stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חבורת שומר אמונים
ראשיתה של החבורה

הרב ראטה, תלמידם של הרב צבי אלימלך שפירא מבלוז'אב, הרב יהוסף רוטנברג מקסני, הרב  ישכר דב רוקח מבעלזא והרב ישראל הגר (אהבת ישראל) מוויז'ניץ. הקים בשנת תרפ"א-(1921) את קהילת "יראי ה'" בעיר סאטמאר שברומניה, מתוך מטרה לבנות בית יוצר לאברכי עילית עובדי ה', שאין להם בעולמם אלא תורה ותפילה. שיטתו היוותה למעשה מיזוג של מאפיינים שונים מדרכם של רבותיו. סביבו התקבצה קבוצה קטנה של צעירים צמאי דעת, אותם הוא הדריך לחיי פרישות וחינכם לתפילה בהתלהבות ובקול רם.
למרות מוצאו של רבי אהרן שלא הגיע ממשפחה רבנית (אביו ר' שמואל יעקב היה קצב), התפרסם הוא כאדם קדוש וסגפן, ונודע בעבודת ה' שלו שהייתה בהתלהבות רבה.
בשנת תרפ"ח-(1928) עלה הרב אהרן לארץ ישראל וייסד בשכונת מאה שערים את בית המדרש, 'אוהל אלימלך' על שם רבו ר' צבי אלימלך מבלאז'וב. מטעמי בריאות חזר ר' אהרן לאחר ארבע שנים לעיר סאטמאר, בהותירו אחריו גרעין של תלמידים הצועדים אחר דרכו הרעיונית.
עקב שימת הדגש המיוחדת בקהילתו על עניית אמן בקול רם, שינה רבי אהרן בשנת תרצ"ג את שם חבורת חסידיו לשומר אמונים, זאת על פי מאמר חז"ל: ”פתחו שערים ויבא גוי צדיק שומר אמונים - אל תיקרי שומר אמונים אלא שאומרים אמן”. נראה ששינוי זה נוצר גם בעקבות הוצאת ספרו "שומר אמונים".
בשנת תרצ"ו - (1936) תבעה ממשלת גרמניה הנאצית את גירושם של כל הנתינים הזרים מרומניה, סלובקיה והונגריה. במסגרת זו, גורש רבי אהרן (שהיה בעל נתינות הונגרית) להונגריה והקים את חצרו בעיר ברגסז, שם אף הוחלף שמה של החצר לחברת "שומרי אמונים". עם כיבושה של הונגריה על ידי הנאצים והחלת מוראות השואה על יהודיה, נמלט האדמו"ר מהונגריה והגיע ארצה עם בני משפחתו, ביניהם בנו וחתנו – האדמו"רים לעתיד. עם הגיעו ארצה חיזק את קהילתו הקטנה והעמיק את יסודותיה. בארץ ישראל קיבל גם השפעה מחצרות ארצישראליות, כמו חסידות קרלין ממנה נטל את הצעקות בתפילה ואת עניין השמחה, ומחסידות סלונים ממנה קיבל את עניין שברון הלב וההתחטאות לפני הקדוש ברוך הוא. כמו כן הנהיג את לבישת הטלית בליל שבת כמנהגן של שתי חסידויות אלו. בצוואתו אף הורה שאם החבורה לא תחזיק מעמד אחר פטירתו, יצטרפו לחסידות קרלין.
את מקומו בראשות החבורה בברגסז מילא תלמידו רבי יוסף מאיר פולק, נינו של רבי יוסף מאיר מספינקא ואביו של רבי אברהם אלתר האדמו"ר מברגסאס-פתח תקווה.
רבי אהרן נפטר בו' בניסן ה'תש"ז-(1947). את מקומו בהנהגת החבורה תפסו בנו רבי אברהם חיים ראטה וחתנו רבי אברהם יצחק קאהן. בהמשך התפלגו הגיסים, ורוב החבורה הלכה עם רבי אברהם יצחק, שפתח את בית המדרש תולדות אהרן. מיעוט מחברי החבורה הלכו עם רבי אברהם חיים שירש את בית מדרשו של אביו ובה הקים את חסידות שומרי אמונים.
זעקת האדמה השחורה (מיני סדרה)

| --- | --- |
 סוגה:  דרמה 
 כותבים:  הוגו בליק 
 בימוי:  הוגו בליק 
 שחקנים:  אוליבייה רבורדין  הארייט וולטר  ג'ון גודמן  מיכאלה קואל 
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  8 
 הפקה
 חברת הפקה:  BBC, נטפליקס 
 הפצה:  נטפליקס 
 שידור
 רשת שידור:  BBC Two 
 תקופת שידור מקורית:  10 בספטמבר 2018 – 29 באוקטובר 2018 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
זעקת האדמה השחורה היא מיני סדרת טלוויזיה בריטית משנת 2018 שכתב וביים הוגו בליק, העוסקת בהעמדה לדין של פושעי מלחמה בינלאומיים. הסדרה הופקה על ידי BBC Two ונטפליקס. התוכנית שודרה ב-BBC Two בבריטניה החל מ-10 בספטמבר 2018; נטפליקס החלה להזרים את התוכנית ברחבי העולם מחוץ לבריטניה ב-25 בינואר 2019. לסדרה שמונה פרקים.
עלילה

