stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד בן-שאול
תערוכות יחיד

| --- | --- |
 1958 - בית האמנים, ירושלים  1958 - גלריה ספראי, ירושלים  1958 - גלריה צ'ימרינסקי, תל אביב-יפו  1958 - גלריה עידית, ירושלים  1962 - גלריה du Haut-Pave, פריז, צרפת  1962 - גלריה ארגוס, נאנט, פריז, צרפת  1963 - "הדפסי אבן", בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים  1965 - מוזיאון תל אביב, תל אביב-יפו  1966 - גלריה מסדה, תל אביב-יפו  1967 - קרן התרבות אמריקה-ישראל, ניו יורק, ארצות הברית  1969 - בית האמנים, ירושלים  1971 - "מלך מלכה ותרנגול", בית האמנים, ירושלים  1971 - גלריה בינט, תל אביב-יפו  1971 - הגלריה הקטנה, ירושלים  1972 - המוזיאון לאמנות חדשה, חיפה  1972 - גלריה אנגל, ירושלים:  1972 - הגלריה הקטנה, ירושלים  1975 - ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב-יפו  1975 - גלריה אנגל, ירושלים  1977 - גלריה אלכסנדרוביץ', תל אביב-יפו  1979 - גלריה פרינטרס, ירושלים  1981 - גלריה ג'ולי מ., תל אביב-יפו  1983 - גלריה רדיוס, תל אביב-יפו  1983 - גלריה אורדן, רמת השרון  1987 - "הדפסי מוות וחיים", סדנת ההדפס, ירושלים  1987 - "דיוקן עצמי", גלריה גורדון, תל אביב-יפו  1990 - גלריה גורדון, תל אביב-יפו  1991 - גלריה גורדון, תל אביב-יפו  1997 - הגלריה ע"ש מוריס לואיס, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב  2005 - "עבודות 2005-2000", גלריה אלה, ירושלים  2012 - "נוף, דיוקן, טבע דומם: שלושה עשורים", בית האמנים, ירושלים.
ראו גם

ללא כותרת (דוד בן-שאול)
דיוקן עצמי (דוד בן-שאול)
הערות שוליים

↑  תמוז, בנימין (עורך), סיפורה של אמנות ישראל, מסדה, 1980, עמ' 146-145.
↑  ראו: דוד בן שאול - נוף, דיוקן, טבע דומם: שלושה עשורים - תערוכה חדשה בבית האמנים ירושלים, 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271793  NLI: 987007282807205171  GND: 1051532892  ISNI: 0000 0000 8246 8192  LCCN: nr94026402  ULAN: 500198075  VIAF: 61428658   WorldCat (עם VIAF): 61428658
יוסף ליכטנבום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 במאי 1895 כ"ט באייר תרנ"ה ורשה
 פטירה:  14 ביוני 1968 (בגיל 73) י"ח בסיון תשכ"ח תל אביב
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראל ישראלי
 עיסוק:  משורר, מבקר ספרות, מסאי, עורך ומתרגם
 שפות היצירה:  עברית
 פרסים והוקרה:  פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת (תשי"ג)   פרס ברנר (תש"ך)
 
יוסף ליכטנבום (לעיתים ליכטנבוים) (כ"ט באייר תרנ"ה, 23 במאי 1895 – י"ח בסיון תשכ"ח, 14 ביוני 1968) היה משורר, מבקר ספרות, מסאי, עורך ומתרגם עברי, חתן פרס טשרניחובסקי לשנת תשי"ג ופרס ברנר לשנת תש"ך.
קורות חייו

יוסף ליכטנבום נולד באביב 1895 בעיר ורשה שבפולין, בנם של שרה לבית גליצֶנשטיין ויעקב ליכטנבום. למד ב"חדר" ובבית המדרש למורים עבריים בחארקוב (1914–1918). אחר-כך היה מראשוני חברי "הבימה" במוסקבה.
בשנת 1920 עלה לארץ ישראל, אך שהה תקופות ארוכות וקצרות יותר של עשייה בגרמניה (1922–1924), בפולין ועוד.
כל השנים עסק בעבודות ספרותיות. בין שנים 1931–1932 כיהן כמזכיר מערכת כתב העת הספרותי "מאזנים". שיריו הראשונים נדפסו ב-1913 במאסף "נתיבות" שבעריכת אורי ניסן גנסין ופישל לחובר, ומאז הופיעו בעיתונים "הצפירה", "העולם", "התקופה", "העם" וכמעט בכל העיתונים והאכסניות הספרותיות בארץ במשך כל השנים. כן פרסם מסות על סופרים וספרים בתחומי הספרות העברית והכללית, וכן תרגומי שירה ופרוזה מספרות העולם, ואף הרבה לערוך אנתולוגיות. בשנת תשי"ג זכה בפרס טשרניחובסקי על תרגום לעברית של האפוס הפולני "פן טדאוש" לאדם מיצקביץ'. היה חבר מערכת "הארץ" וסופר-עורך בהוצאת טברסקי.
ב-1953 נישא לנחמה בידֶרמן.
מת בתל אביב בקיץ 1968, בגיל 73, ונקבר בשדרת הסופרים בבית העלמין קריית שאול. אלמנתו מתה באביב 1979, ונקברה לצדו.
כתביו

