stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוסקו לוי בוקו
פילמוגרפיה

1977: Je veux mourir dans la patrie de Jean-Paul Sartre (רוצה למות במולדתו של ז'אן-פול סארטר) – סרט תיעודי קצר
1977 : Who's Who (מי הוא מי?)
סרטים שמוקדשים לשבעה גיבורים יהודיים – חמישה ילידי פולין ושניים ילידי רומניה – שגויסו על ידי המפלגה הקומוניסטית הצרפתית למחתרת ההתנגדות האנטי-נאצית של מיסאק מנוחיאן, FTP-MOI‏ (Franc-tireurs-Partisans - Main d'oeuvre immigrée), שפעלה בשנים 1942–1943 וביצעה פיגועים נגד הכובשים הנאצים ויעדים נאציים בצרפת הכבושה.
1997: Philadelphia: fusillade de Mole Street (פילדלפיה: תקרית ירי במול סטריט)
1999: Un crime à Abidjan (רצח באביג'אן) – על שיטות הפעולה והחקירה של המשטרה באביג'אן
2006: Berlusconi, Affaire Mondadori (ברלוסקוני, פרשת מונדאדורי) – על השתלטותו של סילביו ברלוסקוני על ההוצאה לאור מונדאדורי
2007: Un corps sans vie de 19 ans (גופה בת 19)
2008: Roubaix, commissariat central, affaires courantes (רוּּבֶּה, תחנת משטרה מרכזית, פעילות שגרתית) – על סוגיית רציחתה של אישה מבוגרת של ידי שתי שכנותיה הנרקומניות. הסרט התיעודי עובד אחר כך לסרט עלילתי ארוך על ידי ארנו דפלשן תחת הכותרת Roubaix, une lumière ("רובה, אור", 2019)
2011: Ils étaient les Brigades rouges (הם היו הבגירדות האדומות) – שבו תיחקר הבמאי כמה מחברי הבריגדות האדומות שהשתתפו בחטיפתו ורציחתו של אלדו מורו
2019: Corleone, le parrain des parrains (קורלאונה, סנדק הסנדקים) – על עלייתו ונפילתו של ראש המאפיה, טוטו רינה
פילמוגרפיה > תוכניות טלוויזיה

Les sourires (החיוכים) – תוכניות קצרות שבהן מספרים אנשי תרבות ידועים סיפורים מצחיקים
לקריאה נוספת

Philippe Broussard Dans la tête du vrai parrain Le Monde p.20 27/8/2019
הערות שוליים

↑  Ph. Broussard Le Monde 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14058779w (data)  CANTIC: a11038949  GND: 1195197128  ISNI: 0000 0000 7993 3452  LCCN: n92016666  SUDOC: 142866555  VIAF: 44503091   WorldCat (עם VIAF): 44503091 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מוסקו לוי בוקו".
מפרץ גריזלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  38°07′05″N 122°01′24″W﻿ / ﻿38.1179733°N 122.0232972°W﻿ / 38.1179733; -122.0232972
  (למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטמפרץ גריזלי(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטמפרץ גריזלי
 
מפרץ גריזלי (באנגלית: Grizzly Bay) הוא מפרץ הממוקם במחוז סולאנו במדינת קליפורניה שבארצות הברית. המפרץ נשפך למפרץ סן פרנסיסקו, בסמוך למפרץ סויסון.
המפרץ קרוי על שם דוב הגריזלי המסמל את מדינת קליפורניה.
המפרץ משמש כמעגן עבור צי המילואים החמישי של ארצות הברית, העוגן בסמוך לעיירה בניקיה.
מיק אברמס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באפריל 1943 (בן 81) לוטון, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 סוגה:  רוק, בלוז
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  איילנד רקורדס, A&M רקורדס, קרייסליס רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  ג'ת'רו טאל, Blodwyn Pig
 www.squirrelmusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל טימות'י אברמס (באנגלית: Michael Timothy Abrahams; נולד ב-7 באפריל 1943) הוא גיטריסט אנגלי המוכר בעיקר בזכות היותו הגיטריסט המקורי של להקת הרוק המתקדם ג'ת'רו טאל בין השנים 1967–1968.
ביוגרפיה

