stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיניקים
דת > מקדש פיניקי

המבנה האופייני למקדש פיניקי הוא של שלוש יחידות עיקריות הבנויות בצורת חלל בתוך חלל בתוך חלל:[דרוש מקור]
דביר
היכל
אולם
מקדש שלמה נבנה על־ידי אדריכלים פיניקיים, בתבנית זהה לזאת ששימשה מקדשים פיניקיים, תוך שימוש רב בעמודי ארז הלבנון שסופקו לשלמה על ידי חירם מלך צור. עבודתם של הפיניקים בהקמת מקדש שלמה לא הייתה טכנית בלבד, אלא השפיעה על חיבור הפרקים המתארים את בניית המקדש (מלכים א', פרקים ו'–ז'), בהם ככל הנראה מושקעים מונחים ושמות פיניקיים רבים (כמו שמות החודשים זיו, בול והאתנים), שקשה לזהותם כיום בגלל דלות הטקסטים הפיניקיים.
יש הטוענים, בעיקר על סמך טענות יווניות ורומאיות קדומות, כי במסגרת הפולחן הפיניקי התקיים מנהג קרבן ילדים ב"תופת", אולם הטענה שנויה במחלוקת, וחוקרים רבים חולקים על טענה זאת כתפיסה השאובה מהתעמולה האנטי־קרתחדשתית היוונית והרומאית.
האלפבית הפיניקי

מלבד תרומתם לפיתוח המסחר באגן הים התיכון, לדעת חוקרים מסוימים הפיניקים הם בין העמים המשפיעים ביותר בהיסטוריה, כיוון שהאלפבית בו השתמשו הוא הבסיס לאלפבית המודרני במרבית שפות העולם. הכתב העברי העתיק קרוב מאוד לכתב הפיניקי. מהכתב הפיניקי נגזר האלפבית היווני, שממנו התפתח גם האלפבית הלטיני, הנפוץ במרבית ארצות אירופה, והאלפבית הקירילי, הנפוץ במדינות ברית המועצות לשעבר ובמזרח אירופה. גם האלפבית העברי המודרני מקורו בגלגול הכתב הפיניקי לכתב הארמי.
התיעוד הראשון לאלפבית פיניקי שלם (פרט לשתי אותיות) מתוארך לסביבות 1000 לפנה"ס, בו ציווה אתבַּעַל מלך גבל, על הכנת ארון קבורה לאביו אֲחִרָם ועליו חקוקה כתובת לזכרו.
כלכלה

הפיניקים היו סוחרים מיומנים, ועסקו בייצור מוצרי יוקרה, מזון וטקסטיל משובח, בנפחות, בחטיבת עצים מארזי הלבנון ובדיג. הם ייצאו סחורות כנעניות ובהן כלים ואריגים צבועים ארגמן וסחרו בהן בערי הים התיכון. הם השיגו מעמד כלכלי משמעותי במזרח הקרוב, ופנו לחופי הים התיכון כולו להתרחבות מסחרית והתיישבות. בכל חוף בו מצאו לנכון הקימו תחנה יבשתית לשם חיפוש אוצרות וחומרי גלם, אשר מאוחר יותר התפתחה למושבה.
את צבעי הארגמן הפיקו הפיניקים מחלזונות ימיים ממשפחת הארגמוניים (Muricoidea), כמו ארגמנית אדומת־פה (Stramonita haemastoma), ארגמון חד קוצים (Bolinus brandaris) וארגמון קהה קוצים.
את העדויות הראשונות למסחר הפיניקי ניתן למצוא בחרסים ושברי בהט הנושאים את שמותיהם של פרעונים מראשית האלף ה־3 לפנה"ס. לאורך האלף ה־2 לפנה"ס התקיים מסחר ענף בין הפיניקים למעצמות וממלכות אזוריות, דוגמת מצרים, כרתים וקפריסין.
המסחר בארזי הלבנון תפס מקום נכבד בקרב הפיניקים. כך למשל, שלמה המלך רכש קורות עץ עבור בניין בית המקדש ונראה שגם בארמונות ובתי פאר נעשה שימוש בעצים אלה: ”וַיְהִי חִירוֹם נֹתֵן לִשְׁלמה עֲצֵי אֲרָזִים וַעֲצֵי בְרוֹשִׁים, כָּל-חֶפְצוֹ” (מלכים א', ה', כ"ד).
עצי הברוש והארז שימשו את הפיניקים לבניית ספינות משוטים מרובות חותרים ששימשו אותם הן למטרות מסחר והן למטרות מלחמה.
ספינות הסוחר של הפיניקים היו מסוג הִיפּוֹס (ביוונית: סוס). שם זה ניתן לספינות על ידי היוונים עיצוב החרטום כראש סוס. עם זאת, בניגוד לחרטום, בירכתי האונייה הותקן קישוט בצורת זנב של דג. היתרון המשמעותי ביותר של ספינות אלה היה טמון ביכולתן להפליג בנהרות.
פרט לכך, הפיניקים נחשבים לממציאי הזכוכית העשויה מחול. בערי הפיניקים ייצרו כלי זכוכית צבעונית אופיינית וייצאו אותם. כן נפוצה בערי הפיניקים תעשיית עיבוד בדים וצביעתם ותעשיית צורפות זהב, באבני חן ובשנהב.
הפיניקים סחרו במתכות יקרות (דוגמת הבדיל), אותן ייבאו מאיי הים התיכון ומאירופה (איי סילי).
כשהחל בלבנט השימוש במטבעות בסוף המאה ה־5 לפנה"ס, היו המטבעות של הערים הפיניקיות אמצעי השימוש המרכזי באזור כולו. חשיבות מיוחדת קיבל השקל הצורי, שהוטבע בין 126/125 לפנה"ס עד סביבות 60 לספירה, וזכה לבלעדיות כמעט מוחלטת בשוקי הלבנט, כולל בתשלומי מחצית השקל בבית המקדש השני.
כלכלה > המסחר ומסעות החקר הפיניקיים בים

