stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומאס סטות'ארד
קריירה

בשנת 1778 הפך סטות'ארד לתלמיד האקדמיה המלכותית לאמנויות, בה נבחר לעמית בשנת 1792 ולאקדמאי מלא בשנת 1794. בשנת 1812 מונה לספרן באקדמיה לאחר ששימש כעוזר במשך שנתיים.
בשנת 1780 הוא הפך לתורם קבוע ל"נובליסט מגזין", עבורו הפיק 148 איורים, כולל אחד עשר האיורים שלו לספר הרפתקאות מאת טוביאס סמולט, ולשני ספרים של סמיואל ריצ'רדסון.
משנת 1786 ייצר תומאס פילדינג, ידידו של סטות'רד, תחריטים בעזרת עיצובים של סטות'ארד, אנג'ליקה קאופמן ושל עצמו. סצנות ארקדיות זכו להערכה מיוחדת. פילדינג הכין את אלה בצבע, באמצעות חריטת נחושת, והשיג איכות מעולה. העיצובים של סטות'ארד היו בעלי אסתטיקה יוצאת דופן.
היסטוריון האמנות ראלף ניקולסון וורנום העריך כי עיצובים של סטות'ארד מונים חמשת אלפים ומתוכם כשלושת אלפים נחקקו. תמונות השמן שלו בדרך כלל קטנות. הצביעה שלו עשירה לרוב וזוהרת בנוסח רובנס, שסטות'ארד העריץ.
הציור "וינטאג'," אולי ציור השמן החשוב ביותר שלו, נמצא בגלריה הלאומית. הוא תרם לגלריית שייקספיר של ג'ון בוידל, אך ציורו הידוע ביותר הוא "תהלוכת עולי הרגל לקנטרברי", בגלריית טייט, והתחריט ממנו היה פופולרי מאוד. העמלה לתמונה זו הוענקה לסטות'רד על ידי רוברט הארטלי קרומק, שהפך לסיבה למריבה עם חברו ויליאם בלייק.
בנוסף לתמונות הציור שלו, עיטר סטות'ארד את גרם המדרגות הגדול של בית ברגהלי, ליד סטמפורד בלינקולנשייר, עם נושאי מלחמה, וירידת אורפאוס לגיהנום (1799–1803); והכיפה של האולם העליון של ספריית עורכי הדין באדינבורו (שלימים הפכה לספריית סיגנט), עם אפולו והמוזות, ודמויות משוררים, נואמים וכו' (1822). הוא הכין קישוטים פיסוליים ואחרים לארמון בקינגהאם, שלא בוצעו בגלל מותו של המלך ג'ורג' הרביעי. הוא גם תכנן מגן שהוצג בפני הדוכס מוולינגטון על ידי סוחרי לונדון, ופרסם סדרה של שמונה תחריטים מהנושאים השונים שעיטרו אותו.
גלריה

עולי הרגל לקנטרברי
מרינה שרה לפני פריקלס
קופידון כבול לעץ
הפרידה מהילדים
חזרתו של אותלו
אוברון וטיטאניה מתוך "חלום ליל קיץ"
זוג צעיר
הערות שוליים

↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Stothard, Thomas". Encyclopædia Britannica. 25 (11th ed.). Cambridge University Press. pp. 970–971.
↑  A. C. Coxhead, Thomas Stothard, R.A. : an illustrated monograph, London : A.H. Bullen, 1906
↑  William Cosmo Monkhouse, Stothard Thomas, Dictionary of National Biography, 1885-1900 Volume 54
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272392505171  PLWABN: 9810620473605606  AAG: 1539  AGSA: 10246  BNE: XX5527519  BnF: cb11925620r (data)  DSI: 5653  GND: 118910183  ISNI: 0000 0001 1874 1809  KulturNav: fb4104c8-6521-4f5b-9cd3-bab15983449a  LCCN: n82125254  NGV: 4723  NKC: jo2004214944  NLA: 35527462  NTA: 152341897  RKD: 75564  SELIBR: 342914  SNAC: w6w66xnx  SUDOC: 027149919  Trove: 985306  ULAN: 500028756  VIAF: 27071936   WorldCat (עם VIAF): 27071936
קריודרקון

| קריודרקון |
| --- | --- |
 איור משוער של קריודרקון
תקופה
קרטיקון עליון, 76.5 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פטרוזאוריה
תת־סדרה:: פטרודקטיליים
משפחה:: אז'דרכיים
סוג:: קריודרקון
מין:: Cryodrakon boreas
שם מדעי
 Cryodrakon ‏הון וואחרים, 2019

