stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציון יעקב
חיים אישיים

נשוי לציונה. בנו עמיחי יעקב היה גם הוא שחקנה של מכבי יבנה בעבר, וכיום הוא מאמן כושר אישי.
בספטמבר 2023 התקיים טקס הוקרה לכבודו של יעקב במועדון מכבי יבנה.
תארים כשחקן

גביע הטוטו
זכייה (1): עונת 1984–1985
הערות שוליים

↑  ראובן אהרונסון, המבחן לליגה ב', חדשות הספורט (עמוד 3) 21 ביולי 1974
↑  ערכו מגבית כדי לאפשר ל"פוגל" לנסוע, בעיתון מעריב 10 באוגוסט 1976
↑  עליה כפ"ס זועמת על הפועל כפר סבא בפרשת פוגל, בעיתון מעריב 22 באוגוסט 1976
↑  מכבי יבנה - מכבי הרצליה 2-4, בעיתון מעריב 15 בספטמבר 1977
↑  הפועל בת ים עלתה לליגה הארצית, בעיתון מעריב 28 במאי 1978
↑  גם יבנה על המפה, בעיתון מעריב 13 ביולי 1980
↑  בארבעה מטחים ללאומית, בעיתון חדשות הספורט (עמוד 6) 16 במאי 1982
↑  השחקן הוגן, בעיתון מעריב 30 במאי 1983
↑  תמונה מעונת 84–85, מעריב 26 באוגוסט 1984
↑  ציון יעקב עוזב את יבנה, מעריב 19 בספטמבר 1989
↑  תגיעו לכבד: טקס הוקרה לציון פוגל בתחילת המשחק מחר - פורטל יבנה שלי, באתר www.myavne.co.il
חומת מגנים

חומת מגנים אנגלו-סקסית נגד פרשים נורמנים בקרב הייסטינגס (סצנה מתוך שטיח באייה).
חומת מגנים היא מערך צבאי שהיה נפוץ בלוחמה בעת העתיקה ובימי הביניים. היו הרבה וריאציות מעט שונות של מערך זה, כאשר הגורם המשותף לכולן היה חיילים שעמדו כתף אל כתף והחזיקו את המגנים שלהם כך שהם יתיישרו או יחפפו אחד לשני. כל חייל נהנה אפוא מהגנת המגנים של שכניו ושלו.
הִיסטוֹרִיָה > היסטוריה עתיקה

התצורה הייתה ידועה בשימוש על ידי צבאות עתיקים רבים, כולל הספרברה הפרסית, הפלנקס היווני והצבא הרומי הקדום, אך מקורו והתפשטותו אינם ידועים. ייתכן שהוא התפתח באופן עצמאי יותר מפעם אחת.
למרות שישנו מעט תיעוד על הטקטיקות הצבאיות שלהם, מצבת העיטים מתארת חיילים שומריים בתצורת חומת מגן במהלך האלף השלישי לפני הספירה.
במהלך המאה השביעית לפני הספירה, חומות המגן ביוון העתיקה כבר היו מתועדות היטב. החיילים בתצורות חומת המגן נקראו הופליטים, על שם הציוד שלהם (ὅπλα, hópla ). מגיני אספיס היו בקוטר של שלושה מטרים, לפעמים מכוסים ברונזה. במקום להילחם בקרבות בודדים בהתכתשויות גדולות, ההופליטים נלחמו כיחידות מלוכדות במערך הדוק זה כשמגניהם נדחפים קדימה כנגד האנשים שלפניהם (כדי להשתמש במשקל של מספרם הגדול). החצי השמאלי של המגן תוכנן לכסות את הצד הימני הבלתי מוגן של ההופליט שלידם. הלוחמים הפחות טובים, או החדשים ביותר, הוצבו בחזית האמצעית של המערך כדי לספק ביטחון פיזי ופסיכולוגי כאחד.
בפלנקס, לאיש מימינו של כל לוחם היה תפקיד חשוב; הוא כיסה את הצד הימני של הלוחם שלידו במגן שלו. זה גרם לכך שכל המגנים חופפים זה את זה וכך נוצרו קו קרב מוצק. מטרת השורה השנייה הייתה להרוג את חיילי הקו הראשון של חומת מגן אויב, ובכך לשבור את הקו.
הסקוטום הרומי היה מגן גדול שנועד להשתלב עם המגנים האחרים כדי ליצור קיר מגן אך לא לחפוף אחד לשני. הלגיונות הרומיים השתמשו בסוג קיצוני של קיר מגן הנקרא תצורת טסטודו שכיסה את החזית, הצדדים ומעל. במערך זה, השורות החיצוניות יצרו חומת מגן אנכית וצפופה כאשר השורות הפנימיות החזיקו מגנים מעל ראשיהם, וכך יצרו הגנה דמוית צב, מוגנת היטב מנשק ירי. למרות היותו יעיל ביותר נגד ירי, המבנה היה איטי והיה חשוף לבידודו תוך כדי הקפתו בחיילי אויב. קיסר, במלחמות גאליה, מתאר את הגרמנים כמי שנלחמים במבנה דמוי פלנקס הדוק עם חניתות ארוכות בולטות מעל מגיניהם.
בצבאות הביזנטיים והרומיים המאוחרים, תצורות דומות של מגנים נעולים והשלכת חניתות נקראו פולקום (φοῦλκον, פולקון ביוונית), ותוארו לראשונה בסוף המאה ה-6 בסטרטגיקון. הלגיונות הרומיים היו בדרך כלל מאומנים היטב, ולעיתים קרובות השתמשו בחרבות דקירה קצרות (כגון גלדיוס) בלחימה הקרובה שנוצרה באופן בלתי נמנע כאשר קירות המגן שלהם יצרו מגע עם האויב. מכיוון שלעיתים קרובות כוחות העזר היו חמושים פחות, נעשה שימוש נפוץ בחומת מגן עם חניתות כדי לספק הגנה טובה יותר.
חיילי הרגלים הדיילאמיים השתמשו בקירות מגן מוצקים כשהם התקדמו נגד אויביהם, והשתמשו בחניתות הקצרות בעלות שני ראשים ובגרזני הקרב מאחור.
הִיסטוֹרִיָה > ימי הביניים המוקדמים > טַקטִיקָה

