stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספרות מודרניסטית
כרונולוגיה

גבולותיה הכרונולוגיים של הספרות המודרניסטית שנויים במחלוקת. רבים מהתאורטיקנים וההיסטוריונים של הספרות ראו ב-1910 שנת ההתחלה של הספרות המודרניסטית. וירג'יניה וולף, בהרצאה מ-1924 אמרה: "בדצמבר או בערך בדצמבר 1910 האופי האנושי השתנה [...] וכשהיחסים האנושיים משתנים יש באותו הזמן שינויים בדת, בהתנהגות, בפוליטיקה ובספרות". גם גראהם הו טען ב-1960 בספרו החשוב "Image and Experience: Studies in a Literary Revolution" ש"השנים שבין 1910 למלחמת העולם השנייה ראו מהפכה בספרות בשפה האנגלית, רבת חשיבות כזו הרומנטית במאה הקודמת". גם מבקרים מאוחרים יותר הציעו גבולות כרונלוגיים כ-1910-1930, ‏1910-1945 ו-1910-1939. מנגד, מלקולם ברדבורי וג'יימס מקפרלן מקדימים את שנת ההתחלה למאה ה-19 ומציעים את הגבול הכרונולוגי 1890-1930.
הביקורת האנגלו-אמריקאית רואה את ראשית הספרות המודרניסטית במחצית השנייה של המאה ה-19 בצרפת, ואת הרבע הראשון של המאה ה-20 כשיאה. 1922 נחשבת לשנת השיא של הספרות המודרניסטית עם "יוליסס" של ג'יימס ג'ויס, "ארץ הישימון" של ת"ס אליוט, "אלגיות דואינו" של ריינר מריה רילקה ועוד.
היסטוריה

ניתן לייחס תכונת מודרניות גם ליוצרים קדם-מודרניים, לדוגמה המשורר הרומי קאטולוס, הצרפתי פרנסואה ויון מהרנסאנס וג'ון דאן האנגלי מהמאה ה-17. הסופרים גוסטב פלובר, אמיל זולא ופיודור דוסטויבסקי השפיעו על הרומן המודרניסטי.
התאוריות של זיגמונד פרויד וארנסט מאך השפיעו על הכותבים המודרניסטים המוקדמים. בין היצירות המודרניות המוקדמות ניתן למנות את "אובו המלך" של אלפרד ז'ארי מ-1896 ו"לב המאפליה" מאת ג'וזף קונרד מ-1902. פרנץ קפקא עסק בתחושת חוסר האונים של האדם מול הבירוקרטיה האטומה. בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה הגיע לשיא זרם האימג'יזם בהנהגתו של עזרא פאונד שדגל בפואטיקה מינימליסטית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה המודרניזם הפך למגובש יותר, כשהיוצרים חזו בזוועות האנושות. בשנים אלו פעל זרם התודעה ששם דגש על נפש הדמות והסתכלותה על העולם. עם היוצרים העיקריים בזרם זה ניתן למנות את ג'יימס ג'ויס ווירג'יניה וולף. יצירות אחרות עסקו בזיכרון לא רצוני, "בעקבות הזמן האבוד" של מרסל פרוסט שיצאה מ-1913 ל-1927 היא אחת הבולטות שבהן. בפריז פעל הדור האבוד של האמריקאים בפריז, בין החברים החשובים בקבוצה זו היו ארנסט המינגוויי, ת"ס אליוט, פרנסיס סקוט פיצג'רלד וגרטרוד שטיין. בספרות הרוסית המודרנית פעלו אסכולות הסימבוליזם (אנדריי ביילי, אלכסנדר בלוק), אקמאיזם (ניקולאי גומיליוב, אנה אחמטובה) ופוטוריזם (ולדימיר מאיאקובסקי). לאחר מהפכת 1917 רבים מהסופרים עזבו את רוסיה הסובייטית לטובת אירופה, אך היו גם כאלה שתמכו במשטר החדש.
יצירות מודרניות חשובות המשיכו לצאת במהלך שנות ה-20 ושנות ה-30. באירופה פעלו בתקופה זו: דייוויד הרברט לורנס ("מאהבה של ליידי צ'טרלי"), דור 1927 שפעל בספרד וביקש להתרחק ממסורת השירה הספרדית של המאה ה-19 (בין בולטיו פדריקו גארסיה לורקה וויסנטה אליכסנדרה), ברטולט ברכט (בסגנון הדרמה לא אריסטוטלית והתיאטרון האפי), הרמן ברוך, ויסטן יו אודן, בסיל בנטינג, יו מקדרמיד ועוד, בארצות הברית: הארט קריין, מריאן מור, ויליאם פוקנר, ויליאם קרלוס ויליאמס ועוד. לו שו'ן נחשב למבשר המודרניזם הסיני. צאדק הדאיאת נחשב למבשר הזרם המודרניסטי בספרות איראנית.
המונח "מודרניזם מאוחר" מתייחס ליצירות שפורסמו לאחר שנות ה-30. בין היוצרים והזרמים שפעלו בתקופה זו ניתן למנות את תיאטרון האבסורד (סמואל בקט, אז'ן יונסקו, הרולד פינטר, אדוארד אלבי) וספרות האבסורד (ז'אן-פול סארטר, אלבר קאמי) בשנות ה-40, ה-50 וה-60, הם היו ממשיכי זרם האקזיסטנציאליזם ועסקו בניכור ובאבסורד. הספרות הפוסטמודרניסטית הגיעה לאחר הספרות המודרנית במחצית השנייה של המאה ה-20.
ראו גם

