stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה בן-שחר
ביוגרפיה

בן-שחר נולד בשנת 1931 בפתח תקווה. אביו שמואל עלה ארצה כ"חלוץ" מפולין והיה פרדסן ובעל מפעל לתיבות עץ לפרי הדר.
בן-שחר כיהן כמזכיר בית"ר הצעירה בפתח תקווה, ובהמשך הצטרף לשורות הארגון הצבאי הלאומי כנער בן 15. את דרכו בשורות הארגון המחתרתי החל בתליית כרוזי תעמולה נגד המנדט הבריטי. במלחמת השחרור היה אחד הקשרים הראשונים של האצ"ל, והשתתף בשורת קרבות בכיבוש יהודייה (יהוד), וילהלמה (בני-עטרות), ראס אל-עין (ראש העין) וכשנפרצה דרך בורמה לירושלים היה אחד מהעוברים הראשונים בה כאלחוטאי של מפקד מחוז האצ"ל בירושלים. מאוחר יותר לחם בגדודים 145 ו-32, ואחר-כך כאלחוטאי בגדוד 61 (מוריה) של חטיבת עציוני.
לאחר שהשתחרר מהשרות הצבאי, נסע לקרובי משפחתו בקנדה, השתלם שם בלימודים אקדמיים, ובשנת 1953 חזר ארצה. באותה שנה פתח בקריירה עיתונאית, וב-1960 התמנה לסופר העיתון "חרות" ליד מוסדות האו"ם בניו-יורק. בין היתר, היה עורך חדשות בעיתונים הכלכליים "מבט" ו"ישראל אקונומיסט", וייצג בישראל את העיתון היהודי "מונטריאול ג'ואיש פוסט", והיה חבר מערכות העיתונים "ארץ ישראל", "היום" ו"הירדן". כעיתונאי בעיתון "חרות" היה מסקרו הלאומי של מנחם בגין ואף היה העיתונאי הראשון מהמחנה הלאומי אשר ראש הממשלה הראשון, דוד בן-גוריון, הסכים להתראיין אצלו.
במזכירות בית"ר בסניף ת"א הכיר את רות מנהרדט – לוחמת ומפקדת בארגון הצבאי הלאומי שנודעה בשם המחתרתי רות רפאלי וראש קבוצת "אורית". רות הייתה חברת האצ"ל בת"א והקימה בביתה את תחנת השידור "קול ציון הלוחמת" הבלתי לגאלית, ללא ידיעת משפחתה. רות, ביחד עם משה, היו למייסדי תנועת החרות וגלגוליה הפוליטיים. לימים הפכה רות למנכ"לית ארגון נשי חירות בישראל.
בשנות ה-60 שימש משה כמזכירו האישי של חה"כ אריה בן-אליעזר ובשלהי העשור היה ממייסדי סיעת "תכלת לבן" בהסתדרות הכללית וכיהן כמזכירה הכללי הראשון, צעד אשר קירב את המחנה הלאומי לשלטון בשנת 1977. כמו כן, כיהן כמזכ"ל גח"ל בהסתדרות לצידו של שמואל רכטמן.
בין תפקידיו הציבוריים: היה ממייסדי "ברית חיילי האצ"ל", כיהן כחבר הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית וכחבר הדירקטוריון של קופת חולים כללית ובמשך שנים היה חבר מועצת עיריית גבעתיים כנציג הליכוד, יו"ר ועדת הביקורת המרכזית של שירותי בריאות כללית ויו"ר דירקטוריון רשת הדיור המוגן "משען". בעקבות אהבתו למוזיקה קלאסית נמנה עם מייסדיו של הקונסרבטוריון העירוני של גבעתיים ולימים הפך ליו"ר הדירקטוריון שלו.
בשנת 2012 הוציא לאור את ספרו "פרקים אוטוביוגרפיים לאור דרכם של אבות הציונות הלאומית" שבו סקר את מהלך חייו העיתונאיים והציבוריים, סיפורים וראיונות כפי ששמע מפיהם של מנהיגים לאורך יותר מיובל שנים של כתיבה בעיתונות הלאומית. ראיונות וסיפורים אלו קשורים לנושאים בחייהם המדיניים והפוליטיים של כמה ממנהיגי הציונות: בתנועת העבודה, מבן-גוריון, ברל כצנלסון ומשה שרת ועד משה דיין, שמעון פרס ופנחס לבון. מהמחנה הלאומי: מזאב ז'בוטינסקי, מנחם בגין ואריה בן אליעזר ועד אורי צבי גרינברג, אייזיק רמבה ועוד עשרות רבות ממנהיגי וראשי המחתרות.
לרות ומשה נולדו שתי בנות.
משה בן-שחר נפטר בספטמבר 2014 והובא למנוחות לצד אשתו, רות, בחלקת לוחמי האצ"ל בבית העלמין סגולה בפתח-תקווה.
עיריית גבעתיים קראה על שמו כיכר (מעגל תנועה) בצומת הרחובות גולומב ובראשית.
לקריאה נוספת

