stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלוש נשים גבוהות
תקציר העלילה > מערכה שנייה

המחזה ממשיך כאשר בובה של א' שוכבת במיטה. א', ב' ו-ג' כבר לא הישויות הנפרדות שהיו במערכה הראשונה, אלא מייצגות את א' בתקופות שונות בחייה (הגילאים שלהן תואמים את אלה של א', ב' ו-ג' במערכה הראשונה). מכיוון ש-א', ב' ו-ג' במערכה זו מאוד קוהרנטיות (בשונה מה-א' הסנילית של המערכה הראשונה), הקהל זוכה לתובנה הרבה יותר ברורה לגבי עברה של האישה.
בשלב מסוים, הבן נכנס לשבת ליד הבובה. א' ו-ב' (אשר בלתי נראות עבורו) לא שמחות לראות אותו, בגלל הקרע ביניהם. ג' (אשר גם בלתי נראית עבורו) אינה חכמה יותר, מכיוון שהיא מתקופה לפני נישואיה של האישה. הבן לא אומר דבר לאורך כל הדרך, ועוזב לפני סוף המחזה.
המחזה מסתיים בכך ש-א', ב' ו-ג' מתלבטות על הרגע המאושר ביותר בחייהן. א' אומרת א המילה האחרונה באומרה: "זהו הרגע המאושר ביותר. כשהכל נעשה. כשאנו עוצרות. כשאנו יכולות לעצור."
הפקות

המחזמר זכה בבכורה עולמית בתיאטרון האנגלי בווינה ביוני 1991. את המחזה ביים אלבי, עם קאסט שכלל את מיירה קרטר כאישה הזקנה, קתלין באטלר כאישה בגיל העמידה, סינתיה בסהאם כאישה הצעירה, והווארד ניטינגאל בתור הבן.
ההצגה נפתחה באוף ברודוויי בתיאטרון הוויניארד ב-27 בינואר 1994, ונסגרה ב־13 במרץ 1994. היא בוימה על ידי לורנס סחרוב. הקאסט כלל את ג'ורדן בייקר (בתור ג'), מיירה קרטר (בתור א'), מייקל רודס (בתור הבן), ומריאן סלדס (בתור ב'). ההפקה עברה לתיאטרון הפרומנייד ב-13 באפריל 1994, שם רצה עד ל-26 באוגוסט 1995. במהלך הריצה, סלטס קיבלה את התפקיד של א', כאשר ג'ואן ואן ארק ופרנסס קונרוי קיבלו את התפקיד של ב'.
המחזה נפתח בבכורה בווסט אנד בתיאטרון ווינדהאם באוקטובר 1994, בבימויו של אנתוני פייג' בכיכובן של מגי סמית' (ג'), פרנסס דה לה טור (ב'), אנסטסיה היל (ג') וג'ון אירלנד (הבן).
המחזה הועלה מחדש בלונדון בתיאטרון ווינדהמס באוקטובר 1995, בבימויו של אנתוני פייג' ובכיכובן של מגי סמית', שרה קסטלמן וסמנתה בונד.
המחזה עלה בבכורה מחודשת בברודוויי בתיאטרון הגולדן ב-29 במרץ 2018, בבימויו של ג'ו מנטלו ובכיכובן של גלנדה ג'קסון בתור א', לורי מטקלף בתור ב' ואליסון פיל בתור ג'. ההפקה הייתה מועמדת לפרס טוני לחידוש הטוב ביותר למחזה. ג'קסון ומטקאלף זכו בפרס טוני לשחקנית הראשית ולשחקנית משנה הטובות ביותר במחזה בהתאמה.
בישראל

בפברואר 1997 עלה המחזה בישראל בתיאטרון הבימה בתרגומה של רבקה משולח, בבימויו של ג'ק מסינגר ובכיכובן של ליא קניג (א'), טטיאנה קנליס אולייר (ב'), יעל הדר (ג'), וירון מוטולה (הבן).
הערות שוליים