בצל השעות: שירים, ירושלים: מצפה, תרפ"ח.
משני חופים: מבחר שירים, תל אביב: מוסד ביאליק על ידי דביר, תש"ד.
מתחום אל תחום: מסות, תל אביב: צ' לינמן, תש"ד.
שאול טשרניחובסקי: תולדותיו ויצירתו, ירושלים: המחלקה לענייני הנוער של ההסתדרות הציונית, תש"ו. (מונוגרפיה) (הדפסה נוספת: תל אביב: נ’ טברסקי, תשי"ג)
סופרינו ממאפו עד ביאליק: תולדותיהם, הערכותיהם ופרקים נבחרים מיצירותיהם, ירושלים: אחיאסף, תש"י. (מהדורה ד מתוקנת: 1958)
'אדם מיצקביץ: מונוגרפיה', בתוך: פן טדיאוש, תל אביב: נ’ טברסקי, תשי"ג, עמ' ח–קלו.
מספרי העולם, 2 כרכים, ירושלים: אחיאסף, 1954–תשי"ח. (התוכן: א: מבלזק עד מופסן; ב: מסטיבנסון עד שולוחוב.) (מונוגרפיות)
סופרי העמים: מסות, תל אביב: ניב, תשי"ט 1959.
סופרי ישראל: מסות, תל אביב: ניב, תשי"ט.
עמרים חדשים: שירים, תל אביב: ניב, תשי"ט.
במישור הגבה: שירים חדשים, תל אביב: אלף, תשכ"א.
בתחומה של ספרות: מסות ורשימות, תל אביב: אל"ף, תשכ"ג 1962.
ספרותנו החדשה: התפתחות השירה והפרוזה בספרות העברית, תל אביב: ניב, תשכ"ג.
ספר השירים: מבחר חמשים שנות שירה, תל אביב: אל"ף, תשכ"ג.
משוררים עולמיים: מסות, תל אביב: ניב, תשכ"ו 1966.
יוסף חיים ברנר: חייו ויצירתו, תל אביב: ניב, תשכ"ז. (מונוגרפיה)
כתביו > מתרגומיו

פן טדאוש לאדם מיצקביץ'
המלך מתיא הראשון ליאנוש קורצ'אק
חלום יעקב לריכרד בר-הופמן
בלדות נבחרות לפרידריך שילר
בלדות סרביות
מבחר משלי לה-פונטיין
אנשי המאה ליוהאן אוגוסט סטרינדברג
זכרונות למקס נורדאו
בישימון ובערבה להנריק סנקביץ'
לאונרדו דה וינצ'י לסרגיביץ מרז'קובסקי
בחזרה לאריך מריה רמרק
טוניו קרגר לתומאס מאן
מלחמת היהודים, הבנים, היעוד הגדול לליון פויכטוונגר
ארבעים הימים של מוסה דאג לפרנץ ורפל
סרוואנטס לברונו פרנק
אהבתו של מיטיה לאיוון בונין
יורדי ים אמיצים לרודיארד קיפלינג
אגדות וסיפורים לסלמה לגרלף
כתבי צייד לאיוון טורגנייב
סיפורי סיביר לולדימיר קורולנקו
סיפורי הרפתקאות לג'ק לונדון
סיפורים לניקולאי גוגול
תכן לוהט: מבחר שירים ליוליאן טובים
כתביו > קובצי תרגומים

