stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צנזורה פנימית
צנזורה פנימית בישראל

משנת 1942 פעלה בישראל ועדת העורכים – היה זה גוף לתיאום בין העיתונים והתקשורת המשודרת בישראל לבין ראשי מערכת הביטחון. משנת 1948 ראשי ממשלות ובכירי מערכת הביטחון העבירו מידע לוועדה, כולל מידע סודי רב, בתמורה להבטחה שגופי התקשורת לא יפרסמו אותו, גם אם יקבלו אותו ממקור אחר. דבר זה גרר צנזורה עצמית בקרב רוב העיתונים וגופי התקשורת בישראל במשך שנים רבות בסוגיות רבות הנוגעות לביטחון ויחסי חוץ.
יוצאי דופן היו גופי תקשורת שוליים כמו העולם הזה או קול העם שסבלו מהתנכלות מצד הממסד בצורות שונות כמו צנזורה, אי העברת ידיעות וניסיון להקים עיתונים מתחרים.
ועדת העורכים המשיכה להיפגש בתכיפות עם בכירי הממשלה, אך מעמדה נחלש בעקבות אירועי יום כיפור. בשנות ה-80 התערער עוד יותר האמון במוסדות הממשלה בעקבות טענות שקריות של ראשי מערכת הביטחון בפרשיות כמו פרשת קו 300, הסתרת הכוונת וההיקף של הפלישה ללבנון בתחילת מלחמת לבנון הראשונה וטבח סברה ושתילה. בשנות ה-90 הגוף נחלש עוד יותר, וסביב שנות ה-2000 הוא הפסיק להיות רלוונטי.
מאמר משנת 2021 של חוקרת התקשורת, איילה פנייבסקי, טוען כי מתקפות פופוליזם חוזרות ונשנות של נתניהו ושל אנשי ימין על אנשי תקשורת ביקורתיים כלפיו הובילה אותם לקיים צנזורה פנימית. היא ראיינה 40 עיתונאים בכירים שראש הממשלה נתניהו העביר עליהם ביקורת פומבית, בשני סבבי ראיונות. לדבריהם, בעקבות ההתקפות הם העדיפו להימנע מפרסום סיפורים מסוימים מחשש לתגובה ארסית. כמו כן הדבר משפיע גם על ביטויים שהם מעדיפים להימנע מהם. דוגמה בולטת לכך היא הימנעות מאזכור המילה "כיבוש". בנוסף לכך, בסבב הראשון של הראיונות, בשנים 2016–2017 רוב העיתונאים היו מוכנים להתראיין בשמם הגלוי, סבב זה כלל עיתונאים כמו אילנה דיין, רביב דרוקר ועיתונאים בכירים אחרים. בסבב השני, שהתקיים ב-2019–2020, עיתונאים פחדו לדבר וכמעט אף עיתונאי לא הסכים לדבר בשמו.
ראו גם

חופש העיתונות
קשר שתיקה
ועדת העורכים
לקריאה נוספת

ניצה בן-ארי, דיכוי הארוטיקה: צנזורה וצנזורה-עצמית בספרות העברית 1930–1980, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2006.
גדעון קוץ, חדשות וקורות הימים: מחקרים בתולדות העיתונות התקשורת העברית והיהודית, אוניברסיטת תל אביב-הספרייה הציונית, 2013, עמודים 26–35, 175–185.
הערות שוליים

1 2  Ayala Panievsky, Covering Populist Media Criticism: When Journalists’ Professional Norms Turn Against Them, International Journal Of Communication, 2021, עמ' 15, 20
1 2 3   ענת באלינט, האולפנים התאהבו ברייטינג, והפכו את בן גביר לכוכב, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2023
1 2 3  Peter Baker, Inside the Panic at Fox News After the 2020 Election, באתר הניו יורק טיימס, 4 במרץ 2023
↑  Lloyd Lee, Text message shows Fox News president refused to air Nevada election results because it would have sealed Biden's victory, The New York Times reports, Business Insider India, Mar 05 2023
↑  Terry Gross,Will Fox News pay for spreading lies about voter fraud?
1 2  Stahl, Jeremy (February 17, 2023). "Tucker Carlson's Dominion Text Messages Are a Thing of Beauty". Slate.
↑  Peters, Jeremy W.; Robertson, Katie (February 16, 2023). "Fox Stars Privately Expressed Disbelief About Election Fraud Claims. 'Crazy Stuff.'". The New York Times. ISSN 0362-4331
↑  אמיר בן-דוד, "לא צריך לרצוח עיתונאי כדי לחסל את חופש העיתונות. מספיק שאנשים מפחדים", באתר זמן ישראל, 20 במאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811296684105606  BnF: cb18107148d (data)  GND: 4180865-4
ELN

| --- | --- |
 מדינה:  קולומביה
 תקופת הפעילות:  1964–הווה (כ־61 שנים)
 אידאולוגיות:  מרקסיזם-לניניזם   תאולוגיית שחרור   קומוניזם
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל קיצוני
 
