stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת של סובוטיצה
המבנה

בגג המבנה כיפה מרכזית גדולה, שבראשה פנס גג להכנסת אור למבנה ומעליו מגן דוד. בנוסף לכיפה המרכזית ישנן עוד ארבע כיפות קטנות יותר, המייצגות את 4 רוחות השמיים. בתוך בית הכנסת עיצוב הפנים, כולל תבליטי צמחים מסוגננים ואלמנטים גאומטריים רב-מפלסיים. בחלקו הפנימי של בית כנסת קיים חלל מרכזי מאוחד דמוי אוהל, צבוע בזהב שבקודקודו כיפה המעוטרת במוטיבים עממיים הונגריים ויהודיים. עזרת הנשים והכיפה נתמכות בארבעה זוגות של עמודי פלדה מכוסים גבס עם תבליטים דמויי כפות תמרים. אולם התפילה תוכנן ל-950 מקומות ישיבה. משני צידי התיבה וארון הקודש מוצבות חנוכיות.
בחלקים הנמוכים של המבנה צבעי בית הכנסת מתחילים בצבעי חום אוקר, המסמלים את ארץ יהודה, לאחר מכן הצבעים הופכים לוורודים וככל שצביעה עולה למעלה, הצבעים הופכים לגוון תכלת בחלק העליון, בעוד הכחול העמוק שולט בשיא הגובה.
המבנה מיוחד לא רק במראהו, אלא גם מבחינה מבנית: כדי לבנות מבנה גדול מאוד לא מספיק היה לבנות אותו מוצב על פני האדמה. כדי לתמוך בכיפה הענקית, היה צריך לעגון את המבנה בעמודי בטון וברזל השקועים באדמה (יסודות בטון). השימוש בבטון שנעשה בו שימוש בבניית בית הכנסת היה אחד המקרים הראשונים לשימוש טכנולוגיה של יסודות בטון, שהתפתחה עוד יותר במהלך המאה העשרים. השימוש בקונסטרוקציית הברזל, המחזיקה את הכיפה המרכזית ועזרת הנשים כשהיא מצופה בעיטורי גבס, נחשב לפתרון אדריכלי חדש באותה תקופה. הכיפה הגדולה המקושתת ובזווית התלולה בעלת מבנה רביץ היה קל בהרבה מכיפות לבנים, וזו הסיבה שהקשת המרכזית של הכיפה יכולה להיות כל כך גדולה. הבניין בעל צורה מלבנית במידות 25 על 25 מטרים ושטח רצפתו של 776 מטרים רבועים. בכל אירופה, רק בית הכנסת ברחוב דוהאן שבבודפשט גדול יותר ממנו, בו שטח הרצפה מגיע ל־967 מ"ר. גובה החלל הפנימי הוא 25 מטר, וקוטר הכיפה 12.6 מטר. במקור תוכננו באולם, שבקומת הקרקע 950 מושבי ישיבה עבור הגברים ובעזרת הנשים 530 לנשים. לעזרת הנשים, ניתן להגיע דרך 4 חדרי מדרגות המוצבים בארבע פינות של המבנה. הכניסה לאולם התפילה שבקומת הקרקע, ניתן להיכנס באמצעות שביל מהרחוב המוביל לכיוון הכניסה הראשית המערבית של הבניין, שהיא בעלת שלושה שערים מקושתים וכן דרך שערים המוצבים בצד הדרומי ובצד הצפוני של המתחם. בצמוד לבית הכנסת נבנה תלמוד תורה.
גלריה

בית הכנסת במחצית הראשונה של המאה העשרים
בית הכנסת במחצית הראשונה של המאה העשרים
בית הכנסת לפני השיפוץ
צידו החיצוני של בית הכנסת בשנת 2003
צידו החיצוני של בית הכנסת בשנת 2008
צידו החיצוני של בית הכנסת בשנת 2020
הכיפה מבחוץ
הכיפה מבפנים
הכניסה הראשית
פנים בית הכנסת בזמן השיפוצים
חלון זכוכית מבפנים
חלון זכוכית מבחוץ
לקריאה נוספת