גבעות עולם - מבחר תרגומי שירה. הוצאת אחיאסף, תש"ה
לקריאה נוספת

אברהם ברוידס, 'על שירת יוסף ליכטנבום', מאזנים י, 3 (1960), 203-205.
משה בן-מנחם, 'שירת יוסף ליכטנבום', מאזנים יז, 6 (1963), 485-488. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  על התרגום ראו: שאול הון, "טאדיאוש" בעברית, דבר, 30 בינואר 1953.
↑  יוסף ליכטנבוים באתר חברה קדישא ת"א–יפו. קבור בין קבריהם של הסופר, העיתונאי וההיסטוריון יוחנן טברסקי, הסופר היידי אברהם משה פוקס והסופר יהודה בורלא.
↑  ביקורת: ש' בהריא [=שלמה צמח], 'בצל השעות', מאזנים א, 10 (תרפ"ט 1929), 13 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה).
↑  ביקורת: יצחק עקביהו, 'במישור הגבוה', מאזנים יד, 1 (1961), 58–59.
↑  ביקורת: יוסף שה-לבן, בתחומה של ספרות, דבר, 25 בינואר 1963.
↑  ביקורת: ברוך קרוא, ליכטנבוים סוקר ספרותנו החדשה, מעריב, 29 בנובמבר 1963.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498873105171  PLWABN: 9810633378305606  BnF: cb134929483 (data)  GND: 133808386  ISNI: 0000 0001 0886 061X  LCCN: no91003611  NTA: 273880144  SELIBR: 250467  SUDOC: 234942738  VIAF: 34018614   WorldCat (עם VIAF): 34018614 
שיר שכתב יוסף ליכטנבום לאילנה בקשט, לכבוד יום הולדתה השמיני
בית הספר הממ"ד כפר אדומים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בית ספר יסודי
 תקופת הפעילות:  1980–הווה (כ־44 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°49′38″N 35°20′11″E﻿ / ﻿31.827111111111°N 35.336444444444°E﻿ / 31.827111111111; 35.336444444444
 moodle.mashov.info/112052/
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית הספר הממ"ד כפר אדומים(למפת הרי ירושלים רגילה) בית הספר הממ"ד כפר אדומים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הספר הממ"ד כפר אדומים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הספר הממ"ד כפר אדומים
 
בית הספר הממ"ד הניסויי כפר אדומים הוא בית ספר יסודי משותף לדתיים ולחילוניים הממוקם בכפר אדומים.
על בית הספר

בית הספר משלב תלמידים דתיים, חילוניים ומסורתיים. על בסיס מאפיין זה נבחר בית הספר בשנת 2007 להיות בית ספר ניסויי.
בית הספר הוקם בשנת 1980 והיה בית הספר הראשון במדינה המשותף לדתיים ולחילוניים. בעקבות בית הספר בכפר אדומים קמו בתי ספר משותפים נוספים, כגון בית הספר קשת בירושלים, בית הספר בבית חורון ובית הספר בתקוע.
בית הספר הוכר על ידי המשרד להגנת הסביבה כבית ספר ירוק. בית הספר מקיים תוכניות לימודים בנושא איכות הסביבה בנוסף להתחייבותו לחיסכון במשאבים ולמיחזור.
בשנת 2010 נבחר בית הספר כ"בית ספר מדגים" מטעם משרד החינוך בתוכנית של "התאמת מערכת החינוך למאה ה-21".
דתיים וחילוניים

בחלק מהשיעורים מתפצלים התלמידים לשתי קבוצות. במקביל לתפילה מתקיים "שיח שחרית", הכולל פעילויות שונות. במקביל לשיעורים גמרא, משנה והלכה מתקיימים שיעורים בנושאים מגוונים, כגון מחשבת ישראל, ספרות והיסטוריה. הבחירה לגבי השתתפות בשיעור מסוים נעשית על ידי התלמידים בשיתוף הוריהם.
בית הספר משתף פעולה עם שבט יהודה של תנועת צופים הפועל בכפר אדומים, שמשותף גם הוא לדתיים ולחילוניים.
בשנת 2006 התקיים בנאות קדומים מפגש של שבעה בתי ספר משותפים לדתיים וחילוניים, ונערכה פעילות משותפת.
התלמידים וצוות המורים

בית הספר משמש כבית ספר אזורי, בעיקר לתלמידים המתגוררים ביישובים המשותפים בגוש אדומים - כפר אדומים, אלון ונופי פרת. בבית הספר לומדים למעלה משמונה מאות תלמידים בכיתות א'-ח'.
בשנת 2008 הצטרפה לבית הספר כיתת אולפן של תלמידים עולי אתיופיה ממרכז הקליטה במבשרת ציון.
צוות המורים, ההנהלה והמזכירות מגיע ברובו מהיישובים כפר אדומים, אלון ונופי פרת, ומקצתו גם מיישובים נוספים באזור ואף מירושלים.
ב-24 ביוני 2010 נערכו חגיגות שלושים שנה לבית הספר, במהלכן התקיימו פגישות מחזור, במעמד חבר הכנסת זבולון אורלב, הרב מיכאל מלכיאור, יושב ראש המועצה האזורית מטה בנימין אבי רואה ומייסדי בית הספר.
בשנת 2014 הוקם בכפר אדומים התיכון המשותף כ.א.ן, תיכון משותף לדתיים ולחילוניים שהוא המשך לבית הספר היסודי. בשנה זו התפצל בית הספר היסודי לשני אשכולות: אשכול צעיר א'-ד' ואשכול בוגר ה'-ח', אשר כל אחד מהם שוכן במבנה נפרד.
שליחות קטלנית: ג'נסיס

