stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמיטרי קבלבסקי

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  17 בדצמבר 1904 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  14 בפברואר 1987 (בגיל 82) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה, Academic Music College of the Moscow Conservatory 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קאמרית, מוזיקת ליווי, מוזיקה קלאסית, סימפוניה, מוזיקה קלאסית של המאה ה-20 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  גיבור העמל הסוציאליסטי (1974)  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  פרס לנין קומסומול  פרס סטלין  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  פרס לנין  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  פרס ברית המועצות  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  עיטור לנין  אמן העם של ברית המועצות  עיטור אות הכבוד  פרס גלינקה 
 www.kabalevsky.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
דמיטרי בוריסוביץ' קבלבסקי (ברוסית: Дмитрий Борисович Кабалевский; ‏30 בדצמבר 1904 – 18 בפברואר 1987) היה מלחין רוסי - סובייטי, הצטיין ,בין היתר, כאחד מגדולי המלחינים המודרניים של מוזיקה לילדים ברוסיה.
ארגן ויסד את ארגון המלחינים הרוסים במוסקבה, והיה אחת הדמויות המובילות בארגון זה. מלחין פורה של מוזיקה לפסנתר ומוזיקה קאמרית. רבות מיצירותיו לפסנתר בוצעו על ידי גדולי הפסנתרנים ונחשבו לחדשניות.
קורות חיים

קבלבסקי נולד ב-1904 בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית. אביו בוריס קלבדייביץ' קבלבסקי, עבד במנהל הראשי לכלכלה מקומית של משרד הפנים של רוסיה. הוטבל בדת הנוצרית האורתודוקסית בכנסיית ההשתנות שעל יד הגימנסיה מס. 1 בעיר.
אחרי לימודים בבית ספר תלת שנתי עבר לגימנסיה הקלאסית מס. 1 של העיר פטרוגרד (השם החדש של העיר החל מ-1914). ב-1918 עבר עם הוריו למוסקבה, בה סיים את התיכון מס. 35.
מילדותו דמיטרי נמשך לאומנויות - לציור ולשירה. בגיל צעיר למד פסנתר,
ונרשם לבית הספר למוזיקה מס.3  ובמכללה המוזיקלית על שם א.נ.סקריאבין (כיום המכללה האקדמית למוזיקה על יד הקונסרבטוריון של מוסקבה).  הוא סיים את המכללה ב-1925  ואחר למס הלחנה בקונברסטוריון של מוסקבה   ועבד בליווי סרטים אילמים. קבלבסקי למד בקונסרבטוריון במוסקבה הלחנה אצל ניקולאי מיאסקובסקי ופסנתר בכיתה של  אלכסנדר גולדנווייזר, ולימים נעשה פרופ' במוסד זה. קבלבסקי היה בין מארגני איגוד המלחינים הסובייטי ובמשך תקופה ארוכה היה בין דמויות המפתח בארגון.
כהוקרה לפעילותו המוזיקלית והציבורית זכה 4 פעמים בפרס ברית המועצות, בשנת 1972 קיבל פרס לנין ובשנת 1963 את התואר אמן העם.
תרומה

תרומתו החשובה ביותר לעולם המוזיקה היא בחיזוק הקשר בין ילדים למוזיקה. קבלבסקי לא רק הלחין יצירות רבות המיועדות במיוחד לילדים הלומדים נגינה, אלא גם פיתח תוכניות לימודים לחינוך מוזיקלי לילדים, לדוגמה בתחום של האזנה מודרכת.
צאו צאו

| --- | --- |

 לידה:  155 Buzhou, הרפובליקה העממית של סין 
 פטירה:  15 במרץ 220 (בגיל 65 בערך) לוו-יאנג, הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  שושלת האן המזרחית, קאו וויי 
 מקום קבורה:  מוזליאום צאו צאו 
 בן או בת זוג:  Lady Ding Huan wife of Zhang Ji Wang Zhaoyi Yin Lady Liu Du Empress Dowager Bian Qin Furén 
 
 
 
צָאו צָאו (מנדרינית תקנית: 曹操, בפין-יין: Cáo Cāo‏; 155 – 15 במרץ 220), ידוע גם כ-מֶנְג-דֶּה (孟德, בפין-יין: Mèngdé), היה שר מלחמה ואחד מראשי הממשלה האחרונים של שושלת האן המזרחית. עם דעיכת כוחה של השושלת השיג צאו צאו כוח, צבאי ופוליטי רב במדינה.
כאחד משרי המלחמה המרכזיים בתקופת שלוש הממלכות, בנה צאו צאו את היסודות לממלכת צָאו-ווֶיי אותה ביסס לבסוף בנו, צַאו פִּי. לאחר מותו ניתן לו התואר המלכותי "קיסר ווּ של ממלכת ווֶיי".
בתרבות הפופולרית, דמותו של צָאו צָאו מוצגת לרוב כדמות בעלת מניעים מפוקפקים ולרוב ממלא את תפקיד הנבל בסיפור. הוא מתואר כעריץ אכזר וחסר רחמים, אך בזמנו הועלה על נס כשליט מבריק וגאון צבאי שהתייחס במישרין לכפופים אליו. בזמנו נאמר עליו שיהפוך לשליט מוכשר בזמן שלום וגיבור ערמומי בזמן מלחמה.
מלבד זאת היה צאו צאו מוכשר גם בפיוט ואמנויות לחימה. אחת מיצירותיו הפופולריות והמשפיעות נקראת "שיר בסגנון קצר" אותה כתב לפני קרב הצוקים האדומים.
בתרבות פופולרית מיוחסת לו האמרה, שזכתה לתרגומים רבים, לפיה יעדיף לבגוד בעולם, מאשר לתת לעולם לבגוד בו.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

