stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נקע בקרסול
הערות שוליים

↑  McKenzie, 2000
1 2  McMahon, 2007
1 2 3 4 5 6 7 8  Renström & Konradsen, 1997
↑  Dunlop MG, Beattie TF, White GK, Raab GM, Doull RI. Guidelines for selective radiological assessment of inversion ankle injuries. British medical journal (Clinical research ed.). 1986 Sep 6;293(6547):603-5. PMID 3092948
↑  Shrier I. Treatment of lateral collateral ligament sprains of the ankle: a critical appraisal of the literature. Clinical journal of sport medicine. 1995 Jul;5(3):187-95. PMID 7670975
1 2 3 4  Zöch C, Fialka-Moser V, Quittan M. Rehabilitation of ligamentous ankle injuries: a review of recent studies. British journal of sports medicine. 2003 Aug;37(4):291-5. PMID 12893710
1 2 3 4  Osborne MD, Rizzo TD Jr. Prevention and treatment of ankle sprain in athletes. Sports medicine (Auckland, N.Z.). 2003;33(15):1145-50. PMID 14719982
↑  Møller-Larsen F, Wethelund JO, Jurik AG, de Carvalho A, Lucht U. Comparison of three different treatments for ruptured lateral ankle ligaments. Acta orthopaedica Scandinavica. 1988 Oct;59(5):564-6. PMID 3142203
↑  Ogilvie-Harris DJ, Gilbart M. Treatment modalities for soft tissue injuries of the ankle: a critical review. Clinical journal of sport medicine. 1995 Jul;5(3):175-86. PMID 7670974
↑  Tropp H, Askling C, Gillquist J. Prevention of ankle sprains. The American journal of sports medicine. 1985 Jul-Aug;13(4):259-62. PMID 3927758
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
Coronavir

תרשים Coronavirus SARS-CoV-2
Coronavir היא תרופה אנטי-ויראלית שאושרה ברוסיה לטיפול נגד COVID-19. מעט ידוע על תרופה זו, למעט המידע שפרסמה חברת התרופות שייצרה אותו, R-Pharm.
על פי התיאור שהועבר לתקשורת, נראה כי התרופה היא מעכב של פולימראז RNA של SARS-CoV-2, בדומה לתרופות דומות אחרות של נוקליאוטידים אנטי-ויראליים כמו רמדסיוויר. נראה כי התרופה מבוססת על favipiravir, שפותחה ביפן.
Coronavir אושרה לשימוש בבתי חולים ביולי 2020 ובספטמבר 2020 קיבלה אישור למכירת מרשם לשימוש חוץ.
ראו גם

מגפת הקורונה ברוסיה
הערות שוליים

↑  "Russia approves R-Pharm's Coronavir for Covid-19 treatment". Pharmaceutical Technology. 9 ביולי 2020. נבדק ב-21 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Russian firm gets approval for drug said to block coronavirus replication". 8 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Staff, Reuters (2020-09-18). "Russia approves first COVID-19 prescription drug for sale in pharmacies". Reuters (בצרפתית). נבדק ב-2020-09-20.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
חדקונית הדקל האדומה

| חדקונית הדקל האדומה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
תת־מערכה:: שש-רגלים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: חיפושיות
תת־סדרה:: Polyphaga
משפחה:: חידקוניתיים
סוג:: Rhynchophorus
מין:: חִדקונית הדקל האדומה
שם מדעי
 Rhynchophorus ferrugineus ‏אוליבייה, 1790

חִדְקוֹנִית הדקל האדומה (שם מדעי: Rhynchophorus ferrugineus) היא מין של חיפושית חוטם הידוע גם בכינויו "חדקונית דקל אסיה" או "חדקונית דקל סאגו". החיפושיות הבוגרות גדולות יחסית; אורכּן בין שני ס"מ לחמישה. צבען אדום-חלוד בדרך כלל, אך קיימות גרסאות צבע נוספות המזוהות בטעות כמינים שונים (לדוגמה, Rhynchophorus vulneratus). זַחֲלי החדקונית יכולים לקדוח חורים עד אורך של מטר בגזעי עצי הדקל ובכך להחליש את הגזע המארח ואף להמיתו. על כן החדקונית נחשבת מזיק עיקרי במטעי דקליים, קוקוס ותמרים.
החדקונית הגיעה מאסיה הטרופית, והתפשטה לאפריקה ואירופה. לאגן הים התיכון הגיעה ב-1980. נצפתה לראשונה בספרד ב-1994 ובצרפת ב-2006. עוד נצפתה החיפושית במלטה ובאיטליה (טוסקנה, סיציליה וקמפניה). היא הגיעה גם לתוניסיה, והחוקרים חושדים שהגיעה גם למרוקו, לאלג'יריה ולמדינות אחרות בצפון אפריקה, אבל עדיין אין לכך כל אישור רשמי. החדקונית נצפתה לראשונה באמריקה בקוראסאו בינואר 2009 וגם בארובה באותה השנה. בשנת 2010 דווח בארצות הברית כי היא נצפתה בלגונה ביץ', קליפורניה.
ביולוגיה > מחזור החיים

