stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות להט"ב במצרים
תנאי מחיה > מדיה

בשנת 1978 הסרט המצרי של הבמאי יוסף צ'אהין (אנ') אלכסנדריה... למה? הציג גבר מצרי אמיד שמנהל רומן עם חייל בריטי. בשנת 1999 ההצגה הפומבית של מחזה מאת מאהר סברי שחקר את תופעת ההומופוביה במצרים הושבתה על ידי הממשלה לאחר מספר הצגות. בשנת 2008 סברי ביים את סרטו העצמאי כל חיי על הומוסקסואל מצרי, אשר עורר מחאות של אנשי דת ופקידי הממשלה שקראו לסרטו להאסר. סרטים אשר הוצאו לאור בהם: לא מצונזר (2009), יצא מכלל שליטה (2009), פלטת פלסטיק (2007) ובניין יעקוביאן (2007) מתארים כולם נושאי טאבו שונים בחברה המצרית, כולל הומוסקסואליות, אשר הובילו לקריאות פומביות מצד אזרחים דתיים לצנזור או לאסור את תערוכות הסרטים. בשנת 2013 הסרט סודות משפחה הוקרן בבכורה במצרים על חייו של נער בן 18 שנאבק בנטייתו החד-מינית ובסטיגמטיזציה החברתית נגד הומוסקסואליות במצרים. במאי הסרט עלה לכותרות בינלאומיות כשסירב לבקשת מועצת הצנזורה המצרית שיצנזר סצנות מסוימות במהלכו.
הצגת סוגיות להט"ב אינה אסורה כשלעצמה בעיתונות, ביצירות אמנות או במדיה תקשורתית אחרת במצרים. עם זאת, תיאורים של הומוסקסואליות או קרוס-דרסינג הוגדרו לאורך השנים אך ורק כשליליים עקבות קבלת עוינות איסלאמיסטית. עם זאת, בשנת 2017, המועצה העליונה לתקנת מדיה הוציאה צו באופן רשמי שמונע את "הופעתם של ההומוסקסואלים" או "קידום סיסמאותיהם" בתקשורת המצרית. תיאורים עבור קבלה רחבה יותר של אזרחי להט"ב במצרים בסרטים או אמצעי תקשורת אחרים נוטים להיות תחת צנזורה ממשלתית רחבה ונתונים לביקורות שליליות מצד גופים דתיים. באוגוסט 2018 הציגה ממשלתו של א-סיסי חקיקה שמביאה כל משתמש בשירותי רשת חברתית עם מעל 5,000 עוקבים או מנויים לביקורת מוגברת, והכפיפה אותם להעמדה לדין על פי חוקי התקשורת כחלק מפעילות נגד מה שכונה "טרור ופעילות פוליטית".
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (עונש: עד 17 שנות מאסר עם אפשרות לעבודת כפייה, קנס, הגליה, מכות ועינויים)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים: 
חוקים נגד אפליה בתעסוקה: 
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים: 
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שטנה): 
נישואים חד-מיניים: 
הכרה בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור): 
אימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים: 
אימוץ ילד חורג בקרב זוגות חד-מיניים: 
גישה להפריה חוץ-גופית בקרב זוגות לסביות: 
הכרה משפטית בשינוי מגדר: / (בתנאי של קבלת אישור מקתדרלת מרקוס הקדוש או מסגד אל-אזהר)
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בצבא: 
איסור על ביצוע טיפול המרה בחוק: 
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: (לא חוקי עבור זוגות הטרוסקסואלים גם כן)
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאים לתרום דם:
ראו גם

הומוסקסואליות במצרים העתיקה
זכויות להט"ב
זכויות להט"ב באסיה
זכויות להט"ב באפריקה
זכויות להט"ב במזרח התיכון
חיל הפנים של מונגוליה

לוחמי החיל בשנת 2010.
חיל הפנים של מונגוליה (במונגולית: Монгол Улсын Дотоод цэргүүд) הם הז'נדרמריה, האחראית על תפקידי שמירה ויחד עם גופים דמוי-צבאיים נוספים, מספק חיילי מילואים לצבא מונגוליה. הוא מגן על מבנים ממשלתיים ומוסדות כמו גוף השידור הלאומי המונגולי ובית הקברות הלאומי אלטאן-אלגיי. במהלך המלחמה הקרה החיל היה אחראי על סיור גבולות, שמירה ובקרה על הגירה. בסוף שנות ה-80 מנה כ-15,000 חיילים.
מסייע למשטרה הלאומית.
היסטוריה

החיל הוקם במקור בשנת 1922 על ידי המועצה הצבאית העממית כאשר למעלה מעשר אוגדות של הצבא אוחדו ליצירת היחידה המיוחדת לענייני ביטחון פנים.
במתכונת הנוכחית הוקם החיל בשנת 1995, פעל במשך 18 שנה עד שביטול החוק הממשלתי ב-16 במרץ 2013 על ידי החוראל הגדול הביאו לפירוקו.
לאחר ביטולו, תפקידיו הועברו לידי המשטרה הלאומית ולמשמר הגבול עד 1 באפריל 2014.
לאחר בחינה מעמיקה בעניין וניצחונה של מפלגת MPP בבחירות לפרלמנט המונגולי בשנת 2016, נבדקה מחדש אופציית הקמת החיל ובפברואר 2017 העביר הפרלמנט רשמית חוק לשחזור חיל הפנים והקמתו מחדש.
הערות שוליים