בגיל 20 מונה צָאו צָאו למפקד המחוז הצפוני של לונְגיַאנְג (עיר הבירה באותו זמן). לאחר מינויו הורה לסגניו להציב מוטות צבעוניים מחוץ למשרדו ולהלקות בהם את מפרי החוק, מבלי להתחשב במעמדם.
בתקרית אחת, הולקה דודו של גְּ'ייֵן שְׁווֹ, מפקד כוח הסריסים בחצר הקיסרית, לאחר שנתפס מפר את העוצר הלילי. כששמע גְּ'ייֵן שְׁווֹ על התקרית החליט לקדם את צָאו צָאו ולהפוך אותו למושל מחוז צִ'ינְגפֶנְגּ שבאותה העת היה תחת שליטתם של המחוזות העירוניים פּוּיַאנְג, חנָאן. למעשה העניק גְּ'ייֵן שְׁווֹ לצאו לצאו תפקיד סמלי בעיקרו ונטול סמכויות ובפועל גירש אותו מעיר הבירה.
צאו צאו נשא במשרתו החדשה מעט יותר משנה ופוטר בשנת 178 לאחר שהתגלה קשר משפחתי שלו עם אחד ממקורביה של הקיסרית סונְג שעמדה במרכז עלילה שנרקמה בידי סריסים רבי כוח ושהביאה למותה.
במהלך שנת 180, חזר צאו צאו אל חצר הקיסר כיועץ ודיבר כנגד הסריסים והשפעתם הרבה על הממשלה בתקופת כהונתו כמושל ומפקד במשמר העיר, אך השפעתו הייתה מוגבלת ולבסוף שב צאו צאו לביתו.
עם פרוץ מרד הטורבן הצהוב, נקרא צאו צאו בחזרה אל לונְגיַאנְג ושם התמנה לקפטן בחיל הפרשים, במטרה לדכא את המורדים ביִינְגגְ'װַאן, בפרובינציה יוּ'. הוא השלים את משימתו בהצלחה ונשלח אל גִּ'ינאן כנָגִיד על מנת למנוע את התפשטות ההשפעה הדתית של המרד. בגִּ'ינאן דיכא צאו צאו ואסר באגרסיביות על כל פולחן הקשור לדאואיזם, בנוסף החריב מקדשים וקידם את הפצת דת הקונפוציאניזם בה תמכה שושלת האן המזרחית. 
בפעולותיו בגִּ'ינאן העליב צאו צאו מספר משפחות מקומיות רבות השפעה מה שהעלה את חששו שבמקרה שימות, ירצחו גם בני משפחתו וזאת על מנת שלא יוכלו לנקום את מותו. בעקבות זאת ועל רקע בריאותו הלקויה, התפטר צאו צאו בשנת 187. לאחר מכן הוצעה לו משרת המושל של מחוז דונג, אך הוא סירב וחזר לביתו במחוז פֵּי למשך שמונה עשר החודשים הבאים.
על אף ניצחונות גדולים של צבאות האן, מדינאים בכירים רבים מצאו את מותם במרד ואזורים רבים נותרו מחוץ לשליטת הממשלה מה שהוביל שליטים מקומיים להכריז על עצמם כמושלים של פרובינציות שלמות, תהליך אשר זירז בסופו של דבר את התפרקות שושלת האן והוביל לתקופת שלוש הממלכות.
בתקופה זו ניסה װַאנְג פֶנְגּ לגייס את צאו צאו להפיכה שביצע על מנת שיוכל להחליף את הקיסר לינג עם המַרְקִיז של חֶהפֵיי, אך צאו צאו סירב. װַאנְג פֶנְגּ התאבד והמזימה לא יצאה לפועל.
בשנת 188 מינה הקיסר לִינְג דִי את צאו צאו לקולונל בראש "הצבא של הגינה המערבית". "הצבא של הגינה המערבית" היה הכוח הרביעי מתוך שמונה בצבא הקיסרי החדש. הצבא מעולם לא עמד למבחן מאחר שהוא פורק לאחר שנה אחת בלבד.
ביוגרפיה > איחוד צפון סין

