stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1876
מועמדים > מועמדים רפובליקנים

רתרפורד הייז, מושל אוהיו
ג'יימס בליין, סנאטור ממיין
בנג'מין בריסטו, מזכיר מקנטקי
אוליבר מורטון, סנאטור מאינדיאנה
רוסקו קונקלינג, סנאטור מניו יורק
רבים הניחו ב-1875 שהנשיא היוצא, יוליסס ס. גרנט, ינסה לרוץ לתקופת כהונה שלישית, למרות המצב הכלכלי הקשה, השערוריות הפוליטיות בממשלו, והמסורת שקבע ג'ורג' וושינגטון לפיה נשיא לא רץ לתקופת כהונה שלישית. בסתיו, יועציו של גרנט טענו שאולי יוכל להיבחר להיות המועמד, אולם שסיכוייו לנצח בבחירות קלושים. מותו הפתאומי של הנרי וילסון, סגן הנשיא, בנובמבר, סתם את הגולל סופית על התמודדותו של גרנט, והוא הכריז שלא ינסה להיבחר מחדש.
כשהוועידה הרפובליקנית נפתחה ב-14 ביוני, נראה כאילו ג'יימס בליין יזכה במועמדות המפלגה. בסיבוב הראשון, בליין היה במרחק 100 קולות מהשגת רוב. התמיכה בו פחתה בסיבוב השני, כיוון שכמה רפובליקנים חששו שבליין לא יזכה בבחירות הכלליות. הצירים שהתנגדו לבליין לא יכלו להגיע להסכמה על מועמד יחיד עד לסיבוב השישי, בו בליין השיג 41% מהקולות. מנהיגי הרפובליקנים נפגשו בפרטיות ושקלו חלופות לבליין. הם בחרו במושל אוהיו, רתרפורד הייז. בסיבוב השביעי, הייז קיבל 384 קולות לעומת 351 לבליין ו-21 לבנג'מין בריסטו. ויליאם א. וילר נבחר להיות המועמד לתפקיד סגן הנשיא בהפרש גדול יותר (366-89) על יריבו, פרדריק פרלינגהויסן, שלאחר מכן נמנה עם חבר האלקטורים שהעניק את הניצחון להייז.
| מועמד לסגנות הנשיאות | סיבוב ראשון |
| --- | --- |
ויליאם וילר: 366
פרדריק פרלינגהויסן: 89
סטיוארט וודפורד: 70
מרשל ג'ול: 38
ג'וזף האולי: 25
מועמדים > מועמדים דמוקרטים

סמואל טילדן, מושל ניו יורק
תומאס הנדריקס, מושל אינדיאנה
וינפילד הנקוק, מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית מפנסילבניה
ויליאם אלן, מושל לשעבר מאוהיו
הוועידה הדמוקרטית התכנסה בסנט לואיס ביוני. זאת הייתה הוועידה הפוליטית הראשונה שהתרחשה ממערב לנהר מיסיסיפי. חמשת אלפים איש התכנסו באולם, ובפעם הראשונה מזה 20 שנה, הדמוקרטים הרגישו שהם יכולים לנצח. המצע, שתמך ברפורמה מיידית, גרם להתלהבות בקרב הצירים. המוניטין של טילדן בתור רפורמיסט עזר לו לעבור את רף 400 הקולות בסיבוב הראשון ולהיבחר כבר בסיבוב השני ברוב מוחץ.
טילדן ניצח את תומאס הנדריקס, ווינפילד הנקוק וויליאם אלן כדי לזכות במועמדות. למרות שטילדן חווה התנגדות חזקה מג'ון קלי, מנהיג הטמאני הול (הארגון שהצליח לקבוע את תוצאות הבחירות בניו יורק), הוא הצליח לזכות במועמדות. תומאס הנדריקס נבחר כמועמד לסגן הנשיא, כיוון שלא היו מועמדים אחרים.
המצע הדמוקרטי קרא להחלפת השחיתות של ממשל גרנט עם ממשלה כנה ויעילה, ולסיום העריצות של ה"צקלונאים" (פוליטיקאים צפוניים שתפסו עמדות כוח בדרום). המצע גם קרא להגנה על זכותם של אזרחי מדינות ארצות הברית לבקר את מדינות מולדתם (כל עוד המדינות נייטרליות), הגבלה על העלייה מהמזרח, קרא לקיום רפורמה בתחום מכסי המגן, והתנגד למתן קרקעות לצורך מסילות ברזל.
| מועמד לנשיאות | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- |
| סמואל טילדן | 401.5 | 535 |
| תומאס הנדריקס | 140.5 | 85 |
| ווינפילד הנקוק | 75 | 58 |
ויליאם אלן: 54
| תומאס בייארד | 33 | 4 |
| ג'ול פרקר | 18 | 0 |
| ג'יימס ברודהד | 16 | 0 |
| אלן תרמן | 3 | 2 |
| מועמד לסגנות הנשיאות | סיבוב ראשון |
| --- | --- |
תומאס הנדריקס: 730
נעדרו: 8
מועמדים > מועמדים ממפלגת השטרות האמריקנית

