stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות בספורט
מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות > מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות (2011)

מצבי אינטרסקס שונים כגון CAH, 5-ADD, AIS ו-True hermaphroditism מתבטאים בהיפר-אנדרוגניות (רמות גבוהות של הורמונים אנדרוגנים, לרבות טסטוסטרון) אולם עד לשנת 2011 לגופי הספורט לא הייתה מדיניות המתייחסת לסוגיה זו. בשנת 2010, לאחר שהוועד האולימפי וה-IAAF ספגו ביקורת על התנהלותם ואופן הטיפול במקרה של קסטר סמניה, הם כינסו ועדה לגיבוש מדיניות בנושא שילוב ספורטאיות אינטרסקס עם היפר אנדרוגניות. לפי הוועד האולימפי, מטרת המדיניות אינה לקבוע או לאמת את המין של הספורטאיות כמו בעבר, אלא לקבוע נסיבות בהן הספורטאיות אינן זכאיות להשתתף בתחרויות מול נשים עקב מאפיינים הורמונליים. לפי המדיניות, כרומוזומי המין או איברי המין אינם גורמים המעניקים יתרון בביצועים ספורטיביים אלא רמות טסטוסטרון גבוהות, ולכן קיים צורך לפקח על רמות הטסטוסטרון ולהגביל אותן. מדיניות זו נשענת על העמדה של גופי הספורט לפיה רמות גבוהות של טסטוסטרון בקרב גברים מעניקות להם יתרון בביצועים הספורטיביים על פני נשים, ולכן גם אישה עם רמות גבוהות של טסטוסטרון נהנית מיתרון בביצועים הספורטיביים בתחרות מול נשים עם רמות טסטוסטרון בטווח הטיפוסי לנשים.
מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות > מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות (2011) > עיקרי המדיניות

המדיניות, שנכנסה לתוקף ב-IAAF ב-1 במאי 2011, ובוועד האולימפי ב-22 ביוני 2012, קובעת כי:
ספורטאית רשאית להשתתף בתחרויות רק אם רמות הטסטוסטרון שלה נמוכות מ-10 ננומיל לליטר דם.
ספורטאית עם רמות טסטוסטרון הגבוהות מ-10 ננומיל לליטר דם רשאית להתחרות רק אם יש לה עמידות לאנדרוגנים בעקבות תסמונת אי רגישות לאנדרוגן (AIS), וזאת משום שגופה אינו מושפע מהטסטוסטרון.
ספורטאית שאינה עומדת בדרישות אלו, מחויבת לעבור טיפול הורמונלי תרופתי או ניתוח גנקטומיה (gonadectomy) להסרת גונדות (אנ') על מנת להוריד את רמות הטסטוסטרון שלה לטווח הנקבי הטיפוסי.
הזכאות להתחרות תישלל מספורטאית שתסרב לעבור הליך להורדת רמות הטסטוסטרון בגופה.
ה-IAAF קבע שלוש סיבות לפתיחה בחקירה לגילוי היפר אנדרוגניות:
אם הספורטאית אובחנה בעבר עם היפר אנדרוגניות או שהיא במהלך אבחון.
אם למנהל הרפואה של ארגון הספורט יש סיבה להאמין כי עולה חשד למקרה של היפר אנדרוגניות.
אם מתעורר חשד להיפר אנדרוגניות באמצעות מידע שניתן ממקורות שונים, לרבות מידע המתקבל מבדיקות לאיתור חומרים אסורים לשימוש.
חקירה של ספורטאיות עם חשד להיפר אנדרוגניות עשויה לכלול בדיקה קלינית, בדיקה אנדוקרינית, בדיקה גנטית, הדמיות והערכות פסיכולוגיות.
מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות > מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות (2011) > ביקורת נגד המדיניות

הביקורת תוקפת את המדיניות באמצעות ארבע טענות עיקריות:
לא קיימת הוכחה כי לנשים עם היפר-אנדרוגניות יש יתרון על פני נשים ללא היפר-אנדרוגניות, ולכן המדיניות נשענת על הנחות בלתי מבוססות מדעית.
גם אם לנשים עם היפר-אנדרוגניות יש יתרון על פני נשים ללא היפר-אנדרוגניות - אין מדובר ביתרון לא הוגן, אלא ביתרון לגיטימי (כמו כל יתרון גופני אחר כמו גובה, מוטת ידיים ארוכה וכן הלאה).
המדיניות מפלה נשים ומשמרת בינאריות מגדרית ותפיסות סטריאוטיפיות כלפי נשים.
הדרישה להתערבות רפואית אינה אתית.
מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות > מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות (2011) > ביקורת נגד המדיניות > הקשר בין היפר אנדרוגניות ליתרון בספורט אינו מבוסס מדעית

