stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סודה לשתייה
שימושים > שימושים רפואיים וקוסמטיים

נטרול ריחות רעים.
משמש כדאודורנט למניעת ריח זיעה בבית השחי על ידי ערבוב עם מעט מים או עם קרם כלשהו ליצירת מרקם משחתי
הקלה על צרבת על ידי ניטרול חומצות הקיבה במערכת העיכול בעזרת שתיית תמיסת סודה לשתייה (ומכאן שמה העממי "סודה לשתייה").
תמיסת סודה לשתייה משמשת לריכוך שעוות אוזניים להקלה על ניקוי האוזן.
תוסף למשחות שיניים (חומר שחיקה).
תמיסת סודה לשתייה מוזרקת תוך ורידית במקרים של חמצת מטבולית, למשל לאחר החייאה. למעשה, חמצת מטבולית מאובחנת כאשר קיימת ירידה ברמת הביקרבונט בדם.
הפחתת חומציות (הבססת) השתן.
נמצא כי תמיסת סודה לשתייה יכולה לשמש כחומר יעיל לטיפול בפטרת העור (דרמטופיטוזיס הנגרם על ידי פטריות מסוג Trichophyton) ופטרת עומק (הנגרמת על ידי פטריות מהסוג Candida‏, Aspergillus ו-Trichosporon).
שימושים > סודה לשתייה כחומר ניקוי > בתמיסה

שימוש בסודה לשתייה כחומר ניקוי מקטין את החשיפה לכימיקלים, מקטין את המלחת הקרקעות כתוצאה משימוש במלחי ניקוי תעשייתיים.
ניתן לעשות כביסה ביד או במכונה עם סודה לשתייה במקום אבקות כביסה למיניהן (במיוחד לניקוי כתמי אלומיניום כלורוהידראט).
תמיסה חמה של סודה לשתייה במים תנקה ציפוי שחור מכסף (כשכלי הכסף במגע עם רדיד אלומיניום).
תמיסת סודה לשתייה במים יעילה לניקוי עדשות מגע (יש לשטוף היטב אחרי הניקוי).
יעילה לניקוי כתמי יין, מיץ וקפה.
יעילה לניקוי מברשות שיער ומסרקים.
שימושים > סודה לשתייה כחומר ניקוי > כחומר שחיקה מוצק

משתמשים בהתזה בלחץ באמצעות אוויר דחוס של אבקת סודה לשתייה לניקוי משטחים. סודה לשתייה היא חומר שחיקה עדין מחול כיוון שהגרגרים מתפוררים בפגיעה במשטח המנוקה. אחד היישומים הראשונים של טכניקה זו היה בניקוי פסל החירות ב-1980. משתמשים בהתזת סודה להסרת לכות, צבעים או חלודה: בניקוי קירות מגרפיטי, רצפות פרקט, לניקוי מכשור תעשייתי, כלי שיט ושחזור מכוניות עתיקות.
שימושים > שימושים אחרים

משמש כמרכך לבדים.
ישנם המשתמשים בסודה לשתייה כדי לייצר גרסה ניתנת לעישון של קוקאין, קראק.
סודה לשתייה נמצאת במטפים לכיבוי אש בשל תכונת ההתפרקות שלה בחום.
סודה לשתייה הוא אחד המרכיבים העיקריים של תגובת הבעירה "נחש פרעה" ("נחש שחור ענק").
שימושים > מיתוס היצר המיני

בפולקלור ידוע החומר כמדכא יצר מיני, הסיפור מופיע כשמועה על הוספת סודה לשתייה למזון חיילים כדי שהאנרגיות שלהם יופנו לאפיקים מועילים. הוספת סודה לשתייה למזונם של אסירים לאותו צורך בגרמניה בשנות ה-20 של המאה ה-20 מוזכרת בספרו של ליון פויכטוונגר, ניצחון: ”בשעות שלאחר חצות מענה לחצו של המין. כל דרי הבית מתייסרים בזה. כדי להפחית את חשקם של האסירים, נותנים סודה במזונם. הסודה נוטלת מהאוכל את שארית טעמו, אבל אינה עוזרת.” (פויכטוונגר, ניצחון, חלק שלישי פרק 7, תרגום: צבי ארד) המיתוס חסר ביסוס[דרושה הבהרה].
הערות שוליים

↑  E 500: Sodium carbonates
↑  Ibrahim, S. S., et al. "Effect of soaking, germination, cooking and fermentation on antinutritional factors in cowpeas." Molecular Nutrition & Food Research 46.2 (2002): 92-95.
↑  [התשובה למה קוראים לזה סודה לשתיה?], באתר רשת עושים היסטוריה
↑  Letscher-Bru et al. (2012). Antifungal activity of sodium bicarbonate against fungal agents causing superficial infections. Mycopathologia 175(1-2):153-8. PMID 22991095
↑  ראו למשל: יורם קניוק, תש"ח, הוצאת משכל (ידיעות ספרים) – 2010 (עמ' 11)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549267005171  BNE: XX4768333  BnF: cb15558099k (data)  GND: 4404786-1  LCCN: sh94006042  NKC: ph394395 
נתרן מימן פחמתי – סודה לשתיה
יצחק שימקין

| --- | --- |

שימקין, 1969
 לידה:  1 בינואר 1905 אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  21 בפברואר 1977 (בגיל 72) ג אדר תשל"ז 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 ידוע בשל:  תכנון ניסיון התנקשות בהיטלר
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 מעסיק:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 פרסים והוקרה:  אות הלוחם בנאצים 
 
