הבנד
היסטוריה > מהתקליט השני ועד פירוק הלהקה

בהמשך השנה הלהקה עברה ללוס אנג'לס לצורך הקלטת אלבומה השני. לצורך כך שכרו חברי הלהקה בית בלוס אנג'לס בו התגוררו כל חברי הלהקה ובני משפחתם ובו הוקם אולפן הקלטה אשר אפשר לחברי ההרכב זמן הקלטה בלי מוגבל ואפשרות להתנסות בטכניקת הקלטה ושימוש בכלים מוזיקליים רבים. התוצאה הייתה תקליט אשר שומר על הקו המוזיקלי, אך מציג עושר מוזיקלי רב ויכולות כתיבה והלחנה משופרות.
במהלך 1969 הלהקה התחילה להופיע ואף השתתפה בשניים מהפסטיבלים הגדולים והנחשבים של התקופה: פסטיבל וודסטוק ופסטיבל האי וייט 1970 באנגליה בו ליוו את דילן ובנוסף הופיעו כהרכב עצמאי. לפני הופעת הבכורה של הבנד, לקה רוברטסון בהתמוטטות והלהקה הופיעה במשך כחצי שעה בלבד. למחרת התקיימה הופעה בהרכב מלא. שם אלבומה הבא של הלהקה יהיה "פחד במה". בספטמבר 1969 ראה אור תקליטה השני, שנקרא בפשטות The Band והיה הראשון שציין במפורש את חברי ההרכב. התקליט זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית, הגיע למקום ה-9 במצעד האלבומים האמריקאי ושהה ב-40 המקומות הראשונים במשך 24 שבועות. הקרדיט לכתיבת כל 12 השירים בתקליט ניתן לרוברטסון, פרט ל-When You Awake ו-Whispering Pines שנכתבו יחד עם ריצ'רד מנואל ול-Jemima Surrender שנכתב יחד עם לבון הלם. עם זאת, רוברטסון לא היה זמר מוביל באף אחד מן השירים. לבון הלם אף לא זכה לקרדיט על תרומתו לאחד הלהיטים המרכזיים של התקליט, The Night They Drove Old Dixie Down, שאת מילותיו סייע לכתוב לפי טענתו באוטוביוגרפיה שלו (רוברטסון טען מנגד שאמנם הרעיון היה של הלם, אך השיר נכתב כולו על ידי רוברטסון עצמו). על אף שהקרדיט להפקה ניתן ל"The Band", את רוב עבודת ההפקה בפועל ביצע רוברטסון.
ב-2 בנובמבר 1969 הופיעה הלהקה במופע של אד סאליבן וב-2 בינואר 1970 הופיעה הלהקה על שער המגזין טיים. הייתה זו הפעם הראשונה שלהקת רוק אמריקאית הופיעה על שער המגזין ועדות להצלחתה של "הבנד". עם זאת, הקשרים האישיים בין חברי הלהקה החלו להתערער.
רוברטסון כתב גם את רוב שירי התקליט השלישי של הלהקה, "פחד במה" (לבון הלם רשום כשותף לכתיבת Strawberry Wine ומנואל רשום כשותף לכתיבת Sleeping ו-Just Another Whistle Stop) אך גם בתקליט זה, בניגוד לשאר חברי הלהקה, אינו זמר מוביל באף שיר. התקליט ראה אור באוגוסט 1970 והגיע למקום ה-5 במצעד האלבומים האמריקאי, אך שהה ב-40 המקומות הראשונים בו רק 14 שבועות וזכה להערכה פחותה משני האבומים הקודמים. האלבום הבא של הלהקה, Cahoots מ-1971, זכה להערכה אף פחותה מזו. האלבום כולל שיתוף פעולה עם בוב דילן (ב-When I Paint My Masterpiece) ועם ואן מוריסון (ב-4% Pantomime). פרט לכך שוב היה רוברטסון אחראי על כתיבת רוב השירים, עם זאת ניכר כי גם הוא וגם גארת' הדסון, שהיה אחראי על רוב העיבודים המוזיקליים, נקלעו למשבר יצירתי. ריצ'רד מנואל שקע באלכוהוליזם. על מנת לצאת מן המשבר הזמינו חברי הלהקה את המעבד המוזיקלי אלן טוסיינט (אנ') מניו אורלינס, על מנת שיוסיף להם גוון של כלי נשיפה ממתכת ופאנק.
במהלך התקופה הרבתה הלהקה להופיע וב-1972 ראה אור התקליט Rock of Ages המתעד את סיבוב ההופעות של 1970–1971 ונמנה על ידי מבקרי הרולינג סטון כאחד מאלבומי ההופעה החיה הטובים בהיסטוריה.
בקיץ 1973, לאחר שנה בה לא שיתפו פעולה יצירתית, הופיעה הלהקה עם גרייטפול דד ואולמן ברדרס בנד בפסטיבל Watkins Glen מול 600,000 איש. באותה עת עבר רוברסטון למאליבו, קליפורניה וזמן קצר לאחר מכן עברו לשם גם בוב דילן ושאר חברי הלהקה. המפיק דייוויד גפן החתים את דילן והבנד על חוזה שיצר את סיבוב ההופעות המאוחד של דילן והבנד הראשון מאז 1966 - Bob Dylan and the Band 1974 Tour. במקביל הקליטו הבנד עם בוב דילן את תקליטו  Planet Waves. שלוש ההופעות האחרונות (שנערכו בפורום בלוס אנג'לס) תועדו באלבום הכפול Before the Flood שהגיע למקום השלישי במצע האלבומים האמריקאי. 7 מתוך 21 רצועות האלבום הכפול הן שירים של רוברטסון והשאר של דילן. לאחר מופע זה הופיעו הבנד עם קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג. ב-1975 ראה אור האלבום The Basement Tapes שתיעד חלק קטן מן ההקלטות שערכו הבנד ודילן ב-1967 ב-Big Pink. בנובמבר אותה שנה ראה אור התקליט Northern Lights – Southern Cross שנכתב כולו על ידי רוברטסון. בפרט מופיע בתקליט זה השיר Acadian Driftwood, השיר הראשון שחיבר רוברטסון על נושא קנדי (גירוש המתיישבים הצרפתיים מאקדיה; בניגוד לנושאים מן ההיסטוריה של ארצות הברית שחיבר בהשראת לבון הלם).
ביוני 1976, במהלך סיבוב הופעות, פרש לבון הלם להקמת אולפן הקלטות בוודסטוק וריק דאנקו חתם חוזה לתחילת פעילות כזמר עצמאי. בנקודת זמן זו הציע רוברטסון (ולפי האוטוביוגרפיה של הלם - כפה את דעתו על שאר חברי הלהקה) שהבנד תודיע על הפסקת פעילותה כלהקה מופיעה. על מופע ה"גראנד פינאלה" הופקד האמרגן ביל גרהם. ב-25 בנובמבר, חג ההודיה 1976, נערכה הופעת הפרידה החגיגית של הלהקה, שכללה ארוחה מסורתית ל-2,500 מוזמנים, בה התארחו בין השאר רוני הוקינס, אריק קלפטון, פול באטרפילד, ניל יאנג, ואן מוריסון, מאדי ווטרס, ג'וני מיטשל ובוב דילן. המופע תועד על ידי מרטין סקורסזה שביים וצילם את הסרט "הוואלס האחרון", על פי תסריט שנכתב במדויק על ידי רוברטסון. בהמשך ראה אור אלבום המתעד את כל ההופעה, כולל חלקים שלא צולמו מסיבות טכניות. ב-2002 יצאו אלבום ההופעה והסרט בהוצאה מחודשת.