שירה מודרנית
לקריאה נוספת

שמעון זנדבנק, מגמות יסוד בשירה המודרנית,  משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990. (הספר בקטלוג ULI)
Ricardo J. Quinones, Mapping Literary Modernism, Princeton University Press, 2014 (הספר בקטלוג ULI)
Paul Poplawski (ed.), Encyclopedia of Literary Modernism, Greenwood Press, 2003
הערות שוליים

1 2 3  שמעון זנדבנק, "השילוש המודרני", בתוך: מגמות יסוד בשירה המודרנית, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תש"ן 1990, עמ' 9-16.
1 2  Morag Shiach, "Periodizing Modernism", in: Peter Brooker, Andrzej Gąsiorek, Deborah Longworth, and Andrew Thacker (eds.), The Oxford Handbook of Modernisms, Oxford Handbooks Online, Oxford University Press.
↑  Virginia Woolf, "Character in Fiction", in David Bradshaw (ed.), Virginia Woolf: Selected Essays, Oxford: Oxford University Press, 2008, p. 38.
↑  Graham Hough, Image and Experience: Studies in a Literary Revolution, London: Duckworth, 1960, p. 5.
↑  Peter Faulkner, Modernism, London: Methuen, pp. 13-65.
↑  Jane Goldman, Modernism 1910–1945: Image to Apocalypse, Basingstoke: Palgrave, 2004.
↑  John Smart, Modernism and After: English Literature 1910–1939, Cambridge: Cambridge University Press, 2008.
↑  Malcolm Bradbury and James McFarlane, Modernism: A Guide to European Literature 1890–1930, Harmondsworth: Penguin, 1976, p. 20.
↑  Jeff Wallace, "Modernists on the art of fiction", in Morag Shiach (ed.), The Cambridge Companion to the Modernist Novel, Cambridge: Cambridge University Press, 2007, pp. 15-32.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541018105171  BnF: cb119451067 (data)  LCCN: sh85086446  NKC: ph122935
סטוקטון קינגס

סטוקטון קינגס (באנגלית: Stockton Kings) היא קבוצת כדורסל מהעיר סטוקטון, קליפורניה המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA. הקבוצה הוקמה בשנת 2008 וכיום נמצאת תחת חסות הסקרמנטו קינגס מליגת ה-NBA.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשם "רינו ביגהורנס" בשנת 2008. במהלך עונת 2010/11 הוצבו בקבוצה ג'רמי לין שנשלח על ידי הגולדן סטייט ווריירס (הוצב פעמיים במהלך העונה) וחסן וייטסייד שנשלח על ידי סקרמנטו קינגס. בסיום העונה עמד מאזן הקבוצה על 34 ניצחונות ו-16 הפסדים. הקבוצה גברה על אירי בייהוקס בסיבוב הראשון של משחקי הפלייאוף, אך הפסידה בחצי הגמר לריו גראנדה ואלי וייפרס. הישגים אלו הם הטובים ביותר שהשיגה הקבוצה עד כה.
ב-5 בינואר 2015 קבעה הקבוצה שיא ליגה כשבמהלך משחק נגד קבוצת לוס אנג'לס די-פנדרס זרקה הקבוצה 61 זריקות מעבר לקשת השלוש. ב-2 באפריל, אותה שנה, השוותה הקבוצה שיא ליגה, כאשר דייוויד סטוקטון (26 נקודות, 15 אסיסטים ו-10 ריבאונדים) וקובי קארל (26 נקודות, 10 אסיסטים ו-11 ריבאונדים) השיגו טריפל דאבל במשחק אחד. במהלך עונת 2014/15 הובילה הקבוצה את הליגה במספר הנקודות למשחק.
בשנת 2018 עברה הקבוצה לעיר סטוקטון שבקליפורניה, ושינתה את שמה ל"סטוקטון קינגס".
עונה אחר עונה

