stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קוטביות (כימיה)
דרישות להיווצרות הקשר > אפקט הקוטביות בקשר יוני

בקשרים יוניים אשר נוצרים בין אל מתכות למתכות נוצרים הפרשי אלקטרו-שליליות בין שני אטומים, הגדולים מ-1.7. שני הקטבים מתחלקים באופן שוויוני באלקטרונים, שכן שניהם זוכים לייצר רמת ערכיות הדומה ביותר לגז אציל. בקשר כזה נוצרת חלוקה ברורה של המטען, קוטב חיובי (קטיון) וקוטב שלילי (אניון). הקוטביות של המערכת משפיעה על היווצרות דיפול (דו-קוטב) חיובי (δ+) ושלילי (δ-) על המולקולה וכך לקבוע את היכולת שלה להתמוסס.
דרישות להיווצרות הקשר > קשר קוולנטי קוטבי

קוטביות בקשר קוולנטי תלויה בשני משתנים.
הראשון הוא קוטביות בעקבות קשר בין מולקולרי, כלומר קשר בין שני אטומים, על פי רוב אל מתכות, אשר ההפרש של האלקטרושליליות שלהם היא בין 0.3 ל-1.7. קשר זה מהווה את רוב הקשרים שבין שני אטומים שונים שכן לבד ממספר אטומים בעלי אלקטרושליליות דומה כמו אשלגן ורובידיום אין כמעט אטומים בעלי אלקטרו-שליליות זהה (או שהפער בין האלקטרו-שליליות שלהם קטן מ-0.3 ואינם יונים).
שני האטומים חולקים ביניהם את האלקטרונים אולם מאחר שהאטום האלקטרו-שלילי בעל משיכה חזקה יותר של אלקטרונים, המטען חשמלי השלילי אשר שורר סביבו הוא ממושך יותר ביחס לאטום השני. במילים אחרות, המטען האלקטרוני אשר נמצא סביבו אינו מוחלט כיוון שהאלקטרונים נמצאים לפרקים אצל האטום השני, להבדיל ממטען המצוי ביונים. לעומת זאת, סביב האטום בעל אלקטרושליליות פחותה, שורר מטען חשמלי חיובי למשך פרקי זמן ארוכים יותר. האלקטרונים שעוזבים לעיתים קרובות אטום זה מורידים את רמת המטען השלילית סביב האטום ומחזקים את המטען של פרוטונים בגרעין.
המשתנה השני הוא המבנה המרחבי של המולקולה אשר יכול להשפיע על חלוקת המטען. למשל המולקולה  CH_{4} על אף הקוטביות הבין מולקולרית (1.7>2.55-2.20>0.3) בשל היותה מולקולה סימטרית אין בה קוטביות. ישנם מבנים שתמיד פוגעים בקוטביות, וישנם מבנים אשר תלוים באטומים הקשורים לאטום המרכזים. אם האטומים הקשורים לאטום המרכזי זהים, אזי אין קוטביות.
מבנה קווי - תלוי: אין קוטביות אם האטומים זהים. פחמן דו-חמצני, למשל, היא מולקולה בעלת מבנה קווי (O=C=O). הקשר שנוצר אצלה הוא קוטבי שכן ההבדל באלקטרושליליות בין חמצן (3.44) לבין פחמן (2.55) הוא 0.89 שנמצא בתחום שבין 0.3-1.7. למרות זאת, המולקולה אינה קוטבית, שכן המטען השלילי סביב החמצן הימני מאוזן על ידי המטען השלילי סביב החמצן בצד שמאל.
מבנה זוויתי (או מבנה מכופף) - תמיד יכול לפגוע במערכת בשל זוג אלקטרונים בלתי קושרים או שניים של האטום המרכזי.
מבנה משולש מישורי - תלוי, אינו קוטבי אם האטומים הקשורים לאטום המרכזי זהים, למשל BH3 אינו קוטבי.
פירמידה - מבנה קוטבי, למשל אמוניה, NH3 קוטבית.
טטראדר (או ארבע פינתי) - אין קוטביות אם האטומים הקשורים לאטום המרכזי זהים.
חשיבות > מבנים מרחבים

אטומים בעלי מטען חלקי שלילי נמשכים, בהתאם לחוקי האלקטרוסטטיקה, לאטומים בעלי מטען חלקי חיובי. לתופעה זו השלכות רבות. בעזרת הבנה וזיהוי של קוטביותם של קשרים ניתן לחזות את המבנה התלת-ממדי של המולקולה, את תכונותיה הפיזיקליות (נקודת התכה, רתיחה וכו') ואת נטייתה להגיב עם מולקולות אחרות.
דוגמה שכיחה למשיכה בין מולקולות קוטביות היא קשרי מימן. בין מולקולות לא-קוטביות קיימים קשרים אחרים, אשר אינם מבוססים על קוטביות, כמו קשרי ואן דר ואלס.
חשיבות > מסיסות במים

