stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרשות להגנת הפרטיות

| --- | --- |

 מידע כללי
 תחום שיפוט:  ישראל ישראל
 משרד אחראי:  משרד המשפטים
 תאריך הקמה:  8 בינואר 2006 
 ראש:  עו"ד גלעד סממה
 אתר רשמי
 
הרשות להגנת הפרטיות (לשעבר "רמו"ט – הרשות למשפט, טכנולוגיה ומידע") היא הגוף המסדיר, המפקח והאוכף על פי חוק להגנת הפרטיות. במסגרת תפקידה כרגולטור של זכות היסוד לפרטיות ולהגנת מידע אישי בישראל, מופקדת הרשות להגנת הפרטיות על הגנת המידע האישי במאגרי מידע דיגיטליים מכוח חוק הגנת הפרטיות ועל ביצורה של הזכות לפרטיות. לתכלית זו מפעילה הרשות רגולציה, לרבות אכיפה מנהלית ופלילית, על כלל הגופים בישראל - פרטיים, עסקיים וציבוריים, המחזיקים או המעבדים מידע אישי דיגיטלי.
הרשות מתמודדת עם התפתחויות טכנולוגיות בכלל ועם תחום המידע הדיגיטלי בפרט, ובעיקר עם איסוף, עיבוד והעברת מידע בהיקפי ענק, ובאופן גלובלי כחלק מהכלכלה הדיגיטלית. בנוסף לדיני הגנת המידע האישי, הרשות מיישמת היבטים בינלאומיים משמעותיים ומבצעת פעילות גם בזירה הבין-מדינתית, לרבות במישור התאימות לסטנדרטים הבינלאומיים המובילים בתחום.
כיום, ראש הרשות להגנת הפרטיות הוא עו"ד גלעד סממה, שנכנס לתפקיד בנובמבר 2021. באוגוסט 2024 עבר בקריאה שנייה ושלישית תיקון מס' 13 לחוק הגנת הפרטיות, שעיגן את עצמאותה, תפקידיה וסמכויותיה של הרשות.
מטרת הרשות

ההחלטה על הקמת הרשות התקבלה בממשלה בהחלטה 4660 בתחילת 2006 ובהקמתה הוחל בספטמבר 2006, עם בחירתו של עו"ד יורם הכהן להקים אותה ולעמוד בראשה. שמה של הרשות להגנת הפרטיות היה בתחילה "הרשות למשפט, טכנולוגיה ומידע" (ובראשי תיבות, רמו"ט). בספטמבר 2017 אישרה הממשלה את שינוי שמה של במטרה לשקף את ליבת תחומי פעילותה.
ייעודה של הרשות להגנת הפרטיות הוא התוויה של מדיניות ההגנה על המידע האישי בישראל. משימותיה המרכזיות הן קידום שליטת הפרט במידע אישי אודותיו, השפעה על תהליכי עיצוב לפרטיות בארגונים ובמערכות מידע בכל מגזרי המשק וחיזוק תחושת המוגנות של הציבור.
הרשות מחולקת לארבע מחלקות: מחלקת אכיפה, מחלקת ייעוץ משפטי ואסדרה, מחלקת מחלקת קשרי ציבור וממשל, ומחלקת חדשנות ופיתוח מדיניות הפועלות להגנת הפרטיות במגוון כלים.
הראשי שבהם הוא אכיפה, פלילית ומנהלית, שנועדה לחייב ארגונים ועסקים לציית להוראות חוק הגנת הפרטיות, להפסיק פעילות שפוגעת בפרטיות, ולתקן את הלקוי כך שהוראות החוק יקוימו.
הרשות מפעילה סמכויות בשלוש פונקציות רגולטוריות:
רשם מאגרי מידע אשר אחראי לפי חוק הגנת הפרטיות, התשמ"א-1981 על הפיקוח ועל אכיפת הגנת מידע אישי
רשם גורמים מאשרים אשר אחראי לפי חוק חתימה אלקטרונית, התשס"א-2001 על הרישום והפיקוח על גורמים מאשרים
רשם שירותי נתוני אשראי ושירותי מידע על עוסקים אשר אחראי לפי חוק שירות נתוני אשראי, התשס"ב-2002 על מתן רישיונות ופיקוח על בעלי רישיונות מכוח החוק. חוק זה התבטל ביום 12.4.2019, ורשם שירות נתוני אשראי ברשות להגנת הפרטיות מסיים את תפקידו, פעילות נתוני אשראי עוברת לניהולו ופיקוחו של בנק ישראל, בהתאם לחוק נתוני אשראי, התשע"ו-2016.
הרשות מתפקדת גם כמוקד הידע של משרד המשפטים בסוגיות של משפט וטכנולוגיה, ומשמשת נציגת ישראל בוועדות ICCP ו-WPISP שבארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
הרשות מגישה מדי שנה דו"ח לכנסת בו הצעות והמלצות בנושאים שתחת אחריותה.
באוקטובר 2010 קיימה הרשות בירושלים שבוע בינלאומי שעסק בפרטיות במידע, ובמסגרתו התקיים הכנס הראשון של ארגון ה-OECD בישראל, והכנס הבינלאומי ה-32 של נציבי הגנת מידע אישי ופרטיות.
מבנה הרשות

