stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם בליי

ויליאם בליי (אנגלית: William Bligh‏; 9 בספטמבר 1754 – 7 בדצמבר 1817), ספן בריטי מפורסם ומושל קולוניאלי. הוא מוכר בעיקר בכך שפקודיו מרדו בו בשני אירועים היסטוריים, האחד, המרד המפורסם שאירע על הספינה תחת פיקודו, ה"באונטי" והשני הוא המרד הצבאי באוסטרליה המכונה מרד הרום. נוסף על כך הוא נודע גם בשל המסע שערך בסירה רעועה ורופפת, מן המקום בו הושלך בלב האוקיינוס השקט ביחד עם מלחיו, ועד האי טימור, מרחק 6,710 ק"מ מערבה משם.
ביוגרפיה

בגיל 18 הצטרף בליי הצעיר לצוותו של ג'יימס קוק והשתתף במסעו השני סביב כדור הארץ בשנים 1772 – 1775. במסע זה גילה בליי בטהיטי את עץ פרי הלחם.
ביוגרפיה > המרד על הבאונטי

בשנת 1787 נתבקש בליי להפליג לטהיטי כדי לאסוף שתילים של עץ הלחם ולהעבירם לאיי הודו המערבית. לאחר עזיבתם את האי הטרופי התקומם רובו של הצוות כנגד מפקדם התקיף ותפס במקומו את הפיקוד על הספינה. בליי הושם בסירה קטנה שבה נדחסו 18 מפקודיו שנותרו נאמנים לו. במקום לשוט לכיוון נמלים ספרדיים, וכך להגיע לבריטניה לאחר עיכובים, החליט בליי, בשל אמונו העמוק בכישרון הניווט שלו, לשוט לעבר טימור על מנת לדווח בהקדם על המרד, כדי שיוכלו ספינות בריטיות לרדוף אחר המתמרדים. הוא עשה את דרכו במרחבי האוקיינוס עד איי הודו המזרחית, ללא אמצעי ניווט ראויים וללא צידה מספקת. במסע רב סכנות זה, זכה בליי במוניטין שלו כימאי וכנווט מן השורה הראשונה.
עד היום אין זה ברור מה הביא את הצוות להתמרד כנגדו; יש הטוענים כי היה זה פיקודו הקפדן של בליי, איש המשמעת הקשה, ויש הטוענים כי אנשי הצוות לא היו מוכנים לשאת בקשיים שאפיינו מסע ימי ארוך באותה התקופה, בהיותם חסרי-הניסיון במסעות ימיים ארוכים וקשים, ובמיוחד לאחר שהתנסו בחיים הנעימים שהציעה טהיטי.
לאחר שובו לבריטניה, נתבקש בליי ב-1791 לצאת שוב אל האוקיינוס השקט כדי לייבא שתילים של עץ פרי הלחם. המסע הסתיים בהצלחה ועד היום פרי עץ הלחם הוא מאכל פופולרי באיי הודו המערבית. שנה אחרי כן, פרסם את ספרו "מסע בים הדרומי". במסגרת המסע ליקט בליי מפירות עץ האקי (Ackee) והציגם בשובו מהמסע לפני החברה המלכותית. השם המדעי של הפרי Blighia sapida ניתן לכבודו של בליי.
ביוגרפיה > אוסטרליה

בשנים 1805 – 1808 כיהן בליי בתפקיד המושל של המושבה הבריטית בניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. במסגרת תפקידו נדרש בליי להשליט סדר ולהתעמת עם כוחות הצבא שבמקום. בליי הסתכסך עם אנשי הצבא, ומפקד הצבא ציווה להדיח אותו ב-1808 במסגרת אירועי מרד הרום. בליי סירב לעזוב לפני שיוחלף כחוק. בעקבות התלונות של אנשי הצבא כנגד בליי ושל בליי כנגד אנשי הצבא, ולאור כישלונו של בליי להשליט סדר במושבה, החליט משרד המושבות שלא למנות עוד קצינים ימיים כמושלי המושבה, אלא להחליף לגמרי את הכוח הצבאי ששהה בה. במסגרת השינוי הושב בליי פורמלית לתפקידו ל-24 שעות, ב-1810, והוחלף מייד לאחר מכן על ידי לכלן מקווארי, מי שיהיה המושל האוטוקרטי האחרון של המושבה.
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות

עם שובו של בליי לבריטניה, הוא קודם בדרגות עד לדרגת תת-אדמירל, אך לא זכה במינויים משמעותיים למסעות ימיים נוספים, ובשארית הקריירה שלו עסק בעיקר במשימות ימיות סביב בריטניה.
בליי קבור בלונדון, בחצר כנסייה המצוייה על הגדה הדרומית של נהר התמזה. ליד קברו נטוע עץ הלחם.
וארבו

