stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמוד חשמל

עמוד חשמל באנגליה
עמוד חשמל (מיאנמר)
עמוד חשמל הוא עמוד המחזיק תילים המשמשים להולכת זרם חשמלי. לעיתים נעשה שימוש בעמודי חשמל למטרות נוספות, כגון התקנת שנאים, קבלים, אמצעי מיתוג, פנסי רחוב, אנטנות סלולריות ועוד.
לעמודי החשמל מספר תפקידים בנשיאת התיילים:
נשיאת תיילים להעברת חשמל
הרחקת התיילים מהאדמה.
הרחקת התיילים זה מזה.
מבנה העמוד מותנה במשקל תיילים שהותקנו עליו ומתח השמל שמועבר.
ישנם סוגים שונים של עמודי חשמל, בהתאם לשימוש שנועד להם. עמוד חשמל הגבוה בעולם (370 מטרים) נמצא בסין.
עמודי עץ

ברחבי העולם עמודי חשמל מעץ הם הנפוצים ביותר. לעץ מספר יתרונות: זהו חומר גלם זול, ובעל בידוד טבעי. הצבת עמודי עץ היא פשוטה ונעשית על ידי נעיצתם בקרקע: עמוד נמוך שאורכו 10 מטר יהיה נעוץ בקרקע כמטר וחצי מאורכו. לעמודי עץ על פי רוב מבנה פשוט דמוי חרוט קטום.
החיסרון של עמודי עץ הוא שהם מוגבלים מאוד בגובהם - עמודי עץ אינם יציבים ופגיעות מכניות ואף רוח חזקה מאוד עלולים להפילם. בנוסף, עמודי עץ מתכופפים כאשר הם נתונים ללחץ ממושך, גם אם לא מדובר בלחץ שמפיל או שובר אותם. ככל שהעמוד גבוה יותר יציבותו קטנה יותר. יש מקומות בהם נעשה שימוש בעץ למבנה עמודים גבוהים יותר, על ידי שילוב של מספר עמודי עץ היוצר מבנה יציב יותר.

העץ המשמש לעמודים עובר טיפול משמר למניעת טחב, פטריות ופגיעת חרקים.
עמודי בטון

עמודי בטון עשויים מבטון מזוין וצורתם חרוט קטום, מרובעת או מלבנית. יציקתם של עמודי בטון היא תעשייתית - כלומר העמודים מיוצרים במפעל ומובלים לאתר הצבתם בשלמותם. בדומה לעמודי העץ הם מוצבים על ידי נעיצתם באדמה, וכן נחשבים למבודד טוב. יתרונם של עמודי בטון הוא בחוזקם העולה על זה של עמודי עץ, חוזק המביא לעמידות גבוהה יותר בפני לחצי מתיחה וסיבוב.
עמודי מתכת

עמודי מתכת נבנים לרוב ממסבכים בחתך מלבני (בעמודים קטנים) או מרובע (בעמודים גדולים או שנועדו לנשיאת מיכשור רב) יש גם עמודי מתכת גבוהים במיוחד הבנויים ממצולע רב צלעות. מבנה המתכת מאפשר בניית עמודים בגבהים שונים, גבהים העולים בהרבה על הניתנים להשגה בעמודי עץ ובטון. בשל כך קווי מתח העולים על 33 קילו-וולט מותקנים תמיד על עמודי מתכת, המאפשרים את הגובה הנדרש להרחקתם מהקרקע.

עמודי מתכת מותקנים תמיד על בסיסי בטון. עמוד מתכת קטן יותקן על גבי בסיס בודד, ובעמודי מתח עליון הבנויים בחתך מרובע יהיה בסיס נפרד לכל אחת מרגלי העמוד.

מכיוון שמתכת מוליכה טובה, נדרש בעמודי מתכת ציוד בידוד מיוחד על מנת להרחיק את התיילים מגוף העמוד.
עמודי החשמל בישראל

על אף שברחבי העולם מקובל להתקין תשתיות של שירותים שונים (כגון חשמל, טלפון וטלוויזיה בכבלים) על אותם העמודים, כאשר כל מערכת מותקנת בגובה שונה, בישראל לא איפשרה חברת החשמל התקנת תשתיות אחרות למעט תאורת רחובות. עם זאת, בראשית המאה ה-21 החלה חברת החשמל להשתמש בעמודי חשמל להעברת סיבים אופטיים, כחלק מכניסתה לשוק התקשורת בישראל[דרוש מקור].
בארכיון חברת החשמל לישראל נמצאו תמונות המעידות על העמודים הראשונים שהוקמו בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי עובדי חברת החשמל עם הקמת תחנות הכוח הראשונות שהופעלו בתל אביב בשנת 1923 ובחיפה ובטבריה בשנת 1925.
ראו גם