משה בן-שחר, פרקים אוטוביוגרפיים לאור דרכם של אבות הציונות הלאומית (שני כרכים), הוצאת "הירדן", 2012
הערות שוליים

↑  לפי אתר לוחמי האצ"ל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304932205171  BnF: cb169292449 (data)  ISNI: 0000 0000 6967 5912  VIAF: 97589761   WorldCat (עם VIAF): 97589761
מתחם וחוות הישועים בקורדובה

מתחם וחוות הישועים בקורדובה (ספרדית: Manzana Jesuítica y Estancias de Córdoba) הם מיסיונים וחוות חקלאיות שהוקמו על ידי מיסיונרים מהמסדר הישועי בקורדובה שבארגנטינה, ובשנת 2000 הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
הישועים הגיעו למושבות הספרדיות באמריקה לאחר הפרנציסקנים והדומיניקנים. גם בשלהי המאה ה-16 החלק הדרומי של אמריקה הדרומית לא היה מוכר במלואו, ולפיכך הייתה לישועים אפשרות להרחיב שם את השפעתם. הנהגת המסדר החליטה ב-1607 לשלוח את הנזיר דייגו דה טורס על מנת לנהל את פעילות המסדר באזור שבו שוכנת כיום פרגוואי, אך כבר ב-1588 הוקמו באזור ראשוני המיסיונים הניידים. העיר קורדובה הוקמה ב-1573, ובדומה למסדרים אחרים גם הישועים קיבלו את אחת מ-70 החלקות של העיר המקורית, אך איישו אותה רק ב-1599.
כנסיית הישועים
מבנה ששימש את רקטור האוניברסיטה
המתחם הישועי כולל את אוניברסיטת קורדובה, בית הספר מונטסראט, כנסייה ובתי מגורים. על מנת לתחזק את המתחם הקימו הישועים שש חוות חקלאיות.
המתחם

אחת מהפעולות הראשונות שבוצעו על ידי הישועים הייתה הקמת המתחם הישועי קולחיו מקסימו (Colégio Máximo) ב-1613, שהפך לאוניברסיטה אפיפיורית בעשור שלאחר מכן. לאחר מכן הקימו הישועים מבנים נוספים, ובהם כנסייה ובתי מגורים לחברי המסדר. המבנים הללו עברו מספר שינויים מאז הקמתם, הן לפני והן אחרי צו הפסקת הפעילות שנחתם על ידי האפיפיור קלמנס הארבעה עשר ביולי 1773.
האוניברסיטה הלאומית של קורדובה היא האוניברסיטה הוותיקה ביותר בארגנטינה והשנייה מבחינת ותק באמריקה כולה. המבנים של האוניברסיטה בנויים סביב חלל עגול מרכזי. בעבר שכן בחלל זה גן בוטני, אך כיום שרדו רק מספר ערוגות עם עצים ושיחים. המבנים של האוניברסיטה עשויים מאבן ומלבנים, והחצר שלה מוקפת באכסדראות מרווחות. הרצפות ובסיסי העמודים השונים עשויים משיש. הכניסה הראשית לאוניברסיטה והיכל הכבוד היא דרך דלתות מגולפות, והחלונות מתוארכים לשלהי המאה ה-19. ספריית האוניברסיטה מכילה כתבים ומסמכים רבים של הישועים.
כנסיית הישועים היא מבנה כיפתי גדול עם שני מגדלים בקצה המערבי. רוב חלקי הכנסייה עשויים מאבן, כאשר חלק מהאזורים הגבוהים נבנו מלבנים. הכנסייה היא חד-ספינתית, וצורת גג העץ שלה היא סירה הפוכה. פנים הכנסייה כולל קישוטים רבים, כאשר הרטאבלו (ציור המורכב מ-24 חלקים) של המזבח הראשי ודוכני הדרשה הקטנים הנמצאים מעל מפלס המתפללים עשויים בסגנון הבארוק.
הכניסה לקולחיו נאסיונל דה נואסטרה סניורה דה מונטסראט (ספ'), שהיה במקור בניין משני שהשתייך לקולחיו מקסימו, היא דרך שער גדול. הבניינים השונים מרוכזים סביב שני חללים פתוחים עגולים, והוא נבנה בסגנון דומה לזה של המבנים הישועיים האחרים במתחם. הקלויסטר מוקף על ידי מספר גלריות, וחזיתות הבניינים מקושטים בפריטים רבים.
החוות

