stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כבארה (כפר)
היסטוריה

בסמוך לכפר היה שטח גדול של ביצות ומערה פרהיסטורית שיושבה בידי בני אדם ניאנדרטלים.
תושבי הכפר כבארה היו מוסלמים והתפרנסו מחקלאות ומגידול בעלי חיים. על פי נתוני סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל נאמד מספר התושבים ב-120. שטח הכפר ב-1945 עמד על 9,831 דונם, מתוכם 3,487 דונם היו בבעלות יהודית.
בניגוד לכפרים ג'סר א-זרקא ופוריידיס שבקרבתו, הכפר כבארה לא נשאר על תילו לאחר מלחמת העצמאות. הכפר נכבש ופונה מיושביו ב-30 באפריל 1948. בתי הכפר נהרסו, ועל אדמותיו נבנו מושב בית חנניה וקיבוץ מעגן מיכאל.
הערות שוליים

↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
תחום שיפוט (רשות מקומית)

שלט המודיע על גבול תחום שיפוט
תחום שיפוט של רשות מקומית (או בקיצור: תחום שיפוט) הוא אזור בו רשאית רשות מקומית מסוימת להפעיל את סמכויותיה. סמכויות אלה כוללות, בין היתר, את הסמכות לספק שירותים, להטיל ולגבות מסי ארנונה ולאכוף חוקי עזר.
שינוי תחום שיפוט

בישראל, הסמכות לכונן רשות מקומית ולקבוע את גבולותיה, וכן הסמכות לשנותם מאוחר יותר, מצויות בידי שר הפנים, לאחר שהונחה בפניו חוות דעת של ועדת חקירה שהקים לעניין זה.
לפי סעיף 8 לפקודת העיריות, רשאי שר הפנים להורות על חקירה "אם משום שזו משאלתם של רוב בני העיר ואם מסיבה אחרת". נוסח הסעיף הקנה משקל רב לעמדתם של תושבי האזור בנוגע לשינוי תחום השיפוט של מקום מגוריהם, ובתי המשפט אף פסלו החלטות של שר הפנים שנתקבלו מבלי שנשמעה עמדת התושבים. עמדת התושבים אינה השיקול היחיד, ופרשנות המילים "סיבה אחרת" מאפשרת את הרחבת גדרי שיקול הדעת. שר הפנים והוועדה רשאים לשקול שיקולים רבים, ובהם שיקולים גאוגרפיים, דמוגרפיים, סוציולוגיים, כלכליים ועוד, בהתאם לנסיבות המקרה.
שינוי תחום שיפוט > הרחבת תחום שיפוטה של העיר ירושלים

לאחר מלחמת ששת הימים, תוקנה פקודת סדרי השלטון והמשפט, והממשלה הוסמכה להחיל בצו את החוק הישראלי על שטחים בתחומי ארץ ישראל, ככל שתמצא לנכון. הממשלה החליטה להחיל את החוק הישראלי גם על מזרח ירושלים, כלומר - על שטח עיריית ירושלים הירדנית, ובנוסף על כפרים, עיירות ושטחים פתוחים שנמצאו מעבר לקו הירוק, מצפון, ממזרח ומדרום לירושלים. אף ששטחים אלה סופחו למדינת ישראל, לא היה בכך כדי לקבוע כי הם שייכים לעיריית ירושלים, שכן פקודת העיריות היא הקובעת את ההליך שבו משנים תחום שיפוט של רשות מקומית. על כן, תוקנה גם פקודה זו, ונוסף בה סעיף 8א, הקובע כי שר הפנים רשאי "לפי שיקול דעתו וללא עריכת חקירה לפי סעיף 8, להרחיב באכרזה את תחומה של עירייה פלונית על ידי הכללת שטח שנקבע בצו לפי סעיף 11ב לפקודת סדרי השלטון והמשפט, תש"ח–1948". כך, כלל שר הפנים את השטח שסופח בתחום שיפוטה של העיר ירושלים, מבלי להיזקק לוועדת חקירה ולשמיעת התושבים.
פעולות מחוץ לתחום השיפוט

