stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השיטה של משפטים מכניים
נפח הכדור

שוב, כדי לשפוך אור על השיטה המכנית של ארכימדס, נוח לעשות שימוש במעט גאומטריה קרטזית. אם כדור ברדיוס 1 ממוקם כך שמרכזו בנקודה x = 1, רדיוס החתך הרוחבי  \rho _{S} של הכדור עבור כל x בין 0 ל-2 ניתן בנוסחה הבאה (שניתן לקבלה על ידי משפט פיתגורס):
\rho _{S}(x)={\sqrt {x(2-x)}}.\,
המסה של חתך הרוחב הזה היא (למטרת שקילה על מאוזני מנוף) פרופורציונלית לשטח שלו:
\pi \rho _{S}(x)^{2}=2\pi x-\pi x^{2}.\,
ארכימדס לאחר מכן סובב את התחום המישורי שבין y = 0 ל- y = x (על מישור ה-x-y) מסביב לציר ה-x, כך שנוצר חרוט. חתך הרחוב של החרוט הזה הוא מעגל ברדיוס  \rho _{C}:
\rho _{C}(x)=x\,
והשטח של החתך הזה הוא:
\pi \rho _{C}^{2}=\pi x^{2}.\,
כך שאם פרוסות של החרוט ושל הכדור נשקלות יחד, שטח החתך הכולל (וגם המשקל שלהם) שלהם שווה ל-:
M(x)=2\pi x.\,
אם שתי הפרוסות ממוקמות יחדיו במרחק 1 מנקודת המשען, המשקל הכולל שלהם יתאזן במדויק על ידי מעגל ששטחו  2\pi  הממוקם במרחק x מנקודת המשען מצדה השני. זה אומר שהחרוט והכדור יחדיו יימצאו בשיווי משקל עם גליל מן הצד השני של נקודת המשען.
על מנת שהפרוסות יאזנו את זו של הגליל שהוגדר מקודם, כל פרוסה של הכדור והחרוט צריכה להיתלות במרחק 1 מנקודת המשען, כך שהמומנט שייווצר יהיה פרופורציונלי לשטחם המשותף (או לחלופין לסכום הנפחים של שתי הפרוסות האינפיניטסימליות), בעוד שכפי שהוסבר מקודם הפרוסה המתאימה של הגליל צריכה להיות במרחק x מנקודת המשען. כיוון ש-x נע בין 0 ל-2, מרכז הכובד של הגליל יהיה במרחק 1 מנקודת המשען, כך שניתן להתייחס לכל המשקל של הגליל כאילו הוא פועל בנקודה x = -1. תנאי שיווי המשקל מבטיח שנפח החרוט ועוד נפח הכדור שווה לנפח הגליל.
נפח הגליל שווה לשטח הבסיס שלו,  2\pi , כפול הגובה, שהוא 2, שזה שווה  4\pi . ארכימדס יכול היה למצוא גם את נפח החרוט באמצעות השיטה המכנית, כיוון שבמונחים מודרניים, האינטגרל שצריך לחשב הוא בדיוק כמו זה שצריך לחשב כדי למצוא את שטח הפרבולה. נפח החרוט הוא לכן 1/3 ממכפלת שטח הבסיס שלו בגובה שלו. בסיס החרוט הוא מעגל ברדיוס 2, ששטחו  4\pi , בעוד הגובה הוא 2, כך שנפח החרוט הוא  8\pi /3. החסרת נפח החרוט מנפח הגליל נותנת את נפח הכדור:
V_{S}=4\pi -{8 \over 3}\pi ={4 \over 3}\pi .\,
התלות של הנפח ברדיוס היא ברורה מאליו משיקולי סקלות, אף על פי שגם את זה לא היה קל להפוך לריגורוזי באותה תקופה. השיטה הזאת מניבה את הנוסחה המוכרת לנפח הכדור. באמצעות אנליזה ממדית ליניארית ארכימדס הרחיב בקלות את התוצאה לנפח לספרואידים.
הטיעון של ארכימדס כמעט זהה לטיעון לעיל, אבל לגליל שלו יש רדיוס גדול יותר, כך שהחרוט והכדור נתלים במרחק גדול יותר מנקודת המשען. הוא החשיב את הטיעון הזה להישגו הגדול ביותר, וביקש שאיור של כדור, חרוט וגליל בשיווי משקל ייחרט על מצבתו.
שטח הפנים של הכדור

