stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישיבת בית הלל
הערות שוליים

↑  באופן רשמי צוין בניירת הישיבה, בארכיונים וכדומה שהישיבה נוסדה בשנת תרפ"ט. ע"פ ארכיון קובצי זיכרון ועוד הוברר שבתרפ"ט רבי הלל עלה רק אז לארץ עם אשרה לשהייה בת 3 חודשים, ובזמן שהותו בארץ הוא חיזק ישיבה קיימת בתל אביב. כשפג תוקף אשרתו הוא ירד למצרים, ושם קיבל אשרה לשהייה תמידית מהרב הראשי של ישראל דאז. ר' הלל עלה ב-ו' בניסן התר"צ לארץ, ורק אחרי תקופה יסד את הישיבה.
1 2 3  "האיש והחותם" - מתוך מוסף שבת קודש של יתד נאמן, באתר אוצר החכמה, ‏י"ז אלול תשע"ד
1 2 3  יצחק מרקוביץ, מתל אביב ועד בני ברק, שערים - עיתון יומי של תנועת פועלי אגודת ישראל, י"ט אייר תשכ"ג, עמ' ד' (ע"ב באתר)
↑  "נרות שבת" ביטאון השבת העל מפלגתי, באתר אוצר החכמה
1 2  הרב מנחם אליעזר מוזס, אהבת המקום, אהבת תורה, אהבת ישראל, המחנה החרדי, י"ב ניסן תשנ"ב, עמ' 8
↑  הרב פנחס ביברפלד, ידיעות, בטאון הנאמן - בטאון התאחדות חניכי הישיבות, ה'תשכ"ד, עמ' 42
↑  י"ט אלול ה'תשל"ד.
↑  עצרת מספד על ראש ישיבת כנסת חזקיהו זצ"ל בבני ברק, באתר חדשות JDN, ‏ז' בתמוז תשע"ב
↑  משה צבי רוט, מדור "ולבקר ביהכלו", עיתון "יתד נאמן", י"ד אלול תשפ"ד, עמ' 95
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414832105171
לינה צ'פלין

| --- | --- |

לינה צ'פלין, 2016
 לידה:  4 במרץ 1934 (בת 91) ולדיווסטוק, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות (כיום ברוסיה) 
 מדינה:  ישראל 
 בן זוג:  סלבה צ'פלין
 פרופיל ב-IMDb
 
לינה צ'פלין (נולדה ב-4 במרץ 1934) היא במאית ומפיקת קולנוע ישראלית, יוצרת הקולנוע הוותיקה ביותר בישראל והבמאית הפעילה הוותיקה ביותר בעולם שביימה מעל 60 סרטים תיעודיים ועלילתיים. זוכת פרס אופיר למפעל חיים.
פרסים

פרס שר החינוך והתרבות לבמאים בשנת 1999.
פרס מפעל חיים בפסטיבל "קצר וקולנוע" בשנת 2003.
פרס ע״ש לנדאו מטעם מפעל הפיס על תרומתה לקולנוע הישראלי 2005.
פרס מפעל חיים מטעם הפורום הדוקומנטרי בישראל בשנת 2013.
פרס לאמנים ותיקים ע״ש אריק איינשטיין בקטגוריית הקולנוע לשנת 2018.
פרס אופיר על מפעל חיים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע ולטלוויזיה בשנת 2022.
פילמוגרפיה (חלקית)