החִדקונית תוקפת בדרך כלל עֲצי דקל צעירים, בני פחות מעשרים שנה. בעוד החדקוניות הבוגרות גורמות נזק מסוים עקב אכילת הגזע, הנזק הגדול ביותר לעצים נוצר מנבירת הזחל אל תוך לב הדקל. קדיחה זו עשויה להגיע לעומק מטר. הנקבה הבוגרת מטילה כמאתיים ביצים בחלק הצעיר של צמרת העץ, בבסיסי עלים צעירים או בנגעים פתוחים של גזע העץ. הביצים בוקעות ומהן יוצא זחל לבן. זחל זה יאכל את הסיבים הרכים דרך הרקמה הפנימית של העץ, ויידרש לו חודש לערך כדי ליצור מנהרה. הזחלים יכולים לגדול עד לאורך של שישה עד שבעה סנטימטרים. בהתגלמות יעזוב הזחל את העץ וייצור חֲדַר התגלמות הבנוי מסיבי דקלים יבשים ומפסולת עלים יבשים המצויים בבסיסו של העץ. מחזור החיים של החדקונית נמשך בערך 7 עד 10 שבועות.
ביולוגיה > הזחלים

זחלים שזה עתה בקעו צבעם צהוב-לבן, הם חסרי רגליים וראשם צבעו חום כהה יותר משאר הגוף. לזחלים לסתות חזקות ואופקיות, והן משמשות אותן להתחפר ברעבתנות אל תוך לב העץ.
ביולוגיה > החִדקוניות הבוגרות

החרקים הבוגרים הם "טייסים" מצוינים ומסוגלים לעוף למרחקים גדולים. הם יכולים להתיישב גם בעצים בריאים, אך מבכּרים לתקוף דקלים חלשים או נגועים על ידי חרקים אחרים.
זחל החדקונית
הגולם המכוסה
הגולם החשוף
החדקונית הבוגרת
הנזק לַעֲצי הדקל > תסמיני ההתפשטות

התפשטות המַזיק גורמת להצהבתן ולנבילתן של כפות הדקלים, וזו עלולה להוביל למותו של הדקל הנגוע. ראשונה תיפגע ותיפול צמרת העץ, ואחריה הענפים שמתחתיה, מחלקו העליון של העץ ומטה. התסמינים העיקריים, ובהם אובדן צמרת העץ או נבילת הֶעָלים מתחתיה, בדרך כלל גלויים רק זמן רב לאחר שעץ הפך נגוע. עד שהתסמינים החיצוניים האלו נצפים, הנזק בדרך כלל קשה דיו כדי להמית את העץ, והם מעידים על נוכחות של שישה חודשים או יותר של המזיק בעץ. כאשר בעץ ישנה אוכלוסייה גדולה של זחלים, ניתן לשמוע את נבירתם בהצבת האוזן על גזע העץ. לעיתים משתמשים במכשירים להאזנה (כגון מסכת) או בכלבים שאומנו לזהות את ריח הזחלים או את ריח ריקבון הגזע כדי לזהות אוכלוסייה קטנה יחסית של המזיק בעץ.
עצי דקל שניזוקו על ידי חדקונית הדקל האדומה סמוך למגדל. מימין עץ ובו נראים נזקים לגזע ומשמאל עץ מת.
עץ דקל באיים הקנריים ובו סימנים חיצוניים ראשונים של הימצאות המזיק.
צמרת עץ דקל הרוסה באיים הקנריים.
החלק העליון ההרוס של צמרת עץ הדקל, ובה אפשר להבחין בסימנים של התחפרות הזחלים.
דקל תמרים בכפר סבא, שמת כתוצאה מפגיעת החדקונית
הנזק לַעֲצי הדקל > המניעה

החדקונית מעדיפה להטיל את ביציה ברקמות הרכות של העץ, הריח הייחודי המופרש מהגדם לאחר הגיזום גם הוא מושך את החרק. ולפיכך כדי להפחית את התפשטות הנגע מומלץ שלא לגרום נזק מכני לצמחים. גיזום עלים מתים או ישנים עשוי לצמצם את התופעה. הזזת חומר צמחי כגון קליפות ישנות ועלים מתים ונגועים לאזור שאינו נגוע, אסורה.
הנזק לַעֲצי הדקל > טווח הפעולה של החדקונית