וארבו (בהונגרית: Varbó) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית וארבו קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-1,170 תושבים בשנת 1990 עד 1,070 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-8%).
בווארבו חיו מעט יהודים ובמקום קיים בית קברות יהודי.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 9 |  |
| 1880 | 11 | 654 |
| 1910 | 13 |  |
| 1920 | 12 |  |
| 1930 | 7 |  |
| 1941 | 6 | 1,139 |
הרמן פון אופלן-ברונקובסקי

גנרל הרמן פון אופלן-ברונקובסקי (בגרמנית: Hermann von Oppeln-Bronikowski;‏ 2 בינואר 1899 – 19 בספטמבר 1966), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פון אופלן-ברונקובסקי נולד ב-2 בינואר 1899 בברלין, בירת האימפריה הגרמנית, להרמן פון אופלן-ברונקובסקי שהיה גנרל חיל הרגלים בצבא הפרוסי (1857-1925) ומריאן בהמר (1878-1971). בשנת 1912 החל פון אופלן-ברונקובסקי את לימודיו באקדמיה הצבאית כצוער, ובשנת 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרף לרגימנט האולאנים ה-10 (אוגוסט, נסיך וירטמברג). לקראת סוף השנה הועבר פון אופלן-ברונקובסקי לרגימנט הרגלים ה-118 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-4 - הנסיך קרל), ובמהלך 1918 חזר לרגימנט האולאנים ה-10 שהיה מוצב באסטוניה, ושירת בו עד סוף המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל פון אופלן-ברונקובסקי את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון אופלן-ברונקובסקי לפרייקור, ולאחר מכן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1931 התחתן עם אדלגארד פון קלייסט, בתם של גנרל-לוטננט אדולף פון קלייסט וגרטרוד פון זידוב, ובשנת 1935 נולד בנו פרידריך-אדולף הרמן. בשנת 1936 השתתף פון אופלן-ברונקובסקי באולימפיאדת ברלין (1936), וזכה במדליית זהב ברכיבה אמנותית. בסוף ספטמבר אותה שנה הוא מונה למפקד פלוגה 1 ברגימנט הפרשים ה-10, וב-1 במרץ 1937 הועלה לדרגת מיור. כעבור כמה ימים נולד בנו השני, אלכסנדר כריסטיאן הרמן, וב-18 באוקטובר 1937 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הפרשים ה-10.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה בפולין פיקד פון אופלן-ברונקובסקי על יחידת הסיור של הדיוויזיה ה-24, וכבש עמה ראש גשר על הוורטה. בסוף מרץ 1940 נולדה בתו היחידה סיגריד אדלגארד, וב-1 באפריל אותה שנה הוא הועבר למטה הגייסות המהירים. ב-1 באוגוסט 1940 הועלה פון אופלן-ברונקובסקי לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1941 הוא מונה למפקד גדוד בחטיבת הפאנצר ה-5, שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-4. בינואר 1942 מונה פון אופלן-ברונקובסקי למפקד רגימנט הפאנצר ה-35, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-4, וב-1 בפברואר אותה שנה הוא הועלה לדרגת אוברסט. פון אופלן-ברונקובסקי לחם עם הרגימנט שבפיקודו בקרבות הקשים באזור בריאנסק, וב-16 באוקטובר 1942 מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-204, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-22 במסגרת קורפוס הפאנצר ה-48. ב-25 בנובמבר 1942 נפצע פון אופלן-ברונקובסקי בקרבות באזור סטלינגרד, וב-1 בינואר 1943 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, על השמדת למעלה מ-400 טנקים סובייטיים במהלך החורף על ידי יחידתו. במרץ 1943 הושמד הרגימנט שבפיקודו, ובעקבות כך הוא מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-11, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-6. פון אופלן-ברונקובסקי לחם עם הרגימנט שבפיקודו במהלך קרב חרקוב השלישי ובמהלך קרב קורסק, ואף נפצע מתקיפה אווירית בתחילת הקרב, וב-7 באוגוסט אותה שנה קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. בתחילת אוקטובר 1943 הוא מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-100, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-21 בנורמנדי, וביוני 1944 לחם עמו כנגד הכוחות שנחתו בנורמנדי, ולאחר מכן לחם עמו במהלך הקרב על קן. ב-28 ביולי 1944 קיבל פון אופלן-ברונקובסקי על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-26 בספטמבר אותה שנה הוא הועבר לעתודת המילואים. ב-6 בנובמבר 1944 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-20, ולחם עמה במבצע פרוסיה המזרחית כחלק מארמיית הפאנצר השלישית, וב-1 בינואר 1945 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה לשלזיה, שם לחם עמה במהלך הקרב על ברלין. ב-17 באפריל 1945 הוא קיבל תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ולאחר מכן הוא לחם עם הדיוויזיה באזור דרזדן עד סוף המלחמה. עם תום הקרבות הוא ברח עם קבוצה קטנה לעבר הקווים האמריקניים, וב-18 במאי הוא נפל בשבי צבא ארצות הברית, אולם בתחילת יוני אותה שנה הועבר לידי הצבא הבריטי.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-30 ביוני 1947 שוחרר פון אופלן-ברונקובסקי מהשבי, ולאחר שחרורו התגורר בגייסאך, ומאוחר יותר הועסק כיועץ אזרחי לבונדסוור. במהלך אולימפיאדת טוקיו (1964) הוא הועסק כמנהל הראשי של קבוצת הרכיבה הקנדית, וב-19 בספטמבר 1966 הוא מת כתוצאה מהתקף לב.
וארבוץ