כדי למצוא את שטח הפנים של הכדור, ארכימדס טען שבדיוק כשם שניתן לחשוב על שטח המעגל כעל סדרה של אינסוף משולשים ישרי זווית המתקדמים לאורך ההיקף (ראו המדידה של המעגל), אזי ניתן לחשוב על נפח הכדור כמחולק להרבה חרוטים עם גובה ששווה לרדיוסו ובסיס על פני השטח שלו. לכל החרוטים יש את אותו גובה, כך שנפחם הוא 1/3 שטח הבסיס שלהם כפול הגובה המשותף.
ארכימדס טוען שהנפח הכולל של הכדור שווה לנפחו של חרוט אשר לבסיס שלו יש אותו שטח כמו לפני הכדור וגובהו כאורך הרדיוס של הכדור. קו חשיבה זה מקביל לזה שהוא הציג ב-"מדידה של המעגל", בו הוא טוען ששטח המעגל שווה לזה של משולש ישר-זווית שניצב אחד שלו הוא רדיוס המעגל והניצב השני שלו הוא היקף המעגל. עם זאת, הכללת צורת החשיבה לתלת-ממד דורשת בסיס ריגורוזי חזק יותר, וארכימדס מוכיח שהקבלה זו תקפה בעל הכדור והגליל.
כיוון שארכימדס כבר הוכיח בעזרת שימוש במנופים שנפח הכדור הוא  \scriptstyle 4\pi r^{3}/3, וכיוון שנפח החרוט עם שטח בסיס S וגובה r הוא  \scriptstyle Sr/3, נובע איפוא ששטח הפנים של הכדור חייב להיות שווה  4\pi r^{2}, או "ארבע פעמים שטח המעגל הגדול ביותר שלו".
צורות עקמומיות עם נפחים רציונליים

אחד הדברים המדהימים שארכימדס עושה בספרו השיטה הוא למצוא צורות המוגדרות על ידי חיתוכים של גלילים, אשר נפחם לא מערב את הקבוע π, אף על פי שלצורות יש גבולות עקמומיים. זוהי נקודה מרכזית בחקירה; ניתן לרבע צורות עקמומיות מסוימות בעזרת סרגל ומחוגה, כך שיש יחסים רציונליים לא טריוויאליים בין הנפחים המוגדרים על ידי חיתוכים של גופים גאומטריים (גם אם כל אחד מהגופים בנפרד מגדיר נפח שערכו טרנסצנדנטי).
ארכימדס מביא כדוגמה את הבעיה של חישוב הנפח של הגוף הנוצר על ידי חיתוך שני גלילים עם אותו רדיוס המוצבים בזווית ישרה אחד יחסית לשני. זהו גוף מקורי שהתוצאה לחישוב נפחו לא מובאת באף אחד מהחיבורים האחרים של ארכימדס, ושמהווה דוגמה יפה לשילוב בין דמיון ויזואלי והכלים של החשבון האינטגרלי. הגוף כשלעצמו הוא מקרה פרטי של Steinmetz solid, שארכימדס מצא את נפחו במקרה הדו-גלילי.
הגוף שהוא מביא הוא למעשה החיתוך של שני גלילים בעלי רדיוס 1 שמשוואותיהם הן:  x^{2}+y^{2}=1,y^{2}+z^{2}=1, כך שהתחום (x, y, z) במרחב התלת־ממדי שמוכל בו מקיים:
x^{2}+y^{2}<1\;\;\;y^{2}+z^{2}<1
אם נחתוך מהגוף פרוסות שמקבילות למישור ה- x-z, המשוואות של הגלילים נותנות  \scriptstyle x^{2}<1-y^{2} ו- \scriptstyle z^{2}<1-y^{2}, מה שאומר שעבור כל שיעור y הפרוסה שתתקבל היא ריבוע במישור ה-x-z עם אורך צלע  \scriptstyle 2{\sqrt {1-y^{2}}}, על כן נפחו הכולל של הגוף הוא:
\displaystyle \int _{-1}^{1}4(1-y^{2})\,dy={\frac {16}{3}}
כאשר הנוסחה למקרה שרדיוסו של הגליל הוא r היא כמובן  {\frac {16}{3}}r^{3}.
תהליך חישוב נפח הדו-גליל שתואר לעיל עושה שימוש בסימונים ומונחים מודרניים הלקוחים מן הגאומטריה האנליטית של דקארט ומהחשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי של ניוטון ולייבניץ (בפרט הוא עושה שימוש בסימון האינטגרל  \int ), שלא התקיימו בזמנו של ארכימדס. כיוון ש-"השיטה" מכיל רק את התוצאה הסופית של נפח הדו-גליל ולא את הדרך, ניתן לשער שארכימדס חישב אותו בצורה ישירה וויזואלית יותר, תוך שימוש בגרסה גבולית של טכניקות גאומטריות מתוחכמות - בדומה לדרך שבה פתר בעיות אינטגרציה אחרות בחיבורו.
טענות אחרות בפלימפססט

סדרה של טענות גאומטריות מוכחות בפלימפססט באמצעות טיעונים דומים. משפט אחד קובע שמרכז הכובד של ההמיספירה (חצי כדור) ממוקם בנקודה הנמצאת 5/8 הדרך מהקוטב למרכז הכדור. בעיה זו ראויה לתשומת לב, שכן היא כרוכה בחישוב אינטגרל מעוקב. משפט חשוב אחר מספק תוצאה על הנפח הנחתך מגליל על ידי מישור מסוים (חישוב הנפח של cylindrical hoof), וקובע כי נפח החלק שנחתך הוא 1/6 מנפח המנסרה הריבועית החוסמת את הגליל.
ראו גם

שיטת המיצוי
קטע מתוך הפלימפססט של ארכימדס. ניתן לראות במעומעם שתי דיאגרמות.