מפלגת השטרות הוקמה על ידי אנשים עם אינטרסים חקלאיים באינדיאנפוליס ב-1874, כדי ללחוץ על הממשל הפדרלי לגרום לאינפלציה בכלכלה באמצעות הדפסת כסף מנייר. הוועידה הלאומית שלהם התרחשה באפריל 1876. פיטר קופר נבחר להיות המועמד לנשיאות עם 352 קולות לעומת 119 לשלושה מועמדים אחרים. המפלגה בחרה בניוטון בוט מקליפורניה כמועמד לתפקיד סגן הנשיא, ואחרי שפרש, הם בחרו בסמואל קרי. קופר היה בן 85 בזמן הבחירות, והיה המועמד המבוגר ביותר לנשיאות אי פעם.
מועמדים > מפלגות אחרות

מפלגת האיסור, באספה השנייה שלה, בחרה בגרין סמית' בתור המועמד הנשיאותי ובגדעון סטיוארט בתור המועמד לתפקיד סגן הנשיא. המפלגה האמריקנית הלאומית בחרה בג'יימס וולקר ודונלד קירקפטריק.
בחירות כלליות > מסע בחירות

טילדן, שהתנגד להשפעת הטמאני הול על ניו יורק ואף שלח את מנהיגה האגדי, ויליאם טוויד, לכלא, רץ בתור מועמד הרפורמה והתנגד לשחיתות בממשל גרנט. שתי המפלגות הציעו רפורמה במנהל האזרחי וסיום לתקופת השיקום. שני הצדדים תקפו אחד את השני, כשהדמוקרטים קראו לרפובליקנים מושחתים, ואילו הרפובליקנים העלו את נושא מלחמת האזרחים, טקטיקה שהדמוקרטים קראו לה "לנופף בחולצה המדממת". הרפובליקנים פרסמו את הסלוגן "לא כל דמוקרט היה מורד, אבל כל מורד היה דמוקרט". האסטרטגיה הדמוקרטית לניצחון בדרום הסתמכה על שימוש בקבוצות אלימות בדרום, ששיבשו מפגשים ועצרות של מצביעים שחורים ורפובליקנים ולעיתים השתמשו באלימות. הם ראו את עצמם כזרוע צבאית של הדמוקרטים. בגלל שבאותו זמן לא נחשב ראוי שמועמד ירדוף אחרי הנשיאות, לא טילדן או הייז לקחו חלק בקמפיין.
בחירות כלליות > קולורדו

קולורדו הפכה למדינה ה-38 ב-1 באוגוסט 1876. ללא זמן וכסף כדי לארגן בחירות נשיאותיות, המועצה המחוקקת של קולורדו בחרה באלקטורים. שלושת האלקטורים נתנו את קולותיהם להייז.
בחירות כלליות > ערעורים אלקטורליים