קריודרקון (שם מדעי: Cryodrakon; מילולית: "דרקון קר") הוא סוג של פטרוזאור טורף גדול שהשתייך למשפחת האזדרקיים וחי באמריקה הצפונית בסוף הקרטיקון לפני 76.5 מיליון שנה מזמננו. הוא התגלה בפארק הפרובינציאלי דינוזאור שבאלברטה, קנדה ותואר למדע ב-2019 בידי דייוויד ויליאם אליוט הון, מייקל חביב ופרנסואה תריין. בסוג נכלל מין בודד - Cryodrakon boreas, שמשמעו "רוח צפונית" - על שם בוריאס, אל הרוח של המיתולוגיה היוונית. החוקר חביב רצה לתת למין את השם C. viserion, על שם דרקון הקרח "ויסריון" ממשחקי הכס, אך ההצעה לא התקבלה.
הקריודרקון היה קרוב של הקוואצלקואטלוס והיה בעל מוטת כנפיים רחבה של בין 10 ל-13 מטרים, כך שהיה אחד מגדולי הפטרוזאורים ומהגדולים שבאלה של קנדה. ייתכן שהוא חלק את מחייתו עם קרובו הגדול יותר שהיה גדול הפטרוזאורים מעולם. הוא היה גבוה כמו ג'ירף בעל מקור ארוך כשל מרבו אפריקני וכנראה היה טורף גדול או אוכל נבלות מרשים. עם זאת מרבית הממצאים היו חלקיים וכללו בעיקר שרידי שוקיים, עצמות רוע וחוליית צוואר ארוכה באורך 10 מילימטרים.
דניס דיטון

| --- | --- |
 לידה:  1792 לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  8 באוגוסט 1827 (בגיל 35 בערך) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, צרפת 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנויות 
 
דניס דיטון (באנגלית:Denis Dighton‏; 1792 – 8 באוגוסט 1827) היה צייר אנגלי, הידוע בעיקר בזכות דיוקנאותיו הצבאיים וסצנות הקרב.
קורות חייו

דניס דיטון היה בנו של הקריקטוריקן רוברט דיטון ואח צעיר יותר היה ריצ'רד דיטון. הוא נרשם כסטודנט של האקדמיה המלכותית בשנת 1807 והציג שם 17 תמונות בין השנים 1811 ו-1825.
הוא נהנה מחסותו של הנסיך מוויילס, שהיה חבר קרוב של אמו. באמצעות השפעת הנסיך הוא קיבל עבודה כצייר צבאי בשנת 1811, אולם הוא חזר במהרה לחיים האזרחיים. ב־1814 הוא קיבל את התואר צייר צבאי של הנסיך יורש העצר. הנסיך שלח את דיטון לדרום הולנד רגע לפני קרב ווטרלו, ונראה כי קנה את כל תמונותיו שצייר מקרב זה. דיטון ביקר בשדה הקרב בווטרלו חמישה ימים לאחר הניצחון וצייר תשעה ציורי קרב.
הוא איבד את פטרונות המלוכה כאשר הוחלף האחראי על הציירים בבית המלוכה, סר בנג'מין בלומפילד, ובמקומו התמנה סר ויליאם נייטון. לאחר שאיבד את החסות המלכותית, דיטון חלה במחלת נפש. הוא עבר עם אשתו ובנו לברטאני, שם גר בתמיכת קרן הכספים של האמנים, עד מותו בגיל 35 ב־8 באוגוסט 1827.
דיטון ידוע בעיקר בזכות ציורי סצנות קרב במיוחד את מלחמת חצי האי ווטרלו. הוא גם צייר תמונות של נלסון שנורה בקרב טרפלגר.
דניס התחתן עם אחותו של אוגוסטוס ארל, פיבי ארל, שהייתה בעצמה אמנית והציגה באקדמיה המלכותית, והפכה לציירת פרחים של המלכה אדלייד, בשנת 1812 ונולדו להם שני בנים.
גלריה