בתחילת המאה ה-21 חל כרסום מסוים בעיקרון לפיו רשויות מקומיות פועלות רק בתחום שיפוטן.
בשנת 2006 תוקנה פקודת העיריות ונקבע בה כי שר הפנים יוכל להכריז על "אזור חלוקת הכנסות" - אזור המצוי בתחום שיפוטה של רשות מקומית מסוימת, אך ההכנסות מתשלומי הארנונה המגיעים ממנו, מהיטלי ההשבחה ומתשלומי חובה אחרים, יחולקו בינה לבין רשויות מקומיות אחרות הסמוכות לה, באופן שיקבע השר. השר רשאי להכריז על שטח כזה רק אם אינו מיועד למגורים. הרציונל בבסיסו של התיקון מבוסס על עיקרון של צדק חלוקתי, והוא נועד לתת מענה לרשויות מקומיות שאין בתחומן אזור תעשייה או אזור מסחרי גדול, ומרבית תושביהן עובדים במקום אחר. דוגמה בולטת לכך היא מפעלי ים המלח, המצויים בתחומי המועצה האזורית תמר, אף שחלק ניכר מעובדי המפעלים הם תושבי ערד ודימונה.
תיקון נוסף נעשה במסגרת חוק ההסדרים לשנת 2008, כהוראת שעה לשנה. התיקון מאפשר לשר להכריז על רשות מקומית שאינה ממלאת תפקיד מתפקידיה כ"רשות חדלה" או לקבוע כי עלות מילוי התפקיד באמצעותה היא בלתי סבירה, ולהטיל את מילוי התפקיד על רשות מקומית אחרת. כדי לכסות את ההוצאות שנגרמות לרשות ממלאת התפקיד, מעביר לה משרד הפנים את כל ההקצבות שהוא מעביר דרך כלל לרשות החדלה לשם ביצוע התפקיד, ואם אין די בכך, מושלם הסכום מדמי הארנונה, הקנסות ותשלומי החובה שגובה הרשות החדלה. הכספים המועברים לשם ביצוע התפקיד מוכנסים לחשבון בנק נפרד, ולא ניתן להטיל עליהם עיקול. כן נקבע כי הרשות ממלאת התפקיד תהיה רשאית להסתייע בעובדי הרשות החדלה לשם ביצוע התפקיד. התיקון נועד לפתור בעיה שנוצרה ברשויות מקומיות בעלות גירעונות כרוניים, שבהן כספים מוזרמים אליהן מועברים לכיסוי חובות, ומהתושבים נמנעים שירותים בסיסיים במשך תקופות ממושכות. הוא נקבע כהוראת שעה בשל הבעייתיות שבמניעת האפשרות מנושים לגיטימיים לגבות את חובותיהם מהרשויות, והוראת השעה לא חודשה עם פקיעתה.
ראו גם

שטח גלילי
הערות שוליים

↑  בג"ץ 3/58 ברמן ואח' נ' שר הפנים, פ"ד יב(2) 1493, שבו נפסלה החלטת שר הפנים לספח את שכונת נחלת יצחק התל אביבית לגבעתיים ובג"ץ 5445/93 עיריית רמלה נ' שר הפנים ואח', פ"ד נ(1) 397, שבו נפסלה החלטת שר הפנים לספח את שכונת קריית מנחם בגין ברמלה לעיר לוד.
↑  בג"ץ 2159/97 מועצה אזורית חוף אשקלון נ' שר הפנים ואח', פ"ד נב(1) 75.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10640068  NKC: ph214706
דור הררי

| --- | --- |

 לידה:  31 במרץ 1989  (בן 35) רעננה, ישראל ישראל
 סוגה מועדפת:  קומדיה, דרמה
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2016
 עיסוק:  שחקן
 פרופיל ב-IMDb
דור הררי (נולד ב-31 במרץ 1989) הוא שחקן, רקדן, וזמר ישראלי. זוכה העונה השלישית של התוכנית רוקדים עם כוכבים.
ביוגרפיה

הררי גדל בשכונת קריית גנים ברעננה להורים אבי וחניתה הררי. יש לו שני אחים קטנים תאומים.
את שירותו הצבאי עשה הררי כלוחם ביחידת מגלן. הוא לחם במבצע צוק איתן, וגויס למילואים בתחילת מלחמת חרבות ברזל.
קריירת משחק

הררי פנה ללימודי משחק בגיל 27 בסטודיו יורם לוינשטיין. לפני כן, השתתף במחזמר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" ו"גבירתי הנאווה" בהבימה.
ב-2016 השתתף בסרט הסטודנטים "זאב מבוית".
ב-2019 שיחק בסרט הילדים "הרפתקה בשחקים". עוד באותה שנה השתתף בסדרה "ביום שהאדמה רעדה" בתפקיד דניאל דאהן.
ב-2020 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "תאג"ד" בתפקיד בועז. בנוסף, שיחק בסדרה "לאבד את אליס".
ב-2021 גילם את לירז באומן בשתי עונותיה של סדרת הדרמה "השוטרים" ואת תפקיד הפריצה שלו בדמותו של מפקד הפלוגה כפיר מועלם בסדרה "המפקדת".
מ-2022 הררי מופיע בתיאטרון הקאמרי כחלק מ"קבוצת הצעירים" של התיאטרון. במסגרת זו, הוא משחק בהצגות "רינגו" ו"שלום לך ארץ".
ב-2023 שיחק בסרט המוזיקלי "המנצחים".
החל מינואר 2024 הוא מגלם את מוסי במחזמר "בלוז לחופש הגדול" המבוסס על סרט ישראלי באותו השם בתיאטרון בית ליסין.
מלבד המשחק, הוא מתופף בהרכב האינדי "Bones Garage" ואף הוציא ארבעה סינגלים ואלבום.
בקיץ 2024 השתתף בעונה השלישית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" יחד עם הרקדנית והדוגמנית ג'וליה שחר וזכה במקום הראשון.
מוזיאון פרגמון