↑   Gussow, Mel. Edward Albee: A Singular Journey, New York: Simon and Schuster, 1999, p. 353. ISBN 0-684-80278-3
1 2  Brantley, Ben. "Review/Theater: 'Three Tall Women'; Edward Albee Conjures Up Three Ages of Woman" The New York Times, February 14, 1994
↑  Albee, Edward. Three Tall Women dramatists.com, retrieved March 30, 2018
↑  Gale, Cengage Learning. A Study Guide for Edward Albee's "Three Tall Women", "Drama for Students", Introduction, Gale, Cengage Learning, 2016, ISBN 1410360512
↑  Wise, Michael Z. "Viennese Not Waltzing Over Albee's 'Three Tall Women' : Stage: The disaffected American playwright is premiering his latest work far from home because Broadway 'is our national disgrace.'" Los Angeles Times, June 27, 1991
↑  Albee, Edward. "Script", Edward Albee's Three Tall Women, Dramatists Play Service, Inc., 1994, ISBN 0822214202, p. 3
↑  "'Three Tall Women' Vineyard" lortel.org, accessed November 6, 2015
↑  "'Three Tall Women' Promenade" (אורכב 23.10.2015 בארכיון Wayback Machine) lortel.org, accessed November 6, 2015
↑  "'Three Tall Women' 1994" theatricalia.com, accessed November 6, 2015
↑  Taylor, Paul. "REVIEW:Theatre Three Tall Women Wyndham's Theatre, London" The Independent, October 22, 2011
↑  Cox, Gordon (19 במאי 2017). "Glenda Jackson to Return to Broadway in 'Three Tall Women'". Variety. נבדק ב-8 ביוני 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hetrick, Adam. "Glenda Jackson, Laurie Metcalf, and Alison Pill Open Broadway Premiere of Edward Albee’s 'Three Tall Women'" Playbill, March 29, 2018
↑  McHenry, Jackson. "Triple Whammy: Glenda Jackson, Laurie Metcalf, and Alison Pill Unite for 'Three Tall Women'" vulture.com (New York Magazine), March 5, 2018
↑  תיאטרון - שלוש נשים גבוהות, באתר הבמה
תהילים י"ז

תהילים י"ז הוא המזמור השבעה עשר בספר תהילים. המזמור חתום בידי דוד, המבקש בו שה' יבחן את נאמנותו, ויביס את הרשעים הרודפים אותו.
מבנה המזמור ותוכנו

המזמור נחלק לשלושה חלקים וחתימה:
החלק הראשון (פסוקים א-ה) הוא מעין פתיחה: המשורר פונה לה' ומבקש שהוא ישמע לתפילתו ויביט לצדקתו.
בחלק שני (פסוקים ו-יב) הוא ממקד את הבקשה, ומבקש מה' שיושיע אותו מפני הרשעים שסובבים אותו.
בחלק שלישי (פסוקים יג-יד) מתגברת הפנייה לה' בבקשה שיכריע את האויב.
חתימת המזמור (פסוק טו) מסיימת בתפילה. המילה "צדק" מופיעה בפסוק הראשון ובפסוק האחרון, מהווה מסגרת למזמור.
המזמור בתרבות > ביהדות

הפרק נאמר בבית הקברות כחלק מתפילות האזכרה.
פסוק ח' נאמר כחלק מקריאת שמע על המיטה
פסוק ב' שובץ (באופן לא רצוף) במשלש בקדושתא ליום שני של ראש השנה לפי נוסח האשכנזים (אשכנז וספרד) (מאת רבי שמעון בן יצחק): מְדַבֵּר בִּצְדָקָה חוֹנֵן וּמִתְרַצֶּה, מַחֲסֶה וּמִסְתּוֹר לְדוֹרְשֶׁיךָ הִמָּצֵא, מֵתַח דִּינְךָ אִם בִּיצוּרִים תְּמַצֵּה, מִלְּפָנֶיךָ מִשְׁפָּטִי יֵצֵא: עֵרֶךְ תְּקִיעָתֵנוּ שְׁעֵה בְּבֵרוּרִים, עַרְבֵּב קַטֵּגוֹר וְאַמֵּץ סַנֵּגוֹרִים, עֲקֶרֶת בַּיִת וַחֲצוּבַת צוּרִים, עֵינֶיךָ תֶּחֱזֶינָה מֵישָׁרִים:
שערי הברזל I

| --- | --- |

 מיקום:  Kladovo Municipality 
 סוג:  תחנת כוח הידרואלקטרית, סכר, גשר 
 סוכר את:  דנובה 
 ייצור חשמל:  2,280 מגה-ואט
 תקופת הבנייה:  ? – 7 בספטמבר 1964
 קואורדינטות:  44°40′15″N 22°31′45″E﻿ / ﻿44.67083333°N 22.52916667°E﻿ / 44.67083333; 22.52916667
  (למפת סרביה מוגדלת) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי שערי הברזל I(למפת סרביה רגילה) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי שערי הברזל I(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור שערי הברזל I(למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור שערי הברזל I he
 
שערי הברזל I (ברומנית: Porțile de Fier I ובסרבית: Хидроелектрана Ђердап) היא תחנת כוח הידרואלקטרית על נהר הדנובה בגבול שבין רומניה ובין סרביה (בעבר יוגוסלביה) בעלת יכולת מובנית לייצר 2052 מגה-ואט חשמל. התחנה היא בבעלות משותפת רומנית-סרבית, והחשמל מחולק בצורה שווה בין שתי המדינות.
עבודות ההקמה החלו ב-7 בספטמבר 1964 בנוכחותם של גאורגה גאורגיו-דז' ושל יוסיפ ברוז טיטו, והחנוכה הרשמית הייתה ב-16 במאי 1972, בנוכחותם של יוסיפ ברוז טיטו וניקולאה צ'אושסקו. ההשקעה המשותפת הייתה בשווי של 400,000,000 דולרים אמריקאים והייתה משתלמת מאוד. לצורכי יצירת מאגר המים פונו ברומניה 15,000 תושבים מקומיים, והוצפו 11 כפרים, העיר אורשובה והאי אדה קלה. מאגר המים כיסה שטחים נרחבים עד שפך הטיסה בדנובה, מקום בו הצטברו 2,200,000,000 קוב מים.
במורד הדנובה, במרחק של כ-80 קילומטרים, הוקמה בהמשך תחנת כוח הידרואלקטרית נוספת קטנה יותר, שערי הברזל II, עם פחות מרבע מהכוח של התחנה הראשונה.
הערות שוליים