חומת המגן הייתה נפוצה בחלקים רבים של צפון אירופה כמו גם באנגליה ובסקנדינביה.
בקרבות בין האנגלו-סקסים לדנים באנגליה, רוב הצבא הסקסוני היה מורכב מפרייד, מיליציה המורכבת מאיכרים חופשיים וחסרי ניסיון צבאי. טקטיקת חומת המגן התאימה לחיילים כאלה, שכן היא לא דרשה מיומנות מיוחדת מכיוון שזה היה בעצם משחק דחיפה וסיף עם מגנים וחניתות.
שלושת השורות הראשונות של החומה היו מורכבות מלוחמים נבחרים, שנשאו כלי נשק כבדים יותר כמו גרזנים דנים ולבשו שריון באופן עקבי, ולעיתים קרובות היו חיילי קבע עבור אצולה סקסונית. עם זאת, הרוב המכריע של הלוחמים בקרבות כאלה היו מצוידים רק במגנים וחניתות, שבהם השתמשו נגד רגליהם או פניהם הבלתי מוגנות של יריביהם. לעיתים קרובות, חיילים היו משתמשים בכלי הנשק שלהם כדי לתמוך זה בזה על ידי דקירה וחיתוך שמאלה או ימינה, ולא רק קדימה. ניתן היה להשתמש בכלי נשק קצרים, גם בחלקים הצפופים של החומה. שימוש מוגבל בחץ וקשת ובנשק השלכה התרחש בשלבי פתיחה של קרבות חומת מגן, אך לעיתים נדירות היו מכריעים לתוצאה.
החיסרון של טקטיקת חומת המגן היה שברגע שחומת מגן נפרצה, המערך כולו נטה להתפרק במהירות. המורל של החיילים הפחות מאומנים נשמר על ידי היותם כתף אל כתף עם חבריהם, אבל בהחלט עלולה להופיע בהלה בקרבם ברגע שהלכידות שלהם תתערער. לאחר הפרצה, זה עלול להתברר כקשה או בלתי אפשרי להקים מחדש קו הגנה, מה שיוביל לקריסת המערך.
למרות שחשיבות הפרשים בקרב הייסטינגס סימנה את סופה של טקטיקת חומת המגן, חומות מגן המשיכו להיות בשימוש עד סוף המאה ה-12, במיוחד באזורים שלא היו מתאימים ללוחמה רכובה בקנה מידה גדול, כמו סקנדינביה, האלפים השווייצרים וסקוטלנד.
הִיסטוֹרִיָה > ימי הביניים המוקדמים > דוגמאות

הטקטיקה שימשה בקרב על גשר סטמפורד בו פגע הצבא הסקסוני החמוש היטב בצבא הוויקינגי של מלך נורווגיה האראלד סיגורדסון. הוויקינגים לא לבשו שריון רב מכיוון שהם השאירו את השריונות שלהם מאחור על ספינותיהם ורק חבשו את קסדותיהם. לאחר קרב עקוב מדם בין שני חומות מגן, הוויקינגים נמלטו בבהלה. כל צד איבד חמישה עד ששת אלפים איש, אבל העליונות המספרית האנגלית ניצחה בקרב.
שני הצדדים בקרב הייסטינגס מתוארים כמשתמשים במערך ב-שטיח באייה אם כי הקרב הושג בסופו של דבר באמצעות שילוב של נסיגות דמה על ידי פרשים רכובים נורמניים והעייפות של הלוחמים האנגלו-סקסים.
הִיסטוֹרִיָה > דעיכה