ישנם דיווחים שחדקונית הדקל האדומה תקפה כבר כ-19 מיני דקל בעולם. אף שהחדקונית נצפתה לראשונה בעצי קוקוס בדרום מזרח אסיה, היא השיגה דריסת רגל משמעותית בעצי תמר בשני העשורים האחרונים בכמה מדינות במזרח התיכון, ולאחר מכן הרחיבה את האזור המחיה שלה לאפריקה ולאירופה. נראה שהתפשטות זו אירעה בגלל מעבר חלקי עצים נגועים לאזור לא נגוע. החדקונית נצפתה ב-15% מהמדינות המגדלות קוקוס ובמחצית מהמדינות המגדלות תמרים.
הנזק לַעֲצי הדקל > החדקונית בישראל

בישראל התגלה המזיק לראשונה ב-1999 במטעי תמר בצפון ים המלח. מאז הוא התפשט מאזור אילת, דרך הערבה, בקעת הירדן ועד לאזור הצפון. בשנת 2010 פרסם משרד החקלאות ופיתוח הכפר הוראות להתמודדות עם המזיק בעצי נוי. גרסה מעודכנת של ההוראות יצאה באפריל 2015. הטיפול מבוסס על אימידקלופריד, ולכן מתאים רק לטיפול בעצי נוי, שכן, למרות רעילותו הנמוכה יחסית ליונקים, אסור לאכול מפרי עץ שטופל בחומר (ראה בפתק שבתמונה משמאל).
בנהריה, בקריית מוצקין, בחיפה ובראשון לציון כבר נכרתו עצים מתים מחשש לנפילה פתאומית על מכוניות או על עוברים ושבים. עצים רבים נפגעו מיבנה ועד גדרה. ב-2016 נאלצה עיריית ראשון לציון לכרות את שדרת הדקלים המפורסמת בגן המושבה אחרי שרוב העצים נפגעו על ידי החדקונית ב-2014.
ב-2015 ו-2016 החלו ערים בשרון בטיפול מונע נגד המזיק בדקלים שבשטחים הציבוריים, ובסילוק עצים מתים, ויצאו בקול קורא לתושבים לטפל בדקלים בחצרות הפרטיות.
בשנת 2020 זוהתה חדקונית הדקל בשדרת דקלי הוושינגטוניה ביער חולדה ומייד גובשה תוכנית בקרן קיימת לישראל להדברת החרק המזיק.
בשנת 2021 זוהו חדקוניות הדקל מתות וחיות ביישוב מצפה יריחו השוכן סמוך לירושלים.
ראו גם

יקרונית התאנה – מין חרק הפוגע בעצי תאנה בדומה לחדקונית
הערות שוליים

↑   חיפושית אדומה מאיימת להביא לקריסת מדינה שלמה, באתר הארץ, 18 במאי 2017
↑   מניעה והדברה של חדקונית הדקל האדומה, משרד החקלאות ופיתוח הכפר.
↑  התמודדות עם חדקונית הדקל האדומה, משרד החקלאות ופיתוח הכפר, 11 בפברואר 2010
↑  מניעתה והדברתה של חדקונית הדקל האדומה בעצי דקל בנוי, משרד החקלאות ופיתוח הכפר, אפריל 2015
↑  עיריית רעננה יצאה לאחרונה במהלך מקיף לטיפול בעצי הדקל בעיר, עיריית רעננה, 10 בפברואר 2016
↑  נלחמים בחדקונית ההרסנית, עיריית כפר סבא, 4 בספטמבר 2016
↑  נעה פישר, מבצע להצלת עצים בני יותר מ-100 שנפגעו מחדקונית הדקל, באתר ynet, 29 בדצמבר 2020
פתק אזהרה שהצמידה חברת הדברה לגזע עץ דקל שטופל נגד חידקונית הדקל בפארק כפר סבא. הכיתוב בפתק:

בעץ זה בוצע טיפול נגד חדקונית הדקל
 🚫 אין להוריד סימון זה
🚫 אין לאכול פרי מעץ זה
כפר גליקסון

| --- | --- |

הכניסה לכפר גליקסון
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: חיפה
מועצה אזורית: מנשה
גובה ממוצע: ‎62 מטר
תאריך ייסוד: 1939
תנועה מיישבת: העובד הציוני
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 394 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הכרמל מוגדלת) כפר גליקסון(למפת הכרמל רגילה) כפר גליקסון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר גליקסון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר גליקסון32°30′20″N 35°00′16″E﻿ / ﻿32.5055459986368°N 35.0043832062085°E﻿ / 32.5055459986368; 35.0043832062085  heמפת היישובים של מועצה אזורית מנשה (in English: Menashe Regional Council) באדום - כפר גליקסון בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

