stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסטרטגיה שיווקית
פיתוח החזון והמשימה

בסיום שלב המחקר והניתוח, המשרד בדרך כלל יסקור את הצהרת החזון שלו, הצהרת המשימה וימציא אסטרטגיה תחרותית כללית לתקופת התכנון הקרובה. הצהרת חזון היא תרחיש מציאותי לטווח ארוך עבור הארגון. (הצהרות חזון לא צריך להיות מבולבלת עם סיסמאות)
הצהרת חזון נועדה להציג תרחיש מציאותי עתידי לטווח ארוך עבור הארגון. זהו "הצהרה מפורשת של היקף העסקים". הצהרת חזון חזקה כוללת בדרך כלל את הדברים הבאים:
היקף תחרותי
היקף השוק
היקף גאוגרפי
היקף אנכי
יש חוקרים המצביעים על חזון השוק הוא מיומנות או כשירות הממלאת את יכולתם של המתכננים לקשר טכנולוגיות מתקדמות להזדמנויות השוק של העתיד, ולעשות זאת באמצעות הבנה משותפת של שוק מוצר נתון.
הצהרת משימה היא הצהרה ברורה ותמציתית על הסיבה של הארגון להוויה ולהיקף הפעילות שלה, בעוד האסטרטגיה הגנרית מתארת כיצד החברה מתכוונת להשיג את חזונה ומשימתה.
הצהרות המשימה צריכות לכלול מידע מפורט וחייבות להיות יותר מאמירה פשוטה של אמהות. הצהרת משימה כוללת בדרך כלל את הדברים הבאים:
מפרט של לקוחות היעד
זיהוי מוצרים או שירותים עיקריים המוצעים
פירוט ההיקף הגאוגרפי של הפעילות
זיהוי טכנולוגיות הליבה או יכולות הליבה
מתווה של מחויבות המשרד להישרדות לטווח ארוך, צמיחה ורווחיות
מתווה של מרכיבי המפתח בפילוסופיית החברה וערכי הליבה שלה
זיהוי תדמית ציבורית רצויה של החברה
פורטר ובית הספר למיצוב: גישה לניסוח אסטרטגיה

בשנת 1980, מייקל פורטר פיתח גישה ניסוח אסטרטגיה כי הוכיח להיות פופולרי מאוד עם חוקרים ומתיישבים כאחד. הגישה נודעה כבית הספר למיצוב, בשל דגש על איתור עמדה תחרותית ניתנת להגנה בתוך תעשייה או מגזר. בגישה זו, ניסוח האסטרטגיה מורכב משלושה קווי מפתח של חשיבה: ניתוח של חמשת הכוחות כדי לקבוע את המקורות של היתרון התחרותי; הבחירה של אחת משלוש עמדות אפשריות הממנפות את היתרון ואת שרשרת הערך ליישום האסטרטגיה. בגישה זו, הבחירות האסטרטגיות כרוכות בהחלטות אם להתחרות על נתח של השוק הכולל או על קבוצת יעד מסוימת (היקף תחרותי) ואם להתחרות על עלויות או הבדלים בין מוצרים (יתרון תחרותי). סוג זה של חשיבה מוביל לשלוש אסטרטגיות גנריות:
מנהיגות עלות - המשרד מתמקד בשוק ההמוני ומנסה להיות המפיק הנמוך ביותר בשוק
בידול - המשרד מתמקד בשוק ההמונים ומנסה לשמור על נקודות ייחודיות של הבדלי המוצרים שנתפסו כרצויות על ידי הלקוחות ואשר עבורם הם מוכנים לשלם את מחירי הפרמיה
פוקוס - המשרד אינו מתחרה ראש בראש, אלא בוחר שוק יעד צר וממקד את מאמציו לספק את הצרכים של אותו קטע
לדברי פורטר, אסטרטגיות אלה הן בלעדיות, והחברה צריכה לבחור בגישה אחת להוצאת כל השאר. חברות המנסות להיות כל הדברים לכל האנשים יכולים להציג עמדה בשוק מבולבל אשר בסופו של דבר מוביל מתחת התשואות הממוצע. כל עמימות לגבי הגישה של החברה היא מתכון ל"בינוניות אסטרטגית "וכל חברה שמנסה ליישם שתי גישות בו זמנית היא" תקועה באמצע "ונועדה לכישלון.
הגישה של פורטר הייתה הפרדיגמה הדומיננטית בכל שנות השמונים. עם זאת, הגישה עוררה ביקורת רבה. ביקורת חשובה אחת היא כי ניתן לזהות חברות מצליחות כי לרדוף אחרי אסטרטגיה היברידית - כגון מיקום בעלות נמוכה ומיקום מובחן בו זמנית. טויוטה היא דוגמה קלאסית לגישה היברידית זו. חוקרים אחרים מצביעים על אופיו הפשטני של הניתוח ועל אופיו המופרז של הבחירות האסטרטגיות המגבילות אסטרטגיות לשלוש אפשרויות בלבד. עם זאת, אחרים מצביעים על מחקרים המראים כי מתרגלים רבים מוצאים את הגישה להיות תאורטית מדי ולא רלוונטית לעסקיהם.
פיתוח יעדי שיווק ויעדים