 eln-voces.net
 
"לא כניעה ולא ישועה", שלט באוניברסיטה הלאומית של קולומביה.
צבא השחרור הקולומביאני (בספרדית: Ejército de Liberación Nacional, ובראשי תיבות ELN) הוא ארגון גרילה וטרור מרקסיסטי בקולומביה. הוא הוקם בשנת 1964 על ידי פבלו ואזקס קסטינו בהשראת הכומר קאמילו טורס לפי הערכות שונות בשורות הארגון חברים בין 1,380 ל-3,000 בני אדם. הארגון הוגדר כארגון טרור על ידי קולומביה, פרו, ארצות הברית, קנדה והאיחוד האירופי בעקבות שורת מעשי רצח, חטיפות, אלימות ומתקפות טרור שביצעו פעיליה בשטחי קולומביה. הארגון מממן את פעילותו באמצעות תרומות, חטיפות לצורכי כופר, סחר בסמים וסחיטת כספים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הייתה התקפה נוספת.
הארגון הוקם על ידי פבלו ואזקס קסטינו שהושפע עמוקות מהמהפכה בקובה יחד עם מספר אנשי כמורה מהמעמד הנמוך והכומר קאמילו טורס. הם החלו בלוחמת גרילה נגד הממשל כחלק מלחמת האזרחים בקולומביה. לאחר שהארגון ספג שורה של כישלונות צבאים והרבה בסכסוכים פנימיים מונה לעמוד בראשו הכומר מנואל פרז. פרז הוביל את ELN לשינוי טקטי משמעותי והקצנה משמעותית בשיטת הלחימה, הארגון עבר לחטיפות של אזרחים קולומביאנים בתמורה לכופר ולשחרור מורדים ובתקופת שלטונו בארגון מאמצע שנות ה-70 ועד מותו מצהבת ב-1998 נחשבת לאלימה ביותר שידע הארגון.
במהלך שנות השבעים ניסה נשיא קולומביה אלפונסו לופס מיקלסן לגבש הסכם שלום עם הארגון על מנת למנוע את שפיכות הדמים במדינה ולסיים את מלחמת האזרחים המתמשכת, לאחר שראה שכוחו של ELN עולה בעקבות הקרבות הקשים שניהל עם צבא קולומביה ב-1974 ורבים מהאזרחים מאמצים את האידאולוגיה של הארגון לאחר שראו שאינו נופל מצבא המדינה.
לאחר שהמשא ומתן נכשל החל הארגון לבצע חטיפות של אזרחים זרים, בעיקר עובדים בתחום הנפט תמורת כופר, והחל בסחר בסמים.
ב-1992, כאשר החל משא ומתן לשלום בין ממשלת קולומביה לארגון FARC בו סירב להשתתף ה-ELN הועלתה הצעה שמחוז בוליבר יימסר לידי הארגון, ELN יקבל את השטח כטריטוריה עצמאית בתמורה להתפרקות מנשק. ההצעה נדחתה בעקבות התנגדות של ארגון אחר ה-AUC (אנ'), ארגון ימין קיצוני.
בשנות ה-2000 החל הארגון לגבות דמי חסות מעסקים קטנים בערים ובנוסף הגדיל את כמות החטיפות, על פי הערכות שונות חטף הארון למעלה מ-3,000 בני אדם משנת 2000 ומתוכם נהרגו כ-153 בני ערובה. כיום מחזיק הארגון למעלה מ-200 בני ערובה.
היסטוריה > חטיפת הישראלים

בספטמבר 2003 במהלך טיול באזור העיר האבודה שבקולומביה חטפו אנשי ארגון ELN קבוצה של 15 איש, בהם שישה ישראלים. לאחר מספר שעות שוחררו 7 מחטופים, בהם זוג ישראלים. 8 החטופים (4 ישראלים, שני אנגלים, ספרדי אחד וגרמניה אחת) שלא שוחררו הוחזקו על ידי הארגון לתקופה של בין 75 ל-101 ימים, בתחילה חשבה הממשלה הקולומביאנית שהחוטפים הם חלק מה-FARC הגדול והמאורגן יותר ורק לאחר זמן מה התברר כי מדובר ב-ELN, לאחר 17 ימים הצליח אחד מבני הערובה, צעיר בריטי בן 18 להימלט מהחוטפים תוך כדי ההליכה בין נקודות המסתור, הוא נמצא מספר ימים לאחר מכן על יד אזרחים קולומביאנים באפיסת כוחות והועבר לשלטונות.
בהמשך הדרך ניסו בני הערובה הישראלים להימלט אך לא הצליחו, לאחר כ-75 ימים בשבי החליטו החוטפים לשחרר את בת הערובה הגרמנייה וזמן קצר לאחר מכן גם את בן הערובה הספרדי, לאחר 98 ימים בשבי ולאחר משא ומתן ארוך בתיווך כפרים מקומיים הוחלט לשחרר גם את 5 בני הערובה הנותרים, לאחר 101 ימים הוטסו בני הערובה אל הצלב האדום ומשם שוחררו.
דרישת הארגון הייתה לשחרר אסירים השייכים לארגון ולמטרה זו החליטו לחטוף דווקא אזרחים זרים לאחר שחטיפה של פוליטיקאים מקומיים נכשלה בהשגת המטרה.
שיחות שלום במסגרת מלחמת האזרחים בקולומביה