נפילתו של נלסון
קרב ווטרלו
. חיילים פורטוגזים
הערות שוליים

↑  John Pye, Patronage of British art, and historical sketch;, London, Longman, Brown, Green, and Longmans, 1845
↑  No. 16504". The London Gazette. 13 July 1811. p. 1300.
↑  Hichberger, J.W.M. (1991). Images of the Army: The Military in British Art, 1815-1914. Manchester University Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb149729449 (data)  GND: 1236442393  ISNI: 0000 0000 6660 2945  KulturNav: 3ec16302-20e8-441a-a605-e2244b8a1e90  LCCN: n2002079523  RKD: 22792  SUDOC: 112727999  ULAN: 500019407  VIAF: 10121446   WorldCat (עם VIAF): 10121446
OK Not to Be OK

"Ok Not to Be Ok" (בעברית: בסדר לא להיות בסדר) הוא סינגל שהוקלט על ידי המוזיקאי האמריקאי מרשמלו ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית דמי לובאטו. השיר יצא לאור ב-10 בספטמבר 2020, על ידי חברת התקליטים Joytime Collective, כסינגל מתוך האלבום Dancing with the Devil... the Art of Starting Over.
וידאו קליפים

באוגוסט 2020 מרשמלו ולובאטו נראו על הסט של וידאו קליפ. הקליפ בוים על ידי האנה לוקס דייוויס, שבעבר ביימה וידאו קליפים רבים של לובאטו ומרשמלו.
הקליפ מתרחש בשכונה פרברית בה לובאטו ומרשמלו מתעוררים שניהם בחדרי שינה השייכים לגרסאות צעירות יותר של עצמם. לובאטו והגרסה הצעירה שלה מרטשות את חדר השינה, וקליפ נחתך בין סצנות של לובאטו הבוגרת שרה במרכז החדר. בסופו של דבר כולם מטיילים בשכונה בזמן שהם שרים ורוקדים לצלילי השיר בעוד מרשמלו רוכב על אופניו בחצר הקדמית. הקליפ מסתיים במידע על "Hope for the Day" ונותן משאבים למניעת התאבדויות.
וידאו קליפ לרמיקס של דיוק אנד ג'ונס לשיר יצא לאור ב-2 באוקטובר 2020.
הופעות חיות

ב-17 באוקטובר 2020, לובאטו ומרשמלו ביצעו את השיר בפסטיבל המוזיקה "Save Our Stages" ששודר באופן וירטואלי מלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 47 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 43 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 36 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס/האלקטרוניים | 2 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 שירי המיינסטרים | 23 |  |
|  ארצות הברית | מוזיקה עכשווית למבוגרים | 26 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 20 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 42 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 91 |  |
|  יפן | יפן הוט 100 | 17 |  |
|  ליטא | AGATA | 56 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 4 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 52 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 27 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 24 |  |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 23 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 41 |  |
|  קרואטיה | טופ ליסטה | 68 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 72 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 51 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | גרסה | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ברחבי העולם | 10 בספטמבר 2020 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | מקורית | איילנד רקורדס • Joytime Collective |  |
| אוסטרליה | 11 בספטמבר 2020 | רדיו להיטים עכשוויים | מקורית | יוניברסל מיוזיק |  |
| איטליה | 14 בספטמבר 2020 | רדיו להיטים עכשוויים | מקורית | יוניברסל מיוזיק |  |
| ארצות הברית | 15 בספטמבר 2020 | רדיו להיטים עכשוויים | מקורית | ריפבליק רקורדס • איילנד רקורדס |  |
| בריטניה | 18 בספטמבר 2020 | רדיו להיטים עכשוויים | מקורית | יוניברסל מיוזיק |  |
| בריטניה | 19 בספטמבר 2020 | מוזיקה עכשווית למבוגרים | מקורית | יוניברסל מיוזיק |  |
| ברחבי העולם | 2 באוקטובר 2020 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | רמיקס Duke & Jones | איילנד רקורדס • Joytime Collective |  |
| ברחבי העולם | 22 באוקטובר 2020 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | רמיקס לוסט סטוריס | איילנד רקורדס • Joytime Collective |  |
ויליאם מארלו

| --- | --- |
 לידה:  1740 לונדון/סאות'ווארק-לואישהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  14 בינואר 1813 (בגיל 73 בערך) טוויקנהם, הממלכה המאוחדת 
 
ויליאם מארלו (באנגלית: William Marlow‏; 1740 – 14 בינואר 1813) היה צייר נוף צייר ימי ואמן תצריבים אנגלי.
ביוגרפיה