הסיפור מתרכז בקייט אשבי, שעובדת כחוקרת משפטית בלשכות החוק בלונדון של מייקל אניס. כאשר אמה המאמצת של קייט, איב, לוקחת על עצמה תיק שמעמיד לדין מנהיג מיליציה ברואנדה, הסיפור מושך את מייקל וקייט למסע שישנה את חייהם לנצח.
ליהוק

מיכאלה קואל בתור קייט אשבי, בת 28, חוקרת משפטית בריטית ילידת רואנדה
ג'ון גודמן בתור מייקל אניס, עורך דין גרוש אמריקאי שחי ועובד בבריטניה; מעסיקה של קייט אשבי
תמרה טוני בתפקיד יוניס קלייטון, עוזרת מזכירת המדינה לענייני אפריקה
נומה דומז'וני בתור אליס מונזרו, פקידת ממשלת רואנדה וגנרלית לשעבר בצבא הפטריוטי של רואנדה
הארייט וולטר בתפקיד איב אשבי, אמה המאמצת של קייט, ופרקליטת תביעה בינלאומית
דני ספאני בתפקיד הגנרל סיימון נימויה, רב-טוראי טוטסי לשעבר שעזר להביא לסיום רצח העם ברואנדה
טיירון האגינס בתור פטריס גנימנה, הוטו רואנדי שעזר ליישם את רצח העם ברואנדה
רונלד גוטמן בתפקיד ז'אק אנטואן בארה, יועץ לשעבר של ארמון אליזה בין השנים 1987 ו-1994
אאור אטיקה בתור סופי בארה, בתו של ז'אק אנטואן באר; מנכ"ל Barré Resources
אבנה אייבור בתפקיד ביבי מונדנזי; הנשיאה בקדנציה השלישית של רואנדה, ואחותה המאמצת של אליס מונזרו
לוסיאן מסאמאטי בתפקיד דייוויד רוניורה, יועץ מיוחד לנשיא רואנדה
מימי נדיוני בתור מרי מונדנזי, בתם של ביבי מונדנזי ודייוויד רוניורה
הוגו בליק בתפקיד בלייק גיינס, עורך דין הגנה מצליח וחסר מצפון ויריב של אניס; נשכר כדי להגן על פטריס גנימנה
קתרין האנטר בתפקיד קאפי פטרידיס, תובע של בית הדין הפלילי הבינלאומי
סרז' חזנוויציוס בתפקיד מארק פרביאו, juge d'instruction צרפתי בכיר מבוסס בפריז
עמנואל אימני בתפקיד פלורנס קאראמרה, איש מסתורי המסייע ומגן על קייט
ג'וליאן גלובר בתפקיד מארק וינר, עורך דין בדימוס והבוס לשעבר של איב אשבי
מאלו קונדרו בתור האנה אניס, בתו של מייקל ואנליסטית פיננסית לשעבר, שנמצאת בתרדמת כבר שלוש שנים
מייקל גולד בתור הארפר הופקינסון, מאייר ספרים ואביה החורג של האנה אניס
הפקה

הסדרה הוזמנה בשם "Black Earth Rising" בשנת 2017. במשך זמן מה במהלך ההפקה הייתה ידועה בשם "The Forgiving Earth", אך חזרה לכותרתה המקורית עד אפריל 2018. במהלך צילום לילי של סצנת פעלולי מכונית בגאנה, מפעיל המצלמה מארק מילסום נהרג. ההפקה השתמשה במעון פרטי ב-Sevenoaks, קנט עבור חלק מהצילומים; בריכת השחייה של בית המגורים הוכפלה עבור מלון ספא בפריז.
ביל מאריי, דן איקרויד, סטיב מרטין, ג'ורג' וונדט, שברולט צ'ייס, ג'ים בלושי וג'ייסון אלכסנדר נבחנו כולם לתפקיד מייקל אניס לפני שג'ון גודמן לוהק.
ביקורת

המבקרים היו חיוביים ברובם. הסדרה צברה 79% ביקורות חיוביות ב-Rotten Tomatoes, עם הקונצנזוס: "זעקת האדמה השחורה" היא מותחן פוליטי יוצא דופן, המתמודד עם אתגרים רלוונטיים ובעיות גאו-פוליטיות עמוקות, עם כושר סיפורי וסירוב נבון לספק תשובות קלות."
הערות שוליים

↑  "Black Earth Rising". Rotten Tomatoes. נבדק ב-2021-05-01.
חיי פיי

ערך זה עוסק ברומן של יאן מרטל. אם התכוונתם לסרט שמבוסס על הרומן, ראו .
| --- | --- |