חתך של הכדור והחרוט שבתהליך שארכימדס מתאר.
אנימציה הממחישה את היצירה של דו-גליל.
דו-גליל. ארכימדס חישב את נפח הגוף הזה, והראה שערכו אינו תלוי ב- π.
ז'אן-ז'אק הונורט

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1931 פורט-או-פרינס, האיטי
 פטירה:  26 ביולי 2023 (בגיל 92) פורט-או-פרינס, האיטי
 מדינה:  האיטי האיטי
 מקום מגורים:  פורט-או-פרינס
 פעילות בולטת:  ראש ממשלת האיטי, פעיל זכויות אדם
 השכלה:  אגרונומיה, מוסמך במשפטים
 תקופת הפעילות:  1958–1992 (כ־34 שנים)
 מקצוע:  אגרונום, פוליטיקאי
 תפקיד:  ראש ממשלת האיטי (11 באוקטובר 1991–19 ביוני 1992) 
 מפלגה:  פוליטיקאי עצמאי 
 בת זוג:  ניקול
 מספר צאצאים:  2
 
ז'אן-ז'אק הונורט (בצרפתית: Jean-Jacques Honorat;‏ 1 באפריל 1931 – 26 ביולי 2023) היה פוליטיקאי מהאיטי שכיהן בתפקיד ראש ממשלת האיטי השלישי, לאחר ההפיכה ב-1991, בתקופה שבין  11 בנובמבר 1991 ועד 19 ביוני 1992. הוא היה מורה, פעיל זכויות האדם ופילנתרופ במשך למעלה מ-60 שנה. בנוסף, הוא גם פרסם כ־16 ספרים ומאמרים מתחומי התמחותו, כולל הספר בשם Le manifeste du dernier monde בשנת 1980.
ביוגרפיה

הונורט נולד ב-1 באפריל 1931 בפורט-או-פרנס בירת האיטי. לאחר שסיים את לימודיו האקדמיים באגרונומיה ומשפטים, הוא הפך לפעיל זכויות אדם. במשך 40 שנה לפני שהתמנה לתפקיד ראש ממשלת האיטי הוא היה פעיל זכויות אדם. במקביל עבד כפרופסור למשפטים וזכויות אדם. הונורט, הפילנתרופ ההומניטרי, הואשם בקשרים עם הרודן, נשיא האיטי פרנסואה דובליה. הונורט הסביר את הקשרים האלה בכך שלמשפחתו ומשפחת דובליה היו קשרי משפחה קרובים. בראיון טלפוני שהתקיים בדצמבר 1991 עם כתבים מה-EIR מוושינגטון די.סי. בירת ארצות הברית, הונורט הסביר שהוא הפך לאקטיביסט חברתי לאחר שדובליה ביצע את ההפיכה ב-1961, זו הייתה גם הסיבה שהוא עזב את תפקידו כמנהל משרד התיירות בממשלת דובליה, הוא כיהן בתפקיד בין השנים 1958 ועד 1961. הקרע בין המשפחות הוביל לגלותו של הונורט לניו יורק לאחר שבנו של פרנסואה, ז'אן קלוד דובליה, גירש אותו שלא בצדק מהמדינה בשנת 1980. הונורט הפך לראש ממשלת האיטי ב-11 באוקטובר 1991. הנשיא נרט (אנ') והונורט התבטאו נגד האמברגו בראשות ארצות הברית כנגד האיטי. כמו ראשי ממשלה אחרים בהאיטי מאז 1988, כהונתו של הונורט הייתה קצרה והסתיימה לאחר התערבות של גורמי צבא מושחתים. הוא כיהן שמונה חודשים בתפקיד ראש הממשלה, בין התאריכים 11 בנובמבר 1991 – 19 ביוני 1992. במקביל באותה תקופה הוא גם כיהן כשר החוץ והפולחן מאוקטובר עד דצמבר 1991.
הונורט זכה לשבחים בזירה הדיפלומטית. בזכות התארים שלו באגרונומיה ומשפטים. ידענות השפות (צרפתית, ספרדית, קריאולית, מנדרינית, גרמנית ואנגלית), שירתה אותו היטב לאורך הקריירה שלו.
בשנת 1980 פרסם הונורט את הספר הראשון שלו שנקרא: Le manifeste du dernier monde.
הונורט נפטר ב-26 ביולי 2023 בפורט-או-פרינס, עיר הולדתו, בגיל 92. ב-3 באוגוסט 2023 הודיע ראש ממשלת האיטי אריאל אנרי שההלוויה הממלכתית של הונורט תתקיים ב-5 באוגוסט 2023 בכנסיית סנט פייר (Saint Pierre), הנמצאת בקומונת Pétion-Ville הצמודה לפורט-או-פרינס.
פרסומים