1977 - "טניה ואברהם", תיעודי, על סיפור אהבתם וקליטתם של טניה הציירת שעלתה מרוסיה ואברהם הגיטריסט שעלה מארצות הברית שהכירו באולפן הקליטה.
1990 - "הקשר הרוסי", תיעודי, על הכנסיות הפרובוסלביות הממוקמות במגרש הרוסים בירושלים.
1991 - "קלצ'קין", תיעודי, על תהליך הקליטה של משפחת קלצ'קין שעלתה לישראל מברית המועצות.
1994 - "טיול בארץ זרה", תיעודי, על הפסל הישראלי דני כפרי שחזר בתשובה.
1994 - "זוהר המלך", עלילתי, על חייו של מלך הזמר הים־תיכוני זוהר ארגוב.
1996 - "קו 18 לחיות עם הכאב", תיעודי, על שני פיגועי ההתאבדות בקו האוטובוס 18 בירושלים.
1997 - "התופעה", תיעודי, על להקת רוק של נשים חרדיות.
1997 - "לא התחלה לא סוף", תיעודי, על השחקן מוחמד בכרי.
1998 - "תקומה: ישראל השנייה", תיעודי. פרק 12 בסדרת הדגל של הערוץ הראשון לרגל 50 שנות עצמאות של מדינת ישראל.
1999 - "אחיותינו, גיבורות התהילה", תיעודי, על לוחמות הפלמ"ח.
2000 - "נוף עם מאיר פיצ'חדזה", תיעודי, על חייו ויצירתו של הצייר היהודי־גיאורגי שהפך לאחד האמנים הבולטים באמנות הישראלית.
2001 - "(נ)תיבה", סרט תיעודי העוסק בנתיבה בן יהודה.
2002 - "דרך חיים", תיעודי, על חיים הרצוג.
2002 - "חצוצרה בוואדי", עלילתי, על פי ספרו של סמי מיכאל.
2003 - "היה או לא היה", עלילתי, על סיפור אהבתם של שחקנית התיאטרון חנה רובינא והמשורר אלכסנדר פן.
2005 - "המקום", עלילתי.
2006 - "יואל, ישראל, והפשקווילים", תיעודי, על חייו של יואל קרויס, מנטורי קרתא.
2008 - "מוקי בוערה", עלילתי, סיפור התבגרות של נער, דור שלישי לשואה.
2009 - "סוזנה הבוכייה", מיני סדרה עלילתית, על פי ספרה של אלונה קמחי.
2011 - "בדמי ימיה״, עלילתי, על פי ספרו של ש"י עגנון.
2013 - "קולות מהבודקה", תיעודי, על ארבעה עולים מברית המועצות שעובדים למחייתם כשומרים.
2016 - "שמוניסטים", תיעודי, מסע כפול של במאית בת 82 בנפתולי זקנתה יחד עם שלוש גיבורות נוספות שהגיעו לגבורות.
2019 - "אנדרגראונד בלט", תיעודי, על בית הספר לבלט של נדיה טימופייבה שממוקם מתחת לאצטדיון הכדורגל טדי בירושלים.
2020 - "במסתרים", תיעודי, סיפורו של זוג חרדי החי בזהות כפולה בחברה החרדית.
2024 - "פרנצ'ישקה", תיעודי, סיפור הגבורה של פרנצ'ישקה מאן, רקדנית בלט יהודיה שחיסלה ביריות אקדח קצין נאצי בזמן שהובלה לתאי הגזים.
הערות שוליים

1 2 3 4  דביר רשף, "סינמה סבאיא" זכה בפרס אופיר וייצג את ישראל בטקס האוסקר, באתר ynet, 18 בספטמבר 2022
↑   הדוקו הראשון שלי לינה צ'פלין, סרטון בערוץ "הפורום הדוקומנטרי בישראל", באתר יוטיוב (אורך: 36:13)
↑  חומרי גלם: לינה צ'פלין (באנגלית), נבדק ב-2024-10-27
↑  רועי בהריר, סוזי סורפרייז: הצ'פלינים לא מתעייפים, באתר nrg‏, 18 במאי 2009
↑  יעקב בר-און, ‏“אני לא יכולה בלי לביים. זה חזק ממני", באתר מעריב אונליין, 8 בספטמבר 2022
↑  כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי (2022-09-16), "כשנותנים פרס זה אומר שאת עוד חיה": פגישה עם מלכת היצירה התיעודית בישראל, נבדק ב-2024-10-30
↑  נירית אנדרמן, הבמאית לינה צפלין תקבל פרס על מפעל חיים, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009541169305171  GND: 1208322567  ISNI: 0000 0000 5154 0665  LCCN: no2008019074  VIAF: 46562614   WorldCat (עם VIAF): 46562614
אלקטרומגנטיות

אֵלֶקְטְרוֹמַגְנֵטִיּוּת היא הענף בפיזיקה העוסק בתופעות הקשורות למטען חשמלי. אלקטרומגנטיות עוסקת בשדות חשמליים ומגנטיים, כמו גם באור ובקרינה אלקטרומגנטית. שדה כוח אלקטרומגנטי נראה כאילו הוא מורכב משדה חשמלי ומשדה מגנטי מצומדים, כלומר הם נראים כאילו הם מתפשטים יחד, אם כי הם שני הבטים של תופעה פיזיקלית אחת.
הכוח האלקטרומגנטי הוא אחד מארבעת הכוחות היסודיים בטבע, ומשפיע על תופעות טבע רבות. הכוח מעורב בין היתר בתגובות כימיות, ונמצא בבסיס התאוריה הקוונטית המסבירה את מבנה הקליפות האלקטרוניות באטומים. אור הוא קרינה אלקטרומגנטית בתחום תדרים מסוים. תדרים אחרים יוצרים סוגי קרינה אחרים, כפי שמתאר הספקטרום האלקטרומגנטי. בפיזיקת החלקיקים, אלקטרומגנטיות מוסברת כנישאת על ידי חלקיק הפוטון.
הכוח החשמלי