Chevalier, J., Gheerbrant, A.: "Dictionary of Symbols". Edition: Nakladni zavod Matice hrvatske, Zagreb, 1983.
Dömötör, Gábor: "A szabadkai zsinagóga – 110 év viragzás és pusztlús". Edition: Hét Nap, Subotica, 2012.
Dömötör, Gábor: The Synagogue in Subotica – Resurrection or Decay (Rehabilitation Possibilities after Carpathian-basin Examples. Edition: OmniScriptum GmbH & Co. KG, Saarbrücken, 2015.
Boss Anikó, Kubinyi András, Pamer Nóra, Póczy Klára, Vörös Károly: "Magyarországi Zsinagógák", dr. Boss Anikó, Bács-Kiskun Megye. Edition: Műszaki Könyvkiadó Budapest, Budapest, 1989.
Green, Klaus-Jürgen: "The Philosophy of Freemasonry - An Intercultural Perspective." Edition: Library of the Spiritual Academy, Ellecta, Belgrade, 2008. Jakab, Dezső: "A templomról". Edition: Szombat, Subotica, December 8, 1925.
Klein, Rudolf: "A szabadkai zsinagóga (A zídő közészészés, az épétis, a város és kúlturtörténeti sátségég)". Edition: Pro reliquiis scribarum Egyesület, Subotica, 2015.
Klein, Rudolf: "The Synagogue in Subotica". Edition: Grafoproduct, Subotica, 2003. Klein, Rudolf: "Zsinagógák Magyarországon 1782-1918 - Synagogues in Hungary". Edition d: Terc Publishers, Budapest, 2011.
Milkó, Izidor: "Hogyan éritettuk fel a templomot". Edition: Szombat, Subotica, 1925. December 8.
Várallyay Réka: "Az Építeszet Mesterei - Komor Marcell, Jakab Dezső", Edition: Holnap Kiadó, Budapest, 2006.
ראו גם

סובוטיצה
הקהילה היהודית בסובוטיצה
קהילת יהודי בודפשט
בית הכנסת הגדול של בודפשט
הערות שוליים

↑  Subotica Synagogue, Subotica, Serbia | Second Largest Synagogue in Europe | SV1, נבדק ב-2024-03-03
↑  Biljana Vučković, Druga najveća sinagoga u Evropi nalazi se u Srbiji i KONAČNO će biti obnovljena, Blic.rs, ‏2017-03-09 (בסרבית)
↑  Jelena Subotić (2019). Yellow Star, Red Star: Holocaust Remembrance after Communism. Ithaca, NY & London: Cornell University Press. p. 222.
1 2  Synagogue, Subotica - Art Nouveau, נבדק ב-2024-03-02
↑  Subotica Synagogue
1 2  Synagogues Without Jews -->Croatia and Serbia -->Subotica, web.archive.org, ‏2007-10-28
↑  Egykori tündöklő pompájában a szabadkai zsinagóga, Hírösvény - Kecskemét új közéleti hetilapja (בהונגרית)
1 2 3  Conservation Project - Subotica Synagogue, Serbia, נבדק ב-2024-03-02
↑  "Discover it again". Subotica Synagogue (באנגלית). נבדק ב-2024-04-25.
↑  jhe, Serbia: magnificent Subotica synagogue officially reopened, Jewish Heritage Europe, ‏2018-03-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  2018.05.06. - Hétfőn lesz a szabadkai Zsinagóga újraavatási ceremóniája, נבדק ב-2024-03-02
1 2 3  המאמר Gabor Demeter: Synagogue in Subotica אודות האדריכלים ותוכניות בית הכנסת של סובוטיצה, באתר Subotica Sinagoga
אקילה פולונארה

| --- | --- |

 לידה:  23 בנובמבר 1991 (בן 32) איטליה אנקונה, איטליה
 עמדה:  פאוור פורוורד,  סנטר
 גובה:  2.03 מטרים
 מספר:  33
 דראפט:  לא נבחר, 2013
 קבוצות כשחקן
 2009–2012   2012–2014   2014–2017   2017–2019   2019–2021   2021–2022   2022–2023   2023   2023–הווה:  טראמו באסקט   פלקנסטרו וארזה   פלקנסטרו רג'אנה   דינמו סאסארי   באסקוניה ויטוריה   פנרבחצ'ה   אנאדולו אפס   ז'לגיריס קובנה   וירטוס בולוניה
 
אקילה פולונארה (באיטלקית: Achille Polonara; נולד ב-23 בנובמבר 1991) הוא כדורסלן איטלקי, המשחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד בוירטוס בולוניה.
קריירה > טראמו באסקט

לאחר שסיים את מחלקות הנעור של טראמו באסקט פולונארה הועבר לקבוצת הבוגרים. בעונתו הראשונה בגלל גילו הצעיר לא שותף בהרבה מהמשחקים של קבוצתו. בהמשך התקופה בטרמו באסקט שותף הרבה יותר ואפילו נבחר למשחק האולסטאר של ליגת העל האיטלקית.
קריירה > פלקנסטרו וארזה