עטיפת הספר "חיי פיי" בהוצאה העברית
 מידע כללי
 מאת:  יאן מרטל
 איורים:  טומיסלב טרז'נק 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספרי הרפתקאות ומסעות
 מקום התרחשות:  הודו 
 הוצאה
 הוצאה:  2001
 מספר עמודים:  319 עמודים  (בגרסה העברית)
 הוצאה בעברית
 תרגום:  ראו בפסקה  תרגום לעברית
 פרסים
 פרס בוקר (2002) 
 סדרה
 ספר קודם:  Self 
 הספר הבא:  Beatrice and Virgil 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002589638, 002312429
 
חיי פיי (באנגלית: Life of Pi), ספרו השלישי של יאן מרטל, הוא רומן הרפתקאות, שיצא לאור בשנת 2001.
מחברו יאן מרטל, קנדי במוצאו, שהה בילדותו, כבן להורים דיפלומטים, במדינות רבות, ואף בבגרותו טייל במדינות רבות, בהן הודו. לצורך כתיבת "חיי פיי" בילה שם מרטל חצי שנה, במהלכה ביקר במקדשים, מסגדים, כנסיות וגני חיות. הדבר מסביר את היכרותו הרבה של המחבר בפרטי העלילה, הסובבת סביב נושאים מגוונים, בהם: יחסיות האמת, התנהגות בעלי חיים, יחס בני האדם אל בעלי החיים, דתות, אתאיזם ואגנוסטיות, הממשל ההודי בתקופת המהפכה של שנות השבעים ועוד.
הספר תורגם לשפות רבות, הפך לרב-מכר וזכה במספר פרסים ספרותיים, בהם פרס מאן בוקר לשנת 2002.
בסוף 2012 יצא לאקרנים הסרט "חיי פיי", המבוסס על הספר, בעיבוד יאן מרטל, ובבימוי אנג לי.
תרגום לעברית

הספר תורגם לעברית בידי עופר שור בשנת 2003, ויצא לאור בהוצאת כנרת.
הערות שוליים

↑  Anna M. Yeung, 15 Questions with Yann Martel, thecrimson, ‏22 באפריל 2010
זקינתוס

| --- | --- |
תמונת לווין של זקינתוס
תמונת לווין של זקינתוס
 מדינה:  יוון יוון
 מחוז:  מחוז האיים היוניים
 חבל ארץ:  האיים היוניים
 רשויות מוניציפליות ביחידה האזורית:  1. זקינתוס
 בירת היחידה האזורית:  זקינתוס
 שטח:  407.58 קמ"ר
 גובה:  758 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביחידה האזורית:  41,180 (2021)
  ‑ צפיפות:  100 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  37°48′N 20°45′E﻿ / ﻿37.8°N 20.75°E﻿ / 37.8; 20.75 
 אזור זמן:  UTC+2
 http://www.zakynthos.gr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מיקומו של זקינתוס (מסומן באדום) ביוון   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןזקינתוס(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןזקינתוס tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
העיר ונמל זקינתוס
זקינתוס (ביוונית: Ζάκυνθος) או זנטה (בוונטית: Zante) הוא אי יווני במרכז הים היוני, המהווה יחידה אזורית נפרדת במחוז האיים היוניים. האי, השלישי בגודלו מקרב קבוצת האיים היוניים אליה הוא שייך, ממוקם כ-20 ק"מ ממערב לחצי האי הפלופונסי וכ-15 מדרום לאי קפלוניה. זקינתוס היא היחידה האזורית הדרומית ביותר במחוז האיים היונים.
שטחו של האי עומד על כ-407 קמ"ר, ואוכלוסייתו מונה בקירוב, נכון ל-2011, 41,000 תושבים, כאשר קרוב לחצי מהתושבים מתגוררים בתחומי העיר זקינתוס, העיר הגדולה ביחידה האזורית, ובירתה המנהלית.
גאוגרפיה

האי של זקינתוס הוא בעל צורה דמוית ראש חץ הפונה לכיוון צפון מערב, שאורכה הוא כ-40 ק"מ ורוחבה כ-20 ק"מ. ההיקף של האי עומד על כ-123 ק"מ. החלק המערבי של האי היא רמה הררית, וחופו הדרום מערבי הוא צוקי באופיו, בעוד חלקו המזרחי הוא מישור פורה, מאוכלס בצפיפות. חלק זה של האי בעל חופים ארוכים וחוליים ומשובץ במספר גבעות.
חלקו הדרום מערבי של זקינתוס מורכב משני חצי איים, החובקים את מפרץ לגאנאס הרדוד, שבו שוכנים שני איים קטנים ובלתי מיושבים. חופי מפרץ לגאנאס הם אזור ההטלה העיקרי של נקבות צב הים החום, צב ים המצוי בסכנת הכחדה, ובמקום קיים פארק לאומי ימי.
בירת האי, הנושאת את שמו, שוכנת בחלק המזרחי של החוף הצפוני, ומתפרשת על שטח של כ-46 קמ"ר.
סמוך לאי נמצאת הנקודה העמוקה ביותר באגן הים התיכון, שעומקה הוא 4500 מטרים.
היסטוריה

