stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קוצו של יוד

ערך זה עוסק בביטוי המתאר עניין פעוט. אם התכוונתם לשיר מאת י"ל גורדון, ראו .
"קוצו של יו"ד (לדעת רבנו תם) - מסומן בעיגול
הביטוי קוצו של יו"ד משמש לתיאור עיסוק בפרטי פרטים או הקפדה על פרטים קלי ערך לכאורה.
התגים הם סימני ההיכר הבולטים ביותר של כתב סת"ם שבו נכתבים ספרי התורה ספרי הנביאים והמגילות. לפי ההלכה היהודית יש שני סוגי אותיות מתויגות, יש אותיות שמתויגות בשלושה תגין ויש אותיות המתויגות בתג אחד בלבד. בהלכה מובא הכלל הבא: האותיות שעטנ"ז ג"ץ מתויגות בשלושה תגין, בעוד שהאותיות חי"ה בד"ק מתויגות בתג אחד בלבד.
קוצו של יוד, במשמעות שבה מופיע הביטוי בתלמוד, פירושו שסופר סת"ם נדרש לדקדק בכתיבת התגין באופן שלא יגעו אחד בשני, ובכלל זה גם בתג (קוץ) של האות יו"ד, הקטנה שבאותיות. ביטוי מפורסם המבוסס על מטלה זו הוא הביטוי "מדקדק על קוצו של יוד", שפירושו שסופר הסת"ם נדרש לדקדק עד לפרט הקטן ביותר, שהוא התג היחיד של האות יו"ד (אחת מאותיות חי"ה בד"ק).
ארבע פרשיות שבתפילין מעכבות זו את זו ואפילו כתב אחד מעכבן. פשיטא?! אמר רב יהודה אמר רב לא נצרכא אלא לקוצו של יו"ד.
פירוש: אפילו החסרת אות אחת באחת מהפרשיות בקלף התפילין פוסל את כל התפילין. זה הרי מובן מאליו?! אמר רב יהודה אמר רב, כוונת המשנה היא שאפילו החסרת קוצו של יו"ד פוסל.
בספרות ההשכלה החל הביטוי לשמש בהשאלה לתיאור של דקדוק יתר על עניין שולי. שימוש בולט לכך נעשה בשירו של י"ל גורדון, "קוצו של יוד" ("אִשָּׁה עִבְרִיָּה מִי יֵדַע חַיָּיִךְ?") משנת תרל"ח, שבשורות הסיום שלו מובעת מחאה על רבני היהדות האורתודוקסית שפוסלים את הגט בגלל אי הקפדה על שלמות היוד בשם שמופיע בגט:
כִּמְעַט הָיִיתִי בְּכָל טוֹב אֲנִי וִילָדַי
 וְכִנְשֵׁי הַתַּעֲנֻגוֹת חָיִיתִי גַּם אָנִי –
 אַךְ קוֹצוֹ שֶׁל יוּד הוּא הֲרָגָנִי.
בתורת הסוד קוץ של אות הוא משנה רחבה והוא פרט במשפחת הטנת"א (טעמים, נקודות, תגין, אותיות).
בדרשה על ההר מובא בשם ישו כי אין בכוונתו לפגוע בקיום חוקי התורה, ולו ביו"ד אחת:
אַל תַּחְשְׁבוּ שֶׁבָּאתִי לְבַטֵּל אֶת הַתּוֹרָה אוֹ אֶת הַנְּבִיאִים; לֹא בָּאתִי לְבַטֵּל כִּי אִם לְקַיֵּם. אָמֵן. אוֹמֵר אֲנִי לָכֶם, עַד אֲשֶׁר יַעַבְרוּ הַשָּׁמַיִם וְהָאָרֶץ אַף יוֹד אַחַת אוֹ תָּג אֶחָד לֹא יַעַבְרוּ מִן הַתּוֹרָה בְּטֶרֶם יִתְקַיֵּם הַכֹּל.
במקור היווני הופיעה האות יוטא. המילה תג, במקור היווני κεραία, מתורגמת לעברית לעיתים כתג או גרש ולעיתים גם כקוץ. בהקשר הזה נוצר גם הביטוי האנגלי: "not one iota of difference", המקביל ל"קוצו של יוד" העברי.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ל"ד, עמוד א'
↑  מילות הפואמה "על קוצו של יוד" באתר פרויקט בן-יהודה.
↑  Strong's Greek: 2762. κεραία (keraia) - a little horn
פרנק מור קרוס