בשנת 200, גייס יוּ'אֶן שַׁאו למעלה ממאה אלף חיילים והצעיד את צבאו לכיוון שׂוּ'צַ'אנְגּ למענו ובשמו של הקיסר. צאו צאו אסף כ-20,000 איש בעיר גּוּנאדו, (נקודה אסטרטגית על הנהר הצהוב) והתכונן למפגש. שני הצבאות לא הצליחו לבצע התקדמות, חוסר כוח האדם של צאו צאו לא איפשר לו לתקוף מטרות משמעותיות וגאוותו של יוּ'אֶן שַׁאו הכריחה אותם להיפגש חזיתית. על אף יתרונותיו הברורים של יוּ'אֶן שַׁאו בכוח אדם, כמצביא התגלה כהססן ועל כן לא הצליח לנצל את יתרונו הברור לטובתו.
מלבד שדה הקרב המרכזי בגונון, התקיימו שתי חזיתות קרב נוספות: אחת במזרח, בה צבאו של יוּ'אֶן שואו הובל על ידי בנו, יוּ'אֶן טַאן, כנגד גַ'אנְג בַּה מצבאו של צאו. יוּ'אֶן טַאן התגלה כמפקד חלש שלא הכיר את הסביבה בה התנהל הקרב ולא היווה אתגר אמיתי לגַ'אנְג בַּה שניצל את התמצאותו באזור תוך שימוש בטקטיקות דינמיות יותר. 
בחזית המערבית, גַּאו גַּאן, אחיינו של יוּ'אֶן שַׁאו, ביצע את תפקידו בצורה טובה יותר והכריח את צבאו של צאו לבקש תגבורת מבסיסו הראשי. לְיוֹ בֵּיי, שהיה באותו הזמן אורח בצבאו של יוּ'אֶן שַׁאו, הציע ליוּ'אֶן שַׁאו לדרבן את תומכיו שנמצאו בתוך שטחיו של צאו להתקומם כנגד צאו. 
תחילה, הטקטיקה נראתה מבטיחה אך ההתקוממות התמוגגה כמעט מיידית בזכות יכולתו הדיפלומטית של מַאן צ'ונְגּ, שהוצב מראש כדיפלומט על ידי צאו צאו שחזה מראש את האפשרות של התקוממות כנגדו בשטחי שליטתו. 
בסופו של דבר, עריק מצבאו של יוּ'אֶן שַׁאו בשם שׂוּ' יוּאוּ הביא לצאו צאו מידע על מקום אחסון התבואה של יוּ'אֶן. צאו צאו הוביל קבוצה מיוחדת של חיילים ושרף את כל האספקה של יוּ'אֶן. פעולה מכרעת אשר סיפקה לצאו צאו ניצחון מוחץ וכנגד כל הסיכויים.
יוּ'אֶן שַׁאו חלה זמן קצר לאחר מכן ונפטר. החלטתו האחרונה הייתה למנות את בנו הצעיר, יוּ'אֶן שַׁאנְג, כיורשו ולא בנו הבכור יוּ'אֶן טַאן כפי שהכתיבה המסורת. שני האחים נלחמו בצאו צאו, ואחד בשני. צאו צאו השתמש ביריבות ביניהם לטובתו והביס את האחים יוּ'אֶן במהרה.
לאחר הקרב הפך צאו צאו לשר המלחמה הדומיננטי בסין. עם צפון סין תחת שליטתו בפועל, הוא שלח את חייליו מעבר לחומה הגדולה אל תוך קוריאה של היום, ודרומה אל נהר האן בניסיון להרחיב את שליטתו.
ביוגרפיה > שלוש הממלכות

תחילה כשלו ניסיונותיו של צאו צאו להרחיב את שליטתו אל מעבר לנהר יאנגצה. את הצלחתו הראשונה נחל בלְיוֹ בְּיָאו כאשר מושל פרובינציית גִּ'ינְגּ נפטר והעביר את השליטה בפרובינציה לבנו, לְיוֹ צונְגּ, שנכנע ללא התנגדות. צאו צאו היה מרומם רוח מהניצחון הקל והחליט, על אף המלצות יועציו, להפעיל במהירות את צבאו בשנית מתוך ציפייה לניצחונות מהירים נוספים, אך יריביו המרכזיים, לְיוֹ בֵּיי וסוּן צְ'וֵאן (לימים מייסד ממלכת ווּ המזרחית), איחדו את כוחם והנחילו לצאו צאו תבוסה קשה בקרב הצוקים האדומים.
בשנת 213, קיבל צאו צאו את התואר "דוכס ווֶיי" וניתנו לו תשעת המענקים. תארים יקרים אשר הוענקו על ידי הקיסר למדינאים יוצאים מן הכלל. 
בשנת 216 קודם צאו צאו לדרגת מלך צמית תחת הקיסר – "מלך ווֶיי". במהלך השנים המשיכו צאו צאו, לְיוֹ בֵּיי וסוּן צְ'וֵאן לבסס כוחם באזורי השליטה שלהם. במשך שנים נלחמו הממלכות ווֶיי, שוּ, ו- ווּ זו בזו מבלי שהושג יתרון משמעותי למי מהן. כל אחד מהמנהיגים הכריז על עצמו כקיסר בשטחו ובכך הפכו את סין לאחת המדינות המפוצלות ומסוכסכות ביותר בעולם באותה העת. תקופה זו שינתה את פניה של סין ויצרה עימותים אזוריים שהתמשכו מאות שנים לאחר מותם של שרי המלחמה השאפתנים.
בשנת 220 נפטר צאו צאו בלונְגיַאנְג בגיל 65 מבלי שהצליח לאחד את סין תחת שלטונו. לפי בקשתו הוא נקבר בעיר יֵה צֶ'נְגּ ללא זהב וללא אוצרות, ואף ביקש מנתיניו בחזית שלא להגיע להלווייתו משום, שבמילותיו שלו, "המדינה עדיין לא יציבה".
בנו הבכור, צַאו פִּי, ירש את מקומו ובתוך שנה עשה את מה שלא העז אביו לעשות בחייו, צאו פי הכריח את הקיסר שְׂייֵן דִי לוותר על כוחו והכריז על עצמו כקיסרה הראשון של ממלכת צָאו-ווֶיי.
מורשתו התרבותית