אף על פי שקיים, על פי רוב, הבדל גדול ברמות הטסטוסטרון בין גברים לנשים (נשים מייצרות בממוצע עשירית מכמות הטסטוסטרון שמייצרים גברים), מבקרי המדיניות תוהים האם ראוי למדוד רמות טסטוסטרון בין הנשים כדי לקבוע את זכאותן להתחרות. המדינות מתבססת על ההנחה שהורמונים אנדרוגנים (ובעיקר טסטוסטרון) הם המרכיב העיקרי ליתרון בביצועים ספורטיביים. לפי גופי הספורט, רמות אנדרוגנים בגוף מסבירות מדוע לגברים יש יתרון על נשים בספורט בכוח, בעוצמה ובמהירות, ולכן, גופים אלו מניחים כי לנשים עם היפר אנדרוגניות יש יתרון על פני נשים אחרות, אולם הטענה בדבר יתרון זה לא נבדקה מחקרית בקפידה. קיים מחסור במחקר מדעי שקושר היפר אנדרוגניות עם שיפור ביצועים ספורטיביים, וכמעט כל המחקרים הקודמים בנושא טסטוסטרון וביצועים ספורטיביים נעשו על גברים. ניסוי שהתבצע על בעלי חיים מצא כי טסטוסטרון פועל בצורה שונה על זכרים ונקבות, ושרגישות לטסטוסטרון עשויה להיות שונה ברמה הפרטנית בשני המינים. לפי הביקורת, מדיניות זו, שאינה מבוססת מדעית, מהווה את הניסיון המאוחר ביותר לסמן קו ביולוגי ברור בין גברים לנשים עבור עקרון ההפרדה המגדרית בספורט. הביואתיקנית, קתרינה קרקזיס, וחוקרת הרפואה החברתית, רבקה ג'ורדן יאנג מתנגדות למדיניות בטענה כי בניגוד לעמדת גופי הספורט, טסטוסטרון לא מעניק יתרון בביצועים ספורטיביים.
מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות > מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות (2011) > ביקורת נגד המדיניות > המדיניות מפלה נשים ומשמרת בינאריות מגדרית

בשנת 1992, ארנה ליונגקוויסט טען כי "מי שגדלה כילדה ומסווגת כנקבה, אין להדיר אותה מתחרויות כאישה". אחד העקרונות באמנה האולימפית הוא עיקרון אי האפליה ומתן הזדמנות שווה לכולם, אולם מדיניות זו מפלה ומדירה נשים עם היפר אנדרוגניות ולכן עומדת בסתירה לאמנה האולימפית. ערך ההוגנות הוא אחד הערכים הבסיסיים בספורט, ולכן יש לנהוג בהוגנות כלפי כל הספורטאיות, לרבות ספורטאיות עם רמות טבעיות גבוהות של טסטוסטרון, אולם המדיניות דורשת מנשים שכל חייהן גדלו והוכרו כנשים, להסכים להתערבות רפואית על מנת להתחרות בקטגוריה שכל הגורמים מסכימים שהן אכן שייכות אליה, ומשום שהוועד האולימפי וה-IAAF מכירים בכך שמדובר בנשים, נאסר עליהן להתחרות בקטגוריה של הגברים. ראש הוועדה הרפואית של הוועד האולימפי, ארנה ליונגקוויסט, הודה בשנת 2011 כי מדיניות זו אינה מושלמת. לפי הביקורת, גופי הספורט עברו מרגולציה שעוסקת בהפרדה מגדרית בין גברים לנשים, להפרדה פנים מגדרית בין נשים לבין עצמן, ואישה שנמצאת מחוץ לטווח ההורמונלי הטיפוסי הנקבי – נדרשת לעבור הליך נורמליזציה כדי שתקבל אישור להתחרות. הוועד האולימפי וה-IAAF סימנו את האנדרוגן כהורמון זכרי זאת למרות העובדה שנשים מייצרות אותו באופן טבעי. סימון טווח הורמונלי זכרי ונקבי משמר את החלוקה הבינארית בין המינים אף על פי שקיימות עדויות הולכות וגוברות לגבי המגוון ברצף המיני ובזהויות המגדריות בקרב בני אדם. כמו כן, מדיניות זו לא מפלה רק בין נשים לבין עצמן אלא גם בין נשים לבין גברים משום שהיא תקפה אך ורק לנשים ולא לגברים. גברים אינטרסקסואלים עם תבנית כרומוזומם XXY מייצרים כמויות טסטוסטרון גבוהות יותר מגברים שאינם אינטרסקסואלים, ובאותה המידה ניתן לטעון שיש להם יתרון לא הוגן, אך למרות זאת – המדיניות אינה תקפה לגברים ואינה דורשת מהם לעבור הליך רפואי להורדת רמות הטסטוסטרון בגופם.
בנוסף, המדיניות משמרת תפיסות סטריאוטיפיות לגבי נשיות. גורמים בוועד האולימפי וב-IAAF יכולים להחליט לבצע חקירה על בסיס חשד המבוסס על ממראה חיצוני, כך שנשים שריריות, בעלות מבנה רחב שאינן תואמות את הסטנדרט החברתי של 'נשיות נורמלית'- הן בגדר חשודות פוטנציאליות. הצדקה לחשד המתבססת על מראה חיצוני עשויה לפעול ככלי לשימור נקודת המבט ההגמונית לגבי הנראות המקובלת של נשים. מצב זה מגביר את הלחץ על נשים להפגין הופעה חיצונית הטרונורמטיבית כדי שהנשיות שלהן לא תוטל בספק, וניתן לטעון כי חשד כלפי נשים שריריות הוא מעיין ציד מכשפות מודרני.
מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות > מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות (2011) > ביקורת נגד המדיניות > הדרישה להתערבות רפואית אינה אתית