↑  Hidrocentrala Porțile de Fier 1 – 48 de ani de viață (ברומנית)
תהילים י"ד

תהילים י"ד הוא המזמור הארבעה עשר של ספר תהילים. המזמור חתום בידי דוד, והוא עוסק בתלונה על אנשים מושחתים ששולטים בעולם. המזמור כולו חוזר ומופיע בשינויים קלים בתהילים נ"ג.
מבנה המזמור ותוכנו

מזמור י"ד מורכב משבעה פסוקים ומחולק לשלושה חלקים:
פסוקים א-ג: המשורר מלין על הרשעים והנבלים.
פסוקים ד-ו: המשורר מזהיר מפני מידת הדין.
פסוק ז: המשורר מצפה לישועת ישראל מיד השונאים.
החוקרים נחלקו האם הרשעים שבמזמור הם גויים, או יהודים שפועלים שלא כשורה. רש"י מפרש על פי המדרש שמזמור זה נאמר על נבוכדנצאר (ומזמור נ"ג המקביל נאמר על טיטוס).
המזמור חותם קבוצת מזמורים שהחלה במזמור ט', שבה מתאר המשורר את כוחם של הרשעים, מתלונן על הצלחתם ומביע תקווה שבסופו של דבר יבוא העונש על הרשעים, והסובלים מהם יצאו לחופשי.
המזמור ביהדות

פסוק ז' נאמר כחלק מהתפילה הנאמרת בסיום אמירת תהילים.
הערות שוליים

↑  עולם התנ"ך, תהילים י"ד
תאונות המטוסים של אייר פראנס בבחריין (1950)

| --- | --- |

מטוס DC-4 של אייר פראנס הדומה לזה שהתרסק
 תאריך:  12 ביוני 1950
 שעה:  21:15
 מיקום:  בים מדרום-מזרח לבחריין
 הרוגים:  46 
 המעורבים באסון

Ciel de Picardie
 מטוס נוסעים:  דאגלס DC-4
 מספר זנב:  F-BBDE
 שייכות:  אייר פראנס
 מוצא:  סייגון, וייטנאם
 יעד:  פריז, צרפת
 חניות ביניים:  קראצ'י, פקיסטן
 נוסעים:  44
 אנשי צוות:  8
 הרוגים:  46
 ניצולים:  6
 
| --- | --- |

מטוס DC-4 של אייר פראנס הדומה לזה שהתרסק
 תאריך:  14 ביוני 1950
 שעה:  21:55
 מיקום:  בים מדרום-מזרח לבחריין
 הרוגים:  46 
 המעורבים באסון

Ciel de Gascogne
 מטוס נוסעים:  דאגלס DC-4
 מספר זנב:  F-BBDM
 שייכות:  אייר פראנס
 מוצא:  סייגון, וייטנאם
 יעד:  פריז, צרפת
 חניות ביניים:  קראצ'י, פקיסטן
 נוסעים:  45
 אנשי צוות:  8
 הרוגים:  40
 ניצולים:  13
 
שתי תאונות מטוסים של אייר פראנס בבחריין התרחשו ב-12 וב-14 ביוני 1950. שני מטוסי נוסעים של חברת אייר פראנס התרסקו במי המפרץ הפרסי במהלך גישה לנחיתה בבחריין בהפרש של יומיים זה מזה ובנסיבות דומות. בתאונות אלו נספו 86 בני אדם.
התאונה ב-12 ביוני

בתאונה הראשונה היה מעורב מטוס DC-4 של אייר פראנס בקו שמסייגון לפריז. המטוס הוכנס לשירות ב-1946 וצבר 8,128 שעות טיסה. היו עליו 44 נוסעים ושמונה אנשי צוות.
המטוס המריא מחניית ביניים בקראצ'י שבפקיסטן והתכונן לחניית ביניים נוספת בבחריין. לאחר ניסיון נחיתה ראשון לא מוצלח בבחריין קיבל המטוס אישור בשעה 21:15 לניסיון נחיתה נוסף במסלול 29. בעת ההנמכה לנחיתה פגע המטוס במים ושקע. לאחר שמונה שעות חיפושים נמצא המטוס במים שעומקם ארבעה מטרים, מדרום-מזרח לאי וכ-5.3 קילומטרים מקצה מסלול הנחיתה. 46 מיושביו נספו, מהם 40 נוסעים ושישה אנשי צוות. שישה ניצולים נמשו מהמים על ידי ספינה ומסוק. כל ההרוגים למעט אחד היו צרפתים.
התאונה ב-14 ביוני