הכוח החשמלי גורם לכך שמטענים חשמליים בעלי סימן זהה דוחים זה את זה, בה במידה שמטענים הפוכים בסימנם מושכים זה את זה. בדומה לכוח המשיכה הגרוויטציוני, עוצמת המשיכה פרופורציונית למכפלת המטען של החלקיקים והופכי לריבוע המרחק ביניהם. חוק פיזיקלי זה נקרא "חוק קולון".
הכוח החשמלי חזק בהרבה מכוח הכבידה, היחס ביניהם הוא מסדר גודל של ‎1044‎ כך שאילולא היה סך המטענים החיוביים בגוף מסוים שווה בדיוק לסך המטענים השליליים בו, אפשר היה להזניח את שדה הגרביטציה (כוח המשיכה) שהגוף יוצר. הכוח הגרעיני החזק אמנם חזק יותר מהכוח החשמלי (אחרת גרעיני האטומים היו מתפרקים באופן ספונטני, שכן הם מורכבים מפרוטונים חיוביים, שדוחים זה את זה, ונייטרונים נייטרליים), אך הוא קצר טווח וניתן להזנחה במרחקים שהם מסדר גודל של אנגסטרום ומעלה. לכן מבין ארבעת הכוחות היסודיים, הכוח הרלוונטי ברוב המוחלט של התופעות שקורות סביבנו הוא הכוח האלקטרומגנטי.
הכוח המגנטי

הכוח המגנטי קצת יותר מורכב מהכוח החשמלי, שכן הוא פועל רק על מטען חשמלי שנמצא בתנועה, או בניסוח שקול, רק על זרמים חשמליים. ניסוחו המלא במשוואת כוח לורנץ. כוח מגנטי לא נוצר מתוך מטען מגנטי בודד אלא מדיפול מגנטי, כלומר מזוג מטענים מגנטיים ("קטבים") הפוכים בסימנם וצמודים. לא נמצא מעולם מטען מגנטי בודד (מונופול מגנטי). דיפול מגנטי הוא למעשה לולאה שזורם בה זרם חשמלי.
משוואות מקסוול

משוואות מקסוול, הן ארבע משוואות המניחות את הבסיס המתמטי לתחום האלקטרומגנטיות. הפיזיקאי ג'יימס קלארק מקסוול ריכז את החוקים שהתגלו עד ימיו לכדי ארבע משוואות, המתארות באופן כמותי את התנהגות השדות, החשמלי והמגנטי. החשיבות של המשוואות היא בהפשטת המושגים של הכוחות והעברת כובד החשיבות למושגי השדות. התפתחות זאת איפשרה להסיק מסקנות רבות, לחבר את תחום האופטיקה והאור אל תוך האלקטרומגנטיות, לדבר במונחים של זרימת אנרגיה, ולהביא להמצאת חידושים טכנולוגיים רבים.
פיזיקת החלקיקים

ניתן לסווג את כל החלקיקים בפיזיקת החלקיקים (אבני היסוד של הטבע) לפי המטען החשמלי שלהם: חיובי, שלילי או נייטרלי. גודל המטען אינו רציף אלא בדיד (דיסקרטי), וערכו בחלקיק חופשי בא בכפולות שלמות של  \ e (מטען האלקטרון). לקוורקים מטענים של שליש ושני שלישים  \ e, אך הם אינם חופשיים אלא מתחברים תמיד ליצירת חלקיקים מורכבים בעלי מטען שלם.
תורת החלקיקים המסבירה את הכח האלקטרומגנטי היא אלקטרודינמיקה קוונטית, שהיא תורת כיול המכילה פוטון כחלקיק (בוזון כיול) הנושא את הכוח.
היסטוריה

תורת החשמל והמגנטיות הקלאסית פותחה על ידי מספר רב של פיזיקאים במהלך המאה ה-19, שהביאו אותה לשיא בעבודתו של ג'יימס קלרק מקסוול, שאיחד את כל התופעות החדשות שנצפו בתקופתו לתאוריה אחת תחת משוואות מקסוול. בתוך כך הוא גילה את הטבע האלקטרומגנטי של האור. דרך נכונה אך לא יחידה "לראות" אור היא כפתרון סינוסואידי של משוואות מקסוול בתנאים מסוימים. כלומר אור הוא שדה חשמלי (E) ומגנטי (B) המתקדמים כגל במרחב. שדות אלו מסוגלים לבצע עבודה כפי שניתן לתיאור בעזרת חוק הכוח של לורנץ, ולכן ניתן לייחס להם אנרגיה המסווגת כאנרגיה אלקטרומגנטית. במושגים אלה האור הוא קרינה אלקטרומגנטית בעלת תדירות בטווח הניתן להבחנה על ידי מכשיר מדידה סטנדרטי שהוא לא אחר מהעין.
כשהאתר, שהיה אמור להיות התווך בו עוברת הקרינה האלקטרומגנטיות, לא נמצא, הופיעה סתירה בתאוריה. סתירה זו נפתרה על ידי אלברט איינשטיין באמצעות ניסוח תורת היחסות הפרטית ששומרת על מהירות האור (קבוע של משוואות מקסוול) אינווריאנטי בכל מערכות הייחוס. בעקבות פיתוח גאומטריית המרחב-זמן ה-4 ממדי על ידי הרמן מינקובסקי אפשר לנסח את התורה האלקטרומגנטית בצורה טנזורית.
גישות שונות