היפר אנדרוגניות אינה מסכנת בהכרח את הפרט, אולם המדיניות מחייבת התערבות רפואית אף על פי שאין לכך הצדקה רפואי, לכן הדרישה מנשים בריאות לעבור טיפולים רפואיים רק עבור זכאותן להתחרות וללא שום צורך רפואי, מעלה שאלות וקשיים אתיים הקשורים להוגנות, זכויות אדם, כבוד האדם והזכות לפרטיות. בשנת 2012, במהלך בדיקה שגרתית לאיתור סמים בקרב ספורטאיות, התגלו ארבע ספורטאיות עלית עם מצב 5-ARD (מחסור ב-5 אלפא רדוקטאז) המתבטא ברמות טסטוסטרון שנמצאות בטווח הטיפוסי הזכרי. בדיקה שלהן העלתה כי יש להן כרומוזום XY, אשכים תקינים ומאפיינים נקביים וזכריים גם יחד. כדי שיורשה להן להתחרות, הן נאלצו לעבור טיפול רפואי שכלל ניתוח קליטורידיקטומיה חלקית, ניתוח גונדקטומיה וטיפול הורמונלי. לאחר שנה, גופי הספורט התירו להן להתחרות. טיפול הורמונלי להורדת רמות הטסטוסטרון או ניתוח לכריתת אשכים כרוכים בסיכונים לתחלואה ולבעיות רפואיות. הסרת גונדות מתפקדות עלולה להוביל לאוסטאופורוזיס אלא אם המטופלת מקפידה על משטר קפדני של טיפול הורמונלי. טיפול הורמונלי נחשב לטיפול רפואי אגרסיבי עם פוטנציאל להשפעות לוואי כגון צמא מוגזם, הרעלת כבד, כאבי ראש, עמידות לאינסולין, עייפות וחוסר איזון אלקטרוליטי. בנוסף, עלויות הטיפולים מוטלות על הספורטאית עצמה ולא על גופי הספורט, וספורטאיות שמגיעות מרקע סוציו-אקונומי נמוך לא יכולות לממן טיפולים אלו ונאלצות לפרוש מקריירת הספורט.
כמו כן, ייתכן כי הדרישה לעבור טיפול רפואי עומדת בסתירה לאתוס תחרויות הספורט לפיו יש להוציא מגופו הטבעי של האדם את המיטב.
מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות > מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות (2011) > תגובת הוועד האולימפי וה-IAAF לביקורת

