stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרן רמון
הערות שוליים

↑  רונה רמון: "להפוך כאב כל-כך עמוק למפעל חיים - זה דבר גדול", באתר ynet, 6 באפריל 2016
↑  פרס ישראל למפעל חיים יוענק לרונה רמון ז"ל, באתר ynet, 2 באפריל 2019
↑  איתמר אייכנר, אלו זוכי אות הנשיא להתנדבות, באתר ynet, 8 במאי 2022
↑  אסטרונאוט ישראלי ישוגר לחלל בסוף 2021, באתר ynet, 16 בנובמבר 2020
↑  אמיר שגב, ‏תאונת נץ 140, באתר "מרקיע שחקים", 27 בעוני 2021
↑  אתר יזכור, עמוד ההנצחה לאסף רמון
↑  ramonFoundation (2012-06-18), מועדון הטייסת - המהדורה המרכזית.flv, נבדק ב-2016-12-22
↑  ramonFoundation (2016-02-08), ברכת אסטרונאוט נאס״א לחניכי פרויקט ספייסלאב, נבדק ב-2016-12-22
↑  Participación israelí en el proyecto satelital chileno, ynetespanol, ‏2021-05-27 (בספרדית)
↑  The Limited Times, newsrnd.com
↑  Space Cafe Global, Space Cafe Global (באנגלית אמריקאית)
↑  הזוכים בהאקטון שקיימה קרן רמון בתחום הלוויינות: קבוצה שפיתחה מערכת למקסום הצבת מערכות אנרגיה סולארית, באתר הידען, ‏2019-04-02
↑  תומר הדר, "בקרוב נוכל לטוס למאדים וחזרה", באתר כלכליסט, 26 בינואר 2021
↑  סדנת היזמות של סוכנות החלל הישראלית | שבוע החלל הישראלי 2021, באתר www.space.gov.il
↑  ISU hosts its Executive Space Course in Tel Aviv, Israel from 3-8 October 2021, International Space University, ‏2021-07-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  "רקיע" זה שם המשימה הנבחר של הישראלי השני בחלל, באתר הידען, ‏2021-01-31
↑  יוגב כרמל, קול קורא לחוקרים ישראליים: הציעו ניסויים שיערוך איתן סטיבה כשיגיע לחלל, באתר כלכליסט, 23 בדצמבר 2020
↑  נבו טרבלסי, ‏קרן רמון ומשרד המדע מכריזים על הניסויים שאיתן סטיבה ייקח לחלל, באתר גלובס, 5 במאי 2021
↑  כנס רמון לחינוך וחלל
| אילן רמון |
| --- | --- | --- |
| אסון קולומביה | מעבורת החלל קולומביה • STS-107 • אסון מעבורת החלל קולומביה |  |
| הנצחה | מצפה אילן • מרכז אילן רמון לנוער שוחר פיזיקה • כנס החלל הבינלאומי על שם אילן רמון • קרן רמון • האות לאיכות, מצוינות ומנהיגות ע"ש אילן ואסף רמון • האסטרואיד אילנרמון • נמל התעופה רמון • גבעות קולומביה • תיכון דרכא רמון ע"ש אילן ואסף רמון |  |
| משפחה | רונה רמון • אסף רמון • טל רמון • יפתח רמון • נועה רמון |  |
לוגו מועדון הטייסת
לוגו ספייסלאב
סיף א-דין א-זועבי

סֵיף א-דין א-זוֹעְבּי (בערבית: سيف الدين الزعبي; תעתיק מדויק: סיף אלדין אלזעבי; 1913 – 26 ביוני 1986) היה ראש עיריית נצרת, וחבר הכנסת.
תולדות חייו

סיף א-דין א-זועבי נולד בנצרת, בנו הבכור של נשיא משפחת זועבי, אחמד סעיד א-זועבי. התנדב להגנה במסגרת הש"י; בעל עיטור על"ה (עיטור לוחמי המדינה). בסביבות שנת 1940 הוציא עליו הוועד הערבי העליון גזר דין מוות עקב שיתוף הפעולה שלו עם הציונים. משפחת זועבי ראתה בו שה תועה, והגנה עליו מפני ניסיונות פגיעה של משפחת חוסייני. בשנת 1946 ניצל מניסיון לחסלו. במהלך מלחמת העצמאות שלח פאוזי קאוקג'י כיתת חיילים למארב בניסיון לחסלו.
במהלך מלחמת העצמאות הוא הטיל את כובד משקלו כדי שמשפחת זועבי תחבור לצד היהודי ולא לצבא ההצלה של קאוקג'י, וכך הציל את כפרי משפחת זועבי, סולם, נין, כפר מצר, טמרה, טייבה ונאעורה מחורבן. לאחר כיבוש נצרת זומן א-זועבי על ידי מושלה, אלישע סולץ, לסייע בתיווך בין הממשל הצבאי לתושבים.
תולדות חייו > לאחר הקמת המדינה

