אשדות יעקב
נהריים והגבול עם ירדן

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא: ויקיזציה.
לאורך השנים סבלו תושבי אשדות יעקב מהסתננויות בגדר המפרידה בין ישראל לממלכת ירדן. עם חתימה על הסכם השלום עם ממלכת ירדן בשנת 1994 הגבול נרגע. בתקופת מלחמת ״חרבות ברזל״ חלה עליה בכמות ההסתננויות מהגבול הירדני.
בסמוך לאשדות יעקב ממוקמת תחנת הכוח נהריים הנמצאת על גדות נהר הירמוך ונהר הירדן ועל שטח חקלאי שעובד על ידי אשדות יעקב איחוד ונקרא ״האי״ בשל צורתו והנהר המקיף אותו.
לאחר מאמצים פנחס רוטנברג קיבל ביום 21 בספטמבר 1921 זיכיון לתקופה של שבעים שנה לניצול מי הירדן ומי הירמוך להספקת חשמל בארץ ישראל ובעבר הירדן. תחנת הכוח ההידרואלקטרית ״נהריים״ החלה להיבנות על ידי כ-600 פועלים בשנת 1927 ביוזמת פנחס רוטנברג ובתמיכת השלטון הבריטי במטרה לספק חשמל לפלשתינה. לאחר אתגרים רבים הוקמה התחנה שהספקה היה כ-18 מגה ואט חשמל. ביום 9 ביוני 1932 נחנך האתר באופן רשמי, בהשתתפות הנציב העליון של ארץ ישראל סר ארתור ווקופ, נציב בריטניה בעבר הירדן קולונל קוקס, האמיר עבדאללה ופנחס רוטנברג. מפעל החשמל נקרא "ירדן א'" ותחנת הכוח שנבנתה הייתה הראשונה מבין ארבע תחנות שתכנן רוטנברג להקים לאורך בקעת הירדן כשתוכניתו המקורית הייתה להקים 13 תחנות כוח הידרואלקטריות בארץ ישראל.
לאחר מלחמת העולם הראשונה האזור היה בשטחי אמירות עבר הירדן, שהייתה מדינת חסות בריטית על עבר הירדן במסגרת המנדט הבריטי. התחנה פעלה עד שנת 1948 ולצידה הוקם היישוב העברי תל אור, שהיה מקום המגורים של פועלי התחנה.
עם כיבוש המקום על ידי כוחות ירדן בראשית מלחמת העצמאות בשנת 1948 הופסקה פעילותו של המפעל. היישוב תל אור וכן המפעל נבזזו ונהרסו על ידי החיילים הירדנים והעיראקים.
בשנת 1949 במשא ומתן על הסכם שביתת הנשק בין ישראל וירדן, ישראל ביקשה שהמפעל בנהריים יישאר בתחומה ויתאפשר לה להפעיל את תחנת הכוח. אמנם במפות שנכללו בהסכמי שביתת הנשק בין ישראל וירדן שהועברו לאו"ם השטח של ה״אי״ הופיע כחלק משטח ישראל אך תחנת הכוח נשארה בידי הירדנים המפעל לא הופעל כלל ותחנת הכוח נהריים חדלה לפעול. בסוף אוגוסט 1950 נכנס צה"ל לשטח מובלעת נהריים ופינה אותו ממוקשים וחקלאים מקיבוצים סמוכים המשיכו לעבד אדמות בשטחו.
הסכם השלום עם ירדן - בשנת 1994, בהסכם השלום בין ישראל לממלכת ירדן שנחתם על ידי ראש ממשלת ישראל יצחק רבין והמלך חוסיין, נקבע כי הגבול הבינלאומי ייקבע בזיקה לגבול המנדטורי. לפיכך תושבי אשדות יעקב איחוד נאלצו למסור לירדן את חלק השטח בנהריים שהיה בשליטת ישראל והשטח עליו הוקמה תחנת הכוח נהריים הוגדר כשטח בריבונות ירדנית.
במסגרת הסכם השלום עם ממלכת ירדן הוסכם על ״משטר מיוחד״ לפיו למשך 25 שנה ישראלים יוכלו להמשיך להיכנס לאזור ה״אי״ ולעבד אדמות בשטחו ללא צורך בדרכונים או אשרות, כמו כן חוקי העבירות הפליליות והמכס הירדניים לא יחולו על הישראלים בשטח. לצד זאת, נקבע שההסדר שנרשם בנספח Iב' להסכם השלום, יחודש אוטומטית בתום תקופה של 25 שנים למעט אם אחד הצדדים יתנגד לכך ובהתראה של שנה מראש. לאור זאת בשנת 1994 כלל תושבי וילדי אשדות יעקב איחוד קיבלו תעודות היתר כניסה לשטח החקלאי לטובת עיבוד האדמות ועיסוק בחקלאות.
בשנת 2018 כשנה לפני פקיעת ההסכם, על רקע חילופי השלטון, אי שביעות רצון של ממלכת ירדן מהמגנומטרים בהר הבית ובשל גורמים נוספים, הודיע עבדאללה השני, מלך ירדן, על התנגדות ממלכת ירדן לחידוש ״המשטר המיוחד״ באזור. בשנת 2019 השטח בו ממוקמת תחנת הכוח "מפעל החשמל" הועבר לשליטה ירדנית. בעקבות התנגדות החקלאים והתושבים בשטחים אלה, ביקשה ישראל הארכה של שישה חודשים בהחזרת השטחים, אולם ירדן דחתה את הבקשה. שר החוץ של ירדן הציע כי ירדן תשלם פיצוי כספי לחקלאים הישראלים עבור התוצרת שנשארה בשדות. השטחים עברו ביום 9 בנובמבר 2019 לידי ממלכת ירדן. עם זאת ישראל מפעילה תיאום ביטחוני מול ירדן לכניסת ישראלים, מטיילים ותיירים ללא דרכון אל מעבר הסכרים ותחנת הכוח במפעל החשמל, מעבר לגדר המערכת, אזור המשמש כחיץ בגבול שתי המדינות.