לכל אחת מחוות הישועים, המכונה אסטנסיה, הייתה כנסייה עצמאית וקבוצת מבנים, ובמקרים מסוימים (כגון אלטה גרסיה) הוקמו מסביבן ערים). חוות סן איגנסיו כבר לא קיימת. החוות עסקו בנוסף לפעילות הרוחנית גם בחקלאות, ייצור טקסטיל, וגידול בקר. החוות זכו להצלחה כלכלית רבה. הישועים קיבלו את החזקה על החוות במספר דרכים, כולל רכישה רגילה וקבלה בירושה. כל החוות נמכרו לאנשים פרטיים כאשר רכושם הישועים נמכר בעקבות החלטותיהם של קלמנס הארבע העשר וקרלוס השלישי, מלך ספרד. החוות היו בניהול של נזירים פרנציסקנים עד 1853, כאשר הותר לישועים לשוב לאמריקה.
חוות אלטה גרסיה שוכנת במרכז עיר הנושאת את אותו שם. המבנים המקוריים בחווה היו כנסייה, בית כומר (כיום מוזיאון), מגורי עבדים ופועלים שנחרבו עם הזמן, מכלאות בקר, גני ירקות, טחנת טקסטיל המשמשת כיום כבית ספר, מאגר מים וטחנות נוספות. שני בנייני המגורים והכנסייה מקיפים שלושה צדדים של פטיו מרובע, ואילו הצד הרביעי חסום על ידי קיר גבוה שבו נמצאת הכניסה הראשית. המאפיין הבולט של הכנסייה הכיפתית הוא החזית שלה. טחנת הטקסטיל נבנתה באותו סגנון של בתי המגורים, אך בקנה מידה קטן יותר. כל המבנים בחווה עשויים מאבן ומלבנים, ויש בהם קלויסטרים קמרוניים, כאשר הקמרון של הכנסייה הוא קמרון חבית.
הבעלים הראשון של החווה היה אלונסו נייטו דה הררה שהחליט להצטרף למסדר, והוא הוריש אותה למסדר בצוואתו.
חוות סנטה קטלינה, שנרכשה ב-1616, הוקמה באזור הנוף הכפרי של סיירה דה קורדובה, והיא כוללת כנסייה, בית כומר, מגורי עובדים, בית לדיירים חדשים שכבר לא קיים, טחנה, ומאגר מים. בנייני החווה מקיפים שלוש חצרות פטיו, שהמרכזית מביניהם היא גם הראשית. כל אחת מחצרות הפטיו מוקפת בגלריה קמרונית, ובמרכזה ניצבת מזרקה. המאפיין הבולט של החווה הוא הכנסייה שצורתה היא צלב לטיני, חזיתה בסגנון הבארוק, והחלק הפנימי שלה ידוע בזכות תמונות הקדושים הנמצאות מאחורי המזבח.
חוות קארויה, שנרכשה גם כן ב-1616, שוכנת באזור יותר יוקרתי. טחנת הקמח ומאגר המים כבר לא קיימים, אך הפטיו, הגובל בקלויסטרים ומגורי הקולחיו נאסיונל, ידוע בזכות ממדים ויחסי הגודל שלו. הקפלה קטנה בהשוואה למבנים האחרים בחווה, ויש בה רק ספינה ללא טרנספט או מגדל כלשהו, והיא המבנה היחיד שעשוי מאבן. הקפלה משמשת כמוזיאון.
חוות חסוס מריה, שנרכשה ב-1618, זהה מבחינת אופי המבנים לסנטה קטלינה. קלויסטרים מקיפים שניים מהצדדים של הפטיו המרכזי, ואילו שני הצדדים האחרים מוקפים על ידי מחסן וקיר אבן גבוה. הכניסה למתחם כולו היא דרך שער המוביל לפטיו קטן, שבו שוכנת הכנסייה. הכנסייה עשויה מלבנים וכוללת קמרון חבית, מסדרון צדדי (Aisle) אחד, טרנספט קמרוני, וכיפה מרכזית על הגג. לכנסייה אין מגדל פעמונים, אך בצידה האחורי יש גמלון עם פעמון ששלושה מצדדיו פתוחים.
חוות לה קאנדלאריה, שהוקמה ב-1678, היא המרוחקת ביותר מקורדובה. בניגוד לחוות האחרות שנכללות בהכרזה של אונסק"ו היא שוכנת בחלק המוגן של אזור גבעות חשוף לרוח, על קרקע שהייתה שייכת לפרנסיסקו דה ורה אי מוחיקה. קאנדלאריה היא החווה הקטנה ביותר הנכללת בהכרזה, בייחוד בהשוואה לחוות קארויה, ומורכבת מקפלה, בית כומר, מגורי פועלים שנחרבו עם הזמן, ומכלאות בקר. הכנסייה שלה בנויה מאבן, והגג שלה נתמך על ידי קורות משופעות התומכות במסגרת שלו.
מתחם לודוויפול