בשנת 2013, הוועד האולימפי וה-IAAF פרסמו תגובה לביקורות שהועלו נגד המדיניות. לפי תגובת גופי ספורט אלו לביקורת, הוועד האולימפי וה-IAAF מבססים את המדיניות על עקרון ההוגנות המהווה נימוק גם להפרדה המגדרית. לנשים המתחרות בספורט עלית יש את הזכות לסיכוי הוגן לנצח על בסיס הכישרונות וההתמדה שלהן. אחת הדרכים להבטיח סיכוי הוגן היא הפרדה מגדרית. הפער בין נשים לגברים קטן, אולם עדיין נותר פער בספורט עלית, ומעט מאוד נשים מדורגות ברשימת 100 הספורטאים הטובים ביותר ברוב ענפי הספורט. שיאי העולם של גברים בענפי ספורט המבוססים על גובה וכוח הם טובים יותר משיאי עולם של נשים המבוססים על גובה וכוח ב-10% אחוזים. היתרון של גברים על פני נשים נובע ככל הנראה מרמות טסטוסטרון גבוהות יותר. ישנן נשים שמייצרות טסטוסטרון ברמות גבוהות ומטרת המדיניות לשילוב נשים עם היפר אנדרוגניות היא להגן על נשים ועל עקרון המשחק ההוגן.
מאפיינים גופניים כמו גובה עשויים להעניק יתרון בספורט. מין הוא אחד הגורמים המכריעים ביתרון ספורטיבי. בשני המינים, השרירים והכוח נבנים באמצעות תוכנית אימונים מאומצת, אולם הגורם המכריע בתוצאות אימונים אלו הוא רמות הטסטוסטרון. בתנאי מנוחה, אין חפיפה בין רמות הטסטוסטרון בין גברים לנשים. טווח רמות הטסטוסטרון הטיפוסי של גברים הוא בין 10–35 ננומיל לליטר דם, וטווח רמות הטסטוסטרון הטיפוסי של נשים הוא בין 2.00-0.35 ננומיל לליטר דם. טסטוסטרון משפיע על מסת השריר, על רקמת העצם, על יצירת תאי דם חדשים ועל מערכת החיסון. כל ההשפעות האלו עשויות להועיל לביצועים הספורטיביים.
אמנם קיים מעט מאוד מחקר על ההשפעה של טסטוסטרון אנדוגני (טסטוסטרון המיוצר באופן טבעי בגוף) לבין ההשפעה של טסטוסטרון אקסוגני (טסטוסטרון שמקורו חיצוני לגוף), אך מניתוח מסמכי השטאזי שעסקו בניסויים שנערכו בגרמניה המזרחית בנושא השפעת טיפול הורמונלי באנדרוגנים (טסטוסטרון ממקור אקסוגני) על ביצועי ספורטאיות נמצא כי ההשפעה של הטיפול ההורמונלי באנדרוגנים היה כל כך מדהים בקרב ספורטאיות בענפי כוח, עד שרק למעט נשים שלא נטלו הורמונים היה סיכוי לנצח אותן.
מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות > מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות (2011) > התביעה של דוטי צ'אנד נגד ה-IAAF

ביולי 2014, יומיים לפני פתיחת משחקי חבר העמים, האצנית ההודית, דוטי צ'אנד, נפסלה מתחרות זו משום שסירבה לעבור הליך רפואי להורדת רמות הטסטוסטרון בגופה שהיו גבוהות מעל המותר. ב-26 במרץ 2015, בעזרת משרד הספורט של הודו, צ'אנד הגישה תביעה לבית הדין לבוררות בספורט נגד מדיניות ה-IAAF לשילוב נשים עם היפר אנדרוגניות. ב-24 ביולי 2015, בית המשפט החליט להפוך את החלטת ה-IAAF וקבע כי אין ראיות הקושרות היפר אנדרוגניות עם שיפור בביצועים הספורטיביים ולכן השעה את המדיניות של ה-IAAF למשך שנתיים כדי לאפשר ל-IAAF בזמן הזה להמציא ראיות מדעיות לגבי הקשר בין רמות טסטוסטרון גבוהות לבין שיפורים בביצועים הספורטיביים בקרב ספורטאיות עם היפר אנדרוגניות. בית המשפט קבע כי אם ה-IAAF לא יצליח לספק ראיות, המדיניות תבוטל באופן מוחלט. השעיית המדיניות אפשרה לצ'אנד לחזור ולהתחרות עם נשים.
מקץ שנתיים, ה-IAAF לא הצליח למצוא ראיות לביסוס המדיניות שלו וביקש מבית הדין דחייה. ב-28 ביולי 2017, בית הדין לבוררות בספורט העניק ל-IAAF דחייה בחודשיים על מנת לספק הוכחות לקשר בין היפר אנדרוגניות ליתרון בספורט. ה-IAAF ביקש לאחר מכן דחייה נוספת על מנת לנסח תקנות אחרות, וב-19 בינואר 2018, בית הדין העניק ל-IAAF דחייה נוספת של חצי שנה.
הביו-אתיקנית, סילביה קומפורסי, מבקרת את עמדת בית הדין לבוררות בספורט, משום שבית הדין קיבל את הטענה לפיה אם קיימות ראיות שמצביעות על מתאם בין טסטוסטרון ליתרון תחרותי בקרב נשים עם היפר אנדרוניות, אז יהיה זה לא הוגן לאפשר להן להתחרות, ולכן אם ה-IAAF יצליח לבסס את המדיניות שלו על ראיות מדעיות, בית הדין עשוי להחזיר את המדיניות. קומפורסי טוענת כי גם אם יוכח שקיים קשר, אין הדבר הופך את ההיפר אנדרגוניות ליתרון לא הוגן ולכן אין לכונן מדיניות מיוחדת עבור נשים עם היפר אנדרוגניות.
מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות > מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות (2018)