מחלקת חדשנות ופיתוח מדיניות - האחראית לזיהוי מגמות ופעילות בזירה הבינלאומית, מגמות טכנולוגיות חברתיות ועסקיות ופיתוח מדיניות רגולציה חדשנית.
מחלקת ייעוץ משפטי ואסדרה - האחראית לקידום הליכי חקיקה ותקנות, לקביעת הנחיות שוק, מתן ייעוץ משפטי ופרה רולינג.
מחלקת קשרי ציבור וממשל - האחראית לקידום חינוך הכשרה והדרכה ברשות, להנגשת מדיניותה, תקשורת והסברה, פניות ציבור וקשרי ממשל, וניהול פנקס מאגרי המידע.
מחלקת אכיפה - האחראית לביצוע חקירות פליליות, חקירות מנהליות, פיקוחי רוחב ("אודיט"), איסוף והערכה וניהול המעבדה הפורנזית של הרשות.
סמכויות הרשות

בדומה לרשויות ממשלתיות אחרות, מוסמכת הרשות לנהל חקירות מינהליות ופליליות, לצורך הגשת כתבי אישום כשהיא מעבירה את המלצותיה בחקירה לפרקליטות המדינה. דוגמאות לחקירה פלילית מרכזית שניהלה הרשות היא פרשיית אגרון במסגרתה נגנב מרשם האוכלוסין של מדינת ישראל ונסחר באופן בלתי חוקי למטרות רווח.
הרשות להגנת הפרטיות פועלת לקידום תיקוני חקיקה בתחום הפרטיות. ב-21 בפברואר 2017 אישרה ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת את תקנות הגנת הפרטיות (אבטחת מידע), התשע"ז-2017, שקבעה שרת המשפטים, המפרטות את אופן יישומה של חובת אבטחת המידע המוטלת בחוק הגנת הפרטיות הישראלי על כל גורם המנהל או מעבד מאגר של מידע אישי. התקנות פורסמו ברשומות ב-8 במאי 2017, וייכנסו לתוקף שנה מיום פרסומן, ביום ב-8 במאי 2018.
התקנות קובעות מנגנונים ארגוניים ודרישות מהותיות שמטרתם הפיכת אבטחת המידע לחלק משגרת ניהול הארגון. בין שאר החידושים, מטילות התקנות חובת דיווח על אירועי אבטחה חמורים לרשות להגנת הפרטיות ולפי דרישתה גם לאנשים עליהם המידע שנחשף.
התקנות חלות על כל בעלי, מנהלי ומחזיקי מאגרי המידע מכל סוג, כאשר יש הבחנה בין ארבעה סוגי מאגרים, בהתאם לרמת האבטחה הנדרשת בהם: מאגר מידע המנוהל על ידי יחיד, מאגרים שחלה עליהם רמת האבטחה הבסיסית, מאגרים שחלה עליהם רמת האבטחה הבינונית ומאגרים שחלה עליהם רמת האבטחה הגבוהה.
כלי נוסף בו משתמשת הרשות להגנת הפרטיות הוא פרסום הנחיות שוק לבעלים ומחזיקים של מאגרים כיצד יש לנהוג על מנת לעמוד בדרישות חוק הגנת הפרטיות בעת עיבוד מידע אישי. כך למשל: הנחיות מיקור חוץ, הנחיות מצלמות מעקב, הנחיות זכות העיון.
סמכויות הרשות > פעילות אכיפה בינלאומית

הרשות להגנת הפרטיות חברה פעילה במספר פורומים בינלאומיים ולוקחת חלק בפעולות אכיפה בינלאומיות בתחום הגנת המידע. פורומים מרכזיים בהם חברה:
The International Conference of Data Protection and Privacy Commissioners
(Global Privacy Enforcement Network (GPEN
OECD's Working Party on Security and Privacy in the Digital Economy
כנס הנציבים קבוצת ברלין ICDPPC
מדינת ישראל מוכרת על ידי האיחוד האירופי החל משנת 2011 כאזור העומד בסטנדרט האירופי לשמירה על הפרטיות. הכרה זו נמצאת בתהליך של בחינה מחדש, ויש הסוברים שהיא עשויה להשלל נוכח הפערים בין דיני הגנת הפרטיות הישראליים ל-GDPR, או בשל החשיפה על אמצעי המעקב המקוונים של השב"כ, ובתוכם מאגר הנתונים שמנהל שירות הביטחון הכללי, "הכלי".
ראו גם