↑  https://www.globalsecurity.org/military/world/mongolia/internal-troops.htm
↑  Sanders, Alan (2003-04-09). Historical Dictionary of Mongolia. ISBN 9780810866010.
↑  https://news.mn/en/754349/
↑  https://montsame.mn/en/read/127866
↑  https://montsame.mn/en/read/128708
↑  Sanders, Alan J. K. (2017-08-25). Historical Dictionary of Mongolia. ISBN 9781538102275.
חיל העם

חיל העם. חיל עממי לא-חמוש במסגרת מעין צבאית שהוקמה על ידי ארגון ההגנה בסוף שנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בחיל העם שירתו אנשים שגילם מעל ל־36 שנה, שלא נכללו במסגרות הצבאיות של ההגנה, חיל המשמר וחיל השדה. מטרת הקמת החיל הייתה לאמן את אנשיו באימונים טרום-צבאיים, תרגילי סדר ושדאות, ללא נשק.
החיל כלל כ־3,500 איש, רובם מתל אביב. אימוניו לא היו מספיקים ומפקדיו עברו הכשרה מזורזת שכותה בשם "הקורסים היפניים". אימוני החיל התקיימו במגרשי ספורט, בבתי ספר ובככרות הערים.
חיל העם נכשל מבחינה ארגונית ועיקר הקושי שבקיומו היה כי הוקם מיד עם פרוץ המלחמה כשזירת הקרבות הייתה רחוקה עדיין מארץ ישראל. גם השלטונות הבריטיים העמידו מכשולים בפני קיום החיל, אשר בעיניהם היה קיומו כחיל רב משתתפים המבצע אימונים המוניים ופומביים, עלול לעורר את זעם הערבים. באפריל 1940 הוציאו שלטונות המנדט צו האוסר על אימונים בתרגילי סדר צבאיים. חיל העם ירד למחתרת ומספר אנשיו הצטמצם בצורה ניכרת. לאחר שנתיים פוזר החיל ושרידיו צורפו לארגון ההגנה.
ראו גם

משמר העם
משמר המולדת
לקריאה נוספת

בן-ציון דינור (עורך), ספר תולדות ההגנה, ג, א, תל אביב: הוצאת מערכות, תשל"ג-1973, עמ' 295–299.
חמד, מלך בחריין

חמד בן עיסא אָאל ח'ליפה (בערבית: حمد بن عيسى آل خليفة; נולד ב-28 בינואר 1950) הוא מלך בחריין מאז 14 בפברואר 2002. לפני כן שימש כאמיר של המדינה מאז מות אביו, עיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה, האמיר הקודם של בחריין ב-1999.
לפני מלכותו

חמד נולד ב-28 בינואר 1950 בעיר מנאמה שבבחריין לעיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה, האמיר הקודם של בחריין. הוא למד באוניברסיטת קיימברידג' בבריטניה ולאחר מכן בפנימיות צבאיות בבריטניה ובארצות הברית.
מלכותו

בשנת 1999 ירש את אביו בתפקיד האמיר, ומינה את בנו סלמאן לנסיך הכתר של ממלכת בחריין. עם עלייתו לשלטון הנהיג חמד שורה של רפורמות בבחריין וקידם את זכויות האדם במדינה. הוא שחרר אסירים פוליטיים, העניק זכות הצבעה לנשים וערך בחירות לפרלמנט. הרפורמות זכו לשבחים מארגון זכויות האדם הבינלאומי אמנסטי. הוא ידוע ביחסו האוהד ליהודים במדינתו. בשנת 2002 לאחר שבחריין הוכרזה כממלכה הוכתר אאל ח'ליפה למלך. בספטמבר 2010 דיווחו הרשויות בבחריין כי עצרו התארגנות שיעית באשמת פעילות טרור וניסיון הפיכה כנגד בית המלוכה המשתייך למיעוט הסוני במדינה.
חמד מטפח את העיסוק בענפי ספורט שונים בנסיכות, בהם: גולף, טניס, דיג, כדורגל ומרוצי סוסים.
לחמד ארבע נשים ושנים עשר ילדים.
ב-14 בפברואר 2011, בהשראת האביב הערבי, התחילו הפגנות אלימות וקטלניות ברחבי המדינה, בהן נהרגו יותר מ-95 אנשים. בעקבותן הבטיח המלך רפורמות, שביצוען שנוי במחלוקת בין הצדדים.
במהלך דצמבר 2014 הורה למנות מועצת שורא חדשה, בה יכהנו תשע נשים (שתיים פחות מהמושב הקודם), ביניהן נוצרייה ויהודייה. מועצת השורא החדשה אינה כוללת חברים במשפחת המלוכה.
הערות שוליים