טיפול בבעיות גלים אלקטרומגנטיים בגישה הקלאסית נעשה בדרכים שונות בהתאם לתחום התדרים האופייני לבעיה. תדרים גבוהים במיוחד, בהם אורך הגל קצר בהרבה מממדי המערכת, מטופלים בקירוב הנקרא "אופטיקה גאומטרית". מסלול האור מתואר על ידי קרניים, ולרוב, הבנתו המלאה אינה מצריכה ידע במתמטיקה על-תיכונית.
בטווח אורכי גל מסדר גודל של ממדי הגודל האופייני במערכת, אופיו הגלי של האור בא לידי ביטוי וניתן לצפות בתופעות של התאבכות ועקיפה.
אלקטרודינמיקה היא תת-תחום של האלקטרומגנטיות העוסק בשדות חשמליים ומגנטיים המשתנים במהירות, ובהשפעותיהם על תנועת חלקיקים.
הופעת מכניקת הקוונטים חייבה את קיומה של תאוריה קוונטית של אלקטרומגנטיות. תאוריה זו, שהושלמה בשנת 1970, ידועה בשם "אלקטרודינמיקה קוונטית" (QED). כאשר האור מקיים אינטראקציה עם חומר כמו באפקט הפוטו-אלקטרי, אופיו הקוונטי של האור בא לידי ביטוי. מתורת הקוונטים אנו למדים שהאנרגיה שאור יכול לתת או לקבל מקוונטטת ליחידות של hf כאשר h הוא קבוע פלאנק ו-f היא התדירות.
התיאור המלא והנכון ביותר של האור למיטב ידיעתנו הוא של תורת השדות הקוונטית. אין סתירה בינו לבין אופטיקה גאומטרית, למשל. אופטיקה גאומטרית מתלכדת עם התיאור הקוונטי בגבול של אורכי גל קצרים.
ספרים

Jackson, J.D., Classical Electrodynamics, 1999 (3rd ed.). Wiley, New York, ISBN 0-471-30932-X
ראו גם

אלקטרוסטטיקה
מגנט, מגנטיות
משפט פוינטינג
אלקטרומגנטיות ותורת היחסות הפרטית
פורס מפה ומקדש

פורס מפה ומקדש הוא כינוי להלכה הקובעת, שאם במהלך סעודה שהתחילה בערב שבת, נכנסה שבת והגיע זמן חובת קידוש של שבת, אין צורך להפסיק את הסעודה, אלא ניתן לפרוס מפה על החלות, לעשות קידוש, ולהמשיך בסעודה.
בשנים שחל פורים ביום שישי, מאחר ואסור לקבוע סעודה לאחר חצות, נהגו רבים לנהוג להתחיל סעודת פורים סמוך ללילה ולהמשיכה לשבת כדין פורס מפה ומקדש.
מקור הדין

בתלמוד בבלי, נחלקו תנאים בדינו של הסועד סעודה בערב שבת ושקעה החמה ונכנסה שבת, לדעת רבי יהודה צריך להפסיק את סעודתו ולברך ברכת המזון ולקדש, ולהתחיל סעודה חדשה לכבוד שבת. לדעת רבי יוסי יוכל להמשיך את סעודתו, אך בסיומה יברך ברכת המזון ויעשה קידוש.
להלכה, הובא בסיום הסוגיה :
אמר רב יהודה אמר שמואל: אין הלכה לא כרבי יהודה ולא כרבי יוסי אלא פורס מפה ומקדש
כדעה זו פסק בשולחן ערוך שאין צורך להפסיק בסעודתו, אלא פורס מפה ומקדש.
לעניין ברכת 'בורא פרי הגפן' שבקידוש כתב השולחן ערוך שאם כבר שתה יין קודם לכן בסעדותו ובירך עליו, אינו צריך לברך שוב על היין בזמן הקידוש.
לגבי ברכת 'המוציא' לאחר הקידוש, נחלקו בראשונים: לדעת הרי"ף והרא"ש צריך לחזור ולברך המוציא. ורק במקרה שאין לו יין ומקדש על הפת, אינו צריך לחזור ולברך. אך לדעת הרמב"ם בכל מקרה אין צריך לברך 'המוציא' פעם נוספת, גם אם מקדש על היין. שתי הדעות הובאו להלכה בשולחן ערוך. האחרונים הכריעו שלא לברך המוציא, משום ספק ברכות להקל, אך בשולחן ערוך הרב כתב שעל אף שמעיקר הדין, ההלכה כדעה הראשונה שהובאה בשולחן ערוך שיש לברך פעם נוספת המוציא אך כדי לצאת מידי ספק, עדיף לסיים את הסעודה ולברך ברכת המזון קודם שקיעת החמה.
בסעודת פורים

