stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשנות המשנה
פרשנות המשנה בתקופת הרנסאנס ובעת החדשה > פרשנות קלאסית

בתחילת תקופת הרנסאנס חל מפנה בייחס הלומדים למשנה, והחלו להתגבש חבורות שלמדו והתעמקו במשנה, ולכן נוצר הצורך לכתיבת פירושים מקיפים למשנה שייתרו את התלות המוחלטת של לומד המשנה בתלמוד. ולכן החל מתקופה זו נכתבו פירושים רבים למשנה.
הפירוש הראשון המקיף שנכתב בתקופה זו הוא פירושו של רבי עובדיה מברטנורא (1450 - 1510), הידוע כפירוש הרע"ב (נקרא "פירוש הרב" או "ברטנורא" בשפת הלומדים). זהו הפירוש היסודי ביותר על המשנה (בדומה לפירושו של רש"י לתורה ולתלמוד), והוא מבוסס בעיקר על פירושיהם של רש"י (על התלמוד) והרמב"ם (שנדפס בימיו). פירוש זה מופיע ברובן המכריע של מהדורות המשנה, והוא הפירוש הנפוץ ביותר למשנה מבין הפירושים הקלאסיים.
על פירוש רע"ב חובר הספר "תוספות יום טוב" על ידי רבי יום-טוב ליפמן הלר (1579 - 1654). החיבור נכתב כ"תוספת" לפירוש הרע"ב (בדומה ל"תוספות" על פירושו של רש"י לתלמוד) ונדפס בחיי המחבר. פירוש ארוך זה, או קיצורו ("עיקר תוספות יום טוב") נדפס ברוב מהדורות המשנה לצדו של פירוש הרע"ב. זהו פירוש רחב יותר מפירוש הרע"ב, ועוסק גם בקושיות ותירוצים על המשנה, וכן בקביעת הנוסח המדויק של המשנה. מטרת המחבר הייתה לתת ללומד המשנה את היכולת ללמוד את המשנה בצורה מעמיקה, שלא יצטרך להסתפק בלימוד השטחי. ובכך לחזק את תקנת רבו - המהר"ל מפראג שעודד להקים חבורות בכל קהילה יהודית שילמדו וישננו משניות.
כמו כן חוברו על המשנה פירושים נוספים, הנדפסים במהדורות הגדולות של המשנה. העיקריים שבהם הם:
הפירוש "מלאכת שלמה" לרבי שלמה עדני, שמופיע במהדורת וילנא ("משניות עם ע"ג פירושים") הוא פירוש מעמיק, ושונה מהאחרים בכך שהוא חותר לפשוטה של המשנה גם במקומות שזה אינו תואם את הגמרא. הוא גם דן הרבה בנוסח המשנה על פי כתבי יד שהיו בהשג ידו. יש בו הדים מוקדמים לדרכו של הניתוח האקדמי של המשנה בימינו.
הפירוש "תפארת ישראל" לרבי ישראל ליפשיץ (גרמניה, 1782 - 1860) הוא פירוש רצוף וקל יחסית. יש בפירוש גם פלפולים ארוכים, שנפרדו מן הפירוש הבסיסי במהדורת וילנא ("משניות עם ע"ג פירושים"), ומאז לפירוש הבסיסי ניתנה הכותרת "יכין" ולפלפולים הכותרת "בועז" (על שם העמודים "יכין ובועז"). יש בו גם סיכום להלכות הנלמדות מהמשנה בשם "הלכתא גבירתא" המופיע בסופי הפרקים בסדרים זרעים, מועד וטהרות.
הפירוש "קב ונקי" [אמסטרדם תכ"ד עד תנ"ז] לרבי אלישע בן אברהם מהורדנה מצטיין בקיצורו, והודפס יותר משלושים פעמים מאז שיצא לאור. לאחרונה [תשנ"ב-תשס"ז], שולב הפירוש בהוצאה חדשה "משנה סדורה".
הפירוש כף נחת הוא פירוש קצר שחיבר הרב יצחק גבאי, מחכמי אספי שבמרוקו. הפירוש יצא לאור במספר מהדורות, אחת המפורסמות שבהן היא מהדורת ונציה שיצאה לאור בשנת שפ"ה. הפירוש היה לעיניהם של פרשני משנה החל מתקופתו, כדוגמת תוספות יום טוב, מלאכת שלמה, הון עשיר, תפארת ישראל שהביאו מדבריו ולעיתים השיגו עליהם. כיום פירוש זה אינו מופיע בדפוסים הרגילים של מפרשי המשנה.
הפירוש "עץ-החיים" מרבי ישראל יעקב חאגיז. נדפס לראשונה בליוורנו בשנת ה'תי"ד, ומאז נדפס פעמים רבות במקומות שונים. פירוש זה מרחיב בביאור השיטות השונות שבפירוש המשנה שנאמרו בתלמודים ובהבאת הפלפול שנאמר בו, וכן בביאור פסיקת ההלכה.
פרשנות המשנה בתקופת הרנסאנס ובעת החדשה > פרשנות מודרנית