Enquête sur le développement, by Jean Jacques Honorat, First published in 1974.
Le manifeste du dernier monde, by Jean Jacques Honorat, First published in 1980.
Haïti: à la recherche d'un pays perdu, by Jean Jacques Honorat, First published in 2021.
משפחה

הוריו של הונורט הם: אביו, ג'ורג' הונורט 1888–1976 היה שר הפנים בתקופתו של הנשיא אסטימה (21 אפריל 1900 – 20 ביולי 1953). אמו, אסתר בוברון (1891–1961). היה נשוי לניקול אוגוסטין ולהם שני ילדים.
הערות שוליים

↑  Index Ho-Hy, rulers.org
↑  Coupeau, Steeve (2008). The history of Haiti. Greenwood Publishing Group. pp. 115. ISBN 978-0-313-34089-5.
1 2 3 4  Haïti-Société: Décès de Jean Jacques Honorat, ancien premier ministre, à l’âge de 92 ans, HAITI PRESS NETWORK, ‏26 ביולי 2023 (בצרפתית)
↑  "Honorat, Jean-Jacques". Worldcat. 14 במרץ 2023. ארכיון מ-14 במרץ 2023. נבדק ב-14 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jean Jacques Honorat, Le manifeste du dernier monde, Impr. H. Deschamps, 1980. (בצרפתית)
1 2  Scanlon, Dana (20 בדצמבר 1991). "Interview: Haitian Prime Minister Jean-Jacques Honorat" (PDF). {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Haitian Prime Minister Jean-Jacques Honorat EIR Vol. 18, No. 49. December 20, 1991; p.p. 39-42;
↑  Population, United States Congress House Committee on Post Office and Civil Service Subcommittee on Census and (1985). Demographic Impact of Immigration on the United States: Hearings Before the Subcommittee on Census and Population of the Committee on Post Office and Civil Service, House of Representatives, Ninety-ninth Congress, First Session ... (באנגלית). U.S. Government Printing Office.
↑  iciHaiti - Obituaries: Death of former Prime Minister Jean Jacques Honorat - iciHaiti.com: All the news in brief 7/7, IciHaiti.com
↑  "Haïti Nécrologie: Décès de l'ex-premier ministre Jean-Jacques Honorat". Centre Infos. 26 ביולי 2023. נבדק ב-27 ביולי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Décès du troisième Premier ministre haïtien, Jean-Jacques Honorat". Le National. 27 ביולי 2023. נבדק ב-27 ביולי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gladimyr GALETTE, Nécrologie: le gouvernement annonce des funérailles officielles pour Jean-Jacques Honorat, Haiti24, ‏4 באוגוסט 2023 (בצרפתית)
1 2 3  OpenLibrary.org, Jean Jacques Honorat, Open Library
1 2  Amazon.co.uk, אמזון (באנגלית)
↑  אודות ז'אן ז'אק הונורט באתר אודות האנשים החשובים בהאיטי haiti-reference.info
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90881379  GND: 1297561708  ISNI: 0000 0000 2128 2407  LCCN: n80150369  RERO: 02-A012003365  SUDOC: 228459923  VIAF: 43148310   WorldCat (עם VIAF): 43148310
התוכנית למנהיגות מדעית

המדריכים של התוכנית למנהיגות מדעית
ארגון נוער מנהיגות מדעית היא תוכנית חינוכית הפועלת בשיתוף עם משרד החינוך בחסות קרן רש"י ומרכז בית יציב בבאר שבע, התוכנית שהוקמה ב-2006, צמחה מתוכנית 'מדערום' ומשלבת לימוד מדעי עם עידוד מנהיגות חברתית ויצירת בסיס להכנסתם של בני נוער ללימודי מדעים - פיזיקה ואסטרונומיה. לתוכנית צוות היגוי הכולל נציגים ממשרד החינוך, המפקחת על המדעים, מפקחת מינהל חברה ונוער, סטודנטים מקרן קציר ועוד.
רקע