אברמס נולד בלוטון בדפורדשייר. אברמס התחיל לנגן בשנות ה-60 עם הרכבים מגוונים בסביבה נע בין רוקנ'רול לבלוז, עד שלבסוף הוא החליט להקים ב-1967 את להקת "McGregor’s Engine" יחד עם קלייב באנקר ואנדי פייל. איאן אנדרסון התוודע ללהקה לראשונה כשהם הופיעו לפני הלהקה שלו באותה תקופה "John Evan Band". אנדרסון הזמין את אברמס להצטרף ללהקת Even Band מאוחר יותר ב-1967, למרות שבזמן שאברמס הוזמן, רוב הנגנים פרשו מהלהקה ונותרו בה רק אנדרסון וגלן קורניק, וביחד עם קלייב באנקר, ארבעת אלו היוו את הבסיס להקמתה של ג'ת'רו טאל.
אברמס ניגן באלבום הבכורה של להקת ג'ת'רו טאל This was שהוקלט ב-1968, אולם מחלוקות לגבי הכיוון המוזיקלי של הלהקה בינו לבין איאן אנדרסון הובילו את אברמס לעזוב את הלהקה זמן קצר אחרי שהעבודה על האלבום הסתיימה (למרות שהוא הספיק להקליט עוד שיר אחד מחוץ לאלבום עם הלהקה לפני עזיבתו). אברמס רצה לשלב יותר בלוז/רוק בזמן שאנדרסן רצה ליצור מוזיקה שמשלבת יותר פולק וג'אז. בהתחלה החליף את אברמס הגיטריסט של להקת Earth טוני איומי שעזב את ג'ת'רו טאל מספר שבועות אחר כך כדי לחזור ללהקה שלו שתתפתח מאוחר יותר לבלאק סבאת', ולאחר הצטרף לג'ת'רו טאל הגיטריסט מרטין באר שנשאר בתפקיד עד פירוק הלהקה ב-2011.
הערות שוליים

↑  Mick Abrahams - Jethro Tull, Jethro Tull, ‏3 בספטמבר 2013
| ג'ת'רו טאל |
| --- | --- | --- |
איאן אנדרסון • קלייב באנקר • גלן קורניק • ג'ון אוואן • מרטין באר • ג'פרי האמונד • בארימור בארלו
| אלבומי אולפן | This Was • Stand Up • Benefit • Aqualung • Thick as a Brick • A Passion Play‏ • War Child • Songs From The Wood • Heavy Horses‏ • Roots to Branches |  |
| סינגלים | Hymn 43 • Locomotive Breath • Bungle in the Jungle • Too Old to Rock 'n' Roll: Too Young to Die |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007339416505171  BnF: cb16243860z (data)  GND: 1019298170  ISNI: 0000 0001 0655 2795  LCCN: no2005062223  MusicBrainz: 88503676-d31b-458f-80a7-c38d758688b2  NKC: xx0029770  SUDOC: 157479404  VIAF: 85482883   WorldCat (עם VIAF): 85482883
מירק טופולנק

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1956 (בן 68) וסטין, צ'כיה 
 מדינה:  צ'כיה 
 מקום מגורים:  Poruba 
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנולוגית בברנו 
 תפקיד:  ראש ממשלת צ'כיה (16 באוגוסט 2006–8 במאי 2009)  Member of the Chamber of Deputies of the Parliament of the Czech Republic (3 ביוני 2006–15 בספטמבר 2009)  מנהיג מפלגה (15 בדצמבר 2002–13 באפריל 2010)  Member of the Senate of the Parliament of the Czech Republic (21 בנובמבר 1998–21 בנובמבר 2004)  Member of the Senate of the Parliament of the Czech Republic (23 בנובמבר 1996–23 בנובמבר 1998)  district representative in Czechia (24 בנובמבר 1990–24 בנובמבר 1994) 
 מפלגה:  מפלגת האזרחים הדמוקרטית
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 בן או בת זוג:  Lucie Talmanová (3 ביוני 2010–?) 
 חתימה:   
 
מירק טופולנק (בצ'כית: Mirek Topolánek; נולד ב-15 במאי 1956 בווסטין, צ'כוסלובקיה) הוא פוליטיקאי צ'כי שכיהן כראש ממשלת צ'כיה מ-16 באוגוסט 2006 עד ל-8 במאי 2009. מירק טופולנק, ראש ממשלת צ'כיה לשעבר, ונשיא מועצת האיחוד האירופי במהלך נשיאות צ'כיה בשנת 2009, מופקד כעת על קידום פרויקט צינור הגז של האוסטרטינג, שנועד לקשר את מרכז עם דרום מזרח אירופה.
הערות שוליים

