stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפובליקות ברית המועצות
מבנה וסמכויות

למרות שלהלכה לכל רפובליקה הייתה מידה מסוימת של עצמאות במסגרת של פדרציה, למעשה לאורך רוב הזמן השלטון הריכוזי במוסקבה ריכז אצלו את רובן ככולן של סמכויות השלטון. לפיכך, הרפובליקות היו בעיקר כלי לחלוקה מנהלית של ברית המועצות. הן היו בעלות משטר סוציאליסטי, ובכולן למעט הרפובליקה הרוסית, פעלה מפלגה קומוניסטית עצמאית, שהיוותה חלק מהמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
בהתאם לחוקת ברית המועצות, הייתה מבוססת המערכת הפוליטית במדינה על מועצות פועלים (סובייטים), שהיו קיימות לאורך כל ההיררכיה האדמיניסטרטיבית, החל מהרמה המקומית, ועד לסובייט העליון שהיה ממוקם במוסקבה. במקביל למבנה האדמיניסטרטיבי הרגיל, קיימת הייתה בכל רפובליקה היררכיה מפלגתית מקבילה, שאפשרה לפוליטבורו מידה גדולה של שליטה בנעשה ברפובליקה. בעלי תפקיד במבנה האדמיניסטרטיבי הרגיל היו ככלל כפופים למקביליהם במבנה המפלגתי, ומינויים בכל הרמות הן במבנה המפלגתי והן במבנה הרגיל דרשו את אישור המפלגה. הנוהג המקובל ברפובליקות (למעט רוסיה) הכתיב כי ראש הרפובליקה יהיה פקיד מקומי, בעוד ראש המנגנון המפלגתי באותה רפובליקה יהיה נתין אחת הרפובליקות האחרות. לכל רפובליקה הייתה עיר בירה ומערכת משלה של סמלים לאומיים שכללו דגל, סמל, ולמעט רוסיה אף המנון.
חולשת סמכויותיהם של הרפובליקות נשארה עד לאמצע שנות השמונים, כשהרפורמות הפוליטיות שבהן נקט מיכאל גורבצ'וב גרמו לשחרור כוחות פוליטיים ריאקציוניים ולהתרופפות נוקשות המשטר, עד שהביאו לבסוף להתמוטטותו. כל הרפובליקות הסובייטיות לשעבר הן כיום מדינות עצמאיות, וכולן למעט שלוש המדינות הבלטיות קשורות בצורה רופפת זו לזו במסגרת חבר המדינות העצמאיות.
התפתחות

מספר הרפובליקות לא היה קבוע, והשתנה בהתאם לנסיבות הפוליטיות לאורך ימי קיומה של ברית המועצות. לאחר שבשנותיה הראשונות של ברית המועצות המערכת סבלה מחוסר סדר, עד 1922 אורגנה ברית המועצות סביב ארבע רפובליקות: הרפובליקה הרוסית, הרפובליקה האוקראינית, הרפובליקה הבלארוסית ורפובליקת עבר-הקווקז. בשנים הבאות גדל המספר הזה בהתמדה. בשנת 1924, הפכו אוזבקיסטן וטורקמניסטן לרפובליקות בברית, ובשנת 1929 עשתה זאת טג'יקיסטן. בשנת 1936 הפכו קזחסטן וקירגיזסטן לרפובליקות, ובאותה השנה גם חולקה רפובליקת עבר-הקווקז לשלוש רפובליקות: הרפובליקה הגאורגית, הרפובליקה האזרית והרפובליקה הארמנית. בסוף שנת 1936 מספר הרפובליקות הכולל של ברית המועצות נעמד על אחת עשרה. עקב אירועי מלחמת העולם השנייה, בשנת 1940, הצטרפו במזרח אירופה ארבע רפובליקות חדשות: הרפובליקה המולדובית, ושלוש המדינות הבלטיות – ליטא, לטביה ואסטוניה. בשנה זאת נעשה שינוי נוסף, כאשר חבל קרליה שברפובליקה הרוסית הפך לרפובליקה עצמאית. רפובליקה זו התקיימה עד ל-1956, אז אוחדה עם הרפובליקה הרוסית מחדש. החל משנה זו, ועד התפרקות ברית המועצות בראשית שנות ה-90, נשאר מספר הרפובליקות והמבנה הכללי שלהן ללא שינוי.
נועם מוצ'ה

נועם מוצ'ה (נולד ב-30 ביולי 2003) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר במ.ס. אשדוד מליגת העל ובנבחרת ישראל הצעירה עד גיל 21.
קריירת מועדונים

מוצ'ה נולד וגדל באשדוד, למשפחה יוצאת אתיופיה, והחל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של מ.ס. אשדוד אליה הצטרף כשהיה בן 7. כשהיה בן 15 חתם חוזה לשלוש שנים עם קבוצת הנערים שלה, וכשזה הסתיים חתם על חוזה ל-5 שנים בקבוצה הבוגרת. הוא אף זכה עם קבוצת הנוער באליפות בעונת 2021/2022, וכן השתתף עם הקבוצה בליגת האלופות לנוער בשנה לאחר מכן.
ב-29 באפריל 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של מ.ס. אשדוד, כשנכנס כמחליף במחיצת השנייה, בהפסד החוץ 0–2 למכבי נתניה במסגרת ליגת העל.
נבחרת ישראל