| עונה | אזור/בית | מיקום | ניצחונות | הפסדים | % הצלחה | פלייאוף |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 רינו ביגהורנס 
| 2008/09 | מערב | 4 | 25 | 25 | .500 |  |  |
| 2009/10 | מערב | 3 | 28 | 22 | .560 | הפסד בסיבוב הראשון (ריו גראנדה ואלי) 1–2 |  |
| 2010/11 | מערב | 1 | 34 | 16 | .680 | ניצחון בסיבוב הראשון (אירי) 2–1  הפסד בחצי הגמר (ריו גראנדה ואלי) 0–2 |  |
| 2011/12 | מערב | 7 | 21 | 29 | .420 |  |  |
| 2012/13 | מערב | 5 | 16 | 34 | .320 |  |  |
| 2013/14 | מערב | 3 | 27 | 23 | .540 | הפסד בסיבוב הראשון (פורט ויין) 0–2 |  |
| 2014/15 | מערב | 3 | 20 | 30 | .400 |  |  |
| 2015/16 | הבית הפסיפי | 1 | 33 | 17 | .660 | הפסד בסיבוב הראשון (לוס אנג'לס) 1–2 |  |
| 2016/17 | הבית הפסיפי | 4 | 21 | 29 | .420 |  |  |
| 2017/18 | הבית הפסיפי | 1 | 29 | 21 | .580 | הפסד בחצי גמר המזרח (סאות' ביי) 0–1 |  |
| סה"כ עונה רגילה | סה"כ עונה רגילה | סה"כ עונה רגילה | 254 | 246 | .508 |  |  |
| סה"כ פלייאוף | סה"כ פלייאוף | סה"כ פלייאוף | 5 | 10 | .333 |  |  |
הערות שוליים

↑  Warriors' Jeremy Lin Reassigned to Reno Bighorns, kolotv.com, 10 January 2011
↑  NBA D-League's Reno Bighorns Shot 61 Three-Pointers in a Game, TheBigDeal.com, 5 January 2015
↑  Erika Marmolejo, Bighorns Make History in Tuesday’s Win, NBA.com, 2 April 2015
↑  NBA Inside Stuff: Reno Bighorns High-Scoring Offense, NBA.com
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
קבוצות ליגת הפיתוח של ה-NBA
| האזור המזרחי | האזור המזרחי | האזור המזרחי | האזור המערבי | האזור המערבי | האזור המערבי |
| אוסיאולה מג'יק | דלאוור בלו קואוטס | מוטור סיטי קרוז | אוסטין ספרס | ממפיס האסל | סן דייגו קליפרס |
| אינדיאנה מאד אנטס | וינדי סיטי בולס | מיין סלטיקס | אוקלהומה סיטי בלו | סאות' ביי לייקרס | סנטה קרוז ווריורס |
| ברמינגהאם סקוואדרון | ויסקונסין הרד | קולג' פארק סקייהוקס | איווה וולבס | סו פולס סקייפורס | קפיטנס דה סיודד דה מקסיקו |
| גרינסבורו סווארם | וסטצ'סטר ניקס | קליבלנד צ'ארג' | ואלי סאנס | סולט לייק סיטי סטארס | ריו גראנדה ואלי וייפרס |
| גרנד ראפידס גולד | לונג איילנד נטס | קפיטל סיטי גו-גו | טקסס לג'נדס | סטוקטון קינגס | ריפ סיטי רמיקס |
| גרנד ראפידס גולד | לונג איילנד נטס | ראפטורס 905 | טקסס לג'נדס | סטוקטון קינגס | ריפ סיטי רמיקס |
סנט'אלנה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  לגונת ונציה 
 קואורדינטות:  45°25′39″N 12°21′47″E﻿ / ﻿45.42745°N 12.36293°E﻿ / 45.42745; 12.36293
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איטליה 
 אוכלוסייה:  850 (2017)
  (למפת ונציה מוגדלת) סנט'אלנה(למפת ונציה רגילה) סנט'אלנה
 
כנסיית סנט'אלנה.
סטאדיו פרלוג'י פנזו - אצטדיון הכדורגל של ונציה.
סנט'אלנה (באיטלקית: Sant'Elena) הוא אי בלגונת ונציה, הממוקם בקצה המזרחי של העיר ונציה שבאיטליה. האי מהווה חלק מרובע קסטלו של העיר.
היסטוריה