לאחר שב-2016 נחתם הסכם שלום ופירוז מנשק של ארגון FARC שהיה שותף של ה-ELN החל הארגון במשא ומתן מתקדם גם הוא
ב-8 בפברואר 2017 נפתחו בקיטו בירת אקוודור שיחות שלום בין ממשלת קולומביה לארגון ELN. זהו הניסיון החמישי להגיע לשלום מצד ממשלת קולומביה עם ELN מאז שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר שכל הניסיונות הקודמים נכשלו. בינתיים ממשיך ELN לבצע חטיפות.
הערות שוליים

↑  יובל מלחי, הטרק האחרון – חטופים בקולומביה – סיפורו של חטוף ישראלי, 17 בדצמבר 2017
↑  גלעד שלמור, ‏5 שנים אחרי: החטופים מקולמביה נזכרים ברגעים העצובים והמצחיקים, באתר ‏מאקו‏, 26 בדצמבר 2008
↑  Colombia and ELN rebels open peace talks in Ecuador, Deutsche Welle, 8/2/2017 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456304405171  GND: 4834778-4  LCCN: n82047325  NKC: ko2017953017  SUDOC: 148926398  VIAF: 122590730   WorldCat (עם VIAF): 122590730 
הפגנה נגד ELN "מה יעשו האזרחים שנחטפו"?"
ELN guerrilla: הכומר טורס נפגש עם אנשי הכפרים בקולומביה.
פודה באלו-טורה

פודה באלו-טורה (בצרפתית: Fodé Ballo-Touré; נולד ב-3 בינואר 1997 בצרפת) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת לה האבר ובנבחרת סנגל.
קריירת מועדונים

באלו-טורה גדל במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן.
ב-1 ביולי 2017 חתם באלו-טורה בליל מליגת העל הצרפתית. ב-6 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על נאנט במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2017/2018. בסך הכל ערך 45 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-10 בינואר 2019 חתם במונקו מליגת העל הצרפתית. ב-13 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי המועדון, בתיקו 1-1 נגד אולימפיק מרסיי במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת 2018/2019. בסך הכל ערך 63 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-18 ביולי 2021 חתם באלו-טורה על חוזה לארבע עונות במילאן מהסרייה א'. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על לאציו במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2021/2022. ב-28 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 1–2 לאתלטיקו מדריד במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/2022. ב-1 באוקטובר 2022 כבש את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 3-1 על אמפולי.
ב-1 בספטמבר הושאל באלו-טורה לפולהאם מהפרמייר ליג. בסיום העונה חזר אל מילאן אך לא נכלל בסגל הקבוצה לעונת 2024/2025 ועבר לשחק בקבוצת המילואים של מילאן בסרייה ג'. ב-21 בינואר 2025 שוחרר מהמועדון.
ב-25 בינואר 2025 חתם בלה האבר מהליג 1.
קריירה בינלאומית

באלו-טורה היה חלק מסגל נבחרת צרפת עד גיל 21.
ב-26 במרץ 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, בתיקו 0-0 נגד נבחרת הרפובליקה של קונגו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021.
נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
תארים