לזכותו של מוצ'ה 17 הופעות בנוסף לשער במדי נבחרת הנוער עד גיל 19 של ישראל, ואף לקח חלק בהישג השיא שלה כשהעפילה לטורניר הגמר של אליפות אירופה עד גיל 19 לשנת 2022, בו הפסידה נבחרת ישראל לנבחרת אנגליה בגמר 3–1 אחרי הארכה.
כיום הוא גם חלק מסגל נבחרת ישראל הצעירה עד גיל 21, מאז הופעת הבכורה שלו במדיה ב-12 בספטמבר 2023.
הערות שוליים

↑  איציק כלפי, ‏דואגת לעתיד: נועם מוצ'ה חתם לחמש שנים באשדוד, באתר ONE‏, 10 באוגוסט 2021
צבי הירש פרידמן

| --- | --- |
 לידה:  2 במאי 1808 ה' באייר ה'תקס"ח
 פטירה:  28 ביולי 1874 (בגיל 66) י"ד באב ה'תרל"ד
 תקופת הפעילות:  ? – 28 ביולי 1874 
 השתייכות:  תנועת החסידות
 רבותיו:  רבי משה טייטלבוים (הראשון),  רבי חיים הלברשטאם
 תלמידיו:  רבי ישעיה שטיינר
 חיבוריו:  "אך פרי תבואה" על התורה, "הישר והטוב" - דרשות והספדים
 
רבי צבי הירש פרידמן מליסקא (ה' באייר ה'תקס"ח, 2 במאי 1808 – י"ד באב ה'תרל"ד, 28 ביולי 1874) היה מייסדה של חסידות ליסקא ומראשי תנועת החסידות בהונגריה במאה ה-19.
ביוגרפיה

נולד באויהל שבצפון מזרח הונגריה, לשרה ולרב אהרון פרישמן. התייתם מאביו בגיל צעיר. למד אצל רבי אברהם מדעמביץ ורבי צבי הירש הלר בבוניהד. בילה שנים בחצרו של רבי משה טייטלבוים, בעל "ישמח משה", אך נהג לנסוע גם לצדיקים אחרים, ובהם רבי ישראל מרוז'ין, רבי מאיר מפרמישלן, רבי שלום מבלז ורבי חיים מצאנז. שם משפחתו היה פרישמן אך הוא שינה אותו לפרידמן כדי להימנע מגיוס לצבא.
נבחר להנהיג את קהילת ליסקא (בהונגרית: אוֹלַסליסקַה Olaszliszka) במחוז זֶמפלֶן שבצפון מזרח הונגריה, בהמלצת רבו בעל ישמח משה. אלפי חסידים נהרו אליו מרחבי הונגריה והארצות השכנות לקבל את עצתו וברכתו[דרוש מקור]. לאחר פטירת רבו הפכה חסידות ליסקא לחסידות חשובה בהונגריה[דרוש מקור]. נפטר בי"ד באב תרל"ד ונקבר בליסקא.
האדמו"ר היה מסוכסך עם הרב ירמיה לעוו אב"ד אויהל, המתנגד העקבי ביותר בהונגריה, שכינהו "שבתאי צבי". מרבית רבני הארץ, יוצאי ישיבת פרשבורג, הפגינו הסתייגות כלפי החסידות. הרב פרידמן עצמו התפלל בנוסח ספרד בבית מדרשו, אך לחץ הציבור לשמור על מסורת אבות הניע אותו להותיר את נוסח אשכנז בבית הכנסת בליסקא. כמוהו נהגו אדמו"רים רבים.
ביוגרפיה > חיבוריו

"אך פרי תבואה" על התורה - חלק ראשון, חלק שני
"הישר והטוב" דרשות והספדים - חלק ראשון, חלק שני
שושלת ליסקא

לרבי צבי הירש פרידמן היו שני חתנים: רבי חיים פרידלנדר ורבי יוזפא גולדברגר. את מקומו של רבי צבי הירש באדמו"רות מילא חתנו רבי חיים פרידלנדר, מחבר הספר "טל חיים" על התורה וספר "טל חיים וברכה". בזיווג שני נישא לבת גיסו רבי אברהם שוורץ ממנה נולדו ממשיכי דרכו. נפטר בט' באייר תרס"ד (24 באפריל 1904). נכדו של רבי צבי הירש, רבי חיים שוורץ, בן חתנו הרב אברהם, שימש אף הוא באדמו"רות במישקולץ. הגבאי של רבי צבי הירש, רבי ישעיה שטיינר החל לשמש אחר פטירתו באדמו"רות בקרסטיר. בנו של רבי יוזפא גולדברגר הוא הרב גרשון גולדברגר, אב"ד טיסה-ברצל.
את מקומו של רבי חיים פרידלנדר מילא בנו רבי צבי. לפני התמנותו לאדמו"ר שימש כרב במאד ובגאבה. חיבר כ-30 ספרים על כל חלקי התורה[דרוש מקור]. בשנות השואה סירב להימלט ונשאר עם חסידיו. הועבר על ידי הנאצים לאויהל משם הועבר לאושוויץ שם נרצח בכ"ז באייר תש"ד (20 במאי 1944). חתנו ואחיינו של רבי חיים, רבי מנחם מנדל (נכדו של רבי משה מדעש, בן הרב יהודה פרידלנדר מברוגו-פרונד) שימש כאדמו"ר בקלויזנבורג. נפטר בי"ח בטבת ת"ש (30 בדצמבר 1939).
שושלת ליסקא > לאחר השואה