בכנסת הראשונה כיהן סיף א-דין מטעם סיעת הרשימה הדמוקרטית של נצרת, שהייתה מפלגת לוויין של מפא"י. מלבד תפקידו כחבר-כנסת היה חבר בוועדת הפנים, תפקיד שהוא עתיד למלא עוד פעמים רבות.
לקראת הבחירות לכנסת השנייה עזב אמין-סלים ג'רג'ורה את הרשימה הדמוקרטית של נצרת וא-זועבי התמודד בנפרד בראשות הרשימה הדמוקרטית לערביי ישראל, שהייתה הפופולריות ביותר במגזר הערבי. זועבי כיהן בכנסת זו ובבאה אחריה בוועדת הכנסת.
סיף א-דין התחרה על הרחוב הערבי מול מק"י ומפ"ם אשר לא חסכו ממנו מילים קשות, ייחסו לו התנכרות ובגידה בבני עמו וכינו אותו "ספסר הקרקעות הפיאודלי".
בנצרת אף היו קטטות בין תומכיו לתומכי מק"י.
בבחירות לכנסת השלישית נבחר סיף א-דין שוב מטעם הרשימה הדמוקרטית לערביי ישראל, אולם בגלל ירידת כוחה, פרש מהכנסת ב-13 בפברואר 1956, כדי לפנות מקום לנציג הדרוזי של הרשימה ג'בר מועדי. אילוצו לפרוש מהכנסת, במה שנתפס אצלו כבגידה של מפא"י בו, הביאה אותו לבקש לעזוב את מדינת ישראל.
בסוף 1959, לאחר הבחירות למועצת נצרת בהם נוצר רוב של 8 נציגי רשימות מקורבות למפא"י מתוך 15 מושבים, נבחר לראש העיר בידי קואליציה של מקורבי מפא"י, והיה לראש עירייה המוסלמי הראשון בנצרת לאחר עשרות שנים של שליטה נוצרית בעירייה. כסגנו של סיף א-דין כיהן נדים בטחיש הנוצרי. בסוף שנת 1963 הם ניהלו את ההכנות לקראת ביקור האפיפיור בעיר. בבחירות בסוף שנת 1965 עלה כוחה של רק"ח שזכתה בשבעה מנדטים, בין השאר בגלל פיצול תומכי מפא"י בין רשימות רבות שחלקן לא עברו את אחוז החסימה. בקולות רק"ח נבחר נציג מפ"ם, דודו עבד אל-עזיז א-זועבי, לתפקיד ראש העיר, אולם לאחר שלושה חודשים הוא התפטר בלחץ מפלגתו ולעירייה מונתה ועדה קרואה. במהלך כהונת הוועדה נבדקו חשבונות העירייה ונטען שהעירייה צברה גירעונות גדולים והתנהלה בבזבזנות בתקופת כהונתו של סיף-א-דין. בסוף 1966 התקיימו בחירות חוזרות למועצת העירייה וסיף א-דין הועמד בראשות רשימת המערך והיה מועמדה לראשות העיר. לאחר הבחירות, בהן נותרו נציגי מפ"ם כלשון המאזניים הם הסכימו להקים קואליציה עם המערך, רק בתנאי שסיף א-דין יוחלף במועמד אחר. בתחילת ינואר 1967 ויתר סיף א-דין על מועמדותו והשני ברשימתו, מוסא כתילי, נבחר לראשות העיר.
סיף א-דין חזר לכהן כראש עיריית נצרת בין 1971 ל-1974. סיף א-דין היה מיוזמי יציאה של ערבים למחנות ההשמדה באושוויץ, כשהוא נחשב בין השאר כמייצג של הזרם המתון בקרב הציבור הערבי, ביחס למדינת ישראל ולאופייה היהודי.
בכנסת השישית חזר סיף א-דין אל משכן הכנסת, במסגרת סיעת קידמה ופיתוח. במהלך הקדנציה התאחדה הסיעה עם שיתוף ואחווה בהקמת סיעת שיתוף ופיתוח, ולאחר מכן נפרדה ממנה. בכנסת זו חזר לכהן בוועדת הפנים, תפקיד אותו מילא בכנסת הראשונה. בכנסת השביעית נבחר שוב סיף א-דין לכנסת מטעם למפלגת קידמה ופיתוח, והגיע לשיא מעמדו הפרלמנטרי כאשר מונה לסגן יושב ראש הכנסת, בנוסף לחברותו בוועדת הפנים.
בכנסת השמינית נבחר שוב מטעם קידמה ופיתוח, והיה חבר בוועדת הכלכלה. כנסת זו הייתה עבורו רצופה במעברים פוליטיים. תחילה הצטרף למפלגת המערך יחד עם מפלגתו, בהמשך חזר לסיעת קידמה ופיתוח ולבסוף הצטרפה מפלגתו לרשימה ערבית לבדואים וכפריים בהקמת הרשימה הערבית המאוחדת. לכנסת התשיעית נבחר סיף א-דין מטעם הרשימה ערבית מאוחדת, אך פרש ב-3 באפריל 1979 במסגרת הסכם רוטציה, ובכך בא הקץ על פעילותו הפרלמנטרית.
סיף א-דין נפטר ב-26 ביוני 1986. דודו הוא עבד אל-עזיז א-זועבי שכיהן כסגן שר הבריאות וראש עיריית נצרת, וקרובת משפחתו היא חנין זועבי, שהייתה חברת הכנסת הערבייה הראשונה מטעם מפלגה ערבית.
לקריאה נוספת

סיף א-דין אל-זועבי, "שאהד עיאן" (עד ראייה) - ספר אוטוביוגרפי (1987)
בודהיזם ביפן

| --- | --- |

 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  בודהיזם
 זרם:  בעיקר מהאיאנה
 תאריך ייסוד:  המאה ה־6 
 ארגונים ופעילות
 פלגים:  זן (בודהיזם), בודהיזם הארץ הטהורה, ניצ'ירן (בודהיזם) ועוד.
 