בימי הביניים היה האי מופרד בתעלה מייתר חלקי העיר. ההתיישבות באי התמקדה סביב כנסיית סנט'אלנה והמנזר הסמוך אליה. כנסייה ומנזר זה נבנו במהלך המאה ה-12 ושופצו ונבנו מחדש במהלך המאה ה-14.
עם הגידול באוכלוסיית האי, מולאה התעלה בין האי לבין העיר והוצרה (נותרה תעלה צרה למעבר כלי שיט) ושלושה גשרים נבנו על מנת לקשר בין האי לבין העיר.
כיום ממוקם באי גן הזיכרון של ונציה (Rimembranze Park) וכן אצטדיון פרלוג'י פנזו - אצטדיון הכדורגל של ונציה. עוד ממוקמים באי בנייני הביאנלה של ונציה.
סוזומנוס

| --- | --- |
 לידה:  400? בית לאהיא, מדינה פלסטינית 
 פטירה:  450? (בגיל 50 בערך) 
 מדינה:  האימפריה הביזנטית 
 מקום לימודים:  law school of Berytus 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה 
 יצירות בולטות:  ההיסטוריה הכנסייתית 
 
סלמיניוס הרמאנוס סוֹזוֹמֵנוּס (ביוונית עתיקה: Σωζομενός, בלטינית: Sozomenus;‏ 400–450 לערך) היה היסטוריון של הכנסייה הנוצרית. מקור חשוב לתולדות הכנסייה והנוצרים בין המאה ה-3 למאה ה-5 ולמסורות ואמונות נוצריות, בהן כאלה הקשורות לארץ ישראל.
תולדות חייו

סוזומנוס נולד בבית לאהיא, ליד עזה. הוא מספר כי הנוצרי הראשון במשפחתו היה סבו, שהתנצר בתקופת קונסטנטיוס השני (בין השנים 337 ל-361), כאשר ראה את הילריון הקדוש מגרש שד מגוף שכנו, אלפריון. משפחתו של אלפריון עסקה בהקמת כנסיות, בעידוד להתנצרות המונית ולנזירות. סוזומנוס גדל והתחנך במסגרת חוג זה ורכש ידע בכתבי הקודש ובמסורות שעברו על-פה מאת הנזירים במקום הולדתו. גם בהמשך כתב מתוך גישה קרובה לנזורה בכלל ולנאמני הילריון הקדוש בפרט. סוזומנוס הוכשר כעורך דין בביירות ובקונסטנטינופול וייתכן ששהה בחצרו של תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית. בשנת 430 לערך החל לחבר את ספריו אודות תולדות הכנסייה.
ההיסטוריון הישראלי יונתן ליבנה מציין כי סוזומנוס השתייך לשכבה עולה של אינטלקטואלים קונסטנטניפוליטאנים, אשר היו מהגרים חדשים בעיר הבירה האימפריאלית, אשר גדלו והתחנכו באזורי הספר של האימפריה. כיוון שמהלך חייו השאיר עקבות משמעותיים בכתיבתו, ניתן למצוא בכתביו, במשולב בסיפור ההיסטורי, מידע רב על תולדות קהילתו וארץ מוצאו וכן סימנים כי הכתיבה כוונה גם לקהל הקוראים שבפריפריה האימפריאלית.
ספריו

סוזומנוס חיבר שתי עבודות גדולות תחת השם הכולל "היסטוריה כנסייתית" (Historia Ecclesiastica), שתיהן ביוונית, מהן רק השנייה הגיעה לידינו.
עבודתו הראשונה כיסתה את ההיסטוריה של הנצרות מצליבת ישו ועד סוף שלטונו של ליקיניוס (323). העבודה כללה 12 כרכים (ספרים) והתבססה על מקורות כגון ספריהם של אוסביוס מקיסריה, הגסיפוס וסקסטוס יוליוס אפריקנוס.
החלק השני של עבודתו כיסה את התקופה שבין המרת דתו קונסטנטינוס (312) לתקופת שלטונו של תאודוסיוס השני. סוזומנוס כתב את הספרים בקונסטנטינופול סביב שנת 440 והקדיש אותם לקיסר תאודוסיוס השני. העבודה מחולקת לספרים לפי תקופות שלטונם של הקיסרים:
ספר ראשון, מהמרת דתו של קונסטנטינוס עד ועידת ניקיאה (312-325)
ספר שני, מוועידת ניקאה ועד מות קונסטנטינוס (325-337)
ספר שלישי, ממות קונסטנטינוס ועד מות קונסטנס הראשון (337-350)
ספר רביעי, ממות קונסטנס הראשון ועד מות קונסטנטיוס השני (350-361)
ספר חמישי, ממות קונסטנטינוס השני ועד מות יוליאנוס הכופר (361-363)
ספר שישי, ממות יוליאנוס הכופר ועד מות ואלנס (363-375)
ספר שביעי, ממות ואלנס ועד מות תאודוסיוס הראשון (375-395)
ספר שמיני, ממות תאודוסיוס הראשון ועד מות ארקדיוס, קיסר האימפריה הביזנטית (395-408)
ספר תשיעי, ממות ארקדיוס, קיסר האימפריה הביזנטית ועד מות ולנטיניאנוס השלישי (408-425)
הספר התשיעי איננו גמור. בפתיח מציין סוזומנוס שבכוונתו לכסות את התקופה עד לסיום הקונסולט ה-17 של תאודוסיוס השני, כלומר עד 439, אולם הספר מסתיים לפני כן. הסיבה אינה ברורה כל צרכה, אולם כיוון שזמן הכתיבה התקרב מאוד לאירועים האקטואליים של אותה העת, ייתכן שסוזומנוס חש שאינו יכול לכתוב בחופשיות על נושאים ואישים במחלוקת עם השלטון, למשל על תקופתה של הקיסרית אליה אודוקיה. חוקרים מציינים כי כותבים מאוחרים לסוזומנוס כגון תאופאנס המודה, תאודורוס הלקטור (אנ') ואחרים, קראו את עבודתו של סוזומנוס עד לסופה, כולל החלק החסר ולפיכך הרי שחלק זה חובר וראה אור.
בכתיבתו השתמש סוזומנוס בכתבי אחרים, בהם סוקרטס מקונסטנטינופול, ממנו שאל חלקים ניכרים מהחומר שהביא בספרו, אך במקומות רבים מרחיב סוזומנוס על דברי סוקרטס וניכר שהגיע אל המקורות מהם שאב סוקרטס עצמו. מקורות נוספים שהיו לנגד עיניו הם כתבי אתנסיוס, טיראניוס רופינוס, אולימפיודורוס מתבאי וזוסימוס (עליהם נשען עיקר הספר התשיעי), קירילוס מירושלים ורשימותיהם של רבים אחרים, בעיקר בישופים ונזירים. כן משלב סוזומנוס בכתביו גם מסורות רבות שנמסרו והועברו בעל-פה.
הערכה