↑  Bahrain: Promising human rights reform must continue‏
↑  רועי נחמיאס, מלך בחריין: ניסיון ההפיכה השיעי - "סוג של טרור", באתר ynet, 5 בספטמבר 2010
| מונרכים מכהנים |
| --- | --- | --- |
| אוקיאניה | צ'ארלס השלישי (אוסטרליהאיי שלמהטובאלוניו זילנדפפואה גינאה החדשה אוסטרליה, איי שלמה, טובאלו, ניו זילנד, פפואה גינאה החדשה) • טופו השישי (טונגה טונגה) |  |
| אירופה | ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה ועמנואל מקרון (אנדורה אנדורה)‏1 • פיליפ (בלגיה בלגיה) • פרדריק העשירי (דנמרק דנמרק) • וילם-אלכסנדר (הולנד הולנד) • אנרי (לוקסמבורג לוקסמבורג) • הנס אדם השני (ליכטנשטיין ליכטנשטיין) • אלבר השני (מונקו מונקו) • צ'ארלס השלישי (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת) • האראלד החמישי (נורווגיה נורווגיה) • פליפה השישי (ספרד ספרד) • פרנציסקוס (קריית הוותיקן קריית הוותיקן) • קרל ה-16 גוסטב (שוודיה שוודיה) |  |
| אמריקה | צ'ארלס השלישי (איי בהאמהאנטיגואה וברבודהבליזגרנדה (מדינה)ג'מייקהסנט וינסנט והגרנדיניםסנט לוסיהסנט קיטס ונוויסקנדה איי בהאמה, אנטיגואה וברבודה, בליז, גרנדה, ג'מייקה, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט לוסיה, סנט קיטס ונוויס, קנדה) |  |
| אסיה | מוחמד בן זאיד (איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות) • ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק (בהוטן בהוטן) • חמד (בחריין בחריין) • חסן אל-בולקיה (ברוניי ברוניי) • נארוהיטו (יפן יפן) • עבדאללה השני (ירדן ירדן) • משעל (כווית כווית) • עבדאללה (מלזיה מלזיה)‏2 • היית'ם (עומאן עומאן) • סלמאן (ערב הסעודית ערב הסעודית) • תמים (קטר (מדינה) קטר) • נורודום סיהאמוני (קמבודיה קמבודיה) • ראמה העשירי (תאילנד תאילנד) |  |
| אפריקה | מסוואטי השלישי (אסוואטיני אסוואטיני) • לטסי השלישי (לסוטו לסוטו) • מוחמד השישי (מרוקו מרוקו) |  |
מונרך • מונרכיה חוקתית • מונרכיה נבחרת • מונרכיה העוברת בירושה • מונרכיה אבסולוטית • מונרכיה פדרלית • דיארכיה  הערות: 1ראשיה הרשמיים העליונים של אנדורה הם הנסיכים-שותפים (דיארכיה): נשיא צרפת עמנואל מקרון ובישוף אורז'יי ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה 2היאנג די-פרטואן אגונג המלזי משלב מלוכה עם תפקיד נשיאותי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13060570c (data)  GND: 103457924X  ISNI: 0000 0000 5393 7236  LCCN: n89207724  SELIBR: 251847  SUDOC: 076689549  VIAF: 61682080   WorldCat (עם VIAF): 61682080
טוקטוק ותותי

| --- | --- |

 סוגה:  ילדים
 בימוי:  שרון גזית קובי פז
 שחקנים:  ענת עצמון
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  26
 הפקה
 מפיק:  עינת שיינר פישר
 מוזיקה:  דנה שץ עדי קוזלובסקי גל ענבי
 אורך פרק:  5 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ הופ! ערוץ לולי
 תקופת שידור מקורית:  2004–הווה
טוקטוק ותותי היא סדרת טלוויזיה מונפשת ישראלית לילדים, שהופקה על ידי פיל אנימציה. הסדרה משודרת בערוץ לולי ובערוץ הופ!. באנגלית ובשפות אחרות מכונה הסדרה בשם Timmy and Tudy.
עלילה

טוקטוק הוא ברווז צהוב בעל בובה בשם תותי, בכל פרק הם יחקרו את ביתם ואת העולם מחוצה לו.
דמויות

טוקטוק: ברווז צהוב.
תותי: בובה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיל המשלוח הירדני במלחמת יום הכיפורים

חיל המשלוח הירדני במלחמת יום הכיפורים היה חיל משלוח שנשלח על ידי חוסיין מלך ירדן לסוריה במהלך מלחמת יום הכיפורים. הכוח, בסדר גודל של דיוויזיה, השתלב בקרבות השריון שהתנהלו בשטח המובלעת הסורית כנגד כוחות צה"ל וסייע בעצירת תנופת ההתקדמות של צה"ל מזרחה לעומק סוריה.
רקע

