stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גן לאומי אשכול
הערות שוליים

↑  דן גזית, להוביל "צפונים" בחבל הבשור, ככה זה מס' 89, עמ' 18, 3 במאי 2011
↑  תמונת הפסיפס, באתר אנדרטת המלחמה של אוסטרליה (הקישור אינו פעיל)
↑  דיסק גולף בפארק אשכול - אטרקציה חדשה בנגב, באתר קינדרלנד, ‏24 במרץ 2014
↑  גלעד כרמלי, מתן צורי, נזק כבד מרסיסי רקטה בפארק אשכול: "אזור המעיינות נפגע משמעותית", באתר ynet, 20 במאי 2021
↑  נזק כבד מרסיסי רקטה בפארק אשכול: "אזור המעיינות נפגע משמעותית", באתר ynet, 20 במאי 2021
|  גנים לאומיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן והגליל | אושא • אכזיב • ארבל • בית הכנסת בכפר נחום • בית שערים • ברעם • הר תבור • חורשת טל • חורבת מנים • חמת טבריה • חצור • כוכב הירדן • כורזים • כורסי • כפר נחום • מבצר יחיעם • מבצר נמרוד • מונפור • נחל צלמון • סוסיתא • ציפורי • קרני חיטין • ראש הנקרה • שדה עמודים • שמרון • תל חי • תל יודפת • תל צפצפות • תל קדש |  |
| השרון והשומרון | אביחיל • אפולוניה • בית אלפא • בית שאן • גן השלושה • הר גריזים • הר הכרמל • חוף גדור • חוף השרון • מבצר קאקון • מעיין חרוד • נחל אלכסנדר • נחל מהר"ל • נחל נדר • סידנא עלי • פארק השרון • צור נתן • קיסריה • שומרון • תל דור • תל מגידו • תל שקמונה |  |
| יהודה ומישור חוף יהודה | בית גוברין • בית עיטאב • גן המלך • הגן הבוטני הלאומי • הגן הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש טבצ'ניק • הר צובה • הרודיון • הרי יהודה • חוף פלמחים • גבעות הכורכר נס ציונה • ירקון • מאוזוליאום מזור • מגדל אפק • מורדות הר הצופים • מערות סמך • מערות חזן • נבי סמואל • נחל רובין • סובב חומות ירושלים • עין חמד • עמק צורים • קומראן • תל גזר • תל חברון • תל לכיש • תל צפית |  |
| הנגב | אנדרטת חטיבת הנגב • אשכול • אשקלון • גן הפסלים • ממשית • מצדה • ניצנה • עבדת • עין עבדת • עתיקות עין גדי • שבטה • תל באר שבע • תל ערד |  |
| לוי אשכול |
| --- | --- | --- |
| אירועים מרכזיים בעת כהונתו כראש ממשלה | הממשלה ה-11: ביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל (1964) • קבורת זאב ז'בוטינסקי בישראל (1964) • חנוכת מוביל המים הארצי (1964) • ביקור האפיפיור פאולוס השישי בישראל (1964) • הסכם הסחר בין ישראל והשוק האירופאי המשותף (1964) הממשלה ה-12: מזכר ההבנה בין ישראל וארצות הברית (1965) • פרשת בן ברכה (1965) • הבחירות לכנסת השישית  הממשלה ה-13: מיתון 1966 בישראל • ביקור קונרד אדנאואר בישראל (1966) • ביקור לוי אשכול באפריקה (1966) • תקופת ההמתנה ומלחמת ששת הימים (1967) • הקמת מפלגת העבודה הישראלית (1968) • הוועידה הכלכלית היהודית העולמית (1968) |  |
| כללי | ביקורי לוי אשכול בארצות הברית • אזרחים תומכי אשכול • הנאום המגומגם • כל בדיחות אשכול • הלוויית לוי אשכול |  |
| הנצחת לוי אשכול | יד לוי אשכול ובית לוי אשכול • פרס היצירה לסופרים עבריים • חבל אשכול • מועצה אזורית אשכול • גן לאומי אשכול • מאגר אשכול • מגדל אשכול • שדרות לוי אשכול |  |
| משפחתו | בנות זוג: רבקה מהרשק (1927–1922) • אלישבע קפלן (1959–1930) • מרים אשכול (1969–1964)  נועה אשכול (בתו) • תמה שוחט (בתו) • עפרה נבו (בתו) • אליעזר רפאלי (חתנו) • אברהם שוחט (חתנו) • ברוך נבו (חתנו) • שיזף רפאלי (נכדו) • אשכול נבו (נכדו) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012281134005171
אפסיס