צאצאיו של רבי צבי פרידלנדר שימשו כאדמו"רים:
רבי שלמה, חתן דודו רבי מנחם מנדל מברוגו. שהה בימי המלחמה בבודפשט והיגר לארצות הברית שם כיהן כאדמו"ר מליסקא. התגורר ברובע הברונקס ובהמשך במנהטן. נפטר בשנת תש"מ (1980).
רבי חיים, ממלא מקום אביו.
רבי יוזפא (-כ"ח בשבט תשל"א), חתן רבי אברהם יהושע העשיל פרנקל מהיבנוב, מחבר ״צבי וחמיד״ (ניו-יורק תשס״ד), שימש אף הוא כאדמו"ר בארצות הברית.
רבי צבי הירש, ממלא מקום אביו.
רבי אברהם יהושע העשיל, מחבר ספר חסדי אברהם על ענייני חולה, מכהן כאב"ד היבנוב.
בנו של רבי מנחם מנדל מברוגו, רבי משה דוד, שימש כאדמו"ר ברובע הברונקס.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, החסידות, 1977, עמ' 215
ספר הזכרונות לבית ליסקא, שמואל גולדשטיין, חיפה, תשכ"ח (ביידיש)
הערות שוליים

↑  יעקב כ"ץ, הקרע שלא נתאחה: פרישת האורתודוקסים מכלל הקהילות בהונגריה ובגרמניה, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, תשנ"ה, עמ' 217–218. ראו גם: מיכאל ק' סילבר, ישיבות אין מצוי במדינתינו מכמה טעמים נכונים: בין חסידים ומתנגדים בהונגריה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309220305171  ISNI: 0000 0001 0927 7514  LCCN: nr91002645  VIAF: 31146522301932390402   WorldCat (עם VIAF): 31146522301932390402
בזק און ליין

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־23 שנים)
 חברת אם:  בזק
 משרד ראשי:  ישראל קריית מלאכי, ישראל
 ענפי תעשייה:  תעשיית הטלקומוניקציה 
 מוצרים עיקריים:  הפעלת מוקדי שרות לקוחות
 מנכ"ל:  אבי אטיאס
  
 www.bezeqonline.co.il
 
בזק און ליין בע"מ היא חברה ישראלית שהוקמה בשנת 2001 כחברה בת בבעלות מלאה של חברת בזק, המתמחה בהקמה, בניהול ובתפעול של מרכזי שירות טלפוניים, במיקור חוץ (באתרי בזק און ליין) וב-Insourcing (באתר הלקוח), בשילוב של מענה אנושי מערכות טלפוניה ומחשוב מתקדמות (VoIP,  CRM,  CTI,  IVR).
שירותי החברה:
מוקדי שירות, במתן מענה לפניות טלפוניות לקבלת שירות, כגון קביעת תור ובירור כספי.
מוקדי מכירות: מתן שירותי טלמרקטינג.
מוקדי תמיכה טכנית: מתן תמיכה טכנית מרחוק לתפעולן של מערכות שונות.
מוקדי פניות הציבור: מתן מענה לפניות הציבור בדרכי התקשורת השונות (טלפון, מכתב, דואר אלקטרוני וכו').
בבזק און ליין כ-1,200 עמדות Contact Center וכ-2,000 נציגי שירות ומכירות הפועלים משני מרכזים עיקריים: בבאר שבע – האתר העיקרי והגדול של החברה, בקריית מלאכי – מוקד הפעיל משנת 2004, בו מצויים גם משרדי ההנהלה של החברה.
הערות שוליים

↑  אודות החברה, באתר בזק און ליין
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1984

| --- | --- |
 מספר התחרות:  2
 גמר:  22 במאי 1984
 מנחים:  ז'ורז' קליימן
 מנצח ראשי:  הורסט שטיין
 רשת השידור המפיקה:  SRG SSR
 מיקום האירוע:  אולם ויקטוריה, ז'נבה, שווייץ שווייץ
 המפקח על התחרות:  פרנק נאף
 השיר הזוכה:  הולנד הולנד: קונצ'רטו לכינור מס' 5 (אנרי וייטאן)
 שיטת הניקוד:  חבר המושבעים בוחר את שלושת הביצועים המועדפים שלהם על ידי הצבעה
 מספר משתתפות:  7
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  פינלנד פינלנד הולנד הולנד
 מדינות שפרשו מהתחרות:  נורווגיה נורווגיה
 המדינות המשתתפות
 
 → אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1982 אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1986 ← 
 