ב-26 באפריל 2018, ה-IAAF פרסם מדיניות חדשה לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות בתחרויות. מדיניות זו נכנסה לתוקף ב-1 בנובמבר 2018, והחליפה את המדיניות הקודמת משנת 2011. בניגוד למדיניות הקודמת שהייתה תקפה לכל ענפי האתלטיקה, מדיניות זו תקפה למספר מצומצם של ענפים: ריצת 400 מטר, ריצת 800 מטר, ריצת 1500 מטר וריצת מייל, לרבות ריצות משולבות (ריצת משוכות לדוגמה) במרחקים אלו.
ה-IAAF טוען כי ניסח מדיניות זו במטרה לשמור על עקרון המשחק ההוגן באמצעות הבטחת תנאי משחק שווים לכל הספורטאיות. לפי ה-IAAF, טסטוסטרון בגוף (בין אם מקורו טבעי או חיצוני) משפר באופן ניכר ביצועיים ספורטיביים, ולכן יש לקבוע קריטריונים לרמות הטסטוסטרון המותרות, זאת כדי לאפשר לנשים הזדמנות להצליח על בסיס כישרון, נחישות ועבודה קשה, ולא באמצעות גורמים אחרים.
מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות > מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות (2018) > עיקרי המדיניות

ספורטאית עם התמיינות מינית שונה (DSD) הרגישה לאנדרוגן (כלומר: אין לה תסמונת אי רגישות לאנדרוגן - AIS) ושנמצא בדמה 5 ננומול טסטוסטרון לליטר או יותר חייבת לעמוד בתנאים הבאים על מנת להתחרות:
על הספורטאית להיות מוכרת בחוק כנקבה או כאינטרסקס.
באמצעות טיפול הורמונלי, על הספורטאית להוריד את רמות הטסטוסטרון בדמה מתחת ל-5 ננומול לפחות 6 חודשים לפני התחרות, ולשמור על רמות אלו בכל התקופה בה היא מתחרה או מבקשת להיות זכאית להתחרות.
ספורטאית שתסרב להוריד את רמות הטסטוסטרון בדמה תוכל להתחרות בתנאים הבאים:
בתחרויות נשים - הספורטאית תוכל להתחרות בכל ענפי האתלטיקה בתחרויות שאינן בינלאומיות. בתחרויות בינלאומיות, הספורטאית תוכל להתחרות בכל ענפי האתלטיקה, פרט לענפי ריצת 400 מטר, ריצת 800 מטר, ריצת 1500 מטר וריצת מייל (לרבות ריצות משולבות במרחקים אלו, דוגמת ריצת משוכות).
בתחרויות גברים - הספורטאית תוכל להתחרות בכל התחרויות (בינלאומית או לא בינלאומית) ובכל ענפי האתלטיקה.
בתחרויות לאינטרסקס -אם יתקיימו תחרויות המיועדות לאינטרסקס, הספורטאית תוכל להתחרות בכל תחרויות (בינלאומיות או לא בינלאומיות) ובכל ענפי האתלטיקה.
מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות > מדיניות לשילוב נשים עם היפר-אנדרוגניות (2018) > התביעה של קסטר סמניה נגד ה-IAAF

מדיניות ה-IAAF אינה משפיעה על האתלטית דוטי צ'אנד (שתבעה את ה-IAAF בשנת 2015 בגין המדיניות הראשונה בנושא), משום שהיא משתתפת בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר שאינן כלולות במדיניות החדשה. מדניות זו משפיעה על הספורטאית קסטר סמניה, שמתחרה בריצות 800 מטר, ומחייבת אותה למעשה לעבור טיפול הורמונלי להורדת רמות הטסטוסטרון בגופה. אם לא תעשה כן, היא לא תוכל להתחרות בריצת 800 מטר. משום שמדיניות זו היא מדיניות חדשה לגמרי ואינה מהווה תיקון למדיניות הקודמת, בית הדין לבוררות בספורט אינו יכול לשקול למנוע אותה, אלא רק במסגרת תביעה בנושא. ב-19 ביוני 2018, סמניה הגישה תביעה לבית הדין לבוררות בספורט בטענה כי מדיניות זו אינה הוגנת. במאי 2019, בית הדין לבוררות בספורט דחה את תביעתה של סמניה. זמן קצר לאחר מכן, סמניה עתרה לבית המשפט העליון של שווייץ (אנ').
הדרה של טרנסג'נדרים בספורט > האשמה בטרנסג'נדריות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש לתת עוד דוגמאות, כמו סרינה וויליאמס.
ישנם מקרים של ספורטאיות סיסג'נדריות שהואשמו בהיותן טרנסיות או אינטרסקס בניסיון להביא לפסילתן.
הדרה של טרנסג'נדרים בספורט > האשמה בטרנסג'נדריות > אימאן חליף