| --- | --- |

חזית מוזיאון פרגמון
 מידע כללי
 סוג:  גלריה, מוזיאון 
 על שם:  פרגמון 
 כתובת:  מִיטֶה 
 מיקום:  מיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 מבקרים בשנה:  1,298,000 (נכון ל־2008)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1910
 תאריך פתיחה רשמי:  1910 
 אדריכל:  אלפרד מסל 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית 
 קואורדינטות:  52°31′16″N 13°23′46″E﻿ / ﻿52.521°N 13.396°E﻿ / 52.521; 13.396
 אתר רשמי
  (למפת ברלין מוגדלת) מוזיאון פרגמון(למפת ברלין רגילה) מוזיאון פרגמון
 
מוזיאון פרגמון (בגרמנית: Pergamonmuseum) הוא מוזיאון המצוי באי המוזיאונים שבברלין. בשל ייחודו הארכיטקטוני של המבנה, ובשל ייחודיות מוצגיו החליט ארגון אונסק"ו כי מוזיאון זה, יחד עם מוזיאונים אחרים באי המוזיאונים יהוו אתר מורשת עולמית.
מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכלים אלפרד מסל (אנ') ולודוויג הופמן (אנ') ונבנה בין השנים 1910–1930. המוזיאון מכיל מספר מבנים עתיקים שהובאו אליו בשלמותם והוקמו בו מחדש, בהם מזבח פרגמון, שער השוק של מילטוס, שער אשתר ורחוב התהלוכות של בבל, חזית ארמון משאטה וחדר חלב (אנ').
המוזיאון מכיל אוסף של עתיקות מהעת העתיקה (יוון העתיקה ורומא העתיקה), מוזיאון לעתיקות המזרח הקדום, ומוזיאון לאמנות אסלאמית. במוזיאון מבקרים למעלה מ-1,100,000 מבקרים מדי שנה.
היסטוריה

כבר בעת הקמת מוזיאון קייזר וילהלם (ה-Kaiser-Wilhelm-Museum, לימים מוזיאון בודה) היה ברור שבמוזיאון לא היה די מקום להציג את המוצגים הארכאולוגיים הרבים שנאספו על ידי ארכאולוגים גרמנים ברחבי העולם. בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 חפרו ארכאולוגים גרמנים בבבל, ארך, אשור, יוון, אסיה הקטנה מילטוס, פריאנה ובמצרים.
כבר בשנת 1907 תכנן וילהלם פון בודה (אנ'), אוצר מוזיאון הקייזר וילהלם להקים מדרום למבנה המוזיאון מבנה נוסף להצגת המוצגים הארכאולוגיים וכן להצגת אמנות אסלאמית.
מבנה המוזיאון בן שלושת האגפים תוכנן על ידי אלפרד מסל, ולאחר מותו של מסל בשנת 1909 המשיך עמיתו, לודוויג הופמן בתכנון המבנה ופיקח על הבנייה, שהחלה בשנת 1910. הבנייה נמשכה במהלך מלחמת העולם הראשונה והסתיימה בשנת 1930 הרבה בדחיפתו של תאודור ויגאנד, הממונה על אוספי העתיקות של מוזיאוני ברלין. עיכובים רבים נגרמו בשל המלחמה ובשל השפל הכלכלי הגדול וההיפר-אינפלציה בגרמניה בשנות ה-20.
מבנה המוזיאון נפגע קשות במהלך הקרב על ברלין בשלהי מלחמת העולם השנייה (את הפגיעות בקירות המבנה ניתן לראות גם כיום בצדו הצפוני של המבנה, הפונה לעבר תחנת הרכבת התחתית).
במהלך המלחמה אוחסנו מרבית המוצגים במקלטים, והמבנים השלמים המוצגים במוזיאון כוסו בקירות מגן. בשנת 1945 אסף הצבא האדום מוצגים רבים שהועברו לברית המועצות. חלק מהמוצגים הושבו לגרמניה המזרחית בשנת 1958. יתרתם עדיין מוצגים במוזיאון פושקין במוסקבה ובמוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג. על פי הסכם משנת 2003 בין גרמניה לרוסיה התחייבה רוסיה להשיב את המוצגים, אולם טרם עשתה זאת, מאחר שההסכם סותר את החקיקה הרוסית האוסרת על הוצאת מוצגים ארכאולוגיים מהמדינה.
מוצגי המוזיאון

