stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרפובליקה הצרפתית החמישית
רקע היסטורי – התמוטטות הרפובליקה הרביעית

מיום ייסודה (1946) סבלה הרפובליקה הרביעית הצרפתית מאי יציבות פוליטית. הכישלון הצבאי ב"הודו–סין הצרפתית" (כיום וייטנאם, לאוס וקמבודיה), ואי היכולת לפתור את המשבר המחמיר באלג'יריה רק תרמו לאי יציבות זו.
ב-13 במאי 1958 תקפו מתיישבים צרפתים באלג'יריה את בניין הממשל בעיר אלג'יר במחאה כנגד מה שראו כחולשת הממשלה הצרפתית אל מול דרישות הרוב הערבי באלג'יריה לעצמאות. "ועדה לביטחון הציבור" הוקמה בראשותו של הגנרל ז'אק מאסו, מתומכי הגנרל שארל דה גול. גנרל ראול סלן, מפקד הצבא באלג'יריה הכריז ברדיו כי: "הצבא לקח אחריות באופן זמני לגורלה של אלג'יריה הצרפתית". דה גול עצמו היה אז בפרישה מרצון מן החיים הפוליטיים, בכפרו "קולומביי של שתי הכנסיות". על אף פרישתו היה נוכח מאוד בפוליטיקה הצרפתית, והעם כולו חיכה למוצא פיו.
תחת לחצו של מאסו, הכריז סלן "יחי דה גול" מהמרפסת בבניין הממשל הכללי באלג'יר ב-15 במאי. דה גול השיב יומיים מאוחר יותר כי הוא מוכן "לקבל את שלטון הרפובליקה" (assumer les pouvoirs de la République). רבים ראו זאת כתמיכה בצבא המתמרד באלג'יריה.
המשבר העמיק כאשר כבשו צנחנים צרפתים מאלג'יריה את האי קורסיקה, ומנהיגיהם שקלו נחיתה בפריז. מנהיגים פוליטיים מכל הצדדים הסכימו לתמוך בהחזרתו של דה גול לעמדת כוח, מלבד פרנסואה מיטראן (לימים נשיא צרפת), והמפלגה הקומוניסטית הצרפתית שגינתה את דה גול כסוכן של הפיכה פשיסטית. ב-29 במאי פנה הנשיא הצרפתי רנה קוטי אל "המהולל שבצרפתים" כי יקבל על עצמו להיות הנשיא האחרון של המועצה (ראש הממשלה) של הרפובליקה הרביעית.
דה גול נותר נחוש בכוונתו לשנות את החוקה, אותה האשים בחולשתה הפוליטית של צרפת. הוא התנה את שובו בכך, שיינתנו לו כוחות חוקיים לצוות צווים לשעת חירום למשך שישה חודשים, ובמהלך תקופה זו תנוסח חוקה חדשה ותובא בפני העם הצרפתי. ב-1 ביוני 1958 קיבל דה גול את מבוקשו. הוא מונה לראש הממשלה וניתנו לו סמכויות נרחבות למשך שישה חודשים על ידי מועצת העם.
ב-28 בספטמבר 1958, משאל עם העניק רוב של 79.2% לחוקה החדשה, וכך נוצרה הרפובליקה הצרפתית החמישית. למושבות (אלג'יריה נחשבה מבחינה חוקית לחלק מצרפת ולא למושבה) ניתנה בחירה: לקבל עצמאות מיידית או להיות כפופים להוראות החוקה החדשה. פרט לגינאה הצרפתית בחרו כל המושבות בחוקה, וכך הייתה גינאה למושבה הראשונה, שקיבלה את עצמאותה מצרפת. המחיר, ששילמו על כך תושבי גינאה היה הפסקתו לאלתר של כל הסיוע הצרפתי.
שנות הביסוס של הרפובליקה החמישית

בבחירות, שהתקיימו בנובמבר 1958 זכו דה גול ותומכיו ברוב נוח, ובדצמבר נבחר דה גול לנשיא ברוב של 78%. הוא הושבע לנשיא בינואר 1959.
דה גול האמין כי ניתן לפתור באמצעים צבאיים את המשבר באלג'יריה, אך לא ניתן יהיה להגן על אמצעים אלו במישור הבינלאומי, דבר שיסכן את עצמאותה של צרפת. עמדה זו גרמה לכעס גדול בקרב המתיישבים הצרפתים באלג'יריה, ותומכיהם בצרפת גופא, ודה גול נאלץ לדכא שתי מרידות באלג'יריה בקרב המתיישבים ובקרב אנשי הצבא. המרידה השנייה הייתה מרד הגנרלים שהתרחש באפריל 1961, שבו איימו צנחנים מורדים בפלישה לצרפת. כן אויים דה גול על ידי הארגון הטרוריסטי של המתיישבים באלג'יריה - ה-OAS. במרץ 1962 דה גול הכריז על הפסקת אש באלג'יריה ומשאל עם הוביל להכרזה על עצמאות אלג'יריה ב-3 ביולי.
בספטמבר 1962 הוביל דה גול לשינוי חוקתי, שהביא לבחירה ישירה של הנשיא על ידי העם. עד לתיקון זה נבחר הנשיא על ידי חבר אלקטורים, בדומה לנשיא ארצות הברית. לאחר התיקון, נבחר הנשיא באופן ישיר על ידי העם, בשיטת בחירה בת שני סיבובים.
הרפובליקה החמישית לאחר דה גול