יצחק שימקין (1 בינואר 1905 – 21 בפברואר 1977) היה פעיל ציבור בחיפה, חבר ההגנה, מהנדס ופובליציסט, יוזם והוגה רעיונות מקוריים בתחום הביטחון, שתכנן בשנת 1938 להתנקש בחייו של אדולף היטלר.
קורות חיים

יצחק שימקין נולד באודסה לנחום שימקין, רופא ופעיל ציוני, ולחנה שימקין לבית סלפוב. ב-1921 עלה לארץ ולמד בגימנסיה "הרצליה" בתל אביב. ב-1924 נסע לפריז ולבלגיה ללימודי הנדסה, אותם השלים ב-1930 והוסמך כמהנדס חשמל ומכונות וכמהנדס חשמל ורדיו. עם שובו עסק בפיתוח ויצור מכשירי חשמל.
שימקין היה חבר ההגנה בחיפה והמפקד והמרכז הארצי של פעולות הגיוס בהגנה בשנים 1936–1939. באותה תקופה לקח חלק בעליה על הקרקע של בית יוסף ושל "משמר זבולון", לימים כפר מסריק, שהיו יישובי חומה ומגדל. ב-1938 יזם ותכנן התנקשות באדולף היטלר (ראו להלן). ב-1941 התגייס שימקין לצבא הבריטי, ליחידת המהנדסים המלכותית, ושירת כאחראי על חשמלאים במדבר המערבי, בלוב ובאיטליה. ב-1945 השתחרר וחזר לחיפה.
היה בעליה של חברת 'עין הביטחון' שהמציאה ויצרה מוצרים בתחום הבטיחות בחשמל ורשם מספר פטנטים בתחום זה. שימקין השתתף כחייל וכמתנדב במלחמת הקוממיות, מלחמת סיני, מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים וקיבל את אותות המשמר, ההגנה, הלוחם בנאצים וההתנדבות. היה חבר בארגון חברי ההגנה, ארגון הלוחמים בנאצים ושוטר מתנדב במשטרת חיפה, חבר כבוד בוועד למען החייל, חבר במועצת הציונים הכלליים וכתב בהבקר, עיתון המפלגה. הוא פרסם בעיתונות מאמרים על נושאים מדיניים אקטואליים והתכתב בנושאים אלו עם שרים וראשי הממשלה. שימקין הרבה ליזום ולהציע רעיונות מקוריים, בעיקר בתחום הביטחון, על ידי פרסומם בעיתון ופניה לגורמים בממשלה. חלק גדול מהצעותיו התקבל ויושם.
שימקין היה נשוי שלוש פעמים. ב-1926 נישא למרים בת צבי ליפשיץ, שנפטרה בצרפת ב-1940. ב-1941 נשא לאשה את מליה בת אברהם קרביצקי. לשניים נולדה בת, רחל, המתגוררת בארצות הברית. בהמשך נפרדו יצחק ומליה, וב-1955 נישא לסיניורה (ריטה) לבית עזר ונולד להם בן. הבן, נחום שימקין, הוא דקאן הפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. נקבר בחיפה.
ההתנקשות בהיטלר