מארלו נולד בסאות'ווארק, לונדון. הוא בילה חמש שנים כתלמידו של הצייר הימי סמואל סקוט, ולמד גם באקדמיה של סנט מרטין ליין.
הוא הפך לחבר באגודת האמנים המאוחדת, ותרם בין השנים 1762 ל־1764 לתערוכות שלהם. הוא הועסק בציור נופים של בתים כפריים. משנת 1765 עד 1768, בעצת הדוכסית מנורת'מברלנד, הוא נסע לצרפת ולאיטליה. בשובו ללונדון הוא התגורר בכיכר לסטר, וחידש את תרומתו לחברת האמנים, שהוגדירה אותו כעמית בשנת 1771. בשנת 1788 עבר לטוויקנהאם והחל להציג באקדמיה המלכותית לאמנויות, שם הציג באופן קבוע עד 1796, ואז שוב, בפעם האחרונה, בשנת 1807.
הוא נפטר בטוויקנהאם ב־14 בינואר 1813.
יצירתו

מארלו צייר בצבעי שמן ובצבעי מים, וצייר סצנות ימיות ונוף. הוא הושפע מריצ'רד וילסון וקנאלטו. לדברי המבקרים, "רישומיו חינניים אך חסרי עוצמה" ... "צבעי המים שלו חלשים למדי, אך ציוריו של התמזה אמיתיים וצבעוניותן עדינה".
נושאיו היו בדרך כלל סצנות כפריות בריטיות, אך הוא צייר כמה תמונות מהרישומים שלו באיטליה, וחרט כמה מהאחרונים, כמו גם כמה תמונות של התמזה. ציוריו של הגשרים בווסטמינסטר ובלאקפריארס בלונדון נחקקו להדפסים.
מארלו תרם לאלבום של ציורי צבעי מים שהמחיש את העיצובים החדשים של ויליאם צ'יימברס למבנים ובגני קיו. בשנת 1763 התמונות נחקקו ופורסמו בכרך שכותרתו תוכניות, ותצפיות על הגנים והבניינים של קיו בסארי. בשנת 1795 פרסם תלמידו לשעבר, ג'ון קרטיס, סט של שש תמונות איטלקיות מאת מארלו.
בציור שמן מ־1795, שנמצא כעת באוסף גלריית טייט, יצר מרלו פנטזיה אדריכלית בה העבירה את קתדרלת סנט פול מלונדון לתוך ונציה העיר האיטלקית.
מארלו הציג בסך הכל 152 עבודות – 125 בחברת האמנים, שתיים בחברה האמנית החופשית ו-25 באקדמיה המלכותית.
הערות שוליים

↑  Binyon, Laurence (1933). English Watercolours. A & C Black Ltd. pp. 18–19.
↑  Gilbert Richard Redgrave, A history of water-colour painting in England, London : Society for Promoting Christian Knowledge, 1905
↑  "William Marlow: View of the Wilderness at Kew", www.metmuseum.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811296776505606  AGSA: 2494  BnF: cb149804799 (data)  GND: 133894274  ISNI: 0000 0000 7729 3279  LCCN: no2010043740  MusicBrainz: cb3f5832-3b6a-4c89-a87e-2ccf745dc84a  RKD: 52746  SNAC: w6988z57  ULAN: 500015908  VcBA: 495/53930  VIAF: 69205001   WorldCat (עם VIAF): 69205001
ג'יימס סטארק

| --- | --- |

 לידה:  19 בנובמבר 1794 נוריץ', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  24 במרץ 1859 (בגיל 64) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום לימודים:  בית הספר נוריץ' 
 תחום יצירה:  ציור נוף 
 זרם באמנות:  אסכולת נוריץ' 
 