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. תקופת פומפידו וד'אסטן.
בשנת 1968 לאחר כעשר שנים בשלטון התעייפה החברה הצרפתית מן הגישה הריכוזית של דה גול. באירועי מאי 1968 התמרדו סטודנטים בדרישה לחירויות רבות יותר, ולסיום מלחמת וייטנאם (שצרפת לא הייתה מעורבת בה, אך ההתנגדות לה הייתה חלק מ"תרבות הנגד" הכלל עולמית בצרפת, אירופה וארצות הברית). המרידה לוותה בשביתות כלליות. דה גול הצליח לשלוט במצב, והבחירות ביוני 1968, השאירו רוב גוליסטי בפרלמנט, אך היה ברור אף לדה גול, כי משטרו הוא נחלת העבר. באפריל 1969 התפטר דה גול במפתיע, בעקבות כישלון במשאל, שנגע לסמכויות המחוזות בצרפת אל מול הממשלה המרכזית.
בעוד שצרפת ממשיכה להוקיר את ההיסטוריה העשירה שלה ואת עצמאותה, קושרים המנהיגים הצרפתים את עתידה של צרפת לקידומו והתפתחותו של האיחוד האירופי. במהלך נשיאותו של מיטראן הוא הדגיש את הצורך בשילוב אירופי ובאישרורה של אמנת מאסטריכט בדבר האיחוד הכלכלי והפוליטי של יבשת אירופה. העם הצרפתי אישר את האמנה ברוב דחוק בספטמבר 1992.
הנשיא ז'אק שיראק נכנס לתפקידו ב-17 במאי 1995 לאחר מערכת בחירות, שהתמקדה בצורך להילחם באבטלה. במהרה הוסבה תשומת הלב לצעדי הקיצוץ וההתייעלות, שהיה על צרפת לנקוט על מנת לעמוד בתנאים הנוקשים לאיחוד הכלכלי האירופי, אשר הותנו באמנת מאסטריכט.
במישור מדיניות החוץ נקט שיראק בקו תקיף ועצמאי, ועל אף שצרפת נטלה חלק פעיל בפעולות נאט"ו בבלקן בשנות התשעים, התנגד שיראק למלחמת עיראק ולמדיניותו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' וו. בוש.
הנשיא ניקולא סרקוזי שנכנס לתפקידו ב-16 במאי 2007, נטה יותר לימין הפוליטי ורואה עצמו כנאו גוליסט. בתקופתו של סרקוזי הופשרו היחסים, שהיו קרירים קודם לכן, בין צרפת לארצות הברית וכן השתפרו היחסים בין צרפת למדינת ישראל. במישור הפנימי נטה סרקוזי לכלכלת שוק בנוסח אמריקאי, דבר שספג ביקורת בקרב תומכי מדיניות הרווחה הצרפתית. במאי 2012 לאחר קדנציה אחת בלבד, הפסיד סרקוזי בבחירות למועמד המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית פרנסואה הולנד.
מאז 2017, נשיא צרפת הוא עמנואל מקרון ומפלגת השלטון היא הרפובליקה בתנועה!.
נשיאי צרפת בתקופת הרפובליקה החמישית

שארל דה גול (גוליסט) (1958–1969).
ז'ורז' פומפידו (גוליסט) (1969–1974).
ואלרי ז'יסקר ד'אסטן (רפובליקאי עצמאי) (1974–1981).
פרנסואה מיטראן (סוציאליסט) (1981–1995).
ז'אק שיראק (נאו גוליסט) (1995–2007).
ניקולא סרקוזי (נאו גוליסט) (2007–2012).
פרנסואה הולנד (סוציאליסט) (2012–2017)
עמנואל מקרון (מרכז ליברלי) (2017–מכהן)
ראשי הממשלה ברפובליקה החמישית

