלבומים המצליחים של הלהקה.
היסטוריה > הקמה ושנים ראשונות

הלהקה החלה בתוך קהילת אספני תקליטים בלוס אנג'לס, ארצות הברית, בשנת 1965. בוב הייט, אז בן 20 בלבד, היה מוכר וקונה תקליטי בלוז מאספנים נוספים, וביתו שבקניון טופאנגה, קליפורניה, היה למקום מפגש ידוע באזור עבור חובבי הז'אנר. בתחילת אותה שנה התיידדו אלן וילסון ובוב הייט, שניהם מוזיקאים מלבד היותם חובבי בלוז, להקים יחד עם אספנים נוספים להקה. השניים גייסו את הנגנים מייק פרלוין כגיטריסט, סטיוארט ברוטמן כבסיסט וקית סוייר כמתופף. אלא שפרלוין וסוייר פרשו בתוך מספר ימים, ולכן קני אדוארדס (אנ') שהיה חבר של וילסון התנדב להחליף את פרלוין, והמתופף החובב רון הולמס הסכים לתופף עבורם באופן זמני.
אחד מחבריו של הייט שהכיר בכנס אספנות בשם הנרי וסטין (שפרש מלהקתו של פרנק זאפה, "מאד'רס אוף אינבנשן") ביקש להצטרף ללהקה, והתקבל כגיטרה תומכת לזאת של אדוארדס. עד מהרה עזב אדוארדס את הלהקה והותיר את וסטין להיות הגיטרסיט המוביל בהרכב, תפקיד שהתברר כי התאים לו עד מאוד; במקביל הצטרף פרנק קוק ללהקה ובכך החליף את הולמס כמתופף. קוק כבר היה בעל ניסיון מקצועי משמעותי הרבה יותר מלכל אחד אחר בהרכב, לאחר שהופיע עם אמני ג'אז כמו הבסיסט צ'ארלי היידן, החצוצרן צ'ט בייקר והפסנתרן אלמו הופ. הוא אף שיתף פעולה עם אמני מוזיקת נשמה שחורים כמו שירלי אלי ודובי גריי.
המפיק ג'וני אוטיס הקליט את האלבום הראשון בפועל של הלהקה בשנת 1966 עם ההרכב של הייט, ווילסון, קוק, וסטין וברוטמן; אך התקליט לא יצא עד 1970, אז הופיע בשם "Vintage". במהלך קיץ 1966 עזב סטיוארט ברוטמן את הלהקה לאחר שחתם על חוזה הקלטות עם להקת ריקודי בטן ארמנית. שאר החברים ניסו לתקשר עם ברוטמן, וזה הסביר להם כי מצא עבודה טובה יותר. לצערו, הם כבר מצאו לו מחליף כשהתברר לו שהחוזה שעליו חתם לא יתממש לבסוף, ובכך מצא את עצמו בחוץ. במקומו של ברוטמן בלהקה צורף מארק אנדס, שהיה חבר בלהקה באופן זמני כמה חודשים, ולבסוף הוחלף על ידי הבסיסט לארי טיילור, שהצטרף במרץ 1967.
טיילור היה חבר לשעבר בלהקת The Moondogs ואחיו של המתופף של מל טיילור, וכבר בהופעות והקלטות עם The Moondogs. במתכונת זו (הייט, וילסון, וסטין, טיילור, קוק) הלהקה החלה להקליט באפריל 1967 עבור ליברטי רקורדס הם הקליטו את השיר "Rollin' and Tumblin'" באותו החודש, שלימים הפך לסינגל הראשון של Canned Heat. האלבום הרשמי הראשון, Canned Heat, יצא כעבור שלושה חודשים בלבד ביולי 1967. האלבום היה מורכב כולו מגרסאות כיסוי, בשונה מאלבומיהם הבאים שכללו קטעים מקוריים רבים. האלבום היה פופולרי מאוד והגיע למקום 76 במצעד בילבורד הוט 100 של אותה שנה.
