stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמסונג גלקסי S20
הערות שוליים

↑  https://twitter.com/maxwinebach/status/1216490936101982208, Twitter (באנגלית)
↑  Chris Smith, Samsung rethinking Exynos strategy after Galaxy S22 processor throttling mess, BGR, ‏2022-04-07 (באנגלית אמריקאית)
סן-בריו

סן-בריו (בצרפתית: Saint-Brieuc, בברטונית: Sant-Brieg) היא קומונה בחבל ברטאן שבצפון-מערב צרפת. סן-בריו היא בירת מחוז קוט-ד'ארמור ונכון לשנת 2012 מתגוררים בקומונה 45,936 תושבים, זוהי הקומונה המאוכלסת ביותר במחוז.
היסטוריה

סן-בריו נקראת על שם הנזיר הולשי בריו אשר נחשב לאיש שהביא את הנצרות לחבל ברטאן במאה השישית לספירה. הנזיר בריו הוא אחד משבעת המייסדים הקדושים של חבל ברטאן.
בשנת 1790, במהלך המהפכה הצרפתית, לאחר הקמת מחוזות צרפת, סן-בריו הפכה לבירת מחוז קוט-דו-נור (ב-8 במרץ שונה שם המחוז ל"קוט-ד'ארמור") בין הדמויות הפוליטיות באזור מאותה תקופה ניתן לציין את פלאן דה שמפו ופולאן דה קורביון שנבחרו לנציגי המעמד השלישי. בשנת 1793, התחוללה מלחמת האזרחים בין ה'שואנים ל'צבא המהפכה הצרפתי'. בליל ה-25 באוקטובר 1799, קבוצת שואנים שחררה מבית הכלא בעיירה אסירים שנידונו למוות. התובע, פולאן דה קורביון (שגם היה ראש העיר בשנים 1779-1789), נהרג במהלך ליל הקרב בסן-בריו.
בשנת 1863 נחנך קו הרכבת החדש מפריז לברסט, המסלול עובר גם בסן-בריו. בשנת 1870, במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, נהרגו 25 חיילים מסן-בריו.
במלחמת העולם השנייה, נהרגו 247 תושבי סן-בריו. מבין החיילים תושבי העיירה שנהרגו במהלך המלחמה, ניתן למנות את הקפטן פרדריק אובר ואת רוברט לפבר שנהרג במאי 1940 בהולנד.
בנוסף, בסן-בריו הוקם מחנה שבויי המלחמה Frontstalag 134, אחד מבין מערכת גדולה של מחנות שבויים גרמנית. המחנה אוכלס בעיקר בשבויי מלחמה צרפתיים מהקולוניות, בעיקרם שחורים ומגרבים. חלק מהאסירים שברחו חברו לכוחות צרפת החופשיים וחזרו לשחרר את המחנה מאוחר יותר במלחמה. כל מערך המחנות של ה-Frontstalag כלל בשנת 1943 כ-10,500 שבויי מלחמה.
עם שחרור צרפת החופשית בידי הכוחות האמריקאים, שוחררה סן-בריו ב-6 באוגוסט 1944 בפיקודו של הגנרל ג'ורג' פטון.
גאוגרפיה ואוכלוסין

שטחה הכולל של הקומונה הוא 21.88 קמ"ר ועל פי מפקד האוכלוסין משנת 2012, מתגוררים בקומונה 45,936 תושבים. העיירה נמצאת על יד תעלת למאנש. בעיירה זורמים שני נחלים, נחל גואט ונחל גואדיץ'.
בשנת 2009, כמויות גדולות של חסת-ים, סוג של אצות, נסחפו אל רבים מחופי ברטאן. כאשר הן נרקבו, פלטו האצות רמות מסוכנות של מימן גופרתי. כתוצאה מכך, סוס ומספר כלבים מתו, עובד מועצה שהסיע משאית מלאה באצות אלו איבד הכרה, נפל על ההגה ומת. חוף הים בסן-ביירו סבל מנזק רב ונסגר.
גאוגרפיה ואוכלוסין > אוכלוסייה

| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1793: 7,335
1821: 9,956
1841: 12,484
1856: 14,888
1866: 15,812
1881: 17,833
1901: 22,198
1911: 23,945
1931: 28,320
1946: 36,674
1962: 43,142
1968: 50,281
1982: 48,563
1990: 44,752
1999: 46,087
2006: 46,437
2012: 45,936
גלריית תמונות

בניין העירייה
נמל התעופה בסן-בריו
תחנת הרכבת
מפרץ סן-בריו
סן-בריו בחורף
תושבים נודעים

אוגוסטה וילייה דה ל'איל-אדם (1838-1889) - סופר
פטריק דוור (1947-1982) - שחקן קולנוע
לואי גיליו (1899-1980) - סופר
יחסים בינלאומיים