בעוד שהחזון והמשימה מספקים את המסגרת, "המטרות מגדירות יעדים בתוך המשימה, אשר, כאשר הם מושגים, צריכים להזיז את הארגון לקראת ביצוע המשימה". היעדים הם תוצאות ראשוניות רחבות, ואילו היעדים הם צעדים מדידים שננקטו כדי להשיג מטרה או אסטרטגיה. בתכנון אסטרטגי, חשוב למנהלים לתרגם את האסטרטגיה הכוללת למטרות ויעדים. המטרות נועדו לעורר פעילות ולמקד את תשומת הלב בתוצאות הרצויות. מטרות, לעומת זאת, משמשות למדידת הביצועים של הארגון על ממדים ספציפיים, ובכך לספק לארגון משוב על כמה טוב הוא להשיג את המטרות והאסטרטגיות.
מנהלים בדרך כלל לקבוע מטרות באמצעות גישה מאוזנת כרטיס ניקוד. משמעות הדבר היא שהיעדים אינם כוללים את התוצאות הכספיות הרצויות באופן בלעדי, אך גם מציינים מדדי ביצועים ללקוחות (למשל, שביעות רצון, נאמנות, חסות חוזרת), תהליכים פנימיים (למשל, שביעות רצון העובדים, פרודוקטיביות) ופעילויות חדשניות ושיפור.
לאחר הגדרת מטרות שיווק אסטרטגיה או תוכנית שיווק צריך להיות מפותח. תוכנית שיווק אסטרטגיה מספקת קווי המתאר של פעולות ספציפיות שיש לנקוט לאורך זמן כדי להשיג את המטרות. תוכניות ניתן להרחיב על מנת לכסות שנים רבות, עם תוכניות משנה עבור כל שנה. תוכניות כרוך בדרך כלל ניטור, כדי להעריך את ההתקדמות, ולהכין עבור contingencies אם מתעוררות בעיות. סימולציות כגון מודלים של ערך חיים של לקוחות יכולות לשמש לסיוע למשווקים בניתוח "מה אם" כדי לחזות אילו תרחישים אפשריים הנובעים מהפעולות האפשריות, וכדי לאמוד כיצד פעולות ספציפיות עשויות להשפיע על משתנים כגון הפדיון ללקוח, ציון.
אסטרטגיות טיפולוגיות

פיתוח אסטרטגיה תחרותית מחייב שיפוט משמעותי ומבוסס על הבנה מעמיקה של מצבה הנוכחי של החברה, על ההיסטוריה שלה ועל סביבתה התפעולית. עדיין לא פותחו היוריסטים כדי לסייע לאסטרטגים לבחור את הכיוון האסטרטגי האופטימלי. עם זאת, כמה חוקרים וחוקרים ביקשו לסווג קבוצות רחבות של גישות אסטרטגיות שעשויות לשמש מסגרת רחבה לחשיבה על בחירות מתאימות.
הקשר בין אסטרטגיית השיווק לבין תמהיל השיווק

| --- | --- |
 :  ראו גם – תמהיל השיווק
האסטרטגיה הגנרית, התחרותית מספקת את המבנה הכללי וההכוונה לתכנון תפעולי וקבלת החלטות יומיומיים. (מחיר, מוצר, מקום וקידום), הידוע גם בשם תמהיל השיווק או תוכנית שיווק מייצגים את הכלים כי משווקים יכולים להשתמש בתכנון המבצעי היומי. תוכנית שיווק זו מאפשרת למשווקים אמצעי להפוך את החזון לטווח ארוך לתרגול יומיומי. על ידי tweaking האלמנטים של תמהיל השיווק, משווקים יכולים להתאים את ההצעה כדי לעמוד בדרישות שונות עבור המצב הנוכחי
לקריאה נוספת