הבודהיזם ביפן מורכב ממספר מסורות וכתות בודהיסטיות, רובן מזרם המהאיאנה. בניגוד למדינות בודהיסטיות אחרות, ביפן אין גוף מאוחד או שיטה שמחברת את הזרמים, ולכן הפערים בין הזרמים גדולים הן בפילוסופיה והן בארגון. הרבה מהזרמים ביפן מקיימים קשרים הדוקים יותר עם זרמים מחוץ ליפן, כמו מסורת הזן השואבת מהצ'אן הסינית, או מסורת השינגון הטיבטית. בנוסף לזרמים הבודהיסטיים, ביפן קיימת דת עממית בודהיסטית בשם שינבּוּטסוּ-שוּגוֹ, שמאחדת את הבודהיזם עם אמונות שווייץ מקומיות, ולעיתים מכונה "הסינקרטיזם היפני".
הבודהיזם התפשט על דרך המשי, ובתקופת אסוקה עבר מהודו ליפן דרך סין בתקופת אסוקה. הוא הגיע ליפן לפי מקורות שונים בשנת 467 או 552. הקיסר יוֹמֵיי היה הראשון לקבל את הבודהיזם, אך בנו, הנסיך שוטוקו טייצ'י (אנ'), היה זה שהשריש אותו במדינה, תחת חסותה של הקיסרית סויקו (אנ').
היסטוריה לפי תקופות

לאחר שהבודהיזם יובא מהודו לאסיה המרכזית ומשם לסין הוא הגיע בסופו של דבר גם ליפן עם פתיחת דרך המשי לסחר במאה השנייה לספירה. לפי הליאנג שו (אנ'), בעת העתיקה, תושבי פוסאנג (אנ') לא הכירו את הבודהיזם, אך בשנת 485 לספירה, חמישה נזירים מקיפין (אזור קאבול בגנדהארה) נסעו בספינה אל המדינה הזו, ככל הנראה יפן. הם הפיצו את תורת הבודהיזם, כתבי קודש וציורים, ויעצו לאנשים לנטוש את ההיקשרות לחיים הגשמיים. בהתחלה הגיעו שישה זרמים סיניים, והתמקדו בנארה, אשר הפכה למרכז בודהיסטי חשוב. והוקמו בה מקדשים מפורסמים כמו טודאי-ג'י והוריו-ג'י. עם זאת, הבודהיזם התפשט גם לאזורים אחרים ביפן והשפיע על התרבות והחברה היפנית כולה. הנזירים, שהיו גם מלומדים, מתרגמים ומורים, שימשו כמתפללים עבור המשפחה הקיסרית.
הבודהיזם התפשט על ידי נזירים, ששילבו אלמנטים של טאואיזם ושאמאניים של שינטו[דרוש מקור].
תקופת נארה
בתקופת שושלת סוי גדל הביקוש ביפן לכתבים בודהיסטיים (סוטרות), מה שהביאם לשלוח שליחים לסין בתקופת שושלת סוי. כתוצאה מכך, עלה מספר הנזירים והנזירות בודהיסטים, ונוצרו מבנים דתיים מסודרים בדומה למשרות של בישופים וארכיבישופים בנצרות. עד שנת 627 קמו ביפן 46 מקדשים בודהיטים, וכן שירתו 816 נזירים בודהיסטים ו-569 נזירות בודהיסטיות. באותה תקופה היו שישה זרמים ראשיים: ריטסו, ג'וג'יטסו, קושה, סאנרון, הוסו, קגון. אך אלה לא היו בלעדיים, ובמקדשים שונים נזירים התמחו בכמה זרמים בבת אחת. לכן אפשר לראות זרמים אלה כמעין "קבוצות לימוד" יותר מאשר זרמים נפרדים.
היסטוריה לפי תקופות > תקופת הייאן

בתקופה זו יובאו זרמים חדשים ליפן מסין והוצג הבודהיזם האזוטרי על ידי קוקאי (זרם שינגון) וסאיצ'ו (זרם טנדאי).
היסטוריה לפי תקופות > תקופות קמקורה ואשיקאגה עד לתקופה המודרנית

