stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי יאבורוב
פעילות ציונית

החל משנת 1902 פעל בעיר סניף של ההסתדרות הציונית אך לפני מלחמת העולם הראשונה הייתה פעילותו מצומצמת והשפעתו מועטה. אחרי המלחמה פעלה בעיר מפלגת הציונים הכלליים שיזמה פעולות תרבות ועזרה הדדית ליהודי העיר. ובשנת 1923 קמה מפלגת ההתאחדות על בסיס צעירי ציון.
תנועת בית"ר פעלה בעיר משנת 1927 לאחר שתנועת השומר הצעיר הפסיקה את פעולתה בראשית שנות ה-20, אז הפכה בית"ר לארגון הנוער היחיד בעיר ובו כשמונים חברים. חברי המזרחי פעלו בעיר מאמצע שנות ה-20 אך סניפם הוקם רק בשנת 1930. תנועות נוספות שפעלו בעיר היו הנוער הציוני, סניף אחווה, מועדון ספורט הפועל, גורדוניה וכן סניפים של מפלגת המדינה והמפלגה הרוויזיוניסטית.
בשואה

בראשון בינואר 1939, נהרגו ביאבורוב כ-30 יהודים כתוצאה מהפצצות מטוסים גרמנים. הצבא הגרמני נכנס לעיר ב-11 בספטמבר והחלו בחטיפת יהודים לעבודות כפייה. הם הציתו את בתי הכנסת ואילצו יהודים לאסוף את ספרי התורה ולהשליכם לאש. בשיתוף פעולה מלא עם המיליציות האוקראיניות התעללו הגרמנים ביהודי העיר ופגעו בכבודם.
ב-25 בספטמבר, בעקבות הסכם ריבנטרופ-מולטוב עברה העיר לשליטת הצבא האדום. תחת שלטונם הולאם רכושן של משפחות אמידות בעיר אשר בחלקן הוגלו מאוחר יותר לברית המועצות. במקביל, שובצו יהודים לתפקידים בולטים במנהל העירוני אך הפעילות הקהילתית והציבורית היהודית נפסקה. ביוני 1941 כבשו הגרמנים את העיר ובסוף אותו חודש רצחו האוקראינים 12 יהודים ביער הסמוך. רק אחרי כמה שבועות הותר לבני הקהילה להוציאם מהבורות ולהביאם לקבורה בבית העלמין שבעיר. בתחילת חודש יולי הוקם יודנראט בעיר ושירות סדר יהודי.
היודנראט נדרש לספק מדי יום כ-400 יהודים לעבודות כפייה. בחודשים נובמבר ודצמבר נשלחו עוד 500 יהודים למחנות עבודה שונים. ובנוסף על היהודים הוטלו קנסות (קונטריבוציות). בחורף 1942 סבלו היהודים מרעב ומחלות רבות ורבים מתו. היודנראט הקים מטבח ציבורי ובית חולים שהקל אך במעט על המצוקה. בחודשים אפריל ומאי 1942 נחטפו למחנה העבודה ינובסקה שבלבוב צעירים וצעירות יהודים וכן כ-400 גברים. במקומם הועברו ליאבורוב כ-350 יהודים מכפרים בסביבה. בהמשך גורשו לינובסקה עוד כ-100 צעירות יהודיות.
ביום שבת השביעי לנובמבר 1942 נכנסו לעיר כוחות גרמנים ואוקראינים והחלו באקציה. 1800 יהודים בהם חולים מבית החולים היהודי, הסגל הרפואי, אנשי יודנרט ומספר שוטרים יהודים נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. במהלך האקציה שארכה יומיים נרצחו עוד כ-200 יהודים בבתים וברחובות העיר. בסיום האקציה הוקם גטו בו היו כ-80 בתים. אל הגטו נדחסו כ-7000 יהודים בהם שרידי הקהילה וכן אלפי יהודים מיישובי הסביבה. מחוץ לגטו פעל מחנה עבודה בו שוכנו כ-60 עובדים. בחורף 1943 מתו בגטו כ-3000 יהודים מרעב, קור ומחלות. בסוף פברואר 1943 נשלחו לינובסקה כ-500 גברים.
חיסול הגטו החל בשש עשרה באפריל 1943. כ-3500–4000 יהודים הובלו במכוניות משא ליער פורודנקו (Porudenko) שם נרצחו ביריות בבורות המוניים. במהלך האקציה, הציתו הגרמנים בסיוע האוקראינים, את בתי הגטו כדי לחשוף מסתתרים. אלו שיצאו ממחבואם הושלכו באכזריות חזרה לבתים הבוערים ונשרפו חיים. הכוח הגרמני חזר לגטו ב-24 באפריל ורצח כ-200 יהודים שעוד הצליחו להסתתר. מי שנשאר בחיים היו 160 יהודים שנשלחו לינובסקה ועוד 60 יהודים שנחשבו חיוניים למשק הגרמני ושהו במחנה מחוץ לגטו. במחנה התארגנו שתי קבוצות שהצליחו ברובם ליצור קשר עם הפרטיזנים שפעלו באזור ולהצטרף לשורותיהם. רוב חברי הקבוצות הללו נפלו בהמשך בקרבות.
עד לשחרור העיר בידי הצבא הסובייטי בעשרים ושלושה ביולי 1944 המשיכו הגרמנים וחלק מהמקומיים לחפש יהודים שהסתתרו. עם השחרור נמצאו בעיר כעשרים ניצולים שפעלו להנצחת קהילת יהודי יאבורוב. הם גידרו את מקומות הרצח ההמוניים ואחרי זמן קצר עזבו את המקום.
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה > רבני יאבורוב עד שנת 1772