בעבות משבר כלכלי נאלצה טארמו באסקט לשחרר את פולונארה, שנאלץ לחפש קבוצה חדשה ובחודש יולי חתם בפלקנסטרו וארזה. בעונה הסדירה של ליגת העל האיטלקית הקבוצה סיימה במקום הראשון לפני דינמו סאסארי שסיימה במקום השני. באותה עונה פולונארה העמיד ממוצעים של: 9.5 נקודות, 5.4 ריבאונדים ו-1.6 חטיפות. בעונתו השנייה בקבוצה הקבוצה הגיעה למוקדמות היורוליג אך הפסידו 74–79 לאולדנבורג הגרמנית כשפולונארה קלע 18 נקודות, בגלל משחק זה הקבוצה ירדה ליורוקאפ שם סיימה במקום השלישי בבית 3. ביורוקאפ פולונארה העמיד ממוצעים של: 7.2 נקודות ו-3.6 ריבאונדים. פולונארה נבחר שוב פעם לאוסטאר של ליגת העל האיטלקית שם זכה בתחרות ההטבעות ביום הולדתו. בסוף העונה וארזה סיימה את החוזה עם נותן החסות שלה ונאלצה לוותר על פולונארה לעונה הבאה.
קריירה > פלקנסטרו רג'אנה

ביולי 2014 חתם פולונארה בפלקנסטרו רג'אנה האיטלקית. פלקנסטרו רג'אנה סיימה במקום השלישי מתוך שלוש בשלב הבתים הראשון ביורוקאפ שם פולונארה העמיד ממוצעים של: 11.0 נקודות, 6.4 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-1.1 חטיפות בעשרה משחקים שבכולם פתח בחמישייה. במחזור השביעי פולונארה זכה בפרס ה-MVP של המחזור עם 24 נקודות. באותה עונה דורג פולונארה במקום החמישי בליגה האיטלקית בנקודות עם 18.1 נקודות בממוצע למשחק. בליגה האיטלקית הקבוצה סיימה במקום השני עם הפסד 3–4 לדינמו סאסארי בסדרת הגמר. בעונתו השנייה העמיד ממוצעים של: 11.1 נקודות, 6.9 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים (ביורוקאפ). בעונתו השלישית הקבוצה סיימה במקום ה-שישי בליגת העל האיטלקית.
קריירה > דינמו סאסארי

לפני עונת 2017\2018 חתם פולונארה בדינמו סאסארי האיטלקית. בעונתו הראשונה בקבוצה היא הודחה מליגת האלופות בכדורסל ונשרה ליורופקאפ שם הגיע לשמינית הגמר והפסידה 153–155 (בסיכום שני המשחקים) לא.ס.ס.מ לה פורטל הצרפתית. בעונתו השנייה הייתה זאת אחת העונוצ הטובות של הקבוצה. בעונתו השנייה בקבוצה היא זכתה ביורופקאפ עם ניצחון 0–2 בסדרת הגמר את ס. אוליבר וירצבורג.
קריירה > באסקוניה ויטוריה

בעונה הראשונה שלו הקבוצה שיחקה ביורוליג ובליגת העל הספרדית. ביורוליג פולונארה העמיד ממוצעים של: 3.1 נקודות ו-2.6 ריבאונדים. באותה עונה הקבוצה זכתה בליגת העל הספרדית לאחר ניצחון 67–69 על ריאל מדריד. בעונתו השנייה העמיד פולונארה ממוצעים של: 12.2 נקודות, 6.6 ריבאונדים, 1.9 אסיסטים ו-1.2 חטיפות (ביורוליג) באותה עונה סיימה הקבוצה במקום ה-10 ביורוליג.
ג'ון פיטר זנגר

| --- | --- |

 לידה:  26 באוקטובר 1697 Impflingen, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  28 ביולי 1746 (בגיל 48) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  מ-1720 
 
ג'ון פיטר זנגר (John Peter Zenger; ‏26 באוקטובר 1697 – 28 ביולי 1746) היה אמריקאי ממוצא גרמני - אמריקאי, מו"ל ועורך העיתון "ניו יורק ויקלי ג'ורנל", שעזר לבסס את עקרונות חופש הביטוי וביטול חבר המושבעים. זנגר הואשם במשפט אמריקאי המכונה "משפט זנגר" בסוף שנת 1733 לאחר שהשמיע את דעותיו הביקורתיות על מושל ניו יורק הקולוניאלי, ויליאם קוסבי, והואשם בהוצאת דיבה. עורך דינו, אנדרו המילטון, טען כי הוצאת דיבה היא פרסום עובדות שאינן מדויקות. בנובמבר 1734 זנגר נעצר על ידי השריף בהוראת קוסבי, ולאחר שחבר המושבעים סירב להגיש תביעה נגדו, הוא הואשם בהוצאת דיבה באוגוסט 1735 על ידי היועץ המשפטי לממשלה ריצ'רד בראדלי.
חייו