בתאונה השנייה היה מעורב גם כן מטוס DC-4 של אייר פראנס בקו שמסייגון לפריז. מטוס זה הוכנס לשירות ב-1946 וצבר 8,705 שעות טיסה. היו בו 45 נוסעים (מהם 13 ילדים) ושמונה אנשי צוות. רוב יושביו היו צרפתים וכן שני וייטנאמים ושני סינים.
המטוס המריא מחניית ביניים בקראצ'י. בשעה 21:52 קיבל רשות לנחיתה בבחריין. המטוס פגע במים במרחק של כקילומטר וחצי מאתר התאונה הראשונה. בשעה 02:00 משתה ספינת חילוץ ניצולים מהמטוס. בסך הכל נספו בתאונה 40 מיושבי המטוס, מהם 37 נוסעים ושלושה אנשי צוות.
חקירת התאונה > החקירה הראשונה

לאחר התאונה הראשונה יצאה לבחריין ועדת חקירה לבדיקתה מטעם המשרד לעבודות ציבוריות, תחבורה ותיירות של צרפת. היא הגיעה שמה ב-15 ביוני ונתבקשה לחקור גם את התאונה השנייה. הוועדה אסרה על כלי טיס צרפתיים לנחות בבחריין בשעות הלילה עד לסיום החקירה. מנהל אייר פראנס בדרום-מזרח אסיה ציין כי היו קווי דמיון בין שתי התאונות, לרבות התרחשותן באותה שעה של היממה ובתנאי מזג אוויר גרועים.
מסקנות החקירה פורסמו ב-1951 וב-1952 (ביחס לתאונה השנייה והראשונה בהתאמה). הוועדה קבעה כי קרוב לוודאי שהתאונה הראשונה התרחשה משום שקברניט המטוס לא הקפיד לעקוב אחרי גובה המטוס ושיעור ההנמכה שלו במהלך הגישה לנחיתה, עד שפגע במים. נקבע כי לא ניתן לשלול את האפשרות שתפקודו נפגע עקב עייפות מצטברת. בנוגע לתאונה השנייה קבעה הוועדה כי שקרוב לוודאי שקברניט המטוס לא התאים את תהליך ההנמכה לנחיתה לתנאי מזג האוויר המקומיים ולא שמר על גובהו עד שיתגלו לעיניו אורות מסלול הנחיתה. הוועדה המליצה לשקול לצייד את נמל התעופה בבחריין בעזרי רדיו לנחיתה ובאורות לסימון נתיב ההתקרבות למסלול.
מסקנות החקירה המחודשת של התאונות שנערכה ב-1994 (ראו להלן) הציבו סימן שאלה ביחס לנכונות מסקנות החקירות.
חקירת התאונה > 1994 - חקירה מחודשת

בשנת 1994 התגלו על קרקע הים שברים של המטוסים שהתרסקו, לרבות כנף אחת, שני מנועים, שלושה מדחפים שניזוקו וחפצי נוסעים קטנים. בשיתוף פעולה בין חברה בחריינית לבין הצי המלכותי הבריטי נמשה מהים המדחף שספג את הנזק הקטן ביותר. הוא הוצב כאנדרטה בבית הקברות הנוצרי בבחריין שבו נקברו הרוגי התאונה. האנדרטה נחנכה בדצמבר 1994 במעמד שגריר צרפת בבחריין.
איתור שרידי המטוסים ב-1994 הביא לפתיחת חקירה מחודשת אודות נסיבות התאונה. החקירה הייתה לא רשמית אך מפורטת. חקירה זו שללה את האפשרות שהתאונות אירעו עקב טעות אנוש, חבלה או קלקול מכני. סיבת התאונה על פי מסקנת החקירה המחודשת נקבעה על סמך דו"חות מזג אוויר מקומיים שנשמרו בארכיון בבריטניה. התאונות יוחסו לתנאי מזג אוויר קיצוניים ששררו בנתיב הנחיתה בנמל התעופה - אירועים המכונים כיום כמיקרו-התפרצויות (Microbursts) (אנ'), שבהן מתחולל זרם אוויר אנכי חזק כלפי מטה, הנע אופקית לאחר פגיעתו בקרקע. זרמים אלו הטיחו את המטוסים כלפי מטה עד שפגעו בים.
מסקנות החקירה המחודשת פורסמו בעיתונות בבחריין. עורכי הדו"ח גם העבירו את מסקנותיהם לשגרירות הצרפתית בבחריין, ביחד עם המלצה לטהר את שמם של קברניטי המטוסים שהתרסקו, משום שאלו נתקלו בסיטואציה שלא הייתה מוכרת באותה עת ושלא הייתה להם היכולת להתמודד אתה.
ראו גם