מישל דברה (1958–1962)
ז'ורז' פומפידו (1962–1968)
מוריס קוב דה מירוויל (1968–1969)
ז'אק שאבאן דלמא (1969–1972)
פייר מסמר (1972–1974)
ז'אק שיראק (1974–1976)
רמון באר (1976–1981)
פייר מורוא (1981–1984)
לורן פביוס (1984–1986)
ז'אק שיראק (1986–1988)
מישל רוקאר (1988–1991)
אדית קרסון (1991–1992)
פייר ברגובוי (1992–1993)
אדואר באלאדור (1993–1995)
אלן ז'ופה (1995–1997)
ליונל ז'וספן (1997–2002)
ז'אן-פייר רפרן (2002–2005)
דומיניק דה וילפן (2005–2007)
פרנסואה פיון (2007–2012)
ז'אן-מארק איירו (2012–2014)
מנואל ואלס (2014–2016)
ברנאר קזנב (2016–2017)
אדואר פיליפ (2017–2020)
ז'אן קסטקס (2020–2022)
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
1 2  לא כולל מחוזות צרפת מעבר לים
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  לפני 2002 - פרנק צרפתי
↑  סוכנויות הידיעות, תם עידן סרקוזי, הולנד נבחר לנשיאות צרפת, באתר ynet, 6 במאי 2012
↑  אייל להמן, צרפת אמרה לא ללה פן: מקרון נבחר לנשיא, באתר ynet, 7 במאי 2017
↑  שר הפנים הצרפתי דומיניק דה-וילפן מונה לראש הממשלה, באתר ynet, 31 במאי 2005
↑  סוכנויות הידיעות, המינוי הראשון של סרקוזי: פיון לראשות הממשלה, באתר ynet, 17 במאי 2007
↑  שר הפנים הצרפתי מנואל ואלס מונה רשמית לראש הממשלה, באתר ערוץ 7, 31 במרץ 2014
↑   רויטרס, שר הפנים של צרפת ברנאר קזנב מונה לראש הממשלה, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2016
↑  מקרון הכריז על ראש ממשלה חדש: פוליטיקאי שמרן ממפלגת הימין, באתר וואלה, 15 במאי 2017
↑  צרפת: מקרון מינה את ז'אן קסטקס לראש ממשלה, באתר ynet, 3 ביולי 2020
| היסטוריה של צרפת |
| --- | --- | --- |
| גאלים | גאליה • גאלים • גאליה נארבוננסיס • גאליה אקוויטניה • מלחמת גאליה • גאליה בלגיקה |  |
| פרנקים | פרנקים • האימפריה הפרנקית • השושלת המרובינגית • השושלת הקרולינגית • האימפריה הקרולינגית • פרנקיה המערבית |  |
| צרפת המלוכנית | ממלכת צרפת • צרפת בימי הביניים • צרפת בעת החדשה המוקדמת • המהפכה הצרפתית |  |
| קיסרות צרפת | הרפובליקה הראשונה • הקיסרות הראשונה • הרסטורציה של ממלכת צרפת • המונרכיה של יולי • הרפובליקה השנייה • הקיסרות השנייה • הרפובליקה השלישית • צרפת של וישי |  |
| צרפת אחרי מלחמת העולם השנייה | צרפת החופשית • הממשלה הזמנית • הרפובליקה הרביעית • הרפובליקה החמישית |  |
פורטל צרפת צרפת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550767005171  LCCN: sh85051489  NLK: KSH2003003492 
שארל דה גול, מייסד הרפובליקה החמישית.
עמנואל מקרון, נשיא צרפת המכהן.
ויליאם סטיוארט הלסטד

ויליאם סטיוארט הלסטד (באנגלית: William Stewart Halsted)‏ (23 בספטמבר 1852 - 7 בספטמבר 1922) היה רופא אמריקאי הנחשב כגדול המנתחים האמריקאים מאז ומעולם.
תחילת דרכו

ויליאם הלסטד נולד בשנת 1852 בעיר ניו יורק למשפחה אמידה אשר התגוררה בשדרה החמישית בעיר. אביו היה איש עסקים מצליח. עד גיל 10 התחנך הלסטד בבית בעזרת מורים פרטיים ולאחר מכן נשלח לפנימייה במסצ'וסטס. את לימודי התיכון סיים בשנת 1869, בפנימיית פיליפ אנדובר (Phillips Andover Academy) במסצ'וסטס, פנימייה ותיקה ויוקרתית בארצות הברית.
הוא החל את לימודיו ביל בשנת 1870. בעת לימודיו הצטיין באתלטיקה והיה קפטן נבחרת הפוטבול, שחקן בנבחרת הבייסבול וחבר נבחרת החתירה. בלימודיו האקדמיים הלסטאד היה תלמיד חלש ולא נמצא כי לאורך כל לימודיו שאל ולו פעם ספר מן הספרייה.
בשנת 1874 החל הלסטד בלימודי רפואה באוניברסיטת קולומביה. הוא הצטיין בלימודי רפואה וסיים בשנת 1877 בין התלמידים הטובים בכיתתו.
מינוחים רפואיים על שמו

חוק הלסטד (Halsted's law)- רקמה מושתלת תגדל אך ורק אם קיים מחסור באותה רקמה בגוף המושתל.
הניתוח הראשון של הלסטד (Halsted's operation I) - ניתוח לתיקון בקע מפשעתי.
הניתוח השני של הלסטד (Halsted's operation II) - ניתוח לכריתת שד מלאה כטיפול בסרטן השד.
סימן הלסטד (Halsted's sign) - סימן אבחוני לקרצינומה של השד.
תפר הלסטד (Halsted's suture) - שיטה לתפירת חתכי ניתוח המפחיתה הצטלקות.
הערות שוליים