במסגרת ההכנות של מצרים וסוריה למלחמת יום הכיפורים, קיימו מדינאים ואנשי צבא מצרים וסוריים סדרה של מפגשים עם עמיתיהם במדינות ערב, בהם פנו אליהם סיוע כאשר תפרוץ המלחמה בינן לבין ישראל. רבות ממדינות ערב נעתרו לבקשת הסיוע והתחייבו להעמיד לרשות מצרים או סוריה חילות משלוח מסוגים שונים ובגדלים שונים.
לעומתם, הייתה נטייתו של חוסיין מלך ירדן שלא להצטרף למלחמה באופן פעיל בטרם יהיו סוריה ומצרים ערוכות כראוי כנגד עוצמתו של צה"ל. לפני המלחמה הכריז חוסיין כי לא יקריב אפילו חייל ירדני אחד במלחמה שתוצאותיה כישלון ודאי ואפילו שואה לערבים.
לירדן באותה העת לא היה מערך הגנה אווירית מספק, עצמת גייסותיה המשוריינים הייתה קטנה, וגבולה עם ישראל היה הארוך ביותר והקשה ביותר להגנה. מסיבות אלה לא הייתה מעוניינת ירדן בהסלמה בגבול עם ישראל אם וכאשר תפרוץ מלחמה. בוועדות הפסגה הערביות של שנת 1973 הסכימה ירדן ליטול על עצמה את התפקיד של ריכוז כוחות בגבול עם ישראל לצורך ריתוק מירב כוחות צה"ל להגנה, מבלי להגיע לכלל התנגשות.
הלחץ על ירדן להשתתף במלחמה

בימי המלחמה הראשונים, כאשר היה נראה שצבאות ערב נוחלים הצלחה וכובשים חלקים מסיני ומרמת הגולן, סחפה התלהבות רבים בעולם הערבי, שהתגייס לעזרת סוריה ומצרים במטרה לקחת חלק בניצחון על ישראל. בשונה ממנהיגי ערב האחרים הגיב המלך חוסיין בזהירות ודבק בעמדתו שלפני המלחמה.  המלך חזר וטען באמצעי התקשורת כי משימת הצבא הירדני היא קיום מערך הרתעה לאורך גבולה הארוך של הממלכה עם ישראל וריתוק מירב עתודות צה"ל לאורך הגבול (בישראל, לעומת זאת, הועברו עיקר הכוחות של אוגדה 146 ללחימה ברמת הגולן).
החל מהיום השלישי למלחמה, משהחל צה"ל להתאושש ולהשמיד כוחות סוריים, פנו נשיא סוריה חאפז אל-אסד ונשיא מצרים אנואר סאדאת למלך ירדן בבקשה שיסייע במלחמה. בנוסף פנו נשיא עיראק אחמד חסן אל-בכר לחוסיין בבקשה שיאפשר לכוחות העיראקים לנוע דרך ירדן אולם חוסיין סירב. פייסל מלך ערב הסעודית ביקש לאפשר לכוחות הסעודים שחנו בירדן לנוע לעזרת סוריה אולם חוסיין סירב גם לבקשה זו. כאשר נוכח נשיא לוב מועמר קדאפי באבדות צבא מצרים קרא גם הוא למלך ירדן להצטרף ללחימה. לאחר מכן החל לגדף אותו ולקרוא לעם הירדני להתקומם ולהצטרף על דעת עצמו למלחמה.
בנוסף ללחץ שהופעל על המלך מבחוץ פנו אליו מספר קצינים בכירים שביקשו גם הם לקחת חלק בלחימה כנגד ישראל. חוסיין מצידו ניסה ככל יכולתו להדוף את הלחץ עליו בנימוקים שונים. ב-11 באוקטובר, יומה השישי של המלחמה הפכו דרישות סוריה לעזרה לתקיפות יותר לנוכח הבקעת כוחות צה"ל לשטחה. לנוכח הלחץ המתמשך החליט בשלב זה חוסיין לשלוח עוצבה לחזית רמת הגולן ולהכפיף אותה לצבא סוריה.
פעילות חיל המשלוח הירדני בסוריה