וארבוץ (בהונגרית: Varbóc) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בווארבוץ חיו מעט יהודים.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 8 |  |
| 1880 | 10 | 274 |
| 1910 | 2 |  |
| 1920 | 5 |  |
| 1930 | 5 |  |
| 1941 | 0 | 293 |
ואראס

ואראס (בספרדית: Huaraz, נהגה לעיתים בטעות על ידי ישראלים כהוואראז) היא עיר בפרו. אוכלוסייתה מונה כ-100,000 נפש, והיא בירתם של פרובינציית ואראס ושל מחוז אנקאש. העיר, אשר ממוקמת בהרי האנדים, למרגלות רכס הקורדיירה בלאנקה, מושכת מטיילים רבים שיוצאים ממנה ל"טרקים" בהרים.
העיר ממוקמת במרכז פרו, כ-420 קילומטרים מצפון לעיר הבירה לימה (7–8 שעות נסיעה). גובהה של העיר הוא 3052 מטרים מעל פני הים. העיר ממוקמת בעמק Callejón de Huaylas, הידוע כעמק מפותח מבחינה חקלאית, למרגלות "הרכס הלבן" (Cordillera Blanca).
היסטוריה של העיר

בשנת 1538, העניק פרנסיסקו פיסארו את הזכות הרשמית לגבות את המיסים בעיר לקונקיסטאדור סבסטיאן דה טורס.
בשנת 1574 ייסד אלונסו דה סנטויו את הכפר – שבמרוצת השנים הפך לעיר.
ב-31 במאי 1970 התחוללה בעיר רעידת אדמה, בעקבותיה נהרגו כ-10,000 איש ונהרס חלק גדול מהעיר. העיר יונגאי הסמוכה נקברה כולה, ובה נהרגו יותר מ-30,000 איש.
תיירות וטיולים

העיר מהווה מרכז יציאה לטרקים ולפעילויות שונות בסביבותיה, ולכן מגיעים אליה מטיילים רבים. הפארק הלאומי וסקראן (Huascarán), אשר נמצא בסמוך לעיר, הוא יעד מועדף לתיירים ולטיילים. בין הטרקים הידועים ליד העיר ניתן למנות את טרק הוואיוואש (Huayhuash) הפופולרי, אשר אורך כ-7–10 ימים ברכס הוואיוואש, טרק הסנטה קרוז, האורך כ-4 ימים. קיימים גם מסלולי טיול קצרים יותר סביב העיר, כגון הטרק ללגונה 69. מהעיר ניתן לצאת גם לפעילויות אתגריות כגון סנפלינג, טיפוס קרח ועוד. מסלולי הטיול מאופיינים בהרים גבוהים ומושלגים (לעיתים מעל 5000 מטרים מעל פני הים), בנחלים ונהרות, בלגונות ובצמחייה מגוונת.
תמונה פנורמית של לגונות בוואי ווש
השמדה באמצעות עבודה

"מדרגות המוות" במחצבת מאוטהאוזן. האסירים אולצו לסחוב אבנים כבדות במעלה במדרגות. במצבם הבריאותי הרעוע, אסירים מעטים יכלו להמשיך בעבודת פרך זו.
השמדה באמצעות עבודה הוא מונח המתאר את הפעלתם של מחנות ריכוז ומערכות לניהול עובדי כפייה בגרמניה הנאצית, בברית המועצות, בקוריאה הצפונית ובמשטרים טוטאליטרים אחרים. שכן, במשטרים אלו הנרדפים נרצחים באיטיות על ידי עבדות קשה, תת-תזונה והיעדר טיפול רפואי.
גרמניה הנאצית