השם זקינתוס הוא ממקור פלסגי, כלומר קודם לתרבות היוונית.
באי שרידים מתקופת האבן החדשה. הוא נזכר באיליאדה ובאודיסיאה. בימי הביניים היה בשלטון הרפובליקה של ונציה שהנהיגו שלטון פאודלי.
האי היה בשליטת ונציה עד שנת 1797. עם סיום עצמאותה של הרפובליקה הוונציאנית בהסכם קאמפו פורמיו, סופח האי, יחד עם האיים היוניים האחרים, לצרפת, אשר שלטה בהם עד 1799, מועד בו גורשה על ידי כוח צבאי עות'מאני-רוסי. הכוחות הכובשים הקימו באיים את רפובליקת שבעת האיים אשר התקיימה בין 1800 ל-1807. ב-1809 סופחו האיים לפרובינציות הצרפתיות של איליריה, אך באותה שנה השתלטו הבריטים על האי. לאחר תבוסת נפוליאון בשנת 1815, העניק קונגרס וינה את זקינתוס והאיים היוניים לאימפריה הבריטית. ב-1817 הקימו הבריטים מדינת חסות בשם ארצות הברית של האיים היוניים. עם עלייתו לשלטון של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים העניקו הבריטים את האיים לממלכת יוון ומאז הם חלק מיוון.
מחבר ההמנון היווני המשורר דיוניסוס סולומוס, נולד בזקינתוס בשנת 1798. הוא חיבר את המנון לחירות, שיר המורכב מ-158 בתים, ב-1823, וההמנון הלאומי כולל שניים מהם.
כלכלה

רוב תושבי האי עוסקים בחקלאות ובדייג, ואינם תלויים בתיירות לפרנסתם.
באי תעשיית תיירות מפותחת. ענף התיירות עונתי ופעיל בעיקר בחודשי הקיץ. כחצי מיליון תיירים בשנה מגיעים לאי. אזור התיירות המרכזי הוא בלאגאנס אשר על החוף הדרומי.
זקינתוס זכה ב'אות האי האקולוגי', המוענק על ידי האיחוד האירופי, בגין שימור חופים.
ארכיטקטורה

בשנת 1953 פקדה את האי רעידת אדמה עזה, שגרמה נזק רב למבנים באי. על אף שכמה מהכנסיות הוונציאניות של העיר שופצו, העיר זקינתוס נחשבת עדיין לעיר אפורה. אף על פי כן, באי שרידים רבים, בני 500 שנה ויותר, הממחישים את גדולתה של העיר בעבר.
בעיר אנפוניטריה קיימים מבנים רבים ששרדו, בהם מנזר עתיק שהוקם בשנת 1400.
יהודי זקינתוס