הפירוש של המושג חומר הידרופילי, במקור, הוא חומר המתמוסס בצורה טובה במים. חומרים קוטביים בדרך כלל מתמוססים היטב בחומרים קוטביים אחרים. היות שהמים קוטביים, הרי שרוב החומרים הקוטביים מתמוססים בהם בצורה טובה, אולם ישנם יוצאי דופן, דוגמת פולימרים ממשפחת הטפלון. הידרופילי, אם כן, הפך במשך הזמן שם נרדף לקוטבי, אם כי מבחינה כימית אין חפיפה מוחלטת בין שני המושגים. באופן דומה, חומר הידרופובי הפך שם נרדף לחומר לא-קוטבי.
ראו גם

דיפול
הערות שוליים

↑  כדי לדעת את האלקטרושליליות ראו טבלה בערך אלקטרושליליות
קורפוס המילואים ה-39 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  24 בדצמבר 1914 – 15 בנובמבר 1918 (3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
קורפוס המילואים ה-39 (בגרמנית: XXXIX. Reserve-Korps) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
היסטוריה

קורפוס המילואים ה-39 הוקם בדצמבר 1914.  כחלק מגל הגיוס השני במלחמת העולם הראשונה. כמפקדו הראשון מונה אוטו פון לאוונשטיין, והוא כלל את דיוויזיות המילואים ה-77 וה-78. הקורפוס הוצב תחת פיקוד הארמייה העשירית ולחם עימה בקרב השני על האגמים המזוריים בתחילת חורף 1915.
בשנת 1915, הקורפוס השתתף במתקפה הגרמנית בקורלנד אשר נועדה להוות הסחה, בעוד שהמאמץ העיקרי נעשה דרומה יותר על ידי הארמייה ה-11 הגרמנית והארמייה הרביעית האוסטרו-הונגרית במתקפת גורליצה-טרנוב.
פלגת הארמייה לאוונשטיין הוקמה על ידי שדרוג קורפוס המילואים ה-39 של הארמייה העשירית  ב-22 באפריל 1915.  הוא נקרא על שם מפקדו, גנרל-לויטננט אוטו פון לאוונשטיין, ששמר על הפיקוד בו זמנית על קורפוס המילואים ה-39. פלגת הארמייה הייתה תחת הפיקוד של אובר אוסט.
בשל הצלחתו, הכוח תוגבר ללא הרף עד ששודרג למעמד של ארמייה כארמיית הניימן ב-26 במאי 1915. הגנרל פון לאונשטיין נשאר כמפקד קורפוס המילואים ה-39.
בשנת 1916 לחם הקורפוס תחת פיקודו של הרמן פון שטאבס במערכה ברומניה כחלק מהארמייה התשיעית, ואף השתתף בכיבוש בוקרשט. באביב 1918 לחם הקורפוס בחזית המערבית במהלך מבצע מיכאל כחלק מהארמייה השנייה, ולאחר מכן לחם נגד מתקפת מאה הימים. באוקטובר 1918 הועבר הקורפוס לבלקן, שם לחם בקרבות בסרביה עד סוף המלחמה.
מפקדים

על הקורפוס פיקדו המפקדים הבאים במהלך קיומו:
אוטו פון לאוונשטיין (24 בדצמבר 1914–7 ביולי 1916)
הרמן פון שטאבס  ‏(7 ביולי 1916–3 בדצמבר 1917)
פאול פון גרינרט ‏(3 בדצמבר 1917–23 במאי 1918)
הרמן פון שטאבס (23 במאי 1918–15 בנובמבר 1918)
הערות שוליים

↑  Cron 2002, p. 87
↑  Ellis & Cox 1993, p. 189
↑  Cron 2002, p. 85
↑  "German War History". נבדק ב-23 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Armee-Reserve-Korps". The Prussian Machine. אורכב מ-המקור ב-11 באפריל 2012. נבדק ב-23 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Promoted. "Hermann von Staabs". The Prussian Machine. אורכב מ-המקור ב-29 ביולי 2014. נבדק ב-23 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Temporary commander. "Paul Grünert". The Prussian Machine. אורכב מ-המקור ב-29 ביולי 2014. נבדק ב-23 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
קרביים

באנטומיה של יונקים הקרביים הם האיברים הפנימיים בגוף, במיוחד האיברים המצויים בחלל הבטן. המושג יכול לשמש במובן יותר כללי ולתאר את:
איור מדעי המתאר את חלק מאיברים פנימיים של אדם
מערכת הדם: לב
מערכת הנשימה: סמפונות, ריאה, קנה הנשימה
המערכת האנדוקרינית: בלוטת יותרת הכליה
מערכת ההפרשה: כליה, שופכן, שלפוחית השתן
מערכת העיכול : תוספתן, ושט, כיס המרה, כבד, לבלב, טחול, קיבה
המעי הגס: תוספתן, מעי אטום, מעי, פי הטבעת
המעי הדק: תריסריון, מעי ריק, המעי העקום
מערכת הרבייה: צוואר הרחם, דגדגן, יותרת האשך, שחלות, פין, אשך, רחם, נרתיק
בעבר הקרביים נבחנו על ידי כוהני-דת רומים כמו ההארוספקסים (haruspices) או האוגורים (augurs) כדי לחזות את העתיד על פי צורתם, ממדיהם או גורמים אחרים.
צ'הריק