פיוט
צאו צאו היה משורר מוכשר, כפי שהיו בניו צַאו פִּי וצַאו ג'דה. רק שרידים נותרו מעבודותיו של צאו צאו. החרוזים שלו חסרי יומרה אך עם עומק, תרמו בסופו של דבר לז'אנר של זמנו ומעבר עד לשושלת טאנג כ-400 שנה לאחר מותו.[דרוש מקור]
אני מרים את כוסי ושר שיר,

כי מי יודע אם חיי ארוכים או קצרים?

חיי אדם ארעיים כטל הבוקר,

ימים רבים עברו, מעטים הימים שנשארו

המלנכוליה שליבי מוליד,

מגיעה מדאגות אותן איני יכול לשכוח.;



מה יכול לשכח את יגוניי?

אני מכיר רק תרופה אחת – יין דו קאנג.

חסידים לבושים בכחול,

ליבי דואג לכם.

אתם הם סיבת השיר הזה,

ללא ספקות והיסוסים.

מעבר לגדה צבי פועה,

לטבע שם הוא אוכל.

אורחיי המכובדים להם אני מצדיע,

הכו בציתר! נגנו בחליל!

אור הירח בהיר,

היכן אוכל להפרידו ולקיטופו?

מחשבות עלייך בתוך תוכי,

לא מתיישבות, ואינן נרגעות.

חבריי באים לבקר דרך שביל העיר,

הכבוד אותו הם מביעים באמת ניתן לראות.

פסטיבל אעשה לכבודם,

ניזכר ונספר סיפורים על חוויות משותפות.

מעטים הם הכוכבים מסביב לירח,

דרומה העורבים טסים.

עפים הם ללא מנוח,

היכן יקימו את ביתם?

אין הר תלול מדי,

אין ים עמוק מספיק.

אדם חכם פוסק מארוחתו שאורחיו מגיעים,

משום שלרגליו אימפריות באמת נופלות!
שלמה אוזנקוט

חתימת רבי שלמה אוזנקוט
הרב שלמה אוזנקוט (או אוזנכוט; סביב ה'תק"כ - אייר ה'תק"ף, 1820), היה מקובל, ראש ישיבה ודיין במרקש שבמרוקו בראשית המאה התשע עשרה.
קורות חייו

נולד במרקש לאביו ר' חיים שהיה נגיד קהל מרקש. למד אצל חכמי העיר. בהמשך כיהן כראש ישיבה, ומתלמידיו ידוע: רבי יהודה אלמליח, וכנראה גם רבי רפאל מסעוד אבן מוחא. בישיבתו למדו בין השאר את פירוש הרא"ם על פירוש רש"י, ורבי שלמה מסר לתלמידיו ביאורים לפירוש הרא"ם. סמוך לשנת תקס"ד, התמנה לדיין בבית דינו של רבי שלמה אסבאג. כיהן לצד חביריו הדיינים רבי יוסף חרוש, רבי יעקב פינטו השני, רבי יהודה הצרפתי, רבי משה אסבאג, רבי אברהם אסולין, ורבי מוסא בן דוד וחיון. בית הדין התכתב עם חכמים מערים אחרות, כדוגמת מקנס, ואזמור.
כמו כן עסק בחכמת הקבלה, ונמנה עם מקובלי העיר.
נפטר במגפה שפקדה את מרקש, בחודש אייר שנת תק"ף (1820).
מוזכר בפיוטים על חכמי מערה במרקש, בפיוט מרבי מסעוד, ובפיוט מרבי יעקב אלכאבאש.
כתביו

חידושי דינים - על חלקי השולחן ערוך, חלקם נדפסו בספרי חכמי דורו.
חידושים על הש"ס - חלקם נדפסו בקובץ בית הלל.
חידושים על הרא"ם - ע"פ מה שסיכמו תלמידיו.
כתביו > הגהות

הגהות על כנסת הגדולה חלק חושן משפט - באוסף פרטי.
הגהות על חיבורי רבי מוסא בן דוד וחיון - בגיליון כת"י של מו"ה שלמה שושנה מאוסף בניהו.
לקריאה נוספת