יהודים יושבים באי זקינתוס מזה שמונה מאות שנים. לאחר גירוש ספרד הגיע למקום גל הגירה נוסף של יהודים. במקום עומד בית קברות עתיק מאותה תקופה.
בשנת 1941 פלשו הגרמנים והאיטלקים ליוון. תחילה היה זקינתוס תחת שלטון איטליה הפשיסטית שלא הציקה ליהודים, אך בספטמבר 1943 פרשה איטליה מהמלחמה והנאצים השתלטו על האי. מפקד האי, הקולונל ליט, הורה לאסוף את כל יהודי האי, כ-275 במספר, ולהעבירם להשמדה. לצורך כך העביר ליט לראש עיריית זקינתוס, לוקאס קארר פקודה בה ציווה לרשום את שמות היהודים וכתובותיהם. ראש העיר התייעץ במיטרופוליט של האי כריסוסטומוס דימיטריו ויחד החליטו למסור למפקד האי דף שהיו רשומים בו שני שמות: הראשון היה שמו של הארכיבישוף והשני שמו של ראש העיר. לשאלת המפקד ענו השניים "אנו היהודים הראשונים באי, אם ברצונך לקחת את היהודים שלנו אנו הולכים איתם".
בהנחיית הארכיבישוף עזבו היהודים את בתיהם וברחו לכפרים. תושבי הכפרים נתנו להם מחסה, ולמרות הרעב ששרר באי, הם סייעו ליהודים במאבק ההישרדות. מפקד האי השהה את גירוש היהודים, אבל לאחר שקהילת יהודי קורפו נשלחה להשמדה באושוויץ, ננקטו צעדים מחודשים לשילוח קהילת יהודי זקינתוס למחנות המוות. שלוש ספינות הגיעו לשם כך לזקינתוס, אולם מפקד הפרטיזנים באי דימיטרי קטבאטיס איים לפגוע בחיילים הגרמנים אם יגורשו היהודים. בסופו של דבר הספינות הללו שימשו את הגרמנים בבריחתם החפוזה מהאי ב-12 בספטמבר 1944. הקהילה היהודית של זקינתוס ניצלה בשלמותה.
הסופרת מיכל שלו מספרת פרק זה בספרה רחמים. סיפור הצלתה של הקהילה, מנקודת הראות של ילדה יהודייה מיכל-מזל מצא, הועלה גם בסיפור לילדים "הגיבורים מהאי זקינתוס", שכתבה בתה שילה כהן.
לאחר המלחמה עלו רוב אנשי הקהילה לישראל. כהוקרה לתושבי האי שסייעו בהצלת היהודים, התקינו היהודים שנותרו באי את הוויטראז'ים בכנסיית סינט ד'יואניסיאוס. באוגוסט 1953 נהרס הרובע היהודי של האי בעקבות רעידת אדמה קשה שהחריבה את העיר זקינתוס. חיל הים הישראלי ששייט באזור נחלץ במהירות לסייע לתושבי האיים זקינתוס וקפלוניה שנפגעו מרעידת האדמה. יהודי האי ניצלו מהרעידה, למעט ליזה מצא שנספתה באסון. לאחר אירוע זה, עזבו היהודים המעטים שנותרו באי את זקינתוס. מרביתם עלו לישראל.
היהודי האחרון באי, ארמנדו מורדו, נפטר בשנת 1982. ב-1978 הוענק לארכיבישוף כריסוסטומוס דימיטרי ולראש העיר לוקאס קארר אות חסיד אומות העולם. ב-1992 הקימה הנהגת יהודי יוון שתי אנדרטאות במקום בו ניצב בית הכנסת שלום, כהוקרה לחסידי אומות העולם: ראש העיר לוקאס קארר והארכיבישוף כריסוסטומוס דימיטריו, שהודות למנהיגותם הערכית ואומץ ליבם, ניצלה הקהילה היהודית באי.
ראו גם

נבאגיו
הערות שוליים

↑  LEORA GOLDBERG, The miraculous story of the Jews of Zakynthos, Jerusalem Post
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530914605171  GND: 4076964-1  LCCN: n93039365  MusicBrainz: debe4110-cdc5-4586-ae4f-c5003023cbd4  NARA: 10045703  NKC: ge129021  NLG: 5449  VIAF: 3220152744523727850004   WorldCat (עם VIAF): 3220152744523727850004 
חוף הים באי זקינתוס, יוון
זיוה פתיר

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1950 (בת 74) 
 מדינה:  ישראל 
 תפקיד:  מנהלת כללית 
 
זיוה פתיר (נולדה ב-21 במאי 1950) היא מנהלת בתחום האיכות, התקינה והקיימות בישראל, יושבת ראש התיאטרון הלאומי "הבימה" ודירקטורית בחברות עסקיות וגופים ציבוריים. הייתה מנכ"לית מכון התקנים הישראלי במשך למעלה מעשור; כיהנה כסגנית נשיאה של ארגון התקינה הבינלאומי ISO, כיו"ר ההנהלה הטכנית של הארגון וכחברת הנהלה בארגון התקינה הבינלאומי לאלקטרוטכניקה IEC.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

מונתה בשנת 2022 ליושבת ראש התיאטרון הלאומי "הבימה" עם הפיכתו לתאגיד עירוני של עיריית תל אביב יפו.
היא נשיאת הסניף הישראלי של פורום הנשים הבינלאומי IWF, חברה בהנהלת הקרן לרווחת ניצולי שואה הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל וחברה בהנהלת קרן הקולנוע הישראלי.
ייסדה את "קרן ליאור" שהוקמה לזכרו של סמ"ר ליאור וישינסקי, שנהרג בציר פילדלפי, ועמדה בראשה של הקרן, שפועלת ליד תיאטרון הקאמרי, במשך 17 שנה.
הייתה נשואה, עד לפטירתו ב-2018, לאבי פתיר, מנהל בתחום התקשורת.
פרסים

במהלך הקריירה זכתה פתיר בפרסים רבים, בהם:
פרס שר התעשייה ומכון התקנים לתרומה ייחודית למשק ולעיצוב התקינה והאיכות
תעודת עמית ופרס מפעל חיים של האיגוד הישראלי לאיכות
פרס איגוד משתמשי התקינה הבינלאומית IFAN
פרס ליידי גלובס (1997)
הערות שוליים