בתקופת ההשכלה והחזרה למקורות הקדומים, החלו חוקרי התלמוד להתעניין בנוסח המשנה ורצו לנתקה מפרשנות האמוראים והפרשנים הקלאסיים.
חיים נחמן ביאליק התחיל לכתוב פירוש למשנה כחלק מ"מפעל הכינוס" שיזם, אך הספיק לכתוב אותו רק על סדר זרעים (תל אביב, הוצאת דביר, 1932). את הפירוש השלים חנוך אלבק, ראה בהמשך.
פרשנות המשנה בתקופת הרנסאנס ובעת החדשה > פרשנות לקטנית

עם קום המדינה וקיבוץ הגלויות בארץ החלו כמה מפעלים בכתיבת פירושים עדכניים ובהירים בעברית. הפירושים התבססו על ספרות הפרשנות הקלאסית, ומטרתם העיקרית הייתה לאסוף את הפירושים על המשנה, לסדרם ולערכם לחטיבה אחת וכתיבתם בעברית מדוברת ומובנת. להלן העיקריים שבהם:
הרב אליעזר לוי הוציא לאור את "משנה מפורשת" בשישה כרכים (תל אביב, הוצאת סיני, 1952). זהו פירוש בהיר המשלב את דברי המשנה במלואם ברציפות בתוך הפירוש. פירושו של הרב לוי מופיע מתחת לפירוש הרב עובדיה מברטנורא. הוא נדפס עם דברי פתיחה מאת הרבנים הראשיים לישראל דאז, הרב הרצוג והרב אונטרמן.
הפירוש הפופולרי ביותר נכתב על ידי פינחס קהתי והודפס לראשונה בתוך "קונטרסים ללימוד המשנה היומית וההלכה היומית" על ידי "היכל שלמה" בירושלים בסוף שנות החמישים ובתחילת שנות השישים למאה העשרים. ולאחר מכן נדפס מחדש באופן עצמאי תחת הכותרת משניות מבוארות בשנת 1970. הפירוש נדפס מחדש בשנות התשעים בשתי מהדורות, באחת מהן מתחת לפירושו של הרב עובדיה מברטנורא. הפירוש ארוך יחסית ונוטה להביא מספר ביאורים אפשריים לעניינים שבמשנה.
הרב שמעיה גרינבוים (מרבני קהילת סאטמר בארצות הברית) הוציא לאור משניות עם פירושו "סייעתא דשמיא". פירושו התחבב מאוד בחוגים החרדיים.
בשנת 2013 החל מכון ארטסקרול מסורה להוציא לאור משניות מבוארות במתכונת דומה למהדורתם לפירוש התלמוד בבלי ש"ס שוטנשטיין. המהדורה נקראת מהדורת רייזמן, ומבארת את המשנה בשפה עכשווית עם ציונים והערות לספרות הדנה בדברי המשנה. נכון למאי 2018 יצאו הכרכים על הסדרים מועד, נשים, נזיקין וקדשים, וכן על מסכתות ברכות, שביעית (סדר זרעים) וכלים (סדר טהרות). כעת למהדורת רייזמן יש פירושים לכל ששת סדרי המשנה.
שטיינזלץ - לאחר מותו של הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ), הוציא מכון שטיינזלץ ביאור נרחב בשלושה עשר כרכים על כל ששת סדרי משנה. הביאור נחלק להרחבה, העמקה, ותמונות צבעוניות מראות זיהוי של צמחים, כלים, מפות, על פי הפרשנות והמחקר.
פרשנות המשנה בתקופת הרנסאנס ובעת החדשה > פרשנות מחקרית

על המשנה נכתבו גם כמה פירושים מודרניים ומחקריים, המתבססים על המסקנות העדכניות של מחקר התלמוד וההיסטוריה. בסגנון זה נכתבו שני פירושים למשנה:
פרופ' חנוך אלבק כתב פירוש קצר וקל, בתוספת הערות ארוכות בסופי הכרכים. הניקוד של המשנה במהדורה זו עבר הגהה קפדנית על ידי חנוך ילון, אך הטקסט הובא בעיקרו על פי נוסח הדפוסים המקובל, ואין במהדורת אלבק מהדורה מדעית מלאה של נוסח המשנה. מהדורתו של אלבק נכתבה בתור השלמה למפעלו הקודם של ביאליק שלא הושלם. בנוסף לששת כרכי המהדורה, יצאו לאור גם שני ספרי מבוא: מבוא למשנה מאת פרופ' אלבק, ומבוא לניקוד המשנה מאת פרופ' ילון.
"משנת ארץ ישראל": פירוש חברתי והיסטורי למשנה בדגש על ארץ ישראל כמקום חיבורה ועריכתה. פירוש זה, שאת כתיבתו החל הפרופ' זאב ספראי יחד עם אביו ואחותו (הפרופסורים שמואל ספראי וחנה ספראי), משלב לימוד מסורתי עם שיטות מחקר חדישות, ומסתייע בממצאים ארכאולוגיים ובמחקרים היסטוריים וסוציולוגיים כדי לשפוך אור על המשניות. עד כה יצאו 26 כרכים בדפוס. וסדר קדשים וטהרות יצאו במהדורה דיגיטלית בלבד באתר "כותר". הפירוש כולל מבואות, נספחים, הרחבות במהלך הפירוש וכן איורים רבים.
לקריאה נוספת