| --- | --- |

רחוב יהודה לייב קנטור, אחד משניים בלבד בשכונה, המסתיים בנתיבי איילון
 מידע
 עיר:  תל אביב-יפו
 תאריך ייסוד:  1948
 קואורדינטות:  32°02′51″N 34°47′07″E﻿ / ﻿32.047615°N 34.785257°E﻿ / 32.047615; 34.785257
 שכונות נוספות בתל אביב-יפו
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מתחם לודוויפול(למפת גוש דן רגילה) מתחם לודוויפול(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מתחם לודוויפול(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מתחם לודוויפול  he מתחם לודוויפולhe מתחם לודוויפולמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מתחם לודוויפול במשולש שנוצר בין כביש 1, נתיבי איילון (כביש 20) ודרך קיבוץ גלויות (כביש 461)
מתחם לוּדְוִויפּוֹל הוא שכונה בדרום תל אביב, בין שכונת שפירא לשכונת התקווה, צפונית לדרך קיבוץ גלויות.
היסטוריה

השכונה הוקמה לאחר הקמת מדינת ישראל, בסמוך לגדות נחל איילון, והוקמו בה בתים לעולים חדשים. היא כוללת שני רחובות היוצרים מעין משולש עם דרך חיל השריון. הרחובות קרויים על שם אברהם לודוויפול, העורך הראשון של "הצופה" ועל שם יהודה לייב קנטור, מייסד העיתון "היום".
זמן קצר לאחר הקמת השכונה, ב-1958, אושרה תוכנית בניין עיר שאסרה על כל בנייה נוספת במתחם. ב-1978 הוקם בסמוך לה מחלף קיבוץ גלויות, שחיבר את דרך קיבוץ גלויות עם כביש 1. במהלך הקמת נתיבי איילון בשנות ה-80 וה-90 נהרסו חלק מבתי המתחם לשם הקמתו של גשר חיל השריון, שמהווה את המשכם של נתיבי איילון דרומה, לכיוון חולון. כתוצאה מהקמת הגשר נכלאה השכונה בין שלושה כבישים ראשיים - מצפון וממזרח כביש 1, ממערב נתיבי איילון ומדרום דרך קיבוץ גלויות.
בשנת 2005 הגישו תושבי השכונה תביעה נגד עיריית תל אביב-יפו, בטענה כי הם סובלים ממפגעי רעש, ריח וזיהום אוויר, וכי רעש המכוניות מרעיד את יסודות בתיהם. עוד טענו התושבים כי בעבר הסכימו להסיר את התנגדויותיהם להקמת הגשר, לאחר שהובטח להם כי העירייה תפתח את האזור ותפצה אותם באמצעות מתן אפשרות לשינוי ייעוד הקרקע ומתן זכויות בנייה. לטענתם, הפרה העירייה הבטחה זו.
במחצית השנייה של שנת 2022 החלו דיירי השכונה לקבל הודעות פינוי לקראת פרויקט פינוי-בינוי נרחב במסגרתו ייבנה מתחם מגורים ומסחרי חדש.
הערות שוליים

↑  בש"א (ת"א) 6290/05 עיריית תל אביב ואח' נ' שושנה שבח ואח' (לא פורסם)
מתחם שידור

מתחם שידור הוא טווח הכתובות ברשת מחשבים בו יכול מחשב אחד לתקשר עם אחר על פי הכתובת הפיזית שלו בלבד. באופן שקול, מתחם שידור הוא הקבוצה סגורה של מתחמי ההתנגשות ברשת.
כל מחשב (או ליתר דיוק כרטיס הרשת שלו), שומע את כל התשדורות שנמצאות במתחם ההתנגשות שהוא חבר בו. מאחר שתשדורות כאלו יכולות להגיע ממתחמי התנגשות אחרים, מפשטים ואומרים שכל מחשב שומע את כל התשדורות במתחם השידור. הציפייה היא שיתקיים שיתוף פעולה, כך שכל אחד מהמחשבים לא יתייחס לתשדורות שמיועדות לכתובת פיזית שאינה שלו. צורת תקשורת זו איננה יעילה כי המחשבים שומעים תשדורות רבות שלא מיועדות להם. בעיה מרכזית נוספת היא האפשרות של כל אחד מהמחשבים להפר את שיתוף הפעולה המצופה ולהאזין, ואף להגיב, לתשדורות שאינן מיועדות אליו. יתרונה הוא בפריסה הפשוטה שלה, בגלל שנדרש תווך יחיד.
על מנת לטפל בבעיית חוסר היעילות משתמשים לרוב ברכיבי רשת מסוג נתבים ומתגים, המאפשרים לפצל את הרשת למתחמי התנגשות נוספים. הצפנה עשויה למנוע ממחשב להבין את המשמעות של תשדורות שאינו יודע לפענח.
ראו גם

