stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספר זכריה
בעיית אחדותו של הספר > הגישה המחלקת > הטיעונים בעד החלוקה

הנבואות בחלקו הראשון של הספר נאמרות על רקע ימי שיבת ציון. הדבר ניכר מכל פרט: בראשן של חלק מן הנבואות ישנו תאריך מימי שיבת ציון; שמו של זכריה הנביא, שידוע (גם על פי ספר עזרא) כי פעל בימי שיבת ציון, מוזכר ארבע פעמים; בנבואות מופיעים שמות אנשים ומאורעות הידועים ממקורות אחרים מתקופת שיבת ציון, דוגמת זרובבל בן שאלתיאל ויהושע בן יהוצדק או ייסוד בית ה'.
לעומת זאת, בחלק השני של הספר אין דבר המעיד באופן ברור על השתייכות לימי זכריה. אין תאריכים מפורשים, אין שמות אנשים מוכרים (למעט עוזיהו, כדמות היסטורית שאינה שייכת דווקא לימי הנבואה), ולא מתוארים מאורעות בצורה מפורשת. תחת זאת, ישנם משאות בעלי תוכן מעורפל, שניתן לפרשו לכיוונים שונים. הנבואות שבהם גדושות בסמלים, דבר המקשה מאוד על קביעת הרקע שבו נכתבו. זוהי כתיבה אופיינית לסוגת האפוקליפסה, כלומר קץ העולם המוכר ועלייתו של עולם חדש ואידיאלי.
גם בבחינה לשונית וסגנונית של שני החלקים ניתן למצוא הבדלים ניכרים. ישנם ביטויים המופיעים פעמים רבות רק באחד החלקים, ונעדרים כמעט כליל מן החלק השני. הצירוף "כה אמר ה'" חוזר בחלק הראשון תשע-עשרה פעמים, ובחלק השני רק פעם אחת. המילה "צבאות" חוזרת בחלק הראשון 44 פעמים ובחלק השני רק 9. המילה "לאמר" שבה ומופיעה עשרים ותשע פעמים בחלקו הראשון, אך בחלקו השני כלל לא נמצאת. המטבע "ביום ההוא" חוזר בחלק השני תשע-עשרה פעמים, אך בחלקו הראשון של הספר מסתפק בשלוש הופעות בלבד.
מבחינה סגנונית, בעוד בחלק הראשון יש פתיחה לחלק ניכר מהנבואות, בחלק השני יש רק מסגרת רופפת, וששת הפרקים ערוכים בשני קבצים הנפתחים בלשון "מַשָּׂא דְבַר-ה'" (ט', א'; י"ב, א'). החלק הראשון כתוב בפרוזה יבשה, והחלק השני - עשוי בעיקרו בסגנון שירי, שקול בחרוזים ובבתים. אם בחלקו הראשון של הספר מוזכרים רק שמותיהם של שני עמים (בבל ושנער), בחלק השני מוזכרים רבים אחרים.
על פי גישת החילוק מתעוררת השאלה - אם אכן שני החלקים שונים אחד מהשני, מדוע סודרו בקובץ אחד? כמה הצעות הוצעו לפתרון העניין. אחת מההצעות היא כי היה זה מפני דמיון בכמה מן הרעיונות שבשני הקבצים, או דמיון במליצות מסוימות ובלשון, הסיבה שבגינה טוענים המאחדים לצדקתם. בנוסף, הוצע כי אפשר ששם הנביא מחבר החלק השני היה גם זכריה.
בעיית אחדותו של הספר > הגישה המחלקת > תיארוך החלקים על פי הגישה המחלקת

בין הנימוקים להקדמת החלק השני לימי בית ראשון:
אזכור המעצמות מצרים ואשור (י"א, י' - י"א), המעיד כי מעצמות אלו היו קיימות בתקופה בה נאמרה הנבואה.
נראה שהנבואה בחלק השני יוצאת כנגד עבודה זרה בקרב עם ישראל ("כִּי הַתְּרָפִים דִּבְּרוּ-אָוֶן, וְהַקּוֹסְמִים חָזוּ שֶׁקֶר, וַחֲלֹמוֹת הַשָּׁוְא יְדַבֵּרוּ, הֶבֶל יְנַחֵמוּן", י', ב'; וראו עוד י"ג, ב'), אך מימי שיבת ציון כבר לא היה איום של עבודה זרה.
הנביאים מבצעים מעשים מוזרים שנועדו למשוך תשומת לב (ראו י"א, ד' - י"ד; י"ג, ג' - ו'), שכמוהם עושים הנביאים של ימי בית ראשון, אך לא ידוע לנו על נביאים מימי הבית השני שעשו כן.
הרב והחוקר זאב יעבץ הציע, על פי ברייתא בסדר עולם רבה, שלחז"ל הייתה מסורת, על פיה פעל הנביא מחבר הפרקים ט' - י"ד בימי הושע, ישעיה, עמוס ומיכה: "הרי הוא אומר 'וְנַסְתֶּם גֵּיא-הָרַי, כִּי-יַגִּיעַ גֵּי-הָרִים אֶל-אָצַל וגו'' (זכריה, י"ד, ה'), 'חֲזוֹן, יְשַׁעְיָהוּ בֶן-אָמוֹץ וגו'', 'דְּבַר-ה' אֲשֶׁר הָיָה אֶל-הוֹשֵׁעַ וגו'', 'דִּבְרֵי עָמוֹס אֲשֶׁר-הָיָה וגו'', 'דְּבַר-ה' אֲשֶׁר הָיָה, אֶל-מִיכָה הַמֹּרַשְׁתִּי וגו'' - מלמד, שכולן נתנבאו בפרק אחד" (פרק כ'). לכאורה, אין סיבה שהברייתא תצטט את הפסוק מחלקו השני של זכריה, כשהיא עוסקת בתקופת ארבעת הנביאים הללו, ואפשר לראות בכך הוכחה למסורת כזו.
בין הנימוקים לאיחור ימי החלק השני מימיו של זכריה בן עדו:
הפסוק "כִּי-דָרַכְתִּי לִי יְהוּדָה קֶשֶׁת מִלֵּאתִי אֶפְרַיִם, וְעוֹרַרְתִּי בָנַיִךְ צִיּוֹן עַל-בָּנַיִךְ יָוָן" (ט', י"ג) מציג את בני יוון כאויבים של עם ישראל - מצב שהתרחש בפועל רק מאות שנים אחרי זכריה, ושאי אפשר היה לצפות אותו בימיו. בנימוק זה אוחזים הסוברים, כי נבואה איננה קיימת. לדעת המאמינים בנבואה, אין הוא מוכיח דבר.
קיומה של גלות גדולה, במצרים ובארץ אשור (למחזיקים בגישה זו, 'אשור' היא רק שם ארכאי לממלכה או המדינה הנמצאת באזור אשור - סוריה או פרס, כמו בעזרא, ו', כ"ב) כפי שנראה מן י', ח' - י'.
מכמה פסוקים נראה, כי בשעת חיבור הנבואות, בית דוד אינו בעל חשיבות גדולה כל כך והוא עומד לצד בית לוי ומשפחות נוספות (י"ב, י"ב - י"ד ועוד).
בעיית אחדותו של הספר > הגישה המאחדת > מאפיינים ומצדדים