↑  Halsted, W. S. The training of the surgeon. Bulletin of Johns Hopkins Hospital 1904;15:267-76.
↑  Sanghavi, Darshak (2011-08-05). "The Phantom Menace of Sleep-Deprived Doctors". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-09-22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271378905171  BnF: cb16607793g (data)  GND: 132449730  ISNI: 0000 0000 5545 9768  LCCN: n84800469  NKC: nlk20000087945  NTA: 337030111  SNAC: w6bv7nm4  SUDOC: 088608859  VIAF: 11007323   WorldCat (עם VIAF): 11007323 
ויליאם סטיוארט הלסטד
"ארבעה רופאים" ציור מאת ג'ון זינגר סרג'נט ובו ארבעת מייסדי בית החולים האוניברסיטאי ג'ונס הופקינס, משמאל לימין: ויליאם הנרי וולש, ויליאם סטיוארט הלסטד, ויליאם אוסלר והוארד קלי.
וסטפורט (אמסטרדם)

| --- | --- |

 מדינה:  הולנד הולנד
 מחוז:  צפון הולנד צפון הולנד
 עיר אם:  אמסטרדם
 שפה רשמית:  הולנדית
 שטח:  35.47 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ברובע:  370
 קואורדינטות:  52°24′21″N 4°49′16″E﻿ / ﻿52.40583°N 4.82111°E﻿ / 52.40583; 4.82111 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.westpoort.amsterdam.nl/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
רובע ווסטפורט (בהולנדית: Amsterdam Westpoort) הוא אחד משמונה מחוזות של עיריית אמסטרדם, הולנד.
הרובע משתרע על שטח של 35.47 קמ"ר (מתוכם 9.46 קמ"ר מים), נחשב לאזור התעשייה של העיר, ברובע מועסקים כ-45 אלף עובדים ומעל ל-1500 חברות.
בניגוד לרבעים אחרים באמסטרדם, ברובע זה מעט מאוד תושבים, אין לו ועדה מחוזית משלו ומקבל שירותים ממועצת העיר המרכזית.
הרובע נחצה על ידי שני כבישים מהירים (A10, A5), שלשה קווי רכבת (אמסטרדם הארלם, אמסטרדם זנדם ואמסטרדם סכיפהול), נמל ווסטהאבן (Westhaven) ברובע מערב אמסטרדם (Amsterdam West), רובע המערב החדש (Amsterdam Nieuw West) ובים הצפוני.
היסטוריה

רובע ווסטפורט הוא אחד ממחוזות אמסטרדם מאז שנת 1990 אך בניגוד לרבעים אחרים הוא מעולם לא היה רובע עצמאי עם עירייה ודירקטוריון המקבלים החלטות שונות, הרובע קיבל שירותים מהמועצת העיר המרכזית.
בתאריך 1 בינואר שנת 2015 הפך לנמל האוטונומי של אמסטרדם ובנוסף הועברו אליו מספר בתי עסק מדרום העיר.
אתרים בעלי עניין ברובע זה

תחנת הרכבת סלוטרדייק (Sloterdijk)
מועדון הגולף של אמסטרדם (Amsterdamse Golf Club)
נמל ווסטהאבן (Westhaven)
פארק לנגה ברטן (Lange Bretten)
הקטור ריאל

הקטור ריאל (בספרדית: Héctor Rial; נולד ב-14 באוקטובר 1928 בפרגמינו, שבארגנטינה; נפטר ב-24 בפברואר 1991 במדריד) היה כדורגלן ספרדי-ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ ושיחק את רוב הקריירה שלו בקבוצת ריאל מדריד.
קריירת משחק

ריאל החל לשחק כדורגל מקצועי בשנת 1947 בסן לורנסו מליגת העל הארגנטינאית. ביולי 1949 עבר לקולומביה לשחק באינדפנדיינטה סנטה פה. לאחר שתי עונות במועדון הקולומביאני, עבר לנסיונל האורוגוואית וזכה איתה באליפות ליגת העל האורוגוואית ב-1952.
ב-1954 הצטרף לריאל מדריד הספרדית, במדיה שיחק 7 שנים וזכה בארבע אליפויות ספרד וחמישה גביעי אירופה לאלופות רצופים בין השנים 1956–1960. ריאל כבש צמד בגמר הראשון בהיסטוריה של הטורניר נגד סטאד ריימס הצרפתית, וכבש גם נגד מילאן האיטלקית בגמר גביע אירופה לאלופות 1958, שער ששלח את המשחק להארכה, בה ניצחה מדריד. בשנת 1961 עזב את מדריד והצטרף לאספניול, אך לאחר עונה אחת מאכזבת, בה סיימה הקבוצה במקום ה-13 מתוך 16 בליגה, עבר לאולימפיק מרסיי הצרפתית ב-1963, שסיימה בתחתית הטבלה, ובמדיה פרש.
תארים