ההיסטוריה של סוזומנוס רחבה ומקיפה, לפחות בכל הנוגע לנצרות במזרח, פחות מכך לגבי הנצרות במערב האימפריה הרומית. חשיבותה הגדולה היא בעובדות מקוריות בכתביו שאינן מופיעות במקורות אחרים, חלקן עובדות שהעתיק ממקורות קדומים שאבדו ורבות מהן שכתב על סמך מסורות ואמונות שבעל-פה ושנרשמו לראשונה על ידיו. גם כאשר הוא עוסק בחומרים ממקורות קודמים לו ותוכניתו עוקבת אחר הנראטיב של סוקרטס מקונסטנטינופול, כתיבתו קריאה, סדר הרצאת הדברים ברור ומסודר ומשלב באופן הרמוני חומרים מקורות מגוונים. עם זאת, פעמים רבות מביע סוזומנוס עצמו תסכול מכך שאינו יכול להביא תמונה מושלמת של האירועים או לרדת לחקר האמת בשל מחסור במידע או ריבוי סתירות.
כתיבתו ההיסטורית של סוזומנוס מדגישה במיוחד את הנזירות ומכילה מידע רב ערך על ראשיתה והתפשטותה של תופעת הנזורה בנצרות ועל מייסדיה. כן שם סוזומנוס דגש על המיסונריות הנוצרית ועל המאמצים הראשונים לניצורם של הארמנים, הסרצנים והגותים. הכתיבה מנסה להיות אובייקטיבית ובלתי-אישית, כך שעמדותיו התאולוגיות של סוזומנוס עצמו, פרט להערצת הנזירים והמיסיונרים, אינן בולטות. למרות התנגדות חריפה ושמרנית למינות, סוזמנוס מביע לעיתים הערכה אישית לאישים שהחזיקו בעמדות לא-אורתודוקסיות (גנוסיס, אריאניות, מונטניזם וכו') ואינו תוקף אותם אישית או מוסרית.
בכל הנוגע לתולדות ארץ־ישראל, סוזומנוס מוסר מידע מהימן.
הדפסות

עבודותיו של סוזומנוס נדפסו לראשונה ב-1544 בפריז על ידי רובר אטיין (Robert Estienne). בשנת 1720 הוציא אנרי ולואה (Henri Valois) בקיימברידג' מהדורה של כתבי סוזומנוס יחד עם כתבי סוקרטס מקונסטנטינופול, קסיודורוס ואחרים.
ב-1846 ראה אור תרגום של הספר לאנגלית בלונדון בשם "היסטוריה של הכנסייה בתשעה ספרים" (A History of the Church in Nine Books, from A.D.324 to A.D.440)‏. ב-1855 ראה אור תרגומו של אדוארד ולפורד (Edward Walford) לאנגלית וב-1890 הוציא צ'סטר דייוויד הרטרנפט (Chester David Hartranft) תרגום מוקפד של ההיסטוריה לאנגלית (The ecclesiastical history of Sozomen, comprising a history of The church, from 323 A.D. to 425 A.D).
לקריאה נוספת > לקריאת הספר ברשת