חוק הגנת הפרטיות
דיני פניות ציבור בנושאי הגנת הפרטיות במשרדי מדינת ישראל
הערות שוליים

↑  12 על 12: הדמויות המשפיעות בהייטק בעולם הממשל..., באתר tech12
↑  תיקון 13 לחוק הגנת הפרטיות אושר בכנסת, באתר www.gov.il
↑  הקמת רשות משפטית לטכנולוגיות מידע והגנה על הפרטיות במשרד המשפטים, באתר משרד ראש הממשלה
↑  הכנס הבינלאומי ה-32 של נציבי הגנת מידע אישי ופרטיות
↑  protection of personal data by the State of Israel
↑  Dr. Stefan Schuppert, The EU officially has recognized Israel as having adequate protection for personal data, permitting cross-border transfers
↑  רחל ארידור הרשקוביץ, תהילה שוורץ אלטשולר, הצעת חוק הגנת הפרטיות, התשע"ט-2019, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2019, עמ' 8
↑  עמיר כהנא, המטאטא יאה לנו – "הכלי" של השב"כ והחלטת הנאותות האירופית, באתר משפט ועסקים, ‏29/3/2021
| ישראל מוסדות ממשלתיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| כלכלה | המוסד לביטוח לאומי • שירות התעסוקה • רשות התחרות • בנק ישראל • רשות המסים בישראל • רשות ניירות ערך • הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה • מכון התקנים הישראלי • רשות החברות הממשלתיות • הרשות הלאומית להסמכת מעבדות • רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון • רשות החדשנות • הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן • רשות ההשקעות |  |
| תחבורה | הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים • רשות שדות התעופה • רשות התעופה האזרחית • רשות הספנות והנמלים • הרשות הארצית לתחבורה ציבורית |  |
| אנרגיה ותשתיות | רשות החשמל • רשות הגז הטבעי • רשות המים |  |
| סביבה | רשות הטבע והגנים • רשות העתיקות • השירות המטאורולוגי הישראלי |  |
| בינוי ושיכון | המרכז למיפוי ישראל • הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית • רשות מקרקעי ישראל • הרשות לאכיפה במקרקעין • מינהל התכנון • הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב |  |
| דת | הרבנות הראשית לישראל • מערך הגיור |  |
| תקשורת וטכנולוגיה | רשות השידור (בעבר) • תאגיד השידור הישראלי • הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו • המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין • דואר ישראל (בעבר) • ארכיון המדינה • לשכת העיתונות הממשלתית • מערך הסייבר הלאומי • רשות התקשוב הממשלתי • מערך הדיגיטל הלאומי |  |
| חברה | רשות השירות הלאומי-אזרחי • הרשות לשיקום האסיר  • הרשות לקידום מעמד האישה  • הרשות לפיתוח כלכלי של מגזר המיעוטים • מבקר המדינה • נציבות פניות ילדים ונוער בהשמה חוץ ביתית • הרשות לזכויות ניצולי השואה • יד ושם • הרשות לפיתוח כלכלי-חברתי של המגזר החרדי |  |
| בריאות | רשות בתי החולים הממשלתיים (בעבר) • התאגיד לפיקוח וטרינרי |  |
| משפטים | רשות התאגידים • רשות האכיפה והגבייה • הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור • היחידה הממשלתית לחופש המידע • הרשות להגנת הפרטיות • רשות הפטנטים • הרשות לרישום והסדר זכויות מקרקעין |  |
| חינוך | המועצה להשכלה גבוהה |  |
| ביטחון לאומי | שירות בתי הסוהר • הרשות הארצית לכבאות והצלה • הרשות להגנה על עדים • רשות המאגר הביומטרי הלאומי • הרשות הלאומית לביטחון קהילתי |  |
| פנים | רשות האוכלוסין וההגירה |  |
| ביטחון | רשות מעברים יבשתיים • הרשות לפינוי מוקשים • רשות חירום לאומית |  |
אורית נוימאיר פוטשניק

| --- | --- |

נוימאיר פוטשניק, 2022
 לידה:  21 באוגוסט 1973 (בת 51) תל אביב-יפו ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  שירה, תרגום שירה, מסות, סיפורת, ביקורת יהודית
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרסי שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית (2019); מלגת בוסתן של הספרייה הלאומית (2020); ציון לשבח בפרס על שם סוניה ברשילון מבית איגוד אנשי הספר (2022).
 