הנאצים רדפו אנשים רבים על רקע הגזע, השתייכות פוליטית, מוגבלות, והעדפה דתית או מינית. הם אף רדפו קבוצות נוספות שנדחקו לשולי החברה בגרמניה, דוגמת משפחות מרובות ילדים ונזקקות סעד, נוודים ותושבים ארעיים (צוענים בעיקר), וכן אלכוהוליסטים וזונות. למרות שהאחרונים שהוזכרו נחשבו ל"טהורי דם", הם סווגו כחריגים חברתית וכנטל על החברה. הם תועדו ברשימות (וגם הומוסקסואלים) על ידי הרשויות והמשטרה והוטלו עליהם מגוון של הגבלות וחוקים מדכאים, ביניהם עיקור כפוי ולבסוף מאסר במחנות הריכוז. כל מי שהתנגד למשטר הנאצי (כגון קומוניסטים, סוציאל-דמוקרטים, דמוקרטים וסרבני מצפון) נלקח למחנות מעצר. רבים מהם לא שרדו.
בעוד שאחרים ניצלו מעיניהם של הנאצים, לא היה מקום בתפיסת העולם של היטלר ליהודים, אם כי גרמניה הנאצית עודדה ותמכה בהגירה יהודית לארץ ישראל בין השנים 1933 עד 1941 דוגמת הסכם ההעברה ותוכנית מדגסקר. במהלך המלחמה בשנת 1942 ההנהגה הנאצית התכנסה כדי לדון ב"פתרון הסופי לבעיית היהודים באירופה" בועידת ואנזה. התמליל מהוועדה נתן להיסטוריונים תובנה על דרך החשיבה של ההנהגה הנאצית, שכן הוא תיאר באופן מובהק את תוכניתם העתידית שכללה שימוש בהשמדה על ידי עבודה כאחד ממרכיבי "הפתרון הסופי".
לתנאי העבודה במחנות היו המאפיינים הבאים: היעדר תגמול מכל סוג, פיקוח מתמיד על העובדים, עבודה פיזית קשה (למשל סלילת דרכים, עבודות חווה, ועבודות ייצור שעיקרן ייצור תחמושת), שעות עבודה רבות (מעשר ועד 12 שעות עבודה ביום), תת-תזונה, הקצבת מזון, היעדר היגיינה, טיפול רפואי לקוי שהוביל למחלות וביגוד לא מספק (למשל בגדים קצרים גם בתקופת החורף).
הנאצים אף עינו והתעללו פיזית באסירים. "טורסטאן" הייתה שיטה שבה הקורבנות אולצו לעמוד עירומים ולהרים את ידיהם באוויר. לאחר שהתמוטטו או התעלפו הם הוכו עד לחזרתם מחדש לתנוחה. "פאלהנגן" הייתה שיטה בה קשרו את ידיהם של האסירים מאחורי גבם ואז תלו אותם על עמוד באמצעות הלולאה שנוצרה בין היד לגב. כך נפרקו ידיהם של האסירים והלחץ היה קטלני תוך מספר שעות.
גרמניה הנאצית > מחנות הריכוז