Laermer, Richard; Simmons, Mark, Punk Marketing, New York : Harper Collins, 2007 ISBN 978-0-06-115110-1 (Review of the book by Marilyn Scrizzi, in Journal of Consumer Marketing 24(7), 2007)
ראו גם

מחקר שוק
מותג
שיווק ערכי
שיווק באמצעות תוכן
מיצוב
הערות שוליים

↑  David Aaker and Michael K. Mills, ניהול שוק אסטרטגי, 2001, עמ' 11
↑  מייקל פורטר, אסטרטגיה תחרותית: טכניקות לניתוח תעשיות ומתחרים, ניו יורק, עיתונות חופשית, 1980
↑  S. Jain, תכנון ואסטרטגיה שיווקית, 1993
↑  הנרי מינצברג, "אסטרטגיית יצירה", Harvard Business Review, יולי–אוגוסט 1987, עמ' 66–74
↑  Kenichi Ohmae, Mind of the Strategist, ‏ 1982, עמ' 37
הפער האסטרטגי
מטריקס BCG היא רק אחת מהשיטות האנליטיות הרבות המשמשות את האנליסטים האסטרטגיים כאמצעי להערכת הביצועים של יציבת המותגים הנוכחית של החברה
מיפוי תפיסתי מסייע לאנליסטים להעריך את הביצועים התחרותיים של מותגים
ניתוח PEST: משתנים אשר עשויים להיחשב בסריקה הסביבתית
ניתוח SWOT, עם ארבעת היסודות שלו (2 × 2)
דאטהבריקס

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  Ali Ghodsi, Reynold Xin, Ion Stoica, Matei Zaharia 
 תקופת הפעילות:  2013–הווה (כ־12 שנים) 
 מיקום המטה:  סן פרנסיסקו 
 ענפי תעשייה:  תעשיית התוכנה 
 הכנסות:  1,000,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 יו"ר:  Ion Stoica 
 מנכ"ל:  Ali Ghodsi 
 עובדים:  4,000 (נכון ל־2022) 
  
 databricks.com
 
דאטהבריקס (Databricks) היא חברת הזנק אמריקאית, המספקת פלטפורמה מבוססת מחשוב ענן המסייעת לארגונים לבנות, להרחיב ולנהל נתונים ובינה מלאכותית.
החברה הוקמה ב-2013 על ידי יוצרי אפאצ'י ספארק, חוקרים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בסיוע השקעה בסך 13.9 מיליון דולר מקרן ההון סיכון אנדריסן הורוביץ. בדצמבר 2024 גייסה החברה 10 מיליארד דולר מקרן ההון סיכון "Thrive Capital" לפי שווי של 62 מיליארד דולר.
ירון צור

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1948 (בן 76) ירושלים 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  פסח שנער 
 מוסדות:  האוניברסיטה הפתוחה  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2025)  פרס שזר לחקר תולדות ישראל (2002) 
 בת זוג:  רות הוכברג
 צאצאים:  איתמר צור
 תרומות עיקריות
 חקר תולדות יהודי ארצות האסלאם
 
ירון צור (נולד ב-19 ביוני 1948) הוא ממקימי האוניברסיטה הפתוחה, פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב, בעבר ראש בית הספר למדעי היהדות. מומחה לתולדות יהודי ארצות האסלאם, מחלוצי מדעי הרוח הדיגיטליים בישראל ומייסד האתר "עיתונות יהודית היסטורית". חתן פרס ישראל בחקר ההיסטוריה של עם ישראל לשנת תשפ"ה.
ביוגרפיה