אולם ויקטוריה, האולם בו התחרות נערכה
האירוויזיון למוזיקאים צעירים 1984 הייתה המהדורה השנייה של האירוויזיון למוזיקאים צעירים. מהדורה זו של התחרות התקיימה ב-22 במאי 1984, באולם "ויקטוריה" בעיר ז'נבה, שווייץ. בדומה לשאר מהדורות האירוויזיון, את התחחרות הפיק איגוד השידור האירופי בשיתוף עם רשות השידור השווייצרית. מהדורה זו הונחתה על ידי ז'ורז' קליימן ונוצחה על ידי הורסט שטיין. תזמורת התחרות היא "תזמורת שווייץ המערבית". שוודיה, דנמרק, נורווגיה ופינלנד שלחו נציג אחד בשם ארבעתן אשר נושא את הדגל הפיני. הולנד זכתה בתחרות, כאשר הממלכה המאוחדת ופינלנד הגיעו למקום השני והשלישי בהתאמה.
תוצאות

פרסים הוענקו לשלוש המדינות המובילות. הטבלה שלהלן מדגישה את אלה בעזרת סימוני זהב, כסף וברונזה. תוצאות המשתתפים שנותרו (מקומות 4–6) אינן ידועות ומעולם לא פורסמו על ידי איחוד השידור האירופי.
| סדר | מדינה | אמן | כלי נגינה | קטע מוזיקלי | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | צרפת צרפת | סבין טואין | ויולה | קונצ'רטו לויולה ברה# (קרל שטאמיץ) | – |
| 2 | בריטניה בריטניה | אמה ג'ונסון | קלרינט | קונצ'רטו לקלרינט מס' 2 בפה♭ (ברנרד קרוסל) | 3 |
| 3 | גרמניה גרמניה | אנדראס בק | פסנתר | קונצ'רטו לפסנתר מס' 1 (פרנץ ליסט) | – |
| 4 | הולנד הולנד | איזבל וואן קאולן | כינור | קונצ'רטו לכינור מס' 5 (אנרי וייטאן) | 1 |
| 5 | שווייץ שווייץ | מרטינה שוכן | צ'לו | קונצ'רטו לצ'לו (קאמי סן-סנס) | – |
| 6 | אוסטריה אוסטריה | גיסליין פליישמן | כינור | קונצ'רטו לכינור (אנטונין דבוז'אק) | – |
| 7 | פינלנד פינלנד | אולי מוסטונן | פסנתר | קונצ'רטו לפסנתר (מוריס ראוול) | 2 |
חבר המושבעים

להלן חבר המושבעים של האירוויזיון למוזיקאים צעירים 1984:
אוסטריה אוסטריה – גוטפריד שולץ
פינלנד פינלנד – ג'והאני רייסקינן
צרפת צרפת – מריוס קונסטנט, פייר פורנייה
גרמניה גרמניה – ורנר תריכן
הולנד הולנד – יאן סטולן
שווייץ שווייץ – אורל ניקולה, אריק טאפי, קרל אנגל, פייר מטרל
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת – אלון הודדינוט
ארצות הברית ארצות הברית – יהודי מנוחין, קרול שחר ריינהרט
ביאורים

1 2 3 4  ארבע המדינות הנורדיות (שוודיה, פינלנד, דנמרק ונורווגיה) שלחו נציג אחד בשם ארבעתן, הנושא את הדגל הפיני
הערות שוליים

↑  "History. How it all started". British Broadcasting Corporation (BBC). אורכב מ-המקור ב-7 באפריל 2008. נבדק ב-6 במרץ 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eurovision Young Musicians 1984
דגל מצרים

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל אזרחי ומדיני, דגל הצי המדיני והאזרחי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  1972
 קבלת מעמד רשמי:  4 באוקטובר 1984
 מוטיבים עיצוביים:  טריקולור אופקי אדום-לבן-שחור, הפס הלבן מוטען בסמל מצרים
 גרסאות נוספות

 
  דגל הצי הצבאי

 
  דגל צבאי
 גרסאות היסטוריות
 דגל ממלכת מצרים
 
   דגל אזרחי ומדיני, דגל הצי המדיני והאזרחי  היסטורי
 1922–1953
 דגל רפובליקת מצרים
 
   דגל לאומי, דגל הצי האזרחי והמדיני  היסטורי
 1953–1958
 דגל הרפובליקה הערבית המאוחדת
 
   דגל לאומי, דגל הצי האזרחי והמדיני  היסטורי
 1958–1972

 
   דגל לאומי, דגל הצי האזרחי והמדיני  היסטורי
 1972–1984
דגל מצרים הוא דגלה הלאומי של מצרים. העיצוב הנוכחי של הדגל אומץ ב-4 באוקטובר 1984, על בסיס דגל שאומץ לאחר מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952. הדגל הוא טריקולור המורכב משלושה פסים אופקיים בצבעים אדום (למעלה), לבן ושחור, ובמרכזו יש עיט זהב.
דגל זה הוא האחרון בשורה של דגלים ששיקפו את התהפוכות שעברה מצרים עם השנים.
היסטוריה