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1921 רוס, ארצות הברית 
 פטירה:  16 באוקטובר 2012 (בגיל 91) רוצ'סטר, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכללת מריוויל  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס  הסמינר התאולוגי מקורמיק  תיכון אנסלי 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד 
 תלמידי דוקטורט:  עמנואל טוב, ג'ו אן האקט, סידני ווייט קרופורד 
 פרסים והוקרה:  פרס פרשיה שימל (1980)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
פרנק מור קרוס ג'וניור (באנגלית Frank Moore Cross Jr‏; 13 ביולי 1921–16 באוקטובר 2012) היה פרופסור לעברית ולשפות מזרחיות אחרות באוניברסיטת הרווארד, התפרסם בזכות עבודתו בפרשנות מגילות מדבר יהודה, פרסומיו על המיתוס הכנעני מ-1973 ועל המיתוס העברי, ובזכות עבודתו משנת 1973 על האפיגרפיה השמית הצפון-מערבית. רבים ממאמריו בנושא זה נאספו בספר "Leaves from an Epigrapher's Notebook".
ראשית חייו וחינוכו

קרוס נולד ב-13 ביולי 1921 ברוס, קליפורניה. הוא היה בנו של פרנק מור קרוס, כומר ותיק של הכנסייה הפרסביטריאנית של אנסלי היילנד בברמינגהאם, אלבמה. אחד מדודיו, לורנס ל. קרוס, היה ראש עיריית ברקלי בקליפורניה בשנים 1947–1955.
קרוס סיים את לימודיו בבית הספר התיכון באנסלי בשנת 1938. הוא קיבל תואר ראשון (BA) ממכללת מריוויל בשנת 1942 ותואר ראשון בתאולוגיה (BD) (תואר תאולוגי דתי) מטעם הסמינר התאולוגי מקורמיק, שם זכה במלגה על שם Nettie F. McCormick במדעי הברית הישנה, בשנת 1946. קרוס המשיך ללמוד תחת ויליאם פ. אלברייט, ה"אב המייסד" של הארכאולוגיה מקראית, באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, שם קיבל דוקטורט בשנת 1950. הוא גם קיבל תואר שני באוניברסיטת הרווארד בשנת 1958. קרוס זכה בתואר דוקטור לפילוסופיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1984 ותואר דוקטור למדעים מאוניברסיטת לת'ברידג' בשנת 1990.
קריירה

בשנים 1949–1950 קרוס היה מרצה זוטר לשפות שמיות באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. לאחר מכן הוא היה מרצה להיסטוריה תנ"כית במכללת ולסלי בשנים 1950–1951, מרצה לברית הישנה בסמינר התאולוגי מקורמיק 1951–1953, ופרופסור חבר באותו מוסד בשנים 1954–1957.
קרוס מונה לפרופסור חבר בברית הישנה בבית הספר לתאולוגיה באוניברסיטת הרווארד בשנת 1957. שנה לאחר מכן מונה לפרופסור באוניברסיטת הרווארד לשפות עברית ושפות אוריינטליות אחרות. הוא כיהן בתפקיד זה בין השנים 1958–1992, ואז היה לפרופסור אמריטוס. קרוס היה אוצר המוזיאון השמי של אוניברסיטת הרווארד בשנים 1958–1961 ומנהל המוזיאון בין השנים 1974–1987.
קרוס היה עמית של המועצה האמריקאית לאגודות מדעיות (1971–1972), עמית המכון הישראלי ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בירושלים (1978–1979), ועמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1961), חבר באגודה הקתולית למקרא (1968) וחבר בחברה הפילוסופית האמריקאית (1971).
במהלך כהונתו בהרווארד פיקח קרוס על יותר ממאה עבודות מחקר, כך שרבים מהחוקרים הבכירים בימינו (תחילת שנות האלפיים) במקרא, בעברית ובלימודי המזרח הקדום הם תלמידיו לשעבר. בין הבולטים שבהם הם עמנואל טוב, ג'ון ג'יי קולינס, ג'ו אן האקט, ג'ון היונרגארד, ויליאם דיוור, פ. קייל מקרטר ג'וניור, פיטר מכיניסט, לורנס סטייגר, ברוס וולטק, ריצ'רד אליוט פרידמן, הקטור אבאלוס, ומארק סמית'.
מגילות מדבר יהודה

החל מיוני 1953 היה קרוס חבר בוועד הבינלאומי האחראי על עריכת מגילות מדבר יהודה שהתגלו בקומראן. קרוס שמע לראשונה על המגילות בסוף 1948 בזמן שהיה סטודנט באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, כאשר אלברייט הציג בפניו תמונות של מגילת ישעיהו. מאוחר יותר המליץ אלברייט על קרוס לצוות העורכים של המגילות. עם הצטרפותו לצוות הוקצו לו 61 כתבי יד ממערה 4 בקומראן כדי לפרסמם. תחילה, היה עליו לנקות את כתבי היד במוזיאון רוקפלר. בדומה לחוקרים אחרים בצוות, קרוס זכה לתמיכה כלכלית בין השנים 1954 ל-1960 מידי ג'ון ד. רוקפלר. לאחר זמן קרוס הוכר כמייסד לימודי קומראן. סיפרו "The Ancient Library of Qumran" מהווה הקדמה כללית ללימודי המגילות.
מותו