אורית נוימאיר פוטשניק (נולדה ב־21 באוגוסט 1973) היא פיזיקאית, משוררת, מתרגמת, עורכת, מורה לכימיה, ומבקרת ספרות ישראלית.
ביוגרפיה

אורית נוימאיר פוטשניק היא ילידת תל אביב, בוגרת המגמה הפיזיקלית של תיכון "היובל" בהרצליה. היא בעלת תואר ראשון ושני בפיזיקה מאוניברסיטת תל אביב.
ב-2015 החלה ללמד פיזיקה בבית ספר תיכון בחולון לאחר שעבדה כפיזיקאית בתעשיית ההייטק במשך 16 שנים. באותה השנה, החלה לפרסם שירים פרי עטה בכתבי עת ספרותיים מרכזיים, כגון: הו!, המוסך, מאזניים, הליקון, ועוד.
ספר הביכורים שלה, "עינה של האורקל", ראה אור ב־2019 בסדרת השירה "טקסטורה" בהוצאת פרדס, בעריכת אנה הרמן ובתמיכת מפעל הפיס. הספר זיכה אותה בפרס שרת התרבות והספורט למשוררים בראשית דרכם לשנת 2019 ובמלגת "בוסתן" של הספרייה הלאומית בשנת 2020.
תרגומיה מאנגלית לשיריהם של גדולי המשוררות והמשוררים האנגלוסכסיים (כגון: אמילי דיקנסון, אן סקסטון, וויליאם באטלר ייטס, תומאס הארדי, עדנה סנט ווינסנט מיליי ואיימי לואל) פורסמו מעל בימות ספרותיות שונות כגון: מוסף תרבות וספרות של ידיעות אחרונות, המוסך, הו!, מאזניים ועוד.
החל ב-2018, נוימאיר פוטשניק מפרסמת בקביעות מסות, ביקורות שירה, וביקורות פרוזה בכתבי עת שונים, כגון המוסך, "הו!", "מאזנים", ו"הליקון".
ב־2022 ערכה נוימאיר פוטשניק את "אַת כל הרצון" - אסופת שירה לסבית עברית עכשווית שראתה אור בהוצאת "ה-21" והוצאת אפרסמון. האסופה זכתה לאהדת הביקורת והקהל.
ספר שיריה השני, "הים נסוג עוד קצת", זכה לתמיכת מפעל הפיס וראה אור בהוצאת "אפיק" ובעריכת ליאת קפלן ב-2023.
תרגומי שירת האהבה הנשית מאנגלית זיכו אותה בציון לשבח בפרס על שם סוניה ברשילון מבית איגוד אנשי הספר לשנת 2022.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אורית נוימאיר פוטשניק היא בת הזוג של הארכאולוגית בת-עמי נוימאיר פוטשניק ולהן שתי בנות ובן. היא מתגוררת בתל אביב.
מכתביה

"עינה של האורקל", באתר טקסט
שירים מאת אורית נוימאיר פוטשניק, הו! 19, 2020
שירים מאת אורית נוימאיר פוטשניק, מאזניים, יוני 2020
אורית נוימאיר פוטשניק, שירים מאת אורית נוימאיר פוטשניק, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, ‏ 4 במרץ 2020
שיר מאת אורית נוימאיר פוטשניק, "לכל הרוחות", כתב עת מבית החוג לספרות, אוניברסיטת תל אביב, 2020
אורית נוימאיר פוטשניק, על ספרה של אילנה ברנשטיין "חמתו של תמוז", באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, ‏11 במאי 2022
אורית נוימאיר פוטשניק, על ספרי השירה של שלומי חתוכה "יבשת" ו"אי", באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, ‏20 במאי 2020
אורית נוימאיר פוטשניק, "אני מודדת כל כאב - בין הגיטרה המנסרת של פוליאנה פרנק לשירת אמילי דיקנסון", הו! 17, 2018
אורית פוטשניק, הים נסוג עוד קצת, הוצאת אפיק, 2023
הערות שוליים

↑  אלי הירש, "לברוא את העולם מחדש, על האנתולוגיה "את כל הרצון"", ידיעות אחרונות, 30 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008712783205171  ISNI: 0000 0005 0120 052X  LCCN: no2020019784  VIAF: 10158259481402302762   WorldCat (עם VIAF): 10158259481402302762
גיל לבנדה

גיל לבנדה (נולד ב-19 בינואר 1973) הוא המנהל מקצועי של מחלקת הנוער של מועדון הכדורגל הפועל פתח תקווה
קריירה

