stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל גולדמן-גלעד
קורות חיים > בתקופת השואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח גולדמן-גלעד עם הוריו, אחיו ואחותו בת השמונה לעיר פשמישל, משם גורש למחנה שבניה. בנובמבר 1943 גורש לאושוויץ ונשלח למחנה בירקנאו. לאחר כחודש וחצי הועבר למחנה בּונה-מונוביץ (אושוויץ III) שם עבד במפעלי אי גה פארבן עד לפינוי המחנה בינואר 1945. גולדמן-גלעד הוצא בצעדת המוות, הצליח לברוח ממנה, והסתתר אצל משפחה פולנית, חסידי אומות העולם, עד השחרור. בפברואר 1945 התנדב לצבא האדום ונפצע בקרב.
קורות חיים > לאחר השואה

בספטמבר 1945 הגיע למחנה העקורים פוקינג שבגרמניה, ובמאי 1947 עלה על אניית המעפילים "התקווה", שהפליגה ארצה. האונייה נתפסה בלב ים על ידי הבריטים, והוא גורש עם יתר העולים למחנות המעצר בקפריסין, שם שהה כשנה וחצי במחנה הסגר. לאחר קום המדינה עלה ארצה, התגורר בתל אביב והתגייס למשטרה בשנת 1949. הוא שירת 7 שנים במחלקת החקירות הכלכליות ובשנת 1956 הועבר למחלקת תקירות פליליות במטה הארצי, שם המשיך לעסוק בחקרית פשיעה כלכלית והברחות.
קורות חיים > משפט אייכמן

בשנת 1960, לאחר לכידתו של אדולף אייכמן, צורף גולדמן-גלעד כקצין חקירות ללשכה 06 – יחידה מיוחדת שהוקמה לשם ניהול החקירה. הוא היה עוזרו האישי של גדעון האוזנר, היועץ המשפטי לממשלה, שעמד בראש התביעה. בין השאר נשלח לגרמניה לחקור עדים לקראת המשפט.
במהלך משפט אייכמן נחשף מעט מעברו של גולדמן כנער בזמן השואה, כאשר תושב גטו פשמישל, רופא השיניים ד"ר בוז'מינסקי (לשעבר דיאמנט), סיפר בעדותו שראה נער שהוכה 80 מלקות על ידי פרנץ שוומברגר, מפקד הגטו מטעם הס"ס. כאשר נשאל על ידי האוזנר אם הוא רואה באולם בית המשפט את הנער שהוכה, ענה בוז'מינסקי: "זהו קצין המשטרה שיושב לידך" והצביע על גולדמן. שם הסרט "המכה ה-81" לקוח מעדותו זו, באשר המכה השמונים ואחת באה, לדבריו, כתוצאה מההתעלמות שהייתה בארץ לסיפורי הניצולים.
בסרטו של נועם זיו "תנור" שהוקרן בפסטיבל אפוס 2020 במוזיאון תל אביב לאמנות, מיכאל גולדמן הוא אחד מגיבורי הסרט שעוסק במשפט אייכמן.
גולדמן נכח בהוצאתו להורג של אייכמן בכלא רמלה, ויחד עם אריה ניר פיזר את אפרו מחוץ למים הטריטוריאליים של מדינת ישראל. בשנת 1987 עצרה משטרת ארגנטינה את שוומברגר ולאחר מכן הסגירה אותו לשלטונות גרמניה.
קורות חיים > המשך חייו

בשנת 1963 עזב גולדמן-גלעד את המשטרה. הוא נשלח פעמיים כשליח מטעם הסוכנות היהודית לאמריקה הלטינית. עם שובו ארצה שימש ראש המינהל המרכזי לשליחות בהנהלת הסוכנות היהודית עד לפרישתו בשנת 1995. כיום הוא חבר מועצת יד ושם, חבר הוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם וחבר בדירקטוריון של מוסד ביאליק.
נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות התשע"א, 2011.
בספטמבר 2023 הועלה לדרגת ייצוג של ניצב-משנה.
חיים אישיים

מיכאל גולדמן-גלעד נשוי לאוה והוא אב לחמישה ילדים, ביניהם התסריטאי והסופר טל גלעד.
לקריאה נוספת

מיכאל גולדמן גלעד, מי באש ומי במים - מיומנו של שריד השואה, הוצאת משכל, 2011
הערות שוליים