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  דמויות מאת ג'יימס קמרון וגייל אן הרד
 בימוי:  אלן טיילור 
 הופק בידי:  דיוויד אליסון, דנה גולדברג 
 תסריט:  לאטה קלגורידיס, פטריק לוסיר 
 עריכה:  רוג'ר ברטון 
 שחקנים ראשיים:  ארנולד שוורצנגר   ג'ייסון קלארק   אמיליה קלארק   ג'יי קורטני   ג'יי קיי סימונס   דאיו אוקניי   מאט סמית   לי ביונג-הון
 מוזיקה:  לורן באלף
 צילום:  קרמר מורגנטאו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Skydance Productions
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 1 ביולי 2015 ישראל 9 ביולי 2015   גרמניה 22 ביוני 2015 (בכורת ברלין)   דרום אפריקה 3 ביולי 2015   הרפובליקה העממית של סין 23 באוגוסט 2015
 משך הקרנה:  126 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט מסע בזמן, סרט פעולה, סרט דיסטופי 
 תקציב:  155 מיליון דולר
 הכנסות:  440.6 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   terminator2015
 סרט קודם:  שליחות קטלנית: התעוררות
 סרט הבא:  שליחות קטלנית: גורל אפל
 סרטים בסדרה:  שליחות קטלנית שליחות קטלנית 2: יום הדין שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות שליחות קטלנית: התעוררות שליחות קטלנית: גורל אפל
 תרגום לעברית:  שליחות קטלנית: ג'נסיס
 www.terminatormovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
שליחות קטלנית: ג'נסיס (באנגלית: Terminator: Genisys) הוא סרט פעולה ומדע בדיוני אמריקאי משנת 2015 בבימויו של אלן טיילור על פי תסריט מאת ליטה קאלוגרידיס ופטריק לוסייה. זהו הסרט החמישי בסדרת "שליחות קטלנית", כשארנולד שוורצנגר שב לגלם את תפקיד המחסל, לצד השחקנים אמיליה קלארק שגילמה את שרה קונור, ג'ייסון קלארק שהופיע כג'ון קונור, ג'יי קורטני כקייל ריס והשחקן הדרום-קוריאני לי ביונג-הון שגילם את דמותו של הנבל T-1000 (כפי שהופיע בעבר ב"שליחות קטלנית 2: יום הדין").
הסרט יצא לאקרנים ב-1 ביולי 2015 ב-3D (תלת-ממד) וב-IMAX ברחבי העולם וארצות הברית וב-9 ביולי 2015 בישראל באותם פורמטים וזהו הסרט הראשון בסדרת סרטי שליחות קטלנית שיוצא בתלת-ממד. הסרט גרף 440 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 155 מיליון דולר אך למרות הצלחתו הקופתית נמתחו על הסרט ביקורות שליליות שקוטלות בעיקר את העלילה והסרט עצמו. בעקבות ההצלחה הקופתית של הסרט, סרטי המשך נוספים תוכננו לצאת ב-2017 וב-2018. אולם נכון ל-2016, הוסרו כל סרטי המשך מלוח הזמנים המתוכנן של אולפן הסרטים. במקום זאת, יצא סרט שישי בסדרה שהופץ על ידי סרטי פרמאונט ופוקס המאה ה-20. אשר מתעלם מאירועי "שליחות קטלנית: ג'נסיס" וסרטי ההמשך האחרים, ומהווה המשך ישיר לשני הסרטים הראשונים.
צוות שחקנים ודמויות