שרידי מצודת צ'הריק כיום
he
צ'הריק (בפרסית: چهریق) הוא כפר הממוקם במחוז אורמיה[דרוש מקור] בצפון מערבה של איראן, בכפר נמצא גם מבצר הקרוי באותו שם.
חשיבותו של המבצר לדת הבהאאית נובע מכך שבמקום זה נכלא עלי מוחמד שיראזי, הבאב, מייסד הדת הבאבית לפני הוצאתו להורג.
גאוגרפיה

מצודת צ'הריק ממוקמת בצפון מערבה של איראן באזור הגבול (כיום) של ארמניה, אזרבייג'ן וטורקיה. המצודה יושבת במחוז אורמיה הממוקם כיום בתוך גבולותיה של איראן כאשר מצפונה לו נמצא משולש הגבולות הנ"ל, דרומית לו ימת אורמיה, ממערב הגבול הטורקי וממזרח העיר הגדולה תבריז. האזור כולו מאוד הררי, מבודד ומרוחק מריכוזי אוכלוסייה. תושבי האזור מתפרנסים בעיקר מחקלאות מקומית של דגנים, טבק וגידול בעלי חיים.
היסטוריה

למצודת צ'הריק ולמחוז כולו יש היסטוריה ארוכה של קרבות טריטוריה עקובות מדם בין העמים השונים החיו באזור לאורך ההיסטוריה. כבר בתחילת המאה ה-19 התנהלו סכסוכים בין האימפריות ששלטו באזור באותה תקופה (העות'מאנית, הרוסית והפרסית) ומאוחר יותר גם בין הכורדים והפרסים. המאבקים על האזור נבעו בין היתר בשל מיקומו האסטרטגי אשר רווי במים ובשטחים נרחבים המאפשרים מחייה טובה, גידולים חקלאיים ובידוד מהסביבה.
מאבקי השליטה באזור הביאו למלחמות וחיכוכים בין הקבוצות האתניות והמדינות השונות החיות באזור זה אשר שאפו לממש את האינטרסים הטריטוריאליים שלהם. במהלך אחת המערכות של מלחמת רוסיה פרס בין השנים 1826–1828, נכבשה צ'הריק על ידי הצבא הרוסי. מאוחר יותר במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבש האזור על ידי הכוחות העות'מאניים כחלק מקרבות מלחמת העולם הראשונה.
במהלך המאה ה-19 השליטה באזור עברה מספר פעמים מידיהם של השבטים הכורדים לידיהם של השלטונות המרכזיים באותה התקופה.
כליאתו של הבאב

מצודת צ'הריק התפרסמה במיוחד לא בשל הקרבות ההיסטוריים על מאבקים טריטוריאליים של המדינות השכנות, אלא בשל חשיבותו ההיסטורית להתפתחותה של הדת הבאבית והבהאאית. לאחר שמשנתו של הבאב – עלי מוחמד שיראזי החלה להתפשט, ראו בו אנשים רבים בתור המהדי - המשיח, ואם אכן הגיע המהדי אזי חכמי הדת – העלמאא' הם מיותרים, דבר שיכול לגרום לטלטלה במערכת הפוליטית-דתית. לכן, בשל התנגדות אנשי הדת שמעמדם היה גבוה, הורו השלטונות לרדוף ולעצור את הבאב ובין השנים 1845-1848 הועבר בין מקומות כליאה שונים. בשנת 1848 הועבר מהמצודה במאקו אל מצודת צ'הריק, הסיבות לכך שהועבר הבאב על ידי המשטר הפרסי הן בשל יכולתו להיות חשוף לעולם החיצון באופן קל יחסית, סיבה נוספת להעברת הבאב לצ'הריק הייתה בקשת נציג הרוסים בטהראן להרחיק את הבאב מקרבת גבול פרס-רוסיה, כנראה מתוך חשש כי רעיונותיו ומשנתו של הבאב יגיעו לרוסיה ביתר קלות. כליאתו של הבאב במצודת צ'הריק הופקדה תחת אחריותו של יחיא א-קורד שהיה גיסו של מחמד שאה ושליט מחוז אורמיה. כליאתו של הבאב לוותה בהגבלות אשר הקשו עליו להיפגש עם מאמיניו וליצור איתם כל קשר. אך עם זאת, הדרך בה הבאב תיקשר עם מאמיניו הייתה בעזרת הברחת מכתבים וכתבים שונים שהתפרסמו לאחר מכן אשר כתב במהלך תקופת כליאתו ביניהם הביאן. קיימים דיווחים כי לבאב התאפשר לארח בחצר המצודה קהל, לשם הגיעו תושבי השבטים הכורדים באזור אשר כיבדו את רעיונותיו וכך גם כנראה התאפשר לו להבריח את אותם כתבים.
בשנת 1850, כשנתיים לאחר כליאתו במצודת צ'הריק הוצא הבאב להורג.
רשימת מקורות