משק החשמל בישראל
עמודי מסינה
עמוד חשמל ממתכת בתל אביב
סנטה קרוס (פרובינציה)

סנטה קרוס (בספרדית: Santa Cruz) היא פרובינציה ארגנטינאית בדרום פטגוניה. סנטה קרוס היא הפרובינציה השנייה בגודלה בארגנטינה, אחרי פרובינציית בואנוס איירס, אך מספר התושבים בה הוא הנמוך ביותר פרט לזה שבטיירה דל פואגו, מה שהופך אותה לפרובינציה שבה צפיפות האוכלוסין הנמוכה בארגנטינה - רק 0.8 בני אדם לקמ"ר. סנטה קרוס גובלת בצ'ובוט בצפון, בצ'ילה במערב ובדרום, ובאוקיינוס האטלנטי במזרח. בירתה היא ריו גז'גוס.
גאוגרפיה

שטחה של סנטה קרוס כ-244 אלף קמ"ר. קו הרוחב 46° דרום מהווה את גבולה הצפוני, עם צ'ובוט. הגבול הדרומי, עם צ'ילה, נקבע בחלקו על קו הרוחב 52°. בחלקה המערבי של הפרובינציה מתנשאים הרי האנדים הדרומיים. ההרים באזור זה נמוכים יותר ביחס להרי האנדים הצפוניים (הפסגה הגבוהה ביותר היא פסגתו של הר סן לורנסו (3,706 מ' מעל פני הים)). עם זאת, בשל הטמפרטורות הנמוכות השוררות באזור, מכוסים חלקים ניכרים מההרים בקרחונים, המפורסם שבהם קרחון פריטו מורנו. במרכז הפרובינציה רמה, ודרומה ומזרחה של הפרובינציה נמוכים. לגונה דל קרבון ("אגם הפחם") מצויה אף מתחת לגובה פני הים (105- מ'), והיא הנקודה הנמוכה ביותר בהמיספירה המערבית.
מזג האוויר בפרובינציה קר ויבש. הטמפרטורה הממוצעת נעה בין 3°C בחורף ל-13°C בקיץ. במקומות מסוימים עשויה הטמפרטורה לרדת אף מתחת ל-25° מתחת לאפס. כמות המשקעים הממוצעת היא 200 מ"מ בשנה, וכתוצאה מכך רוב הצמחייה בפרובינציה היא צמחייה עשבונית נמוכה.
באזור האנדי מספר רב של אגמים, שנוצרו מקרחונים קדומים. הגדולים שבאגמים הם אגם בואנוס איירס (2,240 קמ"ר, מהם 881 קמ"ר בארגנטינה והיתר בצ'ילה), אגם ארחנטינו (1,560 קמ"ר), אגם ויידמה (1,082 קמ"ר), אגם סן מרטין (1,013 קמ"ר, חלקו בצ'ילה), אגם קרדיאל (460 קמ"ר) ואגם פואיירדון (271 קמ"ר, חלקו בצ'ילה). מספר נהרות זורמים מהאזור האנדי לכיוון האוקיינוס האטלנטי במזרח: דֶסֶאָדוֹ (מוצאו באגם בואנוס איירס), סנטה קרוס (מוצאו באגם ארחנטינו) וגז'גוס.
בפרובינציה שני פארקים לאומיים, שניהם מצויים באזור האנדי. הפארק הלאומי לוס גלסיירס ("הקרחונים") משתרע על פני 7,240 קמ"ר המכוסים ברובם בקרחונים. הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1981. הפארק הלאומי פריטו מורנו משתרע על פני 1,150 קמ"ר באזור הררי שבו אגמים רבים.
היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים בפרובינציה מצביעים על הימצאותם של בני אדם בה כבר לפני כ-11 אלף שנים. במערת הידיים ציורי קיר המיוחסים לאבותיהם של הטוולצ'ה שצוירו לפני כ-9,000 שנים. בהמשך, אוכלס האזור בידי בני הטוולצ'ה עצמם, שניזונו בעיקר מבשר גואנקואים, איילים וניאנדואים.