מילאן
אליפות איטליה: 2021/2022
גביע אפריקה לאומות: 2021
הערות שוליים

↑  Transferts : Fodé Ballo-Touré (ex-PSG) à Lille באתר ל'אקיפ, 1 ביולי 2017 (בצרפתית)
↑  Fodé Ballo-Touré à Monaco jusqu'en 2023 (officiel) באתר ל'אקיפ, 10 בינואר 2019 (בצרפתית)
↑  OFFICIAL STATEMENT: FODÉ BALLO-TOURÉ באתר הרשמי של מילאן, 18 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  "Official: AC Milan announce Fode Ballo-Toure departure by mutual consent". SempreMilan (באנגלית). 2025-01-21. נבדק ב-2025-01-21.
↑  "Fodé Ballo-Touré nouvel Hacman !" [Fodé Ballo-Touré new Hacman!] (בצרפתית). Le Havre AC. 23 בינואר 2025. נבדק ב-23 בינואר 2025. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Aliou Cisse dévoile les 26 Lions pour Qatar באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הסנגלית, 11 בנובמבר 2022 (בצרפתית)
↑  La liste des 27 lions du Sénégal qui vont disputer l’édition 2023 de la Coupe d’Afrique des Nations en Côte d’Ivoire. בחשבון הפייסבוק הרשמי של פדרציית הכדורגל הסנגלית, 29 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
| נבחרת סנגל – גביע אפריקה לאומות 2021 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 ס. דיאנג •  2 סיס •  3 קוליבאלי •  4 סיסה •  5 א. גייה •  6 נ. מנדי •  7 באלדה •  8 קויאטה •  9 דיה •  10 מאנה •   11 ח. דיאלו •  12 באלו-טורה • 13 לופי •  14 סק • 15 ב. דיאנג • 16 א. מנדי • 17 פ. סאר • 18 א. סאר • 19 דיידהיו • 20 ב. סאר • 21 אמבייה • 22 ע. דיאלו • 23 גומיס • 24 נאמה • 25 לום • 26 פ. גייה • 27 צ'אם • 28 פאטי • מאמן: סיסה |  1 ס. דיאנג •  2 סיס •  3 קוליבאלי •  4 סיסה •  5 א. גייה •  6 נ. מנדי •  7 באלדה •  8 קויאטה •  9 דיה •  10 מאנה •   11 ח. דיאלו •  12 באלו-טורה • 13 לופי •  14 סק • 15 ב. דיאנג • 16 א. מנדי • 17 פ. סאר • 18 א. סאר • 19 דיידהיו • 20 ב. סאר • 21 אמבייה • 22 ע. דיאלו • 23 גומיס • 24 נאמה • 25 לום • 26 פ. גייה • 27 צ'אם • 28 פאטי • מאמן: סיסה | סנגל |
| נבחרת סנגל – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 ס. דיאנג •  2 פ. מנדי •  3 קוליבאלי •  4 פ. סיסה •  5 א. גייה •  6 נ. מנדי •  7 ז'קסון •  8 קויאטה •  9 דיה •  10 מ. אנדיאייה •   11 סיס •  12 באלו-טורה • 13 א. אנדיאייה •  14 יאקובס • 15 דיאטה • 16 א. מנדי • 17 פ. סאר • 18 א. סאר • 19 דיידהיו • 20 ב. דיאנג • 21 סבאלי • 22 דיאלו • 23 גומיס • 24 נאמה • 25 לום • 26 פ. גייה • מאמן: א. סיסה |  1 ס. דיאנג •  2 פ. מנדי •  3 קוליבאלי •  4 פ. סיסה •  5 א. גייה •  6 נ. מנדי •  7 ז'קסון •  8 קויאטה •  9 דיה •  10 מ. אנדיאייה •   11 סיס •  12 באלו-טורה • 13 א. אנדיאייה •  14 יאקובס • 15 דיאטה • 16 א. מנדי • 17 פ. סאר • 18 א. סאר • 19 דיידהיו • 20 ב. דיאנג • 21 סבאלי • 22 דיאלו • 23 גומיס • 24 נאמה • 25 לום • 26 פ. גייה • מאמן: א. סיסה | סנגל |
| נבחרת סנגל – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 דיאנג •  2 פ. מנדי •  3 קוליבאלי •  4 סק •  5 א. גייה •  6 נ. מנדי •  7 ג'קסון •  8 קויאטה •  9 דיה •  10 מאנה •   11 סיס •  12 באלו-טורה • 13 א. אנדיאייה •  14 יאקובס • 15 דיאטה • 16 א. מנדי • 17 פ. סאר • 18 א. סאר • 19 ניאחאטה • 20 ח. דיאלו • 21 סבאלי • 22 ע. דיאלו • 23 דיאו • 24 סימה • 25 קמארה • 26 פ. גייה • 27 ע. אנדיאייה • מאמן: סיסה |  1 דיאנג •  2 פ. מנדי •  3 קוליבאלי •  4 סק •  5 א. גייה •  6 נ. מנדי •  7 ג'קסון •  8 קויאטה •  9 דיה •  10 מאנה •   11 סיס •  12 באלו-טורה • 13 א. אנדיאייה •  14 יאקובס • 15 דיאטה • 16 א. מנדי • 17 פ. סאר • 18 א. סאר • 19 ניאחאטה • 20 ח. דיאלו • 21 סבאלי • 22 ע. דיאלו • 23 דיאו • 24 סימה • 25 קמארה • 26 פ. גייה • 27 ע. אנדיאייה • מאמן: סיסה | סנגל |
יורוספורט

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  צרפת 
 תאריך השקה:  1989 
 בעלות:  האחים וורנר דיסקברי 
 משרד ראשי:  איסי לה מולינו 
 פורמט תמונה:  576i (SDTV) 1080i (HDTV)
 זמינות
 HOT:  Eurosport 1 HD: אפיק 61  Eurosport 2 HD : אפיק 62  
 yes:  Eurosport 1 HD: אפיק 61  Eurosport 2 HD: אפיק 62  
 סלקום TV:  Eurosport 1 HD: אפיק 61  Eurosport 2 HD: אפיק 62  
 
 www.eurosport.com
 
יורוספורט (באנגלית: Eurosport) היא רשת ערוצי טלוויזיה אירופאית שהוקמה בשנת 1989.
הערוץ משודר בכבלים ובלוויין ב-54 מדינות ב-20 שפות. הערוץ בבעלות חברת המדיה הצרפתית קבוצת TF1.
יורוספורט משדר תחרויות ספורט רבות וענפי ספורט רבים מכל רחבי אירופה: אליפות אירופה בכדורגל, ליגת האלופות, הליגה האירופית, הסבב העולמי לגברים (ATP), הסבב העולמי לנשים (WTA), טור דה פראנס, וואלטה אספניה, ג'ירו ד'איטליה, אליפות העולם בסנוקר, פריז דקאר, אולימפיאדה, אליפות העולם בסקי, אליפות אירופה בכדורגל עד 21, ועוד.
ערוצי הטלוויזיה > Eurosport 1 HD