.Momen,Wendi. A Basic Baha'i Dictionary. Oxford: George Ronald,1989
.Cameron, Glenn and Wendi Momen. A Basic Baha'i Chronology. Oxford: George Ronald, 1996
Yarshater, Ehsan (ed). Encyclopaedia Iranica vol. 4. London: Routledge and Kegan Paul, 1990.
שרון, משה. הדת הבהאאית וכתב הקודש שלה, הספר הקדוש ביותר. ירושלים: כרמל, 2005.
ראו גם

הבאב - עלי מוחמד שיראזי
הערות שוליים

1 2 3  Encyclopaedia Iranica, כרך 4, London and New York: Routledge and Kegan Pul, 1990, עמ' 644-645
↑  Glenn Cameron and Wendi Momen, A Basic Bahai Chronology, Oxford: George Ronald, 1996, עמ' 34
1 2  משה שרון, הדת הבהאאית וכתב הקודש שלה הספר הקדוש ביותר, ירושלים: כרמל, 2005, עמ' 10
↑  Wendi Momen, A Basic Bahai Dictionary, Oxford: George Ronald, 1989, עמ' 55
}
קוד

ערך זה עוסק באוסף מילים מעל אלפבית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קוד בתורת הקודים הוא אוסף של "מילים" מעל אלפבית כלשהו בן  \ q אותיות – כך שניתן להמיר מידע שניתן בצורה של אותיות או מספרים לסדרה של מילות קוד בתהליך שנקרא קידוד, ולאחר מכן לשחזר את הקידוד ולהפיק מהמלים את האינפורמציה המקורית.
מילות הקוד יכולות להיות כולן באורך זהה, כמו בקודי תיקון שגיאות, (קודים כאלה מכונים לעיתים קודי בלוקים) או באורכים שונים, כמו בקודי דחיסה.
קודים נפוצים לקידוד נתונים:
קוד מורס – קוד עבור שיטות תקשורת קולית או חזותית בינאריות – שיטות שידור בהן יש שני מצבים: דולק וכבוי.
קוד בודו – קוד לייצוגם של תווים ששימש בעיקר לאחסון מידע ולהעברתו במכשירי טלפרינטר לסוגיהם, על-גבי סרט מנוקב.
קוד ASCII – קוד לייצוגם של תווים (ספרות, אותיות האלפבית, סימני פיסוק ועוד) בזיכרון מחשב ובקובצי מחשב.
קוד גריי – שיטה לקידוד מספרים באופן בינארי שבה כל מספר עוקב שונה מקודמו בספרה בינארית אחת.
קוד האפמן – שיטה לקידוד סימנים, כגון תווי טקסט, ללא אובדן נתונים. הקוד שייך למשפחה שימושית של קודים המכונה קודי תחיליות, ובמשפחה זו הוא הקוד המספק דחיסת נתונים מרבית, כלומר מאחסן את הסימנים במספר מזערי של סיביות, על פי הקריטריון המפורט בהמשך. השיטה מתבססת על הקצאת אורך משתנה לסימנים על פי שכיחותם, כך שסימן נפוץ יוצג באמצעות מספר קטן של סיביות.
קוד תיקון שגיאות – קוד המאפשר לשלוח באמצעותו אוסף של נתונים דרך ערוץ תקשורת רועש, ולנטרל במידה מסוימת את השפעת רעשי הרקע על המידע המתקבל. קודי התיקון פועלים על ידי הגדלת ההבדל בין המילים השונות בקוד, וכך הקטנת הסיכוי שרעש חיצוני יגרום לקליטת מילה השונה מהמילה שנשלחה. כאשר ההבדל בין מילות הקוד גדול במיוחד, ניתן אפילו לתקן שגיאות, כל עוד מספר השגיאות קטן מספיק.
ראו גם

קידוד (פירושונים)
מסמן
צופן (פירושונים)
קולן, מלך סקוטלנד

קולן או קולין (באנגלית: Cuilén או Colin, בגאלית סקוטית: קולן מק אילדולב - Cuilén mac Ildulb באיות עתיק, Cailean באיות מודרני, כלומר "אמלאיב בנו של אינדולף"; שנת לידתו לא ידועה. נפטר בשנת 971), המכונה "הלבן" (בגאלית סקוטית: An Fionn - "אן פיון") היה מלך סקוטלנד משנת 967 לערך ועד מותו.
קורות חיים