אליפות אורוגוואי: 1952
אליפות ספרד (4): 1954/1955, 1956/1957, 1957/1958, 1960/1961
גביע אירופה לאלופות (5): 1955/1956, 1956/1957, 1957/1958, 1958/1959, 1959/1960
הגביע הבין יבשתי: 1960
וילה מצחיקולה

| --- | --- |

וילה מצחיקולה, כפי שהופיעה בסדרת הטלוויזיה.
 מידע כללי
 סוג:  בית פרטי
 כתובת:  Kneippbyn 
 מיקום:  Gotland Municipality 
 מדינה:  שוודיה
 בעלים:  בילבי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1902
 תאריך פתיחה רשמי:  1902 
 אדריכל:  מבוסס על כתביה של אסטריד לינדגרן
 קואורדינטות:  57°36′36″N 18°14′38″E﻿ / ﻿57.60991°N 18.24385°E﻿ / 57.60991; 18.24385
  (למפת מחוז גוטלנד מוגדלת) ויסבי פורה אסטרגורסהולם יוגון המסה גוטסקה סנדן הים הבלטיוילה מצחיקולה(למפת מחוז גוטלנד רגילה) ויסבי פורה אסטרגורסהולם יוגון המסה גוטסקה סנדן הים הבלטיוילה מצחיקולה he
 
וילה מצחיקולה או וילה וילקולה הוא מבנה בדיוני המשמש כביתה של בילבי, דמות בסדרת ספרים באותו שם מאת סופרת הילדים השוודית אסטריד לינדגרן. בילבי גרה במבנה עם סוסה ועם קופה, מר נילסון. מחוץ לביתה גדל עץ המניב משקה לימונדה.
שמו של הבית

במקור נקרא הבית "Villa Villekulla". בגרסאות העבריות של בילבי שונה שמו בין גרסה אחת לאחרת: בתרגום הראשון, "גילגי", נקרא הבית "בית הקונדס". בדיבוב העברי של סדרת הטלוויזיה מ-1969 נקרא "וילה מצחיקולה". מאז, המתרגמת תמר שלמון נהגה גם כן להשתמש בשם הזה כשתרגמה את סדרת הספרים. כשיצא "בילבי הסרט" ב-1997 תורגם שמו של הבית לשם "וילה וילקולה", כאשר בילבי טוענת כי "נכון שמתאים לו וילה מצחיקולה?". שפרירה זכאי, מתרגמת ובמאית הדיבוב של הסרט, הייתה זו שגם תרגמה את הנוסח העברי לדיבוב של סדרת הטלוויזיה מ-1969. מאז ואילך, דנה כספי ושרון כהן, שהיה במאי הדיבוב של סדרת ההנפשה המבוססת על הסרט מ-1997, השאירו את שם הבית כ"וילה וילקולה".
הבית בסדרת הטלוויזיה

הבית בו השתמשו בסדרת הטלוויזיה ובסרטים בכיכובה של אינגר נילסון ממוקם בויבל באי גוטלנד בשוודיה. עד 1970, מוקם הבית בגינה בגדוד גוטלנד (P 18) בדרום ויסבי. לאחר מכן הועבר הבית במרחק שלושה קילומטרים אל מקום ההסרטה של סדרת הטלוויזיה בילבי, שם הבית עומד עד היום. הגינה בה הוסרטה הסדרה, בה עמדה "וילה מצחיקולה" עדיין קיימת. כיום גדלים שם עצי אורן.
גלריה

בילבי
אסטריד לינדגרן
המטבח
הסלון
הערות שוליים

↑  Discover Visby in Pippi's footsteps, gotland.com, ‏18 באפריל 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ואצלב נוימן

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1920 פראג, צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  2 בספטמבר 1995 (בגיל 74) וינה, אוסטריה 
 מוקד פעילות:  ברנו 
 תקופת הפעילות:  מ-1945 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של פראג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צ'כית 
 כלי נגינה:  ויולה, כינור 
 חברת תקליטים:  Supraphon, Denon, Panton Records, Eterna, פיליפס רקורדס 
 פרסים והוקרה:  אמן לאומי (1977)  מסדר טומאש מסריק, דרגה 3 (1991)  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה 
 פרופיל ב-IMDb
 
ואצלב נוימן (בצ'כית: Václav Neumann‏; 29 באוקטובר 1920 – 2 בספטמבר 1995) היה מנצח, כנר וויולן צ'כי.
ביוגרפיה

