אנטון פאן
כתיבתו הספרותית

יצירתו הספרותית של אנטון פאן בלטה בהסתמכותה על מסורת בעל פה רחבה שהוא ביקש לעבדה תוך לקיחת דוגמה מקודמים ענקים כמו רבלה, ג'ובאני בוקאצ'ו ומיגל דה סרוואנטס. מבקר הספרות ג'ורג'ה קלינסקו עשה השוואה ישירה בינו לבין בן תקופתו, הרוכל המספר צ'יליבי מויסה, שמבלי שישאיר יצירה כתובה התפרסם בסדרת סיפורים מצחיקים ומרים שבהם התייחס לעצמו בגוף שלישי (כמו "לפני כמה שנים התחנן צ'יליבי מויסה בפני העוני שיעזוב את ביתו לפחות לכמה רגעים הנדרשים לו להתלבש")
יחד עם יון קריאנגה ופטרה איספירסקו פאן היה לאחד הפרשנים הראשונים של הסיפור העממי הרומני במאה ה-19.
הוא פנה לקהל בעל השכלה מוגבלת שנהנה מהנימה הפמיליארית של סיפוריו והשפה הרומנית המדוברת, בזמנים שבהם השפה הספרותית הרומנית התחילה להתבסס על פורמליזם ועל מספר עצום של נאולוגיזמים. הסופר עצמו התנצל תכופות בפני המשכילים שבקוראיו על כל פגם שימצאו בכתביו, תוך ציון העובדה שחסרה לו הכשרה פורמלית. בעשורים האחרונים לחייו, כמה מספריו המודפסים, ובמיוחד Memorialul focului mare ("תזכיר הדליקה הגדולה") ואוסף ה"מנלות" הליריות "Spitalul amorului" (בית החולים של האהבה) מצאו הערכה בעיני בויארים מן הדור החדש.
המשורר וסילה אלכסנדרי המולדובני העיר במכתב מצוטט על ידי מבקר הספרות גאראבט איבראיליאנו:אנטון פאן לא הוערך כראוי לערכו האמיתי ואף יתרה מזו, בוולאכיה כישוריו זכו לזלזול של מרבית אנשי הספרות המודרניים.
שפתו השירית של פאן מתבססת על רצפים של דימויים, מטפורות או אמרות שפר

לפי קלינסקו "שיטת היסוד" שפאן השתמש בה היא "גודש כמעט מפלצתי של אפוריזמים, מסביב לרעיון מרכזי ועל ידי תהליך אסוציאטיבי רחב מאוד" המביא ל"אפקט בורלסקי".
כמעט כל יצירותיו הספרותיות של פאן שואבות ממקורות ישנים או חדשים, שאותם פירש מחדש כדי להתאימם לטעם הקהל בן תקופתו.
בשנות ה-1880 הבהיר המלומד משה גסטר שאחת מיצירותיו החשובות של אנטון פאן Înţeleptul Archir şi nepotul său Anadam (ארקיר החכם ואחיינו אנאדם) השתמש בצורה מתוחכמת בביוגרפיה עתיקה ונפוצה של איסופוס.
תוך כדי חקר המשלים שנתנו השראה לפאן בפתגמיו, מצא גסטר שהם הד לחומר פחות מוכר מימי הביניים, (לרבות "גסטה רומנורום", "התעלולים המתוחכמים של ברטולדו"
(Le sottilissime astutie di Bertoldo) מאת ג'וליו צ'זאריה קרוצ'ה ואף פולקלור של עמים טורקיים מסיביר).
אחד מסיפוריו העיקריים, משל העכבר המדמיין את עצמו למלך החיות, מקורו אולי ב"פנצ'טנטרה"
טודור ויאנו מצא ש, בכתיבת ספר המוסר שלו "חריסטואיטיה " (Hristoitia) שילב פאן טקסט מה" "Adagia" מאת ארסמוס מרוטרדם.
מקוריותו של פאן באה לידי ביטוי, בין היתר, בשימוש שעשה במקורות השונים, כדי לאייר את השקפת עולמו שלו עצמו. לפי ויאנו, מאפייניה היו בעיקר הלהט והסובלנות הדתית, וכן התייחסותו המזרחית לסוגיות החברתיות. קלינסקו הגדיר את "Povestea vorbei" (סיפור הדיבור) כ"אוסף כוזב של פולקלור, מכיוון שפאן "אינו מביא אותנטיות כפרית אלא מיפה את השפה העממית בשפה תרבותית, ומשיג תכופות על ידי כך, אפקט צבעוני מדהים". כפי שציין קלינסקו, התמקדותו של פאן בתהליכים החברתיים בני זמנו נעזרת ב"קלות הלגמרי מכנית שבה הוא מעלה את סוגיות היום לחרוזים".
קלינסקו ציין שה"חריסטואיטיה" כוללת גם "עצות המניחות מצב של פראות עילאית". כדי להדגים זאת מציין קלינסקו את הבית שבו מבקש הסופר מהאנשים שלא לגעת באיבריהם המוצנעים. אולם ייתכן שזה טאבו צועני או אחר.
אחת מיצירותיו הנחשבות ביותר, O şezătoare la ţară - "מסיבת סיפורים בכפר" כתובה כסיפור מסגרת אפי בחרוזים ומהווה סאטירה על החיים בוולאכיה באמצע המאה ה-19. כתובה מנקודת מבט של אדם פשוט, השיר בולט בהערות סרקסטיות על הפערים החברתיים, על ההתמערבות, האמונות התפלות וכן על מתחים שבין המחכירים לאיכרים, כשהראשונים מיוצגים באופן סטריאטיפי כיוונים שהתנחלו בארצות הרומניות. חלקה הסופי, עם פתרון העלילה, לא פורסם. O şezătoare la ţară בלטה גם באורכו של כל סיפור, ומוסר השכל מפורט בקפידה, המראה על סגנון מושאל מאמנות הסיפורים העממית. ויאנו טען שהשיר הוא מעין אקוויואלנט רומני של הדקמרון, "טיל אוילנשפיגל" או זימפליציוס זימפלציסימוס
החל מתחילת המאה ה-20 נמתחה בקורת על אנטון פאן בגלל חולשתו לסוגה המוזיקלית של ה"מאנלה", שירים עירוניים סנטימנטליים, לרוב בעלי מנגינות מאזור הבלקן, והחביבים עד היום על הצוענים הרומנים ועל חלק מהקהל. פאן נתן מקום לשירים כאלה בספרו "בית החולים של האהבה" וחוברות שהדפיס. טודור ויאנו ייחס אותם לאופנת "מוזיקת העם ההמונית של תקופתו" (עירונית) וקלינסקו דחה אותם כ"קינות ספוגות וולגריות וארוטיקה".
,