בתקופת קמקורה יובאו ליפן שני זרמים עם ההשפעה הגדולה ביותר על היפנים כיום. בודהיזם הארץ הטהורה וזן. שניהם אומצו במהירות על ידי האצולה והשפיעו על התרבות היפנית השפעה ניכרת. בתקופות אשיקאגה זרם הזן התפתח במידה ניכרת וזכה לתמיכה של הקיסר והשוגונים. אך כששושלת מייג'י חזרה ב-1868 היא סילקה את הבודהיזם מהמדינה והשיבה את השינטו למעמדו הקודם. הבודהיזם ביפן חווה ירידה במאה ה-21, במיוחד לאור סגירת מקדשים וירידת התמיכה הכלכלית בהם, בעיקר באזורים כפריים. יחד עם זאת, כ-70% מהיפנים מזדהים עם הבודהיזם באופן כלשהו, ורוב טקסי הלוויות נערכים על פי המסורת הבודהיסטית.
זרמים

ניתן למצוא ביפן ייצוג לרוב הזרמים והמסורות הנהוגות במזרח אסיה, כתוצאה מכך הבודהיסטים ביפן אינם מאוחדים בתפיסתם או באופן הפולחן, בניגוד לבודהיזם בסין או בקוריאה. אין ארגון-על שמאחד את הזרמים הבודהיסטים ביפן והם נוטים לעבוד באמצעות ארגונים ועמותות נפרדות לכל גוף. רוב הזרמים אינם ייחודיים ליפן, אלא יובאו מסין. חלקם, לדוגמה השינגון, נזנחו בארץ מוצאם אך המשיכו להתקיים ביפן.
זרמים > בודהיזם הארץ הטהורה

בתקופת הייאן, חדר ליפן בודהיזם הארץ הטהורה דרך סין, שהציע גאולה מהירה שתביא עמה האמונה בבודהה אמיטאבהה הקרוי ביפן אמידה, זרם זה על תת-זרמיו קיים עד היום. בודהיזם הארץ הטהורה נקרא גם בכינוי הגנאי "אמידיזם". בודהיזם הארץ הטהורה יובא ליפן מסין שבתורה יבאה אותו מהודו. זרם זה מאופיין בפולחן דתי לבודהיסטווה אמידה, וכולל תפילות, אמירה פולחנית של שמו, שינון מנטרות ומנחות, על מנת להיכנס בשערי הארץ הטהורה לאחר המוות. מכיוון שאמירת שמו נחשבת סגולה לכניסה לארץ הטהורה, נהוג להשתמש בשמו כברכה לשלום.
זרמים > זן

מקור השם זן הוא במילה ההודית ג'האנה, שמשמעותה מצב נפשי אליו ניתן להגיע באמצעות מדיטציה. הזן הוא מסורת בודהיסטית סינית שדוגלת במדיטציה בתור הכלי המרכזי, אם כי לא הבלעדי, להגעה להארה בודהיסטית. ביפן הזן התפצל למספר זרמי משנה, המרכזיים בהם הם סוֹטוֹ (אנ') (קאנג'י: 曹洞, רומאג'י: Sōtō) - זרם ששם דגש על תרגול מדיטציוני סטנדרטי, ורינזאי (אנ') (קאנג'י: 臨済, רומאג'י: Rinzai) המבוסס על תרגול מדיטציה עם קואן.
זן היפני הוא תוצר של תהליכים היסטוריים ארוכים שהתחוללו בעיקר בסין, ובמהלכם נוצרו מספר זרמים זן בודהיסטים שיובאו ליפן בנפרד ומאוחר יחסית בהיסטוריה של הזן. "זן" הוא אופן קריאה יפני של הסימנית הסינית "禪" שנהגת "צ'אן" (פין-יין: Chán) בקריאה סינית מסורתית. המילה צ'אן בתורה מתורגמת מהמילה ג'האנה בפאלי, ושמשמעותה מדיטציה. מטרותו של הזן היא להשיג תובנה דרך ניסיון במדיטציה, קואן, וגרימה להלם [דרושה הבהרה]. לפי המסורת, זרם זה נוסד בסין על ידי נזיר הודי בשם בודהידהרמה, המכונה ביפנית דארוּמה. פסליו נפוצים ביפן יותר מפסלי כל בודהה אחרת, אם כי התייר המערבי לא יזהה אותם כפסלי בודהה.
זרמים > ניצ'ירן

במקביל לביסוס הזן ביפן התפתח זרם בודהיסטי מקומי (ובין הזרמים היחידים שמקורם באיים היפנים), תורתו של הנזיר הבודהיסט ניצ'רן (אנ'). ממנו התפתחה תנועת סוקה גאקאי (אנ') (יפנית: 創価学会, מילולית: האגודה ליצירת ערך). ניצ'ירן היה נזיר יפני שחקר סוטרות בודהיסטיות והגיע למסקנה שהסוטרה שמייצגת את הבודהיזם המקורי והאמיתי היא "סוטרת הלוטוס". בכתביו הוא זלזל בשאר הזרמים שהתקיימו בזמנו ביפן (במיוחד בשינגון) בטענה שאין הם מבנים את הבודהה. ניצ'ירן טען שהבודהיזם צריך להיות פשוט ונגיש וששאר הזרמים, ובמיוחד השינגון הסודי והמיסטי, מסובכים מדי לאדם הפשוט. כמו כן הוא הדגיש מיסיונריות (שנמשכת עד היום אצל חלק מהניצ'ירנים). מכיוון שזהו בודהיזם פשוט הוא כולל בסך הכל את שינון המנטרה "נאמו מיוהו רנגה קיו" (הכותרת של סוטרת הלוטוס) ומנדלה אחת שניצ'רן יצר. ניצ'ירן ניסה לקדם את דגם הבודהיזם שלו בחייו בתקווה שהוא יהפוך לזרם המועדף על פני זרמים אחרים, דבר שהוביל להגלייתו.
זרמים > שינגון