בפלורידה (4 אלקטורים), לואיזיאנה (8) ובקרוליינה הדרומית (7), הסקרים הראו על ניצחון לטילדן, אך הבחירות בכל מדינה היו תחת אלימות כנגד הרפובליקנים. אחת מהמחלוקות נבעה מעיצוב פתקי ההצבעה. באותו הזמן, המפלגות הדפיסו פתקי הצבעה, וכדי לעזור לבוחרים אנאלפביתים, המפלגות הדפיסו סמלים על הפתקים. בבחירות אלו, כמה פתקים דמוקרטים סומנו בסימון הרפובליקני (אברהם לינקולן). הרפובליקנים שלטו במועצות של אותן מדינות, ולכן יכלו לפסול מספיק קולות כדי להעניק את המדינות להייז.
בשתי מדינות דרומיות, המושל הכריע לטובת הרפובליקנים. בפלורידה, המושל הדמוקרטי הכריע לטובת הדמוקרטים. האלקטורים מלואיזיאנה עברו לדמוקרטים, ואילו הקולות מדרום קרוליינה נדחו.
בינתיים, באורגון, רק אלקטור אחד היה שנוי במחלוקת. המדינה תמכה בהייז, אבל המושל הדמוקרטי פסל אותו ומינה במקומו אלקטור דמוקרטי. שני האלקטורים הרפובליקניים התנגדו וקבעו שהייז צריך לזכות בכל 3 האלקטורים, בזמן שהאלקטור הדמוקרטי קבע שהייז אמור לזכות רק בשניים. בסופו של דבר, כל הקולות מאורגון הוענקו להייז.
להייז היה אלקטור אחד יותר בחבר האלקטורים, והדמוקרטים זעקו על כך. מהומות התחילו ברחבי המדינה עם ספירת האלקטורים, כשהדמוקרטים התנגדו לכך שהרפובליקנים יספרו את הקולות.
ב-29 בינואר 1877, הקונגרס החליט על הקמת ועדה עם 5 חברים מכל בית בקונגרס ו-5 חברים מבית המשפט העליון. מפלגת הרוב בכל בית מינתה 3 אלקטורים ומפלגת המיעוט מינתה 2. כשהרפובליקנים שלטו בסנאט והדמוקרטים בבית הנבחרים, בוועדה היו 5 דמוקרטים ו-5 רפובליקנים. מבין השופטים, 2 היו דמוקרטים ו-2 היו רפובליקנים כשהחמישי היה אמור להיבחר על ידי שאר השופטים. השופטים בחרו בדייוויד דייוויס, שלא היה מחויב לאף אחת מהמפלגות. אך בדיוק אז, המועצה המחוקקת של אילינוי בחרה בדייוויס להיות סנאטור. הדמוקרטים במועצה האמינו שדייוויס יתמוך בהם אם הם יצביעו בשבילו. אך הם טעו. במקום להישאר בבית המשפט ולוותר על המקום בסנאט, דייוויס התפטר מבית המשפט ועבר לסנאט. כל שאר השופטים שנשארו היו רפובליקנים, אז ארבעת השופטים בחרו בג'וזף ברדלי, שנחשב לאדם נייטרלי. הבחירה הייתה מכרעת.
תאריך ההשבעה כמעט הגיע. הוועדה נפגשה ב-31 בינואר. המקרים של פלורידה, לואיזיאנה, אורגון ודרום קרוליינה נדונו. האספה החליטה לא לדון בערעורים. ברדלי הצטרף לרפובליקנים וכך נוצר רוב של 8 רפובליקנים מול 7 דמוקרטים שנתן את כל 20 האלקטורים להייז, שניצח בחבר האלקטורים עם 185 אלקטורים מול 184. הוועדה התפזרה ב-4 במרץ, ויומיים אחר כך הייז הושבע לנשיאות.
לפי הוועדה, הייז ניצח בדרום קרוליינה בהפרש של 889 קולות, כך שאלו הבחירות הקרובות ביותר בהיסטוריית ארצות הברית אחרי הבחירות בשנת 2000, שהוכרעו על ידי 537 קולות בפלורידה. בנוסף, טילדן היה המועמד הראשון בבחירות הנשיאותיות שזכה ברוב הקולות אך הפסיד בחבר האלקטורים.
אי אפשר לדעת מה הייתה התוצאה אם הבחירות היו מתקיימות באופן הוגן בדרום, כיוון שלמרות שהייתה להם זכות הצבעה, הדרומיים מנעו מאפרו-אמריקאים להצביע. למרות זאת, כנראה שהייז היה זוכה בבחירות עם 189 אלקטורים לעומת 180 על ידי זכייה בכל המדינות שזכה בהן, לא כולל פלורידה וכולל מיסיסיפי. יכול להיות גם שבדרום קרוליינה, לואיזיאנה ומיסיסיפי, מדינות עם רוב של אוכלוסייה אפרו-אמריקנית, הייז היה זוכה כיוון שכמעט כל האפרו-אמריקנים היו רפובליקנים באותו הזמן. אך פלורידה, עם רוב של אוכלוסייה לבנה, הייתה מעניקה את האלקטורים לטילדן. בבירור הייז היה מצליח יותר בבחירות הוגנות, אך לא ידוע אם היה זוכה ליותר קולות או לרוב בספירה הכללית.
בחירות כלליות > תוצאות