המוצגים העיקריים של המוזיאון:
מזבח פרגמון
שער השוק של מילטוס
שער אשתר ורחוב התהלוכות של בבל
חזית ארמון משאטה
אסטלת הניצחון של אסרחדון
אסטלת כלמו
מוצגי המוזיאון > אוסף העתיקות (Antikensammlung)

מקורו של אוסף העתיקות באוספי העתיקות של האלקטורים של ברנדנבורג (שליטי ברנדנבורג). ראשיתו של האוסף ברכישה של אוסף בשנת 1698. האוסף הוצג לראשונה לציבור בשנת 1830 עם הקמתו של האלטס מוזאום (המוזיאון הישן). אוסף העתיקות הורחב במוצגים שהובאו מאולימפיה, סאמוס, פרגמון, מילטוס, פריאנה, דידימה, מגנסיה וקפריסין. כיום המוצגים בחלקם במוזיאון הישן ובחלקם באגף הצפוני של מוזיאון פרגמון.
המוצגים כוללים פסלים משיש וברונזה, אלמנטים ארכיטקטוניים מיוון ורומא העתיקה, פסיפסים, ותכשיטים.
המוצג העיקרי באוסף הוא מזבח פרגמון מהמאה השנייה לפנה"ס. חזית מזבח זה הובאה למוזיאון בשלמותה. כמו כן מוצגים 113 מטרים מאפריז המזבח. מוצג בולט נוסף הוא שער השוק של מילטוס מהתקופה הרומית.
לאחר חלוקת גרמניה בתום מלחמת העולם השנייה חולק האוסף בין מזרח גרמניה ומערב גרמניה. המוזיאון, המצוי במזרח ברלין, נפתח לציבור בשנית בשנת 1959, בעוד שהאוסף שהועבר למערב ברלין הוצג החל משנת 1995 בארמון שרלוטנבורג.
מוצגי המוזיאון > המוזיאון לאמנות אסלאמית (Museum für Islamische Kunst)

מוזיאון בודה שהוקם בשנת 1904 הציג, בין היתר, אוסף של אמנות אסלאמית. אוסף זה הועבר לאחר מכן למוזיאון פרגמון.
האוסף כולל מוצגים שנוצרו בין המאה השמינית ועד המאה ה-19 ומקורם מספרד ועד הודו. המוצגים העיקריים באוסף זה כוללים את חזית ארמון משאטה אשר הובאה למוזיאון ממשאטה (דרומית לעמאן שבעבר הירדן). החזית הייתה מתנה של הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני לקייזר וילהלם השני.
מוצג מרכזי נוסף באוסף הוא חדר חלב (אנ') שהובא מחלב שבסוריה.
מוצגי המוזיאון > מוזיאון המזרח התיכון (Vorderasiatisches Museum)

מוזיאון אמנות המזרח התיכון מציג מוצגים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות שנערכו על ידי ארכאולוגים גרמנים בראשית המאה ה-20 באזור עיראק. המוצגים כוללים מוצגים פסלים, ציורים ומוצגים ארכיטקטוניים מאשור, שומר ובבל. כחלק מהמוצגים הובאו למוזיאון חלקי בניינים ובניינים שלמים, הידועים שבהם הם שער אישתר ורחוב התהלוכות של בבל, וכן חזית חדר הכס של נבוכדנצר השני.
מוצגים מתל מגידו הועברו למוזיאון פרגמון על ידי החוקר גוטליב שומאכר שהחל ב-1903 את החפירות הארכאולוגיות במגידו.
תוכניות הרחבה

תוכניות להרחבת המוזיאון שואפות להפוך את מוזיאון פרגמון למוזיאון המרכזי של האי המקשר את המוזיאונים השונים. כחלק מתוכנית זו צפוי להיבנות מבנה כניסה חדש למוזיאון. בתחרות שנערכה בשנת 2000 זכו תוכניותיו של האדריכל אוסוולד מתיאס אונגרס (Oswald Mathias Ungers) מקלן.
הבנייה של מבנה הכניסה החדש היה צפוי להסתיים בשנת 2010, וצפוי להסתיים בשנת 2023.
בשנת 2023 דווח כי שער עשתר במוזיאון פרגמון בברלין, השער השני הכי מפורסם בבירה הגרמנית אחרי שער ברנדנבורג, ייסגר ב-23 באוקטובר למשך לא פחות מ-14 שנים במסגרת שיפוצים נרחבים שייערכו במוזיאון.
גלריה