הערוץ הראשון של רשת יורוספורט (Eurosport) עלה לראשונה בשנת 1989, ועד נובמבר 2015 נקרא יורוספורט 1 (Eurosport 1). הערוץ משודר בישראל ב-HOT, ‏yes וסלקום tv. בנובמבר 2015 שינה את שמו ל-Eurosport 1 HD.
ערוצי הטלוויזיה > Eurosport 2 HD

ב-20 בינואר 2005, עלה לאוויר ערוץ נוסף הנקרא יורוספורט 2 (Eurosport 2) תחת הסלוגן הדור החדש של ערוצי הספורט, המשדר ענפים ותחרויות ספורט נוספות, וב-1 ביולי 2010 עלה בישראל ערוץ יורוספורט 2 ללקוחות הוט. ב-12 באפריל 2015 ערוץ יורוספורט 2 סיים את שידוריו בהוט. במהלך אמצע מרץ 2017 ערוץ יורוספורט 2 עלה שוב לשידור בערוץ 49 ב-HOT. במהלך אמצע יוני 2017 ערוץ יורוספורט 2 עלה לשדר גם ללקוחות yes באפיק 62. החל מספטמבר 2019 זמין גם ללקוחות סלקום tv.
ערוצי הטלוויזיה > Eurosport News

ב-1 בספטמבר 2000, עלה לאוויר מבית יורוספורט, ערוץ חדשות יורוספורט (Eurosport News) המשדר חדשות מכל רחבי אירופה.
ערוצי הטלוויזיה > Eurosport HD

ב-25 במאי 2008 עלה לאוויר ערוץ Eurosport HD, המשדר את תוכני ערוץ 1 Eurosport בהפרדה גבוהה. אירוע הספורט הראשון שהערוץ שידר היה אליפות צרפת הפתוחה. בנובמבר 2015 עבר ערוץ Eurosport 1 לשדר ב-HD והערוץ בוטל.
אליזבת, המלכה האם

אליזבת בווס-ליון, או המלכה אליזבת, המלכה האם (Elizabeth Bowes-Lyon‏, אליזבת אנג'לה מרגריט; 4 באוגוסט 1900 – 30 במרץ 2002), המלכה־רעיה של ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת, משנת 1936 ועד לפטירתו בשנת 1952. לאחר מכן נודעה בתואר "המלכה אליזבת, המלכה האם", כדי למנוע בלבול עם בתה, המלכה אליזבת השנייה. כמלכה־רעיה של הממלכה המאוחדת הייתה אליזבת המלכה האחרונה של אירלנד וקיסרית הודו.
אליזבת נולדה למשפחת אצולה סקוטית. בשנת 1923 נישאה לאלברט, דוכס יורק, בנם של המלך ג'ורג' החמישי והמלכה מרי מטק. כדוכסית, יחד עם בעלה ושתי בנותיהם, הקפידה ליטול חלק בעשייה למען הציבור. בזכות הבעת פניה המחויכת זכתה בתקופה זו לכינוי "הדוכסית המחייכת".
בשנת 1936 ויתר אדוארד השמיני על הכתר על מנת להינשא לחברתו הגרושה ווליס סימפסון, ולכן הוכתר בעלה למלך. כמלכה, התלוותה לבעלה בשליחויותיו הדיפלומטיות לצרפת ולצפון אמריקה בטרם מלחמת העולם השנייה. בשנות המלחמה הפגינה קור רוח וסיפקה לנתיני הממלכה תמיכה מוראלית רבה, ובתגובה להשפעתה הציבורית כינה אותה אדולף היטלר "האישה המסוכנת ביותר באירופה". לאחר סיום המלחמה התערערה בריאותו של המלך ג'ורג' השישי, אשר סבל מסרטן הריאות, וכעבור שנים ספורות התאלמנה אליזבת בגיל 51.
בתה הוכתרה למלכה בשם אליזבת השנייה בשנת 1952. כעבור שנה נפטרה המלכה מרי, אמו של ג'ורג' השישי, ואליזבת, "המלכה האם", נותרה בת משפחת המלוכה הבכירה ביותר באנגליה (המלך לשעבר אדוארד השמיני עקר מאנגליה). לאורך חייה נותרה דמות המלכה האם אהודה בעיני הציבור הרחב, גם בעתות שפל של תדמית משפחת המלוכה.
לאחר פטירת בתה הצעירה, הנסיכה מרגרט, החלה להיחלש. ב-30 במרץ 2002, שישה שבועות לאחר הלווייתה של מרגרט והופעתה הציבורית האחרונה, נפטרה בגיל 101.
ילדות ונעורים