הכליאה במחנות הריכוז לא נועדה רק כדי לשבור את רוחם של האסירים, אלא כדי להוביל למותם. רישום האסירים, עבודת הכפייה, שיכונם במבנים צפופים וקטנים והמסדרים - כל ההיבטים של הכליאה במחנה לוו בהשפלה ובהטרדה.
הקליטה, הרישום והתחקור של העצורים החדשים התלוו לקריאות בוז מאנשי האס אס. דרכו על האסירים והלמו בהם במסדרי הבוקר. חלק מעבודות הכפייה כללו מטלות חסרות טעם ופרך קשה, שנועדו לשחוק את האסירים פיזית ונפשית.
במחנות ריכוז רבים, עבודות הכפייה כוונו לטובת המאמץ של מכונת המלחמה הגרמנית. במקרים אלו, האסירים אולצו לעבוד שעות רבות על מנת להגביר את התפוקה של יצור הנשק והתחמושת. אוסוולד פוהל, ראש מחלקת המשרד הראשי למשק ולמנהל של האס אס (SS-WVHA), שפיקח על עבודתם של האסירים במחנות הריכוז, נתן ב-30 באפריל 1942 את ההוראה:
"מפקדו המחנה עצמו אחראי לשימוש בכוח האדם. העבודה צריכה להיות מתישה במלוא מובן המילה כדי להשיג ביצוע מקסימלי. [...] אין מגבלות לשעות העבודה [...] הליכות גוזלות זמן והפסקות באמצע היום על מנת לאכול אסורות בהחלט. הוא [מפקד המחנה] חייב לאחוז בידע טכני בענייני צבא וכלכלה ולהתייעץ עם אנשים נבונים מקבוצות ההנהגה, בעזרתם יגיע למימוש גבוה של הפוטנציאל".
בין 25,000 עד 35,000 אסירים שנשלחו לעבוד עבור תאגיד אי גה פארבן באושוויץ מצאו את מותם. תוחלת החיים הממוצעת של אסיר יהודי שהוצב בתפקידו עמדה על פחות מארבעה חודשים. עובדי הכפייה הכחושים מתו מעייפות, ממחלות או שהוגדרו כבלתי כשירים לעבודה והוצאו להורג. כשלושים אחוזים מעובדי הכפייה עליהם הוטלה המשימה של חפירת תעלות, שנחפרו לטובתם של מפעלי נשק בחודשי המלחמה האחרונים, מתו. במחנות לוויין שהוקמו בקרבת מכרות וחברות תעשייתיות, אחוזי התמותה היו גבוהים אף יותר, שכן תנאי המגורים והציוד היו ברמה נמוכה בהרבה מאשר במחנות העיקריים.
האימרה "העבודה משחררת" (בגרמנית: Arbeit macht frei; נהגה: "אַרְבַּיְיט מַאכְט פְרַיְי"), שהתנוססה על מספר שערי מחנות ריכוז, הייתה חלק ממערך ההטעייה ואחיזת העיניים שהופנתה כלפי קורבנות גרמניה הנאצית. מחנה הריכוז בוכנוואלד היה המחנה היחיד שבשערו נכתב בציניות "Jedem das Seine" (בגרמנית: לכל אחד המגיע לו).
לאס-אס היה סיווג של מחנות על פי אופן הטיפול באסירים. מאוטהאוזן וגוזן היו שני המחנות היחידים בכל אירופה שסווגו בדרג 3, שמשמעו "השמדה באמצעות עבודה". לשם השוואה, מחנה הריכוז דכאו היה בדרג 1, ואושוויץ בדרג 2, בשונה מהמחנה הסמוך בירקנאו, ששימש מחנה השמדה.
ברית המועצות

הגולאג הסובייטי מתואר לעיתים קרובות כמערכת של מחנות מוות. אלכסנדר סולז'ניצין הציג את הביטוי "מחנות השמדה באמצעות עבודה" בספרו "ארכיפלג גולאג". לדבריו, הממשל הסובייטי הכחיד את המתנגדים לו על ידי אילוצם לעבוד בפרויקטים לאומיים גדולים (דוגמת חפירת תעלת בלומורקנאל, עבודה במחצבות, סלילת פסי רכבת מרוחקים ומיזמי בנייה אורבניים) תחת תנאים תת-אנושיים. רוי מדבדב העיר: "מערכת הענישה בקולימה ובמחנות בצפון נועדו במתכוון להשמדתם של אנשים". אלכסנדר יאקובלב אף הרחיב ואמר שסטלין "היה הארכיטקט של מערכת הגולאגים שבאה להשמיד לחלוטין חיי אדם".
בהסתמך על מסמכים פנימיים וסודיים מהגולאגים השונים, עולה שבין השנים 1930 עד 1956 נהרגו 1.6 מיליון בני אדם במחנות העבודה הסובייטים. רובם (900,000 איש לערך) נהרגו בזמן מלחמת העולם השנייה בעת הלחימה בין גרמניה הנאצית לרוסיה הסובייטית, תקופה שבה אספקת המזון הייתה דלה בכל המדינה.
קוריאה הצפונית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לפי ההערכה, מחנות עבודה דומים פרוסים בשטחה של קוריאה הצפונית ועד כה נהרגו בהם למעלה מ-20,000 אסירים פוליטיים.
לקריאה נוספת

שמואל קרקובסקי, '"השמדה על ידי עבודה" ברייך השלישי ומעורבותן של חברות גרמניות', ילקוט מורשת סו (חשוון תשנ"ט, אוקטובר 1998), 61–67.
הערות שוליים

↑  אנשיל פפר, ממחנה ההשמדה לא נותר זכר, באתר הארץ, 2 ביולי 2009
קבוצה של עובדי כפייה יהודים, צועדים עם אתי חפירה, מוהילב, 1941
הכיתוב "העבודה משחררת" על שער מחנה דכאו
השלט באושוויץ I
ז'אן ראפ