ב-13 באוקטובר בשעה 11:00 הודיע המשטר הירדני ברדיו כי הוחלט לשגר לסוריה כוח צבאי מובחר. במקביל הוכנסה ירדן למצב חרום: הוטלה האפלה, בוטלו הלימודים, תחנות הדלק הופקעו לטובת צבא ירדן ועוד. בזמן זה הייתה כבר החטיבה המשוריינת ה-40 (80 טנקי צנטוריון) בדרכה לסוריה, לאחר שהחלה בתנועה צפונה יום קודם. ב-13 באוקטובר חצתה החטיבה את הגבול לשטח סוריה.
ב-14 באוקטובר נערכה החטיבה באזור שיח מסכין שבסוריה. בהמשך אותו היום החלה החטיבה בתנועה מאובטחת לאזור הקרבות. למחרת היום נעשו פעולות תאום בין הצבאות והוחלט להכפיף את הכוחות הירדניים לכוחות העיראקיים שכבר ניהלו מספר קרבות מול צה"ל.
ב-16 באוקטובר בבוקר השתתפה חטיבה 40 במתקפה נגד כוחות צה"ל במובלעת, יחד עם כוחות עיראקים וסורים. ההתקפה הירדנית לא הייתה מתואמת עם זו הסורית והעיראקית, וידיעות על המתקפה נקלטו בצה"ל. אוגדה 210, שהגנה על דרום המובלעת, התארגנה מול הירדנים עם חטיבות 179 ו-679.
הירדנים התקדמו צפונה בשני טורים עם גדוד טנקים וגדוד חרמ"ש לכיוון התילים אל-מל ומסחרה. כשפנו צפון-מערבה לכיוון תל אל-מל נחשף אגפם לטנקי חטיבה 179, וכלים רבים נפגעו. הירדנים ניסו להחלץ, ספגו אש גם מחטיבה 679, ובהמשך הותקפו בטעות על ידי כוחות עיראקיים בשל היותם מצוידים בטנקים דומים לאלה של צה"ל. בהתקפה נפגעו לחטיבה הירדנית כ-20 טנקים ונגמ"שים והם נסוגו.
ביומיים הבאים התארגנה חטיבה 40 מחדש וצברה כוחות. ב-18 באוקטובר הגיע המלך חוסיין לבקר את חיל המשלוח בסוריה.
ב-19 באוקטובר הצטרף הכוח הירדני שוב להתקפה מתואמת סורית-עיראקית-ירדנית. גם הפעם סבלה ההתקפה מחוסר תיאום, והכוח הירדני החל במתקפה בשעה 9 בבוקר, כשעתיים לאחר הכוח העיראקי. חטיבה 40 הירדנית נעה צפונה בשני מאמצים מתל חארה לכיוון תל מסחרה ואום בוטנה (שנכבש בלילה על ידי צה"ל). באזור היו פרושים טנקי חטיבה 4 מאוגדה 146 ובקרב שהתפתח נפגעו כ-17 טנקים ירדנים. ההתקפה הירדנית נבלמה וחטיבה 40 נסוגה לאחור.
לאחר קרב זה החליטה ירדן לתגבר עוד את כוחותיה בסוריה והגיעה לכוח דיווזיוני שכלל שתי חטיבות שריון וכוחות מסייעים. תגבור הכוחות הסתיים ב-22 באוקטובר והכוחות הרעננים היו ערוכים להתקפה מחודשת על כוחות צה"ל שבמובלעת.
הכוחות הסוריים, העיראקיים והירדניים תכננו לצאת למתקפה רחבה ב-23 באוקטובר, אך בשל הפסקת האש תוכנית זו לא יצאה לפועל והכוח הירדני לא השתתף עוד בקרבות.
לאחר הפסקת האש שחררו הירדנים בהדרגה כוחות מילואים ויצבו קו הגנה מדרום למובלעת שכבש צה"ל.
ב-1 בינואר 1974 הוחזר חיל המשלוח הירדני לארצו.
תחקור הקרבות

לאחר חזרתו של חיל המשלוח תיחקרו הירדנים את הקרבות והגיעו למסקנה כי הצבא הירדני עם ציודו הנוכחי לא רק שלא יוכל לעמוד בפני צה"ל, אלא אף לא יוכל לעמוד בפני הצבא העיראקי או הצבא הסורי.
כתוצאה ממסקנה זו החליט המשטר על ארגונו מחדש של הצבא הירדני וציודו באמצעי לחימה מערביים ומודרניים (בעיקר אמל"ח אמריקאי) תוך שיפור רמת הניידות של כוחות הקרקע.
מאוחר יותר נטען כי המלך חוסיין אמר כי עשה שתי טעויות מול ישראל: האחת שיצא למלחמת ששת הימים והשנייה שלא יצא למלחמה עם ישראל ביום הכיפורים.[דרוש מקור]
ראו גם

החזית הירדנית במלחמת יום הכיפורים
חילות המשלוח הערביים במלחמת יום הכיפורים
חיל המשלוח העיראקי במלחמת יום הכיפורים
חיים מרינוב

חיים מרינוב (19 בספטמבר 1904, י' בתשרי תרס"ד - 3 בנובמבר 2001, י"ז בחשוון תשס"ב) היה נבחר ציבור ישראלי. יקיר ירושלים, שימש כסגנו של ראש עיריית ירושלים מרדכי איש-שלום וכסגנו וממלא מקומו של טדי קולק במשך שנים רבות. ממנהיגי תנועת העבודה בעיר.
בצעירותו