↑  סרט המתאר תקופת השואה יוקרן בצפת ב"שבוע הקולנוע", מעריב, 26 באוגוסט 1974
↑  המעילה הגדולה ביותר " מאז קום המדינה", קול העם, 16 בינואר 1957
מפעל נאשם בהעלמת הכנסות במיליוני ל"י, למרחב, 6 באוקטובר 1961
המשטרה חיסלה רשת־מבריחים, מעריב, 2 ביולי 1962
↑  השאלונים אל העדים הגרמנים במשפט אייכמן נשלחו לגרמניה, הארץ, 15 במאי 1961
↑  מקור שם הסרט "המכה ה־81" בסיפור הצלתו של נער בשואה, על המשמר, 26 באוגוסט 1974
↑  שני ליטמן, מי בנה את התנור של אייכמן?, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2020
↑  תום שגב, המיליון השביעי: הישראלים והשואה, ג, 4, עמ' 140, הערה.
↑  אטילה שומפלבי, חבר של הנער הכבאי שנספה בכרמל ידליק משואה, באתר ynet, 3 באפריל 2011
↑  טקס משטרת ישראל לכבוד ראש השנה תשפ"ד
גוסטף (זמר)

| --- | --- |

 לידה:  5 ביולי 1980 (בן 44) לוון, בלגיה 
 שם לידה:  סטף קארס
 שם במה:  Gustaph 
 מוקד פעילות:  בלגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון המלכותי של גנט 
 סוגה:  דאנס
 שפה מועדפת:  הולנדית, אנגלית, צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר ‏•‏‏ תופים
 פרופיל ב-IMDb
 
סטף קארס (בהולנדית: Stef Caers, ב-IPA: [stɛf kaːrs]; נולד ב-5 ביולי 1980), ידוע בשם הבמה שלו, גוסטף (מסוגנן כ- GVSTΛPH), הוא זמר-יוצר, מפיק מוזיקלי ומורה לפיתוח קול בלגי. ייצג את בלגיה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת, עם השיר "Because of You".‏
ביוגרפיה

קארס נולד ב-5 ביולי 1980 בלוון שבפלנדריה. את הקריירה המוזיקלית שלו החל כשלמד בקונסרבטוריון המלכותי של גנט. שם אימץ את שם הבמה הראשון שלו, סטפן. בשנת 2000 הוציא לאור את סינגל הבכורה שלו, "Gonna Lose You", שהפך ללהיט בבלגיה והגיע למקום ה-22 במצעד הסינגלים הפלמי. לאחר מכן הוציא שיר נוסף בשם "Sweetest Thing".
לאחר ההוצאות האלו החל קארס להתמקד יותר בכתיבת שירים ובהפקתם. הוא גם התחיל לעבוד כולן משנה של וילי זומרס וליידי לין. בשנת 2010 הצטרף ללהקת הרקולס אנד לאב אפייר כאחד הסולנים הראשיים.
באירוויזיון 2018 ליווה את סנק עם שירה "A Matter of Time", ובאירוויזיון 2021 את הוברפוניק עם "The Wrong Place". בנוסף לקריירה שלו כזמר, הוא מלמד פיתוח קול ואף עובד כמורה באקדמיה המלכותית לאמנויות בגנט.
בנובמבר 2022 הוכרז כאחד משבעת המתחרים בקדם הבלגי לאירוויזיון 2023, "Eurosong 2023".‏ ב-14 בינואר 2023 הוכרז שירו לתחרות, "Because of You", כמנצח בתחרות. ב-11 במאי 2023 ביצע גוסטף את "Because of You" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. בלגיה הופיעה כמדינה ה-16, לפני ארמניה ואחרי אוסטרליה. במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום השביעי, עם 127 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום ה-12, עם 55 נקודות. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום השביעי, כשבסך הכל קיבל 182 נקודות.
הערות שוליים

↑  "Gustaph gaat naar Eurovisiesongfestival voor België". HLN (בהולנדית). 14 בינואר 2023. נבדק ב-15 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sande, Wendy van de (10 בינואר 2023). "Maak kennis met 'Eurosong 2023'-kandidaat Gustaph: "Ik wil vooral een positief signaal geven"". Showbizz24.be (בהולנדית). נבדק ב-15 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gustaph wins 'Eurosong 2023' in Belgium with 'Because of You'". Eurovision.tv. EBU. 14 בינואר 2023. נבדק ב-15 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lien De Greef Stef Caers 'Emotie overheerst alles. Wij zijn samen euforisch en samen triest.'". De Morgen (בהולנדית). 18 בפברואר 2012. ארכיון מ-15 בינואר 2023. נבדק ב-15 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ex-conservatoriumstudent STEF CAERS". Guido.be (בהולנדית). 7 בנובמבר 2004. נבדק ב-15 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stef Caers". Ultratop (בהולנדית). נבדק ב-15 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eurosong 2023 : portrait de Gustaph". L'Eurovision au Quotidien (בצרפתית). 12 בינואר 2023. נבדק ב-15 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bonneure, Kristien; Vanhelden, Valerie (14 בינואר 2023). "De stemmen zijn geteld: Gustaph zal ons land vertegenwoordigen op het Eurovisiesongfestival in Liverpool". VRT NWS (בהולנדית). נבדק ב-15 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Paelinck, Gianni (8 בנובמבר 2022). "Nog eens Tom Dice op het Songfestival of wordt het Loredana? Deze 7 kandidaten wagen hun kans in Eurosong 2023". VRT NWS (בהולנדית). נבדק ב-11 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eurovision 2023 Semi-final 2 Results
↑  Eurovision 2023: Running order in the Grand Final
↑  Eurovision 2023 Results: Voting & Points
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: b60c52c1-a798-402c-a76a-a464eb2f8a17  VIAF: 223163706532929420278   WorldCat (עם VIAF): 223163706532929420278 
קארס (ימין) מופיע עם "הרקולס אנד לאב אפייר" ב-2012
הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו

הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו, 2013
תפילה שנאמרה בבתי הכנסת בבריטניה, לרגל הולדת הנסיך
הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו (באנגלית: Prince Edward, Duke of Edinburgh; נולד בשם אדוארד אנטוני ריצ'רד לואיס ב-10 במרץ 1964) הוא בנם של המלכה אליזבת השנייה והנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, וה-15 בסדר הירושה לכתר הבריטי. מאז נישואיו בשנת 1999 נשא הנסיך בתואר "רוזן וסקס", וב-2023 הוענק לו התואר "דוכס אדינבורו".
ביוגרפיה

הנסיך אדוארד הוא הצעיר מבין ארבעת ילדיהם של המלכה אליזבת השנייה והנסיך פיליפ.
הנסיך אדוארד התחתן עם סופי רייס-ג'ונס, בעלת משרד יחסי ציבור, ב-19 ביוני 1999. נולדו להם שני ילדים:
ליידי לואיז וינדזור (נולדה ב-8 בנובמבר 2003)
ג'יימס, רוזן וסקס (נולד ב-17 בדצמבר 2007)
הנסיך אדוארד ידוע בעיקר הודות להפקותיו ולהופעותיו הטלוויזיוניות.
כבן בית המלוכה, נוטל הנסיך חלק פעיל בפעילויות השונות המוטלות על בני הבית, ובתמורה מוענקת לו על ידי המלכה קצבה שנתית של 141,000‏£. במהלך העשור השני של המאה העשרים ואחת, הוא הרחיב את פעילותו ונטל על עצמו חלק מחובותיו של אביו, בשל גילו.
ביום הולדתו ה-55, ב-10 במרץ 2019, העניקה לו המלכה תואר נוסף, רוזן פורפר, המתייחס לעיירה הסקוטית פורפר (Forfar). ביום הולדתו ה-59 העניק לו המלך צ'ארלס השלישי את התואר דוכס אדינבורו, שבו החזיק אביו הנסיך פיליפ.
תוארו

לפי המסורת בבית המלוכה, מוענק לבנו של המלך או לבנה של המלכה השולטת תואר דוכס בעת חתונתו. מסורת זו נשמרה כשאחיו הגדול, הנסיך אנדרו, קיבל את התואר דוכס יורק כשנישא לשרה פרגוסון. לקראת חתונתו של אדוארד הודיע הארמון שהתואר שיוענק לו הוא רוזן בלבד. באופן דומה, כשנולדה בתו לואיז, פורסם כי היא תיקרא ליידי לואיז וינדזור (תואר הכבוד לבתו של רוזן), ולא הוד מעלתה המלכותית, הנסיכה לואיז מווסקס, התואר לו זכאים נכדיו של השליט.
לאחר מותו של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, ירש את תוארו בנו הבכור, צ'ארלס, ועם עליית צ'ארלס לכס המלכות, התמזג התואר עם הכתר. במרץ 2023, חודשיים לפני טקס ההכתרה המתוכנן של צ'ארלס, יצר המלך מחדש את תואר הדוכס מאדינבורו, והעניק אותו לאחיו. התואר ניתן לו לימי חייו בלבד, ובנו ג'יימס לא יירש אותו, אלא רק את התואר רוזן וסקס.
מחבר רומנים

מחבר רומנים הוא מחבר או סופר הכותב רומנים. מחברי רומנים לעיתים קרובות כותבים גם יצירות מסוגות אחרות, בתחומי הסיפורת והעיון. חלק ממחברי הרומנים עובדים למחייתם בכתיבת רומנים ויצירות דמיוניות אחרות, בעוד שאחרים עוסקים בזה כמשרה צידית בנוסף לעיסוק העיקרי שלהם, ושואפים בסופו של דבר לכתוב רומנים למחייתם. רוב מחברי הרומנים נאבקים לפרסם את רומן הביכורים שלהם, שלאחר פרסומו הם לרוב ממשיכים לכתוב ולפרסם יצירות שכתבו, אבל יש מעט מאוד מחברי רומנים שהופכים לידוענים ספרותיים, ובכך זוכים ליוקרה או להכנסה ניכרת מיצירתם.
לב טולסטוי, הסופר הרוסי המוכר ביותר
תיאור