הדגל המצרי המודרני הראשון היה הדגל העות'מאני, ששימש כדגל איילט מצרים מכיבוש מצרים בידי העות'מאניים ב-1517. כאשר מוחמד עלי פאשא השתלט על מצרים כבש את מצרים מידי הצרפתים, הוא אימץ דגל דמוי הדגל העות'מאני, בעל סהר וכוכב על רקע אדום.
ב-1867 הסכימו העות'מאנים ואסמאעיל פאשא על הקמת ח'דיוות מצרים, שהייתה בעלת אוטונומיה מוגברת. אסמאעיל אימץ דגל בעל שלושה כוכבים מוץ לסהר, על מנת לבדל את דגלו מדגל האימפריה.
ב-1881 אימצה הח'דיוות דגל חדש בו שלושה סהרים ובכל אחד כוכב. דגל זה שימש גם כדגל סולטנות מצרים.
במהלך מהומות 1919 במצרים, הניפו ההמונים דגל ירוק שעליו סהר וצלב, כסמל לאיחוד בין המוסלמים והנוצרים במצרים.
היסטוריה > דגל מממלכת מצרים

לאחר הקמת ממלכת מצרים ב-1922, אימצה הממלכה דגל חדש, בו הוחלף הרקע מאדום לירוק, צבע אסלאמי קלאסי, עם סהר יחיד ובו שלושה כוכבים. הכוכבים סימלו את שלוש הטריטוריות של הממלכה: מצרים, נוביה וסודאן.
היסטוריה > דגל רפובליקת מצרים

ב-1952 הודח המלך פארוק במהפכת הקצינים החופשיים, והושם קץ לממלכת מצרים, שהוחלפה ברפובליקת מצרים. הרפובליקה שמרה באופן רשמי על דגל ממלכת מצרים, אך אימצה לצידו דגל מהפכני, שיהווה את הבסיס לדגל מצרים מכאן ואילך: טריקולור אדום-לבן-שחור, שעליו עיט צלאח א-דין. במרכז העיט הוצבו הסהר ושלושת הכוכבים על רקע ירוק, שנלקחו מדגל ממלכת מצרים.
היסטוריה > דגל הרפובליקה הערבית המאוחדת

ב-1958 אוחדו מצרים וסוריה במסגרת הרפובליקה הערבית המאוחדת. בדגל של הפדרציה נעשה שימוש בטריקולור המצרי, שזוהה עם צבעי הלאומיות הכלל-ערבית, ועליו הוצבו שני כוכבים ירוקים, שנלקחו מדגל סוריה. שני הכוכבים נועדו לסמל את מצרים וסוריה, שתי המדינות בפדרציה.
למרות ביטול האיחוד ב-1961 המשיכה מצרים להיקרא הרפובליקה הערבית המאוחדת עד 1971, לאחר מות גמאל עבד אל נאצר.
בשנת 1972 אוחדו מצרים, לוב וסוריה באיחוד הרפובליקות הערביות, ושלוש המדינות אימצו דגל בעל הטריקולור המצרי ועליו נץ קורייש.
בשנת 1984 הוחלף הנץ בעיט צלאח א-דין, הפעם רק בתוך הקו הלבן וללא עיטורים אחרים.
עיצוב

הדגל הוא טריקולור המורכב משלושה פסים אופקיים בצבעים אדום (למעלה), לבן ושחור, כמקובל במספר מדינות ערביות ובמרכזו יש עיט זהב. עיט זה היה סמלו של צלאח א דין, הכובש המוסלמי מהמאה ה-12.
לכל אחד מהפסים בדגל משמעות סימבולית שקשורה לשחרור הערבי. הפס האדום מסמל את התקופה שלפני המהפכה, תקופה שאופיינה במאבק נגד המונרכיה ובכיבוש הבריטי של המדינה. הפס הלבן מסמל את טבעה חסר האלימות של המהפכה עצמה. הפס השחור מסמל את סוף דיכוי העם המצרי בידי המונרכיה ואת סוף ימי האימפריאליזם.
ראו גם

סמל מצרים
המנון מצרים
דגל המהפכה של מצרים, 1919
חבל

ערך זה עוסק בחפץ ארוך עשוי סיבים. אם התכוונתם לפירושים אחרים, ראו .
חבל עבה
חבל הוא אביזר ארוך וגמיש העשוי מסיבים ומשמש למטרות רבות. חבלים מאפשרים להעביר כוח על פני מרחק רב, אבל בכיוון משיכה בלבד ובמסלול לא ישר (זאת לעומת מוט, המאפשר להעביר כוחות משיכה וגם דחיפה, אבל רק במסלול ישר וכבל, המאפשר לדחוף במרחקים קצרים בלבד). חבלים משמשים להידוק, קשירה, מתיחה או משיכה, ובנויים לרוב מאלמנטים דקים יותר (סיבים, גדילים ועיקרים) כדי לקבל חוזק רב ואורך גדול מאלו שמספקים האלמנטים הללו בעצמם. במקור יוצרו חבלים מסיבים טבעיים (פשתן, קנאביס ועוד) בטכניקות של שזירה ופיתול. כיום נפוצים גם חבלים מסיבים סינתטיים.
ישנם כמה סוגי חבלים אשר משמשים לצרכים שונים כגון חבל בד, חבל קש, לאסו (חבלית),חבל מתכת (המשמש לאבטחת מתקנים) וכו'.
היסטוריה