ג'יימס סטארק (באנגלית: James Stark‏; 19 בנובמבר 1794 – 24 במרץ 1859) היה צייר נוף אנגלי. היה צייר מוביל בבית הספר לציירים בנוריץ', היו לו פטרונים עשירים והוא זכה לשבחים עקביים בעיתונות מחוז נורפוק על הקריירה המצליחה שלו בלונדון.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ג'יימס סטארק נולד בנוריץ' ב-19 בנובמבר 1794, בנם של מייקל סטארק (1748–1831) וג'יין איבורי. הוא הוטבל ב־30 בנובמבר 1794 בכנסיית סנט מייקל קוסלני בנוריץ'. ג'יימס היה הבן הצעיר מבין שמונה אחים. אביו מייקל סטארק היה צייר יליד סקוטל בעל רקע ספרותי ומדעי ניכר, שניהל עסק של צביעת בדים משלו בנוריץ'. הוא פיתח מספר חידושים בתעשיית הצביעה.
ג'יימס סטארק הראה כישרון לאמנות מגיל צעיר. הוא התחנך בבית הספר נוריץ', שם התיידד עם ג'ון ברני כרום, בנו של האמן (והמורה שלו) ג'ון כרום. שניים מציורי העיפרון של סטארק הוצגו בנוריץ' בשנת 1809, והוא הציג לראשונה בלונדון בשנת 1811, בגיל שבע עשרה, כאשר ציורו "נוף על נהר בנוריץ'" הוצג באקדמיה המלכותית לאמנויות.
בגלל מצבו הבריאותי הלקוי, שהטריד אותו לאורך חייו, שאיפותיו הראשוניות להיות חקלאי מעולם לא מומשו. בשנת 1811 הוא למד במשך שלוש שנים אצל ג'ון קרום. שני מכתבים מקרום לתלמידו המתבגר שרדו: האחד, מ-3 ביולי 1814 שנשלח לביתו של סטארקס בלונדון, מכיל תזכורת להגיש עבודה לתערוכה הקרובה של אגודת האמנים נוריץ'. המכתב השני נחשב על ידי היסטוריונים לאמנות כחשוב, מכיוון שהוא מגלה כיצד קרום הצליח להעביר את הידע שלו לתלמידיו. בין שאר ההצעות, המכתב עודד את סטארק לשקול להשתמש ב"רוחב" רב יותר. קרום היה בעל השפעה חזקה על סטארק, שהיה התלמיד החביב עליו ביותר, ועיסוקו של קרום בתיאור עצים וסצנות חורש הביא את סטארק להפיק סצנות רבות כאלה בעצמו.
הוא נבחר כחבר באגודת האמנים נוריץ' בשנת 1812. הוא הציג במוסד הבריטי בין השנים 1814 ו-1818, וזכה בפרס של 50 לירות שטרלינג בשנת 1818.
ביוגרפיה > קריירה אמנותית

בשנת 1814, לאחר סיום התמחותו בנוריץ', עבר סטארק ללונדון. שם התיידד והושפע מהאמן ויליאם קולינס. בשנת 1817 הוא הפך לסטודנט באקדמיה המלכותית. במשך תקופה קצרה הוא חלק מקומות מגורים עם צייר הדיוקנאות ג'וזף קלובר. בתקופה זו החל למכור ציורים לפטרונים עשירים: גם המרקיז מסטפורד וגם הרוזנת דה גריי קנו ממנו יצירות.
לאחר שנתיים של לימודים בלונדון, בגלל תנאי בריאות לקויים הוא נאלץ לחזור לנוריץ', שם שהה כמעט עשרים שנה, עד למעברו האחרון מהעיר בשנת 1830. בנוריץ' הקדיש את עצמו לציור הנופים ברחבי העיר ולביצוע סדרת ציורים של נהרות נורפוק, שנחרטו בסופו של דבר ופורסמו בשנת 1834. הוא נחשב במהלך חייו לאחד ממנהיגי בית הספר לציור בנוריץ'. נבחר לסגן נשיא אגודת האמנים נורוויץ בשנת 1828 ונשיא בשנה שלאחר מכן, בתקופה בה החברה נאבקה להמשך קיומה.
בשנת 1840 עבר סטארק לווינדזור, שם התגורר עשר שנים. בתקופה זו בחייו צייר תמונות רבות של הנוף לאורך התמזה ובפארק הגדול של וינדזור, והפיק תמונות של עצים שחשפו את הבנתו הבוטנית.
ביוגרפיה > חיי משפחה ושנים אחרונות

ב־7 ביולי 1821 נישא לאליזבת יונגון דינמור מקינגס לין. בשנת 1830 עבר ללונדון והתגורר בצ'לסי. אליזבת סטארק נפטרה בשנת 1834, שלוש שנים לאחר לידת בנם, ארתור ג'יימס סטארק. הוא חזר ללונדון בשנת 1849 כדי לקדם את השכלתו האמנותית של בנו והתגורר בקמדן טאון.
ג'יימס סטארק נפטר במרץ 1859. גופתו נקברה בחלקת הקבורה המשפחתית בבית העלמין רוזרי, נוריץ'.
התפתחות כאמן