קולן היה אחד משלושת בניו של אינדלף, מלך סקוטלנד (אילדאלב מק קאוסאנטין); שני הבנים האחרים היו אמלאיב ואֶוֹכאיד (Eochaid).
קולין הומלך לאחר שהביס את קודמו, דאב (דאב מק מל קולום), בקרב שנערך בשנת 965.
על פי "דברי ימי אלסטר" וה"כרוניקון סקוטורום", בשנת 971 קולין ואחיו אוכאיד נהרגו בשריפה בלות'יאן. מצית האש היה אמדארך נסיך ממלכת סטרת'קלייד כנקמה על כך שקולין אנס את בתו של אמדארך.
ככל הנראה נקבר דאב באיונה - מקום קבורתם המסורתי של מלכי אלבה.
לאחר מותו של קולין, הומלך אחיו של דאב, קנת השני, אולם בשנת 973 הודח קנת לזמן קצר על ידי אחיו של קולין, אמלאיב.
קול העם

ערך זה עוסק בעיתון. אם התכוונתם לביטוי, ראו .
| --- | --- |

 תדירות:  עיתון יומי
 סוגה:  חדשות
 פורמט:  ברודשיט
 מו"ל:  המפלגה הקומוניסטית הישראלית
 בעלים:  המפלגה הקומוניסטית הישראלית 
 עורך ראשי:  שמואל מיקוניס, משה סנה, אסתר וילנסקה, מאיר וילנר וצבי ברייטשטיין
 תאריכי הופעה:  1937–1975 (כ־38 שנים)
 שפה:  עברית
 מדינה:  ישראל
 
"קול העם" היה עיתון יומי עברי של המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה ושל ממשיכתה, המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י), שיצא לאור בין השנים 1937 עד 1975. פסק הדין בעתירה שהגיש העיתון כנגד סגירתו, הידוע כ-"בג"ץ קול העם" (1953) מהווה את אחד מן הניסוחים החשובים להגנה על חופש הביטוי בישראל.
היסטוריה

"קול העם" החל לצאת לאור כירחון באוגוסט 1937 בלא רישיון הופעה. העיתון הזדהה עם המדיניות של ברית המועצות והביע אמון מלא במשטר הסובייטי, גם בתקופת סטלין.
משנת 1942 החל קול העם להופיע כשבועון ובעקבות מאמצים רבים, ציבוריים ומשפטיים העניק משרד הפנים המנדטורי רישיון הופעה לעיתון. הגיליון החוקי הראשון יצא לאור ב-20 בדצמבר 1944.
עורכי העיתון במהלך השנים כללו את חברי מק"י הבכירים: שמואל מיקוניס, משה סנה, אסתר וילנסקה, מאיר וילנר וצבי ברייטשטיין. המשורר אלכסנדר פן שימש כעורך המדור הספרותי של העיתון במשך רוב קיומו. במדור ראו אור לראשונה יצירותיהם של יוצרים צעירים כגון חנוך לוין ודוד אבידן.
בשנת 1965, עם הפיצול במק"י בין הרוב שנקט גישה ביקורתית כלפי ברית המועצות לבין המיעוט ששמר אמונים לברית המועצות והקים את רק"ח, נשאר "קול העם" בשליטת מק"י, וחברי רק"ח הקימו עיתון מתחרה בשם "זו הדרך". לאחר הפילוג נותרה מק"י מפלגת אופוזיציה קטנה, והעיתון הלך ודעך עד שנסגר בשנת 1975.
העיתון לא נשא את עצמו ומימונו הגיע מתרומות של חברי וידידי הפק"פ. העיתון ניהל מגביות למימון פעילותו. בשנות ה-50 חולקו מכסות גיוס לאזורים שונים של מדינת ישראל, והעיתון פרסם כיצד כל אזור עמד במכסה.
מאבקים משפטיים