מונחים ברשת מחשבים
מתחם התנגשות
מצר קורפו

| --- | --- |
הקו המקווקו מסמל את הגבול בין יוון לאלבניה (באנגלית)
הקו המקווקו מסמל את הגבול בין יוון לאלבניה (באנגלית)
 מידע כללי
 מיקום:  הים היוני
 מפריד:  בין האי קורפו לחופי יבשת אלבניה ויוון
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 אורך מרבי:  כ-70 ק"מ
 רוחב מזערי:  כ-2 ק"מ
 ‏עומק מזערי:  כ-47 מטר
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  אלבניה אלבניה יוון יוון
 ערים:  איגומניצה, קורפו, קסיופאה
 איים:  האי וידו ואחרים
 קואורדינטות:  39°45′29″N 19°57′43″E﻿ / ﻿39.75806°N 19.96194°E﻿ / 39.75806; 19.96194
  (למפת אלבניה מוגדלת) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרומצר קורפו (הצפוני)(למפת אלבניה רגילה) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרומצר קורפו (הצפוני)(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמצר קורפו (הצפוני)(למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמצר קורפו (הצפוני) מצר קורפו במרחב אזורי
 
מצר קורפו (או "תעלת קורפו"; ביוונית: Πορθμός της Κέρκυρας; באלבנית: Kanali i Korfuzit) הוא מצר ים בים היוני המפריד בין האי היווני קורפו ממערב לו לבין חופי יבשת אלבניה ויוון ממזרחו.
רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא כ-2 ק"מ. עומקו המזערי בפתחו הצפוני מגיע לכ-26 פאתום (כ-47 מ'). אורכו המרבי – כ-70 ק"מ.
מצר קורפו הוא נתיב שיט חשוב בו עוברות מעבורות בדרכן מקורפו לנמל איגומניצה או לקפלוניה ופטרס דרך המעבר הדרומי, וכן בדרכן מקורפו דרך המעבר הצפוני לאיטליה. כמו כן, סנפיריות ומעבורות חוצות את המצר בדרכן מקורפו לסרנדה שבדרום אלבניה, כדי לאפשר לתיירים הרבים לבקר בעיר העתיקה בוטרינט השוכנת בקרבתה, ואשר הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1992.
תקרית תעלת קורפו

בעקבות סדרה תקריות ממאי עד נובמבר 1946 במצר קורפו בין הממלכה המאוחדת לבין הרפובליקה העממית של אלבניה שבאחת מהן (באוקטובר) עלו שתי אוניות הצי המלכותי הבריטי על מוקשים ימיים ו-44 מלחים נהרגו. בעקבות החלטה 22 של מועצת הביטחון של האו"ם הגישה הממלכה המאוחדת תביעת פיצויים לבית הדין הבינלאומי בהאג נגד אלבניה. בית הדין פסק נגד טירנה. זירת המאבק במצר שהתרחשה במקביל למלחמת האזרחים ביוון, נחשבת לניצניה הראשונים של המלחמה הקרה.
במאבק בין הממלכה המאוחדת לאלבניה עלתה סוגיה משפטית של "מעבר ללא כוונת זדון" (innocent passage) שכן שאלבניה טענה שיש לה סמכות שיפוטית על המצר ואילו הממלכה המאוחדת ערערה על סמכות זו.
ראו גם

מצר אוטרנטו
הערות שוליים

↑  קסיופאה (Κασσιόπη‏; Kassiopi) היא עיירת נופש ונמל לחופו הצפון-מזרחי של האי קורפו. כמו כן, היא שוכנת למרגלות ההר הגבוה ביותר באי – פנטוקראטור (906 מ'), ומרחק של כ-35 ק"מ מעיר הבירה של האי, קורפו.
↑  Military: Kerkira (Corfu), Global.Security.org.
↑  כולל המעבר הדרומי. אורכו בחלקו הצפוני לבדו הוא כ-8 ק"מ בלבד.
↑  ראו הסבר מפורט בנושא בהתייחסות למצרי ים במשפט הבינלאומי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539648705171  LCCN: sh96001102  VIAF: 246303734   WorldCat (עם VIAF): 246303734 
משחתת בריטית אה"מ סאומרז (HMS Saumarez) נגררת אחרי שעלתה על מוקש באוקטובר 1946.
מפיסטו (קומיקס)

| --- | --- |

מפיסטו, כפי שהופיע בחוברת Journey into Mystery #625 מספטמבר 2011, אומנות מאת דאג ברייתווייט ויוליסס אראולה
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Silver Surfer #3 (דצמבר 1968) (מבוסס על מפיסטופלס)
 יוצרים:  סטן לי סאל בוסימה
 גילום הדמות:  פיטר פונדה ("גוסט ריידר"), קירן היינדס ("גוסט ריידר: רוח הנקמה")
 מידע
 כינויים:  דונלד בלייק, מאיה, לוציפר, בעל זבוב, שטן, נסיך השקרים, מפיסטופלס, ניק סקראץ'
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  אינטלקט על אנושי תכונות גופניות על אנושיות חיי נצח שימוש בכישוף
 חבר בקבוצה:  אדוני הגיהנום אדוני הממלכות המפוצלות
 חבר לשעבר בקבוצה:  יד שש האצבעות הלגיון הארור (מנהיג) שותף של תאנוס
 דמויות קשורות
 משפחה:  לילית (אשה לשעבר) בלאקהארט (בן) מפיסטה (בת) גריילייט (בן, מת)
 אויבים:  גוסט ריידר, הגולש הכסוף, דוקטור דום, Johnny Blaze 
 