סטארק עבד בעיקר בצבעי שמן, אף שצייר גם צבעי מים, והפיק רישומים בעפרון וגיר. בתחילה הוא עקב אחר מורו ג'ון קרום בהפקת עבודות עם אפורים רכים, בסגנון דומה לזה של "הטחנות החדשות" (1815 בערך). הצלחתו החשובה הראשונה התרחשה באותה השנה, כאשר הציג את "רחצת בוקר". הציור שלו "מבט לעבר גשר ווסטמינסטר" (1818), הנמצא כעת במרכז ייל לאמנות בריטית בניו הייבן שבקונטיקט, מספק אינדיקציה לטכניקה הראשונית של סטארק, אותה תיאר אנדרו המינגוויי כ"סגנון רחב למדי בהשוואה לזה של עמיתיו".
ציוריו המוקדמים של סטארק תארו נופים מסוגננים, המתארים בדרך כלל חורש. בשנת 1825 דיווח המגזין "לונדון" כי נושאיו של סטארק אינם חסרי התפתחות, והוא נטה לצייר בסגנון הציירים ההולנדים מהמאה השבע עשרה כמו מיינדרט הובמה. באמצע 1830, סטארק התרחק מהשפעת ההולנדים.
לא כל מבקריו היו מרוצים: "כרוניקל נורפוק" כתב בשנת 1829 על התרחקותו של סטארק מתאר סצנות אחידות ועבר לשימוש רב יותר בצבעים בהירים ואפקטים מבריקים יותר. על פי המינגוויי, עבודתו בתקופה זו בקריירה האמנותית הצליחה יותר. הרישומים הרבים שהפיק של האזור הכפרי בנורפוק העניקו ליצירותיו רעננות שחסרה בעבר, ומשכה יותר את המבקרים. הציור "קרומר", שהוצג במוסד הבריטי בשנת 1837, הוא דוגמה טובה ליצירה מסוג זה, שמראה את השפעתם של חברו ויליאם קולינס ואמן מנוריץ' ג'ון ת'ירטל.
כמו ציירים רבים מבית הספר נוריץ', סטארק ייצר תחריטים משלו, אך אלה לא הוצגו. מכיוון שבדרך כלל חסר להם תיאור, בהווה קשה לזהות אותם. המאמר על סטארק בשנת 1911 באנציקלופדיה בריטניקה ציין כי "עבודותיו מקסימות דווקא בשל האמת העדינה שלהם".
תערוכות ופרסומים

ג'יימס סטארק הציג ציורים באגודת האמנים נוריץ', שנחנכה בשנת 1803 וקיימה תערוכות שנתיות כמעט ברציפות עד שנת 1833. שם סטארק הציג 105 יצירות, מתוכן שבעים ושלוש היו נופים וארבע היו נופים ימיים.
במהלך הקריירה שלו היו לו פטרונים עשירים רבים והוא נחשב בלונדון כאמן פרובינציאלי מצליח. העיתונות של נורפוק העניקה לו שבחים באופן עקבי. בשנת 1817, כשהוא רק בן עשרים ושלושה, הוא וחברו ג'ון ברני קרום זכו לשבחים במרקורי של נוריץ' "על צעדיהם הגדולים והמהירים". בנוסף לתערוכות שהוצגו בלונדון ובנוריץ', הציג סטארק את ציוריו בתערוכות רחוקות כמו גלאזגו, אדינבורו ודבלין.
גלריה

קרומר
מבט מלברט לווסמינסטר
נוף של חורש
גשר פאנדרי
יער אלונים
נוף נהר
כבשים בנהר
אביב ליד גשר בישוף
בית כפרי בסאסקס
רציף הריסון בנורביץ'
הערות שוליים

1 2  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Stark, James". Encyclopædia Britannica. 15 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 797.
↑  Lee, Sidney, ed. (1898). "Stark, James" . Dictionary of National Biography. 54. London: Smith, Elder & Co. pp. 106–7.
↑  Cundall, H. M. (1920). Holme, Geoffrey C. (ed.). The Norwich School. London, Paris, New York: The Studio Ltd
↑  Hemingway, Andrew (1979). The Norwich School of Painters, 1803–33. Oxford: Phaidon .pp. 55
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007378988205171  AAG: 1321  GND: 122203178  ISNI: 0000 0000 6682 5532  LCCN: n86842261  NGV: 1251  RKD: 74726  SNAC: w6qz5kbd  ULAN: 500006776  VIAF: 47637469   WorldCat (עם VIAF): 47637469 
ג'יימס סטארק, נוף אחרי סערה
ג'יימס סטארק, יער וינזור
ג'וזף היימור

| --- | --- |

 לידה:  13 ביוני 1692 לונדון, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  3 במרץ 1780 (בגיל 87) קנטרברי, ממלכת בריטניה הגדולה 
 בן או בת זוג:  Susanna Highmore 
 צאצאים:  Susanna Duncombe 
 