השינגון הוא זרם מיסטי של הבודהיזם מזרם הוג'ריאנה. הזרם יובא ליפן על ידי נזיר בשם קוּקאי (空海) אשר נשלח לסין בשנת 804 על ידי הקיסר, קוקאי, אימץ את אסכולת הזֶ'נְיאן הסינית, וזו ננטשה בינתיים בסין בעקבות רצף של איחודים ופירוקים, אך המשיכה להתקיים ביפן.
מקור השם "שינגון" הוא קריאה יפנית של הסימניות הסיניות 真言 (בפין-יין: zhēnyán) שמשמעותם "מילים אמיתיות". מושג זה הוא תרגום של המילה בסנסקריט מנטרה. קוקאי אמנם הביא מסין את המנטרות והמנדלות, אך בגרסה שלו מהאווירוקאנה בודהה הוא סמל אוניברסלי של שורש העולם והבודהות. קוקאי, כמו רוב ההוגים מזרם הווג'ריאנה, טען שהשיטות המיסטיות שהביא ופיתח מסוגלות להביא אדם להארה במחזור חיים אחד, זאת בניגוד לזרמים אחרים בבודהיזם שטוענים שיש לעבור מספר גלגולי חיים כדי להגיע להארה. השינגון שופע בטקסיות והתרגולים עצמם מכילים אספקטים סמליים ומיסטיים רבים, ביניהם סימני ידיים (מודרה), שינון מנטרות ומדיטציה (בעיקר ויזואליזציה). כמו כן לשינגון יש פנתיאון של בודהות, מלכי חוכמה שמימיים, פטריארכים וכו'. במובנים רבים, השינגון העשיר בטקסים ומסורות מיסטיות והזן המינימליסטי המדגיש את החוויה האישית על פני המסורת מייצגים הפכים בתרבות היפנית.
זרמים > טנדאי

טנדאי גם הוא זרם מיסטי שהובא מסין (טיין-טאי בסינית). זרם הטנדאי הובא ליפן פעמיים, פעם אחת על ידי הנזיר הסיני גנג'ין (ולא צלח) ופעם שנייה על ידי סאיצ'ו. זרם זה השפיע רבות על הבודהיזם היפני והרבה הוגים חשובים של הבודהיזם היפני אומנו בהתחלה כנזירי טנדאי. במקור אסכולה זו הוקמה על ידי מאסטר במדיטציה בשם צ'ה אי (Chih-i) כדי לחבר ולסנטז ניגודים בכל הזרמים הבודהיסטים שהובאו לסין ולכן אסכולה זו נחשבת ל"אסכולה הסינית האמיתית הראשונה". טנדאי הוא זרם מאוד גמיש שמאפשר לאמץ לתוכו תרבויות שונות ודוקטרינות שונות. משום כך הוא השתלב יפה עם דת השינטו והאסתטיקה היפנית. הדוקטרינה של זרם זה משלבת תרגולים אזוטריים הקראים מיקיו (מילה שפירושה ביפנית דומה לתורת הנסתר) עם תרגולים אקסוטריים (כמו זן) שמטרתן להבין שחוויות החושים כמו שהמתרגל חווה אותן בדרך הלא מוארת שלהן הן טבע הבודהה וכך לסלול את הדרך להארה [דרושה הבהרה]. תרגולים אלו מבוססים על הטנטרה הבודהיסטית.
זרמים > שוגנדו

השוּגֵנְדוֹ (קאנג'י: 修験道, רומאג'י: Shugendō; מילולית: "דרך המבחן והתרגול") אינו זרם בודהיסטי מוגדר, אלא צורת תרגול לא מאורגנת ששורשיה במאה ה-7. תרגול השוגנדו משלב את פולחן הטבע השינטואיסטי עם פולחנים עממיים שונים ובודהיזם מיסטי. התרגול כולל תקופות של סיגוף בהרים שמטרתו להתקרב לטבע ולחוות אותו "כפי שהוא" (ראיית הדברים "כפי שהם" היא יעד בתרגולים בודהיסטים רבים, בין השאר ויפאסנה). לפי תפישת השוגנדו תרגולים אלו לא רק מקרבים להארה קולקטיבית של כל היצורים החיים, אלא גם מצילים אותם מגורל רע. בעבר, מתרגלי השוגנדו המכונים יאמאבּוּשי (קאנג'י: 山伏, מילולית: "שוכן הרים") היו ידועים כלוחמי גרילה מוכשרים שהסתמכו על ההיכרות האינטימית שלהם עם ההרים, ונחשבים אחד מאבי-הטיפוס של מיתוס הנינג'ה. כיום, מתרגלי שוגנדו מתארגנים לרוב דרך מקדשי טנדאי או שינגון באתרים הנחשבים מקודשים.
זרמים > זרמים בעבר > ריטסו