נוימן נולד בפראג ולמד בקונסרבטוריון בעירו. הוא היה שותף להקמתה של רביעיית סמטאנה וניגן בה כינור  ראשון. בהמשך קיבל משרות ניצוח בקרלסבאד ובברנו. בשנת 1956 התמנה למנצח האופרה הקומית של ברלין. בשנת 1964 פרש מעבודתו שם כדי להיות למנצח הראשי של תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג. שם נשאר עד 1968, כאשר התמנה למנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית הצ'כית, משרה בה החזיק עד 1990.
נוימן זכור בעיקר כלוחם למען המוזיקה הצ'כית והראשון שהקליט באולפן את האופרה של לאוש יאנאצ'ק
"מסעותיו של מר ברוצ'ק" בשנת 1962.
הוא היה מלמד בקונסרבטוריון של פראג ואוליבר פון דוהנאני נמנה עם תלמידיו.
הצי האווירי הראשון

| --- | --- |
דגל הצי הקיסרי היפני
דגל הצי הקיסרי היפני
 פרטים
 מדינה:  האימפריה היפנית האימפריה היפנית
 שיוך:  הצי הקיסרי היפני 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  10 באפריל 1941 – 14 ביולי 1942  1 ביוני 1943 – 15 ביוני 1945
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה 
 
ואקאמיה, נושאת המטוסים הראשונה של הצי הקיסרי היפני
מטוסים ממריאים מנושאת המטוסים אקאגי
הצי האווירי הראשון (Dai-ichi Kōkū Kantai 第一航空艦隊) היה צי נושאות המטוסים של הצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה. בתחילת המלחמה, היה זה צי נושאות המטוסים הגדול בעולם, והוא התרכז סביב פלגת "קידו בּוּטאי," הפלגה החזקה ביותר בצי.
רקע והקמה

בשנת 1912, הצי המלכותי הבריטי הקים את זרוע האוויר שלו, "שירותי האוויר של הצי המלכותי". הצי היפני, שנבנה על-פי המודל הבריטי, הקים את שירותי האוויר של הצי היפני הקיסרי. ב-1913, הוסבה אוניית התובלה "ואקאמיה" לנושאת מטוסים, ובנוסף נרכשו מספר מטוסים. עם הזמן, הפך הצי האווירי הראשון לחלק מרכזי בצי היפני המשולב.
ב-10 באפריל 1941, הקים הצי הקיסרי את הצי האווירי הראשון, אשר הכיל את כל שבע נושאות המטוסים של הצי היפני, נושאות מטוסים קלות ו-474 מטוסים. היה זה כוח נושאות המטוסים הגדול בעולם. נושאות המטוסים נשאו על סיפונן שלושה סוגי מטוסים: מטוסי קרב, מפציצי צלילה ומפציצי טורפדו. עם תחילת הלחימה באוקיינוס השקט, מנה הצי 10 נושאות מטוסים וכ-600 מטוסים.
פעילות > קידו בוטאי

קידו בוטאי (Kido Butai (機動部隊) הייתה פלגת נושאות המטוסים העיקרית של הצי, שעל סיפונה פעל הצי האווירי הראשון. פלגה זו הוקמה במיוחד על מנת להוביל את ההתקפה על פרל הארבור, תחת פיקודו של תת-אדמירל צ'ואיצ'י נאגומו, בדצמבר 1941. בהתקפה זו, כללה הפלגה שש נושאות מטוסים (אקאגי, זואיקאקו, היריו, שוקאקו, סוריו וקאגה), שעל סיפוניהן 450 מטוסים, ועוד מספר רב של כלים מלווים. 
קידו בוטאי השתתפה אף בקרב מידווי, ב-4 ביוני 1942. בקרב זה ספגה הפלגה מכה קשה כאשר ארבע מתוך שש נושאות המטוסים הוטבעו. לאחר קרב זה, ב-14 ביולי 1942, פורק הצי האווירי הראשון ושאריותיו צורפו לצי היפני השלישי.
פעילות > סיום הפעילות

הצי האווירי הראשון הוקם מחדש ב-1 ביוני 1943. כחלק מתוכנית אסטרטגיה חדשה, קבעה הממשלה היפנית כי הצי ייפרס באיים הקוריליים, איי בונין, איי מריאנה, איי קרוליין, מלאיה, אינדונזיה ובורמה, ויהווה את הכוח העיקרי בתוכנית ההגנה על הטריטוריות היפניות. אולם, לאחר התבוסה בקרב ים הפיליפינים, שונתה התוכנית, והצי האווירי הראשון נפרס מחדש בפיליפינים. באוקטובר 1944, תקפו מטוסי הצי האמריקאי את בסיסי הצי האווירי הראשון בפיליפינים, כמבצע מקדים לנחיתה על האי לייטה, וצמצמו את מספר מטוסיו לכ-30 מטוסים בלבד. מפקד הצי באותו זמן, תת-אדמירל טקיג'ירו אונישי, החליט לנצל את שארית המטוסים למתקפות קמיקזה.
לקריאה נוספת

Thorpe, Donald W. Japanese Naval Air Force Camouflage and Markings World War II, Fallbrook, CA: Aero Publishers, Inc., 1977. ISBN 0-8168-6583-3
השיטה המטרית