חנוך אלבק, מבוא למשנה, מוסד ביאליק, פרק עשירי, עמודים 237-253.
בסיס חיל האוויר שו

בסיס חיל האוויר שו (באנגלית: Shaw Air Force Base) הוא בסיס צבאי של חיל האוויר של ארצות הברית הממוקם בקרוליינה הדרומית. הבסיס הוא משכנם של חיל האוויר התשיעי של ארצות הברית, חיל האוויר ה-15 של ארצות הברית, פיקוד מרכז של צבא ארצות הברית ויחידות נוספות מפיקוד הקרב של חיל האוויר.
היסטוריה

הבסיס החל לפעול ב-1941, זמן קצר לפני כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, תחת השם "שו פילד" (Shaw Field). הוא נקרא על שם טייס הקרב ארווין דייוויד שו, שנהרג במלחמת העולם הראשונה, שו היה יליד העיר סאטמר בקרוליינה הדרומית הממוקמת בסמוך לבסיס. הבסיס פעל תחת הגיס האווירי של צבא ארצות הברית ושימש כמרכז אימונים לטייסים.
לאחר המלחמה, ב-1948, הפך הבסיס באופן רשמי לבסיס חיל האוויר שו עם הקמת חיל האוויר האמריקאי כזרוע עצמאית. במהלך המלחמה הקרה שימש הבסיס כמרכז אימונים ופריסה של מטוסי קרב, כגון ה-F-86 ובהמשך ה-F-100. בנוסף הבסיס היה חלק ממערך ההגנה האווירית של ארצות הברית.
בבסיס נוסדה כנף הקרב ה-20 שמשמשת כיום כיחידה המארחת של הבסיס ופועל תחת חיל האוויר ה-15 ופיקוד הקרב של חיל האוויר. ב-2011 נחנכה בבסיס גם מפקדת הארמייה השלישית.
אולימפיאדת הנוער דקר (2026)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  דקר, סנגל
 מדינות משתתפות:  ~206
 ספורטאים משתתפים:  ~4564
 תחרויות:  244 ב-35 ענפי ספורט
 טקס הפתיחה:  31 באוקטובר 2026
 טקס הנעילה:  13 בנובמבר 2026
 → אולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) אולימפיאדת הנוער (2030) ← 
אולימפיאדת הנוער דקר (2026) היא אולימפיאדת הנוער הרביעית במתכונת של משחקי הקיץ האולימפיים לנוער. האולימפיאדה היא אירוע ספורט רב-ענפי לנוער בגילאים 15–18 ברוח המשחקים האולימפיים. המשחקים יערכו בין 31 באוקטובר עד 13 בנובמבר 2026. זו תהיה הפעם הראשונה שהמשחקים האולימפיים לנוער ייערכו ביבשת אפריקה. זהו גם האירוע הרשמי הראשון שמארגן הוועד האולימפי הבינלאומי באפריקה. דקר נבחרה כעיר המארחת ב-8 באוקטובר 2018 בכנס ה-133 של הוועד האולימפי הבינלאומי שנערך בבואנוס איירס, ארגנטינה. האולימפיאדה הייתה אמורה להתקיים במקור בשנת 2022 אולם לאור בקשה מצד נשיא סנגל, מאקי סאל, הסכים הוועד האולימפי הבינלאומי לדחיית האולימפיאדה לשנת 2026.
המכרז

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מתקנים

מתקני התחרויות באולימפיאדת הנוער דקר חולקו לשלושה אשכולות: דקר, דימניאדיו, וסאלי. הכפר האולימפי אשר נבנה ישמש בעתיד כקמפוס החדש של אוניברסיטת אמאדו מאכתאר מבו.
| אשכול | מתקן | תמונה | ענפי ספורט |
| --- | --- | --- | --- |
| דקר | מתחם Tour de l’Oeuf |  | קפיצה למים שחייה בייסבול/סופטבול סקייטבורד כדורסל אופניים הוקי שדה ריקוד |
| דקר | מתחם Iba Mar Diop |  | אתלטיקה רוגבי שביעיות אגרוף טיפוס קשתות |
| דקר | קסרנה סמבה דיירי דיאלו |  | רכיבה |
| דקר | האצטדיון הלאומי de Lutte |  | קטרגל היאבקות |
| דקר | חוף וייבר אלמדיס |  | גלישת גלים |
| דימניאדיו | דקר ארנה |  | התעמלות אמנותית התעמלות מכשירים בדמינטון |
| דימניאדיו | CICAD |  | אופניים וושו |
| דימניאדיו | אקדמיית הטניס בדימניאדיו |  | טניס |
| דימניאדיו | מרכז הירידים דקר |  | סיף קליעה טניס שולחן הרמת משקולות קראטה ג'ודו טאקוונדו היאבקות |
| סאלי | חוף סאלי |  | קאנו/קיאק חתירה שיט כדוריד חופים כדורעף חופים טריאתלון קרב חמש מודרני |
| סאלי | מועדון גולף סאלי |  | גולף |
המשחקים > ענפי הספורט