ר' חיים סגל - נפטר ב-1709
ר' ברכיה-ברך געצ'ל - מחבר הספר "זרע ברך". דרשן מפורסם.
ר' צבי הירש - כיהן כרבה של יאבורוב בין השנים 1725 עד 1730, נכדו של ר' משה-פנחס חריף מלבוב.
ר' יחיאל הילל אלטשולר – בנו של הרב דוד אלטשולר: מחבר פירוש "המצודות" לנך.
ר' אהרון הלוי אטינגא – בנו של ר' יהודה לייב, אב בית דין בלבוב.
ר' אהרון שור – נפטר ב־1777.
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה > רבני יאבורוב במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20

ר' אביגדור מבילגוריי – ישב בעיר בסביבות 1810.
ר' נתן באבד – אחיו של ר' יהושע ; אב בית דין בטארנופול.
ר' יואל משה לנדא מיאברוב – 1875-1893.
ר' דוד מנחם מאניש באב"ד.
ר' אלימלך פרנקל תאומים – נצר לשושלת חסידות צאנז-שיניאווע ורבה האחרון של יאבורוב. מחבר הספר 'הפלאת נדרים'. בנו של הרב יהושע השל תאומים. נולד בשנת 1884 ונרצח ב-1942. ביום ה"גירוש" שחל ביום השבת ה-7 בנובמבר 1942 צעד בראש קהילתו יחד עם משפחתו והוצא להורג במחנה המוות בלז'ץ. וכך מתוארת מיתתו על קידוש השם: "הרב פרנקל. אדם גבוה משכמו ומעלה מכל העם, בעל זקן לבן ארוך, פנים מביעות חכמה ושופעות טוב לב. על פניו הייתה יראת ה' כזו שהשפיעה על כל סביבתה. הרב לבוש 'קיטל', הלך בשקט ואמר 'וידוי', לאחר מכן נפרד מקהילתו בבכי באמרו: "ה' שיירחם עליי... הלוואי שאני יהיה הקורבן האחרון לכל היהודים".
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה > מפורסמים ילידי הקהילה

ר' אלימלך רובין – האדמו"ר לבית רופשיץ
ר' יוסף מפוזנא
שמואל בר-אבן
יעקב צבי צימלס
לקריאה נוספת

"פנקס הקהילות", פולין, כרך שני: גאליציה המזרחית, עמ'274–278, הוצאת יד-ושם, תש"מ.
ספר יזכור לקהילת יבורוב, בספרית העיר ניו יורק, מיכאל בר לב, מצבת זיכרון לקדושי קהילת יאבורוב והסביבה, חיפה תשלט
הערות שוליים

↑  מיכאל בר לב (עורך), מצבת זיכרון לקהילת יאבורוב והסביבה, חיפה תשלט, עמ' 85
מצבה בגיא ההריגה ביער סמוך ליאבורוב
קרב מפרץ ריגה

קרב מפרץ ריגה היה קרב ימי אשר התחולל בין 8 ל-21 באוגוסט 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה. באותו קרב ניסה צי השטח הגרמני לסייע למתקפה יבשתית של צבא האימפריה הגרמנית על העיר ריגה (כיום בירת לטביה ואז ברוסיה) על ידי השמדת הצי הבלטי הרוסי. מטרתו של הצי הגרמני לא הושגה. הצי הגרמני עזב את המפרץ לאחר זמן קצר, וגם ריגה נותרה בידי הרוסים עד ספטמבר 1917.
רקע - הלוחמה בים הבלטי

בים הבלטי התכתשו בעיקר הצי הרוסי והצי הגרמני. הצי הגרמני היה גדול ומודרני יותר, אם כי בים הבלטי היה לרוסים לרוב יתרון מספרי מקומי. הבסיסים הגרמניים העיקריים שכנו אמנם לחוף הים הצפוני, אך אוניות מלחמה גרמניות היו יכולות להגיע בקלות לים הבלטי דרך תעלת קיל. בשל כך היה הצי הרוסי בעיקר בעמדת מגננה, והסתפק בהתקפת שיירות גרמניות לשוודיה. פעולות הציים השונים בים הבלטי הוגבלו משמעותית בשל פעולות מיקוש נרחבות שביצעו שני הצדדים. פעולת מיקוש כזו היוותה רקע לקרב איי אולנד שהתרחש כחודש לפני הקרב שיתואר להלן, ובו ספגו הגרמנים אבדות משמעותיות. כן הייתה פעולת מיקוש חלק חשוב בתוכניות לאותו קרב.
סדר הכוחות, והכנות גרמניות לקרב