| המועמד לנשיאות | מפלגה | מדינה | כמות האלקטורים | השותף | מדינת השותף | כמות האלקטורים של השותף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רתרפורד הייז | רפובליקנית | אוהיו | 185 | ויליאם וילר | ניו יורק | 185 |
| סמואל טילדן | דמוקרטית | ניו יורק | 184 | תומאס הנדריקס | אינדיאנה | 184 |
| פיטר קופר | גרינבק | ניו יורק | 0 | סמואל קארי | אוהיו | 0 |
| גרין סמית' | האיסור | וושינגטון די.סי | 0 | גדעון סטיוארט | אוהיו | 0 |
| ג'יימס וולקר | אמריקנית | אילינוי | 0 | דונלד קירקפטריק | ניו יורק | 0 |
כרזת בחירות של הייז
כרזת בחירות של טילדן
Piano Tiles

| --- | --- |

לוגו המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  28 במרץ 2014
 סוגה:  משחק ארקייד
 מספר שחקנים:  1–1
 פיתוח:  Hu Wen Zeng
 הוצאה לאור:  Cheetah Mobile 
 ארץ מקור:  הרפובליקה העממית של סין 
 שפות:  אנגלית 
 הפצה:  Cheetah Mobile
 סדרה:  Piano Tiles 
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 פלטפורמות:  iOS, Android ,Windows Phone
 מדיה:  הורדה
 
Piano Tiles (בתרגום חופשי: "קלידי הפסנתר") הוא משחק מובייל שיצא לשוק מכשירי ה-IOS והאנדרואיד ב-28 במרץ 2014, על ידי Umoni Stuio. מפתח המשחק הוא יו וון זנג הסיני. במשחק ישנים שישה מצבים שונים והם: מצב קלאסי, מצב ארקייד, מצב זן, מצב מהיר (Rush mode) והמצבים Arcade+ mode ו-Relay mode. כבר חודש לאחר השקתו, באפריל 2014, המשחק צבר מאות אלפי הורדות הן במכשירי האייפון והן במכשירי האנדרואיד. בתחילת יולי המשחק הושק אף למכשירי Windows Phone.
משחקיות

במשחק מוצגת טבלה בת ארבע עמודות ומספר שורות, כאשר תאי הטבלה הם בצבע לבן או שחור. לחיצה על תא שחור שקולה ללחיצה על קליד של פסנתר ומובילה להשמעת תו ממנגינה כלשהי. לחיצה על תא לבן משמעו פסילה. ככל שהמשחק מתקדם, קצב ניגון המוזיקה (ירידת שורות הטבלה ונפילתם לתחתית המסך) הולך וגובר משמעותית. המשחק מתחיל עם נעימות ומנגינות פשוטות ועם התקדמות בשלבים השונים מנוגנות יצירות מורכבות יותר. בין הנעימות שמושמעות לשחקן ניתן למנות את "לאליזה" ו"האודה לשמחה".
מצבים

מצב קלאסי
במצב זה השחקן חייב ללחוץ על מספר מינימלי של קלידים כדי לסיים כל שלב. במצב זה נפילת תווי הפסנתר היא לפי קצב הלחיצות של השחקן. ניתן לשחק כל שלב אינסוף פעמים ולשבור את השיא בניגון היצירה.
מצב ארקייד
קלידי הפסנתר נופלים לפי קצב המוגדר על ידי המשחק והשחקן חייב לעמוד בקצב זה. שלב במצב זה מסתיים אם השחקן לוחץ על קליד לבן או שהוא מפספס קליד שחור במהלך הניגון. מצב זה מכיל מגוון נוסף של מאפיינים, למשל בשורה אחת במצב זה יכולים להופיע מספר קלידים שחורים.
מצב זן
במצב זה השחקן מכתיב את קצב ניגון הנעימה, אך הוא מוגבל בזמן. אם הוא אינו מספיק להקליד על הקלידים בטרם נגמר הזמן המוקצב - השלב נגמר. כמו במצב הארקייד - הקלידים נופלים בהתאם לקצב הלחיצה של השחקן.
מצב Rush
הקלידים נעים על המסך לפי קצב מוגדר מראש בדומה למצב ארקייד. אלא, שקצב הניגון הולך וגובר והשחקן חייב לעמוד בקצב זה. השלב מסתיים כאשר השחקן נפסל (לוחץ על קליד לבן או מפספס קליד שחור) ומוצג לו קצב הלחיצות המקסימלי לשנייה שהצליח להשיג.
מצב Relay
דומה למצב זן, אך מגבלת הזמן מתאפסת מחדש אם לוחצים על קלידים מסוימים. אם השחקן לא מספיק ללחוץ על 50 קלידים שחורים בטרם מסתיים הזמן אז השלב נגמר. קצב ניגון המנגינה הוא לפי קצב ההתקדמות של השחקן, כמו במצב זן ומצב קלאסי.
מצב +Arcade
שדרוג של המצב הארקייד שיכולים להופיע בו אחד מהבאים:

• "פצצה" – מדי פעם מופיע קליד ועליו עיגול לבן. אם השחקן לוחץ עליו השלב מסתיים.

• "ברק" – מפעם לפעם מופיע הבזק של אור.

• "דאבל" – מפעם לפעם יופיעו שני קלידים באותה השורה.

• "ערפל" – מדי פעם צץ ערפל מעל לקלידי המשחק.

• "רעד" = באופן אקראי, המשחק ירעד.

• "שינוי" – מפעם לפעם קליד שחור יחליף מקום בשורה בה הופיע.

• "סיבוב" – הניגון יתבצע לפתע אחרונית ואז שוב קדימה.
Get Rich or Die Tryin'

Get Rich or Die Tryin'‎ (בעברית: התעשר או שתמות בדרך) הוא אלבום הבכורה של הראפר האמריקאי 50 סנט. האלבום יצא לאור ב-6 בפברואר 2003, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס, אפטרמת' אנטרטיינמנט של ד"ר דרה, שיידי רקורדס של אמינם וג'י-יוניט רקורדס של 50 סנט.
רקע והפקה

לפני צאתו של האלבום, 50 סנט הוציא מספר מיקסטייפים בלייבל של צמד ההיפ הופ "טראקמאסטרס" ואף עבד תחתם ותחת קולומביה רקורדס על אלבום שהיה אמור להוות אלבום הבכורה שלו בשם Power of the Dollar בשנת 2000, אך לאחר שסבל מבעיות משפטיות ונדחה בתעשיית המוזיקה, חברת קולומביה רקורדס החליטה לא להמשיך את העבודה על האלבום, ו-50 סנט מצא קושי לחתום עם חברת תקליטים גדולה אחרת, עד שחתם בשיידי רקורדס של הראפר אמינם בשנת 2002.
לאחר שחתם עם אמינם (שהפיק בפועל את האלבום), 50 סנט עבד רבות גם עם המפיק ד"ר דרה, כשהשניים משמשים כמפיקים בפועל של האלבום, ועבדו על מנת לשלב ביחד את סוגות הגנגסטה ראפ והרית'ם אנד בלוז בהיפ הופ הניו יורקי. בהפקת האלבום השתתפו גם מייק אליזונדו, שה מאני XL (שגם הפיק בפועל את האלבום), מיסטר פורטר, רוקוויילדר, דירטי סוויפט, מגה-הרץ ונוספים. האלבום מכיל הופעות אורח של הראפרים האמריקאים אמינם, יאנג באק ונייט דוג, כמו גם של חברי ההרכב של 50 סנט "ג'י-יוניט", לויד בנקס וטוני יאיו.
הצלחה ומורשת

אף על פי שהאלבום יצא שבוע מראש לפני תאריך צאתו המקורי, על מנת להילחם בהדלפות לאינטרנט, הוא הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200 ומכר למעלה מ-872 אלף עותקים בשבוע הראשון לצאתו. גם הסינגלים מתוך האלבום זכו להצלחה עולמית, כאשר "In da Club" ו-"21 Questions" הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, בעוד "P.I.M.P.‎" הגיע למקום הראשון במספר מדינות. האלבום דורג במקום הראשון במצעד סוף השנה של מגזין הבילבורד לשנת 2003 וקיבל בעיקר ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה.
האלבום סומן על ידי מבקרים רבים כזה שהחזיר את סוגת הגנגסטה ראפ לגדולה, ודורג כאחד האלבומים הטובים ביותר משנות ה-2000. בשנת 2020, הוא זכה בתואר של פלטינה ×9 מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. האלבום היה לאלבום הנמכר ביותר ל-2003 בארצות הברית, והועמד לפרס "אלבום הראפ הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-46. הוא זכה בפרס המוזיקה האמריקאית לאלבום הראפ/היפ-הופ האהוב ביותר ובפרס המוזיקה של בילבורד לאלבום הבילבורד 200 המוביל לשנת 2003. ב-2020, מגזין רולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-280 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים". בשנת 2022, האלבום דורג במקום ה-64 ברשימת 200 אלבומי ההיפ-הופ הטובים ביותר בכל הזמנים של המגזין.
הצלחה ומורשת > דירוגים