הפיניקים היו הסוחרים ויורדי הים הגדולים של העת העתיקה. הם התיישבו בכל אגן הים התיכון. עם זאת, קיימות מחלוקות לגבי היקף נתיבי המסחר שלהם. לפי דעה מקובלת, הפיניקים חצו את מצר גיברלטר החותם את הים התיכון והפליגו לאורך החופים האטלנטיים של אפריקה ואירופה והגיעו עד לאיים הבריטיים בצפון ולדרום אפריקה.
כלכלה > המסחר ומסעות החקר הפיניקיים בים > הקפת אפריקה

לפי הרודוטוס, הורה פרעה נכו השני בסביבות 600 לפנה"ס לצי הפיניקי שלו לרדת אל הים האדום ולהפליג לכיוון דרום אפריקה של היום; כעבור שנתיים וחצי שב אותו הצי דרך מיצרי גיברלטר:
כי לוב (אפריקה) נשקפת כמוקפת ים, מלבד במקום אשר היא גובלת באסיה. נכה מלך מצרים היה הראשון, עד כמה שאנו יודעים, אשר הראה זאת: אחרי אשר חדל לחפור את התעלה הנמשכת מהנילוס אל מפרץ ערב, שלח אנשים פיניקים באניות ושם עליהם לשוב בהפליגם דרך עמודי הרקולס אל תוך הים הצפוני (הים התיכון) ובדרך זו לבוא למצרים. ובכן נסעו הפיניקים מהים האדום והפליגו אל הים האריתראי (אנ') ובבוא סוף הסתיו ירדו אל היבשה וזרעו את האדמה, במקום בלוב אשר קרה להם לעבור, וחכו לקציר, ואחרי אספם את היבול הפליגו, עד אשר עברו שנתיים ובשנה השלישית נטו לבין עמודי הרקולס ובאו למצרים. והם ספרו דבר שאיני יכול להאמין לו, אך אדם אחר אולי יכול, כי בהפליגם מסביב ללוב הייתה להם השמש לימינם.
לאור העדות לפיה השמש הייתה לימינם של המפליגים, התואמות את ירידתם מדרום לקו המשווה, מקובל הסיפור כנכון. קיימות ראיות להפלגות רחוקות לאורך חופי אפריקה ממזרח וממערב.[דרושה הבהרה]
כלכלה > המסחר ומסעות החקר הפיניקיים בים > מסע לברטאן

מסע ימי נוסף של הפיניקים התנהל בשנת 450 לפנה"ס בכיוון ההפוך ומיוחס לקברניט קרתחדשתי בשם חמלך/חמלכת (Himilco), עליו מסופר, שהפליג במשך ארבעה חודשים מנמל גדיר, שבספרד, לאורך החוף האירופי (שהיה מוכר היטב לסוחרים הפיניקים בשם "ערב", היינו מערב, שהוא מקור השם אירופה), עד הגיעו אל העמים האויסטרמינים (Oestrmini), הידועים מהגאוגרפיה של התקופה, כיושבי חבל הארץ הקרוי היום ברטאן. מסופר שחימלך סחר עמם בעפרת ברזל. גם סטראבון מתייחס לסחר הפיניקי בעפרת ברזל עם ברטאן.
כלכלה > המסחר ומסעות החקר הפיניקיים בים > הפלגה לגינאה

בשנת 425 לפנה"ס יצא הקברניט הפוני חנֹא (Hanno) למסע ימי דרומה לאורך החוף האפריקני המערבי, על מנת להקים מושבות קרתחדשתיות חדשות. בהפלגה זאת, המתועדת בלוח המתורגם ליוונית, מסופר על: צי בן 60 ספינות, הנושא 30,000 גברים ונשים, האספקה והציוד הרב, המושבות שהקימו לאורך החופים האטלנטיים, עמים שחורים (שזכו לשם "גורילות") וכן על התפרצויות געשיות על החוף, אשר המטירו לבה אל תוך מי הים. תיאור זה מזכיר מייד את הר קמרון, הנמצא סמוך לחופהּ של קמרון, אך לסברה זאת יש לא מעט מתנגדים, בשל ריחוקה של נקודה זאת ולכן מציעים לזהות את המקום עם הר קָאקוּלִימָה, הנמצא סמוך לקונקרי – בירת גינאה. על כל פנים, מדובר במסע ימי ארוך ומכובד אל עומקה של אפריקה הדרום מערבית, שלכל הדעות הגיע לפחות לסנגל.
כלכלה > המסחר ומסעות החקר הפיניקיים בים > מסחר עם הודו