בתחילת אוגוסט 1915 הגרמנים תגברו את כוחותיהם בים הבלטי, עד כדי כמחצית מכוחם הימי הכולל, כהכנה למבצע במפרץ ריגה, שכוונתו הייתה לפגוע חמורות בצי הרוסי, אשר כלל את הפרה-דרדנוט הרוסית 'סלאבה' (ברוסית: Слава) ועוד מספר ספינות תותחים ומשחתות, ולעקרו ממימי המפרץ. כן התכוונו הגרמנים לחסום את מבואות מפרץ מון סאונד (Moon Sound, לחופי מוהו שבאסטוניה) באמצעות זורעת המוקשים 'דויטשלנד' (בגרמנית: Deutschland). בראש הכוח הגרמני שיועד לחדור למפרץ עמד ויצה-אדמירל ארהרד שמידט. זה נעזר בשמונה ספינות מערכה: 'נסאו' (Nassau), 'ריינלנד' (Rheinland), 'פוזן' (Posen), 'וסטפאלן' (Westfalen), 'הלגולנד' (Helgoland), 'אולדנבורג' (Oldenburg), 'אוסטפריזלנד' (Ostfriesland) ו'תירינגן' (Thüringen). כן כלל הכוח את סיירות המערכה 'מולטקה' (Moltke), 'פון דר טאן' (Von der Tann) ו'זיידליץ' (Seydlitz), וכמה ספינות קטנות יותר. כל אלה שהו בים הבלטי, ולא יועדו למבצע עצמו, אלא למשימות כמו סיוע אש או אבטחה. בראש כל הכוח הגרמני בזירה עמד תת-אדמירל פרנץ פון היפר.
הקרב - ניסיון ראשון

ב-8 באוגוסט החל הצי הגרמני בפעולה. אוניות המערכה 'בראונשווייג' (Braunschweig) ו'אלזס' (Elsass) פקחו עין על 'סלאבה' בעודה במפרץ, וזאת בעוד שולות מוקשים מטהרות מעבר בחגורה הפנימית של המוקשים, שחסמו את הכניסה אליו מכיוון מיצר אירבן (Irben), שבחלקה הדרומי של הכניסה למפרץ. יתר הכוח הגרמני נותר בים הבלטי ונערך למקרה של התערבות ספינות מלחמה רוסיות מחוץ למפרץ. בשל רדת החשכה, וכיוון שהמשימה נתגלתה כקשה מכפי שתוכנן, לא נותר ל'דויטשלנד' די זמן כדי למקש את מפרץ מון סאונד. אחרי שהגרמנים איבדו שתי סירות טורפדו במשימות של שליית מוקשים, המשך המבצע נדחה. במקביל הפגיזו הסיירות המשוריינות 'רון' (Roon) ו'פרינץ היינריך' (Prinz Heinrich) את נמל צרל (Zerel) באי אזל (Ösel, באסטונית סארמאה), על חופו הצפוני של מיצר אירבן שבפתח המפרץ. בנמל עגנו מספר משחתות רוסיות, שאחת מהן נפגעה קלות בהפגזה. בנוסף, 'פון דר טאן' והסיירת הקלה 'קולברג' (Kolberg) נשלחו להפגיז את האי אוטה (Utö, כיום בפינלנד).
הקרב - ניסיון שני

ניסיון שני לחדור אל המפרץ נעשה ב-16 באוגוסט. 'נסאו' ו'פוזן', ארבע סיירות קלות ו-31 סירות טורפדו חדרו את מערכי ההגנה הרוסיים ונכנסו אל המפרץ. באותו יום איבדו הגרמנים שולת מוקשים אשר נפגעה ממוקש. באותו לילה התכתשו שתי משחתות גרמניות, אשר התחקו על עקבותיה של 'סלאבה', עם כוח משחתות רוסי, לאחר שחדרו מבעד למיצר אירבן. אחת המשחתות הגרמניות נפגעה קשה, ויצאה מכלל פעולה, בידי המשחתת הרוסית 'נוביק' (Новик) ומשני מוקשים, ו-21 מאנשי צוותה נהרגו. ביום המחרת, 'נסאו' ו'פוזן', מלוות בשלוש סיירות קלות ובשתי משחתות, הטביעו ספינת תותחים רוסית והתכתשו עם 'סלאבה', אשר נסוגה למפרץ מון סאונד לאחר שספגה שלוש פגיעות. לאחר שלושה ימים הושלם פינוי המוקשים וב-19 לחודש הצי הגרמני נכנס למפרץ. באותו לילה אבדה לגרמנים משחתת נוספת, ליד האי רונה (Runö) שבמרכז המפרץ, מפגיעת מוקש. בעוד כוח גרמני חודר למפרץ, סיירות המערכה נשארו מחוץ אליו לחיפוי. אחת מאותן סיירות, 'מולטקה', טורפדה על ידי צוללת בריטית, וספגה פגיעה בחדר הטורפדו. הטורפדות של 'מולטקה' אומנם לא התפוצצו, אולם שמונה אנשי צוות נהרגו, ולסיירת נגרם נזק רציני שהשביתה לתקופה של כחודש.
סוף דבר