כְּפַר גְּלִיקְסוֹן הוא קיבוץ במישור החוף השייך למועצה אזורית מנשה, ליד היישוב פרדס חנה-כרכור וליד בנימינה
היסטוריה

מקימי היישוב היו חברי גרעין "למקור" של הנוער הציוני, שעלו מטרנסילבניה, עברו הכשרה בדגניה א' ומאמצע 1935 ישבו בהרצליה. בקיץ 1936 עבר הגרעין אל אזור ג' של הרצליה, אז אזור מבודד בין יישובים ערביים. בינואר 1939 סבל הקיבוץ בהרצליה מדליקה שכלתה את המטבח, חדר האוכל, מכשיר הרדיו ו-950 ספרים בספריית הקיבוץ.
הקיבוץ עלה על אדמת פיק"א ליד כפר קרע, בערב חג השבועות, מאי 1939, כיישוב חומה ומגדל. נקודת ההתארגנות לעלייה הייתה בקיבוץ משמרות. קודם לכן, עובדו הקרקעות של פיק"א ליד כפר קרע על ידי חקלאי גבעת עדה.
בשנת 1940 נקבע שהיישוב ייקרא על שם ד"ר משה יוסף גליקסון שנפטר ביום העלייה על הקרקע של היישוב. גליקסון עמד בראש תנועת הנוער הנוער הציוני והיה עורך עיתון הארץ במשך 15 שנה.
ביוני 1943 טרם הוחל בהקמת יישוב הקבע של כפר גליקסון ובתנועת העובד הציוני התרעמו על שהמוסדות המיישבים אינם פועלים לקידום היישוב. בשנת 1944 הונחה אבן הפינה לנקודת הקבע של הקיבוץ.
בעשור הראשון של המדינה לא צלחה דרכו של הקיבוץ והוא שקע בחובות.
הקיבוץ כיום

כיום מתגוררים בכפר גליקסון כ-300 תושבים. הקיבוץ מתפרנס, בין היתר, מחקלאות: רפת "גל-ים", גידולי שדה, ותעשייה: מפעל אומגה לייצור חומרי יצירה, מעונות יום לילדים, בריכת שחייה למנויים ועוד.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ארבעה כפרים חדשים ושנים הוקמו מחדש, דבר, 25 במאי 1939
↑  מה נשמע במושבות, דבר, 22 באוקטובר 1935
בקיבוצי הנוער הציוני בשרון, דבר, 2 בפברואר 1936
↑  קיבוץ הנוער הציוני בהרצליה לנקודה חדשה, הארץ, 10 באוגוסט 1936
↑  דליקה בקיבוץ "למקור", דבר, 27 בינואר 1939
↑  יום שבע העליות, דבר, 30 במאי 1939
↑  גבעת עדה, הארץ, 1 בפברואר 1934
↑  נקודה יישובית ע"ש ד"ר משה גליקסון ז"ל, הַבֹּקֶר, 2 ביוני 1940
↑  היקופח כפר גליקסון, דבר, 10 ביוני 1943
↑  אבן פינה לכפר גליקסון בשומרון, משמר, 31 במאי 1944
↑  שבעה קיבוצים ותיקים מבקשים עזרה, דבר, 24 באוקטובר 1961
↑  מפה 1:25,000, גליון 11, 'גבעת עדה' בהוצאת 'ההגנה'
↑  מפת אזור חדרה, 1944, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467850605171 
כפר גליקסון. יום העלייה על הקרקע בחומה ומגדל
ישועים

| --- | --- |

 מטה הארגון:  כנסיית ג'זו, ראש ממסדר הישועים 
 מייסדים:  איגנטיוס מלויולה, פייר פאבר, פרנסיסקו חאווייר, Holy Companions 
 חברים:  26,799 גבר (נכון ל־2018) 
 מנכ"ל:  Arturo Sosa Abascal, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תקופת הפעילות:  1540–הווה (כ־484 שנים) 
 www.jesuits.global
 