חומת המגן כטקטיקה ירדה וקמה לתחייה מספר פעמים. לדוגמה, בפלנגות היווניות (צורת הרבים של פלנקס), כשהדורי (סוג של חנית) פינה את מקומו לסריסה, הפך בלתי אפשרי לשאת מגן גדול ולכן הוא נזנח לטובת שימוש במגנים קטנים בהרבה.
כמו כן, בימי הביניים המאוחרים, המגן נזנח לטובת נשקי מוט הנישאים בשתי ידיים (ולעיתים קרובות שריון לוח חלקי), מה שהוליד טקטיקות של ריבוע כידונים.
שימוש בזמנים מודרניים

למרות שהיא נחשבת מיושנת כטקטיקה צבאית בגלל כלי נשק חמים וחומרי נפץ, חומה של חומות כנגד מהומות נותרה מבנה שכיח למשטרה ברחבי העולם להגנה מפני קבוצות גדולות המשתמשות בנשק מאולתר, באגרופים, בעיטות וזריקת חפצים כגון לבנים, בקבוקים ובקבוקי תבערה.
ראו גם

פלנקס
הערות שוליים

↑  Hanson, Victor Davis. The Western Way of War: Infantry Battle in Classical Greece, p.27-28.
↑  C. E. Bosworth, “ARMY ii. Islamic, to the Mongol period,” Encyclopædia Iranica, II/5, pp. 499-503, available online at http://www.iranicaonline.org/articles/army-ii (accessed on 30 December 2012).
↑  Bayeuxtapestry.org
תיאור עתיק של חומת מגן של חיל הרגלים השומרי, ממצבת העיטים המתארת את ניצחונו של אנטום מלך לגש על אומה, 2500 לפני הספירה
לגיונרים רומיים במבנה, סטלה מגלאנום, המוצגת במוזיאון לוגדונום בליון
אזכור של "ſcild ƿeall" (חומת מגן) בביוולף
המשטרה יוצרת חומת מגן מסוג טסטודו
דרך דיפנבייקר

| --- | --- |

אתר מישלט מתש"ח בדרך דיפנבייקר
 מידע כללי
 על שם:  ג'ון דיפנבייקר 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1975
 מיקום
 ערים ראשיות:  הרי ירושלים 
 
 קואורדינטות:  31°48′06″N 35°04′35″E﻿ / ﻿31.801655752346°N 35.076339814764°E﻿ / 31.801655752346; 35.076339814764
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) דרך דיפנבייקר(למפת הרי ירושלים רגילה) דרך דיפנבייקר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דרך דיפנבייקר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דרך דיפנבייקר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חורבת עלקת בסמך לדרך דיפנבייקר
דרך דיפנבייקר (או דיפנבקר, כפי שמופיע על מספר שלטים בשטח) היא דרך עפר בין שער הגיא לנווה אילן, על הרכס המקביל לתוואי כביש ירושלים-תל אביב, בשטח פארק רבין.
הדרך נפרצה על ידי הקרן הקיימת לישראל בתחילת 1974, בתרומת יהדות קנדה, כחלק מפיתוח פארק קנדה, והיא נקראה של שמו של ראש ממשלת קנדה לשעבר, ג'ון דיפנבייקר, ידיד ישראל, אשר השתתף בטקס פריצת הדרך ב⁨-21 באפריל 1974⁩.
הדרך עוברת על "רכס המשלטים" ומקשרת בין משלטי מלחמת העצמאות שהגנו על קטע הכביש בתש"ח. בחלקה היא עוברת על תוואי דרך רומית ומלווה את ערוץ נחל אילן. בצד הדרך רוכזו מספר אבני מיל מן הדרך הרומית שעלתה מאמאוס לירושלים.
בצידי הדרך פזורים שלטי הסבר אודות משלטי הדרך, תנועת השיירות לירושלים ושלדי משוריינים מתקופת מלחמת העצמאות. כמו כן ניתן לערוך ממנה תצפית מערבה, לכיוון השפלה, צפונה לכיוון נטף והרי בנימין, מזרחה, אל הקסטל ושמורת המסרק ודרומה אל שואבה, שער הגיא ורכס שיירות.
סמוך לנווה אילן, במקום התחברות הדרך אל כביש ירושלים-תל אביב מצויה אנדרטת פורצי הדרך לירושלים, מעל בסיס בטון המעוטר בכתובת "למען ציון לא אחשה ולמען ירושלים לא אשקוט" מזדקרים שישה מוטות כסופים המעוצבים בדמות אצבעות המצביעות לכיוון ירושלים ומסמלים את הפריצה אל העיר במלחמת העצמאות.
עוד לצד הדרך גן יפני לזכר האב אוצוקו, מייסד אגודת בית שלום היפנית ויער נטוע על שם זבולון המר.
הערות שוליים