קרוס נפטר ברוצ'סטר, ניו יורק, באוקטובר 2012 לאחר מחלה ממושכת. הוא היה בן 91.
פרסים

בשנת 1980 קיבל קרוס את פרס פרשיה שימל בארכאולוגיה ממוזיאון ישראל ואת פרס ויליאם פוקסוול אולברייט למלגה מקראית. בשנת 1991 הוענק לו "Medalla de Honor de la Universidad Complutense" (אוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד), פרס קונטיננטלי ממכללת גרץ בשנת 1998 ופרס למפעל חיים במחקרי טקסטים מהקרן הלאומית לתרבות יהודית בשנת 2004.
קרוס היה חבר כבוד בהחברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ובחברה הבריטית לחקר הברית הישנה. הוא היה נאמן של בית הספר האמריקאי לחקר המזרח (1973–1991) ונאמן כבוד משנת 1991; נאמן במרכז כתב היד המקראי העתיק (1979–1996) ונאמן כבוד לכל החיים משנת 1997; ונאמן של קרן מגילות מדבר יהודה מאז 1992.
עבודות נבחרות > תזה

Cross, Frank Moore; Freedman, David Noel (1952). Early Hebrew Orthograph: a study of the epigraphic evidence (Joint PhD.). American Oriental Series. Vol. 36. New Haven, CT: American Oriental Society / Johns Hopkins University. OCLC 1179572.
עבודות נבחרות > ספריו

Cross, Frank Moore (1973). Canaanite Myth and Hebrew Epic: essays in the history of the religion of Israel. Cambridge, MA: Harvard University Press. ISBN 978-0-674-09175-7. OCLC 671934.
———; Freedman, David Noel (1975). Studies in Ancient Yahwistic Poetry. Dissertation series (Society of Biblical Literature). Vol. 21. Missoula, MT: Scholars Press for the Society of Biblical Literature. ISBN 978-0-891-30014-4. OCLC 1622259.
———; Talmon, Shemaryahu (1975). Qumran and the History of the Biblical Text. Cambridge, MA: Harvard University Press. ISBN 978-0-674-74360-1. OCLC 1339664.
———; Lemke, Werner E.; Miller, Patrick D., eds. (1976). Magnalia Dei, the Mighty Acts of God: essays on the Bible and archaeology in memory of G. Ernest Wright. Garden City, NY: Doubleday. ISBN 978-0-385-05257-3. OCLC 1975958.
———, ed. (1979). Symposia Celebrating the Seventy-Fifth Anniversary of the Founding of the American Schools of Oriental Research (1900-1975). Occasional publications – Zion Research Foundation. Cambridge, MA: American Schools of Oriental Research. ISBN 978-0-897-57503-4. OCLC 4775395.
——— (1995). The Ancient Library of Qumran. Haskell lectures, Oberlin College, 1956-1957 (3rd ed.). Minneapolis, MN: Fortress Press. ISBN 978-0-800-62807-9. OCLC 32719999.
——— (1998). From Epic to Canon: history and literature in ancient Israel. Baltimore: Johns Hopkins University Press. ISBN 978-0-801-85982-3. OCLC 38966035.
——— (2003). Leaves from an Epigrapher's Notebook: collected papers in Hebrew and West Semitic palaeography and epigraphy. Harvard Semitic Studies. Vol. 51. Winona Lake, IN: Eisenbrauns. ISBN 978-1-575-06911-1. OCLC 50476904.
———;  et al., eds. (2005). Qumran cave 4. XII, 1–2 Samuel. Discoveries in the Judaean Desert. Vol. 17. Oxford; New York: Clarendon Press. ISBN 978-0-199-24923-7. OCLC 48754179.
עבודות נבחרות > פרקים

——— (1976). "Exile and Restoration: The "Olden gods" in ancient near eastern creation myths".  In ———; Lemke, Werner E.; Miller, Patrick D. (eds.). Magnalia Dei, the Mighty Acts of God: essays on the Bible and archaeology in memory of G. Ernest Wright. Garden City, NY: Doubleday. ISBN 978-0-385-05257-3. OCLC 1975958.
——— (1979). "The Development of the Jewish scripts".  In Wright, G. Ernest (ed.). The Bible and the Ancient Near East: essays in honor of William Foxwell Albright. Winona Lake, IN: Eisenbrauns. ISBN 978-0-931-46403-4. OCLC 4964210.
——— (1979). "Early Alphabetic Scripts".  In ——— (ed.). Symposia Celebrating the Seventy-Fifth Anniversary of the Founding of the American Schools of Oriental Research (1900-1975). Occasional publications – Zion Research Foundation. Cambridge, MA: American Schools of Oriental Research. ISBN 978-0-897-57503-4. OCLC 4775395.
הערות שוליים