חותם הישועים. האותיות IHS, באלפבית היווני: יוטא, אטא וסיגמא, הן קיצור שמו של ישו.
אגודת ישוע (בלטינית: Societas Iesu), שחבריה מוכרים כיֵשׁוּעִים (Jesuits) היא מסדר בכנסייה הקתולית שהוקם ב-1534 כדי להילחם בהתפשטות הרפורמציה הפרוטסטנטית בדרכי חינוך. את הארגון הקים איגנטיוס מלויולה. הישועים מופקדים על חינוך ותעמולה, והם אחד המסדרים הקתוליים הגדולים, המוכרים והחשובים ביותר ומילאו תפקיד חשוב בהיסטוריה הנוצרית של אירופה. במסדר היו נכון ל-2016 16,378 אחים, מתוכם 11,785 כמרים שנסמכו. ראש המסדר הנוכחי, ה-31 במספר, הוא האב ארתורו סוסה.
ייסוד המסדר

ב-15 באוגוסט 1534 נפגשו על גבעת המונמארטר בפריז: איגנטיוס מלויולה (איניגו לופז דה לויולה) ושישה תלמידים אחרים (ארבעה ספרדים, צרפתי ופורטוגזי), כולם בוגרי האוניברסיטה של פריז. אנשי החבורה נשבעו לעוני ולחסידות, כדי לייסד את "המסדר של ישוע", ולהקדיש עצמם "לריפוי חולים ועבודת מיסיון בירושלים או ללכת מבלי לשאול לכל מקום אליו יורה האפיפיור ללכת".
השבעה פנו ב-1537 אל האפיפיור כדי לקבל את הסכמתו לייסוד מסדרם. האפיפיור פאולוס השלישי נתן להם את ברכתו, ואישר להסמיך אותם כנזירים. השבעה נותרו כנזירים בוונציה, שם הסמיך אותם הבישוף המקומי, שכן המלחמה המחודשת באותה התקופה בין האפיפיור, בין ונציה ובין האימפריה העות'מאנית הפכה את המסע לירושלים לבלתי אפשרי.
מלווה בשניים מחבריו הגיע איגנטיוס לרומא באוקטובר 1538, במטרה לבקש מהאפיפיור לאשר את חוקת המסדר החדש. ועידה של קרדינלים נתנה חוות דעת חיובית על החוקה שהוצגה, ופאולוס השלישי אישר את קיומו של המסדר בבולה אפיפיורית בשם Regimini militantis, שיצאה ב-27 בספטמבר 1540, אך הגביל את מספר חברי המסדר לשישים. הגבלה זו הוסרה בבולה נוספת בשם Injunctum nobis, שיצאה כעבור שלוש שנים. איגנטיוס מונה להיות המפקח העליון על המסדר. הוא שלח את חברי המסדר כמיסיונרים לכל רחבי אירופה, להקים בתי ספר, מכללות וסמינרים.
איגנטיוס כתב את החוקה הישועית, והמסדר אימץ אותה בשנת 1554. החוקה יצרה ארגון היררכי והדגישה את חשיבות זניחת העצמי, והציות לאפיפיור ולראשי המסדר. התנהגות זו הוגדרה על ידי איגנטיוס עצמו כ"ממושמעים כגווייה". העיקרון הראשי היה למוטו של המסדר: "Ad Majorem Dei Gloriam" - למען תהילת האל.
השנים הראשונות