עורכי העיתון הועמדו לדין מספר פעמים באשמת לשון הרע. בספטמבר 1948 האשים העיתון מספר קצינים במשטרה שרצחו בעינויים את הפעיל הקומוניסטי סיומה מירוניאנסקי בשנת 1941, בעת ששרתו במחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט. בתגובה דרשו הקצינים להעמיד לדין את עורכי העיתון באשמת לשון הרע והיועץ המשפטי לממשלה אף הצהיר שכך ייעשה. אולם לאחר בדיקה נוספת נמצא שיש ממש בטענות והוקמה ועדת חקירה לבדיקת נסיבות הרצחו של מירוניאנסקי. בפברואר 1951 נפתח משפט באישומי לשון הרע נגד עורכי העיתון בגין מאמר מספטמבר 1949 בו כונה ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, "בוגד העם", "מושך בעגלת האמפריאליזם האמריקני" ובכינויים אחרים. במשפט טען בן-גוריון שהמאמר נועד לפגוע ביחסי ברית המועצות–ישראל. הסנגור של קול העם טען, לעומת זאת, שמטרת המשפט היא לדכא את המפלגה הקומוניסטית הישראלית. בדצמבר 1951 הואשם העיתון בהוצאת דיבתו של שר המשטרה והסתה למרד בגין כתבה שהתפרסמה ב-8 ביולי 1950. ביולי 1952 נסגר העיתון לשבוע בגלל עבירות צנזורה.
קול העם אימץ את עלילת הדם של משפט הרופאים ב-1953 ותיאר בכותרתו הראשית את הרופאים היהודים שנאסרו כ"כנופיית רופאים-מרצחים בשירות הריגול האמריקנו-בריטי".על רקע זה, ביקשה הממשלה לאסור את קיומה של מק"י ובין השאר נדונה האפשרות לסגור את קול העם. בינואר 1953 הורה שר הפנים, ישראל רוקח על סגירת העיתון לעשרה ימים על פי חוק מתקופת המנדט הבריטי המתיר הוצאת צו סגירה לעיתון המפרסם דברים שעלולים לפגוע בשלום הציבור. העיתון הגיש עתירה לבג"ץ נגד הסגירה, אולם בג"ץ סירב להוציא צו על תנאי בעניין. במרץ 1953 הורה שוב שר הפנים על סגירת העיתון לעשרה ימים, הפעם בגלל מאמר מערכת תחת הכותרת "ילך אבא אבן להילחם לבדו", בו יצא העיתון נגד הצהרתו הנטענת של שגריר ישראל אבא אבן, על פי ידיעה שהופיעה בהארץ, שישראל תעמיד מאות אלפי חיילים לצד ארצות הברית במקרה של מלחמה עם ברית המועצות. בין השאר נכתב בעיתון: "נגביר את מאבקנו נגד המדיניות האנטי-לאומית של ממשלת בן-גוריון המספסרת בדם הנוער הישראלי". הפעם הוציא בג"ץ צו על תנאי נגד פעולת שר הפנים והשעה את סגירת העיתון עד בירור עתירת קול העם נגד הסגירה. פסק הדין בעתירה, שנודע כבג"ץ קול העם, פורסם ב-16 באוקטובר 1953. פסק הדין שנכתב על ידי השופט אגרנט בהסכמתם של השופטים משה לנדוי ויואל זוסמן, קבע כי חופש הביטוי מהווה זכות יסוד שהיא חלק בלתי נפרד מהדמוקרטיה. סמכותו של שר הפנים לסגור עיתון בנימוק של שלום הציבור מוגבלת למקרים בהם יש ודאות קרובה לסיכון שלום הציבור מפרסומי העיתון. בהתייחס למקרה של קול העם, כמו גם של העיתון אל-איתיחאד אשר פרסם דברים דומים ואף נגדו הוצא צו סגירה, נפסק שהדברים שפורסמו רחוקים מלהצביע על ודאות קרובה לסכנה לשלום הציבור ועל כן ביטלו את צו הסגירה. פסק דין זה היווה אבן דרך בפסיקה ובמשפט הישראלי, בקביעת חופש הביטוי כזכות יסוד וכדוגמה לסמכותו של בית המשפט לבטל פעולה שביצעה הרשות המבצעת בניגוד לזכות יסוד בהתקיים תנאים מסוימים, כגון מבחן הוודאות הקרובה.
ביוני 1953 הוגשו נגד העיתון שלושה אישומים בגין פגיעה בכבוד שליטים זרים. אחד האישומים היה בשל מאמר חריף נגד ג'ון פוסטר דאלס תחת הכותרת "דע את פוסטר דאלס, דע את אויבך". השופט בנימין הלוי דחה את האישום ובעקבות זאת הודיע היועץ המשפטי לממשלה על ביטול שני האישומים האחרים. ביולי 1953 התבררה בבית המשפט תביעה של חביב שיבר נגד קול העם על שכינו אותו "הרפתקן פשיסטי" והאשימו אותו בכך שמכר בשוק השחור נייר שקיבל לצורך תעמולת בחירות. קול העם זכה במשפט ושיבר חויב בתשלום הוצאות משפט לעיתון.
ראו גם