ארנולד שוורצנגר - השומר, המחסל מסוג יחידת T-800, דגם 101 שתוכנת מחדש ובעל רקמה אנושית זקנה ונשלח בידי ההתקוממות האנושית אחורה בזמן להגן על שרה וקייל (אולם בסרט נאמר שהקבצים המתעדים את מקורו נמחקו ואין יודעים בוודאות מי הם שולחיו) .שרה מחשיבה אותו כדמות אבהית ולכן היא מכנה אותו בשם "פאפ" (בסלנג חופשי לעברית: "סבאל'ה").
אהרון .V. ויליאמסון - השומר בשנת 1973.
ברט אזר - המחסל הצעיר יותר, יחידת T-800 דגם 101 (נעשה שימוש בכפיל שנעשה באמצעות איפור ואנימציית CGI) שנשלח בידי סקיינט לשנת 1984 לחסל את שרה, והוא הכפיל הצעיר של T-800 המזדקן.
אמיליה קלארק - שרה קונור, אמו של ג'ון שהתחילה את כל המלחמה במכונות ויוצאת יחד עם קייל והמחסל הזקן לעצור את סקיינט לממש את יום הדין - השמדתה המוחלטת והסופית של האנושות כולה והשתלטות העולם כולו.
ג'ייסון קלארק - ג'ון קונור / יחידת T-3000, מנהיג ההתקוממות האנושית נגד המכונות של סקיינט ששולח את קייל אחורה בזמן להגן על אמו ולהבטיח את קיומו שלו. ג'ון הותקף בידי יחידת T-5000 אחרי שקייל נסע אחורה בזמן והפך לסייבורג היברידי ננוטכנולוגי אנושי ונראה בדיוק כמו ג'ון קונור אך מחסל זה נקרא בשם יחידת T-3000 והוא תוכנת לשרת את סקיינט/ג'ניסיס. המחסל הזה הוא הנבל הראשי של הסרט והוא מסוגל לשנות את צורתו לכל אדם ואדם.
דאגלס סמית' - ג'ון קונור הצעיר.
ג'יי קורטני - קייל ריס, סגנו הנאמן של ג'ון ולוחם התקוממות בכיר שהקים אותה יחד עם בנו ונשלח בידי ג'ון אחורה בזמן לשנת 84' כדי להגן על שרה יחד עם המחסל הזקן.
דאיו אוקניי - דני דייסון, הנשיא של מערכות סייברדיין.
לי ביונג-הון - יחידת T-1000, מחסל המחופש לשוטר ומיוצר מסגסוגת פולימר מתכתית נוזלית, מה שמאפשר לו לשנות את ידיו לשני להבים חדים ומשוננים ולשחזר ולרפא את עצמו, הנבל המשני של הסרט.
מיכאל גלדיס - לוטננט מתיאס.
מאט סמית - אלכס, מחסל מתקדם מסוג יחידת T-5000 המגלם את סקיינט, שעובר ממספר קווי זמן בו-זמנית כדי לחדור להתקוממות ולהביס אחת ולתמיד את ג'ון בכך שהוא משנה אותו למחסל T-3000.
ג'יי קיי סימונס - הבלש אובריין, בלש משטרת לוס אנג'לס שפוגש בקייל, שרה והשומר ומשחררם לחופשי.
גרגורי אלן ויליאמס - הבלש הארדינג, בלש משטרה נוסף שחקר את השומר.
סנדרין הולט - הבלשית צ'ונג, בלשית משטרה.
הפקה > פיתוח

בזמן ששליחות קטלנית: התעוררות היה אמור לפתוח טרילוגיה חדשה, הפקת הסרט החמישי בסדרה נתקעה בשל קשיים בירוקרטיים וכספיים. בסופו של דבר ההפקה יצאה לדרך רק באוגוסט 2010, הסרט לא תוכנן להוות סרט המשך כי אם אתחול לסדרה וסרט המשך, אולם צצו בעיות באשר לזכויות הסרט ובפברואר 2011 סרטי יוניברסל הכריזו כי יפיקו סרט חמישי בכיכובו של ארנולד שוורצנגר, בבימויו של ג'סטין לין ובשיתוף פעולה עם כריס מורגן כתסריטאי. חודשיים לאחר מכן צורף רוברט ו. קורט אך שוב ההפקה נתקעה.
במאי 2011 מייגן אליסון וחברת ההפקה שלה Annapurna Pictures קיבלו את הזכויות על הזיכיון והכריזה על הפקת 2 סרטים בסדרה. בדצמבר 2012 נחתם חוזה ודייוויד אליסון היה למפיק הראשי של הסרט. בערך באותו הזמן גם הוכרז שם הסרט: "שליחות קטלנית: ג'נסיס". ביוני 2013 סרטי פרמאונט הודיעו כי הסרט ייצא לאקרנים ב-26 ביוני 2015. בספטמבר 2013 אלן טיילור נשכר כבמאי הסרט ובינואר 2014 חברת ההפקה Annapurna חדלה מלממן את הסרט, כשדייוויד אליסון נותר כמפיק שותף.
הפקה > ליהוק

ביוני 2013 ארנולד שוורצנגר לוהק שוב לתפקיד המחסל. בדצמבר 2013 לוהק ג'ייסון קלארק לתפקיד ג'ון קונור בעוד אמיליה קלארק לוהקה לתפקיד שרה קונור. במרץ 2014 לוהק ג'יי קורטני לתפקיד קייל ריס. באותו החודש לוהק ג'יי קיי סימונס לתפקיד משני בסרט. מלאכת הליהוק הושלמה במאי 2014.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו ב-21 באפריל 2014 בניו אורלינס והושלמו ב-6 באוגוסט אותה השנה בסן פרנסיסקו.
סרטי המשך