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1771 קולמר, צרפת 
 פטירה:  8 בנובמבר 1821 (בגיל 50) באד בלינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  צרפת 
 בן או בת זוג:  Albertine Charlotte Freiin von Rotberg (22 בינואר 1816–ערך בלתי־ידוע) Josepha Barbe Roslaie Vanlerberghe (28 במרץ 1805–1 ביולי 1811) 
 צאצאים:  Maximilian Karl Rapp, Emilie Mélanie Mathilde Rapp 
 השתייכות:  צבא יבשה 
 דרגה:  גנרל דיוויזיה 
 פעולות ומבצעים
 המלחמות הנפוליאוניות 
 עיטורים
 צלב גדול של לגיון הכבוד  שמות החקוקים בשער הניצחון בפריז  מפקד המסדר המלכותי והצבאי של לואי הקדוש  הצלב הגדול של מסדר ראוניון 
 
ז'אן ראפ (בצרפתית: Jean Rapp;‏ 27 באפריל 1773 – 8 בנובמבר 1821) היה גנרל צרפתי בתקופת נפוליאון.
ביוגרפיה

ז'אן ראפ נולד בשנת 1773 בקולמר למשפחה פוטסטנטית. הוריו רצו שהוא יהיה כומר, אך בגיל 17 ז'אן עזב את הלימודים והתנדב לצבא.
בהיותו בצבא הוא הצטיין באומץ והתקדם בסולם הדרגות. בשנת 1798 הוא השתתף במערכה הצרפתית במצרים ובארץ ישראל. בעקבות פעילותו הוא קודם וב-14 בפברואר 1799 מונה למפקד חטיבה. בשנת 1800 הוא השתתף בקרב מרנגו, בסיומו מונה לתפקיד בכיר במטה של נפוליאון. בשנת 1803 הוא קודם לדרגת בריגדיר גנרל ובשנת 1804 הקבל ללגיון הכבוד.
בשנת 1805 ראפ הצטיין בקרב אוסטרליץ ולקח בשבי את קניאז רפנין. לאחר כיבוש דנציג בשנת 1807 הוא מונה למושל העיר.
בשנת 1812 ראפ השתתף בקרב בורודינו. בשנת 1813 הוא עמד בראש כוחות צרפת הנצורות בדנציג ונכנע לאחר מצור ממושך. לאחר שבי שהוא בילה בקייב, ראפ חזר לצרפת בשנת 1814.
בשנת 1815 הוא הצטרף לכוחות של נפוליאון שחזר לצרפת. לאחר נפילת נפוליאון ראפ נשאר בצבא אך עזב אותו בספטמבר 1815.
ב-1820 ראפ התיישב בבאד בלינגן וב-8 בנובמבר 1821 נפטר מסרטן.
דמותו הונצחה בשער הניצחון בפריז ובפסל שהוצב בקולמר.
ויליאם בק (שחקן)

| --- | --- |
 לידה:  ויילס
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ויילס 
 מקום לימודים:  Kineton High School  The Poor School 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם בק (באנגלית: William Beck) הוא שחקן יליד ויילס.
ביוגרפיה

בק למד בבית הספר התיכון קינטון בווריקשייר. הוא התחיל ללמוד רפואה לפני שהחליט לפנות לקריירת משחק. את הכשרתו כשחקן רכש בבית הספר "The Poor School" בלונדון.
בק ידוע בעיקר מהופעותיו בטלוויזיה הבריטית בתפקיד רויסטון וייט בסדרת הדרמה "רובין הוד" של ערוץ BBC One, ובדמות דילן קיו בסדרת הטלוויזיה "חדר מיון". בקולנוע השתתף בסרטים כגון "סנאץ'" בבימויו של גאי ריצ'י.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בק נשוי להאנה מאלאטרט (Hannah Mallatratt). לבני הזוג יש שני ילדים.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | סנאץ' | Snatch | ניל |  |
| 2008 |  | The Agent | אלכסנדר ג'ויס |  |
| 2017 |  | Bitter Harvest | סטפן |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 |  | The Bill | אדם ת'ווייט | בפרק "All Change" |
| 2000 |  | Attachments | ריס וילסון |  |
| 2003 |  | Serious and Organised | בילי אינגליש | פרק אחד |
| 2003 | סיפורי קנטרברי | The Canterbury Tales | קולין | בפרק "The Pardoner's Tale" |
| 2003–2004 | כובע אדום | Red Cap | סרג'נט מייג'ור סטיב פורני |  |
| 2004 |  | The Murder Room | מפקח בילוש פירס טאראנט |  |
| 2006 |  | Johnny and the Bomb | ד"ר האריס | מיני-סדרה |
| 2006 | סימני חיים | Vital Signs | בילי בריטין |  |
| 2006 | רובין הוד | Robin Hood | רוי | עונה ראשונה |
| 2007 | מנזר נורת'אנגר | Northanger Abbey | ג'ון ת'ורפ | סרט טלוויזיה |
| 2011 |  | M.I. High | תיאו פנטום | בפרק "Ghosts" |
| 2011 | הנוכלים | Hustle | ג'יילס | בפרק "Clearance from a Deal" |
| 2011 | החשדות של מר ויצ'ר | The Suspicions of Mr Whicher | דולי ויליאמסון |  |
| 2011–2012, 2014– | חדר מיון | Casualty | ד"ר דילן קיו |  |
| 2012 | הולבי סיטי | Holby City | ד"ר דילן קיו | בפרק "Unsafe Haven" |
| 2013 | וייטצ'אפל | Whitechapel | ג'ון וושינגטון | בפרק "Case One" |
| 2014 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | מייקל דיוור | בפרק "Let Us Prey" |
| 2014 |  | Death in Paradise | מתיו ובסטר | פרק אחד |
| 2014 |  | The Devil's Harvest |  |  |
| 2014 |  | The Great Fire | ריצ'רד סמית' | מיני-סדרה |
| 2015 |  | Kim Philby - His Most Intimate Betrayal | ניקולס אליוט | 2 פרקים |
הערות שוליים