מפיסטו (באנגלית: Mephisto) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Silver Surfer #3 מדצמבר 1968, ונוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר סאל בוסימה. הדמות מבוססת על הדמות מפיסטופלס.
ביקום מארוול, מפיסטו הוא שד ממוצא לא ידוע, השולט בממד כיס לוהט אותו הוא מכנה "גיהנום". הוא נתפס ביקום מארוול בתור השטן, אם כי הוא לא השטן האמיתי וחלק מקבוצה בעלת מעמד דומה לשלו. לרוב מפיסטו הוא אויב של גיבורי מארוול המיסטיים דוגמת גוסט ריידר, הגולש הכסוף ודוקטור סטריינג', אם כי נקלע לעימותים עם גיבורים דוגמת ספיידרמן, תור והאוונג'רס.
דמותו של מפיסטו מדורגת במקום ה-48 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו של מפיסטו גילמו בסרטי הלייב אקשן "גוסט ריידר" ו"גוסט ריידר: רוח הנקמה" השחקנים פיטר פונדה וקירן היינדס, בהתאמה.
ביוגרפיה בדיונית > מעשים ראשונים בהיסטוריית הקומיקס

מפיסטו אחראי למספר מעשים רעים ביקום מארוול, וחטף את נשמתה של סינתיה וון דום לפני שהיא שוחררה בידי דוקטור דום ודוקטור סטריינג'. כמו כן, הוא גרם ליצירת גוסט ריידר החדש ג'וני בלייז. מפיסטו טוען כי הוא נוצר בידי ישות עליונה שהתאבדותה הביאה ליצירת יקום מארוול ויהלומי האינסוף, והיה אחראי ללכידת נשמותיהם של האישה הבלתי-נראית, מיסטר פנטסטיק ופרנקלין ריצ'רדס.
במהלך המלחמות הסודיות השניות, מפיסטו רצה לגנוב את כוחותיו של הביונדר או לחסל אותו כדי לזכות בכבוד מהמוות. מפיסטו שלח צבא נבלי-על בשם "הלגיון הארור" לתקוף את הביונדר, שנעשה אנושי ואובטח בידי הדבר. לאחר שהלגיון הובס, מפיסטו החזיר את חברי הלגיון למקום בו היו לפני המאורע. בשלב מסוים הוא יצר את השד בלאקהארט, בנו לכאורה. מפיסטו תמרן את "מאסטר המהומות" לאסוף את חמשת חלקי נשמתו שלו, שפוזרו בידי פרנקלין ריצ'רדס. כאשר מכשפת השני השתמשה בקסם כדי ליצור ילדים לה ולבעלה ויז'ן, היא השתמשה בשניים מחלקי נשמתו של מפיסטו בשוגג. הם נשאבו חזרה למפיסטו, מה שהניע את שגעונה של מכשפת השני. הוא ניסה לחסל את הוקאיי כשהוא נכנס לגיהנום בניסיון להציל את אשתו, מוקינגבירד.
באירועי "עוד יום אחד", מפיסטו ריפא את מיי פארקר בתמורה לשכתוב הזמן, כך שפיטר פארקר/ספיידרמן ומרי ג'יין ווטסון לעולם לא נישאו. בתהליך הוא ביטל את חשיפת זהותו הסודית של ספיידרמן באירועי "מלחמת אזרחים", והחיה את הארי אוסבורן. במהלך אירועי "מצור", מפיסטו נראה חותם על הסכם עם הלה, שבו היא תקבל חלק ממלכתו לכ-1000 שנים, והוא יקבל את השליטה על הדיזיר, קודמי הולקיריות הברבריים, לכ-100 יום. לאחר שדיכאו מרד, הדיזיר שלחו נציג, שאמר למפיסטו כי הם מעוניינים לפלוש להלהיים. מפיסטו אמר כי הלהיים לא בראש סדר העדיפויות שלהם, אך נתן להם לתקוף. תור הגיע כדי להגן על הלהיים, נכנס לאזור שליטתו של מפיסטו, ומצא חרב הקטלנית לדיזיר. מפיסטו הציע לו לקחת אותה, בתמורה שלא ינסה לסכל את תוכניתו. לאחר קשיים רבים, תור הצליח לקחת את החרב.
ביוגרפיה בדיונית > הפחד עצמו ואילך