חז"ל לא הבדילו בין שני חלקי ספר זכריה. פעמים שהם אף מצטטים מן החלק השני של הספר ומייחסים את הדברים במפורש לזכריה בן עדו, למשל: "...כבר נתנבא עליך זכריה בן עדו: 'פְּתַח, לְבָנוֹן, דְּלָתֶיךָ - וְתֹאכַל אֵשׁ בַּאֲרָזֶיךָ' (זכריה, י"א, א')" (תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ט, עמוד ב'; כך גם בתלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ט, עמוד א'). אף פרשנות המקרא המסורתית החל מימי הביניים ועד היום נהגה לראות בספר זכריה יצירה העשויה מקשה אחת. על פי דעה זו, פתיחת החלק השני שבפרק ט' היא מעין "ייעוד לאחרית-הימים, עת תרדנה הממלכות מגדולתן והכל יקבלו עליהן את עול מלכות ה'".
בעיית אחדותו של הספר > הגישה המאחדת > טיעונים בעד האיחוד

דעות שונות הוצעו כדי לפתור את הבעיה, ובין השאר: השוני התוכני נובע מהשוני הנושאי, שעוסק באחרית הימים ועל כן מתאפיין בלשון ונושאים שונים; שני חלקי הספר שייכים לנביא אחד שכתב את החלק הראשון בצעירותו ואת השני בזקנותו, או שמסיבה לא ידועה אחרת שינה את סגנונו; הנבואות בספר נאמרו על ידי נביא מימי הבית הראשון ונאמרו מחדש על ידי זכריה, במטרה לחדש את הרעיונות שנאמרו בהם ולהתאימם לתקופתו; פרקים ט' - י"ד אינם מקשה אחת, והם שייכים לכמה נביאים שפעלו בתקופות שונות, בהם מוקדמים ובהם מאוחרים; ועוד. יחד עם ההבדלים, ישנם צדדים רבים משותפים לשני חלקי הספר מבחינה רעיונית.
תוכן

ספר זכריה נפתח בכותרת "בַּחֹדֶשׁ הַשְּׁמִינִי, בִּשְׁנַת שְׁתַּיִם לְדָרְיָוֶשׁ, הָיָה דְבַר-ה' אֶל-זְכַרְיָה בֶּן-בֶּרֶכְיָה בֶּן-עִדּוֹ הַנָּבִיא לֵאמֹר". לאחר מכן באה פתיחה, שורת משאות (נבואות או נאומים), נבואת נחמה כללית, ואחר כך שני משאות בפרקים ט'-י"א; י"ב-י"ד.
נבואת פתיחה (א', א' - ו'):
בנבואת הפתיחה לספרו מזכיר זכריה לשומעים את "הנביאים הראשונים", ותובע מהם: "כֹּה אָמַר ה' צְבָאוֹת, שׁוּבוּ נָא מִדַּרְכֵיכֶם הָרָעִים ומעליליכם (קרי: וּמַעַלְלֵיכֶם) הָרָעִים - וְלֹא שָׁמְעוּ וְלֹא-הִקְשִׁיבוּ אֵלַי, נְאֻם-ה'".
תוכן > מעשה העטרות (ו', ט' - ט"ו)