חיים מרינוב נולד בשנת 1904 בעיר בוריסוב שבבלארוס. בילדותו קיבל חינוך יהודי על ידי מורים פרטיים וב"חדר". לאחר מכן למד בגימנסיה רוסית והחל ללמוד רפואה באוניברסיטה בלנינגרד.
מגיל צעיר היה ציוני והיה פעיל בהקמת תנועת הסטודנטים הציונית בברית המועצות. כבר בגיל 16 נאסר בפעם הראשונה על ידי הבולשת הסובייטית בגלל פעילות ציונית אסורה. בגיל 21 החליט להפסיק את לימודי הרפואה בלנינגרד ולנסוע לאוקראינה כדי לארגן בה את התנועה הציונית הבלתי ליגלית; בגלל פעילות זו נאסר שנית ונשפט לגירוש לסיביר לתקופה של שלוש שנים. מקום הגירוש היה מרוחק כ-7,000 ק"מ מזרחה לחרקוב מקום מאסרו. המסע למקום הגירוש ארך חודשים רבים, ברכבות מבית סוהר אחד למשנהו, בהם נאסר בתנאים מחפירים. למזלו, באותה תקופה ניתן היה להגיש בקשות להמרת הגירוש לסיביר בגירוש אל מחוץ לתחומי ברית המועצות. כך, לאחר מאסר בן שנתיים בסיביר, גורש מברית המועצות, ועלה לארץ ישראל בשנת 1927, כחצי שנה לאחר אחיו רפאל. שניהם השתקעו בירושלים. האח השלישי גרשון הצליח לעלות ארצה בשנת 1930. שאר בני המשפחה נותרו בברית המועצות ובמשך עשרות שנים, עד לנפילת הקומוניזם, כולל בשנות מלחמת העולם השנייה, לא ניתן היה לקיים עימם קשר.
בארץ ישראל

חיים מרינוב קבע את מקום מושבו בירושלים ואותה לא עזב ליותר מימים ספורים במשך כל ימי חייו.
כשתים עשרה שנים עבד כסתת וכיוצק מדרגות. הוא סיתת ויצק מדרגות בבנינים ידועים בירושלים, דוגמת בית הבריאות שטראוס והספרייה הלאומית בהר הצופים.
הוא התגורר עם רעיתו דניה, שעבדה כאחות בבית החולים ביקור חולים, בשכונת יגיע כפיים, לא הרחק מקולנוע אדיסון ומרכז העיר דאז.
כאשר החליטה הסתדרות העובדים להקים לשכת עבודה בירושלים, כדי לעזור במציאת עבודה ולחלקה בצורה צודקת בין דורשי העבודה הרבים, התמנה חיים מרינוב למנהלה. 
בשנת 1939 נבחר לעמוד בראש אגודת פועלי הבניין בירושלים. רגישותו הרבה למצוקת פועלי הבניין אשר לא הייתה להם עבודה קבועה, הניעה אותו ליזום את הקמת קרן הביטוח לפועלי הבניין. קרן זו הבטיחה תנאים סוציאליים כחופשה שנתית, חופשת מחלה ופנסיה לפועלי הבניין הארעיים. בעקבותיה קמו קרנות נוספות כ"מבטחים". בכך היה ממניחי היסוד לביטוח הסוציאלי בארץ ישראל.
לאחר מכן התמנה לתפקיד מנהל מפעלי "אבן וסיד" בירושלים. במסגרת זו בנה שני מפעלים ממוכנים לאספקת חצץ, אבני בניה וסיד, בעטרות ובקסטל, לסיפוק צורכי הבניה בירושלים. עד אז אספקת רוב חומרי הבניה באזור ירושלים הייתה בידי הערבים. במלחמת העצמאות נהרסו שני המפעלים, ועטרות נכבשה על ידי הערבים. לאחר המלחמה, הקים מרינוב מחדש את המפעל בקסטל, וגם יזם את הקמת מעברת הקסטל, שלימים הפכה לשכונה משגשגת.
במלחמת העצמאות היה מפקד ההגנה באזור הצפוני של ירושלים.
בעיריית ירושלים

מרינוב היה מקורב למרדכי איש-שלום וכיהן במועצת עיריית ירושלים בשנים 1950-1955. במועצת העיר היה מרינוב מהדוברים נגד הנצחת אנשי אצ"ל ולח"י. הוא נבחר שוב לעירייה בבחירות של 1959 ונבחר לתפקיד סגן ראש העיר בתואר, כסגנו של מרדכי איש-שלום. מרינוב היה יו"ר ועדת המשנה לרישיונות בנין ובנין ערים, ניהל בפועל את מחלקת המים ועניינים רבים של מחלקת מהנדס העיר, למרות שהסמכויות הרשמיות היו בידי ראש העיר. כנגד כהונתו הכפולה באבן וסיד ומחלקת מהנדס העיר עלו טענות על ניגוד עניינים. בתחילת שנת 1964 פרש מעבודתו בחברת אבן וסיד ומונה לסגן ראש עיר בשכר. עם זאת, המשיך מרינוב לפעול בעניינים שונים עבור חברת אבן וסיד.
לאחר הבחירות של 1965, בהן זכתה רפ"י בראשות טדי קולק, כיהן מרינוב באופוזיציה במועצת העיר. במאי 1967, ערב מלחמת ששת הימים, הוקמה קואליציה קיר לקיר עירונית, בה השתלב מרינוב. בדצמבר 1967 התאחדו רפ"י והמערך בירושלים ומרינוב מונה לסגן ראש העיר. בתפקידו כסגן ראש העיר היה אחראי על משרד מהנדס העיר וטיפל בנושאי תחבורה בירושלים. לקראת הבחירות בשנת 1969 גבר על מרדכי איש-שלום בבחירות חשאיות של מפלגתו בירושלים ונכלל ברשימתו של טדי קולק למועצת עיריית ירושלים. לאחר הבחירות נתמנה למ"מ ראש העיר ואחראי על מהנדס העיר ואספקת המים.
אחרית ימיו