תקופת ייסוד המסדר הישועי הייתה תקופת רפורמציית הנגד, תנועה לרפורמות בתוך הכנסייה הקתולית, שבאה כתגובה לרפורמציה הפרוטסטנטית. אנשי המסדר הטיפו לנאמנות לכתובים ולדוקטרינה הכנסייתית, וכדברי איגנטיוס עצמו: ”אאמין כי הלבן אשר אני רואה הוא שחור, אם הממונים עלי בכנסייה יגדירו אותו כשחור”.
אחד מן הכלים העיקריים של הישועים היה ועודנו התרגילים הרוחניים - אסופה של תפילות, כללים לעריכת מדיטציה ותיאור של תרגילים שכליים שקובצו בספר בן כ-200 עמודים פרי עטו של איגנטיוס מלויולה. הספר כלל גם כללים לקיום סדנה אישית בת כ-30 יום שבמהלכה יתרגלו המשתתפים את העקרונות המתוארים בספר. הסדנה האישית נמשכת בין 28 ל-30 ימים, והיא אמורה להתבצע בתוך מוסד מיוחד המכונה מפלט (באנגלית retreat), כשהמתרגל שרוי רוב הזמן בבידוד כשהוא מקבל הוראות יומיות לביצוע מדיטציות והרהורים על טבע העולם מכומר המתפקד כמדריך רוחני. המטרה המוצהרת של התרגילים הרוחניים היא לעזור למתרגל למצוא את ישוע בחייו האישיים, מתוך כוונה להובילו להתחייבות אישית ללכת בדרכו ולהפוך בכך לאדם טוב יותר.
הישועים ייסדו בתי ספר רבים, אשר משכו את בני האליטה החברתית באירופה הקתולית בשל שיטות הלימוד המתקדמות בהם והערכים המוסריים שהוקנו בהם. בתי הספר הישועיים מילאו תפקיד מרכזי בהחזרה לקתוליות של ארצות אירופיות רבות, שנטו בשלב זה או אחר לפרוטסטנטיות.
הישועים הטיפו לכך שהטקסיות הפולחנית והעיצוב המהודר של הכנסיות הקתוליות, אשר היו כה שנואים על הפרוטסטנטים, ימומנו ויבוצעו במלוא ההדר. הם הצליחו להשיג השפעה רבה בתקופה המוקדמת של פעולתם, שכן כמרים ישועים שימשו פעמים רבות ככמרים מוודים למלכי אירופה באותה התקופה. הישועים היו הכוח המוביל ברפורמציית הנגד בשל המבנה החופשי יחסית של המסדר שלהם, שלא דרש חיים בקהילה, על מנת להיות קשובים לצורכי האנשים בכל מקום ומקום.
בין דור המייסדים של המסדר היו נוצרים חדשים רבים ממוצא יהודי, כמו פדרו דה ריבדניירה (ספ') וחירונימו נדאל (ספ') ואף ראש המסדר השני דייגו ליינס (ספ'). איגנטיוס עצמו תמיד הדגיש כי אין להפלות בין נוצרים בקבלה לחברה. ב-1593 נסחף המסדר בחוקי טוהר הדם שהוחלו בספרד וסרקו את מוצאו של מועמד עד לדור חמישי: על חניכים בעלי רקע מוסלמי, יהודי, אינדיאני וכדומה נאסר להתקבל לחברה. המקרה הבולט ביותר היה פסילתו של חואן אלפונסו דה פולנקו, מי שהיה מזכירו של לויולה, מלהתמנות לראש המסדר עוד בטרם האיסור בנימוק ש"לא היה ספרדי" - כלומר בשל מוצאו היהודי. ב-1608 בוטל האיסור אך בדיקות רקע עמוקות הוסיפו להתקיים עד 1946.
התרחבות

הישועים יסדו מיסיון ביפן והצליחו לקבל מן השלטונות היפניים את האחוזה הפאודלית של נגסאקי ב-1580. אחוזה זו נלקחה מהם בשנת 1587 בשל החשש מהשפעתם הגוברת. כן היו הישועים פעילים בסין, ובשנת 1661 הגיעו ללהסה שבטיבט שני מסיונרים ישועים, גרובר וד'אורוויל. כמה עשרות שנים אחריהם הגיע איפוליטו דזידרי.
המיסיונים הישועיים בדרום אמריקה היו שנויים במחלוקת באירופה, במיוחד בספרד ובפורטוגל, שם ראו בישועים מחסום למפעלי הקולוניזציה הממלכתיים של ארצות אלו. לעיתים רבות היו הישועים הכוח היחיד שהפריד בין האינדיאנים המקומיים ובין עבדות. בכל רחבי דרום אמריקה, אך במיוחד בברזיל ובפרגוואי, הוקמו ערי מדינה אינדיאניות נוצריות, אשר נקראו "רדוקסיונס" (Reducciones), שבהן חיה האוכלוסייה בהדרכת הישועים באופן שתאם את עקרונות הדת הקתולית. שיעור יודעי הקרוא וכתוב במקומות אלו היה ללא תקדים, ועבר אף את השיעור המקביל באירופה עצמה.
כמרים ישועיים ייסדו מספר ערים בברזיל במאה ה-16 כגון סאו פאולו וריו דה ז'ניירו. השפעתם של הישועים הייתה רבה בהמרתם לנצרות ובחינוכם של האינדיאנים ביבשת כולה. הפעילות הישועית בעמים אלו הייתה חשובה לשימורן ולתיעודן של שפותיהם של תושבי הארצות. הישועים יצרו מילונים לשפות אלו, וכן כתב לטיני לשפות בעלות כתבים שונים מן הכתב הלטיני. עבודה זו נעשתה למשל לשפה היפנית וכן לשפת הגוארני.
התרחבות > חלקם באינקוויזיציה האתיופית