בשנת 2023, נפסלה המתאגרפת האלג'יראית אימאן חליף מהשתתפות באליפות העולם בשל "אי עמידה בקריטריונים" של איגוד האגרוף הבין-לאומי (IBA). לפי הוועד האולימפי באלג'יריה, הסיבות לפסילה היו רפואיות, אך לאחר מכן דווח כי נמצאו אצלה רמות טסטוסטרון גבוהות מכדי להתחרות. נשיא האיגוד פרסם הצהרה לפיה בבדיקות DNA נמצא כי היא נושאת כרומוזומי XY, אך האיגוד לא חשף את אופן הבדיקה.
ביוני 2023, בעקבות אי סדרים ומקרי שחיתות, נשלל המעמד של איגוד האגרוף הבין-לאומי באולימפיאדה. כתוצאה מכך, את תחרויות האגרוף באולימפיאדת פריז ארגנה יחידת האגרוף של הוועד האולימפי הבין-לאומי, שאישרה את השתתפותה של חליף בתחרות בפריז, ואישרה שהיא עומדת בכל התנאים והתקנות הרפואיות הנדרשות לאירוע.
בסיבוב השני בתחרות האגרוף במשקל עד 66 ק"ג לנשים ניצחה חליף את אנג'לה קאריני האיטלקית תוך 46 שניות. קאריני טענה כי הקרב לא היה הוגן וכי מעולם לא ספגה מכות בעוצמה דומה. טענותיה עוררו גל תגובות חריפות שהטילו ספק במגדר של חליף, ושניסו להשתמש בה כטיעון בעד פסילת טרנסיות מהשתתפות בספורט נשים. הוועד האולימפי האלג'יראי (COA) יצא להגנתה של חליף, והצהיר כי ננקטו כל האמצעים הנדרשים כדי להגן על חליף ועל זכותה להתחרות באולימפיאדה. חליף זכתה לבסוף במדליית הזהב.
ספורטאיות טרנסג'נדריות בולטות בספורט > מישל דומרק

רוכבת האופניים הטרנסקסואלית, מישל דומרק, היא אחת הספורטאיות הטרנסג'נדריות המוצהרות הראשונות בקנדה. בשנת 2001, לאחר שהחלה להתחרות נגד נשים, היא משכה תשומת לב שלילית מהתקשורת ומהיריבות שלה בטענה שיש לה יתרון לא הוגן. מספר רוכבות אופניים התלוננו על השתתפותה מול התאחדות הרכיבה הקנדית, ודרשו שישללו ממנה את הזכות להתחרות נגד נשים. בשנת 2002, דומרק ייצגה את קנדה באליפות העולם ברכיבת הרים. לאחר התחרות נכתב בנשיונל פוסט: "אנחנו לא מבינים איך גברת דומרק נהנית לנצח נשים מלידה. בשישה מרוצים השנה היא ניצחה פעמיים ופעמים הגיעה למקום השני. אף על פי שהיא לא עברה על החוק, היא מזכירה לנו את הספורטאים עם הגוף הבריא שמנסים להתחרות בספורטאים הפאראלימפיים. מה המטרה? האם יש איזו תהילה באיסוף פרסים כשהאנשים שאת מנצחת תוכנתו על ידי הטבע להפסיד?". גם ספורטאית בקבוצה שלה, הביעה מחאה על עצם השתתפותה של דומרק ולבשה חולצה עם כיתוב "אישה ביולוגית". דומרק טענה כי בשנה הראשונה בקבוצה הלאומית, אף מתחרה לא דיברה איתה, וכן טענה להגנתה כי הטיפול ההורמונלי הוריד את רמות הטסטוסטרון שלה ל-2 ננומול לליטר (שזה בטווח הממוצע של נשים שמגיע עד 3.5 ננומול לליטר).
ספורטאיות טרנסג'נדריות בולטות בספורט > מיאן בגר