קיימות גם ראיות לשילוב הפיניקים בסחר ההודי, שהחל בתקופות אלה. מדובר במסלול סחר שנתגלה על ידי סוחר יווני בשם אאודוקסוס מקיזיקוס, אשר ניצל את רוחות המונסון כדי להגיע להודו ולסחור עם תושביה בתבלינים, שאותם הביא חזרה לעיר אלכסנדריה. בעקבות זאת, הפך המסלול הזה לדרך סחר מפותחת, שגם אפשרה לסוחרים רומיים ופונים (פיניקים) להגיע לאינדונזיה ולחופים הסיניים. מטבעות רומיים נמצאו בדלתה של נהר המקונג, והיו חלק מהעדות ליחסי מסחר רומיים–סיניים שהתנהלו בנתיב הימי, ופליניוס הזקן הלין כי מאה מיליון ססטרטיוס מבוזבזים מדי שנה על סחר עם ערב, הודו וסין.
קיימות עדויות למסחר בין כנען לבין דרום־מזרח אסיה כבר בתקופת הברונזה.
כלכלה > המסחר ומסעות החקר הפיניקיים בים > הקפות נוספות של אפריקה

בנוסף, מסופר על אותו אאודוקסוס, שמצא בשובו ממסעותיו, אונייה מהמושבה הפיניקית גדיר (היא קדיס שבספרד), שנטרפה מול חופי אפריקה. ההנחה שלו הייתה שאונייה זאת הקיפה את יבשת אפריקה והנחה זאת גרמה לו לנסות כוחו במסע ימי זה, אך לשווא. הוא נאלץ לשוב אחור, אולם לאחר מכן ניסה שוב. אף על פי שההיסטוריון והגאוגרף פליניוס הזקן מניח שאותו אאודוקסוס הצליח בניסיונו השני, הסברה המקובלת היא שהוא מת בדרכו. לעצם ההנחה, הן של אאודוקסוס והן של גאוגרפים כמו פליניוס, כי ניתן להקיף את אפריקה, חשיבות רבה להיסטוריונים העוסקים בסוגיית ההפלגה הפיניקית מסביב לאפריקה. ידוע, על כל פנים, שהחוף הדרום אפריקני המזרחי היה מוכר בחלקו הגדול. את אופיר המקראית (מקור הזהב של בית שלמה) נהוג לזהות עם הממלכות של קרן אפריקה של התקופה. בתקופה היוונית־רומית הסחר אף התפשט לטנזניה ומדגסקר.
המושבות הפיניקיות

מהמאה התשיעית לערך ועד למאה השישית לפנה"ס התפשטו הפיניקים ברחבי הים התיכון והשתלטו על המסחר בו. הפיניקים התיישבו והקימו תחנות מסחר רבות, תחילה בקפריסין ואחר כך באיי הים האגאי בקרבת יוון, סיציליה, מלטה, סרדיניה, צפון אפריקה (בה בין השאר נוסדה מושבת הפיניקים המפורסמת והחזקה ביותר, קרתחדשת), ספרד והחוף הצפון מערבי של אפריקה.
המפורסמות ביותר בין המושבות הפיניקיות הן עתיקת (העיר העתיקה) וקַרְתְּ חַדַשְתְּ (העיר החדשה, הקרת החדשה) שנוסדו על ידי יורדי ים פיניקים בהנהגת הנסיכה דידו, אותן כינו הרומאים בהתאמה אוטיקה וקרתגו. מושבות אלה היו יריבות קשות של רומא. מאות שנים מאוחר יותר, יצא מקרתחדשת למסע המלחמה שלו כנגד הרומאים חניבעל ברקה, במסגרת המלחמה הפונית השנייה.
חוקרים מעריכים כי התאריך המשוער בו התחילה ה"קולוניזציה" של הפיניקים באגן הים התיכון, הוא ראשית המאה התשיעית לפנה"ס, כלומר בימי הממלכה המאוחדת של הפיניקים תחת שלטון המלך אתבעל.
תחילה היו המושבות הללו לא יותר מאשר תחנות עגינה ומתן שירותי נמל לספינות הפיניקיות, כמו גם נקודות מוצא לחיפוש חומרי גלם טובים. אולם עם הזמן, במיוחד בשל קשרי המסחר הענפים, רבות מהן גדלו והתרחבו לכדי יישובי קבע מרכזיים.
ראו גם