הישועים הגיעו בין השאר גם לאתיופיה יחד עם חיל משלוח של האימפריה הפורטוגזית ב-1541 לבקשת קיסרי אתיופיה שיעזרו מול כוחה של סולטנות אדאל והעומד בראשה האימאם אחמד גראן שפלשה לאתיופיה בעזרת האימפריה העות'מאנית.
לאחר הבסת המוסלמים במלחמת אתיופיה-אדאל ביססו היישועים את כוחם והגיעו לעמדות ממשל חשובות, ביניהן ראש הכנסייה האתיופית. בהשפעתם, המיר מאוחר יותר הקיסר האתיופי סוסניוס את דתו מהנצרות האורתודוקסית לקתולית. היישועים גרמו בכך למלחמת דת באתיופיה בין נאמני הכנסייה האתיופית לבין תומכי היישועים.
סוסניוס, שכונה גם בשם "המושפע הפורטוגזי", היה קתולי נלהב, והישועים עודדו אותו להשמיד את יהודי אתיופיה. הקיסר אכן הקשיב לרעיונותיהם שהיהודים מסכנים את ממלכתו, וארגן צבא חמוש היטב כולל תותחים, רובים וחיילים פורטוגזים שנשארו באתיופיה לאחר מלחמת אתיופיה-אדאל. הוא הורה להילחם ביהודים להוציאם להורג באזור שבין אגם טאנה להרי סאמיאן ובייחוד בחבל דאמבייה שהיה קל לכיבוש מכיוון שהיה מישורי. בלחימה נגד היהודים טבחו חיילי הקיסר רבים מהם, מכרו רבים לעבדות, הגלו את מלך העדה גדעון השביעי והטבילו רבים מהיהודים בכפייה לכנסייה הנוצרית. יהודים רבים שחיו באזורי הטבח החלו לברוח לאזורים אחרים כגון קווארה, ארמצחו ודמאטו שבהם היו קהילות יהודיות קטנות, אך רבים עדיין נשארו בדאמבייה, ווגארה ווואלקיט. סוסניוס הורה למעשה ליישם אינקוויזיציה אתיופית בארצו בהשפעת היישועים והשליחים הפורטוגזים שהגיעו. היישועים וכל הזרים גורשו לבסוף על ידי בנו, הקיסר פאסילידס, בשנת 1633.
התנגדות למסדר ושקיעתו

במדינות שונות התעוררה התנגדות לישועים. בצרפת גורשו הישועים מניהול החינוך בשנת 1762. מתקופה זו ועד עיצוב האוניברסיטה על ידי נפוליאון  בשנת 1808, התקיימה "מהפכה חינוכית" שקדמה למהפכה הפוליטית של המהפכה הצרפתית. השופט והסופר הצרפתי rolland d'ercevilleBarthélemy-Gabriel Rolland d'Erceville היה מתנגד בולט לישועים בצרפת. הרעיון הגדול והחדשני שלו היה שהגופים המלמדים, הקולג'ים יהיו כפופים מבחינת תוכן ובקרה לא לבישופים ולכמורה כפי שהיה עד אז, אלה ל"מועצה של מכותבים" שהייתה לימים ענף של ממשלה חילונית. דבר זה השפיע על מוסדות נוספים כמו אוניברסיטת ניו יורק. רוח התנגדות חילונית \ דאיסטית דומה הייתה מצד הכותבים של האנציקלופדיה הגדולה.
עד לשנת 1767 הגן על הישועים האפיפיור קלמנס השלושה עשר, שניסה להילחם בגורמים בפורטוגל, בצרפת, בסיציליה, בפארמה ובאימפריה הספרדית שדרשו את סילוקם ממדינות אלה, בין אם בשל השפעת הנאורות או בשל העצמאות שנטלו לעצמם הישועים בכך שהקימו "מדינה בתוך מדינה", למשל בשטחי האימפריות באמריקה. יורשו, האפיפיור קלמנס הארבעה עשר, חתם ביולי 1773 על צו האוסר על פעילות המסדר בכל הארצות. האימפריה הרוסית היא היחידה שבה נמשכה פעילות המסדר, שכן למרות שהיה בה מיעוט קתולי לא מבוטל (כ-9%, בעיקר בפולין וליטא), שליטיה השתייכו לנצרות הפרבוסלבית ולא ראו עצמם ככפופים למרות האפיפיור. באזורים אלו שמר המסדר על ארגונו הפנימי ועל ישותו החוקית.
בתחילת המאה ה-19 נעשה מאמץ להחיות את המסדר ברומא, על ידי האפיפיור פיוס השביעי. חברי המסדר המחודש תמכו במרות האפיפיור בתוך הכנסייה, והיו מזוהים עם תנועות שתמכו בהצהרה על אי יכולתו של האפיפיור לשגות שיצאה בשנת 1870.
בשנת 1946 הועמד בראש המסדר ז'אן-בטיסט ינסן שבזמן מלחמת העולם השנייה היה ראש המסדר בבלגיה, פעל שם להצלת יהודים וקיבל הכרה כחסיד אומות העולם. הוא עמד בראש המסדר עד לשנת 1964 ובתקופה זו מספר חברי המסדר הגיע לכ-36 אלף.
הישועים כיום