↑  Happy Birthday, Frank Cross
↑  Frank Moore Cross, Biblical Scholar, Dies at 91
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260118805171  PLWABN: 9810609912405606  BnF: cb131865007 (data)  CiNii: DA05778277  GND: 119406306  ICCU: SBLV195391  ISNI: 0000 0001 1763 9386  LCCN: n79045331  NKC: xx0012013  NTA: 069489017  SELIBR: 182524  SUDOC: 035393912  VcBA: 495/180748  VIAF: 54288324   WorldCat (עם VIAF): 54288324
צ'ארלס ויטסטון

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1802 גלוסטר, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 באוקטובר 1875 (בגיל 73) פריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום מגורים:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסאל גרין 
 מוסדות:  קינגס קולג' לונדון 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (1836)  מדליית אלברט (1867)  המדליה המלכותית (1843)  הרצאת בייקר (1852, 1843)  המדליה המלכותית (1840)  מדליית קופלי (1868)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה (1868)  Knight Bachelor 
 
סר צ'ארלס ויטסטון (באנגלית: Charles Wheatstone;‏ 6 בפברואר 1802 – 19 באוקטובר 1875) היה מדען אנגלי, בן התקופה הוויקטוריאנית, שהמצאותיו השאירו חותם עמוק על עולם הפיזיקה והמדע. מבין רעיונותיו ופיתוחיו הרבים בתחום הפיזיקה, נודע במיוחד בהמצאת הטלגרף החשמלי יחד עם ויליאם פות'רגיל קוק וכן בתרומתו לביסוס מעמדה של הנוסחה המתמטית לחישוב התנגדות חשמלית, "גשר ויטסטון".
קורות חייו

ויטסטון נולד במחוז גלוסטרשייר שבאנגליה. אביו היה מוכר כלי נגינה ובהמשך הפך למורה לנגינה בחליל.
כבר בגיל צעיר מוריו של ויטסטון נדהמו מיכולותיו הדידקטיות והוא הסתמן כתלמיד מחונן.
ב-12 בפברואר 1847 הוא נישא לאמה ווסט, שהייתה בחורה נאה ממשפחה אמידה. לזוג נולדו חמישה ילדים. בשנת 1866נפטרה אשתו והוא נותר אחראי לגידול ילדיו.
בשנת 1868, לאחר שהמציא את הטלגרף, הוענק לו תואר אבירות על ידי מלכת אנגליה.
בנוסף זכה לתואר אביר מטעם לגיון הכבוד הצרפתי, וכן נבחר לכהן כחבר באקדמיה השוודית המלכותית למדעים.
במהלך ביקורו בצרפת בשנת 1875 הוא חלה בשפעת ובעקבות סיבוך של המחלה הוא נפטר מספר חודשים לאחר מכן באוקטובר 1875.
המצאותיו > גשר ויטסטון

בשנת 1843 דיווח ויטסטון לחברה המלכותית על פריצת דרך בניסיון להסביר את התאוריה לחישוב קבוע המעגל החשמלי.
גשר ויטסטון הוא מעגל חשמלי הנועד לחשב התנגדות (או עכבה חשמלית) במקרה שמדובר ברכיב שלא ניתן למדוד בצורה ישירה (על ידי מיכשור). על אף שהראשון שתועד משתמש בשיטה היה סמואל האנטר כריסטי (אנ'), למעשה, השיטה לא הייתה מקובלת בקרב החוגים המדעיים עד שויטסטון פעל לביסוס מעמדה. מסיבה זו השיטה נקראה על שמו, "גשר ויטסטון", ושם זה נפוץ ומקובל עד היום.
גשר ויטסטון מאפשר למדוד תכונות פיזיקליות שונות והשפעתן על חומרים שונים. למעשה הגשר מורכב מארבעה נגדים המוזנים על ידי זרם חשמלי. שימוש בחומרים שונים להרכבת הגשר מאפשר למדוד את השפעתן של תכונות החומרים. הפרש המתח בין הנגדים מלמד על הפרש התכונות של החומרים השונים.
בציור משמאל, ניתן לראות כי על ידי שימוש בגשר ויטסטון ניתן לחשב את ההתנגדות Rx על ידי הבאת הגשר לאיזון, כלומר על ידי איפוס המתח בין הנקודות B ו-C לאחר שינוי אחד הנגדים הידועים.
גשר ויטסטון משמש כאמצעי מדידה של תכונות שונות המשפיעות על חומרים שמהם עשויים הנגדים בגשר. כך ניתן, למשל, למדוד טמפרטורה כאשר הנגדים עשויים מחומר שהתנגדותו משתנה כפונקציה של טמפרטורת הסביבה באפיון ידוע (ליניארי, או אחר). לצורך מדידה כזו יונח צד אחד של הגשר בטמפרטורה ידועה. הפרש המתח שיתקבל בין שני צדדי הגשר יהיה פרופורציונלי להפרש הטמפרטורות.
על עבודתו וכתביו בתחום זה, זכה ויטסטון למדליית כבוד מטעם החברה המלכותית.
המצאותיו > המצאת הטלגרף