↑  דיפנבייקר "פרץ" בטרקטור דרך על שמו, מעריב, 21 באפריל 1974
דניאלה רוגאני

דניאלה רוגאני (באיטלקית: Daniele Rugani; נולד ב-29 ביולי 1994) הוא כדורגלן איטלקי, המשחק באייאקס בהשאלה מיובנטוס.
קריירת מועדונים > ראשית הקריירה

רוגאני נולד בלוקה שבאיטליה, החל את דרכו בכדורגל באמפולי בשנת 2000, כשהיה בן 6. הוא שיחק באקדמיה של המועדון במשך 12 עונות, לפני שעבר ליובנטוס בהשאלה באוגוסט 2012, תמורת סכום של 150,000 אירו. כשהצטרף ליובנטוס, רוגאני היה חלק מהקבוצה של עד גילאי 20, שם היה פותח בקביעות במהלך עונת 2012/2013 והוא תרם רבות לזכייה של הקבוצה באליפות אותה עונה.
לאחר הצלחתו של רוגאני בעונתו הראשונה בקבוצה עד גיל 20, רוגאני נרכש על ידי המועדון, ב-31 ביולי 2013 בעבור 500,000 אירו והושאל ישר לאחר מכן בחזרה לאמפולי לעונה.
בגיל 20, רוגאני היה אחד הכוכבים של אמפולי במהלך הקמפיין המוצלח שלהם בניסיון לעלות בחזרה לסרייה א, כאשר סיים את העונה לאחר ששותף ב-40 משחקים וכבש 2 שערים. את שער השער הראשון בקריירה הוא הבקיע בנגיחה מקרן ב-22 במרץ 2014, בניצחון ביתי 0–4 על רג'ינה קלצ'ו. המועדון סיים את העונה במקום השני ובכך הצליח לעלות ליגה.
ב-18 ביוני 2014, יובנטוס החליטו להשאיל את רוגאני לעונה נוספת לאמפולי שבאותה שנה שיחקה נגדם בסרייה א. רוגאני ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א ב-31 באוגוסט 2014, בהפסד 0–2 לאודינזה. את שער הבכורה בליגה הבקיע רוגאני ב-20 בספטמבר, בתיקו 2-2 מול צ'זנה. ב-2 בפברואר 2015, רכשה יובנטוס את שאר 50 האחוזים מכרטיס השחקן של רוגאני מידי אמפולי תמורת 3.5 מיליון אירו. רוגאני היה שחקן מפתח עבור אמפולי באותה עונה, הוא שותף בכל משחקי הליגה של אמפולי באותה עונה מבלי שהוחלף או או עלה מהספסל, ובנוסף כבש 3 שערים, כאשר המועדון סיים את הליגה במקום ה-15.
קריירת מועדונים > יובנטוס