לאחר שפרש לגמלאות מהעירייה, בשנת 1973, המשיך חיים מרינוב לעסוק בצורכי ציבור. הוא היה חבר במועצת הביטוח הלאומי וסייע למוסד בגיבוש חקיקה סוציאלית. היה יושב ראש מגן דוד אדום בירושלים, יו"ר האגודה למלחמה בסרטן ויושב ראש ארגון חברי ההגנה בירושלים. הוא הקים ביחד עם פרופסור קלמן יעקב מן את בית האבות ע"ש באייר, וכן הקים את בית ההגנה בירושלים. כמו כן, נמנה במשך שנים רבות על חבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1978 קיבל חיים מרינוב את אות יקיר ירושלים. הוא נפטר בשנת 2001, בגיל 97, ונקבר בבית הקברות סנהדריה. בשנת 2008 החליטה עיריית ירושלים לקרוא על שמו רחוב בשכונת הר חומה שבדרום העיר.
הערות שוליים

↑  הלוית דניה מרינוב, דבר, 7 בדצמבר 1950
↑  מועצת פועלי ירושלים על ענייני העבודה, דבר, 1 ביוני 1945
↑  האמנם בכדי לטהר את השורות?, דבר, 8 ביוני 1947
↑  יונצח זכרם של חללי אצ"ל שנפלו, חרות, 8 ביולי 1954
עירית ירושלים המיטה אות קלון על עצמה בדחתה הצעה לקרוא שמות, חרות, 31 בינואר 1955
↑  ילקוט הפרסומים 721, 30 בנובמבר 1959, עמוד 332
↑  זר הקוצים של זר, חרות, 27 באוגוסט 1961
↑  יהושע ביצור, דולאר מן וגם סופר מן, מעריב, 5 בפברואר 1962
העובדות אינן מדוייקות, מעריב, 12 בפברואר 1962
יהושע ביצור, הדובר הכחיש ... את עצמו, מעריב, 14 בפברואר 1962
↑  סגן ראש עיר רביעי בשכר בירושלים, חרות, 30 בינואר 1964
↑  יחיאל לימור, פרשת נסיעתו של סגן ראש עירית ירושלים לארה"ב, מעריב, 23 באפריל 1964
↑  יחיאל לימור, עד מהרה יחושו תושבי ירושלים, מעריב, 4 באוגוסט 1966
↑  קואליציה מקיר לקיר בירושלים, דבר, 29 במאי 1967
↑  התאחדו סיעות המערך ורפ"י בעיריית ירושלים, דבר, 25 בדצמבר 1967
↑  מהנדס עירית ירושלים והאחראי, מעריב, 18 באוגוסט 1969
↑  סוכמו הדרכים לתכנון תחבורה במרכז הבירה, מעריב, 12 בפברואר 1969
↑  יחיאל לימור, נקבעו מועמדי המפלגות בבחירות לעיריית ירושלים, מעריב, 24 בספטמבר 1969
י. משולם, מדוע לא נבחר מ. איש שלום, דבר, 20 בינואר 1970
↑  טדי קולק נבחר לראש עירית ירושלים, דבר, 26 בנובמבר 1969
↑  חיים מרינוב באתר GRAVEZ
הקבר של חיים מרינוב בבית הקברות סנהדריה, באתר BillionGraves
חואן הרננגומס

חואן אלברטו "חואנצ'ו" ארננגומס גואר (בספרדית: Juan Alberto "Juancho" Hernangómez Geuer; נולד ב-28 בספטמבר 1995) הוא כדורסלן ספרדי, המשחק בקבוצת פנאתינאיקוס היוונית. אחיו הצעיר של הכדורסלן וילי ארננגומס. בשנת 2022 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "hustle" (השיחוק) של נטפליקס לצידו של אדם סנדלר.
נעורים ותחילת הקריירה

הרננגומס נולד במדריד, אמו מרגריטה הייתה כדורסלנית נבחרת ספרד ואביו גיז'רמו היה כדורסלן ששיחק בקבוצות שונות בספרד. אחיו הגדול וילי הרננגומס אף הוא כדורסלן, המשחק בניו אורלינס פליקנס.
הוא שיחק במועדוני הנוער של ריאל מדריד ומאחאדיונדה. בשנת 2013 החל לשחק באסטודיאנטס מדריד מליגת העל הספרדית. בעונת 2015/2016 רשם ממוצע של 9.5 נקודות ו-6 ריבאונדים למשחק.
קריירה ב-NBA > דנוור נאגטס