האפסיס בכנסיית סנט אפולינרה אין קלאסה ברוונה, איטליה
איור של שֶׁווה בקתדרלת אמיין, צרפת
שֶׁווה בקתדרלת ריימס, צרפת
אפסיס (בלטינית: apsis, ביוונית: ἀψίς; בריבוי: אפסידים) הוא גומחה, לרוב חצי מעגלית, השוכנת בקיר המזרחי בכנסיות קלאסיות, בעיקר באלו הבנויות בצורת בזיליקה. לרוב ימוקם המזבח המרכזי באפסיס, עליו עורך הכומר את טקס התפילה ("ליטורגיה" אצל האורתודוקסים ו"מיסה" אצל הקתולים).
משמעות המילה אפסיס ביוונית היא "קשת". כנסיות נוצריות עתיקות נטלו את דגם האפסיס מהבזיליקה הרומית. ניתן למצוא כנסיות חד-אפסידיאליות ותלת-אפסידיאליות. במקרה של כנסייה תלת-אפסידיאלית ימוקם המזבח המרכזי על פי רוב באפסיס המרכזי, ובאפסידות הצדדיות יוצבו מזבחות משניים. בשל חשיבותו וקדושתו של האפסיס יש הקפדה רבה בעיטורו, דבר הבא לידי ביטוי בויטראז', פסיפס, ציור, פיסול, תבליטים ועוד.
לעיתים יימצא מתחת לאפסיס חלל הקריפטה, בה טמונים החפצים או השרידים הקדושים, לעיתים גם קבר של קדוש.
כאשר האמבולטוריום סביב האפסיס מוקף בזר קפלות הקורנות ממנו כמו עלי כותרת של פרח קוראים לתצורה זו "שֶׁווה" (צרפתית: Chevet). אפסיסים בתצורת שֶׁווה נפוצים בקתדרלות גותיות צרפתיות.
חלקי השֶׁווה (Chevet) הגותי

חלקי השֶׁווה (Chevet) של קתדרלת ויטוס הקדוש, פראג:
ראו גם

אדריכלות של כנסיות
דוריאת

דוֹרִיאַת (באנגלית: "Doriath") (בסינדרין: "הממלכה השמורה") הייתה ממלכת העלפים שהוזכרה בספריו של טולקין אשר מהסינדר שהתקיימה במחצית השנייה של עידני העצים ורוב העידן הראשון. במשך אלפי שנים דוֹרִיאַת הייתה סגורה בפני העולם החיצון עקב מחגורת מליין ורוב הזמן נשלטה תחת המלך תינגול האפור ואשתו מלין המיא, עד שהיא הכריזה מלחמה כנגד מורגות וסגנו סאורון. ארטנור, היה שמה הראשון של דוֹרִיאַת, פירושו 'הארץ שמעבר'. שם זה ניתן לדוריאת כאשר תינגול ביסס שם את ממלכתו.
תיאור

דוריאת הייתה ממוקמת באמצע בלריאנד, בין ארד גורגורות (הרי האימה), מצפון לאנדרם אשר בדרום, לטלת דירנן (המישור השמור של נרגותרונד) ממערב ואסטולד שבמזרח. זו הייתה ממלכת יערות אשר נהר הסיריון חילקה לחצי, יער ברתיל במערב ויערותיה הגדולים במזרח, יער רגיון אשר בו שכנה מנגרות (אלף המערות) ויער נלדורת, נהר האסגלדוין עבר ביניהם וחילקם לשניים. בנוסף, יערות ברתיל ונאן אלמות נחשבו יערות בשטחי דוריאת שהיו כפופים לשליטת תינגול, אם כי לא בפיקודו הישיר, והיו מחוץ למחגרת מליין. אאול, אבי מיגלין, העלף האפל החכיר את נאן אלמות מתינגול, לאחר ששילם בחרב אנגלאכל. אנשי האדין של הלת, והלדין, התגוררו בברתיל באישור תינגול. הם שלטו בעצמם, אך שיתפו פעולה עם סיירי דוריאת. המלך אלווה, תינגול מדוריאת, הלא הוא מלך הסינדר הגבוה, ראה את כל בלריאנד מממלכתו שלו, מהגיליון ועד ים בלגיר.
היסטוריה > עידני העצים