לנוכח הידיעות על צוללות של מדינות ההסכמה במקום, ולנוכח האבדות שכבר נגרמו, הצי הגרמני חזר ויצא מן המפרץ ב-21 לחודש. בקרב זה לא הושגה הכרעה לטובת מי מן הציים. 'שובר שוויון' באותה זירה, לטובת הגרמנים, הושג עם השתלטותם על האיים שבפאתי המפרץ, במבצע אלביון, שנערך בסתיו 1917.
ראו גם

מפרץ ריגה - זירת הקרב
לקריאה נוספת

Halpern, Paul G. (1995). A Naval History of World War I. Annapolis: Naval Institute Press. ISBN 1-55750-352-4.
Staff, Gary (2006). German Battlecruisers: 1914-1918. Oxford: Osprey Books. ISBN 978-1-84603-009-3.
אלופי

ערך זה עוסק בעיר הבירה של האי ניואה, הנמצא בדרום האוקיינוס השקט. אם התכוונתם לאי בפולינזיה, במערב האוקיינוס השקט, ראו .
| --- | --- |

מרכז אלופי
 מדינה / טריטוריה:  ניואה ניואה
 שפה רשמית:  אנגלית 
 שטח:  46.48 קמ"ר
 גובה:  21 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  597 (2017)
  ‑ צפיפות:  12.5 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  19°3′19.34″S 169°55′4.24″W﻿ / ﻿19.0553722°S 169.9178444°W﻿ / -19.0553722; -169.9178444
 אזור זמן:  UTC -11
 http://niuevillage.com/niue/export/sites/NTO/alofisouth.html
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ניואה מוגדלת) מוטלאו האקופואלופי(למפת ניואה רגילה) מוטלאו האקופואלופי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אלופי במפת ניואה
אָלוֹפִי (בניואנית: Alofi) היא עיר הבירה של האי ניואה, הנמצא בדרום האוקיינוס השקט. אלופי מורכבת משני כפרים (אלופי צפון ואלופי דרום), בהם מתגוררים כ-1,611 תושבים. נחשבת בין הקטנות בבירות העולם (יחד עם נגרולמוד, בירת פלאו).
הכפר ממוקם במרכז מפרץ אלופי, שבחוף המערבי של האי, ליד המחשוף היחיד בשונית האלמוגים המקיפה את האי. ליד הכפר ממוקם נמל התעופה הבינלאומי ניואה, המשרת את כל האי.
האוכלוסייה באי היא נוצרית אדוקה, תוצאה של הקולוניאליזם הבריטי. הממשל העצמי באי מסתכם בניהול שוטף לענייני פנים; ענייני חוץ וביטחון נקבעים ומנוהלים על ידי ניו זילנד והריבון העליון של ניו זילנד (צ'ארלס השלישי), שהוא להלכה הריבון העליון של ניואי.
בכפר נמצאת "גדר מברשות השיניים" הארוכה בעולם.
בשנת 2004 פקדה את האי סופת ציקלון עזה שגרמה למותם של שני אנשים, הרסה תשתיות רבות ברחבי האי, ולמעשה מחקה את כל החלק הדרומי של עיר הבירה אלופי.
הערות שוליים

↑  Alofi, Niue, באתר blogspot
↑  1-the radio scene at worlds largest fence
| בירות מדינות וטריטוריות באוקיאניה |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה | אוסטרליה: קנברה • נורפוק: קינגסטון |  |
| מלנזיה | איי שלמה: הוניארה • ונואטו: פורט וילה • מזרח טימור: דילי • פיג'י: סובה • פפואה גינאה החדשה: פורט מורסבי • קלדוניה החדשה: נומאה |  |
| מיקרונזיה | איי מריאנה הצפוניים: קפיטל היל • איי מרשל: מג'ורו • גואם: האגטנה • מיקרונזיה: פליקיר • נאורו: יארן (בירה דה-פאקטו) • פלאו: נגרולמוד • קיריבטי: דרום טאראווה |  |
| פולינזיה | איי קוק: אוורואה • הוואי: הונולולו • ואליס ופוטונה: מאטה אוטו • טובאלו: פונאפוטי • טונגה: נוקואלופה • טוקלאו: (לכל אטול מרכז אדמיניסטרטיבי משלו) • ניואה: אלופי • ניו זילנד: ולינגטון • סמואה: אפיה • סמואה האמריקנית: פאגו פאגו, פאגאטוגו (מושב הממשלה) • פולינזיה הצרפתית: פפאטה • פיטקרן: אדמסטאון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2015041275  VIAF: 316550306   WorldCat (עם VIAF): 316550306
אטופו