במשחקי הקיץ האולימפיים לנוער ב-2022 עתידים להתקיים 239 תחרויות ב-35 ענפי ספורט שונים, המחולקים ל-37 מקצועות שונים, בהשתתפות ספורטאים בני 15 עד 18. מאפיין ייחודי של המשחקים הוא קיום תחרויות של קבוצות מעורבות המורכבות מספורטאים ממדינות שונות. הוועד האולימפי הבינלאומי אישר בדצמבר 2019 את תוכנית התחרויות של המשחקים, אשר לראשונה תהיה בעלת מספר זהה של תחרויות לנערים ולנערות. הענפים ברייקדאנס, טיפוס, סקייטבורדינג, גלישת גלים וקראטה צורפו ל-28 ענפי הליבה של המשחקים. ענף הקטרגל ממשיך מאולימפיאדת הנוער בואנוס איירס לעומת ענף ההחלקה מהירה על גלגיליות להב שאינו ממשיך. בענף ההיאבקות הוחלפו תחרויות היאבקות בסגנון יווני-רומי בתחרויות היאבקות חוף, ובענף ההתעמלות הורדו תחרויות הטרמפולינה וההתעמלות אקרובטית. בינואר 2020 אישר הוועד האולימפי הבינלאומי הוספה של שני ענפים למשחקים: בייסבול/סופטבול ווושו.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   אופניים (7) (פירוט)   אגרוף (10) (פירוט)   אתלטיקה (38) (פירוט)   בדמינטון (3) (פירוט)   בייסבול / סופטבול (1) (פירוט)   ג'ודו (8) (פירוט)   גולף (3) (פירוט)   גלישת גלים (2) (פירוט)   הוקי שדה (2) (פירוט)   היאבקות (18) (פירוט)   הרמת משקולות (12) (פירוט)  התעמלות (פירוט)  התעמלות אמנותית (2)   התעמלות מכשירים (12)   וושו (4) (פירוט) |   חתירה (5) (פירוט)   טאקוונדו (11) (פירוט)   טיפוס (2) (פירוט)   טניס (5) (פירוט)   טניס שולחן (3) (פירוט)   טריאתלון (3) (פירוט)   כדוריד חופים (2) (פירוט)   כדורסל (4) (פירוט)   כדורעף חופים (2) (פירוט)   סיף (6) (פירוט)  ספורט בריכה  קפיצה למים (4) (פירוט)   שחייה (34) (פירוט)   סקייטבורד (2) (פירוט)   קאנו/קיאק (8) (פירוט) |   קטרגל (2) (פירוט)   קליעה (6) (פירוט)   קראטה (6) (פירוט)   קרב חמש מודרני (3) (פירוט)   קשתות (3) (פירוט)   רוגבי שביעיות (2) (פירוט)   ריקוד (2) (פירוט)   רכיבה (1) (פירוט)   שיט (6) (פירוט) |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  Morgan, Liam (15 ביולי 2020). "Dakar 2022 Youth Olympic Games postponed until 2026" (באנגלית). Inside the Games. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Goh, ZK (4 בדצמבר 2019). "Dakar 2022 Youth Olympics to Feature Total Gender Equality" (באנגלית). Olympic Channel. נבדק ב-6 בדצמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Youth Olympic Games Dakar 2022 - Sports and Events Programme" (PDF) (באנגלית). הוועד האולימפי הבינלאומי. נבדק ב-6 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dates for Dakar 2022 announced as two new sports join Youth Olympic Games programme" (באנגלית). הוועד האולימפי הבינלאומי. 8 בינואר 2020. נבדק ב-20 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
צמחי מרפא