קטע מחזית ארמון משאטה
מחראב ממסגד סלג'וקי בקוניה, המאה ה-13
פסיפס הציפורים המוצג במקום בו עמד המזבח המרכזי בפרגמון
שער השוק של מילטוס
פסיפס אורפאוס ממילטוס
מִקטע מחיפוי הקירות ב"חדר חלב", תחילת המאה ה-17
ראו גם

אמנות אסיה
מזבח פרגמון
שער אשתר ורחוב התהלוכות של בבל
פרט בשער אשתר
כלב במוזיאון הישן, בו מוצגים פסלי שיש רבים.
יהודית מונטיפיורי

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1784 לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  24 בספטמבר 1862 (בגיל 78) רמסגייט, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 בן או בת זוג:  משה מונטיפיורי (10 ביוני 1812–24 בספטמבר 1862) 
 
יהודית מונטיפיורי (באנגלית: Judith Montefiore;‏ 20 בפברואר 1784 – 24 בספטמבר 1862, א' בתשרי ה'תרכ"ג) הייתה אשתו  של סר משה מונטיפיורי ושותפה לפעילותו הפילנתרופית הענפה.
קורות חיים

מונטיפיורי נולדה באנגליה, בת רביעית במשפחת ברנט-כהן, משפחה אשכנזית דתייה. אביה היה לוי ברנט כהן (אנ'), סוחר אמיד שהיגר מהולנד ללונדון, והיה מהעשירים שביהודי אנגליה. אחותה נישאה לאיל ההון נתן מאיר רוטשילד.
ליהודית היה כישרון לשפות,  במהלך חייה היא למדה צרפתית, גרמנית, איטלקית, עברית וגם ערבית. בנעוריה, לצד לימודי ספרות, מוזיקה ואמנות, גילתה חוש לעסקים.
יהודית נישאה למשה מונטיפיורי בשנת 1812, בגיל 28. משה מונטיפיורי הגיע ממשפחה ספרדית שמוצאה מאיטליה. הוא נישא לה, מעשה תקדימי שהיווה שבירת חסם ארוך שנים ועורר הרמת גבות מצד קרוביו וחבריו, שראו את יהודי גרמניה כנחותים. אף כי נתקלו בקשיים – בין היתר, בבית הכנסת בוויס-מרקס אסרו עדיין על חברות אשכנזים – מונטיפיורי ביטל אותם ואף התעקש להעניק נדוניות לזוגות מעורבים דומים. יהודית שהייתה שותפה מלאה ושווה למסעות מונטיפיורי עמדה לצידו ועזרה לו גם באופן פיננסי בכל מסעותיו ותרומותיו למען הקהילות היהודיות בעיקר בארץ ישראל. מונטיפיורי נהגה ללמוד עברית כל ערב עם בעלה משה, והקפידה לדבר בעברית על אף שחייתה באנגליה. יהודית מונטיפיורי לא רק עומדת מאחורי התרומות המשמעותיות שהחזיקו את היישוב היהודי בארץ ישראל, אלא פעלה גם לקידום החיים היהודיים בכל מקום ואף נרתמה למשימות של דיפלומטיה.היא ביקרה בארץ ישראל חמש פעמים. ביוזמתה הוקם בית החולים הראשון בירושלים "ביקור חולים". היא אף ביקרה בדמשק (על רקע עלילת דמשק) ובמצרים וכתבה יומן מסע בעת ביקורה בארצות השונות. לזוג מונטיפיורי לא נולדו ילדים.
יהודית מונטיפיורי נפטרה בשנת 1862, בגיל 78. היא קבורה עם בעלה במבנה שבשטח בית הכנסת מונטיפיורי באנגליה.
על שמה נקראו שדרות יהודית וגשר יהודית במרכז שכונת מונטיפיורי בתל אביב.
יומן המסע

יהודית מונטיפיורי, רשמי מסע למצרים וארץ-ישראל, 1827 (פתח דבר: ישראל ברטל), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, ה'תשל"ו
הערות שוליים