ירון צור נולד בירושלים לאב ממוצא גרמני (יקה) ולאם ממוצא תימני. בילדותו, שעברה עליו בירושלים, התגורר יחד עם הוריו בבית סבו התימני בשכונת נחלת אחים, על קו הגבול בינה לבין רחביה. לימים, בהקדמה לספרו "קהילה קרועה", מתאר צור כיצד מאפייניה הייחודיים של סביבת מגוריו, בין נחלת אחים ה"מזרחית" לבין רחביה ה"אשכנזית", לצד שיוכו העדתי (וכלשונו: היותו, מבחינה עדתית, "בן כלאיים"), הטביעו את חותמם על דרכו המדעית.
בצעירותו למד מוזיקה בקונסרבטוריון של ירושלים, ומשם המשיך גם ללימודים מתקדמים באקדמיה למוסיקה. בצבא שירת כקצין מודיעין והשתחרר משירות מילואים בדרגת רס"ן. עם תום שירותו הצבאי, עבד צור לפרנסתו – משך שנים מספר – למען מחלקת הילדים והנוער של "קול ישראל", עבורה כתב עשרות רבות של תסכיתים. בראשית שנות השמונים, ולמשך מספר שנים, היה פעיל מרכזי בתנועת "שלום עכשיו".
את שלושת תאריו האקדמיים השלים צור באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת המוסמך שלו דנה בתקריות אנטי-יהודיות שהתרחשו בתוניסיה במהלך מלחמת העולם הראשונה, ואילו עבודת הדוקטור עסקה במעברה של יהדות תוניסיה משלטון מוסלמי עצמאי לשלטון צרפתי קולוניאלי. שתי עבודות הגמר נכתבו בהדרכתו של פרופ' פסח שנער.
בשנת 1975 החל את עבודתו באוניברסיטה הפתוחה. צור הוא ממחברי הקורס "מירושלים ליבנה", ראשון הקורסים בהיסטוריה יהודית שנלמד במוסד זה. בהמשך, שימש כראש צוות הקורס "יהודים בעידן של תמורות", קורס מבוא להיסטוריה יהודית מודרנית, שנלמד באוניברסיטה הפתוחה במשך כ-35 שנה. במרוצת השנים פיתח צור שורה של קורסים מתקדמים בהיסטוריה יהודית מודרנית עבור האוניברסיטה. בעבודותיו המחקריות התמקד צור בהיסטוריה של יהודי ארצות האסלאם. הספר הראשון שפרסם בתחום זה (יחד עם ד"ר הגר הלל) עסק בקהילת קזבלנקה בתקופה הקולוניאלית ("יהודי קזבלנקה: עיונים במודרניזציה של הנהגה יהודית בתפוצה קולוניאלית"). לאחר מכן, פיתח, בסיועה של ד"ר הלל, קורס ליבה בתחום: "יהודים בין מוסלמים: מבוא לתולדות היהודים בארצות האסלאם בעידן המודרני 1914-1750" (2003).
החל משנת 1990 משמש החוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב כמשכנו האקדמי העיקרי. במרוצת השנים שימש כראש החוג (2007), וכן כראש בית הספר למדעי היהדות (2008–2010). במוסד אקדמי זה לימד צור שורה של קורסי מבוא, כמו גם קורסים מתקדמים בתחומי התמחותו.
צור הורה ושימש כעמית מחקר בצרפת בסורבון ובביה"ס הגבוה ללימודים חברתיים ובארצות הברית, במרכז ללימודים יהודיים של אוניברסיטת פנסילבניה (פילדלפיה), של אוניברסיטת מישיגן (אן-ארבור) ובסמינר התאולוגי היהודי (ניו-יורק). הוא זוכה פרס שז"ר (2002, על ספרו "קהילה קרועה"), ופרס טולידאנו (2003, על ספר זה). כמו כן, הוא עוטר במדליה מטעם עיריית פריז על תפקידו בעידוד הקשרים בין היסטוריונים ישראלים לתוניסאים (2003).
שר החינוך, יואב קיש, הודיע ב-6 במרץ 2025, ו' אדר התשפ"ה על פרופסור ירון צור כחתן פרס ישראל בתחום חקר ההיסטוריה של עם ישראל.
העמיד תלמידים רבים שהמשיכו את דרכו המחקרית בחקר יהדות ארצות האסלאם, וביניהם ד"ר נח גרבר, ד"ר אביעד מורנו, ד"ר דוד גדג', ד"ר יובל חרובי וד"ר תמיר קרקסון.
מחקריו > יהדות תוניסיה