אליזבת בווס-ליון הייתה בתם הרביעית והילדה התשיעית מבין עשרת ילדיהם של קלוד ג'ורג' בווס-ליון ואשתו ססיליה בווס-ליון. אביה היה הלורד מגלמיס, ולאחר מות אביו קיבל את תואר הרוזן ה-14 של סטראטמור וקינגהורן ואשתו הייתה לרוזנת של סטראטמור וקינגהורן. מצד אביה היא צאצאיתו של רוברט השני, מלך סקוטלנד ומצד אימה היא צאצאיתו של ויליאם קוונדיש, הדוכס מפורטלנד וראש ממשלת בריטניה. בין אבותיה נמנה גם ריצ'רד ולסלי, המרקיז מוולסלי והמושל הכללי של הודו.
מקום לידתה נותר עלום, אך על פי טענות חוזרות ונשנות נולדה בבית הוריה בלונדון או במרכבת אמבולנס בדרכם לבית החולים. על פי מקורות רשמיים נרשמה לידתה בהרטפורדשייר, המחוז בו מוקם בית הקיט של הוריה ובו הוטבלה בכנסייה המקומית ב-23 בספטמבר 1900.
לאורך ילדותה שהתה רבות בטירות השייכות למשפחת אביה, בגלמיס שבסקוטלנד. בתחילה חונכה בבית המשפחה על ידי אומנת ובילתה זמן ניכר בפעילויות ספורט ובטיפול בחיות. בגיל שמונה נשלחה לראשונה לבית ספר בלונדון. לאחר מכן חזרה ללמוד בביתה אצל אומנת גרמנייה וסיימה את מבחני הגמר בהצטיינות בגיל 13.
בהיותה בת 14 הכריזה בריטניה מלחמה על גרמניה. אחיה הבכור, פרגוס, שירת כקצין ונהרג בשנת 1915 בקרב בצרפת. אח נוסף, מייקל, הוכרז כנעדר במאי 1917, אך בתום המלחמה אותר במחנה שבויים. אחוזת המשפחה בגלמיס נהפכה בשנות המלחמה לבית חולים שדה עבור חיילים פצועים. אליזבת סייעה בניהולו השוטף של הבית.
נישואיה לנסיך אלברט

הנסיך אלברט – "ברטי" בפי משפחתו - היה בנו השני של המלך ג'ורג' החמישי. הצעת הנישואים הראשונה שלו לאליזבת הייתה בשנת 1921, אך היא סירבה בנימוק שלאחר הנישואין לא תוכל עוד לעולם לחשוב, לדבר ולנהוג בהתאם לתחושותיה. לאחר שהצהיר הנסיך שלעולם לא יישא לאישה מישהי אחרת, ביקרה אמו, המלכה מרי, בבית משפחתה של אליזבת בגלמיס. המלכה מרי השתכנעה כי אליזבת אכן מתאימה לבנה, אך סירבה להתערב בעניינם.
אליזבת נתנה לבסוף את הסכמתה לנישואים, על אף הסתייגותה מחיי מלכות, וההודעה על אירוסיהם פורסמה בינואר 1923. חופש בחירתו של הנסיך אלברט והצעת נישואיו לאזרחית מן השורה, אם כי בתו של בעל תואר אצולה, היוו צעד נוסף במודרניזציה הפוליטית בבריטניה - שכן בעבר נישאו נסיכים ממשפחת המלוכה הבריטית לנסיכות ממשפחות מלוכה ממדינות אחרות. טקס נישואיהם נערך ב-26 באפריל 1923 בכנסיית ווסטמיניסטר אבי. בדרך לטקס, הניחה אליזבת את זר הפרחים שלה בקבר הלוחם האלמוני, מנהג שאומץ לאחר מכן בכל חתונות משפחת המלוכה הבריטית שנערכות במנזר וסטמינסטר. את ירח הדבש ערכו באחוזה במחוז סארי ולאחר מכן בסקוטלנד.
לאחר נישואיהם נשאה בתואר הוד מעלתה המלכותית, הדוכסית מיורק.
בשנת 1927 יצאו הדוכס והדוכסית מיורק לשליחותם הראשונה והשתתפו בפתיחת הפרלמנט האוסטרלי בקנברה.
לזוג נולדו שתי בנות:
הנסיכה אליזבת ( 21 באפריל 1926 – 8 בספטמבר 2022), אשר נקראה על שם אמה. היא זכתה בתואר נסיכה החל מיום היוולדה. התחתנתה ב־20 בנובמבר 1947 עם פיליפ מאונטבאטן. עם מותו של אביה הוכתרה למלכת הממלכה המאוחדת, אליזבת השנייה.
הנסיכה מרגרט (21 באוגוסט 1930 – 9 בפברואר 2002), בשנת 1960 נישאה לצלם אנתוני ארמסטרונג-ג'ונס וכעבור שנה הוענק לה התואר הרוזנת סנודן.
בשנת 1946 התארסו אליזבת ופיליפ בחשאי. משפחתה לא ראתה בעין יפה את אירוסיהם: לפיליפ לא היה ביסוס כלכלי, הוא היה יליד ארץ זרה ואחיותיו היו נשואות לבני אצולה גרמנית שלחלקם היו קשרים עם משטר גרמניה הנאצית. אליזבת המלכה האם הטילה ספקות בקשר ביניהם בתחילה ואף קראה לפיליפ בדלתיים סגורות "ההוני" (כינוי לגרמני). לעומת זאת, בריאיון שנתנה שנים רבות אחר כך לביוגרף, המלכה האם כינתה את הנסיך פיליפ "ג'נטלמן אנגלי". גם בעלה המלך לא הסכים בתחילה לנישואים, אך הנסיכה אליזבת שכנעה אותו לשנות את דעתו, ואירוסיהם נחגגו ביוני 1947.
מלכת הממלכה המאוחדת (1936–1952) > עלייתו לכתר של ג'ורג' השישי

