אלכסנדר קולצ'ק
ממהפכות 1917 ועד למלחמת האזרחים > איבוד הסדר ההנהגתי ומאבקים פוליטיים > מסעות בבריטניה, ארצות הברית, יפן, סין וסינגפור

ב-27 ביולי עזבה משלחת ימית את פטרוגרד ועל סיפונה נשאה את קולצ'ק, סמירנוב, הקפטנים קולצ'טסקי ובזואר, לוטננט מזנטסב ושלישו של קולצ'ק, ואדים סטפאנוביץ' מקארוב, בנו של האדמירל מקארוב. עם הגעת המשלחת לברגן, ממלכת נורווגיה, קולצ'ק הסווה את שמו, כדי שפעילותו תישאר מחוץ לידיעת המודיעין הגרמני אשר פעל בשלוחות בנורווגיה. מברגן המשיכה המשלחת אל הממלכה המאוחדת. קולצ'ק ושאר חברי המשלחת שהו בבריטניה במשך שבועיים ובמהלכן הוצגו בפניהם מטעם הצי הבריטי צוללות, טקטיקות ימיות נגד צוללות, ומפעלי ייצור עבור מאמץ המלחמה. קולצ'ק זכה לאמון מצד ההנהגה הצבאית הבריטית, שהציגה לו בין לבין מספר תוכניות למבצעים מסווגים. בעת שהותו בלונדון פגש קולצ'ק בשגריר הרוסי קונסטנטין דימיטרייביץ' נאבוקוב כמו גם בלורד הראשון של האדמירליות, ג'ון ג'ליקו.
ב-10 באוגוסט עזבה המשלחת את גלאזגו על גבי הסיירת גלונססטר והגיעה לחופי ארצות הברית ב-28 באוגוסט. עם הגעתו לאמריקה התברר לקולצ'ק כי מבצע הדרדנלים המיועד של הצי האמריקאי היה מופרך. מעתה והלאה הבין קולצ'ק כי למשלחת אופי דיפלומטי-צבאי בלבד ואין היא בעלת השפעה על המתרחש בחזית. קולצ'ק שהה בארצות הברית במשך חודשיים, במהלכן הוא פגש בדיפלומטים רוסים שונים כגון השגריר בוריס אלכסנדרוביץ' בקמטף, מדינאים אמריקאים כגון מזכיר המדינה האמריקאי, רוברט לנסינג, מזכיר המלחמה האמריקאי, ניוטון בייקר, מזכיר הצי, ג'וזפוס דניאלס וב-16 באוקטובר פגש קולצ'ק גם בנשיא וודרו וילסון. קולצ'ק, בהצעת חבריו למשלחת, עבד כיועץ עבור סטודנטים אמריקאים בנושאי מוקשים באקדמיה הימית האמריקאית. קולצ'ק התקבל כאורח מיוחד של הצי האמריקאי ובמשך עשרה ימים לקח חלק בפיקוד על ספינת הדגל 'פנסילבניה'. לנוכח נפילת התוכנית המקורית של המשלחת - להיות מעורבת בתכנון מבצע הדרדנלים שהתברר כמופרך, נעה המשלחת למפרץ סן פרנסיסקו כדי לשוב לרוסיה דרך האוקיינוס השקט. ב-12 באוקטובר עלו חברי המשלחת על אוניית הקיטור היפנית 'קריו-מארו' שהשיטה אותם באוקיינוס השקט לעבר ולדיווסטוק. בעת שהותם על האונייה נודע לחברי המשלחת על עליית הבולשביקים לשלטון ברוסיה דרך מהפכת אוקטובר ועל פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה לנוכח התקוממות של פלגים שונים ולא מאוחדים נגד הבולשביקים.