זרם הריטסו (בהודית: וינאיה) הומצא בסין על ידי דוסן (דאו-שואן בסינית) ב-650 לספירה ויובא ליפן לראשונה על ידי גנג'ין ב-753 לספירה. בית ספר זה שם דגש על חוקי הנזירים (ע"ע וינאיה) שהותוו על ידי הטריפיטקה עם דגש על גרסת הוינאיה של הדהרמהגופטה ("שיבונריטסו" ביפנית).
זרמים > זרמים בעבר > ג'וג'יטסו

זרם הג'וֹג'יטסו או תַּתְוַסִּידְהִי (אנ') הגיע מהודו לאחר שהתפצל מזרם הסאוטראנטיקה, שבתורו התפצל מזרם הניקאיה. מה שמייחד אוו הוא דחיית האבידהרמה, בטענה שאין הוא קשור לבודהה. משמעו של השם הוא "הסוף לסוטרות". השם מרמז על סדר הטקסטים המסורתי בטריפיטקה (שלושת הסלים).
זרמים > זרמים בעבר > קושה

זרם הקושה (בהודית: אבהידהרמה) יובא ליפן מסין בזמן תקופת נארה. זרם זה מסתמך על טקסט בשם "אבידהרמה קוסה" מכאן גם לקוח שמו של הזרם. הטקסט נכתב על ידי הפילוסוף ההודי ואסובאנדהו במאות הרביעית והחמישית לספירה. זרם הקושה הוא פיצול של זרם הסארוואסיוואדה בהודו.
זרמים > זרמים בעבר > סאנרון

פירוש שמו של זרם זה הוא "זרם שלושת הדיונים". זרם זה הגיע ליפן במאה השביעית לספירה והוא תת-זרם של זרם המדיאמיקה שפותח על ידי נגרג'ונה ולכן הוא מבוסס על שני דיונים של נג'ארג'ונה ואחד של אריהדווה.
זרמים > זרמים בעבר > הוסו

הוסו הוא השם היפני לזרם היוגהקרה (ביפנית: יוגהגיוהה). פירוש שמו של זרם היוגהקרה הוא "תודעה בלבד" או "אחד שמתאמן ביוגה" והוא מבוסס על כתבים של מאסטרים בודהיסטים מוקדמים כמו ואשובנדהו אך זרם זה במקור יצא מאוניברסיטת נלנדה הבודהיסטית העתיקה. בתאוריה זרם זה מלמד שכל התופעות הן תופעות שמקורם בתודעה. לפי יוגהקרה ישנם שבע תודעות משניות ותודעה שמינית שהיא הבית של הקארמה במוח, שורש כל שבע התודעות האחרות והיא גם אחראית על היווצרות ולכלוך (על ידי קארמה) כל התודעות האחרות. עוד בתאוריה של זרם זה הם זרעים (ביג'ה בסנסקריט) מטאפוריים של כל התופעה ותופעה בעולם. תפקידו של התלמיד הוא על ידי אימונים יוגים ומדיטציה להשמיד זרעים אלה של תודעתו עד להיותו בודהה. זרם זה יובא לסין על ידי שואן-זנג (גנג'ו ביפנית) ב-630 לספירה והובא ליפן ב-654 לספירה.
זרמים > זרמים בעבר > קגון

זרם הקגון (חואהיואן בסינית) הוא זרם שיובא מסין שם הוא הומצא על ידי דוג'ון (דושון בסינית) ב-600 לספירה והוצג ליפן (דרך קוריאה, שם הוא נקרא האיום) ב-736 לספירה על ידי בודהיסנה ונעשה פופולרי על ידי הנזיר רובן. בתאוריה זרם זה שם דגש על מטאפיזיקה בה כל התופעות הן הדדיות משמע מכילות זו את זו ולכן גם פירושן הוא הדדי. סוטרת האוואטאמסאקה היא הסוטרה המרכזית של זרם זה.
זרמים > זרמים בעבר > טאצ'יקאווה ריו

טאצ'יקאווה ריו הוא תת-זרם נשכח של השינגון שמתמקד ביחסי מין כאמצעי להגיע להארה. את הזרם הקים הנזיר היפני נינקאן ב-1114. האגדה מספרת שנינקאן ופקיד מחוזי אחד (בגרסה אחרת זהו ילד בשם סנג'יומארו) קיללו את השליט המקומי ולכן הוגלו, בגלות נינקאן הקים זרם זה. בניגוד לקוקאי שרצה לטהר את הטנטרה מהפן המיני שלה, נינקאן שאף להקים זרם נתיב יד שמאל ביפן שמתמחה באימונים מהצד השמאלי של הטנטרה. זרם זה הוצא מחוץ לחוק במאה ה-13 והמשיך להתקיים רשמית בסתר עד ל-1689 לפחות. הסוטרות של זרם זה נמצאות במקדשי שינגון ספורים תחת הכותרת "לא לפתוח". עמוד מרכזי שדוקטרינה זו מלמדת הוא שטבע הבודהה על כל תכונותיו יכול להיות מושג על ידי איחוד בין זכר ונקבה ושאיבוד האגו שקורה במהלך יחסי מין יכול להוביל להארה כמו גם רגע האורגזמה שנחשב כרגע התגלות.
השפעות דרך המשי על אמנות הבודהיזם היפני