ב-20 בינואר 1936 נפטר ג'ורג' החמישי והכתר הבריטי הועבר ליורשו, הנסיך אדוארד מווילס (המלך אדוארד השמיני). ג'ורג' החמישי והמלכה מרי הביעו בשנים מוקדמות יותר את חששותיהם מהעברת הכתר לבנם הבכור והמלך צוטט באומרו: "תפילותיי שבני הבכור לא יינשא ודבר לא יחצוץ בין הכתר לבין אלברט וליליבת (כינויה של אליזבת בידי מכריה)".
שלא במתכוון מילא אדוארד השמיני אחר משאלת אביו לאחר שוויתר על הכתר בהתעקשותו להינשא לוואליס סימפסון, גרושה ממוצא אמריקני. על אף האפשרות החוקית של המלך להינשא לסימפסון ולהישאר בתפקידו, שרי הממשלה ייעצו לו שסימפסון לעולם לא תתקבל כמלכה בעיני העם וביקשו אותו להימנע ממימוש הנישואין. לו היה המלך מתעלם מעצתם היה על שרי הממשלה להתפטר, וכתוצאה מכך לפגוע בשיטת המלוכה הבריטית של מונרכיה חוקתית, המאלצת את המלך לממש את המלצות יועציו. על כן בחר המלך לוותר על הכתר לטובת אחיו הצעיר, הנסיך אלברט, על אף אי רצונו של האחרון לשאת בתפקיד ולמרות אי מוכנותו לתפקיד (על אף דברי הוריהם, ההכשרה לכס המלוכה הושקעה בבנם הבכור ויורש העצר). אלברט ואליזבת הומלכו ב-12 במאי כמלך ומלכה של הממלכה המאוחדת של בריטניה וצפון אירלנד ולקיסרי הודו הבריטית. אלברט אימץ את השם המלכותי ג'ורג' השישי.
אליזבת תמכה בהחלטתו של ג'ורג' השישי למנוע את התואר "הוד מעלתה המלכותית" מוואליס סימפסון ומצאצאים שיוולדו לה מנישואיה לאדוארד. כאשר אדוארד נישא לסימפסון נמנע ממנה השימוש בתואר זה ומתוקף נישואיהם הייתה בעלת התואר "הדוכסית מווינדזור" בלבד. אליזבת צוטטה כעבור שנים כשהיא מתייחסת לסימפסון כאל "האישה ההיא".
מלכת הממלכה המאוחדת (1936–1952) > הסיור המלכותי לקנדה ולארצות הברית בשנת 1939