ה' מצווה את זכריה לקחת מאנשים מסוימים כסף וזהב על מנת להכין מהם עטרות ולשים בראש יהושע בן יהוצדק. בעת פעולה זו מצטווה זכריה לומר דברי עידוד ("הִנֵּה-אִישׁ צֶמַח שְׁמוֹ, וּמִתַּחְתָּיו יִצְמָח, וּבָנָה אֶת-הֵיכַל ה'... וְהוּא-יִשָּׂא הוֹד, וְיָשַׁב וּמָשַׁל עַל-כִּסְאוֹ; וְהָיָה כֹהֵן עַל-כִּסְאוֹ, וַעֲצַת שָׁלוֹם תִּהְיֶה בֵּין שְׁנֵיהֶם". י"ב - י"ג).
תוכן > שאלת הצומות (ז' - ח')

בשנת ארבע לדריווש מגיעים אנשים מן הגולה אל זכריה ושואלים האם עליהם לצום בתעניות על החורבן. זכריה עונה תשובה ארוכה ומפורטת הכוללת תיאור ההיסטוריה של עם ישראל, תוכחה ודרישה לקיום מצוות, ובעיקר דברי נחמה לעולים. תשובתו לאנשים השואלים האם עליהם לצום היא, שלה' אין חפץ בצום שלהם, והוא נובע מהחלטה של בני אדם. ה' מעוניין בדְבָרִים, אֲשֶׁר קָרָא בְּיַד הַנְּבִיאִים הָרִאשֹׁנִים, נביאי בית ראשון. אנשי ימי בית ראשון צוו "מִשְׁפַּט אֱמֶת שְׁפֹטוּ, וְחֶסֶד וְרַחֲמִים עֲשׂוּ אִישׁ אֶת-אָחִיו. וְאַלְמָנָה וְיָתוֹם גֵּר וְעָנִי אַל-תַּעֲשֹׁקוּ, וְרָעַת אִישׁ אָחִיו אַל-תַּחְשְׁבוּ בִּלְבַבְכֶם" (ז', ט' - י'), אך הם מיאנו להקשיב, וַיְהִי קֶצֶף גָּדוֹל, מֵאֵת ה'. על כן הייתה הגולה והארץ הייתה לשמה. לעומת זאת, אומר ה', כעת "שַׁבְתִּי אֶל-צִיּוֹן וְשָׁכַנְתִּי בְּתוֹךְ יְרוּשָׁלִָם" (ח', ג').
ה' מבטיח ש"עֹד יֵשְׁבוּ זְקֵנִים וּזְקֵנוֹת בִּרְחֹבוֹת יְרוּשָׁלִָם, וְאִישׁ מִשְׁעַנְתּוֹ בְּיָדוֹ מֵרֹב יָמִים, וּרְחֹבוֹת הָעִיר יִמָּלְאוּ יְלָדִים וִילָדוֹת מְשַׂחֲקִים בִּרְחֹבֹתֶיהָ" (ד' - ה'). בהמשך מבטיח ה' שמיום יֻסַּד בֵּית-ה' יהיה טוב הרבה יותר: המצב הכלכלי ישתפר ויהיה שלום בארץ. ה' מצווה: "אֵלֶּה הַדְּבָרִים אֲשֶׁר תַּעֲשׂוּ: דַּבְּרוּ אֱמֶת אִישׁ אֶת-רֵעֵהוּ, אֱמֶת וּמִשְׁפַּט שָׁלוֹם שִׁפְטוּ בְּשַׁעֲרֵיכֶם, וְאִישׁ אֶת-רָעַת רֵעֵהוּ אַל-תַּחְשְׁבוּ בִּלְבַבְכֶם, וּשְׁבֻעַת שֶׁקֶר אַל-תֶּאֱהָבוּ" (ט"ז - י"ז).
בסופה של חטיבה זו ישנה נבואה (כ' - כ"ג) המזכירה את נבואות אחרית הימים של ישעיהו ומיכה: "וּבָאוּ עַמִּים רַבִּים וְגוֹיִם עֲצוּמִים, לְבַקֵּשׁ אֶת-ה'" בירושלים, ו"עֲשָׂרָה אֲנָשִׁים מִכֹּל לְשֹׁנוֹת הַגּוֹיִם ...הֶחֱזִיקוּ בִּכְנַף אִישׁ יְהוּדִי לֵאמֹר: נֵלְכָה עִמָּכֶם, כִּי שָׁמַעְנוּ אֱלֹהִים עִמָּכֶם" (כ"ג).
רעיונות מרכזיים