האמנות הבודהיסטית ביפן החלה מיד עם המרת המדינה לבודהיזם. ההתחלה של האמנות הבודהיסטית היפנית נוצרה עם מאפיינים קלאסיים הדומים לאמנות היוונית-בודהיסטית שמקורה באימפריית קושאן, כמו סגנון לבוש ופיסול ריאליסטים המזכירים את הסגנון יווני באמנות. עוד דוגמה היא הדמות של השומרים-אלים הנקראים "ניו" במקדשים בודהיסטים שמושפעים מהרקולס, הבודהה בקמקורה, אל הרוח פוג'ין (אנ') החולק מאפיינים משותפים עם אל הרוח היווני בוריאס ושוקונגושין השומר הזועם של מקדשים בודהיסטים שחולק מאפיינים דומים גם הוא עם הרקולס הגיבור המיתי היווני.
השפעה יוונית אחרת היא סגנון מגילות הפרח היווניות שמקשטות את גגות הרעפים היפניים. זהו אחד המרכיבים היחידים שנשארו כמו שהם מארכיטקטורת העץ עד היום. המגילות האלה שבהם מפוסלים הרבה פעמים צורות של גפנים ואשכולות ענבים הפכו ליותר סמליים עם השנים אבל מופיעים עד היום ביפן במבנים מסורתיים.
אובון

האובון (קאנג'י: お盆) לעיתים פשוט בון (盆) הוא פסטיבל בודהיסטי הנחגג ביפן אך גם מחוצה לה, בקהילות יפניות גדולות (לדוגמה בהוואי, ארגנטינה וארצות הברית). הפסטיבל הוא סוג של פולחן מתים השואב הן מהבודהיזם והן מתורתו של קונפוציוס, בו חולקים היפנים כבוד לאבות המשפחה המתים. הבון נחגג ביפן מעל 500 שנה וכולל עלייה לרגל לקבר המשפחתי או למקדש האבות (לרוב בבית המשפחה) ובאופן מסורתי גם ריקוד טקסי. כיום הבון התפתח להיות פסטיבל וחג משפחתי, בו נפגשים בני המשפחה המורחבת לסעודה משותפת ונתינת מנחה למת.
תאריך החג נקבע לפי לוח שנה ירחי, ביום החמש עשרה בירח השביעי.
ראו גם

ניהונג'ינרון
המגפה היפנית (585-7)
גן זן יבש במקדש ריואן-ג'י ביפן.
פסלון דארומה, המייצג את בודהידרמה בתרבות היפנית.
מנדלה המשמשת את זרם השינגון. במרכזה הבודהה טאיזוֹ-קאי
הדרך העולה לאוֹמינֵסאן-ג'י, אתר מרכזי עבור השוגנדו.
פסטיבל האובון בטוקושימה.
קובי קובי

| --- | --- |

כרזת הסדרה
 מבוסס על:  "Jacob Two-Two" מאת מרדכי ריצ'לר
 סוגה:  הנפשה, קומדיה
 מדבבים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 ארץ מקור:  קנדה קנדה
 שפות:  אנגלית (הסדרה דובבה לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 מספר עונות:  5
 מספר פרקים:  62
 הפקה
 חברת הפקה:  Nelvana Salter Street Films Story Entertainment‏ 9 (עונה 5)
 הפצה:  Nelvana Enterprises
 אורך פרק:  כ-22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  YTV
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים
 פורמט (תמונה):  NTSC
 תקופת שידור מקורית:  7 בספטמבר 2003 – 19 במאי 2006
 תקופת שידור בישראל:  2004 – 2006
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
קובי קובי (באנגלית: Jacob Two-Two, "ג'ייקוב שתיים-שתיים") היא סדרת טלוויזיה קומית מונפשת קנדית, שמבוססת על סדרת הספרים "Jacob Two-Two" שחיבר מרדכי ריצ'לר. הסדרה הופקה על ידי Nelvana ו-Story Entertainment‏ 9 (עונה 5) בשיתוף YTV ו-Salter Street Films. הנפשת הסדרה נעשתה על ידי Funbag Animation Studios,‏ Atomic Cartoons ו-Nitrogen Studios.
הסדרה שודרה במקור בקנדה בערוץ YTV, החל מ-7 בספטמבר 2003 עד 19 במאי 2006. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ הילדים בין השנים 2004–2006. לסדרה הופקו 5 עונות ובהן 62 פרקים באורך 22 דקות.
תקציר העלילה

הסדרה עוקבת אחר קובי קובי, ילד שעבר יחד עם משפחתו למונטריאול מאנגליה. במהלך הסדרה רואים כיצד הוא מתמקם בעיר החדשה יחד עם משפחתו וחבריו החדשים.
דמויות > דמויות ראשיות