↑  רשימת בעלי תואר דוקטור ומוסמך מטעם מדרשת פיינברג של מכון ויצמן למדע, דבר, 14 במאי 1978
↑  מינויים במכון התקנים, מעריב, 4 בפברואר 1986
↑  זיוה פתיר מונתה לסגנית נשיא ארגון התקינה הבינלאומי ISO, הודעה לעיתונות של משרד הכלכלה
↑  M.A. Smith, New work item proposal - Social responsibility, ISO
↑  תני גולדשטיין, התפטרה מנכ"לית מכון התקנים, זיוה פתיר, באתר ynet, 17 באוגוסט 2007
↑  אלה לוי-וינריב, ‏המבקר: יו"ר הרשות לבטיחות בדרכים עבדה במקביל בבטר פלייס, באתר גלובס, 12 בדצמבר 2011
↑  זיוה פתיר, דרושה מדיניות לאומית כוללת למאבק בתאונות הדרכים, באתר כלכליסט, 14 בדצמבר 2008
↑  גד פרץ, ‏אבי פתיר, לשעבר מבכירי שוק התקשורת, הלך לעולמו, באתר גלובס, 29 בינואר 2018
הרן

ערך זה עוסק בהרן בן תרח. אם התכוונתם למשמעויות נוספות, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  אור כשדים
 אב:  תרח 
 צאצאים:  לוט, מילכה, יסכה 
 
הָרָן הוא דמות מקראית, בנו של תרח ואחיהם של אברהם אבינו ונחור.
חייו

מוזכר בספר בראשית, פרק י"א. ישנה מחלוקת האם הרן אחיו הצעיר של אברהם, כמוזכר בתלמוד, או שמא הרן מבוגר מאברהם ב-32 שנה, כמוזכר בספר הישר (אגדה).
בנותיו היו מילכה, סבתה של רבקה אמנו ויסכה, שעל פי המדרש הייתה שרה אמנו. בנו היה לוט. הרן לא זכה לאריכות ימים, ונפטר עַל פְּנֵי תֶּרַח אָבִיו . הוא נפטר באור כשדים מולדתו. לאחר מותו של הרן, נלקח לוט תחת חסותו של תרח ומאוחר יותר תחת חסותו של אברהם.
יוסף בן מתתיהו הסביר בספרו "קדמוניות היהודים" כי אבלו של תרח על הרן גרם לו לשנוא את ארץ כשדים וזו הסיבה שהחליט לעזוב לחרן שבארם נהריים. כמו כן, ציין כי באור כשדים "מראים את קברו עד היום הזה".
בספר היובלים מופיעה הגרסה הקדומה ביותר לסיפור על מלחמתו של אברהם באלילות, שבו מתבררות גם נסיבות מותו של הרן: אברהם שרף את "בית האלילים" והרן נשרף למוות בניסיונו להציל את הפסילים.
על פי המסופר במדרש אברהם והצלמים (בראשית רבה, פרשה ל"ח, פסקה י"ג), כשהואשם אברהם בהתנגדות לעבודת אלילים,מסרו אותו לנמרוד. והרן חשב על רעיון שנקרא גם שביל הזהב: אם אברהם ינצח יצטרף אליו ואם נמרוד ינצח יצטרף אליו. נמרוד זרק את אברהם לכבשן האש וכשראה הרן את אברהם יוצא ללא פגע מן הכבשן,אמר שהוא עם אברהם, ונזרק אף הוא לכבשן האש אך לא יצא משם חי. התרגום המיוחס ליונתן מפרש את מותו של הרן באותה צורה אך טוען שסיבת מותו הייתה שונה, ונועדה להוכיח שאברהם ניצל בזכות האל, ולא בזכות כישוף שעשה עבורו הרן כפי שחשבו הצופים. על מנת להוכיח שכישופיו של הרן אינם הסיבה להצלת אברהם, יצאה אש ושרפה את הרן עצמו. יש במסורת זו משחק מילים עם שם העיר שבה מת הרן, אוּר (=אש) כשדים. לדעת יאיר זקוביץ, למסורת זו שורשים קדומים והיא הייתה ידועה גם למספר המקראי.
ראו גם

עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה
לקריאה נוספת

בעז שפיגל, 'מדוע לא הוזכר הרן בנאומו האחרון של יהושע - הרן בראי הספרות הרבנית', מגדים, נז, תשע"ח, עמ' 66-31 (נגיש בקובץ זה)
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ס"ט, עמוד ב'.
↑  ספר הישר, הוצאת מכון הכתב ירושלים התשמ"ז, עמ' 21.
↑  בראשית רבה לח יג – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר ראשון, פרק ו, פסקה ה, סעיפים 151–152.
↑  יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, לא כך כתוב בתנ"ך, פרק טו: מה הייתה ראשיתו של אברהם?, עמ' 132–133.
↑  ספר היובלים, פרק יב, פסוקים יב–יד.
↑  Yair Zakovitch, "The Exodus from Ur of the Chaldeans: A Chapter in Literary Archaeology", in Robert Chazan, William W. Hallo, and Lawrence H. Schiffman (eds.), Ki Baruch Hu: Ancient Near Eastern, Biblical, and Judaic Studies in Honor of Baruch A. Levine, Winona Lake: Eisenbrauns, 1999, pp. 429-439. לדיון המבוסס על המאמר, ראו אצל יאיר זקוביץ ואביגדור שנאן, לא כך כתוב בתנ"ך (יהדות כאן ועכשיו), תל אביב: משכל, 2004, עמ' 129–137.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401186705171  VIAF: 26156988797761000959   WorldCat (עם VIAF): 26156988797761000959 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זהרא ח'ומייני

| --- | --- |

זהרא ח'ומייני
 לידה:  13 בנובמבר 1940 (בת 83) טהראן, איראן 
 מדינה:  הרפובליקה האיסלאמית של איראן
 