הווניר והנולדור שהו וחיכו ליד יערות רגיון ונן אלמות במסע הגדול אל טול ארסאה, האי הבודד אשר הולאר הקימו למענם עד שיגיעו הטלרי. ומלכם אלווה אבד בנן אלמות (שם פגש את מליין), וכשאולמו הולא חזר בשבילם, חלקם נשארו מאחור, בהמתנתם למלכם האובד. הם נודעו כעלפי הסינדר או העלפים האפורים, וכאשר תינגול חזר הוא הפך להיות למלכם ושליטם, ושלט מדוריאת.
יערות נלדורת ורגיון היו ממוקמים במרכז בלריאנד, והיו משכנם של המלך תינגול ומליין. אנשיהם היו אנשי הטלרי שלא נענו לקריאת הולאר להצטרף אליהם בממלכה הברוכה אמן. כל העלפים מבלריאנד, החל מחרשי הספינות של קירדן בפלס, וכלה בעלפים הירוקים של אוסיריאנד, ראו בתינגול כאדונם. במהלך העידן הראשון והשני שבהם מלקור היה כפות בשרשראות אנגינור, בלריאנד הייתה שלווה. עם זאת, בסוף העידן הראשון מליין חזתה שהרוע עוד יבוא, ותינגול קרא לעזרתם של הגמדאים מבלגוסט לסייע בבניית מבצרים להגנת עמו. הם גם עזרו ליצור עבורם מצבורי כלי נשק חזקים וטובים יותר שהיו מסוגלים להתמודד טוב יותר עם האורקים של הצפון. מבצר זה נבנה מתחת לאדמה בצדו הדרומי של נהר האסגלדוין, וכונה מנגרות (אלף המערות), והפך לבירת תינגול.
לרוב, העלפים התגוררו בקבוצות מפוזרות ברחבי בלריאנד, והתאספו רק במספר גדול יותר בנלדורת וברגיון (אזור זה יחד נקרא אגלדור) ולאורך הפלס. במהלך העידן השלישי שבו היה כפות מלקור בשרשראות אנגינור, המשיך תינגול לחמש את אנשיו בסיוע הגמדאים אשר מנוגרוד ובלגוסט כעושו על פי עצתה של מליין.
לאחר שחרורו של מלקור, ההתקפתו על שני העצים עם אונגוליינט והמנוס לארץ התיכונה, החמיר המצב בבלריאנד. אונגוליינט ברחה דרומה מהבלרוגים לאחר עימותה עם מלקור, שמעכשיו נקרא מורגות (השר האפל של העולם), ועברה דרך יערות דוריאת. זמן מה לאחר מכן עזבו כוחות מורגות את אנגבנד והסתערו על בלריאנד ממזרח וממערב בקרב הראשון של בלריאנד. במזרח הוביל המלך תינגול את כוחות בלריאנד, בסיוע דנתור וננדור והעלפים שלהם מאוסיריאנד, והביס לחלוטין את האורקים בצבא המזרחי. דנתור נהרג על יד אמון ארב, ולוחמיו הנותרים התמזגו עם גמדאי ההרים הכחולים והתאחדו תחת צבא הסינדר של המלך תינגול. עם חזרתו למנגרות נודע לתינגול כי הצבא המערבי של מורגות גבר על צבא קירדן והפלס. תינגול אסף כמה שיותר מאנשיו ורכב חזרה לנלדורת ולרגיון, ומליין הוציאה את כוחה והקיפה את האזור בחגורת קסם הנקראת מחגורת מליין. לפיכך, האזור שנקרא אז אגלדור נקרא עכשיו רשמית בשם דוריאת, "הממלכה השמורה".
הקרב הראשון של בלריאנד היה הפעם היחידה שהמלך תינגול הוביל את כוחותיו לקרב אל מחוץ לתחום ממלכתו. לאחר מכן, עלפי דוריאת לחמו אך ורק לשם הגנה, ושמרו על גבולותיהם ועל מעברי הנהר החשובים הסמוכים.
היסטוריה > העידן הראשון