בתחילת שנות האלפיים, שחקנית הגולף הדנית הטרנסקסואלית, מיאן בגר (Mianne Bagger), הובילה לשינוי משמעותי במדיניות של ארגוני הגולף בכל הקשור לשילוב טרנסג'נדרים בספורט, וכן תרמה להעלאת המודעות הציבורית להשתתפותם בספורט. בגיל 25, בגר זנחה את עולם הגולף והחלה בטיפולים הורמונליים לשינוי מין. בשנת 1999, לאחר שעברה ניתוח לשינוי מין, שבה אל עולם הגולף כטרנסג'נדרית מוצהרת ושיחקה בתחרויות גולף באדלייד וכן בקבוצת הנשים של דרום אוסטרליה ששיחקה בטורנירים לאומיים לחובבניות. בשנת 1999, זכתה לתשומת לב תקשורתית לאחר שזכתה באליפות דרום אוסטרליה לחובבניות. בהמשך, שיחקה עבור הקבוצה הלאומית של דרום אוסטרליה, ובין השנים 1999–2002 דורגה עשירית בקרב הנשים החובבניות במדינתה. באותה התקופה, נפסלה לראשונה מתחרות עקב חשש ליתרון לא הוגן על יריבותיה. בגר הורשתה לשחק בתוך אוסטרליה ברמה חובבנית אולם לא בתחרויות מקצועניות ולא בתחרויות בינלאומיות משום שהמדיניות אסרה על נשים שלא נולדו נקבות להשתתף בתחרויות אלו. היא החליטה לחקור את הנושא, ולאחר מספר שנים הגיעה למסקנה שאין לה יתרון על פני המתחרות האחרות. בשנת 2004, עברה להתחרות באירופה כדי להתפתח כשחקנית גולף מקצוענית. היא ביקשה להתחרות ב-Ladies’ European Golf Tour אולם לא קיבלה אישור להתחרות אף על פי שהיו ברשותה מסמכים רשמיים המעידים כי היא אישה. היא עברה להתחרות בארגוני גולף בשוודיה בהם לא הייתה קיימת מדיניות ברורה ולכן התירו לה להתחרות. לאחר שהסכם סטוקהולם נחתם בשנת 2003, בגר פעלה לאימוץ מדיניות זו גם בגופי הגולף, ונאבקה בארגוני הגולף USGA, Ladies Golf Union of England, The Ladies European Tour ו-The Australian Ladies Professional Golf Tour שמנעו ממנה להתחרות משום שהייתה להם מדיניות לפיה רק נשים שנולדו נקבות רשאיות לשחק. בגר ניצלה את התעניינות כלי התקשורת על מנת להפעיל לחץ על ארגוני הגולף לשנות את המדיניות שלהם. על מדיניות ה-USGA, אמרה: "מתייחסים אלינו כמו אל מפלצות ומתייחסים אלינו מאוד שונה ביחס למתחרים אחרים". בין השנים 2004–2005, ארגוני גוף אלו שינו את המדיניות כך שגם שחקניות גולף טרנסג'נדריות יוכלו לשחק. רוברט נייט, מנהל הארגון הנוצרי השמרני 'נשות אמריקה המודאגות' טען כי "ה-USGA נכנע לניוון ולתקינות הפוליטית שסוחפת כעת את אירופה. טורניר הנשים לגולף הוא לנשים ולא לגברים מסורסים".
ספורטאיות טרנסג'נדריות בולטות בספורט > לאנה לאולס

בשנת 2010, שחקנית הגולף הטרנסג'נדרית, לאנה לאולס (Lana Lawless), תבעה את התאחדות הגולף המקצוענית לנשים (ה-LPGA) משום שסירבה לאפשר לה להתחרות בטענה כי רק נשים ביולוגיות מורשות להתחרות. לאולס תבעה את ההתאחדות בטענה כי המדיניות שלה מפלה ומפרה את חוקי האזרח של קליפורניה. שחקניות גולף בארגון הצביעו בעד שילוב שחקניות גולף טרנסג'נדריות בתחרויות הנשים, ולאחר חודשיים מהגשת התביעה, ההתאחדות שינתה את המדיניות שלה כדי לאפשר לנשים טרנסג'נדריות להתחרות בארגון.
ספורטאיות טרנסג'נדריות בולטות בספורט > פאלון פוקס

פאלון פוקס היא לוחמת MMA אמריקאית טרנסקסואלית, שהפכה ללוחמת ה-MMA הטרנסג'נדרית המוצהרת הראשונה בהיסטוריה. על מנת לקבל אישור להתחרות בענף, פוקס שיתפה בעובדת היותה טרנסקסואלית אך ורק את הגורמים בארגוני הספורט בהם ביקשה להתחרות. ארגון האיגרוף בארצות הברית (שמסדיר גם את קרבות ה-MMA בארצות הברית) אימץ את הסכם סטוקהולם, ולאחר בדיקה, התיר לפוקס להילחם בטענה ששינוי לניתוח מין שעברה וכן הטיפולים ההורמונליים ביטלו כל יתרון פוטנציאלי. פוקס העדיפה לשמור על פרטיותה, ולצאת מהארון הטרנסג'נדרי בתום קריירת הספורט שלה, אולם כתב עיתונות הוציא אותה מהארון בעל כורחה כטרנסג'נדרית, ופוקס ספגה ביקורת בטענה כי יש לה יתרונות על המתחרות שלה עקב רמות הטסטוסטרון בגופה.
לאחר שהוצאה מהארון כטרנסית, היא ספגה יחס משפיל וביקורת בטענה שיש לה יתרון על המתחרות שלה בגלל רמות הטסטוסטרון שלה, ולכן אסור לאפשר לה להתחרות נגד נשים סיסג'נדריות. באחד מהקרבות בהם השתתפה, כשפוקס המתינה בזירת הקרב, יריבתה, אלנה ג'ונס, נכנסה להיכל הספורט עם שיר הכניסה Dude Looks Like a Lady (בעברית: בחור שנראה כמו ליידי) של להקת אירוסמית'. כשהמתאבק הנודע, האלק הוגאן, נשאל האם יסכים לקבל אותה לזירת ההיאבקות, הוא ענה: "אני אמחץ אותה... אותו". לוחם ה-MMA, מאט מטריון כינה את פוקס: "פריק מגעיל, סוציופט, חולה ושקרן". ה-UFC השעה אותו לתקופה קצרה בטענה כי מטריון עבר על קוד ההתנהגות של הארגון. פרשן הספורט של ה-UFC, ג'ו רוגן, טען כי הכניסה של פוקס לזירת קרבות מול נשים תפתח פתח לגברים שיתחזו לנשים כדי להכות נשים. לוחמת ה-MMA, פגי מורגן, אמרה: "כספורטאית וכאישה, אני מתוסכלת מכך שנראה שהרבה אנשים דואגים יותר לרגשות של פוקס מאשר לשמירה על ההגנה והביטחון שלי ושל לוחמות אחרות".
פוקס טוענת כי החשיפה דרדרה מאוד את הקריירה שלה ושקשה לה להרשם לקרבות. בעקבות החשיפה, ארגוני ה-MMA הגדולים בעולם כמו ה-UFC, בלאטור (אנ') וארגון ה-MMA הגדול בעולם לנשים, אינביקטה (אנ') מסרבים להחתים אותה ולאפשר לה להילחם במסגרתם. בנוסף, יריבות פוטנציאליות מסרבות להתמודד מולה, וגם כאשר היא מצליחה להרשם לקרב - אוהדים בקהל צועקים לעברה הערות טרנספוביות. כמו כן, אתר המדרג לוחמות MMA מסרב לדרג אותה בתוכו. כששאלה את טים פטרסון (אחד משני המדרגים באתר) מדוע הוא מדיר אותה, הוא השיב כי לדעתו יש לה יתרון על נשים ולכן אינו כולל אותה ברשימה.
מדיניות שילוב טרנסג'נדרים של הוועד האולימפי הבינלאומי > הסכם סטוקהולם (2003)

באוקטובר 2003, הוועדה הרפואית של הוועד האולימפי הבינלאומי התכנסה בסטוקהולם כדי לגבש מדיניות לשילוב ספורטאים טרנסג'נדרים. המדיניות שהתגבשה זכתה לכינוי 'הסכם סטוקהולם' (באנגלית: Stockholm Consensus), והיא נכנסה לתוקף בשנת 2004, לקראת אולימפיאדת אתונה. הסכם סטוקהולם נחשב להסכם חלוצי בתחום שילוב טרנסג'נדרים בספורט, ולפני כינונו, טרנסג'נדרים לא הורשו להשתתף בתחרויות אולימפיות במגדר עמו הם מזוהים. ההסכם עורר תשומת לב ציבורית רבה וזכה לתגובות מעורבות. חלק מהתגובות היו אהודות וטענו כי ההסכם מקדם מדיניות משלבת, אולם מצד שני, עלו ביקורות לפיהן ההסכם אינו שונה במהותו מהבדיקות לאימות מין וכי מטרתו למשטר את הייצוג של טרנסג'נדרים בספורט ולשמור על הבינאריות המגדרית. התנגדות נוספת שעלתה נגד ההסכם טענה כי עצם שילוב טרנסג'נדריות בתחרויות נשים – פוגע בנשים ובספורט.
מדיניות שילוב טרנסג'נדרים של הוועד האולימפי הבינלאומי > הסכם סטוקהולם (2003) > עיקרי הסכם סטוקהולם

הוועדה החליטה שכדי שספורטאי טרנסג'נדר יתחרה במגדר עמו הוא מזוהה עליו לעמוד בתנאים הבאים:
א. ספורטאי או ספורטאית שעברו ניתוח לשינוי מין לפני גיל ההתבגרות, יכולים להתחרות עם המגדר עמו הם מזוהים ללא תנאים.

ב. ספורטאי או ספורטאית שלא עברו ניתוח לשינוי מין לפני גיל ההתבגרות, חייבים לעמוד בתנאים הבאים על מנת להתחרות במגדר עמו הם מזוהים:
על הספורטאים לעבור ניתוח מלא לשינוי מין לפחות שנתיים לפני מועד התחרות.
על הספורטאים להיות מוכרים בחוק של מדינתם במגדר עמו הוא מזוהים.
על הספורטאים להיות תחת טיפול הורמונלי לתקופת זמן שתקטין ככל הניתן את היתרון שעשוי להיות להם (ההמלצה היא לתקופה של שנתיים לפני מועד התחרות). בתנאי זה, כל מקרה ייבחן לגופו, ולרופא מטעם הוועד האולימפי יש את הסמכות לנקוט בכל האמצעים הנדרשים כדי לקבוע את המגדר של הספורטאים.