| ארגון | דירוג | מיקום | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| בילבורד | 100 אלבומי הראפ הגדולים בכל הזמנים: רשימת צוות | 11 |  |
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | Intro  | 0:06 |
| 2. | What Up Gangsta  | 2:59 |
| 3. | Patiently Waiting (בהשתתפות אמינם)   | 4:48 |
| 4. | Many Men (Wish Death)  | 4:16 |
| 5. | In da Club  | 3:13 |
| 6. | High All The Time  | 4:29 |
| 7. | Heat  | 4:14 |
| 8. | If I Can't  | 3:16 |
| 9. | Blood Hound (בהשתתפות יאנג באק)   | 4:00 |
| 10. | Back Down  | 4:02 |
| 11. | P.I.M.P.‎  | 4:09 |
| 12. | Like My Style (בהשתתפות טוני יאיו)   | 3:13 |
| 13. | Poor Lil Rich  | 3:19 |
| 14. | 21 Questions (בהשתתפות נייט דוג)   | 3:44 |
| 15. | Don't Push Me (בהשתתפות לויד בנקס ואמינם)   | 4:08 |
| 16. | Gotta Make It To Heaven  | 4:00 |
| רצועות בונוס> מס' | רצועות בונוס> שם | רצועות בונוס> משך | רצועות בונוס>  | רצועות בונוס>  | רצועות בונוס>  | רצועות בונוס>  | רצועות בונוס>  | רצועות בונוס>  | רצועות בונוס>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 17. | Wanksta  | 3:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | U Not Like Me  | 4:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 19. | Lifes On The Line  | 3:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 20. | P.I.M.P.‎ (בהשתתפות סנופ דוג, לויד בנקס ויאנג באק)   | 4:48 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 74:26 |  |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2003)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2003)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2003)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 16 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 4 |
|  אירופה | מצעד האלבומים האירופאי | 3 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 13 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 4 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1  |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ | 1 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 4  |
|  דנמרק | היטליסטן | 6 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 5 |
|  הונגריה | Mahasz | 17 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 2 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 14 |
|  יוון | IFPI Greece | 3 |
|  נורווגיה | VG-lista | 5 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 3 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 39 |
|  סקוטלנד | מצעד האלבומים הסקוטי | 5 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 11 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 3 |
|  צרפת | SNEP | 12 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 1 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 8 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 8 |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2003)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2003)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2003)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 69 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 51 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 11 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ | 1 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 23 |
|  דנמרק | היטליסטן | 37 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 22 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 17 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 48 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 10 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 19 |
|  צרפת | SNEP | 75 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 32 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 27 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2004)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2004)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2004)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 102 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ | 56 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 99 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 192 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 165 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 139 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 151 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ | 95 |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארגנטינה (CAPIF) | זהב | 20,000 |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה ×2 | 140,000 |
| בלגיה (BEA) | פלטינה | 50,000 |
| קנדה (Music Canada) | פלטינה ×6 | 600,000 |
| דנמרק (IFPI Danmark) | פלטינה ×4 | 80,000 |
| צרפת (SNEP) | זהב | 100,000 |
| גרמניה (BVMI) | זהב | 100,000 |
| יון (IFPI Greece) | זהב | 10,000 |
| אירלנד (IRMA) | פלטינה | 15,000 |
| יפן (RIAJ) | זהב | 100,000 |
| ניו זילנד (RMNZ) | פלטינה ×3 | 45,000 |
| נורווגיה (IFPI Norway) | זהב | 20,000 |
| רוסיה (NFPF) | פלטינה ×3 | 60,000 |
| שוודיה (GLF) | זהב | 30,000 |
| שווייץ (IFPI Switzerland) | פלטינה | 40,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | פלטינה ×4 | 1,117,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה ×9 | 9,000,000 |
| אירופה (IFPI) | פלטינה ×2 | 2,000,000 |
הערות שוליים