אחת מהמצאותיו החשובות של ויטסטון שאף זיכתה אותו בתואר אבירות מטעם המלכה, הייתה המצאת הטלגרף החשמלי.
הטלגרף מאפשר שידור הודעות כתובות מבלי שההודעה נישאת על גבי עצם פיזי (כך לדוגמה, פקס או דואר אלקטרוני הם אמצעים טלגרפיים).
ויליאם פות'רגיל קוק וויטסטון היו הראשונים שבנו מכשיר טלגרף לצורכי שימוש מסחריים. הטלגרף נכנס לשימוש בשירות הרכבות האנגלי בשנת 1838.
המנגנון הפיזיקלי על פיו פועל מכשיר הטלגרף, כולל הפעלת קודים של פעימות זרם חשמלי שנעים על גבי חוטי חשמל ומשדרים אינפורמציה למרחקים ארוכים.
הטלגרף המקובל מעביר את המידע באמצעות קוד מורס.
לאחר שהאלקטרומגנט הומצא בשנת 1825, ניתן היה באמצעות זרם חשמלי ליצור תנועה מכנית.
רעיון התקשורת החשמלית היה שניתן באמצעות סגירה ופתיחה של המפסק הסוגר את המעגל החשמלי להפעיל את האלקטרומגנט הנמצא רחוק. המפסק, הנקרא מפתח הטלגרף, מאפשר תרגום המידע המקודד לאותות חשמליים.
הזרם החשמלי המועבר למרחקים גדולים נחלש, כתוצאה מאיבודי אנרגיה הנובעים מהתנגדותו החשמלית של התיל המעביר את הזרם. אולם, אלקטרומגנט המורכב עם סליל בעל מספר רב של ליפופים, יכול לפעול גם בזרם נמוך, וכך פותח הממסר, המאפשר סגירת מעגלים חשמליים בדרך והוספת אנרגיה לאות המתקדם. כתוצאה מכך, הממסר מאפשר להגביר את האות המועבר בקו החשמלי, ולהעבירו למרחק גדול יותר. הטלגרף הפשוט דרש מפעיל מיומן בצד המשדר, ומפעיל מיומן בצד הקולט. קצב השידור המקסימלי של מידע באמצעות הטלגרף היה של כ-30 מילים בדקה. רק לאחר המצאת הטלפרינטר, ניתן היה להגדיל בצורה משמעותית את קצב העברת המידע, ולהוריד את רמת המיומנות הנדרשת מהמפעיל. האיש המשדר יכול היה להקליד את המידע באותיות האלף בית, והמכשיר היה מתרגם בצורה אוטומטית את המידע לקוד מורס. גם בצד הקולט היה המכשיר מתרגם את המידע מקוד מורס למילים כתובות.
את המידע ניתן היה לנקב על סרט עם חורים לפני המשלוח.
המצאותיו > המצאת הסטריאוסקופ

בשנת 1838 תכנן ויטסטון את אחת הגרסאות הראשונות של הסטריאוסקופ – מכשיר המכיל שתי עדשות צפייה, כל אחת מהן מציגה שני דימויים כמעט זהים המוצבים זה לצד זה. פעולת המכשיר מבוססת על ההבנה שכאשר העיניים מביטות באובייקט מזוויות מעט שונות, נוצרת חווית צפייה תלת־ממדית. מחקרו של ויטסטון התבסס על עיקרון זה והוביל ליצירת הסטריאוסקופ, שחווית השימוש בו מעניקה אשליה של צפייה בתמונות תלת־ממדיות בעלות עומק.
הפופולריות של הסטריאוסקופ צברה תאוצה במחצית השנייה של המאה ה-19, ושמשה בין היתר בתערוכות גדולות שבהן הוצבו מכשירי צפייה סטריאוסקופים. המצאה זו והתובנות שעומדות מאחוריה המשיכו לעצב את תחום המציאות המדומה גם בשנים הבאות.
המצאותיו > השעון הפולארי