בירוק: המדינות אשר משתמשות בשיטה המטרית.
השיטה המטרית מייצגת את יחידות המידה המקובלות ביותר בעולם למדידות גדלים פיזיקליים המסודרות על פיה, והן קרויות מערכת היחידות הבין-לאומית או SI. כך לגבי רוב המדינות בעולם, לעומת השיטה האימפריאלית בארצות הברית המצויה בעיקר שם.
על פי השיטה כל יחידת מידה יכולה לגדול או לקטון בכפולות של 10 כשלכל כפולה כזו יש תחילית (שמקורה בלטינית). למשל 1,000 מטרים הם קילומטר אחד, 0.001 מטרים הם מילימטר אחד.
יחידת המטר נקבעה בתקופת המהפכה הצרפתית. היא נקבעה כחלק העשרה מיליון של המרחק בין קו המשווה לקוטבי כדור הארץ. מאחר שהמרחק המדויק לא היה ידוע אז, וגם אינו ידוע כיום, אלא עם שיפור המדידות הוא הולך ונעשה מדויק יותר, הרי שהיה צורך לשמר את המטר התקני המקורי, והוא מצוי במוזיאון המדידות בסבר ליד פריז. נכון ל-2022 ישנה הגדרה מדויקת יותר: מטר אחד הוא המרחק שעוברת קרן אור בריק בזמן של 1 חלקי 299,792,458 שניות.
מאחר שמקובלת במתמטיקה היום-יומית השיטה העשרונית, הרי שגם המטר הוא חלק מהשיטה באופן הבא, וחלוקותיו הם:
עשירית המטר = דצימטר
מאית המטר = סנטימטר
אלפית המטר = מילימטר
מיליונית המטר = מיקרומטר או מיקרון
יחידות הקטנות מהמטר משמשות למדידת אורך גופים קטנים יחסית.
יחידה גדולה יותר המבוססות על כפולות עשרוניות של המטר היא הקילומטר (אלף מטר). הקילומטר משמש כיחידת מרחקים בין מקומות על כדור הארץ. ראו גם: שמות מספרים.
יחידות שטח מבוטאות במטר וחלקיו, בציון "-"ר" (מ"ר = מטר רבוע (מרובע), סמ"ר וכו')
אב הטיפוס של המטר
לציון שטח משתמשים גם במונח "דונם" (=1,000 מטר מרובע).
ביחידות בעלות שלושה ממדים משתמשים במושג "מעוקב", למשל סמ"ק (סנטימטר מעוקב) ומ"ק (מטר מעוקב, או בקיצור, "קוב").
גם יחידת הנפח ליטר נגזרת מהשיטה המטרית – נפח של ליטר אחד שווה לדצימטר מעוקב. במקור גם יחידת המסה קילוגרם הוגדרה כנגזרת של השיטה המטרית: מסתו של ליטר מים (בתנאים סטנדרטיים של לחץ אטמוספירה אחת וטמפרטורה של 4 מעלות) היא קילוגרם אחד.
כשמשתמשים ביחידות גדולות מאוד, החורגות מכדור הארץ, השיטה המטרית על גווניה אינה מעשית, ולמשל בתחום מערכת השמש כבר נוהגים להשתמש ביחידה אסטרונומית, שהוא המרחק הממוצע בין כדור הארץ לשמש.
ראו גם

מערכת היחידות הבין-לאומית
מעבר לשיטה המטרית
הקטור קסטרו

הקטור קסטרו (בספרדית: Héctor Castro;‏ 29 בנובמבר 1904 – 15 בספטמבר 1960) היה כדורגלן ומאמן אורוגוואי, ששיחק בעמדת החלוץ מרכזי.
ביוגרפיה

קסטרו נולד במונטווידאו שבאורוגוואי בשנת 1904. כשהיה בן 13 נהיה גידם בזרועו הימנית עקב תאונת עבודה, דבר שהוביל לכינויו "El manco" (האיש בעל הזרוע האחת).
קסטרו שיחק ברוב הקריירה שלו בקבוצה נסיונל האורוגוואית וזכה עימה 3 פעמים באליפות אורוגוואי לפני שפרש בשנת 1936.
בנבחרת אורוגוואי ערך 23 הופעות בהן כבש 16 שערים בין השנים 1926–1935. במונדיאל 1930 עזר לאורוגוואי לזכות בטורניר וגם כבש במשחק הגמר נגד ארגנטינה את השער שחתם את תוצאת המשחק 2–4. קסטרו היה לשחקן הראשון, והיחיד עד כה, ששיחק במונדיאל עם יד אחת. בסיום המונדיאל נבחר להיות בנבחרת המצטיינת של הטורניר. מלבד הזכייה במונדיאל, קסטרו לקח חלק בזכייה במדליית זהב אולימפית באולימפיאדת אמסטרדם 1928, בה כבש שער אחד בניצחון 1–4 על גרמניה ברבע הגמר. קסטרו גם זכה בקופה אמריקה בשנת 1926 כשהוא וחברו לנבחרת, הקטור סקארונה, שניהם כובשים שישה שערים ומסיימים במקום השני בטבלת הכובשים. קסטרו כבש אחד נגד הנבחרות צ'ילה וארגנטינה, ורביעייה על חשבון פרגוואי בניצחון 1–6. הוא זכה בטורניר בפעם השנייה ב-1935 וסיים בו עם שני שערים.
אחרי שפרש מקריירת משחק קסטרו היה למאמן בקבוצה נסיונל בה גם שיחק כשחקן, וזכה עימה ב-5 אליפויות. בשנת 1960 נפטר מהתקף לב בגיל 55.
תארים > כשחקן