הרב יוסף פרץ והרב יוסף הלל (עורך), קדושי מראכש, "רבי שלמה אוזנכוט", הוצאת קהילות ישראל, ירושלים ה'תשפ"א.
D12

| --- | --- |

 מקום הקמה:  דטרויט 
 מוקד פעילות:  דטרויט, מישיגן, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1996–2006, 2008 – 2018
 סוגה:  היפ הופ, הורורקור
 חברת תקליטים:  שיידי רקורדס, אינטרסקופ רקורדס 
 פרסים והוקרה:  פרס המוזיקה של MTV אירופה להיפ-הופ הטוב ביותר (2004) 
 www.d12online.com
 חברים
 אמינם קוניבה סוויפט פאז
 חברים לשעבר
 באגז פרוף ביזאר קון ארטיס
 
D12 - Dirty Dozen (בתרגום חופשי: "תריסר מלוכלך") הוא הרכב היפ הופ אמריקאי מדטרויט שבמישיגן.
הסיבה להקמתו של הרכב הראפ D-12, הכוללת את אמינם וחמישה מחבריו, פשוטה: "עשינו הסכם לפני שנים", אומר אמינם, "מי שחותם ראשון בחברת תקליטים, חוזר לקחת את השאר איתו". חבריו של אמינם להרכב, הראפרים ביזאר, פרוף, קון ארטיס, סוויפט וקוניבה, הכירו שבע שנים לפני הקמת הלהקה בחנות בדטרויט בשם "היפ הופ" שם החלו חובבים להתנצח ביניהם בתחרויות ראפ. אמינם הצעיר הרשים את אמ.סי. פרוף, אחד הראפרים הידועים ביותר לשמצה בדטרויט, כשהתחרו זה בזה.
אמינם ופרוף הקימו את ההרכב ב-1990, ואחד החברים המקוריים היה באגז, חבר הלהקה שנרצח במהלך מסיבה. כל אחד מחברי ההרכב נושא קעקוע עם שמו של באגז כמחווה לחבר המת. הם קראו לעצמם D-12 כקיצור ל"תריסר מדטרויט", (וגם ל"Dirty Dozen", שנים עשר הנועזים) למרות שהם רק שישה. הסיבה לכך היא כי כל חבר ברא לעצמו שני שמות במה, שני אלטר-אגואים המשמשים אותו לסירוגין כמין פיצול אישיות.
D-12 הופיעו לראשונה על גבי אלבום כשהתארחו בשיר "Under The Influence" באלבומו של אמינם The Marshall Mathers LP. אלבומם הראשון, Devil’s Night, כולל ארבעה קטעים שהופקו על ידי ד"ר דרה, והוא עורר מחלוקת כבר בסינגל הראשון מן האלבום, "Purple Pills", שיר הלל פסיכדלי ל"תרופה האולטימטיבית המתקבלת ללא מרשם". שם האלבום, ליל השטן, שאוב ממסורת של העיר דטרויט: בליל השטן, הלילה שלפני ליל כל הקדושים צעירי העיר נוהגים לרוץ ברחבי העיר ולעשות "בלגן".
ההרכב נוסד בשנת 1995 אך זכתה לפרסום רק כאשר אמינם, אחד מחברי ההרכב, זכה לפרסום ברמה בין-לאומית. עד אז היווה D12 חלק חשוב מעולם המחתרתי של הראפ במשך מספר שנים.
להרכב שני אלבומים שהגיעו לראש המצעדים האמריקאים, הבריטים והאוסטרלים: Devil's Night שפורסם בשנת 2001, ו-D12 World שיצא בשנת 2004. הסינגלים האהובים בשני האלבומים היו: How Come, Purple Pills, Fight Music ו-My Band.
חברי ההרכב החליטו שאמינם יהיה פחות בולט באלבומם השלישי The Ambition, אך ההחלטה השתנתה באופן דרמטי אחרי מותו של פרוף באפריל 2006.
ב-31 באוגוסט 2018 פרסם אמינם שיר בשם "Stepping Stone", כחלק מאלבום הסטודיו העשירי שלו בשם "קמיקזה", בו הכריז כי הרכב D12 מתפרק באופן רשמי.
חברי ההרכב

חברים נוכחים
אמינם (מרשל מאת'רס)
קוניבה (וון קרלייל)
סוויפט (אונדרה מור)
פאז (בלייק קרינגטון)
חברים שעזבו:
ביזאר (רפוס ג'ונסון) עזב בפברואר 2012 לטובת הרכב משלו
קון ארטיס (דניואן פורטר) עזב במרץ 2012 לטובת קריירת סולו והפקה.
חברים שמתו:
באגז (קרניל פיטס) נורה ומת ב-12 במאי 1999
פרוף (דשון הולטון) נורה ומת ב-11 באפריל 2006
המירוץ לתהילה