כאשר הנולדור חזרו לארץ התיכונה בתחילת העידן הראשון, תינגול סירב לארחם אותם בדוריאת, למעט ילדי פינרפין, שהיו קשורים אליו בקשר דם על ידי אחיו אולווה.
מאוחר יותר כאשר הגיע האדם לבלריאנד, הם גם כן סורבו להיכנס, אך לבקשתו של פינרוד, תינגול נתן להלדין ואנשיו את אישורו לעבור ולגור ביער ברתיל, אשר בתחומי ממלכת דוריאת.
במהלך כל שאר העידן הראשון, בעוד הנולדור נלחמים במלחמותיהם עם מורגות, דוריאת עמדה בלתי מעורערת ומרוחקת, וסירבה לקחת חלק במלחמות. עם זאת, בסופו של דבר, זרוע מורגות נמתחה אל מעבר לתחומי דוריאת, וממלכת תינגול שמורה עדיין הייתה, אך כוחה החל להתערער כפי שנאמר בשירת לית'יאן, כאשר ברן, בנו של ברהיר ואדון האדין, עבר דרך החגורה כפי שמליין חזתה, והגיע לנלדורת.
משהבין כי בתו האהובה לותיין התאהבה בו, קבע המלך תינגול כי הוא לא יאפשר להם להתחתן אלא אם כן ברן יערוך מסע להשבת הסילמרילים ממורגות, וכך מתחיל המסע אחר הסילמרילים. לאחר החיפוש אחר הסילמריל, קרכרות, זאבו העצום של מורגות פרץ גם הוא את החגורה, אך תינגול, ברן וסיירי תינגול בלג ומבלונג צדו והרגו את החיה.
בסופו של דבר, מסעו של ברן הסתיים כך שברשותו של תינגול אחת מאבני הסילמרילים. ברן ולותיין, שבאו בברית נישואין לאחר שחזרו מן המתים, עזבו את דוריאת ועברו לגור באוסיריאנד, באי טול גלן אשר בנהר האדורנט. לאחר הנירנית ארנוידיאד (קרב הדמעות לאין מספר) נותרו רק שלוש ממלכות-עלפים העומדות על תילן: נרגותרונד, גונדולין ודוריאת. נרגותרונד נפלה זמן קצר לאחר מכן, כפי שסופר ב"נרן אי כין הורין" (סיפור ילדי הורין).
מחשש שבני המזרח האכזריים ישבו את בנה ויהפכהו לעובד, שלחה מורוון את בנה היחיד טורין מהיתלום, אל דוריאת שם הוא יהיה בטוח עד לבגרותו, כשברח מהממלכה ועבר לחיות לצד פורעי החוק, אמו ואחותו, מורוון וניינור ניניאל התגוררו שם, עד שאבדו.
הורין, שנלכד בנירנת ושוחרר מאנגבנד לאחר מות בנו טורין מידי גלאורונג, מחלץ את הנאוגלמיר מחורבת נרגותרונד. נוסע לדוריאת, שם הוא זורק אותו לרגלי תינגול. מליין נוזפת בו, והורין, שנרפא מהטירוף של מורגות על ידי מליין, מרים את הנאוגלמיר ומגיש אותו לתינגול לפני שעזב את דוריאת ונעלם מההיסטוריה.
חורבן דוריאת

תינגול, שבבעלותו היצירה הגדולה ביותר של העלפים (הסילמריל של פאנור) והגמדאים (הנאוגלמיר) מחליט למזג את השניים. הוא משכנע חבורה של נפחים מנוגרוד לשחזר את הנאוגלמיר ההרוס ולשלב בו את הסילמריל. ברגע שהעבודה הושלמה, ויצירות הפאר של העלפים והגמדאים התמזגו לכדי יצירה אחת, קוראים הגמדאים לתינגול, הוא בא לקחת אותה ולענוד אותה. הגמדאים אשר חושבים שתינגול אינו עומד לשלם להם על עמלם עוצרים אותו, ודורשים את תשלומם. תינגול מתנשא מעליהם (ביודעו כי הם חושקים בסילמריל ולא חפצים בתשלום האמיתי), המילים מרגיזות את הגמדאים והם הורגים אותו. הגמדאים מנסים להימלט מדוריאת, אך רובם נהרגים והנאוגלמיר מוחזר לידי העלפים. לאחר מותו של תינגול, מליין מלאת הצער עוזבת את דוריאת ומוציאה את כוחה מדוריאת, מחגורת מליין נופלת ודוריאת נחשפת לעיני מלקור. מליין עזבה אחר שאמרה למבלונג לשלוח את הנאוגלמיר לברן ולותיין כיוון שהסילמריל שהם עקרו מכתר מורגות צורף בו, היא נעלמת מארץ התיכונה וחוזרת לולינור, שם לא עוזבת יותר לעולם את גני לוריין. דוריאת נמצאת כעת ללא הגנה.
שני גמדאים אשר ניצלו מדוריאת חוזרים ומספרים גרסה מעוותת של האירועים למלכם בנוגרוד. גמדאי נוגרוד מקימים צבא ותוקפים את דוריאת כנקמה. שני הצדדים סופגים אבדות כבדות, אך הגמדאים מנצחים. היכלי מנגרות, אשר בהם שפע של כלי נשק ושריונות נוצצים נבזזים, רבים מתושביו נהרגים, והגמדאים מתחילים את המסע הארוך הביתה עמוסי שלל המלחמה, כולל הנאוגלמיר (אותו לא הספיק מבלונג לשלוח לברן ולותיין). בסרן אתרד הם מותקפים על ידי כוח של העלפים הירוקים בראשות ברן ובעזרת האנטים מאוסיריאנד מחסלים את כוח הגמדאים ומחזירים את הנאוגלמיר.
דיור אלוכיל, בנם של ברן ולותיין ויורש תינגול, חוזר לדוריאת עם אשתו נימלות', ושני בניהם אלורד ואלורין ובתם אלווינג. הוא מתחיל לבנות מחדש את הממלכה והיא חוזרת לתפארת ימי קדם, אך רק לזמן קצר. ברן מעניק את הנאוגלמיר ללותיין, שעונדת אותו, ויופייה ויופיו יחדיו מעשירים את ביתם אשר בטול גלן. עם זאת, עד מהרה ברן ולותיין מתים בפעם השנייה ומשאירים את העולם מאחור לנצח (יש האומרים כי יופייה של לותיין יחד עם הנאוגלמיר היה הדבר הכי יפה שממזרח לאמן, וכי יופי זה החיש את קץ חייהם). הנאוגלמיר וסילמריל שלהם מובאים לדיור.
זמן קצר לאחר מכן, דורשים בני פאנור בעקבות השבועה להחזיר את הסילמריל. דיור מסרב, ובניו של פאנור פולשים לדוריאת, ואז מתרחש קטל העלף בעלף השני. קלגורם, קורופין וקרנתיר נהרגים, כמו גם דיור, נימלות' אשתו, ושני בניו אלורד ואלורין. אנשי דוריאת נהרגים או נמלטים וכך בא הקץ על ממלכת דוריאת. אלווינג לוקחת את הנוגלמיר ונמלטת עם שרידי דוריאת לשערי הסיריון, ומתחתנת עם אארנדיל, אשר בזמנו יפליג אל ולינור ויציל את הארץ התיכונה מזרוע מורגות.
ראו גם

ממלכות הארץ התיכונה
מיתלונד
הערות שוליים

↑  The Atlas of Middle-earth, The First Age, The Elder Days, "Beleriand and the Lands to the North"
↑  הסילמריליון, על חורבן דוֹרִיאַת, עמ' 213
↑  הסילמריליון, על חורבן דוֹרִיאַת, עמ' 216
קייטרינג נשות חורה

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  2008–הווה (כ־17 שנים) 
 מיקום המטה:  חורה 
 ענפי תעשייה:  הסעדה 
 
קייטרינג נשות חורה הוא עסק חברתי שהוקם ביישוב חורה, בשנת 2008 במטרה לקדם ולספק תעסוקה לאמהות חד הוריות ביישוב. הארגון מאוגד כחברה לטובת הציבור ומנוהל בידי איש העסקים איציק זיוון. זהו עסק ראשון מסוגו בחברה הבדואית.
שם הארגון שמנהל את המיזם הוא אלסנאבל (שיבולים בעברית). המפעל מספק כ-7,000 מנות לילדי היישוב והוא רווחי.
מפעל קייטרינג נשות חורה
ייחודיות המיזם

מפעל קייטרינג נשות חורה, הוא אחד מהעסקים החברתיים הראשונים בחברה הבדואית. המפעל נמצא בבעלות חלקית של העובדות (עשרים אחוזים), ובכל שנה הן מקבלות את חלקן ברווחי המיזם ומחליטות כיצד לחלקו. לרוב, הכסף מחולק כמלגות לימודים לילדים ולמימון הכשרה לנשים חד הוריות ועובדות המפעל. תהליך ייחודי זה מעצים את הנשים בחורה ומהווה מיזם מפתח ליישוב[דרוש מקור]. המודל של המפעל לעסק חברתי מלווה במחקר בינלאומי. פרופסור אלן ג'ונסון (Alan Johnson), תאורטיקן פוליטי בריטי, אמר על העמותה "נדהמתי לגלות על הפוליטיקה הבדואית החדשה. היא צעירה, נשית ומסרבת לקחת חלק במה שהם קוראים לו נרטיב המסכנות של הדור המבוגר. העתיד טמון בהם".
הישגים

בשנת 2011 רשם המפעל רווח של 7.5% מהמחזור עם ייצור של כ-3,200 ארוחות. בשנת 2012 הורחב המפעל בסיוע קרן ון ליר ושנה לאחר מכן הגיע מחזור המכירות השנתי של החברה ל-11.7 מיליון שקל.
המפעל מעסיק כיום 21 נשים בדואיות. ההתמקדות היא בהעסקת נשים חד הוריות או כאלה שהסיכוי שלהן לחזור למעגל התעסוקה נמוך ביותר. המפעל יוצר למעשה מעבר של נשים מהסתמכות על קצבאות רווחה, להסתמכות על תעסוקה.
עקרונות הכלכלה המקומית מיושמים במיזם זה, ולכן נותן המפעל עדיפות לספקים בדואים, תוך מתן העדפה של עד 5% מעל מחירי השוק, ותוך שמירה על הרווחיות של המיזם.
בעקבות הצלחת המפעל ככלי לשינוי חברתי, הועתק המודל למגדל העמק ולאחרונה הוקם בעיר מפעל דומה. המפעל מספק מנות אוכל במסגרת חוק ההזנה לתושבי האזור, והוא גם בבעלות חלקית של אלסנאבל.
הערות שוליים

↑  ynet, ״לתת לבנות שלי את מה שאני לא זכיתי לו״, באתר ynet, 27 בפברואר 2014
↑  קייטרינג נשות חורה באתר אג'יק - מכון הנגב
↑  מיכל גרינברג, במקום קייטרינג האמהות יבשלו לתלמידים, באתר הארץ, 4 במאי 2007
 הילה ויסברג, "אי־אפשר לבסס עסק חברתי על חמלה", באתר TheMarker‏, 10 ביולי 2014
↑  אזכור המחקר שנעשה על המיזם
↑  כתבה באנגלית על צוות המחקר שמלווה את הפרויקט
↑  כתבה על קייטרינג נשות חורה ב"על השולחן"
↑  רישום המפעל במגדל העמק במשרד הבריאות
עמק הבכא (יוסף הכהן)

עמק הבכא הוא ספר מהמאה ה-16 העוסק בהיסטוריה של עם ישראל. הספר נכתב בידי ההיסטוריון ר' יוסף הכהן הרופא (1496–1575) והופיע בשנת מותו, ה'של"ה, בג'נובה שבאיטליה.
הספר מתאר את קורות העם היהודי ותלאותיו מחורבן בית שני ועד לימיו של המחבר.
בהקדמה  לספרו כותב ר' יוסף הכהן הרופא:
...להיות כי התלאות אשר עברו עלינו מיום גלות יהודה מעל אדמתו עד היום הזה  מפוזרות הנה והנה, נתתי אל לבי לחברן בחיבור קטן, יכלול את אשר מצאה ידי בקונטרסי הסופרים אשר כתבו לפני בלשון עברית, ובספריהם, ואקרא שמו "עמק הבכא"...
רבים מיהודי איטליה נהגו לקרוא בספר זה בצום תשעה באב ור' יוסף כותב על כך בשיר שחיבר: "מי הוא האיש האכזרי שלא יבכה בראות ספרי / שלא יישום ולא ישאף, כשדי יהיה או איש מצרי / לכן יום נשרף מקדשי יקראנו כל איש עברי / כי עבור עמק הבכא יאות לו אז יום תמרורי".
המשנה ברורה מציין את הספר הזה כספר היסטורי מומלץ שממנו "ילמדו מוסר ויראה".
לקריאה נוספת

יוסף הכהן, ספר דברי הימים למלכי צרפת ובית אוטומאן, ערך, ההדיר ופירש ראובן בונפיל, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2020
ראובן בונפיל, חיי יוסף: רומן היסטורי, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2020
יוסף הכהן, ספר עמק הבכא, ערך, ההדיר ופירש ראובן בונפיל, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2020.
הערות שוליים

↑  משנה ברורה, סימן ש"ז, סעיף קטן נ"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414645905171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Wet

Wet (בעברית: רטוב) הוא סינגל של זמר ההיפ הופ סנופ דוג מתוך אלבום האולפן האחד-עשר שלו "Doggumentary". הגרסה הרשמית של הסינגל נוצרה על ידי The Cataracs. הסינגל הגיע למקום ה-40 במצעד האמריקאי של בילבורד הוט 100, למקום ה-18 ב-Hot Rap Songsand, ולמקום ה-13 במצעד Bubbling Under Hot 100 Singles. לשיר יצאה גרסת רמיקס עם הזמר והדי ג'יי הצרפתי דייוויד גטה, אשר נקראת "Sweat" ונכללה באלבום האולפן החמישי שלו Nothing but the Beat.
רקע

הסינגל נכתב על ידי סנופ דוג ולהקת The Cataracs, שגם הפיקה את השיר. הוא יצא לאור לראשונה דרך האתר הרשמי של סנופ דוג ב-30 בנובמבר 2010.
רמיקס

הרמיקס השני - והראשון שיצא לאור עם הפקתו של הזמר הצרפתי והדי ג'יי דייוויד גטה - נקרא "Sweat", ראה אור ב-4 במרץ 2011. הרמיקס הופק על ידי גטה והדי ג'יי וחברו הטוב אפרוג'ק. הרמיקס למעשה מבוסס על השיר "Don't You Want Me" משנת 1992 של הדיג'יי והמפיק הבריטי פליקס (אנ').
הצלחה

בממלכה המאוחדת, הרמיקס הגיע בשבוע הראשון לצאתו למקום ה-16, שבועיים לאחר מכן טיפס ועלה לטופ 10, והגיע למקום ה-4. השיר קיבל גם את המקום הראשון בבלגיה, בשלושה שבועות לא רצופים. השיר הגיע למקום ה-5 בפינלנד, גרמניה ואירלנד. בתאריך 14 במרץ 2011, הרמיקס עם גטה הגיע לראשונה למקום ה-60 במצעד ARIA Singles Chart, שבוע לאחר מכן טיפס למקום ה-9, ושלושה שבועות לאחר מכן נכנס לראש המצעדים וקיבל את המקום הראשון לשבוע אחד, אשר הופך את השיר של סנופ דוג לשיר השלישי שעושה זאת באוסטרליה.
רשימת רצועות > Wet - הורדה דיגיטלית

Wet - 3:47
רשימת רצועות > Sweat - הורדה דיגיטלית

Sweat (עם דייוויד גטה) - 3:15
רשימת רצועות > רמיקסים שונים

Sweat חיצוני (עם דייוויד גטה) - 5:43
Sweat (הרמיקס עם דייוויד גטה ואפרוג'ק) - 7:30
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 1 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 1 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 3 |  |
|  ארגנטינה | ארגנטינה הוט 100 | 1 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 7 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים מתחת להוט 100 | 13 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי ה-R&B\היפ הופ | 40 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הראפ | 18 |  |
|  ברזיל | טופ 100 ברזיל | 6 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 2 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 10 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 6 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 6 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 4 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הדאנס הבריטי | 2 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 1 |  |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 7 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 1 |  |
|  ישראל | MTV | 2 |  |
|  לוקסמבורג | בילבורד | 7 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 10 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 5 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 2 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 15 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 6 |  |
|  פולין | ZPAV | 6 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 3 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 2 |  |
|  צ'כיה | Rádio Top 100 | 2 |  |
|  צרפת | SNEP | 1 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 25 |  |
|  רומניה | מצעד השירים הרומני | 4 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 6 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 2 |  |
אברהם סרברניק

| --- | --- |

הרב אברהם (רוברט) סרברניק על הדוכן בבית הכנסת
 לידה:  4 במרץ 1902 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  11 בפברואר 1965 (בגיל 62) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  אוסטריה 
 מקום פעילות:  רבה הראשי של לוקסמבורג בין השנים 1929–1946
 תקופת הפעילות:  ? – 11 בפברואר 1965 
 
 תפקידים נוספים:  נשיא המזרחי בלוקסמבורג
 
הרב אברהם (רוברט) סרברניק (4 במרץ 1902, וינה - 11 בפברואר 1965, ניו יורק) היה רבה הראשי של לוקסמבורג בין השנים 1929–1946, ונשיא "המזרחי" במדינה.
כתב ספר בגרמנית בשם "Der Jüdische Weg", "הדרך היהודית".
במאי 1941 עזב את לוקסמבורג באחת מקבוצות היהודים האחרונות שעזבו את המדינה, וביוני 1941 הגיע לארצות הברית והתיישב בניו יורק. יחד עם פליטים נוספים מלוקסמבורג הקים את קהילת "רמת אורה" באפר וסט סייד במנהטן, ועמד בראשה. ב-1961 הגיע לישראל כדי להעיד במשפט אייכמן.
לקריאה נוספת

לוקסמבורגר לקסיקון (לוק'), כרך 1, 2006, עמ' 394.
הערות שולים

↑  "Our History", באתר קהילת רמת אורה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268082205171  GND: 11746659X  ISNI: 0000 0003 8280 7432  LCCN: n87123133  NTA: 24086123X  VIAF: 266922581   WorldCat (עם VIAF): 266922581 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ב. מיכאל

| --- | --- |

ב. מיכאל
 לידה:  4 באוקטובר 1947 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  19 בפברואר 2025 (בגיל 77) תל אביב-יפו, ישראל 
 כינוי:  ב. מיכאל
 שם לידה:  מיכאל בריזון 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  צייטלין 
 תקופת הפעילות:  1968–2025 (כ־57 שנים)
 עיסוק:  עיתונאי, סאטיריקן, תסריטאי
 מעסיק:  העולם הזה, הארץ, ידיעות אחרונות
 
מיכאל בְּרִיזוֹן, הידוע בעיקר בשם העט ב. מיכאל (4 באוקטובר 1947 – 19 בפברואר 2025) היה עיתונאי, תסריטאי, מחזאי, סאטיריקן ופובליציסט ישראלי. כתיבתו התאפיינה בחריפות הביטוי, שפה גבוהה ועוקצנות רבה.
ביוגרפיה

נולד ב-1947, בבית דתי. למד בבית הספר התיכון צייטלין בתל אביב. למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ומעת לעת כתב מכתבים למערכת תחת שם העט ב. מיכאל.
בשנת 1972 גויס על ידי קובי ניב לכתוב איתו ועם אפרים סידון טור סאטירה בעיתון הסטודנטים "פי האתון". הטור זכה להצלחה, ובעקבותיו העלו השלושה החל מדצמבר 1972 קברט סאטירי בבימות. בנוסף, כתבו השלושה את המדור הסאטירי "ZOO הארץ" בשבועון "העולם הזה" (לקט ממנו בשם "ZOO ארץ ZOO?" יצא לאור כספר בשנת 1975).
בשנת 1974 הצטרף חנוך מרמרי לשלושה, שנהייתה "חבורת זוארץ", שנקראה גם סחב"ק, על-שם חבריה: אפרים סידון, חנוך מרמרי, ב. מיכאל וקובי ניב, לכתיבת חומר לתוכנית הטלוויזיה הסאטירית "ניקוי ראש". באותה שנה כתב עם אפרים סידון חומרים עבור רבקה מיכאלי. בשנת 1977 כתב תכנים לתוכנית "עלי כותרת" ובשנת 1978 לתוכנית "כסף קטן". בנוסף, כתב טקסטים לטוביה צפיר לתוכנית "שחרית שבת" בתיאטרון העירוני של חיפה.
בהמשך כתב עם אפרים סידון תסריטים לתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!", ולאחר מכן כתבו השניים יחדיו את הסדרה הקומית "קרובים קרובים".
משנת 1975 היה בעל טור סאטירי ברשת שוקן, בעיתון "הארץ" במשך כ-18 שנה, במדור שנקרא "כוסות רוח" ובשנים 1984–1985 גם בעיתון "חדשות". בשנת 1994 עבר לכתוב ב"ידיעות אחרונות", שם פרסם במשך 15 שנה מאמרים פוליטיים.
בשנת 2009 פוטר ב. מיכאל מ"ידיעות אחרונות", לאחר שסירב לקיצוץ של מחצית שכרו במסגרת גל הקיצוצים בעיתון. במאמר ב"הארץ" בינואר 2017 ייחס את פיטוריו מ"ידיעות אחרונות" ל"שיטת נוני" ולביקורת שהשמיע על שר המשפטים דניאל פרידמן. מאז ועד פטירתו פרסם מאמרי דעה ב"הארץ".
ב. מיכאל היה חובב נהיגה ומסעות. הוא כתב מבחני דרכים מהשקות ראשונות של כלי רכב בחו"ל ב"הארץ", ב"ידיעות אחרונות", ב"גלובס" ובאתר האינטרנט TheCar. בכתיבתו מתח ביקורת על דרך טיפולה של מדינת ישראל בתאונות הדרכים.
בשנת 2015 העלה את תוכנית הסאטירה "רואים ת'סוף" שכתב עם אפרים סידון וביים מוטי קירשנבאום בצוותא. באותה שנה הועלה גם מחזה-היחיד שלו "מתחזקים" בתיאטרון החאן הירושלמי. גרסה קודמת של המחזה, "סמינר חוזרים בתשובה", הועלתה על ידי אלכס אנסקי בשנות ה-90. עוד קודם לכן, בשנת 1987 העלו ב. מיכאל ואנסקי את ההצגה "ברוורס" הלועגת למחזירים בתשובה.
עמדותיו

מיכאל החזיק בעמדות המזוהות עם השמאל הישראלי. עוד בשנת 1975 הוא קרא לשיחות של נציגות ישראלית עם אש"ף. הוא טען שהישראלים היו באותו מצב כמו הפלסטינים והפעילו טרור עד הקמת המדינה. הוא דרש לחימה מוסרית וביקר את החברה הישראלית על שטאטאה מתחת לשטיח תופעות של פגיעה בטוהר הנשק. כשנתן שרנסקי הגיע לישראל מברית המועצות, כתב כי האתגר שלו יהיה לא לעבור ממחנה המדוכאים למחנה המדכאים. במלאת 56 שנים למדינת ישראל (ביום העצמאות 2004), פרסם מאמר ארוך במיוחד, שבו חזה את חורבנה הפיזי הקרב של המדינה כתוצאה משליטת ישראל באזורי יהודה ושומרון וחבל עזה. כן כללה כתיבתו ביקורת על התנהגות מתנחלים כלפי פלסטינים. במאי 2021 נמנה עם החותמים על מכתב המופנה לבית הדין הפלילי הבין-לאומי בהאג בנוגע לשלטון הישראלי ביהודה ושומרון, ובו קריאה לבית הדין שלא לסמוך על הגופים הרשמיים של מדינת ישראל, ולחקור בעצמו את הנעשה.
ביקורתו החריפה נגד הימין והמתנחלים גררו גל של גינויים נגדו. עיתון "הצופה" פרסם מכתב למערכת התוקף אותו במילים חריפות. מיכאל הגיש תביעת דיבה כנגד "הצופה". ובסוף ההליך הגיעו הצדדים לפשרה לפיה "הצופה" פרסם הבהרה.
הוא ביקר את החיבור בין דת ומדינה וראה בה בעיה חריפה ביותר, וכן גינה את מה שהוא כינה עיוות היהדות בידי הימין הדתי-לאומי, ונטיות קיצוניות בקרב אנשים שומרי מסורת. הוא גם נהג לבקר את האמונה באמונות טפלות, ויצא נגד שחרור סוכני אויב מורשעים תמורת גופות.
מ-2021 תקף בחריפות את מתנגדי החיסונים נגד קורונה וקרא לממשלה לנקוט נגדם יד קשה ולחסן בכפייה את כל האזרחים.