בגלל הקושי בפרשנות ספר זכריה, קשה לקבוע בנחרצות מהם הרעיונות המופיעים בו.
כבמרבית ספרי הנביאים, גם בספר זכריה ישנה הטפה ודרישה לחזרה בתשובה, הן בחלק הראשון, למשל: "שׁוּבוּ אֵלַי, נְאֻם ה' צְבָאוֹת - וְאָשׁוּב אֲלֵיכֶם, אָמַר ה' צְבָאוֹת" (א', ג'), והן בחלק השני, אך שם הדרישה מובלעת ומופנית בעיקרה לחלקים מסוימים בעם.
זכריה ניסה בנבואותיו לעודד את שבי הגולה לבנות את בית המקדש השני, והבטיח, שלאחר בניין הבית המצב הכלכלי והלאומי ישתפרו פלאים: "וְהָיָה כַּאֲשֶׁר הֱיִיתֶם קְלָלָה בַּגּוֹיִם, בֵּית יְהוּדָה וּבֵית יִשְׂרָאֵל - כֵּן אוֹשִׁיעַ אֶתְכֶם, וִהְיִיתֶם בְּרָכָה; אַל-תִּירָאוּ, תֶּחֱזַקְנָה יְדֵיכֶם!" (ח', י"ג).
לפחות בחלק מהמראות בספר, מביא זכריה "דְּבָרִים טוֹבִים דְּבָרִים נִחֻמִים" (א', י"ג) כדי לעודד את העם. הוא שואל: "מִי בַז לְיוֹם קְטַנּוֹת?" (ד', י'), בתגובה, כך נראה, לתחושת הכישלון של שבי ציון בני ימיו, שהתמודדו עם קשיים כלכליים, ביטחוניים ונוספים.
בעיקר בחלקו השני, אך גם בראשון, מבטיח ספר זכריה לגוים הרעים עונשים כבדים, ומצייר עתיד שבו ישב עם ישראל בשלווה בארצו, והגוים מסביב ירצו בקרבתם של אנשי ישראל, מרצון או מאונס, ויעבדו את ה': "בַּיָּמִים הָהֵמָּה אֲשֶׁר יַחֲזִיקוּ עֲשָׂרָה אֲנָשִׁים מִכֹּל לְשֹׁנוֹת הַגּוֹיִם, וְהֶחֱזִיקוּ בִּכְנַף אִישׁ יְהוּדִי לֵאמֹר: נֵלְכָה עִמָּכֶם, כִּי שָׁמַעְנוּ אֱלֹהִים עִמָּכֶם" (ח', כ"ג), או "וְהָיָה, כָּל-הַנּוֹתָר מִכָּל-הַגּוֹיִם הַבָּאִים עַל-יְרוּשָׁלִָם, וְעָלוּ מִדֵּי שָׁנָה בְשָׁנָה, לְהִשְׁתַּחֲו‍ֹת לְמֶלֶךְ ה' צְבָאוֹת, וְלָחֹג אֶת-חַג הַסֻּכּוֹת" (י"ד, ט"ז).
לקריאה נוספת

T. K. Cheyne, "The Origin of the Book of Zechariah", The Jewish Quarterly Review, Oct., 1888, Vol. 1, No. 1 (Oct., 1888), pp. 76–83
בן-ציון לוריא, "אחד הוא ספר זכריה", בית מקרא 36, א (תשנא) 74-79
ניסן אררט, "לשאלת אחדותו של ספר זכריה", בית מקרא 40, ג (תשנה) 267-275
הערות שוליים

1 2  יהושע רוזנברג זכריה א': היה דבר ה' אל זכריה בן עדוא הנביא, באתר דעת
↑  ספר עזרא, פרק ו', פסוק י"ד
1 2  הרב ישעיהו הדרי, לאיזו תקופה מתאימות נבואות זכריה האחרונות?, באתר התנ"ך של מכללת הרצוג
↑  למשל באברבנאל על תחילת פרק ט' מביא שם שמדובר בתשובות על טענות שהועלו בפרקים קודמים.
↑  רש"י, ספר זכריה, פרק א', פסוק א'
↑  הרב ישעיהו הדרי, חזונות זכריה - לדורו או לעתיד לבא?, באתר התנך של מכללת הרצוג
↑  יהושע רוזנברג, שיחות בספר זכריה - פרק ב', באתר https://www.daat.ac.il
↑  יהושע רוזנברג, זכריה ב' - ואשא את עיני וארא, שיחות בספר זכריה, באתר דעת
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ג, עמוד א'
↑  יהושע רוזנברג, זכריה ג' - והשטן עומד עלי ימינו לשטנו, שיחות בספר זכריה, באתר דעת
↑  יהושע רונפלד, שיחות בספר זכריה - פרק ה', באתר https://www.daat.ac.il
| ספרי התנ"ך |
| --- | --- | --- |
| תורה | בראשית • שמות • ויקרא • במדבר • דברים |  |
| נביאים | יהושע • שופטים • שמואל (א' וב') • מלכים (א' וב') • ישעיהו • ירמיהו • יחזקאל • תרי עשר (הושע ⁃ יואל ⁃ עמוס ⁃ עובדיה ⁃ יונה ⁃ מיכה ⁃ נחום ⁃ חבקוק ⁃ צפניה ⁃ חגי ⁃ זכריה ⁃ מלאכי) |  |
| כתובים | תהילים • משלי • איוב • שיר השירים • רות • איכה • קהלת • אסתר • דניאל • עזרא ונחמיה • דברי הימים (א' וב') |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258753205171  PLWABN: 9810595835705606  BnF: cb12065840b (data)  GND: 4076927-6  LCCN: n80145877  SUDOC: 028923014  VIAF: 316751461   WorldCat (עם VIAF): 316751461 
"מְנוֹרַת זָהָב כֻּלָּהּ וְגֻלָּהּ עַל-רֹאשָׁהּ, וְשִׁבְעָה נֵרֹתֶיהָ עָלֶיהָ... וּשְׁנַיִם זֵיתִים עָלֶיהָ, אֶחָד מִימִין הַגֻּלָּה וְאֶחָד עַל-שְׂמֹאלָהּ". סמל מדינת ישראל, אשר משערים שיצירתו הושפעה על ידי המראה החמישי של זכריה הנביא, אך אולי יש כאן רק צירוף-מקרים.
ארבע המרכבות מנבואת זכריה, גוסטב דורה
2001: אודיסיאה בחלל