לבנדה נולד בפתח תקווה. הוא בנו של אברהם לבנדה, שהיה מראשי קבוצת הפועל פתח תקווה. החל את דרכו כמאמן במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה כשאימן במשך מספר שנים את קבוצות הילדים והנוער של המועדון. בשנת 2008, הצטרף לבנדה למחלקת הילדים והנוער של מכבי חיפה שם אימן במשך תשע שנים קבוצות בגילאים שונים ובשנת 2011 אימן את קבוצת הנוער של המועדון. בשנת 2014, שימש לבנדה כעוזרו של המאמן הסרבי אלכסנדר סטנוייביץ' שאימן בקבוצה במשך כחצי שנה.
ב-17 במאי 2016 נבחר לשמש לראשונה כמאמן קבוצה בוגרת, לאחר שמונה למאמן הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית. ב-20 בדצמבר, לאחר יכולת ירודה שהציגה הקבוצה, פוטר לבנדה.
בפברואר 2017 מונה לבנדה לתפקיד עוזר המאמן בבית"ר ירושלים והחל לעבוד תחת המאמן שרון מימר. ב-16 באוגוסט, פוטר מימר מאימון הקבוצה ולבנדה מונה לתפקיד המאמן הזמני של הקבוצה. במשחק הבכורה שלו כמאמן ראשי בקבוצה, במחזור הפתיחה של עונת 2017/18, ניצחה בית"ר ירושלים את מכבי תל אביב בתוצאה 3-0. בין ה-3 בספטמבר ועד ה-13 בספטמבר הועסק במועדון אלי כהן כמנהל מקצועי ולבנדה היה כפוף אליו. לאחר שפוטר כהן, המשיך לבנדה לשמש כמאמן זמני עד ל-28 בספטמבר, אז מונה בני בן זקן למאמן הקבוצה ולבנדה חזר לעמדת עוזר המאמן. הנימוק בגינו מונה מאמן חדש לבית"ר במקום לבנדה הוא שללבנדה אין תעודת פרו הנדרשת כדי לאמן בליגת העל. סך הכל שימש לבנדה כמאמן הראשי בבית"ר במשך חמישה מחזורי ליגת העל, בהם רשם 3 ניצחונות ו-2 תוצאות תיקו.
ב-9 ביוני 2018 הוחתם לבנדה כמאמן הפועל איכסל, אשר עלתה לליגה הלאומית בסיום עונת 2017/18. ב-22 בספטמבר 2018 התפטר מתפקידו לאחר חמישה מחזורים, בהם לא צברה הקבוצה אף נקודה. בינואר 2019 מונה לבנדה לעוזרו מאמן עירוני קריית שמונה, תומר קשטן. מחזור לסיום העונה התפטר לבנדה מתפקידו לאחריו פיטוריו של קשטן.
הערות שוליים

↑  גיא בן זיו, ‏חי את הרגע: לבנדה ובית"ר רוצים לחזור לפסגה, באתר ONE‏, 28 באוגוסט 2017
↑  דורון בן דור, ‏יעד חדש: גילי לבנדה מונה למאמן הפועל איכסל, באתר ONE‏, 9 ביוני 2018
↑  לקח אחריות: גיל לבנדה התפטר מאימון איכסל, באתר ONE‏, 22 בספטמבר 2018
↑  שלום אלבז, ‏גילי לבנדה מונה לעוזר המאמן של קשטן בק"ש, באתר ONE‏, 2 בינואר 2019
↑  שמעון אלבז, ק"ש: גיל לבנדה התפטר, שמעון הדרי יעמוד על הקווים, באתר ynet, 6 במאי 2019
אדוארד ברנשטיין

אדוארד ברנשטיין (בגרמנית: Eduard Bernstein;‏ 6 בינואר 1850 – 18 בדצמבר 1932) היה הוגה, פוליטיקאי יהודי-גרמני. נחשב לאחד מאבות הסוציאל-דמוקרטיה, אחד משלושת הזרמים המרכזיים של הסוציאליזם, שידוע גם בשם סוציאליזם רפורמיסטי, הן בזכות הבסיס התאורטי הרחב שסיפק בעבודותיו והן בקריירה הפוליטית שלו. ברנשטיין היה שותף להקמת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית (SPD), אחת המפלגות הסוציאל-דמוקרטיות הראשונות והחזקות באירופה.
קורות חיים