בתוכנית תלמידי כיתות ט' – י"ב מכל קצוות ישראל, בעלי יכולות למידה ומוטיבציה גבוהה, מדריכים תלמידים מבתי הספר היסודיים בנושאי מדע שונים בשילוב פעילות חברתית חווייתית. בתחומים פיזיקה ואסטרונומיה מתקיימת הפעילות בשיתוף מרכז אילן רמון. בשנת הלימודים תשע"ג מתקיימת הפעילות באשדוד, באשקלון, בקריית מלאכי, בקריית גת, בבאר שבע, בערד, במרחבים, באופקים, בדימונה, בנתיבות, באשל הנשיא, בשגב שלום, בעומר, בחורה ובמצפה רמון. בנוסף קיימת התרחבות למחוז צפון של משרד החינוך עם מעורבות ושותפות של משרד החינוך הצפוני, וכן גם כחלק מתוכנית מדערום קיימת פעילות במכללת תל חי בקרית שמונה, כמו גם התרחבות למכללת כנרת.
הפעילות מתקיימת תוך שימת דגש על לימוד חווייתי והתנסות מדעית. משחקים, ניסויים ודגמים שהתלמידים בונים בעצמם, הם חלק מתהליך הלמידה החוויתי. על ידי בנייה והפרחת כדור פורח בני הנוער והילדים לומדים על משקל, צפיפות ולחץ.
תלמידים נבחרים, בוגרי כיתות ח', יקבלו זימון למחנה הכשרה בתחום המנהיגות בחופשת הקיץ. תהליך ההכשרה ממשיך במחנה נוסף שבו הדגש הוא על מדעים ומסתיים בהפעלת פסטיבל המדע השנתי. במהלך שנת הלימודים מתכנסים המדריכים הצעירים מכל היישובים בהם פועלת התוכנית, אחת למספר שבועות, על מנת להמשיך את ההכשרה וללמוד אחד מהשני על הנעשה ביישובים השונים. מדריכים צעירים שנבחרים להדריך שנת פעילות נוספת, עוברים תהליכי הכשרה מתקדמים בנושאי מנהיגות ומדעים ומקבלים אחריות רבה יותר בהפעלת הפעילות השוטפת ביישובים.
בסיום לימודי התיכון מועמדים המדריכים הצעירים לאחת מארבע אפשרויות: עתודה אקדמית, שנת שירות, שירות צבאי או שירות לאומי. בוגרי התוכנית שביצעו שירות צבאי/לאומי מועמדים למלגה ללימודים אקדמיים. במסגרת האקדמיה, ממלאים הסטודנטים תפקיד משמעותי ברצף החינוך המדעי כאשר הם חונכים בני נוער בתוכנית. בכך, מתבצעת סגירת המעגל ונוצרת מנהיגות מדעית בתוך הקהילה.
פסטיבל המדע

פסטיבל המדע מתקיים בפארק קרסו למדע בבאר שבע. את הפסטיבל מארגנים המדריכים שבתוכנית בשנה השלישית (משל"שים) תוך ליווי צמוד של 3 בוגרים ומנהל התוכנית.
בפסטיבל מדריכים הנוער שבשנה השנייה והראשונה (מדצים והמששים). ניתן להגיע לפארק ולהתנסות בתחנות שונות.
בתחנות ניתן לשמוע מן הנוער המדריך על תופעות מדעיות מעניינות בנושאי פיזיקה, כימיה, רפואה, אסטרונומיה, חקלאות, מדיה ועוד. אל הפסטיבל מגיעות משפחות מכל רחבי הארץ והוא נמשך מספר ימים במהלך חופשת סוכות.
הירחון למנהיגות מדעית

הירחון למנהיגות מדעית הוא בלוג חודשי העוסק בנושאי מדע ומנהיגות. את הבלוג כותבים תלמידי תיכון המשתתפים בתוכנית. לצורך הכשרתם התלמידים עוברים סדנאות כתיבה ומפגשים עם עיתונאים מן השורה. כדי להצטרף לצוות הירחון יש לעבור ראיונות עם בכירי הירחון, ולכתוב סדרת כתבות אשר עומדות ברף המצופה.
התזמורת הפילהרמונית של ורשה

התזמורת הפילהרמונית של ורשה (Warsaw National Philharmonic Orchestra, בפולנית: Orkiestra Filharmonii Narodowej w Warszawie) ממוסדות המוזיקה הראשונים במעלה בפולין.
הפילהרמונית של ורשה נוסדה בשנת 1901 ביוזמתה של קבוצת אצילים ואנשי כספים פולנים, וכמובן, מוזיקאים. בין 1901 לפרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, כללה רשימת הווירטואוזים, המנצחים והמלחינים שהופיעו דרך קבע ברפרטואר התזמורת את גריג, הונגר, לאונקוואלו, פרוקופייב, רחמנינוב, ראוול, סן-סאנס, ריכרד שטראוס ואיגור סטרווינסקי. בין שאר המאורות הגדולים שניגנו עם התזמורת היו הפסנתרנים רובינשטיין ופדרבסקי, הכנרים יאשה חפץ וסרסטה, והצ'לן קזאלס. הפילהרמונית מארחת את תחרות הפסנתר הבינלאומית על שם שופן מאז ראשיתה בשנת 1927 וכן הופיעה בחנוכת תחרות הכינור הבינלאומית על שם וייניאבסקי (1935)  והפסטיבל האוניברסלי לאמנות פולנית (1937).
מלחמת העולם השנייה קטעה את פעילות הפילהרמונית וגזלה מן התזמורת חלק ניכר ממעמדה הקודם בחיי המוזיקה של אירופה. התזמורת איבדה מחצית מחבריה במלחמה, יחד עם ביתה האלגנטי, שנבנה בסוף המאה ה-19 על פי דגם האופרה של פריז. התזמורת חידשה אמנם את פעילותה הסדירה כבר בעונת 1947-48, אך רק בשנת 1955 נבנה לבסוף ביתה החדש, בסגנון מודרני. עם חנוכת הבניין ב-21 בפברואר, הוכרזה הפילהרמונית כתזמורת הלאומית של פולין.
המנצח ויטולד רוביצקי היה אחראי להתחדשות ההרכב ולמתן עדיפות למוזיקה פולנית ישנה וחדישה גם יחד, מגמה שמצאה ביטוי ביצירות שופן, גורצקי ולוטוסלבסקי. זאת בלי להזניח את שליטתה ברפרטואר העולמי. בפולין משתתפת התזמורת בפסטיבל הסתיו הבינלאומי למוזיקה בת זמננו בוורשה ומלווה את המבצעים בשלב הגמר של תחרות שופן הבינלאומית מדי שנה, ומחוץ לגבולות פולין היא מסיירת בחמש היבשות וזוכה לשבחי המבקרים.
רשימת מנהלים מוזיקליים