| --- | --- |

עטיפת ה־DVD של הסרט
 מבוסס על:  הזקיף 
 בימוי:  סטנלי קובריק 
 הופק בידי:  סטנלי קובריק 
 תסריט:  ארתור סי. קלארק, סטנלי קובריק 
 עריכה:  ריי לווויג'וי 
 שחקנים ראשיים:  קיר דוליי גארי לוקווד ויליאם סילבסטר
 מוזיקה:  ריכרד שטראוס, ג'רג' ליגטי, אראם חאצ'טוריאן, יוהאן שטראוס 
 צילום:  ג'פרי אנסוורת' 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Stanley Kubrick Productions
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 באפריל 1968 (פרימיירה)   ארצות הברית 3 באפריל 1968  בריטניה 15 במאי 1968
 משך הקרנה:  143 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 מקום התרחשות:  Clavius Base, מכתש טיכו, אפריקה, צדק, דיסקברי 1, הירח 
 תקופת התרחשות:  1999, 2001 
 תקציב:  10.5 עד 12 מיליון דולר
 הכנסות:  138 עד 190 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   2001
 פרסים:  פרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר
 סרט הבא:  2010 
 דף הסרט ב־IMDb
 
2001: אודיסיאה בחלל (באנגלית: 2001: A Space Odyssey, בהפצה המקורית בארץ נקרא שנת 2001 - אודיסיאה בחלל) הוא סרט הרפתקאות מדע בדיוני אפי אמריקאי משנת 1968 בבימויו של סטנלי קובריק. התסריט לסרט נכתב על ידי קובריק וארתור סי. קלארק, בהשראת ספרו הקצר של קלארק "הזקיף". בעקבות הסרט, קלארק כתב רומן באותו שם שיצא לאור גם הוא בשנת 1968, שנה לפני נחיתת האדם הראשון על הירח. הסרט עוקב אחר מסעם של משלחת אסטרונאוטים לכוכב הלכת צדק בעקבות גילויו של מונולית שחור באדמת הירח אשר משדר אותות רדיו אל עבר צדק. כמו כן, הסרט עוסק באקזיסטנציאליזם, אבולוציית האדם, טכנולוגיה, בינה מלאכותית ובאפשרות של חיים מחוץ לכדור הארץ.
"2001: אודיסיאה בחלל" נודע בשל דיוקו המדעי בכל הנוגע לטיסות לחלל והציג אפקטים ויזואליים חדשניים לתקופתו. הדיאלוגים בסרט הם מעטים והפסקול מורכב ברובו מיצירות של מוזיקה קלאסית וביניהן "כה אמר זרתוסטרא" של המלחין ריכרד שטראוס ו"הדנובה הכחולה" של יוהאן שטראוס.
"2001: אודיסיאה בחלל" מומן והופץ על ידי חברת ההפקות מטרו גולדווין מאייר האמריקאית, אך צולם ונערך ברובו באולפני החברה באנגליה. בעת יציאתו לאקרנים, הוא התקבל בביקורות מעורבות אך עדיין הפך לסרט הרווחי ביותר בשנת 1968 באמריקה הצפונית. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר, וזכה בפרס האפקטים הוויזואליים. בשנת 1984, יצא לאקרנים סרט המשך בשם 2010 בבימויו של פיטר היימס.
"2001: אודיסיאה בחלל" נחשב על ידי רבים לאחד הסרטים הטובים והמשפיעים בתולדות הקולנוע ואלמנטים רבים ממנו נלקחו ויושמו בסרטים רבים אחרים של ז'אנר המדע בדיוני. בשנת 1991, החליטה ספריית הקונגרס לשמר את הסרט בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בשל "חשיבותו התרבותית, ההיסטורית והאסתטית". בשנת 2002, מגזין Sight & Sound דירג את הסרט במקום השישי ברשימת עשרת הסרטים הטובים בכל הזמנים.
עלילה

הסרט מורכב מארבעה חלקים עיקריים, אשר כולם מלבד החלק השני מוצגים בסרט על גבי כותרות.
עלילה > שחר האדם

להקת הומינידיים קדומים באפריקה מחפשת אחר מזון. הלהקה חיה בפחד מחיות טרף, ומגורשת ממקומה ליד מקווה מים בידי להקה מתחרה. בוקר אחד מופיע ליד מקווה המים מונולית בצורת מלבן שחור. חברי הלהקה ניגשים אל המונולית בצווחות וקפיצות ובסופו של דבר נוגעים בו בזהירות. נראה שפגישתם עם המונולית השפיעה עליהם באופן כלשהו וזמן קצר לאחר האירוע אחד מקופי האדם מצליח להבין כי הוא יכול להשתמש בעצם משלד של בע״ח ככלי וכנשק. בעזרת השימוש בכלים החדשים קופי האדם מצליחים להתגבר על חיות טרף, צדים ציד ומאוחר יותר הורגים את מנהיג הלהקה המתחרה ומבריחים אותה ממקווה המים. בעודו חוגג את ניצחונם, מנהיג הלהקה זורק לאוויר את העצם בה השתמש וברגע זה נעשה מאטץ' קאט ומעבר לסצנה בה נראית חללית בצורה דומה לעצם.
עלילה > המונולית בירח