אדוארד ברנשטיין נולד בברלין ב-6 בינואר 1850 כבן לנהג רכבת, שהיה אחיו של אהרון ברנשטיין. עבד כפקיד בנק והחל את דרכו הפוליטית בגיל 22 כאשר הצטרף למפלגה קטנה שהייתה אחד מהגלגולים הראשוניים של ה-SPD יחד עם אוגוסט בבל ווילהלם ליבקנכט. בגיל 28 מונה למזכירו הפרטי של קארל הוכברג, הפטרון של הסוציאל-דמוקרטיה במרכז אירופה, בעיר ציריך שבשווייץ. בשנת 1888 הוא גורש משווייץ בעקבות לחץ מפרוסיה ועבר ללונדון, שם נוצר בינו לבין פרידריך אנגלס קשר קרוב. בתקופת שהותו בלונדון חל שינוי בהשקפותיו מאורתודוקס מרקסיסט הפך בהדרגתיות לרוויזיוניסט, הציע לבדוק מחדש הנחות יסוד של המרקסיזם (מה שמכונה כיום רפורמיסט סוציאליסט). בגלל היותו מהראשונים ומהבולטים כונה הזרם הרוויזיוניסטי במרקסיזם גם בשם "ברנשטייניזם".
ברנשטיין שמר לאורך כל תקופת חייו על עבודת כתיבה ומחקר רצופה בתחום הכלכלה, מדע המדינה ופיתוח הסוציאליזם שאז עוד היה בחיתוליו. בין השאר ערך, בין השנים 1880 עד 1890, את המגזין Sozialdemokrat ("סוציאל-דמוקרט"), היה אחד מהמחברים של תוכנית ארפורט ומ 1896 עד 1898 פרסם סדרה של מאמרים העונה לכותרת: "בעיות הסוציאליזם", שהובילה לוויכוח אודות הרוויוזיוניזם ב-SPD. פרסם גם מאמר בשם "Die Vorraussetzungen des Sozialismus und die Aufgaben der Sozialdemokratie" ("ההנחות של הסוציאליזם ומשימות הסוציאל-דמוקרטיה"), מאמר שנחשב אחד מהיסודות האידאולוגים במפלגות סוציאל-דמוקרטיות גם מחוץ לגרמניה, כגון מפלגת הלייבור הבריטית.
כמו כן ערך את כתביו של פרדיננד לסל (12 כרכים) ויחד עם אוגוסט בבל את התכתובות של מרקס ואנגלס.
לאחר שהותר לו להיכנס לשטחי גרמניה, חזר למולדתו ב-1901, נבחר לרייכסטאג (הבית התחתון בפרלמנט הגרמני), שם כיהן עד 1918.
אדוארד ברנשטיין נפטר בברלין ב-18 בדצמבר 1932, בגיל 82. לוח זיכרון לזכרו נמצא ברחוב בוצנר 18 (Bozener Straße 18), שם חי משנת 1918 ועד למותו.
רחוב הקרוי על-שם אדוארד ברנשטיין נמצא בצפון הישן של תל אביב.
משנתו

בעבודותיו פיתח את הזרם הלא-מהפכני בסוציאליזם, והיה בין הראשונים שהעזו לקרוא תיגר על הנחת היסוד של מרקס, שחייבה קיום של מהפכה. במקום זאת הוא קרא למהלכים מדורגים יותר של ניצחונות כלכליים ופוליטיים של תנועת הפועלים, שיתבצעו בצורה דמוקרטית ולא מהפכנית. לטענתו לסוציאל-דמוקרטיה אין דרך טובה יותר כדי לקדם את השוויון מאשר לבסס על הדמוקרטיה וזכות הבחירה את הדוקטרינה שלה. הוא אף כינה את הסוציאל-דמוקרטיה בשם "ליברליזם מאורגן" ואמר כי "הסוציאליזם, במילה אחת, הוא סולידריות".
משנתו > יחסו ליהדות

ברנשטיין כתב מספר חיבורים בנוגע לשאלה היהודית, ביניהם "תפקיד היהודים במלחמות העולם" וביקר את מרקס על הדרך בה התמודד עם סוגיה זו ודרך התייחסותו לאנטישמיות. אף על פי שהיה אפיקורס גמור, שמר ברנשטיין על קשר עם קהילות יהודיות וראה ליהודי אירופה ייעוד - חיזוק הקשר בין האומות, כחלק מ"הנשמה הקוסמופוליטית" שלהם.
אף על פי שלא היה ציוני בתחילת דרכו ("אין אני ציוני. הרגשתי כגרמני חזקה היא משאוכל להיות ציוני" אמר) הצטרף ב-1928 אל "הוועד הסוציאליסטי הבינלאומי למען ארץ ישראל".
אדוארד ברנשטיין בצעירותו
המרכז לטניס בישראל - רמת השרון

תבנית:מבנה
קולין דאודסוול בעת טורניר במרכז, 1989
המרכז לטניס בישראל - רמת השרון, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל והיה המרכז הראשון שהוקם מביניהם. זהו מרכז הטניס הגדול ביותר בישראל, המכיל 24 מגרשים, ביניהם 3 מגרשי חימר, שני מגרשי דשא סינתטי ואצטדיון קנדה המכיל כ-4,500 מקומות ישיבה.
היסטוריה

המרכז הוקם בשנת 1976 בעזרתם של שישה מייסדים: איאן פרומן מדרום אפריקה, פרדי קריבין מבריטניה וארבעה אמריקנים - ביל ליפי, ג'ו שיין, הרולד לנדסברג ורובי ג'וזף שאחראים לגיוס התרומות ובעזרתו של פסח בלקין, ראש מועצת רמת השרון, שהסכים לתת את השטח כדי להקים את מרכז הטניס.
טקס הפתיחה התקיים ב-25 באפריל 1976 כאשר לאה רבין, אשת ראש הממשלה המכהן דאז יצחק רבין, קיבלה את הכבוד לגזור את הסרט. רבין עזרה רבות בגיוס תרומות עבור המרכז לטניס בישראל, אם זה באירוח ערבי התרמה בביתה או בעזרה בגיוס כספים בחו"ל. בטקס היא פנתה לששת המייסדים ולתורמים ואמרה: "נתתם תרומה גדולה ביותר לספורט בישראל, לכבוד הוא לי להיבחר כפטרונית למרכז טניס נפלא זה". יותר מ-150 חברי המרכז לטניס בישראל מ-15 מדינות הגיעו לטקס יחד עם קהל של 3,000 איש, שזכה לראות כיצד שדה תותים הופך למרכז של 13 מגרשי טניס וגדל בהמשך ל-24 מגרשים. המנהל הראשון של המרכז היה אבי איזקוב, אחריו שי רז, פסח פוני, דני ברקוביץ', רוני סנדר, שעיה אזר אייל תעוז ומשנת 2020 מנהל את המרכז שי פוני.
הפעילות במרכז