אבן היסוד בכתיבתו של צור על יהודי ארצות האסלאם היא מחקרו על המדיניות הצרפתית כלפי המיעוט היהודי בתוניסיה במעבר משלטון מוסלמי-מקומי לשלטון אירופי-קולוניאלי. במחקרו זה היה צור בין הראשונים להצביע על התפקיד החדש והדומיננטי שמילאו ארגונים ומוסדות יהודים-מערביים בחיי היהדות המקומית בארצות האסלאם החל מן המאה ה-19, ולקשר את התופעה, באופן שיטתי, לחדירה הקולוניאלית. בהמשך יתברר, כי הוא מקבל את דגם היחסים האוריינטליסטי שהתווה אדוארד סעיד כבעל חשיבות לניתוח היחסים בין אירופים ללא-אירופים בעידן הקולוניאלי, אך הוא טוען שבמקרים שבהם אירופים ולא-אירופים שותפים לתו מרכזי של זהות, מן הדין לצפות כי תהיה לכך השפעה מרסנת על דגם היחסים הנ"ל וייווצר דגם אחר, ממותן, של אוריינטליזם, אותו הוא מכנה "אוריינטליזם פנימי". את חותם האוריינטליזם הפנימי הוא מגלה בשורה של מפגשים בין יהודי אירופה ליהודי אסיה ואפריקה החל משלהי המאה ה-18 ועד מדינת ישראל.
במחקריו הראשונים על תוניסיה מצביע צור, כמו כן, על עלייתן של אליטות חדשות בקרב האוכלוסייה היהודית המקומית, על רקע מגמות כלל-יהודיות שונות. לצד פרופ' יוסף שטרית, הוא מדגיש את קיומו של חוג משכילים עבריים בתוניסיה של המאה התשע-עשרה, שהיה לדעתו בעל נטיות פרוטו-לאומיות יהודיות ותוניסאיות בעת ובעונה אחת.
מחקריו > החברה היהודית בארצות צפון אפריקה הקולוניאלית – "חברת המגזרים"

בספרו, "קהילה קרועה: יהודי מרוקו והלאומיות 1943–1954", כמו גם במחקרים אחרים פרי עטו, מציע צור לראות בחברות קולוניאליות ככאלו המחולקות לא רק חלוקה אופקית למעמדות כלכליים, ואנכית לפי המוצא האירופי או המקומי והמעמד המשפטי, אלא גם לפי ההון התרבותי של הפרט הקובע את גבולות ניידותו הכלכלית. אמת המידה האחרונה אף היא מחלקת את החברה בצורה אנכית למערכות של רשתות חברתיות וכלכליות תלויות תרבות ("מגזרים"). אולם, בניגוד לדיכוטומיה הקולוניאלית, המושתתת על מוצא והמחלקת את האוכלוסייה חלוקה קשיחה ל"אירופים" ו"ילידים", החלוקה המגזרית היא דינמית ומשתנה עם התמורות החלות במצבם התרבותי של הפרט והקבוצה. המבנה המגזרי כולל מגזר "מתמערב" המתווך בין שני מגזרי הקצה, "הילידי" ו"האירופי", ולדידו של צור, המעדיף להשתמש בעולם הכינויים המקובל בתקופה, "יליד" מבחינה משפטית הוא "אירופי" מבחינה מגזרית, אם הוא בעל כושר מוביליות במשק האירופי וחסר כושר זה בשווקים הילידיים.
צור מבחין בין המתמערבים, שלשון הכתיבה והתרבות הגבוהה המועדפת שלהם היא אירופית, לבין "משכילים" המחוללים את תהליכי המודרניזציה בשפות המקור הילידיות ויוצרים בהן. מטבע הדברים, האחרונים יותר מן הראשונים מתפקדים כאליטה האינטלקטואלית של המגזר הילידי. שורה של תופעות מרכזיות, כמו כיווני ההגירה של יהודי המגרב הצרפתי, מוסברים לשיטתו על ידי החלוקה המגזרית יותר מאשר על ידי כל גורם אחר.
ברבות השנים הרחיב צור את מחקריו מעבר לקהילות צפון-אפריקה, ומעבר לתקופה הקולוניאלית. את תפיסת המגזרים הוא מיישם גם על חברות טרום-קולוניאליות אימפריאליות, כדוגמת האימפריה העות'מאנית, וכן על חברות יהודיות שבהן נפגשת קהילה מקומית ("נייחת") עם שלוחה של פזורה מסחרית, כגון הפזורה הספרדית המערבית.
מחקריו > הבעיה העדתית בישראל