ג'ון פיטר זנגר הגיע לאמריקה בשנות העשרים המוקדמות שלו. אביו נפטר במהלך מסעה של המשפחה לאמריקה. זנגר הצעיר עבד במשך מספר שנים כעוזרו של העורך ויליאם ברדפורד, וב-1726 פתח בית דפוס משלו. שבע שנים לאחר מכן, הקים את השבועון "ניו יורק ויקלי ג'ורנל", שהפך לעיתון השני בגודלו בניו יורק. כתב העת ביקר בתקיפות את המושל באותה עת, ויליאם קוסבי.
בשנת 1733 פרסם זנגר בעיתונו כתבה שבה הביע את התנגדותו למדיניותו של המושל ויליאם קוסבי, שזה עתה התמנה. זנגר פרסם בכתב העת שלו מאמרים ביקורתיים על המושל המלכותי. בתגובה, קוסבי פרסם כרוז המגנה את העיתון במילים "שערורייתיות, ארסיות, שקריות והסתה".
זנגר נעצר בתוקף צו בית משפט על "הוצאת דיבה", שבאותה תקופה הגדרתה הייתה פרסום דברים ללא אישורו של הממשל. הוא היה עצור 45 שבועות, אך משפטו נמשך יומיים בלבד. במהלך שהותו בכלא, אשתו ועמיתיו המשיכו לפרסם את כתב העת ובו ביקורת על המושל.
זנגר העסיק שני עורכי דין שייצגו אותו, אך רישיונם נשלל מיד, ולכן קרא לפרקליט מחוץ למדינה, אנדרו המילטון (1676–1741), שנרתע פחות מהמושל קוסבי. במהלך המשפט טען המילטון כי הביקורת נגד המושל קוסבי, שהתפרסמה בכתב העת, הייתה אמת, ולכן זנגר אינו אשם. ההגנה הצביעה על כך שהביקורת כלפי המושל קוסבי לא הייתה במטרה ליצור הסתה. זנגר זוכה במשפט.
"משפט זנגר" היווה אבן פינה לחופש התקשורת באמריקה ובשנת 1789 פסק הדין נכנס לחוקת ארצות הברית למרות שלפני כן הוא התקבל כחוק רק במדינת פנסילבניה.
מותו

ג'ון פיטר זנגר מת בניו יורק ב-28 ביולי 1746, ונקבר בטריניטי שבמנהטן התחתית. אלמנתו המשיכה את ניהול בית הדפוס המשפחתי, עד שבנו הבכור החליף אותה בדצמבר 1748.
ראו גם

אראופגיטיקה
היסטוריה של העיתון
לקריאה נוספת

העיתונות שלו, המשפט שלו והביבליוגרפיה של זנגר, נכתב על ידי ליוינגסטון רוטרפורד, 1904, dodd, mead & company, ניו יורק
המשפט של ג'ון זנגר, העורך של ניו יורק, שזוכה על פרסום לשון הרע נגד הממשלה, כולל טענות וטיעונים של שני הצדדים, נערך על ידי ג'יי ווילפורד, לונדון, 1738
ביבליוגרפיה של תרגומי יוסף חיים ברנר

להלן רשימה ביבליוגרפית של תרגומים פרי עטו של הסופר העברי והפובליציסט יוסף חיים ברנר.
תרגומים ליידיש

| כותרת | מחבר | שפת מקור | סוגה ספרותית | מקום פרסום | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אן אספה אין א רוסישען דארף [אספה בכפר רוסי] |  |  |  | "נייע צייט", 20 במאי 1904 |  |
| ניט דערגאנגען [לא עוד תום] |  |  |  | "נייע צייט", 10 ביוני 1904 |  |
| א ווינטער נאכט [ליל-חורף] | יעקב שלום קצנלנבוגן | עברית |  | "נייע צייט", 15, 22 ו-28 באוקטובר 1904 |  |
| רחמנות | ש. יושקעוויטש |  |  | "נייע צייט", 4 ו-11 בנובמבר 1904 |  |
| פאר וואס ווילען מיר דווקא ארץ ישראל?   [מדוע רוצים אנו דווקא את ארץ ישראל?] | זאב ז'בוטינסקי |  |  | פערלאג "פועלי-ציון", 1 באפריל 1905 | עיבוד |
| דער צושמעטערטער פעלזען בלאק [גוש הסלעים המרוטש] | ג. א. גערשוני | רוסית |  | "די רויטע פאהן", אפריל 1905 |  |
| שלטון הצאר או שלטון העם |  | רוסית |  | איסקרה (פרידבערגער הילפס-גרופפע), יוני 1905 |  |
| נאכ'ן פאגראם [לאחר הפרעות] | גרשון שופמן | עברית |  | "יודישע פרייהייט", יוני-יולי 1905 |  |
| ווי הייסט עס | י"ל פרץ | עברית |  | "פרייע ארבייטער וועלט", 10 בנובמבר 1905 |  |
| צווייפעל [ייאוש] | ח. (א.) ראבינזאן |  |  | "פרייע ארבייטער וועלט", 24 בנובמבר 1905 |  |
| פרץ'ס קלייניקייטען [זוטות של פרץ] | י"ל פרץ | עברית |  | "פרייע ארבייטער וועלט", 10 בנובמבר 1905 |  |
| צווישען די קברים פון פערשטארבענע געטער   [בין קברות האלים לשעבר] | א. ל. יאקובוביטש |  |  | "פרייע ארבייטער וועלט", 22 בדצמבר 1905 |  |
| געוואנדערט א נאכט אין לאנדאן [נדידת לילה בלונדון] | יעקב שלום קצנלנבוגן | עברית |  | "פרייע ארבייטער וועלט", 5 בינואר 1906 | עיבוד חוזר בשינויים |
| דאס נייע גהעטא (הגטו החדש) | בנימין זאב הרצל | גרמנית | מחזה | לבוב: הוצאת אשר בוכבינדר גליניאני, תרס"ט | (במאגר הספרייה הלאומית)  |
לקריאה נוספת