ג'וזף היימור (באנגלית: Joseph Highmore‏; 13 ביוני 1692 – 3 במרץ 1780) היה צייר דיוקנאות אנגלי וצייר היסטורי (אנ'), מאייר וסופר.
ביוגרפיה

היימור נולד בלונדון, בנו השלישי של אדוארד היימור, סוחר פחם, ואחיינו של תומאס היימור (אנ'), צייר החצר (אנ') של ויליאם השלישי, מלך אנגליה. הוא הפגין יכולות ציור בגיל מוקדם אך שוכנע על ידי משפחתו לא ללכת לקריירה אמנותית, והחל במקום זאת בהכשרה משפטית. בסוף סיום ההכשרה הבסיסית בגיל 17 (במהלכה המשיך ללמוד באקדמיה לציור בהנהלת גודפרי נלר ושמע הרצאות של ויליאם צ'סלדן (אנ') על אנטומיה), נטש את תחום המשפט והחל לעבוד כצייר.
עם תחייתו של מסדר האמבט בשנת 1725, הוא נבחר לצייר את האבירים בתלבושת מלאה.
בשנים 1732 עד 1734 נסע לסיור בהולנד ובצרפת. בשנים הבאות הוא קיבל חסות ממשפחת המלוכה, אך במהלך שנות ה-40 של המאה ה-18 החל לקבל עבודות גם מלקוחות ממעמד הביניים. בשנת 1762 מכר היימור את תכולת הסטודיו שלו ופרש לקנטרברי, שם התגורר עם בתו וחתנו.
היימור נפטר בן 87 ב-3 במרץ 1780. הוא נקבר במעבר הדרומי של קתדרלת קנטרברי.
משפחה

רעייתו סוזנה היימור (אנ') (לבית הילר) הייתה משוררת, אך מעט מיצירותיה פורסמו. בנו אנתוני היימור (אנ') (1719–1799) היה אמן, שאחד מ-15 ילדיו, אנתוני היימור ג'וניור (אנ') (1758–1829), הפך לסופר בענייני משפט ופעיל חברתי.
יצירתו

בנוסף לעבודתו כצייר דיוקנאות, צייר היימור עבודות הממחישות נושאים תנ"כיים, וציור היסטורי בסגנון אותו הכיר במסעותיו בצרפת. ציור מקראי כזה הוא "הגר וישמעאל", שאותו תרם לפאונדלינג הוספיטל. הציור הוא כעת חלק מאוסף האמנות של הפאונדלינג הוספיטל בלונדון.
בשנת 1744 צייר היימור סדרה של 12 ציורים על פי סצנות מתוך רומן המכתבים, "פמלה (אנ')" של סמיואל ריצ'רדסון, חלקם הוצגו בתערוכה הזמנית "אינסטינקטים בסיסיים" שאצרה ז'קלין ריידינג ב-2017. התערוכה הציגה הבעת רגשות באמצעות ציורים רדיקליים של ג'וזף היימור. אחד הציורים הבולטים שהוצגו היה "מלאך הרחמים" (ב־1746), שנחשב כטיוטת ציור ליצירה גדולה יותר.
גלריה

ג'יין וורברטון, הדוכסית מארגיל, 1743
ג'ון סידני, הרוזן השישי מלסטר (אנ'), בסביבות 1730
קפטן ויליאם גורדון, בסביבות 1750
נשואי פמלה, 1743–1744
השומרוני הטוב, 1744
מר אולדהם וחבריו, בסביבות 1750
משפחת ויגור, 1744
שיחה משפחתית, בין 1730 ל-1735
הערות שוליים

↑  Highmore, Joseph". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press.
↑  Cust, Lionel Henry (1891). "Highmore, Joseph". In Lee, Sidney (ed.). Dictionary of National Biography. 26. London: Smith, Elder & Co.
↑  Tate, Joseph Highmore 1692–1780, Tate (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457468905171  AGSA: 3896  BNE: XX821211  BnF: cb103989615 (data)  GND: 119103699  ISNI: 0000 0000 6639 4816  LCCN: n88097702  NGV: 1019  NTA: 070553866  RERO: 02-A022842595  RKD: 38374  SNAC: w6wt36kd  SUDOC: 079094449  ULAN: 500021340  VIAF: 59886794   WorldCat (עם VIAF): 59886794
שמואל גיליס