פרדיננד מגלן היה האירופאי הראשון שהגיע לאזור, במהלך חיפושיו אחר נתיב ימי מערבי לאסיה ב-1520. במרץ אותה שנה עגן במפרץ סן חוליאן, ושהה בו עד אוגוסט. ספינותיו עגנו שוב בשפך נהר סנטה קרוס, למשך מספר שבועות, בטרם המשיך דרומה, לכיוון המצר הקרוי כיום על שמו. משלחת ספרדית נוספת, בפיקודו של חואן סבסטיאן אלקנו, עגנה בשפך נהר סנטה קרוס ב-1525. ב-1535 הפליג סימון דה אלקסאבה אי סוטומאיור במעלה הריו צ'יקו (מיובלי נהר סנטה קרוס), וב-1578 פקד את האזור מגלה ארצות נוסף, פרנסיס דרייק. זמן קצר אחר כך שלח הכתר הספרדי את פדרו סרמיינטו דה גמבואה במטרה להתיישב במקום, ובין 1581 ל-1585 הוקם בכף וירחנס שבפתח המזרחי של מצרי מגלן (בשטחה של צ'ילה של ימינו) היישוב המבוצר נומברה דה חסוס.
במאה ה-17 גילו גם האנגלים עניין בטריטוריה. ג'ון נרבורו הגיע לפוארטו דסאדו ב-1670 ותבע אותה לבריטניה, ואולם הוא שב על עקבותיו שנה מאוחר יותר. גם הספרדים לא עשו מאמץ רב ליישב את הטריטוריה, שהייתה נידחת, בעלת מזג אוויר קיצוני וענייה באוצרות טבע. ב-1790 הוקם מבצר בסמוך לפוארטו דסאדו, אך הוא נהרס בהתקפה אנגלית ב-1807. ב-1833 פקדה את חופיה של סנטה קרוס אונייה אנגלית נוספת, אה"מ ביגל, כשעל סיפונה מדען צעיר בשם צ'ארלס דרווין.
ארגנטינה העצמאית הקימה יישוב ראשון בשם איסלה פָּאווֹן ב-1859 (העיירה קומנדנטה לואיס פיידרה בואנה של ימינו). במהלך שנות ה-60 של המאה ה-19 הוקמו יישובים נוספים, וב-1876 הוקם בסיס צבאי בפוארטו דסאדו. ב-1878 הוכרז רוב האזור שמדרום לריו קולורדו כפרובינציית פטגוניה, וויידמה נקבעה כבירתו. ב-1881 קבעו ארגנטינה וצ'ילה את הגבול ביניהן. בפועל, מומשה הריבונות הארגנטינאית ברחבי הפרובינציה החדשה רק ב-1884, עם סיום "כיבוש המדבר". הפרובינציה חולקה לטריטוריות, ובהן סנטה קרוס. בירתה הראשונה של הטריטוריה הייתה פוארטו סנטה קרוס, וב-1901 היא הועברה לריו גז'גוס.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התיישבו בסנטה קרוס מהגרים רבים, ובהם אנגלים, גרמנים וסלאבים, שחיפשו אזור מגורים שקט יותר. מהגרים אלה ביססו את ראשית תעשיית הצמר בפרובינציה.
ב-1944 פוצלה טריטוריית סנטה קרוס, ואזור קומודורו ריוודוויה נמסר לשליטת הצבא. ב-1955 ערך חואן דומינגו פרון רפורמה בחלוקת הפרובינציות, ופטגוניה חולקה ל-4 פרובינציות נפרדות: נאוקן, ריו נגרו, צ'ובוט וסנטה קרוס, שכללה גם את פרובינציית טיירה דל פואגו של ימינו. בסופו של דבר, נקבע ב-1956 כי טיירה דל פואגו לא תיכלל בפרובינציה, ותיוותר במעמד של טריטוריה. עם כינון הפרובינציה, בוטל האזור הצבאי, והוא נכלל בתחומה. ב-1957 אישר הקונגרס הפרובינציאלי של סנטה קרוס את חוקתה.
דמוגרפיה