צמחי מרפא בשוק ימי-הביניים בספרד
צמחי מרפא בשוק בסיאול
צמחי מרפא בשוק במדגסקר
צמחי מרפא בשוק העיר העתיקה בירושלים
צמחי מרפא הוא שם כולל לצמחים ממינים בוטניים וממשפחות בוטניות שונות, שנמצאו כבעלי ערך מרפא או מועיל, אם דרך מחקרים מדעיים מודרניים ואם מתוך מסורות שימוש ברחבי העולם, לריפוי ולמניעה של מחלות ובעיות שונות בגוף האדם ובגוף החי.
העיסוק בצמחי מרפא (הידוע בלעז בשם "הרבליזם") ידוע גם בשמו "רפואה בוטנית" ונמצא בשימוש הן כחלק מהרפואה העממית והן כחלק ממסגרות רפואיות מודרניות, למשל כתחום הנלמד במסגרת לימודי רוקחות או במסגרת טיפולי רפואה משלימה הניתנים במרפאות קופות החולים ובבתי חולים ממשלתיים. השימוש בצמחי מרפא יכול לכלול תכשירים, חליטות, תמציות תקניות, אבקות יבשות וחלקי צמחים, פטריות, אצות, ואף בעלי חיים. צמחים רבים יוצרים סינתזה לחומרים העשויים להועיל לבריאות האדם ובעלי חיים אחרים.
צמחי מרפא משתייכים למשפחות בוטניות שונות והם יכולים להיות עצים, שיחים, פרחים, פירות וירקות. בישראל מקובל לחלק את צמחי המרפא לצמחים מַעֲרָביים וצמחים סיניים, אך יש גם צמחים שמגיעים משימוש מסורתי באזורי תפוצות ישראל (תימן, מרוקו, עיראק וכו'), צמחים שמגיעים מהמסורת ההודית (איור ודה), וצמחים ייחודיים לארץ ישראל וסביבתה שנפוצים בשימוש בעיקר בקרב הבדווים וערביי הארץ, למטרות ריפוי.
המרפאים והמטפלים בצמחי מרפא נקראים הרבליסטים, ובמדינות רבות הם נדרשים לעבור רישום מסודר בדומה לרופאים או רוקחים על מנת לקבל רישיון לעסוק בטיפול באנשים או ברקיחה של צמחי מרפא. חלק מצמחי המרפא רעילים לאדם או רעילים בצורות הכנה מסוימות או מעל מינון מסוים.
האנתרופולוגיה של ההרבליזם

עמים מרחבי תבל עשו שימוש במאות ואלפי צמחים מקומיים לצורך טיפול במחלות מאז ימי הפרה-היסטוריה. מממצאים שנאספו במערת שנידר בצפון מזרח עיראק ניתן להסיק כי ניאנדרתלים אשר חיו במקום לפני כ-60,000 שנה השתמשו בצמחי מרפא. לצד גופה שנקברה במקום נמצאו שמונה סוגי צמחים המצויים עדיין בשימוש נרחב ברפואה עממית ברחבי תבל. האתר הארכאולוגי הראשון שבו קיימת תמימות דעים באשר לראיות לשימוש בצמחי מרפא הוא בציורים על קירות מערת לאסקו בצרפת, אשר על פי תיארוך פחמן גילן נקבע ל-13,000-25,000 לפנה"ס. צמחי מרפא נמצאו בין כליו של אצי, איש הקרח אשר גופתו הקפואה התגלתה בהרי האלפים השווייצריים, כ-5,300 שנה לאחר מותו. נראה שצמחי המרפא שמשו אותו לטיפול בטפילים שמצאו במעיו.
אנתרופולוגים משערים כי בעלי חיים פיתחו באופן אבולוציוני את הנטייה לאכול חלקים מרים של צמחים בתגובה למחלה. התנהגות זו עוצבה כיוון שמרירות היא סימן למטבוליזם משני. מאזן הסיכון מול תועלת במקרים כאלה נטה לחיות, אשר נאלצו להתנסות בחיפוש אחר מרפא בעת מחלה. במהלך הזמן, בשילוב של הבנה, אינסטינקט, והתקדמות בדרך של ניסוי וטעייה, התפתח בסיס ידע שנשמר בתרבותם של שבטי האדם הקדומים. ככל שהתרחב בסיס ידע זה לאורך הדורות, התפתח אף תפקידו המיוחד של ההרבליסט (המתמחה ברפואת צמחי מרפא). תהליך זה התרחש כנראה בדרכים מגוונות בתרבויות שונות.
מרפאים ילידים טוענים לעיתים קרובות כי למדו את רפואת הצמחים על ידי התבוננות בהתנהגות בעלי חיים חולים, האוכלים בעת מחלתם צמחים שאינם מהווים חלק מתפריטם הרגיל חוקרי שטח בתחום הביולוגיה מצאו ראיות המאששות גישה זו, על יסוד תצפיות שנעשו בשימפנזים, תרנגולות, כבשים ופרפרים. חלק קבוע מתפריטה של הגורילה המערבית הוא פירות הצמח Aframomum melegueta, שהוא קרוב לצמח הג'ינג'ר, ומועיל נגד זיהומים חיידקיים וכן כנגד הידבקות במחלה השיגלה. חוקרים באוניברסיטת אוהיו ווסליאן מצאו כי ציפורים מסוימות בוחרות חומרי קינון בעלי תכונות אנטי-בקטריאליות המגינים על גוזליהם מזיהומים.
רפואות צמחים מסורתיות