בשנת 1848 הוצג לראשונה השעון הפולארי בפני חברי הוועדה הבריטית למדעים. ההמצאה התבססה על תגליתו של דייוויד ברוסטר. ברוסטר גילה כי אור המאיר בשמיים עובר פולימריזציה על גבי משטח מישורי בזווית של 90 מעלות ביחס לשמש. בהתבסס על הנחה זו, הצליח ויטסטון לייצר מכשיר שיכול למדוד את מיקומה של השמש בכל רגע נתון ועל ידי כך למדוד את השעה. השעון הכיל זכוכית בעלת עדשה כפולה, ולוחית של סלניט. כאשר השעון פנה לקוטב הצפוני, זווית המחוגים הייתה משתנה ומורה על השעה המתאימה.
הערות שוליים

↑  Wheatstone Bridge, באתר Electronics Tutorials
↑  מי המציא את הטלגרף?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
↑  Sir Charles Wheatstone: Father of the Wheatstone Bridge and British Electric Telegraph, באתר Interesting Engineering,‏ 1 במרץ 2018
↑  רמי אריאלי, הטלגרף, באתר מכון ויצמן
↑  ההיסטוריה של המציאות המדומה, בבלוג virtualion
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422541905171  BIBSYS: 90234565  BnF: cb123920934 (data)  CiNii: DA01818904  GND: 11733362X  ISNI: 0000 0000 8132 8358  LCCN: n84188392  MusicBrainz: d524bd26-ac95-4eba-a2d4-6e030dceb597  NLA: 36224398  NTA: 159420288  PIC: 268342  RERO: 02-A023716069  SNAC: w6cv4kt5  SUDOC: 084531061  Trove: 1232501  ULAN: 500080851  VIAF: 54231425   WorldCat (עם VIAF): 54231425 
גשר ויטסטון
הטלגרף של קוק וויטסטון
סטריאוסקופ
קודו (סוג)

| קודו |
| --- | --- |
 קודו ניאלה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: פרים
שבט:: סלילני קרניים
סוג:: קודו
שם מדעי
 Tragelaphus ‏בלנוויל, 1816

קודו זוטר, זכר ונקבות
קוּדוּ (שם מדעי: Tragelaphus) הוא אנטילופה אפריקנית ממשפחת הפרים, החיה באזורים מיוערים באפריקה שמדרום לסהרה. כמו שאר הפריים גם הקודו מעלה גרה.
מאפיינים

הקודו מתאפיין בצוואר ארוך, קרניים גדולות ומסולסלות (לזכרים) ואוזניים ארוכות (לנקבות). צבעם הבולט הוא חום בגוונים שונים כשעל גבם 6-10 פסים אנכיים בצבע לבן. על אף גודלו הבינוני הוא קל תנועה. משך ההריון כ-7 עד 9 חודשים.
מיניו בעלי דו-צורתיות זוויגית, כלומר, ניכרים הבדלים בין הזכר לנקבה של אותו מין. לדוגמה: קודו זכר בעל קרניים ואילו לנקבות אין כלל - למעט המין בונגו.
השם המדעי "Tragelaphus" מקורו בדמות מהמיתוס "hircocervus" המכונה גם "Tragelaph".
מינים

מין: קודו ניאלה (Tragelaphus angasii)
מין: קודו הרים (Tragelaphus buxtoni)
מין: בונגו (Tragelaphus eurycerus)
מין: קודו זוטר (Tragelaphus imberbis)
מין: קודו משורטט (Tragelaphus scriptus)
מין: קודו הביצות (Tragelaphus spekii)
מין: קודו גמלוני (Tragelaphus strepsiceros)
מין: קודו סילבטיכוס (Tragelaphus sylvaticus)
גלריה

קודו ניאלה
קודו הרים
קודו זוטר
קודו משורטט
קודו הביצות
קודו גמלוני
בונגו
בתרבות

דגל סומלילנד בשנים 1903-1950- כאשר בריטניה סיפחה את השטח שכלל את סומלילנד בשנת 1903, הם יצרו במקום מדינת חסות בריטית (פרוטקטורט) אשר הפכה לחלק מן האימפריה הבריטית.
הבריטים קבעו למקום, ששמו הרשמי היה "סומלילנד הבריטית", דגל חדש (עד שנת 1950). כמו ברוב מדינות חבר העמים הבריטי אף בדגלה של "סומלילנד הבריטית" היה רקע כחול כהה ועליו בפינתו השמאלית העליונה דגל הממלכה המאוחדת.
על הדגל הופיעה גם תמונה של קודו הנפוץ באזור זה, זאת על רקע אליפסה לבנה.
קרן הקודו משמשת ליצירת השופר התימני הנהוג בעדת יהודי תימן.
קודו בדגל סומלילנד הבריטית
שופר קודו מסולסל המכונה שופר תימני, העשוי מקרן הקודו.
פרדריק תסיגר, הברון השני מצ'למספורד