כנען
תלסוקרטיה
ערי פיניקיה הגדולות: צור, צידון, גבל, ארוד
כתי
אימפריית קרתגו
מיתולוגיה כנענית (פיניקית)
רשימת כתובות כנעניות וארמיות
פיניקיזם
לקריאה נוספת

ז'ורז' קונטנו, התרבות הפיניקית, כתבים 1954
נ. ר. (נסים רפאל) גנור, מי היו הפיניקים, הוצאת רשפים, 1974
Micheal Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991
Michael Sommer, ‏Shaping Mediterranean economy and trade. Phoenician cultural identities in the Iron_Age in Material Culture and Social Identities in the Ancient World, Cambridge university press, 2010, באתר Academia.edu
ביאורים

↑  כלומר גזענות כלפי העמים השמיים כולם, ולא שנאת יהודים בלבד (על רקע שאיננו בהכרח גזעי) כפי שנתפס המונח בימינו.
↑  כלומר הריב בין אירופה לאסיה. בהמשך מסופר כי הפרסים מאמינים כי מקור הריב הוא משום שהפיניקים חטפו את איו למצרים וכך החל הריב בין אירופה (היבשת) לאסיה; בהמשך הוא התגלגל לדברי הפרסים בכך שיוונים חטפו מצור את אירופה מהעיר הפיניקית צור. כל זה מנוגד למסורות היוונים לפיהן איו, חביבת זאוס, נהפכה על ידי הרה הקנאית לפרה מטורפת שנדדה בארצות עד למצרים, ואילו אירופה נסיכת צור נחטפה על ידי זאוס שהתחפש בעצמו לפר.
↑  שם זה משמש את הרודוטוס לים שהוא האמין שקיים מדרום לאסיה וללוב (צפון אפריקה), מאחר שלא ידע על קיומה של דרום אפריקה. בתקופות מאוחרות יותר התייחד השם למפרץ שבין חצי האי ערב ואפריקה.
↑  הים התיכון
↑  במקור הלטיני Syrium stagnum
↑  יוסטינוס לא התמצא בדיוקן של המילים המקוריות.
↑  הרודוטוס (היסטוריות, 2.44, ראו במקור היווני ובתרגום לעברית) כתב שצור נוסדה בסביבות 2,700 לפנה"ס, מאות שנים לפני התאריך המשוער של מלחמת טרויה.
↑  עיר כנענית בין ארוד לצידון, לא ברור איפה.
↑  "ערבים" בכתובות האשוריות הם לא יסוד אתני או תרבותי, אלא תואר לאנשי המדבר הנודדים ככלל.
↑  המושבה נקראה על שם רשף (אל כנעני), שמקבילו היווני היה אפולו.
↑  העיר נקראה בצירוף השם בעל (אל הגשם, והסערה הכנעני ואדון העולם) עם המילה "בקע", כלומר "אדון הבקע" (או הבקעה).
↑  מקור שמה של העיר נגזר מהשורש הפיניקי ב-ת-ר (לבתר, לחתוך) בהקשר של חומה שנבנתה לאורך החוף במטרה לשבור את גלי הגאות.
↑  קיימות מספר השערות לגבי מקור שמה של העיר. לפי ההשערה הראשונה מדובר בצירוף המילים "גב" (בור מים) ואל (ראש פנתאון האלים הכנעניים) לפי ההשערה השנייה משמעות השם הוא; גבול, תחום.
↑  מקור שמה של העיר נגזר מהמילה "סלע".
↑  המושבה הוקמה, ככל הנראה, בעקבות גילוי הזהב במקום.
↑  העיר נקראה על שמו של חמלקרת ברקה.
↑  מקור שמה של המושבה נגזר מהמילה "מלח", מפני שבעיר פעלה תעשיית המלחת דגים ענפה. מאוחר יותר נחלשה ההגייה ל"מלכא"
1 2  בפיניקית ובפונית; "עיר חדשה".
↑  שמה של המושבה נגזר מצמד המילים "אַלִיס" (בערבית: خليج - מפרץ) ו-"אוּבּוֹ" (בדומה לעברית - אוב), כלומר "מפרץ מכושף".
↑  המושבה נקראה על שמו של האל בעל צפון.
↑  מקור שמה של העיר נגזר מהמילה הפיניקית "עתיק", כלומר מושבה עתיקה.
הערות שוליים

מחצית שקל צורי משנת 102/101 לפנה"ס, על צדו האחד ראש האל מלקרת־הרקלס, על השני נשר על חרטום אניית משוטים, על כתפו כף תמר (מסמלי פיניקיה) ולידו אלה המסמלת את מלקרת (אנ'), ומסביב כיתוב "לצור הקדושה ועיר מקלט"
שחזור ספינת סוחר מסוג הִיפּוֹס, על סמך תבליט הובלת העצים (המוזיאון הימי הלאומי)
שחזור של מסלול מסעו של חנא
מושבות פיניקיות (צהוב) ויווניות (אדום) במאות ה־8 עד ה־6 לפנה"ס. (לא כל המושבות מצוינות במפה)
יעקב דרור