אמיל מלינארסקי (1901 - 1905)
זיגמונט נוסקובסקי (1906 - 1908)
הנריק מלצר (1908 - 1909)
גז'גוז' פיטלברג (1909 - 1911)
זדז'יסלאב בירנבאום, (1911 - 1914)
רומן חוינאצקי (1918 - 1938)
יוזף אוז'ימינסקי (1938 - 1939)
אולגיירד סטראשינס (1945 - 1946)
אנדז'יי פאנופניק (1946 - 1947)
יאן מאקלאקייביץ' (1947 - 1948)
ויטולד רודז'ינסקי (1948 - 1949)
ולדיסלב רצ'קובסקי (1949 - 1950)
ויטולד רוביצקי (1950-1955, 1958-1977)
בוהדן וודישקו (1955 - 1958)
קז'ימייז' קורד (1977 - 2001), נכון להיום, מנהל כבוד
אנטוני ויט (2002 - )
התזמורת הפילהרמונית של באפלו

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1934 
 מייסד:  קאמרון ביירד  פרדריק סלה  סמיואל קאפן
 מדינה:  ניו יורק (מדינה) ניו יורק
 מיקום:  באפלו, ניו יורק
 אולם קונצרטים:  אולם קליינהאוס
 מנצח:  ג'ואן פאלטה
 www.bpo.org
 
התזמורת הפילהרמונית של באפלו (באנגלית: Buffalo Philharmonic Orchestra) היא תזמורת אמריקאית שמקום מושבה הקבוע הוא באפלו שבמדינת ניו יורק. אתר ההופעות העיקרי שלה הוא "אולם קליינהאוס", ציון דרך לאומי היסטורי. עונת הקונצרטים הסדירה שלה כוללת קונצרט גאלה, תוכנית מוזיקה קלאסית של רפרטואר ליבה, קונצרטים של מוזיקה קלאסית קלה, קונצרטים חינוכיים לנוער וקונצרטים למשפחה. בחודשי הקיץ, התזמורת מופיעה בפארקים ובאתרים שונים תחת כיפת השמיים במערב מדינת ניו יורק במופעי מוזיקה קלאסית ומוזיקה קלה ובקטעי אופרה ובלט בארטפארק במפלי ניאגרה בלואיסטון, ניו יורק.
קאמרון ביירד, פרדריק סלה וסמיואל קאפן ייסדו את התזמורת בשנת 1934. שמותיהם של ביירד וסלה מתנוססים כיום של שני הבניינים, שבהם פועלת מחלקת המוזיקה באוניברסיטה בבאפלו, ובניין המנהלה הראשי של האוניברסיטה נקרא על שם קאפן. הפילהרמונית של באפלו הופיעה בעונת 1935-36 בניצוח המנהל המוזיקלי לאיוש שוק ובשנת 1940, עם פתיחת אולם קליינהאוס, עברה לנגן בו.
המנהלים המוזיקליים בעבר כוללים את ויליאם שטיינברג, יוזף קריפס, לוקס פוס, מייקל טילסון תומאס וסמיון ביצ'קוב. בתקופת כהונתו של פוס, נחשבה הפילהרמונית של באפאלו לראשונה בעולם בביצועי מוזיקה סימפונית מן המאה ה-20. בתפקיד המנהלת המוזיקלית הנוכחית מכהנת ג'ואן פאלטה, האישה הראשונה הנושאת במשרה זו. החוזה שלה תקף עד עונת 2011-12. רוברט פרנץ הוא מנצח הבית הנוכחי. התזמורת מנגנת גם תחת שרביטו של פול פרינגטון, המנצח עליה באירועים רבים במימון קהילתי בקליינהנס וברחבי ניו יורק המערבית. עוד מנצחים ידועי-שם ניצחו על התזמורת ובהם ליאונרד ברנשטיין, איגור סטרווינסקי, רייף וון ויליאמס, סר נוויל מרינר והנרי מנצ'יני. דוק סברינסן היה מנצח הבית של מופעי המוזיקה הקלה בשנות ה-90. ראוי לציון גם מנצח אחר של מופעי המוזיקה הקלה, מארווין האמליש, הנודע בעיקר בזכות המחזמר זוכה פרס פוליצר שלו, שורת המקהלה.
התזמורת מרבה בהקלטות. בניצוחו של שטיינברג הקליטה התזמורת, לשבחי הביקורת, את הסימפוניה השביעית של דמיטרי שוסטקוביץ'. בניהולה של פאלטה מתמקדת תוכנית ההקלטות במוזיקה של מלחינים אמריקאים לחברת נאקסוס. בין המלחינים פרדריק קונברס, צ'ארלס טומלינסון גריפס ויצירות עכשוויות, כולל ההקלטה המסחרית הראשונה של Mr Tambourine Man מאת ג'ון קוריליאנו. את התזמורת אפשר לשמוע גם בפסקול סרטו של וודי אלן, "מנהטן".
מנהלים מוזיקליים