לסן-בריו ההסכם ערים תאומות עם:
הממלכה המאוחדת אברסטווית', ויילס, הממלכה המאוחדת
יוון אגיה פראסקבי, יוון
גרמניה אלסדורף, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה
בוסניה והרצגובינה גורז'דה, בוסניה והרצגובינה
סמסונג גלקסי S5

| --- | --- |


הגלקסי S5 בצבע לבן
 מידע כללי
 סוג:  דגם של טלפון חכם 
 יצרן:  סמסונג
 תאריך הפצה:  24 בפברואר 2014 
 סדרה:  סדרת סמסונג גלקסי S 
 הקודם בסדרה:  סמסונג גלקסי S4 
 הבא בסדרה:  סמסונג גלקסי S6 
 מידע טכני
 מערכת הפעלה:  אנדרואיד 4.4.2, ניתן לשדרוג לאנדרואיד 6.0.1
 מעבד:  סנאפדרגון 801 מרובע ליבות מתוצרת Qualcomm במהירות שעון של 2.5 GHz או Exynos 5 Octa של סמסונג מתומן ליבות במהירות 1.6+1.2 GHz
 נפח אחסון:  32GB, 16GB או 64GB, שניתן להרחבה ל-256GB נוספים באמצעות כרטיס זיכרון
 זיכרון:  זיכרון נדיף בנפח 2GB
 מסך:  5.1 אינץ' (13 ס"מ)  Super AMOLED Full HD‏ 1920×1080 פיקסלים צפיפות פיקסלים 432ppi חיפוי Corning Gorilla Glass 3
 מצלמה:  16 מגה פיקסל ופלאש LED (אחורית) 2 מגה פיקסל (קדמית)
 סוללה:  2,800 מיליאמפר-שעה
 רשת:  משתנה לשני דגמים: HSDPA (דור 3/3.5), LTE (דור 4)
 קישוריות:  בלוטות' 4.0 Wi-Fi בתקנים 802.11 a/b/g/n/ac NFC (תקשורת טווח אפס) משדר אינפרא-אדום GPS Micro Sim
 מידות
 רוחב:  72.5 מ"מ 
 גובה:  142 מ"מ 
 עובי:  8.1 מ"מ 
 משקל:  145 גרם
 אתר רשמי
 
Samsung Galaxy S5 (בעברית: סמסונג גלקסי אס 5) הוא טלפון חכם המהווה את מכשיר הדגל החמישי בסדרת סמסונג גלקסי S וממשיכו של סמסונג גלקסי S4 של סמסונג. המכשיר כולל מסך מגע 5.1 אינץ' ברזולוציית Full HD, מצלמת 16 מגה פיקסל, סורק טביעות אצבע, חיישן למדידת דופק, חיישן למדידת צעדים ומעבד במהירות שעון 2.5GHz .ובנוסף הוא גם עמיד במים. הגלקסי אס 5 הוכרז לצד השעונים והצמידים החכמים של סמסונג באירוע ה-Unpacked 5 שערכה סמסונג במסגרת תערוכת המובייל MWC בברצלונה ב-24 בפברואר 2014. המכשיר הושק בישראל ובעולם ב-11 באפריל 2014.
תכונות > תוכנה

המכשיר מגיע עם מערכת האנדרואיד 4.4.2 (KitKat), עם ממשק ה-TouchWiz של סדרת הגלקסי אשר עבר מעט שינויים לעומת גרסתו הקודמת, וכולל תכונות הקיימות בגלקסי S4, כגון Smart Stay, S-Voice ו-Smart Scroll. המכשיר החדש כולל גם סורק טביעות אצבע. בניגוד לקודמיו, הקשה ממושכת על מקש הבית תפעיל את Google Now, בעוד שהקשה כפולה תפעיל את S-Voice. למכשיר יש תמיכה בכל רשתות ה-LTE בעולם במדינות תומכות, וכן רשתות דור 3 ו-GSM הישנות יותר. בדצמבר 2014 החל המכשיר לקבל את העדכון לאנדרואיד לוליפופ באירופה, ובאפריל 2015 החל לקבל את העדכון גם במזרח התיכון ובישראל.
תכונות > חומרה ועיצוב