מחברי רומנים יכולים להגיע ממגוון רקעים ומעמדות חברתיים, ולעיתים קרובות החינוך במסגרתו חונכו והסביבה החברתית שלהם מעצבים את תוכן היצירות שלהם. זה מעצב את תוכן היצירות שלהם. תאוריית ההתקבלות, ביקורת ספרות המתייחסת אליה, ועצם כך שמחברי רומנים משלבים ביצירות חוויות אישיות ודמויות שמוכרות להם באופן אישי, יכולים להביא לכך שחייו האישיים וזהותו של המחבר יהיו קשורים לתוכן הבדיוני של הרומן. מסיבה זו, הסביבה שבה חי מחבר הרומנים והדרך בה היצירות שלו מתקבלות על ידי ציבור הקוראים והוצאות ספרותיות יכולים להיות מושפעים מהדמוגרפיה או הזהות של המחבר. באופן דומה, לחלק מהסופרים יש זהויות יצירתיות הנגזרות מההתמקדות שלהם בז'אנרים שונים של סיפורת, כגון פשע, רומן רומנטי או רומנים היסטוריים בדיוניים.
אטימיולוגיה

מחבר רומנים (באנגלית: Novelist) הוא מונח הנגזר מהמילה רומן (באנגלית: Novel) שמשמעותו "כותב רומנים". המילון האנגלי של אוקספורד מכיר גם בהגדרות נוספות למחבר רומנים, שהופיעו לראשונה במאה ה-16 ובמאה ה-17 והתייחסו גם ל"חדשן" (באנגלית: innovator) במחשבתו או באומנותו; "אדם שמציג משהו חדש או מעדיף חידוש" או "אדם חסר ניסיון; טירון." המילון האנגלי של אוקספורד מייחס את המשמעות העכשווית העיקרית של "מחבר רומנים" כפי שהופיעה לראשונה בספר " East-India Colation " משנת 1633. על פי גוגל המונח "מחבר רומנים" מופיע לראשונה במסד הנתונים של Google Books ביצירה משנת 1521.
תהליך, פרסום ומקצוע

ההבדל בין סופרים מקצועיים וחובבים הוא לרוב היכולת של המחבר לפרסם יצירות. רבים מתייחסים לכתיבת רומנים כתחביב, אך הקשיים בהשלמת יצירות בדיוניות בקנה מידה גדול ואיכותי מונעים את השלמתם של רומנים. לאחר שמחברים השלימו כתיבה של רומן, הם ינסו לעיתים קרובות לפרסם אותו. תעשיית ההוצאה לאור דורשת שלרומנים יהיה פוטנציאל שיווקי ריווחי, לכן סופרים רבים בוחרים להוציא לאור את הרומן שכתבו בעצמם, כדי להיות בשליטה על העריכות מה שלא בהכרח מתאפשר על ידי המו"לים. הוצאה עצמית היא אופציה קיימת וגם הוצאת רהב, במסגרתה ספר שיוצא לאור דורש תשלום של הסופר. בשתי אופציות אלו, בניגוד לנעשה במסגרת תהליך הוצאה לאור על ידי הוצאת ספרים כמו שהיה נהוג בעבר, פעולות כמו הפצה וקידום של הספר הן באחריות של המחבר. עליית האינטרנט והספרים אלקטרוניים הפכו את ההוצאה העצמית להרבה פחות יקרה ולדרך ריאלית עבור סופרים לממש הכנסות מהיצירה.
סופרים שונים מיישמים שיטות שונות לכתיבת הרומנים שלהם, תוך הסתמכות על מגוון גישות לעורר יצירתיות. יש קהילות מסוימות המעודדות חובבי כתיבה לתרגל כתיבת רומנים כדי לפתח פרקטיקות ייחודיות. לדוגמה מיזם שהתבסס באינטרנט, חודש הכתיבה הלאומי, מעודד אנשים לכתוב רומנים של 50,000 מילים בחודש נובמבר, כדי לתת לסופרים הזדמנות להתאמן בהשלמת יצירות שלהם. באירוע המיזם בשנת 2010 השתתפו למעלה מ-200,000 איש שכתבו ביחד למעלה מ-2.8 מיליארד מילים.
תהליך, פרסום ומקצוע > גיל וניסיון