לאחר מסע בן שבועיים הגיעה המשלחת על אוניית הקיטור לעיר היפנית יוקוהמה. במכתב לרעייתו סופיה כתב קולצ'ק כי בכוונתו לשוב לחזית ולהילחם בצבא הגרמני. בעת שהותו של קולצ'ק ביוקוהמה ניתן לו דיווח מפורט על ההשתלטות הבולשביקית בפטרוגרד ומוסקבה ועל תחילת המשא ומתן בין רוסיה הסובייטית לבין הקיסרות הגרמנית בברסט ליטובסק. קולצ'ק כתב: ”להיות רוסי, משמע להיות בן ארצם של לנין וקרנסקי... כך הרי נע לו העולם, אחרי הכל, יהודה איש קריות הודגש לרעה כסמלם של היהודים במשך מאות שנים. אילו אנשים הביאו אלינו את בשורת הדמוקרטיה, אנשים הטוענים כי הם נושאי את דברי האלוהים החדש [סוציאליזם וקומוניזם].” קולצ'ק לא הכיר בממשל הסובייטי החדש וראה בו האחראי לנפילתה של רוסיה לכדי מלחמת אחים. קולצ'ק על כן שינה את תוכניתו וקבע כי יפעל להילחם, בכל דרך אפשרית, לצד מדינות ההסכמה נגד מעצמות המרכז.
קולצ'ק העניק לפקודיו במשלחת חופש פעולה מוחלט והודיע לממשלת בריטניה בראשות דייוויד לויד ג'ורג' על כך שהוא מסרב לקבל כל הסכם שלום רוסי-גרמני שיקבעו הבולשביקים. קולצ'ק פנה לתמיכה מצידם הבריטים שכן האמין כי השיג את אמונם לאחר הביקור. שר החוץ הבריטי, ארתור ג'יימס בלפור, קרא להתייחסות ממשלתו לפנייתו של קולצ'ק ובהמשך וידא שהאחרון נקרא לשגרירות הבריטית ביפן. ב-30 בדצמבר 1917 נודע לקולצ'ק על מינויו לשירות האימפריה הבריטית במערכה במסופוטמיה. בתחילת 1918 תוכננה תנועתו של קולצ'ק למסופוטמיה דרך סין וסינגפור. בלונדון נקבעה אסטרטגיה צבאית שקראה לשליחת משלחת צבאית מבגדאד אל הקווקז, כדי להיאבק בעות'מאנים ולתמוך בכוחות האנטי-בולשביקים ברוסיה. כאשר קרסה רוסיה למלחמת אזרחים כבש צבא האסלאם העות'מאני את באקו, מהלך שעורר בהנהגה הבריטית חששות מפני תנועה עות'מאנית דרך פרס לאיים על הודו הבריטית, שהייתה למושבת הכתר של האימפריה הבריטית.
תוכניתו של קולצ'ק לשרת את הבריטים במסופוטמיה שונתה כאשר דיפלומטים רוסים אנטי-בולשביקים לחצו על הבריטים שיתמכו בהעברתו של קולצ'ק אל המזרח הרחוק הרוסי, איפה שיוכל לפקד על מיליציה צבאית שתפעל נגד הבולשביקים. במרץ 1918, עם הגעתו של קולצ'ק לסינגפור, קיבל הודעה דחופה מהבריטים לשוב לשאנגחאי בסין ומשם למנצ'וריה וסיביר. ראשית שב קולצ'ק לשאנגחאי, איפה שבאופן רשמי סיים את שירותו עבור בריטניה. את הנתונים על משימתו במנצ'וריה וסיביר קיבל קולצ'ק מהקונסול הרוסי ניקולאי אלכסנדרוביץ' קודאשב. בדרכו של קולצ'ק לקודאשב שבבייג'ינג פגש גם ביו"ר הבנק הרוסי-אסייתי. קודאשב סיפר לקולצ'ק גם על תחילת ההתארגנות של הכוחות האנטי-בולשביקים ברוסיה שכונו באופן מכליל "התנועה הלבנה", בהם היו צבאות המתנדבים בראשות אלכסייב וקורנילוב שפעלו בדרום רוסיה. על קולצ'ק הוטלה מידי הבריטים המשימה לאחד את תנועות האופוזיציה השונות לבולשביקים, שהתארגנו באופן כאותי בסיביר.
בהגעתו של קולצ'ק לחרבין החל בארגון מיליציה אנטי-בולבשיקית לקראת חציית הגבול לסיביר. העיר הייתה לליבה של מסילת הברזל המזרח-סינית. קולצ'ק פגש לפני כן במנהל מסילת הברזל בבייג'ינג, דימיטרי לאוניידוביץ' חורבט, שהבטיח לשמור על המסילה כנכס של הצבא הלבן. ב-10 במאי, בפגישה עם היזמים השותפים של הרכבת, חורבט הציג את קולצ'ק כמפקח הצבאי העליון שלה. הפעילות של הכוחות הרוסים הלבנים לאורכי מסילת הברזל נעשתה בשיתוף פעולה מדיני עם איל המלחמה הסיני, ג'אנג דזוו-לין, שהנהיג סיעה במאבק השלטוני הפנימי בסין (ראו תקופת המצביאים). קולצ'ק תכנן פלישה צבאית לתוך סיביר בעזרת מוצבי המסילה הרוסים והעריך שעבורה ידרשו לו 17,000 איש. הפלישה תוכננה להתנהל באופן מפוצל, עם כוח אחד הפונה לפרימוריה וכוח שני פונה לעבר הבאיקל.