ביוני 1939 יצאה המלכה אליזבת ביחד עם המלך ג'ורג' השישי לביקור בקנדה וארצות הברית. היה זה ביקור ראשון של המלך של קנדה, מתוקף היותה של קנדה אחת מממלכות חבר העמים הבריטי, בממלכתו זו. במסעם תרו אליזבת והמלך בקנדה מחוף לחוף ובחזרה, בליווי גיחה קצרה לארצות הברית וביקור אצל הנשיא רוזוולט ורעייתו בבית הלבן ובבית מגוריהם. קבלת הפנים לה זכו בקנדה ובארצות הברית הייתה נלהבת והפיגה את חששם שמא נתפסו בציבור כמלך ומלכה "מחליפים". בדבריה לראש ממשלת קנדה, מקנזי קינג, אמרה אליזבת כי סיור זה "בנה אותם".
בקנדה לוותה תדמיתה לאורך השנים בתשובתה לשאלת אזרח קנדי עם הגעתם למדינה בשנת 1939. שאלתו של האזרח "האם הנך סקוטית או אנגלייה?" זכתה לתגובתה המיידית של המלכה "אני קנדית!"
מלכת הממלכה המאוחדת (1936–1952) > מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה היו המלך והמלכה לסמל של ההתנגדות הלאומית. זמן קצר לאחר פרוץ המלחמה הגתה המלכה את רעיון הוצאתו לאור של "ספר הצלב האדום", אשר רווחי מכירתו הופנו לארגון הצלב האדום. חמישים סופרים ואמנים תרמו מיצירותיהם לספר אשר על עטיפתו הופיע פורטרט המלכה. במהלך הבליץ, אליזבת סירבה לעזוב את לונדון או לשלוח את בנותיה לקנדה, על אף בקשתם של שרי הממשלה לעשות כן. על כך אמרה: "הילדים לא ילכו בלעדיי. אני לא אעזוב ללא המלך, והמלך לעולם לא יעזוב."
לעיתים תכופות ערכה המלכה ביקורים באזורים בלונדון שנפגעו בהפצצות, בעיקר בצדה המזרחי של העיר בסמוך למזחים. ביקוריה הראשונים עוררו עוינות וגררו קריאות מחאה וזריקת חפצים לעברה, בעיקר עקב לבושה היוקרתי. היא הגיבה באומרה שהציבור המגיע לראותה מתלבש לכבודה בבגדיו הטובים ביותר, ועל כן עליה לנהוג במידה שווה בהופיעה בציבור. בגדיה עוצבו תמיד בצבעים רכים ומעולם לא כללו לבוש שחור, כדי להביע תקווה. כאשר ספג ארמון בקינגהאם פגיעות בשטחו אמרה: "אני שמחה שהופצצנו. אני מרגישה שכעת אוכל להביט בפניהם של תושבי השכונות המזרחיות".
בשל השפעתה הניכרת על מורל האזרחים הבריטיים כינה אותה אדולף היטלר "האישה המסוכנת ביותר באירופה". קודם למלחמה תמכו אליזבת ובעלה, בדומה לרוב בפרלמנט ובקרב הציבור, במדיניות הפיוס שהנהיג ראש הממשלה נוויל צ'מברלין כלפי היטלר. לאחר התפטרותו של צ'מברלין הטיל המלך את הרכבת הממשלה על וינסטון צ'רצ'יל, אם כי בית המלוכה לא הראה תמיכה ניכרת בתוכניותיו ורק במהלך כהונתו נרקמה הערכתם לאומץ לבו ולסולידריות שהפגין בשנות המלחמה.
על אף שאליזבת והמלך העבירו את שעות היום בארמון בקינגהאם, מסיבות ביטחוניות ומשפחתיות הם לנו עם בנותיהם בטירת וינדזור.
המלכה האם (1952–2002)

ב-6 בפברואר 1952 נפטר המלך ג'ורג' השישי ממחלת סרטן הריאות. לאחר מותו שונה תוארה של אליזבת ל"הוד מעלתה המלכה אליזבת, המלכה האם". תואר זה אומץ כיוון שייתכן והתואר הנהוג לאלמנת המלך, המלכה אליזבת, היה גורם לבלבול עם בתה הבכורה, כעת "המלכה אליזבת השנייה". בפי הציבור הרחב היא נקראה בפשטות "המלכה האם".
מותו הפתאומי של המלך הותיר את אליזבת באבל כבד. תחילה פרשה מפעילותה ושהתה תקופה בסקוטלנד, אך בעקבות שיחתה עם ראש הממשלה צ'רצ'יל שבה לפעילות ציבורית. עיסוקיה הרבים לא הותירו הבחנה בין ימיה כמלכת הממלכה לבין תפקידה הזוטר כאם המלכה. ביולי 1953 נשלחה לראשונה מאז מות המלך בשליחות מחוץ לגבולות אנגליה והניחה את אבן הפינה של אוניברסיטת רודזיה וניאזאלנד (כיום אוניברסיטת זימבבואה).
המלכה פיקחה על עבודות השיפוץ והשימור של טירת מיי בסקוטלנד, בה נהגה לשהות מדי שנה למשך שלושה שבועות באוגוסט ועשרה ימים בחודש אוקטובר, כדי "להתרחק מהכול".
בהערצתה כלפי רוכב הסוסים לורד מילדמאי, המלכה פיתחה עניין מתמשך בתחום מרוצי הסוסים ובמהלך השנים רכשה כ-500 סוסי מרוץ מנצחים. עם זאת לא הימרה (בניגוד לשמועות), אך תוצאות המרוצים נשלחו ישירות לדירת מגוריה בבית קלארנס בלונדון.
למלכה האם הייתה אהבה גדולה לאמנות והיא רכשה יצירות של קלוד מונה, אוגוסטוס ג'ון, פטר פברז'ה, ואחרים. מכלול היצירות בבעלותה הועבר לאחר מותה לאוסף התמונות המלכותי.
בטרם נישא נכדה, הנסיך צ'ארלס, לדיאנה, הייתה המלכה האם לבת משפחת המלוכה הפופולרית ביותר, ולאחר מותה של דיאנה חזרה למעמדה זה.