הספר באתר New Advent (באנגלית) , תרגום צ'סטר דייוויד הרטרנפט, 1890 - המקור הטוב ביותר
סריקת התרגום של הרטנפט באתר Google Books
הספר המלא, סרוק בארכיון האינטרנט (באנגלית), תרגום 1846
הספר המלא, סרוק בארכיון האינטרנט (באנגלית), תרגום אדוארד ולפורד 1855
קישורים לקריאת הספר בפורמט PDF: מהדורה (באנגלית), ומהדורה דו-לשונית (ביוונית)/(בלטינית) שראתה אור בסורבון ב-1864
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: סוזומנ֫וֹס, במלרע (ההטעמה בהברה האחרונה).
↑  תקציר הרצאתו של ליבנה "היסטוריונים מהגרים באימפריה הרומית המזרחית במאה החמישית" במסגרת כנס התוכנית לדוקטורנטים מצטיינים במדעי הרוח תשע"א של האוניברסיטה העברית
↑  ירושלים לדורותיה, יחידה 4 (כתבו: זאב רובין, פנינה ארד), האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ו – 2016, עמ' 36, הערה 53.
↑  הספר המלא, סרוק בארכיון האינטרנט
↑  הספר המלא, סרוק בארכיון האינטרנט
↑  הספר באתר New Advent
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268462505171  PLWABN: 9810583499705606  BIBSYS: 90301783  BNE: XX1443304  BnF: cb120123913 (data)  CANTIC: a12142414  CiNii: DA01043370  GND: 118798162  ICCU: MILV021521  ISNI: 0000 0003 5566 8377  LCCN: n84076239  NKC: xx0019968  NLA: 35924822  NLG: 169373  NTA: 069729697  RERO: 02-A003851158  SELIBR: 198350  SNAC: w6hz03bv  SUDOC: 02824902X  Trove: 1148118  VcBA: 495/28107  VIAF: 305409681   WorldCat (עם VIAF): 305409681
סרט מפלצות

סרט מפלצות הוא תת-סוגה קולנועית מסוגת סרט אסונות או סרט אימה בהם האנטגוניסטים הראשיים הם מפלצות המאיימים על בני אדם, לעיתים כאשר הם עצומים בצורה לא נורמלית. עם זאת עקב טבעם החייתי הם אינם מעוררים סלידה ממעשיהם כמו לאנטגוניסטים אחרים ובכמה סרטים הם אף הפכו לפרוטגוניסטים (למשל בחלק מסרטי קינג קונג). כיום המפלצות נוצרות באמצעות תוכנת Computer-generated Imagery כשבעבר הציגו אותם בעזרת בובות גדולות, אנימציית סטופ מושן או מסיכות גדולות.
סרטים מסוגה זו יכולים להיכלל בנוסף על אימה ואסון עם סוגות הרפתקאות, מדע בדיוני ואף קומדיה. הם מבוססים בחלקם הגדול על סיפורים ועל פולקלורים של תרבויות שונות. בחלק מהסרטים המפלצות בעלות כוח על-טבעי או שהם מגיעות מכוכב אחר. באחרות הם נוצרו או קיבלו כוח בידי טעויות אנוש והחיות המשתחררות מאיימים על עתיד האנושות.
במרבית סרטים אלה נראים אנשים הנאבקים יחדיו, לעיתים בצבאות גדולים, נגד מפלצת כוחנית גדולה או יותר ובמקרים רבים מובסים למפלצת. סרטים אלה בולטים בעיקר ביפן בסרטים מסוג קאייג'ו, שהמפלצת המפורסמת בהם היא הגודזילה - מפלצת דמוית-דינוזאור (בעל מראה שגוי מדעית) בגובה של מעל 50 מטר, יכולה לשרוד פצצת אטום ותוקפת אנשים בעזרת נשיפת אנרגיה קטלנית. במרבית הסרטים הראשונים הגודזילה נחשבת לאויבת האנושות ומנסה להשמידם, אך לאט לאט היא הפכה לאייקון תרבותי ביפן ונעשו מספר סרטים, בייחוד סרטי לג'נדרי, בהם מציגים את גודזילה כמפלצת השומרת על הסדר הטבעי ממפלצות אחרות.
הסרט הראשון שנעשה בסוגה זו היה הגולם: כיצד הוא בא לעולם בשנת 1920, סרט אימה שבמרכזו דמות גולם שיוצא משליטה ואחריו נעשו מספר סרטי מפלצות שונות של סוגת אימה.
ב-1933 יצא הסרט קינג קונג, בו קבוצת ספנים והרפתקנים נקלעים לאי מסתורי ומוצאים עליו יצורים טורפים מוזרים ובראשם גורילה ענקית הקרויה קינג קונג. הגורילה מתאהבת בבחורה שנקלעה אליה ותוקפת את החבורה שלה אך אנשי הספינה מצליחים לגבור עליו ולהוביל אותו לעבר ניו יורק. קינג קונג משתחרר וזורע הרס בעיר עד שיורים בו למוות. הסרט שזרע הצלחה הוביל למגוון סרטים נוספים דומים, בחלקם קינג קונג נלחם בגודזילה.
סרטי מפלצות בולטים שיצאו לאורך השנים כוללים את: דרקולה, פרנקנשטיין, המומיה, טרנטולה, מלתעות של סטיבן ספילברג, סדרת הסרטים המצליחים פארק היורה וסרטי דינוזאורים נוספים.
סרטי מפלצות בולטים