למכשיר יש מסך 5.1 אינץ' בטכנולוגיית Super AMOLED Full HD המספק צפיפות פיקסלים של 432ppi. חלקו הקדמי של המכשיר מצופה בזכוכית גורילה גלאס 3 עמידה בפני שריטות וגוף עמיד בפני מים ואבק בתקן IP67, מצלמת 16 מגה פיקסל בגבו עם טכנולוגיה המתמקדת ב-0.3 שניות ומבזק LED, ו-2 מגה פיקסל בקדמתו. למכשיר החדש התווסף מצב צילום HDR ויכולת לראות את השפעת HDR בתמונה לפני שצולמה. כמו כן ישנה יכולת לשפר מחדש את מיקוד התמונה לאחר שצולמה. המכשיר יכול למדוד לחץ דם. למכשיר יש חיישן למדידת דופק וחיישן למדידת צעדים אשר נמצאים בצדו האחורי של המכשיר ליד המבזק ופועלים כשהאצבע נוגעת בהם זמן מה, סורק טביעות אצבע הנמצא בלחצן הבית ומאפשר לפתוח את הטלפון, לנעול יישומים מסוימים ולשלם בו במקום הקלדת מספר האשראי, זיהוי פנים ופקודות קוליות. בנוסף יכול המכשיר לזהות קולות של תינוק.
המכשיר כולל מעבד סנאפדרגון 801 מרובע ליבות במהירות 2.5GHz, או בדגם השני מעבד מתומן ליבות Exynos 5 Octa עם 4 ליבות 1.6GHz ו-4 ליבות במהירות 1.2GHz. הזיכרון הפנימי של המכשיר הוא 16 או 32GB הניתן להרחבה באמצעות כרטיס SD. למכשיר סוללה בנפח 2,800 מיליאמפר שעה, שכוללת מצב חיסכון קיצוני בסוללה שיכול להפוך את תצוגת המסך לשחור-לבן, לכבות את כל הקישוריות ולהפוך את המכשיר לשיחות ו-SMS בלבד. במצב זה עשרה אחוזים מהסוללה ייגמרו בתוך כיממה. גב המכשיר עשוי מפלסטיק פוליקרבונט מוקשח בגימור מנוקד ודמוי עור. המכשיר תומך ב-WiFi בתקן AC 802.11. בלוטות' 4.0, שבב NFC (תקשורת טווח אפס), חיישן אינפרא-אדום שיכול לשמש כשלט למכשירים שונים כגון טלוויזיה או מזגן, DVD ועוד. וחיבור Micro USB 3.0 לטעינה וחיבור למחשב. ממדיו של הגלקסי S5 הם: 142 מ"מ אורך, 72.5 מ"מ רוחב ו-8.1 מ"מ עובי, והוא נמכר בצבעים לבן, כחול, שחור וזהב. בדומה לקודמיו ה-Galaxy S3 וה-S4 המכשיר תומך בכיסויים חכמים.
תוספות

האפשרות להגיע למסך סגירת אפליקציות פועלות על ידי לחיצת כפתור אחד בלבד.
מדידת צעדים.
אפשרות להגיע ל-S Voice בלחיצה כפולה על כפתור הבית.
אפליקציות נוספות לחנות סמסונג
אפשרות לשלוט במכשירי חשמל כגון טלוויזיה ומזגן מהטלפון באפליקציה המובנית Smart Remote.
אפליקציית ה-SmartVOD.
עמידותו במים

הגלקסי S5 עמיד במים ואבק. למרות זאת הוא לא עמיד במים לחלוטין וסמסונג מזהירה שאסור לעבור את ההגבלות הבאות:
אסור לטבול את ההתקן במים עמוקים יותר מ-1 מטר ולהשאיר אותו שוקע יותר מ-30 דקות.
אסור לחשוף את המכשיר למים הנעים בלחץ גבוה, כגון גלי ים או מפלים.
אסור לחשוף למים מיוננים, מלוחים או מי סבון
ביקורות

הדעות חלוקות לגבי הגלקסי S5. הביקורת הייתה שהגלקסי S5 אינו חדשני, ובסך הכל שדרוג קל לגלקסי S4. האכזבה נבעה מהשמועות שקדמו להשקה שציפו לעיצוב חדש לחלוטין, 3GB ראם, מעבד 64 ביט, ממשק חדש ורזולוציית 2560×1440. לעומת זאת היו ביקורות ששיבחו את ה-S5 על הביצועים של המעבד החדש, יכולות הצילום, וכן הגוף המוקשח שעמיד בפני מים, אבק ושריטות במסך.
ראו גם

סמסונג גלקסי
סדרת סמסונג גלקסי Sהגלקסי S5 בצבע כחול-חשמלי
הערות שוליים

↑  סמסונג הכריזה על ה-Galaxy S5; בחודש אפריל כבר בחנויות, באתר TGspot
↑  דיווח: סמסונג מתקשה בייצור חיישן טביעות האצבע שהוצג ב-Galaxy S5, באתר Gadgety
↑  אהוד קינן, גלקסי S5: קצת יותר מאותו דבר, באתר ynet, 13 באפריל 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1053355149
עולם המדע הבדיוני

| --- | --- |

 סוגה:  video game magazine 
 מו"ל:  Hobby World 
 תאריכי הופעה:  2003–הווה (כ־21 שנים) 
 שפה:  רוסית 
 מדינה:  רוסיה 
 www.mirf.ru
 
עולם המדע הבדיוני (ברוסית: Мир фантастики) הוא כתב עת בשפה הרוסית המוקדש ליצירות של מדע בדיוני. הוא הוקם בשנת 2003 ונחשב לירחון הגדול בתחום זה במרחב הפוסט-סובייטי.
היסטוריה