גולת הכותרת בביוגרפיה של שימקין הייתה התוכנית להתנקש באדולף היטלר בשנת 1938, כשנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ב-1938, זמן קצר לאחר סיפוחה של אוסטריה, פרסם שימקין בעיתון "הבקר" את המאמר בשם "תפקיד האנטישמיות בפוליטיקה החיצונית של הרייך השלישי" ושם הצביע על החלק המרכזי והמהותי שהייתה למלחמה ביהודים במדיניותו של היטלר. בהמשך גמלה בליבו ההחלטה שאפשר למנוע את האסון על ידי התנקשות בחייו של היטלר.
הדיווחים על כניסת היטלר לווינה, תיארו את האהדה לה זכה בעודו נוסע ברחוב הראשי ומנופף להמון מרכבו הפתוח. שימקין התרשם כי היטלר חש אהוד ובטוח בעצמו ואינו מקפיד על שמירה הדוקה מדי בצאתו להמון. מכיוון שנהג לנסוע במכונית פתוחה, במרחק לא גדול מהקהל, תכנן שימקין להתנקש בו על ידי התערות בקהל והשלכת רימוני יד לתוך רכבו. התוכנית הייתה אמורה להתבצע על ידי מספר מתנקשים שיפעלו בנפרד.
שימקין הציג את תוכניתו בפני מפקד ההגנה בחיפה, יעקב דורי, וזה הפנה אותו לדרג בכיר יותר - שאול אביגור, במטה ההגנה בתל אביב. התוכנית נתקבלה בחיוב ושימקין גייס כמה שותפים שהיו דוברי גרמנית ובעלי מראה "ארי". הוא החל באימונים בהטלת רימונים, בעוד הוא ממתין לאישור הדרג המדיני. במהלך התכנון הקים שימקין ועד ציבורי סודי שהיה אמור לתמוך ולסייע בביצוע וכלל את שמואל סליצן, חבר ההגנה ומנהל מפעל שמן, ואת פנחס רוטנברג, מנהל חברת החשמל. שימקין פנה גם לאריך מולר, מייסד חברת אתא, בבקשה להסתייע בבן משפחתו הנס מולר שחי בצ'כוסלובקיה. למרות תמיכתם של אנשי ההגנה לא אושרה התוכנית. הנהלת הסוכנות ומשה שרתוק שעמד בראש המחלקה המדינית שבה חששו מהסתבכות מדינית ומפגיעה ונקמה ביהודי גרמניה.
פרסומים שונים בשנות ה-70 של המאה ה-20 טענו שלאחר דחיית תוכניתו החליט שימקין להוציאה לפועל בכל זאת, על דעת עצמו. לאחר הסכם מינכן ומסירת חבל הסודטים לגרמניה הבין שימקין כי צ'כיה היא הבאה בתור וכי היטלר עתיד לצעוד בקרוב ברחובות פראג. הוא גנב שני רימונים ממחסני ההגנה ויצא לפראג, שם המתין כשבועיים עד שהתממשה תחזיתו וב-15 במרץ 1939 נכנס היטלר לעיר. בניגוד לציפיות, היטלר לא הגיע ברכב פתוח אלא בשיירה של מספר כלי רכב סגורים, כך שלא ניתן היה לבצע את התוכנית. שימקין נפטר מהרימונים וחזר לארץ. ברחוב שימקין בחיפה, שנקרא על שם אביו ישנה אנדרטה בדמותו, משליך רימון.
בניגוד לתוכנית המקורית שהיו לה שותפים וגובתה במסמכים, אין שום תימוכין לסיפור על ניסיון ההתנקשות בפועל.
ההתנקשות בהיטלר > הוקרה

על לחימתו בצבא הבריטי הוענק לשימקין כמו לכל הלוחמים המתנדבים מארץ ישראל "אות המתנדב", אך בנוסף לכך, באופן חריג הוענק לו גם "אות הלוחם בנאצים" שהוענק ללוחמים היהודים בצבאות ובארגונים של בעלות הברית. האות הוענק לו כאות הוקרה על תוכנית ההתנקשות.
מחסום האש בתעלת סואץ

ב-1968 הציע שימקין לשר הביטחון למנוע חצייה מצרית של תעלת סואץ על ידי הקמת תשתית של מכלי דלק לאורך התעלה ויצירת קיר אש במקרה של מלחמה[דרוש מקור]. הרעיון נולד במוחו עוד ב-1942, כאשר עלה חשש כי הגרמנים ינסו לפלוש מצפון אפריקה לארץ ישראל, והוא שב והעלה אותו בתקופת מלחמת ההתשה. הצעתו נבדקה ונבנה מתקן נסיוני אך הוחלט שלא לבצעו. לטענת צה"ל הפתרון לא היה מעשי והמערכת שנוסתה נשארה והורחבה כדי להטעות את המצרים. שימקין דחה את הטענות וטען שלו יושמו הצעותיו במלואן היה אפשר לשנות את מהלכה של מלחמת יום כיפור. אחרי פרסום דו"ח אגרנט נחשפו פרטים נוספים על המערכת שכונתה "אור יקרות".
הקמת אזור חיץ ביטחוני

מיד לאחר מלחמת ששת הימים הגה שימקין ופרסם תוכנית מדינית שעיקרה הקמת ישות פלסטינית באזורי יהודה ושומרון עם אזור חיץ ביטחוני לאורך בקעת הירדן. תוכנית זו זהה כמעט לתוכנית אלון שהתפרסמה מאוחר יותר, כולל המפות שצורפו אליה. אף על פי שחש סיפוק על אימוץ תוכניתו, התרעם שימקין על כך שלא זכה להכרה כהוגה של התוכנית. כפי שהסתבר מאוחר יותר, תוכנית אלון אף שלא נחשפה, הובאה לממשלה בשלב מוקדם, מיד בתום המלחמה, וקשה לקבוע מי הגה אותה לראשונה.
בשונה מתוכנית אלון, התכוון שימקין למנוע התיישבות יהודית באזור הפלסטיני וכן ליצור פדרציה של אוטונומיה פלסטינית עם ישראל, ולא עם ירדן.
רעיונות ויוזמות