שמואל גיליס
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
שמואל גיליס (ב' בניסן ה'תשי"ט, 10 באפריל 1959 - ח' בשבט ה'תשס"א, 1 בפברואר 2001) היה המטולוג בכיר בבית החולים הדסה עין כרם. הוא היה אחראי על תחום הקרישה בבית החולים, ובמקביל עסק במחקרים חדשניים בתחום ההמטולוגיה. שירת בצה"ל כרופא סדיר ומילואים ביחידת שלדג. נרצח בפיגוע ירי בשובו ממשמרת בבית החולים לביתו בכרמי צור.
ביוגרפיה

שמואל נולד בסנדרלנד שבאנגליה, בן בכור לדורין וד"ר אהרן גיליס. הוא למד בבית הספר היהודי מנורה בסנדרלנד. בגיל 11 עלה לארץ עם הוריו ושני אחיו לירושלים, שם למד בבית ספר יסודי "נוה עציון" ובתיכון הימלפרב. בגיל 17 החל גיליס בלימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית.
עם סיום הלימודים, בקיץ 1983, התגייס ד"ר גיליס לצה"ל. לאחר קורס קציני רפואה והשלמה חילית שובץ כרופא גדוד 931 בחטיבת הנח"ל. לאחר כשנה בתפקיד מונה לרופא החטיבתי (קרפ"ח) של חטיבת הנח"ל. ב-1986 התקבל לתפקיד רופא ביחידת שלדג על ידי מפקד היחידה דאז, אליק רון. בין השאר, השתתף ד"ר גיליס בפעילות היחידה במסגרת המבצע להעלאת יהודי אתיופיה, מבצע משה. כן השתתף במבצעים רבים נוספים של היחידה, רבים מהם יחד עם איל איזנברג שהיה באותה תקופה מפקד פלגת הלוחמים ביחידה. לאחר סיום שירות הקבע ביחידה המשיך לשרת בה במילואים, והשתתף במבצעים רבים.
בסוף שנת 1986 נשא לאישה את רותי לבית קרשנר, ולזוג נולדו שתי בנות ושלשה בנים. המשפחה התגוררה תקופה קצרה בבית יתיר, ולאחר מכן עברה לירושלים. בשנת 1990 השתקעה המשפחה בכרמי צור שבגוש עציון. ד"ר גיליס היה מעורב בחיי הקהילה ביישוב הן כרופא שסייע בהתנדבות לחולים, והן כחבר מזכירות היישוב. בחייו הפרטיים היה מעורב בחיי משפחתו ובגידול הילדים. היה חובב טיולים, ארכאולוגיה והיסטוריה של ארץ ישראל.
בראש השנה תשס"א, ספטמבר 2000, פרצה ברחבי הארץ האינתיפדה השנייה. אחד האיומים המרכזיים על התושבים היהודיים ביהודה שומרון ועזה באותה תקופה היה פיגועי ירי בצירי התנועה, שבוצעו בידי ארגוני הטרור הפלסטיניים, (בעיקר החמאס והפת"ח). ביום חמישי, ח' שבט, 1 בפברואר 2001, סיים ד"ר גיליס את עבודתו בבית החולים בשעה 7 בערב, ויצא לעבר ביתו בכרמי צור. כמאה מטרים לפני מחנה הפליטים אל-ערוב עקף אותו רכב ובו מחבלים. הם ירו לעברו צרור, ואחד עשר קליעים פגעו ברכבו. ד"ר גיליס נפגע באורח קשה מאוד, וכשכוחות ההצלה הגיעו אליו, דקות ספורות לאחר מכן, הוא כבר לא היה בחיים. ד"ר גיליס נטמן בבית העלמין בכפר עציון. לווייתו, בה השתתפו אלפים, יצאה מבית החולים הדסה עין כרם. לאחר הרצח התקשר לפרופ' אליעזר רחמילביץ סגנו של בכיר ברשות הפלסטינית, שטופל על ידי ד"ר גיליס בבית החולים בשבועות שקדמו לרצח, ואמר לו: "לא התכוונו לרצוח את ד"ר גיליס". כתגובה לרצח, הוקמה בכרמי צור שכונה חדשה בשם צור שלם, בתוך ימי השבעה.