טיסה 152 של אייר פראנס
תומאס רינקון

תומאס אדוארדו רינקון הרננדס (בספרדית: Tomás Eduardo Rincón Hernández, נולד ב-13 בינואר 1988 בסן קריסטובל שבוונצואלה) הוא כדורגלן ונצואלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בסנטוס ובנבחרת ונצואלה.
קריירת מועדונים

רינקון החל את הקריירה באתלטיקו מרקאיבו מוונצואלה, ובשנת 2007 החל לשחק בבוגרים של סאמורה פוטבול קלוב, שם שיחק עונה אחת, ואחר כך שיחק במועדון הפאר דפורטיבו טאצ'ירה, שם חתם על חוזה עד תום שנת 2010, וזכה עם הקבוצה באליפות בשנת 2008. בינואר 2009 הושאל רינקון להמבורג מהבונדסליגה לתקופה של שנה קלנדרית. במרץ 2009 ערך רינקון את הופעת הבכורה בהמבורג במסגרת הגביע הגרמני, בניצחון על והן ויסבאדן. באפריל 2009 ערך את הבכורה בבונדסליגה כאשר נכנס כמחליף במשחק הניצחון מול הופנהיים. בדצמבר 2009 הסתיימה תקופת ההשאלה, ורינקון נרכש מדפורטיבו טאצ'ירה על ידי המבורג, וחתם על חוזה עד לתום עונת 2013/14. רינקון הפך לשחקן הרכב קבוע בהמבורג בתקופתו בקבוצה, והיה חלק מחוליית הגנה שכללה את הייקו וסטרמן, דניס אאוגו ומרסל ינסן. במרבית תקופתו של רינקון בהמבורג, הקבוצה התמקמה במרכז הטבלה, אך בעונת 2013/14 רינקון היה חלק מעונה בה הקבוצה נאבקה במאבקי תחתית קשים והייתה קרובה לנשור לראשונה בתולדותיה אל הבונדסליגה השנייה, וניצלה רק בזכות ניצחון בשערי חוץ במשחקי המבחן מול גרויטר פירט. בתום עונה זו, עם תום חוזהו של רינקון בהמבורג, הוא עזב את הקבוצה לאחר מעט יותר מחמש עונות, בהן צבר 106 הופעות ליגה, וחתם בגנואה מליגת הסרייה א' האיטלקית, שם השתלב בהגנה שכללה את ניקולאס בורדיסו, פקונדו רונקליה וסבסטיאן דה מאיו.
בסוף דצמבר 2016 חתם ביובנטוס. בתום עונת 2016/17 זכה רינקון עם יובנטוס בדאבל, לאחר שיובנטוס זכתה באליפות וניצחה 0–2 את לאציו בגמר הגביע האיטלקי במשחק בו רינקון שיחק 90 דקות. רינקון הגיע עם יובנטוס באותה עונה לגמר ליגת האלופות 2017, בו הפסידה הקבוצה 1–4 לריאל מדריד, אך לא שיחק בגמר זה.
באוגוסט 2017 עבר רינקון לטורינו יריבתה העירונית של יובנטוס בהשאלה לעונה עם אופציה לרכישה. ב-6 בינואר 2018 טורינו מימשה את אופציית הרכישה. ב-8 בינואר 2022 הושאל לסמפדוריה עד לסוף העונה. ב-6 ביולי 2022 חתם באופן קבוע בסמפדוריה.
קריירה בינלאומית

רינקון שיחק בצעירותו בנבחרת ונצואלה עד גיל 20, ובשנת 2008 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ונצואלה הבוגרת, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. בשנת 2011 השתתף רינקון בקופה אמריקה 2011, אותו סיימה ונצואלה במקום הרביעי המפתיע, כאשר רינקון היה חלק חשוב מאוד בהצלחה זו. בתום הטורניר, זכה רינקון בפרס השחקן המצטיין של אדידס. בשנת 2015 השתתף רינקון עם ונצואלה בקופה אמריקה 2015, ממנה הודחה ונצואלה בשלב הבתים.
תארים

עם דפורטיבו טאצ'ירה:
אליפות ליגת העל הוונצואלית: 2007/2008
קופה איטליה: 2016/2017
אליפות איטליה: 2016/2017
תארים אישיים:
השחקן המצטיין של אדידס בקופה אמריקה 2011
הערות שוליים