לאיוש שוק (1935-36)
פרנקו אוטורי (1936-1945)
ויליאם שטיינברג (1945-1952)
אייזלר סלומון (1952-53, מנצח הבית)
יוזף קריפס (1954-1963)
לוקס פוס (1963-1971)
מייקל טילסון תומאס (1971-1979)
יוליוס רודל (1979-1985)
סמיון ביצ'קוב (1985-1989)
מקסימיאנו ואלדז (1989-1998)
ג'ואן פאלטה (1999 - ממשיכה)
ויליאם גרנוויל

ויליאם וינדהאם גרֵנוויל (באנגלית: William Wyndham Grenville‏; 25 באוקטובר 1759 – 12 בינואר 1834) היה מדינאי בריטי, ראש ממשלת בריטניה בשנים 1806–1807. בימיו הוטל איסור על סחר עבדים.
התזמורת הפילהרמונית של טוקיו

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1911 
 מדינה:  יפן יפן
 מיקום:  טוקיו, יפן
 אולם קונצרטים:  אולם סאנטורי
 מנצח:  אנדראה באטיסטוני
 www.tpo.or.jp
 
התזמורת הפילהרמונית של טוקיו (ביפנית: 東京フィルハーモニー交響楽団) טוענת להיותה התזמורת הקלאסית הוותיקה ביותר ביפן, מאחר שנוסדה בנגויה בשנת 1911. היא עברה לטוקיו בשנת 1938. נכון ל-2005 מונה התזמורת כ-166 נגנים.
התזמורת מופיעה באולם אורצ'רד, שהוא חלק ממתחם הקניות והבידור בּוּנְקאמוּרָה (文化村) בשיבּוּיָה, טוקיו.
מנצחים

מנצח ראשי: אנדראה באטיסטוני
מנהל מוזיקלי לשם כבוד: מיונג ואן צ'ונג
מנצחי כבוד: טאדאקי אוטאקה, קאזושי אונו ודן אטינגר
מנצח אורח מיוחד: מיכאיל פלטנב
מנצח הבית: קאזומסה ואטאנבה
מנצח חבר: מין צ'ונג
חבר כבוד ומנצח מעוטר לצמיתות: נוריו אוהגה
ז'ראר ורטהיימר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 באפריל 1951 (בן 73) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום מגורים:  ז'נבה 
 השכלה:  סורבון 
 
ז'ראר פול פיליפ ורטהיימר (בצרפתית: Gérard Paul Philippe Wertheimer; נולד ב-17 באפריל 1951) הוא איש עסקים מיליארדר צרפתי יהודי, שמתגורר בניו יורק ובז'נבה, ובבעלותו תאגיד שאנל בשותפות עם אחיו, אלן ורטהיימר.
ביוגרפיה

ורטהיימר נולד למשפחה יהודית, בנם של ז'אק ורטהיימר ואליאן פישר. סבו, פייר, ממייסדי חברת שאנל עם קוקו שאנל.
החברה מנוהלת על ידי אלן ורטהיימר שניהל את הרכישה של כמה מותגים שאינם שאנל, ביניהם ארס הלבשה תחתונה, אוכפי ומוצרי עור של טאנר קרול, והולנד אנד הולנד, יצרן נשק בריטי.
בבעלות האחים ורטהיימר כרמים צרפתים, כולל שאטו Rauzan-Ségla במארגו ושאטו הקנון בסנט-אמיליון, אשר שניהם זכו לביקורות נלהבות.
שני האחים חובבים רכיבה על סוסים, אשר ירשו והפעילו אורווה חשובה של סוסי מרוץ גזעיים מסוג ת'ורוברד, שהם מכנים La La Presle Farm או חוות ורטהיימר למרוצים בארצות הברית ובצרפת כשותפות ורטהיימר ופר.
חיים אישיים

ורטהיימר נשוי, עם שני ילדים, גר בעיר ניו יורק ובשווייץ.
אשתו של ז'ראר, ולרי, פעילה בארגוני צדקה להגנה על ילדים.
ג'רארד ואחיו הם בעלי כרמים בצרפת ובעמק נאפה, קליפורניה.
הערות שוליים