חלק זה נפתח בחללית נוסעים שנמצאת בדרך לתחנת החלל אשר מקיפה את כדור הארץ. נראה שבחללית יש במסע זה נוסע יחיד, ואנו לומדים שמדובר במדען בשם הייווד ר. פלויד אשר נמצא בדרכו לבסיס הירחי "קלאביוס". לפני הגעתו לבסיס הירחי, פלויד נוחת בתחנת החלל בה הוא עורך שיחת וידאו עם בתו ולאחר מכן נפגש עם חברתו אלנה, מדענית סובייטית, ושאר עמיתיה לעבודה אשר שואלים את פלויד לגבי "הדברים המוזרים" שמתרחשים בבסיס הירחי ולגבי השמועה על מגפה מסתורית שפרצה בו. ד"ר פלויד, בנימוס אך בתקיפות, מסרב לענות על השאלות לגבי המגפה וטוען שהוא "לא רשאי לדבר על כך".
בהמשך ד"ר פלויד מגיע לבסיס הירחי ועורך ישיבה סודית עם בכירים בבסיס. בישיבה הוא מתנצל על סיפור הכיסוי לפיו פרצה מגפה בבסיס אך מדגיש את חשיבות הסודיות. נחשף שמטרת ביקורו האמיתית היא לחקור עצם מלאכותי שנקבר במכתש טיכו באופן מכוון לפני ארבעה מיליון שנים. פלויד וצוותו מגיעים בחליפות חלל לחפירה שנעשתה במקום בו התגלה העצם ויורדים לחפירה. העצם נגלה לצופים, והוא נראה זהה למונולית השחור בו פגשו הקופים. המדענים סובבים את המונולית ונוגעים בו, ואז מגיע רגע הזריחה. ברגע שקרני השמש הראשונות נוגעות בעצם שהיה קבור מזה עידנים, נשמע קול רם, וכל המדענים מצמידים את ידיהם לקסדותיהם, ונראה שהם מנסים להגן על אוזניהם מהצליל הרם. אופי הצליל והידיעה שעל פני הירח שורר ריק נותנים לצופה להבין שהצליל הוא למעשה שידור רדיו שמקורו במונולית. בתמונה זו מסתיים החלק השני.
עלילה > המשימה אל צדק

שמונה עשר חודשים לאחר מכן, החללית דיסקברי 1 נמצאת בדרכה לכוכב הלכת צדק ועל סיפונה צוות בן חמישה אסטרונאוטים; ד"ר דייוויד באומן, ד"ר פרנק פול ועוד שלושה מדענים אחרים שנמצאים בהקפאה קריוגנית. רוב הפעולות של החללית נשלטות על ידי המחשב HAL 9000, מחשב בעל בינה מלאכותית אשר מכונה על ידי האסטרונאוטים בשם האל. האל מאופיין כמחשב אשר חסין משגיאות או תקלות. במהלך ריאיון של הצוות עם רשת הטלוויזיה BBC, באומן נשאל האם להאל יש רגשות ועונה כי זה אכן נראה כך אך האמת אינה ידועה.
במהלך המסע לצדק האל שואל את באומן לגבי המסתוריות יוצאת הדופן והסודיות הסובבת את המשימה אך אז קוטע את עצמו ומדווח על תקלה המתקרבת ובאה במכשיר אשר שולט באנטנה הראשית של החללית. בעזרת רכב חלל חיצוני, האסטרונאוטים מחליפים את הרכיב שלכאורה תקול אך לא מוצאים בו כל תקלה. האל מציע להתקין בחזרה את הרכיב התקול ולתת לו להתקלקל כדי שהתקלה תימצא. מרכז הבקרה מסכים לכך אך מודיע לאסטרונאוטים כי על פי מחשב HAL 9000 תאום אשר נמצא במרכז הבקרה, תחזיתו של המחשב הנמצא בחללית שגויה. כאשר האל נשאל לגבי התקלה, הוא מתעקש שהטעות בתחזית מקורה בטעות אנוש כלשהי מאחר שמחשב מסוג זה מעולם לא טעה. האסטרונאוטים באומן ופול, בעודם מודאגים מהתנהגותו של האל, נכנסים לאחד מרכבי החלל כדי לדבר על התקרית מבלי שהאל ישמע את דבריהם. למרות אמינותם של מחשבים מסדרת HAL, לשניים יש חשדות לגביו אך הם מחליטים לפעול לפי הצעתו ולהחליף בחזרה את הרכיב. הם מחליטים שאם אכן יתגלה שהאל שגה, הם ינתקו אותו. במהלך שיחתם של באומן ופול, האל מצליח לראות אותם דרך חלקו השקוף של רכב החלל ומצליח לקרוא את שפתיהם בעודם מדברים על תוכניתם.
בזמן שפול מנסה להחליף את הרכיב במהלך פעילות חוץ־רכבית, רכב החלל אשר נשלט על ידי האל פוגע בצינור החמצן של פול ומעיף אותו הרחק מהחללית. באומן לא מבין שהמחשב אחראי לכך ויוצא עם רכב חלל נוסף כדי לנסות להציל את פול. באותו הזמן האל מנתק את המכשירים המשאירים בחיים את שלושת האסטרונאוטים שנמצאים בהקפאה. כאשר באומן חוזר לחללית עם גופתו של פול, האל מסרב לתת לו להיכנס ומסביר לו שהוא יודע על תוכניתם לנתק אותו ומציין שהחלטה זו תפגע במשימה. באומן מחליט להיכנס לחללית דרך יציאת החירום הנפתחת באופן ידני. לצורך כך הוא עוזב את פול ומחליט לצאת מרכב החלל ולהיכנס לחללית, פעולה שמסכנת את חייו מאחר שיצא למשימה עם רכב החלל, ללא קסדה. באומן שורד ונכנס לחללית בהצלחה. לאחר שחבש קסדה, הוא מתקדם לליבת המעבד של האל מתוך כוונה לנתק את רוב פונקציות המחשב. האל תחילה מנסה להרגיע את באומן, אחרי כן מתחנן בפניו להפסיק ולבסוף מביע פחד.
כאשר באומן מסיים לנתק את המחשב, מתנגן סרט וידאו קצר אשר הוקלט מראש ובו מופיע ד"ר פלויד. פלויד מגלה את מטרת המסע האמיתית וחושף את קיומו של מונולית שחור בן ארבעה מיליון שנים אשר התגלה באדמת הירח ומציין כי "מקורו ומטרתו עדיין בגדר תעלומה מוחלטת". פלויד מוסיף כי מלבד אות רדיו בודד שכוון ונשלח לעבר צדק, המונולית היה דומם לחלוטין.
עלילה > צדק ומֵעֵבֶר לאינסוף