↑  Georgi Gotev, Former Czech PM promotes Eastring gas pipeline, EURACTIV, ‏7-5-2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810535692405606  GND: 131511165  ISNI: 0000 0000 8270 2604  LCCN: n2010045242  NKC: mzk2003196566  VIAF: 77448853   WorldCat (עם VIAF): 77448853 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מעיינות חמים קיטאגטה

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  אוגנדה אוגנדה
 מיקום:  Sheema District 
 קואורדינטות:  0°40′23″S 30°09′29″E﻿ / ﻿0.67305556°S 30.15805556°E﻿ / -0.67305556; 30.15805556
  (למפת אוגנדה מוגדלת) קמפלה גולו לירה מבאלה ג'ינג'ה אנטבה קבאלה מורוטו ארוא מבארארה פורט פורטל דרום סודאן קניה רפ. דמ. קונגו  רואנדה טנזניה אגם ויקטוריה  אגם אלברט מעיינות חמים קיטאגטה(למפת אוגנדה רגילה) קמפלה גולו לירה מבאלה ג'ינג'ה אנטבה קבאלה מורוטו ארוא מבארארה פורט פורטל דרום סודאן קניה רפ. דמ. קונגו  רואנדה טנזניה אגם ויקטוריה  אגם אלברט מעיינות חמים קיטאגטה
 
הדרך המובילה למעיינות קיטאגטה מהכביש הראשי
מעיינות חמים קיטאגטה הם מעיינות חמים טבעיים באזור המערבי של אוגנדה. המקומיים מאמינים שהמעיינות הם בעלי כוחות ריפוי טבעיים.
מקום

המעיינות החמים ממוקמים על כביש אישקה-קגמבה, במחוז שיימה, מערב אוגנדה, כ-2 ק"מ בדרך דרומית מזרחית לעיירה קיטאגטה, אחד מהמרכזים העירוניים במחוז, וכ-62 ק"מ בכביש ממערב לעיר מבארארה (Mbarara), העיר הגדולה ביותר במחוז.
סקירה כללית

ישנם שני מעיינות חמים צמודים זה לזה. לדברי המקומיים, אחד המעיינות שימש את אומוגבה, לשעבר מלך אנקולה (Ankole) שהייתה ממלכה של שבט בנטו באוגנדה מהמאה ה-15 ועד 1967. המעיין ידוע בשם "Ekyomugabe". המקומיים מאמינים שהמעיין השני הוא בעל כוחות ריפוי והוא ידוע בשם "Mulago"', על שם בית החולים הלאומי רפראל (Referral), בית החולים הגדול ביותר באוגנדה. חלק מהמקומיים שותים את המים. גברים ונשים מתרחצים במים החמים של קיטאגטה מולאגו, תוך אמונה שהמעיין הוא בעל כוחות ריפוי, המים במעיינות יכולים להתחמם עד 80 מעלות צלזיוס.
המעיינות ממוקמים ליד ביצה גדולה. עם גבעות חרוטיות והרי בדד המאופיינים בצמחייה ירוקה של עצים ודשא. במהלך העונה הגשומה, נהר Ngaromwenda המספק מים למעיינות, מציף וגורם להורדת הטמפרטורה במעיינות. תושבי קיטאגטה חוששים שבניית כביש קגמבה-אישקה הסמוך עלולה לפגוע במעיינות החמים על ידי חשיפתם להצפות.
הערות שוליים

↑  Vision Reporter (24 בפברואר 2014). "The Healing Hot Springs". Kampala. נבדק ב-30 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Distance between Mbarara, Western Region, Uganda and Kitagata, Western Region, Uganda". Globefeed. 30 באוקטובר 2016. נבדק ב-30 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ugandan Hot Springs". Western Uganda Network. 2 ביוני 2016. נבדק ב-2 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)

- Wasswa, Ali (8 באוגוסט 2013). "Patients flee Kitagata Hospital for magical hot springs". Kampala. נבדק ב-2 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mugasha, Chris (8 בינואר 2014). "Sheema cries to government over Kitagata Hot Spring". Kampala. נבדק ב-30 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מעיינות חמים קיטאגטה".
מנגר (דג)

| מנגר |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: קרפיונאים
משפחה:: קרפיוניים
סוג:: Luciobarbus
מין:: מנגר
שם מדעי
 Luciobarbus esocinus ‏הקל