↑  "William Beck". Internet Movie Database. נבדק ב-2011-12-23.
↑  20 interesting or not so well known things/facts about William Beck
ז'אן קלוד מז'יר

| --- | --- |

 לידה:  23 בספטמבר 1938 הרובע השנים-עשר של פריז, צרפת 
 פטירה:  23 בינואר 2022 (בגיל 83) הרובע השלושה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Jean Claude René André Mézières 
 מדינה:  צרפת 
 מקום לימודים:  École nationale supérieure des arts appliqués et des métiers d'art 
 שפות היצירה:  צרפתית, אנגלית 
 תקופת הפעילות:  1952–2021 (כ־69 שנים) 
 פרסים והוקרה:  הפרס הגדול של העיר אנגולם (1984)  פרס אינקפוט (2006)  Prix Tournesol (1997)  קצין מסדר האמנויות והספרות (13 בפברואר 2015) 
 www.noosfere.org/mezieres/
 
ז'אן קלוד מז'יר (בצרפתית: Jean-Claude Mézières;‏ 23 בספטמבר 1938 – 23 בינואר 2022) היה אמן קומיקס ומאייר צרפתי.
ביוגרפיה

מז'יר נולד ב-23 בספטמבר 1938 וגדל בפריז, צרפת. כבר בגיל צעיר נחשף למדיום הקומיקס על ידי אחיו הבכור, והושפע רבות מקומיקסאים אירופאים כמו ארז'ה, אנדרה פרנקווין (אנ') ומוריס (אנ') ומאוחר יותר גם מז'וזף ז'ילן ("ז'יז'ה") וג'ק דייוויס (אנ'). הוא התחנך ב"מכון לאמנויות יישומיות" במונטריאול, ועם סיום לימודיו עבד כמאייר עבור ספרים ומגזינים צרפתים בעיקר. כילד התחבר מאוד עם אמן הקומיקס ז'אן ז'ירו, והשניים שמרו על ידידותם במשך שנים רבות, עד למותו של ז'ירו בשנת 2012. השניים התעמקו מאוד בז'אנר המערבונים, ועבודות שניהם הושפעו מאוד מחוויותיהם בקולנוע קטן בפריז, בו היו צופים בסרטי המערב הפרוע בשנות ילדותם. ההתעניינות של מז'יר בהיסטוריה של המערב הישן של אמריקה וז'אנר המערבונים הובילה אותו לבקר בארצות הברית בשנת 1965 כדי לעבוד זמן מה כחוואי, חוויה שהשפיעה רבות על יצירותיו בהמשך.
בשובו לצרפת, מז'יר נפגש עם חבר ילדות נוסף שלו, פייר כריסטין, ויחד השניים יצרו את "ולריאן ולורליין", סדרת קומיקס מדע בדיוני שהייתה פופולרית בעיקר בצרפת, ושימשה בסיס לסרט "ולריאן ועיר אלף הכוכבים" של לוק בסון. מז'יר עבד בנוסף גם כמעצב קונספטואלי בכמה פרויקטים קולנועיים - כשהמוכר בהם הוא הסרט "האלמנט החמישי", סרט נוסף של בסון, עליו עבד יחד עם ז'אן ז'ירו.
מז'יר המשיך לאורך כל הקריירה שלו לאייר עבור עיתונים צרפתיים מפורסמים, והוא אף שימש כפרופסור לאמנות רצף במחלקה השמינית של אוניברסיטת פריז. מז'יר זכה להכרה בינלאומית כאשר זכה במספר פרסים יוקרתיים, בהם פרס "Grand Prix de la ville d'Angoulême" (אנ') לשנת 1984.
נפטר ב-23 בינואר 2022.
וינר (להקה)

| --- | --- |

 לידה:  קוריאה הדרומית
 מקום הקמה:  סיאול 
 תקופת הפעילות:  מ-2014 
 סוגה:  מוזיקת פופ, קיי-פופ 
 חברת תקליטים:  YG Entertainment, YGEX 
 פרסים והוקרה:  פרסי QQ Music 
 www.yg-winner.co.kr
 חברים
 ג'ינוו סונגהון מינו סונגיון
 חברים לשעבר
 טאהיון
 