הירחון הוקם בשנת 2003 ביוזמת ניקולאי פגאסוב. המהדורה הראשונה יצאה ב-26 באוגוסט 2003 וכללה 80 דפים. בשנת 2004 הוא גדל ל-128 דפים. באותה שנה הוקם אתר אינטרנט, בו מתפרסמים מאמרי הירחון באיחור של כחודשיים. בשנת 2015 מדיניות זו שונתה ומאז חלק מפרסומי הירחון מופיעים באתר באופן מיידי. החל משנת 2019 ביקורת על סרטים מופיע באתר בלבד.
בשנת 2008 פגאסוב עזב את תפקיד העורך הראשי ועבר לתפקיד מוציא לאור.
בשנת 2018 הוחלפו בעלי הוצאה לאור והייתה כוונה להפסיק הוצאה של הירחון על הנייר. במסגרת מימון המונים נאספו כ-5 מיליון רובל וזה איפשר המשך הוצאה של הירחון. בשנים 2021 ו-2022 נמשכו פעולות של מימון המונים שמאפשרות המשך הוצאה לאור של הירחון.
בכל מהדורה של הירחון מתפרסמים מאמרים עם ביקורת ספרותית על יצירות ספרותיות, אנימה, קומיקס וסרטים בתחום מדע בדיוני ופנטזיה. בדרך כלל לביקורת מוצמד ציון בסקלה עד 10. הסרט אוואטר קיבל באופן חריג ציון "11", לעומת זאת היו כמה סרטים שקיבלו ציון "0".
כל שנה מוענק פרס ל"ספר הטוב ביותר". בין מקבלי הפרס סופרים רוסים כמו אלכסיי פחוב וסרגיי לוקיאננקו וגם סופרים מחוץ לרוסיה כמו סטיבן קינג, ניל סטיבנסון ואנדי ויר.
כמו כן מוענק פרס ל"סרט הטוב ביותר". פרס זה הוענק 5 פעמים לכריסטופר נולן. בנוסף לכך מוענקים פרסים שנתיים ל"אנימה הטוב ביותר", "קומיקס הטוב ביותר" ופרסים נוספים.
בשנת 2020 פורסמו רשימות של יצירות העשור בתחומים שונים. הספר "זיכרון האור" הוכרז כספר העשור וסרט "התחלה" הוכרז כסרט העשור.
על פעילותו הירחון קיבל מספר פרסים לרבות פרס ESFS כירחון הטוב ביותר באירופה בשנים 2006 ו-2021 ומספר פרסים ספרותיים רוסים.
עונת 1945/1946 בליגה הלאומית האיטלקית

| --- | --- |
תמונה קבוצתית של טורינו, אלופת הליגה
תמונה קבוצתית של טורינו, אלופת הליגה
 תקופת התחרות:  14 באוקטובר 1945 – 28 ביולי 1946 (288 ימים)
 מספר משתתפות:  25
 הזוכה:  טורינו
 מספר משחקים:  350
 מספר שערים:  889 (2.54 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  22 - גוליאלמו גבטו טורינו
 → 1942/19431946/1947 ←
עונת 1945/1946 בליגה לאומית הייתה העונה ה-44 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-14 באוקטובר 1945 והסתיימו ב-28 ביולי 1946. זו הייתה העונה הראשונה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
בליגה השתתפו 25 קבוצות והיא התקיימה בשלבים. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
טורינו זכתה באליפות בפעם השלישית בתולדות המועדון.
בעקבות כך שנאפולי ובארי העפילו לשלב השני של התחרות, בעונה 1946/1947 הם העפילו לסרייה א'.
מהלך התחרות

תחילה התקיימו תחרויות בבית הצפוני והדרומי.
בבית הצפוני שיחקו 14 קבוצות שבעונה הקודמת שיחקו בסרייה א'. ארבע קבוצות החזקות העפילו לשלב שני של התחרות.
בבית הדרומי שיחקו 11 קבוצות שבעונה הקודמת שיחקו בסרייה א' או בסרייה ב. ארבע קבוצות החזקות העפילו לשלב שני של התחרות.
טבלת השלב הסופי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| 1. | טורינו | 14 | 11 | 0 | 3 | 43 | 14 | 29 | 22 | זכייה בליגה |
| 2. | יובנטוס | 14 | 9 | 3 | 2 | 31 | 8 | 23 | 21 |  |
| 3. | מילאן | 14 | 7 | 2 | 5 | 25 | 16 | 9 | 16 |  |
| 4. | אינטר | 14 | 6 | 2 | 6 | 20 | 16 | 14 | 14 |  |
| 5. | נאפולי | 14 | 5 | 3 | 6 | 19 | 27 | 8- | 13 |  |
| 6. | רומא | 14 | 4 | 3 | 7 | 16 | 22 | 6- | 11 |  |
| 7. | ליבורנו | 14 | 4 | 2 | 8 | 13 | 35 | 22- | 10 |  |
| 8. | בארי | 14 | 1 | 3 | 10 | 6 | 35 | 29- | 5 |  |
כדורגלנים מצטיינים

