stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדוקטור (דוקטור הו)
רשימת השחקנים > שחקנים נוספים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם השחקן | שנים | הערות |
| ריצ'רד הארנדול | 1983 | גילם את הדוקטור הראשון בספיישל "חמשת הדוקטורים". |
| מייקל ג'ייסטון | 1986 | גילם את "הוואליארד", התגלמות מרושעת של הדוקטור, בעונה 23. |
| דייוויד בראדלי | 2017 | גילם את הדוקטור הראשון בספיישל "Twice Upon A Time". |
| ג'ו מרטין | 2020 | גילמה התגלמות לא מוכרת של הדוקטור מהתקופה שלפני הדוקטור הראשון. |
הערות שוליים

| דוקטור הו |
| --- | --- | --- |
| שחקנים שגילמו את הדוקטור | ויליאם הארטנל • פטריק טרוטון • ג'ון פרטווי • טום בייקר • פיטר דייוויסון • קולין בייקר • סילבסטר מקוי • פול מקגאן • ג'ון הרט • כריסטופר אקלסטון • דייוויד טננט • מאט סמית • פיטר קפלדי • ג'ודי ויטאקר • שוטי גטווה |  |
| שחקנים בולטים שגילמו את המלווים | קרול אן פורד • ג'ין מארש •  דבורה ווטלינג •  אליזבת סליידן • ללה וורד • ג'נט פילדינג • סופי אלדרד • בילי פייפר • ג'ון בארומן • נואל קלארק • קתרין טייט • פרימה אג'ימן • קיילי מינוג • ברנרד קריבינס • קארן גילאן • ארתור דארוויל • אלכס קינגסטון • ג'נה קולמן • מאט לוקאס • פרל מקי • ברדלי וולש |  |
| דמויות | הדוקטור • המלווים • האויבים (דאלקים • המאסטר • סונטארים) |  |
| מושגים | טארדיס • מברג קולי • אדוני הזמן • גאליפריי |  |
| פרקים | הסדרה הקלאסית • הסדרה המחודשת |  |
| ספין-אוף | טורצ'ווד • הרפתקאות שרה ג'יין • Class |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334022705171  LCCN: no2014068478  NLA: 61458442  VIAF: 308763513   WorldCat (עם VIAF): 308763513
טיפול בפגיעה מינית

פגיעה מינית היא תופעה רחבת היקף, בעלת השלכות קשות מאוד על חייהם של הנפגעות והנפגעים. טיפול בפגיעה מינית נעשה במישורי החיים השונים, ובהם, טיפול אישי במישור הנפשי-רגשי ובמישור הפיזי-רפואי, וכן טיפול בהשלכות האירוע במישור המשפטי-פלילי.
רקע

פגיעה מינית היא טראומה גופנית ונפשית אישית של הקורבן, אולם היא מתהווה בתוך הקשרים חברתיים, תרבותיים ופוליטיים ומשקפת אותם. משנות ה-90 של המאה ה-20 הלכה וגברה ההכרה הציבורית בתופעה וכך גם תשומת הלב המחקרית להיקפיה, להשלכותיה ולטיפול בה. פגיעה מינית עשויה להוביל להתפתחות של בעיות פיזיות ונפשיות רבות, ובעיקרן הפרעת דחק פוסט-טראומטית. במקרים בהם הפגיעה היא מתמשכת, וכן במקרים של גילוי עריות, עלולה להתפתח הפרעת פוסט-טראומה מורכבת. לטראומה המינית השלכות תוך-נפשיות מורכבות, היא עלולה לפגוע במבנה הנפשי של הנפגעת, שפעמים רבות זוכה ליחס מאשים מהסביבה, מה שמחריף את השפעותיה השליליות של הטראומה על חייה, ועשוי להוביל ליחס פוגעני מצד גורמי הטיפול והאכיפה. הריבוי והמגוון בשיטות הטיפול ובמישורי ההתערבות השונים, מעיד על האתגר בטיפול בפגיעה מינית ועל הסובייקטיביות שבבחירת שיטת הטיפול המתאימה. כמו כן, בשל המורכבות הרבה של התסמונת הפוסט-טראומטית של נפגעי ונפגעות פגיעה מינית, קיים קושי אמיתי במציאת שיטת טיפול אחת בעלת אפקט כולל ונרחב, אשר תתאים באופן מובהק לכלל המטופלים.
פסיכותרפיה > טיפול דינאמי התייחסותי

הגישה ההתייחסותית בפסיכואנליזה נחשבת לגישה ואפקטיבית לטיפול בנפגעות ונפגעים פגיעה מינית, עם דגש על פגיעה בילדות. גישה זו, בשונה מהגישות הפסיכואנליטיות הקלאסיות, מאופיינת בחשיבה פמיניסטית, ולא רואה במסגרת הטיפולית מפגש בין אובייקט לסובייקט, אלא מפגש בין שני סובייקטים. כמו כן, הטיפול ההתייחסותי מתמקד בדינמיקה של העברה והעברה נגדית ורואה בהעברה הנגדית כלי טיפולי חשוב. לפי גישה זו, מכיוון שהפגיעה המינית היא פגיעה שלרוב התרחשה במסגרת של יחסים קרובים, כך יכולה להתאפשר בהקשר של יחסים טיפוליים מיטביים חוויה מרפאת ומעצימה. הדבר מתאפשר באמצעות חשיפה עצמית של המטפלת ומתן תוקף לחוויות של המטופלת, כמו גם למציאות הבינאישית המתהווה בחדר הטיפול כמציאות אמיתית, וזאת בשונה מהמציאות המניפולטיבית שבתוכה התרחשה ההתעללות. אחד המושגים המרכזיים בטיפול התייחסותי בטראומה מינית הוא דיסוציאציה, כלומר ארגון נפשי במסגרתו זיכרונות הקשורים באירוע הטראומטי מפוצלים מיתר המחשבה המודעת. על פי גישה זו, מטרת הדיסוציאציה היא להגן על הנפש מפני הזיכרונות הקשים של הטראומה. מטרת הטיפול ההתייחסותי בנפגעות בעלות מנגנוני הגנה דיסוציאטיביים היא יצירת אינטגרציה בין רכיבי הנפש שהתפצלו (תחושות, מחשבות וזיכרון) אשר מאפשרת בתורה תהליך של החלמה. תהליך זה כולל גילוי ועיבוד של זיכרונות הנוגעים בפגיעה, כמו גם פיתוח מודעות לדיסוציאציה ולתפקידה.
פסיכותרפיה > טיפול קבוצתי

מחקרים מצביעים על כך שטיפול קבוצתי הוא טיפול אפקטיבי עבור נפגעות ונפגעי פגיעה מינית. בזכות המפגש עם אנשים שחוו חוויות דומות, מתאפשרת לנפגעות ולנפגעים הפגה של הבדידות, הבושה והאשמה. טיפול זה מקנה מסגרת של תמיכה והבנה אשר פעמים רבות חסרה לנפגעות בסביבתן הטבעית . ג'ודית לואיס הרמן (אנ') כותבת בספרה "טראומה והחלמה": "אירועים טראומטיים הורסים את הקשרים התומכים בין היחיד לקהילה [...] הסולידריות של הקבוצה היא ההגנה החזקה ביותר מפני האימה והייאוש והסם החזק ביותר נגד חוויה טראומטית" (עמ' 235). כמו כן, טיפול קבוצתי נותן מענים שטיפול פרטני לא יכול לספק, בעיקר בהיבט של בעיות הקשורות ביחסים בינאישיים. טיפול קבוצתי עשוי לעזור למשתתפות לבנות מערכות יחסים משמעותיות, יכולת שפעמים רבות נפגעת בעקבות הטראומה המינית. הקבוצה היא פתח ליצירת יחסי אמון ולשבירה של מעטה הסוד שמאפיין את חייהן של הנפגעות ונפגעים. בנוסף, הקבוצה יכולה לאפשר למטופלות בה לא רק להיעזר, אלא גם לעזור וללמוד דפוסים בריאים של תמיכה ושל סיוע הדדי. טיפול קבוצתי ממוקד בטראומה לרוב יהיה מוגבל בזמן ומובנה. נמצא כי טיפול זה לרוב לא מומלץ כמענה הטיפולי הראשון לאחר הפגיעה המינית בשל הקושי בהימצאות לצד אנשים זרים. כמו כן, לרוב מומלץ כי הטיפול הקבוצתי ילווה גם בטיפול פרטני.
פסיכותרפיה > טיפול קוגניטיבי-התנהגותי

טיפול קוגניטיבי-התנהגותי (CBT) מוערך כשיטה אפקטיבית לטיפול בהפרעת דחק פוסט טראומטית בעקבות פגיעה מינית וכיעיל בהפחתת סימפטומים . שיטת טיפול זו מתמקדת בשינוי מערכת המחשבות והאמונות הנלוות לאירוע הטראומטי, ואת האופן בו הפרט מעבד את הטראומה מבחינה רגשית, וכל זאת על מנת שיתאפשר לו לחיות חיים מלאים לאחר האירוע הטראומטי. אחד ממאפייני הפרעה זו הוא הימנעות מחשיבה או דיבור על האירוע, או מגירויים שעלולים להזכיר את האירוע הטראומטי. ההימנעות מעכבת את עיבוד הטראומה ומשמרת דפוסי חשיבה לפיהם העולם הוא מקום מסוכן והעצמי הוא חסר אונים. אי לכך, אחד מעקרונות הטיפול הקוגניטיבי התנהגותי הוא טיפול בחשיפה. אפשרות אחת היא חשיפה במציאות, שבמהלכה מתעמתים במסגרת הטיפול עם גירויים שמעוררים חרדה ושהנפגעת נמנעת מהם מאז האירוע הטראומטי. אפשרות נוספת היא שיטת החשיפה הממושכת (PE), במהלכה מתקיימת חשיפה חזרתית של האירוע הטראומטי בדמיון, באופן מבוקר ומגן. במהלך תהליך זה מתאפשרת יצירת מובחנות בין האירוע הטראומטי לבין אירועים בהווה, ובהדרגה מתאפשר לנפגע או הנפגעת לחזור ולחוות את המציאות כבטוחה. מטרתה של החשיפה היא לאפשר את עיבוד הזיכרון הטראומטי, להפחית את חווית המצוקה ואת דפוסי ההימנעות. בנוסף, במסגרת שיטת CBT לטיפול בפוסט טראומה בעקבות פגיעה מינית נלמדות שיטות להתגברות על החרדה כגון תרגילי הרפיה ונשימה והבניה קוגניטיבית.
פסיכותרפיה > EMDR

אחת הווריאציות של CBT ממוקד טראומה היא EMDR‏ (eye movement desensitization & reprocessing treatment), שיטה שמבוססת על תזוזת עיניים בילטראלית (דו- צדדית) או כל גירוי בילטראלי. ה-EMDR משתלבת בתוך מכלול הטיפול, אך הייחוד שלה הוא בעבודה לא ורבאלית שמסייעת לעיבוד החוויה הטראומטית, ללא היזכרות ישירה בחוויה הטראומטית, אשר לרוב אינה מקודדת בזיכרון האוטוביוגרפי הרגיל. ל-EMDR יכולת להפעיל מגוון רחב של תחושות, רגשות, תמונות ומחשבות אשר בדרך כלל אינן נגישות באמצעות מנגנוני היזכרות אחרים. כך, השיטה מזרזת עיבוד מידע ומפעילה את התת-מודע, אליו מרבית שיטות הטיפול מתקשות לחדור, וזאת ללא הכאב שההיזכרות בטראומה עלולה לעורר.
פסיכותרפיה > שיטות טיפול אלטרנטיביות

שיטות הטיפול האלטרנטיביות באות לתת מענה למספר חולשות של שיטות הטיפול הקונבנציונליות. אמנם הטיפול הפמיניסטי מדגיש את החשיבות בהגברת השוויוניות ביחסים הטיפוליים, אך לעיתים, טיפול על ידי איש מקצוע עשוי לשמר יחסי היררכיה המונעים את העצמת המטופלת, ולרוב מסוגל לתת מענה רק למספר מצומצם של פונים, וכרוך בתשלום גבוה והמתנה ממושכת. השימוש בשיטות טיפול אלטרנטיביות עם נפגעות ונפגעי טראומה מינית, תואם את גישתה של הפסיכיאטרית והחוקרת ג'ודית לואיס הרמן, המציינת כי הפעילות החברתית מעניקה לנפגע מקור כוח, שאמנם יונק מיוזמתו, ממרצו ומתושייתו, אך מעצים את התכונות האלה הרבה מעבר ליכולות שלו עצמו. פעילות זו מעניקה לו ברית עם אחרים, המבוססת על שיתוף פעולה ומטרה משותפת.
פסיכותרפיה > שיטות טיפול אלטרנטיביות > טיפול באמצעות שטח

בספרה "טראומה והחלמה" מציעה ג'ודית לואיס הרמן שיטות המשלבות אלמנט של סיכון ואתגר, למשל טיולי טבע אתגריים. במצבים אלו הנפגע או הנפגעת מחליטה להציב את עצמה במצב המאפשר התנסות בתגובת “flight or fight“ מתוך ידיעה שתבחר להילחם. כך, היא מבססת שליטה על תגובותיה, דבר המגביר את תחושת המסוגלת והכוח בקרב הנפגעת. הנפגעת שבה ולומדת שיש דרגות שונות של פחד, כשהמטרה היא ללמוד כיצד לחיות עם הפחד, ואף להשתמש בפחד כמקור של ידע והעצמה. תוכניות התערבות המשלבות פחד ואתגר, כגון שיטות טיפול הכוללות לימודי הגנה עצמית לנשים, מאפשרות למטופלות לבחור להיחשף לפחד בצורה מבוקרת ולהעמיד את עצמן במצב המשחזר תגובות גופניות נורמאליות לסכנה. למידת הגנה עצמית יכולה להוות שיטה ללמידה של שליטה רגשית וגופנית כאחד. נוסף על כך, עבור נשים, זוהי התנסות המאפשרת גם דחייה של התביעה החברתית.
פסיכותרפיה > שיטות טיפול אלטרנטיביות > טיפול באמצעות ספורט

פעילות ספורטיבית מספקת לרוב אמצעי יעיל לוויסות במצבי לחץ. המחקר על יעילותו של הספורט ככלי טיפולי החל במאה ה-21 ונעשה בו שימוש נרחב יותר כאמצעי טיפולי. הרעיון העומד בבסיס טיפול זה בנפגעות ובנפגעי טראומה הוא שלפעילות גופנית ישנה השפעה נרחבת על מצב הרוח; הפעילות מגבירה רגש חיובי ומפחיתה רגש שלילי הנובע מהיעדר פעילות, אשמה, כבדות וחרדה. מכיוון שספורט הוא פעילות חברתית נורמטיבית, שנעשית בסביבה בריאה, מתפקדת וטבעית, הטיפול יכול לייצר עבור המטופלת תחושת יציבות, חוויה של נרמול של הקושי והפחתת תחושת נזקקות.
המסורתית לעמדה כנועה ומפייסת מצד נשים.
היבטים רפואיים

פגיעה מינית היא אירוע טראומטי אשר השלכותיו על הגוף והנפש נמשכות לאורך כל החיים, ויכול להוביל להתפתחות של בעיות בריאותיות ופסיכו-פיזיולוגיות, ביניהן בעיות במערכת העיכול, כאב כרוני, סוכרת, מחלות כרוניות, סרטן, בעיות בתחום הגינקולוגיה, מצוקות במהלך ההיריון והלידה ובעיות בתפקוד המיני ובעיות פוריות. נפגעות ונפגעי פגיעה מינית בילדות מדווחות על בעיות רפואיות שונות המתקיימות ללא ממצאים אורגניים ובניהן התקפים אפילפטיים, רגישות לריחות ולטעמים, כאבים בזמן מתן שתן ועוד . השלכות הפגיעה המינית ניכרות גם בתחום של הפרעות אכילה: ידוע ששיעור ניכר מהנשים הסובלות מהפרעות אכילה עברו פגיעות מיניות בילדות, כאשר מחקרים מסוימים מצאו ששיעורן מגיע ל-80%. הרעבה עצמית ובולימיה נרבוזה משמשות נפגעות כביטוי למצוקה וכאסטרטגיית התמודדות עם חוויות העבר הטראומטיות. אוכלוסיית הנפגעות והנפגעים זקוקה לתמיכת מערכת הבריאות בהיקף נרחב ומשמעותי ביותר. מנגד, בדיקה, אשפוז או ניתוח עלולים ליצור מצבים המשחזרים עבור הנפגעת את חוויית גזילת השליטה ממנה על גופה ותחושת חוסר האונים, מה שעלול לעכב את תהליך ההחלמה ולגרום לאשפוזים ממושכים ולא אפקטיביים. אי לכך, קיימת חשיבות רבה בהכרה של צוותים רפואיים בכך שמצבים מסוימים עשויים להוות טריגר להצפת זיכרונות הפגיעה ולהביא להחרפת תסמיניה של הנפגעת. חוויה זו, לצד תחושות של בושה ופחד לחוות יחס שלילי, מובילה במקרים רבים להימנעות מטיפול רפואי, אשר יכולה להתבטא בסירוב ליטול תרופות, קושי לבצע בדיקה עצמית לגילוי גוש בשד, הימנעות מבדיקות גינקולוגיות וכדומה. המענה הרפואי הראשוני לאחר הפגיעה המינית, שניתן עד שבוע מיום הפגיעה, יכול להיעשות בחדר 4. חדר 4, או חדר אקוטי, הוא מרכז ייעודי שפועל בחלק מבתי החולים בארץ ומעניק טיפול רפואי דחוף, הכולל בדיקה קלינית, טיפול מניעתי, מתן תרופות רלוונטיות והמלצות להמשך טיפול, לצד ליווי נפשי וסוציאלי ואיסוף של ראיות משפטיות. .
היבטים משפטיים ופליליים > ההליך המשפטי-פלילי

בישראל מוגדרות עבירות המין בסעיפים 345–355 לחוק העונשין, התשל"ז- 1977, ובחוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998. בהתאם לחוקים אלה, ניתן לפתוח בהליכים משפטיים ופליליים במקרים של פגיעה מינית. הליך זה, נפתח בהגשת תלונה במשטרה, כל מי שעברה פגיעה מינית זכאית להגיש תלונה, בתחנת המשטרה שבאזור בו התרחשה הפגיעה. מרגע הגשת התלונה נחשבת הנפגעת כמתלוננת אם מוגש כתב אישום במהלך ההליך המשפטי, משתנה מעמדה למעמד "עדה". השלב הבא בהליך הוא חקירה של המתלוננת ושל המואשם בפגיעה, ופעמים רבות גם כולל שלב של עימות, בשלב זה רשאית המתלוננת לסרב. מרגע השלמת החקירה במשטרה, מועבר התיק לפרקליטות המחוז ושם מתקבלת ההחלטה אם להגיש כתב אישום. אם מוגש, זכאית הנפגע/ת לקבל סיוע משפטי ללא עלות וללא תלות במצבה הכלכלי . חובתה של המשטרה לעדכן את המתלוננת על כל שלבי החקירה ועל מצב תיקה, זכותה לבחור את המגדר של החוקר/ת וכמו כן להיחקר בנוכחות מלווה מטעמה, אם רוצה בכך. בנוסף, המתלוננת אינה אמורה להיחקר על עברה המיני אלא אם הדבר חיוני לצורך החקירה. בינואר 2021 פרסמה נשיאת בית המשפט העליון נהלים חדשים שנועדו להסדיר את התנהלותם של בתי המשפט בדיון בתיקי עבירות מי. הנוהל קובע כי על הדיון להתנהל מול הרכב שופטים מעורב מבחינה מגדרית וכי על בית המשפט לספק הגנה למתלוננת בעת המשפט הכוללת הפרדה בינה לבין הפוגע. כמו כן, מוגדרים בו נהלים ביחס לעדות של הנפגעת במטרה להקל עליה את התהליך .
היבטים משפטיים ופליליים > מאפיינים ייחודים של ההליך המשפטי-פלילי

רבות מהנפגעות כלל לא מגישות תלונה במשטרה, ומרבית התלונות שמוגשות בדבר פגיעות מיניות אינן מגיעות לכדי כתב אישום, ומרביתם של התיקים נסגרים. היבטים שונים מקשים על קיומו של הליך משפטי-פלילי במקרים של עבירות מין. עבירות מין הן עבירות ייחודיות, הן במבנה המשפטי שלהן והן בקשיים הראייתיים הקשורים בהן. העובדה כי פגיעה מינית היא לרוב עבירה הנעשית בין שני אנשים, ללא עדים, מקשה מאוד על האפשרות לייצר את הרף הראייתי הגבוה הדרוש לצורך ניהול הליך פלילי. בהמשך לכך, היבט נוסף אשר מקשה על קיומו של ההליך המשפטי-הפלילי הוא המתח הקיים בין העקרונות הבסיסיים של ההליך, שבבסיסו צורך בעובדות ברורות, וחד משמעיות, לבין אופיין של העדויות של הנפגעות והנפגעים, אשר לרוב אינן קוהרנטיות ובהירות, בגלל אופייה של הטראומה המינית והשלכותיה על הזיכרון. לכך מצטרפת החוויה של נפגעות ונפגעים במהלך ההליך הפלילי שפעמים רבות נחוות כפוגענית ומשפילה. עם זאת, ניכר כי החל תהליך של שיפור והתאמה של ההליך המשפטי-פלילי לטיפול בעבירות מין, וכי מתפתחת במערכת המשפט הכרה במורכבות העדות של נפגעות. כאשר בית המשפט אינו מכיר בסיפורן, הדבר מביא להגברת תחושות קשות של אשמה, השפלה ובדידות בקרב נפגעות. לעומת זאת, במקרים בהם חוויותיהן זוכות להכרה ההליך המשפטי-פלילי עשוי להיחוות כתהליך מעצים עבור הנפגעות, ועשוי לסייע לנפגעות להחזיר את האמון שלהן בעצמן ובעולם, כמו גם את תחושת השליטה, הביטחון והכבוד העצמי.
ראו גם

חדר אקוטי
טיפול מכוון טראומה
ערכת אונס
אביב חדש

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  אנציקלופדיה 
 הוצאה
 הוצאה:  מסדה 
 עורך:  יצחק לבנון, אילנה שמיר 
 
ערך זה עוסק באנציקלופדיה בעברית. אם התכוונתם לספר פנטזיה, ראו .
"אביב חדש" – האנציקלופדיה הישראלית לנוער היא אנציקלופדיה עברית לילדים ונוער, ובה 17 כרכים (ועוד כרך מפתח) ולמעלה מ-5,000 ערכים. דפיה צבעוניים והיא כוללת אלפי תצלומים, איורים, טבלאות, תרשימים ומפות. רובם לוקטו במיוחד לה.
מחברי האנציקלופדיה כיוונוהָ לתלמידי ישראל, ולפי מחשבה זו בחרו את נושאיה ואת רמת ההעמקה של ערכיה, וכן החליטו שסגנונה לא יהיה נמלץ מאוד. בתחילת כל ערך מופיע פתיח המסכם בקצרה את תוכנו, ובסופו רשימה קצרה של הפניות לערכים דומים לו, המסודרת בסדר אלפביתי. למעט כיתובי התמונות והתרשימים, האנציקלופדיה כולה מנוקדת, כדי שקריאתה תהיה רהוטה. דגשים שאינם נשמעים בעברית הישראלית הושמטו ממנה.
היסטוריה

ראשיתה באנציקלופדיה "אביב" בעריכת יצחק לבנון ובהוצאת מסדה; למעלה ממחצית ערכיה הוחלפו בחדשים בשל התמורות שחלו בעולם, בטכנולוגיה, במדע ובתוכניות הלימודים – ואלה שנמצאו ראויים להיכלל במהדורה החדשה שוכתבו ועודכנו. את האנציקלופדיה ערכו אילנה שמיר וזהבה כנען. בתחומי האנציקלופדיה: מדעים מדויקים, מדְעי הטבע, טכנולוגיה, מדְעי הרוח, מדְעי החברה, גאוגרפיה, חוק ומשפט, פסיכולוגיה ופילוסופיה, ספורט ופנאי, לשון, קורות העולם ותרבותו, אירועים היסטוריים, ביוגרפיות של אנשי שם, תרבות ואמנות, ספרות עברית וכללית, קולנוע, מוזיקה, יהדות, ציונות, תולדות עם ישראל, מדינת ישראל ונופיה ועוד.
האנציקלופדיה יצאה לאור בשיתוף ההוצאות כנרת זמורה-ביתן דביר, ספרי חמד, ידיעות ספרים, עם עובד ומטר. כל מחבריה ישראלים.
הגופן שבו הודפסו תוכני האנציקלופדיה עוצב למענה במיוחד בידי צבי נרקיס.
בעשור השני של המאה ה-21 הועלתה האנציקלופדיה לאינטרנט ככתבה וכלשונה של המהדורה המודפסת, שראתה אור מ-2003. המהדורה המקוונת סרוקה, אולם פוענחה במחשב ועל כן היא בת חיפוש. הגישה אליה אינה חופשית.
לידת בית

מיילדת בודקת אישה הרה בביתה
מיילדת, זוג הורים ויילוד שנולד בבריכת מים בלידת בית
לידת בית היא לידה המתבצעת, על פי תכנון מראש, בבית או במתקן אחר שאינו רפואי, ולא בבית יולדות או במרכז לידה. הלידה מתבצעת בדרך כלל בלווי של מיילד/ת, תומכ/ת לידה או רופא/ה מיילד/ת, ובמיעוט המקרים כלידה ללא עזרה (Unassisted). רוב הלידות בישראל ובעולם המערבי מתבצעות בבית חולים. עם זאת, יש נשים המעדיפות ללדת בבית מסיבות שונות: לידה באווירה ביתית ורגועה, שליטה של היולדת על כל תהליך הלידה ועל פעילותה במהלכה, רצון ללידה טבעית ללא משככי כאבים או התערבות רפואית, אפשרות תנועה ובחירת תנוחת לידה המועדפת עליהן, ועוד.
לידות בית בישראל

בישראל מתבצעות מאות לידות בית בשנה. מספרן עולה במהלך השנים אך הן עדיין פחות מחצי אחוז מכלל הלידות. מחקר חלוץ על תוצאות של לידות בית מתוכננות בישראל בין השנים 2003–2007 הראה כי בחירה נכונה של יולדות בסיכון נמוך מאפשרת לידות בית ברמת בטיחות טובה.
משרד הבריאות אינו מעודד לידה מחוץ לבתי חולים ואף פועל לרוב נגד תופעה זו (לעומת בריטניה למשל הרואה בחיוב לידה בבית), ורואה את הלידה כפרוצדורה רפואית, ואפילו יותר מכך כמצב חירום רפואי. עם זאת, בינואר 2008 הוציא משרד הבריאות נוהל מסודר ללידות מחוץ לבית החולים. במאי 2012 הוציא משרד הבריאות חוזר מנכ"ל מעודכן בו הוספו הגבלות על לידות הבית. החמרה נוספת אומרת כי חלה עליהם החובה לבצע מעקב סימנים חיוניים (דופק ולחץ דם) אצל היולדת לפחות פעם בשעה. בלידות בבית חולים אין חובה או נוהל כזה, יולדת רשאית לסרב לכל בדיקה, והצוות יוצא ידי חובתו בהסבר ובחתימה על טופס סירוב. דף מידע בנושא באתר משרד הבריאות, פותח במילים "יש לך את הזכות לבחור איפה ללדת, איך ללדת וכמובן, מי ילווה או תלווה אותך בלידה" ומסביר את הנוהל להורים המעוניינים בכך.
על פי כללי משרד הבריאות, לא ניתן להפעיל מקום המיועד לקבל לידות, שאינו מוסד רפואי מורשה, ועל לידות הבית להתבצע בבית היולדת או בית פרטי אחר שהועמד לרשות היולדת. עתירה לבג"ץ נגד החלטה זאת של משרד הבריאות נדחתה ברוב דעות של יוסף אלרון ונעם סולברג נגד דעת המיעוט של עופר גרוסקופף.. ביולי 2021 נהפכה החלטה זאת בדיון נוסף, ברוב של חמישה שופטים נגד שניים ונקבע שמרכזי לידה טבעית יוכלו לפעול תחת התנאים של לידת בית. פסק דין נוסף ניתן ב-2024 על ידי בית המשפט העליון בנושא לידה צפויה שבה האם ביקשה ללדת בבית ורשויות המדינה בקשו לאלץ אותה ללדת בבית חולים. בית המשפט קבע כי כל עוד לא התרחשה הלידה, זכותה של האם – אם היא כשירה בדעתה – להחליט על גופה, כי הזכות הזו גוברת על כל שיקול אחר, לרבות זכותו לחיים של העובר, והאם הורשתה ללדת בבית.
לידות בית בישראל > הגעה לבית החולים אחרי הלידה

על פי נוהלי משרד הבריאות, חלה החובה על הרופא המיילד או האחות המיילדת להפנות ילודים מסוימים, למשל כל ילוד שנולד במשקל של מעל ל-4 ק"ג, לבית החולים, גם אם על פי שיקול דעתו המקצועי התינוק במצב מצוין.
לידות בית בישראל > מענק לידה ומענק אשפוז מהמוסד לביטוח לאומי

עד שנת 2017, מענק לידה ניתן רק ליולדות שהגיעו לבית החולים לאחר הלידה או שרופא ילדים בדק את תינוקן מיד לאחר הלידה. בתיקון לחוק הביטוח הלאומי, שתוקפו מ-1 ביוני 2017, נקבע שמענק לידה יינתן גם כאשר מיילדת או רופא מסרו למשרד הבריאות תצהיר לפיו הם נכחו בלידת הבית והלידה התקיימה בהתאם להוראות משרד הבריאות.
מענק אשפוז שהוא תשלום (מעל 13,000 ש"ח) של המוסד לביטוח לאומי לבית החולים כאשר אישה יולדת בו, לא נמסר במקרה שהיולדת בוחרת בלידת בית, אלא אם היא מגיעה לבית החולים לאחר הלידה. כאשר יולדת מגיעה לבית החולים לאחר הלידה, בית החולים מקבל את התשלום, על אף שהלידה לא התבצעה בבית החולים, ועל כן הוצאות בית החולים היו מינימליות. ארגוני נשים הפעילו לחץ על הממשלה והכנסת במטרה לאפשר ליולדות בחירה מלאה בלידה, כאשר הן יקבעו לאן ילך הכסף המשולם על ידי המדינה.
לידות בית בישראל > המאבק על לידות ביתיות במעברות בשנות ה-50

גל העלייה הגדול של שנות החמישים עימת את הממסד הרפואי בישראל עם גישה שונה משלו ללידות. בניגוד לרציונליות, ההיגיינה הגבוהה, הטיפול הרפואי המשובח והמודעות הפוליטית לקשר בין נפש בריאה לגוף בריא שייחסו אנשי היישוב לעצמם, הוצגו העולים כפרימיטיבים, מזוהמים, רשלניים, לא הגיינים וחולים, והיחס אליהם היה מתנשא ומזלזל. בסוגיית לידות הבית התנהל קרב איתנים בין האחיות, שמונו למדריכות ופוסקות רפואיות במעברות ובמחנות העולים, למהגרות הכורעות ללדת. לגרסת מערכת הבריאות נבעו שיעורי תמותת התינוקות הגבוהים בקרב העולים מלידה בבית, פרקטיקה שהמהגרות הביאו עמן מארצות המוצא והפכה מסוכנת מאוד בתנאי ההיגיינה הירודים של האוהלים והפחונים במעברות. אחיות רבות מתארות בראיונות משחקי חתול ועכבר עם נשים הרות שניסו לחמוק מהנסיעה לבית החולים ולהישאר ללדת במעברה. האחיות הסבירו את הסתייגות העולות מלידה בבית חולים בכך שהן לא הכירו את המושג בית חולים, חששו מהשתתפות של רופא גבר בלידה או חששו מהפרידה לצורך הלידה מילדיהן האחרים. חלק מהאחיות עברו טקסי חניכה אצל מילדות מסורתיות במעברות וקיבלו מהן "הכשר" חברתי לקבלת לידות בבית. בשנת 1954 התערבה המדינה בחקיקה בנושא הלידות והעניקה מענק לידה לכל אישה שילדה בבית חולים. אחרי חקיקת החוק התברר שיש בו לקונה: האם אינה חייבת ללדת בבית החולים עצמו אלא רק צריכה להוכיח שרצתה ללדת בבית חולים ועשתה לשם כך מאמץ סביר. החוק ייצר תופעה חדשה: לידות יזומות בדרכים. למרות שאין רישום מדויק של היקף התופעה נראה שמדובר לכל הפחות במאות מקרים של תינוקות שנולדו בדרך לבית החולים החל מאמצע שנות ה-50. היולדות דחו במידת האפשר את ההודעה לאחות המעברה על תחילת הלידה, ואף הסתתרו לשם כך אצל שכנות, ופשוט למדו להפגין נכונות רבה לנסוע לבית החולים, וצער על כך שנאלצו ללדת בדרך.
לידות בית במדינות המפותחות

היחס של הממסד ללידות בית שונה בכל מדינה ומדינה. בהולנד למשל המדינה מעודדת לידות בית, בין השאר באמצעות קנסות למי שבוחרת ללדת בבית-חולים ללא סיבה רפואית המצדיקה זאת. שיעור לידות הבית בהולנד הוא הגבוה בעולם – 30% מכלל הלידות מתקיימות בבית. בבריטניה המדינה רואה בחיוב לידות בבית בהריונות בסיכון נמוך, והן כלולות בסל השירותים הרפואיים שיולדות זכאיות להם. לאחרונה גם יצאו המלצות של הרשות הלאומית לבריאות בבריטניה (National Institute for Health and Care Excellence) הקוראות לנשים בהריון בסיכון נמוך להימנע מלהגיע לבתי חולים ולהעדיף לידה במרכזי לידות או בבית עם מיילדת מוסמכת. באירלנד לידות בית מותרות לפי חוק, אולם החוק אינו מחייב את המדינה לספק לנשים שירותים ללידות אלו במסגרת סל שירותי הבריאות. חוץ מבהולנד, אחוז לידות הבית במדינות המערביות נמוך מאוד (בין חצי אחוז לאחוזים בודדים).
בהונגריה, לידות בית אסורות על פי החוק, וב-2011 קבע שם בית המשפט שד"ר אגנס גרב, רופאה ומיילדת הונגרייה, תישלח לשנתיים מאסר בשל שתמכה בנשים בעת לידת בית, ועל כן "סיכנה חיי אדם במהלך פעילותה המקצועית". המשפט שנערך לגרב עורר סערה בעולם ודחף להקמת קבוצות רבות ועצומות הקוראות לשחרורה.
השפעת לידת הבית

על אף שהממסד הרפואי מתנגד ברובו ללידות בית, מושפעים בתי חולים רבים מהתפיסה העומדת מאחורי לידות אלו. כך, ניתן לראות מזה מספר עשרות שנים כי בתי חולים רבים מאמצים חלק מעקרונות אלה ומציידים את חדרי הלידה בציוד שנועד להגביר את התחושה הביתית של היולדות: אורות ניתנים לעמעום, מקלחת, כיסאות נוחים וכיסא יולדת הניתן לכוונון. כמו כן, ישנם בתי חולים שאינם כופים על היולדת לשכב על מיטה, ואף לא חיבור למוניטורים. יש אף המגדילים לעשות ומתחייבים כי לא תהיה התערבות רפואית במהלך הלידה אלא אם כן הלידה תסתבך. בשנים האחרונות, כמעט בכל בתי החולים בארץ הוקמו חדרי לידה טבעית האמורים לתת מענה לרצונן של היולדות ללדת באופן זה, אך צמוד לבית החולים.
לקריאה נוספת

אילנה שמש, ללדת בבית, הוצאת "אדם – תקשורת קהילתית", 2004.
ג'נס בלאסקאס, לידה פעילה, הוצאת אלטרנטיבות, 2004
אומי לייסנר, "לידה וחוק, הביצה והתרנגולת" האם משפט חשוב, בעריכת נטע זיו ודפנה הקר, אוניברסיטת תל אביב, 305, 2010.
Omi Leissner, “Hospital Birth, Military Service, and the Ties That Bind Them: The Case of Israel.” 12 Nashim 203 (2007).
אומי לייסנר, "ללדת ועוד איך — חוקי הלידה הלאומיים בתקופת המנדט" מגדר בישראל: מחקרים חדשים על מגדר ביישוב ובמדינה, בעריכת מרגלית שילה וגדעון כ"ץ, הוצאת מכון בן-גוריון, 336 (2011).
אומי לייסנר, "תעשיית הלידה בישראל" 27 המשפט 20 (2009).
אומי לייסנר, "הלידה שאינה קיימת: מחשבות ראשוניות על הסדרת לידה ללא-סיוע בישראל", חוקים ט, 211 (2017).
אומי לייסנר, כריית נשים: כלכלת הלידה בישראל (רסלינג, 2018)
רשימה מקושרת

במדעי המחשב, רשימה מקושרת (באנגלית: Linked list) או רשימה משורשרת היא מבנה נתונים בסיסי המממש את עקרונות הרשימה. רשימה מקושרת מורכבת מאוסף איברים שנשמרים במקומות שונים בזיכרון המחשב (כלומר לא ברצף), כך שבכל איבר מאוחסנת פיסת מידע, וכן מצביע לאיבר הבא ברשימה. נהוג שהאיבר האחרון ברשימה מצביע למצביע האפס (Null).
הגדרת רשימה מקושרת ופעולות בסיסיות

הקודים המופיעים מתחת לכל פעולה הם פסאודו-קודים, וכתובים בשפה בעלת דמיון לשפה C.
הגדרת רשימה מקושרת ופעולות בסיסיות > הגדרה

הרשימה מכילה איברים, באנגלית Nodes. כל איבר מורכב משני אלמנטים:
הנתון, data, זהו המידע איתו אנו עובדים ולשמו יצרנו את מבנה הנתונים.
מצביע לאיבר הבא ברשימה: next.
struct Node
{
data // הנתון הנשמר באיבר
next // מצביע או רפרנט לאיבר הבא ברשימה
}
בנוסף, שומרים את מיקומו של האיבר הראשון ברשימה. דרך איבר זה ניתן להגיע לכל איברי הרשימה, באמצעות מעבר מכל איבר לאיבר הבא.
struct List
{
Node firstNode // מצביע לאיבר הראשון ברשימה
}
מצביע יכול לקבל את הערך Null, שמשמעותו היא שהמצביע אינו מצביע על מקום תקני בזיכרון. אם שדה ה-next באיבר מסוים מצביע ל-Null, משמעות הדבר שזהו האיבר האחרון ברשימה. אם השדה firstNode מצביע אל עבר Null, משמעות הדבר שהרשימה היא רשימה ריקה (רשימה שאין בה אף איבר).