חבר ההרכב  הראשון שגרף הצלחה ופרסום היה זמר הראפ אמינם. בשנת 1997,אמינם הוציא מיני אלבום הנקרא The Slim Shady EP, האלבום תפס תשומת לב ופרסום, כאשר מפיק וזמר הראפ ד"ר דרה הקשיב לאלבום, מיד החתים את אמינם לחברת התקליטים Interscope.
אמינם נשאר בעמדתו, בזמן הקלטת האלבום The Slim Shady LP, האלבום המלא, שיחזור להחתים את שאר חברי הלהקה לעתיד. ד"ר דרה אמר לו שלפני החתמת חבריו, שיהפוך לזמר ידוע.
בשנת 1999 הוציא אמינם את אלבומו The Slim Shady LP ומיד הפך לכוכב, ובזמן זה, נמכרו בארצות הברית מיליוני עותקים של האלבום. אמינם לקח את הצעתו של ד"ר דרה והפך לזמר מפורסם ומיד איחד אותו ואת שאר חברי הלהקה והחתים אותם בחברת התקליטים Interscope ומאז ללהקה יצאו שני אלבומים מלאים.
דיסקוגרפיה

| תמונת האלבום | מידע על האלבום |
| --- | --- |
: Devil's Night שוחרר: 19 ביוני, 2001  סגנון: הארדקור היפ הופ  אורך: 75:23 דקות  סינגלים: "Shit On You"  "Purple Pills"   "Fight Music" חברת תקליטים: שיידי/ אינטרסקופ  מפיקים: ד"ר דרה, אמינם, דניואן פורטר, דיי ג'יי הד, סקוט סטורץ', ג'ף באס, מייק אליזונדו, לואיס רסטו
: D12 World שוחרר: 27 באפריל, 2004  סגנון: היפ הופ  אורך: 77:52 דקות  סינגלים: "My Band"  "How Come"  "40 Oz" חברת תקליטים: שיידי/ אינטרסקופ  מפיקים: ד"ר דרה, אמינם, דניואן פורטר, קניה ווסט, היי-טק, רד ספידא
שבעת פלאי תבל החדשים

שבעת פלאי תבל החדשים
"שבעת פלאי תבל החדשים" היא רשימת אתרים בולטים ברחבי העולם, שערך תאגיד שווייצרי שנוסד בידי היזם ואיש הקולנוע ברנרד ובר בשנת 2007. במהלך קיומה של האנושות נוצרו מספר רשימות של שבעת פלאי תבל: הראשונה נוצרה בתקופה ההלניסטית וכללה רק אתרים שהיו ידועים בעת העתיקה באגן הים התיכון. בתקופת הרנסאנס נוצרו רשימות שהגדירו את שבעת פלאי תבל של ימי הביניים, ומאז היו מספר ניסיונות להרכיב רשימה דומה שתכלול את האתרים בעולם.
בשנת 2000 נוסד תאגיד "קרן שבעת פלאי תבל החדשים", ששם לעצמו כמטרה להרכיב רשימת פלאי עולם שתיבחר על ידי הציבור ולא על ידי מומחים. בשלב מוקדם הרכיב התאגיד רשימה בת 21 מועמדים. מבין מועמדים אלה נבחרו שבעת האתרים המובילים על ידי הצבעה בטלפון ובאינטרנט (שבה ניתן היה לקנות[דרושה הבהרה] זכות הצבעה מוגברת). התהליך לווה במסע בחירות נרחב שקיימו כמה מדינות, על מנת שהאתר המצוי בשטחן ייבחר. מסעות אלה בלטו במיוחד במדינות דרום ומרכז אמריקה (שם נבחרו שלושה אתרים), ובסין.
ההכרזה על האתרים הזוכים נערכה ב-7 ביולי 2007 בעיר ליסבון, בירת פורטוגל.
אופן ההצבעה, המצריך גישה לאינטרנט, נתקל בביקורת של מספר ארגונים, ובראשם אונסק"ו. לטענת הארגון, הבחירה נעשתה מנימוקים של לאום, וללא התייחסות היסטורית-תרבותית לחשיבות המקומות הנבחרים.
אחרי בחירת שבעת פלאי עולם החדשים היו ביקורות רבות על הבחירה. רבים קישרו את העובדה שלא נבחר אף פלא מכל יבשת אפריקה - אפילו לא הפירמידה הגדולה של גיזה, היחיד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק ששרד עד ימינו - לעובדה ששיעור הגישה לאינטרנט באפריקה הוא הנמוך מכל היבשות.
שבעת פלאי העולם החדשים

| אתר | הקמה | מיקום | תמונה |
| --- | --- | --- | --- |
| פירמידת אל קסטיליו בצ'יצ'ן איצה | 800 לספירה | מקסיקו יוקטן, מקסיקו |  |
| פסל ישו הגואל | 1931 לספירה | ברזיל ריו דה ז'ניירו, ברזיל |  |
| החומה הסינית | 220 לפנה"ס ו-1368–1644 לספירה | הרפובליקה העממית של סין סין |  |
| מאצ'ו פיצ'ו | 1460-1470 לספירה | פרו פרו |  |
| פטרה | 9 לפנה"ס-40 לספירה | ירדן ירדן |  |
| הקולוסיאום | 72-80 לספירה | איטליה רומא, איטליה |  |
| טאג' מהאל | 1630 לספירה | הודו אגרה, הודו |  |
בנוסף לשבעת הפלאים שנבחרו, זכתה הפירמידה הגדולה של גיזה במצרים בתואר כבוד והערכה בשל העובדה שהיא היחידה שנשארה משאר שבעת פלאי העולם הישנים:
| אתר | הקמה | מיקום | תמונה |
| --- | --- | --- | --- |
| הפירמידה הגדולה של גיזה | 2500-2600 לפנה"ס | מצרים גיזה, מצרים |  |
13 המועמדים שלא נבחרו בגמר