| --- | --- |

העיר אטופו בירת מחוז אטופו
 מדינה:  לאוס לאוס
 מחוז:  אטופו
 בירת העיר:  אטופו
 שפה רשמית:  לאית
 שמות קודמים:  סאמאקי שאי - Samakhi Xai
 גובה:  93 מטרים
 דת:  בודהיזם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  19,200 (2005)
 קואורדינטות:  14°48′00″N 106°50′00″E﻿ / ﻿14.8°N 106.83333333333°E﻿ / 14.8; 106.83333333333 
 אזור זמן:  UTC +7
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לאוס מוגדלת) ויינטיאן פקסן פקסה לואנג פרבאנג  סם נואה טאקק מואנג שי פונגסאלי סאינבולי סלבן קמבודיה תאילנד מיאנ. סין סין וייטנאם מפרץ טונקין אטופו(למפת לאוס רגילה) ויינטיאן פקסן פקסה לואנג פרבאנג  סם נואה טאקק מואנג שי פונגסאלי סאינבולי סלבן קמבודיה תאילנד מיאנ. סין סין וייטנאם מפרץ טונקין אטופו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אטופו (באנגלית: Attapeu; בלאית: ອັດຕະປື) היא עיר הבירה של מחוז אטופו (אנ') בדרום לאוס, בעמק הנוצר בעיקול נהר הקס קונג (Xe Kong). העיר ידועה גם בשם "סאמאקי שאי" (Samakhi Xai). גובה העיר 93 מטר מעל פני הים. האזור מיושב בדלילות. על פי מפקד האוכלוסין לשנת 2005 חיו בעיר 19,200 תושבים בלבד.
באטופו יש שוק חשוב למזון ולצרכים יומיומיים לתושבי האזור, כמו גם נמצא בעיר בית החולים היחיד בכל המחוז לטיפול רפואי בסיסי שצריך לתת מענה לאוכלוסייה בסדר גודל של 200,000 תושבים בכל המחוז.
כבישים ותובלה

העיר אטופו נגישה ליתר חלקי לאוס, באמצעות הכבישים הלאומיים 11 ו-18. מהעיר אטופו הכביש הלאומי 11 מוביל צפונה למחוז סקונג ובסקונג הוא מתחבר לכביש הלאומי 16, במזרח הוא עובר דרך שמורת הטבע הלאומית דונג אמפן אל גבול וייטנאם. הכביש הלאומי 18 מוביל מערבה לכביש הלאומי 13.
נמל התעופה הבינלאומי אטופו נמצא כ־28 קילומטרים מאטופו. שדה התעופה נפתח במאי 2015 אך לא היה בשימוש. רק באפריל 2016, חברת לאו איירליינס החלה בטיסות לנמל התעופה מויינטיאן דרך פאקסה. אבל כבר באוקטובר 2016, חברת התעופה הפסיקה להפעיל את קו הטיסות הזה בגלל ביקוש נמוך. אתר התיירות TTR Weekly ייחס את מצבו של שדה התעופה להיעדר אטרקציות תיירותיות סמוכות, אף על פי שהפעילות המסחרית באזור עלתה בגלל קרבתו של מחוז אטופו לגבול ווייטנאם.
ראו גם

לאוס
ויינטיאן
מחוזות לאוס
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין בלאוס לשנת 2005
↑  List of Medical Facilities / Practitioners in Laos. (pdf) British Embassy Vientiane, 2018, p. 7 ff, accessed on July 26,
↑  Findings, www.fao.org
↑  Arno Maierbrugger, New Lao airports planned to push tourism, Investvine, ‏2013-01-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  Latsaphao, Khonesavanh (18 באוקטובר 2016). "Attapeu airport potential examined during PM's visit". Vientiane Times. נבדק ב-15 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Vientiane–Attapeu flights starting to takeoff". Vientiane Times. 5 באוקטובר 2016. נבדק ב-15 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Vientiane–Attapeu flights' wings clipped". Vientiane Times. 11 בינואר 2017. נבדק ב-15 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  TTR Weekly | News for Southeast Asia's travel planners. Latest news, travel news, B2B news, Southeast Asia, Thailand, Vietnam, Myanmar, Cambodia, Laos, Singapore, Malaysia, Indonesia, Philippines and Brunei. (באנגלית אמריקאית)
↑  Ngamsangchaikit, Wanwisa (15 ביוני 2015). "No services to Attapeu airport". TTR Weekly. נבדק ב-15 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
אומדורמאן