רפואת צמחי המרפא המסורתית הייתה מוגבלת לצמחייה מקומית, כך שמרפאים והרבליסטים התעמקו כמעט באופן בלעדי בצמחים הגדלים בסביבתם, ופיתחו דרכים שונות ויצירתיות כדי להפיק מהם תרופות ולנצל היטב את ערכם הבריאותי. רפואת צמחים (פיטותרפיה) התפתחה במקביל במקומות שונים בעולם, ונשתמרה במרוצת הדורות בכתב ובע"פ. העיסוק המעשי בחלק ממסורות הריפוי נכחד, אולם חלק מן המסורות השתמרו על קלפים, ניירות, לוחות אבן או חרס ועמודי הספרים, וחלקן קיימות מזה אלפי שנים ועד היום כחלק מפרקטיקות הריפוי המקובלות בקרב עמים, קבוצות אתניות, שבטים ואף מדינות.
ספרות צמחי המרפא המודרנית מכירה בחשיבותו של הפן המסורתי, לא רק בגלל הפולקלור אלא מסיבות רציונליות ותועלתיות. ראשית, שימושים מסורתיים לרוב מרמזים אילו צמחים רצוי לבדוק ולחקור, ואילו צמחים אינם בעלי סיכוי גבוה להימצא כבעלי תכונות ריפוי לאדם. שנית, אופן השימוש המסורתי בצמחים, שהרבה פעמים הוא תוצאה של ניסוי וטעייה של מאות ואלפי שנים, מתגלה במקרים רבים כאופן השימוש הטוב ביותר בצמח או שילוב של צמחים (פורמולה). כך למשל, כאשר מחקרים מודרניים ניסו לפענח את ההיגיון של שילובי צמחים מסורתיים, התגלה שבצמחים המרכיבים את הפורמולה קיימת פעילות תומכת או מאזנת, כלומר - צמח אחד מיתן את השפעת יתר הצמחים (השפעה מאזנת), וחומרים פעילים שהתגלו באחד מהצמחים שבפורמולה התבררו כמחזקים את השפעתם של חומרים שזוהו בצמח אחר שהרכיב אף הוא את הפורמולה, על גוף החי (השפעה תומכת). דוגמה נוספת ניתן לראות בכך שהכנה מסורתית של מרבית הצמחים ברפואת האיור ודה העתיקה היא על ידי בישולם בחלב, וכיום קיימות מספר השערות מחקריות לגבי חשיבותו של החלב במיצוי החומרים שבצמחים אלו.
רפואות צמחים מסורתיות > מצרים הקדומה

בפפירוס אברס, מסמך מהמאה ה-16 לפנה"ס, תועדו 877 מרשמים ותרופות בשילוב צמחים כגון מור, לבונה, שומר, שמן קיק, ושמנים ארומטיים מצמחים כגון מנטה ולבנדר.
רפואות צמחים מסורתיות > מסופוטמיה

באתרים שומריים ובבליים אחדים נמצאו לוחות חרס ועליהן מרשמים רפואיים. בקובץ חוקי חמורבי (1728 לפנה"ס) קיימת עדות לשימוש בצמחי מרפא כגון שוש קירח, כסיה, שיכרון ומיני נענע.
רפואות צמחים מסורתיות > תקופת המקרא

עדויות מקראיות לשימוש בצמחים כצמחי מרפא ניתן למצוא רק באופן עקיף. צמחים המוזכרים כצמחי בושם (מור ולבונה, חלבנה, לוט, נכאת), כצמחי רעל (דודא, רוש, לענה ופקועה) וכצמחי תבלין (שום, בצל, כמון, גד השדה, אזוב וקצח) היו ידועים במזרח העתיק כצמחי מרפא, אך סגולותיהם הרפואיות והשימוש בהם למטרות ריפוי, אינם מוזכרים במקרא.
רפואות צמחים מסורתיות > סין

כתבים סיניים עתיקים מעידים על שימוש בתה מצמח מטפס בשם מה-הואנג (שרביטן) כבר לפני כ-5000 שנה, אך תחילתו של השימוש בצמחי מרפא מיוחסת לקיסר שֶׁנּוֹנְג שחי לפני כ-3500 שנה ונחשב גם לאבי החקלאות בסין. הרפואה הסינית המסורתית מסווגת את צמחי המרפא הסיניים (שכוללים חלקי צמחים, רכיבים מן החי ומינרלים) לפי התכונות הבאות: אנרגיה, טעם, פעולה, תכונות, השתייכות מרידיאנית, התוויה עיקרית. הרבליסטים מערביים רבים עושים כיום שימוש בצמחים סיניים, בפורמולות צמחים מסורתיות ואף בשיטות האבחון הסיניות. אחד הצמחים הסיניים המוכרים ביותר במערב הוא הג'ינסנג שנחקר רבות גם בכלים מערביים וידוע בעיקר הודות לפעילותו כאדפטוגן (צמח מרפא המסייע לעמוד במצבי לחץ) ואפרודיזיאק. שיטות אינטגרטיביות בטיפול ובמחקר משלבות כיום בין שמות צמחים ומונחים סיניים מסורתיים לשמות ומונחים מערביים, ובין צמחים סיניים לשיטות מחקר מערביות מודרניות, ולהפך.
רפואות צמחים מסורתיות > כתבים עבריים ויהודיים