בעידן הלאומיות ובחברה הציונית בארץ ישראל לובש המפגש בין יהודים אירופים ללא-אירופים, לשיטתו, צורה מורכבת במיוחד. זאת, פרי הצורך והרצון לבנות חברה לאומית יש מאין, וההזדמנויות הנקרות על דרכם של קברניטיו האירופים של המפעל הציוני לתעל קבוצות עולים שונות לגומחות סוציו-אקונומיות וגאוגרפיות שונות. בד בבד, עם הקמת המדינה מזהה צור התפתחות חרדה דמוגרפית פנימית מפני שיטפון של עולים מארצות האסלאם שיקעקע את הישגי הציונות. את השיעור הנמוך יחסית של מכסות עולים המוקצות לקהילות מסוימות ובראשן יהודי מרוקו, וכן את תקנות המיון שיושמו עליהן, הוא רואה לא רק כתוצאה של עומס הקליטה הכללי, אלא גם כתגובה של האגף הקובע בהנהגה הישראלית לחרדה זו. לפיכך הוא רואה בהתפתחות חרדה זו והצעדים הננקטים בעקבותיה התפרצות ראשונה של הבעיה העדתית במדינה היהודית, ובאופן כללי מזהה בתולדותיה של בעיה זו התפרצויות הבאות הן מן הצד האשכנזי והן מזה המזרחי.
צור רואה אפוא במפגש בין שני סדרים עולמיים שונים ואף סותרים בחלקם כמפתח העיקרי ליחסים בין יהודי אירופה ליהודי אסיה ואפריקה בתקופה המודרנית. על רקע קיומה של השפעה סימולטנית בין שני סדרים אלה, הקולוניאליזם מצד אחד והלאומיות מצד אחר, מדגימה כתיבתו על החברה הישראלית, הנפרשת מבחינה כרונולוגית עד אירועי ואדי סאליב (1959), את המורכבות ההיסטורית הייחודית של היחסים הבינעדתיים במדינה היהודית.
בשנים האחרונות חוקר צור את היחסים בין מוסלמים ליהודים בארצות שונות.
מחקריו > מדעי הרוח הדיגיטליים

צור פיתח עם השנים מעין קריירה מקבילה כיזם בתחום מדעי הרוח הדיגיטליים. כצעד ראשון בכיוון זה הוא הקים בשלהי המאה ה-20, במסגרת הפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת ת"א, את "מפעל התיעוד – יהודי ארצות האסלאם" (מה-יא"ה). מפעל זה שם לו למטרה, בתחום התעניינותו, לאסוף, לקטלג, לסרוק ולמחשב סדרות של כתבי-עת מחקריים, אוספי תיעוד שונים, פרסומים, תמונות, מפות ועוד. עוד הקים המפעל אתר לשירות מערכת החינוך, על כל דרגיה, בתחום זה. כיום ממשיך האתר לשמש למטרות אלה וכפלטפורמה דיגיטלית ניסויית לפיתוחים נוספים בתחום.
ב-2004, הקים צור את "אתר העיתונות היהודית", ששינה ב-2005 את שמו ל"עיתונות יהודית היסטורית" והפך לפרויקט משותף לאוניברסיטה ולספרייה הלאומית. הקמת האתר התאפשרה בזכות תוכנה המאפשרת חיפוש חופשי על גיליונות העיתונים בשפות שונות, חידוש שהביא בכנפיו פריצת דרך בחקר ההיסטוריה והתרבויות היהודיות. חיפושי מידע, שדרשו בעבר דפדוף רב-שנים בגיליונות העיתון – דרשו עתה רק שניות ספורות. העיתונות שזכתה לטיפול האינטנסיבי הראשון הייתה זו שבעברית והאתר כולל היום את רוב עיתוני ההשכלה, כל עיתוני בן-יהודה, וכמה מן החשובים שבעיתוני היישוב ומדינת ישראל, כמו "דאר היום", "דבר", "מעריב", "חרות", "על המשמר", "הצופה" ועוד. אשר ללשונות האחרות ששימשו את היהודים, האתר כולל מדור נרחב לעיתונות היידיש, עיתונים באנגלית, צרפתית, הונגרית, לאדינו וערבית-יהודית. האתר, המתרחב מדי שנה, כולל נכון לינואר 2021 כ-3 מיליון עמודי עיתון ונמנה עם מאגרי הנתונים הגדולים בעולם למידע על היהדות המודרנית. צור משמש היום מנהל מדעי ועורך ראשי של המיזם והוא האחראי לפיתוחו התוכני.
כתבים נבחרים > יהודי צפון-אפריקה