לשימקין היו שפע של רעיונות והצעות בתחומים רבים, בתחום הביטחוני והאזרחי כאחד, אותם הציג במכתבים למערכות העיתונים, ובפנייה למשרדי הממשלה. חלק גדול מהרעיונות התקבל ויושם הלכה למעשה.
רעיונות ויוזמות > השימוש בכלבי שמירה

בעקבות המאורעות ה-1938 וריבוי מקרים של התנכלות וחדירה ליישובים פנה שימקין שהיה חבר ההגנה ליעקב דורי, מפקד ההגנה בחיפה, והציע להשתמש בכלבי שמירה להתרעה ולהגנה. הצעתו התקבלה מיד והוא מונה לאחראי על הפרויקט. כמעט 30 שנה מאוחר יותר, כאשר החלו פעולות חדירה וחבלה של הפת"ח, שב שימקין והעלה את אותה הצעה ממש. גם הפעם, התקבלה ההצעה ויושמה על ידי מערכת הביטחון.
רעיונות ויוזמות > רעיונות נוספים בתחום ביטחון הפנים > השימוש בסילוני מים לפיזור הפגנות

לאחר שנוכח בפיזור אלים של ההפגנות נגד שגריר גרמניה בישראל, הציע שימקין למשטרה במכתב לעיתון להשתמש בשיטה שיושמה מחוץ לישראל - פיזור מפגינים בזרנוקי מים. הצעתו התקבלה ויושמה על ידי המשטרה.
רעיונות ויוזמות > רעיונות נוספים בתחום ביטחון הפנים > סליק נייד

לאחר התרבות המקרים של הטמנת פצצות ומטעני חבלה הציע שימקין למשטרה לבנות סליק נייד, מתקן משוריין שאפשר להוביל בניידת ולהניח בתוכו מטענים חשודים. ההצעה התקבלה ואף נעשה בה שימוש מבצעי.
רעיונות ויוזמות > רעיונות ויוזמות בתחום האזרחי > שבוע עבודה מקוצר

ב-1954 ניסה שימקין לקדם שינוי של ארגון שבוע העבודה במדינה. על פי הצעתו, יעברו העובדים לחמשה ימי עבודה בני 9 שעות. המניע העיקרי להצעתו היה הענקת יום חופש נוסף לעובדים כפיצוי על העבודה הקשה במהלך השבוע. לפי תוכניתו, יום שישי יוכל לשמש לעיסוק בספורט ושעשועים ואילו יום השבת יוקדש לפעילות תרבותית. הוא ראה בכך פתח להפגת המתח בין חילוניים לדתיים סביב נושא השבת. הרעיון התממש רק שנים רבות מאוחר יותר.
רעיונות ויוזמות > רעיונות ויוזמות בתחום האזרחי > מוצרי חשמל

בעיסוקו כמהנדס חשמל היו לשימקין מספר המצאות ופטנטים שיוצרו ושווקו בחברות שהקים, בהן שיטה מיוחדת לדודים לחימום מים, ומוצר שהותקן על גבי מכשירים חשמליים ביתיים והתריע על סכנת התחשמלות.
רעיונות ויוזמות > רעיונות ויוזמות בתחום האזרחי > דיאטת שימקין

בשנת 1969 פרסם שימקין דיאטה מיוחדת שפיתח, והשתמש בה כדי לגייס תרומות לאגודה למען החייל. את פרטיה הסכים למסור רק כנגד תרומה לאגודה.
רעיונות ויוזמות > רעיונות ויוזמות בתחום האזרחי > רעיונות נוספים

ההצעות שהעלה נגעו לתחומים רבים, מהקריאה לממשלה ב-1969 שישראל תערוב לעצמאות לבנון עקב החשש לעתידו של הממשל הנוצרי , ועונשי מוות למחבלים ועד להקמת סכרים לאגירת מים בירקון ובנחל אלכסנדר, הקמת מתקני התפלה, שימוש בחגורות הצלה לתלמידים שאינם יודעים לשחות ועוד הצעות שחלקן מיושמות עד היום, בהן - התקנת מערכות כריזה לנהג בתוך אוטובוסים.
מאמרים בעיתון

בנוסף למכתבים הרבים למערכת שפורסמו בעיקר במעריב, נמנה שימקין על הכותבים בעיתון הבוקר ופרסם מאמרים בנושאי מדיניות, כלכלה, חברה וביטחון.
לקריאה נוספת