צמחי מרפא מוזכרים בכתבים עבריים ובכתבים ומסמכים של יהודים שחיו בתפוצות ישראל. מלבד המקרא, ישנם מסמכים שמעידים כי הקהילה היהודית בקהיר בימי הביניים השתמשה בכ-450 מינים של צמחים לצורכי רפואה, וכתביהם של הרמב"ם (נסים קריספיל מציג רשימה מפורטת של צמחי המרפא של הרמב"ם) ושל אסף הרופא מעידים אף הם על שימוש וידע רב ברפואת צמחים.
המחקר המודרני בצמחי מרפא

בין המחקרים הראשונים שנעשו בצמחי מרפא בתקופה המודרנית, ניתן למנות מחקרים שהגיעו מתחום האתנובוטניקה והפרמקולוגיה. המחקר האתנו-בוטני והאתנו-רפואי משמש מאז כניסתו לאקדמיה בראשית המאה ה-20 ועד היום ללימוד, הבנה ותיעוד של צמחי מרפא והשימוש בהם. בסוגי המחקר הללו, החוקר מגיע לאזור בו גדל הצמח באופן טבעי, ולומד כל מה שניתן ללמוד מהתושבים וממרפאים מקומיים שעושים שימוש בצמח למטרות ריפוי שונות. החוקר מגדיר באופן בוטני את הצמח ומתעד את אופן הכנתו בידי המקומיים, את דרכי השימוש ואת המחלות או המצבים שבהם משתמשים בו כריפוי.
בשנת 1887 פורסמו 3 כרכים של צמחי המרפא של קולר, שנחשבים עד היום למדריך מתקדם של צמחי מרפא.
סוג מחקר נוסף הוא מחקר קליני. במחקר זה, הצמח או חלקי הצמח שפעילותם משוערת או דורשת בדיקה, ניתנים למספר נסיינים. בדומה למחקרים הנעשים בתרופות, משתמשים החוקרים הקליניים של צמחי מרפא בשיטת הסמיות הכפולה וחלק מהנסיינים מקבלים פלצבו. בסיום המחקר נרשמות תוצאותיו ומוסקות המסקנות.
חוקרים שמעוניינים לפענח מנגנוני פעולה וחומרים פעילים בצמחים, עורכים מחקרי מעבדה. מחקרים אלו נערכים אין ויוו (כלומר, בבעלי חיים) ואין ויטרו (כלומר, במעבדה). מחקרים הנעשים בחיות, (חולדות, עכברים, ולעיתים גם תרנגולות, פרות ומיני יונקים אחרים) בוחנים את השפעות הצמח, את תופעות הלוואי האפשריות שלו ואת טווח המינונים המומלץ. לרוב מחקרים אלו מבוצעים בצמחים שכבר קיים תיעוד היסטורי ו/או עכשווי של שימוש בהם על ידי בני אדם, או על ידי חיות שאוכלות מהם באופן טבעי בסביבת המחיה שלהן. מחקרי מעבדה מיועדים לבחינה של מיצוי הצמח, של חומר או קבוצת חומרים על תאים, אורגניזמים ותהליכים כימיים ומטרתם לקבוע מנגנוני פעולה משוערים, בתנאים סטריליים ומבוקרים, על ידי תצפית מיקרוסקופית ובחינת השינויים שמתרחשים כתוצאה מנוכחותם של חומרים המצויים בצמח.
מחקרים הכוללים את המונח פיטותרפיה (רפואת צמחים) החלו להופיע בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, ומאז ועד היום המחקר בצמחי מרפא נמצא בעליה מתמדת ותלולה.
המחקר המודרני בצמחי מרפא > קבוצות חומרים

מטבוליטים משניים שנמצאו בצמחים בעלי יכולות ריפוי כוללים בין היתר קומרינים, חומצות שונות, פלבנואידים, ספונינים, אלקלואידים, טאנינים, רזינים, שמנים נדיפים ועוד. קבוצות חומרים אלו אחראיות למגוון פעילויות המיוחסות לצמחים, גם אם מנגנון הפעילות שונה מצמח לצמח.
המחקר המודרני בצמחי מרפא > פעילות סינרגטית

דוגמה למורכבות מנגנון הפעילות של הצמחים ניתן לראות במקרים רבים בהם צמחים הוכחו כיעילים במחקרים קליניים, אך לא הראו כל פעילות, או פעילות מזערית בלבד, בניסויי מעבדה, כאשר פורק המבנה הכימי שלהם על מנת לבודד רכיב אחד. השערה מקובלת שמסבירה תופעה זו היא שבצמחים רבים קיימת פעילות סינרגטית של מספר מרכיבים שמעצימים את השפעת הצמח על גוף האדם, וכאשר מבודדים רכיב אחד בלבד השפעת הצמח יורדת או שאין השפעה כלל. בכך נבדלת, בין השאר, רפואת צמחי המרפא (פיטותרפיה) מהרוקחות הקונבנציונלית, מאחר שבענף הרוקחות נעשה שימוש בחומר פעיל יחיד המאפשר רישום פטנט לאחר הפקתו במעבדה.
המחקר המודרני בצמחי מרפא > מנגנוני פעולה של צמחים בגוף החי