יצחק בקון, "בשולי תרגומו של ברנר לפרק מתוך 'טוביה החולב'". בתוך: סימן קריאה (1), 1972. עמ' 211-222.
רינה לפידוס, "דוסטויבסקי בלבוש יהדותי: 'החטא ועונשו' בתרגומו של י"ח ברנר". בתוך: מחקרי ירושלים בספרות עברית, כרך י"ד, 1993. עמ' 275-291.
רינה לפידוס, "'בעל הבית והפועל' מאת לב ניקולייביץ' טולסטוי בתרגומו העברי של יוסף חיים ברנר". בתוך: אבנר הולצמן, גדעון כ"ץ, שלום רצבי (עורכים), מסביב לנקודה, מכון בן-גוריון לחקר ישראל והתפוצות, 2008. עמ' 187-208.
מאיה ערד, "על תרגומו של יוסף חיים ברנר ל'החטא ועונשו'. בתוך: מסביב לנקודה. עמ' 209-219.
ברברה ויסר

ברברה ויסר (בהולנדית: Barbara Visser נולדה ב-16 באוגוסט 1977) היא פוליטיקאית הולנדית ממוצא קרואטי הפועלת מטעם מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה. שימשה כשרת התשתיות וניהול המים של הולנד מ-31 באוגוסט 2021 עד 10 בינואר 2022.
ביוגרפיה

ויסר נולדה ב-16 באוגוסט 1977 בשיבניק שביוגוסלביה לאב הולנדי ואם קרואטית. כשהייתה בת שלוש עברה משפחתה להתגורר בהולנד. בין 1995–2001 למדה מנהל עסקים באוניברסיטה החופשית של אמסטרדם. לאחר סיום לימודיה עבדה כפקידה ברשויות המס וכיועצת עסקית. בין 2006–2010 הייתה חברת מועצה בעיריית זאנסטאט. בין 2010–2012 שימשה כיועצת מקצועית בכירה עבור העירייה.
בבחירות הכלליות בהולנד ב-2012, הוצבה ויסר במקום ה-21 במפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה ונבחרה לבית הנבחרים של הולנד. בבחירות של 2017 הוצבה במקום ה-7 במפלגה. ב-26 באוקטובר של אותה שנה מונתה בידי ראש הממשלה מארק רוטה למזכירת ההגנה של הולנד. ב-31 באוגוסט 2021 היא הועברה להיות שרת התשתיות וניהול המים. ב-10 בינואר 2022 היא הוחלפה בתפקיד בידי מארק הרברס.
ברברה טימו

ברברה טימו (בפורטוגזית: Bárbara Chianca Timo; נולדה ב-10 במרץ 1991) היא ג'ודוקא פורטוגלית ברזיליאית, המתחרה בקטגוריית המשקל של עד 70 ק"ג.
קריירה