מנגר (שם מדעי: Luciobarbus esocinus) הוא מין של דג גדול ממשפחת הקרפיוניים החי בנהרות הפרת והחידקל והוא אחד מהגדולים שבקרפיונים.
מאפיינים

דג זה מגיע לאורך מרבי של 2.3 מטר ולמשקל של 140 ק"ג. הוא נחשב לגדול במיני הקרפיונים לאחר המין קרפיון סיאמי ענק. דג זה יכול לחיות 17 שנה והוא בעל גוף גדול ולבן עם קשקשים גרמיים, סנפירים קטנים ולבנים ופתחי זימים גדולים אך ראש קטן. השפתיים משורבבות ולידם כמה בינים.
הדג חי בנהרות הפרת והחידקל שבסוריה, תורקיה, איראן ועיראק. הם חיים בזרמים הרחבים של הנהר אך פונים לאזורים רדודים כדי להשריץ. דג זה הוא אוכל-כול.
חלה ירידה באוכלוסיות דג זה כתוצאה מדיג והוא נמצא בסכנת הכחדה.
הערות שוליים

↑  מנגר  באתר הרשימה האדומה של IUCN
מכבי ראשון לציון בדמינטון

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

מידע כללי
| שנת הקמה | 1977 |  |
| אולם ראשי | אבני החושן (4 מגרשים) |  |
| אולם משני | הגימנסיה הריאלית (3 מגרשים) |  |
| מאמן ראשי | ויקטור יוסים |  |
| כינוי | הנשרים |  |
תארים
| מספר אליפויות | 15 |  |
מכבי ראשון לציון בדמינטון הוא מועדון הבדמינטון של אגודת מכבי ראשון לציון אשר הוקם בשנת 1977 והוא אחד ממועדוני הבדמינטון הגדולים בישראל הכולל מעל ל-50 ספורטאים פעילים. המועדון כולל קבוצות ליגה מקצועיות, קבוצות חובבים וקבוצת ילדים ונוער.
היסטוריה > הקמה

בראשית שנות ה-70 היו מספר שחקני בדמינטון בראשון לציון, רובם יוצאי הודו שהתאמנו במגרש מאולתר ברחבת בית הספר היסודי "עין הקורא". את התמונה שינה ויקטור יוסים, אשר סיים את לימודיו בטכניון חיפה בשנת 1977 ועבר להתגורר בעיר. ויקטור, שהיה שחקן פעיל בלטביה, ארץ הולדתו, רצה לחדש את פעילותו וחיפש שותפים למשחק. אולם בית הספר היסודי "הראל" היה המגרש הראשון שהוקצה לקבוצת השחקנים הקטנה על ידי מחלקת הספורט של העירייה. כך על המגרש הבודד שבאולם הקטן הוקם הבסיס לקבוצה שהיה מורכב משחקנים ותיקים ומצעירים בני העיר אשר הוזמנו לשחק על ידי יוסים. בין השחקנים היו עזרא עינטבי, בני פרי ודוד גורפינקל אשר עד היום משחק בקבוצת נעוריו.
באותם ימים הענף שהיה עוד בחיתוליו החל לצבור תנופה ויחד עם עוד מספר קבוצות מאשדוד (בראשותו של ג'ף גפן מחלוצי הענף בישראל), לוד, קריית אונו ופרדס חנה (בראשותו של ד"ר מיכאל שניידמן) הוקמה לראשונה ליגה לאומית בה התחרו הקבוצות זו נגד זו. את הליגה הובילה קבוצת מכבי אשדוד והקבוצה מראשון לציון זכתה בדרך כלל במקום השני או השלישי. מלבד הפעילות בליגה התקיימו בישראל מספר תחרויות לנוער ובוגרים וגם בהם קצרו השחקנים הצעירים של המועדון הישגים נאים אך רוב רובם נאלצו להפסיק את פעילותם בשל השירות הצבאי.
היסטוריה > שנות השמונים – מכבי והמעבר לגימנסיה