אליפות אורוגוואי (3): 1924, 1933, 1934
מדליית זהב באולימפיאדה: 1928
קופה אמריקה (2): 1926, 1935
גביע העולם: 1930
הנבחרת המצטיינת בגביע העולם: 1930
תארים > כמאמן

אליפות אורוגוואי (5): 1940, 1941, 1942, 1943, 1952
ויליאם סטייג

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  14 בנובמבר 1907 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  3 באוקטובר 2003 (בגיל 95) בוסטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  William Harland Steig 
 מדינה:  ארצות הברית 
 עיסוק:  מאייר, סופר, פסל
 מקום לימודים:  תיכון טאונסנד האריס 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Sylvester and the Magic Pebble, דוקטור דה סוטו, Shrek!! 
 תקופת הפעילות:  1927–2003 (כ־76 שנים) 
 בן או בת זוג:  Elizabeth Mead 
 צאצאים:  ג'רמי סטייג 
 פרסים והוקרה:  חרט הכסף (1979)  מדליית קולדקוט (1970)  מברשת הכסף (1984)  מברשת הכסף (1991)  פרס הספר הלאומי (1983) 
 האתר הרשמי של ויליאם סטייג באנגלית
 
ויליאם סטייג (אנגלית: William Steig; ‏14 בנובמבר 1907 – 3 באוקטובר 2003) היה מאייר, פסל וסופר ילדים יהודי-אמריקאי. המפורסמת שביצרותיו היא הדמות "שרק", שהייתה מקור ההשראה לסדרת הסרטים של אולפני האנימציה דרימוורקס.
קורות חייו

סטייג נולד בברוקלין, ניו יורק להורים פולנים-יהודים יוצאי אוסטריה, שניהם סוציאליסטים. אביו היה צייר ואמו הייתה תופרת שעודדה את יצירתו האמנותית של וילאם. כילד, עסק בציור והיה קורא ספרים נלהב. בין היתר, סיפר כי הוקסם במיוחד מהסיפור פינוקיו. בנוסף לעיסוקיו האמנותיים, עסק בספורט בתור חבר נבחרת כדור מים. בגיל 15 סיים את לימודיו בתיכון טאונסנד האריס אך מעולם לא סיים לימודים אקדמאיים באף אחת משלוש המכללות בהן למד: שנתיים בסיטי קולג' של ניו יורק (CCNY), שלוש שנים באקדמיה הלאומית לעיצוב וחמישה ימים בבית הספר לאמנויות של ייל בטרם נשר מכולם.
אחיו ארווין היה עיתונאי וצייר, אחיו הנרי היה סופר נגן סקסופון וצייר ואחיו ארתור היה גם הוא סופר ומשורר, אשר על פי וילאם היה טלפת בעל יכולת "להרגיש את האומה ולצייר כמו פיקאסו או מאטיס".
קריירה

כאשר משפחתו נקלעה לבעיות כלכליות במהלך השפל הגדול, החל לצייר קריקטורות כאמן עצמאי ומכר את הקריקטורה הראשונה שלו ל"ניו יורקר" בשנת 1930. בזמן מגוריו בקונטיקט הפך עד מהרה למאייר מצליח. במשך עשרות שנים, הוא אייר יותר מ-1,600 קריקטורות למגזין, בהם 117 עמודי שער. מגזין "ניוזוויק" הכתיר אותו כ"מלך קריקטורות".
בשנת 1968 כתב את ספר הילדים הראשון שלו שזכה גם הוא להצלחה וספרו השלישי שיצא לאור בשנת 1969, זכה במדליית קולדקוט.
סטייג המשיך וכתב יותר מ-35 ספרי ילדים עד לגיל תשעים וזכה בפרסים רבים. בין ידועים שביצירותיו נמנה הספר "שרק!" שיצא לאור בשנת 1990 והיווה את הבסיס להנפשת הסרט. במשך השנים היה סטייג מטופל של הפסיכיאטר וילהלם רייך.
סטייג נפטר בגיל 95 ב-3 באוקטובר 2003. הסרט "שרק 2" הוקדש לזכרו.