stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כביש 431

| --- | --- |

כביש 431 מדרום לראשון לציון
כביש 431 מדרום לראשון לציון
 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 כביש מהיר:  ממחלף מבוא איילון עד מחלף ענבה
 אורך:  27.5 ק"מ
 הקמה
 תקופת הבנייה:  2005–2009 (כ־4 שנים)
 מיקום
 ערים ראשיות:  ראשון לציון, נס ציונה, רמלה, מודיעין-מכבים-רעות
 נקודת התחלה:  מחלף מבוא איילון
 נקודת סיום:  מודיעין-מכבים-רעות
 
 קואורדינטות:  31°54′35″N 34°52′56″E﻿ / ﻿31.90972222°N 34.88222222°E﻿ / 31.90972222; 34.88222222
 he
 
כביש 431 הוא כביש מהיר בינעירוני המשמש כדרך פרוורית מהירה בדרום מטרופולין גוש דן ומקשר בין נתיבי איילון במערב ובין כביש 1 במזרח ועד לעיר מודיעין. הכביש נבנה כדרך דו מסלולית עם שלושה נתיבי נסיעה לכל כיוון ורצועה לבניית מסילת רכבת עתידית בין מסלולי הכביש. אורכו של הקטע המרכזי בכביש 431 הוא כ-23 קילומטר, והוא כולל 11 מחלפים ועשרות גשרים ומעבירי מים. בנוסף כולל הכביש מספר כבישי גישה, רמפות כניסה ויציאה באורך כולל של 54 קילומטר. סלילת הכביש החלה בשנת 2005 והוא נפתח לתנועה במלואו בפברואר 2009.
תוואי כביש 431 מתחיל במערב בנתיבי איילון במחלף מבוא איילון, מצפון למחלף חולות, ועובר מדרום לראשון לציון ולרמלה. במחלף נשרים חוצה הכביש את כביש 6 (כביש חוצה ישראל) ובמחלף ענבה את כביש 1. משם ממשיך הכביש לכיוון מודיעין-מכבים-רעות ככביש מקומי.
היסטוריה

תכנון הכביש החל בשנת 1991 על ידי חברת ד.א.ל הנדסה כמתכננת ראשית וכלל בשלב הראשון תכנון מוקדם והגשת תוכנית סטטוטורית. אישור התוכניות נמשך כ–10 שנים. בהמשך הוחלט לממן את הפרויקט בשיטת PFI ‏ (Private Finance Initiative) שבו הזכיין אחראי על מימון, הקמה, תפעול ואחזקה של הכביש. משך הזכיינות שהוגדר הוא 25 שנה, מתוכן שתיים וחצי לבנייה ו-22 וחצי שנה לתפעול (מערכת הבקרה) ואחזקה (תאורת הכביש, שילוט הכביש).
כדי להקטין סיכונים החליטה המדינה, על סמך הניסיון שנצבר בפרויקט כביש 6, להכין תכנון מפורט שישמש בסיס להגשת הצעות על ידי המתמודדים במכרז לקבלת הזיכיון. לאור מספרם הרב של הגשרים בכביש (כ-70 גשרים) ולוח הזמנים הקצר, צורפה חברת פ.ק.צ הנדסה כמתכנן-על נוסף (לגישור), כדי להגיע לאחידות של הגשרים וליצור אפשרות לחלוקת תכנון הגשרים בין משרדי התכנון.
בשנת 2000 הוחלט לסלול את הכביש במימון פרטי בשיטת Private Finance Initiative) PFI שותפות ציבורית-פרטית), אך חצי שנה אחר כך הפרויקט הוקפא. בתחילה, משרד האוצר ביקש להפקיע את הפיקוח על בניית הכביש מידי מע"צ, לבסוף בשנת 2004 הוסכם שהחברה הלאומית לדרכים שהוקמה אז והחליפה את מע"צ במתכונתה הישנה, תפקח על הפרויקט.
במכרז לקבלת הזיכיון התמודדו ארבע קבוצות שכללו בין השאר את חברות סולל בונה, שיכון ובינוי, שפיר הנדסה, ארנסון ודניה סיבוס שזכתה לבסוף במכרז והקימה את הכביש באמצעות חברה שהוקמה לצורך הפרויקט בשם "נתיבי היובל". בשנת 2008 חתמה דניה סיבוס על הסכם עם חברת דרך ארץ (המפעילה את כביש 6) והעבירה לה את תפעול הכביש תמורת 15 מיליון שקל בשנה. טקס חנוכת הכביש נערך ב-25 בנובמבר 2009, מספר חודשים לאחר פתיחתו לתנועה.
עם פתיחת הכביש טענה החברה הלאומית לדרכים שמעקות הבטיחות נבנו שלא על פי התקן. מנגד טענה הזכיינית שהמעקות נבנו כהלכה ושמקור הפרשה הוא בסכסוך עסקי עם אחת מספקיות המשנה העוסקת בייבוא המעקות. לאחר כשבועיים החליט משרד התחבורה לחייב את הזכיינית לבנות מחדש את המעקות. כמו כן, היה סכסוך מתמשך בין מדינת ישראל לזכיינית באשר לעלות הבנייה, בשל אי עמידה בלוחות הזמנים במסירת תוואי הדרך, זאת בעקבות גילוי קברים בתוואי באזור רמלה. בתחילה סוכם עם גופים חרדיים על פתרון הנדסי של כריית מנהרה תחת הקברים, אך הם נסוגו מההסכמות האלה. המדינה טענה כי מדובר בקברים של גויים, ואילו החרדים טוענו כי מדובר בקברי יהודים. רשות העתיקות הוציאה מכתב רשמי בו היא קובעת כי לא מדובר בקברי יהודים, והמדינה שילמה 100 מיליון שקל לזכיינית כפיצויים על העיכוב.
ב-20 ביוני 2014 נפתח מחלף נס ציונה לתנועה גם לכיוון דרום, והוא מאפשר גישה לנס ציונה באמצעות כביש 423.
בשנת 2016 אירעו בכביש 5 תאונות דרכים קשות, בהן נהרגו 8 בני אדם, נתון שהפך את כביש זה לכביש עם שיעור ההרוגים הגדול ביותר ביחס לאורכו לשנת 2016
מימון הפרויקט