1 2  "50 Cent – Get Rich or Die Tryin'". AllMusic. נבדק ב-14 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Touré (April 3, 2003). "The Life of a Hunted Man". Rolling Stone. Accessed July 6, 2007.
↑  Allison Samuels, February 21, 2007. The Flip Side of 50 Cent. MSNBC. Accessed July 7, 2007.
↑  "Rapper 50 Cent Has Top-Selling First Album – New York Times". Nytimes.com. 17 בפברואר 2003. נבדק ב-12 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Candace Anderson (September 17, 2007). Kanye West and 50 Cent go head to head in record sales competition (אורכב 14.09.2008 בארכיון Wayback Machine). TheCurrentOnline. Retrieved July 18, 2008.
↑  Byrnes, Paul (January 18, 2006). Get Rich or Die Tryin'. The Sydney Morning Herald. Retrieved April 13, 2008.
↑  Scott, Damien (2018-02-06). "Complex Classics: A Look Back At 50 Cent's "Get Rich Or Die Tryin'"". Complex. נבדק ב-2022-06-09.
↑  Kulkarni, Neil (2018-02-06). "The undeniable impact of 50 Cent's debut 'Get Rich or Die Tryin''". Crack. נבדק ב-2022-06-09.
↑  "Best of the 2000s – Billboard 200 Albums". Billboard. Nielsen Business Media. נבדק ב-16 בדצמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "50 Cent, Get Rich or Die Tryin' (2003) — 25 Rap Albums From the Past Decade That Deserve Classic Status". Complex. נבדק ב-8 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Greatest of All Time Billboard 200 Albums". Billboard. ארכיון מ-1 באוקטובר 2016. נבדק ב-12 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rolling Stone, Rolling Stone, The 500 Greatest Albums of All Time, Rolling Stone, ‏2020-09-22 (באנגלית אמריקאית)
↑  Charles Aaron,Mankaprr Conteh,Jon Dolan,Will Dukes,Dewayne Gage,Joe Gross,Kory Grow,Christian Hoard,Jeff Ihaza,Julyssa Lopez,Mosi Reeves,Yoh Phillips,Noah Shachtman,Rob Sheffield,Simon Vozick-Levinson,Christopher R. Weingarten, Charles Aaron, Mankaprr Conteh, Jon Dolan, Will Dukes, The 200 Greatest Hip-Hop Albums of All Time, Rolling Stone, ‏2022-06-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  Damien Scott,Gail Mitchell,Angel Diaz,Carl Lamarre,Michael Saponara,Heran Mamo,Kyle Denis, Damien Scott, Gail Mitchell, Angel Diaz, Carl Lamarre, Michael Saponara, Heran Mamo, Kyle Denis, The 100 Greatest Rap Albums of All Time: Staff List, Billboard, ‏11 ביולי 2024 (באנגלית אמריקאית)
↑  Billboard 200™, בילבורד, ‏8 במרץ 2025
↑  Offizielle Deutsche Charts, www.offiziellecharts.de
↑  Billboard 200 Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית)
↑  Year-end Charts – Billboard 200 Albums, בילבורד, ‏2024
↑  Year-end Charts – Top R&B/Hip-Hop Albums, בילבורד, ‏2024
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2003: אמינם – The Eminem Show | פרס המוזיקה האמריקאית לאלבום הראפ/היפ-הופ האהוב ביותר   2003: 50 סנט – Get Rich or Die Tryin  | הבא: 2004: אאוטקאסט – Speakerboxxx/The Love Below |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: f624ead2-e4ba-4e52-bea5-4362b1c67b14
יאן ורמיר

| --- | --- |

 לידה:  אוקטובר 1632 דלפט, רוזנות הולנד, הרפובליקה ההולנדית 
 פטירה:  15 בדצמבר 1675 (בגיל 43) דלפט, רוזנות הולנד, הרפובליקה ההולנדית 
 שם לידה:  Johannes Vermeer 
 מקום קבורה:  אודה קרק 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  תור הזהב של הולנד, ציור בארוק 
 הושפע על ידי:  קארל פבריציוס, דירק ואן באבורן, חבריאל מטסו, לאונארט בראמר 
 יצירות ידועות:  נערה עם עגיל פנינה, הרפתנית, האסטרונום, נערה ישנה, דיאנה ומלוויה, ישו בבית מרתה ומרים, הגאוגרף, הסרסורית, נוף העיר דלפט 
 בן או בת זוג:  קתרינה בולנס 
 חתימה:   
 