| --- | --- |

לורד צ'למספורד. תמונה מ-1870.
 לידה:  31 במאי 1827 בריטניה דרבי, האימפריה הבריטית
 פטירה:  9 באפריל 1905 (בגיל 77) בריטניה לונדון, האימפריה הבריטית
 מקום קבורה:  בית הקברות ברומפטון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  איטון קולג' 
 בן או בת זוג:  Adria Fanny Heath (1 בינואר 1867–?) 
 צאצאים:  פרדריק טסינגר, הוויקונט צ'למספורד, Eric Thesiger, Percy Mansfield Thesiger, וילפרד תסיגר 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1844–1905 (כ־61 שנים)
 דרגה:   גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת קרים המרד ההודי הגדול המשלחת הצבאית לאתיופיה (1868) מלחמות קוסה מלחמת הזולו
 עיטורים
  אביר הצלב הגדול במסדר האמבט   אביר הצלב הגדול במסדר הוויקטוריאני המלכותי   מסדר המג'ידיה
 
צ'למספורד במהלך קרב אולונדי
גנרל פרדריק אוגוסטוס תסיגר, הברון השני מצ'למספורד (באנגלית: Frederic Augustus Thesiger, 2nd Baron Chelmsford; ‏31 במאי 1827 – 9 באפריל 1905) היה גנרל בריטי שנודע בשל פיקודו על הצבא הבריטי במהלך מלחמת הזולו.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

צ'למספורד נולד ב-31 במאי 1827 בדרבי, שבבריטניה. אביו היה פרדריק תסיגר, הברון הראשון מצ'למספורד, שהיה פוליטיקאי ומשפטן ושימש פעמיים בתפקיד "לורד צ'נסלור". אמו הייתה אנה מריה טינלינג, היו לו שלושה אחים ושלוש אחיות. הוא התחנך באיטון קולג' היוקרתי, והתגייס לצבא הבריטי ב-1844.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה הצבאית

הוא ניסה ללא הצלחה להשיג מקום במשמר הגרנדירים, ושרת במשך שנה בחטיבת רובאים בהליפקס שבקנדה. בנובמבר 1845 הועלה לדרגת לוטננט, והועבר למשמר הגרנדירים. בשנת 1850 הועלה לדרגת קפטן, ובשנת 1852 הפך לעוזרו האישי של הלורד המפקח של אירלנד, לורד אגלינטון. במאי 1855 הוא הועבר לחצי האי קרים, ושימש כמפקד בטליון במלחמת קרים. על חלקו באותה מלחמה קיבל את עיטור מסדר המג'ידיה מטעם האימפריה העות'מאנית. באותה שנה הוא הועלה לדרגת מייג'ור.
בשנת 1857 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. בשנת 1858 הועבר להודו הבריטית, ומונה למפקד רגימנט חי"ר ה-95 (דרבישייר). הוא לחם בקרבות לקראת סוף המרד ההודי הגדול. הוא שרת בבומביי בין 1861 ל-1862, ובשנת 1863 הועלה לדרגת קולונל. בבומביי, הוא התיידד עם המושל דאז הנרי ברטל פריר. לקשר זה יהיה תפקיד חשוב כאשר שניהם ישרתו בדרום אפריקה. בשנת 1868 הוא לחם במסגרת המשלחת הצבאית לאתיופיה, ועל כך הוענק לו אות "אביר הצלב הגדול במסדר האמבט". מ-1869 עד 1873 הוא שרת שוב בהודו, וחזר לבריטניה בשנת 1874. הוא מונה למפקד בריגדה במחנה אלדרשוט, ובשנת 1877 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל.
במרץ של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל, ובפברואר 1878 נשלח למושבת נטאל כמפקד הכוח הצבאי הבריטי שם. באוקטובר של אותה שנה מת אביו והוא ירש את התואר "ברון צ'למספורד". הוא השתתף במלחמות קוסה, נגד שבטים ילידים באזור, ובמהלכן התרשם לרעה מהיכולת הצבאית של האפריקנים השחורים. טעות זו תחזור ותרדוף אותו.
ביוגרפיה > מלחמת הזולו