בשנת 2001 התגוררו בסנטה קרוס מעט פחות מ-200 אלף בני אדם, שהם כ-0.8 נפש לקמ"ר. מרבית התושבים מתגוררים לאורך חוף האוקיינוס האטלנטי, וכ-40% מהם בריו גז'גוס לבדה. מבחינה מינהלית, מחולקת הפרובינציה ל-7 דפרטמנטוס.
היישובים הגדולים ביותר בסנטה קרוס הם:
ריו גז'גוס (כ-79,000 תושבים)
קָלֶטָה אוליביה (כ-36,000 תושבים)
פוארטו דֶסֶאָדוֹ (כ-10,000 תושבים)
לאס הֶראס (כ-9,000 תושבים)
ריו טוּרְבִּיוֹ (כ-6,500 תושבים)
כלכלה

הכלכלה בסנטה קרוס היא מהמשגשגות בארגנטינה. בשנת 2006 עמד התמ"ג בפרובינציה על 3.3 מיליארד דולרים. שיעור התמ"ג לנפש עמד באותה שנה על 16,550 דולרים, השיעור השלישי בגובהו במדינה.
הפרובינציה עשירה במחצבים, ומדי שנה מופקים בה 4.5 מיליון מ"ק נפט, 3 מיליון מ"ק גז טבעי ומיליון מ"ק פחם. מחצבים נוספים כוללים זהב, מלח, גבס וחרסית.
גם לגידול כבשים נתח משמעותי בכלכלת הפרובינציה. סנטה קרוס היא היצרנית השנייה בגודלה של צמר ובשר כבש אחרי צ'ובוט, ובחוותיה יש כ-7 מיליון כבשים. גידול בקר, חזירים וסוסים נעשה בקנה מידה מצומצם יותר. ענף חשוב נוסף הוא הדייג, בעיקר של חסילונים, דיונונים ודגי בקלה. רוב הדגה מוקפאת ומיוצאת.
אתרי התיירות העיקריים בסנטה קרוס הם באזור האנדי. הפארק הלאומי לוס גלסיירס, ובמיוחד קרחון פריטו מורנו, הם מאתרי התיירות הבולטים בארגנטינה, והעיירה הסמוכה אל קלפאטה מהווה את הבסיס לביקור בהם. אתרים נוספים כוללים את מסלולי הטיולים באזור הר פיץ רוי והפארק הלאומי פריטו מורנו, וכן מערת הידיים.
צילום לוויין של אגם ארחנטינו
מערת הידיים
הקתדרלה של ריו גז'גוס
אגם דסיירטו והר פיץ רוי
סן מרטן

ערך זה עוסק בקולקטיב מעבר לים של צרפת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סן מרטן הצרפתית (בצפון) וסנט מארטן ההולנדית (בדרום)
תצלום לווין של סן מרטן
דגלים בנמל מריגו
סן מרטן (בצרפתית: Saint-Martin) הוא קולקטיב מעבר לים של צרפת באי הטרופי סן מרטן בצפון מזרח הים הקריבי, 240 ק"מ מזרחית לפוארטו ריקו. האי, ששטחו 87 קמ"ר, מחולק בין צרפת והולנד: חלקו הצפוני שייך לצרפת, חלקו הדרומי של האי — סנט מארטן, בממלכת ארצות השפלה.
גאוגרפיה

העיר העיקרית בסן מרטן היא מריגו (Marigot). שטחו של סן מרטן 54 קמ"ר ומתגוררים בו 30,615 תושבים על פי הערכה ליולי 2011, גידול משמעותי מ-8,072 התושבים שנספרו באי בשנת 1982.
היסטוריה

כריסטופר קולומבוס גילה את האי סן מרטן במהלך מסעו השני לעולם החדש, ב-1 בנובמבר 1493, שהוא יומו של הקדוש הנוצרי מרטין מטור, ולכן קרא קולומבוס לאי על שמו. בעת גילוי האי התגוררו בו אינדיאנים תושבי הקריביים.
במאה ה-17 נאבקו המעצמות של אותה עת - צרפת, אנגליה, הולנד, דנמרק וספרד על השליטה באיים הקריביים. ההולנדים החלו לייבא מלח לאירופה מהאיים בשנות ה-20 של המאה ה-17, אולם על אף נוכחות ההולנדים באי, כבשו אותו הספרדים בשנת 1633 ושנה לאחר מכן בנו את מוצב פוינטה בלנשה. הספרדים החלו את העבדות באיים - עבדים רבים הובאו מאפריקה על מנת לעבוד במטעי הסוכר של הספרדים, ומאוחר יותר של הצרפתים. רק במחצית הראשונה של המאה ה-19 הופסק סחר העבדים, והבריטים, ששלטו באזור, הביאו סינים ותושבי האיים באוקיינוס השקט לעבוד במקום העבדים במטעים. יבוא אנשים זה הביא לרבגוניות האתנית הרבה של תושבי האיים הקריביים בכלל וסן מרטן בפרט.
מצב פוליטי

ב-23 במרץ 1648 הסכימו צרפת והולנד לחלק ביניהן את האי. עד שנת 2003 היה סן מרטן חלק מגוואדלופ. ב-2003 הצביעו תושבי האי שהאי יהפוך לאזור עצמאי נפרד מגוואדלופ. ב-2007 העניק הפרלמנט הצרפתי לאי מעמד של קולקטיב מעבר לים.
סן מרטן הוא חלק מהאיחוד האירופי. המטבע הרשמי הוא האירו אף שנעשה שימוש גם בדולר האמריקאי.
סן מרטן מנוהל על ידי ראש עיר ומועצה עירונית נבחרת על ידי תושבי האי שהם תושבי האיחוד האירופי. תושבי האי שאינם תושבי האיחוד האירופי, שהם רוב תושבי סן מרטן, אינם רשאים להצביע.
תיירות