1 2  Anderman, Nirit (14 דצמ' 2017). "From Nazis to Churchill: The Stink Behind Chanel No. 5". Haaretz. נבדק ב-2020-10-09. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Didier Grumbach Histoires de la mode 2008 - Page 368 "Certaines autres sont de nature plus personnelle. Alain et Gérard Wertheimer ont hérité de leur grand-père, Pierre, grand amateur du Douanier Rousseau, sa passion pour l'art contemporain. Les chevaux de course étaient le péché mignon ... "
↑  Paris Match Numéros 2971 à 2979 2006 - Page 101 "Epouse du richissime Gérard Wertheimer, Valérie Wertheimer aurait pu se contenter d'une existence légère et dorée. Mais, il y a six ans. traumatisée par la découverte des réseaux pédophiles via Internet, cette « boule d'énergie » a aussitôt ..."
↑  "Gerard Wertheimer". Forbes (באנגלית). נבדק ב-2020-10-26.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
התזמורת הפילהרמונית הסלובקית

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1949 
 מדינה:  סלובקיה סלובקיה
 מיקום:  ברטיסלאבה, סלובקיה
 אולם קונצרטים:  בניין ה"בארוק רדוטה"
 מנצח:  דניאל רייסקין
 www.filharmonia.sk
 
התזמורת הפילהרמונית הסלובקית (סלובקית: Slovenská filharmónia) היא התזמורת הסימפונית הראשונה במעלה בסלובקיה.
התזמורת, שנוסדה בשנת 1949, יושבת מאז שנות ה-50' בבניין ה"בארוק רדוטה", שנבנה בשנת 1773, בבירה ברטיסלאבה. מלבד קונצרטים עונתיים, התזמורת מופיעה באופן קבוע גם בפסטיבלי מוזיקה ברחבי אירופה ויוצאת לסיורים בינלאומיים בקפריסין, טורקיה, יפן וארצות הברית.
התזמורת הוציאה מספר רב של הקלטות, בייחוד עם חברת נאקסוס, והקלטותיה אלה זיכו אותה בשבחי הביקורת.
מנצחים ראשיים

ואצלב טאליך  (1949 - 1952)
ליודוביט רייטר  (1949 - 1952)
טיבור פרשו (1952 - 1953)
ליודוביט רייטר (1953 - 1961), מנצח (1961 - 1976)
לדיסלאב סלובאק (1961 - 1981)
ליבור פשק (1981 - 1982)
ולדימיר ורביצקי  (1982 - 1984)
ביסטריק רז'וכה (1984 - 1989)
אלדו צ'קאטו (1990 - 1991)
אונדריי לנארד (1991 - 2001), מנהל מוזיקלי מאז 1995
ייז'י בלוהלאווק (2003 - 2004)
ולדימיר ואלק (2007 - 2004)
פטייר פראנייץ (2007 - 2009)
עמנואל וייום (2009 -2017)
ג'יימס ג'אד (2017 - 2020)
דניאל רייסקין (2020 -ממשיך)
התזמורת הפילהרמונית של דרזדן

| --- | --- |


 תאריך ייסוד:  1870 
 מנצח:  מארק ינובסקי
 אתר רשמי
 
התזמורת הפילהרמונית של דרזדן (בגרמנית: Dresdner Philharmonie) היא תזמורת בדרזדן, גרמניה. היא נוסדה בשנת 1870 וקיבלה את שמה הנוכחי בשנת 1915.
לאחר הפסקה בפעילותה לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, חידשה את הקונצרטים חודש אחד בלבד לאחר תום המלחמה (8 ביוני 1945). בשנת 1947 קיבל עליו היינץ בונגארץ את משרת המנצח הראשי. הוא שיפר את
מצבה הכלכלי כאשר השיג לה מעמד של מוסד ממלכתי מתוקצב בשנת 1950. מעמדה האמנותי השתפר הודות למאמציו להעלות את קרנה הן בגרמניה והן בסיורים בינלאומיים.
מנצחים ראשיים

מארק ינובסקי (2019 - ממשיך)
מיכאל זנדרלינג (2011 - 2019)
רפאל פריבק דה בורגוס (2004 - 2011)
מארק ינובסקי (2001 - 2004)
מישל פלאסו (1984 - 2001)
הרברט קגל (1977 - 1985)
גינתר הרביג (1972 - 1976)
קורט מאזור (1967 - 1972)
הורסט פרסטר (1964 - 1967)
היינץ בונגארץ (1947 - 1964)
גרהרט וייסנהיטר (1945 - 1946)
קרל שוריכט (1942 - 1944)
פאול ואן קמפן (1934 - 1942)
ורנר לאדוויג (1932 - 1934)
פאול שיינפפלוג (1929 - 1932)
אדוארד מריקה (1924 - 1929)
יוזף גוסטב מראצ'ק (1923 - 1924)
אדווין לינדנר (1915 - 1923)
וילי אולסן (1903 - 1915)
אוגוסט טרנקלר (1890 - 1903)
ארנסט שטאהל (1886 - 1890)
מ. צימרמן (1885 - 1886)