קולצ'ק סירב באותה העת להצעת השגרירות הרוסית בארצות הברית להשתתף בוועידת מנהיגים רוסים גולים. ב-11 במאי, עם הגעתו לרבין, הבטיח קולצ'ק לעיתונאים לשמר סדר וביטחון בעיר. הוסדרו יחידות צבאיות בסך 17,000 איש שתוכננו לפעול עבור הפלישה. מתוכם 5,000 איש פעלו תחת פיקודו הישיר של ההטמאן, גריגורי מיכאילוביץ' סמיונוב, שבפועל פעל בחסות יפנית, שהתערבו נגד הבולשביקים לצד שאר מדינות ההסכמה. קולצ'ק כאמור תכנן פלישה לוולדיווסטוק גדרך נהר סונג-חווה, תוכניות אלו הקשו על יחסיו עם היפנים שניסו גם כן להשתלט על העיר. היפנים נקטו במדיניות עוינת לקולצ'ק שהתבטאה בין לבין באי ההיענות של סמיונוב לדרישותיו של קולצ'ק ופעילותו באיל מלחמה עצמאי משאר הצבא הלבן לאורכה של המלחמה. לאחר התכתשות צבאית משנית של מגויסי קולצ'ק ומוצבים יפנים על גדות המסילה המזרח-סינית, קולצ'ק החליט לנסוע פעם נוספת ליפן כדי להסדיר את המשבר מול ההנהגה הצבאית היפנית.
קולצ'ק, בעוזבו ליפן, השאיר את כוחותיו המגויסים תחת פיקודו של לוטננט גנרל בוריס רוסטיסלבוביץ' חרשצ'אטיתסקי. נוסף על הסדר היחסים עם יפן נועד מסעו של קולצ'ק לחזק גם את קשריה של התנועה הלבנה עם מדינות ההסכמה. שגריר רוסיה ביפן, ואסילי ניקולאייביץ' קריפנסקי, ארגן עבור קולצ'ק פגישה עם ראש המטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי, אוהרה יוסאקו. הפגישה לא העלתה תוצאות. היפנים היו משוכנעים שקולצ'ק אוחז ברגש אנטי-יפני ועל כן הם לא יוכלו להביא אותו תחת חסותם. על כן בהמשך ניסו הרשויות היפניות לעצור את קולצ'ק באשמת מעורבות בנושאי פנים של יפן. היפנים היו נתונים למאבק אינטרסים, שכן מחד לא רצו לשמר את ההשפעה הרוסית על מזרח אסיה ומאידך פעלו למנוע את עלייתם של הסובייטים באזור.
בסופו של יום לא הצליחו היפנים להרשיע את קולצ'ק, שנתמך בידי השגרירויות הרוסית והבריטית. קולצ'ק עקב כל אותו הזמן אחר אירועי מלחמת האזרחים ברוסיה תחת הודעות ממשרד המלחמה הבריטי. קולצ'ק התיידד עם אלפרד נוקס, ראש הלשכה הרוסית במשרד המלחמה הבריטי. נוקס אחת טען כי לקולצ'ק שני מאפייני אישיות המתאימים לתדמית החברתית הרוסית; אדם חם מזג וחוסר רצון לנהל שיחות חולין. בהצעתו של קריפנסקי, קולצ'ק ביקר בשגרירות הצרפתית ביפן כדי לחזק את היחסים של התנועה הלבנה עם צרפת. נוקס, קולצ'ק והשגריר הצרפתי רג'נו שטו לוולדיווסטוק ב-16 בספטמבר. משהבין כי היפנים לא יתמכו בו, קולצ'ק התכוון לנוע לדרום רוסיה כדי להילחם תחת צבאות המתנדבים של אלכסייב וקורנילוב (האחרון כבר נהרג בשדה הקרב אך נכון לאותה העת קולצ'ק לא ידע על כך).