למרות שבהרבה מיקרים סופרים לא מפרסמים את הרומנים הראשונים שלהם בגיל צעיר יחסית, הם כן מתחילים לכתוב כבר בגילאים הצעירים. לדוגמה איאן בנקס החל לכתוב כבר בגיל אחת עשרה. הוא סיים את הרומן הראשון שלו, "The Hungarian Lift-Jet", בגיל 16 ורומן נוסף, "TTR" (המכונה גם "The Tashkent Rambler") בשנה הראשונה שלו באוניברסיטה. עם זאת, הוא היה בן שלושים לפני שפרסם את הרומן הראשון שלו ב-1984.
כמענה לקושי בכתיבת רומנים ראשונים ובפרסום מוצלח שלהם, במיוחד בגיל צעיר, יש מספר פרסים לסופרים צעירים ולסופרים שהוציאו ספר ביכורים כדי לעודד יצירות יוצאות דופן של סופרים צעירים שזהו ספרם הראשון. למשל בישראל, פרסי שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית לסופרים בראשית דרכם ולהוצאת ספרי ביכורים לאור.
תהליך, פרסום ומקצוע > הכנסה

בשוקי ההוצאה לאור הבריטיים והאמריקאים רוב המחברים מקבלים רק מקדמה כספית קטנה לפני פרסום רומן הביכורים שלהם; במקרים נדירים בהם צפויה הדפסה גדולה ונפח מכירות גבוה, המקדמה יכולה להיות גדולה יותר. עם זאת, ברגע שמחבר ביסס את עצמו הוא לעיתים יכול להרוויח הכנסה קבועה כל עוד הוא נשאר כותב פרודוקטיבי. בנוסף, סופרים רבים, אפילו כאלו שכבר פרסמו ספרים, בדרך כלל עובדים בעבודות צידיות הקשורות למקצוע הכתיבה כגון הוראת כתיבה יוצרת במוסדות אקדמיים, או ישאירו את כתיבת הרומנים כתחביב משני בנוסף לעבודתם.
סופרים מעטים בלבד הופכים לסלבריטאים ספרותיים או מתעשרים מאוד ממכירת הרומנים שכתבו. דוגמאות לכך כוללות סופרים כמו ג'יימס פטרסון, שהיה הסופר בעל השכר הגבוה ביותר ב-2010, שהרוויח 70 מיליון דולר, והעפיל הן על סופרים אחרים והן על מחברי ספרי עיון. מיליונרים ספרותיים מפורסמים אחרים כוללים שמות כמו ג'יי קיי רולינג מחברת סדרת הארי פוטר, דן בראון מחבר הספר צופן דה וינצ'י, הסופר ההיסטורי ברנרד קורנוול ומחברת דמדומים סטפני מאייר.
ניסיון אישי

ישנן גישות תאורטיות לביקורת ספרות שמנסות לחקור את השפעתו הבלתי מכוונת של המחבר על יצירתו; שיטות כמו תיאוריה פסיכואנליטית או לימודי תרבות, מניחות שהיצירה המופקת על ידי סופר מייצגת חלקים בסיסיים בזהות של המחבר. מילן קונדרה תיאר את המתח בין זהותו של הסופר עצמו לבין העבודה שמפיק המחבר במאמר בניו יורקר שכותרתו "מהו סופר?"; הוא אומר ש"הכנות של הסופר קשורה למוקד השפל של המגלומניה שלו [...] העבודה היא לא פשוט כל מה שסופר כותב - מחברות, יומנים, מאמרים, אלא היא תוצאה סופית של עבודה ארוכה על פרויקט אסתטי[ ...]הסופר הוא המאסטר הבלעדי של יצירתו.
ניסיון אישי > מעמד סוציו-אקונומי

מבחינה היסטורית, מאחר שלכתיבת רומנים נדרשו השכלה ברמה מסוימת וכמות מסוימת של שעות פנאי, רוב הסופרות והסופרים הגיעו מהמעמד הבינוני הגבוה או המשכיל. עם זאת, במאה העשרים נהיה נפוץ שגם אנשים עובדים פרסמו רומנים, כמו למשל
ב. טראוון, אגנס סמדלי ניקולאי אוסטרובסקי ועוד. בבריטניה של שנות ה-50, הוקמה קבוצת סופרים בשם "הגברים הצעירים הזועמים", שכללה את הסופרים אלן סיליטו וקינגסלי איימיס, שהגיעו ממעמד הפועלים וכתבו בנושאים הקשורים לתרבות הפועלים.
ישנם מחברי רומנים הכותבים עבור קהל מעמד הפועלים למטרות פוליטיות, המאופיינים כחברי "מעמדות הפועלים וחיי מעמד הפועלים; אולי מתוך כוונה ליצור תעמולה". ספרות כזו, הנקראת לעיתים ספרות פרולטרית, עשויה להיות קשורה לאג'נדות פוליטיות שונות ולהיתפס כ"מכשיר של מהפכה". עם זאת, המסורת הבריטית של ספרות מעמד הפועלים, בניגוד למסורות הרוסיות והאמריקאיות, לא קיבלה השראה מיוחדת מהמפלגה הקומוניסטית, ושורשיה בתנועה הצ'ארטיסטית ובסוציאליזם, בין היתר.
ניסיון אישי > זהות לאומית או מבוססת מקום