שי חורב, ערך "יצחק שימקין" בתוך החיפאים לקסיקון - אישים ודמויות בחיפה, הוצאת דוכיפת, חיפה, 2018, עמ' 368–369
יצחק בן ומשה גרינברג (עורכים), ערך "יצחק שימקין" בתוך מי ומי בישראל 1975, הוצאת ברונפמן-כהן, עמ' 239.
צדוק אשל, נושאים: "כלבים בשרות הביטחון" ו-"תוכנית שימקין להתנקשות בהיטלר" בתוך מערכות ההגנה בחיפה, הוצאת מערכות, 1978, עמ' 176–178.
Dan Ofry, "Why Didn't They Set Fire to the Canal?" in The Yom Kippur War; translation: Marrianne Meisels, Tel Aviv, Zohar Publishing, 1974, pp. 46-49
Nachman Ben Yehuda, Case Number 13: An Assassination Plot by Itzchak Shimkin on Adolf Hitler's life on March 15, 1939 in Political Assassinations by Jews: A Rhetorical Device for Justice, SUNY Press, November 1992, pp. 150-151
יצחק שמיר, חטאנו שלא ניסינו להתנקש בחיי היטלר, מעריב, 17 ביולי 1964
יצחק שימקין, "תוכנית שימקין" לרצוח את היטלר בשנת 1938, עדותו של יוזם התוכנית - אינג' יצחק שימקין מחיפה, בארכיון יד ושם, 19 במאי 1967
אריק מולר, עדות בקשר לתוכנית לרצוח את היטלר בשנת 1938, בארכיון יד ושם, 19 ביוני 1967
שאול הון, "תוכנית שימקין" לא יצאה אל הפועל, מעריב, 28 במאי 1963
הערות שוליים

↑  י. שימקין, תפקיד האנטישמיות בפוליטיקה החיצונית של הרייך השלישי, הַבֹּקֶר, 23 במאי 1938
↑  ש.שחורי, דבר, נסיון ההתנקשות בהיטלר שלא הצליח, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏11 אפריל 1972
↑  דוד זוהר, מעריב, אחרי 29 שנים ־ הכרה ב"תכנית שימקין" לחיסול היטלר, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1967-12-11
↑  שמשון עופר, דבר, הניצוץ שהצית את רעיון ההצתה, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1973-12-17
↑  עמוס כרמל, דבר, 3 פרקי מיטום, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1977-07-13
↑  על המשמר, מציע מדינת-חייץ, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1968-07-10
↑  מעריב, זכות היוצרים - וההבדלים, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1968-08-19
↑  צדוק אשל, מערכות ההגנה בחיפה, הוצאת מערכות, 1978, עמ' 176
↑  הבו כלבים לכפר!, הַבֹּקֶר, 23 באוגוסט 1938
↑  י.שימקין, מכתבים למערכת, מעריב, כלבי שמירה לישובי הספר, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1965-06-01
↑  מעריב, ההצעה נתקבלה, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1965-08-12
↑  י.שימקין, מכתבים למערכת, מעריב, הצעה למשטרה: להשתמש בזרנוקי מים!, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1965-08-31
↑  דוד זוהר, מעריב, "סליקים" ניידים משוריינים ירחיקו חפצים חשודים, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1975-01-27
↑  גליון #866 - 27 במאי 1954 | ארכיון העולם הזה, באתר thisworld.online
↑  הארץ, עין בטחון להגדלת הבטיחות, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏27 אוקטובר 1960
↑  דבר, הרזיה - תמורת תרומה לוועד למען החייל..., באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1969-12-1
↑  נילי ארקין, למרחב, הדיאטה של המהנדס, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1970-04-23
↑  י.שימקין, מעריב, מכתבים למערכת, דרשוה הצהרה ישראלית על המדיניות בלבנון, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏10 יוני 1969
↑  מעריב, נהגי "אגד" יכריזו ברמקולים על שמות התחנות, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1970-06-24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011295899205171  ORCID: 0000-0001-7539-9536  VIAF: 17165706401948932890   WorldCat (עם VIAF): 17165706401948932890 
שימקין בתמונה מ-1972 כשהוא עונד את כל האותות והעיטורים בהם זכה
יצחק ברקוביץ

| --- | --- |

 לידה:  1953 (בן 72 בערך) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  ישיבת מיר 
 
יצחק שמואל הלוי ברקוביץ (נולד ב-1953) הוא רב יהודי אורתודוקסי ישראלי יליד ארצות הברית, ראש ישיבה, ראש כולל ופוסק. הוא שימש כמשגיח בישיבת אש התורה ופוסק ב-EYAHT (אנ'), המכללה ללימודי יהדות של אש התורה לנשים. הוא בנה לעצמו מוניטין של נואם במשפט העברי ובנושאים פילוסופיים, ומורה דרך למאות צעירים וצעירות בעלי תשובה דוברי אנגלית. בשנת 2001 הקים את כולל ירושלים (אנ'), תוכנית הסמכה והכשרה לרבנות המכינה את התלמידים לתפקידי תנועת קירוב ברחבי העולם. בשנת 2019 מונה לראש ישיבת אש התורה בירושלים. כמו כן, הוא משמש כראש כולל של רשת כוללי ערב בינלאומית המנוהלת על ידי לינת הצדק: המרכז לערכי היהדות בישראל ובארצות הברית, המפיץ את המודעות להלכות מצוות שבין אדם לחברו.
ברקוביץ' נחשב ל"פוסק הלא רשמי" של עולם הקירוב. הוא מוכר לקהל בינלאומי בזכות השיעורים שהוא מוסר בטלפון וספרי שמירת הלשון שהוציא עבור הקרן למורשת חפץ חיים (אנ').
ראשית חיים וחינוך