↑  דר' שרון גבע, החזירו את הגשר ליהודית, באתר אל מדף ספרי ההיסטוריה, ‏17.06.23
↑  Myrtle Franklin, Michael Bor, Sir Moses Montefiore, 1784-1885, Vanguard Press, 1984, עמ' 108. James Weston, Sir Moses Montefiore, The Story of his Life, S.W. Partridge, 1885. עמ' 11.
↑  הילה אלפרט, סודות המטבח של אלייזה, באתר ישראל היום, 16 בפברואר 2023
↑  קרן הבר, יהודית מונטיפיורי תלמד אתכם איך מבשלת ליידי יהודייה, באתר הספרנים בלוג הספריה הלאומית, ‏31.01.22
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265686005171  PLWABN: 9810604149605606  CiNii: DA17289063  GND: 101219955X  ISNI: 0000 0001 2022 697X  LCCN: n50004187  NKC: zmp20211111385  NLA: 46945427  NTA: 254879187  Trove: 1478180  VIAF: 261403939   WorldCat (עם VIAF): 261403939 
יהודית מונטיפיורי בנעוריה
קבר יהודית ובעלה
קברי הזוג מונטיפיורי במבנה הדומה לקבר רחל
רגעים (שיר של אילנה אביטל)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע אילנה אביטל
 מתוך האלבום רגעים
 יצא לאור:  1984
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה:  עברית 
 אורך:  3:41
 חברת תקליטים:  הד ארצי 
 כתיבה:  חמוטל בן זאב 
 לחן:  הנרי ברטר 
 
"רגעים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל. את השיר הוציאה לאור בשנת 1984 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השלישית והמובילה באלבום האולפן הרביעי של הזמרת, רגעים. השיר נכתב על ידי חמוטל בן זאב והולחן על ידי הנרי ברטר. ב-2 בפברואר 1984 הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים העבריים השבועי של רשת ג'. בשבוע לאחר מכן נכנס אל המצעד במקום ה-27. מיקום השיא אליו הגיע בדירוג הוא המקום השישי. לבסוף, ב-12 באפריל יצא מהדירוג לאחר שמונה שבועות צעידה רצופה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 6 |  |
הערות שוליים

↑  רגעים (אלבום) באתר סטריאו ומונו
↑  רגעים (שיר) באתר סטריאו ומונו
| אילנה אביטל |
| --- | --- |
אלבומי אולפן: לאהוב אותך • שלום חבר • זינוק • רגעים • בלי בושה • כיוונים נעלמים • ילד המחר • אותך... פעם שנייה • תוצרת צרפת • נוגעת באושר • הסיפור האמיתי
אלבומי אוסף: אוסף הזהב • סיכוי לאהבה
אלבומי רמיקס: Hey
סינגלים: "אותך" • "אמור" • "השיבה לי" • "שובי לים" • "פגישה ראשונה" • "לילה במדבר" • "מלכת הכיתה" • "‏כל שנה בסוף הקיץ" • "עוד ועוד" • "ירושלם" • "אבא אמא וארץ ישראל" • "רגעים" • "בזכות ימים כאלה" • "אור בקצה המנהרה" • "בוא אל החגיגה" • "די לי די" • "בלי בושה" • "אתה המלך" • "סוף הצד" • "ילד המחר" • "טוב שבאתם" • "יום חדש" • "עוד תראה אותי" • "ספק" • "תגיד שכן"
ניבתניים

| ניבתניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
על־משפחה:: טורפים ימיים
משפחה:: ניבתניים
שם מדעי
 Odobenidae ‏אלן, 1880

איור של גומפוטריה.
ניבתניים (שם מדעי: Odobenidae) היא משפחת יונקים ימיים מסדרת הטורפים ותת-סדרה דמויי-כלב. בני משפחה זו נכחדו כולם למעט מין אחד - ניבתן (Odobenus rosmarus), אשר חי במימי האזור הארקטי ומצוי בסכנה בטבע.
מאפיינים

בני המשפחה התפתחו באמצע תקופת המיוקן באזור אמריקה הצפונית ואסיה שלחוף האוקיינוס השקט. רבים מבני המשפחה היו ענקיים מאוד, לעיתים שקלו מעל טונה, ורבים מהם היו חטים גדולים ומאיימים. הניבתן ניזון בעזרת חטיו מצדפות ועוד רכיכות מתחת למים, שאותן הוא פותח בעזרת החטים. בעתות רעב הוא תוקף בעלי חיים גדולים יותר, כולל כלבי ים קטנים. בנוסף החטים עוזרים לו להילחם עם יריביו.
הניבתניים קרובים לאוטריים יותר מלכלבי הים. לשתי המשפחות יש רגליים אחוריות מכופפות מעט קדימה ואוזניים חיצוניות. הבדלים אלה עוזרים להם לנוע על היבשה במהירות גבוהה משל כלבי הים. עם זאת בדומה לכלבי הים, ובייחוד לפיל הים, הם בעלי שכבת שומן עבה מאוד מתחת לעורם.
מיון