טימו הפסידה בגמר למארי-אווה גאהי הצרפתייה, ובכך זכתה במדליית כסף באליפות העולם בשנת 2019 שנערכה בטוקיו, יפן. באליפות העולם בג'ודו 2022 שהתקיימה בטשקנט, אוזבקיסטן, טימו התחרתה במשקל עד 63 ק"ג זכתה במדליית ארד לאחר ניצחון על פלורנטינה איבנסקו הרומנייה.
הישג השיא של טימו באליפות אירופה הוא מדליית ארד בליסבון 2021, לאחר שניצחה בגמר בית הניחומים את לארה צבייטקו הקרואטית.
באולימפיאדת טוקיו 2020, היא הודחה בשמינית הגמר לאחר הפסד לברברה מאטיץ' הקרואטית.
ג'ון שאליקשווילי

| --- | --- |

גנרל ג'ון שאליקשווילי, 1993
 לידה:  27 ביוני 1936 ורשה, פולין הרפובליקה השנייה של פולין
 פטירה:  23 ביולי 2011 (בגיל 75) Madigan Army Medical Center, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  גנרל שאלי
 השכלה:  בית הספר התיכון של  פאוריה  מכללת המלחמה של הצי  בית הספר אליוט ליחסים בינלאומיים  אוניברסיטת ברדלי  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1958–1997 (כ־39 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כוחות נאט"ו באירופה, יושב ראש המטות המשולבים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת וייטנאם  האזורים האסורים לטיסה בעיראק  Operation Provide Comfort  משבר מצרי טאיוואן השלישי 
 עיטורים
   מדליית החירות הנשיאותית   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה   מדליית השירות המצוין  אות לגיון ההצטיינות   כוכב הארד   מדליית האוויר
 
ג'ון שאליקשווילי (באנגלית: John Shalikashvili, בגאורגית: ჯონ მალხაზ შალიკაშვილი, ג'ון מלחז שאליקָשווילי; 27 ביוני 1936 - 23 ביולי 2011) היה גנרל ויושב ראש המטות המשולבים של ארצות הברית בין השנים 1997-1993, והוא המהגר היחיד בהיסטוריה של ארצות הברית שהגיע לדרגה האפשרית הגבוהה ביותר בצבא ארצות הברית.
שאליקשווילי נולד בוורשה שבפולין להורים פליטים מגאורגיה. אביו היה בן למשפחת אצולה גאורגית.
נעורים

ג'ון שאליקשווילי היה נצר לבית האצולה הגאורגי שאליקשווילי שקיים מימי הביניים. אביו, הנסיך דימיטרי שאליקשווילי (1896–1978), שירת בצבא הקיסרי של רוסיה; דימיטרי היה נכדו של הגנרל הרוסי דמיטרי סטרוסלקי. לאחר המהפכה הבולשביקית הפך דימיטרי לסגן-אלוף בצבא הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. כשברית המועצות פלשה וכבשה את גאורגיה בשנת 1921, היה דימיטרי בשירות דיפלומטי בטורקיה. לאחר מכן הצטרף לגולים גאורגים אחרים בפולין, שם פגש והתחתן עם אמו של ג'ון, מריה, ממוצא פולני וגרמני, בתו של רוזן רודיגר-בילאג'ו, שהיה גנרל של הצאר הרוסי. היו להם שלושה ילדים: אוטר, ג'ון וגייל. דימיטרי שירת בצבא הפולני (יחד עם הקצינים הגאורגים הגולים האחרים) כקצין שכיר חרב.
בשנת 1939 נלחם דמיטרי נגד הפלישה הגרמנית לפולין, ולאחר התבוסה הפולנית השתחרר. בשנת 1941 התגייס ללגיון הגאורגי, כוח של גאורגים אתניים שגויס על ידי גרמניה הנאצית כדי להילחם נגד ברית המועצות. היחידה שולבה מאוחר יותר בכוחות הוואפן אס אס והועברה לנורמנדי. דימיטרי נכנע לכוחות בריטיים והיה שבוי מלחמה עד לאחר המלחמה. אוסף של כתביו של דימיטרי שאליקשווילי הופקד במכון הובר. בינתיים, מריה, ג'ון ושני אחיו, חוו את ההרס של ורשה. ככל שהצבא האדום התקרב לוורשה בשנת 1944, ברחה המשפחה לפפנהיים, גרמניה, והתאחדה עם דימיטרי בדרך. בפפנהיים, בימים האחרונים של מלחמת העולם השנייה, הייתה הפעם הראשונה שג'ון ראה חיילים אמריקאים. משפחתו שהתה אצל קרובי משפחה בפפנהיים במשך שמונה שנים.
בשנת 1952, כאשר ג'ון היה בן 16, המשפחה היגרה לפאוריה שבאילינוי. הם נעזרו בכנסייה ובקרובי משפחה כדי להיקלט, והשתלבו בתחום הבנקאות.
כאשר ג'ון הגיע לפאוריה הוא דיבר מעט אנגלית. שאליקשווילי הלך לתיכון בפאוריה, שבו הוא רץ למרחקים ארוכים. הוא למד באוניברסיטת בראדלי בפאוריה, וקיבל תואר ראשון בהנדסת מכונות בשנת 1958. מאוחר יותר קיבל תואר שני ביחסים בינלאומיים מבית הספר אליוט לעניינים בינלאומיים, המשתייך לאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
בחודש מאי 1958 הפכו שאליקשווילי ומשפחתו לאזרחים אמריקאים. הייתה זו האזרחות הראשונה שהוא החזיק בה אי פעם. בעבר הוא סווג כ"חסר מדינה", שכן הוא נולד להורים שהוגדרו כפליטים.
קריירה צבאית