בקיץ 2015 חזר רוגאני ליובנטוס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-30 בספטמבר 2015, כשעלה כמחליף בניצחון 0–2 על סביליה בשלב הבתים של ליגת האלופות מה שגם הייתה הופעת הבכורה שלו בטורניר בינלאומי. המשחק הראשון בו פתח רוגאני בהרכב היה ב-16 בדצמבר, בניצחון 0–4 בדרבי על טורינו בשמינית גמר הקופה איטליה. הופעת הבכורה של רוגאני בליגה במדי יובנטוס הייתה כארבעה ימים לאחר מכן, כאשר החליף את אנדראה ברצאלי בדקה ה-56 במהלך הניצחון 2–3 על קארפי. במשחק הליגה הראשון בו פתח, ניצח 1–2 רוגאני את סמפדוריה, ב-10 בינואר 2016. ב-24 באפריל, רוגאני קיבל כרטיס לראשונה בכל הקריירה שלו בסרייה א בהופעתו ה-53, הוא קיבל כרטיס צהוב בדקה ה-72 של המשחק במהלך הניצחון 1–2 על פיורנטינה. לפני אותו משחק, הכרטיס האחרון אותו קיבל היה ב-1 במרץ 2014, כשיחק באמפולי בסרייה ב מול רובור סיינה. בתום אותה עונה זכה רוגאני בגביע ובליגה האיטלקית עם יובנטוס.
ב-21 בספטמבר 2016, ערך רוגאני את הופעתו הראשונה בעונת 2016/2017, במשחק שבו הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 0–4 על קליארי. ב-25 בספטמבר 2016, פורסם כי רוגאני יושבת למשך שישה שבועות לאחר שצלע מהגרש יום קודם לכן במשחק נגד פלרמו. בבדיקות שערכו עלה כי הוא סבל מעומס ברצועה הצולבת. הוא חזר לאימונים ב-20 באוקטובר. ב-7 בדצמבר, רוגאני כבש את שערו הראשון בליגת האלופות, בהופעתו השלישית בלבד במפעל, בניצחון 0–2 על דינמו זאגרב. ב-14 בדצמבר האריך רוגאני את חוזהו ביובנטוס, וחתם על חוזה חדש לחמש שנים.
בעקבות עזיבתו של לאונרדו בונוצ'י למילאן בקיץ 2017 בעונת 2017/2018, החל לקבל רוגאני דקות משחק נוספות בקבוצה. בסך הכל באותה עונה, רוגאני שותף ב-22 משחקים בסרייה א, ו-26 בכל המסגרות, בנוסף הוא כבש שני שערים, ששניהם היו בליגה, שכן יובנטוס שוב סיימה את העונה בזכייה בדאבל באליפות ובגביע.
ב-30 במרץ 2019, רוגאני האריך את חוזהו ביובנטוס לארבע שנים נוספות.
ב-21 באוגוסט 2024 הושאל אל אייאקס.
קריירת מועדונים > נבחרת בינלאומית

רוגאני ייצג את נבחרות הנוער של איטליה מאז שנת 2010. הופעתו הראשונה בנבחרת איטליה עד גיל 21 הגיעה ב-5 במרץ 2014 במוקדמות היורו נגד צפון אירלנד, בה כבש את השער הראשון עבור נבחרתו בניצחון 0–2.
ב-9 בנובמבר 2014 הוא זומן על ידי אנטוניו קונטה לסגל של נבחרת איטליה לקראת משחק מוקדמות היורו לשנת 2016 של אירופה נגד קרואטיה ולמשחק ידידות נגד אלבניה.
בשנת 2015, הוא השתתף עם נבחרת איטליה עד גיל 21 הוא השתתף באליפות אירופה עד גיל 21 של אופ"א.
ב-31 במאי 2016, רוגאני נבחר לאחד משלושת המחליפים של הנבחרת הבוגרת ביורו 2016.
רוגאני ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו ב-1 בספטמבר 2016 כשעלה כמחליף בהפסד במשחק הידידות 1–3 לצרפת.
ביוני 2017 הוא נכלל בהרכב הנבחרת עד גיל 21 במהלך אליפות אירופה עד גיל 21. איטליה הודחה בחצי הגמר בעקבות הפסד 1–3 לספרד ב-27 ביוני.
תארים

אליפות איטליה (6): 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020
קופה איטליה (3): 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018
הסופר קאפ האיטלקי (2): 2015, 2018
ג'ון מקיו

ג'ון מייקל מקיו (באנגלית: John Michael McHugh;‏ נולד ב-29 בספטמבר 1948) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצבא ה-21 של ארצות הברית והיה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק.
ראשית חייו

ג'ון מקיו נולד בווטרטאון, ניו יורק. ב-1966 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון המקומי והחל ללמוד באוניברסיטת סירקיוז. ב-1970 הוא סיים את לימודיו בקולג' יוטיקה וקיבל תואר ראשון במדע המדינה. ב-1977 הוא קיבל תואר שני במינהל ציבורי מבית הספר ליחסי ציבור על שם נלסון רוקפלר של אוניברסיטת המדינה של ניו יורק שבאולבני.
אף על פי שבמהלך מלחמת וייטנאם הוא היה בגיל הגיוס, לא שירת מקיו שירות צבאי. בין השנים 1971–1977 הוא היה עוזרו של מנהל עיריית ווטרטאון. לאחר מכן ועד 1984 הוא שימש כעוזרו של סנאטור מדינת ניו יורק, ה. דאגלס ברקלי, ואז נבחר כמחליפו של ברקלי. מקיו היו חבר הסנאט של ניו יורק מ-1985 ועד 1992.
קריירה בקונגרס