| --- | --- |

המסגד בו נמצא קברו של מוחמד אחמד ה"מהדי"
 מדינה:  סודאן סודאן
 שטח:  614.9 קמ"ר
 גובה:  178 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  2,805,396 (2012)
  ‑ במטרופולין:  9,514,261 (2009)
 קואורדינטות:  15°39′N 32°29′E﻿ / ﻿15.650°N 32.483°E﻿ / 15.650; 32.483
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סודאן מוגדלת) ואדי חלפא ח'רטום פורט סודאן נילוס הנילוס הכחול  הנילוס הלבן  ים סוף  מצרים לוב צ'אד אריתריאה אתיופיה הרפובליקה המרכז אפריקאית  דרום סודאןאומדורמאן(למפת סודאן רגילה) ואדי חלפא ח'רטום פורט סודאן נילוס הנילוס הכחול  הנילוס הלבן  ים סוף  מצרים לוב צ'אד ארית- ריאה  אתיופיה רמ"א דרום סודאןאומדורמאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אוּם דוּרְמָאן (בערבית: أُمّ درمان, תעתיק מדויק: אֻםּ דֻרְמָאן) היא העיר השנייה בגודלה בסודאן. העיר שוכנת במדינת ח'רטום, על גדתו המערבית של נהר הנילוס הלבן, מול הבירה ח'רטום.
באום דורמאן אוכלוסייה של כ-2.5 מיליון תושבים. העיר היא המרכז המסחרי של סודאן. אום דורמאן, יחד עם הערים הסמוכות ח'רטום וח'רטום בחרי (הנקראת גם צפון ח'רטום) ופרבריהן, יוצרות מטרופולין שבה כ-9.5 מיליון תושבים, המהווה את המרכז הפוליטי, הכלכלי והתעשייתי של המדינה.
מקור השם אום דורמאן אינו ידוע בוודאות. קיים הסבר לפיו המקום נקרא על שם אימו של אדם בשם דורמאן, שהפעילה קו סירות על נהר הנילוס, שאום דורמאן הייתה אחת מתחנותיו.
היסטוריה

ב-1883 התקומם "המהדי" מוחמד אחמד נגד המצרים השליטים וניצח אותם בקרב אלעובייד. הוא קבע את מקום מושבו ומפקדתו הצבאית בכפר אום דורמאן. הוא המשיך בניצחונותיו משגבר ב-1885 על כוח מצרי בפיקודו של מושל סודאן, הקצין הבריטי צ'ארלס גורדון, הרג את גורדון, כבש את ח'רטום, והקים את מדינת המהדי.
ממשיכו, הח'ליפה עבדאללה אבן מוחמד, קבע את אום דורמאן כבירת מדינתו. הבריטים לא השלימו עם מדינת המהדי, שאיימה על האינטרסים שלהם באזור כולו, וב-1898, בקרב אומדורמאן, גברו כוחות בריטיים על כוחות מדינת המהדי, והח'ליפה נהרג. השליט הבריטי, הלורד קיצ'נר, קבע את ח'רטום כמקום מושב השלטון, וכתר הבירה ניטל מאום דורמאן. אום דורמאן, שאוכלוסייתה בשלהי המאה ה-19 נאמדה בכ-150,000 נפש, הידרדרה ואוכלוסייתה פחתה מאוד (כ-43,000 במפקד 1909). אף על פי שהעיר נהרסה בקרבות, שופץ קברו של המהדי הנמצא בעיר, ועומד על כנו.
ב-1928 נבנה הגשר הראשון לח'רטום. העיר החלה להתאושש, ואוכלוסייתה החלה לגדול במהירות, ומכ-43,000 במפקד 1909 צמחה אוכלוסייתה כיום לכ-2.5 מיליון תושבים.
במאי 2008 הגיעו לעיר מורדים חמושים מחבל דרפור, וחילופי אש נשמעו ברחבי העיר. 93 חיילים ו-13 שוטרים סודאניים נהרגו בקרב, עד שהמורדים הוכרעו לבסוף על ידי הצבא.
גאוגרפיה ואקלים

אום דורמאן שוכנת בגובה של 178 מטר מעל פני הים. היא שוכנת במדינת ח'רטום, על גדתו המערבית של נהר הנילוס הלבן, סמוך מאוד למפגש של הנילוס הלבן עם הנילוס הכחול, מול הבירה ח'רטום ומול העיר ח'רטום-בחרי. שני גשרים מחברים את העיר לח'רטום, גשר אום דורמאן הישן, שהובא על ידי הבריטים מהודו, וגשר שמבט, המקשר את העיר לעיר ח'רטום-בחרי.
האקלים בעיר הוא מדברי, חם ויבש, בכל עונות השנה. ב-188 ימים בשנה, במדידה רב שנתית, עולה הטמפרטורה אל מעבר ל-35 מעלות צלזיוס, ורק ב-38 ימים היא יורדת אל מתחת ל-18 מעלות.
אום דורמאן בימינו