לאחר סיום לימודים ב-1958, הוא תכנן לעבוד בחברת משאיות, אבל קיבל צו גיוס. הוא נכנס לצבא כטוראי, נהנה מזה, ושאף להגיע לבית הספר לקצינים. הוא קיבל דרגת סגן שני בשנת 1959. שאליקשווילי שירת בתותחנים ובתפקידים שונים בהגנה האווירית (נגד מטוסים) כמפקד מחלקה, מדריך וכמפקד סוללה. הוא שירת בווייטנאם במחוז קואנג טרי. הוא פיקד על הסיוע צבאי, ושימש כיועץ בכיר במחוז בשנים 1968–1969. הוא קיבל על שירותו את כוכב הארד עם "וי" על גבורתו במהלך מלחמת וייטנאם. מיד לאחר שירותו בווייטנאם, הוא החל ללמוד במכללת המלחמה של הצי בניופורט, רוד איילנד.
בשנת 1970 הוא הפך לקצין המבצעים של הגדוד ה-2 של רגימנט התותחנים ה-18 בפורט לואיס, וושינגטון. מאוחר יותר, בשנת 1975, הוא פיקד על הגדוד ה-1 ברגימנט התותחנים ה-84 בחטיבת חי"ר ה-9 בפורט לואיס. בשנת 1977 הוא לימד במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית ושימש כמפקד דיוויזיית התותחנים (DIVARTY) של הדיוויזיה המשוריינת ה-1 בגרמניה. בשנת 1987 פיקד שאליקשווילי על דיוויזיית החי"ר ה-9 בפורט לואיס.
שאליקשווילי הצליח בצורה לא מבוטלת כמפקד כוחות שמירת השלום והפעילות ההומניטרית בצפון עיראק לאחר מלחמת המפרץ. משימה זו הייתה כרוכה במשא ומתן אינטנסיבי ומורכב עם הממשלה טורקית, ומפגשי פנים אל פנים קשים עם הצבא העיראקי. עוד הישג חשוב היה ייסודה של תוכנית חזון 2010, שתהפוך את צבא ארצות הברית לכוח צבאי גדול דיגיטלי ויעיל.
בשנים 1992–1993 כיהן שאליקשווילי כמפקד כוחות נאט"ו ומפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית. ב-1993 מונה ליושב ראש המטות המשולבים על ידי הנשיא ביל קלינטון. הוא פרש מהצבא בספטמבר 1997, לאחר ששמש במשך 38 שנים.
חיים אישיים

שאליקשווילי היה יועץ לקמפיין לנשיאות של ג'ון קרי שנת 2004. הוא היה פרופסור-אורח במרכז לביטחון ושיתוף פעולה בינלאומי באוניברסיטת סטנפורד. הוא שימש כמנהל השקעות במספר חברות וכן יו"ר הלשכה הלאומית למחקר אסיה.
שאליקשווילי היה נשוי ואב לשני ילדים. הבכור, בראנט, בוגר האוניברסיטה של מדינת וושינגטון. שאליקשווילי לקה בשבץ מוחי חמור ב-7 באוגוסט 2004.
בשנת 2007 פורסם ב"ניו יורק טיימס" מאמר פרי עטו של שאליקשווילי הקורא לביטול מדיניות "אל תשאל, אל תספר" בנוגע להתייחסות הצבא האמריקני לחיילים מקהילת הלהט"ב. מאמר דומה הופיע בגיליון 19 ביוני 2009 ב"וושינגטון פוסט". המדיניות הזו שונתה בהוראת הנשיא ברק אובמה בתאריך 22 יולי 2011, יום אחד לפני מותו של שאליקשווילי.
שאליקשווילי נפטר ב-23 ביולי 2011, בגיל 75, במרכז הרפואי הצבאי מאדיגן, וושינגטון, משבץ מוחי. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון בווירג'יניה.
בוואריה תחתית

בוואריה תחתית (בגרמנית: Niedabayern) הוא אחד משבעת האזורים המנהליים של בוואריה, גרמניה, הממוקם במזרח המדינה.
גאוגרפיה

בוואריה תחתית מחולקת לשני אזורים – לנדסהוט ודונאו-ולד. חלק זה של בוואריה כולל את היער הבווארי, יעד תיירותי ידוע בגרמניה, ואת הרמה הבווארית התחתונה. תוצאות הבחירות האחרונות מסמנות אותה כחלק השמרני ביותר בגרמניה, בדרך כלל פערים גדולים לטובת המפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה.
גאוגרפיה > מחוזות באזור