סוג Archaeodobenus - נכחד
סוג Prototaria - נכחד
סוג Proneotherium - נכחד
סוג Nanodobenus - נכחד
סוג Neotherium - נכחד
סוג Imagotaria - נכחד
סוג Kamtschatarctos - נכחד
סוג Pelagiarctos - נכחד
סוג פונטוליס (Pontolis) - נכחד
סוג Pseudotaria - נכחד
סוג Titanotaria - נכחד
קבוצה Neodobenia
סוג גומפוטריה (Gomphotaria) - נכחד
תת-משפחה Dusignathinae
סוג Dusignathus - נכחד
תת-משפחה Odobeninae
סוג Aivukus - נכחד
סוג Ontocetus - נכחד
סוג Pliopedia - נכחד
סוג Protodobenus - נכחד
סוג Valenictus - נכחד
סוג ומין יחיד ניבתן (Odobenus)
ניר עציון

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: חיפה
מועצה אזורית: חוף הכרמל
גובה ממוצע: ‎211 מטר
תאריך ייסוד: 1950
תנועה מיישבת: הקיבוץ הדתי
סוג יישוב: מושב שיתופי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 816 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הכרמל מוגדלת) ניר עציון(למפת הכרמל רגילה) ניר עציון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ניר עציון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ניר עציון32°41′58″N 34°59′27″E﻿ / ﻿32.6994840291754°N 34.9907276798561°E﻿ / 32.6994840291754; 34.9907276798561  heמפת היישובים של מועצה אזורית חוף הכרמל (in English: Hof HaCarmel Regional Council) באדום - ניר עציון בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 4 מתוך 10

נִיר עֶצְיוֹן הוא משק שיתופי המסונף לתנועת הקיבוץ הדתי, שוכן מדרום לחיפה ליד עתלית ושייך למועצה האזורית חוף הכרמל.
תולדות היישוב

היישוב הוקם באייר תש"י (1950) על ידי פליטי כפר עציון, וקבוצה מפליטי בארות יצחק (בנגב), קבוצות "אחדות" ו"תקוה" וניצולי השואה, שנתיים לאחר נפילת כפר עציון. את אירוע הנחת אבן הפינה עטרו בפסוק מספר עמוס: "וגדרתי את פרציהן והריסותיו אקים ובניתיה כימי עולם". היישוב מנה בעת הקמתו 210 נפשות, ונמסרו לו לעיבוד 3000 דונם אדמות עין חוד שננטשה. במאי 1952 הוקם במקום בית מרגוע כהמשך לבית המרגוע שהיה בכפר עציון. היישוב הוקם כקיבוץ, אך באמצע שנת 1953 הפך למושב שיתופי. בסוף שנת 1957 היו במקום 120 חברים שהתפרנסו מ-2400 דונם, עדרי צאן ובקר, רפת, לול ובית המרגוע. בשנת 1960 נחנך מבנה חדש לבית המרגוע ובכך פינה מקום לחברי המושב להתגורר בבתים ששמשו קודם לכן את הנופשים בבית המרגוע.
משק ניר עציון מגדל פרות, בננות ואף מנהל בית מלון לציבור הדתי והחרדי. כמו כן קיים מפעל מזון למנות מוכנות והסעדה. בשנותיו הראשונות עסקו במושב גם ברעיית צאן.
היישוב נקרא על שם כפר עציון שחרב במלחמת העצמאות. בשנת תשכ"ד הונחה במושב אבן פינה למרכז זיכרון לגוש עציון. באוגוסט 1967 הביעה מזכירות המושב נכונות לסייע בהקמה מחדש של כפר עציון.
ב- 2 בדצמבר 2010 פונה המושב מחשש מהשריפה שהתחוללה בקרבתו. האש חלפה ליד היישוב ופגעה קשות ביישובים ימין אורד ועין הוד, שלא זכו לסיוע של כוחות הכיבוי שחנו בסמוך ליד כביש 4, בשלב שהאש חדרה ליישובים.
ב-2011 לאחר פיוס היסטורי, הצטרף המושב לתנועת הקיבוץ הדתי ממנה פרש בשנות ה-50, כשהפך למושב.
במקום סניף של תנועת "בני עקיבא" והוא היישוב הדתי היחיד מבין מושבי המועצה האזורית חוף הכרמל.
הובעה ביקורת על עמדת גורמי הקליטה ביישוב להעדיף קליטת תושבים חיצוניים על פני בני המקום, זאת בשל העדפה דתית.
בית הכנסת "עטרת יצחק"

בית הכנסת בניר עציון נושא את שמו של הנדבן אייזיק וולפסון שתרם את הכסף לבניינו. בית הכנסת, הגדול והמרווח, נחנך בשנת 1963. הוא עוצב, בין השאר, על ידי חנוך אחימן, אף הוא מיוצאי כפר עציון. כאן נקבע נוסח התפילה, שלא כמו בשאר הקיבוצים הדתיים, כמו שהיה בבית הכנסת בכפר עציון שלפני נפילתו - נוסח התפילה החסידי נוסח ספרד.
כיום משמש הרב רונן לוביץ כרב היישוב.
לקריאה נוספת