↑  La Juventus transfère le milieu de terrain vénézuélien Tomas Rincon, באתר rtbf, ‏ 29 בדצמבר 2016
| נבחרת ונצואלה – קופה אמריקה 2015 |
| --- | --- | --- |
|  1 ברוחה •  2 אנחל •  3 טונייס •  4 ויסקרונדו •  5 אמורבייטה •  6 סיצ'רו •  7 מיקו •  8 רינקון •  9 רונדון •  10 ורגאס •   11 גונסאלס •  12 דני • 13 סייחס •  14 לוסנה • 15 גרה • 16 רוסאלס • 17 ג'וסף • 18 אראנגו • 19 אקוסטה • 20 פרוסו • 21 ריבאס • 22 מורייו • 23 פרינייס • מאמן: סנוויסנטה |  1 ברוחה •  2 אנחל •  3 טונייס •  4 ויסקרונדו •  5 אמורבייטה •  6 סיצ'רו •  7 מיקו •  8 רינקון •  9 רונדון •  10 ורגאס •   11 גונסאלס •  12 דני • 13 סייחס •  14 לוסנה • 15 גרה • 16 רוסאלס • 17 ג'וסף • 18 אראנגו • 19 אקוסטה • 20 פרוסו • 21 ריבאס • 22 מורייו • 23 פרינייס • מאמן: סנוויסנטה | ונצואלה |
| נבחרת ונצואלה – קופה אמריקה 2016 |
| --- | --- | --- |
|  1 קונטררס •  2 אנחל •  3 ויאנואבה •  4 ויסקרונדו •  5 פיגרה •  6 ולאסקס •  7 דל ואיה •  8 רינקון •  9 רונדון •  10 אוטרו •   11 חואנפי •  12 דני • 13 סייחס •  14 סוארס • 15 גרה • 16 רוסאלס • 17 ג'וסף • 18 פניארנדה • 19 סנטוס • 20 פלטשר • 21 גונסאלס • 22 הררה • 23 פרינייס • מאמן: דודאמל |  1 קונטררס •  2 אנחל •  3 ויאנואבה •  4 ויסקרונדו •  5 פיגרה •  6 ולאסקס •  7 דל ואיה •  8 רינקון •  9 רונדון •  10 אוטרו •   11 חואנפי •  12 דני • 13 סייחס •  14 סוארס • 15 גרה • 16 רוסאלס • 17 ג'וסף • 18 פניארנדה • 19 סנטוס • 20 פלטשר • 21 גונסאלס • 22 הררה • 23 פרינייס • מאמן: דודאמל | ונצואלה |
| נבחרת ונצואלה – קופה אמריקה 2019 |
| --- | --- | --- |
|  1 פרינייס •  2 ויאנואבה •  3 אוסוריו •  4 קנסלור •  5 מורנו •  6 הררה •  7 מאצ'יס •  8 רינקון •  9 אריסטחויטה •  10 סבארינו •   11 אניור •  12 גראטרול • 13 סייאס •  14 מאגו • 15 מוריו • 16 רוסאלס • 17 ג'וסף • 18 סוטלדו • 19 פיגארה • 20 הרננדס • 21 פלטשר • 22 רומו • 23 רונדון • מאמן: דודאמל |  1 פרינייס •  2 ויאנואבה •  3 אוסוריו •  4 קנסלור •  5 מורנו •  6 הררה •  7 מאצ'יס •  8 רינקון •  9 אריסטחויטה •  10 סבארינו •   11 אניור •  12 גראטרול • 13 סייאס •  14 מאגו • 15 מוריו • 16 רוסאלס • 17 ג'וסף • 18 סוטלדו • 19 פיגארה • 20 הרננדס • 21 פלטשר • 22 רומו • 23 רונדון • מאמן: דודאמל | ונצואלה |
| נבחרת ונצואלה – קופה אמריקה 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 גרטרול •  2 פרארסי •  3 אוסוריו •  4 ארמבורו •  5 צ'אנסיור •  6 הררה •  7 סבארינו •  8 רינקון •  9 קאדיס •  10 סוטלדו •   11 מאצ'יס •  12 קונטררס • 13 מרטינס •  14 מאקון • 15 נבארו • 16 סגוביה • 17 לקבה • 18 קאסרס • 19 רמירס • 20 אנחל • 21 גונסאלס • 22 רומו • 23 רונדון • 24 אנדרדה • 25 באיו • 26 פריירה • מאמן: בטיסטה |  1 גרטרול •  2 פרארסי •  3 אוסוריו •  4 ארמבורו •  5 צ'אנסיור •  6 הררה •  7 סבארינו •  8 רינקון •  9 קאדיס •  10 סוטלדו •   11 מאצ'יס •  12 קונטררס • 13 מרטינס •  14 מאקון • 15 נבארו • 16 סגוביה • 17 לקבה • 18 קאסרס • 19 רמירס • 20 אנחל • 21 גונסאלס • 22 רומו • 23 רונדון • 24 אנדרדה • 25 באיו • 26 פריירה • מאמן: בטיסטה | ונצואלה |
שניאור זלמן צייטלין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במאי 1892 כ"ג באייר תרמ"ו צ'אשניקי, בלארוס 
 פטירה:  28 בדצמבר 1976 (בגיל 84) ז' בטבת תשל"ז פילדלפיה, ארצות הברית 
 מדינה:  ליטא 
 מעסיק:  ישיבה יוניברסיטי 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
שניאור זלמן צייטלין (באנגלית: Solomon Zeitlin, ברוסית: Шломо Цейтлин [שלמה צייטלין]; ‏כ"ג באייר תרמ"ו/ 28 במאי 1886 או 31 במאי 1892 צ'שניקי בלארוסיה – ז' בטבת תשל"ז/ 28 בדצמבר 1976, פילדלפיה, ארצות הברית) היה היסטוריון יהודי שעסק בעיקר בתקופת בית שני ובנצרות המוקדמת.
קורות חיים

צייטלין למד בדווינסק וסנקט פטרבורג. הוא למד באקדמיה של הברון גינצבורג, ובאותה תקופה התיידד עם שניאור זלמן שזר, והם התגוררו באותה חדר-פנימייה.
ב-1904 קיבל סמיכה. את הדוקטורט שלו בנושא מגילת תענית כמקור לכרונולוגיה והיסטוריה בתקופות ההלניסטית והרומית כתב בבית המדרש לרבנים בפריז. אחרי מלחמת העולם הראשונה היגר לארצות הברית וקיבל דוקטורט מדרופסי קולג' בפילדלפיה.
חיבורו, "The Rise and Fall of the Judean State" (עלייתה ונפילתה של מדינת יהודה), משמש עד היום כספר היסטוריה בסיסי על תקופת בית שני וחומר קריאה הכרחי לכל אחד שרוצה ללמוד על מקורותיה ולידתה של הנצרות.
צייטלין לימד בדרופסי קולג' מ-1917 לפני כן לימד בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. ב-1919 הצטרף, יחד עם לוי גינצבורג, ישראל דוידסון, ישראל פרידלנדר ואלכסנדר מרכס לצוות המורים בבית המדרש לרבנים בניו יורק. אחרי מותו של כורש אדלר ב-1940 היה צייטלין עורך "Jewish Quarterly Review". הוא מילא תפקיד זה עד מותו. בנוסף להיסטוריה הוא לימד גם תלמוד. רבנים רבים באזור פילדלפיה היו תלמידיו. הוא לא נישא מעולם.
ד"ר צייטלין עורר מחלוקת כאשר הצהיר שהוא לא מאמין שמגילות מדבר יהודה הן מתקופה קודמת לנצרות. הוא סבר שהן מן המאה השישית או המאה השביעית. בין נושאי מחקריו היו ראשית הנצרות, כתביו של יוספוס פלביוס, וספרות יוונית ורומית ובקשר שלהן למקורות התלמודיים. צייטלין היה פעיל בוויכוח הספרותי עם פרופסור ארנולד טוינבי בקשר לתביעות היהודים על ארץ הקודש. הוא כתב הרבה על שאלת מיהו יהודי.
מבחר מחיבוריו

שניאור זלמן צייטלין, הספרים "אסתר" ו"יהודית" — מקבילה, בית מקרא יט, תשל"ד, עמ' 337-359 (מידע בקטלוג רמב"י)‏, JSTOR 23503280
שניאור זלמן צייטלין, תרגום: מאיר זלצר, קורות בית שני, מ' ניומן, תשכ"ח-תש"ל
Who Crucified Jesus?, New York: (Harper & Brothers, Publishers), 1942, 1947
Maimonides - A Biography, New York: (Bloch Publishing Company), 1955
The Rise and Fall of the Judean State: A Political, Social and Religious History of the Second Commonwealth. New York: Jewish Publication Society of America, 1967.
לקריאה נוספת

קובץ שניאור זלמן צייטלין: ליובל החמישים לעבודתו בשדה חכמת ישראל, ניו יורק: בצרון, תשכ"ד, [מקביל לחוברת ה (244), שנה כה, אייר-סיון תשכ"ד, של כתב העת "בצרון"]
פלטיאל בירנבוים (אנ'), פרופסור שניאור זלמן צייטלין ז"ל, הדאר נו, ניו-יורק, תשל"ז, עמ' 149-150 (מידע בקטלוג רמב"י)
הערות שוליים

↑  השם Solomon באנגלית, ו-'שלמה', הם צורות של השם היידי: זלמן (אנ')
↑  התאריכים העבריים, ע"פ ערכו בלקסיקון הספרות העברית החדשה
↑  גרשם שלום, ימי נעורים עם ז. רובשוב
↑  מרדכי ניומן, דוקטוראט שהוחסר, מעריב, 14 באוקטובר 1974
↑  כתבה על שלמה צייטלין במלאת 50 שנות הוראה, 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270219205171  BIBSYS: 1026219  BnF: cb16907815g (data)  CiNii: DA05512043  GND: 151364036  ISNI: 0000 0001 1947 9187  LCCN: n50019355  NLA: 61544519  NTA: 07150091X  RERO: 02-A003996983  SNAC: w6087jpt  VcBA: 495/94053  VIAF: 28315308   WorldCat (עם VIAF): 28315308
שפה מעורפלת