סיידה זהרה מוסטפאווי ח'ומייני (פרסית: زهرا مصطفوی خمینی; נולדה ב-13 בנובמבר 1940) היא פוליטיקאית ואשת חינוך איראנית. בתו של רוחאללה ח'ומייני, מנהיג המהפכה האיראנית והמנהיג העליון של איראן לשעבר, מוסטפאווי קיבלה תואר דוקטור בפילוסופיה מאוניברסיטת טהרן ולאחר מכן לימדה שם. מוסטפאווי נחשבת לבת "הבולטת ביותר" מבין שלוש בנותיו של ח'ומייני, והיא עוסקת רבות בנושא זכויות נשים באיראן ובענייני פלסטינים.
תפקידים פוליטיים > זכויות נשים

מוסטפאווי התבטאה בעד לבישת החג'אב, כשהיא אומרת שהוא "מחסן את הנשים מפני התעללות ושומר על המשפחות... אם גברים יידעו שאין שאלה של דבר מחוץ למשפחה, הם יהיו נאמנים יותר לנשותיהם". היא גם תומכת בזכות שווה לנשים להיכנס לתחומים של פוליטיקה, אקדמיה וחינוך. מוסטפאווי משמשת כמזכירה הכללית של אגודת נשות הרפובליקה האיסלאמית, ארגון המקדם את השתתפות הנשים בפוליטיקה האיראנית.
תפקידים פוליטיים > האייתוללה ח'ומייני

מוסטפאווי שיבחה באופן פומבי את אביה ובמיוחד את עמדתו בנושא זכויות נשים, כשהיא אומרת שהוא רצה שנשים ישתתפו באופן מלא בחברה האיראנית ולעולם לא דרש שאמה תבצע עבורו עבודות בית.
תפקידים פוליטיים > יחסי איראן-ארצות הברית

מוסטפאווי הציגה גישה קשיחה בנוגע ליחסים בין איראן לארצות הברית, ואמרה בשנת 2009 שהיא "לא מעוניינת במשא ומתן עם ארצות הברית".
תפקידים פוליטיים > בחירות לנשיאות 2009

בבחירות הנשיאותיות השנויות במחלוקת באיראן בשנת 2009, דווח כי מוסטפאווי תמכה במיר-חוסיין מוסאווי. בסופו של דבר בבחירות ניצח מחמוד אחמדינז'אד.
תפקידים פוליטיים > הסכסוך הישראלי-פלסטיני

מוסטפאווי התריעה נגד נרמול היחסים של איראן עם ישראל, ומתנגד להכרה בקיומה של מדינת ישראל, מנגד היא תומכת בהקמת מדינה פלסטינית. היא פעילה בענייני העם הפלסטיני, ומשמשת כמנהיגת ארגון באיראן העוסק בהגנה על "האומה הפלסטינית".
תפקידים פוליטיים > בחירות לנשיאות 2013

לאחר שנמנע מהנשיא לשעבר אכבר האשמי רפסנג'אני להתמודד בבחירות לנשיאות איראן בשנת 2013 על ידי מועצת השורה, כתבה מוסטפאווי מכתב פומבי ליורש אביה כמנהיג העליון, עלי ח'אמנאי, בו היא קראה להחזיר את רפסנג'אני כמועמד כדי למנוע הקמת דיקטטורה. ההחלטה התקבלה, ובסופו של דבר בבחירות זכה חסן רוחאני.
חיים אישיים

בעלה של זהרא ח'מיני, מחמוד בורוג'רדי (פר') הוא חבר במפלגתו של מיר חוסיין מוסאווי. לח'מיני בת אחת בשם לילי בורוג'רדי ובן אחד בשם מסיא בורוג'רדי. לילי בורוג'רדי היא יושבת ראש ועדת הנשים והנוער במועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר ועורכת דין. נכדתה של זהרא, נישאה לבן של מוחסן רזאי.
הערות שוליים

↑  Bezhan, Frud. "Khomeini's Daughter Calls On Supreme Leader To Reinstate Rafsanjani". RadioFreeEurope/RadioLiberty (באנגלית). נבדק ב-2024-01-23.
↑  Holly Dagres, Three decades after Khomeini’s death, his clan rules from the sidelines, Atlantic Council, ‏2019-06-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  سرگذشت فرزندان آیت الله خمینی, BBC News فارسی, ‏2009-06-04 (בפרסית)
חומרא דאתי לידי קולא