המרכז מקיים תוכניות טניס מגוונות לילדים, נוער ומבוגרים ברמת מתחילים ומתקדמים: תוכנית פיתוח מוטורי לגילאי 4-6, תוכנית מיני טניס לגילאי 6-8, תוכניות טניס לגילאי 8-18 ותוכנית תחרותית למצטיינים המשלבת אימוני כושר. לגילאי 18 ומעלה מתקיימת אקדמיה של חוגי טניס למתחילים ומתקדמים. במהלך השנה מתקיימות במרכז שפע של תחרויות בינלאומיות לבוגרים ולנוער, תחרויות ארציות ואזוריות. 
במרכז מתקיימות גם תוכניות למען הקהילה הממומנות על ידי תרומות מהארץ ומחו"ל: תוכנית ספיישל אולימפיקס לילדים ומבוגרים בעלי צרכים ייחודיים ותוכניות לילדים בסיכון.
תחרויות ATP ובוגרים מפורסמים

החל משנת 1979 ועד 1996 התקיימו במרכז תחרויות של הסבב העולמי לגברים (ATP), ריקליס ואייזנברג, תחת השם אליפות תל אביב הפתוחה בטניס, שהיו ההזדמנויות היחידות (מלבד משחקי גביע דייוויס) בו יכול היה קהל חובבי הטניס בישראל לצפות בשחקנים הפופולריים של אותה התקופה מהצמרת העולמית כגון ג'ימי קונורס, איליה נסטסה, ברד גילברט, תומאס מוסטר, הרולד סולומון, אהרון קריקסטיין, יאניק נואה, ויין פריירה, אנדריי צ'סנוקוב ועוד. טורניר ריקליס התקיים בזכות התורם הראשי משולם ריקליס וטורניר אייזנברג בזכות תרומתם של ג'ויס ומל אייזנברג. בנוסף זכה המרכז לארח את כדורסלן העבר ד"ר ג'יי ואת טניסאי העבר ביורן בורג וטום אוקר.
ראש הממשלה יצחק רבין ונשיא המדינה חיים הרצוג הגיעו בקביעות לצפות במשחקים באצטדיון יחד עם מפורסמים רבים כגון בר רפאלי, הכנר יצחק פרלמן, שלמה ארצי, צביקה פיק, ספי ריבלין, דובי גל, טל ברודי ועוד. לזכרו של רבין הונח מחבט ממוסגר שלו במרכז ובאוקטובר 2013 נחנך לוח הוקרה מיוחד של קהילת יצחק ולאה רבין במרכז ברמת השרון, עליו רשומים כל אלה שכללו בירושתם את המרכז לטניס בישראל.
במרכז גדלו ילדים רבים שהפכו במהלך השנים לאלופי ישראל, לטניסאים ברמה הבינלאומית ושיחקו בנבחרות ישראל, ביניהם: עמוס מנסדורף, גלעד בלום, אנה סמשנובה, ציפי אובזילר, הראל לוי, נועם בר, אייל רן, אילנה ברגר ורקפת בנימיני.
בשנת 2014 אומר היה להיערך במרכז, אחרי 18 שנות הפסקה, טורניר מסבב ה-ATP מסדרת 250, במקום טורניר שמתקיים בסנט פטרסבורג (אליפות סנקט פטרבורג הפתוחה בטניס). הטורניר בוטל ברגע האחרון בעקבות המצב הביטחוני עקב מבצע צוק איתן בעזה.
הערות שוליים

↑  אלכס דורון, בסוף השבוע -בכורה בין ארצית במרכז הטניס, מעריב, 16 בספטמבר 1976
↑  שמואל טל, טניסאים מחו"ל יחנכו המרכז החדש באפריל, דבר, 27 בינואר 1976
↑  אלכס דורון, חלום הטניס - התגשם, מעריב, 26 באפריל 1976
↑  יואב בורוביץ, יו"ר איגוד הטניס: "עלינו לבצע מהפכה בטניס", באתר TheMarker‏, 14 בספטמבר 2012
↑  ספורט הארץ, רשמית: טורניר ATP ייערך בספטמבר ברמת השרון, באתר הארץ, 21 באפריל 2014
↑  שירות כלכליסט, בשל המצב הביטחוני: טורניר ה-ATP בישראל בוטל, באתר כלכליסט, 5 באוגוסט 2014
מוטו גוצי נורמלה