במהלך אירועי "הפחד עצמו", מפיסטו התגלה בפני גוסט ריידר, שנלחם בסין, ולאחר התלבטות קבע כי יעזור לו נגד סין, "הנחש" והראויים. הוא יצא לדייט עם חברת המוטנטים החדשים מאגמה, וגילה לה שכהתגלמות אחד מכוחות היקום הגדולים, הוא קיבל רגשות ולעיתים רוצה לעשות דברים אנושיים. הוא דיבר עם שדים אחרים בדבר איומו של הנחש, ואחרי שהמלחמה נגד הנחש נגמרה, עזר לדדפול נגד אחד מסגניו.
כאשר בלאקהארט ניסה לשלוט בגיהנום על ידי הבאתו לכדור הארץ, מפיסטו החיה את הענק האדום, הסוכן ונום, X-23 והגוסט ריידר אלחנדרה בלייז. כפי שהתגלה בידי הלסטורם, מעשה זה העניק להם את "סימן הגיהנום", שסימן אותם כיורשיו. מאוחר יותר מפיסטו הובס בידי סטרונג גאי, שהשתלט על הגיהנום. כאשר הת'נדרבולטס הועברו לגיהנום, מפיסטו ניצל זאת כדי לחסום להם את היציאה, ואמר להם כי יוכלו לצאת רק אם ידיחו את סטרונג גאי. הענק האדום שכנע את סטרונג גאי לוותר על מעמדו כדי להחזיר את נשמתו האבודה, ובכך החזיר למפיסטו את השליטה.  מפיסטו זומן בידי הסוכן ונום כדי להסיר ממאניה את סימן הגיהנום שלה, שהועבר אליה דרך שיבוט סימביוט ונום והפך אותה ליעד חיסול של ה-DOA. מפיסטו עזר לסוכן ונום נגד ה-DOA אך סירב להסיר ממאניה את הסימן, ולא במפורש חשף כי סימן הגיהנום הועבר לסימביוט המשובט.
הערות שוליים

↑  Top 100 Comic Book Villains of All Time: #48 - Mephisto
↑  Astonishing Tales #8 and Marvel Graphic Novel #49
↑  Marvel Spotlight #5
↑  Silver Surfer Vol.3 #45
1 2  Fantastic Four #277
↑  Secret Wars II #7
↑  Daredevil #270
↑  Vision and the Scarlet Witch Vol.2 #12
↑  Avengers: West Coast #51-52
↑  Thunderbolts Annual #2000
↑  Amazing Spider-Man #544-545, Friendly Neighborhood Spider-Man #24 and Sensational Spider-Man #41
↑  Thor #611
↑  Thor #612-614
↑  Ghost Rider Vol.7 #1
↑  New Mutants Vol.3 #37
↑  Journey Into Mystery #627
↑  Deadpool Vol.3 #11-12
↑  Venom Vol.2 #13.4
↑  Venom Vol.2 #14
↑  X-Factor #256
↑  Thunderbolts Vol.2 #21-22
↑  Venom Vol.2 #41-42
מפיק (לשון)

מַפִּיק (בארמית: מוציא, בעברית מילה נרדפת ל"מְבַטֵּא") הוא סימן דיאקריטי במערכת הכתב העברי. תפקידו לסמן שהאות ה בסוף מילה מייצגת עיצור ולא תנועה.
המפיק מסומן באותו סימון כמו דגש קל ודגש חזק, בנקודה באמצע האות, משום שהעיצור ה' איננו מקבל דגש בהיותו עיצור סדקי.
ישנם כמה תנאים לקיום מפיק, והם:
בסוף מילה.
כאשר ה-ה' אינה מנוקדת (פתח גנוב אינו ניקוד).
כאשר ה-ה' נמצאת בהברה המוטעמת.
מקרים שהמפיק משמש בהם

כינויי מושא-פועל + אותה (לדוגמה: הלבישהּ במובן הלביש אותה).
בכינוי חיבור לנסתרת: שם + שלה (לדוגמה: סִפְרָהּ, בֵּיתָהּ), ובארמית גם לנסתר (לדוגמה: שְמֵהּ - השם שלו).
בכינוי חבור לנסתרת בשם עצם בהטיית רבים, כמו ב"יְלָדֶיהָ", ה-ה' מנוקדת בתנועה, ולכן אינה מנוקדת במפיק.
מילת יחס בנטייה של נסתרת (לדוגמה: של+היא=שלהּ, ב+היא=בהּ).
יוצאת דופן היא המילה "ממנה", שבה לא יופיע  מפיק כיוון שה-ה' אינה בתוך הברה מוטעמת.
במילים בהן אות השורש האחרונה (למ"ד הפועל) היא ה' עיצורית. במילים משורשים אלו מנוקדת ה-ה' במפיק גם בהברות לא-מוטעמות, כמו במילה "גֹּבַהּ". השורשים הנפוצים הם (ג"ן כת"ם):
ג ב הּ
נ ג הּ
כ מ הּ
ת מ הּ
מ ה מ הּ
מקרים שהמפיק משמש בהם > מקרים נדירים