יצחק שמואל הלוי ברקוביץ הוא בנם היחיד של אריה לייב הלוי וחנה ברקוביץ, שניהם ניצולי שואה. אבותיו הן מצד אביו והן מצד אמו היו חסידים, ובהם סבא רבא מצד אביו, רבי פנחס צימטבוים, אב בית דין אוראדיה.
הוא גדל בשכונת בורו פארק בברוקלין, ניו יורק, שבה היו אז מיעוט ישיבות חסידיות, ובשל כך נרשם ברקוביץ לישיבת תורת אמת-קמיניץ (אנ'), ישיבה בעלת אוריינטציה ליטאית. בגיל 20 עלה לארץ ישראל ללמוד בישיבת מיר בירושלים, שם למד אצל רבי נחום פרצוביץ. הוא יצר קשרים עם הפוסקים הירושלמיים רבי יוסף שלום אלישיב ורבי ישראל יעקב פישר. התחתן בגיל 28.
קריירה

לאחר עשר שנים בישיכת מיר, בשנת 1983, התבקש ברקוביץ על ידי הרבנית דנה וינברג (אנ') ללמד הלכה בסמינר החדש שלה, EYAHT (אנ'), מכללת אש התורה למדעי היהדות לנשים. בעלה של וינברג, הרב נח וינברג, מינה אותו לתפקיד משגיח בישיבת אש התורה בעיר העתיקה. במהלך 16 שנות עבודתו באש התורה, פיתח ברקוביץ את תוכנית ההסמכה לרבנות של הישיבה, אותה סיימו בהצלחה מאות תלמידים.
בשנת 2001 עזב ברקוביץ' את אש התורה כדי לייסד את כולל ירושלים (אנ'), תוכנית הסמכה והכשרה לרבנות הנמשכת שלוש שנים ומכינה רבנים ומדריכי קירוב לשרת קהילות בפזורה היהודית. ברקוביץ הוא ראש הכולל. מאות מתלמידיו ממלאים תפקידים בולטים ברחבי העולם. בערבים הופך הכולל לבית מדרש לתלמידים מבוגרים מישיבות מיר ובריסק הרואים בברקוביץ סמכות הלכתית.
בשנת 2017 חזר ברקוביץ לאש התורה ושימש כסמכות הלכתית בישיבה. באוגוסט 2019 הוא מונה לראש הישיבה, תפקיד שהיה פנוי מאז פטירתו של המייסד הרב נח וינברג ב-2009. בשנת 2019 היו בישיבה למעלה מ-600 תלמידים, ומבקרים בהיקף של קרוב ל-200,000 בשנה. ברקוביץ מעביר שיעורי תורה (אנ') יומיים לכל הרמות ועוסק בשינוי מבנה תוכנית הלימודים בישיבה.
תפקידים אחרים

בשנת 2001 החל ברקוביץ לשמש כראש כולל לינת הצדק, כולל המוקדש ללימוד הלכות בין אדם לחבירו. התלמידים שסיימו תוכנית הדו-שנתית בכולל הקימו כולל ערב בנושא. הכולל, שהוקם והובל על ידי הרבנים פסח פרידמן וצבי מילר, המשיך להתרחב והתפתח ל"לינת הצדק: המרכז לערכים יהודיים", המפיץ חומרי לימוד שונים בנושא עבור כוללים, בתי ספר, בתי כנסת, ארגוני הסברה ויחידים ברחבי הארץ והעולם. ברקוביץ משמש נשיא וראש הכוללים של רשת הכוללים הבינלאומית של לינת הצדק ושאר תוכניות הלימוד שלה. בנוסף, הארגון פרסם תשעה כרכים מכתביו של ברקוביץ על הלכות בין אדם לחבירו.
בשנת 2009 הפך ברקוביץ לנשיא ארגון הצדקה 'תורה לייב' (אנ') שבסיסו בבריטניה. הוא גם הנשיא של הארגון הבינלאומי Jewish Futures (אנ'), פלטפורמה שנוצרה כדי לאחד ארגונים ויוזמות חינוכיות מגוונות, כדי להבטיח עתיד יהודי והמשכיות יהודית.
מומחיות הלכתית