גוליאלמו גבטו מטורינו כבש 22 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
עונת 1943/1944 בליגת ארץ ישראל בכדורגל

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  11 בספטמבר 1943 – 1 ביולי 1944 (295 ימים)
 מספר משתתפות:  14
 הזוכה:  הפועל תל אביב
 מספר משחקים:  155
 מספר שערים:  667 (4.3 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ישראל וורנר כספי (15 שערים)
 → 1941/19421944/1945 ←
 
עונת 1943/1944 בליגת ארץ ישראל בכדורגל (כונתה גם ליגה א' או ליגה מלחמתית) הייתה העונה התשיעית של הליגה הבכירה בכדורגל בארץ ישראל במהלך תקופת המנדט.
העונה חזרה לאחר הפסקת העונה שעברה.
הליגה הייתה הליגה הבכירה שהתקיימה בארץ ישראל בשנים אלו, ומתחתיה שיחקו בליגה ב'.
העונה החלה ב-11 בספטמבר 1943 והסתיימה ב-1 ביולי 1944.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי ממוצע השערים.
בליגה היו 14 קבוצות ממספר מחוזות שונים, וזו הייתה תחרות הליגה הגדולה והארוכה ביותר ששוחקה עד לשנה זו.
בתום העונה סיימה הפועל תל אביב במקום הראשון וזכתה באליפות, למרות שלא כל המשחקים הושלמו.
בעונה זו לא היו ירידות ליגה.
מלך השערים בעונה זו היה וורנר כספי ממכבי נתניה שכבש 15 שערים.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הפועל תל אביב | 21 | 17 | 3 | 1 | 76 | 11 | 37 |
| 2 | מכבי רחובות | 25 | 16 | 5 | 4 | 62 | 36 | 37 |
| 3 | מכבי נס ציונה | 22 | 14 | 3 | 5 | 63 | 31 | 31 |
| 4 | מכבי תל אביב | 21 | 13 | 2 | 6 | 62 | 27 | 28 |
| 5 | הפועל פתח תקווה | 23 | 13 | 1 | 9 | 67 | 32 | 27 |
| 6 | מכבי נתניה | 20 | 11 | 5 | 4 | 47 | 38 | 27 |
| 7 | הפועל רמת גן | 25 | 9 | 7 | 9 | 61 | 55 | 25 |
| 8 | בית"ר תל אביב | 22 | 11 | 0 | 11 | 48 | 43 | 22 |
| 9 | מכבי ראשון לציון | 22 | 9 | 1 | 12 | 46 | 48 | 19 |
| 10 | הפועל רחובות | 21 | 8 | 3 | 10 | 31 | 41 | 19 |
| 11 | הפועל ראשון לציון | 22 | 6 | 4 | 14 | 39 | 87 | 16 |
| 12 | הכח תל אביב | 22 | 5 | 5 | 12 | 25 | 45 | 15 |
| 13 | מכבי אבשלום פתח תקווה | 23 | 5 | 2 | 16 | 32 | 73 | 12 |
| 14 | הפועל הרצליה | 22 | 1 | 1 | 20 | 16 | 100 | 3 |
הערות שוליים

↑  נסתיימו משחקי הליגה בעונה זו, הודעה על סיום משחקי הליגה והמשחק האחרון, המשקיף, תאריך: 02.07.1944
↑  חסל סדר ליגה מלחמתית, הודעה על הפסקת המשחקים והכרזה על הפועל תל אביב כאלופה, המשקיף, תאריך: 15.10.1944
| עונות בליגה העליונה בישראל |
| --- | --- | --- |
| ליגת ארץ ישראל | 1929/1930 • 1930/1931 • 1931/1932 • 1932/1933 • 1933/1934 • 1934/1935 • 1935/1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1940/1941 • 1941/1942 • 1942/1943 • 1943/1944 • 1944/1945 • 1945/1946 • 1946/1947 • 1947/1948 • 1948/1949 |  |
| ליגה א' והליגה הלאומית | 1949/1950 • 1950/1951 • 1951/1952 • 1952/1953 • 1953/1954 • 1954/1955 • 1955/1956 • 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 |  |
| ליגת העל | 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
עונת 1946/1947 בלה ליגה

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  22 בספטמבר 1946 – 23 באפריל 1947 (214 ימים)
 מספר משתתפות:  14
 הזוכה:  ולנסיה
 מספר משחקים:  182
 מספר שערים:  704 (3.87 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ספרד (1945–1977) תלמו סארה   (33 שערים)
 → 1945/19461947/1948 ←
 