שפה מעורפלת (equivocation) הוא כשל לוגי של ערפול, המבוצע כאשר מישהו משתמש באותה מילה במשמעויות שונות בטיעון, דבר ממנו משתמע שלמילה אותה משמעות בכל פעם.
לדוגמה:
הכשל הלוגי בטיעון כאן הוא שימוש במשמעות שונה של המילה "אשפה", פעם במשמעות "אשפת חצים" ופעם במשמעות "זבל". מאחר שהמונח האמצעי בסילוגיזם הזה משתמש למעשה בשני מונחים שונים, שפה מעורפלת היא, על כן, סוג של כשל ארבעה התנאים.
כשל של שפה מעורפלת משמש לעיתים קרובות במילים שלהן תוכן רגשי חזק ומשמעויות רבות. הדובר המשתמש בכשל מבצע "שינוי סמנטי" ומשנה באופן הדרגתי את ההקשר, כדי להשיג את הכשל באמצעות השוואה בין משמעויות שונות של המילה.
לכשל שפה מעורפלת קשר הדוק לכשל אמפיבולה, שבו יש הסתמכות על "שינוי סמנטי".
דוגמאות כזאת שלעיל משמשות לרוב כבדיחות ולא כטיעון רציני. בדיחות כאלה נפוצות בעיקר בקרב מתמטיקאים, שמוכיחים (בין השאר) שלסוס יש אינסוף רגליים ושדף נייר (sheet of paper) הוא כלב עצלן (lazy dog) באמצעות משחקי מילים, דמיון צלילי וכפל משמעות.
A horse has two rear legs (לסוס יש 2 רגליים אחוריות).
A horse has fore legs (לסוס יש רגליים קדמיות, זה נשמע גם כמו "לסוס יש 4 רגליים", וביחד עם הטענה הקודמת "לסוס יש 4 רגליים קדמיות").
Total, a horse has six legs (בסה"כ, לסוס יש 6 רגליים).
But that's an odd number of legs for a horse (אבל זה מספר מוזר של רגליים עבור סוס; נשמע כמו "מספר אי זוגי").
But six is an even number (אבל שש הוא מספר זוגי).
We conclude that the horse's number of legs in both even and odd in the same time (מסיקים מכך שמספר הרגליים של סוס הוא זוגי ואי-זוגי בו זמנית).
מצב זה ייתכן (מספר שהוא זוגי ואי-זוגי בו-זמנית) רק אם מספר זה הוא אינסופי. כלומר, לסוס יש אינסוף רגליים. (שורה זו לא נכונה גם מתמטית)
שמואל נחמיאס

ערך זה עוסק בכדורסלן. אם התכוונתם לקצין צה"ל ומשטרת ישראל, ראו .
שמואל נחמיאס (נולד ב-19 באוקטובר 1954) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 1.96 מטרים, ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה

שיחק בילדותו במחלקת הנוער של קבוצת הפועל תל אביב.
בעונת 1971/1972 הצטרף לקבוצה הבוגרת, ושיחק במדיה עד סיום עונת 1980/81, מלבד עונת 1976/77 שבה שיחק בהפועל גבעת ברנר, סה"כ שיחק בהפועל תל אביב במשך תשע עונות.
ב-10 בדצמבר 1979 היה מעורב בקטטה המונית במסגרת הדרבי שנערך במחזור ה-10 של הליגה הראשונה בכדורסל. בסיום המשחק, ירק על שחקן מכבי תל אביב אולסי פרי, לאחר שסבר כי האחרון ניסה לפגוע בו כאשר זרק אליו את כדור המשחק. בתגובה פרי וחברו לקבוצה ארל ויליאמס הסתערו על נחמיאס והפילו אותו לרצפה. שחקנים משתי הקבוצות מיהרו למהומה והחלו לחבוט זה בזה, כשכוחות המשטרה מפרידים לבסוף. בהמשך האירוע המשיכו שחקני מכבי תל אביב להתעמת עם אוהדי הפועל. בסיום האירוע, נחמיאס אשר סבל מפציעה בגולגולת, הורחק מארבעה משחקנים. אילו פרי וויליאמס הורחקו משישה.
בעונת 1981/82 עבר להפועל גליל עליון, ושיחק במדיה במשך שלוש עונות, עד לפרישתו בסיום עונת 1983/84.
ביוגרפיה > נבחרת ישראל

בשנת 1974 לקח חלק בזכיית הנבחרת הבוגרת במדליית הזהב בטורניר הכדורסל שנערך במשחקי אסיה שנערכו בטהראן שבאיראן, תחת המאמן אברהם חמו.
בשנת 1977 שיחק באליפות אירופה.