ב-1992 התמודד מקיו בהצלחה על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית כדי להחליף את חבר הקונגרס דייוויד אובריאן מרטין שייצג את מחוז הבחירה ה-24 של מדינת ניו יורק (בשנת 2000 שונה מספרו של המחוז למחוז ה-23 בעקבות חלוקה מחדש של מחוזות הבחירה של המדינה לאחר מפקד האוכלוסין שנערך באותה שנה). חלק זה של אפסטייט ניו יורק היה באופן היסטורי בעל נטייה חזקה לרפובליקנים בדפוסי ההצבעה לקונגרס, אף על פי שבשנים האחרונות הוא היה תחרותי יותר בבחירות לנשיאות. המחוז (והמחוזות שהתקיימו בעבר בשטחו) היה בידיים רפובליקניות ברציפות מאז 1871 וחלקים מסוימים ממנו יוצגו על ידי דמוקרטים מאז 1851. מקיו נבחר מחדש שמונה פעמים ללא מתחרים של ממש וב-2002 הוא נבחר מבלי שהוצב מולו מועמד מתחרה.
במשך 14 שנה היה מקיו חבר במועצת המנהלים של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית, כולל תקופה כיושב ראש המועצה. הוא היה חבר בכיר בוועדת הכוחות המזוינים של בית הנבחרים וכן חבר בכיר בוועדת הביקורת והרפורמות של בית הנבחרים. במשך שש שנים הוא היה יושב ראש ועדת המשנה לשירות הדואר ופעל להעברת חקיקה לרפורמה משמעותית בשירות הדואר של ארצות הברית בפעם הראשונה מאז שהוא הורד מדירוג של מחלקה בקבינט ב-1971, והעביר את "חוק הדין והחשבון והשיפור של הדואר - 2006". בין השנים 2005–2009 הוא היה חבר בוועדת המודיעין של הבית.
ב-2004 ושוב ב-2006 הביס מקיו את יריבו הדמוקרטי, דר' רוברט ג'. ג'ונסון. בבחירות של 2006 היה מקיו היחידי מכל נציגי הרפובליקנים המכהנים של מדינת ניו יורק בבית הנבחרים שניצח ביותר מ-60% מקולות הבוחרים. שאר שבעת הנציגים הרפובליקנים הובסו או הצליחו לגרוף פחות מ-60% מקולות הבוחרים. ב-2008 ניצח מקיו את יריבו הדמוקרטי מייק אוט עם 65.3% מקולות הבוחרים. כמו רוב הרפובליקנים מניו יורק, מקיו משתייך לאגף המתון של המפלגה. הוא היה אחד משמונת חברי בית הנבחרים הרפובליקנים שהצביעו בעד חוק האנרגיה הירוקה ביוני 2009, חוק שעבר ברוב של שמונה קולות בלבד.
מזכיר הצבא

ב-2 ביוני 2009 מינה הנשיא ברק אובמה את מק'יו כמזכיר הצבא של ארצות הברית. המינוי אושר על ידי הסנאט ב-16 בספטמבר אותה שנה. ב-21 בספטמבר הוא הושבע לתפקידו בטקס שנערך בפנטגון. מקיו, רפובליקני שמונה על ידי נשיא דמוקרטי, החליף את פט גרין, שהיה דמוקרט שמונה על ידי נשיא רפובליקני. מקיו מעולם לא שירת שירות צבאי, אך כשמינה אותו, רמז הנשיא אובמה על כך שניסיונו הרחב של מקיו בוועדת הכוחות המזוינים נתן לו הכנה לתפקיד האזרחי הבכיר ביותר בשרשרת הפיקוד של הצבא.
במרץ 2010 אמר מקיו שהוא לא יכפה על חיילים שאמרו לו בשיחות אישיות שהם להט"בים לפרוש מהשירות. הוא אמר שהוא שוחח עם חיילים שיצאו מהארון כחלק גיבוש השקפת העולם של הכוחות המזוינים לקראת ביטול חוק אל תשאל, אל תספר השנוי במחלוקת. באותה עת, על פי חוק זה, חייל שחשף את נטיתו המינית נאלץ לפרוש מן השירות.
במאי אותה שנה הוענק למקיו תואר דוקטור לשם כבוד על ידי מועצת הנאמנים של אוניברסיטת המדינה של ניו יורק. כאשר פורסם דבר הענקת התואר בציבור, ארגנו חברי תא הסטודנטים הלהט"בים של האוניברסיטה משמרת מחאה בקמפוס שהייתה אמורה להתקיים במהלך הטקס, זאת על רקע ההצבעות של מקיו בסוגיות להט"ביות בעבר. לאחר שבועות של ויכוחים שהתקיימו בקמפוס האוניברסיטה, שכללו החלטת גינוי של סנאט אגודת הסטודנטים נגד חוק "אל תשאל, אל תספר", החליט מקיו לבטל את השתתפותו בטקס, בציינו, "ברור שנוכחותי בטקס עלולה בהחלט להיות בעל השפעה הרסנית".
במרץ 2015 ביטל מקיו כלל שאפשר לטמון את אפרן של טייסות שירות חיל האוויר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, בציינו שהן לא זכאיות לכך, שכן במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר הן היו פעילות, הן הוגדרו כאזרחיות. זאת על אף הסיכונים שהן נטלו על עצמן בשירות (38 מהן נהרגו במהלך שירותן). לאחר שמקיו סיים את כהונתו כמזכיר הצבא, העביר הקונגרס חקיקה שהפכה את מדיניותו. החקיקה הועברה ב-12 במאי 2016 וב-20 במאי אותה שנה חתם עליה הנשיא אובמה כחוק.
ביולי 2015 הביע מקיו את רצונו לסיים את תפקידו כמזכיר הצבא ב-1 בנובמבר אותה שנה. בספטמבר הציג הנשיא אובמה את אריק פנינג כמועמד להחליף את מקיו. ב-23 באוקטובר ערך הצבא טקס פרידה ממקיו, שבראשו עמד מזכיר ההגנה אשטון קרטר. במהלך הטקס הוענקה למקיו מדליית מחלקת ההגנה לשירות ציבורי מצטיין, וב-31 באוקטובר הוא סיים את כהונתו.
לאחר פרישתו