ברקוביץ הוא סמכות מובילה בהלכות בין אדם לחברו. ידוע במומחיותו בהלכות איסור לשון הרע והיה שותף לכתיבת "חפץ חיים: שיעור יומי" (כרך ב'). הוא הקליט אלפי הרצאות מוקלטות במגוון עצום של נושאים הלכתיים ותלמודיים. הוא עונה בקביעות לשאלות הלכתיות מרחבי העולם, ומתייחס לנושאים "מכשרות ועד גיור הלכתיות הנובעות מבעיות אורח חיים אלטרנטיבי (אנ')".
ברקוביץ הוא המרא דאתרא של שכונת סנהדריה המורחבת בירושלים, בה הוא מתגורר.
ועדת פיקוח על שכר דירה

בשנת 2007 הקים ברקוביץ ועדת פיקוח על שכר דירה (אנ') בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים בתגובה להפקעת מחירים מצד בעלי דירות המשכירים למשפחות חרדיות שאינן תושבות המקום. שכונות נוספות הלכו בעקבותיו, ומדיניות זו ננקטה על ידי רבי אהרן יהודה ליב שטינמן ורבי ישכר דב רוקח. מאמץ זה שימש לשמירה על מחירי שכירות סבירים לזרים המתגוררים בירושלים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Cindy Scarr, Share the Light, Mishpacha Magazine, ‏2019-08-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  Feldman, Rabbi Binyamin (11 באוגוסט 2012). "A Jewish Mother's Wisdom". Aish.com. נבדק ב-17 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Simmons, Shraga (14 באוגוסט 2019). "Rabbi Yitzchak Berkovits to be Inaugurated as Rosh Yeshiva of Aish HaTorah". Aish.com. נבדק ב-17 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "A New Rosh Yeshivat at Aish", Ami, August 7, 2019, p. 62.
↑  Rosenblum, Jonathan (11 במרץ 2004). "New learning framework for the frum baalebos". Jewish Tribune. נבדק ב-17 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, 12.4.2022)
↑  Finkelman, Rabbi Shimon; Berkowitz, Rabbi Yitzchak (1995). Chofetz Chaim, a Lesson a Day: The Concepts and Laws of Proper Speech Arranged for Daily Study. Mesorah Publications, Ltd. ISBN 0-89906-321-7.
↑  Guttentag, Gedalia (21 באוגוסט 2019). "Share the Light". Mishpacha: 48–57. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Time For Rent Control in Sorotzkin Neighborhood?". Yeshiva World News. 10 ביולי 2007. נבדק ב-17 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282769405171  BnF: cb15010681j (data)  ISNI: 0000 0000 5296 0557  LCCN: nr97035655  VIAF: 32274168   WorldCat (עם VIAF): 32274168
דיונון (משחק)

לוח המשחק
דיונון או הוג'ינג-הו (בקוריאנית: 오징어), הוא משחק ילדים קוריאני מרובה משתתפים. המשחק נקרא כך מכיוון שצורת מגרש המשחק שלו המצוירת על הקרקע דומה לזו של דיונון.
חוקי המשחק

המשתתפים במשחק מחולקים לשתי קבוצות, קבוצת התקפה וקבוצת הגנה.
כשהמשחק מתחיל למגינים מותר לרוץ על 2 רגליהם בתוך שטחם, ואילו לתוקפים שנמצאים מחוצה לו מותר לקפוץ רק על רגל אחת, אך מותר להם לשים רגל אחת באזור הבטוח ורגל שנייה באזור אחר.
ברגע שהתוקף מצליח לחדור לבטן של הדיונון מבלי שהמגינים יעצרו אותו, מותר לו להשתמש בחופשיות בשתי רגליו.
כדי לנצח במשחק, על קבוצה אחת להכניע את חברי הקבוצה היריבה, או לדחוק אותה מחוץ ללוח המשחק.
בתרבות הפופולרית

בספטמבר 2021 נטפליקס העלתה סדרת טלוויזיה הנושאת את שם המשחק.
ראו גם

קדאווה
ערך זה הוא קצרמרבנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נחומי יפה

| --- | --- |

 לידה:  1976 (בת 49 בערך) חיפה, ישראל 
 עיסוק:  חוקרת פסיכולוגיה פוליטית
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים    אוניברסיטת פרינסטון
 מנחה לדוקטורט:  אבנר דה שליט, עירן הלפרין ותמר שגיא
 תרומות עיקריות
 פיתוח התאוריה של שינוי נורמה באמצעות מחקר שדה אקספרימנטלי, מיפוי הקהילה החרדית בארצות הברית באמצעות מנגנוני הצדקה שלה, פיתוח מיפוי הסטיגמה בחברה החרדית כדרך לעיצוב נורמות חברתית ההולמת את אידאולוגיית החברה
 
נחומי (מרים נחמה) יפה (נולדה ב-1976) היא חוקרת פסיכולוגיה פוליטית וחברתית באוניברסיטת תל אביב וסגנית נשיא במכון תתי"א לחקר הקהילה החרדית.
ביוגרפיה