ירון צור, צרפת ויהודי תוניסיה: המדיניות הצרפתית כלפי יהודי המדינה ופעילות העיליתות היהודיות במעבר משלטון מוסלמי עצמאי לשלטון קולוניאלי, 1888-1873, עבודת דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1988
קהילה קרועה: יהודי מרוקו והלאומיות 1943–1954, תל אביב 2001 גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
"תקרית הלוויות: יהודי תוניס במעבר לשלטון קולוניאלי", ציון, ס"ו, א' (תשס"א), עמ' 73–102
"מחוץ לאירופה: הציונות במרוקו בראשיתה ובהתפתחותה", אלון גל (עורך), הציונות לאזוריה: היבטים גאו-תרבותיים, כרך ב': הבלקן, המזרח התיכון, צפון-אפריקה ואסיה התיכונה, ירושלים תש"ע, עמ' 203–271
"Religious Internationalism in the Jewish Diaspora: Tunis at the Dawn of the Colonial Period", Abigail Green and Vincent Viaene (ed.), Religious Internationals in the Modern World: Globalization and Faith Communities since 1750 (Palgrave MacMillan Transnational History), London 2012, pp. 186-205
גבירים ויהודים אחרים במזרח התיכון העות'מאני 1750–1830, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים 2016
כתבים נבחרים > יהודי ארצות האסלאם

מבוא לתולדות היהודים בארצות האסלאם בתקופה המודרנית 1750–1914: יהודים בין מוסלמים, שלושה כרכים, תל אביב 2003
גבירים ויהודים אחרים במזרח התיכון העותמאני 1750–1830, תל אביב: מוסד ביאליק, 2016
"בעיות יסוד בהשכלת היהודים בארצות האסלאם: תוניסיה כמקרה מבחן", בתוך: שמואל פיינר וישראל ברטל (עורכים), ההשכלה לגווניה: עיונים חדשים בתולדות ההשכלה ובספרותה, מאגנס, ירושלים תשס"ה, עמ' 201–222
"על חשיבותם של המוסדות הסמויים מן העין: גבירי קושטא והאתנתסאב", מיכאל וינטר ומירי שפר (עורכים), טורקיה: העבר העות'מאני וההווה הרפובליקני: קובץ מאמרים לכבוד פרופ' אריה שמואלביץ ז"ל, תל אביב 2007, עמ' 121–138
"Dating the Demise of the Western Sephardi Jewish Diaspora in the Mediterranean", Emily Benichou Gottreich and Daniel J. Schroeter (ed.), Jewish Culture and Society in North Africa, Bloomington and Indianapolis 2011, pp. 93-104
כתבים נבחרים > הבעיה העדתית

"אימת הקרנבל: 'המרוקנים' והתמורה בבעיה העדתית בישראל הצעירה", אלפיים 19 (2000), עמ' 126–158
"הבעיה העדתית", צבי צמרת וחנה יבלונקה (עורכים), העשור השני: תשי"ח-תשכ"ח, ירושלים 2001, עמ' 108–123
"לאומיות פזורה ומשברים חמורים בתפוצות", יחיעם ויץ (עורך), בין חזון לרוויזיה: מאה שנות היסטוריוגרפיה ציונית, ירושלים, 1997, עמ' 171–192
"ההיסטוריוגרפיה הישראלית והבעיה העדתית", פעמים 94–95 (2003), עמ' 7–56
"הזהויות המודרניות של יהודי ארצות האסלאם: האופציה היהודית הערבית", פעמים 125–127 (2011), קובץ מיוחד: יהודים ערבים? פולמוס על זהות, עמ' 45–56
"הקריירה הקצרה של פרוספר כהן: מ'מגזר' קולוניאלי ל'מעמד' בישראל הצעירה, 1949-1948", זאב שביט ואחרים (עורכים), מראי מקום: זהויות משתנות ומיקומים חברתיים בישראל, ירושלים ותל אביב 2013, עמ' 383–415
חיים אישיים

צור היה נשוי לעורכת הספרותית והמשוררת רות הוכברג (כיום רמות). אחד משני בניו הוא השחקן איתמר צור. כיום נשוי לנדין קופרטי-צור, פרופסור חבר בחוג לצרפתית באוניברסיטת תל אביב.
הערות שוליים