בספטמבר 2014 חברת פרמאונט הודיעה שהסרט הוא התחלה של טרילוגיה חדשה. שני סרטי ההמשך תוכננו לצאת, הראשון ב-19 במאי 2017 והשני ב-29 ביוני 2018. ב-24 בפברואר 2015, ארנולד שוורצנגר אישר כי הוא יחזור לסרט ההמשך הראשון.
בינואר 2016, הודיעה חברת ההפצה "פרמאונט" כי הסירה כל סרט המשך מתוכנן מהסדרה מלוח הזמנים שלה. זמן קצר לאחר מכן הצהיר שוורצנגר כי סרט שישי בסדרה עדיין מתוכנן, אולם לא יצאה הודעה רשמית על כך.
באוקטובר 2019 יצא לאקרנים הריבוט "שליחות קטלנית: גורל אפל", בסרט כיכבו כוכבי הסרטים הראשונים ארנולד שוורצנגר ולינדה המילטון.
מוזיקה

את המוזיקה לסרט היה אמור להלחין כריסטוף בק, אבל לאחר מכן נודע כי המלחין לורן באלפה יכתוב וילחין את הפסקול לסרט.
שליחות קטלנית: ג'נסיס - פסקול הסרט המקורי
| מס' | כותרת | אורך |
| --- | --- | --- |
| 1. | "Fate and Hope" | 3:57 |
| 2. | "Better Days" | 3:05 |
| 3. | "Work Camp" | 3:37 |
| 4. | "Bus Ride" | 2:03 |
| 5. | "Sarah & Kyle" | 4:36 |
| 6. | "Alley Confrontation" | 2:33 |
| 7. | "Sarah Kicks Ass" | 1:53 |
| 8. | "Cyberdyne" | 3:41 |
| 9. | "Still After Us" | 2:52 |
| 10. | "Come With Me" | 3:42 |
| 11. | "John Connor" | 2:55 |
| 12. | "It’s Really Me" | 2:36 |
| 13. | "Alcove" | 2:17 |
| 14. | "I Am More" | 2:40 |
| 15. | "If You Love Me You Die" | 5:52 |
| 16. | "Judgment Day" | 2:56 |
| 17. | "Family" | 3:14 |
| 18. | "Fight" | 3:01 |
| 19. | "Sacrifice" | 4:21 |
| 20. | "Guardianship" | 3:26 |
| 21. | "What If I Can't?" | 4:23 |
| 22. | "Terminated" (מבוסס על נעימת הנושא "המחסל" מהסרט הראשון שהולחנה בידי בראד פידל) | 2:00 |
| 23. | "Fighting Shadows" (שיר בונוס, מבוצע בידי ג'יין זאנג) | 3:11 |
מקסים גילן

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  24 במרץ 1931 ליל, צרפת 
 פטירה:  2 באפריל 2005 (בגיל 74) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  עינת 
 שפות היצירה:  עברית 
 
חבורת "לקראת" בקפה כסית, 1953 (מימין לשמאל:) יצחק לבני, י' ליש, מקסים גילן, נתן זך ומשה דור
מקסים גילן (במקור גולדנהירש; 24 במרץ 1931 – 2 באפריל 2005) היה משורר, עורך ופעיל שמאל רדיקלי ישראלי.
ימים ראשונים

מקסים גילן נולד בליל שבצרפת לאוסקר גולדנהירש, בנו של רב מקובל ברוסיה, שעבד כבנקאי בצרפת, ומאוחר יותר שימש כקונסול כבוד של רומניה בספרד, ולשרה גולדנהירש, ילידת ברלין, מזכירת שר במשרד החוץ של רפובליקת ויימאר, ולאחר מכן כתבת בשורה של עיתונים גרמניים-יהודיים, "אולשטיין פארלאג" בפריז. בעודו ילד, עברה המשפחה לספרד הרפובליקנית. זכרונותיו הראשונים היו ממלחמת האזרחים הספרדית: ”לעיר הזו, מאדריד, שעמדה... וחומותיה חלל מתמוטטות והולכות, נחרכות והולכות, טבולות בדם ובדגלים... בעוד הקירות - שדה ירי והבתים קן מוקשים ובתי הקפה (בתי הקפה שלי, החמים, הפתוחים עד לשעות הבוקר הקטנות) נעולים בקרשים” ("שיר לאהבה ראשונה", מתוך "מיפוי" 1994). אביו כיהן כסגן שר הביטחון בממשלה האוטונומית של קטלוניה ועקבותיו אבדו במלחמת האזרחים. ככל הנראה, נרצח על ידי הכוחות הלאומניים בהנהגתו של פרנסיסקו פרנקו.
מפחד השלטון הפשיסטי, עלתה משפחתו (הוא, אחותו ואמו המשותקת) בפברואר 1944 לפלשתינה דרך פורטוגל, על סיפונה של האוניה "ניאסה", הועברה דרך מחנה המעצר בעתלית, ולאחר מכן השתכנה בשכונת התקווה. גילן למד את השפה העברית והאנגלית, קיבל מלגה לגימנסיה הרצליה, אך לא גמר את חוק לימודיו משום שנאלץ לסייע בפרנסת משפחתו. הוא עבד כנער שליח ביפו ערב מלחמת העצמאות, וגיבש אידאולוגיה לאומנית כמו-כנענית, שמתוכה הצטרף ללח"י ולחם בשורותיה במהלך מלחמת העצמאות. לאחר פיזור המחתרות על ידי בן-גוריון, השתתף בהקמתם של כמה ארגונים סמויים ששמו להם למטרה להפיל את משטר מפא"י. בגין פעילותו החתרנית נכלא בפעם הראשונה.
הבחירה בשמאל