ראובן גפני, מחוזות הזיכרון, שבת - מוסף מקור ראשון לתורה, הגות, ספרות ואומנות, 9 נובמבר 2007.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ספר עמוס, פרק ט', פסוק י"א
↑  אמנים כובשים כפר, דבר, 23 ביולי 1954
↑  פתיחת בית המרגוע, דבר, 30 באפריל 1952
↑  כפר עציון קם מחדש, דבר, 21 באפריל 1950
↑  "ניר עציון" - מקיבוץ למושב, דבר, 8 ביוני 1953
↑  ניצוץ, לא אבד ניר לגוש עציון, דבר, 1 בנובמבר 1957
↑  בית ההבראה בניר עציון למבנים חדשים, דבר, 29 באוגוסט 1960
↑  נער דרוזי שרצח את הרועה מניר עציון - למאסר עולם, דבר, 17 בדצמבר 1956
↑  יום הזיכרון לחללי מלחמת השחרור, דבר, 15 באפריל 1964
↑  בני גוש עציון מצפים ליישוב מהיר של הגוש, דבר, 30 באוגוסט 1967
↑  אסף וול: "ביישוב בו גדלתי לא רוצים אותי", באתר "סרוגים", 28 באוגוסט 2018
| קיבוצי הקיבוץ הדתי |
| --- | --- | --- |
| שדות נגב | סעד • עלומים |  |
| דרום/מרכז | עין צורים • קבוצת יבנה • בארות יצחק |  |
| גוש עציון | כפר עציון • ראש צורים • מגדל עוז |  |
| עמק בית שאן | שלוחות • עין הנצי"ב • שדה אליהו • טירת צבי |  |
| הר הגלבוע | מעלה גלבוע • מירב |  |
| הגליל התחתון | לביא • בית רימון |  |
| מושבים שיתופיים | משואות יצחק • ניר עציון • בני דרום |  |
| רכס הכרמל |
| --- | --- | --- |
| הרים, עמקים ונקודות ציון גאוגרפיות | בקעת אלון • הר אלון • הר אורן • הר חורשן • הר ערקן • הר שוקף • הר סומק • הר טללים • חניון האגם •  מצוק מגדים • עין ורדיה • עין עמיקם • עמק מהר"ל •  סטלה מאריס • רום כרמל • חוטם הכרמל |  |
| נחלים | נחל אבן  • נחל אורן • נחל אזוב  • נחל אחוזה  • נחל אלרואי • נחל בוסתן • נחל גחר • נחל גיבורים • נחל גלים • נחל דורים • נחל הוד • נחל ורדיה • נחל חוסיפה • נחל חיק • נחל חרובים • נחל יגור • נחל כלח • נחל לוטם • נחל מגדים • נחל מהר"ל • נחל מערות • נחל נדר • נחל מעפילים • נחל נץ • נחל נשר • נחל סבך • נחל סעדיה • נחל ספונים • נחל עובדיה • נחל עמיק • נחל עמירם • נחל קטיע • נחל רקית • נחל רקפת • נחל שיח • נחל תן |  |
| אתרים ארכאולוגים | חורבת דובה • חורבת כרך • חורבת סומקה • חורבת קסטרא • חורבת רקית • מבצר ראש מיה • מחצבות קדומים • מערת אורן • מערות אורנית • מערת גמל • מערת הגדי • מערת הנחל • מערת תנור • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת ספונים • מערת רקפת • נווה דוד |  |
| נקודות ציון | בית אוליפנט • גבעת ההגנה • חוות משמר הכרמל • חורשת הארבעים • בית סוהר דמון • מלון יערות הכרמל • מקאם הנביא אבו אברהים • מצפה עופר • משמר הכרמל • קרן הכרמל • פארק הכרמל • פארק נשר • בית הקברות הצבאי בעספיא |  |
| יישובים | חיפה • נשר • טירת כרמל • דלית אל-כרמל • עספיא • יגור • בית אורן • גבעת וולפסון • ניר עציון • עין הוד • ימין אורד • עין חוד • כרם מהר"ל • עופר • מאיר שפיה • פוריידיס • זכרון יעקב • מעיין צבי |  |
| שונות | גאולוגיה של הכרמל • השרפה בכרמל בשנת 1989 • השרפה בכרמל בשנת 2010 • כביש 672 • כביש 705 • כביש 721 • כביש 7212 • דרך נוף כרמל • מטמון עספיא • חזירי הבר בחיפה • מלון יערות הכרמל • ההר הירוק תמיד  • גל השריפות בישראל בשנת 2016  • יקבי כרמל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540422705171 
בית הכנסת במושב