| --- | --- |

Moto Guzzi Normale
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Moto Guzzi (אנ')
 שנות ייצור:  1924 – 1921
 יחידות שיוצרו:  2,065
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל אחריו:  Moto Guzzi Sport (אנ')
 סיווג:  אופנוע
 אורך:  2,100 מ"מ
 רוחב:  870 מ"מ
 גובה:  920 מ"מ
 משקל:  130 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  1,380 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, מנוע ארבע פעימות, 498.4 סמ"ק המפיק 8 כ"ס ב-3,200 סל"ד, יחס דחיסה 4.0:1  1 צילינדרים, מנוע ארבע פעימות, 498.4 סמ"ק המפיק 8.5 כ"ס ב-3,400 סל"ד (יוצר בין השנים 1922–1924)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  80–85 קמ"ש
 צריכת דלק:  3.5 ליטר ל-100 ק"מ
מוטו גוצי נורמלה (באיטלקית: Moto Guzzi Normale) הוא אופנוע מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי Moto Guzzi (אנ') אשר יוצר בין השנים 1921–1924 באיטליה.
ממאפייני "מוטו גוצי נורמלה"

אב טיפוס - היה קרוי "G.P. 500"
יוצרו 2,065 יחידות.
שלדה - במבנה של עריסת דופלקס צינורית. העריסה היא החלק התחתון של מסגרת האופנוע שלרוב יחד עם קורת המסגרת, מחבר בין הציר הקדמי לסיבוב האחורי ואליו מקבע המנוע.
1 נוסע (נהג).
מנוע 1 צילינדרים, 498.4 סמ"ק.
מנוע קירור אוויר.
מתלים: מלפנים: מזלג מקבילי עם 2 קפיצי מתח / אחורי: קשיח.
תיבת הילוכים ידנית - 3 מהירויות.
מערכת הצתה: מגנטו מוגן מסוג "Bosch ZE 1" באמצעות דוושה.
מצמד: מולטידיסק באמבט שמן.
מאייד: Amac 15 PSY.
בלם אחורי: הרחבה של 210 מ"מ.
קיבולת מכל דלק - 10 ליטר.
צמיגים: 3.00–26 אינץ'.
גלגלים: 2.25–26 אינץ'.
מחיר היחידה בשנת 1921 עמד על 8,500 לירה איטלקית.
עיצוב אב-טיפוס: האחים קארלו (Carlo Guzzi) וגוזף גוצי (Giuseppe Guzzi).
פיתוח דגם ראשון: האחים קארלו וגוזף גוצי, ג'ורג'ו פארודי (Giorgio Parodi) ובן דודו אנג'לו (Angelo).
תמונות

מוטו גוצי נורמלה
מוטו גוצי נורמלה
מוטו גוצי נורמלה
לוגו היצרן "מוטו גוצי"
ראו גם

מוטו גוצי אלצ'ה
Moto Guzzi TriAlce
הערות שוליים

↑  מוטו גוצי motoguzzi.com/it_IT
↑  "מוטו גוצי" - היסטוריה  motoguzzi.com/ca_EN/passion/History
↑  Mario Colombo: "Moto Guzzi", 1990 Giorgio Nada Editore, Vimodrome (Milan), ISBN 88-7911-039-X
↑  "מוטו גוצי נורמלה" firstversions.com/2017/06/moto-guzzi-1st-model-ever
גומפרט אפולו

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  גומפרט 
 מודל אחריו:  Gumpert Tornante 
 אורך:  4,460 מ"מ 
 רוחב:  1,998 מ"מ 
 גובה:  1,114 מ"מ 
 בסיס גלגלים:  2,700 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
גומפרט אפולו (Gumpert Apollo) היא מכונית על גרמנית מתוצרת חברת גומפרט. זהו הרכב הראשון של החברה הממוקמת בעיר אלטנבורג בתורינגיה.
המכונית החזיקה בשיא ההקפה המהירה ביותר של המסלול של טופ גיר, עם זמן הקפה של 1:17.1 דקות, עד ששיאה נשבר ב-2010 בידי בוגאטי ויירון סופר-ספורט שקבעה זמן של 1:16.8 דקות.
מבנה

האפולו היא מכונית מרוץ חוקית לכביש שניתן לנסוע בה גם בדרכים וכבישים רגילים. היא מונעת בהנעה אחורית ושוקלת כ-1,100 קילוגרם. היא בעלת שני מושבים ובנויה על שלדת פלדה 41xx עם לוחות גוף מפיברגלס או סיבי פחמן. תיבת ההילוכים היא ידנית סדרתית בעלת שישה הילוכים, בהשפעת פורמולה 1. מהירותה המרבית היא 360 קילומטר לשעה והיא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בשלוש שניות.