בשנת 1980, לאחר שלוש שנים של פעילות בעיר, נקלטה הקבוצה כמחלקה באגודת מכבי ראשון לציון, דבר שתרם מאוד לפיתוח הקבוצה. הקבוצה המשיכה את פעילותה, הגדילה את מספר חבריה וקיימה מספר תחרויות לאומיות באולם "מכבי" הישן ואף אירחה קבוצת נוער מגרמניה.
בשנת 1983, לאחר מאמצים רבים, קיבלה הקבוצה מקום באולם הספורט של בית הספר התיכון הוותיק בעיר, "הגימנסיה הריאלית". המעבר לאולם, שכלל שלושה מגרשים, יחד עם הקרבה למרכז העיר ולבתי הספר, הביא לפתיחתה של קבוצת נוער גדולה שכללה מעל ל-15 שחקנים. הקבוצה התפתחה גם במסגרת הליגה עם צרופה של עליזה מוזס שהייתה אלופת ישראל ושיחקה לפני כן במכבי אשדוד. שחקן בולט נוסף מאשדוד ששיחק בקבוצה היה איציק סרויה, שהיה לדעת הרבים אחד הכישרונות הגדולים בענף הבדמינטון בישראל.
בשנת 1987 הצטרפו לקבוצה האחים לבית מוזס, ראובן ואמיר ובהמשך גם אחותם סיגלית. חיזוק נוסף הגיע לקבוצה בדמותו של מנשה מיכאלי מאשקלון והקבוצה החזקה זכתה באליפות המדינה במשך חמש שנים רצופות.
היסטוריה > שנות התשעים – נוער עולה

בשנות התשעים, יחד עם גל העלייה הגדול מרוסיה, המשיך המועדון להתפתח ובקבוצת הנוער של המועדון נראו פנים חדשות אשר הגיעו להישגים הגדולים ביותר בתולדות המועדון. בין השחקנים היו אירה סרברינסקי, ליאור (בוריס) קרויטר, ברק מי-און וניר יוסים (בנו הבכור של ויקטור). מלבד שחקני הנוער החדשים, אל הקבוצה הגיעו שחקנים זרים רבים אשר רובם היו סטודנטים וחוקרים במכון ויצמן למדע. אחד מהם הוא ד"ר מרטין זיבר (Ziber) מגרמניה, ששיחק במועדון במשך ארבע שנים.
בשנת 1992, עם עזיבתם של האחים מוזס (שחזרו למועדון מכבי אשדוד), החלה הקבוצה להתבסס על שחקני הנוער אשר באותה תקופה זכו במקומות הראשונים בתחרויות הנוער. במקביל לשינויים שחלו במועדון גדל מספר השחקנים המקומיים ואיתם גם מספר הפעילים שעזרו בניהול וקידום ענף הבדמינטון בעיר ראשון לציון ובישראל. בשנת 1998, לאחר מספר שנים בהן הגיעה הקבוצה למקום השני בלבד, השחקנים הצעירים החזירו את גביע האליפות לעיר.
בנוסף לפעילות השוטפת ערך המועדון שתי תחרויות בינלאומיות בשנים 1998 ו-1999 בהן השתתפו שחקנים מובילים מבולגריה, צרפת, קפריסין, הולנד, הונגריה, ליטא ועוד.
היסטוריה > שנות ה-2000 – "נשרים" רואים עולם ומקבלים בית חדש

לאחר הסיום המוצלח בעשור הקודם המשיכה הקבוצה במאבקי האליפות בהן זכתה בשנים 2000, 2003, 2004, 2007, 2009.
עם התפתחותם המקצועית של השחקנים, השתתפה הקבוצה הראשונה של המועדון, "הנשרים", פעמיים בגביע אירופה לאלופות ובמספר תחרויות בינלאומיות כמו אליפות יוון ואיטליה. ההישג הטוב ביותר של שחקני ראשון לציון בחו"ל הוא זכייתה של לינה גרידנברג באליפות איטליה בזוגות מעורבים.
שחקני הקבוצה גם זכו להתאמן ולהתחרות בליגות בכירות בחו"ל וזכו שם להישגים רבים וכמו כן העלו את רמת המשחק והידע. ניר יוסים שיחק בליגה ההולנדית בקבוצת דאנוויק (Duinwijck) בעונת 1999–2000 וברק מי-און התאמן בדנמרק בשנת 2003.
בשנת 2003, לאחר מאמצים רבים, קיבל המועדון בית חדש, אולם "אבני החושן" במערב העיר. ועיקר הפעילות של המועדון עברה מאולם הספורט הוותיק של הגימנסיה הריאלית לאולם החדש. באולם זה החל המועדון מסורת של אליפויות ארציות לילדים ונוער ואליפויות לבוגרים.
בשנת 2007 פתח המועדון שוב את קבוצת הילדים והנוער בגימנסיה הריאלית אותה מאמן כיום אילן יוסים.
בשנת 2008 אירח המועדון לראשונה את אליפות ישראל לבוגרים. באליפות זוכה אלכס בס בתואר אלוף ישראל ליחידים לאחר שבגמר גבר על ניר יוסים (מחזיק התואר ב-2007) וכמו כן ליאור קרויטר וניר יוסים זכו בפעם השנייה ברציפות (וחמישית בסה"כ) בתואר אלופי ישראל בזוגות. באותה שנה קבוצת הנשרים סיימה את הליגה במקום השני כשהפועל אור עקיבא/קיסריה היא האלופה.
בשנת 2009 זכתה קבוצת הנשרים באליפות הליגה לאחר מאבק צמוד עם הפועל אור עקיבא/קיסריה וכדור-נוצה פ"ת. באליפות ישראל של אותה שנה, הפסיד אלכס בס את התואר למישה זילברמן וליאור קרויטר וניר יוסים זכו בפעם השלישית ברציפות (שישית סה"כ) בתואר אלופי ישראל בזוגות.
מאז שנת 2010 מארגן מועדון מכבי ראשון לציון את אליפות ישראל הבינלאומית לנוער במסגרת הסבב האירופי לנוער של איגוד הבדמינטון האירופי, וכמו כן מעניקה ניקוד בדירוג הבינלאומי לנוער של ה-BWF.
סמל המועדון

סמל המועדון החדש עוצב בשנת 1994 על ידי שחקן הקבוצה דוד גורפינקל שהוא גם צלם ומעצב גרפי במקצועו.
סמל המועדון כולל את סמל המגן דוד המסמל את מדינת ישראל ואת אגודת מכבי, צללית של שחקן בדמינטון ואת כדור הבדמינטון.
תארים

1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1998, 2000, 2003, 2004, 2007, 2011, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2023
ויקטור יוסים - מייסד המועדון, שחקן ומאמן
אולם אבני החושן
מעיינות ראש העין

| --- | --- |

פלאחים ובדואים במעיינות ראש העין בשנת 1920
 שם נוסף:  מעיינות הירקון
 מיקום המעיין
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוז:  מחוז המרכז
 אזור:  למרגלות תל אפק, בתחומי הגן הלאומי ירקון
 קואורדינטות:  32°06′16″N 34°55′36″E﻿ / ﻿32.104425°N 34.92678056°E﻿ / 32.104425; 34.92678056
 גובה:  כ-50 מטר מעל פני הים
 נתוני המעיין
 סוג זרימה:  מעיין איתן
 ספיקה ממוצעת:  220 מיליון מטר מעוקב בשנה
 גישה למעיין
 דרך גישה:  רכב
  (למפת גוש דן מוגדלת) מעיינות ראש העין(למפת גוש דן רגילה) מעיינות ראש העין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעיינות ראש העין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעיינות ראש העין he
 
מעיינות ראש העין, הקרויים גם מעיינות הירקון, נמצאים למרגלות תל אפק, בתחומי הגן הלאומי ירקון שהוקם סביבם. מעיינות אלה הם מקור נביעתו של נחל הירקון (הניזון גם משלושה נחלי אכזב הזורמים אליו). המעיינות משתרעים על שטח של כ-250 דונם. עד המאה העשרים זרמו מי המעיינות לנחל הירקון, אך כיום מרבית המים משולבים במפעלי השקיה ואינם מגיעים לירקון.
ניצול מי המעיינות

בשנות ה-20 של המאה ה-20, בעת ששלטונות המנדט הבריטי חיפשו פתרון לאספקת המים לירושלים המתפתחת, עלה הרעיון להביא מים ממעיינות ראש העין, אולם השלטונות בחרו באופציות זולות יותר בדמות מעיינות עין פואר. בתחילת שנות ה-30 נבחנו שתי אפשרויות: הירדן והירקון. הירדן קרוב יותר לירושלים אך נמוך הרבה יותר מנחל הירקון ולשם העלאת המים לגובה נדרשו אמצעים טכנולוגיים מורכבים יחסית, ולכן, החליטו הבריטים להעדיף את חלופת מפעל ירקון-ירושלים. העבודות החלו בשנת 1933. באמצעות משאבות שהוצבו במקורות הירקון הוזרמו מים עד לשער הגיא ומשם באמצעות משאבות נוספות לתוך העיר. מעיינות ראש העין היו בתקופת המנדט הבריטי למקור המים העיקרי והחשוב ביותר של ירושלים. הם סיפקו 13,000 מטרים מעוקבים של מים ביממה, כמות שהספיקה לכל ירושלמי למלא אמבטיה שלמה בכל יום.
באביב 1948 הוחזק אזור ראש העין על ידי כוחות עיראקיים, אך המשאבות המשיכו להזרים מים לירושלים, ותופעלו על ידי מהנדס יהודי שהגיע בליווי צבא בריטי לשם תחזוקה שוטפת. ב-7 במאי 1948 הפסיקו העיראקים את פעילות המכונות והודיעו שלא יסכימו להפעלתם. ב-30 במאי 1948 כבשו חיילי האצ"ל את ראש העין ואת מכון המים, אולם נסוגו בהתקפת נגד. עם כניסת ההפוגה ראשונה לתוקפה, ביקשה ישראל מהערבים להפעיל את המשאבות במכון המים, אולם הדבר לא יצא אל הפועל. ביולי 1948 נכבש מפעל המים בראש העין בידי צה"ל ונעשו עבודות להשמשת המכונות בתקווה שבמהרה יהיה ניתן לחדש את אספקת המים לירושלים בצינור ראש העין - ירושלים. לקראת סוף יולי 1948 הודיעו הטכנאים שהמשאבות תקינות ו
ניתן להפעילם. אולם ב-12 באוגוסט 1948 פוצצה תחנת השאיבה בלטרון והתקוות להחזרת קו המים לפעולה במהרה, נגוזו.
בתחילת שנות ה-50 עודד דוד בן-גוריון את יישוב הנגב. גם הוא הסכים כי הירקון הוא מקור מים משמעותי והורה על הקמת מפעל ירקון-נגב. את מי הירקון שאבו שלושה מנועים של משחתות אמריקאיות ממלחמת העולם השנייה שהוסבו למשאבות מים ונקברו תחת גבעה משוריינת בגבעת השלושה. הסיבה לשריון הייתה שהגבול עם ירדן עבר במרחק של 3 קילומטרים ממקורות הירקון והיה חשש שמא יפגיז הלגיון הירדני את המפעל וכך תושבת אספקת המים לנגב. מפעל ירקון-נגב נחנך בשנת 1955, ובשנת 1964 השתלב במערכת המוביל הארצי.
בשנות ה-60 שאב מפעל ירקון-נגב כ-90 אחוז ממי הירקון לטובת תושבי תל אביב ודרום הארץ. כתוצאה מכך הדרדרה ספיקתו של הנחל עד כדי 500 מטר קוב בשעה ולעיתים נעצרה הזרימה כליל כך שאפיק הנחל החל להיסתם ולהפוך למפגע תברואתי.
מתוך שפיעה ממוצעת של 220 מיליון מטר מעוקב בשנה, זורמים כעת לירקון רק 2.7 מיליון מטר מעוקב מים בשנה, כלומר 1.2% בלבד מהשפיעה הכוללת.
בסמוך למעיינות פועל מרכז הדרכה למבקרים של חברת "מקורות".
ראו גם

הגן הלאומי ירקון
הערות שוליים

↑  ירושלים צפויה לצמאון, דואר היום, 30 באוגוסט 1928
↑  המחסור במים מדאיג את שלטונותינו למאוד, דואר היום, 27 באפריל 1931
↑  הנציב העליון מבטיח מים לירושלים, דבר, 25 ביולי 1933
↑  עבודת מפעל המים לירושלים מתחילה בקרוב, דואר היום, 25 באוקטובר 1933
↑  למפעל המים לירושלים, דואר היום, 3 בדצמבר 1933
↑  הפסקת האש, הפסקת המים, הַבֹּקֶר, 9 במאי 1948
↑  אצ"ל כבש את ראש־העין ונאלץ לפנותה לאחר קרב קשה, המשקיף, 31 במאי 1948
↑  אספקת המים טרם סודרה, המשקיף, 20 ביוני 1948
↑  מקור המים של ירושלים - בידינו, מעריב, 13 ביולי 1948
↑  שלמה רייך, הך בתותח ויצאו מים, על המשמר, 12 באוגוסט 1948
↑  מכון המים בראש העין מוכן לפעולה, הצופה, 29 ביולי 1948
↑  פוצצה תחנת השאיבה בלאטרון, מעריב, 12 באוגוסט 1948
↑  קנת בילבי, הייתי העיתונאי היחידי שחדר לשטח ההרס בלאטרון, מעריב, 13 באוגוסט 1948
↑  אתר מעיינות הירקון בראש העין, באתר "מקורות"
מירקו לוי