בכלא עבר גילן מהפך רעיוני, לאחר שהיה עד לעינויי האסירים הערבים בכלא. כמו כמה דמויות אחרות ממחתרות הימין, כגון אורי אבנרי, איש האצ"ל, או נתן ילין-מור, המשנה למפקד הלח"י, חבר מקסים גילן אל מחנה השמאל הלא-ציוני והקדיש את חייו למאבק במשטר. בשלהי שנות החמישים, נכלא שוב לזמן מה לאחר שנחשד לשווא במעורבות ברציחתו של ישראל קסטנר, שכן רוצחו היה מיוצאי הארגונים הסמויים שהקים גילן.
באותה העת, כבר נודע מקסים גילן כמשורר עברי מחטיבת המשוררים ואנשי הספרות האוונגרדיים שהובילו את התמורה האנטי-אלתרמנית בשירה העברית (נתן זך, גבריאל מוקד, דוד אבידן: אנשי שירת "דור המדינה"). ספרו הראשון, "גדר פרוצה" יצא ב-1957, וכבר בו קבע גילן את המוטיבים העיקריים ביצירתו: שירת אהבה אישית, ובכלל זה שירה ארוטית, המעורבת בשירה פוליטית נוקבת. אחד משיריו האישיים המוקדמים מוקדש ל"מ. י." - מדינת ישראל.
מרבית ספריו ("חומות יריחו", "שהד", "מטח") יצאו לאור בשנות החמישים והשישים, שבהן נחשב כמשורר פורץ דרך, חבר הבוהמה הספרותית הקטנה של תל אביב. יצירתו ביטאה את האמונה כי קיומו של היישוב העברי הלאומי יובטח רק על ידי השתלבות במרחב המזרח תיכוני. עקרונות דומים ביטא גילן גם בפעילותו הפוליטית והעיתונאית.
בראשית שנות השישים, ערך והוציא יחד עם הצייר והאדריכל נחום כהן את כתב העת קילטרטן, כתב עת אוונגרדי בן גיליון יחיד. בין יתר הישגיו שמור לו החדרת יונה וולך הצעירה אל עולם הספרות. לפרנסתו תרגם גילן בשמות עט ספרות ארוטית מאנגלית ועבד כעורך משנה בשבועון "העולם הזה". גילן ייסד בשיתוף עם שמואל מור את כתב העת "בול", ששילב תכנים ארוטיים וניסה להתחרות ב"העולם הזה".
ב-1966 עברו גילן ומור על חוקי הצנזורה הצבאית בחשיפת הפרשה שנודעה בשם "פרשת בן ברכה", כאשר פרסמו את הידיעה ששירותי הביטחון הישראליים השתתפו ברציחתו של האופוזיציונר המרוקני אל-מהדי בן ברכה (ידיעה שהתבררה בדיעבד כידיעת-אמת). על כך שילם מקסים גילן בתקופת מאסר שלישית: הוא נדון לשנת מאסר, אך קיבל חנינה מהנשיא זלמן שזר לאחר 135 ימי מאסר. במהלך המאסר המשיך וערך את "בול" לפי דרישת שירות הביטחון, לבל יוודע דבר מאסרו. אף על פי כן, מאסרם של מור וגילן נודע ברחבי העולם והתארגנה עצומה בינלאומית לשחרורם, שעליה חתמו בין היתר ברטרנד ראסל וז'אן-פול סארטר. מאסרו זה הניב את מחזור השירים "ארבעה שירי כלא", ובו שיר המוקדש למהדי בן ברקה ("כשאני שחושב על מחדי, רעי, צר לי באמת שלא שמרתי עליו בשבילי", מתוך "מיפוי", 1994).
גלות מרצון