סן מרטן ידוע בחופי הנודיסטים שבו ובחנויות הרבות. התיירות מהווה מרכיב עיקרי בהכנסות האי. רוב התיירים באי מגיעים בטיסות לנמל התעופה הנסיכה יוליאנה הנמצא בסנט מארטן, אם כי קיים שדה תעופה גם בסן מרטן.
תחבורה

נמל התעופה המרכזי של האי הוא "נמל התעופה הנסיכה יוליאנה" הידוע במסלול הנחיתה הקצר שלו (2,130 מטרים בלבד), ומסיבה זו נאלצים מטוסים לטוס בגובה נמוך ביותר - כ-10 - 20 מטרים מעל גובה הים וחופי האי בטרם הנחיתה.
אוניות נוסעים רבות מביאות תיירים לאי. בשל מספר התיירים הרב, שמרביתם שוכרים מכוניות בעת שהותם באי, מרבית הזמן כבישי האי פקוקים.
בשנת 2007 לסן מרטן הוקצה סיומת אינטרנט .mf, אך היא נותרה ללא שימוש.
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
| מדינות ושטחים תלויים באמריקה הצפונית (לרבות אמריקה המרכזית) |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • ארצות הברית • איי בהאמה • בליז • ברבדוס • גואטמלה • ג'מייקה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פנמה • קובה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| שטחים תלויים | איי הבתולה הבריטיים • איי הבתולה של ארצות הברית • איי טרקס וקייקוס • איי קיימן • אנגווילה • ארובה • ברמודה • גוואדלופ • גרינלנד • הולנד הקריבית (בונייר, סאבא, סנט אוסטתיוס) • מרטיניק • מונטסראט • נבאסה • סנט מארטן • סן מרטן • פוארטו ריקו • קוראסאו |  |
| מדינות האיים הקריביים |
| --- | --- | --- |
| מדינות האיים הקריביים | אנטיגואה וברבודה • בהאמה • ברבדוס • ג'מייקה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הרפובליקה הדומיניקנית • טרינידד וטובגו • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • קובה |  |
| שטחים תלויים | איי הבתולה הבריטיים • איי הבתולה של ארצות הברית • איי טרקס וקייקוס • איי קיימן • אנגווילה • ארובה • גוואדלופ •הולנד הקריבית (בונייר, סאבא, סנט אוסטתיוס) • מונטסראט • מרטיניק • נבאסה • סנט מארטן • סן מרטן • פוארטו ריקו •קוראסאו |  |
| חבלי צרפת |
| --- | --- | --- |
| חבלים בצרפת המטרופוליטנית מ-2016 | או-דה-פראנס • אוברן-רון-אלפ • אוקסיטניה • איל-דה-פראנס • אקיטן החדשה • בורגון-פראנש-קונטה • ברטאן • גראנד אסט • נורמנדי • סאנטר-עמק הלואר • פיי דה לה לואר • פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור • קורסיקה |  |
| חבלים בצרפת המטרופוליטנית עד סוף 2015 | אוברן • איל-דה-פראנס • אלזס • אקיטן • בורגון • ברטאן • לורן • לימוזן • לנגדוק-רוסיון • מידי-פירנה • נור-פה דה קאלה • נורמנדי עילית • נורמנדי תחתית • סאנטר • פיי דה לה לואר • פואטו-שראנט • פיקרדי • פראנש-קונטה • פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור • קורסיקה • רון-אלפ • שמפאן-ארדן |  |
| חבלים מעבר לים | גוואדלופ • גיאנה הצרפתית • מרטיניק • ראוניון • מיוט |  |
| קולקטיבים מעבר לים | פולינזיה הצרפתית • סן-פייר ומיקלון • ואליס ופוטונה • סן ברתלמי • סן מרטן |  |
| טריטוריות מעבר לים | הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת (ארץ אדלי • איי אפארסה • סן פול ואמסטרדם • איי קרגלן • איי קרוזה) |  |
| מעמד מיוחד | קלדוניה החדשה • קליפרטון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533130605171  BnF: cb11973569c (data)  GND: 4435868-4  LCCN: no2008109008  MusicBrainz: cf9b9b79-1ebc-3b62-9e86-7cf03fb7d548  UKPARL: VntIbEnt  VIAF: 10144647637751342669   WorldCat (עם VIAF): 10144647637751342669
עאדל שיחי

עאדל שיחי (בערבית: عادل شيحي, בצרפתית: Adil Chihi, נולד ב-21 בפברואר 1988 בדיסלדורף שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן מרוקאי-גרמני המשחק בעמדת הקשר. שיחי שיחק לאורך רוב הקריירה שלו בפ.צ. קלן.
קריירת מועדונים