חומרא דאתי לידי קולא (חומרה המביאה לידי הקלה) הוא ביטוי שמקורו בתלמוד הבבלי שמשמעותו היא שהקפדה מוגברת בנושא אחד מביאה לידי הקפדה פחותה בנושא אחר.
השימוש בביטוי מגיע על מנת להטיל קושיא על עמדה מחמירה בנושא הנידון.
בתלמוד הבבלי

בתלמוד הבבלי הביטוי נזכר בארבעה מקורות שונים.
במסכת יבמות הביטוי מופיע פעמיים בדיון לגבי ספקות בקידושין וגירושין:
בספק קידושין: אח אחד נשא אישה, אח שני קידש בקידושי ספק את אחת מקרובותיה של האישה הראשונה, ולאחר מכן האח הראשון (בעלה של האישה הראשונה) מת ללא בנים. במשנה הוכרע שבמצב כזה צריכה להתקיים חליצה ולא ייבום. בגמרא אביי מעלה את השאלה מדוע האישה צריכה לעבור חליצה? הרי לפני שהתרחשו קידושי הספק הייתה לה חזקה - שבמקרה שבעלה ימות, היא תוכל להתייבם, ואיך ספק הקידושין יבטל את החזקה? התירוץ שמסביר את הדרישה של המשנה לקיום חליצה הוא שבכל אפשרות אחרת סביר שאחד מהמעורבים בסיפור יגיע לידי איסור.
במסכת בבא קמא נחלקו לגבי טומאת יולדת ופסילת טהרות, במקרה של הפלת עובר שהתחילה ביום אחד והסתיימה ביום הבא, מאיזה יום צריך להתחיל לספור את ימי טומאת הלידה. הדעה המחמירה הייתה שיש לספור מהיום הראשון, ולכן אם האישה נגעה בטהרות לאחר התחלת ההפלה הן נטמאו. השימוש בביטוי מציג שגישה מחמירה כזו מביאה לידי הקלה בטומאת הלידה, מפני שהטומאה תסתיים יום קודם.
במסכת נידה נזכר שבני רבי חייא סיפרו לאביהם שהם פסקו לאישה שהפילה עובר שפניו 'טוחות' (שטוחות) שהיא טמאה בטומאת לידה. רבי חייא השיב להם שהם צריכים לתקן את טעותם ולטהר את אותה אישה מטומאת לידה. טענתו של רבי חייא היא שהחומרא שבניו הטילו על האישה מביאה גם לידי קולא - מפני שדם שיצא מהאישה לאחר ימי טומאת הלידה ייחשב לדם טוהר, ולא לדם נידה או זבה.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ל', עמוד ב' ובדף ל"א עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף י"א, עמוד א'
↑  רש"י ד"ה לחומרא
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדה, דף כ"ד, עמוד א'
חוק בויל-מריוט

המחשה של חוק בויל-מריוט, מראה את היחס בין לחץ לנפח, כאשר הטמפרטורה וכמות החומר נשמרים
חוק בויל-מריוט הוא אחד מחוקי הגז האידיאלי, אשר נוסח ב-1662 על ידי המדען האירי רוברט בויל. (למעשה, חוקר קצת פחות מוכר, ריצ'רד טונאלי (Richard Towneley) ביחד עם הנרי פואר (Henry Power) הראו את הקשר בין לחץ ונפח במערכת סגורה), וקרוי על שמו. אדם מריוט הצרפתי גילה את אותו החוק באופן עצמאי 14 שנים לאחר-מכן, בשנת 1676, אך מדידותיו היו מדויקות יותר מאלה של בויל, ולכן החוק נקרא בשם הכפול, אף שיש המקצרים אותו לחוק בויל או חוק מריוט. החוק עצמו, כמו שהסתבר מאוחר יותר, הוא מקרה פרטי של משוואת הגז האידיאלי לתהליך איזותרמי.
חוק בויל-מריוט קובע כי מכפלת הנפח בלחץ של כמות קבועה של גז אידיאלי בטמפרטורה קבועה היא קבועה. או, במילים אחרות: בהינתן כמות קבועה של גז הנמצא בטמפרטורה קבועה, ככל שנגדיל את הלחץ המופעל עליו, כן יירד נפחו, ולהפך.
הביטוי המתמטי של חוק בויל הוא:
 \qquad \qquad PV=K
כאשר:
V - נפח הגז.
P - לחץ הגז.
K - קבוע.
ערכו של K מחושב על פי מדידות הלחץ והנפח של כמות גז קבועה. לאחר שמבצעים שינוי למערכת, לרוב על ידי שינוי נפח כלי הקיבול של הגז, נמדדים ערכיהם החדשים של הלחץ והנפח. מכפלת שני ערכים אלה תהיה שווה לערך הקבוע K.
ראו גם

משוואת הגז האידיאלי