עונת 1946/1947 הייתה העונה ה-16 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-22 בספטמבר 1946 והסתיימה ב-23 באפריל 1947.
הליגה כללה 14 קבוצות.
מליגת המשנה עלו דפורטיבו לה קורוניה, וריאל מורסיה.
ולנסיה זכתה בתואר בפעם השלישית בתולדות המועדון.
תלמו סארה מאתלטיק בילבאו שכבש 33 שערים ב-24 משחקים זכה בתואר מלך השערים בפעם השלישית ברציפות.
בהתאם לנתוני עיתון ספורט MARCA הוא כבש 34 שערים.
דפורטיבו לה קורוניה וקסטליון ירדו לליגת משנה בסוף העונה.ריאל מורסיה שיחקה במשחקי מעבר ולאחר הפסד ירדה לליגת המשנה.
כדורגלנים מצטיינים

בהתאם לנתונים הרשמיים של LFP תלמו סארה מאתלטיק בילבאו כבש 34 שערים ב-24 משחקים. הוא זכה בתואר מלך השערים בפעם השלישית ברציפות.
ריימונדו לזמה מאתלטיק בילבאו היה השוער הטוב של העונה. הוא ספג 29 שערים ב-23 משחקים.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ולנסיה | 26 | 16 | 2 | 8 | 54 | 34 | 20 | 34 | זכייה בתחרות |
| 2 | אתלטיק בילבאו | 26 | 15 | 4 | 7 | 72 | 38 | 34 | 34 |  |
| 3 | אתלטיק אוויאסיון דה מדריד | 26 | 13 | 6 | 7 | 58 | 44 | 14 | 32 |  |
| 4 | ברצלונה | 26 | 14 | 3 | 9 | 59 | 42 | 17 | 31 |  |
| 5 | סבאדל | 26 | 11 | 8 | 7 | 42 | 36 | 6 | 30 |  |
| 6 | סביליה | 26 | 12 | 5 | 9 | 54 | 48 | 29 | 6 |  |
| 7 | ריאל מדריד | 26 | 11 | 5 | 10 | 62 | 56 | 6 | 27 | זכתה בגביע חנרליסימו |
| 8 | ריאל אוביידו | 26 | 10 | 7 | 9 | 52 | 42 | 10 | 27 |  |
| 9 | סלטה ויגו | 26 | 11 | 4 | 11 | 53 | 48 | 5 | 26 |  |
| 10 | ספורטינג חיחון | 26 | 10 | 5 | 11 | 51 | 59 | 8- | 25 |  |
| 11 | אספניול | 26 | 9 | 1 | 16 | 46 | 59 | 13- | 19 |  |
| 12 | ריאל מורסיה | 26 | 6 | 7 | 13 | 30 | 58 | 28- | 19 | משחקי המבחן, ירדה ליגה |
| 13 | דפורטיבו לה קורוניה | 26 | 5 | 8 | 13 | 32 | 60 | 28- | 18 | ירדה ליגה |
| 14 | קאסטיון | 26 | 4 | 5 | 17 | 39 | 80 | 41- | 13 | ירדה ליגה |
סטטיסטיקה > מלכי השערים

| # | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד (1945-1977) תלמו סארה | אתלטיק בילבאו | 33 |
| 2 | ספרד (1945-1977) פרודן | ריאל מדריד | 22 |
| 3 | ספרד (1945-1977) חואן אראוחו | סביליה | 21 |
| 4 | ספרד (1945-1977) אנחל קבידו | אספניול | 19 |
| 5 | ספרד (1945-1977) איסידרו לאנגרה | ריאל אוביידו | 18 |
| 5 | ספרד (1945-1977) פרנסיסקו מנדס | ריאל חיחון | 18 |
| 7 | ספרד (1945-1977) פהיניו | סלטה ויגו | 17 |
| 8 | ספרד (1945-1977) חוסה לואיס פניזו | אתלטיק בילבאו | 16 |
| 9 | ספרד (1945-1977) פאקו קמפוס | אתלטיקו מדריד | 14 |
| 9 | ספרד (1945-1977) אנטוניו ואסקס | סבאדל | 14 |
סלבדור (ספינת מעפילים)