יעקב דרור (קלאוס דרייער, 1909 – 1999) היה רופא, פרופסור לרפואה תעסוקתית. הוא שימש הרופא הראשי של הפלמ"ח בשנים 1942 – 1944.
אין תמונה חופשית
קורות חיים

קלאוס דרייער נולד בקלן, גרמניה, למשפחה יהודית מתבוללת. סיים בית ספר עממי פרוטסטנטי, התקבל לפקולטה לרפואה בפרייבורג, המשיך במינכן וסיים בקלן. בשנת 1936 היה מדריך בעליית הנוער. ביולי 1936 עלה לארץ ישראל. התיישב בנהריה ועסק בחקלאות אבל בתחילת מלחמת העולם השנייה חזר לעסוק ברפואה.
שירת בפלמ"ח, במטה הפלמ"ח ובפלוגה ב'. משנת 1942–1944 היה רופא ראשי של הפלמ"ח. עוזרו היה אלישע אליעזר פרידמן. משנת 1947 חזר לשירות פעיל ב- הגנה, באפריל 1948 התמנה לקצין רפואה אחראי על שלוש חטיבות הפלמ"ח, באוקטובר 1948 התמנה לאחראי על שרות הרפואה בנגב ובנובמבר 1948 אחראי על שרותי הרפואה בחזית הצפון.
הד"ר טובה ברמן ישורון אשר הקימה את המחלקה התעשייתית בקופת חולים כללית, ולאחר קום המדינה הייתה המנהלת הרפואית של הקופה, החזירה אותו לעבודתו בקופת חולים, בחיפה. בשנת 1951 יצא לאוניברסיטת סינסינטי, בדרום מערב מדינת אוהיו בארצות הברית להתמחות ברפואה תעסוקתית.
עד שנת 1959 ניהל את המחלקה לרפואה תעסוקתית בקופת חולים כללית בחיפה. בהמשך היה מנהל המחלקה לרפואה תעסוקתית במרכז קופת חולים ויו"ר איגוד רופאי התעשייה בישראל.
בשנת 1970 התמנה לפרופסור בבית הספר לרפואה, באוניברסיטת תל אביב. פרסם עשרות עבודות מחקר.
נפטר ב-1999. השאיר אישה, שני בנים ובת.
לקריאה נוספת

פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך : דרור (דרייר) יעקב (קלאוס) פרופ', עמודים 171–172.
הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה ותרומתו להקמת צה"ל http://www.jwmww2.org/userfiles/file/seminar2.pdf
הערות שוליים

↑  יעקב דרור, באתר הפלמ"ח
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 135
↑  אריה ארד, מחלות, תעודות רפואיות ומשטר של ביטוחים, דבר, 27 באוקטובר 1965
↑  יובל שופט, מותר לנו להתפאר בהישג זה, על המשמר, 7 ביולי 1969
↑  א. דורון, ייערכו בדיקות רפואיות לעובדים המשקיעים מאמץ גופני בעבודתם, מעריב, 2 בפברואר 1971
↑  עמליה אמרגן, מניעת סיכונים מקצועיים, דבר, 23 ביולי 1974
↑  האינטיליגנטים עמדו במבחן, הצופה, 9 בדצמבר 1964
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1216133018  VIAF: 5698159820917014000001   WorldCat (עם VIAF): 5698159820917014000001
לקט לילדים

לקט לילדים הוא אלבום אוסף המאגד את שירי הילדים שהקליט הזמר אריק איינשטיין בין השנים 1976–1978. האלבום יצא לאור בשנת 1981.
האוסף מלקט את שירי הילדים מ-2 אלבומי ילדים שהוציא איינשטיין בשנים שקדמו ליציאת האוסף: האלבום "ילדים" שיצא בשנת 1976, והאלבום "ילדודס" שיצא בשנת 1978.
האלבום הופק על ידי מיכאל תפוח, הוקלט באולפני טריטון ונערך על ידי אורי כהן.
עטיפת האלבום עוצבה על ידי דוד טרטקובר.
רשימת רצועות