השימוש בחבלים למשיכה, קשירה, הרמה והידוק מוכר עוד מתקופות פרהיסטוריות, וקשור קשר חזק להתקדמות טכנולוגית. החבלים הקדומים ביותר, היו כנראה קנוקנות של צמחים מטפסים או סיבי צמחים שפשוט "היו" במקום. די מהר התחילו לנסות לחבר כמה מהם יחד, קודם בשימוש פשוט, ללא חיבור, ואז בשיטות של פיתול ושזירה. כך נוצרו החבלים הראשונים על פי ההגדרה המקובלת כיום, שמורכבים ממספר אלמנטים דקים יותר.
בין הכלים המוקדמים של האדם הקדמון היו גם כאלה שהיו בנויים משני חלקים או יותר. בכלים אלה נעשה שימוש בחבלים לחיבור החלקים. כלים כמו פטיש, חץ או חנית, נוצרו על ידי אבן ומקל שנקשרו (למעשה – נכפתו) בעזרת חבל. בתקופות מאוחרות יותר נבנו גם כלים ומכשירי ציד בעזרת חבלים: קשתות ורשתות דיג למשל.
קטעי חבל מאובנים בני כ-16,000 שנה, נמצאו במערות לאסקו, בדרום צרפת. אלה חבלים בקוטר 7 מ"מ, במבנה של שזירה כפולה.
המצרים הקדמונים השתמשו בחבלים מסיבים של גומא הפפירוס לגרירת אבנים גדולות לבניית הפירמידות ומבנים נוספים. המצרים הקדמונים היו כנראה התרבות הקדומה ביותר שייצרה חבלים בעזרת מכשירים ייעודיים שפותחו במיוחד לצורך זה. מכשירים כאלה, וחבלים ממצרים, מתוארכים לשנים 4000–3500 לפנה"ס.
חומרים נוספים מהם ייצרו חבלים בעולם העתיק היו: סיבי דקלים ועלי דקלים, עשב, שער חיות ועור.
בשנת 2800 לפנה"ס, לערך, השתמשו בחבלי קנבוס (hemp) בסין. הטכנולוגיה והאומנות לייצור חבלים התפשטו לכל אסיה, הודו ואירופה במהלך מספר אלפי שנים.
שימושים עתיקים מוכרים לחבלים היו גם בבארות, ברתימת חיות משק למשא, לעבודה ולתחבורה ועוד.
באמצעות חבלים לא מודרניים, לא קלים ולא חזקים כלכך הושגו הישגים ארכיטקטוניים מרשימים כמו ההעמדה של אובליסק בן 327 טון ברחבת הקתדרלה של סנט-פיטר ברומא בשנת 1586. מבצע זה הצריך מאמץ משולב של 900 איש, אבל הוא הצליח. לאונרדו דה וינצ'י השתמש להמצאותיו הרבה בחבלים, ואפילו תכנן מכונה מיוחדת לייצור חבלים, שכמו הרבה המצאות אחרות שלו, מעולם לא נבנתה.
עם התפתחות ציי הימאות במהלך ימי הביניים (המאה ה-16 עד המאה ה-18) והתפתחות השימוש בספינות גדולות, עם תרנים גבוהים ומפרשים בעלי שטח גדול, נוצר הצורך, ואיתו התפתחו החבלים כך שיהיו ארוכים יותר וחזקים יותר. המשקל לא מהווה בעיה גדולה בספינות, וגם לא היו חומרים קלים, לכן החבלים בימאות הם גדולים, עבים וכבדים.
בנוסף, החבלים בספינות נדרשים לעבור דרך גלגלות, מסילות ואמצעי חיכוך ועליהם להיות בקוטר אחיד למדי. זה עודד את ייצור החבלים בעלי חתך עגול ואחיד. גם הקליעה, אומנות חיבור החבלים ללא קשרים, התפתחה בתקופה זו.
חומרים > סיבים טבעיים