סופרים מסווגים לעיתים קרובות לפי השתייכותם הלאומית, דבר המצביע על כך שרומנים מקבלים סגנון מסוים על סמך הזהות הלאומית של המחברים. לדוגמה, בספרות האמריקאית, סופרים רבים יצאו ליצור את "הרומן האמריקאי הגדול", או רומן המגדיר את החוויה האמריקאית בזמנם. סופרים אחרים עוסקים פוליטית או חברתית בזהותם של בני לאום אחרים, וכך עוזרים להגדיר את הזהות הלאומית הזו. לדוגמה, המבקר ניקולה מינוט-אהל סבור כי הגיבן מנוטרדאם של ויקטור הוגו סייע ביצירת הזהות הפוליטית והחברתית הצרפתית באמצע המאה התשע-עשרה בצרפת.
חלק מהסופרים הופכים ממש לקשורים עם מקום או אזור גאוגרפי מסוים ולכן מקבלים זהות מבוססת מקום. למשל, ניתן לתאר את הרומנים של תומאס הרדי כ"אזוריים" בגלל האופן שבו הוא עושה שימוש באלמנטים מסוימים ביחס לחלק ממערב אנגליה באזור ממלכת וסקס. סופרות בריטיות אחרות שאופיינו כסופרות אזוריות, הן האחיות ברונטה, מרי ווב, מרגיאד אוונס וג'רינט גודווין הקשורות לגבול הוולשי מבחינה אזורית. לעומת זאת, ג'ורג' אליוט מזוהה במיוחד עם אזור המידלנד הכפרי, ואילו ארנולד בנט הוא הסופר של מחוז סטפורדשייר. באופן דומה, ניכרת תרומתו של הסופר והמשורר וולטר סקוט ביצירת זהות מאוחדת לסקוטלנד. הרומנים של סקוט היו בעלי השפעה ביצירת זהות סקוטית שהחברה הבריטית מהמעמד הגבוה אימצה.
בספרות אמריקאית, הקונספט של ספרות אזורית יצר את התופעה שז'אנרים רבים של רומן הקשורים לאזורים מסוימים מגדירים לעיתים קרובות את הדרך בה יתקבל הסופר או יצירתו על ידי קהל הקוראים. לדוגמה, בכתיבת "רומנים מערביים", הסופר זיין גריי תואר כ"סופר מגדיר מקום", שיצירתו נקשרה בתודעה האמריקאית לתיאורי המרחב של אזור מערב אמריקה.
באופן דומה, יצירתם של סופרים כמו מארק טוויין, ויליאם פוקנר, יודורה ולטי ופלאנרי או'קונור מתוארת ככתיבה במסגרת מסורת מסוימת של ספרות הדרום, שבה נושאים הרלוונטיים לדרום קשורים לזהות של הסופרים שחיברו את היצירות. בנוסף למרכיב הגאוגרפי של הספרות הדרומית, נושאים מסוימים הופיעו בגלל ההיסטוריה הדומה של מדינות הדרום בכל הקשור לעבדות בארצות הברית, מלחמת האזרחים האמריקנית ותקופת השיקום. התרבות השמרנית בדרום הובילה גם להתמקדות חזקה של סופרים שמוצאם מהדרום במשמעות המשפחה, הדת, הקהילה, השימוש בניב הדרומי וחיבור למקום.
באמריקה הלטינית, מסוף המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-20 הייתה פעילות של תנועה ספרותית בשם קריוליסמו או קוסטומבריסמו, שנחשבה כשווה ערך לאזוריות ספרותית אמריקאית. היא אופיינה בסגנון ריאליסטי בו השתמשו המחברים כדי לתאר את הסצנות, השפה, המנהגים והנימוסים של מדינת המוצא של המחברים, בדרך כלל תיאור של המעמדות הנמוכים והאיכרים. התנועה הובילה ליצירת ספרות מקורית המבוססת על האלמנטים הטבעיים של היבשת. היא הושפעה מאוד מהמאבקים לעצמאות מספרד.
ניסיון אישי > מגדר ומיניות