ביוני 2016 הודיע משרד עורכי הדין הבינלאומי K&L Gates שמקיו ועוזרתו הוותיקה, אן למאי, הצטרפו למשרד כיועצים ללקוחות בנושאי רכש ושאר נושאי מדיניות ביטחון.
חיים אישיים

מקיו היה נשוי לקתרין סאליבן עד לגירושיהם. קתרין היא בתה של חברת האספה המדינתית של ניו יורק, פרנסס ט. סאליבן. הוא מתגורר באליסבורג, ניו יורק. ב-2006 כלל המגזין The Hill את מקיו ברשימת 50 האנשים היפים ביותר בגבעת הקפיטול.
הערות שוליים

↑  "Secretary of the Army: Who Is John McHugh?". AllGov.com. July 18, 2009.
1 2  "John M. McHugh". U.S. Department of Defense.
↑  Sheppard, Kate (June 27, 2009). "House passes landmark climate and clean-energy bill". Grist.
↑  Associated Press file photo. "Rep. John McHugh is confirmed as Secretary of the Army". syracuse.com.
↑  "McHugh Becomes Secretary Of The Army, Resigns Congressional Seat - WWNY TV 7 – News, Weather and Sports for - Local News". Wwnytv.com. September 21, 2009. Archived from the original on February 23, 2012.
↑  "Obama nominates GOP congressman as Army secretary – CNN.com". CNN. June 2, 2009.
↑  Cillizza, Chris (June 3, 2009). "Obama Taps Republican Lawmaker John McHugh to Be Army Secretary". Washington Post. Washington, DC.
↑  Tiron, Roxana (March 31, 2010). "Army secretary won't discharge soldiers who privately tell him they're gay". Thehill.com.
↑  Groom, Debra J. (May 11, 2010). "Army Secretary John McHugh won't attend Oswego State graduation". The Post-Standard.
↑  Female WWII pilots barred from Arlington National Cemetery, CBS News, DECEMBER 31, 2015.
1 2  Mikulski, Senator Barbara A. "MIKULSKI HERALDS CONGRESS PASSAGE OF LEGISLATION TO RESTORE INURNMENT RIGHTS OF WASP AT ARLINGTON NATIONAL CEMETERY". Barbara A. Mikulski United States Senator for Maryland. Archived from the original on June 17, 2016.
↑  CAMILA DOMONOSKE, Female WWII Pilot Is Finally Laid To Rest At Arlington National Cemetery, The Two-Way, September 7, 2016
↑  Cooper, Helene, "Eric Fanning, Civilian Adviser, Named Secretary of the Army", New York Times, September 18, 2015.
↑  Tan, Michelle (October 23, 2015). "Army Farewells Secretary John McHugh". Army Times. Springfield, VA.
↑  "K&L Gates Adds Former Secretary of U.S. Army, Veteran N.Y. Congressman John M. McHugh and Longtime Advisor Anne R. LeMay to Public Policy Practice" (Press release). Washington, DC: K&L Gates. Public Relations and Communications. June 8, 2016.
↑  ""50 Most Beautiful People on Capitol Hill"". Archived from the original on November 16, 2006. Retrieved April 25, 2017.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2011192852  US Congress: M000472  VIAF: 220831104   WorldCat (עם VIAF): 220831104
חיטהורן