המסדר הישועי היום הוא המסדר הדתי הגדול ביותר של כמרים ונזירים בכנסייה הקתולית ובו 19,216 משרתים בכהונה, ב-112 מדינות בעולם. מספר חברי המסדר הגדול ביותר נמצא בהודו ואחריו בארצות הברית. בראש המסדר עומד ארתורו סוסה (אנ') יליד ונצואלה. עבודת המסדר מתמקדת בשליחויות בתחומי המיסיון, זכויות האדם, צדק חברתי ובמיוחד השכלה גבוהה. המסדר מפעיל מכללות ואוניברסיטאות במדינות שונות בעולם ופעיל במיוחד בפיליפינים ובהודו. בארצות הברית לבדה מפעיל המסדר 50 מכללות, אוניברסיטאות ובתי ספר תיכוניים. הצהרת כוונות אופיינית למוסד חינוכי ישועי תדגיש את רעיון היותו של ישו דוגמה לחיי האדם, שאיפה למצוינות בהוראה והוראת התפתחות עצמית רוחנית ואינטלקטואלית המלווה את התלמידים לאורך חייהם. באמריקה הלטינית השפיעו חברים ליברלים במסדר השפעה משמעותית על פיתוחה של תאולוגיית שחרור, תנועה אשר עוררה מחלוקת בכנסייה הקתולית ואף זכתה לגינוי מפי האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
ב-13 במרץ 2013 הוכתר האפיפיור הראשון ממסדר הישועים, האפיפיור פרנציסקוס.
הערות שוליים

↑  2000 Years of Prayer by Michael Counsell 2004 ISBN 1-85311-623-8 page 203
↑  באנגלית retreatant, כלומר אדם שנכנס למפלט דתי מבודד
↑  ראו למשל: Robert Aleksander Maryks, The Jesuit Order as a Synagogue of Jews: Jesuits of Jewish Ancestry and Purity-of-Blood Laws in the Early Society of Jesus, הוצאת בריל, 2009.
↑  ג'. ווגוו, מנשמתינו: יהודי אתיופיה בישראל, עמוד 11.
1 2 3  University of the State of New York (1893). Annual Report of the Regents, Volume 106. עמ' 266.
המסדר הישועי באתר "ההיררכיה הקתולית"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263198705171  PLWABN: 9810568749805606  BIBSYS: 90238846  BNE: XX111131  BnF: cb11872162f (data)  CiNii: DA02153567  GND: 80092-2  HDS: 011718  ISNI: 0000 0001 2369 4680  LCCN: n79046634  LNB: 000057120  NKC: kn20010710123  NLA: 36584458  RERO: 02-A000151202  SELIBR: 120699  SUDOC: 086020846  Trove: 383102  VcBA: 494/20967  VIAF: 141318503   WorldCat (עם VIAF): 141318503 
כנסייה פורטוגזית-ישועית מאותה התקופה ליד אגם טאנה.
ביקורו של האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר באוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית ברומא, אחד ממוסדות ההשכלה הגבוהה הבולטים ברשת החינוך של המסדר הישועי.
פיקוח מחירים

פיקוח מחירים הוא מנגנון רגולציה הקובע מחיר מרבי (ולעיתים מחיר מזערי) למוצרים ושירותים.
בשוק חופשי שמאפיין כלכלת שוק, המחירים מתייצבים בתחום שבו הביקוש וההיצע שווים.
במצבים שכאלה, כל התערבות ממשלתית במחירי השוק אינה רצויה והיא תביא לאחת משתי תוצאות לא רצויות של מחסור או לחלופין של מחירים גבוהים יותר מאלה שהיו במצב של שוק תחרותי חופשי.
עם זאת, מצבים שבהם לא מתקיים מצב של שוק תחרותי חופשי אלא במקום יש מצב של תחרות מונופוליסטית, מצדיקים התערבות ממשלתית וזאת בשל המחירים הגבוהים שנקבעים בנקודת שיווי משקל בתחרות מונופוליסטית.
פעמים רבות הונהג פיקוח מחירים כחלק מחבילת צעדים רחבה יותר לייצוב משק. אף שפיקוח מחירים על מוצרים מסוימים נהוג במדינות רבות, בקרב כלכלנים רבים רווחת הדעה כי במקרה של במצב של כלכלת שוק הוא לא משיג את מטרתו, ורצוי ולהימנע ממנו.
לפיקוח מחירים שורשים במשפט העברי, כשעל המדינה חלה החובה להטיל פיקוח על "מפקיעי שערים", כפי שמדינת ישראל עושה בחוק פיקוח מחירים ושירותים.