הכביש ניסלל על ידי יזם פרטי בשיטת Private Finance Initiative) PFI שותפות ציבורית-פרטית). לפי השיטה, יזם פרטי מקים את הפרויקט במימונו ומתפעלו לתקופה ממושכת ומוגדרת (במקרה הזה 25 שנים), במשך התקופה גובה היזם תשלום מהמדינה המתפרס על פני תקופת הזיכיון. בתום התקופה מוחזר הפרויקט למדינה. במכרז כביש 431 מקבלת חברת "נתיבי היובל" מהמדינה תשלום על כל רכב שנוסע בכביש (אגרת צל). זאת, בנוסף למענק הקמה בגובה 40% מעלות הפרויקט שניתן בתקופת ההקמה בתשלומים חצי שנתיים קבועים בסך 58.8 מיליון ש"ח.
ביולי 2006 נחתם הסכם המימון להקמת הכביש בין חברת "נתיבי היובל" וקונסורציום שכלל את הבנקים: בנק הפועלים, בנק מזרחי, הבנק הבינלאומי וHSBC, וחברות הביטוח: מנורה מבטחים ביטוח, הראל השקעות, כלל ביטוח וקרן הפנסיה עמיתים. הפרויקט גרם לחברת דניה סיבוס הפסדים כבדים, שנובעו מגידול מהותי בעלויות הפרויקט לעומת האומדן הראשוני. בשנת 2011 מכרה חברת דניה סיבוס 75% מחברת "נתיבי היובל" לקרן תשתיות ישראל, תמורת 208 מיליון שקל.
מערכת הבקרה

בכביש 431 פועלת מערכת בקרה הכוללת עשרות מצלמות, מעקב אחר מהירות הנסיעה ועומסי התנועה באמצעות מאות גלאים, בקרת רמזורים "מסתגלת" במחלפים המנתחת את מצב התנועה ומקבלת החלטות בזמן אמת, הצגת מידע לנהגים באמצעות שילוט אלקטרוני ומרכז שליטה ובקרה המאויש במשך 24 שעות ביממה ומקושר למרכזי בקרה אחרים.
כביש 431 העירוני

כביש 431 העירוני מקשר בין מחלף ענבה לבין מודיעין-מכבים-רעות. הוא מתוכנן ככביש דו מסלולי רב נתיבי. מסילת הרכבת מתל אביב למודיעין עוברת בין מסלולי הכביש ומיועדת להמשיך בעתיד בין מסלולי כביש 431 לכיוון ראשון לציון. קטע זה של הכביש בוצע על ידי חברת נתיבי איילון. בשלב הראשון של הפרויקט נפתח בשנת 2005 המסלול הדרומי ממודיעין לתחנת הרכבת פאתי מודיעין. הוא שימש באופן זמני גם את התנועה מזרחה עד להשלמת המסלול הצפוני. בשנת 2006 נפתח המסלול בכיוון מערב מתחנת הרכבת למחלף ענבה. בשנים 2008 ו-2009 התבצעו במקום עבודות להשלמת המסלולים החסרים. בשל תנאי השטח כללו העבודות בניית חמישה גשרים נוספים לאורך התוואי. הכביש נחנך באופן רשמי בסוף 2009. באוגוסט 2011 נפתח בחלקו צומת 431/3 עם השלמת כביש 3 המקומי, ובחודש ספטמבר 2012 נפתח צומת 431 לתנועה וכביש ל-3 לתנועה עם התקנת הרמזורים במקום.
תחבורה ציבורית בכביש

החל מ-21 בספטמבר 2009 מפעילה חברת אגד את קו 431 הישיר בין ראשון לציון לירושלים. זהו מקרה ייחודי של קו אוטובוס שמספרו נקבע בהתאם לכביש שבו הוא נוסע, וכדי לפנות את המספר המיוחד שונה מספרו של הקו מירושלים לצריפין מ-431 ל-456.
החל מ-27 באוגוסט 2021 מפעילה חברת קווים את קו 162 הישיר בין מודיעין-מכבים-רעות לראשון לציון.
מסילת רוחב בין נתיבי כביש 431

בשנת 2026 צפויה להיחנך מסילה בין נתיבי כביש 431 לכיוון ראשון לציון ותהווה מסילת רוחב בין ערי דרום גוש דן – ממודיעין דרך רמלה, תחנת הרכבת הראשונים ועד תחנת הרכבת ראשון לציון משה דיין. במסגרת פרויקט זה תיבנה קשת מסילתית נוספת אשר תאפשר נסיעה ישירה מכיוון ראשון לציון לירושלים.
מחלפים וצמתים לאורך כביש 431

| ק"מ | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 431 ממערב למזרח
קטע   בתכנון בראשון לציון
|  ? |  המשך כביש 431 לכיוון פלמחים |  | הסופרלנד | מתחבר לכביש גישה לסופרלנד |
| 9 | מחלף מבוא איילון |  | ראשון לציון |   כביש 20 |
| 10 | מחלף קריית ראשון |  | ראשון לציון | שדרות מוטה גור |
| 11 | מחלף ראשון דרום |  | ראשון לציון |   כביש 4 |
| 12 | מחלף עין הקורא |  | ראשון לציון |   כביש 42   כביש 4311 |
| 14 | מחלף ראשונים |  | ראשון לציון / נס ציונה |   כביש 412 |
| 15 |  מחלף נס ציונה |  | נס ציונה / באר יעקב |   כביש 423   כביש 4313 |
| 16 | גשר |  | באר יעקב / נס ציונה | 2 מסלולים – 300 מטר |
| 18 | מחלף רמלה מערב |  | רמלה |   כביש 200 |
| 20 | מחלף רג"מ (בתכנון) |  | עזריה, בית חשמונאי, פארק תעשיות רג"מ | כביש גישה למחצבות נשר רמלה ופארק תעשיות רג"מ |
| 21 | מחלף רמלה דרום |  | רמלה |   כביש 40 |
| 24 | מחלף נשרים |  | יד רמב"ם, מצליח |   כביש 6   כביש 44    כביש 424 |
| 26 | גשר |  | מחצבות נשר רמלה | 2 מסלולים – 80 מטר |
| 29 | מחלף ענבה |  | כפר שמואל |   כביש 1 |
דרך עירונית במודיעין
| 30 | גשר |  | מודיעין-מכבים-רעות | 2 מסלולים – 400 מטר |
| 31 | מחלף פאתי מודיעין |  | מודיעין-מכבים-רעות | רחוב המלאכות – גישה לתחנת רכבת ולאזור המלאכה |
| 32 | מחלף עינב (מחלף נופים) |  | מודיעין-מכבים-רעות | גישה לשכונת נופים ולמרכז עינב (אזור מלאכה) |
| 33 | גשר |  | מודיעין-מכבים-רעות | 2 מסלולים – 350 מטר |
| 34 | צומת ללא שם |  | מודיעין-מכבים-רעות | רחוב יהודה המכבי (גישה לשכונת אבני חן) |
| 35 | צומת ללא שם |  | מודיעין-מכבים-רעות | רחוב צוקית (גישה לשכונת ציפורים) |
| 36 | צומת ללא שם |  | מודיעין-מכבים-רעות | רחוב שלדג (גישה לשכונת ציפורים) |
| 37 | צומת רבין |  | מודיעין-מכבים-רעות | שדרות החשמונאים/שדרות יצחק רבין |
הערות שוליים

↑  ענת ג'ורג'י, הוקפאה ההחלטה לסלול את כביש 431 במימון פרטי, באתר הארץ, 17 באפריל 2001
↑  ענת ג'ורג'י, האוצר מבקש להפקיע הפיקוח על כביש 431 מידי מע"צ, באתר הארץ, 9 בפברואר 2003
↑  ענת ג'ורג'י, האוצר אישר התמודדות ארבע קבוצות במכרז לסלילת כביש 431 מנס ציונה למודיעין, באתר הארץ, 26 בינואר 2004
↑  שרון קדמי, המדינה ודניה סיבוס אמורות לחתום היום על ההסכם לסלילת כביש 431, באתר הארץ, 26 ביולי 2005
↑  דניאל שמיל, חברת דניה סיבוס בחרה ב"דרך ארץ" כחברת התפעול של כביש 431; תקבל 15 מיליון שקל עבור כל שנת תפעול, באתר TheMarker‏, 19 באוקטובר 2008
↑  שחר הזלקורן, הלחץ עזר: כביש 431 יתוקן עוד הלילה, באתר ynet, 4 במרץ 2009
↑  שרון קדמי, מתים יקרים: המדינה תשלם 100 מיליון שקל לזכיינית כביש 431 בשל סוגיית הקברים, באתר TheMarker‏, 21 בספטמבר 2006
↑  כביש 423 החדש - פתיחה לתנועה
↑  ynet, אחרי השנה הקטלנית: הרוג בכל יום מתחילת החודש, באתר ynet, 19 בינואר 2017
↑  שרון קדמי, הערב ייחתם הסכם המימון לכביש 431; "נתיבי היובל" זכתה בשנה שעברה במכרז והחלה מיד בסלילת הכביש, באתר TheMarker‏, 25 ביולי 2006
↑  מיכאל רוכוורגר, כביש 431 ממשיך לסבך את דניה סיבוס: פירסמה אזהרת רווח שנייה הצופה הפסד של 149 מיליון שקל ב-2007, באתר TheMarker‏, 25 במרץ 2008
↑  יעל גרונטמן, ‏דניה סיבוס מכרה 75% מהאחזקה בכביש 431; תרוויח 100 מ' ש', באתר גלובס, 9 בפברואר 2011
↑  נטע מסילתי, דרישה גוברת למערכות בקרת תנועה בכבישי ישראל, "פורטל הייטק", 8 בינואר 2008
↑  נפתח לתנועה כביש 3 הפנימי
↑  צומת 431 נפתח לתנועה. עיריית מודיעין מכבים רעות, 6 בספטמבר 2012
↑  עיריית מודיעין מכבים רעות, חדש: קו מהיר לראשון לציון, ‏26/08/2021 י"ח אלול תשפ"א
שילוט בכביש 431
גשרי כביש 431 ומסילת הרכבת למודיעין (במרכז) מעל נחל ענבה
גשרי כביש 431 מעל כביש 6
מבט על תחנת הראשונים מכביש 431
רכבת פרברית לכיוון תחנת ראשון לציון הראשונים נעה על מסילת הברזל בין שני מסלולי הכביש
כביש 431 בראשון לציון מערב
מבט מזרחה לכיוון מחלף נס ציונה
מיגון אקוסטי ליד רמלה
הכביש ליד מחלף נס ציונה, אוגוסט 2020
גשר מעל מסילת לוד – אשקלון, אוגוסט 2020
נאום הצ'חצ'חים

| --- | --- |
 תאריך:  27 ביוני 1981
 שפה:  עברית
 נואם:  דודו טופז
 מקום:  כיכר מלכי ישראל, תל אביב
 קהל:  כ-100,000
 סרט:   קטע מנאום הצ'חצ'חים, סרטון  באתר יוטיוב
 
נאום הצ'חצ'חים הוא כינוי לנאום שנשא דודו טופז במהלך הבחירות לכנסת העשירית בשנת 1981.
ב-27 ביוני (כ"ה בסיוון ה'תשמ"א), נערכה עצרת הבחירות המסכמת של המערך בראשות שמעון פרס בכיכר מלכי ישראל, שלושה ימים לפני הבחירות. במהלך העצרת נאם השחקן והבדרן דודו טופז ובנאומו לעג למצביעי הליכוד וכינה אותם צ'חצ'חים. למחרת היום, נערכה באותו מקום עצרת הבחירות המסכמת של הליכוד בה נשא מנחם בגין נאום תגובה. הנאום ונאום התגובה נחשבים מהנאומים המפורסמים ביותר בפוליטיקה הישראלית, וסימן בעיני רבים את קו השבר בין שתי המפלגות, כשהליכוד מייצג את המזרחים ואילו המערך את האשכנזים.
מערכת הבחירות לכנסת

מערכת הבחירות לכנסת העשירית נחשבה למערכת הבחירות הסוערת ביותר בתולדות מדינת ישראל. היו אלו הבחירות הראשונות מאז עליית הליכוד לשלטון ב-1977, שהייתה הפעם הראשונה בה השלטון במדינה לא היה בידי מפלגת העבודה הישראלית. בעיני רבים חילופי השלטון היו "תאונה היסטורית", ולרבים נראה כאילו המערך יצליח להשיב לעצמו את השלטון באותה מערכת בחירות. על אף הסכמי קמפ דייוויד שהשיגה ממשלת בגין, ומדיניותה הכלכלית אשר הובילה להיפר אינפלציה – בתחילת שנת 1981, עם הקדמת הבחירות, הסקרים ניבאו ניצחון מוחץ למערך ומפלה קשה לליכוד.
לעומת זאת, הליכוד נותר חזק בקרב עדות המזרח. רבים מבני עדות המזרח ותושבי עיירות הפיתוח חשו כי קולם לא בא לידי ביטוי בזמן שלטון המערך, ואילו בגין הקפיד להעניק להם תשומת לב מיוחדת עוד לפני שנבחר לראשות הממשלה. הפחד מפני עליית המערך לשלטון גרם לתקריות אלימות באותה מערכת בחירות: בסיורים ברחובות, הותקפו פעילי מערך מילולית בידי תומכי ליכוד. בנוסף, הותקפו מועדונים של המערך, פוצצו כנסי בחירות, ורבו התקפות על מועמד המפלגה, שמעון פרס. בנאומי המערך נשמעו משפטים רבים שנחשבו כעדות לאפליה העדתית: בכנס שבו נזרקו על פרס עגבניות, הוא קרא לזורקים אספסוף. באספת בחירות בבית שמש, צעיר בשם הרצל חנוכה הניף אצבע משולשת לעבר פרס, כשחברו הניף סכין. פרס הגיב בצעקות, כינה את התנועה "תנועה מזרחית מגונה", וטען שתומכי בגין הם "חבורת שיכורים". את נאומו סיים פרס באזהרה שהצבעה לליכוד היא "הצבעה למדינה ערבית" (בפועל הוא דיבר על תוכנית האוטונומיה של הממשלה, שהעלתה חשש לאובדן הרוב היהודי במדינה). הופעתו של הרצל חנוכה הובלטה בתשדירי המערך, עם הסיסמה "את הטירוף הזה חייבים לעצור".
הפצצת הכור העיראקי והמדיניות הכלכלית של יורם ארידור הצליחו לצמצם את הובלת המערך בבחירות, ושבוע לפני הבחירות הראו הסקרים על תיקו בין שתי המפלגות.
עצרות הבחירות

ביום שבת, ה-27 ביוני, נערכה בכיכר מלכי ישראל עצרת הבחירות המסכמת של המערך. הגיעו עשרות אלפי אנשים לעצרת, תוך כדי שהם מניפים דגלים אדומים ושרים שירי פלמ"ח. בתחילת הערב עלה לבמה השחקן דודו טופז. באותו הזמן עוד לא באו לאספה אנשי תקשורת, פרט לכתב "הארץ" אמנון ברזילי, וצוות צילום של חיים יבין לכבוד הסדרה שיועדה לשידור לאחר הבחירות, "הנבחרים". בנאומו, טופז אמר: ”תענוג לראות את הקהל הזה, ותענוג לראות שאין כאן צ'חצ'חים שהורסים אספות בחירות... הצ'חצ'חים הם במצודת זאב. הם בקושי שין גימלים, אם הם בכלל הולכים לצבא. כאן נמצאים החיילים ומפקדי היחידות הקרביות”. דבריו זכו לתשואות בעצרת. הכתב לענייני מפלגות של "הארץ" אמנון ברזילי דיווח על דבריו הבוטים של טופז, והיה העיתונאי היחיד שפרסם למחרת העצרת את הדברים, בניגוד לבקשת בכירים במערך.
למחרת נערכה במקום עצרת בחירות של הליכוד, ובה עלה מנחם בגין לנאום. את נאומו פתח בגין בניתוח ההבדל בין הליכוד לבין המערך. הוא טען שאנשי הקיבוצים הניפו דגלים אדומים, ואילו אנשי הליכוד מניפים דגלי תכלת לבן. הוא טען כי הדגל האדום הוא סמלה של ברית המועצות, שדיכאה את זכויות האדם ואת השפה העברית, שסיפקה נשק לאויבי ישראל ושלחה עצירים פוליטיים למחנות ריכוז. לאחר מכן טען כלפי הקיבוצים, אותם הרבה לתקוף באותה מערכת הבחירות, "הם שונאים קפיטליזם, אבל אוהבים את הקפיטל!" בניסיון ללכד סביבו את השכבות החלשות.
לאחר מכן הגיע שיא הנאום. בגין סיפר כי אמש, בפני מאה-אלף אנשים שבעצרת המערך, עמד על הבמה שחקן צעיר ואמר את הדברים הבאים – ואז החל בגין מצטט את דבריו מתוך פתק : ”... "הצ'חצ'חים הם במצודת זאב, הם בקושי שין גימלים. כאן, זאת אומרת אמש, נמצאים החיילים ומפקדי היחידות הקרביות". אודה ואתוודה בפניכם, עד הבוקר לא שמעתי את המילה צ'חצ'חים ולא ידעתי מה פירושה...”. בגין המשיך ואמר: ”אבל שימעו, כאשר אותו מה שמו... דּוּ-דּוּ טּוֺ-פַּז (במלעיל ובהטעמה), אמר את האיוולת, את דברי ההבל ורעות הרוח שלו, כל הקהל שעמד אמש פה – הריע”. בגין עמד על הבמה והפנה את נאומו באותו רגע אל דודו טופז ואל הקהל כדי לספר על בני עדות המזרח ובני עדות אשכנז שלחמו וחרפו נפשם ביחד במחתרות וסיפר את הסיפור על עולי הגרדום, פיינשטיין האשכנזי וברזני העיראקי : ”עכשיו אני אספר לדודו טופז למי הוא התכוון. בני עדות המזרח שלנו היו לוחמים גיבורים, גם במחתרת. פיינשטיין היה ממוצא אירופאי, איך קוראים לזה..'אשכנזי' (במלעיל). ברזני היה ספרדי מעיראק. בלילה! לאחר שנידונו למוות, והיו צריכים בבוקר בבוקר להוליך אותם אל התלייה והרב התעקש שהוא יבוא להוביל אותם, והם לא רצו לפגוע ברב. הם לקחו בלבותיהם רימון יד: לחצו! אשכנזי? עיראקי? יהודים! אחים! לוחמים!”. לפי בגין, טופז חילל את כבודה של אוכלוסייה שלמה בישראל, כיוון שהמזרחים לחמו במלחמות ישראל. בגין גם תקף את חברי המערך מעדות המזרח, ובמיוחד את ח"כ שושנה ארבלי-אלמוזלינו (שהוצבה במקום השני ברשימה באותה מערכת בחירות), אשר לטענתו היו צריכים למחות על הפגיעה בעדות המזרח כפגיעה אישית.
לסיום נאומו, קרא בגין לנוכחים להתקשר אל כל מכריהם ברחבי הארץ: "רק תספרו להם מה אמר פה דודו טופז, כל העם חייב לדעת את זאת. זה משפט אחד בסך-הכל: הצ'חצ'חים כולם במצודת זאב. אשרינו שהם במצודת זאב".
הכינוי "צ'חצ'ח"

צ'חצ'ח הוא כינוי סלנג לפרחח – נער פרוע חסר דרך ארץ. מקור השם אינו ברור לחלוטין, אך ככל הנראה מבוסס על האופן שבו נשמע דיבורם של עולים ממרוקו, שבו בולטות אותיות כמו צ' וח', באוזני העולים בני עדות אשכנז. במילונם של דן בן אמוץ ונתיבה בן-יהודה, "מילון עולמי לעברית מדוברת", מוגדרת המילה צ'חצ'ח כ"כינוי ליוצא צפון אפריקה". הכינוי רווח בישראל לפחות משנות השבעים.
השלכות

לטענת טופז, מינה צמח טענה בפניו שהנאום העביר שני מנדטים מהמערך לליכוד. מכל מקום, שלושת הסקרים האחרונים, שפורסמו בימים 28 ו-29 ביוני 1981 (של מינה צמח, חנוך סמית ודייוויד גארת', יועץ הסקרים של הליכוד), הראו על המשך שוויון הכוחות, שהצטייר בשבוע האחרון של יוני. במערכת הבחירות עצמה ניצח הליכוד בהפרש של מנדט בודד (כעשרת אלפים קולות), עם 48 מנדטים לעומת 47 של המערך.
טופז פוטר מעבודותיו בעקבות הנאום, הסתגר בביתו וניסה לכתוב ספר שהוא תכנן לקרוא לו "מה שמו" (כהתייחסות לדברי בגין שלא זכר את שמו). לאחר מכן עיבד את הספר למופע בשם "פליטת פה".
לאחר הנאום ניסו רבים בליכוד לשחזר את הצלחתו במהלך השנים: בנימין נתניהו ניסה לבצע זאת לאחר שתיקי דיין קראה לתומכי הליכוד "אספסוף מהשוק", אולם דבר זה לא מנע את הפסדו בבחירות למועמד מפלגת העבודה (אז ישראל אחת), אהוד ברק. במהלך הבחירות לכנסת העשרים, לאחר שהאמן יאיר גרבוז תקף "מנשקי קמעות", נאם נתניהו בעצרת ימין כנגד הנאום. בעיני רבים הזעם שעוררו דברי גרבוז, ונאום התגובה שנשא נתניהו, הצליחו לעורר רבים מתומכי הליכוד להצביע עבור המפלגה, ובכך להעניק לה יתרון של שישה מנדטים על פני מפלגת המחנה הציוני.
הערות שוליים

↑  world zionist youth movement, דודו טופז- על נאום הצ'חצ'חים ובגין - Video Dailymotion, באתר Dailymotion
↑  אמנון ברזילי, אמת, באתר העין השביעית, 30 ביוני 2011
↑  ההחמצה הגדולה, יואב לביא, הוצאת רביבים, 1981, עמ' 109
↑  הספרייה הלאומית, עיתונות בחירות 1999, באתר http://web.nli.org.il/
↑  בן כספית, ‏הצונאמי: נתניהו העיר את כל השדים ותרגם אותם לפתקי הצבעה, באתר מעריב אונליין, 22 במרץ 2015
↑  הרצוג בראיון ראשון מאז ההפסד: נאום גרבוז פגע בנו, באתר גלי צה"ל, 19 במרץ 2015
↑  גלעד מורג, גם פעילי הליכוד נדהמו: "ותודה לגרבוז", באתר ynet, 18 במרץ 2015
​
| מנחם בגין |
| --- | --- | --- |
| אירועים מרכזיים בעת כהונתו כראש ממשלה | הממשלה ה-18: תקיפת הכור הגרעיני בעיראק • פיגוע כביש החוף • פרויקט שיקום שכונות • ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל הממשלה ה-19: הסכם השלום בין ישראל למצרים • מבצע אופרה  • מלחמת לבנון הראשונה |  |
| כללי | ימי בגין • דוקטרינת בגין • בגין (סרט) • בלילות לבנים • המרד • נאום הצ'חצ'חים |  |
| הנצחת מנחם בגין | אולם הספורט בגין • בית החולים מנחם בגין • דרך בגין (תל אביב) • כביש בגין • מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים • מרכז מורשת מנחם בגין • פארק בגין • פארק מנחם בגין • קריית הממשלה (מזרח ירושלים) • פרס בגין • שדרות מנחם בגין (אשדוד) |  |
| משפחתו | עליזה בגין (בת זוג) • זאב בנימין בגין (בנו) |  |
היסטוריה של לאוס
ראו גם

גבול לאוס–מיאנמר
ארון קבורת אשמונעזר השני

| --- | --- |

 פרטי הממצא
 חומרים:  בזלת 
 רוחב:  125 ס״מ 
 גובה:  119 ס״מ 
 יצירת הממצא
 תאריך יצירה:  המאה ה־5 לפנה״ס 
 פרטי האתר והחפירה
 מיקום אתר:  צידון 
 קואורדינטות:  33°33′07″N 35°22′25″E﻿ / ﻿33.551944444444°N 35.373611111111°E﻿ / 33.551944444444; 35.373611111111 
 פרטי הממצא כיום
 אוסף:  המחלקה לעתיקות המזרח הקרוב של הלובר 
 מיקום נוכחי:  Room 311 
 מזהה קטלוגי:  AO 4806 
 
ראש ארון הקבורה וחלק מהכתובת
ארון אשמונעזר השני הוא ארון קבורה בסגנון מצרי שבו נקבר מלך צידון אשמונעזר השני (אנ'), מלך צידון הפיניקי ובנו של המלך תַּבּנִת, ועליו חקוקה כתובת ארוכה בפיניקית. חוקרים שונים מתארכים את הארון בין המאות ה־5–3 לפנה"ס. ארון הקבורה נחשף בשנת 1855 באתר ארכאולוגי ליד צידון ומוצג במוזיאון הלובר. ארון הקבורה נוצר כנראה במצרים, הוא גולף מאמפיבוליט שמקורו בוואדי חמאמאת (Wadi Hammamat) שבמדבר המזרחי במצרים.
על גבי ארון הקבורה נמצאה כתובת חרותה שקבעה ש"אדון המלכים" (המתייחס למלך פרס בתקופת הממלכה האחמנית) העניק למלכי צידון את השטחים בארץ ישראל של דור ויפו במישור השרון. הכתובת על גבי ארון הקבורה הייתה הכתובת הראשונה שהתגלתה בשפה הפיניקית מהאזור הידוע בשם פיניקיה.
ארון הקבורה וגילויו

ארון הקבורה התגלה בנקרופוליס של מַע'ארַת אבלון ("מערת אפולו" בערבית) ב־20 בפברואר 1855 על ידי אֶמֶה פֶּרְטִייה (אנ'), מזכיר הקונסוליה הצרפתית בביירות. הנקרופוליס נמצא בגבעה סלעית, ליד שכונת עין אל־חילווה. במקום חצובים קברים ומערה. ארון הקבורה התגלה בקבר שעומקו 2 מטר. גודל ארון הקבורה הוא 2.40 מטר אורך ו־1.20 מטר רוחב. מכסה הארון הוא בדמות המלך, כשראש ארון הקבורה הוא דמוי אדם (אנתרופואיד), בעל זקן עם פנים מחייכות, בעיצוב בסגנון מצרי. ארון הקבורה היה ללא שלד בתוכו, שנשדד כבר לפני כן. באתר נאספו שן, חתיכת לסת ועצם אדם. בין הראש המגולף של ארון הקבורה והגוף, המזכיר בצורתו מומיה מצרית, גולפה מצד לצד שרשרת גדולה, כשמשני צידיה, על הכתפיים, גולף ראש נץ קדוש, כמו שמופיע על גבי חלק מהמומיות המצריות. סגנון ארונות קבורה זה היה נפוץ בנקרופוליס של רוב הערים הפיניקיות בחוף לבנון, בקפריסין, ובמושבות הפיניקיות במערב הים התיכון. הם היו יצירות באיכות גבוהה שיוצרו לאליטה החברתית. רק הכתובת זיהתה את ארון הקבורה כשייך למלך אשמונעזר.
ארון הקבורה נרכש על ידי אונורה תאודוריק ד'אלבר דה לואין (אנ'), שתרם אותו למוזיאון הלובר. בעקבות גילוי ארון הקבורה, רכש פרטייה את כל שטח מע'ארת אבלון וסביבתה. השטח נחפר על ידי משלחת מדעית שנלוותה ב־1860 לחיל המשלוח הצרפתי, שנשלחה על ידי נפוליאון השלישי לסייע למרונים במלחמתם בדרוזים.
הכתובת > תרגום חופשי לכתובת

בירח בול (חודש חשוון) בשנת עשר וארבע למלכות המלך אשמנעזר, מלך צידונים
בן המלך תבנת, מלך צידונים, דיבר מלך אשמנעזר, מלך צידונים, לאמר: נגזלתי
בטרם עת, בן ימים מספר, יתום ובן אלמנה, ושוכב אנכי בארון זה ובקבר זה
במקום אשר בניתי, הוא אשר אתה, כל מלך או כל אדם, אל יפתח את המשכב הזה ו
אל יבקש דבר (מנים), שדבר לא בא בפנים, ואל יישא
את משכבי למקום אחר, ממקום משכבי זה למשכב שני. אם אנשים ידברו, אל תשמע. כל מי שהוא כל מלך
וכל אדם אשר יפתח מקום משכב זה, אם אשר יישא את משכבי שבו אני נם, או יעמיס אותי
ממשכבי זה, אל יכן (לא יהיה) להם משכב את (עם) הרפאים, ואל ייקברו בקבר ואל יכוננו להם בן וזרע (לא יהיה להם בן וזרע)
תחתיהם. ויסגירום האלים הקדושים בידי מלך אדיר אשר ימשול בהם, כדי
להשמיד את המלכים ואדם, הוא אשר יפתח את משכב זה או אשר יישא אותו
ארון זה, וגם זרע המלכים, או אדם מת. אל יכונן להם שורש למטה, ו
פרי למעלה, ותואר בחיים תחת השמש. כי אנכי נגזלתי לפני עתי, בן
ימים מספר, יתום ובן אלמנה אנוכי, כי אנוכי אשמנעזר מלך צידונים, בן
המלך תבנת, מלך צידונים, בן בן המלך אשמנעזר, מלך צידונים, ואמי אמעשתרת
כהנת עשתרת, רבתינו המלכה, בת המלך אשמנעזר מלך צידונים. אשר בנינו את בתי
האלים ואת [בית עשתר]ת בצידון ארץ הים. והושבנו את עשתרת שמים־אדירים. ואנחנו
אשר בנינו בית לאשמון [ש]ר קודש בעין־ידלל בהר. והושבנו אותו בשמים־אדירים, ואנחנו אשר בנינו בתים
לאלי הצידונים, בצידון ארץ הים. בית לבעל־צידון ובית לעשתרת שם־בעל. ועוד נתן לנו אדון המלכים
את דאר ויפו, ארצות הדגן האדירות אשר בשדה שרון, לפי מידת העצומות אשר פעלתי (וגמל לי בכך על מעשי החשובים). והוספנו אותן
על גבולות הארץ, לכוננם לצידונים לעול[ם]. אתה מזרע מלכות או כל אדם אל יפתח אותו
ואל יגלה אותי, ואל יעמיסני ממשכב זה, ואל ישא את ארון משכבי, למה יסגירום
האלים הקדושים האלה ינטשו אותם ואת זרע מלכותם ואת האדם המת וזרעם לעולם
ראו גם

ארון קבורת תבנת
כתובות בדעשתרת
ארון אחירם
ארון בתנועם
כתובת בן שפטבעל
כתובת אזתוד
רשימת כתובות כנעניות וארמיות
לקריאה נוספת

יצחק אבישור, כתובות פיניקיות והמקרא, הפרק "כתובת אשמנעזר מלך צידון", הוצאת א' רובינשטיין, תשל"ט, עמ' 179–202
Honoré-Théodoric d'Albert de Luynes, Mémoire sur le Sarcophage et inscription funéraire d'Esmunazar, roi de Sidon, Paris: Plon, 1856
Charles C. Torrey, A Phoenician Royal Inscription, Journal of the American Oriental Society 23, 1902, עמ' 156–173 doi: 10.2307/592387
Susan Ackerman, The Mother of Eshmunazor, Priest of Astarte: A Study of her Cultic Role, Die Welt des Orients 43, 2013, עמ' 158–178
Samuel Birch, Records of the past: Being English Translations of the Ancient Monuments of Egypt and Western Asia, vol. 9, 1877, p. 111
הערות שוליים

↑  צידון, באתר אנציקלופדיה יהודית
1 2 3 4  עורך אלי שילר, קרדום: דו ירחון לידיעת הארץ – לבנון, הוצאת אריאל, 1983, עמ' 183–182
1 2  ויקטור גרן, תיאור גאוגרפי, היסטורי וארכאולוגי של ארץ ישראל, כרך שביעי, הגליל (ב), 1987, הוצאת יד בן צבי, עמ 277
↑  Sarcophagus of Eshmunazar II, king of Sidon באתר הלובר
↑  גדעון פוקס, עיר רבת ימים: אשקלון בתקופה ההלניסטית והרומית, יד בן-צבי, 2001, עמ' 16–15
↑  עורך: יהודה שיף, עולם התנ"ך - ישעיה, דברי הימים הוצאה לאור בע"מ, 1996-1993, עמ' 100
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418262105171 
ארון הקבורה שכוב, ניתן לראות את הכתובת הנוספת מהצד האחורי. צילום משנת 1892
ארון הקבורה כפי שמופיע בספרו של אוסמאן המדי ביי, 1892
ניקיטה רוקאביציה

ניקיטה (במקור: מיקיטה) ואדימוביץ' רוקאביציה (באוקראינית: Микита Вадимович Рукавиця, באנגלית: Nikita Vadimovich Rukavytsya; נולד ב-22 ביוני 1987) הוא כדורגלן עבר אוסטרלי-אוקראיני, במעמד של תושב ארעי בישראל, ששיחק בעמדת החלוץ.
רוקאביציה הוא השחקן הזר שהבקיע הכי הרבה שערים בתולדות ליגת העל הישראלית.
נבחרות אוסטרליה

רוקאביציה, שנולד באוקראינה, רשאי היה לייצג את נבחרת אוקראינה, אך בחר לייצג את נבחרת אוסטרליה. בשנת 2008 שיחק במדי נבחרת אוסטרליה האולימפית עד גיל 23 במשחקים האולימפיים של קיץ 2008. רוקאביציה נמנה עם סגל נבחרת אוסטרליה למונדיאל 2010 ורשם שתי הופעות בטורניר כשהוא עולה מהספסל. ב-14 בנובמבר 2012 כבש רוקאביציה את שער הבכורה שלו במדי נבחרת אוסטרליה, בתיקו 1–1 נגד נבחרת קוריאה הדרומית.
חיים אישיים > מעמדו כתושב ארעי בישראל

באוגוסט 2016 קיבל מעמד של תושב ארעי בישראל על בסיס אשתו הישראלית.