שיחי נולד בדיסלדורף שבגרמניה, ובנעוריו שיחק בפורטונה דיסלדורף ובפ.צ. קלן, שם החל לשחק בקבוצת המילואים של פ.צ. קלן עונת 2005/06. שיחי העביר בפ.צ. קלן תשע עונות רצופות, כאשר בעונת 2006/07 תפס מקום חשוב בקבוצה הבוגרת, אך המשיך לשחק לעיתים גם בקבוצת המילואים. בעונת 2007/08 העפילו שיחי ופ.צ. קלן מהבונדסליגה השנייה אל הבונדסליגה, כאשר הקבוצה סיימה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה. שיחי וקלן שיחקו בבונדסליגה במשך ארבע עונות רצופות, את כולן סיימו בחלק התחתון של הטבלה. בעונת 2011/12 נשרה קלן לבונדסליגה השנייה. בעונת 2012/13 כשלה הקבוצה לחזור לבונדסליגה, ושיחי היה אחד השחקנים המובילים בקבוצה. בעונת 2013/14, חזרו שיחי וקלן לבונדסליגה כאשר סיימו במקום הראשון בבונדסליגה השנייה. עם זאת בעונה זו שיחי מיעט מאוד לשחק. בתום עונת 2013/14 עזב שיחי את קלן לאחר שצבר 130 הופעות ליגה והבקיע 20 שערים, וחתם בפולהאם בהעברה חופשית, אך כמעט שלא שיחק במועדון, ובתחילת 2016 חתם באסתקלאל טהראן מליגת העל האיראנית, בחוזה עד לתום העונה.
בקיץ 2016 חתם שיחי בפ.ס.וו. פרנקפורט מהליגה הגרמנית השלישית.
קריירה בינלאומית

שיחי ערך את הבכורה בנבחרת מרוקו בשנת 2008, במשחק ידידות מול נבחרת בנין, אך לא זומן עד כה לטורניר גדול, נכון לאפריל 2016.
תארים

עם פ.צ. קלן:
אליפות הבונדסליגה השנייה: 2013/14
סהר אלוני

נבחרת ישראל בשחייה ליד הגדר הטובה, חורף 1989.

מימין למעלה - אירית אפרתי, רוית אלון, המאמן חנן גלעד. באמצע מימין - המנהל דוד סיבור, סהר אלוני, איריס קומן, מיכל אמין, רויטל וילנאי, תמי לוין, הדס פדה, עינת גבאי, אורת בש. למטה מימין - גלעד רפאלי, יואב ברוק, רזיאל רימר, אליאב טל, שגיא שטיגמן, שגב פורת, ערן הירש, ברק עטר וכרמל לויתן
סהר אלוני (נולדה בשנת 1974) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל בשחייה, מאמנת שחייה ושחקנית נבחרת ישראל בכדורמים נשים.
ביוגרפיה

אלוני התאמנה בקבוצת הפועל עמק חפר בהדרכתו של גרשון שפע.
ביוגרפיה > 1987

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1987 זכתה אלוני במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:10.23 דקות, אחרי איריס קומן ממכבי נהריה (1:07.23 דקות) ואורת בש מהפועל נהריה (1:07.90 דקות).
ביוגרפיה > 1988

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1988 זכתה אלוני במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.60 דקות, אחרי איריס קומן (1:05.51 דקות) ואורת בש (1:07.35 דקות).
ביוגרפיה > 1989

בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ ביולי אותה שנה סיימה אלוני במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:07.60 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:29.71 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-13, היא סיימה במקום שישי וראשונה מבין השחייניות הישראליות במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:27.11 דקות.
ביוגרפיה > 1989 > אלופת ישראל בשחייה

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה זכתה אלוני בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.63 דקות, לפני אורת בש (1:06.89 דקות) ותרין גרטנר ממכבי חיפה (1:10.89 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:26.19 דקות, לפני מיכל אמין מהפועל הוד השרון בית ברל (2:26.57 דקות) ואורת בש (2:28.25 דקות).
ביוגרפיה > 1991

באליפות ישראל שנערכה ביולי 1991 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:07.34 דקות.
באליפות הפועל בשחייה שנערכה הווינגייט בדצמבר אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:07.75 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:25.20 דקות.
ביוגרפיה > 1992

בתחרות גביע חיפה שנערכה בבריכת הטכניון בפברואר 1992 זכתה אלוני בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.55 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:21.28 דקות.
ביוגרפיה > 1993

באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכתה אלוני בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.22 דקות, לפני גוני יהודאי מהפועל ירושלים (1:08.27 דקות) ושירה גינצבורג מהפועל נתניה (1:08.84 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:26.87 דקות, לפני גוני יהודאי (2:30.75 דקות) ומיכל צהרי מהפועל עמק יזרעאל.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם הדס פדה, דודי אדר וקרן רגאל בשיא ישראלי חדש של 4:27.41 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 4:27.25 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:22.21 דקות, אחרי שנטל הריסון מקנדה (2:20.48 דקות) ומריאנה יורק מארצות הברית (2:21.81 דקות).
ביוגרפיה > 2004

באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביולי 2004 זכתה אלוני במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:05.03 דקות, אחרי רותם פלד (1:04.58 דקות) ולפני שרי מצרי ממכבי תל אביב.
קריירה כמאמנת

אלוני החלה להדריך שחייה עוד לפני השרות הצבאי שלה. לאחר שהשתחררה מהצבא היא למדה לתואר ראשון בחינוך גופני, ולאחר מכן סיימה את הקורס למאמני שחייה בכירים. במהלך קריירת האימון שלה שהחלה בשנת 1997, היא אימנה במספר קבוצות שחייה, שחיינים בכל הגילאים, ביניהם שחיינים שזכו באליפויות ישראל וכן הייתה בצוות המאמנים של נבחרות ישראל בשחייה.
בשנת 2008 החלה אלוני לעבוד בפרויקט אתנה, פרויקט לאומי לקידום נשים בספורט, כמתאמת ביחידה לספורט הישגי ובאיגוד השחייה בישראל ובאיגוד הכדורמים.
הערות שוליים

↑  אלכס פרלסמן, גרומי:פרפר על הגב, מעריב, 28 באוגוסט 1987
↑  אלכס פרלסמן, הבריכה של קומן וחן. השאר נשארו יבשים, מעריב, 19 באוגוסט 1988
↑  אנדרי רוזנטול:עליה ושיא בה, מעריב, 19 ביולי 1991
↑  שחייה: פינקלר ואיילון מצטייני אליפות ישראל, באתר ynet, 31 ביולי 2004
סן אנדראס (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  בראד פייטון 
 הופק בידי:  ביו פלין, טריפ וינסון, היראם גרסיה 
 תסריט:  קארלטון קיוז
 עריכה:  בוב דוקסי 
 שחקנים ראשיים:  דוויין ג'ונסון אלכסנדרה דדריו קארלה גוג'ינו
 מוזיקה:  אנדרו לוקינגטון 
 צילום:  סטיב ידלין 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Village Roadshow Pictures, ניו ליין סינמה 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 במאי 2015
 משך הקרנה:  114 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אסונות, סרט פעולה 
 תקציב:  110 מיליון דולר
 הכנסות:  474 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   sanandreas
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סן אנדראס (באנגלית: San Andreas) הוא סרט מסוגת סרטי אסונות שיצא ב-29 במאי 2015. הסרט בוים על ידי בראד פייטון, נכתב על ידי קארלטון קיוז ובו מככבים דוויין ג'ונסון, אלכסנדרה דדריו וקארלה גוג'ינו. עלילתו סובבת סביב רעידת אדמה בהעתק סן אנדראס.
עלילה

ריי (דוויין ג'ונסון), הוא איש חילוץ והצלה, שלרשותו נזקפות למעלה מ-600 הצלות רשומות. ריי מנסה לשקם את מערכת היחסים שלו עם פרודתו, אמה (קארלה גוג'ינו). דוקטור לורנס (פול ג'יאמטי) מנסה להזהיר את התושבים על רעידת אדמה אכזרית שהולכת לפגוע בשבר סאן אנדראס, אבל אף אחד לא מקשיב לו.
כשרעידת האדמה מכה, ריי נחפז ומציל את פרודתו. חברה החדש של אשתו, שהיה יחד עם ביתם המשותפת של ריי ואמה, בלייק (אלכסנדרה דדריו), נוטש אותה כשזו נלכדת ברכב בחניון במהלך הרעידה, ונהרג מאוחר יותר.
כשבלייק זועקת לעזרה, באים בן ואולי, שני אחים שנפגשו איתה קודם לכן, ומחלצים אותה. היא מצליחה ליצור קשר עם אביה, וזה מבקש ממנה להגיע לנקודה הגבוהה ביותר בסן פרנסיסקו.
כשרעידת האדמה חוזרת, היא גוררת עימה גל צונאמי אדיר. רעידת האדמה הזו נרשמת כגדולה בהיסטוריה, בעוצמה של 9.6 בסולם ריכטר.
לאחר מסע ארוך ומפרך, ריי מצליח להציל את ביתו בלייק, וכן את בן ואולי.
שחקנים