כעיר הגדולה בסודאן וכשכנתה של ח'רטום הבירה, שוכנים בעיר מוסדות לאומיים רבים, ובהם תחנות הטלוויזיה והרדיו של סודאן, המכללה למדעי הטכנולוגיה, התיאטרון הלאומי, והאוניברסיטה האסלאמית של אום דורמאן.
הערות שוליים

↑  אומדורמאן סומנה לראשונה במפה בספרו מ-1799 של הנוסע האנגלי ויליאם ג'ורג' בראון
↑  Khartum, Sudan, Weatherbase.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531828605171  BnF: cb123040703 (data)  GND: 4116761-2  LCCN: n81076792  SUDOC: 130580848  VIAF: 125200161   WorldCat (עם VIAF): 125200161 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סודאן ובנושא יישובים בצפון אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיקומה של אום דורמאן, מעברו השני של הנילוס, מול ח'רטום וח'רטום בחרי
טרול

ערך זה עוסק במפלצת דמוית אדם. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
משפחת טרולים ופיה מאת ג'ון באואר, 1915
טְרוֹל (Troll) הוא מפלצת מיתולוגית דמוית אדם שמקורה באגדות עם נורדיות וסקנדינביות. לרוב מתוארים הטרולים כיצורים גדולים, טיפשים ומכוערים, בעלי אוזניים גדולות ואף ארוך, הנושאים אלות ורוצחים ללא מחשבה. הם מתרחקים מהשמש, שכן חשיפה לאורה הופכת את הטרול לסלע.
השימוש של ג'ון רונלד רעואל טולקין בטרולים בספריו ההוביט ושר הטבעות הפך אותם לנפוצים בספרות הפנטזיה. הם מופיעים, בין השאר, בסדרת עולם הדיסק של טרי פראצ'ט, בספרי הארי פוטר, בספרי ארטמיס פאול ובספרי פנטזיה מבוססי מבוכים ודרקונים.
טרולים בפולקלור הסקנדינבי

טרולים הם יצורים מהמיתולוגיה הנורדית, החיים בגבעות ותלים. הם מוצגים כגוצים בעלי צורה מעוותת ומגובננים ובעלי נטייה לגנוב. הם נקראים "אנשי הגבעות", וסולדים מרעש כזכר לתקופה בה ת'ור נהג להשליך עליהם את מקבתו. משך חייהם הוא בין 1,000 ל-2,000 שנים.
בשוודיה ישנם מקומות רבים שנקראו על שם הטרולים, כגון העיר טרולהטן (Trollhättan, "ברדס הטרול" בשוודית) וההרים האגדיים Trollkyrka ("כנסיית הטרול"). כך הדבר גם בשכנתה של שוודיה בחצי האי הסקנדינבי - נורווגיה - שבה כביש הנמצא בנפת ראומה (Rauma) נקרא "טרולסטיגן" (נורווגית Trollstigvegen - "סולם הטרול").
טרולים הם היצורים השכיחים ביותר באגדות סקנדינביות, והם מחולקים לשני מינים מרכזיים: "טרול ההרים" ו"טרול היערות". בשני מינים אלו ישנם תת-מינים רבים, כגון: רגלפטן, טוסלד, רימטוס, דוברגובן, הרדינג ועוד. הטרולים החיים בים עשויים להביא מזל טוב או רע לדייגים, תלוי עד כמה הם מרצים אותם; טרולי ההרים הם החשאיים וטרולי היער הם הנפוצים ביותר.
גודלם עשוי להשתנות בין אגדה אחת לשנייה, והם עשויים להיות גדולים כענקים או קטנים כגמדים. הטרולים הם יונקים, ומתאפיינים כבעלי אינטלקט דל (בעיקר הזכרים, בעוד שהנקבות פיקחיות יותר). הטרולים בעלי כח אדיר, אפים גדולים, זרועות ארוכות, שעירים ומכוערים. לחלק ממיני הטרולים צומחים שני ראשים נוספים על המקורי במשך חייהם, אך גם לאלו יש עיניים רק בראש המקורי, משום שבראשים הנוספים אין מח, והם גידולים בלבד, כדי להפחיד טרולים אחרים ובשביל להרשים נקבות. משך תקופת ההיריון של נקבת הטרול הוא בין 10 ל-15 שנים, ובדרך כלל יש להם רק וולד אחד.
באגדות סקנדינביות, טרולים הזקנים מתאבנים כאשר הם נחשפים לאור שמש או לאור אולטרה-סגול חזק (חולשה זו משותפת גם ל"אלפים השחורים" הנורווגים ולגמדים באגדות הסקנדינביות). לעומתם, הטרולים הצעירים עלולים להתפוצץ. הסיבה לכך היא שאור השמש מנפח את מיעיהם של הטרולים, הגזים עולים כלפי מעלה וגורמים לפיצוץ. אצל הזקנים, ההסתיידות גורמת לקפיאת הוורידים, ולכן הם מתאבנים.
כמו זנים רבים אחרים בפולקלור הסקנדינבי, הטרולים גרים במערה מתחת לאדמה, שכניסתה מוסווית בסלעים ענקיים הניצבים על עמודי זהב, ביערות ובהרים. הטרולים אף אוגרים זהב ואוצרות, במסתורים שונים הפזורים באזורי המחיה שלהם.
לעיתים הטרולים חוטפים בני אדם לצורך הפיכתם לעבדים או סתם אוסרים אותם; במיוחד הם אוהבים לשדוד נסיכות. במסורת הסקנדינבית, נקראים האנשים שנחטפו על ידי הטרולים "bergtagna" ("אלו שנלקחו להרים"). כאשר האנשים האלו בורחים משבי הטרולים, הם לא זוכרים דבר מתקופתם בשבי מתחת לאדמה.
לאחר שהגיעה הנצרות אל ארצות סקנדינביה, החלה להופיע בסיפורים דמות של טרול שלעיתים משליך סלעים גדולים על כנסייה. הטרולים תוארו בדרך כלל כאויבי הכנסייה ולעיתים אפילו בעלי ברית עם השטן. הם תוארו כפוחדים מצלבים, תפילות ומצלילי פעמוני הכנסייה, ככל הנראה כניסיון של אנשי הדת הנוצרים להטמיע באוכלוסייה המקומית את רעיון הכנסייה כ"מגנה ושומרת", תוך שימוש בפולקלור המקומי. לפי אותן אגדות, הטרולים מריחים מרחוק אנשים המאמינים באלוהים או בישו ורודפים אחריהם.
בסקנדינביה מקובל ללמד ילדים לצחצח שיניים בטענה שעליהם להיפטר מ"טרולי השיניים" הקטנים שגורמים לחורים בשיניים. הסופר תורביורן אנגר השתמש ברעיון זה בספרו קריוס ובקטוס.
טרולים באמנות הנורדית