נחומי יפה נולדה בחיפה למשפחת מלוביצקי. למדה בסמינר הישן ובסמינר גייטסהד באנגליה שם הוסמכה להוראה.
היא בעלת תואר ראשון בהיסטוריה וחינוך ותואר שני ביישוב סכסוכים מהאוניברסיטה העברית. את עבודת הדוקטורט שלה העוסקת בעוני וזהות בחברה החרדית כתבה באוניברסיטה העברית תחת הנחייתם של הפרופסורים אבנר דה שליט, עירן הלפרין ותמר שגיא. יפה כתבה גם עבודת מחקר על עוני ונורמות חברתיות בקהילה החרדית בארצות הברית, במסגרת פוסט דוקטורט מורחב במכון למחקר התנהגות של פרופ' דניאל כהנמן באוניברסיטת פרינסטון.
יפה עבדה בהוראה כמחנכת במגוון תיכונים חרדים בולטים. בשנת 2010 היא כתבה את תוכנית הלימודים החדשה בהיסטוריה למגזר החרדי ואת ספר הלימוד המרכזי לכיתות י"א-י"ב. במשך כעשור היא כתבה את בחינות החוץ בהיסטוריה ובתולדות ישראל מטעם מכון סאלד.
בשנים 2016–2020 עבדה יפה כחוקרת במכון הישראלי לדמוקרטיה שם עסקה בסוגיות הקשורות לאזרחות ודמוקרטיה ויחסי דת ומדינה של החברה החרדית.
מאז שנת 2020 יפה היא חברת סגל בכירה בבית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב, החרדית הראשונה שגדלה כחרדית והצטרפה כחרדית כחברת סגל בכירה באקדמיה הישראלית.[דרוש מקור] בשנת 2021 היא זכתה בפרס הצטיינות בית ספרית ובשנת 2022 בפרס הרקטור להצטיינות בהוראה.
בשנת 2020 מונתה יפה כסגנית נשיא למחקר במכון תתי"א ומנהלת זרוע המחקר שלה, מכון נתוני אמת. במסגרת תפקידה היא ממפה את החברה החרדית על בסיס שבועי ויועצת למשרדי הממשלה. במקביל שימשה כיועצת של המל"ל לחברה החרדית במסגרת מגפת הקורונה. במסגרת זאת היא יזמה מספר פרויקטים של שיתוף פעולה בין מנהיגים בקהילה החרדית, המל"ל, המשטרה וזרועות הביטחון.
במהלך מלחמת חרבות ברזל הקימה יפה את החמ"ל החרדי המרכזי בו לקחו חלק יותר מ־100,000 חרדים. בראשית 2024 היא זכתה באות האבירות מטעם מרכז פרס.
מחקר

נחומי יפה עוסקת בפסיכולוגיה פוליטית, כלומר בהיבטים הפוליטיים של תופעות פסיכולוגיות. מחקריה מתמקדים בהבנת נורמות וחריגות מנורמה כדרך לאפשר הזדמנויות. כמו כן שינוים במטא- תפיסות כאסטרטגיה ליישוב סכסוכים בין קבוצות. מטרת מחקריה היא לבחון כיצד ניתן לשפר ולאפשר הזדמנויות בחיים לאנשים. היא בודקת למה אנשים מתנגדים לשינוי, תומכים בסכסוכים, ונתקעים בחיים של עוני. ומנסה לתת לשאלות תשובה מתוך עולם הפסיכולוגיה החברתית. בעבודת הדוקטורט חקרה יפה את התפקיד וההשפעה של עוני בין היחסים של חילונים וחרדים והתפקיד של נשים כמפרנסות עיקריות בחברה החרדית.
בבתר-דוקטורט שלה באוניברסיטת פרינסטון היא פיתחה את התאוריה של שינוי נורמה באמצעות מחקר שדה אקספרימנטלי. ומיפתה את הקהילה החרדית בארצות הברית באמצעות מנגנוני הצדקה שלה. עם חזרתה לארץ פיתחה את מיפוי הסטיגמה בחברה החרדית כדרך לעיצוב נורמות חברתית ההולמת את אידאולוגיית החברה. כמו כן את תפקידם של מטא-תפיסות ורגשות כגון קורבנות בסכסוך שבין חילונים לחרדים.
פרסומים נבחרים בעברית

מחרדים לדרכם לחרדים בדרכם: סיפורו של נוער חרדי נושר, מכון ירושלים למחקרי מדיניות, 2024 (עם ניצן פיישבין ואהוד פרבר).
יהודית חרדית ודמוקרטית: מדינת ישראל והדמוקרטיה בעיניים חרדיות, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2022 (עם ידידיה שטרן, גלעד מלאך ואסף מלחי).
המזרח התיכון שינוים ומגמות, 2017, (עם דבורה סורסקי).
נחומי יפה, ואחרים, בתוך המחנה. מכון נתוני אמת, ירושלים, 2024.
נחומי יפה, ההיסטוריה של המזרח התיכון, 2010.
חיים אישיים

יפה מתגוררת בירושלים. אם לשלושה ילדים וסבתא לנכדה.