במילים הנגזרות מהשם המפורש: הַלְלוּיָהּ, וגם במילה אֱלוֹהַּ.
במילות קריאה מסוימות: הָהּ!
מפיק באותיות אחרות

במסורה, בספר דקדוקי הטעמים לאהרן בן אשר, בספר מכלול של הרד"ק ובספרי מדקדקים נוספים, השם מפיק אינו כינוי רק לנקודה בתוך האות ה אלא גם לאותיות ו, י כשהן עיצוריות, אף על פי שאין בהן נקודה, וכך מוצאים אנו את הביטויים "מפיק ה"א", "מפיק וא"ו" ו"מפיק יו"ד".
באופן נדיר מזדמנות בנוסח המסורה של המקרא אותיות א שמופיעה בהן נקודה באמצען, ונקודה זו מוסברת גם היא כמפיק שמטרתו להדגיש את הגיית העיצור א ללא הבלעה. ישנם כתבי יד מקראיים שבהם נפוץ סימון המפּיק בעזרת נקודה בכל אמות הקריאה כשהן עיצוריות. בכמה כתבי יד של המשנה מופיעה נקודה תחת האות י בסופי מילים מן הצורה שמיִי (שמאי), גביִי (גבאי), ויש המסבירים אף נקודה זו כמפיק.
הקלדה

המפיק נראה כמו דגש ומוקלד באותו אופן. כך מקלידים את המפיק במערכות הפעלה שונות:
Windows 8 וגרסאות חדשות יותר, ומערכות לינוקס (ת"י 1492 2012): צירוף של מקש Alt ימני והאות ד
Windows 7 וגרסאות ישנות יותר: בזמן ש־Caps Lock דלוק, לחיצה על Shift-= (סימן שווה)
macOS‏: Option והאות ת
אנדרואיד (מקלדת Gboard‏): הקשה ארוכה על האות ד
ביאורים

↑  ה עם פתח גנוב מצטרפת להברה הקודמת ולכן, למרות שהברת ה"הַּ" במילים כגון "גָּבֹהַּ" אינה הברה מוטעמת בלשנית, דקדוקית היא מצטרפת להברה שלפניה ולכן היא בהברה מוטעמת ומנוקדת במפיק.
↑  ישנם שורשים נדירים יותר, כגון מההּ.
נו (אות)

| Ν ν נו |
| --- | --- |

אלפבית יווני
Α α אלפא: Β β בטא
Γ γ גמא: Δ δ דלתא
Ε ε אפסילון: Ζ ζ זטא
Η η אטא: Θ θ תטא
Ι ι יוטא: Κ κ קפא
Λ λ למדא: Μ μ מו
Ν ν נו: Ξ ξ קסי
Ο ο אומיקרון: Π π פאי
Ρ ρ רו: Σ σ ς סיגמא
Τ τ טאו: Υ υ אופסילון
Φ φ פי: Χ χ כי
Ψ ψ פסי: Ω ω אומגה
אותיות או ליגטורות שאינן בשימוש
 דיגמא:  סטיגמא
 הטא:  סאן
 קופא:  סאמפי
 שו: 
נו (אות גדולה: Ν, אות קטנה: ν), ביוונית מודרנית נִי, היא האות השלוש עשרה באלפבית היווני. לעיתים נהגית על פי הגייתה האנגלית - ניו.
בספרות יווניות האות שקולה כנגד המספר 50.
האות התפתחה מהאות הפיניקית / שמית נון.
צלילה כצליל האות נ'.
דומה לאות נון ולאות אן (N), אם כי האות הקטנה מזכירה בצורתה את האות וי (v).
שימושי האות ν

האות ν משמשת לסמל:
בפיזיקה:
תדר של גל.
בפיזיקת חלקיקים את שלושת סוגי הנויטרינו.
מקדם פואסון - מייצג את היחס בין העיבור הרוחבי לעיבור האורכי.
צמיגות קינמטית.
באסטרונומיה על מנת לציין את הכוכב ה13 בבהירותו במערכת כוכבים.
משמרות ההסתערות

המשמרות צועדים בברצלונה במאי 1937, לאחר דיכוי מרד POUM
משמרות ההסתערות (בספרדית: Guardia de Asalto או, בקיצור Asaltos) היה כוח אכיפת חוק בתקופת הרפובליקה הספרדית השנייה (1931–1939) ופעל ככוח ז'נדרמריה עירונית כחולת-מדים נאמנה לשלטון מעמד הפועלים בעת מלחמת האזרחים בספרד, בניגוד למשמר האזרחי (Guardia Civil) ירוק-המדים שפעל במרחב הכפרי שנשלט על ידי בעלי אחוזות עשירים שרבים מחבריו ערקו לשורות הפשיסטים. עם פרוץ מלחמת האזרחים מנה הכוח 18,000 איש, בסופה כ-5,000 מהם ערקו לצידו של פרנקו.