"דרקולה", 1931.
"פרנקנשטיין", 1931.
"המומיה", 1932.
"קינג קונג", 1933
הערות שוליים

↑  דרקולה (1931), באתר סרטים
↑  דניס ויטצ'בסקי, מפלצות בע"מ, באתר Time Out תל אביב, 18 במאי 2014
1 2  אורון שמיר, ‏חמשת סרטי המפלצות הגדולים ביותר על פי סריטה, באתר "סריטה", 14 במאי 2014
↑    דני לרנר, ‏ביקורת "המומיה": טום קרוז אבוד על המסך, בעיתון מקור ראשון, 17 ביוני 2017
| סרט אימה |
| --- | --- | --- |
| תת-ז'אנרים | קניבלי • עממי • רומנטי גותי • מפלצות (קאייג'ו) • פסיכו-בידי • שטני • סלאשר • גור • חג • ג'אלו • מותחן חברתי |  |
| טריטוריות | הודו (סרט רפאים • בוליווד) • סין • גרמניה (אקספרסיוניזם • מחתרתי) • קוריאה • יפן • צרפת (קיצוני) |  |
| רשימות סרטים | המכניסים ביותר בכל הזמנים • ראשונים לפי מדינה |  |
| נושאים | מוזיקה • מגדר (נערה אחרונה • מלכת הצעקה) • להט"ב • גזענות • אם ארכאית |  |
| ערכים קשורים | סרט ניצול • בי מובי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547378005171  LCCN: sh2007008609  LNB: 000334851
סרט מסע

סרט מסע הוא ז'אנר, אשר העלילה בו מתמקדת סביב מסעם של הגיבורים, לעיתים תכופות באמצעות כלי תחבורה כלשהו, לאורכה של דרך ארוכה, לעיתים המסע ימי, ולעיתים לאורך שביל או כביש ארוך מאוד. מקורותיו של הז'אנר בסיפורים, הן בעל-פה והן כתובים, של מסעות אפיים, כגון "אודיסיאה" ו"אינאיס".
סרטי מסע היו קיימים כבר בראשית ימיו של הקולנוע האמריקאי, אך זכו לפריחה בעיקר בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, כתוצאה מעלייה חדה בייצור כלי רכב בארצות הברית וכן עם התפתחותה של תרבות הנוער. המודעות לקיומו של הז'אנר ומאפייניו חדרה לתודעה רק במהלך שנות ה-60, כתוצאה מהצלחתם של סרטים כגון "אדם בעקבות גורלו" ו"בוני וקלייד".
מאפייני הז'אנר

סרט מסע הוא סוג של רומן חניכה. עלילת הסרט, לרוב, אפיזודיאלית. בכל אפיזודה הגיבור נתקל בהרפתקאה, חוויה או אתגר כלשהו. לרוב, הגיבור ילמד דבר מה חדש בכל פרק (לעיתים - על עצמו), וכתוצאה מכך הוא יעבור תהליך של שינוי, התפתחות או שיפור במהלך מסעו.
סרטי מסע מסורתיים מסתיימים באחד מחמשת האופנים הבאים:
הגיבור הגיע אל יעדו והשיג את מטרתו. לאחר מכן - הוא ישוב לביתו, כשהוא חכם יותר כתוצאה מהניסיון שרכש במהלך המסע.
הגיבור הגיע אל מקום חפצו, והחליט להשתקע בו ולבנות שם את ביתו החדש.
המסע ממשיך ללא סוף.
הגיבור מבין כי איננו יכול לחזור לביתו, ובוחר להתאבד (או פועל בצורה כזו, המביאה למותו).
המסע מסתיים ללא כל משמעות.
סרטים בולטים בז'אנר

1934 - זה קרה לילה אחד
1941 - מסעות סאליבן
1956 - המחפשים
1967 - בוני וקלייד
1969 - אדם בעקבות גורלו
1970 - רסיסי חיים
1974 - הארי וטונטו
1984 - פריז, טקסס
1988 - נוף בערפל
1991 - תלמה ולואיז
1994 - הרפתקאותיה של פריסילה, מלכת המדבר
2001 - ואת אמא שלך גם
2003 - הבן של אלוהים
2004 - דרום אמריקה באופנוע
2004 - יורוטריפ
2005 - טראנסאמריקה
2014 - הולכת רחוק
2016 - אמריקן האני (סרט)
ראו גם