פריי ישראל
בג"ץ קול העם
זו הדרך
הערות שוליים

↑  דייויד סלע, שר האוצר נגד השרים: הגזמתם עם דרישות התקציב!, באתר ישראל היום, 2 בפברואר 2023
↑  Arrested on Espionage Charge, Jewish Telegraphic Agency (באנגלית אמריקאית)
↑  סיום המגבית השנייה של קרן קול העם, קול העם, 21 בנובמבר 1945
קרן קול העם, קול העם, 30 בספטמבר 1947
↑  מפעל הצלת קול העם, קול העם, 29 באוקטובר 1953
↑  קציני המשטרה תובעים עלבונם, מעריב, 19 בספטמבר 1948
↑  ד.ג., גילוי דעת על רצח, מעריב, 21 בספטמבר 1948
↑  קול העם בדין, מעריב, 18 בפברואר 1951
↑  בן-גוריון מעיד במשפט קול העם, מעריב, 7 באפריל 1951
↑  נאום הסניגור במשפט קול העם, מעריב, 30 במאי 1951
↑  קול העם נאשם בהסתה למרד, מעריב, 18 בדצמבר 1951
↑  הכנסת סירבה לדון על סגירת קול העם, דבר, 9 ביולי 1952
↑  60 שנה לפתיחת משפטי הרופאים בברית המועצות, ארכיון המדינה.
↑  מ. שמריהו, מפא"י דנה באיסור מק"י, מעריב, 18 בינואר 1953
↑  קול העם נסגר, קול הנער הופיע, מעריב, 29 בינואר 1953
↑  "קול העם" נסגר לעשרה ימים, הבקר, יום ראשון, מרץ 22, 1953
↑  נדחתה בקשת קול העם לצו על תנאי נגד שר הפנים, מעריב, 3 בפברואר 1953;המשך
↑  היום תשמע תלונת קול העם, דבר, 23 במרץ 1953
↑  קול העם מחדש היום הופעתו, דבר, 24 במרץ 1953
↑  קול העם זוכה עקב שגיאה בכתב האשמה, מעריב, 16 ביוני 1953
↑  החל משפט שיבר נגד קול העם, מעריב, 15 ביולי 1953
↑  קול העם זוכה במשפט עם שיבר, מעריב, 29 באפריל 1954
| דגל ישראל עיתונים יומיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| עיתונים כלליים בתשלום | הארץ • ידיעות אחרונות • מעריב השבוע |  |
| עיתונים כלליים בחינם | ידיעות אחרונות (גרסה מקוצרת) • ישראל היום • מעריב הבוקר |  |
| כלכלה ועסקים | גלובס • כלכליסט • TheMarker |  |
| המגזר החרדי | המבשר • המודיע • הפלס • יתד נאמן |  |
| יומונים ושבועונים ברוסית | נאשה סטראנה • נובוסטי נדלי |  |
| עיתונים בשפות נוספות | אל-איתיחאד (בערבית) • ג'רוזלם פוסט (באנגלית) • הניו יורק טיימס הבינלאומי (באנגלית) |  |
| יומונים שהפכו לתקופונים | מקור ראשון |  |
| עיתונים שנסגרו | 24 דקות • דבר • הבקר • היום • הצופה • וסטי (ברוסית) • זמנים • חדשות • חרות • טלגרף • יום חדש • ישראלי • למרחב • מעריב • על המשמר  • קול העם • שערים • חדשות ישראל (בגרמנית) • לעצטע נייעס (ביידיש) • רוסקי איזראילטיאנין (ברוסית) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583531705171
קליף ברטון

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1962 קסטרו ואלי, ארצות הברית 
 פטירה:  27 בספטמבר 1986 (בגיל 24) Dörarp, שוודיה 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1979 
 מקום לימודים:  תיכון קאסטרו ואלי, Chabot College 
 סוגה:  ת'ראש מטאל, ספיד מטאל 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס 
 חברת תקליטים:  מגה-פורס רקורדס, אלקטרה רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
מצבה סמוך למקום התאונה שבה נהרג קליף ברטון, שוודיה
קליפורד לי ברטון (באנגלית: Clifford Lee Burton;‏ 10 בפברואר 1962 - 27 בספטמבר 1986) היה הבסיסט של להקת המטאל האמריקאית מטאליקה.
ביוגרפיה

חברי מטאליקה, שלא היו מרוצים מהבסיסט שלהם דאז, רון מק'גובני, הלכו לצפות בברטון באחד מהמועדונים בהן הופיע יחד עם להקתו. ברטון הרשים אותם מאוד, ומיד אחרי ההופעה הציעו לו חברי הלהקה להצטרף אליהם ללהקה. ברטון אומנם לא היה מעוניין אך הסכים בתנאי שהלהקה תעבור לנגן בסן פרנסיסקו, כיוון שלא אהב את הקהל של לוס אנג'לס. חברי הלהקה קיבלו את הצעתו, צירפו אותו ללהקה, ופיטרו את מק'גובני.
ברטון היה הבסיסט של מטאליקה בשלושת אלבומיה הראשונים - Kill 'Em All, ‏Ride the Lightning ו-Master of Puppets - אשר נמנים עם האלבומים הטובים והמוערכים ביותר של מטאליקה. בעקבות ההצלחה הגדולה של האלבום Master of Puppets, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי.
ב-27 בספטמבר 1986, במהלך סיבוב ההופעות, כששהתה הלהקה בשוודיה, אוטובוס הלהקה החליק והתהפך, כאשר חברי הלהקה נמצאים בתוכו. ברטון, שישן באותו הזמן, נזרק מחלון האוטובוס, שנחת עליו. לא ניתן לדעת בוודאות אם ברטון מת בשלב זה, כיוון שבמהלך הניסיון להרים את האוטובוס, ניתק החבל והאוטובוס נחת על ברטון שנית. שאר חברי הלהקה ניצלו. הנהג של האוטובוס אמר שהאוטובוס החליק בגלל קרח על הכביש. ג'יימס הטפילד הלך מספר קילומטרים בחיפוש אחרי הקרח הזה ולא מצא מאומה. חברי הלהקה מאשימים את הנהג בנהיגה בשיכרות. לפי שמועות אחרות הנהג נרדם במהלך הנהיגה.
לפני שהלך לישון, החליף ברטון מיטות עם הגיטריסט, קירק האמט כתוצאה ממשחק קלפים, וכך למעשה ניצלו חייו של האמט, וקופחו חייו של ברטון.
מותו של ברטון, שהיה חבר קרוב של חברי הלהקה, גרם לצער רב בקרב חברי הלהקה, אך הוחלט שלא לפרק את הלהקה, וחברי הלהקה החלו לבחון מועמדים שימלאו את מקומו של ברטון. בציטוט של קירק האמט "אם קליף היה רואה שאנחנו מתכוונים לפרק את הלהקה הוא היה בא ובועט לנו בתחת". כוונתו של האמט הייתה שבכל פעם שהלהקה חשבה על פירוק, קליף היה זה שעצר זאת. לבסוף, צורף ללהקה הבסיסט ג'ייסון ניוסטד, שהיה עד אז מעריץ של הלהקה, וחבר בלהקות רוק ומטאל שונות. האלבום הבא של מטאליקה And Justice for All, נכתב בעיקרו בהשפעת מותו של ברטון.
בהלווייתו של ברטון הושמעה היצירה האינסטרומנטלית Orion של מטאליקה, בה לקח ברטון חלק משמעותי.
גופתו של ברטון נשרפה ואפרה פוזר בחוות מקסוואל, אחד ממקומות הבילוי האהובים עליו בילדותו.
קדיש (אלן גינסברג)