חבלים מסיבים טבעיים יוצרו מחלקים שונים של צמחים: קליפה, עלים, קנוקנות וכו' או מחלקי חיות: פרווה, צמר ושערות. גם מחלקים פנימיים של חיות יוצרו חבלים, בעיקר מגידים, רצועות עור או דפנות מעיים (Catgut). אורך הסיבים תמיד מוגבל וקוטרם אינו אחיד ותלוי בשיטת הייצור וההפקה.
כותנה, קנאביס (hemp), פשתה (חבלי פשתן), אָגָבַת סִיזָל (Agave sisalana), תמר מצוי, גומא הפרקים, גומא צפוף, סוף מצוי, מתנן שעיר, יוטה. קיימים צמחים רבים אחרים המשמשים לייצור חבלים באזורים אחרים בעולם.
חבלים כאלה, בעיקר ממקור צמחי, רגישים ביותר ונפגעים ממגוון של גורמי סביבה:
שינויי אקלים (רטיבות היוצרת עובש).
חיות האוכלות אותם ומשתמשות בהם לבניית קנים (מכרסמים, ציפורים, חרקים ואוכלי עשב).
תהליכי פירוק (חיידקים וריקבון).
בעיה מרכזית בשימוש בחבלים מסיבים טבעיים היא היחס הנמוך בין חוזק למשקל. חבלים מסיבים טבעיים הם כבדים ביותר ביחס לחזקם. סיבה עיקרית לכך היא אורך הסיבים המרכיבים את החבל. כיוון שהחבלים עשויים מסיבים המופקים ממקור טבעי, עצים למשל, הרי שאורך מקור הסיבים, העץ, למשל, מגביל את אורך הסיבים המיוצרים ממנו. כדי ליצור חבל ארוך, יש צורך בהרבה סיבים קצרים מחוברים יחד. ניתן לחבר סיבים או על ידי קשירה או על ידי חיכוך. ברור שכל חיבור כזה הוא נקודה חלשה בחבל. כדי ליצור חבל חזק יש צורך בחיבור וליפוף של סיבים רבים מאוד שיוצרים בסופו של דבר חבל עבה ולא נוח לשימוש.
חומרים > סיבים סינתטיים

סיבים סינתטיים מיוצרים באקסטרוזיה (שיחול) מחומר מותך הנמשך דרך חריר קטן (דיזה) בקצב קבוע. גודל החריר ומהירות המשיכה של הסיב קובעים את קוטרו. בדרך זו ניתן לקבל סיבים בקוטר אחיד ביותר ובאורך בלתי מוגבל (תמיד ניתן להוסיף חומר למכל) ולכן בחבלים סינתטיים (כשהם חדשים) כל סיב מתמשך לכל אורך החבל, זאת בניגוד לסיבים טבעיים, כפי שהוזכר כבר, שאורכם מוגבל על ידי גודל הצמח ממנו הם מופקים.
השיטות מודרניות לבניית חבלים מבוססות על השיטות המסורתיות, אבל עברו שינוי כך שיוכלו להשתמש בתכונה החשובה של סיבים סינתטיים – האורך. בגלל אורך הסיבים והכמויות הגדולות הייצור נעשה על ידי מכונות גדולות, המוזנות במספר גדול של גלילים של סיבים שממוקמים על טבעות מסתובבות. מקובל שילוב בין פיתול ושזירה כדי לחזק או להחליש תכונות מסוימות. החבלים כיום מיוצרים על ידי מכונות.
מבנה > שזירה

חבל מלופף (twisted rope או laid rope) נבנה על ידי פיתול כל אחד ממרכיבי החבל (סיב, גדיל או עיקר) סביב עצמו וסביב כל האחרים. יצירת החבל נעשית בשני שלבים: א. פיתול כל סיב סביב עצמו, בנפרד מהאחרים. ב. פיתול כל הסיבים יחד בחזרה (בכיוון ההפוך) כך שכולם מתלפפים סביב כל האחרים. בצורה זו ניתן ליצור ממספר סיבים גדיל, ממספר גדילים – עיקר ומספר עיקרים – חבל.
מספר הסיבים בכל גדיל יכול להיות גדול, אך לרוב, נוח ביותר לעבוד עם שלושה. בייצור עצמי ניתן להניח שלושה סיבים על כף יד אחת, לגלגל אותם לכיוון אחד בין שתי כפות הידיים ולתת להם להתפתל חזרה יחד. זה עובד מצוין עם סיבים של קליפה של מתנן שעיר.
וריאציה אחרת של שיטה זו היא בשימוש בשני סיבים: לוקחים סיב ארוך, מפתלים אותו ומקפלים לשניים. מתקבלים שני סיבים צמודים המנסים לחזור למצבם המקורי ומתפתלים זה סביב זה.
מבנה > פיתול

או קליעה, היא שיטה שונה המבוססת על שילוב חלקי החבל זה בזה, בדומה לקליעת צמות. בניגוד לצמה, שהיא שטוחה, כאן יוצרים חבל שזור (braided rope) בעל פרופיל עגול על ידי שימוש בארבעה עיקרים ושילובם זה בזה. אם נמספר את העיקרים על פי הסדר, 1 2 3 4, השזירה תיעשה בסדר : 1 3 2 4 1 3 וכו'. מתקבל חבל בעל פרופיל שבין עגול לריבועי. ניתן לקבל חבל עגול וחלק יותר בשיטה זו, אם משתמשים במספר רב של גדילים דקים ושזירתם כמעטפת סביב ליבה מלאה (כפי שמקובל בחבלי טיפוס) או ריקה (כמו בחבל פלזמה). (נראה כי ראוי להשתמש במונח אריגה כאשר מדובר במספר גדול של גדילים).
גם בחבל שזור, העיקרים נעשים בדרך כלל בליפוף (מסיבים, או גדילים).
מבנה > ליבה ומעטפת