סרט התבגרות
סרט נעורים
רומן חניכה
עונת 1983/1984 בליגה הלאומית

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  24 בספטמבר 1983 – 26 במאי 1984 (246 ימים)
 מספר משתתפות:  16
 הזוכה:  מכבי חיפה
 מספר משחקים:  240
 מספר שערים:  569 (2.37 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ישראל דוד לביא (16 שערים)
 השחקן המצטיין:  ישראל אלי אוחנה
 → 1982/19831984/1985 ←
 
עונת 1983/1984 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-28 של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. לעונת 1983/1984 לליגה הלאומית עלו בית"ר תל אביב, הכח מכבי רמת גן ומכבי רמת עמידר. העונה החלה ב-24 בספטמבר והסתיימה ב-26 במאי. בתום העונה סיימה מכבי חיפה במקום הראשון וזכתה באליפות לראשונה בתולדותיה. המבקיע המצטיין של העונה היה דוד לביא ממכבי נתניה שכבש 17 שערים.
בסיום העונה בני יהודה תל אביב, מכבי רמת עמידר והפועל יהוד ירדו ליגה. לעונת 1984/1985 לליגה הלאומית עלו הפועל חיפה, הפועל כפר סבא והפועל פתח תקווה.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מכבי חיפה | 30 | 16 | 9 | 5 | 48 | 28 | 20 | 57 |  |
| 2 | בית"ר ירושלים | 30 | 15 | 11 | 4 | 45 | 27 | 18 | 56 | העפלה לגביע האינטרטוטו |
| 3 | הפועל תל אביב | 30 | 12 | 11 | 7 | 40 | 27 | 13 | 47 | העפלה לגביע האינטרטוטו |
| 4 | מכבי נתניה | 30 | 11 | 9 | 10 | 52 | 49 | 3 | 42 |  |
| 5 | מכבי תל אביב | 30 | 10 | 11 | 9 | 41 | 34 | 7 | 41 |  |
| 6 | בית"ר תל אביב | 30 | 11 | 7 | 12 | 41 | 40 | 1 | 40 |  |
| 7 | הפועל באר שבע | 30 | 11 | 6 | 13 | 34 | 37 | 3- | 39 |  |
| 8 | הפועל לוד | 30 | 9 | 11 | 10 | 31 | 39 | 8- | 38 |  |
| 9 | מכבי פתח תקווה | 30 | 8 | 13 | 9 | 26 | 26 | 0 | 37 |  |
| 10 | מכבי יפו | 30 | 8 | 13 | 9 | 34 | 39 | 5- | 37 |  |
| 11 | הכח מכבי רמת גן | 30 | 10 | 7 | 13 | 29 | 38 | 9- | 37 |  |
| 12 | שמשון תל אביב | 30 | 8 | 12 | 10 | 36 | 35 | 1 | 36 |  |
| 13 | מכבי יבנה | 30 | 9 | 9 | 12 | 26 | 34 | 8- | 36 |  |
| 14 | בני יהודה תל אביב | 30 | 8 | 10 | 17 | 27 | 36 | 9- | 34 | ירדו ליגה |
| 15 | מכבי רמת עמידר | 30 | 7 | 11 | 17 | 31 | 42 | 11- | 32 | ירדו ליגה |
| 16 | הפועל יהוד | 30 | 7 | 10 | 17 | 28 | 38 | 10- | 31 | ירדו ליגה |
| עונות בליגה העליונה בישראל |
| --- | --- | --- |
| ליגת ארץ ישראל | 1929/1930 • 1930/1931 • 1931/1932 • 1932/1933 • 1933/1934 • 1934/1935 • 1935/1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1940/1941 • 1941/1942 • 1942/1943 • 1943/1944 • 1944/1945 • 1945/1946 • 1946/1947 • 1947/1948 • 1948/1949 |  |
| ליגה א' והליגה הלאומית | 1949/1950 • 1950/1951 • 1951/1952 • 1952/1953 • 1953/1954 • 1954/1955 • 1955/1956 • 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 |  |
| ליגת העל | 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
עונת 1983/1984 בליגה הארצית

עונת 1983/1984 בליגה הארצית הייתה העונה השמינית של הליגה הארצית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 16 קבוצות. את העונה סיימה הפועל חיפה במקום הראשון ועלתה לעונת 1984/1985 בליגה לאומית, לצד הפועל כפר סבא והפועל פתח תקווה שסיימו אחריה בהתאמה.
הפועל בית שאן, הפועל נצרת עילית והפועל בית שמש ירדו לליגה השלישית.