מוזגת החלב, בערך 1658
יאן וֵֶרמֶר (או יוהאנס וֵרמִר; בהולנדית: Johannes Vermeer‏; 31 באוקטובר 1632 – 15 בדצמבר 1675) היה צייר הולנדי, שהתמחה בציור ז'אנר, סצנות פנים ביתיות של חיי המעמד הבינוני. רוב ציוריו מתארים דמויות בתוך ביתן, עוסקות בשיחה, בנגינה או בעבודה. מעט מאוד ידוע על חייו מלבד העובדה שגדל ופעל בדלפט. במשך שנים חסתה יצירתו בצל ציירים הולנדים גדולים כמו פיטר דה הוך או רמברנדט, אך מאמצע המאה ה־19, ובמיוחד במאה ה-20, קנה את מקומו בין גדולי הציירים, בין השאר בזכות משפט מפורסם בעקבות זיוף יצירותיו. נודע בעיקר בשל ציורו "נערה עם עגיל פנינה" אשר זכה לכינוי המונה ליזה ההולנדית.
ביוגרפיה

ציורו הנודע "נוף העיר דלפט" מציג את הכנסייה החדשה (ניווה קרק), שבה כנראה נטבל, ואת הכנסייה הישנה (אנ') (אאודה קרק), שבה נקבר. ביניהן, בעיר הולדתו, התנהלו כל חייו. אלו הפרטים היחידים הידועים עליו בוודאות של ממש.
ורמיר גדל במהלך תקופת הפריחה הגדולה ביותר של הציור ההולנדי, "תור הזהב" שאחרי מלחמת העצמאות של הולנד ושחרורה משלטונם של ספרד ובית הבסבורג. בתקופה קודמת צמח שם רמברנדט, ובתקופתו של ורמיר עצמו גדלו ציירים דגולים כיאן סטיין, פיטר דה הוך, חריט דאו (אנ'), קרל פבריציוס, יאקוב ואן ראוסדאל, חיררד טר בורך (אנ'), פרנס האלס ורבים אחרים.
ורמר נולד כפרוטסטנטי, ככל הנראה, אך המיר את דתו לקתוליות בגיל 21, כנראה כדי לשאת באותה שנה (1653) את קתרינה בולנס שמוצאה היה ממשפחה קתולית בורגנית. לזוג נולדו 11 ילדים. באותה שנה הצטרף לגילדת האמנים של לוקאס הקדוש בעיר והגיע למעמד בכיר בה. בשנים 1662 ו-1669 נבחר לעמוד בראשה.
פרנסתו של ורמר נמצאה רוב השנים בדוחק, ממכירת תמונותיו וממסחר בתמונות. במהלך הקריירה הלא ארוכה שלו, בשנים 1654–1670 (תיארוכי התמונה הראשונה והאחרונה שלו) יצר רק כ-35 תמונות. לאחר מותו מכרה אלמנתו את כל תמונותיו שנותרו בידיה למועצת העיר בתמורה לקצבה זעירה.
תהילה מאוחרת

אחרי מותו נשכח ורמר כמעט מיד. במשך כמאתיים שנה הוא נחשב לצייר זניח, אם בכלל הוזכר, ורבות מיצירותיו יוחסו לציירים בולטים וידועים יותר באותה תקופה, ובמיוחד לפיטר דה הוך או לקרל פבריציוס. בשנת 1866 טען היסטוריון האמנות הצרפתי תיאופיל תורה (שם עט של וו. בורגר) כי גילה צייר דגול חדש (וייחס לוורמיר 76 תמונות). אחרים, ביניהם ידוע מרסל פרוסט, שעשה ביצירה "נוף העיר דלפט" שימוש בכרך "השבויה" מתוך "בעקבות הזמן האבוד", היללו גם הם את הצייר שהתגלה מחדש.
בשנים האחרונות זכה ורמר להד מרשים בזכות הספר "נערה עם עגיל פנינה" מאת טרייסי שבלייה. הספר ניסה לבנות "רומן" בין ורמיר לנערה המוצגת בציורו "נערה עם עגיל פנינה" (באוסף מאוריצהויס שבהאג) והבליט תימות פמיניסטיות ורומנטיות אנכרוניסטיות בסיפור. הספר הפך לסרט בשם זה בשנת 2003.