וינר (באנגלית: Winner) היא להקת בנים שהוקמה על ידי חברת YG אנטרטיינמנט וכללה במקור חמישה חברים. הלהקה זכתה להצלחה וביצעה מעל ל-100 הופעות וסבבי הופעות ברחבי העולם.
היסטוריה

חברי הלהקה התחילו בקריירה נפרדת. בשנת 2013 הם התאחדו ללהקה חדשה במסגרת תחרות של חברת YG אנטרטיינמנט בשם "Win: Who Is Next". באוקטובר 2013 הם הוכרזו כמנצחי התחרות. בדצמבר החל שידורה של תוכנית הריאליטי Winner TV בטלוויזיה הדרום-קוריאנית.
במהלך שנת 2014 הם השתתפו בהופעות של להקת הבנות "2NE1" ברחבי דרום-מזרח אסיה. באוגוסט 2014 פורסמו סינגלים של הלהקה, שזכו להצלחה מסחרית ופרסים.
בספטמבר 2014 פורסם ביפן האלבום הראשון של הלהקה, S/S: Japan Collection שזכה למכירות של 35 אלף עותקים תוך ארבעה ימים. האלבום הגיע למקום ראשון במצעד הסינגלים הקוריאני ובמצעד אלבומי העולם הדיגיטליים של בילבורד.
למרות שהלהקה זכתה להצלחה, בשנת 2015 היא הכריזה על הפסקה, וחבריה פנו לקריירה נפרדת. בהמשך, הם קיימו סבב הופעות נוסף ביפן. בשנת 2016 הוכרז על פרישה סופית של נאם טאהיון מהלהקה, ומאז הלהקה כוללת ארבעה חברים.
בשנת 2017 יצאו סינגלים חדשים של הלהקה. בשנת 2018 יצא לאור האלבום השני, Everyday. הוא הגיע לראש מצעד הפזמונים וזכה בפרסים. בשנת 2019 יצא המיני-אלבום Cross, שזכה להצלחה פחותה מהאלבומים הקודמים. באפריל 2020 יצא האלבום השלישי, Remember. באותה תקופה, התגייסו שניים מחברי הלהקה לצבא.
באוגוסט 2021 נחתם חוזה חדש ל-5 שנים. בסוף 2021 / ינואר 2022, חברי הלהקה שהיו מגויסים סיימו את השרות הצבאי.
דיסקוגרפיה

2014: 2014 S/S
2018: Everyday
2020: Remember
ז'אן קראז

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1879 ברסט, צרפת 
 פטירה:  14 בספטמבר 1932 (בגיל 53) ברסט, צרפת 
 מקום קבורה:  Cimetière Saint-Martin de Brest 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  אקול נאוואל 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 צאצאים:  מוניק קראז 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (10 ביולי 1920) 
 
ז'אן קראז בלב ים במדי הצי עם חתולו, בלו-ניאל, 1902.
ז'אן אמיל פול קְרָאז (בצרפתית: Jean Émile Paul Cras; פונטי: ʒɑ̃ kʁaz;‏ 22 במאי 1897 – 14 בספטמבר 1932) היה מלחין צרפתי בן המאה ה-20 וקצין צי מקצועי. יצירותיו המוזיקליות שאבו השראה מבריטני, מחוז הולדתו, ממסעותיו לאפריקה ומעל לכל, ממסעותיו הימיים. כקומנדר בצי שירת בהצטיינות במערכה האדריאטית במלחמת העולם הראשונה.
קורות חייו > קריירה בצי

קראז נולד ומת בברסט. אביו היה קצין רפואה ימי. הוא התקבל לצי בגיל שבע-עשרה. כפרח קצונה על סיפון ה"איפיגני", נלחם בדרום אמריקה, באיי הודו המערבית ובסנגל. הוא הועלה לדרגת לייטננט ב-1908. כישוריו המתמטיים הביאו אותו להציע כמה וכמה חידושים בנהלים טכניים, שהצי אימץ לשימושו, בהם המצאת בורר חשמלי וסרגל תכנון ימי (שנקרא על שמו).
טיפוסי סרגלים ימיים, מד-זווית של ז'אן קראז
ז'אן קראז, רב-חובל בצי הצרפתי, בסביבות 1930