| --- | --- |
 כתיבה:  אלן גינסברג 
 סוגה:  שירה 
 שפה:  אנגלית 
 
"קדיש" (באנגלית: "Kaddish"), או "קדיש לנעמי גינסברג, 1894–1956" ("Kaddish for Naomi Ginsberg (1894–1956)"), היא פואמה מאת המשורר האמריקאי-יהודי אלן גינסברג. הפואמה פורסמה לראשונה בשנת 1961 בספרו של גינסברג "Kaddish and Other Poems". גינסברג עיבד את הפואמה לתסריט שהוצג כמחזה לראשונה בשנת 1971.
רקע והיסטוריה

הפואמה "קדיש" כתובה כיצירה בעלת שני חלקים. גינסברג הקדיש את הפואמה לאמו, נעמי גינסברג, שנפטרה ב-9 ביוני בשנת 1956. שמה של היצירה מהווה אזכור לתפילת ה"קדיש" היהודית. בכך היא מהווה מעין אלגיה. חלקה השני של היצירה נכתב בדצמבר 1957 ב"מלון ביט" (Beat Hotel) בפריז במשך של כ-30 שעות רצופות. חלקה הראשון נכתב בהמשך אותה שנה בניו יורק.
הפואמה כתובה כמעט ללא שימוש בנקודות בסוף המשפטים, אמצעי רטורי המעניק ליצירה אופי של דחיפות ומהירות, כמעיין הזיה. ביצירה מתאר גינסברג את אמו, את התמודדותה של משפחתו עם ההפרעה הנפשית של אמו, את הרקע הסוציאליסטי של משפחתו ועוסק גם בזהותו כהומוסקסואל.
גינסברג עיבד את הפואמה לכדי תסריט במטרה להופכו לסרט קולנוע. בשנת 1971 הוצג תסריט זה כמחזה בתיאטרון של צ'לסי באקדמיה למוזיקה בברוקלין, ניו יורק. בשנת 1976 הוצג המחזה לראשונה גם בישראל בתיאטרון הבימה, בתרגומו של דוד אבידן, שאף תרגם קטעים מן הפואמה, בבימוי ועיבוד של חנן שניר. בשנת 1988 ראה אור תרגומו של נתן זך לפואמה בהוצאת עם עובד. גרסה נוספת למחזה הוצגה ב"הבימה" בשנת 2000, אז נעשה שימוש בתרגומו של זך לקטעים מן הפואמה. שוב בעיבוד ובימוי של חנן שניר. עם מוזיקה שכתב יוסי מר-חיים בהשתתפות: גילה אלמגור, אלכס פלג, יורם חטב, עידית צור, ענבל שוהם, יונתן רוזן ועופר סקר. "הבימה" העלה אחר כך את ההצגה גם במוסקבה וניו יורק.
בשנת 1997 יצר משה גרשוני ספר-אמן שהתבסס על הפואמה של גינסברג.
תרגומים לעברית

"קדיש ושירים אחרים", עם עובד, תל אביב, 1988 (תרגום: נתן זך)
"קדיש" (שני קטעים מתוך הפואמה), הוצאת דחק, תל אביב 2013 (תרגום: דוד אבידן)
"קדיש" (המחזה), הוצאת דחק, תל אביב 2013 (תרגום: דוד אבידן)