| --- | --- |
אוניית המעפילים "סלבדור"
אוניית המעפילים "סלבדור"
 ארגון:  ברוך קונפינו
 קורות ההפלגה
 נמל המוצא:  נמל וארנה, בולגריה
 מספר מעפילים:  352 איש
 רב החובל:  ויקטור איוואנוב
 יום היציאה:  3 בדצמבר 1940
 נתוני האונייה
 סוג האונייה:  מפרשית
 הושקה:  1912
 בעלים קודמים:  חב' סְטרוּמָה (בולגרית:Струма)
 שם קודם:  צאר קְרוּם (בולגרית:Цар Крум)
 תאריך רכישה:  אמצע 1940
 תפוסה:  100 טונות
 אורך:  20 מ'
 רוחב:  6 מ'
 גודל הצוות:  3 אנשי צוות ו-2 מתנדבים
 גורלה:  טבעה ב-12 בדצמבר 1940
 מקום טביעתה:  מול העיירה סיליברי בטורקיה.
נתיב הפלגתה של הסלבדור עד לטביעתה
קבוצת מעפילים חברי כל תנועות הנוער כפי שצולמו בווארנה בעת ההמתנה להפלגת הסלבדור
שרידיה הטרופים של הסלבדור לחופי העיירה סיליברי בטורקיה
קבוצה מניצולי טביעת הסלבדור
שרידי הסלבדור כפי שצולמו בחופי סיליברי
לוחית זיכרון בהר הרצל לנספים בספינה סלבדור
סלבדור (בלאדינו: Salvador, "מושיע") היה שמה של אוניית מעפילים, אשר הפליגה ב-3 בדצמבר 1940 מנמל וארנה שבבולגריה, במסגרת מפעל ההעפלה הפרטי של ד"ר ברוך קונפינו ועל סיפונה 352 מעפילים. ב-12 בדצמבר 1940 לפנות בוקר טבעה הספינה בים מרמרה מול חוף סיליברי ו-238 מעפילים נספו באסון. טביעת הסלבדור עוררה הדים רבים בבולגריה ומחוצה לה ובעקבותיה הופסק מפעלו של הד"ר קונפינו.
רקע ורכישת הספינה

לאחר הפלגת הליברטאד גברה הביקורת הציבורית על ברוך קונפינו על רקע מצבה הרעוע של הספינה ותנאי ההפלגה. ב-20 במרץ 1940 אסר משרד החוץ הבולגרי על הפלגת ספינות מעפילים נושאות דגל בולגרי לארץ ישראל. במקביל המשיכו להתרכז בווארנה יהודים רבים, חלקם פליטי "המסע לגירוש נתינים זרים" וחלקם פליטים ממדינות אירופיות שהגיעו לבולגריה. מפקד המשטרה הבולגרית הקולונל אטאנאס פאנטב לחץ להוצאת היהודים אל מחוץ לגבולות בולגריה בכל דרך אפשרית ובכלל זה באמצעות מפעלו של קונפינו. כמה עשרות פליטים יהודים הועלו בכוח על ידי המשטרה הבולגרית על האונייה פאסיפיק שארגן ברטולד שטורפר ועגנה לתיקונים בנמל וארנה. קונפינו הואשם שהמעשה תואם עמו והוא הכחיש. הלחץ של קהילת וארנה מחד והמשטרה הבולגרית מאידך הוביל את קונפינו לרכישת ספינה נוספת.
קונפינו הקים ועד ציבורי בראשותו שלו ושל מקס דוידוב. הוועד רכש ב-320,000 לבות מחב' סְטְרוּמָה את המפרשית "צאר קרום" (בבולגרית: Цар Крум), ספינת עץ שהושקה ב-1912, בת 100 טונות, אורכה 20 מטרים ורוחבה 6 מטרים. הספינה חסרה פריטי ציוד בטיחות ותברואה בסיסיים ועברה שיפוצים מסוימים כדי להתאים להובלת נוסעים. ההצעה להתקין במפרשית מנוע נדחתה על ידי הוועד הציבורי. שמה של הספינה שונה ל"סלבדור" (בלאדינו: מושיע). לפי התכנון המקורי, 250 מעפילים אמורים היו להפליג על ה"סלבדור" ומספר זה הלך והאמיר ככל שהתקרב מועד ההפלגה וגבר הלחץ לביצועה. בגין ההפלגה שילמו הנוסעים סכום ממוצע שנע בין 5,000 ל-6,000 לבות (כ-500 עד 600 דולרים אמריקניים). צוות הספינה מנה 3 מלחים. הקברניט הבולגרי ויקטור איוואנוב ושני מלחים רוסים. עוד שני בני הקהילה היהודית בווארנה התנדבו לסייע בהפלגה והיו אנשי צוות לא רשמיים. ה"סלבדור" הפליגה תחת דגל אורוגוואי.
לאור מצבה הרעוע של ה"סלבדור" התנגדה הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה להפלגה וב-29 באוקטובר, אף הוזמנו חברי הוועד הציבורי לשימוע במליאת הקונסיסטוריה והוזהרו שלא לסכן את חיי הנוסעים. קונפינו לא התייצב לישיבה. גם "אגודת הציונים הכלליים בסופיה", שבה כיהן בשעתו קונפינו כסגן יושב ראש, גינתה את קונפינו ואת פעילות הוועד הציבורי והתנערה מכל קשר עמם. ממשלת בריטניה, באמצעות שגרירה ג'ורג' ויליאם רנדל, דרשה מהממשלה הבולגרית למנוע את ההפלגה הספציפית וכן באופן כללי למנוע את הגירתם הלא חוקית של יהודים מבולגריה לארץ ישראל. מנהל נמל וארנה נַיְידֶנוב, סירב לאשר את ההפלגה בשל אי כשירותה של הסלבדור. הוועד הציבורי בראשות קונפינו הודיע שלא יועלו על הספינה נוסעים מעבר ליכולתה, הם ידאגו לכשירותה ובכוונתם לקיים את ההפלגה. מפקד המשטרה הבולגרי הקולונל אטאנאס פאנטב כפה על מנהל נמל וארנה לאשר את יציאת ה"סלבדור" בניגוד לחוות דעתו המקצועית ובניגוד להנחיות משרד החוץ הבולגרי וכך, ב-3 בדצמבר 1940 בשעה 21:30 יצאה ההפלגה לפועל.
ההפלגה וטביעת הסלבדור