קובי קובי (Jacob Two-Two) – ילד החובב את ענפי הספורט הוקי קרח והיאבקות. הצעיר מבין חמישה ילדים. הוא מסתבך בהרבה צרות מבלי שהוא שם לב, מפני שהוא תמיד אומר את האמת.
מורטי (Morty) – אבא של קובי קובי. כותב סדרת ספרי הרפתקאות. מבוסס באופן רופף על כותב סדרת הספרים עליה מבוססת סדרת הטלוויזיה, מרדכי ריצ'לר.
פלורנס (Florence) – אמא של קובי קובי. תמיד אופטימית.
דניאל (Daniel) – האח הבכור של קובי קובי. נער מרוחק, ציני וחסר תקנה שתמיד לובש שחור. הוא בקיא תמיד בכל הלהקות ושיגעונות המוזיקה החדשים.
מרתה (Marfa) – אחותו הגדולה של קובי קובי. בעלת כישורים אקדמיים ואומנותיים. מכיוון שהיא בגיל ההתבגרות, היא רבה הרבה עם משפחתה.
נוח ואמה (Noah and Emma) – בן ובת תאומים, אחים של קובי קובי. יש להם מועדון סודי משלהם, שם הם מעבירים את רוב הזמן. עד לעונה החמישית, התאומים לא אפשרו לקובי קובי להיכנס למועדון, דבר שגרם לו להשתוקק להיכנס לשם.
יעקוב ברקוביץ' (Buford Orville Gaylord Pugh) – חברו הטוב ביותר של קובי קובי, שכמוהו הוא חדש בבית הספר. חוסר החרדה והדאגות שלו לא נובעים מחוסר אינטליגנציה, אלא מקושי להתמקד בדברים.
רנה (Renée Ratelle) – קנדית-צרפתית בעלת מבטא. חברה טובה של קובי קובי ויעקוב.
דמויות > דמויות משניות

מר גרגרן (Principal I.M. Greedyguts) – מנהל בית הספר של קובי קובי. שונא ילדים ואוהב לאכול.
ליאו לאוס (Leo Louse) – שרת בית הספר של קובי קובי. מורטי מחבב אותו בצורה מסתורית. גר עם אימו.
גברת מלפפון חמוץ (Ms. Sour Pickle) – מורה לגאוגרפיה והמחנכת של קובי קובי בבית ספרו, אשר לא מחבבת אותו. היא אוהבת לצפות במשחקי הוקי, סוד אותו היא מסתירה.
גארי "הנושך בברדס" (Gary a.k.a. The Hooded Fang) – מתאבק מקצועי ומפחיד עם תדמית של איש רע, אף על פי שקובי קובי גילה שהוא בעצם מתוק ועדין והוא מתנהג ככה רק בגלל החוזה שלו.
סבא שאול (Zadie Saul) – סבא של קובי קובי מצד אבא.
לויד (Lloyd) – תלמיד שחצן בעל עודף משקל.
חלב וחלבון (Fish & Fowl) – צמד פושעים שמבצע פשעים כדי להשיג כסף מהיר.
מדבבים

בשנת 2004 הדיבוב העברי בוים על ידי הדס מוזס, והופק על ידי נטע בן צבי. בשנת 2006 בדיבוב העברי בוים על ידי דני שגב, והופק על ידי אסנת סדן.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| קובי קובי | בילי רוזמברג | דור הרפז (2004) גל שמי (2006) |
| מורטי | הארווי אטקין | אריה צ'רנר |
| פלורנס | ג'נט-ליין גרין | יעל עמית |
| דניאל | ג'ף ברג (תחילת הסדרה) רוברט טינקלר | יגאל מזרחי |
| מרתה | ג'וסלין בארת' | ענת ארליך (2004) נעמי פורמן (2006) |
| נוח | מארק מק'מולקין | רועי ויינברג (2004) אבי מצליח (2006) |
| אמה | קייטלין האוול | גל סרי |
| יעקוב ברקוביץ' | קריסטופר קלארק | תמיר גינזבורג |
| רנה | ג'ולי למיוס | נעמי פרומוביץ' (2004) ליטל שוורץ (2006) |
| מר גרגרן | דוויין היל | שמחה ברבירו |
| ליאו לאוס | הווארד ג'רום | יורם יוספסברג |
| גארי "הנושך בברדס" | ברט הארט | יורם יוספסברג |
| גברת מלפפון חמוץ | פיונה ריד | סיון שביט |
| סבא שאול | דן יאקרינו | אלברט כהן |
| לויד |  | לורן סביר (2006) |
| מנחם פרנקל |  | עפרון אטקין |
| מא |  | נורית כהן |
| יהודה |  | דור סרוגו |
| בנצ'י |  | אסף קורמן |
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי איריס זינגר, גלעד קלטר, לני כהן, יעקב בוך (2004), דני שגב (2006), הילה מערבי (2006) ונטלי פיק (2006).
שידור

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (קנדה)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (קנדה)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 13 | 13 | 4 באפריל 2003 | 30 במאי 2003 |
|  | 2 | 13 | 13 | 22 ביוני 2003 | 22 ביולי 2003 |
|  | 3 | 13 | 13 | 7 באוקטובר 2004 | 16 בנובמבר 2004 |
|  | 4 | 13 | 13 | 19 בנובמבר 2004 | 17 בינואר 2005 |
|  | 5 | 10 | 10 | 20 בספטמבר 2005 | 19 במאי 2006 |