בהגיעו לצדק, באומן יוצא מהחללית דיסקברי 1 עם רכב חלל כדי לחקור מונולית נוסף שמתגלה ומקיף את כוכב הלכת. בעודו מתקרב אל המונולית, הוא נשאב לתוך מערבולת של אורות צבעוניים. באומן המבוהל מוצא את עצמו נע במהירות עצומה במרחבי החלל וצופה בתופעות קוסמיות ביזאריות ונופים משונים. הוא מוצא את עצמו, בעודו נמצא ברכב החלל, בתוך חדר בעיצוב נאו־קלאסי. דייב רואה כל פעם גרסאות מבוגרות יותר שלו בהדרגה: באומן, מבוגר יותר, נמצא מחוץ לחללית עדיין בחליפת אסטרונאוט, מתקדם לעבר חללית, אך היא אינה שם כבר. הוא נכנס לחדר האמבטיה ובצאתו ממנו הוא רואה את עצמו עוד יותר מבוגר, יושב ליד שולחן ואוכל. כאשר באומן הזקן יותר מפיל בטעות כוס שמפניה על הרצפה, הוא מבחין בעצמו, זקן עוד יותר, קירח ושוכב במיטה. לפתע מול באומן השוכב במיטה מופיע מונולית. כאשר הוא מנסה לגעת בו, הוא הופך למעין ישות דמוית "עובר חללי". הסרט מסתיים באותו עובר חללי (באומן), מרחף בחלל סמוך לכדור הארץ, מסתכל עליו.
הפקה

קלארק היה בעיצומה של כתיבת ספר המבוסס על סיפור קצר שכתב ב־1951 בשם "הזקיף" ("The Sentinel"), כשפנה אליו הבמאי סטנלי קובריק. קובריק הציע שיתוף פעולה ביצירת ”סרט המדע הבדיוני הטוב ביותר שנעשה אי־פעם.” קלארק השתתף בכתיבת התסריט המבוסס על טיוטת הספר. התוצאה: הסרט "2001: אודיסיאה בחלל". הסרט והספר שהוציא קלארק אחר כך זכו להצלחה כבירה. הסרט זכה בפרס אוסקר לשנת 1968 בקטגוריה של אפקטים חזותיים.
ב־"2001: אודיסיאה בחלל" ניסה קלארק להביא מעין מסר נבואי לשנה שהיא משמעותית, תחילת האלף השלישי, שבעת צאת הסרט לאקרנים נראתה מרוחקת מאוד. הוא גם הביא בעלילה מספר בעיות שניסה לפותרן בתסריט כמו תפקוד האסטרונאוטים במצב של כוח משיכה אפסי וכן את השאלה המוסרית הקרדינלית האם האנושות לא מביאה בפיתוח מחשבים מתוחכמים את האפשרות ש"הגולם יקום על יוצרו".
המוזיקה בסרט היא אסופה של קטעי מוזיקה קלאסית. למשל, המסע מכדור הארץ לירח נערך לצלילי הוואלס "הדנובה הכחולה" מאת יוהאן שטראוס הבן. הסרט מתחיל בהשמעה של פתיחת הפואמה הסימפונית כה אמר זרתוסטרא של ריכרד שטראוס על פי פרידריך ניטשה. קטע מוזיקלי זה, הפך מאז למזוהה עם סרטי מדע בדיוני. קטעי מוזיקה נוספים כוללים יצירות של אראם חאצ'טוריאן וקטעים מארבע יצירות של מלחין האוונגרד ג'רג' ליגטי. קובריק, שהשתמש ביצירות ללא רשותו של המלחין הביא את ליגטי לתודעת הכלל והיה לאחד ממלחיני האוונגרד שפרצו אל קהל רחב. מאז, קובריק השתמש ביצירות של ליגטי בשניים מסרטיו הבאים.
התחלת הסרט וסיומו עלולים להיות לא מובנים לצופים שלא קראו את הספר קודם לכן.
יציאת הסרט > הכנסות וביקורות