זמן קצר לפני תחילת ההפלגה העלתה המשטרה הבולגרית לספינה בכוח רב, מספר יהודים פליטי המסע לגירוש נתינים זרים ומניין המעפילים על סיפונה עלה לכדי 352 נפשות.
ה"סלבדור" נגררה על ידי ספינת גרר בולגרית בשם "ווֹיְוֹודָה" אל מחוץ לנמל וארנה. סוכם עם הוועד המארגן שספינת הגרר תוביל את ה"סלבדור" לנמל איסטנבול, אך בפועל נגררה הספינה למרחק של כמה עשרות קילומטרים מהבוספורוס והושארה שם. בהיעדר מנוע ותנאי רוח, המתינה הספינה יומיים ולבסוף ב-6 בדצמבר, נגררה לנמל איסטנבול על ידי ספינת גרר טורקית. ה"סלבדור" עגנה בנמל איסטנבול במשך 5 ימים, ב-11 בדצמבר נגררה אל ים השיש על ידי ספינת משמר החופים הטורקי והושארה במרחק של כ-6 קילומטרים מנמל איסטנבול. אחר חצות פרצה סופה שלוותה בגשמים, שלגים ורוחות חזקות. הקברניט ויקטור איוואנוב ניסה לשוב לנמל איסטנבול, אך בהיעדר כוח מנוע התקשה לנווט את הספינה וכמה מאות מטרים מול חופי סיליברי היא עלתה על שרטון. ב-12 בדצמבר לפנות בוקר קרס מבנה העץ של ה"סלבדור" והיא התפרקה. 238 מעפילים נספו מתוכם 66 ילדים, חלקם טבעו וחלקם מתו מהיפותרמיה, גם כאלו שהצליחו להגיע לחופי סיליברי בכוחותיהם האחרונים. מספר קטן של ניצולים הצליח להגיע לבתי תושבים בסיליברי ולבקש עזרה. השלטונות הטורקיים בליווי תושבים מקומיים פעלו במהירות כדי לסייע בחילוץ הניצולים. לפי עדויות הניצולים מולאו חגורות ההצלה בכמות קטנה של שעם ומרבית המילוי היה קש ונסורת וכשאלו באו במגע עם המים הפכו החגורות כבדות ושקעו. עוד עולה מהעדויות כי לרב החובל איוואנוב לא היו מכשירי ניווט בסיסיים. לאורך עשרות שנים לאחר האירוע, כונה מקום טביעתה של ה"סלבדור" על ידי תושבי המקום בשם "מפרץ היהודים".
אחרית דבר

ממשלת בולגריה התירה ל-80 מהניצולים בעלי נתינות בולגרית לשוב לבולגריה והם עלו בהמשך לישראל. אחד מניצולי ה"סלבדור", לאון יוסף, אשר איבד באסון את אמו, שני אחיו ואחותו, נהרג בקרב בית קשת במהלך מלחמת העצמאות.
ביוזמת ממשלת ישראל, הסוכנות היהודית ואיחוד עולי בולגריה בישראל, הובאו ב-31 באוגוסט 1964 עצמותיהם של מעפילי ה"סלבדור", ובכלל זה של 21 מן הנספים שלא זוהו, למנוחת עולמים בישראל ונטמנו בקבר אחים בחלקת המעפילים בהר הרצל שבירושלים. גופות החללים לא זוהו מעולם ונקברו תחת מצבות ללא שם.
יושב ראש הסוכנות היהודית משה שרת נשא דברים בטקס ההלוויה ובין השאר אמר:
”אנו מביאים היום לקבר ישראל במדינת-ישראל את עצמותיהם של מעפילים מגלות בולגריה, אשר מתו מות קדושים בהיטרף ספינתם בים השיש. בקרב קהל המלווים ניצבים נציגים רבים אחרים של יהדות בולגריה המהוללת, אשר ביום פקודה קמה כאיש אחד ועלתה לארץ, כשזכר מעפילי "סלבדור" וקרבנותיה משמש להם מופת ומורה דרך.”
ב-2006 ביים ניסים מוסק את הסרט התיעודי "סלבדור: ספינת החלומות המנופצים" העוסק בפרשה.