סופרים לרוב יוערכו בביקורת עכשווית על סמך המגדר שלהם או ההתייחסות שלהם לנושאים הקשורים למגדר. במידה רבה, זה קשור להשפעות של ציפיות תרבותיות ממגדר על השוק הספרותי, קהל הקוראים והסופרים. הביקורת הספרותית, במיוחד מאז עלייתה של התיאוריה הפמיניסטית, שמה לב לאופן בו נשים, מבחינה היסטורית, חוו מערך שונה של ציפיות כתיבה המבוססות על המגדר שלהן.
מעמדם של נשים בשוק הספרותי יכול לשנות את השיח הציבורי על סופרים ומקומם בתרבות הפופולרית, ולהוביל לוויכוחים על סקסיזם. לדוגמה, בשנת 2013, הסופרת האמריקנית אמנדה פיליפאצ'י כתבה מאמר מערכת בניו יורק טיימס שקורא תיגר על הסיווג של סופרות אמריקאיות בוויקיפדיה בקטגוריות נפרדות מסופרים גברים, מה שגרם לכמות משמעותית של סיקור עיתונות שתיאר את הגישה הזו של חלוקה לקטגוריות בוויקיפדיה כסקסיסטית. לטענתה של פיליפאצ'י, הייצוג הציבורי של סופרות נשים בקטגוריה נפרדת דוחק ומגדיר סופרות כמוה מחוץ לתחום של "מחברי רומנים אמריקאיים" הנשלט על ידי גברים. עם זאת, פרשנים אחרים, הדנים במחלוקת, מציינים גם כי על ידי הסרת קטגוריות כמו "סופרות נשים" או "סופרות לסביות" מהתיאור של מיעוטים מגדריים או מיניים, יכולת הגילוי של אותם מחברים צונחת עבור אנשים אחרים החולקים את הזהות הזו.
סוגה

באופן מסורתי, תעשיית ההוצאה לאור הבחינה בין סיפורת ספרותית, יצירות שזוכות להערכה ספרותית גדולה יותר, לבין "סיפורת ז'אנר", רומנים שנכתבו במסגרת ציפיות של קהל היעד שנוטה לקרוא סוגות מסוימות, ופורסמו כמוצרי צריכה. הסופרת קים רייט, לעומת זאת, מציינת שגם מוציאים לאור וגם סופרים מסורתיים פונים לעבר ספרות ז'אנר בגלל הפוטנציאל של זה להצלחה כלכלית ותגובות נלהבות בדרך כלל של מבקרים.
יש מיעוט של מחברים המתחילים בסיפורת ז'אנר ועוברים לפרסומים "ספרותיים" יותר; רייט מתארת סופרים כמו סטיבן קינג כחריג ולא כנורמה מבקרים וסופרים אחרים המגינים על היתרונות של ספרות ז'אנר מצביעים לעיתים קרובות על קינג כדוגמה לגשר על הפער בין ז'אנרים פופולריים לכשירות ספרותית.
מטרות ואובייקטים

גם מבקרי ספרות וגם כותבי רומנים מטילים ספק בתפקיד שממלאים רומנים בחברה ובאמנות. לדוגמה, יודורה ולטי כתבה ב-1965 במאמר "האם חייבים לצלוב את הרומנים?" על ההבחנה בין סופרים המדווחים על המציאות על ידי כך שהם לוקחים "את החיים כפי שהם קיימים, לא כדי לדווח עליהם, אלא כדי ליצור חפץ (...) היצירה המוגמרת עשויה להכיל בתוכה את החיים האלה, ולהציע אותם לקורא" ועל עיתונאים, שתפקידם לפעול כ"צלבנים" הדוגלים בעמדות מסוימות, ומשתמשים במלאכתם ככלי פוליטי. באופן דומה כתב ראלף אליסון במאמר "חברה, מוסר והרומן" על הסופר, כבעל צורך "ליצור מחדש את המציאות בצורות שהחזון האישי שלו לובש בזמן שהוא משחק ונאבק עם האשליה החיה". עם זאת, אליסון מתאר גם סופרים מהדור האבוד, כמו ארנסט המינגוויי, שאינם מנצלים את מלוא המשקל וההשפעה המוסרית העומדים לרשותם ככותבי רומנים, ומצביע על מארק טוויין והרמן מלוויל כדוגמאות טובות יותר.
כאשר היא מגדירה את תיאור תפקידה של הסופרת המודרניסטית במסה "סיפורת מודרנית", הסופרת וירג'יניה וולף טוענת לייצוג של החיים שאינם מעוניינים בפרטים הספציפיים הממצים המיוצגים בריאליזם לטובת ייצוג "מספר עצום של רשמים" שנוצרו על יד ניסיון חיים. הגדרתה בחיבור זה סייעה להגדיר את התנועה הספרותית של הספרות המודרניסטית. היא טוענת שהסופר צריך לייצג את "החיים כהילה זוהרת, מעטפת שקופה למחצה המקיפה אותנו מתחילת המודע ועד סופו. האם אין זו משימתו של הסופר להעביר את הרוח המשתנה הזו, הלא ידועה והבלתי מוגבלת הזו, כל סטייה או מורכבות שהיא עשויה להפגין, עם כמה שפחות התערובת של זר וחיצוני?"
ראו גם