דגנדורף
דינגולף-לנדאו
פריונג-גרפנאו
קלכהיים
לנדסהוט
פסאו
רגן
רוטל-אין
שטראובינג-בוגן
גאוגרפיה > ערי מחוז חופשיות

לנדסהוט
פסאו
שטראובינג
אוכלוסייה

| שנה | אוכלוסייה | שינוי |
| --- | --- | --- |
| 1900 | 678,192 |  |
| 1910 | 724,331 | +0.66% |
| 1939 | 755,980 | +0.15% |
| 1950 | 1,041,333 | +2.95% |
| 1960 | 927,399 | -1.15% |
| 1970 | 977,166 | +0.52% |
| 1980 | 998,192 | +0.21% |
| 1990 | 1,078,110 | +0.77% |
| 2000 | 1,176,206 | +0.87% |
| 2005 | 1,196,923 | +,0.35% |
| 2010 | 1,189,701 | -0.12% |
| 2015 | 1,212,119 | +0.37% |
| 2019 | 1,244,169 | +0.65% |
כלכלה

התוצר המקומי הגולמי (תמ"ג) של האזור עמד על 48.5 מיליארד אירו בשנת 2018, ומהווה 1.4% מהתפוקה הכלכלית הגרמנית. התמ"ג לנפש המותאם לכוח הקנייה היה 36,100 אירו, שהוא 120% מהממוצע של EU27 באותה שנה. התמ"ג לעובד היה 100% מהממוצע באיחוד האירופי.
אתרים מרכזיים

באזור בתי המגורים הדוכסיים לשעבר בלנדסהוט ושטראובינג והעיר האפיסקופלית הבארוקית פסאו, כמו כן העיר קלהיים עם הבפרייונגשלה ומנזר ולטנבורג המהווים אטרקציות תיירותיות מרכזיות. לאטרקציות הציוריות שייכים נהר הדנובה כולל דונאודרשברוך בוולטנבורג והיער הבווארי עם הר גרוסר ארבר.
היסטוריה

דוכסות בוואריה תחתית נוצרה לראשונה עם החלוקה הבווארית הראשונה בשנת 1255 תחת הדוכס הנרי (אך לא הייתה זהות מדויקת עם הטריטוריה הנוכחית). לאחר האיחוד ב-1340 בוואריה חולקה שוב ב-1349, ולאחר מכן ב-1353 נוצרו הדוכסיות בוואריה-שטראובינג ובוואריה-לנדסהוט בבוואריה התחתונה. בשנת 1505 התאחדה בוואריה לצמיתות.
השליטה בבוואריה התחתונה הייתה אחת הסוגיות המעורבות במלחמת הירושה הבווארית בשנים 1778–1779.
לאחר ייסוד ממלכת בוואריה בעקבות פירוק האימפריה הרומית הקדושה ב-1805, המדינה אורגנה מחדש לחלוטין, וב-1808 חולקה ל-15 מחוזות מנהליים (בגרמנית: Regierungsbezirke). הם נוצרו בצורת החלוקות הצרפתיות, די אחידות בגודל ובאוכלוסייה, ונקראו על שם הנהרות העיקריים שלהם. בשנים הבאות, עקב שינויים טריטוריאליים צומצם מספר המחוזות ל-8. אחד מהם היה אונטרדונאוקרייס (מחוז הדנובה התחתון). בשנת 1837, המלך לודוויג הראשון מבוואריה שינה את שמו של הקרייז על שם שמות טריטוריאליים ושבטים היסטוריים. זה היה כרוך גם בשינויי גבולות או החלפות טריטוריאליות, כך עבר האונטרדונאוקרייס לבוואריה התחתונה. בירת המחוז הועברה מפסאו ללנדסהוט.
בשנת 1972 עוצבה מחדש בוואריה תחתית כך שהמחוזות הכפריים באזור עוצבו מחדש.
ג'ון טראוטלן

ג'ון אדם טראוטלן (באנגלית: John Adam Treutlen;‏ 16 בינואר 1734 –  1 במרץ 1782) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מג'ורג'יה, שכיהן כמושל ג'ורג'יה התשיעי בשנים 1777–1778. הוא נמנה עם חוגי ההנהגה בג'ורג'יה במהלך המהפכה האמריקאית וסיים לנסח את חוקת המדינה הראשונה. הוא הגיע לאמריקה הבריטית כמשרת חוזי והתקדם להיות סוחר אמיד ובעל קרקעות. משנת 1782 ועד מותו הוא היה חבר בית הנבחרים של ג'ורג'יה.