אדוורד גריג, המלחין הנורווגי החשוב ביותר של סוף המאה ה-19, כתב מספר יצירות על טרולים. הפרק "בהיכל מלך ההר" (In the Hall of the Mountain King) מתוך פר גינט, ו"מארש הטרולים" (March of the Trolls) הן שתי דוגמאות לכך.
כמו גריג, יוהאן הלוורסן (Johan Halvorsen) כתב מספר יצירות על טרולים כגון "הנסיכה והטרול הענק", "הטרולים נכנסים להר הכחול" ו"ריקוד הטרולים הקטנים".
גייר טבייט (Geirr Tveitt) הושפע מאוד מהרומנטיקה של גריג, מחקירת הפולקלור הסקנדינבי ומהמלחינים העממיים הנורווגיים. באופן טראגי מרבית יצירותיו נשרפו.
בספרות ילדים שוודית, טרולים הם לא רעים מטבעם, אבל פרימיטיביים ולא מובנים. הפשעים שלהם נגרמו עקב שילוב של תכונות בסיסיות ונפוצות של בני האדם, כגון קנאה, גאווה, חמדנות, תמימות, בורות וטיפשות. בכמה אגדות של תחילת המאה ה-20 שנכתבו על ידי אלזה בסקו (Elsa Beskow), טרולים מתוארים גם כגזע קדמון של ציידים ומלקטים שנמלטים מפלישת התרבות האנושית.
בובות טרול

בשנת 1959 מגלף עצים דני בשם תומאס דאם (Thomas Dam) יצר בובת טרול, ויצירה זו הפכה לאופנה, אשר התחדשה בתחילת שנות ה-70. בובות הטרול מגיעות במגוון צבעים, סגנונות וגדלים עם שיער ססגוני וצבעוני שמזדקר מעל ראשם. כמה מהבובות המאוחרות יותר היו בעלות תכשיטים נעוצים בבטנן. בובות אלו ומוצרים נוספים, כמו חולצות, מכנסיים ומטריות עם ציורי טרולים, התחבבו מאוד על ילדים ובני נוער, ומהווים מושא אספנות עד היום.
בהשראת הבובות הופקו סרטים, סדרות ומשחקי וידאו, ביניהם "טרוליות", "טרולים", "טרולים: ממשיכים לרקוד!", "טרולים מסביב לעולם" ו"טרולים: טרולסטופיה".
טרולים אמריקאים

מעשיות עממיות סקנדינביות משלבות טרולים עם תרבויות אירופאיות אחרות. בארצות הברית ובקנדה, האמונה הישנה בטרולים מקבילה לאמונה המודרנית בביג פוט. כמו כן ישנה שכונה בצד הצפון-מזרחי של פארגו, דקוטה הצפונית שנקראת טרולווד (Trollwood).
בסדרה המצוירת "טוב טוב הגמד" (David el Gnomo), טרולים מציקים לגמדים. במיני-סדרת הטלוויזיה "הממלכה העשירית" (The 10th Kingdom), טרולים הם הגזע השולט בממלכה השלישית, ובעלי אוזניים ואפים מחודדים, שיער פרוע, אינטליגנציה נמוכה ואהבה לנעליים ועור.