ברפואת הצמחים המודרנית המערבית, מקובל להשתמש במינוחים מתחום הרפואה המערבית לתיאור התוויות הצמח, ולציין האם מדובר בפעילות שמיוחסת לצמח בעקבות שימושים מסורתיים או בעקבות מחקרים.
המחקר המודרני בצמחי מרפא > מנגנוני פעולה של צמחים בגוף החי > פעילות היפוגליקמית

צמחים שמשמשים להורדת רמות סוכר בדם ונחקרים בהקשר של סוכרת. ידועים כ-1500 סוגי צמחים להם מיוחסת פעילות זו. מנגנוני הפעולה הם על ידי עיכוב אנזימי עיכול, עיכוב העברה של גלוקוז, האטת התרוקנות הקיבה ועוד. במחקרים שונים, צמחים וחומרים שבודדו מצמחים הראו יכולת להוריד רמות סוכר בדם. בין הצמחים שמשמשים להורדת רמות סוכר גבוהות בדם: חילבה, קינמון, מילון מר, גלגה (Galega officinalis),סירה קוצנית, עלי זית, געדה, מרווה רפואית, מרווה מרושתת, הדס, סרפד. אולם, חשוב לציין כי המקור למחשבה אודות פעולת צמחי מרפא אלו הוא עממי, ולא פורסמו תוצאות ניסויים מדעיים מבוקרים המוכיחים את פעולת צמחי המרפא הנזכרים.
המחקר המודרני בצמחי מרפא > מנגנוני פעולה של צמחים בגוף החי > איזון הורמונלי

ישנם צמחים שבאופן מסורתי שימשו לטיפול בבעיות הורמונליות, כגון בטטת בר (דיוסקוריאה). בצמח זה השתמשו הן האינדיאנים והן הסינים לבעיות נשים הקשורות במחזור החודשי, בהריון ובלידה. כאשר נחקר הצמח, התגלה שהחומר לו מיוחסת ההשפעה ההורמונלית, דיוסג'נין, אינו משפיע על פרוגסטרון בגוף, אך מחקרים מאוחרים יותר הוכיחו כי חומר זה נצמד לקולטנים של אסטרוגן. (נדרש מקור).
צמחים שנחשבים כמאזנים הורמונליים: שיח אברהם, קוהוש שחור, אנג'ליקה סינית, מרווה. נר הלילה החופי, מליסה רפואית.
צמחים אצלם קשירת האסטרוגן הייתה הגבוהה ביותר: סויה, שוש קירח, תלתן אדום, בת קורנית, כורכום, ורבנה. עם זאת, המקור למחשבה אודות צמחי מרפא אלו הוא עממי, ולא פורסמו תוצאות ניסויים מדעיים מבוקרים המוכיחים את פעולת צמחי המרפא הנזכרים.
המחקר המודרני בצמחי מרפא > מנגנוני פעולה של צמחים בגוף החי > פעילות נוגדת חיידקים ווירוסים

כמנגנון הגנה בפני חיידקים ווירוסים שונים, צמחים רבים מכילים חומרים המזיקים למבנה התא של טפילים ומיקרואורגניזמים או מתערבים במבנה תאי המאכסן ובכך מגנים לא רק על עצמם מפניהם אלא גם מסייעים לגוף האדם להתגבר על מחלות הנגרמות על ידי וירוסים וחיידקים.
בנוסף לפעילות מפרקת התא ישנם צמחי מרפא המשפיעים על מערכת החיסון ובכך מסייעים בהתגברות על מחלות.
צמחים בעלי פעילות אנטי-ויראלית ואנטי בקטריאלית הם למשל עלי זית, אכיניצאה, קלנדולה (ציפורן החתול, ציפורני החתול, מור לבונה, אתרוג, מרווה רפואית.
אופני שימוש בצמחי מרפא > מיצוי

בעוד ישנם צמחים שניתן לאכול כפי שהם (כגון שום או גרעיני רימון), פעולת המיצוי הכרחית בחלק מהצמחים על מנת לאפשר לחומרים הפעילים שבצמח להיות זמינים לגוף האדם, וגם כאשר מעוניינים בחומרים המצויים בחלקי הצמח הקשים לאכילה כפי שהם. מיצוי ניתן לעשות בעזרת חליטה, הרתחה, השריה ממושכת באלכוהול (טינקטורה), והשריה בגליצרין או חומר דמוי גליצרין. ניתן למצות בשמן, רצוי בשמן זית. שיטת המיצוי נקבעת בהתאם לקבוצות החומרים המצויות בצמח - ישנן קבוצות שנמסות טוב יותר באלכוהול בעוד אחרות נמסות טוב יותר במים, וכן בהתאם לחלק הצמח אותו ממצים וגודל חלקיו (טחון דק, כתוש, מגורר וכן הלאה). בעוד שרף למשל יצריך לרוב מיצוי ב-70% אלכוהול, מיצוי של עלים עדיף שייעשה לרוב בחליטה.