האקרופוליס באתונה, יוון יוון (450–330 לפנה"ס).
אלהמברה בגרנדה, ספרד ספרד (המאה ה-12 לספירה).
אנגקור בקמבודיה קמבודיה (המאה ה-12 לספירה).
פסלי המואי באי הפסחא אי הפסחא, צ'ילה צ'ילה (המאה ה-10 עד המאה ה-16).
מגדל אייפל בפריז, צרפת צרפת (1887–1889).
איה סופיה באיסטנבול, טורקיה טורקיה (532–537 לספירה).
מקדש קִיוֹמִיזוּ (אנ) בקיוטו, יפן יפן (749–1855 לספירה).
הכיכר האדומה והקרמלין במוסקבה, רוסיה רוסיה (1156–1850 לספירה).
טירת נוישוונשטיין בפיסן, בוואריה, גרמניה גרמניה (1869–1864 לספירה).
פסל החירות בניו יורק, מדינת ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית (1886 לספירה).
סטונהנג' באמבסבורי, אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת (3000-1600 לפנה"ס).
בית האופרה בסידני, אוסטרליה אוסטרליה (1954–1973 לספירה).
טימבוקטו במאלי מאלי (המאה ה-12 לספירה).
ראו גם

שבעת פלאי תבל
שבעת פלאי תבל של ימי הביניים
שבעת פלאי תבל של עולם הטבע
חברת ארנק

חברת ארנק היא חברה שתכליתה העיקרית היא הפחתת שיעור מס הכנסה ודמי ביטוח לאומי לבעליה (שהוא בדרך כלל מועסק ובעלים יחידי של החברה), בעל הכנסה גבוהה באופן ניכר מהממוצע, שעבודתו היא באופן מסורתי משרת שכיר או עצמאי, או שיש לו הכנסות פסיביות ניכרות (כדוגמת הכנסות משכירות נדל"ן, תמלוגים שונים ותשלומי ריבית). שימוש בחברת ארנק יצר הפחתה בתשלומי המיסים בהשוואה לתשלומי המס שהיה צריך לשלם בעליה כשכיר או כעצמאי, וכן מעניק יתרונות פוטנציאליים אחרים.
חברת ארנק מוקמת לצורך תכנון מס של בעליה, אין בה פעילות כלכלית עצמאית והיא מספקת את אותו שירות שהיה בעליה מספק לו היה שכיר או עוסק.
מקור שמה של חברת הארנק בדרך פעילותה, שבה הכנסתו של בעליה נכנסת אליה כאל ארנק, ממנו הוא מושך דיבידנדים כאשר הוא זקוק לכסף. זהו כינוי לא פורמלי - בפקודת מס הכנסה נכללת חברה כזו בקטגוריה הקרויה חברת מעטים. חברות מסוג זה הוקמו החל מ־2002, ומספרן ב־2013 הוערך בכ־24,000.
כיוון שבפעולתן של חברות ארנק יש יתרון מס לבעליהן, הרי מבחינתם של רשות המיסים והמוסד לביטוח לאומי יש בפעילות זו אובדן הכנסות. עקב כך עלו המלצות שונות על מיסוי מיוחד לחברות הארנק, או הגבלת פעילותן. ב"חוק ההסדרים" לשנת 2017 נקבעו כללים למיסוי חברות ארנק, שמבטלים את יתרונות המיסוי שבהן.
דרך פעולה

מבחינת חוקית, לכל אדם בישראל זכות להקים חברה בע"מ, ללא תלות בדרך פעילות החברה.
חברת ארנק מספקת שירותים בהתאם לכישורי בעליה (לדוגמה: כישורי ניהול, כישורי רפואה, כישורי משפט). כאשר אדם או חברה מעוניין בשירות מבעל החברה (או נדרש לתשלום לה), הוא מקבל את השירות מחברת הארנק, המקבלת את התשלום, ומשלמת משכורת לבעליה, הרשום כשכיר מקבל משכורת מחברת הארנק. חברת הארנק אינה משלמת את מלוא ההכנסות כשכר, אלא שומרת את חלקם הגדול בקופתה. אין הבדל מעשי בשירות שמקבל הלקוח (הניתן בכל מקרה על ידי אותו איש מקצוע), וההבדל היחידי הוא חשבונאי, מוטב התשלום בעבור העבודה.
חברות ארנק בישראל הוקמו החל מ־2002, אז בוטלה התקרה לדמי ביטוח לאומי, ועל כן עלה יתרון, לבעלי הכנסות גבוהות, בקבלת תשלום באמצעות חברת ארנק, ומשיכת חלק ממנו כמשכורת, בעוד היתרה משמשת להשקעה או נמשכת כדיבידנד, צעדים שיש בהם יתרון מס מידי (בדמות חיסכון בדמי ביטוח לאומי) ופוטנציאל לתכנון מס ולהפחתת סכום המיסים הכולל, בהשוואה לקבלת מלוא התשלום כשכיר.
הקמתה של חברה בע"מ דורשת תשלום אגרה שנתית לרשם החברות וחובה על עריכת ביקורת באמצעות רואה חשבון. הוצאות אלו יחד עם מדרגות המס הנהוגות בישראל, יוצרות כדאיות כלכלית להקמת חברות ארנק רק למי שהכנסתם גבוהה מרף מסוים. ישנם המעריכים שהקמת חברת ארנק תשתלם למשתכרים מעל ל־25,000 ש"ח בחודש.
דרך פעולה > יתרונות חברת הארנק