מחבר
דִמיון
סיפר
סיפור סיפורים
אסתר הרליץ

אסתר הֶרליץ (9 באוקטובר 1921 בברלין, גרמניה - 24 במרץ 2016, ישראל) הייתה פוליטיקאית, חברת כנסת ודיפלומטית ישראלית. כלת פרס ישראל למפעל חיים לשנת ה'תשע"ה. כיהנה בין שלל תפקידיה כחברת מועצת העיר תל אביב-יפו, כקונסול בניו יורק (1954–1958), כשגרירת ישראל בדנמרק (1966–1971; האישה הראשונה בישראל ששימשה שגרירה) וכחברת הכנסת מטעם סיעת המערך (1974–1977, 1979–1981).
לקריאה נוספת

אסתר הרליץ, אסתר, – או, לאן כבר אישה יכולה להגיע?, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ה 1994.
הערות שוליים

↑  הרצוג ספד לכלת פרס ישראל אסתר הרליץ שהלכה לעולמה: מנהיגה ומחוננת, באתר ערוץ 7, 24 במרץ 2016
↑  עפרי אילני, קהיר, 1943 : החיילות העבריות מגלות את המחשב הצבאי הראשון, באתר הארץ, 7 במרץ 2009
↑  אסתר הרליץ – מזכירת נעמת בתל-אביב, דבר, 22 בנובמבר 1978.
↑  יום הרליץ 2016, באתר איגוד הארכיונאים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296680905171  GND: 1260845133  ISNI: 0000 0003 8550 5130  LCCN: nr95025747  VIAF: 240813904   WorldCat (עם VIAF): 240813904
בסיס חיל האוויר וייטמן

| --- | --- |

 מידע על המבנה
 סוג:  בסיס טיסה 
 תקופת הבנייה:  ? – 6 באוגוסט 1942
 קואורדינטות:  38°43′49″N 93°32′52″W﻿ / ﻿38.730305555556°N 93.547863888889°W﻿ / 38.730305555556; -93.547863888889
 he
 
בסיס חיל האוויר ווייטמן (IATA:‏ SZL,‏ ICAO:‏ KSZL,‏ FAA LID:‏ SZL) הוא בסיס חיל האוויר של ארצות הברית הממוקם דרומית לקנוב נוסטר, מיזורי, ארצות הברית. הבסיס הוא ביתו הנוכחי של המפציץ B-2 Spirit. הבסיס נקרא על שם לוטננט שני ג'ורג' וייטמן, שנהרג במהלך המתקפה על פרל הארבור.
המתקן משתרע על שטח של 22.525 קמ"ר ומתוחזק על ידי טייסת הנדסה אזרחית 509.
הערות שוליים

↑  "About Whiteman AFB". www.whiteman.af.mil. נבדק ב-1 בספטמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535826105171  LCCN: no98097196  VIAF: 139872455   WorldCat (עם VIAF): 139872455
פרסי שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית

| --- | --- |
 תיאור:  פרס ישראלי לספרות ושירה
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  משרד התרבות והספורט 
 
פרסי שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית הוא פרס המוענק מטעם משרד התרבות והספורט במספר קטגוריות בתחום הספרות והשירה. פיצולו והתמזגותו של משרד התרבות בין משרדים ושרים שונים גרם לכך ששמו שונה בהתאם לנסיבות, ונקרא לאורך השנים: "פרס שר החינוך והתרבות"; "פרס שרת המדע והאמנויות"; "פרס שרת החינוך, התרבות והספורט"; "פרס שר המדע, התרבות והספורט", "פרס שרת התרבות והספורט". שוויים הכולל של כל הפרסים בתחומי היצירה הספרותית לשנת תשע"ד עמד על למעלה מ-800,000 ש"ח.
הפרס מוענק ב-8 קטגוריות בתחומי היצירה הספרותית:
פרס לסופרים בראשית דרכם
פרס למשוררים בראשית דרכם
פרס ביכורים להוצאות לאור על הוצאת ספרי ביכורים
פרס לעריכה ספרותית לעורך ספרותי
פרס היצירה למתרגמים
פרס להוצאת ספרי מופת לאור בתחום הפרוזה והשירה העברית
פרס דבורה עומר - פרס בתחום היצירה הספרותית העברית לילדים ולנוער על שם דבורה עומר
פרס אריק איינשטיין - פרס בתחום היצירה הספרותית על שם אריק איינשטיין.
פרס היצירה הספרותית בשפה הערבית, בפרס זה זכו בין השאר: מחמוד גנאים, מוסבאח חלבי ומחמוד עבאסי.