חבלי ליבה ומעטפת הוצגו בפעם הראשונה על ידי חברת Edelrid\אדלריד מגרמניה, בשנת 1953. חבלים אלו נחשבים אב הטיפוס של החבלים המודרניים, והם מראים חלוקה ברורה של תפקידים בין שני חלקי החבל:
הליבה היא האלמנט העיקרי הנושא את העומס בחבל ליבה ומעטפת.
המעטפת מגנה על הליבה. המעטפת שומרת על הליבה משחיקה על גופים חיצוניים, מכניסה של אבק וחול ומקרינת uv (קרינת שמש). חבלים לטיפוס הרים, למשל, צריכים לתפקד בסביבה של גבישי קרח, המסבים נזק רב לחבל. גם כאן, המעטפת נשחקת, אבל מגנה על הליבה.
ההפרדה בין הליבה למעטפת היא עיקר הטכנולוגיה הזו. ההפרדה מאפשרת שליטה מצוינת על תכונות החבל על ידי שילוב של חומרים, שיטות אריגה וליפוף ומידת הצפיפות של הליבה והמעטפת.
ישנו סוג נוסף של חבל ליבה ומעטפת שבו הליבה והמעטפת מודבקות, הדבקה זו מחזקת את החבל ומונעת בעיה של החלקת המעטפת על הליבה במקרה של פגיעה קשה במעטפת.
מבנה > ליבה חלולה

חבלי ליבה חלולה (חבלי פלזמה) מיוצרים בדרך כלל מחומרים קלים וחזקים כמו HMPE (High Modulus PolyEthilene). הם פשוטים יותר לייצור ואינם דורשים קשירה, כי הם מאפשרים איחוי קליעה פשוט על ידי הכנסת החבל אל תוך עצמו (הליבה הרי חלולה).
שימושים > ספורט ומשחקים > קפיצה בחבל

חבל קפיצה, או דלגית, הוא משחק ילדים. חבל הקפיצה הוא חבל אשר מצויד בדרך כלל בידיות החזקה קלות, שעשויות להיות מחוברות באופן רופף בלבד לחבל, ולהתיר את סיבובו בתוכן, ורק איתו ניתן לשחק משחקים כאלו. ניתן לקפוץ בו לבד במטרה לא ליפול, לקפוץ בשיתוף פעולה כששניים מעלים ומורידים את החבל והאחר קופץ ובעוד מספר וריאציות.
בקפיצה בחבל, לא תמיד משתמשים בחבל, ניתן גם להשתמש בגומי או בחומר המיוצר מפלסטיק.
שימושים > ספורט ומשחקים > משיכת חבל

משיכת חבל היא סוג של תחרות ספורט שבו מעמתים שתי קבוצות אחת כנגד השנייה במבחן חוזק.
הקבוצה המנצחת בו היא הקבוצה שמושכת את חבל אל מעבר לקו הנקבע מראש, קרוב למקום בו הקבוצה נמצאת.
שימושים > ספורט ומשחקים > טיפוס

טיפוס הוא ענף ספורט ופעילות פנאי המשלב פעילות גופנית מאתגרת בטבע או בקירות טיפוס מלאכותיים. המטפס משתמש באחיזות שעל הקיר או על הסלע (בטיפוס חפשי), או בציוד (בטיפוס מלאכותי) והוא מאובטח על ידי חבל או זוג חבלים הקשורים לרתמתו. חבלים משמשים גם בטיפוס הרים ובגלישת מצוקים. חבלי טיפוס וגלישת מצוקים במבנה של ליבה ומעטפת וקוטרם נע בין 8 ל 11 מ"מ. קיימים גם חבלים דקים יותר במבנה דומה שמשמשים כחבלי עזר.
שימושים > ספורט ומשחקים > חבל (אקרובטיקה)

חבל הוא מכשיר המשמש לוליינים במופעי אקרובטיקה, יחד עם טרפז. בעזרת החבל הלוליינים מבצעים מספר תרגילים, כגון סלטות, היפוכים וגלגולים. החבל הוא האלמנט הראשון הנלמד באקרובטיקה אווירית.
שימושים > הוצאה להורג בתליה

התלייה היא שיטה קדומה, המתקיימת עד ימינו להוצאה להורג ולהתאבדות, שמבוצעת על ידי קשירת לולאת חנק לצווארו של הנידון והשלכת הנידון כך שהחבל יימשך בפתאומיות. יתרונותיה הם הפשטות שבביצועה, ההרתעה שמתקבלת מכך ששיטה זו יכולה להיות מבוצעת בפומבי, וה"ניקיון" שבה (כלומר: היא אינה "מלכלכת" את התליין, הקורבן או סביבתם בדם ובאיברים).
שימושים > קשרים בחבל

קשר הוא חיבור של חבל, חוט ודומיהם לעצם אחר או לעצמו, כאשר החיבור מתבצע רק בכריכות ופיתולים בחבל, ללא שימוש באמצעים או בחומרים נוספים. השימוש בקשרים ידוע כבר מהתקופה הפרהיסטורית, והוא שוכלל במיוחד בתחומי הימאות, המחנאות והטיפוס.
קשרים משמשים בין השאר בימאות, במחנאות, בטיפוס צוקים, בדיג, באמנות ובשרוכי הנעליים. הקשר אף מקבל מספר התייחסויות בדתות השונות. ישנם סוגים רבים של קשרים כגון קשר בוהן, קשר דייגים ועוד.