דווין ג'ונסון - ריי
אלכסנדרה דדריו - בלייק
פול ג'יאמטי - דוקטור לורנס
קארלה גוג'נו - אמה
יואן גריפית' - דניאל
הוגו ג'ונסטון-ברט - בן
ארצ'י פנג'בי - סרינה
קיילי מינוג - סוזן
קולטון היינס - ג'ובי
ארט פרקינסון - אולי טיילור
סן אנדרס (עיר)

| --- | --- |

 מדינה:  קולומביה קולומביה
 מחוז:  סן אנדרס ופרובידנסיה
 שפה רשמית:  ספרדית, קריאולית, אנגלית
 שטח:  26 קמ"ר
 גובה:  0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  54,166 (2018)
 קואורדינטות:  12°35′05″N 81°42′02″W﻿ / ﻿12.584722222222°N 81.700555555556°W﻿ / 12.584722222222; -81.700555555556 
 אזור זמן:  UTC -5
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קולומביה מוגדלת) בוגוטה מדיין קאלי ברנקייה קרטחנה סנטה מרתה לטיסיהונצואלה ברזיל פרו אקוודור פנמה קוסטה ריקה  ניקרגואה הים הקריבי האוקיינוס השקט סן אנדרס(למפת קולומביה רגילה) בוגוטה מדיין קאלי ברנקייה קרטחנה סנטה מרתה לטיסיהונצואלה ברזיל פרו אקוודור פנמה קוסטה ריקה  ניקרגואה הים הקריבי האוקיינוס השקט סן אנדרס(למפת סן אנדרס ופרובידנסיה רגילה) פרובידנסיה הים הקריביסן אנדרס(למפת סן אנדרס ופרובידנסיה מוגדלת) פרובידנסיה הים הקריביסן אנדרס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סאן אנדרס (בספרדית: San Andrés; ידועה לעיתים גם בשם נורת' אנד, באנגלית: North End) היא בירת מחוז סן אנדרס ופרובידנסיה בקולומביה. אוכלוסיית העיר נכון ל-2018 היא 54,166 תושבים.
סקירה כללית

העיר יושבת בקצה הצפוני של האי סן אנדרס (אנ') אשר שוכן בים הקריבי כ-700 קילומטרים מקולומביה. 80% מתושבי העיר הם קולומביאנים מקולומביה היבשתית ו-20% אפרו-קריביים (אנ'). כלכלת העיר מורכבת ברובה מתיירות ומדייג מסחרי. העיר ידועה באיכות הסחורה הנמכרת בה, הכוללת תכשיטי זהב ואזמרגד ומוצרי עור וביגוד קולומביאנים, ובמחירים הנמוכים שלה.
בעקבות המוניטין של העיר הכינוי "סן אנדריסטו" (San Andresito, מילולית: "סן אנדרס הקטנה") הוא שם נפוץ לאזורי קניות ברחבי קולומביה.
הערות שוליים

1 2  תוצאות מפקד 2005 והערכות אוכלוסין לשנים 2005-2020, המחלקה הלאומית האדמיניסטרטיבית לסטטיסטיקה של קולומביה (DANE) (בספרדית).
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקולומביה ובנושא יישובים בקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סן איגנסיו מיני

סן איגנסיו מיני (בספרדית: San Ignacio Miní) היה מיסיון ישועי שפעל במאות ה-17 וה-18 במיסיונס של ימינו (בצפון-מזרח ארגנטינה).
היסטוריה

הכמרים חוסה קטלדינו וסימון מאסטה הקימו את המיסיון ב-1610 בגואירה שבמדינת פרנה שבברזיל של ימינו. בעקבות התקפות חוזרות ונשנות של בנדיראנטס פורטוגלים על המיסיון, הוא עבר ב-1632 לשטחה של ריו דה לה פלטה הספרדית, וב-1696 הועתק למיקומו הנוכחי, כ-60 ק"מ דרומית לפוסאדאס. הוא נקרא סן איגנסיו מיני ("קטן" בשפת הגוארני), כדי להבדילו ממיסיון גדול יותר בשם סן איגנסיו גואסו ("גדול"), שהוקם בסמוך למפלי האיגואסו.
במהלך המאה ה-18 הגיעה אוכלוסיית המיסיון לכ-4,500 תושבים, שניהלו קשרי מסחר ענפים עם שכניהם לאורך נהר הפרנה. ב-1767 גורשו הישועים מתחומי האימפריה הספרדית, וב-1817 נהרס המיסיון, בדומה למיסיונים רבים אחרים באזור, במהלך מלחמת העצמאות הארגנטינאית. קבוצת בני גוארני בהנהגתו של קריסטלדו ניסתה להתיישב מחדש במקום, אך עקב התקפות מצדה של פרגוואי, נטשה אותו לגמרי ב-1821.