העיר חיטהורן בהולנד
חיטהורן (בהולנדית: Giethoorn) היא עיירה השוכנת במחוז אוברייסל שבהולנד.
השם חיטהורן הוא שיבוש של הפירוש ההולנדי ל"קרני עיזים". שמה ניתן לה על ידי המתיישבים הראשונים שהגיעו לאזור בשנת 1230 לערך. חיטהורן נקראת גם "ונציה של הצפון" או "ונציה של הולנד" מכיוון שבחלק הישן של העיירה לא נבנו שבילים, ולכן התחבורה היחידה בה נעשתה על ידי שיט בתעלות.
כיום, חיטהורן היא אחת העיירות המתוירות והידועות ביותר בהולנד. בעיירה החדשה ישנם כבישים וכמעט ולא משתמשים בסירות לצורכי תחבורה, אולם ניתן לשכור סירות לשיט בתעלות ובאגמים. כמו כן עומדים לרשותם של המבקרים ושל המקומיים בעיירה בתי קפה ומסעדות.
גשר הידידות (קוריאה–רוסיה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר בין-לאומי, מעבר גבול, גשר רכבת, גשר מסבך 
 כתובת:  חאסאן 
 מיקום:  חאסאן 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 9 באוגוסט 1959
 תאריך פתיחה רשמי:  9 באוגוסט 1959 
 מידות
 אורך:  623 מ' 
 
 קואורדינטות:  42°24′55″N 130°38′28″E﻿ / ﻿42.415277777778°N 130.64111111111°E﻿ / 42.415277777778; 130.64111111111
  (למפת קוריאה הצפונית מוגדלת) פיונגיאנג המהונג צ'ונגג'ין נאמפו וונסן סינוויג'ו טאנצ'ון קאצ'ון קסונג סריוון הרפובליקה העממית של סין  רו. קוריאה הדרומית  ים יפן הים הצהוב גשר הידידות(למפת קוריאה הצפונית רגילה) פיונגיאנג המהונג צ'ונגג'ין נאמפו וונסן סינוויג'ו טאנצ'ון קאצ'ון קסונג סריוון הרפובליקה העממית של סין  רו. קוריאה הדרומית  ים יפן הים הצהוב גשר הידידות
 
גשר הידידות קוריאה–רוסיה (בהנגול: 한국 러시아 우정의 다리; ברוסית: Корейский Мост Дружбы) הוא גשר רכבת מעל נהר טומן, המקשר בין קוריאה הצפונית ורוסיה לאורך הגבול המשותף בין שתי המדינות.
היסטוריה

הגשר הושלם ונפתח לתנועה בשנת 1959, כתחליף לגשר זמני מעץ שנבנה במקום.
נכון לשנת 2018, גשר הידידות מהווה מעבר הגבול היחיד לאורך הגבול היבשתי בין רוסיה לקוריאה הצפונית, שאורכו כ-17 קילומטר. אף שהגשר נועד באופן בלעדי לתנועת רכבות, לוחות ברזל אשר מונחים בין המסילות מאפשרים תנועת כלי רכב על הגשר, וזאת במקרים מיוחדים ובתיאום מראש.
בחודש אוקטובר 2017 הושלמה הנחתו של כבל סיב אופטי לאורך הגשר, אשר מעניק לקוריאה הצפונית גישה לרשת האינטרנט דרך ספקית האינטרנט הרוסית TransTelekom, חברת בת של חברת מסילות הברזל הרוסיות. הכבל נועד לשחרר את קוריאה הצפונית מתלותה הבלעדית בספקית האינטרנט China Unicom לצורך גישה לאינטרנט (אשר מפעילה כבל דומה על גבי גשר הידידות הסינו-קוריאני).
ראו גם

יחסי קוריאה הצפונית-רוסיה
גשר הידידות הסינו-קוריאני
גשרים נוספים תחת אותו שם
הערות שוליים

↑  "Железнодорожные переговоры | www.logistics.ru". www.logistics.ru (ברוסית). נבדק ב-2017-10-03.
↑  Strategic Thinking about the Korean Nuclear Crisis 0230116396 G. Rozman - 2011 "In 2001–2002 Russia's importance was stressed by the North and it has since served as a “little counterweight” to the four ... Barely ten freight cars a week crossed the “Friendship Bridge” into North Korea as reconstruction funds budgeted in ..."
↑  "Russia Provides New Internet Connection to North Korea | 38 North: Informed Analysis of North Korea". 38 North (באנגלית אמריקאית). 2017-10-01. נבדק ב-2017-10-03.
↑  DeYoung, Karen; Nakashima, Ellen; Rauhala, Emily (2017-09-30). "Trump signed presidential directive ordering actions to pressure North Korea". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2017-10-03.