↑  לירן כוג'הינוף, שר החינוך הכריז על שני זוכים נוספים בפרס ישראל: הפרופ' זוהר שביט והפרופ' ירון צור, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 6 במרץ 2025
↑  ירון צור, קהילה קרועה: יהודי מרוקו והלאומיות 1943–1954, תל אביב 2001, עמ' 11.
↑  מרדכי בר-און, שלום עכשיו - לדיוקנה של תנועה, עמ' 70 (1985).
↑   ירון צור, ההיסטוריון האשכנזי שהכיר לפני ולפנים את יהדות המגרב, באתר הארץ, 6 ביוני 2014
↑  פרופ' ירון צור הוא חתן פרס ישראל בחקר ההיסטוריה של עם ישראל | עכשיו 14, באתר www.now14.co.il
↑  פרופסור ירון צור הוא חתן פרס ישראל בחקר ההיסטוריה של עם ישראל לשנת תשפ״ה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל
↑   עופר אדרת, פרס ישראל בתחום חקר ההיסטוריה יוענק לפרופ' ירון צור, באתר הארץ, 7 במרץ 2025
↑  ירון צור, צרפת ויהודי תוניסיה: המדיניות הצרפתית כלפי יהודי המדינה ופעילות העיליתות היהודיות במעבר משלטון מוסלמי עצמאי לשלטון קולוניאלי, 1888-1873, עבודת דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1988, עמ' 1.
↑  יאיר שלג, אכן, קיפחו אותם, אבל היו סיבות, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2002
↑  ירון צור, "ההיסטוריוגרפיה הישראלית והבעיה העדתית", פעמים 94–95 (2003), עמ' 7–56.
↑   בני ציפר, הגבירים היהודים שחיו באימפריה העותמאנית בין הפטיש לסולטן, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2017
↑   קציעה עלון, יהודי אינו אמור להיות תוקף סדרתי אלים, באתר הארץ, 31 ביולי 2017
↑  לי-אור אברבך, תרבות טלוויזיה, 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275503805171  BnF: cb14500547m (data)  ISNI: 0000 0000 2675 3570  LCCN: n82029944  VIAF: 37146658   WorldCat (עם VIAF): 37146658
קארטרה אאוסטרל

מפת הקראטרה אאוסטרל
קארטרה אאוסטרל (בספרדית: Carretera Austral; מילולית: "הדרך הדרומית") הוא כינויה של דרך מס' 7 הצ'יליאנית, המשתרכת לאורך 1,240 ק"מ בדרום המדינה, מפוארטו מונט ועד ויה אוהיגינס. הדרך נודעה בעבר בשם "דרך הנשיא פינושה". העיר הגדולה ביותר לאורכה, מלבד פוארטו מונט, היא קויאיקה. "הדרך הדרומית" עוברת בנוף בראשיתי של יערות-עד סבוכים, אגמים, פיורדים, קרחונים, תעלות מים ומצוקים תלולים.
סלילת הדרך החלה על ידי צבא צ'ילה בשנת 1976, בהוראת הנשיא אוגוסטו פינושה, במטרה לחבר לרשת הכבישים כמה מהיישובים המבודדים שבמחוזות לוס לאגוס ואייסן. הדרך נפתחה לתנועה ב-1988, ובשנת 1996 הושלמה עד לפוארטו יונגאי. מאה הקילומטרים האחרונים המובילים לויה אוהיגינס נפתחו בשנת 2000. בשנת 2003 נחנכה דרך הפונה ליישוב קלטה טורטל.
רוב הדרך עדיין אינה סלולה, והנסיעה לאורכה כרוכה בשיט ב-3 מעבורות, שתיים מהן בחלקה הצפוני, ואחת בחלקה הדרומי. אחת המעבורות הצפוניות פועלת רק בחודשים ינואר ופברואר, וביתר ימי השנה עדיין יש להשתמש בדרכים המקבילות בארגנטינה. ב-5 באוקטובר 2006 הכריזה הממשלה כי בכוונתה לסלול כביש שימנע את הצורך להשתמש במעבורת זו, בהשקעה של כ-100 מיליון דולרים.
אגם חנרל קאררה, בדרום הקארטרה אאוסטרל
גשר, קארטרה אאוסטרל
גבריאל ברקאי

| --- | --- |
גבריאל ברקאי, יוני 2017
גבריאל ברקאי, יוני 2017
 לידה:  20 ביוני 1944 (בן 80) גטו בודפשט, הונגריה
 מקום מגורים:  ירושלים 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  דוד אוסישקין 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 תרומות עיקריות
 גילוי לוחיות ברכת כהנים
 
גבריאל (גבי) ברקאי (נולד ב-20 ביוני 1944, הונגריה) הוא ארכאולוג ישראלי, חתן פרס ירושלים לארכאולוגיה לשנת 1996 ופרס מוסקוביץ' לציונות לשנת 2014. התפרסם בשורת תגליות ארכאולוגיות בעיקר בירושלים, המיוחסות לתקופת הבית השני ואף סוף תקופת הבית הראשון, אך בעיקר בשל גילוי לוחיות ברכת כהנים, מלפני 2,600 שנה לערך (תקופת יאשיהו או יהויקים מלכי יהודה), כלומר לפני סוף תקופת הבית הראשון.