כגנרל, נודע צ'למספורד כבינוני ומטה. ההיסטוריון בראיין פרט כותב עליו:
את כישוריו כגנרל אפשר לתאר רק כחסרי מעוף. עם מגרעותיו העיקריות נמנו זלזול באויב, העדר דמיון ואי-יכולת לדמיין את מהלכי הקרב מעבר למה שראה במשקפתו.
בשנת 1879, המושל הבריטי המקומי הנרי ברטל פריר, שהיה ידידו של צ'למספורד עוד מזמן שירותם המשותף בהודו, הכריז מלחמה על ממלכת הזולו. צ'למספורד פיקד על הכוח התוקף, ולרשותו עמדו 6,000 חיילים סדירים ו-9,000 מגויסים אפריקאים. תוכנית הקרב שלו הייתה שאפתנית ופשוטה מאוד. לחדור על זולולנד בשלושה טורים, שכולם יתכנסו בסופו של דבר לקרב המכריע בעיר הבירה של הזולו, אולונדי. צ'למספורד נלווה בעצמו עם מטהו אל הטור המרכזי בפיקודו של ריצ'רד גלין, והתערב בעצמו בתוכניותיו ופקודותיו של גלין.
ב-20 בינואר הגיע הטור אל גבעה שכונתה "איסאנדלוואנה" בשפת זולו. בניגוד לפקודות שהוא עצמו פרסם, צ'למספורד לא הורה להציב את העגלות שלו בתנוחת מגננה מעגלית, ובאופן כללי הזניח את ההגנה וזלזל בכוחו של האויב. בהמשך חילק צ'למספורד את הכוח, ויצא לכיוון שלישי, עם הכוח העיקרי וכל הארטילריה. התוכנית הייתה לסרוק את השטח ולכנס את הכוח מחדש בנקודה שאליה יגיע הסיור הרכוב. הוא חשד שהזולו עלולים לתקוף, ועל כן הורה לקולונל אנתוני דמפורד לנוע עם כוחותיו אל המחנה באיסאנדלוואנה. דמפורד נע מזרחה יותר, אולם צ'למספורד סבר שהוא הגיע באיסאנדלוואנה. התוצאה הייתה קרב איסאנדלוואנה, שבסופו השמידו כליל 20,000 עד 22,000 לוחמים מבני הזולו את המחנה הבריטי. כשצ'למספורד קיבל את הדיווח על התבוסה, הוא רק מלמל מופתע "השארתי שם אלף איש".
לאחר עוד מספר קרבות קשים, נסוג צ'למספורד מזולולנד. הוא התעלם מהצעות השלום של הזולו, והחל להתכונן לאפשרות שהם ינסו לתקוף את מושבת נטאל. צ'למספורד שלח הודעה לממשלת בריטניה בדבר התבוסות והלחימה כנגד הזולו. ראש הממשלה הבריטי בנג'מין דיזראלי, ששמע לראשונה על הלחימה, למרות כעסו על כניסה לעימות ללא אישור הממשלה, החליט בכל זאת לשלוח כוחות בריטים לדרום אפריקה כדי לשמר את היוקרה של האימפריה הבריטית ולסיים את הקונפליקט מהר ככל שניתן. הוחלט שצ'למספורד יוחלף במפקד חדש בשם גרנט ג'וזף וולסלי, אולם עד שוולסלי יכל להגיע לדרום אפריקה המשיך צ'למספורד לפקד בפועל על הכוח. הוא החליט לסיים את המלחמה מהר ככל הניתן, לפני שוולסלי יספיק להגיע ולהחליף אותו.
הוא נע שוב לתוך זולולנד, והפעם הצליח להגיע עד עיר הבירה אולונדי. לאחר קרב אולונדי נכבשה העיר, והועלתה באש. המלך קטשאויו קמפנדה נמלט, אולם נלכד ביערות. באמצע יולי כבר יכל צ'למספורד לחזור לבריטניה כמנצח.
ביוגרפיה > אחריתו

בשנת 1884 הוא התמנה למפקח של מצודת לונדון והחזיק בתפקיד עד 1889. ב-1889 התמנה למפקד רגימנט דרבישייר ("אנשי יער שרווד"). בשנת 1902 עוטר באות "אביר הצלב הגדול במסדר הוויקטוריאני המלכותי". הוא מת בלונדון ב-9 באפריל 1905, מהתקף לב במהלך משחק ביליארד.
הוא השאיר אחריו ארבעה בנים. הבכור, פרדריק תסיגר, ירש את התואר "ברון צ'למספורד". בן אחר, אריק (אנ'), שרת במלחמת העולם הראשונה בדרגת לוטננט קולונל. בן אחר, היה הדיפלומט וילפרד גילברט תסיגר (אנ'). נכדו, וילפרד תסיגר, התפרסם כנוסע וסופר.