כאשר י"ד באדר (פורים) חל ביום שישי, בני המקומות שאינם מוקפים חומה מקיימים את חג הפורים ביום זה. במקרה זה, רבים נוהגים לאחר את סעודת הפורים בשעות אחר הצהריים של יום שישי, ולהמשיכה לתוך השבת. עם כניסת השבת, עוצרים את הסעודה, פורשים מפה על הלחם, ומקדשים על היין. לאחר הקידוש, ממשיכים את הסעודה, וכך משלבים את סעודת הפורים עם סעודת השבת.
עם זאת, בפוסקים דנו במקרה זה בשאלות כמו:
ברכת המזון: האם יש להזכיר "על הנסים" (של פורים) ו"רצה והחליצנו" (של שבת) בברכת המזון?
ברכת היין והלחם: כיצד מברכים על היין והלחם לאחר הקידוש?
הערות שוליים

1 2  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רע"א, סעיף ד'-ה'
↑  משנה ברורה, סימן רע"א, סעיף קטן י"ח.
↑  הלכות שבת סימן רעא ס' י-יא
| סדר השבת |
| --- | --- | --- |
| ערב שבת | מנחה לערב שבת • תוספת שבת • הדלקת נרות |  |
| ליל שבת | קבלת שבת • תפילת ערבית של שבת • קידוש • סעודת ליל שבת |  |
| יום השבת | תפילת שחרית של שבת • תפילת מוסף של שבת • סעודת יום שבת • דרשת השבת • תפילת מנחה של שבת • סעודה שלישית |  |
| מוצאי שבת | תפילת ערבית למוצאי שבת • הבדלה • מלווה מלכה |  |
פורטל שבת ומועדי ישראל
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
יצחק אספה

יצחק מאנאמטו אספה (נולד ב-19 בנובמבר 1998) הוא כדורגלן ישראלי, שמשחק לסירוגין בעמדות המגן הימני והקשר בהפועל אשדוד.
קריירה

אספה נולד באתיופיה ועלה עם משפחתו לישראל בגיל שמונה. תחילה הגיעו למרכז קליטה בבאר שבע ולאחר מכן עברו לגן יבנה. כשהיה בן 12 הצטרף לקבוצת הכדורגל המקומית וכעבור שנה הצטרף לאקדמיה של מ.ס. אשדוד.
ב-10 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–2 נגד מכבי עירוני קריית גת במסגרת גביע הטוטו לאומית. ב-25 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הלאומית, בניצחון 1–2 נגד בית"ר תל אביב רמלה. ב-20 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 לעירוני קריית שמונה. ב-27 בינואר 2018 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1–2 על הפועל אשקלון.
ב-26 בינואר 2022 הושאל אספה לבני יהודה תל אביב עד סיום העונה. ב-25 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו, בהפסד 0–4 להפועל פתח תקווה. עד סיום העונה ערך בסך הכול שתי הופעות במסגרת הליגה הלאומית ובסיומה חזר למ.ס. אשדוד.
ב-28 בספטמבר, לקראת עונת 2022/2023, נרשם אספה לליגת העל.
ב-8 באוגוסט 2023 חתם בהפועל אשדוד מליגה א'.
ב-17 ביולי 2024 חתם בהפועל כפר שלם.ב-25 בספטמבר 2024 חזר להפועל אשדוד.
נבחרות ישראל

שיחק בכל גילאי נבחרות הנערים והנוער של ישראל, ואף לזכותו ארבע הופעות במדי הנבחרת הצעירה עד גיל 21, עמה שיחק בתחילת 2018.
חיים אישיים

ב-24 בספטמבר 2018 נעצר אספה בחשד להפקרת זוג קטינים לאחר תאונת דרכים, עת חזר מבילוי בתל אביב. אספה לא הואשם באחריות לגרימת התאונה עצמה, מאחר שנקבע שלא היה באפשרותו לבלום את הרכב ולמנוע את התאונה, שנגרמה כאשר זוג קטינים רכבו על אופניים חשמליים באישון לילה וסטו לפתע לתוך נתיב הנסיעה שלו. כתוצאה מהתאונה נהרג ארי נשר, בנו של הבמאי אבי נשר, שהורכב על ידי חברו בניגוד לחוק, כשהם לא-חובשים קסדות. למרות המעצר, אספה המשיך להתאמן במ.ס. אשדוד ואף השתתף במשחקי ליגה, עד שהתחיל לרצות את עונשו.
ב-30 בינואר 2020 גזר בית המשפט המחוזי על אספה ארבע וחצי שנות מאסר. לאחר כחודש החל לרצות את עונשו בכלא חרמון. ב-12 באוגוסט 2020 הפחית בית המשפט העליון את עונשו לשלוש שנים וב-16 בינואר 2022 שוחרר אספה על-תנאי מהכלא, לאור התנהגותו הטובה. כעשרה ימים לאחר שחרורו פורסם כי אספה יוחתם על ידי קבוצת בני יהודה תל אביב.
הערות שוליים

↑  תומר לוי, ‏אספה חתם בבני יהודה: "אתנדב בעמותות", באתר ערוץ הספורט, 26 בינואר 2022
↑  תומר לוי, ‏מ.ס. אשדוד רשמה את יצחק אספה לליגת העל, באתר ערוץ הספורט, 28 בספטמבר 2022
↑  אלי סניור, השאלה הגדולה: מה עשה הכדורגלן מהתאונה ועד המעצר?, באתר ynet, 29 בספטמבר 2019
↑  פסק דין - הקלה בעונשו של יצחק אספה שהורשע בהפקרה, בתאונה בה נהרג ארי נשר ז"ל, אתר הרלב"ד
↑  גלעד מורג, אחרי שנתיים במאסר: יצחק אספה, שפגע והפקיר את ארי נשר, ישוחרר מהכלא, באתר ynet, 10 בינואר 2022
↑  גלעד מורג, נסגר התיק נגד חברו של ארי נשר ז"ל: "גם בגלל גילו", באתר ynet, 24 בספטמבר 2019
↑  אסי ממן וירדן בלחסן, ‏העונש של יצחק אספה: 4.5 שנות מאסר בפועל, באתר ONE‏, 30 בינואר 2020
↑  אחיה ראב"ד וגלעד מורג, יצחק אספה החל לרצות את עונשו בכלא חרמון, באתר ynet, 25 בפברואר 2020
↑  ‏עונשו של יצחק אספה הומתק לשלוש שנות מאסר, באתר ספורט1, 12 באוגוסט 2020
↑  ישראל מושקוביץ, יצחק אספה שדרס והפקיר את ארי נשר שוחרר אחרי שנתיים: "מצטער ומתחרט", באתר ynet, 16 בינואר 2022
↑  תומר חבז, ‏יצחק אספה חתם בבני יהודה: אתנדב ב"אור ירוק", באתר ONE‏, 26 בינואר 2022
נורמן פוסטר

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1935 (בן 89) סטוקפורט, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Norman Robert Foster 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מנצ'סטר (1961)  בית הספר לאדריכלות של ייל (1962)  תיכון בורנייג'  אוניברסיטת ייל 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 זרם באמנות:  אדריכלות הייטק 
 יצירות ידועות:  מגדל קומרצבנק, Hilton Valencia, Willis Building, The Harmon, אודיטוריום קלייד, Langham Hotel, הרכבת התחתית של בילבאו, Milano Santa Giulia, Expo MRT station, Reichstag dome, גשר המילניום, Torre Moeve, U2 Tower, Deutsche Bank Place, חאן שאטיר, World Port Center, מגדל הרסט, Philological Library of Freie Universität Berlin, המרכז לאמנויות חזותיות על שם סיינסבורי, The Bow, מוזיאון המלחמה הקיסרי בדקספורד, The Index, APIIC Tower, AT&T Performing Arts Center, מגדל קולסרולה, Faculty of Law, Cambridge, Langley Academy, Slough, The Glasshouse, Willis Building, New Holland Island, ארמון השלום וההתפייסות, גלריית הדיוקנאות הלאומית (וושינגטון), 2 World Trade Center, כיכר האמנות, בניין עיריית לונדון, Gerling Ring Square, Canary Wharf tube station, כיכר קנדה 8, מגדל סוויס רה, בניין הרייכסטאג, אנדרטת כוחות השיטור הלאומית (לונדון), McLaren Technology Centre, Leslie Dan Faculty of Pharmacy, הבניין הראשי של HSBC, Rose Bowl, Queen Elizabeth II Great Court, Dresden Central Station, אצטדיון ומבלי, Crystal Island, גשר מיו 
 פרסים והוקרה:  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה (2002)  פרס האמנות של ברלין (1989)  מדליית הזהב המלכותית (1983)  דב ברלין (1998)  דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת הונג קונג (2003)  המעצב המלכותי לתעשייה (1988)  פרס האיחוד האירופי לאדריכלות עכשווית (1975)  פרס סטירלינג (1998)  מדליית הזהב של AIA (1994)  פרס נסיך אסטוריאס לאמנות (2015)  מסדר ההצטיינות של נורדריין-וסטפאליה (3 במרץ 1995)  פרימיום אימפריאל (2002)  פרס פריצקר (1999)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (אפריל 1999)  פרס הנסיך פיליפ לעיצוב (2004)  פרס המדיה M100 (2005)  מסדר ההצטיינות  עמית האקדמיה המלכותית להנדסה  Knight Bachelor 
 בן או בת זוג:  ונדי צ'יזמן (1964–1989)  Elena Ochoa (1996–?) 
 אתר רשמי
 
נורמן פוסטר
נורמן רוברט פוסטר, הברון פוסטר של גדת התמזה (באנגלית: Norman Robert Foster, Baron Foster of Thames Bank of Reddish; נולד ב-1 ביוני 1935) הוא אדריכל בריטי.
ביוגרפיה

פוסטר נולד במנצ'סטר ולמד בבית הספר לאדריכלות (אנ') באוניברסיטת מנצ'סטר לתואר ראשון (BA) ובבית הספר לאדריכלות (אנ') באוניברסיטת ייל לתואר שני (M.Arch) לאחר זכייתו במלגת הנרי (אנ') (1961–1962). במהלך לימודיו בייל, הכיר את שותפו לעתיד, האדריכל ריצ'רד רוג'רס ועם חזרתם לבריטניה, הקימו בשנת 1963 את המשרד המשותף, צוות 4 (אנ') יחד עם נשותיהם סו רוג'רס (אנ') ווונדי צ'יזמן (אנ') (בהתאמה). עם פירוק השותפות, הקים בשנת 1967 את "פוסטר ושות' (אנ')". משנת 1968 ועד שנת 1983 פוסטר שיתף פעולה עם האדריכל והמהנדס האמריקאי באקמינסטר פולר במספר פרויקטים שהפכו לזרז בפיתוח גישת תכנון רגישה לסביבה.
התכנונים שלו היו בתחילה מעוצבים ומושפעים ממיכון ומהיי-טק אולם עם השנים הוא עבר לקו עיצובי מרומז יותר ומקובל יותר, בקווים חדים ברוח המודרנה.
לפוסטר קריירה אדריכלית מוצלחת במיוחד. כמה מיצירותיו הידועות, הפרושות ברחבי העולם:
המרכז לאמנויות חזותיות על שם סיינסבורי (אנ') באוניברסיטת מזרח אנגליה בנוריץ'
מגדל קומרצבנק בפרנקפורט
מגדל HSBC ונמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג
בניין הטרמינל בנמל התעופה סטנסטד ליד לונדון
המטרו של בילבאו בספרד
שיפוץ ספריית ליונל רובינס בבית הספר לכלכלה של לונדון
Carre d'Art, Nîmes, צרפת (1993)
התכנון מחדש של החצר הגדולה של המוזיאון הבריטי (1999)
גשר המילניום בלונדון (1999)
כיפת הזכוכית של הרייכסטאג בברלין (1999)
בית העירייה של לונדון (2000)
תחנת המטרו La Poterie ב-Rennes, צרפת (2001)
מגדל סוויס רה המכונה גם "המלפפון החמוץ" - ממוקם ברחוב סנט מרי אקסה 30, לונדון (2003)
מגדל הרסט, ניו יורק (2003)
גשר מיו, צרפת (2004)
האצטדיון הבינלאומי בלוסייל, קטר (2014)
אפל פארק (2018)
נורמן פוסטר הוא האדריכל הבריטי היחידי שזכה בפרס סטירלינג שלוש פעמים: בפעם הראשונה על ההאנגר האמריקאי ומוזיאון המלחמה הקיסרי בדקספורד (אנ') בשנת 1998, בפעם השנייה בשנת 2004 על מגדל המשרדים ברחוב סנט מרי אקס 30, הגרקין ("המלפפון החמוץ"), ובפעם השלישית על בניין המשרדים בלומברג לונדון (אנ') בשנת 2018. ב-1999 זכה פוסטר בפרס פריצקר לאדריכלות, אות הכבוד הנחשב ביותר בתחומו.
המלכה אליזבת השנייה העניקה לו תואר אבירות ב-1990, וב-1999 הוענק לו תואר אצולה. המשרד של פורסטר מחזיק סניפים ב-20 מדינות ברחבי העולם.
ב-2017 הוקם בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית המרכז למדעי המוח, הבניין הראשון שפוסטר תכנן בישראל.
פרסים והוקרה

פרס האיחוד האירופי לאדריכלות עכשווית (1975)
המעצב המלכותי לתעשייה (1988)
דב ברלין (1998)
מדליית הזהב המלכותית (1983)
פרס האמנות של ברלין (1989)
מדליית הזהב של המכון האמריקאי לאדריכלים (1994)
מסדר ההצטיינות של נורדריין-וסטפאליה (3 במרץ 1995)
פרס סטירלינג (1998)
פרס פריצקר (1999)
עיטור מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (אפריל 1999)
אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה (2002)
פרימיום אימפריאל (2002)
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת הונג קונג (2003)
פרס הנסיך פיליפ לעיצוב (2004)
פרס המדיה M100 (2005)
פרס נסיך אסטוריאס לאמנות (2015)
גלריית תמונות

"הארמדילו", האודיטוריום שתכנן פוסטר על גדת הנהר קלייד בגלאזגו
מגדל סוויס רה - הצריח של רחוב St. Mary Axe מס' 30. "המלפפון החמוץ" של לונדון
מגורי יוקרה בסנט מוריץ משנת 2005
המכון לחקר המוח, האוניברסיטה העברית
המטרופוליטן בוורשה
הערות שוליים

↑   נורמן פוסטר: "אדריכלות עוסקת בנפש ורוח לא פחות מאשר בחומר", באתר הארץ, 28 במאי 2023
1 2   סי ג'יי יוז, איך הפך נורמן פוסטר לכוכב האדריכלות של ניו יורק, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2014
↑  מיכאל יעקובסון, האדריכל נורמן פוסטר משיק בניין ראשון בארץ: המרכז למדעי המוח, באתר Xnet‏, 24 באוקטובר 2017
| זוכי פרס פריצקר |
| --- | --- | --- |
| 1979–2000 | פיליפ ג'ונסון (1979) • לואיס ברגאן (1980) • ג'יימס סטירלינג (1981) • קווין רוש (1982) • איי אם פיי (1983) • ריצ'רד מאייר (1984) • הנס הוליין (1985) • גוטפריד בוהם (1986) • קנזו טנגה (1987) • גורדון בנשפט ואוסקר נימאייר (1988) • פרנק גרי (1989) • אלדו רוסי (1990) • רוברט ונטורי (1991) • אלוורו סיזה (1992) • פוהימיקו מאקי (1993) • כריסטיאן דה פורצמפאר (1994) • טדאו אנדו (1995) • רפאל מונאו (1996) • סוורה פהן (1997) • רנצו פיאנו (1998) • נורמן פוסטר (1999) • רם קולהאס (2000) |  |
| 2001–2020 | ז'אק הרצוג ופייר דה מרון (2001) • גלן מורקוט (2002) • ירן אוטזון (2003) • זהא חדיד (2004) • תום מיין (2005) • פאולו מנדס דה רושה (2006) • ריצ'רד רוג'רס (2007) • ז'אן נובל (2008) • פטר צומטור (2009) • קזויו סג'ימה וריואה נשיזאווה (2010) • אדוארדו סוטו דה מורה (2011) • ואנג שו (2012) • טויו איטו (2013) • שיגרו באן (2014) • פריי אוטובאן (2015) • אלחנדרו ארוונה (2016) • קרמה פיג'ם, רמון וילאלטה ורפאל ארנדה (2017) • בלקרישנה דושי (2018) • אראטה איסוזקי (2019) • איבון פארל, שלי מקנמארה (2020) |  |
| 2021 ואילך | אן לקטון, ז'אן-פיליפ וסל (2021) • דייבדו פרנסיס קרה (2022) • דייוויד צ'יפרפילד (2023) • ריקן יאמאמוטו (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507955005171  PLWABN: 9810561352505606  BIBSYS: 90394129  BNE: XX1113896  BnF: cb13173338f (data)  CANTIC: a10585230  CiNii: DA02544586  GND: 118828673  ICCU: CFIV080554  ISNI: 0000 0001 2140 3210  LCCN: n84118682  LNB: 000034683  MusicBrainz: ee308eff-662e-4dd4-8a3e-4d0101d82246  NDL: 00466641  NKC: xx0013203  NLA: 35631071  NLK: KAC199609103  NSK: 000118037  NTA: 070422850  RERO: 02-A003255229  RKD: 132097  SELIBR: 262154  SNAC: w6p8514w  SUDOC: 028686969  Trove: 1021819  UKPARL: qcUBxZzd  ULAN: 500022198  VIAF: 76453877   WorldCat (עם VIAF): 76453877
לואיס סאליבן

| --- | --- |

לואיס סאליבן
 לידה:  3 בספטמבר 1856 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  14 באפריל 1924 (בגיל 67) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרייסלנד 
 השכלה:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (1876)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  תיכון בוסטון אינגליש 
 פרסים והוקרה:  עמית המכון האמריקאי לאדריכלות 
 
בניין ויינרייט בסנט לואיס, 1891
בניין משרדים בבאפלו, 1894
לואיס הנרי סאליבן (באנגלית: Louis Henri Sullivan;‏ 3 בספטמבר 1856 – 14 באפריל 1924) היה אדריכל אמריקאי שפעל בעיקר בעיר שיקגו, כונה "אבי המודרניזם" באדריכלות והיה דמות חשובה באדריכלות בארצות הברית. רבים מתייחסים אל סאליבן כאל אבי גורד השחקים המודרני ואחד האישים המשפיעים ביותר באסכולת שיקגו. סאליבן גם היה האדריכל בעל ההשפעה הרבה ביותר על פרנק לויד רייט (לדעת רבים גדול האדריכלים האמריקאים של המאה ה-20) ומעסיקו בתקופת התלמדותו.
סאליבן טבע את הביטוי "Form follows function" ("הצורה נובעת מהתפקוד (אנ')") המבטא אחד מעקרונות היסוד באדריכלות המודרנית, ובעיקר בהקשר של אדריכלות פונקציונליסטית. אף על פי שהניח את התשתית לעקרון קדימות הפונקציה לאסתטיקה, היה סאליבן מתון ביחס לאדריכלים מאוחרים יותר שהובילו את הסגנון הבינלאומי הלבן, ועל פני המאסות הפשוטות של בנייניו נוסף גם העיטור. סאליבן נחשב לאדריכל הקרוב לסגנון האר נובו, ובבנייניו שילב מוטיבים אופייניים לו, כמו חיפויי טרקוטה או ברזל מעוטרים בדימויים בהשראת צמחים. כמו כן שאב סאליבן השראה מעיטורים שהיו אופייניים לתרבות הקלטית וחדרו לשימוש באותה תקופה כחלק מהתחיה הקלטית. בנוסף כוללים בנייניו השפעות ברורות של האדריכלות הנאו-קלאסית.