חברת הארנק צוברת חלק מרווחי בעליה (שאינו משולם לו כמשכורת), ומשלמת עליו מס חברות, שהוא 23% מהרווחים, נכון ל־2021. שיעור מס זה הוא כ־53% מתשלום המס השולי שהיה מוטל על בעליה כשכיר (שיעור המס השולי הוא 50%). באמצעות שימוש בחברת ארנק ישנה ירידה משמעותית בתשלומי ביטוח לאומי, שכן הוא אינו חל על חברות. עם זאת, בעת משיכת רווחי החברה על ידי בעליה, ישנו תשלום מס דיבידנדים בסך 30% (לבעל שליטה מהותי, המחזיק יותר מ־10% ממניות החברה). אם בעל החברה מושך בסיום השנה את כל רווחי החברה, שיעור מס הכנסה המשולם על ידו במצטבר (מס הכנסה על משכורת השכיר, מס חברות ומס דיבידנדים) אינו שונה מהותית משיעור המס שהיה משולם כשכיר או עצמאי[דרוש מקור], אך הוא חוסך בדמי ביטוח לאומי, החלים רק על משכורתו כשכיר.
דוגמה ליתרון חברת הארנק בא לידי ביטוי בהשקעות הרווחים, שכן בעוד שכיר או עצמאי יכול לנצל את הרווחים רק לאחר תשלום מלוא חבות המס, חברת הארנק יכולה להשקיע את רווחיה קודם תשלום מלוא המס (לפני תשלום מס דיבידנדים), ועל כן הסכום העומד לבעליה להשקעות באמצעותה, גבוה באופן משמעותי מהסכום העומד לרשות בעליה, לו פעל כשכיר או עצמאי. דבר זה מאפשר לחברת הארנק לצבור נכסים רבים יותר, וליצור פוטנציאל לתשואות גבוהות יותר. באופן דומה, חברת הארנק מאפשרת את ניצול הרווחים להשקעה ברכישת מלאי, או למתן ערבויות הנדרשות לגיוס אשראי.
יתרונות נוספים של חברת הארנק באים לידי ביטוי במגוון דרכים לתכנון מס על מנת להפחית את שיעור תשלום המס המצטבר, כדוגמת מתן הלוואות בתנאים נוחים לבעליה, זאת בניגוד למשכורת שכיר, שבה אין כמעט אפשרות לתכנון מס.
על אף האמור, על פי תקנות המס בישראל יכול פקיד שומה לחייב 'חברת מעטים' (חברה שלה עד 5 בעלי מניות, הגדרה שחלה על רובן המוחלט של חברות הארנק) בתשלום מס על רווחים שהצטברו בקופתה ולא חולקו כדיבידנד לבעליה, הנשמרים בקופתה לצורך הימנעות מתשלום מס או לצורך מטרה שאינה בליבת הפעילות העסקית של החברה (כדוגמת השקעות בנדל"ן בחברה שעוסקת בשירות מקצועי). עם זאת, אפשרות זו מוגבלת במספר תנאים, כדוגמת אישור הפעולה בידי ועדת מייעצת בת 5 חברים, דבר שהוביל לכך שאפשרות זו לא יושמה כמעט בפועל כלפי חברות הארנק.
שינוי הרגולציה בנושא חברות הארנק

קיומן של חברות הארנק יצר הפסד הכנסה לרשות המיסים ולמוסד לביטוח לאומי, ויצר יתרון לבעלי ההכנסות הגבוהות, בהשוואה לבעלי הכנסות נמוכות יותר. ועדת טרכטנברג המליצה לבחון את היבטי המס הכרוכים בהקמתן של חברות ארנק. בהתאם לכך הורה שר האוצר, יובל שטייניץ על הקמת ועדה לעניין זה, בראשותו של ראש רשות המיסים, דורון ארבלי.
המפקח על הבנקים, דודו זקן, פרסם ביולי 2013 טיוטה למדיניות התגמול בבנקים, הכוללת איסור על תשלום למועסקים באמצעות חברות ארנק.
ב"חוק ההסדרים" לשנת 2017 נקבעו כללים למיסוי חברות ארנק, שמבטלים את יתרונות המיסוי שבהן. דברי ההסבר להצעת החוק נימקו צעד זה: