stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רנן הרטמן

| --- | --- |

רנן הרטמן, 2008
 לידה:  9 באוקטובר 1969 (בן 55) קנדה
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  מייסד ומנכ"ל של הקריה האקדמית אונו
 תפקיד:  מנהל כללי 
 בת זוג:  ריבה הרטמן
 
מימין - מייסד ומנכ"ל הקריה האקדמית אונו רנן הרטמן, שר החינוך לשעבר גדעון סער, נשיא המדינה ראובן (רובי) ריבלין וראש העיר קריית אונו ישראל גל, בוועידת "חינוך עכשיו". 22 באוגוסט 2017.
רנן הרטמן (נולד ב-9 באוקטובר 1969) הוא מקים הקריה האקדמית אונו והמנהל הכללי שלה.
ביוגרפיה

רנן הרטמן נולד בקנדה, בנם הצעיר של פרופ' דוד הרטמן וברברה הרטמן. לרנן הרטמן ארבעה אחים: הרב ד"ר דניאל הרטמן, נשיא מכון שלום הרטמן, פרופ' טובה הרטמן, דבורה כץ ופרופ' עדינה מאיר הרטמן, ראש החוג לריפוי בעיסוק באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1971 עלה הרטמן עם משפחתו לישראל והיא התיישבה בירושלים. שירת כקצין בחיל השריון. בגיל 25 קיבל תואר בוגר במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1995, בהיותו בן 26, הקים הרטמן את הקריה האקדמית אונו, המכללה הלא מתוקצבת הגדולה בישראל, שבה לומדים למעלה מ-15 אלף סטודנטים בחמישה קמפוסים (חיפה, ירושלים, אור יהודה, קריית אונו ונתניה), בתחומי המשפט, מנהל עסקים מקצועות בריאות, חינוך מדעי הרוח, ספורטתרפיה ומוזיקה. מאז הקמתה הוא משמש כמנכ"ל המכללה.
הרטמן יזם הקמת קמפוס ראשון בישראל למגזר החרדי באור יהודה ובירושלים, בו למדו למעלה מ-3,000 בוגרים. הקמפוס החרדי זכה ב"אות גלובס".
בשנת 2014 נחקר באזהרה ברשות המסים, בחשד לרישום כוזב של העסקת עובדת במכללה. בעקבות זאת הוטל עליו תשלום כופר בסך 55,000 ש"ח, בנימוק ש"סייע לאחר ללא הצדק סביר לקבל שכר כוזב בשנים 2010 – 2012 בסך של כ-550,000 ש"ח"..
חיים האישיים

הרטמן נשוי ואב ל-4 ומתגורר בסביון.
הערות שוליים

↑   רנן הרטמן- דברי פתיחה ביקור הרמטכ"ל בקמפוס החרדי, סרטון  באתר יוטיוב
↑  ספיר פרץ, ‏הזוכה ב"אות גלובס": הקריה האקדמית אונו-הקמפוס החרדי, באתר גלובס, 7 ביוני 2010
↑  גור מגידו ושי ניב, ‏הפקולטה למדעי הפיקציה?, באתר גלובס, 26 במרץ 2015
↑  החלטות ועדות הכופר ברשות המיסים שנת 2019, באתר רשות המיסים, 10 במרץ 2019
ויליאם קופר (אבוריג'יני)

| --- | --- |

 לידה:  1861 ויקטוריה, אוסטרליה 
 פטירה:  29 במרץ 1941 (בגיל 80 בערך) Mooroopna, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 
ויליאם קופר (באנגלית: William Cooper;‏ 18 בדצמבר 1860 או 1861 – 29 במרץ 1941) היה פעיל פוליטי אוסטרלי אבוריג'יני ומנהיג קהילה, הראשון שהוביל תנועה לאומית אבוריג'ינית המוכרת על ידי ממשלת אוסטרליה.
ראשית חייו

קופר נולד בטריטוריית יורטה יורטה סביב צומת הנהרות מארי וגולבורן בוויקטוריה ב-18 בדצמבר 1860 או 1861. משפחתו הייתה שריד קטן ממה שקופר זכר כקבוצה שבטית גדולה, "בתור בחור אני יכול לזכור 500 גברים מהשבט שלי, בני המויראס, שהתאספו בהזדמנות אחת. עכשיו המשפחה שלי היא השריד היחיד של השבט." בילדותו נאלץ קופר לעבוד עבור מגוון מעסיקים שהיו אנשי דת.
ב-4 באוגוסט 1874, קופר, אמו קיטי, אחיו בובי וקרובי משפחה נוספים הגיעו למלוגה (Maloga), מיסיון אבוריג'יני על המארי, בניהולם של דניאל וג'נט מתיוס. שלושה ימים לאחר מכן, מתיוס הופתע מההתקדמות המהירה של ויליאם באוריינות, וציין ביומנו:
6 באוגוסט, מאלוגה: הילד בילי קופר מגלה כישרון רב ללמידה. הוא רכש ידע באלפבית, באותיות גדולות ואותיות קטנות, תוך שלושה ימים ואז לימד את בובי - רישיות בלבד - ביום אחד.
החינוך של קופר במיסיון היה ספורדי. לא הייתה דרישה ממנו ללמוד בבית ספר, והוא נכנס אל המיסיון ויצא ממנו בחופשיות. בראיון שנתן בגיל 76, אמר קופר שלמד רק שבעה חודשי לימוד במצטבר.
במקום לימודים, קופר בילה חלק ניכר מילדותו, עד גיל העשרה, בעבודה בביתו של סר ג'ון אושאנסי, כומר, חבר פרלמנט ויקטוריאני וראש הממשלה של ויקטוריה שהיה בעל מספר תחנות, כולל בנהר מוירה (Moira run, בארץ הולדתה של אמו של קופר). דרך הרשתות הפצת דת אלו, טייל קופר ברוב אוסטרליה כנער, וראה את שרידי משלחת ברק ווילס (Burke and Wills expedition) בקופר'ס קריק באגן אגם אייר (Eyre) המרוחק.
קופר שמר על קשר עם מתיוס. בשנות ה-20 לחייו חזר למלוגה. במכתב שכתב לקראת סוף ימיו לבתו הצעירה של המיסיונר, אלמה, תיאר את דניאל, ג'נט וקהילת מלוגה במונחים חמים מאוד:
לעיתים קרובות אני מחזיר את דעתי אליהם ואל המקום הישן והיקר, ולעיתים זה מעלה דמעות בעיניי כשאני חושב על השעות, הימים והחודשים המפוארים שבילינו יחד; השירה היפה, הפיקניקים, המשחקים. — קולו של אביך עדיין מצלצל באוזני: מעולם לא הייתה לנו שירה כמו ששרנו במלוגה.
בתקופה זו קופר גילה עניין בתנ"ך. בשנות ה-20 המוקדמות לחייו, לאחר טקס בכנסייה בינואר 1884, ניגש קופר למתיוס ואמר: "אני חייב לתת את ליבי לאלוהים...". הוא היה אחרון אחיו ואחיותיו שהתנצר.
נראה שהקהילה האמונית דחפה את קופר לחיים של אקטיביזם. "העבודה האוונגליסטית של מתיוס סיפקה לקופר וליורטה יורטה דרך רבת עוצמה להפגין נגד מצוקתם, וכך ציידה אותם בכלים לשם מלחמה למען שוויון". אקדמאים כמו ביין אטווד טענו שכתבי הקודש היהודיים השפיעו במיוחד על קופר, כי נתנו "ראייה של ההיסטוריה שהבטיחה ישועה ליורטה יורטה, בדיוק כפי שהתנ"ך, במיוחד ספר שמות, הבטיח. לבני ישראל הנרדפים והסובלים".
משנת 1881, קופר התחנך על ידי תומאס שדרך ג'יימס, טמיל איש אשכולות ממאוריציוס, שעבר למלוגה כדי להיות מורה. קופר קרא רבות ולמד על התנועות לזכויות הילידים בצפון אמריקה ובניו זילנד.
משפחתו

קופר נולד לקיטי קופר, שהזדהתה כאשת ווליטיקה (Wollithica) ודיברה בשפת היורטה יורטה, ולג'יימס קופר, פועל לבן. את שנותיו הראשונות בילה בתחנת מוירה וסביבתה.[דרוש מקור]
קופר התחתן עם אנני קלרנדון מורי ב-17 ביוני 1884 בבית הספר מאלוגה. דוח המיסיון קבע כי "בית הספר היה מלא בשחורים ומבקרים, וכולם נראו מקסימים ומאושרים, לא פחות מכך הכלה והחתן". אשתו מתה ב-1889, וכך גם בנם הראשון, ברטלט. בתם אמה שרדה.[דרוש מקור]
דניאל, שנקרא על שם המנטור של אביו, דניאל מתיוס, שירת בגדוד הרגלים האוסטרלי ה-24 ונהרג בקרב על רכס דרך מנין בבלגיה, במלחמת העולם הראשונה, בסוף 1917. האובדן שלו הרס את קופר. כשמלחמה קרבה שוב, קופר טען שאנשיו לא צריכים להילחם עד שיהיה להם "על מה להילחם".
בתו, איימי צ'ארלס, הפכה למטרונית - אם בית - של ההוסטל האבוריג'יני הראשון שהוקם במלבורן ב-1959.[דרוש מקור]
לינץ' קופר היה ספורטאי וזכה בסטאוול גיפט (Stawell Gift) ב-1928 וב-1929 - תחרות ריצה מקצועית.
בגיל 65 ויליאם התחתן עם שרה נלסון לבית מקריי. היא תמכה בו בשנותיו הפוריות כמנהיג קהילה ועזרה לגדל את נכדיו הרבים, למרות שלא היו להם ילדים משותפים.[דרוש מקור]
לקופר היו קרובי משפחה בולטים רבים במשפחתו הרחבה, כולל בן חסותו, איש הכנסייה ומושל דרום אוסטרליה, הכומר סר דאג ניקולס והמחנך תומאס שדרך ג'יימס.[דרוש מקור]
מחאה נגד ליל הבדולח

ב-6 בדצמבר 1938, מספר שבועות לאחר ליל הבדולח בגרמניה, הליגה האבוריג'ינית האוסטרלית (AAL) הובילה משלחת לקונסוליה הגרמנית במלבורן כדי להעביר לה עצומה שגינתה את "הרדיפה האכזרית של העם היהודי על ידי הממשלה הנאצית של גרמניה". במאמר משנת 1997, ההיסטוריון גארי פולי טען כי "סביר להניח שהאירוניה של ביקור הנציגות בקונסוליה הגרמנית הייתה חלק מהאסטרטגיה של הקבוצה האבוריג'ינית למשוך תשומת לב לדמיון בין המתרחש בגרמניה לבין האופן שבו התמודדו עם האבוריג'ינים באוסטרליה."
קופר היה מזוהה עם העתירה של AAL, אם כי אין ראיות לכך שהוא היה נוכח כשהליגה ניסתה להעביר את העתירה. לדברי היסטוריון אוניברסיטת מונש ביין אטווד, "סביר להניח שהוא לא היה, מכיוון שבריאותו הידרדרה עד אז".
המחאה כונתה "המחאה הפרטית היחידה נגד הגרמנים בעקבות ליל הבדולח". על כך מערערת ההיסטוריונית הילרי ל' רובינשטיין שקובעת שהיו עוד הפגנות נגד ליל הבדולח באוסטרליה, ש"אינן זכורות על ידי הקהילה היהודית האוסטרלית כיום" בהשוואה למעשיו של קופר. רובינשטיין קובעת שהמקור לשבחים על מחאתו של קופר הם "גזענות הפוכה של השמאל" אך השקפה זו אינה לוקחת בחשבון את שלילת הזכויות של ילידים אוסטרלים שבאותו זמן לא יכלו להצביע. הקונסוליה הגרמנית לא קיבלה את העתירה, אבל אלף טרנר, נכדו של קופר, הגיש לקונסוליה העתק 79 שנים מאוחר יותר.
בשנת 2018 ארגנו חברי הקהילה היהודית הוויקטוריאנית טיול ב-6 בדצמבר "לזכר ויליאם קופר וכדי לשחזר את הצעדה שהוביל לקונסוליה הגרמנית במלבורן ב-6 בדצמבר 1938".
מורשת

קופר השיג מעט מהמטרות שהציב לעצמו. החריג היחיד היה יצירת יום ראשון של האבוריג'ינים, שנצפה בכנסיות ברחבי אוסטרליה משנת 1940. היום זהו שבוע NAIDOC. רבות מיוזמותיו זכו להכרה לאחר מותו.
השפעתו התרחבה לדור הבא של הפעילים האבוריג'ינים באמצעות אחיינו ובן חסותו דאגלס ניקולס, חבר מייסד של המועצה הפדרלית לקידום האבוריג'ינים ותושבי מיצר טורס, שהשיג שיתוף פעולה לשינוי אלמנטים גזעניים בחוקה האוסטרלית באמצעות משאל. קמפיין זה נחל הצלחה והביא למשאל העם באוסטרליה ב-1967, שבו 90.77% מהאוסטרלים הצביעו בעד הכללת האוסטרלים האבוריג'ינים בספירות מפקד האוכלוסין וכדי לאפשר לממשלה הפדרלית לחוקק חוקים הנוגעים לאבוריג'ינים.
ניתן לייחס את קיומה של קומרגונג'ה (Cummeragunja) קהילה אבוריג'ינית בפיקוח מועצת קרקע מקומית, לעבודתו של קופר. עצומה של מלוגה שעליה חתם קופר ובה תמך בשנותיו הראשונות הביאה לכך שהממשלה הקצתה 730 הקטאר לשימוש אבוריג'יני. אדמה זו הייתה במעלה הזרם ממלוגה ונודעה בשם קומרגונג'ה.
מורשת > הכרה במאה ה-21

מורשתו של קופר זכתה להערכה על ידי הקהילה היהודית. בשנת 2002 נחשף שלט במרכז השואה היהודי במלבורן לכבוד "העם האבוריג'יני על מחאתו נגד רדיפת היהודים על ידי ממשלת גרמניה הנאצית ב-1938". סיפור המחאה מוצג במוזיאון מרכז השואה היהודי.[דרוש מקור]
ב-6 בדצמבר 2008, במלאת 70 שנה להפגנה נגד ליל הבדולח, הוענקה לנכדו של קופר, אלפרד "בוידי" טרנר, תעודה משגריר ישראל לפיה יישתלו 70 עצים אוסטרליים בישראל לכבוד קופר. הטקס נערך בפרלמנט הממלכתי במלבורן עם עשרות חברים משבט יורטה יורטה וראש הממשלה הוויקטוריאני ג'ון ברמבי, השרה הפדרלית לענייני ילידים ג'ני מקלין, מחוקקים, דיפלומטים ומנהיגים יהודים. ב-28 באפריל 2009 ניטעו חמישה עצים ביער הקדושים ליד ירושלים בטקס בהשתתפות טרנר, כ-12 מבני משפחתו המורחבת של קופר ומספר מנהיגים יהודים. באותו יום נערך טקס בליגת הקידום של האבוריג'ינים במלבורן לכבוד "עמידתו האמיצה של קופר נגד דיכוי היהודים".
ב-20 במאי 2010 נקרא הגשר החדש בתחנת הרכבת פוטסקריי (Footscray) על שם קופר.
ב-5 באוקטובר 2010 נפתח במלבורן מתחם בית משפט בשם מרכז הצדק של ויליאם קופר.
בדצמבר 2010 התקיימו אירועי הנצחה:
נינו של קופר, קווין ראסל, שיחזר את ההליכה מביתו של קופר ונפגש עם נכדו של קופר, דוד בוידי, בכיכר הפדרציה.
קופר זכה לכבוד בישראל בהקמת קתדרה אקדמית לכבודו לתמיכה בהתנגדות ובמחקר של חקר השואה העולמי.
ב-2012 הוביל נכדו של קופר, אלף (בוידי) טרנר, שחזור של הצעדה על ידי קופר וחבריו. הקונסול הכללי הגרמני במלבורן קיבל עותק של מכתב המחאה של קופר. חוברה קנטטה להנצחת "אומץ ליבו של קופר והפוגרום של 1938".
גביע קופר הוא גביע שנתי המוענק לזוכה במשחק פוטבול אוסטרלי בין האולסטארס האבוריג'יני ומשטרת ויקטוריה בוויטן אובל בפוטסקריי.
ביוני 2018 שינתה ועדת הבחירות האוסטרלית את שמה של החטיבה הפדרלית של באטמן - אחד ממחוזות הבחירה באוסטרליה - למחלקת קופר.
בדצמבר 2019 פורסמו תוכניות לבניית מוזיאון השואה בפרת', שיכלול אנדרטה לקופר.
לקריאה נוספת

Attwood, B. & Markus, A. (2004) Thinking Black: William Cooper and the Australian Aborigines' League, Aboriginal Studies Press: Canberra.
Cato, N. (1993) Mister Maloga, University of Queensland Press, St. Lucia, Queensland.
הערות שוליים

↑  Attwood, Bain Munro. "William Cooper: the Indigenous leader who petitioned the king, demanding a Voice to Parliament in the 1930s". The Conversation (באנגלית). נבדק ב-2021-04-12.
↑  Matthews, Daniel (1885). "Tenth Report". Maloga Mission Station: 12.
↑  Attwood, Bain (29 במאי 2023). "The evolution of a myth". Inside Story. נבדק ב-9 ביולי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lewis, Wendy; Balderstone, Simon; Bowan, John (2006). Events That Shaped Australia. New Holland Publishers. ISBN 9781741104929.
↑  Thinee, Kristee; Bradford, Tracy (1998). Connecting Kin (PDF). New South Wales Department of Community Services. p. 351. ISBN 0-7310-4262-X. Cumeroogunya (also Cumeragunja)
↑  "Indigenous studies student helps bridge cultural divide". Victoria University, Australia. 24 במאי 2010. נבדק ב-23 בספטמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597934205171  ADB: cooper-william-5773  GND: 123749603  ISNI: 0000 0000 4634 300X  LCCN: nr90028341  NLA: 58811779  SNAC: w674468z  SUDOC: 187619085  Trove: 1465366  VIAF: 37833650   WorldCat (עם VIAF): 37833650 
פסל של סר דאגלס ניקולס, אותו חינך דודו ויליאם קופר, ואשתו ליידי גלדיס, בגני הפרלמנט, ויקטוריה
קידום ענייני האבוריג'ינים על ידי קופר הפך לאחריות חבר העמים ב-1967, בין השאר הודות לבן חסותו, דאגלס ניקולס (במרכז).
ההנצחה של שבוע NAIDOC (שבוע הנצחת מורשתם של האבוריג'ינים באוסטרליה) במועדון הכדורגל גונסלס (Gosnells) ביולי 2019. מקור ההנצחה הוא ביום תפילה לאומי שיזם קופר.
ארמון החורף

| --- | --- |
חזית הארמון
חזית הארמון
 מידע כללי
 סוג:  ארמון
 שימוש:  ארמיטאז'
 כתובת:  כיכר הארמון
 מיקום:  סנקט פטרבורג
 מדינה:  רוסיה
 בעלים:  מוזיאון הארמיטאז'
 מייסדים:  יליזבטה, קיסרית רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1754–1762 (כ־8 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1754 
 אדריכל:  פרנצ'סקו ברתולומאו רסטרלי
 סגנון אדריכלי:  בארוק
 
 קואורדינטות:  59°56′25″N 30°18′50″E﻿ / ﻿59.940277777778°N 30.313888888889°E﻿ / 59.940277777778; 30.313888888889
 אתר רשמי
  (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) ארמון החורף(למפת סנקט פטרבורג רגילה) ארמון החורף
 
ארמון החורף (ברוסית: Зи́мний дворе́ц) היה בית החורף של הצארים הרוסים בשנים 1732–1917. הוא נמצא על גדת נהר הנייבה, בסנקט פטרבורג שברוסיה. בנייתו הייתה הדרגתית ומבנהו עודכן לאורך רוב המאה ה-18, אך בין השנים 1754–1762 הוא הורחב באופן משמעותי וקיבל את המראה הדומה למבנה הקיים כיום.
החזית הדרומית של הארמון יוצאת לכיכר הארמון. הוא עוצב על ידי ברתולומאו רסטרלי, בסגנון אדריכלות הבארוק, בצבעים ירוק-לבן, הכולל 1,786 דלתות ו-1,945 חלונות. יקטרינה הגדולה הייתה המלכה הראשונה שקבעה בארמון המורחב את משכנה.
כיום הארמון הוא חלק ממבני מוזיאון ארמיטאז', אשר מחזיק באחד מאוספי האמנות הגדולים והחשובים בעולם. כחלק מהמוזיאון, רבים מ-1,057 חדריו ואולמותיו פתוחים לקהל הרחב.
תקיפת הארמון בידי הסובייטים הייתה ציון הדרך הראשון של מהפכת אוקטובר. אחרי מהפכת פברואר ברוסיה, שימש ארמון החורף כמקום מושבה של הממשלה הזמנית הרוסית.
לקריאה נוספת

изд. «Иван Фёдоров», «Эрмитаж» — М.,2006
Пилявский В. И., Зимний дворец. — Л., 1960
Соколова Т. М., Зимний дворец. — Л., 1958
Успенский А. И., Императорские дворцы, т. 1. — М., 1913
קרב שדות הפלנור

קרב שדות הפלנור (באנגלית: Battle of the Pelennor Fields) הוא קרב המתקיים בספר השלישי של טרילוגיית "שר הטבעות" שנכתב על ידי ג'.ר.ר טולקין, ובסרט שר הטבעות: שיבת המלך שנוצר בידי פיטר ג'קסון. הקרב מתרחש בשדות הפלנור בסמוך לעיר מינס טירית. הקרב מתנהל בין צבאות האורקים (מינאס מורגול) של ארץ מורדור לצבא העיר מינאס טירית ועוד מספר צבאות.
רקע

בעקבות חיפושיו של סאורון שליט האופל אחר הטבעת האחת, שלח את צבא האורקים של מינס מורגול על מנת למצוא את נושא הטבעת (פרודו בגינס באותה העת) בשביל לקבל את מלוא כוחו ולשלוט על הארץ התיכונה. בעקבות זאת ציווה דנתור בן אקתליון (עוצר גונדור) להדליק את משואות המצוקה על מנת לייחל לעזרה מרוהן בקרב מול צבאותיו של סאורון. כתוצאה מכך חיל הפרשים של תאודן מממלכת רוהן יצא לכיוון העיר מינס טירית. ארגורן, גימלי ולגולאס עברו בשבילי המתים כדי לקחת איתם את צבא המתים של הר דימהולט בעקבות קללה שהוטלה עליהם.
מהלך הקרב

צבאותיו של סאורון התקדמו אל עבר מצודת אוסגיליאת בכוונה לכבוש אותה. שם חיכה להם חיל הרגלים של מינס טירית. בהגיעם למצודה, תקפו בני האדם את צבא האורקים וניהלו קרב על שליטת המצודה כדי לפלוש אל מרחבי הפלנור המובילים אל העיר. בזכות יתרונם המספרי, האורקים השתלטו על המצודה ופלשו אל מרחבי הפלנור לכיוון מינס טירית. באותה העת התארגנו אנשי העיר למתקפה. דנתור, עוצר גונדור, שלח את בנו הצעיר פרמיר עם חיל הפרשים של צבא העיר על מנת להילחם בשולטים על אוסגיליאת ולעכב את כוחותיהם ואולי אפילו להשמידם; אנשיו של פרמיר נופלים בקרב אך פרמיר שורד ומצליח להגיע אל שערי העיר כשהוא מעולף ונגרר על ידי סוסו.
בו בזמן חיל הרגלים של סאורון מתקדמים אל עבר חומות העיר כשבידיהם בליסטראות ומגדלי מצור. לאחר מצור של כמה שעות, מצליחים האורקים לפרוץ את שערי העיר ולפלוש אל המעגל התחתון של מינס טירית. כעבור לילה ארוך של לחימה, מגיעים פרשי הרוהירים מממלכת רוהן המובל על ידי תאודן מלך רוהן. לאחר נאום מוטיבציה קצר, מסתערים פרשי רוהירים על צבאות סאורון כשידם על העליונה.
כעבור דקות של לחימה והשגת שליטה בקרב, נכנסים למערך אנשי ממלכות הרד מארצות הדרום, כשהם רכובים על פילי המומקיל בשיתוף פעולה עם צבאותיו של סאורון. הפילים משיגים שליטה בקרב לזמן קצר, אולם הרוהירים מצליחים להתגבר על חיות הענק כעבור זמן קצר. באותה העת מגיעים תשעת הפרשים השחורים בהנהגת המלך המכשף מאנגמר, רכובים על יצורים מעופפים. אנגמר מסתער על תאודן ומפיל אותו ארצה כאשר סוסו נופל עליו. המלך המכשף מגיע על מנת לחסל את תאודן אך אאווין, אחייניתו של תאודן, מתייצבת בינו לבין המלך המכשף על מנת להגן עליו. קרב מתנהל ביניהם אשר בסופו בעזרתו של מריאדוק ברנדיבק מצליחה אאווין לחסל את המלך המכשף, אך מתעלפת.
באותה העת מגיעות ספינות שודדי הים של אומבר אל הנמל שבנהר, שם מחכה להם פלוגת אורקים. מהספינות יורדים ארגורן, לגולאס וגימלי המסתערים עליהם יחד עם צבא המתים מהרי האובך. יחדיו הם מחזירים את השליטה בקרב למגיני מינס טירית.
כעבור שעה קלה, משיגים מגיני העיר שליטה מלאה על הקרב, ומצליחים להדוף ולהשמיד את כוחותיו של סאורון. צבא המתים נכנס אל העיר ומטהר אותה מזרים. לאחר מכן, מכיוון שהשלימו את שבועתם, שוחררו המתים מהר דימהולט בידי ארגורן למנוחת עולמים.
ביאורים

↑  בהתחלה היה זה סרומן, אך ניטל ממנו התפקיד בספר השני
↑  שושלת העוצרים הייתה שושלת אנשים מגונדור ששמרה על כס המלוכה לאחר שהמלך האחרון של גונדור (אארנדור) נעלם, ולפי ההשערות מת, אך אין הוכחות לכך. בגלל זה העוצרים שלטו לבינתיים על גונדור "עד שיבוא המלך."
ארמון מנשיקוב

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה אדריכלי
 מיקום:  סנקט פטרבורג, גדת האוניברסיטה 15
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1710
 תאריך פתיחה רשמי:  1711 
 אדריכל:  ג'ובאני מריה פונטנה, גוטפריד שודל 
 סגנון אדריכלי:  בארוק
 
 קואורדינטות:  59°56′20″N 30°17′45″E﻿ / ﻿59.938888888889°N 30.295833333333°E﻿ / 59.938888888889; 30.295833333333
 http://www.museum.ru/M178
  (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) ארמון מנשיקוב(למפת סנקט פטרבורג רגילה) ארמון מנשיקוב
 
ארמון מנשיקוב (ברוסית: Меншиковский дворец, או Дворец Меншикова) הוא בניין היסטורי בסנקט פטרבורג המשמש כיום כסניף של מוזיאון ארמיטאז'. הבניין המפואר נבנה בתחילת המאה השמונה עשרה ויועד במקור עבור מקורבו של הקיסר פיוטר הגדול, המושל הראשון של סנקט פטרבורג אלכסנדר מנשיקוב. הארמון עשוי בסגנון הבארוק והוא מבנה האבן הראשון בעיר.
הבנייה החלה בשנת 1710 ובשנת 1711 מנשיקוב נכנס למתחם. בנייתו נמשכה עד לשנת 1727 כאשר מנשיקוב הוגלה לסיביר. לאחר הגליית מנשיקוב הארמון ומתחם סביבו עברו לבעלות המדינה. במקום הוקמה פנימייה צבאית. גם בתקופת ברית המועצות במקום בעל בית ספר לקצינים. במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20 בניין עבר שיפוץ משמעותי ולחלק מחדרים נוחזר המראה מקורי. ניהול הבניין עבר לארמיטאז'.
הערות שוליים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
↑  "Дворец Меншикова". אורכב מ-המקור ב-2012-04-08.
↑  "дворец Меншикова А. Д." אורכב מ-המקור ב-2014-02-23.
↑  Калязина Н. В. Меншиковский дворец-музей. — Л.: Лениздат, 1989. — ISBN 5-289-00467-X.
↑  Витязева В. А.,Кириков Б. М. Ленинград: Путеводитель. — Л.: Лениздат, 1986. — С. 257. — 366 с.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4813239-1  LCCN: n83229160  VIAF: 132567064   WorldCat (עם VIAF): 132567064 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יער-אופל

תורין ושותפיו (עם בילבו בגינס וגנדלף) נכנסים ליער-אופל (גנדלף עוזב אותם)
יער-אופל (באנגלית: Mirkwood), נקרא גם "יער האופל" או "יעראפל", הוא יער האלפים בארץ התיכונה (עולם הפנטזיה של ג'ון רונלד רעואל טולקין).
תיאור

יער-אופל היה מקום חשוך ואפל עם מאגיות שחורות עד שהצל עבר למורדור. ביער-אופל שוכנות חיות אפלות ורעות כגון עכבישי ענק. בצפון יער-אופל שוכנים אלפי יער-אופל (או אלפי היער).
קורות יער-אופל

יער-אופל מופיע לראשונה בספר "ההוביט", לאחר שתורין ושותפיו מתראים עם ביאורן. יחד עם גנדלף הם רוכבים עד שהם מגיעים ליער-אופל, שם גנדלף עוזב אותם. הם נכנסים ליער-אופל ומנסים לצאת משם עד שהם מגיעים לנחל שהם צריכים לעבור. בילבו נשלח לנסות לעבור את הנחל, הוא עובר את הנחל בהצלחה ואחריו כל שאר הגמדים עוברים. במבר נופל לנהר ומתעלף, 4 גמדים סוחבים אותו זמן מה עד שאחרי כמה ימים הם רואים אלפים מסביב למדורה בתוך קרחת יער. האלפים לוקחים את תורין איתם, ושאר החבורה בורחים. אחרי זמן מה מגלה בילבו שעכבישי ענק תפסו את הגמדים. הוא משחרר אותם מקורי העכביש והם נלחמים בהם. בזמן הקרב אלפים באים ולוקחים את הגמדים (את בילבו לא לקחו משום שענד את הטבעת) בילבו רץ אחרי האלפים, אך לא מצליח להיכנס לארמון שלהם. הוא מנסה כמה פעמים ולבסוף מצליח להיכנס ולמלט אותם מכלאם שבארמון האלפים.
קורות יער-אופל > תושבי יער-אופל

תושבי יער-אופל הם:
לגולאס, נסיך אלפי יער-אופל. נציג האלפים באחוות הטבעת.
תראנדוויל, מלך אלפי יער-אופל.
ראו גם

סינדארין
סן ג'וליו (אי)

| --- | --- |

האי סן ג'וליו
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  אגם אורטה
 קואורדינטות:  45°47′46″N 8°24′00″E﻿ / ﻿45.796111111111°N 8.3998638888889°E﻿ / 45.796111111111; 8.3998638888889
 סוג:  אי
 שטח:  0.385 קמ"ר
 אורך:  0.275 ק"מ
 רוחב:  0.14 ק"מ
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איטליה איטליה
 אוכלוסייה:  85 (2024)
 אזור זמן:  UTC +1
 עיר ראשית:  אורטה סן ג'וליו
 על שם:  Julius of Novara 
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןסן ג'וליו (אי)(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןסן ג'וליו (אי)
 he
 
האי סן ג'וליו (באיטלקית: Isola di San Giulio) הוא אי קטן באגם אורטה. מבחינה מנהלית האי השייך לעיירה אורטה סן ג'וליו. האי נמצא במחוז פיימונטה, בנפת נוברה. על האי חיים 85 תושבים קבועים בלבד, מתוכם 81 הן נשים.
מקור השם

לפי האגדה, סן ג'וליו היה מאוכלס במפלצות טורפות ובנחשים מסוכנים. במאה ה-4 לספירה הגיע לאזור ג'וליו הקדוש מנוברה (Julius of Novara) והצליח לגרש את כל היצורים המסוכנים, ולהציל את האי והאזור מהסכנות. לכן, האי וגם עיירה על גדת האגם, שכ-400 מטרים של מים מפרידים ביניהם נקראו על שמו של ג'וליו המציל, שמאוחר יותר זכה גם בתואר סן.
גאוגרפיה ואקלים

האי נמצא בחלק המזרחי של צפון איטליה, בתוך אגם אורטה. הוא ממוקם כ־400 מטרים מערבית לעיירה אורטה סן ג'וליו (Orta San Giulio), אליו הוא מסונף מנהלתית. האי מרוחק כ-800 מטרים מן הגדה המערבית של האגם, מן היישוב פלסנה (Plesna). האגם עצמו מצוי כעשרה קילומטרים בממוצע, מהחוף הדרום מערבי של אגם מאג'ורה. גובה האי מעל פני הים כ־296 מטרים. אורך האי 275, ורוחבו 140 מטרים.
תקופות הקיץ על האי חמות והחורפים קרים ומושלגים. החודש החם ביותר בשנה הוא אוגוסט, במהלכו הטמפרטורה הממוצעת במהלך שעות היום עומדת על 27 מעלות צלזיוס, ובלילות ממוצע מידות החום הוא 18 מעלות. החודש היותר קר הוא ינואר, במהלכו מידות החום הממוצעות ביום מסתכמות ב-7 מעלות ובלילות הטמפרטורה הממוצעת יורדת עד למינוס מעלה אחת בממוצע. לעיתים הטמפרטורה בחורף צונחת עד 7- מעלות. ממוצע מידות החום הכללי בשנה עומד על 17 מעלות. התקופה הקרירה מתחילה כבר באוקטובר, ונמשכת עד אמצע חודש אפריל. אוקטובר הוא החודש עם המשקעים הרבים ביותר, 167 מילימטרים. האי גשום, והחודש בו יורדים המשקעים המועטים ביותר הוא פברואר, 66 מ"מ בלבד. כמות המשקעים השנתית הממוצעת מסתכמת ב-1,266 מ"מ, מהם 1,206 מ"מ גשם ו-60 מ"מ שלגים. החודש המושלג ביותר בשנה הוא פברואר, במהלכו יורדים בממוצע 21 מ"מ של שלגים.
היסטוריה

שרידי התיישבות אנושית נמצאו באי עוד מהתקופה הנאוליתית, אך כפי הנראה בתקופה הרומאית לא התקיימה כל התיישבות. במאה הרביעית הגיעו לאזור האחים האוונגליסטים ג'וליאנו וג'וליו, שהפיצו את האמונה הנוצרית. ג'וליו ייסד כנסייה על האי שקיבל את שמו, וג'וליאנו נדד לייסד כנסייה באתר אחר. הלומברדים כבשו את האזור במאה השישית, ושלטו באזור כמה מאות שנים. בשנת 1219 עבר האי לידיי בישופות סן ג'וליו, ששלטה על הריביירה של האגם. ב-1767 הועברו הזכויות באזור לידיי בית סבויה. ב-1817 מימש בית סבויה את הזכויות, ולקח לידיו את השליטה הממשית באי ובאזור. אגם אורטה לרבות האי סן ג'וליו, אוחדו עם יתר חלקי איטליה בשנת 1861 לשלטון מרכזי אחד, בתהליך הנקרא בפי האיטלקים ריזורג'מנטו (Risorgimento), תחת מלכותו של המלך ויטוריו אמנואלה השני.
אתרים ונושאי עניין

הבזיליקה - לפי המסורת, הבזיליקה נוסדה במאה הרביעית עלי ידי ג'וליו הקדוש. היא שופצה ושודרגה במהלך המאות ה-11 וה-12. חזיתה רומנסקית, ובתוכה נמצאים ציורי פרסקו המתארים קדושים מעונים, אחדים מהם ברגעי מותם. במרכז הבזיליקה עומד דוכן הטפה משיש, ועליו פסלונים, גם הם משיש.
המנזר - אחד המבנים המרכזיים באי הוא המנזר הבנדיקטי, המנוהל ומופעל על ידי נזירות בלבד. בשנת 1973 חיו במנזר 8 נזירות ובשנות העשרים של המאה ה-21 עלה מספרן עד ל-80. הנזירות עוסקות בעבודות שונות, לרבות הכנת סוגי לחם והן שתקניות.
ארמון הבישוף - המבנה הגדול השלישי באי הוא ארמון הבישוף, שהיה שייך לבישופים ששלטו באי.
שביל השקט והמדיטציה - שביל השקט מתפתל סביב האי ומשובץ בשלטים הקוראים לשמירה על השקט, ועל ההנאה והתועלת שבשקט. בכיוון הנגדי, אותו שביל הוא שביל של מדיטציה, ועל צידם השני של שלטי השקט, חרוטים משפטים הקשורים למדיטציה פנימית.
אירועים

בכל שנה נערך סביב האגם פסטיבל קוזיו (Cusiano או Cusio) למוזיקה עתיקה. חלק מאירועי הפסטיבל נערכים על האי עצמו, בתוך הכנסייה, בווילות ובמקומות פתוחים.
האי ואומנות > קולנוע

קטעים מהסרט האיטלקי של הבמאי זוכה פרס האוסקר ג'וזפה טורנאטורה "ההתכתבות" ("La Corrispodenza") שיצא לאקרנים בשנת 2016, הוסרטו על האי סן ג'וליו.
האי ואומנות > ספרות

עלילת ספרו של הסופר האיטלקי ג'אני רודארי "המסתורין של האי סן ג'וליו" (באיטלקית - misteri dell'isola di San Giulio) מתרחשת על האי, כפי שגם הכותרת עצמה מספרת.
גם עלילת ספרו של אומברטו אקו "מספר אפס" שהופיע גם במהדורה עברית, קשורה באגם אורטה ובאי. הספר מסתיים באמירה, שהשמש עוד תזרח על האי סן ג'וליו.