| --- | --- |

הגנרל מירקו לוי  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  5 בנובמבר 1920 נובסקה(אנ'), ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים ממלכת יוגוסלביה
 פטירה:  2 בספטמבר 2002 (בגיל 81) בלגרד, סרביה ומונטנגרו יוגוסלביה
 השתייכות:  הצבא העממי היוגוסלבי
 תקופת הפעילות:  1942–1974 (כ־32 שנים) 
 דרגה:  גנרל-מאיור
 תפקידים בשירות
 הפרטיזנים של טיטו, מנהל המכון הטכני של צבא יוגוסלביה
מירקו לוי (בסרבית קירילית: Мирко Леви; בקרואטית: Mirko Levi; ‏5 בנובמבר 1920, נובסקה (אנ'), ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים – 2 בספטמבר 2002, בלגרד, סרביה ומונטנגרו) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה וגנרל-מאיור בצבא העממי היוגוסלבי.
קורות חייו

נולד בעיירה נובסקה הסמוכה לסיסאק לעמנואל וקרולינה לבית קָאוּפֶר. רכש השכלה תיכונית בנובסקה, ותיכונית בווינקובצי. בהמשך החל בלימודי הנדסת רכבות באוניברסיטת זאגרב וב-1941, השנה השלישית ללימודיו התרחשה הפלישה ליוגוסלביה ולימודיו הופסקו. לוי חזר לנובסקה ובהמשך נאסרו הוא ומשפחתו על ידי כוחות האוסטאשה ונשלחו למחנה ההשמדה יאסנובאץ. ביאסנובאץ פגש בקצין אוסטאשה שהיה חברו לספסל הלימודים בווינקובצי, אשר עזר לו להימלט מהמחנה. במשך מספר חדשים הסתתר מירקו לוי בכנסייה באחד הכפרים.
בראשית 1942 חבר לכוחות הפרטיזנים של טיטו ושירת כקצין קשר. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה המשיך לשרת בצבא העממי היוגוסלבי, הוצב בזאגרב ובהמשך בבלגרד. בבלגרד מונה למנהל אחד המפעלים של חברת SOKO וב-1952 מונה למנהל הצבאי של מפעל הנשק "זראק" (בסרבית: Зрак) בסרייבו והועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב-1959 נסע להשתלמות במפעל נשק בעיר ינה בגרמניה המזרחית. ב-1963 ניהל את המכון הטכני של צבא יוגוסלביה והועלה לדרגת קולונל. במסגרת תפקידו עסק בפיתוח טנקים עבור צבא יוגוסלביה. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 הועלה לדרגת גנרל-מאיור. ב-1974 השתחרר משירות צבאי. מירקו לוי הלך לעולמו בבלגרד ב-2002 והוא בן 81.
הערות שוליים

↑  יהודים נודעים בסרביה, עמודים 135–136 (בסרבית).
| גנרלים יהודים בצבא יוגוסלביה יוגוסלביה |
| --- | --- | --- |
|  | מישה דאנון • אנדריה דיאק • ארווין זלצברגר • וויו טודורוביץ' • מירקו לוי • סלומון לוי • מירקו נחמיאס • איזידור פאפו • רוזה פאפו • משה פיאדה  • הרברט קראוס • סולומון רומנו • בנו רוסו • סטייפן שטיינר |  |
מיכאל וינטר

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
פרופסור מיכאל וינטר
 לידה:  1934 צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  1 בספטמבר 2020 (בגיל 86 בערך) 
 ענף מדעי:  היסטוריה, תרבות האסלאם, society and politics 
 מקום לימודים:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  גאלב ענאבסה 
 
מיכאל וִינְטֶר (Winter; ‏1934 – 1 בספטמבר 2020) היה פרופסור בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה שבאוניברסיטת תל אביב.