בדראפט ה-NBA‏ 2016 נבחר במקום ה-15 על ידי דנוור נאגטס. את העונה הראשונה סיים עם ממוצע של 4.9 נקודות למשחק.
קריירה ב-NBA > מינסוטה טימברוולבס

בפברואר 2020 הועבר למינסוטה טימברוולבס במסגרת טרייד בין ארבע קבוצות, בו השתתפו גם אטלנטה הוקס ויוסטון רוקטס. בכל 14 משחקיו במינסוטה עד לסיום עונת 2019/2020 פתח בחמישייה הפותחת, ובלט לטובה עם ממוצעים של 12.9 נקודות ו-7.4 ריבאונדים למשחק. בנובמבר 2020 חתם הרננגומס על הארכת חוזה במינסוטה ל-3 עונות נוספות, עבור כ-21 מיליון דולר.
קריירה ב-NBA > בוסטון סלטיקס

באוגוסט 2021 הועבר עם ג'רט קולבר בטרייד לממפיס גריזליס, תמורת פטריק בוורלי, וכחודש לאחר מכן הועבר בטרייד נוסף לבוסטון סלטיקס, תמורת כריס דאן וקארסן אדוארדס.
קריירה ב-NBA > סן אנטוניו ספרס

בינואר 2022 הועבר בטרייד לסן אנטוניו ספרס במסגרת טרייד מושלש עם דנוור נאגטס.
קריירה ב-NBA > יוטה ג'אז

בפברואר 2022, לפני תום הטרייד דד-ליין, הועבר חואנצ'ו בטרייד משולש נוסף, והפעם ליוטה ג'אז, הספרס קיבלו עבורו בחירת דראפט עתידית ואת תומאס סטורנסקי (שהגיע מפורטלנד).
קריירה ב-NBA > טורונטו ראפטורס

ב-27 ביולי 2022 חתם לעונה אחת בטורונטו ראפטורס.
נבחרת ספרד

ב-2013 זכה עם נבחרת ספרד עד גיל 18 במדליית ארד באליפות אירופה שהתקיימה בלטביה. באליפות רשם ממוצע של 6.3 נקודות ו-3.6 ריבאונדים למשחק. 2014 זכה עם נבחרת ספרד במקום השני באליפות אירופה עד גיל 20 שהתקיימה ביוון. בטורניר שיתף פעולה עם אחיו הגדול שהיה אף הוא חבר בסגל הנבחרת. ב-2015 חזר על הישג זה באליפות שהתקיימה באיטליה. הוא השיג באליפות ממוצע של 14.2 נקודות ו-8.5 ריבאונדים למשחק.
ב-2017 החל לשחק במדי הנבחרת הבוגרת. הוא זכה עמה במדליית ארד באליפות אירופה 2017 ובמדליית זהב בגביע העולם בכדורסל 2019. בשנת 2022 זכה עם נבחרת ספרד במקום הראשון ביורובאסקט ואף היה ה-MVP של משחק הגמר.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016/2017 | דנוור | 62 | 9 | 13.6 | 0.451 | 0.411 | 0.750 | 3.0 | 0.5 | 0.5 | 0.2 | 4.9 |
| 2017/2018 | דנוור | 25 | 3 | 11.1 | 0.387 | 0.280 | 0.833 | 2.2 | 0.5 | 0.2 | 0.1 | 3.3 |
| 2018/2019 | דנוור | 70 | 25 | 19.4 | 0.439 | 0.365 | 0.767 | 3.8 | 0.8 | 0.4 | 0.3 | 5.8 |
| 2019/2020 | דנוור | 34 | 0 | 12.4 | 0.345 | 0.250 | 0.640 | 2.8 | 0.6 | 0.1 | 0.1 | 3.1 |
| 2019/2020 | מינסוטה | 14 | 14 | 29.4 | 0.453 | 0.420 | 0.609 | 7.3 | 1.3 | 1.0 | 0.3 | 12.9 |
| 2020/2021 | מינסוטה | 52 | 6 | 17.3 | 0.435 | 0.327 | 0.619 | 3.9 | 0.7 | 0.4 | 0.1 | 7.2 |
| 2021/2022 | בוסטון | 18 | 0 | 5.3 | 0.185 | 0.167 | 0.667 | 1.4 | 0.2 | 0.2 | 0.1 | 1.1 |
| 2021/2022 | סן אנטוניו | 5 | 0 | 10.2 | 0.333 | 0.000 | 0.750 | 3.0 | 0.6 | 0.2 | 0.2 | 1.4 |
| 2021/2022 | יוטה | 17 | 9 | 17.5 | 0.507 | 0.438 | 0.476 | 3.5 | 0.8 | 0.4 | 0.5 | 6.2 |
| 2022/2023 | טורונטו | 42 | 10 | 14.6 | 0.421 | 0.254 | 0.563 | 2.9 | 0.6 | 0.4 | 0.1 | 2.9 |
| קריירה |  | 339 | 76 | 15.5 | 0.428 | 0.342 | 0.676 | 3.3 | 0.6 | 0.4 | 0.2 | 5.0 |