| לקט לילדים צד א'> מס' | לקט לילדים צד א'> שם | לקט לילדים צד א'> מילים | לקט לילדים צד א'> לחן | לקט לילדים צד א'> במקור מהאלבום | לקט לילדים צד א'> משך | לקט לילדים צד א'>  | לקט לילדים צד א'>  | לקט לילדים צד א'>  | לקט לילדים צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מה עושות האיילות  | לאה גולדברג | יוני רכטר | "ילדים" | 03:52 |  |  |  |  |
| 2. | במדינת הגמדים  | אלה אמיתן | יצחק לוי | "ילדים" | 03:50 |  |  |  |  |
| 3. | יש לי אח קטן  | אריק איינשטיין, שם טוב לוי ונאורה שם שאול | שם טוב לוי | "ילדים" | 03:40 |  |  |  |  |
| 4. | מחרוזת ("אצא לי אל היער"/"לרותי יש יום הולדת"/"אני עומדת במעגל")   | עממי, יוסף כהן-צדק | עממי, יצחק לוי | "ילדים" | 02:05 |  |  |  |  |
| 5. | אדון חלום  | לאה גולדברג | יוני רכטר | "ילדודס" | 02:30 |  |  |  |  |
| 6. | מכופף הבננות  | מאיר אריאל | שלום חנוך | "ילדודס" | 04:05 |  |  |  |  |
| 7. | מדוע הילד צחק בחלום  | לאה גולדברג | שלום חנוך | "ילדודס" | 04:10 |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 27:12 |  |  |  |  |
| לקט לילדים צד ב'> מס' | לקט לילדים צד ב'> שם | לקט לילדים צד ב'> מילים | לקט לילדים צד ב'> לחן | לקט לילדים צד ב'> במקור מהאלבום | לקט לילדים צד ב'> משך | לקט לילדים צד ב'>  | לקט לילדים צד ב'>  | לקט לילדים צד ב'>  | לקט לילדים צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | רוח רוח  | מרים ילן-שטקליס | שלום חנוך | "ילדודס" | 03:25 |  |  |  |  |
| 2. | אצו רצו גמדים  | מרים ילן-שטקליס | שמוליק קראוס | "ילדודס" | 03:15 |  |  |  |  |
| 3. | תנין זקן  | אנדה עמיר-פינקרפלד | שם טוב לוי | "ילדים" | 03:46 |  |  |  |  |
| 4. | התאהבתי בילדה יפה נורא  | אריק איינשטיין | שם טוב לוי | "ילדים" | 03:26 |  |  |  |  |
| 5. | חמש שנים  | יצחק קצנלסון | עממי | "ילדים" | 02:00 |  |  |  |  |
| 6. | יפתח המלוכלך  | אורי סלע | עדה וירצברג | "ילדודס" | 02:30 |  |  |  |  |
| 7. | פזמון ליקינטון  | לאה גולדברג | רבקה גוילי-ברוידא | "ילדים" | 03:50 |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 22:12 |  |  |  |  |
שמואל הנגיד

רבי שמואל הלוי בן יוסף הנגיד (בערבית: أبو إسحاق إسماعيل بن النغريلة, תעתיק: אבו אסחאק אסמאעיל בן א–נע'רילה; 993 – אביב 1056), היה איש אשכולות, רב, חכם תלמודי, פוסק, משורר, מדקדק, מנהיג ומדינאי שפעל בתחילת ימי הראשונים כראש רבני ספרד, וכמשנה למלך הטאיפה של גרנדה. נחשב לאחד מגדולי הרבנים בדורו, למשורר העברי הגדול הראשון בתקופת תור הזהב של יהודי ספרד, ולמדינאי יהודי משפיע.
תולדות חייו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תולדות חייו > ילדותו ונעוריו בקורדובה

נולד ליוסף הלוי אבן נגרילה (בן העיר מלידה (אנ')), בעיר קורדובה (או מרידה) שבח'ליפות קורדובה בשנת 993. בנערותו למד תורה מפי אביו ומפי רבי חנוך בן משה, ראש ישיבת קורדובה ומנהיג יהדות ספרד. את חכמת הלשון העברית למד מפי המדקדק רבי יהודה חיוג'. שמואל שלט מצעירותו בעברית, ערבית וספרות ערבית, לטינית, ושפות נוספות. הוא הצטיין בתלמוד תורה ובלימודי חכמות, ביפי כתב ידו בערבית, בצחות לשונו, והיה מיומן בחיבור שירים בכמה לשונות. שמואל הצעיר היה מתרועע בחברת מלומדים ומשוררים, שכן עירו הייתה בירת החכמה ומרכז המדע שבח'ליפות. בהיותו בן שמונה-עשר השתתף בפולמוס דתי עם אבן חזם, שנעשה ברבות הימים לאחד מגדולי התיאולוגים המוסלמים באל-אנדלוס.
בזמן לימודיו בישיבת רבי חנוך בן משה, ועל רקע מחלוקת רחבה בין ישיבת רבי חנוך לישיבת רב האי גאון כתב בערבית ספר בשם "פרוש סוגיות חמורות" ובו השגות על רב האי גאון, להם השיב רב דוסא בן סעדיה גאון. בשיר שבח שכתב שלמה אבן גבירול נאמר על כך "ורב האי כלא היה לפניו וקטן מענות אותו במילות", ובכך ביטא את ערכו התורני של שמואל הנגיד בעיני חכמי דורו בספרד. הדבר גרר ביקורת על רבי שמואל הנגיד שהגיב לה מצידו בשיר משלו.
תולדות חייו > מאלגה

בשנת 1013, בהיותו בן עשרים, נחרבה קורדובה, והוא עבר למאלגה והמשיך את עסקי המסחר של משפחתו, בפותחו חנות לממכר בשמים ותבלינים. על פי "ספר הקבלה" לרבי אברהם אבן דאוד, שמואל עלה לגדולה בכוח כתיבתו, כמתואר להלן. חנותו הייתה סמוכה לביתו של אבו אל-עבאס אבן אל-עריף, הווזיר הגדול של גרנדה. סוכנת ביתו של הווזיר נהגה לשלוח לחצרו של שמואל מכתבים, והוא ניסחם בסגנון מלוטש עבורה. הדבר עורר את סקרנותו של הווזיר, שמינה את שמואל ליועצו.
על ערש דווי התוודה אבן אל-עדיף לפי המלך חבוס אל-מוצפר, שהעצות הטובות שנתן לו היו מפי שמואל היהודי, וכך מינה אותו המלך להיות סופרו ויועצו.
תולדות חייו > בחצר המלכות בגרנדה

בשנת 1023 שמואל מונה לתפקיד האחראי לגביית מיסים מיהודי הממלכה. מישרה זו העניקה לו את התואר "נגיד", ראש היהודים ונציגם בפני השלטונות.  בשנת 1027 נשא אשה והקים משפחה. בתחילת שנות השלושים התמנה לתפקיד שר האוצר בחצר מלכות המלך חבוס.
כאשר חבוס מת בשנת 1037, שמואל פעל למינוי בנו השני של המלך חבוס, באדיס בן חבוס, הפחות פופולארי, כמחליפו, על פני אחיו הבכור בולוקין.  בתמורה לתמיכתו, באדיס הפך את שמואל ל"ווזיר הגדול" ולגנרל העליון שלו.
סיפור המלמד על כושרו הפוליטי של שמואל הנגיד התרחש זמן קצר לאחר הכתרתו של באדיס. הפלג של ידייר בן חובסה (האחיין האהוב על חבוס) אמר לשמואל שהם רוצים להפיל את המלך החדש ורוצים את תמיכתו. שמואל זייף את תמיכתו, ואיפשר להם לקיים פגישה בביתו. הוא סיפר לבאדיס, ואיפשר לו לרגל אחר הפגישה. באדיס רצה להוציא את הסוחרים להורג, אבל שמואל הנגיד שכנע אותו שמוטב לא לעשות כן. בסופו של דבר, הוא כובד יותר על ידי המלך, וגם התחבב על המורדים.
מדי שנה שמואל הנגיד היה יוצא בראש צבא באדיס להילחם באויביו. לדוגמה, כך נכתב בספר "בן תהילים" (סימנים נ"ט וק"ד) בשנת תת"א (1041): "ידיר ובעלי בריתו ואצל ומופק, והם שלשתם מראשי האנדלוס הרימו יד במלך ויפשטו על ארגונה ויהרגו את שר העיר שם, ואחר כן השתלטו על שמחאן ועל רוב מבצריה. ויצא הנגיד עם המחנות לקראתם, ותהי בם יד ה' ונהרגו שרי הצבאות ואצל ומופק ורבים מחיליהם. אך ידיר נמלט לקורטובה. וירדפהו הנגיד ויצר על העיר וילכדה, ואת ידיר תפש חי ויביאהו אסור אל המלך". העובדה שיהודי שימש גנרל עליון בצבא גרנדה ופיקד במשך שבע-עשרה שנה על הצבא המוסלמי, היה הישג חריג, שעורר את קנאת צריו, ושימש, על פי תיאורו של הנגיד, עילה לפריצת מרד, עם מותו של חבוס וסירובו של באדיס לפטר את הנגיד.
כיהודי, רבי שמואל הנגיד ביקש באופן פעיל לקבל עצמאות מגאוני בבל על ידי כתיבה עצמאית על ההלכה היהודית עבור הקהילה הספרדית. הנגיד הפך למנהיג יהדות ספרד בסביבות שנות ה-20 המאוחרות. הוא קידם את רווחת העם היהודי באמצעות מעשים שונים. לדוגמה, הוא קידם את הלמידה היהודית על ידי רכישת עותקים רבים של התלמוד, קובץ הפרשנויות הענק למשפט היהודי בעל פה. הוא גם קידם את לימוד התלמוד בכך שנתן צורת מלגה למי שרצה ללמוד את התורה למחייתו.
רבי שמואל הנגיד שימש כשלושים שנים בשירות המלך, נושא את יהדותו בקומה זקופה בחצרות שני מלכים, מוצא חן הודות לענוותנותו ורוחו הנדיבה אף בעיני שרים שקינאו בו, דואג לקהילות היהודיות בספרד, תומך בישיבות ובלומדים עניים בספרד ובכל ארצות הגולה, כל שכן בחכמי ירושלים ובתלמידיהם, מספק שמן למאור לכל בתי הכנסת שבירושלים, ותומך מהונו ברבים ממשוררי זמנו. באותה תקופה, לאחר שרבו הרב חנוך הלך לעולמו, נתמנה לראש רבני ספרד, והיה משיב תשובות לרבים שפנו אליו בשאלות של דת ודין. ביתו היה בית ועד לחכמים, מקום של שירה וחכמה, וחכמים מכל רחבי ספרד, ואף מחוץ לספרד, היו מגיעים לבקרו, ביניהם רב ניסים גאון, רבי שלמה אבן גבירול, ואחרים. רבי שמואל הנגיד היה מחבר שירי ידידות, תנחומים ותשובות לידידיו הרבים.
על פי האגדה בחצר ביתו של רבי שמואל הנגיד הייתה מזרקה הנתמכת על ידי שנים עשר אריות, שלימים (עקב חידוש הארמון בהצעתו של רבי שמואל למלך בתור הווזיר) הועברה לארמון אלהמברה בגרנדה, הוצבה באחת החצרות והעניקה לה את שמה, "חצר האריות" המפורסמת.
מידותיו וחוכמתו של רבי שמואל הנגיד שובחו במקורות יהודים ומוסלמים מתקופתו.
הוא נפטר בין השנים 1055–1057 מסיבות טבעיות.
על שמו נקרא היישוב כפר הנגיד.
תולדות חייו > משפחתו

היה לו אח בכור בשם יצחק הלוי שנפטר בחייו. על מות אחיו כתב לפחות 19 שירי קינה, המפורסם מביניהם הוא "הים ביני ובינך".
לשמואל היה שלשה בנים: רבי יהוסף הנגיד, אליסף ויהודה, ובת שנפטרה בחייו.
בשנת 1049, רבי שמואל השיא את בנו יהוסף לבתו היחידה של רב ניסים גאון, ראש ישיבת קירואן. יוסף ירש את אביו כווזיר של גרנדה לפני שמלאו לו 21. ליוסף היו שני בנים: אברהם ועזריה.
לימים חלה הרעה ביחסיו עם המלך ועם האוכלוסייה. רבי יוסף נרצח בהתקוממות אספסוף ב-30 בדצמבר 1066 (ט' בטבת ד'תתכ"ז). הוא אמנם ניסה להשחיר את פניו לבל יכירוהו, אולם המוסלמים מצאו אותו, הוציאוהו ממחבואו והרגוהו. הם סחבו את גופתו דרך חוצות העיר וצלבוהו על שער העיר. למחרת בבוקר, החל טבח הדמים ביהודי גרנדה הידוע בשם "פרעות גרנדה", בו נרצחו כ-500 יהודים. בנו של רבי יוסף, אברהם, גם הוא הוצא להורג על כך שסירב להמיר את דתו ואשתו ובנו השני, עזריה, הצליחו להימלט. הקהילה היהודית הוקמה מחדש מאוחר יותר אך נהרסה שוב בשנת 1090 על ידי האלמורווידים.
לעיתים קרובות הועלתה השערה לפיה רבי שמואל היה אביה (או אחד מאבות המשפחה) של קסמונה בת אסמאעיל, המשוררת היהודית היחידה בשפה הערבית מימי הביניים, אבל היסודות לכך מוטלים בספק.
מעט ידוע על חייה של קסמונה. שני מקורות מספרים כי אביה היה יהודי, וכי הוא לימד אותה את אמנות הפואטיקה והפיסוק. אחמד אל-מקארי (אנ') מכנה את האב "אסמאעיל אל-יהודי", אולם ג'לאל א-דין א-סויוטי מכנה אותו "אסמאעיל בן בגדאלה אל-יהודי", ואומר שקסמונה חיה במאה ה-12.
כתביו > פירושים למקרא

רבי שמואל הנגיד העתיק לעצמו עותק מדויק של המקרא. הוא חיבר מילון מקראי, ופרושים למקרא, שאבדו.
כתביו > מבוא לתלמוד

חיבר ספר מבוא לתלמוד, לפלס דרך וסדר בלימוד לכל דורשי חכמת התלמוד, ובזכותו התפשטה והשתבחה חכמת התלמוד בספרד (הספר לא נותר, ואיננו ספר "מבוא התלמוד"  אשר נדפס בתלמוד הבבלי כנספח למסכת ברכות, ויוחס לו בטעות).
כתביו > הלכתא גברתא

כתב ספר הלכה לפי סדר התלמוד ונקרא "הלכתא גברתא", עליו אמר המאירי: "הוא חיבר ספר בכל התלמוד, והוא ראוי לסמוך עליו ברוב דבריו". הספר לא השתמר בשלמותו, אם כי פסקי הלכה מובאים בשמו בספר הפסיקה הקאנוני "ארבעה טורים", וכן במקורות נוספים כגון בכתבי הרי"ף, הרמב"ן, המאירי, רבי יצחק אבן גיאת, רבי יהודה בן ברזילי הברצלוני, רבי אברהם בן יצחק מנרבונה ועוד. בהשפעת רבי שמואל הנגיד, חוברו הספרים של גדולי הפוסקים בספרד בדור הסמוך - רבי יצחק אבן גיאת, הרי"ף, ורבי יהודה בן ברזילי הברצלוני.