לאחר מלחמת ששת הימים גבר מיאוסו של גילן מישראל. הוא הזהיר בשיריו מן העתיד לקרות למדינת היהודים עקב השליטה בשטחים שנכבשו במהלכה. ב-1969 היגר גילן לצרפת, השהייה בחו"ל תוכננה לשנים ספורות אך התארכה ליותר משני עשורים, גילן ראה את הגירתו לצרפת כגלות פוליטית מישראל.
מנותק מההוויה הישראלית, ניצל את גלותו על מנת לארגן מפגשים עם אנשי אש"ף. והקדיש את מלוא זמנו לפעילות פוליטית שתכונן גשרי שיתוף פעולה בין מחנה השלום הפלסטיני למחנה השלום הישראלי. ב-1974 יצא באנגלית ספרו "כיצד איבדה ישראל את נשמתה?" שבו עיגן תאורטית את עמדתו הפוליטית ("How Israel lost its soul?", Penguin books, London). בסוף שנות השבעים הוציא לאור כתב עת באנגלית בשם "Israel & Palestine" ("ישראל ופלסטין"), אשר מומן על ידי ד"ר נחום גולדמן, שהיה בעבר יו"ר ההסתדרות הציונית העולמית. בשנות השמונים גילן ערך ופרסם, יחד עם חיים ברעם, את כתב העת "במרחב" שהופץ בישראל.
מערכת כתב העת "Israel & Palestine" בפריז, ברחוב קרדינל מרסייה (Cardinal Mercier), הייתה במשך יותר מעשרים שנה מקום מפגש לאנשי שמאל ישראלים שהזדמנו לפריז, ורבים מהם מצאו בה מקום פרנסה לתקופות קצרות או ארוכות, אם בכתיבת מאמרים ואם בגזירה, תיוק וניתוח של קטעים מן העיתונים הישראליים, שעל כולם דאג גילן לקיים מנוי קבוע.
גילן יצר קשר עם הנהגת הארגון לשחרור פלסטין, בייחוד עם סעיד חמאמי ועם עיסאם סרטאווי, ששילמו בחייהם על מגעיהם עם ישראלים. הודות לכך היה מקסים גילן בין הישראלים הראשונים שנפגשו עם ראשי אש"ף, כאשר נדמה היה לו שהארגון סטה מרעיון הפיכת ישראל כולה לפלסטין ועבר לדגול בפתרון של שתי מדינות. ב-1978, זמן מה לאחר הפיגוע בכביש החוף ומבצע ליטני, טס גילן בזהות בדויה לביירות, שבה נפגש עם אבו ג'יהאד והפציר בו לחדול מלפגוע באזרחים ישראלים. פעילות זאת הביאה לאיומים תכופים על חייו מפי שירותי ביטחון ערביים ואלה של ישראל[דרוש מקור][מפני ש...]. במשך מספר שנים הוא התגורר בפריז בדירות מסתור והתהלך עם אקדח בחגורתו (האקדח, לדבריו, הוברח אליו בסיועו של סרטאווי במטוסו של הקאנצלר האוסטרי ברונו קרייסקי).
ארגון השלום היהודי הבינלאומי

חלק חשוב בפעילותו של גילן בשנים אלה היה יסוד "ארגון השלום היהודי הבינלאומי", אשי"ב (International Jewish Peace Union - IJPU) שחתר להקים מסגרת לשיתוף פעולה של ארגונים יהודיים בכל רחבי העולם המתנגדים למדיניות ממשלת ישראל, כמשקל נגד להסתדרות הציונית ולהנהגות הרשמיות של הקהילות היהודיות בארצות השונות. ועידות שנתיות של הארגון התקיימו בפאריס ובהן השתתפו נציגים יהודיים מארצות שונות באירופה, מארצות הברית ומקנדה, ובחלק מהישיבות גם מדרום אמריקה ואוסטרליה.
גילן ראה חשיבות עליונה לחלק זה בפעילותו, ולא רק בגלל התרומה של ארגונים יהודיים מעין אלה למאבקים פוליטיים קונקרטיים. בוועידה של אשי"ב בחודש דצמבר 1985 אמר גילן בין השאר: "יש לנו אחריות לעתיד העם היהודי (...) מדיניות ממשלת ישראל מובילה לאסון, אסור שכל הביצים יהיו בסל הציוני".
לאחר חזרתו של גילן לישראל ומותו, נמשכה פעילותו בתחום זה על ידי רבים משותפיו היהודים, במסגרת ארגונים כמו "יהודים אירופיים למען שלום צודק" (European Jews for a Just Peace, EJJP), ההתאחדות הצרפתית היהודית למען השלום ו"קול יהודי לשלום" בארצות הברית.