סך הכנסות הסרט ברחבי העולם נאמדות בכ־190 מיליון דולר, מתוכם כ־56.7 מיליון בצפון־אמריקה.
עת יציאת הסרט הביקורות היו תחילה מעורבות אך עם הזמן הסרט הגיע למעמד של סרט פולחן. מבקר הקולנוע פנלופה גיליאט מהניו יורקר כתב ”זהו סרט נהדר ומסע ובלתי נשכח... הסרט הוא בידור מהפנט, מצחיק, אך גם מחריד.” צ'ארלס צ'מפלין מהלוס אנג'לס טיימס כתב שזה ”הסרט אליו חיכו ופיללו חובבי סרטי המדע בדיוני בכל הגילאים ומכל פינה בעולם לקבל מתעשיית הקולנוע. זו היא הצהרה אולטימטיבית של סרטי המדע בדיוני, מימוש אדיר של העתיד המרחבי... זו היא אבן דרך באמנות הקולנוע.” בביקורת על הסרט בהבוסטון גלוב נכתב ”הסרט המדהים ביותר בעולם. מעולם לא נראה דבר כזה בבוסטון, או לצורך העניין בשום מקום אחר... הסרט מרגש כמו גילוי של מימד חדש בחיים.” מבקר הקולנוע הנודע רוג'ר איברט נתן לסרט ציון של 4 מתוך 4 כוכבים וכתב שהסרט ”מצליח להפליא בקנה מידה קוסמי.” מאוחר יותר הוא גם ציין את הסרט ברשימת עשרת הסרטים הטובים ביותר במגזין Sight & Sound. מגזין Time פרסם שבע ביקורות שונות על הסרט בעת יציאתו, כאשר כל אחת מעט יותר חיובית מהקודמת; בביקורת האחרונה שפורסמה ב־27 בדצמבר 1968, נכתב כי 2001 הוא ”סרט אפי אודות ההיסטוריה והעתיד של המין האנושי אשר מבוים בצורה מבריקה על ידי סטנלי קובריק. האפקטים המיוחדים מלהיבים.”
רנטה אדלר מהניו יורק טיימס כתבה שהסרט "נמצא איפשהו בין היפנוזה לשיעמום". במגזין וראייטי נכתב ”2001 הוא סרט אפי, גדול ויפה, אך מגושם... למרות צילום ואפקטים ויזואליים מוצלחים, חסרה בסרט הגישה הדרמטית ותחושת המתח מועברת רק במחצית הדרך.” מבקר הקולנוע אנדרו סאריס כתב שהסרט הוא ”אחד הסרטים הקודרים ביותר שראיתי מעודי... 2001 הוא אסון מכיוון שהוא מופשט מדי כדי להעביר מסריו המופשטים.” לאחר צפייה שנייה סאריס שינה את דעתו וכתב שהסרט ”הוא אכן יצירה גדולה מאת אמן גדול.”
יציאת הסרט > פרסים

פרסי אוסקר – הסרט זכה בפרס האוסקר בקטגוריית האפקטים הוויזואליים והיה מועמד ל־3 פרסי אוסקר נוספים בקטגוריות הבימוי, התסריט המקורי ועיצוב ההפקה.
פרסי באפט"א לקולנוע – הסרט זכה ב־4 פרסי באפט"א בקטגוריות הצילום, עיצוב הפקה, פסקול ו־"Road Show" (הקרנות מצומצמות). כמו כן היה מועמד בקטגוריית הסרט הטוב ביותר.
פרסי הוגו – זכייה בפרס סרט הדרמה הטוב ביותר.
פרסי האקדמיה האיטלקית (David di Donatello) – זכייה בפרס הסרט הזר הטוב ביותר.
פרסי Directors Guild of America Award – מועמדות לפרס הבימוי הטוב ביותר.
ניתוח

המוטיב המרכזי בסרט הוא האדם מול הטכנולוגיה. אך גם פולחן האלימות משחק תפקיד ביצירה הפילוסופית של סטנלי קובריק. בפרק הראשון, "שחר האדם", לאחר שגילה את היכולת להשתמש בכלים שבסביבתו, קוף האדם הורג אחד מקופי האדם של הקבוצה היריבה (ובכך עוזר לשבט שלו להשתלט על מקור המים החשוב) הוא מניף את העצם הרוצחת והיא מתחלפת בתמונה של חללית מרחפת בחלל. זוהי אחת הסצנות המפורסמות בהיסטוריה של הקולנוע. מה שקובריק רוצה לומר בזה הוא שהאלימות, מזעזעת ככל שתהיה היוותה חלק משמעותי בהתפתחותה של האנושות, וכיאה לכזאת שהתבססה על אלימות נידונה היא לכישלון. בפרק האחרון, סגירת מעגל מתבצעת כאשר המחשב בעל הבינה המלאכותית "האל", מנוטרל רק באמצעות מברג – כלי ידני ופרימיטיבי.
בחלק השני של הסרט, אפשר לראות את אחד החוקרים האמריקאים מתיישב לשיחה עם שליחים רוסים. הוא מדבר עמם על העניינים השונים שבפוליטיקה. זה למעשה מראה שעל אף שהאדם שיפר נפלאות את כליו – התנהגותו לא השתנתה עוד מתחילת הזמן. הוא עדיין מחולק לשבטים שמסוכסכים לגבי נושאים שונים ומשונים.
מבקרים נוספים טענו שהגותו של הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה, כפי שמתבטאת ב"כה אמר זרתוסטרא", עומדת בבסיסו של הסרט. ניטשה טען שהאדם אינו אלא גשר בין החיה – ל"על־אדם", אלוהים, יצור ששולט בגורלו. במהלך הסרט אנו רואים את השלבים שעובר האדם, מלבד זה הנוכחי, משחר ההיסטוריה אל העתיד. בעתיד, האדם הוא אלוהים. הוא כעת יצר תבונה מלאכותית משל עצמה. הוא בורא ובסופו של דבר ברייתו קמה עליו. בסצנה האחרונה של אודיסאה בחלל, הצופים רואים תינוק עטוף בהילה כחולה – מסתכל בעיניים בוהקות אל עבר כדור הארץ. זהו למעשה, ה"על־אדם", יצור טהור וכן.