היסטוריה > פריצה (סוף שנות השישים)

הופעת הפריצה של הלהקה הייתה בפסטיבל הפופ של מונטריי ב־17 ביוני 1967. ההופעה נחשבת לאחד הביצועים המעולים ביותר של הלהקה בהופעה חיה, ובה הקהל הרחב נחשף להרכב הבלוז. תמונתם של חברי הלהקה בהופעה הופיעה אף על שער מגזין ה"דאון ביט", יחד עם ביקורת חיובית מאוד: "וסטין ווילסון הם אולי הצוות הטוב ביותר בעולם הגיטרות, ווילסון בהחלט הפך לנגן מפוחית-הבלוז האהוב על הקהל. יחד עם הסולן החזק בוב הייט, הם ביצעו את שירי הבלוז בצורה כל כך נהדרת עד כי נראה ששאלת הגזע לא רלוונטית".
ד.א נבאקר (אנ') צילם את הביצועים שלהם לשירים "Rollin and Tumblin", "Bullfrog Blues" ו-" Dust My Broom", וכלל אותם בסרט תיעודי שיצא שנים רבות אחר כך, בשנת 1992. הלהקה אף החלו ליצור תדמית של "ילדים רעים" בעקבות פרשיות סמים רבות שאליהן נקלעו. מנהל הלהקה, סקיפ טיילור, נאלץ לשלם ערבות בסך 10,000 דולר מכספו האישי על מנת לשחרר אותם ממעצר. תקריות אלו העלו את המודעות ללהקה בציבור הרחב, אך גם גו מחיר מחברי הלהקה. לאחר שנתפס מזריק סמים קשים, הודח מתופף הלהקה פרנק קוק ובמקומו התווסף אדולפו דה לה פארה, שכבר צבר ניסיון בלהקות בלוז מקומיות. כחבר רשמי בלהקה הופיע דה לה פארה לראשונה ב־1 בדצמבר 1967, בהופעה משותפת עם הדלתות. לאחר צירופו של דה לה פארה ללהקה, החלו הקבוצה לתת זה לזה כינוים שעד מהרה הפכו לשמות הבמה שלהם (גם חברי הלהקה שצורפו מאוחר יותר זכו לכינויים): בוב "הדוב" הייט, אלן "הינשוף העיוור" וילסון, הנרי "החמנית" וסטין, לארי "השומה" טיילורו אדולפו "פיטו" דה לה פארה.
האלבום השני של הלהקה, Boogie with Canned Heat, יצא בשנת 1968 וכלל את הסינגל "On the Road Again", שיר מחווה לשיר של פלויד ג'ונס משנות החמישים. "On the Road Again" הפך לשיר הפריצה של הלהקה וזכה להצלחה עולמית, והיה בצמרות המצעדים במדינות רבות. האלבום כלל גם שיר באורך 12 דקות שנקרא "Fried Hockey Boogie", (נכתב על ידי לארי טיילור, אך מקורו בשיר "Boogie Chillen" של ג'ון לי הוקר) ובו כל אחד מחברי הלהקה הראה את יכולותיו עם סולו ארוך וממושך. השיר "Amphetamine Annie" שכתב בוב הייט היה גם הוא ללהיט, והיה לאחד השירים הראשונים שהתנגדו לסמים בעשות של שנות השישים.
בשנת 1968, לאחר ההצלחה המסחררת של אלבומם השני, יצאו הלהקה לסיבוב ההופעות האירופאי הראשון שלהם. במהלך סיבוב ההופעות באירופה, שערך למעלה מחודש, הופיעה הלהקה בקונצרטים, הופעות חיות, פסטיבלים ותוכניות טלוויזיה, כשהמוכרת ביניהן היא התוכנית הבריטית Top of the Pops, שם הופיעו Canned Heat בשידור חי. הם הופיעו גם בתוכנית האירוח הגרמנית ביט קלאב, שם הם רואיינו וניגנו את השיר "On the Road Again", שהיה במקום ה-13 במצעדי המכירות של גרמניה המערבית.